צ'אנגואים
מוצא הצ'אנגואים > תאוריית המוצא הרומני

תאוריית המוצא הרומני הופיעה בכתביהם של כמה כמרים קתולים בחבל מולדובה, למשל, יוסיף פטאו מ. פאל ויואן מרטינאש שהציגו את הצ'אנגואים כרומניה שאיבדו מחצית מצביונם הרומני, ושדתם הקתולית מבדילה בינם לבין שאר הרומנים במולדובה.
תאוריה זו הייתה תגובה שהופיעה תחילה בתקופה שבין מלחמות העולם ובימי מלחמת העולם השנייה וראתה בצ'אנגואים "רומנים אותנטיים" שנכפתה עליהם "מדיאריזציה" או "הונגריזציה". מטרת התאוריה הייתה למנוע את אפליתם של הצ'אנגואים תחת המשטר הלאומני הקיצוני ברומניה ומניעת העברתם הכפויה בתור הונגרים להונגריה, שנוהלה גם היא בשנת 1941 על ידי ממשלה פרו-נאצית בראשות לאסלו ברדושי
הכמרים הרומים-קתולים במולדובה עשו כל שביכולתם למצוא טיעונים להוכחת הזהות האתנית הרומנית של הצ'אנגואים.
ברוח שנות ה-1940 ניסו להשתמש אף מונחים ביופוליטיים ושל גזע.
יוסיף פטרו מ. פאל למשל שיתף פעולה עם האנתרופולוג פטרו רמניאנצו מקלוז' שפרסם בימי המשטר יון אנטונסקו מאמר, ואחר כך ספר מבוסס על מדידיות סרולוגיות ואנתרופומטריות כדי "להוכיח" את מוצאם הרומני של הצ'אנגואים.
מאוחר יותר, בימי המשטר הקומוניסטי הלאומי של ניקולאה צ'אושסקו היו הצ'אנגואים ליעד של מדיניות התבוללות, שהרבתה להשתמשה לצורך זה בספרו של דומיטרו מרטינאש "מוצא הצ'אנגואים של מולדובה" שפורסם בשנת 1985 בעזרת גורמי תעמולה רשמיים.הבישופות הרומית-קתולית ביאש נתנה יד למדיניות זו
בכתיבת ספר זה לקח חלק גם יואן מרטינאש. תאריך כתב היד של הספר היה עוד שנת 1963. תוכנו עבר גלגולים רבים עד שהושלם בשנת 1973 בעיר בוזאו. כתב היד לא פורסם באותו זמן, מכיוון שעורכי ההוצאה מצאו אותו לא מדעי ודילטנטי.
הרעיון המרכזי היה יותר קביל בתקופת העצמת הלאומנית בשנת 1985, שש שנים אחרי מות מחברו, כשלמסמך המקורי בעל 100 עמודים, התווספו עוד כ-60 עמודים על ידי ההיסטוריונים יון קוז'ה וו.מ.אונגוריאנו. כמחבר הוזכר רק דומיטרו מרטינאש, ייתכן מאוד מכיוון שאחיו יואן, שככומר התבלט כאנטיקומוניסט בימי המדינה הלאומית-לגיונרית (ספטמבר 1940-ינואר 1941). הספר תורגם מאוחר יותר לאיטלקית (1987), ואנגלית (1989) ונפוץ בעולם, תוך כדי ניפוח ערכו.
ב-1987 כתב יון קוז'ה תמצית שלו בגרמנית. ספרים אלה היוו גם תגובה לספר "ההיסטוריה של טרנסילבניה" בשלושה כרכים שפורסם על ידי בלה קפצי ב-1986.מאותו רגע בעיני האליטה האינטלקטואלית והפוליטית הרומנית הפך יואן מרטינאש לבעל דעה לגיטימית ורשמית.
לפי ההשקפה שקידם הפרופסור דומיטרו מרטינאש ועל ידי האיגוד שנשא את שמו אבות הצ'אנגואים היו רומנים מדרום-מזרח טרנסילבניה.
