stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנא פרח כפר בירעים
ביוגרפיה

חנא פרח נולד בכפר ג'ש בשנת 1960 למשפחה פלסטינית מעקורי הכפר בירעם. רבות מיצירותיו, במדיום התצלום, ההדפס והפיסול, עוסקות בהיסטוריה של הכפר ובניסיונות לאכלוסו מחדש. לצד עבודתו כאמן, הוא עסק גם בעיצוב ובתכנון ארכיטקטוני; בין השנים 1996–2008, הוא עבד על הפרויקט "כפר בירעים החדש", ועיצב את תערוכתה של בת זוגו, הילה לולו לין במוזיאון תל אביב לאמנות (2005). את שם הכפר בירעם הוסיף פרח לחתימתו כשם משפחה שני, על מנת לקשור את זהותו עם כפר הולדתה של משפחתו שתושביו גורשו ממנו ב-1948. פרשת עקורי אקרית ובירעים נידונה רבות בממשלה, בבית-המשפט העליון ובכנסת, אך טרם הובאה למימוש ההבטחה שניתנה לתושבי המקום כי יוכלו לשוב לכפריהם. כפי שכתבה סיגל ברקאי, הוספת השם מסמלת אצל פרח את "הזהות הבלתי ניתנת להפרדה בין מוצאו הגאוגרפי והפיזי למקום הימצאותו הנפשית".
פעילותו האמנותית

בעבודותיו עוסק פרח ברעיון הביוגרפיה של המקום כנרטיב משובש, לא-תקין ותלוש, אשר שום מבט לאחור לא יכול להבנותו מחדש או לתקנו. דוגמאות לכך ניתן לראות בסדרה "משובשים" (2003), בה יצר פרח פסיפס ביוגרפי של מרחבים גאוגרפיים שמוטבעים בהן שכחה, הרס וחורבן, ואשר נפרש בין כפר בירעם לעיר תל אביב-יפו, מקום מגוריו של פרח בהווה. בעבודתו המשותפת עם האמנית דינה שהם, "בלוק" (2002), מופיעים שני האמנים בסרבלי עבודה כשהם נעמדים זה מול זה ובונים עם בלוקים אפורים, כל אחד סביב עצמו, כעין גדר או חומה ההולכת ומתגבהת סביבם; שתי החומות הופכות לשני בניינים הקוברים וכולאים בתוכם את האמנים. פסקול הרקע של העבודה כולל שיחה בין שני האמנים המהרהרים בשאלה היהודית-ערבית והישראלית-פלסטינית כנרטיבים מקומיים, כך שהדיסוננס בין הקירות החוצצים הנראים בווידאו לבין השיחה הנינוחה הנשמעת ברקע מורגש ביתר שאת.
בעבודות התצלום המוקדמות של פרח ישנה נקודת מבט אופיינית: היא נמוכה, לרגלי המתבונן, מנסה להתחקות אחר המקום ממנו נלקחו חומר ומידע או לחשוף תוכן סמוי או חורג מן ההיגיון המוסכם. בתצלומים מאוחרים יותר, נקודת המבט מתרחבת, היא חובקת מרחב חוץ או פנים, מבט אל אופק אופקי או אלכסוני, באופן השואב השראה מז'אנר הצילום הקטלוגי או המשטרתי. בתערוכת היחיד שלו "חששות" (2014) הציג פרח תצלומים שצולמו באופן אקראי, תוך שהם מתעדים את חייו היומיומיים, את המאורעות והמראות מהסביבה החברתית והחומרית בה הוא חי, ובכך מהווים מעין ביוגרפיה ויזואלית אישית של האמן. פרח הפגיש בתערוכה תצלומים מזמנים שונים ומסוגים שונים, יצר מעין הפעלה מחדש של העבודות דרך הצלבה בין שפות ושידוך בין תצלומים המוצבים זה לצד זה כתשבץ לא פתור. על אף האסתטיקה המוקפדת שלו, עבודותיו של פרח חוצות קטגוריות ומערערות על הגבולות בין מדיה, עבודת גוף ומיצג, תיעוד מושגי וצילום.
מאפיין נוסף של עבודתו של פרח הוא הצלבה בין מה שנמצא במקרה לבין מה שמיוצר בכוונה תחילה. כך למשל, בעבודה "המקלט 5-1" (2007) התבקש פרח לפנות מקלט בבניין ולהכשירו לשימוש יומיומי. לאחר פינוי המקום ובזמן ניקויו התגלתה על אחד הקירות הכתובת 'פלסטין' שכתב, ככל הנראה, פועל פלסטיני ששהה במקום. במסגרת העבודה טייח פרח את הקיר וצבע אותו בלבן כשבמקביל תיעד את תהליך העשייה על כל שלביו. במסגרת הזמנת העבודה לתערוכה "באופן זמני" (2007) הוא התבקש לחזור ולחשוף את הכתובת שהייתה על הקיר. העבודה מעלה שאלות כגון סוגיית כוח העבודה בישראל בכלל ובעיקר בתחום הבנייה, ואת העובדה שלא ניתן לנתק את הפוליטי מן המרחב הציבורי.
פעילותו האמנותית > מודל לתיקון (2010)

