stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונטברדי פאלם ביץ'

| --- | --- |

Monteverdi Palm Beach
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מונטוורדי
 שנות ייצור:  1974 (מכונית קונספט)
 יחידות שיוצרו:  1
 הרכבה:  שווייץ שווייץ
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,590 מ"מ
 רוחב:  1,790 מ"מ
 גובה:  1,230 מ"מ
 משקל:  1,450 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,490 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר 7,206 סמ"ק, המפיק 305 כ"ס ב-5,400 סל"ד, יחס דחיסה 8.2:1 (מנוע קרייזלר, מסוג "V8 engine" (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מסוג A3
 מהירות מרבית:  240 קמ"ש
 צריכת דלק:  25 ליטר ל-100 ק"מ
"מונטברדי פאלם ביץ'" - מבט לתא הנהג
מונטברדי פאלם ביץ' (באנגלית: Monteverdi Palm Beach) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט, רודסטר, מתוצרת יצרנית מכוניות הפאר השווייצרית מונטוורדי אשר יוצרה בשנת 1974 והוצגה במרץ 1975 בתערוכת המכוניות הבינלאומית ב-ז'נבה ("Geneva Motor Show" (אנ')).
יוצר אב טיפוס בודד.
מונטברדי פאלם ביץ'

2 דלתות
2 מושבים
מנוע בנזין
מנוע קדמי
מנוע קירור מים
מנוע הנעה אחורית
מנוע קרייזלר
תאוצה בין 0-100 קמ"ש היא 7.0 שניות
לקריאה נוספת

"מונטברדי פאלם ביץ'" - תמונות
הערות שוליים

↑  Frank Oleski, Hartmut Lehbrink: Seriensportwagen von 1945-1980.Motor-Classic-Verlag, Basel 1983, ISBN 3-907004-01-9
↑  מועדון מונטברדי monteverdi.net
↑  מכוניות שיוצרו על ידי "מונטברדי" / ראו: מונטברדי פאלם ביץ' monteverdi.ch/en_sportscars
↑  "מונטברדי פאלם ביץ'" - קטלוג automobile-catalog.com/model/monteverdi/palm
↑  "מונטברדי פאלם ביץ'" zeperfs.com/en/fiche4227-monteverdi-palm-beach
↑  "מונטברדי פאלם ביץ'" - מפרט טכני ומידות auta5p.eu/lang/en/katalog
היגר H5C

| --- | --- |

Higer H5C
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Higer H5F  Higer H6C
 יצרן:  Higer Bus (אנ') (שם רשמי: Higer Bus Company Limited)
 שנות ייצור:  2004 - היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 אורך:  5,380 מ"מ
 רוחב:  1,880 מ"מ
 גובה:  2,285 מ"מ
 משקל:  2,120 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,110 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 2.4 ליטר (מנוע מסוג: "4RB2")  4 צילינדרים 2.4 ליטר (מנוע מסוג "4G69S4N")  4 צילינדרים 2.5 ליטר (מנוע טורבו דיזל מסוג "DK4B1")  4 צילינדרים 2.7 ליטר (מנוע מסוג "G4BA")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
היגר H5C (באנגלית: Higer H5C, שם רשמי: Higer Bus Company Limited) הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Higer Bus (אנ') אשר מיוצר משנת 2004 ועד היום.
תצורות

3 דלתות - מיניוואן.
4 דלתות - מיניוואן.
3 דלתות - מסחרית.
4 דלתות - מסחרית.
3 דלתות - מיניבוס - 14 נוסעים.
3 דלתות - מיניבוס - 17 נוסעים.
"היגר H5C"

דגמי "היגר H5C" משווקים מאוגוסט 2004.
מנוע קדמי.
מנוע הנעה אחורית.
קיבולת מכל דלק - 70 ליטר.
מחיר היחידה נע בין 16,530 - 24,680 רנמינבי (שנת 2004, בסין).
תמונות

"היגר H5C"
"היגר H5C"
"היגר H5C"
הערות שוליים

↑  "היגר H5C" chinaautoweb.com/car-models/higer-hiace-van
↑  "היגר H5C" en.higer.com/vanpickup
↑  היגר H5C en.higer.com/vanpickup/1164
↑  היגר H6C en.higer.com/vanpickup
↑  "היגר H5C" en.higer.com/vanpickup
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "היגר H5C".
קאיו

