stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה כלכלית של אוסטרליה
התקופה הקולוניאלית > 1820–1850

החל משנות העשרים של המאה ה-19 הצמיחה הכלכלית הלכה והתבססה יותר ויותר על ייצוא צמר משובח וסחורות כפריות אחרות לשוק הבריטי ולכלכלות המתועשות של צפון-מערב אירופה. צמיחה זו הופרעה פעמיים על ידי שני משברים משמעותיים, שהתרחשו בשנות ה-40 ובשנות ה-90 של המאה ה-19. צמיחה זו גם הומרצה במספר דרכים עם גילויי הזהב בוויקטוריה ב-1851, אך הדינמיקה הבסיסית לא השתנתה ביסודה.
בפרקי זמן מסוימים, ניצולם של משאבי טבע - דוגמת משאבי טבע בים בשנות ה-40 או זהב ומינרלים אחרים מאוחר יותר - היה גם הוא חשוב. החקלאות, הייצור המקומי ותעשיית הבנייה התרחבו במענה לצרכים המידיים של האוכלוסייה ההולכת וגדלה, שהתרכזה במידה רבה במרכזי הערים הגדולות.
ההזדמנויות לרווחים נאים מגידול מקנה ומכריית מחצבים משכו הון בריטי במידה משמעותית. הגידול וההתרחבות נתמכו בדרך כלל על ידי השקעות ממשלתיות גדולות בתחבורה, בתקשורת ובתשתיות עירוניות, ולכן אף הם היו תלויים במימון הבריטי. עם הגידול בכלכלה נוצר צורך בקליטת הגירה בקנה מידה גדול כדי לספק את הדרישה המתגברת לידיים עובדות, ובמיוחד לאור הפסקת הגליית האסירים למזרח היבשת ב-1840.
עלות ההגירה סובסדה על ידי השלטון הקולוניאלי, ומתיישבים חדשים, שרובם היגרו מהממלכה המאוחדת, הביאו איתם יכולות ומיומנויות שתרמו רבות לצמיחה הכלכלית. כל זה סיפק את היסודות להקמת חברות קולוניאליות פרטיות. בנוסף להבטחת שלטון החוק, הבטחת זכויות במקרקעין, ואחריות לקיום מערכות פוליטיות דמוקרטיות יציבות; שיתפו מוסדות השלטון גם פעולה עם הפעילות הכלכלית ישירות ובכך יצרו את התנאים שבסך הכללי סייעו לצמיחה.
בנוסף לניו סאות' ויילס ולטסמניה (שכזכור, נקראה אז "ארץ ון דמן"), הוקמו בין השנים 1836 - 1863 מושבות נוספות בחלקים אחרים ביבשת: ניו סאות' ויילס חולקה לאוסטרליה הדרומית (1836), למושבה ויקטוריה ב-1851 ולקווינסלנד ב-1859. הטריטוריה הצפונית הוקמה ב-1863 כחלק מאוסטרליה הדרומית. ויקטוריה ואוסטרליה הדרומית הוקמו כ"מושבות חופשיות" (כלומר, לא כמושבות עונשין), אם כי ויקטוריה הסכימה לקבל אסירים שהועברו אליה מטסמניה. גם מערב אוסטרליה הוקמה כמושבה חופשית, אך בשל מחסור בכח אדם הסכימה לקבל אסירים לשטחה. ניו זילנד הייתה גם היא חלק מ"ניו סאות' ויילס" עד 1840, ואז הפכה למושבה בפני עצמה. בין 1840 ל-1868 ירדה כמות האסירים שהועברו לאוסטרליה. בסך הכול, הועברו לאוסטרליה כ-160,000 אסירים, איש ואישה.
התקופה הקולוניאלית > 1820–1850 > תהליך הצמיחה

תהליך הצמיחה בתקופה הקולוניאלית החל עם שתי התפתחויות קשורות זו בזו: לאחר שנוצר מחסור שנוצר בקרקעות במחוזות העירוניים, הגיב לכך המושל מקווארי, ב-1820, בהרגעת השוק באמצעות הגבלות על התיישבות. רועי הבהמות נאלצו לצאת למרחקים, במאמציהם לחפש שטחי מרעה חדשים, ונדידות וחיפושים אלו נהיו עד מהרה לבלתי נשלטים. התפתחות נוספת הייתה מדיניות השלטונות הבריטיים באותו עשור שעודדה הקמת מפעלים פרטיים באמצעות הקצאת מספר גדול של אסירים עבור מעסיקים פרטיים, וכן בהקלת הגישה לקרקעות.
ב-1831 החלו להיות מיושמים בניו סאות' ויילס "העקרונות של קולוניאליזם שיטתי", שהופצו אז באופן נרחב על ידי אדוארד גיבון וייקפילד. במקום למכור את האדמות, הן ניתנו על פי עקרונות אלה, כמענקים, במטרה לסבסד את ההגירה. עם זאת, נדידת רועי הבהמות הנמשכת לא הושפעה מכך, כשאלה האחרונים ניכסו לעצמם כל פיסת אדמה שיכולים היו למצוא מעבר למכסות וההגבלות הרשמיות על התיישבות.
עד ל-1840 מגדלי בהמות אלה כבר טענו לבעלות על רצועת שטח בגודל עצום בעומק של 200 מייל (כ-320 ק"מ) - שטח שתחילתו במורטן ביי בצפון (אזור בריזביין של היום), עבור דרך פורט פיליפ (שעתיד להפוך למושבה ויקטוריה), ועד לאדלייד שבאוסטרליה הדרומית. עקב היעדרותה של הכרה חוקית בבעלותם על אדמות אלו, הם נודעו כ"פולשים". תנאי החזקתם באדמות אלו סודרו סופית רק ב-1846 לאחר מאבק פוליטי ממושך במושל נו סאות' ויילס, ג'ורג' גיפס.
התקופה הקולוניאלית > 1850–1890

