stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כיס קולמר
הערכות הכוחות

ב-16 בדצמבר 1944 פתחה קבוצת ארמיות B של ולטר מודל במתקפת הבליטה על כוחות בעלות הברית בארדנים. בתחילה הצליחה המתקפה להפתיע את הכוחות האמריקאיים החלשים יחסית באזור. עד ה-24 בדצמבר יצרה המתקפה הגרמנית בליטה עמוקה בחזית האמריקאית, שעומקה המרבי היה כ-100 ק"מ. בשל כך החליט הפיקוד העליון האמריקאי לדלל את כוחות הארמייה השביעית באלזס ולתגבר את הכוחות בארדנים. ב-28 בדצמבר קיים היטלר ישיבת קבינט, אשר במהלכה דרש ממפקדיו לפתוח במתקפה נוספת בחזית המערבית בעידודו של אלפרד יודל. ב-31 בדצמבר פתחו קבוצת ארמיות G וקבוצת ארמיות אוברריין במבצע נורדווינד על עמדות קבוצת הארמיות השישית ברחבי אלזס. המתקפה הייתה עזה, והפתיעה לחלוטין את בעלות הברית עד שדווייט אייזנהאואר שקל לפנות את שטרסבורג. בהדרגה החלו לזרום לאלזס כוחות מהארדנים, ולקראת סוף ינואר 1945 החלה המתקפה מאבדת מעצמתה. ב-19 בינואר, עוד לפני שנסוגו הגרמנים לעמדות המוצא שלהם, הורה אייזנהאואר לדיוורס להשמיד את כיס קולמר, כחלק מתוכנית בעלות הברית לסגור על הריין לפני הפלישה המתוכננת לגרמניה עצמה.
היות שרוב הכוחות של בעלות הברית באזור היו צרפתים, הטיל דיורס את המשימה על הארמייה הצרפתית הראשונה של לאטר. חלק גדול מכוחות ארמייה זו כבר לא היו חיילים צרפתים מנוסים, אלא מגויסים טריים יחסית מרחבי הקולוניות של צרפת. כדי לסייע ללאטר, העביר דיוורס תחת פיקוד הארמייה שלו שתי דיוויזיות אמריקניות שהגיעו מהארדנים, והן הוכפפו תחת הקורפוס הצרפתי ה-2. בהמשך המבצע העביר דיוורס תחת פיקודו של לאטר גם את הקורפוס האמריקני ה-21 בפיקודו של פרנק מילבורן (שהיה קודם לכן חלק מהארמייה האמריקנית השביעית). לאטר היה, לפיכך, הגנרל הלא אמריקני היחיד שפיקד על כוחות אמריקניים גדולים במלחמת העולם השנייה, אך בד בבד הארמייה שלו הייתה כפופה לקבוצת ארמיות אמריקאית, ובכך הייתה הכוח הצרפתי הגדול ביותר בהיסטוריה שלחם תחת פיקוד זר. הקורפוס כלל בתחילה את הדיוויזיות המשוריינות ה-12 וה-14, ואת הדיוויזיה ה-36.
להלן סדר הכוחות של הארמייה הצרפתית הראשונה ערב הקרב:
| סדר כוחות הארמייה ה-1> קורפוס | סדר כוחות הארמייה ה-1> מפקד | סדר כוחות הארמייה ה-1> דיוויזיות | סדר כוחות הארמייה ה-1>  |
| --- | --- | --- | --- |
| עתודת הארמייה |  | הדיוויזיה ה-10 |  |
| הקורפוס ה-1 | אנטואן בייתואר | הדיוויזיה המרוקאית ההררית ה-4   הדיוויזיה המרוקאית ה-2   הדיוויזיה הקולוניאלית ה-9   הדיוויזיה המשוריינת ה-1 |  |
| הקורפוס ה-2 | ז'וזף דה גוסלאר דה מונסאבר | הדיוויזיה האלג'יראית ה-3   הדיוויזיה ה-1   הדיוויזיה המשוריינת ה-2   הדיוויזיה המשוריינת ה-5   הדיוויזיה האמריקנית ה-3   הדיוויזיה האמריקנית ה-28 |  |

