ליברטריאניזם
היסטוריה > ליברליזם קלאסי – מקור ההשפעה העיקרי

ליברטריאניזם במובנו השגור בארצות הברית, שבו עוסק ערך זה, נחשב לצורה של ליברליזם קלאסי. תפישה זו, שבמקור התייחסו אליה פשוט כאל ליברליזם, צמחה באירופה ובאמריקה מתוך רעיונות ההשכלה, לרבות הפילוסופיות הפוליטיות של ג'ון לוק ומונטסקייה ופילוסופיית המוסר והכלכלה של אדם סמית'. לקראת שלהי המאה ה-18, רעיונות אלה נפוצו במהירות בכל רחבי העולם המערבי יחד עם המהפכה התעשייתית.
ג'ון לוק פיתח גרסה של האמנה החברתית כשלטון "בהסכמת האזרחים", השאובה מן הזכויות הטבעיות. לדעתו, תפקיד הרשות המחוקקת הוא הגנה על הזכויות הטבעיות בצורתן החוקית כזכויות האזרח. תוך כדי התבססות על רעיון הזכויות הטבעיות לוק הציע את תאוריית העבודה והקניין, שלפיה במצב הטבעי כל אחד "שייך" לעצמו ובזכות העבודה פירות מאמציו שייכים לו. מתוך תפישה זו של הזכויות הטבעיות צומחת הכלכלה המבוססת על זכויות הקניין והמסחר, שבה אמצעי החליפין הוא הכסף.
באותו זמן בקירוב, הפילוסוף הצרפתי מונטסקייה פיתח את ההבחנה בין סמכויות הריבון והמנהל והציע את הפרדת הרשויות כדרך לאזן את נטייתן של האחרונות להתרחב על חשבון זכויות הפרט. הוא הסביר כיצד הפרדת רשויות יכולה לעבוד ברפובליקה, כמו גם במלוכה מוגבלת, אם כי אישית הוא העדיף את האחרונה. למרות זאת, רעיונותיו שבו את דמיונות האבות המייסדים של ארצות הברית והיוו את הבסיס שעליו נשענו רוב הממשלות בהפעלת כוחן הפוליטי, בין אם היו מלוכות חוקתיות או רפובליקות, החל מארצות הברית.
פילוסופיית המוסר של אדם סמית' הדגישה את הצורך בממשלה לא מתערבת כדי שהיחידים יוכלו להשיג כל מה שמאפשרים להם "הכישורים שבהם ניחנו בזכות האל", וזאת בלי התערבותם של כוחות שרירותיים. מניתוחו הכלכלי עלתה המסקנה, שכל התערבות ביכולתו של היחיד לתרום את מרב כישוריו לכל יוזמה שיבחר – התייחסות למדיניות מרקנטיליסטית ולגילדות מונופוליסטיות – תוביל לחלוקה בלתי-יעילה של העבודה ותכשיל את הקדמה באופן כללי. סמית' הצהיר ש"עסקה רצונית מתוך ידיעה תמיד מועילה לשני הצדדים". ב"רצונית" ו"מתוך ידיעה" הוא התכוון להיעדר כפייה והונאה.
במהלך המהפכה האמריקאית האבות המייסדים של ארצות הברית קידשו את הגנת החירות כאחת ממטרותיו העיקריות של הממשל. תומאס ג'פרסון אמר ש"החירות החוקית היא פעילות חסרת-מכשולים בהתאם לרצוננו בגבולות המשורטטים מסביבנו על ידי הזכויות השוות של הזולת". מיוחסת לו גם האמרה: "הממשל שמושל הכי טוב, מושל הכי מעט", אף על פי שזאת הייתה אמרתו של הנרי דייוויד תורו.
המרקיז דה לה פאייט ייבא את הרעיונות האמריקאיים על החירות כאשר חיבר ב-1789 את הצהרת זכויות האדם הצרפתית, שבה נאמר:
"החירות מבוססת על החופש לעשות כל מה שאינו פוגע במישהו אחר; לפיכך להגשמת זכויותיו הטבעיות של כל אדם אין שום גבולות, מלבד אלה המבטיחים ליחידים אחרים בחברה את ההנאה מאותן זכויות."
תוך שינוי נוסח דבריו של ג'רמי בנת'ם על התועלתנות, ג'ון סטיוארט מיל אמר ש"על עצמו, על גופו ועל מחשבתו, היחיד הוא הריבון". מיל התעמת עם מה שהוא קרא "עריצות הרוב". לטענתו התועלתנות מחייבת שההסדרים הפוליטיים יתאימו ל"עקרון החירות", כדי שלכל אדם יובטח החופש הרב ביותר שלא יסיג את גבולות החופש של האחרים וכל איש או אישה ימצא את מרב האושר. רעיון זה מצא לו מאוחר יותר תהודה בדבריו של הפילוסוף האנגלי הרברט ספנסר, אשר כדוגל ב"עקרון החירות השווה" אמר ש"לכל אדם החירות לעשות כל מה שהוא רוצה, בתנאי שאינו מסיג את גבולות החירות של אדם אחר".
פייר-ז'וזף פרודון תמך בגרסה אנרכיסטית של האמנה החברתית, אשר תהיה לא בין היחידים למדינה, אלא תהווה "הסכם בין אדם לאדם, הסכם שממנו חייבת לצמוח מה שאנו קוראים לה חברה". אחת מהצהרותיו המפורסמות היא "אנרכיה היא סדר". בנוסחתו להדדיות הוא טען, שבעלות העובד על פרי-עבודתו היא צורת הקניין הלגיטימית היחידה, בעוד הוא דוחה כל בעלות פרטית או שיתופית אחרת באמירה: "רכוש הוא גנבה!". מאוחר יותר הבהיר שאינו מתנגד לכל צורה של קניין והביע תמיכה בקניין פרטי בתור "משקל-נגד לכוחה של המדינה, אשר יבטיח את חירותו של היחיד".