stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרי קיי לטורנו
שחרורה מהכלא ונישואיה לפלאו

לטורנו שוחררה מבית הכלא לתוכנית לשילוב בקהילה ב-4 באוגוסט 2004. יום לאחר מכן היא נרשמה כעבריינית מין מדרגה שניה (אנ') (סכנה בינונית) למשך שארית חייה.
בהמשך לשחרורה, פלאו, שהיה בן 21 באותה התקופה, ביקש מבית המשפט להסיר את האיסור עליה ליצור קשר עמו. לטורנו ופלאו נישאו ב-20 במאי 2005 בעיר וודנוויל (אנ'), וושינגטון, בטקס שהתקיים בייקב קולומביה (אנ'). כתבים מתוכנית הטלוויזיה "Entertainment Tonight (אנ')" זכו לגישה בלעדית לאירוע החתונה. כמו כן צילומים חלקיים מהחתונה הופצו באמצעי התקשורת השונים. לטורנו הצהירה כי היא מתכננת להביא לעולם ילד נוסף ולחזור לעסוק בהוראה. היא הבהירה שעל פי החוק מותר לה ללמד בבתי ספר פרטיים ובמכללות קהילתיות.
עורכת הדין אן ברמנר, שפגשה והתיידדה עם לטורנו במהלך שנת 2002 במסגרת התביעה האזרחית של פלאו, אמרה כי לטורנו החשיבה את יחסיה עם פלאו כ-"נצחיים ואינסופיים" וכן הוסיפה ואמרה ש-"דבר לא יכל להפריד בין השניים". בראיון שניתן ב-2006 בחדשות NBC, לטורנו הודתה שידעה כי "זה לא יהיה נכון לאפשר את מערכת היחסים, אבל ברגע שתמה שנת הלימודים היא וווילי חצו את הקו הזה". לטורנו אמרה כי "לא חלף במוחה" באותו הזמן שקיום יחסי מין עם פלאו יהווה פשע. בראיון מאוחר יותר, לטורנו הצהירה כי " לו מישהו אמר לי, אם מישהו היה אומר לי, שיש חוק ספציפי שאומר שזה פשע, לא ידעתי. אמרתי זאת שוב ושוב. לו הייתי יודעת, אם מישהו מכיר את אישיותי. רק עצם הרעיון ייחשב פשע". סדרת הטלוויזיה האמריקאית "ברברה וולטרס מציגה סקנדלים אמריקאים" סיקרה את המקרה בדצמבר 2015. המארחת ברברה וולטרס ראיינה את הזוג ובנותם.
ב-9 במאי 2017, לאחר 12 שנות נישואים, פלאו הגיש בקשה לגירושים מלטורנו, אך לאחר מכן משך אותה.
נכון לאפריל 2018, פלאו עבד בחנות למוצרי בניין וכדי ג'יי מקצועי ולטורנו עבדה כעזורת משפטית. מאמר שפורסם במגזין "פיפל" ציטט מקור פנימי שאמר "הם יודעים מה כולם חושבים על מערכת היחסים שלהם... ולא אכפת להם. מעולם לא היה להם אכפת. הדברים השגויים שקרו התרחשו כל כך מזמן. הם שני אנשים מבוגרים שחיים את חייהם".
לבסוף, הזוג התגרש באוגוסט 2019. בתחילת הנישואים, פלאו הצהיר שהוא לא היה קורבן והוא לא מתבייש במערכת היחסים. לפי מגזין "פיפל" במאי 2020, מקור לא ידוע המקורב לפלאו אמר כי "הוא רואה דברים בבירור כעת ומבין כי זו לא הייתה מערכת יחסים בריאה מתחילתה".
מותה

לטורנו נפטרה ב-6 ביולי 2020 בהיותה בת 58, בביתה בדס מוינס, וושינגטון לאחר מאבק בסרטן המעי הגס. פלאו ומשפחתו נכחו בלוויה למרות הפרידה. בצוואתה, לטורנו השאירה את רוב עזבונה לפלאו.
בתרבות

בשנת 2000 שודר סרט טלוויזיה בשם "All-American Girl: The Mary Kay Letourneau Story (אנ')" בערוץ USA אודות מערכת היחסים בין לטורנו ופלאו.
בשנת 2023 יצא סרט הדרמה "הצצה ליחסים" בכיכובן של ג'וליאן מור ונטלי פורטמן המבוסס באופן רופף על הפרשה.
ראו גם

הבפיליה
אונס סטטוטורי
קסולה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  צלי קדירה 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  שעועית מצויה, בשר
 
