stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפטוגז
ראשי החברה > יו"ר דירקטוריון

1998—2000 — איהור בקאי;
מרץ — יוני 2000 — ממלא מקום איהור דידנקו;
2000—2002 — ואדים קופילוב;
2002—2005 — יורי בויקו;
2005—2006 — אולכסיי איבצ'נקו;
מאי — אוגוסט 2006 — אולכסנדר בולקיסב;
אוגוסט 2006 — ינואר 2007 — וולודימיר שלודצ'נקו;
מרץ — דצמבר 2007 — יבגני באקולין;
דצמבר 2007 — מרץ 2010 — אולג דובין;
מרץ 2010 — מרץ 2014 — יבגני באקולין;
מרץ 2014 — נובמבר 2022 — אנדריי קובולב;
נובמבר 2022  — ואילך — אולקסי צ'רנישוב.
הערות שוליים

↑  НАК «Нафтогаз Украины» создала ДП «Нефтегазсети»
↑  "Госсовет Крыма объявил «Черноморнефтегаз» и «Укртрансгаз» (в части Укрспецтрансгаза) собственностью Республики Крым". Ведомости.
↑  "Госсовет Крыма объявил «Черноморнефтегаз» и «Укртрансгаз» (в части Укрспецтрансгаза) собственностью Республики Крым". Ведомости.
↑  "Госсовет Крыма объявил «Черноморнефтегаз» и «Укртрансгаз» (в части Укрспецтрансгаза) собственностью Республики Крым". Ведомости.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1264066333  LCCN: n2004104377  VIAF: 18153833157764331382   WorldCat (עם VIAF): 18153833157764331382
זאב פולישוק

| --- | --- |

פרופ' זאב פולישוק במשרדו במרכז הרפואי הדסה עין כרם, 1973
 לידה:  1916 נורפוק, וירג'יניה, ארצות הברית
 פטירה:  1 ביולי 1976 (בגיל 60 בערך)
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני, Hammersmith Campus, Imperial College London 
 התמחות:  גינקולוגיה, רפואת נשים
 תואר:  פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים
 תפקידים:  מנהל מחלקת נשים ויולדות בהדסה עין כרם
 בת זוג:  פלה פולישוק
 
זאב פולישוק (1916 – 1 ביולי 1976) היה פרופסור למיילדות וגינקולוגיה, מנהל מחלקת נשים ויולדות בבית החולים הדסה עין כרם בשנים 1966–1976.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1916 בנורפוק, וירג׳יניה, ארצות הברית. לאחר שעלה לארץ התגורר עם הוריו בתל אביב ולמד בתיכון גימנסיה הרצליה.
סיים בגיל 22 את לימודי הרפואה בהצטיינות בנאפולי, איטליה. למד רפואה גם בביירות ובלונדון. עבד במחלקת נשים בבית החולים האמרסמית' בלונדון. התמחה בארצות הברית, בין היתר בבית החולים מאונט סיני בניו יורק.
משנת 1958 ניהל פולישוק את מחלקת הנשים בבית החולים רוטשילד בחיפה, לימים המרכז הרפואי בני ציון. לאחר מותו של פרופ' ברנרד צונדק בשנת 1966 עבר לנהל את מחלקת הנשים בהדסה עין כרם בירושלים.
פולישוק היה פורץ דרך בכמה היבטים. בין השאר החליף במחלקה שבראשה עמד את האסכולה הגרמנית של פרופ' צונדק, שהייתה נהוגה עד אז, באסכולה האמריקאית, שבה התחנך. באגף היולדות הנהיג פולישוק שיטה חדשה, שלפיה הילוד הושאר ליד מיטת היולדת, ולא הועבר לחדר התינוקות לאחר הלידה, כפי שהיה נהוג עד אז.
פרסם מאמרים רבים בכתבי עת רפואיים בארץ ומחוצה לה. עסק בכירורגיה גינקולוגית ובחקר הפוריות והעקרות. טיפל בנשים רבות בארץ וכאלה שבאו מחוץ לישראל. טיפל באשתו הראשונה של השאה הפרסי, אשר הזמינו לשהות בפרס לשם כך.
פולישוק העמיד שורת תלמידים בולטים, אשר חלקם המשיכו את דרכו בבית החולים הדסה: פרופ' יוסף שנקר, שניהל את המחלקה בשנים 1999-1978; פרופ' נרי לאופר, שניהל את המחלקה בשנים 1999–2012 ועוד.
התגורר בירושלים. לאחר פטירתו השאיר אחריו את רעייתו, פלה פולישוק, שנפטרה ב-2022, ואת ילדיו, ליאורה גושן ואביגדור דורות.
הערות שוליים

