stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טל ירושלמי
תערוכות > תערוכות יחיד

| שנה | שם | מקום | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | תנשב הרוח | בית האמנים תל אביב |  |
| 2008 | הר מנוח | מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד |  |
| 2011 | ציורים חדשים | גלריית קריית טבעון |  |
| 2013 | רוח רוח | גלריית ברבור |  |
| 2017 | חול בעין | גלריית חזי כהן, תל אביב |  |
| 2018 | לא יום לא לילה | בית האמנים בירושלים |  |
| 2020 | קראי בשמי | גלריית מאיה, תל אביב |  |
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

| שנה | שם | מקום | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | ?Would I lie to you, baby | בצלאל האקדמיה לאמנות וגלריה לעיצוב, תל אביב |  |
| 2005 | פנים חדשות | גלריית נגה, תל אביב |  |
| 2005 | Lost in translation | הביאנלה התשיעית באיסטנבול, טורקיה |  |
| 2006 | טובין להצהרה | בטרמינל 1, נמל התעופה בן-גוריון |  |
| 2007 | ארטיק 9 | הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר |  |
| 2007 | תערוכה קבוצתית | גלריה אלון שגב |  |
| 2008 | מצדה ומצבה | גלריית טבי דרזדנר, תל אביב |  |
| 2008 | Neues Sehen | Syker Vorwerk, ברמן, גרמניה |  |
| 2009 | מקסימליזם | מכון אבני |  |
| 2010 | בין לבין | מוזיאון אשדוד לאמנות |  |
| 2010 | פנים אל פנים | בית מיכל |  |
| 2012 | planty | גלריית מנשר |  |
| 2015 | סוס עץ או שורשי הצורה האמנותית | המכללה האקדמית ספיר |  |
| 2015 | חומר, מדע, חטא וגאווה | בית בנימיני |  |
| 2015 | דופק מקומי 2 | בית האמנים תל אביב |  |
| 2016 | מרחק נגיעה | מוזיאון אשדוד לאמנות |  |
| 2016 | טל ירושלמי: סלים ונפילים | מרכז קהילתי לב אביב |  |
| 2016 | ציור, למשל | מוזיאון פתח תקווה לאמנות |  |
| 2016 | מקלות ואבנים | גלריה ברוורמן |  |
| 2017 | DYNAMISM | גלריית אידריס, תל אביב |  |
| 2018 | עד הנגיעה הראשונה | אטילייה שמי |  |
| 2019 | לא גוף, לא אדמה, לא דם, לא ארץ | מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה |  |
| 2020 | תערוכת זוכי פרסי משרד התרבות | מוזיאון אשדוד לאמנות |  |
פרסים ומלגות

מקור:
מלגת קרן ריץ' לשנת 2005.
מלגת עידוד יצירה של אקדמיית בצלאל לשנת 2006
מלגת קרן אמריקה-ישראל לשנת 2006
מלגת אמן-מורה של משרד התרבות לשנים 2007–2008
תמיכת מועצת מפעל הפיס לתרבות ואומנות לשנת 2008.
הערות שוליים

