stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השמיניסטית
דמויות

רבל וילסון בתור סטפני "סטף" קונווי
אנגאורי רייס בתור הנערה סטפני
מרי הולנד בתור מרתה "מארת" רייזר
מולי בראון בתור מרתה המתבגרת
סם ריצ'רדסון בתור סת' נובסליק
זאיר אדמס בתור סת' העשרה
זואי צ'או בתור טיפאני "טיף" בלאנשט-בלבו
אנה יי פוייג בתור טיפאני העשרה
ג'סטין הארטלי בתור בליין באלבו
טיילר ברנהרדט בתפקיד הנער בליין
כריס פרנל בתפקיד ג'ים קונווי
אונטיקה ונדנאפו בתור ג'נט סינג
ג'ושוע קולי בתפקיד יאז
ג'ייד בנדר בתור בריטני ג'ין "ברי" באלבו"
מייקל צ'ימינו בתור לאנס הריסון
ג'רמי ריי טיילור בתור ניל
ברנדון סקוט ג'ונס בתפקיד מר טי
וס ג'טון בתור המורה
אליסיה סילברסטון בתור דיאנה רוסו
לוסי טיילור בתור לידיה קונווי
מריק מקארתה בתור המנהל יאנג
הפקה

ביוני 2021 הצטרפה אליסיה סילברסטון לצוות השחקנים. ביולי 2021 נוספו לצוות ג'ייד בנדר, מייקל צ'ימינו, ג'רמי ריי טיילור, אוונטיקה, ג'ושוע קולי, אנה יי פויג, מולי בראון, זייר אדמס וטיילר ברנהרדט.
הצילום העיקרי החל באטלנטה, ג'ורג'יה, ב-24 במאי 2021, במהלך מגפת הקורונה. הצילומים הסתיימו ביולי 2021.
הערות שוליים

↑  Kroll, Justin (25 בפברואר 2021). "Rebel Wilson To Star in Paramount Players Comedy 'Senior Year'". Deadline Hollywood. נבדק ב-25 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (7 במאי 2021). "Justin Hartley, Angourie Rice, Sam Richardson, Others Join Rebel Wilson In Paramount Players' 'Senior Year'". Deadline Hollywood. נבדק ב-7 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  D'Alessandro, Anthony (3 בפברואר 2022). "Netflix 2022 Film Slate Touts 86 Titles Including Star-Studded Fare Knives Out 2, The Gray Man, The School For Good And Evil & More". Deadline Hollywood. נבדק ב-3 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jackson, Angelique (16 ביולי 2021). "Jade Bender, Michael Cimino, Jeremy Ray Taylor and Avantika Join Paramount Players' 'Senior Year'(EXCLUSIVE)". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (1 ביוני 2021). "Alicia Silverstone Returns to High School Joining the Cast Of Paramount Players' Comedy 'Senior Year' Starring Rebel Wilson". Deadline Hollywood. Penske Media Corporation. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jackson, Angelique (2021-07-16). "Jade Bender, Michael Cimino, Jeremy Ray Taylor and Avantika Join Paramount Players' 'Senior Year'(EXCLUSIVE)". Variety (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-01-21.
↑  Ho, Rodney (25 במאי 2021). "New Georgia productions: Rebel Wilson's 'Senior Year' film, 'The Waltons' TV movie, Rosario Dawson HBO series 'DMZ'". Constitution. נבדק ב-22 ביולי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lund, Anthony (15 ביולי 2021). "Rebel Wilson Shows Off Raunchy Cheerleader Dance and Bungled Tan Line on Senior Year Set". MovieWeb. נבדק ב-22 ביולי 2021. Appearing in full cheerleader garb, Wilson and her cheerleading posse celebrated the end of filming in Atlanta, Georgia with a quick and raunchy clip featuring a whole lot of booty shaking. {{cite web}}:  (עזרה)
הפיקוד השלישי

הפיקוד השלישי (בפורטוגזית: "Terceiro Comando") הוא ארגון פשע ברזילאי העוסק בסחר בסמים בריו דה ז'ניירו. נוסד בראשית שנות השמונים מתוך הפיקוד האדום.
הארגון היה מעורב בכמה עימותים בהיקף קטן (בשנת 2001 ו -2004) עם הכנופיה המתחרה הפיקוד האדום. לארגון אין מנהיג יחיד והוא במקום זאת רשת המבוססת על הדדיות אופקית המסייעת לכנופיות חברים בפאבלות שונות כאשר הם מנסים לרכוש סמים ואקדחים.
לקריאה נוספת

Karina Biondi, Sharing This Walk: An Ethnography of Prison Life and the PCC in Brazil. Edited and translated by John F. Collins (Chapel Hill: University of North Carolina Press: 2016)
הערות שוליים

