stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון כהן (מוזיקאי)
קורות חיים

כהן נולד בראשון לציון. סיים את האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. למד הלחנה אצל אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ופאול בן-חיים ופסנתר אצל אמה גורוכוב.
החל את דרכו כפסנתרן, אך במשך הזמן עבר להלחנה, לעיבודים ולניצוח, תחילה ב"קול ישראל".
בין השירים שהלחין : "דברים של לא כלום", "רוח שטות" ו"שיר ערש לכבשה".
ביצירותיו חיבורים סימפוניים, קונצ'רטי לכלי סולו, מוזיקה קאמרית, מוזיקה לתיאטרון ובה להצגות "אות בארץ הפלאות", "במזל דגים", "הנסיך הקטן" ועוד. מוזיקה לסרטים "שני קוני למל", "פרקי אליק" וסרטים דוקומנטריים. פרקי מקהלה ושירים.
יצירותיו מנוגנות ומושמעות בארצות הברית, באירופה ובישראל, וזכו לביצועים של מיטב התזמורות, לרבות בניצוחו, ובהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הטיילת של בוסטון, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של סנטה ברברה, התזמורת הסימפונית של גואטמאלה ועוד.
כהן ערך וניצח על עשרות מופעים ברדיו ובטלוויזיה כשהבולטים ביניהם אירועי ההוקרה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית למלחינים משה וילנסקי וסשה ארגוב בהגיעם לגבורות וכן תוכניות רבות של מחזמר. ליווה בפסנתר את הזמרת שושנה דמארי במשך שנים רבות.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1966 זכה השיר שעיבד "ליל הסתיו" למילים של חיה כהן וללחן של חיים צור בביצוע של אריק איינשטיין ויפה ירקוני בביצועים שונים.
בשנת 1967 יצא לראשונה תקליט ובו אוסף נעימות ישראליות מנוגנות בפסנתר בלווית התזמורת הסימפונית ירושלים שנקרא "נעימות זהב לפסנתר". הביצוע הבולט בתקליט הוא הלחן "כלניות", שהפך להיות הסמל המסחרי שלו.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1967 זכה השיר שעיבד "מי יודע כמה" למילים של רימונה די-נור וללחן של יעקב הולנדר בביצוע של מייק בורשטיין.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 זכה השיר שעיבד "בלדה לחובש" למילים של דן אלמגור וללחן של אפי נצר ובביצוע של יהורם גאון.
כהן גם עיבד את השיר "עץ האלון", שכתב יורם טהרלב והלחין מוני אמריליו, בביצועו של גאון שזכה במקום השני באותו פסטיבל.
בשנים 1970 עד 1974, ניצח על תזמורת פסטיבל שירי הילדים, מהראשון ועד לחמישי.
בין השירים עליהם ניצח: "למה ככה" (אבי טולדנו ועירית ענבי), "אן דן דינו" (יפה ירקוני), "איזה יום שמח" (שולה חן), "חג יובל" (אבי טולדנו), "מפרשי זהב" (לואיג'י ורדרמה), "שרה שרה שיר שמח" (אף אוזן גרון) ו"שובב עם לב זהב" (ששי קשת).
בעיבודיו בולטת טביעת האצבעות שלו כמו בשיר של הזמרת אסנת פז "שיר שלכת אדומה", שבפתיחה כהן מבצע בפסנתר את הקטע הווירטואוזי.
בשנת 1988 הוא הקים יחד עם מאיר ניצן את התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והיה מנהלה המוזיקלי ומנצחה בשנתיים הראשונות. בשנת 1992 הוא ייסד את התזמורת הקאמרית אשדוד (כיום תזמורת האופרה הקאמרית) והיה מנהלה המוזיקלי ומנצחה (1992 - 1994).
שמעון כהן הוא חתן פרס "עיל"ם" ו"אשכולות" לשנת 1998 על מפעל חיים ופרס אנגל של עיריית תל אביב-יפו לשנת 2001. בשנת 2015 זכה בפרס אריק איינשטיין בקטגוריית מוזיקה אמנותית.
נעם בן זאב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 (בן 71 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  הארץ 
 
נעם בן זאב (נולד ב-1954) הוא כתב, מבקר מוזיקלי, מוזיקאי, מרצה וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

