stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
2023 בישראל
אירועים בולטים > ינואר

4 בינואר – שר המשפטים יריב לוין מציג את הרפורמה המשפטית
7 בינואר – תחילת ההפגנות נגד הרפורמה המשפטית במסגרת המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע.
16 בינואר – טקס החלפת הרמטכ"לים והענקת הדרגות לרמטכ"ל הנכנס רב-אלוף הרצי הלוי.
18 בינואר – בג"ץ דרעי: בית המשפט העליון פסק כי יו"ר ש"ס, אריה דרעי פסול מלכהן בתפקידיו כשר הפנים והבריאות, זאת לאחר מספר עתירות שהוגשו בנושא.
22 בינואר – יו"ר מפלגת ש"ס אריה דרעי, פוטר על ידי ראש הממשלה מכל תפקידיו כשר בממשלה לאחר פסיקת בית המשפט.
26 במרץ – ראש הממשלה בנימין נתניהו מודיע על כוונתו לפטר את שר הביטחון יואב גלנט לאחר שגלנט קרא לעצירה מיידית של חקיקת הרפורמה המשפטית. ההצהרה הובילה למחאה המונית בעשרות מוקדים בישראל במקביל.
27 במרץ – המשך המחאות ברחבי הארץ בעקבות פיטורי שר הביטחון יואב גלנט הובילה להכרזה של הסתדרות העובדים על שביתה כללית במשק. עקב כך, ראש הממשלה בנימין נתניהו מודיע על השהיית הרפורמה במערכת המשפט עד ל-30 באפריל, פתיחת מושב הקיץ של הכנסת.
13 במאי – נועה קירל ייצגה את ישראל בתחרות האירוויזיון והגיעה למקום ה-3 עם השיר Unicorn
11 ביוני – נבחרת הנוער של ישראל בכדורגל מנצחת את נבחרת הנוער של קוריאה הדרומית וזוכה לראשונה במקום השלישי במונדיאליטו.
2 ביולי – נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 21 הבטיחה את העפלתה לאולימפיאדת פריז (2024) לאחר שהגיעה לחצי גמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21.
17 ביולי – נחתם בין משרד האוצר וההסתדרות הסכם מסגרת במגזר הציבורי, לראשונה מזה 7 שנים, הכולל העלאות שער של 11% וקיצור שבוע העבודה באופן הדרגתי מ-42 ל-40 שעות.
24 ביולי – צמצום עילת הסבירות - אושרה ההצעה לצמצום עילת הסבירות כחלק מהרפורמה המשפטית בקריאה שנייה ושלישית ברוב של 64 תומכים ו-0 מתנגדים.
18 באוגוסט – נפתח הקו האדום שהוא קו הרכבת הקלה המרכזי והראשון שיצא לפועל כחלק ממערכת הרכבת הקלה בגוש דן.
אירועים בולטים > העימות בין ישראל לציר איראן-סוריה-חזבאללה-חות'ים

8 באוקטובר – חזבאללה יורה רקטות מונחות לעבר עמדות ישראליות בחוות שבעא. ישראל מגיבה בתקיפות אוויריות על עמדות של חזבאללה.
14 באוקטובר – חזבאללה יורה טילי נ"ט ופצצות מרגמה על חמישה מוצבים ישראלים בחוות שבעא.
19 באוקטובר – עשרות רקטות נורו מדרום לבנון לעבר הערים נהריה וקריית שמונה אשר גרמו לכך ששלושה אזרחים ישראלים נפצעו. ישראל בתגובה תקפה עמדות של חזבאללה לאורך הגבול.
20 באוקטובר – ישראל מודיעה על פינוי מוחלט של העיר קריית שמונה, שמכילה 20 אלף תושבים, על רקע המתיחות הגוברת עם חזבאללה.
22 באוקטובר – שני סורים נהרגו בתקיפה אווירית ישראלית שבוצעה בנמל התעופה הבין-לאומי דמשק.
31 באוקטובר – ישראל יירטה שלושה טילי קרקע-קרקע ששוגרו על ידי החות'ים מתימן.
2 בנובמבר – חזבאללה ביצע תקיפה אווירית באמצעות מזל"ט מתאבד על מוצב צה"ל בחוות שבעא.
25 בדצמבר – הגנרל האיראני הבכיר סייד רזי מוסאווי חוסל בתקיפה אווירית ישראלית בסוריה.
זלמן כהן

