stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיהאי פלדי
הערות שוליים

↑  Szállási Árpád i. m., Orvosi Hetilap
↑  "Frankl Mihály és Aczél Margit házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 2339/1919. folyószáma alatt".
↑  A házasságkötés bejegyezve Budapest IV. ker. polgári házassági akv. 327/1926. folyószám alatt.
↑  Kosztolányi Dezső (1920). "Szahara (Földi Mihály új regénye)". Nyugat (11–12. szám).
↑  Illés Endre (1937). "A század asszonya". Nyugat (1 . szám).
↑  Kárpáti Aurél (1938). "A viszony. Földi Mihály új regénye". Nyugat (1. szám).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810545705005606  BnF: cb16534968j (data)  GND: 1055110984  ICCU: MILV066204  ISNI: 0000 0001 0868 2243  LCCN: n50004087  NKC: jo20231205859  NSK: 000025739  NTA: 073487171  RERO: 02-A013667096  SELIBR: 365599  VcBA: 495/335256  VIAF: 8627095   WorldCat (עם VIAF): 8627095
פרנץ גאשפאר

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1861 שימלאו סילבאניי, האימפריה האוסטרית 
 התאבד:  12 ביולי 1923 (בגיל 62) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 תפקידים:  רופא, מנתח ימי, נוסע 
 
פרנץ גאשפאר (בהונגרית: Gáspár Ferenc; שימלאו סילבאניי, 9 ביוני 1861 – בודפשט, 12 ביולי 1923) היה רופא ונוסע יהודי-הונגרי שערך מסעות ברחבי העולם.
ביוגרפיה

הוא נולד במשפחה יהודית בצפון טרנסילבניה (אז ממלכת הונגריה). ילדותו לא הייתה קלה שכן איבד את אמו בגיל צעיר. אחרי שנות התיכון שלו בבית הספר התיכון האוניטרי בקולוז'וואר למד רפואה באוניברסיטת וינה, שם קיבל תואר דוקטור לרפואה. בשנת 1886 התגייס ושירת בצי של האימפריה האוסטרו-הונגרית. במהלך כמעט שני עשורים של עבודתו כרופא ימי עבד כרופא פריגטות במשך שבע שנים ולאחר מכן סייר בכל חמשת יבשות העולם בשרותו בספינות צי סוחר במספר אוניות ומספר פעמים. הוא הגיע גם לאיי הים התיכון, האוקיינוס ההודי, האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, שאליהם מגיעים לעיתים רחוקות.
את רוב מסעותיו עשה בסוף המאה ה-19 על ספינות מפרש (וקיטור) מלחמתיות. הוא פרסם את מסעותיו הגדולים ואת הערותיו עליהם ביצירות שנכתבו בצבעים מעוטרים ועזים. אלה היו ספרי קריאה פופולריים מאוד של זמנם הן בשל התיאור היפה והמעניין שלהם והן בשל התוכן המדעי שסופר בצורה פופולרית מובנת לכל. הוא מסר דיווח מעורר השתאות על המהגרים שהמתינו להפלגה בנמל המבורג באותנטיות של עד ראייה. הוא תיאר בפירוט את איי הים התיכון, את האיים הקנריים, ואת מרחבים הקריביים. הוא הפליג במעלה נהר האמזונס למנאוס, הציג את הג'ונגלים סביב מדינת פארה בצפון ברזיל בכוח תיאורי רב. מעניין מאוד תיאורו את מאבק גאות הים מול מי נהר האמזונס והפורורוקה (גלים שמגיעים עד 4 מטרים גובה). מדיווחיו ניתן ללמוד על ערי דרום אמריקה בסוף המאה ה-19 (ריו דה ז'ניירו, פרנמבוקו, סנטוס, מונטווידאו, בואנוס איירס), על הפמפס של אורוגוואי ושל ארגנטינה, איי פוקלנד, מצר מגלן, ארץ האש ומדבר אטקמה בצ'ילה. הוא פרסם תיאורים מעניינים של אפריקה, כמו גם על מדינות אקזוטיות רבות באסיה באותה תקופה (הודו, ציילון (היום שמה סרי לנקה) בורמה (היום שמה מיאנמר), סיאם (היום שמה תאילנד), הודו-סין, הארכיפלג המלאי (מלזיה). הוא סייר בארכיפלג היפני של סמואה והגיע להוואי, ולאיי שלמה .
עבודותיו הן יצירות מצטיינות בהפצת ידע מדעי, ובמקביל מסמכים חשובים על החיים הימיים של המאה ה-19 ומצב הבריאות בעולם. בשל מקצועו הקדיש תשומת לב מיוחדת לשכיחות, לגורמים ולניסיון הטיפולי של מחלות טרופיות שונות. עבודתו מצטרפת לאחרות של בני דורו כמו ארמין ואמברי - שכתב את ההקדמה ליצירתו של גאשפאר "מסביב לכדור הארץ". הופעותיו החיות בתיאטרון אורניה, מאוירות בדימויים מוקרנים, הציגו את העולם בפני קהל מאזינים רב.
בסיום הפלגותיו והשתקעותו, הוא התיישב בבודפשט. בשנת 1907 היה קצין הרפואה של משרד ביטוח העבודה הממלכתי במשרד המסחר ההונגרי, ולאחר מכן הנציב הממשלתי של בית החולים המסחרי פרנץ יוזף. הוא התאבד ב-12 ביולי 1923.
עבודותיו העיקריות

