stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היראקליס
היסטוריה

מועדון האב, איגוד האתלטיקה היראקליס, נוסד ב-1908, והתמקד בעיקר בכדורגל. מועדון הכדורסל נוסד בשנת 1921 והתחיל לשחק במסגרת הליגה היוונית החצי-מקצוענית בשנת 1928, אז זכה באליפות הראשונה של המועדון ושל הליגה. בפלייאוף ניצחו היראקליס את א.א.ק. אתונה, ניר איסט ו-VAO. הקבוצה זכתה באליפות יוון בפעם השנייה והאחרונה שלה בשנת 1935. מאז היראקליס סיימה כסגנית 3 פעמים (1936, 1962 ו-1964) והגיעה לגמר הגביע היווני 3 פעמים (1981, 1994 ו-1996). כמו כן, העפילה הקבוצה פעמיים לחצי גמר גביע ספורטה (1995 ו-1997).
ב-2006 ירדה היראקליס לליגת המשנה וב-2010 חזרה לליגה הבכירה. כעבור עונה ירדה שוב, אך בחרה לשחק בליגה השלישית בעקבות חובות רבים. בעונת 2013 עלתה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה. בסוף עונת 2018/19 חזרה היראקליס בחזרה לליגת העל היוונית, אחרי היעדרות של 8 שנים. בעונת 2020/21 חזרה הקבוצה לאירופה, כשהגיעה לשלב רבע הגמר של עונת 2020/2021 ביורופקאפ, אז הפסידה 80–105 לעירוני נס ציונה. בעונת 2021/2022 עלתה מהמוקדמות והוגרלה בבית עם בשאקשהיר קולג'י, ליידן ומורנר בר, אך סיימה במקום האחרון עם ניצחון אחד בלבד, 83-82 על מורנר בר במחזור האחרון.
תארים והישגים > תחרויות מקומיות

ליגת העל היוונית
אליפות (2): 1927/28, 1934/35
סגנות (3): 1935/36, 1961/62, 1963/64
הגביע היווני
סגנות (3): 1980/81, 1993/94, 1994/96
ליגת המשנה היוונית
אליפות (2): 1974/75, 1977/78
תארים והישגים > תחרויות אירופאיות

גביע ספורטה
חצי גמר (2): 1994/95, 1996/97
שחקני עבר מפורסמים

ארצות הברית דייוויד אנקראם
ארצות הברית סטיב בארט
בריטניהארצות הברית ג'יימס דונלדסון
יוון דימיטריס דיאמנטידיס
ארצות הברית רוי טארפלי
יווןסרביה איגור מילושביץ'
ארצות הברית אקסבייר מקדניאל
יוון לזארוס פאפאדופולוס
ארצות הברית סם קלנסי
יוון סופוקליס שחורציאניטיס
ארצות הברית באק ג'ונסון
המשפט היפני למצולעים ציקליים

סכום הרדיוסים של המעגלים הירוקים שווה לסכום הרדיוסים של המעגלים האדומים.
בגאומטריה, המשפט היפני למצולעים ציקליים קובע כי לא משנה כיצד מחלקים מצולע ציקלי למשולשים על ידי אלכסונים לא נחתכים, סכום הרדיוסים של המעגלים החסומים במשולשים הוא קבוע. בכיוון ההפוך, אם סכום הרדיוסים של המעגלים החסומים אינו תלוי באופן הטריאנגולציה, אז המצולע הוא ציקלי. המשפט היפני למצולעים ציקליים נובע מהמשפט היפני למרובעים ציקליים (שמשמש מקרה בסיס עבורו), שבתורו נובע ממשפט קרנו.
משפט זה נקרא כך משום שהוא התגלה חרוט על לוח עץ (Sangaku) במקדש במחוז יאמאגטה שביפן, בשנת 1880.
הוכחה > המשפט היפני למרובעים ציקליים

המשפט ניתן להוכחה באמצעות הוכחת מקרה פרטי שלו: לא משנה איך מחלקים מרובע ציקלי למשולשים (ישנן שתי דרכים לעשות זאת - כל אחת מתאימה לאחד משני האלכסונים של המרובע), סכום הרדיוסים של המעגלים החסומים במשולשים הוא זהה. הוכחה סטנדרטית של המקרה המרובע עושה שימוש במשפט קרנו: אם נסמן את רדיוסי שני המעגלים החסומים המתקבלים באופן הטריאנגולציה הראשון ב- r_{1},r_{3} ואת רדיוסי שני המעגלים החסומים באופן הטריאנגולציה השני ב- r_{2},r_{4}, אז מתקיים לפי משפט קרנו:
כאשר בקשרים אלו הסימן  OS_{i} הוא מרחק מרכז המעגל החוסם את המרובע O מהצלע ה-i ואילו  OD_{1},OD_{2} הם מרחקי מרכז המעגל החוסם מכל אחד מאלכסוני המרובע. מכיוון ש-O נמצא בתוך אחד מהמשולשים ומחוץ למשולש השני (או על אחד האלכסונים, ובמקרה זה המרחק מהאלכסון מתאפס), אז מיישום משפט קרנו נובע שהמרחק בין O לאלכסון מופיע פעם אחת עם סימן חיובי ופעם עם אחת סימן שלילי, כך שמקבלים את הביטויים לעיל, המראים כי ערך הסכומים  r_{1}+r_{3} ו- r_{2}+r_{4} הוא זהה.
הוכחה > הוכחת המקרה הכללי

