stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנסיסקו חימנס דה סיסנרוס

| --- | --- |

 לידה:  1436 Torrelaguna, Torrelaguna, ספרד 
 פטירה:  8 בנובמבר 1517 (בגיל 81 בערך) Roa, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 מקום קבורה:  Cathedral of los Santos Niños Justo y Pastor de Alcalá de Henares 
 השכלה:  אוניברסיטת סלמנקה 
 תפקיד:  High Inquisitor of Castille (5 ביוני 1507–8 בנובמבר 1517)  חשמן (17 במאי 1507)  ארכיבישוף של טולדו (11 באוקטובר 1495–8 בנובמבר 1517)  עוצר  Primacy of the Diocese of Toledo 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 חתימה:   
 
עמוד מתוך התנ"ך הרב לשוני
פרנסיסקו (או פרנציסקו) חימנס דה סיסנרוס (Francisco Jiménez de Cisneros; ‏1436 - 8 בנובמבר 1517), במקורות העבריים גם קסימנס, היה נזיר פרנציסקני, קרדינל, הכומר המוודה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, מדינאי ששימש פעמיים העוצר (שליט), רפורמטור של הכנסייה, האינקוויזיטור הגדול, מיסיונר למורים, ידוע בהוצאת תנ"ך רב לשוני (Polyglot) ובו גם הטקסט העברי של התנ"ך, כמו גם בשריפת ספרים שלא מצאו חן בעיניו.
חייו

סיסנרוס נולד בעיירה הקטנה טורלגונה לא רחוק ממדריד. למד במקומות שונים ובין היתר באוניברסיטת סלמנקה. בין 1459 ל-1465 עבד במנגנון הוותיקן ברומא שם לכד את תשומת לבו של האפיפיור פיוס השני. מרומא חזר עם מכתב הסמכה (בנפיקיום), שהארכיבישוף של טולדו שהיה גם הפרימוס של ספרד סירב לכבד. כאשר סיסנרוס התעקש, הושם בכלא לזמן מה ושוחרר כאשר הארכיבישוף הכיר בכוחו.
ב-1484 הצטרף כאח (Friar) למסדר הפרנציסקני בטולדו. שם סיגף עצמו בצומות, בלבישת אדרת שיער והליכה יחף. משם עבר למנזר מבודד אף יותר שם חי כאנכוריט (anchoritic, ἀναχωρέω). הארכיבישוף מנדוסה המליץ עליו ב-1492 בפני המלכה איזבלה ככומר המוודה שלה. סיסנרוס הסכים בתנאי שבזמן שאינו עסוק בווידויי המלכה יוכל לחיות בקהילתו עם נזיריו, אך איזבלה התוודתה לעיתים כל כך תכופות עד שלא הצליח להגשים את מטרתו ולחיות במנזר. במהלך הווידויים שנגעו גם לעסקי המדינה נוכחה המלכה שסיסנרוס נותן לה עצות טובות ומינתה אותו ליועץ ואחר כך לקרדינל, מסופר כי סיסנרוס ניסה להתחמק ממשרות אלו והמשיך ללכת בגלימה פרנסיצקנית ויחף עד שהאפיפיור ציווה עליו להחליף את מלבושו ללבוש השרד של הקרדינלים.
סיסנרוס הנהיג רפורמה בקרב הנזירים בספרד ואילץ אותם לדבוק בתקנות. הדפיס את הפוליגוטה הקומפלוטנסית (על שם העיר בה הודפס).
סיסנרוס ייסד את אוניברסיטת קומפלוטנסה בעיר אלקלה דה אנארס.
הערות שוליים

↑  אברהם שלום פרידברג הענק
↑  כל חמדת ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263583505171  PLWABN: 9810634015805606  BNE: XX1137193  BnF: cb12073336f (data)  CANTIC: a10465571  GND: 118712152  ICCU: PARV365783  ISNI: 0000 0001 2282 6450  LCCN: n80093618  NKC: jx20041208006  NLA: 36419763  NTA: 07264463X  RERO: 02-A003990194  SELIBR: 372926  SNAC: w6kk9b0h  SUDOC: 029019680  Trove: 1255375  ULAN: 500315892  VcBA: 495/29488  VIAF: 86852237   WorldCat (עם VIAF): 86852237
פרנסואה, רוזן ונדום

פרנסואה דה בורבון, רוזן ונדום (בצרפתית: François I de Bourbon;‏ 1470 - 30 באוקטובר 1495), היה נסיך צרפתי ורוזן ונדום בין השנים 1477–1495.
ביוגרפיה

