stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקרון (עיר מקראית)
זיהוי האתר

במשך שנים ארוכות לא היה ברור זיהויה המדויק של עקרון הקדומה: חוקר ארץ ישראל במאה ה-19, יהוסף שוורץ, כתב בספרו "תבואות הארץ" שעקרון המקראית וקיסרי (קיסריה) הן אותה עיר. אדוארד רובינסון זיהה את עקרון ליד הכפר הערבי עאקיר, ובהתאם לכך נקראה מזכרת בתיה בשם "עקרון". אולם לאחר שלא נמצאו בעאקיר חרסים מתקופת הברזל, הציע ויליאם פוקסוול אולברייט לזהות את עקרון בתל קטרה שליד גדרה ובתל מקנה הוא זיהה את אלתקה. בנימין מזר חלק על זיהוי זה בטענה שעל פי התנ"ך עקרון נמצאת יותר מזרחה, ועל כן זיהה את עקרון בתל בטש. חבר קיבוץ רבדים נתן אידלין ששוטט בשדות הקיבוץ, היה הראשון שהעלה את ההצעה לזהות את חרבת אל מוקנע, ובעברית – תל-מקנה, כעקרון. במקום נמצאה חומה ועיר גדולה וחרסים פלישתיים רבים. זיהוי זה התקבל על דעת רבים, אולם הזיהוי היה עדיין שנוי במחלוקת והיו שטענו שעקרון נמצאת בתל צפית. כדי לבדוק את העניין, נערכו חפירות ארכאולוגיות בתל מקנה. מציאת "כתובת עקרון", כתובת המתארת בנייה של מקדש שנמצאה במקום, ובה מופיע התואר "שר עקרון", שנמצאה בשנת 1996, שמה קץ לספיקות, והביאה לזיהויו הוודאי של האתר כעקרון המקראית. החפירות נערכו החל משנת 1981 בראשות טרודה דותן יחד עם עמיתה סימור גיטין במשך מספר עונות. במסגרת החפירות נחשפו בתי בד רבים, שהקנו לעיר הפלשתית מעמד מרכזי בתעשיית ייצור השמן.
שם היישוב ההלניסטי (שייתכן ששימר את שם היישוב המקראי) נשתמר בשמו של הכפר הערבי עאקיר. המושבה מזכרת בתיה הסמוכה, נוסדה בשם "עקרון" ב-1883 על אדמות שנרכשו מהכפר. לאחר מלחמת העצמאות נבנתה על חורבותיו קריית עקרון.
ראו גם

פלשתים
כתובת עקרון
לקריאה נוספת

נתן אידלין, רבדים ומורשת: שורשים בפלשת, הוצאת אריאל, 2007
נתן אידלין, על מרד ועל שמן, טבע וארץ כ"ט (5) [= גיליון 295], החברה להגנת הטבע, יוני 1987
Gitin, Seymour; Dothan, Trude; Naveh, Joseph (1998). "Special Report: Ekron Identity Confirmed". Archaeology. 51 (1).
הערות שוליים

↑  ”וייתן לו את עקרון ואת גבולה לאחוזת עולם” (ספר מקבים א', י צו)
↑  יוסף נוה, עקרון העתיקה ע"י רבדים, על המשמר, 1 בנובמבר 1957; יוסף נוה, המשך
↑  יוסף נוה, בעית זיהוייה של עקרון, על המשמר, 29 בנובמבר 1957
↑  צבי אילן, תמנה בנחל שורק, דבר, 29 באפריל 1977
↑  עקרון העתיקה ליד כפר מנחם, על המשמר, 15 בנובמבר 1957
רחוב פלשתי משוחזר בקיבוץ רבדים
שרידי בית בד בתל מקנה
בית הכנסת הקר של מינסק

| --- | --- |

בית הכנסת הקר (1943)
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 שימוש:  בית כנסת
 מיקום:  מינסק
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1913–1965 (כ־52 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1913 
 תאריך פירוק:  1965 
 
 קואורדינטות:  53°54′17″N 27°33′11″E﻿ / ﻿53.904611111111°N 27.553138888889°E﻿ / 53.904611111111; 27.553138888889
  (למפת מינסק מוגדלת) בית הכנסת הקר של מינסק(למפת מינסק רגילה) בית הכנסת הקר של מינסק
 
בית הכנסת הקר היה בית כנסת בעיר מינסק שבבלארוס. נהרס בשנות ה-60 של המאה ה-20.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה, על פי חוקרים שונים, לא יאוחר מהמאה ה-16, והיה בית הכנסת הראשון שנבנה מלבנים במינסק, הוא נבנה כך כדי להגן מהקור העז ששרר בעיר בתקופת החורף (זה מקור שמו "בית הכנסת הקר"). בית הכנסת היה שייך לקהילה היהודית במינסק, אך הוא נסגר עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנות השלושים של המאה העשרים, והחזר ליהודים מיד לאחריה. בית הכנסת היה אחד מבנייני הלבנים העתיקים ביותר בעיר. בשנים 1965–1966 במהלך הריסת מבנים היסטוריים בניין בית הכנסת נהרס כליל. ובמשך זמן מה שוכן בבניין אחד ממאגרי ארכיון המדינה המרכזית של מהפכת אוקטובר.
בשנת 2001 החלה הקמת חניון באתר בית הכנסת. הקהילה היהודית במינסק הציעה לשחזר את בית הכנסת, אך האדריכל הראשי של מינסק החליט להסתפק בשלט הנצחה. בשנת 2018 נתלה שלט מידע עם היסטוריה קצרה של בית הכנסת הקר בשפות בלארוסית ורוסית.
צורת בנייה

