stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשמן חדקוני
אקולוגיה > תזונה, איכון-הד וטריפה

כיתר קרובי משפחתו, האשמן החדקוני ניזון באופן בלעדי מחרקים. יתושים וזבובים שנפוצים יותר בסביבה מימית מהווים 90-87% מתזונתו, והיתר מורכב מחיפושיות ושעירי כנף. האשמן החדקוני מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד ומשלב קריאות מאופננות תדר (FM) וקריאות בתדירות קבועה (CF) שלכל אחד מהן יתרונות באיתור או קביעת מיקום המטרה. הוא מפיק פולסים הן בתדר גבוה של 100 קילוהרץ והן בתדר נמוך של 47 קילוהרץ; בקריאות בתדר גבוה האשמן משתמש כדי לזהות טרף קטן מטווח קצר בסביבה עמוסה בעצמים, בעוד שקריאות בתדר נמוך משמשות אותו לזיהוי טרף גדול מטווח רחוק בשטח פתוח. מרבית קריאות ההד של האשמן קצרות יחסית כדי להספיק לקבל באוזניים את ההד החוזר ולנתח אותו. למין זה אין תקשורת מורכבת עם בני מינו, אך עדיין הוא רעשני למדי במהלך אינטראקציות חברתיות עם חברי מושבה אחרת או עם אשמנים זרים מזדמנים.
גודלו הקטן של האשמן, הופך אותו לפגיע למגוון טורפים. הטורפים הנפוצים שלו כוללים: עקב, בז, נץ, אנפה, בואה עצים ואפילו כסופי. על מנת להגן על עצמו מטריפה, האשמן החדקוני משתמש ביכולת ההסוואה המעולה שלו: דפוס הפרווה המנומר-ירוק שלו שמדמה באופן מושלם חזזיות או גזע יבש, הופך אותו לקשה מאוד לאיתור על עצים ושיחים בכל שעות היממה, במיוחד כשהוא חסר תנועה.
האשמן לא רק מתמזג עם הסביבה אלא גם מנסה לתאם את תנועותיו עם מזג האוויר: כאשר יש רוח חזקה הוא מתנדנד מצד לצד כדי לחקות עלה מתנענע, ומנצל משב רוח קל כדי לזוז בעדינות, לטפח את עצמו או לעשות את צרכיו מבלי למשוך תשומת לב. האשמן נסמך על יכולת ההסוואה שלו, עד כדי כך שהוא מאפשר לעצמו לשהות בשטחים פתוחים וחשופים לחלוטין.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

האשמן החדקוני הוא יונק פוליגמי, אך הנקבות נוטות להתרבות בעיקר עם זכרים דומיננטיים. בתוך המושבה יש היררכיה ברורה בין הזכרים שקובעת את הגישה לנקבות וניסיונות לאתגר אותה נתקלים בהתקפות אוויריות וקולות אגרסיביים מצד הזכרים הדומיננטיים. הרבייה מתרחשת לאורך השנה, אך עשויה להיות הפסקה במהלך העונה היבשה שנמשכת מנובמבר עד מרץ באמריקה המרכזית ובין אפריל לספטמבר בדרום-מזרח ברזיל.
האשמנית ממליטה גור יחיד בכל פעם, אך עשויה להרות פעמיים בשנה. גורי האשמן נולדים מפותחים מן הרגיל, והם יכולים אף להגיע לגודל הממוצע של בוגר תוך שבועיים בלבד. כבר בתום השבוע הראשון לחייהם, הגורים מתחילים להתרחק מהאם ולתרגל תעופה. ברגע שהם מסוגלים לעוף, הם מצטרפים לאם בחיפוש אחר מזון במרכז הטריטוריה. הגורים נגמלים בגיל 2–4 חודשים ולאחר מכן הם הופכים לעצמאים ונודדים למושבות סמוכות. הם מגיעים לבגרות בסביבות שנה. תוחלת החיים של האשמן החדקוני אינה ידועה, אך כנראה עומדת על 6 שנים בדומה לסוגים אמריקנים אחרים.
מצב

האשמן החדקוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, נוכחות גדולה באזורים עם בית גידול מתאים, וחוסר אינדיקציות לירידה משמעותית.
אין איומים משמעותיים על המין, להוציא פגיעה במקורות מים. האשמן החדקוני נוכח באזורים מוגנים רבים ברחבי אמריקה הדרומית והמרכזית.
הערות שוליים

↑  אשמן חדקוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
ראש של אשמן חדקוני.
מושבה של אשמנים חדקונים.
האשמנים החדקונים משתמשים ביכולת ההסוואה המעולה שלהם כדי להתחמק מעיני טורפים.
בוב רוס

