stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורשה טייקאן
הערות שוליים

↑  פורשה טייקן החשמלית נחשפת רשמית, באתר קארטיוב, ‏04 בספטמבר 2019
↑  פורשה טייקן החשמלית בישראל - מחיר החל מ-875,000 שקל, באתר קארטיוב, ‏21 ביוני 2020
↑  פורשה Mission E קונספט: התשובה של פורשה לטסלה מודל S, באתר קארטיוב, ‏19 בספטמבר 2015
↑  רועי צוקרמן, פורשה חשפה חשמלית ראשונה, באתר אוטו (מגזין), ‏05 בספטמבר 2019
↑  גרסת בסיס: פורשה טייקן 4S, באתר קארטיוב, ‏15 באוקטובר 2019
↑  פורשה חושפת גרסת הנעה אחורית זולה לטייקן, באתר קארטיוב, ‏20 בינואר 2021
↑  Porsche Taycan Cross Turismo Debuts With Huge Glass Roof, Gravel Mode, Motor1.com (באנגלית)
↑  cartube, פורשה מציגה: 2022 טייקן GTS וטייקן GTS ספורט טוריסמו - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  2022 Porsche Taycan GTS Debuts With 590 HP And Sport Turismo Wagon, Motor1.com (באנגלית)
↑  Porsche Taycan Turbo S Sets EV Nurburgring Record With 7:33 Lap Time, Motor1.com (באנגלית)
↑  Tesla Model S Plaid Sets New Record For Production EVs At Nurburgring, Motor1.com (באנגלית)
↑  cartube, פורשה טייקן עוקפת את טסלה על מסלול הנורבורגרינג עם שיא חדש לרכב חשמלי, באתר cartube
↑  cartube, הטייקן החשמלית עקפה את ה-911 במכירות השנה - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  פורשה טייקאן - נתוני מכירות בארה"ב, באתר carsalesbase
↑  פורשה טייקאן - נתוני מכירות באירופה, באתר carsalesbase
↑  פורשה טייקאן - נתוני מכירות בישראל, באתר קארזון
פורשה טייקאן 4S קרוס טוריסימו במרכב סטיישן, אור יהודה, ישראל
גרסת הקרוס טוריסמו
פסגת שוקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,010 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  77°36′00″S 86°47′00″W﻿ / ﻿77.6°S 86.783333333333°W﻿ / -77.6; -86.783333333333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת שוקי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת שוקי
 
פסגת שׁוׂקִי (באנגלית: Shockey Peak) היא הר בקצהו הצפוני של רכס סנטינל באנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,010 מטרים מעל פני הים.
הפסגה נמצאת 3.2 קילומטרים דרומית מזרחית לפסגת אלן.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת' בעת הטיסה החוצת אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם צ'ארלס סי. שוקי (Charles C. Shockey) שעבד במחלקת המפות המיוחדות של הסקר הגאולוגי של ארצות הברית אשר הכינה בשנת 1962 את המפה של האזור.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
פין רון

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1899 הורטן, נורווגיה 
 פטירה:  12 בינואר 1980 (בגיל 80) בת'סדה, ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  אידית' רון (1941–1980) 
 תקופת הפעילות:  ? – 12 בינואר 1980 
 פרסים והוקרה:  מסדר אולף הקדוש  Honorary Member of the American Polar Society 
 
פין רון (בנורווגית: Finn Ronne ‏ 20 בדצמבר 1899 - 12 בינואר 1980) היה חוקר אנטארקטיקה אמריקאי יליד נורווגיה.
ביוגרפיה

