stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס סטארוויט נובל
תערוכות ויצירות מרכזיות

יצירות האמנות של נובל הוצגו בלמעלה מ -70 תערוכות, הן במהלך חייו והן לאחר מותו. מרבית יצירותיו הראשוניות הידועות הן היסטוריות, המצוירות כדי לעורר פרשנות פוליטית ומוסרית חזקה. מאוחר יותר בחייו צייר תמונות אלגוריות רבות. לאחר שלמד במינכן ולקראת סוף חייו, נובל מיקד את עבודתו האמנותית בנופים של כפרי אוהיו, קנטאקי וניו יורק.
הערות שוליים

↑  Thomas Satterwhite Noble, Thomas Satterwhite Noble
↑  "Thomas Satterwhite Noble"
↑  Morgan, Joanne (2007). "Thomas Satterwhite Noble's Mulattos: From Barefoot Madonna to Maggie the Ripper". Journal of American Studies. 41. No. 1: Page 110.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118972243  ISNI: 0000 0000 6675 6258  LCCN: n87874012  NLA: 35565347  RKD: 59747  SNAC: w67m3w03  Trove: 997909  ULAN: 500000931  VIAF: 20480309   WorldCat (עם VIAF): 20480309 
תומאס נובל, מרגרט גרנר - מדיאה המודרנית, 1867
תומאס נובל, בירכתו של ג׳ון בראון, 1867
שלום אלבק

ערך זה עוסק בפרופסור לתלמוד ולמשפט עברי באוניברסיטת בר-אילן. אם התכוונתם לסבו, חוקר תלמוד וספרות רבנית, ראו .
| --- | --- |

שלום (בן חנוך) אלבק
 לידה:  4 בספטמבר 1931 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  10 ביולי 2018 (בגיל 86) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  פליאה אלבק 
 
שלום (בן חנוך) אַלְבֶּק (4 בספטמבר 1931 - 10 ביולי 2018) היה פרופסור לחקר התלמוד והמשפט העברי.
חייו ופועלו

נולד בברלין שבגרמניה בכ"ב באלול תרצ"א (4 בספטמבר 1931) לחוקר המשנה והתלמוד פרופ' חנוך בן שלום אלבק (אלבעק) ולהניה (הנדל), אחותו של חוקר התלמוד פרופ' אברהם ווייס. סבו הוא חוקר התלמוד שלום בן יחזקאל אלבק. עלה עם משפחתו מגרמניה לארץ ישראל בשנת 1935 והתגורר בשכונת רחביה בירושלים. לאחר נישואיו עבר לגור ברובע היהודי בעיר העתיקה. בשנים 1948 עד 1950 שירת בצה"ל. בין השנים 1950–1956 למד תלמוד, היסטוריה ומשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בין מוריו בהיסטוריה היו: פרופ' אביגדור צ'ריקובר, פרופ' יהושע פראוור ופרופ' יצחק בער, ובתלמוד: פרופ' חנוך אלבק ופרופ' שמחה אסף.
בשנת 1956 קיבל תואר מוסמך למשפטים מטעם האוניברסיטה העברית ובשנת 1959 תואר דוקטור בהיסטוריה יהודית. בשנים 1960–1963 שימש כמרצה לתלמוד ב"סמינר התאולוגי היהודי של אמריקה", ניו יורק (Jewish Theological Seminar) . משנת 1963 ואילך שימש כמרצה בכיר, פרופסור חבר ופרופסור מן המניין לתלמוד ולמשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ופעמיים שימש כדיקן הפקולטה למשפטים בשנים 1976-1978; 1982-1988. בשנים 1979-1990; 1997-1999 היה חבר הוועד המנהל וחבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1979 היה פרופסור אורח באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, ובשנים 1982 ו-1987–2003 היה פרופסור אורח בבית הספר ללימודי היהדות שעל יד אוניברסיטת היידלברג בגרמניה.
פרופ' אלבק היה חבר המועצה להשכלה גבוהה בישראל בין השנים 1983–1987 וניסה לכונן הפרדה בין לימוד ומחקר אקדמיים באוניברסיטאות לבין לימוד מקצועי במכללות. בשנים 1997, 2000 ו-2005 היה פרופסור אורח בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת הומבולדט בברלין. מאז 1999 היה פרופ' אמריטוס באוניברסיטת בר-אילן. נפטר בירושלים בכ"ז בתמוז תשע"ח בגיל 86 ונקבר בבית הקברות הר הזיתים.
משפחתו

