stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האלמנה העליזה (אופרטה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  פרנץ להאר
 לבריתן:  ויקטור לאון 
 תאריך יצירה:  1904 
 מבוסס על:  הקומדיה של אנרי מילהאק
 סוגה:  אופרטה
 שפה:  גרמנית
 מספר מערכות:  3
 זמן התרחשות העלילה:  סוף המאה ה-19
 מקום התרחשות העלילה:  בחלקה בפריז
 
האלמנה העליזה (בגרמנית: Die lustige Witwe) היא אופרטה בת שלוש מערכות מאת פרנץ להאר. הלברית נכתבה על ידי שני המחברים היהודים ויקטור לאון (מקודם הירשפלד) ולאו שטיין (מקודם רוזנשטיין) בהתבסס על הקומדיה של אנרי מילהאק (אנ') משנת 1861 "L'attaché d'ambassade" (כלומר, הנספח). הצגת הבכורה הראשונה של האופרטה התקיימה ב-30 בדצמבר 1905 בתיאטר אן דר וין בווינה. זו הייתה ההצלחה הגדולה הראשונה של המלחין שהניחה את הבסיס לקריירה הבינלאומית שלו. כשנה לאחר מכן הועלתה האופרה גם בבירה השנייה של האימפריה האוסטרו-הונגרית בבודפשט ב-27 בנובמבר 1906.
תולדות היצירה

סיפור האופרטה מתחיל עם המלחין ריכרד הויברגר, שהוזמן להלחין את המוזיקה ללברית שנכתבה על ידי לאו שטיין וויקטור לאון. הלברית מבוססת כאמור על קומדיה צרפתית מוקדמת יותר. מכיוון ששני המחברים השותפים של הלברית לא היו מרוצים מהמוזיקה של האויברגר, הם החליטו להפקיד את היצירה בידי להאר. החוזה נחתם ב-2 בינואר 1905.
תולדות היצירה > מקור השם

אנקדוטה שעוסקת בהולדת השם "האלמנה העליזה" מספרת: כיוון שלא ניתן היה להשתמש בשם המקורי, שני הליברטיסטים חיפשו משהו אחר. הם נתקלו בכך כשלהאר שמע יום אחד את שטיין צועק לקופאית בתיאטרון ש"אין יותר כרטיסי חינם לאלמנתו של היועץ הראשי! בפעם הבאה שתבוא לכאן, תזרקי את האלמנה הלא יוצלחית הזו! - שבגרמנית "die lästige Witwe". אולם להאר שמע את המילה לא נכון וקרא בהנאה: "die lustige Witwe", כלומר, "האלמנה העליזה". "יש לי את ההשם!"-צעק. "האלמנה העליזה"!
תולדות היצירה > ההפקה

להאר לא הכיר את ההיסטוריה של היצירה, אך כשהעבודה הושלמה הוא שאל את ליאון מי היה המלחין שנבחר במקור של האופרטה. להפתעתו הגדולה, ליאון הגה את שמו של הויברגר, שבזמנו, היה חבר השופטים של המוזיקפראיין, וליאון כינה אותו בלתי מוכשר. עם זאת, כשהציג את האופרטה בפני מועצת המנהלים של תיאטרון אן דר וין, היצירה קיבלה קבלת פנים צוננת מאוד. הבמאים לא סמכו על הצלחת האופרטה והחליטו שאם להאר והליבריטיסטים שלו בכל זאת רוצים להציג את המחזה, הם ישלמו על החזרות. בין השחקנים נמצאו תומכים ביצירה, בעיקר מיצי גינטר ולואי טראומן שהצליחו לשכנע את ההנהלה לעשות את החזרות בלילה. המחברים בכל זאת גם נאלצו להושיט יד עמוק לכיסם כדי לשמור על מצב הרוח הטוב של המקהלה והתזמורת בעזרת נקניקיות עם חזרת ובירה.
ההצגה הוצגה לבסוף בבכורה ב-30 בדצמבר 1905, יום לפני ערב השנה החדשה, יום גרוע יותר לבכורה לא ניתן היה לחלום עליו. כתוצאה מכך, היה ברור שיש מעט עניין ביצירה. המבקרים, לעומת זאת, אמרו, למעט יוצאים מן הכלל, אמירה נלהבת על המוזיקה והפרטיטורה הקלילה שלה.
תולדות היצירה > הצלחה עולמית

