stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשימת הבניינים הגבוהים בעולם על פי גובה הגג
הערות שוליים

↑  "CTBUH Changes Height Criteria". Ctbuh.org. 2009-11-17. אורכב מ-המקור ב-2018-01-05. נבדק ב-2010-12-13.
↑  בורג' חליפה ב-Emporis
↑  שנגחאי טאוור ב-Emporis
↑  המרכז הפיננסי העולמי בשנגחאי ב-Emporis
↑  מרכז המסחר הבינלאומי ב-Emporis
↑  טאיפיי 101 ב-Emporis
↑  מגדל ויליס ב-Emporis
↑  "Lodha Premium Project Require a capex of Rs. 2000 Crore". 8 ביולי 2010. נבדק ב-11 בפברואר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Guangzhou International Finance Center ב-Emporis
מנהרת-הזמן (סדרת ספרים)

| --- | --- |

כריכת הספר הראשון בסדרה
 
 ספרי הסדרה
 #ספרי הסדרה
 מידע כללי
 מאת:  גלילה רון־פדר–עמית
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  היסטוריה, מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  מודן הוצאה לאור
 תאריך הופעה ראשונה:  1997
 סדרה
 מספר ספרים:  84
מנהרת־הזמן היא סדרת ספרים, שכתבה גלילה רון־פדר–עמית בסוגת ההיסטוריה והמדע הבדיוני. הספר הראשון בסדרה יצא בשנת 1997. הסדרה כוללת 84 ספרים.
עלילה

עלילת הספרים מספרת על ילד בן עשר, בשם דן שחורי שגר בשכונת רמות בירושלים. לאחר שגילה מנהרה קרוב לביתו, סיפר על כך לחברתו, שרון, והם מחליטים לחקור את המנהרה, ומגלים שהיא הובילה אותם אל תקופת מלחמת העצמאות, המצור על ירושלים. בכל ספר דן ושרון מסיירים בתקופה שונה, לשם לוקחת אותם המנהרה.
לפעמים נוצרים סיבוכים בעלילה כאשר אנשים אחרים מגיעים למנהרת הזמן, למשל בת-דודה של שרון שנכנסת למנהרה או ילד שקרא את הספר מנהרת-הזמן.
דן ושרון מגלים במשך הספרים יותר ויותר על המערה שלהם. הם מגלים שהזמן בהווה נעצר תוך כדי המסע בזמן, הם מגלים גם שהמערה אינה סתם מקום כי אם כח (שמהותו נשארת בלתי ברורה), כי היא מאוד לא אוהבת שנכנסים אליה עוד אנשים חוץ מדן ושרון, אך יש פעמים שהיא מזמינה ילדים אליה לפי רצונה האישי, שבכוחה להגן עליהם (דן ושרון והאורחים) כאשר היא מביאה אותם למקומות וזמנים מסוכנים ביותר (כולל תקופת השואה) ולהעניק להם את היכולת להבין את השפה המדוברת שם ולדבר בה, וכי בכל מסע בלי יוצא מהכלל המנהרה תמיד מביאה אותם למקום וזמן בעל משמעות בתולדות מדינת ישראל, הציונות, או העם היהודי.
בכל פעם שדן ושרון נפגעו/נעלם להם משהו בעבר, הם נרפאים בהווה ולא יישאר זכר לפצעים או למקרה מוות שקרה בעבר ומה שנעלם יחזור.
דמויות > דמויות ראשיות

דן שחורי – ילד שעובר יחד עם חברתו שרון במנהרת הזמן.
שרון דנון – ילדה שעוברת יחד עם חברה דן במנהרת הזמן.
דמויות > דמויות משנה

ערן – אחיו הגדול של דן.
רותי – אחותה הקטנה של שרון.
ענת ואמנון – ההורים של דן.
צביה ובועז – ההורים של שרון.
יונתן, יוחנן ויונדב – בני הדודים המעצבנים של דן, המופיעים בחלק מן הספרים.
שניר – ילד בכיתתם של דן ושרון.
עופר – ילד בכיתתם של דן ושרון.
TerraVino

לוגו של התחרות
Terravino היא תחרות יין בינלאומית הנערכת בישראל מדי שנה. התחרות מתקיימת בפיקוח הארגון הבינלאומי של הגפן והיין (OIV) ובהשתתפות שופטים מומחי יין מכל העולם. את התחרות מארגנת חברת איש הענבים ומנהלה המקצועי חיים גן. התחרות נחשבת לאירוע היין הבינלאומי החשוב בישראל ומאפשרת חשיפה שיווקית ותדמיתית ליין הישראלי ברחבי העולם. כן נותנת התחרות במה ליקבים קטנים אשר אין באפשרותם להשקיע משאבים בשיווק.
היסטוריה