ערך זה עוסק בהמושל הכללישל אוסטרליה. אם התכוונתם לרב בנירנברג בשלהי תקופת הראשונים, ראו .
סר זלמן כהן, היהודי השני שכיהן כמושל כללי של אוסטרליה
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
סר זלמן כהן (באנגלית: Zelman Cowen,‏ 7 באוקטובר 1919 – 8 בדצמבר 2011) היה משפטן ופרופסור למשפטים יהודי-אוסטרלי, ששימש כמושל הכללי התשעה עשר של אוסטרליה (8 בדצמבר 1977 - 29 ביולי 1982). הוא היה היהודי השני שכיהן בתפקיד זה אחרי סר אייזק אייזקס.
קורות חיים

כהן נולד ב-1919 במלבורן, ויקטוריה (אוסטרליה), להורים יהודים - ברנרד ושרה כהן. למד במלבורן, סיים בסקוץ' קולג', מלבורן, ואחר כך למד באוניברסיטת מלבורן משפטים ואמנויות. לימודיו הופרעו עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא גויס למודיעין של הצי המלכותי האוסטרלי ושירת בו משנת 1941 עד 1945. השתחרר בדרגת לוטננט והמשיך את לימודיו ב"ניו קולג'", שבאוניברסיטת אוקספורד, אנגליה, בעזרת מלגת רודז, הנחשבת כיוקרתית ביותר בעולם. סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת אוקספורד, תוך שהוא זוכה בסיום הלימודים, יחד עם סטודנט נוסף, ב"מלגת וינריה", המוענקת למצטיינים שבבוגרי התואר הראשון באוקספורד.
בשנים 1947–1951 כיהן כהן כמרצה ב"אוריאל קולג'" של אוניברסיטת אוקספורד ואז חזר לאוסטרליה ושימש כמרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מלבורן במשך 16 השנים שלאחר מכן ובמקביל וגם אחר כך ועד 1977, באוניברסיטאות נוספות ברחבי העולם. בתקופה זו הוא גם השלים את הדוקטורט במשפטים (1968). בין האוניברסיטאות בהן שימש כמרצה היו אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת אילינוי, אוניברסיטת וושינגטון, ואוניברסיטת כלכותה, בנוסף לשתי אוניברסיטאות באוסטרליה ואף האוניברסיטה העברית בירושלים (החל מ-1969). בשנת 1967 הוא כתב ביוגרפיה של סר אייזק אייזקס, המושל הכללי התשיעי של אוסטרליה, שהיה גם היהודי הראשון ויליד אוסטרליה הראשון בתפקיד זה. כהן רכש לעצמו שם כמומחה מהחשובים בעולם דובר האנגלית, למשפט חוקתי. הוא ייעץ בעניינים אלה לממשלות בריטניה, גאנה והונג קונג. בשנים 1983–1988 הוא כיהן כיו"ר מועצת העיתונות הבריטית.
כהן היה נשוי לאנה ואב לארבעה ילדים.
המושל הכללי

תפקידו של המושל הכללי של אוסטרליה מקביל לתפקיד נשיא מדינת ישראל. הוא כפוף על פי החוקה האוסטרלית אך ורק למלכת אוסטרליה. בנובמבר 1975 פרץ באוסטרליה משבר חוקתי בשאלה אם מותר למושל הכללי לפטר את הממשלה, ככתוב בחוקה האוסטרלית, או שמא מדובר בעצם באות מתה וכל סמכויות המושל הכללי הן טקסיות בלבד ובכל פעולה עליו לפעול לפי המלצות ראש הממשלה. המושל הכללי דאז, סר ג'ון קר סבר שהחלופה הראשונה היא הנכונה, ומסיבות שונות ולמרות היותו איש מפלגת הלייבור במקור הוא החליט לפעול על פי דעה זו, פיטר את ראש הממשלה מטעם הלייבור גוף ויטלם, ומינה במקומו כראש הממשלה את מנהיג האופוזיציה השמרנית - ליברלית מלקולם פרייזר. פרייזר אמנם ניצח בבחירות שבאו מיד אחר כך, וקר אמנם המשיך בתפקידו לאחר מכן עוד כשנתיים, אולם קר הפך למשל ולשנינה בכל אוסטרליה החל מאותה עת. לקראת סוף 1977, לאחר שלוש וחצי שנים בתפקיד במקום חמש השנים המהוות קדנציה רגילה, הוא התפטר מתפקידו.
פרייזר המליץ בפני המלכה למנות את כהן למושל הכללי במקום קר, הן משום שכהן היה ידוע כמומחה לענייני חוקה והן משום שאיש לא ידע מהן דעותיו הפוליטיות. הכוונה הייתה לראות בו מעין מינוי מקצועי, בלתי מפלגתי, שישקם את אופי המישרה ואת יחס המדינה כולה אליה. ואכן, ב-8 בדצמבר 1977 הושבע כהן בפני הפרלמנט האוסטרלי למושל הכללי התשעה עשר והיהודי השני בתפקיד זה לאחר אייזק אייזקס, שכיהן במחצית הראשונה של שנות השלושים.
בדיעבד מסתבר, שכהן אכן מילא את כל ציפיותיו של פרייזר והצליח במהלך ארבע וחצי שנות כהונתו להרגיע את רוחות המחלוקת הסוערות ולהשיב את אמון האוסטרלים במושל הכללי שלהם.
לאחר גמר הכהונה