↑  הועלו בדרגה באוניברסיטה ה, על המשמר, 17 בינואר 1966
↑  בין הבאים, הארץ, 3 בדצמבר 1938
↑  בחברה ובמשפחה ;I I, הַבֹּקֶר, 23 בנובמבר 1938 בין הבאים, הארץ, 3 בדצמבר 1938
↑  מכשיר חדש להקלת צירי לידה, למרחב, 18 בפברואר 1962 לוח העיר, הַבֹּקֶר, 1 ביוני 1958
↑  מינויים באוניברסיטה העברית בירושלים, הצופה, 17 בינואר 1966
↑  שלישיה, רביעיה, חמישיה..., דבר, 19 באוקטובר 1970
↑  "תאומות סיאם" נולדו בירושלים, על המשמר, 25 באפריל 1976
↑  לב שומע במחלקה, מעריב, 6 במרץ 1984
↑  פרופ' פולישוק מת בירושלים, דבר, 1 ביולי 1976
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0309 2246  VIAF: 298982145   WorldCat (עם VIAF): 298982145 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "זאב פולישוק".
ראדו יואניד

ראדו יואניד (ברומנית: Radu Ioanid) (נולד ב-1953) הוא היסטוריון רומני-אמריקאי. החל ממרץ 2020 הוא מכהן  כשגריר רומניה בישראל. .
קורות חיים

ראדו יואניד נולד למשפחה יהודית בבוקרשט, רומניה, כבנם של פרופסור וירג'יל יואניד והסופרת איליאנה יואניד. הוא סיים תואר שני בסוציולוגיה ב-1976, באוניברסיטת בוקרשט, דוקטורט בפילוסופיה ב-1983, באוניברסיטת קלוז' ברומניה, ודוקטורט בהיסטוריה ב-1995, בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, בפריז, צרפת.
יואניד עבד בשנים 1976-1986 כסוציולוג במכון לתכנון בנייה ייחודית בבוקרשט. ב-1986, לאחר שהיה נתון במעקב של הסקוריטטה, התפטר מעבודתו, כדי להימנע מהעברתו לעבודה מחוץ לבוקרשט והיגר לארצות הברית, שם קיבל מלגת Starkoff באוהיו. כיהן כמנהל מחלקת המחקר הארכיוני של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והיה סגן יושב ראש הוועדה הבינלאומית לחקר השואה ברומניה שזימן נשיא רומניה, יון איליאסקו, בנובמבר 2004.
במרץ 2020 התמנה כשגריר רומניה בישראל.
ספרים שחיבר

1978 "עיור ברומניה:השפעות חברתיות וכלכליות" (Urbanizarea în România: Implicaţii Sociale şi Economice), יצא לאור ב-Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, בבוקרשט.
1990 "חרבו של המלאך:אידאולוגיה פשיסטית ברומניה" (The Sword of the Archangel: Fascist Ideology in Romania)
1997 "היהודים תחת משטר אנטונסקו" (Evreii sub regimul Antonescu), הוצאת Hasefer בבוקרשט.
2000 "השואה ברומניה: השמדת יהודים וצוענים תחת משטר אנטונסקו, 1940-1944" (The Holocaust in Romania. The Destruction of Jews and Gypsies under the Antonescu Regime, 1940-1944)
2005 "פדיון היהודים. סיפור העסקאות החשאיות והלא רגילות בין רומניה וישראל" (The Ransom of the Jews. The Story of the Extraordinary Secret Bargain between Romania and Israel)
2013 "תיק ברוקאן" (Dosarul Brucan), יצא לאור בהוצאת Polirom, ברומנית, 792 עמודים.
ספרים שערך

2000 "מיכאיל סבסטיאן, יומן 1935 - 1944. השנים הפשיסטיות" (Mihail Sebastian, Journal 1935-1944. The Fascist Years) כולל הקדמה והערות של ראדו יואניד.
2006 "קבוצת אנטונסקו בחקירת SMERS, מוסקבה, 1944 - 1946, מסמכים מארכיון FSB‏" (Lotul Antonescu in ancheta SMERS, Moscova, 1944-1946. Documente din arhiva FSB) עם הקדמה והערות של ראדו יואניד
הערות שוליים

↑  אתר השגרירות של רומניה בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263124605171  BnF: cb123243543 (data)  GND: 135580536  ISNI: 0000 0001 0874 8628  LCCN: n78088897  NKC: hka2015866867  NTA: 236508601  SUDOC: 03215822X  VIAF: 17292833   WorldCat (עם VIAF): 17292833
עפו אגבאריה

עפו אגבאריה (בערבית: عفو إغبارية, תעתיק מדויק: עפו אע'באריה; נולד ב-13 במאי 1949) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי. כיהן כיושב ראש מפלגת חד"ש וכחבר הכנסת מטעמה, תושב אום אל-פחם וד"ר לרפואה.
קורות חייו