פין רון נולד בהורטן, מחוז וסטפולד, נורווגיה. אביו, מרטין רון, היה חוקר קטבים והשתתף במשלחתו המוצלחת של רואלד אמונדסן לקוטב הדרומי. רון למד הנדסה בקולג' הטכני של הורטן.
בשנת 1923 היגר פין רון לארצות הברית והתאזרח שם ב-1929. אחרי שעבד כמה שנים בחברת וסטינגהאוס למוצרי אלקטרוניקה, השתתף בשתיים מן המשלחות של ריצ'רד בירד לקוטב הדרומי, וב-1939 שירת כקצין מבצעים של בירד ועזר לגלות אלף שש-מאות ק"מ של קו חוף חדש. פין רון היה בקבוצה שנשלחה לאתר מקום מתאים על מדף הקרח רוס לצריף, שבו נועד בירד לעשות את החורף ביחידות. במשלחת של בירד, ניתן לפין רון הדרגש שבו ישן אביו במשלחת בירד בשנת 1928, ובו התגלתה הכתובת "פין רון" חרותה בתחתית הדרגש שמעליו. מרטין רון שיער כבר אז, שמבין ילדיו, יהיה זה פין שימשיך את דרכו בחקר אנטארקטיקה.
לאחר שירות של שנים אחדות בצי ארצות הברית, שבו הגיע לדרגת קפטן, חזר רון לאנטארקטיקה בשנות ה-40' בראש משלחת רון לחקר אנטארקטיקה, בתמיכת החברה הגאוגרפית האמריקאית. המשלחת מיפתה וחקרה בשנים 1946–1948 את קו החוף של ים ודל והשיגה מספר שיאים קוטביים. רון כיסה 5,760 ק"מ במגלשי סקי ומזחלת רתומה לכלבים - יותר מכל חוקר אחר בהיסטוריה. אשתו אדית רון התלוותה אליו במשלחת זו, בתפקיד "היסטוריונית וכתבת לברית העיתונות של צפון אמריקה". היא ואשת הנווט הראשי, ג'ני דרלינגטון, היו הנשים הראשונות שחרפו באנטארקטיקה.
בשנות ה-50' ארגן הצי את מבצע דיפ פריז להשלמת מיפוי אנטארקטיקה ולהקמת מרכזים למחקר מדעי. רון התמנה למנהיג המדעי והצבאי של בסיס ים ודל. בשנות חייו כתב כמה ספרים על אנטארקטיקה ומספר רב של מאמרים על חקר היבשת. הוא קיבל שלוש מדליות ומספר רב של אותות כבוד צבאיים על שירות, על מחקר גאוגרפי ועל קידום המדע. מלך נורווגיה העניק לו את מדליית אולב הקדוש. לאחר מותו בשנת 1980, בבתסדה, מרילנד, נקבר רון בחלקה 2 של בית הקברות הלאומי ארלינגטון. מועדון חוקרי השטח מעניק את הפרס להנצחת פין רון לאדם שהצטיין בהישגיו במחקר שטח קוטבי, המאפיין בצורה הטובה ביותר את רוח החוקר פין רון.
לקריאה נוספת

Antarctic Conquest (1949) (with L. Sprague de Camp, uncredited
Antarctic Command (1958)
Ronne Expedition to Antarctica (1970)
Antarctica, My Destiny (1979)
הערות שוליים

↑  Martin Rønne (Fram Museum) מוזיאון פראם, גיבורי הקוטב, מרטין רון 19 ביולי 2011
↑  "בדד", ריצ'רד בירד
↑  בית הקברות ארלינגטון, ביוגרפיה של פין רון
↑  The Finn Ronne Memorial Award (The Explorers Club) "הפרס להנצחת פין רון" (מועדון חוקרי השטח) 13 באוקטובר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274979405171  PLWABN: 9810633639805606  BIBSYS: 90555369  GND: 139120068  ISNI: 0000 0000 7887 9896  LCCN: n79108918  NARA: 10581722  SNAC: w6k44hsh  SUDOC: 067210317  VIAF: 100426419   WorldCat (עם VIAF): 100426419
פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג

פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Friedrich II Herzog von Sachsen-Gotha-Altenburg;‏ 28 ביולי 1676 – 23 במרץ 1732) היה דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג בין השנים 1691–1732.
ביוגרפיה > ילדותו

פרידריך נולד ב-28 ביולי 1676 בגותה שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג, לפרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ולמגדלנה זיבילה מסקסוניה-וייסנפלס, בתו של אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס.
ביוגרפיה > שלטונו