לאופרטה הייתה גם תהודה פוליטית, שכן סטודנטים ממונטנגרו שלמדו בווינה מחו על רמיזות האופרטה לגבי מונאנגרו (ששמה שונה אמנם לפונטוודרו). היו אפילו הפגנות נגד האופרטה בטריאסטה ובקונסטנטינופול. הבכורה הזרה הראשונה התקיימה בהמבורג חודשיים לאחר הבכורה של וינה. באפריל 1906 נחגגה ההופעה ה-100. ההופעה ה-150 כבר נחגגה בפולקסאופר. ב-23 בפברואר 1907, שלח המו"ל, "יורשי פליקס בלוך" בברלין, מכתב ללהאר בו הודיע לו שכבר עברו את 3,500 הופעות ברחבי אירופה. האופרטה הוצגה בלונדון בשנת 1907, לאחר מכן בניו יורק ובשיקגו, ובפריז בשנת 1909. הצלחתה של האלמנה העליזה הביאה ללהאר סוף סוף את הביטחון הכלכלי לו ייחל מאז שהיה ילד.
הדמויות

| הדמות | הקול |
| --- | --- |
האנה גלווארי, אלמנה עשירה: סוֹפּרָן
הרוזן דנילו דנילוביץ', מזכיר השגרירות: טנור או בריטון
הברון מירקו זטה, שגריר: בָּרִיטוֹן
ולנסין, אשתו: סוֹפּרָן
קמיל דה רוסיון, נספח צרפתי: טֶנוֹר
ניגוס, אמרכל: תפקיד טקסט
סבסטיאן קסקאד, דיפלומט: בָּרִיטוֹן
ראול סנט בריוש, דיפלומט: בָּרִיטוֹן
קרומוב, יועץ פוליטי: בָּרִיטוֹן
אולגה, אשתו: מצו סופרן
בוגדנוביץ', קונסול: בָּרִיטוֹן
סילביאן, אשתו: סוֹפּרָן
פרישיץ', נספח צבאי: בָּרִיטוֹן
פראסקוביה, אשתו: מצו סופרן
פריזאים, אנשי פונטוודרו, מוזיקאים, משרתים, מלחים, רקדנים.
עלילה

עלילת האופרטה שונתה מדי פעם בהתאם לבימוי במקומות שונים בעולם. זו אחת מהן:
מקום: שגרירות פריז בפונטוודרו (מדינה פיקטיבית בדרום מזרח אירופה)
זמן: תחילת המאה ה-20
עלילה > מערכה ראשונה

מקום: שגרירות פונטוודרו בפריז
בשגרירות פונטוודרו בפריז פועלים דיפלומטים למנוע את פשיטת הרגל של המדינה ומבקשים את עזרת המעצמות האירופיות כדי להשיג מטרה זו. השגריר מירקו זטה וצוותו יארחו קבלת פנים לאורחים הצרפתים והספרדים המפוארים. אולגה, אשתו של היועץ הפוליטי קרומוב, וסילביאן, אשתו של הקונסול בוגדנוביץ', מנהלות רומנים עם הדיפלומט הצרפתי הצעיר ראול סן בריוש ועם הדיפלומט הספרדי סבסטיאן קסקדה. למעשה, אשתו של השגריר עצמה תתאהב ברוסיון, ראש הקבינט הצרפתי. השגריר מזמין את האנה גלווארי, אלמנת פונטוודרו עשירה המתגוררת בחו"ל, לקבלת הפנים בתקווה שהיא תתאהב ותבחר בבעל מפונטוודרו, ותחזיר את עושרה העצום למולדתה. המועמד של זיטה לבעל הוא הרוזן דנילו דנילוביץ', מזכיר השגרירות, שליבו לוהט עבור האנה עוד משנים קודם לכן. האלמנה מגיעה, אך נראה שתוכניתו של השגריר נכשלה, שכן העלבונות הקודמים בין האנה לדנילו עדיין בחיים וקיימים. הדיפלומטים הנוכחים מחזרים בחירוף נפש אחרי הגברת, ומאיימים על תוכניתו של השגריר שהאלמנה תבחר בעל מפונטוודרו. האלמנה, שנהנית מהמצב ובעיקר מהעובדה שדנילו צופה בקנאות בצבא המחזרים, מזמינה את כל החבורה ליאכטה שלה. דנילו מגיב לאתגר בעלבון נוסף, ומגדיל עוד יותר את הפער בין השניים.
עלילה > מערכה שנייה

מיקום: היאכטה של האנה (במקור הסלון שלה)
הערב ממשיך בספינתה של האנה גלווארי, שם ממתינים השגריר ואמרכל השגרירות לבואו של דנילו, כשהם יושבים על קוצים. דנילו מגיע מאוכזב כי מצא את מועדון הלילה האהוב עליו "מקסים" סגור. הוא מחליט לסדר את יריביו, במיוחד את קסקדה, סנט בריוש ורוסיון, המזכיר המדיני. כאשר נודע לו ששני הדיפלומטים מנהלים רומן עם נשותיהם של הנספחים מפונטוודרו, הוא מנסה לסחוט אותם כך שהן חדלים מהחיזור. עם זאת, רוסיון מתגלה כמשימה קשה יותר. הוא מחזר בהתמדה רבה אחרי האנה.
עלילה > מערכה שלישית

