stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאור צור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוקטובר 1982 (בן 42) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  TzurMaor
 
מאור צור (נולד ב-1 באוקטובר 1982) הוא מייסד מיזם גן מוגן, יזם בתחום החינוך. לשעבר ראש דסק הפלילים של חדשות 13.
ביוגרפיה

מאור צור נולד בראשון לציון. בגיל 22 התמנה לכתב מוניצפאלי ופלילים במקומון "זמן מקומי" בשפלה. כעבור שנתיים החל לשמש כתב פלילים במקומון "זמן תל אביב".
בשנת 2010 החל לשמש תחקירן בתוכנית התחקירים "המקור".
משנת 2011 שימש צור כתב לענייני משטרה בחדשות 10, יחד עם דורון הרמן. לאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, השניים המשיכו בתפקידם ב"חדשות 13".
בשנת 2013 שודר סרטם התיעודי של צור והרמן, "הפליסיאנים ומסע הרצח בבר נוער", בו התלוו למשפחת פליסיאן שבניה היו חשודים ברצח בבר נוער.
בין הישגיו העיתונאיים הבולטים של צור: איתורם ושיחה ראשונה שקיימו עם דורסי לי זיתוני, בה הודו החשודים בדריסה של זיתוני, חשיפת פרשת "אלנבי 40", בה שודרו סרטונים של צעירה העולה על הבר ולאחר מכן הכרוז במועדון הזמין מספר גברים לקיים עימה יחסי מין לעיני קהל המבלים, חשיפת הפרשה הובילה לפתיחת התיק מחדש לאחר שנסגר במשטרה ואף גרם להפגנות של אלפי אנשים נגד המועדון, בנוסף שינוי מדיניות המשטרה בכל מה שקשור לפיקוח על חיי הלילה במועדונים.
כמו כן, צור חשף א חובותיו לשוק האפור של יו"ר הקואליציה דוד ביטן. כמה חודשים לאחר שידור התחקיר, המשטרה פתחה בחקירה גלויה עם מעצרם של מספר חשודים, וממצאי התחקיר עמדו בבסיס החקירה.[דרוש מקור]
בשנת 2018 יצר צור מספר סדרות בחדשות עשר כגון "ילדי הפשע", על עולם הנוער העברייני בישראל, "שכנים מהגיהנום", על תופעת סכסוכי שכנים, והסדרה "סוסים טרויאנים" על עולמם המסתורי של החוקרים הפרטיים בישראל.
בשנת 2019 חשף צור את פרשת כרמל מעודה, פרשת ההתעללות בפעוטון בייבי לאב בראש העין, של בעלת פעוטון בשם כרמל מעודה. לאחר פרסום הפרשה, צור חשף עוד שורה של התעללויות בגנים ובפעוטונים, כמו הפעוטון של ליטל ברסי ברמלה, ועוד שורה של התעללויות שהראו כי תחום הגיל הרך פרוץ לגמרי והילדים אינם מוגנים. בנוסף, פנה צור לבית המשפט לאפשר את פרסום הסרטון בפרשת הפעוטה יסמין וינטה שנחנקה למוות על ידי הסייעת שלה אינה סקיבנקו, זאת לבקשת הורי הפעוטה. הפרקליטות התנגדה אך בית המשפט פסק כי זכות הציבור לדעת ותופעת ההתעללויות בפעוטות היא תופעה שראוי להעלות אותה לראש סדר היום הציבורי. לאחר שידור הסרטון בפעם הראשונה במדינת ישראל יצאו למעלה מ-70,000 הורים. בעקבות שורת החשיפות של צור וההפגנות ברחבי הארץ נעשו שני צעדים משמעותיים: בית משפט גזר בפעם הראשונה בישראל עונש של 9.5 שנות מאסר לכרמל מעודה.[דרוש מקור]
תחום הגיל הרך שלוש-שש הועבר לתחום האחריות והפיקוח של משרד החינוך.את המהלך הובילה שרת החיוך דאז, הדוקור יפעת שאשא-ביטון.
בעקבות התחקירים צור החל להרצות, לחתור לפתרונות שימנעו אלימות נגד ילדים ויחזקו את תחום המוגנות בגיל הרך בגילאי לידה-6. בעקבות פעילות זאת, החליט צור להקים את מיזם גן מוגן שמטרתו לחזק את תחום המוגנות בגיל הרך.
באוקטובר 2020, מונה צור לראש דסק הפלילים של חדשות 13.
באוגוסט 2021 חשף את פרשת הפדופילים הבכירים. חודשיים לאחר מכן הודיע על פרישתו מ"חדשות 13" וסיים את תפקידו רשמית ב-31 בדצמבר 2021 הוא פרסם כי פרישתו אינה קשורה לחשיפת הפרשה.
צור כיהן כסמנכ"ל אסטרטגיה פיתוח עסקי ושותף בחברת "Safeschool Analytics", המסייעת לילדים להימנע מסכנות ברשת.[דרוש מקור]
בשנת 2024 הקים את מיזם גן מוגן שמטרתו למנוע אלימות ופגיעה בילדי הגיל הרך, תוך חיזוק והעצמת צוותי החינוך. זאת על ידי כלים למיפוי ואיתור החוזקות של צוותי החינוך מגיל לידה-6.
חיים אישיים

