stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המועצה העולמית לתיירות מקיימת
מטרת הארגון

מטרתו העיקרית של הארגון היא להגדיל את הידע והנוהגים בתיירות בת קיימא בקרב גורמים פרטיים וציבוריים. על מנת להשיג מטרה זו, הוגדרו כמה יעדים: פיתוח תקנים בינלאומיים, ביצוע ושיפור קיימות זו ביעדים, קידום גישה לשוק, הגדלת הידע ושיטות העבודה המומלצות ועזרה באימות תקני הקיימות. ה-GSTC מגדיר תיירות בת קיימא בכללותה, באמצעות ארבעה סעיפים: השפעות סביבתיות, אחריות חברתית, כדאיות כלכלית ותרבותית של קהילות היעד התיירותי וניהול תוכנית קיימות.
היסטוריה

בשנת 2008 פרסמה השותפות למען קריטריוני התיירות העולמית בר קיימא את הקריטריונים למלונות ולמפעילי תיירות. בשנת 2010, ארגון זה והמועצה למנהלות תיירות בת קיימא התמזגו ויצרו את המועצה העולמית לתיירות מקיימת (GSTC). החברים המייסדים כוללים את ארגון התיירות העולמי של האו"ם (UNWTO) , התוכנית הסביבתית של האו"ם (UNEP) , הארגון הלא ממשלתי Rainforest Alliance וקרן האומות המאוחדות (United Nations Foundation).
הערות שוליים

↑  "GSTC - Promoting Sustainable Travel, Criteria and Certification - GSTCouncil.org". www.gstcouncil.org. נבדק ב-2016-01-26.
↑  "Launch of the Global Sustainable Tourism Criteria | Sustainable Development of Tourism". sdt.unwto.org. נבדק ב-2016-01-27.
↑  Lau, Mélusine. "GSTC, pour Global Sustainable Tourism Council (en français, le Conseil mondial du tourisme durable)". www.voyageons-autrement.com (בצרפתית). נבדק ב-2016-01-27.
↑  Brown, David. "Critères mondiaux de référence pour le tourisme durable (francais) - GSTCouncil.org". www.gstcouncil.org. נבדק ב-2016-01-27.
↑  Moses, Jimena. "Criteria for Destinations - GSTCouncil.org". www.gstcouncil.org. נבדק ב-2016-01-26.
↑  Andzenge, Greta. "Criteria for Hotels & Tour Operators - GSTCouncil.org". www.gstcouncil.org. נבדק ב-2016-01-26.
↑  Hocking, Tim. "Integrity Program - GSTCouncil.org". www.gstcouncil.org. נבדק ב-2016-01-26.
↑  "Community of UNWTO Affiliate Members | Committed to Tourism, Travel and the Millennium Development Goals". affiliatemembers.unwto.org. נבדק ב-2016-01-26.
↑  "resource-efficiency > Policy > SCP Policies and the 10YFP > Marrakech Process > Task Forces > Sustainable Tourism". www.unep.org. נבדק ב-2016-01-26.
וילהלם המרסהיי

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1895
 לידה:  15 במאי 1864 קופנהגן, דנמרק 
 פטירה:  13 בפברואר 1916 (בגיל 51) קופנהגן, דנמרק 
 מקום קבורה:  Vestre Cemetery 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, ציור 
 הושפע על ידי:  Frederik Rohde, Carl F. Andersen, פ.ס. קרוייה, Holger Grønvold, וילהלם קיהן, פ. ס. קרויר 
 יצירות ידועות:  Interior with Woman at Piano, Strandgade 30, Portræt af Ida Ilsted, senere kunstnerens hustru, Ida Hammershøi, the Artist's Wife, with a Teacup, Amalienborg Square, Copenhagen, Interior with Young Woman Seen from the Back, Dust Motes Dancing in Sunbeams, Rest, Five Portraits, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  Ida Ilsted (15 בספטמבר 1891–ערך בלתי־ידוע) 
 
וילהלם המרסהיי (בדנית: Vilhelm Hammershøi; ‏15 במאי 1864 – 13 בפברואר 1916) היה צייר דני הידוע בציוריו הפואטיים; מהאמנים הידועים ביותר בסקנדינביה.
ביוגרפיה