כפר בירעם הוא חוויית יסוד אצל פרח, אשר העיד כי "לא פעם אני מתחיל בצורה של קובייה פשוטה, המזכירה את בית סבי". בעבודתו "מודל לתיקון" (2010) מקים פרח את כפר בירעם על חורבותיו באמצעות מודלים, תחריטים, פעולות שונות, עבודות וידאו וצילומים, היוצרים מרחב מדומיין שמתקיים בו–בזמן הן כשברי זיכרון וחלום, והן כהצעה מפורשת ומעשית לשיבה. המהלך של פרח מצטרף לשורה ארוכה של פרויקטים קהילתיים, פרטיים, אמנותיים ומשפטיים, שיזמו ויוזמים אנשי כֻּפְר בִּרְעִם במטרה להיאבק במחיקת שרידיו של הכפר ולקדם את שיבתם אליו.
בעבודתו זו מנתח פרח את שרידיו של הכפר ההיסטורי ומציע תכנון לפיתוח עתידי של המקום, מה שמעיד על ממד אוטופי מסוים בעבודתו ובתפיסתו. בשלב הראשון של העבודה, שלב המיפוי, מתבונן פרח בתצלומי אוויר בריטיים וישראליים שנעשו למטרות מודיעיניות וצבאיות ומחלץ מתוכם את התנועה של הכפר, כמו גם את המשכה האפשרי, מתוך הצהרה כי "אני רואה בתצלום חיים, אני רואה שם את החיים שהיו ואת החיים שיכולים להיות". בהמשך, מתוך צילומי האוויר ועדויות שאסף, משחזר פרח את מבנה הכפר: גרעין מהודק של בתים הבנויים בצמוד אחד לשני, לרוב מסביב לחצר משותפת, כשחלקות אדמה בבעלות התושבים פזורות מסביב לכפר במרחקים שונים. במודל שבנה פרח לפיתוח עתידי של הכפר הוא משחזר את תוואי הכפר ואת היחס בין המבנים לאדמות החקלאיות, וממקם את אזור המגורים העתידי סביב גרעין הכפר ההיסטורי כך ששרידי הכפר הישן מתקיימים בתוך וכחלק מהכפר החדש. האדמות החקלאיות ומבני התעשייה מופיעים במודל במעגל השני והשלישי סביב המעגל הבנוי של הכפר. לפי ההצעה, בגרעין הכפר יוקם המרכז הקהילתי והתרבותי של הכפר החדש. למרות נסיבות המציאות המגבילות, ההצעה של פרח מסמנת אפשרות קונקרטית הן לבנייה של כפר והן להסדר פוליטי שבמסגרתו תתקיים שיבת פליטים למקומות מהם גורשו או למקומות אחרים שאליהם יבחרו לשוב.
גלריה

הקול היה שם, 2007
משובשים # 9, 2006 (צילום: הילה לולו לינ פרח כפר בירעים)
משובשים # 6, 2006
מודל לתיקון, 2002–2010 (צילום: מידד סוכובולסקי)
השכלה

1988: לימודי שימור, איטליה
1996-1988: תעודת הוראה, המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו-חיפה ע"ש נרי בלומפילד
2001-1996: תואר ראשון, מדעים, המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו-חיפה ע"ש נרי בלומפילד
2002-2001: תואר ראשון, אדריכלות, המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו-חיפה ע"ש נרי בלומפילד.
אוצרות

2004: "בושה", המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון
2005: "בושה", הגלריה העירונית של טמרה, טמרה
2006: "חמישה סיפורים", אוצרות משותפת עם האמן חא'לד חוראני, הגלריה לאמנות אום אל פחם, אום אל פחם
2009: "גברים בשמש", אוצרות משותפת עם טל בן צבי, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה.
תערוכות יחיד

2010: "מודל לתיקון, חנא פרח - כפר בירעים", גלריה זוכרות, תל אביב יפו
2014: "חששות", המשכן לאמנות ע"ש חיים אתר, קיבוץ עין חרוד.
תערוכות קבוצתיות

