stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפוחיתיים
מאפיינים

לנפוחיתיים ארבע שיניים, וזהו מקור שמם המדעי (מיוונית: tetras - ארבע; odontos - שיניים). השיניים משמשות אותם לפיצוח רכיכות וחסרי חוליות אחרים.
אחד מהמאפיינים הבולטים של הדגים החברים במשפחה זו - וזהו גם מקור שמה בעברית, היא היכולת להתנפח לגודל כפול ויותר בעת סכנה. מאפיין אחר, שאף הוא מגן עליהם מטורפים, הוא עורם הקוצני.
הגנה נוספת מפני טורפים הקיימת אצל חלק מהמינים היא רעלן עצבי קטלני הנקרא טטרודוטוקסין (Tetrodotoxin), המצוי בעורם ובחלק מאיבריהם הפנימיים. מיני דגים מהמשפחה, בעיקר מהסוג טאקיפוגו, המכונים פוגו, נחשבים למעדן ביפן ובארצות סמוכות, למרות הסיכון באכילתם, כיוון שהם מטופלים על ידי מומחים, תחת רגולציה קפדנית. בחופי מפרץ אילת אנשים מודעים לרעל ודגים את בני משפחה זו רק לעיתים נדירות. לעומת זאת, בים התיכון ניצוד לעיתים הדג לגינון נודד, דג מהסוג Lagocephalus, על ידי דייגים חובבים, שבגלל חוסר מודעות נחשפים להרעלה כתוצאה מאכילתו.
מיון

במשפחה זו לפחות 191 מינים ב-29 סוגים:
Amblyrhynchotes
Aphanacanthus
נפוחית (Arothron)
Auriglobus
פנינון (Canthigaster)
Carinotetraodon
Chelonodn
מין יחיד Chonerhinos naritus
Colomesus
Contusus
מין יחיד Ephippion guttifer
מין יחיד Feroxodon multistriatus
מין יחיד Guentheridia formosa
מין יחיד Javichthys kailolae
לגינון (Lagocephalus)
מין יחיד Leiodon cutcutia
Marilyna
Omegaphora
Ovoides
מין יחיד Pelagocephalus marki
מין יחיד Polyspina piosae
Pao
מין יחיד Reicheltia halsteadi
Sphoeroides
טקיפוגו (Takifugu)
Tetractenos
פהקן (Tetraodon)
חמת (Torquigener)
מין יחיד Tylerius spinosissimus
מיון > מינים בחופי ישראל

בחופי ישראל מצויים המינים הבאים, מרביתם חיים במפרץ אילת אך המין לגינון נודד חי גם בים התיכון:
נַפּוּחִית לִבְנַת-כְּתָמִים (Arothron hispidus)
נַפּוּחִית אֲפֹרָה (Arothron immaculatus)
נַפּוּחִית מְמֻשְׁקֶפֶת (Arothron diadematus)
נַפּוּחִית הַכּוֹכָבִים (Arothron stellatus)
פְּנִינוּן הָאֻכָּפִים (Canthigaster caynospilota)
פְּנִינוּן הָעַיִן (Canthigaster margaritata)
פְּנִינוּן גַּמָּד (Canthigaster pygmaea)
לָגִינוּן סַהֲרוֹנִי (Lagocephalus lunaris)
לָגִינוּן מָאֳרָךְ (Lagocephalus sceleratus)
לגינון נודד (Lagocephalus spadiceus)
לָגִינוּן סוּאֵץ (Lagocephalus suezensis)
חֵמֶת יַם-סוּפִית (Torquigener flavimaculosus)
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  חגי עינב, אכלו דג מחופי חיפה ונפגעו במערכת העצבים, באתר ynet, 7 בפברואר 2007
↑  אורלי הררי, משה אכל דג אבו נפחא וכמעט נחנק למוות, באתר ערוץ 7, 6 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00563594
1000 דרכים למות

| --- | --- |
לוגו הפתיחה
לוגו הפתיחה
 סוגה:  דוקומנטריה, אימה, הומור שחור
 כותבים:  טום מקהון, ה. א. ארנסון, גוף מילר
 בימוי:  טום מקהון
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  74
 הפקה
 חברת הפקה:  פרימנטל 
 הפצה:  פרימנטל 
 אורך פרק:  22 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  Spike
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 8
 תקופת שידור מקורית:  14 במאי 2008 – 15 ביולי 2012
 קישורים חיצוניים
 http://www.spike.com/show/27237
 דף התוכנית ב-IMDb
 
1000 דרכים למות (באנגלית: 1000 Ways to Die) היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית אמריקאית שהחלה את שידוריה בשנת 2008. הסדרה מציגה שחזורים של מקרים אמיתיים אשר הסתיימו במוות "לא רגיל". הקטעים מלווים בראיונות עם אנשי מקצוע שונים המסבירים רקע מדעי או מכני לתקרית.
דוגמאות ממקרי המוות ששוחזרו והוצגו בסדרה