כהן סיים את תקופת כהונתו כמושל כללי ב-29 ביולי 1982 וחזר לבריטניה לכהן כראש מכללה ב"אוריאל קולג'" של אוניברסיטת אוקספורד, שם התחיל את הקריירה האקדמאית שלו 35 שנים קודם לכן. הוא כיהן כראש המכללה במשך שמונה שנים, עד 1990 ואז חזר למולדתו. באותה עת הוא כבר חלה במחלת פרקינסון, אך המשיך לתפקד למרות זאת. במשך כחמש שנים היה בהנהלת תאגיד התקשורת האוסטרלי הענק "פיירפקס", מהן כשלוש שנים בתור יו"ר, כאשר במקביל עסק בענייני הקהילה היהודית של אוסטרליה. כהן גם כתב אוטוביוגרפיה, שיצאה לאור ב-2006. הוא נפטר בדצמבר 2011, בן 92.
בחייו הוא זכה במספר תוארי אצולה, הן בריטים והן אוסטרלים. ב-1981 ייסדה אגודת הארכיטקטים האוסטרלית פרס על שמו, הנחשב כיום לפרס החשוב ביותר הניתן באוסטרליה למתכנני מבני ציבור שם. כמו כן, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מלבורן מחלק מדי שנה מלגה על שמו, הנחשבת למלגה היוקרתית ביותר של בית ספר זה.
ראו גם

יהדות אוסטרליה
לקריאה נוספת

Zelman Cowen, "A Public Life - The Memoirs of Zelman Cowen", The Miegunyah Press (An imprint of Melbourne University Ltd.), 2006, ISBN 0-522-85270-X.
Donald Markwell, "Sir Zelman Cowen", in 'A large and liberal education': higher education for the 21st century, Australian Scholarly Publishing & Trinity College, University of Melbourne, 2007.
הערות שוליים

↑  אינדיפנדנט, 19 באפריל 1994
↑  באתר בוב הוק
↑  Cowen, Zelman. Isaac Isaacs. Melbourne: Oxford University Press, 1967.
↑  סידני מורנינג הראלד, 9 בדצמבר 2011
↑  The Australian,‏ 9 בדצמבר 2011
↑  על האוטוביוגרפיה של סר זלמן כהן באתר ההוצאה לאור של אוניברסיטת מלבורן
↑  על מלגת זלמן כהן באתר האוניברסיטה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272818805171  BnF: cb12299024t (data)  CiNii: DA0180636X  GND: 133886387  ISNI: 0000 0000 8223 6746  LCCN: n50037340  NLA: 35084974  NTA: 068173105  RERO: 02-A003141359  SNAC: w6v13gkg  SUDOC: 031852157  Trove: 469025  VIAF: 43081471   WorldCat (עם VIAF): 43081471
אנדרה-ז'אק גרנרן

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1769 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  18 באוגוסט 1823 (בגיל 54) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  ז'אן ז'נבייב גרנרין 
 
אנדרה-ז'אק גרנרן (בצרפתית:André-Jacques Garnerin ‏31 בינואר 1769 – 18 באוגוסט 1823) היה טייס כדורים פורחים צרפתי וממציא המצנח חסר המסגרת. הוא היה האווירונאוט הרשמי של צרפת.
ביוגרפיה

גרנרן נולד בפריז. כאדם צעיר למד גרנרן פיזיקה. ב-1793 הפך למפקח בצבא הצרפתי, שם עודד שימוש בבלונים למטרות צבאיות, הוא נתפס על ידי כוחות בריטיים בשלב הראשון של מלחמות המהפכה הצרפתית, הוסגר לידי האוסטרים והוחזק כשבוי מלחמה בבודה שבהונגריה למשך שלוש שנים.
בלונים ומצנחים > טיסה בכדור פורח

