stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חולון (הר יהודה)
ממצאי הסקר הארכאולוגי

בסקר ישראל זהו אתר 1/36/320{15-09}, נ"צ 1532.0967, גובה מוחלט 725 מ', גובה יחסי 0 מ', תצפית פחות מבינונית, שטח מרבי כ-8 דונם. ראשית היישוב בתקופת הברזל 2א ו-2-ב (כ-5 דונם), והמשכו בתקופות הברזל 2ג ו-2ד (כ-8 דונם, שיא היישוב), הפרסית (כ-4 דונם), ההלניסטית והרומית (כ-3 דונם), הביזנטית (כ-5 דונם), ובתקופות האיסלמיות (4-3 דונם). הממצא מתאים לתארוך המקובל של הרשימות בהן מופיעה חֹלֹן.
הערות שוליים

↑  William Foxwell Albright, Researches of the School in Western Judea, BASOR 15, 1924: pp. 10-11
↑  William Foxwell Albright, Topographical Researches in Judaea, BASOR 18: p. 9
↑  William Foxwell Albright, The List of Levitic Cities, Louis Ginzberg Jubilee Volume, New York: pp. 61, 66
↑  Albrecht Alt, Das Institut im Jahre 1926, PJb 23, 1927, p.29 note 1
↑  J.L.Peterson, The Anchor Bible Dictionary., Volume 3, pages 257-258.
↑  ר' גם F.M. Cross and G.E. Wright, ‘The Boundaries and Provinces Lists of the Kingdom of Judah’, JBL, 75, 1956, p. 200.
↑  אבי עופר, הר-יהודה בתקופת המקרא (עבודת דוקטור), אוניברסיטת ת"א, תשנ"ג (1993), חלק 3 עמוד 47.
בייבי פייס נלסון

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1908 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  27 בנובמבר 1934 (בגיל 25) וילמט, אילינוי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Lester Joseph Gillis 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  St. Joseph Cemetery 
 בן או בת זוג:  Helen Gillis 
 
לסטר ג'וזף גילייס (6 בדצמבר 1908 – 27 בנובמבר 1934) היה שודד בנק ורוצח ידוע בשנות ה-30 של המאה ה-20. גילייס היה ידוע בכינוי "ג'ורג נלסון", וכן תחת הכינוי "Baby Face Nelson", אשר ניתן לו בשל מראהו הצעיר וקומתו הנמוכה. ואולם, בחיי היום יום, ועל ידי שותפיו לפשעים שביצע, הוא נקרא בפשטות בשם "ג'ימי". בין השותפים הללו, ניתן למנות את ג'ון דילינג'ר, שנלסון עזר לו לברוח מבית הכלא. פשע, שבשלו, ובשל פשעים אחרים שבוצעו על ידם, הודבק לו וליתר חברי הכנופיה התווית "אויבי הציבור מספר 1".
נלסון היה אחראי לרציחתם של מספר אנשים, ויש לו את הכבוד המפוקפק להיות האיש שהרג הכי הרבה סוכני FBI בעת תפקידם. לימים, נלסון נורה על ידי סוכני FBI וסיים את חייו בקרב יריות שזכה לכינוי "הקרב של ברינגטון" (מאנגלית: "The Battle of Barrington").
שנותיו הראשונות

