stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה קול
ביוגרפיה > סוף דרכו

ב-20 בדצמבר 1976 הודיע ראש הממשלה יצחק רבין על התפטרותו לאחר שפוטרו שרי המפד"ל (במה שכונה "התרגיל המבריק"). עוד בטרם שהוגשה התפטרות ראש הממשלה לנשיא, הגישו קול וחברו לסיעה גדעון האוזנר את התפטרותם מהממשלה, אך מכיוון שזו הפכה לממשלת מעבר בטרם נכנסה התפטרותם לתוקפה, לא יכלו לעזוב אותה (כפי שגם נקבע בבג"ץ 623/76) עד לאחר הבחירות, שהוקדמו למאי 1977. בבחירות לכנסת התשיעית קיבלו הליברלים העצמאיים מנדט יחיד ובעקבות המהפך הם נותרו באופוזיציה. בינואר 1978 העלה גדעון האוזנר, נציג המפלגה בכנסת, את ההצעה לבחון הצטרפות לקואליציה, וקול שהיה אז יו"ר הנהלת המפלגה התנגד לה והביא לדחייתה ברוב של 48 נגד 30. בעקבות זאת נוצרה מתיחות בין קול והאוזנר שהתאחה[דרושה הבהרה] לאחר חודשים ספורים. מספטמבר 1978 עד אוגוסט 1979 השתתף בדיונים בין ל"ע ומפלגת שינוי על איחוד, שלא יצא אל הפועל.
בהמשך התאחדו הליברלים העצמאיים עם מפלגת העבודה ונעלמו מהמפה הפוליטית.
לאחר שפרש קול מפעילות פוליטית יומיומית, הקדיש חלק ניכר מזמנו לכתיבת מאמרים וספרים.
במלאת לו 75, כתבו חברים, סופרים, מחנכים וחניכים את הספר "יחיד ברשות רבים", המתאר את התרשמותם מדרך עשייתו ומיכולתו במאבקים ובמפעלים לאורך השנים.
משנת 1939 היה קול נשוי לקלרה (קטה) לבית מוסקט, עובדת סוציאלית בירושלים, ולהם שלוש בנות: עליזה פוגלסון, שרי פלג ויהודית ענבר.
על שמו - הגשר המתרומם בכניסה ללגונה באילת ורחוב ראשי בשכונת רמת בית הכרם בירושלים, וכן רחובות בתל אביב ובאשקלון.
משה קול נפטר ב-7 ביולי 1989, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
פרסומיו

הנוער הציוני, ורשה: ההנהגה העליונה לתנועת הנוער הציוני העולמית, תרצ"ח.
במשעול הסינתיזה: לעשור הנוער הציוני בארץ ישראל, תל אביב: המזכירות העליונה של הסתדרות הנוער הציוני העולמית, ת"ש.
במבחן השעה ולקראת הבאות, תל אביב: הוועד הפועל של עובדי הציוני ארץ ישראל, תש"ד.
אריחים: לדרכה של תנועת העבודה הציונית: מאמרים ונאומים, פריז: המזכירות האירופית של הנוער הציוני, תשי"ב.
מסכת עלית הנוער, ירושלים – תל אביב: מ' ניומן, תשכ"א.
משעולים בציונות ובליברליזם, ירושלים – תל אביב: מ' ניומן, תשכ"ה-1964.
נתיבות בחינוך ובשיקום, תל אביב: מסדה, 1964.
מורים וחברים, ירושלים: מ' ניומן, תשכ"ח-1968–תשל"ז-1977.
במאבק לפלוריאליזם דתי ותרבותי, תל יצחק: המדרשה הליברלית ע"ש ישעיהו פורדר, 1979.
במאבק לשיתוף יהודי-ערבי בישראל, תל יצחק: המדרשה הליברלית ע"ש ישעיהו פורדר, 1979.
מלחמת לבנון והמצב בשטחים, תל יצחק: המדרשה הליברלית ע"ש ישעיהו פורדר, תשמ"ד-1984.
שואה ותקומה: סדרת מאמרים ונאומים, תל יצחק – תל אביב: המדרשה הליברלית ע"ש י. פורדר, תשמ"ה-1985.
פרסומיו > כתבים אוטוביוגרפיים

נתיבות: פרקים אוטוביוגרפיים, תל אביב: צ'ריקובר, 1981.
אנשים ומעשים, תל אביב: צ'ריקובר, 1983.
מאבקים ומפעלים: פרקים אוטוביוגרפיים, תל אביב: צ'ריקובר, 1984.
פרסומיו > בעריכתו

שאר ירקות: פון מיין קליין בייטעלע / פנחס אליהו (אלטער) קאלאדני [=קולודני]; (ליקט, ערך והוציא לאור נכדו של המחבר - משה קול), תל אביב: חמו"ל, תשמ"ז-1987.
ספר היובל לכבודו

יחיד ברשות הרבים: מנחה למשה קול בהגיעו ל-75 (העורך: אריה ליפשיץ), תל אביב: יסודות, תשמ"ו-1986.
הערות שוליים