הכוחות הגרמניים בכיס קולמר רוכזו במסגרת הארמייה ה-19 של זיגפריד רספ, אשר הייתה בתחילה חלק מקבוצת ארמיות אוברריין שהייתה תחת פיקודו של היינריך הימלר, ולאחר שקבוצת ארמיות זו פורקה עברה תחת פיקוד קבוצת ארמיות G של פאול האוסר. סדר הכוחות של הארמייה במהלך הקרב:
| סדר כוחות הארמייה ה-19> קורפוס | סדר כוחות הארמייה ה-19> מפקד | סדר כוחות הארמייה ה-19> דיוויזיות | סדר כוחות הארמייה ה-19>  |
| --- | --- | --- | --- |
| עתודת הארמייה |  | הדיוויזיה ההררית ה-2   בריגדת הפאנצר ה-106 פלדהרנהאלה |  |
| הקורפוס ה-64 | מקסימיליאן גרימייס | הדיוויזיה ה-198   הדיוויזיה ה-189   דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-708   דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-16 |  |
| הקורפוס ה-63 | אריך אברהם | הדיוויזיה ה-338   הדיוויזיה ה-159   הדיוויזיה ה-716 |  |
הקרב

ההתקפה הראשונה על הכיס נפתחה ב-20 בינואר 1945 בידי הקורפוס הצרפתי ה-1 בפיקודו של אנטואן בייתואר. הקורפוס כלל את הדיוויזיה ה-1 הדיוויזיה המשוריינת ה-2 והדיוויזיה האלג'יראית ה-3. המתקפה נפתחה מצפון למילוז, והיעד שלה היה אנזיסהיים (Ensisheim). ההתקפה הפתיעה את הקורפוס הגרמני ה-63 בפיקודו של אריך אברהם, אולם בהדרגה נהדפה בשל מתקפת נגד גרמנית ומזג אוויר קשה. ההתקפה הצליחה לרתק אליה חלק מכוחות העתודה הגרמניים, אולם הצרפתים ספגו אבדות כבדות. למחרת הצטרף לקרב הקורפוס הצרפתי ה-2, והדיוויזיה ההררית המרוקאית ה-4 הצליחה להתקדם 3 ק"מ לכיוון דרום-מזרח, בעוד הדיוויזיה המרוקאית ה-2 הצליחה להתקדם 6 ק"מ לכיוון צפון-מזרח. הדיוויזיה האמריקנית ה-3 הצטרפה למתקפה בניסיון לחצות את הנהר איל ולעקוף את קולמר עצמה מצפון ולפתוח את הדרך בפני כוחות השריון הצרפתיים. ב-24 בינואר ביצעו הגרמנים התקפת נגד גדולה שכללה כוחות שריון רבים. המתקפה נהדפה בידי הכוחות הקולוניאליים הצרפתיים, והגרמנים איבדו 15 טנקים. ההתקפה התקדמה יפה חרף בעיות לוגיסטיות כמו גשרים רעועים שלא עמדו בכובד משקלם של הטנקים.
ב-25 בינואר סיימו הגרמנים את מבצע נורדווינד והחלו בנסיגה מהשטחים שכבשו אל העמדות בכיס קולמר. ב-26 בינואר נעו הכוחות הגרמנים דרך יער הולצוויר (Holtzwihr) ופתחו במתקפה על הרגימנט ה-15 של הדיוויזיה ה-3. ההתקפה נהדפה בין היתר בשל אומץ לבו של לוטננט אודי מרפי אשר טיפס בעצמו לראש צריח טנק בוער והפגיז את הגרמנים באמצעות המקלע. הגרמנים התבלבלו, והמתקפה נהדפה סופית בעזרת מפציצים שהניסו את הגרמנים חזרה אל היער (על מעשהו קיבל מרפי את מדליית הכבוד) (ההתקפה מתוארת בספר ובסרט (לגיהנום ובחזרה). עוד באותו היום כבשו האמריקאים את יער רידוייר (Riedwihr), ולמחרת כבשו את יער הולצוויר. ב-28 בינואר המשיכו גם הצרפתים במתקפתם וכבשו את גרוסנהיים (Grussenheim) ואילשנהיים (Elsenheim), ב-29 בינואר הגיעו האמריקאים אל תעלת העיר קולמר, וב-1 בפברואר הגיעו הצרפתים אל הריין. הגרמנים פירקו את קבוצת ארמיות אוברריין, ויחידותיה הוכפפו לקבוצת ארמיות G. היטלר מצדו אסר על נסיגה מהריין.
חיל הרגלים האמריקני חצה את תעלת קולמר כבר ב-29 בינואר, אולם הכוחות המשוריינים חצו רק למחרת. התקדמות האמריקנים אפשרה לדיוויזיה הצרפתית המשוריינת ה-5 שהייתה חלק מהקורפוס ה-2, להצטרף לקרב ולחצות גם כן את התעלה. עוד באותו היום כבשו האמריקנים את יורשנהיים (Urschenheim) אולם הצרפתים נהדפו ליד העיירה ארצנהיים (Artzenheim) בידי הגרמנים שהיו מחופרים היטב והשתמשו ביאגדפנתרים. הצרפתים אבדו שישה טנקים וארבעה נגמ"שים, ורק ב-1 בפברואר נפלה העיירה בידי הקורפוס ה-2. הדיוויזיה האמריקנית ה-3 חצתה את תעלת הרון-ריין בין 2 ל-3 בפברואר, וכבשה את העיירה בייסהיים (Biesheim). ב-5 בפברואר היא כבשה את ווגילגרום (Vogelgrun), וב-6 בו את העיר ברייזאך החדשה (Neuf-Brisach), אשר בוצרה היטב בידי הגרמנים. לפני נסיגתם, דאגו הגרמנים להשמיד את הגשרים על הריין המובילים לברייזאך שבגרמניה. במקביל נכבשה קולמר עצמה בידי הדיוויזיה ה-28. במשך כל הקרבות הנזכרים לעיל, היו הגרמנים נתונים להפצצה מתמדת מצד מטוסי בעלות הברית, והחלו בנסיגה מבולבלת. ב-9 בפברואר השמיד הקורפוס הצרפתי ה-1 את כוחות המאסף הגרמניים, ולאחר שאלו האחרונים פוצצו את הגשרים על הריין, הושלם חיסולו של כיס קולמר.
תוצאות

