stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארתור לינקס
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרית
לקסיקון ביוגרפי של מחוז וספרם (עם תמונה)
↑ Hatos: Hatos Pál: Rosszfiúk világforradalma: Az 1919-es Magyarországi Tanácsköztársaság története. Budapest: Jaffa Kiadó. 2021. ISBN 978-963-475-250-9
הספד באנגלית, עם תמונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277684505171  ISNI: 0000 0001 1060 1596  LCCN: n88643255  NTA: 124315275  SUDOC: 082603189  VIAF: 44715617   WorldCat (עם VIAF): 44715617 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארתור לינקס".
ארכימנדריט

ארכימנדריט (ביוונית: ἀρχιμανδρίτης, בתרגום חופשי "ראש הגדרה" או "ראש העדר" ἄρχων τῆς μάνδρας) היא בנצרות המזרחית, לרבות הנצרות האורתודוקסית הדרגה העליונה המוענקת לנזיר בזכות הצטיינות רוחנית ומנהלית.
דרגת הארכימנדריט היא מעל ה"פרוטוסינגל" ונמוכה מזו של בישוף. הארכימנדריט יכול להיות אב מנזר או לשרת לצדו של בישוף. במסורת הכנסייה האורתודוקסית הרוסית זכאי הארכימנדריט לחבוש מיטרה.
בדרך כלל מדובר באב מנזר בכיר (אגומנוס - ἡγούμενος או "הגמון" - מהפועל היווני ἡγέομαι שמשמעותו "להוביל", "להנהיג").
המופקד על ידי בישוף לפקח על כמה אבות מנזר ומנזרים, או מדובר באב של מנזר גדול וחשוב במיוחד.
לעיתים קרובות, ללא קשר למנזר כלשהו, "ארכימנדריט" הוא תואר כבוד בלבד המוענק לנזיר בכיר, "היירומונאך", כאות כבוד ואסירות תודה על שירותו לכנסייה.
התואר המקביל המוענק לכמרים נשואים הוא פרוטופופ או פרוטופרביטר, כלומר "ארכי-כומר".
השם

המונח נגזר מהמילה היוונית ἀρχιμανδρίτης "ארכימנדריטיס" שמשמעותה "ראש העדר" או "הראשון בעדר". (במקור המילה היוונית μάνδρα "מנדרה" משמעותה "גדרה" או מכלאה לכבשים וקיבלה משמעות של "מנזר" או "צאן"). האסוציאציה בין קהילת המאמינים לצאן מצויה בספרי הקודש של היהדות ושל הנצרות.
למשל, בספר יחזקאל (ל"ד - כבקרת רועה עדרי...) ובבשורה על פי יוחנן כ"א, 15–17.("רעה את צאני"). המושג "ארכימנדריט" מקביל לתיבה הלטינית Pastor ("רועה צאן") ששימשה גם היא כתואר כנסייתי ולשם הפרטי גרגורי, נובע מהשם הלטיני "גרגוריוס" (Gregorius), שהגיע מהשם ביוונית מאוחרת, Γρηγόριος ‏ (Grēgórios), שמשמעותו ביוונית "משגיח", "פקח", שהיה לנפוץ אצל אפיפיורים.
במובן הרחב "ארכימנדריט" הוא אב מנזר המייסד ומייעץ לכמה קהילות נזירים או אב מנזר גדול וחשוב במיוחד. כיום במקרים רבים "ארכימנדריט" הוא תואר כבוד בלבד המוענק לאב של מנזר חשוב (לעומת האגומן או הגמון, אב מנזר רגיל).
לפעמים הפיקוח על אגד מנזרים נעשה על ידי פקיד בכיר אחר של הבישופות, ה"סקלריוס" או ה"סכריסטאן".
לבוש

כמו נזירים אחרים לובש הארכימנדריט גלימה שחורה, אבל עם "לוחיות" אדומות כמו הבישופים. בטקס העלאתו של נזיר לדרגת ארכימנדריט הוא מקבל לפעמים מיטרה על ראשו. אם הארכימנדריט הוא אב מנזר, הוא זכאי לשאת בביתו מטה כמורה אישי, כולל בעת תפילה.
היסטוריה

המונח נכנס לשימוש שוטף החל מהמאה החמישית, אבל הוזכר לראשונה באגרת לאפיפניוס מסלמיס הנספחת ל"פנאריום" שלו מסביבות שנת 375. ה"היסטוריה הלאוסית"" של פאלאדיוס מגלטיה מציינת את השימוש השכיח בו במאה הרביעית בהקשר חיי פכומיוס הקדוש.
הכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות והכנסיות היווניות-קתוליות (ביזנטיות מאוחדות עם רומא) בוחרות בדרך כלל את הבישופים מקרב הארכימנדריטים.
בתור אבות מנזר ההתחייבויות של האגומנים ושל ארכימנדריטים הן זהות. עם זאת בעת הליטורגיה או מיסה האגומן לובש גלימה פשוטה, בעוד שגלימתו של הארכימנדריט מקושטת בלוחיות עם טקסטים קדושים. הארכימנדריט אוחז בידו מטה כמורה (פאטריצה)
היסטוריה > באוקראינה ורוסיה