↑  "Facções" (בפורטוגזית). 15 באפריל 2011. נבדק ב-23 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ברזיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולדימיר פורטנוי

ולדימיר ולדימירוביץ' פורטווי (באוקראינית: Портной Володимир Володимирович; ‏9 ביוני 1931 - 19 בפברואר 1984) היה מתעמל סובייטי-יהודי. סגן אלוף אולימפי (רומא 1960) בתחרות הקבוצתית וזוכה מדליית ארד (רומא 1960) בתרגיל סוס קפיצות.
ביוגרפיה

פורטנוי נולד וגדל באודסה. התאמן בקבוצת דינמו לנינגרד בהדרכו של מיכאל קסיאניק(רו').
באולימפיאדת רומא (1960) זכה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בתחרות הקבוצתית בתוצאה של 572.70 נק' אחרי יפן (575.20 נק') ולפני איטליה (559.05 נק'). מדליית ארד בתרגיל סוס קפיצות בתוצאה של 19.225 נק', אחרי טקאשי אונו מיפן וחברו לנבחרת בוריס שאחלין שזכו ביחד במדליית זהב (19.350 נק'). בתחרות קרב רב אישי הוא סיים במקום 12 בתוצאה של 113.30 נק', במקום שביעי בתרגיל קרקע (18.95 נק'), במקום 12 בתרגיל טבעות (19.00 נק'), במקום 13 בתרגיל מתח (19.00 נק'), במקום 18 בתרגיל סוס סמוכות (18.70 נק') ובמקום 42 בתרגיל מקבילים (18.40 נק').
ולדמר לנלה

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1872 Lerbo socken, שוודיה 
 פטירה:  16 באוקטובר 1960 (בגיל 87) Sankt Matteus, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 מקצוע:  מתרגם, דיפלומט, מוציא לאור, סופר, עורך, עיתונאי, אספרנטיסט, מרצה 
 בן או בת זוג:  Nina Langlet (10 במרץ 1925–16 באוקטובר 1960)  Signe Blomberg (3 באוגוסט 1899–26 בדצמבר 1921) 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (16 בפברואר 1965) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ולדמר לנלה
 
ולדמר לנלה (בשוודית: Valdemar Langlet;‏ 1872, לרבו (Lerbo), שוודיה – 1960, סטוקהולם) היה מוציא לאור, מפעילי הפצת שפת האספרנטו, דיפלומט וחסיד אומות העולם משוודיה.
קורות חיים

לנלה למד באוניברסיטאות בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. הוא עבד בתור מהנדס, עיתונאי ועורך במספר עיתונים בשוודיה. הוא כתב מספר ספרים על נושאי אקטואליה וכן על מסעותיו ברוסיה ובהונגריה. בשנת 1890 למד אספרנטו והיה ממייסדי מועדון האספרנטו של אופסלה ב-1891, שהיה מועדון האספרנטו השני בעולם. שנים רבות היה לנלה נשיאו של המועדון. בשנת 1906 נוסדה פדרציית האספרנטו השוודית, ולנלה היה נשיאה עד 1909.
בשנת 1899 נישא לנלה לסיניה בלומבר (Signe Blomberg), אספרנטיסטית מטורקו שבפינלנד. היא הלכה לעולמה ב-1921. לנלה הכיר את נינה בורובקו (Nina Borovko), בתו של אספרנטיסט מרוסיה, ונישא לה ב-1925.
משנת 1932 היה לנלה מרצה לשוודית באוניברסיטה בבודפשט. באותה תקופה עבד בתור נספח לענייני תרבות בשגרירות שוודיה בבודפשט.
קורות חיים > פעילותו למען יהודים בתקופת השלטון הנאצי

בתקופת מלחמת העולם השנייה פעל לנלה למען נרדפים יהודים ולא יהודים של המשטר הפשיסטי בהונגריה. לאחר פלישת הגרמנים להונגריה במרס 1944 מונה לנלה לתפקיד יושב ראש סניף הצלב האדום השוודי בהונגריה. בתפקידו זה העניק ליהודים רבים תעודות חסות שוודיות בהן נקבע כי יהודים אלה מועמדים לקבלת אזרחות שוודית. כך ניצלו יהודים אלה מגורלם של רבים מיהודי בודפשט, שנורו או גורשו בצעדות מוות לכיוון גבול אוסטריה. לנלה קיבל לידיו בתים מאזרחים שעזבו את בודפשט עקב המלחמה, ופעל להכרה בבתים אלה בתור בתים הנמצאים תחת חסות השגרירות השוודית. כך היו היהודים ששיכן בבתים אלה מוגנים מפני גירוש. בנוסף לפעילותו זו של לנלה, סייע לו עוזרו אנטל לוקאץ' (Lukács) לפרוש את חסות הצלב האדום על יהודים רבים וכך להציל את חייהם. לוקאץ', שפעל בעיקר ברובע אויפשט, הוכר לימים גם הוא בתור חסיד אומות העולם.
קורות חיים > לאחר המלחמה