לאחר שמוכיחים את המקרה המרובע, המקרה הכללי של מצולע ציקלי נובע כמסקנה כמעט מיידית. הסיבה לכך היא שניתן לעבור מטריאנגולציה של מצולע ציקלי לאחרת באמצעות סדרה סופית של החלפות אלכסונים ב"מרובעים חלקיים" חלקיים למצולע הנתון ("מרובע חלקי" נוצר על ידי בחירה שרירותית של ארבעה מקודקודי המצולע). מכיוון שמהמקרה המרובע נובע שכל צעד כזה משמר את סכום הרדיוסים של המעגלים החסומים, מקבלים שסכום רדיוסי המעגלים החסומים קבוע ואינו תלוי בבחירת הטריאנגולציה הספציפית של המצולע הציקלי.
ראו גם

משפט קרנו
המחאות בסרי לנקה (2022)

המחאות בסרי לנקה ב־2022 היו סדרת מחאות בסרי לנקה נגד ממשלתו של נשיא סרי לנקה, גוטביה רג'פקסה. הממשלה ספגה ביקורת על ניהול כושל של הכלכלה, המשבר הכלכלי הממושך והאינפלציה החמורה, הפסקות אספקה יומיות, כמו גם מחסור בדלק ופריטים חיוניים אחרים. הדרישה המרכזית של המפגינים היא שהממשלה המנוהלת על ידי משפחת רג'פקסה תתפטר. למרות מעורבותן של מספר מפלגות אופוזיציה, רוב המפגינים מחשיבים את עצמם לא-פוליטיים, וחלקם הביעו אי שביעות רצון מהאופוזיציה הפרלמנטרית. במהלך ההפגנות, המפגינים קראו בסיסמאות כמו "לך הביתה גוטה" ו"לך הביתה רג'פקסה". המחאות נערכו בעיקר על ידי הציבור הרחב, כאשר צעירים ממלאים תפקיד מרכזי בניהול המחאות.
הממשלה הגיבה בפעולות אוטוריטריות, כמו הכרזה על מצב חירום, מתן אפשרות לצבא לעצור אזרחים, הטלת עוצר, הגבלת גישה לרשתות חברתיות ותקיפת מפגינים, עיתונאים ופעילים מקוונים. הממשלה גם הפרה את החוק והחוקה בניסיון לדכא את ההפגנות. גם הפזורה הסרי-לנקית בעולם החלה בהפגנות נגד דיכוי זכויות האדם הבסיסיות. ועדת זכויות האדם של סרי לנקה גינתה את חסימת הרשתות החברתיות במדינה וזימנה גורמים אחראים לחסימה ולהתעללות במפגינים.
ב־3 באפריל, כל 26 חברי הממשלה של גוטביה רג'פקסה התפטרו, למעט ראש הממשלה מהינדה רג'פקסה. מתנגדי הממשלה אמרו כי ההתפטרות אינה תקפה מכיוון שהם לא פעלו לפי הפרוטוקול החוקתי. כמה מהשרים ש"התפטרו" הוחזרו למחרת לעמוד בראש משרדים אחרים. ההפגנות הביאו להדחת פקידים ושרים, כולל בני משפחת רג'פקסה ומקורביה, מינוי של פקידים מוסמכים וותיקים יותר והקמת הקבוצה המייעצת למעורבות רב-צדדית וקיימות חובות.
ביולי 2022, מפגינים השתלטו על מעונו של הנשיא, מה שגרם לרג'פקסה לברוח ולראש הממשלה רניל ויקרמסינגה להכריז על נכונותו להתפטר. כשבוע לאחר מכן, הפרלמנט של סרי לנקה בחר ברניל וויקרמסינג להיות נשיא סרי לנקה.
הערות שוליים