כתואר נוסף להגמון מוזכר במושג ב-1174 במקרה האגונמן פוליקרפ של מנזר המערה בקייב שכונה "אגומן ארכימנדריט".
ב-1764 הכנסייה האורתודוקסית הרוסית ארגנה את המנזרים שלה ודירגה אותם לפי שלוש דרגות:
המנזרים בעלי דרגה ג' נוהלו על ידי האגומנים או הגמונים. המנזרים בדרגה ב' וא' נוהלו על ידי אבות מנזר בכירים שחלקם זכו לתואר "ארכימנדריט".
במסורת הרוסית הארכימיט חובש מיטרה.
היסטוריה > אצל היוונים

הכנסיות הנמצאת תחת שיפוטן של ארבע הפטריארכיות האורותודוקסיות מזרחיות הוותיקות דורשות שהארכימנדריט יהיה בעל תואר אקדמי בתאולוגיה. לפעמים יכולים לוותר על דרישה זו אם לאב המנזר היו הישגים יוצאי דופן בתחומים אחרים, הומניים או מדעיים.
היסטוריה > אצל הרומנים

בכנסייה האורתודוקסית הרומנית, בהתאם לסעיף 81 פרק 3 בתקנון הכנסייה המעמד של ארכימנדריט מוענק על ידי בישוף (קיריארך) באישור הסינוד הקדוש.
היסטוריה > הכנסיות מערביות

המוזג "ארכימנדריט" מופיע ב-Regula Columbani (פרק ז'). תוך כדי מגע בין העולם הקתולי עם הנצרות היוונית והסלאבית, התואר בשימוש לפעמים בדרום איטליה וסיציליה, ובקרואטיה, הונגריה ופולין. אחרי 1979 ידוע על ארכימנדריט בודד גם בבריטניה.
ארכימנדריט שאיננו אב מנזר נקרא " "The Very Reverend Archimandrite" (הארכימנדריט המכובד ביותר"). ארכימנדריט שהוא אב מנזר נקרא "The Right Reverend Archimandrite" (הארכימנדריט המכובד הצדיק).
בקומדיה האלהית דנטה אליגיירי כינה את פרנציסקוס הקדוש מאסיזי בכינוי "הארכימנדריט".
.di seconda corona redimita / fu per Onorio da l'Etterno Spiro / la santa voglia d'esto archimandrita". (Paradiso - Canto undicesimo, vv. 97-99)
לקריאה נוספת

איתן בורשטיין - לקסיקון לנצרות - מושגים, אישים ואתרים, מהדורה שנייה ומתוקנת ומורחבת, איתאב, בית הוצאה לאור, תל אביב 2011
הערות שוליים

↑  מצוטט באיתן בורשטיין עמ' 83
↑  איתן בורשטיין עמ' 84 הערות
↑  תקנון הכנסייה האורתודוקסית הרומנית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4486757-8 
הארכימנדריט יואניקי גוליאטובסקי
הארכימנדריט מרטין מארק קרופיצה בליטומריצה, צ'כיה. 2008
אספיר סלובודקינה

| --- | --- |

אספיר סלובדקינה בגיל 19 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  22 בספטמבר 1908 צ'ליאבינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 ביולי 2002 (בגיל 93) Glen Head, ארצות הברית 
 מדינה:  רוסיה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית לעיצוב 
 שפות היצירה:  אנגלית, רוסית 
 יצירות בולטות:  Caps for Sale 
 בן או בת זוג:  Ilya Bolotowsky (1933–?) 
 
אספיר סלובודקינה (ברוסית: Эсфирь Слободкина; סיביר, 22 בספטמבר 1908 — 21 ביולי 2002) הייתה סופרת, ציירת ופסלת יהודיה אמריקאית, הידועה בעיקר בשל ספרי ילדים שכתבה ואיירה.
חייה