בעקבות חיסול כיס קולמר, טוהרה צרפת מהכוחות הגרמניים וקבוצת הארמיות השישית עמדה על הריין מהגבול השווייצרי עד שטרסבורג. הארמייה ה-19 הגרמנית לא הושמדה לחלוטין, אולם איבדה את חלק הארי של חייליה במהלך הקרב על הכיס. הגרמנים נאלצו לנטוש באלזס 55 כלי רכב משוריינים ו-66 תותחים, ואבדותיהם מנו לפחות 22,000 איש ואולי אף 38,500. האמריקנים איבדו 8,000 איש, והצרפתים 13,390. שלושה אמריקנים קיבלו את מדליית הכבוד על חלקם בקרב, מתוכם שניים מתו במהלכו. הדיוויזיה האמריקנית ה-3 כולה קיבלה את אות לגיון הכבוד מטעם צרפת. דיוורס הועלה ב-8 במרץ לדרגת גנרל, ובכך היה המפקד האמריקני הבכיר ביותר בזירה לאחר אייזנהאואר. כיום, רחובות רבים באלזס קרויים על שם מפקדים ויחידות שהשתתפו בשחרור הכיס. ב-15 במרץ 1945 פלשה קבוצת הארמיות לגרמניה עצמה, ופרצה את קו זיגפריד. הארמייה השביעית כבשה את נירנברג ומינכן, והארמייה הצרפתית הראשונה את קרלסרוהה, דרמשטאדט, שטוטגרט, זיגמרינגן ואולם. קבוצת הארמיות לחמה עד כניעת גרמניה ב-8 במאי.
ראו גם

החזית המערבית במלחמת העולם השנייה
מבצע דרגון
צרפת החופשית
לקריאה נוספת

אנטוני ביוור, מלחמת העולם השנייה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2014.
אנדרו רוברטס, סערת המלחמה, הוצאת דביר, 2011.
מקס הייסטינגס, נפתחו שערי הגיהנום, הוצאת מודן, 2015.
מקס הסטינגס, ארמגדון, הקרב על גרמניה 1945-1944, הוצאת דביר, 2007.
ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, מלחמת העולם השנייה, הוצאת משרד הביטחון (מערכות), 1987.
"Record of Proceedings". United States Army Board for Correction of Military Records. אורכב מ-המקור (DOC) ב-2014-02-23. נבדק ב-2016-11-29.
Boussard, Leon (1946). La 1re D.F.L.: épopée d'une reconquête juin 1940-mai 1945 (בצרפתית). Bobigny (Seine): L'Imprimerie de Bobigny. OCLC 11648496.
Clarke, Jeffrey J; Smith, Robert Ross (1993). Riviera to the Rhine. United States Army in World War II. Washington: Center of Military History, United States Army. ISBN 0-16-025966-5.
Gaujac, Paul (1986). L'Armée de la Victoire (בצרפתית). Vol. IV. Paris: Charles-Lavauzelle. ISBN 2-7025-0144-3.
De Lattre de Tassigny, Jean (1952). The History of the French First Army. London: George Allen and Unwin. OCLC 1283474.
Weigley, Russell F (1981) [1974]. Eisenhower's lieutenants : the campaign of France and Germany, 1944-1945. Bloomington: Indiana University Press. ISBN 0-253-13333-5.
Williams, Mary H. (compiler) (1994) [1960]. Chronology 1941 - 1945. United States Army in World War II. Washington: Center of Military History, U.S. Army.
כיסונים

