stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה חשאי
ביוגרפיה

חשאי נולד בעיר א-דאלע (אנ') בירת מחוז א-דאלע שבתימן. עלה לארץ ישראל עם משפחתו זמן קצר לאחר לידתו. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון טשרניחובסקי בנתניה. בגיל 17 התקבל ללימודים באקדמיה בצלאל, אך הוריו מנעו ממנו לממש את לימודיו. בשנים 1953–1961 שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים והשתחרר בדרגת רב-סרן. לחם במלחמת לבנון הראשונה במסגרת שירות המילואים, על אף היותו באותה תקופה חבר הכנסת.
בשנת 1961 הצטרף חשאי למפא"י והחל לפעול במסגרתה. לאורך השנים הוא כיהן כמנהל מחלקת יוצאי תימן, מנהל המחלקה המוניציפלית ומשך 15 שנים יושב ראש האגף המוניציפלי. בשנת 1980 הוא נכנס לכנסת התשיעית במקומו של יגאל אלון. כהונתו נמשכה לאורך הכנסת העשירית ובשנות חברותו בכנסת הוא היה חבר ועדת הכספים, ועדת הכנסת וועדת הפנים ואיכות הסביבה. שימש סגן יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית.
לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים היה חשאי מנכ"ל תאטרון מחול ענבל" והתמסר לתחביבו כצלם. בתחביב זה עסק מנעוריו ובשנות ה-50 הקים מעבדת צילום בביתו. בין מוריו בתחום נמנו רודי ויסנשטין ויעקב בורנשטיין. במהלך השנים הוצגו תצלומיו ביותר ממאה תערוכות צילום, ובעבור פועלו הוענק לו פרס ארגון הצלמים הבינלאומי (FIAP) (אנ'). כיום הוא מכהן, בהתנדבות, כיושב ראש "העמותה לאמנות הצילום תל אביב-יפו" ויושב ראש "העמותה הארצית לאמני הצילום בישראל", המאגדת כ-13 מועדוני צילום בארץ.
במהלך השנים השלים תואר ראשון במדעי המזרח ואפריקה ובפילוסופיה כללית באוניברסיטת תל אביב, תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ושנת לימודים לתואר שלישי באוניברסיטה העברית.
בשנת 2023, הוציא את ספרו "אפשר גם אחרת", אוטוביוגרפיה על חייו החל מלידתו בתימן ועד היום.
מפרסומיו

שיקום למופת, 1992 (עורך ראשי).
אפשר גם אחרת, 2023 (כתב).
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏"גנץ הפשיל את המכנסיים והלך לנתניהו": חה"כ לשעבר יהודה חשאי שובר שתיקה, באתר מעריב אונליין, 18 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435833505171  VIAF: 235595050   WorldCat (עם VIAF): 235595050 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברי הכנסת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוברט גוף

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1870 לונדון, האימפריה הבריטית בריטניה
 פטירה:  18 במרץ 1963 (בגיל 92) לונדון, האימפריה הבריטית בריטניה
 מקום קבורה:  קמברלי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  איטון קולג'  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 בן או בת זוג:  Louisa Nora Lewis (22 בדצמבר 1898–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Myrtle Eleanore Gough, Joyce Gough, Audrey Anne Gough, Lewes Gough, Denise Marguerite Gough 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1888–1922 (כ־34 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפרשים ה-2   מפקד הדיוויזיה ה-7   מפקד הקורפוס ה-1   מפקד הארמייה החמישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבורים השנייה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט אביר הצלב הגדול של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש   אביר מפקד של המסדר הוויקטוריאני המלכותי
 
סר יוברט דה לה פור גוף (באנגלית: Sir Hubert de la Poer Gough; 12 באוגוסט 1870 - 18 במרץ 1963) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה החמישית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