↑  בעלה הראשון של חסיה (ססיה) (אסיה), אחותו של אביו מרדכי, היה שאול כהן, אחיה של רוזה כהן (משה קול, נתיבות: פרקים אוטוביוגרפיים, תל אביב: צ'ריקובר, 1981, עמ' 16).
↑  מ. מייזלס, התחילה המערכה על מערך עם חירות, מעריב, 16 בנובמבר 1964
↑  ראש הממשלה הגיש התפטרותו לנשיא, דבר, 21 בדצמבר 1976
↑  משה מייזלס, איפה יישב האיש הבודד, מעריב, 12 בינואר 1978
↑  משה מייזלס, אתה זיידל? שאל קול את האוזנר, מעריב, 13 בינואר 1978
↑  משה מייזלס, כנס העצמאות המתארגנת, מעריב, 14 באפריל 1978
↑  ש"י ול"ע דנים על הצהרת כוונות משותפת, מעריב, 15 בספטמבר 1978
משה מייזלס, ש"י ול"ע דנים על מרכז ליברלי, מעריב, 22 בספטמבר 1978
אברהם תירוש, מפלגות ש"י ול"ע דנות באיחוד ביניהן, מעריב, 13 באוגוסט 1979
| יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת החינוך והתרבות (2003-1949) | שושנה פרסיץ • אלימלך-שמעון רימלט • משה קול • אלימלך-שמעון רימלט • אברהם כץ • אלימלך-שמעון רימלט • אברהם כץ • אברהם שכטרמן • אהרן ידלין • אורה נמיר • נחמן רז • מיכאל בר-זוהר • דליה איציק • אברהם בורג • עמנואל זיסמן • זבולון אורלב |  |
| יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט (מ-2003) | מלי פולישוק-בלוך • אברהם פורז • אילן שלגי • מיכאל מלכיאור • זבולון אורלב • אלכס מילר • עינת וילף • עמרם מצנע • יעקב מרגי • ניצן הורוביץ • רם שפע • שרן השכל • יוסי טייב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273726205171  PLWABN: 9810592826105606  GND: 172486181  ISNI: 0000 0000 6695 1213  LCCN: n82147247  SNAC: w6np2vjw  SUDOC: 177211970  VIAF: 65362677   WorldCat (עם VIAF): 65362677
משהו קרה

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית של הספר
 מידע כללי
 מאת:  ג'וזף הלר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  אלפרד א. קנופף 
 הוצאה בשפת המקור:  אלפרד א. קנופף
 תאריך הוצאה:  1974
 מספר עמודים:  488
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה, ביתן, מודן - הוצאה לאור
 תרגום:  אופירה רהט
 סדרה
 ספר קודם:  מלכוד 22
 הספר הבא:  גולד שווה זהב
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001034369
 
משהו קרה (באנגלית: Something Happened) הוא ספרו השני של ג'וזף הלר. הספר יצא לאור בשנת 1974, 13 שנים אחרי ספרו הראשון של הלר, "מלכוד 22". הוא מספר את סיפורו של בובי סלוקום, עובד משרדי בחברה גדולה בארצות הברית של שנות ה-70 של המאה ה-20.
מקור השם

השורה "משהו קרה" מופיעה פעמים רבות לאורך הספר בהקשרים שונים. לרוב, השורה מופיעה בעת הצגת הניגוד בין העבר להווה. למשל, כשבובי משווה בין הנער האופטימי שהוא היה פעם לבין עצמו בהווה, הוא אומר "כנראה שמשהו קרה לי מתישהו".
עלילה

בובי סלוקום הוא אמריקאי בגיל העמידה, העומד בפני קידום מקצועי על חשבון חברו בעת התרחשות הסיפור. סיפור המסגרת של הספר מתאר את התלבטויותיו של בובי לגבי הקידום, אולם עיקר הספר הוא תיאורים של חייו של בובי באופן כללי. לספר כמה חלקים עיקריים (מלבד פרולוג ואפילוג קצרצרים):
עלילה > "המשרד שאני עובד בו"

בחלק זה מתאר בובי את יחסי העבודה במשרד שבו הוא עובד. מושם דגש על פחד הדדי ששורר בין כל העובדים בחברה, ועל הצביעות שרווחת בה. לאורך כל הספר לא מסופר באיזה סוג חברה מדובר, ומהי מטרתה.
על פי תיאורו של בובי, נראה שעיקר ההוויה בחברה אינו העסקים או המוצרים של החברה, אלא ה"אווירה החברתית" ויחסי האנוש בתוך החברה, הכוללים מאבקי כוח קטנוניים, וגם רשת ענפה של רומנים ותככים רומנטיים.
עלילה > "אשתי אומללה"