| --- | --- |

כיסוני מנטו מרכז אסייתים
 
 מאכלים
 סוג:  מזון מבוסס־קמח 
 מרכיבים עיקריים:  בצק 
 
כיסונים או כִּיסָנִים הם שמות כלליים למגוון מאכלים המבוססים על מעטפת בצק הממולאת במלית. את הבצק ניתן לעשות מכל סוג של קמח (קמח חיטה, אורז וכו') או עמילן אחר (עמילן תירס, עמילן תפוחי אדמה וכו'). מליות נפוצות כוללות בשר, דג, גבינה, ירקות, פירות, אגוזים ומילויים מתוקים. דרכי ההכנה של כיסונים הן מגוונות וכוללות אפייה, בישול, אידוי וטיגון במחבת או בשמן עמוק.
מנות כיסונים קיימות במטבחי תרבויות רבות בעולם, והופיעו לראשונה בסין, ככל הנראה במאה ה-2, בדמות כיסוני הג'יאוזי הנאכלים עד היום.
מנות כיסונים בתרבויות שונות

אירופה:
פלמני
פירוגי
פירוז'קי
ורניקי
קלדוני (אנ')
קרופקקה (אנ')
קרפלך
גרמקנודל
מאולטשה (אנ')
בדפורדשייר קלנגר
טורטליני
רביולי
חינקלי
אסיה:
מנטו
בוז (אנ')
חושור
ג'יאוזי
ספרינג רול
וונטון
מומו
גוז'גיז'ה
דושפרה
הודו:
גוג'ייה (אנ')
קצ'ורי (אנ')
מודק (אנ')
סמוסה
המזרח התיכון:
קטאיף
בורקס
מתאזה
סמבוסק
חלוז'
קובה
אפריקה:
באנקו (אנ')
אמריקה הדרומית:
אמפנדה
פסטל
המטבח היהודי:
קרעפלאך
קניש
המטבח הסיני אמריקאי
אגרול
חושור
אמפנדה
קרעפלאך
פירוז'קי
אגרול
סמוסה
ראו גם

כופתאות
פחזנית
הערות שוליים

↑  הצורה "כיסנים" עדיפה לפי האקדמיה ללשון העברית אך פחות נפוצה בקרב דוברי עברית.
↑  Dumpling Meaning, History Of Dumplings, Who Invented Dumplings, Chef One Foods, ‏2020-03-13 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565358305171  LCCN: sh85039960
כרכרה

עגלון מוביל כרכרה עם שני סוסים בווינה, אוגוסט 2021
כרכרה היא סוג של עגלה המונעת על ידי משיכת בהמות. הכרכרה הטיפוסית הייתה רתומה לסוסים ושימשה להסעת נוסעים, או להעברת סחורה.
הכרכרה מזוהה לרוב עם מעמד האצולה, ושימשה להסיע בני אצולה בנוחות ובפאר.
עם התפתחות המכוניות במדינות המערביות, פחת השימוש בכרכרות. בתקופה המודרנית משמשות כרכרות בעיקר לצורכי תיירות או לטקסים.
ראו גם

דיליז'נס
מרכבה
כיפת הקרח טומבה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  64°04′50″S 60°55′00″W﻿ / ﻿64.0806°S 60.9167°W﻿ / -64.0806; -60.9167
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכיפת הקרח טומבה(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכיפת הקרח טומבה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכיפת הקרח טומבה(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכיפת הקרח טומבה
 
כיפת הקרח טומבה (באנגלית: Tumba Ice Cap; בבולגרית: ледник Тумба) היא כיפת קרח, המכסה את המחצית המערבית של חצי האי צ'אוודאר, בצד המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
כיפת הקרח ממוקמת ממערב לקרחון סאמודיווה.
אורכה של כיפת הקרח 7.7 קילומטרים בכיוון מזרח-מערב ורוחבה של כיפת הקרח 4 קילומטרים בכיוון צפון-דרום.
כיפת הקרח מנוקזת צפונה לעבר מפרץ קרטיס, ודרומה לעבר מפרץ יוז.
היסטוריה > גילוי כיפת הקרח

כיפת הקרח מופתה לראשונה על ידי סקר בריטי בשנת 1978.
היסטוריה > מקור השם

כיפת הקרח נקראת על שם פסגת טומבה, בהר בלאסיצה שבדרום מערב בולגריה, במשולש הגבולות עם יוון ועם מקדוניה הצפונית.
לקריאה נוספת

כיפת הקרח טומבה בגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
כרם אבראהים גאבר

