stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ורה דוכס
לקריאה נוספת

Nachman Ben-Yehuda, Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device for Justice, State University of New York Press, 1992, pages 259-260
הערות שוליים

↑  לח"י עושה דין, על המשמר, 29 במרץ 1948
↑  ורה דוכס באתר GRAVEZ
איתן צ'רנוב

| --- | --- |

איתן צ'רנוב
 לידה:  16 בספטמבר 1935 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  24 בדצמבר 2002  (בגיל 67)
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  גאורג האז 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  תמר דיין 
 
איתן צֶ'רְנוֹב (Eitan Tchernov;‏ 16 בספטמבר 1935 – 24 בדצמבר 2002) היה מדען ישראלי, פרופסור במחלקה לאבולוציה, סיסטמטיקה ואקולוגיה (כיום המחלקה לאקולוגיה, אבולוציה והתנהגות) במכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן באוניברסיטה העברית. מחקריו הרבים עסקו בפלאונטולוגיה, בארכאוזואולוגיה, בפלאואקולוגיה ובזואוגאוגרפיה קדומה.
קורות חיים

צ'רנוב נולד כבן יחיד למשפחה קשת יום בפלורנטין שבדרום תל אביב. בילדותו נשלח להתגורר אצל קרובי משפחה בעין ורד, שם החל להתעניין לראשונה בצפרות ובאיסוף ציפורים. לקראת כיתה ו' חזר לביתו בתל אביב ולמד בבית הספר "אחד העם". בנעוריו חבר לנערים נוספים בתל אביב (בהם אוריאל ספריאל ועוזי ריטה), אשר הקימו פינת חי וגינת ירק וגם אספו ציפורים. התעניינותם בזיהוי ומיון בעלי החיים גברה והם פנו לגן הזואולוגי שבמכון הפדגוגי של יהושע מרגולין. שם הם טופחו על ידי פרופסור היינריך מנדלסון והזואולוג חיים מירום והקימו את "אגודת צעירים חובבי החי", אשר עסקה במציאה וזיהוי של בעלי חיים וצמחים. בהמשך קיבלו שיעורים בהתנדבות מפרופסור חנן ביטינסקי-זלץ ומיצחק ברש. הקבוצה קיבלה מעיריית תל אביב חדר בבית הנוער ביפו (ששכן במסגד חסן בק) שם העבירו פעולות ושיעורים בנושא טבע. שם גם פגש את אורה, חניכתו, שלימים נישאה לו.
איתן לא גויס לצה"ל עקב אוושה בלב, ופנה ללימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית. בשנה השלישית ללימודיו החל לשקוד על עבודת גמר בהנחיית פרופ' גאורג האז. בשנת 1960 קיבל תואר שני על עבודה בנושא "עצמות מאובנות של ציפורים שניצודו על ידי האדם הקדמון במערות פרה היסטוריות בישראל". ב-1966 סיים דוקטורט בנושא יונקים שנמצאו באתרים פרה-היסטוריים, והתמנה למרצה באוניברסיטה העברית. בשנת 1969 התמנה למרצה בכיר.
ב-1972 היה חוקר במרכז לפלאונטולוגיה בניירובי שבקניה. צ'רנוב היה אספן עצמות ושלדים מחפירות ארכאולוגיות והאוסף שיצר הוא מהגדולים בישראל בנושא. הוא היה בין מייסדי "המועצה הבינלאומית לארכאוזואולוגיה" ומחלוצי התחום בישראל. צ'רנוב היה פעיל בארגונים ובמוסדות שעסקו בשמירת הטבע בארץ ישראל.
צ'רנוב עמד בראש המרכז לחקר וניהול הסביבה ב-1980 והוועדה המקצועית העליונה של רשות שמורות הטבע בשנים 1979-1982. ב-1991 ייסד את המחלקה לאבולוציה, סיסטמטיקה ואקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. כיו"ר הראשון שלה. הוא גם היה מעורב בהקמת רשות שמורות הטבע, שימש כשומר הראשון שלה ולאחר מכן כחבר במועצה המייעצת המדעית שלה. כמו כן, הוא כיהן במועצת המנהלים של החברה להגנת הטבע ובוועדות שימור טבע אחרות, כולל ועדת אונסק"ו-MAB (האדם והביוספירה) ו-SCOPE (הוועדה המדעית לבעיות הסביבה). בין השנים 1986–2002 היה עורך שותף של כתב העת העברי לאיכות הסביבה "סביבות".
נפטר ב-2002 ממחלת הסרטן והותיר אחריו את רעייתו אורה איתן ואת ילדיו דן ונועה.
בשנת 2005, נקרא על שמו מין הזוחל המאובן ג'ודאהזאורוס אשר נמצא והוגדר בישראל, Judeasaurus tcherno.
מחקריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