המרסהיי נולד בשנת 1864 בקופנהגן, דנמרק. בנו של סוחר אמיד, כריסטיאן המרסהיי ואשתו פרדריקה (לבית רנטזמן), המרסהיי למד רישום מגיל שמונה עם נילס כריסטיאן קירקגור והולגר גרונוולד, וציור עם וילהלם קין. הוא המשיך את לימודיו עם פרדריק ורמהרן באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות.
מ-1883 ועד 1885 למד עם פדר סברין קרויר בבית הספר ללימודים עצמאיים, ולאחר מכן הציג בתערוכת האביב בשרלוטנבורג בשנת 1885 את ציורו 'דיוקן של נערה צעירה', ציור אותו פייר-אוגוסט רנואר העריץ. המרסהיי נישא לאידה אילסטד בשנת 1891.
המרסהיי עבד בעיקר בעיר הולדתו, שם צייר פורטרטים, אדריכלות ופְּנים. הוא נהג לנסוע אל הכפרים הסמוכים, שם צייר גבעות, עצים, בתי חווה ונופים אחרים. הוא מפורסם ביותר עבור ציורי הפְּנים שלו, אשר רבים מהם צייר בקופנהגן. הוא סייר באופן נרחב באירופה ומצא את מראות לונדון מתאימים במיוחד לציוריו.
ביוני 2012, ציורו של המרסהיי 'אידה קוראת מכתב' נמכר במכירה פומבית בלונדון תמורת 1,721,250 ליש"ט, שיא עבור יצירה אמנותית דנית.
התערוכה העולמית של פריז (1900)

| --- | --- |

 פרטים
 מקום תצוגה:  צרפת 
 קואורדינטות:  48°51′23″N 2°17′51″E﻿ / ﻿48.856388888889°N 2.2975°E﻿ / 48.856388888889; 2.2975
 שנה:  1900
 he
 
מראה של שטח התצוגה: משמאל גלריית המכונות, בקצהו הרחוק - הגלגל הענק ובמרכז - מגדל אייפל שהוקם עבור התערוכה העולמית 11 שנים קודם לכן
שער הכניסה לתערוכה
כרזה לקטעי סרטים מדברים
התערוכה העולמית (בצרפתית: Exposition Universelle) שהתקיימה בפריז בין 15 באפריל ל-12 בנובמבר 1900 הייתה התערוכה העולמית שנועדה לסכם את המאה ה-19 ולחגוג את פתיחת המאה ה-20, במרכז תקופת ה"בל אפוק" (וה"Fin de siècle") ובהשראתה. עם כ-50 מיליון מבקרים היא הייתה התערוכה העולמית הגדולה ביותר עד זמנה. האולימפיאדה השנייה בעת החדשה התקיימה בפריז בד בבד עם התערוכה.
התערוכה

שטח התערוכה השתרע על פני 1,120 דונם, בעיקר באזור שאן דה מארס ולאורך שתי גדות הסן.
כמה מן המבנים המפוארים והמרכזיים ביותר בפריז הוקמו עבור התערוכה, בהם תחנות הרכבת גאר דה ליון וגאר ד'אורסה (כיום מוזיאון ד'אורסה), גשר אלכסנדר השלישי, הגראן פאלה והפטי פאלה. גם הקו הראשון של הרכבת התחתית של פריז הוקם במיוחד עבור תערוכה זו. עבור התערוכה הוקם גם גלגל ענק, הגדול ביותר באירופה, כמסורת שהתקבעה מאז התערוכה העולמית של שיקגו (1893).
בין החידושים שהוצגו בתערוכה ניתן למנות סרטים קצרים בני כדקה של קטעי אופרה ותיאטרון (בהשתתפות גדולת שחקניות התקופה, שרה ברנאר) הכוללים קול ותמונה, הוצג לראשונה דרגנוע (מדרגות נעות), מנוע דיזל מופעל בשמן צמחי (ביו דיזל), הטלסקופ שובר-אור הגדול בעולם, בעל גודל עדשה של "40 (1.02 מטר) וסינאורמה, הקרנת סרטים מסביב לצופה. פרדיננד פורשה הציג את ה"לוהנר-פורשה היברידי מעורב", כרכרה בעלת מנוע בעירה פנימית שהניע מנועים חשמליים שהוצמדו לגלגלים אשר הגיע למהירות של 56 קמ"ש. מבחינה אמנותית ואדריכלית שלט בתערוכה סגנון האר נובו.
האופניים השוודיות החדשניות לתקופה Svea Velocipede זכו במדליית הכסף.
ב"תצוגה הכושית" (Exposé nègre) הוצגו תמונות מחיי האפרו-אמריקאים בניגוד בולט לגן החיות האנושי של "הכפר הכושי" של תערוכת 1889.
במסגרת התערוכה התקיימו במהלך אוגוסט הקונגרס הבינלאומי הראשון לפילוסופיה והכינוס השני של הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים (במסגרתו הוצגו 23 הבעיות של הילברט).
לפי מסורת שהשתרשה בתערוכות העולמיות הוענקו במסגרת התערוכה פרסים רבים. מדליית זהב ליצירת אמנות הוענקה לציור "פילוסופיה" של גוסטב קלימט וועדה להנדסה אזרחית בראשה עמד גוסטב אייפל העניקה מדליית זהב לגשר הרכבת הטרנס-סיבירית בקרסנויארסק.
ולדמר הצעיר