ג'ורג "בייבי פייס" נלסון נולד בשם לסטר ג'וזף גילייס בצידה המערבי של שיקגו בשנת 1908. אימו, מרי דוגט, נולדה למשפחת חקלאים בלגית ממעמד סוציואקונומי ממוצע אשר היגרה לארצות הברית בשנת 1889. דוגט הכירה את אביו של נלסון, ג'זף גילייס, מעבד עורות במקצוע, בבלגיה, אף על פי שכבר היגר לארצות הברית מספר שנים מוקדם יותר. ג'וזף גילייס התאבד בערב חג המולד של שנת 1924, כאשר בנו לסטר היה בן 16, וכבר אז למד במוסד לעבריינים צעירים.
ב-4 ביולי 1921, בגיל 12, נעצר נלסון לאחר שירה בטעות בלסתו של ילד אחר באקדח שמצא. בשל כך, הוא שהה במשך שנה לאחר מכן במוסד שיקומי של המדינה. אולם, בגיל 13, הוא נעצר שוב בשל גנבת רכב, והוא נשלח למוסד עונשי לעבריינים צעירים לתקופה נוספת של 6–18 חודשים.
ב-1928, נלסון עבד בתחנת דלק שכונתית אשר שימשה כ"מפקדתם" של כנופיית גנבי צמיגים צעירים אשר נודעה בשם "strippers". לאחר שהחל להתערות בתוכם, נלסון מצא עצמו מתחכך בקרב הרבה פושעים מקומיים, אשר בעבור אחד מהם אף עבד בהברחת אלכוהול בפרברי שיקגו. ודרכה, מצא את עצמו נלסון מתחבר לכנופיית טוהי (מאנגלית: "Touhy gang"). אשר עימם, בתוך כשנתיים, עלה נלסון מביצוע פשעים זוטרים יחסית, לביצוע פשעי שוד מזוינים. ב-6 בינואר 1930, פלשו בני החבורה לביתו של עורך מגזין צ'ארלס מ. ריצ'טר. לאחר שקשרו אותו עם מסקינטייפ וחתכו את קווי הטלפון, הם ביצוע חיפוש מעמיק בבית וברחו עם תכשיטים בשווי 25,000$. כחודשיים לאחר מכן, הם ביצעו שוד דומה, שהניב להם תכשיטים בשווי של 50,000$. בשל כך, עיתוני שיקגו כינו את הכנופיה בשם "The Tape Bandits".
ב-21 באפריל 1930, נלסון התנסה בשוד הבנק הראשון, והצליח להימלט עם שלל בסכום של 4,000$. כחודש לאחר מכן, נלסון וחברותו חזרו לדפוס פעולתם הקודם, פלשו לבית, והצליחו להימלט עם שווי תכשיטים בשווי של 25,000$. ב-3 באוקטובר באותה שנה, נלסון שדד בנק נוסף והצליח להימלט עם שלל בסכום של 4,600$.
כשלושה ימים לאחר מכן, נלסון גנב את תכשיטיה של אשתו של ראש עיריית שיקגו ביל תומפסון ששוויים הוערך בסכום של 18,000$. לאחר המקרה היא תיארה את התוקף בדרך זאת: "היה לו 'בייבי-פייס'. הוא היה נאה מאוד, נראה כמו ילד, בעל שיער שחור, לבש מעיל אפור והוא חבש כובע חום ששוליו מוטים כלפי מטה".
שנים אחר כך, ב-23 בנובמבר 1930 נקשר שמם של נלסון וחבורתו לשוד מלון-דרכים בעיירה סאמיט, אילינוי, שהסתיים בקרב יריות שתוצאותיו היו שלושה הרוגים ושלושה פצועים. שלושה ימים לאחר מכן, החבורה שדדה מסעדת-דרכים, שם, ביצע באופן רשמי נלסון את רציחתו הראשונה, כאשר הרג גבר בשם אדווין ר. תומפסון.
הנסיעה מערבה

במהלך חורף 1931, מרבית החבורה, לרבות נלסון, היו מאחורי סורג ובריח. עיתון "השיקגו טריביון" החלו לכנות את מנהיג החבורה נלסון, שנידון לשנה עד מאסר עולם, בכינוי ג'ורג "בייבי פייס" נלסון. בפברואר 1932, נלסון ברח בזמן העברת אסירים. באמצעות קשריו בחבורת טוהי, נלסון הצליח לברוח מערבה ולמצוא מחסה בצוותא עם מנהיג חבורת פושעים אחרת בשם ויליאם גראם. אגב שימושו בשם הבדוי "ג'ימי ג'ונסון", נלסון הצליח להגיע לסוסליטו, קליפורניה, והחל לעבוד שם עבור מבריח אלכוהול בשם ג'ו פארנטה. הסברה גורסת, כי, או אז, בזמן קורותיו של נלסון באזור המפרץ של סן פרנסיסקו, פגש נלסון לראשונה את ג'ון פול ופאסטו נגרי, שני גברים שהיו שותפיו לפשע במחצית השנייה של קריירת הפשע שלו.
בזמן שהיה ברינו בחורף שלאחר מכן, נלסון פגש באלווין קארפיס (חבר בכנופיית הפשע של אמא בארקר) שנפש באזור, אשר בתורו הכיר לנלסון את שודד בנק מידווסטרן אדי בנז. נלסון בחוברו לאחרון, חזר בקיץ שלאחר מכן לבנק מידווסטרן, ובסיועו הוא ביצע לראשונה בחייו ב-18 באוגוסט 1933 את שוד הבנק הגדול ביותר שעשה עד כה. השוד כמעט היה אסון גדול, אף על פי שמרבית בני החבורה המעורבים הצליחו להימלט בצורה חלקה.
מנהיג חבורה

שוד הבנק האחרון שביצע, ככל הנראה שכנע את נלסון כי הגיע שעתו להתקדם ולהנהיג חבורת פושעים משל עצמו. באמצעות קשריו במסבאת סיינט-פול לאנטרן, נלסון גייס את הומר ואן-מטר, טומי קארול ואדי גרין. בסיועם של אנשים אלו (ועוד שני גנבים מקומיים), נלסון שדד ב-23 באוקטובר 1933 את הבנק הלאומי הראשון בעיר בריינירד שבמדינת מינוסוטה ויצא עם שלל של 32,000$. עדי ראייה סיפרו שנלסון ריסס כדורים במכונת הירי האוטומטית שלו באופן משולח כל רסן לעבר עוברי אורח תמימים בשעה שנמלט לאחר מעשה מהבנק. לאחר שאסף את אשתו הלן ובנו רונלד בן הארבע, נלסון עזב עם חבורתו לסן אנטוניו, טקסס. שם, קנו בני החבורה מספר כלי נשק מיצרן כלי הנשק של העולם התחתון היימן לבמן. אחד מכלי הנשק הללו היה אקדח קולט 38 מ"מ שבוצע בו שינוי כך שיוכל לירות באופן אוטומטי. ברבות הזמן, כמספר חודשים לאחר מכן, נלסון ישתמש בכלי נשק זה על מנת לרצוח את סוכן ה-FBI וו. קארטר באום.
ב-9 בדצמבר באותה שנה, אישה מקומית הודיעה למשטרת סן אנטוניו בדבר הימצאותה של "חבורת גנגסטרים" בתחום סמכותם המקומית. יומיים לאחר מכן, טומי קארול נלכד על ידי שני בלשים, פתח באש, והרג את בלש ה.סי. פיירין, אגב פציעתו של הבלש השני אל הרטמן. כל חבורתו של נלסון, למעט נלסון, ברחו מסן אנטוניו. נלסון ואשתו נסעו מערבה לאזור המפרץ בסן פרנסיסקו, שם גייס נלסון את ג'ון פול צ'ייס ופטסו נגרי לצורך ביצועם של שודי בנק עתידיים בתקופת האביב הקרוב.
שותפות עם ג'ון דילנג'ר