גילוי הזהב ב-1851 הוביל לגלי בהלה לזהב לחלקים רבים של אוסטרליה, מה ששינה את אופי הכלכלה ביבשת. עובדים רבים עזבו את מקומות עבודתם ונהרו לחפש זהב. ויקטוריה הייתה באותו עשור למרכז כריית הזהב באוסטרליה, כשאוכלוסייתה גדלה בחדות מכ-80,000 ב-1851, לכ-540,000 ב-1861. בשנות החמישים והשישים של אותה מאה האוכלוסייה באוסטרליה כולה שילשה את עצמה, מפחות מ-430,000 ב-1851 ל-1.7 מיליון ב-1871. הצמר המשיך להיות מנוע הצמיחה המרכזי עד לסוף שנות החמישים, כאשר ב-1861 נוסדה הבורסה הראשונה באוסטרליה, במלבורן.
הממשל הקולוניאלי החל ב"אסרטגיית התפתחות" על ידי הנפקת איגרות חוב לשוק הלונדוני למכירת שטחים ציבוריים, ושימוש בכסף לתקצוב התשתיות המתפתחות. תודות לגידול בהכנסות כתוצאה מהבהלה לזהב, מגזרי התעשייה והבנייה הראו זינוק משמעותי בכושר ההשתכרות.
ב-1861 נחנכה במלבורן, לראשונה באוסטרליה, בורסה לניירות ערך. באותה שנה חוקי מקרקעין חדשים הקלו על רוכשים פרטיים לרכוש קרקעות.
בשנים 1875–1880 החל להיות מורגש מחסור באדמות פוריות, כאשר במקביל תעשיית הצמר המשיכה לגדול ולהתרחב לשטחי מרעה נוספים עבור עדרי הכבשים. הדבר הביא למשיכה חוזרת של השקעות בתעשייה על ידי חברות ייעודיות. אף כאשר המחסור גרם לניצול אדמות פחות איכותיות, ההשקעות המשיכו לזרום הן מצד מממנים פרטיים והן מצד השלטון (בדמות תשתיות תחבורה).
בין השנים 1880–1890 הכלכלה התרחבה משמעותית תודות לגידול משמעותי בהשקעות, זאת אף על פי שכדאיותן ירדה כאשר החזרי ההשקעות התכווצו. הסבר אפשרי לכך טמון בזמינות הגדולה יותר של קרנות זרות שהכלכלה אוסטרלית החלה לראות בעשור זה. ההון הרב שזרם ליבשת, הוביל את האוסטרלים להיות בעלי ההכנסה הגבוהה ביותר לנפש בעולם, במשך העשורים האחרונים של המאה ה-19. הייתה זו בועת נדל"ן בה הבנקים - שהיו כמעט חופשיות ממגבלות רגולטוריות כלשהן - נטלו חלק במימון ובהלוואות. אך בסוף העשור, המשקיעים הזרים, שהבחינו בהבדל שבין הרווחים הגבוהים הצפויים מהשקעותיהם לרווחים שלמעשה התקבלו, הפסיקו את המימון, מחירי הנדל"ן קרסו והכלכלה האוסטרלית נכנסה למשבר חמור החל מ-1890.
התקופה הקולוניאלית > 1890–1900