גרנרן היה תלמידו של פרופסור חלוץ הכדור פורח ז'אק שארל, היה מעורב בהטסת בלוני אוויר חם, ועבד עם אחיו הבכור ז'אן-בטיסט-אוליבייה גרנרן (1766–1849) ברוב המראות הכדור פורח שלו. בסופו של דבר הוא מונה לאווירונאוט הרשמי של צרפת.
גרנרן החל בניסויים עם מצנחים מוקדמים המבוססים על מכשירים בצורת מטרייה וביצע את הצניחה הראשונה ללא מסגרת (בגונדולה) עם מצנח משי ב-22 באוקטובר 1797 בפארק מונסו, פריז. המצנח הראשון של גרנרן היה עשוי קנבס לבן בקוטר של כ-7 מטר. גרנרן המריא בסל המחובר לתחתית המצנח; בגובה של כ-1000 מטרים הוא ניתק את החבל שחיבר את המצנח שלו לכדור. הכדור המשיך לשמיים בזמן שגרנרן, עם הסל והמצנח שלו, צנח. הסל התנדנד בעוצמה במהלך הירידה, ואז נחבט בנחיתה, אבל גרנרן יצא ללא פגע.
גרנרן המשיך לערוך בדיקות והדגמות סדירות בפארק מונסו, פריז, ב-22 באוקטובר 1797, מה שהפך לאירוע חגיגי כשהכריז ב-1798 שהטיסה הבאה שלו תכלול אישה כנוסעת. אף על פי שהציבור והעיתונות היו בעד, הוא נאלץ להתייצב מול גורמים במשטרה כדי להצדיק את הפרויקט שלו. הם היו מודאגים מההשפעה שיכולה להיות ללחץ אוויר מופחת על איברי הגוף הנשי העדין ואובדן ההכרה, בתוספת ההשלכות המוסריות של טיסה כזו. משלא הייתה מרוצה מתגובותיו של גרנרן, המשטרה הוציאה נגדו צו מניעה שאסר על העלייה בטענה שהצעירה מתחייבת למיזם ללא כל מושג על התוצאה האפשרית. לאחר התייעצות נוספת הן עם שר הפנים והן עם שר המשטרה, צו המניעה בוטל בטענה כי "אין יותר שערורייה בלראות שני אנשים ממינים שונים עולים בבלון מאשר לראות אותם קופצים לתוך כדור פורח."
סלסטין אנרי כבר נבחרה, אז כשהאיסור הוסר גרנרן היה מוכן להמשיך. הוא פרסם את העלייה בעיתון הפריסאי מהמאה ה-18 "L'Ami des Lois":
סלסטין הצעירה שתלווה אותי שמחה לקראת המסע. אני אעלה איתה מפארק מונסו בהרובע השמיני של פריז במהלך עשרת הימים הבאים.
ב-8 ביולי 1798 התאספו מספר רב של צופים בפארק מונסו כדי לחזות בעלייה. לכל הדעות סלסטין אנרי הייתה צעירה ויפה, והיא וגרנרן הסתובבו בפארק מספר סיבובים לקול תשואות הקהל לפני שנכנסה לסל הבלון על ידי האסטרונום ז'רום לאלנד. המסע בכדור פורח עבר ללא תקלות והוא הסתיים בגוסנוויל כ 30 קילומטרים (19 מיל) מצפון לפריז.
הסיור באנגליה

גרנרן החזיק בתפקיד האווירונאוט הרשמי של צרפת, אז עם אשתו ז'אן ז'נבייב גרנרן הוא ביקר באנגליה בשנת 1802 במהלך הסכם אמיין והזוג השלים מספר טיסות הדגמה. בערב 21 בספטמבר 1802, גרנרן עלה בבלון המימן שלו ממגרש המתנדבים ברחוב אודלי הצפוני, כיכר גרוונר ועשה צניחה לשדה ליד סנט פנקראס. זה הוליד את הבלדה הפופולרית האנגלית (תרגום חופשי):
הוא ביצע את ההמראה השנייה שלו בכדור פורח עם אדוארד הוק לוקר ב-5 ביולי 1802 ממגרש הקריקט לורדס, כשהוא טס לאורך 27.4 ק"מ משם לצ'ינגפורד תוך קצת יותר מ-15 דקות ובידיו מכתב היכרות חתום על ידי ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת כדי לתת לכל מי שיפגוש בנחיתה. עם זאת, כאשר התחדשה המלחמה בין צרפת לבריטניה, הם נאלצו לארוז ולחזור ליבשת, שם, ב-3–4 באוקטובר 1803, הוא עבר מרחק של 395 ק"מ בין פריז לקלוזן, גרמניה, עם הכדור שלו.
משפחה

ברוב הטיסות כדור פורח שלו עבד גרנרן עם אחיו הבכור ז'אן-בטיסט אוליבייה גרנרן (1766–1849).
משפחה > ז'אן גרנרן