ארבעים אלף מייל עם מפרש וקיטור (סגד, 1892)
שבע שנים בים (בודפשט, 1903)
תקופת האבירות של חיל הים (1905)
מסביב לכדור הארץ (6 כרכים, בודפשט, 1906–1908)
דרכו של האדם הלבן (כרך 2, בודפשט, 1912)
על ימים ועל איים (1913)
הערות שוליים

↑  "Gáspár Ferenc – A világutazó orvos emlékezete". Új Szó. 2005-10-14. אורכב מ-המקור ב-2015-04-29.
↑  Kubassek János: Gáspár Ferenc. (Földrajzi Közlemények, 1988. 1-2.)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129535591  VIAF: 67548444   WorldCat (עם VIAF): 67548444
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1984 היו מערכת הבחירות החמישים לנשיאות ארצות הברית, ונערכו ב-6 בנובמבר 1984. הנשיא המכהן רונלד רייגן, המועמד הרפובליקני, ניצח את סגן הנשיא לשעבר וולטר מונדייל, המועמד הדמוקרטי.
רייגן לא זכה להתנגדות בתוך מפלגתו, והוא וסגן הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש נבחרו מחדש בקלות. מונדייל ניצח בבחירות המקדימות את הסנאטור גארי הארט ועוד כמה מועמדים. הוא בחר בג'רלדין פררו, חברת קונגרס מניו יורק, בתור סגניתו, וכך הפך אותה לאישה הראשונה שהתמודדה בבחירות הלאומיות מטעם מפלגה גדולה.
לזכותו של רייגן עמדה ההתאוששות הגדולה מהסטגפלציה של שנות השבעים והמיתון העמוק של 1981–1982, ובנוסף התחושה שהוא משקם את היוקרה הלאומית. מטה רייגן הפיק תשדירים טובים וביטל את הדאגות בנוגע לגילו המבוגר של הנשיא. מונדייל ביקר את המדיניות הכלכלית של רייגן ואת הגירעון הגדול, וקרא להקפאה גרעינית ואשרור התיקון לשוויון זכויות.
רייגן השיג 58.8% מהקולות וניצח ב-49 מתוך 50 המדינות, והפך למועמד המבוגר ביותר שנבחר לנשיאות. 525 האלקטורים (מ-538) שהשיג רייגן הם האחוז החמישי הגבוה ביותר של אלקטורים שהשיג מועמד בבחירות, ואחוזי התמיכה שהשיג הם האחוז החמישי הגבוה ביותר. אף מועמד לא הצליח לשחזר את ההישג של רייגן מאז. מונדייל השיג 40.6% מהקולות, אולם האלקטורים שלו הגיעו רק ממחוז קולומביה וממדינתו - מינסוטה, שבה ניצח בהפרש דחוק של 3,761 קולות, כלומר שרייגן היה במרחק של 1,900 קולות מלזכות בכל 50 המדינות.
מועמדים > מועמדים רפובליקנים

רונלד רייגן, נשיא ארצות הברית מקליפורניה
הרולד סטאסן, מושל מינסוטה לשעבר
בן פרננדז, השגריר המיוחד לפרגוואי לשעבר מקליפורניה
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מועמדים רפובליקניים, 1984
| רונלד רייגן | ג'ורג' הרברט ווקר בוש |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| לנשיאות | לסגנות |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

| נשיא ארצות הברית ה-40 (1981–1989) | סגן נשיא ארצות הברית ה-43 (1981–1989) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
מועמדים > פריימריז