בחור נתקע עם מכוניתו באמצע הדרך, ובזמן שבדק בתחתית המכונית מה מקור הבעיה נהג משאית שעבר במקום לא הבחין בו, עלה עם המשאית על רגליו של הבחור וחצה את גופו לשני חלקים. הרופאים שהגיעו למקום גילו להפתעתם שהבחור עדיין בחיים, אך רשלנות רפואית הובילה לכך ששני חצאי גופו הגיעו לשני בתי חולים שונים והבחור מת מפצעיו לאחר שלוש שעות וחצי.
שתי חברות טובות הלכו יחד ברגל למסיבה. כאשר נעלי העקב של אחת מהן החלו ללחוץ לה ברגליים היא הורידה אותן, ולרוע מזלה לא שמה לב שהיא נשענת על עמוד חשמל באמצע הגשם. היא מתה באופן מיידי.
חבורת צעירים ערכה מסיבת סקס וסמים באמצע יער כאשר הם מחופשים לחיות שונות. בחור אלמוני עבר במקום וניסה להצטרף למסיבה, אך החבורה דחתה אותו משום שאינו מחופש לחיה. למרות זאת הוא לא ויתר וניסה את מזלו בפעם השנייה. הוא הבחין בדוב, וחשב שזו תחפושת. הוא ניגש אליו וגילה מהר מאוד שזהו דוב אמיתי. הדוב פירש את תנועות החיזור של הבחור כתקיפה, תקף בחזרה וטרף את הבחור בעודו בחיים.
חבורת צעירים יצאה לבלות במועדון סנוקר. אחד הבחורים בחבורה, גבר בעל ריאות מפותחות במיוחד, הלהיב את חבריו בכך שבלע את כדור הביליארד השחור, שיחק בו מעלה ומטה בגרונו ופלט אותו בחזרה החוצה. המחזה המלהיב לא סיפק אותם והם שכנעו אותו לעשות את אותו הדבר עם הכדור הלבן. לרוע מזלו הוא לא ידע כי הכדור הלבן גדול במעט משאר הכדורים, וגילה זאת מאוחר מדי.
שני בחורים טיילו בעולם בחיפוש אחר סמים. כשהם הגיעו לפרו, הם ליקקו צפרדע במטרה לחוות הזיות, אך גילו שליקקו צפרדע ארסית, וכתוצאה מכך גססו למוות.
אישה ערכה עם בעלה שיחת וידאו קינקית במחשב, קשרה עצמה עם אזיקים ושמה מסקנטייפ על הפה. תוך כדי ההתרחשות נכנס פורץ הביתה והתקרב אליה. כשראתה אותו, היא הקיאה מהפחד ומריח הפה הנורא שלו, אך מכיוון שפיה היה מכוסה היא נחנקה מהקיא של עצמה ומצאה את מותה.
הערות שוליים

↑  הטעות במקור
הארלי רייס

| --- | --- |

רייס, 2007
 לידה:  11 באפריל 1943 קוויטמן, מיזורי, ארצות הברית
 פטירה:  1 באוגוסט 2019 (בגיל 76) סנט צ'ארלס, מיזורי, ארצות הברית
 שם במה:  מורטימר הגדול הארלי רייס ג'ק לונג הקינג האנדסאם הארלי רייס קינג הארלי רייס
 משקל:  115 ק"ג
 גובה:  1.85 מטר
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  1959 – דצמבר 1990 (כ־31 שנים)
 מאמנים:  באדי אוסטין ריי הרשטיץ' סטניסלאוס זביסקו ולאדק זביסקו
הארלי לילנד רייס (באנגלית: Harley Leland Race;‏ 11 באפריל 1943 – 1 באוגוסט 2019), הידוע יותר בשם הבמה שלו, הארלי רייס היה מתאבק אמריקאי, משווק ומאמן. רייס התאבק בארגוני ההיאבקות National Wrestling Alliance‏ (NWA),‏ American Wrestling Association‏ (AWA),‏WWE (WWF דאז, כיום ה-WWE), ו-WCW. רייס זכה שמונה פעמים באליפויות עולם: זכייה אחת באליפות העולם במשקל כבד של WWA ושבע זכיות באליפות העולם במשקל כבד של NWA בנוסף להיותו אלוף ארצות הברית הראשון של NWA.
רייס הוא אחד משישה אנשים שהוכנסו להיכלי התהילה של ה-WWE,‏ NWA,‏ WCW, היכל התהילה של ההיאבקות המקצועית והיכל התהילה של מגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter.
ביוגרפיה

