stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאופולד יוזף פון דאון
ביוגרפיה

פון דאון נולד ב-24 בספטמבר 1705 בווינה לרוזן ויריך פיליפ פון דאון, שהיה ממשפחת אצולה. אביו רצה שיהיה איש דת, אולם הוא התגייס לצבא, ונודע בגבורתו בקרבות מול הטורקים בהונגריה ומול הספרדים בסיציליה. במהלך מלחמת הירושה האוסטרית השתתף בכמה קרבות מול הפרוסים. בסיום המלחמה הועברה מרבית שלזיה לידי הפרוסים והפולנים. כשנתיים לאחר מכן פתחה אוסטריה במלחמה שנייה כדי להחזיר את השטחים הכבושים. דאון השתתף באחד הקרבות מול כוח צרפתי שנשלח לסייע לפרוסים ולפולנים, לאחר מכן נישא דאון לרוזנת מריה יוספה פוקס ופרש משירות צבאי.
ב-1756 פלש מלך פרוסיה פרידריך הגדול אל סקסוניה בעלת בריתה של אוסטריה, ופתח בכך את מלחמת שבע השנים. בעלות בריתה של אוסטריה היו צרפת, רוסיה, ספרד, ושוודיה, ואילו בעלות בריתה של פרוסיה היו בריטניה, הנובר, ובראונשוויג. דאון התגייס שוב ומונה לפילדמרשל, הכוחות האוסטריים תחת פיקודו ניצחו את הצבא הפרוסי וגירשו אותו ממוראביה. לאחר מכן הביס את פרידריך הגדול בקרבות על קולין ופראג ואילץ את הכוחות הפרוסיים לסגת מבוהמיה.
מצבם של האוסטרים היה טוב הם והצרפתים פלשו אל תוך פרוסיה. כעת מינתה הקיסרית מריה תרזה את דאון למפקד הצבא. אולם דאון, שחשש לאבד את אמונה, נהג בחשש ובזהירות, והחלטותיו לא היו תקיפות מספיק. הוא גם דיווח לקיסרית בתדירות גבוהה בהרבה מזו של קודמו בתפקיד, הדוכס מלורן.
פרידריך הגדול החל שוב מנצח הוא הביס את הצרפתים ברוסבאך, ואז הביס את דאון בלותן, אולם לא לאורך זמן, בהוכקירך מחקו האוסטריים את חטיבת הארטילריה הפרוסית, ופרידריך הגדול נאלץ להסיג את צבאו. בקאי הביסו הרוסים את הפרוסים והחלו מתקדמים במטרה לחבור עם הכוחות האוסטריים. האוסטרים מצידם הביסו את הפרוסים בקונרסדורף. במקסן הביס כוח אוסטרי בפיקודו של דאון גיס פרוסי שלם. רק הצרפתים המשיכו לנחול תבוסות מידי צבא הנובר והצי הבריטי.
סופה של פרוסיה היה קרוב. הרוסים והאוסטרים איחדו כוחות והחלו במסע בדרך אל ברלין. בריטניה הפסיקה את תמיכתה, והצרפתים החלו כובשים שטחים לחופי הים הבלטי. אולם אז השתנה המצב כאשר ב-1762 נפטרה הצארינה הרוסייה יליזבטה, ואחיינה פיוטר השלישי שלפני כן היה יורש העצר השוודי מונה לצאר. פיוטר זלזל בתרבות הרוסית והעריץ את הפרוסים, ועוד בזמן המלחמה העביר לצבא הפרוסי מידע מודיעיני רגיש. מיד עם המלכתו כרת ברית עם פרידריך הגדול והחזיר לפרוסיה את כל השטחים שנכבשו בידי רוסיה. תמיכה זו העניקה לפרידריך הגדול את היתרון הדרוש והוא הכריע את הצבא האוסטרי בפיקודו של דאון בפרייברג. בעוד שהצבא ההנובראי הכריע את הצרפתים.
לאחר סיום המלחמה הקדיש דאון את שארית חייו לארגון מחדש של צבא אוסטריה, הוא מת ב-5 בפברואר 1766. אנדרטה הוקמה לזכרו בווינה בהוראתה האישית של הקיסרית.
ליכאדה (כפר)