בן זאב הוא בעל תואר שני במוזיקולוגיה מאוניברסיטת תל אביב. הוא מנגן על טרומבון וניגן בתזמורת הסימפונית חיפה, באופרה הישראלית ובתיאטרון הבימה. הצטרף לעיתון הארץ בשנת 1992 ועד פרישתו ב-2015 שימש כמבקר המוזיקה וכתב לענייני מוזיקה קלאסית בעיתון. בן זאב מרבה לעסוק בכתיבתו בסוגיות פוליטיות וחברתיות בהקשרן המוזיקלי, ובמיוחד בולטת התייחסותו הרבה לתחום החינוך המוזיקלי בישראל.
בנובמבר 2015 הצטרף בן זאב למרכז האמנויות ״אלמא״ בזכרון יעקב כמנהל אמנותי.
בן זאב הוא מרצה למוזיקה במכללת ספיר בשדרות.
ספריו

בשנת 1998 יצא לאור ספרו "חמישה מבטים על המוזיקה", בהוצאת ״סל תרבות ארצי״, המגולל את סיפורה של המוזיקה הקלאסית במערב, כרצף של סגנונות שעולים ויורדים, כאשר כל פרק מוקדש לתקופה מסוימת.
בשנת 2009 יצא לאור ספרו "מנגינה ישראלית" בהוצאת הקיבוץ המאוחד. הספר בוחן את היחס של החברה היהודית והערבית למוזיקה, בעבר והיום, ומנסה להתחקות אחר מקורות המוזיקה שנוגנה ומנוגנת בישראל.
בשנת 2015 יצא לאור, בהוצאה פרטית, ספרו ״הנגן הראשי: חיים עם כינור״. הספר הוא ביוגרפיה של הכנר והמורה חיים טאוב, הנגן הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
הערות שוליים

↑  אמיר מנדל, מה מרגיש מבקר מוזיקה שעבר לצד הניהולי, באתר הארץ, 21 בינואר 2018
↑  אסף תלמודי, "מנגינה ישראלית: מסעו של עיתונאי בעקבות צליליה של חברה משתנה" מאת נעם בן זאב | וכיתתו חניתותיהם לזמירות, באתר הארץ, 20 באפריל 2010
↑  חגי חיטרון, חיים טאוב, הכנר שמנצחים פחדו ממנו, חוגג 90 בקונצרט מיוחד, באתר הארץ, 21 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299499405171  BnF: cb16245377s (data)  ISNI: 0000 0003 6691 4393  LCCN: nr2003007885  VIAF: 229709374   WorldCat (עם VIAF): 229709374
אייל עין הבר

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  חליל צד
 פרסים והוקרה:  פרס פרנסואה שפירא (1996) 
 www.eyaleinhabar.com
 
אייל עין הבר הוא חלילן ומנצח ישראלי, חבר מייסד בחמישיית כלי הנשיפה הישראלית וכמו כן משמש כחבר במקהלת החליל הישראלית.
אייל עין הבר כיהן כמשנה לחלילן הראשון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית משנת 1996 עד 2014. משנת 1997 הוא מלמד חליל בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, שם הוא מכהן כראש המחלקה לכלי נשיפה והקשה, וכן כראש התוכנית להכשרה תזמורתית.
הקריירה של עין-הבר נסקה במהירות - כאשר כבר בזמן שירותו הצבאי ניגן לצד ז'אן-פייר רמפל עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע.
לצד הקריירה שלו כחלילן, גם למד ניצוח אצל מנדי רודן ואחרים והיה עוזר מנצח בתזמורת הסימפונית חיפה. הופיע כסולן ומנצח עם תזמורות בישראל ומחוצה לה - בין היתר, עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, תזמורת "קלאסיקה" רחובות, סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית הרצליה ועם התזמורת הקאמרית של חיל החינוך והנוער.
בשנים 2008-2007 הופיע בדואו חליל-אבוב עם עמיתו לתזמורת הפילהרמונית הישראלית דודו כרמל ועם התזמורת הסימפונית של קוויבק בניצוחו של יואב תלמי.
אייל עין הבר זכה בפרסים בתחרויות שונות, מקומיות ובינלאומיות, בין היתר זכה בפרס פרנסואה שפירא בשנת 1996 ובפרסים בתחרויות בסכוונינגן שבהולנד ובקובה שביפן.
במהלך השנים הוציא תחת ידיו עשרות תלמידים, זוכי תחרויות ופרסים בינ"ל ופעילים בעולם המוזיקלי בישראל ומחוצה לה.
החל מאוקטובר 2016 מלמד עין-הבר את כיתת החליל בבית הספר הגבוה למוזיקה במונטסר שבגרמניה.
רתם ניר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1998 (בן 27 בערך) נס ציונה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון העירוני נס ציונה  תלמה ילין (בית ספר)  בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה
 עיסוק:  מנצח, נגן בסון
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 כלי נגינה:  בסון
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון  האופרה הישראלית
 