בחלק זה מתאר בובי את חיי הנישואים שלו ושל אשתו, ואת חיי המשפחה שלו. אשתו של בובי היא עקרת בית, וניכר שהיא משועממת. מושם דגש על הניגוד בין יחסיהם הסוערים של בני הזוג בתחילת היכרותם לבין יחסיהם האפורים בנקודת הזמן שבה מתרחש הסיפור.
בנוסף, מושם דגש על הפחד מגירושים ומהחיים לבד. פחד זה מוביל לכך שבני הזוג אינם נפרדים, אף על פי שהם אינם מאושרים יחד.
עלילה > הילדים

לאחר שני חלקים אלו יש שלושה חלקים שבהם מתאר בובי את ילדיו ויחסי המשפחה שלו. לבובי יש שלושה ילדים, וכל חלק עוסק בעיקר באחד מהם-
"בתי אומללה" – חלק זה עוסק בבתו הגדולה של בובי, נערה בגיל ההתבגרות (כבת 16). מתוארת המרדנות שלה כלפי הוריה, וחוסר האונים שלהם בהבניית יחסיהם איתה.
"לילדי הקטן יש קשיים" –  בחלק זה מתואר בנו האמצעי של בובי, ילד תמים בגיל בית ספר יסודי. מתוארים קשייו החברתיים, וחוסר היכולת שלו להתמודד עם הכוחנות והתחרותיות מסביבו. בובי קרוע בין הרצון להגן על בנו ולאפשר לו ליהנות מהחיים, לבין הרצון לחשל אותו.
"אין זה נכון" – חלק זה מתאר את בנו הקטן ביותר של בובי, הסובל מפיגור שכלי. בובי מתאר את העוינות הסמויה שכל בני המשפחה רוחשים כלפיו.
עלילה > עברו של בובי

הספר מחולק לחלקים על פי חייו של בובי בהווה, אבל לכל אורך הספר יש גלישות רבות לתיאורים של העבר ותחזיות לגבי העתיד. עיקר תיאורי העבר עוסקים בילדות של בובי, וגם בתקופה קצרה במהלך נעוריו, שבמהלכה עבד בחברת ביטוח. מתוארים היחסים הרומנטיים בינו לבין וירג'יניה, עובדת אחרת בחברת הביטוח. בובי נוסטלגי מאוד לגבי תקופה זו, ומרבה לתאר את געגועיו לעבר בכלל ולווירג'יניה בפרט.
סגנון

הספר כתוב כולו בגוף ראשון, כאשר בובי הוא המספר וגם הדמות הראשית. הספר כתוב בסגנון זרם התודעה, ותיאורו של בובי "קופץ" מנושא לנושא כל הזמן. לעיתים קרובות בובי עובר מתיאור ההווה לתיאור העבר, משם לביקורת כללית על החברה ומשם שוב לתיאור ההווה.
בניגוד ל"מלכוד 22", ספרו הקודם של הלר, ש"זיגזג" בין הומור אבסורדי לבין קטעים "אפלים" ואירונים, ב"משהו קרה" כמעט אין קטעים מצחיקים או אבסורדיים, והוא דיכאוני ברובו. לעיתים קרובות מתוארת בדיחה או משחק מילים בסגנון "מלכוד 22", ומיד אחריה נכתב "חה חה" סרקסטי.
השימוש בסוגריים רווח מאוד לאורך הספר. לעיתים קרובות מתואר דיאלוג בין בובי לדמות אחרת, והוא חושף את מחשבותיו באמצעות הסוגריים. (לעיתים השימוש בסוגריים בא להדגיש את הצביעות של בובי או של אחרים). יש בספר גם קטעים ארוכים באופן יוצא דופן (לעיתים באורך כמה עמודים) המוכלים בתוך סוגריים. הדבר מקשה על המעקב אחרי זרם התודעה של בובי, כי הקורא כבר שוכח על מה בובי דיבר "לפני שהתחילו הסוגריים".
ביקורות

הספר לא זכה להצלחה המסחררת שזכה לה "מלכוד 22", אך גרף ביקורות חיוביות רבות. ניכרה הפתעה בקרב המבקרים מהסגנון השונה.
נקודת התכה

