stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפתלי בנט
לאחר פרישתו

לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-37 וקידום הרפורמה המשפטית הביע בנט התנגדות לקידומה באופן חד צדדי ותמך בקיום הידברות ופשרה.
לאחר פרישתו שכר צוות תחקירנים והגיש תביעות לשון הרע נגד אישים שונים. לאחר ששלח מכתב התראה לפני תביעה לעיתונאי יאיר לוי, פרסם לוי התנצלות על שפרסם שבנט שיפץ את ביתו הפרטי על חשבון המדינה. לוי שילם לבנט פיצוי כספי, אותו תרם בנט לעמותת "אור למשפחות". צייצן נוסף התנצל על שהפיץ סרטון המטיל ספק ביהדות הוריו של בנט. כמו כן הגיש בנט תביעת דיבה על סך חצי מיליון ש"ח נגד יגאל מלכה. תביעת דיבה שהגיש נגד הרב רונן שאולוב הסתיימה בפשרה לפיה שאולוב התנצל והודה שדברים שפרסם בעניינו של בנט הם שקריים. טרם נקבע גובה הפיצוי שבו יחויב שאולוב. תביעה נגד הרב יוסף מזרחי, שטען שאימו של בנט איננה יהודייה, תסתיים בפרסום התנצלות של מזרחי ובפיצוי שיהיה בין 40 ל-80 אלף ש"ח לפי החלטת השופט.
במאי 2023 מונה לדירקטור בחברת קוונטום סורס הישראלית, העוסקת במחשוב קוונטי. בינואר 2024 מונה לדירקטור בחברת לאסו סקיוריטי, העוסקת באבטחת מידע. ביולי 2024 מונה לדירקטור בחברת התרופות רמפי.
לאחר פרישתו > פעילותו במלחמת חרבות ברזל

אחרי מתקפת הטרור הגדולה על ישראל מרצועת עזה ב-7 באוקטובר 2023 ובמהלך מלחמת חרבות ברזל, הרבה בנט להתראיין לרשתות התקשורת הזרות, הגן על ישראל, הצדיק את התגובה הצבאית של צה"ל והציג את אכזריות חמאס אותה הוא השווה לנאצים.
ב-29 בדצמבר 2023 פרסם בנט בעיתון "וול סטריט ג'ורנל" שבזמן כהונתו, במהלך שנת 2022, ישראל תקפה בסיס כטב"מים על אדמת איראן, וכן הרגה בטהראן את בכיר משמרות המהפכה חסן חודאי – לאחר ניסיונות כושלים לפגוע בישראלים בטורקיה. המידע פורסם ללא אישור הצנזורה הצבאית.
עמדותיו

בנט הוא בעל אידאולוגיה ימנית מובהקת והוא תומך בזכותו של עם ישראל על ארץ ישראל השלמה. הוא תומך בבנייה בהתנחלויות ובתגובות צבאיות ומדיניות תקיפות כנגד הטרור הפלסטיני. בנט מתנגד להקמת מדינה פלסטינית ורואה בה "אסון לישראל". בנט הוא דתי-לאומי ודוגל בתפיסה הממלכתית. בתפיסת אופייה של מדינת ישראל תומך בנט בשילוב הגישות של מדינה יהודית ודמוקרטית ומדינת העם היהודי. הוא תמך בחוק הלאום שבא לתת עיגון חוקתי לעמדה זו אך במקביל, הוא בעד שוויון זכויות אזרחיות מלאות לכל אזרחי ישראל ופועל לשילובם בחברה.
עמדותיו > תפיסת הביטחון

בנט דוגל בתעוזה צבאית, שמתבטאת לדבריו ביצירתיות, יוזמה, חתירה למגע ושמירה מתמדת על כך שהאויב לא יתעצם, למשל על ידי הריגת מחבלים פלסטינים בפעולות יזומות כגון מבצעים צבאיים וסיכולים ממוקדים. לתפיסתו, צה"ל הפסיק לנצח מאחר שעבר מתפיסה של הכרעה לתפיסה של הכלה וניתוק מגע, כשלכך נוספו הגבלות משפטיות, הכובלות את ידי המפקדים והחיילים ומונעות מהם לפגוע באויב ביעילות ולנצחו. בנט תומך ביצירת הרתעה מול הטרור על ידי ענישה קשה של המחבלים ומשפחותיהם, ובפרט הוא תומך בהריסת בתי מחבלים.
ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, בנט קרא לנקוט בצעדים לצמצום הסכסוך. בשנת 2013 המשיל בנאומו את הבעיה הפלסטינית ל"רסיס בישבן", משל שהפך למטבע לשון מאז. הנמשל היה כי מוטב לחיות עם המצב הקיים ובו ישראל מחזיקה בשטחי יהודה ושומרון מאשר להסתכן בניסיונות לשינוי המצב.
עמדותיו > תוכנית ההרגעה