הבניין היה מרובע ברובו, ובנוי בסגנון גותי. היו בו קמרונות גותיים וכל המאפיינים של הבניה הגותית המאוחרת.
גלריה

בית כנסת הקר (1921)
בית כנסת הקר (1924)
בית כנסת הקר (1928)
הערות שוליים

1 2  אהרון שוסטין, В. Рубінчык. КАТЛЕТЫ & МУХІ (86), Independent Israeli site / אתר ישראלי עצמאי / Независимый израильский сайт / Незалежны iзраiльскi сайт, ‏2018-09-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  «Авив», № 1-2, 2002.
מרדכי קידר (איש מודיעין)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  19 בנובמבר 1929 וילנה, הרפובליקה הפולנית השנייה (כיום בליטא)   שם לידה מרדכי קרביצקי
 פטירה:  2 בפברואר 2021 (בגיל 91) ארצות הברית לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1951–1957 (כ־6 שנים)
 תפקידים בשירות
 סוכן מודיעין
 פעולות ומבצעים
 כונה "האסיר איקס" בשל אחזקתו בבידוד ובזהות חסויה לאחר מאסרו על שוד ורצח נגד קלמן קליין, בבואנוס איירס שבארגנטינה
 
מרדכי בן-חורין, או מרדכי (מוטי) קידר (19 בנובמבר 1929 – 2 בפברואר 2021), המכונה גם "האסיר איקס", היה איש מודיעין ישראלי שהורשע ברצח ובשוד של סייען יהודי, בעת ששהה בארגנטינה בהכנה ליציאתו לארץ היעד.
ביוגרפיה > תחילת חייו

נולד בשם מרדכי קרביצקי בווילנה שברפובליקה הפולנית השנייה לשעבר (כיום בליטא). אביו נטש את אמו, בת למשפחת אנצילביץ', עוד במהלך ההריון. אמו של מוטי נטשה אותו ועלתה לארץ ישראל, ואילו מרדכי נשאר אצל סבתו מצד אמו. אחר כך עלה גם הוא, יחד עם סבתו ודודיו, שהשתכנו בחדרה. אמו בינתיים התחתנה ועברה להתגורר עם בן זוגה החדש בעפולה. מוטי הצטרף אליה וקיבל את שם משפחתו של אביו החורג קרביצקי. אולם הוא לא הסתדר עם אביו החורג, שהיה מכה אותו, ואילו אמו לא הגנה עליו ולמעשה שוב נטשה אותו. מוטי חזר לגור עם סבתו בחדרה, שם גדל. הוא היה ילד רחוב ללא חברים. חברו היחיד היה כלב הזאב שלו.
מרדכי היה בעל אופי מרדני ובעל כושר מנהיגות עוד מילדותו. כיוון שמשפחתו חששה לשמה הטוב, שלחה אותו ללימודים תיכוניים בבית הספר הימי בחיפה. בתום לימודיו יצא בשנת 1946 לקורס של הפלי"ם בקיסריה, ובהמשך יצא כימאי להפלגות ברחבי העולם.
עם פרוץ מלחמת העצמאות שב לישראל וגויס כמכונאי לחיל הים. שם נשלח לקורס קצינים, אך הודח ממנו בשל עבירות משמעת. לאחר זמן מה ערק מיחידתו, הסתתר בחדרה, נתפס על ידי המשטרה ונמלט מידיה. בתום מלחמת העצמאות החליט להשלים תעודת בגרות ועבר לירושלים, שם שכר דירה עם חברו אנוש שטמפפר, קצין בחיל הים איתו שירת, אך לא הצליח להשלים את לימודיו לבגרות. שטמפפר עמד לדין באותה תקופה על חלקו בטביעת האונייה מסדה, וקידר הכיר באמצעותו את עורכי דינו של שטמפפר, אהרן חטר-ישי ויצחק טוניק שייצגו אותו.). קידר עשה רושם טוב על חטר-ישי והוא שכר אותו כחוקר בתיקי תאונות דרכים.
מרדכי נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטה העברית. שם החל במערכת יחסים רומנטית עם בתו של אחד המרצים, שהייתה נשואה לעיתונאי ששהה מחוץ לישראל באותה עת. הנערה עברה לגור עם מרדכי, ואביה החליט להרחיק את מרדכי מבתו והודיע לאוניברסיטה שהלה זייף את תעודת הבגרות שהגיש כאשר נרשם ללימודים. מרדכי נעצר והואשם בזיוף מסמך־רשמי. לאחר דין ודברים לא הועמד למשפט, אך פרש מלימודיו. באותה תקופה הכיר את תמר ורדימון, בת קיבוץ עין החורש והם עברו להתגורר יחד בבית נטוש בכפר ליפתא. לשניים נולד הבן ארז ב-1953.
ביוגרפיה > חשד לרצח בגבעת אולגה ושוד בעפולה