תלמידתו ז'אן ז'נבייב גרנרן, שלימים הפכה לאשתו, הייתה גם טייסת כדורים פורחים וגם הצנחנית הראשונה. היא טסה לראשונה ב-10 בנובמבר 1798, אחת הנשים הראשונות שטסו בכדור פורח וב-12 באוקטובר 1799 הייתה האישה הראשונה שצנחה, מגובה של 900 מטר.
משפחה > אליסה גרנרן

אחייניתו אליסה גרנרן, (נולדה ב-1791), למדה להטיס כדורים פורחים בגיל 15 ועשתה 39 צניחות מקצועיות מ-1815 עד 1836 באיטליה, ספרד, רוסיה, גרמניה וצרפת.
מותו

ב-18 באוגוסט 1823, בגיל 54, גרנרן עבד על בניית כדור פורח חדש. בזמן שהסתובב באתר הבנייה, הוא נפגע מקורה שנפלה עליו והרגה אותו מיד.
מורשת

הצניחה הראשונה של גרנרן הונצחה על ידי גוגל בגוגל דודל ב-22 באוקטובר 2013.
הערות שוליים

1 2 3  Encyclopædia Britannica – André-Jacques Garnerin
↑    Radhika Sanghani, ‏André-Jacque Garnerin: a profile of the first parachutist, The Telegraph, 21 October 2013
↑  History Today Volume: 52 Issue: 9 2002 – Monsieur Garnerin Drops In by John Lucas
↑  Flights of Fancy (אורכב 01.01.2006 בארכיון Wayback Machine)
1 2  S. L. Kotar, J. E. Gessler, Ballooning: A History, 1782-1900, McFarland, 2011-01-03, ISBN 978-0-7864-4941-5. (באנגלית)
↑  Science Photo Library – Elisa Garnerin
↑  "Women in sports – Elisa Garnerin". אורכב מ-המקור ב-2 במאי 2016. נבדק ב-10 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "216th Anniversary of the First Parachute Jump". 22 באוקטובר 2013. נבדק ב-12 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12651286v (data)  GND: 103099204  ISNI: 0000 0000 8147 016X  LCCN: n82222658  SNAC: w6v99f2c  SUDOC: 050592211  VIAF: 66871976   WorldCat (עם VIAF): 66871976 
מסייה ומאדאם גרנרן ( כריסטוף האלר פון האלרשטיין, c. 1803)
סלסטין אנרי מלווה את גרנרן בטיסה מתוקשרת ושנויה במחלוקת ב-8 ביולי 1798
תיאור סכמטי של המצנח הראשון של גרנרן בשימוש בירידה בפארק מונסו ב-22 באוקטובר 1797. האיור הוא מתחילת המאה התשע-עשרה.
מצנח של אנדרה-ז'אק גרנרן
גרנרן משחרר את הבלון ויורד בעזרת מצנח, 1797. איור מסוף המאה ה-19.
מיליון דולר בייבי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  קלינט איסטווד
 הופק בידי:  קלינט איסטווד אלברט ס. רודי טום רוזנברג
 תסריט:  פול האגיס, על פי סיפורים מאת אף-איקס טול
 עריכה:  ג'ואל קוקס
 שחקנים ראשיים:  קלינט איסטווד הילרי סוונק מורגן פרימן ג'יי בארושל
 מוזיקה:  קלינט איסטווד
 צילום:  טום סטרן
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  לייקשור אנטרטיינמנט, Malpaso Productions, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בדצמבר 2004, ארצות הברית
 משך הקרנה:  132 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט דרמה, סרט אגרוף 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 תקציב:  30,000,000‏$
 הכנסות:  216,763,646‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   milliondollarbaby
 פרסים:  4 פרסי אוסקר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מיליון דולר בייבי (באנגלית: Million Dollar Baby) הוא סרט דרמה זוכה פרס האוסקר משנת 2004 שבויים בידי קלינט איסטווד. הסרט מגולל את סיפורה של מתאגרפת חובבנית, המגולמת בידי הילרי סוונק, השואפת להפוך למקצוענית, ולשם כך פונה לעזרתו של מאמן אגרוף מזדקן, המגולם בידי איסטווד.
עם יציאתו זכה הסרט להצלחה בקופות ולביקורות אוהדות, והוא היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר וזכה בארבעה – לסרט הטוב ביותר, לבמאי הטוב ביותר, לשחקנית הטובה ביותר (סוונק) ולשחקן המשנה הטוב ביותר (מורגן פרימן). עם זאת הוא עורר מחלוקת בשל התפנית החדה בעלילת הסרט, שבעקבותיה עוסק הסרט בנושא שנוי במחלוקת.
עלילה