קסולה היא מנה מהמהטבח הצרפתי המבוססת על שעועית לבנה ובשרים בבישול ארוך.
מקור המנה באזור לנגדוק שבדרום מערב צרפת. לרוב המנה מבוססת על שעועית לבנה יבשה ובשר כלשהו: נקניק או נקניקיות מבשר חזיר, אווז, ברווז ולפעמים בשר כבש או חזיר המתבשלים כקונפי (כלומר, בשר המתבשל בשמן שלו). במקור מבשלים את הקסולה לאורך זמן רב בתנור בקדירת חימר מסורתית שנקראת קסול, סיר חרס עמוק ועגול עם דפנות מלוכסנות, על שמה למעשה קרויה המנה. הקסולה דומה לנזיד עשיר בבישול איטי.
רקע

מקור הקסולה מיוחס לאזור שפעם היה ידוע כחבל הארץ לנגדוק וככל הנראה מקורה של המנה בעיירה קסטלנאודארי בדרום צרפת.
ההיסטוריון ומחבר ספר הבישול לארוס גסטרונומיק, פרוספר מונטאן יליד העיר קסטלונדארי, טען שהמנה נוצרה לראשונה בעיר הולדתו במאה ה-14. אז, במהלך מלחמת מאה השנים צר הצבא האנגלי על העיר. החיילים והתושבים הנצורים בישלו בסיר גדול את כל מה שבא לידיהם - שעועית, שאריות בשר ועוד. בזכות התבשיל הם הצליחו לשרוד ולהחזיק מעמד מול הפולש הבריטי ולהביס אותו. בדיעבד הסיפור הזה על מקור המנה התברר כאגדה שמטרתה הייתה להעניק למנה הפשוטה סיפור הירואי, מאחר שבמציאות הצבא האנגלי לא הובס שם בקרב אלא שרף את העיר, וכמו כן מקורה של השעועית הלבנה בדרום אמריקה, והיא הובאה לאירופה רק מאתיים שנה לאחר מלחמת מאה השנים. הגרסאות של המנה שקיימות בימנו התגבשו לפני פחות מ-200 שנה, אז השימוש בשעועית הלבנה הפך לפופולרי. לאחר מלחמת העולם השנייה הפסיקו לגדל בדרום צרפת שעועית לבנה, אך זה לא פגע בפופולריות של המנה שהתבססה על שעועית מיובאת. האיכות של השעועית המיובאת לא התאימה לקסולה ובשנים האחרונות החלו לגדל שוב באזורים אלו סוגים שונים של שעועית המתאימים לקסולה.
מרכיבים עיקריים

הקסולה תמיד תכיל שעועית לבנה בנוסף לשאר הרכיבים הבשריים: קונפי ברווז או אווז, נקניק, נקניקיות או סוגים נוספים של בשר. בעיירה קסטלנאודארי הגרסה העדכנית של הקסולה מבוססת על בשר אווז או ברווז במקום כבש. אף על פי שהעיר נחשבת ל"בירת הקסולה" אך על התואר הזה מתחרות גם הערים השכנות טולוז וקרקסון שם המנה פופולרית במיוחד ובכל אחת מהן יש גרסה שונה מעט של קסולה.
הגרסה הנפוצה בקרקסון דומה לזו שבטולוז אך כמויות בשר הכבש בה לרוב גדולות יותר ולפעמים בשר הכבש מוחלף בחוגלה (עוף).
בצרפת נמכרות קדרות במחיר ואיכות משתנים גם בפחיות שימורים ובצנצנות בסופרמרקטים, בחנויות מכולת ובמעדניות. הגרסאות הזולות יכילו לרוב רק שעועית, רוטב עגבניות, נקניקיות ובייקון. גרסאות יקרות יותר עשויות להיות מבושלות עם שומן אווז וכוללות נקניקיות טולוז, כבש, אווז או קונפי ברווז.
גרסאות של טבחי עילית דורשות ערבוב של בשר צלוי מבושל מראש עם שעועית שהורתחה בנפרד עם ירקות ארומטיים בניגוד למנה המקורות שהייתה מזון פשוט של איכרים. בתהליך המסורתי של הכנת המנה נהוג לכסות את הסיר בו מתבשלת המנה החדשה בסיר בו הוכנה כבר קדרה אחת. תהליך זה יצר סיפורים שונים, בין היתר סיפור מאת הסופר הצרפתי אנטול פראנס, על קסולה מקורית אחת שהאריכה חיים והמשיכה להוות בסיס לתבשיל של עשרות שנים.
במסעדות בארצות הברית, המונח קסולה מיושם לעיתים קרובות על כל תבשיל בבישול ארוך המבוסס שעועית, עם וריאציות כמו קדירת סלמון ועוד.
The Grand Brotherhood of the Cassoulet of Castelnaudary הוא ארגון שעורך תחרויות וירידים אשר במרכזן תבשיל הקסולה מדי שנה מאז 1999.
ראו גם