ב-5 בדצמבר 1950 נרצח נהג המונית יוסף ליפסקר בחוף הים בגבעת אולגה. הנהג נורה בערפו שלוש פעמים. על גופתו נמצאו 640 לירות, לכן סברה המשטרה שהרצח לא נעשה למטרת שוד. אחיינו של הנהג, צבי, היה חבר בכנופייתו של קידר בחדרה ועל כן עלה החשד שקידר ביצע את הרצח עבור צבי, שרצה לרשת את ביתו ורכבו של הדוד.
ב-30 בספטמבר 1951, ערב ראש השנה תשי"ב, בוצע שוד מזוין בבנק קטן בשם "קופת מלווה וחסכון" בשדרות ארלוזורוב, השדרה המרכזית של עפולה. שלושה גברים מזוינים, במדי צבא, נכנסו באור היום בפנים גלויות לבנק, שדדו באיומי נשק סכום של 10,000 לירות ישראליות ונעלמו בג'יפ שהמתין להם, תוך נסיעה לכיוון דרום-מערב בכביש 65. היה זה אחד ממעשי השוד הנועזים שבוצעו במהלך שנותיה הראשונות של המדינה. אף על פי שהמשטרה ערכה מסדר זיהוי, בו נכלל גם קידר וחברי כנופייתו, לא זיהו פקידי הבנק אף אחד ממבצעי השוד. למרות כישלון המשטרה בפענוח שני פשעים חמורים אלה, בחדרה, עיר מגוריו של קידר, פשטה השמועה כי ידו הייתה בשני המקרים. קידר עצמו לא סכר את פיו ונהג לרמוז כי אכן ידו בשוד.
בשנת 1952 הכיר קידר לראשונה את הפסיכולוג דוד רודי שהגיע לביקור בישראל מארצות הברית. שנה לאחר מכן, לאחר שרודי עלה לישראל, יצר קידר קשר עמו והחל בטיפול פסיכולוגי אצלו. רודי עצמו התקבל לעבודה בשירות בתי הסוהר. קידר התוודה בפני רודי על השוד בעפולה, ואף מסר לו שני אקדחים שהשתמש בהם. רודי שיכנע את קידר להודות בשוד במשטרה ובמקביל שכנע את הרשויות לא להעמיד אותו לדין מאחר שהוא סובל מבעיות פסיכולוגיות. בעקבות הטיפול אצל רודי החליט קידר להתמסד, הוא התחתן עם תמר אם בנו, לאחר שעזב אותה קודם, עבר לגור בתל אביב והיה לדמות מוכרת בעיר.
ביוגרפיה > בשירות אמ"ן

במהלך שנת 1956 גויס קידר ליחידה 188 של אמ"ן, יחידה שהפעילה סוכנים במדינות האויב, והיה אמור לצאת בשליחותה למצרים. היחידה אמורה הייתה לחדש את קשריה ורשתותיה במצרים, לאחר נפילת הרשת של "העסק הביש" לידי המצרים ולאחר תפיסתו והתאבדותו של סוכן אמ"ן במצרים רס"ן מאיר בינט. גיוסו של קידר לשירות המודיעין למשימה נועזת ומסוכנת היה בהמלצתו של הפסיכולוג דוד רודי. רודי טען אחר כך שהמליץ דווקא לא לגייס אותו. בשנותיה הראשונות של המדינה, בטרם נוצרו נוהלי אבחון כוח אדם ונוהלי סיווג ביטחוני מתאימים, רווחה מדיניות לפיה מוטב לגייס לתפקידים אלה אנשים בעלי רקע פלילי, אשר יוכלו לבצע תפקידים אלה בהצלחה, בזכות תושייתם הרבה ומתוך רצונם לשקם את המוניטין שלהם. קידר גויס על אף שהיה ידוע למפקדיו כי סולק מן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים עקב המצאת תעודת בגרות מזויפת, ולמרות ידיעתם על שוד הבנק וכן על החשדות נגדו בדבר רצח נהג המונית (באופן דומה נהגו גם לגבי גיוסו של אברי אלעד).
במרץ 1957 יצא קידר מטעם היחידה לבואנוס איירס, כהכנה לפעולת חבלה אסטרטגית במצרים. בסוף נובמבר נמצאה גופתו של קלמן קליין, יהודי מקומי שהיה איש הקשר של קידר בארגנטינה, כשהיא מנוקבת בדקירות סכין בכל חלקי גופו. רופא משטרתי שבדק את הגופה קבע כי הוא נרצח בערב הקודם. הגופה נמצאה בחדר שקליין שכר בסודיות. בעוזבו את ביתו היה בידי קליין סכום של 15,000 דולרים, והכסף נעלם. התברר כי קליין יצא לפגישה עם קידר ובידו הכסף, לאחר שקידר זימן אותו באמתלה כי עליו לקבל את הסכום במקום סודי, משום שהוא עומד להיפגש עם גנרל ערבי ולשלם לו סכום זה, אך הכסף טרם הגיע מישראל. קידר עצמו נעלם, ורק לאחר מספר ימים התקשר לממונים עליו בישראל, ובפיו סיפור כי ברח ממקום שהותו לאור חשדו שהמשטרה עומדת לעצור אותו באשמת שווא כי הוא מעורב בקשר נגד המשטר. הממונים על קידר החליטו להעמיד פנים כי הם מאמינים לגרסתו, על מנת שיתפתה לחזור לישראל[דרוש מקור].
ביוגרפיה > מעצרו ומשפטו