התחרות הראשונה נפתחה ב-8 ביוני 2006 במרכז הירידים בתל אביב. בתחרות זו השתתפו 402 יינות ויקבים מ-17 מדינות, ביניהן צרפת, איטליה, ספרד וצ'ילה - יצרניות היין החשובות בעולם. מישראל השתתפו בתחרות זו 60 יקבים. מאז מתקיימת התחרות מדי שנה ברציפות, במיקומים שונים ברחבי ישראל. בשנת 2010 התקיימה התחרות במלון דניאל על שפת ים המלח במטרה להשפיע על חברי תעשיית היין העולמית להצביע בעד ים המלח בתחרות הבינלאומית לבחירת שבעת פלאי עולם הטבע. בשנת 2017 השתתפו בתחרות 628 יינות מ-30 מדינות שונות. צוות השופטים מנה כ-40 טועמי יין מומחים מהברנז'ה.
מבנה התחרות

היינות המתחרים מחולקים לקטגוריות על פי:
טווח המחירים: מיינות שעלותם בטווח ‎7–11$, ועד יינות שעלותם גבוהה מ-120$.
גודל היקב: יקבי בוטיק עד 10,000 בקבוקים, יקבי בוטיק עד 100,000 בקבוקים, יקבים מסחריים.
מדינת הייצור.
משקאות חריפים.
השיפוט מתבצע על ידי טעימות עיוורות של היינות, כלומר טועמי היין מעניקים את הציונים מבלי לדעת מאיזה יין טעמו.
הפרסים הניתנים ליינות הם מדליית כסף, זהב וזהב כפול.
הערות שוליים

↑  http://kanisrael.co.il/8683/
↑  http://israel.agrisupportonline.com/news/csv/csvread.pl?show=1154&mytemplate=tp2
↑  https://grape-man.com/assets/files/terravino/final-result-terravino-2017-new.pdf
מלון פאלאס

| --- | --- |

מלון פאלאס בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20
 מיקום:  ירושלים, ישראל. כיום אגפו המרכזי של מלון וולדורף אסטוריה ירושלים
 קומות:  4
 בעלות:  המועצה המוסלמית העליונה
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1928–1929
 עלות:  70,000 לירות
 אדריכל:  נחאס ביי
 קואורדינטות:  31°46′39.05″N 35°13′20.58″E﻿ / ﻿31.7775139°N 35.2223833°E﻿ / 31.7775139; 35.2223833
  (למפת ירושלים מוגדלת) מלון פאלאס(למפת ירושלים רגילה) מלון פאלאס
 
חזית מלון פאלאס
המלון במהלך שיפוצים ב-2008. כל החלק הפנימי הוסר, ורק המעטפת נשארה
שלט הסבר בכניסה למלון פאלאס - וולדוף אסטוריה
מלון פאלאס הוא בניין שנבנה בירושלים בין השנים 1928 ו-1929 על פי תוכניות האדריכל נחאס ביי.
הבניין ממוקם בפינת הרחובות אגרון ודוד בן שמעון, אל מול בית הקברות ממילא ובריכת ממילא, בשולי גן העצמאות. הבניין פעל כמלון פאר בשנותיו הראשונות, ולאחר מכן הוסב לבניין משרדים. בתחילת המאה ה-21 החלו במתחם עבודות פיתוח שנועדו להשיב למבנה את ייעודו המלונאי, וכיום מהווה הבניין את אגפו המרכזי של מלון וולדורף אסטוריה ירושלים.
למבנה המלון המקורי ארבע קומות. בקומת הקרקע הפונה אל הרחוב קשתות רחבות. המבנה מעוטר בגילופי אבן בסגנון ממלוכי, הדומה לגילופי האבן של חומות העיר העתיקה של ירושלים.
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

עם סיומה של מלחמת העצמאות בשנת 1949 היה הבניין לרכוש ממשלתי, והמקום שימש מספר משרדים ממשלתיים. בהמשך התמקם בו משרד האספקה והקיצוב (משרד הצנע), ומבניין זה הוציא השר דב יוסף את הוראותיו לחלוקת התלושים, הגבלת המחירים והמלחמה בשוק השחור. לבסוף עבר שימוש בבניין לידי משרד המסחר והתעשייה. ב-1981 אושרה תוכנית לשינוי ייעודו של המתחם תוך השבת בניין מלון פאלאס לייעודו המלונאי המקורי, הריסת התוספות המאוחרות שנוספו לו, והרחבתו מחדש על פי תוכנית שימור. מימוש התוכנית התעכב ובינתיים משרד המסחר והתעשייה המשיך לשכון במבנה. ביוני 1999 פרסמה הרשות לפיתוח ירושלים מכרז לשיפוץ והסבת המלון חזרה לייעודו המקורי, יחד עם מבנה בית המכס הסמוך שבפינת הרחובות אגרון ודוד המלך. חברת רג'נסי (אז בעלת מלון מלון רג'נסי ירושלים) זכתה במכרז, אך המשבר בענף התיירות עקב האינתיפאדה השנייה עיכב את הוצאת הפרויקט אל הפועל.
ב-2005 התפנה לבסוף משרד המסחר והתעשייה מן הבניין ועבר למשרדיו החדשים בקריית הממשלה, וזכויות הפיתוח של המתחם נרכשו מחברת רג'נסי על ידי האחים רייכמן, יזמי נדל"ן חרדים מקנדה, תמורת 20 מיליון דולר.
הבניין שימש גם כאתר-צילום למספר סרטים: "האדומה הגדולה ה-1" (1980), "אישה ושמה גולדה" (1982), ו"מישהו לרוץ איתו" (2006) בתור 'מעון האומנים של פסח'.
היסטוריה > וולדורף-אסטוריה ירושלים

