stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חורבת קסטרא
התקופה הביזנטית באתר

בתקופה זו התקיימה באתר עיר ביזנטית שהייתה בעיקרה נוצרית על כל מרכיביה. בחפירות נחשפו דרכים חלקן מרוצפות, בתי אמידים הבנויים באבני גזית מרוצפים באבני פסיפס וכן מבני מגורים. נחשפה מערכת אספקת מים שכללה תעלות, בורות ובריכות מים. השרידים כללו שתי כנסיות עם רצפות פסיפס וכן מבני תעשייה.
התקופה הביזנטית באתר > העיר

בניגוד לתקופה הרומית, העיר לא הייתה מתוכננת. הגידול בעיר נעשה על פי הגידול באוכלוסייה, ורחובותיה לא היו מקבילים. העיר שכנה על מדרון ההר שהכתיב את הדרכים בעיר. כיוון הרחובות הראשיים היה ממערב למזרח, עם רחובות קטנים חוצים שכיוונם הכללי היה מצפון לדרום. חלק מהרחובות ירדו בשיפוע ונמצאו בהם מדרגות חצובות או בנויות. בחלק מהרחובות נמצא ריצוף באבן. מבני המגורים השתרעו בחלקה המזרחי של העיר, ובמערבה הוקם בית הקברות.
מבני המגורים נבנו לרוב עם חצר פנימית. המבנים נבנו באבני גזית ובאבני גוויל. רצפות הבתים היו מגוונות. נמצאו רצפות מעפר מהודק, טיח גס וגם רצפות פסיפס בחדרים המרכזיים. בחצרות הבתים נמצא מגוון של מתקנים שונים כגון: בורות מים, שקתות, מתקני שחיקה, גתות ועוד.
בסמוך לכנסייה המזרחית נמצאו מספר מבנים מפוארים שנבנו באבני גזית ורוצפו באבני גיר מסותתות או ברצפת פסיפס צבעונית. המבנים כללו אולם מרכזי וסביבו חדרי מגורים. בחלק מרצפות הפסיפס נמצאו שרידי צלבים. השערת החופרים היא שמבנים אלה היו שייכים לאנשי הכנסייה.
בתוך העיר נמצאו מבני תעשייה שונים. מבנים אלה לא היו מרוכזים באזור אחד. נמצאו מבני תעשייה באזור המגורים, בשטח בית הקברות ובקרבת הכנסיות.
התקופה הביזנטית באתר > הגת המשוכללת

בחורבת קסטרא נתגלה מבנה בעל מספר גתות. מבנה זה הוא שכלול של הגת הפשוטה. הגת המשוכללת נאטמה על ידי טיח הידראולי.
התקופה הביזנטית באתר > מערכת המים

מתחת לחלק מהרחובות נמצאה מערכת לאיסוף מי גשמים. חלק מחצרות הבתים כללו בורות מים דמויי פעמון. בשטח נמצאו גם שרידי מעיין שיבש בתקופה הביזנטית. לידו נחצבה בריכת אגירה גדולה בנפח של 900 מ"ק לאיסוף מי גשמים. השערת החוקרים היא שבריכה זו נחצבה לאחר שמי המעיין יבשו. בריכות נוספות נמצאו בחצר הכנסייה המערבית, בצפון העיר מתחת לבתי המגורים. בריכה נוספת הרוסה התגלתה בדרום העיר. בנוסף למערכות אלה התגלתה מערכת ניקוז למי שופכין שהוליכה מהבתים בתעלה חצובה שהייתה מכוסה בלוחות אבן עד לבריכה לא מטוייחת בשולי העיר. בריכה זו שימשה כנראה כבור ספיגה.
התקופה הביזנטית באתר > כנסיות

באתר נחשפו שתי כנסיות שנבנו בסגנון הבזיליקה. הכנסיות מתוארכות למאות הרביעית-השישית. כנסייה אחת נמצאה בצפון-מזרח השטח שנחפר, והשנייה במערבו.
הכנסייה הצפון-מזרחית נבנתה בחלקה על מבנים קדומים יותר מהתקופה הביזנטית. רצפות הפסיפס בכנסייה עוטרו בדגמים גאומטריים ובצמחים. נתגלו שרידי מספר רצפות פסיפס אחת על גבי השנייה. באחד השלבים נמצא שטיח מעוטר בצלבים, ולשלב זה מיוחסת גם רצפת פסיפס עם כתובת ביוונית. נמצאו גם משקופים וסורגי כנסייה מעוטרים בצלבים.
ליד הכנסייה נמצא אגן טבילה בצורת צלב וכן קפלה ובמרכזה תיבה לשרידים קדושים מצופה שיש ומעוטרת בעמודים קטנים.
הכנסייה במערב תוארכה למועד מאוחר יותר מהכנסייה הצפון-מזרחית והיא קטנה יותר. במערבה נחשף משטח מלבני שבמרכזו בריכת מים מקורה בקשתות ומרוצפת פסיפס. בכנסייה נמצאו פסיפסים צבעוניים, אגן משושה ועוד.
התקופה הביזנטית באתר > כלכלת העיר