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה לילדים. אם התכוונתם לכדורגלן ברזילאי, ראו .
| --- | --- |
 מבוסס על:  Caillou 
 סוגה:  סדרת טלוויזיה לילדים
 יוצרים:  הלן דספוטו (אנ')
 מדבבים:  ברין מקאולי, ג'קלין לינטסקי, אנני בובירד, בריג'יד טירני, ג'סי וינט, ג'ניפר סגוין, פט פריי, פאולין ליטל, ג'ורג' מוריס, ג'והאן גרנו, ג'ונתן קונסגן, גראם ג'וקיץ', סופי אורצקי, אמנדה טילסון, הולי גוטייה-פרנקל, אלן דייוויד
 מדבבים בעברית:  אליענה מגון, לני קפלן, איילה פלדמן, גאולה נוני, חגית שמלי, רונה בקרמן, גיל קפטן, עמי מנדלמן, יהלי ניב ושלר, הילה לוי, עדי בן ישראל, לירון זייד, תימור שפיר, משי קלינשטיין, איתי תורן, אפי בן ישראל, נועם קלינשטיין, עמית נחום, רועי ניב, בר סביר, גדי לוי, טליה ברקאי, יובל ירושלמי, מיכאל בושרי, נדב ירושלמי, עדי לרנר, תמי ברק
 פרסים:  פרס אמי לבידור בשעות היום לשעשועון 
 ארץ מקור:  קנדה קנדה
 שפות:  צרפתית 
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  144
 הפקה
 הפצה:  DHX מדיה 
 אורך פרק:  7 דקות
 שידור
 רשת שידור:  PBS Kids, Peacock (האתחול)
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ! JimJam ערוץ לולי
 תקופת שידור מקורית:  15 בספטמבר 1997 – 3 באוקטובר 2010
 תקופת שידור בישראל:  2002 – 2013 (הופ!) 2017 – רץ (JimJam)
 קישורים חיצוניים
 www.caillou.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קאיו (באנגלית: Caillou) היא סדרת טלוויזיה קנדית לילדים המבוססת על סדרת ספרי ילדים מאת הלן דספוטו (אנ').
הסדרה שודרה במקור ב-15 בספטמבר 1997 בערוץ PBS Kids. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בין השנים 2002-2013 בערוץ הופ!; בשנת 2017 דובבה מחדש, ומאז היא משודרת בערוץ JimJam אבל לפני ששודרה ב-jimjam הסדרה שודרה בערוץ לולי בשידורים חוזרים. הסדרה היא בת 5 עונות ו-144 פרקים באורך 7 דקות כל אחד.
בשנת 2023 נעשה אתחול לסדרה והיא שודרה בתלת־ממד. כל הפרקים החדשים משודרים בעברית בערוץ הופ!
כמה מספרי הסדרה תורגמו לעברית תחת השם "תותי".
עלילה

הסדרה עוקבת אחר ילד בן ארבע בשם קאיו, אשר מלווה בכל פרק בשירים ועוסק בנושאים יומיומיים.
דמויות

קאיו (Caillou) - בן ארבע, הדמות הראשית בסדרה. הוא ילד ממוצע, קירח, עם אהבה למכונות כגון ספינות, טילים ומטוסים.
רותי (Rosie) - אחותו הצעירה של קאיו, שהיא פעוטה טיפוסית. לפעמים מתעמתת רותי עם קאיו, אך הם עדיין אוהבים אחד את השנייה.
דוריס (Doris) - אמא של קאיו. עקרת בית, עסוקה רוב הזמן במטלות הבית, וקאיו מדי פעם עוזר לה עם מטלות שונות.
בוריס (Boris) - אבא של קאיו. עובד מדי פעם על פרויקטים מסביב לבית. באחד מהפרקים הוא מספר שעבד פעם במסעדה והכין פיצות.
דיבוב בעברית

| דמות | מדבב |
| --- | --- |
קאיו: אליאנה מגון/לני קפלן/איילה פלדמן/עדי ביטי/יובל בינדר
אמא: חגית שמלי/רונה בקרמן
אבא: גיל קפטן
סבא: עמי מנדלמן
אוריה: יהלי ניב ושלר
רותי: הילה לוי
הגננת סימה: עדי זינו
מדבבים

במאי הדיבוב בעברית היו אפי בן ישראל וגדי לוי, ומפיקות הדיבוב היו ענבר שטגר עזרא, אסנת סדן וגלי נשר.
| שם הדמות | שם המדבב/ת בעברית |
| --- | --- |
קאיו: אליענה מגון (2002) לני קפלן (2009) איילה פלדמן (2002-2009)
מספרת: גאולה נוני (2002-2009) סיגל סמברג (2013)
אמא: חגית שמלי (2002-2009) רונה בקרמן (2013)
אבא: גיל קפטן
סבא: עמי מנדלמן
אוריה: יהלי ניב ושלר
רותי: הילה לוי
הגננת סימה: עדי בן ישראל
בנה של המספרת: לירון זייד (2002) תימור שפיר (2009)
בתה של המספרת: משי קלינשטיין
בדיבוב העברי דיבבו גם איתי תורן, אפי בן ישראל, נועם קלינשטיין, עמית נחום, רועי ניב, בר סביר, גדי לוי, טליה ברקאי, יובל ירושלמי, מיכאל בושרי, נדב ירושלמי, עדי לרנר ותמי ברק.
שידור