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1942 דייטונה ביץ', ארצות הברית 
 פטירה:  4 ביולי 1995 (בגיל 52) אורלנדו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Norman Ross 
 מקום קבורה:  Gotha 
 מקום לימודים:  האקדמיה הצבאית מיזורי  Elizabeth Forward High School 
 תקופת הפעילות:  1961–1994 (כ־33 שנים) 
 הושפע על ידי:  William Alexander 
 מספר צאצאים:  2 
 חתימה:   
 www.bobross.com
 
רוברט נורמן "בוב" רוס (באנגלית: Robert Norman "Bob" Ross; ‏29 באוקטובר 1942 – 4 ביולי 1995) היה צייר ומנחה טלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה

רוס נולד בדייטונה ביץ' שבפלורידה. לפני שזכה לפרסום בינלאומי רב בזכות תוכנית הציור אותה הנחה, "The Joy of Painting" ("חדוות הציור", בתרגום חופשי), שירת רוס במשך 20 שנים בחיל האוויר האמריקני, כאשר במהלך תקופה זו היה מוצב בעיקר באלסקה - שם החל ללמד את עצמו לצייר, כך שלא הייתה לו הכשרה אמנותית פורמלית. הנוף של אלסקה ניכר ברבות מיצירותיו המאוחרת יותר בתוכנית. ההרים, האגמים וסצנות השלג הוזכרו לעיתים קרובות כחביבים במיוחד על רוס.
תוכניתו הייתה אחת מתוכניות האמנות הנצפות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה האמריקאית. בסדרה נהג ללמד את צופיו לצייר תוך שימוש בשפה ייחודית ונעימה, כגון ציור של "עצים קטנים ושמחים", "עננים לפי הדמיון שלכם" ו"הרים קטנים ויפים". הוא האמין שלכל אדם יש כישרון אמנותי, ושכל אדם שיקדיש לכך חצי שעה מזמנו יכול לצייר נוף מרהיב אם רק יפעל לפי הוראותיו בתוכנית.
רוס השתמש בטכניקת הציור ציור אלה פרימה (Wet-on-wet) אשר כרוכה בשימוש בצבע רטוב על גבי צבע רטוב, ובאופן זה מורידים את תקופת ההמתנה בין הוספת כל שכבת צבע חדשה. על ידי שימוש בטכניקה זו, יחד עם שימוש במברשות בגודל אינץ' אחד או שני אינץ', הוא הדגים כיצד לצייר עצים, מים, עננים והרים בתוך שניות. לטענתו של רוס, בשיטת הציור שלו אין טעויות - רק "תאונות חיוביות" שניתן לגרום להן לעבוד היטב בסופו של דבר בכל ציור.
מאוחר יותר הוא הרחיב את התוכנית שלו לעסק המרוויח מיליוני דולרים אשר כלל ספרי לימוד, סט צבעים, מברשות, וקורסים בהם ניתן היה ללמוד לצייר בשיטת בוב רוס.
הסדרה שודרה במקור במשך 11 שנים, מ-1982 עד 1993. היא שודרה לאורך השנים במדינות רבות ברחבי העולם.
ציוריו המהירים והמתודולוגיים של רוס זכו לביקורת על ידי אמנים ומבקרי אמנות שונים, שקראו לסגנונו מלאכותי ונטול פירוט - הם מצביעים על כך שהוא משתמש במגוון מוגבל של טכניקות פשטניות מדי, וכי רבים מהנופים שהוא צייר לא מתבססים על נופים או צמחייה שקיימים בפועל בעולם הטבע. המעריצים של התוכנית הצביעו על כך שהוא סייע לאנשים רבים ברחבי העולם לגרום לציור להיות יותר נגיש עבורם, וכי יש לקחת זאת בחשבון כאשר בוחנים את גוף העבודה וההשפעה של רוס.
לרוס בן יחיד, רוברט סטפן "סטיב", מאשתו הראשונה ויויאן רידג', ממנה התגרש בשנת 1977. בנו צייר גם כן, והופיע מספר פעמים בתוכניתו של אביו. אשתו השנייה, ג'יין, נפטרה ממחלת הסרטן בשנת 1992. לזוג לא היו ילדים. בשנת 1995 נשא לאשה את זוגתו השלישית, לינדה בראון. חודשיים לאחר הנישואין, נפטר רוס מסרטן הלימפומה.
רוס היה קנאי לפרטיותו. ראיונות בודדים עם מעגל חבריו הקרובים ומשפחתו ניתן למצוא בסרט התיעודי של רשת PBS משנת 2011, "Bob Ross: The Happy Painter". מותג בוב רוס בע"מ מוגן כקניין רוחני.
הערות שוליים

