stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הציפורים (מחזה)
תקציר העלילה

פִּיסְתֶטַיירוֹס ואֶוּאֶלְפִּידֶס קצים בקשיי החיים באתונה בזמן המלחמה. הם יוצאים בחיפוש אחר טֶרֶאוּס - המלך שהפך לדוכיפת ושולט בממלכת הציפורים בשמים. המחזה מתחיל בהגיעם אל השמים, ובתחילתו הם משכנעים את הציפורים לאפשר להקים את נֶפֶלוֹקוֹקִיגִיָה - "ארץ הקוקיות השמיימית" (ביטוי זה שימש ביוונית ובאנגלית למקום דמיוני שבו אנשים טיפשיים חיים מטפורית - תרגום מתאים יותר לשימוש זה של הביטוי יהיה "ארץ המשוגעים השמימיים") - ניתנות להם כנפיים, והם מקימים ממלכה בשמים. פיסתטיירוס מכריז על עצמו כשליט הממלכה החדשה ואואלפידס עוזב את הממלכה.
פיסתטיירוס מורה לציפורים להקים חומה אדירה (שגובהה 200 מטרים) במטרה לגרש כל מי שרוצה להיכנס אל העיר. בין המבקרים הבאים לעיר הם:
משורר, השר בשבח העיר החדשה.
עורך דין, המציע למכור את החוזים החדשים ביותר.
האלה איריס העפה דרך חומות העיר מבלי שהיא יודעת כי החומות אמורות לעצור אותה.
פרומתאוס הבא לבשר לפיסתטיירוס כי העיר הפכה מוקד דתי של האנושות, וכל בני האדם מקריבים לו קורבנות במקום לאלים (דבר המכעיס את האלים).
משלחת של האלים, בהנהגת פוסידון והרקולס מגיעה לדון עם פיסתטיירוס בנושא הקורבנות, ולבסוף מרשה לפיסתטיירוס לשאת לאישה את השפחה של זאוס - באסיליה, וזאת מבלי שהם והוא יודעים כי באסיליה היא המקור האמיתי של כוחו של זאוס. המחזה מסתיים כאשר פיסתטיירוס מגלה לאחר נישואיו שהפך לשליט האלים.
פיסתטיירוס הוא דמות שהציבור יכול להזדהות עימה, המגיע מעיר רדופת מלחמה למעמד של שליט העולם, אולם בניסיונו ליצור אוטופיה הוא יוצר דיקטטורה, בשל ה"היבריס" - חטא הגאווה שלו.
במהלך המחזה המקהלה המשחקת את הציפורים, מדברת ישירות עם הקהל, ומסבירה לו את חשיבות הציפורים בעולם, ואת העוולות הנעשות לציפורים על ידי בני האדם - החל מכליאתן וכלה בבישולן ואכילתן.
תרגומים > תרגומים לעברית

זיוה כספי (עריכה מדעית: דבורה גילולה), הוצאת מגנס, 1995.
יצחק זילברשלג, הוצאת דביר, תשי"א 1951
תרגומים > תרגומים לאנגלית

ג'ון הוקהאם פרר, 1839.
בנג'ימין ב. רוג'רס, 1924.
ארתור ס. ויי, 1934.
יוג'ין אוניל, הבין, 1938: טקסט מלא.
דאדלי פיטס, 1957.
ויליאם אירוסמית', 1962.
ג'ורג' תיאודוריטיס 2002: טקסט מלא.
איאן ג'ונסטון, 2003: טקסט מלא.
הקורפוס ה-66 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  9 במאי 1917 – דצמבר 1918 (כשנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  Adolf von der Esch 
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הקורפוס ה-66 (בגרמנית: Generalkommando zbV 66) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הקורפוס הוקם ב-9 במאי 1917 ופורק בתום המלחמה.
היסטוריה

הקורפוס ה-66   הוקם ב-9 במאי 1917. הוא היה ידוע קודם לכן כ-Grupe "Nowogrodek", על שם העיר נבהרדק.
עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות. בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות. לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות.  הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).
עד סוף המלחמה, הקורפוס שירת בחזית המערבית כחלק מהארמייה ה-19, קבוצת הארמיות אלברכט עם הרכב הבא:
דיוויזיית הלנדווהר הבווארית ה-2
דיוויזיית התחלופה ה-19
דיוויזיית המילואים ה-17
מפקדים

לקורפוס ה-66 היו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
לודוויג פון הלד (15 באפריל 1917–3 בפברואר 1918)
אדולף פון דר אש (3 בפברואר 1918–22 בספטמבר 1918)
ולטר פון ברגמן (22 בספטמבר 1918–סוף המלחמה)
הערות שוליים