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (קנדה)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (קנדה)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 65 | 65 | 15 בספטמבר 1997 | 5 ביולי 2000 |
|  | 2 | 20 | 20 | 4 בספטמבר 2000 | 2 ביולי 2002 |
|  | 3 | 13 | 13 | 15 בנובמבר 2002 | 7 באוקטובר 2003 |
|  | 4 | 20 | 20 | 3 באפריל 2006 | 23 בספטמבר 2008 |
|  | 5 | 26 | 26 | 11 בספטמבר 2010 | 3 באוקטובר 2010 |
קליימקס CR1

| --- | --- |

Climax CR1
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Climax Cars Ltd
 שנות ייצור:  2015
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 סיווג:  רודסטר
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, המפיק 300 כ"ס ב-6,000 סל"ד (מנוע סובארו, מנוע מרכזי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 6 מהירויות
 מהירות מרבית:  274 קמ"ש
קליימקס CR1 (באנגלית: Climax CR1) היא מכונית ספורט רודסטר מתוצרת Climax Cars Ltd, אשר יוצרה בשנת 2015 בבריטניה
מכונית קונספט, שנת 2007

"קליימקס CR1" הוצגה כמכונית קונספט שהופיעה לראשונה בפסטיבל "Goodwood Festival of Speed" (אנ') בשנת 2007. עוצבה על ידי שלושה בוגרי אוניברסיטת קובנטרי בעיר קובנטרי במערב בריטניה. בהשראת העיצוב של דגם "קופר קלימקס F1" מתוצרת "Cooper Car Company" (אנ') משנות ה-50.
דגם הקונספט מונע על ידי מנוע ארבעה צילינדרים המופעל באמצעות אתנול עם תיבת הילוכים ידנית בת 5 הילוכים מייצר 270 כ"ס ב-6,500 סל"ד ויכול להאיץ בין 97 ל -0 קמ"ש תוך 3.4 שניות עם מהירות מרבית של 257 קמ"ש
ממאפייני"קליימקס CR1", שנת 2015

2 נוסעים
מנוע מרכזי, מנוע שטוח 4 צילינדרים של סובארו המפיק 300 כ"ס ב-6,000 סל"ד, תמסורת ידנית 6 הילוכים עם העברה מצמד אוטומטית וכן דיפרנציאל מוגבל החלקה
סוג הנעה: הנעה אחורית
המרכב עשוי משילוב של אלומיניום וסיבי פחמן
הגה מתפרק
אופציונלי: האפשרויות כוללות מיזוג אוויר ומערכת סאונד
תאוצה בין 0–97 היא 4.0 שניות
גלריה

מכונית קונספט "קליימקס CR1"
מכונית קונספט "קליימקס CR1", שנת 2007
מכונית קונספט "קליימקס CR1"
"קליימקס CR1"
"קליימקס CR1"
"קליימקס CR1"
הערות שוליים

↑  היצרן Climax Cars Ltd find-and-update.company-information.service.gov.uk/company
↑  קליימקס CR1 coventrytelegraph.net/news/coventry-news/climax-cafe-racer-make-public
↑  קליימקס קונספט evo.co.uk/news/evonews/209978/concept_climax
↑  מכונית קונספט קליימקס autocar.co.uk/car-news/concept-cars/meet-coventrys-climate-friendly-climax
↑  קונספט 2007 קליימקס רודסטר supercars.net/blog/1999-comptech-nsx-2
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קליימקס CR1".
זכויות האדם בבחריין

מצב זכויות האדם בבחריין מתואר כ"עגום" על ידי ארגון Human Rights Watch. הארגון מציין כי משנת 2010 החלה התדרדרות ביחס השלטון לזכויות האדם במדינה.
השיעים במדינה סובלים מהדרה חברתית מצד השלטון, ובמקרים רבים מנהיגיהם נעצרים ונחקרים בעינויים ונעלמים בכפייה. רדיפת השיעים החמירה לאחר שהשלטון נקט ביד קשה נגד המפגינים במהלך האביב הערבי בשנת 2011, והרס עשרות מסגדים שיעיים היסטוריים.
ביוני 2011 הורה חמד, מלך בחריין, על הקמת ועדת חקירה שתבדוק הפרות של זכויות אדם. ממצאי הוועדה אישרו מקרים של התעללות פיזית ופסיכולוגית כלפי עצורים, אך נמנעו מלהצביע על האחראים למדיניות זו.
הפרת זכויות האדם בבחריין > בידונים חסרי אזרחות

בבחריין חיה אוכלוסייה של אלפי אנשים המכונים בידונים (אנ'), שהם חסרי אזרחות. הבידונים הם פליטים ממוצא פרסי שהיגרו לבחריין בתחילת המאה ה-20. רובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים.
החוק בבחריין אינו מאפשר לבידונים לקבל אזרחות או תושבות קבע. הם אינם רשאים לצאת מהמדינה, לרכוש בתים או קרקעות, להיות עובדי מדינה, להקים עסק או לקחת הלוואה. ילדיהם אינם זכאים לקבל חינוך ציבורי או שירותי בריאות ממשלתיים. מתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 גירשה ממשלת בחריין מאות בידונים לאיראן.
הפרת זכויות האדם בבחריין > עינויים