↑  Bob Ross: The Happy Painter - Full Documentary, סרט דוקומנטרי מלא,  בוב רוס, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007379312405171  GND: 140662030  ISNI: 0000 0000 7735 8060  LCCN: n84166326  NLK: KAC201807890  NTA: 154842281  RKD: 118168  VIAF: 8794127   WorldCat (עם VIAF): 8794127
בית הכנסת הפולני בווינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  וינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1892
 תאריך פתיחה רשמי:  1893 
 תאריך פירוק:  10 בנובמבר 1938 
 אדריכל:  וילהלם שטיאסני 
 קואורדינטות:  48°13′06″N 16°22′39″E﻿ / ﻿48.2183°N 16.3775°E﻿ / 48.2183; 16.3775
  (למפת וינה מוגדלת) בית הכנסת הפולני בווינה(למפת וינה רגילה) בית הכנסת הפולני בווינה
 
בית הכנסת "בית ישראל", הידוע כבית הכנסת הפולני (יידיש: די פאלנישע שול; רשמית, בגרמנית: Vereinssynagoge in der Leopoldsgasse 29) היה בית כנסת של יוצאי גליציה בווינה שפעל בין השנים 1893–1938 ברחוב לאופולד מס. 29 ברובע לאופולדשטאדט (הרובע השני). בית כנסת זה נהרס בליל הבדולח.
הקהילה היהודית הפולנית בווינה

קיימות עדויות להתיישבות יהודית בווינה כבר בשנת 1194. כתוצאה מחלוקת פולין שבוצעה בשלושה שלבים בין השנים 1773-1795, אוסטריה סיפחה את האזור הדרומי מערבי של פולין, בו הקימה את ממלכת גליציה ולודומריה, שהפכה בשנת 1804 לאדמת כתר של האימפריה האוסטרית. הקהילה היהודית הייתה הקבוצה הדתית השלישית בגודלה בה וכללה יהודים אורתודוקסים וחסידים.
מעריכים כי החל משנת 1857 הגירת היהודים מגליציה לווינה התנהלה בקצב של 20,000-30,000 איש בעשור. כתוצאה מכך האוכלוסייה היהודית בווינה גדלה מ-1.3% ב-1857 ל-12% בשנת 1890. בסוף המאה ה-19 וינה הייתה אחד המרכזים החשובים של יהדות אירופה. לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה האוכלוסייה היהודית בווינה הייתה השלישית בגודלה באירופה, אחרי ורשה ובודפשט.
יהודי וינה היו מרוכזים ברובע השני, לאופולדשטאדט, בו נבנו בתי כנסת רבים של הקהילות השונות. רוב בתי הכנסת נהרסו או ניזוקו בצורה חמורה בליל הבדולח ב-10 בנובמבר 1938. המוזיאון היהודי בווינה, יחד עם האוניברסיטה לאומנות שימושית החל בשנת 2018 בפרויקט הנצחת בתי הכנסת שנהרסו הכולל נכון להיום 26 בתי כנסת.
בשנת 1836, בתמיכתו של רבה של וינה אלעזר הלוי איש הורוויץ, הוקם ביודנגאס, לאצנהוף, ה"לאצנשול" שהיה מיועד ליהודים ממוצא פולני. בשנת 1873 פעל ברחוב אוברה דונאושטראסה 65 בית ספר יסודי יהודי ארבע שנתי לבנים.
תולדות בית הכנסת