1 2  Cron 2002, p. 89
↑  Note that Corps (z.b.V.) were designated with Arabic, not Roman, numerals.
↑  General Commands for Special Use Generalkommandos zur besonderen Verwendung (Genkdo z.b.V.)
↑  Cron 2002, p. 87
↑  Ellis & Cox 1993, p. 187
↑  "The Prussian Machine, GenKdo". אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2012. נבדק ב-29 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "German War History". נבדק ב-29 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
הצליבה, מבט מן הצלב

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'יימס טיסו
 תאריך יצירה:  1894–1896
 טכניקה וחומרים:  צבעי מים
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  00.159.299 (מוזיאון ברוקלין) 
 מיקום:  מוזיאון ברוקלין, ברוקלין, ניו יורק
 
הצליבה, מבט מן הצלב (באנגלית: Crucifixion, seen from the Cross) היא ציור צבעי מים מעשה ידי הצייר הצרפתי ג'יימס טיסו משנת 1895 - 1896.
היצירה מציגה את אירוע הצליבה של ישו במבט יוצא דופן וייחודית באמנות - נקודת מבטו של ישו בזמן הצליבה.
היצירה הייתה חלק מסדרת ציורים בת 350 ציורי צבעי מים בשם "חיי ישו" (The Life of Jesus Christ) שצוירה על ידי טיסו לאחר חוויה דתית שעבר בעת שביקר בכנסיית סן סולפיס והביקורים שערך במזרח התיכון בעקבות חוויה זו על מנת ללמוד כיצד לצייר את הנופים של ארץ ישראל.
האיורים, ובהם היצירה, הוצגו בפריז (בשנים 1894–1895), בלונדון (1896) ובניו יורק (1898–1899). בשנת 1900 נקנו האיורים על ידי מוזיאון ברוקלין.
המסגד הגדול של קירואן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:  קירואן 
 מדינה:  תוניסיה 
 קואורדינטות:  35°40′53″N 10°06′14″E﻿ / ﻿35.681388888889°N 10.103888888889°E﻿ / 35.681388888889; 10.103888888889
 he
 
המסגד הגדול של קירואן (בערבית: جامع القيروان الأكبر) הוא מסגד השוכן בעיר קירואן בלב רובע המדינה של העיר אשר הוכר כאתר המורשת העולמית בתוניסיה. המסגד הוא אחד מהמרשימים, הגדולים והעתיקים בצפון אפריקה ובעולם המוסלמי בכלל. כיום הוא משמש כיעד תיירותי כביר עבור מאמינים מוסלמים מכל העולם, אך גם עבור אדריכלים ומעצבי חוץ שמתרשמים מהעיצוב האדריכלי שלו.
המסגד, שהוקם על ידי המצביא הערבי ומושלהּ הראשון של איפריקיה, עוקבה בן נאפע, בשנת 670 לספירה, עם ייסודה של העיר קירואן, משתרע על שטח של למעלה מ־9,000 מטר רבוע. זהו אחד ממקומות התפילה המוסלמיים העתיקים ביותר שקיימים כיום, ומהווה מודל אדריכלי המאפיין כמעט את כל המסגדים האופייניים במגרב. היקפו של המסגד הוא כ-405 מטר, מכיל אולם תפילה המגובה בהיפוסטילים, חצר מרוצפת שיש ומינרט מרובע יחיד, שהוא המינרט העתיק ביותר כיום. בנוסף למשמעות הרוחנית שלו, המסגד מהווה יצירת מופת של האדריכלות האסלאמית.
במהלך המאה ה-9 נעשו עבודות בנייה במסגד על מנת לחזקו, והוספו לו מאפיינים נוספים המעניקים לו את מראהו הנוכחי. החשיבות של המסגד הובילה להתפתחות משמעותית של העיר מסביבו, אשר הפכה לאחת הערים הגדולות בתוניסיה והעיר הדתית העיקרעת בה. האוניברסיטה של קירואן, המורכבת מסטודנטים ומרצים שהתחנכו במסגד, היוותה מרכז חינוך חשוב בארצות המגרב כשכללה גם לימודי אסלאם וגם לימודי מדעים חילוניים. יש המשווים את חשיבותה של האוניברסיטה בתקופות המוקדמות לאוניברסיטת פריז בימי הביניים. עם שקיעתה של העיר מאמצע המאה ה-11 עבר המרכז האינטלקטואלי בתוניסיה לאוניברסיטת א-זיתונה בתוניס.
הערות שוליים