על פי דו"ח שנערך על ידי ארגון Human Rights Watch בשנת 2011, ממשלת בחריין נהגה לענות חשודים ביטחוניים באופן קבוע. בין השאר, כדורגלן מבחריין שנעצר על עבירות אלימות העיד כי עבר עינויים בחקירתו.
על אף שדוברי הממשלה הכחישו טענות על עינויים, המשיכו להצטבר דיווחים על עינויים בחקירות מבלי שאיש הועמד לדין.
הפרת זכויות האדם בבחריין > אפליית שיעים בבחריין

רוב תושבי בחריין הם מוסלמים שיעים, אך בני משפחת המלוכה ורוב האליטות במדינה הם מוסלמים סונים, והם מאיישים את מרבית תפקידי הממשל. משפחת המלוכה, בית ח'ליפה, היגרה לבחריין מקטר בסוף המאה ה-18. לטענת השיעים הם סובלים מהדרה חברתית, פוליטית וכלכלית על ידי השלטון, שלטענתם הקים בבחריין "מערכת של אפרטהייד פוליטי המבוסס על אפליה גזעית, עדתית ושבטית." מדיניות הממשלה מונעת מהשיעים להשתלב בתפקידים פוליטיים ולשרת בצבא או במשטרה. רוב אנשי כוחות הביטחון הם מהגרים סונים מסוריה, פקיסטן וערב הסעודית, שקיבלו אזרחות בחריינית בהליך מקוצר.
לפי מרכז בחריין לזכויות האדם, שיעור השיעים הוא מעל ל-70% מהאוכלוסייה, אך הם תופסים פחות מ-18% מכלל המשרות הבכירות בחברות ממשלתיות. בתאגידים ממשלתיים רבים אין אפילו שיעי אחד בתפקיד בכיר. כ-95% מהמובטלים בבחריין הם שיעים.
על רוב השיעים נאסר לגור בעיר רפאע. בעיר שוכנת משפחת בית המלוכה, ונדרש היתר מיוחד ממי שמעוניין לגור בה. היתר זה ניתן בדרך כלל רק לסונים ולאזרחים זרים. כמו כן, מספר פעמים הוגשו בקשות לבניית מסגד שיעי בעיר, אך השלטונות סירבו לאשר זאת.
משפחות שיעיות נתקלות במכשולים מוסדיים בבואם לרכוש דירה בדיור הציבורי במדינה. בתי מגורים רבים נבנים בפרויקטים ממשלתיים, אך הם מוקצים באופן לא-פרופורציונלי למשפחות סוניות, בעוד שמשפחות שיעיות נאלצות להמתין 10 עד 20 שנה עד שהן מקבלות דירה בפרויקט כזה.
באוגוסט 2017 התבטא מזכיר המדינה של ארצות הברית, רקס טילרסון, בנושא אפליית השיעים בבחריין, ואמר: "ממשלת בחריין ממשיכה לעצור ולחקור אנשי דת שיעים, חברי קהילה ופעילים פוליטיים. השיעים במדינה ממשיכים לדווח על אפליה מתמשכת בתעסוקה, בחינוך ובמערכת המשפט. בחריין חייבים להפסיק להפלות את קהילת השיעים."
הפרת זכויות האדם בבחריין > ההפגנות בבחריין

בפברואר 2011, על רקע אירועי האביב הערבי, פרצו מחאות רבות של התושבים השיעים בבחריין נגד גופי השלטון. המחאה דוכאה באלימות על ידי כוחות המשטרה, ומפגינים רבים נהרגו ונפצעו.
בתגובה למחאה, נערכו למפגינים שנעצרו משפטים בדלתיים סגורות בהם הם נידונו למוות, וכן נעצרו פוליטיקאים שתמכו במחאה, אחיות ורופאים שטיפלו במפגינים שנפצעו, וכמו כן עיתונאים נעצרו והוכו. בהוראת הממשלה נסגר עיתון האופוזיציה היחיד.
זכויות אזרחיות ופוליטיות

בבחריין מתקיימות בכל ארבע שנים בחירות לפרלמנט ולרשויות המקומיות. בשנת 2002 הוענקה גם לנשים זכות בחירה.
ראש הממשלה ושרי הממשלה לא נבחרים בבחירות, אלא ממונים ישירות על ידי מלך בחריין, אך הפרלמנט יכול לערוך הצבעת אי-אמון בממשלה ולפטר שרים. ראש הממשלה משנת 1970 היה ח'ליפה בן סלמאן אאל ח'ליפה, דודו של המלך, עד מותו בשנת 2020. אחריו מונה סלמאן בן חמד אאל ח'ליפה, בנו הצעיר של המלך. רבים מחברי הממשלה הם בני משפחת המלוכה.
בשנת 2006 ביקש בית המלוכה להצטרף לאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות של האו"ם, אך צעד זה נבלם על ידי מספר חברי פרלמנט, בטענה שחלק מסעיפי האמנה סותרים את הלכות האסלאם. לאחר כמה חודשים נעשה ניסיון נוסף שצלח, ובחריין אשררה את האמנה.
זכויות אזרחיות ופוליטיות > חופש הביטוי

