stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לך קצ'ינסקי
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית > נשיאות פולין

ב-19 במרץ 2005 הכריז רשמית על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות, שנערכו באוקטובר אותה שנה. בבחירות לפרלמנט בספטמבר 2005, מפלגתו "חוק וצדק" (PiS) הפכה לסיעה הפרלמנטרית החזקה ביותר ובחודש שלאחר מכן זכה קצ'ינסקי בבחירות לנשיאות. במהלך הקמפיין הנשיאותי ביקש קצ'ינסקי לגייס את השכבות הנחשלות כלכלית ברחבי החברה באוכלוסייה הפולנית בשילוב של דמגוגיה סוציאלית, פטריוטיזם וקריאות למאבק בשחיתות. קצ'ינסקי לא היה נואם כריזמטי, אבל הזלזול וההתנגדות העזים שלו למשטר הקומוניסטי בזמנו והרטוריקה הדמגוגית שהוא קידם כבשה את רוב המדינה. "אנחנו חייבים להפוך את המדינה כדי להתמודד עם דרישות אזרחיה", אמר במהלך הקמפיין שלו לנשיאות. "היקף התיקון יהיה כה גדול עד שפולין תהפוך לכדי רפובליקה חדשה". הוא נבחר לתפקיד כשהוא גובר על דונלד טוסק, ונכנס לתפקידו ב-23 בדצמבר 2005, כאשר הושבע בפני האספה הלאומית.
בנאומו הפומבי הראשון הבטיח לטפל בחוליי החברה הפולנית, בפרט בשחיתות פושעת, בריצה אחר התעשרות מהירה ובלתי מוצדקת המרעילה את החברה, בקידום ביטחון סוציאלי בסיסי, ביטוח בריאות, תנאים בסיסיים לפיתוח המשפחה, וביטחון בחיי המסחר ופיתוחו. הוא הבטיח לפעול לקידום הסולידריות בעם הפולני, ולנקוט צעדים נגד האחראים לפשעי הקומוניזם במדינה. כן הבטיח לפעול להשוואת תנאי המחיה בין אזורים שונים בפולין.
רק תשעה חודשים לאחר מכן הוא מינה את אחיו התאום ירוסלב למשרת ראש הממשלה. האחים קצ'ינסקי הקימו אז קואליציה עם שתי מפלגות לימינם במפה הפוליטית, ליגת המשפחות הפולניות (LPR) ו'סמוברונה' (מפלגת ההגנה העצמית של הרפובליקה הפולנית). פרויקט מרכזי של ממשלת קצ'ינסקי שנגע ישירות למצעם הפוליטי היה הקמת הלשכה המרכזית נגד שחיתות (CBA). משרד המאגד את המשטרה, המשטרה החשאית ורשויות המשפט בארגון בעל סמכויות דומות לשירות החשאי של הק.ג.ב.. תחת הסמכות הישירה של ראש הממשלה, ה-CBA נוצל במספר הזדמנויות על ידי האחים קצ'ינסקי כדי לנטרל יריבים פוליטיים - כולל חברי ממשלתם שלהם, שהואשמו בשחיתויות.
על אף הדמגוגיה הפופוליסטית שלה, ממשלת ה-PiS המשיכה לכפות את מדיניות הצנע של הממשלה הקודמת, תוך ביצוע שינויים קוסמטיים בלבד. לאחר הפסקה קצרה נמשכה גם מדיניות הפרטת נכסי המדינה. באוקטובר 2007 הממשלה בראשות אחיו התמוטטה בעקבות מחלוקות פנימיות עזות ולך החל לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם ראש הממשלה החדש דונלד טוסק, מנהיג מפלגת המצע האזרחי התומכת בשוק החופשי.
בתחום מדיניות החוץ הדגיש קצ'ינסקי כי רבות מבעיותיה של פולין נובעות מחוסר הביטחון באספקת אנרגיה, וכי יש לפתור בעיה זו לצורך הגנה על האינטרסים הלאומיים. הוא חיזק את קשרי פולין עם ארצות הברית, בעודו ממשיך ומטפח את יחסי פולין עם האיחוד האירופי. הוא קידם שותפות אסטרטגית עם אוקראינה ושיתוף פעולה רב יותר עם המדינות הבלטיות וגאורגיה. זמן קצר לאחר בחירתו לנשיא יצא בהצהרה כי הוא רואה באוקראינה שותפה אסטרטגית של פולין והודיע כי ארצו תתמוך בניסיון הצטרפות של אוקראינה לאיחוד האירופי. בעת המלחמה בדרום אוסטיה, בשנת 2008, העמיד את אתר האינטרנט הנשיאותי לשירות גאורגיה, לצורך הפצת מידע שנחסם על ידי רוסיה.
בשנת 2008 היה לראש המדינה הפולנית הראשון בהיסטוריה שביקר באופן רשמי בבית כנסת בפולין והשתתף בטקס דתי. הביקור נערך בנר ראשון של חנוכה. במהלך ביקור בישראל, ביקש קצ'ינסקי להימען באופן בלתי-שגרתי עם שרת החינוך יולי תמיר. מאוחר יותר סיפרה תמיר מתוך שיחתה בת השעתיים עם קצ'ינסקי וציטטה מתוך דבריו: "התלמידים שלכם רואים בנו שטן, ואחר כך הולכים לבלות בברלין".
ביוגרפיה > מותו > אסון התעופה וחקירתו