מותו של ולדמר הצעיר, ציור של האומן הדני, כריסטיאן אמיל אנדרסן - 1843
ולדמר הצעיר (בדנית: Valdemar den Unge; ‏1209 בערך – 28 בנובמבר 1231) היה מלך דנמרק מ-1218 ועד מותו.
ביוגרפיה

ולדמר היה בנו הבכור והמלך השותף של ולדמר השני, מלך דנמרק ושל אשתו הראשונה, דגמר מבוהמיה. הוא מת על פני אביו ולפיכך מעולם לא היה שליט יחיד. לעיתים הוא מאוזכר בשם "ולדמר השלישי", למשל, בכתובת שעל קברו רשום בלטינית, Waldemarus Tertius Rex Daniae, Filius Waldemari Secundi (ולדמר השלישי, מלך דנמרק, בנו של ולדמר השני). למרות ששם זה מתייחס בדרך כלל לולדמר משלזוויג שמלך על דנמרק יותר מאוחר.
ראשית חייו

ולדמר היה ילדו הבכור של אביו מנישואיו הראשונים. אמו, המלכה דגמר מתה בלידתה ב-1212 והניחה אחריה את בעלה האלמן עם ילד קטן. המלכה דגמר הייתה אהודה מאוד על עמה עקב אדיקותה הדתית וטוב הלב שהפגינה כלפי האנשים הפשוטים.
המלך ולדמר נישא שנית שנתיים מאוחר יותר לברנגריה מפורטוגל. מנישואין אלו נולדו לוולדמר הצעיר שלושה אחים למחצה ואחות אחת למחצה: סופי, אריק, אבל וכריסטופר. אמו החורגת החדשה, אישה יפהפייה ויהירה, הייתה בלתי אהודה על העם הדני וזכתה לרחשי בוז מצדו. היא הייתה ניגוד גמור לאמו המנוחה של ולדמר הצעיר. כאשר מתה ברנגריה גם היא בלידתה ב-1221, לא נישא המלך ולדמר השני שוב.
מלך שותף

בפגישה של האצולה הדנית, שאורגנה על ידי ולדמר השני ב-1215, באי סמסו, הוסכם פה אחד שוולדמר הצעיר יישבע אמונים ומיד לאחר מכן הוא נבחר להיות מלך שותף של דנמרק. היה זה נוהג שיושם במקור על ידי שושלת בית קאפה הצרפתית ומאוחר יותר על ידי בתי מלוכה רבים באירופה. דוכסות שלזוויג של ולדמר הועברה לאחיו הצעיר אריק.
במהלך חגיגה גדולה שנערכה בשלזוויג בקיץ 1218, בנוכחות 15 בישופים ו-3 דוכסים, נמשח ולדמר הצעיר והוכתר כמלך דנמרק. הוא הצטרף לאביו למסע ציד חסר מזל באי ליו ב-1223, שם שניהם נלקחו בשבי על ידי היינריך הראשון משוורין ונכלאו עד לחג הפסחא של 1226. הרוזן היינריך דרש שדנמרק תשיב את האדמות שהיא כבשה מהולשטיין 20 שנה קודם לכן ותהפוך להיות ממלכה וסאלית של האימפריה הרומית הקדושה, בתמורה לשחרורם. שליחים שנשלחו מדנמרק סירבו לתנאים אלו ודנמרק הכריזה מלחמה. כאשר היו שני המלכים בשבי, רוב הטריטוריות הגרמניות התנתקו מדנמרק. הצבאות הדנים נשלחו כדי להחזירם למרותה של דנמרק. המלחמה הסתיימה בתבוסה של הכוחות הדנים ב-1225. כדי להבטיח את שחרורם, נאלץ ולדמר השני להכיר בהתנתקותן של הטריטוריות הגרמניות, לשלם קנס של 44,000 מארקים של כסף ולחתום על הבטחה שהוא לא יחפש לנקום ברוזן היינריך וישלח את בנו אריק לשבי במקומם.
ב-24 ביוני 1229 נשא ולדמר הצעיר לאישה את אלנור מפורטוגל, בתו של אפונסו השני, מלך פורטוגל. השידוך הוסדר על ידי הבישוף גונר מוויבורג שאותו אהב הזוג הצעיר כמו אביהם. הם היו נשואים במשך שנתיים שלאחריהן מתה המלכה אלנור בלידתה. התינוק מת זמן קצר לאחר מכן.
מותו

