ברן
היסטוריה > העת החדשה

ב-5 במרץ 1798 נכבשה ברן יחד עם שווייץ כולה על ידי הצרפתים, והמשטר הישן התמוטט. ב-12 באפריל 1798 הוכרזה הרפובליקה ההלווטית, והקנטונים וספיחיהם הפיאודליים בוטלו. אולם הרפובליקה ההלווטית לא האריכה ימים וב-1803 היא בוטלה ותחתיה קמה מדינה פדרלית שחולקה שוב לקנטונים עצמאיים. ב-1831 בוטלה שליטתה של העיר בקנטון ברן, אך היא שמרה על חשיבותה הכלכלית ומבחינה דמוגרפית הלך חלקה של אוכלוסיית העיר בכלל אוכלוסיית הקנטון וגדל בהתמדה. ב-1834 נוסדה בעיר אוניברסיטת ברן, והחל תהליך פירוקם של ה"שאנצן", ביצורי העיר שהוקמו ממערב לחומתה. התהליך שהוסדר בחוק ב-1832 הסתיים ברובו ב-1846, והושלם באופן סופי בתחילת המאה ה-20. הקמת גשר נידג שנחנך במזרח העיר ב-1844, הביא לתחילת התפשטותה של ברן אל הגדה הימנית של הארה. חוסר יציבות ומאבקים בין הקנטונים הביאו לבסוף לקבלת חוקה חדשה ב-22 בנובמבר 1848, וזו ביטלה את עצמאות הקנטונים והפכה את ברן לעיר הפדרלית של שווייץ. ארבע שנים לאחר מכן, ב-1852, החלה בנייתו של הארמון הפדרלי. מסילת הרכבת הראשונה הגיעה אל בסמוך לברן ב-1857 והסתיימה מצפון לעיר העתיקה ולארה. ב-1860 נחנכה תחנת הרכבת המרכזית במקום בו ניצב השאנצה הגדול, וקו הרכבת חצה את העיר והמשיך דרומה לכיוון פריבור. בשנים שלאחר מכן נסללו קווי רכבת שהובילו מהעיר גם לתון במזרח ולביל/ביין במערב, וברן החלה מבססת את מעמדה כצומת מסילות ברזל. בעיר החלו קמים מפעלים לתעשייה קלה ולתעשייה מטלורגית, ואלה נסמכו על רשת החשמל שהחלה נפרסת ברחבי ברן החל ב-1891. בתקופה זו הוקמו המבנים המונומנטליים החשובים ברחבי העיר, וביניהם אגפיו האחרים של הארמון הפדרלי, המוזיאון לאומנות, המוזיאון ההיסטורי של ברן, הבניין המרכזי של אוניברסיטת ברן, התיאטרון העירוני והקולטור-קזינו.
כתוצאה מהגירה אל ברן, המשיכה אוכלוסייתה וגדלה, אף על פי שרק ב-1870 עבר שיעור הילודה את שיעור התמותה בעיר. דווקא לאחר מכן הואט קצב צמיחתה של ברן בשל המשבר הכלכלי העולמי והמיתון שבא בעקבותיו. במקביל החל תהליך התמעטותה של אוכלוסיית העיר העתיקה, שעזבה את הדירות הצפופות לטובת המבנים החדשים שנבנו ללא הרף בשכונות ההיקפיות והשאירה את מרכז העיר למשרדים ולמסחר. תהליך זה נמשך עד המחצית השנייה של המאה ה-20. בעוד שבשנת 1850 התגוררו בעיר העתיקה 20,300 תושבים, ירד זה ל-10,869 מאה שנה לאחר מכן, ובשנת 2010 עמד על 3,903 איש בלבד. בסופה של המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 הייתה העיר למוקד של חוסר שקט על רקע חברתי ומעמדי. מהומות אלימות פרצו סמוך למגדל הכלא ב-1893 ובין 1880 ל-1910 ידעה העיר לא פחות מ-136 שביתות, ששיאן בשביתה הכללית של 1918. התפשטות העיר וסיפוחו של רובע בימפליץ (Bümpliz) במערבה חייבו את הקמתה של תחבורה ציבורית, והחשמליות הראשונות הופיעו בברן ב-1890.
המיתון הכלכלי בזמן מלחמת העולם השנייה התחלף בתקופת צמיחה ופיתוח שהחלה ב-1950. הופעת המכונית האיצה את תהליכי הפרבור ואת ההתדלדלות במספר תושבי מרכז העיר. הפרוורים החדשים הוקמו תוך שימת לב לעקרונות תכנון עירוניים מודרניים, וחייבו הקמת רשת כבישים יעילה שתחצה את העיר ותחבר אותה אל רשת הכבישים המהירים המתפתחת ברחבי המדינה. בעוד שבשנת 1950 התגוררו 70,000 מהמועסקים בברן בגבולות העיר ו-13,700 אחרים הגיעו אליה מהפרוורים, בשנת 1990 נותר הנתון הראשון ללא שינוי כמעט, אך השני עבר אותו ועמד על 77,100 איש (58% מהמועסקים בעיר). כמו בעולם כולו הובילו נתונים אלה לתהליך של שיפור התחבורה הציבורית במטרה להפחית כניסת כלי רכב פרטיים אל מרכז העיר. אוכלוסיית העיר הגיעה לשיאה בשנות השישים, וב-1973 הגיעה תקופת הצמיחה המואצת לסופה עם פרוץ משבר האנרגיה העולמי. ברבע הרביעי של המאה ה-20 הקפידה העיר על שימור מרכזה ההיסטורי, שזכה בשנת 1983 למעמד של אתר מורשת עולמית, ובעזרתו מנסה ברן למתג את עצמה כיעד תיירותי מועדף בשווייץ.