תנין היאור
התנהגות ואורח חיים > תזונה וציד

תניני היאור הם טורפים סתגלנים ואופורטוניסטים שיטרפו כל בעל חיים שביכולתם להרוג, החל מחסרי חוליות ודגים, עבור בזוחלים ויונקים קטנים-בינוניים וכלה ביונקים גדולים ואף בני אדם. יכולתם לשכב נסתרים כשרוב גופם נמצא מתחת למים, בשילוב מהירותם על פני מרחקים קצרים הופכים אותם לציידים סתגלניים ואפקטיביים של טרף גדול. עם זאת התנינים הם גם אוכלי נבלות וממלאים תפקיד אקולוגי חשוב בכך שהם אוכלים גוויות שנמצאות בתוך המים.
תזונת התנין משתנה עם גדילתו ונהיית יותר מגוונת. תנינים צעירים ניזונים מחרקים ומחסרי חוליות מימיים קטנים ותוך זמן קצר לומדים לאכול גם דגים, דו-חיים, זוחלים ועופות. תזונתו של תנין היאור הבוגר כוללת כמעט כל יונק שבא ללגום ממקווה המים בו הוא שורץ. הם ידועים כאוכלי זברות, תאואים אפריקנים, צבאים ואנטילופות כדוגמת גנו כחול, קובוס המים, אימפלה, ואף חתולים גדולים ותנינים אחרים (קניבליזם). לעיתים רחוקות הם גם תוקפים היפופוטמים צעירים וטורפים אותם. תועדו אף כמה מקרים נדירים של טריפת קרנפים ופילים צעירים. הם טורפים גם עופות וזוחלים. אולם אף כבוגר, כ-70% מתזונתו של תנין היאור מורכבת מדגים, על אף שתנינים גדולים מסוגלים לאכול כמעט כל חולייתן שבא לשתות משפת המים, למעט היפופוטמים ופילים בוגרים.
תניני היאור של נהר המארה שעובר בשמורות מסאי מארה וסרנגטי, ממתינים מדי עונה לנדידה הגדולה של עדרי הגנו הכחול (שם מדעי: Connochaetes taurinus, שם עממי: Wildebeest) והזברות, ומתקבצים בהמוניהם בנתיבי החצייה כאשר התנינים הגדולים והחזקים ביותר זוכים במקומות הטובים יותר. הנדידה הגדולה מביאה שפע מזון לתנינים והם מנצלים את ההזדמנות מאחר שבשאר חלקי העונה כמות המזון דלה יותר. תנין היאור טורף בשמחה גם חיות משק מבויתות כגון בקר, כבשים, עיזים ותרנגולות כאשר הן בנמצא.
תנין מזנק על גנו כחול ותופס אותו במלתעותיו בנהר המארה שבשמורת מסאי מארה
תנין מנסה לגרור גנו אל תוך הנהר, שמורת מסאי מארה
התנין מטביע את טרפו בתוך המים, בשמורת מסאי מארה
תנין היאור אוכל גנו שהרג בנהר המארה בשמורת מסאי מארה
לתנין היאור שיטות ציד מגוונות אך בדרך כלל הוא מעדיף לתקוף את טרפו מהמארב. גופו מותאם באופן טוב מאוד למארב תת-מימי, בייחוד במים לא צלולים: עיניו, אוזניו ונחיריו ממוקמים הכי גבוה בראשו, דבר המאפשר לו לצוף כשכל גופו שקוע מתחת למים למעט איברים אלה. הוא שוחה במים, כשרוב גופו שקוע ורק עיניו ונחיריו בולטים, ומחכה לטרף. באמצעות איברי חישה מיוחדים המצויים לאורך גופו הוא מרגיש לחץ ותנודות במים שנגרמות מתזוזת הטרף, שוחה בשקט אל עבר טרפו כאשר הוא שקוע לחלוטין בתוך המים – ואז מזנק בפתאומיות ובמהירות (באמצעות זנבו השרירי) על הטרף וסוגר עליו את לסתותיו, גורר אותו אל המים ומטביע אותו למוות. שיניו חרוטיות ובנויות לאחיזת הטרף והן ננעצות עמוק בבשר. בגלל עוצמת הנשיכה החזקה שלו (מבין החזקות ביותר כיום בעולם החי, ראו בפרק #גולגולת ופה) והשיניים האימתניות לפיתת תנין היאור חזקה וכואבת וקשה מאוד להשתחרר ממנה. בעל החיים שנתפס במלתעות התנין יכול למות ממספר סיבות: עוצמת הנשיכה, טראומה גופנית, איבוד דם רציני מקטיעת איברים או תלישת בשר, זיהומים (חיידקים בפיו של התנין יכולים לגרום להמוליזה) חנק וטביעה.