יעקב שקולניק, "הרוגטקה של איתן" (לזכרו), ארץ וטבע: המגזין הגאוגרפי הישראלי, גיליון 84 (מרץ-אפריל 2003), עמ' 40–42
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  המחלקה לאקולוגיה, אבולוציה והתנהגות, המכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן
↑  רשימת מקבלי התארים, דבר, 23 ביוני 1966
↑  איתן צ'רנוב, DBpedia
↑  A. Haber, M.J. Polcyn, A new marine varanoid from the Cenomanian of the Middle East, Netherlands Journal of Geosciences 84, 2005-09, עמ' 247–255 doi: 10.1017/s001677460002103x
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268715305171  BIBSYS: 90681043  BnF: cb12051462c (data)  CiNii: DA03222734  GND: 1249118506  ISNI: 0000 0000 8383 1950  LCCN: n50008441  NTA: 073400114  RERO: 02-A003890655  SUDOC: 028740580  VIAF: 54166676   WorldCat (עם VIAF): 54166676
אלטאיר אבן לא-אחד

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  Assassin's Creed
 הופעה אחרונה:  Assassin's Creed: The Secret Crusade
 יוצרים:  יוביסופט 
 דיבוב:  פיליפ שאבאז (Assassin's Creed אואן תומאס (Assassin's Creed: Bloodlines) קאס אנוור (Assassin's Creed: Revelations)
 מידע
 תאריך לידה:  11 בינואר 1165
 מקום לידה:  מסיאף, מדינת הניזאריים
 מקצוע:  היסטוריון, פילוסוף, מנטור, סייף, מחבר, חוקר ארצות, מתנקש, לוחם צדק
 מומחיות:  מתנקש
 חבר בקבוצה:  אחוות המתנקשים בלבנט
 אזרחות:  סוריה
 תאריך פטירה:  12 באוגוסט 1257
 מקום פטירה:  מסיאף, הסולטנות הממלוכית
 דמויות קשורות
 משפחה:  דזמונד מיילס (צאצא)
 
אלטאיר אבן לא-אחד (ערבית: الطائر ابن لا أحد, בתרגום לעברית: "הציפור, בנו של אף אחד", 1165–1257) הוא דמות בדיונית בסדרת המשחקים Assassin's Creed. הוא מופיע לראשונה כדמות הפרוטגוניסט הראשי במשחק Assassin's Creed המקורי, שעלילתו מתרחשת בתקופת מסע הצלב השלישי. הופעותיו המאוחרות יותר כוללות השתתפות במשחקי הספין אוף Assassin's Creed: Altaïr's Chronicles ו-Assassin's Creed: Bloodlines ובמשחקי ההמשך Assassin's Creed II ו-Assassin's Creed: Revelations. פיליפ שאבאז דיבב את הדמות במשחק המקורי, בעוד אואן תומאס דיבב אותו במשחק Bloodlines וקאס אנוור במשחק Revelations.
חייו > שנותיו הראשונות