כלכלת העיר התבססה על תעשיית ייצור שמן ויין. נמצאו 14 גתות יין עם כושר ייצור של 200,000 ליטר, ו-13 בתי בד עם כושר ייצור של 8,000 ליטר שמן. מספרם הגדול של הגתות ובתי הבד הם עדות לכך שקסטרא הייתה עיר תעשייתית. באתר נמצאו מספר רב של אמפורות שמקורן באגן הים התיכון, הים השחור וצפון אפריקה, וכן קנקנים רבים מייצור מקומי. כלים אלה שימשו לייצוא ולייבוא.
בתי הבד נמצאו בצידי הדרכים, היו בעלי גישה נוחה. ברובם נמצאה מפרכה (מתקן ריסוק הזיתים) אחת ומספר מסחטות. נמצאו שני סוגי מתקני סחיטה, מערכת סחיטה המופעלת באמצעות קורה ומשקולות בד, ומערכת סחיטה שבה הוסף בורג לקורה ולמשקולת. הסוג האחרון נמצא בשני בתי בד. כל בתי הבד שנמצאו הם מהתקופה הביזנטית, אך לדעת החוקרים לא כולם פעלו בו זמנית. תוצרת בתי הבד יועדה בעיקר לייצוא בדרך הים או היבשה.
הגתות נמצאו ברחבי העיר בין הבתים, ליד הכנסיות ובבית הקברות. בקסטרא נמצאו סוגי גתות שונים, פשוטות עם משטח דריכה אחד, בור סינון קטן ובור איסוף אחד, וכן גתות מורכבות בעלות מספר משטחי דריכה ומספר בורות איסוף. בורות אלה רוצפו בפסיפס אבני גיר לבנות, ולעיתים שולבו בהם דגמים גאומטריים צבעוניים. באחת הגתות נמצאה כתובת הקדשה ביוונית בתוך רצפת הפסיפס.
בתי הקברות

בבית הקברות אשר שכן במערב העיר נחפרו 52 קברים חתומים. מרבית הקברים הם מהתקופה הרומית המאוחרת ומהתקופה הביזנטית. בחלק גדול מהקברים נמצאו ארונות קבורה עשויים מחרס. כל ארונות הקבורה הם מהתקופה הרומית. הם יובאו מקפריסין ומטורקיה שני ארונות היו מעוטרים, אחד בעיטור חבל על שפתו. על הארון השני נמצא עיטור בצבע אדום בדגמים גאומטריים פשוטים. מכסי הארונות היו מעוצבים כרעפים.
על פי הממצאים בתוך הקברים, בית הקברות שימש את תושבי קסטרא תקופה ארוכה, חלקם מספר מאות שנים. נמצאו קברי כוכים גדולים וגם קברים עם כוך קבורה אחד. באחד הקברים שהיה חצוב בסלע, נמצאו 500 נקברים שמחציתם הם ילדים. לצד הנקברים נמצאו כלי מנחה רבים.
שני קברים נחצבו בתוך בורות האיסוף של הגתות, לאחר יציאתם מכלל שימוש. הממצאים בקברים תוארכו למאה הרביעית, התקופה הביזנטית, קברים אלה אפשרו את תיארוך יציאתן של הגתות מכלל שימוש.
ממצא קטן באתר