בנט מתנגד לחלוקת ירושלים ולחזרה לקווי 67', ומאידך ליצירת מדינה דו-לאומית באמצעות סיפוח יהודה ושומרון למדינת ישראל. בפברואר 2012 פרסם את "תוכנית ההרגעה" – תוכנית מדינית שגיבש המבוססת בין היתר על חלקים מיוזמות קודמות: "שלום בארץ" של עדי מינץ, "היוזמה הישראלית" של בני אלון, ומסתמכת על אמירות של בנימין נתניהו, שרים וחברי כנסת מטעם הליכוד בזכות סיפוח חד-צדדי. בנט מציע החלה חד-צדדית של הריבונות הישראלית על "שטחי C" ביהודה ושומרון שמהווים כ-60% מהשטח ובהם נמצאות כל ההתנחלויות (מעל 500,000 ישראלים), תוך אזרוח מלא של כ-80,000 הפלסטינים שלפי אומדנו חיים בשטחים אלו, אם ירצו בכך, על מנת לשלול טענות על אפרטהייד. לדבריו, האדמות שיסופחו יצרו רצף טריטוריאלי ישראלי שיאפשר ביטחון טוב יותר לאזרחי ישראל וימנע גירוש פלסטינים ויהודים מבתיהם. בנוסף תשקיע ישראל ביצירת תנאים לחופש תנועה מלא של פלסטינים ביהודה ושומרון ללא מחסומים ובתשתיות ואזורי תעשייה משותפים, מתוך גישה שלפיה "שלום צומח מלמטה – דרך התושבים, האנשים בשטח וחיי היום יום". בנט עומד על כך שעל הפלסטינים להפסיק את ההסתה האנטישמית נגד ישראל והיהודים כתנאי הכרחי לדו-קיום. שטחי A ו-B יישארו בשליטת אוטונומיה פלסטינית, אך עם מטרייה ביטחונית של צה"ל והשב"כ על מנת להבטיח שקט, לדכא טרור פלסטיני ולמנוע השתלטות חמאס על השטח. בנט גם מתנגד לקליטה ביהודה ושומרון של פליטים פלסטינים שחיים מחוץ למקום, או לחיבור בין רצועת עזה שבשלטון החמאס לבין יהודה ושומרון. לדבריו, עזה מסתפחת בהדרגה למצרים ואל לישראל ליטול אחריות עליה.
עמדותיו > דוקטרינת בנט לגבי איראן

בנוגע לסכסוך האיראני-ישראלי ניסח בנט עמדה שידועה כ"דוקטרינת בנט". לפי עמדה זו איראן היא העומדת מאחורי הטרור במזרח התיכון ומפעילה את שליחיה (פרוקסים) – חזבאללה, חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, החות'ים ומיליציות פרו-איראניות בעיראק וסוריה – לבצע פעולות טרור ותקיפות נגד ישראל וארצות הברית. הוא דימה זאת לתמנון ששולח את זרועותיו ברחבי המזרח התיכון. לפי בנט, לא מספיק להילחם בזרועות השונות, אלא יש לפגוע בראש התמנון האיראני בכל האמצעים – כולל באמצעות תקיפה צבאית וכולל באמצעות סנקציות משתקות. לפי הדוקטרינה של בנט, יש להפיל את משטר האייתולות לפני שישיגו נשק גרעיני. לדבריו, הפלת המשטר האיראני של האייתולות תיטיב עם כל המזרח התיכון, כולל עם העם האיראני.
עמדותיו > כלכלה וחברה

בנט דוגל בכלכלה חופשית ובקפיטליזם וסבור שעסקים פרטיים הם המנוע לצמיחת המשק. הוא בעד תמיכה באוכלוסיות חלשות כגון קשישים ונכים. לדבריו, יש לשבור את המונופולים של הטייקונים, ועדי העובדים הגדולים ומשרד הביטחון שחונקים לדעתו את המשק. כמו כן, הוא מאמין שהמפתח לצמצום הפערים הוא שוויון הזדמנויות והשקעה בחינוך בפריפריה, שייתנו כלים לאוכלוסיות מרקע כלכלי חלש להצליח מקצועית וכלכלית. בנוסף, הוא תומך במתן קרקעות לחיילים משוחררים בפריפריה, בנגב ובגליל, כדי לקדם מענה כלל ארצי לבעיית "דיור בר השגה" ובפיזור אוכלוסייה שוויוני יותר בארץ ישראל. בסוגיית השוויון בנטל ושילובם של חרדים במעגל העבודה, סבור בנט שאין לבצע גיוס בכפייה, מפני שפעולה כזו תביא לתוצאה הפוכה. הוא סבור שניתן להביא בהדרגה למצב שבו רוב הציבור החרדי בגילאים המתאימים יתגייס מרצון, ושכבר כעת ישנם יותר חרדים המעוניינים לשרת אך אין תקני גיוס מספיקים ומסגרות מתאימות לקליטתם, בצבא, בשירות הלאומי והאזרחי, במשמר הגבול ובכבאות. במסגרת הפעולות לשיפור השוויון בנטל, פרסמו בנט ומפלגתו גם את התוכנית "יתנו יקבלו" לעידוד המשרתים בשירות צבאי ולאומי ולמתגייסים למילואים, הכוללת הטבות ותמריצים. כיזם היי-טק בעברו בנט נוהג לשבח בנאומיו את היזמות הישראלית, היזמים הצעירים וחברות ההזנק. כשר החינוך הדגיש את חשיבות לימודי המתמטיקה ברמה גבוהה על מנת לאפשר לבוגרי מערכת החינוך להשתלב באקדמיה במקצועות המדעים המדויקים וההנדסה, וכן בתעשיות הביטחוניות ובתעשיית ההיי-טק.
בשנת 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הציג בנט את "תוכנית סינגפור" שעיקרה הפחתת מיסים ועידוד השקעות. לאחר שנבחר, התוכנית לא בוצעה.
עמדותיו > שימוש בצה"ל לפינוי אנשים מביתם וסירוב פקודה

