פירנצה
היסטוריה > הרנסאנס

פירנצה היא העיר בעלת התרומה המיוחדת לרנסאנס ומשמשת דוגמה לכל מה שקרה גם בערי מדינה אחרות.
פירנצה הייתה עיר גדולה ועשירה כתוצאה מהמסחר הרב שלה וייבאה מוצרי מותרות, תבלינים,
צבעים, בדי צמר מאפריקה ואסיה. לחברה של בני המדיצ'י שחיו בפירנצה היו סניפים בכל רחבי
אירופה.
לצורך המסחר היה צורך בממון
וכך החלו להתפתח בנקים ובפירנצה לבנקים היה קשר עם האפיפיורות.
כל העושר הנ"ל השתנה
עם פרוץ המגפה השחורה ותעשיית בדי הצמר נעצרה. כך שאמנות הרנסאנס צמחה על רקע של משבר
כלכלי ודמוגרפי חמור. עשירי המאה ה-15, שהיו עשירים פחות מקודמיהם נתנו דגש רב יותר
לרווחתם האישית והחלה מתפתחת צריכת האמנות. הדגש מצריכת אמנות
נוצרית החלה להיות מופנית לצורכי הפרט.
מאוכלוסייה שהוערכה בכשמונים עד מאה אלף תושבים לפני מגפת המוות השחור שפגע בפירנצה ב-1348, כעשרים וחמישה אלף התפרנסו מתעשיית הצמר של העיר. בשנת 1378 היה ניסיון הפיכה כושל של גוזזי צמר (צ'ומפי) שניסו להפיל את השלטון האוליגרכי, במה שנקרא "מהפכת כפכפי העץ או ההפיכה הצ'ומפית". לאחרי דיכוי אלים של ניסיון ההפיכה, עברה העיר לשלטון של משפחת אלביצי (1382-1434), יריבים מרים של משפחת בית מדיצ'י. באמצע שנות העשרים של המאה החמש-עשרה הפך קוזימו דה מדיצ'י לשליט הראשון מבית מדיצ'י ששלט על העיר, אם כי הקפיד לעשות זאת מאחורי הקלעים. אף על פי שמבחינה פורמלית הייתה פירנצה רפובליקה דמוקרטית, הייתה שליטתו של קוזימו בעיר מוחלטת וזאת משום שזכה לתמיכת רשת של פטרונים ומברית שכרת עם המהגרים החדשים בתקופתו, ה"ג'נטה נובה". עושרו של בית מדיצ'י והעובדה שהמשפחה שימשה כבנקאים של האפיפיור עזרה להתחזקותם גם כן. ממשיכו של קוזימו היה בנו פיירו שפינה את מקומו לאחר זמן קצר לנכדו של קוסימו, לורנצו דה מדיצ'י, המכונה "המפואר", בשנת 1469. לורנצו היה חובב אמנות גדול וונודע כפטרונם של אמנים רבים ובהם מיכלאנג'לו, לאונרדו דה וינצ'י ובוטיצ'לי. בשנת 1478 - מאה שנה בדיוק אחרי מרד ה"צ'ומפי" - שרד בית מדיצ'י ניסיון הפיכה נוסף, הפעם של בית פאצי. הקושרים ניסו להרוג את לורנצו במהלך תפילה בקתדרלת סנטה מריה דל פיורה, אך הוא נפצע, נמלט ודיכא את המרד.
אחרי מותו של לורנצו בשנת 1492 והדחתו של בנו החלש פיירו בשנת 1494, תמה תקופת השלטון הראשונה של משפחת מדיצ'י והעיר חזרה לשלטון של ממשלה רפובליקנית כביכול שהעלתה לשלטון המעשי בעיר את הנזיר הדומיניקני הקנאי ג'ירולמו סבונרולה שדרשותיו הלוהטות שבו את ליבם של בני פירנצה. אולם בני העיר מאסו בסופו של דבר בשלטון האימים של סבונרולה שהכריז מלחמה על כל תענוגות החיים והגוף. לאחר ארבע שנים בשלטון, בשנת 1498, הועלה סבונרולה על המוקד. לאחר הוצאתו להורג כוננה ממשלה רפובליקנית בראשותו של פיירו סודריני (Soderini) וזו שלטה בפירנצה עד חזרתם לשלטון של בני בית מדיצ'י בשנת 1512.
הוגה דעות מפורסם נוסף שחיי בפירנצה בתחילת המאה ה-16 היה ניקולו מקיאוולי (Machiavelli). מקיאוולי החזיק בתפקיד בכיר בשלטון הרפובליקה בתחילת המאה ה-16 וטען בהגותו המדינית - צבאית שעל פירנצה להקים צבא אזרחי. פרסומו העיקרי בא משתי יצירות אותן כתב לאחר גלותו מתפקיד בעיר: "הנסיך" ו"דיונים על עשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס". בחסותה של משפחת מדיצ'י, כתב מקיאוולי גם את "ההיסטוריה הפלורנטינית", ספר שתיאר את היסטוריית העיר. הפלורנטינים הדיחו את שושלת מדיצ'י בפעם השנייה וכוננו שלטון רפובליקני ב-16 במאי 1527. אולם בתמיכת הקיסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והאפיפיור, קלמנס השביעי לבית מדיצ'י, חזרו בני משפחת מדיצ'י לעמדת שליטה בשנת 1530 כדוכסים, וב-1569 הועלה קוזימו הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה, לתפקיד הגרנד דוכס של טוסקנה והביא את שושלת בית מדיצ'י לשיא כוחה והשפעתה. בכל רחבי טוסקנה, רק הרפובליקה של לוקה (מאוחר יותר דוכסות לוקה) הייתה עצמאית משלטונה של פירנצה.
בתקופת הרנסאנס ארגוני פשע היו נפוצים ובעלי השפעה בפירנצה.[דרוש מקור] משפחות פשע כל הזמן הסתבכו בקרבות על כוח ושליטה בין האחת לשנייה. מבחינה פוליטית בגידות לא היו נדירות והתרחשו גם בתוך המשפחות.
עלייתן של האמנות, הספרות והמחקר המדעי לגדולה בפירנצה בין המאות ה-14 עד ה-16 היו אפשריות בזכות עסקיה הכלכליים של פירנצה, הבנקאות המפותחת והמסחר שהובילו לתקופה של עושר ושגשוג.
בנוסף לכך, המשבר בכנסייה הקתולית, בעיקר חילוקי הדעות לגבי אפיפיורות אביניון הצרפתית והקרע המערבי, יחד עם התוצאות הקשות של המוות השחור, החזירו את הערכיים של ימי הביניים והתוצאה הייתה תרבות הומניסטית שקיבלה רוח גבית מעבודותיו של פטרארקה ובוקאצ'ו. שינויים אלה גם קידמו את מחקר העתיקות מהתקופה הרומית הקלאסית מה שעזר ליצור את הרנסאנס. פירנצה הרוויחה מבחינה חומרית ותרבותית מהשינוי החברתי שהתרחש.