נולדה בצ'ליאבינסק להורים יהודים. במהלך המהפכה הרוסית היגרה עם משפחתה לחרבין (במנצ'וריה), שם למדה אמנות ואדריכלות אצל מורים פרטיים. סיימה גימנסיה רוסית בחרבין.
בשנת 1928 היגרה לארצות הברית ולמדה באקדמיה לציור של ניו יורק. בתקופת השפל הגדול עסקה בעיטור אומנותי של חפצים. לאחר מכן, עסקה בהוראת אמנות, בפיסול ובציור והציגה מיצירותיה בתערוכות.
בשנים 1963–1965 כיהנה כנשיאת אגודת הציירים האמריקנית. כתבה מספר ספרים לילדים, אותם איירה בעצמה; ספריה הם ברובם עיבודים אמנותיים של אגדות-עם. יצירותיה (ספרים, ציורים ופסלים) הוצגו במגוון מוזיאונים ידועים ברחבי ארצות הברית, בהם מטרופוליטן וסמית'סוניאן.
בשנת 2000 ייסדה את "קרן סלובודקינה" לשימור יצירותיה ולחינוך ועידוד יוצרים אחרים לקידום יצירתם בהשראת פועלה.
מבחר מספריה

"כובעים למכירה" (1940, תרגום: פ. חותם, 1980) - מעשה ברוכל, המנסה להשיג בחזרה את הכובעים שהקופים גנבו ממנו.
"הסעודה הנפלאה" (1955)
"כלבלב אבד, כלבלב נמצא" (1956)
"השעון" (1957)
"מאחורי החלון האפל" (1958)
"ג'ק וג'ים" (1961)
"ברוזוני לונג אילנד" (1961)
"בוריס והבלליקה שלו"(1964)
הערות שוליים

↑  Esphyr Slobodkina, HarperCollins Publishers
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305185305171  BnF: cb14452273p (data)  GND: 119105799  ISNI: 0000 0000 8165 7303  LCCN: n79129190  NDL: 00685694  NTA: 071569081  RKD: 329135  SELIBR: 325930  SNAC: w6gq8m54  SUDOC: 070318999  ULAN: 500070371  VIAF: 93234412   WorldCat (עם VIAF): 93234412 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארתור ליסמר

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1885 שפילד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 במרץ 1969 (בגיל 83) מונטריאול, קנדה 
 מקום קבורה:  אוסף האמנות הקנדי של מקמייקל 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן (1907)  בית הספר לאמנות שפילד (1905) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  קבוצת השבעה 
 פרסים והוקרה:  Legum Doctor (1942)  חבר שותף באקדמיה הקנדית המלכותית לאמנות (1919)  חבר האקדמיה הקנדית המלכותית לאמנויות (1946)  שותף במסדר קנדה 
 
ארתור ליסמר (באנגלית: Arthur Lismer‏;  27 ביוני 1885 – 23 במרץ 1969) היה צייר אנגלי-קנדי, חבר בקבוצת השבעה ומחנך. הוא ידוע בציוריו של ספינות בהסוואה.
ראשית חייו

ליסמר נולד בשפילד, יורקשייר, אנגליה, בנם של הרייט ואדוארד ליסמר. בגיל שלוש עשרה הוא התמחה בחברה בחריטת תמונות. הוא קיבל מלגה והשתמש בה לשיעורי ערב בבית הספר לאמנות בשפילד משנת 1898 ועד שנת 1905. בשנת 1905 עבר לאנטוורפן, בלגיה, שם למד אמנות באקדמיה רויאל.
ליסמר היגר לקנדה בשנת 1911, התיישב בטורונטו, אונטריו, וקיבל עבודה בחברת הגרפיקה גריפ בע"מ.
אמן מלחמה רשמי

בזמן המלחמה, קיבל ליסמר השראה מפעילות הספנות בנמל הליפקס, והוא התרשם במיוחד במיוחד מהספינות שהיו צבועות בצבעי הסוואה מתעתעים (הספינות היו צבועות ב-Dazzle camouflage, שיטת צביעה שלא הייתה אמורה להסתיר את הספינות, אלא ליצור אפקט ויזואלי המקשה על אמידת המרחק והמהירות של הספינה, באמצעות שימוש בצורות גאומטריות וצבעים מנוגדים). עבודות אלה הגיעו לידיעתו של לורד ביברברוק שארגן את הזמנתו של ליסמר כאמן מלחמה רשמי. עבודתו הידועה ביותר משנות המלחמה תיארה את מה שצפה ולמד בהליפקס, נובה סקוטיה: ניקוי מוקשים, שיירות, סיורים והגנה על הנמל. הוא גם עשה כמה שרטוטים של פיצוצים בהליפקס.
קבוצת השבעה