1998: "צל", משרד התרבות והחינוך, ירושלים
2000: "עיצוב ישראלי", גני התערוכה - מרכז הירידים, תל אביב
2001: "אלתור", הגלריה לעיצוב של אסכולה, תל אביב
2003: "חלל משרדי", רחוב הארבעה 16, תל אביב
2004: "אוטופיה", בית הגפן, המרכז הערבי- יהודי, חיפה (קטלוג)
2004: "אובייקט ישראלי- עניין של זמן", בית האמנים, ירושלים; מוזיאון המדע חיפה (קטלוג)
2004: "במה נגד המלחמה", מרכז תרבות יפו, תל אביב
2004: "שחור\ לבן", בית הגפן, המרכז הערבי-יהודי, חיפה (קטלוג)
2004: "המצב, עכשיו: 40 סופרים ואמנים על מה שקורה" (ספר בהוצאת כנרת)
2004: "בוגרים צעירים / בוגרים ותיקים", הגלריה החדשה, האקדמיה לעיצוב ולחינוך ויצו-חיפה ע"ש נרי בלומפילד, חיפה
2005: "זירת משחק", בית הגפן, המרכז הערבי- יהודי, חיפה (קטלוג)
2006: "לחם: בקרב עדות ודתות בארץ", מוזיאון ישראל, ירושלים (קטלוג)
2006: "ביוגרפיות, שש תערוכות יחיד בהגר גלריה לאמנות", הגר גלריה לאמנות, יפו, תל אביב (קטלוג)
2006: "מיני ישראל - 70 דגמים, 45 אמנים, מרחב אחד", מוזיאון ישראל, ירושלים (קטלוג)
2007: "באופן זמני", המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון (קטלוג)
2007: "שיטוטים בחלל ההדפסי", סדנת ההדפס, ירושלים (קטלוג)
2007: "דור המדבר", הקיבוץ, גלריה לאמנות ישראלית, תל אביב; בית האמנים, ירושלים
2007: "לא תראו", הגלריה לאמנות אום אל פחם, אום אל פחם (קטלוג)
2007: "מפגשים בין תרבותיים, ישראל 2007", אורנים- גלריית המכון לאמנות, טבעון
2008: "התכתבות: אמנים ערבים בני זמננו", המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים (קטלוג)
2008: "The Jerusalem Show", אל- מאעמל מרכז לאמנות עכשוית, ירושלים (קטלוג)
2008: "הזוכים 2007, פרסי משרד המדע, התרבות והספורט לאמנות ולעיצוב", מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה (קטלוג)
2008: "צומח בסדנה", סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים
2009: "נוף חתום: דפוסים של ייצוג", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח תקווה
2010: "מיניאטורות והדפסים אחרים – חנא פרח כֻּפְר בִּרְעִם", מרכז גוטסמן לתחריט, כברי
2010: Stop Making Sense", Oslo Kunstforening/Oslo Fine Art Society", נורווגיה
2011: "לקראת שיבת פליטים פלסטינים", גלריה זוכרות, תל אביב יאפא
2011: "כ' בספטמבר", גלריה החללית, תל אביב יפו
2012: "הדמ רותח", סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים
2012: "סודות גדולים", גלריה יפה-עיניים, ירושלים
2014: "התגלויות", סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים
2016: "פיסול: אלגוריות של הווה", בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב-יפו
2018: "אורך / רוחב / עובי: הדפסים בתלת-ממד מאוסף הסדנה", סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים
קטלוגים וספרים

שפה זרה, אסד עזי ומאיר פיצ'חדזה; חנא פרח וח'אלד חוראני, 2006
לגלות מציאות אחרת, התכתבות- 13 אמנים ערבים בודקים את המציאות, המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים, 2008 (קטלוג)
The Jerusalem Show, אל- מאעמל מרכז לאמנות עכשווית, ירושלים, (קטלוג)
הזוכים 2007, פרסי משרד המדע, התרבות והספורט לאמנות ולעיצוב, מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה, (קטלוג)
באופן זמני, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון, 2007(קטלוג)
שיטוטים בחלל ההדפסי, סדנת ההדפס, ירושלים, (קטלוג)
לא תראו, הגלריה לאמנות אום אל פחם, אום אל פחם, (קטלוג)
לחם, מוזיאון ישראל, ירושלים, (קטלוג)
ביוגרפיות, שש תערוכות יחיד בהגר גלריה לאמנות, יפו (קטלוג)
מיני ישראל, מוזיאון ישראל, ירושלים, (קטלוג)
זירת משחק, בית הגפן, המרכז הערבי- יהודי, חיפה,2005 (קטלוג)
אוטופיה, בית הגפן, המרכז הערבי- יהודי, חיפה,2004 (קטלוג)
חלל משרדי, רחוב הארבעה 16, תל אביב, 2003
אובייקט ישראלי- עניין של זמן, בית האמנים, ירושלים; מוזיאון המדע חיפה, (קטלוג)
שחור\ לבן, בית הגפן, המרכז הערבי- יהודי, חיפה, (קטלוג)
המצב, עכשיו, 40 סופרים ואמנים על מה שקורה, (ספר בהוצאת כנרת)
חמישה סיפורים, אוצרים: חנא פרח וח'אלד חוראני, אם אל-פחם : הגלריה לאמנות, 2006, (קטלוג)
גברים בשמש, אוצרים: טל בן צבי וחנא פרח, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה, 2009 (קטלוג)
פרסים ומלגות

2003: מענק, המועצה לתרבות ולאמנות של מפעל הפיס
2007: מלגת שהייה, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים
2007: פרס לעידוד היצירה, משרד החינוך התרבות והספורט
2008: פרס עידוד היצירה, משרד המדע התרבות והספורט.
הערות שוליים

