stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זרימה שכבתית
זרימה למינרית וזרימה טורבולנטית - השוואה > ערכים אופייניים עבור מספר ריינולדס למעבר בין זרימה למינרית לטורבולנטית

-בזרימה בין שני לוחות אינסופיים סטטיים (זרימת פואזיל) ערך הגבול האופייני הוא:  Re=1400.
-בזרימה בין שני לוחות אינסופיים כאשר אחד מהם נע במהירות קבועה  Uo (זרימת קואט) ערך הגבול האופייני הוא:  Re=1500
-בזרימה בצינור בעל חתך עגול ערך הגבול האופייני הוא:  Re=2000
זרימה זוחלת

כאשר  Re<<1 מתפתחת זרימה זוחלת או זרימת סטוקס, זהו מקרה קיצוני של זרימה למינרית בו השפעות הצמיגות גדולות משמעותית והכוחות האינרציאליים ניתנים להזנחה, המשוואות המתארות תנועה זו הן משוואות סטוקס. הבנה מעמיקה בנושא זרימה זוחלת חשובה בתחומים רבים, בין היתר: מיקרו-זרימות, זרימות בתחום הביולוגיה, שקיעה של מוצק בנוזל, הפרדת חלקיקים ועוד.
שכבת גבול למינרית

שכבת גבול היא שכבת זורם בסמוך למשטח כלשהו אשר בה השפעות הצמיגות משמעותיות. שכבת הגבול היא נושא חשוב מאוד במכניקת הזורמים אך גם בתחומים כגון מעבר חום או חשמל יש שימוש רב לנושא זה. ידע נרחב בנושא שכבת הגבול קריטי להבנה בנושאים רבים: חישוב והבנת גרר על מטוסים/אוניות/מכוניות, מניעת ניתוקי זרימה, קשיחות מכונות בזרימה ועוד.
דוגמה: נבחן את הזרימה על כנף מטוס. שכבת הגבול היא יריעה דקה של אוויר מעל משטח הכנף. בעקבות צמיגות האוויר, שכבת אוויר זאת נוטה להיצמד לכנף. עם התקדמות הכנף דרך האוויר, שכבת הגבול זורמת בצורה חלקה על משטח הכנף הבנויה בדומה לקו זרם. במקרה זה הזרימה למינרית ושכבת הגבול נקראת שכבת גבול למינרית. בשנת 1904 הציג לודוויג פרנטל את הרעיון של שכבת גבול למינרית הנוצרת על כנף דקה.
הערות שוליים

↑  Batchelor, G. (2000). Introduction to Fluid Mechanics
↑  Geankoplis, Christie John (2003). Transport Processes and Separation Process Principles. Prentice Hall Professional Technical Reference
1 2 3 4  "Fox, Mcdonald, pritchard (2010). "Introduction to Fluid Mechanics
↑  Anderson, J.D. (1997). A history of aerodynamics and its impact on flying machines. Cambridge U. Press.
↑  Rogers, D.F. (1992). Laminar flow analysis. Cambridge U. Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553111405171  GND: 4034181-1  LCCN: sh85074205  NDL: 00571435  NKC: ph237423 
גוף הנע בתווך זורם חווה כח גרר בכיוון מנוגד לתנועתו. מהירות טרמינלית מושגת כאשר כח זה שווה בגודלו והפוך בכיוונו לכח המניע את הגוף. מוצגת ספרה בזרימה זוחלת במספר ריינולדס נמוך מאוד.
ניתן לצפות בשלושה אזורים: אזור בו שכבת הגבול למינרית, אזור בו שכבת הגבול עוברת מלמינרית לטורבולנטית ואזור בו שכבת גבול טורבולנטית עם אזור למינרי דק תחתיו
טדאוש קנטור

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1915 ויילופולה סקשינסקיה, גליציה, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  8 בדצמבר 1990 (בגיל 75) קרקוב, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות ראקוביצקי 
 מדינה:  פולין 
 תקופת הפעילות:  1956–1990 (כ־34 שנים) 
 עיסוק:  במאי תיאטרון, יוצר ומפיק של מופעי הפנינג, צייר, מעצב תפאורה, אמן אסמבלאז', שחקן תיאטרון, סופר, מורה ותאורטיקן של האמנות
 מקום לימודים:  אקדמיית יאן מטייקו לאמנות יפה 
 בן או בת זוג:  Ewa Krakowska (1945–1961)  Maria Stangret-Kantor (10 באפריל 1961–?) 
 צאצאים:  Dorota Krakowska 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות  צלב ההצטיינות המוזהב  מפקד מסדר האמנויות והספרות  מדליית יום העצמאות ה-10 של פולין העממית  הצלב הגדול דרגה ראשונה של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  Stanisław Ignacy Witkiewicz Award 
 פרופיל ב-IMDb
 