פרנסואה נולד בשנת 1470 בוונדום, לז'אן השמיני, רוזן ונדום ולאיזבל דה בובאו, בתם של לואי דה בובאו ומרגריט דה שאמבלי. בשנת 1477 מת אביו ופרנסואה ירש את תאריו, תוך שדודו לואי לה ז'ואיוז משמש כעוצר עד לבגרותו. פרנסואה היה תומך נאמן של שארל השמיני, מלך צרפת ואחותו אן מצרפת.
בשנת 1487 התחתן פרנסואה עם מארי מלוקסמבורג, רוזנת ונדום, בתם של פייר השני, רוזן סן-פול ומרגריטה מסבויה, רוזנת סן-פול, וכן אלמנתו של ג'אקומו מסבויה, רוזן רומונט. מארי הביאה עמה אחוזות גדולות כנדוניה, כולל הטירות סן-פול-סור-טרנואז וסואסון בפיקרדי, כמו גם את שאטו דה קונדה, אשר הפך מאוחר יותר למעון נסיכי קונדה, שהיו צאצאי נכדה, לואי הראשון דה בורבון, נסיך דה קונדה. ב-30 באוקטובר 1495 מת פרנסואה בוורצ'לי, ובנו שארל ירש את תאריו, תוך שאשתו מארי שימשה כעוצרת עד לבגרותו.
משפחתו

בשנת 1487 התחתן פרנסואה עם מארי מלוקסמבורג, רוזנת ונדום, בתם של פייר השני, רוזן סן-פול ומרגריטה מסבויה, רוזנת סן-פול, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
שארל דה בורבון, דוכס ונדום (1489–1537)
ז'אק דה בורבון (1490–1491)
פרנסואה דה בורבון, רוזן סן-פול (1491–1545)
שארל הראשון, קרדינל דה בורבון (1493–1557)
אנטואנט דה בורבון (1494–1583), התחתנה עם קלוד, דוכס גיז
לואיז דה בורבון (1495–1575)
פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל

פרנסואה, נסיך ז'ואנוויל (בצרפתית: François d’Orléans, prince de Joinville;‏ 14 באוגוסט 1818 – 16 ביוני 1900), היה בנו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ואדמירל בצי הצרפתי.
ביוגרפיה

פרנסואה נולד ב-14 באוגוסט 1818 בניי-סיר-סן, ללואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן ולמריה אמליה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו השלישי, מלך סיציליה ומריה קרולינה מאוסטריה. ביולי 1830 פרצה מהפכת יולי בצרפת, ובעקבותיה התפטר שארל העשירי, מלך צרפת מתפקידו, וב-9 באוגוסט הוכתר אביו כלואי פיליפ, מלך הצרפתים. בשנת 1836 הצטרף פרנסואה לצי הצרפתי בדרגת לוטננט, ובשנת 1838 פיקד על כוח בקרב וראקרוס, במלחמה נגד מקסיקו. לאחר מכן הועלה פרנסואה לדרגת קפטן, ובשנת 1840 הופקד על הבאת שרידי נפוליאון מסנט הלנה לצרפת.
בשנות ה-20 המוקדמות שלו לקה פרנסואה בשמיעתו, וניתוח שעבר לריפוי שמיעתו לא הצליח, ובעקבות כך נהיה פרנסואה חירש כמעט לחלוטין. ב-1 במאי 1843 התחתן פרנסואה עם פרנסיסקה, נסיכת ברזיל, בתם של פדרו הראשון, קיסר ברזיל ומריה לאופולדינה מאוסטריה, ממנה היו לו 3 ילדים.
בשנת 1844 ניהל פרנסואה פעולות ימיות בחוף מרוקו, הפגיז את טנג'יר ותפס את מוגדור, ובעקבות כך הועלה לדרגת סגן-אדמירל. בשנת 1845 הוא פרסם ב"רוו דה דוקס" מאמר על הליקויים של הצי הצרפתי, שמשך תשומת לב רבה, ועל ידי עוינותו למשרדו של פרנסואה גיזו, וכן בכך שיצר יחסים טובים כלפי בריטניה, הוא זכה לפופולריות רבה. בעקבות מהפכת פברואר בשנת 1848 פרש פרנסואה מהצי הצרפתי, ומצא מקלט בקלרמונט, סארי, עם שאר בני משפחתו.
בשנת 1851 הוא הודיע על מועמדותו לבחירות לנשיאות צרפת שיתקיימו בשנת 1852, בתקווה לסלול את הדרך להחזרת המלוכה בסופו של דבר. הניסיון להפוך ל"נסיך-נשיא" בוטל על ידי הפיכה ב-2 בדצמבר 1851, בהנהגת הנסיך-נשיא, לואי נפוליאון, שנבחר זמן קצר לאחר מכן כקיסר נפוליאון השלישי. בשנת 1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, הגיע פרנסואה לוושינגטון, והציע את שירותיו של בנו ושניים מאחייניו לרשות צבא ארצות הברית. הנשיא לינקולן מינה אותו ואת אחייניו כקצינים במטה של גנרל ג'ורג' מקללן, אולם לאחר הכישלון במערכת חצי האי חזר פרנסואה לאירופה.
בשנת 1870 חזר פרנסואה לצרפת, במטרה לשרת במלחמת צרפת–פרוסיה, אולם גורש מיידית מהמדינה. כעבור זמן קצר הוא שב לצרפת ושירת תחת שם בדוי, אולם לאחר שגילה את זהותו, גורש שוב על ידי לאון גמבטה. בבחירות לפרלמנט בשנת 1871 נבחר פרנסואה כנציג אזור מארן עילית, אולם בשנת 1886 במסגרת חוק הגירוש נשללה ממנו דרגתו בצי. פרנסואה המשיך לגור בפריז, וב-16 ביוני 1900 מת בביתו.
משפחתו