| --- | --- |
 מדינה:  יוון יוון
 גובה:  152 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  123 (2021)
 קואורדינטות:  38°51′00″N 22°52′00″E﻿ / ﻿38.85°N 22.86666667°E﻿ / 38.85; 22.86666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןליכאדה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןליכאדה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ליכאדה (ביוונית: Λιχάδα) הוא כפר וקהילה לשעבר באוויה שביוון. הכפר ממוקם על מורדות הר ליכאדה. מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 הוא חלק מהעירייה איסטיה-איידיפסוס, ומהווה יחידה מוניציפלית בתוכה. שטח היחידה המוניציפלית הוא 39.891 קמ"ר.
בשנת 2011 האוכלוסייה מנתה 181 בכפר ו-1,122 עבור כלל הקהילות, הכוללת את הכפרים אגיוס ג'ורג'יוס, וסילינה, גרגולימאנו, קאבוס, קוקיניאס והאיים הלא מיושבים מונוליה וסטרונגילי.[דרושה הבהרה] ליכאדה ממוקמת בקצה המערבי של יובואה. 10 ק"מ צפונית לאגיוס קונסטנטינוס, 16 ק"מ מערבית לאיידיפסוס, 37 ק"מ ממזרח ללאמיה ו-75 ק"מ צפונית מערבית לכלקיס. לליכאדה נגרם נזק משריפות היערות ביוון ב-2007.
אוכלוסייה

| שנה | אוכלוסיית הכפר ליכאדה | אוכלוסיית כלל הקהילות |
| --- | --- | --- |
| 1981 | - | 1,016 |
| 1991 | 275 | 1,153 |
| 2001 | 240 | 1,140 |
| 2011 | 181 | 1,122 |
הערות שוליים

↑  "Population & housing census 2001 (incl. area and average elevation)" (PDF) (ביוונית). National Statistical Service of Greece. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2015-09-21.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ביוון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כתב עת משפטי

כתב עת משפטי הוא כתב עת המפרסם מאמרים בנושאים משפטיים. בכתבי העת המשפטיים יש העוסקים בכל תחומי המשפט, ויש המתמקדים בתחום משפטי מסוים.
מאפיינים

גופים אחדים עוסקים בהוצאה לאור של כתבי עת משפטיים:
אגודות משפטיות, כדוגמת לשכת עורכי הדין בישראל.
מו"לים עסקיים.
פקולטות ובתי ספר למשפטים באוניברסיטאות ובמכללות.
בכתבי עת היוצאים לאור במוסדות אקדמיים מקובלות שתי שיטות:
בראש המערכת עומד חבר הסגל הבכיר של בית הספר למשפטים, כשלצידו חברי מערכת נוספים מאותו מוסד או מוסדות אחרים. שיטה זו, המקובלת גם בכתבי עת מדעיים בתחומים אחרים, היא הדומיננטית באירופה.
מערכת שמורכבת מסטודנטים מצטיינים למשפטים, בליווי חבר סגל בכיר, בדרך כלל במסגרת אקדמית של קורס מתקדם. שיטה זו נפוצה בארצות הברית, בקנדה ובמידה חלקית בישראל.
בתחילת המאה ה-21 החלו להתפרסם כתבי עת משפטיים מקוונים, הרואים אור רק באינטרנט, וכתבי עת ותיקים יותר החלו להעלות לאינטרנט את גיליונותיהם, חלק בגישה חופשית וחלקם בגישה למנויים בלבד.
בארצות הברית

כתב העת המשפטי הוותיק ביותר בארצות הברית הוא The University of Pennsylvania Law Review, היוצא לאור ברציפות מאז שנת 1852.‏ Albany Law Review, ממשיכו של Albany Law School Journal, שהחל לצאת לאור בשנת 1875 הוא כתב העת המשפטי הוותיק ביותר בעריכת סטודנטים. כתבי עת בולטים נוספים, שהחלו לצאת לאור בשלהי המאה ה-19 הם  Columbia Law Review,‏ Harvard Law Review‏ ו-Yale Law Journal.
בישראל

רוב הפקולטות ובתי הספר למשפטים בישראל - להוציא המרכז האקדמי פרס והמכללה האקדמית צפת - מוציאים לאור כתב עת משפטי כללי, וחלק מהמוסדות מוציא לאור מספר כתבי עת, חלקם נושאיים. מרבית כתבי העת הללו מתפרסמים בעברית, ומיעוטם באנגלית. כתב העת המשפטי הוותיק ביותר בישראל היה "הפרקליט", כתב העת של לשכת עורכי הדין בישראל, שהחל לצאת לאור בשנת 1943 וסיים את פעילותו בשנת 2016. כתב העת המשפטי הראשון בישראל שיצא לאור בעריכתם של סטודנטים הוא "משפטים", שהחל לצאת לאור בשנת 1969 באוניברסיטה העברית בירושלים, ביוזמתם של הפרופסורים אהרן ברק ויצחק זמיר.[דרוש מקור]
לקריאה נוספת