ב-10 באפריל 2010 התרסק מטוס הטופולב Tu-154 שבו טס מעל רוסיה, בעת שהיה בדרכו לעיר סמולנסק, כדי להשתתף בטקס זיכרון במלאת 70 שנה לטבח יער קאטין. בהתרסקות המטוס נהרגו 96 בני אדם, בהם קצ'ינסקי ורעייתו. בשעה 10:56 (שעון קיץ מוסקבה) התרסק המטוס בקרבת העיר סמולנסק, היושבת ליד הגבול הרוסי-בלארוסי. במטוס היו, בנוסף לזוג הנשיאותי קצ'ינסקי, רמטכ"ל צבא פולין, מפקד חיל הים, קצינים בכירים בצבא, נגיד הבנק המרכזי של פולין, סגן יו"ר הסנאט, חברי סנאט (בהם ארקדיוש ריביצקי), שרים, סגני שרים, בכירי ממשלה ונציגי משפחות שאיבדו את יקיריהם בטבח יער קאטין. במטוס הייתה גם אנה ולנטינוביץ', ממובילות המאבק נגד הקומוניזם בפולין בשנות השמונים.
המטוס המריא מנמל התעופה ורשה פרדריק שופן שבוורשה והיה אמור לנחות בשדה התעופה סמולנסק. ההערכה הראשונית הייתה שהתאונה אירעה עקב טעות אנוש של הטייס, שבחר לנסות ולנחות בשדה התעופה של סמולנסק אף על פי שקיבל הנחיות לנחות במינסק, עקב תנאי מזג אוויר קשים ששררו באזור סמולנסק בזמן התאונה – ערפל כבד שגרם לראות נמוכה. לפי עדויות, המטוס פגע בצמרות עצים בזמן ירידה לנחיתה ולאחר מכן התרסק.
בתוך שעות לאחר ההתרסקות הכריז נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב, על הקמת ועדת חקירה מיוחדת לנסיבות התאונה, שעבדה בצמוד לוועדת התעופה הבין-מדינתית. בראש הוועדה המיוחדת מונה לעמוד ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין. במקביל החלה חקירה של התובע הכללי של רוסיה בחשד ל"הפרת כללי הבטיחות" הקבועים בקודקס הפלילי הרוסי.
פוטין ומדבדב הבטיחו לראש ממשלת פולין דונלד טוסק כי החקירה תתנהל בשיתוף פעולה עם ממשלת פולין, אולם גם בתום החקירה סירבו למסור את שרידי המטוס לפולין. ממצאים ראשוניים הצביעו על שילוב של שני גורמים לתאונה: ערפל כבד, השכיח באזור זה בעונת האביב, וטעות טייס. כל שלוש הקופסאות השחורות של המטוס אותרו על ידי החוקרים, האחרונה שבהן ב-12 באפריל. למחרת התאונה, ולאחר שבחנו את הקלטות אחת הקופסאות השחורות שנמצאו, אמרו החוקרים כי הממצאים אינם מצביעים על תקלות טכניות במטוס קודם להתרסקות. זאת בניגוד להשערות כי במטוס, בן 20 שנה, היה כשל טכני.
במקביל לחקירת נסיבות התאונה על ידי שלטונות רוסיה, נפתחה בפולין חקירה מקיפה באשר לנסיבות התאונה, וחוקרים פולנים הגיעו למקום האירוע לאיסוף מידע. בתחקיר התברר שהקברניט וטייס המשנה של המטוס לא היו מורשים להטיס מטוס מסוג זה, ולא שלטו במכשור שלו. באוקטובר 2012 פורסם שנמצאו עקבות של TNT וניטרוגליצרין על מושבים במטוס ועל הכנפיים. בשנת 2020 ועדת החקירה הממלכתית בפולין פרסמה את מסקנותיה, לפיהן הגורם להתרסקות היו שני מטעני חבלה שהוטמנו במטוס במהלך עבודות תחזוקה שעבר ברוסיה בשנת 2009. הממשל הרוסי דחה טענה זו.
ביוגרפיה > מותו > הלוויה ותגובות