שיתוף הפעולה של ארבעה אמנים בחברת Grip התפתח בהדרגה לקבוצת השבעה, שעבודתם תרמה לתהליך יצירת סגנון קנדי לאומי בציור.
סגנונו של ארתור ליסמר הושפע מניסיונו באירופה (בעיקר באנטוורפן), שם הכיר את אסכולת ברביזון והתנועות הפוסט-אימפרסיוניסטיות כמקורות השראה מרכזיות. בשיתוף פעולה עם קבוצת האמנים שתהפוך, בשנת 1919, לקבוצת השבעה, הפגין ליסמר את הסגנון הפוסט-אימפרסיוניסטי האופייני, ואת הקשר הרוחני עם הנוף המגלם את עבודתה של אותה קבוצה. באותה שנה הוא הפך למנהל האמנותי הראשון של תיאטרון הארט האוס עד 1921.
כמו שאר החברים בקבוצת השבעה, רבות מיצירותיו החלו כשרטוטים קטנים בצבעי שמן על לוח קשיח.
עבודתו בחינוך לאמנות הייתה אפקטיבית, ושירות זה לקהילה הרחבה גרם לליסמר להיות בעל השפעה בדרכים שלא תמיד הושגו על ידי עמיתיו האמנים. כך הוא יזם תוכנית אמנות לילדים בגלריה לאמנות בטורונטו, שהצליחה בשנות השלושים.
בשנת 1936, הבולטות של ליסמר בתחום החינוך לאמנות, הביאה את מעורבותו בנסיעות בינלאומיים. הוא יצא לסיור של שנה בדרום אפריקה. יחד עם מחנכת האמנות נורה מקולו, הוא ארגן תוכניות לחינוך לאמנות, הרצה על אמנות קנדית והעביר סדנאות למורים. בנסיעה זו הוא צייר בהרחבה בצבעי מים.
כמה מחברי קבוצת השבעה, כולל ליסמר, הפכו לחברים בקבוצת הציירים הקנדית.
בשנת 1962 הוא קיבל את מדליית מועצת קנדה על תרומתו לאמנות קנדית. בשנת 1967 הוא הפך לחבר במסדר קנדה.
ליסמר נפטר ב -23 במרץ 1969 במונטריאול, קוויבק, ונקבר לצד חברים אחרים מקבוצת השבעה המקוריים בשטח אוסף האמנות הקנדי של מקמייקל.
מורשת

בטורונטו, ליסמר הול, נקרא האודיטוריום במכון ההומסייד קולגייט לכבודו. הוא צייר את אחד מציורי הקיר הגדולים בקנדה בבית הספר בשנות השלושים התלויים על קירות האודיטוריום.
הערות שוליים

↑  Grant, Anita (1996). "Lismer in Sheffield". Journal of Canadian Art History / Annales d'Histoire de l'Art Canadien. 17 (1): 36–49
↑  Gallatin, Albert. (1919). Art and the Great War, p. 142., p. 142
↑  "The Group of Seven and the Halifax Harbour Explosion: Focus on Arthur Lismer"
↑  Grigor, Angela Nairne. (2002). Arthur Lismer, Visionary Art Educator, p. 54
↑  Reid, Dennis R. (1988). A Concise History of Canadian Painting, p. 179.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276722805171  BnF: cb12008039d (data)  GND: 104011246  ISNI: 0000 0000 7367 4373  LCCN: n82052802  RKD: 50373  SNAC: w64j0zf0  SUDOC: 130940232  ULAN: 500003291  VIAF: 437679   WorldCat (עם VIAF): 437679
בולי חג המולד

בול חג מולד שיוצר באיי פארו
בולי חג המולד הם בולי דואר עליהם מצוירים חפץ, אירוע או נושא שקשור לחג המולד. בולים אלו מיועדים לשימוש בדואר עונתי כגון כרטיסי ברכה לחג המולד (אנ'). מדינות רבות בעולם מוציאות בולים כאלה, שהם בולי דואר רגילים (בניגוד לבולי חג המולד) ותקפים בדרך כלל לדברי דואר לאורך כל השנה (במדינות מסוימות יש להם ערך מוזל והם מיועדים לשימוש אך ורק על כרטיסי חג המולד). הם בדרך כלל מיוצרים בתקופה ש בין תחילת אוקטובר לתחילת דצמבר והם מודפסים בכמויות נכבדות לקראת החג.
היסטוריה