בשנת 1945 שבו בני הזוג לנלה לשוודיה. הם התפרנסו מכתיבתו העיתונאית של ולדמר ומשיעורי נגינה בפסנתר שנתנה נינה. ב-1955 עברו השניים לסטוקהולם.
הכרה

בשנת 1946 קיבל לנלה מדליית הוקרה מהצלב האדום השוודי. כמו כן קיבל את אות מסדר כוכב הקוטב (אנ').
בשנת 1965 הכיר יד ושם בוולדמר לנלה בתור חסיד אומות העולם.
ציור דיוקנו של לנלה תלוי בטירת גריפסהולם.
וזלין

וזלין - השם המסחרי של החומר ג'ל פטרולאום לבן
וזלין (באנגלית: Vaseline) הוא שם המותג הפופולרי של חברת יוניליוור לחומר ג'ל פטרוליום (Petroleum jelly) (אנ') או פרפין רך.
השימוש העיקרי בווזלין הוא כמשחה לטיפול והרגעה של גירוי בעור שאינה דורשת מרשם רופא.
היסטוריה

הווזלין התגלה לראשונה בצורתו הגולמית כ"שעווה שחורה" בשנת 1859 בידי פועלים של מתקני קידוחי הנפט הראשונים, והוא שימש אותם לטיפול בחתכים וכוויות שסבלו מהם כתוצאה מעבודתם.
הכימאי רוברט צ'יזברו שעד לאותו הזמן עסק בהפקת שמן מלווייתנים, זיהה את המגמה העתידית ולפיה הנפט יתפוס את הבכורה בתחום עיסוקו, והחל לחקור את הפוטנציאל המסחרי של החומר החדש. צ'יזברו גילה כי מזיקוק של החומר הגולמי השחור והשמנוני ניתן ליצור ג'ל בהיר בעל אותן תכונות של הקלה על גירוי בעור, ובשנת 1872 רשם אותו כפטנט.
מפעל הייצור הראשון למשחה נפתח ב-1870 ונבחר לו שם המותג "וזלין". על מנת למכור את המוצר החדש שפיתח, החל צ'יזברו בתצוגות רחוב בניו יורק בהן יצר כוויות על עורו ולאחר מכן מרח אותן ב"משחת הפלאים", כפי שכינה אותה.
תכונות החומר

וזלין מורכב מתערובת דליקה של פחמימנים במרקם מוצק-חלקי (ג'ל) בעלי שרשרת פחמימנים הגבוהה בדרך כלל מ-25 אטומי פחמן.
החומר שקוף ובעל גוון שנע בין לבן לצהוב בהיר, חסר טעם וריח והכל בהתאם למידת הזיקוק של חומר הגלם.
נקודת ההתכה של החומר היא כ-75 מעלות צלזיוס, הוא אינו מתחמצן במגע עם האוויר ואינו פעיל מבחינה כימית. החומר אינו מסיס במים אך ניתן להמיסו בעזרת ממסים אורגניים.
שימושים

השימוש בג'ל פטרולאום נעשה לצורך הקלה על גירוי חיצוני בעור כגון כוויות; אך למעשה אין לו כל תכונות רפואיות או השפעה ישירה על תהליך ההחלמה והוא כלל אינו נספג בעור. ההשפעה החיובית של מריחת הווזלין על פגע בעור נובעת מן האיטום שהוא יוצר על פני העור ובכך מונע יצירת מגע עם חיידקים ויצירת זיהום, ושומר על גמישות העור הפגוע. יכול לעזור במקרים קלים של דלקת זווית הפה.
תכונותיו של הווזלין מאפשרות להשתמש בו גם לצרכים קוסמטיים של הגנת העור ושמירת גמישותו במקרים כגון שפתיים יבשות וסדוקות, פטרת הציפורניים, וכדי להסיר איפור.
ספורטאים הפועלים בתחרויות סיבולת ארוכות כגון משחים ארוכים או תחרויות מרתון של ריצה ואופניים, נוהגים למרוח וזלין לפני התחרות במקומות החיכוך של העור עם בגדי הספורט כאמצעי הגנה משפשוף וצריבה.
שימוש נוסף של החומר נמצא בהגנה על רהיטים מעץ ומעור ואף על חלקי מתכת ופלסטיק של מכוניות.
שימושים > שימושים לא מומלצים