↑  קיר אמן- טל ירושלמי, באתר הוצאת אדם עולם, ‏2016-12-10
↑  תחת משבר הקורונה: קרן רפפורט רוכשת עבודות של 58 אמנים לאוסף מוזיאון תל אביב, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2021-04-18
↑  24 עבודות האמנות שרכשה כנסת ישראל
↑  קורות חייה של טל ירושלמי (ארכיון)
↑  שנקר - ירושלמי טל, באתר www.shenkar.ac.il
↑  BAAD מרכז לאמנות ­ טל ירושלמי (ארכיון)
1 2  מה קורה // טל ירושלמי, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2018-11-30
1 2  טל ירושלמי–ביוגרפיה
↑  לא רק יין זול: דור ההמשך, ה-22.12.2011 – המלצות השבוע של דורית פוקץ' | ערב רב Erev Rav, באתר ערב רב Erev Rav
↑  פברואר | 2013 | Barbur Gallery, באתר barbur.org
↑  טל ירושלמי | חול בעין, באתר חזי כהן גלריית אומנות
↑  קראי בשמי באתר גלריית מאיה
1 2 3  tal yerushalmi artist, tal yerushalmi artist
↑  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים–מהדורה מיוחדת לחגיגות המאה
↑  מידע על תערוכת ארטיק 9
↑  עכבר העיר, מידע על תערוכה בגלריית אלון שגב
↑  עכבר העיר, מידע על התערוכה מקסימליזם
↑  מידע על התערוכה פנים אל פנים
↑  Planty - תערוכה בגלריה מנשר | לוח אירועים יו-בוטיק, באתר www.u-boutique.co.il (ארכיון)
↑  תערוכה - סוס עץ או שורשי הצורה האמנותית | המכללה האקדמית ספיר, באתר www.sapir.ac.il (ארכיון)
↑  רב ערב 20.10.2015 | ערב רב Erev Rav, באתר ערב רב
↑  "דופק מקומי 2", באתר בית האמנים בתל אביב
↑  מרחק נגיעה, באתר City Mouse
↑  בית תמי מרכז קהילתי לב תל אביב, באתר www.facebook.com
↑  ציור, למשל, מוזיאון פתח תקוה לאמנות, באתר www.petachtikvamuseum.com (ארכיון)
↑  טל ירושלמי באתר גלריית אידריס
↑  עד הנגיעה הראשונה - תערוכה קבוצתית חדשה, באתר Archijob, ‏17 במרץ 2018
↑  טל ירושלמי, באתר www.saltarbut.co.il
↑  שמואל סרדינס, בשבת: 78 זוכי פרסי משרד התרבות יציגו את עבודותיהם במוזיאון אשדוד לאמנות, באתר אשדוד נט, ‏15 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299769805171  ISNI: 0000 0000 6697 3068  LCCN: no2009010683  VIAF: 12142849   WorldCat (עם VIAF): 12142849
חצוצרה בואדי (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן חצוצרה בואדי של סמי מיכאל
 בימוי:  לינה וסלבה צ'פלין
 הופק בידי:  ריקי שלח
 תסריט:  עמית ליאור
 עריכה:  ברכה זיסמן
 שחקנים ראשיים:  אלכסנדר סנדרוביץ' ראידה אדון חאולה חאג' דיבסי סלווה נקארה עימאד ג'ברין יצחק נאמן
 מוזיקה:  אביתר בנאי
 צילום:  איציק פורטל
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2002
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  עברית ערבית רוסית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  450,000 דולר
 הכנסות:  26,000 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
חצוצרה בואדי הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2002 בבימוי של לינה וסלבה צ'פלין עם ח'אולה חאג'-דיבסי ואלכסנדר סנדרוביץ' בתפקידים הראשיים .
התסריט נכתב על ידי עמית ליאור והוא מבוסס על הרומן חצוצרה בואדי של סמי מיכאל.
תקציר העלילה

אום הודא (סלווה נקארה) היא ערביה נוצרית הגרה עם בנותיה הודא (ח'אולה חאג'-דיבסי) ומרי (ראידה אדון) וכן עם חמה, סבא אליאס (יצחק נאמן), בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה. בעל הבית הוא אבו נח'לה (אדיב ג'האשן), טיפוס מפוקפק שבנו זוהיר (אליאס עבוד) הוא עבריין המאוהב במרי.
הודא עובדת במשרד נסיעות, היא בת שלושים ועדיין לא התחתנה למגינת לב אמה. היא מעורה בחברה הישראלית ובחברים היהודים העובדים במשרד ואוהבת את שיריו של יהודה עמיחי.
אחותה הצעירה מרי אינה עובדת והיא יוצאת עם זוהיר המוסלמי שמתייחס אילה בגסות ומכניס אותה להריון. אום הודה מתנגדת לזוהיר בגלל התנהגותו ובעיקר מפני שהוא מוסלמי. כדי לרצות את המשפחה, מוציא אבו נח'לה סטודנטים רועשים מהקומה העליונה ומכניס במקומם סטודנט יהודי שקט.
הסטודנט הוא אלכס (אלכסנדר סנדרוביץ'), עולה חדש מברית המועצות, נמוך קומה וממושקף. הוא לומד בטכניון ולהנאתו מחצצר כשצלילי החצוצרה נשמעים בכל השכונה. כאשר זוהיר מנסה לפרוץ לדירה, מתעמת איתו אלכס ונפצע ואבו נח'לה מפצה אותו. זה מעלה את ערכו של אלכס בעיני הודא והם מתחילים להתראות כשהיא מלמדת אותו את שירי עמיחי. היא מתאהבת בו אף על פי שהוא נמוך, קצר ראייה ומכוער אבל הוא מראה לה יחס חם שהמחזרים הערביים הקודמים לא הראו לה.
מרי נאלצת להתחתן מהר עם וואחיד הנוצרי אף על פי שאינה אוהבת אותו, כדי להסתיר את הריונה מזוהיר.
הודא ואחותה נוסעים עם אלכס וואחיד לאילת באישור המשפחה ושני הזוגות מתייחדים במלון.
אלכס מביא את הודא להוריו הנמצאים במעון קליטה ואימו (פירה קנטור) מקבלת אותם בקרירות.
אלכס והודה מחליטים להתחתן והודא מכינה את שמלת הכלה, אולם לפתע אלכס נקרא למילואים ונהרג. הודא נושאת בבטנה את העובר המשותף שלהם ומקווה שלא ישתתף במלחמה.
פרסים