רתם ניר (נולד ב-1998) הוא מנצח ונגן בסון ישראלי.
ביוגרפיה

ניר נולד וגדל בנס ציונה ואת השכלתו המוזיקלית רכש בקונסרבטוריון העירוני. את לימודיו בתיכון תלמה ילין, סיים בהצטיינות. בצה"ל שירת כמוזיקאי מצטיין. במסגרת זו עיבד יצירות לרביעיית מיתרים ובמקביל למד ניצוח בהדרכת יואב תלמי ונגינה בבסון בהדרכת דניאל מזעקי, בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה. במהלך לימודיו השתתף בכיתות אמן בניצוח עם המנצחים אוסמו ונסקה ואיוואן פישר.
רתם ניר הוא מנצח הבית של האופרה הישראלית ועוזר למנהל המוזיקלי בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ששם היה משנה לנגן בסון ראשון בין השנים 2019 - 2022.
ניר ניצח בין היתר על התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הקאמרית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, תזמורת סימפונט רעננה, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, התזמורת הסימפונית חיפה, אנסמבל המאה ה-21 והוביל את כנס הקיץ של תזמורת הנוער הלאומית לכלי נשיפה. באוקטובר 2023 ניצח לראשונה בגרמניה על התזמורת הקאמרית הגאורגית באינגולשטאדט בהפקה בימתית של האורטוריה 'ניצחון הזמן וההתפכחות' מאת גאורג פרידריך הנדל בשיתוף התיאטרון העירוני.
בקיץ 2023 הוזמן רתם לקחת חלק בתוכנית ההכשרה למנצחים צעירים של פסטיבל ורבייה בשווייץ, במסגרתה עבד עם תזמורת הפסטיבל ועם המנצחים גאבור טקאץ'-נאג', להב שני וכריסטוף אשנבאך.
ניר זכה בתחרויות הניצוח "שרביט הזהב" (בשיתוף בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה והתזמורת הסימפונית חיפה) ו"חממת המנצחים" של התזמורת הקאמרית הישראלית, אשר בעקבותיה שימש כעוזר מנצח בתזמורת בין השנים 2020 - 2023. בשנת 2013 זכה במלגות הצטיינות של קרן התרבות אמריקה-ישראל בנגינה בסקסופון, בבסון ובניצוח.
בשנת 2024 הוזמן להחליף את כריסטוף אשנבאך בקונצרט של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וזאת לאחר שאשנבאך ביטל את בואו.
אסף זוהר

אין תמונה חופשית
אסף זוהר (נולד ב-31 במרץ 1963) הוא פסנתרן ישראלי, פרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
לימודים

זוהר נולד ב-1963 בישראל. הוא תלמידם של רוני מרכס-באום, חנה שלגי ואריה ורדי. הוא בוגר הקונסרבטוריון של גבעתיים והאקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. לאחר סיום לימודיו בישראל המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית, שם השתלם אצל מנחם פרסלר וכיהן כמרצה בשנת הלימודים 1991-1990.
קריירה

זוהר הופיע עם תזמורות רבות בישראל, ועם המנצחים זובין מהטה, גרי ברתיני, מנדי רודן, נעם שריף, דוד שלון, דייוויד רוברטסון ואחרים. נוסף על כך הופיע ברסיטלים ברחבי העולם, ובכללם בארצות הברית, אירופה, דרום אפריקה, אוסטרליה ויפן.
בנוסף לקונצרטים רבים, זוהר גם נותן הרצאות רבות בנושא המוזיקה הקלאסית, בין היתר בקונצרטים מוסברים אשר בהם הוא עצמו מופיע, כסולן או כחבר הרכב.
בעבר היה זוהר דקאן באקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים.
כיום הוא מכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, מדריך הרכבים קאמריים בקונסרבטוריון גבעתיים, ביחידה לנגנים מצטיינים של המרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים ובתיכון לאמנויות תלמה ילין. הוא מדריך כיתות אמן בארץ ובעולם ומנחה קונצרטים מוסברים בתזמורת הקאמרטה הישראלית ירושלים ובקונסרבטוריון שטריקר בתל אביב.
כמורה, הוא זוכה להצלחה רבה, ואחדים מתלמידיו ניגנו עם מספר תזמורות בישראל, וזכו בפרסים שונים בישראל ובעולם.
פרסים ומלגות

מלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל
פרס ז'ראר בכר
פרס קלרמונט
תחרות בינלאומית בפרטוריה, דרום אפריקה
תחרות בינלאומית בווינה, אוסטריה
תחרות בינלאומית בסידני, אוסטרליה
תחרות בינלאומית בקליבלנד, ארצות הברית
אליעזר כגן (ספורטאי)

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1958 (בן 66) המעפיל, ישראל
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורעף
 