1 2  חנא פרח, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית- מוזיאון ישראל
1 2 3  טל בן צבי (אוצרת), ביוגרפיות: שש תערוכות יחיד בהגר גלריה לאמנות, יפו (קטלוג תערוכות), יפו: עמותת הגר, 2006
1 2  סיגל ברקאי (אוצרת), נוף חתום: דפוסים של ייצוג, באתר מוזיאון פתח תקווה לאמנות (ארכיון)
1 2  הדס מאור (אוצרת), באופן זמני (קטלוג התערוכה), חולון: המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, 2007
1 2 3 4  הילה לולו לין וחנא פרח כפר ברעם (אוצרים), חששות (קטלוג התערוכה), עין חרוד: משכן לאמנות עין חרוד, 2014
1 2 3  נורמה מוסי, מודל לתיקון- חנא פרח כפר ברעם, סדק 6, 2011, עמ' 2-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297075305171  LCCN: no2009180982  VIAF: 103028855   WorldCat (עם VIAF): 103028855
שמשון ודלילה (אופרה)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מלחין:  קאמי סן-סנס
 לבריתן:  פרדיננד למר 
 תאריך יצירה:  1876 
 מבוסס על:  הסיפור התנ"כי על שמשון ודלילה
 סוגה:  אופרה 
 שפה:  גרמנית, צרפתית
 מספר מערכות:  3
 מקום התרחשות העלילה:  ארץ ישראל
 תפקידים
 Dalila  Samson  Abimélech  Philistine Messenger  High Priest of Dagon  Old Hebrew  2 Philistine  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
שמשון ודלילה (בצרפתית: Samson et Dalila) היא גראנד אופרה בשלוש מערכות מאת קאמי סן-סנס לפי תכליל (לברית) בצרפתית שכתב פרדינן למר. האופרה בוצעה לראשונה בתיאטרון הדוכסי הגדול בוויימאר ב-2 בדצמבר 1877 בתרגום לגרמנית.
האופרה, המבוססת על הסיפור התנ"כי על שמשון ודלילה, היא האופרה המבוצעת ביותר של סן-סנס. סצנת האהבה באוהל של דלילה במערכה השנייה, היא אחת משיאי האופרה הצרפתית.
היסטוריה

סן-סנס החל להלחין את היצירה בתור אורטוריה ב-1868, אך כותב הלברית, פרדינן למר, שכנע אותו להפוך אותה לאופרה בשל הפוטנציאל הדרמטי המובהק שיש לעלילה. ליסט הציע עצמו להפיק את האופרה בוויימאר, שם היה הבמאי המוזיקלי. העובדה שהאופרה נכתבה על בסיס סיפור תנ"כי גרמה להתנגדות להעלאתה בצרפת. למעשה, הופעת הבכורה של האופרה "שמשון ודלילה" בצרפת הייתה רק בשנת 1890, בעיר השדה רואן. אלא שאז, פולין גארסיה-ויארדו, זמרת האופרה הדגולה, אשר לה הקדיש את היצירה, הייתה כבר מבוגרת מדי מכדי לשיר את תפקידה של דלילה. בלונדון, הלורד צ'מברלין אסר על המשך הצגתה כאופרה והיצירה בוצעה בהמשך בבריטניה בתור אורטוריה. ב-7 במרץ 1912 בוצעה האופרה באולם הקונסרבטוריון בסנט פטרבורג בתרגום לעברית פרי עטו של יחיאל רַבְרֶבִי, ובניצוחו של גריגורי (צבי) קומפנייץ. אפשר שניסיון חלוצי בהעלאת אופרה תנ"כית בשפה העברית נבע בין השאר מההנחה המוטעית שסן-סנס היה יהודי.
הישגים

התפקיד של דלילה הוא מן החשובים ביותר שנכתב למצו-סופרן. סן-סנס הקדיש את התפקיד לפולין גארסיה-ויארדו, אשר ארגנה בביתה שבפריז קונצרט פרטי, בו שרה קטעים מהמערכה השנייה, כאשר סן-סנס בעצמו מלווהּ בפסנתר, וזאת על מנת לנסות להרשים את אחד הבמאים של האופרה הצרפתית שנכח שם ולשכנעו להעלות את האופרה, אך ללא הועיל. האריה "לבי נפתח לקולך" (Mon coeur s'ouvre a ta voix) נכללת תכופות ברסיטלים של זמרות מצו ואלט. עוד אריה מוכרת במיוחד היא -"Printemps qui commence" (תחילת האביב).
מקורותיה של היצירה

עלילותיהם של שמשון ודלילה מתוארות בתנ"ך, בספר שופטים, פרק ט"ז. בדומה לסיפוריו של הרקולס, הפזרנות והאלימות של הגיבור העממי שמשון, בנוסף על היותו אקזוטי ולא ידוע וכן סופו ההירואי והמחריד, גרמו לו להתחבב במיוחד על הקהל האירופאי בתקופה בה יצאה האופרה לאור.
הנפשות הפועלות

שמשון – טנור
אבימלך – בס
הכהן הגדול של דגון – בריטון
הפלשתי הראשון – טנור
הפלשתי השני - בס
השליח הפלישתי - טנור
דלילה – מצו סופרן
עברי זקן - בס
מקהלה של עברים, ופלשתים
תקציר העלילה