↑  || Géotunis 2009 :: Kairouan ||, web.archive.org, ‏2011-07-26
↑  Discover Islamic Art – Virtual Museum, web.archive.org, ‏2013-04-07
↑  Clifford Edmund Bosworth, Historic Cities of the Islamic World, BRILL, 2007-01-01, עמ' 264, ISBN 978-90-04-15388-2. (באנגלית)
↑  Great Mosque of Kairouan - Kairouan, Tunisia, www.sacred-destinations.com
↑  UNESCO World Heritage Centre, Kairouan, UNESCO World Heritage Centre (באנגלית)
↑  Musée du Petit Palais (Paris France), De Carthage à Kairouan: 2000 ans d'art et d'histoire en Tunisie : [exposition, Musée du Petit Palais de la ville de Paris, 20 octobre 1982-27 février 1983], Association française d'action artistique, 1982, עמ' 23, ISBN 978-2-86545-015-2. (בצרפתית)
↑  Wilfrid Knapp, Nevill Barbour, North West Africa: A Political and Economic Survey, Oxford University Press, 1977, עמ' 404, ISBN 978-0-19-215635-8. (באנגלית)
↑  Henri Saladin, Tunis et Kairouan, H. Laurens, 1908, עמ' 118. (בצרפתית)
↑  Maḥmūd ʻAbd al-Mawlá, L'Université Zaytounienne et la société tunisienne: thèse de doctorat de 3ème cycle en sociologie, Maison Tiers-Monde Edition, Diffusion et Communication, 1984, עמ' 33. (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263234305171  GND: 7581895-4  LCCN: n83186546  VIAF: 130226671   WorldCat (עם VIAF): 130226671
המסגד הגדול של סאמרא

המסגד הגדול של סאמרא (ערבית: جامع سامراء الكبير, "מסג'ד סאמראא אלכביר") בעיר סאמרא שבעיראק הוא מסגד שנבנה בין השנים 849 ל-852 בידי הח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון, עת הייתה סאמרא בירתה של הח'ליפות העבאסית. לאחר התקופה העבאסית המסגד ננטש ונחרב. במאה העשרים הוא נחפר ויסודותיו שוחזרו חלקית.
המבנה

המסגד הוא מטיפוס החצר, ובו חצר גדולה, פתוחה לשמים, באורך של 264 מטרים וברוחב של 159 מטרים, וסביבה אכסדראות עמודים מקורות. חומת המסגד מתנשאת לגובה של 10.5 מטרים, ולאורכה מגדלים בצורת חצי עיגול שנבנו במרחקים קבועים. למסגד 16 שערים בכל צדדיו, למעט בצד הקיבלה הפונה לכיוון הכעבה שבמכה (דרום-דרום-מערב), ובו מיחראב ואולם תפילה גדול שהיה מקורה ב-17 טורי עמודים. בתקופת בנייתו היה מסגד זה הגדול בעולם.
לאומנות ולסגנון של המסגד הגדול של סאמרא היו השפעות ניכרות על האמנות המוסלמית בת התקופה. הוא שימש אב-טיפוס למסגד אבן טולון בקהיר. במיוחד נכון הדבר לעיטורי הסטוקו (טיח מגולף) בעלי הדגמים הגאומטריים והצמחיים מטיפוס המכונה בספרות המחקר סאמרא A, B & C.
המינרט החלזוני

המינארט החלזוני של המסגד הוא מבנה גדול בנוי אבני חול מטוייחות בסגנון חרוטי של זיגוראת, הניצב בצידו הצפון-צפון-מזרחי של המסגד. המינארט מכונה ה-"מַלֲוִיַה" (מילולית: קונכיית חילזון), אורך כל אחת מצלעות בסיסו הרבוע הוא 32 מטר, ומעליו חמש קומות עגולות בגובה כולל של 52 מטרים. מסביב למינארט משתפלים מעלות גליליים ובהם גרמי מדרגות המעפילים אל ראשו. בראש המינארט חדר קטן וחרוטי שקוטרו כ-6 מטרים. מצידו החיצוני מעוטר המינרט ב-8 קשתות וביניהן נישות. המינארט היה מחובר למסגד הגדול באמצעות גשרון, והוא היווה סממן בולט מאוד בנוף המישורי של עמק החידקל שבסאמרא ובסביבותיה.
לאחר כיבוש עיראק, בשנת 2005 נפגע המינארט מהפגזה אמריקאית נגד חמושים עיראקיים שהשתמשו בו כעמדת תצפית.
הקורפוס ה-67 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  17 בספטמבר 1917 – דצמבר 1918 (כשנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הקורפוס ה-67 (בגרמנית: Generalkommando zbV 67 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הקורפוס הוקם ב-17 בספטמבר 1917 ופורק בתום המלחמה.
היסטוריה