ב-13 בספטמבר 1878, בישיבת מועצת העיר וינה, הציג האדריכל אדוארד קייזר את פרויקט בנייתו של בית הכנסת של יהודי פולין בכתובת אוברה דונאושטראסה 65 (היום: Obere Donaustraße 75 ) אשר נחנך ב-11 בספטמבר 1879 ובו בקום ל – 1000 איש. בשל קשיים כלכליים הבניין נמכר בשנת 1882, הוסב למחסן ובהמשך ניזוק קשה בשריפה.
בשנת 1882 הוקמה עמותת "בית ישראל" שמטרתה הקמת מקום תפילה ראוי לקהילת יהודי גליציה. בישיבתו מ-17 בדצמבר 1888 החליט הוועד המנהל של בית ישראל על בנייתו של בית כנסת שיוכל לאכלס 750 איש ובמרץ 1892 הוחלט לרכוש לצורך זה חלקת אדמה צרה יחסית, ממוקמת בין שני בניינים, ברחוב לאופולדסגאסה 29 - לשעבר הגבול המערבי של הגטו היהודי - ברובע ב' של וינה. הכסף לבנייה הגיע מאוספים ומתרומות של חברי העמותה, אך גם מהנהלת הקהילה היהודית בווינה ומהגרלה, עבורה תרם הקיסר פרנץ יוזף את הפרס המרכזי, מערכת קפה מכסף לשישה אנשים בסגנון לואי ה-14. עלויות הבנייה הסתכמו ב-75,766.93 גילדן.
האדריכל הווינאי וילהלם שטיאסני, הוזמן לתכנן את הבניין שאמור היה לכלול 450 מושבים לגברים ועזרת נשים ובה 317 מושבים. תוכניות הבנייה אושרו ב-8 ביוני 1892, טקס הנחת אבן הפינה התקיים ב-5 במרץ 1893, וחנוכת הבית ב-8 בספטמבר 1893. המבנה שצורתו כצורת האות "ח" כלל אולם תווך ומשני צדדיו שני אגפים נוספים במרכזם גן סגור בגדר ברזל. על מנת להקנות למבנה נוכחות בולטת, נוספה מעל האגף המרכזי כיפה גדולה בצורת בצל ובראשה מגדל. אבל מאחר שהאגף המרכזי היה מוסג מקו הבניינים אפשר היה להבחין בה רק במבט חזיתי. לכיפה לא היה תפקיד פונקציונלי ואי אפשר היה להבחין בה מתוך המבנה. הכיפה הייתה מאותרת בפסי זהב ומצופה באבן צפחה. האגפים הצדדיים היו מאותרים בפסים בצבעי צהוב ואדום ובאלמנטים אחרים אופייניים לסגנון הנאו מורי. שלוש כניסות הובילו מהגינה הקדמית לפרוזדור ומשם לאולם התפילה המרכזי. עזרת הנשים הקיפה את אולם התפילה המרכזי משלושת צדדיו.
רב בית הכנסת החל משנת 1895 היה הרב מאיר מאריזון (ששימש גם אב בית דין בווינה). בבית הכנסת הפולני הועסקו חזנים מפורסמים כגון מאיר שור, עמנואל פרנקל, אברהם דוד פוייר ושלום ויינטראוב.
ב-14 באוקטובר 1923 נערך בבית הכנסת כנס ההקמה של הארגון האורתודוקסי "אחדות ישראל", בראשות הרב מאיר מאירזון וישראל הורנשטיין. ארגון זה נאבק על מקום הגליציאנים בממסד היהודי האורתודוקסי בווינה.
בית הכנסת נהרס כליל על ידי הנאצים בליל הבדולח ב-9 בנובמבר 1938, יחד עם עוד 48 בתי כנסת בבירה האוסטרית. במקום בית הכנסת הוקם מאוחר יותר בניין מגורים וקיומו של בית הכנסת שנהרס מצוין בלוח זיכרון שהוצב כאן בשנת 1990.
הערות שוליים

↑  בתי כנסת בווינה | הקהילות היהודיות באוסטריה
↑  Lichtzeichen Wien, www.lichtzeichen.wien
↑  Bob Martens, Herbert Peter (Dipl.-Ing.), The Destroyed Synagogues of Vienna: Virtual City Walks, LIT Verlag Münster, 2011, ISBN 978-3-643-90170-5. (באנגלית)
↑  Cantorial World of Vienna 1860 – 1938, ‏2013-03-15 (באנגלית)
↑  Wien - Polnische Schul, www.austriasites.com
פנים בית הכנסת הפולני בווינה
בית הכנסת בכפר נחום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חורבת בית כנסת, פארק לאומי 
 מיקום:  כפר נחום 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  המאה הרביעית לספירה – הווה
 קואורדינטות:  32°52′52″N 35°34′31″E﻿ / ﻿32.8810311°N 35.575416°E﻿ / 32.8810311; 35.575416
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) בית הכנסת בכפר נחום(למפת הגליל העליון רגילה) בית הכנסת בכפר נחום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת בכפר נחום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת בכפר נחום
 