ב-2 באוגוסט 1691 מת אביו פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיה קטין שלטו במקומו כעוצרים ברנהרד הראשון, דוכס סקסוניה-מיינינגן והיינריך, דוכס סקסוניה-רמהילד. בשנת 1693 חזר פרידריך ממסע שערך בהולנד ובאנגליה ותפס את השלטון לבדו. פרידריך הרחיב מאוד את חצרו, ועל מנת לעמוד בהוצאות המרובות, נהג להשכיר את חייליו לנסיכים זרים.
בתחום מדיניות הפנים המשיך פרידריך במדיניותו של אביו, והקים בית יתומים, בית יולדות ובית משוגעים. כמו כן קנה פרידריך את אוסף המטבעות הגדול של אנטון גינטר השני, רוזן שוורצבורג-זונדרסהאוזן-ארנסטאדט.
פרידריך הרחיב את שטחי הדוכסות, על ידי סיפוח שטחים מדוכסויות סקסוניה-קובורג (1699), סקסוניה-אייזנברג (1707), וסקסוניה-רמהילד (1710), ובכך הגיעה הדוכסות לשיא תפארתה. ב-23 במרץ 1732 מת פרידריך, ובנו פרידריך השלישי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-7 ביוני 1696 התחתן פרידריך עם מגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, בתו של קרל, נסיך אנהלט-צרבסט. ממנה היו לו 19 ילדים:
סופיה (1697–1703).
פרידריך (1699–1772).
בן (1700).
וילהלם (1701–1771).
קרל פרידריך (1702–1703).
בת (1703).
יוהאן אוגוסט (1704–1767).
כריסטינה (1705).
כריסטיאן וילהלם (1706–1748).
לודוויג ארנסט (1707–1763).
עמנואל (1709–1710).
מוריץ (1711–1777).
סופיה (1712).
קרל (1714–1715).
פרדריקה (1715–1775).
בן (1716).
מגדלנה זיבילה (1718).
אוגוסטה (1719–1772).
יוהאן אדולף (1721–1799).
פלימות' סובורבן

| --- | --- |

Plymouth Suburban, שנת 1959 (תצורת 4 דלתות)
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת פלימות'
 שנות ייצור:  1949–1978
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית סטיישן
 אורך:  5,500 מ"מ (דור שני)
 רוחב:  2,000 מ"מ (דור שני)
 משקל:  1,667 ק"ג (2 דלתות - דור שני)  1,812 ק"ג (4 דלתות - דור שני)
 בסיס גלגלים:  2,800 מ"מ (דור ראשון)  3,100 מ"מ (דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים (דור ראשון)  V8 צילינדרים, המפיק 97 כ"ס ב-3,600 סל"ד, יחס דחיסה 7.0:1 (דור ראשון)  V8 צילינדרים 6.3 ליטר המפיק 180 כ"ס, 200 כ"ס, 240 כ"ס (דור שני)  V8 צילינדרים (דור שלישי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות (דור ראשון, דור שני)  תמסורת אוטומטית מסוג "TorqueFlite automatic transmission" (דור שני)
 מהירות מרבית:  85 מייל (136.76 ק"מ) (דור ראשון)
 קשר:  Plymouth Fury (אנ') (דגמי "פלימות' סובורבן" שיוצרו בין השנים 1968-1978)
פלימות' סובורבן (באנגלית: Plymouth Suburban) הוא מגוון סוגי מכוניות סטיישן מתוצרת חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב האמריקאי קרייזלר אשר יוצרו בין השנים 1949–1978.
תצורות

2 דלתות + חצי דלת אחורית (החלון האחורי יורד לחלק התחתון של הדלת אשר נפתחת בחלקה התחתון - דור שני).
4 דלתות + דלת אחורית (דור ראשון: החלון האחורי מתקפל כלפי מעלה, הדלת נפתחת בחלקה התחתון בלבד, דור שני: החלון האחורי יורד לחלק התחתון של הדלת אשר נפתחת בחלקה התחתון, דור שלישי: דלת אחורית נפתחת לצד או בחלקה התחתון בלבד).
דור ראשון "פלימות' סובורבן"

יוצר בין השנים 1949-1955
מנוע: V8 צילינדרים
מערכת קירור מנוע: 3.75 גלון
2-4 דלתות
תאוצה בין 0 - 97 קמ"ש היא 24.6 שניות
מערכת חשמל - 6 וולט, גנרטור - 40 אמפר
מכל דלק - 64.35 ליטר
צמיגים: 6.40x15 אינץ'
דור שני "פלימות' סובורבן"

יוצר בין השנים 1956-1961
דור שני "פלימות' סובורבן" > דגמים "פלימות' סובורבן" - דור שני

"De Luxe Suburban"
"Custom Suburban"
"Sport Suburban"
דור שלישי "פלימות' סובורבן"

יוצר בין השנים 1968-1978
דגמי "פלימות' סובורבן" היוו חלק מדגמי "Fury Suburban"
דור שלישי "פלימות' סובורבן" > דגמי "פלימות' סובורבן"

"Suburban Wagon"
"Custom Suburban Wagon "
"Sport Suburban Wagon"
תמונות

"פלימות' סובורבן", שנת 1950
"פלימות' סובורבן", שנת 1950
"פלימות' סובורבן", שנת 1958
"פלימות' סובורבן", שנת 1959
"פלימות' סובורבן קוסטום", שנת 1970
"פלימות' סובורבן קוסטום", שנת 1970
"פלימות' סובורבן קוסטום", שנת 1970
פלימות' פורי ספורט סובורבן, שנת 1972
פלימות' פורי ספורט סובורבן, שנת 1972
ראו גם