כרם אבראהים גאבר (בערבית: كرم إبراهيم جابر; נולד ב-1 בספטמבר 1979 באלכסנדריה) הוא מתאבק מצרי, שזכה במדליית זהב באולימפיאדת אתונה (2004). גאבר, שהתחרה בסגנון יווני-רומי במשקל של עד 96 ק"ג, היה המצרי הראשון שזכה במדליית זהב אולימפית מאז 1948.
גאבר גדל במשפחה שעסקה במסחר, והיה הרביעי מבין שבעה ילדים. אחיו הגדולים התאמנו אף הם בהיאבקות, אך לא הגיעו לרמה מקצוענית. הוא החל להתאבק בגיל 8, במרכז נוער שבו אביו, שמת שנה קודם לכן, עסק כמאמן חובב. ב-1995, והוא בן 16, הבחין בו מאמן נבחרת מצרים, יחיא קזריאן, וצירף אותו לסגל הנבחרת.
ב-1997 התמודד גאבר בטורניר בינלאומי ראשון, אליפות העולם לנוער שנערכה בפינלנד, בה זכה במדליית ארד. ב-2001 זכה במדליית זהב במשחקי הים התיכון, ובאליפויות העולם שנערכו ב-2002 במוסקבה וב-2003 בקרטיי זכה במדליית הכסף.
עם שובו למצרים מהאליפות ב-2002, שבה הגיע להישג הגדול ביותר של ההיאבקות המצרית עד אז, התאכזב מהמענק שקיבל ממוסדות הספורט המצריים, בסך 25,000 לירות מצריות, מענק שהיה נמוך בהרבה מהסכומים שקיבלו שחקני נבחרת הכדורגל. גאבר שקל לפרוש, אך נמלך בדעתו לאחר שקיבל הצעה מהתאחדות ההיאבקות האמריקאית לקבל אזרחות אמריקאית ולהצטרף לשורותיה של נבחרתם, תמורת שכר גבוה. רק לאחר שנסע לארצות הברית, הבינו ראשי ההתאחדות במצרים שהם עלולים לאבד אותו. שרים ופקידים בכירי בממשלת מצרים גויסו לטובת השבתו למצרים, ולאחר שהוסדרו תנאי שכר, מגורים ואימון חדשים, שב גאבר לארצו.
באולימפיאדת אתונה, הרשים גאבר במשך כל הטורניר. בחצי הגמר גבר על מחמט אוזל הטורקי בתוך דקה ותשע שניות בלבד, ובקרב הגמר נזקק ל-3 דקות ו-22 שניות בלבד כדי לנצח את הגיאורגי ראמאז נזאדזה.
בשנת 2007 הורשע גאבר בתקיפת נהג מונית, ונידון ל-3 שנות מאסר. האירועים קטעו את הכנותיו לאולימפיאדת בייג'ינג (2008). באולימפיאדה עצמה כשל בניסיונתיו לזכות במדליה נוספת, והודח בשלב רבע הגמר.
לקראת אולימפיאדת לונדון (2012) הפחית גאבר ממשקלו, ובמשחקים התחרה בקטגוריית המשקל של עד 84 ק"ג. הוא זכה במדליית הכסף, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לרוסי אלאן חוגאייב.
הערות שוליים

↑  ניר יהב‏, מצרים: המדליסט האולימפי ייכנס לכלא, באתר וואלה, 31 בדצמבר 2007
יחסי בוסניה והרצגובינה – רומניה

| יחסי בוסניה והרצגובינה – רומניה |
| --- | --- |
בוסניה והרצגובינה: רומניה


בוסניה והרצגובינה: רומניה
שטח (בקילומטר רבוע)
51,197: 238,391
אוכלוסייה
3,158,147: 18,988,203
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,055: 351,003
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,567: 18,485
משטר
רפובליקה

יחסי בוסניה והרצגובינה–רומניה הם יחסי החוץ בין רומניה לבוסניה והרצגובינה. שתי המדינות חברות מלאות בתהליך שיתוף הפעולה של דרום מזרח אירופה, ביוזמה השיתופית בדרום מזרח אירופה ובברית היציבות לדרום מזרח אירופה.
היסטוריה

רומניה הכירה בעצמאות בוסניה והרצגובינה ב-1 במרץ 1996, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים באותו יום. היחסים תוארו כ"מצוינים" על ידי שרי החוץ בשנת 2006, לקראת פתיחת שגרירות בוסניה בבוקרשט.
שתי המדינות התקשרו בהסכם סחר חופשי באפריל 2003, שרומניה חזרה ממנו בעקבות כניסתה לאיחוד האירופי בשנת 2007. נשיא רומניה טראיאן בססקו ערך ביקור רשמי בבוסניה במרץ 2008. רומניה טענה נגד כל נסיגה מהירה של כוחות מבוסניה,  ותומכת בכניסה של בוסניה לאיחוד האירופי.
שיתוף פעולה צבאי