רייגן - הנשיא היוצא - היה המועמד הוודאי מטעם הרפובליקנים וההתנגדות אליו הייתה מועטה. התפלגות הקולות הייתה כדלהלן:
רונלד רייגן- 6,484,987 (98.78%)
אלקטורים חופשיים- 55,458 (0.85%)
הרולד סטאסן- 12,749 (0.19%)
בנג'מין פרננדז- 202 (0.00)
רייגן נבחר מחדש בתמיכת 2,233 צירים (כששניים נעדרו). סגנו, בוש, נבחר בהסכמה רחבה, בו זמנית להיבחרו של רייגן. הייתה זאת הפעם האחרונה במאה ה-20 שסגן הנשיא של מפלגה גדולה נבחר בבחירות.
מועמדים > מועמדים דמוקרטיים

וולטר מונדייל, סגן נשיא ארצות הברית וסנאטור לשעבר ממינסוטה
גארי הארט, סנאטור מקולורדו
ג'סי ג'קסון, כומר ופעיל זכויות אזרח מאילינוי
ג'ון גלן, סנאטור מאוהיו
ג'ורג' מקגוורן, סנאטור לשעבר ומועמד ב-1972 מדקוטה הדרומית
רובין אסקיו, מושל פלורידה לשעבר
אלן קרנסטון, סנאטור מקליפורניה
ארנסט הולינגס, סנאטור מקרוליינה הדרומית
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מועמדים דמוקרטיים, 1984
| וולטר מונדייל | ג'רלדין פררו |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| לנשיאות | לסגנות |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

| סגן נשיא ארצות הברית ה-42 (1977–1981) | חברת בית הנבחרים של ארצות הברית מניו יורק (1979–1985) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
מועמדים > הוועידה

התפלגות הקולות בוועידה:
במהלך נאום קבלת המועמדות שלו, מונדייל אמר שהוא מועמד כן ואילו רייגן איננו, ואמר בתור דוגמה שגם הוא וגם רייגן יעלו מיסים, אבל הוא אומר זאת לבוחרים. יש האומרים שמשפט זה פגע במונדייל, ושהבחירה בנושא המיסים הרחיקה ממנו בוחרים.
מועמדים > סגן הנשיא

מונדייל בחר בחברת בית הנבחרים מניו יורק, ג'רלדין פררו, בתור סגניתו, והפך אותה לאישה הראשונה שהועמדה לתפקיד זה בידי מפלגה גדולה, ולאיטלקיה-אמריקנית הראשונה שמועמדת בידי מפלגה גדולה. מונדייל רצה לקבוע תקדים במועמדות זאת. מונדייל זיהה את הובלתו של רייגן בסקרים ורצה לקרוץ לנשים, שהיו רוב הבוחרות, באמצעות מועמדות זו. מונדייל גם שקל להעמיד לתפקיד שתי נשים אחרות, אפרו-אמריקנית והיספנית, ובחר בפררו לבסוף כיוון שחשב שתמשוך גם מיעוטים. ג'קסון ביקר את ניסיונו של מונדייל לקבוע תקדים, אולם תמך בבחירת אישה לסגנית.
מפלגות אחרות > מועמדים מטעם מפלגת האחדות הלאומית

מפלגת האחדות הלאומית הוקמה לאחר שג'ון אנדרסון התמודד ב-1980 לנשיאות. אנדרסון קיווה שהמפלגה תוכל לנצח את שתי המפלגות הגדולות, שהיו קשורות לקבוצות בעלות אינטרס ולא הצליחו לבצע רפורמה בתקציב. כוונתו הייתה לארגן מפלגה חדשה בקליפורניה, אורגון, וושינגטון, אילינוי, ניו אינגלנד ובמדינות אחרות בהן הצליח. המפלגה זכתה ל-5.8 מיליון דולרים כמימון בחירות, אבל הייתה צריכה להתמודד לפחות בעשר מדינות.
אנדרסון לא רצה לרוץ, וקיווה שפוליטיקאי אחר יוביל את המפלגה, מחשש שמועמדותו תגרום למפלגה להיות מזוהה כ"פולחן אישיות". אף מועמד לא החליט להתמודד ואנדרסון נחשב למועמד המשוער. למרות שאנדרסון זכה לתמיכה מדמוקרטים ומרפובליקנים ב-1980, רוב הבוחרים חזרו אל מפלגותיהם, והוא לא זכה לתמיכה רחבה. בגלל חוסר יכולת להתמודד במדינות, החליט אנדרסון לא לרוץ ולתמוך במונדייל.
אנדרסון קיווה שהמפלגה תצליח להצמיח מועמד ב-1988, אבל המפלגה התפרקה.
מפלגות אחרות > המפלגה הליברטריאנית