הקורפוס ה-67   הוקם ב-17 בספטמבר 1917.
עם תחילת מלחמת החפירות, זיהה הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לקיים את יחידת הקורפוס המסורתית, כלומר אחת המורכבת משתי דיוויזיות. בעוד שבמקרים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס של שתי דיוויזיות, במקרים אחרים היה צורך ב-5 או 6 דיוויזיות. לכן, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916), נוצרו מפקדות קורפוס חדשות ללא דיוויזיות אורגניות.  הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).
הקורפוס ה-67 לחם בקרבות השונים בחזית המזרחית ופורק בתום המלחמה.
מפקדים

על הקורפוס ה-67 פיקד גנרל חיל הרגלים ריינהרד פון שפר-בויאדל לאורך כל קיומו.
הערות שוליים

1 2 3  Cron 2002, p. 89
↑  Note that Corps (z.b.V.) were designated with Arabic, not Roman, numerals.
↑  General Commands for Special Use Generalkommandos zur besonderen Verwendung (Genkdo z.b.V.)
↑  Cron 2002, p. 87
↑  "The Prussian Machine, GenKdo". נבדק ב-4 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "German War History". נבדק ב-30 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
הפארק הלאומי גרוס מורן

הפארק הלאומי גרוס מורן (אנגלית Gros Morne National Park; צרפתית Parc national du Gros-Morne) הוא אתר מורשת עולמית הממוקם בחוף המערבי של ניופאונדלנד, בקנדה. זהו הפארק הלאומי השני בגודלו בחלקה האטלנטי של קנדה.
הפארק נקרא בשמו של הר גרוס מורן המתנשא לגובה 806 מטרים, הנמצא בשטח הפארק. משמעות השם בצרפתית היא "הר גדול העומד לבדו", מילולית: "העגון הגדול". ההר הוא חלק מרכס הנקרא הרי הרכס הארוך (Long Range Mountains). רכס זה עובר לאורך כל החוף המערבי של האי, ומהווה את הזרוע הצפונית ביותר של הרי האפלצ'ים, רכס הרים המתמשך מניופאונדלנד עד אלבמה, לאורך 2,400 קילומטרים. הרכס הוא שריד לרכס עתיק שנוצר לפני 1.2 מיליארד שנים, והתבלה עד לצורתו הנוכחית. תהליכי הבליה הנראים באזור הפארק הם חלק מהנימוקים להכרזת הפארק כאתר מורשת עולמית.
גאולוגיה