בראיון טלוויזיה לניסים משעל בדצמבר 2012 אמר בנט: "אם אני אקבל פקודה לפנות יהודי מביתו ולגרש אותו, אני אישית המצפון שלי לא יאפשר. אני אבקש מהמפקד לפטור... אני לא אקרא לסירוב פקודה... אני גם לא אגרש ערבי מהבית. אני לא מסוגל." בנט הבהיר שיעמוד בדיבורו אף אם ייאסר. בעקבות ביקורת שנמתחה על דבריו, שהוצגו באמצעי התקשורת ובפי יריביו הפוליטיים כקריאה לסרבנות, אמר בנט שדבריו סולפו והוסיף: "אני מתנגד בכל נפשי לסרבנות מכיוון שסרבנות תפגע אנושות בצה"ל היקר לנו, ואין לנו עוד צבא... אין דבר יותר קשה לי מפגיעה בצה"ל. לכן, אחיי ואחיותיי הצעירים: אסור לסרב פקודה. מקווה שתבינו." על עצם השימוש בצה"ל לפינוי משפחות מבתיהן בכפייה אמר בנט: "אני סבור שזו טעות אדירה לעשות שימוש בלוחמי צה"ל לגירוש משפחות מבתיהם כפי שנעשה בגוש קטיף. אני מאמין שעם ישראל, לאחר שהתנסה בזה פעם אחת, מבין את ההשפעות ההרסניות של גירוש על העם שלנו".
עמדותיו > שחרור מחבלים

בנט מתנגד לשחרור מחבלים, הן בעסקאות תמורת חטופים (פיגועי מיקוח) והן במחוות מדיניות. לאחר שאחד המחבלים ששוחררו בעסקת שליט רצח את ניצב-משנה ברוך מזרחי, אמר בנט: "כל שחרור מחבלים גוזר את דינם של ישראלים נוספים [...] רוצח נשאר רוצח. והוא חייב להישאר מאחורי סורגים."
יואל ספולסקי

| --- | --- |

 לידה:  1965 (בן 60 בערך) אלבקרקי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ניו זילנד 
 ידוע בשל:  יצירת StackOverflow
 השכלה:  אוניברסיטת ייל  אוניברסיטת פנסילבניה  פירסון קולג' 
 מקצוע:  יזם, מתכנת
 מעסיק:  מיקרוסופט 
 תפקיד:  מנכ"ל של StackOverflow מנכ"ל של Fog Creek Software
 השקפה דתית:  יהדות 
 www.joelonsoftware.com
 
אברהם יואל (ג'ואל) ספולסקי (באנגלית: Joel Spolsky, נולד ב-1965) הוא איש תוכנה, יזם וסופר, שהקים בשנת 2008 את אתר האינטרנט המצליח StackOverflow יחד עם ג'ף אטווד (Jeff Atwood). ספולסקי גם משמש מנכ"ל של Fog Creek Software אותה הקים בשנת 2000.
קורות חיים