ב-1 במאי 1843 התחתן פרנסואה עם פרנסיסקה, נסיכת ברזיל, בתם של פדרו הראשון, קיסר ברזיל ומריה לאופולדינה מאוסטריה, ממנה היו לו 3 ילדים:
פרנסואז, נסיכת אורליאן (1844–1925)
פייר, דוכס פנתייבר (1845–1919)
מארי לאופולדין, נסיכת אורליאן (1849)
צמאה לאהבה

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"צמאה לאהבה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי לירן דנינו. הסינגל יצא לאור ב-20 באוקטובר 2020, בהוצאת חברת התקליטים "ארומה מיוזיק".
רקע

ביום צאת השיר, דנינו כתב בעמוד האינסטגרם שלו:
בוקר טוב לכולם... שיר חדש נולד עכשיו, "צמאה לאהבה", מקווה שתהנו ❤️
הווידאו קליפ המלווה את השיר בוים על ידי לירן סגל. השחקנית ובת זוגו של דנינו, טיילור מלכוב, מופיעה לאורך הקליפ.
ביקורות

מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי, העניק לשיר 2.5 כוכבי זהב מתוך 5. "השיר הזה הוא שיר התבכיינות סתמי", כתב עליו.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 11 |  |
הערות שוליים

↑  לירן דנינו – צמאה לאהבה, האתר של חרסונסקי
↑  lirandanino
↑  לירן דנינו – צמאה לאהבה, באתר ‏מאקו‏, 20 באוקטובר 2020
| לירן דנינו |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | "לירן דנינו" |  |
| מיני-אלבומים | "מי שאנחנו" |  |
| סינגלים | "עדיין ריק" • "ללכת" • "כל המילים" • "אין לי כוח" • "חוזר אלייך" • "שמלה כחולה" • "עם הזמן" • "הרבה ממך נשאר" • "יש לך הכל" • "סיפור ישן" (עם עומר אדם) • "יש ימים" • "משאירים לאחרים" • "אחת כמוני" • "צמאה לאהבה" • "לילות באמסטרדם" • "אם מחר אני מת" • "באך" |  |
| השתתפות בסינגלים | "מאושרים" |  |
צמאה נפשי

"צָמְאָה נַפְשִׁי" הוא פיוט שכתב רבי אברהם אבן עזרא במאה ה-12. במקורו הפיוט נכתב כ"רשות" ל"נשמת" של שמיני עצרת (המילים המסיימות של הפיוט הם: 'עת כי אפתח פי בנשמת כל חי'), אך כיום הוא מוכר בעיקר כאחד מזמירות ליל שבת של יהדות אשכנז.
תוכן הפיוט

בפיוט זה אבן עזרא מבטא רגשות של דבקות והשתוקקות, צימאון לאלוהים. זאת בשונה לפירושו לתנ"ך שהוא שכלתני יותר, בדרך כלל. באות הפותחת של ראשי הבתים חתום שמו של המחבר - אברהם בן עזרא.
ניתן לשער שהעובדה שהשיר נכתב כרשות לשמיני עצרת קשורה לקשר שבין התורה למים חיים:”אין מים אלא תורה” (תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"ז, עמוד א'). ניתן גם לקשור אותו לחג סוכות שלפניו, שבו נידונים על המים, וגם הפזמון של הפיוט, "צָמְאָה נַפְשִׁי לֵאלֹהִים לְאֵל חָי" מקורו במזמור מתהלים, שנהוג לאומרו בסוכות.
באחד מבתי השיר, השתמש המשורר במשפט שלמה כמוטיב אלגורי המרמז על הפולמוס היהודי-נוצרי או לפולמוס יהודי-איסלמי בשאלה איזו היא הדת האמיתית והנכונה. שתי הנשים המתקוטטות מייצגות את הדת היהודית מול דת יריבה, כאשר כל אחת טוענת כי הבן החי הוא בנה, ואילו הבן המת הוא בנה של הדת האחרת:"רְאֵה לִגְבֶרֶת אֱמֶת / שִׁפְחָה נוֹאֶמֶת / לֹא כִי בְנֵךְ הַמֵּת / וּבְנִי הֶחָי".  היהדות מופיעה כאן כ"גברת אמת" שעה שהנצרות או דת האסלאם אינה אלא שפחתה החצופה המתיימרת לרשת את גדולתה ואת בנה. אם הכוונה לנצרות, הרמז כאן ברור לאמונה הנוצרית בזהותו של ישו כבן האלהים ואמונתם בתחייתו לאחר צליבתו. במקביל נרמזת כאן הטענה הנוצרית לפיה זנח האלהים את ישראל, בנו-בחירו מן הברית הישנה, והחליפו במאמיניו של ישו. אם הכוונה לאסלאם, הרמז ב'שפחה' היא להגר ובנה ישמעאל, והאנלוגיה לשאלת משפט שלמה בין שני הבנים האפשריים נוגעת להיפוך הגרסאות בקוראן ובמקרא לגבי זהותו של הבן החביב על אביו שנעקד על המזבח: יצחק או ישמעאל.
זמן שירת הפיוט ולחנים