ב-28 בנובמבר 1231, נורה ולדמר הצעיר בשוגג במהלך מסע ציד. הוא מת באותו יום. ולדמר זכה לתשבחות על מתינותו וטוב ליבו על פי כל הסובבים אותו והיה אהוד על הכל. קינה שחוברה על ידי אנשי הדת כאשר הוא ואביו נשבו, מהללת ומשבחת אותו. לאחר מותו ירד על הממלכה אבל כבד. הוא נקבר בכנסיית סנט בנדט ברינגסטד, לצדה של אשתו, המלכה אלנור. אביו הכתיר את אחיו הצעיר אריק כמלך שותף במקום ולדמר. ולדמר השני מת עשר שנים מאוחר יותר ואחריו מלך בנו אריק.
הפיקוד הארקטי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 שיוך:  כוחות ההגנה של דנמרק
 בסיס האם:  נוק, גרינלנד
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  31 באוקטובר 2012 – הווה (11 שנים)
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  Martin la Cour-Andersen 
 
הפיקוד הארקטי (בדנית: Arktisk Kommando) הוא פיקוד של כוחות ההגנה הדניים האחראי על אכיפת הריבונות הדנית בתחומי גרינלנד ואיי פארו.
היסטוריה

הפיקוד הוקם ב-31 באוקטובר 2012 כאיחוד של שני פיקודים נפרדים: פיקוד גרינלנד ופיקוד איי פארו. לפיקוד ישנן שתי מפקדות. אחת בנוק שבגרינלנד, והשנייה בטורסהאבן שבאיי פארו.
הפיקוד כולל חיילים משלוש הזרועות של כוחות ההגנה, וכן עובדים אזרחיים. משימות הפיקוד הן בעיקרן הגנה צבאית, אך גם ממלא גם משימות אזרחיות כמו חילוץ והצלה, ופיקוח על הדיג. הפיקוד כולל גם את סיירת מזחלות הכלבים סיריוס האמונה על אכיפת הריבונות הדנית בשממה הגרינלנדית.
וילהלם הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

| --- | --- |
 לידה:  1270 
 פטירה:  30 בספטמבר 1292 (בגיל 22 בערך) בראונשווייג, נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל 
 מקום קבורה:  קתדרלת בראונשווייג 
 בן או בת זוג:  אליזבת מהסן (1290–?) 
 
וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בערך 1270 - 30 בספטמבר 1292), היה דוכס בראונשווייג-לינבורג, אשר שלט לזמן קצר בחלק מהדוכסות.
ביוגרפיה

וילהלם היה בנו השלישי של אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג. עם מותו של אלברכט ב-1279, שלושת האחים הגדולים ירשו אותו, אך הועמדו תחת אפוטרופסותו של קונרד, הנסיך-בישוף של ורדן. לאחר שהגיעו לבגרות, הם חילקו את השטח ביניהם בשנת 1291: וילהלם קיבל את החלק הצפוני של מדינת אביהם, כולל בראונשווייג, שונינגן, הרצבורג, סיסן וקונגסלוטטר. האחים לא הסכימו לגבי השליטה בעיר בראונשווייג.
שנה לאחר מכן, וילהלם מת, ואחיו חילקו את הטריטוריה שלו בין שניהם.
משפחתו