ב-3 במרץ 1934, ג'ון דילניג'ר ביצע את בריחתו המפורסמת מבית הכלא בקראון פויינט, אינדיאנה, באמצעות שימוש באקדח עץ מגולף. אף על פי שפרטי המקרה נותרו חלוקים, נחשד כי הבריחה אורגנה ומומנה על ידי חברים בחבורת הגנגסטרים החדשה שגויסה על ידי נלסון – שבכללם: הומר ואן מטר, טומי קארול, אדי גרין וג'ון "האדום" המילטון – אגב הבנתם, שחלק מכספי השקעתם זאת יוחזרו על ידי דילנג'ר מכספי השוד הראשון.
בלילה שדילנג'ר הגיע לערים התאומות, נלסון וחברו ג'ון פול צ'ייס נחתכו בכביש על ידי מכונית הנהוגה על ידי סוכן מכירות בשם תיאודור קידר. כתוצאה מכך, נלסון איבד את מזגו, החל במרדף אחרי המכונית החותכת עד לסיבוב הכביש, ולבסוף, כאשר סוכן המכירות יצא מרכבו למחות בגין התנהגותו זאת, הוא ירה בו באופן קטלני.
כיומיים לאחר אירוע זה, חבורתו החדשה של נלסון (כאשר שאלת השתתפותו של המילטון נתונה בספק) שדדו את בנק בסיאוקס פולס, במדינת דרום דקוטה. במהלך השוד, אשר הניב שלל המעורך בסכום של 49,000$, נלסון פצע אנושות את שוטר המקוף האופנוען הייל קית' באמצעות ירי מסיבי מתת המקלע שברשותו, בשעה שהלז הגיע על אופנועו לזירת הפשע.
מעת התרחשותו של מקרה זה לא רחק היום בו ששת הגברים נודעו כ"חבורת דילנג'ר השנייה", וזאת, בעיקר בשל המוניטין הידוע לשמצה של דילנג'ר. אולם, בפועל, דילנג'ר לא היה כלל מנהיג החבורה, ולמעשה, לחבורה לא היה מנהיג כלל. ב-13 במרץ 1934, החבורה ביצעה שוד נוסף בבנק הלאומי במייסון סיטי, מדינת אייווה. דילנג'ר והמילטון נפצעו במהלך שוד זה, שבמהלכו הם ברחו עם שלל של 52,000$. ב-3 באפריל, סוכנים פדרליים ארבו והרגו את אדי גרין, למרות היותו לא חמוש ואף על פי שבשעה שהרגוהו הם לא היו בטוחים בזהותו. באנדרלמוסיה שהתחוללה לאחר השוד, נלסון וג'ון פול צ'ייס ברחו מערבה לרינו, היכן שהבוסים הקודמים שלהם ביל גרהם וג'ים מאקי נאבקו בהרשעתם בהונאה הקשורה לדואר הפדרלי. שנים לאחר מכן, ה-FBI יקבע שב-22 במרץ 1934, נלסון וצ'ייס חטפו את העד הראשי כנגד השניים, רוי פרטיש, והרגוהו. בעניין זה נאמר כי גופתו של פרטיש, על אף שלא נמצאה מעולם, ככל הנראה נזרקה לפיר של מכרה נטוש.
מותו של נלסון: גיבור הקרב של ברינגטון – עדות ממקור ראשון שנמחקה מדפי ההיסטוריה