החל מתחילת העשור האחרון של המאה ה-19 הכלכלה האוסטרלית חוותה זעזועים קשים.
במובנים מסוימים הייתה הכלכלה האוסטרלית בשנות צמיחתה, הראשונה לאמץ לחיקה את זכויות העובדים ואת האיגודים המקצועיים; אך הדינמיקה הכלכלית בשנות ה-90 של המאה ה-19, שהיו שנות משבר קשות, הייתה כזו שהובילה לאחוזי אבטלה גבוהים ולמחיקת עסקים רבים, והם בתורם הביאו לצמצום שכרם של העובדים על ידי המעסיקים. האיגודים המקצועיים הגיבו בסדרת שביתות, וביניהן השביתות הגדולות בתעשיות הימאות והצמר בשנים 1890, 1891 ו-1894.
החל מה-15 באוגוסט 1890, לאחר שהמשא ומתן על תנאי שכר והזכות להתאגדות נחל כישלון, החלו העובדים לשבות. השביתה התרחבה מהר מאוד וכללה את הימאים, את עובדי הרציף בנמלים ואחרים. במהרה הצטרפו גם כורי הפחם לשביתה, ועד לספטמבר אותה שנה כ-28,500 עובדים שבתו במדינה. השביתה הסתיימה בסוף 1890 ותחילת 1891 עם ניצחון המעסיקים, ושכרם של העובדים בימאות ובתעשיות קשורות קוצץ, לעיתים אף כדי 30 אחוזים.
אך הכלכלה מיאנה להתאושש, והשנים הבאות היו אף הן עתירות שביתות. ב-1891 הייתה זו השביתה בתעשיית הצמר שחוללה שַׁמות בכלכלה. שביתה זו, שהייתה גם היא בבסיס המאבק על הזכות להתאגדות, הסתיימה אף היא כמו קודמתה בקול דממה דקה ובניצחון המעסיקים, לאחר שהעובדים השובתים לא יכלו לפרנס את עצמם והחלו לרעוב ללחם. באותה שנה, 16 מוסדות פיננסיים ובנקים קטנים במלבורן, פשטו את הרגל.
האנשים בשלטון הקולוניאלי, שהיו ברובם ליברלים אותם החשיבו האיגודים המקצועיים כבעלי ברית, הפנו את גבם בחריפות לעובדים, מה שהוביל לסדרת עימותים עקובים מדם. האיגודים, שבעיניהם מעשי הליברלים היו לא פחות מבגידה, הגיבו עם הקמת מפלגות פוליטיות משלהם - היו אלו מבשריה של מפלגת הלייבור האוסטרלית.
קריסת הבנקים הגדולה ב-1983 הייתה אחד השיאים במשבר הכלכלי שפקד את אוסטרליה ערב עצמאותה. הקריסה הייתה תוצאה של משבר הנדל"ן שהביא הרבה מוסדות פיננסיים שבזמן צמיחת בועת הנדל"ן נטלו הלוואות גדולות מהבנקים, לכדי פשיטת רגל. ב-1 במאי הכריזה ממשלת ויקטוריה על חמשת ימי שבתון (bank holiday), בתגובה להיסטריה בענף הבנקאות. עד ל-17 במאי 11 בנקים מסחריים ברחבי אוסטרליה השהו את פעילותם המסחרית.
ב-1894 התרחשה בשנית שביתה גדולה בתעשיית הצמר. עם זאת, הגרוע מכל כבר קרה עד לאותה שנה, והחל מאותה שנה אוסטרליה החלה אט אט לצאת מהמשבר, כאשר אף בוצעו רפורמות רגולטוריות כדי למנוע את הישנותו.
המשבר של העשור האחרון במאה ה-19 הביא בעקיפין לחיזוק הלאומיות האוסטרלית, ובתחילת המאה ה-20 זכתה אוסטרליה לעצמאותה, עם כינון "חבר העמים האוסטרלי" - שמה הרשמי של אוסטרליה העצמאית, שהייתה למדינה פדרלית שאיגדה בתוכה את הקולוניות הבריטיות.
הכלכלה כמדינה עצמאית > 1901–1939: מקבלת העצמאות ועד למלחמת העולם השנייה

ב-1901 נוסדה המדינה האוסטרלית העצמאית, כאשר הושבעה הממשלה הפדרלית הראשונה - ממשלת המפלגה הפרוטקציוניסטית, מפלגה שהתמקדה במדיניות כלכלית פרוטקציוניסטית. ב-1904 מפלגת הלייבור האוסטרלית כיננה את הממשלה הפדרלית השנייה במדינה, ובכך הייתה לתנועת הלייבור הראשונה בעולם לעלות לשלטון. ב-1907 נחקק חוק המבוסס על הרעיון של שכר מינימום - משכורת מינימלית לעובד בלתי מקצועי של 7 שילינג בריטי.
הערות שוליים

