stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראס אל-עמוד
ההתיישבות היהודית

בצמוד לשכונה נבנתה החל משנת 2003 שכונה יהודית מעלה הזיתים שבנייתה ואכלוסה עוררו מחלוקת.
במהלך שנת 2006 החלה בנייה של שלב ב' בשכונת מעלה זיתים, ובסיום האכלוס הכפילה השכונה את גודלה עם תוספת של 67 יחידות דיור על 52 הקיימות.
בניין מטה המשטרה פונה על ידי משטרת ישראל ומטה מחוז ש"י, שפעל ממנו, הועבר לקומפלקס חדש בשטח E-1. במסגרת העסקה עם בעלי השטח, ועד הקדש העדה הבוכרית, פונה בנין המטה בראס אל-עמוד בתמורה לקבלת השטח החלופי מבשרת אדומים ומימון החלק היחסי בבינוי הפרויקט. המטה שפונה נמכר לעמותת אלע"ד (באמצעות "קרן שלם ירושלים") והפך למתחם מגורים חדש באזור בשם "מעלות דוד".
קומפלקס מפקדת המחוז מורכב משני מבנים עיקריים: מבנה ראשי, הכולל בתוכו את רוב משרדי מפקדת המחוז, ומבנה כניסה. שדרה להולכי רגל מקשרת בין שני המבנים.
בתוך השכונה יש בית השייך לארווינג מוסקוביץ', ובו מתגוררת משפחה ערבית. במרץ 2011 הוכרע כי הרחבה מאוחרת של הדירה, שבוצעה לאחר שהבית נקנה על ידי מוסקוביץ תימסר לאלתר לחזקתו.
לקריאה נוספת

זאב וילנאי, ירושלים, העיר העתיקה וסביבתה. הוצאת אחיעבר, 1972
הערות שוליים

1 2 3  אחמד אסמר, השכונות הערביות במזרח ירושלים: ראס אל-עאמוד ותת השכונה ואדי קום, באתר מכון ירושלים למחקרי מדיניות, ‏2020
↑  Ignacio Villarreal, An Ancient Jar Handle Bearing the Hebrew Name Menachem was Uncovered in Ras el-'Amud, www.artdaily.org (באנגלית)
↑  Archaeology News (ארכיון)
↑  עקיבא אלדר, המשטרה מפנה את המטה במזרח ירושלים, עמותות הימין נכנסות, באתר הארץ, 28 באפריל 2008
↑  מטה מחוז ש"י – E1, באתר המשרד לביטחון הפנים
↑  עוזי ברוך, חלק מבית בראס אל-עמוד יעבור לידי יהודים, באתר ערוץ 7, 10 במרץ 2011
סילוואן וראס אל עמוד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007575278205171  VIAF: 3928148269771805230006   WorldCat (עם VIAF): 3928148269771805230006
קווייק וורס

| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  28 בספטמבר 2007
 סוגה:  משחק ירי בגוף ראשון, אסטרטגיה בזמן אמת
 פיתוח:  Splash Damage,id Software
 הוצאה לאור:  Activision 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 הפצה:  Activision
 סדרה:  Quake 
 דרישות תוכנה
 גרסה:  1.5
 מנוע משחק:  id Tech 4
 מצבי משחק:  שחקן יחיד,מרובה משתתפים
 דירוג:  BBFC: 15   ESRB: T   OFLC: M   PEGI: 16+
 פלטפורמות:  Windows,לינוקס,Mac OS X,פלייסטיישן 3,Xbox 360
 מדיה:  DVD
 המשחק הקודם:  Quake 4
 המשחק הבא:  Quake Live
 דרישות מערכת
 מעבד:  פנטיום 4 2.8GHz
 זיכרון:  512MB
 כרטיס מסך:  NVIDIA Geforce 5700+, GeForce 6200+, GeForce 7300+ / ATI Radeon 9700+, Radeon X700+, Radeon X1650+ עם 128MB
 מקום פנוי:  950MB
 בקרים:  מקלדת ועכבר
 אתר רשמי
 
Enemy Territory: Quake Wars (מאנגלית: טריטוריית האויב: מלחמות קווייק) הוא משחק מחשב שיצא בתאריך 28 בספטמבר 2007 לשווקים ברחבי העולם. המשחק מתרחש בשנת 2065 כאשר גזע חייזרים בשם Strog פולש לכדור הארץ. מול צבא החייזרים עומדים ה-GDF (ר"ת: Global Defense Forces - כוחות ההגנה הגלובליים) שתפקידם להגן על כדור הארץ מפני גזע החייזרים האלים. המשחק מפותח למערכת Windows על ידי Splash Damage בשיתוף עם חברת id Software ומופץ על ידי Activision (חברת משחקים). המשחק, מבחינה כרונולוגית, מגיע כהמשך למשחק Quake 4, מהסדרה המוצלחת של Quake, אך מבחינת עלילה הוא מהווה משחק מקדים ל-Quake 2.
Multiplayer Game - משחק מרובה משתתפים