עפו אגבאריה נולד באום אל-פחם ב-13 במאי 1949 והוא משתייך לחמולת אגבאריה. הוא סיים את בית ספר תיכון באורט עפולה ונשלח מטעם רק"ח ללמוד רפואה באוניברסיטת לנינגרד שבברית המועצות, שם גם למד רוסית. בשנת 1977 חזר אגבאריה לאום אל-פחם והיה לרופא הראשון שם מילידי המקום. התמחה בכירורגיה וכירורגיית שד. בין השאר עבד בבית חולים מאיר ובית החולים הלל יפה וניהל את המרפאה המקצועית באום אל פחם.
אגבאריה התמודד לראשות עיריית אום אל-פחם בבחירות ב־1998 והפסיד.
אגבאריה היה חבר הלשכה הפוליטית של מק"י וחבר הנהגת חד"ש. ב-14 בינואר 2006 נבחר לעמוד במקום הרביעי ברשימת חד"ש לבחירות לכנסת השבע עשרה. בבחירות זכתה המפלגה בשלושה מנדטים ואגבאריה לא נכנס לכנסת. ב-20 בדצמבר 2008 נבחר בשנית למקום הרביעי ברשימה, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, ונבחר לכהן כחבר הכנסת.
במהלך מבצע עופרת יצוקה היה פעיל במחאות נגד המבצע, ולאחר סיום המבצע נכנס כשליח ארגון רופאים לזכויות אדם לרצועת עזה על מנת לסייע בטיפול הרפואי בפצועים הרבים בעזה. במהלך מבצע שובו אחים ובעקבות מעצר רוצחו של ניצב-משנה ברוך מזרחי אמר אגבאריה בריאיון לערוץ הכנסת שחמאס איננו ארגון טרור אלא "ארגון שחרור".
במהלך כהונתו בכנסת יזם תיקון לפקודת הרוקחים שדחה את תחילת תוקפו של תיקון אחר, שקבע שינויים בנוסח הכיתוב על אריזות תכשירים.
בינואר 2015 במהלך ועידת חד"ש, הודיע כי לא יתמודד בבחירות לכנסת ה-20. הוצב במיקום סמלי ברשימה המשותפת בבחירות לכנסת העשרים.
ב-25 בנובמבר 2017 נבחר לתפקיד יו"ר מפלגת חד"ש. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת הוצב אגבאריה במקום הלפני אחרון הסמלי ברשימת חד"ש-תע"ל לכנסת.
הערות שוליים

↑  מעריב, 24 בפברואר 2009, עמ' 11
↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות למועצת עירית אום אל-פחם, לפי חוק הרשויות המקומיות (בחירות), התשכ"ה–1965, ילקוט הפרסומים 4707, י"ד בכסלו ה'תשנ"ט, 3.12.1998
↑  אגבאריה השווה את הדס מזרחי לאלמנת חמאס; פייגלין נטש את השידור, באתר nrg‏, 24 ביוני 2014
↑  פוראת נסאר, ‏מהומה בחד"ש: ח"כ ברכה פורש, באתר ‏מאקו‏, 17 בינואר 2015
↑  טל שניידר, ‏חילופי הנהגה במפלגת חד"ש; ד״ר עפו אגבריה נבחר ליו"ר, באתר גלובס, 25 בנובמבר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המשמרות האדומים

המשמרות האדומים בכיכר טיין-אן-מן
פוסטר סיני שבו נכתב: "נהרוס את העולם הישן ונבנה חדש", דוגמה קלאסית לאמנות של תחילת מהפכת התרבות. איש המשמרות האדומים (או פועל) מנתץ בפטישו צלב, פסלון בודהה וטקסטים סינים קלאסיים, 1966.
המשמרות האדומים (בסינית: 紅衛兵; בפין-יין: Hóng Wèi Bīng; בתעתוק לעברתי: הונְג וֵיי בִּינְג) הייתה תנועה נרחבת של אזרחים, בעיקר סטודנטים ואנשים צעירים אחרים ברפובליקה העממית של סין שהופעלה על ידי מאו דזה-דונג בין 1966 ל-1968 במהלך מהפכת התרבות בסין.
תפקידם במהפכת התרבות