גוף נולד ב-12 באוגוסט 1870, לגנרל צ'ארלס ג'ון סטנלי גוף והרייט אנסטסיה דה לה פור, בתו של ג'ון ויליאם, ברון דה לה פור. בשנת 1888 התגייס גוף לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט נושאי הרומח ה-16 של המלכה. בשנת 1894 הועלה גוף לדרגת קפטן, ובשנים 1897–1898 השתתף במבצע טירה להגנת מעבר ח'ייבר. במהלך מלחמת הבורים פיקד גוף על כוח פרשים, ואף קיבל דרגת כבוד של לוטננט קולונל. בשנת 1901 ספג גוף תבוסה בקרב נהר בלאד פרוט, ואף נפצע במהלכו, אולם כישלון זה לא הפריע להמשך התקדמותו. לאחר המלחמה מילא גוף תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1907 מונה למפקד רגימנט נושאי הרומח ה-16 של המלכה. בשנת 1911 הועלה גוף לדרגת בריגדיר, ומונה למפקד חטיבת הפרשים ה-3. באביב 1914 הודיע גוף שבמקרה שייאלץ לפעול כנגד מתנדבי אלסטר, יתפטר מהצבא, ובעקבות כך הושעה מתפקידו.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חזר גוף לתפקידו כמפקד חטיבת הפרשים ה-3, ונשלח יד עם דיוויזיית הפרשים בפיקודו של אדמונד אלנבי לצרפת. גוף השתתף עם חטיבתו בקרבות מונס, לה קאטו, המארן והאן. בספטמבר 1914 הועלה גוף לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-2, ולחם עמה בקרב איפר הראשון. באפריל 1915 מונה גוף למפקד הדיוויזיה ה-7, וביולי אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-1, עמו לחם בקרב לוס. ביולי 1916 מונה גוף למפקד ארמיית העתודה, ופיקד עליה במהלך הקרב על הסום, ובאוקטובר שונה שמה של ארמיית העתודה לארמייה החמישית. הארמייה לחמה בקרב אנקר, בקרב אראס, ובקרב איפר השלישי. באביב 1918 ספגה הארמייה את עיקר המהלומה הגרמנית במבצע מיכאל, שהיה חלק ממתקפת האביב הגרמנית, וכתוצאה מכך פוטר גוף מתפקידו.
ביוגרפיה > אחריתו

בשנת 1919 מונה גוף לראש המשלחת הבריטית למדינות הבלטיות, ובשנת 1922 פרש מהצבא. בין השנים 1936–1943 היה גוף קולונל הכבוד של רגימנט נושאי הרומח ה-5/ה-16 המלכותי של המלכה. בשנת 1939 חזר גוף לצבא, ושירת במשמר המולדת עד לשנת 1942.
גוף מת בביתו שבלונדון מדלקת ריאות ב-18 במרץ 1963, והשאיר אחריו 4 בנות.
הערות שוליים

↑  המתקפה הבריטית הגדולה האחרונה במהלך הקרב על הסום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289360605171  PLWABN: 9810675069705606  BnF: cb11286306n (data)  GND: 121442861  ISNI: 0000 0000 4405 3260  LCCN: nb98008986  NTA: 067782124  SNAC: w6198cd6  SUDOC: 135796792  TePapa: 33925  VIAF: 49218999   WorldCat (עם VIAF): 49218999
טרטומה בעצם הזנב

| --- | --- |
 תחום:  אונקולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  281850 
 
טרטומה בעצם הזנב (SCT) היא סוג של גידול, שמתפתח בבסיס עצם הזנב, שמקורו, כפי הנראה, במעי הפרמיטיבי של העובר (the primitive streak). טרטומה בעצם הזנב היא גידול שפיר ב-75% מהמקרים, ממאיר ב-12% מהמקרים, והשאר נחשבים כ"טרטומה לא בוגרת" שמכילה תכונות של גידול שפיר וגידול ממאיר. טרטומות שפירות מופיעות לרוב בילדים צעירים מגיל 5 חודשים, בילדים יותר מבוגרים נפוצה יותר הטרטומה הממאירה. שלישיית קוררינו, הנובעת ממוטציה בגן MNX1, מגדירה בין היתר גם את התופעה של הטרטומה בעצם הזנב מורכבת משלושה דברים:
מסה פרה סקרלית (סמוך לעצם העצה). בדרך כלל טרטומה בוגרת או מנינגוצלה קדמי.
פגם אנורקטלי (חיבור החלחולת לפי הטבעת).
פגם ביצירה של עצם הסאקרום (sacral dysgenesis)
התפתחות היסטורית