בשעה שנלסון וצ'ייס עצרו בצד הדרך כדי לעמוד אל מול הוליס וקואלי, שוטר מקוף צעיר לא בתפקיד בשם ויליאם גולהר, שעוד לא מלאו שנתיים לשירותו, שהה בבית הקפה בתחנת הדלק של בוב מלון שהיה מרוחק כמאה מטרים ממקום עצירתם של הפושעים.
בית הקפה של מלון היה מקום ההתרועעות החביב על שוטרי המקום, וגולהר היה מבין הקבועים שם.
זה היה יום שלישי, גולהר ומלון דנו בתוכניותיהם לקראת חג ההודיה המתקרב בשעה שהם שמעו את הירייה הראשונה. בתחילה, סברו השניים כי מדובר בפליטת אגזוז, אבל הרעש חזר ונשנה.
גולהר ידע שירי מאסיבי פירושו צרות, והוא הגיב מייד. מבלי שהיה מזוין באקדח השירות שלו, הוא תפס את רובה ה-22 מ"מ הטעון של מלון, ויצא מהדלת האחורית. ממרחק הוא היה יכול להבחין בשני כלי רכב ובארבעה אנשים לידם, היורים לעבר העומדים ברכב השני. עשן עלה מהשימוש המאסיבי של אחד מכלי הנשק על ידי אחד מהזוגות. וזוג הגברים במכונית הקרובה אליו נדמה שהיה מרותק למקומו וכי אוזלת לו התחמושת. גולהר החל בחצי ריצה מהירה - חצי זחילה לאורכה של תעלת הביוב לכיוונם של ארבעת הגברים.
לאחר שזיהה אחד מהם כמת, גולהר הגיע לאיש השני. האיש שכב על צידו הימני, החזיק את בטנו כשדם רב ניגר בין אצבעותיו. גולהר שאל אותו בלחש לשמו, והוא הזדהה כסוכן פדרלי שהיה במרדף אחר בייבי פייס נלסון ושנלסון ירה בו.
הוא פתח באש בשעה שהרכב של נלסון התרחק.
גולהר יאמר לאחר מכן שהוא חשב שהוא ראה את הרכב מבצע חצי פניית פרסה לעברו, אבל הרכב המשיך לצבור תאוצה קדימה. גולהר לא היה בטוח אם הוא פגע בנהג. הוא חייב היה לחזור לפאב ולהזעיק עזרה. הוא ניסה להתמקד בלוחית הרישוי של הרכב ואז הרכב עצר.
גולהר היה בטוח שנלסון, או מי שזה לא יהיה בתוך הרכב, מגיע בחזרה לעברו. לא היה שום מקום להתחבא, נותרו לו רק כדור או שניים ברובהו והוא היה מפוחד.
דלת הנוסע שליד הנהג נפתחה, מישהו קפץ מהרכב, ורץ מסביב לחלקו של הרכב. בשעה שגולהר אחז ברובהו והכין את עצמו לקרב – ולוודאי למוות אכזרי – האיש פתח את דלת הנהג ונראה היה שהוא הודף משהו הצידה מדרכו. הוא אז קפץ בחזרה פנימה לרכב שהאיץ קדימה. נדמה שיושבי הרכב פשוט לא שמו לב לגולהר.
הקרב של ברינגטון נגמר. גולהר אמר לסוכן הפדרלי הגוסס שהוא יזעיק עזרה. גולהר רץ למסבאה לאורך אותה תעלה, שאך לפני מספר דקות, הוא זחל לצידה.
תפקידו של גולהר בקרב זה היה שנוי במחלוקת לאורך השנים. אחדים טוענים שהסיפור הוא נכון. אחרים טוענים שתפקידו היחיד של גולהר הסתכם בכך שהוא היה הראשון שהגיע לזירה, ואולי גם ירה כדור אחד או שניים מרובהו לעבר הרכב, אבל לא היה לו תפקיד ממשי במהלך האירוע.
עם זאת, חלקו באירוע הושמט מדפי "היסטוריית הפשע" על ידי ה-FBI במהלך הימים העוקבים לאירוע.
מקום קבורתו

נלסון ובת זוגו הלן גילייס קבורים בבית הקברות סיינט ג'וזף בריבר גרוב, במדינת אילינוי.
אישיותו

בניגוד לג'ון דילנג'ר, נלסון הוא אנטיתזה לדימוי הפופולרי סטייל רובין הוד שדבק בגנגסטרים רבים בתקופת השפל. הוא היה איש חם מזג, אשר לא היסס להרוג אנשי חוק ועוברי אורח תמימים ללא כל הבחנה ביניהם. כאחד מפורעי החוק הידועים לשמצה באותה תקופה, נאמר כי מספר אנשי החוק שנלסון וקלייד בארו (בוני וקלייד) הרגו עמד על למעלה מ-12. באופן פרדוקסלי, נלסון גם היה איש משפחה למופת שלעיתים קרובות אשתו וילדיו היו נלווים אליו בזמן בריחתו מהחוק. לאחר מותו של דילנג'ר ביולי 1934, נלסון נהפך לאויב הציבור מספר 1.
בראי התרבות