דייוויד ברגלן, יושב ראש המפלגה מקליפורניה
ג'ין בורנס, מנחה תוכנית רדיו מפלורידה (פרש- 26 באוגוסט 1983)
ארל רבנל, אנליסט של מדיניות חוץ מוושינגטון די. סי.
מארי רוארט, מדענית מטקסס
טוני נייתן, מועמדת לסגנות הנשיאות ב-1972 מאורגון (סירבה להתחרות)
בורנס היה המועמד המוביל, אולם פרש מחשש שהמפלגה לא תוכל לממן את מסע הבחירות שלה. המועמדים האחרים היו ברגלנד, רבנל (שעבדה במחלקת ההגנה בעבר) ורוארט. ברגלנד נבחר ברוב דחוק וסגנו היה ג'יימס לואיס. הם התמודדו ב-39 מדינות.
מפלגות אחרות > מפלגת האזרחים

סוניה ג'ונסון התמודדה ב-1984 מטעם מפלגת האזרחים, מפלגת הצרכנים של פנסילבניה ומפלגת השלום והחופש של קליפורניה. ג'ונסון השיגה 72,161 קולות (0.1%) והגיעה למקום החמישי. סגנה מטעם מפלגת האזרחים היה ריצ'רד וולטון ומטעם מפלגת השלום והחופש אמה וונג מאר.
מפלגות אחרות > המפלגה הקומוניסטית

המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית בחרה בגאס הול לנשיאות ובאנג'לה דייוויס לסגניתו.
בחירות כלליות > מסע בחירות

מונדייל רץ עם מצע ליברלי, שתמך בהקפאת הפיתוח הגרעיני ותמיכה בתיקון לשוויון זכויות. הוא דיבר נגד חוסר ההגינות במדיניות הכלכלית של רייגן ועל הצורך להקטין את הגירעון.
למרות שהבחירה של פררו התקבלה בהתלהבות בקרב פעילים דמוקרטים, סקרים הראו שרק 22% מהנשים התלהבו מבחירתה ו-18% חשבו שזהו רעיון רע. 60% טענו כי לחץ מקבוצות נשים הוביל לבחירתה מול 22% שטענו כי מונדייל בחר במועמדת הטובה ביותר. חברים בסניפי הכנסייה הקתולית ביקרו את פררו הקתולית על תמיכתה בהפלות. במהלך מסע הבחירות נאלצה להתמודד עם האשמות כלפי בעלה, וטענות שהוא היה קשור לפשע המאורגן, אספקת פורנוגרפיה והפרת חוקי התרומות למסע הבחירות. פררו שחררה לציבור את החזרי המס של משפחתה ב-21 באוגוסט 1984, אולם הנזק נעשה.
בניו ג'רזי, רייגן אמר שהעתיד של אמריקה נח בתוך לב המצביעים, ובמסר התקווה שמובע משיריו של ברוס ספרינגסטין, יליד המדינה. רייגן אף השתמש בשירו של ספרינגסטין, "Born in the U.S.A" (שבעצם נכתב נגד מלחמת וייטנאם, ללא ידיעת רייגן) כשיר הבחירות שלו עד שספרינגסטין הדמוקרט קרא לו להפסיק.
רייגן גם השתמש בתשדירי בחירות אפקטיביים. שניים מהזכורים בהם היו "בוקר באמריקה", שדיבר על הצלחתו בתחום הכלכלי ועל העתיד הטוב שסיפק לאזרחים, ו"הדוב בעצים" בו טען רייגן כי הוא מוכן לקבל גם הצעות שלום.
רייגן בן ה-73 היה הנשיא המבוגר ביותר אי פעם, ולאחר העימות הראשון עם מונדייל ב-7 באוקטובר, בו רייגן כשל, הועלו שאלות בנוגע לגילו ותפקודו. רייגן טען כי הלך לכנסייה "פה בוושינגטון" (העימות נערך בקנטקי), התייחס למדים הצבאיים כ"בגדי מלתחה" והודה שהוא מבולבל. בעימות עצמו מונדייל ניצח. הוא היה מוכן לתגובתו של רייגן מהבחירות הקודמות, "הנה אתה שוב מתחיל" ("There you go again") וטען שרייגן אמר זאת בנוגע לקיצוץ בתוכנית מדיקר, דבר שאכן ניסה לעשות ולא הצליח בשל הקונגרס הדמוקרטי. מונדייל גם ביקר את העלאת המיסים של רייגן ואת הגירעון, וטען שאם הבוחרים ישאלו את עצמם האם מצבם טוב יותר בהשוואה ללפני ארבע שנים, כפי שרייגן שאל ב-1980, הם יבינו שיש צורך במנהיגות חדשה. אולם ב-21 באוקטובר, בעימות השני, התחמק רייגן מנושא הגיל כשאמר שהוא "לא מתכוון להשתמש למטרות פוליטיות בגילו הצעיר ובחוסר ניסיונו של יריבי". מונדייל עצמו צחק, ולאחר מכן טען כי אם היו מצלמים אותו מקרוב היו רואים שבעצם בכה, מפני שהבין שהפסיד בבחירות. רייגן נטרל את נושא הגיל.
מונדייל ופררו במסע הבחירות בפלורידה
רייגן ובוש עורכים מסע בחירות באוסטין, טקסס
רייגן עונה לשאלה בנוגע לגילו
בחירות כלליות > מסע בחירות > הביקור בבית-הכנסת