רומניה תרמה 200 חיילים לגדוד הנדסי שאינו קרבי של IFOR/SFOR בעקבות מלחמת בוסניה באמצע שנות ה-90, ארבעה מסוקים למבצע EUFOR בין השנים 2005–2006, ו-85 שוטרים למשימת האיחוד האירופי בין 2003 ו-2006.  המדינות חתמו על תוכנית שיתוף פעולה צבאית בשנת 2006.
סחר בבני אדם

בפשיטות המשטרה על בתי בושת בוסניים בשנת 2001 נמצא כי רבות מהנשים הובאו מרומניה, והוצע להן לחזור אליה. האו"ם אישר כי קצינים רומניים נחקרו בגלל שיתוף פעולה אפשרי בסחר המין. פשיטות נוספות בשנת 2002 אורגנו על ידי היוזמה השיתופית בדרום מזרח אירופה בבוקרשט, רומניה.
נציגויות דיפלומטיות

בוסניה והרצגובינה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בבוסניה והרצגובינה שגרירות בסרייבו.
כריסטיאן ג'יין פרגוסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בספטמבר 1876 דמפריס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  5 בינואר 1957 (בגיל 80) דמפריס, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של גלאזגו  Dumfries Academy 
 
כריסטיאן ג'יין פרגוסון (באנגלית: Christian Jane Fergusson;‏ 14 בספטמבר 1876 – 5 בינואר 1957) הייתה ציירת סקוטית, שהייתה קשורה לבית הספר ktnbu, של גלאזגו וידועה ביצירות הנוף וטבע דומם שלה.
ביוגרפיה

פרגוסון, שלעיתים חתמה על עבודתה בתור כריס ג'יי פרגוסון, נולדה בדמפריס, אחת מחמשת ילדיהם של ג'יימס סטארק, עורך דין, ואשתו אגנס ווא דרייפ. היא למדה בבית הספר באקדמיה של דמפריס לפני שנסעה באירופה, שם ביקרה בצרפת, גרמניה, בלגיה והולנד. כשחזרה לבריטניה, פרגוסון למדה בבית הספר לאמנות קריסטל פאלאס בלונדון.
משנת 1900 עד 1906 לערך למדה פרגוסון בבית הספר לאמנות בגלאזגו, תחילה כסטודנטית ואחר כך כמורה. היא זכתה באחת הדיפלומות הראשונות שהוענקו בבית הספר לאמנות. היא גם לימדה במשך שנה בין 1905 ל-1906 באקדמיית קירקוודברייט ולאחר מכן כמורה ראשית לאמנות בבית הספר התיכון לבנות בגלאזגו. מאוחר יותר, תלמד גם בבית הספר של המנזר הבנדיקטיני בדמפריס.
בנוסף לציור, פרגוסון ייצרה יצירות מתכת ושטיחים ונחשבה לאחת מהקבוצה הידועה בשם "בנות גלאזגו". היא הייתה פעילה גם בתנועת הסופרג'סטים . בזמן שלמדה בגלאזגו היא התארסה לדייוויד פרגוסון, עורך דין צעיר, לו נישאה ב-1908. בני הזוג התיישבו במקסוולטאון. בית המשפחה עוצב בסגנון אר נובו על ידי פרגוסון.
לאורך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 פרגוסון טיילה בסקוטלנד וציירה כמה נופים של האי אראן, נווק של פייף וסנט איבס בברוויקשייר הנחשבות בין יצירותיה הטובות ביותר. בשנת 1922, שנה לאחר לידת ביתה השלישית, פרגוסון הייתה בין המייסדים השותפים באגודת אמנות יפות, יחד עם ג'סי מריון קינג, ארנסט ארכיבלד טיילור ואדוארד אטקינסון הורנל שהציגה עבודות של אמנים סקוטים רבים. בשנת 1928 נבחרה פרגוסון לאגודת האמנים הסקוטיים. פרגוסון זכתה בפרס לאודר מאגודת אמני גלאזגו שלוש פעמים, ב-1933, 1938 וב-1954.
תערוכה של כ-116 ציוריה של פרגוסון התקיימה בדמפריס ב-1952 ותערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיה התקיימה באותה עיר ב-1957.
הערות שוליים