הסרט זכה בפרס הסרט הטוב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה.
אלכסנדר סנדרוביץ זכה במקום הראשון כשחקן ראשי בפסטיבל הסרטים בז'נבה.
בפסטיבל לודרדייל 2002 זכו שלושה שחקנים: השחקן הראשי - אלכסנדר סנדרוביץ; השחקנית הראשית - חאוולה חאג'-דבסי; שחקנית המשנה - ראידה אדון.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
חאולה חאג' דיבסי: הודא
אלכסנדר סנדרוביץ': אלכס
ראידה אדון: מרי
סלווה נקארה: אום הודה
עימד ג'ברין: וואחיד
יצחק נאמן: סבא אליאס
אליאס עבוד: זוהיר
אדיב ג'האשן: אבו נח'לה
פירה קנטור: אמא של אלכס
ולדימיר פורטנוב: אבא של אלכס
לואיז אשר: אמא של וואחיד
דנה פרנס: שירלי
ג'וליה מסלאווי: ג'מילה
הערות שוליים

↑  חצוצרה בואדי באתר אישים
↑  גואל פינטו, פרס לסרט "חצוצרה בוואדי" עם נעילת פסטיבל חיפה, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2001
שמואל אהרן מילר

הרב שמואל אהרן מילר (מיללער) (תרכ"ט, 1869 - תש"ב, 1942), היה רב ביעדליטש ורב קהילת לאבאווא בגליציה במשך שלושים שנה, ופוסק הלכה בולט בחסידות צאנז ומונקץ'. מחבר מאמרים רבים שכונסו לספר "אבני אש". נספה בשואה.
ביוגרפיה

שמואל אהרן נולד לר' נפתלי מילר, מו"ץ בעיר גורליץ, במשפחה של חסידי צאנז.
למד בישיבתו של רבי שלמה הלברשטאם מבאבוב.
בהיותו בן שמונה עשרה התמנה לרב ביעדליטש למשך מספר שנים. החל מתרע"ב כיהן כרבה של לאבאווא, הקים בה ישיבה ועמד בראשה. תקופה מסוימת היה במקביל גם ר"מ בישיבה בקראקא.
בין תלמידיו: הרב יעקב הלברשטם, אב"ד טשאקאווא.
היה מקושר לכמה אדמו"רים: רבי ברוך מגורליץ, בנו של רבי חיים מצאנז, לרבי שלמה ליב מטיטשין בקראקא, ובפרט לרבי חיים אלעזר שפירא ממונקץ', בעל "מנחת אלעזר".
קהילתו בלאבאווא מנתה כמה עשרות משפחות שומרות מצוות, אך השפעתו הייתה על כלל המחוז. השפיע על בעלי עסקים בעיר הנופש קריניצה זדרוי לסגור את עסקיהם בשבת.
בשנת תרפ"ה ואחריה שקל לעלות לארץ ישראל, "שכלתה נפשי להיות עמכם בצוותא חדא בארץ ישראל, וכבר כתבתי לוורשא להשתדל בזה...". לאחר פטירתו של הרב יוסף חיים זוננפלד (תרצ"ב) הציע הרבי ממונקץ' שהרב שמואל אהרן מילר יעלה לארץ ויכהן בתור אחד מדייני העדה החרדית בירושלים; אולם הדבר לא יצא לפועל.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה ברח מלאבאווא לצאנז. כעבור שנתיים, בטז-יז אלול תש"ב (1942), הובל עם קהילת צאנז למחנה ההשמדה בלזץ' ושם נספה.
השקפותיו

כאמור היה מקושר לאדמו"רי החסידות. יחד עם זאת, הדגיש שהנהגות החסידות צריכות להיות טפלות ללימוד התורה. במאמר שפרסם בבטאון 'אהל מועד' (איזביצא תרפ"ח, חוברת א-ב) כתב: "וכבר האיר לנו עינינו הגאון האדיר מרן הקדוש בעל דברי חיים ז"ל... שלא לבטוח על דרכי החסידות של מרן קדש הקדשים הבעל שם טוב, כי היה כהוראת שעה על משך מספר השנים הקצוב ולא לדורות עולם, כי הוא טמיר ונעלם, וטובת הנפש לא ייתכן [אלא] רק בתורה ועבודה בהתמדה". להתבטאות זו היה הד בחוגי צאנז וסאטמר.
היה ממתנגדי הציונות, כמקובל בחוגו של האדמו"ר ממונקץ'. עם זאת, סייע בגביית כספים עבור עניי ארץ ישראל, השתדל לרכוש מדי שנה אתרוג לחג הסוכות מארץ ישראל, וכאמור, בשנות ה'תר"פ והלאה שקל באופן מעשי לעלות לארץ.
כתביו

