stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המסגד הגדול בעזה
היסטוריה > כנסייה צלבנית

הצלבנים כבשו את עזה בשנת 1100, ובשנת 1149 בנו במקום כנסייה גדולה שהוקדשה ליוחנן המטביל, על פי צו של בלדווין השלישי, מלך ירושלים. ניתן לזהות שרידים שנותרו מהכנסייה הצלבנית בשניים משלושת המסדרונות במסגד הגדול כיום.
על אחד מעמודי הבניין המזוהה עם הכנסייה הצלבנית היה תבליט ובו כתובת מגולפת בעברית וביוונית. בעבר חשבו שהתבליט הובא מקיסריה, אך כיום הסברה המקובלת היא שהוא הובא מבית הכנסת העתיק בעזה, שנבנה במיומה בסביבות שנת 508 לספירה. בתבליט מתוארים המנורה, שופר, לולב ואתרוג, מוקפים בזר ומתחתיו הכיתוב "חנניה בן יעקב" בעברית וביוונית. התבליט תועד לאחרונה בשנת 1987, ובשלב כלשהו לאחר מכן הוא הושחת והאבן מתחתיו הוחלקה.
בשנת 1187 נכבשה עזה מהצלבנים בידי השושלת האיובית בהנהגתו של צלאח א-דין, והם הרסו את הכנסייה.
היסטוריה > מסגד ממלוכי

הממלוכים בנו מחדש את המסגד במאה ה-13, אך בשנת 1260 הוא נהרס על ידי המונגולים, בהנהגת הולאגו חאן. לאחר מכן הוא שוב נבנה על ידי תושבי עזה המוסלמים, אך נהרס ברעידת אדמה בשנת 1294.
הסולטן הממלוכי חוסאם א-דין לאג'ין (אנ') בנה מחדש את חלל התפילה של המבנה משנת 1297 עד 1299, והממלוכים ששלטו לאחר מכן בעזה המשיכו לשפץ ולהרחיב את המבנה. בשנת 1355 הגאוגרף המוסלמי אבן בטוטה ציין לשבח את חוזקו של המסגד ויופיו. ניתן לראות כיום במסגד כתובות הנושאות שמות של מספר סולטנים ממלוכים, בהם מוחמד בן קלאוון, אל-אשרף סיף אל-דין קאיתבאי ואל-מסתעין השני.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

במאה ה-16 שופץ המסגד הגדול על ידי העות'מאנים, שבנו בעזה באותה תקופה שישה מסגדים נוספים. הוא מוזכר בכתביהם של נוסעים מהמאה ה-19.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נפגע קשות בהפצצות של מדינות ההסכמה. הבריטים טענו שההרס נגרם בגלל התפוצצות תחמושת שהעות'מאנים הטמינו במסגד.
היסטוריה > תקופת המנדט הבריטי

משנת 1925 עד 1927 שוקם המסגד על ידי המועצה המוסלמית העליונה, בפיקודו של ראש עיריית עזה לשעבר סעיד א-שווא.
עם תום השיפוצים הפך המסגד למוקד הפעילות הדתית והחברתית עבור רבים מתושבי עזה.
בשנת 1928 יזמה המועצה המוסלמית העליונה הפגנה המונית במסגד נגד הבחירות לאספת הנבחרים של המנדט הבריטי, בהשתתפות תושבים מוסלמים ונוצרים.
היסטוריה > לאחר הקמת מדינת ישראל

המסגד היה פעיל ושימש כמוקד לפעילות דתית וחברתית, אם כי האירועים בו משקפים את השינויים העוברים על החברה בעזה. ב-11 ביוני 2007, במהלך עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה, אנשי חמאס חטפו והרגו את אחד מחיילי המשמר הנשיאותי הפלסטיני בעזה. כנקמה, באותו יום חמושים מהפת"ח חטפו והרגו את מוחמד אל-רפעתי, האימאם של המסגד הגדול, שנחשב לתומך חמאס.
ב-2 באוגוסט 2014 הפציץ צה"ל את המסגד, במהלך מבצע צוק איתן.
בחודש מאי 2020 נסגרו לראשונה דלתות המסגד למשך חודש הרמדאן עקב התפרצות נגיף הקורונה ברצועת עזה, במהלכה הוטל סגר על תושבי עזה.
בחודש דצמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, נפגע המסגד וחלקים גדולים ממנו קרסו.
ארכיטקטורה

המסגד הגדול משתרע על שטח של 4,100 מ"ר, מתוכו 1,800 מ"ר שטח בנוי. רוב המבנה בנוי מסלעי כורכר. במסגד חצר פנימית גדולה המוקפת בקשתות מעוגלות. הממלוכים, ומאוחר יותר העות'מאנים, הרחיבו את החלקים הדרומיים והדרום-מזרחיים של הבניין.
על דלת המסגד חקוקה כתובת ובה שמו של הסולטאן הממלוכי קלאוון, וכן ניתן לראות בו כתובות עם שמות של סולטנים ממלוכים נוספים, בהם מוחמד בן קלאוון, אל-אשרף סיף אל-דין קאיתבאי, אל-מסתעין השני וברקוק.
במסגד יכולים להתפלל מעל לשלושת אלפים איש. בקומת הקרקע נמצא אולם התפילה המרכזי וחדר תפילה לנשים, ובקומה העליונה בית מדרש ללימודי דת האסלאם. במרתף נמצא אולם קבלת פנים, ומוזיאון ארכאולוגי.
ארכיטקטורה > פנים המסגד