הסלעים בפארק ובחלקים סמוכים של ניופאונדלנד המערבית ידועים בשל האור שהם שופכים על ההתפתחות הגאולוגית של רכסי הרים עתיקים. הגאולוגיה של הפארק מדגימה היטב את תהליכי טקטוניקת הלוחות, וזו אחת מן הסיבות העיקריות להחלטת אונסק"ו.
בעידן הפרקמבריון לפני כ-1.2 מיליארד שנה התנגש השילד הקנדי – ליבת היבשה העתיקה של צפון-מזרח אמריקה הצפונית – עם צפון-מערב יבשת אפריקה באזור שבו שוכנת מרוקו. אורוגנזה זו – הידועה כאורוגנזת גרנוויל – הייתה חלק מתהליך בנייתה של יבשת-העל רודיניה שהתרחשה מדרום לקו המשווה. במהלך התפרקות רודיניה נוצרו סדקים תלולים שהתמלאו במאגמה שעלתה מלמטה והותירה דייקים וסלעי גנייס. בתום ההתפרקות נוצר בין שברי רודיניה ים יאפטוס – שנקרא על שמו של יאפטוס, אחד מ-12 הטיטאנים – שכמה מסלעי הפארק היוו את חופו המערבי. קרקעית האוקיינוס הורכבה מסלעי פרידוטיט ממעטפת כדור הארץ ועליהם סלעי גברו של קרום כדור הארץ, שחשיפתם בשלבים מאוחרים במערב ניופאונדלנד יוצרת הזדמנות נדירה לחקור ישירות את תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ' – הגבול בין המעטפת והקרום – המצוי בין שני סלעים אלה. מעל סלעי הגברו נוצרה שכבה בזלת כרים מלבה שהתקררה במגע עם מי האוקיינוס. רצף זה של סלעי פרידוטיט, גברו ובזלת כרים נקרא אופיוליט (Ophiolite) והוא מהווה חתך שלם של קרקעית ים יאפטוס הניכרת בסלעי הפארק.
במהלך הקמבריון והאורדוביק נדדה אמריקה הצפונית צפונה, תוך שהיא צוברת סלעי משקע שבנו את המדף היבשתי הרחב שלה. סלעים אלה– אבן חול וטין – הותמרו בשלב מאוחר לקוורציט המכסה את סלעי הגרניט והגנייס העתיקים. היבשת הגיעה לאזור קו המשווה ושכנה במים טרופיים רדודים וחמים, עשירים בסידן פחמתי משרידי התפרקותם של שבלולים, ברכיופודים, טרילוביטים ואצות. שרידים אלה הצטברו על מדף היבשת ויצרו סלעי משקע כאבן גיר ודולומיט, ובשולי המדף הטרופי נוצרה שכבה של אבן חול כתוצאה מהצטברות של תוצרי שחיקה. סופות ורעידות אדמה גרמו למפולות אדמה תת-ימיות שכיסו את שולי המדף היבשתי ויצרו סלעי ברקציה ופצלים.
ים יאפטוס החל להיסגר לאורך אזור הפחתה וקירב שלושה קראטונים (שילדים שהצטברו עליהם סלעי משקע) זה לזה:
לאורנטיה – שהכיל את שטחה המורחב של אמריקה הצפונית
בלטיקה – שהכיל את מזרח אירופה וחלקים בצפון-מערב אסיה
אבאלוניה – שהכיל חלקים מדרום-מערב בריטניה, מערב אירופה וניופאונדלנד
בסוף התהליך – במהלך הדבון – יצרו שלושת הקראטונים את יבשת-העל אירואמריקה כחלק מהיווצרותה של יבשת-על גדולה יותר: פנגיאה. באזור החיבור בין הקראטונים נוצרה התמרת מגע של סלעי הקרום בקרקעית האוקיינוס, שנסגר סופית לפני כ-475 מיליון שנה. אזור זה נפער בעת התפרקות פנגיאה – שהחלה לפני כ-200 מיליון שנה – ופתיחתו של האוקיינוס האטלנטי לפני כ-130 מיליון שנה.
סלעי הפארק היו נתונים לתהליכים הרסניים של קימוט ושבירה ולמחזורים של התקרחות והפשרה שגרמו לשחיקה ובליה וליצירת קרקעות שונות. סוגי הקרקע הרבים בפארק משקפים את סוגי הסלע הרבים מהם נוצרו, ובעיקר סיָין (טיט, Loam) המורכב מכמויות דומות של חרסית, טין וחול המופיעים בפארק גם לבדם וגם בהרכבים אחרים.
טבע וחי

הצומח בפארק מגוון למדי: נמנו 700 מינים של צמחים בעלי פרחים, 400 מיני טחבים וכ-400 מיני חזזיות. הגיוון הרב נובע ממגוון בתי הגידול הנמצאים בפארק: תשתיות הסלע השונות, סוגי האדמה, המרחק המשתנה מהים והגובה מעל פניו. בחלקים ההרריים יותר של הפארק ישנן רוחות חזקות יותר, הטמפרטורות נמוכות יותר, והלחות גבוהה יותר.
לאורך החוף ישנם יערות של עצי אשוחית ואשוח מבושם (Balsam Fir). עצים אלו מוכים על ידי הרוח והסערות הנושבות מן הים: העצים מעוותים וגדילתם פגומה. באזורים מזרחיים יותר, על סלע גרניט, גדלים היערות טוב יותר, אך לא בהרבה. הצמיחה הטובה ביותר של היערות באזור היא בנוכחותם של עצי לבנה היוצרים מגן מהרוח, ובאזורים מוגנים על קרקע של סלע משקע.
חלק מבעלי החיים הנמצאים כיום בניופאונדלנד הגיעו לאי לפני כ-15,000 שנים, בסוף עידן הקרח האחרון, כאשר הים שבין האי והיבשת היה קפוא. סיום עידן הקרח הביא לניתוק האי מן היבשת, והמינים שהיו בו התפתחו באופן עצמאי: תשעה מתוך 14 מיני היונקים שבאי הם תת-מינים השונים מקרוביהם שביבשת. בעלי חיים אחרים הובאו לאי על ידי בני אדם, במתכוון או במקרה; גם כיום ישנם מיני בעלי חיים המגיעים לאי, עצמאית או על ידי בני אדם.
מבין בעלי החיים המקוריים באי ניתן למנות שני מיני עטלפים, ארנבת הקוטב (שהיא נדירה בפארק), בונה קנדי, שני מיני נברנים, זאב, זאב ערבות, שועל מצוי, דוב שחור אמריקני, הרמין, צובל, לוטרה, שונר קנדי, ואת אייל הצפון. בין בעלי החיים שהובאו לפארק ניתן למצוא את החדף, ארנבת השלג, שני מיני סנאים, שני מיני עכברים ושני נברנים (מעבר למינים המקוריים), חולדה, דוב קוטב (שהובא לאי במקרה), חורפן, ומספר גדל והולך של איילי קורא, שהובאו לאזור.
בפארק זוהו 239 מיני עופות, מהם 105 מינים המקננים בפארק, ועוד 11 מינים שייתכן ומקננים בפארק. לסקירת כמה ממיני העופות הנמצאים בפארק ואתרי תצפית בציפורים, ראו כאן.
בפארק נחלים רבים, אך אף אחד ממיני הדגים שבהם אינו דג מים מתוקים; כל מיני הדגים חיים חלק מזמנם במים מלוחים. בין מיני הדגים בנהרות הפארק סוגי אלתית וסוגי שמך שונים. בחופי הפארק ובים ישנם לווייתנים.
גלריה