כמו בסדרת המשחקים באטלפילד, הדגש בקווייק וורס הוא על המשחק מרובה המשתתפים ולא על המערכה לשחקן יחיד. במשחק מרובה המשתתפים משתתפים עד כ-32 שחקנים בשרת אחד ונלחמים אחד כנגד השני בשתי קבוצות (בכל קבוצה ישנם 16 שחקנים). לכל קבוצה ניתנות מספר משימות שעליה להשלים או לעמוד בהם כדי להיות מוכרזת כמנצחת.
בזכות משימות אלו ישנו דגש רב על עבודת צוות במשחק.
עלילת המשחק

השנה היא 2065, את כדור הארץ תוקפים חייזרים מגזע הסטרוג, שמחפשים דלק בשם Stroyent ברחבי הגלקסיה. השחקן יכול לבחור האם הוא רוצה להיות סטרוג או חבר בכוחות ההגנה הגלובליים. לכל אחד מהצבאות יש חמישה סוגי חיילים. סוג החייל מכתיב את הנשק איתו משחק השחקן. השחקן מקבל תדרוך קצר על המשימה אותה הוא צריך להשלים במהלך הלחימה. עם הגעתך לבסיס תוכל לבחור כלי רכב שונים, שנוסעים גם במים ובאוויר ובאדמה. בכל נקודה שונה בעולם הרקע הפסטורלי משתנה בין איים עם הרי געש לשדות עם גבעות ועצים. המערכת שמתגמלת אותך לפי מספר משימות שהשלמת וכמה אויבים הרגת עובדת בשיטת ה-XP. כמה שיותר XP יש לך כך תתוגמל ביותר נשק ומפות חדשות.
עלילת המשחק > כלי-רכב

מאפיין נוסף בקווייק וורס הוא היכולת להשתמש במגוון כלי-רכב עתידניים. בעוד שה-GDF משתמשים בכלי-רכב מודרניים עם מקצת שיפורים, ל-Strog מגוון כלי-רכב עתידניים, בהם טנקים מרחפים, ציקלופים שמהלכים על שניים וחלליות תקיפה מהירות בצורה חיפושיות מכניות.
עלילת המשחק > כלי-נשק

בקווייק וורס כלי נשק עתידניים, שנעים בין רובי תקיפה רגילים למדי עד לרימוני פעימה אלקטרו-מגנטית שנועדו לשיתוק כלי-רכב ועמדות הגנה. בנוסף, ל-Strog מגוון כלי נשק עתידניים כגון סורקי שטח מעופפים והגנות פלאזמה ניידות.
עלילת המשחק > סוגי חיילים

המשחק מאופיין גם בסוגי חיילים שונים (קלאסים - Classes או ערכות - Kits). לכל צבא יש 5 ערכות קבועות: חייל רגיל, מהנדס, צלף, סייר ומפקד שדה. לכל אחד מהסוגים הללו יכולות שונות שיעזרו לכל אחד מהצדדים במשימתו. לדוגמה: מהנדסים יכולים לבנות גשרים ומגדלי שמירה בעוד שצלפים יכולים לפרוץ למחשבי האויב ולמכ"ם.
מנוע המשחק

קווייק וורס עובד על מנוע Doom 3 עם שיפורים קלים בגרפיקה. למרות היותו מנוע כבד, הצורה שבה הוכנסה הטקסטורה (Texture) למפות השונות השתנתה ולכן המשחק לא דורש מערכות מחשב חזקות מדי.
רוברטו דונאדוני

רוברטו דונאדוני (נולד ב-9 בספטמבר 1963 בפרובינציית ברגמו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדות הקישור, וכיום משמש כמאמנה של שנג'ן.
דונאדוני שיחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני, ונודע בשל טכניקת המשחק הטובה שלו. הוא היה חלק חשוב מקבוצת מילאן החזקה בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, ואחד מראשוני השחקנים בליגת ה-MLS האמריקאית, שם שיחק במשך שתי עונות בקבוצת ניו יורק/ניו ג'רזי מטרו סטארס. לאחר פרישתו ממשחק פעיל, שימש דונאדוני מאמנה של נבחרת איטליה בכדורגל, והצעיד אותה בטורניר יורו 2008.
קריירה ככדורגלן