שכיחות הטרטומות היא 1:35,000 לידות חי, נחשבת לגידול הנפוץ ביותר המופיע בילודים. רוב הטרטומות מאובחנות בתינוקות וילדים, אבל יש דיווחים על אבחנה גם במבוגרים, והעלייה בבדיקות האולטרסאונד השגרתיות בהריון העלתה משמעותית את מספר העוברים המאובחנים. כמו טרטומות אחרות גם זו יכולה להגיע לממדים גדולים מאוד, לעיתים אף גדולים יותר משאר גופו של העובר.
SCT הוא הסוג הנפוץ ביותר של גידולי תאי נבט (germ cell tumors), שפירים או ממאירים, המאובחנים בילודים, תינוקות וילדים צעירים עד גיל 4. הגידול נפוץ יותר בבנות מאשר בבנים ביחס של 3:1 ואף 4:1.
מבחינה היסטורית קיימים שני דפוסים קליניים של טרטומות הקשורים לשלושה מרכיבים:
גיל הילד
מיקום הגידול
סיכוייו להיות ממאיר.
עם התקדמות בדיקות האולטרסאונד הטרום לידתיות מתפתח דפוס קליני שלישי.
גידולים עובריים - נצפים במהלך בדיקות אולטרסאונד טרום לידתיות, עם או ללא תסמינים אימהיים. SCT שמאובחנים באולטרסאונד שיגרתי נוטים להיות קטנים וחיצוניים לגמרי או חלקית. לא קל לאבחן טרטומה פנימית, אלא אם היא גדולה מספיק כדי להסיט את שלפוחית השתן העוברית ואיברים נוספים ממיקומם הנורמלי. אבל טרטומה גדולה בדרך כלל תייצר תסמינים אימהיים שיצריכו בדיקת אולטרסאונד מכוונת.
גידולים של היילוד, תינוקות וילדים צעירים - ביילודים בדרך כלל מופיעים בלידה כמסה בולטת מאזור עצם העצה, והם בדרך כלל טרטומה בוגרת או לא בוגרת. גידולים בתינוקות וילדים צעירים יופיע כמסה מישושית באזור הסקרופלביק (sacropelvic) הלוחץ על שלפוחית השתן או החלחולת. גידולים אגניים אלה הם בעלי סבירות גבוהה יותר לממאירות. במחקר אחד נמצא כי שיעור הגידולים הממאירים היה 48% בנקבות ו-67% בזכרים שאובחנו מעל גיל חודשיים, בהשוואה לשיעור של 7% בנקבות ו-10% בזכרים שאובחנו לפני גיל חודשיים. מיקום אגני של הגידול הראשוני דווח כגורם מנבא שלילי, כנראה בשל שיעור גבוה יותר של כריתה לא שלמה.
גידול בילדים גדולים ומבוגרים - לעיתים איבחון שגוי של סינוס פילונידלי (בגב התחתון), או שמאובחן במהלך בדיקה רקטלית.
אבחנה

בבדיקת אולטרסאונד טרום לידתית, SCT עם מרכיב חיצוני עשוי להיראות כשק מלא נוזל או כגוש מוצק הבולט מגוף העובר. SCT עובריים בעלי מרכיב פנימי בלבד עשויים להתפספס אם הם קטנים. אבחנה, או לפחות חשד של SCT פנימי, אפשרית כאשר שלפוחית השתן העוברית מוסטת מעמדתה התקינה בשל דחיקת איברים אחרים על ידי הגידול.
בזמן הלידה, ההופעה הרגילה של SCT היא כגוש נראה, או כמסה מתחת לעור מעל חריץ הישבן. גם אם היא לא נראית לעין, לעיתים ניתן למשש אותה; לעיתים כמו ביצה שלוקה. בSCT קטן הנמצא כולו בתוך הגוף עלול לא להיות מאובחן במשך שנים עד שיגדל מספיק כדי לגרום כאב, עצירות ותסמינים אחרים של מסה גדולה באגן, או עד שהוא מתחיל להתפשט מחוץ לאגן. אפילו SCT גדולה יחסית עלולה להתפספס אם היא פנימית, כי האגן הגרמי מסתיר ומגן עליה. גידולים מדיאסטינליים (של בית החזה) כולל טרטומות, מוסתרים באופן דומה ומוגנים על ידי כלוב הצלעות.
חלק מהSCT אצל ילדים מתגלות כאשר הילד מתחיל לדבר (סביב גיל שנתיים), ומתלונן על כאבים בישבן או צורך להתפנות כשמושיבים אותו.
SCT קטנות עם מרכיב חיצוני המאובחנות באולטרסאונד טרום לידתי או בלידה לעיתים מאובחנות בטעות כספינה ביפידה. בעיקר קשה להבחין בין SCT ציסטי, לבין מילוציסטוצלה באותו אזור (myelocystocele) לאבחנה מדויקת יותר מומלץ MRI.
טיפול

הטיפול הראשוני המועדף הוא הסרה כירורגית מלאה. הגישה העדיפה לגידול קטן הוא דרך הנקבים (פרינאום). גידול גדול לעיתים דורש שילוב של כניסה דרך הבטן. ההסרה צריכה לכלול את עצם הזנב, ולעיתים גם חלק מעצם העצה. הניתוח חייב לכלול חיבור מחדש של השרירים והרצועות שהיו מחוברים לעצם הזנב, כדי לשחזר את אזור הנקביים האחורי על מנת למנוע סיכון מוגבר לבקע.
הסיווג המורפולוגי של SCT מתבצע לפי ההתפשטות היחסית בגוף ומחוצה לו:
אלטמן סוג I. כל הגידול מחוץ לגוף, לעיתים מחובר לגוף רק על ידי גבעול צר
אלטמן סוג II — הגידול ברובו מחוץ לגוף.
אלטמן סוג III — הגידול ברובו בתוך הגוף.
אלטמן סוג IV — כל הגידול בתוך הגוף, (ידוע גם כ-presacral teratoma או retrosacral teratoma)
סיווג אלטמן משמעותי בהקשר של ניהול הלידה, גישה כירורגית וסיבוכים. מעקבי אולטרסאונד ו-MRI של עוברים בתוך הרחם הראו כי סיווג אלטמן יכול להשתנות עם הזמן. ככל שהגידול גדל, הוא יכול להידחק בין איברים אחרים ודרך הנקביים לשטח פני הגוף, בו הוא נראה כמו בליטה המכוסה רק על ידי עור. לעיתים, בליטת הגידול נעלמת בהמשך.
כמו כל טרטומה, גם לSCT יש פוטנציאל ממאירות, ולכן דורשת מעקב ארוך טווח על ידי אונקולוג.
טיפול > ניהול של עובר עם SCT