לאחר שהמבנה הפך מכנסייה למסגד נותרו בו רק חלקים מעטים מהמבנה הצלבני הקדום, בהם החזית והקשת בכניסה המערבית, ומספר עמודים בעלי אדריכלות נורמנית ואדריכלות גותית. מספר עמודים זוהו כחלקים שפורקו מבית כנסת עתיק, כנראה בית הכנסת העתיק בעזה, ונעשה בהם שימוש חוזר לבניית הכנסייה הצלבנית, והם נותרו כחלק מהמסגד. הדלת המערבית והאוקולוס המערבי עשויים שיש. הרצפות מכוסות באריחים מזוגגים. עמודי השיש מעוטרים בכותרות קורינתיות.
אולם התפילה המרכזי מקורה כקמרון צולב, ומחולק לחללים צדדיים באמצעות קשתות. אבן בטוטה תיאר בכתביו מינבר עשוי שיש לבן שראה במסגד הגדול, והוא נמצא שם גם כיום. לצידו מחראב הנושא כתובת משנת 1663 ובה שמו של מוסא פאשא, מושל עזה בתקופת השלטון העות'מאני.
ארכיטקטורה > הצריח (מינרט)

המסגד מפורסם בצריח שלו (מינרט), שחציו התחתון מרובע וחציו העליון מתומן. סגנון זה אופייני לאדריכלות הממלוכית. המינרט בנוי מסלע כורכר, בראשו חלק הבנוי מעץ ואריחי קרמיקה, ומעליו כיפת אבן פשוטה.
ספריית המסגד

ספריית המסגד הוקמה על ידי הסולטן הממלוכי ביברס והועסקו בה אנשי דת ומדע. במקורות רבים מצוין שהספרייה הכילה יותר מעשרים אלף ספרים וכתבי יד בתחומי המדע והאמנות. רוב התכולה נגנבה או נהרסה במהלך מסעי הצלב, מסע נפוליאון בארץ ישראל ומלחמת העולם הראשונה, וכיום נותרו בספרייה רק 132 כתבי יד עתיקים, בהם כתב יד משנת 920 לפנה"ס.
הערות שוליים

↑  חגי הוברמן, הנקודה היהודית של המסגד הגדול בעזה שחרב, ‏10 בדצמבר 2023
↑  Palestinian horror: 2 thrown to death, New York Daily News, ‏11 June 2007 (באנגלית)
1 2  The Lonely Imam of Al-Omari Mosque: Gaza’s Symbol of Spirituality without Worshippers, Palestine Chronicle, ‏3 May 2020 (באנגלית).
↑   אחד המסגדים העתיקים ברצועת עזה נפגע בלחימה; צה"ל: הוא שימש את חמאס, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2023
↑   כוחות צה"ל החריבו את המסגד הגדול של עזה, שנהרס גם בהפצצות ב-1917, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2023
התבליט במסגד בו תוארו המנורה, שופר, לולב ואתרוג, ומתחת הכיתוב "חנניה בן יעקב" בעברית וביוונית
החצר, הקשתות והצריח של המסגד הגדול בעזה, בסוף המאה ה-19
חלל התפילה המרכזי במסגד, לאחר הפצצת הצבא הבריטי בשנת 1917
אשר ניזרי

אשר ניזרי (1926–18 במאי 1984) היה ראש המועצה המקומית הנבחר הראשון של קריית שמונה. כיהן במספר קדנציות בין השנים 1955–1971. כהונתו התאפיינה בסכסוכים פוליטיים ואישיים ובהדחות חוזרות מתפקידו אך גם בתנופת פיתוח וגדילה של קריית שמונה. ניזרי כיהן בתחילה מטעם סיעת מפא"י, בהמשך עבר לרפ"י, לאחר מכן עבר למערך ולבסוף למפלגת העבודה.
קריירה פוליטית