ר' שמואל אהרן התכתב בענייני הלכה עם גדולי דורו, ותשובות אליו מופיעות בכמה שו"תים, בפרט בשו"ת אמרי יושר מאת הרב מאיר אריק.
כתב ספרים רבים שלא נדפסו ואבדו בשואה. ביניהם ידוע על ספר בהלכות עדות (נכתב בהיותו בן שבע עשרה), ספר על הלכות טריפות שכבר קיבל הסכמות לקראת הדפסה, וספר על הלכות כשרות מזון שנגוע בחרקים.
העניק הסכמות לספרים רבים.
מעזבונו הרוחני נותרו בעיקר עשרות מאמרים שפרסם בכתבי עת רבים, והם לוקטו בספר "אבני אש" (בני ברק תשס"ו), שמחזיק למעלה מ-500 עמ'. עוד בספר זה חידושים על חלק מהספר שב שמעתתא, הסכמותיו לספרים, אוסף מכתבים ששרדו, ועוד.
משפחתו

אשתו חוה הייתה בתו של ר' מתתיהו וילדשטיין מלאבאווא.
היו לו שני בנים תלמידי חכמים, ר' יואל ור' בן ציון. בתו שרה חוואלא נישאה לרב אבא וואקס, אב"ד פראשאוויץ ומחבר "שו"ת בית אבא" (נדפס בקרקוב תרפ"ב-תרפ"ד, ושוב בתוך 'אבני אש' ב"ב תשס"ו). בתו רחל לאה נישאה לר' משה יהושע, המכונה "העילוי מטשיטש". כמעט כל צאצאיו נספו בשואה. נכדתו מירל, בתה של שרה, נישאה לרב חיים מאיר אפשטיין מתל אביב.
לקריאה נוספת

אבני אש עמ' טו-עח.
גורליצה - ספר יזכור עמ' 168.
אנציקלופדיה לחכמי גליציה ח"ג עמ' 842 - 849.
הערות שוליים

↑  גורליצה - ספר יזכור, עמ' 168
↑  אבני אש עמ' תלד-תלה
↑  אהל מועד, איזביצא תרפ"ח, חוברת א-ב עמ' יא. וראה שם, הערת העורך בתמיהה על דברי הרב מילר.
↑  אבני אש עמ' תלו
↑  "אודים מאש" עמ' קצו
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שמואל אהרן מילר".
טקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-19

| --- | --- |
 תאריך:  22 בינואר 2021
 מיקום:  מוספילם, מוסקבה
 רשת שידור:  רוסיה-1
 אורך הטקס:  שעתיים ורבע
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  יומן המצור
 מיני-סדרה/סרט טלוויזיה:  טריגר
 הבמאי הטוב ביותר:  אנדריי קונצ'לובסקי
 סרט קצר:  One Mango, Please
 תסריט:  אנדריי זייצב (יומן המצור)
 זכייה במספר הפרסים הרב:  ברית ההצלה (8)
 מספר המועמדויות הרב:  ברית ההצלה (14)
 אתר רשמי
 →18 20← פרס נשר הזהב
 
טקס פרסי נשר הזהב ה־19 עבור הישגים בתחום הקולנוע והטלוויזיה הרוסיים לשנת 2020 התקיים ב־22 בינואר 2021 בביתן הראשון של מתחם קונצרן הסרטים מוספילם. המועמדים הוכרזו ב-28 בדצמבר 2020.
ועדת הפרס בחנה סרטים שהוקרנו ברוסיה מה-1 בנובמבר 2019 עד 31 באוקטובר 2020 וכן סדרות טלוויזיה ששודרו מ-1 בספטמבר 2019 עד 31 באוקטובר 2020. סרטים זרים שהיו מועמדים היו רק כאלה שהוקרנו ברוסיה מ-1 בנובמבר 2019 עד 1 בדצמבר 2020. את מרב המועמדויות קיבל סרט הדרמה ההיסטורית "ברית ההצלה" עם 14 מועמדויות.
פרס מיוחד

הבמאית סבטלנה דרוז'ינינה קיבלה את הפרס המיוחד על תרומה לקולנוע הרוסי. פרס שהוענק לה על ידי סבטלנה חודצ'נקובה וסרגיי גרמש מטעם האקדמיה הרוסית לקולנוע.
סטטיסטיקה > קולנוע

7 פרסים / 14 מועמדויות: ברית ההצלה
3 פרסים / 6 מועמדויות: יומן המצור
1 פרסים / 10 מועמדויות: סטרלצוב
1 פרסים / 5 מועמדויות: חברים יקרים!
1 פרסים / 4 מועמדויות: על הקרח 2
1 פרסים / 1 מועמדויות: מרחב השירה: בוריס סלוצקי / One Mango, Please / בעלת הר הנחושת / קלשניקוב / דוקטור ליגה / 1917
0 / 3 מועמדויות: על הקצה
0 / 2 מועמדויות: פלישה
סטטיסטיקה > טלוויזיה

2 פרסים / 2 מועמדויות: מזנק
1 פרסים / 3 מועמדויות: דיפלומט
1 פרסים / 1 מועמדויות: ספינת אודסה
0 / 3 מועמדויות: תלמידתו של מסינג
ביקורת