תצפית מכביש 431 למפרץ בון (Bonne)
נוף מכביש 430
נוף מאגם Westren Brooke
הרמות במבט מכביש 431
הערות שוליים

↑  "הסיפור באבן", מתוך אתר הפארק
↑  לפירוט רב יותר על מיני הצחים ראו כאן.
↑  לפירוט מלא ראו כאן.
| Flag of Canada סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בקנדה |
| --- | --- | --- |
| הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים | באנף, ג'ספר, קוטניי, יוהו (פצלי ברג'ס), האמבר, הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין והפארק הפרובינציאלי הר רובסון |  |
| בשיתוף עם ארצות הברית | קלואן, הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, הפארק הלאומי גליישר ביי, טאטשנשיני-אלסק • פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר |  |
| פארקים לאומיים ופרובינציאליים | דינוזאור • גרוס מורן • מיגואשה • נאהאני • ווד באפלו • מיסטייקן פוינט • רייטינג-און-סטון/אייסינאיפי |  |
| אתרי טבע | צוקי מאובני ג'וגינס • אנטיקוסטי |  |
| אתרי תרבות | ל'אנס או מדוז • המרכז ההיסטורי בקוויבק סיטי • הד סמאשד אין • לוננבורג • תעלת רידו • נינסטינטס • גראן פרה • תחנת ציידי הלווייתנים הבאסקים ברד ביי • טרונדק-קלונדייק (פורט ריליאנס, דוסון סיטי, פורטי מייל, טרוצ'ק, מוסהייד) |  |
| אתרים מעורבים | פימצ'יואין אקי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4572154-3  LCCN: no2011087150  VIAF: 233880039   WorldCat (עם VIAF): 233880039 
האופיוליט המייצג את תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ' בתחומי הפארק
המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי

| --- | --- |


 מכון מחקר
 על שם:  ליאון רקנאטי (הסב) 
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־52 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°45′44″N 35°01′10″E﻿ / ﻿32.76229185785°N 35.019357698985°E﻿ / 32.76229185785; 35.019357698985
 maritime.haifa.ac.il
  (למפת חיפה מוגדלת) המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי(למפת חיפה רגילה) המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי(למפת הגליל המערבי רגילה) המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי(למפת הגליל המערבי מוגדלת) המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי
 
המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי (בעבר- המרכז ללימודי ים באנגלית: The Leon Recanati Institute for Maritime Studies) באוניברסיטת חיפה הוא מכון מחקר בין תחומי ורב תחומי, העוסק בחקר עברו של האדם והקשר בין האדם וסביבתו הימית והחופית. בראשיתו שירת המכון חוקרי החוג לציווילזציות ימיות בלבד, ולאחר הקמת בית הספר לארכאולוגיה ותרבויות ימיות בשנת 2022, משרת המכון גם חוקרים מהחוגים למדעי הארכאולוגיה ושימור המורשת החומרית. המכון ללימודי ים הוא המכון האקדמאי היחיד בארץ המקיים מחקר ארכאולוגי בים. כראש המכון מכהן פרופ' אסף יסעור-לנדאו.
היסטוריה ופעילות