נשוי ואב לבת ובן. מתגורר בנס ציונה.
הערות שוליים

↑  אתר גן מוגן
↑  יעוז סבר, "האח הקטן והחתרן של העיתונות": הספד לרשת "זמן מעריב", באתר אייס, 13 במאי 2013
↑  ענת קם‏, מקור צור, באתר וואלה, 8 בדצמבר 2009
↑  "הפליסיאנים ומסע הרצח בבר-נוער" - צפו בסרט המלא, באתר נענע 10, 15 באוקטובר 2013
↑  מיקי לוי, ‏היי גיא, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2011
↑  דוד ורטהיים, ‏"המשטרה נמצאת במשבר הגדול ביותר שהיה לה. מישהו רוצה להשאיר אותה חלשה", באתר גלובס, 22 באוקטובר 2020
↑  מאור צור, בתמורה לעדות נגד צייד פדופילים: איסור פרסום על שמות המעורבים, באתר חדשות 13, 27 ביולי 2021
↑  כפיר אדר, לאחר 11 שנה מאור צור פורש, באתר אייס, 24 באוקטובר 2021
↑  כתב חדשות 13 חושף: למה התפטרתי, באתר "סרוגים", 2 בדצמבר 2021
↑  גן מוגן - הופכים גן למוגן, באתר גן מוגן - הופכים גן למוגן
מייקל בנסון

| --- | --- |

מייקל בנסון, 2021
 לידה:  16 בנובמבר 1961 (בן 62) בריטניה
 מוקד פעילות:  ישראל
 סוגה:  פופ רוק • גל חדש • סקא • רוק אלטרנטיבי • הארד רוק
 כלי נגינה:  גיטרה בס
 שיתופי פעולה בולטים:  משינה
מייקל בנסון בזמן הופעה של משינה במועדון הבארבי, יוני 2017
מייקל בנסון (נולד ב-16 בנובמבר 1961) הוא בסיסט ישראלי וחבר בלהקת הפופ רוק משינה.
ביוגרפיה

בנסון נולד בבריטניה ועלה לישראל עם הוריו בגיל שנה. בצעירותו רצה ללמוד תיפוף, אולם בסופו של דבר הפך לנגן בס. בנעוריו היה חבר במספר להקות, והוא גם זכה בתחרות הריקודים של "עיר הנוער" לשנת 1980. בצבא היה בנסון נגן של מקהלת צה"ל, ולאחר שחרורו מהצבא ליווה זמרים כמו דני ליטני, אושיק לוי, אהוד בנאי, מאיר בנאי, רמי קלינשטיין ואחרים. ניגן בתקליטם של ריטה ודני בסן. לאלבום הבכורה של דני בסן הלחין את השיר "השד יוצא מהבקבוק" למילים של יעקב רוטבליט.
ב-1983 הצטרף בנסון לגרעין שהקים את להקת "משינה", שהתפרקה באופן זמני בשנת 1984. לאחר מכן חבר לגיטריסט להקת "משינה" שלומי ברכה, ויחד הם פעלו כצמד תחת השם "החזית העממית". ב-1985 חידשו חברי "משינה" את פעילות הלהקה, ובסוף אותה שנה יצא אלבומם הראשון. בלהקה היה בנסון נגן הבס, והתפרסם גם כזמר בשיר "הכל עוד אפשרי" ששר. הלהקה התפרקה ב-1995, אך חזרה לפעילות ב-2003.
לאחר פירוק הלהקה המשיך בנסון לנגן יחד עם אבנר חודורוב וליווה בהופעות "הילד שבך" את יהודה פוליקר, במשך שש שנים. ההופעות תועדו בסרט ובאלבום שיצא ב-1997 בשם "הופעה חיה בקיסריה". ב-1998 הפיק בנסון מוזיקלית את אלבום הבכורה של להקת כמעט אפריקה. הוא גם ניגן בס, שר קולות וייעץ אמנותית באלבום של שלומי ברכה ורמי פורטיס, "רץ על הקצה", והופיע לצדם בהופעות. הוא ניגן בביצוע המחודש של ברכה ופורטיס לשירו של ניסים סרוסי "אשליות" ובביצוע המחודש של עפרה חזה ל"לתת" של בועז שרעבי באלבום "עבודה עברית". בשנת 2003 ניגן באלבום של שלומי ברכה "צ'אפלין צ'ארלי".
ניגן בטלוויזיה, בלהקת הבית של התוכניות "אברהם ויעקב" של אברי גלעד וקובי מידן ובתוכנית האירוח של יאיר לפיד.
היה חבר בהרכב המוזיקה האלקטרונית "אטמוספייר", שהוציא בשנת 2001 אלבום בשם "Discover Your Soul", וחבר בהרכב מוזיקת עולם בשם "GangaDance", שהוציא אלבום בשנת 2004.
בשנת 2009, במקביל לפעילותה של משינה, חבר בנסון לאבנר חודורוב ול-DJ אסף אלמוג, וביחד הם הקימו את להקת המוזיקה האלקטרונית "לימוזינה", שבה משמש בנסון כסולן. השלושה הוציאו באותה שנה אלבום בכורה בשם "לימוזינה אקספרס", שבו שירים מקוריים בעברית ובאנגלית ועיבודים אלקטרוניים חדשים לשירים של משינה ולשיר "רקדי" של ישי לוי.
הערות שוליים

