stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת ויצא

חלק מפרשת ויצא בספר תנ"ך משנת 1300
"וַיַּחֲלֹם וְהִנֵּה סֻלָּם מֻצָּב אַרְצָה וְרֹאשׁוֹ מַגִּיעַ הַשָּׁמָיְמָה, וְהִנֵּה מַלְאֲכֵי אֱלֹהִים עֹלִים וְיֹרְדִים בּוֹ."
פרשת וַיֵּצֵא היא הפרשה השביעית בספר בראשית. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה בפרק כ"ח, פסוק י' ומסתיימת בפרק ל"ב, פסוק ג'.
הפרשה עוסקת בקורות יעקב מצאתו אל חרן ועד חזרתו לגבול ארץ כנען. היא פותחת בהתגלות האל אליו בבית אל בתחילת המסע, ומספרת בהרחבה על שהייתו בבית לבן הארמי בחרן: עבודתו כרועה צאן לבן, נישואיו עם רחל ולאה בנות לבן ובלהה וזלפה שפחותיהן, הולדת ילדיהם, בריחתו מלבן  כדי לשוב לארץ כנען גנבת התרפים על ידי רחל, וכריתת הברית עמו. הפרשה מסיימת בפגישתו עם מלאכי אלוהים במחניים שבגבול ארץ כנען.
הפרשה כתובה בתורה כפרשיה אחת רצופה.
פרשת ויצא נקראת בין התאריכים ו' בכסלו–י"ב בכסלו.
תוכן הפרשה

הפרשה מתארת את קורות יעקב מצאתו מכנען אל חרן. הוא בורח בעקבות ציווי הוריו לאחר איומו של עשיו להורגו בשל גנבת הברכות,  נשאר בחרן כעשרים שנה ולאחר מכן שב לגבול כנען בעבר הירדן המזרחי. הפרשה כתובה כולה ברצף אחד מראשיתה ועד סופה, ללא חלוקה ברורה לקטעים. הפרשה פותחת ומסתיימת בשני אירועים דומים – פגישתו של יעקב עם מלאכי אלוהים בגבול ארץ כנען.
תוכן הפרשה > חלום יעקב

יעקב יוצא מבאר שבע ועוצר יעקב ללינת לילה במקום שלאחר מכן מתברר ששמו לוז. בחלום הלילה הוא רואה סולם שמוצב על הארץ וראשו בשמים, ומלאכי אלוהים עולים ויורדים בו. לאחר מכן מתגלה אלוהים ליעקב, ואומר לו שהוא יתן לו ולזרעו את הארץ שהוא שוכב עליה, וזרעו ירבה כעפר הארץ והם יהיו ברכה לכל האנושות. בנוסף מבטיח אלוהים לשמור על יעקב בכל מקום שילך, להשיב אותו אל הארץ שבו הוא נמצא, ומצהיר שלא יעזוב אותו עד קיום כל הבטחותיו.
יעקב מקיץ משנתו נפעם מכך שלא ידע ש"יש ה' במקום הזה", ומכריז שהמקום הוא "בית אלוהים" ו"שער השמיים". בבוקר הוא מקים כמצבה את האבן עליה הניח את ראשו בלילה, קורא למקום "בית אל", ונודר שאם אלוהים יגן עליו בדרכו וישיב אותו בשלום לבית אביו, הוא יקבע את המקום כבית אלוהים ויתן מעשר לאלוהים מכל מה שהאחרון יתן לו.
תוכן הפרשה > המפגש עם רחל

יעקב מגיע לבאר שליד חרן, סביבה נמצאים עדרי צאן אשר רועיהם ממתינים להאספות כל העדרים, אז הם נוהגים לגלול יחד את האבן הגדולה מעל פי הבאר. לאחר דו-שיח קצר עם הרועים בו יעקב מתעניין בשלום לבן, רחל רועת הצאן, בתו של לבן, מגיעה. יעקב גולל לבדו את האבן, משקה את הצאן של רחל, נושק לה ובוכה. רחל מודיעה לאביה לבן הארמי על בואו והוא פוגש את יעקב ליד הבאר.
תוכן הפרשה > נישואין

לאחר חודש בו יעקב עובד בחינם לבן מבקש מיעקב שינקוב בשכר על עבודתו. יעקב מציע לעבוד בשביל לבן שבע שנים בתמורה לכך שיישא את רחל בתו הקטנה לאישה. שבע השנים חולפות על יעקב כימים אחדים מרוב אהבתו לרחל, ובסופן נערך טקס החתונה. לבן מרמה את יעקב ומשיא לו את לאה במקום את רחל, ויעקב מגלה זאת רק בבוקר לאחר ליל הכלולות. יעקב שואל את לבן מדוע רימה אותו, לבן משיב שלפי מנהג המקום אי אפשר לשאת את הבת הקטנה לפני הגדולה. הוא מציע לו לשאת גם את רחל כעבור שבוע ימים בתמורה לעבודה נוספת בת שבע שנים. יעקב מסכים, לאחר שבוע, יעקב נושא גם את רחל ומתחיל לעבוד שבע שנים נוספות עבורה.
תוכן הפרשה > עקרות ולידה