עם התפשטות השימוש בווזלין כ"משחת פלא", הופצו גם אזהרות לשימוש לא מומלץ או מסוכן בחומר. כך למשל לא מומלץ למרוח ווזלין על כוויות טריות כיוון שתכונותיו של החומר כולאות את החום בתוך העור ומקשות על ההחלמה. גם ביובש או גודש באף החומר עלול לחדור לדרכי הנשימה ולהוביל לדלקת ריאות מחשיפה לשמן (Lipid pneumonia). השימוש בווזלין בעת קיום יחסי מין תוך שימוש בקונדום העשוי לטקס אינו מומלץ מכיוון שהוא עשוי לגרום לקונדום להיקרע.
ז'וזפ סוניול

| --- | --- |

 לידה:  21 ביולי 1898 ברצלונה, ספרד 
 פטירה:  6 באוגוסט 1936 (בגיל 38) Sierra de Guadarrama, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת כהונה:  ? – 6 באוגוסט 1936 
 תקופת הפעילות:  ? – 6 באוגוסט 1936 
 תפקידים בולטים:  President of Catalan Football Federation, חבר הרפובליקנים של קורטז, חבר הרפובליקנים של קורטז, נשיא, נשיא מועדון הכדורגל ברצלונה, חבר הרפובליקנים של קורטז 
 צאצאים:  Josep Ildefons Suñol Soler 
 
ז'וזפ סוניול גאריגה (בקטלאנית: Josep Sunyol i Garriga‏; 21 ביולי 1898 – 6 באוגוסט 1936) היה עורך דין, עיתונאי ופוליטיקאי קטלאני, ונשיאה של קבוצת הכדורגל ברצלונה.
סוניול נולד בברצלונה, והגיע ממשפחה עשירה ואף משורה ארוכה של פוליטיקאים קטלאנים לוחמניים. הוא היה חבר בקבוצת השמאל "אצ'יו קטלוניה" ובמפלגת רפובליקה השמאלנית של קטלוניה.
ב-1928 סוניול מונה לתפקיד מנהל ברצלונה, וב-1930 ייסד עיתון שמאלני בשם "La Rambla", שהתנגד למשטרו של מיגל פרימו דה ריברה. ב-1931 הוא נבחר לקורטס (הפרלמנט) כנציג מפלגת הרפובליקה השמאלנית של קטלוניה. הוא נבחר שוב בשנים 1933 ו-1936. הוא שימש גם כנשיאם של קבוצת "Reial Automòbil Club de Catalunya" ושל פדרציית הכדורגל הקטלאנית. בשנת 1935 מונה סוניול לתפקיד נשיא ברצלונה, ונתלו בו תקוות שישקם את המועדון מהמצב הכלכלי הקשה בו שרר. בתקופתו בה זכתה הקבוצה באליפות קטלוניה, ואף הגיעה לגמר הגביע הספרדי מול ריאל מדריד.
ב-6 באוגוסט 1936, במהלך ימיה הראשונים של מלחמת האזרחים בספרד, נעצר סוניול בידי גדודיו של השליט פרנסיסקו פרנקו ברכס גוואדרמה, ומאוחר יותר נרצח על ידם. גופתו הוצאה מהקבר בשנות ה-90 לאחר ש"Els Amics de Josep Sunyol" (חבריו של ז'וזפ סוניול) מסרו אותה לידי קבוצת ברצלונה לציון יום השנה ה-60 למותו.
התרבות הקוקוטני-טריפיליאנית

התרבות הקוקוטני-טריפיליאנית, הידועה גם כתרבות הקוקוטנית או התרבות הטריפיליאנית, היא תרבות נאוליתית-כלקוליתית, שהתקיימה במזרח אירופה (בערך בין השנים 5500 עד 2750 לפני הספירה), בעיקר באזור שבין הרי הקרפטים לנהרות דניסטר ודנייפר. בתקופה הנוכחית, אזור זה מכיל את כל שטחה של מולדובה, וחלקים ניכרים ממערב אוקראינה וצפון-מזרח רומניה. היקף השטח שהושפע מהתרבות הקוקוטני-טריפיליאנית הוא כ-350,000 קילומטרים רבועים (140,000 מילים רבועים).
רוב היישובים שהושפעו מהתרבות הזאת היו קטנים, אם כי היו קרובים אחד לשני, במרחק של כ-3–4 קילומטר אחד מהשני. רוב היישובים שהושפעו מהתרבות הזאת נמצאים בעמקי הנהרות סירט, פרוט ודניסטר. בערך ב-4000 עד 3500 לפני הספירה, הוקמו היישובים הגדולים ביותר באירופה הניאולתית, שחלקם אפילו הכילו עד 3,000 מבנים, וייתכן שאכלסו יחדיו כ-20,000–46,000 איש.
כמו בתרבויות נוספות באזור, גם בתרבות זו נמצאו עדויות לשריפת היישובים כל 60–80 שנים, אם כי לא ברורה מה הסיבה לכך. לאחר כל שריפה, התושבים שחזרו את מבני היישובים על בסיס צורתם וכיוונם של המבנים הקודמים.
נבליבקה הוא אתר ארכיולוגי גדול של שרידי תרבות זו.
הערות שוליים