↑  משה זונדר, "70 דברים שלא ידעתם על משינה", 12 במאי 1995, סופשבוע (מעריב) (קישורים)
| משינה - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| משינה | "אופטיקאי מדופלם" • "אנה" • "בלדה לסוכן כפול" • "רכבת לילה" |  |
| משינה 2 | "שלח לי מלאך" • "אנחנו שניים" |  |
| משינה 3 | "שלג צח" • "אהובתי" • "ברחובות שלנו" |  |
| העמותה לחקר התמותה | "אז למה לי פוליטיקה עכשיו" • "הכוכבים דולקים על אש קטנה" • "אחכה לך בשדות" |  |
| מפלצות התהילה | "שלומית בונה סוכה" • "אין מקום אחר" |  |
| שיא הרגש | "גברת שרה השכנה" • "נגעה בשמים" |  |
| להתראות נעורים שלום אהבה | "להתראות נעורים שלום אהבה" • "את לא כמו כולם" • "תחזור תחזור" |  |
| רומנטיקה עתידנית | התשובה |  |
| יהלומים בשמיים | בין הצללים |  |
מתים שרים הולכים: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 5275b8ff-be64-487b-b683-2ecd40178f75
מיכל ויץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1982 (בת 42 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 מקום לימודים:  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכל ויץ (נולדה ב-27 ביוני 1982) היא יוצרת, במאית ומפיקת קולנוע ישראלית. היא בתו של שדרן הכדורגל רמי וייץ ונינתו של יוסף ויץ, איש הקרן הקיימת לישראל. ויץ היא בוגרת בית הספר סם שפיגל בירושלים, גדלה במושב גבעת יערים.
עבודתה המקצועית

בשנת 2009 הפיקה את הסרט הקצר אליגטור שביימה דנה גולדברג.
בשנת 2010 החלה לעבוד בתור המפיקה של ערוץ 8 ב-HOT (הערוץ הדוקומנטרי). במסגרת תפקידה, הפיקה מטעם הערוץ סרטים וסדרות תעודה רבות, ביניהם: "החיים כשמועה"- על חייו של אסי דיין ובהשתתפותו, בבימוי של עדי ארבל ומויש גולדברג, "חמש מצלמות שבורות" של גיא דוידי, "האלבומים", "הקיבוץ" של מודי בר-און וענת זלצר, "המקוללים" של חגי לוי ועוד רבים.
בשנת 2012 ניהלה את מערך ההפצה הישראלי של הסרט התיעודי "שומרי הסף" (בימוי: דרור מורה)
בשנת 2014 הפיקה את סדרת הטלוויזיה החיים כשמועה על חייו של אסי דיין ובהשתתפותו, בבימוי עדי ארבל ומויש גולדברג.
ויץ נטלה חלק בהפקת חמישה סרטים במסגרת המיזם התיעודי העברים של היוצר יאיר קדר. בשנת 2015 הפיקה, יחד עם גילי נדב, את הסרט שיר ידידות – ר' דוד בוזגלו שביים רפאל בלולו ואת הסרט אשה פשוטה, זלדה יחד עם יאיר קדר וגילי נדב. כמו כן השתתפה בשנה זו בהפקת הסרט המעורר, י.ח ברנר על חיי יוסף חיים ברנר ובעריכת הסרט העורב: זאב ז'בוטינסקי (בימוי: איילת עופרים) ואת הסרט "העלמה בלובשטיין - רחל" על המשוררת רחל (בימוי: סיון ארבל).
בשנת 2017 הפיקה, יחד עם מורן איפרגן, את הסרט התיעודי הקיר. הסרט הוקרן בבכורה בינלאומית בפסטיבל CINEMA DU REEL בפריז וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בתחרות הישראלית של פסטיבל דוקאביב 2017.
ב-2021 יצא סרטה קופסה כחולה בו היא מתחקה אחר יומניו של הסבא-רבא שלה, יוסף ויץ, שמתארים בפירוט את שגרת יומו ברכישת אדמות בארץ ישראל ואת פינוי הערבים מאדמות אלה. אדמות אלה והכשרתן שימשו להקמת יישובים עבריים. הסרט מעלה את השאלות בין הסיפור שנהגו לספר אודותיו במשפחתה לבין המצטייר מהיומנים. קופסה כחולה הוקרן והשתתף בפסטיבל דוקאביב 2021 וזכה בפרס התחקיר..
בשנת באוגוסט 2024 ויץ מונתה למנהלת האמנותית של פסטיבל דוקאביב היא הייתה המפיקה הראשית של ערוץ 8 ויוצרת דוקו בפני עצמה. פסטיבל דוקאביב, הוא מפסטיבלי הקולנוע התיעודי המוערכים בעולם. בתפקידה האחרון ניהלה ויץ את המחלקה הדוקומנטרית בחברת ההפקה סלוצקי אפיקי תקשורת.
הערות שוליים