דונאדוני החל את הקריירה שלו בקבוצת אטאלנטה האיטלקית ב-1982. הוא עבר למילאן בשנת 1986, והפך לשחקן מוביל בקבוצה. דונאדוני שיחק לרוב בצד הימני של חוליית הקישור, והיה חלק חשוב בזכייה בחמישה תוארי אליפות הסרייה א', שלושה גביעי אירופה, שלושה סופר קאפ אירופיים ושני גביעים ביניבשתיים. כשחקן של נבחרת איטליה בכדורגל, הוא השתתף בגביעי העולם של 1990 ו-1994, וסייע לנבחרת לסיים במקומות השלישי והשני בטורנירים אלה בהתאמה. הוא החמיץ את אחת מבעיטות העונשין במהלך דו-קרב בעיטות העונשין בחצי הגמר ב-1990 נגד ארגנטינה, מה שהוביל להפסדה של הנבחרת האיטלקית.
ב-1996 דונאדוני הוחתם על ידי קבוצת ניו יורק/ניו ג'רזי מטרו סטארס מליגת ה-MLS האמריקאית. הוא שיחק בשתי העונות הרשמיות הראשונות של ליגת ה-MLS, וקבוצתו החדשה בנתה עליו כשחקן מוביל. זמן קצר לאחר מעברו לארצות הברית הוא זומן לסגל נבחרת איטליה ליורו 1996, ואכזב עמה בטורניר זה. בשתי עונותיו ב-MLS הציג דונאדוני יכולת טובה, ונכלל בנבחרת העונה של הליגה בעונתו הראשונה. עם זאת, הוא לא הצליח להוביל את המטרו סטארס לאף הישג משמעותי מבחינה קבוצתית.
הוא חזר למילאן לאחר עונת ה-MLS של 1997, ומיד סייע לקבוצה לזכות באליפות נוספת של הסרייה א', שהייתה תואר האליפות השישי שלו. הוא סיים את קריירת המשחק שלו לאחר ששיחק זמן קצר במדי קבוצת אל-איתיחאד מערב הסעודית.
דונאדוני הבקיע 18 שערים עבור מילאן ושישה שערים עבור המטרו סטארס. הוא כבש גם חמישה שערים במדי נבחרת איטליה, ב-63 משחקים ששיחק.
קריירה כמאמן

לאחר שפרש ממשחק, דונאדוני עבר לקריירת אימון. ב-2001 הוא מונה למאמנה של קבוצת לצ'ו מהליגות הנמוכות באיטליה, וכעבור שנה הוא עבר לאמן את ליבורנו מהסרייה ב' והמשיך לקבוצת גנואה. ב-2005 קיבל דונאדוני לראשונה הזדמנות לאמן בקבוצת סרייה א', כאשר חזר לליבורנו, שעלתה בעונה שלפני כן לליגה העליונה. הוא הצטרף לקבוצה באמצע העונה, והצעיד אותה במפתיע למקום התשיעי בליגה בעונה זו ולמקום השישי ב-2006. עם זאת, הוא עמד תחת ביקורת של נשיא המועדון, אלדו ספינלי.
ביולי 2006 מונה דונאדוני על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית למאמנה של נבחרת איטליה, במקומו של המאמן המצליח מרצ'לו ליפי שזכה עם הנבחרת במונדיאל 2006. הטורניר החשוב הראשון של דונאדוני בתפקידו הנחשק היה מוקדמות יורו 2008. בשני המשחקים הראשונים בקמפיין איטליה כשלה, וסיימה בתיקו 1-1 מול ליטא והפסידה 3-1 לצרפת. אף על פי כן, דונאדוני הוביל את איטליה לחמישה ניצחונות רצופים מאוחר יותר, ולהעפלה לטורניר היורו לאחר קמפיין מוצלח. איטליה סיימה את הקמפיין עם ניצחון 1-2 על סקוטלנד, וזכתה במקום הראשון בבית, מעל נבחרת צרפת. דונאדוני קיבל ביקורת על כך שלא זימן לסגל הנבחרת את שני השחקנים המובילים אלסנדרו דל פיירו ופרנצ'סקו טוטי.
בטורניר היורו עצמו דונאדוני לא זכה להצלחה עם הנבחרת. איטליה הובסה במשחק הראשון של הטורניר, 3-0 מול נבחרת הולנד, ובמשחק השני סיימה רק בתיקו עם נבחרת רומניה הנחותה ממנה. לאחר ניצחון 0-2 על צרפת היא העפילה לרבע הגמר, שם פגשה את ספרד. לאחר תיקו 0-0 בתום המשחק, הפסידה איטליה 4-2 בדו-קרב בעיטות עונשין, והודחה מהטורניר על ידי הספרדים שהמשיכו עד לזכייה. בשל ההופעה המאכזבת ביורו הוא קיבל ביקורת בתקשורת, ופוטר מתפקיד מאמן הנבחרת על ידי ההתאחדות.
לאחר תקופה ארוכה שבה לא אימן אף קבוצה, מונה דונאדוני למאמנה של נאפולי בתחילת שנת 2009. עם זאת, בעקבות פתיחה חלשה של עונת 2009/2010, הוא פוטר מהמועדון.
ב-16 בנובמבר 2010 מונה דונאדוני למאמן קליארי.
רוברטו גראו

