stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-5
זוכים ומועמדים

| הסרט הבריטי הטוב ביותר | הסרט הטוב ביותר מכל מקור |
| --- | --- |
 The Lavender Hill Mob  The Magic Box  The Browning Version  The Magic Garden  The Man in the White Suit  No Resting Place  The Small Miracle  White Corridors:  La Ronde אמריקאי בפריז  גרסת בראונינג  Detective Story  Fourteen Hours  Domenica d'agosto  העלמה יוליה  The Lavender Hill Mob  The Magic Box  The Magic Garden  האיש בחליפה הלבנה  No Resting Place  אות הארגמן  The Small Miracle  The Sound of Fury  A Walk in the Sun  White Corridors  אדוארד וקרוליין
הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר: פרס מיוחד
 In Beaver Valley A Family Affair  Family Portrait  Oil for the Twentieth Century  Out of True  Visit to Picasso:  Gerald McBoing-Boing The Diesel Story  Enterprise  Henry Moore  The Isle Of Man TT 1950  Mother's Day  We've Come a Long Way
פרס האומות המאוחדות
 ארבעה בג'יפ A Family Affair  The Good Life  Power for All  The Sound of Fury

| פרס באפט"א לקולנוע |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | שחקן • שחקנית • סרט אנימציה • סרט בריטי • ליהוק • צילום • עיצוב תלבושות • בכורה לתסריטאי, במאי או מפיק בריטי מצטיין • במאי • סרט תיעודי • עריכה • הסרט הטוב ביותר • סרט שאינו בשפה האנגלית • איפור ועיצוב שיער • מוזיקה • עיצוב הפקה • כוכב עולה • תסריט מעובד • תסריט מקורי • סרט אנימציה קצר • סרט קצר • סאונד • שחקן משנה • שחקנית משנה • אפקטים חזותיים |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • תרומה מצטיינת לקולנוע • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | פרס השחקן המבטיח • התסריט • התסריט הבריטי • השחקן הבריטי • השחקן הזר הטוב ביותר • השחקנית הבריטית • השחקנית הזרה |  |
| טקסים | 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
יוסף האפרתי מטרופלוביץ

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־70 של המאה ה־18 
 פטירה:  1804 
 
שער הספר "מלוכת שאול", וינה תקנ"ד 1794
יוסף האפרתי מטרוֹפּלוביץ (או: טרופלביץ; בכתיב יידי: טראָפּלאָוויץ או טראָפּלוויץ; 1770 בערך – 1804) היה משורר ומחזאי עברי מדור המאספים.
ביוגרפיה

יוסף האפרתי נולד בעיירה טרופלוביץ (Tropplowitz) שבשלזיה (כיום אוֹפָּוִויצה (אנ') בפולין). לפרנסתו עבד כמורה פרטי, וגר בשלזיה ואחר כך בפראג ובווינה. חיבר שירים רבים שפורסמו ב"המאסף", כתב העת של אנשי תנועת ההשכלה. ב-1793 פרסם קינה בשם "אלון בכות" על מותו של רבי יחזקאל לנדא בעל "הנודע ביהודה", שהיה ממובילי ההתנגדות לתנועת ההשכלה, ובה תיאר פיוס בינו לבין משה מנדלסון בעולם האמת. כדברי יוסף קלוזנר, "הוא לא היה משכיל קנאי, אלא אדם בעל נשמה פיוטית, שלא יכלה להבין מפני מה בזים האדוקים לספרי מליצה ושיר, ומהו הניגוד הפנימי בין תלמידי חכמים שמתכוונים לשם שמים כולם כאחד, כמנדלסזון ור' יחזקאל לאנדא".
מלוכת שאול