נזיד
פייז'ואדה
חמין
הערות שוליים

1 2  יפה עירון-קוץ, פריז, חמין פריזאי: קסולה מעיר האורות, באתר ynet, 17 בינואר 2014
↑  Elizabeth David, French Provincial Cooking, Penguin Twentieth-Century Classics
↑  Dryansky, G. Y.; Dryansky, Joanne (2012). "The Southwest Trinity". Coquilles, Calva, & Crème: Exploring France's Culinary Heritage (1st Pegasus Books ed.). New York: Pegasus Books. ISBN 978-1-60598-329-5.
↑  Charcuterie and French Pork Cookery | Grub Street Publishing (באנגלית בריטית)
↑  Cassoulet Recipe | Bon Appetit, web.archive.org, ‏2020-04-11
↑  Elizabeth David, Mediterranean Food", "French Country Cooking" and "Summer Cooking"
↑  Zeldes, Leah A. (13 בינואר 2009). "Eat this! Cassoulet, a hearty winter casserole from Southwestern France". Dining Chicago. Chicago's Restaurant & Entertainment Guide, Inc. אורכב מ-המקור ב-17 בפברואר 2010. נבדק ב-13 בינואר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.feteducassoulet.com
המזכיר הכללי של חבר העמים הבריטי

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  הממלכה המאוחדת דומיניקה פטרישה סקוטלנד
 תאריך כניסה לתפקיד:  1 באפריל 2016
 דרכי מינוי:  בחירה בפגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי
 תחום שיפוט:  חבר העמים הבריטי חבר העמים הבריטי
 כפוף:  ראש חבר העמים הבריטי
 מושב המשרה:  בית מרלבורו, לונדון, הממלכה המאוחדת
 משך כהונה קצוב:  שתי כהונות של ארבע שנים
 ייסוד המשרה:  1 ביולי 1965
 איוש ראשון:  קנדה ארנולד סמית'
 
המזכיר הכללי של חבר העמים (באנגלית: Commonwealth secretary-general) הוא ראש מזכירות חבר העמים (Commonwealth Secretariat), הארגון הבין-ממשלתי התומך במדינות החברות ומרכז את פעילויות חבר העמים הבריטי. המזכיר הכללי אחראי על ייצוג חבר העמים בפומבי, והוא המנהל הכללי של המזכירות. אין לבלבל את המזכ"ל עם ראש חבר העמים הבריטי, העומד באופן רשמי בראש הארגון, או עם יושב ראש חבר העמים הבריטי, ראש הממשלה המארח ומנהל את פגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי.
תפקיד

התפקיד נוצר, יחד עם המזכירות עצמה, לאחר ועידת ראשי הממשלה ה-14 של חבר העמים בלונדון ב-1965. בעקבות הוועידה פורסם מזכר המתאר את תפקידו של המזכיר הכללי:
יש לראות את המזכיר הכללי וצוותו כמשרתים של מדינות חבר העמים באופן קולקטיבי. הוא שואב את תפקידו מסמכותם של ראשי ממשלות חבר העמים; ובמילוי אחריותו בהקשר זה צריכה להיות למזכיר הכללי גישה לראשי הממשלה.
כיום הגדרות התפקיד כוללות שלוש מטרות: קידום ושמירה על ערכי חבר העמים, ייצוג חבר העמים בפומבי וניהול מזכירות חבר העמים.
מטה המזכיר הכללי הוא בית מרלבורו שבווסטמינסטר, לונדון, הממלכה המאוחדת, אחוזה מלכותית לשעבר שהועמדה לרשות המזכירות על ידי אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שהייתה ראש חבר העמים הבריטי. בנוסף, חלק גדול מעבודתו של המזכ"ל כרוך בנסיעות ברחבי מדינות חבר העמים תוך שמירה על קשרים אישיים עם אנשי מפתח בממשלות המדינות החברות.
שכרו של המזכיר הכללי הוא כמעט 160,000 לירה שטרלינג למשך ארבע שנים והוא מקבל אחוזה בת ארבע קומות במייפייר שבלונדון בשם Garden House כמעון רשמי.
צוות ואחריות

המזכיר הכללי מוביל את מזכירות חבר העמים ונתמך על ידי שלושה סגנים, הנבחרים על ידי ראשי ממשלות חבר העמים באמצעות הנציבים העליונים שלהם בלונדון. הוא רשאי למנות צוות זוטר על פי שיקול דעתו, אך עובדים בכירים יותר ממונים רק מתוך רשימת מועמדים של ראשי הממשלות. עם זאת, בפועל למזכ"ל יש יותר כוח גדול יותר: הממשלות מתייעצות איתו לגבי המועמדויות, והמזכ"ל בעצמו מגיש לעיתים גם מועמדויות משלו.
מבחינה רשמית דרגתו של המזכיר הכללי מקבילה לזו של נציב עליון או שגריר, אך בפועל היא גבוהה במידה ניכרת. בפגישות ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי הוא נמצא בדרגה שווה לראשי הממשלה, ואילו בישיבות של שרי חבר העמים בנושא מסוים הוא ראשון בין שווים (Primus inter pares).
המזכ"ל נדרש במקור להגיש דוחות שנתיים לראשי הממשלות, אך דרישה זו שונתה לדיווח במפגשים הדו-שנתיים של ראשי הממשלות. המזכיר הכללי אחראי לפעולותיו מול מועצת הנגידים של חבר העמים.
בחירה