למרות שהפיוט נכתב במקורו כרשות לנשמת כל חי בשמיני עצרת, בפועל אמירת הפיוט בתאריך זה נעשית רק במנהג יהדות בבל ובנוסח איטליה, בו הוא נאמר בחלק מהקהילות אף בהושענא רבה. לעומת זאת, הפיוט מקובל כאחד מזמירות ליל שבת ונפוץ מאוד בקרב יהודי אשכנז. בספרי מנהגי החת"ם סופר נכתב כי זה היה השיר היחיד שאותו היה שר לפני סעודת שבת. בקרב יהודי מרוקו שרים את השיר בפרשת חיי שרה בגלל הבית "רְאֵה לִגְבֶרֶת אֱמֶת שִׁפְחָה נוֹאֶמֶת", המדמה את שרה והגר ליהדות מול האסלאם.
הפיוט זכה למספר רב של לחנים בקרב יהדות אשכנז, לדוגמה: לחן של רבי אברהם אבא לייפר מפיטסבורג (המושר בכלל חצרות נדבורנה), לחן מהיר של רבי מאיר שפירא מלובלין, לחן של חסידות ויז'ניץ, לחן של הרב יוסף צבי ברייאר מחסידות בעלז, ולחן לחלק מהפיוט ("זכור אהבת קדומים") של האדמו"ר ממודז'יץ.
בקרב יהדות אשכנז, מקובל לשיר את כל הבתים מלבד השלישי והשני מהסוף.
רבי מאיר שפירא מלובלין שהלחין מנגינה לשיר זה, הוסיף אף הוא שורה, ונוהגים בחלק מהקהילות לשורר אותה לפני השורה האחרונה:
אָזְלַת יָדֵינוּ וְתַּשׁ כֹּחֵנוּ

     בַּת קוֹל תְּנַחֲמֵנוּ עוֹד אֲבִיכֶם חָי
הערות שוליים

↑  לפי ספר שמות, פרק ל"ג, פסוק כ'.
↑  לפי ספר איוב, פרק כ"ח, פסוק כ"א.
↑  לפי ספר איוב, פרק י"ב, פסוק י'.
↑  לפי ספר ויקרא, פרק י"ח, פסוק ה'.
↑  לפי ספר תהלים, פרק קמ"ג, פסוק ב'.
↑  הביטוי בספר תהלים, פרק ק"מ, פסוק ד'.
↑  לפי ספר ויקרא, פרק י"ג, פסוק ט"ז.
↑  לפי ספר איוב, פרק ל', פסוק כ"ג.
↑  לפי ספר תהלים, פרק קמ"ה, פסוק ט"ז.
↑  לפי ספר שמואל א', פרק כ', פסוק ל"א.
↑  לפי ספר מלכים א', פרק ג', פסוקים כ"ב–כ"ג.
↑  לפי ספר ויקרא, פרק ט"ז, פסוק כ"א.
↑  לפי ספר ויקרא, פרק י"ז, פסוק י'.
↑  משנה, מסכת ראש השנה, פרק א', משנה ב'
↑  הלל משה סרמוניטה ואנג'לו מרדכי פיאטילי, מחזור לסוכות ולשמיני עצרת ושמחת תורה כמנהג בני רומה: כפי הנהוג בירושלים עיה"ק (ירושלים: חברת יהודי איטליה בישראל, תשע"ה), עמ' סה ובהערה שם.
↑  זמירות על פי מנהגי החתם סופר
↑  לפי ספר בראשית, פרק מ"ג, פסוק ז'.
פרנסיסקו מדינגה

פרנסיסקו מדינגה (באנגלית: Francisco Madinga; נולד ב-11 בפברואר 2000 במלאווי) הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דילה גורי מליגת העל הגאורגית ובנבחרת מלאווי.
קריירת מועדונים