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1900 בואנוס איירס, ארגנטינה 
 פטירה:  12 באפריל 1944 (בגיל 44) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 הישג בולט:  היה מס' 39 בעולם בשנת  1939
 מד כושר מרבי:  2580 (אפריל 1939)
 מדינה:  ארגנטינה
 פרסים והוקרה:  היה אלוף ארגנטינה 6 פעמים
 
רוברטו גראו (בספרדית: Roberto Gabriel Grau;‏ 18 במרץ 1900 – 12 באפריל 1944, בואנוס איירס) היה שחמטאי ארגנטינאי ואלוף ארגנטינה בשחמט בשנים 1926, 1927, 1928, 1934, 1935 ו-1938.
אליפויות ארגנטינה

גראו השתתף באליפויות רבות: בשנת 1921/2 חלק מקום 3–4 באליפות השחמט הראשונה שהתקיימה בארגנטינה (ניצח: דמיאן רקה). בשנת 1922 חלק מקום 2–3 (ניצח: בניטו וילגאס). בשנת 1923/24 חלק מקום 2–4 (ניצח: דמיאן רקה). בשנת 1924 הגיע גראו למקום השני (ניצח: ריכרד רטי).
בשנת 1926 ניצח גראו באליפות השחמט השישית שהתקיימה בארגנטינה ולאחר מכן גם ניצח בדו-קרב את דמיאן רקה 2–6. בשנתיים שלאחר מכן ניצח גראו בשתי אליפויות נוספות, השביעית והשמינית. בשנת 1929 ניצח דו-קרב מול איסאייס פלסי 4-0 ובשנת 1930 הפסיד בדו-קרב מול ישעיהו פלצ'י 3–5 ובשנת 1937 הפסיד בדו-קרב מול קרלוס גימארד 6-2. בשנת 1934 זכה גראו פעם נוספת באליפות ובדו-קרב מול לואיס פיאציני 7.5-5.5 (אליפות השחמט ה-13 שהתקיימה בארגנטינה), בשנת 1935 ניצח גראו באליפות ה-14 ובדו-קרב ניצח את חקובו בולבוצ'אן 5-3 בשנת 1938 ניצח באליפות ה-17 ובדו-קרב את קרלוס גימארד 7.5-5.5.
השתתפות בתחרויות

גראו ניצח בתחרות מונטבידיאו בשנת 1921 (האליפות הראשונה של מדינות דרום אמריקה). בשנת 1923 ניצח בתחרות בואנוס איירס. בשנת 1924 הגיע למקום השני בתחרות פריז (ניצח: מקס אויבה). בשנת 1925 חלק מקום 2–3 עם דמיאן רקה בתחרות מונטבידיאו (ניצח: לואי ארגנטינו פאלאו). בשנת 1928 ניצח גראו בתחרות מאר דל פלאטה. בשנת 1929 ניצח בתחרות רוזאריו. בשנת 1930 חלק מקום 2–3 בתחרות בואנוס איירס (ניצח: וירגיליו פנוגליו), הגיע למקום החמישי בתחרות בואנוס איירס (ניצח: יעקובו בולבוצ'אן) והגיע למקום ה-15 בתחרות סן רמו (ניצח: אלכסנדר אלכין).
בשנת 1934 הגיע גראו למקום השני, אחרי אהרון שוורצמן בתחרות מאר דל פלאטה. בשנת 1934/35 הגיע למקום החמישי בתחרות בואנוס איירס (ניצח: לואיס פיאציני). בשנת 1938 חלק מקום 5–6 בתחרות מונטבידיאו (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1939 הגיע למקום הרביעי, אחרי וירגיליו פנוגליו, קרלוס גימארד וחוליו בולבוצ'אן בתחרות ריו דה ז'ניירו. באותה שנה הגיע למקום השביעי בתחרות בואנוס איירס (ניצחו: פאול קרס ומיגל ניידורף).
השתתפות באולימפיאדות