בחפירות קסטרא נמצאו כמויות גדולות מאוד של ממצא קטן. מרביתו נמצא בתוך הקברים, הם הושארו שם כמנחות קבורה. הממצאים כוללים כלי חרס, כלי זכוכית, כלי אבן, צלמיות, נרות, תכשיטים, כלי ברונזה וברזל, כלי עצם ומטבעות.
כלי זכוכית - נמצאו מאות כלי זכוכית שלמים. כלים אלה נעשו בשיטת ניפוח שהומצאה באגן המזרחי של הים התיכון בתקופה הרומית הקדומה. הכלים העיקריים שנמצאו היו פכים, פכיות, צנצנות וכלי תמרוקים.
תכשיטים - באתר נמצאו תכשיטים רבים, רובם בקברים. התכשיטים היו עשויים מ- זהב, כסף, ברונזה וברזל, זכוכית, עצם ואבן. התכשיטים הנפוצים היו עגילי זהב בצורת חישוק. נמצאו גם עגילים בצורת סהרון. עיצובים אלה אופייניים לתקופה הרומית. נמצאו גם טבעות זהב, צמידים ועוד. אחת הטבעות כללה שיבוץ של קרנליאן עליו הייתה חרותה דמותה של טיכה אלת המזל והשפע, בתה של טתיס. התכשיטים תוארכו מבחינה טיפולוגית לתקופה הרומית - רומית מאוחרת.
כלים עשויים עצם - נמצאה כמות גדולה של כלים עשויים מעצם בעיקר סיכות. חלק מהסיכות היו עשויות משנהב. הסיכות שימשו לרכיסת בגדים, קישוט ואיסוף השיער. הן נמצאו ליד הנקברים באזור החזה או הראש. החוקרים הסיקו שהנקברים נקברו לבושים בבגדים. עיצוב הסיכות היה מגוון.
צלמיות - נמצאו מספר צלמיות, אחת הצלמיות הייתה של אפרודיטה שעוצבה בהשראת הפסל אפרודיטה מקנידוס. נמצאה גם צלמית נער מחרס מהתקופה הרומית שתוארכה למאות הראשונה-שנייה. וכן צלמית של דמות רוכבת על אריה מחרס מהתקופה הביזנטית מאות רביעית-שישית.
מסכות - באחד הקברים נמצאו זוג מסכות חרס, אחת בדמות האל דיוניסוס והאחרת בדמות נשית.
מוזיאון קסטרא העתיקה

חלק מהממצאים שנמצאו באתר מוצגים ב"מוזיאון קסטרא העתיקה". המוזיאון הוקם בקניון קסטרא הנקרא על שם האתר. המוזיאון מכיל ממצאים מכל התקופות שהתגלו באתר, התקופה הכלקוליתית, ברונזה ביניימית, רומית מאוחרת, ביזנטית והתקופה המוסלמית. רוב הממצאים הם מהתקופה הביזנטית. המוצגים כוללים כלים מזכוכית, כלים מחרס, צלמיות, כלים מברונזה כולל ציוד דיג וכלי איפור, סרקופג שנמצא בקברים, פריטי אדריכלות מאבן גיר שהוסרו מהכנסיות, תכשיטים ומטבעות. הממצאים מוצגים באדיבות רשות העתיקות. הכניסה למוזיאון בחינם.
לקריאה נוספת

אבשלום זמר, קסטרא למרגלות הכרמל המוזיאון הימי הלאומי, 1999.
עזריאל זיגלמן, "קסטרא או פורפיריון?", מכמנים 15: 32-36, 2001
יעקב עולמי, אברהם רונן ועמית רומנו, סקר ארכאולוגי של ישראל, מפת חיפה מערב (22), רשות העתיקות, 2003.
הערות שוליים

1 2 3  קסטרא בימי המשנה והתלמוד — עיירה יהודית-נוצרית באתר רשות העתיקות
↑  איכה רבה (מהדורת בובר) פרשה א ד"ה צוה ה' ליעקב
↑  זאב ייבין וז'ראלד פינקלשטיין, קסטרא למרגלות הכרמל המוזיאון הימי הלאומי, 1999. עמ' 9
1 2  קסטרא למרגלות הכרמל עמוד 10
↑  קסטרא למרגלות הכרמל עמודים 13-12
↑  קסטרא למרגלו הכרמל, עמוד 13
↑  קסטרא למרגלות הכרמל עמודים 15-13
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561414405171
יחסי אוסטריה–בולגריה

