stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשר אוחיון
פעילות ציבורית ופוליטית > השכלה

אוחיון היה בעל תואר ראשון במנהל חינוכי וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן.
הוקרה

2010 אות "יקיר ירושלים".
חיים אישיים

בשנת 1962 נישא ונולדו לו ארבע בנות. התגורר בירושלים.
לקריאה נוספת

"הדרך אשר בה הלכתי" - סיפור חייו של אשר אוחיון, בהוצאת "חיים בספר"
הערות שוליים

1 2 3  עמוס בן שמחון, אשר אוחיון שנכחר לחנר הנהלת הסוכנות: "אינני מחפש תפקיד אני מחפש אתגר", במערכה, 2 במאי 1980
↑  חיים פרקש, כמעמד חגיגי כינסה לראשונה מועצת נתיבות, הצופה, 6 במאי 1960
↑  יחזקאל סופר, מושב נשיאות הפדרציה הספרדית העולמית ה"לובי הספרדי", במערכה, 2 באפריל 1980
↑  אשר אוחיון מנכ"ל משרד העבודה והרווחה, במערכה, 1 באוקטובר 1982
↑  אשר אוחיון נבחר לחבר הנהלת ההסתדרות הציונית וראש המחלקה לקהילות ספרדיות, במערכה, 22 בפברואר 1987
↑  ריענון וחידוש בבחירות לועד העדה המערבית, במערכה, 15 בדצמבר 1978
↑  מיהם יקירי ירושלים החדשים?, באתר ערוץ 7, 9 במאי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270727705171  VIAF: 18148268148205111579   WorldCat (עם VIAF): 18148268148205111579
הרודפים (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מקרה אמיתי
 בימוי:  ג'ון לי הנקוק
 הופק בידי:  קייסי סילבר
 תסריט:  ג'ון פוסקו
 עריכה:  רוברט פראזן
 שחקנים ראשיים:  קווין קוסטנר וודי הרלסון
 מוזיקה:  תומאס ניומן
 צילום:  ג'ון שוורצמן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Casey Silver Productions 
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 במרס 2019
 משך הקרנה:  132 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה תקופתית, סרט פשע, סרט המבוסס על אירועים אמיתיים 
 מקום התרחשות:  לואיזיאנה 
 תקציב:  49 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרודפים (באנגלית: The Highwaymen) הוא סרט פשע ביוגרפי אמריקאי משנת 2019 בבימויו של ג'ון לי הנקוק, עם קווין קוסטנר ווודי הרלסון בתפקידים הראשיים.
התסריט הוא על שני אנשי טקסס ריינג'ר לשעבר שנשכרים כדי למצוא ולעצור את צמד הפושעים הידוע בוני וקלייד בשנות ה-30 של המאה העשרים.
השחקנים המגלמים את בוני וקלייד מופיעים בסרט בתפקידי קמע לזמן קצר.
הסרט היה מועמד לפרס סטלייט לסרט הטוב ביותר.
תקציר העלילה

בשנת 1934 מבצעים צמד הפושעים בוני וקלייד את אחד הפשעים הנועזים שלהם - שחרור אסירים העובדים בחוות אסירים בטקסס תוך הריגת אחד השומרים עליהם.
מושלת טקסס, מרים "מא" פרגוסון מכנסת ישיבת חרום כדי להחליט בעניין לאחר שה-FDA נכשל בניסיונות לתפוס אותם. התובע הראשי לי סימונס (ג'ון קרול לינץ') מזכיר לה כי היא ביטלה את מחלקת הקסס ריינג'ר כי חשבה שאינם מתאימים לתקופה (בהשוואה ל-FBI) וכי הוא ממליץ על הוותיק והמנוסה בהם, פרנק מאיייר (קווין קוסטנר) למבצע תפיסת בוני וקלייד. המושלת מקבלת את הצעתו מחוסר ברירה והם מגויסים כ"שוטרי דרכים" ולא כריינג'רס.
מאייר מגייס את עמיתו הוותיק והשתיין מני גולט (וודי הרלסון) ורוכש כמות גדולה של נשק ותחמושת. הם מגיעים לדאלאס שם מכיר להם השריף את סגנו, טד הינטון (תומאס מאן), חבר ילדות של הצמד שעוזר להם במידע ויכול לזהות אותם.
הם נתקלים מדי פעם בסוכני FBI שמלגלגים על השיטות המיושנות שלהם. בעיירה קופרוויל בקנזס הם נתקלים בבוני וקלייד במכונית אך קהל מעריצים מקיף אותם ומונע ממאייר וגולט להגיע אליהם. לבסוף מצליחים בוני וקלייד להימלט משם תחת חסות של סופת חול.
הרציחות נמשכות והמושלת פוקדת על לי סימונס לפטר את מאייר וגולט.
הם מגיעים לבסוף להנרי בארו (ויליאם סדלר), אביו של בוני שמספר להם על קורות בנו העבריין וכן לביתו של אייוי מטויין מבינוויל פאריש בלואיזיאנה (אנ') אביו של הנרי מטווין (אנ'), פושע שהשתתף עם הזוג במקרי שוד ורצח. הם מבטיחים לאייוי כי אם ייתפס בנו הוא לא יוצא להורג והוא משתף פעולה ואומר כי הזוג עומד לבקר אצלו.
האמר וגולט מציבים מארב ביחד עם טד הינטון ושוטרים נוספים. מטווין מעמיד את רכבו כאילו הוא מחליף גלגל. בוני וקלייד מתקרבים וטד הינטון מזהה אותם. הם נעצרים כדי לעזור למטויין ואז מרססים אותם במאות כדורים והם נהרגים במקום.
מאייר וגולט זוכים לפרסום ולתהילה והמושלת עורכת מסיבת עיתונאים ולוקחת את כל הקרדיט לעצמה.
לבסוף מוקרנים צילומים של המשתתפים האמיתיים בפרשה זאת.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קווין קוסטנר | פרנק היימר |  |
| וודי הרלסון | מני גולט |  |
| ג'ון קרול לינץ' | לי סימונס |  |
| תומאס מאן | טד הינטון |  |
| קים דיקנס | גלדיס היימר |  |
| קתי בייטס | מה פרגוסון | מושלת טקסס |
| ויליאם ארל בראון | אייוי מטווין |  |
| ויליאם סדלר | הנרי בארו |  |
קיון אליס