רוב הטרטומות דורשות מעקב בלבד בשלב העובר. לרוב משתמשים בעץ ההחלטות הבא:
ביצוע סקירת מערכות הכוללת אקו לב עובר וזרימות
במקרה של אי ספיקת לב, הגדלת שיליה, הידרופס:
אם העובר לא בשל - הפסקת הריון או התערבות עוברית
אם העובר בשל - ניתוח קיסרי דחוף.
במקרה של אולטרסאונד תקין - מעקב מוניטור (NST), פרופיל ביופיזיקלי (BPP) ותכנון לידה:
אם מתפתחים ממצאים, חזור לחלק העליון של עץ ההחלטות.
אם SCT מעל 5–10 ס"מ או מתפתח ריבוי מי שפיר - ניתוח קיסרי בשבוע 37.
אם SCT קטן וללא סיבוכים, יש לאפשר לידה וגינלית ספונטנית במועד.
הסיבוכים כוללים תסמונת המראה אימהית (maternal mirror syndrome), ריבוי מי שפיר, ולידה מוקדמת. לניהול כושל, הכולל התערבות מוקדמת או מאוחרת מדי, עלולות להיות השלכות חמורות
מחקר רטרוספקטיבי קטן על 9 תינוקות עם SCT גדול מ-10 ס"מ הראה הישרדות מעט גבוהה יותר בתינוקות שנותרו ברחם מעט יותר זמן.
במקרים רבים, עובר עם SCT קטן (מתחת ל-5 או 10 ס"מ) ניתן ליילד בלידה רגילה.
לפני עידן הזיהוי הטרום לידתי, וכפועל יוצא הניתוחים הקיסריים המתוכננים, 90% מהתינוקות שאובחנו עם SCT נולדו במועד.
טיפול > ניהול של SCT במבוגרים

SCT הם נדירים מאוד אצל מבוגרים, בדרך כלל גידולים אלה הם שפירים, עם פוטנציאל ממאירות נמוך מאוד. הערכת פוטנציאל הממאירות מבוססת על העובדה שמכיוון שהגידול היה קיים במשך עשרות שנים לפני אבחונו, ללא התמרה סרטנית, יש לו פוטנציאל נמוך עד אפסי להפוך להיות ממאיר בהמשך. מסיבה זו, וכן בשל העובדה שכריתת עצם הזנב אצל מבוגרים מהווה סיכון גדול יותר מאשר אצל תינוקות, המנתחים מעדיפים לא להסיר את עצם הזנב במבוגרים. ישנם דיווחי מקרה עם תוצאות טובות.
סיבוכים

סיבוכים אימהיים הריוניים עשויים לכלול תסמונת ראי.
סיבוכים אימהיים מילדותיים עשויים לכלול ניתוח קיסרי, או לידה נרתיקית עם דיסטוציה מכנית (dystocia).
סיבוכים של אפקט מסה בSCT גדול עלולים לכלול דיספלסיה של מפרק הירך, חסימת מעי, חסימה בדרכי השתן, הידרונפרוזיס (hydronephrosis) והידרופס פטאליס. אפילו SCT קטן יכול לגרום לסיבוכים של אפקט מסה, אם הוא פרה סקרלי (אלטמן סוג IV).
הידרונפרוזיס עוברי חמור עלול לפגוע בהתפתחות הריאות. גם פי הטבעת עלול להיות חסום ( imperforate anus).
סיבוכים מאוחרים יותר של אפקט המסה או הניתוח עלולים לכלול שלפוחית שתן נוירוגנית, או צורות אחרות של אי שליטה בשתן, אי שליטה במתן צואה, ובעיות כרוניות נוספות הנובעות מנזק או פגיעה טוטאלית בעצבים ושרירים בתוך האגן. הסרת עצם הזנב עלולה לגרום לסיבוכים נוספים. בסקירה אחת שכללה 25 חולים, הסיבוך השכיח ביותר היה מראה לא מושלם של הצלקת הניתוחית.
סיבוכים > תופעות מאוחרות