במהלך מהפכת התרבות סיירו חברי המשמרות האדומים ברחבי סין, כשהם מבקרים בבתי ספר, באוניברסיטאות ובמוסדות, כשהם מפיצים את הגותו של מאו. חלקם השתמש באלימות כלפי אנשים שהאמינו כי הם מובילים את סין בחזרה לדרך הקפיטליזם וכונו ה"מובילים בדרך לקפיטליזם" (走资派, בפין יין zǒu zī pài, באנגלית נהוג לתרגם כ- Capitalist Roaders).
תפקידם של המשמרות האדומים היה בעיקר לתקוף את "ארבעת הנושנים" של החברה, כלומר מה שהאמינו אז כי הם רעיונות ישנים, תרבויות ישנות, נוהגים ישנים, ומנהגים ישנים של סין. בבייג'ינג ובמקומות אחרים עזבו חברי המשמרות האדומים את בתי הספר ופעלו ברחובות. הם ציירו פוסטרים, נאמו, ביקרו את מנהיגי המפלגה, והיו ביניהם כאלו שהפעילו אלימות בשם מהפכת התרבות.
מאו פגש רשמית כמיליון מחברי המשמרות האדומים בכיכר טיין-אן-מן ב-18 באוגוסט 1966. אנשים רבים בתחומי החינוך, האקדמיה, התקשורת והספרות הותקפו פיזית, שער ראשם סופר, על חלקם הותז צבע והם נאלצו לשאת שלטים בהם נכתב כי הם "מובילים בדרך לקפיטליזם" או שהם "אנטי-מהפכנים". בין המותקפים היו כאלו שמתו כתוצאה מהמכות שספגו וחלקם התאבד. חברי המשמרות האדומים בזזו מוזיאונים והרסו ספרים עתיקים ואוצרות אמנות בכל רחבי סין. מקדשים רבים ואתרי מורשת אחרים נהרסו. בסך הכל נהרסו 4,922 מתוך 6,843 אתרים. העיר האסורה ניצלה הודות להתערבותו של ג'ואו אנלאי, ששלח חטיבה מצבא סין לשמור על האתר, אבל בקברי שושלת מינג, הרסו חברי המשמרות האדומים את המוזיאון שהכיל ממצאים מקברו של ואן-לי, הוציאו את גופותיהם של הקיסר ואן-לי ושל פילגשיו, ולאחר ש"הוקיעו" את הקיסר (350 שנה אחרי מותו), שרפו את הגופות. בצ'ופו ניסו המשמרות האדומים לעשות דבר דומה עם גופתו של קונפוציוס, אבל החפירות שלהם בתל הקבר שלו לא העלו דבר.
גָ'אנְג צֶ'נְגְגְ'ה, מראשוני המשמרות האדומים, ניסה לדכא את פרץ האלימות באמצעות כתיבת עצומות לפקידים בכירים במפלגה, אך יומון העם הגיב בהדפסת האמרה של מאו, "טוב, טוב מאוד", שמקורה בנאום של מאו על האלימות של האיכרים כנגד בעלי הקרקע במהלך שנות ה-20. פעילי מפלגה בכירים כדוגמת ליו שאוצ'י, דנג שיאופינג ופֶּנְג דֶחְווָאי הותקפו על ידי המשמרות האדומים.
דעיכת הפעילות ופיזור המשמרות

במהלך שנת הפעילות הראשונה של המשמרות, מילא הצבא תפקיד משמעותי במהפכת התרבות ופעילות המשמרות, בכך שכמעט לא התערב בפעילות ולא דאג לרסנה (פרט לשמירה על מקורות נפט, אתרי גרעין ומקומות אסטרטגיים אחרים). בסוף 1966 התחיל להתברר לחבורתו של מאו שהעניינים יוצאים מידי שליטה. לאחר "מהפכת ינואר" הייתה עליית מדרגה באלימות ולכן הוחלט בפברואר 1967 שנעשה די ויש להפעיל את הצבא ובהדרגה להשיב את היציבות לסין. הפקודות לצבא היו מבלבלות, אולם הוא ניסה להחזיר את הסדר במחיר הפעלת אלימות רבה, בעוד שהמשמרות שפעלו ללא שליטה החלו גם להילחם זה בזה. שנת 1967 הייתה האלימה ביותר. בשנת 1968, לאחר חיסולם הפוליטי של דנג שיאופינג וליו שאוצ'י ולאור המתיחות בגבול הצפוני כשהסובייטיים ריכזו כוחות במנצ'וריה, פעל מאו להשלטת סדר באמצעות הגליה דה-פאקטו של הצעירים מהמרכז לפריפריה. הפיזור נעשה באמצעות פתיחת קמפיין לעלות להרים ולרדת לכפרים (shàng shān xià xiāng 上山下鄉). התירוץ היה שיש לייצא את המהפכה לקצוות המדינה על ידי משלוח 16–20 מיליון צעירים מהערים הגדולות, וכך לרוקן את הכוח ההרסני של המשמרות. אמרו להם שזה השלב הבא במהפכה, אך בפועל הצעירים עבדו שם מאוד קשה בתנאים שלא הורגלו אליהם. הם כביכול היו אמורים להביא את הבשורה של המהפכה לכפר, אולם הרבה פעמים האוכלוסייה המקומית התעללה בהם והעבידה אותם בפרך.
הדור האבוד

המשלוח של צעירים רבים שלימודיהם הופסקו אל אזורי המיעוטים והפרובינציות הרחוקות ללא מתן אפשרות לשוב במשך שנים רבות, יצר דור של אנשים שמחד-גיסא זכו לעצמאות מחסות הוריהם וזכו להזדמנות להתפתחות אישית, אולם המחיר היה שנים של עבודה קשה, אי שייכות לאזור רישום (דאן-ווי) שלא אפשר להם לשוב, ובכך כלא אותם בכפרים ללא מקצוע וללא המשך לימודים, וגם בשובם לעיר בתום עשור של הרחקה, עדיין נשאו אות קין בהיותם הכוח ההרסני של המשמרות האדומים.
המשמרות האדומים והדור האבוד במדיה