מועד הפרסום של בול חג המולד הראשון שנוי במחלוקת וככל הנראה היה ב-1898, באותה שנה יוצר בול קנדי עליו מצוירת מפת שטחי האימפריה הבריטית נכון ל-1898 ומטרתו של הבול הייתה לציין את חנוכת תעריף הדואר של האימפריה (שיצא על יום חג המולד) ולכן לאורף תקופה הקשר בין בולי חג המולד לחג המולד עצמו הייתה תוצאה של חשיבה פזיזה, אדם בשם וילאם מולוק הציע כי ב-9 בנובמבר יונפק בול "כדי לכבד את הנסיך (מולוק התכוון לנסיך ויילס) אך המלכה ויקטוריה שאלה אותו על איזה נסיך הוא מדבר, מולוק שהבין את תחושת חוסר הרצון של המלכה אמר "גבירתי, כוונתי הייתה לנסיך השלום".
בשנת 1935 הוענק לחיילי הכוחות הבריטיים שהוצבו במצרים בולי חג המולד לבית דואר שנמצא בסמוך למקום הצבתם. במשך שנים רבות אלה לא נכללו בקטלוגים של חברת הבולים "סטנלי גיבונס גרופ" (אנ'), מכיוון שהחבברה סיווגה אותם כ"חותם" ולא כבול דואר, אך החל מאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 הם כן נכללים בקטלוגים.
בשנת 1937 הוציאה אוסטריה שני בולי ברכה לחג המולד עליהם היה מצויר ורד וכן גלגל מזלות. בשנת 1939 הוציאה ברזיל ארבע בולי דואר עם עיצובים ובהם שלושת האמגושים, כוכב, מלאך, ילד, הצלב הדרומי ואם וילד. בשנת 1941 הוציאה הונגריה גם היא בול דואר.
חותמות חג המולד הבאות לא הופיעו רק בשנת 1951, אז הוציאה קובה עיצובים עם פוינסטיות ופעמונים ואחריהן האיטי (1954), לוקסמבורג וספרד (1955), אז אוסטרליה, קוריאה וליכטנשטיין (1957). במקרים כמו אוסטרליה, ההנפקה סימנה את הראשון למה שהפך למסורת שנתית.
בשנות התשעים הוציאו כ-160 גופי ממשל שונים הוציאו בולי חג המולד, מרביתם מדי שנה. מדינות האסלאם מהוות את הקבוצה הגדולה ביותר של אנשים שאינם משתמשים בבולי חג המולד, אף על פי כן הרשות הפלסטינית (בה נמצא מקום הולדתו של ישו, כנסיית המולד) הוציאה  מספר בולים לחג המולד מאז 1995.
אננקה (מיתולוגיה)

| --- | --- |

 תפקיד:  האנשה של בלתי נמנע, כפייה והכרח
 תרבות:  יוון העתיקה
 אלים מקבילים:  נקסיטאס 
 אב:  הידרוס 
 בן או בת זוג:  כרונוס 
 צאצאים:  אדרסטיאה 
 
במיתולוגיה היוונית, אננקה (יוונית עתיקה: Ἀνάγκη, מהשם הנפוץ ἀνάγκη ["כוח, אילוץ, צורך"]), היא ההאנשה האורפית של בלתי נמנע, כפייה והכרח. היא מתוארת בדרך כלל כאוחזת פלך. אחת האלים הקדמוניים היווניים, לידתם של אננקה ואחיה ובן זוגה, כרונוס (האנשה של הזמן, לא להתבלבל עם הטיטאן קרונוס), נחשבו כמציינים את החלוקה בין עידן הכאוס לתחילת קוסמוס. אננקה נחשבת לאלה החזקה ביותר של גורל ונסיבות. בני תמותה ואלים כאחד כיבדו את כוחה וחלקו לה כבוד. היא נחשבת גם לאם הגורלות, ומכאן שהיא נחשבת לישות היחידה שתכריע את החלטותיהם (לפי מקורות מסוימים, מלבד זאוס גם כן). לפי דניאל שוולטר וסטיבן פריזן, היא והגורלות "כולם קשורים מספיק למיתולוגיה היוונית המוקדמת כדי להפוך את מוצאם היווני לסביר".
הנוסע היווני הקדום פאוסניאס כתב על מקדש בקורינתוס העתיקה שבו סגדו יחד לאלות אננקה וביה (שפירושו כוח, אלימות או חיפזון אלים) באותו מקדש. אננקה מזוהה או מזוהה לעיתים קרובות עם אפרודיטה, במיוחד אפרודיטה אורניה, הייצוג של אהבה שמימית מופשטת; השתיים נחשבו כקשורות, ככוחות לא אנתרופומורפיים יחסית שהכתיבו את מהלך החיים. מקבילתה הרומאית הוא נקסיטאס ("הכרח").
במיתולוגיה

במיתולוגיה האורפית, אננקה היא ישות שנוצרה בעצמה, שהופיעה עם שחר הבריאה עם צורה בלתי גופנית, נחש, זרועותיה המושטות מקיפות את הקוסמוס. אננקה וכרונוס הם בני זוג, מתערבבים יחד בצורת נחש כקשר סביב היקום. יחד, הם מחצו את ביצת הבריאה הראשונית שחלקיה המרכיבים הפכו לאדמה, שמים וים כדי ליצור את היקום המסודר. אננקה היא האם (או זהות אחרת) של אדרסטיאה, מפיצת הפרסים והעונשים.
הערות שוליים