↑  אין הכוונה ליבשת אוסטרליה אלא לפדרציה האוסטרלית - המדינה שביבשת; כלומר, מאז התיישבות האדם הלבן ביבשת לראשונה. האבוריג'ינים חיו באוסטרליה עשרות אלפי שנים לפני כן.
↑  Saul Eslake, An instroduction to the Australian economy, Australia and New Zealand Banking Group, January 2007, p. 2
↑  אוסטרליה, באתר הארץ
↑  לפי ההגדרה המקובלת בכלכלה, לפיה האטה נחשבת ל"מיתון", כאשר ישנם שני רבעונים רצופים בעלי צמיחה שלילית.
1 2  AUSTRALIA, בספר העובדות העולמי של ה-CIA (באנגלית)
↑   נתן שבע, מה יעצור את קפיצת הקנגורו של כלכלת אוסטרליה, באתר TheMarker‏, 2 במאי 2013
↑   לארי אליוט (עורך הגארדיאן), תור הזהב של אוסטרליה מתקרב לקצו, באתר TheMarker‏, 21 באוגוסט 2013
↑  מירב גונן (עורכת), אוסטרליה - סקירה כלכלית ומסחרית, הנספחות המסחרית סידני, אוסטרליה, באתר משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה, נובמבר 2011, עמ' 5
↑  שנות ה-20 של המאה ה-19.
↑  שנות ה-50 של המאה ה-19
↑  לדוגמה, עובדים אוסטרלים במלבורן היו העובדים המאורגנים ראשונים אי פעם לקבל יום עבודה של שמונה שעות, ב-1956.
↑  הדולר האוסטרלי, ואיתו השילינג האוסטרלי, הונפקו לראשונה מאוחר יותר ב-1910.
מפה המתארת את ההתפתחות הקולוניאלית של אוסטרליה
הלרסדורף

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  ברלין
 שטח:  8.1 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  78,683 (30 ביוני 2015)
 קואורדינטות:  52°32′15″N 13°36′15″E﻿ / ﻿52.5375°N 13.6042°E﻿ / 52.5375; 13.6042
 שכונות נוספות בברלין
    לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   
 
הלרסדורף (בגרמנית: Hellersdorf) היא שכונה במזרח ברלין, בירת גרמניה.
השכונה גובלת בשכונת מרצאן (Marzahn) במערב, בקפניק (Köpenick) במערב ובמדינת ברנדנבורג במזרח ובצפון. כתוצאה מרפורמת השכונות של ברלין ב-2001, אוחדה השכונה רשמית עם מרצאן ויצרה את שכונת מרצאן-הלרסדורף, אך בקרב התושבים עדיין נשמרת ההפרדה.
גאוגרפיה

השכונה מורכבת משלושה אזורים: קאולסדורף (Kaulsdorf), מאלסדורף (Mahlsdorf) והלרסדורף.
הלרסדורף, בדומה למרצאן והוהנשנהאוזן נבנתה בחלקה הגדול במחצית השנייה של שנות השמונים על ידי ממשלת גרמניה המזרחית, אז נבנו עשרות אלפי יחידות דיור בבניינים גבוהים חסרי ייחוד, הקרויים "Plattenbauten" (בנייני פלטה), כיוון שהם מורכבים מפלטות שיוצרו במפעל. עם זאת השכונה משופעת גם בשטחים פתוחים וישנם מספר אגמים קטנים המשובצים בשטחה.
בשכונה גרים 251,000 בני אדם. שיעור האבטלה הוא גבוה, גם ביחס לברלין, ועומד על כ-21 אחוזים מכוח העבודה, כמו כן הרמה הסוציו-אקונומית של השכונה אף היא נמוכה למדי. האוכלוסייה היא גרמנית רובה ככולה וכמעט ואין ריכוזי מהגרים בשכונה. התמיכה בשכונה במפלגות הימין הקיצוני גבוהה יחסית.
מבט על חלק מהשכונה
ההמנון ההומרי לאפולו

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שפת המקור:  יוונית עתיקה 
 סוגה:  המנון 
 
ההמנון ההומרי לאפולו (ביוונית: Ὕμνος εἰς Ἀπόλλωνα  בלטינית: Hymnus Homericus ad Apollinem). ההמנון השלישי בקורפוס שלושים ושלושה המנונות עתיקים המיוחסים להומרוס (ההמנונות ההומריים). מונה 546 שורות, כתוב במשקל הקסמטר דקטילי (dactylic hexameter) וחובר בשפה היוונית הומרית. דוקלם בעל פה, לא ידוע היכן בוצע.
תפקיד ההמנון לספר את סיפור לידת אפולו ולהגיע לתחומי ההשפעה העיקריים של האל.
תיארוך

הדעות בעניין התיארוך של ההמנון חלוקות. ישנם חוקרים אשר סוברים כי הטקסט הוא אחיד והתפתחותו היא טבעית, Walter Burkert סובר (ממקור קדום על ידי משורר מהעיר כיוס) כי ההמנון הולחן בשנת 522 לפנה"ס עבור פסטיבל שנערך על ידי פוליקרטס, לכבוד אפולו. וישנם חוקרים הסבורים כי יש לחלק את הטקסט לשני חלקים: החלק שמתקיים בדלוס והחלק שמתקיים בפיתי. הטקסט מתוארך בנפרד לשני החלקים, החלק האחד אשר מתרחש בדלוס מתוארך בסביבות המאה השביעית ואף השמינית שלפני הספירה. ואילו החלק השני המתרחש בדלפי מתוארך לסוף המאה השישית לפני הספירה. הסברה היא כי שני החלקים "הודבקו" יחדיו בעזרת קטע מעבר, או שהם התפתחות טבעית של האל ומדגישים את דמותו הפאן-הלנית.
חלוקת ההמנון