טדאוש קנטור
טדאוש קנטור, פסל דיוקן בשדרת המפורסמים בקיילצה
טדאוש מריה קנטור (בפולנית: Tadeusz Maria Kantor‏, 6 באפריל 1915, ויילופולה סקשינסקיה – 8 בדצמבר 1990, קרקוב) היה במאי תיאטרון ואמן פולני, יוצר ומפיק מופעי הפנינג, צייר, מעצב תפאורה, אמן אסמבלאז', שחקן תיאטרון, סופר, מורה ותאורטיקן של האמנות.
היה דמות של "אמן טוטלי", נציג של אחד מסוגי האמנות הקונספטואלית. קנטור הושפע בגישתו האמנותית מן הקונסטרוקטיביזם ומן הדדאיזם, מהציור הבלתי-צורני ומהסוריאליזם. קנה לעצמו שם בבימויו ובהפקותיו המהפכניות בפולין ומחוצה לה. לימד באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב; ייסד וניהל את תיאטרון קריקו 2 בקרקוב.
הנושאים שהופיעו תכופות ביצירתו "היו בעיקר הדיכוי החברתי, הפסולת התרבותית, חוסר האונים והטיפול בדרכים שונות בנוכחות המוות בכל מקום" (הייקה מונדר). הוא ראה בגישתו תגובה הולמת למה שעברה האנושות בימי שתי מלחמות העולם.
ביוגרפיה

טדאוש קנטור נולד ב-1915 בכפר קטן בשם ויילופולה סקשינסקיה, מדרום לרופשיץ ולסנדז'ישוב מלופולסקי, בגליציה, באותה תקופה חלק מאוסטרו-הונגריה. היה ילדם השני של מריאן לאון קנטור "מירסקי" (1942-1884), אז מורה בבית ספר יסודי, ולימים איש צבא, פובליציסט והיסטוריון, ושל הלנה קטז'ינה לבית ברגר, ממוצא ציפסרי גרמני. האם הייתה מיוחסת דרך אביה הגרמני למלחין והמנצח קשישטוף פנדרצקי. שני ההורים דבקו בדת הנוצרית הרומית-קתולית והילד נולד בפרסביטריום קתולי, שבה חיה אמו יחד עם אמה האלמנה, קטז'ינה, שהייתה אחות חורגת של הכומר הפרוך של היישוב, יוזף רדונייביץ'.
אחרי שהתגייס לצבא והשתתף במלחמת העולם הראשונה האב לא חזר לבית המשפחה אם כי שמר על קשר עם אשתו ועם הילדים.
טדאוש קנטור עבר בגיל 9 עם אמו ואחותו הגדולה לעיר טרנוב, בה למד בגימנסיה מספר 1 על שם קז'ימייז' ברודזינסקי וסיים שם את מבחני הבגרות. משנות נעוריו התעניין בתיאטרון ובאמנות והוקסם מהרומנטיזם ומהנאו-רומנטיזם הפולני, במיוחד מיצירותיו של סטניסלב ויספיאנסקי. בשנים 1933–1939 למד ציור ועיצוב במה באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב. בשנתיים האחרונות של לימודיו התמקד בקורסים לעיצוב תפאורות ועיצוב הבמה בכיתה של פרופ' קרל פריץ'. כמו כן היה תלמידו של הצייר והפסל זביגנייב פרונאשקי.
בגרותו האמנותית > בימי הכיבוש הנאצי

אביו, מריאן קנטור מירסקי, כאיש צבא ופטריוט פולני ידוע, נעצר על ידי הנאצים בשנת 1940 ונספה בשנת 1942 במחנה אושוויץ-בירקנאו בגיל 68.
באותן השנים התחיל טדאוש קנטור את הקריירה שלו בתיאטרון הנסיוני "גרופה קרקובסקה" (הקבוצה הקרקובאית) שהוא נמנה עם מייסדיה.
בשנים 1942–1944 בימי הכיבוש הנאצי בפולין ייסד וניהל בקרקוב, בתנאי מחתרת, בדירות פרטיות, את התיאטרון העצמאי (Teatr Niezalezny).
במסגרת זו ביים בסגנון אוונגרדי את ההצגות "אורפאוס" מאת ז'אן קוקטו, את הטרגדיה של יוליוש סלובצקי, "באלאדינה" (Balladyna) ‏ (1943), ואת המחזה "שובו של אודיסאוס" מאת ויספיאנסקי (1944). באותם המופעים כבר בלט עניין האמן ב"ארגון המרחב", כשנהג להשתמש בתפאורות הבנויות מחפצים נטושים "מדרגה נמוכה", שלא היה בהם תועלת, או ב"חפצים מוכנים" (ready made, כמו אצל מרסל דושאן). השתמש, למשל, למשל בגלגל עגלה מלוכלך, בקרשים או בכיסאות נטושים, וכן בחפצים שהוצמדו לגופות השחקנים כעין תותבות ושינו להם לגמרי את צורתם האנושית. הוא ארגן באותה תקופה את "קבוצת האמנים הצעירים" ואת תערוכתה הקיבוצית הראשונה בשנת 1943.
שיא הקריירה בשנים 1990-1970