↑  Schowalter, Daniel N.; Friesen, Steven J. (2005). Urban Religion in Roman Corinth: Interdisciplinary Approaches Issue 53 of Harvard theological studies. p. 147. ISBN 9780674016606.
↑  Papaioannou, Sophia; Serafim, Andreas; Demetriou, Kyriakos (25 באוקטובר 2021). Rhetoric and Religion in Ancient Greece and Rome. Walter de Gruyter GmbH & Co KG. ISBN 978-3-11-069970-8. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Ivanov, Vi͡acheslav Ivanovich; Bird, Robert; Wachtel, Michael (2001). Selected Essays. Northwestern University Press. p. 154. ISBN 9780810115224.
↑  Portmann, Adolf; Ritsema, Rudolf (1977). Avenir Et Devenir Des Normes. Brill Archive. p. 100. ISBN 9789004048805.
↑  Stroud, Ronald (2013). The Sanctuary of Demeter and Kore: The Inscriptions XVIII.6. p. 84. ISBN 9781621390138.
↑  The Uroboric Serpent: Water and Being and the Mythos Unthought in Metaphysics. 2008. ISBN 9780549685210.
↑  Jonte-Pace, Diane; Parsons, Jr, William B.; Gómez, Luis O. (2002). Religion and Psychology: Mapping the Terrain. Routledge. p. 220. ISBN 9781134625352.
ארתור ניומן (חוקר)

| --- | --- |

ארתור הנרי ניומן, 1897
 לידה:  12 ביוני 1850 הוקליף, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 במאי 1907 (בגיל 56) וסטמינסטר, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 
ארתור הנרי ניומן (באנגלית: Arthur Henry Neumann;‏ 12 ביוני 1850 - 29 במאי 1907) היה חוקר, צייד, חייל, חקלאי וסופר אנגלי, שהתפרסם בזכות פעילותו במזרח אפריקה המשוונית. בשנת 1898 פרסם ספר על ציד פילים באפריקה המשוונית המזרחית.
ראשית חייו

ניומן נולד בהוקליף, בדפורדשייר. הצעיר מבין שבעה ילדים של הכומר ג'ון סטאבס ניומן ואשתו אנני מרי פורמבי. אביו היה ראש הקהילה הכפרית. ניומן זכר את "הניסיון שעשיתי לצאת מתחום הבתים בחלק מבודד מרכז הכפר ומצאתי את עצמי באזור לא מיושב" אף על פי שידוע כי אחיו של ניומן - פורמבי, למד בקולג' ואדהאם באוקספורד, השכלתו של ארתור אינה ידועה וככל הנראה הוא התחנך בבית עם מורים פרטיים.
בשנת 1869 אביו, בן למשפחה עשירה של סוחרי מלח בליברפול פרש מחייו בבדפורדשייר ויצא לאיטליה, מדינה עם קהילה גדולה של יוצאי בריטניה עשירים, וחי שם במשך חמש השנים הבאות. המעבר הזה דרבן את ארתור לצאת לדרום אפריקה כדי להתחיל חיים עצמאיים. ניומן הצהיר בהמשך חייו המאוחרים, שהחיים עבורו החלו באמת רק בשנת 1868מה שקרה לפני כן, כמעט לא נחשב. כשהגיע לדרבן בחוף נטאל מצא ניומן עיירה שהייתה בקושי בת חמישים שנה עם מאפיינים של עיירת גבול. הוא קבל עבודה במטע קפה ליד פורט נטאל זמן קצר לפני שהחיפושית הקטלנית בורדר הדביקה את עצי הקפה ופגעה במטעים. כמה חודשי עבודה אלה הספיקו לניומן, ועם אחיו צ'ארלס הם פנו צפונה לעבר האגן התחתון של נהר אומבוטי. כאן הם מצאו אדמות ממשלתיות המתאימות לגידול טבק וכותנה. עם זאת, ארתור לא הצליח להתיישב ופנה בשנת 1871 לשדה הזהב שהתגלה במזרח טרנסוואל.
רפובליקת הבורים הייתה קרובה לפשיטת רגל בתקופה זו של המאה ה -19, עם חובות ועוינות מצד תושבי זולו, תהליכים שהקטינו את הסיכוי לכריית זהב. ניומן הצעיר חזר לנטאל עד שנת 1872.
ניומן לא הצליח להתבסס כחוואי, לדברי חברו האמן והצייד ג'ון גיל מילאיס הוא התיישב בסווזילנד והקים שם חברת הסעות משלו, והעביר עגלות עם סחורות אל ומנטאל. צורת חיים זו איפשרה לו לפתח את הכישורים הנדרשים כדי לשרוד בשטח ולהבין את עמי דרום אפריקה על ידי לימוד לדבר כמה שפות מקומיות.
צייד וחייל