בשבת, 26 באוקטובר רייגן נאם בבית כנסת היכל הִלֵל ("Temple Hillel"), שבלונג איילנד, ניו יורק. זה היה הביקור הרשמי הראשון של נשיא מכהן בבית כנסת, מאז שהנשיא הראשון ג'ורג' וושינגטון ביקר בבית הכנסת טורו ב-1790.
נטען שמטרת הביקור היא להשפיע על הקהילה, שנחשבה "מובלעת דמוקרטית בלונג איילנד- אזור רפובליקאני". לפני נאום הנשיא, חזן בית הכנסת שר את התקווה, ואת המנון ארצות הברית. הנשיא חבש כיפה, הזכיר פעמיים את הביטוי "לעולם לא עוד", ודיבר רבות על מחויבותו למדינת ישראל, לשחרור יהודי ברית המועצות ולמאבק באנטישמיות ובאנטי-ציונות. אחר כך, רב בית-הכנסת העניק לנשיא שי בשם הקהילה- כיפה סרוגה בצבעי דגל ארצות הברית. 
אחרי הנאום בבית כנסת, הנשיא סעד סעודות שבת בצהריים בביתו של רב בית הכנסת, הרב מוריס שמואל פרידמן. בני משפחתו של הרב השתתפו בסעודה, כולל בנו, דייוויד פרידמן, לימים שגריר ארצות הברית בישראל.
תוצאות