↑  "7,000 years ago, Neolithic optical art flourished – Technology & science – Science – DiscoveryNews.com". NBC News. 2008-09-22. ארכיון מ-2015-12-24. נבדק ב-2015-12-24.
↑  Mantu, Cornelia-Magda (2000). "Cucuteni–Tripolye cultural complex: relations and synchronisms with other contemporaneous cultures from the Black Sea area". Studia Antiqua et Archaeologica. Iași, Romania: Iași University. VII: 267. OCLC 228808567. ארכיון מ-2011-07-11.
↑  Mallory, James P (1989). In search of the Indo-Europeans: language, archaeology and myth. London: Thames and Hudson. ISBN 0-500-05052-X. OCLC 246601873.
↑  Diachenko, Aleksandr; Francesco Menotti (2012). "The gravity model: monitoring the formation and development of the Tripolye culture giant-settlements in Ukraine". Journal of Archaeological Science. 39 (8): 2810–2817. doi:10.1016/j.jas.2012.04.025.
↑  Müller, Johannes. "High precision Tripolye settlement plans, demographic estimations and settlement organization". Academia.edu. ארכיון מ-13 בינואר 2017. נבדק ב-6 במאי 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Müller, Johannes; Rassmann, Knut; Videiko, Mykhailo (2016). Trypillia Mega-Sites and European Prehistory: 4100–3400 BCE. Taylor & Francis. p. 347. ISBN 978-1-317-24791-3.
↑  Monah, Dan (2005), "Religie si arta in cultura Cucuteni",  in Dumitroaia, Gheorghe (ed.), Primul muzeu Cucuteni din Romania, Bibliotheca memoriae antiquitatis XV (ברומנית), Piatra-Neamț, Romania: Editura Foton, pp. 162–173, OCLC 319165024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4493976-0
התערוכה העולמית של פריז (1867)

| --- | --- |

 סוג:  תערוכה עולמית 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מיקום:  שאן דה מארס 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1 באפריל 1867 – 3 בנובמבר 1867 (217 ימים) 
 קואורדינטות:  48°51′22″N 2°17′52″E﻿ / ﻿48.85605403°N 2.29788064°E﻿ / 48.85605403; 2.29788064
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) התערוכה העולמית של פריז(למפת פריז רגילה) התערוכה העולמית של פריז
 
איור של אזור התערוכה והמבנה המרכזי
הקיסר נפוליאון השלישי (מעליו האות N) ורעייתו, אז'ני דה מונטיז'ו (מעליה האות E) מקבלים את נכבדי האומות שהגיעו לפתיחת התערוכה
ביקור בני הזוג הקיסריים בגלריית המכונות המרכזית
התערוכה העולמית של פריז לתעשייה ואמנות (בצרפתית: Exposition universelle d'art et d'industrie de 1867) הייתה התערוכה העולמית השנייה שהתקיימה בפריז (הראשונה הייתה התערוכה של 1855), והרביעית שהתקיימה בעולם (לאחר 2 תערוכות נוספות שהתקיימו בלונדון; הראשונה ב-1851 והשנייה ב-1862). התערוכה נפתחה לקהל ב-1 באפריל 1867 וננעלה ב-31 באוקטובר ובמהלכה ביקרו בה 9,063,000 מבקרים. התערוכה נערכה ביוזמתו של נפוליאון השלישי, קיסר צרפת ונועדה להציג את הישגי האימפריה הצרפתית השנייה ומושבותיה ואת תוכנית אוסמן להתחדשות פריז. התערוכה חשפה לעולם המערבי את יפן ואמנותה, ובכך השפיעה עמוקות על ציירים כוינסנט ואן גוך, אנרי טולוז לוטרק, פול גוגן ואחרים. החידושים הטכנולוגיים ובראשם השימוש בחשמל השפיעו על הסופר ז'ול ורן, בפרט על ספרו "20,000 מיל מתחת למים". ולטר בנימין כתב על התערוכה "מחזה התעתועים של התרבות הקפיטליסטית מגיע ביריד של 1867 אל פסגת זוהרו. הקיסרות השנייה בשיא עוצמתה. פריז מתבססת כבירת הפאר והאפנה. אופנבך מכתיב לחיי פריז את הקצב". התערוכה התקיימה ברוח של אחווה ושלום, ויקטור הוגו פרסם לרגל התערוכה מנשר "אל עמי אירופה" ובו קרא להקמת "ארצות הברית של אירופה" ובין מבקרי התערוכה נמנו אלכסנדר השני, קיסר רוסיה, וילהלם הראשון, מלך פרוסיה וראש ממשלתו אוטו פון ביסמרק. שלוש שנים בלבד מאוחר יותר נסחפו פרוסיה וצרפת למלחמת פרוסיה צרפת.
אודות התערוכה