ב-1953 הוכרה קריית שמונה כמועצה מקומית. בין מאי 1953 לקיץ 1955 פעלו בה שלושה ראשי מועצה ממונים שנשלחו למעשה על ידי מפלגת מפא"י.
הבחירות הראשונות לתפקיד ראש המועצה המקומית נערכו ביום 31 באוגוסט 1955. לאחר מערכת בחירות סוערת נבחר ניזרי, נציג מפא"י, לתפקיד זה לאחר שגבר על דוד מורה. בתפקידו החליף את יצחק זכאי שכהן בתפקיד ראש המועצה המקומית מפברואר עד אוגוסט 1955.
ניזרי כיהן בתפקיד ראש המועצה בין השנים 1955 עד 1961 אז הודח על ידי סניף מפא"י והוחלף בדוד מורה.
ניזרי עסק בעיקר בהרחבת אוכלוסיית קריית שמונה באמצעות קליטת עלייה ובניית שכונות נוספות, הוא עסק בעבודות פיתוח בעיר, ובמהלך כהונתו התרחבה קריית שמונה מכ-500 תושבים ל-15,000. כמו כן, פתח את תחנת "אגד" בעיר.
נזרי דרש שטחים נוספים לעיר ופיתוח התעשייה. כלכלת העיר התבססה עד אז על חקלאות ועבודה במפעלים בקיבוצי הגליל העליון. נזרי טען כי תושבי קריית-שמונה עובדים במפעלים בקיבוצים והארנונה מגיעה אליהם ולא לקריית שמונה שבה הם גרים.כן דרש מהממשלה להפנות מפעלי תעשייה לקריית שמונה.
ב-1962, לאחר הדחתו מראשות מועצת קריית שמונה עמד להימנות לראש מועצת אשדוד, מינוי שטורפד.
ב-1963 הודח ממפלגת מפא"י עקב לקיחת מסמך ללא רשות. לאחר הדחתו ממפא"י היה שותף בהקמת מפלגת רשימת פועלי ישראל (רפ"י).
ב-1965 כנציג רפ"י הוא נבחר שוב לראשות מועצת קריית שמונה. גם בקדנציה זו עסק בהרחבת התעשייה בעיר.
תקופת כהונתו זו לוותה בסכסוכים רבים בינו לבין חבר המועצה דוד מורה. ובינו לבין חבר המועצה דוד אדרי.
ב-1968 הודח ניזרי מראשות המועצה, אך בנובמבר 1970 נבחר שוב לראשותה, הפעם כנציג מפלגת העבודה.
ב-21 ביולי 1971 הודח שוב מראשות המועצה ואברהם אלוני נבחר במקומו.
זמן לא רב לאחר הדחתו עזב את קריית שמונה ועבר לגור באשדוד, שם עסק בעסקים פרטיים. בהמשך עבר להתגורר בצרפת.
קריירה פוליטית > הסתבכות פלילית

ב-1960 הואשם בשחיתות אך זוכה מכל אשמה.
ב-1970 הואשם כי, כמנהל חברת חלץ לעבודות עפר, התעלם מצו בית משפט לפרק רמפה שבנה לא כדין.
ב-1971 נחקר חשד נגדו עקב ניגוד עניינים וקבלת טובות הנאה. ב-1972 החל משפטו וב-1974 הורשע בשימוש ברעה בסמכותו ובהגשת תצהיר כוזב לבית משפט.
ב-1976 נחקר בחשד לפרשיית שוחד והוצא נגדו צו מעצר.
חיים אישיים

נזרי היה יוצא צפון אפריקה. בתו ירדנה נסימיאן היא אדריכלית.
נפטר ב-18 במאי 1984, בגיל 58 ממחלה ממארת בצרפת. בהלווייתו השתתף גם שמעון פרס שהיה ידידו. נקבר בקריית שמונה.
ג'וזף קלהון

ג'וזף קלהון (באנגלית: Joseph Calhoun‏; 22 באוקטובר 1750 – 14 באפריל 1817) היה חבר דמוקרטי-רפובליקני בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית (1804–1805) וייצג את קרוליינה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית (1807–1811).
ביוגרפיה

קלהון נולד ב-22 באוקטובר 1750 בסטאונטון שבמושבת וירג'יניה, ועבר עם אביו לפרובינציית קרוליינה הדרומית ב-1756 התיישב במחוז גרנוויל, ליד העיירה הנוכחית אבוויל.
הוא קיבל השכלה מוגבלת ועסק בעיסוקים חקלאיים. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית בשנים 1804 ו-1805 והיה קולונל של המיליציה של המדינה. ב-1807 הוא נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס העשירי כדי למלא את המושב שהתפנה מטעם מחוז הקונגרס השישי בשל מותו של לוי קייסי והושבע ב-2 ביוני 1807. הוא נבחר מחדש לקונגרס ה-11 וכיהן עד 3 במרץ 1811. הוא סירב ללעמוד ללבחירה מחדש בשנת 1810 והוחלף על ידי בן דודו הראשון ג'ון קלהון. הוא גם היה בן דוד של אשתו של ג'ון קלהון, פלוריד ושל חמיו, ג'ון קולהון.
קלהון חזר לעיסוקיו החקלאיים ועסק בטחינה. הוא מת ב-14 באפריל 1817 בקלהון מילס, מחוז אבוויל (כיום מאונט כרמל), קרוליינה הדרומית, ונקבר שם בבית הקברות המשפחתי.
ג'ון האנטר (פוליטיקאי)

ג'ון האנטר (באנגלית: John Hunter; בערך 1752 – 30 בדצמבר 1802) היה איכר אמריקאי מניוברי, קרוליינה הדרומית. הוא ייצג את קרוליינה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-1793 עד 1795 ובסנאט של ארצות הברית מ-1796 עד 1798.
ביוגרפיה