רק כעבור שישה שבועות ממותו בהתרסקות המטוס, סופר לאימו על האסון, שכן רופאיה חששו שבעקבות המחלות הקרדיולוגיות שלה היא לא תוכל לשאת את הידיעה. עם שיפור במצבה הבריאותי, בנה ירוסלב הודיע לה על מותו של לך ביום המשפחה.
לך קצ'ינסקי, עוד במהלך כהונתו, ספג ביקורת ולעג על שלא היה ממלכתי די ונטען שהושפע בידי אחיו. אולם בפועל הנשיא קצ'ינסקי לא הסכים לעיתים קרובות עם אחיו לגבי מינויים אישיים ואסטרטגיה פוליטית. ההלם והאימה של טרגדיית אסון ההתרסקות בסמולנסק איחדו לזמן קצר את הקרעים הפנימיים בתוך עם הפולני מתוך צער על האובדן. אבל עד מהרה צצו חילוקי דעות, תחילה על רקע קבורתו של קצ'ינסקי בקתדרלת ואוול. הייתה התנגדות של גופים ליברלים שחשו כי אין זה ראוי לתת לו את הכבוד הזה. כמו כן צצו גם טענות לא מבוססות כלל על כך שקצ'ינסקי אילץ את טייסי המטוס שהתרסק לבצע נחיתת אונס.
החלוקה רק התמררה מכאן ואילך. קודם כל היו עימותים בין יריבים ליברליים לשמרנים על צלב שהוצב ממש מחוץ לארמון הנשיאות בניסיון להנציח את הנשיא המנוח. שנית, חקירת ההתרסקות הועברה למעשה לידי רוסיה אשר תוך מספר חודשים הפיקו דו"ח מסקנות המטיל 100% מהאשמה על הטייסים הפולנים ללא כל התייחסות לתפקוד בקרת התעבורה הרוסית ביום ההתרסקות. המחלוקות גלשו לוויכוחים כיצד להנציח את קורבנות הטרגדיה. ירוסלב קצ'ינסקי ומפלגת PiS פעלו במשך שנים למען הקמת אנדרטה לזכר כל קורבנות הטרגדיה, ובנוסף לבנות אחת נפרדת עבור קצ'ינסקי. במשך שנים התנגדה לכך עיריית ורשה. לבסוף, בנובמבר 2018, נחשף פסל האנדרטה של קצ'ינסקי ושל שאר הנופלים באסון בכיכר פילסודסקי בעיר.
מורשת

מורשתו הפוליטית של הנשיא קצ'ינסקי מתרכזת ללא ספק בנחישותו להכיל את התוקפנות הגאופוליטית העולה של הפדרציה הרוסית, גיוון בטוח של אספקת האנרגיה הפולנית והמורשת הפוליטית-מדינית שלו. לצד זאת השקפותיו על מדיניות חברתית וכלכלית וכן על מאבק בשחיתות השפיעו גם על עיצוב מפלגת PiS, שבעקבות פטירתו החלה לפנות אל יותר אל קיטוב פוליטי. לך קצ'ינסקי היה פטריוט פולני כל חייו, מגיבורי סולידריות שנכלא בתקופת המשטר הצבאי הקומוניסטי בשנות ה-80, אדם שהרוויח מוניטין של בעל חזון ויושרה ללא עוררין. הוא זכור לטובה על ידי סגל מקורביו ומשתפי הפעולה עמו.
חיים אישיים

קצ'ינסקי היה נשוי לכלכלנית מריה קצ'ינסקה (1942–2010). לזוג בת אחת, מרתה (נולדה ב-1980), שסיימה לימודי משפטים באוניברסיטת גדנסק. הזוג קצ'ינסקי התגאו באהבתם לחיות בית, וגידלו שני כלבים וחתול.
הערות שוליים