ספולסקי גדל באלבקרקי, ניו-מקסיקו במשפחה יהודית. בגיל 15 עבר עם משפחתו לירושלים, שם למד בתיכון ולאחריו התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל מוצנח. במהלך שירותו הצבאי היה אחד ממייסדי קיבוץ חנתון שבגליל התחתון.
בשנת 1987 חזר לארצות הברית כדי ללמוד במכללה. הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה כשנה לפני שעבר ללמוד באוניברסיטת ייל, וסיים את התואר במדעי המחשב בהצטיינות יתרה בשנת 1991.
לאחר הלימודים החל לעבוד במיקרוסופט בצוות פיתוח של תוכנת Excel. ב 1995 עבר לניו יורק שם עבד עבור Viacom ו Juno Online Services. בשנת 2000 הקים בית תוכנה בשם Fog Creek Software ויצר את הבלוג Joel On Software.
בשנת 2005 הפיק ושיחק בדוקומנטרי Aardvark'd: 12 Weeks with Geeks על הפיתוח של פרויקט Aardvark בבית התוכנה Fog Creek Software, פרויקט ל"עזרה מרחוק".
ספולסקי הקים, יחד עם ג'ף אטווד את StackOverflow, האתר המוביל בעולם לקהילת שאלות ותשובות (Q&A) בנושאי תוכנה. הוא משמש כעת מנכ"ל הרשת StackExchange שהתפתחה מהאתר.
בשנת 2011 הקים את תוכנת Trello, כלי ניהול מקוון בהשראת מתודולוגיית קנבן. בשנת 2017 נמכרה Trello תמורת 425 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  דירוג StackOverflow של Alexa הוא 41 בעולם (ספטמבר 2021).
↑  נכון לאוגוסט 2013 היו לStackOverflow יותר מ 1,900,000 משתמשים רשומים
↑  Stackoverflow הוא אתר אחד מבין משפחת אתרים בבעלות StackExchange אשר ספולסקי הוא המנכ"ל שלה.
↑  Summa cum laude
↑  חברת תוכנה אוסטרלית רוכשת את Trello ב-425 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 9 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381399105171  PLWABN: 9810643230005606  CiNii: DA1638334X  ISNI: 0000 0000 3918 3204  LCCN: nb2001040731  NDL: 01026622  NKC: vut2013751095  NLK: KAC200506520  NTA: 31618585X  SNAC: w67f863b  SUDOC: 059623209  VIAF: 65974723   WorldCat (עם VIAF): 65974723
קיקלופ

ערך זה עוסק בקיקלופ - יצור מן המיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם לקיקלופ המכונה גם סייקלופס - דמות מסדרת הקומיקס אקס מן, ראו .
פסל קיקלופ, במוזיאון לגאולוגיה של לונדון
הקיקלופ (ביוונית: Κύκλωπας) הוא גזע יצורים מן המיתולוגיה היוונית.
מראה

הקיקלופים, הדומים בצורתם לאדם, מוכרים כעצומים בגודלם ובראש כל אחד מהם עין אחת בלבד. האמונה כי גודלם כביר היא מאוחרת יותר ופרט זה אינו נזכר בכתביהם של המשוררים הומרוס או הסיודוס.
מוצא הקיקלופים

קיקלופים, טיטאנים ובעלי מאה הידיים, היו שלושת סוגי הצאצאים שנולדו לאורנוס ולגאיה. למרות זאת, היו גם קיקלופים אחרים שמוצאם מפוסידון, שהיה אחיינם של הקודמים. אלה נולדו מזוגיותו עם נימפות.
המפגש בין אודיסיאוס לקיקלופ

הקיקלופ המפורסם ביותר הוא פוליפמוס, המוזכר באודיסיאה מאת הומרוס.
באודיסיאה (שיר תשיעי) מסופר על מפגשם של הגיבור אודיסיאוס ואנשיו עם הקיקלופ פוליפמוס בארץ הקיקלופים. בסיפור זה מתוארים הקיקלופים כיצורים חסרי חוק ותרבות, ניגודם של בני האדם - הם אינם חיים בקהילה ואינם מקיימים מוסדות חברתיים שהיו בסיסיים בתרבות היוונית, כמו אספה או בתי דין, וכן אינם עוסקים באמנות או בחקלאות ואינם מפליגים בימים - אחד המאפיינים המרכזיים של התרבות היוונית. הקיקלופים גם לא כיבדו את חוקי הכנסת האורחים היווניים - כפי שמלמד מפגשו של אודיסיאוס עם הקיקלופ. במקום זאת, מספרת השירה, חיו הקיקלופים איש במערתו, וקבעו חוקים לנשותיהם ולילדיהם כפי ראות עיניהם.
ארצם של הקיקלופים מתוארת כארץ פורה ביותר: אף שהקיקלופים לא עסקו בחקלאות ולא צדו, הם נהנו מהתבואה והפירות שהיו בשפע בארצם, ושתו את חלבם של עזי הבר ששוטטו באי.
הקיקלופ פוליפמוס, שאל מערתו נכנסו אודיסיאוס ואנשיו, הוא בנו של אל הים פוסידון. הוא עצום בגודלו, מתבודד ואכזרי. השירה מתארת בפירוט כיצד תפס ללא מאמץ את רעיו של אודיסיאוס ואכלם בצמדים. רמז לצד אנושי אפשר למצוא אולי ביחסו החם לצאנו.
לאחר שהקיקלופ סירב לקבל את אודיסיאוס כאורח ואיים לאכול את כל רעיו ואותו אחרון, החליט אודיסיאוס לנקר את עינו ולהימלט ממערתו. כשנמלטו בחזרה אל הספינה, קרא אודיסיאוס מן הים אל הקיקלופ: "אם פעם תישאל מי האיש שהטיל בעינך את המום הנתעב, הגד שניקר את עינך אודיסאוס בן לארטס מאיתקה, מחריב הערים!" (כך בתרגומו של אהרן שבתאי לאודיסיאה). הקיקלופ הטיל על ספינתו של אודיסאוס סלע ענק, שכמעט ניפץ את הספינה, וביקש מאביו פוסידון להקשות על אודיסיאוס לשוב לביתו שבאיתקה, ואכן דרכו הייתה קשה וממושכת מאוד. כמו כן במספר מקורות מידע הם הופיעו כנוודים ענקיים ומטילי מורא.
עונשם של הקיקלופים