פרופ' שלום אלבק נישא לפליאה שרה, בתו של יצחק ארנסט נבנצאל, מבקר המדינה השני של מדינת ישראל, ומי שהייתה מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה. ילדיהם: יהודה אלבק, פרופסור רחל אלבק-גדרון, רבקה אלבק-סלומון, הרב חנוך אלבק (רב קהילה ברמת בית שמש וחתן הרב דוד יצחק מן) ובתיה ליכט.
ספריו

פשר דיני הנזיקין בתלמוד, תל אביב: דביר, תשכ"ה. הדפסה שנייה: תש"ן, מסת"ב 9650102299
דיני הממונות בתלמוד, תל אביב: דביר, תשל"ו. נדפס במספר הדפסות.
בתי הדין בימי התלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"א. הדפסה שנייה: תשמ"ז, מסת"ב 9652260177
הראיות בדיני התלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ז. ISBN 9652260738
יסודות בדיני הממונות בתלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ד.
יסודות העבירה בדיני התלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ז. ISBN 9652261912
מבוא למשפט העברי בימי התלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ט. ISBN 9652262196
יסודות דיני הנישואין בתלמוד, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תש"ע.
מחקרים בהלכה ובתולדותיה, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ב 2012. ISBN 9789652264145
הערות שוליים

↑  מקבלי תואר "דוקטור לפילוסופיה" במדעי הרוח והחברה, דבר, 9 ביולי 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257403305171  BnF: cb135236754 (data)  GND: 1037799593  ISNI: 0000 0000 8120 8954  LCCN: n87933260  NKC: zmp2014830385  NTA: 072999500  RERO: 02-A002915140  SUDOC: 050302175  VIAF: 41999039   WorldCat (עם VIAF): 41999039 
מבוא למשפט העברי בימי התלמוד
מחקרים בהלכה ובתולדותיה
שמורת האינדיאנים יורוק

| --- | --- |

הכניסה לשמורה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 מחוז:  מחוזות קליפורניה המבולדט ודל נורטה
 עיר אם:  קלאמת
 שטח:  219.41 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,238 (2010)
 קואורדינטות:  41°22′20″N 123°53′30″W﻿ / ﻿41.372222°N 123.891667°W﻿ / 41.372222; -123.891667
 אזור זמן:  UTC -8
 The Yurok Tribe
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה שמורת האינדיאנים יורוק(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה שמורת האינדיאנים יורוק(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטשמורת האינדיאנים יורוק(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטשמורת האינדיאנים יורוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שמורת האינדיאנים יורוק (באנגלית: Yurok Indian Reservation) היא שמורת אינדיאנים עבור בני היורוק הממוקמת בחלקים ממחוזות קליפורניה המבולדט ודל נורטה בצפון קליפורניה בארצות הברית, על רצועה באורך 71 קילומטרים של הנהר קלאמת. זהו אחד מהשבטים הבודדים שמעולם לא נעקרו מארצות אבותיהם בקליפורניה.
לשבט יורוק יש 6,311 חברים רשומים, שבט הילידים הגדול ביותר בקליפורניה. הגישה לשמורה המשתרעת על פני 219.41 קילומטרים רבועים היא באמצעות כביש מדינתי 196 (אנ') של קליפורניה מדרום, אשר מסתיים בתוך השמורה. היא גובלת בשמורת האינדיאנים הופה בדרום, וצמודה למערכת הפארקים רדווד במערב. מפקד האוכלוסין של שנת 2000 דיווח על אוכלוסיית תושבים של 1,103 נפשות בשטח השמורה, בעיקר בקהילת קלאמת בקצה הצפוני של השמורה. נכון למפקד האוכלוסין של 2020 מנתה האוכלוסייה 1,236 נפשות.
הערות שוליים

↑  Yurok Reservation, CA; California
תחיה דנון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בנובמבר 1951 (בת 72)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בן או בת זוג:  רמי דנון 
 פרופיל ב-IMDb
 