מדינגה החל את הקריירה המקצוענית שלו במייטי וונדררס מליגת העל המלאווית.
ב-7 בינואר 2020 חתם בדילה גורי מליגת העל הגאורגית. ב-1 במרץ 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף והבקיע שער בניצחון 2-0 על טורפדו כותאיסי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020. בסך הכל ערך בעונה זו 12 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
קריירה בינלאומית

ב-24 במרץ 2021 ערך מדינגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מלאווי, בניצחון 1-0 על נבחרת דרום סודאן במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
הערות שוליים

↑  South Sudan v Malawi game report באתר ESPN, ‏ 24 במרץ 2021 (באנגלית)
| נבחרת מלאווי – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 תום •  2 סאנודי •  3 פטרו •  4 צ'ולופי •  5 צ'מבזי •  6 צ'. צ'ירווה •  7 מונה •  8 אידנה •  9 אמבולו •  10 מדינגה •   11 מאנגו •  12 פודיה • 13 פ. בנדה •  14 אנגלנדה • 15 צ'זייה • 16 קאקובווה • 17 ג'. בנדה • 18 קלימה • 19 אמזווה • 20 צ'סטר • 21 ג. צ'ירווה • 22 מויאבה • 23 טולה • 24 מונטאלי • 25 אנדלובו • 26 דייבי • 27 פירי • 28 צ'ימבלנגה • מאמן: מוואסה |  1 תום •  2 סאנודי •  3 פטרו •  4 צ'ולופי •  5 צ'מבזי •  6 צ'. צ'ירווה •  7 מונה •  8 אידנה •  9 אמבולו •  10 מדינגה •   11 מאנגו •  12 פודיה • 13 פ. בנדה •  14 אנגלנדה • 15 צ'זייה • 16 קאקובווה • 17 ג'. בנדה • 18 קלימה • 19 אמזווה • 20 צ'סטר • 21 ג. צ'ירווה • 22 מויאבה • 23 טולה • 24 מונטאלי • 25 אנדלובו • 26 דייבי • 27 פירי • 28 צ'ימבלנגה • מאמן: מוואסה | מלאווי |
קודקס תאודוסיאנוס

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית 
 שפת המקור:  לטינית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  15 בפברואר 438 
 
קודקס תאודוסיאנוס (לטינית: Imperatoris Theodosiani Codex) הוא ליקוט מקיף של חוקי המשפט הרומי.
תאודוסיוס השני
כתיבתו של הקודקס החלה בשנת 429 כאשר הקיסר תאודוסיוס השני מינה ועדה של שמונה אנשים ללקט ולאגד את כל החוקים (edicta) והתקנות הכלליות (generales constitutiones) מתקופת קונסטנטינוס ואילך, על פי מודל קודקס גרגוריאנוס(אנ') וקודקס הרמוגניאנוס(אנ'), שליקטו את החוקים הרומיים בערך מסוף המאה השנייה ועד סוף המאה השלישית. מטרתו של הקיסר, נדמה, לא הייתה רק להמשיך את הקודקס הקודם ולעדכנו, אלא גם ללקט את החוקים שנוצרו בחוק הרומי כולו, כולל על–ידי המחוקקים הקלסיים והחוקות שקדמו לקונסטנטינוס.
בשנת 435, אחרי שככל הנראה נכשלה הוועדה הראשונה במשימה, הוגדל מספר המלקטים ובראשם הועמד אנטיוכוס, מלומד בתחום המשפט מאוניברסיטת קונסטנטינופול אותה הקים תאודוסיוס. הקודקס שלוקט בראשותו הושלם בערך בשנת 438 והוכרז כמחליף כל החוקות שקדמו לו מאז תקופת קונסטנטין. החוק הועבר לולנטיניאנוס השלישי, קיסר המערב, הוצג בפני הסנט ברומא ואושר על–ידו כתקף גם באימפריה המערבית. מכאן ואילך, ועד נפילת האימפריה הרומית, כונו קובצי חוקים שנוצרו אחרי הקודקס בשם "נֹווֶלָאי" (novellae, חידושים או חוקים חדשים).
החוקים מסודרים על פי סדר כרונולוגי של חקיקתם, וזאת במטרה לפעול בהתאם לעיקרון שחוק מאוחר מבטל חוק קודם לו.
קודקס תאודוסיאנוס כולל שישה עשר ספרים, שרובם הגדול, כולל החידושים (נוולאי), קיימים עד היום בתצורתם המקורית. הספרים מחולקים בתוכם לפרקים, ובתוך כל פרק ישנם חוקים (constitutiones). הספר הראשון כולל חוקים העוסקים במשרות הציבוריות השונות (כשהספר השישי עוסק בסנט ובמוסדות הציבוריים השונים), החלקים השני, השלישי והרביעי והחמישי, הקצר יותר, עוסקים בחוקים הנוגעים לאזרח, למוסר ולדין אזרחי. הספר השמיני כולל חוקים הנוגעים למתנות, עונשי ההינזרות והתנהגות מינית. הספר התשיעי מתחיל בטיפול בנושאי הדין הפלילי, עד סוף הכרך החמישה עשר. החוקים הנוגעים לכנסייה הנוצרית כלולים בכרך האחרון, השישה עשר.
קודקס זה, בתור ספר שנכתב על ידי (או מטעמו של) פרינקפס ואימפראטור היה בעל מעמד משפטי מחייב.
קודקס תאודוסיאנוס שימש בסיס לכמה וכמה קובצי חוקים שבאו אחריו, כמו חוקי תאודוריק הגדול, שהיו הניסיון הראשון ליצור קודקס אחרי נפילת האימפריה. לחוקים הייתה השפעה רבה עם על חוקי יוסטיניאנוס, על ה"לקס רומנה" הויזיגותי וה"לקס רומנה" (papiani liber responsorum) הבורגונדי.
קאוס בוראליס