את ההמנון ניתן לחלק לשלושה חלקים:
לידת אפולו.
ייסודו של האוראקל - ביסוס הפולחן באי דלוס.
אפולו וכהני הדת - ביסוס הפולחן בדלפי.
חלוקת ההמנון > תקציר העלילה > ייסודו של האוראקל בדלפי

אפולו מחפש חבל ארץ שבו ייסד לאנושות את היכל נבואותיו, יש תיאור של חבלי ארץ רבים, שטחים מיוערים ביוון העתיקה, בהם חורשות, אפולו מגיע ל-טלפוסה, בה רוצה לבנות את היכלו, אך טלפוסה מתנגדת זו מניעה אותו מאחר שרוצה שטֶלֶפוּסָה תיוחד לעצמה, היא מציעה לו לגשת לקָרִיסָה. אפולו נשלח על ידי טלפוסה לקריסה, סמוך לקריסה השתפך מעין שם הרג בקשתו את טיפון, מפלצת פראית, שהסבה צער רב ליושבי קריסה. הדרקונית המפלצת היא טיפון – בתו של הרה שילדה כתוצאה מכעס על זאוס. לאחר מות הדרקונית נקרא המקום "פיתו" או "פיתי".
אפולו כועס על טלפוסה ששלחה אותו להילחם בדרקונית, מנכס חלק מחורשה ושם בנה מזבח לעצמו: "אם כי רצית, טלפוסה, לגנוב דעתי בדבר שקר,
כדי להחזיק בנווה ולקלח בחן את מימייך,
בתהילת המקום תאלצי לוותר לי על חלק!"
חלוקת ההמנון > תקציר העלילה > אפולו והכהנים - ביסוס הפולחן בדלפי

אפולו מחפש בבני האדם משרתים ועורכי טקסי קודש להיכלו. הוא מבחין באונייה שעליה נוכרים כרתיים שמוצאם מקנוסוס, הוא הופך עצמו למפלצת ים בדמות דולפין ומעביר את יושבי האוניה טלטלות על פני הים כשהם שטים דרך ערי יוון. עם הגיעם לקריסה, מתגלה במלוא הדרו וכוחו אפולו אל יושבי האוניה ומכריז באוזנם שמעתה הם יהיו משרתיו וכהני מקדשו. הוא מצוום לקרוא לו בתפילה "דלפיני" ולהתפלל אליו ולציית לו. הנוכרים מצייתים לו, בונים מזבח, עורכים סעודה מפוארת לכבוד פויבוס הדגול, ואפולו אחוז בנבל מנגן להם בצלילים כלילי יופי. את ההמנון מסיים המשורר בדברי סיום: "שא נא ברכה אדוננו, בנם של לטו ושל זאוס, ואנכי אזכרך בשירים אחרים שאשמיע".
הסברים אטיולוגיים בהמנון

בהמנון מסופרים לנו סיפורים אשר מטרתם היא להסביר תופעות שנשתמרו והשלכותיהן. הסיפורים קשורים לשמות אפולו לשלושה שמות פולחניים המצוינים בהמנון:
הסבר מדוע מכונה אפולו בשם "פיתי" - "את, לפתותים הרקבי על הארץ הזנה יושביה... והמקום נקרא אז "פיתו" ומכנים את אפולון "פיתי" כתואר, כיון שבזה המקום זהר הליוס בעצמתו פותת והרקיב את גוית המפלצת".
הסבר מדוע מכונה אפולו בשם "טלפוסי" - מכנים את אפולו "טלפוסי" וזאת, "מכיוון שהשפיל את זרמה הקדוש של טלפוסה".
הסבר מדוע מכונה אפולו בשם "דלפיני" - "ומכיוון שמים מכוסה ערפל התגליתי, גח בדמותו של דולפין על גבי הספינה החופזת, בתפילתכם תכנוני "דלפיני", וגם המזבח שמו "הדלפיני", ולעולם ישחרוהו עיניים".
תרגום בעברית

ההמנון ההומרי לאפולו אצל סופוקלס, אדיפוס בקולונוס, תרגם אהרון שבתאי, שוקן ת"א, תש"ס
הומרוס, ההמנונות ההומריים; תרגם מיונית שלמה שפאן, ערך והקדים מבוא משה שובה, ירושלים: חברה להוצאת ספרים על יד האוניברסיטה העברית, תש"ו
ראו גם

ההמנונות ההומריים
הומרוס
אפולו
יוון העתיקה
פוליתאיזם
יוונית הומרית
לקריאה נוספת

Richard Janko, The structure of the Homeric Hymns: a study in genre", Hermes 109 (1981) 9–2
Allen,T.W ׂ)1912(H Homeri Opera. vol. v. Oxford (oct) (טקסט ביוונית)
.Faulkner, A, 2911, THE HOMERIC HYMNS; Interpretative Essays, Oxford
הערות שוליים