בית הכנסת
ואצינגר וקוהל בעת חפירותיהם בשנת 1905 בבית הכנסת בכפר נחום
חורבות בית הכנסת
כותרת בבית הכנסת
מבט מהאוויר
בית הכנסת בכפר נחום הוא בית כנסת עתיק ששוכן בכפר נחום, יישוב קדום בחופה הצפוני של הכנרת, לא הרחק מכורזים, בבקעת עין שבע. כיום מתחם בית הכנסת הוא גן לאומי. בסמוך לרובעי המגורים הבנויים מאבני בזלת שחורות, מתנשא מבנה בית הכנסת שנבנה ברובו משיש ואבני גיר לבנות.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה במאה הרביעית לספירה.
בשנת 1866 חפרו את בית הכנסת קייל יאהנזאן ומשלחת של הקרן לחקר ארץ ישראל. בית הכנסת של כפר נחום נחקר באופן יסודי בידי היינריך קוהל וקרל ואצינגר בשנת 1905. קוהל וואצינגר פרסמו על אודות בית הכנסת ספר מונומנטלי.
ב-1894 נרכש המקום בידי הפרנציסקנים, השוקדים מאז על אחזקת האתר וחפירתו. ב-1921 החלו חפירות ועבודות שיקום של בית הכנסת בידי הנזיר הפרנציסקני גאודנציו אורפלי. שמו ופועלו מונצחים על אחד מעמודי בית הכנסת.
הארכאולוגים הפרנציסקנים וירגיליו קורבו (אנ') וסטניסלאו לופרדה (אנ'), אשר חפרו בכפר נחום ובבית הכנסת בשנות ה-70 של המאה ה-20, טוענים כי בית הכנסת הלבן המתוארך למאה ה-4 נבנה על גבי שכבה מוקדמת יותר, עשויה בזלת, של מבנה מהמאה ה-1 לספירה. לטענתם, זהו בית הכנסת המוקדם של כפר נחום, המוזכר בברית החדשה כבית הכנסת אשר שר המאה הרומי בנה לקהילה היהודית במקום (לוקס ז: 5), ובו התפלל ישו פעמים אחדות.
מבנה בית הכנסת

בית הכנסת בנוי משלושה חלקים:
אולם תפילה
חזית
רחבה
בית הכנסת עשוי מאבני גיר מסותתות היטב. בית הכנסת הוקם על בית כנסת קדום יותר. לבית הכנסת צורת בזיליקה (ביוונית: Basiliké Stoà). לאורך הקירות ספסלי אבן. ריצפת האולם הייתה עשויה אבן גיר לא מקומית.
על אבני קירות החזית של בית הכנסת גולפו עיטורים ססגוניים רבים, הכוללים דימויים גאומטריים, כגון מחומש ומשושה, ולצדם דימויי צמחים, ובעלי חיים, למשל, מדליונים מעוטרים וכרכובים שבהם חרוטים סוסוני ים ונשרים. תבליט מיוחד במינו הוא מרכבה הנושאת מבנה כלשהו, דמוי מקדש. 
חלק מהציורים קשורים ליהדות כגון מנורה בת שבעה קנים, שופר ומחתה.
יש הסוברים שאחד הדימויים מתאר את ארון הברית שנישא משדה המערכה נגד הפלשתים המוזכר בתנ"ך. 
בבית הכנסת נמצאו כתובות ביוונית עתיקה ובארמית, לכבודם של התורמים להקמת עמודי בית הכנסת.
חזית המבנה פונה דרומה לעבר ירושלים, וככל הנראה בכותל מזרח גם עמד ארון הקודש. אולם ייתכן שארון הקודש היה נייד או שעמד ליד הכניסה.
ראו גם

כפר נחום
בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל
לקריאה נוספת

Heinrich Kohl und Carl Watzinger, Antike Synagogen in Galilaea, Leipzig, 1916, pp. III-V, 1-3
הערות שוליים

↑  שוועדען, המגיד, 9 בינואר 1867
↑  טבריא, השקפה, 4 ביולי 1905
↑  בתי כנסת עתיקים בגליל, הצפירה, 9 בפברואר 1916
↑  אליעזר בן יהודה, קרדום של מי?, דואר היום, 18 באוגוסט 1920
↑  צורת מבנה מקובלת באדריכלות יוון ורומא המורכבת ממבנה מלבני שבו שלושה חלקי אורך המופרדים זה מזה באמצעות שורות עמודים.
|  גנים לאומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן והגליל | אושא • אכזיב • ארבל • בית הכנסת בכפר נחום • בית שערים • ברעם • הר תבור • חורשת טל • חורבת מנים • חמת טבריה • חצור • כוכב הירדן • כורזים • כורסי • כפר נחום • מבצר יחיעם • מבצר נמרוד • מונפור • נחל צלמון • סוסיתא • ציפורי • קרני חיטין • ראש הנקרה • שדה עמודים • שמרון • תל חי • תל יודפת • תל צפצפות • תל קדש |  |
| השרון והשומרון | אביחיל • אפולוניה • בית אלפא • בית שאן • גן השלושה • הר גריזים • הר הכרמל • חוף גדור • חוף השרון • מבצר קאקון • מעיין חרוד • נחל אלכסנדר • נחל מהר"ל • נחל נדר • סידנא עלי • פארק השרון • צור נתן • קיסריה • שומרון • תל דור • תל מגידו • תל שקמונה |  |
| יהודה ומישור חוף יהודה | בית גוברין • בית עיטאב • גן המלך • הגן הבוטני הלאומי • הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק • הר צובה • הרודיון • הרי יהודה • חוף פלמחים • גבעות הכורכר נס ציונה • ירקון • מאוזוליאום מזור • מגדל אפק • מורדות הר הצופים • מערות סמך • מערות חזן • נבי סמואל • נחל רובין • סובב חומות ירושלים • עין חמד • עמק צורים • קומראן • תל גזר • תל חברון • תל לכיש • תל צפית |  |
| הנגב | אנדרטת חטיבת הנגב • אשכול • אשקלון • גן הפסלים • ממשית • מצדה • ניצנה • עבדת • עין עבדת • עתיקות עין גדי • שבטה • תל באר שבע • תל ערד |  |
בית הולשטיין-גוטורפ (הענף השוודי)