גראו ייצג את ארגנטינה בשש אולימפיאדות:
במסגרת אולימפיאדת השחמט 1924 האולימפיאדה הבלתי הרשמית הראשונה, חלק גראו מקום 4–7 בבית התנחומים באליפות העולם הראשונה לחובבים שהתקיימה בפריז עם 8 נקודות (ניצח: קארל הרומאדקה תוצאותיו : +6 –3 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו)
באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הראשון השיג תוצאה של +2 -3 =10 בין תוצאותיו הבולטות תיקו מול מקס אויבה, זיגברט טאראש, ארנסט גרינפלד ו-ג'ורג' קולטנובסקי.
באולימפיאדת השחמט 1928, האולימפיאדה השנייה שהתקיימה בהאג, בלוח המילואים השיג תוצאה של +6 -3 =7
באולימפיאדת השחמט 1935, אולימפיאדת השחמט השישית שהתקיימה בוורשה שיחק בלוח הראשון בתוצאה +6 –9 =4 בין היתר ניצח את ראובן פיין, אריק אנדרסן, לאיוש שטיינר, מריו מונטיצ'לי ואוסקר נגלי וסיים בתיקו עם אלכסנדר אלכין, ויליאם וינטר ומילן וידמר.
באולימפיאדת השחמט 1937, אולימפיאדת השחמט השביעית שאורגנה על ידי פיד"ה שהתקיימה בסטוקהולם בין 31 ביולי לבין 14 באוגוסט 1937 שיחק בלוח השלישי בתוצאה +8 –2 =5 בין היתר ניצח את לאסלו סאבו, אריק לונדין ופובילס ואיטוניס וסיים בתיקו עם פטר טריפונוביץ' וקונל יו אודונל אלכסנדר.
באולימפיאדת השחמט 1939, אולימפיאדת השחמט השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס שיחק בלוח הראשון בתוצאה +1 –5 =4 התוצאה הבולטת של גראו היא תיקו מול חוסה ראול קפבלנקה.
גראו היה בין החותמים המקוריים על ייסוד ארגון פיד"ה בשנת 1924.
חיבר סדרה בת ארבעה כרכים בשם "Tratado General de Ajedrez" שפורסם לראשונה בשנת 1940.
הערות שוליים

↑  TORNEOS MAYORES Y CAMPEONATOS ARGENTINOS DE AJEDREZ
↑  Chess Olympiad: Paris 1924 – Consolation Cup – Standings
↑  1st Chess Olympiad: London 1927 – Argentina
↑  OlimpBase :: 2nd Chess Olympiad, The Hague 1928, Argentina, www.olimpbase.org
↑  OlimpBase :: 6th Chess Olympiad, Warsaw 1935, Argentina, www.olimpbase.org
↑  7th Chess Olympiad: Stockholm 1937 – Argentina
↑  8th Chess Olympiad: Buenos Aires 1939 – Argentina
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX841988  ICCU: BVEV275181  ISNI: 0000 0000 6043 8793  LCCN: no2015076872  NTA: 124769470  VIAF: 87663174   WorldCat (עם VIAF): 87663174
רוץ איתי

"רוץ איתי" הוא סינגל של הזמרת הישראלית רוני דלומי, שיצא לאור ב-20 באוגוסט 2019. זהו הסינגל השלישי מתוך אלבומה הרביעי שטרם יצא לאור.
השיר נכתב והולחן על ידי דלומי, ביחד עם אורי אבני וסתיו שמש, והופק בידי אביב קורן.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת פושרת ונתן לו שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 9 |  |
הערות שוליים

↑  רוני דלומי - רוץ איתי, באתר ‏מאקו‏, 20 באוגוסט 2019
↑  איתי/ רוץ איתי, יוסי חרסונסקי, באתר יוסמיוסיק, ‏20 באוגוסט 2019
↑  מדיה פורסט, ‏25 באוגוסט 2019
| רוני דלומי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | קצת אחרת • תחזיקו • תסתכל עליי |  |
| אלבומי הופעה | לוקחים את הזמן |  |
| ערכים קשורים | כוכב נולד |  |
| רוני דלומי – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| קצת אחרת | "תן" • "קצת אחרת" • "כך או כך" |  |
| תחזיקו | "תחזיקו" • "פניי לרוח" • "סתם שני אנשים" • "קצה היום" |  |
| תסתכל עליי | "איש של לילה" • "לשמור עליי" • "תסתכל עליי" |  |
| סינגלים אחרים | "עכשיו תורי" • "כל הזמן" • "12 בלילה" • "רוץ איתי" • "רציתי שזה יכאיב" • "זה בא אליי" • "למרות" |  |
| השתתפות בסינגלים | "כל אחד יכול" • "ספסלים" • "תחזור" |  |
רופרכט, רוזן פפאלץ-ולדנץ

| --- | --- |

 לידה:  1506 צווייבריקן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  28 ביולי 1544 (בגיל 38 בערך) Gräfenstein Castle, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Ursula of Salm-Kyrburg (23 ביוני 1537–?) 
 