אלטאיר נולד ב-1165 להורים מתנקשים: אם נוצרייה, מואד, ואב מוסלמי, עומאר אבן לא-אחד. בעוד שאימו מתה בזמן הלידה, אביו הוצא להורג על ידי הסרצנים במצור על מסיאף ב-1176. אלטאיר קרא בטירוף לאביו לפני ההוצאה להורג, אך אחמד סופיאן, המתנקש שמסר את שמו של עומאר לסרצנים לאחר שעבר עינויים, מנע מאלטאיר לראות את מותו של אביו. מרוסק מאשמה על מותו של עומאר, אחמד הסתנן מאוחר יותר למגוריו של אלטאיר, התנצל על חולשתו, והתאבד באמצעות פגיון. אלטאיר רץ אל מגוריו של אל מועלים בחיפזון, והודיע לו על מה שהתרחש. אל מועלים אמר לאלטאיר לא לחשוף שום דבר על התקרית לאיש, אפילו לא לבנו של אחמד, עבאס, אשר יתבייש מהאמת על מותו של אביו. אלטאיר ראה באל מועלים יותר דמות אב מאשר אביו הביולוגי, אם כי היה מודע לכך שאהבתו של אל מועלים היא "חלשה ולא ישרה", והסכים לעשות כמצוות המנטור. אלטאיר ועבאס הצטרפו למסדר כטירונים זמן קצר לאחר מכן, גדלו יחד והפכו לחברים טובים.
יום אחד, לאחר שהבחין בצער המתמשך של עבאס על מות אביו, אמר לו אלטאיר את האמת במאמץ לנחמו. לאחר ששמע זאת, עבאס התהפך במיטתו, מבלי לומר מילה. למחרת, השניים לא דיברו זה עם זה עד שעבאס שאל את מדריך הלחימה שלהם, לאביב, אם הם יכולים להילחם בחרבות אמיתיות, במקום עם חרבות עץ. אז עבאס חשף את שנאתו לאלטאיר, מתוך אמונה ששיקר לגבי אחמד, ואז תקף את אלטאיר בזעם. במהלך הקרב של השניים, עבאס הצמיד את הסכין שלו לגרונו של אלטאיר וצעק שאלטאיר שיקר לגבי אביו של עבאס כדי לבייש אותו. המהומה משכה את תשומת לבם של המתנקשים האחרים, תושבי הכפר ואל מועלים עצמו. בניסיון להרגיע את כעסו של עבאס, אלטאיר אמר ששיקר, והשניים נלקחו לצינוק של מסיאף. שם הם בילו חודש במאסר לפני שחזרו להתאמן. מאחר שפשעיו נחשבו חמורים יותר, עבאס הוכרח על ידי אל מועלים לבלות שנה נוספת באימונים, בעוד אלטאיר סיים את אימונם ועבר לדרגת מתנקש.
בשנת 1189, מסיאף הותקפה והוכרעה על ידי הטמפלרים, בסיוע סוכנם הכפול חראס. רכוב על סוסו, דהר אלטאיר לתוך הכפר והציל את המתנקש הפצוע פייסל, והוביל אותו לספסל לפני שנפגש עם עבאס. עבאס טען שהמתנקשים נאלצו לסגת לאחור ולא יכלו לעשות דבר למען אל מועלים, שנעצר במבצר יחד עם עוד כמה בני ערובה מתנקשים. אולם אלטאיר נתן פקודות לעבאס לאגף את הטמפלרים ולהוביל אותם לתוך עמק צר, בעוד אלטאיר עצמו הציל את אל מועלים.
אלטאיר עשה את דרכו אל המצודה, הרג חיילים טמפלרים והציל כפריים בדרך. בהגיעו לשערי המצודה, קיבל את פני אלטאיר חראס. חראס, תוך שהוא מתגרה במתנקש, סגר את השערים מאחוריו והלך להוציא להורג את המתנקשים שנתפסו בתוך החצר באמצעות חץ וקשת. נעול בחוץ, אלטאיר טיפס על כמה פיגומים והגיע לראש חומות המבצר. משם הוא רץ לאורך החומות, קפץ לגג הרעפים של מרפסת ורצח את חראס מלמעלה. במילותיו הגוססות הביע חראס את התפכחותו מהאמונה, מתוך אמונה שהמתנקשים מאמינים יותר מדי באנושות. אלטאיר ניסה לשכנע אותו אחרת, אך נכשל. חראס מת מפצעיו, ואמונותיו לא השתנו.
לאחר שהציל את אל מועלים בהצלחה, זכה אלטאיר בכבודו והצטרף אליו לטיול, במהלכו הביע המנטור את הגאווה שחש על מעשיו של אלטאיר ואמר עד כמה המתנקש דומה לאביו המנוח. כשנשאל אם הוא מתחרט על חייו כמתנקש, טען אלטאיר כי אינו יכול להתחרט על החיים היחידים שהכיר אי פעם, אך אל מועלים יעץ שייתכן שימצא דרך לעשות זאת בזמן ושזה יהיה תלוי בו לבחור את הדרך המועדפת עליו.
לאחר שהדף את הטמפלרים הנותרים במסיאף, הועלה אלטאיר לדרגת רב-מתנקש, והפך לחבר המסדר הצעיר ביותר שהגיע לדרגה כזאת. לאחר ששמע זאת, עבאס ירק לרגליו של אלטאיר, בעוד אלטאיר רק גיחך.
חייו > החיפוש אחר פיסות גן העדן

בשנת 1191, אלטאיר ושני מתנקשים אחרים, מאליק אל-סייף ואחיו, נשלחים למקדש שלמה כדי לקחת פיסת גן עדן, התפוח, מהטמפלרים. אלטאיר מחבל בלי משים במשימה כאשר הוא קופץ ביהירות על ההזדמנות להרוג את המאסטר הגדול של הטמפלרים, רוברט דה סאבלה, שמתגבר עליו. אף על פי שאלטאיר ומאליק מצליחים להימלט עם התפוח, האחרון מאבד את אחיו ואת זרועו השמאלית, מה שמוביל אותו להתרעם על אלטאיר. לאחר שהדף מתקפה טמפלרית על בסיס המתנקשים של מסיאף, אלטאיר מורד בדרגה לטירון ומוטלת עליו, על ידי המנטור שלו, אל מועלים, המשימה להתנקש בחיי תשע מטרות ברחבי ארץ הקודש כדי לגאול את עצמו ולהחזיר את דרגתו הקודמת.
בנסיעה בין הערים דמשק, עכו וירושלים, אלטאיר מזהה והורג את מטרותיו, שכולם מתגלים כטמפלרים שחדרו לשני הצדדים של מלחמת הקודש כדי לקדם את מטרות המסדר. אלטאיר מתבגר במהלך המסע שלו, הופך להיות יותר צנוע וחכם ומתקן את יחסיו עם מאליק. בסופו של דבר, אלטאיר מנסה להתנקש במטרתו הסופית, רוברט, אך הוא הולך שולל אחרי מפתה: מריה ת'ורפ. אלטאיר חס על מריה לאחר שהיא מגלה שרוברט נפגש עם המלך ריצ'רד הראשון כדי לנהל משא ומתן על ברית בין הצלבנים לסרצנים נגד המתנקשים, ובסופו של דבר הורג את רוברט, ומסכל את תוכניתו. לפני מותו, רוברט מגלה שאל מועלים בגד במתנקשים בכך שעזר לטמפלרים למצוא את התפוח, רק כדי שמאוחר יותר יוכל לבגוד גם בהם כדי שיוכל לשמור את החפץ לעצמו. אלטאיר חוזר למסיאף כדי להתעמת עם אל מועלים, שהשתמש בתפוח כדי לשטוף את המוח של התושבים ורוב מסדר המתנקשים כחלק מתוכניתו למגר את הרצון החופשי בשם השלום. אלטאיר הורג את אל מועלים, אבל כשהוא מנסה להשמיד את התפוח, הוא פותח בטעות מפה המציגה את המיקומים של עוד פיסות גן העדן.
חייו > אל-טאיר הופך למנטור