 שנטמעו חלקית או לגמרי באוכלוסיית הסקלרים בטרנסילבניה ומאוחר יותר נמלטו למולדובה. כסימוכין לתזה זאת צוין כי הצ'אנגואים הם דו-לשוניים, שהם מדברים הונגרית עילגת ששימושה הולך ונעלם ומשתמשים בעגה טרנסילבנית ספציפית, מה שמהווה מבחינתו הוכחה מוחצת של מוצאם הרומני. בנוסף צוין שלבושם הוא אופייני לרומנים,
(אולם מצטטים חוקרים כמו מוזש גאלפי המציינים שההיגוי"שבולת" - "ס" במקום "ש" - שאותו פוגשים אצל רומנים רק במקומות מסוימים באזורי באנאט וסוורין היה פעם אופייני לשפה ההונגרית ולכן הוא מהווה השפעה של ההונגרית, ולא להפך)
מרטינאש ציין שהתושבים ההונגרים והסקסונים טרנסילבנים הרומים-קתוליים של מולדובה נעלמו במשך הזמן על ידי טמיעה באוכלוסייה הרומנית. בנוסף היו המרות דת לאמנה ההוסיטית, לותרניזם ונצרות אורתודוקסית, כך שבשלהי המאה ה-17 הדת הרומית-דתולית נעלמה כמעט לחלוטין במולדובה. מאוחר יותר, אחרי פלישות טורקיות וטטריות, בצורות, תקופת של רעב ומגפות, מולדובההייתה חרבה. תושביה הקתוליים ששרדו היגרו לטרנילבניה ולא חזרו. בתמיכת הסברה הזאת צוטטו הבישוף פטרו פרצ'וויביץ', שטען שבמולדובה נותר רק שליש מהתושבים שחיו בימי השליט וסילה לופו, וכן ויטו פילוציו, שסיפר שתושביהם של יישובים קתוליים נמלטו כולם. מאוחר יותר העיר מרטינאש שבמחצית השנייה של המאה ה-17 עלה מספר הקתוליים במולדובה, הודות להופעת רבדים חדשים באוכלוסייה, הופעת הצ'אנגואים ממוצא רומני, המכונים "אונגורן" שהגיעו מטרנסילבניה. לדבריו אלו עזבו את טרנסילבניה בגלל חוקי גיוס החובה שנכפו על ידי השלטונות האוסטריים.
אולם אין הוכחות שההונגרים שהתיישבו בימי הביניים בעמק הסירט מסביב לערים רומאן ובקאו במולדובה נכלמו או התפזרו בכללותם, אם כי זה נכון שהפיזור הטריטוריאלי של היישובים ההונגרים בחבל מולדובה, מהקרפטים עד לנהרות פרוט ודנייסטר, פחת באופן דרמטי. המקורות ההיסטוריים מן המאה ה-15 ועד היום מציינים נוכחות הונגרית רצופה באזור, שגברה הודות לגלים חדשים מממלכת הונגריה, אבל פחתה בגלל מלחמות, מגפות והתבוללות. דיווחם של כמה מבקרים באזור, ביניהם הבישוף מבקאו, מריאן קורסקי ב־5 בפברואר 1659, המיסיונר הפרנציסקני ברנרדינו סילבסטרי שפרסם ברומא ב־8 בדצמבר 1727, ג'אובאני פרנצ'סקו בוסי שכתב ביאש ב-8 בדצמבר 1727 התושבים הקתוליים נמלטו ביערות וחלקם לא חזרו למקומות כל כך חשופים לפלישות.