יצירתו המפורסמת ביותר היא המחזה "מלוכת שאול", עיבוד דרמטי לירי לספר שמואל א. המחזה יצא לאור לראשונה בווינה ב-1794 בדפוס אנטון שמיד, נדפס בעוד 12 מהדורות במהלך המאה ה-19, וכן תורגם ליידיש (בשם "גדולת דוד ומלוכת שאול", על ידי נפתלי הירש ב"ר דוד, לבוב 1801) ויצא בכמה מהדורות גם בשפה זו. המחזה נאמן לספר שמואל; עוסק בעיקר בקנאתו ושגעונו של שאול, ביושרו וענוות צדקו של דוד, ובאהבתו הנאמנה של יונתן; מלא במליצות יפות ובאמרי נועם; ונחתם בנאום מלא פאתוס של דוד בגנות רדיפת כבוד. במחזה גם משתקפים רעיונות של שוויון ואחווה, בהשפעת רוחות הזמן באירופה. המחזה נחשב בזמנו לאחת מאבני החן של ספרות ההשכלה, ולדברי קלוזנר "זו הדראמה העברית-המקורית הראשונה בתקופת ההשכלה, שהיא ראויה לשם זה". חוקרי המחזה מצביעים על השפעתם של רמח"ל ונפתלי הרץ וייזל על המחבר, וכנראה גם של קאנט, גוטהולד אפרים לסינג, שילר, וגתה. לדעת עוזי שביט, יש גם השפעה מן המחזה "מקבת'" של שייקספיר.
כתב יצחק בר לווינזון במהדורת 1820 של המחזה: "המחברת המפורסמת הזאת כבר נודעת לשם ולתפארת בין משכילי עמנו, מליצים יראוה ויהללוה, משוררים עמדו ויתמהו על יופיה וחין ערכה, כי יקרה היא כן מפאת חומרה כן מפאת צורתה, כי מלבד אשר שפתי המחבר הזה נוטפות מור, ולשונו מצוף דבש מתקה, עוד מזימותיו יקרות הנה, ומחשבותיו למאוד עמקו, ישלח חצי מגמתו אל מטרת יראת ד' ומוסר השכל וידוע".
לקריאה נוספת

יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך א, ירושלים תשי"ב, עמ' 193 - 199.
יוסף האפרתי, מלוכת שאול, ההדיר וצירף מבוא והערות: גרשון שקד, ירושלים תשכ"ט.
עוזי שביט, בעלות השחר, שירת ההשכלה - מפגש עם המודרניות, תל אביב 1996.
שמואל ורסס, "מחילופי לשון לחילופי משמעות; המחזה 'מלוכת שאול' בתרגומו ליידיש", בתוך חוליות 6, 2000.
נעמי זוהר, באור חדש: עיונים במחזה העברי המקראי בתקופת ההשכלה, בר-אילן תשס"א, עמ' 25 ואילך.
יוסף נטיב

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1979 (בן 45) ט"ז בניסן ה'תשל"ט נְתַנְיָה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה אקוסטית, קלידים  ועוד
 חברת תקליטים:  נענע דיסק
 שיתופי פעולה בולטים:  סינגלים עם יונתן רזאל וישי ריבו
 
יוסף (יוסי) נטיב (נולד ב-ט"ז בניסן ה'תשל"ט, 13 באפריל 1979) הוא מוזיקאי ישראלי, זמר-יוצר, פזמונאי, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי.
ביוגרפיה

גדל בנתניה לאב תוניסאי ולאם מרוקאית.
בין השנים 1995–1997 למד במגמת מוזיקה בבית הספר התיכון ע"ש רופין עמק חפר. על תקופת לימודיו סיפר: "כולם בתיכון היו מושבניקים, והייתה להם מנטליות שלא ממש הכרתי. מצד שני, גם בנתניה לא היו לי חברים. כלומר, לא הייתי שייך לשום מקום. הייתה שם הרבה בדידות. אחר הצהריים הייתי לבד בבית, וההורים שלי היו כל הזמן בעבודה וכל הזמן עסוקים. הייתי המון שעות לבד בחדר, והעולם שברחתי אליו כל הזמן היה המוזיקה. שמעתי הרבה פינק פלויד, לד זפלין ועוד".
בין השנים 1998–2001 שירת כלוחם וחובש קרבי בחטיבת הצנחנים. אחרי הצבא טייל עם חברים בלוס אנג'לס ובהודו. כשחזר הוא החל לעבוד כשומר בבית חולים פסיכיאטרי, ושם החל תהליך של חזרה בתשובה. באותו זמן הכיר את אשתו והם התקרבו יחד ליהדות. בשנת 2006 החל תהליך של חזרה בתשובה, והוא מקורב לחסידות ברסלב.
הוא בעל תואר ראשון ותעודת הוראה בחינוך מוזיקלי מהמדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך. בין השנים 2006–2008 שימש כמדריך נוער בסיכון בפנימיית בית הבוגר בנתניה. בין השנים 2008–2010 ניהל הרכבים מוזיקליים עם נוער בסיכון בנתניה. ב-2011 החל ללמד מוזיקה בבית הספר היסודי "יובלים" בקיבוץ גבעת חיים מאוחד.
ביוגרפיה > מוזיקה