↑  Walter Burkert. 'Kynaithos, Polycrates and the Homeric Hymn to Apollo' in Arktouros: Hellenic studies presented to B. M. W. Knox ed. G. W. Bowersock, W. Burkert, M. C. J. Putnam (Berlin: De Gruyter, 1979) pp. 53–62.
↑  Clay, J. S, "The Homeric Hymns", A New Companion to Homer I, Morris and B.Powell. Leiden, 1997, עמ' 489-510
↑  שם, עמוד 132, שורה 13.
↑  שם, עמ' 140, שורות 207-215
↑  שם, עמ' 146, שורות 379-381
↑  שם, עמוד 151, שורות 545-546
↑  שם, עמוד 146, שורות 372-375
↑  שם, עמוד 146, שורה 387
↑  שם, עמוד 150, שורות 494-496
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4161030-1  VIAF: 210065462   WorldCat (עם VIAF): 210065462
החלטה 1808 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  15 באפריל 2008
 ישיבה מספר:  5,866
 קוד:  S/RES/1808 (מסמך)
 נושא:  המלחמה בגאורגיה
 סיכום הצבעה:  15 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 0 נמנעו 
 תוצאה:  ההחלטה אומצה פה אחד
 הרכב מועצת הביטחון
 חברות קבועות:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין צרפת צרפת רוסיה רוסיה הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברות לא קבועות:  בורקינה פאסו בורקינה פאסו בלגיה בלגיה קוסטה ריקה קוסטה ריקה קרואטיה קרואטיה אינדונזיה אינדונזיה איטליה איטליה לוב (1977–2011) לוב פנמה פנמה דרום אפריקה דרום אפריקה וייטנאם וייטנאם
 
החלטה 1808 של מועצת הביטחון של האו"ם היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם שעברה במועצת הביטחון של האו"ם במהלך ישיבה 5,866, ב-15 באפריל 2008. ההחלטה ביקשה לטפל במצב המתמשך והמסלים בגאורגיה, מצב בו קיימות שתי ישויות בתוך גאורגיה המתיימרות להיות מדינות. הן לא מוכרות על ידי האו"ם. ההחלטה התקבלה בעקבות הסלמה בקרבות שבין גאורגיה למחוזות המורדים שבה. המטרה העיקרית של ההחלטה הייתה להרחיב את סמכויות של משלחת המשקיפים של האו"ם בגאורגיה, אשר רובה הייתה מורכבת מכוחות שמירת שלום רוסיים.
ראו גם

אבחזיה
דרום אוסטיה
מלחמת גאורגיה–רוסיה
הערות שוליים

↑  Adoption by UN Security Council of a Resolution Extending the Mandate of the United Nations Observer Mission in Georgia
הלר (מטבע)

שטרות 80 ו-20 של הלר משנים 1920–1921.
הלר (בגרמנית: Heller או Häller) היה מטבע גרמני ששוויו מוערך בחצי פפניג. שמו לקוח מהעיר הול אם קוכר (כיום שוואביש האל).
מכבשי מטבעות יצרו את המטבע מתחילת המאה ה-13, על בסיס פפניג כסף שהופק בעבר (Häller Pfennig, המכונה לעיתים Händelheller על פי תיאור של יד על צידו הקדמי). אמנם, הרכב המטבע הידרדר אט אט עקב ערבוב נחושת, כך שכבר לא נחשב למטבע כסף. הלרים היו אדומים, לבנים ושחורים.
החל מימי הביניים הם הפכו לסמל של ערך נמוך. אמירה גרמנית נפוצה על המטבע היא: "kein (red) Heller Wert", כלומר: לא שווה הלר (אדום), או "לא שווה סנט אדום".
שם המטבע נכנס לשימוש נרחב כשם למטבעות בעלי ערך זעום ברחבי מדינות גרמניה עד 1873, לאחר איחוד גרמניה הנהיג ביסמרק את המארק ואת הפפניג כמטבע הרשמי בכל רחבי האימפריה הגרמנית.
באימפריה האוסטרו-הונגרית, הלר היה גם המונח ששימש בחצי האימפריה האוסטרית עבור כ-1/100 מהכתר האוסטרו-הונגרי (השני היה פילר במחצית ההונגרית), המטבע היה בשימוש משנת 1892 ועד לאחר קריסתה של האימפריה (1918).
המונח Heller (בצ'כית: Haléř, בסלובקית: Halier) שימש גם כן למטבע ששוויו מוערך ב-1/100 מקורונה (כתר) בצ'כיה (קורונה צ'כית) וסלובקיה (קורונה סלובקית), כמו גם בצ'כוסלובקיה לשעבר (קורונה צ'כוסלובקית).
בתרבות

המטבע מופיע לצד עוד מטבע בשיר השתייה הגרמני: Ein Heller und ein Batzen.
הוסטומל

הוסטומל (באוקראינית: Гостомель) היא עיירה במחוז קייב שבאוקראינה, מצפון-מערב לבירה קייב. רשמית, העיירה היא חלק מתחום השיפוט של העיר אירפין.
העיירה ידועה בעיקר בזכות נמל התעופה הוסטומל, שמשמש כמרכז מטען חשוב. כמו כן קיים בעיירה מפעל זכוכית.
הוסטומל ניזוקה קשות במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022. בין ההרוגים בתקיפות הרוסיות היה גם ראש העיירה, יורי פריליפקו.
היסטוריה