| יחסי אוסטריה–בולגריה |
| --- | --- |
אוסטריה: בולגריה


אוסטריה: בולגריה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,871: 110,879
אוכלוסייה
9,118,988: 6,746,791
תמ"ג (במיליוני דולרים)
516,034: 101,584
תמ"ג לנפש (בדולרים)
56,589: 15,057
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי אוסטריה–בולגריה הם יחסי החוץ המתקיימים בין רפובליקת אוסטריה לרפובליקה הבולגרית.
היסטוריה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה, נותרה ממלכת בולגריה נייטרלית. עם זאת, בהדרגה החלו גם מעצמות המרכז, שכללו את הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית, וגם מדינות ההסכמה בהנהגת בריטניה וצרפת להבין את היתרונות שבולגריה עשויה לספק. הגרמנים ידעו שהם זקוקים לעזרתה של בולגריה כדי להביס את ממלכת סרביה ובכך לפתוח קווי אספקה מגרמניה לאימפריה העות'מאנית ולחזק את החזית המזרחית נגד רוסיה. בולגריה ניהלה משא ומתן הן עם הגרמנים והאוסטרו-הונגרים, והן עם הבריטים והצרפתים, אשר התנאים שהציעו היו נדיבים פחות. ב-1915 חתמה בולגריה על האמנה הבולגרית-גרמנית, אשר צרפה את בולגריה למעצמות המרכז. חיילים בולגרים לחמו לצד הגרמנים והאוסטרים בחזית המקדונית, אולם ב-1918 נכנעה בולגריה בפני מדינות ההסכמה, וב-1919 חתמו הבולגרים על חוזה ניי.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמה בולגריה לצד גרמניה הנאצית, שכללה אף את אוסטריה, מאז האנשלוס בשנת 1938. ב- 26 באוגוסט 1944 הודיעה בולגריה על חזרתה לנייטרליות לאור התקדמותו המהירה של הצבא האדום וב-9 בספטמבר 1944 בוצעה הפיכה בממלכה בסיוע כוחות הצבא האדום, אשר התקדמו לעבר סופיה. ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב הודח ובמקומו תפס את השלטון הגנרל קימון גאורגייב שהודיע על הצטרפות בולגריה לבעלות הברית. הצבא הבולגרי שבעת ההיא מנה כ-450,000 לוחמים הצטרף לצבא האדום במסגרת החזית האוקראינית השלישית ונטל חלק בלחימה ביוגוסלביה, הונגריה ואוסטריה כנגד צבאות גרמניה הנאצית. ב-8 במאי 1945 השתתפו הכוחות הבולגרים בכיבוש העיר קלגנפורט שבאוסטריה. במהלך המלחמה הקרה, הייתה בולגריה חלק ממדינות ברית ורשה, בעוד אוסטריה נותרה נייטרלית.
כיום שתי המדינות הן חברות האיחוד האירופי, ובשנת 2005 ביקר נשיא בולגריה, גאורגי פרבאנוב, ביקור ממלכתי באוסטריה.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטריה מחזיקה בבולגריה שגרירות בסופיה וקונסוליה כללית בבורגס.
בולגריה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה, ו-2 קונסוליות בזלצבורג ובסנקט פלטן.
יהודה פינצ'ובר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בספטמבר 1953 (בן 71) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום מגורים:  חיפה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  שמואל אגמון 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תלמידי דוקטורט:  תפארת סעדון, Daphne Zelig 
 
משולם יהודה פינצ'ובר (נולד בי"א בתשרי ה'תשי"ד, 20 בספטמבר 1953) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה בטכניון. מחקריו עוסקים במשוואות דיפרנציאליות חלקיות.
אודות

נולד בחיפה, בן לאסתר (לבית פרנקל) ואליעזר פינצ'ובר, מורה ומחנך. אחותו היא רות הכהן-פינצ'ובר. את לימודיו עשה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה בשנת 1977, שני ב-1980 ודוקטורט ב-1986. משנת 1986 עד שנת 1988 שהה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1988 החל ללמד בטכניון, בשנת 1998 מונה לפרופסור חבר ובשנת 2007 לפרופסור מן המניין בפקולטה למתמטיקה.
הוא נשוי לאיריס ומתגורר בחיפה.
מספריו

מבוא למשוואות דיפרנציאליות חלקיות, יהודה פינצ'ובר ויעקב רובינשטיין, מהדורה שלישית, הטכניון, 2006.
An introduction to partial differential equations, Cambridge University Press, 2005
טרישקיאי

| --- | --- |
סמל טרישקיאיסמל טרישקיאי

כנסיית השילוש הקדוש בעיירה
 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  טלז
 מחוז משנה:  טלז
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,352 (1 במרץ 2011)
 קואורדינטות:  56°04′00″N 22°35′00″E﻿ / ﻿56.0667°N 22.5833°E﻿ / 56.0667; 22.5833 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד טרישקיאי(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד טרישקיאי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טרישקיאי (בליטאית: Tryškiai; בפולנית: Tryszki, טרישקי; ביידיש: טרישיק) היא עיירה השוכנת בצפון-מערב ליטא, במחוז טלז. העיירה הוקמה במאה ה-18. עד מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה מספר מצומצם של יהודים.
מבנה עירוני