בשנת 2008 חתמו האחים רייכמן על הסכם עם רשת מלונות הילטון להפעלת המלון תחת מותג העל היוקרתי של הרשת, וולדורף-אסטוריה. לאחר שיפוץ נרחב נפתח המלון מחדש באפריל 2014 תחת השם וולדורף אסטוריה ירושלים. המלון מנוהל תחת רשת המלונאות וולדורף-אסטוריה, כבית המלון הראשון שלה בישראל. יזמית חידוש המבנה היא חברת IPC של האחים רייכמן, בהשקעה של כ-100 מיליון דולר.
במסגרת השיפוץ, הוסכם על שימור המבנה בעל ההיסטוריה הייחודית. כחלק מתהליך השימור שארך כשנתיים נשמר כל החלק הקדמי של המבנה ובכלל זה הקשתות הרחבות, העיטורים וגילופי האבן. פנים המבנה נבנה מחדש והתוספו לו חמש קומות. בשל קרבת המבנה לעיר העתיקה, וכדי לשמור על מראה ומתאר העיר כפי שהוא היום, הוגבלו הגובה של המלון החדש ומספר הקומות בו.
גלריית תמונות

מרפסת בקומה הראשונה
חוטי תייל שהושמו בתקופת המנדט הבריטי מחשש שאנשי ההגנה יצותתו לדיוני ועדת פיל
מלון פאלאס מבפנים
קישוט עמוד במלון פאלאס
הכתובת בראש המבנה ("נעשה ונבנה אנו כפי שבנו ועשו הם")
חזית המלון הפונה לרחוב אגרון
מבט אל תקרת הלובי
במסגרת שיפוץ לקראת פתיחתו כמלון "וולדורף אסטוריה ירושלים"
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים - הבנייה הערבית מחוץ לחומות ירושלים, ירושלים: הוצאת כתר, 1985, עמ' 306–309.
דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, מדריך טיולים בשכונות ובתים, ירושלים: הוצאת כתר, 1996.
אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, 1996.
תום שגב, "ימי הכלניות" ארץ ישראל בתקופת המנדט, ירושלים: הוצאת כתר, 1999 עמ' 228–229.
דורון אורן, "גלגולו של ארמון", עת־מול, 187, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, 2006, עמ' 22–25.
שרון גיני, "הנה פתחתי חלון: גלגוליו של מלון פאלאס וחלון מתוכו", עבודת מ"א, האוניברסיטה העברית.
הערות שוליים

↑  משה חננאל, הירושלמים, עמ' 44.
1 2  דן עומר, שני "סליקים" בבניין של המופתי - סיפור מתוך: ברוך קטינקא, "מאז ועד הנה", הוצאת קריית ספר, 1961, כל העיר, 22 במאי 1981
1 2 3  תום שגב, ימי הכלניות, עמ' 229-228.
1 2  דורון אורן, "גלגולו של ארמון", עמ' 24
↑  Maurice Pearlman, Mufti of Jerusalem: The Story of Haj Amin el Husseini, London: V.Gollancz, 1947
1 2  דורון אורן, "גלגולו של ארמון", עמ' 25
↑  זה יהיה שוב מלון פאלאס, באתר גלובס, 7 ביוני 1999
↑  רג'נסי תחכור את מלון פאלאס ובית המכס בירושלים ב-46.4 מיליון שקל, באתר גלובס, 5 בספטמבר 1999
↑  רם דגן, רג'נסי מכרה זכויות פיתוח בקרב העיר העתיקה לאחים רייכמן בתמורה ל-20 מיליון דולר, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2005
↑  עירית רוזנבלום, מלון ראשון במותג וולדורף אסטוריה קולקשן ייפתח בירושלים, באתר הארץ, 18 באפריל 2008
↑  משפחת רייכמן תשקיע 100 מיליון דולר, באתר גלובס, 18 באפריל 2008
↑  יקותיאל צפרי, התנגדות להגבהת מבנה 'וולדורף אסטוריה', mynet,‏ 16.9.08.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007575283905171
מסעוד הכהן (פרחי כהונה)

רבי מסעוד הכהן (מימין) לצד תלמידו וחבירו רבי דוד אבן כליפא
הרב מסעוד הכהן (ה'תרנ"ג 1893 - כ"ט ניסן ה'תש"י 1950) היה רבה של תמושנת שבאלג'יריה וראש הישיבה בעיר. מחבר שו"ת פרחי כהונה.
תולדות חייו