↑   גילי איזיקוביץ, בדוקו חדש מתחקה הבמאית מיכל ויץ אחרי הסבא רבא שלה, הוגה מדיניות הטרנספר, באתר הארץ, 1 ביולי 2021
↑  שפע בכורות לבוגרי ובוגרות ביה"ס בפסטיבל דוק אביב הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי, באתר בית הספר סם שפיגל
↑  ארכיון הקולנוע - דנה גולדברג
↑  אליגטור, באתר אישים
↑  החיים כשמועה, באתר אישים
↑  העברים: שיר ידידות, באתר ספר הקולנוע הישראלי
↑  זלדה אישה פשוטה, באתר ספר הקולנוע הישראלי
↑  המעורר, באתר אידיבי
↑  העורב, באתר אידיבי
↑  הקיר, באתר אידיבי
↑  קופסה כחולה באתר פסטיבל "דוקאביב" 
 BLUE BOX עמוד הסרט באתר Norma Productions
↑  זוכי פסטיבל דוקאביב 2021 באתר פסטיבל דוקאביב
↑  פרסום מינוי מיכל ויץ ב-timeout
↑  הבמאית והמפיקה מיכל ויץ מונתה למנהלת האמנותית החדשה של פסטיבל דוקאביב, באתר וואלה, 28 באוגוסט 2024
מוטי בן דוד

ערך זה עוסק בראש עיריית מעלות-תרשיחא. אם התכוונתם לכדורסלן עבר ישראלי, ראו .
מוטי בן דוד (נולד ב-9 בינואר 1973) הוא ראש עיריית מעלות-תרשיחא.
ביוגרפיה

בן דוד נולד וגדל במעלות-תרשיחא. הוריו עלו ממרוקו בשנת 1955 והם ממייסדי העיר.
ביסודי למד בבית ספר יהל"ם, בית ספר נתיב מאיר ובית ספר ארזים בעיר. בתיכון למד בבית הספר אורט מעלות.
ממרץ 1997 ועד ינואר 2018 שימש כמנהל מערכות המידע וממונה על חופש המידע בעיריית מעלות-תרשיחא.
החל 2016 ועד אוגוסט 2017 כיהן כחבר דירקטוריון החברה למתנ"סים בעיר.
ב-2016 קיבל עובד מצטיין ומחולל שינוי אזורי באזור הצפון, על הובלת תחום החדשנות.
ב-2018 נבחר למועצה ושימש כסגן ראש העיר ומחזיק תיק התרבות והספורט. חצי שנה לאחר מכן התפטר מהקואליציה העירונית והפך למוביל האופוזיציה.
ב-2020 חברת הסייבר סילטק פתרונות תקשורת (Siltech network solutions) בחרה בבן דוד למנהל פרויקט אבטחת מידע והגנות סייבר למגזר המוניציפלי. בין היתר הופקד על מימוש ויישום מכרז החברה למשק ולכלכלה לשירותים בתחום הגנת הסייבר.
עבד כעצמאי כיועץ מערכות מידע ברשויות, תאגידי מים וחברות כלכליות.
בן דוד התמודד על ראשות עיריית מעלות-תרשיחא בבחירות ב-2024, מול ראש העיר ארקדי פומרנץ, וניצח לאחר שזכה 43.6% מקולות הבוחרים לעומת פומרנץ שקיבל 35.2% מהקולות. רשימתו של בן דוד קיבלה 2 מנדטים בבחירות אלו.
הוא בעל תואר שני (MPA) במנהל ומדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת חיפה.
הוא נשוי לאנג'ליקה ואב לארבעה. מתגורר במעלות-תרשיחא.
יעקב קורץ

יעקב קורץ
יעקב קוּרְץ (1893 – 30 במרץ 1952) היה עד ראייה לשואה אשר פרסם את הספר הראשון בארץ ישראל על אודותיה. הספר יצא לאור בתרגום לעברית בשנת 1944 בשם "ספר עדות".
ביוגרפיה

