פרשת ניסוי האנתרקס
ועדת הבדיקה > מסקנות והמלצות

הוועדה הטילה ספק בקיום הצדקה מדעית לקיום הניסוי וכן במידת בדיקת חלופות לחיסון ממקורות קיימים ובאופן שבו נשקל הצורך בחיסון כראוי על ידי מקבלי ההחלטות. לצד זאת, הוועדה סברה שאנשי מנהלת "עומר 2" ניהלו את הניסוי כגוף ביצועי, בתום לב ומתוך רצון טוב ושכנוע שהם עשו את המיטב כדי לקדם פרויקט חשוב. אולם גישתם הייתה כשל אנשי צבא ולא חוקרים מדעיים.
לפי עדויות שנמסרו בעל-פה, הוברר לוועדה שעל אף שלא היו תוצאות סופיות ומסוכמות של ניסוי "עומר 1", כשנה לפני תחילת "עומר 2" כבר הוחל בייצור בהיקף נרחב כדי לספק מענה חיסוני לאוכלוסיות בסיכון, על פי החלטה עקרונית של ראש הממשלה יצחק רבין, החלטה שאושררה על ידי שמעון פרס, ראש הממשלה אחרי רצח רבין. לאור ההבנה שבידי מדינת ישראל היה מלאי מנות מספיק לצורך מענה על מתקפה על אוכלוסייה אזרחית עוד לפני תחילת הניסוי, ומאחר שאנשים רבים היו מודעים לו, הוועדה סברה ששמירת הסודיות לא הייתה הכרחית, והיא העלתה תהיות באשר למניעים האמיתיים למעטה הסודיות.
באשר לבחירה בצבא כמבצע הניסוי, הוועדה סברה שזו הייתה בחירה פסולה ומגמתית, ונעשתה בין השאר מטעמי נוחות ושיקולים כלכליים, באופן שמנע את השגת המטרה המוצהרת של הניסוי – בדיקת בטיחותו ויעילותו של החיסון בשימוש נרחב בקרב האוכלוסייה האזרחית הכללית, משום שלא ניתן להשליך מחיילים על האוכלוסייה הכללית. כמו כן, מעדויות החיילים שהופיעו בפניה, הסיקה ועדת הבדיקה שהליך גיוסם לניסוי נעשה תחת לחץ, בהיותם במערכת היררכית צבאית, ולא ניתן להם הסבר ראוי על הסיכונים ותופעות הלוואי, וכאשר הופיעו התסמינים, לא ניתן מענה הולם. הוועדה העלתה חשש שלצורך ביצוע הניסוי, הצבא ניצל את יחסי המרות בהם נתונים חיילים צעירים במסגרת ההיררכיה הצבאית, ולהתרשמותה, החיילים הביעו אי אמון במערכת הרפואית הצבאית, תחושת ניצול וחשש מהתפתחות מצבי חולי בעתיד. כמו כן, טופס ההסכמה שנמסר לחיילים שהשתתפו בניסוי לא כלל מידע מקיף, ובמיוחד – מידע על תופעות לוואי חמורות שהיו עלולות להיגרם להם. למרות הצטברות מידע על תופעות לוואי, הטופס לא עודכן, והעובדה שהטופס ודף ההסבר לא הושארו בידי החיילים, הייתה, בראיית ועדת הבדיקה, חריגה חמורה ללא כל הצדקה, מהמתחייב בניסויים בבני אדם.
הוועדה מתחה ביקורת על תפקודן של ועדות הלסינקי שאישרו את הניסוי. לגבי ועדת הלסינקי הצבאית, נקבע שזו נעדרה אמות מידה אתיות הנדרשות לתפקוד ועדת הלסינקי כוועדה שאמורה להיות בלתי תלויה, ולא הפנימה את תפקידה בשמירה על ביטחון החיילים שהשתתפו בניסוי. ואילו ועדת הלסינקי האזרחית אד-הוק כלל לא התבקשה לדון באישור ניסוי בחיילים צעירים תוך כדי שירות בצה"ל. לכן, האישור העקרוני שנתנה הוועדה, לא הכשיר את האישור הראשוני שנתנה ועדת הלסינקי הצבאית.
בעניין המעקב אחר בריאות הנסיינים, הדו"ח קבע שלא נערך מעקב אחר מצב בריאותם של החיילים לאחר שסיימו להשתתף בניסוי, לא היה להם גוף ברור ומסודר לפנות אליו, וועדת ההיגוי של מנהלת "עומר 2" לא הקפידה על משך המעקב אחר בריאות החיילים, ועל קיום מנגנון שיספק לחיילים מענה. כמו כן, ועדת הבטיחות לא התייחסה להיעדר מעקב אחר בריאות החיילים, ולאפשרות של הופעת תופעות לוואי אחרי שסיימו להשתתף בניסוי. לכן, ייתכן שהעדר מעקב ארוך טווח, הקטין משמעותית את שיעור הדיווח על תופעות הלוואי. כן הצביעה הוועדה על העדר עקביות בהגדרת תופעות מסוימות כקשורות לחיסון או שאינן קשורות לחיסון, וייתכן שבשל כך, שיעור תופעות הלוואי שנגרמו, היה גבוה מהערכת מבצעי הניסוי.
באשר לניסויים עתידיים בחיילים, הוועדה המליצה להחיל על צה"ל את חוקי המדינה העוסקים בעריכת ניסויים בבני אדם, תוך הגדרת חיילים כ"אוכלוסייה מיוחדת", על פי נוהל ניסויים רפואיים בבני אדם של משרד הבריאות, ועד השלמת הליך חקיקה בכנסת, להחיל על צה"ל את כל הכללים המשפטיים והאתיים של המשרד. בסוגיית הפיקוח על ניסויים עתידיים בצבא, הוועדה המליצה שהוא ייעשה על ידי גוף אזרחי חיצוני, ללא זיקה לחיל הרפואה או למערכת הביטחון. עוד המליצה הוועדה לשנות את הרכבה של ועדת הלסינקי הצבאית, כך שתתאים בכישוריה לוועזה אזרחית, ולחלופין – לחייב את צה"ל לקבל אישורים מוועדות הלסינקי אזרחיות הקיימות בבתי חולים.
בעניינם של משתתפי "עומר 2", הוועדה המליצה להקים גוף רפואי שאינו תלוי בצה"ל, ותפקידו יהיה להגדיר את משך המעקב אחר המשתתפים, גם לאחר שסיימו להשתתף בניסוי, לבחון את תלונותיהם בדבר תופעות לוואי כתוצאה מהשתתפותם, ולתת מענה לכל אחד מהם.