| --- | --- |

 מדינה:  שוודיה
 בית האב:  בית אולדנבורג
 תארים:  מלך שוודיה   מלך נורווגיה
 מייסד:  אדולף פרדריק, מלך שוודיה
 השליט האחרון:  קרל השלושה עשר, מלך שוודיה
 תקופת השושלת:  1751–1818 (כ־67 שנים)
 אתניות:  שוודית
בית הולשטיין-גוטורפ, הוא ענף של בית אולדנבורג, אשר שלט בשוודיה בין השנים 1751–1881, ובנורווגיה בין השנים 1814–1818. השושלת הנוכחית, בית ברנדוט, דה יורה היא גם ענף של בית הולשטיין-גוטורפ, מאחר שהמלך האחרון מבית הולשטיין-גוטורפ אימץ את המלך הראשון מבית ברנדוט, קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה.
היסטוריה

בשנת 1743 אדולף פרדריק, נסיך הולשטיין-גוטורפ נבחר לנסיך הכתר של שוודיה, כוויתור שוודי לרוסיה, מתוך אסטרטגיה להשגת שלום לאחר אסון המלחמה של אותה שנה, והוא הפך להיות מלך שוודיה בשנת 1751.
גוסטב השלישי, מלך שוודיה, בנו הבכור של אדולף פרדריק, היה נלהב מהעובדה שסבתא רבתא-רבא שלו הייתה צאצאית של בית ואסה, והביע את רצונו כי השושלת תיקרא אף היא "בית ואסה", אולם לא הייתה דרך יעילה לכפות את השינוי הזה. ההיסטוריונים אף הם לא קיבלו את השינוי, ובשל כך הבית מכונה בית הולשטיין-גוטורפ.
בשנת 1809, בנו של גוסטב השלישי, גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה הודח בעקבות אובדן פינלנד, ועם מותו של דודו, קרל השלושה עשר, מלך שוודיה בשנת 1818, נכחדה השושלת בשוודיה. בשנת 1810, ז'אן בפטיסט ברנדוט, שהיה מרשל צרפת, נבחר ליורש העצר, והפך למייסד השושלת הנוכחית השוודית, שושלת בית ברנדוט.
בשנת 1836, גוסטב, בנו של המלך המודח גוסטב הרביעי אדולף, קיבל את התואר נסיך ואסה באוסטריה, עם זאת, השימוש בשם זה הפסיק כאשר ילדו היחיד של הנסיך ששרד, בתו קרולה מוואסה מתה ללא ילדים.
נישואיו של גוסטב החמישי, מלך שוודיה עם ויקטוריה, נסיכת באדן בשנת 1881 איחד את בית ברנדוט עם בית הולשטיין-גוטורפ, מאחר שוויקטוריה הייתה נינתו של המלך המודח גוסטב הרביעי אדולף.
מלכי שוודיה

1751–1771: אדולף פרדריק
1771–1792: גוסטב השלישי
1792–1809: גוסטב הרביעי
1809–1818: קרל השלושה עשר
מלך נורווגיה

1814–1818: קרל השני
ראו גם

בית הולשטיין-גוטורפ
ביראבידזשאנער שטערן

| --- | --- |
 סוגה:  מידע 
 תאריכי הופעה:  נובמבר 1930 – הווה (כ־94 שנים) 
 שפה:  יידיש, רוסית 
 מערכת:  בירוביג'ן 
 מדינה:  רוסיה 
 אתר רשמי
 