מקום: אולם אירועים של האנה גלווארי
המועדון מקסים נסגר למעשה באותו הערב, כי הרקדנים הוזמנו לנשף על ידי האנה גלווארי. הרקדנים מבדרים את האורחים. גם דנילו מגיעה לנשף, ולהפתעתו הרבה, האנה מודיעה לו שמעולם לא הייתה ארוסתו של רוסיון ורק ניסתה להגן על כבודו של גבר נשוי. דנילו רוצה להתוודות על אהבתו אליה, אבל עושרה מרתיע אותו. בינתיים, זיטה רוצה להתגרש מאשתו כי הוא חושד בה שהיא בוגדת בו ומחליט לבקש בעצמו את ידה של האנה על מנת לסייע כלכלית למדינתו, אבל האנה מכן מודיעה לו שאם תתחתן בשנית כל רכושה יאבד. כשדנילו שומע את זה, מתוודה בפניה שהוא אוהב אותה והאנה מכריזה בשמחה שכספה יאבד לה, כי הוא יועבר לבעלה החדש. עד סוף הערב, השלום חוזר בין ולנסין לבין זיטה, והיא מבטיחה באוזניו שלבה נתון לו.
להיטי האופרטה

ובכן, בחייך, אף נפש - ולנסיאן, רוסיון
רבותי! מספיק! - הכניסה של האנה
הו, המולדת היפה שלי מאוהבת - הכניסה של דנילו
למה הפכתי למאהב שלך, אתה מוקסם מהפיתוי שלך! - רביעייה: סילבאן, אולגה, קסקדה, סנט בריוש
תשובה גברת! הגברת היפה עונה עכשיו...
אם החברה עדיין תנצח, הייתי אומר בלדה עם...
אישה אוהבת גבר, גבר אוהב אישה... - רביעייה: סילבאן, אולגה, קסקדה, סנט בריוש
איך להתייחס לנשים... - מארש-שפט: דנילוביץ', זיטה, קסקדה, סנט בריוש, קרומוב, בוגדנוביץ'
היי, תינוקת, תסתכלי טוב על ההוסאר הגיבור הזה... - זיטה
טנטירט ריטנורי - עם גריזט: ולנסיין, גלווארי האנה, מקהלת גריזט
הקשיבו לשפתיי, קראו למנגינה הזו... - דואט: דנילו והאנה
למרות שאיש לא הגיע לאישה... - סיום: כולם
דיסקוגרפיה

האופרטה הוקלטה עשרות פעמים מאז הבכורה בהרכבים ומנצחים רבים. בהרחבה (באנגלית)
סרטים

1918 האלמנה העליזה - בימוי מייקל קורטיז
1925 האלמנה העליזה - בבימויו של אריך פון שטרוהיים
1934 האלמנה העליזה - בבימויו של ארנסט לוביטש
1952 האלמנה העליזה - קרטיס ברנהרדט
1962 האלמנה העליזה - בימוי ורנר ג'ייקובס
בלט

בשנת 1975, רונלד הינד כתב ממנו בלט עבור הבלט האוסטרלי.
לקריאה נוספת

(באנגלית) מידע על האופרטה
(באנגלית) תמונות
(באנגלית) Josef Weinberger: Die Lustige Witwe centenary
(באנגלית) סיכום של האופרטה
(באנגלית) IMDb: Merry Widow
(בהונגרית) האלמנה העליזה בת 100
ג'נט מקדונלד בסרט "האלמנה העליזה" משנת 1934
ההוצאה הראשונה של קטעי הפסנתר המלאים מתוך האופרטה
לה סונמבולה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  וינצ'נצו בליני
 לבריתן:  פליצ'ה רומאני 
 מבוסס על:  La somnambule, ou L'arrivée d'un nouveau seigneur 
 סוגה:  אופרה
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  2
 זמן התרחשות העלילה:  סוףהמאה ה-18
 מקום התרחשות העלילה:  שווייץ
 תפקידים
 Alessio  Lisa  Notary  Elvino  Amina  Count Rodolfo  Teresa 
 
לה סונמבולה, קרי "הסהרורית" (באיטלקית: La Sonnambula), היא אופרה בשתי מערכות שהלחין וינצ'נזו בליני. הלברית נכתבה על ידי פליצ'ה רומאני. הבכורה נערכה ב-1831 בתיאטרון קרקנו (אנ') ששוכן עד היום בקורסו די פורטה רומאנה 63 במילאנו.
אורך האופרה:
מערכה ראשונה: 86 דקות
מערכה שנייה: 54 דקות
מקור האופרה