הסרט עפיפון כחול של טיין ג'ואנג-ג'ואנג מציג את מהפכת התרבות בנימה ביקורתית מנקודת מבט של ילד
סיפור חיים של ג'אנג יי-מו מראה את זוועות התקופה
שלום לפילגש של צ'ן קייגה מציג את זוועות המשמרות האדומים
בסוף הסרט הקיסר האחרון של ברנרדו ברטולוצ'י רואים את פעילות המשמרות במצעד השפלה
הרקדן האחרון של מאו של ברוס ברספורד מציג גם הוא מעט מתוצאות פעילות המשמרות ואת מעורבותה של הגברת מאו
הסרט בלזק והתופרת הסינית הקטנה של דאי סיג'יה על פי הספר שלו באותו השם, מציג את הדור האבוד הנשלח לכפרים והקונפליקט שנוצר בין החברות השונות
הסרט מתחת עץ העוזרד של ג'אנג יי-מו, שהוצג בארץ בשם כשאקרא בשמך מציג את יופייה של תקופת הדור האבוד דרך סיפור אהבה
ספרים רבים שתורגמו לעברית מתארים את התקופה וביניהם מאו הסיפור הבלתי נודע (צ'אנג והלידיי), אזליאה אדומה (אנצ'י מין), ברבורי פרא (ג'ונג צ'אנג), חצי הגבר הוא אישה (ג'אנג שיאנליאנג), הקיסר האחרון (אדוארד בהר) ועוד
הערות שוליים

↑  המחזה, אותו כתב ההיסטוריון ווּ הָאן (吳晗 בפין יין Wu Han), על סמך מאמר שכתב בנושא, מספר על פיטוריו ומאסרו של פקיד הממשל הָאי זְ'ווֵי (海瑞, בפין-יין: Hai Rui) שנהג למתוח ביקורת על גְ'יָאגִ'ינְג, הקיסר ה-11 בשושלת מינג. המחזה הוצג באופרה של בייג'ינג החל מ-1961. בתחילה שיבח מאו את המחזה, אלא שכנקודת פתיחה למהפכת התרבות ביקר יָאו וֶנְיְוֵּ'אן (姚文元, Yáo Wényuán) את המחזה. יָאו וֶנְיְוֵּ'אן, שהיה מדינאי ומבקר ספרות, ושנשפט בסוף שנות ה-70 כאחד מכנופיית הארבעה, האשים כי המחזה הוא אלגוריה על פיטוריו של שר ההגנה, פֶּנְג דֶחְווָאי (彭德懷, בפין יין Péng Déhuái) ב-1959 לאחר שביקר את מאו על מדיניות הקפיצה הגדולה קדימה. ווּ הָאן היה אחד הקורבנות הראשונים של מהפכת התרבות ומת בכלא ב-1969.
↑  עמ' 56–64 מתוך הספר Turbulent Decade: A History of the Cultural Revolution מאת Yan Jiaqi, Kao Kao, Gao Gao, Danny Wynn Ye Kwok, הוצאת University of Hawaii Press, 1996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518950005171  LCCN: n50078639  NKC: ko20201084433   WorldCat (עם LCCN): n50-078639 
שרידי גופתו של ואן-לי כפי שנחשפה בקברו. הגופה אינה קיימת משום שהמשמרות האדומים הוציאו את הגופה מהמוזיאון ושרפו אותה
ה' בניסן

ה' בניסן הוא היום החמישי בחודש השביעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום החמישי בחודש הראשון 
למניין החודשים מניסן. ה' בניסן לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו".
פרשת בר המצוה של ילד שנולד ה' ניסן היא בחלק מהשנים הפשוטות פרשת ויקרא, אך בשנים פשוטות מקביעות (הכז, בשה וגכה) פרשת בר המצוה היא פרשת צו. בשנים מעוברות, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת מצורע, אבל בשנים מקביעות (זחג) פרשת בר המצוה היא פרשת תזריע
חגים ומועדים

קורבן שלומיאל בן צורישדי נשיא שבט שמעון
אירועים היסטוריים

ה'תרע"ז – ג'מאל פאשה, מושלה הצבאי של ארץ ישראל מטעם האימפריה העות'מאנית, מוציא צו לגירוש תושבי יפו ותל אביב
ה'תרצ"ג – גרמניה הנאצית – מוכרז יום החרם נגד בתי עסק בבעלות יהודים, במהלכו מנעו אנשי האס אה מאנשים להיכנס לבתי-עסק אלו, בזזו אותם והשמידו סחורה
ה'תשפ"ג – ראש הממשלה בנימין נתניהו פיטר את שר הביטחון יואב גלנט, לאחר שזה דרש לעצור את חקיקת הרפורמה המשפטית, הדבר גרר מחאות המוניות ברחבי הארץ
נולדו