| --- | --- |

אליס, 2022
 לידה:  8 בינואר 2000 (בן 25) יוסטיס, פלורידה, ארצות הברית
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.91 מטר
 מספר:  23
 מכללה:  מכללת פלורידה סאות'ווסטרן אוניברסיטת אלבמה
 דראפט:  לא נבחר, 2022
 קבוצות כשחקן
 2022–:  סקרמנטו קינגס
קיון טייריס אליס (באנגלית: Keon Tyrese Ellis; נולד ב-8 בינואר 2000) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת סקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
קריירת מכללות

אליס נולד ביוסטיס שבפלורידה. בין השנים 2018–2020 למד במכללת פלורידה סאות'ווסטרן, ובשנתיים הבאות למד באוניברסיטת אלבמה. בעונתו האחרונה בליגת המכללות, 2021/2022, העמיד ממוצעים של 12.1 נקודות, 6.1 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
קריירה מקצועית

אליס לא נבחר בדראפט ה-NBA‏ 2022, אולם חתם אחרי הדראפט על "חוזה דו-כיווני" בסקרמנטו קינגס. בפברואר 2024, לאחר כעונה וחצי בסקרמנטו, הומר חוזהו לחוזה NBA סטנדרטי. לקראת סיום עונת 2023/2024 תפס את מקומו של קווין הרטר הפצוע בחמישייה הפותחת של הקינגס.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022/2023 | סקרמנטו | 16 | 0 | 4.4 | 0.438 | 0.500 | 0.571 | 0.5 | 0.4 | 0.3 | 0.1 | 1.5 |
| 2023/2024 | סקרמנטו | 57 | 21 | 17.2 | 0.461 | 0.417 | 0.743 | 2.2 | 1.5 | 0.9 | 0.5 | 5.4 |
| קריירה |  | 73 | 21 | 14.4 | 0.460 | 0.422 | 0.714 | 1.8 | 1.2 | 0.8 | 0.4 | 4.6 |
הערות שוליים

↑  Sacramento Kings Sign Keon Ellis
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית בסדרת דרמה

| --- | --- |

הזוכה בפרס לשנת 2024, אנה סוואי
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים
 תקופת הפרס:  1954–הווה (כ־71 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  טיין דיילי ומייקל לרנד (4)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  אנג'לה לאנסברי (12)
פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה לאמנויות ומדעי הטלוויזיה (ATAS). הוא ניתן לשחקנית שהציגה הופעה יוצאת מן הכלל בתפקיד ראשי בסדרת דרמה בטלוויזיה בפריים טיים.
הפרס הוענק לראשונה בטקס פרסי האמי ה-6 ב-11 בפברואר 1954. פרסי המשחק שהוענקו במהלך הטקסים הראשונים לא היו ספציפיים לז'אנר, כששחקניות בסדרות דרמה או קומדיה קיבלו מועמדויות ופרסים. בעוד איב ארדן הייתה הזוכה הראשונה בקטגוריית המשחק לנשים, לורטה יאנג הייתה השחקנית הראשונה שזכתה על הופעה ראשית בסדרת דרמה. עד 1966, פרסי המשחק חולקו לקטגוריות דרמה וקומדיה, עברו מספר שינויים בשמות עד שהוחלט על השם הנוכחי.
מאז הקמתו הוענק הפרס ל-36 שחקניות, כש-31 זכו על הופעות בסדרת דרמה. עם כ-4 פרסים, טיין דיילי ומייקל לרנד מחזיקות בשיא הזכיות בקטגוריה. אנג'לה לנסברי היא שיאנית המועמדויות, עם 12 מועמדויות, אם כי מעולם לא זכתה בפרס. בשנת 2015, ויולה דייוויס הפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס, על דמותה כאנליס קיטינג ב"המדריך לרוצח". זנדאיה היא הזוכה הצעירה ביותר בפרס, על תפקידה באופוריה.
שיאניות מועמדויות וזכיות > זכיות