| --- | --- |
   
 מיקומו של קאוס בוראליס בקבוצת הכוכבים קשת
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  קשת
 שמות נוספים:  λ בקשת, HD 169916, גליזה 713.1
 סוג:  ענק כתום
 בהירות נראית:  2.81
 סיווג ספקטרלי:  K1 III
 עלייה ישרה:  18ʰ 27ᵐ 58.24ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏18.11″ ‏25′ ‏25°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  0.91
 מרחק:  78  שנות אור 23.91  פארסק
 רדיוס:  11 רדיוסי שמש
 מסה:  2.6 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 37 מהשמש
 טמפרטורה:  4,775 K
 מהירות סיבוב:  3.81 קילומטר לשנייה
 מהירות רדיאלית:  20.4- קילומטר בשנייה
 היסט:  38.7758±0.6322 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  −0.056 
 
קַאוּס בּוֹרֵאַלִיס (ערוב של ערבית قوس - "קאווס" - קשת) ולטינית Borealis - "בוראליס" - צפוני, כלומר הקצה הצפוני של הקשת), נקרא גם λ בקשת וכן גליזה 713.1, הוא כוכב בולט הנמצא במרחק של כ- 78 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים קשת עם בהירות מדרגה 2.81. יחד עם הכוכבים קאוס מדיה וקאוס אוסטרליס הנמצאים מדרום לו, הוא יוצר את צורת הקשת של הקנטאור שאותו מייצגת הקבוצה. במרחק זוויתי של פחות ממעלה מצפון-מערב לקאוס בוראליס נמצא הצביר הכדורי M28 וכ-2.5 מעלות מצפון-מזרח לו נמצא הצביר הכדורי M22. כמו כן במרחק זוויתי של כ-5.5 מעלות ממערב לכוכב נמצאת ערפילית הלגונה.
תכונות

קאוס בוראליס הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K1 III, עם מסה של כ-2.6 מסות שמש ורדיוס של כ-11 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-4,775 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 37 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, ובערך פי 50 בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום. בשל קרבתו למערכת השמש נכלל הכוכב בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים. קאוס בוראליס נמצא במרחק זוויתי של פחות משתי מעלות ממישור המילקה ולכן הוא מוסתר לעיתים על ידי הירח ולעיתים נדירות על ידי כוכבי הלכת כוכב חמה, נוגה ומאדים. ב-6 באפריל 1972 נעשה שימוש באירוע הסתרה על ידי הירח על מנת למדוד במדויק את קוטרו הזוויתי של הכוכב. אירוע ההסתרה האחרון על ידי כוכב לכת אירע ב-19 בנובמבר 1984 כאשר נוגה עבר על פני הכוכב והאירוע הקודם לו היה ב-5 בדצמבר 1865 כאשר כוכב חמה הסתיר אותו. לא צפויים אירועי הסתרה נוספים על ידי כוכב לכת במאה ה-21.
הערות שוליים

1 2 3 4  SIMBAD: Kaus Borealis
1 2  N. M. White & B. H. Feierman: A Catalog of Stellar Angular Diameters Measured by Lunar Occultation, Astronomical Journal vol. 94, p. 756 (1987) במקור באלפיות של שניית קשת, העברה לרדיוסי שמש על ידי המרה לרדיאנים, הכפלה במרחק וחלוקה בפעמיים רדיוס השמש
1 2  B. Edvardsson: Spectroscopic surface gravities and chemical compositions for 8 nearby single sub-giants, Astronomy & Astrophysics, vol. 190, no. 1-2, p. 165 (1988)
↑  W. Gliese: Catalogue of Nearby Stars. Edition 1969, Veröffentlichungen des Astronomischen Rechen-Instituts Heidelberg, Nr. 22, p. 74-5
↑  G. P. Können & J. Van Maanen: Planetary occultations of bright stars, Journal of the British Astronomical Association, Vol. 91, p. 156 (1981)
פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע

| --- | --- |

 תיאור:  פרס למדעניות מצטיינות
 מדינה:  צרפת 
 הגוף המעניק:  אונסק"ו, לוריאל 
 תקופת הפרס:  1998–הווה (כ־26 שנים) 
 www.forwomeninscience.com
 
פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע (בצרפתית: Prix L'Oréal-Unesco pour les femmes et la science) מוענק מדי שנה, מאז 1998, על ידי חברת לוריאל הצרפתית בשיתוף עם ארגון אונסק"ו. כל זוכה מקבלת מענק של 100,000 אירו.
הפרס מתחלף מדי שנה בין מדעי החיים לבין הנדסת חומרים. צוות שיפוט בינלאומי בוחר את הזוכות, אחת מכל אחד מחמשת האזורים:
אפריקה והמזרח התיכון
אסיה ואוקיאניה
אירופה
אמריקה הלטינית
צפון אמריקה
בין מקבלות הפרס

אליזבת בלקברן זוכת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה - 2009.
עדה יונת זוכת פרס נובל לכימיה - 2009.
שתיהן זכו בפרס לוריאל-אונסק"ו, שנה לפני זכייתן בפרס נובל.
| שנה | אפריקה | אסיה ואוקיאניה | אירופה | דרום אמריקה | צפון אמריקה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | אגנס בינאגווהו | Hailan Hu | María Ángela Nieto Toledano | María Guadalupe Guzmán Tirado | קטלין קריקו |
| 2021 | ג׳יין קתרין נגילה | Kyoko Nozaki | Françoise Combes | אליסיה דיקנשטיין | שפי גולדווסר |
| 2020 | עבלה מאהיו סיבאי | Firdausi Qadri | אדית הרד | Esperanza Martínez-Romero | קריסטי אנסת' |
| 2019 | נג'את עאון סאליבא | מאקי קוואי | קלייר וואזן | Karen Hallberg | אינגריד דובישי |
| 2018 | הת'ר זר | מימן צ'אנג | קרוליין דין | Amy T. Austin | ג'נט רוסאנט |
| 2017 | Niveen Kishab | מישל סימונס | ניקולה ספלדין | מריה תרזה רואיס | ג'נאן באו |
| 2016 | קוואריישה עבדול כרים | Hualan Chen | עמנואל שרפנטייה | Andrea Gamarnik | ג'ניפר דאודנה |
| 2015 | Rajaâ Cherkaoui El Moursli | Yi Xie | קרול רובינסון | Thaisa Storchi Bergmann | מולי שויחט |
| 2014 | סגנט קלמו | Kayo Inaba | בריג'יט קיפר | ססיליה בואוסאט | לורי גלימשר |
| 2013 | Francisca Nneka Okeke | Reiko Kuroda | Pratibha Gai | מרסיה ברבוסה | דברה ג'ין |
| 2012 | ג'יל פרנט | אינגריד שפר | פרנסס אשקרופט | סוזנה לופז צ'רטון | בוני בסלר |
| 2011 | פאיזה אל-ח'ראפי | ויויאן ווינג-ווה ים | אן ל'ווילייה | Silvia Torres-Peimbert | ג'יליאן בנפילד |
| 2010 | Rashida El Ridi | Lourdes J. Cruz | אן דג'ן-אסמט | Alejandra Bravo | איליין פוקס |
| 2009 | טבלו ניוקונג | Akiko Kobayashi | אפין דונלד | ביאטריס בארביי | יוג'יניה קומצ'יבה |
| 2008 | Lihadh Al-Gazali | V. Narry Kim | עדה יונת | Ana Belén Elgoyhen | אליזבת בלקברן |
| 2007 | אמינה גוריב-פאקים | Margaret Brimble | Tatiana Birshtein | Ligia Gargallo | מילדרד דרסלהוז |
| 2006 | Habiba Bouhamed Chaabouni | ג'ני גרייבס | Christine Van Broeckhoven | Esther Orozco | Pamela Bjorkman |
| 2005 | Zora Ben Lakhdar | פומיקו יונזאווה | Dominique Langevin | Belita Koiller | Myriam Sarachik |
| 2004 | Jennifer Thomson | Nancy Ip | קריסטין פטי | Lucia Mendonca Previato | פיליפה מאראק |
| 2003 | Karimat El-Sayed | Fang-hua Li | Ayşe Erzan | Mariana Weissmann | Johanna M. H. Levelt Sengers |
| 2002 | Nagwa Meguid | Indira Nath | Mary Osborn | Anna Maria Lopez Colome | שירלי טילמן |
| 2001 | Adeyinka Gladys Falusi | סוזן קורי | אן מק'לארן | מעיינה זץ | ג'ואן סטייץ |
| 2000 | Valerie Mizrahi | צונקו אוקזקי | Margarita Salas | Eugenia Maria Del Pino Veintimilla | ג'ואן קורי |
| 1998 | Grace Oladunni Taylor | Myeong Hee-Yu | Pascale Cossart | Gloria Montenegro | -- |
קודקס סינאיטיקוס