בשנות ה-1970 התחיל קנטור לפתח את מה שהוא כינה "תיאטרון של המוות" שבו התערבבו זכרונות אוטוביוגרפיים, חיים ומוות, כמעין סיאנס שבו קנטור עצמו הופיע כראש הטקס.
בכורת הצגתו Umarła klasa,("הכיתה המתה") בשנת 1975 היה אחד הרגעים המכוננים של חייו כיוצר.
היה זה סיפור על "החולף" ו"הקבוע". בהצגה זו שיחק קנטור עצמו תפקיד של מורה שעמד מול כתה של דמויות מתות לכאורה המעומתות עם בובות-מנקינים המייצגות את ה"עצמי" שלהן בצעירותן.
באותו עשור יצר קנטור בצרפת את ההצגות "הסנדלרים" מאת ויטקייביץ' (בימוי, סצנוגפריה, תלבושות) שהועלתה בשנת 1972 ב"תיאטרון 71" במאלאקוף על יד פריז, Les Mignons et les Guenons‏
(Nadobnisie i koczkodany ‏ "דמויות עדינות וקופים שעירים") (1973) בפריז ונאנסי, "הכיתה המתה" (1975) הוצגה בפסטיבל העולמי לתיאטרון בנאנסי, "איה השלג דאשתקד?", "הפנינג" ( או "קריקוטאז'") של תיאטרון קריקו
(Cricot) שהוצג ברומא בשנת 1979. הצגותיו משנות ה-1980 שיקפו חוויות אישיות מאוד של מחברם - "וייפולה-וייפולה" שהועלתה על במה בפירנצה ב-1980, "שיתפגרו האמנים" ("Niech zczezną artyści") ‏ (1985), '"לא אחזור לעולם"(1988).
בחלקם, הופיע בעצמו על הבמה, כמו ב"כתה המתה".
עם שחקנים צרפתים יצר גם כן, בפסטיבל אביניון, את המופע "או, לילה ענוג" (Ô douce nuit). הוא הוצג גם ב-1990 באקדמיה הנסיונית לתיאטרון של מישל קוקוסובסקי. לאחר מכן ניהל בטולוז ובקרקוב את החזרות למופע "היום יומולדת שלי".
בשנות ה-1990 יצירותיו נודעו גם בארצות הברית, הודות להצגתן ב"מועדון התיאטרון הניסיוני לה מאמה" של אלן סטוארט. מהן שאבו השראה יוצרי תרבות מקומיים כמו המשוררת ג'אנינה בראסקי מניו יורק.
קנטור היה נשוי פעמיים: בין השנים 1945–1961 לאווה יורקביץ', ממנה התגרש, והחל משנת 1961 לציירת מריה סטנגרה.
טדאוש קנטור נפטר בקרקוב בדצמבר 1990, באופן פתאומי, אחרי חזרה של ההצגה "היום היומולדת שלי". הוא הובא לקבורה בבית קברות רומי-קתולי בקרקוב בנוכחות קהל רב.
מנשריו על אמנות התיאטרון

The Autonomous Theatre 1963 (התיאטרון האוטונומי)
Theatre Happening: The Theatre of Events 1967 (תיאטרון ההפנינג:תיאטרון המאורעות)
The Informal Theatre 1969 (התיאטרון הלא צורני)
The Zero Theatre 1969 (תיאטרון האפס)
The Theatre of Death 1975 (תיאטרון המוות)
הצגות בבימויו בתיאטרון קריקו 2

The Cuttlefish - Mątwa 1956 (הדיונון) מאת סטניסלב ויטקביץ'
1957 Cyrk - (קרקס) לפי קז'ימייז' מיקוּלסקי
The Country House - W małym dworku 1961 (הבית בכפר) מאת ויטקביץ'
The Madman and the Nun - Wariat i zakonnica 1963 (המשוגע והנזירה) מאת ויטקביץ'
The Water Hen - Kurka wodna 1965 (תרנגולת המים) מאת ויטקביץ'
Dainty Shapes and Hairy Apes, or the Green Pill - Nadobnisie i koczkodany 1972 דמויות עדינות וקופים שעירים או הגלולה הירוקה) מאת ויטקביץ'
The Dead Class - Umarła klasa 1975 (הכתה המתה)
Wielopole, Wielopole 1980 (ויילופולה, ויילופולה) -הוצג לראשונה בפירנצה
1982 ?Where Are the Snows of Yesteryear (איה השלג דאשתקד?)
Let the Artists Die - Niech sczezną artyści 1985 (שיתפגרו האמנים) הוצג לראשונה בנירנברג
I Shall Never Return - Nigdy już tu nie powrócę 1989 (לא אחזור לעולם)
Today is my Birthday - Dzisiaj są moje urodziny 1990 (היום יש לי יומולדת)
פרסים ואותות כבוד