↑  נשיא פולין הדליק נר ראשון של חנוכה בבית כנסת בוורשה, באתר ynet, 21 בדצמבר 2008
↑  סבר פלוצקר, ורשה, ורשה: אבן פינה למוזיאון לתולדות יהדות פולין, באתר ynet, 26 ביוני 2007
↑  נשיא פולין העניק אותות כבוד למצילי יהודים, באתר ynet, 10 באוקטובר 2007
↑  נשיא פולין: נשיב אזרחות ליהודים שגורשו, באתר ynet, 8 במרץ 2008
1 2  Biography • Lech Kaczyński, www.lechkaczynski.org
↑  Lech Kaczynski - President of the Republic of Poland
↑  Biography of Poland's Lech Kaczynski - CNN.com, www.cnn.com (באנגלית)
↑  Telewizja Polska S.A, Analysis: the significance of President Lech Kaczyński, tvpworld.com (באנגלית)
↑  Gay marchers ignore ban in Warsaw באתר BBC,‏ 11/6/05
↑  Anti-gay Warsaw Mayor, Lech Kaczynski, wins Polish Presidential election באתר pinknew.uk,‏ 26 באוקטובר 2005
↑  נשיא פולין: בגלל ההומואים האנושות תיעלם, באתר ynet, 22 בפברואר 2007
↑  Polish gay activists win human rights case
↑  Polish president Lech Kaczynski (1949–2010)—from Solidarity advisor to right-wing politician, World Socialist Web Site (באנגלית)
↑  Twitter, Instagram, Email, Facebook, Poland President Kaczynski was a battler, Los Angeles Times, ‏2010-04-11 (באנגלית אמריקאית)
↑  Government portal :: New Polish President Lech Kaczynski says Ukraine is Poland's strategic partner, old.kmu.gov.ua
↑  Polish president, in historic first, visits Warsaw synagogue for Hanukkah celebration
↑   יולי תמיר, שיחה של שעתיים עם נשיא פולין גרמה לי לראות אחרת את חלקם בשואה, באתר הארץ, 4 בפברואר 2018
↑  יוסי מלמן וסוכנויות הידיעות, נשיא פולין לך קצ'ינסקי נהרג בהתרסקות מטוסו ברוסיה, באתר הארץ, 10 באפריל 2010
↑  A. B. C. News, Polish President's Mother Finally Told of Fatal Crash, ABC News (באנגלית)
↑  כך הוא מספר בביוגרפיה הרשמית שלו באתר הנשיאות http://www.president.pl/en/president/biography/
| נשיאי פולין |
| --- | --- | --- |
| רפובליקת פולין (1918–1939) | יוזף פילסודסקי • גבריאל נרוטוביץ' • מאצ'יי רטאי (בפועל) • סטניסלב וויצ'חובסקי • מאצ'יי רטאי (בפועל) • איגנצי מושצ'יצקי |  |
| הממשלה הפולנית הגולה (1939–1990) | ולדיסלב רצקייביץ' • אוגוסט זאלצקי • סטניסלב אוסטרובסקי • אדוארד רצ'ינסקי • קזימירץ שבת • רישרד קאקזורוסקי |  |
| הרפובליקה העממית של פולין (1944–1989) | בולסלאב ביירוט • אלכסנדר זבצקי • אדווארד אוחאב • מריאן ספיצ'לסקי • יוסף צירנקביץ' • הנריק יבלונסקי • וויצ'ך ירוזלסקי |  |
| רפובליקת פולין (1990–היום) | וויצ'ך ירוזלסקי • לך ואלנסה • אלכסנדר קוושנייבסקי • לך קצ'ינסקי • ברוניסלב קומורובסקי (בפועל) • בוגדן ברוזניץ' (בפועל) • גז'גוז' סכטינה (בפועל) • ברוניסלב קומורובסקי • אנדז'יי דודה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810572601805606  BnF: cb162168006 (data)  GND: 103565515  ICCU: DDSV403407  ISNI: 0000 0001 0893 8675  LCCN: no2005090685  LNB: 000274878  NKC: js20051010044  SUDOC: 125113994  VIAF: 44720209   WorldCat (עם VIAF): 44720209 
התאומים קצ'ינסקי בסרט "השניים שגנבו את הירח" משנת 1962. (מימין: לך)
קצ'ינסקי ושמעון פרס בטקס ברחבת האומשלגפלץ לציון 65 שנים למרד גטו ורשה.
קצ'ינסקי ורעייתו מריה
נשיא פולין קצ'ינסקי (מימין) לוחץ ידו של נשיא הרפובליקה הצ'כית, ואצלב קלאוס, בינואר 2007, בביקור נשיא צ'כיה בפולין, בארמון בלוודר, ורשה.
מטוס חיל האוויר הפולני, טופולב Tu-154, אשר בהתרסקותו מצא את מותו לך קצ'ינסקי
מסלולו של המטוס הנשיאותי הפולני שהתרסק ב-10 באפריל 2010.
יהודי ההרים

| --- | --- |

 אוכלוסייה
 150,000 (נכון ל־2004) 
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 ישראל ישראל 100,000–140,000 אזרבייג'ן אזרבייג'ן 22,000–50,000 ארצות הברית ארצות הברית 10,000–40,000 רוסיה רוסיה 266 (2021) אוסטריה אוסטריה 220 (2012)
 שפות
 ג'והורי, עברית, רוסית, אזרית
 דת
 יהדות
 
רבי יחיאל סבי מלמד תורה ביישוב גוּבָּה שבאזרבייג'ן, שנת 1919
יהודי הֶהָרים, היהודים ההרריים, היא קהילת יהודים שמקורה במזרח הקווקז, במדינת אזרבייג'ן וברפובליקת דאגסטן. כמו כן, ישנן קהילות קטנות של יהודי ההרים שמקורן ברפובליקות הרוסיות: צ'צ'ניה וקברדינו-בלקריה.
היהודים ההרריים מכנים עצמם בשם "ג'והורו", שפירושו יהודים ושפתם היא ג'והורי (ניב של יהודית פרסית). הכינוי "היהודים ההרריים" (ברוסית: Горские евреи – גוֹרְסְקִי יֶברֶאי) (בערבית: يهود الجبال – יהוד אלג'באל), ניתן על ידי הערבים והמקומיים המוסלמים לקהילת היהודים באזור הקווקז מכיוון שברחו צפונה אל ההרים כתוצאה מכיבוש דאגסטן על ידי החליף סלמאן מבית אומיה במאה ה-8.
כינוי זה היה בשימוש גם על ידי הרוסים החל במחצית הראשונה של המאה ה-19, עם כיבוש אזור זה על ידי האימפריה הרוסית. בישראל ידועים בני העדה שעלו ארצה בכינוי קווקזים.
על פי המסורת הקווקזית, הקווקזים הם צאצאי שבט יהודה שהתיישבו בבבל לאחר חורבן הבית הראשון. בהמשך נדדו לפרס, בעיקר לאזור מדי, ולבסוף היגרו לקווקז.
שמות וקבוצות