Michael I. Swygert & Jon W. Bruce, The Historical Origins, Founding, and Early Development of Student Law Reviews, 36 Hastings Law Journal 739, 764 (1985)
Michael L. Closen & Robert J. Dzielak, The History and Influence of the Law Review, 30 akron Law Review 15, 25 (1996)
הערות שוליים

↑  Edwin J. Greenlee, The University of Pennsylvania Law Review: 150 Years of History, The University of Pennsylvania Law Review, 150
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536904905171  LCCN: sh91004810
כנסיית סנט אואן

| --- | --- |

מבט מדרום-מערב על חזית הכנסייה עם צמד הצריחים המחודדים ועל מגדל המצלב
 מידע כללי
 סוג:  כנסיית מנזר
 מיקום:  רואן
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  Rouen city government 
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1318 – 1537 (גוף), 1851 (חזית)
 תאריך פתיחה רשמי:  553 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית
 מידות
 גובה:  115 מטר
 גובה פנימי:  33 מטר
 קואורדינטות:  49°26′33″N 1°05′59″E﻿ / ﻿49.4425°N 1.0997222222222°E﻿ / 49.4425; 1.0997222222222
  (למפת רואן מוגדלת) כנסיית סנט אואן(למפת רואן רגילה) כנסיית סנט אואן
 
כנסיית סנט אואן - מבט כללי מקתדרלת רואן.
פנים הכנסייה בסגנון גותי קורן בעוד שחלון הרוזטה הוא בסגנון גותי לוהב
מבט כולל על הכנסייה מדרום. משמאל - החזית המערבית, מימין - מגדל המנורה.
העוגב של קאבייה-קול וחלון רוזטה של החזית המערבית
מבט ממזרח על מגדל המנורה ועל האפסיס והגנים שמסביבו
כנסיית מנזר סנט אואן ברואן (בצרפתית: Abbatiale Saint-Ouen de Rouen) היא כנסייה גותית ומונומנט לאומי ברואן שבצרפת. היא מפורסמת בגודלה הרב, בהיותה דוגמה מצוינת לאדריכלות גותית ובעוגב המפורסם של קאבייה-קול.
היסטוריה

המנזר (שנקרא בעבר abbaye de Saint-Ouen) היה אחד המנזרים הבנדיקטיניים החשובים והחזקים ביותר בנורמנדי. עבודות על הכנסייה הנוכחית החלו ב-1318, אך עוכבו בשל מלחמת מאה השנים, והעבודה הסתיימה רק במאה ה-15 בסגנון גותי Rayonnant. המנזר נבזז ב-1562. ב-1800 עבר בית העירייה לשכון במבנה מגורי הנזירים הישן. החזית הלא גמורה הושלמה בשנים 1846–1851 עם זוג צריחים מחודדים במרקם תחרה.
אדריכלות

אורכה של הכנסייה 137 מטר וגובה קמרונות הספינה הראשית 33 מטר. יש לה גם "מגדל-מנורה", שדרך חלונותיו חודר אור ומציף את פנים הכנסייה. מגדל המנורה בנוי כמתומן מעל מקום המצלב ומתנשא לגובה 115 מטרים.
בכנסייה חלונות זכוכית לבנה, רובם מהמאה ה-14, ולצד פאנלים לבנים של זכוכית נקייה וקפואה כוללים גם ויטראז'ים. למרות שרוב הכנסייה והויטראז'ים הם בסגנון גותי קורן (Rayonnant), חלונות הרוזטה הם מאוחרים יותר ומעוצבים בסגנון גותי לוהב (Flamboyant).
החזית, שעיצב אנרי גרגואר, עברה שיפוץ ושיקום בשנים 1846–1851.
הגן

גן המנזר הישן נקרא כיום "גן בית העירייה". בין השאר ניתן לראות בו, ליד "שער המרמוזטים", העתק של אבני יילין, שניתנו לעיר במתנה מדנמרק ב-1911, לציון יובל האלף לדוכסות נורמנדיה. לא רחוק משם, פסל אבן מאת ארסן לטלייה של הוויקינג רולו מנורמנדי, מייסד דוכסות נורמנדיה, ופסל-ראש מארד של המשורר הבלגי הסימבוליסט אמיל ורהארן, שנפל תחת גלגלי רכבת ברואן ב-1916. מצפון לכנסיית המנזר ישנה בריכה המעוטרת בפסל של אלכסנדר סכונוורק, המתאר את חטיפתה של הנסיכה דיאנירה בידי הקנטאור נסוס.
העוגב