שם העיירה מקורו בנהר טרישקיס (Tryškis) העובר סמוך לה. העיירה נבנתה במאה ה-18 בסגנון התואם מאה זו. במהלך המאה ה-18 וה-19 היו שריפות בכל רחבי העיר, אך העיר שוחזרה כל פעם מחדש.
במהלך שתי מלחמות העולם ספגה העיר נזק נוסף אך שוחזרה שוב ושוב.
טרישקיאי היא "אנדרטה עירונית" כלומר, עיר ישנה אשר יש לה משמעות היסטורית ותרבותית מיוחדת - אתר מורשת.
שמו של הרחוב הראשי זהה לשמה של העיר. העיר כוללת כיכר שוק עתיקה, כנסייה, בית קברות, ספרייה, תחנת כוח, תחנת רכבת, מנזר וקפלה על שם פלוריאן הקדוש.
אוכלוסייה

נכון לשנת 2011, מנתה אוכלוסיית טרישקיאי 642 גברים ו-710 נשים.
בין השנים 1901–1970 אוכלוסיית טרישקיאי הידלדלה באופן משמעותי וזאת מפני שבשנים אלו התרחשו מלחמות העולם הראשונה והשנייה שבהן סבלה ליטא מנזק רב וזה גרם לירידה בכמות האוכלוסין בעיירה.
| 2011 | 2001 | 1987 | 1982 | 1970 | 1901 | 1885 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1,352 | 1,555 | 1,620 | 1,610 | 311 | 2,098 | 822 |
היסטוריה

במקורות הכתובים מוזכרת בפעם הראשונה אוכלוסייה באזור העיירה בשנה 1538 אך סביר ההתיישבות החלה שם במהלך המאה ה-15.
הקהילה היהודית

ככל הנראה היהודים הראשונים התיישבו בטרישקיאי במאה ה-19. ב-1897 נמנו בעיירה 681 יהודים, כשליש מהאוכלוסייה, שהתפרנסו בעיקר ממסחר זעיר וחטיבת עצים.
ב-1915 גורשו היהודים על ידיי השלטון הרוסי אך רובם חזרו כבר באותה השנה. לאחר מלחמת העולם הראשונה רבים מהיהודים היגרו לדרום אפריקה וארץ ישראל. באותה תקופה נותרו בעיירה 390 יהודים.
לאחר עצמאותה של ליטא והעברת החוק המאפשר למיעוטים להקים ארגון אוטונומי היהודים הקימו ארגון שבראשותו חמישה אנשים אשר טיפלו בכל הנושאים הקשורים להם במשך כמה שנים. היהודים בטרישקיאי לקחו חלק בבחירות הליטאיות בפעם הראשונה בשנת 1922. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 היחסים בין יהודים לליטאים לא-יהודים בעיירה היו רעועים מאוד. ארגונים הסוחרים הליטאי דחקו באנשי טרישקיאי לא לקנות בחנויות של יהודים אלא בחניות של ליטאים. כתוצאה מכך יהודים רבים נאלצו לעבור לערים גדולות יותר כדי שיוכלו לכלכל את עצמם ואלה שהגירו שלחו כספים באופן קבוע למשפחות שנשארו בטרישקיאי.
הקהילה היהודית > הקהילה היהודית בזמן השואה