חלק מקודקס סינאטיקוס המכיל את הבשורה על-פי מתי
מנזר סנטה קתרינה
קודקס סינאיטיקוס (Codex Sinaiticus) הוא כתב יד מן המאה ה-4, אשר הכיל נוסח של תרגום השבעים - תרגום התנ"ך לשפה היוונית ואת נוסח הברית החדשה.
מהקודקס (המצחף) המקורי, אשר נכתב על קלף בין השנים 330–350 לספירה, נותרו חלקים מסוימים מהתנ"ך ומרבית הברית החדשה. הקודקס כולל 364 וחצי עמודי פוליו הכתובים בארבעה טורים כל אחד. 199 דפים מתוכו הם חלקים מן התנ"ך ומן הספרים החיצוניים (הברית הישנה) והיתר מהברית החדשה ומשני ספרים נוספים[דרושה הבהרה]. מקור הקודקס כנראה במצרים, מזמנו של הקיסר הרומאי קונסטנטינוס (המחצית הראשונה של המאה ה-4). מחקר פאליאוגרפי שנערך במוזיאון הבריטי בשנת 1938 העלה כי כתב היד עבר מספר תיקונים. אחד התיקונים שנעשה בסביבות המאה הששית או שביעית לספירה נעשה, על פי עדות המעתיק שנכתבה בשולי כמה ספרים, מתוך "כתב יד עתיק שהוגהּ על ידי המרטיר פמפילוס".
הקודקס נתגלה על ידי קונסטנטין פון טישנדורף ב-1844 בביקורו הראשון במנזר סנטה קתרינה בסיני. לדבריו, הוא הציל את דפי כתב היד שנחשבו כחסרי ערך וככאלו היו מיועדים לשמש כחומר בעירה. הוא הצליח לשכנע את הנזירים לקחת עמו מקצת דפי כתב היד והעביר 43 דפים לספריית אוניברסיטת לייפציג. ב-1859, בביקורו השלישי במנזר, לשם נשלח על ידי הצאר אלכסנדר השני, הצליח פון טישנדורף להעביר (ויש אומרים לגנוב) את רוב כתב היד שנותר לרוסיה.
הקודקס נקנה בסכום של 100,000 לירות שטרלינג עבור המוזיאון הבריטי בידי ד"ר מוריץ אטינגהאוזן בשנת 1933 לאחר שהוצע למכירה על ידי ברית המועצות.
מאז מכירה זו, הקודקס מחולק בין ארבע ספריות. 347 דפים נמצאים בספרייה הבריטית, 12 דפים ו-14 שרידים במנזר סנטה קתרינה, 43 דפים בספריית אוניברסיטת לייפציג ושרידי 3 דפים נותרו בספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג.
פרס לורנס אוליבייה לבמאי הטוב ביותר במחזה

| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 הגוף המעניק:  אגודת התיאטרון של לונדון
 תקופת הפרס:  1976–הווה (כ־48 שנים)
 נקרא על שם:  לורנס אוליבייה
 אתר רשמי
 
פרס לורנס אוליבייה לבמאי הטוב ביותר במחזה (באנגלית: Best Director of a Play) היה פרס שנתי שהוענק על ידי אגודת התיאטרון בלונדון, כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשם "פרס אגודת תיאטראות הווסט אנד" בשנת 1976, ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורנס אוליבייה.
ב-1991 פוצלה קטגוריית הבמאי הטוב ביותר לשתיים "הבמאי הטוב ביותר במחזה" ו"הבמאי הטוב ביותר במחזמר". שני הפרסים בוטלו ב-1995, והפרס אוחד שוב לפרס עבור הבמאי הטוב ביותר.
ראו גם

פרס דרמה דסק לבמאי מצטיין במחזמר
פרס טוני לבמאי הטוב ביותר במחזמר
פרס לוקוס

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לספרות מדע בדיונית
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  לוקוס 
 תקופת הפרס:  1971–הווה (כ־53 שנים) 
 
פרסי לוקוס (אנגלית: Locus Awards) הם סדרה של פרסים בנושא ספרות מדע בדיוני ופנטסיה הניתנים אחת לשנה על ידי הירחון לוקוס: כתב העת למדע בדיוני ופנטסיה היוצא בארצות הברית בעיר אוקלנד שבקליפורניה. הזוכים בפרס נבחרים על ידי קוראי כתב העת.
הפרסים ניתנים באירוע הנערך אחת לשנה. המוציאים לאור מקבלים תעודות המאשרות שהיצירות נבחרו וזכו בפרס.
הפרס נוסד בשנת 1971 וחולקו בו פרסים ליצירות שפורסמו בשנת 1970. המטרה העיקרית ליצירת הפרס הייתה להשפיע על תוצאות הזכייה בפרס הוגו.