שני סוגים: השלכות של הגידול עצמו, והשלכות של הטיפול, בעיקר הניתוח.
אם לא מסירים את עצם הזנב, הסיבוכים כוללים הישנות של הטרטומה וסרטן גרורתי.
ממאירויות מאוחרות - אדנוקרצינומה - בדרך כלל מערבות כריתה לא שלמה של עצם הזנב.
אף על פי שהנכות התפקודית לאחר הטיפול שכיחה, מחקר השוואתי קטן מצא הבדל לא מובהק בין שורדי SCT לקבוצת ביקורת תואמת.
במקרים נדירים, אישה שעברה טיפול בSCT תאלץ ללדת בניתוח קיסרי בשל צלקות אגניות.
ראו גם

טרטומה
גידול ממאיר
גידול שפיר
עצם הזנב
עצם העצה
יאבור

יאבור (פולנית: Jawor; גרמנית: Jauer) היא עיירה בצפון-מזרח פרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. בעיירה ניתן למצוא כנסיית שלום פרוטסטנטית. היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2001. "טירת יאבור" נמצאת ביאבור. יאבור הוא השם הפולני לעץ השקמה.
היסטוריה

החפירות הארכאולוגיות מוכיחות שתחילת ההתיישבות באזור הייתה בתקופה הנאוליתית, כ-5000 שנים לפני הספירה. לתקופה זו עד 500 לפנה"ס מוקדשת תערוכה במוזיאון ביאבור. בשלהי ימי הביניים, יאבור הייתה יישוב סלאבי שהשתייך לשושלת פיאסט. בשנת 1203 פרצה שרפה בעיירה שכילתה בה לגמרי את כל בתי העץ. האזכור הראשון של יאבור הוא במסמך מ-1242 שמקורו בלשכתו של הנסיך בולסלב השני. בשנת 1274, כשנוצרה דוכסות יאבור, העיירה הפכה לבירתה. בשנת 1240 גורשה הקהילה היהודית של יאבור. בעקבות מלחמות שלזיה (1740-1763) הפכה יאבור לחלק מפרוסיה.
גאוגרפיה

יאבור שוכנת בפרובינציית שלזיה תחתית ובמחוז יאבור. נכון לשנת 2007 בעיירה יש שטח של 18.8 קמ"ר, ובו: 66% קרקע חקלאית ואינו מיוער. שטח העיירה הוא 3.23% מכלל המחוז.
דמוגרפיה

אוכלוסייה בעיירה לפי מין:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | גברים | נשים | סה"כ |
| אוכלוסייה | 11,524 (48.1%) | 12,413 (51.9%) | 23,937 (100%) |
| צפיפות | 613 | 660.3 | 1,273.2 |
אוכלוסייה בעיירה לפי תאריך:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 31/12/2007 | 30/6/2010 | 31/3/2011 |
| מספר התושבים | 24,120 | 23,820 | 24,340 |
ערים תאומות

צ'כיה טורנוב, צ'כיה
גרמניה ניסקה, גרמניה
אוקראינה ברדיצ'ב, אוקראינה
איטליה רוזטו דלי אברוצי, איטליה
פולין נייפולומיצה, פולין
גלריה

בניינים ביאבור
כיכר השוק
רחוב מגורים
בניין התיאטרון העירוני
כנסייה ברחוב מרצ'ין
ראו גם

כנסיות השלום
הערות שוליים

↑  Baza Demografia: Stan ludności 2014, Ludność stan w dniu 30 VI, Ludność według płci i miast, Dolnośląskie
↑  נכון ל-31 בדצמבר 2013,במרכז הסטטיסטי
↑  אוכלוסייה לפי עיר
↑  אוכלוסייה. גודל ומבנה על ידי חלוקה טריטוריאלית. נכון ליום 30 ביוני 2010.
↑  המשרד הסטטיסטי המרכזי, אוכלוסייה בעיריות. הלשכה הסטטיסטית המרכזית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564910705171  GND: 4242375-2  LCCN: n88266383  MusicBrainz: eef70c80-8286-4776-a56e-1def26e86ff9  NKC: xx0118923  VIAF: 144361090   WorldCat (עם VIAF): 144361090
יחסי אוזבקיסטן–וייטנאם

| יחסי אוזבקיסטן–וייטנאם |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: וייטנאם


אוזבקיסטן: וייטנאם
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 331,210
אוכלוסייה
36,534,946: 101,141,305
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 429,717
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 4,249
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה סוציאליסטית חד מפלגתית

