תאו אפריקני
התאו והאדם

בניגוד לתאו המים ההודי, שהפך לאחת מחיות המשק העיקריות במדינות רבות באסיה, התאו האפריקני קשה מאוד לביות בשל מזגו המסוכן והבלתי צפוי. הוא מעולם לא בוית באפריקה, אם כי יש ניסיונות לבייתו על ידי מדענים אירופיים. על פי כמה דיווחים, עגלים שנתפסו בגיל חודש עד שלושה חודשים אולפו בקלות. בנוסף, מומחה האירופי שערך מחקר בתאו אפריקני שגודל מגיל צעיר, מצא כי תאו הרתום לעגלה יכול לסחוב מטען הכבד פי ארבעה ממה שסוחב שור מבוית במשקל דומה. אחד מהתאואים הראשונים שהובאה לאירופה, התרגל מהר לבני אדם, היה בעל אופי רגוע, והסתדר היטב עם בעלי חיים אחרים למרות שהיה בוגר.
למרות העובדה שהתאואים נמנעים מקרבה אנושית, במקומות מסוימים באפריקה מכורח המצב הם חיים בקרבת כפרים, ואז הם גורמים נזק רב לגידולים ואפילו הורסים גדרות. במקרים כאלה, התושבים המקומיים הורגים את התאואים לעיתים קרובות כמזיקים.
עם זאת המקומיים מתייחסים אל התאואים בזהירות רבה, היות שהתאואים האפריקנים הורגים אנשים יותר מאשר האריות והנמרים; התאואים קוטלים מדי שנה כ-250 אנשים, ועל פי מדד זה הם גורם המוות הרביעי מעולם החי באפריקה אחרי הפיל האפריקני, תנין היאור וההיפופוטם המצוי.
התאואים האפריקנים היו נרדפים במשך מאות שנים לבשרם ועורם, אבל בהיעדרו של נשק חם, האוכלוסייה המקומית לא יכלה לערער באופן משמעותי על מספרם. עורות התאו, היו לבוש מוערך בשבטים רבים ושימשו ככיסוי למגנים. עד היום אנשי המסאי, צדים תאו אפריקני לעיתים רחוקות בהתחשב בכך שהם מגדלים את קרובי משפחתו המבויתים לצורך בשר (כדוגמת הזבו או הוטוסי). ציד לא חוקי של תאו אפריקני הוא די נפוץ במדינות אפריקניות חלשות שבהם המדינה אינה מצליחה ליצור הגנה על הסביבה.
נכון לעכשיו, ציד תאו באפריקה נתון במרבית המדינות בפיקוח הדוק, אבל כמעט בכל מקום ניתן להשיג רישיון לצודו וציידים מוכנים לשלם אפילו 10,000 בשביל רישיון. בגלל הגודל והפראות של התאו הוא נחשב לפופולרי בציד, והוא נכלל יחד עם הפיל סאוונה אפריקני, קרנף צר-שפה, אריה, ונמר אפריקאי ב"חמשת הגדולים" (כינו שניתן לבעלי החיים שנחשבים לפוחלצים היוקרתיים ביותר באפריקה או המסוכנים ביותר). התאו האפריקני הוא המסוכן ביותר מה"חמישה" אף יותר מפיל או אריה, ומכונה על ידי הציידים "המוות השחור" או "הסוף ההוליוודי". אפילו תאו בוגר לא מאוים שרואה אדם עם נשק, יכול לתקוף ראשון בלי לחכות לירייה והפצועים - ממשיכים לתקוף ללא יוצא מן הכלל. כאשר התאו נפצע הוא מסוכן אף יותר. יש לו כוח עצום, ולכן אי אפשר כמעט להישאר בחיים לאחר תקיפת תאו כיון שהוא ממשיך לרטש את הגופה גם לאחר המוות. מלבד זאת, תאואים שנורו זחלו לעיתים קרובות לשיחים וארבו לציידים שחיפשו את גופתם. לכן ציד תאו בסוואנה דורש כישורים ומיומנויות, והצייד חייב להיות במצב היכון למקרה שהתאו יסתער עליו. תאו פצוע יכול אף להתחזות למת, ולתקוף את הצייד כשהלה מתקרב. להלן תיאור של צייד על התאו האפריקני:
לי ציד מוצלח שוב ושוב של "מדוגה" (כינו לתאו האפריקני), ולמרות שהקרן שלו מעולם לא קרעה את הבשר שלי, הפחד שנגרם לי במהלך השנים לא הולך ופוחת... זה ענק, מכוער, מרושע, אכזרי וערמומי ובמיוחד כאשר הוא כועס. וכשהוא נפצע, זעמו אינו יודע גבולות. גם ציד פיל לא ניתן להשוות עם כוחותיה ורגשותיה של החיה הזאת...
הגולגולת שלו דומה לשריון, וקרניו החדות כתער דומות לחנית ענקית. קרניו הן אידיאליות להכניס מכה קטלנית - נגיחה אחת שלו יכולה לקרוע אדם מהבטן עד הצוואר. סיפוק מיוחד יש לו מהריקוד - ריקוד של מוות בגופתו של האויב המובס, עד שלאחר מכן לא נותר דבר מלבד פיסות בשר קרוע הרמוסות באדמה וספוגות בדם.
השיטה הרגילה של מארב לעדר תאואים בסוואנה היא מסוכנת; אמנם התאו לא ניחן בראיה טובה אך יש לו חוש ריח מצוין, ולכן הגישה אלה העדר צריכה להיות בכיוון הרוח ובזהירות. בדרך כלל בקצה העדר יש צופים המסתכלים סביבם כל הזמן, ואם לפחות אחד מהם יקלוט את הצייד יש סיכוי רב שהעדר יברח או שהצייד ימצא את עצמו מרוטש. אופן בטוח יותר הוא לארוב לתאואים בבוקר ליד אזורי המים. לתאו שכבר נורה יש להתייחס בזהירות רבה, ולוודא שהנשק דרוך בכל מקרה.
ערכו של פוחלץ תאו עולה ככל שהמרחק בין הקצוות גדול (40-38 ס"מ הוא מרחק סטנדרטי, ו-50 ס"מ נחשבים לתוצאה מעולה) אבל מרבית האספנים מתעניינים גם באורך הכולל של הקרניים שעשוי לעלות על 2.5 מטר, העובי של הקרניים או צורתן. מחיר רגיל של פוחלץ תאו נע בין 25–30 אלף דולרים לראש, ולעיתים קרובות המחיר תלוי בגודל הקרניים. מסיבה זאת מרבית הציידים מעדיפים לצוד זכרים (המתאפיינים ב"מגן") מאשר נקבות.