ב-2008 שירו "חזק לליבך" היה שיר הנושא של הסדרה "אלופים של החיים" בהגשת אלון גל.
ב-2013 הוציא את אלבומו הראשון "חזק לליבך" בהוצאת נענע דיסק. לנענע דיסק הגיע בהמלצת הפסנתרן רונן שפירא, לו השמיע יוסף סקיצות. בהופעת ההשקה התארחו ג'קו אייזנברג ולהקת המדרגות.
ב-2015 הלחין, עיבד ושר את "האדמה שותקת" באלבום "עשוי מאותיות" - פרויקט משיריו של חיים גורי בהפקת נענע דיסק.
ב-2016 הוציא את אלבומו השני "אף אחד לא נשאר".
ב-2018 הוציא את השיר "לאן שתרצה" אותו הקדיש לילד על הרצף האוטיסטי.
ב-2019 הוציא יחד עם עודד ישראל מנשרי את הסינגל "אז ירנן עץ היערים". כתב את המוזיקה להצגה "אוטיסט זה לא קללה" שכתב וביים דביר שרייבר ושיחקו נועה ויחיאל נבון.
במאי 2021 יצא לאור אלבומו השלישי "יבוא היום", ממנו יצאו הסינגלים: "זה אתה", "באמת" (דואט עם יונתן רזאל), "לאהוב בחינם", "עכשיו הזמן לחיות", "מאיר לי בחושך", "לא חסר בך כלום", ו"יבוא היום".
ביולי 2021 התארח בשיר 'חנני' עם מנדי שפירו מתוך הפרויקט של גולדין.
ב-2023 התארח בשיר "הלב והמעיין" של אהרן רזאל.
חיים אישיים

נשוי לענבל ואב לחמישה, והם מתגוררים בחריש.
הערות שוליים

↑  עד סוף 2018 הופיע בשם יוסי נטיב, ואז חזר להופיע בשמו המלא
↑  כיום בית הספר נקרא קריית חינוך דוד בן-גוריון בעמק חפר
↑  ערוץ 7, צפו: שיר מיוחד לילד מיוחד, באתר ערוץ 7, 3 בספטמבר 2018
1 2   יוסף נטיב - זה אתה || Yossef Nativ- Ze ata, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:20)
↑  נתנאל לייפר, ‏יוסף נטיב בסינגל חדש: "עכשיו הזמן לחיות", באתר כיכר השבת, 10 ביוני 2020
1 2   יוסף נטיב - לא חסר בך כלום || Yossef Nativ - lo chaser bach klum, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:21)
1 2   יוסף נטיב - יבוא היום || Yosef Nativ - Yavo Ha'Yom (קליפ רשמי), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:37)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007357960805171  MusicBrainz: f8ee9a67-9370-4863-b5e2-baffee97d970  VIAF: 29150380469113370445   WorldCat (עם VIAF): 29150380469113370445
טירת טוסתרופ

| --- | --- |

טירת טוסתרופ
 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 כתובת:  טירת טוסתרופ
 מיקום:  Tomelilla Municipality 
 מדינה:  שוודיה
 בעלים:  אקסל אסקילסן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1400
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־14 
 קואורדינטות:  55°28′48″N 13°59′11″E﻿ / ﻿55.48000°N 13.98639°E﻿ / 55.48000; 13.98639
 www.tosterup.se
  (למפת שוודיה מוגדלת) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי טוסתרופ(למפת שוודיה רגילה) סטוקהולם אופסלה גטבורג האלמסטד קרלסקרונה אומאו יבלה קירונה קרלסטד ויסבי נורווגיה פינלנד לטביה ליטא אסטוניה דנמרק האוקיינוס האטלנטי  הים הבלטי טוסתרופ(למפת מחוז סקונה רגילה) מאלמה יסטאד הלסינגבורג קריסטיאנסטאד קטגט הים הבלטי ארסונד ד נ מ ר ק  ב. בלקיניה קרונוברי הלנדטוסתרופ(למפת מחוז סקונה מוגדלת) מאלמה יסטאד הלסינגבורג קריסטיאנסטאד קטגט הים הבלטי ארסונד ד נ מ ר ק  בורנ. בלקיניה קרונוברי הלנדטוסתרופ
 
טירת טוסתרופ (בשוודית: Tosterups slott) היא טירה בסקונה בדרום שוודיה, הממוקמת כ-12 קילומטרים מן היער איסטאד. האתר נמצא בתחום השיפוט העירוני של עיריית טומלייה שבחבל אוסטרלן.
היסטוריה

במקור נבנתה הטירה קילומטרים ספורים צפון-מערב ממיקומה הנוכחי. במקום ישנו שטח שנמצאו בו שרידי מבצר משנת 1300. המבצר נהרס בתקופתה של המלכה מרגריטה הראשונה מלכת דנמרק שאסרה על האצילים להחזיק בתים קבועים.
בעלות על הטירה