1954 - צלב הזהב להצטיינות של פולין
1976 - פרס לשם כבוד של הפסטיבל ה-17 לדרמה פולנית בת זמננו בוורצלב, על ההצגה "הכיתה המתה"
1976 - הפרס בוי-זלנסקי על ההצגה "הכיתה המתה"
1977 - הפרס "נורוויד" של המבקרים על ההצגה "הכיתה המתה"
1978 - פרס רמברנדט - על תרומותיו לאמנות - מטעם קרן גתה בבזל
1980 - פרס אובי בארצות הברית על ההצגה "הכיתה המתה"
1981 - הפרס לתיאטרון של משרד התרבות והאומנות של פולין - על מפעל חייו כמעצב תפאורות
1986 - פרס המבקרים של ניו יורק על ההפקה הטובה ביותר בברודוויי - על בימוי ולהקת משחק
1986 - פרס Targa Europea באיטליה - (הנועד לנציגים בולטים של התרבות והמדע באירופה)
1989 - עיטור המסדר לאמנות ולספרות של צרפת בדרגת מפקד
1990 - הצלב הגדול של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה - על השפעתו על האמנות בת זמננו באירופה ועל תרומותיו לפריחת חיי התרבות בגרמניה
הנצחה

1980 - בקרקוב פועל המרכז לתיעוד יצירתו של טדאוש קנטור "קריקוטקה", מיסודו של האמן עצמו
(Ośrodek Dokumentacji Twórczości Tadeusza Kantora „Cricoteka). הוא כולל מוזיאון, ארכיון, גלריה ומרכז מחקר,
ב-12 בספטמבר 2014 עומד להיפתח בנוכחות נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי משכנה החדש של ה"קריקוטקה" ברחוב נדבישלנסקה ברובע פודגוז'ה בקרקוב, שנבנה החל משנת 2006 בתחנת כוח לשעבר. במתכונתה החדשה ה"קריקוטקה" תכלול גם שני מרחבי תערוכות, אולם תיאטרון ובית קולנוע.
ברחוב סיינה 7/5 בקרקוב פועל "סטודיו גלריה טדאוש קנטור"
2005,2006 - במרכז ברביקן בלונדון התקיימה התערוכה "התיאטרון הבלתי אפשרי" (The Impossible Theatre)
2007-2008 - תערוכה בשם "A Theatre without Theatre (תיאטרון ללא תיאטרון) התקיימה בברצלונה ובליסבון
ספרות

Justyna Majewska art. Kantor Tadeusz Maria, בספר  Żydzi Polscy, Historie niezwykłe Demart SA, Warszawa 2010 עמודים 158–159 (בפולנית)
Noel Witts Tadeusz Kantor, Routledge, Oxon 2010
2009 Michal Kobialka Further On, Nothing: Tadeusz Kantor's Theatre University of Minnesota Press
Daniel Gerould art. Tadeusz Kantor in The Cambridge Guide to Theatre 1990 p.539-540
לקריאה נוספת

Wiesław Borowski Tadeusz Kantor 1982
Mieczysław Porębski Deska / Wooden Board 1997
W cieniu krzesła / In the Shadow of the Chair 1997
הערות שוליים

↑  ראו MagazynSztuki
↑  Heike Munder 2010
↑  M.Kobialka מבוא - עמודים VIII-IX
↑  יוזף כרובאק - קרונולוגיה של חיי קנטור באתר "קריקוטק"
↑  שם
↑  Justyna Majewska ע' 158
↑  Maja Saraczynska
1 2  Malgorzata Kitowska-Lisiak
↑  Daniel Gerould
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263685905171  PLWABN: 9810701770105606  BIBSYS: 90566596  BNE: XX922461  BnF: cb11909396q (data)  CANTIC: a10469114  CiNii: DA04058669  GND: 118776673  ICCU: SGEV015247  ISNI: 0000 0001 0908 507X  KulturNav: ebbc6626-e6e7-45dd-8860-06f8902020ba  LCCN: n50045977  LNB: 000054865  NDL: 00445137  NKC: mzk2003181707  NTA: 070143390  RERO: 02-A003441323  RKD: 43454  SELIBR: 236554  SNAC: w6qz2vbk  SUDOC: 026945134  ULAN: 500006074  VIAF: 64007418   WorldCat (עם VIAF): 64007418 
התיאטרון של קנטור - "קריקו 2", ברחוב קנוניצ'נה 5 בקרקוב
טדאוש קנטור, "הכיסא של קנטור", פסל עשוי בטון, בעל גובה של 14 מ', המוצב בהוציסקו, בפולין
בובות מניקינים וספסלים ב"הכתה המתה" של טדאוש קנטור בתערוכה במוזיאון לספרות בוורשה
חואן חוסה נוגס