עם הסיפוח של ליטא לברית המועצות בשנת 1940 והפיכתה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית, רוב החנויות, העסקים והמפעלים שהיו בבעלות יהודית הפכו לרכוש המדינה ונלקחו מידי הבעלים היהודים ובית הספר היהודי שהיה בעיירה נסגר.
עקב סגירתה של ישיבת טלז, חלק מתלמידיה עברו לטרישקיאי על מנת להמשיך את לימודיהם שם. אחרי הפלישה הגרמנית ב-22 ביוני 1941, תלמידי הישיבה הצטרפו לצבא האדום שנסוג לברית המועצות. בהמשך חלק מתלמידי הישיבה היגרו לארצות הברית ושם ייסדו את ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו.
הצבא הגרמני נכנס לעיירה טרישקיאי ב-25 ביוני 1941, שלושה ימים לאחר תחילת מבצע ברברוסה. לאומנים ליטאים פרצו ושדדו את בתי היהודים. באמצע חודש יולי גורשו היהודים מבתיהם, והובלו לשטח גראף פלייטר, שם אוכסנו באסם. גדר תיל הוקמה מסביב לאסם, ומספר שומרים ליטאים הוצבו באזור. שלושה חיילים גרמנים הגיעו לאסם והורו ל-70 גברים יהודים לצאת מן האסם. הגרמנים נקבו בשמות היהודים ובמקצועם. לאחר מכן נלקחו הגברים לשולי האגם Virvyte, הם צוו להתפשט וללכת בקבוצות קטנות אל עבר הבורות שנחפרו מראש. שם הם נורו ונקברו. הנשים והילדים נשארו באסם. כספם ורכושם האישי נלקח מהם ובתמורה הם קיבלו כמויות מזעריות של אוכל.
בתחילת אוגוסט הנשים נלקחו לעיירה גרוז'דיאי (אנ'). שם הן הושארו בשדה וסבלו מהתעללות על ידי השומרים הליטאים. שבוע לאחר מכן, באמצע אוגוסט, הן נלקחו לגטו זאגר. ב-2 באוקטובר 1941, הן נרצחו עם עוד 3,000 יהודים אחרים מהגטו.
הערות שוליים

↑  טרישקי ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית).
1 2  קהילת יהודי טרישקי באתר בית התפוצות
1 2  טרישיק (Tryškai), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007487158305171  LCCN: n2001058292  VIAF: 129194784   WorldCat (עם VIAF): 129194784
יורי נורשטיין

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1941 (בן 83) ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1968 – אין ערך 
 עיסוק:  במאי קולנוע ואנימטור
 בן או בת זוג:  Francheska Yarbusova 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1979)  אמן העם של הפדרציה הרוסית (1996)  פרס וינזור מקיי (1991)  מסדר השמש העולה  פרס ניקה  אביר מסדר האמנויות והספרות  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  Triumph  פרס אנני  "His own way" award 
 http://www.norshteyn.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
יורי בוריסוביץ' נורשטיין (רוסית: Норштейн, Юрий Борисович ;נולד ב-15 בספטמבר 1941) הוא אנימטור סובייטי ורוסי ממוצא יהודי, המוכר ביותר מהסרטים הקצרים המונפשים שלו "קיפוד בערפל" ו"סיפורי סיפורים". מאז 1981 הוא עובד על סרט באורך מלא בשם "האדרת" המבוסס על סיפור קצר באותו השם מאת ניקולאי גוגול. על פי העיתון "וושינגטון פוסט", "הוא נחשב על ידי רבים לא רק האנימטור הטוב ביותר בדורו, אלא הטוב ביותר מכל הזמנים".
חייו וקריירה > ילדות ושנים מוקדמות

נולד לברקו ובתיה נורשטיין בכפר אנדרייבקה במחוז פנזה. אמו נמלטה לשם עם שני אחיו הגדולים בפני הכיבוש הנאצי. אביו נלחם בחזית בשורות הצבא האדום. הוא גדל ברובע מרינה רושצ'ה במוסקבה. לאחר לימודיו בבית ספר לאומנות, נורשטיין מצא תחילה עבודה במפעל רהיטים. אז סיים קורס אנימציה בן שנתיים ומצא עבודה באולפני סויוזמולטפילם ב-1961. הסרט הראשון שהשתתף בו כאנימטור היה "מי אמר מיאו?" (1962).
חייו וקריירה > קריירת סרטים