אקסל אסקילדסן מיול שחי בסביבות השנה 1330.
חתנו - טורקילד נילסן ברהה.
אנדרס ג'ייקובסון גרים.
בנו ג'נס אנדרסן גרים.
פדר טורקלידסן ברהה.
בנו אקסל פדרסן ברהה.
בנו פדר אקסלסן ברהה.
1441–1487 בנו אקסל פדרסן ברהה וכלתו מרין טיגסדאטר לונג.
1487–1523 בנם ט'יגה אקסלסן ברהה, כלתם הראשונה מגדלנה קרוגנוס וכלתם השנייה סופי ראד.
1523–1565 בנו יורגן ברהה ואשתו אינגר אוקס.
1565–1571 אחיו אוטה ברהה ואשתו באטה בילה.
1601–1571 בנם יורגן אוטסון ברהה ואשתו אינגבורד פרסברג.
1611–1601 בנם טוני יורגנסן ברהה
1615–1611 דודו קנוד אוטסן ברהה ואשתו מרגרט אריקסדאטר לנגה
1616–1611 אחיו אקסל אוטסן ברהה, אשתו הראשונה מטה גוי ואשתו השנייה קירסטן הארדנברג.
1640–1616 בנו ט'יגה אקסלסן ברהה ואשתו בירגיטה ברוק.
1640–1656 נקנתה על ידי אוטה טאגסן ת'וט, אשתו הראשונה ג'יטה גילדנסטירן ואשתו השנייה דורותי רוסנקרנצ'.
1656–1688 ביתו ג'יטה ת'וט (שנפטרה ב-1678) ובעלה יורגן קרבה.
1688 - גיסה ג'וסט הוג.
טימותי צ'ריוט

טימותי צ'ריוט (באנגלית: Timothy Cheruiyot; נולד ב-20 בנובמבר 1995) הוא אתלט קנייתי, סגן אלוף אולימפי (טוקיו 2020), אלוף העולם (דוחה 2019) וסגן אלוף העולם (לונדון 2017) בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה

צ'ריוט נולד בכפר סינגורווט שבמחוז בומט, קניה.
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה באותה שנה, סיים צ'ריוט במקום שביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:36.05 דקות.
ביוגרפיה > 2016

בתחרות ליגת היהלום ברבאט שנערכה בשנת 2016, ניצח צ'ריוט לראשונה בזירה הבינלאומית, לאחר שקבע בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:33.61 דקות. באליפות אפריקה שנערכה בדרבן ביוני אותה שנה, הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:39.71 דקות. בספטמבר אותה שנה הוא שיפר את שיאו האישי בריצת 1500 מטר, לאחר שסיים ראשון בתחרות ליגת היהלום בבריסל בתוצאה של 3:31.34 דקות.
ביוגרפיה > 2017

בתחרות ליגת היהלום בדוחא שנערכה במאי, סיים חמישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:32.87 דקות. בסוף אותו חודש, סיים שלישי בריצת המייל בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין בשיא אישי חדש של 3:49.64 דקות. חודש לאחר מכן, ניצח צ'ריוט בריצת 1500 מטר בתחרות ליגת היהלום בסטוקהולם, לאחר שקבע שיא אישי חדש של 3:30.77 דקות. בתחרות ליגת היהלום במונקו שנערכה ביולי, שיפר צ'ריוט את שיאו האישי בשנית, לאחר שסיים במקום שני בתוצאה של 3:29.10 דקות.
ביוגרפיה > 2017 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט אותה שנה זכה צ'ריוט במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:33.99 דקות, אחרי בן ארצו וחברו לאימונים אלייז'ה מנאנגוי (3:33.61 דקות) ולפני פיליפ אינגבריגטסן מנורווגיה (3:34.59 דקות). בשובו אל כפר הולדתו לאחר האליפות, הוא קנה להוריו בית ושטח חקלאי בכפר, ומימן את לימודיהם של אחיו.
חודש לאחר מכן, בגמר ליגת היהלום, שנערך בציריך, זכה צ'ריוט במדליית זהב בריצת 1500 מטר, בתוצאה של 3:33.93 דקות, לפני בני ארצו סילאס קיפלגאט (3:34.26 דקות) ואלייז'ה מנאנגוי (3:34.65 דקות).
ביוגרפיה > 2018

במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט, קווינסלנד אוסטרליה באפריל 2018 הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.17 דקות, אחרי אלייז'ה מנאנגוי (3:34.78 דקות) ולפני ג'ק וייטמן מסקוטלנד (3:35.97 דקות). ביולי אותה שנה הוא זכה שוב בתחרות ליגת היהלום במונקו בריצת 1500 מטר בשיא אישי חדש של 3:28.41 דקות.
באליפות אפריקה שנערכה באסבה, ניגריה בתחילת אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.93 דקות, אחרי אלייז'ה מנאנגוי (3:35.20 דקות) ולפני רונלד מוסגלה מאוגנדה (3:36.41 דקות).
ביוגרפיה > 2019 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-6 באוקטובר 2019 הוא זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:29.26 דקות, לפני תאופיק מחלופי מאלג'יריה (3:31.38 דקות) ומרצ'ין לבנדובסקי מפולין (3:31.46 דקות).
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף בתוצאה של 3:29.01 דקות, לאחר המנצח יקוב אינגבריגטסן (3:28.32 דקות).
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים שישי בתוצאה של 3:30.69 דקות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 800 מטר: 1:45.92 דקות (2014)
ריצת 1500 מטר: 3:28.28 דקות (2021)
ריצת מייל: 3:49.64 דקות (2017)
הערות שוליים