ב-28 בנובמבר 1957 נחת קידר בנמל התעופה לוד ונעצר מיד כאשר ברשותו רוב הכסף שנשדד. המעצר היה בהוראתו של איסר הראל, ששימש אז כראש "המוסד" והממונה על שירותי הביטחון. הראל לא היה מודע לשליחותו של קידר, שהייתה באחריות אמ"ן, אך הוכנס לסוד העניין מיד כשהתגלו דבר הרצח של קליין והיעלמותו של קידר. קידר הוחזק בבית אריזה בפרדס במקום לא ידוע במשך שלושה שבועות. ב-16 בדצמבר הועבר לכלא רמלה, שם הוחזק בתא בודד כשהוא נתון במעצר מנהלי ל-180 יום בהתאם לצו שיפוטי. כתב האישום בגין הרצח בארגנטינה הוגש נגדו לפני תום 180 הימים.
עד מאי 1958 לא ידע איש ממשפחתו של קידר על מעצרו. ידידה שלו הזדמנה לכלא כדי לבקר אסיר אחר, וקידר צעק לעומתה כי תתקשר לד"ר רודי ותמסור לו כי מוט'לה נמצא בכלא. כשנודע דבר המעצר לד"ר רודי, הוא פנה לעורך דין על מנת שייצג את קידר. העניין דלף וגם חותנו של קידר, מיכה ורדימון, שהיה מפעיליו המרכזיים של הקיבוץ הארצי, החל לפעול לחשיפת הפרשה.
משפטו של מרדכי קידר החל בפברואר 1959, ונערך מטעמי חשאיות בבית אריזה נטוש בפרדס ליד רמלה[דרוש מקור]. המשפט התנהל לפי כל סדרי הדין ודיני הראיות המקובלים, כשקידר זוכה בו להגנתו של אחד מעורכי הדין הנודעים במדינה, יצחק טוניק (לימים מבקר המדינה) ושמואל תמיר (לימים שר המשפטים). המשפט התנהל עד חודש יוני 1962. בית הדין הצבאי הרשיע את קידר בשוד וברצח, ודן אותו ל-20 שנות מאסר.
בתקופה שלפני העמדתו של קידר לדין פנה איסר הראל למשטרת ישראל בבקשה שתחקור שוב את שוד הבנק ואת רצח נהג המונית. המשטרה החלה בחקירה, ובידיה היו כבר די ראיות כדי להעמיד את קידר לדין על שני המעשים, כולל הודאותיהם של שני שותפיו לשוד בעפולה שקיבלו מעמד של עדי מדינה, אך לאחר הרשעתו בבית הדין הצבאי החליט היועץ המשפטי לממשלה גדעון האוזנר שלא להמשיך בהליכים[דרוש מקור].
ב-12 במאי 1959 פורסם לראשונה, בעיתון "ידיעות אחרונות", דבר מעצרו של קידר בחשד לביצוע השוד בעפולה. למחרת נמסרה הודעה רשמית לעיתונות שהוא חשוד ברצח ליפסקר בחדרה ושוד הבנק בעפולה, ושהוא הוסגר מאירופה. עם זאת העיתון מעריב חשף שהיה כבר במעצר שנה, שהוא פעל בשירות המדינה מחוץ לישראל ושהוא חזר לישראל מרצונו.
ב-20 במאי 1959 פרסם השבועון העולם הזה כתבת שער על קידר, בה חשף פרטים נוספים על עברו, העובדה שקידר כבר הודה במשטרה על ביצוע השוד בעפולה כמה שנים קודם והעובדה שפעל בשליחות שירותי המודיעין של ישראל. בנוסף טען העיתון שעל העובדה שהיה במעצר כבר שנה הוטל איפול, במטרה לחפות על הכשלים בגיוס אדם בעל עבר פלילי ובעיות פסיכולוגיות לשירותי המודיעין.
הפרטים התפרסמו למחרת גם בעיתונים נוספים, וחבר הכנסת ישראל רוקח העלה שאילתא לראש הממשלה בנושא. ב-24 במאי מסרה המשטרה הודעה לעיתונות שקידר מואשם ברצח ובשוד בעפולה, שחברו שטמפפר מואשם יחד אתו בשוד ושאדם שלישי משמש עד מדינה. על שאר פרטי המשפט נמסר שיהיה איפול.
ב-25 במאי 1959 בתשובה לשאלה על סמך מה מוחזק קידר במשך שנה במעצר ללא פקודת־מעצר, מסר היועץ המשפטי לממשלה חיים כהן בישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת, כי קידר נעצר לפי סעיף 111 של תקנות שעת חירום של המנדט משנת 1939, שעדיין היו בתוקף. באותו יום גם ערך עד המדינה יצחק סקרופה שחזור של השוד בעפולה.
בתחילת יוני 1959 עוד פרסמו ידיעות על המשפט בעיתונות, אולם זמן קצר לאחר מכן הוצא צו איסור פרסום לגבי הנושא, והפרסומים פסקו. הצו נותר בעינו עד לשחרורו של קידר בשנת 1974. החסיון על מסמכי הפרשה תקף עד ימינו אלה.
ביוגרפיה > האסיר איקס