תחיה דנון (לשעבר שמואלי; נולדה ב-20 בנובמבר 1951) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בתל אביב. היא בוגרת בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי. במהלך הקריירה שלה שיחקה בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה רבות. בשנת 1988 שיחקה בסרט הקולנוע "אל עצמי", המבוסס על ספרה של גלילה רון־פדר-עמית, "אל עצמי". בשנת 1989 שיחקה בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "כתר בראש", בה גילמה את דמותה של בת-שבע, לצדם של יעקב כהן, רוני בליץ, אבנר חזקיהו ועוד. באותה שנה שיחקה גם בסרט צמות, ובו גילמה את מפקדת בית הסוהר לנשים.
בשנת 1994 גילמה את אמו של ויצמן בסדרת הנעורים "עניין של זמן", ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית. בשנת 1998 שיחקה בסרטו של יונתן סגל "קשר עיר". בשנת 2005 לוהקה לסרט הקולנוע "ברונו מאוהב", בתפקיד אמו של ברונו. ב-2007 עשתה את תפקידה בסדרה "אבידות ומציאות". בשנת 2008 שיחקה בסדרת הדרמה "על קצות האצבעות", ששודרה בערוץ 2. בשנת 2009 לקחה חלק במיני סדרה "תמיד אותו חלום". כמו כן, גילמה את אילנה רוזנר, אמו של אמיר רוזנר בסדרה הקומית "רמזור" במשך ארבע עונות. שיחקה בעונה השלישית של "האלופה" בשנת 2009.
היא שיחקה בתיאטרון הבימה במחזות "דרייפוס", "הילד חולם", "רצח פוליטי", "הסירפד של השכן", "ההולכים בחושך" ו"קולות". בתיאטרון חיפה שיחקה בתפקידים שונים במחזות משיח (תפקיד ראשי), נפש יהודי (הכפיל), "טרטיף (דורין) ו"מקבת (ליידי מקבת). כמו כן, שיחקה בתיאטרון הקאמרי במחזות: "מאה", "הצמה של אבא", "הם יורים גם בסוסים", "נכנע ומנוצח", "שיץ", "גם הוא באצילים", "גורודיש", "בויטרה", "הורודוס", "סוף טוב" "רומן משפחתי" ו"אמא קוראז' וילדיה". בשנת 2015 החלה להשתתף במחזמר "אופרה בגרוש" בתפקיד דולי ובהצגה "חולה אהבה משיכון ג'" בתפקיד אמו של ויקטור.
היא שיחקה בתיאטרון החאן במחזה "ארוחת ערב", ובתיאטרון באר שבע במחזה "יומנה של אנה פרנק". בתיאטרון בית ליסין שיחקה במחזות "הרולד ומוד", "תפוחים מן המדבר" ו"ולנטינו". כמו כן, שיחקה בתיאטרון צוותא במחזה "סטריפטיז אחרון מספר 2".
משפחתה

דנון היא דודתו של יובל סגל. הייתה נשואה לשחקן אורי אברהמי, ולשחקן והבמאי רמי דנון. בנותיה הן השחקניות חן דנון זקס והגר דנון-זהבי.
הערות שוליים

↑  תחיה דנון, באתר archive.habima.co.il
↑  תחיה דנון, באתר www.ishim.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008757052305171  ISNI: 0000 0000 5283 3291  LCCN: nr98002379  VIAF: 29444477   WorldCat (עם VIAF): 29444477
שושנה ברמן

| --- | --- |
שושנה ברמן
שושנה ברמן
 לידה:  15 במרץ 1934 (בת 90) העיר פינסק בפולין   (כיום בבלארוס)
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  29 באוגוסט 1949
 השכלה:  הפקולטה למשפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב
 השתייכות:  מערכת בתי המשפט הישראלית
 תקופת כהונה:  1968–1993 (כ־25 שנים)
 תפקידים בולטים:  שופטת בית משפט השלום ברחובות  שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב
 פעילויות נוספות:  חברה בקרן התרבות אמריקה-ישראל  חברת הוועדה המייעצת לעניינים אקדמיים בסמינר זלצבורג ללימודים אמריקאים בזלצבורג, אוסטריה  חברת ועדת ברוורמן לבדיקת מעמד המוזיאונים בישראל  חברת הוועדה להענקת פרס א.מ.ת בתחום המשפט והחברה  חברת הוועדה הארצית לביו-אתיקה  חברת ועדה מייעצת בנושא ביו-הגנה מפני ביו-טרור אשר ליד האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים  יו"ר הוועדה להענקת פרס המתרגם לשפות זרות של המכון לתרגום ספרות עברית  חברה בבית הדין הציוני העליון
 