↑  Dhillon, Amrit (1 באפריל 2022). "Sri Lanka: 50 injured as protesters try to storm president's house amid economic crisis". The Guardian (באנגלית). נבדק ב-3 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Main opposition SJB to hold mass protest rally in Colombo". NewsWire. 13 במרץ 2022. נבדק ב-1 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Nadeera, Dilshan. "The betrayal of the young" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-3 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Social media ban backfires : Anti Govt slogans trends in other countries". NewsWire. 3 באפריל 2022. נבדק ב-3 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sri Lanka lifts social media ban, HRCSL summons officials". NewsWire. 3 באפריל 2022. נבדק ב-3 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sri Lanka's Leaderless Protests". The Diplomat. נבדק ב-14 במאי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sri Lanka: Protesters 'will occupy palace until leaders go'". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-07-10. נבדק ב-2022-07-11.
הנסיך (סרט, 2019)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  סבסטיאן מונוז
 הופק בידי:  מריאן מאייר-בק   ניקולה גרוסו   רוברטו דובריס
 תסריט:  סבסטיאן מונוז   לואיס באראלס
 עריכה:  Danielle Fillios 
 שחקנים ראשיים:  אלפרדו קסטרו   חואן קרלוס מלדונאדו   גסטון פולס
 מוזיקה:  אנג'לה אקונה
 צילום:  אנריקה סטינדט
 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 חברת הפקה:  סרטי נינה נינו (צ'ילה)   סרטי אל אוטרו (צ'ילה)   לה טירו סיין (ארגנטינה)   בי רבולושן פיקצ'רס (בלגיה)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 באוגוסט 2019 (פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה)
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  ספרדית
 סוגה:  סרט כלא, סרט להט"בי 
 פרסים:  קוויר ליון  Platino Award for Best Supporting Actor 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנסיך (בספרדית: El Príncipe) הוא סרט דרמה צ'יליאני משנת 2019, בבימויו של סבסטיאן מונוז, אשר כתב את התסריט יחד עם לואיס באראלס. הסרט מבוסס על רומן מאת מריו קרוז שנכתב בתחילת שנות ה-70. עלילת הסרט מתרחשת בסביבות שנת 1970 בבית כלא בעיר סן ברנרדו שבצ'ילה, זמן קצר לפני בחירתו של סלבדור איינדה לנשיא. הסרט מגולל סיפור אפל על חיבה ונאמנות בין אסירים, חיפוש זהות מינית, אהבה, אלימות ועליית השלטון מאחורי הסורגים. הקרנת הבכורה העולמית שלו הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ונציה לשנת 2019 בקטגוריית "Critic’s Week", בו זכה בפרס Queer Lion היוקרתי. הסרט נבחר להתחרות גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן לשנת 2019 בקטגוריית Horizontes Latinos.
סבסטיאן מונוז, במאי הסרט
עלילה

בתוך בית כלא בסנטיאגו של שנות ה-70, חיימה, אסיר צעיר שהורשע בעוון עבירה אלימה ובלתי מוסברת כלפי חברו הטוב ביותר, אותו דקר מאחר שלא ידע איך לבטא את תשוקתו אליו, ונפגש במקרה עם "הסוס", אחד המנהיגים והאסירים המבוגרים בכלא. בחיפוש אחר הגנה, חיימה מפתח עם הגבר יחסי חיבה ורוך, מגלה את אהבתו ואת הצורך לזכות להכרה, ובהמשך, כשהוא הופך ל"הנסיך", הוא מהרהר לבסוף לגבי זהותו המינית, ולגבי הסיבה לפשע שהכניס אותו לבית הכלא.
צוות השחקנים

אלפרדו קסטרו בתפקיד "הסוס"
חואן קרלוס מלדונאדו בתפקיד חיימה "הנסיך"
גסטון פולס בתפקיד צ'ה פייבה
סבסטיאן איילה בתפקיד הנטוש
לוקאס בלמסדה בתפקיד דני "הרוסיו"
צ'זארה סרה, בתור "הצוענייה"
חוסה אנטוניו רפו בתפקיד לופז, שומר הכלא
פאולה וולפאטו, בתור אלנה
קטלינה מרטין, בתור מוניקה
חיימה לייבה
ניקולאס זאראט
פאולה זוניגה
הפקה