רופרכט, רוזן פפאלץ-ולדנץ (בגרמנית: Ruprecht von Pfalz-Veldenz‏; 1506 – 28 ביולי 1544) היה רוזן ולדנץ מ-1543 עד 1544.
ביוגרפיה

רופרכט נולד בצווייבריקן בשנת 1506 כבנו הצעיר של אלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן. כבן צעיר יותר, רופרכט הוגדר על ידי אביו לקריירה כנסייתית, בעוד אחיו הגדול לודוויג הפך לרוזן הבא של פפאלץ-צווייבריקן. ב-1517 הוא הפך לחבר בקתדרלת שטרסבורג, תפקיד בו החזיק עד תחילת 1533, לאחר שאחיו לודוויג מת בדצמבר 1532. רופרכט שימש אז כעוצר ואפוטרופוס של בנו הצעיר של לודוויג, וולפגנג, הרוזן החדש של פפאלץ-צווייבריקן.
כאשר הגיע וולפגנג לבגרות ב-1543, אחת מפעולותיו הראשונות הייתה לחוקק את חוזה מרבורגר, והוא העניק לדודו רופרכט את רוזנות ולדנץ. רופרכט נפטר בשנה שלאחר מכן, ובנו, גאורג יוהאן, ירש אותו כרוזן ולדנץ.
משפחתו

רופרכט התחתן ב-23 ביוני 1537 עם אורסולה מזאלם-קירבורג, בתו של יוהאן השביעי, רוזן זאלם-קירבורג, ממנה נולדו לו שלושה ילדים:
אנה (1540–1586), התחתנה עם קרל השני, מרקיז באדן-דורלאך
גאורג יוהאן (1543–1592)
אורסולה (1543–1578)
קינגסלי איימיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באפריל 1922 קלאפהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  22 באוקטובר 1995 (בגיל 73) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Kingsley William Amis 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Golders Green Crematorium 
 מקום לימודים:  סנט ג'ונס קולג', אוקספורד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  ג'ים בר מזל, The Old Devils 
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 בן או בת זוג:  הילארי בארדוול (ינואר 1948–?)  אליזבת' ג'יין האוורד (1965–?) 
 צאצאים:  מרטין איימיס, פיליפ איימיס, סאלי איימיס 
 פרסים והוקרה:  פרס סומרסט מוהם (1955)  פרס בוקר (1986)  פרס לרומן מדע בדיוני על שם ג'ון וו. קמפבל (1977)  פרס קולמונדלי  Knight Bachelor  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
סר קינגסלי ויליאם איימיס (באנגלית: Kingsley William Amis; ‏16 באפריל 1922 – 22 באוקטובר 1995) היה סופר, משורר, מבקר ומורה אנגלי. כתב למעלה מעשרים רומנים, שישה כרכי שירה, ספר זיכרונות, סיפורים קצרים, תסריטים לרדיו ולטלוויזיה, לצד עבודות של ביקורת חברתית וספרותית. לדברי הביוגרף שלו, זכרי לידר, איימיס היה "הסופר הקומי האנגלי הטוב ביותר במחצית השנייה של המאה העשרים". קינגסלי הוא אביו של הסופר מרטין איימיס.
ביוגרפיה