↑  Grant M. Waters (1975). Dictionary of British Artists Working 1900-1950. Eastbourne Fine Art.
↑  WJC Henderson (2010). "Chris J Fergusson (Chris Stark) The life and works of a Dumfries and Galloway artist". Retrieved 27 January 2015.
1 2  Peter J.M. McEwan (1994). The Dictionary of Scottish Art and Architecture. Antique Collectors' Club
↑  David Buckman (1998). Artists in Britain Since 1945 Vol 1, A to L. Art Dictionaries Ltd
↑  Jim Henderson (24 August 2011). "My grandmother, whose vision was entirely her own". Scottish Review. Archived from the original
↑  "Christian Jane (Chris) Fergusson". In the Artists' Footsteps. Archived from the original
↑  Paul Harris & Julian Halsby (1990). The Dictionary of Scottish Painters 1600 to the Present. Canongate
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2002100951  VIAF: 26573422   WorldCat (עם VIAF): 26573422
כיפת הקרח פרקוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  64°14′31″S 60°33′22″W﻿ / ﻿64.2419°S 60.5561°W﻿ / -64.2419; -60.5561
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכיפת הקרח פרקוס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכיפת הקרח פרקוס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכיפת הקרח פרקוס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכיפת הקרח פרקוס
 
כיפת הקרח פרקוס או כיפת פרקוס (באנגלית: Perkos Dome; בבולגרית: купол Перкос) היא כיפת קרח בחלק המערבי של רמת דטרויט בחוף דאנקו, בארץ גרהאם בחצי האי האנטראקטי שבאנטארקטיקה.
שיא גובהה של כיפת הקרח - 2,050 מטרים מעל פני הים.
הכיפה ממוקמת בין היובלים של הקרחונים ליליינטאל, סיקורסקי וברגה.
הכיפה נמצאת 17 קילומטרים צפונית מזרחית לפסגת בולדווין; 7.5 קילומטרים דרומית להר אדר; 10.6 קילומטרים דרומית-מערבית מפסגת לייל; ו-23.6 קילומטרים צפונית-מערבית לפסגת קאוולאק שבחוף נורדנשלד.
היסטוריה > גילוי כיפת הקרח

המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
היסטוריה > מקור השם

כיפת הקרח קרויה על שם האל התראקי פרקוס.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
כיפת הקרח סיפל

ערך זה עוסק בכיפת קרח באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  81°40′00″S 148°50′00″W﻿ / ﻿81.666666666667°S 148.83333333333°W﻿ / -81.666666666667; -148.83333333333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכיפת הקרח סיפל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכיפת הקרח סיפל
 
כיפת הקרח סיפל (באנגלית: Siple Dome) היא כיפת קרח הממוקמת 130 קילומטרים מזרחית לחוף סיפל שבאנטארקטיקה.
רוחבה של כיפת הקרח כ-100 קילומטרים ואורכה כ-100 קילומטרים.
על הכיפה מצוי מסלול נחיתה. התחנה אינה מאוישת כיום.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הכיפה ניתן לה על ידי צ'ארלס בנטלי (Charles Bentley) ורוברט תומאס (Robert Thomas), אשר חקרו את תנועת הקרח בכיפה בין השנים 1974–1973. הם קראו לכיפה בשם זה בשל קרבתה לחוף סיפל (הקרוי על שמו של חוקר אנטארקטיקה דוקטור פול אולמן סיפל (Paul Allman Siple)).
היסטוריה > פרויקט ליבת הקרח של כיפת סיפל

פרויקט חקר ליבת הקרח של כיפת סיפל נערך על ידי הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית. במסגרת פרויקט זה, בשנת 1999, נקדח והוצא קרח מעומק של 974 מטרים מתחת לשטח הכיפה, קרח שגילו 97,600 שנים. הקרח שהוצא מעיד על שינויים משמעותיים בכמות הפחמן הדו-חמצני בשנים אלה.
לקריאה נוספת

• Jinho Ahn, Edward J. Brook,
• Pavel G. Talalay, , PP 201- 202
כריסטיאן גמבואה

כריסטיאן אסטבן גמבואה לונה (בספרדית: Cristian Esteban Gamboa Luna; נולד ב-24 באוקטובר 1989) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדות המגן הימני והקשר הימני בבוכום מהבונדסליגה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירה

גמבואה החל את הקריירה שלו בקבוצת מוניסיפאל ליבריה מליגת העל של קוסטה ריקה, איתה זכה בקלאוסורה 2009. ב-2010 עבר לפרדריקסטד מליגת העל הנורווגית ושיחק בקבוצה שנה אחת בקיץ 2011 עבר לפ.צ. קופנהגן. בקופנהגן הוא שיחק בשני משחקים בלבד האחד בגביע והשני בליגה האירופית. הקיץ 2012 הוא הושאל לרוזנבורג ולאחר שנה חתם בה. ביולי 2014 חתם בוסט ברומיץ' אלביון. בקיץ 2016 חתם בסלטיק.
בקיץ 2019 חתם גמבואה על חוזה לשנתיים בבוכום מהבונדסליגה השנייה.
גמבואה שיחק בנבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20 והשתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 2009 בו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי. גמבואה זומן לראשונה לנבחרת קוסטה ריקה בינואר 2010. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
תארים