4 זכיות: טיין דיילי, מייקל לרנד
3 זכיות: ברברה ביין, קתי בייקר, אידי פאלקו, לורטה יאנג
2 זכיות: גלן קלוז, קלייר דיינס, קלייר דיינס, שרון גלס, סוזן המפשייר, אליסון ג'ני, ג'וליאנה מרגוליס, ברברה סטנוויק, סילה וורד, פטרישיה ווטיג, ג'יין וויאט, זנדאיה
שיאניות מועמדויות וזכיות > מועמדויות

12 מועמדויות: אנג'לה לאנסברי
9 מועמדויות: אליזבת מוס
8 מועמדויות: שרון גלס, מרישקה הרגיטאי, מייקל לרנד, ג'וליאנה מרגוליס
6 מועמדויות: טיין דיילי, קלייר דיינס, אידי פאלקו, רובין רייט, לורטה יאנג
5 מועמדויות: גלן קלוז, ורוניקה המל, קירה סדג'וויק
4 מועמדויות: סאדה תומפסון, ברברה סטנוויק, סנדרה או, פגי ליפטון, כריסטין לאטי, דבי אלן, ג'יליאן אנדרסון, קתי בייקר, פרנסס קונרוי, ויולה דייוויס, דיינה דלייני, ג'יל אייקנברי, ג'ניפר גארנר, אליסון ג'ני, קרי ראסל
3 מועמדויות: סילה וורד, שרי סטרינגפילד, טטיאנה מסלני, לורה ליני, סאלי פילד, מישל דוקרי, ברברה ביין, ברברה בל גדס, לוריין בראקו, איימי ברנמאן, קוני בריטון, יאן קלייטון, סוזן דיי, סוזן דיי, אנג'י דיקנסון
2 מועמדויות: זנדאיה, ג'יין וויאט, ג'יין ויימן, אוון רייצ'ל ווד, פטרישיה ווטיג, קרי וושינגטון, רג'ינה טיילור, ג'יין סימור, סוזן סנט ג'יימס, דיאנה ריג, סטפני פאוורס, ג'ין מארש, סווזי קורץ, קייט ג'קסון, הולי האנטר, טראג'י פ. הנסון, מארג הלגנברגר, סוזן המפשייר, קלייר פוי, רומא דאוני, אוליביה קולמן, ג'ואן בלונדל, קתי בייטס, פטרישה ארקט, מלאני לינסקי, ג'ניפר אניסטון, ריס וית'רספון
ראו גם

פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי בסדרת דרמה
הערות שוליים

↑  "6th Primetime Emmys Nominees and Winners – Best Female Star of Regular Series". Emmys.com. Academy of Television Arts & Sciences (ATAS). נבדק ב-8 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "7th Primetime Emmys Nominees and Winners – Best Actress Starring in a Regular Series". Emmys.com. Academy of Television Arts & Sciences (ATAS). נבדק ב-8 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "8th Primetime Emmys Nominees and Winners – Best Actress – Continuing Performance". Emmys.com. Academy of Television Arts & Sciences (ATAS). נבדק ב-8 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "61st Primetime Emmys Nominees and Winners – Outstanding Lead Actress in a Drama Series". Emmys.com. Academy of Television Arts & Sciences. נבדק ב-9 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jordan Moreau, Emmy Awards 2024 Winners List: ‘Shogun’ Dominates With 18 Wins, and ‘The Bear’ Cooks Up 11, Variety, ‏2024-09-16 (באנגלית אמריקאית)
| פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית בסדרת דרמה |
| --- | --- | --- |
| 1952–1970 | הלן הייז (1952) • לורטה יאנג (1954) • לורטה יאנג (1956) • לורטה יאנג (1959) • ברברה סטנוויק (1961) • ברברה סטנוויק (1966) • ברברה ביין (1967) • ברברה ביין (1968) • ברברה ביין (1969) • סוזן המפשייר (1970) |  |
| 1971–1990 | סוזן המפשייר (1971) • גלנדה ג'קסון (1972) • מייקל לרנד (1973) • מייקל לרנד (1974) • ג'ין מארש (1975) • מייקל לרנד (1976) • לינדזי וגנר (1977) • סדה תומפסון (1978) • מארייט הרטלי (1979) • ברברה בל גדס (1980) • ברברה בבקוק (1981) • מייקל לרנד (1982) • טיין דיילי (1983) • טיין דיילי (1984) • טיין דיילי (1985) • שרון גלס (1986) • שרון גלס (1987) • טיין דיילי (1988) • דיינה דלייני (1989) • פטרישיה ווטיג (1990) |  |
| 1991–2010 | פטרישיה ווטיג (1991) • דיינה דלייני (1992) • קתי בייקר (1993) • סילה וורד (1994) • קתי בייקר (1995) • קתי בייקר (1996) • ג'יליאן אנדרסון (1997) • כריסטין לאטי (1998) • אידי פאלקו (1999) • סילה וורד (2000) • אידי פאלקו (2001) • אליסון ג'ני (2002) • אידי פאלקו (2003) • אליסון ג'ני (2004) • פטרישה ארקט (2005) • מרישקה הרגיטאי (2006) • סאלי פילד (2007) • גלן קלוז (2008) • גלן קלוז (2009) • קירה סדג'וויק (2010) |  |
| 2011–היום | ג'וליאנה מרגוליס (2011) • קלייר דיינס (2012) • קלייר דיינס (2013) • ג'וליאנה מרגוליס (2014) • ויולה דייוויס (2015) • טטיאנה מסלני (2016) • אליזבת מוס (2017) • קלייר פוי (2018) • ג'ודי קומר (2019) • זנדאיה (2020) • אוליביה קולמן (2021) • זנדאיה (2022) • שרה סנוק (2023) ‏•‏‏ אנה סוואי (2024) |  |
ולודרום סילבן אדמס

| --- | --- |

 על שם:  סילבן אדמס 
 כתובת:  רחוב שלום בכור שטרית 2
 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 קואורדינטות:  32°06′19″N 34°49′27″E﻿ / ﻿32.105278°N 34.824167°E﻿ / 32.105278; 34.824167
 אבן יסוד:  2016
 תקופת הפעילות:  2019–הווה (כ־6 שנים)
 עלות הבנייה:  כ-85 מיליון שקל
 בעלים:  עיריית תל אביב-יפו
 אדריכל:  משרד האדריכלים אדם מזור ואלי פירשט
 מושבים:  כ-300 מקומות ישיבה
 [[:#תנאי:תבנית:מפה דינמית/תל אביב-יפו]]
 
הוולודרום הלאומי על שם סילבן אדמס הוא מתקן אימונים ותחרויות אולימפי לאופני מסלול במרכז הספורט הלאומי, בהדר יוסף בתל אביב. הוא קרוי על שם הפילנתרופ היהודי-קנדי סילבן אדמס, שתרם 40 מיליון שקל למען הקמתו.
היסטוריה

החל משנת 2016 ביקש סילבן אדמס לקדם בישראל את ספורט רכיבת האופניים התחרותית. אדמס כבר העמיד תרומה כדי להקים מכון למצוינות בספורט באוניברסיטת תל אביב והשקיע ממון וזמן כדי שמרוץ האופניים ג'ירו ד'איטליה 2018 יעבור בישראל. אדמס הגיע להסכם עם עיריית תל אביב-יפו, באמצעות קרן תל אביב לפיתוח למימון מחצית מעלות ההקמה של המתקן (מחצית העלות השנייה הייתה מתקציב עיריית תל אביב).
בניית המתקן החלה במאי 2017 והושלמה במאי 2019. עם השלמת הבנייה הפך לוולודרום השני במזרח התיכון, אחרי הוולודרום במצרים.
ב-2022 אירח את "אליפות העולם ה-47 באופני מסלול לנוער עד גיל-18" (במקור נועד לארח אותה כבר ב-2021 אלא שנדחתה בשל הקורונה). כמו כן אירח תחרויות רכיבה באופני מסלול גם במכביה ה-21 שהתקיימה ב-2022. הולודרום התמודד על אירוח "אליפות אירופה באופני מסלול לצעירים עד גיל 23" ב-2025.
מבנה