כבר ב-1864 הכריז נפוליאון השלישי על תערוכה עולמית שתתקיים בפריז ב-1867. לראש צוות התכנון וההקמה של התערוכה מונה הנסיך ז'רום-נפוליאון בונפרטה. אתר התערוכה היה אתר התערוכות המסורתי של פריז, שאן דה מארס. המבנה המרכזי של התערוכה היה מבנה אליפטי, כעין מלבן מעוגל-פינות בגודל 490x380 מטרים ובו ביתן מרכזי גדול (פביליון) מוקף גנים, וסביבו שורות מקבילות מקורות ובהן חנויות, גלריות, מסעדות ובתי קפה ופארק שעשועים. בנוסף היו בשטח התערוכה עוד כ-100 ביתני תצוגה קטנים יותר. סך הכל הוצגו בתערוכה 52,000 תצוגות שונות, מכל חלקי העולם.
בין התצוגות ניתן למנות, בנוסף לביתן היפני שמשך התעניינות עצומה, תערוכות נוספות ובהן תערוכת האמנות במסגרתה הוצגה תערוכה גדולה מיצירות ז'אן-פרנסואה מילה ובמסגרת התחרותית שלה זכה הציור Rejtan ("נפילת פולין") של הצייר יאן מטייקו במדליית זהב. אוגוסט מארייט הציג תערוכה של עתיקות מצריות שכללה את תכשיטי המלכה אחותפ וב"גלריית ההיסטוריה של העבודה" הוצגו לראשונה אבני יד, כלים פרה-היסטוריים, פרי תגליותיו של הארכאולוג ז'אק בושר (Jacques Boucher). בתחום התעשייה והטכנולוגיה בלט דינמו חשמלי תוצרת חברת סימנס, מעלית תוצרת L. Edoux ותותחים מתוצרת חברת קרופ (תותחים שיעשו שמות בצבא הצרפתי שלוש שנים מאוחר יותר). בתערוכה הוצג גם ברבור הכסף, שבעקבות זאת תואר על ידי מארק טוויין בספרו "תמימים בחו"ל".
שף "קפה אנגלה", אדולף דוגלרה הכין לכבוד המאורע את התפריט שנקרא "ארוחת שלושת הקיסרים" לכבודם של הצאר אלכסנדר השני, וילהלם הראשון ואוטו פון ביסמרק מפרוסיה ונפוליאון השלישי.
הערות שוליים

↑  רוכשי כרטיסים, לפי אתר התערוכות
↑  ולטר בנימין, "פריז: בירת המאה ה-19" בתוך: מבחר כתבים ב': הרהורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1996 עמ' 39
↑  על התערוכה באתר BnF
↑  שרטוט של תצוגת המעלית
↑  A Collection Of Treasures, The Bowes Museum
↑  "ארוחת שלושת הקיסרים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260940405171  BnF: cb122700158 (data)  GND: 805475-7  ISNI: 0000 0001 2113 4938  LCCN: n85268098  SNAC: w6r31t8k  SUDOC: 027773620  VIAF: 156441853   WorldCat (עם VIAF): 156441853
וילהלם הנמן

וילהלם הנמן (בגרמנית: Wilhelm 'Willi' Hahnemann;‏ 14 באפריל 1914 – 23 באוגוסט 1991) היה כדורגלן ומאמן אוסטרי-גרמני, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

וילהלם הנמן נולד ב-14 באפריל 1914 בווינה שבאוסטריה. לאורך כל הקריירה שיחק במועדון האוסטרי אדמירה וינה, עימו זכה ב-6 תוארי אליפות, שלוש פעמים בגביע ובתואר מלך השערים בליגה האוסטרית של עונת 1935/36 עם 23 שערים.
הנמן שיחק בנבחרת אוסטריה מ-1935 עד 1948 והוא כבש במדיה 4 שערים ב-23 הופעות. מ-1938 עד ל-1941 שיחק עבור גרמניה לאחר שאוסטריה סופחה אליה בעקבות האנשלוס. במונדיאל 1938 כבש במשחק החוזר נגד שווייץ בשמינית הגמר אך נבחרתו הפסידה 4–2 בסיום. המשחק הכי זכור של הנמן בקריירת הנבחרות שלו היה הניצחון הגדול על פינלנד 0–13 ב-1940. הוא היה לכוכב המשחק עם 6 שערים ובכך השחקן היחיד שכבש עבור גרמניה יותר שערים במשחק בודד היה גוטפריד פוקס שכבש 10 שערים נגד רוסיה במשחקים האולימפיים של 1912.
לאחר שסיים את הקריירה ככדורגלן הנמן היה למאמן בכמה קבוצות שווייצריות. הוא נפטר ב-23 באוגוסט 1991 בגיל 77 במקום הולדתו.
תארים

