stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכבת החופש של לייקה
רקע

חברת האופטיקה של ארנסט לייץ, שנוסדה בווצלר ב-1869, הייתה ידועה בגישתה הנאורה כלפי עובדיה: פנסיות, חופשות מחלה וביטוחי בריאות - כולם הונהגו כבר בימיה הראשונים של החברה. כוח העבודה של החברה התבסס על דורות של עובדים מוכשרים, חלקם הגדול יהודים. כאשר אדולף היטלר מונה לקנצלר גרמניה בשנת 1933, לייץ ה-2, בנו של המייסד ומנהל החברה, קיבל פניות מעובדיו היהודים לסיוע בהוצאתם ובהוצאת משפחותיהם מהמדינה. לייץ ומשפחתו לא היו יהודים, ולכן היו מוגנים מחוקי נירנברג של גרמניה הנאצית, שהגבילו את תנועת היהודים ואת העסקתם.
משימת החילוץ

על מנת לעזור לעובדיו היהודים, לייץ הקים בחשאיות את "רכבת החופש של לייקה", דרך חשאית שאיפשרה ליהודים לעזוב את גרמניה, תחת זהות של עובדי לייקה שהוקצו לעבוד מחוץ לגרמניה. עובדים, סוחרים, בני משפחה ואפילו חברים של בני משפחה "הוקצו" למשרדי המכירות של לייץ בצרפת, בריטניה, הונג קונג וארצות הברית. פעולותיו של לייץ הוגברו אחרי ליל הבדולח בנובמבר 1938, שבמהלכו נשרפו חנויות יהודיות ברחבי גרמניה.
"עובדים" יהודים שהגיעו לנמל ניו יורק הלכו למשרד לייץ במנהטן, שם עזרו להם למצוא עבודה. כל יהודי שהגיע קיבל מצלמת לייקה. הפליטים קיבלו מלגה עד שהם יכלו לעבוד. דרך נתיב בריחה זה הגיעו מעצבים, אנשי מכירות, משווקים וכותבים. "רכבת החופש של לייקה" הגיעה לשיאה ב-1938 ובתחילת 1939. ה"רכבת" הביאה קבוצה של מהגרים לניו יורק פעם בכמה שבועות עד הפלישה לפולין ב-1 בספטמבר 1939, היום בו גרמניה סגרה את גבולותיה.
לייץ הייתה חברה בין-לאומית ידועה. החברה יצרה מצלמות ומערכות אופטיות אחרות עבור הצבא הגרמני. בנוסף לכך, הממשלה הנאצית נזקקה למטבע חוץ והון זר, ולכן לייץ שווקה בשווקים בין לאומיים. בני משפחת לייץ ועובדי החברה סבלו מפני שעסקו בהצלת היהודים. אלפרד טורק, מנהל בכיר בחברה, נכלא בכלא הנאצי לאחר שנתפס עוזר ליהודים. הוא שוחרר רק אחרי תשלום שוחד גדול.
אלסי קואהן-לייץ, בתו של לייץ, נכלאה על ידי הגסטפו לאחר שנתפסה בגבול מסייעת לאישה יהודייה לחצות את הגבול לשווייץ. היא שוחררה לאחר חקירה.
פרסים והנצחה

אחרי המלחמה קיבלה אלסי מספר תוארי כבוד, בהם תואר מאקדמיית מדעי הרוח בצרפת ב-1965 ומדליית אריסטיד בריאן מהאקדמיה האירופאית בשנות ה-70 ופרס "האומץ לעזור" מהליגה נגד השמצה. לדברי נורמן ליפטון, כותב ועורך עצמאי, המשפחה לא רצתה פרסום על הפעולות ההרואיות שלה. רק אחרי שבן המשפחה האחרון נפטר פורסם סיפורה של רכבת החופש.
משחקי אינוויקטוס

לוגו התחרות
משחקי אינוויקטוס (באנגלית: Invictus Games) הם טורניר ספורט פאראלימפי רב-ענפי בינלאומי לחיילים ויוצאי צבא.
משחקי אינוויקטוס הראשונים נערכו בלונדון שבבריטניה בספטמבר 2014.
ייסוד התחרות

הרעיון לתחרות הועלה על ידי הנסיך הארי, דוכס סאסקס בהשראת תחרות דומה (Warrior Games) שבה נכח בארצות הברית, במטרה לסייע בשיקומם באמצעות ספורט של חיילים שנפצעו וסבלו ממחלות ועל מנת שפצועי בריטניה במלחמת אפגניסטן לא יישכחו גם לאחר תום המעורבות הבריטית שם.
כהמנון עבור התחרות נבחר השיר Invictus מאת המשורר האנגלי בן המאה ה-19 ויליאם ארנסט הנלי (Willian Ernst Henley). המוטו שנבחר לה היה I AM.
משחקי אינוויקטוס 2014