קידר נכלא בתא מבודד שנבנה במיוחד עבורו בכלא רמלה. כדי שלא לזהותו, הוא כונה "האסיר איקס", ועל השמירה עליו הופקד צוות מיוחד. קידר הוחזק בתא זה במשך שבע שנים (מאוחר יותר נוספו תאים נוספים לאגף שקיבל את הכינוי "אגף איקס" או "אגף האיקסים"). בעת מאסרו למד קידר שפות, השלים תואר בפילוסופיה, והפך לאחד מחסידיו של משה קרוי, אשר תורתו, על האלמנט של האגואיזם המוחלט שבה, שבתה את לבו. בשבתו בכלא, התגרש קידר מאשתו תמר ורדימון, אם בנו ארז.
איסר הראל הסביר בספרו "ביטחון ודמוקרטיה" את הסיבות למעצרו המנהלי של קידר בטרם משפטו, ומונה ביניהן את הסיבה כי קידר "עלול היה לפגוע פיזית בכל מי שעשוי היה לשמש בזמן מן הזמנים עד נגדו". סיבה זו היא, ככל הנראה, המניע העיקרי למעצרו המנהלי בטרם משפטו, ולבידודו לאחר שכבר הורשע בדין. ניתן לשער כי איסר הראל רמז גם לחשש מפגיעתו של קידר לא רק בעדים, אלא בכל מי שהיה קשור למעצרו ולהעמדתו לדין.
ביוגרפיה > שחרורו

ב-1 באפריל 1974 שוחרר קידר ממאסרו. לאחר שחררו התראיין לעיתונות, בין השאר לתוכנית "בירה ומצב רוח" של יעקב אגמון בקול ישראל. שנה לאחר שחרורו ניצל קידר מפגש של שר הביטחון שמעון פרס עם סטודנטים באוניברסיטת תל אביב, כדי להציג את טענותיו כי משפטו היה מבוים כביכול. במאי 1975 ביקש שבועון הסטודנטים "פי האתון" לפרסם ראיון עם קידר, אך 95% מהטקסט נפסלו על-ידי הצנזורה הצבאית, והעיתון פנה ללא הצלחה לבג"ץ. השבועון פרסם, כתחליף, סיפור בדיוני כביכול על "מישקה קידרון".
על הנסיבות שהביאו לשחרורו סיפר בנו ארז בריאיון לשבועון "העולם הזה" ב-1988, ולעיתון "חדשות". לטענתו הוא גילה שאביו בכלא רק כשהיה בן 14, לאחר שסבו, מיכה ורדימון, סיפר לו על כך על ערש דווי. הוא ניגש לכלא רמלה וביקש לבקר את אביו, להפתעתו מנהל הכלא הסכים, מאז היו בקשר והוא החל לפעול למענו. הוא כתב מכתבים לגורמים שונים והסתייע בעיתונאים אלי לנדאו ואורי אבנרי. בנוסף טען שבעקבות פגישה מקרית בעת שהיה חייל מצטיין בסיירת השריון בקרבות התעלה במלחמת יום הכיפורים, לבין מפקד גייסות השריון אברהם אדן, הורה הרמטכ"ל דוד אלעזר לשחרר את מרדכי קידר. צבי ענבר, לעומת זאת, סיפר שכבר ב-29 באוגוסט 1973 עלה שמו של קידר לדיון בוועדת שחרורים, שהתכנסה, בהתאם להוראות סעיף 509 לחוק השיפוט הצבאי תשט"ו-1955, כנוסחו דאז, מדי חצי שנה, וזו החליטה לשחררו. ההחלטה של ועדת השחרורים, שהתכנסה לראשונה בראשות צבי ענבר, בה היו שותפים אל"ם במילואים אשר טורפז ואל"ם במילואים מרדכי פעיל, הייתה בניגוד להחלטות של ועדות השחרורים הקודמות שדנו בעניינו של קידר. ב-25 בינואר 1974 הודיעה הוועדה לקידר על החלטתה, וב-26 בינואר הועברה ההחלטה לרמטכ"ל דוד אלעזר, שאמר שעל אף התנגדות של גורמים שונים, אין בדעתו להתערב בשיקול דעתה של הוועדה.
בסתיו 1974 שישה חודשים לאחר שהשתחרר מהכלא קידר הכיר את תמר אפלבאום-דנציגר, בתו של הפסל יצחק דנציגר, אלמנה ואם לבן ובת, והם נישאו. הוא פתח עסק לתיקון ושיפוץ רכבי אספנות, יחד עם בנו ארז. בהזמנת משה קרוי נסעו מוטי קידר ואשתו תמר לאוסטרליה, דרכו התוודעו לכתבי ל. רון האברד וכת הסיינטולוגיה. אחר כך עזבו ועברו לטקסס בארצות הברית, שם שוב פתח עסק לשיפוץ רכבי אספנות. לדברי בתה של תמר, מיכל וולס, מוטי אנס אותה במשך הרבה שנים, כאשר הייתה עוד ילדה ונערה. כאשר מיכל גילתה זאת לאמה תמר בשנת 1984 היא לקחה מיד את ילדיה וחזרה אתם לישראל.
קידר עבר לגור בלוס אנג'לס. בנו ארז התחתן ועבר לגור בלונדון, שם פתח חנות ועסק במסחר ונולדה לו בת. אחר כך הזמין את אביו החורג, חיים אשכנזי (בעלה השני של אמו), להצטרף אליו ולעבוד יחד איתו. חיים נענה, ומאוחר יותר הצטרפו אליו גם אמו של ארז ושני אחיו למחצה. אמו ובעלה נספו בשרפה בשנת 1985 בבית כלתם, שנפרדה בינתיים מארז ולקחה את בתם. הבית הוצת ובני הזוג נהרגו, ארז עצמו לא היה בבית באותו יום. התברר שהמעשה היה על רקע פלילי והדבר עורר את חשד המשטרה. אחר כך נעצר ארז בחשד לסחר בקוקאין. לאחר שישב במעצר תשעה חודשים הוא זוכה במאי 1988. בהמשך שינה ארז את שם משפחתו לבן חורין והתגורר בלוס אנג'לס. ארז נפטר ונקבר בישראל ב-2009.
ביוגרפיה > דרישתו למשפט חוזר

