stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות פירנצה
הערות שוליים

↑  קסוטו (עמ' 6) ובצלאל רות
↑  בצלאל רות, עמ' 85.
↑  עמ' 19, בצלאל רות מוסיף שהיה זה בהסכת האפיפיור
↑  Dora Liscia Benporad and Annamarcella Tedeschi Falco, Tuscany Jewish Itineraries , Marsilio Regione Toscana, 1995 page 46.
↑  הטענה היא שתמורת תשלום נאה
↑  בצלאל רות, עמ' 108.
↑  בדיוק: 49,792,556 פרחים, 7 גרוסים ו-7 דינרים - משה דוד קאסוטו, בעמוד 54 ואילך, מסביר מה עמד מאחורי החישוב
↑  עמ' 117
↑  זכויות דומות הוא העניק ליהדות פיזה ויהדות ליבורנו
↑  מקור: Piera Di Segni storia dei Falascia a Firenze - ביטאון יהדות מילאנו 15 אוקטובר 2007
↑  מקור:* תמר אקרט, הציונות החלוצית באיטליה בין שתי מלחמות עולם, השכבה הצעירה של הקיבוץ הדתי - תל אביב, תש"ל, עמוד 22
↑  Paolo Ciampi, Un nome, Ed. Giuntina עדיין לא בתרגום עברי.
↑  מקור
↑  Annie Sacerdoti, Guida all'Italia ebraica, Marietti, Genova 1986
רחוב היהודים הראשון – Via Ramaglianti
השלט המציין את קיומו של מבנה בית הכנסת שהיה ברובע היהודי הקדום של העיר
על היחס של יהדות פירנצה לבית מדיצי אפשר ללמוד מכתובת זו משנת 1626
הגטו לפני הריסתו ב-1885
במרכז בית הקברות טמונים הילדים אשר מתו מהתלאות בימי מלחמת העולם השנייה
בית הכנסת הגדול של פירנצה – 2009 – מימין בית הספר העברי, היום נערכים בו לימודים רק בימים ראשון ורביעי
בית הכנסת "מתיר אסורים" שהיה בגטו – השלט הוצב על בנין הקהילה היהודית בשנת 1980
נטוויז'ן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  החברות נטוויז'ן, 013 ברק, וגלובקול
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־31 שנים)
 חברת אם:  סלקום (2011-הווה)
 מיקום המטה:  מרכז אומגה, מת"ם, חיפה
 ענפי תעשייה:  תעשיית הטלקומוניקציה 
 מוצרים עיקריים:  שירותי קישוריות לאינטרנט, שירותי טלפוניה מקומית לעסקים וטלפוניה בינלאומית, שירותי תוכן וסחר אלקטרוני באינטרנט, הקמת מרכזי שירות ותמיכה במיקור חוץ
 הכנסות:  1.1 מיליארד ש"ח (2007),  1.2 מיליארד ש"ח (2008),   1.3 מיליארד ש"ח (2011)‏
 רווח:  19.4 מיליון ש"ח (2007),  86.7 מיליון ש"ח (2008),   84.9 מיליון ש"ח (2011)‏
 עובדים:  2,210
  
 netvision.cellcom.co.il
 
נטוויז'ן בע"מ (הידועה גם כ-"013 נטוויז'ן" ובשם באנגלית, "NetVision") היא חברה ישראלית המספקת שירותי אינטרנט, טלפוניה מקומית וטלפוניה בינלאומית.
החברה הוקמה ב-2007 כתוצאה ממיזוג חברות התקשורת של קבוצת IDB - "נטוויז'ן", "013 ברק" (ברק אי.טי.סי) ו"גלובקול תקשורת". ביוני 2011 הוערך שווי החברה ב-1.54 מיליארד ש"ח. חודשים ספורים אחר כך, נקנתה החברה על ידי סלקום ומוזגה לתוכה.
חברות הבסיס > נטוויז'ן