נולד בפולין, לאברהם קורץ שהיה סוחר אמיד. הוא היה איש ציבור בעיר פיוטרקוב, ציר לקונגרס הציוני ובשנת 1920 עלה לארץ ישראל.
בשנת 1922 נסע לווינה כדי לפגוש את ארוסתו שהגיעה מפולין, נשא אותה לאשה ושניהם חזרו לארץ. היה קבלן בניין בתל אביב ובנה בה בתים רבים. בשנת 1926 הקים מוסך לתיקון כלי רכב בתל אביב, שהיה המוסך השני שהוקם בעיר. קורץ הכניס למוסך כלים ואביזרים שהיו משוכללים בזמנם. ראש העיר מאיר דיזנגוף נהג לתקן במוסך זה את מכוניתו.
ביוגרפיה > הנסיעה לפולין

בשנת 1938 נסע קורץ לפולין כדי לנסות ולהעביר את רכוש משפחתו לארץ ישראל. בעת שהותו בפולין ארעה הפלישה הנאצית לפולין, וקורץ נשאר בפולין בעל כורחו והיה עד ראייה לגורלם של יהודי פולין תחת הכיבוש הנאצי. בעת הגירוש הציג עצמו קורץ בפני הנאצים כתושב ארץ ישראל, אף שלא היה בידו דרכון ארץ ישראלי, אלא שבדרכונו הפולני הייתה ויזה לארץ ישראל. הנאצים, שרצו לרכז יהודים, נתיני ארץ ישראל או תושביה, על מנת לבצע חילופים שלהם בטמפלרים גרמנים, צירפו את קורץ לקבוצה של 69 יהודים מ־13 ערים בפולין, נתיני ארץ ישראל או תושביה.
הקבוצה עזבה את פולין ב־28 באוקטובר 1942. היה זה כבר לאחר "האקציות" (פעולות ריכוז היהודים להשמדה) של קיץ וסתיו 1942, שאנשי הקבוצה היו עדים להן. הקבוצה הועברה לווינה, שם שהתה ימים אחדים, ואחר כך יצאה בדרכה לארץ ישראל.
ביוגרפיה > החזרה לארץ ישראל

הקבוצה הגיעה לארץ ישראל, לתחנת הרכבת בעפולה, ב־14 בנובמבר 1942, ואנשיה הועברו למחנה המעצר בעתלית. במחנה נחקרו על ידי ארבעה מאנשי הסוכנות היהודית, בהם שני חברי הנהלת הסוכנות. עדויותיהם של אנשי הקבוצה נראו לחוקרים כמהימנות, אך הם התקשו להתנער מחוסר האמון בידיעות הקודמות, לנוכח עדויותיהם של אנשי קבוצה זו, שהיו כה קיצוניות ומזעזעות.
יעקב קורץ ניסה להבין את הקושי של אנשי הארץ לקבל את הידיעות על ההשמדה. לדבריו, גם יהודי פולין, שעל פניהם חלפו רכבות המוות ממרכז וממערב אירופה ובסביבתם הוכחדו המוני יהודים, סירבו להאמין בקיומם של מתקני ההשמדה והמשרפות, אך לאור העדויות שהביאו אנשי הקבוצה, שהיו כה קיצוניות ומזעזעות, התגברו אנשי הסוכנות על הקושי והחליטו כי העדויות מהימנות.
ביוגרפיה > פרסומיו על שואת יהודי פולין

בשובו לתל אביב מסר קורץ דו"ח לפני אספה של פעילי ציבור, וערך דו"חות כתובים עבור נציגות עולי פולין וכן עבור הסוכנות היהודית, בצירוף מספרים ותאריכים. באותה עת ביקר בארץ סטניסלב קוט, השר לענייני המזרח התיכון בממשלת פולין הגולה בלונדון. קורץ הוזמן לשיחה עמו, והגיש לבקשתו של השר תזכיר ארוך ומפורט עבור ממשלתו.
במהלך שנת 1943 העלה קורץ את עדותו על הכתב ביידיש, והיא תורגמה לעברית על ידי משה בן-אליעזר וראתה אור כספר בהוצאת עם עובד בשנת 1944 בשם "ספר עדות". הספר בן 363 העמודים עורר הד רב ביישוב. פרסומו היה לאחר שכבר הצטברו ראיות נוספות ומוצקות על דבר ההשמדה, והוא התקבל כעדות אמינה. ככל הידוע, הספר הוא הספר הראשון שהופיע בעברית על אודות השואה, פרי עטו של ניצול שואה.
ביוגרפיה > מותו

יעקב קורץ נפטר בשנת 1952. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר אישה ושני בנים.
ספרו

ספר עדות: רשימותיו של יהודי מוצל מן הגיהנום הנאצי בפולין; תרגם מכתב-יד ביידיש מ' בן-אליעזר, תל אביב: עם עובד ('ספריה לדור'), תש"ד.
הערות שוליים

↑  יעקב קורץ באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  יעקב קורץ באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423219805171  VIAF: 28148874622149622281   WorldCat (עם VIAF): 28148874622149622281
מיכאל ברודסקי