פרויקט העיבוד הקולנועי לרומן היחיד שכתב מריו קרוז, סופר לא מאוד מוכר, הוערך לפני שנים רבות על ידי הקולנוענית אלישיה שרסון, שניהלה שיחות עם המחזאי לואיס בארלס להכנת התסריט. תקופת השיא של הרומן ההומו-ארוטי של קרוז הייתה בשנות ה-70. הוא מעולם לא היה זמין בחנויות הספרים, וניתן היה לרכוש אותו רק בדוכני העיתונים ברחוב סן דייגו בסנטיאגו, והפך לרומן קאלט. הבמאי סבסטיאן מוניוז גילה עליו במקרה, וגם בארלס עצמו, שעידן את התסריט לצורתו הסופית. לאחר מכן הצטרפו לפרויקט צוותי ההפקה הצ'יליאניים "סרטי נינה נינו" ו"סרטי אל אוטרו", יחד עם "לה טירו סיין" הארגנטינאי ו"בי רבולושן פיקצ'רס" הבלגי. צוות השחקנים הושלם עם השחקנים יוצאי הצבא אלפרדו קסטרו (מרחוק,‏ The Club) וגסטון פולס (תשע מלכות), לצד השחקנים הצעירים חואן קרלוס מלדונדו (מהטלוויזיה, בתפקיד המפתח הראשון שלו בסרטים), סבסטיאן איילה (שחקן תיאטרון ובמאי קולנוע) ולוקאס בלמסדה (תיאטרון וטלוויזיה, ואחיו הצעיר של השחקן הצ'יליאני פדרו פסקל).
ביקורת

במהלך פסטיבל ונציה, רוב העיתונות המתמחה באיטליה העריכה את הסרט באופן חיובי. מרטינה בארון מ-Cinematographe כתבה: "סרט של חושניות פזיזה. סרט מטריד, בפראותו המינית, הרגשית והפרימיטיבית רבת-הפנים", סמואל ססטיירי מ-PointBlank כתב: היצירה הראשונה של הקולנוען הצ'יליאני סבסטיאן מונוז היא שיר מסנוור של אהבה ומוות, בין הנאה לכאב", קרלו ולרי מ-Sentieriselvaggi כתב: "סרט קלאוסטרופובי, אך יחד עם זאת מלא בדחפים תאוותיים. מחניק ונלהב כחיבוק אחרון לפני פרידה". לבסוף הסרט זכה בפרס ה-Queer Lion מהסיבות הבאות, לפי חבר המושבעים:
"הנסיך" הוא דיוקן מלא תשוקה של חיים בכלא צ'יליאני עם עלייתו של אלנדה לשלטון בשנת 1970. לעומת האכזריות הפראית של חיי הכלא עומדת מערכת יחסים רגשית אינטנסיבית בין אסירים. בהנהגתו של אלפרדו קסטרו העז, צוות השחקנים המצוין מעניק הופעות מסעירות של תסריט רב עוצמה שמעביר את הקבלה הפרדוקסלית של קשרים הומוסקסואליים בכלא בתקופה בה הם לא היו מקובלים מבחינה חברתית. סרט הבכורה של סבסטיאן מוניוז כבמאי הוא חקירה נועזת וטעונה אירוטית של ההיסטוריה הקרובה, אשר חושפת רכות בלתי צפויה בליבה.
המקור באנגלית
El Príncipe is a passionate portrait of life in a Chilean prison on the eve of Allende’s rise to power in 1970. The savage brutality of prison life is contrasted by intensely emotional relationships between prisoners. Led by a towering Alfredo Castro, the excellent ensemble cast give stirring performances of a powerful script which conveys the paradoxical acceptance of gay attachments in prison at a time when it was not socially acceptable. Sebastián Muñoz’s directorial debut is a bold and erotically charged exploration of recent history which reveals an unexpected tenderness at its heart.
לאחר הזכייה בפרס ה-Queer Lion וקבלת ביקורות טובות באירופה, ההסתכלות האמריקאית הראשונה על הסרט, שהגיעה מבויד ואן הויג מהוליווד ריפורטר (שהיה בעבר בחבר השופטים של פרס ה-Queer Lion), הייתה דווקא שלילית, ובשורה התחתונה הוא כתב: "פנטזיית כלא נטולת אישיות".
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 92% ודירוג ממוצע של 7.38/10 בהתבסס על 13 ביקורות.
פסטיבלי סרטים

פסטיבל הסרטים של ונציה
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סן סבסטיאן
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של שיקגו
פסטיבל הסרטים מיל ואלי
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בפוסאן
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בוואלדיביה
פסטיבל הקולנוע הגאה בתל אביב
ראו גם