וילהלם התחתן עם אליזבת מהסן, בתו של היינריך הראשון, רוזן הסן, אך לא היו להם ילדים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136198503  VIAF: 80584709   WorldCat (עם VIAF): 80584709
התערוכה העולמית של פריז (1855)

| --- | --- |

 פרטים
 מבקרים:  5,162,330
 מקום תצוגה:  פריז, צרפת
 קואורדינטות:  48°52′00″N 2°18′47″E﻿ / ﻿48.86666667°N 2.31305556°E﻿ / 48.86666667; 2.31305556
 תאריך פתיחה:  15 במאי 1855 
 תאריך סגירה:  15 בנובמבר 1855 
 שנה:  1855
  (למפת פריז מוגדלת) ארמון התעשייה(למפת פריז רגילה) ארמון התעשייה
 
פתיחת התערוכה בארמון התעשייה במעמד נפוליאון השלישי
ארמון התעשייה
התערוכה העולמית של פריז (בצרפתית: Exposition Universelle או, רשמית: Exposition Universelle des produits de l'Agriculture, de l'Industrie et des Beaux-Arts de Paris 1855, "התערוכה העולמית למוצרי חקלאות, תעשייה ואמנות יפה של פריז 1855") הייתה התערוכה העולמית הראשונה שנערכה בפריז והשנייה בעולם, לאחר "התערוכה הגדולה" שנערכה בלונדון ב-1851 והיוותה לה מודל. התערוכה התקיימה לאורך שדרות שאנז אליזה בין ה-15 במאי ל-15 בנובמבר 1855 וביקרו בה למעלה מ-5 מיליון איש. השריד הפיזי היחיד למבנים שאכלסו אותה הוא Théâtre du Rond-Point בפינת שאנז אליזה ושדרות פרנקלין דלאנו רוזוולט. מוזיאון הגרנד פלה הממוקם בין נהר הסן לשדרות, הוקם על חורבותיו של המבנה המרכזי של התערוכה, "ארמון התעשייה" (Palais de l'Industrie).
היסטוריה

הקיסר נפוליאון השלישי ביקש להוכיח לעולם שהאימפריה הצרפתית אינה נופלת מן האימפריה הבריטית. וכך, כפי שלונדון ארגנה את התערוכה הגדולה, יכולה גם פריז לארח תערוכה גדולה לא פחות. התערוכה אירחה ביתנים מ-27 מדינות וקולוניות צרפתיות באפריקה ובאוקיינוס השקט. המבנה המרכזי והגדול ביותר היה "ארמון התעשייה" (Palais de l'Industrie) הענק (260 מטרים ארכו ו-105 רוחבו) ששיכן מכונות והמצאות תעשייתיות במבנה דמוי "ארמון הבדולח" שכיכב בתערוכה הגדולה בלונדון. המבנה לא הושלם למעשה לחלוטין עם פתיחת התערוכה והאוורור שבו היה לקוי, כך הקהל הרב שנהר אליו סבל מחום רב.
ביתן האמנויות היפות הוקם ב-Avenue Montaigne, בין נהר הסן לשדרות שאנז אליזה והוצגו בו בין היתר מיצירותיהם של ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר, אז'ן דלקרואה, ויליאם הולמן האנט וג'ון אוורט מיליי.
לקראת פתיחת התערוכה נבנה גשר האינווליד.
בין ה-20 ל-22 באוגוסט ערכה המלכה ויקטוריה ביקור בתערוכה.
הערות שוליים

↑  The Paris Exposition Universelle of 1855 by Arthur Chandler, Reproduced from World's Fair magazine, Volume VI, Number 2, Copyright 1986, World's Fair, Inc
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5067097-9  SNAC: w6cv8kzg
וזרח השמש

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ארנסט המינגוויי שפורסם בשנת
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן מודרניסטי
 מקום התרחשות:  פריז, פמפלונה 
 הוצאה
 הוצאה:  צ'ארלס סקריבנר ובניו 
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  1926
 מספר עמודים:  הוצאה ראשונה - 208 הוצאה שנייה - 283
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאה ראשונה - עם עובד הוצאה שנייה - הוצאת ידיעות אחרונות
 תאריך:  הוצאה ראשונה - 1962 הוצאה שנייה - 2006
 תרגום:  הוצאה ראשונה - וירה ישראלית הוצאה שנייה - יואב כ"ץ
 פרסים
 20th Century's Greatest Hits: 100 English-Language Books of Fiction 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001076752, 001821672, 001821671, 002189523, 002513784
 