מגי פיצג'רלד (הילרי סוונק) היא מתאגרפת חובבנית ששואפת להפוך למקצוענית, ומנסה לשכנע את פרנק דאן, מאמן אגרוף מזדקן וזנוח (קלינט איסטווד) לקחת אותה תחת חסותו. בתחילה דאן מסרב מכיוון שאינו מעוניין לאמן נשים והוא סבור שמגי, בת ה-31, מבוגרת מדי מכדי לעסוק באגרוף מקצועני. מגי מנסה לזכות באהדתו, באימוניה הבלתי פוסקים באולם המנוהל בידי ידידו של פרנק, מתאגרף לשעבר המכונה סקראפ (מורגן פרימן), שגם מלווה את הסרט בקריינותו. בסיועו של סקראפ מצליחה מגי לשכנע את פרנק לאמן אותה, ובין השניים הולך ונרקם קשר אמיץ. פרנק, שקשריו עם בתו שלו נותקו, מוצא במגי תחליף בת, וגם מגי מוצאת בו דמות אב.
בהדרכתו של פרנק מגי הופכת לסיפור הצלחה ומפלסת את דרכה במהירות לצמרת, עד שהיא מגיעה לקרב מכריע כנגד אלופת גרמניה לנשים. במהלך הקרב מרמה יריבתה של מגי, וגם פוגעת בה מאחור בתום הסיבוב. מגי נוחתת על שרפרף, שוברת את צווארה והופכת למשותקת בכל גופה.
בתחילה פרנק מנסה לסייע למגי להחלים, אולם כל מאמציו הם לשווא, ולשניים מתחוור כי מצבה בלתי הפיך. בשלב זה אומרת מגי לפרנק כי הגשימה את שאיפותיה בחיים, ומבקשת את עזרתו כדי למות. בתחילה פרנק מסרב, אבל לאחר ניסיון התאבדות כושל שלה, הוא מבצע בה המתת חסד על ידי הזרקת אדרנלין. לאחר מכן פרנק נעלם, והצופים מגלים כי הקריינות של סקראפ הנה בעצם מכתבו המיועד לבתו של פרנק, לספר לה על אביה, אולי כדי לזכותו בכל זאת באהדתה.
דמויות

קלינט איסטווד - פרנקי דאן, מאמן אגרוף קשיש קשוח אך בעל כוונות טובות.
הילרי סוואנק - מרי מרגרט "מגי" פיצג'רלד, מתאגרפת נחושה ושאפתנית שאומנה על ידי פרנקי דאן.
מורגן פרימן – אדי "סקראפ-איירון" דופריס, עוזר הכושר של דאן ומתאגרף לשעבר.
ג'יי ברוצ'ל – דילארד המסוכן נלחם בפיפו באם-בם בארך או "סכנה", מתאגרף פשוט.
מייק קולטר – ווילי "ביג ווילי" ליטל, מתאגרף שדאן אימן במשך שנים.
לוסיה רייקר – בילי "הדוב הכחול" אוסטרמן, פרוצה לשעבר ומתאגרפת מרושעת.
בריאן פ. או'בירן – האב הורבק, הכומר של הכנסייה שבה דן לומד.
אנתוני מאקי – שוורל ברי, מתאגרף נלהב מדי, מתאמן בקביעות במועדון האגרוף של דאן.
מייקל פניה – עומר, מתאגרף והחבר הכי טוב של שוורל.
מרגו מרטינדייל – ארליין פיצג'רלד, אמה האנוכית של מגי.
מרקוס צ'ייט – J.D. פיצג'רלד, אחיה הכלוא של מגי.
ריקי לינדהום – מרדל פיצג'רלד, אחותה של מגי.
בניטו מרטינז - המנהל של בילי.
ברוס מקוויטי – מיקי מאק, סוכן מתאגרפים.
גרנט ל. רוברטס - איש החתך של בילי.
ג'ו ביידן