מיד לאחר שהרג את אל מועלים, אלטאיר נשא את גופת המנטור לשעבר דרך המבצר תוך שהוא חולף על פני קהל מזועזע. בחשד שהתפוח עשוי איכשהו להחזיר את אל מועלים לחיים, אלטאיר החליט לשרוף את הגופה, והרגיז בכך את מי שצפה במעשה. אף על פי שהוא ניסה להסביר את מעשיו, רבים מהמתנקשים, כולל עבאס, האמינו שהוא ביצע הפיכה כדי לגזול את עמדת המנטור. כמה תקפו את אלטאיר בתגובה, ובתוך הבלבול, עבאס גנב את התפוח ונמלט. כשעבאס טיפס על מגדל השמירה והשתמש בתפוח, זה היה עוצמתי מדי עבורו והוא לא הצליח לשלוט בו, והתפוח החל לנקז את החיים מעבאס ומכמה מתנקשים אחרים. אלטאיר התעמת במהירות עם עבאס, הביס אותו ולקח חזרה את התפוח. בזמן שעבאס התחנן למחילה, אלטאיר בהה בתפוח, ושאל את החפץ אם הוא יעניק לאנשים ידע או יוביל אותם להרס. לאחר ההתכתשות, אלטאיר נשאר נאמן לאמונה, והבטיח שאף אחד מאחיו המורדים לא ייהרג או ייפגע. לאחר שהכניע את המורדים, הוא שכנע אותם באשמתו של אל מועלים וביכולת שלו להנהיג את המסדר. הוא הצליח בניסיונותיו, וכבש את לבם ומוחותיהם של אחיו המתנקשים.
לאחר שזכה לנאמנות, כבוד ואמונה של כמעט כל המסדר, אלטאיר רצה לספר את סיפור חייו, והחל לכתוב את הקודקס שלו. בתור מנטור, הוא החל לשנות באופן דרסטי את השיטות והטקסים הנהוגים על ידי המסדר, תוך עידוד טכניקות בעלות פרופיל נמוך כדי להילחם ביעילות ביריביהם הטמפלרים. מכיוון שהמטרה העיקרית של המתנקשים הייתה להגן על האנשים, אלטאיר הסיק שהסרת הטקס של הסרת קמיצותיהם של המתנקשים הוא "הבטחת שווא של גן עדן" ושהאיסור על רעל היה חסר תועלת. הוא עיצב מחדש את הלהב הנסתר כך שלא ידרוש את הסרת האצבע כדי לתפקד, ויוכל להפיץ רעל. בסיועו של מאליק כיד ימינו, אלטאיר עיצב גם שיטות התנקשות חדשות.
חייו > קפריסין ושינוי המסדר

בהמשך, אלטאיר נוסע לקפריסין כדי לחסל את השרידים האחרונים של מסדר הטמפלרים בארץ הקודש. במסע הזה, הוא שוב נתקל במריה ת'ורפ, והשניים מתחילים לפתח רגשות אחד כלפי השני, והם עובדים יחד כדי ללמוד עוד על תפוח גן העדן והארכיון הטמפלרי המסתורי באי, שבו הם מאמינים שיש עוד פיסות עדן מוסתרות.
לאחר שחזר מקפריסין, אלטאיר החל להשתמש בתפוח, הציץ בו לעיתים קרובות וצבר ידע נרחב על העולם. בשנת 1195, הוא ומריה התחתנו בלימסול עם מרקוס כאורח כבוד, מתוך כבוד לקפריסאים שהציעו את האי למתנקשים כבסיס. לאחר מכן חזרו למסיאף, שם נולד בנם הראשון דרים. שנתיים לאחר מכן, לאחר ביקור בעכו, נולד לבני הזוג בן שני, סף.
בסופו של דבר החל אלטאיר לקדם את דרכי מסדר המתנקשים על ידי נסיעות לערים ואזורים שונים ברחבי העולם הישן. מסעות אלו היו מוצלחים במידה רבה, ללא ניסיון מוצלח להפיץ את האמונה לקונסטנטינופול. בשנת 1204 נסע אלטאיר לעיר, אך מצא אותה נצורה על ידי צלבנים לאחר תקופה של תסיסה אזרחית. הוא חזר למסיאף באכזבה מרה.
באמצעות שימוש בתפוח "במינונים קטנים, ובמוח ממוקד", צבר אלטאיר ידע על צורת מתכת שהייתה קלה וחזקה יותר מכל הידוע עד לאותו רגע, ויצר ממנה סט שריון. כשהוא ראה את הסכנה שחסינות כזו עלולה להוות, הוא מחק את הנוסחה כדי למנוע ממנה ליפול לידיים הלא נכונות. הוא גם השתמש בתפוח כדי לעזור לו לעצב מחדש את הלהב הנסתר כך שיוכל להכיל מכשיר המסוגל לשגר קליעים קטנים.
בניגוד למה שהמנטור שלו לשעבר שאף אליו, אלטאיר גם התיר לחברי המסדר להביע אהבה לילדיהם. בעוד שאל מועלים האמין שאהבה תהפוך אותם לחלשים יותר, אלטאיר חשב שהיא תגרום להם להיות בעלי רוח הקרבה גדולה יותר למען המטרה הנכונה.
חייו > המסע למונגוליה והחזרה למסיאף