נולד בתאפילאת שבמרוקו לרבי אליהו הכהן ואמו עזיזה לבית משפחת אדהן. למד בישיבתו של גיסו רבי דוד אביחצירא בעיר. עם פטירת רבו בשנת ה'תר"פ, התפזרו מספר תלמידים לשמש מורי הוראה בערים שונות. רבי מסעוד התבקש לכהן בעיר תמושנת שבאלג'יריה, לאור המלצתו של הרב משה מאיר חי אליקים לאנשי העיר, לבחור את רבי מסעוד לרבם. עם הגיעו לעיר, קירב אליו את רבי דוד אבן כליפא הצעיר ממנו, והקים עמו ישיבה בעיר. לישיבה הועברה ספרייתו התורנית של הרב חיים אלכבאש, רבה הקודם של העיר. הרב מסעוד לימד תלמידים במקום. מבין תלמידי הישיבה נמנה הרב פנחס טבול (רבה של מסקרה).
רבי מסעוד עמד בקשרי מכתבים עם רבנים שונים מצפון אפריקה, כדוגמת רבי דוד הכהן סקלי, רבי יוסף משאש, רבי יחייא אמסלם, הרב משה מאיר חי אליקים, ורבי יצחק אלמליח רבה של תלמסאן.
עקב פנייתם של יהודי אוראן לרבי מסעוד שיכהן אצלם כאב בית הדין, נעתר לבקשתם, ובשנת ה'תש"ד עקר לאוראן. לא ברור אם שימש בפועל כאב בית הדין. ככל הנראה חולי השיתוק שפקד אותו מנע אותו מלכהן בפועל בתפקיד.
נפטר בכ"ט ניסן ה'תש"י, ונקבר באוראן לצד קברו של רבי דוד הכהן סקלי.
תולדות חייו > דרכו ההלכתית

התאפיין בהתמודדותו עם שאלות חדשות בעקבות העת החדשה. מבין פסיקותיו, יש לציין את שיטתו המקילה בגיור, במקרה שיהודי חי עם גויה או להפך, והצד היהודי רוצה לגייר את הצד הגוי, שיש לקבלם לגיור. אף שברור שלא ישמרו תורה ומצוות באופן מלא. הוא מבאר את פסיקתו, שיש לגייר בכדי להציל את היהודי שלא יתבולל, ולא יעבור על איסורי עריות שונים. וכן בשביל להציל את זרעו של היהודי שלא יתחלל בגוים. כמו כן היקל בגיורי קטינים, אף על פי שהאם לא רצתה להתגייר.
כמו כן מפורסם בקרב חכמי אלג'יריה, שרבי מסעוד הורה שקטן שהתחנך לתפילין עולה לתורה אף בימי שני וחמישי. ופסקו התקבל אצל חכמי אלג'יריה.
חיבוריו

שו"ת פרחי כהונה על ארבעת חלקי השולחן ערוך נדפס בשנת ה'תש"ח בקזבלנקה.
לקט תשובות ודרשות - בכתב יד.
לקריאה נוספת

שלמה זלמן מייארה, ספר גאוני משפחת אביחצירא, חלק ב עמ' 184–195.
הערות שוליים

↑  אור המערב חוברת יד, אלול תשע"ה, עמ' צז.
↑  ראו בספר גאוני משפחת אביחציאר חלק ב עמ' 192-3.
↑  ראו מכתב בספר ריח ניחוח עמ' 606-8.
↑  שו"ת מים חיים מהד' תשע"ח, חלק מים קדושים, סימן רפז.
↑  מעשה חייא, עמ' 110.
↑  ראו למשל בספר גאוני משפחת אביצירא חלק ד, עמ' 528.
↑  ראו בספר שיח יצחק אורח חיים סימן א.
↑  הקדמת הרב דוד אבן כליפא לשו"ת פרחי כהונה, מהדורה שנייה.
↑  ראו בספר גאוני משפחת אביחצירא חלק ב עמ' 194.
↑  פרחי כהונה אבן העזר, סימן י. ראו גם במכתבו בספר ריח ניחוח עמ' 606.
↑  פרחי כהונה יורה דעה לז.
↑  ע"פ פסקו בשו"ת פרחי כהונה סימן כב. ראו שיח יצחק (אלמליח) או"ח סימן א, דרכי דוד (אבן כליפא) או"ח סימן יט.
| רבני אלג'יריה |
| --- | --- | --- |
| רבני מחוז אלג'יר | ריב"ש • רשב"ץ • רשב"ש • יהודה כלץ (השלישי) • אברהם אבן טוואה • סעדיה אזוביב • מימון יאפיל • רפאל ידידיה שלמה צרור • יהודה עייאש • שלמה זוראפה • דוד מועטי • סעדיה עמור • משה אייזנבט • אברהם משה פינגרהוט • יצחק מרעלי |  |
| רבני מחוז אוראן ותלמסאן | יעקב ששפורטש • נתן ג'ייאן • חיים קצבי • פארוז קרסינטי • אברהם אנקווה • סמחון חלאווה • יוסף בן וואליד • חיים בלייח • דוד הכהן סקלי • יוסף משאש • מסעוד הכהן (פרחי כהונה) • דוד אשכנזי (רב) • יצחק אלמליח (תלמסאן) • יחיא אמסלם • דוד אבן כליפא |  |
| רבני מחוז קונסטנטין (אלג'יריה) | מימון נג'אר • סידי פרג' חלימי • יוסף גנאסיא • ישועה ללום • רחמים נאהורי |  |
| רבנים נוספים | שלום אביחצירא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587626905171  ISNI: 0000 0000 5289 7316  LCCN: nr94032696  VIAF: 31880963   WorldCat (עם VIAF): 31880963
שלמה מור-יוסף