.
ג'וזף רובינט "ג'ו" ביידן הבן (באנגלית: ‏Joseph Robinette "Joe" Biden Jr.‎קובץ:Joe Biden pronounciation.ogg‏Ⓘ‏; נולד ב-20 בנובמבר 1942) הוא פוליטיקאי אמריקאי אשר כיהן כנשיא ארצות הברית ה־46 בשנים 2021–2025. טרם היבחרו לנשיאות כיהן ביידן כסגן הנשיא ה־47 תחת ברק אובמה בשנים 2009–2017 וייצג את מדינת דלאוור בסנאט מטעם המפלגה הדמוקרטית במשך 36 שנים (1973–2009).
ביידן כיהן כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט, ועסק בנושאים הקשורים במלחמה בסמים, בריסון הפשע ובחירויות אזרחיות. הוא הוביל את המאמצים לאישורם של "חוק בקרת הפשע האלים ואכיפת החוק" (אנ') ו"חוק האלימות נגד נשים" (אנ'). ישב בראשות ועדת המשפט במהלך הדיונים על מועמדותם של קלרנס תומאס ורוברט בורק לבית המשפט העליון. בבחירות לנשיאות שנערכו ב-1988 וב-2008, התמודד ביידן ללא הצלחה למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות.
ב-2008 נבחר ביידן בידי הסנאטור ברק אובמה, שהתמודד לנשיאות מטעם המפלגה הדמוקרטית, כעמיתו למרוץ בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה שנה. לאחר זכיית אובמה כיהן ביידן כסגן הנשיא. בתוקף תפקידו הוא פיקח על שימוש בתשתיות כלכליות לריסון המיתון הכלכלי ועזר לגבש את המדיניות האמריקאית כלפי עיראק עד נסיגת כוחות ארצות הברית ב-2011. יכולתו לנהל משא ומתן עם חברי המפלגה הרפובליקנית בקונגרס סייעה לממשל אובמה להעביר חקיקות שונות, ובהן "חוק הפיקוח על התקציב לשנת 2011" שפתר את משבר תקרת החוב (אנ') באותה שנה, ו"חוק ההקלה במס למשלם המיסים האמריקאי" מ-2012, כתגובה לצוק הפיסקלי שקרב ובא. אובמה וביידן נבחרו מחדש ב-2012, והביסו את המושל לשעבר הרפובליקני של מסצ'וסטס, מיט רומני, ועמיתו למרוץ פול ראיין.
באוקטובר 2015, לאחר חודשים של השערות, הודיע ביידן שלא יתמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-2016. אחת הפעולות האחרונות של הנשיא אובמה בינואר 2017 הייתה עיטורו של ביידן במדליית החירות הנשיאותית. לאחר שסיים את כהונתו השנייה כסגן נשיא, הצטרף ביידן לסגל אוניברסיטת פנסילבניה. באפריל 2019 הכריז על התמודדותו במקדימוֹת לנשיאות במפלגה הדמוקרטית, ולאחר התחלה רעועה שבה היה נראה שהוא עומד להפסיד לברני סנדרס ולאחרים, הצליח ביידן להוביל במקדימוֹת ולהיבחר למועמד המפלגה לנשיאות. הוא בחר בסנאטורית קמלה האריס מקליפורניה כעמיתתו למרוץ. בבחירות לנשיאות בנובמבר 2020 גבר ביידן על הנשיא המכהן דונלד טראמפ ונבחר לתפקיד נשיא ארצות הברית.
כנשיא חתם ביידן על חוק תוכנית החילוץ האמריקאית בתגובה למגפת הקורונה בארצות הברית ולמיתון שנוצר בעקבותיה, והוביל הצעות חוק דו-מפלגתיות בנושא תשתיות וייצור. הוא הציע את חוק "Build Back Better", שאומנם נכשל בקונגרס, אך היבטיו שולבו בחוק צמצום האינפלציה שעליו חתם כחוק בשנת 2022. ביידן מינה את קטנג'י בראון ג'קסון לכס השיפוט בבית המשפט העליון. הוא עבד עם הרפובליקנים בקונגרס כדי לפתור את משבר תקרת החוב ב-2023 תוך משא ומתן על הסכם להעלאת תקרת החוב. מבחינת מדיניות חוץ, ביידן השיב את ארצות הברית להסכם פריז, וניהל את הנסיגה המוחלטת של צבא ארצות הברית מאפגניסטן – אקט הסיום של מלחמת אפגניסטן שהוביל לנפילת קאבול. הוא הגיב לפלישה הרוסית לאוקראינה בהטלת עיצומים על רוסיה ואישר סיוע אזרחי וצבאי לאוקראינה. עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל הכריז ביידן על תמיכה צבאית בישראל, והוקיע את מעשי הטבח של חמאס.
באפריל 2023 הכריז ביידן על התמודדותו למועמדות המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות 2024, אך ב-21 ביולי 2024 הודיע כי הוא חוזר בו ולא יתמודד בבחירות לקדנציה נוספת ויתמוך במועמדותה של סגניתו קמלה האריס.
ביוגרפיה