ה'תקע"ה – שמואל פרנקל, רב ואדמו"ר של חסידות דאראג
ה'תרנ"ט – הלל אופנהיימר, בוטנאי ישראלי (נפטר ב-ה'תשל"א)
ה'תש"א – הרב אשר טננבוים, מנהל ועד הישיבות ורבה של שכונת גבעת שאול בירושלים  (נפטר ב-ה'תשע"ג)
ה'תשכ"ד – קרן מור, שחקנית וקומיקאית ישראלית
ה'תשכ"ד – מוטי איוניר, כדורגלן ישראלי ומאמן כדורגל
ה'תשל"ו – סנדי בר, דוגמנית ושחקנית ישראלית
נפטרו

ה'תקפ"ה – הרב אברהם יהושע העשיל, האוהב ישראל מאפטא.
ה'תרס"ב – הרב שניאור זלמן פרדקין, מרבני היישוב הישן (נולד ה'תק"צ)
ה'תרפ"ד – הרב צבי אלימלך שפירא האדמו"ר מבלאז'וב
ה'תש"כ – הרב אליעזר קרסיק יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל, רב קהילת חב"ד ומנהל ישיבת אחי תמימים בתל אביב
ה'תשכ"ט – אבא חושי, פוליטיקאי ישראלי
ה'תשנ"ז – פרופ' נחמה ליבוביץ, חוקרת ומלמדת תנ"ך, כלת פרס ישראל
ד' בניסן – ו' בניסן
ניסן
טיגריס לבן

| טיגריס לבן |
| --- | --- |
 טיגריס לבן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
משפחה:: חתוליים
סוג:: פנתר
מין:: טיגריס
טיגריס לבן הוא כל טיגריס אשר בשל הבדל גנטי צבעו לבן או כמעט לבן. הטיגריס הלבן איננו תת-מין נפרד. גוונם יוצא הדופן של הטיגריסים הללו הפך אותם לפופולריים בגני חיות ומופעי חיות אקזוטיות.
קיימים כיום כמה מאות טיגריסים לבנים בשבי, בערך מאה מהם בהודו, ואוכלוסייתם בעלייה. רוב הטיגריסים הלבנים הם טיגריסים בנגליים, אך ניתן למצוא גם הכלאות שונות, בדרך כלל עם הטיגריס הסיבירי. קיימת וריאציה נדירה של הטיגריס הלבן המתאפיינת בהיעדרות חלקית או כמעט מוחלטת של פסים, מה שהופך אותו לכמעט לבן לחלוטין.
הגוון החיוור של הטיגריסים הלבנים נוצר על ידי נוכחות גן רצסיבי, הם אינם לבקנים, והם יכולים להתרבות גם עם הטיגריסים הכתומים. לכן, אם שני ההורים הטרוזיגוטים, כלומר כתומים אך נשאים של הגן, יש סיכוי של 25% שהצאצא יהיה לבן. אם טיגריס לבן מתרבה עם טיגריס כתום הטרוזיגוט, קיים סיכוי של 50% שהצאצא יהיה לבן, ואם טיגריס לבן מתרבה עם טיגריס כתום הומוזיגוט, כל הצאצאים יהיו כתומים ונשאים של הגן.
משום שלטיגריסים הללו היסטוריה של הכלאות רבות הם בעלי פגמים גנטים שונים, והם נוטים לפזול וראייתם אינה טובה כמו של טיגריסים רגילים. בעיות גנטיות אחרות כוללות קלאב פוט, בעיות כליות, ועמוד שדרה וצוואר עקומים.
בישראל ניתן לראות טיגריס בנגאלי לבן בגן החיות הלימודי חיפה שהוטס מגן החיות במוסקבה ב-2009. אחותו שהגיעה עימו מתה בשנת 2018.
גלריה

טיגריס לבן בגן החיות של לה-פלש
טיגריס לבן לא מפוספס בתצוגה בבית המלון מיראז'
טיגריס לבן בגן החיות הלימודי חיפה
אזכורים בספרות

הספר "טיגריס לב" מאת ארווינד אדיגה.
הערות שוליים

↑  אל על הטיסה שני גורי טיגריס מגן החיות במוסקבה לגן החיות בחיפה, באתר Port2Port‏, 26 באפריל 2009
↑  טיגריס בנגלי, באתר גן החיות הלימודי חיפה
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריצ'רד סטולמן

| --- | --- |
סטולמן, 2019
סטולמן, 2019
 לידה:  16 במרץ 1953 (בן 71) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Richard Matthew Stallman 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  בוסטון 
 כינויים נוספים:  rms
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  בית הספר להנדסה ומדע שימושי של הרווארד 
 מעסיק:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, המוסד לתוכנה חופשית 
 תפקיד:  Chief GNUisance (1984)  נשיא (1985–2019)  Emacs maintainer (ערך בלתי־ידוע–ערך בלתי־ידוע) 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 פרסים והוקרה:  עמיתי מקארתור (1990)  פרס ACM למערכת תוכנה (2015)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פריז VI: פייר ומארי קירי (11 באוקטובר 2016)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה החופשית של בריסל (2003)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גלאזגו (2001)  פרס לזכר יורי רובינסקי (1999)  פרס גרייס הופר (1990)  פרס חלוץ קרן החזית האלקטרונית (1998)  היכל התהילה של האינטרנט (2013)  Takeda Awards  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הלאומית של קורדובה 
 חתימה:   
 stallman.org
 