בשנת 1217, התקדמותו של ג'ינגיס חאן ממזרח עצרה את התפשטות המסדר, ואלטאיר חשד שהתקדמותו של חאן הייתה בעזרת פיסת עדן. כך, אלטאיר, מריה ודרים, שהפך לקשת מוכשר, יצאו למונגוליה כדי להתנקש בחייו של איש המלחמה בעוד סף נותר מאחור לטפל באשתו ובשתי בנותיו. במקומו של אלטאיר מונה מאליק לראש המסדר הזמני. לאחר שהם התנקשו בחאן, הם חזרו למסיאף. כשהגיעו למסיאף ב-1228, קיבל את פניהם סוואמי, חניך לשעבר שלא אהבו. אלטאיר שאל מדוע לא קיבל את פניהם של ראוף כפי שביקש במכתביו, וסוואמי טען כי ראוף מת מחום במהלך היעדרותם. הוא הוביל את השלושה אל המצודה הנטושה למחצה, מתנקשים התרווחו שם בעצלות במקום להתאמן, אלה שאליהם פנה התייחסו אליו בבוז ותושבי הכפר לא פגשו את עיניהם אלא הסיטו את מבטיהם בפחד. במקום להיות מופנים למגדל המאסטר כפי שציפה אלטאיר, הם הודרכו לחדר קטן יותר באגף הימני של הטירה. כשמריה שאלה על סף, סוואמי השיב שהוא נסע לאלמות עם משפחתו. סוואמי הסביר עוד כי מאליק הושלך לכלא, ובהיעדר מנטור, הוקמה מועצה שתוביל את המסדר עם עבאס סופיאן בראשו. אלטאיר ומריה, שלא סמכו על המצב, ביקשו מדרים לנסוע לאלמות, והוא עזב כדי להביא את אחיו.
למחרת, אלטאיר ומריה הלכו למגדל המאסטר לפגוש את המועצה, וגילו שהיא מורכבת מהאנשים חלשי הנפש במסדר. אלטאיר סיפר להם על מסעות משפחתו במונגוליה, ולאחר מכן הסביר עבאס מה קרה לסף, הוא נהרג על ידי מאליק מספר שבועות לפני כן, לאחר שסף גילה שמאליק מתכוון לקחת בכוח את תפקיד המנטור. אלטאיר, זועם, דרש להחזיר לו את השליטה במסדר, כפי שקבעו זאת חוקי האחים. בגיבוי המועצה המנוהלת, עבאס השיב שהם כבר לא עושים זאת.
חייו > אלטאיר מגלה את האמת