רייס נולד בקוויטמן, מיזורי, להורים ג'יי אלן רייס ומארי רייס בשנת 1943. הוא נחשף לענף ההיאבקות המקצועית בגיל מוקדם, כשצפה ברשת טלוויזיה DuMont ששידרה את אירועי הענף באזור שיקגו. לאחר שגבר על מחלת שיתוק הילדים, הוא החל להתאמן על מנת להפוך למתאבק מקצועי תחת הדרכתם של אלופי העולם לשעבר, סטניסלאוס וולאדק זביסקו, שניהלו חווה במיזורי.
הוא נישא לאשתו הראשונה, ויויאן ג'ונס בשנת 1960. היא נפטרה כחמישה שבועות לאחר חתונתם באותה תאונת דרכים שבה רייס כמעט ואיבד את רגלו. זמן קצר לאחר מותה של ויויאן, רייס נישא בשנית, הפעם לסנדרה ג'ונס. נישואיהם הובילו ללידת בתם, קנדיס מארי, אך נישואים אלו הסתיימו לבסוף בגירושים. אשתו השלישית, איבון, התגרשה ממנו בשנות ה-90 המוקדמות לאחר למעלה משלושים שנות נישואים. ביחד, נולד להם בן בשם ג'סטין, שהיה מתאבק, אך לעולם לא נטל חלק בענף ההיאבקות המקצועית. אשתו הרביעית, בוורלי שימשה כסגנית הנשיא של בנק מסחר בקנזס סיטי. הם נישאו בשלהי שנת 1995, זמן קצר לאחר תאונת הדרכים שסיימה את הקריירה של רייס. בוורלי נפטרה מדלקת ריאות. לרייס יש חמישה נכדים.
ב-1 במרץ 2019, חברו הקרוב של רייס, ריק פלייר הודיע שרייס אובחן כחולה סופני בסרטן ריאות. יום לאחר מכן, המשווק של ארגון ההיאבקות CWFH, דייב מארקס הודיע שרייס אכן אובחן בסרטן ריאות, אך לא במצב סופני. ב-1 באוגוסט של אותה השנה, רייס נפטר ממחלה זו בגיל 76. הוא נקבר סמוך להוריו ואחיו בבית הקברות של קוויטמן.
הערות שוליים

↑  מתאבקי ואגדות עבר של ה-WWE מספידים את הארלי רייס
↑  עדכון במצבו הבריאותי של הארלי רייס
↑  אגדת ההיאבקות, הארלי רייס הלך לעולמו בגיל 76
↑  אגדת ה-WWE הארלי רייס מת בגיל 76, באתר ynet, 1 באוגוסט 2019
| אלופי ארצות הברית של ה-WWE |
| --- | --- | --- |
| MACW/JCP (1975–1988) | הארלי רייס • ג'וני ולנטיין • טרי פאנק • פול ג'ונס • בלאקג'ק מאליגן • בובו ברזיל • ריק פלייר • ריקי סטימבוט • מר. היאבקות • ג'ימי סנוקה • רודי פייפר • וואהו מקדניאל • הסמל סלוטר • גרג ולנטיין • דיק סלייטר • מגנום T.A. • טולי בלאנשארד • ניקיטה קולוף • לקס לוגר • דאסטי רודס • בארי וינדהאם |  |
| WCW (1988–2001) | מייקל הייז • סטן הנסן • סטינג • ריק רוד • גולדאסט • סטיב אוסטין • ג'ים דאגן • ביג ואן ויידר • קנסוקה ססאקי • וואן מאן גאנג • קונאן • אדי גררו • דין מלנקו • ג'ף ג'ארט • סטיב מקמייקל • קורט הניג • דיאמונד דאלאס פייג' • רייבן • גולדברג • ברט הארט • סקוט הול • סקוט סטיינר • דייוויד פלייר • כריס בנואה • סייקו סיד • לאנס סטורם • ביל דמוט • שין דאגלס • ריק סטיינר • בוקר טי |  |
| WWF/E (2001, 2003–היום) | בוקר טי • כריס קניון • טאג'ירי • ריינו • קורט אנגל • אדג' • אדי גררו • ביג שואו • ג'ון סינה • קרליטו קריביאן קול • אורלנדו ג'ורדן • כריס בנואה • ג'ון "בראדשו" לייפילד • בובי לאשלי • פינלי • מר קנדי • מונטל וונטביוס פורטר • מאט הארדי • שלטון בנג'מין • קופי קינגסטון • המיז • ברט הארט • R-טרות' • דניאל בריאן • שיימוס • דולף זיגלר • זאק ריידר • ג'ק סוואגר • סנטינו מארלה • אנטוניו סזארו • דין אמברוז • רוסב • סת' רולינס • אלברטו דל ריו • קאליסטו • רומן ריינס • כריס ג'ריקו • קווין אואנס • AJ סטיילס • ברון קורבין • בובי רוד • רנדי אורטון • ג'ינדר מהאל • ג'ף הארדי • שינסקה נקאמורה (נוכחי) • סמואה ג'ו • ריי מיסטריו • ריקושט • אנדרדה • אפולו קרוז • רידל • דמיאן פריסט • פין באלור • ת'יאורי/אוסטין ת'יאורי • לוגאן פול • אל. איי. נייט |  |
| זוכי טורניר מלך הזירה |
| --- | --- | --- |
| 1980 | דון מוראקו (1985) • הארלי רייס (1986) • רנדי סאבאג' (1987) • "איש מיליון הדולר" טד דיביאסי (1988) • טיטו סנטנה (1989) |  |
| 1990 | ברט הארט (1991 ו-1993) • אואן הארט (1994) • מייבל (1995) • סטון קולד סטיב אוסטין (1996) • האנטר הרסט הלמסלי (1997) • קן שמרוק (1998) • בילי גאן (1999) |  |
| 2000 | קורט אנגל (2000) • אדג' (2001) • ברוק לסנר (2002) • בוקר טי (2006) • ויליאם ריגל (2008) |  |
| 2010 | שיימוס (2010) • באד ניוז בארט (2015) • ברון קורבין (2019) • אקסבייר וודס (2021) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3696 7142  LCCN: n2006073321  NDL: 01038010  VIAF: 75747622   WorldCat (עם VIAF): 75747622 
רייס הוא 8 פעמים אלוף העולם במשקל כבד של NWA
פיצוץ מלון המלך דוד