אליפות אוסטריה (6): 1932, 1934, 1936, 1937, 1939, 1947
הגביע האוסטרי (3): 1932, 1934, 1947
מלך השערים בליגה האוסטרית: 1935/36 (23 שערים)
ואוגר

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  62°05′00″N 7°16′00″W﻿ / ﻿62.083333333333°N 7.2666666666667°W﻿ / 62.083333333333; -7.2666666666667
 שטח:  177.6±0.1 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  722 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איי פארו איי פארו
 אוכלוסייה:  3,192 (נכון ל-יולי 2017)
 אזור זמן:  UTC+0
 עיר ראשית:  סרוואגיר 
  (למפת איי פארו מוגדלת) טורסהאבן קלאקסוויק סאנדורואוגר(למפת איי פארו רגילה) טורסהאבן קלאקסוויק סאנדורואוגר
 מפת ואוגר
 
ואוגר או ואגוי (בפרואזית: Vágar או Vágoy) הוא אחד מ-18 איי פארו, והמערבי מבין האיים הגדולים.
גאוגרפיה

שטחו של האי 178 קמ"ר, והוא השלישי בגודלו מבין האיים (אחרי סטריימוי ואסטורוי). מתגוררים באי 2,820 תושבים (נכון לפברואר 2005). צורתו של האי דומה לראשו של כלב, כאשר היישוב סורבאגספיורור בפיו של הכלב, ופייאלאבטן בעין. האגם הגדול באי (ובאיי פארו כולם) הוא אגם סורבגסבטן, והנקודה הגבוהה ביותר היא הארנאפיול שגובהו 722 מטרים. באי 41 הרים.
תחבורה

באי נמצא נמל התעופה ואוגר שהוא שדה התעופה היחיד באיי פארו. שדה התעופה נבנה על ידי הצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה לא השתמשו בשדה התעופה במשך 20 שנה, בטרם הפך לשדה תעופה אזרחי. כיום עוברים בשדה התעופה כ־170,000 נוסעים מדי שנה.
מנהרה תת-ימית שאורכה 5 ק"מ מקשרת את האי עם האיים הקרובים והבירה טורסהאבן.
יישובים

כיום מצויים בוואוגר שלוש עיירות ושלושה כפרים.
העיירה הגדולה ביותרה היא מיאואגור בה 1,025 תושבים (2003), הנמצאת במרכז האי, והפכה למרכז המסחר של האי. בעיירה נמצא מוזיאון הממוקם בבית העתיק ביותר באיי פארו.
מזרחית למיאואגור נמצא הכפר סאנדאבאגור בו 716 תושבים (2003). גם כפר זה הוא כפר היסטורי, ובמקום נמצאים שרידי יישוב משנת 1200 הכוללים מצבה ועליה רונות.
הכפר השלישי בגודלו הוא סורבאגור בו 980 תושבים (2003), והוא נמצא במערב האי. ליד כפר זה נבנה במהלך מלחמת העולם השנייה שדה התעופה של האיים. בתקופת מלחמת העולם התגוררו בכפר למעלה מ-5,000 חיילים בריטיים.
בוואוגר שני כפרים נוספים: בואור, 4 ק"מ מערבית לסורבאגור, בו מתגוררים 69 תושבים (2003), וגאסדלור, מערבית לבואור, על גדות פיורד מייקינס בו 16 תושבים.
כפר חדש בשם ואטנסויראר, בו מתגוררים 41 תושבים, נבנה בשנת 1921, על ידי שלוש משפחות חוואים.
בקצה הצפוני של האי נמצאים שרדי הכפר סלאטאנס שנוסד בשנת 1835. בכפר התגוררו 70 משפחות, אולם הוא נעזב בשנת 1964.
כפר נוסף שנוסד בשנת 1833 - ויקאר, בצפון האי, נעזב בשנת 1910.
אגמים עיקריים

סורבגסבטן
פייאלאבטן
ואטנסדאלסבטן
קבילקינאבטן
הרים עיקריים

ארנאפיאל
אייסטרוטינדור
הוסאפלי
מפלים עיקריים

בוסדאלאפוסור
מולפוסור
רייפסאפוסור
איונים וסלעים בים בקרבת ואוגר

טינדהולמור
גאסהולמור
סקרהולמור
טרולקנופינגור
דונוסדאנגאר
פליפסאדראנגור
דראנגארניר - ליטלי דראנגור, סטורי דראנגור
נמל התעופה ואוגר
וילהלם הנזל

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1794 טרבין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  26 בנובמבר 1861 (בגיל 67) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  cemeteries at Hallesches Tor 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאומנויות של ברלין 
 זרם באמנות:  הרומנטיקה 
 בן או בת זוג:  פאני מנדלסון (1829–?) 
 צאצאים:  סבסטיאן הנזל 
 