גרף מעברים בין מצבי צבירה
נקודת התכה - או טמפרטורת ההיתוך - של חומר מוגדרת כטמפרטורה שבה מצבי הצבירה המוצק והנוזל נמצאים בשיווי משקל תרמודינמי. טמפרטורת ההיתוך היא הטמפרטורה שבה נוזל שמתקרר מתגבש למוצק, ולחלופין מוצק שמתחמם ניתך לנוזל. טמפרטורת ההיתוך (וגם הרתיחה) תלויה בלחץ. מקובל להציג טמפרטורת התכה (או רתיחה) בלחץ חיצוני של אטמוספירה אחת (בנקודת ההתכה, שיעור לחץ האדים של המוצק נמוך בדרך כלל מאטמוספירה אחת).
חומר יכול להישאר במצב הצבירה הנוזלי גם מתחת לנקודת ההתכה, ולהיות במצב של קירור יתר אם אין בו אתרי התגרענות, שתהליך מעבר הפאזה מתחיל סביבם.
את תלות נקודת ההתכה בהרכב תערובת מוצקים מתארים בעזרת דיאגרמת פאזות מוצק-נוזל.
שינויי הנפח במעבר מוצק-נוזל קטנים מאוד. על כן אין שינוי משמעותי בנקודת ההתכה בלחץ חיצוני משתנה.
בזכוכיות ובפולימרים נהוג לדבר על טמפרטורת מעבר זכוכיתי (glassing temperature) ולא על נקודת התכה (melting point) מכיוון שאין נקודה חדה ומדויקת, טמפרטורה מסוימת, בה החומר הופך ממוצק מסודר לחומר נוזלי אמורפי, אלא מדובר בתחום שלם בו הזכוכית או הפולימר מתרכך ונהיה לאמורפי.
במונח נקודת התכה נעשה שימוש בדרך כלל כאשר דנים בחומרים שנמצאים במצב צבירה מוצק בטמפרטורת החדר, למשל במתכות. בחומרים המהווים נוזל או גז בטמפרטורת החדר, למשל מים, משתמשים במושג נקודת קיפאון.
נקודת התכה של תערובת

נקודת התכה עשויה לשמש קנה מידה לניקיון של חומר מוצק. נוכחות חומר זר (אף בכמות קטנה), מורידה את נקודת ההתכה של התערובת, אף אם נקודת התכתו של החומר הזר עצמו גבוהה יותר. יתר על כן, תחום טמפרטורת ההתכה נעשה רחב יותר ונקודת ההתכה אינה חדה. נקודת התכה חדה (תחום של פחות ממעלה אחת) מצביעה על היות החומר נקי. בגלל המספר הרב של היוצאים מן הכלל, זו אינה עדות מספיקה. יש להסתייע גם בשיטות של כרומטוגרפיה.
אם בידינו שני חומרים שנקודת התכתם שווה, ניתן לקבוע במקרים רבים אם הם זהים או שונים, על ידי קביעת נקודת התכה מעורבת. לצורך זה כותשים היטב תערובת של מספר גבישים מכל אחד משני החומרים וקובעים את נקודת ההתכה של התערובת. אם נקודת ההתכה של התערובת נמצאה זהה לזו של כל אחד ממרכיבי התערובת, אזי בידינו שני חומרים זהים. אם החומרים שונים, תהיה נקודת ההתכה של התערובת נמוכה מזו של כל אחד ממרכיביה וירידה זו יכולה להגיע על לכדי 20–30 מעלות מתחת לנקודת ההתכה של המרכיבים.
ראו גם

נקודה משולשת
נקודת רתיחה
נס ציונה דרגונז

נס ציונה דרגונז (Dragons; מאנגלית: "דרקונים") היא קבוצת הוקי קרח ישראלית הממוקמת בעיר נס ציונה. הקבוצה הוקמה בשנת 2012. הקבוצה משחקת במדים בצבעים כתום ושחור ומשתמשת בהיכל הקרח Ice Peaks שבעיר חולון כמגרשה הביתי עד שיוקם מגרש קרח בעיר.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2012 על בסיס שחקני קבוצת הנוער של המועדון, כשבעמדת המאמן עומד ראש המועדון בוריס קוטלר. הקבוצה החלה את דרכה בעונת 2012/13 בליגה הלאומית, שהוקמה באותה שנה, שם סיימה את העונה במקום הראשון ובכך עלתה לליגת העל בעונת 2013/14.
סטטיסטיקה

מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים,
 הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה.
| עונה | ליגה | מש' | נצ' | נצה' | הפה' | הפ' | נק' | שעז' | שעח' | מיקום | תארים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012/13 | לאומית | 7 | 7 | 0 | 0 | 0 | 21 | 51 | 19 | 1 | עליה לליגת העל |
| 2013/14 | ליגת העל | 12 | 0 | 0 | 1 | 11 | 1 | 20 | 68 | 8 |  |
| 2014/15 | ליגת העל | 16 | 6 | 0 | 1 | 9 | 19 | 56 | 72 | 7 |  |
| 2015/16 | ליגת העל | 10 | 4 | 0 | 0 | 6 | 12 | 30 | 56 | 6 |  |
הערות שוליים

↑  כ-300 מקומות ישיבה, השאר בעמידה.
| ליגת ההוקי קרח הישראלית (INHL) • 2023/2024 |
| --- | --- | --- |
| חטיבה I (ליגת העל) | כפר סבא קינגס • בת ים צ'יפס • מטולה נורת' סטארז • ראשון דווילס • תל אביב אדמירלס • רעננה שארקס • ישראל U20 |  |
| חטיבה II (ליגה לאומית) | ג'רוזלם ברס • תנובות ותיקים • תנובות לייטנינג • פתח תקווה וינגס • נס ציונה דרגונז • באר שבע • תנובות נייטס • מטולה ליונס • ישראל U18 |  |
| חטיבה III (ליגת מאסטרס) | לגיון ראשון • נתניה פרוגס • תנובות נייטס (מאסטרס) • מטולה ליונס (מאסטרס) • תנובות האמרס • תנובות לייטנינג (מאסטרס) • רעננה שארקס (מאסטרס) |  |
| קבוצות עבר | הוקס חיפה • כפר סבא הורסס • מונפורט מעלות |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל ובנושא הוקי קרח. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מתיה דה שיליו