ממקורות אחרים ידוע כי רומנים רבים מטרנסילבניה שהיגרו מטרנסילבניה למולדובה במלך המאה ה-18 אבל רובם היו נוצרים אורתודוקסים ויוונים-קתוליים. אין בהיסטוריוגרפיה הרומנית מחקר מתועד של משקל הדת הרומית-קתולית בקרב הרומנים הטרנסילבנים במאה ה-18. לכן, לפי ההיסטוריון מריוס דיאקונסקו, כל טענה שהמהגרים הטרנסילבנים שהגבירו את מספר המאמינים הקתוליים והפרוכיות הרומיות-קתוליות במולדובה היו רומנים במוצאם אינה מבוססת.
המיסיונר ג'ובאני כריסוסטומו דיי ג'ובאני ציין ב-1762 שבשני העשורים גדל מספר הקתולים במולדובה על ידי עריקים ופליטים שבאו מהונגריה, פולין וטרנסילבניה. מיסיונר אחר, ג'ובאני ברטולומאו פרונטלי העיר שבאותה תקופה הגיע גל מהגרים מהונגריה וטרנסילבניה. ג'וזפה מריה קמבולי, הפרפקט של המסיון במולדובה בשנת 1763, כתב על גל גדול של מהגרים החל מ-1756 וכן בשנה שבה חיבר את הדו"ח אל ה"קונגרגציו דה פרופגנדה פידה".
בזמן הקמת גדודי שומרי הגבול הסקלרים היגרו למולדובה כמה אלפי משפחות סקלריות, שמתוכן רק חלק חזרו אחרי חנינה. סקלרים אחרים היו כאלה שהתיישבו בכמה כפרים בבוקובינה אחרי 1775, והשאר נותרו במולדובה. סקלרים אלה חיזקו את המרכיב ההונגרי של קהילות קתוליות רבות במולדובה, ריעננו את השפה ההונגרית והביאו מנהגים מאגן הקרפטים. לפי אותו היסטוריון צריך להסכים שבין הסקלרים היו גם רומנים שעברו סקלריזציה במשך מאות השנים, אבל יש לסלק כל הגזמה מהמחקר ההיסטורי.
כעד בעד הטענה שהצ'אנגואים היו דו-לשוניים מצוטט הכומר פטר זלד. מרטינאש ראה בכך הוכחה למוצאם הרומני של הצ'אנגואים. אבל לדעת דיאקונסקו אין להכליל את דברי הכומר ואין להסיק מהם מסקנות אבסולוטיות.בשני מכתבים שונים הדגיש זלד שלהיו מאמינים התקשו להתוודות מכיוון שהמיסיונרים האיטלקים לא ידעו הונגרית. לפי דיאקונסקו לא כל הקתולים המולדבים יכלו להתבטא נכון ברומנית, ומצד שני היו קתולים שלא ידעו כלל או ידעו מעט מאוד את השפה ההונגרית. מכן אפשר להסיק שהייתה קיימת שונות, ואין מקום לאבסולטיזציה של ההבדלים. באותה תקופה כומר הונגרי באויטוז, האב פאולוס הוך סיפר שהרבה מאמינים במולדובה באו אליו לווידוי מכיוון שידעו אך ורק הונגרית. הדו-לשוניות וההכרח בשליטה בהונגרית בקרב הכמרים נתגלו גם על ידי מיסיונרים איטלקים כגון ג'ובני כריסוסטומו דיי ג'ובאני. בשנת 1762 באותה תקופה שבה פעל פטר זלד במולדובה, הוא ציין כי היה נהוג שבכל הכנסיות שבהן לא פעלו מיסיונרים, כיהנו מורים. מורים אלה "היו חייבים לדעת הונגרית ולטינית" ותפקידם היה "ללמד את הקתכיזם, לומר תפילות שונות, לשיר במיסות החגיגיות ובשאר עבודות קודש כנסייתיות".
אותו מיסיונר טען ש"לא משתמשים בשפה אחרת מלבד מולובנית, רק בכפרי ההונגרים מתשמשים בחינוך הנוצרי בשפה ההונגרית". המיסיונר אמר זאת אחרי שביקר בכל הכפרים הקתולים במולדובה.