נשיקת אשת העכביש (סרט)
הערות שוליים

1 2  "Sebastián Muñoz on Sanfic, San Sebastián's Films in Progress, 'The Prince'". Variety. 21 באוגוסט 2018. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "El Principe". SicVenezia. אורכב מ-המקור ב-2020-01-28. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Historic Achievement: Sebastian Muñoz's The Prince wins Queer Lion Award at the Venice Film Festival". CinemaChile. 6 בספטמבר 2019. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "67 festival de San Sebastián: trece películas compiten en Horizontes Latinos". Periodistas.es (בספרדית). 21 בספטמבר 2019. נבדק ב-21 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "El origen". Revista QuéPasa (בספרדית). 21 במרץ 2013. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Venezia 76 – The Prince (El principe): recensione". Cinematographe (באיטלקית). 31 באוגוסט 2019. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EL PRINCIPE (THE PRINCE)". PointBlank.it (באיטלקית). 31 באוגוסט 2019. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "#Venezia76 – El Principe, di Sebastian Muñoz". Sentieriselvaggi.it (באיטלקית). 31 באוגוסט 2019. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "13. QUEER LION AWARD TO "EL PRÍNCIPE" BY SEBASTIÁN MUÑOZ". QueerLion. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2. QUEER LION AWARD: JURY". QueerLion.it. 26 באוגוסט 2008. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'The Prince' ('El principe'): Film Review, Venice 2019". The Hollywood Reporter. 10 בספטמבר 2019. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "THE PRINCE (EL PRINCIPE)". Rotten Tomatoes. Fandango Media. נבדק ב-19 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "#QL13: EL PRÍNCIPE". QueerLion. 1 באוגוסט 2019. נבדק ב-21 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EL PRÍNCIPE / THE PRINCE HORIZONTES LATINOS". SSIFF. נבדק ב-20 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Prince El Principe". CinemaChicago. נבדק ב-21 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "THE PRINCE (EL PRÍNCIPE)". Mill Valley. נבדק ב-21 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Prince". BIFF. נבדק ב-21 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "De amor y de sombras: las películas de los jóvenes cineastas chilenos en FICValdivia 2019". FicValdivia (בספרדית). נבדק ב-21 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הנסיך | פסטיבל הקולנוע הגאה – סינמטק תל אביב
הפנינג

ערך זה עוסק במושג מתחום האמנות. אם התכוונתם לאירוע המוני ססגוני וכיפי, ראו .
ערך זה עוסק בסוגת אמנות. אם התכוונתם לרשת חנויות צעצועים, ראו .
חצר (1961), הפנינג של אלן קפרו
הֶפֵּנִינְג (מאנגלית: הִתְרַחֲשׁוּת) הוא אירוע, הופעה או סיטואציה אשר נתפשת כאמנות.
הפנינג יכול להיערך במקומות מסוגים שונים, תוך שימוש בטכניקות אמנותיות שונות והוא נוטה לשתף את הקהל באירוע. על פי רוב אין להפנינג רצף עלילתי קוהרנטי. ההפנינג הוא אחד מן המקורות הבולטים של אמנות המיצג.
המונח הפנינג נטבע בשנת 1957 על ידי האמן האמריקאי אלן קפרו (Allan Kaprow). המונח הופיע לראשונה בדפוס בשנת 1958 בכתב עת אוניברסיטאי לספרות (Rutgers University undergraduate literary magazine).
ההפנינג התפתח בארצות הברית בשנות השישים. אירועים אלו כללו יצירות אמנות מתחומים שונים שהוצגו זה לצד זה במעין פסטיבל. אחד מן המקומות המרכזיים שבו התפתח ההפנינג היה בקולג' "בלאק מאונטן" (Black Mountain College), שבו קבוצה של מורים ותלמידים כגון ג'ון קייג', רוברט ראושנברג, מרס קנינגהם ואחרים יצרו אירועים קטנים הכוללים מחול, נגינה והצגת יצירות אמנות.
בשנת 1961 הציג אלן קפרו, בוגר נוסף של "בלק מאונטן" עבודה שנקראה "חצר" (Yard). בעבודה, אשר הוצגה בחצר של גלריה לאמנות, מילאו עשרות צמיגי מכוניות את החצר והצופים בתערוכה התבקשו לעבור בין הררי הצמיגים. באירועים אחרים, דוגמת אירועי ההפנינג שערך האמן רוברט ראושנברג, ניתן דגש גדול יותר על חלקו של האמן המופיע באירוע. במסגרת אירועים אלו הופיע ראושנברג כשהוא רוכב על גלגיליות ונושא על גבו מעין חופה גדולה הדומה למצנח או כנפיים.
הסיפור המופלא של בנג'מין באטן