בפגישת ראשי הממשלות (CHOGM) ב-1993 הוחלט על הגבלת כהונה למזכיר הכללי, שיכול לכהן לכל היותר שתי כהונות של ארבע שנים. הבחירות מתקיימות על ידי ראשי הממשלה או השרים המייצגים אותם בכל CHOGM שני (כלומר כל ארבע שנים).ה מועמדויות מתקבלות מממשלות המדינות החברות, והן תומכות במועמד או מסירות את מועמדותו כראות עיניהן.
הבחירות מתקיימות בישיבה סגורה של ראשי הממשלות, בה יכולים להיות נוכחים רק ראשי ממשלה או נציגיהם. יושב ראש הפגישה (ראש הממשלה של המדינה המארחת) אחראי לברר לאיזה מועמד יש את התמיכה הגדולה ביותר באמצעות ניהול משא ומתן וסקרי קש חשאיים.
מזכירים כלליים המבקשים להתמודד לכהונה שנייה בתפקיד נבחרים לעיתים קרובות ללא התנגדות, ומאז החלת הגבלת הכהונה כל המזכירים הכלליים עשו זאת. על אף שנוהג זה נחשב למוסכמה, הוא נשבר על ידי הצעת זימבבואה למנות את לאקשמן קאדירגמר מסרי לנקה במקום דון מקינון מניו זילנד ב-2003. עם זאת, בהצבעה הפסיד קאדירגמר 11–40 ומקינון המשיך לכהונה שנייה. במרץ 2019 אישרו הנציבים העליונים של חבר העמים את הכלל הבלתי כתוב המאפשר לערער על מועמדותם של המזכירים הכלליים לכהונה שנייה.
המזכירה הנוכחית היא פטרישה סקוטלנד, לשעבר התובעת הכללית של אנגליה וויילס וחברת בית הלורדים של הממלכה המאוחדת. היא נבחרה בפגישת ראשי הממשלות 2015 לאחר שמועמדותה הוגשה על ידי ארץ הולדתה דומיניקה והיא גברה על סר רונלד סנדרס מאנטיגואה וברבודה וסגן המזכיר הכללי לעניינים פוליטיים לשעבר ממסקגואה מסירה-מוומבה מבוטסואנה. היא נכנסה לתפקידה ב-1 באפריל 2016 והפכה למזכ"לית חבר העמים השישית והבריטית והאישה הראשונה בתפקיד.
רשימת המזכירים הכלליים

|  | דיוקן | שם | מדינה | תחילת כהונה | סיום כהונה | רקע | ראש חבר העמים הבריטי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | ארנולד סמית' | קנדה קנדה | 1 ביולי 1965 | 30 ביוני 1975 | שגריר קנדה למצרים (1958–1961) שגריר קנדה לברית המועצות (1961–1963) |  אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת (1952–2022) |
| 2 |  | סר שרידת' רמפאל | גיאנה גיאנה | 1 ביולי 1975 | 30 ביוני 1990 | שר החוץ של גיאנה (1972–1975) |  אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת (1952–2022) |
| 3 |  | אמקה אניאוקו | ניגריה ניגריה | 1 ביולי 1990 | 31 במרץ 2000 | סגן המזכיר הכללי של חבר העמים לעניינים פוליטיים (1977–1990) |  אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת (1952–2022) |
| 4 |  | דון מקינון | ניו זילנד ניו זילנד | 1 באפריל 2000 | 31 במרץ 2008 | סגן ראש ממשלת ניו זילנד (1990–1996) שר המסחר של ניו זילנד (1990–1996) שר החוץ של ניו זילנד (1990–1999) |  אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת (1952–2022) |
| 5 |  | קמאלש שארמה | הודו הודו | 1 באפריל 2008 | 31 במרץ 2016 | הנציג הקבוע של הודו באומות המאוחדות (1997–2002) הנציב העליון של הודו לממלכה המאוחדת (2004–2008) |  אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת (1952–2022) |
| 6 |  | פטרישה סקוטלנד | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 1 באפריל 2016 | מכהנת | התובעת הכללית של אנגליה וויילס וצפון אירלנד (2007–2010) שרת המדינה (משרד הפנים; 2003–2007) המזכירה הפרלמנטרית של הממלכה המאוחדת (בלשכת הלורד צ'נסלור; 2001–2003) תת-מזכירת המדינה של הממלכה המאוחדת במשרד החוץ וחבר העמים (1999–2001) חברת בית הלורדים (מאז 1997) |  צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת (2022–הווה) |
הערות שוליים