יחסי אוזבקיסטן–וייטנאם הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אוזבקיסטן והרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם.
במשך מספר שנים הכשיר אוזבקיסטן מומחים לווייטנאם. מומחים מוסמכים בתחומי האנרגיה, בנייה, אוטומציה והנדסת מחשבים, הידרוגאולוגיה, גאולוגיה הנדסית, רפואה, משפטים, לימודי מזרח, חקלאות וטיוב אדמה. ב-22 בדצמבר 1995 הוקמה החברה לידידות אוזבקיסטן–וייטנאם.
יבגני לפינסקי

יבגני ולנטינוביץ' לפינסקי (באוקראינית: Євген Валентинович Лапинський; ‏23 במרץ 1942 – 29 בספטמבר 1999) היה שחקן כדורעף יהודי-סובייטי יליד אוקראינה, אלוף אולימפי, זכה בשתי מדליות אולימפיות, מדליית זהב (מקסיקו סיטי 1968) ומדליית ארד (מינכן 1972), עם נבחרת הכדורעף של ברית המועצות. מדליית ארד באליפות העולם (1966) ופעמיים ברציפות אליפות אירופה (1967 ו-1971).
ביוגרפיה

לפינסקי נולד בוורונז'.
ביוגרפיה > 1966 > מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בצ'כוסלובקיה בספטמבר 1966 הוא זכה במדליית ארד עם נבחרתו לאחר ניצחון ב-4 משחקים מתוך 7 בבית הגמר.
ביוגרפיה > 1967 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בטורקיה בנובמבר 1967 זכה במדליית זהב.
ביוגרפיה > 1968 > מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה במדליית זהב בטורניר הכדורעף לאחר שנבחרתו ניצחה ב-8 משחקים והפסידה במשחקה הראשון לנבחרת ארצות הברית. הוא שיחק בכל תשעת המשחקים. לצידו שיחק היהודי גאורגי מונדזולבסקי.
ביוגרפיה > 1971

באליפות אירופה שנערכה באיטליה בסוף ספטמבר 1971 זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב לאחר ניצחון במשחק הגמר 3–0 על צ'כוסלובקיה.
ביוגרפיה > 1972 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה במדליית ארד בטורניר הכדורעף לאחר ניצחון 3–0 על בולגריה במשחק על מדליית הארד. בשלב חצי הגמר נבחרתו הפסידה לגרמניה המזרחית 1–3. הוא שיחק בארבעה משחקים מתוך שבעה משחקים.
נפטר באודסה, אוקראינה ב-29 בספטמבר 1999.
יוליה רובינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בת 56 בערך) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
יוליה רובינסקי (נולדה ב-1968) היא נבלאית ישראלית המכהנת כנגנית הנבל הראשית בתזמורת הפילהרמונית הישראלית משנת 2003.
ביוגרפיה

נולדה בסנט פטרסבורג ולמדה בבית הספר המיוחד למוזיקה. היא סיימה את לימודיה לתואר שני באקדמיה למוסיקה על שם רימסקי קורסקוב בסנט פטרסבורג. ב-1988 זכתה בתחרות הנבל הלאומית במוסקבה.
מאז עלייתה לישראל ב-1991 רכשה לה מקום מרכזי על בימות הקונצרטים בארץ, והיא מופיעה לעיתים קרובות במסגרת אנסמבל מוזיקה נובה.
השתתפה בפסטיבל כפר בלום, פסטיבל משגב ופסטיבל אבו גוש, ומרבה בנגינת מוזיקה קאמרית בהרכבים שונים.
הופיעה כסולנית עם התזמורות החשובות בישראל, לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית. כמו כן ערכה סיורי קונצרטים בארצות הברית ואמריקה הדרומית, סינגפור ותאילנד, קייב וסופיה.
בשנת 2002 זכתה בפרס ראש הממשלה לביצוע יצירה ישראלית.
בשנת 2016 מונתה למנהלת המוזיקלית של תחרות הנבל הישראלית הבינלאומית.
הערות שוליים

↑  הפסטיבל ה-4 למוזיקה קאמרית הפסטיבל הרביעי למוזיקה קאמרי, באתר הארץ, 27 בפברואר 2018
↑   חגי חיטרון, לנקה פטרוביץ' — הזוכה בתחרות הנבל הישראלית הבינלאומית ה–20 , באתר הארץ, 27 באוקטובר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יובל סטוניס

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1983 תל אביב-יפו, ישראל 
 פטירה:  12 בינואר 2021 (בגיל 37) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  2007–2021 (כ־14 שנים) 
 מקום לימודים:  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 פרסים והוקרה:  פרס השחקן הראשי הטוב ביותר פסטיבל עכו (2018) פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל חיפה הבינלאומי להצגות ילדים (2011)
 פרופיל ב-IMDb
 
יובל סטוניס (2 במאי 1983 – 12 בינואר 2021) היה שחקן, במאי וקומיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