אחרי ניסיון בן 23 שנה במיסיון במולדובה, ב-1743 דיווח פרנצ'סקאנטוניו מאנצי בפני הקונגרגטיו דה פרופגנדה פידה, שידעית השפה המולדבית הייתה הכרחית כדי להיות מובן על ידי תושבי המדינה, אולם "על המיסיונר לדעת גם את השפה ההונגרית, מכיוון שרוב הקתולים המתגוררים בארץ זו הם הונגרים ונוגים להתפלל בהונגרית". מאנצי שב לאיטליה ולא היה מעורב בשערורייה שנגרמה על ידי הישועים ההונגרים במולדובה. לעומתו, בימי הסכסוך עם הישועים ההונגרים, בשנת 1745 התבטא הפרפקט ג'ובאני מריה אוזיליה נגד השפה ההונגרית:"השפה הנחוצה ביותר כדי להבין את המיסיונרים היא הרומנית או המולדבית; אין צורך בהונגרית, מכיוון שההונגרים בחבל ארץ זה, בתור ילידי מולדובה, לומדים קודם של את שפת המדינה... ואחר כך בהזדמנות את ההונגרית". במקרה זה אוזיליו נאבק בישועים ההונגרים, ובהקשר זה היה מעוניין להפחית את חשיבות השפה ההונגרית, שהייתה הטענה העיקרית של הכמרים ההונגרים.
התאוריה של דומיטרו מרטינאש התבססה על עבודות יותר ישנות פסאודו-מדעיות מימי המשטר הלאומני הטוטליטרי בעת מלחמת העולם השנייה (1944,Pal 1941, Rămneanțu 1943). זאת הייתה השקפה אנאכרונית ובלתי מבוססת מבחינה היסטורית, לשונית ואתנוגרפית. עם זאת, המבנה שלה, לפי היגיון פנימי כלשהו, עשה רושם של קוהרנטיות, תוך התבססות על שורה של מניעים ועל מטודולוגיה בררנית לצורך שלילת האופי ההונגרי של השפה המדוברת על ידי הצ'אנגויאים ושל מוצאם.
איך שמתסכלים על תוכן ספרו של מרטינאש, הוא מתגלה כשגוי, מערבב אמיתות, חצי אמיתות וזיופים.
מרטינאש היסס את טיעוניו בעיקר על נתונים לשוניים, אף על פי שלא ידע את השפה ההונגרית ולא הייתה לו גישה למחקרים יסודיים. הוא השאיר את הסוגיות ההיסטוריות והארכאולוגיות למומחים אחרים.
התעודות ההיסטוריות, הטופונימיה, הראיות האתנוגרפיות והארכאולוגיות מצביעים על העובדה שהצ'אנגואים חיו במולדובה גם לפני המאה ה-17.ב"קודקס בנדינוס" שנכתב ב-1646 על ידי הבישוף מרקוס בנדינוס מוזכרים יישובים שמורים בעלי יסוד הונגרי שקדם לאותו התאריך. כך למשל - גרוזשט, טרגו טרוטוש, פראואן, ואליה סיאקה, טרבש, טמשן, אדז'ודן, רקיטן, טסקאן, סבאואן, חרלאו, קוטנאר, הוש, ואולי בקאו ורומן. חיו בהם גם סקסונים טרנסילבנים אבל במספר קטן יותר. יתר מזו, ניב הצ'אנגואים מגלה אפיונים ארכאים שהלכו לאיבוד בשפה ההונגרית הספרותית הנוכחית. וניב זה נשמר עד היום למרות חיים במשך מאות שנים בקרבם של הרומנים דוברי רומנית.