קרייזלר
פלימות' מודל Q
פלימות' מודל 30U
פלימות' ניו-פיינר
פלימות' דה לוקס
פלימות' פלאזה
פלימות' ואליאנט
פלימות' רליאנט
הערות שוליים

↑  "פלימות' סובורבן", שנת 1950 - 2 דלתות barrett-jackson.com/Events/Event/Details/1950-PLYMOUTH-SUBURBAN-2-DOOR-WAGON
↑  "פלימות' סובורבן" - שנת 1950 hemmings.com/magazine/hcc/2016/08/Suburban-Simplicity---1950-Plymouth-Suburban
↑  "פלימות' סובורבן" 1950 - הרכב בעל 101 השימושים hemmings.com/blog/2015/12/30/the-car-with-101-uses-1950-plymouth-suburban
↑  "פלימות' סובורבן" שנת 1978 oldcarbrochures.com/static/NA/Plymouth/1978_Plymouth/1978_Plymouth_Fury
פינברג

פינברג (בגרמנית: Pinneberg) היא בירת מחוז פינברג שבמדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. העיר שוכנת במרחק של 18 ק"מ מצפון-מערב להמבורג.
היסטוריה

בשנת 1200 לערך נבנתה לראשונה בפינברג מצודה, אך המקום שימש כבר במשך מאות שנים קודם לכן כמקום התכנסות של שבטים גרמאנים. ב-1370 נכבשה המצודה על ידי אדולף השמיני, רוזן שאוננבורג והולשטיין-פינברג. ב-1397 מוזכרת פינברג לראשונה במסמך רשמי כמקום מושבו של בית משפט.
ב-1472 נבנתה מצודה בסגנון הבנייה של הרנסאנס במקום המצודה הישנה. המצודה ניזוקה קשות בשנים 1627 ו-1657 ובשנת 1720 היא נחרבה סופית. בין השנים 1765-1767 נבנה הבניין הקרוי דרוסטי (Drostei). בניין זה הבנוי מלבנים הוא הדוגמה הטובה ביותר של אדריכלות הבארוק בכל המחוז.
לאחר התיישבותם של כמה נותני שירותים ובעלי מלאכה מסביב למצודה, התרחב היישוב בהדרגה. ב-1875 הוא קיבל זכויות מוניציפליות.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוכפל מספר תושבי העיר עקב  הגירה כפויה של גרמנים, בעיקר מפרוסיה המזרחית. בהמשך, בניגוד לערים אחרות בשלזוויג-הולשטיין, הצליחה פינברג לשמור על מספר יציב של תושבים.
ערים תאומות

ארצות הברית רוקוויל, מרילנד, ארצות הברית
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552947505171  GND: 4103401-6  LCCN: n83232716  MusicBrainz: 561778b0-59e1-4b8d-bb3f-51c649ea67e5  VIAF: 159490000   WorldCat (עם VIAF): 159490000
פילופוימן