האנטר נולד בפרובינציית קרוליינה הדרומית בסביבות 1752, אך תאריך לידתו המדויק אינו ידוע. הוא התחנך בקרוליינה הדרומית והפך לבעל מטעים ליד ניוברי, קרוליינה הדרומית. הוא כיהן בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית בין השנים 1786 ל-1792, והיה אלקטור פדרליסט בבחירות לנשיאות ב-1792.
בשנת 1792 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא כיהן בקונגרס השלישי, מ-4 במרץ 1793 עד 3 במרץ 1795. הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית כדמוקרטי-רפובליקני, ומילא את המקום שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של פירס באטלר; הוא כיהן מ-8 בדצמבר 1796 עד 26 בנובמבר 1798, אז התפטר.
לאחר שעזב את הסנאט, האנטר חידש את עבודתו במטעים שלו. הוא מת ב-30 בדצמבר 1802, ונקבר בבית הקברות הפרסביטריאני של ליטל ריבר/דומיניק במחוז ניוברי, קרוליינה הדרומית.
פארק בבלסברג

פארק בבלסברג (בגרמנית: Park Babelsberg) הוא פארק בן 1,240 דונם השוכן בשכונת בבלסברג, על נהר ההאפל ואגם גליניקר בצפון-מזרח פוטסדאם, דרומית-מערבית לברלין, בירת גרמניה. נוף פארק תוכנן תחילה על ידי אדריכל הנוף פטר יוזף לנה כשטח הררי המשתפל לאגם, ואחריו על ידי הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו, שניהם מטעם הנסיך וילהלם (לימים: וילהלם הראשון, קיסר גרמניה) ורעייתו אוגוסטה. פארק בבלסברג הוא חלק מהמכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990.
מבנים

בנוסף לבניית הטירה הנאו-גותית, נוצרו בפארק לאורך השנים מבנים אחרים, אדריכלות גן, נקודות תצפית ומקומות מנוחה בעלי אופי סמלי.
מבנים > בית מנוע הקיטור

ההישג הטכני של המאה ה-19 מצא את דרכו לפארק בבלסברג בקצה הצפוני עם בניית בית מנוע הקיטור. על פי תוכניות של לודוויג פרזיוס, הוא נבנה בשנים 1843–1845 יחד עם התקנת מערכת השקיה בניצוחו של מוריץ גוטגרטו (Moritz Gottgetreu). הקונסטרוקציה האופיינית לפרזיוס לחיבור מבנים קובייתיים פשוטים, הושלמה באמצעות שינות, צריחים וחלונות גזוזטרה. עיטור זה מעניק לבניין אופי "נורמני" וניתן למצוא אותו גם בסגנון האדריכלי של המחלבה בגן החדש, שגם אותה הרחיב פרזיוס במהלך השנים הללו. במרתף היו חדרי הדודים והמכונות, בית מלאכה ודירת המגורים של מפעיל המכונות.
מצוקת אספקת המים, בה נאלץ אדריכל הגן לנה להיאבק, נפתרה על ידי הקמת בית מנוע הקיטור: תכנון הגן של הנסיך פיקלר-מוסקאו נהנה מהטכנולוגיה החדשה. מערכת המזרקות הראשונה נחנכה במאי 1845. עם הוספת אולם מכונות חדש בשנת 1865, היה זמין מנוע קיטור בן 65 כוח סוס להשקיית הפארק. המזרקה בגובה 40 מטר, שהתפרצה מההאפל כמו גייזר, הייתה מחזה מיוחד. לאחר הקמת אגן מים עגול נוסף על הגבעה, המכונה כיום בריכת השמונה, קיבל הפארק אספקת מים סדירה מספקת.
בזמן חלוקת גרמניה, היה בית מנוע הקיטור ממוקם ישירות באזור הגבול, לא היה נגיש והידרדר בעליל.
מבנים > הטירה הקטנה

"הטירה הקטנה" (Kleine Schloss), בית גן פשוט לשעבר ליד גדות ההאפל, נבנה מחדש בשנת 1833–1834 על פי עיצובים של לודוויג פרזיוס. תכנון מחודש שני התרחש גם בהנחיית האדריכל פרזיוס בשנת 1841–1842 על פי הנחיות מפורטות של הנסיכה אוגוסטה בנוסח סגנון טיודור (אנ') גותי אנגלי. הבניין הלבן שירת את בנם הבכור של זוג הנסיך, פרידריך וילהלם, שלימים הפך לקיסר פרידריך השלישי, כבית מגורים עד לאחר נישואיו לוויקטוריה. אז התגוררו בו נשות חצר הקיסרות ואורחים.
לאחר מותו של פרידריך וילהלם בשנת 1888, נשכח הבית במשך עשרות שנים עד שהמלחין והמנצח הנס כימין-פטיט (Hans Chemin-Petit), שנולד בפוטסדאם, התגורר בו כשוכר בין השנים 1934–1945. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא שימש כבית נופש של חברת הסרטים של גרמניה המזרחית (DEFA), והטירה הקטנה שימשה לגסטרונומיה מאז 1950, עם הפסקה קצרה לאחר בניית ביצורי הגבול בשנת 1961, עד היום.
מבנים > האורוות