הטורניר הראשון התקיים ב-10 עד 14 בספטמבר 2014 בלונדון. בתחרות השתתפו למעלה מ-400 ספורטאים מ-13 מדינות, לרבות 130 ספורטאים בריטים.
התחרות אורגנה בתוך עשרה חודשים בתמיכת ראש עיריית לונדון בוריס ג'ונסון, הוועדה המארגנת של המשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת לונדון ומשרד ההגנה של בריטניה. הנסיך הארי עמד בראש הוועדה המארגנת של התחרות. הקרן המלכותית של בית המלוכה הבריטי הקציבה לתחרות מיליון לירות בריטיות ומשרד האוצר הבריטי הקציב סכום דומה. חברת יגואר לנד רובר העניקה חסות כספית לתחרות.
משחקי אינוויקטוס 2014 > מדינות משתתפות

14 מדינות הוזמנו לשלוח נציגים לתחרות. המדינות שהוזמנו היו אלו שחייליהן לחמו בצד חיילי בריטניה בשנים האחרונות, בעיקר בחזיתות עיראק ואפגניסטן:
| --- | --- |
 אוסטרליה אוסטרליה  איטליה איטליה  אסטוניה אסטוניה  אפגניסטן אפגניסטן  ארצות הברית ארצות הברית  בריטניה בריטניה  גאורגיה גאורגיה:  גרמניה גרמניה  דנמרק דנמרק  הולנד הולנד  ניו זילנד ניו זילנד  עיראק עיראק (לא שלחה נציגים)  צרפת צרפת  קנדה קנדה
משחקי אינוויקטוס 2014 > אירועי התחרות

התחרות נערכה בפארק האולימפי על שם המלכה אליזבת שבלונדון. בטקס הפתיחה נכחו 6,500 צופים וביניהם ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, הנסיך הארי, הנסיך צ'ארלס, אשתו הדוכסית קמילה והנסיך ויליאם. במהלכו הושמע מסר מוקלט מאת הגברת הראשונה של ארצות הברית מישל אובמה.
משחקי התחרות נערכו באחדים ממתקני אולימפיאדת לונדון, לרבות קופר בוקס, ולופארק ומרכז ספורט המים ושודרו על ידי ה-BBC. משתתפי התחרות התחרו באתלטיקה, קשתות, חתירה באולם, הרמת כוח, אופני כביש, כדורעף לנכים, שחייה, כדורסל בכיסאות גלגלים וראגבי בכיסאות גלגלים. נותנת החסות יגואר לנד רובר ארגנה גם תחרות נהיגה.
בקונצרט שנערך לרגל סיום התחרויות בהשתתפות 26,000 צופים הופיעו בין היתר להקת פו פייטרס והזמרים בריאן אדמס, ג'יימס בלאנט ואלי גולדינג.
משחקי אינוויקטוס 2016

הטורניר השני התקיים באורלנדו שבפלורידה, ארצות הברית, מה-8 ועד 12 במאי 2016.
בטורניר השתתפו משלחות מאוסטרליה, איטליה, אסטוניה, אפגניסטן, בריטניה, גאורגיה, גרמניה, דנמרק, הולנד, ירדן, ניו זילנד, עיראק, צרפת, קנדה והמארחת ארצות הברית.
ענפי הספורט שנכללו בטורניר הם אתלטיקה, קשתות, נהיגה, חתירה באולם, אופניים, כדורעף בישיבה, שחייה, כדורסל בכיסאות גלגלים, רוגבי בכיסאות גלגלים, טניס בכיסאות גלגלים וטריאתלון.
לקראת התחרות פורסמה פרסומת משעשעת בהשתתפות המלכה אליזבת', הנסיך הארי, נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה ואשתו מישל אובמה.
משחקי אינוויקטוס 2017

הטורניר השלישי התקיים בטורונטו שבקנדה מה-23 עד 30 בספטמבר 2017.
בטורניר השתתפו משלחות מאוסטרליה, איטליה, אסטוניה, אפגניסטן, בריטניה, גאורגיה, גרמניה, דנמרק, הולנד, ירדן, ניו זילנד, עיראק, צרפת, רומניה ואוקראינה (שתיהן לראשונה), ארצות הברית והמארחת קנדה.
ענפי הספורט שנכללו בטורניר היו אתלטיקה, קשתות, גולף, חתירה באולם, הרמת משקולות, אופניים, כדורעף בכיסאות גלגלים, פארא הוקי קרח, שחייה, כדורסל בכיסאות גלגלים ורוגבי בכיסאות גלגלים. המשחקים התקיימו בתשעה אתרים ברחבי העיר.
ספורטאי כל המדינות המשתתפות זכו במדליות. בראש טבלת המדליות ניצבו ארצות הברית, בריטניה וקנדה.
משחקי אינוויקטוס 2018