מקום: ארץ ישראל
זמן: בערך 1150 לפנה"ס
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

בכיכר בעזה, מתפללת קבוצה של עברים לאלוהי ישראל שישחררם מעבדותם לפלשתים. התמונה הראשונה היא הרמז הברור ביותר לכך שהאופרה מקורה באורטוריה, ובפתיחתה הקודרת, המקהלה שרה מעין פוגה עם המילים ‘Nous avons vu nos cités renversées’ – "ראינו את ערינו נכבשות".
פתיחת המקהלה: "אלוהי ישראל"
שמשון מנסה להחיות את אמונתם של בני ישראל באלוהים. האריה שלו מושרת במקביל לתפילת המקהלה.
אריה: "עצרו, הו אחי"
אבימלך, המושל הפלישתי (דמות בדיונית), מופיע ומלגלג על בני ישראל, באומרו כי הם חסרי ישע מכיוון שאלוהיהם נטש אותם.
אריה של אבימלך: "האלוהים הזה שאתה מתחנן אליו בקולך"
שמשון הורג את אבימלך ומפנה את העברים מהמקום. הכהן הגדול של דגון יוצא מהמקדש הפלשתי ומקלל את כוחו האלוהי של שמשון. עברי זקן מהלל את שמשון. בתור ניסיון לגרום להדחת את שמשון כמנהיג של המרד העברי, דלילה וחבורת נערות רוקדות לפניו ודלילה שרה על איך האביב פורח סביבה, אך עדיין, בליבה, היא חשה כי עוד חורף.
אריה: "תחילת האביב"
דלילה מזמינה את שמשון למעונה הסמוך, והמסך נסגר בשלב בו ברור כי שמשון אינו מקשיב לנבואותיו המתריעות של העברי הזקן.
תקציר העלילה > מערכה שנייה

המבוא למערכה מפאר את דלילה. דלילה יודעת ששמשון מהופנט על ידיה ויבוא אליה במקום להוביל את המרד העברי נגד הפלשתים. היא שרה אריה מפתה על האהבה כדי להפיל בפח את שמשון באומרה לו, שכל כוחו לא יעמוד לו כנגד הסתערותה של האהבה.
אריה: "אהובי! עזור לחולשותיי"
מתוך ניסיון לסגור את המלכודת מסביב לשמשון, דלילה מפתה את שמשון ואומרת לו כי היא כולה שלו אם הוא רוצה בה. היא מתחננת אליו שישיב לה אהבה, מתוך תקווה שיניח לדברים האחרים המטרידים אותו ויתרכז בה לגמרי. הערה: בסוף הבית השני שמשון מצטרף לשירה והופך את הסולו לדואט.
אריה: "ליבי נפתח לקולך"
נראה כי שמשון נלכד ברשתה של דלילה. היא מעמידה פנים שהיא מטילה ספק בנאמנותו אליה, ומבקשת ממנו בתור הוכחה לאהבתו את סוד כוחו, ומתייפחת כאשר הוא מסרב לגלות לה. שמשון שומע את הרעם ששלח אלוהים בתור אזהרה, אך אינו יכול להתנגד לרצונה של דלילה. מעט מאוחר יותר, לאחר ששמשון גילה לה את סוד כוחו הטמון בשערו הארוך, דלילה קוראת לחיילים הפלשתים, הקוצצים את שערו, תופסים אותו ומעוורים אותו.
תקציר העלילה > מערכה שלישית

תמונה ראשונה: בעזה, שמשון העיוור המניע רחיים במעגל, מתפלל לשלום העברים, שיסבלו בגלל חטאו. נשמעים קולותיהם המאשימים.
תמונה שנייה: במהלך המשתה הגדול במקדש של דגון, דלילה והכהן הגדול מלגלגים על שמשון.
בלט: "משתה" - מן הנושאים המוכרים באופרה.
כאשר מכריחים את שמשון העיוור להשתחוות בפני פסלו של דגון, הוא מבקש מנער להוביל אותו לשני העמודים המרכזיים של המקדש שמולם מצוי הפסל. שמשון מתפלל לאלוהים שישיב לו את כוחו ולו בפעם האחרונה, ובמאמץ עילאי הוא דוחק את עמודי המקדש וממוטט אותו עליו ועל אויביו הפלשתים.
"סוף"
ביצועים בישראל

בכורה באופרה הישראלית, בלברית עברית של אהרן אשמן, 1951. אדיס דה פיליפ בתפקיד דלילה.
באופרה הישראלית, בכורה במאי 1961 עם רמה סמסונוב בתפקיד דלילה ויעקב רודן כשמשון. הלברית העברית של אשמן.
באופרה הישראלית באוקטובר 1967 עם סולנים אורחים. תפקידי הסולנים הושרו בצרפתית והמקהלה בעברית. מנצח אלכסנדר טרסקי.
ביצוע בימתי מלא באמפיתיאטרון קיסריה, מנצח: אישטוון קרטס, יולי 1972
ראו גם