1 2  אודות, באתר חבר העמים הבריטי
↑  Commonwealth of Nations: Agreement to Establish Secretariat, JSTOR
1 2 3 4 5 6 7  מרגרט דוקסי, The Commonwealth Secretary-General: Limits of Leadership, International Affairs, Vol. 55, No. 1, ינואר 1971, in JSTOR
1 2  Baroness Patricia Scotland becomes first UK citizen to be elected secretary‑general of Commonwealth, אינדיפנדנט, ‏27 בנובמבר 2015
1 2 3 4  "Role of the Secretary-General". חבר העמים הבריטי. אורכב מ-המקור ב-29 באוקטובר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Commonwealth Secretariat in 'urgent need' of reform, BBC, ‏13 ביוני 2019
↑  Lady Scotland vies to be next Commonwealth secretary general, Guardian, 24 בנובמבר 2015
פ.ס.וו פרנקפורט

מועדון ספורט כדורגל פרנקפורט 1899 (בגרמנית: Fußballsportverein Frankfurt 1899 e.V, מילולית: אגודת הכדורגל והספורט של פרנקפורט) המוכר בשמו הקצר פ.ס.וו פרנקפורט (בגרמנית: FSV Frankfurt) הוא מועדון כדורגל גרמני מן העיר פרנקפורט אשר הוקם בשנת 1899. למועדון הייתה קבוצת נשים מוצלחת אשר פורקה ב-2006. המועדון משחק בליגה האזורית, הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה.
היסטוריה

המועדון הוקם בתקופת האימפריה הגרמנית. הקבוצה הבוגרת של המועדון שיחקה בנורדקרייס ליגה, והייתה בין הקבוצות הראשונות בליגה זו.
ב-1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה מה שגרם לליגות הכדורגל בגרמניה לחדול מפעילות. לקראת סיום המלחמה ב-1917 חודשה פעילות הליגות, ופרנקפורט FSV זכתה באליפות הליגה.
לאחר המלחמה עברה פרנקפורט לשחק בקרייגסליגה נורדמיין ששם זכתה מספר פעמים באליפות.
רגע השיא של הקבוצה היה בשנת 1938 כאשר הגיעה לגמר הטסשאמרפוקל (כיום ה־DFB פוקל), אך הפסידה בו בתוצאה 1–3 לראפיד וינה, (ראפיד וינה היא קבוצה אוסטרית אך המשחק נערך לאחר אנשלוס, בזמן סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית).
בשנת 1975 שיחקה הקבוצה בהבונדסליגה השנייה (דרום), עת הייתה הליגה מחולקת למחוזות. עם איחוד הליגות המחוזיות לליגה אחת ב-1981, הודחה פרנקפורט FSV להליגה השלישית בגרמניה לאחר שדורגה בתחתית הליגה.
בעונת 1982/1983 עלתה פרנקפורט לבונדסליגה השנייה, אך ירדה עונה לאחר מכן. לאחר 7 עונות בליגה הגרמנית השלישית ובליגה האזורית וזכייה בליגה השלישית, העפילה פרנקפורט בעונת 2008/2009 לבונדסליגה השנייה. בתום עונת 2015/2016 נשרה הקבוצה לליגה השלישית. כעבור עונה נוספת נשרה הקבוצה לליגה האזורית, הרביעית בהיררכיית הליגות.
קבוצת המילואים

לפ.ס.וו פרנקפורט הייתה קבוצת מילואים אשר שיחקה תחת השם FSV Frankfurt II, היא שיחקה מ-2010 ועד 2013 באהסנליגה (הליגה החמישית בחשיבותה) ורליגיונליגה הדרומית (גר') (הליגה הרביעית בחשיבותה).
מלחמת וייטנאם

ערך זה עוסק במלחמה שהתקיימה בוייטנאם בחצי השני של המאה ה-20. אם התכוונתם למיני-סדרה שעוסקת במלחמה זו, ראו .
מלחמת וייטנאם היא הכינוי המקובל במרבית העולם המערבי למלחמה שהתנהלה בין צפון וייטנאם הקומוניסטית והווייטקונג (אשר נתמכו על ידי ברית המועצות וסין) לבין דרום וייטנאם וארצות הברית. המלחמה מכונה גם "מלחמת הודו־סין השנייה", ובווייטנאם היא ידועה בשם "המלחמה האמריקאית".
המלחמה החלה ב-1955 והסתיימה בניצחון צפון וייטנאם בשנת 1975 ובאיחודה של וייטנאם כולה תחת שלטון קומוניסטי, כשנתיים לאחר נסיגת ארצות הברית. מלחמה זו נחשבת לחוליה בולטת במלחמה הקרה בין הגוש המערבי-קפיטליסטי לגוש המזרחי-קומוניסטי. מעריכים כי מספר ההרוגים הכולל במלחמה היה קרוב לארבעה מיליון נפש, בהם כ-2 מיליון מאזרחי וייטנאם (צפון ודרום), לאוס וקמבודיה, כ-1.2 מיליון חיילים מצפון וייטנאם וכוחות הוייטקונג, כ-224 אלף חיילים מדרום וייטנאם וכ-58 אלף חיילים אמריקניים.
מלחמת וייטנאם היא חלק מרצף מלחמות ופעולות איבה באזור הודו-סין שהחלו בפלישה היפנית להודו סין במהלך מלחמת העולם השנייה בשנת 1940 ונמשכו כמעט ברצף עד 1975.
הרקע למלחמה