| חלק מההתקוממות נגד המנדט הבריטי |
| --- | --- |

מלון המלך דוד לאחר הפיצוץ. דגל הממלכה המאוחדת מתנוסס מעל חזית המלון.
 תאריך:  22 ביולי 1946
 מקום:  מלון המלך דוד, ירושלים
 מטרה:  קריסה של האגף הדרומי המנדט הבריטי
 קואורדינטות:  31°46′28″N 35°13′21″E﻿ / ﻿31.774369444444°N 35.222616666667°E﻿ / 31.774369444444; 35.222616666667
 סוג:  פיגוע תופת
 הרוגים:  91
 פצועים:  45
 מבצע:   אצ"ל
  (למפת ירושלים מוגדלת) פיצוץ מלון המלך דוד(למפת ירושלים רגילה) פיצוץ מלון המלך דוד
 
חיפוש נפגעים לאחר פיצוץ מלון המלך דוד
פיצוץ מלון המלך דוד היה פיגוע תופת שבוצע על ידי אנשי האצ"ל, במסגרת תנועת המרי העברי, נגד השלטון הבריטי בארץ ישראל ב-22 ביולי 1946 (כ"ג בתמוז ה'תש"ו), לאחר "השבת השחורה". האצ"ל פוצץ את האגף הדרומי של מלון המלך דוד, שבו שכנה המפקדה הצבאית של שלטון המנדט הבריטי ובו שהו אנשי מנהל של השלטון המנדטורי. בפיצוץ נהרגו כ-91 אנשים, רובם ערבים ובריטים, וכן 17 יהודים. כ-45 אנשים נפצעו.
הרקע לפעולה

ב-1938 העביר מנהל השלטון המנדטורי את מושבו לאגף הדרומי של מלון המלך דוד. במלון שהיווה את מזכירות הממשלה והמפקדה הראשית של הצבא, ישבו בכירים צבאיים ואזרחיים רבים של שלטון המנדט, ובעיני רבים הוא היווה סמל לשלטון זה. אירועי "השבת השחורה", ב-29 ביוני 1946, גרמו לרצון בפעולת תגמול. המלון נבחר על ידי מפקדת "ההגנה" בראשותו של משה סנה כמטרה עבור האצ"ל, גם בשל הרצון להשמיד את כמויות המסמכים הגדולות, שנתפסו על ידי הבריטים בסוכנות היהודית ב-29 ביוני באירועי השבת השחורה ואוכסנו במלון באגף הדרומי. מסמכים אלו הפלילו את ההגנה וקשרו אותה לתנועת המרי העברי. פעולה זו התרחשה במקביל לפעולת הפלמ"ח במחנה הבריטי בת גלים ולפעולת הלח"י בבניין האחים דוד.
ב-1 ביולי 1946, כתב משה סנה אל מנחם בגין:
א. עליכם לבצע בהקדם האפשרי את הצ'יק ואת הבית של עבדך משיחך. הודיעני על המועד. מוטב בבת אחת. אין לפרסם זהות הגוף המבצע - לא בפרסום מפורש ואף לא ברמיזה.
"הצ'יק" פירושו "מלונצ'יק" - מלון המלך דוד. "הבית של עבדך משיחך" פירושו בניין "האחים דוד" (בניין משרדים סמוך למלון ששימש גם הוא את שלטונות המנדט), שנועד כמטרה ללח"י (הכינוי שאב השראה מהפסוק האחרון בתפילת נשמת כל חי: "על כל דברי שירות ותשבחות דוד בן ישי, עבדך משיחך").
חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית, שלח את מאיר וייסגל כשליחו לסנה, להפציר בו להפסיק את המאבק המזוין בבריטים. הוא איים שאם לא ייענה הוא יתפטר מתפקידו ויפרסם את סיבת ההתפטרות. סנה הודיע לווייסגל כי אינו יכול להכריע בעניין לבדו, והוא יביא את ההחלטה בפני "ועדת x" (ועדה פוליטית-ציבורית שתפקידה היה לאשר פעולות צבאיות של תנועת המרי העברי). בוועדה התעורר ויכוח לגבי סמכויותיו של ויצמן, אך הוחלט להיעתר לבקשתו. בעקבות זאת התפטר סנה מתפקיד ראש המפקדה הארצית של ההגנה.
סנה החליט לנסוע לפריז בעצמו, ולהשתתף בישיבת הנהלת הסוכנות היהודית, שבה נדון המשך המאבק במנדט הבריטי. לפני צאתו את הארץ, ב-19 ביולי, הוא העביר לבגין בקשה לדחיית הפעולה, וזו נקבעה ל-22 ביולי. התוכנית של הלח"י לפוצץ את בניין "האחים דוד" בוטלה בשל קשיי התיאום.
ביצוע הפעולה