וזרח השמש (במקור: The Sun Also Rises) הוא רומן מודרניסטי מאת ארנסט המינגוויי שפורסם בשנת 1926.
עלילת הרומן

עלילת הרומן עוקבת אחר חבורת אמריקאים ואנגלים בשנות השלושים לחייהם, שהיגרו מארצם לצרפת, ומואסים באורח החיים הפריזאי. החבורה, משועממת משתייה וריקודים בבתי הקפה של פריז, יוצאת לשבוע הפייסטה בעיירה הספרדית פמפלונה. מתחת לפני השטח של המעבר האינסופי של החבורה מבר, לקפה, לעוד כוס ברנדי או ויסקי, או שיטוט בין הגדה הימנית לשמאלית, ל"אי" וחוזר חלילה, מתחת לכל אלה רוחשת החוויה שלא מדברים עליה - "ה-מלחמה", מלחמת העולם הראשונה. כל אחד (ואחת) סוחבים עמם את השפעותיה. הייצוג של אורח החיים חסר המטרה, האבוד, בגדה השמאלית של פריז בשנות ה-20 של המאה ה-20, התיאורים הריאליסטיים של מלחמות השוורים בספרד, הפכו את "וזרח השמש" ליצירה על-זמנית שהשפיעה על דורות רבים של כותבים וקוראים.
הרומן משקף את תחושותיו של הדור האבוד, שכללו אכזבה, יאוש, תלישות וניכור של צעירים משכילים, שנשאבו אל מערבולת האלימות האדירה שהביאה עמה מלחמת העולם הראשונה. דור שלם ששרד את המלחמה הגדולה אבל נשאר עם צלקות שלא היה אפשר להשכיח, לא בשתייה ולא במסע כאילו-דתי אל מחוזות של אמונה (פמפלונה היא תחנה בדרך סנטיאגו). בנוסף, ובהקשרים אלה, סוקר המינגוויי ברומן תמונות של אהבה, מוות, התחדשות וגבריות.
כתיבת הרומן ופרסומו

המינגוויי החל לכתוב את הרומן ביום הולדתו ה-26 (21 ביולי 1925), וסיים את הטיוטה הראשונית כעבור חודשיים בלבד. הספר הוא רומן מפתח המבוסס על חוויותיו האישיות של המינגוויי, שהיה בעצמו גולה אמריקאי ועבר להתגורר עם אשתו בפריז. הדמויות בו מבוססות על אנשים אמיתיים ממעגל חבריו של המינגוויי, והעלילה עצמה מבוססת על אירועים מהמציאות.
שנה לאחר שפורסם לראשונה בארצות הברית, הוא פורסם בבריטניה בשם "פייסטה" (Fiesta).
הספר יצא לאור בתרגום לעברית של וירה ישראלית, ב"ספריה לעם" של הוצאת עם עובד, בתשכ"ג (1962). הוצאה נוספת, בתרגומו של יואב כ"ץ, יצאה לאור בהוצאת ידיעות אחרונות ב-2006.
עיבוד לסרט

ב-1957 יצא למסכים הסרט "וזרח השמש", בבימויו של הנרי קינג ובכיכובם של מיטב כוכבי הוליווד באותן שנים: טיירון פאואר, אווה גרדנר, מל פרר וארול פלין.
התערוכה העולמית של ברצלונה (1888)

| --- | --- |

 פרטים
 מקום תצוגה:  ספרד 
 קואורדינטות:  41°23′19″N 2°11′12″E﻿ / ﻿41.3887°N 2.18664°E﻿ / 41.3887; 2.18664
 תאריך פתיחה:  8 באפריל 1888 
 תאריך סגירה:  9 בדצמבר 1888 
 שנה:  1888
 he
 