במחצית השנייה של המאה ה-19 כבשה צרפת את הודו-סין והפכה אותה למושבה צרפתית. במהלך מלחמת העולם השנייה כבשה יפן את וייטנאם, אך השליטה באזור חזרה לצרפת עם סיום המלחמה וכניעת יפן.
הרקע למלחמה > מלחמת הודו-סין

בספטמבר 1945 דרשה תנועה לאומנית שהנהיג הו צ'י מין לקבל עצמאות מצרפת, וציפתה לקבל תמיכה מארצות הברית, שהבהירה את התנגדותה לאימפריאליזם האירופאי הישן. למרות זאת, בעקבות מותו של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, תחילתה של "המלחמה הקרה", ובשל נטיותיו הקומוניסטיות של הו צ'י מין, בחרה ארצות הברית לתמוך בצרפת, מתוך חשש כי נפילת וייטנאם בידי הקומוניסטים תביא לתופעת דומינו שתוביל להשתלטות קומוניסטית גם בשאר מדינות דרום-מזרח אסיה.
צרפת ביקשה מבריטניה, שלחמה באזור בתקופת מלחמת העולם השנייה, לנהל את הזירה הצבאית, ופתחה במלחמה. צרפת ניסתה לכבוש מחדש את וייטנאם ולהפוך אותה למושבה צרפתית. הצבא הצרפתי לחם נגד הוייט מין – המחתרת הלאומנית המקומית, שהפכה לצבא.
במהלך מלחמת הודו-סין הראשונה, בשנים 1954–1946, נלחמו מדינות הודו-סין – וייטנאם, לאוס וקמבודיה – על קבלת עצמאות מהשלטון הצרפתי.
צבא הווייט-מין הצליח לכבוש את וייטנאם באופן הדרגתי, ובמאי 1954 הביס את צבא צרפת בקרב דיין ביין פו, ואילץ אותה להעניק עצמאות למדינות הודו-סין.
הרקע למלחמה > הסיבות לפרוץ המלחמה

בוועידת ז'נבה ב-1954, שכונסה על ידי המעצמות עם סיום מלחמת הודו-סין הראשונה, הוחלט לחלק באופן זמני את וייטנאם לשני חלקים, כשהגבול נקבע על קו הרוחב 17 מעלות צפון. בחלק הצפוני הוקמה על ידי הוייט מין מדינה קומוניסטית שבירתהּ האנוי בהנהגת הו צ'י מין, ובחלק הדרומי הוקמה קיסרות שמרנית שבירתהּ סייגון בהנהגת הקיסר באו דאי, נצר לשושלת הקיסרות נוּוֵן.
הוועידה קבעה שהחלוקה היא זמנית, עד שיתקיימו בחירות למנהיג לאומי, שנקבעו ליולי 1956. עם זאת, כבר באוקטובר 1955 הודח הקיסר באו דאי בידי נו דין דיים, איש עסקים וייטנאמי אנטי-קומוניסט, שזכה לתמיכת ארצות הברית.
דיים הפך לשליט דרום וייטנאם וסירב לקיים מערכת בחירות, מתוך הבנה כי בבחירות אלו יעלו הקומוניסטים לשלטון.
דיים לא היה פופולרי בארצו מכמה סיבות:
להבדיל מהרוב הבודהיסטי בווייטנאם, היה דיים נוצרי קתולי.
דיים ייצג את האינטרסים של בעלי האדמות והעשירון העליון במדינה, בה רוב התושבים היו חקלאים פשוטים. הוא הקים ממשל מושחת שבעלי הממון היו יכולים להטות כרצונם.
במטרה לנצל מאגר ידע וניסיון, הוא שילב בממשל אנשים שנחשבו כמשתפי פעולה עם הצרפתים.
ההתנגדות לדיים הובילה אף להתאבדות מחאה טקסית-פומבית של מספר נזירים בודהיסטים, שהציתו את עצמם ברחובות סייגון.
במטרה לחזק את שלטונו של דיים, החלה ארצות הברית להשקיע כסף ולשלוח מומחי מינהל, אנשי צבא ומשטרה לסייגון.
במקביל, החלו להתארגן בכפרי דרום וייטנאם יחידות גרילה שכונו וייטקונג (החזית לשחרור לאומי), שהתנגדו למה שנתפס בעיניהם כממשל הבובות הדרום וייטנאמי בסייגון, ושנתמכו בידי צפון וייטנאם הקומוניסטית ובידי רבים מאזרחי דרום וייטנאם.
מהלכי המלחמה העיקריים > ראשית המלחמה (1959)