כגן מנגן את התקווה במשחק נשים
אליעזר "לייזר" כגן (נולד ב-14 באוגוסט 1958) הוא שחקן כדורעף ישראלי, חבר נבחרת ישראל בכדורעף ושחקן הפועל המעפיל. כגן הוא בעל מספר ההופעות הבינלאומיות הרב ביותר (120). כגן הוא גם צ'לן מקצועי שניגן בתזמורת הקאמרית הקיבוצית.
ביוגרפיה

כגן נולד וגדל בקיבוץ המעפיל. בגיל 11 הוא החל ללמוד לנגן בצ'לו בעקבות אחיותיו שניגנו בפסנתר ובויולה. הוא למד ארבע שנים בהדרכתו של עוזי ויזל. כגן בוגר האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב וניגן בתזמורת הקאמרית הקיבוצית. הוא עבד כמטפל בפעוטות והיה לגבר הראשון בקיבוץ שעבד בעבודה זו.
כגן החל לשחק כדורעף בקבוצת הפועל המעפיל בעונת 1973–1974, ושיחק בקבוצה במשך חמש עשרה עונות (לא רצופות). בעונת 1985–1986 הוא שיחק עשרים ושניים משחקים בקבוצת ואלי זאבן פירנצה באיטליה בליגה השנייה. בעונות 1987–1988 ו-1988–1989 האו שיחק בקבוצת הפועל רמת אביב ובעונת 1989–1990 שיחק בקבוצת מכבי פתח תקווה. בעונת 1992–1993 הוא שיחק בקבוצת הפועל תל אביב וסיים את קריירת המשחק שלו בליגה השנייה בקבוצת הפועל העוגן בעונת 1993–1994. בסך הכל כגן שיחק כדרועף במשך עשרים ואחת עונות.
ביחד עם קבוצת הפועל המעפיל, כגן זכה בחמישה תוארי אליפות המדינה, בארבעה גביעי המדינה ובשלושה דאבלים. נוסף על כך, הוא הגיע שלוש פעמים למקום השני בליגה, ופעמיים למשחק גמר גביע המדינה.
חיים אישיים

כגן נשוי, אב לשניים ומתגורר במושב אומץ. הוא עובד בחברת החשמל.
כגן הוביל את תהליך השיקום של סרגיי קוחטין, שחקן כדורעף בינלאומי ששיחק בישראל והתדרדר לשימוש בסמים קשים, ובעזרתו של כגן עבר תהליך גמילה ארוך.
הערות שוליים

↑  יובל דניאלי, נבחרת המעפיל בכדורעף – איך שהזמן עף!, ‏26 באוגוסט 2020
↑  כדורעף, באתר כותר
1 2 3  אלישע שוחט, מתכוננים להיכל התהילה! לייזר כגן: מנחית ומנגן, באתר איגוד הכדורעף בישראל, ‏23 באוגוסט 2011
בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש

ערך זה עוסק במוסד לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. אם התכוונתם למוסד באוניברסיטת ניו יורק, ראו .
| --- | --- |

חזית בניין הפקולטה לאמנויות
 בית ספר לקולנוע
 על שם:  סטיב טיש 
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־53 שנים) 
 תלמידים
 :  1,000 (נכון ל־2014) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°06′52″N 34°48′12″E﻿ / ﻿32.114305555556°N 34.803333333333°E﻿ / 32.114305555556; 34.803333333333
 arts.tau.ac.il/filmTV
 he
 
בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש הידוע גם בשם החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב פועל במסגרת הפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב. החוג מעניק לבוגריו תואר ראשון ושני הכוללים לימודים אקדמיים לצד לימודים מקצועיים. עם בוגריו נמנים יוצרים, חוקרים ומבקרים בתחומי הקולנוע והטלוויזיה בישראל ומחוצה לה.
היסטוריה