מיכאל ברודסקי (נולד ב-1972 בסנקט פטרבורג) הוא דיפלומט ישראלי. ברודסקי מכהן כשגריר ישראל באוקראינה מאז אוגוסט 2021. וכיהן כשגריר בקזחסטן וכשגריר לא-תושב בקירגיזסטן בשנים 2015–2018.
ביוגרפיה

בשנת 1990 עלה ברודסקי לישראל יחד עם בני משפחתו. ברודסקי בעל תואר ראשון במדע המדינה והוא מוסמך אוניברסיטה בדיפלומטיה וביטחון לאומי מאוניברסיטת תל אביב.
ברודסקי הצטרף למשרד החוץ הישראלי בשנת 2002. הוא שימש כנספח עיתונות בשגרירות ישראל במוסקבה (2003-2008), נספח פוליטי באותה השגרירות בשנים 2006–2008 ומנהל ענייני הציבור בשגרירות ישראל בלונדון בשנים 2009-2013. רקע מוקדם על קזחסטן והאזור רכש בהיותו ראש הצוות שטיפל במרכז אסיה במשרד החוץ, ובין היתר, לקח חלק ביוני 2009 בהכנת ביקורו של נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס, בקזחסטן. בשנת 2015 מונה לשגריר בקזחסטן במקום אלי טסמן.
בשנת 2015 הועמד על ידי אתר החדשות "newsru.co.il" לפרס "גיבור השנה", על היותו עובד המדינה הראשון שהגיע לדרג שגריר מהעלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. בפברואר 2022, במסגרת המשבר בין אוקראינה לרוסיה, זומן ברודסקי לבירור במשרד החוץ של אוקראינה לאחר שפורסם כי ממשלת ישראל פנתה למוסקבה בבקשה לסיוע בפינוי אזרחיה מאוקראינה במצב של מלחמה.
הוא דובר רוסית, עברית, אנגלית וגרמנית. הוא נשוי לרגינה שפיר ולהם 3 ילדים.
ראו גם

יחסי ישראל–קזחסטן
יחסי ישראל–קירגיזסטן
הערות שוליים

↑  ברכות לשגריר החדש שלנו!, באתר שגרירות ישראל באוקראינה, ‏9 באוגוסט 2021 (באוקראינית)
↑  New Israeli Ambassador to Kazakhstan appointed
↑  שוש להב, ריאיון עם מיכאל ברודסקי – שגריר ישראל בקזחסטן ובקירגיסטן, באתר ארגון גמלאים, 29 ביוני 2017
↑  Герои и антигерои Израиля 2015 года. Голосование на NEWSru.co.il (ברוסית)
↑  סם סוקול, השגריר בקייב זומן לבירור לאחר שישראל ביקשה סיוע מרוסיה בפינוי אזרחים, באתר הארץ, 17 בפברואר 2022
↑  ביוגרפיה, באתר שגרירות ישראל בקזחסטן (ברוסית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יואל ליאון | שגריר ישראל באוקראינה  2021–מכהן | הבא: - |
מאיה ארזי נחום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באפריל 1972 (בת 52)
 
מאיה (אילה) ארזי נחום (נולדה ב־17 באפריל 1972) היא מעצבת אופנה ויוצרת ישראלית. מייסדת והבעלים של מותג "לב" ומרצה בכירה במחלקה לעיצוב אופנה בשנקר.
ביוגרפיה

ארזי נולדה וגדלה בעיר תל אביב. היא התחנכה בבית ספר יסודי ישגב וסיימה את תיכון עירוני י"ד בעיר. בשנת 1990, התגייסה לצה"ל ושירתה כמשקית חוויה בבא"ח צנחנים. בהמשך שימשה כקצינת חינוך בחטיבה 7 והשתחררה בדרגת סגן בשנת 1993.
בין השנים 1994–1997 השלימה תואר ראשון בעיצוב אופנה בהצטיינות במכללת שנקר ובין השנים 1997–1999 השלימה תואר M.A. בעיצוב אופנה בגדי נשים בקולג' המלכותי לאמנות שבלונדון. לאחר סיום לימודיה עבדה ארזי בבית האופנה ולנטינו ובספורטמקס באיטליה.
עם חזרתה לישראל בשנת 2000, הצטרפה אל חברת האופנה קום איל פו כמעצבת הראשית בין השנים 2000–2006 ובמקביל החלה ללמד במחלקה לעיצוב אופנה בשנקר. בשנת 2007, התמנתה לחברת סגל במחלקה לעיצוב אופנה בשנקר ומשנת 2012, היא מרצה גם בתוכנית לתואר שני בעיצוב בשנקר.
ארזי ייסדה בשנת 2012 את המותג "לב" אשר עוסק במיחדוש עודפים מתעשיית האופנה. ארזי ידועה בשילוב קיימות בעיצוביה, במטרה לקדם מודעות אקולוגית והיא אף חברה בקבוצת העיצוב "חילוף חומרים".
בשנת 2018, היא השתתפה בביאנלה לעיצוב של לונדון, בשנת 2020 ו־2023 הציגה בביאנלה לאומנויות ולעיצוב במוזיאון ארץ ישראל, בשנת 2022, אצרה את התערוכה "שבוע העיצוב בבית האמנים" ובשנת 2023, הציגה ביריד "צבע טרי" את המיזם חברתי סביבתי "תלבושת לא אחידה" בשיתוף עמותת מעגלי סול.
חייה האישיים