בעוד רחל נשארת עקרה, אלוהים רואה שלאה אהובה פחות מרחל, והיא יולדת ארבעה בנים בזה אחר זה: ראובן, שמעון, לוי ויהודה. היא קוראת להם בשמות המשקפים את צערה מכך שיעקב אוהב את רחל ולא אותה, ואת תקוותה שבעקבות לידת הבנים יעקב יאהב אותה. רחל, שמצדה מקנאת באחותה על ילדיה, דורשת מיעקב "הבה לי בנים, ואם אין מתה אנוכי". יעקב משיב: "התחת אלוהים אני כי מנע ממך פרי בטן"?
רחל מחליטה לתת את בלהה שפחתה ליעקב לאשה, וזו אכן יולדת שני בנים, דן ונפתלי. בעקבות כך נותנת גם לאה את שפחתה זלפה ליעקב לאשה, ואף היא יולדת שני בנים, גד ואשר. לאחר סכסוך נוסף בין רחל ללאה בעניין מעשה הדודאים יולדת לאה עוד שני בנים ובת, יששכר, זבולון ודינה. בסופו של דבר  אלהים שומע אל רחל וגם היא יולדת בן, הוא יוסף, ובפרשה הבאה (פרשת וישלח) גם את בנימין - אשר רחל קוראת לו לפני מותה בלידה "בן אוני" - צעיר בניו של יעקב.
תוכן הפרשה > יעקב ולבן

יעקב פונה ללבן ומבקש ממנו רשות לקחת את נשיו ואת ילדיו ולשוב לארצו. לבן מתקשה לוותר על יעקב שבגללו הוא זכה לברכה מאת ה'. הוא מציע לו לקבל שכר על עבודתו. לבן מסכים להעניק ליעקב חלק מצאנו לפי מאפיינים שהוסכמו ביניהם, אך מסלק בלי ידיעת יעקב את הכבשים המדוברות מעדריו, ומרחיק אותן למקום אחר. יעקב מצדו משתמש בשיטות רבייה מיוחדות ומצליח לצאת ברכוש גדול. יעקב, שחש בהידרדרות היחסים בינו לבין אנשי בית לבן, ולאחר שמתגלה אליו מלאך בחלום ומורה לו לשוב ארצה, מתייעץ עם רחל ולאה ומחליט לעזוב את בית לבן. הוא עוזב בלי להודיע ללבן ובמקביל גונבת רחל את התרפים של אביה, ששימשו אותו לעבודת אלילים.
לבן רודף אחרי יעקב ומשיג אותו בהר הגלעד, אולם מקבל אזהרה מפורשת מאלוהים שלא לפגוע ביעקב. הוא נוזף ביעקב על שעזב בלי להודיע ועל גנבת התרפים, ויעקב מציע לו לחפש את התרפים, ואף קובע כי מי שהתרפים ברשותו "לא יחיה". לבן מחפש, אולם רחל מצליחה להסתיר את התרפים והחיפוש מסתיים בלא תוצאות. בעקבות כך מתקומם יעקב ומטיח בלבן את עלבונו על היחס שזכה לו ועל שקריו של לבן. בסופו של דבר שניהם כורתים ברית בה הם שלא לפגוע אחד בשני, ויעקב מתחייב להתייחס כראוי לנשותיו שהן בנותיו של לבן. כסמל לברית הם מקימים גלעד, יעקב מכין זבח והם אוכלים ביחד.
לבן עוזב, ויעקב מתכונן להיכנס לארץ ישראל. יעקב רואה מלאכים המלווים אותו, וקורא את שם המקום "מחניים".
תאריכי הקריאה

השבת בה קוראים את פרשת ויצא יכולה לחול בשישה תאריכים שונים:
שנת השא ושנת השג - ו' בכסלו
שנת הכז ושנת החא - ז' בכסלו
שנת גכה ושנת בשה, שנת גכז ושנת בשז - ט' בכסלו
שנת בחג ושנת בחה - י' בכסלו
שנת זשג ושנת זשה - י"א בכסלו
שנת זחא ושנת זחג - י"ב בכסלו
הפטרה