התערוכה העולמית של ברצלונה (בקטלנית: L'Exposició Universal de 1888) הייתה התערוכה העולמית הראשונה שהתקיימה בספרד. התערוכה, שהתקיימה בין 8 באפריל ל-9 בדצמבר, נתנה דחיפה ופרסום לתנועת המודרניסטה באדריכלות ולהפיכתה של ברצלונה לעיר מודרנית מובילה.
התערוכה התקיימה בפארק המצודה בעיר. שער הכניסה לתערוכה, "שער הניצחון" והקפה-מסעדה "טירת שלושת הדרקונים" (כיום המוזאון הזואולוגי), העשויים לבנים אדומות, ניצבים עד היום. השימוש בלבנים, חומר זול, פרקטי, קטלאני מקומי וצבעוני, גילם את התפיסה החדשנית שייצגו אדריכלי ברצלונה באותה עת. אחד מביתני התערוכה, ביתן "החברה הטרנס-אטלנטית", תוכנן על ידי האדריכל הנודע אנטוני גאודי, שהיה בראשית דרכו.
ארמונות התצוגה של האמנויות והתעשייה אכלסו מבנים ששימשו קודם לכן מבנים צבאיים (המצודה והארסנל) וכיום הם בית הפרלמנט של קטלוניה. בנוסף ניצבת עד היום בפתח נמל ברצלונה אנדרטת כריסטופר קולומבוס שהוקמה לכבוד התערוכה. לכבוד התערוכה הושלמה סלילתן של השדרות המרכזיות של שכונת אישמפלה: שדרת גרסיה (Passeig de Gràcia) המקשרת בין כיכר העיר הראשית, כיכר קטלוניה, לבין העיר העתיקה של גרסיה שהפכה להיות חלק מברצלונה ושדרת דיאגונל - השדרה החוצה את העיר באלכסון (Avinguda Diagonal). כן הושלמו שדרות לה רמבלה והפָּרָלֵל.
הצלחת התערוכה, שהפטרונית שלה הייתה העוצרת מריה כריסטינה ויזמיה בפועל היו עילית הבורגנות של קטלוניה, סייעה ליצירת קשרים טובים בין הבורגנות הקטלאנית לבית המלוכה, וזאת תוך מחאות נציגי מעמד הפועלים והרפובליקאים.
גלריית תמונות

שער הניצחון בברצלונה, כיום
טירת שלושת הדרקונים, כיום
אנדרטת קולומבוס, כיום
שער הניצחון, 1888
טירת שלושת הדרקונים, 1888
הצבת אנדרטת קולומבוס על כנה, 1888
ראו גם

תכנון עירוני של ברצלונה
התרבות הנוראגית

פסל מברונזה סרדינית (Capo tribù) מהמוזיאון הארכאולוגי הלאומי של קליארי
התרבות הנוראגית (באיטלקית: Civiltà Nuragica) היא תרבות שנוסדה בסרדיניה והתפשטה לאי השכן קורסיקה. היא מקיפה תקופה המתחילה לפני המאה ה-17 לפנה"ס, היא ראשית תקופת הברונזה, עד המאה ה-2, בתקופת הקיסרות הרומית. היא נחשבת לתרבות פרהיסטורית, מאחר שלא התגלו ממצאים בכתב שלה.
שמה של התרבות נובע מהמגדלים הנוראגיים הגולמיים האופייניים לה, פרי התפתחות של התרבות המגליתית, שבה נבנו מבנים מאבנים גדולות ללא חומרי מילוי ביניהם. בתקופה זו נבנו הדולמנים והמנהירים. מספרם של מבנים אלה לסוגיהם מגיע לכ-7,000.
המגדלים הנוראגיים בסרדיניה נחשבים בין המבנים המגליתיים השמורים ביותר באירופה. ישנן מספר השערות בנוגע לתפקידם, לפיהן הם שימשו מצבות, מצודות לשמירה ולהגנה, כבשנים להתכת מתכות, בתי סוהר ומקדשים לאל השמש.
יורדי-ים ומהגרים מארצות הים התיכון החדירו לתרבות הנוראגית יסודות זרים, כמו פולחן המים הקדושים, מצבות של ענקים ופסלים מברונזה. התרבות המשיכה להתקיים במקביל לתרבויות אחרות שהגיעו לאי, דוגמת התרבויות הפיניקית, הקרתגית והרומית, אך לא נטמעה בהן.
התרבות הקדם נוראגית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התערוכה העולמית של ברצלונה (1929)

| --- | --- |

בול קידום מכירות לתערוכה
 סוג:  תערוכה עולמית 
 מדינה:  ספרד ספרד
 מיקום:  פלאו נסיונל 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1929 
 קואורדינטות:  41°22′14″N 2°09′00″E﻿ / ﻿41.3706°N 2.15°E﻿ / 41.3706; 2.15
  (למפת ברצלונה מוגדלת) התערוכה העולמית של ברצלונה(למפת ברצלונה רגילה) התערוכה העולמית של ברצלונה
 