הטורניר הרביעי התקיים בין ה-20 ל-27 באוקטובר 2018 בסידני שבאוסטרליה. השתתפו במשחקים 491 מתחרים מ-18 מדינות והן: - אפגניסטן, אוסטרליה, קנדה, דנמרק, אסטוניה, צרפת, גאורגיה, גרמניה, עיראק, איטליה, ירדן, הולנד, ניו זילנד, פולין, רומניה, אוקראינה, בריטניה וארצות הברית.
משחקי אינוויקטוס 2022

ב-2018 תוכנן המחזור החמישי להתקיים בעיר האג שבהולנד. בשל מגפת הקורנה נדחו המשחקים ולא התקיימו ב- 2020 וב-2021. ב-16 באפריל 2022 נפתחו המשחקים בעיר האג והתקיימו עד 22 באפריל בחסות הנסיך הארי והדוכסית מסאסקס מייגן. במשחקים משתתפים 500 מתחרים מ-20 מדינות ביניהן אוסטרליה, בלגיה, קנדה, דנמרק, אסטוניה, צרפת, גאורגיה, גרמניה, עיראק, איטליה, הולנד, פולין, דרום קוריאה, רומניה, אוקראינה, בריטניה וארצות הברית. בדברי הפתיחה העלה הנסיך הארי על נס את מצבה של אוקראינה הנמצאת תחת המתקפה הרוסית.
משחקי אינוויקטוס 2023

המשחקים בשנת 2023 אמורים להתקיים בעיר דיסלדורף שבגרמניה בין ה-9 ל-18 בספטמבר.
ישראל ומשחקי האינווקטוס

בשנת 2020 עלתה האפשרות לשלב נבחרת פראלימפית מישראל, ואף נבחנו הדרכים לממן את הגעת הנבחרת להאג לתחרויות ב-2022 בעזרת קרן ג'נסיס היושבת בלונדון ושאחד משותפיה הוא האוליגרך מיכאיל פרידמן. הסכמות על כך הושגו בין ראשי הוועד של המשחקים ושגריר ישראל בבריטניה מארק רגב. ההסכמה הזאת עוררה חוגים ערביים שונים לציין כי ישראל עומדת תחת חקירה בינ"ל על פשעי מלחמה בשטחים הכבושים והזמנת ישראל היא בבחינת פרובוקציה מצד בית המלוכה. בפועל ישראל לא הוזמנה ולא השתתפה במשחקים אלו. לאחר שיח בין ארגון נכי צה"ל למארגני התחרות הוחלט כי ישראל תשתתף כנבחרת החל ממשחקי האינוויקטוס 2023.
הערות שוליים

↑  אינוויקטוס בלטינית - בלתי-מנוצח.
↑  SYDNEY 2018 – Invictus Games Foundation (באנגלית בריטית)
↑  Invictus Games opens with Prince Harry Tribute to Ukrainians, Time (באנגלית)
↑  THE HAGUE 2022 – Invictus Games Foundation (באנגלית בריטית)
↑  DÜSSELDORF 2023 – Invictus Games Foundation (באנגלית בריטית)
↑  Ian Gallagher, Prince Harry criticised over plans to invite Israel to Invictus Games, Mail Online, ‏2020-03-29

אירוע סיום של "משחקי אינוויקטוס" בדיסלדורף 2023, כניסה ישראל
שטורמבאנפיהרר

מקס הנסן, שטורמבאנפיהרר מדיוויזיית "לייבשטנדרטה אדולף היטלר" בוואפן אס אס
שטורמבאנפיהרר (בגרמנית: Sturmbannführer, מילולית: "מנהיג יחידת תקיפה") הייתה דרגה של המפלגה הנאצית המקבילה לדרגת מייג'ור. הדרגה הייתה בשימוש בארגוני האס אה, האס אס, וה-NSFK, וניתנה בתחילה לקצינים שפיקדו על יחידות "שטורמבאן" (Sturmbann - שהייתה שוות ערך לגדוד), ומקורו ביחידות חיילי הסער ממלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

דרגת האס אה שטורמבאנפיהרר נוצרה לראשונה בשנת 1921. בשנת 1928, התואר הפך לדרגה בפועל, והוא היה אחת הדרגות הראשונות של דרגות האס אס. הדרגה הייתה זוטרה מדרגת שטנדרטנפיהרר עד 1932, ולאחר מכן הפכה זוטרה לדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר, והייתה שוות ערך למיור בכוחות היבשה של הוורמאכט.
הדרגה הוחזקה על ידי ורנר פון בראון, שפיתח את טילי ה-V-2, ולאחר מכן עיצב את טילי הסטורן 5 עבור תוכנית החלל האמריקאית. כמו כן, אברהרד טאדור, אוטו גליטשה, ופושעי מלחמה, כגון אוטו פרשנר, שהיה מפקד מחנה דורה-מיטלבאו, החזיקו בדרגה זו.
סימני הדרגה