באמצע ההר, מעל הטירה הקטנה, נבנה מבנה האורוות והכרכרות (Marstall) בשנים 1834–1839 על פי תכנון של אדוארד גבהארדט (Eduard Gebhardt). הבניין המעוצב בפשטות בצורת פרסה, ששונה והוגדל שוב בסביבות 1861, שימש כמשכן לסוסים והכרכרות. בקומה העליונה היו דירות רשמיות.
מבנים > מבנה בית המשפט הישן של ברלין

דרומה יותר, על לנהוהה (Lennéhöhe), נמצא מבנה בית המשפט הישן של ברלין (Gerichtslaube). הוא נבנה מחדש בשנת 1871 על פי תוכניות של היינריך שטרק (Heinrich Strack) תוך שימוש בחלקים מקוריים של מבנה בית המשפט מהמאה ה-13 ממרכז ברלין. מבנה בית המשפט הציבורי המקורי מימי הביניים נאלץ לפנות את מקומו לבניין החדש של בית העירייה האדום של ברלין לאחר 1860.
בבניין הקובייתי העשוי לבנים אדומות, הוקם חדר תה מאחורי פתחי החלונות הגותיים בקומה העליונה. העמוד המרכזי של האולם הפתוח בקומת הקרקע סימל את עץ הטיליה או עץ האלון שתחתיו התקיימו הדיונים בבית המשפט הציבורי. על תבליט האבן סביב העמוד, חזירים מסמלים גרגרנות וניאוף, העיטים בצע כסף, הקופים חמדנות והסירנות מסמלות שנאה וכעס. גוף הציפור עם ראש אנושי על עמוד פינת חזית הוא לעג מימי הביניים, עמוד הקלון, סמל להתעללות ובושה.
מבנים > בית המלח

בית המלח (Matrosenhaus) הממוקם בין חוף ההאפל למגדל פלאטו תוכנן על ידי יוהאן היינריך שטרק בסגנון הגותי הגרמני שתוכנן ב-1842 ונחנך באותה שנה. המבנה שימש כביתו של המלח, שתפקידו היה לשמור על הגונדולות וספינות המפרש. הגמלון המדורג לא נבנה עד שהבניין הקודם הוקם מחדש בשנת 1868. בית העירייה מימי הביניים בשטנדאל שימש מודל לגמלון זה.
מבנים > מגדל פלטו

באתר טחנת רוח הולנדית מתקופת פרידריך הגדול], שנשרפה בשנת 1848, נבנה מגדל פלטו (Flatowturm), הנראה למרחוק, בשנים 1853–1856. על פי תוכניות האדריכל שטרק, בהנחייתו של מוריץ גוטגטרו, נבנה מגדל מגורים בגובה 46 מטר על פי הדוגמה של מגדל שער אשנהיים (אנ') בפרנקפורט מהמאה ה-15. מבנה התצפית נקרא על שם הרכוש בבעלות המדינה בעיירה פלטו בפרוסיה המערבית, כיום זלוטוב (אנ') בפולין, שמהכנסותיו מומנה הבנייה.
בית טירה הוצמד לצד הבלוודרה הנאו-גותית. גשר מתרומם שכבר לא קיים גישר על פני החפיר בצורת כוכב שהשתרע סביב המגדל. גם תותחים ממבצר ראשטאט (אנ') ופסלי שכירי חרב הסמוכים לכניסה וטבעת של פרחים העניקו למגדל אופי הגנתי. רהיטים ואביזרי ריהוט אבדו כתוצאה מוונדליזם וביזה לאחר 1945.
מבנים > אחרים

מבנים שונים אחרים מפוזרים על פני השטח הגדול של הפארק: בית גנן חצר הקיסרות עם בנייני חווה נלווים (1861–1865), בית הכרכרות, העתיק מבין הבניינים הללו, שינויים מבניים בסביבות 1850, בניין מטבח (1859–1860), הנגיש דרך מעבר תת-קרקעי המחובר לטירה, כמו גם בתים הצמודים לשערים (1866–1880) בכניסות לפארק במזרח ובדרום, כולל האפלהאוס (Havelhaus).
מונומנטים בפארק

המונומנטים בפארק בבלסברג קשורים כמעט באותה תקופה רק להצלחות צבאיות של צבא פרוסיה בתקופת שלטונו של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה.
מונומנטים בפארק > פסל המלאך מיכאל