מתיה דה שיליו (באיטלקית: Mattia De Sciglio; נולד ב-20 באוקטובר 1992) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן באמפולי ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה

דה שיליו הוא יליד מילאנו, והחל לשחק כדורגל כילד במרכז הבילוי הקהילתי Santa Chiara e San Francesco בעיירה הסמוכה למילאנו בשם רוזאנו, ב-2001 שיחק בקבוצת החובבנים המקומית צ'ימיאנו.
קריירת מועדונים > מילאן

בשנת 2002 הצטרף דה שיליו למחלקת הנערים של מילאן כשהיה בן עשר, שם שיחק במשך תשע עונות. בשנת 2010 חלק מסגל קבוצת הנוער של מילאן עד גיל 20 אשר זכתה בגביע האיטלקי באותה עונה, לראשונה מזה 25 שנים.
בתחילת עונת 12–2011 הוא נכלל רשמית בסגל המקצועי של מילאן על ידי המאמן מסימיליאנו אלגרי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה המקצועית של המועדון ב-28 בספטמבר 2011, ונכנס כמחליף נגד ויקטוריה פלזן במשחק בשלב הבתים של ליגת האלופות, מילאן ניצחה 0–2. הוא פתח במשחקו הראשון במועדון (והשני בהופעותיו סך הכל) בתיקו 2-2 נגד אותה היריבה ב-6 בדצמבר. ארבעה חודשים מאוחר יותר, ב-10 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ופתח בהרכב הראשון בניצחון החוץ 0–1 נגד קייבו ורונה. ב-6 במאי הוא שיחק בדרבי של מילאנו הראשון שלו נגד היריבה העירונית אינטר מילאנו, כאשר החליף את דניאלה בונרה שנפצע באמצע המחצית הראשונה בהפסד 2–4.
החל מעונת 13–2012 קיבל את חולצה מספר 2 ואמר, "מספר חשוב מאוד", בעבר המספר נלבש על ידי השחקן הגדול קאפו ואמר שהוא "מקווה לעמוד בסטנדרטים שלו". במהלך העונה הפך לשחקן קבוע בהרכב מילאן הודות לסדרת הופעות משכנעות.
קריירת מועדונים > יובנטוס

ב-20 ביולי 2017 חתם דה שיליו באלופת איטליה יובנטוס תמורת 12 מיליון יורו. ב-13 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 2–3 ללאציו בהסופר קאפ האיטלקי. ב-26 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 0–3 על קורטונה.
קריירת מועדונים > ליון

ב-5 באוקטובר 2020 הושאל דה שיליו לליון מליגת העל הצרפתית לעונה אחת.
קריירת מועדונים > אמפולי

ב-29 באוגוסט 2024 הושאל דה שיליו לאמפולי לעונה אחת.
נבחרת איטליה

ב-15 באוגוסט 2012 זומן דה שיליו על ידי מאמן נבחרת איטליה צ'זרה פראנדלי לסגל הנבחרת לקראת משחק ידידות נגד נבחרת אנגליה. הוא נשאר על הספסל ולא שותף במשחק שהסתיים בניצחון 1–2 של איטליה. ב-21 במרץ 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות נגד ברזיל שהסתיים בתיקו 2-2.
בגביע הקונפדרציות 2013 שיחק בארבעה משחקים מתוך חמישה, כולל המשחק נגד אורוגוואי אותה ניצחה איטליה בבעיטות הכרעה וזכתה במקום השלישי.
תארים > קבוצתיים

הסופר קאפ האיטלקי (2): 2011, 2016
אליפות איטליה (2): 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020
הגביע האיטלקי (2): 2017/2018, 2023/2024
הסופר קאפ האיטלקי (1): 2018
תארים > לאומיים