ארזי נשואה לאילן נחום ולהם שלושה ילדים. מתגוררת בעיר תל אביב.
תערוכות

1998 – "עור שני", מוזאון ישראל, אוצרת סוזן לנדאו
1999 – מוזיאון ישראל, תערוכה קבוצתית "עור שני" באוצרות סוזן לנדאו
2018 – "עצבים חשופים", ביאנלה לעיצוב לונדון, אוצרות הילה שאלתיאלי וגלית גאון
2020 – "עצבים חשופים", מוזיאון ארץ ישראל, אוצרות יובל סער הנרייטה אליעזר ברונר
2020 – "אורגניזם 144", תערוכה קבוצתית עם "חילוף חומרים", מוזיאון ארץ ישראל, אוצרות יובל סער הנרייטה אליעזר ברונר
2021 – ביאנלה תל אביב לאומנויות ולעיצוב, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2022 – "אורגניזם 144", תערוכה קבוצתית עם "חילוף חומרים", זומו נהריה, אוצרות שוע בן ארי ושחר בן נון
2022 – "תלבושת לא אחידה", תערוכה קבוצתית, בית האמנים תל אביב, אוצרות יובל סער ומאיה ארזי
2023 – "תלבושת לא אחידה", יריד צבע טרי, אוצרות טל גולני
2023- "חולצות מחסה", תערוכה זוגית עם גילת בלום, מוזיאון ארץ ישראל, אוצרת אנרייטה אליעזר ברונר
2023 – "מובייל מניפסטים חומר תלוי חומר", תערוכה קבוצתית עם "חילוף חומרים", מוזיאון ארץ ישראל, אוצר: ניר הרמט
הערות שוליים

↑  מריאנה בננסון, לב פראי: מאיה ארזי בקולקציית קפסולה מרגשת למותג דניאלה להבי, באתר לב פראי: מאיה ארזי בקולקציית קפסולה מרגשת למותג דניאלה להבי, ‏2015-05-12
↑  Shenkar Admin, מאיה ארזי - מרצה בכירה במחלקה לעיצוב אופנה - בראיון למגזין "פורטפוליו" על מיצג האופנה Dreams Are My Reality?, באתר שנקר - הנדסה. עיצוב. אמנות, ‏2021-04-11
↑  admin, מאיה ארזי, באתר EDR, ‏2023-12-25
↑  כיתת אמן עם מעצבת האופנה מאיה ארזי, באתר עיריית תל אביב
↑  מריאנה בנסון, ביקור בבית של מאיה ארזי - מגזין את, באתר ביקור בבית של מאיה ארזי - מגזין את, ‏2015-10-04
↑  מאיה ארזי, באתר שנקר - הנדסה. עיצוב. אמנות
↑  מריאנה בננסון, האופנה הכי אקולוגית שאפשר לקנות, באתר מאיה ארזי מעניקה חיים חדשים לג'ינסים ישנים של נודי, ‏2018-05-03
↑  elicohenator, עצבים חשופים, 2018, מאיה ארזי, באתר מוזיאון ארץ ישראל, ‏2021-03-15
↑  עידו א. זן, "תלבושת לא אחידה" - מבקשות מקלט וסטודנטיות מעצבות ביחד, באתר ynet, 28 במאי 2023
↑  רשימת תערוכות, באתר museum.imj.org.il
↑  ארכיון מאיה ארזי, באתר מגזין פורטפוליו
↑  עצבים חשופים – הביתן הישראלי בביאנלה לעיצוב בלונדון, 2018, באתר www.imj.org.il
↑  elicohenator, עצבים חשופים, 2018, מאיה ארזי, באתר מוזיאון ארץ ישראל, ‏2021-03-15
↑  elicohenator, חממת חילוף חומרים: אורגניזם 144, באתר מוזיאון ארץ ישראל, ‏2021-05-25
↑  מגזין זומו, זומו נהריה, באתר זומו
↑  שבוע האופנה בבית האמנים «
↑  Shenkar Admin, תלבושת לא אחידה: הפרויקט החברתי של מאיה ארזי ביריד "צבע טרי", באתר שנקר – הנדסה. עיצוב. אמנות, ‏2023-05-29
↑  elicohenator, דיאלוגים: ביתן הקרמיקה, באתר מוזיאון ארץ ישראל, ‏2023-10-19
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מאיה ארזי נחום".
ישראל אפרים בר-און

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1948 (בן 76) הופגייסמר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 שפות היצירה:  עברית 
 