קאמי סן-סנס
אופרה צרפתית
הערות שוליים

↑  יהודה סולודוחה, החזיון "שמשון ודלילה" בעברית בפטרבורג, הצפירה, 26 במרץ 1912
↑  "ה' סולובייציק טעה לחשוב בנאומו את סין-סאנס בעל המנגינה של החזיון, לאינו יהודי. על טעות זו העמידהו המנצח קומפנייץ, אשר, לתמהון כלם, הודיע, כי סין-סאנס הוא עברי." [שם]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314111905171  BnF: cb139185490 (data)  GND: 300133936  MusicBrainz work: 9be19051-799d-486c-94c4-dc1afc1a983e  SELIBR: 291164  VIAF: 176520928   WorldCat (עם VIAF): 176520928
תאיס (אופרה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  ז'ול מסנה
 לבריתן:  Louis Gallet 
 תאריך יצירה:  1893 
 מבוסס על:  תאיס, אנטול פרנס
 סוגה:  אופרה
 שפה:  צרפתית
 מספר מערכות:  3 מערכות
 זמן התרחשות העלילה:  מצרים העתיקה
 תפקידים
 A servant  Albine  Palémon  Crobyle  Nicias  Athanaël  Thaïs  Myrtale 
 
תאיס היא אופרה בשלוש מערכות ושבע תמונות, מאת ז'ול מאסנה לליברית צרפתית מאת לואי גאלה, המבוססת על הרומן תאיס מאת אנטול פראנס. הוצגה לראשונה באופרה גרנייה בפריז ב-16 במרץ 1894, בכיכובה של זמרת הסופרן האמריקנית סיביל סנדרסון, עבורה כתב מסנה את התפקיד הראשי. את ההפקה המקורית ביים אלכסנדר לפיסידה, עם תלבושות שעיצבו צ'ארלס ביאנקיני ותפאורה של מרסל ג'מבון (מערכה 1, סצנה 1; מערכה 3) ויוג'ין קרפזה (מערכה 1, סצנה 2; מערכה 2). האופרה תוקנה מאוחר יותר על ידי המלחין והוקרנה בבכורה באותו בית אופרה ב-13 באפריל 1898.
היצירה הוצגה לראשונה באיטליה בתיאטרון ליריקו אינטרנשיונל במילאנו ב-17 באוקטובר 1903 עם לינה קוואליירי בתפקיד הראשי ופרנצ'סקו מריה בוניני כאתנאאל. בשנת 1907, ככבה האמריקאית מרי גארדן בניו יורק בהופעת הבכורה בארצות הברית.
תאיס מתרחשת במצרים תחת שלטון האימפריה הרומית, שם נזיר קנובי, אתנאאל, מנסה להמיר את תאיס, הטאירה אלכסנדרונית ובת חסות של ונוס, לנצרות. הוא מגלה מאוחר מדי שהאובססיה שלו כלפיה מקורה בתאווה; בעוד טוהר הלב האמיתי של הטאירה מתגלה, כך גם טבעו השפל של האדם הדתי. היצירה מתוארת לעיתים קרובות כנושאת מעין אירוטיקה דתית, והיו לה הפקות רבות שנויות במחלוקת. המדיטציה המפורסמת שלו, המופע לכינור ותזמורת המנוגנת בין הסצנות של מערכה 2, היא יצירה מוזיקלית קונצרטית המבוצעת לעיתים קרובות; הוא עובד עבור כלים רבים ושונים.
תפקידה של תאיס, בדומה לגיבורה אחרת של מאסנה שנכתבה גם עבור סיביל סנדרסון, אסקלרמונדה, מאתגר מאד. הוא קשה לשירה ושמור רק למבצעים המוכשרים ביותר. אמניות מודרניות כללו את קרול נבלט, אנה מופו, בוורלי סילס, לאונטין פרייס, רנה פלמינג ואליזבת פוטרל. Géori Boué היה הראשון שהקליט את האופרה, ב-1952.
הבדלים בין שתי גרסאות