שלמה מור-יוסף
פרופ' שלמה מור־יוסף (נולד ב־1951) הוא רופא ישראלי ופרופסור לרפואה המכהן כיו"ר לאומית שירותי בריאות. בעבר כיהן כמנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה בשנים 2017–2021, כמנכ"ל המוסד לביטוח לאומי בשנים 2012–2016 וכמנכ"ל המרכז הרפואי הדסה בשנים 2001–2011. זוכה אות יקיר ירושלים לשנת 2021.
ביוגרפיה

שלמה מור־יוסף נולד בירושלים וגדל בשכונת קטמון, במשפחה בת ארבעה ילדים. אביו, מרדכי, נולד במרוקו ועלה ארצה בגיל 24. אמו, גאולה, הייתה בת למשפחה שחיה בארץ זה 15 דורות. היה פעיל בתנועת הצופים, בשבט מודיעין בירושלים. בצה"ל שירת כמ"פ בחיל השריון. לאחר שחרורו החל ללמוד ביולוגיה, וכעבור שנה נפסקו לימודיו עקב מלחמת יום הכיפורים.
לאחר המלחמה החל ללמוד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים את לימודיו בשנת 1980. התמחה בגינקולוגיה ומיילדות במרכז הרפואי הדסה ולאחר מכן בגינקולוגיה אונקולוגית (טיפול בסרטן במערכת הרבייה הנשית) בבריטניה. עם סיום התמחותו בחו"ל שימש כרופא הראשי במחלקת הנשים במרכז הרפואי הדסה.
בשנת 1994 קיבל תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת הרווארד ומונה לסגן מנהל המרכז הרפואי הדסה עין כרם. בשנת 1997 מונה למנהל בית החולים סורוקה, תפקיד שבו כיהן במשך ארבע שנים. בשנת 2001 מונה למנהל המרכז הרפואי הדסה. על הטיפול באישה בהריון באותה תקופה הוא ספג ביקורת מהשופט משה דרורי על שלא הציג בפני אישה חרדית את האופציה לבצע הפלה בשבוע ה־27 להריון, כאשר התברר שהעובר שהיא נושאת הוא בעל מום חמור. כמנכ"ל הוא קידם את תחום תיירות המרפא וקרא לממשלת ישראל להציב את תיירות המרפא כיעד לאומי. כמנכ"ל השקיע מרץ רב בבניית בניין האשפוז החדש, אשר נחנך בשנת 2012.
מור-יוסף זכה לחשיפה תקשורתית רבה ברחבי העולם בתחילת 2006, כאשר נהג לדווח לעיתונאים על מצבו של ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, שאושפז בבית החולים הדסה עין כרם לאחר שלקה בשבץ מוחי חמור. בשנת 2008 הוא הסכים להתמודד על ראשות עיריית ירושלים, אך הדבר לא יצא אל הפועל.
בתחילת שנת 2010 פורסם שמור-יוסף יסיים את תפקידו כמנכ"ל הדסה בסוף שנת 2010. מור-יוסף הודיע על פרישה, לאור חילוקי דעות בינו לבין ארגון נשות הדסה. בקשות לארגון נשות הדסה שיבקשו ממור יוסף להמשיך בתפקידו נענו בסירוב ובעקבות זאת התפטרו שלושה מהדירקטורים של בית החולים, בהם איתן רף. בעקבות הודעת הפרישה התעוררה מחאה בקרב הסגל הרפואי של הדסה ובמרץ 2010 הושגה פשרה שעל פיה המשיך מור יוסף בתפקידו עד 1 בנובמבר 2011.
מור יוסף משמש כיו"ר הוועד המנהל של המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות והיה יושב ראש הוועדה להסדרה חקיקתית של נושא ההריון והלידה, "ועדת מור יוסף". כמו כן שימש פרופסור מור יוסף כיו"ר הוועדה למיגור האלימות כלפי צוותים רפואיים. כיום הוא מתנדב כחבר הנהלת צוות תוכנית האב לתחבורה בירושלים.
בנובמבר 2011, בעיצומו של משבר הרופאים, מונה ליועץ חיצוני לסגן שר הבריאות יעקב ליצמן.
בעקבות קריסתו הפיננסית של בית החולים הדסה בתחילת 2014, נמתחה ביקורת ציבורית רבה על תפקודו של מור יוסף בשנים שבהן ניהל את בית החולים ובהן נוצרו גירעונות כספיים של כמיליארד ורבע שקל.
באפריל 2012 מונה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, וכיהן בתפקיד זה עד סוף 2016. בחודש יוני 2017 הודיע שר הפנים, אריה דרעי, על מינויו למנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה. ביולי החל את כהונתו בתפקיד.
ב-2021 הוכר כיקיר ירושלים.
ביולי 2022 החל לכהן כיו"ר קופת החולים לאומית שירותי בריאות.
שלמה מור־יוסף נשוי ואב לארבעה ילדים. הוא מגדיר את עצמו "מסורתי".
אחיו, איתן מור-יוסף, שימש כמזכ"ל תנועת בני עקיבא בשנים 2006–2004. אחיו הצעיר, אורי, קצין שריון כמוהו, נהרג במלחמת יום הכיפורים.
הערות שוליים