טלאי הצווארון של שטורמבאנפיהרר כלל ארבעה כוכבים, מרוכזים בצווארון השמאלי של מדי האס אס. בנוסף, כללו המדים דרגות כתף של מיור.
סמל הדרגה - תג כתף
סמל הדרגה - תג צווארון
סמל הדרגה - תג שרוול
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה האופטשטורמפיהרר | דרגות האס אס שטורמבאנפיהרר | דרגה בכירה אובר-שטורמבאנפיהרר |
| דרגה זוטרה שטורמהאופטפיהרר | דרגות האס אה שטורמבאנפיהרר | דרגה בכירה אובר-שטורמבאנפיהרר |
רופינו ניקאצ'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במרץ 1911 דרוטה, איטליה 
 פטירה:  16 באוקטובר 1976 (בגיל 65) דרוטה, איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 מקצוע:  כומר קתולי, נזיר 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (28 באפריל 1974) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  רופינו ניקאצ'י
 
רופינו ניקאצ'י (באיטלקית: Rufino Niccacci) ‏(1911, דרוטה (אנ')‏ – 1976) היה נזיר פרנציסקני, מפעילי המחתרת באסיזי וחסיד אומות העולם מאיטליה.
פעילותו בתקופת השואה

ניקאצ'י היה מבכירי המחתרת באסיזי, בשיתוף עם הבישוף ג'וזפה פלאסידו ניקוליני ואלדו ברונצ'י, כומר בקתדרלת סן רופינו. ניקאצ'י לא הכיר יהודים לפני מלחמת העולם השנייה אך מתוקף אמונתו הדתית חש כי הוא מצווה לסייע להם בעודם נרדפים. לאחר ספטמבר 1943, אז כבשו הגרמנים את צפון איטליה, החל ניקאצ'י לפעול להצלת פליטים יהודים. הוא הציל כ-100 יהודים על ידי הלבשתם בבגדים של כמרים ונזירות והחבאתם במנזרים בעיירתו אסיזי ובאזור העיירה. הוא ניסה לספק את צורכיהם הדתיים וכן ארגן שיעורים מסודרים לילדיהם. ניקאצ'י היה מבקר במנזרים לעיתים תכופות והביא עמו מזון למסתתרים ומסמכי זהות מזויפים.
ניקאצ'י נהג לשחק דמקה בכל שבוע עם ידידו לואיג'י בריצי, שבבעלותו היה בית דפוס. הוא ביקש ממנו לעזור לרשת ההברחה בהדפסת תעודות זהות מזויפות ליהודים בבית הדפוס שהיה בבעלותו. בריצי, שהיה אתאיסט ואנטי-פאשיסט הסכים לבקשה, וטען כי הוא יעשה זאת למען עתידה של איטליה, ובשם החירות והדמוקרטיה.
הוא סייע לשחרר יהודים שנכלאו על ידי המיליציות האיטלקיות הפשיסטיות ששיתפו פעולה עם שלטונות הכיבוש הגרמניים, ולאחר מכן דאג עבורם למקומות מסתור.
בנוסף למאה היהודים שלהם סייע בהסתתרות במנזרי העיירה אסיזי וסביבתה, סייע ניקאצ'י גם ליהודים נוספים שעברו בעיירה כפליטים בדרכם למקומות מסתור אחרים. הוא סיפק להם מסמכי זהות מזויפים שהעניקו להם חסות תחת שמות אריים.
פעולתו של ניקאצ'י נמשכה עד שחרור אסיזי על ידי בעלות הברית ביוני 1944.
הכרה והנצחה

ב-1955 העניק איגוד הקהילות היהודיות של איטליה אות הוקרה לניקאצ'י.
ב-1974 העניק יד ושם לניקאצ'י את התואר חסיד אומות העולם.
בספרו של אלכסנדר רמתי, המחתרת באסיזי, מוזכר ניקאצ'י בתור הכוח המניע מאחורי פעילות המחתרת ומאמצי ההצלה.
בשנת 1983 אמר נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, בכינוס של ניצולי שואה בארצות הברית:
העיירה הציורית אסיזי שבאיטליה הגנה על 300 יהודים. האב רופינו ניקאצ'י ארגן את מאמצי ההצלה והסתיר אנשים במנזרו ובבתיהם של חברי קהילתו. פליטת פה של מודיע אחד עלולה היתה לדון את תושבי כל הכפר לשילוח למחנות, ולמרות זאת הם לא ויתרו.
ראו גם