לאחר שעבד כאמן אנימציה בכחמישים סרטים, נורשטיין קיבל הזדמנות לביים סרט משלו וב-1968, ערך את הופעת הבכורה שלו עם "25 באוקטובר, היום הראשון", כשהוא חולק קרדיט בימוי עם ארקדי טיורין. הסרט השתמש באומנות של אמנים סובייטים מהעשורים הראשונים של המאה ה-20 כמו נתן אלטמן וקוזמה פטרוב-וודקין.
הסרט הבא שבו היה לו תפקיד מרכזי היה "קרב קרז'נץ" (1971), בהפקה משותפת עם הבמאי הרוסי איבן איבנוב-ואנו שנורשטיין שעבד תחת הדרכתו קודם לכן בסרט "עונות השנה" מ-1969.
במהלך שנות ה-70 המשיך נורשטיין לעבוד כאנימטור בסרטים רבים, וגם ביים מספר סרטים. סגנון האנימציה שלו הפך מתוחכם יותר ויותר, ונראה פחות כמו קטעים שטוחים ויותר כמו ציורים נעים או סקיצות עיפרון מתוחכמות. הסרט המפורסם ביותר שלו "סיפורי סיפורים", הוא סרט אוטוביוגרפי על הילדות בעולם הסובייטי שלאחר המלחמה.
נורשטיין משתמש בטכניקה מיוחדת באנימציית הדמויות שלו הנותנת לאנימציה שלו מראה תלת-ממדי. המצלמה ממוקמת מלמעלה ומצלמת כלפי מטה על סדרה של מישורי זכוכית שעומקם כמטר (אחד כל 25–30 ס"מ). מישורי הזכוכית היחידים יכולים לזוז אופקית וגם לכיוון המצלמה וממנה (כדי ליצור את האפקט של דמות שנעה קרוב או רחוק יותר).
במשך שנים רבות הוא שיתף פעולה עם אשתו, האמנית פרנצ'סקה ירבוסובה, והצלם אלכסנדר ז'וקובסקי.
במהלך שנות ה-70 המאוחרות ותחילת שנות ה-80, זכו האנימציות של נורשטיין הן בפרסים ממלכתיים והן בינלאומיים. אז, בתפנית אירונית מרה, הוא פוטר מאולפני סויוזמולטפילם ב-1985 על כך שעבד לאט מדי על סרטו האחרון, עיבוד (כנראה) באורך מלא של "האדרת" של גוגול. עד אותו הזמן הוא עבד עליו עם הצוות הקטן הרגיל שלו של שלושה אנשים במשך שנתיים וסיים עשר דקות.
ב-1990, בשיתוף פעולה עם הקרן ע"ש רולן ביקוב (Ролан Быков), נורשטיין הקים את הסטודיו לאנימציה ארטל (Артель).
באפריל 1993 ייסד נורשטיין יחד עם שלושה אנימטורים מובילים נוספים (פיודור חיטרוק, אנדריי חרז'נובסקי ואדוארד נזרוב) את בית הספר והאולפן לאנימציה (אולפני Шар) ברוסיה. ועדת הקולנוע הרוסית נמנית עם בעלי המניות של האולפן.
עד היום, נורשטיין עדיין עובד על "האדרת" - הפרפקציוניזם הנלהב שלו הקנה לו את הכינוי "השבלול המוזהב". הפרויקט נתקל בקשיים כספיים והתחלות כושלות רבות, אבל נורשטיין אמר שכעת יש לו מימון אמין ממספר מקורות, הן מבפנים והן מחוץ לרוסיה. לפחות 25 דקות הושלמו עד כה. מספר קטעים קצרים באיכות נמוכה הועמדו לרשות הציבור. 20 הדקות הראשונות של הסרט גם ערכו סיור בין תערוכות שונות של עבודות נורשטיין במוזיאונים רוסיים. אורך הסרט המלא צפוי להיות 65 דקות.
חייו וקריירה > ספרים

נורשטיין כתב מסה לספר מאת ג'אנלברטו בנדאצי על האנימטור אלכסנדר אלכסייב המשתמש בטכניקת מסכי הסיכות, בשם "אלכסייב: מסלולו של אמן".
ב-2005, הוא הוציא לאור ספר ברוסית בשם "שלג על הדשא. קטעים מתוך ספר. הרצאות על אמנות האנימציה", הכולל מספר הרצאות שנתן על אמנות האנימציה. באותה שנה הוא הוזמן כ"אנימטור אורח" לעבוד על סרט האנימציה בבובות של קיהאצ'ירו קאוואמוטו "ספר המתים".
ב-10 באוגוסט 2008, יצאה לאור הגרסה המלאה של הספר "שלג על הדשא" (ספר ה"לא גמור" מ-2005 היה בן 248 עמודים). הספר, שהודפס בצ'כיה ומומן על ידי סברבנק, מורכב משני כרכים, 620 עמודים, ו-1700 איורים צבעוניים. האולפן הפסיק לעבוד על "האדרת" למשך כמעט שנה בזמן שנורשטיין עבד על הוצאת הספר.
דעות פוליטיות

נורשטיין היה מבקר גלוי של הממשלה הרוסית. הוא הביע את התנגדותו להרשעת להקת פוסי ריוט והביע את דאגתו למותו של סרגיי מגניצקי בכלא לאחר שחשף שחיתות בממשלה. הוא היה בין 370 אנשים בתעשיית האנימציה הרוסית שחתמו על מכתב פתוח נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, שפורסם בעיתון Novaya Gazeta זמן קצר לאחר תחילת הפלישה.
פרסים ושבחים