המונח יהודי-ההר או היהודים ההרריים הוא תרגום של המונח הרוסי "גוֹרְסְקִיֶה יֶבְרֶאִי", שנטבע במחצית הראשונה של המאה ה-19 עם סיפוח הקווקז על ידי האימפריה הרוסית. מקור הכינוי הוא מהעמים המוסלמים בקווקז ומהערבים, כינוי זה ניתן ליהודים מכיוון שברחו אל ההרים בזמן כיבוש דאגסטן על ידי האימפריה המוסלמית במאה ה-8.
רבים מכנים את יהודי ההרים בשם טאטים יהודים. כינוי זה ניתן ליהודים מכיוון שהשלטון הרוסי מנה את יהודי ההרים יחד עם בני העם הטאטי המוסלמי בתקופת מלחמת העולם השנייה על מנת לעכב את הנאצים בכניסתם לקווקז.
היהודים ההרריים מכנים עצמם בשם "ג'וּהוּר" שמשמעותו יהודי, ולעיתים רחוקות גם "ג'וּבוּר", "צ'וּבוּר" או "צ'וּפוּר". המוסלמים כינו אותם בשם "גיאוּר" (לא מוסלמי), "גיבוּר", "עיבְר" (עברי), ומאוחר יותר "צ'ופוט", "ג'וגוט". בחבל הקווקז ובמערב אסיה האות "י" מבוטאת כ"ג'וּ" ולפעמים האות "ה" הופכת להיות "בְ" בגלל השפעתה של השפה הרוסית על שפות הקווקזיות, מכאן אפשר להניח שג'וּהוּר/ג'וּבוּר הוא בעצם שילוב של יהוּד עם גיאוּר/גיבוּר/עיבְר[דרוש מקור].
קהילות

יהודי ההרים חיו בקהילות שההבדלים ביניהן נבעו ממיקומן הגאוגרפי, מנהגים ושפות של העמים שסביבן:
"קהילת דֶרבֶּנדי": מצפון הקווקז, דרום דאגסטן, שֵם הקהילה על שם העיר דרבנט שעל שפת הים הכספי וקיימת כבר אלפי שנים. יישוב יהודי בדרבנט החל כבר במאה ה-3. העיר בצורה היטב בחומות גבוהות (מייחסים את בנייתה למלך כוזר) ולכן קוראים בה את מגילת אסתר פעמיים (בי"ד ובט"ו לחודש אדר). עם השנים, היישוב יהודי גדל ובשנות ה-30 כשליש מהתושבים היו יהודים. ערב העלייה הגדולה לארץ ישראל לישראל בשנת 1970, מנתה קהילת היהודים ההרריים בדרבנט כ-15,000 איש.
"קהילת מַחַצְ'קַלָה": מחצ'קלה היא עיר הבירה של האוטונומיה הדגאסטנית, שהפתחה כעיר מסחר גדולה וכבר משנת 1860 היו על יהודים שנטלו חלק פעיל בכלכלת העיר. בשנות ה-70 הקהילה מנתה כ-5,000 יהודים.
"קהילת גרוזני": גרוז'ני היא עיר בירת הרפובליקה של צ'צ'ניה והיישוב היהודי החל בה ב-1830 והורכב בעיקר מפליטי כפרים סמוכים. יחס השלטון ליהודים ותנאי המחיה הקשים מנעו התיישבות יהודית גדולה. רק עם גילויים של בארות נפט בסביבה חזרו לעיר יהודים הרריים יחד עם יהודים מרוסיה. בשנת 1930 מנתה הקהילה כ-3,000 יהודים. משפחות יהודיות הרריות התיישבו באזור הקווקז הצפוני, במיוחד באזור נהר הטרק, מאז ימי קדם וימי הביניים.
"קהילת קובאי" (ע'וּבָּאִי): מצפון אזרבייג'ן מהעיר קובה וסביבתה, כמו:
קירמיזי קסבה (באזרית: Qırmızı Qəsəbə ברוסית: Красная Слобода; קראסניה סלובודה) שפירושו: "הכפר האדום", הוא כפר במעמד עיר במחוז קובה שנכון לשנת 2012, כמעט כל תושביו יהודים ובמאה ה-19 זו הייתה הקהילה הגדולה ביותר בין קהילות היהודים הרריים. קראסניה סלובודה זכתה לכינוי "ירושלים של קווקז", על שום שבמרוצת השנים חיו בה רבנים חשובים רבים.
קהילת קוּלָאַקַאת: כפר קולאקאת שוכן כ-3 ק"מ מקובה והיה בו ריכוז גדול של יהודים הרריים (כ-4,400 נפשות) עד להרס הכפר על ידי צבאו של נאדיר שאה בשנת 1730, אז עברו כל תושביו לקובה. מאז שנות ה-30 החלה הגירה והתיישבות משמעותית בבאקו, בירת אזרבייג'ן, אך עדיין בשנת 1970 נמנו בה כ-6,500 יהודים הרריים. כיום חיה בקובה קהילה יהודית גדולה. הקהילה כוללת מגוון של יהודים הרריים מקהילות סמוכות שהתיישבו בה לאחר פרעות של שליטים שונים, בעיקר בעקבות מסעות ההרג של נאדיר-שאה. בין היתר התגוררו בה יהודים מקהילת גילני שהיגרו מפרס, יהודים "שירווניים" מאזור מערב אזרבייג'ן, וכן יהודים מיישובים כפריים שונים ומהעיירה ורטאשן.
שפה