דמיטרי קרילוב אמר בהתייחס לטקס כי "זו בושה עבור ולדימיר נאומוב (נשיא האקדמיה הלאומית לפרס נשר הזהב) ואישים בולטים אחרים שבחנו את הזבל הרגעי מניקיטה מיכאלקוב. [פשוט] הבל ההבלים"
זינאידה פרונצ'נקו ביקרה את העובדה שהסרט ברית ההצלה", שספג ביקורות על נאמנות לאירועים ההיסטוריים, היה מועמד ב-14 קטגוריות שונות. כך גם הסרט "סטרלצוב שזכה בפרס עבודת העריכה הטובה ביותר.
הערות שוליים

↑  «Блокадный дневник», «Лёд-2» и «Стрельцов» номинированы на «Золотой орёл»
↑  Лауреатов кинопремии «Золотой орёл» планируют назвать 22 января
↑  Объявлены номинанты на премию «Золотой орёл»
↑  «Холоп» не вошёл в шорт-лист премии «Золотой орел — 2020»
↑  Фильм «Союз спасения» получил 14 номинаций на премию «Золотой орел — 2020»
↑  Bison מבקרי קולנוע צוחקים על מועמדים לנשר הזהב
| פרס נשר הזהב |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024  |  |
| אחר | האקדמיה הלאומית למדעי ואמנויות הקולנוע |  |
להב חצוי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  עמוס קולק
 הופק בידי:  עמוס קולק, רפי רייבנבך
 תסריט:  עמוס קולק
 עריכה:  דוד טור, ויקי חייט
 שחקנים ראשיים:  עמוס קולק פיי דאנאוויי
 מוזיקה:  מירה ספקטור
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל ישראלארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  Castle Hill Productions
 הקרנת בכורה:  1992
 משך הקרנה:  81 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מתח פוליטי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
להב חצוי הוא סרט קולנוע ישראלי-אמריקאי דובר אנגלית משנת 1992 בכתיבתו ובימויו של עמוס קולק, עם עמוס קולק ופיי דאנאוויי בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על עיתונאית אמריקאית שמגיעה לישראל כדי לסקר את החיים בשטחים ומתאהבת בקצין ישראלי שמשרת שם. היא מגיעה עם דעות פרו-פלסטיניות אבל מסתבר לה שהסכסוך מורכב ומסובך ולשני הצדדים יש טענות שיש להתחשב בהן.
הסרט מסקר את הסכסוך הישראלי פלסטיני ומתראיינים בו טדי קולק, אבא אבן, חנאן עשראווי, זיאד אבו זיאד, הרב מאיר כהנא ונעמי אלטרץ, אלמנתו של אלי אלטרץ (שנרצח בפיגוע דקירה ב-21 באוקטובר 1990) בפיגוע בשכונת בקעה. הסרט צולם בירושלים וסיבבתה בקיץ 1990, אך יצא לאקרנים שנתיים אחר כך.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר ועמוס קולק לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר על תפקידו בסרט.
תקציר העלילה