הטיטאנים, אחיהם של הקיקלופים, פחדו מהם. כאשר הטיטאנים עלו לשלטון הם כלאו את הקיקלופים במעמקי הטרטרוס - שכבת השחור משחור שבמעמקי האדמה. כדי למנוע מהם להימלט הם העמידו למשמר את המפלצת הנוראה קאמפה. רק לאחר שהאלים האולימפיים גברו על הטיטאנים ועלו לשלטון, הובסה קאמפה והקיקלופים שוחררו על ידי זאוס.
ויליאם בלייק
תולדות חייו > תחילת חייו

ויליאם בלייק נולד ב-28 בנובמבר 1757, ברחוב ברוד 28 (כיום ברודוויק) שבסוהו, לונדון למשפחה ממעמד הביניים. היה השלישי בין שבעה ילדים, שניים מתוכם נפטרו בינקותם. הוריו השתייכו לכנסייה פורשת, ייתכן שלכנסייה המוראבית ("האחווה הבוהמית") שנוסדה על ידי ניקולאוס צינצנדורף. אביו עסק ביצור גרביים. בלייק נשלח לבית הספר, אולם שהה שם פרק זמן קצר, במהלכו הספיק ללמוד קרוא וכתוב ובגיל 10 החל לקבל חינוך ביתי מאמו קת'רין בלייק (רייט). אף על פי שמשפחת בלייק השתייכה לכנסייה המוראבית,, ויליאם התינוק נטבל כאנגליקני בכנסיית סט. ג'יימס בלונדון. הכיר היטב את התנ"ך ואת הברית החדשה מילדותו וכתבי הקודש נתנו לו השראה ביצירתו האמנותית ובכתיבתו. התנ"ך היווה מקור השפעה מוקדם וניכר על בלייק והמשיך להוות מקור השראה במהלך חייו. ילדותו של בלייק, לפי בלייק עצמו, כללה חוויות דתיות-מיסטיות, למשל: הוא "התבונן בפני האל צמודות כנגד חלונו, חזה במלאכים בינות לערימות השחת, וכן זכה לביקורי הנביא יחזקאל".
כישרונו האמנותי בלט כבר בנעוריו. בגיל 10 החל בחריטת תמונות של עתיקות יווניות, שנרכשו עבורו על ידי אביו, שיטה שהייתה מועדפת בזמנו על ציור. במהלך חריטת תמונות אלו, בלייק נחשף לראשונה לעיצובים בסגנון הקלאסי, באמצעות יצירתם של האמנים רפאל, מיכלאנג'לו בואונרוטי, מרטן ואן הימסקרק ואלברכט דירר. כמות ההדפסים והספרים אשר ג'יימס וקת'רין היו יכולים לרכוש עבור ויליאם הצעיר, מלמדת שהמשפחה נהנתה מרווחה כלכלית ומעושר יחסי, לפחות לפרק זמן מסוים. בהגיעו לגיל 10, הוריו כבר הבחינו בעקשנותו ובנטייתו המרדנית, דבר שהניעם להפסיק לשלוח אותו לבית הספר ובמקום זאת הוא נרשם ללימודים בבית הספר לציור על שם הנרי פרס שבסטרנד. הוא קרא בשקיקה נושאים שנגעו ללבו באופן אישי בלבד, דבר שהצביע על דרך התעניינותו הייחודית והבלתי שגרתית. במהלך אותו הזמן, בלייק החל להסתקרן משירה; יצירתו המוקדמת משקפת את הידע אותו רכש מקריאת משוררים כגון בן ג'ונסון ואדמונד ספנסר וכמו כן את היכרותו עם הטקסט המקראי של ספר תהילים.
תולדות חייו > חניכותו אצל ג'יימס באזיר