העוגב של קאבייה-קול נבנה ב-1890, והוא שחזור של העוגב של קרספן קרלייה משנת 1630, בתיבה המקורית שלו. עוגב זה שרד מאז ללא שינויים משמעותיים ונחשב לאחד העוגבים החשובים בצרפת. נגן העוגב שארל-מארי וידור (Charles-Marie Widor), שאמר על הכלי בעל ארבע המקלדות ו-64 הרגיסטרים כי הוא "מיכלאנג'לו של העוגב", הקדיש לו את "הסימפוניה הגותית" מס' 9 פרי עטו.
מידות

אורך: 137 מטרים (449 רגל).
גובה הספינה הראשית: 33 מטרים (108 רגל).
גובה מגדל המנורה: 115 מטרים (377 רגל).
גלריה

החזית המערבית
מבט מדרום על הכנסייה וסביבותיה
האפסיס, מבט ממזרח
כנסיית סנט אואן, חזית מערבית (תמונה מהמאה ה-19)
הספינה הראשית, מבט מזרחה
מבט מדרום-מזרח
מבט מצפון מערב
עוגב הכנסייה
תוכנית הכנסייה
מבט מצפון על הכנסייה
בית המקהלה
מבט ממזרח
הספינה הראשית, מבט מערבה
תמיכות דואות
פרטי החזית
פרטי פיסול בחזית המערבית
מגדל המנורה
פרטי מבנה הקיר
החזית המערבית
מבט מדרום-מזרח
ראו גם

קתדרלת רואן
כנסיית סן מקלו
אדריכלות גותית
לוטומיירסק

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לודז' (פרובינציה) לודז'
 מחוז:  פביאניצה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,546 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°45′N 19°12′E﻿ / ﻿51.750°N 19.200°E﻿ / 51.750; 19.200
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטילוטומיירסק(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטילוטומיירסק(למפת פרובינציית לודז' רגילה) לודז' פיוטרקוב טריבונלסקי  פביאניצה טומשוב מזובייצקי  אופולה שוויינטוקז'יסקיה פולין גדול קוי.-פומ. שלזיה מזוביהלוטומיירסק(למפת פרובינציית לודז' מוגדלת) לודז' פיוטרקוב טריבונלסקי  פביאניצה טומשוב מזובייצקי  אופולה שוויינטוקז'יסקיה פולין גדול קויאוויה-פומרניה שלזיה מזוביהלוטומיירסק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לוטומיירסק (בפולנית: Lutomiersk) הוא כפר במחוז פביאניצה שבפרובינציית לודז' בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

הכפר לוטומיירסק נוסד בין המאה ה-10 למאה ה-11, ובשנת 1274 הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1870, בעקבות השתתפות תושבי היישוב במרד ינואר, הוחזר היישוב למעמד כפרי.
יהודי לוטומיירסק

ליהודים הותר להתיישב בלוטומיירסק במאה ה-17, ובמהלך המאה ה-18 נעשו לרוב האוכלוסייה בו. במסגרת ועד ארבע ארצות השתייכה קהילת לוטומיירסק לגליל לינצ'יץ ושמרה על מעמדה החשוב עד ראשית המאה ה-19. בית כנסת מפואר מעץ נבנה בעיר במחצית השנייה של המאה ה-18 (כנראה בין השנים 1763–1765), בידי החרש-אמן הידוע הלל בנימין מלאסק. הוא נשרף כעבור כ-150 שנה בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
עד 1811 הייתה יהדות לודז' קוברת את מתיה בלוטומיירסק, מכיוון שלודז' הייתה אז כפר קטן וקהילתה קטנה משמעותית ביחס לקהילת לוטומיירסק. עד 1824 היה בית הדין היהודי בלוטומיירסק הערכאה השיפוטית המקובלת גם על יהודי לודז'. התיעוש והתפתחות לודז' הפכו את היוצרות, ולוטמיירסק, כמו לאסק, שמרו על צביונן כעיירות קטנות בפאתי העיר הגדולה.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-750 יהודים, כשליש מתושביו, והתקיימה בו פעילות של אגודת ישראל ושל החוגים הציוניים. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי היישוב מחרם שהוטל על עסקיהם בידי פולנים מקומיים.
ב-7 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד במעשי שוד, התעללות ורצח בקרב יהודיו, תוך חטיפתם לעבודות כפייה.
ביולי 1940 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, בו הועסקו בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. בסוף יולי 1942 שולחו רוב יהודי היישוב למחנה ההשמדה חלמנו, ומיעוטם הועברו לגטו לודז'.
הערות שוליים