אחרי שהטביע את טרפו למוות, מבתר אותו התנין באמצעות "גלגול המוות": התנין אוחז בגווייה במלתעותיו ואז מסתובב, מתפתל ומתגלגל סביב עצמו בפראות, במהירות ובעוצמה, וכך קורע נתחים מן הגופה. גולגולתו של התנין בנויה לעמוד בכוחות ובמומנטים האדירים הדרושים לתמרון זה. לעיתים קרובות עובדים התנינים בצוות: תנין אחד אוחז בגווייה כעוגן ואילו השני מבתר אותה באמצעות גלגול המוות. תנין היאור בולע נתחים שלמים כולל קרניים, פרסות, עצמות ועור, ואינו לועס את מזונו. עיבוד המזון מתבצע במערכת העיכול החזקה והיעילה שלו, שבזכות חומצות הקיבה החזקות שבה מסוגלת לטפל גם בעצמים קשים אלה. כמו כן, נמצאו גסטרוליתים בקיבתם של התנינים, שכנראה מסייעים אף הם לטחינת ועיכול המזון. לעיתים הם משאירים חלק מהגופה המבותרת לא אכולה ומטמינים אותה במסתור מתחת למים כדי שתהליכי הריקבון יפרקו וירככו את הגופה למאכל, וגם כאוכל זמין לפרק זמן מאוחר יותר.
תניני היאור הם גם אוכלי נבלות וינצלו הזדמנות לאכול פגרים של בעלי חיים שמתו בקרבת מקווה המים בו הם חיים. עם זאת, קבוצות של תניני יאור עשויות להתרחק מאות מטרים מנתיב מים כדי לאכול גווייה. נבלות של בעלי חיים גדולים כגון פיל אפריקני או היפופוטם מסוגלות להזין מספר לא קטן של תנינים בוגרים ולכן מתגודדים סביבן טורפים רבים, בהם תנינים, אריות וצבועים.
דגים מהווים חלק מרכזי בתזונת התנין: תניני יאור בוגרים משתמשים בגופם ובזנבם כדי לאסוף קבוצות דגים לכיוון הגדה, ולאכול אותם באמצעות זינוק מהיר הצידה עם ראשם. כמו כן הם משתפים פעולה כדי לחסום דגים נודדים על ידי יצירת חצי-מעגל לרוחב הנהר. התנין הדומיננטי ביותר יאכל ראשון.
על אף שאת עיקר הציד התנין מבצע במים הוא גם צד לעיתים מזון ביבשה, לרוב בחסות הלילה, אז הוא מתגנב בשקט בחושך, תוקף את הקורבן וגורר אותו למים. כמו כן הם יעלו ליבשה כדי לחטוף טרף של טורפים שונים שטרפו טרף בקרבה כלשהי למים.
לעיתים נדירות יותר התנינים מציגים גם שיטות ציד קבוצתיות. דוגמה לשיטה אחת שלהם נמצאת באגם סנט לוסיה בדרום אפריקה, שם להקות דגים נודדות באופן עונתי – מן האגם לאוקיינוס ההודי ובחזרה. בחודשי האביב התנינים מתאספים באזור צר שרוחבו פחות מ-500 מטרים באופן שלא מאפשר לדגים לעבור. כל אחד מהתנינים שומר על מקומו במבנה ולא מש ממנו. התנהגות חברתית בהקשר תזונתי מתרחשת גם כאשר נדרש טיפול בטרף גדול: לאחר שפגר של אנטילופה נגרר למים, למשל, תנינאי אחד ינשך בחוזקה את גוף האנטילופה, והתנינאי השני יתפוס בפיו את אחד מחלקיה ויסתובב במהירות על מנת לבתר את חלק הגוף הזה. לאחר מכן שני התנינאים יחליפו תפקידים. תמרון זה לביתור הטרף ידוע בכינוי "גלגול המוות".