רייגן נבחר ב-6 בנובמבר בניצחון מוחץ, כשהוא זוכה ב-49 מדינות (ובכך היה אחד מהקרובים ביותר ליישם את אסטרטגיית חמישים המדינות אשר מטרתה היא לנצח בכל 50 המדינות של ארצות הברית). הוא השיג 525 אלקטורים (מ-538), שיא, והשיג 58.8% מהקולות. למרות פררו, 55% מהנשים בחרו ברייגן, והוא קיבל בין 54% ל-61% מקולות הקתולים במדינה, המספר הכי גבוה עבור רפובליקני. מונדייל זכה ב-13 אלקטורים (ממדינתו מינסוטה- בה ניצח בהפרש של 0.18% מהקולות- ומחוז קולומביה), והייתה זאת התוצאה הגרועה ביותר עבור מועמד מרכזי מאז הפסדו של אלף לנדון ב-1936 לפרנקלין דלאנו רוזוולט. מונדייל בחבר האלקטורים יותר מכל מועמד דמוקרטי אחר (פרט לסטיבן דאגלס שהשיג 12 ב-1860, כשהמפלגה הייתה מפולגת) למרות שהיו גם כאלה שקיבלו פחות קולות ממנו (אלטון פארקר, ג'יימס קוקס, ג'ון דייוויס וג'ורג' מקגוורן).
חוקרי מדעי המדינה דיברו על תופעה של כמיליון דמוקרטים שתמכו ברייגן- לבנים דרומיים ופועלים צפוניים שתמכו ברייגן בגלל השיפור במצב הכלכלי, עמדתו בנושא הביטחוני, וראו את הדמוקרטים כתומכי העניים והמיעוטים על חשבון מעמד הביניים. הוועדה הדמוקרטית הלאומית חקרה את הנושא לאחר מערכת הבחירות אולם גנזה את הדו"ח מתוך חשש מפגיעה במצביעים.
כשרייגן נשאל ב-1984 מה הוא רוצה לחג המולד, הוא התבדח וטען ש"מינסוטה הייתה יכולה להיות נחמדה". רייגן הפסיד במינסוטה גם בבחירות הללו וגם ב-1980, והייתה זאת המדינה היחידה בה מעולם לא זכה. הוא בנוסף הנשיא הראשון מאז וודרו וילסון שכיהן שתי כהונות ולא ניצח במינסוטה. הייתה זאת הפעם האחרונה בה מועמד רפובליקני הצליח לנצח בכל מדינה בצפון מזרח ארצות הברית ובמדינות החוף הפסיפי, לנצח לפחות במחוז אחד בכל מדינה, ולנצח בהוואי, מסצ'וסטס, ניו יורק, אורגון, רוד איילנד ווושינגטון. הייתה זאת גם הפעם האחרונה עד 2016 בה ניצחו הרפובליקנים בוויסקונסין, האחרונה עד 2004 בה זכו באיווה, והאחרונה בה ניצחו בווירג'יניה המערבית עד לשנת אלפיים. הייתה זאת מערכת הבחירות האחרונה בה המועמד המנצח ניצח בהפרש דו ספרתי בקולות (עשרה מיליון ויותר). למרות ההפסד הדחוק במינסוטה, ניצח רייגן בחמישה מתוך שמונה מהמחוזות שלה בקונגרס (ניקסון ניצח במחוז אחד בלבד במסצ'וסטס ב-1972), ורייגן הוא המועמד היחיד שזכה ברוב המחוזות של הקונגרס בכל מדינה.
| המועמד לנשיאות | מפלגה | מדינה | מספר האלקטורים | השותף | מדינת השותף | מספר האלקטורים של השותף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רונלד רייגן | רפובליקנית | קליפורניה | 525 | ג'ורג' הרברט ווקר בוש | טקסס | 525 |
| וולטר מונדייל | דמוקרטית | מינסוטה | 13 | ג'רלדין פררו | ניו יורק | 13 |
| דייוויד ברגלנד | ליברטריאנית | קליפורניה | 0 | ג'ים לואיס | קונטיקט | 0 |
| לינדון לארוש | עצמאי | וירג'יניה | 0 | בילי דייוויס | מיסיסיפי | 0 |
| סוניה ג'ונסון | האזרחים | איידהו | 0 | ריצ'רד וולטון | רוד איילנד | 0 |
| בוב ריצ'רדס | הפופוליסטית | טקסס | 0 | מאוורין סאלמאן | קליפורניה | 0 |
| דניס סרטה | הברית החדשה | ניו ג'רזי | 0 | ננסי רוס | ניו יורק | 0 |
| גאס הול | הקומוניסטית | ניו יורק | 0 | אנג'לה דייוויס | קליפורניה | 0 |
| מלווין מייסון | העובדים הסוציאליסטים | קליפורניה | 0 | מטילדה צימרמן | ניו יורק | 0 |
| לארי הולמס | עולם העובדים | ניו יורק | 0 | גלוריה לה ריווה | קליפורניה | 0 |
תוצאות > מפות

תוצאות הבחירות בחלוקה על פי מדינות ארצות הברית: רייגן-אדום, מונדייל-כחול
תוצאות לפי מחוזות. מחוזות בגוונים כחולים תמכו בעיקר במונדייל, גוונים אדומים בעיקר ברייגן.
הפרש הניצחון בכל מדינה
אנדרה קנר

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בפברואר 1896 גוימה, הונגריה 
 נרצח:  1943 (בגיל 46 בערך) ברה"מ 
 
אנדרה קנר (בהונגרית: Kner Endre; גיומנדרד, 4 בפברואר 1896 – ברית המועצות, נהר הדון, ינואר 1943) היה בעל בית דפוס בהונגריה, יהודי-הונגרי, אספן בולים, מומחה בבולאות, איש עסקים, מחבר ספרים ממשפחת קנר. נספה בשואה.
ביוגרפיה

אנדרה קנר נולד במשפחה יהודית ידועה במקום הולדתו, כילדם הרביעי של איזידור קנר וקורנליה נטר. הוא למד בבית הספר הגבוה למסחר בעיר ארד וסיים את לימודיו בשנת 1914. במלחמת העולם הראשונה, שירת כקצין של גדוד חי"ר מספר 4 של אוראדיה, שוחרר כסגן. לאחר המלחמה ניהל את ענייניו הכספיים והמנהליים של דפוס קנר בכפר הולדתו. לאחר מותו של איזידור קנר, הוא ואחיו אימרה קנר הפעילו את בית הדפוס כבעלים משנת 1935.
בינואר 1943, כיהודי, נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים בעבור הצבא ההונגרי). הוא נשלח לאוקראינה לחזית המזרחית כמסופח לארמייה השנייה (הונגריה) לעבודות פינוי שדות מוקשים, סלילת דרכים וחפירת מלכודות טנקים. הוא נעלם באזור נהר הדון בשטח ברית המועצות.
מומחיותו בבולאות