חברת "נטוויז'ן בע"מ" הוקמה בינואר 1994. היא הייתה ספקית שירותי האינטרנט הראשונה ללקוחות ביתיים בישראל. זמן קצר קודם לכן, העניק שר התקשורת, רפאל פנחסי, רישיון המאפשר לספק שירותי חיבוריות לרשת האינטרנט למשתמשים ביתיים, מלבד לציבור העסקי. רישיון זה הוענק אז לשתי חברות: "אלרונט", חברה בת של אלרון, ו"נטמנג'" (NetManage). האחרונה, הקימה מתוכה, לצורך הספקת שירותי האינטרנט, חברה חדשה בבעלותה המלאה - בשם "אינטרנט מנג'". לאחר חצי שנה מהקמתה, שונה השם ל"נטוויז'ן". על ניהולה של החברה החדשה הופקדה רות אלון, אשתו של מייסד ומנכ"ל נטמנג', צבי אלון, ובתו של עוזיה גליל, מייסדה של אלרון ומי שעמד בראשה. כעבור פחות משנתיים של תחרות בין החברות, רכשה נטוויז'ן את אלרונט. בשנת 1997 רכשה נטוויז'ן גם את מי שהייתה מתחרה לה, "נטמדיה" ושנה אחר כך, רכשה את חברת "קינטיקה פתרונות אינטרנט" שעסקה, כמו חטיבה בנטוויז'ן, במסחר אלקטרוני.
חברת נטמנג', ממנה צמחה נטוויז'ן, הייתה חברת האינטרנט הראשונה שהוציאה כבר בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים לשוק את חבילת התקשורת לאינטרנט שכללה אחד מדפדפני האינטרנט הראשונים, "קמיליון" (Chameleon - פירוש מילולי מאנגלית: זיקית). הדפדפן הגיע כחלק מחבילת תוכנות שכללה גם תוכנת דואר-אלקטרוני, והיה הראשון שיכול היה להציג גופנים עבריים בדפי אינטרנט. סמלילה של חבילת התוכנות היה זיקית, וזו הופיעה גם בפינה הימנית עליונה של מסך כל תוכנה. זיקית הופיעה גם בסמלילה של יצרנית התוכנה. משהוקמה חברת נטוויז'ן כמהלך ספין אוף של נטמנג', עשו לקוחות נטוויז'ן שימוש בחבילת תוכנות זו של נטמנג', אשר סופקה להם.
בשנים בהן נוהלה החברה בידי רות אלון, קמו לה מתחרים כגון אינטרנט זהב ובנוסף לכך, ספקי אינטרנט אחרים, כגון "אקטקום", אשר פעלו עד אז בשוק העסקי בלבד, קיבלו היתר לספק קישוריות גם למשתמשים פרטיים. למרות זאת, נותרה נטוויז'ן ספקית האינטרנט בעלת מספר הלקוחות הגדול ביותר. נוסף על כך, ראתה אלון חשיבות ביצירת תוכן לאינטרנט. לפיכך, הוקם בנטוויז'ן ביוזמתה פורטל האינטרנט "נענע" (שבהמשך שינה את שמו ל-"nana10"). "נענע" החל את פעילותו כאתר הפונה לכל הקהלים בארץ וככזה נכתבו חלקים בו, מלבד בעברית, גם בערבית, רוסית ואנגלית. נוסף על כך, נעשו אז גם פעולות לביסוס מעמדה של החברה בתחום המסחר האלקטרוני, אשר היה אז בראשיתו. לאחר שש שנות פעילות כמנכ"ל, כאשר מספרם של העובדים בחברה עמד על כ-900 איש, הודיעה רות אלון על רצונה לפרוש מהתפקיד ולעזוב את החברה. מחליפה של אלון היה גלעד רבינוביץ, אולם זה כיהן בתפקיד תקופה קצרה ולאחר כשנה, הוחלף על ידי רוית ברניב. בימיה של ברניב הונפקה החברה בבורסת תל אביב.
מלבד היותה הראשונה שהציעה חיבוריות בחיוג לאינטרנט ללקוחות הביתיים בישראל, הייתה נטוויז'ן גם הראשונה להציע שירותי אינטרנט על-גבי תשתית הכבלים. נוסף על כך, ב-2004 קיבלה ממשרד התקשורת רישיון להפעלת שירותי טלפוניה בינלאומית בקידומת 017.
בעקבות החלטת משרד התקשורת לפתוח גם את ענף הטלפוניה המקומית לתחרות, ניתן לחברה רישיון מפ"א (מפעיל פנים ארצי) עם הקידומת 073. בשנת 2009, החלה החברה לשווק שירותי טלפון קווי לציבור הרחב.
חברות הבסיס > 013 ברק