חוקי המדינה מאפשרים חופש עיתונות, אך בפועל יש למשטר סמכויות נרחבות לדיכוי מתנגדים פוליטיים. ארגון Human Rights Watch ציין כי חוק העונשין מאפשר לממשלה לדכא כל ביקורת ציבורית, וכי היא נוהגת באופן מחמיר בנושאי זכויות אדם.
חופש העיתונות מוגבל, הן בדפוס והן באתרי אינטרנט. ארגון עיתונאים ללא גבולות הגדיר את בחריין כאחת מ"אויבות האינטרנט" בשנת 2012. אתרי אינטרנט רבים ובלוגים פוליטיים חסומים על ידי הממשלה, עיתונאים נעצרים ונחקרים, ולעיתים קרובות הממשלה סוגרת או מגבילה עיתוני אופוזיציה.
במהלך המשבר הדיפלומטי הקטארי בשנת 2017 הודיעה ממשלת בחריין כי פרסום ביטויי הזדהות עם קטאר מהווים עבירה שדינה עונש מאסר של 5 שנים, וקנס כספי גבוה.
זכויות אזרחיות ופוליטיות > זכויות נשים

בשנת 2002 הוביל חמד, מלך בחריין, סדרת מהלכים שהקנו זכות בחירה לנשים וכן את הזכות להיבחר לפרלמנט. צעד זה נתקל בהתנגדות של מספר גופים מוסלמיים במדינה, שסברו שזכות הבחירה לנשים מנוגדת למסורת האסלאמית. בסקר שנעשה באותה תקופה אף נטען ש-60% מהנשים בבחריין התנגדו למהלך. בבחירות באותה שנה נבחרה נציגה ראשונה לפרלמנט.
בשנת 2006 ניסה בית המלוכה לקדם חוק נישואים וגירושים אזרחיים, אך צעד זה נבלם על ידי מספר מפלגות דתיות בפרלמנט.
זכויות אזרחיות ופוליטיות > זכויות להט"ב

כבר בשנת 1976 הייתה הומוסקסואליות מותרת על פי החוק בבחריין. עם זאת, קיימים במדינה מספר חוקים בהם מוגדרים "מעשים מגונים" או "עבירות מוסר" המופעלים לעיתים נגד הומוסקסואלים.
זכויות אזרחיות ופוליטיות > זכויות עובדים

על פי ארגון Human Rights Watch, נכון לשנת 2011 היו בבחריין יותר מ-458,000 עובדים זרים, בעיקר מהודו, פקיסטן ובנגלדש. רבים מהם סבלו מהלנת שכר, החרמת דרכונים, תנאי דיור לא-הולמים, שעות עבודה רבות והתעמרות. על פי הדו"ח, אמצעי ההגנה הממשלתיים "לרוב אינם יעילים."
באוגוסט 2009 נחקק בבחריין חוק המאפשר לעובדים זרים להחליף מקום עבודה, אך על פי דו"ח הארגון, עובדים רבים לא מודעים לזכות זו.
הערות שוליים

↑  Bahrain: The Missing 'A' Word, באתר הפינגטון פוסט, ‏17 בפברואר 2011 (באנגלית).
↑  Sectarian discrimination in the kingdom of Bahrain:The Unwritten Law, ‏25 בספטמבר 2003 (באנגלית).
↑  The Persecuted Shia Majority in Bahrain, ‏11 בדצמבר 2014 (באנגלית).
↑  Discrimination in Welfare, Culture, and Employment, באתר של ארגוני זכויות אדם בבחריין (מאורכב), ‏22 בספטמבר 2016 (באנגלית).
מפגינים בבחריין שנורו על ידי הצבא, 2011
תאופרסטוס

| --- | --- |
תאופרסטוס
תאופרסטוס
 לידה:  371 לפנה״ס? ארסוס, יוון 
 פטירה:  287 לפנה״ס (בגיל 84 בערך) אתונה, אתונה העתיקה 
 מקום לימודים:  האסכולה הפריפטטית 
 זרם:  אריסטוטליאניזם (אנ')
 תחומי עניין:  בוטניקה, אתיקה, היסטוריה, לוגיקה, פיזיקה, גאולוגיה, מטאפיזיקה
 עיסוק:  בוטנאי, פילוסוף, פיזיקאי, סופר 
 הושפע מ:  אריסטו, אפלטון
 השפיע על:  האסכולה הפריפטטית
 מדינה:  אתונה העתיקה 
 יצירות ידועות:  תולדות הצומח, De sensu, Characters, On the causes of plants, Metaphysics 
 