ממשלת ארצות הברית (שהונעה על ידי "תאוריית הדומינו") וממשלת דרום-וייטנאם טענו שמטרתן בעימות היא מניעה עקרונית ואסטרטגית של התפשטות הקומוניזם. ממשלת צפון-וייטנאם טענה שמטרתה היא איחוד המדינה וסילוק הכובש הזר (ארצות הברית), כהמשך למלחמת העצמאות, בה סילקו את צרפת מארצם.
המחתרת הקומוניסטית שפעלה בדרום וייטנאם במטרה לכונן משטר קומוניסטי בדרום, החלה לבצע פעולות גרילה נגד ממשלת הדרום החל משנת 1957.
משנת 1959 כונתה המחתרת "חזית השחרור הלאומית" (NLF), והיא החלה לקבל סיוע מסיבי מממשלת הצפון דרך נתיב הו צ'י מין שעבר במדינות השכנות לאוס וקמבודיה, מה שגרם בהמשך לגלישת המלחמה גם למדינות אלו. ממשלת דיים נעזרה ביועצים צבאיים אמריקניים, בפיקודו של הגנרל פול הרקינס, אך איבדה שליטה על אזורים נרחבים מהמדינה. בינואר 1963 החלה מתקפה מוצלחת של המחתרת נגד צבא הדרום, שפרצה בקרב אפ בק. צבא הדרום הובס בקרבות, וממשלתו של דיים עמדה בפני פירוק.
מהלכי המלחמה העיקריים > המעורבות האמריקנית בתקופת הנשיא קנדי (1961 - 1963)

בשנת 1961, בעקבות כישלון הפלישה לקובה במפרץ החזירים, בניית חומת ברלין בגרמניה, והתחזקות התנועה הקומוניסטית בלאוס, היה הנשיא קנדי נחוש בדעתו למנוע ניצחון קומוניסטי בווייטנאם. הוא שלח כוחות שיטור ויחידות לחימה ראשונות – הכומתות הירוקות – במטרה לעזור לממשלת דרום וייטנאם להקים צבא יעיל. בתקופת קנדי אמנם נבנה כוח משטרה יעיל שמנע פעולות גרילה של הווייטקונג, אך השלטון בדרום סבל מסכסוכים פנימיים ומשחיתויות.
מנהיג הדרום, דיים, התגלה כמנהיג בלתי ראוי, אחרי שהורה לפזר באלימות קשה הפגנה של מתנגדי שלטון בודהיסטים. שני שלישים מתושבי הדרום היו בודהיסטים, ודיים, הנוצרי-קתולי, נתפס כדיקטטור. ארצות הברית הביעה את סלידתה מדיים בשיחות עם הגנרלים בצבאו, ולקראת שנת 1963 נעשו מספר ניסיונות הפיכה נגד דיים בעידוד סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית (ה-CIA).
ב-1 בנובמבר 1963 התרחשה הפיכה, לאחר שדיים נרצח בידי אחד ממתנגדיו. השלטון הצבאי החדש לא היה יציב, והתחלף במספר הפיכות.
במקביל הגביר הווייטקונג הקומוניסטי את פעולותיו, תוך ניצול אי יציבות השלטון בדרום. קנדי הורה לחזק את צוות היועצים הצבאיים ביחידות מיוחדות, שביצעו פעולות קומנדו ברחבי המדינה.
לאחר רצח קנדי ב-22 בנובמבר 1963, הבהיר מחליפו, הנשיא לינדון ג'ונסון, שארצות הברית תמשיך לתמוך בדרום וייטנאם. אמנם בהתחלה וייטנאם לא עמדה בראש סדר עדיפויותיו של ג'ונסון, אבל הוא לא רצה להיחשב לתבוסתן מול מבקריו הרפובליקנים ופעולות הגרילה בדרום וייטנאם.
ביולי 1964 הורה ג'ונסון לשלוח 5,000 יועצים צבאיים נוספים לווייטנאם, ומספר האמריקנים במדינה עלה ל-21,000.
מהלכי המלחמה העיקריים > התקרית במפרץ טונקין (1964)

ב-2 באוגוסט 1964 סיירה המשחתת האמריקנית "מדוקס" במפרץ טונקין שבמים הטריטוריאליים של צפון וייטנאם. המשחתת הותקפה על ידי שלוש סירות טורפדו של צבא הצפון וניזוקה באופן שטחי. בסיוע מטוסים מנושאת המטוסים הסמוכה "טייקונדרוגה" הושמדה סירת טורפדו אחת, ושתי האחרות נפגעו. ב-4 באוגוסט, במהלך סיור דומה במפרץ, דיווחו צוותי המשחתת "מדוקס" ומשחתת נוספת על התקפת טורפדו שנייה, דיווח שהתגלה בדיעבד כשגוי.
בעקבות התקריות במפרץ, אישר הסנאט האמריקאי לנשיא לינדון ג'ונסון ב-7 באוגוסט לחזק את הכוח האמריקני בווייטנאם ללא הגבלה.
בהמלצת יועציו אישר ג'ונסון תוכנית תקיפה אווירית רחבה בצפון וייטנאם. אוסטרליה, בעלת בריתה הצבאית של ארצות הברית, חידשה את גיוס החובה לצבאה בלחץ אמריקני, ונדרשה לשלוח חיילים וציוד צבאי לווייטנאם.
מהלכי המלחמה העיקריים > מבצע רעם מתגלגל (1965)