החוג נוסד בשנת 1972 והוא בית הספר לקולנוע השני הוותיק בישראל (אחר המחלקה לקולנוע במסגרת בית הספר "בית צבי" שנוסדה שנתיים קודם). בית הספר נוסד בשם "החוג לקולנוע וטלוויזיה" במסגרת הקמת "הפקולטה לאמנויות ותקשורת", שכללה גם את החוגים הוותיקים, החוג לתיאטרון, החוג לתולדות האמנות, והחוג למוזיקולוגיה. לשנת הלימודים הראשונה, שהחלה באוקטובר 1972, התקבלו 91 סטודנטים מתוך 245 שביקשו להתקבל. החוג גייס את במאי הקולנוע והטלוויזיה היהודי-אמריקאי דון ריצ'רדסון (אנ') כמרצה בכיר. ריצ'רדסון ששמו המקורי היה מלווין שוורץ, היה במאי קולנוע וטלוויזיה שביים למעלה מ-600 תוכניות טלוויזיה, כולל פרקים בסדרות "משימה בלתי אפשרית" ו"בוננזה".  הנסיכה גרייס ממונקו, שהייתה בת זוגו של ריצ'רדסון בצעירותו, תרמה כסף להקמת החוג. סגל ההוראה גלל גם את פיטר דארט, ראש החוג לקולנוע באוניברסיטת קנזס שהגיעה כפרופסור אורח.
בקיץ 1973 יזמה קבוצה של סטודנטים, בהם איתן גרין ואורי קליין, יחד עם המרצה יעקב מלכין, את הפקתו של כתב עת לקולנוע במסגרת החוג בשם "קלוז-אפ".
באפריל 1974 התפטר דון ריצ'רדסון מתפקידו וחזר לארצות הברית, על רקע סכסוך עם דיקאן הפקולטה משה לזר, לטענתו הובטח לו דרגה של פרופסור מן המניין למרות שלא היה בעל השכלה אקדמית, אך בעל ניסיון מרחב קיבל דרגת פרופסור חבר. גם פיטר דארט עזב, ואדם שהתחזה למומחה לציוד קולנוע הונה את קניין החוג ברכישת ציוד.
בפברואר 1978 הקרין החוג לראשונה סרטי גמר של סטודנטים לקהל הרחב, עד אז לא היה התקציב הדרוש להביא את סרטי הסטודנטים בחוג לאיכות של הקרנה לציבור.
בראשית שנות השמונים התדרדרה רמת הלימודים המעשיים בחוג, ובעקבות כך פרץ מרד סטודנטים, אשר כתוצאה ממנו מונה ארנון צוקרמן, לשעבר מנהל הטלוויזיה הישראלית, לכהן כראש החוג בתחילת 1985. צוקרמן פעל לשיפור רמת החוג, ויזם את "הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים" שנערך לראשונה ב-1986.
בשנת 2013 קודמה תוכנית להעביר את בית הספר למבנה ההיסטורי של תחנת הכוח רדינג (רדינג א'), אך חברת החשמל חזרה בה מהכוונה לסגור את התחנה ולהשמיש את המבנה ההיסטורי לשימוש ציבורי.
ב-2014 החוג נבחר לרשימת "15 בתי הספר לקולנוע המובילים בעולם" על ידי הוליווד ריפורטר.
בתחילת 2015, תרם המפיק היהודי-אמריקאי סטיב טיש 10 מיליון דולר לחוג, על מנת לשנות את שמו ומעמדו ל"בית הספר לקולנוע וטלוויזיה על שם סטיב טיש".
תוכנית לימודים

תוכנית הלימודים של החוג משלבת עשייה קולנועית יחד עם לימודים תאורטיים נרחבים.
ב-2014 למדו בו כ-1000 סטודנטים, דבר ההופך אותו לבית הספר לקולנוע, טלוויזיה וניו מדיה הגדול ביותר בישראל. בחוג ישנם ארבעה מסלולי לימוד לתואר ראשון, בבימוי והפקה, בתסריטאות, מדיה דיגיטלית ובתאוריה קולנועית, וארבעה, באותם תחומים, לתואר שני.
החוג מפיק כמאה סרטים קצרים מדי שנה. הסטודנטים הלומדים בחוג מצלמים שלושה סרטים קצרים במהלך לימודיהם וחלקם מפיקים סרט באורך מלא כעבודת גמר.
בנוסף, החוג מפיק סדרות טלוויזיה בשיתוף פעולה עם ערוצי השידור הישראלים (שידורי קשת, ערוץ 1, הוט, ערוץ 8).
מאז 2002 מופקת מדי שנתיים בחוג סדרה דוקומנטארית עבור ערוץ 8 (אורך כל סדרה כחמש שעות): "פרויקט יפו", "התקווה", "בתים בעיר", "בתל אביב", "לחם, עבודה", "אחרת" ו"יחסים דיגיטליים".
בשנים 2010–2011 הופקו בחוג שתי עונות של הפקת האולפן "24 שעות עם...", עבור הערוצים הוט וקשת.
בשנת 2013 הופקה עבור ערוץ 1 סדרת מחווה לקולנוע הישראלי "קצר: ארוך" (כ-170 דקות).
מאז 2010, מדי שנתיים, מופק בחוג מיזם אשר נוצר על ידי שיתוף פעולה בין תלמידי החוג וקולנוענים פלסטינים. "קפה – בין מציאות לדמיון", "פרויקט מים" ו"ספורט", אלו שלוש סדרות אשר נוצרו במסגרת שיתופי פעולה אלו. המיזמים הוצגו בעשרות פסטיבלים בינלאומיים לקולנוע ברחבי העולם, והופצו מסחרית בבתי קולנוע בצרפת.
הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים

הפסטיבל נוסד בשנת 1986, ומתרחש בסינמטק תל אביב. הפסטיבל הוא הגדול מסוגו בעולם, ונחשב לאחד המשפיעים ביותר. הפסטיבל מתקיים מדי שנה בתחילת חודש יוני וכולל הקרנות סרטים, פרמיירות, אירועים קולנועיים מיוחדים, כיתות אמן וועידות אקדמאיות.
מחקר אקדמי

בין תחומי המחקר הבולטים בחוג: תאוריות קולנועיות קלאסיות ומודרניות; קולנוע ישראלי וקולנוע פלסטיני; מדיה חדשה וקולנוע אינטראקטיבי; מרחב ומקום בקולנוע; טראומה וזיכרון; השואה בקולנוע; ייצוג אתניות ומגדר בקולנוע; לימודיים קוויריים; פילוסופיה של הקולנוע ופילוסופיה בקולנוע ובטלוויזיה.
במסגרת החוג מופק הכנס הדו-שנתי "הקולוקוויום הבינלאומי לחקר הקולנוע והטלוויזיה". כל קולוקוויום מוקדש לתמה מרכזית אחרת, ומארח חוקרים קולנועיים מכל העולם. בנוסף, בכל שנה מאז 2011, החוק מפיק את "כנס פיקציה ללימודי טלוויזיה", כנס המוקדש ללימודי טלוויזיה בשפה העברית. כנסים משנים עברו התמקדו בנושאים: טלוויזיה עלילתית ישראלית, טלוויזיה במיטבה, מרחבים של טלוויזיה, הסוף של הטלוויזיה. בשנת 2015 הכנס יעסוק בנושא טלוויזיה ואמנות.
חברת ההפקה גאודמוס

בשנת 2012 הוקמה גאודמוס, חברת ההפקות של החוג. מטרתה העיקרית היא עידוד וקידום יוצרים צעירים בעת צעדיהם הראשונים בתעשייה. החברה יוזמת שיתופי פעולה עם ערוצי שידור, קרנות, מוסדות רלוונטיים ויוצרת קופרודוקציות בינלאומיות עבור קולנוע, טלוויזיה וניו מדיה. היא עוזרת לנהל את מגוון ההפקות של החוג, ומפיקה עבורו סרטים באורך מלא, סדרות עלילתיות ודוקומנטאריות, סרטים קצרים ומיזמים מיוחדים.
ארכיון הסרטים ע"ש אנדה זימנד

ארכיון הסרטים של החוג הוקם בשנת 1973 על ידי ליביו כרמלי. הארכיון מאכלס 20,000 סרטים מכל הזמנים והז'אנרים. הוא כולל גם אוסף מגזינים לקולנוע (בעברית ובאנגלית) וספריה לספרות העוסקת בקולנוע וטלוויזיה.
פרסים לסרטי גמר

סרטי גמר של תלמידי בית הספר זכו בפרסים רבים במהלך השנים, בין השאר:
בשנת 2014, "פריז על המים", סרטה של הדס אילון, זכה בפרס האוסקר לסרט הסטודנטים הזר הטוב ביותר. זו הייתה הפעם הראשונה בה סרט ישראלי זכה בפרס זה. בשנת 2016 זכה סרט הגמר "היפה בנשים" של מיה צרפתי באוסקר לסרט הדוקומנטרי הזר. בשנים עברו, שישה סרטים נוספים אשר הופקו חוג היו מועמדים לקבלת הפרס.
שלוש זכויות במקום השני וזכייה במקום השלישי בתחרות הסינפונדסיון של פסטיבל קאן (תחרות המיועדת לסרטי סטודנטים קצרים ובינוניים מרחבי העולם):
"עם חוקים", סרט הגמר של דובר קוסאשווילי זכה במקום השני בשנת 1999
"קינוח", סרט הגמר של עמית סאקומסקי זכה במקום השני בשנת 2000
"שאלות של פועל מת", סרט הגמר של איה סומך זכה במקום השלישי בשנת 2002
"ביקור חולים", סרט הגמר של מיה דרייפוס זכה במקום השני בשנת 2005.
תשעה סרטים נוספים של החוג התחרו בקטגוריה זו במהלך השנים.
"לילה אפל", קיבל ציון לשבח בפסטיבלי הקולנוע של ונציה וירושלים, זכה בפרס הראשון בפסטיבל בייג'ינג, והיה מועמד לאוסקר בקטגוריית סרט סטודנטים בשפה זרה
"תפרים"סרטה של עדיה אמרי אור זכה במקום ראשון בתחרות הסרטים הקצרים של פסטיבל טרייבקה
"אווה - שם זמני", סרטו הקצר של דור פדלון קיבל ציון לשבת בתחרות הסרטים הקצרים של פסטיבל טרייבקה ב-2011.
שתי זכיות במקום הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן. הסרט "סגל" של יובל שני (2009), ו"אווה - שם זמני" (2011).
ראו גם

בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, ביהס לאמנות הבמה והקולנוע - בן 13, דבר, 5 באפריל 1973
↑  שלומית טויב, ההרשמה לאוניברסיטת תל אביב – לסיומה, על המשמר, 13 בפברואר 1972
↑  15 אלף סטודנטים באוניב' ת"א בתשל״ג, על המשמר, 12 באוקטובר 1972
↑  עזרא ינוב, המשימה "הבלתי אפשרית"' של דון ריצ'רדסון, מעריב, 2 באפריל 1972
↑  נסיכת מונקו תרמה לחוג קולנוע בת"א, מעריב, 9 באוגוסט 1972
↑  שלומית טויב, האמנות השביעית כמקצוע אוניברסיטאי, על המשמר, 23 באוגוסט 1972
↑  נתן גרוס, תזוזה בתרבות הקולנועית בישראל, על המשמר, 31 באוגוסט 1973
הטוב ויפה [בלי המכוער], מעריב, 6 ביולי 1973
↑  שרגא הר-גיל, סערה ב"תסריט", מעריב, 18 באפריל 1974
↑  נורית ברצקי, ריב הפרופסורים בחוג לקולנוע, מעריב, 19 באפריל 1974
↑  המסך הגדול - באת' ת"א, מעריב, 6 בפברואר 1978
↑  ארנון צוקרמן – ראש החוג לקולנוע, חדשות, 10 בדצמבר 1984
↑  נירית אנדרמן, החוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תא לא יעביר את משכנו לתחנת הכוח רדינג א בעיר, באתר הארץ, 6 בפברואר 2013
↑  נירית אנדרמן, "הוליווד ריפורטר" בחר בחוג לקולנוע באוני' ת"א בין 15 בתיה"ס הטובים בעולם, באתר הארץ, 4 באוגוסט 2014
↑  נירית אנדרמן, מפיק הקולנוע האמריקאי סטיב טיש תרם 10 מיליון דולר לאוניברסיטת ת"א, באתר הארץ, 6 במרץ 2015
↑  שמוליק דובדבני, הסרטים של היום, עם הגיבורים של פעם, באתר ynet, 5 בנובמבר 2013
↑  אייל דץ‏, אסופת סרטים ישראלית -פלסטינית תוקרן בפסטיבלים בחו"ל, באתר וואלה, 19 באוקטובר 2010
↑  נירית אנדרמן, מכשול קטן בדרכה של האינתיפאדה הבאה, באתר הארץ, 31 במאי 2012
↑  נירית אנדרמן, פרויקט ישראלי-פלסטיני יפתח את שבוע המבקרים בפסטיבל ונציה, באתר הארץ, 23 ביולי 2012
↑   נירית אנדרמן, פסטיבל סרטי הסטודנטים: כך הוא נהפך לאחד החשובים בעולם, באתר הארץ, 27 במאי 2014
↑  סוכניות הידיעות, נחנך מחדש ארכיון הסרטים באוניברסיטת תל אביב, באתר הארץ, 24 בפברואר 2007
↑  נירית אנדרמן, ישראלית זכתה באוסקר לסרט סטודנטים זר, באתר הארץ, 16 במאי 2014
↑   איתי שטרן, הסרט הישראלי "היפה בנשים" זכה בתחרות הסטודנטים של האוסקר האמריקאי, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2016
↑  מתן שירם, ‏סרט של פיני טבגר מועמד לאוסקר האמריקני לסטודנטים, באתר גלובס, 11 במאי 2009
↑  לילה אפל, באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
↑  "דרכים" מועמד לאוסקר, באתר ynet, 1 במאי 2008
↑  עם חוקים - ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים, באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים, ‏2 ביולי 2020
↑  מרב יודילוביץ', ישראלים בקאן, באתר ynet, 23 באפריל 2001
↑  יצחק לאור, התחלות טובות מאוד, באתר הארץ, 6 ביוני 2002
↑   שני ליטמן, מיה דרייפוס: הסרט שלי מאיים על גברים, באתר הארץ, 13 במרץ 2014
↑  מרב יודילוביץ', "לילה אפל" זכה בפרס הראשון בפסטיבל בייג'ין, באתר ynet, 16 בנובמבר 2006
↑  דנה שוופי, לאון פרודובסקי הבמאי של "חמש שעות מפאריס": ישראלי לא מפה, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2009
↑  "תפרים", סרטה של עדיה אמרי אור זכה בפסטיבל טרייבקה, באתר הארץ, 27 באפריל 2012
↑  איתמר זהר, סרט ישראלי קצר התקבל לפסטיבל טרייבקה הניו יורקי, באתר הארץ, 17 במרץ 2011
↑  מרב יודילוביץ' וסוכנויות הידיעות, שחקן עם תסמונת דאון זכה בפסטיבל סן סבסטיאן, באתר ynet, 28 בספטמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312294205171  LCCN: no2018080855  VIAF: 833151172690939210009   WorldCat (עם VIAF): 833151172690939210009
אורי מאיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוגוסט 1946 (בן 78) טרגו מורש, ממלכת רומניה 
 מוקד פעילות:  קנדה 
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 עיסוק:  ויולן, מנצח
 כלי נגינה:  ויולה 
 