בשנת 1995 החליט מרדכי קידר לבקש משפט חוזר, כדי להוכיח, לדבריו, את חפותו. לאחר שקידר פנה לרשויות השיפוט של צה"ל בבקשה לעיין בתיק המשפט שלו משנת 1957, התברר, בתחילת שנת 1996, כי לא ניתן למצוא את התיק. קידר, שטען כי נפל קרבן למאבקי כוח בין הזרועות השונות של קהילת המודיעין, ראה באובדן התיק הוכחה לטענותיו.
בשנת 1999 הגיש קידר בקשה לבית הדין הצבאי לערעורים לקיום משפט חוזר בעניינו. תוך כדי כך הופיעה ב-10 בדצמבר 1999 במוסף השבועי של העיתון "הארץ", כתבה מפורטת מפרי עטו של אביחי בקר באשר לשוד הבנק בעפולה. הכתבה התבססה על גילויים ווידויים מפי חלק משותפיו של קידר למעשה זה.
ב-15 בינואר 2001 הוחלט כי נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, אורי גורן, הוא שידון בבקשת קידר במסגרת שירות מילואים שבו הוענקה לגורן דרגת אלוף. ב-17 בפברואר 2002 התקיים הדיון הראשון בבקשתו של קידר. פרקליטו טען כי הראיה המרכזית המצדיקה משפט חוזר היא הדו"ח של הרופא המשטרתי בארגנטינה שבדק את גופת הנרצח. בדו"ח ציין הרופא כי הרצח בוצע 10 עד 12 שעות לפני שנמצאה הגופה, דהיינו בין השעות 22:00 ו-24:00. במשפטו של קידר נקבע כי לגבי שעות אלה היה לקידר אליבי. הפרקליט טען כי הרופא לא נחקר במשפטו של קידר וממצאיו לא נסתרו. לדבריו, ראיינה כתבת "ידיעות אחרונות" אריאלה רינגל הופמן, בסיוע מתורגמנית מקומית, את הרופא בבואנוס איירס בשנת 1997, ושמעה ממנו כי מעולם לא הוטל ספק בממצאיו והצורך בנתיחה שלאחר המוות היה עניין פרוצדורלי בלבד. התובע הצבאי טען כי גם הרופא בארגנטינה לא יכול היה, בנסיבות המקרה, לקבוע את שעת המוות. הוא ביקש לדחות את בקשת קידר למשפט חוזר גם בגלל השיהוי הרב בהגשתה מאז שנת 1975, שבה הצהיר קידר, על פי פרסומים שהציג התובע, כי הוא עומד לדרוש משפט חוזר. השופט גורן פסק כי הוא דוחה את הבקשה לקיום משפט חוזר.
קידר הגיש עתירה לבג"ץ, שבה טען כי בית הדין הצבאי לערעורים היה הערכאה הראשונה שדנה בבקשתו למשפט חוזר ולכן עליה לעמוד לביקורת של ערכאה גבוהה יותר. ב-14 בינואר 2004 דחו שופטי בג"ץ את העתירה בקבלם את עמדת התובע הצבאי, שלפיה לא ניתן לערער על פסיקת בית הדין הצבאי לערעורים.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