1 2  דוד דוידוביץ, הבונה הלל בנימין מלאסק, סיני מו, עמ' שיא-שיט, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים). להרחבה על בית הכנסת מההיבט האדריכלי, ראו שם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535821505171  VIAF: 136222409   WorldCat (עם VIAF): 136222409 
בית הכנסת של לוטומיירסק
ליירד

סימון ג'וסף פרייזר, ליירד לובט ה-14 - ראש שבט פרייזר ראש אחוזת לובט ובעל קרקעות אזורי.
ליירד (בסקוטית: Laird) הוא תואר לורד פיאודלי סקוטי, אשר שימש ככינוי לבעלי האחוזות בסקוטלנד הפיאודלית.
ליירד הוא תואר חבר באצולה הסקוטית, העובר בירושה. בטבלת בעלי התארים ללא מעמד אצילי, הוא מדורג מתחת לברון ומעל לאסקווייר.
היסטוריה

המילה "Laird", נכנסה לשימוש מן המאה ה-15 ואילך והיא צורה מקוצרת של המילה "laverd" ."laverd" לקוחה מן השפה הסקוטית העתיקה ופירושה מגיע מהמונח האנגלו-סקסוני לתואר "לורד".
הליירד הוא חבר מעמד האצולה. התואר ליירד היה מדורג מתחת לברון ומעל לאסקווייר, בטבלת בעלי התארים ללא מעמד האצולה, לפי חוקי צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה משנת 1592. תואר זה ניתן לבעלי האדמות בסקוטלנד ולא לבעלי הבתים הבודדים בכפרים.
במאה ה-15 והמאה ה-16 התואר ליירד שימש את בעלי הקרקעות אשר היו קשורים ישירות אל הכתר המלכותי, ולכן היו זכאים להשתתף בפרלמנט. בעלי התואר ליירד מלכו על אחוזותיהם בדומה לנסיכים, בנו טירות ויכלו להקים בית משפט קטן תחת שלטונם. במקור, במאות ה-16 וה-17 התואר ניתן גם לראשי השבטים בסקוטלנד, אשר היו חסרי רכוש פרטי, אך החזיקו חובות כלפי הקהילה אותה שירתו.
התואר ליירד הקנה לבעל האחוזה יכולת לשאת זכויות פאודליות מקומיות מסוימות. הליירד היה בעל זכות הצבעה לפרלמנט העתיק של סקוטלנד מלפני האיחוד עם אנגליה. זכות הצבעה זו באה לידי ביטוי באמצעות שני נציגים של כל המחוז שנודעו בכינוי הנציבים של ה"שיירס" (Shires) שבאו ממעמד הליירד ונבחרו על ידי עמיתיהם.
הגדרת התואר

תושב אשר החזיק בתואר זה נקרא "ליירד" ותושבת בעלת התואר נקראה בשם "ליידי של כבוד".
התואר "ליירד" מתורגם כ"לורד", אך הוא אינו תואר אצולה. התואר עובר בירושה כיוון שהוא קשור לקרקע, ללא מכירת הקרקע לא ניתן להעביר את התואר לאדם אחר.
הפנייה אל מחזיקי התואר "ליירד" מתבצעת בשם: "הליירד של אחוזת" בתוספת שם האחוזה או בתואר "המכובד".
התואר ליירד קיים גם בימינו וניתן להעבירו בירושה ולקנותו יחד עם חלקת אדמה ואחוזה היסטורית. בנוסף, התואר תקף לפי החוק הסקוטי. מעבר לתארים המקובלים בחוק הסקוטי וביניהם ה"ליירד" ודרכי מכירתם באופן העונה על דרישות החוק, ישנם מספר ארגונים וחברות שונות בסקוטלנד המוכרים את התואר עם חלקות אדמה קטנות בשמורות טבע שונות. תארים אלה הם אינם בעלי משמעות כבעבר בחוק מכיוון שהקונים בעלי התואר "ליירד" שותפים לאותה חלקת אדמה המחולקת לחלקים קטנים, ולכן תואר זה הוא ריק מתוכן ונועד למעשה לראווה, תוך שהוא נשען על חוק עתיק יומין בסקוטלנד המתייחס לתוארי האצולה השונים.
לייקלנד