ביראָבידזשאנער שטערן (נהגה: "בּירוֹבּידזַ'אנֶר שטֶרן", יידיש: 'כוכב בירוביג'ן'; ברוסית: Биробиджанская звезда) הוא עיתון המתפרסם ביידיש וברוסית בעיר בירוביג'ן. העיתון החל להופיע בשנת 1930, והוא יוצא לאור מאז ועד היום, עם הפסקה בשנים 44–1941. החל מ-1991 רוב חומריו מתפרסמים ברוסית.
ב-1934 עמדה תפוצת העיתון על 500 עותקים, עד 1970 גדלה התפוצה, על פי מידע רשמי, ל-12,000 עותקים.
בראשיתו עמדה תפוצתו של העיתון על אלפיים עותקים והוא יצא לאור שלוש פעמים בשבוע. תכולתו עסקה בעיקר בתיאור הישגים בבניה ותעשייה. עם הקמת האוטונומיה היהודית העיתון החל לצאת לאור חמש פעמים בשבוע ותפוצתו הוכפלה. בתקופת מלחמת העולם השנייה אוחד העיתון עם עיתון בירוביג'נסקיה זווזדה שפורסם בשפה הרוסית, אך ב-1945 שוב הפך לעיתון עצמאי.
בתקופת הרדיפות של סטלין כלפי היהודים זה לא פסח גם על בירוביג'ן, בעיר נסגרו בית ספר ותיאטרון יהודיים, חלק מחברי מערכת העיתון נעצרו.
הערות שוליים

↑  ביראבידזשאנער שטערן, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית).
בית הכנסת העתיק בשפרעם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  שפרעם 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°48′22″N 35°10′14″E﻿ / ﻿32.806148°N 35.17042°E﻿ / 32.806148; 35.17042
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית הכנסת העתיק בשפרעם(למפת הגליל המערבי רגילה) בית הכנסת העתיק בשפרעם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת העתיק בשפרעם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת העתיק בשפרעם
 
פנים בית הכנסת
בית הכנסת מחנה שכינה הוא בית כנסת עתיק בשפרעם. בית הכנסת נבנה במאה ה-17 על חורבות בית כנסת קדום.
תולדות בית הכנסת

בשפרעם חייתה בתקופת בית שני קהילה יהודית והיא אף מוזכרת כאחד המקומות אליהם גלתה הסנהדרין. הקהילה ידעה עליות ומורדות במהלך השנים ובמאה ה-17 בנתה בית כנסת במקום שבו, על פי המסורת, היה מושב הסנהדרין.
במאה ה-18 השתלט דאהר אל-עומר על אזור הגליל ושפרעם בתוכו, והזמין את היהודים לבוא ולחדש את הקהילה בשפרעם. לשפרעם הגיעו הרב חיים אבולעפיה (השני) ותלמידיו ושיפצו את בית הכנסת.
יהודי שפרעם עזבו את העיר בעשורים הראשונים של המאה ה-20 בשל קשיי פרנסה והתגברות המתח הלאומי בין יהודים לערבים בארץ ישראל. כאשר היהודי האחרון עזב את העיר בשנת 1920, הוא השאיר את מפתחות בית הכנסת בידי משפחה ערבית מקומית שאחראית על בית הכנסת עד היום.
תולדות בית הכנסת > בית הכנסת לאחר הקמת המדינה

בשנת 1956, הוחל בתכנון וביצוע שיפוץ בית הכנסת ועיצובו מחדש על ידי אדריכל מאיר בן אורי ובמימון משרד הדתות. במסגרת זו עוצבה החזית בדומה לעיצובו של בית הכנסת העתיק בפקיעין עם גמלון וקרניים ומנורה גדולה בראש הגמלון, וכן תכנון ארון הקדש. העבודה הסתיימה ב 1958. בשנת 1988 בוצע שיפוץ בבית הכנסת על ידי משרד הדתות ומשרד הבינוי והשיכון ונקבעה טבלת שיש גדולה המספרת על כך.
במהלך אירועי אוקטובר 2000, הושחת בית הכנסת ובו נקרעו ונשרפו ספרי תורה.
בשנת 2006 שופץ בית הכנסת על ידי חניכי המרכז ללימודי משטרה הנמצא בשפרעם. בטקס שבוצע לרגל סיום השיפוץ הובעה תקווה על ידי השוטרים וראש העירייה שיהודים ישובו להתגורר בשפרעם.
ביוני 2014 שיפצו כמאה בני נוער תלמידי חטיבות הביניים והתיכונים בעיר את בית הכנסת. לדבריהם, השיפוץ נעשה כתגובה ל"פעולות תג מחיר" והם קראו "לאותם משחיתים לבוא לשפרעם ולראות את בית הכנסת העתיק שנשאר קיים ועומד". בחודש נובמבר באותה שנה נזרק בקבוק תבערה על בית הכנסת וגרם לו לנזק קל.
הערות שוליים