פסל בדמותו של פילופוימן
דמותו של אנטיגונוס השלישי דוסון מלך מוקדון, על גבי מטבע
הליגה האכאית בשיאה
פילופוימן (ביוונית: Φιλοποίμην; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי יווני בן מגלופוליס. שימש שמונה פעמים כסטרטגוס של הליגה האכאית, והפך אותה לאחד הכוחות החזקים ביותר ביוון כולה. כונה "היווני האחרון".
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פילופוימן היה בנו של קוראגיס, טיראן מגלופוליס, שהייתה אז פוליס קטנה בארקאדיה. אביו מת עוד כשהיה צעיר, ועל כן הוא גודל בידי ידיד של אביו, קלאנדר שמו. מוריו היו פילוסופים שחינכו אותו ברוח הדמוקרטיה, ופילופוימן עצמו ניסה תמיד לחקות את גישתו המדינית של אפמינונדס. הוא נהג להתלבש ולהתנהג בפשטות, פלוטרכוס אף מספר שפעם חשבה אותו אשתו של אחד מקציניו לחייל פשוט.
בשנת 223 לפנה"ס כשפילופוימן היה בערך בן שלושים, תקף מלך ספרטה קלאומנס השלישי את מגלופוליס. פילופוימן לחם באומץ נגד הפולש, ואף נפצע בקרב ואיבד את סוסו, אולם הוא הצליח להבריח את מרבית האזרחים אל מסיניאה. קלאומנס שידע שיהיה לו קשה להחזיק בעיר הרפאים, הציע לתושבים חזרה את בתיהם ורכושם אם יסכימו לחזור למגלופוליס ולהיות נאמנים לו. האזרחים נטו לקבל את ההצעה, אולם פילופוימן נאם בפניהם והבהיר להם שאין קלאומנס רוצה את טובתם אלא רק מנסה לנצל אותם. בתגובה קלאומנס הרס עד עפר את מגלופוליס.
פילופוימן הצטרף לצבאו של אנטיגונוס דוסון, מלך מוקדון שהיה במלחמה עם קלאומנס. הוא פיקד על חטיבה של אנשי מגלופוליס בצבא המוקדוני. בשנת 222 לפנה"ס החליט אנטיגונוס להגיע לקרב מכריע נגד קלאומנס, הצדדים נפגשו בקרב סלאסיה. הכוח המוקדוני הורכב משלושה מרכיבים עיקריים, מוקדונים, אכאים ואילירים. על פי האסטרטגיה שתוכננה בידי אנטיגונוס, המוקדונים והאילירים היו אמורים לתקוף ראשונים, בעוד האכאים אמורים להמתין. פילופוימן ואנשיו היו עם הכוח האכאי, אולם במהלך הקרב הבחין פילופוימן שהעורף המוקדוני-אילירי לא מוגן היטב, והספרטנים שעליהם פיקד אאוקלידס אחיו של קלאומנס איגפו אותם מאחור. הוא ניסה להפנות את תשומת לבם של הגנרלים המוקדונים לכך, אולם הללו התעלמו ממנו ולעגו לו משום שהיה עדיין צעיר יחסית. לכן בלית ברירה הפנה את תשומת לבם של האכאים לכך, ויחד עמם התנפל על הספרטנים. הללו נסוגו, ואפשרו למוקדונים והאילירים להמשיך בהתקפה. פילופוימן עצמו נפצע בירכו במהלך הקרב, אולם סירב להפסיק להילחם וגבורתו עודדה את השאר. פוליביוס מספר שלאחר הקרב שאל אנטיגונוס את הגנרל המוקדוני אלכסנדר: "מדוע פתח בקרב לפני שניתן האות. אלכסנדר הכחיש את הדבר, ואמר שנער ממגלופוליס התחיל בפעולה לפני הזמן בניגוד לדעתו. אז אמר אנטיגונוס שאותו נער הבין את המצב ופעל כראוי למצביא, ואילו הוא המצביא פעל כאחד הנערים." פלוטרכוס מספר שאנטיגונוס צחק ואמר: "ובכן אז נער צעיר התנהג כמצביא גדול."
ביוגרפיה > המאבק במאכאנידס

לאחר המלחמה הפך פילופוימן לשכיר חרב, הוא לחם בשירות ערים שונות בכרתים, אולם כאשר בשנת 201 לפנה"ס עלה לשלטון בספרטה הרודן מאכאנידס, והתחדשו מעשי האיבה בפלופונס, פילופוימן חזר לארצו. הליגה האכאית שאיגדה תחתיה מספר ערים, וביניהם מגלופוליס, עיר מולדתו של פילופוימן, רצתה להסתייע בניסיונו הצבאי במלחמה הקרבה. קיקליאדס מונה לסטרטגוס של הליגה, ופילופוימן נבחר להיפרכוס (מפקד חיל הפרשים). הזדמן לו להוכיח את כישרונו כמפקד בקרב נהר לאריסוס, שבו הביס כוח משותף ספרטני-אילאי שעליו פיקד מאכאנידס עצמו. בשל ניצחון זה מונה פילופוימן לסטרטגוס הליגה לשנת 207 לפנה"ס.
פילופוימן קבע לעצמו כמטרה להביס סופית את מאכאנידס. והחליט לשם כך לבצע רפורמות מקיפות בצבא. לאחר שהצליח לשכנע את מועצת הליגה להקציב לו כספים לשם כך, פילופוימן החליף את מגן התיראוס המקובל במגן אספיס דק ונוח. החנית המקובלת שנקראה דורי, הוחלפה בסריסה שהייתה מקובלת בצבא המוקדוני. כמו כן הוא הלביש את החיילים בקסדות נחושת שנקראו קראנוס, בשריונות חזה שנקראו תוראכס, ומוקיים. כוונתו הייתה למעשה להפוך את החיילים הרגליים הקלים, לכבדים יותר. כמו כן הוא הנהיג מערכת אימונים קפדנית ויעילה. לקראת הקיץ של אותה שנה הגיע פילופוימן למסקנה שחייליו כשירים לקרב המכריע מול ספרטה. מאכאנידס כבש את העיר טיגיאה, וחפץ להשתלט גם על מנטיניאה ששכנה 15 קילומטרים משם. פילופוימן גייס את כל צבאו, שכלל גם תגבורות מאת מלך מוקדון, וצעד אל מנטיניאה. המערכה התפתחה לקרב שכונה קרב מנטיניאה, על פי המסופר במהלך הקרב נפגשו מאכאנידס ופילופוימן פנים אל פנים. פילופוימן הכה פעמיים, ומאכאנידס מת. לזכר אותו מאורע הקימו האכאים בדלפי פסל המתאר את פילופוימן מניף חנית מעל מאכאנידס. מלבדו איבדו הספרטנים 4,000 איש
ביוגרפיה > המאבק בנאביס