אלטאיר ומריה חזרו למגוריהם, שם התאבלו על מות בנם. אלטאיר החל להרהר בכאב שגרם למאליק בחייו, תוהה אם מאליק באמת שונא אותו, ומריה נזפה בו על אמונתו המתנודדת. היא שכנעה את אלטאיר שמאליק לעולם לא יבגוד בו, והוא החליט להסתנן לצינוק מסיאף ולהציל את חברו. אלטאיר התחמק מסיורים ומשמרים ישנים, התגנב לכלא ומצא את מאליק באחד התאים, צנום עד העצם, שיער ארוך וזקן מגודל. אלטאיר החזיר את מאליק למקום מגוריהם, שם חשף האיש כי עבאס ביצע הפיכה שנתיים קודם לכן, הרג את סף והפליל את מאליק ברצח. מאליק הצטער על כך שלא היה מנהיג טוב יותר, וטען שאלטאיר לא היה מאפשר לכל זה לקרות. לאחר מכן המתינו אלטאיר ומריה עד שהוא ישן לפני שעזבו להתעמת עם עבאס.
בהגיעם למצודה, עמדו השניים מול עבאס, שאליו הצטרף במהרה סוואמי נושא שק. עבאס מסר את החבילה לאלטאיר, שהכילה את ראשו של מאליק, שסוואמי הוציא להורג לאחר שעזבו את המגורים שלהם. עבאס שאל את אלטאיר מדוע הסתנן לכלא, מה שגרם לשאר המתנקשים הנוכחים לפקפק במניעיו של אלטאיר. לאחר שיחה סוערת, עבאס דרש מאלטאיר למסור את תפוח העדן, בתמורה, לאלטאיר יגידו את הנסיבות האמיתיות של מותו של סף. להפתעתה של מריה, אלטאיר הסכים, וחילץ את התפוח מגלימותיו. כשסוואמי התקרב לקחת אותו, הוא לחש בטיפשות שסיפר לסף לפני הוצאתו להורג שאלטאיר הורה על הריגתו. היוודע דבר רצח בנו האהוב בצורה כזו גרמה לאלטאיר לזעום, וזעמו וכאבו נשלחו אל התפוח, כוחו הקפיא את סוואמי והביא את האיש לפצוע את עצמו. מריה, שניסתה להתערב, נפצעה אנושות על ידי סוואמי. לאחר שהרג את המתנקש עם הלהב הנסתר שלו, אלטאיר לקח את מריה בזרועותיו, והיא אמרה לו להיות חזק לפני שהיא נפטרה.
אף על פי שעבאס הורה לאנשיו לתקוף את אלטאיר ולקחת את התפוח, הם לא מיהרו לעשות זאת, מחשש מכוחו של החפץ. בהתחלה אלטאיר חשב להשתמש בתפוח כדי להשמיד את עצמו ואת כל הסובבים אותו, אך בחר במקום זאת לברוח, להימלט ממסיאף עם דרים. השניים נסעו לאלמות, שם התגורר אלטאיר עם בנו, כלתו האלמנה ונכדיו. כאוב על אובדן אשתו ובנו ומוצף משנאת התפוח, אלטאיר נכנס לדיכאון שבסופו של דבר הבריח את כלתו ונכדותיו, שהתיישבו באלכסנדריה שבמצרים. כמו כן, לאחר שהוא לא היה מסוגל לשאת את האובססיה של אביו, דרים עזב לצרפת ואנגליה שנה לאחר מכן כדי להזהיר אותם מפני האיום המונגולי המתהווה.
לאחר מספר שנים, אלטאיר חזר לעצמו והחל ללמוד שוב את התפוח, תוך שימוש בידע שצבר ממנו כדי ליצור ולעצב דברים חדשים. במהלך המחקר שלו, הוא גילה שמבצר אלמות נבנה על שרידי מקדש הציוויליזציה הראשונה ונכנס פנימה. שם הוא חשף סדרה של חותמי זיכרון, חפצים עתיקים המסוגלים לתעד זיכרון גנטי. הוא לקח שישה מהחותמות הללו ורשם את הזיכרונות המשמעותיים ביותר שלו על חמישה מהם, ושמר את האחרון לשימוש עתידי.
ב-1247, עזב אלטאיר את אלמות וחזר למסיאף, שם הוא נלחם בעבאס ואנשיו, הרג את עבאס, וקיבל בחזרה את השליטה במסדר המתנקשים.
חייו > שנותיו האחרונות ופטירה

בעשור שלאחר שהשיב לעצמו את המסדר, החל אלטאיר לבנות ספרייה מתחת למבצר מסיאף, שם אחסן אלפי ספרים המכילים ידע שרכש מהתפוח. חמשת החותמים שהקליט בזמן שהתגורר באלמות שימשו כמפתחות לספרייה זו. לאחר השלמתה, שלח אלטאיר את דרים להזמין את מגלי הארצות הוונציאניים ניקולו ומפאו פולו למסיאף. כשהם הגיעו, אלטאיר סיפר לניקולו סיפורים על חייו, אותם יעביר ניקולו מאוחר יותר לבנו, מרקו, בצורה של יומן.
בנוסף, אלטאיר החל לפזר את המסדר, וקבע כי יש להפיץ אותו ברחבי העולם ולא לרכז אותו במסיאף. הוא התכוון להקים גילדות מתנקשים במדינות חדשות, משימה שעבורה האמין שהפולואים יכולים להתאים. בסיועו של דרים, הוא גם הוריד את ספריו מספריית מסיאף, נתן חלק לפולואים ושלח את השאר לאלכסנדריה.
באוגוסט 1257 נקלעה מסיאף למצור על ידי המונגולים, וניקולו ומפאו נאלצו לעזוב. לפני שעשו זאת, נתן אלטאיר את הקודקס שלו למגלי הארצות, מתוך אמונה שהם יפיצו את תורתו של מסדר המתנקשים. לאחר מכן, אלטאיר ליווה את השניים ממסיאף, ונלחם במונגולים עם תפוח העדן שלו. בעמידה מול שעריה של מסיף, אלטאיר הושיט לניקולו חמישה מתוך ששת חותמות הזיכרון שהקליט בעבר, וביקש להחביאם כדי שלא יפלו לידיים הלא נכונות.
לאחר עזיבתם של משפחת פולו, חזר אלטאיר לטירה של מסיאף, ולאחר שהיה בטוח שפונתה, נפגש עם בנו מחוץ לספרייה. בתחילה מבולבל לגבי מעשיו של אביו, דרים הסיק בסופו של דבר שהספרייה נועדה להיות כספת, אלטאיר אישר מסקנה זו, וחשף כי בכוונתו לאטום בתוכו גם את התפוח וגם את עצמו.
לאחר שביקש ממנו לחזור למשפחתם ולחיות ברווחה ונפרד ממנו, אלטאיר נכנס לספרייה ונעל את עצמו בתוכה, ואז הסתיר את התפוח מאחורי מאחורי אחד הקירות. לאחר מכן התיישב על כיסא במרכז הספרייה, הטביע את זיכרון הפרידה מדרים ועד לאותו רגע ממש על החותם השישי והאחרון שלו. לאחר שעשה זאת, הניח אלטאיר אבן לא-אחד את החותם על ברכו, הניח עליו את היד, הטה את ראשו לצד, ונפטר, בגיל 92.
הערות שוליים