↑  רן רזניק, פסק דין: תינוק נולד עם מום בשל רשלנות הפרופ' שלמה מור יוסף, באתר הארץ, 27 ביולי 2008
↑  מנכ"ל הדסה, פרופ′ מור־יוסף: "העוני הורג", 3 ביולי 2007, אתר רפואה אינפו (גרסת ארכיון באתר ארכיון האינטרנט)
1 2  אנשיל פפר, מנהל ביה"ח הדסה שוקל להיות המועמד החילוני לראשות העיר ירושלים, באתר הארץ, 6 ביוני 2008
↑  דן אבן, ארגון נשות הדסה טירפד את המשך כהונת המנכ"ל מור יוסף, הרופאים הבכירים מוחים, באתר הארץ, 29 בינואר 2010
↑  דן אבן, שלמה מור־יוסף יכהן כמנכ"ל עד חנוכת מגדל האשפוז החדש בשנת 2012, באתר הארץ, 7 במרץ 2010
↑  יפעת ראובן, "עשיתי משהו שיש בו מכלול", העיר — כל העיר, 4 בנובמבר 2011.
↑  אדריאן פילוט, ‏פני הכישלון: פרופ' שלמה מור־יוסף יצר גירעון של 1.3 מיליארד שקל בהדסה; היום הוא עומד בראש המוסד לביטוח לאומי ומקבל מהמדינה 135 א' ש' בחודש, באתר גלובס, 11 בפברואר 2014
↑  בסימן הוקרה לאנשי הרפואה: נבחרו יקירי ירושלים לשנת תשפ"א, כל העיר
↑  פרופ' שלמה מור-יוסף נבחר ליו"ר דירקטוריון לאומית שירותי בריאות, באתר גלובס, 20 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290465605171  VIAF: 68896842   WorldCat (עם VIAF): 68896842
פרנקי דה יונג

פרנקי דה יונג (בהולנדית: Frenkie de Jong; נולד ב-12 במאי 1997) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר במדי ברצלונה ונבחרת הולנד.
קריירת מועדונים

דה יונג התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של וילם II. ב-10 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד דן האג.
קריירת מועדונים > אייאקס

את עונת 2015/2016 התחיל בווילם II, וב-25 באוגוסט 2015 חתם לארבע עונות באייאקס. ב-25 בינואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1–2 נגד נאק ברדה, כאשר שיחק במדי צעירי אייאקס. בעונת 2016/2017 נבחר לכישרון העונה בליגת המשנה ההולנדית, אז שיחק בצעירי אייאקס. בשלהי אותה העונה עלה מהספסל לשמונה דקות בגמר הליגה האירופית 2017, בו נוצחה קבוצתו 0–2 על ידי מנצ'סטר יונייטד. בעונת 2017/2018, הפך לשחקן סגל במדי הקבוצה הבוגרת ורשם 22 הופעות.
עונת 2018/2019 הייתה עונת הפריצה של דה יונג, שזכה להשוואות ליוהאן קרויף. באותה עונה היה חלק חשוב בהצלחתה של אייאקס בהולנד ובאירופה. אייאקס זכתה באותה עונה באליפות הולנד, לראשונה מזה ארבע שנים, והשלימה ספורט עם זכייה בגביע. באירופה, גברה אייאקס על ריאל מדריד בשמינית גמר ליגת האלופות, עם ניצחון 4–1 על האלופה המכהנת בביתה, הסנטיאגו ברנבאו. גם יובנטוס הפסידה לאייאקס בביתה עם ניצחון 2–1, שהעלה את אייאקס לחצי הגמר בפעם הראשונה מאז 1997. בחצי הגמר איבדה אייאקס יתרון שלושה שערים בביתה, יוהאן קרויף ארנה, והודחה לאחר שלושער מאוחר של לוקאס מורה שקבע 3–3, שהעלה את טוטנהאם הוטספר לגמר בשל חוק שערי חוץ. דה יונג היה אחד משחקניה הבולטים של אייאקס, ואף נבחר לקשר העונה של אופ"א.
קריירת מועדונים > ברצלונה