וילהלם הנזל (בגרמנית: Wilhelm Hensel‏; 6 ביולי 1794 – 26 בנובמבר 1861) היה צייר פורטרטים גרמני.
ביוגרפיה

הנזל היה ילדם השני ובנם היחיד של הכומר יוהאן יאקוב לודוויג הנזל (1763–1809) ואשתו יוהנה אלברטינה לואיז טרוסט (1764–1835). בעת לידתו היה אביו המטיף השני בטרבין ובשנת 1796 הוא התמנה לתפקיד הכומר בלינום. שם נולדה אחותו הצעירה לואיזה מריה, סופרת מצליחה. לאחר שיעורים ראשונים מאביו למד הנזל בבית הספר בעיר הולדתו.
לאחר מות אביו בשנת 1809, בגיל 15, החל הנזל ללמוד באקדמיה לבניין ברלין, שעזב אותה לאחר מספר סמסטרים. בשנת 1811 עבר לאקדמיה לאמנות. המורה שלו לאנטומיה ופרספקטיבה, אפשר לו להשתתף בתערוכה השנתית הגדולה של האקדמיה בשנה שלאחר מכן. יצירתו של הנזל "ישו על הר הזיתים" זכתה לשבחים על ידי מבקרי האמנות.
מלחמות נפוליאון קטעו את המשך לימודיו של הנזל. בשנת 1813 התנדב לצבא. עד 1815 לחם בקרב באוצן ובקרב ליד לייפציג ונפצע מספר פעמים. הוא היה במהלך המלחמה בפריז והצליח לראות את אוצרות האמנות שם במוזיאונים.
לאחר שחזר לברלין, הנזל מצא עד מהרה גישה לחצר הקיסר כצייר פורטרטים. בשנת 1821 מילא תפקיד מרכזי בארגון פסטיבל לכבוד הצאר הרוסי אלכסנדר הראשון. מכיוון שפסטיבל זה זכה להצלחה רבה, הודה לו המלך הפרוסי פרידריך וילהלם השלישי. עם מענק נסיעות נדיב. המענק איפשר להנזל להישאר ברומא בין השנים 1823 ו-1828. הנזל למד ברומא את עבודות המאסטרים הישנים, כמו רפאל, וגילה עניין רב בעסקי האמנות של תקופתו. אחת היצירות המצליחות שלו הייתה ישו והאישה השומרונית.
בסתיו 1828 חזר הנזל לגרמניה והתיישב בברלין כצייר עצמאי. עד מהרה הוא קיבל משימות גדולות יותר מחצר הקיסר בין השאר, הוא קישט כמה אולמות של תיאטרון ברלין יחד עם היינריך דאהלינג, קרל וילהלם קולבה, וילהלם פון שדו וכריסטיאן פרידריך טייק. בשנת 1829 מונה הנזל לצייר החצר המלכותית ונבחר לוועד המנהל של האקדמיה לאמנות.
בשנת 1829, בברלין, התחתן הנזל עם המוזיקאית והמלחינה פאני מנדלסון ברתולדי, בתו של הבנקאי אברהם מנדלסון ברתולדי ואחותו של המלחין פליקס מנדלסון ברתולדי. הנזל התגורר איתה בבית חותניו של מנדלסון. "הקונצרטים של יום ראשון" שניהלה באולם הגן של הבית משכו את הסלבריטאים האמנותיים והאינטלקטואליים של ברלין. עם פאני נולד להנזל בן, סבסטיאן.
הנזל היה פחות יעיל באמצעות ציוריו מאשר באמצעות דיוקנאותיו. ציורי השמן המוקדמים שלו מושפעים בעיקר מהנצרות. ניתן למצוא עקבות של המאסטרים הקדומים. כל יצירתו מאופיינת על ידי ריאליזם רומנטי.
עם הזמן דיוקנאותיו התקרבו ליותר ויותר לדיוק צילומי מבלי לאבד את עדינותם. שרדו למעלה מ-1,000 דיוקנאות שיצר של בני דורו המפורסמים מהרומנטיקה הברלינאית.
מותה הפתאומי של פאני בשנת 1847 הייתה מכה קשה עבורו. המהומה הפוליטית של המהפכה הגרמנית בשנת 1848 הפכה את הנזל לפעיל מבחינה פוליטית שוב. באביב 1848 הוא לקח את ההובלה בקבוצת אמנים חמושה וככזה עבד עבור המפלגה השמרנית (פרוסיה).
וילהלם הנזל נפטר ב-26 בנובמבר 1861 בברלין בגיל 67.
הוא נקבר לצד אשתו בקבר המשפחתי של מנדלסון ברתולדי בבית העלמין הראשון של קהילת השילוש בברלין-קרויצברג.
גלריה

פליקס מנדלסון
לאה מנדלסון
דיוקן של נסיכה
וילהלם ופאני הנזל - דיוקן
לואיזה