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  הסיפור המוזר של בנג'אמין באטון 
 בימוי:  דייוויד פינצ'ר 
 הופק בידי:  קיאן צ'פין, קתלין קנדי, ריי סטארק, פרנק מרשל
 תסריט:  אריק רות'
 עריכה:  קירק בקסטר, אנגוס וול
 שחקנים ראשיים:  בראד פיט, קייט בלאנשט
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה 
 צילום:  קלאודיו מירנדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  חברת קנדי/מרשל, האחים וורנר, פרמאונט 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 25 בדצמבר 2008 ישראל 15 בינואר 2009
 משך הקרנה:  166 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, דרמה, סרט דרמה, סרט פנטזיה, ספרות ספקולטיבית 
 תקציב:  150 מיליון דולר
 הכנסות:  332.5 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   curiouscaseofbenjaminbutton
 פרסים:  3 פרסי אוסקר   3 פרסי סאטורן
 www.benjaminbutton.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסיפור המופלא של בנג'מין באטן (באנגלית: The Curious Case of Benjamin Button) הוא סרט פנטזיה דרמטי אמריקאי משנת 2008 בבימויו של דייוויד פינצ'ר אשר מבוסס על סיפור קצר בעל אותו השם מאת סקוט פיצג'רלד משנת 1921. העלילה מספרת אודות אדם שנולד כזקן מבחינה פיזית, אך הולך ומצעיר עם השנים. הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אוסקר וזכה בשלושה: על העיצוב האומנותי, האיפור והאפקטים החזותיים.
עלילה

דייזי (קייט בלאנשט), היא אישה זקנה שגוססת בבית חולים בניו אורלינס כשסופת ההוריקן קתרינה מתקרבת. דייזי מספרת לבתה קרוליין (ג'וליה אורמונד) סיפור על שען עיוור בשם מר גאטו שיצר שעון לתחנת הרכבת של ניו אורלינס. לאחר קבלת הידיעה על מות בנו היחיד במלחמת העולם הראשונה, הוא המשיך לעבוד על השעון, אך עיצב אותו כך שינוע לאחור, בתקווה שזה יחזיר את אלו שמתו במלחמה וביניהם בנו. לאחר הסיפור, דייזי מבקשת מקרוליין לקרוא לה מתוך יומן המכיל תמונות וגלויות שנכתב על ידי בנג'מין באטן (בראד פיט).
ב-11 בנובמבר 1918, בדיוק כשאנשיה של ניו אורלינס חוגגים את סוף מלחמת העולם הראשונה, נולד בבית משפחת באטן תינוק בעל גוף זקן. אמו של התינוק מתה זמן קצר לאחר הלידה, ואביו, תומאס באטן (ג'ייסון פלמינג), נוטש אותו על מרפסת של בית אבות מקומי. קוויני (טראג'י פ. הנסון) ומר "וית'רס", זוג העובד בבית האבות, מוצא את התינוק. קוויני, שאינה מסוגלת להרות, מחליטה לקחת את התינוק ולקרוא לו בנג'מין.
בגיל 7 בנג'מין מצליח לראשונה לקום מכיסא הגלגלים שלו. בשנת 1930 בנג'מין פוגש את דייזי בת השש, אשר סבתה גרה בבית האבות. בהמשך בנג'מין מתחיל לעבוד על גוררת תחת פיקודו של קפטן מייק (ג'ארד האריס). בנג'מין נפגש גם עם תומאס באטן, אשר אינו חושף כי הוא אביו. בשנת 1936 בנג'מין עוזב את ניו אורלינס עם צוות ספינת הגרר. תקופה מסוימת הוא שוהה בעיר הנמל סובייטית מורמנסק, ומנהל רומן עם אישה נשואה מבוגרת, אליזבת אבוט (טילדה סווינטון).
כאשר מתרחשת המתקפה על פרל הארבור, קפטן מייק משכנע את אנשי הצוות להתנדב לצי האמריקני, והספינה מצטרפת למלחמה. הם עוסקים בגרירת ספינות פגועות. לילה אחד הם מותקפים על ידי צוללת יפנית ולבסוף מצליחים להטביע אותה. קפטן מייק נהרג ורק בנג'מין וחבר צוות נוסף שורדים.
בשנת 1945 בנג'מין חוזר לניו אורלינס ומגלה שדייזי בת העשרים ואחת הפכה לרקדנית מצליחה בניו יורק ומר וית'רס מת. דרכיהם של בנג'מין ותומאס באטן מצטלבות שוב. תומאס הגוסס מגלה לבנג'מין שהוא אביו ומוריש לו את ביתו, מפעל הכפתורים שלו ושאר רכושו לפני מותו.
בנג'מין נוסע מאוחר יותר לניו יורק כדי לפגוש את דייזי בהופעה, ומגלה שהיא התאהבה ברקדן. קריירת המחול של דייזי מסתיימת בשנת 1957 בפריז, כאשר היא נפגעת בתאונת דרכים שמרסקת את רגלה. כאשר בנג'מין מבקר אותה בבית החולים, דייזי נדהמת ממראהו הצעיר. דייזי מתוסכלת מהפציעות שלה ומבקשת מבנג'מין להישאר מחוץ לחייה. בשנת 1962 דייזי חוזרת לניו אורלינס ומתאחדת עם בנג'מין. כעת, כששניהם פיזית בגיל דומה, הם מתאהבים ועוברים לגור יחד.
קוויני מתה ודייזי נכנסת להריון. בנג'מין מאמין שאינו יכול להיות דמות אב לבתו קרוליין, בשל הצפוי לו. משום כך, בעודה תינוקת, הוא משאיר את כל רכושו לדייזי וקרוליין ונוסע להודו. כעת מבינה קרוליין הסועדת את אמה בסיפור המסגרת, כי אביה האמיתי הוא בעצם בנג'מין.
בנג'מין חוזר לפגוש את דייזי בשנת 1980. כעת דייזי נשואה לרוברט. דייזי מציגה את בנג'מין לבעלה ולקרוליין, כידיד ותיק של המשפחה. דייזי ובנג'מין נפגשים במלון בו לן בנג'מין שם הם מקיימים יחסי מין, אך למרות זאת מחליטים להישאר בנפרד.
בשנת 1991 דייזי מקבלת שיחת טלפון מעובדים סוציאליים המודיעים לה שמצאו את בנג'מין, שכעת נראה כבן שתים עשרה. העובדים הסוציאליים מאמינים כי הוא סובל משיטיון ולא זוכר את עברו. דייזי עוברת לגור בבית האבות בו בנג'מין גדל ומטפלת בו כשהוא הופך להיות יותר ויותר צעיר.
בשנת 2002 מוחלף השעון הישן של מר גאטו בתחנת הרכבת בשעון חדש. זמן קצר לאחר מכן, באביב של שנת 2003 בנג'מין שכעת הפך לתינוק, מת בזרועותיה של דייזי. סיפורו המופלא של בנג'מין באטן סופר ודייזי מתה במיטתה בבית החולים.
שחקנים