חואן חוסה נוגס פורטלטין (בספרדית: Juan José Nogués Portalatín; ‏28 במרץ 1909 - 2 ביולי 1998), שנודע גם בשם הקטלאני ז'ואן ז'וזפ נוגס (Joan Josep Nogués), היה שוער ומאמן ספרדי. נוגס שיחק מסוף שנות ה-20 ועד תחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, בעיקר במדי ברצלונה, במדיה ערך מעל ל-100 הופעות בליגה הספרדית. בנוסף, ערך נוגס הופעה אחת במדי נבחרת ספרד. לאחר שפרש ממשחק, החל לעבוד כמאמן, והוא אימן בין היתר את הקבוצות ברצלונה, ז'ימנסטיק טרגונה ואספניול.
קריירה כשחקן

נוגס נולד וגדל בבורחה, כפר קטן ליד סרגוסה שבאראגון. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בסרגוסה, וב-1930 הוא עבר לברצלונה. את הופעת הבכורה במועדון ערך ב-28 בדצמבר, בתיקו 1-1 עם ראסינג סנטנדר. בעונתו הראשונה בברצלונה השתתף ב-10 משחקי ליגה מתוך 18, חולק את עמדת השוער עם שני שוערים נוספים. בעונה שלאחר מכן תפס מקום קבוע יותר בשער הקבוצה, והוא פתח ב-16 מחזורים. ב-1932 הגיע עם ברצלונה לגמר הגביע הספרדי, והוא עמד בשערה במשחק הגמר בו הפסידה ברצלונה לאתלטיק בילבאו 1-0. נוגס הוסיף לפתוח בשערה של ברצלונה בשנים אלה, עוזר לקבוצה לזכות 5 פעמים באליפות קטלוניה עד מלחמת האזרחים הספרדית, שהובילה להשבתת הכדורגל הספרדי. למרות ההצלחה בקטלוניה, לא הצליחה ברצלונה לזכות באליפות ספרד בשנים אלה.
לאחר תום המלחמה שב הכדורגל לפעילות, ונוגס המשיך לשחק כשוערה של ברצלונה. בעונת 1939/1940 עמד בשער הקבוצה ב-20 מתוך 22 מחזורי הליגה, אך ברצלונה סיימה במקום ה-9. בעונה הבאה חלק את עמדת השוער עם ליואיס מירו, וברצלונה הגיעה למקום ה-4 בליגה. בסוף העונה החליט נוגס לפרוש ממשחק, ובמחזור הראשון לעונת 1941/1942, ב-28 בספטמבר 1941, פתח בשער ברצלונה בפעם האחרונה כפרידה מהקבוצה, בתיקו 4-4 עם הרקולס.
נוגס נכלל בסגל נבחרת ספרד למונדיאל 1934, כשוער גיבוי לריקרדו זאמורה. משחקו היחיד במדי הנבחרת היה במשחק החוזר של רבע גמר הטורניר מול איטליה ב-1 ביוני 1934, אז עמד במקומו של זאמורה שנפצע במשחק הקודם. ספרד הפסידה 1-0 והודחה מהטורניר. במקביל, על אף שלא היה קטלאני, הוא לקח חלק במספר משחקי ידידות של נבחרת קטלוניה בין 1934 ל-1942.
קריירה כמאמן