ביום שני, 22 ביולי 1946, העבירו חוליית לוחמי אצ"ל בראשותו של ישראל לוי ("גדעון") את מטעני החבלה באמצעות משאית לפתח המלון. בפתח המלון חיכו חברי החוליה הראשונה, בפיקודו של יוסף אבני, מחופשים לערבים, ויחד פרקו את מטעני החבלה מהמשאית. לאחר שהשתלטו על שומרי שער השירות במלון, חדרו למטבח "קפה ריג'נס" בקומה התחתונה של האגף הדרומי של המלון. לוחמי האצ"ל ריכזו את העובדים במטבח, והציבו שבעה כדי חלב גדולים, שכל אחד מהם הכיל 50 ק"ג חומר נפץ, בצמוד לעמודי התמיכה של הבניין. לאחר מכן נסוגו. בעת היציאה מהמלון פגשו בשני קצינים בריטים ועוררו את חשדם. לוחמי האצ"ל הרגו את אחד הקצינים ופצעו את השני. חיילי הלגיון הערבי שראו אותם יוצאים פתחו עליהם באש, ובקרב היריות שהתפתח נפגעו שניים מלוחמי האצ"ל. אחד מהלוחמים, אהרן אברמוביץ' מת מאוחר יותר מפצעיו.
אצ"ל פעל למסירת הודעה טלפונית על הפיצוץ. לפי טענה אחת היינריך ריינהולד, סוכן בריטי שפעל בשורות האצ"ל והיה שותף לביצוע הפעולה, לא הספיק להעביר בזמן אזהרה למפעיליו אודות ההתקפה הצפויה על המלון, והללו העדיפו שלא לפעול כל עוד לא הגיעה התרעה מפורשת. בשעה 12:10 הודיע הארגון על הטמנת הפצצות למרכזיית המלון, למערכת העיתון "פלסטיין פוסט" ואף לקונסוליה הצרפתית הסמוכה, שעובדיה פתחו את חלונות הבניין על מנת שלא יתנפצו מהדף הפיצוץ הצפוי. הנהלת המלון החליטה לפנות את המלון מאורחיו חוץ מאלה ששהו באגף הדרומי בו קבעו הבריטים את מושבם. הממשלה הבריטית טענה שההודעה התקבלה "לא על ידי מי שהדרג שלו איפשר לגרום לפינוי המלון".
על פי אחת העדויות, המזכיר הראשי של ממשלת המנדט, ג'ון שו, הגיב על ההודעה: "אני נמצא כאן לא כדי לקבל פקודות מאת היהודים; אני נותן להם פקודות". שו, מצדו, טען כי "שום אזהרה לא נמסרה לי או למישהו אחר בבניין. ואפילו קיבלתי אזהרה כזאת, אפילו נניח שקיבלתי, לא הייתי יכול לפנות את האנשים בזמן שעמד לרשותי". בשעת הפיצוץ התקיימה בלשכתו ישיבה של כל מנהלי המחלקות. בשעה 12:37 הרס פיצוץ אדיר את כל האגף הדרומי של מלון המלך דוד, על כל קומותיו.
מספרם המדויק של הנפגעים בפעולה זו אינו ידוע. ההודעה הרשמית של שלטונות המנדט שהתפרסמה שבוע לאחר הפיצוץ היא שבפיצוץ נהרגו 82 איש, וכי בנוסף יש "70 נעדרים ופצועים". זו גם הגרסה המופיעה בספר הרשמי של האצ"ל - "מערכות הארגון הצבאי לאומי". ספר ההגנה מביא נתון שאינו רחוק מכך - "כ-80 הרוגים וכ-40 פצועים". ההיסטוריון הבריטי כריסטופר סייקס מעלה את המניין ל-91 הרוגים וכ-45 פצועים (בספרו "מבלפור ועד בווין"). מרדכי נאור מציין בספר "הציונות - מאה שנים ראשונות", כי באירוע היו "קרוב למאה הרוגים ופצועים רבים" המספר הגבוה ביותר מצוי בספרו של שלמה לב עמי, מראשי האצ"ל, המציין כי בפיצוץ נהרגו 121 איש ו-47 נפצעו. בפיצוץ נהרגו 17 יהודים, וכן איש אצ"ל שמת מפצעיו מאוחר יותר.
בין ההרוגים היה יהודה (יוליוס) ג'ייקובס, הפקיד היהודי הבכיר ביותר בממשלת המנדט וכן רודריק כריסטופר מסגרייב שהיה עוזר המזכיר הראשי של ממשלת המנדט. כתבת צבאית בריטית ידועה, קלייר הולינגוורת', הייתה בין הניצולים.
המודיעין הבריטי