↑  High and Low - Timothy Cheruiyot, באתר התאחדות האתלטיקה הבינלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14643526
טירת טומפאה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 על שם:  Toompea 
 כתובת:  Vanalinn 
 מיקום:  טאלין 
 מדינה:  אסטוניה 
 בעלים:  משרד הפנים באסטוניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־13
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־13 
 קואורדינטות:  59°26′08″N 24°44′14″E﻿ / ﻿59.435555555556°N 24.737222222222°E﻿ / 59.435555555556; 24.737222222222
 אתר רשמי
  (למפת טאלין מוגדלת) טירת טומפאה(למפת טאלין רגילה) טירת טומפאה he
 
טירת טומפאה (באסטונית: Toompea loss) היא טירה ימי-ביניימית הממוקמת על גבעת טומפאה, במרכזה של העיר טאלין, בירת אסטוניה. מהמאה ה-20 היא משמשת כמקום מושבו של הריגיקוגו, הפרלמנט האסטוני.
הטירה

במקום בו ניצבת הטירה ניצבה לפני כן עמדה צבאית אסטונית החל מהמאה ה-9 לכל הפחות. ב-1219 נכבשה הטירה על ידי כוח צלבני בהנהגת ולדמר השני, מלך דנמרק, במהלך קרב לינדניס (אנ'). שמונה שנים לאחר מכן כבשו את הטירה אנשי מסדר האחים הליבוניים של החרב (אנ') והחלו לשפצה ולהגדילה. ב-1237 כבשה שוב דנמרק את הטירה, וב-1346 היא נמכרה למסדר הטווטוני, שהחזיק בה ביתרת ימי הביניים. בהשפעתו היא קיבלה צורה חלקית של מנזר, לרבות בית תפילה, בית מועצה, מעונות לאבירים, ומגדלים, שהגבוה שבהם מתנשא לגובה של 48 מטר. מדי בוקר מונף מעליו דגל אסטוניה לצלילי ההמנון הלאומי.
בעקבות מלחמת ליבוניה במאה ה-16 עבר חלקה הצפוני של אסטוניה דהיום לשליטה שוודית. השלטון החדש הסב את הטירה ממבצר צלבני למשכן מנהלי טקסי. ב-1710 עבר השלטון במקום לידי האימפריה הרוסית, אשר הפכה את הטירה לארמון. אז נבנה בה אגף חדש בסגנון הבארוק והאדריכלות הנאו-קלאסית. השתכנו בו ממשל אסטוניה (אנ') והמושל האימפריאלי הרוסי שלה. במאה ה-19 נוספו לטירה פארק ובניין ארכיון.
הטירה > בניין הפרלמנט

לאחר הכרזת העצמאות של אסטוניה החליטה ממשלתה לבנות בטירה מבנה חדש שיאכסן את הפרלמנט של המדינה. בנייתו הסתיימה ב-1922. תוכו מתוכנן בסגנון האדריכלות האקספרסיוניסטית, והוא בית הפרלמנט היחיד בעולם המתוכנן באופן זה. במהלך הכיבוש הגרמני של אסטוניה במלחמת העולם השנייה ננטש המבנה. בשנות השלטון הסובייטי באסטוניה (1944–1990) הוא אוכלס על ידי הסובייט העליון של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האסטונית. לאחר שאסטוניה זכתה מחדש בעצמאותה, שב הפרלמנט האסטוני, הריגיקוגו, לאכלס את המבנה.
הטירה
בית הפרלמנט
אולם המליאה של הפרלמנט של אסטוניה, 2011
טחנת קמח עתיקה בארץ ישראל

שחזור מתקני כוח והייצור של טחנת הקמח במוזיאון ארץ-ישראל, תל אביב[דרושה הבהרה]
טחנת קמח בכוח המים (בלשון המשנה נקראות רחיים של מים) היא מתקן חקלאי שפועל בעזרת אנרגיה של מים זורמים, כאשר מטרתו העיקרית (בעת העתיקה) הייתה יצור קמח על ידי טחינה של מינים של דגניים. הכלי העיקרי שבאמצעותו מתבצעת פעולת הטחינה של גרעיני דגנים, הוא הרחיים, מרכיב זה הוא החשוב ביותר בטחנת הקמח.
רחיים