גביע הקונפדרציות (1): 2013 (מקום שלישי)
תארים > אישיים

הרכב השנה של הסרייה א' (1): 2012-13
הערות שוליים

↑  Official: De Sciglio moves to Lyon, Football Italia. 5 October 2020
| נבחרת איטליה – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 בופון •  2 דה שיליו •  3 קייליני •  4 דרמיאן •  5 מוטה •  6 קאנדרבה •  7 אבאטה •  8 מרקיזיו •  9 באלוטלי •  10 קסאנו •   11 צ'רצ'י •  12 סיריגו • 13 פרין •  14 אקווילני • 15 ברצאלי • 16 דה רוסי • 17 אימובילה • 18 פרולו • 19 בונוצ'י • 20 פאלטה • 21 פירלו • 22 אינסינייה • 23 וראטי • מאמן: פראנדלי |  1 בופון •  2 דה שיליו •  3 קייליני •  4 דרמיאן •  5 מוטה •  6 קאנדרבה •  7 אבאטה •  8 מרקיזיו •  9 באלוטלי •  10 קסאנו •   11 צ'רצ'י •  12 סיריגו • 13 פרין •  14 אקווילני • 15 ברצאלי • 16 דה רוסי • 17 אימובילה • 18 פרולו • 19 בונוצ'י • 20 פאלטה • 21 פירלו • 22 אינסינייה • 23 וראטי • מאמן: פראנדלי | איטליה |
| נבחרת איטליה – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 בופון •  2 דה שיליו •  3 קייליני •  4 דרמיאן •  5 אוגבונה •  6 קאנדרבה •  7 זאזה •  8 פלורנצי •  9 פלה •  10 מוטה •   11 אימובילה •  12 סיריגו • 13 מרקטי •  14 סטורארו • 15 ברצאלי • 16 דה רוסי • 17 אדר • 18 פרולו • 19 בונוצ'י • 20 אינסינייה • 21 ברנרדסקי • 22 שעראווי • 23 ג'אקריני • מאמן: קונטה |  1 בופון •  2 דה שיליו •  3 קייליני •  4 דרמיאן •  5 אוגבונה •  6 קאנדרבה •  7 זאזה •  8 פלורנצי •  9 פלה •  10 מוטה •   11 אימובילה •  12 סיריגו • 13 מרקטי •  14 סטורארו • 15 ברצאלי • 16 דה רוסי • 17 אדר • 18 פרולו • 19 בונוצ'י • 20 אינסינייה • 21 ברנרדסקי • 22 שעראווי • 23 ג'אקריני • מאמן: קונטה | איטליה |
מתקפת הצבא הלבן על פטרוגרד

מתקפת הצבא הלבן על פטרוגרד - מתקפה שבוצע על ידי הצבא הלבן במטרה לכבוש את העיר במהלך שנת 1919. המטרה לא הושגה והצבא נסוג בחזרה לשטח אסטוניה העצמאית.
מפת האוזר במהלך מתקפת סתיו 1919
רקע

לאחר הסכם ברסט-ליטובסק הצבא הגרמני התקדם עד לאזור פסקוב. בשטח שהיה בשליטה גרמנית מתנגדים למשטר הסובייטי החלו  להתארגן למאבק מזוין. ב-10 באוקטובר 1918 הוכרז על הקמת "צבא המתנדבים הצפוני". הגרמנים התחייבו להעביר לצבא החדש נשק, תחמושת וציוד נדרש נוסף. בהיוודע על הקמת הצבא החדש לרשותו הועברו מספר יחידות של הצבא האדום. לקראת סוף אוקטובר 1918 היקף הצבא הגיע לכ-2000 לוחמים. אומנם בנובמבר 1918 עזרה גרמנית הופסקה. היחידות שכבר הוקמו לא יכלו להתמודד עם הצבא האדום התוקף ולכן סוכם על העברה לשטח אסטוניה והכפפת הצבא לממשל אסטוני.
תפקיד מדינות השונות > אסטוניה

במהלך חורף 1918-1919 יחידות הצבא הלבן נסוגו לשטח אסטוניה. הממשלה האסטונית חששה מריכוז כוח צבאי משמעותי בחלק הצפון-מזרחי של המדינה הצעירה. אומנם הממשל האסטוני תמך בהתארגנות נגד המשטר הסובייטי. באפריל 1919 השלטון במדינה התחלף והשלטון החדש החל בלחץ על הצבא הרוסי במטרה להביא לכך שהוא תעזוב שטח המדינה. הדבר גדם לכך שמפקדי הצבא החליטו לבצע מתקפה לכיוון פטרוגרד.
תפקיד מדינות השונות > בריטניה

עד למלחמת העולם הראשונה מרחב הים הבלטי לא היה בתחום האינטרסים של האימפריה הבריטית. בשלבים האחרונים של המלחמה לאזור נשלח הצי המלכותי הבריטי. במטרה להחליש את רוסיה, בריטניה החליטה לעזור ככל הניתן למדינות החדשות אסטוניה ולטביה. החל ממאי 1919 הודות למדיניות של וינסטון צ'רצ'יל עזרה של בריטניה החלה להיות ממשית יותר. עד לנובמבר 1919 בריטניה העבירה לאזור תחמושת, ציוד נוסף ונשק רב.
תפקיד מדינות השונות > גרמניה

לגרמניה באופן מסורתי הייתה השפעה גדולה מאוד באזור. לאחר חוזה ברסט-ליטובסק כל השטח הועבר לשליטה גרמנית. בשטח לטביה ואסטוניה הייתה אוכלוסייה גרמנית משמעותית שעזרה להתבססות השלטון החדש. לאור מגבלות הסכם ורסאי, גרמניה לא יכלה להפגין נוכחות גלויה, אך היא עזרה להקמת צבא בעלת אוריינטציה פרו-גרמנית בפיקוד פאבל ברמונט-אבילוב. צבא זה ניסה להפיל את המשטר הלטבי וכתוצאה מכך, כוחות של הצבא הלבן שנתמכו במדינות ההסכמה במקום להתרכז במתקפה על פטרוגרד היו צריכים להעביר חלק מהכוחות ללחימה נגד היחידות הפרו-גרמניות.
מתקפת אביב