ההפטרה היא בספר הושע שבתרי עשר. הספרדים והתימנים מתחילים בפרק י"א, פסוק ז'. הספרדים מסיימים בפרק י"ב, פסוק י"ב (ובקצת קהילות ממשיכים עד פרק י"ג, פסוק ה'), והתימנים בפרק י"ב, פסוק י"ג. האשכנזים מתחילים בפרק י"ב, פסוק י"ג ומסיימים בפרק י"ד, פסוק י', והרבה מקהילות הליטאים נוהגים להוסיף מספר יואל, פרק ב', פסוק כ"ו, ופסוק כ"ז. בנוסח רומניא התחילה ספר הושע, פרק י"ב, פסוק י"ג וסיימו פרק י"ד, פסוק ג'. בכל המנהגים מכילה ההפטרה פסוקים המספרים את קורותיו של יעקב.
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק כ"ח, פסוק י'
↑  לפרשה זו ישנו הסבר של פרופ' יהודה פליקס, לפיו ליעקב נתגלו עקרונות הגנטיקה המודרנית, ובאמצעותם ידע יעקב להגדיל את שיעור הוולדות בעלי התכונות המבוקשות.
| פרשות השבוע |
| --- | --- | --- |
| ספר בראשית | בראשית • נח • לך לך • וירא • חיי שרה • תולדות • ויצא • וישלח • וישב • מקץ • ויגש • ויחי |  |
| ספר שמות | שמות • וארא • בא • בשלח • יתרו • משפטים • תרומה • תצוה • כי תשא • ויקהל • פקודי |  |
| ספר ויקרא | ויקרא • צו • שמיני • תזריע • מצורע • אחרי מות • קדושים • אמור • בהר • בחוקותי |  |
| ספר במדבר | במדבר • נשא • בהעלותך • שלח לך • קרח • חקת • בלק • פינחס • מטות • מסעי |  |
| ספר דברים | דברים • ואתחנן • עקב • ראה • שופטים • כי תצא • כי תבוא • נצבים • וילך • האזינו • וזאת הברכה |  |
| ספר בראשית |
| --- | --- | --- |
| פרשת בראשית | בריאת העולם • תוהו ובוהו • רקיע • המים העליונים • בריאת אדם וחוה • אדם וחוה • פרייה ורבייה • גן עדן • נחש הקדמוני • חטא עץ הדעת • קללת האדם והאשה • עץ החיים • קין והבל • שירת למך • מעשה בני האלוהים |  |
| פרשת נח | תיבת נח • המבול • ברית הקשת • שבע מצוות בני נח • שכרות נח • תולדות בני נח • מגדל בבל |  |
| פרשת לך לך | מסע אברהם לארץ כנען • ירידת אברהם למצרים • פרידת אברהם ולוט • מלחמת ארבעת המלכים את החמישה • מלכי-צדק • ברית בין הבתרים • בריחת הגר ולידת ישמעאל • ברית המילה |  |
| פרשת וירא | ביקור המלאכים באוהל אברהם • מהפכת סדום ועמורה • לוט ובנותיו • ירידת אברהם לגרר • גירוש הגר וישמעאל • ברית אברהם ואבימלך • עקדת יצחק |  |
| פרשת חיי שרה | רכישת מערת המכפלה • מציאת אישה ליצחק • נישואי אברהם וקטורה • תולדות ישמעאל |  |
| פרשת תולדות | לידת יעקב ועשו • מכירת הבכורה • ירידת יצחק לגרר • הריב על הבארות • ברית יצחק ואבימלך • גנבת הברכות • בריחת יעקב מעשו |  |
| פרשת ויצא | חלום יעקב • נישואי יעקב עם רחל ולאה • לידת בני יעקב • מעשה הדודאים • בריחת יעקב מלבן • ברית יעקב ולבן |  |
| פרשת וישלח | מפגש יעקב ועשו • מאבק יעקב והמלאך • מעשה שכם ודינה • מעשה שמעון ולוי • קיום הנדר בבית אל • מות רחל וקבורתה • מעשה ראובן ובלהה • פרשת שמונת מלכי אדום |  |
| פרשת וישב | מכירת יוסף • מעשה יהודה ותמר • לידת פרץ וזרח • יוסף ואשת פוטיפר • חלומות שר המשקים ושר האופים |  |
| פרשת מקץ | חלומות פרעה • ירידת אחי יוסף למצרים |  |
| פרשת ויגש | התוודעות יוסף לאחיו • ירידת יעקב למצרים • מכירת ארץ מצרים לפרעה |  |
| פרשת ויחי | שבועת יוסף ליעקב • ברכת אפרים ומנשה • ברכת יעקב לבניו • מות יעקב וקבורתו |  |
| דמויות מרכזיות | אדם וחוה • קין והבל • נח • אברהם ושרה • לוט • הגר וישמעאל • יצחק ורבקה • עשו • יעקב רחל ולאה • בלהה וזלפה • ראובן • שמעון • לוי • יהודה • תמר • יששכר • זבולון • דן • נפתלי • גד • אשר • יוסף • בנימין |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
יעקב מנשק את רחל ליד הבאר.
רחל יושבת על תרפים שהחביאה בכר הגמל. ציור של ג'ובאני בטיסטה טייפולו.
חסידות סטריקוב