שושנה ברמן לבית שמידט (נולדה ב-15 במרץ 1934) היא שופטת בית המשפט המחוזי בדימוס. חצי יובל שנים ישבה על כיסא המשפט, תחילה בבית משפט השלום ברחובות, מאז מינויה בחודש מאי 1968 ובהמשך, מאז 1980 בבית המשפט המחוזי בתל אביב. במקביל, בשנים 1978 עד 2008 שימשה כמרצה למשפט מינהלי, חקלאי, איכות הסביבה וביו-משפט במחלקה לכלכלה, בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות. במשך שנים אחדות שימשה גם כמרצה ל"משפט ואמנות" באקדמיה בצלאל לאמנות ועיצוב וגם בבית הספר הגבוה "שנקר" בעיקר בתחום הקניין הרוחני. מאז פרישתה משמשת כשופטת בבית הדין הציוני העליון וגם עוסקת במחקר משפטי אקדמי בפורומים בינלאומיים. משמשת כחברה בוועדה לביו-אתיקה ליד האקדמיה הלאומית למדעים ומכהנת כיו"ר הוועדה לאתיקה רפואית של בתי חולים אסותא . בוררת, מרצה בתחום הקניין הרוחני ובסוגיות בביו-אתיקה.
תקופת ילדות ונערות

נולדה בפינסק בפולין (כיום בבלארוס). הוריה מלכה וחיים שמידט היו בעלי בית מלון, מה שגרם להגליית המשפחה ביוני 1941 לסיביר על ידי הקומוניסטים, אשר ראו אותם כמשתפי פעולה קפיטליסטים. השהות בסיביר נמשכה עד 1946, ואז הועברה המשפחה למחנות העקורים בגרמניה. שם למדה ברמן הנערה קצרנות, תפירה וכל שניתן היה ללמוד. ב-29 באוגוסט 1949 עלתה המשפחה ארצה. בהיותה נערה בת 15 התפרנסה כפקידה בעיתון על המשמר ומעבודות נוספות, כשבשעות הערב המשיכה בלימודי התיכון בגימנסיה השכלה בתל אביב.
שירות צבאי, לימודי משפטים, התמחות

ב-1952 התגייסה ברמן לשירות המשפטי בצה"ל, וב-1953 סיימה קורס קצינות קרביות. במהלך השירות ברמן המשיכה בלימודיה וסיימה את הפקולטה למשפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב בשנת 1955.
ברמן התמחתה במשרדו של עו"ד יצחק אדרת בתל אביב, אצל השופט מיכאל הרפזי בבית המשפט המחוזי בתל אביב, וסיימה את התמחותה במשרד כונס הנכסים הרשמי בתל אביב. קיבלה את רישיון עריכת הדין בדצמבר 1957. בעשר השנים הבאות, עבדה ברמן כעורכת דין במשרד משה מרון. בין השנים 1963 ל־1967 שימשה ברמן גם ככתבת לענייני משפט בעיתון "הארץ".
מערכת בתי המשפט

ב־1968 נבחרה לכהונת שופטת בבית משפט השלום ברחובות. ב־1980 נבחרה לכהונה בפועל כשופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב, וב־1981 לכהונת שופטת, עד לפרישתה ב־1993.
מערכת בתי המשפט > פסקי דין בולטים

עבירות צווארון לבן - הרשעתו של דוד בלאס, שהיה ידוע כ"מלך השוק האפור", שהואשם במירמה בכספי התנועה הקיבוצית 1988
על אריה גולדין - לשעבר מנכ"ל כלל אינווסטמנט, גזרה ברמן 6.5 שנות מאסר, שהוחמרו לאחר מכן בערעורו לעליון
בוררות בתביעות הפיצויים כנגד הרשות השנייה.
עבירות סמים - יצרן הסמים רחמילביץ נשלח על ידה ב 1987 ל 9 שנות מאסר.
מעמד אישי - בהחלטה תקדימית ומהפכנית באותה עת פסקה ברמן מזונות שהגישה אשה, אף שהודתה בקיום יחסים מחוץ לנישואין.
פעילות ציבורית

ברמן עסקה בפעילות ציבורית במהלך שנותיה כשופטת וגם לאחר פרישתה:
בשנים 1994–1998 שימשה בוררת לעניין קביעת הפיצויים לערוצי התקשורת, שנפגעו מהקמת ערוץ 2 וקבעה בהכרעתה את אופן חלוקת הפיצויים בסך 7 מיליון שח שהוטלו על פי חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
1986–1973 יו"ר ועדת הפרויקטים בתיאטרון ומחול בקרן התרבות אמריקה-ישראל
1982–1987 חברת הוועדה המייעצת לעניינים אקדמיים בסמינר זלצבורג ללימודים אמריקאים בזלצבורג, אוסטריה
החל משנת 1996 חברה בבית המשפט העליון הציוני הבינלאומי של ההסתדרות הציונית העולמית
פעילות ציבורית > קנין רוחני