אורי מאיר (נולד ב-4 באוגוסט 1946) הוא ויולן ומנצח ישראלי-קנדי.
חייו

אורי מאיר נולד בטרגו מורש, רומניה. בגיל צעיר עלה ארצה וולמד בקונסרבטוריון למוזיקה בתל אביב ובאוניברסיטת תל אביב. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בשנת 1964, כשהיה עדיין תלמיד תיכון ע"ש "תלמה ילין" בת"א מחזור ד', אותו סיים במגמת מוזיקה קלאסית.
אורי מאיר היה עוזר מנצח של תזמורת הגדנ"ע בשנים 1964-1970 וחבר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית בעונת 1967-1968. משזכה במלגת לימודים בשנת 1968, עבר לניו יורק ללמוד אצל ז'אן מורל בבית הספר למוזיקה ג'וליארד. הוא היה עוזר למנצח תזמורת הנוער של ניו יורק וויולן ראשי בתזמורת הסימפונית האמריקאית של לאופולד סטוקובסקי. בשנת 1970 התקבל כמשנה לוויולן הראשי של התזמורת הסימפונית של מונטריאול ובשנת 1980 התמנה למנצח חבר.
בשנים 1981 עד 1994 היה מאיר מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אדמונטון בקנדה. כמו כן היה מנצח ראשי של תזמורת לונדון (1988 - 1994) ויועץ אמנותי לסינפונייטה הישראלית באר שבע (1991 - 1999).
מאיר חי כיום בטורונטו.
לקריאה נוספת

Bowman, Durrell. Uri Mayer. Encyclopedia of Music in Canada.
Baker, D.T. Edmonton Symphony Music Directors. Edmonton Symphony Orchestra website
טיבי צייגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1981 (בן 44 בערך) ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, תלמה ילין, המרכז למוזיקה ירושלים, אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  קלרינט 
 
טיבי צייגר (נולד ב-1981 בישראל) הוא קלרניתן ישראלי.
ביוגרפיה

טיבי צייגר למד בתיכון לאמנויות "תלמה ילין". הוא בוגר יחידת הנגנים הצעירים של המרכז למוזיקה ירושלים ושירת בצה"ל כמוזיקאי מצטיין. לאחר לימודים באוניברסיטת תל אביב יצא במלגה מיוחדת להמשיך את לימודיו בבית הספר ג'וליארד, ניו יורק והיה הקלרניתן הראשון שהתקבל מאז ומעולם למסלול היוקרתי של "תעודת אמן" בבית ספר זה. מוריו היו צ'ארלס ניידיק, יהודה גלעד, ריצ'רד לסר ויצחק קצפ.
כסולן הופיע צייגר עם תזמורות שונות בישראל ומחוצה לה, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית אורפיאוס בניו יורק, תזמורת דיוואן מזרח-מערב בניצוח דניאל בארנבוים, התזמורת הקאמרית הישראלית ואחרות. כמו כן הוא מרבה להופיע בשידורים חיים ובהקלטות לקול המוסיקה ולתחנות רדיו שונות בארצות הברית.
בתחום המוזיקה הקאמרית צייגר משתף פעולה עם הרכבים קאמריים רבים, נמנה עם מייסדי אנסמבל גרופיוס והוא מייסדו ומנהלו המוזיקלי של הפרויקט הקאמרי הישראלי.
ארז הולץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בספטמבר 1977 (בן 47) רחובות, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, בית הספר הגבוה למוזיקה הנס אייזלר 
 www.eresholz.de
 
ארז הולץ (Eres Holz; נולד ב-26 בספטמבר 1977 ברחובות) הוא מלחין גרמני ממוצא ישראלי. הוא מתגורר בגרמניה מאז 2003.