הרחיים עברו שלבים רבים בהתפתחותם, מהרחיים הפשוטים (אבן תחתונה מוארכת ושטוחה, אבן עליונה צרה ומוארכת כאשר פניה התחתונות שטוחות ופניה העליונות מעוגלות), ועד הרחיים העגולים (סיבוביים) ורחיים פומפיים (דמויי שעון חול), אשר הופעלו בעזרת עבדים או בהמות עבודה. טחנות קמח במרחב הארץ – ישראלי בעת העתיקה הופעלו בעזרת כוח המים. הצעד הראשון בתולדות הפיתוח של טחנות הקמח היה המצאת "גלגל המים", והפעלת הרחיים באמצעותו.
"רחיים של המים" נזכרים לראשונה בספר תוספתא (שבת, סוף פרק א'), ולאחר מכן בתלמוד הירושלמי (מסכת שבת א', הלכה ה') לדבריו של אחד החוקרים הבולטים ביותר בתחום החקר של כלי עבודה ומתקנים החקלאיים במרחב הארץ-ישראלי, פרופ' שמואל אביצור, את ראשית הופעתן של "הרחיים של המים" יש לקבוע לפי האפיגרפיה של אנטיפטרוס מצידון, יליד העיר צור, למאה ה-2 לפנה"ס. בתקופה הזו שימוש במתקנים אלו למטרות חקלאות היה נפוץ ומובן מאליו, ואף קיימות עדויות לכך, שהשימוש ב"רחיים של המים" בשבת גרם לדיון הלכתי ולחילוקי דעות בין בית הלל ובית שמאי. שתי הקבוצות הללו פעלו לפני חורבן בית שני. בסקרים וחפירות ארכאולוגיות שנערכו במרחב הארץ-ישראלי ועבר הירדן נחשפו טחנות קמח רבות שמאפשרות חקר מעמיק של מגוון רחב של השיטות והטכנולוגיות שנעשה בהן שימוש במהלך הבנייה והתפעול של המתקנים הללו בימי קדם.
התפתחות טחנות הקמח

בשלב הראשון להתפתחות של טחנות הקמח הוקמו מתקני עץ פשוטים : פלג מים הוצר ובכך הוגבר זרם המים, לאחר מכן הקימו מעל, מסגרת דמוית שולחן, כאשר מעליו בנויה סוכה מאולתרת שבתוכה הוכנסו רחיים סיבוביים של יד. מרכיבים חשובים נוספים של המתקן היו: גלגל עץ בעל 6-4 זוויות פסיעה (דמוי מדחף) וציר שחיבר בין שקע העליון של גלגל העץ (גלגל המים) לאבן התחתונה של הרחיים באופן שגרם להם להסתובב. עקב ממדיו הקטנים, תפוקתו של המתקן לא הייתה רבה, קילוגרם אחד של קמח לשעה בערך. עם זאת ניתן לומר שלמתקן מסוג זה היו גם היתרונות כמו למשל : הרכבה והסרה מהירה ללא מאמץ רב, ניידות ומציאת מקור הכוח (מים) להפעלתו של המתקן.
בשלב השני לטחינה בכוח המים, הטוחנים התמקדו בפיתוח התעלות והטיית הזרמים של פלגי המים. על מנת להגביר את הזרם, המים הועברו דרך מרזב מגלשי שגובהו בדרך כלל פחות משני מטרים. כתוצאה מהפרשי הגובה שנוצרו, זרמו המים בעוצמה דרך גלגל העץ והתפוקה של המתקן גדלה. עם זאת בשלב זה, עדיין לא חלו שינויים בצורה וההרכב של המתקן עצמו.
בשלב השלישי מופיע סוג חדש של טחנות הקמח הקרוי "טחנת מיגלש". סוג זה מתאפיין במעבר ממתקני עץ קטנים וניידים, לשימוש באבן כמרכיב העיקרי למבנה קבע של טחנת הקמח. יחד עם זאת מפתחים שיטות חדשות להגברת זרם המים, שיטות אלו כוללות: הקמת סכרים במקורות של המים שופעים, הכוונה של זרם המים דרך תעלות הטיח לעבר אמות – מים ארוכות אשר מוליכות את המים לתוך המבנה. בתוך המבנה עצמו המים עוברים דרך מיגלש אבן שגובהו בשלב זה, שני מטר ויותר (רחב בחלקו העליון וצר בחלקו התחתון) צורה זו מאפשרת להגביר את הלחץ של המים המכים בגלגל העץ. כתוצאה משדרוגים אלו נוצרה אפשרות להשתמש ברחיים גדולים יותר להגדלת התפוקה בטחינת הקמח. מיתקן על נחל תנינים ליד הקיבוץ מעגן מיכאל, הוא דוגמה לטחנת מיגלש טיפוסית, מערכות של טחנת קמח זו כוללות סכר פנימי של 175 מטר וחיצוני של קילומטר ורבע אשר יוצרים אגם על פני ביצת כבארה הסמוכה.
השלבים האחרונים בתהליך ניצול כוח המים בארץ ישראל התאפיינו בהתגבשות הסופית של מבנה טחנת הקמח ומרכיביו. ניצול המים והתפוקה הכללית בטחנות מיגלש הייתה רבה אך לא מספקת, לכן נעשו ניסיונות לפתח מיתקנים יעילים יותר. מיגלש המים הוחלף בארובה (מגדל חלול בנוי אבן עם נקב קטן בתחתית), והמים הועברו אל תוך הארובה דרך התעלה בחלק העליון של המתקן, כתוצאה מכך המים פרצו החוצה בלחץ רב והכו בגלגל המים בעוצמה רבה יותר, לאחר התקנת הארובה ניצול המים בטחנות הקמח הגיעה עד כדי 35 אחוזים ואף יותר, לעומת ניצול של 20 – 25 אחוז בסכרים וטחנות מיגלש. בעקבות כך על בסיס טחנות "הארובה" התפתחו שני סוגים נוספים של טחנות הקמח, האחד הוא: "טחנת אשדה" הבנויה בשניים – שלושה מפלסים הכוללת – זוג רחיים נוסף וגלגל מים משוכלל מברזל. וסוג השני הנקרא "בריכת הרמה" מתקן הפועל לפי חוק הכלים השלובים, אשר שימש גם להשקיה. טחנות הקמח מסוג "בריכת – הרמה" הן תופעה ארץ – ישראלית ולא קיימות עדויות לטחנות קמח דומות במקומות אחרים בעולם. אחד המקומות בארץ שניתן לראות את שרידיה של הטחנה מסוג "בריכת הרמה" נמצא ליד המעיין בראש העין, מצפון – מערב לכפר הערבי הנטוש אל-מיר.
תהליך טחינת הקמח בכוח המים