מפקד משטרת המנדט, ג'ון מורי ריימר-ג'ונס, התריע לפני הנציב העליון ומזכיר ממשלת המנדט על הסכנה במלון המלך דוד ודרש להגביר את האבטחה, אולם נענה בשלילה. בפעולת פיצוץ המלון השתתף גם היינריך ריינהולד, שהיה סוכן שתול של הבריטים באצ"ל. משערים שהוא הספיק להודיע לבריטים על הכוונה לבצע את הפעולה באופן כללי ואמר שהוא יתקשר שוב עם מידע מדויק, אולם הדבר לא התאפשר לו. הועלתה ההשערה שמלון המלך דוד לא פונה בגלל הציפייה להודעה מריינהולד שבהיעדרה הניחו הבריטים שהפעולה בוטלה.
ההשלכות

היישוב העברי הזדעזע מן הפיצוץ שזכה לגינויים בעולם, גרם לקרעים בין המחתרות שתכננו אותו ביחד ובין היישוב לשלטונות המנדט. אנשי הצבא נקטו אמצעי ביטחון חריפים, נעו בשיירות מאובטחות ומיעטו לבוא במגע עם אנשי היישוב. בתגובה לפיצוץ המלון פתחו הבריטים במבצע כריש. 20,000 חיילים פשטו על תל אביב, הטילו עליה עוצר וערכו בה חיפושים.
הגנרל אוולין יו בארקר מפקד הכוחות הבריטיים בארץ ישראל, פרסם צו מלכותי בעל גוון אנטישמי שהטיל את האחריות על כלל הציבור היהודי, אסר על חיילים בריטיים להפגש עם יהודים שלא לצורך הכרחי, וקרא להעניש "את היהודים בדרך שבני גזעם שונאים יותר מכול – לפגוע בכיסם ולהראות להם את הבוז שאנו רוחשים להם".
הנציב העליון אלן גורדון קנינגהם שידר ב-30 ביולי 1946 בקול ירושלים הודעה שהסתיימה במילים:
ברצוני להזכיר את כל תושבי הארץ את דבר הפעולה הדחופה והגדולה הנעשית עתה לשם מציאת פתרון מהיר לבעיית ארץ ישראל. בקרוב יתקיימו דיונים עם יהודים וערבים כאחד. מעשי אלימות עלולים רק להקשות ולעכב מאמצים אלה ואף למנוע כל אפשרות להגשמתה. במקרה זה בוצע פשע מביש וברברי. צריך להיות ברור לכל איש בר דעת שמחאות בלבד אינן מספיקות להסרת כתמים כאלה. שום תנועה טרוריסטית לא הייתה יכולה להתקיים נגד רצונה של אותה עדה, שמתוכה היא באה. נעשות עתה פעולות למניעת מעשי האלימות. בידי היישוב להחליט אם ברצונו לעזור בכך או להפריע עקירתו של אותו פגע ממאיר העלול להתנקם ביישוב עצמו, יהיו אשר יהיו התנאים בהם יעמוד היישוב בעתיד.
מחיר הדמים הכבד הביא לגינוי הפעולה גם מצד הנהגת היישוב: העיתונות העברית והאנגלית גינו אותה, "ההגנה" הודיעה על ניתוק גמור מהאצ"ל והתנערה מהם על אף שהייתה שותפה בתכנון הפעולה, דוד בן-גוריון גינה גם הוא את הפעולה באומרו כי "האצ"ל הוא אויב העם היהודי". נציגים של הסוכנות היהודית ושל הוועד הלאומי הוקיעו את הפעולה והגדירו אותה, יחד עם פעולות נוספות של האצ"ל, כפעולת טרור. עיתון "הארץ" פרסם למחרת הפעולה, את שירה של רחל המשוררת "יום בשורה" במקום מאמר מערכת ורמז בכך להיותם של אנשי האצ"ל, גם אם הם מתיימרים להביא את בשורת הגאולה, מצורעים עקב מעשיהם.
הבריטים הגבירו את מלחמתם בעלייה הבלתי לגאלית, והחלו להעביר את מי שעלו במסגרתה למחנות מעצר בקפריסין.
כשנה לאחר הפיצוץ פרסם האצ"ל כרוז שבו נאמר כי האחריות על הפעולה משותפת לכל ארגוני המחתרת במסגרת תנועת המרי העברי.
לאחר הפיצוץ הופקע המלון כולו מידי בעליו, ונותר בידי הבריטים עד סיום המנדט ב-1948. לאחר מכן עבר אל האו"ם ואל הצלב האדום. עם סיום קרבות מלחמת העצמאות הוחזר לבעליו המקוריים. לאחר הקמת המדינה משמש המלון כמלון יוקרה וכאכסניה לאורחיה הרשמיים של מדינת ישראל.
כמו ביחס לפעולות אחרות של האצ"ל קיימות דעות שונות בקרב היסטוריונים על מידת השפעתה של הפעולה על עזיבת הבריטים את ארץ ישראל. לדעת יוסף עבו עברון, איש אצ"ל שכתב ספר על פאגלין, לפעולה הייתה השפעה גדולה על החלטת הבריטים לפנות את הארץ. וכהוכחה הוא הביא את דברי הקולונל ויליאם ניקול גריי, המפקד האחרון של משטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל, שאמר שהפעולה הייתה "בין הגורמים להחלטה לנטוש את ארץ ישראל".
חללי פיצוץ מלון המלך דוד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יהודים: יהודה בן יצחק צבי ינובסקי, עזרא ספרלינג, שמואל ישעיה, קלייר בת ברוך רוסו, משה רוזן (רוזנמן), זאב הלוי גולדשמידט, יהודה מירמלשטיין, שלמה הופמן, יהודה (יוליוס) יעקבס, אריה (ליאופולד) באום, ויקטור ניסים לוי, לאה בכרך, שולמית מרכס, אברהם אלבק, צבי שמשי, אליהו מני, יוסף אלס.
בנוסף לחללי הפיצוץ נהרג גם לוחם אצ"ל אהרן בן אלכסנדר זיסקינד אברמוביץ.
נוצרים ומוסלמים: מר סי מוגנם, מר ב. סבא, מר א. באדר, מר א. באדר (הבן), מר ל. באדר, מר ס. א. קארופי, מר א. נ. ואנגריני, גברת ג. תומה, גברת א. מרקאריאן, גברת ג. ברמקי, מר מ. טובסי, מר א. מ. קאויס, מר ק. א. יוסף, מר מוחמד ראשיד, מר עאדל סיאם, מר חליל סייפי, גברת א. עודה, מר ג. פרגניאן, מר ט. א. יוסף, מר ד. חאדר, מר מוחמד אוסמן, גברת ס. אנטיפה, מר י.מ. סמעאן, גברת ה. עזאם, גברת מ. בווארשי, מר ה. מורקוס, מר ב. אבו זחלוב, מר א. חוסיין, מר י. מ. איסיס, מר א. אבו אל הווא, גברת א. פיילובה, מר ג. ס. גרס, מר א. ת. מנטורה, מר פ. אבלה, מר א. י. פאראג', גברת נ. ווהבה, מר מוהד זוויייד, מר ר. מורקוס,מר ר. פלאט, מר ג.ד. קנדי, מר ג. ת. פארלי, מר ר. ס. מסגרייב, מר א. ו. קיז, מר ב.ג. גיבס, מר ג. וולש, מר פ. ל. סמית-דוריין, מר ג'. מ. סטקלי, מר א. ג'. בראון. (רשימה חלקית).
לקריאה נוספת