ב-1495, הדוכס הגדול של ליטא, אלכסנדר יגיילו העניק את הוסטומל של ימינו לאיוון דשקוויץ' הלינסקי. ב-1509, אחרי המרד של גלינסקי, הועבר המקום מידי זיגמונט הראשון לסיימון פולוז (Seymon Poloz). לפי האגדות, הוסטומל הייתה קיימת מאז העת העתיקה, אולם עדויות כתובות ראשונות מתוארכות רק לשנת 1494.
בשנת 1614, זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה העניק להוסטומל את זכויות מגדנבורג. במהלך מרד חמלניצקי בהנהגת בוגדן חמלניצקי, העיירה הפכה לעיירה הקוזאקית ה-100 של גדוד קייב.
ב-1654 נכבשה הוסטומל על ידי נסיכות מוסקבה, וב-1694 נבנתה בה כנסייה. ביולי 1768 הגיעו אליה ההיידמקים בפיקוד איוון בונדרנקו.
בשנת 1866 הפכה הוסטומל למרכז עירוני, כשהיא צומחת באופן פעיל. במסגרת מעמד זה העיירה הייתה עדה לרבים מהאירועים ההיסטוריים בתולדות אוקראינה.
ב-1962, תחת השלטון הסובייטי, הוכפפה הוסטומל לאירפין, כשהיא מוגדרת עיר בעלת משמעות אזורית. ב-1972 הוגדל שטחה והיא כללה גם את הכפר מוסטישצ'ה.
היסטוריה > הפלישה הרוסית לאוקראינה

ב-24 בפברואר 2022, ביום הראשון של הפלישה הרוסית לאוקראינה, הותקפה העיר ונמל התעופה שבקרבתה על ידי הצבא הרוסי בניסיון לכבוש אותה. נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי אמר על המתרחש כי "כוח מוטס רוסי נמצא בנמל התעופה הוסטומל מחוץ לקייב, שבו מסלול המראה גדול, נעצר והוא מושמד". במהלך התקיפות הושמד המטוס הגדול בעולם, האנטונוב An-225.
שבוע מאוחר יותר החלו הרוסים להשתמש בהוסטומל כבסיס קדמי לתקיפות בקייב. הכוחות שנשלחו לקייב נתקלו בכוחות אוקראינים בבוצ'ה ובאירפין, ומספר יחידות רוסיות הושמדו באש תותחים ובתקיפות מזל"טים אוקראיניים מדגם באיראקטאר מתוצרת טורקיה. ב-7 במרץ 2022 הרגו חיילים רוסים את ראש העיירה הוסטומל, יורי פריליפקו, בעת שסיפק מזון ותרופות לתושבים.
ב-2 באפריל אישרה אוקראינה שכוחותיה השתלטו על רוב מחוז קייב, וכי הוסטומל שוחררה.
ב-6 באפריל עדכן ראש כוחות צבא אוקראינה בהוסטומל כי 400 איש הפכו לנעדרים במהלך 35 הימים של הכיבוש הרוסי בהוסטומל.
מסחר

בעיירה מספר מפעלים גדולים לצד עסקים קטנים ובינוניים. בין החברות הגדולות שפועלות בהוסטומל ניתן לציין את אנטונוב, יצרנית המטוסים בבעלות הממשלתית, שמעסיקה 1,320 עובדים ו-OJSC, מפעל זכוכית המעסיק 800 עובדים. מפעלים המתעסקים ישירות בחקלאות נמצאים בבעלות רנו, יצרנית הביגוד פרומין ואחרות.
בסמוך להוסטומל קיים מרכז ניסוי לתחבורת רכבות חשמליות בשם "קאפווי". ב-24 בדצמבר 2019, נפתחה בהוסטומל תחנת טיהור וניקוי מים, שמטהרת 1,200 מ"ק מים מדי יום ומספקת אותם לבסיס צבאי.
הערות שוליים

↑  Fire reported in many buildings in Ukraine's Hostomel, India Today (באנגלית)
↑  Russian invaders kill Hostomel Mayor, www.ukrinform.net (באנגלית)
↑  Abbie Shull, Ukrainian and Russian forces have been fighting for hours over a critical airfield just outside Kyiv, Business Insider Africa, ‏24 בפברואר 2022 (באנגלית)
↑  אוקראינה: "לחימה בכל הגבול עם רוסיה, קרבות קשים בשדה התעופה ליד קייב", באתר ynet, 24 בפברואר 2022
↑  אודי עציון, אוקראינה מאשרת: הרוסים השמידו את המטוס הגדול בעולם, באתר כלכליסט, 27 בפברואר 2022
↑  Asesinado mientras repartía pan y medicinas: así murió el alcalde de Gostomel, Yuri Illich Prylypko, ELMUNDO, ‏8 במרץ 2022 (בספרדית)
↑  Los invasores rusos matan al alcalde de Gostomel, www.ukrinform.es (בספרדית)
↑  רוסיה נסוגה מיישובים ליד קייב: כך נראה שדה התעופה ובו המטוס הגדול בעולם, באתר ynet, 2 באפריל 2022
↑  В Гостомеле по меньшей мере 400 человек пропали без вести, unian.net, ‏6 באפריל 2022 (באוקראינית)
↑  ITV, У Гостомелі відкрили станцію знезалізнення й очищення води (відео), ITV, ‏24 בדצמבר 2019 (ברוסית)
הלשכה האמריקנית לסיוע רפואי לסין