תאופרסטוס (ביוונית: Θεόφραστος, בלטינית: Theophrastus;‏ 371 – 287 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני, תלמידו ויורשו של אריסטו באסכולה הפריפטטית.
ביוגרפיה

תאופרסטוס נולד בארסוס (אנ') באי לסבוס שלחופי אסיה הקטנה. למד אצל הפילוסוף לוקיפוס בלסבוס, ואחר כך נסע לאתונה ולמד אצל אפלטון, שעמד בראש האקדמיה האפלטונית. ב-347 לפנה"ס, אחרי מות אפלטון, הצטרף לאריסטו שעזב את אתונה. אריסטו פתח בית ספר לפילוסופיה באסוס (אנ') שבאסיה הקטנה ותאופרסטוס היה אחד מתלמידיו שם. בשנת 344-345 לפנה"ס עברו תאופרסטוס ואריסטו להתגורר בעיר מיטילנה שבאי לסבוס, ושם החלו בחקר הבוטניקה והזואולוגיה. ב-343 לפנה"ס, כאשר אריסטו נקרא לשמש כמורהו של אלכסנדר הגדול במקדוניה, כנראה שתאופרסטוס התלווה אליו. ב-335 לפנה"ס עבר לאתונה יחד עם אריסטו שהחל ללמד בליקיאון. כאשר אריסטו נמלט מאתונה לכלקיס, שנה לפני מותו, הוא מינה את תאופרסטוס לאפוטרופוס של בנו ניקומכוס (אנ') והוריש לו את ספרייתו ואת כתביו המקוריים. הוא ירש את מקומו של אריסטו כראש האסכולה הפריפטטית וכראש הליקיאון באתונה, ושימש בתפקידים אלה במשך שלושים וחמש שנה. על פי המסורת היו לו למעלה מאלפיים תלמידים, ובהם המחזאי מנאנדרוס ודמטריוס מפלרון. שמו המקורי היה תירטמאוס, אך אריסטו כינה אותו תאופרסטוס שמשמעו ביוונית: "בעל כושר ביטוי אלוהי".
אחרי מותו בגיל שמונים וחמש שנה, נלאוס (אנ'), תלמידו של אריסטו, ירש את כל ספרי תאופרסטוס, וסטראטון מלאמפסאקוס ירש את מקומו כראש האסכולה הפריפטטית. נערכה לו הלוויה ציבורית וכל אזרחיה של אתונה חלקו לו כבוד אחרון. יש אומרים כי אמר לפני מותו: "אנו מתים כאשר אנו מגיעים למצב שבו אנו מתחילים לחיות".
יצירתו

יצירתו העיקרית הייתה קשורה בזו שבה החל אריסטו בשטח ההיסטוריה של הטבע. בין מחקריו של תאופרסטוס, ששרדו עד ימינו, נמנים "תולדות הצומח" ו"על הסיבות לתופעת הצמיחה". הוא התמחה במדעי הטבע, והיה החוקר הראשון שהבדיל בין עולם החיות לבין ממלכת הצומח - מה שאפשר את פיתוח הבוטניקה כתחום מדעי חדש. ב"תולדות הצומח" הוא מתייחס לצורותיהם ולסיווגם. חלק חשוב של יצירתו זו מוקדש לעריכת רשימה של צמחים ועצים, להבנת התנאים המתאימים ביותר להתפתחותם, האופן שבו הם מתרבים, והשימוש שניתן לעשות בהם. כמו כן, ישנו פרק מיוחד 'בנוגע לריחות' בו הוא נותן סקירה על צמחים ארומטיים ומתכונים מפורטים להפקת בושם מכל אחד מהם.
במחקר "הסיבות לתופעת הצמיחה" הוא מטפל בבעיות הפיזיולוגיה של הצמחים, ובעיקר בפריחתם וברבייתם. למטרות אלה פיתח אוצר מילים מיוחד, המתאר את מרכיביו השונים של הצמח. בכתביו הוא מזכיר את אוסף מיני הצומח שהובא ליוון על ידי אלכסנדר הגדול בעקבות כיבושיו, או את אלה שקיבל במצרים. הוא מנה למעלה מחמש מאות וחמישים זני צמחים שאותם ניתן לזהות גם בימינו, ואשר משמשים ברובם לגידולי חקלאות.
הוא חילק את הצמחים לארבע קבוצות: עצים, שיחים, תת-שיחים ועשבים, אך היה מודע להיבט השרירותי של שיטתו זו, והודה כי צמח מסוים יכול להשתייך למספר קבוצות. עבודתו מהווה את המתווה המדעי הראשון ללימוד ממלכת הצומח. שלושת עמודי התווך של מחקרו הם התיאור, הזיהוי והסיווג. הוא ייחס חשיבות מרובה להסתכלות ישירה ולתיאור מדויק וקפדני, ובכך היה שונה מן המחברים שעסקו בשטח זה לפניו.
פליניוס הזקן ופדניוס דיוסקורידס המשיכו בעבודתו של תאופרסטוס, אבל אחרי כיבושיו של אלכסנדר הגדול החל להשפיע על המחשבה היוונית העיסוק בקסמים במסופוטמיה ובמצרים, וההסתכלות המדעית לא חודשה אלא בתקופת הרנסאנס. בימי הביניים לימוד הבוטניקה לא חידש דבר, אלא היווה חזרה על מה שהיה ידוע לפני כן.
תאופרסטוס סיכם את הגותם של הפילוסופים שקדמו לאריסטו בתור השתלשלות "היסטורית" עד לימיו של אריסטו עצמו (דוקסוגרפיה).
כתבי תאופרסטוס הועברו מאוסף פרטי אחד למשנהו ואף הוסתרו למשך תקופה ארוכה, כך שלא נעשתה בהם עריכה כלשהי עד המאה ה-1 לפנה"ס, כאשר לוקיוס קורנליוס סולה העביר אותם לרומא, שם הם נערכו, תוקנו, הועתקו והחלו להיות מופצים.
יצירתו > בין יצירותיו החשובות