הצלת יהודים במהלך השואה
הערות שוליים

↑  אלכסנדר רמתי, 6, המחתרת באסיזי, מסדה, 1980, עמ' 35
↑  Ronald Reagan: Remarks to the American Gathering of Jewish Holocaust Survivors
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266082505171  BNE: XX1047935  BnF: cb12001481m (data)  CiNii: DA10135210  GND: 124729665  ICCU: CFIV013716  ISNI: 0000 0000 1894 4625  LCCN: n77012884  NTA: 070927065  SUDOC: 028115937  VIAF: 37859047   WorldCat (עם VIAF): 37859047 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
העץ לכבוד חסיד אומות העולם רופינו ניקאצ'י ביד ושם
רוברט לוקאס בוספן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באפריל 1895 הארלם, הולנד 
 פטירה:  12 באפריל 1945 (בגיל 49) מחנה הריכוז לנגנשטיין-צוויברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 צאצאים:  אסתר גרינברג (בואסביין) 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (3 בינואר 1980) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  רוברט לוקאס בוספן
 
רוברט לוקאס בואסביין (בהולנדית: Robert Lucas Boissevain;‏ 27 באפריל 1895 – 12 באפריל 1945) היה פעיל בהעברת מידע וזיוף מסמכים לטובת היהודים במהלך מלחמת העולם השנייה, בנוסף למשפחה שהוא ואשתו החביאו בביתם. הוא נתפס על ידי הנאצים ומת במחנה הריכוז זוויברג מדלקת ריאות ותשישות.
קורות חיים

רוברט לוקאס בואסביין נולד בצפון הולנד בעיירה הארלם. רוברט נישא להלנה סוזנה (Helena Suzana Tienhoven van). לרוברט ולהלנה נולדו שישה ילדים. הבכור נקרא על שם אביו ועם פרוץ המלחמה היה בן 18. בתם הקטנה הייתה בת שנתיים בערך. רוברט מת במהלך המלחמה אך משפחתו והיהודים שהחביאו, שרדו. רוברט ומשפחתו זכו בתואר חסידי אומות עולם - על הצלת משפחה (משפחת גרינברג[דרושה הבהרה]) שמנתה שלוש נפשות ואדם נוסף בשם יעקב הכט.
הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

בזמן המלחמה, רוברט ומשפחתו החביאו בביתם את בני משפחת גולדברג היהודית. האב לבית משפחת גולדברג היה רופא. במהלך המלחמה מר גולדברג צרף למסתור בבית משפחתו של רוברט מכר נוסף שלו, גם הוא יהודי, בשם יעקב הכט (Jacob Veht). בנוסף להסתרת היהודים, רוברט עסק בזיוף מסמכים בשביל יהודים רבים בצפון הולנד. בתחילת שנת 1943, חודשים בודדים לאחר שהגולדברגים הגיעו לביתם של משפחת בואסביין, רוברט נמלט מהולנד. רוברט נתפס בספטמבר 1943 ונשלח לבית הכלא הגרמני ״אורנג׳וטל״ (Orangotel). מאותו כלא נורא, הועבר למחנה עבודה בהולנד ולאחר עשרה חודשים נוספים לאחר שהסוהרים הגרמנים חשבו שמצבו טוב מדי, הוא הועבר למחנה בשם ״זוויברג״ (langenstein-zwiebergz (אנ')), שם מת כתוצאה מדלקת ריאות ותשישות. בערב חג המולד של שנת 1944 הגרמנים ערכו חיפוש בביתם של משפחת בואסביין ולמזלם הרב של בני הבית, מקום המסתור לא נמצא.
לאחר שרוברט נתפס הלנה, אשתו, דאגה בעצמה לחייהם של ששת ילדיה ושל ארבעת היהודים שהחביאה. בנם הבכור של רוברט והלנה, נתפס גם הוא על ידי הגרמנים, באשמה כי נמנע מגיוס, והוחזק במעצר. הלנה הצליחה לשחררו ממאסר. כשיצאו השניים ממתקן המאסר, החביאה הלנה על גופה שני צמיגים, על מנת לתקן זוג אופניים של המשפחה. הלנה, שבני משפחתה היו זכאים לשבע מנות של קצבת מזון, נעזרה באופניים על מנת ללקט שאריות מזון בחוות ובצידי הדרכים, על מנת להצליח לכלכל את אחד עשר דרי הבית, שכללו גם את אורחיה במסתור. הלנה עמדה במשימתה בהצלחה וכול בני המשפחה למעט בעלה רוברט, נותרו בחיים.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הסתר, בתם הצעירה של רוברט והלנה בואסביין, שינתה את שמה לאסתר (Ester→Ethser) ואת שם משפחתה לגרינברג, התגיירה ועלתה ארצה. אסתר גרינברג נישאה בארץ וילדה שני ילדים, גלעד ולילית.
הכרה והנצחה

ב-3 בינואר 1980 הוכר רוברט על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. בנוסף הוכרה גם הלנה אשתו וחמישה מתוך ששת ילדיו. בתם הצעירה אסתר הוכרה ב-2007.
הערות שוליים