קינגסלי איימיס נולד בקלאפהאם, דרום לונדון. הוא בנו של ויליאם רוברט איימיס, פקיד במקצועו.
הוא למד בבית הספר העיר לונדון, ובאפריל 1941 התקבל לסנט ג'ון קולג', באוניברסיטת אוקספורד, שם למד אנגלית. שם פגש את פיליפ לרקין, שהיה חברו הטוב והאדם בעל ההשפעה הגדולה ביותר עליו. לאחר שנה, ביולי 1942, זומן לשירות בצבא. אחרי ששירת בחיל האותות המלכותי (Royal Corps of Signals) במלחמת העולם השנייה, שב איימיס לאוקספורד באוקטובר 1945 על מנת להשלים את התואר שלו. אם כי הוא עבד קשה וקיבל תואר ראשון באנגלית ב-1947, הוא החליט בשלב זה להקדיש את מיטב זמנו לכתיבה.
ב-1946 פגש את הילרי בארדוול; הם נישאו ב-1948, אחרי שהיא נכנסה להריון עם ילדם הראשון, פיליפ. איימיס סידר לה בתחילה הפלה בחשאי, אולם שינה את דעתו, מתוך חשש לבריאותה. הוא התמנה למרצה לאנגלית באוניברסיטת סוונסי בווילס (1961-1949). אחרי פיליפ נולדו שני ילדים נוספים: מרטין, באוגוסט 1949 וסאלי, בינואר 1954. מספר ימים לאחר לידתה של סאלי, ראה אור הרומן הראשון של איימיס, ג'ים בר מזל וזכה להצלחה גדולה, המבקרים סברו שהוא תפס את רוח התקופה של בריטניה בשנות החמישים ויצר סגנון חדש של ספרות בדויה.
ב-1972, בנוסף לשיעור מכירות מרשים בבריטניה, נמכרו רבע מיליון עותקים בכריכה רכה בארצות הברית והוא תורגם לבסוף לעשרים שפות, בכללן צ'כית, עברית, קוריאנית וסרבו-קרואטית.
הרומן זכה בפרס סומרסט מוהם לספרות בדויה ושמו של איימיס נקשר בשמם של סופרים שכונו Angry young men. "ג'ים בר מזל" היה אחד מראשוני הרומנים בסוגת "רומן קמפוס" והציב תקדים לדור מאוחר יותר של סופרים בכללם מלקולם בראדבורי, דייוויד לודג', תום שארפ והווארד ג'ייקובסון. כמשורר היה איימיס חלק מהזרם הספרותי שכונה The Movement.
בשנים 1958–1959 הוא ביקר לראשונה בארצות הברית, פעמיים, שם התמנה למרצה אורח לכתיבה יוצרת באוניברסיטת פרינסטון ולמרצה אורח באוניברסיטאות אחרות בצפון-מזרח ארצות הברית. עם שובו לבריטניה, הוא חש שחיקה והחל לתור אחר משרה אחרת; אחרי שלימד שלוש עשרה שנים בסוונסי, התמנה איימיס לעמית בקולג' פיטרהאוס, באוניברסיטת קיימברידג' (1963-1961). הוא התחרט על המעבר כעבור שנה, אחרי שמצא את קיימברידג' מאכזבת אקדמית וחברתית והתפטר ב-1963, הוא התכוון לעבור למיורקה; אבל הגיע רק עד לונדון. באותה שנה נודע להילרי שאיימיס מנהל פרשיית אהבים עם הסופרת אליזבת ג'יין הווארד. הילרי ואיימיס נפרדו באוגוסט; הוא עבר לגור עם הווארד. הוא התגרש מהילרי ב-1965, ונשא לאשה את הווארד באותה שנה; ג'יין וקינגסלי התגרשו ב-1983. באחרית ימיו, איימיס חי בצוותא עם אשתו הראשונה הילרי ובעלה השלישי אלאסטיר בויד, הברון ה-7 קילמארנוק. בנו מרטין כתב את ספר הזכרונות Experience אודות חייו, קסמו ודעיכתו של אביו באחרית ימיו.
איימיס קיבל את התואר "מפקד" (CBE) במסדר האימפריה הבריטית ב-1990. באוגוסט 1995 הוא חש ברע, והתעורר חשש שהוא חווה שבץ. אחרי שנדמה היה שהחלים, מצבו החמיר, והוא התאשפז מחדש בבית החולים, שם הלך לעולמו ב-22 באוקטובר 1995, בבית החולים סנט פנקראס, בלונדון.{{הערה"סר קינגסלי איימיס; הסופר והמשורר הבריטי, נפטר, וושינגטון פוסט, 23 באוקטובר 1995}} גופתו נשרפה והאפר הוטמן בגולדרס גרין קרמטוריום.
חייו האישיים והשקפתו הפוליטית