כתוצאה מהתפתחות טחנות הקמח חלו שינויים גם בתהליך טחינת הקמח. תפוקתם של מתקני הטחינה הראשונים בעלי רחיים של יד, שהופעלו בעזרת פלג של שספיקתו כמאה ליטר מים לשנייה, הייתה כקילוגרם ורבע קמח לשעה במשך כל היממה, כלומר היא החליפה עבודה ידנית של שלושה – ארבעה אנשים. במשך הזמן עם המעבר למערך קבוע הבנוי מאבן נוצרה ההזדמנות לעלות את התפוקה הכללית של טחינת הקמח על ידי התקנת רחיים גדולים יותר המאפשרים טחינה של שלושה קילוגרם קמח בשעה, דהיינו עבודה של כעשרה בני אדם. מאוחר יותר בטחנות מיגלש עם מפל המים של שניים וחצי מטרים התפוקה הגיעה עד ל-20 קילוגרם קמח לשעת העבודה, בדומה למלאכתם של שישים איש ב-24 שעות.
הופעתן של טחנות הארובה גרמו למהפכה נוספת בתחום ניצול אנרגיית המים לצרכיו של האדם, בטחנות קמח עם הארובה אשר הוקמו על פלגי המים שספיקתם מאה ליטר לשנייה, המאפשרים מפל מים של כשמונה מטרים על גלגל העץ, ניתן היה להתקין ולהפעיל עד שלושה זוגות רחיים גדולים ולטחון כ-80 קילוגרם קמח לשעה. כמו כן לאחר החלפת גלגלי מים מעץ בגלגלי הברזל עם כמות כפולה של זוויות פסיעה עלתה התפוקה בטחנות הארובה עד ל 150-120 ק"ג קמח לשעה ביממה.
אולם החשיבות העיקרית של טחנות הארובה היא ביכולת לנצל מקורות דלי – מים על ידי הפלה של המים מגובה רב (עד כדי 12 מטר), יחד עם השימוש בגלגלי מים אופקיים ובכך להפוך את החיסרון ליתרון, מה שחיוני במיוחד במרחב הארץ – ישראלי. לעניין זה טחנות הארובה הגיעו לשיא התפתחותם בתקופה הביזנטית, במאה ה-6 וראשיתה של מאה ה-7 לספירה, וכמותן ממערב לנהר הירדן הגיעה עד ל-230 טחנות עם 350 זוגות רחיים.
ראו גם