ריצ'רד סטולמן, 2014
ריצ'רד מת'יו סטולמן (באנגלית: Richard Matthew Stallman, ומוכר בראשי התיבות rms; נולד ב־16 במרץ 1953) הוא פעיל למען תוכנה חופשית ומתכנת מחשבים אמריקאי ממוצא יהודי. בשנת 1983 יזם את פרויקט GNU ליצירת מערכת הפעלה חופשית, דמוית יוניקס ומשמש מאז כארכיטקט המוביל שלה.
העקרונות הרעיוניים אותם ביטא סטולמן כשייסד את GNU, מהווים את התשתית לתנועה חברתית בשם תנועת התוכנה החופשית. סטולמן הוא הוגה רעיון רישיונות ה־copyleft (כגון ה־GPL) וכותב הגרסאות המקוריות של העורך Emacs, המהדר GCC ומנפה השגיאות GDB.
ב־1985 ייסד סטולמן גם את המוסד לתוכנה חופשית (FSF) ופרסם את המנשר של GNU.
ביוגרפיה

סטולמן נולד במנהטן, ניו יורק, לאליס ליפמן ודניאל סטולמן. הוריו ממוצא יהודי. ב־1958 התגרשו הוריו, המשמורת התחלקה ביניהם והוא התגורר במהלך השבוע עם אמו במנהטן ובסוף השבוע עם אביו בקווינס. בגיל 12 התקבל לתוכנית מדעית של אוניברסיטת קולומביה לילדים מחוננים, שם נחשף לעולם המחשבים. בשנתו השלישית בתיכון, כאשר המחשב האישי היה עדיין חזון רחוק, ריצ'רד סטולמן זכה לגישה למחשב כאשר התקבל לעבודה במרכז המדעי של IBM במנהטן וכתב תוכנות למחשב IBM 7094. סטולמן הקדיש את הקיץ שלאחר סיום התיכון לכתיבת קדם־מעבד לשפת התכנות PL/I עבור מחשב IBM System/360.
בשנת 1971, בתור סטודנט לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד, הצטרף סטולמן למעבדת המחקר לבינה מלאכותית של MIT בתור מתכנת. הוא בילה שנים רבות במעבדה, בה התגבשה תרבות של האקרים. סטולמן נודע באותה תקופה כ־RMS, ראשי התיבות של שמו, ששימשו גם כשמו בחשבונות המחשב. ב־1974 קיבל תואר ראשון בהצטיינות יתירה בפיזיקה והמשיך בעבודתו ב־MIT.
תוכנה חופשית ופרויקט GNU

בראשית שנות השמונים, החל תהליך מסחור תוכנה במעבדה, ומספר קבוצות חוקרים פרשו והקימו את החברות "סימבוליקס" ו"ליספ משינס". חלק גדול מהחוקרים במעבדה גויסו לסימבוליקס. במהלך שנתיים, החל מ־1982 ועד סוף 1983, סטולמן פיתח בעצמו תוכנה שהתחרתה ביכולותיה בתוכנה שפותחה על ידי כל המתכנתים בסימבוליקס. לאחר שהתבקש לחתום על הסכמי סודיות ולבצע פעולות אחרות שהיו בניגוד לעקרונותיו ולעמדותיו לגבי הפתיחות שאמורה להיות במחקר מדעי, פרש סטולמן מעבודתו והכריז על מיזם GNU שמטרתו הייתה ליצור גרסה חופשית של UNIX.
ב־1985 פרסם את המנשר של גנו (GNU Manifesto), בו פרש את מניעיו בנוגע למיזם גנו. אחד מהם היה "להחזיר את תחושת שיתוף־הפעולה אשר שלטה בקהילת המחשוב בימים עברו". כדי להבטיח שהתוכנה של GNU תישאר חופשית לכל משתמשיה "להרצה, העתקה, שינוי והפצה", היא הופצה עם רישיון אשר מיועד לתת לכל אחד את ההיתרים הנ"ל, בעת שהוא גם מונע מכולם להוסיף הגבלות משל עצמם לרישיון המקורי. רעיון זה, אשר זכה לכינוי כ־copyleft (משחק מילים באנגלית עם הביטוי "copyright", אשר מתורגם כ"זכויות יוצרים"), הפך מאוחר יותר לבסיס ה־GPL, הוא "הרישיון הציבורי הכללי של GNU".
על פי הגדרה זו, תוכנית מוגדרת תוכנה חופשית אם היא מעניקה למשתמשיה ארבעה חירויות:
חירות 0: החופש להריץ את התכנית כרצון המשתמש, לכל מטרה.
חירות 1: החופש ללמוד כיצד התוכנה עובדת, ולשנות אותה כדי שתרוץ כפי רצון המשתמש. גישה לקוד המקור הכרחית לטובת חירות 1.
חירות 2: החופש להפיץ עותקים כדי לסייע לאחרים.
חירות 3: החופש להפיץ עותקים שנערכו על ידי משתמש לאחרים. בכך ניתנת תרומת משתמש של יצירה נגזרת באופן פומבי לטובת הכלל.
על מטרותיו הוא אמר:
רציתי ליצור מחדש קהילה שבה אנשים יעבדו יחד ויתרמו ברוח שיתוף הפעולה של המדע ליצירת תכנות שכל אחד יוכל להשתמש בהן. […] אז הבנתי שהדרך היחידה שבה תיווצר קהילה כזו, היא אם נשתמש בתכנה חופשית. נהיה חייבים להיות בטוחים שכל התכנות שאנחנו משתמשים בהן באמת חופשיות, ו[רק] אז נוכל ליצור קהילה שכזו. אבל באותה התקופה לא היו מספיק תכנות חופשיות שכאלה. זו הייתה העבודה שלי. הייתי חייב להביא לעולם מערכת הפעלה חופשית – אבל הפעם מערכת הפעלה שמותאמת למחשבים מודרניים, במקום אחת שמתאימה למחשבים שפותחו ב-1968. אז זה מה שעשיתי. הכרזתי שאני מתחיל לפתח את מערכת ההפעלה GNU, וביקשתי מאנשים להצטרף ולסייע.
באותה שנה סטולמן הקים את "המוסד לתוכנה חופשית" (FSF), מוסד ללא כוונת רווח, כדי לספק תמיכה לוגיסטית, חוקית ופיננסית לפרויקט גנו. הוא משמש כנשיאה ללא שכר עד היום. סטולמן כתב חלק משמעותי מגנו בעצמו.
בשנת 1991 הוא כתב "שיר התוכנה החופשית".
דעותיו