"תולדות הצומח" Historia Plantarum (אנ') (בוטניקה)
"על הסיבות לתופעת הצמיחה" (בוטניקה)
On Stones - בגאולוגיה
On Moral Characters, On Sensation - באתיקה
Physics ו-Metaphysics בפיזיקה
יצירתו > תרגומי כתביו לעברית

טיפוסים. תרגמה מיוונית והוסיפה מבוא והערות חנה כהנא. ירושלים, הוצאת כרמל בשיתוף המפעל לתרגום ספרות מופת, תשס"ז/2007.
תאופרסטוס על היהודים וארץ ישראל

נראה כי תאופרסטוס היה היווני הראשון שעסק ביהודים באופן מפורש, בהנחה שכתב את חיבורו לפני החיבור על מצרים של הקטאיוס איש אבדרה.
בשל מעמדו הרם בעולם המחשבה והמדע ההלניסטי, ובשל היותו הסופר הראשון שהתייחס אל היהודים בפירוט מה, צריכה הייתה להיות לתאופרסטוס השפעה כלשהי על עיצוב הדעה היוונית לגבי העם היהודי בתחילת התקופה ההלניסטית.
תאופרסטוס על היהודים וארץ ישראל > הקרבן בפולחן היהודי

תאופרסטוס מתאר את היהודים בקטע מתוך חיבורו "על החסידוּת" (De Pietate, Peri eusebeias), ששרד אצל פורפיריוס.
תאופרסטוס עוקב בחיבורו אחר התפתחות הקורבן ומבטא את הסתייגותו מהקרבת בעלי חיים, שלדבריו רק באיטיות מצאה את דרכה לפולחן אלוהי והפולחן היהודי הוא מקרה מבחן. היהודים נוהגים הקרבת בעלי חיים, אבל הדרך בה הם עושים זאת נוגדת באופן בולט לזו של היוונים:
”הסורים, שהיהודים מהוים חלק מהם, גם עכשיו מקריבים קורבנות חיים בהתאם לסגנון העלאת הקורבנות הישן שלהם; אם היינו מצווים להעלות קורבן באותה הדרך היינו נרתעים מכל העסק. כי הם לא סועדים מהקורבנות, אלא שורפים אותם לגמרי בשעת לילה ושופכים עליהם דבש ויין, הם במהרה הורסים את המנחה, כדי שהשמש הרואה-הכל לא תביט על הדבר הנורא. והם עושים זאת כשהם צמים בצהרי היום. כל אותה שעה, בהיותם פילוסופים מטבעם, הם משוחחים על האלוהות, ובלילה צופים הם בכוכבים, מתבוננים בהם וקוראים לאלוהים בתפילה. הם היו הראשונים להנהיג העלאת קורבנות גם של יצורים חיים אחרים וגם של עצמם; אולם הם עשו זאת מתוך הכרח ולא מתוך רצונם לכך”.
תאופרסטוס אינו מזכיר אמנם את האמונה היהודית באל אחד או את הזהות בין אלוהים ושמיים, אבל רוב החוקרים מסכימים כי את האמונה באל אחד ניתן להניח מראש, לאור השימוש במונח "האלוהי", שעשוי להתייחס לרעיון "הישות העליונה האחת", לפי השיטות הפרה-סוקרטיות. הדגש שתאופרסטוס שם על הצפייה בכוכבים, המעוררת בתגובה תפילה לאלוהים, מורה על כך שהוא אכן ראה בגרמי השמיים ביטוי למוחלטות של אלוהים.
הדגש על חוסר הרצון היהודי לקבל מנהג שכזה (הקרבת יצורים חיים), תואם את הנימה הכללית של כל הקטע, שהיא אוהדת את היהודים. התבוננות בכוכבים היא מרכיב די חשוב בדת פילוסופית, על פי אסכולת אפלטון ואריסטו. ההערכה שתאופרסטוס רוחש ליהודים היא בהתאם להערצתו כלפי המצרים.
ייתכן ותאופרסטוס חשב שהיהודים מקריבים גם קורבן אדם, מתוך היכרות עם קורבן האדם הנפוץ אצל הפיניקים.
תאופרסטוס התייחס לקרבן היהודי בחיבור נוסף. יוסף בן מתתיהו מצטט בספרו "נגד אפיון" מתוך חיבורו של תאופרסטוס "על החוקים" (De Legibus):
"והנה גם בּערי (הנכרים) היה עמנו ידוע מימי קדם ומנהגים רבים ממנו כבר עברו אל מקצתן וזכו להיות למופת לרבים. על זה מעיד תאופרסטוס בספריו על דבר החוקים. הוא אומר, כי חוקי הצורים אוסרים להשבע שבועות נכרים, ובכלל השבועות האלה הוא מונה גם את השבועה הנקראת „קרבן”, ואולם השבועה הזאת לא נמצאה בקרב אחד העמים, בלתי בקרב היהודים לבדם. ופתרון המלה, אם נתרגם אותה מלשון העברים, הוא „מתנה לאלהים”.
תאופרסטוס מונה את ה"כוֹרְבָּן" (χορβάν) באופן מפורש בין השבועות הזרות, מה שמפריך את הדעה שיוספוס פירש את הקטע לא נכון ושהוא התייחס לשבועה פיניקית מקומית, בהתחשב בכך שהעברית והפיניקית היו למעשה ניבים של שפה אחת.
תאופרסטוס על היהודים וארץ ישראל > הגידולים בבקעת הירדן > התמר