סטוניס נולד ב-2 במאי 1983 בתל אביב.
בבגרותו למד בסטודיו למשחק על שם ניסן נתיב, ומשם עבר לשחק בתיאטרון גשר בתל אביב-יפו.
לאחר מכן שיחק במופעים רבים עם תיאטראות שונים, כגון תיאטרון הקיבוץ ותיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. כעבור זמן קצר כיכב בהצגות מוכרות, כגון "שוליית הקוסם" (תיאטרון מופע), רומיאו ויוליה (תיאטרון תמונע) ותיבת נח (תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער). עם הזמן עבר לשחק גם בתוכניות טלוויזיה לילדים.
בשנים 2007–2009 שיחק בקומדיית המצבים "המובילים" בתפקיד האח הבכור תומר דגני באחת מתוך שלוש הדמויות הראשיות, לצד בן פרי וליאת הר לב. סטוניס היה עתיד לגלם את אותה דמות גם בעונה הרביעית של הסדרה, אך עקב מותו של קלים קמנקו, שגילם את דמותו של ואלרי בסדרה, התבטלה העונה הרביעית, וכל אחד משחקני הסדרה התפזרו איש איש לדרכו.
הוא המשיך לשחק מספר שנים בתפקידים קטנים ותפקידי אורח בערוץ הילדים, כגון דמותו של עודד רז בסדרה "גאליס" ודמותו של ירון ארזי בסדרה "השועלים".
בשנת 2010 ביים ושיחק בסרט הקצר "האיש שלא ידע לצחוק" בשיתוף עם מגמת הקולנוע של בית ספר תלמה ילין. הסרט הועלה ליוטיוב וגם הוקרן בפסטיבל הסרט הצעיר בחיפה[דרוש מקור].
בשנת 2011 גילם את דמות הפושע (אחת משתי הדמויות היחידות) בסרט הפסיכולוגי "מציאות 01". באותה השנה שיחק בהצגה "החופש לזוז" שכתבה גדעונה רז. ההצגה זכתה בפסטיבל תיאטרון קצר, וסטוניס זכה אף בקטגוריית שחקן השנה על תפקידו בהצגה.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 שיחק סטוניס בכמה פרסומות, בהן פרסומות של תנובה, דיוטי פרי נתב"ג ועוד.
בשנת 2018 השתתף בהצגה "דרקונים וזונות" בפסטיבל עכו, ובה זכה בתואר השחקן הטוב ביותר. בשנת 2020 גילם את דמותו של קובי בסדרה "אנדרדוגס" מבית Yes.
בחודש מאי 2020 הודיע סטוניס כי בפברואר אובחן עם סרטן הקיבה. הוא נפטר ממחלתו ב-12 בינואר 2021 בגיל 37 בלבד.
פילמוגרפיה > סדרות

המובילים – בתפקיד תומר דגני.
נויורק – בתפקיד מוס.
השועלים – בתפקיד ירון ארזי.
המועדון של לוגי – בתפקיד תומר דגני
גאליס – בתפקיד עודד רז (הופעת אורח)
פילמוגרפיה > סרטים

מציאות 01 – בתפקיד הפושע
האיש שלא ידע לצחוק – בתפקיד הראשי
פילמוגרפיה > מחזות והצגות > תיאטרון אורנה פורת

"הניצחון הסופי"
"שרלוק הולמס"
"מוזיקה של אגדה"
"תיבת נח"
פילמוגרפיה > מחזות והצגות > תיאטרון המדיטק

"ילדיסקו"
פילמוגרפיה > מחזות והצגות > תיאטרון מופע

"שוליית הקוסם"
פילמוגרפיה > מחזות והצגות > תיאטרון תמונע

"רומיאו ויוליה"
"קומיקזה" (לצד דביר בנדק)
הערות שוליים

↑  מופעים לילדים, הצגות לילדים - שוליית הקוסם, באתר www.habama.co.il
↑  רומיאו ויוליה, באתר www.tmu-na.org.il
↑  מופעים לילדים, הצגות לילדים - תיבת נח (אורנה פורת), באתר www.habama.co.il
↑  סרטו של יובל סטוניס, האיש שלא ידע לצחוק | יוטיוב
↑  מציאות 01, באתר www.ishim.co.il
1 2  שגיא בן נון‏, "היה מוכשר בטירוף": השחקן יובל סטוניס מת מסרטן בגיל 37, באתר וואלה, 12 בינואר 2021
יוהאן קרמר