1971 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי בקרלובי וארי (צ'כוסלובקיה): "קרב קרז'נץ" נבחר כסרט האנימציה הטוב ביותר.
1972 – פסטיבל הסרטים העולמי של זגרב לסרטי אנימציה (יוגוסלביה): פרס גרנד ל"קרב קרז'נץ" (בשיתוף עם איבן איבנוב-ואנו).
1972 – טביליסי: "קרב קרז'נץ" נבחר כסרט האנימציה הטוב ביותר.
1972 – פסטיבל הסרטים בומביי (הודו): "דיפלום" על "קרב קרז'נץ".
1975 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי באנסי (צרפת): פרס מיוחד של חבר השופטים על "החסידה והעגור".
1975 – ניו יורק (ארצות הברית): פרס ראשון על "החסידה והעגור".
1976 – פסטיבל הסרטים הכלל-איחודי בפרונז: "קיפוד בערפל" נבחר כ"סרט האנימציה הטוב ביותר".
1976 – פסטיבל הסרטים לילדים ונוער בטהרן (אירן): "קיפוד בערפל" נבחר כ"סרט האנימציה הטוב ביותר".
1977 – אודנסה (דנמרק): פרס גרנד על "החסידה והעגור".
1979 – פרס מדינה סובייטי על "סיפורי סיפורים" (הוענק זמן קצר לפני שחרור הסרט לנורשטיין, ירבוסובה וז'וקובסקי).
1980 – פסטיבל הסרטים הבינלאומי בליל (צרפת): פרס גרנד של חבר השופטים על "סיפורי סיפורים".
1980 – פסטיבל הסרטים העולמי של זגרב לסרטי אנימציה: פרס גרנד על "סיפורי סיפורים".
1980 – פסטיבל האנימציה הבינלאומי באוטווה (קנדה): פרס סרט הטוב ביותר מעל 3 דקות על "סיפורי סיפורים".
1984 – פסטיבל האומנויות האולימפי בלוס אנג'לס (ארצות הברית): "סיפורי סיפורים" נבחר על ידי חבר שופטים בינלאומי גדול כסרט האנימציה הטוב ביותר מכל הזמנים.
1991 – פרס אנני על תרומה מצטיינת לאמנות האנימציה.
1995 – פרס Triumph הרוסי העצמאי (להכרה ב"הישגים הגבוהים ביותר באמנות וספרות").
1996 – אמן העם של רוסיה.
1996 – פסטיבל הסרטים הרוסי הפתוח הראשון לסרטי אנימציה, פרס פריצת דרך על "סוכר רוסי" (מסחרי).
2002 – פסטיבל הסרטים העולמי של זגרב לסרטי אנימציה: "סיפורי סיפורים" שוב נבחר על ידי חבר שופטים בינלאומי גדול כסרט האנימציה הטוב ביותר מכל הזמנים.
2004 – מסדר השמש העולה היפני.
2014 - פסטיבל האנימציה Animafest Zagreb - פרס הישגי חיים.
הערות שוליים

↑   מאשה צור-גלוזמן, קיפוד בערפל: האנימטור הרוסי שחדר ללבבות ברחבי העולם למרות הצנזורה הסובייטית, באתר הארץ, 17 בינואר 2016
↑  Catalog, Altmans Gallery
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424546105171  PLWABN: 9810595532905606  BNE: XX4917183  BnF: cb144446345 (data)  GND: 13163626X  ISNI: 0000 0001 1663 6589  LCCN: no2006014589  LNB: 000142730  NDL: 00823503  NKC: jx20070411004  NLK: KAC200306648  SELIBR: 235608  SUDOC: 073709751  VIAF: 67605041   WorldCat (עם VIAF): 67605041
יהודה פינקלקראוט

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1916
 פטירה:  22 בפברואר 2011 (בגיל 95 בערך)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  טניס
יהודה פינקלקראוט (1916 - 22 בפברואר 2011) היה טניסאי ישראלי, מחלוצי הטניס הישראלי. אלוף ישראל בטניס פעמיים (1941 ו-1943) וחבר נבחרת גביע דייוויס של ישראל.
בשנת 1986 זכה פינקלקראוט בעיטור, חבר כבוד של איגוד הטניס בישראל.