ארמון התערוכות המרכזי, פלאו נסיונל
התערוכה העולמית של ברצלונה (בקטלנית: Exposición Internacional de Barcelona) הייתה התערוכה העולמית השנייה שהתקיימה בברצלונה (הראשונה התקיימה ב-1888). התערוכה התקיימה על פני שטח של 1,180 דונם בין פלאסה ד'אספניה להר מונז'ואיק. נושאי התערוכה היו תעשייה, אמנות וספורט. התערוכה נפתחה בטקס חגיגי בהשתתפות 200,000 צופים במעמד פטרון התערוכה אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וראש ממשלתה, מיגל פרימו דה ריברה.
בתערוכה, שנערכה בין 20 במאי 1929 ל-15 בינואר 1930, הציגו עשרים אומות אירופאיות ביתנים לאומים-ממלכתיים (בהן גרמניה, בריטניה, בלגיה, דנמרק, צרפת, הונגריה, איטליה, נורווגיה, רומניה ושווייץ) וכן גורמים פרטיים מארצות הברית ויפן. במקביל התקיימה בסביליה התערוכה האיבראו-אמריקאית בה הציגו מדינות אמריקה הלטינית.
מבנים בעלי חשיבות

בין המבנים הלאומיים שהוקמו עבור התערוכה היה ביתן ברצלונה, שייצג את גרמניה ואשר תוכנן על ידי האדריכל לודוויג מיס ון דר רוהה. הביתן נחשב לאבן דרך חשובה בהיסטוריה של האדריכלות המודרנית. המבנה התאפיין בצורה פשוטה למדי, אף כי נעשה בו שימוש בחומרים יקרים כגון שיש ואבן טרוונטין. ייחודו של המבנה התבטא בפריצת הדרך המחשבתית לגבי צורתה של אדריכלות, תפישת החלל, שימוש חדש בחומרי בנייה ועיצוב מינימליסטי, שהתממש בזכות פרטי בניין מתוחכמים. בביתן הוצג כיסא ברצלונה בעיצובם של מיס ון דר רוהה ולילי רייך. עיצובו של הכיסא, שלווה גם בהדום תואם, מהווה דוגמה בולטת לעיצוב תעשייתי מודרניסטי.
בין פלאסה ד'אספניה להר המונז'ואיק נסללה "שדרת האמריקות" (כיום שדרת אבנידה ריינה מריה כריסטינה) שבקצהָּ הוקמה המזרקה המרשימה והמוארת "מזרקת הקסם של מונז'ואיק". לאורך השדרה הוקמו ארמונות שהציגו את התעשייה והמדע של ספרד בכלל וקטלוניה בפרט: ארמון התקשורת והתחבורה, ארמון המתכת, החשמל והמכניקה וכדומה. במורדות ההר הוקם ה"פואבלו אספניול" (הכפר הספרדי) שהציג דוגמאות מבנים כפריים מרחבי ספרד. במעלה ההר הוקם ארמון התערוכות המרכזי, הארמון הלאומי (Palau Nacional).
ראו גם

תכנון עירוני של ברצלונה
פנורמה של התערוכה
המשבר האימפריאלי בארץ ישראל

המאה השלישית לספירה בארץ ישראל (פרובינקיה סוריה-פלשתינה של האימפריה הרומית) עמדה בסימן משבר כלכלי, פוליטי, חברתי ותרבותי, כחלק בלתי נפרד מהמשבר האימפריאלי שפקד את האימפריה הרומית בין השנים 235‏-284.
ממדי המשבר בפרובינקיה עצמה נתונים בוויכוח בין חוקרים, ויש מהם[דרוש מקור] שאף מציינים את התקופה דווקא כימי השתקמות ואף פריחה. בתקופה זו הונחה התשתית לעריכתו של התלמוד הירושלמי.
תקופה זו התאפיינה בירידת הסמכות הנשיאותית, לאחר פטירתו של רבי יהודה הנשיא, ומנגד בעליית כוחם של החכמים, כגון רבי יוחנן בר נפחא.