הלשכה האמריקנית לסיוע רפואי לסין (באנגלית: American Bureau for Medical Aid to China, ובראשי תיבות: ABMAC; במנדרינית: 美國醫藥援華會), אשר בהמשך נקראה גם הלשכה האמריקנית לקידום רפואה בסין (American Bureau for Medical Advancement in China), הייתה ארגון פילנתרופי אמריקני שהוקם בשנת 1937 במהלך מלחמת סין–יפן השנייה לצורך גיוס סיוע רפואי לסין והכשרת עובדי מערכות הבריאות במטרה להביא את הרפואה המודרנית לסין בזמן מלחמה.
הלשכה הוקמה על ידי אמריקנים ממוצא סיני ובוגרים של בית הספר לרפואה של Peking Union Medical College. בתחילה הועבר הסיוע של הארגון לידי הצלב האדום, ובהמשך במימון ישיר של תוכניות הכשרה. במהלך המלחמה גייסה הלשכה למעלה מ-10 מיליון דולר אמריקני, ולאחריה התמקדה במימון תוכניות השתלמות בארצות הברית לחברי סגל משישה בתי ספר לרפואה, ובמקביל שלחה מרצים לאותם שישה מוסדות וסיפקה ספרי לימוד וציוד למעבדות. בשנת 1949, בעקבות הקמת הרפובליקה העממית של סין ומשטרה הקומוניסטי, העבירה הלשכה את תמיכתה לטאיוואן. הלשכה סיימה את פעילותה בשנת 2003.
הערות שוליים

1 2 3  Michael Shiyung Liu, “Epidemic Control and Wars in Republican China (1935-1955)”, Extrême-Orient Extrême-Occident, 37, 2014, 111-139.
↑  מידע קטלוגי על ספר מסמכים של ABMAC, אתר ספריית אוניברסיטת קולומביה
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין ובנושא ארגונים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכוחות המזוינים של ארגנטינה

| --- | --- |
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת הפעילות:  1810–הווה (כ־214 שנים) 
 מטה:  Libertador Building 
 מנהיגות
 המפקד העליון:  חאבייר מיליי
 תקציב
 תקציב שנתי:  2,900,000,000 דולר אמריקאי 
 אתר רשמי
 
הכוחות המזוינים של הרפובליקה הארגנטינאית (בספרדית: Fuerzas Armadas de la Republica Argentina) כוללים בצבא קבע את צבא ארגנטינה, חיל האוויר הארגנטינאי והצי הארגנטינאי ובנוסף את הז'נדרמיות הז'נדרמיה הלאומית הארגנטינאית האחראית על השמירה על גבולות המדינה ומשמר החופים הארגנטינאי. הנשיא ושר ההגנה מופקדים על השליטה בכוחות.
בזמן שלטון החונטה, היוו הכוחות המזוינים של ארגנטינה לאחד מהכוחות החזקים בדרום אמריקה. עם נפילת שלטון החונטה והמשבר הכלכלי שפקד את המדינה צומצמה ההשקעה בצבא, בעקבות כך ארגנטינה העדיפה בחלופות של אמצעי נשק זולים וביניהם אפשר למצוא את: TAM (טנק ארגנטינאי בינוני בעלות נמוכה) ואת הפוקרה.
מבנה

הצבא נמצא תחת פיקודו הישיר של משרד ההגנה הארגנטינאי. הוא מורכב מחמישה ענפים המחולקים לשתי קטגוריות: הכוחות המזוינים (Fuerzas Armadas) וכוחות הביטחון (Fuerzas de Seguridad).
ב 12 ביוני 2006 הפעיל הנשיא נסטור קירשנר את חוק ההגנה (שנחקק עוד בשנת 1988 במסגרתו נקבע שהכוחות המזוינים של ארגנטינה יפעלו רק כנגד כוח חיצוני התוקף את המדינה, צמצום הסמכויות שבידי המפקדים השונים וריכוז הסמכויות תחת המטה הכללי המשותף לחילות השונים בדגש על שילוביות.
ישראל הייתה ונותרה אחת מיצואניות הנשק העיקריות של ארגנטינה ובין היתר סיפקה בעבר מטוסי קרב כדוגמת הכפיר ונשר.