דמותו של נלסון הופיעה במספר סרטים, בהם:
"בייבי פייס נלסון", סרט משנת 1957 בכיכובו של מיקי רוני.
"דילנג'ר", סרט משנת 1973 בכיכובו של ריצ'רד דרייפוס כ"בייבי פייס נלסון".
"בייבי פייס נלסון", סרט משנת 1995 בכיכובו של סי. תומאס האוול.
"אחי, איפה אתה?", סרט משנת 2000 בכיכובם של מייקל באדלנו כנלסון. בסרט נלסון מוצג כבעל הפרעה דו-קוטבית. כאשר הוא מופיע בפעם האחרונה בסרט הוא נלקח על ידי קהל זועם רב לפגוש את מותו בכיסא החשמלי. עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1937, כשלוש שנים לאחר מועד מותו האמיתי של נלסון.
"אויבי הציבור", סרט משנת 2009 בכיכובו של השחקן ג'וני דפ, עם סטפן גרהם בתפקיד נלסון. בסרט זה, דמותו של נלסון נהרג על ידי הסוכן הפדרלי מלווין פיורוויס בתקרית הירי במלון בוהמייה, ובשל כך דמותו לא מאפילה על דמותו של דילנג'ר ומתויגת כאויב הציבור מספר 1 לאחר שדילנג'ר נהרג.
הערות שוליים

↑  nelson death 2, Babyface nelson journal (ב־Australian English)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no91027936  NARA: 10575339  SNAC: w69c9hp0  VIAF: 14335579   WorldCat (עם VIAF): 14335579 
לסטר גילייס, 1931
פריטי בוי פלויד, בייבי פייס נלסון, משין גאן קלי ואחרי ב-1920
הגל עד שבתמונה ממוקם בעיירה ברינגטון, שבמדינת אילינוי ומציין כי זהו האזור שבו התרחש "הקרב על ברינגטון", תקרית ירי משנת 1934 שגבתה את חייהם של שני סוכני FBI ובסיומה סיים את חייו הגנגסטר הידוע לשמצה ברחבי שיקגו בייבי פייס נלסון
אאורקה

ערך זה עוסק בביטוי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אאורקה – מקור המילה באגדה מפורסמת שמופיעה בכרך התשיעי של הספר "על אודות האדריכלות" מאת ויטרוביוס, ומסופר בה על הדרך בה הצליח ארכימדס לגלות האם הכתר של המלך היירון השני עשוי מזהב טהור.
אֵאוּרֵקָה (ביוונית: Εὕρηκα – "מצאתי"; מבוטא הֵאוּרֵקָה ביוונית עתיקה ואֶבְרִיקָה ביוונית מודרנית) היא אמרתו המפורסמת של ארכימדס, המיוחסת לו לאחר גילוי חוק הציפה שעל שמו. הביטוי משמש בהשאלה לציון גילוי חשוב או תובנה חשובה ומפתיעה.
מקור המילה באגדה מפורסמת שמופיעה בכרך התשיעי של הספר "על אודות האדריכלות" מאת ויטרוביוס, ובה מסופר על הדרך שבה הצליח ארכימדס לגלות האם הכתר של המלך היירון השני עשוי מזהב טהור. כדי למצוא את הרכב כתר המלך היה צריך להשוות את נפחו לנפח של כתר זהב באותו משקל, אולם אז לא ידעו איך למדוד את נפח הכתר. בעת שארכימדס רחץ בבית מרחץ ציבורי הוא הבין שגופו השקוע באמבט דוחה כמות מים השווה לנפח גופו. בדרך זו הוא למד כיצד למדוד נפח של גוף כלשהו. מרוב התלהבות יצא בריצה לרחוב כשהוא עירום וצועק "אאורקה!" (מצאתי). הסיפור ככל הנראה לא מדויק משום שהבדלי הנפח בין כתר זהב לכתר מזויף באותו משקל, שלצורך הדוגמה חציו זהב וחציו כסף, יגרמו לעליית פני המים בהפרש קטן מדי מכדי שיבחינו בו במכשירי המדידה של אותם ימים.
הביטוי משמש כמוטו של מדינת קליפורניה שבארצות הברית, וזאת כדי לסמל את הבהלה לזהב של שנת 1848.
ראו גם

חוויית "אהא!"
חוק ארכימדס
לקריאה נוספת

סיפור המעשה בתרגום לעברית בתוך: ויטרוביוס, על אודות האדריכלות בעשרה ספרים. תרגם לעברית והוסיף מבוא, הערות, איורים ומפתחות רוני רייך. תל אביב, הוצאת דביר, תשנ"ז/1997. עמ' 193–194.
מבצר רוואט

מבנה בתוך מבצר רוואט
מבצר רוואט (באורדו: قلعہ روات) ממוקם בפקיסטן. המבצר נבנה במאה ה-16 המוקדמת על ידי גקהר, כוח לוחמים שהוקם על ידי השבטים המקומיים על מנת להגן על האזור. קברו של מנהיג השבט גקר, הסולטאן סארנג ח'אן ממוקם בקרבת המבצר. המבצר נמצא במרחק של 17 ק"מ מזרחה מרוואלפינדי.
המבצר היה זירת קרב בין מנהיג השבט גקהר, הסולטאן סראנג ח'אן והמלך האפגני  שֶׁר שאה סוּרי בשנת 1546.
השער הראשי של המבצר
המבצר הוא כמעט בצורה מרובעת ויש לו שני שערים. הוא מכיל מסגד שבו שלושה חדרים גדולים בצורה כיפה. יש בו גם בניין מרובע עם כיפה. לאורך הקיר יש חדרים קטנים נוספים. במרכז המבצר יש קברות רבים. אחד מהם הוא קברו של הסולטאן סארנג ח'אן. 16 בניו, שמתו שם לאחר שנלחמו, קבורים גם הם בתוך המבצר.
מגג המסגד ניתן לראות את סטופת מנקיאלה במרחק של כמה קילומטרים.
הערות שוליים