הוולודרום נבנה על כר הדשא במרכז מתקן ששימש לאימוני אתלטיקה, ומסלולי הריצה במקום נסללו מחדש מסביב לוולודרום. הוולודרום הוא בתקן אולימפי, בו זירה מעץ בעלת מסלול אליפטי בעל שוליים משופעים שבו שתי פניות מעגליות של 180 מעלות ושתי ישורות. הוא נבנה כמתקן מקורה, אבל פתוח ומאוורר בהיקפו (אם כי מחופה ביריעות מבודדות מרוחות בעונת החורף), לאימונים ולתחרויות בינלאומיות בקטגוריה 2 (אורך המסלול הוא 250 מטר) לפי הנחיות האיגוד הבינלאומי לאופניים. המתקן משמש בעיקר לאימונים ויש בו רק יציע קטן בו כ-200 מקומות ישיבה לקהל ובתחרויות יכול להכיל כ-620 צופים בגלריה המקיפה את המסלול. כדי לאפשר את המשך פעילות האתלטיקה במתקן, בתוך הוולודרום נבנו מסלול אימונים ל-200 מטר ריצה, ישורת ספרינטים של 60 מטר, מרחב לקפיצה לגובה, קפיצה משולשת, קפיצה במוט והדיפת כדור ברזל ומסביבו שוקמו מסלולי הרקורטן שנועדו לאימונים ולחימום לתחרויות באצטדיון הסמוך. מרכז הולודרום משמש גם לצרכים נוספים כגון אימוני ג'ודו.
ב-2024 נחתם הסכם לחיפוי גג המבנה ביריעות חשמל סולארי.תבנית:הערה
הערות שוליים

תבנית:הערות שוליים
↑  אורן אהרוני, צפו מהאוויר: הקמת הוולודרום הראשון בישראל, באתר ynet, 19 ביוני 2017
↑   איתמר קציר, המסלול להצלחה מוכן, עכשיו רק שייפתח: למה הספורט הישראלי צריך את הוולודרום החדש?, באתר הארץ, 24 בפברואר 2019
↑   דן הנדל, לא ברור אם צריך כאן מסלול-אופניים, אבל זה שנבנה בתל אביב מרשים במיוחד, באתר הארץ, 14 במרץ 2019
תחרות אופני טנדם בולודרום הלאומי על שם סילבן אדמס בתל אביב, 4 במאי 2021
האירוויזיון לרוקדים צעירים

| --- | --- |

 סוגה:  תחרות ריקודים
 זוכים:  שיאנית זכיות: ספרד ספרד
 שפות:  אנגלית
 מספר פרקים:  15 תחרויות
 תוכנית מקור:  תחרות הזמר של האירוויזיון
 הפקה
 חברת הפקה:  איגוד השידור האירופי
 אורך פרק:  90 דקות (2011–2017)
 שידור
 רשת שידור:  ארגון השידור הציבורי בכל מדינה
 תקופת שידור מקורית:  16 ביוני 1985 – 16 בדצמבר 2017
 קישורים חיצוניים
 https://youngdancers.tv/
האירוויזיון לרוקדים צעירים (באנגלית: Eurovision Young Dancers; בצרפתית: L'Eurovision des Jeunes Danseurs; לעיתים נכתב כקיצור: EYD או Young Dancers), הייתה תחרות ריקוד דו-שנתית לרקדנים לא-מקצועיים בין הגילאים 16 ל-21. התחרות אורגנה על ידי איגוד השידור האירופי (EBU/UER) ושודרה בטלוויזיה ברחבי אירופה בערוצי המדינות שנטלו בה חלק.
היסטוריה

התחרות הראשונה של האירוויזיון לרוקדים צעירים התקיימה ב-16 ביוני 1985 בתיאטרון העירוני (אנ') שברג'ו אמיליה, איטליה. בתחרות זו נטלו 11 מדינות. התחרות בוטלה בשנים 2007 ו-2009 בשל קיום של תחרות דומה.
התחרות בוטלה פעם נוספת ב-2019, לאחר שרק 3 מדינות אישרו את השתתפותן (פולין, מלטה וסלובניה) ולאחר שאף מדינה לא התעניינה לארח את התחרות.
פורמט

המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין הגילאים 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
השתתפות

הזכאות להשתתף אינה נקבעת בהכללה גאוגרפית של המדינה בתוך יבשת אירופה, למרות ה-"אירו" ב-"אירוויזיון". לאורך השנים התחרה גם קנדה, מאז 1987. בנוסף, קוסובו השתתפה בתחרות זאת ב-2011 אף על פי שאין לה חברות באיגוד השידור האירופי כלל.
עד לביטולה השתתפו 37 מדינות בתחרות זו (כולל יוגוסלביה שהתפרקה וקוסובו המוכרת חלקית).
השתתפות > רשימת המדינות על-פי מועד הצטרפותן לתחרות