1 2  The Righteous Among The Nations, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  Robert Lucas Boissevain, geni_family_tree (באנגלית)
↑  ארכיון יד ושם, אינו נגיש לציבור.
סליקת כרטיסי תשלום

עסקה בכרטיס תשלום (למשל, כרטיס אשראי או כרטיס חיוב מיידי) היא עסקה בה גובה עסק תשלום מלקוח, אותו הוא אינו מכיר בהכרח באופן אישי. סליקת כרטיס תשלום היא התהליך בו מבוצע חיוב מהחשבון המשויך לכרטיס הלקוח, ומזוכה בעל העסק.
מונחים

בעסקת כרטיס תשלום מכונה הבנק המשרת את העסק בנק סולק (Acquirer) והבנק אשר הנפיק את הכרטיס עבור הלקוח, בנק מנפיק (Issuer). יש להבדיל בין הבנק הסולק אשר מקבל את התשלום שהתקבל מסליקת האשראי לבין חברת הסליקה שמבצעת את הסליקה בפועל (Payment processor).
הבנק הסולק והבנק המנפיק עשויים להיות בנקים שונים, ואף עשויים להיות פעילים במדינות שונות בעולם ולא לנהל ביניהם יחסים עסקיים ישירים (אם למשל לקוח ישראלי קונה מוצר מאתר זר, או ביצע רכישה באשראי במדינה זרה בה ביקר במהלך טיול).
על מנת לבצע העברה בין שני בנקים עשוי להידרש גוף מתווך, אשר ידע לתאם בין הבנק המשרת את העסק למגוון הבנקים האפשריים המשרתים את לקוחותיו. בעסקאות כרטיסי תשלום, מתווכים אלה נקראים רשתות כרטיסי תשלום (Card Schemes). דוגמה לרשתות אלה ניתן לראות ב-UnionPay הסינית, ויזה ומסטרכארד האמריקאיות, Mir הרוסית, JCB היפנית ואחרות.
התקשורת בין העסק ובין רשת כרטיסי התשלום כדוגמת ויזה אינה נעשית ישירות, אלא דרך גוף נוסף, חברת סליקת אשראי (Payment processor).
יש להבדיל בין חברת סליקת האשראי (המחברת בין הצדדים בעסקה) ובין הבנק הסולק (המשמש לקבלת כספים מהעסקה, ומשרת את בעל העסק בלבד).
חברת סליקה זו לרוב אינה מוגבלת לרשת כרטיסי תשלום יחידה, ותאפשר סליקת כרטיסים במספר רשתות כרטיסים שונות. לרוב חברת הסליקה לא תאפשר בהכרח את כל הכרטיסים, אלא את אלה הרלוונטיות ביותר ללקוחותיה. סביר שחברת סליקה ישראלית תדע למשל לסלוק כרטיסי ויזה ומסטרכארד, כיוון שהם הנפוצים ביותר בישראל, אך לא בהכרח כרטיסי דיינרס אמריקאיים, כרטיסי Mir רוסיים או כרטיסי UnionPay סיניים.
שתי היכולות המרכזיות אותן מספק סולק זה הן בקשת הרשאת תשלום ותפיסת מסגרת (Authorization), וביצוע תשלום בפועל (Settlement) מול מנפיק הכרטיס. יכולות נוספות שהסולק יכול לאפשר הן עסקאות דחויות, או חלוקת עסקאות לתשלומים עתידיים (ואף לסדרת תשלומים צמיתה - כדוגמת תשלום על מנוי לשירות כלשהו למשל).
בישראל

בעולם, מנפיק כרטיס האשראי הוא לרוב הבנק המשרת את מחזיק הכרטיס. בישראל המצב מעט יותר מורכב, ומתקיימת הפרדה בין מנפיקי הכרטיסים (כדוגמת ויזה כ.א.ל, מקס או ישראכרט, פרימיום אקספרס אשר מנפיקה את אמריקן אקספרס ועוד) ובין הבנקים המשרתים את מחזיקי הכרטיס. בעבר, חברות אשראי אלה היו בבעלות הבנקים, אך בשנת 2016, הופרדו חברות האשראי מהבנקים אשר הקימו אותן. על כן, לקוחות כל הבנקים בישראל יכולים להנפיק כרטיס אשראי דרך כל מנפיקה בישראל, ומנפיקות אלה זקוקות לתיווך הבנקים לאישור עסקאות ולביצוע העברות כספים בפועל מחשבונות הלקוחות.
אבטחה