בחיבורו "תולדות הצומח", מתייחס תאופרסטוס לתמר והבלסם הגדלים בארץ יהודה:
"בחילת-סוריה, היכן שנמצאים רוב הדקליים, רק בשלושה מחוזות, כך אומרים, היכן שהאדמה מליחה, גדלים תמרים שניתן לשמר... אולם יש אומרים כי תושבי סוריה אינם משתמשים בעיבוד/טיפוח, מלבד גיזום עצים והשקיה, וגם שעץ התמר זקוק למים נובעים ולא למים מהשמיים; ושמים כאלה נמצאים בשפע בעמק שבו חורשות הדקלים. והם מוסיפים שעמק זה נמשך דרך ארץ ערב עד לים האדום, ושרבים טוענים שביקרו בו, ושזה בחלק הנמוך ביותר שלו שעצי התמר גדלים... התמרים היחידים שיישמרו, כך אומרים, הם אלה הגדלים בעמק סוריה, בזמן שאלה הגדלים במצרים, קפריסין או במקומות אחרים הם בשימוש רק כשהם טריים".
עד אמצע המאה ה-2 לפנה"ס (אז הוקמה המדינה החשמונאית), ארץ יהודה הייתה ללא ספק כלולה ב"חילת סוריה". משום כך ניתן להניח שתאופרסטוס התכוון לעצי הדקל המפורסמים ברחבי העולם של ארץ יהודה, הגדלים בבקעת הירדן ואזור יריחו. הנחה זו מחוזקת על ידי התיאור שבא מיד לאחר מכן, על "עמק סוריה", שמתייחס באופן ברור לבקעת הירדן.
תאופרסטוס על היהודים וארץ ישראל > הגידולים בבקעת הירדן > הבלסם

אצל תאופרסטוס נמצא התיאור הראשון וגם המפורט ביותר של הבלסם של ארץ יהודה המופיע בספרות היוונית:
"בלסם גדל בעמק סוריה. אומרים כי ישנם רק שני גנים בהם הוא גדל... העץ הוא גבוה כמו עץ רימון גדול והוא מרובה ענפים; יש לו עלה כמו זה של פיגם, אבל הוא חלש; והוא ירוק עד; הפרי הוא כמו זה של האלה בגודלו, צורתו וצבעו, וגם זה מאוד ריחני, אפילו יותר מהשרף ... אומרים שהבלסם אינו גדל כצמח בר בשום מקום. מהגן הגדול יותר קיימים שנים עשר כלים המכילים כל אחד כשלושה פיינט, מהגן השני רק שני כלים כאלה... נראה כי הבלסם הוא בעל ריח יוצא דופן".
תאופרסטוס מזכיר את "הבלסם הסורי" במקומות נוספים בחיבורו. "עמק סוריה" הוא בקעת הירדן, מאחר שזהו המקום היחיד בסוריה בו הבלסם גדל.
לקריאה נוספת

תיאופראסטוס, טיפוסים, תרגום מיוונית: חנה כהנא, כרמל ירושלים, 2007.
Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, III. Theophrastus, pp. 8-17
Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature; The Hellenic Period. University of California Press, Berkeley 2010, Part I, 1. Theophrastus on Jewish Sacrificial Practices and the Jews as a Community of Philosophers, pp. 15-39