בעונת 1830–1831, תיאטרון קרקנו נשכר על ידי אריסטוקרטים ממילאנו. בדומה לתיאטרון לה סקאלה, הם רצו לספק מופע איכותי, אז ביקשו משני מלחינים בני התקופה, שכבר עשו לעצמם שם, להלחין יצירה אופראית חדשה. האחד היה גאטנו דוניצטי, שהגיש את אנה בולנה לפתיחת העונה והשני שהוזמן היה בליני. תחילה רצה לכתוב אופרה ביחד עם פליצ'ה רומאני מתוך הספר ארנאני של ויקטור הוגו, אך הצנזורה לא אפשרה את כתיבת היצירה המהפכנית (ורדי הצליח להעלות את הדרמה ארנאני ארבע עשרה שנים מאוחר יותר), אז הם בחרו בנושא הבימתי המוזיקלי הפופולרי של תחילת המאה ה-19, סהרוריות. באופן חריג בתקופת הבל קנטו, האופרה הרצינית הזו הוצבה בסביבה כפרית. בליני השתמש בפרטי האופרה ארנאני שתכנן וכן ביצירתו הלא מוצלחת הקודמת, זאירה (אנ'), בעת ההלחנה. התפקידים הראשיים נכתבו עבור ג'ודיטה פסטה (Giuditta Pasta) ועבור ג'ובאני בטיסטה רוביני (Giovanni Battista Rubini).
הדמויות

| הדמות | הקול |
| --- | --- |
הרוזן רודולפו, אדון הכפר: בַּס
תרזה, הטוחנת: מצו סופרן
אמינה, בתה המאומצת של תרזה, ארוסתו של אלווינו: סוֹפּרָן
אלווינו, בעל האדמות העשיר של הכפר: טֶנוֹר
ליסה, בעלת הפונדק, מאוהבת באלווינו: סוֹפּרָן
אלסיו, איכר, מאוהב בליסה: בַּס
נוֹטָרִיוֹן: טֶנוֹר
איכרים (סגל מעורב):
עלילה > מערכה ראשונה

אנשי הכפר חוגגים בעליזות את ארוסי אמינה, שמתארסת עם אלווינו. ליסה לבדה לא מאושרת כי היא רצתה להיות אשתו של הצעיר העשיר. הפקיד מגיע, חוזה הנישואים נחתם ואז מופיע ג'נטלמן אלמוני מהודר, שאיש עדיין לא יודע שהוא הרוזן רודולפו. תרזה מספרת סיפור על המפלצת של השכונה שנהגה להפריע בלילות לנשמות התמימות. הזר לא מאמין לאף מילה ואז עוזב עם ליסה לתוך הפונדק.
ליסה שמחה כי הייתה הראשונה בכפר שידעה שהזר הוא לא אחר מאשר הרוזן רודולפו. הרוזן לא מוטרד מכך שהוא נחשף, למעשה, הוא מתחיל לחזר אחרי ליסה. לפתע נכנסת לחדר דמות בשמלה לבנה דרך החלון הפתוח. ליסה מתחבאת במהירות כשהיא מאבדת את הצעיף שלה. רודולפו מופתע לזהות את אמינה ששוכבת במיטתו בעיניים עצומות. הרוזן מתחמק בשקט מהפיתוי ועוזב. בינתיים נודע לאנשי הכפר שהרוזן הוא בעצם הזר ויבוא לברך את האדון לארוסיו, אך להפתעתם הגדולה הם מוצאים את אמינה בחדרו של הרוזן. הידיעה מגיעה לאלווינו, שמקלל בכעס את הנערה הבלתי נאמנה ולא רוצה לשמוע עליה יותר.
עלילה > מערכה שנייה

אנשי הכפר מתגודדים, כדי לבקש מהאדון הרוזן בטירתו שיוכיח את חפותה של הנערה המיואשת. אמינה עצמה מגיעה ורק הטיפול האימהי של תרזה שומר על נשמתה. לרוע מזלם, הם פוגשים באלווינו, שזורק בכעס את טבעת הנישואין שלו מול ארוסתו.
למחרת ליסה מתכוננת בשמחה לחתונה, הם עומדים לעזוב כאשר רודולפו עומד בדרכם. הוא מספר לה שאמינה נכנסה לחדרו כסהרורית. עם זאת, אלווינו לא מאמין לסיפור, וגם לא אנשי הכפר. תהלוכת החתונה מתחילה בפעם השנייה, אבל עכשיו תרזה עומדת בדרכם ומוציאה את הצעיף של ליסה, שמצאה במיטתו של הרוזן. ברגע זה, אמינה יוצאת מחלון הטחנה כסהרורית והולכת בבטחה על גלגלי הטחנה המסתובבים על קרש דק. כעת גם אלווינו מאמין בהסבר של הרוזן, כך שאין שום דבר שיעצור את אושרם של השניים.
דיסקוגרפיה

אווה לינד (אמינה), ויליאם מטאוצי (אלווינו), פטרי סלומה (הרוזן רודולפו), סוניה גנסי (תרזה) וכו'; מקהלת האופרה הנודדת הלאומית של הולנד, תזמורת מזרח הולנד, מנצח: גבריאלה בליני (1991) Arts 47291-2
לקריאה נוספת