אברהם שי, כדי החלב שרעמו, הוצאת הדר, 1977.(הספר בקטלוג ULI)
אורה מורג חפרפרת במחתרת
הערות שוליים

↑  Bombing of the King David Hotel, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  נורמן רוז, חיים ויצמן, פרק יט, עמ' 259–260.
↑  פיצוץ מלון המלך דוד, באתר האצ"ל
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א', זמורה ביתן, 1987, עמ' 546.
↑  יוסי מלמן, החפרפרות הבריטיות במחתרות העבריות, באתר הארץ, 27 במאי 2011
↑  שמעון כהן, בגלל סוכן בריטי לא פונה "המלך דוד", באתר ערוץ 7, 22 ביולי 2007
1 2  נורמן רוז, חיים ויצמן, פרק יט, עמ' 261
↑  התנקשות־דמים פרועה בירושלים, דבר, 23 ביולי 1946
להתקומם נגד מעשה הפשע!, הארץ, 23 ביולי 1946
↑  ציטוט מדו"ח של האו"ם בנושא זה משנת 1947 (באנגלית).
↑  יום בשורה, הארץ, 23 ביולי 1946
↑  יוסף נדבה, מי גירש את הבריטים מארץ ישראל - עובדות ומקורות, הוצאת העמותה להפצת תודעה לאומית, 1988. מאיר פעיל ופנחס יורמן, מבחן התנועה הציונית 1931–1948: מרות ההנהגה המדינית מול הפורשים, הוצאת צ'ריקובר, 2003.
↑  "פיצוץ מלון המלך דוד סילק הבריטים", באתר ערוץ 7, 24 ביולי 2006
↑  יוסף עבו עברון, 66 שנה לפיצוץ מרכז השלטון הבריטי במלון המלך דוד, במגזין "מזכר", 24 ביולי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812443247705606 
חיילים בריטיים אוכפים עוצר בתל אביב לאחר הפיצוץ במלון המלך דוד, ביולי 1946. צלם: חיים פיין, אוסף עמנואל הרוסי, מאוספי הספרייה הלאומית.
איוואן אסן השני, קיסר בולגריה