ג'וזף רובינט ביידן נולד ב-20 בנובמבר 1942 בבית החולים סנט מרי בסקרנטון שבפנסילבניה. הוריו הם קתרין יוג'יניה ביידן (לבית פינגן) וג'וזף רובינט ביידן האב. אימו קתרין היא ממוצא אירי ואביו ג'וזף הוא ממוצא אנגלי, צרפתי ואירי. הוא היה הראשון מבין ארבעה אחים במשפחת ביידן הקתולית, כשלו אחות אחת ושני אחים. סבא רבא שלו מצד אימו, אדוארד פרנסיס בלוויט, היה חבר הסנאט של פנסילבניה.
אביו של ביידן היה אמיד ובעל אמצעים קודם לכן בחייו, אך סבל מתהפוכות עסקיות עד שנולד בנו. במשך כמה שנים נאלצה המשפחה לחיות אצל הורי אימו. כאשר אזור סקרנטון חווה ירידה בערכו הכלכלי בשנות ה-50 של המאה ה-20, לא הצליח אביו של ביידן למצוא עבודה מספקת מבחינה כלכלית. בשנת 1953 עברה המשפחה לדירה בקליימונט שבדלאוור, שם התגוררו שנים אחדות לפני שעברו להתגורר בווילמינגטון. ג'ו ביידן האב הצליח יותר בעבודתו כסוחר מכוניות משומשות, והמשפחה השתייכה למעמד הביניים.
ביידן למד באקדמיית ארצ'מר שבקליימונט, שם היה רץ אחורי בעמדת "האף-בק" (half-back) ותופס (Wide Receiver) בנבחרת הפוטבול של בית הספר התיכון. הוא עזר להוביל את קבוצתו מנבחרת המפסידה פעם אחר פעם לנבחרת בלתי-מנוצחת בשנתו האחרונה בתיכון. בנוסף שיחק ביידן בנבחרת הבייסבול. בשנים אלו לקח חלק בשביתה כמחאה על הפרדה גזעית בווילמינגטון. מבחינה אקדמית היה תלמיד מעל הממוצע, נחשב למנהיג טבעי בקרב התלמידים, ונבחר לנשיא הכיתה בשנותיו הראשונות והאחרונות בבית הספר. את לימודיו התיכוניים סיים ב-1961.
ביוגרפיה > לימודים גבוהים

ב-1965 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת דלאוור, עם תואר דו-חוגי בהיסטוריה ובמדע המדינה, וסיים את לימודיו במקום ה-506 בכיתה מתוך 688. ב-1964, כאשר שהה באיי בהאמה בעת חופשת האביב, נפגש ביידן והתחיל לצאת עם ניילה האנטר, בת למשפחה עשירה מהכפר סקאנאיטלס שבמדינת ניו יורק, שלמדה באוניברסיטת סירקיוז. כבר אז אמר לה ביידן כי בכוונתו להיות חבר הסנאט עד גיל 30 ולאחר מכן נשיא. הוא זנח את תוכניותיו לשחק בנבחרת הפוטבול של האוניברסיטה כדי שיוכל להקדיש זמן רב יותר למערכת היחסים עם האנטר.
לאחר מכן נרשם ללימודים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סירקיוז, וקיבל מלגה למחצה על בסיס צרכים כלכליים בנוסף לסיוע כלכלי על בסיס הישגים אקדמיים. במהלך שנתו הראשונה בבית הספר למשפטים, הואשם ביידן בגנבה ספרותית של 5 מתוך 15 עמודים של מאמר ביקורת משפטי. ביידן אמר שהמקרה קרה בשוגג משום שלא ידע את כללי הציטוט בעבודות, והוא הורשה לחזור על הקורס לאחר קבלת ציון נכשל, אשר נשמט מאוחר יותר מרשימת ציוניו (אירוע זה משך תשומת לב זמן מה לאחר מכן כאשר הוטחו בו האשמות נוספות בגין גנבה ספרותית גם ב-1987). הוא קיבל תואר JD במשפטים ב-1968. ביידן קיבל רישיון לעסוק בעריכת דין בדלאוור ב-1969.
טופסי הגיוס של ביידן אל צבא ארצות הברית נדחו בשיא מלחמת וייטנאם, וב-1968 הוא סווג מחדש על ידי מערכת השירות הסלקטיבי כבלתי ראוי לשירות צבאי עקב אסתמה שהייתה לו בנעוריו. הוא מעולם לא לקח חלק בהפגנות נגד המלחמה, ואחר כך ציין שבאותו הזמן הקדיש את מרב תשומת לבו למחויבותו לבת זוגו ניילה ולבית הספר למשפטים. ביידן התרשם לרעה מתופעות של שתיית משקאות חריפים במשפחתו ובשכונה שבה חי, ובעקבות כך החליט להתנזר באופן מוחלט ממשקאות אלכוהוליים. הוא סבל מגמגום במשך רוב שנות ילדותו ובמהלך שנות העשרים לחייו. לדבריו הוא גבר על הגמגום אחרי שבילה שעות רבות בציטוט שירה מול מראה.