להעברת המידע עצמו מהעסק אל הסולק יצרו חברות האשראי את תקן PCI DSS, שנועד כדי להבטיח סליקת אשראי בטוחה בעסקים לצורך אבטחת מידע לארגונים העוסקים בפרטי כרטיסי אשראי. התקן מוגדר על ידי מועצת PCI SSC (Payment Card Industry Security Standards Council), אשר הוקמה כדי לייצר תקנים אחידים לאבטחת מידע בתחום האשראי.
אימות זהות הלקוח מוטלת לרוב על בעל העסק ובמקרה של הכחשת עסקה בטענה שאדם אחר השתמש בכרטיסו, יהיה עליו להוכיח שבעל הכרטיס אכן ביצע את העסקה. במידה והעסק חושש מהכחשת עסקה כזו, הוא יכול לבקש מחברת האשראי לבצע אימות מקיף יותר (ראו גם 3DS) בעלות נוספת, ובמקרה זה האחריות על הכחשות עסקה מתגלגלת אליה. (העסק נותר חשוף לטענות מסוימות עם זאת, כדוגמת כשל תמורה)
ביצוע הסליקה בפועל

בעת ביצוע עסקה בכרטיס חיוב, יש לתעד את פרטי העסקה כדוגמת: פרטי המוכר, הקונה, סכום ומועד העסקה.
בעסקאות פנים אל פנים היה נהוג רישום באחת מהשיטות הבאות:
שיטות נוספות הקיימות היום הן סליקה מבוססת תוכנה (באתרי אינטרנט, או אפליקציות מתאימות לסלולרי), סליקה באמצעות קוד QR וסליקה בטכנולוגיית NFC. (באמצעות סמיכות פיזית בין הכרטיס למתקן הסליקה)
השיטות המודרניות עדיפות בימינו הן כיוון שהן פשוטות, אמינות ומאובטחות יותר.
עלויות > אשראי

מקובל שחברות הסליקה מקבלת אחוזים מעסקת האשראי מבעל העסק, לפי חוזה שנחתם ביניהם. חברת הסליקה משלמת בתורה עמלות לגופים האחרים בעסקה. (רשת הכרטיסים, ושני הבנקים המעורבים - מנפיק הכרטיס, והבנק המשרת את העסק) על כן, עסק אשר מקבל תשלום באשראי אינו מקבל את מלוא התמורה אותה שילם הלקוח, אך זהו המצב גם באמצעי תשלום אחרים (עלויות שימוש במזומן, או הפקדת צ'קים) הכוללים גם הם עלויות תפעול ומאחר שתשלומיהם אינם מובטחים, לעיתים אף סיכון.
מבנה עלויות זה נבע ממבנה עלויות של אמצעי תשלום שקדמו לכרטיסי התשלום, בהם הייתה עלות הסליקה משמעותית. למשל, בסליקת צ'קים היה צורך לגלם הן את עלות הסליקה עצמה (העברה פיזית של הצ'ק מבנק העסק המקבל ועד לבנק הלקוח, אשר עשוי להיות מרוחק מאד) והן את עלות הסיכון שהעסק לא יצליח לפדות את הצ'ק כשיגיש אותו. (למשל כיוון שיתברר שהצ'ק חסר כיסוי או מזויף) למעשה בצ'קים ההפרש היה גדול כל כך שהוקמו בתי עסק שהתמחו בקניית צ'קים בניכיון ממחירם הנקוב, כאלטרנטיבה למנגנון הפקדת הצ'קים הקיים.
שירותים נוספים

חברת סליקה עשויה לספק גם שירותים נוספים, כדוגמת המרת מטבע, מניעת שימוש לא מורשה, (כחלק מתהליך קבלת הרשאת החיוב) אימות זהות הלקוח (ראו גם 3DS) למניעת חיובים חוזרים (Chargebacks), הונאות אשראי ועוד.
ראו גם

כרטיסי אשראי בישראל
הערות שוליים

↑  עירית אבישר, ‏הממשלה אישרה הפרדת חברות כרטיסי האשראי מהבנקים, באתר גלובס, 31 ביולי 2016
כרטיסי אשראי
רוצח מכתבה

המונח "רוצח מכתבה" (בגרמנית: Schreibtischtäter) נועד לציין רוצח היושב ליד מכתבה ושולח משם הוראות רצח, בלא שהוא רוצח במו ידיו. טביעת מונח זה מיוחסת לחנה ארנדט. המונח משמש לתיאור רוצחי המונים המועסקים בידי מדינה, כמו אדולף אייכמן, שתכנן וארגן חלקים משמעותיים מהשואה בלי שהשתתף בטבח באופן אישי.
הגרסה בגרמנית של המונח, Schreibtischtäter, מתוארכת בקירוב לאותה תקופה של הגרסה באנגלית. בתחילת שנות ה-70 נכללה המילה Schreibtischtäter במילון הסטנדרטי הגרמני, מילון דודן.
תולדות המונח