↑  Famous Forts in Pakistan
ערך זה הוא קצרמרבנושא פקיסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אשען

אֶשְׁעָן היא עיר מקראית בהר יהודה הנזכרת במסגרת תיאור נחלת שבט יהודה, בספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק נ"ב, ונמנית בקבוצה 6 של רשימת ערי יהודה: "אֲרַב וְרוּמָה וְאֶשְׁעָן. וינים [וְיָנוּם] וּבֵית תַּפּוּחַ וַאֲפֵקָה. וְחֻמְטָה וְקִרְיַת אַרְבַּע הִיא חֶבְרוֹן וְצִיעֹר עָרִים תֵּשַׁע וְחַצְרֵיהֶן." לדעת אליגר אשען הופיעה במקור בקינה שבספר מיכה, פרק א', פסוק י"א, בחלק החסר בתקבולת שבסוף פסוק זה: "עִבְרִי לָכֶם יוֹשֶׁבֶת שָׁפִיר עֶרְיָה בֹשֶׁת לֹא יָצְאָה יוֹשֶׁבֶת צַאֲנָן מִסְפַּד בֵּית הָאֵצֶל יִקַּח מִכֶּם עֶמְדָּתוֹ" (אשען-עמדה), אך ספק רב בדבר.
אשען במקרא

רשימת ערי יהודה שבה נזכר היישוב, מתוארכת במחקר לחציה השני של תקופת המלוכה. היא ערוכה בסדר גאוגרפי לא חמור ונחלקו הדעות אם שיקפה חלוקה מנהלית של הממלכה, ובאיזה שלב: בימי חזקיהו טרם מסע סנחריב, או סביב ימי יאשיהו בשלהי התקופה. מכלל המחקר ומסקר הר יהודה כולו עולה כי תארוך לימי חזקיהו אפשרי, אך יש עדיפות לתארוך לימי יאשיהו. העיר התקיימה, איפוא, בתקופה זו לפחות.
באתר בו מזוהה אשען (להלן), כמו ביתר אתרי יישובי ההר מהרשימה, הממצא מאפשר את שני התארוכים.
קבוצה 6 ברשימת ערי יהודה היא קבוצת לב הר חברון, שבראשה חברון עצמה. מכאן שלתושבי הקבוצה והעיר יש קשר למשפחת הכלֵבים, אחת הגדולות במשפחות יהודה, אשר חברון וסביבתה השתייכו להם כעולה ממסורות כָּלֵב במקרא.
כאמור, האזכור האפשרי בספר מיכה שהציע אליגר הוא מסופק מאוד. הקינה שבספר מיכה, פרק א' מוסבת על החורבן בעת מסע סנחריב על יהודה, בימי חזקיהו; אלא שכל היישובים המזוהים בה נמצאים בשפלה, כך שמעבר לשחזור הטקסטואלי המפליג, ההשערה לחלוטין לא מתאימה לאשען שבהר.
הזיהוי

בנוסח ב' של תרגום השבעים צורת השם "סומה". מרגוליס סבור שאין זה אלא שיבוש מנוסח א' של תרגום השבעים אשר משקף את הנוסח העברי ודומה שדעתו היא המכרעת, אם כי לדעת אָבֵּל נוסח ב' של תרגום השבעים אמין יותר. בעקבות אבל, יש סבורים כי ח' א-סמיה שימרה את השם המשתקף בנוסח ב' של תרגום השבעים. אולם לבד מהבעיה הלשונית הכרוכה בשם זה הרי באתר עצמו אין שרידים מתאימים, בעוד שאתרים סמוכים הבאים בחשבון מזוהים כולם.
בתחום המוגדר על ידי ערי קבוצה 6 של רשימת ערי יהודה, שהינן מזוהות, האתרים המתאימים לערי הקבוצה שקשה לזהותן הם ח' ביסם, ח' א-נצרה, אל-חדב וח' כנען. במצב ידיעותינו הנוכחי עדיף לזהות בח' ביסם את אחד מיישובי קבוצה 5 (אולי חֹלֹן?). זיהויה של אשען עדיף בח' א-נצרה, משום שבמרחק מה ממנה (כ-2 ק"מ) מצויה חורבה בשם אסהא\אצחא, ששמה מגלה דמיון קל לשם אֶשְׁעָן, וכנראה הוא חסר מובן בערבית. מתוך מכלול השיקולים לעיל יש עדיפות מסוימת לזיהוי אשען בח' א-נצרה. ח' כנען ואל-חדב תזוהנה במקרה כזה עם ינים או שמא חמטה. עם זאת יש להודות ביושר, כי "הכיסאות המוזיקליים" בין השמות אשען, ינים וחמטה לבין האתרים ח' א-נצרה, אל-חדב וח' כנען, אינם ניתנים לפתרון חד-משמעי של זיהוי, למעט העובדה שאלו שלושת האתרים המוכרים היחידים שיכולים להתאים לזיהוי שלוש ערים עלומות אלה.
הממצא הארכאולוגי