קידר, שעוד מצעירותו היה יורד ים, התגורר לאורך שנים רבות על יאכטה בחוף המערבי של ארצות הברית. הוא נהג להפליג משם על פני האוקיינוס השקט, לאורך חופי אמריקה המרכזית והדרומית. על פי דיווחים וחשדות, הוא היה קשור ברשת חובקת עולם של הברחות סמים, שבה היה מעורב גם בנו ארז.
באחרית ימיו התגורר בשכונת עוני של מהגרים לטינים במרכז לוס אנג'לס. הוא נפטר בביתו ב-2 בפברואר 2021, בגיל 91. לבקשת קידר גופתו נשרפה, ועל כן לא נערכה לו הלוויה.
ביוגרפיה > האסירה איקס

ב-2023 שודר לראשונה הסרט הדוקומנטרי "האסירה X" של לימור פנחסוב (שמאוחר יותר הפך לתוכנית דוקו בכאן 11), שהתמקד במיכל בן-חורין, בתו-החורגת של קידר, אותה אנס במשך שנים.[דרוש מקור] בן-חורין ראיינה סדרה של רוצחים סדרתיים כדוגמת צ'ארלס מנסון, בניסיון להבין את אביה החורג.
ראו גם

האסירה X
לקריאה נוספת

איסר הראל, ביטחון ודמוקרטיה, הוצאת עידנים, 1989
אריאלה רינגל הופמן, "17 שנים בכלא בגלל מחלוקת על שעה", ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, 5 בדצמבר 1997
אביחי בקר, "המכה הראשונה של מוטל'ה", מוסף "הארץ", 10 בדצמבר 1999
אריאלה רינגל הופמן, "האיקס המיתולוגי", על מוטקה קידר, ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, 15 בפברואר 2013
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  צבי גילת, האסיר X מוטקה קידר, השתייך לגוף ממלכתי, ישב 17 שנים בכלא - הסיפור, חדשות, 14 בנובמבר 1986
1 2 3 4 5 6  שליחות לאומית לשדוד, "העולם הזה", גיליון 1129 מ-20 במאי 1959, עמוד 6
↑  אנוש שטמפפר זוכה ע"י ביהמ'ש העליון, הארץ, 5 בינואר 1956
1 2 3 4  אבי מוטקה קידר, ארז קידר סיפר למיכל בן-חורין על "ג'יימס בונד" הציוני, "העולם הזה", גיליון 2648 מ-1 ביוני 1988, עמוד 36
המשך הכתבה, "העולם הזה", גיליון 2648 מ-1 ביוני 1988, עמוד 37
המשך הכתבה, "העולם הזה", גיליון 2648 מ-1 ביוני 1988, עמוד 38
↑  נהג נרצח בגבעת אולגה, דבר, 6 בדצמבר 1950
↑  עשרת אלפים ל"י נשדדו מקופת מלווה בעפולה, דבר, 3 באוקטובר 1951
מזוינים ביצעו שוד נועז בעפולה, על המשמר, 3 באוקטובר 1951
↑  שותפיו של קדר בשוד נחקרו ויופיעו בעדים, על המשמר, 21 במאי 1959
↑  ישראלי הוחזר מחו"ל כחשוד בשוד וברצח לפני 8 שנים, הארץ, 14 במאי 1959
לדובר המשטרה הוראות לא למסור פרטים על איש החשוד ברצח ושוד, קול העם, 14 במאי 1959
↑  ה"שליח" החשוד ברצח ושוד - עצור, מעריב, 14 במאי 1959
"מוטל השליח" לוקח שני שותפים, מעריב, 22 במאי 1959
↑  מרדכי קדר יואשם ברצת, בשוד ובהתפרצות לבית מגורים, למרחב, 21 במאי 1959
↑  פרשת קדר תועלה בשאילתא בכנסת, הַבֹּקֶר, 22 במאי 1959
↑  קדר הואשם ברצח, הארץ, 24 במאי 1959
מ. קדר הואשם ברצה, למרחב, 24 במאי 1959
חומל איפול על חקירת קדר הנאשם ברצח בכוונה תחילה, קול העם, 24 במאי 1959
מרדכי קדר הואשם ברצח י. ליפסקר בחדרה, הַבֹּקֶר, 24 במאי 1959
↑  שאלת ליועץ המשפטי בפרשת מרדכי קדר, קול העם, 26 במאי 1959
↑  "יצחק הצייד" משחזר עם חוקרי המשטרה פעולת השוד, הארץ, 25 במאי 1959
↑  מ. קדר מבקש חקירה מוקדמת, הארץ, 7 ביוני 1959
↑   תמר רותם, חייו ומותו של משה קרוי, הפילוסוף המקולל, באתר הארץ, 12 בינואר 2014
↑  מרדכי קידר שוחרר מכלא רמלה לאחר שריצה מאסר של 17 שנה, מעריב, 3 באפריל 1974
↑  נח שחר, איזה גיבור לאומי?, מעריב, 6 באפריל 1975
↑  מרדכי קידר: "משפטי בויים" שר הבטחון: "איני משפטך', מעריב, 24 באפריל 1975
מרדכי קידר מציג שאלה לשר הבטחון, דבר, 24 באפריל 1975
↑  "פי האתון" פנה לבג"ץ בענין פרשת מרדכי קידר, מעריב, 20 במאי 1975
↑  רפי מן, "מר איקס" המקורי, באתר העין השביעית, 13 בפברואר 2013
↑  מנחם שיזף, כך שחררתי את אבא, חדשות, 3 ביוני 1988
1 2 3  מיכל בן-חורין, באמריקה הוא התחיל להיעלם, חדשות, 2 באוקטובר 1987
↑  מיכל קפרא, גורל זה שם המשחק, מעריב, 3 בינואר 1986, המשך
↑  ציפי רום, אימו נשרפה באנגליה. אביו, ״האסיר X״, בארה״ב; ארז קירר רוצה הביתה, לישראל, חדשות, 6 באוגוסט 1987
↑  מנחם שיזף, בנו של מוטקה קידר זוכה בלונדון מהחזקת קוקאין, חדשות, 10 במאי 1988
1 2  יוסי מלמן, האסיר איקס לא בא להלוויה | חייו של ארז בן-חורין, באתר הארץ, 1 באוקטובר 2009
↑  צבי הראל, "האסיר איקס", מרדכי קידר, ביקש משפט חוזר; הדיון - בינואר, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2001
↑  צבי הראל, התובע: לא לאפשר ל"אסיר איקס" משפט חוזר, באתר הארץ, 18 בפברואר 2002
↑  יצחק דנון, ‏ביהמ"ש דחה את עתירת מרדכי קידר למשפט חוזר, באתר גלובס, 24 ביולי 2003
1 2  יוסי מלמן, איש המודיעין והרוצח מוטקה קידר מת בגיל 92, באתר הארץ, 2 בפברואר 2021
↑  דף הסרט ב-IMDb
הבניין בשד' ארלוזורוב 19 בעפולה בו שכן בנק "קופת מלווה וחיסכון" שנשדד ב-1951
יוהאן אנטון אייסמן