כגבר צעיר באוקספורד, הצטרף איימיס לזמן קצר למפלגה הקומוניסטית. לימים תיאר את השלב הזה בחייו הפוליטיים כתקופת הטירונות המרקסיסטית שנדמה שהייתה הכרחית באוקספורד."
איימיס נותר לכאורה שמאלני במשך זמן מה אחרי המלחמה, והצהיר בשנות החמישים שהוא תמיד יצביע עבור מפלגת הלייבור.
אולם לימים הוא פנה ימינה, התפתחות בה הוא דן במאמרו "Why Lucky Jim Turned Right"‏ (1967).
איימיס היה, לפי הודאתו שלו וכפי שחושפים הביוגרפים שלו, נואף סדרתי במשך רוב חייו. שלא במפתיע, היה זה אחד מהגורמים העיקריים שהביאו לפירוק נישואיו הראשונים. תצלום מפורסם של איימיס ישן בחוף יוגוסלבי מציג סיסמה (אותה כתבה אשתו הילי) על גבו "אנגלי שמן אחד - אני דופק כל דבר."
בזיכרונותיו כותב איימיס: "עם הזמן נעשיתי מודע לכך שיצא לי שם של אחד השתיינים הגדולים ביותר, אם לא של אחד השיכורים הגדולים ביותר, של תקופתנו."
הוא העלה את הרעיון שהדבר נבע כתוצאה מנטייתם התמימה של הקוראים לייחס את התנהגותם של גיבורי ספריו, לו עצמו. הוא לא היה כנה; למען האמת הוא נהנה משתייה ובילה זמן ניכר מעתותיו במסבאות. הילרי רובינשטיין, שקיבלה את "ג'ים בר מזל" לפרסום אצל ויקטור גולאנץ, העירה: "אני מפקפקת בכך שג'ים דיקסון היה הולך לפאב ושתה עשר כוסות בירה... תראה, אני לא מכירה את איימיס היטב."
קליב ג'יימס ציין: "הוא שתה כמו שולחן שלם במועדון גאריק אפילו לפני שנבחר חבר בו. אחרי שנהיה חבר בו, הוא שתה כל-כך הרבה, עד שבקושי הצליח להגיע למונית."
איימיס היה משוכנע שמקור ההשראה שלו לא היה השתייה: "לא משנה איזה משקל היה למשקה בחייו של הסופר, הוא היה חסר חשיבות בכתיבה שלו או שלה."
ההוכחה לאמיתות דבריו של איימיס לגבי עצמו הייתה במשמעת הגבוהה בה החזיק איימיס בכתיבתו. במשך 'שנים רבות',
איימיס כפה על עצמו לוח זמנים יומי שבו הכתיבה והשתיים הופרדו לגמרי. הבקרים הוקדשו לכתיבה עם תפוקה יומית של מינימום 500 מילים.
הוא החל לשתות רק בסביבות הצהרים כשהשלים את התפוקה היומית שלו. ההספק הגדול של איימיס לא היה אפשרי אילולא נהג בכזו משמעת עצמית. עם זאת, לדברי קליב ג'יימס, הגיע איימיס לנקודת מפנה בו השתייה שלו הפסיקה להיות חברתית ונהפכה להיות דרך בה הרגיע את מצפונו בשל התנהגותו כלפי הילי. "איימיס הזיק לעצמו בכוונה... זה יהיה נכון לנחש שכך הג'נטלמן המוטרד הביע את מורת רוחו מהתנהגותו שלו."
חברו כריסטופר היטצ'נס אמר: "השכרות הייתה בעוכריו לבסוף, וגזלה ממנו את תבונתו וקסמו, כמו גם את בריאותו."
איימיס נגרר להשערות משלו בדבר הסטראוטיפים ההיסטוריים המקובלים המיוחסים לדמותו של היהודי. הוא הביע את הדעה הקדומה הבלתי מבוססת בפרובוקטיביות בכל שיחותיו ומכתביו לחבריו ועמיתיו.
חייו האישיים והשקפתו הפוליטית > משפחתו

נישואיו הראשונים של איימיס, שארכו 15 שנה, היו להילרי בראדוול. ממנה נולדו לו שני בנים ובת אחת: פיליפ איימיס, מעצב גרפי; מרטין איימיס, סופר, וסאלי איימיס, שהלכה לעולמה בשנת 2000.
קינגסלי איימיס נישא בפעם השנייה. היה זה לסופרת אליזבת ג'יין הווארד, לה היה נשוי מ-1965 עד ל-1983. לזוג לא היו ילדים. בתום נישואיו השניים, עבר להתגורר עם אשתו לשעבר ובעלה השלישי, דבר לו דאגו בניו פיליפ ומרטין, על מנת שניתן יהיה לטפל בו עד מותו.
כתביו שתורגמו לעברית

ג'ים בר מזל: רומאן, תרגום: רחל אהרוני, ספרית פועלים: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, מרחביה, 1964.
ג'ים בר מזל, תרגום: נעמי כרמל, ספרית מעריב, תל אביב, תשמ"ט 1989.
איך בחורה שכמוך ...?, תרגום: אריה חשביה, הוצאת לדורי, תל אביב, 1988.
האשמאים הזקנים, תרגום: נעמי כרמל, הוצאת מעריב, תל אביב, 1989.
סטנלי והנשים, תרגום: אליעזרה איג-זקוב, הוצאת זמורה ביתן, תל אביב, 1995.
מין הרגשה מוזרה: רומן, תרגום: נגה ברוקס, הוצאת לדורי, ראשון לציון, 1998.
לקריאה נוספת

Lucky Him: The Life of Kingsley Amis, Richard Bradford, Peter Owen, 2001. ISBN 0-7206-1117-2
Kingsley Amis: Memoirs, Kingsley Amis, Penguin, 1992.
The Letters of Kingsley Amis, edited by Zachary Leader, HarperCollins, 2000. ISBN 0-00-257095-5
Kingsley Amis, a Biography, Eric Jacobs, Hodder & Stoughton, 1995. ISBN 0-340-59072-6
The Life of Kingsley Amis, Zachary Leader, Jonathan Cape, 2006. ISBN 0-224-06227-1
The Anti-Egotist: Kingsley Amis, Man of Letters, Paul Fussell, Oxford UP, 1994.
Kingsley Amis's Troublesome Fun, Michael Dirda. The Chronicle of Higher Education 22 June 2007. B9-B11.
AMIS & SON – Two literary generations by Neil Powell, Pan Macmillan, 2008.
No, Not Bloomsbury, Malcolm Bradbury, Arena, 1989. ISBN 0-09-954410-5
Success Stories: Literature and the Media in England, 1950–1959, Harry Ritchie, Faber & Faber, 1988. ISBN 0-571-14764-X