לאחר הניצחון על מאכאנידס, שאף פילופוימן להפוך את הליגה האכאית למעצמה שאינה תלויה במוקדון. בשנת 205 לפנה"ס נחתם "שלום פויניקי" בין הרפובליקה הרומית למוקדון, הסכם השלום נחתם לאחר סיום המלחמה המוקדונית הראשונה שהותירה את מוקדון חלשה מתמיד. אולם עם מותו של מאכאנידס לא תמו הצרות, בספרטה עלה לשלטון רודן גרוע יותר מקודמו בשם נאביס, שרצח את פלופס, אחרון המלכים החוקיים של ספרטה. בשנת 201 לפנה"ס נאביס פלש למסיניאה, פילופוימן גייס במהירות את כל צבאו וצעד אל מסיניאה. נאביס שלא חפץ להסתבך בקרב גדול נסוג מהעיר בחשאי.
בשנת 199 לפנה"ס תמה כהונתו כסטרטגוס, והוא מצא עצמו בלי תעסוקה שהלמה את אופיו ההרפתקני, על כן הוא נענה לבקשת העיר גורטין בכרתים והפך למפקד צבאה, דבר שהביא לגינויו בידי אנשי מגלופוליס. הוא בילה בכרתים שש שנים, במהלכן למד את סגנונות הלחימה של אנשי האי שכללו בעיקר התנגבויות, מארבים ולוחמת גרילה. אולם אז הגיעו חדשות רעות מהפלופונס, נאביס ניצל את היעדרו וצבר עוד ועוד כוח בהדרגה, הוא צדד בפיליפוס החמישי במהלך המלחמה המוקדונית השנייה, וקיבל ממנו את ארגוס. אולם לקראת סוף המלחמה ערק לטובת רומא, וכך רכש את אמונה. אולם בהשפעת הליגה האיטולית החל נאביס להפר את הבטחותיו לרומאים ולאכאים. פילופוימן חזר ליוון, ובשנת 193 לפנה"ס מונה שוב לסטרטגוס במטרה להוביל את המאבק נגד נאביס.
נאביס הצליח לכבוש את גיתיון, ואף הביס את האכאים בקרב ימי קטן, אולם פילופוימן הנחיל לו מפלות ניצחות ביבשה, והשמים את האדמה מסביב לספרטה. הוא אף יכל להטיל מצור על ספרטה עצמה, אולם אז הגיע לאזור המצביא הרומאי טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס, שלא אהב את היוזמה האכאית שהועלמה ממנו. פילופוימן הצליח להגיע להסדר עם נאביס, שהיה הוגן מאוד מבחינת האכאים. אולם אז הגיע גיס בן 1,000 איש ששלחה הליגה האיטולית, בעלת בריתו של נאביס, לספרטה. נאביס קיבל אותם בכבוד, אולם סירב להמשיך במלחמה. כתגובה רצחוהו האיטולים והכריזו על עצמם כ-"משחררים". אולם הספרטנים גרשו את האיטולים, והכתירו נער מזרע המלוכה בשם לאקוניקוס כמלך. פילופוימן הבין שנקרתה לפניו הזדמנות שלא תחזור, הוא עלה על ספרטה עם כל צבאו, והדיח את לאקוניקוס. הוא כונן בעיר ממשל חדש בראשות טימולאוס, שהיה נאמן לו. טימולאוס אף רצה למסור לידיו את רכושם המופקע של נאביס וחבריו, ששוויו הגיע לכדי מאה ועשרים כיכרות כסף, אולם פילופוימן סרב.
ביוגרפיה > שנים אחרונות