| --- | --- |

 לידה:  1604 זלצבורג, אוסטריה 
 פטירה:  1698 (בגיל 94 בערך) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 תחום יצירה:  ציור, גרפיקה 
 
יוהאן אנטון אייסמן (בגרמנית: Johann Anton Eismann;‏ 1604 – 1698) היה צייר אוסטרי.
נולד בזלצבורג, חי ויצר בוורונה ובוונציה, ידועות במיוחד כמה סצנות קרב פרי מכחולו. את חלק מהיצירות הוא צייר ביחד עם לוקה קרלוואריס. החל משנת 1687 הוא פעל בוונציה. אייסמן נפטר בוונציה בשנת 1698.
גלריה

נוף ונציה
נמל
סצנת קרב, מאוסף המוזיאון לתולדות האמנות בווינה
אנתוני בנזט

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1713 סן-קנטן, צרפת 
 פטירה:  3 במאי 1784 (בגיל 71) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פילדלפיה 
 
אנתוני בנזט (באנגלית: Anthony Benezet;‏ 31 בינואר 1713 - 3 במאי 1784) היה מורה קווייקרי, ממיסדי התנועה לביטול העבדות, סופר ופעיל חברתי מפילדלפיה, פנסילבניה. הוא הקים את אחת האגודות הראשונות בעולם נגד עבדות, "Society for the Relief of Free Negroes Unlawfully Held in Bondage" שהפכה מאוחר יותר לאגודה של פנסילבניה לקידום ביטול העבדות. הוא פתח את בית הספר הראשון לבנות בצפון אמריקה ואת בית הספר הראשון לשחורים בפילדלפיה, שפעל במהלך המאה ה-19.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחה פרוטסטנטית בצרפת. כשהיה בן שנתיים משפחתו עברה לאנגליה, ולאחר מכן לאמריקה כשהיה בן 17. הוא הצטרף לקווייקרים בפילדלפיה, ופעל לשכנע אחרים שהחזקת עבדים הייתה בניגוד לכתבי הנצרות. בשנת 1739 הוא החל ללמד כמורה. ב-1750 הוא החל, בנוסף לעבודת היום שלו, לקיים בביתו שיעורי ערב לילדים שחורים עניים. תלמידיו הצליחו ובכך סתרו את המיתוס על אי יכולת בגלל מוצא שחור. בשנת 1750 הוא גם החל לפעול נגד עבדות.
אף על פי שחי באמריקה, השפעתו הייתה גדולה על התנועה לביטול העבדות בבריטניה. הוא פנה למנהיגי הקוויקרים בלונדון וטען כי עליהם להתנגד לעבדות. הוא השפיע בין היתר גם על ג'ון וסלי, גבריאל שארפ ועל תומאס קלארקסון שפעלו בהמשך לביטול העבדות.