היהודים ההרריים מכנים עצמם בשם "ג'והור" שפרושו יהודי ושפתם בהתאם היא ג'והורי – "יהודית". השפה שייכת למשפחת הלשונות האיראניות. ג'והורי היא שפה יהודית, ניב של פרסית יהודית. כמות המילים העבריות והארמיות בשפה הג'והורי וכן הגייתן מעידות על כך שמקור שפתם היה עברית וארמית שהתדלדלה. במשך הדורות השפה קלטה לתוכה מילים פרסיות ומאוחר יותר גם מילים אזריות, ערביות ועוד, עד שנוצרה השפה הנקראת היום ג'והורי או טאטית יהודית.
קהילות יהודי ההרים ישבו בדאגסטן, צ'צ'ניה, צפון אוסטיה, קברדינו-בלקריה, קובה וכן באזור פיאטיגורסק שבמחוז סטברופול, שמרבית אוכלוסייתן רוסית. חלוקה זו מקבילה בחלקה לחלוקה מסורתית לקבוצות (השגורה בפי יהודי ההר עצמם) שלהן דיאלקטים נפרדים של שפתם: "דֶרבֶּנדי", "ח'איתוֹע'י", "מדג'ליסי", "ע'וּבָּאִי", ו"שירְווֹני".
מיקום גאוגרפי

עד לשנות ה-70 של המאה ה-20 ישבו רובם של יהודי ההרים בכפרים הרריים וערים הסמוכים לאורך הים הכספי באזור דאגסטן, קייטאג, טארקי ומאגאראמקנט (שלושה יישובים), וכן בדרבנט ומחצ'קלה ובמספר כפרים באזרבייג'ן (הכפר "קראסניה סלובודה" שבמחוז קובה ואוגוז (וורטאשן לשעבר). כמה קבוצות מיהודי ההרים התיישבו באזור צפון צ'צ'ניה-בגרוזני ונלצ'יק. בהגירה הגדולה שבין שנות ה-70 לשנות ה-90 עלו רוב יהודי ההרים לישראל, וחלקם היגרו לארצות הברית או למוסקבה.
היסטוריה