בשנים 1982–2007 הייתה ברמן עמיתת מחקר במכון מקס פלאנק במינכן, גרמניה, העוסק בקניין רוחני. חקרה והתמחתה בנושא הזכות המוסרית של אמנים על יצירותיהם והשתתפה בכנסים בינלאומיים רבים בתחומי משפט בינלאומי פרטי, פטנטים, זכויות יוצרים, והשבת רכוש יהודים שנגזל על ידי הנאצים. ב־2003 מונתה ברמן כחברה בוועדת ברוורמן לבדיקת מעמד המוזיאונים בישראל, שאבישי ברוורמן עמד בראשה, ואשר הוקמה על ידי השר מתן וילנאי, ושימשה גם כחברת הוועדה להענקת פרס א.מ.ת בתחום המשפט והחברה. בין השנים 1995–2017 הייתה יו"ר הוועדה להענקת פרס המתרגם לשפות זרות של המכון לתרגום ספרות עברית.
פעילות ציבורית > ביו-טכנולוגיה

ברמן הייתה חברת הוועדה הארצית לביו אתיקה וחברת ועדה מייעצת בנושא ביו-הגנה מפני ביו-טרור אשר ליד האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
בין השנים 1979–2012 השתתפה במספר כנסים וכדוברת בסימפוזיונים במסגרת סמינר זלצבורג ללימודים אמריקאים בזלצבורג, אוסטריה, בנושאים מגוונים כמו: טכנולוגיות חדישות, שיבוט ואתיקה ביו-טכנולוגית.
בין השנים 1982–2000 ברמן ארגנה, יזמה והשתתפה בכנסים, שעסקו בהיבטים המשפטיים והאתיים של סוגיות בתחומי הביו-טכנולוגיה, חדשנות, וטכנולוגיות מתקדמות במסגרת משכנות שאננים בירושלים.
פעילות ציבורית > אקדמיה

ברמן פיתחה קורסים ולימדה במוסדות להשכלה גבוהה, והשתתפה בכנסים אקדמיים רבים בארץ ובעולם. יזמה כנסים בנושאים בין תחומיים כמו הגנה על נכסי תרבות בפני זיוף, והגנה משפטית להמצאות בביו-טכנולוגיה.
בשנים 1978–1982 לימדה ברמן קורס "משפט ואמנות" באקדמיה בצלאל בירושלים, ובמכללה לעיצוב ואופנה שנקר.
בשנים 1979–2007 לימדה באוניברסיטה העברית בפקולטה לחקלאות ברחובות קורסים במשפט מנהלי, במשפט חקלאי ובנושאי איכות הסביבה, אשר פיתחה וגיבשה בדגש על קיימות ואקולוגיה, וכמו כן שימשה כמרצה אורחת בקורס מוזיאולוגיה באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1994–2006.
בשנים 1982–1983 השתתפה ברמן בסדנאות ובכנסים בסירקוזה שבסיציליה בנושאי משפט פלילי, ויקטימולוגיה, פשעי מלחמה והגנה פלילית נגד פגיעה בנכסי תרבות.
ברמן לימדה גם במכון וולקני ובהשתלמויות שופטים ארציות.
חיים אישיים

ברמן הייתה נשואה לאמן ראובן (ברמן) קדים, אשר נפטר ב-2014. לזוג שתי בנות. ברמן מתגוררת ברחובות.
הערות שוליים

↑  צבי הראל, חשבונות צריך לשלם,  גם אם הם מזויפים, באתר הארץ, 13 באפריל 2003
↑  Oscar Tollast and Nicole Bogart, The Risers - 1962 to 1989, salzburgglobal.org, ‏23.06.2017
↑  בית הדין הציוני העליון
↑  Zionist Supreme Court
↑  תמרה טראובמן, הארץ, ישראל: המלצה להתיר שיבוט עוברים למטרות מחקר, באתר הידען, ‏26.11.2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312550305171  VIAF: 50860340   WorldCat (עם VIAF): 50860340 
שושנה ברמן בלשכתה
תזמורת הבמה הישראלית

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1992
 מייסד:  מייק לוין, רוני פורת
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  צרעה, ישראל
 אולם קונצרטים:  אודיטוריום רקנאטי במוזיאון תל אביב לאמנות
 מנצח:  טליה אילן
 orchestra.co.il
 
תזמורת הבמה הישראלית היא תזמורת קאמרית ישראלית הפועלת בתחום החינוך המוזיקלי וביצירת קונצרטים לכל הגילים.
תזמורת הבמה הישראלית נוסדה בשנת 1992 על ידי מייק לוין והמנצח רוני פורת במרכז לאמנויות "יד חריף" שבקיבוץ צרעה.
בין השנים 2001 - 2007 פעלה התזמורת בעיר חולון.
בעלי תפקידים