סטולמן מגדיר עצמו כאתאיסט, וכן כסוציאליסט. הוא תומך במפלגה הירוקה האמריקאית.
דעותיו > לינוקס

סטולמן מתנגד לשימוש בשם "לינוקס" על מנת לתאר מערכת GNU הכוללת גרעין לינוקס ומעדיף את השם גנו\לינוקס (באנגלית: GNU/Linux "גנו סלש לינוקס").
סטולמן טוען כי הגרעין "לינוקס" הוא אכן חשוב ומרכזי, אך הוא עדיין מהווה רק חלק ממערכת גדולה יותר. חשיבות השם, לדברי סטולמן, היא בהכרה של ציבור המשתמשים בערכים והרעיונות האתיים אותם מייצג מיזם GNU. סטולמן מבקש לקרוא למערכת ההפעלה GNU/LINUX, GNU+Linux או כל צירוף אחר שייתן קרדיט לשני המיזמים.
דעותיו > פיתוח תוכנה באוניברסיטאות

סטולמן סבור כי אוניברסיטאות צריכות לעודד תוכנה חופשית למען קידום הידע האנושי, בדיוק כפי שהן מעודדות חוקרים לפרסם את עבודותיהם לאותו צורך. יחד עם זאת, לטענתו היחס לתוכנה נוטה להיות תועלתני וכמקור הכנסה, יותר מאשר כתרומה להרחבת הידע האנושי.
דעותיו > מחשוב ענן

סטולמן מתנגד למחשוב ענן. בהרצאה ששודרה באתר Mashable ב־2010 אמר: ”המשמעות האמיתית של מחשוב ענן היא להציע גישה זדונית למחשוב שלך. הענן אומר לך לא לשאול שאלות, לבטוח בכולם ללא היסוס ולא לדאוג מי מחזיק במידע שלך”.
דעותיו > עתיד התוכנה החופשית

על עתיד התוכנה החופשית: ”אני חושש שיבוא היום שבו נזדקק לתכנן ולייצר בעצמנו חמרה חופשית כדי שיהיו בידינו מחשבים שבכלל מסוגלים להריץ תכנה חופשית. תראה את מכשירי ה-i [iPhone, iPad.. ר.ל.], המפלצות האלה של אפל. הם מתוכננים כך שיהיה קשה להתקין עליהם כל תכנה שונה. אפל מנסה להשיג שליטה מלאה על התכנות שהמשתמשים יכולים להתקין. למעשה, הדרך היחידה שבה אנשים יכולים להתקין תכנות שאפל לא אישרה מראש באמצעות 'פריצה' (Jail-break) של המכשיר. תחשוב רגע על המשמעות של המושג הזה: המשתמשים של מוצרי אפל אומרים שהמכשירים האלה הם כמו בתי כלא עבורם. והם צודקים. וטלפונים וטאבלטים של חלונות עושים אותו הדבר בדיוק. אני מקווה שזה לא יקרה, אבל יכול להיות שבעוד מספר שנים רק חומרה חופשית תאפשר לנו להריץ תכנות חופשיות.”