Anderson, James (1999), The Complete Dictionary of Opera and Operetta. Wings Books. ISBN 0-517-09156-9
Budden, Julian; Forbes, Elizabeth; Maguire, Simon (1998), "La sonnambula", in Stanley Sadie, (ed.), The New Grove Dictionary of Opera, vol. 4. London: Macmillan Publishers, Inc. ISBN 0-333-73432-7 ISBN 1-56159-228-5
Casa Ricordi (pub.), "Vincenzo Bellini": Outline of his life (in English) and list of critical editions of his works published by Ricordi on ricordi.it. Retrieved 13 December 2013.
Galatopoulos, Stelios (2002), Bellini: Life, Times, Music: 1801–1835. London, Sanctuary Publishing. ISBN 978-1-86074-405-1
Osborne, Charles (1994), The Bel Canto Operas of Rossini, Donizetti, and Bellini, Portland, Oregon: Amadeus Press. ISBN 0-931340-71-3
Orrey, Leslie (1973), Bellini (The Master Musicians Series), London: J. M. Dent. ISBN 0-460-02137-0
Rosselli, John (1996), The Life of Bellini, New York: Cambridge University Press. ISBN 0-521-46781-0
Rutherford, Susan (2007), "La cantante delle passioni: Giuditta Pasta and the Idea of Operatic Performance", Cambridge Opera Journal, Vol. 19, No. 2, July JSTOR 27607154
Thiellay, Jean; Thiellay, Jean-Philippe (2013), Bellini, Paris: Actes Sud. ISBN 978-2-330-02377-5 (in French)
Willier, Stephen Ace (2002), Vincenzo Bellini: A Guide to Research. Routledge. ISBN 0-8153-3805-8
עיצוב תפאורה של אלסנדרו סנקוויריקו לבכורה (מערכה שנייה, תמונה 1)
סצנת הגמר. ציור של ויליאם דה לפטוויק דודג' מ-1899
נתק אותי

"נתק אותי" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמר והראפר הישראלי כפיר צפריר והזמרת נטע ברזילי. השיר יצא לאור ב-12 במרץ 2024. מאוחר יותר נכלל באלבום הבכורה של ברזילי, הכל עליי
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על-ידי ברזילי וצפריר, שגם הפיק אותו מוזיקלית. השיר נוצר בימי מלחמת חרבות ברזל לאחר ביקורה של ברזילי באולפנו של צפריר. השניים שיתפו כי בחרו שלא להתמקד במצב הפוליטי או החברתי, אלא ברגשות הנלווים לו ובבריחה מהמציאות. השיר הוקדש לעמית בן אבידה ז"ל שנרצח במסיבה ברעים.
השיר זכה להצלחה רבה, נכנס לפלייליסטים של גלגלצ וכאן גימל, והיה בשיאו לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בישראל, לפי המצעד השבועי של מדיה פורסט.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של כפיר צפריר ב-12 במרץ 2024. נכון לאפריל 2024, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-900,000.
| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי:
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | היטליסט | 62 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 10 |  |
הערות שוליים

↑  זוכת האירוויזיון: "הנוכחות שלנו השנה חשובה מבחינה היסטורית" | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-04-01
↑  דודי פטימר, ‏חם באוזן: החיבור המפתיע בין נטע ברזילי לכפיר צפריר, באתר מעריב אונליין, 14 במרץ 2024
↑  כפיר צפריר ונטע ברזילי - נתק אותי | KFIR & NETTA - Natek Oti, נבדק ב-2024-04-02
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 0012892e-8742-4d9e-b10a-94e527cd1b27  MusicBrainz work: 53c7509f-d0e7-469b-ae72-2041ebac5ad0
השילוש האפל

"השילוש האפל", שלוש תכונות אישיות אנטי-חברתיות: נרקיסיזם, מקיאווליזם ופסיכופתיה.
בפסיכולוגיה, "השילוש האפל" כולל את תכונות האישיות נרקיסיזם, מקיאווליזם ופסיכופתיה. הוא נקרא "אפל" בגלל הקשר של השלוש לדפוסי התנהגות אנטי-חברתית.
המחקר על "השילוש האפל" זוכה להתייחסות במיוחד בתחום אכיפת החוק, הפסיכולוגיה הקלינית ומנהל עסקים. אנשים שמקבלים ציונים גבוהים בסולמות המודדים תכונות אלה נוטים לבצע פשעים, לגרום למצוקה חברתית וליצור בעיות חמורות בארגון, במיוחד אם הם נמצאים בעמדות מנהיגות (למשל, פסיכופתיה במקום העבודה, נרקיסיזם במקום העבודה ומקיאווליזם במקום העבודה). בנוסף, הם נוטים להחזיק בסגנון תקשורת בין-אישית קשוח ומניפולטיבי, ולהיות פחות רחומים, נעימים ואמפתיים. על פי רוב, הם יחזיקו בתפיסת עולם צינית ובעמדות שליליות.
מבחינה מושגית, ההגדרה הקלינית של כל אחת מתכונות האישיות של "השילוש האפל" היא נפרדת ומובחנת משתי האחרות. עם זאת, ראיות אמפיריות מצביעות על כך שתכונות אלה מופיעות יחדיו וחופפות בקרב האנשים המאופיינים בהן.
נרקיסיזם תת-קליני מאופיין בגרנדיוזיות, גאווה, אגואיזם וחוסר אמפתיה.
מקיאווליזם תת-קליני מאופיין במניפולציה וניצול של אחרים, היעדר מוסר, קשיחות, חוסר רגישות וקידום טובתם האישית על חשבון אחרים.
פסיכופתיה תת-קלינית מאופיינת בהתנהגות אנטי-חברתית, חוסר עכבות, אנוכיות, קשיחות נעדרת רגש, והיעדר חרטה.
היסטוריה