מנכ"ל ומנהל אמנותי: מייק לוין
מנהלת מוזיקלית: טליה אילן
כנרת ראשית: אווה יפרמוב
בעבר ניהלו מוזיקלית את התזמורת המנצחים רוני פורת ודורון סלומון.
פעילות התזמורת

התזמורת מופיעה ברחבי הארץ בסדרות למנויים והשתתפה בפסטיבלים כגון: פסטיבל ישראל, פסטיבל אבו גוש, צלילים במדבר, פסטיבל אישה (חולון), צלילי ילדות (חולון), ימי תרבות ועוד.
התזמורת משלבת בין מוזיקה קלאסית לאמנויות הבמה השונות – תיאטרון, מחול, מולטימדיה ועוד לילדים וגם למבוגרים.
תזמורת הבמה הישראלית נותנת במה לנגנים שעלו ארצה ולנגנים צעירים, המשתתפים בהפקות השונות. בנוסף, מעבירה התזמורת סדנאות לחינוך מוזיקלי במוסדות שונים במטרה להקנות לקהל הצעיר הרגלים להאזנה למוזיקה תזמורתית כבר מגיל צעיר.
תזמורת הבמה הישראלית נתמכת על ידי משרד התרבות והספורט.
תחי קוויבק החופשית!

שארל דה גול ב-1963
תחי קוויבק החופשית! (בצרפתית: !Vive le Québec libre) היה משפט מתוך נאום שנשא נשיא צרפת שארל דה גול במונטריאול שבקנדה ב-24 ביולי 1967, במהלך ביקורו בעיר. משפט זה, שפורש כביטוי של תמיכה מצד נשיא צרפת בעצמאות חבל קוויבק דובר הצרפתית, גרם לתקרית ביחסי צרפת וקנדה.
רקע

בקיץ 1966, לכבוד תערוכת אקספו 67' במונטריאול, הזמינה ממשלת קנדה את מנהיגי כל המדינות שהשתתפו בתערוכה לבקר בקנדה באביב וקיץ 1967. בהמשך הוזמן דה גול לבקר בקוויבק גם על ידי ראש ממשלת הפרובינציה דניאל ג'ונסון. דה גול בחר שלא להגיע מצרפת לבירת קנדה אוטווה. במקום זאת הפליג מצרפת בסיירת הצי הצרפתי קולבר. ערב יציאתו לקנדה רמז דה גול כי הוא עתיד לעשות שם מעשה שיותיר את חותמו, וזאת על רקע הזיכרון הכואב עבורו של ההפסדים הצרפתים הקולוניאליים לבריטניה בקנדה במהלך מלחמת שבע השנים במאה ה-18.
הנאום

דה גול הגיע ב-24 ביולי לנמל מונטריאול, בירת קוויבק. המון אדם הריע לדה גול עם הגעתו וקרא קריאות בוז כאשר בטקס קבלת הפנים שנערך לו נוגן ההמנון אל נצור את המלכה.
מהנמל הוסע דה גול דרך הרחוב ההיסטורי Chemin du Roy, שמשני צידיו עמד קהל רב והגיע אל בית העירייה של מונטריאול, שם קיבלו את פניו ראש הממשלה ג'ונסון וראש העירייה ז'אן דראפו. הקהל מחוץ לבית העירייה קרא בשמו של דה גול. הוא לא היה אמור לנאום באותו מעמד, אך אמר לדראפו שעליו לדבר אל הקהל הקורא לו.
דה גול יצא אל מרפסת בית העירייה ונשא נאום קצר, שגם שודר ברדיו. בין השאר אמר כי הנסיעה מנמל מונטריאול אל בית העירייה הזכירה לו את כניסתו כמנצח לפריז לאחר ששוחררה מהכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה. בסיום דבריו קרא "Vive Montréal! Vive le Québec!" (תחי מונטריאול! תחי קוויבק!), ואז הוסיף בהטעמה "Vive le Québec libre! Vive, vive, vive le Canada français! Et vive la France!" (תחי קוויבק החופשית! תחי, תחי קנדה הצרפתית! ותחי צרפת!). הקהל המאזין הריע למשמע דבריו, וכשדה גול עזב את המרפסת קרא הקהל שוב ושוב "יחי דה גול!".
החוקר הקנדי דייל תומפסון, שחקר את הרקע לנאום, טען כי הנאום היה מכוון ולא מקרי וכי דה גול ניצל במודע את ההזדמנות שנקרתה בדרכו להשמיע אותו.
לאחר הנאום