המסורת של היהודים ההרריים רואה ביהודי הקווקז כצאצאי גולי יהודה שהוגלו לבבל.
האזכור התנ"כי ליהודים באזור הקווקז מופיע בספר עזרא, במקום שנקרא כספיאנא, שנמצא בגבולות הקווקז.
היהודים ההרריים כללו גם מהגרים שהגיעו מהאימפריה הביזנטית.
בנוסף לגלות בית ראשון, היסטורית יהודי ההרים מתחילה גם בתקופת בית שני. לפי מקורות היסטוריים, במאה הראשונה לפני הספירה הובאו לארמניה יהודאים רבים על ידי המלך הארמני טיגראנס הגדול, לאחר מסעות כיבושיו באזור יהודה.
יש הטוענים, כי העיר טרבנת, שבה חי החכם רבי שמעון ספרא דטרבנת המוזכר בתלמוד הירושלמי, היא דרבנט[דרוש מקור], אך רוב ככל החוקרים סוברים שזו חורבת טרבנת בעמק יזרעאל.
חוקרים מודרניים כמו יהודה סולודוחה נטו "לקשור את התגבשות עדת היהודים ההרריים לשלטון האימפריה הסאסאנית בפרס", ולהגירות יהודיות משם בשל רדיפות במאות 5 וה-6. החל מהמאה ה-17 ישנו תיעוד של קבוצה מגובשת של יהודי ההרים על ידי נוסעים מאותה תקופה.
לפי המסורת של יהודי ההרים, הם חיים באזור הקווקז כבר משנת 537 לפנה"ס בתקופת כורש הגדול או דריווש הראשון, מלכי האימפריה האחמנית. ככל הנראה, יהודי הקווקז הגיעו לאזור הקווקז מאזור דרום עיראק של היום, מה שהיה באותם הימים חלק מהאימפריה האחמנית. ככל הנראה הגיעו הקווקזים מממלכת יהודה.
לאחר חורבנה של יהודה הגיעו היהודים לעיר באימפריה הבבלית ולאחר כיבוש הממלכה על ידי פרס ששלטה בין דרבנט לדרום הקווקז של היום התיישבו היהודים בדרבנט ומושקור שהוא כפר קטן ועתיק, למרות כך יהודי אזרבייג’ן הם לשבט בנימין שהגיע לשם לאחר שנים, והתיישב באזרבייג׳ן מכיוון שבצפון הקווקז היו היהודאים.
למרות אלפי השנים, שמרו יהודי קווקז על קשר עמוק עם היהדות. כמו יהודי בוכרה וגאורגיה, הקפידו במשך שהותם בניכר על חופה וקידושין, שחיטה יהודית, כשרות, ברית מילה ושמירת חגים ומועדים. הם מפורסמים בהכנסת האורחים שלהם. הם דוברים שפה יהודית מעורבת בפרסית, ארמית, אזרית ועוד.
בזמן המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 עבדו יהודי הרים בעיקר בחקלאות ובמסחר.
היסטוריה > בתקופת השואה

במלחמת העולם השנייה מספר יישובים בצפון הקווקז נכבשו על ידי הנאצים, שהרגו יהודים מהיישובים הללו. במרץ 1942 גילו הגרמנים קולחוז בשם שאומיאן (רו') של יהודים הרריים בחצי האי קרים הכבוש. כל היהודים ההרריים, כ-130 איש, נרצחו. שני חלקים מצפון הקווקז השייכים לרוסיה היו תחת כיבוש גרמני: הראשון – מסתיו 1941 עד סתיו 1943. השני – מאוגוסט 1942 עד שנהדפו הגרמנים מהאזור בינואר 1943. אזור זה כלל את הקולחוזים בוגדנובקה (רו') ומנז'ינסקי (רו'), בהם התגוררו יהודים הרריים ויהודים אשכנזים. הגרמנים טבחו באלה ובאלה כאחד. עוד רצחו הגרמנים יהודים בצ'רקסק, קיסלובודסק, מיקויאן שחר, מינרלנייה וודי, פיאטיגורסק, טברדה ובוגדנובקה. באוגוסט 1942 נכבשה העיירה מוזדוק. באוקטובר 1942 נכבשה העיר נלצ'יק. בשתיהן חיו אלפי יהודים הרריים. היהודים האשכנזים נרצחו כמעט כולם. היהודים ההרריים סבלו מיחס מחפיר ועבודות כפייה אך בודדים מהם נרצחו. טרם החלטה כיצד לנהוג בהם, הגרמנים נהדפו על ידי הצבא האדום.
חלק גדול מיהודי קווקז התגייסו לצבא הסובייטי כדי לעזור במלחמה נגד הנאצים.
השלטון הסובייטי באזור הקווקז רצה להסיר מתושבי האזור סממנים דתיים בהתאם לאידאולוגיה הקומוניסטית. כחלק ממגמה זו הם שינו את שמות המשפחה של יהודי ההרים על מנת שיהיו דומים לאלו של שאר תושבי אזור הקווקז. דבר זה התבטא בלקיחת שם המשפחה היהודי והוספת הסיומת "ב" וכן בכינוי "טאטים" שניסו הסובייטים להדביק ליהודים בקווקז, וכן עד היום נכללים יהודי ההרים כחלק מהעמים הטאטים אף על פי שהוא ניתן להם בהתחלה ככינוי גנאי שלא מדגיש את יהדותם.
היסטוריה > מטבח