במהלך ינואר-אפריל 1919 הצבא הלבן פעל משטח אסטוניה והצליח להביס את הצבא האדום במספר מתקפות מתפרצות. כתוצאה מכך ולאור לחץ של הממשל האסטוני לעזוב את שטח המדינה הוחלט על תחילת מתקפה כוללת. יוזם המתקפה היה גנרל אלכסנדר רודזיאנקו. הוא החליט על המתקפה לכיוון פסקוב ונובגורוד שבשלב שני הייתה צריכה להגיע לפטרוגרד. המטרה הראשונה הייתה להעביר את הכוחות לשטח רוסיה ולהרחיב את היכולת המבצעית. בים הבלטי המתקפה נתמכה על ידי הצי של אסטוניה והצי המלכותי הבריטי.
סכום על תחילת המתקפה ב-2 כיוונים: הצבא האסטוני תקף לכיוון פסקוב והצבא הלבן תקף לכיוון נרבה.
תוך זמן קצר מתחילת המתקפה החזית של הצבא האדום נפרץ. ב-25 במאי הצבא הלבן כבש פסקוב והגיעה לפרברי פטרוגרד. תוך 10 ימים נכבש שטח שהיקפו היה גדול יותר משטח אסטוניה עצמה. בהתאם לעדויות של קציני הצבא הלבן רק העדר אספקה וחשש מקרבות רחוב בעיר עצרו את המתקפה. במקביל החל מרד במוצבים סביב העיר פטרוגרד שלא קיבל עזרה מספקת מהצבא הלבן.
המתקפה היבשתית נתמכה במתקפות הצי המלכותי שניסה לתקוף את הצי הבלטי הסובייטי בקרונשטאדט. כמו כן בוצעו מתקפות מהאוויר על מתקני הבסיס הימי. במהלך פעולות הצי הבריטי הוטבעו מספר אוניות סובייטיות.
עצירת המתקפה של הצבא הלבן איפשרה לבולשביקים לדכא את המרד במוצבים סביב פטרוגרד, להעביר את הכוחות הנוספים לאזור תוך ריכוז של 23 לוחמים נגד כ-16 אלף בצבא הלבן. ב-21 ביוני 1919 החלה מתקפת נגד של הבולשביקים. כתוצאה מכך, הצבא הלבן החל את הנסיגה מפרברי פטרוגרד וב-26 באוגוסט הצבא האדום נכנס לפסקוב. היחידות שפלשו חזרו לשטח אסטוניה והחזית התייצבה.
מתקפת סתיו

המתקפה חדשה תוכננה לסתיו 1919. הצבא הלבן כלל כ-19 אלף לוחמים בתמיכת הצי הבריטי וכ-18 אלף חיילים אסטונים. הפיקוד הכולל על הכוחות הועבר לניקולאי יודניץ'.
המתקפה החלה ב-26 בספטמבר ובסוף אוקטובר הצבא הגיע לפרברי פטרוגרד כולל פושקין, אך מעבר לקו זה הוא לא הצליח להתקדם. לאון טרוצקי העביר לאזור כוחות נוספות והצבא האדום באזור הגיע לכ-40 אלף חיילים. בעקבות משא ומתן שהתנהל בין השלטון הסובייטי לבין אסטוניה, יחידות אסטוניות שהיו מוצבות בחלק השמאלי של החזית עזבו את אזור הלחימה. לאור עודף משמעותי בכוח הלחימה, הצבא האדום החל במתקפה ולקראת 14 בנובמבר 1919 יחידות הצבא הלבן נסוגו בחזרה לשטח אסטוניה. באסטוניה בלחץ השלטון הם פורקו מנשקם ובכך הסתיימה התנגדות מזוינת לשלטון הסובייטי באזור. האוניות של הצי המלכותי הבריטי עזבו את האזור.
ב-2 בפברואר 1920 נחתם הסכם בין אסטוניה לבין רוסיה הסובייטית שהעביר לאסטוניה שטחי גבול שהיו במחלוקת.
הצדדים הלוחמים > הצבא הלבן ובני בריתו

18.5 אלף לוחמים בצבא לבן
18 אלף לוחמים אסטונים
שייטת הצי המלכותי הבריטי
6 טנקים בריטים
הצדדים הלוחמים > מפקדים בכירים

ניקולאי יודניץ'
אלכסנדר רודזיאנקו
סטניסלב בולק-בלכוביץ'
יוהאן לאידונר (אסטוניה)
וולטר קאוון (בריטניה)
הצדדים הלוחמים > הצבא האדום