הממשל החדש בספרטה היווה למעשה ממשלת בובות בידיו של פילופוימן, ולפיכך ביקש להצטרף רשמית לליגה האכאית. סיפוח ספרטה לליגה היווה את גולת הכותרת של הישגי פילופוימן, ספרטה הייתה לא רק עיר אסטרטגית חשובה, אלא גם עיר בעלת מורשת עתיקה והיסטוריה מפוארת. הרומאים מצדם לא התערבו בנעשה, משום שהיו עסוקים בהכנות לקראת המלחמה הקרבה עם אנטיוכוס השלישי. אולם הספרטנים הצרו על חוסר העצמאות שלהם, ובשנת 189 לפנה"ס תקפו הספרטנים בלי לקבל אישור ממועצת הליגה את עיר החוף לאס, אולם הלאסים גרשו אותם. בעידוד פילופוימן, פנו הלאסים יחד עם בני ערים נוספות ושטחו בפני מועצת הליגה את טענותיהם כנגד הספרטנים. פילופוימן ניסח חוזה חדש עם ספרטה, לפיו יוסגרו כל מנהיגי העיר הנוכחיים וכן החיילים שהשתתפו במעשה. בספרטה התחוללה מלחמת אזרחים בין תומכי הכניעה לתנאי האכאים, ובין המתנגדים לה, בסופו של דבר לאחר ש-30 מתומכי הכניעה נהרגו, הודיעה ספרטה על התנתקות מהליגה האכאית, ושליחים ספרטנים פנו אל הרומאים בבקשה "לקבל את העיר אל אמונו וחסותו של העם הרומאי".
פילופוימן שאותה שנה שימש כסטרטגוס, לא התקשה להעביר במועצה הכרזת מלחמה על ספרטה. הסנאט ברומא מצדו לא הצליח להגיע להכרעה ברורה. ופילופוימן גייס את כל צבא הליגה וצעד אל ספרטה בראשית שנת 188 לפנה"ס. הספרטנים שנרתעו מהצבא האכאי העצום, הציעו שלום, פילופוימן הסכים באותם תנאים כמקודם. הספרטנים היססו, אולם לאחר שנקטלו המתנגדים, פילופוימן פקד על ניתוץ החומות שנבנו בימי נאביס, וביטול החוקה הספרטנית המסורתית לטובת החוקה האכאית. בוצעה חלוקה מחדש של האדמות, ובוטל מוסד האגוגה. כל האזרחים שזכו להשפעה בימי מאכאנידס ונאביס גורשו, ונותרו רק אלו שהיו נאמנים לשלטון האכאי. פקידים מטעם סטרטגוס הליגה נותרו בספרטה כדי להבטיח שהכל יבוצע. פילופוימן אף ניתק מספרטה את חבל בילבינה, והעניק אותו למולדתו מגלופוליס. שליחים מספרטה התלוננו ברומא על העוול, ושליחים רומאים הגיעו להיפגש עם מנהיגי הליגה. חלק מחברי המועצה ובראשם דיופאנס תמכו בדרישות הרומאים, אולם פילופוימן התנגד להן בעוז. השליחים הרומאים יצאו זועמים מהפגישה, ומאז שינו את מדיניותם כלפי האכאים וכלפי יוון בכלל מן הקצה אל הקצה.
בשנת 183 לפנה"ס העיר מסיניאה הכריזה בהנהגתו של דינוקראטס על פרישה מהליגה האכאית. פילופוימן היה אז בן שבעים, ושהה עם חטיבת פרשים בארגוס. הוא דהר בחיפזון אל מסיניאה וניסה לפרוץ את קווי ההגנה שלה, הפשיטה נכשלה ופילופוימן נפל בשבי. היו שרצו לנצלו לצורכי משא ומתן, אולם דינוקראטס גזר עליו גזר דין מוות. הוצע לו למות על ידי שתיית רעל, מיתה שנחשבה למכובדת למדי. פילופוימן שאל את החייל שהביא לו את הרעל מה עלה בגורלם של שאר הפרשים שהשתתפו בפשיטה, החייל השיב לו שרובם הצליחו להימלט. פילופוימן אמר "אלה חדשות טובות אם כך לא אבדנו לגמרי", ובלע את הרעל.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה) תשמ"ז (מהדורה שנייה).
ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ן.
טיטוס ליוויוס, תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
פוליביוס, היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991.
פלוטרכוס, חיי אישים - אנשי יוון. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א. (הביוגרפיות של סולון, תמיסטוקלס ואלקיביאדס תורגמו על ידי מ"ה בן שמאי.).
Paul Cartledge and Antony Spawforth, Hellenistic and Roman Sparta, Routledge, second ed, 2002.
F. W. Walbank, E. A. Astin, M. W. Frederiksen, R. M. Ogilvie (ed), The Cambridge Ancient history, vol 7, Cambridge university press, 1984.
F. W. Walbank, A Historical Commentary on Polybius, 3 vols (1957, 1967, 1979).
F. W. Walbank, The Hellenistic World, Harvard University Press, 1981.
Peter Green. Alexander to Actium: The Historical Evolution of the Hellenistic Age. Los Angeles, ,California: University of California Press 1990
Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu
Polybius. Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925.
Pausanias. Description of Greece. Translated by Jones, W. H. S. and Omerod, H. A. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1918. Digitized copy in:
Livius. Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959 .
הערות שוליים