אחת מנקודות המפתח של תכנון השואה, רצח העם של היהודים, היה בוועידת ואנזה בינואר 1942. רק שניים מהמשתתפים השתתפו בהרג. שאר המשתתפים היו מעורבים בתכנון וארגון השואה. קבוצה שנייה זו של פקידים סווגה מאוחר יותר כ"רוצחי מכתבה"; מקבוצה זו, אדולף אייכמן נתפס כאב-טיפוס של רוצח מכתבה. למרות ייעודו כרוצח מכתבה, אייכמן אכן עזב את שולחנו ומשרדו ונסע למחנות ההשמדה כמו סוביבור, אושוויץ וטרבלינקה, תוך שהוא מעורב באופן פעיל ויודע בדיוק מה קורה שם. מסיבה זו, היסטוריונים מודרניים כמו בטינה שטנגנט חולקים על כך שאייכמן היה רוצח מכתבה, מכיוון שגילה עניין פעיל בתהליך השואה.
מוריס פאפון, האחראי לגירוש היהודים מצרפת בתקופת הכיבוש הגרמני, נתפס, כמו אייכמן, כרוצח מכתבה סטריאוטיפי וכמו אייכמן, נמלט זמן רב מעשיית צדק. היינריך מילר, ראש הגסטפו והממונה על אייכמן, אותו תיאר ההיסטוריון הבריטי רוברט ויסטריך כמי שהפך רצח המוני למשימה מנהלית, היה עוד רוצח מכתבה בכיר במהלך מלחמת העולם השנייה.
חנה ארנדט, שדיווחה על משפטו של אייכמן עבור הניו יורקר, פרסמה את אייכמן בירושלים ב-1963, אך לא השתמשה בספר זה במונח "רוצח מכתבה". בספר זה תיארה את אייכמן ומקורביו כ"רוצחי ההמונים המודרניים המועסקים על ידי המדינה" ודנה ב"ביורוקרטיה של רצח".
החידוש העיקרי והחשוב ביותר של ארנדט בספרה היה דיונה באישיותו של אייכמן, ובאמצעותו באופי המשטר הנאצי והאדם הנאצי, איש האס־אס. ארנדט תיעבה את אייכמן ובזה לו מעומק אישיותה ואמונותיה, והתחושות האלה באו לביטוי בכל התבטאויותיה, הפרטיות והפומביות, ולאורך הספר כולו. באייכמן התגלם לדעתה רוצח ההמונים הביורוקרטי מן הסוג החדש, רוצח המכתבה, שידיו דווקא ״נקיות" מדם במובן הפיזי הישיר; סוג הרוצח חסר התקדים שיצרו המשטרים הטוטליטריים של המאה העשרים. אייכמן לא היה מפלצת ולא סדיסט פתולוגי; מעודו לא רצח אדם. ואכן, ארנדט ביקרה קשות את המאמץ חסר התוחלת של התביעה [במשפט אייכמן] להוכיח כי אייכמן רצח יהודי אחד במו ידיו (בית המשפט אף קבע שהתביעה לא הצליחה להוכיח זאת). לא בכך היה העניין לדעתה, והמאמץ להוכיח את "מפלצתיותו" של אייכמן אך הפחית בעיניה את זוועת הפשע הנאצי ואת ראשוניותו. ה"נורמליות" של אייכמן היא שחייבה התייחסות, לדעת האיש "נורמלי," קבע אחד מהם, "יותר נורמלי, לפחות, מאשר אני עצמי [ארנדט]."
ארנדט השתמשה לראשונה במונח "רוצח מכתבה" בתחילת 1965, אבל הטקסט בו נעשה שימוש זה לא תורגם לגרמנית באותה תקופה והיא עצמה לא השתמשה בביטוי Schreibtischtäter בפרסומיה בגרמנית. היא השתמשה במונח "רוצח מכתבה" בהקדמה האנגלית לדו"ח של העיתונאי הגרמני ברנד נאומן (Bernd Naumann) על משפט אושוויץ השני בפרנקפורט ב-1966 ומשם תורגם המונח לביטוי Schreibtischtäter הגרמני.
המקור הגרמני של "רצח מכתבה" הוא טור משנת 1964 בפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג.
אחריות פלילית

במשפט הפלילי במערב גרמניה מבחינים בין מי שמזמין רצח לבין מי שמבצע רצח מיוזמתו. רוצחי מכתבה שיעבירו פקודות מלמעלה יהיו אשמים רק כשותפים לרצח, אבל אם הם הזמינו רציחות כלשהן, הם יהיו אחראים באופן מלא על כך, גם אם מישהו אחר יבצע את הרציחות. עורך הדין יאן שלוס (Jan Schlöss) ואחרים המליצו לצמצם את חלותו של המונח "רוצח מכתבה" לאלה שהזמינו ישירות רציחות. אחרים משתמשים במונח ביחס לכל מי שהיה חלק מהביורוקרטיה העוסקת בביצוע פקודות פליליות, לא משנה כמה עקיפה מעורבותו.