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1883 Stelberg, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 בינואר 1965 (בגיל 81) מינסטר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה המערבית, גרמניה הנאצית, הרייך הגרמני 
 השכלה:  אוניברסיטת היידלברג  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 מעסיק:  אוניברסיטת מינסטר 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
יוהאן פול קרמר (בגרמנית: Johann Paul Kremer‏; 26 בדצמבר 1883 – 8 בינואר 1965) היה פרופסור לאנטומיה ולגנטיקה האנושית באוניברסיטת מינסטר שהצטרף לשורות הוורמאכט ב-20 במאי 1941. הוא גם היה קצין באס אס ורופא מחנה אושוויץ בזמן מלחמת העולם השנייה, מיום 30 באוגוסט 1942 עד יום 18 בנובמבר 1942.
היה חבר במפלגה הנאצית וביצע ניסויים באסירי מחנה אושוויץ בירקנאו. נידון למוות במשפט אושוויץ הראשון, אך עונשו הומר לאחר מכן למאסר עולם והוא שוחרר מהכלא בשנת 1958.
קרמר נודע לשמצה בשל יומנו האישי, הוא הכיל רישומים יומיומיים על מעשי רצח ואכזריות של המתה בגז ואקציות נוספות.
"5 בספטמבר 1942: בבוקר נכחתי באקציה מיוחדת במחנה הריכוז לנשים; הנורא ביותר מכל הזוועות. אובר-שטורמפיהרר טילו צדק כשאמר לי שזהו תחתית התחתית. בערב לקראת שמונה נכחתי בפעילות מיוחדת ב"הולנד". בגלל נוהלי הקצבות המזון הם קיבלו חמישית ליטר של שנפס, 5 סיגריות, 100 גרם של סלמי ולחם, כל הגברים זעקו כדי לקחת חלק בפעולות כאלה. היום ומחר (יום ראשון) עבודה"[דרוש מקור].
חייו לפני אושוויץ

קרמר נולד בשטלברג. החזיק בדוקטורט ברפואה ובפילוסופיה ולמד גם מדעים מדויקים ומתמטיקה. הוא למד באוניברסיטאות בהיידלברג, שטרסבורג וברלין. קיבל את תוארו ברפואה בשנת 1919 ואת תוארו בפילוסופיה בשנת 1914. החזיק במשרות בכירות, ביניהן פרופסור בפקולטות לאנטומיה בבון ובמינסטר, אחראי על מחלות פנימיות בבית החולים העירוני של ברלין ועוד. בשנת 1929 נהיה לדוצנט לאנטומיה ובשנת 1936 נהיה לפרופסור מן המניין. ביומנו האישי החזיק שני מאמרי מחקר שחיבר בתחום התורשה וחקר התאים.
ניסויים רפואיים

הרופאים במחנות הריכוז לא הוצבו בהם כדי לטפל באסירי המחנות, אלא כדי ליצור את הרושם שקיים טיפול רפואי באסירים. בפועל, הם סייעו בפעולות ההשמדה, בררו בסלקציות מי מבין האסירים החדשים שהגיעו למחנה יישלח לעבודה ומי יישלח למוות, נכחו בהוצאות להורג וברציחות בגז, ערכו ניסויים רפואיים על האסירים, ובנוסף, חתמו על אלפי תעודות פטירה ורשמו בהן סיבות מוות פיקטיביות. הניסויים באסירים נערכו על ידי רופאי האס אס משלוש סיבות עיקריות: על מנת לדעת איך לשפר את בריאות חיילי גרמניה הנאצית, לצורך תוכניות לאחר המלחמה (ריבוי הילודה) וכן לצורך תמיכה בעקרונות הגזע הארי. חלק מהניסויים נערכו בחסות חברות תרופות ומוסדות רפואיים על מנת לשרת את האינטרסים שלהם ולקדם את הקריירה של המועסקים בהם. קרמר התעניין במיוחד בהשפעה שהייתה להרעבה על הגוף, בייחוד על הכבד, הוא ערך ניסויים על אסירי המחנה שהתאשפזו בבית החולים במחנה, שם בחר את אלו שהתאימו ביותר לצרכיו. לעיתים קרובות הוא ביצע ניתוחים בהם הסיר דגימות מהכבד, הטחול והלבלב. במספר רישומים ביומן שלו הוא תיעד הסרה של דגימות "חיות וטריות" ממספר קורבנות, כגון רישום מיומנו מיום 15 באוקטובר 1942 בו כתב "דגימות חיות וטריות של כבד, טחול ולבלב הוצאו מפרטים יוצאי דופן". ביומנו תיעד עוד לפחות חמישה "ניתוחים" דומים. קרמר הצהיר בעדות שלו בפני בית המשפט ב-30 ביולי 1947: "בחנתי היטב את האסירים בקבוצה זו (שנועדה להשמדה) וכשאחד מהם עניין אותי במיוחד בשל המצב המתקדם של הרעב בגופו, הורתי לסניטר הרפואי להשאיר אותו לסוף ולהודיע לי לאחר שחולה זה ייהרג על ידי זריקה".