בגרסת 1894 סוף מערכה 1, החשפנות כביכול של תאיס (שגרמה לשערורייה גדולה בלילה הראשון עקב תאונת מלתחה עם התלבושת של סיביל סנדרסון) היא אינטרלוד סימפוני ארוך "L'amours d'Aphrodite" שמוביל ברצף למערכה 2 והסצנה עם אריית המראה "Dis-moi que je suis belle". במהדורה הווקאלית הראשונה, מדובר ב-18 עמודים, – 196 תיבות – כמעט חמישית מכל המערכה הראשונה. ישנו קטע אמצע ניסיוני בצורה מוזרה, כלומר בחתימת זמן אמורפית של 5/4 (יוצא דופן עבור Massenet) עם תחושה של גוון שלם לוהט. ב-1898 זה נחתך, אם כי השיא נשמר בחלקו בתור ההגדרה של מערכה 1 - 17 תיבות בלבד.
ב-Mirror Aria המפורסמת של תאיס בפתיחת מערכה 2 ישנם כמה שינויים בטקסט, אם כי זה לא משפיע על המוזיקה.
ברוויזיה משנת 1898, יש רצף בלט מורחב במערכה 2 לחסידיו של ניסיאס, כולל האינטרמצו הווקאלי הקטן של La charmeuse. זה החליף את הבלט של 1894 במערכה האחרונה. הבלט משנת 1898 הוא מוזיקה חדשה לגמרי.
התיקונים המקיפים ביותר נוגעים למערכה האחרונה, מערכה 3. בשנת 1894, אין סצנה בנווה מדבר, המעשה נפתח עם הנזירים ב-Thébaïde. כאשר אתנאל נרדם, יש רצף בלט מורחב" "שבע רוחות הפיתוי" - שעוצב על פי שירו האפי של פלובר "הפיתוי של סנט אנטון". בשנתו, אתנאל מתייסר בקולות רוחות רפאים, אבדן, כוכב הגאולה, ספינקסים, נשמות אבודות ורוחות התהום שהגיעו לשיא בשבת שחורה אורגיסטית.
זה נחתך. הסצנה הראשונה הופכת לסצנה 2. הסצנה החדשה 1 (סצנת אואזיס) מראה את אתנאל מוסר את תאיס לאם המנזר והנזירות ועוזב אותה.
1894: בסצנת הסיום, לאחר דואט הסיום המפורסם "Te souvient-il du lumineux voyage" יש תוספת מוזיקה וטקסט. קולות משמיים מקללים את אתנאל, אם המנזר והנזירות זועקות "ערפד" ובורחות (כמו בפרק האחרון של הרומן של אנטול פראנס). האופרה מסתיימת בקולות של מלאכים הקוראים ל-Pitié והזכרת המדיטציה המפורסמת. בשנת 1898, כל זה נחתך והצטמצם לזעקת "רחמים"ǃ יחידה של אתנאל ו-3 בר-קודה קצרה.
|  |  | גרסה מקורית (1894) | גרסה מתוקנת (1898) |
| --- | --- | --- | --- |
| מערכה 1 | סצנה 1 | מנזר בתבאי | מנזר בתבאי |
| מערכה 1 | סצנה 2 | אלכסנדריה - ואחריה שיר סימפוניק 'L'amours d'Aphrodite' שמתחבר למערכה 2 ללא הפסקה | אלכסנדריה |
| מערכה 2 | סצנה 1 | בבית תאיס | בבית תאיס |
| מערכה 2 | סצנה 2 | לפני בית תאיס | לפני בית תאיס   (בלט: מס' 1–7) |
| מערכה 3 | סצנה 1 | במנזר אתנאל | נווה המדבר |
| מערכה 3 | סצנה 2 | הפיתוי | גן המנזר (לשעבר סצנה 1) |
| מערכה 3 | סצנה 3 | מותה של תאיס | מותה של תאיס |
תפקידים

| תפקיד | קול | ליהוק הבכורה 16 במרץ 1894 מנצח פאול טפנל |
| --- | --- | --- |
| תאיס, הטאירה | סופרן | סיביל סנדרסון |
| אתנאל, נזיר קנובי | בריטון | ז'אן פרנסואה דלמה |
| ניסיאס, אציל | טנור | אלברט אלבנז |
| קרויביל, משרתת של ניסיאס | סופרן | ג'אן מארסי |
| מירטל, משרתת | מצו סופרן | מיריאן הגלון |
| פלמון, ראש מנזר הקנובים | בס | פרנסואה דלפוגה |
| אלבין, אם המנזר | מצו סופרן | לאורה בובה |
| משרת | בס | אוזט |
נזירים, נזירות, אזרחי אלכסנדריה, חבריו של ניסיאס
תקציר > מערכה 1

סצנה 1, מנזר בתבאי לחופי הנילוס
קבוצה של נזירים קנוביטים עושים את עסקיהם היומיומיים. אתנאל, הסגפן הקפדני מכולם, נכנס ומתוודה בפני הנזיר הבכיר, פלמון, כי לאחרונה הפריעו לו חזיונות של הטאירה וכוהנת ונוס בשם תאיס, אותה ראה לפני שנים רבות בעיר הולדתו אלכסנדריה. בהאמינו שהחזיונות הללו הם אות מאלוהים, הוא מחליט, בניגוד לעצתו של פלמון, לחזור לאלכסנדריה, להמיר את תאיס לנצרות ולשכנע אותה להיכנס למנזר.
סצנה 2, בביתו של ניסיאס באלכסנדריה
אתנאל מגיע לאלכסנדריה ומבקר את חברו הוותיק ניסיאס, ניסיאס מקבל אותו בזרועות פתוחות ומתגלה כמאהב הנוכחי של תאיס. לשמע תוכניתו של אתנאל, הוא צוחק ומזהיר אותו שנקמה של ונוס יכולה להיות נוראית. מספר לו כי היא רוששה אותו. אף על פי כן, הוא רוכש בגדים לחברו לקראת סעודה באותו ערב בו תופיע תאיס. העבדים שלו, קרוביל ומירטל, מלבישים את אתנאל ולועגים לתמימותו.
החגיגה מתחילה. תאיס מגיעה ושרה דואט אהבה מריר-מתוק עם ניסיאס: זה הלילה האחרון שלהם ביחד. לאחר מכן היא שואלת אותו על אתנאל, ששומע אותה ואומר לה שהוא בא ללמד אותה "בוז לבשר ואהבת הכאב". היא לא מתפתה להצעה הזו, היא מנסה לפתותו בשיר מפתה. הוא עוזב, מבטיח בכעס לחזור מאוחר יותר, בזמן שהיא מתגרה בו במילות פרידה: "תעז לבוא, אתה שמתריס נגד ונוס!" ומתחילה להתפשט כשהמסך יורד.
תקציר > מערכה 2