↑  כתבי ynet, הפגנות והתפרעויות ברחבי הארץ, באתר ynet, 10 באוקטובר 2000
↑  קלמן ליבסקינד, ‏התנצלות ברק בפני החברה הערבית הייתה צעד ציני, מכוער וחצוף, באתר מעריב אונליין, 27 ביולי 2019
↑  אחיה ראב"ד, נפתח בית כנסת בשפרעם: עכשיו היהודים ישובו, באתר ynet, 13 בנובמבר 2006
↑  פוראת נסאר, ‏התשובה לפעולות ה"תג מחיר": שיפוץ בית כנסת עתיק בשפרעם, באתר ‏מאקו‏, 4 במאי 2014
↑  ג'קי חורי, מסגד הוצת בכפר צפונית לרמאללה; בקבוק תבערה הושלך לעבר בית הכנסת בשפרעם, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2014
ארצ'י האן

צ'ארלס ארצ'יבולד "ארצ'י" האן (באנגלית: Charles Archibald "Archie" Hahn;‏ 14 בספטמבר 1880 – 21 בינואר 1955) היה אתלט אמריקאי ממוצא גרמני, אלוף אולימפי בריצת 100 מטר, בעל 4 מדליות זהב אולימפיות, מהן 3 מאולימפיאדה אחת (סנט לואיס 1904). היה לאתלט הראשון שזכה בשתי הריצות 100 ו-200 מטר באולימפיאדה אחת והראשון שהגן על תוארו בריצת 100 מטר (קרל לואיס היה השני).
ביוגרפיה

האן נולד בדודג'וויל, שבויסקונסין. הוא בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת מישיגן, שם למד והתאמן.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות אתלטיקה שנערכה בשנת 1901 השווה האן בריצת 100 יארד את שיא העולם בתוצאה של 9.8 שניות.
באליפות ארצות הברית וקנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1903 זכה האן בשני תארים, בריצת 100 יארד ובריצת 220 יארד.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת סנט לואיס (1904) זכה האן ב-3 מדליות זהב, בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.0 שניות, לפני חבריו לנבחרת ויליאם הוג'נסון (7.2 שניות) ופיי מולטון (7.2 שניות), בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.0 שניות, לפני חבריו לנבחרת נתנייל קרטמל (11.2 שניות) והוג'נסון (11.2 שניות) ובריצת 200 מטר בשיא אולימפי חדש של 21.6 שניות, לפני חבריו לנבחרת קרטמל (21.9 שניות) והוג'נסון.
באליפות ארצות הברית וקנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1905 זכה האן בתואר בריצת 220 יארד.
באולימפיאדת אתונה (1906) זכה האן במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות, לפני מולטון ונייג'ל בייקר מאוסטרליה.
לאחר שפרש מתחרויות האן לא התמחה במקצוע שלמד, משפטים, אלא עסק באימון אתלטיקה וספרינטרים באוניברסיטת פרינסטון ובאוניברסיטת וירג'יניה איתה זכה ב-12 אליפויות ארצות הברית ב-13 שנים. הוא כתב את אחד הספרים הנחשבים עד היום לקלסיקה באתלטיקה "How to sprint".
בשנת 1955 נפטר האן בשרלוטסוויל, שבוירג'יניה.
תארים והשגים

בשנת 1983 זכה האן להכלל בהיכל התהילה האמריקאי של האתלטיקה.
שיאים אישיים

ריצת 100 יארד: 9.8 שניות (1901)
ריצת 100 מטר: 11 שניות (1904)
ריצת 200 מטר: 21.6 שניות (1904)
הערות שוליים

↑  אולימפיאדת אתונה שנערכה בשנת 1906, נחשבה באותו הזמן, כאולימפיאדה הרביעית לכל דבר והשנייה שנערכה באתונה. היה זה אירוע חגיגי לציון עשור למשחקים האולימפיים בעידן המודרני. הוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בה אך אינו מחשיב אותה כיום במניין האולימפיאדות. למרות שמדליות הוענקו בה הן לא ניספרות במניין המדליות הרשמי של המשחקים האולימפיים ואינן מוצגות עם אוסף המדליות במוזיאון האולימפי בלוזאן, שווייץ.
ארצ'י האן, 1904
ארצ'י האן מנצח בריצת 60 מטר באולימפיאדת סנט לואיס (1904)