כאמור, נוגס פרש ממשחק בקיץ 1941. במהלך עונת 1941/1942 התקשתה ברצלונה בליגה הספרדית, ומאמנה רמון גוסמאן פוטר בסוף ינואר 1942, לאחר הפסד בקלאסיקו נגד ריאל מדריד, כשהקבוצה במקום ה-13 מתוך 14 קבוצות, מועמדת לירידה לליגה השנייה. עם נוגס כמאמן ניצחה ברצלונה 4 מ-9 משחקיה הנותרים לעונה, כולל ניצחון 3-1 במחזור האחרון על קאסטיון, ובזכות כך הצליחה הקבוצה לעלות למקום ה-12 ולהישאר בליגה הראשונה. בניגוד להישגיה בליגה, הצליחה ברצלונה לזכות בגביע הספרדי לאחר שגברה בגמר על אתלטיק בילבאו בהארכה בתוצאה 4-3.
בעונה הבאה התאוששה הקבוצה והציגה תוצאות טובות יותר בליגה, בעיקר הודות להנהגת החלוץ מריאנו מרטין, שהיה מלך השערים בליגה עם 30 שערים. ברצלונה סיימה את העונה במקום ה-3 בליגה. בגביע, הגיעה ברצלונה לחצי הגמר, שם פגשה את ריאל מדריד. במשחק הראשון, שנערך בלס קורטס, ניצחה ברצלונה 3-0. האווירה בספרד סביב משחק הגומלין הייתה מתוחה ביותר. אוהדי ברצלונה הואשמו בכך שיצאו נגד "האומה הספרדית", שיוצגה על ידי מדריד בעידן הגנרל פרנקו. אנשיו של פרנקו איימו על שחקני ברצלונה וחייבו אותם להפסיד במשחק. במשחק עצמו נשמעו שריקות בוז רמות לשחקני ברצלונה, וחפצים נזרקו לעבר שוערה. ברצלונה כלל לא ניסתה לנצח, ולכן הפסידה לריאל בתוצאה הגבוהה 11-1. נוגס המשיך בברצלונה עונה נוספת, בה הגיעה הקבוצה למקום ה-6, ובסיום העונה הוחלף נוגס בשחקן עבר נוסף של ברצלונה, ז'וזפ סמיטייר.
לאחר מכן החל נוגס לאמן את ז'ימנסטיק טרגונה, עוזר לה להעפיל מהליגה השנייה לליגה הראשונה. ב-1947, לאחר שהבטיחה את העפלתה לליגה הראשונה, הצליח נוגס להדריכה לחצי גמר הגביע הספרדי, לאחר שהדיחה ברבע הגמר את קבוצתו הקודמת של נוגס, ברצלונה. בחצי הגמר הודחה ז'ימנסטיק על ידי אספניול בתוצאה המצטברת 5-4. בעונתה הראשונה בהיסטוריה של הקבוצה בליגה הראשונה, עונת 1947/1948, הגיעה הקבוצה למקום ה-7. עונה זו זכורה בשל ניצחונה של ז'ימנסטיק על ריאל מדריד ב-11 בינואר 1948 בתוצאה 3-1 בסנטיאגו ברנבאו, ביתה החדש של מדריד. ז'ימנסטיק הייתה הקבוצה הראשונה שמנצחת את ריאל מדריד בברנבאו. בעונה שלאחר מכן הגיעה למקום ה-9. בעונת 1949/1950 פוטר נוגס מאימון הקבוצה בדצמבר 1949, כשהיא במקום ה-12 מתוך 14. בהמשך הוסיף להידרדר מצבה של הקבוצה והיא ירדה חזרה לליגה השנייה בתום העונה.
עוד לפני סוף העונה מצא נוגס קבוצה חדשה בליגה הספרדית, והוא הפך למאמנה של אספניול, קבוצה נוספת מהעיר ברצלונה, בפברואר 1950. אספניול הייתה בתחתית הטבלה באותה עונה אך הצליחה להישאר בליגה הראשונה, לאחר שסיימה את העונה במקום ה-11. נוגס הוביל את הקבוצה במשך שתי עונות נוספות, כשהיא מסיימת במרכז טבלת הליגה. בגביע הספרדי הודחה אספניול כבר בסיבוב הראשון בשתי עונות אלה. בקיץ 1952 עזב את אספניול ועבר לאמן את ספורטינג חיחון, קבוצה נוספת מהליגה הראשונה בספרד. בעונתו הראשונה שם הדריך את חיחון למקום ה-7, אך בעונה הבאה הידרדר מצבה של הקבוצה ונוגס פוטר בפברואר 1954, כשהקבוצה במקום האחרון. בתום העונה ירדה ספורטינג חיחון לליגה השנייה. בדצמבר 1954 התמנה למאמנה של ליידה, ששיחקה אז בליגה השנייה. נוגס אימן את ליידה עד סוף העונה, בה הגיעה למקום ה-10. היה זה תפקיד האימון האחרון שעסק בו.
תארים > כשחקן

אליפות קטלוניה (5): 1930, 1931, 1932, 1935, 1936
תארים > כמאמן

הגביע הספרדי (1): 1941/42
הערות שוליים

↑  11-1, באתר בארסה מאניה, 16.6.2015
↑  ריאל מדריד, עונת 1947/1948 באתר BDFutbol
| ‏‏נבחרת ספרד‏ - מונדיאל 1934 |
| --- | --- | --- |
|   בוסק |   קמפנאל |   צ'אצ'ו |   סילאורן |   סיריאקו |   פדה |   גורוסטיקה |   אילריו |   איראראגורי |   לפואנטה |    לאנגרה |   לקווה |  מרקולטה |   מרין |  מוגרסה |  נוגס |  קינקוסס |  רגיירו |  סולה |  ונטולרה |  סבלו |  זאמורה | מאמן: גארסיה סלסר  |   בוסק |   קמפנאל |   צ'אצ'ו |   סילאורן |   סיריאקו |   פדה |   גורוסטיקה |   אילריו |   איראראגורי |   לפואנטה |    לאנגרה |   לקווה |  מרקולטה |   מרין |  מוגרסה |  נוגס |  קינקוסס |  רגיירו |  סולה |  ונטולרה |  סבלו |  זאמורה | מאמן: גארסיה סלסר  | ספרד |
חליל פאן