אנדרה קנר עסק רבות ולאורך שנים בבולאות. הן כאספן והן כמומחה. בספר שנכתב בשנת 1965 בשם "המונוגרפיה של הבולים הונגריים" מוזכר אנדרה קנר שלוש פעמים כמומחה לבולאות והן כאספן בולים שזכה בפרס הראשון בתערוכה.
א. בעמוד 56 מצוין שמונה כחבר ועדה שהוקמה על ידי הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 להוצאת בולי דואר הונגריים: "...עמד לרשות המעצבים שבועיים בלבד. הוועדה העממית לחינוך ציבורי הפקידה את הערכת עבודות המכרז בידי ועדת הערכה מיוחדת שהוקמה לשם כך. חבריה היו: קארוי הולצמן, יוז'ף הורבאט, אנדרה קנר, לאיוש קוזמה, ארפאד מיקולה".
ב. בעמוד 67 מצוין: "... בקיץ 1925, ד"ר ארמין ארדדי ואנדרה קנר הוציאו את "מדריך בולי הדואר ההונגריים 1920-1871". העבודה, שהייתה ערוכה היטב, תיארה את כל תכונות שיני וסימני המים של הבולים שהוצאו בתקופה ההמצוינת במדריך, בנוסף למידע לגבי מחירם. המדריך הראשון פורסם ב-1926, השני ב-1928, והשלישי ב-1931".
ג. בעמוד 81 מצוין: "...ב-8 במאי 1937 נפתחה תערוכת בולים באולמות הבירה Vigadó. את התערוכה ארגנה 'אגודת הבולים של פאנוניה', שחגגה 20 שנה להיווסדה. התערוכה, שאורגנה בצניעות, זכתה להצלחה כלכלית גדולה, כיוון שהבולים שהונפקו למטרת ציון התערוכה נרכשו על ידי כמעט 2,000 מבקרים. התערוכה כללה 40 מיצגים ממוסגרים, שבלט בהם אוסף סימני המים ההונגרי של אנדרה קנר, שזכה בפרס הגדול של התערוכה".
כתביו

קנר כתב ביחד עם ד"ר ארדודי את "מדריך בולי הדואר ההונגריים 1920-1871", תוך התייחסות מיוחדת לסימני מים, שיניים והבדלי צבעים". המדריך יצא לאור לראשונה בשנת 1926.
לקריאה נוספת

ספר הצבא ההונגרי והז'נדרמריה המלכותית לשנת 1917
מרשם הצבא והז'נדרמריה המלכותיים לשנת 1918
אדם ארדיס: איזידור קנר. מבית הדפוס עד חנות הספרים (קפיטליזם בעל מגוון רבים), 2004
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. Budapest: Magyar Könyvtárosok és új sorozat. Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944. 1990–2002.
מיהו מי בגיומנדרד? Gyomaendrődi ki kicsoda? Szerk. Szilágyiné Németh Eszter, Kovácsné Nagy Katalin. Gyomaendrőd. 2004.
הלקסיקון ההונגרי הגדול Magyar Nagylexikon. Főszerk. Élesztős László (1-5. k.), Berényi Gábor (6. k.), Bárány Lászlóné (8-). Bp., Akadémiai Kiadó, 1993
הערות שוליים

↑  הספר שהוצא לזכרו
↑  המונוגרפיה של בולים הונגריים
↑  מדריך למחירי בולי דואר הונגריים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137751079  ISNI: 0000 0000 7883 3644  LCCN: nb2007022875  VIAF: 68458299   WorldCat (עם VIAF): 68458299
לאסלו פליישמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במרץ 1878 טהיטוטפאלו, הונגריה 
 פטירה:  4 ביולי 1962 (בגיל 84) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא אף אוזן גרון 
 
לאסלו פליישמן (בהונגרית: Fleischmann László;‏ טהיטוטפאלו, 4 במרץ 1878 – בודפשט, 4 ביולי 1962) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא אף אוזן גרון, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור למדעי הרפואה (PHD) (1952).
קורות חייו