ב-4 באוגוסט 1772, בלייק החל לשמש כשוליה בסדנתו של החרט ג'יימס באזיר (James Basire Sr), אשר הייתה ממוקמת בגרייט קווין סטריט, לונדון, תמורת סכום של £52.10, לפרק זמן של 7 שנים. בסוף תקופת חניכותו, בלייק הפך לתחריטאי מקצועי. יצוין שאין בנמצא שום תיעוד המצביע על מחלוקות או חוסר הסכמות שהתעוררו בין השניים במהלך כל תקופת הכשרתו של בלייק. אולם על פי הביוגרפיה שחיבר פיטר אקרויד, בלייק הוסיף את שמו של באזיר לרשימת יריביו האמנותיים - אולם אז החליט להוציאו מהרשימה. לצד זאת, סגנון החריטה בקווים של באזיר כבר נחשב באותו הזמן למיושן בהשוואה לסגנונות חריטה מקובלים ומהודרים יותר כגון סגנון המצוטינט או סגנון החריטה בנקודות. הועלתה השערה שההתמחות של בלייק בסגנון חריטה מיושן זה, אותו למד אצל באזיר, עמדה בעוכריו כשניסה לקבל עבודות חדשות או הכרה בשלב יותר מאוחר.
כעבור שנתיים, באזיר שלח את חניכו כדי שיצייר העתקים של איורים שהיו תלויים על קירותיהן של הכנסיות הגותיות שבלונדון (ואולי במטרה ליישב מחלוקת שצצה בין ג'יימס פארקר, חניך אחר של באזיר, לבין בלייק). החוויות שעבר בלייק במנזר וסטמינסטר סייעו בגיבוש סגנונו האמנותי ורעיונותיו. מנזר וסמינסטר של ימיו, היה מעוטר בחליפות שריון, בדמויות מצוירות של אנשים מתים ובדמויות שעווה רבגוניות. אקרויד מציין: ”הרושם המיידי שבלייק היה אמור לקבל היה זה של בהירות וצבע דהויים.” אולם לא כך היה: הלימוד לפרטי פרטיו של הסגנון הגותי (אשר אותו הוא החשיב כ"סגנון בעל חיות") השאיר חותם ברור באמנותו. באותן שעות אחר צהריים ארוכות, כאשר בלייק בילה את זמנו מצייר סקיצות במנזר, פעילותו הופרעה לעיתים על ידי הנערים מבית הספר וסטמינסטר שבסמוך, אשר הורשו להיכנס למתחם המנזר. הנערים נהגו באופן תדיר להטריד את בלייק וכשאחד מהם ייסר אותו באופן כה בולט, בלייק הכה בנער נמרצות והפילו מאחד הפיגומים לקרקע ”אשר עליה הוא נפל בצורה נוראה ואלימה.” לאחר שבלייק העלה קבילתו בפני הכומר הראשי, הוחלט לאסור על הנערים להיכנס למתחם המנזר. בכותלי המנזר, החלו להתגלות בפניו של בלייק חזיונות רבים כאשר באחד מהם נראו ישו ושליחיו, לצד תהלוכה ענקית של נזירים וכמרים אשר למזמוריהם האזין כביכול בלייק.
תולדות חייו > האקדמיה המלכותית לאמנויות

ב-8 באוקטובר 1779 התחיל בלייק ללמוד באקדמיה המלכותית שבלונדון, ב-Old Somerset House, שבסטרנד, לונדון, אחד ממוסדות האמנות המכובדים בעיר. על אף שתנאי לימודיו לא הצריכו מימון כספי כלשהו, ציפו ממנו לרכוש בעצמו את החומרים במהלך תקופת לימודיו בת שש השנים. שם הוא מרד ב"סגנון הבלתי מהוקצע" של ציירים בני דורו, כגון רובנס, שקודם על ידי נשיאה הראשון של האקדמיה, ג'ושוע ריינולדס. ברבות הזמן, החל בלייק לתעב את גישתו של ריינולדס בנוגע לאמנות, ובמיוחד את שאיפתו למצוא "יופי ואמת כלליים". ריינולדס כתב בספרו Discourses, ש”הנטייה למופשט, להכללה ולקטלוג, היא המעלה הגדולה של המין האנושי”; בלייק השיב, בהערות השוליים לעותק הפרטי שלו, ש”ההכללה היא נחלתו של האידיוט; היכולת לעסוק בפרטים היא הדבר היחיד המגדיר כישרון”. בלייק אף תיעב את חסדנותו של ריינולדס, אותה החשיב כסוג של צביעות. כנגד ציור השמן האופנתי של ריינולדס, הוא העדיף את הדייקנות הקלאסית של מקורות ההשפעה המוקדמים שלו, מיכלאנג'לו ורפאל.
דייוויד בינדמן מציע שהאנטגוניזם שגילה בלייק כלפי ריינולדס, איננו נובע דווקא מדעותיו של האחרון כנשיא האקדמיה (כמו בלייק, ריינולדס החשיב את הציור ההיסטורי כז'אנר בעל ערך גבוה יותר מזה של ציורי נוף ודיוקנאות), ”אלא נובע בשל צביעותו, בכך שלא יישם הלכה למעשה את האידיאלים שלו.” ללא ספק, בלייק לא סלד מעצם הרעיון של הצגת יצירותיו בתערוכות האקדמיה, והוא הגיש עבודות שש פעמים במהלך השנים 1780 - 1808.
בלייק אף התיידד עם האמנים ג'ון פלקסמן, תומאס סטות'ארד וג'ורג' קומברלנד, במהלך השנה הראשונה שלו באקדמיה המלכותית. הם חלקו במשותף דעות רדיקליות, כשסטות'ארד וקומברלנד מצטרפים לאגודה למידע חוקתי (אנ').
ב-1782 התחתן בלייק עם קתרין בושה. קתרין הייתה ילדה ענייה שלא ידעה קרוא וכתוב (על הסכם הנישואין חתמה בסימון X). בלייק לימד אותה קרוא וכתוב ואף חנך אותה בחריטה.
בלייק עסק גם בשירה ואוסף השירים הראשונים שלו, Poetical Sketches, יצא לאור ב-1783, בהוצאה עצמית. בלייק ככל הנראה האמין שבעזרת הוצאה לאור עצמית יוכל לחמוק מהרודנות והצנזורה הכנסייתית. ב-1788, בגיל 31, התחיל בלייק להשתמש בטכניקת "חריטת לוחות", השיטה בה הוציא לאור את רוב ספריו. השיטה אפשרה לבלייק להדפיס בעצמו את ספריו ולכלול בתוכם איורים וכתב. בין ספרים אלו נמנים: The Book Of Thel, The Marriage Of Heaven And Hell, Songs of Innocence And Experience ו-Jerusalem. ספריו התבלטו כיצירות אמנות ייחודיות והיוו פריצת דרך רדיקלית בזמנן, לאו דווקא בסגנון ההדפסה הייחודי, אלא בזכות השיח הפואטי והפילוסופי המאפיין אותם.
בלייק כתב את השיר הקצר "ירושלים", שיצא לאור לראשונה בשנת 1808, ולאחר שהולחן על ידי המלחין האנגלי הוברט פרי בשנת 1916 הפך להמנון אנגלי פופולרי, וגם במדינות נוספות דוברות אנגלית.
שירי תום וניסיון