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  פלורידה פלורידה
 ראש העיר:  H. William "Bill" Mutz
 תאריך ייסוד:  1875
 שטח:  194.63 קמ"ר
 גובה:  60 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  112,136 (דירוג: 264 בארצות הברית, 2019)
  ‑ צפיפות:  654.66 נפש לקמ"ר (2019)
 קואורדינטות:  28°02′28″N 81°57′32″W﻿ / ﻿28.041111111111°N 81.958888888889°W﻿ / 28.041111111111; -81.958888888889 
 אזור זמן:  UTC-5
 http://www.lakelandgov.net
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה לייקלנד(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה לייקלנד(למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי לייקלנד(למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי לייקלנד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לייקלנד' (באנגלית: Lakeland) היא עיר במחוז פולק בפלורידה שבארצות הברית הממוקמת באזור מפרץ טמפה, מזרחית לטמפה. נכון לשנת 2019, אוכלוסיית העיר משוערת בכ-112,000 תושבים.
העיר מנוהלת על ידי מועצה בת שישה חברים. ארבעה חברים נבחרים בארבעה מחוזות בחירה ושנים נוספים  נבחרים על ידי כלל העיר.
כלכלת העיר מבוססת על חקלאות וכריית פוספטים.
היסטוריה

אינדיאנים חיו באזור מתום עידן הקרח. המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו לאזור לייקלנד בשנות ה-70 של המאה ה-19. ההתיישבות התרחבה מאוד עם הגעת הרכבות בעשור שלאחר מכן. ההתיישבות הוכרזה כעיר בשנת 1885. במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד בשנת 1898 שכנו אלפי חיילים אמריקאים סביב העיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה הקים חיל האוויר של ארצות הברית בסיסי הכשרה לטייסיו בסמוך לעיר.
ערים תאומות

קנדה ריצ'מונד היל, אונטריו, קנדה (מ־1990)
יפן אימברי, יפן (מ־1995)
מולדובה בלץ, מולדובה (מ־1997)
הרפובליקה העממית של סין מחוז צ'ונגמינג (אנ'), שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין (מ־2007)
ג'מייקה פורטמור, ג'מייקה (מ־2009)
לאו מרטינס

לאונרדו בראל מרטינס סנטוס (בפורטוגזית: Léonardo Barral Martins Santos; נולד ב-29 בדצמבר 1989), המוכר יותר בשם לאו מרטינס (בפורטוגזית: Léo Martins) הוא כדורגלן חופים פורטוגזי שנולד בברזיל, המשחק בעמדת החלוץ בבראגה ובנבחרת פורטוגל בכדורגל חופים. מרטינס זכה פעמיים בגביע העולם בכדורגל חופים (2015 ו-2019).
ללאו אח תאום זהה, ברנרדו, המשחק גם הוא בענף זה.
קריירה

לאו ואחיו התאום, בה מרטינס, נולדו בריו דה ז'ניירו, ברזיל. לאו צעיר מאחיו בשתי דקות. כשהיו בני 18, הם שיחקו כדורגל בספרד. במהלך השהייה בספרד, הם החלו בתהליך קבלת אזרחות פורטוגלית. הליך זה היה אפשרי עבורם עקב שורשי סבא רבא שלהם. בשנת 2009, הם השיגו אזרחות זו. כשהיו בני 21, הם חזרו לברזיל על מנת לחפש מועדון כדורגל חדש. על מנת לשמור על כושר, הם התאמנו בחוף ובשל העובדה שהתקשו במציאת קבוצה, הם החלו לשחק כדורגל חופים בקבוצות מקומיות כמו ואסקו דה גאמה ופלמנגו.
לאחר שסיים ככובש המצטיין של גביע אירופה לאלופות לעונת 2014, לאו ובה, ששיחקו באותה תקופה עבור קבוצות כדורגל חופים איטלקיות שונות, זומנו לסגל נבחרת פורטוגל. חרף הצעה להצטרפות לנבחרת ברזיל, האחים החליטו לייצג את נבחרת פורטוגל. לאו רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-9 ביולי 2015 במסגרת גביע העולם בכדורגל חופים, שישה חודשים לאחר הופעת הבכורה של אחיו. שערו הראשון במדי הנבחרת הגיעה בהופעתו השנייה מול נבחרת סנגל, יומיים לאחר מכן. מאוחר יותר, האחים עברו למועדון כדורגל החופים הפורטוגלי, בראגה, שבו נחלו הצלחה רבה בזכיות באליפויות מקומיות ובשלושה גביעי אירופה לאלופות.
לאחר הזכייה בגביע העולם בכדורגל חופים לשנת 2019, לאו ביחד עם שאר חברי הנבחרת קיבלו אות כבוד מטעם פורטוגל.
סטטיסטיקות