ב-23 בינואר 2019 חתם בברצלונה תמורת כ-75 מיליון אירו, הכדורגלן ההולנדי השני (לאחר וירג'יל ואן דייק) היקר בהיסטוריה. דה יונג הוצג רשמית כשחקן ברצלונה ביולי 2019. את הופעתו הרשמית הראשונה עשה במשחק הפתיחה של עונת 2019/2020 בלה ליגה ב-16 באוגוסט, בהפסד 0–1 לאתלטיק בילבאו. במחזור הרביעי פגשה ברצלונה את ולנסיה ודה יונג כבש את שערו הראשון במדי בארסה נגדה וגם בישל שער לאנסו פאטי. באותו משחק הוא נבחר לאיש המשחק.
קריירה בינלאומית

דה יונג שיחק בצעירותו בכל הנבחרות הצעירות של הולנד.
ב-9 ביוני 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד פרו.
בשנת 2019 הגיע עם נבחרת הולנד לגמר ליגת האומות. בגמר הפסידו לפורטוגל.
נכלל בסגל נבחרת הולנד לטורניר יורו 2024. אך נפצע בהכנות ליורו ונגרע מהסגל.
סגנון משחק

"עם כישרון משחק כזה, בגיל כמו שלו, פרנקי יכול להפוך לצ'אבי או לאינייסטה הבא". (מארק אוברמארס, מנהל ספורטיבי באייאקס)
פרנקי מתאר את עצמו כשחקן "שאוהב להחזיק הרבה בכדור ולנהל את המשחק". כשחקן רב תכליתי, דה יונג יכול לתפקד כקשר הגנתי, קשר מרכזי, קשר רחבה לרחבה, ואף כבלם אחורי (סוויפר). הוא זכה לשבחים על השילוב שלו בין יציבות הגנתית ויכולות משחק התקפיות. לעיתים קרובות הוא שותף למאתייס דה ליכט במרכז ההגנה, באייאקס. כבלם אחורי, הוא נמנע מביצוע עבירות, הראה חוש נהדר למיקום וזכה בכדור לעיתים קרובות. ביצועיו בתפקיד הגנתי זה הובילו אותו להשוואה עם הסוויפר הגרמני לשעבר פרנץ בקנבאואר כשלשניהם קיימת הנטייה להתקדם עם הכדור מההגנה ולנהל את המשחק הלאה.
"ראינו לפני כמה ימים את דה יונג במיטבו והוא כדורגלן שיכול לסמן עידן בברצלונה. הוא מסוגל לשלוט במשחק, הוא צופה אותו בקלות ולא מרבה לאבד את הכדור. בנוסף הוא מקריב מעצמו למען עבודות ההגנה. הוא שייך לרמות הגבוהות ביותר ומתאים מאוד לבארסה". (צ'אבי, מאמן ברצלונה)
יכולת ראיית המשחק של דה יונג זכתה לשבחים רבים לצד יכולתו לכדרר באזורים צפופים, לשלוט במשחק ולספק מסירות מדויקות להפליא. כמוסר מלידה, דיוק המסירה של דה יונג בכל המסגרות, במהלך העונה האחרונה שלו באייאקס, עמד על ממוצע מרשים של 91.4 אחוזים. עם קריאה יוצאת דופן של המשחק, פרנקי מרבה לבצע ריצות התקפיות לעומק המגרש ולתוך רחבת היריבה.
תכונותיו הנוספות כוללות נטייה למסירות ארוכות על המגרש, יצירת מרחב וספיגת לחץ התקפי. השליטה הקרובה שלו בכדור, הדיוק במסירה, איכות העבודה שלו על המגרש או מחוצה לו והתנועות שלו הובילו אותו להשוואות עם אנדרס אינייסטה ויוהאן קרויף. בברצלונה הוא משחק בעיקר על אחד משני הצדדים במרכז קישור של שלושה שחקנים. נתון זה הוביל מומחים ושחקני עבר להתייחס אליו כשחקן עם "DNA של בארסה" ש"נולד לשחק בברצלונה".
חיים אישיים

דה יונג בזוגיות מ-2014 עם הדוגמנית ההולנדית מיקי קימני, אותה הכיר בתקופת התיכון. בשנת 2022 השניים התארסו ובשנת 2024 נולד לזוג בן.
תארים

אליפות הולנד: 2018/2019
הגביע ההולנדי: 2018/2019
אליפות ספרד: 2022/2023
גביע המלך הספרדי: 2020/2021
הסופר קאפ הספרדי: 2022/2023
כישרון העונה בליגת המשנה ההולנדית: 2016/2017
קשר השנה של אופ"א: 2019
הערות שוליים