"שירי תום וניסיון" הוא ספר שירה לירית בן שני חלקים המתייחסים זה לזה באופן דיאלקטי, כך שלכל שיר בחלק הראשון יש שיר מקביל בחלק השני. שירי התום הם שירים שמחים על הדברים הפשוטים ביותר מנקודת המבט התמימה, הלבבית, הרעננה, והספונטנית של ילד; ומשקפים את המצב שלפני חטאו של האדם הראשון. שירי הניסיון שירים נוגים על דברים דומים כפי ניסיון החיים של מבוגר, ומשקפים את המצב האנושי לאחר חטאו של האדם הראשון.
בשירי התום הילד והשיבה לטבע לראשונה קיבלו מקום מרכזי בשירה האנגלית, והם בישרו את השירים הרומנטיים של וורדסוורת' (בספרו "בלדות ליריות"). כתב סטופפורד ברוק: "לחבר שיר נעים זה מהדברים הנדירים ביותר בעולם... להצליח לחבר שירים רבים כאלה, או אפילו חצי תריסר באיכות טובה, שייך רק ליקירי הטבע... בלייק חי בעולם חזיוני משלו בו כל הדברים שמחו ושרו. כל הדברים הנפלאים היו ממשיים עבורו ממש כמו ארץ פיות לילד".
בשירי הניסיון בלייק עוסק בסבל האנושי, ותוך שימוש באירוניה מגנה כל דבר, הסותר את אושרו וטובו של האדם: אכזריות (ההפך מחסד), קנאה (ההפך מרחמים), אימה (ההפך מאהבה), חשאיות (ההפך משלום), ואת הביטויים הדתיים והחברתיים שלהן. בשירים אלו יש ניצנים של המיתולוגיה שתשמש אותו בספרי הנבואה.
משנתו הדתית והפוליטית

בלייק התאפיין בנקודת מבט ייחודית על הדת הנוצרית. ב-1789 הצטרף יחד עם אשתו לכנסייה החדשה של המדען השוודי
עמנואל סוודנבורג. בלייק האמין שהאמת נרכשת על ידי התגלות עצמית בחזיונות, ולא על ידי לימוד. "חזיונות" אלה, אשר היו על גבול ההזיה, היו להתנסויות שהדריכו אותו בחייו. חזיונות אלה החדירו בו אמונה איתנה בדרכו האמנותית, אבל גם הובילו אחרים לכנותו מוזר ואף משוגע.
בספרו נישואי העדן והשאול, התחיל בלייק לפתח מיתולוגיה משלו, שהכילה שלל רב של דמויות כדוגמת אורק, משיח ו-Urizen, האל הרשע. בלייק אהב את שיריו של ג'ון מילטון וניסה כמוהו ליצור הגדרות משלו לגן-עדן ולגיהנום. התשוקה ליצור מחדש את הקוסמוס היא לב עבודתו. המיתולוגיה שלו תיארה לעיתים קרובות את המאבק בין הארה ואהבה חופשית מצד אחד, לבין חינוך נוקשה וערכים מצד שני. בלייק ראה את עצמו כנביא של עידן חדש, וההזדהות שלו עם אהבה חופשית ודמוקרטיה הפכה אותו לגיבור של אומנים מודרניים רבים. ביצירתו The Last Judgement מסכם בלייק במילים ואיורים את המיתולוגיה שכתב.
בתרבות הפופולרית