| שנה | רשימת המדינות על-פי מועד הצטרפותן לתחרות |
| --- | --- |
1985: ספרד ספרד, הולנד הולנד, שוודיה שוודיה, גרמניה גרמניה, צרפת צרפת, נורווגיה נורווגיה, שווייץ שווייץ, בלגיה בלגיה, פינלנד פינלנד, איטליה איטליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
1987: אוסטריה אוסטריה, קנדה קנדה, דנמרק דנמרק, יוגוסלביה יוגוסלביה
1989: פורטוגל פורטוגל, קפריסין קפריסין
1991: בולגריה בולגריה
1993: יוון יוון, פולין פולין, אסטוניה אסטוניה, סלובניה סלובניה
1995: הונגריה הונגריה, רוסיה רוסיה
1997: לטביה לטביה, סלובקיה סלובקיה
1999: צ'כיה צ'כיה
2001: אוקראינה אוקראינה, אירלנד אירלנד
2003: ארמניה ארמניה, רומניה רומניה
2011: קרואטיה קרואטיה, קוסובו קוסובו
2013: בלארוס בלארוס
2015: אלבניה אלבניה, מלטה מלטה
אירוח התחרות

| תחרויות | מדינה | עיר | אולם | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 | פולין פולין | גדיניה | התיאטרון המוזיקלי דנוטה בדושקובה (פולנית) | 1997 |
| 3 | פולין פולין | ורשה | התיאטרון הלאומי של ורשה (אנ') | 2005 |
| 3 | פולין פולין | גדנסק | האופרה הממלכתית הבלטית (אנ') | 2013 |
| 2 | צ'כיה צ'כיה | פלזן | התיאטרון החדש של פלזן (אנ') | 2015 |
| 2 | צ'כיה צ'כיה | פראג | מרכז הקונגרסים של פראג (אנ') | 2017 |
| 2 | צרפת צרפת | פריז | פאלה דה קונגרה דה פארי | 1989 |
| 2 | צרפת צרפת | ליון | האופרה הלאומית של ליון (אנ') | 1999 |
| 1 | איטליה איטליה | רג'ו אמיליה | התיאטרון העירוני (אנ') | 1985 |
| 1 | גרמניה גרמניה | שווצינגן (אנ'), באדן-וירטמברג | טירת שווצינגן (אנ') | 1987 |
| 1 | פינלנד פינלנד | הלסינקי | התיאטרון העירוני (אנ') | 1991 |
| 1 | שוודיה שוודיה | סטוקהולם | בית המחול (שוודית) | 1993 |
| 1 | שווייץ שווייץ | לוזאן | ארמון בוליו (אנ') | 1995 |
| 1 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | לונדון | בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תיאטרון לינבורי (אנ') | 2001 |
| 1 | הולנד הולנד | אמסטרדם | סטאדשווברג (אנ') | 2003 |
| 1 | נורווגיה נורווגיה | אוסלו | בית המחול (נו') | 2011 |
המדינות הזוכות > זכיות לפי שנה