פיי מילאנו (פיי דאנאוויי) היא עיתונאית של ניו יורק הראלד שמגיעה לישראל לשלושה שבועות כדי לסקר את הסכסוך הישראלי פלסטיני. בדרכה לירושלים הוא עוצרת לחייל ישראלי במילואים בשם דייוויד (עמוס קולק). הוא מתחיל לחזר אחריה בדרך מצ'ואיסטית שגורמת לה להורידו מהרכב.
בדרך למערכת העיתון היא נתקלת בהפגנה של פלסטינים במזרח ירושלים, מבחינה בשוטר רודף אחרי נערה ומתכונן להכות אותה אך נסוג בגלל פיי שמצלמת זאת ודואגת שהתמונה תופץ.
פיי נפגשת עם משה (שמואל שילה) מנהל מערכת העיתון בירושלים והוא מגיע אתה לביתו של שאפיק (מכרם ח'ורי), פעיל פלסטיני שבנו נהרג באחת ההפגנות. שאפיק מספר לפיי כי היה מוכן למסור את אבריו של בנו להשתלה אפילו ליהודים אבל אחיינו מוסטפא (מוחמד בכרי) סירב.
בהמשך מגורש שאפיק ללבנון אך מסתנן בחזרה לישראל ונהרג לאחר שמשתפי"ם בגדו בו.
פיי מתארחת בביתו של מוסטפא וצופה באנשי שב"כ מתפרצים לדירה והמפקד (יוסי וירז'נסקי) פוקד עליו להתלוות לחקירה. פיי מצלמת זאת וכותבת כתבה גדולה לעיתון שזוכה לשבחים מהעורך הראשי. הצנזורית הצבאית (ענת עצמון) מזמנת את פיי ושוללת ממנה את תעודת העיתונאי בגלל ששלחה כתבה עוינת ללא אישורה.
פיי פוגשת בדייוויד שהוא סופר והוא מארגן לה פגישה עם דודו טדי קולק. בהמשך מראיינת פיי גם את אבא אבן, חנאן עשראווי, זיאד אבו זיאד, הרב מאיר כהנא ונעמי אלטרץ, שבעלה נדקר למוות על ידי מחבל פלסטיני.
הידידות בין דייוויד לפיי מתהדקת. פיי נוסעת לכפר פלסטיני לצפות בפיצוץ בית של מחבל ופוגשת שם את דייוויד. הוא לוקח אותה לפגישה עם מוסטפא ומשפחתו. מוסטפא מבקש ממנה להעביר מכתב לאדם מסוים היות שהוא לא יכול לצאת מהבית. פיי עושה זו ובעת שהוא פותח את הדלת, יורה בו מוסטפא למוות ותולה את גופתו ברחוב למען יראו מה דינו של משת"פ, לתדהמתה של פיי.
פיי מקבלת ידיעה שבפיצוץ הבית נכווה ילד פלסטיני. היא מגיעה לבית החולים, מצלמת בהיחבא את הילד ושולחת כתבה עוינת לעיתון. כאשר מתברר לה שהילד נכווה ללא קשר לפיצוץ היא מתקשרת לעורך ומבקשת לבטל את הכתבה אבל הוא מסרב כי זה חומר טוב.
פיי מתחילה להבין שהסכסוך אינו חד וחלק וידידותה עם דייוויד מתהדקת. לקראת סוף תפקידה היא נוסעת לטיול בשטחים עם דייוויד ובתו. דייוויד יוצא מהרכב ללוות את בתו לצרכיה ופיי נשארת ברכב כשילדי הכפר סביבה, מנענעים את הרכב. ילד אחד מתכוון לזרוק אבן גדולה. פיי מתאוששת מתדהמתה, שולפת אקדח ומאיימת עליו ובמצב הזה מסתיים הסרט (זאת גם תמונת הפרסומת של הסרט).
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| עמוס קולק | דייוויד |  |
| פיי דאנאוויי | פיי מילאנו | עיתונאי |
| שמואל שילה | משה | עיתונאי |
| מוחמד בכרי | מוסטפא |  |
| מכרם חורי | שאפיק |  |
| ענת עצמון |  | צנזורית צבאית |
| מיכאל שניידר | מקס | עיתונאי |
| יוסי וירז'נסקי |  | איש שב"כ |
| טדי קולק |  | בתפקיד עצמו |
| אבא אבן |  | בתפקיד עצמו |
| חנאן עשראווי |  | בתפקיד עצמה |
| הרב מאיר כהנא |  | בתפקיד עצמו |
| זיאד אבו זיאד |  | בתפקיד עצמו |
| נעמי אלטרץ |  | בתפקיד עצמה |
הערות שוליים

↑  המדור לחיפוש קרובים - פונדק עין כרם, כל העיר, 24 באוגוסט 1990
↑  עירית שמגר, פיי דאנאוויי בארץ ־ "תתאהב" בעמוס קולק, מעריב, 25 ביולי 1990
↑  סרטים חדשים / - להב חצוי - תל־אביב, הקולנוע. ירושלים, אימפריה. גבעתיים, שביט, חדשות, 9 ביולי 1992
↑  יואב בירנברג, המועמדים לפרס, חדשות, 24 בנובמבר 1992
1 2 3  רון גואטה, סרטים חדשים - טדי קולק בתפקיד עצמו, חדשות, 10 ביולי 1992
ללקק ת'תות

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אורי ברבש
 הופק בידי:  יורם גלובוס בועז דוידזון
 תסריט:  בני ברבש
 עריכה:  טובה אשר
 שחקנים ראשיים:  אורי בנאי אקי אבני תומי יואל ששי קשת אלברט אילוז אורי גוטליב יובל כרמי
 מוזיקה:  עובד אפרת
 צילום:  יואב קוש
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  אולפני ג.ג נווה אילן
 הקרנת בכורה:  4 בדצמבר 1992
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  700,000 דולר
 הכנסות:  68,000 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
ללקק ת'תות הוא סרט דרמה מוזיקלי ישראלי משנת 1992 בבימויו של אורי ברבש עם אורי בנאי, אקי אבני ותומי יואל בתפקידים הראשיים. הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר, אך לא זכה.
התסריט נכתב על ידי בני ברבש והמוזיקה על ידי עובד אפרת שגם הלחין את חמשת השירים בסרט למילותיה של חנה גולדברג.
הכוריאוגרפיה בקטעים המוזיקליים היא של דניאלה מיכאלי. שם הסרט נגזר מהשיר "ללקק לך את התות" המבוצע בו.
תקציר העלילה