בראד פיט - בנג'מין באטן
קייט בלאנשט - דייזי פולר
טילדה סווינטון - אליזבת' אבוט
טראג'י פ. הנסון - קוויני
ג'וליה אורמונד - קרוליין
ג'ייסון פלמינג - תומאס באטן
ג'ארד האריס - קפטן מייק
ספנסר דניאלס - בנג'מין באטן בגיל 12
אל פנינג - דייזי בגיל 6
מאדיסן בייטי - דייזי בגיל 11
הקשר למחלה קיימת

המחלה Metachromatic leukodystrophy – MLD (אנ') מזכירה באופייה את הסרט, אך בניגוד לסרט, בתופעה זו לא נעשים צעירים, ולמעשה התפקודים האמורים מדרדרים ונאבדים.
הערות שוליים

↑  בנג'מין באטן במציאות: בת ה-6 "מזדקנת לאחור" ובקרוב לא תוכל ללכת, באתר וואלה, 17 ביולי 2024
↑  בנג'מין באטן במציאות: זוג אחים "מזדקנים לאחור", באתר וואלה, 28 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 56b2bbc6-69e7-3cce-a424-f127e17e28ed
העולם (איים מלאכותיים)

| --- | --- |

איי "העולם", תצלום אווירי מה-5 בפברואר 2009
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  דובאי
 קואורדינטות:  25°13′00″N 55°10′00″E﻿ / ﻿25.216666666667°N 55.166666666667°E﻿ / 25.216666666667; 55.166666666667
 סוג:  איים מלאכותיים
 שטח:  55 קילומטר רבוע
 אורך:  9 קילומטר
 רוחב:  6 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 אזור זמן:  UTC+04:00
  (למפת דובאי מוגדלת) איי העולם(למפת דובאי רגילה) איי העולם
 
חלק מאיי "העולם" בשנת 2008, שהקמתם הושלמה וממתינים לפיתוח
האי הבנוי הראשון ב"עולם", בשנת 2007. הוא שימש כאי לדוגמה, עבור הרוכשים
איי העולם ואיי התמרים.
איי העולם (בערבית: جزر العالم) הוא שמם של אוסף איים מלאכותיים מול חופי דובאי באיחוד האמירויות הערביות. זהו מעין ארכיפלג מלאכותי של 300 איים שקווי המתאר הכלליים שלו מדמים את מפת העולם. האיים בעולם מסמלים מדינה או חלקי מדינה, לדוגמה קליפורניה, אך לא כל המדינות מיוצגות.
בניית הפרויקט החלה בספטמבר 2003 והיא מתבססת על שימוש בסלעים וחול שנחפר מקרקעית הים וללא סיוע של בטון. הפרויקט נהגה על ידי שליטה לשעבר של דובאי, מכתום בן ראשד מכתום, כשנתיים לפני שהחלו עבודות הבנייה והוא גם שהציב את הדרישה להקמת האיים בעזרת חומרים טבעיים בלבד. ניהול ופיתוח הפרויקט מתבצע על יד חברת נחיל מדובאי, שאחראית גם לפרויקט איי התמרים הממוקם בסמוך.
מאפיינים