בית המדרש סטריקוב בירושלים
חסידות סטריקוב היא חצר חסידית מבית וורקא ואלכסנדר הנקראת על שם העיירה סטריקוב שבפולין שבה כיהנו אדמו"רי השושלת. החסידות הוקמה לאחר פטירת הישמח ישראל מאלכסנדר. מייסדה של החסידות הוא רבי אהרן צבי לנדא מביאלה, בנו של רבי דוב בעריש מביאלה שהיה האדמו"ר לחסידי וורקא אחר פטירת האדמו"ר הצעיר מוורקא.
כיום החסידות מחולקת לשתי חצרות. החצר המרכזית, שמונה כ-260 משפחות, נמצאת בבני ברק בראשות רבי דוד ברנדר. החצר השנייה נמצאת בירושלים, בראשות רבי יעקב דן שטרן.
ייסוד והיסטוריית החסידות

לאחר פטירתו של הישמח ישראל מאלכסנדר, בכ"ט בטבת ה'תר"ע, ללא בנים, הושיבו רוב החסידים את אחיו, רבי שמואל צבי דנציגר בכס האדמו"רות. חלק אחר פנה לרבי אהרן צבי לנדא מביאלה, בנו של רבי דוב בעריש מביאלה, ומינוהו לאדמו"ר בעיירה סטריקוב. כמו חסידות אלכסנדר, ממשיכה גם חסידות סטריקוב את דרכה של חסידות וורקא.
בעת בקשת חלק מחסידיו של הישמח ישראל, שלאחר פטירתו רצו למנות את רבי אהרן צבי לנדא מביאלה בנו של רבי דוב בעריש מביאלה, הביעה אמו התנגדות עזה לכך שבנה יקבל את האדמו"רות בהפטירה שזו סכנה עבורו, אך בשל לחץ החסידים שגברו הוא קיבל את ההנהגה. לצערם של החסידים אכן צדקה אמו, וכארבעה חודשים לאחר התמנותו נפטר ביום טוב שני של שבועות תר"ע. את מקומו מילא אחיו רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא מסטריקוב, הנודע בכינוי "האדמו"ר הזקן מסטריקוב". רבי אלימלך מנחם מנדל כיהן בהתחלה בזדונסקה וולה, לתקופה קצרה בסטריקוב ובסוף ימיו בזגערז'.
רבי אלימלך מנחם מנדל מסטריקוב נפטר בשנת תרצ"ו, ולאחר פטירתו הוכתר בנו רבי יעקב יצחק דן לנדא מסטריקוב לממלא מקומו. רבי יעקב יצחק דן הקים ישיבה בסטריקוב בשם "בית אהרן". נספה יחד עם מרבית חסידיו בשואה.
החסידות לאחר השואה

בשנת תש"ח הוכתר רבי אברהם אביגדור נחום לנדא לממשיך הנהגת החסידות. רבי אברהם היה בנו של רבי יעקב יצחק דן. הוא ניצל מהשואה כשגלה לוילנה, שם נעשה לתלמידו של רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מבריסק, ובשנת תש"א (1941) עלה בעקבות רבו לארץ ישראל.
בהנהגתו הוקמו מספר בתי כנסיות לחסידות, בתל אביב ובבני ברק. מוסדות אלו הצטרפו לבית המדרש הוותיק של החסידות בירושלים, שייסד האדמו"ר הזקן מסטריקוב בעת ביקורו בארץ ישראל. בשנת תשמ"ו עבר רבי אברהם אביגדור נחום מתל אביב שם דר עשרות שנים לבני ברק, וקבע את מקום תפילתו בבית המדרש של החסידות ברחוב אלשיך. בשנת תשנ"ב נבנה בית כנסת חדש בירושלים בשכונת נווה צבי, ובחנוכת הבית הכתיר רבי אברהם אביגדור נחום את נכדו הבכור רבי יעקב דן שטרן לרב בית הכנסת.
בשנת תש"ן, הקים רבי אברהם אביגדור נחום ישיבה בבני ברק בשם "קול יעקב סטריקוב", על שמו של אביו. חתניו, הרבנים משה שמואל שטרן, בנו של גאב"ד ביליץ, ישעיהו פרנקל-תאומים ודוד ברנדר בנו של רבי שלום ברנדר, כיהנו כראשי הישיבה עד לסגירתה בתשע"ג.
האדמו"ר רבי אברהם אביגדור נחום נפטר בט"ז באלול תשס"א, בלא בנים וללא שהותיר צוואה מפורשת בדבר ממלא מקומו.
החסידות לאחר השואה > החסידות במאה ה-21