נאומו של דה גול היווה חריגה ממשית מהפרוטוקול הדיפלומטי המקובל. הוא עודד את אנשי תנועת העצמאות של קוויבק. לעומת זאת עורר מורת רוח רבה בקרב קנדים דוברי אנגלית, שראו בו חתירה תחת שלמותה של קנדה. התחוללה מחאה דיפלומטית ותקשורתית. נשמעו קריאות לבטל את ביקורו של דה גול ואף הועלה איום להתנקש בחייו.
ראש ממשלת קנדה לסטר פירסון הגיב לנאום באיגרת שנמסרה לשגרירות צרפת בקנדה ב-25 ביולי ושתוכנה הוקרא בטלוויזיה הממלכתית באותו ערב. בין השאר כתב: "העם הקנדי הוא חופשי. הקנדים אינם צריכים שישחררו אותם. אכן, אלפים רבים של קנדים נתנו את חייהם בשתי מלחמות העולם למען שחרור צרפת ומדינות אירופיות אחרות". בין המבקרים של הנאום היה גם שר המשפטים החדש של קנדה, פייר אליוט טרודו (לימים ראש ממשלת קנדה), שמוצאו מקוויבק. הנאום ספג ביקורת גם מכלי תקשורת בצרפת ובראשם העיתון לה מונד.
בעקבות המחאות על נאומו קיצר דה גול את ביקורו בקנדה. למחרת הנאום ביקר בתערוכת אקספו 67׳ והשתתף בנשף בביתן הצרפתי בה. ביום הבא הוא היה אמור להגיע לאוטווה לפגישה עם ראש הממשלה פירסון. במקום זאת טס בחזרה לצרפת על סיפונו של מטוס צבאי צרפתי. במהלך הטיסה שוחח דה גול עם אחד מעוזריו וציין כי יכול היה להסתפק במהלך הנאום במונטריאול בהערות דיפלומטיות מנומסות, אך בהיותו מי שהוא לא פעל כך, אלא עשה את מה שהיה עליו לעשות.
חזית בית העירייה של מונטריאול, שמעל מרפסתו נשא דה גול את נאומו
שלמה יהודה טבק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1832 ה'תקצ"ב סיגט, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  1908 (בגיל 76 בערך) י"א בטבת ה'תרס"ח 
 תקופת הפעילות:  ?–1908 
 רבותיו:  מאיר איזנשטטר, אברהם יהודה שוורץ, יקותיאל יהודה טייטלבוים, יהודה מודרן 
 חיבוריו:  ערך ש"י, תשורת ש"י
 
רבי שלמה יהודה ליב טבק (ה'תקצ"ב – י"א בטבת ה'תרס"ח; 1832 – 16 בדצמבר 1907) היה ראב"ד סיגט, מגדולי פוסקי הונגריה בתקופתו. נודע בספרי השו"ת שלו, ערך ש"י ותשורת ש"י.
ביוגרפיה

נולד בסיגט, מחוז מרמורש לרב פסח צבי טבק, בגיל צעיר נסע ללמוד בגורליץ אצל הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים, ה"ייטב לב"; ואחר כך אצל רבי אברהם יהודה שוורץ מחבר "קול אריה". כשחזר לסיגט למד בישיבת המצטיינים של הרב יהודה מודרן בעיר.
נישא לצביה בת הגביר מרדכי ישראל מקריווה הסמוכה לסיגט. בשנת ה'תרי"ח (1857), התמנה רבו ה"ייטב לב" לרבה של סיגט, ומינה אותו לצידו לדיין ראשי. הוא כיהן בתפקידו זה חמישים שנה עד פטירתו. הוא נחשב לאחד מגדולי הלמדנים בעיר. לפי הרב דוד שפרבר, החשיב הרב מאיר אריק את הרב טבק כגדול חכמי דורו.
בכ"ט בכסלו ה'תרל"ה נפטרה אשתו הראשונה, והוא נישא בשנית למרים רובין, בתו של הדיין והמקובל הרב צבי אריה רובין, מחבר "אמרי בינה" על שיר השירים.
הרב טבק נפטר בי"א בטבת ה'תרס"ח (1907). חתנו, הרב שלמה דוב הלוי הלר מילא את מקומו. נספה בשואה.
ביוגרפיה > יצירתו