המטבח היהודי-הררי היה דומה ברובו למטבח האזרי ובמקצתו למטבח הדגסטאני וכולל מאכלים המשותפים לשניהם בין אלו שאפשר למנות הם:
בוגלמה – תבשיל של דג או עוף עם פירות יבשים.
דושפרה/קורזה – כיסונים ממולאים בבשר לעיתים מתבשלים במרק ובחלקם מאודים.
לולה קבב – קבב כבש שנעטף בלחם לאווש לאחר מכן, לפעמים גם נעשה עם בשר בקר או עוף.
שישליק
אסידו – חלבה קווקזית
דולמה – ירקות ממולאים, בדרך כלל מתייחס לעלי גפן
פחלאבה – הגרסה הקווקזית של הבקלאווה.
לצד זאת התקיימו מאכלים רבים הייחודים לעדה כמו:
חוייגושט – המאכל הלאומי של עדת היהודים ההרריים – פשטידה העשויה מבשר, כבש, בקר או עוף המתבשלים למשך שעות ארוכות אשר צירם משמש מאוחר כתוספת, לאחר מכן מפרקים את הבשר המבושל ושמים אותו בסיר בו יתבשל ביחד עם מים ועם הציר, עליהם מאוחר יותר מוסיפים את הביצים אשר יהפכו את המאכל מאוחר יותר למעין פשטידה.
גיטוב – בצק דק ממולא בירק קצוץ.
בודימג'ון חוייגושט – חוייגושט העשוי עם חצילים במקום הבשר
חסרות
פרטש – קינוח לשבועות המוכן מלבאש אשר מתמלא בדייסת אורז מתוקה ולאחר מכן נמזג מעליו סירופ המתובל בדבש.
בישי – בצק מטוגן בתוספת סירופ דבש חם, שמכינים בדרך כלל לפורים.
יאחני נחוטי – מרק העשוי מבשר טלה, חומוס, תפוחי אדמה ושזיפים מיובשים המבושלים במרק על בסיס רסק עגבניות. מוגש עם אורז לבן.
היסטוריה > הנצחה ומחקר

במשך עשרות שנים היה נושא שואת יהודי ההרים בשולי המחקר, במידה רבה עקב העדר חומר תיעודי וארכיוני. מחקרים אחדים בלבד פורסמו במשך עשרות שנים. דוגמה יוצאת דופן היא ספרו הקלסי של פרופ' מרדכי אלטשולר מהאוניברסיטה העברית בירושלים, "יהודי מזרח קווקז" (1990). בספרו ובפרסומים אחרים כתב אלטשולר על שואת יהודי צפון קווקז, כולל הניסיונות הפסאודו-מחקריים של הנאצים להגדיר מיהו יהודי בהקשר שואת יהודי צפון קווקז.
ב-2016 פורסם בהוצאת יד ושם מחקר של ד"ר קיריל פפרמן, The Holocaust in the Crimea and the North Caucasus, שחלק ניכר ממנו מוקדש לשואה בצפון קווקז ובמיוחד לגורלם של היהודים ההרריים בתקופת השואה.
מחקרים נוספים בנושא נתמכו על ידי המכון הבין-לאומי לחקר השואה ביד ושם. אחד מהם הוא מחקרו של האנתרופולוג ד"ר חן ברם על יחסי גומלין בין יהודי קווקז ועמי האזור בתקופת השואה.
בשנת 2003 הוקם הקונגרס העולמי של היהודים ההרריים.
העלייה לארץ ישראל

העלייה מהקווקז של היהודים ההררים החלה לפני קום המדינה, ובין היתר בגלי העליות הראשונות. יהודי הקווקז השתתפו בקונגרס הציוני הראשון בבזל (קיימת תמונה המשלחת עם תיאודור הרצל), חברי הקהילה היו ממקימי ארגון השומר, הקמת חומה ומגדל ובניית הארץ (ביניהם אפשר למנות את צבי בקר, צבי ניסנוב ומשפחתו, ועוד. העולים מהקווקז אשר היו בעלי ניסיון בעיבוד אדמות (לעומת אחיהם מאירופה ורוסיה שלא הורשו להחזיק באדמות בארץ מוצאן ככלל) היו בין החלוצים שהפריחו את האדמה בארץ בימיה הראשונים, ותרמו מניסיונם הם כאנשי עבודת כפיים וחקלאות, והן כלוחמים. העלייה הגדולה ביותר מן הקווקז התרחשה בשנות השבעים של המאה ה־20, והולידה יישוב חדש, בחודש יוני 1981 הוקם בצפון השומרון היישוב חיננית, ובו שבעים משפחות. גל העלייה הגדול של שנות התשעים הביא עולים רבים, ובסוף שנות התשעים מונה העדה הקווקזית בישראל כ-80,000 נפש. ריכוזים גדולים של יהודי ההרים ישנם בעכו, נוף הגליל, באר שבע, אופקים, קריית גת, שדרות ועוד. בין יוצאי הקהילה וצאצאיהם ניתן למנות את הזמרות יפה ירקוני ושרית חדד, הזמרים עומר אדם וגל אדם, המוזיקאי מארק אליהו, האלופים יקותיאל אדם ואודי אדם, ועוד.
ראו גם

ביקי
בית כנסת בית תנחום
אגוטיל מישייב
קהילת יהודי דרבנט
לקריאה נוספת

דן שפירא (עורך), היהודים ההרריים בין עבר להווה; אוסף מאמרים על יהודי ההר, לוד: אורות יהדות המגרב; מרכז דהאן – אוניברסיטת בר-אילן, 2011
זאב לוין (עורך), מרכז אסיה: בוכרה ואפגניסטן, מכון בן צבי, ירושלים 2018.