הקמת מרכז אוניברסיטאי לחקר הים התיכון היה חלומו של אלישע לינדר, אשר כבר כעשור קודם לכן הקים יחד עם אבנר רבן את האגודה למחקר תת-ימי בישראל. משפחת רקנאטי התגייסה ובתמיכתה נמצאו המשאבים הכלכליים להקמת המרכז ללימודי ים שהוקם ב-1972.
בשנת 1973 המשיכו לינדר ורבן בפועלם וייסדו גם את החוג לציוויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה. מטרתם הייתה ללמד בגישה רב-תחומית שתכשיר חוקרים למגוון ההיבטים של הים התיכון. למכון קשר הדוק עם החוג לציוויליזציות ימיות והמרצים בחוג מנהלים את מחקריהם באמצעות המכון. המכון מספק תשתית מחקרית ולוגיסטית גם לסטודנטים בחוג.
מחקרי המכון עוסקים בתחומי ההיסטוריה הימית, ארכאולוגיה ימית וחופית, גאולוגיה ימית וגאומורפולוגיה חופית, ביולוגיה ימית, אקולוגיה ימית, משאבי ים, פיזיולוגיה ואקולוגיה של יונקים ימיים (מרכז מחקר, מידע וסיוע ליונקים ימיים בישראל – מחמל"י). גישה זו בחקר ההיבטים השונים של הים זכתה להכרה בינלאומית.[דרוש מקור]
המכון משתף פעולה במחקריו עם מוסדות מחקר בישראל ומחוצה לה ופועל לקידום נושאים הקשורים באדם והים במכללות, בבתי ספר ובפעילויות ציבוריות נוספות. המכון מפעיל מעבדות הממוקמות בצמוד למכון. המעבדות, ע"ש איליין רקנאטי, כוללות מעבדת שימור לעץ וחומרים אורגניים רוויי מים, מעבדה לגאולוגיה וגאומורפולוגיה, מעבדה לחקר יונקים ימיים. מעבדות נוספות הן המעבדה לארכאולוגיה של אתרי חוף ונמלים ע"ש סר מוריס וליידי איירין האטר, המעבדה לשימור ורפאות (קרמיקה, מתכת וזכוכית), המעבדה לביולוגיה ימית ומשאבי ים, המעבדה לחקר חומרים בארכאולוגיה וסדימנטים ומעבדה לפטרוגרפיה.
המכון ממוקם בבניין הרב תכליתי בקמפוס אוניברסיטת חיפה, למעט הסדנה הימית של המכון הממוקמת מחוץ לקמפוס. הסדנה הימית מסייעת לחוקרי המכון בביצוע מחקרי השדה בתחומי המחקר של המכון בים, וכן לסטודנטים לתארים מתקדמים בחוג לציוויליזציות ימיות באוניברסיטה. הסדנה מוכרת כבית ספר לצלילה על ידי הרשות לצלילה בישראל.
תחומי המחקר במכון ללימודי ים > ארכאולוגיה תת-ימית

מאז הקמתו עוסקים חוקרים במכון בחפירות תת-ימיות של נמלים קדומים וכלי שיט טבועים. רבן חפר במשך 30 שנה את הנמל העתיק בקיסריה. נמלים נוספים כמו הנמל הפיניקי בעתלית, עכו, אכזיב ודור נחקרו וממשיכים להיחקר על ידי חוקרים צעירים במכון.
המכון ניהל במשך עשר שנים חפירה תת-ימית בנמל הקדום בלימנטפה (אנ') בטורקיה, בשיתוף עם אוניברסיטת אנקרה, במסגרתה נחפרו ונחקרו מספר רב של ספינות עתיקות. ב-1985 החלו החפירות של הספינה העתיקה ממעגן מיכאל, המתוארכת ל-400 לפנה"ס, בראשותו של אלישע לינדר. הספינה נחפרה, תועדה ופורקה מתחת למים. חלקי העץ הועברו למעבדת השימור באוניברסיטה ולאחר שימור ממושך שוחזרה הספינה והיא מוצגת במוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה. בניית רפליקה של הספינה הסתיימה בדצמבר 2016.
מאז פרויקט מורכב זה נחפרו עוד עשר ספינות בדור, ושלוש ספינות בעכו, המתוארכות מהמאה השישית ועד המאה התשע עשרה. חפירות תת-ימיות של ספינות עתיקות ממשיכות להתקיים. הטרופות העתיקות שנתגלו ונחפרו לאורך חופי ישראל מוסיפות מידע רב ערך על כלי שיט, ספנות וסחר בינלאומי בים התיכון בתקופות השונות.
תחומי המחקר במכון ללימודי ים > ארכאולוגיה חופית ויבשתית

לאורך שנות קיומו היה המכון מעורב בחקר יישובים קדומים לאורך החוף ובפנים הארץ. כך נחפרו במשך שנים תל נאמי, תל עכו, תל כברי, תל דור, תל אכזיב, העיר התחתית בתל חצור, ועתלית - וכולם בשיתוף אוניברסיטאות מחו"ל. חפירות היישובים הקדומים לאורך החוף שופכות אור על קשרי המסחר והשפעותיו על התרבות החומרית בתקופות השונות.
תחומי המחקר במכון ללימודי ים > גאולוגיה וגאומורפולוגיה ימית