ממדיו של הפרויקט עומדים על תשעה קילומטרים לאורך ושישה קילומטרים לרוחב. גודלם של האיים, המוקפים בשובר גלים באורך 27 קילומטר, נע בין 20 ל-80 אלף מטר רבוע והמרחק הממוצע ביניהם עומד על 100 מטר. חופי האיים והשובר מוסיפים לקו החוף של דובאי כ-232 קילומטר. מיקומו של פרויקט העולם הוא כארבעה קילומטרים מחוף ג'ומיירה וכחמישה קילומטרים מצפון לאי התמרים המכונה ג'ומיירה ובורג' אל-ערב.
איי העולם מיועדים ברובם למכירה לגורמים פרטיים. הם חולקו לכמה קבוצות המאפיינות את השימוש הצפוי בהם:
פרטי בצפיפות נמוכה - איים בבעלות גורם בודד המיועדים לאחוזות פרטיות
פרטי בצפיפות בינונית וגבוהה - איים בבעלות משותפת למגורים ודירות קיט
נופש - איים המאוכלסים בבתי מלון ואתרי נופש
מסחרי - שירותי מסחר ומסעדות
תחבורה ותחזוקה - איים המאכלסים מרכזיות תחבורה ואיים המאכלסים את שירותי התפעול של האיים
התחבורה בין האיים ליבשה ובינם לבין עצמם צפויה להתבסס על ספינות ואף באמצעות מטוסים. שתי קבוצות איים בקצוות משמשות כמרכזיות תחבורה ומסביב לכל אחת ממוקמות מספר מרכזיות קטנות. אספקת החשמל לאיים מגיעה מהיבשה במערכת תת-קרקעית. כל אי אחראי על חיבורו למערכת החשמל, המים, השפכים והמחזור.
השתלבות בסביבה

בתכנונו של פרויקט ה"עולם" נעשו מאמצים למזער את הפגיעה בסביבה, במיוחד מכיוון שאיים מלאכותיים גורמים לשינויים משמעותיים במערכת האקולוגית בסביבתם. לדוגמה, נזק מסחיפת חול עשוי להיגרם לאיים כתוצאה מגלי הים, אבל גם לחופים המקוריים של דובאי. כדי להגן על האיים, הם מוקפים בשובר גלים הבנוי מסלעים וצורתו אליפטית. מבנה האיים תוכנן כך שזרמי המים ביניהם ינועו בכיוון ידוע מראש ויסייעו לשמירה על איכות המים ואף יסייעו לייעל את התנועה הימית בין האיים.
שובר הגלים נבנה במקטעים שאינם רציפים כדי לסייע בתחלופת המים. בדיקות שבוצעו על ידי מלווי הפרויקט מצאו איכות מים טובה יותר בסביבת ה"עולם" מאשר מול חופי דובאי. באזור אף נוצרה מערכת אלמוגים חדשה ואותרו כ-31 סוגי בעלי חיים המתקיימים לצד הפרויקט.
שיווק ותוכניות פיתוח

עלות הבנייה הכוללת של ה"עולם" מוערכת ב-14 מיליארד דולר. האיים שיועדו לעבור לבעלות פרטית הוצעו בשנת 2008 במחירים הנעים בין 15 מיליון ל-50 מיליון דולר, פרט לאחד שהוצע ב-250 מיליון דולר. עד אותה עת נמכרו כ-60 אחוז מהאיים.
סיום הקמת שובר הגלים בתחילת 2008, סימן את סוף השלב הראשון בפרויקט. לאחר מכן החלו להימסר האיים לרוכשים לצורך המשך פיתוח. עד שנת 2008 נודע על מספר תוכניות פיתוח. לדוגמה:
תוכנית הפיתוח הנרחבת ביותר מבוצעת על ידי חברת נחיל, האחראית גם להקמת האיים עצמם. היא תבנה אתר נופש על גבי 20 איים הנמצאים באזור המסמל את צפון אמריקה.
אתר נופש נוסף יבנה על גבי 14 איים באזור המסמל את אוסטרליה וניו זילנד.
מרכז בידור ימי צפוי להיות מוקם באיים המסמלים את אנטארקטיקה.
כפר נופש בסגנון אירי יוקם על גבי האי המסמל את אירלנד.