↑  Altaïr Ibn-La'Ahad, Assassin's Creed Wiki (באנגלית)
↑  Altaïr Ibn-La'Ahad, Heroes Wiki (באנגלית)
↑  's Creed - Desmond - Tome 1 [PDF], sites.google.com
↑  Altair obtaining memory seal image, ModDB, ‏2015-01-02 (באנגלית)
↑  Richie Nguyen, Assassin’s Creed: Every Assassin’s Age, Height, And Birthday, TheGamer, ‏2020-11-17 (באנגלית)
ארנסט מיכאל שנאל

ארנסט מיכאל שנאל (1931 – 8 במרץ 1947) היה נער שהוצא להורג על ידי אנשי לח"י משום שנחשד בהלשנה למשטרת המנדט.
ארנסט מיכאל שנאל היה נער דתי, חניך בני עקיבא, בן יחיד להוריו מעולי גרמניה, שעלו לארץ בשנת 1939, התגוררו ברמת ישי והיו בעלי מזנון בכניסה ליישוב ממול לחאן ההיסטורי. שנאל עבד כשוליה של חשמלאי בחיפה והתגורר ברחוב רבי עקיבא בשכונת גאולה בעיר. שנאל הצטרף ללח"י בחיפה. מדריכו בלח"י היה פנחס גינוסר. שנאל למד להכיר את חברי לח"י בחיפה, כולל את אחד החברים ששמו נפתלי, שעסק במעקב אחרי אלברט אדוארד קונקווסט, מפקד הבולשת הבריטית בחיפה, מתוך כוונה להתנקש בחייו (התנקשות שלבסוף יצאה אל הפועל ב-26 באפריל 1947). ב-22 בפברואר 1947 ביצעה הבולשת הבריטית מאסר של רבים מחברי לח"י בחיפה, ביניהם 8 בכירים בארגון ונפתלי בכללם. חברי הלח"י בחיפה החלו לחשוד שיש מלשין בשורותיהם. בעת חקירתו במטה המודיעין הבריטי הובא למקום מיכאל שנאל כדי לזהותו. נפתלי הסיק מכך כי שנאל הוא המלשין, והצליח להעביר מסקנתו זו לחבריו שלא נאסרו.
אנשי לח"י החלו במצוד אחרי שנאל. הוא ניסה להתחמק אך נתפס והובא לחקירה. לאחר חקירה ממושכת כיוונו חוקריו אקדח לעברו, אך האקדח לא פעל. את התקלה תירצו החוקרים כמתיחה וכמבחן לנאמנותו ושחררו אותו לנפשו כדי להמשיך במעקב אחריו. כעבור זמן נעצר שנאל בשנית, בערב שבת בלכתו להתפלל בבית הכנסת. הוא נלקח בכח למערה בכרמל להמשך חקירתו. החוקר התרגז על תשובותיו המתחמקות של שנאל. בחקירה נמצא ברשותו של שנאל פנקס ובו שמות חברי לח"י בחיפה. הנער הוכה כדי להכריחו לדבר אך הוא שתק, ואפילו לא הודה כי הוא זה שזיהה את נפתלי במטה המודיעין הבריטי. לטענת נתן ילין-מור אמר שנאל לחוקריו "אני יודע כי זה הסוף שלי על מה שעשיתי. עכשיו תעשו את מה שאתם צריכים לעשות".
שנאל נורה בשבת ארבע פעמים ונהרג. ילין מור המשיך וסיפר כי אנשי לח"י באו למחרת לבית הוריו ברמת ישי כדי לערוך בו חיפוש ולהסביר להם מה קרה. לטענתו, "ההורים לא היו מופתעים והתנצלו על התנהגותו של בנם".
גופתו של שנאל נמצאה ביום שלישי שלאחר מכן, מוטלת, כשהוא יחף וערום למחצה, בין שיחים וסלעים, במעלה הכרמל, ליד שכונת המעין (שכונה דלה של צריפים שהוקמה בשנת 1929 ליד מעין שנבע אז, שכיום אינה קיימת יותר ובמקומה נבנו בתי רחוב בצלאל).
העיתון דבר סיפר על כך והוסיף: "הואיל והנרצח היה חבר באחד מארגוני הפורשים סבורים, שהרצח בוצע על ידי חבריו". שנאל הובא לקבורה בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה.
מאוחר יותר בחודש מרץ הודה לח"י במעשה ופרסם הודעה כי הנער הוצא להורג בשל הלשנה, לאחר חקירה ומשפט מהיר.
בעיתון דבר נטען ששנאל הושפע מספרות בלשית והחל בשעות הפנאי לעבוד ללא שכר בחברת חקירות וכמודיע משטרתי. לטענת העיתון היה אסור למשטרה לנצל נער צעיר כמודיע וארגון לח"י היה צריך להבין שמדובר בנער הזקוק לטיפול רפואי ולא למשפט. העיתון מסכם: "קשה לדעת מה קדם למה: האם התקרב הנער קודם לקבוצת הפורשים ואחר כך למשטרה או להפך. אולם עובדה היא כי לנער הייתה בעת ובעונה אחת דריסת רגל גם במשטרה וגם באחת מקבוצות הפורשים ... יידעו איפה "השופטים" ה"מהירים", שהם רצחו נער עברי, בן יחיד להוריו".
לקריאה נוספת