חליל פאן
חליל פאן (באנגלית: pan flute) הוא כלי נגינה עתיק ממשפחת כלי הנשיפה מעץ אשר מורכב מעשרה צינורות עץ או יותר, פתוחים מצד אחד וסתומים מהצד שממול, באורכים שונים, המחוברים זה לזה ומסודרים בצורה אנכית. לחליל וריאציות שונות, והשימוש בו נפוץ ברומניה, אוקראינה, דרום אמריקה, סין, קוריאה ועוד. עשוי לרוב מחזרן או לחלופין מעבקנה  או מקנה מצוי. אך לעיתים עשוי להיות גם מחומרים אחרים שכוללים מתכת, פלסטיק ושנהב.
חליל פאן 10 שלבים
לאו רוחאס
במיתולוגיה היוונית

שמו של החליל לקוח מן המיתולוגיה היוונית, על שמו של פאן, אל הרועים, המוזיקה, הטבע והשעשועים. על פי המיתולוגיה, פאן התאהב בנימפה סירינקס (אנ') אך זו לא רצתה אותו ופנתה לאלים לעזרה. על מנת להרחיק את פאן מהנימפה, הפכו אותה האלים לקנה. פאן, באבלו, חתך את הקנה לחלקים באורכים שונים ויצר מהם את החליל שנקרא על שמו "חליל פאן". במקור היה החליל נקרא בשם "סירינקס" או "סירינגה", על שמה של סירינקס, הנימפה בה התאהב האל.
בתרבות

גיבור הרומן ״פיטר פן״, פרי יצירתו של הסופר ג’יימס מתיו ברי, מזוהה אף הוא עם כלי נגינה זה.
חצי האי סלנטו

| --- | --- |

העיר העתיקה של גליפולי (אנ'), נפת לצ'ה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  פוליה פוליה
 קואורדינטות:  40°20′00″N 18°00′00″E﻿ / ﻿40.333333333333°N 18°E﻿ / 40.333333333333; 18
 שטח:  5,486 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה איטליה
 אוכלוסייה:  1,481,171
 צפיפות:  288 תושבים/קמ"ר
  חצי האי סלנטו
 
חצי האי סלנטו (Salento) הוא האזור התרבותי, ההיסטורי והגאוגרפי בקצה הדרומי של האזור המנהלי של מחוז פוליה בדרום איטליה. מתואר לעיתים כ"עקב" של ה"מגף" האיטלקי. הוא מקיף את כל האזור המנהלי של נפת לצ'ה, חלק גדול מנפת ברינדיזי וחלק מזה של נפת טאראנטו.
היסטוריה

מספיה (מיוונית Μεσσαπία) היה שמו העתיק של אזור באיטליה המקביל במידה רבה לסלנטו המודרנית. אזור זה היה מיושב בעיקר על ידי המספים בתקופה הקלאסית.
גאוגרפיה

חצי האי סלנטו משתרע בין מפרץ טאראנטו במערב למיצר אוטרנטו במזרח, ובין הים האדריאטי מצפון לבין הים היוני מדרום. מבחינה גיאומורפולוגית מוגדר גבולו הצפוני של חצי האי סלנטו על פי "הסף המספי" (אי') – שקע קארסטי העובר לאורך קו טאראנטו–אוסטוני (אנ')–ברינדיזי. מצפון לשקע זה משתרעות הרמות הגירניות של ה"מורגה" (אנ').
האקלים הוא בדרך כלל ים תיכוני עם קיץ חם ויבש וחורף מתון וגשום המספק תנאים מתאימים לגידול זיתים, פירות הדר ועצי דקל. הטופוגרפיה השטוחה בדרך כלל והים שמסביב גורמים למזג אוויר סוער כל השנה.
החורף מתון וגשום כשהטמפרטורות בדרך כלל בסביבות 10–20 מעלות צלזיוס במהלך היום. רוחות מצפון מזרח יכולות לגרום לטמפרטורות נמוכות יותר למזרח חצי האי האיטלקי. שלג תועד רק בשנת 2017 אך הוא בדרך כלל נדיר מאוד בסלנטו.
כמו רוב דרום איטליה, הקיץ חם, יבש ושטוף שמש. בעוד שהים המקיף את סלנטו ממתן אותה מהחום הקיצוני שנחווה בפוג'ה ובזיליקטה, הטמפרטורות בקיץ גבוהות עם טמפרטורות שמגיעות מדי פעם ל-40 מעלות צלזיוס או יותר במהלך גלי חום. רוחות "שירוקו" (אנ') מדרום נושאות מדי פעם אבק וחול ממדבר סהרה לעיירות החוף של חצי האי סלנטו.
שפה