ח' א-נצרה הוא שם מאוחר ("חרבת הנוצרים") ליישוב שנקרא בעבר מג'דל פדיל. זהו אתר סקר ישראל מספר 309/86/1 {15-10}, נ"צ 15890.10635, גובה מוחלט 965 מ', גובה יחסי 3 מ', תצפית בינונית; האתר מצוי במבואות חברון המודרנית, והוא סחוף מאד; שטח מרבי מוערך בכ-12 דונם. נראה שראשית היישוב בתקופת הברזל 2ג-ד, אם כי הממצא עדיין דל מאוד (הערכת השטח כ-5 ד'). לאחר פער ממושך מתחדש היישוב בתקופה הביזנטית (12 ד', שטחו המרבי), ונמשך בתקופות האיסלמיות ועד ימינו (כ-5 ד').
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים נ"ב–נ"ד
↑  (1934ב: 131-130,85)
↑  מרגוליס 1931/8: 312 = M.L. Margolis, The Book of Joshua in Greek (Parts I-IV: Joshua 1,1-19,38), Paris 1931/8.
↑  אבל ב: 320 = Abel, F.M. 1933-38. Géographie de la Palestine, tomes I-II (3ème édition, 1967). Paris
↑  אתר סקר ישראל 1/32/320
↑  סקר א"י 3: 313 = Conder, C.R. & Kitchener, H.H. 1883. The Survey of Western Palestine, Vol. III - Judaea. (Sheets XVII-XXVI). London

ור' גם אנציקלופדיה מקראית א: 769 - השם מופיע בטעות כח' א-סמע.
↑  סקר א"י, אינדקס: 110 = Conder, C.R. & Kitchener, H.H. 1888. The Survey of Western Palestine, A General Index. London
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3: 20, 48, 50–51.
↑  א' טולידאנו. תשל"ט. סנג'ק ירושלים במאה הט"ז: התיישבות כפרית ומגמות דמוגרפיות. בתוך כהן א'. עורך. פרקים בתולדות ירושלים בראשית התקופה העות'מאנית. ירושלים: עמ' 75, מס' 37.
↑  אבי עופר, הר יהודה בתקופת המקרא (עבודת ד"ר), אוניברסיטת תל אביב, 1993, עמ' 3:20.
הרפורמה בתחבורה הציבורית בגוש דן

אוטובוסים שונים של חברת אגד
הרפורמה בתחבורה הציבורית בגוש דן הידועה גם כארגון מחדש בקווי התחבורה הציבורית בגוש דן הוא כינוי לשינוי משמעותי אשר נעשה בקווי האוטובוס בתל אביב-יפו, רמת גן, גבעתיים, בני ברק, חולון ובת ים בשנת 2011 במטרה להפוך את מערכת התחבורה הציבורית למערכת מודרנית העונה לצרכים המשתנים של האוכלוסייה בגוש דן ועל מנת לעצור את הירידה המתמשכת במספר הנוסעים בתחבורה הציבורית.
הרפורמה נהגתה על ידי משרד התחבורה ותוכננה על ידי חברת חברת נתיבי איילון בעשור הראשון של המאה ה-21. עם זאת, ביצועה המעשי התעכב והחל רק באוגוסט 2010, כאשר השינוי המהותי ביותר התבצע ב-1 ביולי 2011 עם ביצוע הפעימה השנייה במסגרת הארגון מחדש של הקווים. במסגרת השינוי, בוטלו עשרות קווים, קווים אחרים שינו את מסלולם ונוספו קווים חדשים אחרים.
הרפורמה שזכתה להיות בראש החדשות הארציות, דבר שלרוב לא קורה כאשר מדובר בתחבורה ציבורית, ספגה ביקורת שהתמקדה בעיקר בהרעת נגישות לחלק מהשכונות, ובתגובה נערכו בה שינויים נוספים ב-5 באוגוסט 2011 וב-16 במרץ 2012. ביקורת נוספת היא שנעשה "משחק סכום אפס": דהיינו, בגלל שלא ניתן תקציב נוסף לאוטובוסים ונהגים נוספים, כדי להפעיל חלק מהקווים החדשים, נאלצו לבטל קווים קיימים. לאור הביקורת בוטלו השלבים הבאים אשר היו אמורים להתבצע במסגרתה, ולאורך העשור השני של המאה ה-21 נעשו מספר שינויים נוספים בקווים, כגון הוספת קווים חדשים אשר פיצו על ניתוקים שונים.
רקע > תכנון הרפורמה והעיכובים בביצועה