1 2  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 1.
↑  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 2.
↑  F. W. Walbank, A historical commentry on Polybius, vol I, p 258
↑  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 5.
↑  פוליביוס, ספר שני, 55.
1 2  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 6.
↑  פוליביוס, ספר שני, 68.
↑  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 7.
↑  דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, עמ' 401.
↑  פוליביוס, ספר אחד עשר, 8-10.
↑  גולן עמ' 402.
↑  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 10.
↑  גולן עמ' 403.
↑  גולן עמ' 425.
↑  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 12.
↑  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 13.
↑  גולן עמ' 488.
↑  גולן עמ' 492.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים וחמישה, 5.
↑  גולן עמ' 496.
↑  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 15.
↑  גולן עמ' 497.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושמונה, 30.
↑  גולן עמ' 580.
1 2 3 4  גולן עמ' 581.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושמונה, 33.
↑  פוליביוס, ספר עשרים ושתיים, 16.
↑  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 16.
↑  פוליביוס, ספר עשרים ושתיים, 10.
↑  גולן עמ' 580.
↑  גולן עמ' 585.
↑  גולן עמ' 586.
↑  פלוטרכוס, "חיי פילופוימן", 20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810564903205606  BIBSYS: 1634281490541  ISNI: 0000 0003 5799 0765  LCCN: no2013102548  NKC: mzk2007411503  NLG: 101491  NSK: 000358966  NTA: 125993501  RERO: 02-A010131476  SUDOC: 060839988  VIAF: 287853565   WorldCat (עם VIAF): 287853565 
דמותו של נאביס שליט ספרטה, על גבי מטבע.
מותו של פילופוימן
פורשה 992

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פורשה
 שנות ייצור:  2019-היום
 הרכבה:  גרמניה: שטוטגרט, זופנהאוזן
 מודל קודם:  פורשה 991
 סיווג:  מכוניות ספורט
 אורך:  4,519–4,535 מ"מ
 רוחב:  1,852–1,900 מ"מ
 גובה:  1,289–1,303 מ"מ
 משקל:  1,480–1,710 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,450 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 הילוכים:  8 אוטומטי 7 ידני
 
פורשה 992 (באנגלית: Porsche 992) הוא הדור השמיני של מכונית הספורט פורשה 911, שהוצג ב-27 בנובמבר 2018. בהשוואה לקודמו, פורשה 992 הוא רחב יותר ב-45 מילימטרים (1.8 אינץ') ומשתמש כעת בלוחות גוף מאלומיניום.
אבזור

אבזור סטנדרטי כולל מסך צג בגודל 10.9 אינץ' עם מערכת ניהול תקשורת של פורשה (PCM) וניווט, תיבת הילוכים PDK בעלת 8 הילוכים ומערכות סיוע לנהג. הילוכים 8 אוטומטי ו-7 ידני.
דגמים > קאררה, קאררה 4, קאררה S וקררה 4S

הדגמים הראשונים שהופיעו בנובמבר 2018 בשושלת 992 היו קאררה S ו-קאררה 4S, שהוצגו בתערוכת הרכב בלוס אנג'לס ב-2018.
911 קאררה S קבריולה
911 קאררה S קופה
911 קאררה 4S קבריולה
911 קאררה 4S קופה
דגמים > Targa 4 ו-Targa 4S

מנוע טווין-טורבו שמספק כ-444 כ"ס, 8 הילוכים אוטומטי או 7 ידני, ה- Targa 4 מצויד בדיסקים של 330 מ"מ בעוד של- Targa 4S יש דיסקים גדולים יותר של 350 מ"מ.
דגמים > טורבו וטורבו S

הוצג במרץ 2020, ל-פורשה 992 טורבו S יש מנוע כפול טורבו שמספק 650 כ"ס המנוע מבוסס על יחידת ה-3.0 ליטר שנמצאה בדגמי קאררה. המכונית יכולה להאיץ מ-0 עד 100 קמ"ש בתוך 2.5 שניות ומהירותה המרבית היא 330 קמ"ש.