בועז (אורי בנאי) הוא נער ממשפחה קשת יום מדרום תל אביב העובד למחייתו במאפייה. הוא אוהב לשיר ולנגן בגיטרה. לפני גיוסו עורכים לו עובדי המאפייה מסיבה ומעניקים לו גיטרה חדשה.
בועז הולך לבחינות כניסה ללהקה צבאית. מפקד הלהקה הוא אלכס (ששי קשת). לפניו נכנס לבחינה תמיר (אקי אבני), ממשפחה עשירה בצפון תל אביב ומתקבל מיד. בין בועז הדרומי לתמיר הצפוני קיימת יריבות ממושכת. שנה לפני כן, במהלך תחרות לגילוי כישרונות צעירים, ניצח בועז את תמיר ולקח את הפרס. תמיר מתנה את קבלתו ללהקה לאי קבלתו של בועז וכשבועז נכנס לבחינה הוא מוצא משם על ידי אלכס עוד לפני שהתחיל לשיר. גם חברתו של תמיר, שלי, (תומי יואל) מתקבלת ללהקה.
בועז הממורמר משתולל במקום ונידון ל-35 ימי מחבוש. שלי מרגישה שנעשה לו עוול, מבקרת אותו בבית הסוהר, מעודדת אותו ושומרת למענו את הגיטרה שלו.
לאחר השחרור מבית הסוהר מתחיל בועז בטירונות של כושר לקוי בפיקודו של סמל עטרי (יובל כרמי) הממרר את חיי הטירונים בכלל ואת בועז וחברו גולדמן (אורי גוטליב) בפרט. הוא מתעב את בועז מפני שנשלח מלהקה צבאית של "בטלנים".
בועז מחבר שיר בשם "אני בא אלייך" שמוצא חן באוזני גולדמן. גולדמן רושם את תווי השיר ומילותיו ושולח אותם בעילום שם ללהקה. עטרי מעליב את גולדמן על היותו הומוסקסואל וגורם לו לניסיון התאבדות עם פציעה קשה. בועז מתעמת פיזית עם עטרי ולבסוף נשלח לאפסנאות של הלהקה בפיקודו של אלברט (אלברט אילוז). הוא נפגש לעיתים עם שלי למורת רוחו של תמיר שאוסר עליו להתראות עם חברתו והם חובטים אחד בשני.
החבר'ה באפסנאות יוצרים "להקה תחתית" ומבצעים שירים שכתב בועז.
מפקד הלהקה, אלכס, מקבל את שירו של בועז ומחליט שהלהקה תבצע אותו בטלוויזיה. לשאלת מנחה הטלוויזיה (מני פאר) מי כתב את השיר אומר תמיר שזה הוא כדי להעלות את הערכתה של שלי שמפקפקת בזה.
גולדמן שצופה בתוכנית ממיטתו בבית החולים, מטלפן לאביו, עו"ד גולדמן (שמחה זיו) ומספר לו את האמת. אביו מגיע לחזרות הלהקה ומעדכן את אלכס כי בועז הוא מחבר השיר וזכויות היוצרים שייכות לו.
לבסוף מבצעת הלהקה עם להקת התחתית את שירו של בועז "אני בא אלייך" בפני קהל עצום כשבועז שר סולו עם שלי ושניהם מתחבקים למורת רוחו של תמיר.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אורי בנאי: בועז
אקי אבני: תמיר
תומי יואל: שלי
ששי קשת: אלכס, מפקד הלהקה
אלברט אילוז: אלברט
אורי גוטליב: גולדמן
יובל כרמי: סמל עטרי
עודד מנשה: זמר בלהקה
יחזקאל לזרוב: זמר בלהקה
שמחה זיו: עו"ד גולדמן
הערות שוליים

↑  רן בן נון, מועמדים לאוסקר הישראלי, חדשות, 17 באוגוסט 1993
לילה בגומחה

| --- | --- |

כרזת הסרט (המקורית)
 מבוסס על:  ילדים מספרים על עצמם מאת חיים ולדר
 בימוי:  מוטי גל, שוקי בן פורת פאולינה לווינשטיין (בימוי שחקנים)
 הופק בידי:  מוטי גל, שוקי בן פורת גידי דר (מפיק בפועל)
 תסריט:  פאולינה לווינשטיין, שוקי בן פורת
 עריכה:  ערן קרקו, דרור בכר, אולפני סקאלה
 מוזיקה:  טדי לסרי (צר') - Hassid Groove (פתיח)
 צילום:  רוני כלדרון (צלם ראשי) רוני כצלנסון
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  פרי עץ הדעת
 חברה מפיצה:  גרינטק
 שיטת הפצה:  CD, DVD
 הקרנת בכורה:  1999
 משך הקרנה:  כ-40 דק' (אורך מלא)
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דרמה
 הכנסות:  כ-1 מיליון ₪ (נכון ל-2002)
 פרסים:  פסטיבל "עץ החיים" לתרבות יהודית (סינמטק תל אביב)
 סרטים בסדרה:  לילה בגומחה דג מלוח שדה מוקשים (2 חלקים) הנבל הכחול (2 חלקים)
לילה בגומחה הוא סרט דרמה מסוגת קולנוע חרדי משנת 1999 בהפקת מוטי גל ושוקי בן פורת, המבוסס על סיפור בעל אותו השם מתוך "ילדים מספרים על עצמם". הסרט זכה להצלחה ונחשב כסרט קאלט חרדי.
תקציר עלילה