בשנת 1998, עוררו מקהוסקי, וורזל וזיארטו עוררו במחלוקת בטענה כי נרקיסיזם, מקיאווליזם ופסיכופתיה הן תכונות חופפות במדגמים רגילים. לאחר מכן, דלרוי ל. פאולהוס ומקהוסקי הציגו את התלבטויותיהם בכנס של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA), ובכך היוו השראה לגוף של מחקרים ההולכים ומצטברים בספרות המקצועית עד היום. ויליאמס ופאולהוס מצאו מספיק הבדלים בין-אישיים בין התכונות כדי להצביע על היותם מבנים מובחנים; עם זאת, הם הגיעו למסקנה כי יש צורך במחקר נוסף כדי להבהיר כיצד ומדוע הם חופפים בקרב האינדיבידואלים המאופיינים בתכונות אלה.
רכיבים

יש הרבה חפיפה בין התכונות של "השילוש האפל". לדוגמה, חוקרים ציינו כי כל שלוש התכונות חולקות מאפיינים כמו חוסר אמפתיה, עוינות בינאישית, ואלימות בין אישית. ככל הנראה, בין השאר בגלל חפיפה זו, פותחו לאחרונה מספר אמצעים שמנסים למדוד את כל שלוש התכונות "השילוש האפל" בו זמנית, כגון מבחן ה-Dirty Dozen ושאלון "השילוש האפל הקצר" (SD3).
עם זאת, רוב האמצעים הללו מסתמכים על דיווח עצמי של המשתתפים ורוב המחקר נערך על אוכלוסיות לא-קליניות (למשל, סטודנטים באוניברסטה). למרות הביקורות השונות שספגו המתודולגיות והמדגמים, ישנן מספיק ראיות לכך שתכונות "השילוש האפל" קשורות זו לזו אך מובחנות.
רכיבים > מקיאווליזם

המונח מקיאווליזם מתייחס לתכונה האישותית ולמבנה הפסיכולוגי שטבעו ריצ'רד קריסטי (Richard Christie) ופלורנס ל. גאיס (Florence L. Geis) בתחילת שנות ה-70. אדם עם אופי מקיאווליסטי הוא אדם המרוכז בעצמו עד לרמה בה ינהג באופן מניפולטיבי ונצלני כלפי סביבתו על מנת להשיג את מטרתו או להגשים את רצונותיו האישיים. בעלי תכונה זו מאופיינים בכמה דפוסי התנהגות: העדפה לכוח או כסף על פני מערכות יחסים, החצנה עצמית של תדמית מקסימה וביטחון עצמי גבוה, ריכוז בשאיפות אישיות, מרמה ושקרים המשרתים אינטרס עצמי, חנופה, מסוגלות לפגוע באחרים למען עצמו, רמת אמפתיה נמוכה. ציונים גבוהים על מדדי מקיאווליזם נמצאו כבעלי מתאמים שליליים ומובהקים עם נעימות, ומצפוניות. מקיאווליזם נמצא גם במתאם מובהק עם פסיכופתיה.
סולם מדידה מקובל למדידת אישיות זאת נקרא סולם MACH-IV.
רכיבים > נרקיסיזם

אנשים שמקבלים ציונים גבוהים בנרקיסיזם מפגינים גרנדיוזיות, תחושת זכאות, וצורך בשליטה. נמצא כי נרקיסיזם נמצא במתאם חיובי עם מוחצנות ופתיחות לחוויה (openness to experience), ובמתאם שלילי עם נעימות. נמצא גם כי לנרקיסיזם מתאם חיובי מובהק עם פסיכופתיה. סולם מדידה מקובל למדידת רמות תת-קליניות (subclinical) של נרקיסיזם הוא שאלון NPI.
רכיבים > פסיכופתיה