↑  Dit zijn de 26 spelers van bondscoach Ronald Koeman voor EURO 2024 באתר התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית, 29 במאי 2024 (בהולנדית)
↑  Disaster for Netherlands! Frenkie de Jong 'sad and disappointed' as star midfielder is ruled out of Euro 2024 with injury | Goal.com, www.goal.com, ‏2024-06-10 (באנגלית)
↑  The Best FIFA Football Awards™ - News - Men's Player nominees: What makes them The Best? - FIFA.com, web.archive.org, ‏2019-08-09
↑  prchari, Profiling Barcelona target Frenkie de Jong, Barca Blaugranes, ‏2018-07-07 (באנגלית)
↑  Heinz Muthu, Tactical Analysis of Ajax wonderkid Frenkie de Jong, www.sportskeeda.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Barcelona legend Xavi: Frenkie de Jong a beastly talent - Tribal Football, www.tribalfootball.com
↑  Sayan Chatterjee, ‘He could become a Xavi or an Iniesta’ – Marc Overmars on Frenkie de Jong, www.sportskeeda.com (באנגלית אמריקאית)
1 2  De Jong could be 'better than Beckenbauer', ESPN.com, ‏2018-02-07 (באנגלית)
↑  Khaled Khaled says, Xavi full of praise for De Jong, Football Oranje, ‏2019-09-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Frenkie de Jong: 'I like to have the ball a lot and to play possession', נבדק ב-2022-03-27
↑  Xavi believes De Jong can 'mark an era' at Barca, praises Vidal as well, Tribuna.com (באנגלית)
| נבחרת הולנד – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטקלנבורג •  2 ולטמן •  3 דה ליכט •  4 אקה •  5 ויינדל •  6 דה פריי •  7 ברחהאוס •  8 ויינאלדם •  9 ל. דה יונג •  10 ממפיס •   11 פרומס •  12 ואן אנהולט • 13 קרול •  14 קלאסן • 15 דה רון • 16 חראפנברך • 17 בלינד • 18 מאלן • 19 וחהורסט • 20 פ. דה יונג • 21 דומפריס • 22 ביזוט • 23 קופמיינרס • 24 טימבר • 25 חאקפו • מאמן: דה בור |  1 סטקלנבורג •  2 ולטמן •  3 דה ליכט •  4 אקה •  5 ויינדל •  6 דה פריי •  7 ברחהאוס •  8 ויינאלדם •  9 ל. דה יונג •  10 ממפיס •   11 פרומס •  12 ואן אנהולט • 13 קרול •  14 קלאסן • 15 דה רון • 16 חראפנברך • 17 בלינד • 18 מאלן • 19 וחהורסט • 20 פ. דה יונג • 21 דומפריס • 22 ביזוט • 23 קופמיינרס • 24 טימבר • 25 חאקפו • מאמן: דה בור | הולנד |
| נבחרת הולנד – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 פספיר •  2 טימבר •  3 דה ליכט •  4 ואן דייק •  5 אקה •  6 דה פריי •  7 ברחוויין •  8 חאקפו •  9 ל. דה יונג •  10 ממפיס •   11 ברחהאוס •  12 לאנג • 13 ביילו •  14 קלאסן • 15 דה רון • 16 מלסיה • 17 בלינד • 18 יאנסן • 19 וחהורסט • 20 קופמיינרס • 21 פ. דה יונג • 22 דומפריס • 23 נופרט • 24 טיילור • 25 סימונס • 26 פרימפונג • מאמן: ואן חאל |  1 פספיר •  2 טימבר •  3 דה ליכט •  4 ואן דייק •  5 אקה •  6 דה פריי •  7 ברחוויין •  8 חאקפו •  9 ל. דה יונג •  10 ממפיס •   11 ברחהאוס •  12 לאנג • 13 ביילו •  14 קלאסן • 15 דה רון • 16 מלסיה • 17 בלינד • 18 יאנסן • 19 וחהורסט • 20 קופמיינרס • 21 פ. דה יונג • 22 דומפריס • 23 נופרט • 24 טיילור • 25 סימונס • 26 פרימפונג • מאמן: ואן חאל | הולנד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NTA: 424290774  VIAF: 393157523258027030275   WorldCat (עם VIAF): 393157523258027030275
שטח אש 9

מיקום שטח 9 היה מדרום לכרמיאל במרכז הגליל
שטח אש 9 היה שטח אש של צה"ל במרכז הגליל שגודלו היה כ-65,000 דונם. הוא נתפס במקור על ידי שלטונות המנדט הבריטי, אחר כך עבר לחזקת צה"ל והיה במרכזה של מחלוקת ארוכת שנים עם תושבי הסביבה הערבים והבדואים. חלק מהשטח נגרע לטובת הקמת העיר כרמיאל ואחר כך עבור תוכנית המצפים. בשנת 1986 בוטל השטח מאחר שהוא כבר לא התאים לאימונים.