מאחורי ארמון בבלסברג, מעל מה שמכונה מרפסת וולטר (Voltaire-Terrasse), הוצב העתק של אנדרטה להנצחת החיילים הפרוסים שנפלו במרד באדן בשנת 1848. המקור, פסל המלאך מיכאל מכניע את הדרקון עשוי אבן חול אדומה בסגנון גותי, נמצא בבית קברות בקרלסרוהה. פסלו של המלאך בחלון הקשת המחודדת הגיע מבית המלאכה של הפסל אוגוסט קיס, תלמידו של כריסטיאן דניאל ראוך.
המלך פרידריך וילהלם הרביעי העניק מבנה זה לאחיו וילהלם הראשון לאחר הדיכוי המוצלח של ההתקוממויות על הריין העליון, שם היו הכוחות הפרוסים בפיקודו הצבאי של הנסיך וילהלם. האנשים העניקו לו את הכינוי "נסיך קלע קופסה" ("Kartätschenprinz"), משום שהוא פעל ללא רחם נגד המורדים בברלין ובמקומות אחרים.
מונומנטים בפארק > מקדש לאורך הדרך

עמוד תפילה מוקף עצי טיליה וספסלים ניצב מתחת למגרש התענוגות על גדות ההאפל. זו מתנה של הדוכס הגדול לאופולד פון באדן לנסיך וילהלם, גם כן כזיכרון לניצחונו במערכה בבאדן.
מונומנטים בפארק > עמוד הניצחון

וילהלם הראשון, קיסר גרמניה שהיה אז השליט הקים עמוד ניצחון לזכר הניצחון במלחמת אוסטריה–פרוסיה בשנת 1866.
הוא מורכב משרידי סלע שממנו יוצרה קערת הגרניט הגדולה שהוצבה מול המוזיאון הישן בברלין בשנת 1826. אלת הניצחון מברונזה והכותרת מיוצרות על פי מודל של הפסל כריסטיאן דניאל ראוך. המדליות המוצמדות לאזור הבסיס הן העתקים מוגדלים של הפרסים שניתנו במלחמות פרוסיה.
מנהלת הפארק

פארק בבלסברג ממומן ומנוהל על ידי קרן הארמונות והגנים הפרוסיים ברלין-ברנדנבורג (גר'), המנהלת את האתרים שבאתר המורשת העולמית "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין". אוכלוסיית בבלסברג מתחה ביקורת קשה על ההנהלה. תושבים רבים מרגישים שרשות הפארק כופה כללים מגבילים מדי. זה נובע בעיקר מהאיסור הקפדני להשתמש בשטח הפארק למשחקים. ישנן מספר יוזמות המנסות לשכנע את הרשויות להיענות לרצונן של התושבים המקומיים. הפגנות נגד רשות הפארק הביאו לכך שכמה שבילים עיקריים בפארק בבלסברג נפתחו רשמית לרוכבי אופניים בינואר 2008, כולל דרך חומת ברלין העוברת בפארק.
ביאורים

↑  מונח מהגן האנגלי. שטח מעוצב שמפריד בין בית האחוזה לפארק העיקרי המחקה לכאורה את אי הסדר בטבע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1060401134  VIAF: 311446187   WorldCat (עם VIAF): 311446187 
הנוף מארמון בבלסברג לגשר גליניקה
מבט על ארמון בבלסברג על גדות ההאפל
בית מנוע הקיטור
הטירה הקטנה
מבנה בית המשפט הישן של ברלין
מגדל פלטו
פסל המלאך מיכאל מכניע את הדרקון
מיכאל כפיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1933
 פטירה:  29 בדצמבר 2017 (בגיל 84)
 מדינה:  ישראל 
 
מיכאל ("מיקי") כפיר (23 באפריל 1933 – 29 בדצמבר 2017) היה שחקן, במאי תיאטרון ושחקן קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

היה חבר בקיבוץ משגב עם. שיחק בלהקת פיטר פריי, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בהצגת "על עכברים ואנשים" (1961); ובתיאטרון זווית שיחק ב"ביבר הזכוכית".
בשנת 1965 היה אחד ממייסדי תיאטרון במת השחקנים יחד עם עודד קוטלר, אמנון מסקין והלל נאמן. במסגרות אלה שיחק בהצגות "מעגל הגיר הקווקזי", "סיפור אוריה", "שידוכים", ועוד וביים את ההצגה "אשה עייפה" מאת ישראל חברוני.
מאז 1971 היה חבר התיאטרון העירוני חיפה, במסגרת זו ביים את "אשת הבן" מאת ד.ה. לורנס ואת "האוצר" על פי סיפורי שלום עליכם, כיכב בהפקת 1979 של ההצגה "חשמלית ושמה תשוקה" בתפקיד מיטש ושיחק בהצגות "המתאבד", "הלילה לאיש", "סילבסטר 72" "נמר חברבורות", "אכזר מכול המלך", "נפש יהודי", "גטו", "אדי קינג", "מבקר המדינה", "וינה על הים", "פלאטונוב", "רוסמרהולם", "הלם קרב", "משפט הקופים", "בוצ'ה" מאת יוסף בר-יוסף, "יאנוש קורצ׳אק, יומן מן הגטו", "ילד טוב אמריקה" "עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי", ועוד. ב-1980 העלה הצגת יחיד (אותה ביים ובה הופיע) לפי "הדרשה" מאת חיים הזז. ההצגה זיכתה אותו בפרס מרגלית לשנת תש"ם. ב-1982 העלה את ההצגה "כשהחביתה נוגעת בסלט" במסגרת פסטיבל עכו לתיאטרון ישראלי אחר שעליה זכה בפרס השחקן המצטיין וההצגה זכתה בציון לשבח. ב-1988 הופיע בתפקיד ראשי בהצגה "יהודי בחצר הדוכס" מאת יהודה סומו. ב–2003 השתתף בהצגה "הומלסים" מאת איציק ויינגרטן שביימה נולה צ'לטון בתיאטרון תמונע.
בקולנוע הופיע בסרטים "תנו לי עשרה מיואשים" (1961); "רובה חוליות" (1979) בתפקיד האב ו"ההתחלפות" (2011) בתפקיד אפרים.
חיים אישיים