חסידי תאוריית המוצא הרומני משתמשים במקורות היסטוריים שונים (דו"חות של מיסיונרים, יומני מסע וכו') שדרכם מנסים לתעד את השימוש בשפה הרומנית אצל הצ'אנגואים. המקור המצוטט ביותר הוא של הכומר פטר זלד, שציין את ההיגוי ה"סיפלנטי" (סיבולת במקום שׁיבולת)."הם מבינים באותה מידה את השפה הולאכית וההונגרית, משתמשים נכון בשתי השפות, את ההונגרית  מבטאים ברור, אבל עם ס". . תופעה לשונית זו התפרשה על ידי תומכי תאוריה זו כשימוש כושל בשפה ההונגרית בגלל היותם הצ'אנגואים רומנים שנטמעו בציבור ההונגרי. אולם זלד צייר שהצ'אנגואים החיים מזה מאות שנים במולדובה מדברים את שפת המדינה, אבל את ההונגרית מבטאים באופן מסורתי בסגנון "סיבולת"(במקור בלטינית: multo blesius). לדעתו של ההיסטוריון יאנוש סץ' כמעט על הערותיו של פטר זלד עוותו על ידי דומיטרו מרטינאש. סץ' העיר שהרומנים באזורים צ'וק, ווסלבן (הרגיטה), סובצ'טאטה (הרגיטה), סרמאש (הרגיטה), ליווז (הרגיטה) וגימש (בקאו) אינם מדברים את הרומנים בהיגוי "סיבולת" וידוע שב-1786 השתמשו בהונגרית, מבלי שמישהו יחשוב שהם ממוצא הונגרי משום כך.
טענה אחרת, מילולית, של חסידי התאוריית המוצא הרומני, היא שבאוצר המלים של הצ'אנגואים דוברי ההונגרית וגם אצל אלו הדוברים רומנית, קיימת המילה  lér (lérike) ובהתאמה ler (lerule) שמקורה במילה הלטינית levir.
בנוגע לטענה זו, הבלשן לאסלו מוראדין תמה איך, מקרה יחיד בבלשנות, יכולים לבסס את תאוריית המוצא של קבוצה אתנית על מילה אחת בלבד. 

משמעות המילה היא "בעל האחות הבכורה" והבלשנים ההונגרים דז'ה פאיש (1943) ורקה לרינץ (1980) הסבירו  שזאת מילה שחדרה לשפה ההונגרית מאוצר המילון הכנסיתי הלטיני (levir). ואז קיום המילה אצל הצ'אנגואים דוברי רומנית הוא בזכות ההשאלה מאוצר המילים הליטורגי.
יש לציין שבליטינית והונגרית לא קיים הפשר  שבהונגרית מתייחס לגיל של האחים או האחיות. ביחסי הקרבה בהונגרית ישנם מושגים שונים עבור אחות הצעירה húg או האחות הגדולה  néne, עבור האח הצעיר   öcs  והאח בגדול  bátya. כך גם בעל האחות הקטנה נקרא süv ובעל האחות הגדולה נקרא  lér. ואז כפי שהראה הבלשן שאנדור סילאגי לא יכולים להשביר את מקור המילה lér כלטיני .
חרף הפופולריות שלה,  תאוריית המוצא הרומני לא זכתה להכרה אקדמית בינלאומית, כל עוד קיימים עדויות היסטוריות, טופונימים ושמות פרטיים שמעידים על נוכחות ההונגרים במולדובה.   
הטמעת האוכלוסייה הרומנית האורתודוקסית בעלת שפת אם רומנית על ידי הונגרים רומים קתולים יכולה להיות פחותה בצורה משמעותית לעומת הטמעת האוכלוסייה ההונגרית על ידי הרומנים. עם זאת שמות משפחה רומנים בכפרים הונגרים קתוליים מצביעים על קיומו של תהליך כזה.. בדרך כלל ההבדל  של הרומנים משאר הצ'אנגואים מודגש על ידי השימוש במונח "ungurean" (אונגוריאן)

לעומת זאת בעמקי הנחלים  אויטוז וקשין בולטת גם אוכלוסיית מוקאנים שהתיישבה שם בערך במאה ה-19.