פסיכופתיה נחשבת לתכונת האישיות המרושעת ביותר מבין תכונות "השילוש האפל", אנשים המקבלים ציונים גבוהים בפסיכופתיה מפגינים רמות נמוכות של אמפתיה בשילוב עם רמות גבוהות של אימפולסיביות וחיפוש אחר ריגושים. כן נמצא כי לפסיכופתיה מתאמים שליליים עם נעימות ומצפוניות ומתאם חיובי עם ממד הפסיכוטיסזם -- ממד תאורטי המתייחס להתנהגויות מחוספסות, תוקפניות או עוינות. סולמות מדידה מקובלים למדידה של רמות תת-קליניות של פסיכופתיה הם סולםSRP (Self-Report Psychopathy Scale 4th Edition (SRP 4), ושאלון PPI.
מאפיינים > אוריינטציה סוציוסקסואלית

אוריינטציה סוציוסקסואלית היא הבדל בין-אישי המתאר את מידת הנכונות של האדם להיות מעורב ביחסי מין לא מחייבים ומין מזדמן מחוץ לזוגיות. אנשים שנמוכים בנטייה זאת נמנעים ממין מזדמן; הם מעדיפים יותר אהבה, מחויבות וקרבה רגשית לפני קיום יחסי מין עם בני זוג רומנטיים. אנשים הגבוהים בנטייה זאת מוכנים לקחת יותר סיכונים, לקיים יחסי מין מזדמנים והם מעדיפים להשתתף במין ללא אהבה, מחויבות או קרבה. כן נמצא כי לתכונות "השילוש האפל" מתאמים מובהקים עם הנטייה למין מזדמן ואקראי.
כן הוצע במחקר אנשים שאישיותים מאופיינת על ידי תכונות "השילוש האפל" התנהגות אבולוציונות שנועדה להגביר את הצלחת הרבייה (Short-term mating strategies). אם כי אין מספיק ראיות אמפיריות התומכות בהצלחת הרבייה, ובעיקר במקרה של פסיכופתיה.
מאפיינים > גזענות

מכוונות לשליטה חברתית הוא מושג המתואר בתאוריית השליטה החברתית כתכונה אישיותית המשקפת את מידת הצורך של האדם בארגון חברתי המבוסס על היררכיה קבוצתית והרצון לשוות לה ולעצמו מעמד של עליונות על פני קבוצת החוץ. צורך זה מוצא ביטוי בהתנהגויות של אפליה, ובהשתתפות בתהליכים בין-קבוצתיים ומוסדיים המיטיבים עם קבוצה אחת, דומיננטית יותר, ולא עם קבוצות אחרות פחותות כוח. לכך נלווית תמיכה בנרטיבים מבניים המבססים לגיטימציה לאפליה ולאי-שוויון על היותן של קבוצות דומיננטיות וקבוצות שוליות בחברה במקום שהן ראויות לו לכאורה. כן הוצע במחקר כי קיים קשר בין הסגנון הבינאישי הקשוח והמניפולטיבי של בעלי תכונות "אפלות", ובין הנטייה לסמוכתניות, שנאת זרים, ודעות קדומות.
מאפיינים > התנהגות באינטרנט

מחקרים משנת 2014 מצאו כי אנשים שמזוהים כטרולים נוטים להיות בעלי תכונות אישיותיות של "השילוש האפל" ומראים סממנים של סאדיזם, התנהגות אנטי חברתית, פסיכופתיה ומקיאווליזם. מחקרים מראים כי קיימים מספר קווי דמיון בין פעילויות אנטי-חברתיות לבין פעולת השלהוב הטרולית, וסקר משנת 2014 הצביע על כך שהטרלה היא ביטוי אינטרנטי של סאדיזם יומיומי.
מאפיינים > מראה חיצוני

כמה מחקרים אקדמיים מצאו ראיות לכך שאנשים עם קווי אישיות של "השילוש האפל", נחשבים במבט ראשון לבעלי מראה טוב יותר מהממוצע. שני מחקרים קבעו שהסיבה לכך היא שאנשים בעלי תכונות "השילוש האפל" משקיעים מאמץ רב יותר במראה החיצוני שלהם, וההבדל באטרקטיביות נעלם כאשר הם בלבוש רגיל וללא איפור. שני מחקרים נוספים מצאו כי רק נבדקים נרקיסיסטים נמצאו כבעלי מראה טוב יותר, אך לתכונות של מקיאווליזם ופסיכופתיה לא היה קשר עם המראה. תווי הפנים הקשורים לתכונות "השילוש האפל" נוטות להיות מדורגות כפחות מושכות.
מושגים קשורים > הגינות-ענווה

גורם ה"הגינות-ענווה" בתוך מודל HEXACO מתאפיין בהיבטים של כנות גבוהה, הוגנות, הימנעות מחמדנות וצניעות. בהתאם, כל תכונות "השילוש האפל" נמצאות במתאם שלילי מובהק עם "הגינות-ענווה". ענווה בנפרד מכנות, מכילה בתוכה את היכולת לזהות גבולות אישיים, פתיחות לעצות מאחרים, ריכוז עצמי נמוך ויכולת ראייה של האחר. רמות נמוכות במדד הגינות-ענווה מזוהות בעקביות כקשורות להתנהגות אנטי-חברתית במקום העבודה, גנבה, רמאות, שימוש לרעה בסמים, וכן הפרות אתיות ורמות יושרה נמוכות.
מושגים קשורים > הריבוע האפל