בשנת 1877 ניומן לקח פסק זמן מחייו כבעל חברת הובלה וסוחר, כדי לממש את תשוקתו לצייד. הוא פנה אל תחום צייד החיות הגדולות של סווזילנד וכן לאזורי הצייד במזרח טרנסוואל. ככל הנראה הוא הסתפק בניהול חיים פשוטים שמטרתם לרכוש כישורי צייד חיות הבר. שהרגיש שהוא מוכן הוא העביר את פעילותו למזרח אפריקה.
כאשר ניומן המשיך במסעו אחרי חיות הבר הגדולות, האזור לא היה יציב מבחינה פוליטית בין שבטי הזולו לבריטים ובני בריתם הסווזי. מהומות פרצו שהוליכו להתקוממות אלימה בזולולנד. ניומן עם כישורי השפות שלו, וידידות עם מנהיגי סווזי והיכרות אינטימית עם השטח היה מסוגל לפעול מטעם הכוחות הצבאיים הבריטים. הוא קיבל הצעה להצטרף לצבא בדרגת סרן ולהיות מפקד אחד המוצבים הסוואזיים.
במהלך תקופה זו ניומן פגש והתיידד עם נורמן מגנוס מקלאוד אחד מחבריו המרכזיים. האריסטוקרט מקלאוד היה חייל לשעבר ומילא מגוון תפקידים אדמיניסטרטיביים בממשלת הקולוניה, וגם עסק בצייד חיות בר גדולות. הוא בחן אפשרות לפעול באופן דומה לניומן רק באזור אחר - דרום אפריקה. מקלאוד וניומן יצרו שותפות הדוקה וכשהמצב הפוליטי הגיע לצומת קריטי בשלהי 1878 הם נסעו לפגוש את המלך הסווזי כדי שינתק את תמיכתו במלך זולו.
בינואר 1879 החלה מלחמת אנגלו-זולו. התבוסה של הכוחות הבריטיים בקרב הובילה לנסיגתם. לאחר זמן מסוים הם התארגנו בכוח גדול יותר להילחם ולהביס את אנשי הזולו. במהלך המלחמה הקצרה ניומן הצטיין באומץ וסייע לביסוס ההשגים הבריטים בטרנסוואל וכריתת הברית עם ממלכת סווזילנד.
ניומן בילה לסירוגין את רוב העשור לאחר מכן בין דאגותיו לחקלאות, למסחר ולארגן משלחות ציד. הוא טייל וצד רבות ברחבי נהר הלימפופו תוך שהוא השכיר את החווה שלו ושכר אדמות ממשפחת המלוכה הסווזאית לגידול בקר בגבולות סווזילנד וטרנסוואל. בשנת 1885 היה מעורב בסכסוך עם ממשלת טרנסוואל לגבי הבעלות על האדמות שלדעתם היו בטרנסוואל ולא בסוואזילנד כפי שניומן האמין. נראה כי ניומן חי בתקווה ששלטונות טרנסוואל בפרטוריה ישכחו אותו, אבל הם לא שכחו.
מזרח אפריקה

בשנת 1890 ניומן התעייף מהתנצחויות המשפטיות על הבעלות על חוותיו ועבר למזרח אפריקה ונזקק להון כדי לארגן מסעות לציד פילים. במאי 1890 התמנה לתפקיד בכיר בצוות הניהולי הבריטי במזרח אפריקה הבריטית. ניומן שישב במומבסה הגדיר את עצמו כפעיל במזרח אפריקה תחת הנהגתו של פרדריק לוגארד עמו פיתח במהירות מערכת יחסים עדינה. בארבעת החודשים הראשונים שלו עם חבורת עובדים הם פרצו דרכים בתוך הסוונות לתוך הארץ, תוך יצירת קשרים עם התושבים המקומיים. כשהדרך הושלמה היא סיפקה לניומן גישה קלה לשטחי הציד של פנים הארץ, גם אם לא שיפרה את תנאי המסחר.
בסוף 1890 השתתף ניומן במסע של חברת תשתיות של סר ויליאם מקינון, כדי להכשיר את מסלול קו הרכבת המוצע לאגם ויקטוריה. כשהם עזבו את מומבסה ב -1 בדצמבר הם נסעו ברחבי מדבר טארו הצחיח והתקדמו צפון מערבה עד אזור ניירובי הנוכחי. הייתה זאת עונת הגשמים, והמסע היה קשה, עד שהגיעו לאגם ויקטוריה וסיימו את הסקר בעיר קיסומו.
במהלך הסקר לחברת הרכבות, ניומן צד חמישה פילים וחמישה היפופוטמים. עוצמת החוויה שלו הייתה גדולה ומרגשת. חוויה שהובילה להחלטה להפוך לצייד פילים מקצועי. בנסיעתו חזרה למומבסה ב־25 במאי 1891 הותקפה המשלחת החוזרת על ידי אנשי המסאי כגמול על החרמת הבקר שלהם על ידי משלחת קודמת שהוביל פרדריק ג'קסון, ידידו של ניומן. ניומן נפצע בפרק כף היד ולצידו נהרגו שלושים ושמונה מאנשיו .
צייד פילים