טחנת קמח
מכניקת הזורמים
טחנת רוח
טחנת מים
לקריאה נוספת

שמואל אביצור, 1976. אדם ועמלו, אטלס לתולדות כלי עבודה ומיתקני ייצור בארץ-ישראל. ירושלים-תל אביב. עמ' 86-80
שמואל אביצור, סקר מתקני כוח המים בארץ-ישראל (1955-1953). תל אביב, תשכ"ג.
איתן איילון, אברהם איזדרכת, מכמני קיסריה: סיכומים ומחקרים בנושא קיסריה וסביבתה. חלק א, עמותת ידידי קיסריה העתיקה, ירושלים, תשע"א 2011, עמ' 164-141
רפאל פרנקל, ‏רחיים ומתקני טחינה בספרות התלמודית - בחינתם מחדש לאור הממצא הארכאולוגי, קתדרה 110, דצמבר 2003
הערות שוליים

↑  רפאל פרנקל, רחיים ומתקני טחינה בספרות התלמודית : בחינתם מחדש לאור הממצא הארכאולוגי. קתדרה 110, טבת תשס"ד, עמ' 44
1 2 3 4 5  שמואל אביצור, "אדם ועמלו", אטלס לתולדות כלי עבודה ומיתקני ייצור בארץ-ישראל, ירושלים-תל אביב, 1976, עמ' 80
1 2 3 4 5  שמואל אביצור, "אדם ועמלו", אטלס לתולדות כלי עבודה ומיתקני ייצור בארץ-ישראל, ירושלים-תל אביב, 1976, עמ' 82
↑  שמואל אביצור, סקר מיתקני כוח המים בארץ-ישראל (1955-1953), תל אביב, תשכ"ג, עמ' 81
↑  שמואל אביצור, "אדם ועמלו", אטלס לתולדות כלי עבודה ומיתקני ייצור בארץ-ישראל, ירושלים-תל אביב, 1976, עמ' 86
↑  רפאל פרנקל, "רחיים ומתקני טחינה בספרות התלמודית : בחינתם מחדש לאור הממצא הארכאולוגי", קתדרה 110, טבת תשס"ד, עמ' 49
↑  שמואל אביצור, סקר מיתקני כוח המים בארץ-ישראל (1955-1953), תל אביב, תשכ"ג, עמ' 95
↑  שמואל אביצור, סקר מיתקני כוח המים בארץ-ישראל (1955-1953), תל אביב, תשכ"ג, עמ' 182
↑  שמואל אביצור, סקר מיתקני כוח המים בארץ-ישראל (1955-1953), תל אביב, תשכ"ג, עמ' 79
↑  שמואל אביצור, סקר מיתקני כוח המים בארץ-ישראל (1955-1953), תל אביב, תשכ"ג, עמ' 189
טונליזם

ג'ורג' איננס, "נוף קיץ", 1894
לאון דאבו, "חוף הים", 1900
הטונליזם (באנגלית: Tonalism) היה סגנון אומנותי שהופיע שנות ה-80 של המאה ה-19, כאשר אמנים אמריקאים החלו לצייר צורות נוף בטון כולל של אווירה צבעונית או ערפלית. הסגנון התפתח בין 1880 ל-1915, והתאפיין בגוונים כהים ונייטרליים כמו אפור, חום או כחול ששלטו לעיתים קרובות ביצירות של אמנים הקשורים לסגנון. כציירי נוף, רובם השתייכו לזרם המרכזי באותה העת - אסכולת נהר ההדסון.
תיאור

בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 מבקרי האמנות האמריקאים החלו להשתמש במונח "טונאלי" כדי לתאר יצירות אלה.
הציירים המשויכים המובילים היו ג'ורג' איננס וג'יימס מקניל ויסלר, אלכסנדר הלוויג וויאנט, ראלף אלברט בלקלוק, אנג'ל דה קורה, הנרי וורד ריינג'ר, ברוס קריין, אליוט דיינג'רפילד, גרנוויל רדמונד, תומאס דיווינג', ויליאם קית, ג'וזף דה קאמפ, אלן בטלר טלקוט
טונליזם משמש לעיתים לתיאור נופים אמריקניים שמקורם בסגנון הברביזון הצרפתי, שהדגיש את מצב הרוח והצל.
בסופו של דבר, הטונליזם נעלם על ידי הזרמים המרכזיים שהגיעו מאירופה בעיקר האימפרסיוניזם והמודרניזם האירופי.
הטונליזם אוסטרלי (אנ') התגלה כתנועה אמנותית במלבורן בשנות העשרה של המאה העשרים.
ראו גם

טונליזם קליפורני (אנ')
לקריאה נוספת

Cleveland, David Adams, A History of American Tonalism, 1880–1920: Crucible of American Modernism, Abbeville Press; 3rd edition, 2021, מסת"ב 978-0789214119
הערות שוליים

↑  American Paintings in The Metropolitan Museum of Art, libmma.contentdm.oclc.org
↑  American Tonalism: Selections from The Metropolitan Museum of Art and The Montclair Art Museum, www.tfaoi.com