היקף הכוח היה כ-40 אלף לוחמים
הצדדים הלוחמים > מפקדים בכירים

אוגוסט קורק
משחק פתוח

משחק פתוח או סימטרי או בשמה הנוסף פתיחת חייל המלך הכפול היא פתיחת אב בשחמט שמאופיינת ברצף המהלכים הבאים:
ה4 ה5
פתיחה זו המתחילה בחייל המלך הלבן ונענית בחייל המלך השחור מביאה לידי משחק פתוח. פתיחה בעלת מענה שונה לחייל המלך הלבן, נקראת משחק חצי פתוח.
המונח משחק פתוח מתייחס גם לכל עמדת שחמט שבה השורות, העמודות והאלכסונים פתוחים. בלוח פתוח, לרצים יש יתרון על פני הפרשים בשל יכולתם לכסות מרחקים ארוכים.
אנליזה

לבן פותח ומשחק 1. ה4 אשר נחשב למהלך הפתיחה הפופולרי ביותר בשל יתרונותיו:
תביעה חזקה על המרכז.
שחרור 2 כלים לפעולה - רץ המלך והמלכה.
עם זאת יש מספר חסרונות לפתיחה זו:
הצבת הרגלי ב-ה4 ללא הגנה.
החלשת הערוגות ד4 ו-ו4.
דוגמאות למשחק פתוח

1. ה4 ה5 2. ר-ב5 - פתיחה פורטוגזית.
1. ה4 ה5 2. ג3 - פתיחת לופז.
1. ה4 ה5 2. פ-ג3 - משחק וינה.
1. ה4 ה5 2. ר-ג4 - פתיחת רץ המלך.
1. ה4 ה5 2. ד4 ה:ד4 3. ג3 - הגמביט הדני.
1. ה4 ה5 2. ד4 ה:ד4 3. מה:ד4 - המשחק המרכזי.
1. ה4 ה5 2. פ-ה2 - פתיחת אלפין.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ב5 - פתיחה ספרדית.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ג3 - פתיחת פונזיאני.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. פ-ג3 ללא ...פ-ו6 - פתיחת שלושת הפרשים.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. פ-ג3 פ-ו6 - פתיחת ארבעת הפרשים.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ג4 ר-ג5 - פתיחה איטלקית.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ג4 ר-ג5 4.ב4 - גמביט אבנס.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ג4 ר-ה7 - הגנה הונגרית.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ג4 פ-ו6 - הגנת שני הפרשים.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ד4 - פתיחה סקוטית.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ר-ה2 - הגנה הונגרית הפוכה.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ג6 3. ז3 - פתיחת קונסטנטינופולסקי.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 ד5!? - גמביט אלפנט.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 ד6 - הגנת פילידור.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 ו5 - הגמביט הלטבי.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 ו6 - הגנת דמיאנו.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 פ-ו6 - פתיחה רוסית.
1. ה4 ה5 2. פ-ו3 מה-ו6 - הגנת גרקו.
1. ה4 ה5 2. מה-ו3?! - פתיחה נפוליאונית.
1. ה4 ה5 2. ו4 - גמביט המלך.
1. ה4 ה5 2. מה-ח5!? - פתיחת דנבאר.
ראו גם

תורת הפתיחות בשחמט
אנציקלופדיית פתיחות שחמט
לקריאה נוספת

סטפן ג'יוריק, דמיטרי קומרוב, קלאודיו פנטלאוני, פתיחות שחמט חיוניות, הוצאת חדש בשחמט, 2008
גלן פליר (אנ'), להתחיל: משחקים פתוחים, הוצאת שחמט לכל אדם (אנ'), 2010
נסיכת טנגניקה

| נסיכת טנגניקה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: לטסיים
סוג:: נסיכה
מין:: נסיכת טנגניקה
שם מדעי
 Lates angustifrons ‏בולנז'ר, 1906

נסיכת טנגניקה (שם מדעי: Lates angustifrons) הוא מין של דג גרם גדול ממשפחת הלטסיים האנדמי לאגם טנגניקה שבמזרח אפריקה. למרות שמו הוא רק אחד מארבעה מינים השוכנים באגם לצד המינים: Lates stappersii ,Lates microlepis ו-Lates mariae.
מאפיינים

דג הנסיכה מגיע לאורך מרבי של 200 ס"מ ולמשקל 100 ק"ג, מה שהופך אותו לשני בגודלו לאחר נסיכת הנילוס ולמין הדג הגדול ביותר באגם, אך שבאורכו גם דג ריאות אפריקני משויש משתווה לו. הוא בעל זוג סנפיר גבי גבוהים ורחבים, סנפירי חזה רחבים וזנב משולש. הראש שטוח עם לסתות רחבות המותאמות לבליעת טרף קטן.
זהו מין טורף הניזון בעיקר מדגים אחרים כמו אמנוניים וכמה סרדיניים החיים באגם, להם הוא אורב מצמחי מים.
דג הנסיכה נידוג בכמויות מסחריות למאכל וגם לספורט והאוכלוסיות שלו הצטמצמו במעל 50%, מה שהוביל אותו לסכנת הכחדה.