| שנה | תאריך | העיר המארחת | מספר מדינות משתתפות | זוכה | אמן | מקום שני | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 | גמר: 16 ביוני | איטליה רג'ו אמיליה, איטליה | 11 | ספרד ספרד | ארנצ'ה ארגולס | נורווגיה נורווגיה | שוודיה שוודיה |
| 1987 | גמר: 31 במאי | גרמניה שווצינגן (אנ'), באדן-וירטמברג, גרמניה | 14 | דנמרק דנמרק | רוז גד פולסן וניקולאי הובבה | שווייץ שווייץ | גרמניה גרמניה |
| 1989 | גמר: 28 ביוני | צרפת פריז, צרפת | 17 | צרפת צרפת | אגנס לטסטו (ריקוד עכשווי (אנ')) | אין מקומות שני ושלישי | אין מקומות שני ושלישי |
| 1989 | גמר: 28 ביוני | צרפת פריז, צרפת | 17 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | טטסויה בירקאווה (בלט) | אין מקומות שני ושלישי | אין מקומות שני ושלישי |
| 1991 | גמר: 5 ביוני | פינלנד הלסינקי, פינלנד | 15 | ספרד ספרד | עמאיה איגלסיאס | צרפת צרפת | דנמרק דנמרק |
| 1993 | גמר: 15 ביוני | שוודיה סטוקהולם, שוודיה | 15 | ספרד ספרד | זניידה יאנובסקי | שווייץ שווייץ | אוסטריה אוסטריה   צרפת צרפת |
| 1995 | גמר: 6 ביוני | שווייץ לוזאן, שווייץ | 15 | ספרד ספרד | הכומר סוחוקילו ורות מירו סלבדור | שוודיה שוודיה | בלגיה בלגיה |
| 1997 | גמר: 17 ביוני | פולין גדיניה, פולין | 13 | ספרד ספרד | אנטוניו כרמנה סאן חוזה | בלגיה בלגיה | שוודיה שוודיה |
| 1999 | גמר: 10 ביולי | צרפת ליון, צרפת | 16 | גרמניה גרמניה | סטגלי יוחן וקטג'ה וונצה | שוודיה שוודיה | ספרד ספרד |
| 2001 | גמר: 23 ביוני | הממלכה המאוחדת לונדון, הממלכה המאוחדת | 18 | פולין פולין | דוד קופינסקי ומרצין קופינסקי | בלגיה בלגיה | הולנד הולנד |
| 2003 | גמר: 4 ביולי | הולנד אמסטרדם, הולנד | 17 | אוקראינה אוקראינה | ג'רלין נודי (בלט) | אין מקומות שני ושלישי | אין מקומות שני ושלישי |
| 2003 | גמר: 4 ביולי | הולנד אמסטרדם, הולנד | 17 | שוודיה שוודיה | קריסטינה אום וסבסטיאן מיכאנק (מחול מודרני) | אין מקומות שני ושלישי | אין מקומות שני ושלישי |
| 2003 | גמר: 4 ביולי | הולנד אמסטרדם, הולנד | 17 | צ'כיה צ'כיה | מוניקה היידוקובה וויקטור קונבלינקה (בחירת הקהל) | אין מקומות שני ושלישי | אין מקומות שני ושלישי |
| 2005 | גמר: 24 ביוני | פולין ורשה, פולין | 13 | הולנד הולנד | מילו ניונס | פולין פולין | בלגיה בלגיה |
| 2011 | גמר: 24 ביוני | נורווגיה אוסלו, נורווגיה | 10 | נורווגיה נורווגיה | דניאל סאר | סלובניה סלובניה | אין מקום שלישי |
| 2013 | גמר: 14 ביוני | פולין גדנסק, פולין | 10 | הולנד הולנד | סדריק וייוויירט | גרמניה גרמניה | אין מקום שלישי |
| 2015 | גמר: 19 ביוני | צ'כיה פלזן, צ'כיה | 10 | פולין פולין | ויקטוריה נובק | סלובניה סלובניה | אין מקום שלישי |
| 2017 | גמר: 16 בדצמבר | צ'כיה פראג, צ'כיה | 8 | פולין פולין | פאולינה בידז'נסקה | סלובניה סלובניה | אין מקום שלישי |
המדינות הזוכות > זכיות לפי מדינה

| זכיות | מדינה |  |  |  | סה"כ | שנות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 | ספרד ספרד | 5 | 0 | 1 | 6 | 1985, 1991, 1993, 1995, 1997 |
| 3 | פולין פולין | 3 | 1 | 0 | 4 | 2001, 2015, 2017 |
| 2 | הולנד הולנד | 2 | 0 | 1 | 3 | 2005, 2013 |
| 1 | שוודיה שוודיה | 1 | 2 | 2 | 5 | 2003 |
| 1 | צרפת צרפת | 1 | 1 | 1 | 3 | 1989 |
| 1 | גרמניה גרמניה | 1 | 1 | 1 | 3 | 1999 |
| 1 | נורווגיה נורווגיה | 1 | 1 | 0 | 2 | 2011 |
| 1 | דנמרק דנמרק | 1 | 0 | 1 | 2 | 1987 |
| 1 | צ'כיה צ'כיה | 1 | 0 | 0 | 1 | 2003 |
| 1 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 1 | 0 | 0 | 1 | 1989 |
| 1 | אוקראינה אוקראינה | 1 | 0 | 0 | 1 | 2003 |
| 0 | סלובניה סלובניה | 0 | 3 | 0 | 3 |  |
| 0 | בלגיה בלגיה | 0 | 2 | 2 | 4 |  |
| 0 | שווייץ שווייץ | 0 | 2 | 0 | 2 |  |
| 0 | אוסטריה אוסטריה | 0 | 0 | 1 | 1 |  |
הערות שוליים