Nachman Ben-Yehuda, Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device for Justice, State University of New York Press, 1992
י. עוקב המעש השחור. הוצאת עוז, 1949.
נתן ילין-מור, לוחמי חרות ישראל: אנשים, רעיונות, עלילות. הוצאת יאיר, 1999.
הערות שוליים

↑  העמותה להנצחת מורשת לח"י, עמוד לוחם- מנחם כהן "נפתלי"
↑  עדותה של לוחמת לח"י חיה בן דוד לעמותת תולדות ישראל. דקה 01:22:35 עד 01:23:58, מספרת כי נאמר לה שהלשנה של מיכאל שנאל, היא שגרמה למאסרה ביחד עם מנחם כהן בחיפה
1 2  Nachman Ben-Yehuda, Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device, הוצאת State University of New York Press, עמ' 236
↑  ארכיון המדינה, תיקי מקרי מוות בלתי טבעיים (חיילים) - ארנסט מיכאל שנאל,נכתב שאביו הוא זה שזיהה את הגופה
↑  נרצח נער יהודי, דבר, 11 במרץ 1947
↑  קברו באתר Graves
אל-מעתדד הראשון

אל-מעתדד באללה הראשון (תעתיק מדויק: אל-מעתצ'ד, מילולית: האוזר כוחו באל), אבו אל-עבאס אחמד בן אל-מואפק באללה (בערבית: المعتضد بالله. ابو العباس احمد بن الموفق بالله) היה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין 892 ו-902. בפועל, הוא ירש את תפקיד הח'ליף בפועל שמילא אביו כבר בשנת 891 ורק לאחר פטירתו של דודו, הח'ליף הרשמי אל-מעתמד, עלה לשלטון. בימיו מצרים שבה לח'ליפות עם נפילת בית טולון.
אל-מעתדד נלחם בח'וארג' והביס אותם זמנית. הוא גם הצליח להרגיע ולו במעט את המתיחות בין הגנרלים הטורקיים והמצריים שבשירותו. אל-מעתדד היה סובלני מאוד כלפי השיעים, ואף כאשר שלחו שלמונים ותרומות ליריביו בטברסטן (מחוז בח'וראסאן) הוא רק העיר להם על כך שהדבר נעשה תחת אפו. מנגד, הוא נטר איבה לאומיים ודאג שיקוללו במסגדים בדרשות יום השישי, זאת בשל התחזקותה של השושלת באל-אנדלוס וטענותיה לח'ליפות. אל-מעתדד שילם על מנת שיונצחו מעשיהם הרעים ואסר לדבר בשבחם בדיונים בין מלומדים. יחסו הקיצוני לשושלת הקודמת שהחזיקה בח'ליפות עורר סערה בבגדאד והוא נאלץ לחזור בו מרוב כוונותיו.
יחסו הקיצוני של אל-מעתדד התבטא גם בעונשים הקשים אותם הוא הטיל. מורד אחד, אשר שב לסורו לאחר שנחון, שופד על מקל, נשרף באש, ראשו נערף והגוף המת נתלה מעל אחד מהגשרים הראשיים בעיר. המנהיג הח'ארג'י של מוסול שנפל לידיו לאחר שנבגד בידי אנשיו, הוצעד ברחובות לבוש בבגדי משי (חטא כבד באסלאם) ואז נצלב.
לאחר עשור של שקט ושגשוג נפטר אל-מעתדד. ירש אותו בנו אל-מכתפי משפחתו הטורקיה.