לאסלו פליישמן נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף פליישמן (1827–1906), עצמאי ושל בורבלה (ברברה) ביכלר. הוא השלים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את התואר שלו ברפואה ב-1902. בשנים 1902–1905 עבד במכון לפתולוגיה מס' I בבודפשט ולאחר מכן נסע לווינה עם מלגה באוניברסיטה ועבד שם בקליניקה של פרופסור אדם פוליצר יליד הונגריה. לאחר שחזר הביתה הפך תחילה מרצה/עוזר הוראה הראשון במרפאת אף אוזן גרון בניהולו של דיולה בקה. הוא נשאר במוסד עד 1910. לאחר מכן, הוא עבד כרופא הראשי של מחלקת אף אוזן גרון של בית החולים לילדים אויפשט עד 1915. במלחמת העולם הראשונה, מהגיוס ועד לשחרור שירת כרופא גדודי, בחלקו בבודפשט ובחלקו בשדה הקרב בבוקובינה ובגליציה. מנובמבר 1919 עבד כרופא ראשי בבית החולים היהודי חסד וצדקה בבודפשט, ומשנת 1930 במחלקת אף אוזן גרון בבית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' (היום שמו המרכז הרפואי הלאומי) של הקהילה היהודית של פשט. אין מידע על קורותיו בשואה, אך אחרי מלחמת העולם השנייה בשנת 1946 הוענק לו תואר מרצה בכיר פרטי (לא חלק מהסגל) ובשנת 1947 הוענק לו פרופסור חבר. מ-1 בספטמבר 1947 עד פרישתו ב-1 בינואר 1961 הוא היה הרופא הראשי אף אוזן גרון של בית החולים ברחוב פטרפי שאנדור. תחומי המחקר העיקריים שלו היו אוטונוירולוגיה וניתוחי אוזניים. הוא עסק בפתרונות כירורגיים לאוטוסקלרוזיס (טרשת האוזן) והיה הראשון שביצע ניתוח כזה בהונגריה.
פליישמן נבחר לנשיא כבוד של הנציגות הלאומית של הקהילה היהודית בהונגריה ושל הקהילה היהודית של בודפשט.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5ב-7-2).
משפחתו

אשתו הייתה לנקה ברטשניידר (Bretschneider) (1888-1981), איתה התחתן ב-1908 בבודפשט.
בתם
אגנש פליישמן (1911–?). בעלה בלה פרסטנר (1898–?) היה רופא (התגרשו).
מחקריו ופרסומיו העיקריים

בדיקות בקטריולוגיות בתחום רפואת האוזניים (בודפשט, 1903)
מקרים של ספטיקמיה אוטוגנית (Otogen septicaemia) ופימיה (pyaemia) (בודפשט, 1904)
מגמות חדשות בניתוחי אוזניים (Therapia, 1929)
פציעות בשוגג של איבר השמיעה וסקירותיהם (בודפשט, 1936)
הפתולוגיה והטיפול של אוטוסקלרוזיס (בודפשט, 1942)
על הטיפול הניתוחי בדלקת קרום המוח אוטוגני (בודפשט, 1945)
בקשר למקרים שנותחו בניתוח רמאדיה (Ramadier) (בודפשט, 1946)
על אוסטאומיאליטיס של קודקוד הפירמידה (בודפשט, 1947)
מבוא לאוטונוירולוגיה, בהתייחס במיוחד לסחרחורת וסטיבולרי (בודפשט, 1952)
על הפרעות במחזור הדם התוך-גולגולתי הקשורות לפקקת סינוס (Sinusthrombosis) (בודפשט, 1958)
פרסים והוקרה

סיגנום לאודיס (הו') - איתור צבאי אוסטרו הונגרי
מדליית הפאר של הצלב האדום דרג 2 עם עיטור צבאי (1915)
פרס הרופא הדגול (1951)
מסדר הכבוד לעבודה (1958; 1960)
לקריאה נוספת

לאסלו קארפאט: לאסלו פליישמן 24 בדצמבר 1978) שבועון רפואי, 119. שנה, 52. מס' 3207–3208. הוא.
Magyar életrajzi lexikon א' (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש).
Magyar orvoséletrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגרים). ISBN 963-950-132-8
אודון פוגני: ד"ר לאסלו פליישמן (1 בנובמבר 1963) אף אוזן גרון, שנתון 9. גיליון 4.
הערות שוליים

↑  "Elhunyt Fleischmann László". נפסבה. 1962-07-05. p. 4.
↑  "Fleischmann József halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 279/1906. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-15.
↑  "Eltemettük dr. Fleischmann Lászlót". Uj Élet. 1962-07-15. p. 5. נבדק ב-2021-02-16.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 228/1908. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7926 5204  VIAF: 121521011   WorldCat (עם VIAF): 121521011
היסטוריה של העיתונאות בארץ ישראל

הגיליון הישן ביותר הקיים כיום של העיתון היהודי הראשון
עיתונים בישראל, 1949
היסטוריה של העיתונאות בארץ ישראל היא מונח המתאר את תקופת הזמן של הפעילות העיתונאית העברית בארץ ישראל, הן לפני הקמת מדינת ישראל והן אחריה; כמעט 200 שנה אחרי שהעיתונאות היהודית ואחריה גם העברית התבססו באירופה.