המחקר בתחומי הגאולוגיה הימית במכון עוסק במאפיינים של מדף היבשת, ממדרון הים העמוק, בעיקר בים התיכון המזרחי (כולל הים השחור) ובהם נחקרים הסדימנטים בקרקעית הים, תופעות של שבירה, ושל זרימה של מלח בתת-הקרקע. נמדדות עדויות סדימנטולוגיות לפגיעת של צונאמי בחופי ישראל בתקופות היסטוריות, ונבדקים תהליכי ההפחתה המתקיימים במזרח הים התיכון. מטרת המחקרים היא לשחזר את ההיסטוריה הגאולוגית של האגן המזרחי של הים התיכון בפרקי זמן של מיליוני שנה עד פרקי זמן של אלפי השנה האחרונים.
מחקרי המכון בתחום מדעי כדור הארץ עוסקים גם בגאומורפולוגיה של חופי הארץ. שני תחומי המחקר העיקריים הם: שיחזור השינויים (האנכיים) במפלס הים בחוף הים תיכוני של ישראל, ושיחזור השינויים (האופקיים) שחלו במיקום קו החוף של ישראל והקשר של שינויים אלה לתמורות בהתיישבות האדם.
שאלות המחקר הבסיסיות הן: איזה נוף ראה האדם כשהגיע לאתרים השונים ואיזה נוף התקיים בהם במהלך קיומם של אתרים אלה; היכן היה קו החוף, ואיזה אקלים שרר באזור. שיחזור השינויים במפלס הים נעשה בסדרי זמן שונים: בהולוקן (10,000 השנה האחרונות), באלפיים השנה האחרונות ובאלף האחרון, והשוואתם לרקורדים נמדדים – מדדי גאות ושפל מהעשורים האחרונים ונתוני לווין מ-10 שנים האחרונות. השינויים בחוף כוללים שינויים בנוף (תפרוסת הביצות, הדיונות, כיסוי צומח וכו'). כל אחד מתחומי המחקר הללו משלב נתונים מתחומים רבים: ארכאולוגיים, ביולוגיים, סדימנטולוגיים, משתמש בשיטות תיארוך שונות והוא רב תחומי הן במטרות והן בשיטות המחקר.
תחומי המחקר במכון ללימודי ים > ביולוגיה ואקולוגיה ימית

במכון מתקיימים מחקרים מגוונים בנושאי ביולוגיה ימית ומשאבי החי שבים. המחקרים קשורים ליחסי הגומלין בין האדם לים – השפעת האדם על הסביבה הימית החיה, ניצול משאבי החי מהים והשפעת הסביבה הימית החיה על האדם.
חלק ניכר מהמחקר הוא בין ורב תחומי בשיתוף עם תחומי מחקר כמו רפואה ופיזיולוגיה, כימיה והידרודינמיקה, גאולוגיה וגאומורפולוגיה, גאוגרפיה וכלכלה, היסטוריה, ארכאולוגיה ואמנות. כל המחקרים משלבים מחקרי שדה ומעבדה ועוסקים בחי הימי (או המימי) בים ובשוליו, בעיקר בים התיכון, אך גם במפרץ אילת ובכנרת. אלה כוללים מחקרים אקולוגיים, התנהגותיים, אקולוגים-התנהגותיים, ביו-גאוגרפיים, פיזיולוגיים וביו-רפואיים. הם מכסים מגוון קבוצות טקסונומיות כולל אצות, חסרי חוליות, דגים, זוחלים, יונקים ימיים, ובני אדם.
המחקרים המתבצעים מכסים נושאים כמו: אקולוגיה ימית וחופית, השפעות שינויים אקלימיים וההתחממות הגלובאלית על אוכלוסיות ימיות, התמודדות עם זיהומי ים וניטור השפעות אנתרופוגניות על החי והצומח הימיים, שמורות טבע ימיות, ממשק דיג וניהול דיג בגישה אקולוגית, חקלאות ימית, שוניות מלאכותיות, מינים פולשים, בעלי חיים מסוכנים לאדם בים, סקר יונקים ימיים בחופי ישראל ויחסי הגומלין ביניהם לבין האדם, ניצול משאבי ים בתקופות קדומות. כמו גם מחקר פרטני של הביולוגיה והאקולוגיה של אצות, ספוגים, אלמוגים, מדוזות, רכיכות, לובסטרים, דגי סחוס וגרם, צבי ים, דולפינים, לווייתנים ועופות ים.