אשתו הראשונה הייתה רות פגי, ולזוג נולדו שני ילדים. אשתו השנייה הייתה רבקה משולח, מתרגמת מחזות, ולשניים נולדה בת אחת, חמדי כפיר מורה להוראת היגוי לזמרים ושחקנים. אשתו השלישית הייתה דורית (דוקי) עצמון, מורה לפיתוח קול.
הערות שוליים

↑  בועז עברון, <<על עכברים ואנשים>> בביצוע להקת פיטר פריי, הארץ, 6 באוקטובר 1961
על עכברים ואנשים, קול העם, 29 בספטמבר 1961
↑  "תיאטרון זוית־ פותח את העונה במחזה " ביבר הזכוכית", קול העם, 9 באוגוסט 1963
↑  חוה נובק, המלחמה בסריסים, דבר, 19 בינואר 1967
↑  משה בן-שאול, אוריה ואתה בחרתנו, מעריב, 29 בספטמבר 1967
↑  דב בר-ניר, ערבי בכורה - פארסה מהנה - "שיכוכין " בבמת השחקנים, על המשמר, 14 בפברואר 1969
↑  נילי פרידלנדר, לתפוש אותך בצוואר, מעריב, 17 ביוני 1971
↑  דב בר-ניר, ערבי־בכורה / "האוצר" - התיאטרון העירוני חיפה, על המשמר, 6 באוקטובר 1972
↑  "הלילה לאיש" ־ הצגת בכורה, קול העם, 27 ביוני 1962
↑  מיכאל הנדלזלץ, האב והבן בלי רוח הקודש, דבר, 9 בדצמבר 1977, המשך
↑  שוש אביגל, בכורה / פיוטי, מעניין ותלוש, חדשות, 4 באפריל 1991
↑  דוד חיון, איבסן, חדשות, 7 באוגוסט 1989
↑  שוש אביגל, ביקורת - סימנים מהסוג הכואב, כותרת ראשית, 12 באוקטובר 1983
↑  מנחם פרי, אין אלוהים, ברוך השם, חדשות, 19 בנובמבר 1984
↑  ציפי רום, זכרונות מהתופת, חדשות, 11 בדצמבר 1985
↑  שוש אביגל, בכורה /  למי שלא נבהל - "ילד טוב אמריקה", חדשות, 19 בדצמבר 1990
↑  פרס מאיר מרגלית למיכאל כפיר, דבר, 19 במאי 1980
↑  שעור בעברית יפה, מעריב, 2 במאי 1988
↑  מחזה על חסרי בית מאת איציק ויינגרטן ובבימוי נולה צ'לטון בתיאטרון תמונע, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2003
↑  חגי חיטרון, צ'כוב בסדנת האופרה הבינלאומית ביפו, באתר הארץ, 22 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008756848905171  VIAF: 2159818782513812884   WorldCat (עם VIAF): 2159818782513812884
חרקים