בסוף 1893 חזר ניומן למומבסה כדי להתחיל בקריירה כסוחר שנהב. מטרתו הייתה לנסוע לנדורובו שם האמין שקיימים עדרי פילים גדולים. בסוף דצמבר 1893, הוא יצא למסע שנמשך ארבעה עשר חודשים. בתחילה הוא הלך בדרך השיירות הישנה, חצה את עמק נהר התנא ואז ירד למרגלות רכס ניאמבני. הוא עבר מרחק של 450 מיילים ממומבסה בתשעה שבועות. לאחר שהקים את בסיסו ניומן היה מוכן להתחיל בציד. במהלך החודשים הבאים הוא הסתובב בתוך היבשת, אסף שנהב, ומדי פעם אסף חרקים ופרפרים באזור מרו.
הביקוש העולמי לשנהב ממזרח אפריקה הבריטית בסוף המאה ה -19 היה גבוה מאוד. הדבר היה אסון עבור הפילים, אך הוא סיפק הון נחוץ לאפריקה המשוונית. אנשים כמו ניומן סיפקו את הביקוש למוצר. בזכרונותיו ניומן לא מתייחס לאתיקה של המסחר בשנהב. הוא התרכז במקום זאת בקשיי המסע אל פנים הארץ. במסע מפרך אחד באוגוסט 1896 ניומן צד ארבעה עשר פילים, הצייד הגדול ביותר שלו.
שאיפתו של ניומן להגיע לאגם רודולף (המכונה אגם טורקנה) הושגה במהלך משלחת שערך בשנת 1895. עם זאת, הציד סביב אגם רודולף לא זכה להצלחה מכיוון שהשטח היה קשה וותנאי מזג אוויר קשים. ביום השנה החדשה 1896 נהרג משרתו האישי, שבבנה, על ידי תנין תוך כדי הרחצה ורבים מאנשיו נפגעו מעקיצות של זבוב הצה צה. ניומן כתב כי הוא צד מספר בעלי חיים גדולים לפני שהרובה שלו נתקע, מה שאפשר לפיל זועם לפצוע אותו. פציעותיו היו חמורות דיין וכפו עליו תקופת שיקום שנמשכה מספר חודשים. הפציעה צמצמה את מסעות הציד אך הוא ניצל את זמנו לאיסוף דגימות עבור המוזיאון הבריטי, כולל סוג לא ידוע בעבר של דבורים שנקראו על שמו. הוא שב למומבסה עם השנהב ואוספים באוקטובר 1896 במצב גופני ירוד ובזרוע פצועה ונבולה.
כתיבה על ציד פילים

ניומן חזר לבריטניה בשנת 1897 שם הוא התאושש ונהנה בשנתיים שלאחר מכן. הוא ביקר בטירה של משפחת מקלאוד בדונווגן ושם כתב על קורותיו ופרסם אותם בספר "ציד פילים באפריקה המשוונית המזרחית" הספר הוא אוטוביוגרפיה שהתקבלה היטב על ידי הביקורת באותם ימים. הספר שופר בעבודותיהם של שלושה אמני טבע בולטים, חברו ג'ון גיל מילאיס, אדמונד קלדוול וג'ורג 'אדוארד לודג' והופיע כפרסום מפואר. הפרסום המפואר הנציח את שמו של ניומן כצייד פילים וכדמות ממסדית. ניומן זכה במוניטין גם ככותב מאמרים בנושא חיות בר ובעל סמכות בנושא חיות הבר של אפריקה. בזכות המחקרים המדעיים הכלולים בספרו הוא הוכר כזואולוג רציני.
מלחמת הבורים

באוקטובר 1899 התחילה מלחמת הבורים בין הרפובליקות הבוריות ובריטניה. ניומן חזר לדרום אפריקה שם התגייס לצבא הדרום אפריקאי שהוקם. הידע שלו באפריקה ובמיוחד ניסיונו במלחמת זולו גרמו לכך שקיבל את דרגת סגן. ניומן שירת כחלק מחטיבה רכובה בכוח שדה של נטאל בפיקודו של סגן אלוף דאגלס קוקרנה, והשתתף בשבירת המצור על העיירה לדיסמית' ובקרבות נוספים.[8] ניומן לא נשאר עד סיום המלחמה בדרום אפריקה ושב לבריטניה בשנת 1901.