חוקרים מאוניברסיטת קולומביה הבריטית הציעו להרחיב את "השילוש האפל" כך שיכיל תכונה אפלה רביעית - סאדיזם; שאיבת הנאה מהתנהגות אכזרית. בעוד שסאדיזם נמצא במתאם גבוה עם "השילוש האפל", החוקרים הראו כי לסאדיזם תרומה ייחודית לניבוי התנהגות אנטי-חברתית, מעבר לניבוי הנובע מ"השילוש האפל". הסאדיזם חולק מאפיינים משותפים עם פסיכופתיה והתנהגות אנטי חברתית (חוסר אמפתיה, גרימת סבל). מדז'דוביץ' ואח' הראו במחקרם כי סאדיזם קשור באופן מובהק לתוקפנות ללא כל התגרות מוקדמת. לפי מדז'דוביץ' ואח' סאדיזם הוא מנבא טוב יותר מפסיכופתיה להתנהגות פוגענית כנגד יצורים חיים, נטיות לא-מוסריות, אכזריות, ונדליזם, ורצידיביזם.
מחקרים על האופן שבו סדיסטים מפיקים הנאה מאכזריות כלפי נבדקים יושמו בבדיקת אנשים בעלי תכונות "השילוש האפל". התוצאות הראו כי רק אנשים המפגינים תכונות של סאדיזם מפיקים הנאה ממעשי אכזריות, והגיעו למסקנה שסאדיזם כולל אכזריות ששאר התכונות של "השילוש האפל" אינן מתייחסות אליו. אי לכך, הגיעו למסקנה כי ראוי להוסיפו, וכך ליצור את "הריבוע האפל".
מושגים קשורים > שילוש אפל פגיע

"השילוש האפל הפגיע" (vulnerable dark triad) כולל שלוש מבנים קשורים דומים: נרקיסיזם פגיע, פריטים מגורם 2 ברשימת הפסיכופתיה המעודכנת (המאופיין בתוקפנות אימפולסיבית-תגובתית בעלת מאפיינים רגשיים המתעוררת בתגובה לאיום נתפס על הנפש) והפרעת אישיות גבולית. אף על פי ש"השילוש האפל הפגיע" קשור לרגשות שליליים ולסגנונות בין-אישיים עוינים, הם קשורים גם למופנמות וחוסר עכבות. עם זאת, החוקרים מציינים כי ממצאי המחקר מבוססים במידה רבה על דיווח עצמי של הורים לסטודנטים לתואר ראשון ולא על מידע המבוסס על הערכה קלינית.
מושגים קשורים > השילוש המואר

בהשפעת "השילוש האפל", הציע סקוט בארי קאופמן את "השילוש המואר" (Light Triad) של תכונות אישיות: הומניזם, קאנטיאניזם ואמונה באנושות. אנשים המקבלים ציונים גבוהים בנושא הומניזם נוטים יותר להעריך את כבודם של אחרים ואת ערכם העצמי. אנשים המקבלים ציונים גבוהים בקאנטיאניזם  לא רואים באנשים אחרים אמצעי למטרה. אנשים המקבלים ציונים גבוהים באמונה באנושות נוטים יותר להאמין שאחרים טובים ביסודם. הצלבת אנשים שעוברים גם את מבחני "השילוש האפל" וגם את מבחני השילוש המואר מגלה שהאדם הממוצע נוטה באופן מובהק לתכונות השילוש המואר. קאופמן התמקד במאפיינים שהיו מנוגדים מבחינה מושגית לשילוש האפל. קאופמן הראה כי ניתן למדוד את השילוש המואר באמצעות מדדים מהימנים ותקפים.
אנשים המקבלים ציונים גבוהים בתכונות השילוש המואר מדווחים גם על רמות גבוהות יותר של אמונה, רוחניות, שביעות רצון מחיים, קבלת האחר, חמלה, אמפתיה, הערכה עצמית, אותנטיות, התלהבות, אגו שקט, פתיחות לחוויה ומצפוניות. בנוסף, מי שמקבל ציון גבוה יותר במדד השילוש המואר הוא סקרן מבחינה אינטלקטואלית, בעל היקשרות בטוחה לאחרים וסובלני יותר לנקודות מבט אחרות. המתאמים השליליים כוללים רמות נמוכות של מוטיבציה להישגים והאדרה עצמית (למרות שהשילוש המואר קשור באופן חיובי לפרודוקטיביות ולהתנהגות מסתגלת).
ראו גם

הפרעת אישיות אנטיסוציאלית
פסיכולוגיה אבולוציונית