| חרקים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
קבוצה:: בעלי לסתות
על־מחלקה:: שש-רגלים
מחלקה:: חרקים
שם מדעי
 Insecta ‏לינאוס, 1758
חיפושית ממין נחושתית הקוצים בישראל.
חֲרָקִים (שם מדעי: Insecta; ביחיד: חֶרֶק), הם מחלקה של בעלי חיים במערכת פרוקי-רגליים. קל לזהות אותם לפי צורת הגוף שמחולקת לשלושה חלקים, ראש, חזה, בטן ושלושת זוגות הרגליים (סך הכול 6 רגליים). התחום המדעי שעוסק בחקר החרקים נקרא אנטומולוגיה.
במחלקת החרקים מספר המינים הרב ביותר בעולם הטבע. למעלה ממיליון מינים שונים מתוארים בספרות המדעית ולפי הערכות שונות סביר להניח שמיני חרקים רבים טרם התגלו והמספר הכולל כנראה נע בין שישה לעשרה מיליון. סדרת החיפושיות כוללת כ-400,000 מינים שונים, ובכך היא הסדרה הגדולה ביותר בעולם הטבע. סדרת הדבוראים, שכוללת את הדבורים, הצרעות והנמלים, מונה בסך הכול כ-110,000 מינים. סדרות ידועות נוספות של חרקים הן הפרפראים (170,000 מינים), הזבובאים (120,000 מינים, כולל היתושים), הפשפשאים (40,000 מינים), הפרעושים (2,200 מינים) והתיקנאים (3,500 מינים). רבים סבורים בטעות שגם העכבישים הם חרקים; למעשה מדובר במחלקה המשתייכת, לצד החרקים, למערכת פרוקי-הרגליים. החרקים מתמיינים לחסרי כנפיים (קרויים גם חשוכי כנף) ולבעלי כנפיים. עם בעלי הכנפיים נמנים בעלי גלגול מלא ובעלי גלגול חסר.
מחלקת החרקים כוללת כמה מינים עמידים במיוחד; ניסויים הראו עמידות של נמלים ותיקנים לרמות של חום, קרינה ופגיעות אחרות אשר בעלי חיים אחרים לא מסוגלים לעמוד בהן.[דרוש מקור] כושר ההישרדות הגבוה של החרקים הוא שאפשר את תפוצתם העצומה בכל חלקי כדור הארץ ואת התמיינותם למספר כה גדול של מינים.
החרקים הם נדבך חשוב במארג המזון בטבע. בעלי חיים רבים – עופות, דו-חיים ויונקים – ניזונים מחרקים. האדם ניזון אף הוא מחרקים, כבר מימי קדם (עוד לפני שהחל בציד של חיות גדולות יותר, כמו יונקים) ועד היום, בחברות מסוימות. חרקים רבים ניזונים מצוף ואבקת פרחים; בעוברם מפרח לפרח בחיפוש אחר צוף ואבקה הם משמשים כאחד האמצעים החשובים ביותר של האבקה, ולכן מינים רבים של צמחים תלויים בהם. נוסף על תפקידם החשוב במארג המזון, החרקים חשובים לטבע בכלל ולאדם בפרט בתור קוטלים טבעיים של מינים מזיקים לאדם, מאביקים בטבע ובחקלאות, מְפרקי פסולת אורגנית (למשל, גופות בעלי חיים), ומטייבי קרקע (למשל, טרמיטים, נמלים, זבליות).
בימינו חווה כדור הארץ הכחדה המונית של מיני חרקים רבים. בין השנים 1990–2020 הצטמצמה אוכלוסיית החרקים העולמית ב-27% לפי מחקר של אוניברסיטת מדינת מישיגן. הגורמים להכחדה מגוונים, ודומים בחלקם לגורמי ההכחדה של מחלקות אחרות – שינויי האקלים ובתוך כך שינויי תדירות העונות, צמצום אזורי מחיה – ובנוסף, הדברה כימית. בעקבות תפקידם החשוב של החרקים במערכת האקולוגית, משפיעה הכחדתם במישרין ובעקיפין על היבטים נוספים ורבים באקולוגיה, כיוון שניתן למצוא אותם בשלל נישות אקלוגיות.
מקור השם

מקור השם "חרק" במילה "חרוק" שפרושה דבר מה משונן או בעל חריצים. המילה מתייחסת לבטנם של החרקים, שעשויה פרקים פרקים (לרוב עשרה) המופרדים על ידי חריצים. זוהי בבואה של הלועזית: לטינית insectum, יוונית ἔντομον (מבוטא: éntomon).
המיון הטקסונומי של מחלקת החרקים

תת-מחלקה Monocondylia
סדרה נַתְרָנָאִים Archaeognatha
תת מחלקה Dicondylia
סדרה זנבזיפאים (Zygentoma)
תת-מחלקה בעלי-כנף (חרקים-מכונפים) Pterygota
אינפרא מחלקה עילאי-כנף Neoptera
על-סדרה בעלי גלגול מלא (Endopterygota או Holometabola)
סדרה חיפושיות Coleoptera
סדרה זְבוּבָאִים Diptera
סדרה דְּבוֹרָאִים Hymenoptera
סדרה פרפראים Lepidoptera
סדרה זנב-עקרבאים Mecoptera
סדרה פרעושאים Siphonaptera
סדרה מְנִיפָאִים Strepsiptera
סדרה שעירי-כנף Trichoptera
על-סדרה רקומי-כנף Neuropterida
סדרה כנפתנאים Megaloptera
סדרה מרושתי-כנף (ארינמלאים) Neuroptera
סדרה אֲרִינַחֲשָאִים Raphidioptera
על-סדרה Paraneoptera
סדרה שׁוֹנֵי-כָּנָף Hemiptera
סדרה כינים Phthiraptera
סדרה תְּרִיפְּסָאִים Thysanoptera
על-סדרה Polyneoptera
סדרה תיקנאים Blattodea
סדרה צַבְתָנָאִים Dermaptera
סדרה אמבאים Embioptera
סדרה Grylloblattodea
סדרה גמלי-שלמה Mantodea
סדרה Mantophasmatodea
סדרה חַגְבָאִים Orthoptera
סדרה מַקְלוֹנָאִים Phasmida
סדרה גדותאים Plecoptera
סדרה Zoraptera
אינפרא-מחלקה קדומי-כנף Palaeoptera
סדרה בַּרְיוֹמָאִים Ephemeroptera
סדרה שַׁפִּירָאִים Odonata