| תחרות | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| גביע העולם בכדורגל חופים | פורטוגל 2015 | 6 | 1 |
| גביע העולם בכדורגל חופים | איי בהאמה 2017 | 4 | 2 |
| גביע העולם בכדורגל חופים | פרגוואי 2019 | 6 | 8 |
| גביע העולם בכדורגל חופים | רוסיה 2021 | 3 | 8 |
| סך הכל | סך הכל | 19 | 19 |
| תחרות | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| אליפות אירופה בכדורגל חופים | 2015 | 2 | 1 |
| אליפות אירופה בכדורגל חופים | 2016 | 4 | 4 |
| אליפות אירופה בכדורגל חופים | 2017 | 10 | 14 |
| אליפות אירופה בכדורגל חופים | 2018 | 10 | 8 |
| אליפות אירופה בכדורגל חופים | 2019 | 7 | 5 |
| אליפות אירופה בכדורגל חופים | 2020 | 4 | 7 |
| אליפות אירופה בכדורגל חופים | 2021 | 7 | 14 |
| סך הכל | סך הכל | 44 | 53 |
| תחרות | שנה | קבוצה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
גביע אירופה לאלופות: 
| גביע אירופה לאלופות | איטליה 2014 | איטליה מילאנו | 7 | 13 |
| גביע אירופה לאלופות | איטליה 2015 | איטליה מילאנו | 4 | 0 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2016 | פורטוגל בראגה | 7 | 10 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2017 | פורטוגל בראגה | 7 | 5 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2018 | פורטוגל בראגה | 7 | 12 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2019 | פורטוגל בראגה | 8 | 7 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2020 | פורטוגל בראגה | 7 | 7 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2021 | פורטוגל בראגה | 8 | 9 |
| גביע אירופה לאלופות | פורטוגל 2022 | פורטוגל בראגה | 6 | 10 |
| סך הכל | סך הכל | סך הכל | 61 | 73 |
תארים > לאומיים

גביע העולם בכדורגל חופים (2): 2015, 2019
אליפות אירופה בכדורגל חופים (3): 2015, 2019, 2020
המשחקים האירופיים (1): 2019
תארים > קבוצתיים

גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים (3): 2017, 2018, 2019
מונדיאליטו למועדונים (2): 2019, 2020
אליפות פורטוגל (4): 2018, 2019, 2020, 2022
הגביע הפורטוגלי (2): 2019, 2021
הסופר קאפ הפורטוגלי (1): 2022
הגביע הפולני (1): 2020
תארים > אישיים

אליפות אירופה בכדורגל חופים (3):
סופרפיינל
השחקן הטוב ביותר: 2020, 2021
העונה הרגילה
השחקן הטוב ביותר: 2018
גביע אירופה לאלופות (1):
מלך השערים: 2014
הערות שוליים

↑  בה ולאו, סיפורם של אלופי העולם הפורטוגלים (בפורטוגזית)
↑  אלופת העולם: דוגמה טובה לכל הפורטוגלים (בפורטוגזית)
כמאל (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  נגיב מחפוז 
 שפת המקור:  ערבית 
 סוגה:  דרמה, רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1957 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספרית הפועלים
 תאריך:  1984
 תרגום:  סמי מיכאל
 מספר עמודים:  327
 סדרה
 ספר קודם:  בית בקהיר 
 הספר הבא:  Sugar Street 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000844644
 
כמאל (בערבית: قصر الشوق - תעתיק לעברית - קצר אלשוק, תרגום לעברית - ארמון התשוקה) הוא רומן מאת הסופר המצרי נגיב מחפוז, שיצא לאור בשנת 1957. רומן זה הוא הכרך השני מבין שלושת הכרכים, אשר מהווים את הטרילוגיה הקהירית של נגיב מחפוז, אשר נחשבת בידי רבים ליצירתו הספרותית הגדולה והחשובה ביותר של הסופר.
עלילת הספר