בתוך השנה לפטירת הרב אברהם אביגדור נחום הוכתר לאדמו"ר נכדו הרב יעקב דן שטרן (בן חתנו הרב משה שמואל שטרן וחתן רבי מנחם נחום בן רבי יוחנן מרחמסטריווקא), שכיהן עד אז כרב בית הכנסת סטריקוב בירושלים. הרב יעקב דן שטרן משמש כר"מ בישיבת מאור עיניים הקטנה, ובראשותו שני בתי מדרש וכוללי אברכים בירושלים ובבני ברק.
תקופה לאחר מכן הוכתר גם חתנו הצעיר, רבי דוד ברנדר. החסידות בראשותו מפעילה בתי מדרש בבני ברק, ירושלים ביתר עלית ובית שמש וסמינר חסידי בירושלים בהנהלת אשתו.
מאפייני ודרך החסידות

בחסידות סטריקוב, כהמשך לחסידות וורקא ואלכסנדר, הודגש נושא אהבת ישראל ושמחה[דרוש מקור].
תחת הנהגתו של רבי אברהם, שהיה תלמידו של הרב מבריסק, נטתה החסידות לסגנון ליטאי. השתתף באירועי חב"ד וגם בחגיגת יום הולדת לרבי מליובאוויטש בכפר חב"ד רבים מחסידיו למדו בישיבות ליטאיות (בפרט בישיבת פוניבז' וישיבת בריסק) והושפעו מדרך הלימוד בהן. החברותא המפורסמת במשך עשרות שנים של האדמו"ר מסטריקוב היה הרב זעליג פלדמן ראש ישיבת תומכי תמימים בכפר חב"ד. רבי אברהם סלד מגינוני אדמו"רות. בשנת תשמ"ט, כאשר נחלקו החסידים והליטאים לשתי מפלגות, אגודת ישראל ודגל התורה, סירב רבי אברהם להביע דעה. חלק מחסידיו היו חברים במפלגת דגל התורה. כשאר חצרות חסידויות פולין, החסידות הייתה פתוחה יותר מחצרות הונגריה-גליציה, כמו בסגנון הלבוש של הנשים ודיבור בעברית. החצר בהנהגתו של רבי דוד ברנדר אימצה סגנון דומה יותר לחסידויות גליציה, בעקבות מוצאו ממשפחה של חסידי בעלז.
חסידים מפורסמים

הרב ירחמיאל ישראל יצחק דומב, ממנהיגי נטורי קרתא. היה חסיד לפני המלחמה ואף לאחר המלחמה שמר קשר עם האדמו"ר מסטריקוב
מנחם מנדל גרליץ - סופר ומו"ל חרדי
משה צבי וינטרוב - זמר וחורז חרוזים (גראמען ביידיש)
ארקמן-שטריאן

| --- | --- |

אמיל ארקמן (משמאל) ואלכסנדר שטריאן בצילום משנת 1875
 סוגה:  ספרי אימה, רומנים היסטוריים, מחזות
 זרם ספרותי:  ספרות ריאליסטית 
 
ארקמן-שטריאן (בצרפתית: Erckmann-Chatrian) היה שם-עט משותף ששימש בשנים 1847–1887 שני סופרים צרפתים מחבל לורן: אמיל ארקמן (בצרפתית: Émile Erckmann;‏ 20 במאי 1822 פאלסבור – 14 במרץ 1899 לינוויל) ואלכסנדר שטריאן (בצרפתית: Alexandre Chatrian;‏ 18 בדצמבר 1826 גראן-סולדא – 3 בספטמבר 1890 וילמומבל). הם כתבו גם בנפרד בשמותיהם הבלעדיים.
ארקמן ושטריאן היו שניהם ילידי מחוז מרט בחבל לורן וכתבו מספר רב של רומנים פטריוטיים בהשראת מקומות הולדתם.
יצירותיהם מתאפיינות בריאליזם כפרי, בהשראת מספרי הסיפורים מהרי היער השחור. הם יצרו מעין אפוס עממי בפרוזה.
קורות חייהם