ישראל אפרים בר-און (נולד ב-25 ביוני 1948) הוא מוזיקולוג, סופר, מתרגם, איש עסקים ומנהל ארגוני בתחומי המוזיקה, אמנות ומורשת יהודי אירופה שנספו בשואה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ישראל אפרים בר-און נולד במחנה העקורים הופגייסמר שבחבל קאסל שבגרמניה, בן לזוג ניצולי השואה, רחל בר-און, ממשפחת זיצר מזמושץ' שבפולין ושמואל בר-און, לימים תעשיין וסופר יידיש, בן משפחת ברון מבילגוריי שבפולין. עם כניסת הגרמנים לעיירה זו נמלטה משפחת ברון ממנה והגיעה לעיירה ג'רג'ינסק (אנ') ׁשבאוקראינה ׁ(בעבר היה שם העיירה "רומנוב"), שם נרצחו רוב בני המשפחה בבור הריגה שהפך לקבר אחים. בשנת 1949 עלה עם הוריו למדינת ישראל. לאחר שהייה במחנות עולים ובמעברות התמקמה המשפחה ברמת גן.
במסגרת לימודיו האקדמיים נסע לניו יורק שם התמחה במחשבים. למד גם מוזיקולוגיה ולימודי ספרות יידיש באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

ישראל אפרים בר-און היה תלמידו היחיד של הכנר, המלחין, המנצח יוסף קמינסקי שהיה הכנר הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בנעוריו זכה במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל ובתחרויות הנגינה בכינור.
כנגן כינור הופיע ביותר מ-20 ארצות באירופה, צפון, מרכז ודרום אמריקה, הוא ניגן בתזמורות בישראל. כחבר בתזמורת הגדנ"ע היה שותף לזכייתה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית בקרקראדה, הולנד. הופיע כסולן עם תזמורות, היה כנר ראשון של רביעיית בר-אילן והופיע איתה בקונצרטים, לרבות בבית נשיא מדינת ישראל. הוא ניגן בחנוכת משכן הכנסת, חנוכת מוזיאון ישראל בירושלים, ניגן בפני דוד בן-גוריון ביום הולדתו ה-80, וב-1967 השתתף בסיור עולמי עם השחקן והקומיקאי היהודי דני קיי, סיור שיועד לאיסוף כספים עבור מדינת ישראל שלאחר מלחמת ששת הימים.
בשנים שלאחר מכן היה פעיל בהרכבים קאמריים רבים. מאז 1991 הוא כנר בשלישיית פסנתר שהקים ביחד עם הפסנתרן ד"ר דני אלדור. בשנת 1991 הקים גם את הארגון "חוגי מוזיקה קאמרית בישראל" ארגון המאגד בתוכו מאות חברים רשומים והוא מארח קונצרטים של מיטב ההרכבים והמוזיקאים מהארץ ושל אמנים אורחים מחוץ לישראל.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

אפרים בר-און הוא יבואן בתחומים טכנולוגיים. הוא שימש כדירקטור בחברת "ת.ע.מ המרכז לסחר ושירותים" שייצגה בעלי זכויות במתחם נדל"ן.
פעילות ניהול וארגון באמנותית ובטיפוח זיכרון השואה

בר-און משמש כיו"ר הוועד המנהל בתזמורת "אנסמבל סולני תל אביב", היה חבר מייסד בהנהלת עמותת הצ'לו הישראלית. הוא חבר מליאת תיאטרון יידישפיל וחבר ועדת הביקורת של התיאטרון. ב-2006 הקים מחדש, יחד עם רבקה ניב, את ארגון יוצאי בילגוריי – ארגון המאגד בני דור ראשון שני ושלישי של אנשים בעלי זיקה לעיירה בילגוריי שבדרום מזרח פולין, ממנה הגיע אביו.
פעילות ניהול וארגון באמנותית ובטיפוח זיכרון השואה > קריירה ספרותית

עם השנים החל בר-און לעסוק גם בכתיבה ובתרגום ספרות ושירה, ובכתיבת ביקורת ספרותית. אוסף הסיפורים שלו "וזה נגמר באהבה" ראה אור בהוצאת ספרי מקור בשנת 2016.
הוא תרגם סיפורים קצרים מאת יצחק בשביס-זינגר ושירה מאת חיים גראדה, כמו כן תרגם מיידיש לעברית שניים מספרי אביו: "והשמיים שתקו" בהוצאת עקד והרומן "מרים" בהוצאת דליה, הוא תרגם גם שני מחזורי שירים: "הטוחנת היפה" ו"מסע החורף" מאת וילהלם מילר בגרמנית למוזיקה שכתב פרנץ שוברט.
פעילות ניהול וארגון באמנותית ובטיפוח זיכרון השואה > חיים אישיים

ישראל אפרים בר-און מתגורר ברמת-גן, נשוי ואב לשניים. הוא אזרח כבוד של העיר קרקראדה בהולנד.