סלנטו, מנקודת מבט תרבותית ולשונית, אינה כוללת את העיר טאראנטו, שבה מדובר בניב טרנטינו (אנ').
בחצי האי מדוברים מספר ניבים נוספים. העיקרי בהם הוא ניב סלנטינו (Salentino) של השפה הסיציליאנית. ניב הלני ישן – גריקו (Griko) – מדובר גם בכמה עיירות בפנים הארץ המכונות על כן בשם "יוון הסלנטינית" (Grecìa Salentina).
ההשערה המקובלת ביותר על מקורו של הניב גריקו היא זו של הבלשנים גרהרד רוהלפס (אנ') וגאורגיוס האצידקיס (אנ'), לפיה שורשיו עתיקים ומגיעים לתקופת המושבות היווניות הקדומות (אנ') בדרום איטליה ובסיציליה במאה השמינית לפני הספירה. הניב הדרום איטלקי נחשב אפוא לשריד החי האחרון של היסודות היווניים שיצרו בעבר את יוון הגדולה.
עם זאת, ישנן השערות אחרות לפיהן הניב גריקו ייתכן ושימר כמה אלמנטים דוריים, אבל המבנה שלו מבוסס בעיקר על יוונית קוינה, כמו כמעט כל שאר הניבים היווניים המודרניים. לפיכך, יש לתאר את הניב גריקו בחצי האי סלנטו כצאצא בהשפעה דורית של יוונית ביזנטית המדוברת על ידי אלה שברחו מהאימפריה הביזנטית לאיטליה בניסיון להימלט מהאימפריה העות'מאנית. הרעיון שהדיאלקטים היווניים של דרום איטליה נגזרו היסטורית מיוונית של ימי הביניים הוצע לראשונה במאה התשע-עשרה על ידי הבלשן ג'וזפה מורוסי (Morosi).
תחבורה

שדות התעופה הבינלאומיים הקרובים ביותר הם אלה של ברינדיזי(אנ') ובארי(אנ').
כביש מהיר דו-נתיבי מחבר את סלנטו לבארי. קו הרכבת הראשי מסתיים בלצ'ה. מקומות אחרים מרושתים על ידי מסילות ברזל אזוריות.
מגדלי חוף

מגדלי החוף בסלנטו (אנ') הם מגדלי שמירה (אנ') לאורך חופי חצי האי שנועדו להגן מפני מתקפות ימיות של הסרצנים. המגדלים הראשונים נבנו ככל הנראה על ידי הנורמנים. המגדלים ההיסטוריים הנותרים הם ברובם מהמאות ה-15 וה-16, ורובם הרוסים.
תיירות

מערת צ'וֹלוֹ (Ciolo) שבנפת לצ'ה היא אחד מיעדי התיירות העיקריים.
פסטיבלי האוכל של סלנטו מציגים מאכלים מקומיים, מסורות בישול ותרבות מקומית. בין המאכלים המקומיים בולטת מנת הפסטה צ'יצ'רי א טריה. החגים הקהילתיים הללו הם על פי רוב אירועים המוניים.
תרבות להט"ב

סלנטו היא יעד מרכזי לחופשה עבור האוכלוסייה הגאה האיטלקית. קיץ ארוך וחם, קו חוף מגוון וחיי לילה תוססים מושכים קהל להט"ב.
מצעד הגאווה של סלנטו (אנ') נחגג מדי שנה.
ראו גם

מחנות העקורים בסלנטו
גלריה

נוף של טורה סנט'אנדריאה, חלק מחוף מלנדוגנו.
חוף 'ספקיולה קונקה', צפונית לעיר אוטרנטו (אנ')
חוף הים של סנטה מריה אל בניו
אחד ממגדלי החוף של סלנטו מן המאה ה-16
הערות שוליים

↑  G. Horrocks, Greek: A history of the language and its speakers, London: Longman. 1997. Ch. 4.4.3 and 14.2.3.
↑  "The Towers Of Salento in Apulia - South Italy". Nel Salento. נבדק ב-2009-08-17.
↑  "The vacances dans les Pouilles - Italy". נבדק ב-2005-01-10.
↑  "The beaches of Pouilles - Italy". נבדק ב-2018-06-20.
↑  "Puglia's sagre food festivals". The Big Gay Podcast from Puglia. נבדק ב-1 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Big Gay Puglia FAQ". The Big Gay Podcast from Puglia. נבדק ב-1 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553433805171  BNE: XX462617  BnF: cb11941273p (data)  LCCN: sh85116713  NKC: ge872777  SUDOC: 191941212  VIAF: 315126600   WorldCat (עם VIAF): 315126600
יואב ורדי

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1944 (בן 80) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
יואב ורדי (נולד ב-4 באפריל 1944) הוא משורר, חוקר ומרצה בהתנהגות ארגונית וניהול משאבי אנוש. פרופסור בדימוס בחוג ללימוד עבודה באוניברסיטת תל אביב.