ההחלטה העקרונית אודות הרפורמה התקבלה במשרד התחבורה כבר בשנת 2000. המשימה של תכנון הרפורמה הוטלה על מינהל התחבורה הציבורית בחברת נתיבי איילון. כחלק מתכנון הרפורמה התבצע בשנים 2002 ו-2003 סקר מקיף המתבסס על מדגם של 50% מכלל הנסיעות האוטובוס היומיות. במסגרת הסקר הועברו 300,000 שאלונים ונקבצו נתונים אודות מוצא ויעד הנוסעים, מספרי הנוסעים העולים ויורדים בתחנות, זמני הנסיעה, מעברים ואמצעי תשלום. לאחר מכן, עובדו הממצאים למספר חלופות אפשריות, ומתוכן נבחרה החלופה בעלת אחוז המעברים הפוטנציאלי הנמוך יותר. הממצאים המלאים והמקיפים פורסמו בדצמבר 2004.
על סמך התוכנית המקורית יצאה לדרך באפריל 2006 הרפורמה בתחבורה הציבורית העירונית בפתח תקווה וראש העין. במסגרת הרפורמה החליפה חברת "קווים" את חברת "דן" כמפעילת הקווים הללו. עם זאת, שלא כמו ב-2003, שבה הוחלף המפעיל אך הוא ירש את המערכת כמו שהיא, ההחלפה לוותה בשינויים משמעותיים במסלולי הקווים. בקווים רבים אף שונה מספר קו למספר דו-ספרתי על מנת שהספרה הראשונה תייצג את היעד של הקו (למשל קווי דרום העיר מוספרו כ-2X, קווי עמישב והדר גנים כ-9X וכדומה). התוכנית הבטיחה הגברת תדירות, מסלולים מהירים ועדכניים יותר והורדת מחיר הנסיעה. ברם, למעט הורדת מחיר הנסיעה ביצוע שאר ההבטחות נשאר נושא שנוי במחלוקת. כניסת חברת "קווים" לוותה בחבלי לידה קשים, תוך שהופנו כלפיה תלונות רבות מצד התושבים על אי עמידה בלוחות הזמנים, איחורים וצפיפות קשה. תלמיד התיכון אלירן היקרי, אף ניסה לארגן באוקטובר 2006 חרם צרכנים נגד חברת "קווים", מהלך שזכה לחשיפה רבה, בין השאר בתקשורת הארצית. אף על פי שבהמשך עלתה אמינות השירות בעיר, ואף נעשו שיפורים כגון הארכת שעות פעילות, הגברת תדירות וקווים חדשים, הניסיון בפתח תקווה לא הוכתר בהצלחה.
הניסיון המר עם הרפורמה בפתח תקווה, יחד עם הבחירות המתקרבות לרשויות המקומיות ולכנסת דחו את יישום התוכנית. בינתיים התיישנו נתוני הסקר מהשנים 2002 ו-2003, ולכן נערך סקר עדכון בהיקף מצומצם יותר במהלך שנת 2008. רק לאחר הבחירות של 2009 וכינונה של הממשלה החדשה, ניתן אור ירוק לקדם את הרפורמה. במהלך השנים 2009 ו-2010 החל תהליך שיתוף ציבור על ידי חברת "נתיבי איילון" וחברת יחסי ציבור חיצונית שנשכרה לנושא ("קשרי קהילה"). שיתוף הציבור כלל פגישה עם נציגי השכונות ורבעים, עיריות וגורמים אחרים. זאת לקראת הפעימה הראשונה שנקבעה לאוגוסט 2010.
ביצוע הרפורמה > הפעימה הראשונה

ב-23 באוגוסט 2010 התבצע השלב הראשון בארגון מחדש. שלב זה כלל 10% מסך הקווים בגוש המרכזי (תל אביב והמעטפת הפנימית שסובבת אותה). במסגרת הפעימה נוספו 6 קווים חדשים ובוטל קו 113. גולת הכותרת של הפעימה הייתה יצירת "קו המזלג" הראשון שהתבסס על קו 25 הקיים (בת ים – אוניברסיטת תל אביב), כאשר לקו זה נוסף קו 125 ממזרח בת ים לסמינר לוינסקי בתל אביב שמסלולו ביפו ומרכז תל אביב חופף לחלוטין את זה של קו 25, והדבר יצר תדירות גבוהה (5 דקות ברוב שעות היום) על הציר. בנוסף התבצעו שינויי מסלול בין קו 25 לקו 18; קווים 6 ו-10, תוגברו. שני קווי אוטובוס שכונתיים חדשים נוספו: קו 37 וקו 58 וכן בוצעו שינויים קלים נוספים. השינויים השפיעו בעיקר על בת ים וצפון תל אביב אך מרבית הנוסעים במטרופולין לא הרגישו בשינויים. למרות זאת היו תלונות, בעיקר של קשישים המתגוררים באזור שכונת פלורנטין על ניתוק מבית החולים איכילוב ותלונות של הסטודנטים באוניברסיטת תל אביב על צמצום התדירות של קו 25. ועדיין פעימה זו הייתה מעין פיילוט לקראת הפעימה הגדולה שעתידה להתבצע בקיץ 2011 ולשנות באופן רדיקלי את תנועת האוטובוסים בתל אביב.