שני אחים יוצאים למסע בעקבות אביהם, שנמלט מישראל אל ארצות הברית עקב חובות כבדים.
שחקנים

אהוד אטון (עמנואל)
דוד אטון (אליהו)
שוקי בן פורת (אבא)
יוסי ברק (שלמה בר שלום)
מיכאל וייגל (קבצן)
גידי זר (חנווני)
נתן אודנהיימר (שלמה)
חן מגן (צבי)
אור פינטו (יוסי)
שי בן חמו (חיים)
יקי חסון (שוטר)
מנחם טוקר (שדרן רדיו)
נועם עינברי (עיתונאי)
משה פרי (עיתונאי)
רונן שם טוב (עיתונאי)
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | מדינה | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | פסטיבל "עץ החיים" לתרבות יהודית (סינמטק תל אביב) | תל אביב, ישראל | - | - |
הערות שוליים

↑  שרי מקובר, הוליווד כשרה למהדרין, באתר nrg‏, 25 בינואר 2002
↑  דניאל שירין, היוצרים של הקולנוע החרדי הנשכח, נזכרים בלהיטים הגדולים, באתר מקור ראשון
↑  מבוסס על תקציר העלילה שהופיע על גבי עטיפת הסרט
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כרזת הסרט (מהדורת ה-DVD בעיצוב שונה)
זעקת הנפטר

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  החוש השישי
 בימוי:  אריאל כהן
 הופק בידי:  ניסים ורטה ערן איבגי (ניהול הפקה)
 תסריט:  ניסים ורטה
 עריכה:  שאול חיון
 שחקנים ראשיים:  ניסים ורטה, אבי הורוביץ
 מוזיקה:  יהודה קונסמן (מוזיקה מקורית) איתי עמרן (שיר נושא, סיום - "נשמת כל חי")
 צילום:  רון ברברסקי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  גרינטק
 שיטת הפצה:  CD, DVD, סטרימינג
 הקרנת בכורה:  2004
 משך הקרנה:  כ-51 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  אימה, דרמה, מסתורין, מיסטי, קולנוע חרדי
 תקציב:  כ-10,000 דולר
זעקת הנפטר (באנגלית: "Cry Of The Dead") הוא סרט אימה ודרמה ישראלי, מסוגת קולנוע חרדי שיצר ניסים ורטה בשנת 2004, הנחשב לסרט האימה החרדי הראשון.
עלילה

ניסים, סופר סת"ם ותלמיד כולל המתאכזר לחבריו, מוצא עצמו רדוף על ידי רוח רפאים לאחר מותו הטראגי של אחד מחבריו לספסל הלימודים. לבסוף, מגלה שהוא עצמו מת וחברו חי, ונשמתו מתגלגלת בעולם מאז מותו בעקבות חטאיו בבין אדם לחבירו.
רקע והפקה

הסרט מבוסס על המותחן האמריקאי "החוש השישי" שיצא בשנת 1999. אמנם, אין דמיון ממשי בין שני הסרטים. העלילה הייתה חריגה במושגים החרדיים ועל הדיסק נכתב "מומלץ מגיל 14 בלבד".
את הסרט כתב והפיק ניסים ורטה שאף שיחק בו בתפקיד ראשי, ובוים על ידי אריאל כהן.
יהי רצון מלפניך מלך רחום וחנון ארך אפיים ורב חסד שלא יארע חס ושלום דבר תקלה על ידי (ניסים ורטה)
בהתייחס לתקציב הדל אמר ורטה בראיון לחדשות ערוץ 2: "הסרט הזה נעשה בעשרת אלפים דולר, תן לשפילברג תקציב כזה הוא לא מוציא סרט כזה".
לא עוד סרטים על ייצור שופר וכיבוד אב ואם, את העולם החרדי משגעים בימים אלה סרטי האימה. "זעקת הנפטר" של נסים ורטה, המבוסס על הלהיט ההוליוודי "החוש השישי", כבש את שוק הקולנוע החרדי בסערה, ושבר את שיאי המכירות.
הסרט נחל הצלחה בקופות ועל כך תכנן להרחיב את ז'אנר סרטי האימה במגזר ואמר: "יש לי חזון של תעשייה שלמה של סרטי אימה לחרדים". ב-2005 התחיל לעבוד על יצירת שני סרטי אימה נוספים: "עולם התוהו" (2005) – שבאופן יחסי לקודמו, לא נחל הצלחה משמעותית ו-"תרפים" שלא יצא לאור.
אם כבר חשבתם שראיתם הכל אז יש לכם טעות חמורה. ניסים ורטה לא מסתפק בקומדיות ובדרמות המשפחתיות שבהם השתתף עד עתה, אלא מחליט לשבור את הכלים. ואכן לא רק הכלים נשברים כאן אלא גם הכללים, כמו הכלל הבסיסי שמי שמת - נקבר ונחתם, עד להודעה חדשה, או יותר נכון עד לתחיית המתים.