האימפריה הבולגרית השנייה בימי איוואן אסן השני
רעייתו השלישית של איוואן אסן, איריני נסיכת אפירוס
איוואן אָסֶן השני או יואן אסן השני (בבולגרית: Иван Асен II, או Йоа̀н Асѐн II), ‏ (1190 - 24 ביוני 1241), היה קיסר (צאר) האימפריה הבולגרית השנייה בין השנים 1218 ל-1241. בתקופתו הפכה האימפריה הבולגרית למעצמה אזורית אשר היוותה לא אחת לשון מאזניים בין האימפריה הלטינית והאימפריה של ניקאה. איוואן אסן השני נודע ביחסו האוהד ובחופש הפולחן שהעניק לבני הקהילה היהודית בממלכתו.
ילדותו ועלייתו לשלטון

איוואן אסן השני נולד בטרנובו והיה בנו של איוואן אסן הראשון ואלנה יבגנייה, נסיכת סרביה. אביו ודודו פטר הרביעי יסדו את האימפריה הבולגרית השנייה ושושלת אסן. לאחר שנרצחו אביו ודודו פטר, עלה לשלטון קאלויאן דודו הצעיר שהצליח לייצב את השלטון. ב-1207 נרצח קאלויאן בידי קושרים אשר אליהם חבר בוריל אחיינו, שתפס בכוח את השלטון ואילץ את היורש המיועד איוואן אסן להימלט לשטחי נסיכות גאליץ'-וולין. ב-1218 חזר איוואן אסן לשטחי הממלכה הבולגרית ובתמיכת נסיכות גאליץ'-וולין ארגן הפיכה והדיח את בוריל.
תקופת מלכותו

לאחר חזרתו של אנדראש השני, מלך הונגריה ממסע הצלב החמישי ביסס איוואן אסן את שלטונו על ידי נישואים לביתו אנה מריה, נסיכת הונגריה ובמקביל הושגה הסכמה על שטחים שהיו נתונים במחלוקת בין הממלכות. בהמשך, כרת איוואן אסן השני ברית עם תאודורוס קומננוס דוקאס (אנ') נסיך אפירוס. בכך הבטיח שקט בגבולות הדרומיים והצפוניים של הממלכה הבולגרית. לאחר מותו של רוברט מקורטניי, קיסר האימפריה הלטינית החלה נסיכות אפירוס תחת תאודורוס קומננוס לחזק את מעמדה על חשבון האימפריה הלטינית והשתלטה על אדריאנופול וסלוניקי. תאודורוס שחשש מהתערבות הבולגרים, החליט להפר את הברית ולפלוש לשטחם. ב-9 במרץ 1230 נערך בסמיכות למיקום העיר המודרנית חאסקובו קרב קלוקוטניצה במסגרתו הביסו הבולגרים את צבא נסיכות אפירוס, תוך שהם לוקחים בשבי את תאודורוס קומננוס. לאחר קרב זה הפכה נסיכות אפירוס וסאלית של האימפריה הבולגרית.
לאחר עלייתו של ז'אן דה בריין לכס המלוכה באימפריה הלטינית התערערו היחסים מול האימפריה הבולגרית, אשר בשל המעמד האזורי בו החזיקה נתפשה כסכנה להגמוניה של האימפריה הלטינית. הבולגרים כרתו ברית עם האימפריה של ניקאה כדי להוות משקל נגד לאימפריה הלטינית. איוואן אסן השני סייע בביצועה של הפיכה בנסיכות הסרבית והביא לעלייתו לשלטון של גיסו סטפן ולדיסלאב. בתגובה למהלכים אילו פלשה ממלכת הונגריה לסרביה וצבאה כבש את בלגרד. בהמשך פלשו ההונגרים לשטחי האימפריה הבולגרית, הטילו מצור על סארדיקה, אך הובסו על ידי הצבא הבולגרי ונסוגו.
ב-1233 כבשו ההונגרים בפיקודו של יורש העצר בלה הרביעי, את מערב ולאכיה והקימו את הנסיכות הווסאלית דרובטה-טורנו סברין באזור שנקרא מאוחר יותר באנאט. ב-1235 השיא איוואן אסן את ביתו לבנו של קיסר ניקאה. ב-1237, לאחר מותו של ז'אן דה בריין קיסר האימפריה הלטינית השתפרו יחסיה עם האימפריה הבולגרית על חשבון הברית מול האימפריה של ניקאה. לאחר עימות צבאי קצר בין הבולגרים לניקאים חזר לשרור שקט בגבולות.
אחריתו

ב-1237 נפטרה רעייתו של איוואן אסן אנה מריה נסיכת הונגריה והוא נישא בשלישית לאיריני ביתו של תאודורוס קומננוס נסיך אפירוס, אשר היה נתון בשבי הבולגרים מ-1230. לאחר הנישואים שוחרר תאודורוס. בשלהי תקופת שלטונו החלו פלישות של שבטים מונגולים בראשות באטו חאן לשטחי האימפריה הבולגרית וממלכת הונגריה. ב-1241 הצליח צבאו של איוואן אסן לבלום זמנית את התקדמות המונגלים בשטחי הונגריה של ימינו. מעט לאחר הקרב, ביוני 1241 הלך איוואן אסן השני לעולמו. בנו קאלימן אסן הראשון הפך לצאר האימפריה ושנה מאוחר יותר היא נאלצה להפוך לישות וסאלית של אורדת הזהב.