ילידי מחוז מרט, כיום מחוז מוזל, בחבל לורן בקצה הצפון-מזרחי של צרפת, שני הסופרים התוודעו זה לזה בשנת 1847, כשהמורה אלכסנדר שטריאן פגש את הפובליציסט אמיל ארקמן שפרסם חוברת על "הגיוס לצבא" (Le recrutement militaire).
הם התמחו בסיפורי צבא ומעשיות רוחות רפאים בסגנון כפרי.
מאז התחילו לכתוב ביחד ופרסמו בשם העט המשותף "ארקמן-שטריאן". למעשה את הטקסטים כתב במקור ארקמן בעוד ששטריאן קרא והוסיף שיפורים. בהמשך שטריאן תרם במיוחד לצד המסחרי כשדאג לפרסום כתבי היד בעיתוני פריז, אסף את השכר וחלק אותו. שטריאן השקיע בהמשך גם בעיבוד חלק מהסיפורים והרומנים למחזות. הם התחילו בסדרת סיפורים שנקבצו מאוחר יותר בכותרת "«Histoires et contes fantastiques» (סיפורים ומעשיות פנטסטיות) (1849).
שטריאן התיישב בשנת 1850 בפריז והחל משנת 1852 עבד כפקיד של חברת מסילות הברזל של מזרח צרפתCompagnie des chemins de) fer de l'Est).
בהמשך באו הדרמות "ז'ורז' " (Georges) ו"אלזס ב-1814", הסיפור " Schinderhannes", הרומן "השודדים מהרי ווז'" («Les brigands des Vosges»), הגרסה הראשונה של הספר «L’illustre docteur Mathéus» ("ד"ר מתאוס המפורסם")
הצלחת היצירה האחרונה, הראשונה שפורסמה כספר שלם בהוצאה לאור, סיפקה לשני המחברים אמצעים להוציא לאור יצירות קודמות. במיוחד אחרי שאביו של ארקמן הפסיק לממן את הוצאות בנו. הופיעו קודם הקבצים: «Contes fantastiques» (1860), (מעשיות פנטסטיות), ו-Contes de la Montagne"" ("מעשיות מההר") אחר כך הרומן החשוב הראשון – "Maître Daniel Rock" ‏ (1861)", בעקבותיהם גם Contes des bords du Rhin ‏ ("מעשיות מגדות הריין") (1860), ו"וידויי נגן קלרינט", Les confidences d’un joueur de clarinette" ‏ (1862)". ב-1864 הרומן "Histoire d'un conscrit de 1813 ("סיפורו של מתגייס משנת 1813") הופיע במעל 100,000 עותקים שנמכרו תוך חדשים ספורים. בהמשך הופיעו עוד כמה מהדורות של הספר עד שנת 1885.
סיפורי האימה והרוחות של הצמד זכו לשבחים באנגליה מהסופר מ.ר ג'יימס, שהיה מומחה בסוגה, וכן מהווארד פיליפס לאבקרפט.
ארקמן-שטריאן כתבו גם רומנים היסטוריים רבים, שכמה מהם מתחו בקורת על האימפריה הצרפתית השנייה מתוך עמדות אנטי-מונרכיסטיות.
גישתם הרפובליקנית משכה את הערכתם של ויקטור הוגו ואמיל זולא והותקפה בחריפות על ידי העיתון לה פיגארו.
אחרי שנת 1859 ספרים שלהם היו רבי מכר, פופולריים גם בזכות הרגשות הלאומיים, האנטי-מיליטריסטיים והאנטי-גרמנים באו בהם לידי ביטוי, אולם גרמו להסתבכויות עם הצנזורה.
ארקמן ושטריאן רבו באמצע שנות ה-1880 בגלל סוגיות של זכויות יוצרים ותמלוגים והפסיקו מאז לכתוב ביחד. שטריאן, שהתחיל להאשים את ארקמן בגישה פרו-גרמנית, לקה במחלה מוחית וחי את שנתו האחרונה בתרדמת. בשנת 1890 חיבר ארקמן עוד מספר מחזות.
יצירתם הספרותית > Histoires et contes fantastiques (סיפורים ומעשיות פנטסטיים)

בהצלחתם הראשונה זכו ארקמן-שטריאן בין 1856 לתחילת 1860 עם סיפורים פנטסטיים, שפורסמו בעיתונים שונים בפריז (בין היתר
Revue des Deux Mondes, Le Constitutionel, Le Figaro). כך למשל – "Le bourgmestre en bouteille" (הבורגמייסטר בבקבוק) (1856),, Requiem du corbeau (רקוויאם לעורב) (1856), L’Oeil invisible (העין הבלתי נראית) (1857), Le Cabaliste Hans Weinland (המקובל הנס ויינלנד) (1860)והרומן הפנטסטי הקצר Hugues-le-Loup (טירת איש הזאב) (1860) Dieser Roman schilderte eine
ספר זה מספר על הפיכת אדם לזאב בתקופה לא רחוקה בעבר ועוקב אחרי סיפורי ליקנתרופיה עד לימי הביניים)
על סמך התבטאויות של שטריאן שביקש דרכן לקדם את ההצלחה המסחרית של היצירות, נחשבו ארקמן-שטריאן למשך זמן רב לאפיגונים צרפתים של א.ת.א. הופמן שזכה להערכה רבה בצרפת של המחצית הראשונה של המאה ה-19.
חוקרי ספרות לאחרונה הטילו זאת בספק וחושדים שיש ביצירות ארקמן-שטריאן יותר השפעות מאדגר אלן פו שנודעו בצרפת אחרי 1850 הודות לתרגומים של שארל בודלר.
פרסים ואותות הוקרה