↑  "Poland: Preliminary Confirmation of Participation in 2019 - Eurovoix". Eurovoix (באנגלית בריטית). 2018-05-04. אורכב מ-המקור ב-2019-03-21. נבדק ב-2018-11-27.
↑  Granger, Anthony (20 בנובמבר 2018). "Malta to participate in Eurovision Young Dancers 2019". Eurovoix. נבדק ב-20 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granger, Anthony (20 בדצמבר 2018). "Eurovision Young Dancers 2019 Cancelled Due to Lack of Host Broadcaster". eurovoix.com. נבדק ב-20 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision Young Dancers - Format". youngdancers.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2015-02-11. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Canada in the Eurovision Young Dancers". yougdancers.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2015-04-02. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kosovo: New steps in EBU agreement באתר albavisiontk,‏ 7 באפריל 2011
↑  "Eurovision Young Dancers - History by country". youngdancers.tv. European Broadcasting Union. אורכב מ-המקור ב-2017-10-20. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "GDANSK TO HOST EUROVISION YOUNG DANCERS". EBU. 2012-10-01. אורכב מ-המקור ב-2012-10-25. נבדק ב-2012-10-04.
↑  ב-2007, התחרות הייתה אמורה להתקיים בלוזאן, שווייץ. למרות זאת, התחרות בוטלה.
↑  ב-2009, התחרות הייתה אמורה להתקיים באוסלו, נורווגיה. למרות זאת, התחרות בוטלה.
1 2 3  בשנה זו, הוענקו 2 פרסים. אחד לבלט והשני לריקוד עכשווי (אנ').
1 2 3 4  בשנה זו, הוענקו 3 פרסים. אחד לבלט, השני למחול מודרני והשלישי של בחירת הקהל.
השתתפות המדינות מאז שנת 1985:
  מדינות שהשתתפו בתחרות פעם אחת או יותר
  מדינות זכאיות להשתתף, אך לא לקחו חלק בתחרות
  מדינות שהתחרו בעבר כחלק ממדינה אחרת, אך לא כריבונות
המדינות המארחות של האירוויזיון לרוקדים צעירים:
  מדינות שאירחו מספר תחרויות
  מדינות שאירחו תחרות אחת
מספר הפעמים בהן זכתה כל מדינה באירוויזיון לרוקדים צעירים
אברהם גאלאנטי (מקובל)

הרב אברהם בן מרדכי גאלאנטי היה מקובל איטלקי. נולד ברומא בתחילת המאה ה-16 ונפטר בשנת 1560.
קורות חיים

הרב גאלאנטי עלה לצפת ונהיה מתלמידיו של הרמ"ק.
כמו אביו מרדכי ואחיו המבוגר ממנו, הרב משה גאלאנטי, חי חיי סגפנות וקדושה. על פי מסורת שמופיעה בספר שם הגדולים, לאור עושרו הוא הקים אנדרטה על קברו של רשב"י שעודנה עומדת כיום.
כתביו

קינת סתרים (נקרא גם קול בוכים) - פירוש קבלי על מגילת איכה. נערך על ידי בנו שמואל תחת אסופה בשם קול בוכים והודפס בוונציה בשנת 1589.(בהמשך ביאר כ"ק אדמו"ר הצ"צ מליובאוויטש ביאור המבוסס על ביאור קבלי זה למגילת איכה שאותו לומדים חסידי חב"ד בתשעה באב ע"פ הוראת  האדמו"ר מליבאוויטש )
ירח יקר - פירוש על ספר הזוהר. רבי אברהם אזולאי כתב ביאור וקיצור של הספר.
זכות אבות - פירוש על מסכת אבות.
לקריאה נוספת

נתן שור תולדות צפת
אברהם דוד - עלייה והתיישבות בארץ ישראל במאה ה-טז, עמוד 152
הערות שוליים

↑  יוסף הקר, מחקרים בתולדות ארץ ישראל ויישובה היהודי
↑  אברהם דוד, עלייה והתיישבות בארץ ישראל במאה ה-טז
↑  אבריימקה אייזנשטיין, להורדה: רשימות הצ"צ למגילת איכה בתוספת ביאור, באתר חב"ד אינפו, ‏2023-07-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307495005171  LCCN: nr95042932  VIAF: 255644890   WorldCat (עם VIAF): 255644890
אסתר רוט-שחמורוב

אסתר רוט-שחמורוב, ספורטאית השנה (1970)
אסתר רוֹט-שחמורוב (נולדה ב-16 באפריל 1952) היא אתלטית ישראלית, מהבולטות ביותר שידעה מדינת ישראל. כלת פרס ישראל לספורט ותרבות הגוף ה'תשנ"ט.
שחמורוב נבחרה מספר פעמים כספורטאית המצטיינת של ישראל וזכתה במדליות רבות בתחרויות מקומיות ובינלאומיות. באולימפיאדת מונטריאול (1976) היא סיימה במקום השישי בריצת 100 מטר משוכות ובכך הייתה לספורטאית הישראלית הראשונה שהשתתפה בגמר אולימפי כלשהו. בתחרויות בינלאומיות, היא זכתה ב-8 מדליות אישיות. 6 מדליות במשחקי אסיה, מתוכן 5 זהב ו-1 כסף, ו-2 מדליות זהב באליפות אסיה באתלטיקה, יותר מכל ספורטאי ישראלי אחר בכל הזמנים.