ליגת העל הקוסטה ריקאית : 2009 קלאוסורה
הגביע הדני: 2012
גביע הליגה הסקוטית: 2016/2017, 2017/2018
ליגת העל הסקוטית: 2016/2017, 2017/2018
יחסי פורטוגל–קטר

| יחסי פורטוגל–קטר |
| --- | --- |
פורטוגל: קטר (מדינה)


פורטוגל: קטר
שטח (בקילומטר רבוע)
92,090: 11,586
אוכלוסייה
10,421,898: 3,065,289
תמ"ג (במיליוני דולרים)
287,080: 235,770
תמ"ג לנפש (בדולרים)
27,546: 76,916
משטר
רפובליקה: מונרכיה

יחסי פורטוגל–קטר הם יחסי החוץ בין פורטוגל לקטר.
היסטוריה

הצי הפורטוגזי תחת טרישטאו דה קוניה ואפונסו דה אלבוקרקי השתלט על אזור המפרץ הפרסי בשנת 1507. כך נותר אזור קטר של ימינו בתחום ההשפעה של האימפריה הפורטוגזית, אשר עם זאת לא הקימה שם בסיסים מרכזיים.
האזור נשלט על ידי פורטוגל באמצעות החזקת מצר הורמוז, ומשנת 1622 באמצעות חיל מצב במסקט. לאחר שמסקט נפלה לידי העומאנים בשנת 1650, איבדו הפורטוגלים את עליונותם באזור, אך נותרו עם ספינות ובריתות ספורדיות עד המאה ה-18 כאשר הבריטים הדיחו אותם מהאזור לחלוטין. קטר נותרה בהשפעה בריטית וקיבלה עצמאות בשנת 1971.
שלטון האשטדו נובו (Estado Novo) הדיקטטורי בפורטוגל הגיע לסיומו בשנת 1974 במהפכת הציפורנים. לאחר חזרתה לדמוקרטיה ארגנה פורטוגל מחדש את קשריה החיצוניים מהיסוד, העניקה למושבותיה עצמאות וכוננה קשרים ישירים עם מספר רב של מדינות אחרות.
קטר ופורטוגל כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 במאי 1982, וב-4 בדצמבר 1989 הוסמך שגריר פורטוגל בערב הסעודית, ז'וזה מנואל דה מטוש פאריירה, אף לקטר. פורטוגל הקימה שם שגרירות משלה בשנת 2011.
קטר פתחה את שגרירותה בפורטוגל בשנת 2012, ועאדל עלי אל-ח'אל הפך לשגריר הקטרי הראשון בליסבון ב-10 בינואר 2012.
יחסים כלכליים

ללשכת סחר חוץ הפורטוגזית AICEP יש סניף בבירה דוחה בקטר.
בשנת 2016, פורטוגל ייצאה סחורות בשווי 28.6 מיליון אירו לקטר, מתוכם 35.1% מינרלים ועפרות, 10.4% ביגוד, 7.2% מכונות ומכשירים ו-5.2% פקקי שעם ועץ.
באותה תקופה קטר ייצאה סחורות לפורטוגל בשווי 13.9 מיליון אירו, מתוכם 93.9% פלסטיק (בעיקר פוליאתילן ופוליפרופילן), מוצרים כימיים 3.5% והלבשה 1.5%. זה הציב את קטר במקום ה-68 כרוכשת ובמקום ה-87 כספקית לסחר חוץ פורטוגלי, ואילו פורטוגל הייתה במקום ה-48 בסחר החוץ הקטרי בקרב הקונים וגם בקרב הספקים.
נציגויות דיפלומטיות

פורטוגל מחזיקה בקטר שגרירות בדוחה.
קטר מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון.
כריסטינה רוברטסון

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1796 Kinghorn, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 באפריל 1854 (בגיל 57) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין וולקובו 
 תקופת הפעילות:  1823–1844 (כ־21 שנים) 
 
כריסטינה רוברטסון (באנגלית: Christina Robertson; לבית סנדרס; 17 בדצמבר 1796 – 30 באפריל 1854) הייתה ציירת סקוטית הזכורה בדרך כלל בזכות דיוקנאותיה של המשפחה הקיסרית הרוסית, נציגת המסורת האקדמית. היא הייתה חברת הכבוד האישה הראשונה באקדמיה הסקוטית המלכותית.