1867 – למרטין מקדיש שניים מהקורסים הפמיליאריים שלו בספרות הצרפתית ליצירות של אקמן-שטריאן:
Histoire d’un conscrit de 1813 (סיפורו של מתגייס משנת 1813) ו L’Ami Fritz (הידיד פריץ).
23 בינואר 1897 – התארגנה חגיגה רפובליקנית לכבוד ארקמן בתיאטרון בלונבוויל
הנצחה

חלק מהמוזיאון הצבאי להיסטוריה בפאלסבור, עיר הולדתו של ארקמן, מוקדש לזכרם של ארקמן-שטריאן, מציג מהדורות של יצירותיהם.
בכל קיץ בעיר פאלסבור מתקיים פסטיבל לזכרם של הסופרים.
1913 – הוקם ועד ארקמן שטריאן בראשות אמיל אנזלן. נשיאי הכבוד שלו היו מוריס בארס והמרשל ליוטה
נובמבר 1922 – בפאלסבור (שחזרה ב-1918 לידי צרפת) נחנכת אנדרטה לזכרם של ארקמן-שטריאן
החל משנת 1925 הוועד העניק כל שנה פרס על שם ארקמן-שטריאן לספרות לסופר מחבל לורן או למי שחיבר ספר הנוגע לחבל לורן.
("הגונקור הלורני")
ספרים > יצירות ראשונות

רובן פורסמו בשנות ה-1860
Malédiction; Vin rouge et vin blanc (1849)
L’Alsace en 1814, play (1850)
Science et génie, fantasy story (1850)
Schinderhannes ou les Brigands des Vosges (1852)
Le Bourgmestre en bouteille (by Erckmann, 1856)
L’Illustre Docteur Mathéus (1856)
Contes fantastiques: Le Requiem du corbeau, Rembrandt et L’Œil invisible (1857)
Gretchen et La Pie (1858)
ספרים > יצירות שנכתבו אחרי 1859

Les Lunettes de Hans Schnaps (1859) (משקפיו של הנס שנאפס)
Le Rêve du cousin Elof (1859 (חלומו של הדודן אלוף)
La Montre du doyen (1859) (שעון הדקאן)
Hans Storkus (1859) (הנס סטוקרוס)
Les Trois âmes (1859) (שלוש נשמות)
Hugues-le-loup (1859) – "טירת איש-הזאב"
La Tresse Noire (1859)
Contes de la montagne; Contes fantastiques (1860)
Maître Daniel Rock (1861)
Le Fou Yégof (1861)
L’Invasion ou le Fou Yégof (1862)
Les Contes du bord du Rhin (1862)
Confidences d’un joueur de clarinette (1862)
Madame Thérèse (1863) – רומן
La Taverne du jambon de Mayence (1863)
Confidences d’un joueur de clarinette (1863)
Les Amoureux de Catherine (1863)
Histoire d’un conscrit de 1813 (1864)
L’Ami Fritz (1864) (הידיד פריץ)
Waterloo (sequel to Conscrit de 1813, 1865)
Histoire d’un homme du peuple (1865)
La Maison forestière (1866)
La Guerre (1866)
Le Blocus (1866)
Contes et romans populaires (1867)
(1867) Le Juif polonais, מחזה (היהודי הפולני)
Histoire d’un paysan (1867)
ספרים > אחרי המלחמה בין פרוסיה לצרפת (1870–1871)

(1871) "Histoire du plébiscite racontée par un des 7,500,000 oui", מסה (סיפור משאל העם מפי אחד מה-7,500,000 שהצביעו "בעד")
"Lettre d’un électeur à son député", (1871) (מכתב של בוחר את נציגו הנבחר) – פמפלט נגד הריאצקיונרים
"Les Deux Frères" (1871) (שני האחים)
"Histoire d’un sous-maître" (1871)
"Une campagne en Kabylie" (1873) (מסע לקביליה)
"Les Années de collège de Maître Nablot" (1874)
"Le Brigadier Frédéric, histoire d’un Français chassé par les Allemands" (1874)
"Maître Gaspard Fix, histoire d’un conservateur" (1875)
"L’Education d’un féodal" (1875) (חינוכו של פאודל)
"L’Intérêt des paysans, lettre d’un cultivateur aux paysans de France", essay (1876)
"Contes et romans alsaciens" (1876) (מעשיות ורומנים מאלזס)
"Souvenirs d’un ancien chef de chantier à l’isthme de Suez" (1876)
'(1877) Les Amoureux de Catherine"ו "L’Ami Fritz", עיבודים למחזות מאת שטריאן
"Contes vosgiens" (1877) (סיפורים מהרי הווז')
(1880) "Alsace ou les fiancés d’Alsace", (אלזס והארוסים מאלזס) מחזה בעיבודו של שטריאן (לפי "Histoire du plébiscite" – היסטוריה של משאל עם)
"Le Grand-père Lebigre" (1880) (הסבא לביגר)
"Les Vieux de la vieille" (1880)
(1880) "Quelques mots sur l’esprit humain, résumé de la philosophie d’Erckmann", מסה (כמה מילים על רוח האדם, תקציר הפילוסופיה של ארקמן)
(1881) "Le Banni" (המשך של "Le Brigadier Frédéric")
(1881) "La Taverne des Trabans", מחזה (עיבוד לפי "La Taverne du jambon de Mayence")
(1881) "Les Rantzau", מחזה – עיבוד לפי "Deux Frères",
(1882) Madame Thérèse", מחזה – עיבוד של שטריאן
"Le Banni" (1882) (המנודה)
"Le Fou Chopine", מחזה עיבוד לפי "Gretchen
"Époques mémorables de l’Histoire de France: avant ’89" (1884) (תקופות חשובות מתולדות צרפתZ:לפני 89')
(1885) "Myrtille", מחזה
"L’Art et les grands idéalistes", (1885) – מסה (האמנות והאידיאליסטים הגדולים)
"Pour les enfants", מסה (פורסם ב-1888) (לילדים)
תרגומים לעברית