ג'ים מוריסון, מנהיג להקת הדלתות, קרא ללהקתו בהשראת ספרו של אלדוס הקסלי "דלתות התודעה" ("Doors of Perception"), הקרוי על שם ביטוי המופיע באחד משיריו של בלייק.
בוער באור - ספר בדיוני שבו בלייק הוא אחד מהדמויות, מאת טרייסי שבלייה, בהוצאת כנרת, 2009.
הדרקון האדום - ספר מתח בלשי מאת תומאס האריס, בו אחת הדמויות הראשיות (רוצח סדרתי) מבססת את רציחותיה על יצירתו של בלייק "הדרקון האדום הגדול והאישה העטויה שמש".
בסרט בלייד ראנר (באנגלית: "Blade Runner") שביים רידלי סקוט ויצא ב-1982, מופיעים ציטוטים משיריו של בלייק.
בסדרת ספרי "אלווין מייקר" של הסופר האמריקאי אורסון סקוט קארד המתאר היסטוריה חלופית בתקופה שבין מלחמת העצמאות למלחמת האזרחים של ארצות הברית מופיעה דמותו של בלייק כסופר נודד המכונה "Taleswapper", "מחליף הסיפורים", בעל כישרון מיוחד להיות עד לאירועים בעלי משמעות היסטורית.
בסרט איש מת (באנגלית: "Dead Man") שביים ג'ים ג'ארמוש ויצא ב-1995, שם הדמות הראשית הוא ויליאם בלייק, אחת הדמויות מאמינה כי הוא לא אחר מגלגול מודרני של ויליאם בלייק.
יצירותיו העיקריות > ספריו

1788: "כל הדתות הן אחת", "אין דת טבעית"
1789: Songs of Innocence, The Book of Thel
1790-1793: "נישואי העדן והשאול"
1793: Visions of the Daughters of Albion, America: a Prophecy
1794: Europe: a Prophecy, "ספר יורייזן", Songs of Experience
1795: The Book of Los
1804 בערך - 1811 בערך: Milton: a Poem
1804-1820: "ירושלים: האצלתו של הענק אלביון"
"ואלה, או ארבע הזואות": 1797–1807
יצירותיו העיקריות > שיריו

ירושלים, 1808, המנונה הבלתי רשמי של אנגליה
יצירותיו העיקריות > איוריו וציוריו

ספר איוב, שלוש סדרות ציורים: 1805 - 1806 (הוזמנה על ידי תומאס באטס), 1821 (הוזמנה על ידי ג'ון לינל) ו-1821 - 1827 (הסט השני שהוזמן על ידי מר באטס).
גופתו של הבל נמצאה על ידי אדם וחוה, יצירה מאת בלייק, המתוארכת ל-1826. היצירה נסובה סביב מציאת אדם וחוה, הוריהם של קין והבל, את גופתו של בנם הבל, שנרצח ע"י קין אחיו. בלייק מעמיד במרכז היצירה דווקא את קין, בדרך יצירתו האמנותית הייחודית.
סולם יעקב, יצירה מאת בלייק המתארת את הסיפור המקראי הלקוח מספר בראשית, פרק כ"ח, סולם יעקב. היצירה מתוארכת ל-1805 ומוצגת במוזיאון הבריטי בלונדון.
יצירותיו העיקריות > איוריו ליצירות משוררים וסופרים

1793: משלי ג'ון גיי
1797: אדוארד יאנג, הרהורי לילה
1797-1798: שירי תומאס גריי
1805-1808: רוברט בלייר, The Grave
1808: ג'ון מילטון, גן העדן האבוד
1819-1820: ג'ון ואלרי, Visionary Heads
1821: ר. ג' תורסון, Virgil
1823-1826: The Book of Job
1825-1827: דנטה, הקומדיה האלוהית
סרטוני וידאו ואודיו

THE FOUR ZOAS by William Blake, A Recitation
Jerusalem, The Emanation of the Giant Albion, A Recitation in 8 parts
Kathleen Raine - Paradigms of Reality The Imagination According to William Blake, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 02:45:59 - 01:46:50)
The Imagination According To William Blake - Kathleen Raine - Dark Screen Ambient Lecture, סרטון  באתר יוטיוב
חלק א' - William Blake • ויליאם בלייק, מתוך התוכנית חיים של אחרים עם ערן סבאג, בהנחיית ערן סבאג ודוקטור דוד סורוצקין.
חלק ב' - William Blake • ויליאם בלייק, מתוך התוכנית חיים של אחרים עם ערן סבאג, בהנחיית ערן סבאג ודוקטור דוד סורוצקין.
חלק ג' - William Blake • ויליאם בלייק, מתוך התוכנית חיים של אחרים עם ערן סבאג, בהנחיית ערן סבאג ודוקטור דוד סורוצקין.
ראו גם

ספרי הנבואה של ויליאם בלייק
המיתולוגיה של ויליאם בלייק
התנועה הרומנטית
מידות טובות
The Works of William Blake: Poetic, Symbolic and Critical