סצנה 1, בביתה של תאיס
‏"מדיטציה", בביצוע בומסורי קים ופלאבי מהידארהקובץ:Meditation from Thais - Bomsori Kim.opus‏Ⓘ‏
מותשת לאחר המשתה, תאיס מתבוננת במראה ומהורהרת על כך שיום אחד, הזקנה תהרוס את יופיה. אתנאל נכנס ברגע הפגיע הזה, והיא מתפללת שיסתיר ממנו את יופיה. היא זורה קטורת על מזבחה של ונוס, בחדרה. הוא אומר לה שהוא אוהב אותה אהבה רוחנית ולא גשמית, ושאהבתו תימשך לנצח, במקום לילה יחיד. מסוקרנת היא מבקשת ממנו שילמד אותה את דרכי האהבה הזו. הוא כמעט נכנע לקסמה הפיזי, אבל מצליח להסביר לה שאם תשנה דרכיה, היא תזכה לחיי נצח. היא כמעט נכנעת ללהט דבריו המשכנעים. היא שומעת אתקולו של ניסיאס והיא מהססת. חוזרת על תפיסת עולמה הניהיליסטית ומרחיקה אותו. הוא יוצא ונשאר על סף דלתה. עם זאת, לאחר מדיטציה ארוכה היא משנה את דעתה.
כאן מופיע לראשונה הקטע המוזיקלי המפורסם "מדיטציה", המפריד בין התמונות הראשונה והשנייה.
סצנה 2, לפני בית תאיס
תאיס מצטרפת לאתנאל ללכת אחריו למדבר. הוא מצווה עליה לשרוף את ביתה ורכושה כדי להרוס את כל עקבות עברה המרושע. היא מסכימה, אבל שואלת אם היא יכולה לשמור פסלון של ארוס, אל האהבה, כשהיא מסבירה לאתנאל שהיא חטאה לאהבה ולא חטאה בה. כשהוא שומע שניסיאס נתנה לה את זה, אתנאל דורש ממנה להשמיד אותו. ניסיאס מופיעה עם קבוצה של חוגגים, שרואים את אתנאל לוקח את תאיס משם, ושורף את הבית. כועסים, הם מתחילים לסקול אותו באבנים. למרות שניסיאס נדהם מההחלטה של תאיס לעזוב, הוא מכבד אותה וזורק חופנים של כסף כדי להסיח את דעת הקהל. תאיס ואתנאל בורחים.
תקציר > מערכה 3

סצנה 1, נווה מדבר
תאיס ואתנאל הולכים ברגל במדבר. הם מגיעים מותשים למנזר בו אמורה תאיס לשהות. הוא מפקיד אותה לטיפולה של אלבין, אם המנזר. אתנאאל מבין שהוא ביצע את משימתו - ושהוא לעולם לא יראה אותה שוב.
סצנה 2, מנזר קנובי, של אתנאל
הנזירים הקנוביטים מביעים דאגה מהתנהגותו הבלתי חברתית והקודרת של אתנאל מאז שובו מאלכסנדריה. הוא אינו מוצא מנוח לנפשו. אתנאל נכנס ומתוודה בפני פלמון שהוא מוטרד בחלומות אירוטיים על תאיס. פלמון נוזף בו על כך שניסה להמיר אותה מלכתחילה. אתנאל נופל לשינה טרופה ויש לו חזון אירוטי של תאיס. הוא מנסה לתפוס אותה, אבל היא מתחמקת ממנו בצחוק. ואז, חזון שני אומר לו שתאיס גוססת.
סצנה 3, גן המנזר
אתנאל, רדוף במחשבות על תאיס, מגיע למנזר ומוצא אותה על ערש דווי. הוא אומר לה שכל מה שלימד אותה זה שקר, ש"שום דבר אינו נכון מלבד החיים ואהבת בני האדם", ושהוא אוהב אותה. ללא מודעות לאושר, היא מתארת את השמים הנפתחים ואת המלאכים המקבלים אותה בברכה. היא מתה, ואתנאל מתמוטט בייאוש. בהצלת נשמתה של תאיס, אבד את נשמתו שלו. זוהי נקמתה של ונוס.
אריות ידועות

"Voilà donc la terrible cité" (Athanaël) – מערכה 1
"Dis-moi que je suis belle" (ת'איס) - מערכה 2
"C'est toi, mon père" (ת'איס, אתנאל) - מערכה 3