"טירת איש-הזאב" ("Hugues-le-loup"), בתרגום מצרפתית מאת מיכה פרנקל, "קלסיקה לנוער" בהוצאת מ. מזרחי, 1996
עיבודים של יצירותיהם

Loac et Antoine Séguin, Hugues le loup: nooch Erckmann-Chatrian in Pfàlzburjer Dialekt verfàasst, 2000
(לואק ואנטואן סגן – עיבוד בניב האלזסי בפאלסבור של הספר "טירת איש הזאב") ISBN 2-913162-03-7
ארקמן-שטריאן במדיה אמנותית אחרת > אופרות ואופרטות

האופרה "הידיד פריץ" מאת פייטרו מסקאני
1934 – האופרה "וידוייו של נגן קלרניט" אופוס 141, תסריט ומוזיקה לסרט שלא הופק, מאת שארל קשלן
ארקמן-שטריאן במדיה אמנותית אחרת > קולנוע

טירת איש הזאב – Hugues le loup – סרט טלוויזיה בבימוי מישל סוביילה, 1975
לקריאה נוספת

Helga Abret: "Das Tier im Menschen. Bemerkungen zu den phantastischen Erzählungen Erckmann-Chatrians". In: Franz Rottensteiner (Hrsg.): "Die dunkle Seite der Wirklichkeit. Aufsätze zur Phantastik". Suhrkamp Verlag, Frankfurt/Main 1987, עמ'. 177 ;
הלגה אברט – "החיה בבני האדם. הערות לסיפוריהם הפנטסטיים של ארקמן-שטריאן" בספר בעריכת פרנת רוטנשטיינר "הצד האפל של המציאות. מסות על הפנטסטי."
Helga Abret: "Erckmann et Chatrian, disciples fidèles d'Hoffmann?" In: Ellen Constans; François Marotin (Hrsg.): "Erckmann-Chatrian. Entre imagination, fantaisie et réalisme. Du conte au conte de l'histoire". Éditions du musée de Phalsbourg, Phalsbourg 1999, עמ'. 219–230
(הלגה אברט – ארקמן ושטריאן, חסידים נאמנים של הופמן? באלן קונטאנס, פרנסואה מרוטן (עורכים) "ארקמן-שטריאן. בין דמיון, פנטזיה וריאליזם. מסיפור ועד לסיפור ההיסטוריה". הוצאת המוזיאון בפאלסבור)
Ferdinand Stoll: "Les Contes des bords du Rhin: carrefour du fantastique". In: Eric Lysøe (Hrsg.): "Erckmann-Chatrian au carrefour du fantastique". Presses Universitaire de Strasbourg, Strasbourg 2004, S. 211–213
(פרדיננד שטול – "סיפורים מעל גדות הריין": פרשת דרכים של הפנטסטי" ב-אריק ליסה (עורך) "ארקמן-שטריאן בפרשת הדרכים של הפנטסטי"
הערות שוליים

↑  G.Benoit-Guyod 1962 עמ' 104-69
↑  PO, HUGUES LE LOUP, TELE 70 (בצרפתית) באתר tele 70
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260832505171  PLWABN: 9810589353605606  BnF: cb11896351q (data)  GND: 1026760488  ICCU: LO1V397213  ISNI: 0000 0001 0804 441X  LCCN: n82138049  NKC: jo19990046895  SUDOC: 026782405  Trove: 1302853  VIAF: 106963371   WorldCat (עם VIAF): 106963371 
אדנרטה לזכרם של ארקמן-שטריאן בעיר פאלסבור בחבל לורן בצרפת.