עשרת ספריו רחבי היקף מבחינה הלכתית, אך השמטת שמות השואלים ותאריכי כתיבת התשובות, אינה מאפשרת כמעט שימוש מחקרי-היסטורי בספריו.
צידד בגיור של נכריות הנשואות ליהודים בנישואים אזרחיים בשל החשיבות הגדולה של הצלת יהודים מהתבוללות. לצד זאת, בשאלה של  גיור לשם אישות עבור יהודי דתי שלא היה חשש שיתבולל הוא החמיר, ולא הסתפק בהערכה של בית הדין שהגיורת עתידה לשמור מצוות כראוי, מפני שבלתי אפשרי לקבוע דבר כזה בלי רוח הקודש.
לקריאה נוספת

הרב יקותיאל יהודה גרינוולד, זיכרון לראשונים – על רבני סיגט, סאטמר תרס"ט, עמ' 45–47 ('הג"מ שלמה ליב טאבאק')
פינחס זליג שווארץ, שם הגדולים מארץ הגר, פקש תש"א, עמ' 78 סימן נג
נפתלי בן מנחם, גווילי ספרים, ירושלים תש"ז, מס' 307, עמ' כ-כא ('קסם ספרים' – על ר' שלמה יהודה טאבאק וספריו)
יצחק יוסף כהן, 'ר' שלמה יהודה ליב ב"ר פסח צבי טאבאק', ערכו בתוך: חכמי טראנסילוואניה, מכון ירושלים תשמ"ט, עמ' 104
הערות שוליים

↑  שלמה שפיצר, קהילות הונגריה, ירושלים תשס"ט, עמ' 220.
↑  אפרקסתא דעניא, חלק א, סימן כ.
↑  יצחק יוסף כהן, חכמי טראנסילוואניה, מכון ירושלים תשמ"ט, עמ' 201
↑  יצחק יוסף כהן, חכמי טראנסילוואניה, מכון ירושלים תשמ"ט, עמ' 80
↑  יצחק יוסף כהן, חכמי טראנסילוואניה, ירושלים תשמ"ט, עמ' מד.
↑  תשורת ש"י תניינא, סימן ג
↑  הרב שלמה יהודה טבק, תקכו, תשורת ש"י קמא
↑  ועיין בניתוחו של הרב אליעזר חיים דייטש (פרי השדה) לדבריו, כתב העת מוריה, כרך ריא-ריב, עמ' לו-מ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309134605171  GND: 1089853262  LCCN: n91105223  VIAF: 187207177   WorldCat (עם VIAF): 187207177 
קברו של הרב טבק (מימין). לידו קבר בנו ר' מאיר דוד טבק ומשמאל קבר ר' משה אריה פריינד - ראש הקהל בסיגט.
שלמה יהודה רכניץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 ביולי 1971 (בן 53) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  ישיבת מיר 
 פרסים והוקרה:  ארנסט אנד יאנג 
 אתר רשמי
 
מבנה בשכונת הבוכרים בירושלים, שתרם רכניץ לישיבת קמניץ.
שלמה יהודה רכניץ (באנגלית: Shlomo Yehuda Rechnitz; נולד ב-1971) הוא איש עסקים, פילנתרופ ומלחין חרדי אמריקאי.
ביוגרפיה

נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה. למד במתיבתא לונג ביץ'. בדצמבר 1987 החל ללמוד בישיבת מיר בירושלים, שם היה מקורב למשגיח הישיבה הרב אהרן חדש.
הוא נישא לתמר, בת הרב ישראל בלסקי, והמשיך ללמוד בכולל של ישיבת מיר בירושלים. כשעסקיו גדלו, שב לארצות הברית. בני הזוג מתגוררים בלוס אנג'לס עם ששת ילדיהם.
את הונו עשה רכניץ עם אחיו התאום סטיב (ישראל זאב). השניים הקימו חברה המספקת ציוד לבתי אבות ולבתי חולים, ובהמשך ייסדו את רשת בתי אבות הגדולה ביותר בקליפורניה, בשם "Brius Healthcare Services". הם עוסקים גם בנדל"ן.
את תקופת חגי תשרי עושה רכניץ בירושלים. הוא משתתף אז בשמחת בית השואבה של ישיבת מיר בירושלים, לצד רבני הישיבה, ובה הוא מפרסם בציבור לחן חדש שלו, ונושא נאום מרכזי, שבו הוא מדבר בפתיחות על ענייני המגזר החרדי. הוא הרבה לפקוד את בתיהם של הרב חיים קניבסקי, והרב אהרן יהודה לייב שטינמן.