מבצע "רעם מתגלגל" (Rolling Thunder) היה שם הקוד לפעולות התקיפה האוויריות שביצע הצבא האמריקני בצפון וייטנאם בשנים 1965–1968. מטרותיו העיקריות היו פגיעה מוראלית בצבא הצפון, השמדת מטרות צבאיות, פעולות לדיכוי הגנת נ"מ (טילי קרקע-אוויר), ופגיעה בנתיב הו צ'י מין.
התקיפות החלו במרץ 1965, והחריפו בהדרגה במטרה לכפות על ממשלת הצפון להיכנס למשא ומתן על הפסקת הלחימה.
למרות הנזק העצום שנגרם לצפון בתקיפות, הוא המשיך להילחם בזכות סיוע שקיבל מברית המועצות ומסין הקומוניסטיות.
המבצע הופסק במרץ 1968 בעקבות הסכמת הצפון לגשת למשא ומתן אחרי מתקפת טט.
מהלכי המלחמה העיקריים > הגברת המעורבות האמריקנית בתקופת הנשיא ג'ונסון (1965 - 1968)

| --- | --- |
 :  ראו גם – מבצע פופאי
מפברואר 1965 החל הצבא האמריקני לבצע תקיפות אוויריות עצמאיות בצפון וייטנאם ובדרום וייטנאם, במבצע שכונה "חץ בוער" (Flaming Dart), שהחל כתגובה לפגיעה בבסיס צבאי. בעקבות המבצע, הוצבו בצפון וייטנאם סוללות רבות של טילי קרקע-אוויר מתוצרת ברית המועצות.
במרץ 1965 הוצבו בדרום וייטנאם 3,500 חיילים מחיל הנחתים - הכוח הלוחם הקרקעי הגדול הראשון שנשלח לאזור. באותו חודש שהו במדינה כ-25,000 יועצים צבאיים אמריקנים. ביולי 1965 הופל מטוס פנטום ראשון בטיל נ"מ, ובאותו חודש הורה הנשיא ג'ונסון להגדיל את הכוח הצבאי במדינה מ-75 אלף ל-125 אלף חיילים.
ב-18 באוגוסט 1965 החל המבצע הקרקעי הראשון של הצבא האמריקני, מבצע "סטארלייט". במהלך המבצע נכבש בסיס של הווייטקונג על ידי 5,500 נחתים, ובעקבותיו החל הווייטקונג להתמקד בלחימת גרילה בלבד.
צבא צפון-וייטנאם לחם מול צבא הדרום החל מסוף שנת 1964, וב-14 בנובמבר 1965 ניסה לכבוש את הדרום בפעולה רחבה - אך הובס על ידי הצבא האמריקני, ועבר להתמקד בפעולות גרילה. באותו יום החל גם קרב יה דראנג.
בהמלצת משרד ההגנה, הורה הנשיא ג'ונסון להגדיל את מספר החיילים באזור ל-184 אלף עד סוף שנת 1965. בינואר 1966 החלה מתקפה נגד מחילות קוצ'י בהשתתפות חיל האוויר ואלפי חיילים. בפברואר 1966 נפגש ג'ונסון עם מפקד הכוחות המזוינים האמריקניים באזור, הגנרל ויליאם וסטמורלנד, ועל פי המלצתו הורה להציב בווייטנאם 429,000 חיילים עד אוגוסט 1966, במטרה להגביר את הפעילות ולהגיע להכרעה. משנת 1966 ניהל הצבא האמריקני מבצעים רבים, בעיקר נגד מטרות הווייטקונג.
במטרה לאיים על נתיב האספקה הו צ'י מין מהצפון לדרום בלאוס, הוקם בסיס של חיל הנחתים האמריקני בגבול לאוס, ליד העיר קה סאן. הבסיס שימש כנקודת יציאה לתקיפות הנתיב, ונבחר כמטרה מרכזית לתקיפה על ידי צבא הצפון. צבא הצפון ניסה לכבוש את הבסיס בקרב קה סאן מ-21 בינואר עד 8 באפריל 1968, אך נסוג לאחר שספג כ-8,000 הרוגים.
הבסיס האמריקני קיבל אספקת ציוד ותחמושת שוטפת באמצעות מטוסי תובלה ומסוקים, וכך שרד את ההתקפה.