עלילת הספר מתרחשת כ-8 שנים לאחר סופו של הספר הראשון בסדרה, בית בקהיר, ומותו של הבן האמצעי, פהמי. חרף חלוף הזמן, ניכר כי משפחתו של עבד אל-ג'ואד, לרבות הוא עצמו, לא התאוששו לחלוטין מהמהלומה הקשה שנחתה עליהם, ורושמה של זו ממשיך ומלווה את בני המשפחה לאורך העלילה.
הספר מתמקד בעיקר בסיפורו של כמאל, הבן הצעיר של המשפחה, אשר מגיע לבגרות במהלך הספר. העלילה עוקבת מחד אחר התמודדותו של כמאל למול אביו, המבקש לשמור על שליטתו המוחלטת בבני משפחתו, כאשר למולו עומד כמאל, המבקש למצוא את דרכו שלו בעולם, דרך אשר אביו אינה תומך בה. בו זמנית מפתח כמאל קשרים ידידותיים עם צעירים אחרים, בני מעמדות שונים משלו, וכן זוכה לטעום לראשונה את טעמה של אהבת נעורים, ואת שברון הלב אליה היא מביאה לבסוף
נוסף על כך, העלילה ממשיכה ומתארת את קורותיהם של בני משפחת אל-ג'ואד. במהלך העלילה מתגלים לראשונה סדקים בשלטונו המוחלט של אבי המשפחה על בניה, ומורגשת לראשונה הזדקנותו של עבד אל-ג'ואד, חרף אי רצונו להכיר בכך. כמו כן הספר מתאר את קורותיהם של שתי האחיות, חדיג'ה ועאישה, אשר עוזבות את ביתן בעקבות נישואיהן ועוברות להתגורר עם בעליהם החדשים. הספר עוד מתאר את סיפורו של יאסין, הבן הבכור, אשר דמותו דומה במידה רבה לזו של אביו, דמיון אשר מקשה במידה רבה על בני המשפחה ועל יאסין עצמו. בין לבין, מתואר בספר מאבקה של התנועה הלאומית המצרית, בהנהגתו של מנהיגה סעד זע'לול, מאבק אשר משפיע אף על חייהם השלווים של בני המשפחה.
עלילת הספר נמשכת כשלוש שנים ומסתיימת בשנת 1927, עם מותו של סעד זע'לול, מנהיג התנועה הלאומית המצרית. כמו כן הספר מסתיים בסימן קודר, כאשר על המשפחה המורחבת נוחת פעם נוספת אסון כבד מאין כמוהו, אשר עתיד לשנות פעם נוספת את חייהם של כלל בני המשפחה.
תרגום לעברית

הספר תורגם לעברית בידי סמי מיכאל, ויצא לאור בהוצאת "ספרית הפועלים" בשנת 1984.
ראו גם

הטרילוגיה הקהירית
נגיב מחפוז
כלקידיקי

| --- | --- |
חוף בחצי האי סיתוניה שבדרום כלקידיקיקצהו הדרומי של חצי האי סיתוניה. ברקע הר אתוס
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מרכז מקדוניה
 חבל ארץ:  מקדוניה היוונית
 רשויות מוניציפליות ביחידה האזורית:  1. פוליגירוס 2. אריסטוליס 3. נֵאָה פרופונטידה 4. קסנדרה  5. סיתוניה
 בירת היחידה האזורית:  פוליגירוס
 שטח:  2,918 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביחידה האזורית:  110,587 (31 בדצמבר 2018)
  ‑ צפיפות:  36 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  40°35′00″N 23°30′00″E﻿ / ﻿40.583333°N 23.5°E﻿ / 40.583333; 23.5 
 http://www.halkidiki.gov.gr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקומה של כליקידיקי (מסומנת באדום) ביוון    החלוקה המינהלית של כליקידיקי לרשויות מוניציפליות tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מפת כלקידיקי
כלקידיקי (ביוונית: Χαλκιδική, ביוונית עתיקה נהגה כַלקִידִיקֵה; בלטינית: Chalcidice) הוא חצי אי בצפון יוון המשתרע על שטח של 2,918 קמ"ר מזרחית לסלוניקי השוכנת בחלקה בתחומו. מבחינה מנהלית שייך רובו של חצי האי ליחידה האזורית כלקידיקי של מחוז מרכז מקדוניה, ואילו חלקו הדרום מזרחי שייך למדינה האוטונומית הנזירית של הר אתוס, ששטחה 335.63 קמ"ר.
אריסטו נולד בכלקידיקי בשנת 384 לפנה"ס.