חברת ברק אי.טי.סי בע"מ הוקמה בשנת 1995, ובשנת 1997 החלה להפעיל את המותג 013 ברק והייתה השלישית לספק שירותי טלפוניה בינלאומית אחרי בזק בינלאומי וקווי זהב. בשנת 1999 החלה לספק שירותי אינטרנט.
חברות הבסיס > גלובקול

חברת גלובקול תקשורת בע"מ הוקמה בשנת 1997 כאיחוד בין חברת גלובסקום בע"מ וחברת אלאייטק מערכות דיבור בע"מ, ובשנת 2005 נרכשה על ידי קבוצת IDB. בשנת 2006, כשנפתח ענף התקשורת המקומית לתחרות, קיבלה רישיון להפעלת שירותי טלפוניה פנים ארציים בקידומת 7–073.
תולדות סמליל החברה

סמלילה של ברק היה מורכב מהכיתוב "013 ברק", כשלצידו, ולעיתים מעליו, משולש בצבעי תכלת, כחול ואדום. משולש זה סימל את המיקום בלוח הלחצנים בטלפון של שלוש הספרות המרכיבות את הקידומת לשימוש בשירות השיחות הבינלאומיות שהציעה החברה - 0, 1 ו-3. באופן זה רצתה ברק, אשר הייתה ביסודה מפעילת שירות שיחות לחו"ל, להזכיר למשתמשיה את קידומת הטלפון הייחודית שלה. כך, לאורך כל שנות פעילותה, הסתיימו כל סרטוני הפרסומת של החברה באותו קטע בו יד מקישה על לחצני הטלפון ותוך כדי ההקשות נמתחים להם הקווים ליצירת סמליל זה.
בעוד הלוגו של "013 ברק" נותר פחות או יותר זהה במשך כל פעילותה העצמאית של החברה, סמלילה של "נטוויז'ן" עבר מספר גלגולים לאורך השנים. בתחילה, הועתקה הזיקית (המכונה "נֶטִי" על ידי החברה מסמלילה של חברת נטמנג' לסמלילה של נטוויז'ן, ובלוגו נעשה אף שימוש באותו גופן לכתיבת שם החברה החדשה. ההבדל היחיד היה הצבע: בעוד צבעו של סמליל נטמנג' היה לרוב כחול, הצבע שנבחר ללוגו נטוויז'ן היה אדום. בשלב כלשהו נמסר גם כי לבחירת הצבע האדום קדמה בדיקת שוק מסוימת, שהראתה כי צבע זה אינו נפוץ בסמלילי חברות ישראליות, כך שיוכל להיות מזוהה עם החברה החדשה. הלוגו נותר ללא שינוי עד שנת 2002, כאשר מדי פעם, עם שינוי מוטו החברה, שונה כיתוב אשר הופיע כחלק מן הסמליל בצמוד לזיקית או מתחתיה. הצבע האדום נותר הצבע היחיד בסמלילה של החברה מאז ועד היום.
בשנת 2002 נאלצה נטוויז'ן לשנות את הלוגו. היה זה לאחר שלנטמנג' כבר לא היו אחזקות בנטוויז'ן, וזו טענה בפני נטוויז'ן כי בידיה הזכויות על הלוגו. ניתן לציין כי באותה עת רות אלון כבר לא שימשה כמנכ"לית החברה ועוד קודם לכן עלו נישואיה לצבי אלון, מנכ"ל נטמנג', על שרטון. עם העלאת הטענה לבעלות על הלוגו, קיימה נטוויז'ן בדיקה, אשר הראתה באופן ברור כי סמליל הזיקית מזוהה עם המותג "נטוויז'ן". לאור עובדה זו, הוחלט כי עם עיצוב סמלילה החדש של החברה, הזיקית תישאר כחלק מהלוגו, אם כי המראה שלה ישונה במעט.
עם כניסתה של נטוויז'ן לתחום השיחות הבינלאומית, נוצרו עבורה שני סמלילים נוספים לצורכי פעילות הטלפוניה. סמלילים אלו באו להדגיש את הקידומת 017, אשר קיבלה נטוויז'ן ממשרד התקשורת כחלק מהגרלת הקידומות בין מפעילות השירות שנוספו ב-2004. בסמלילי ה-017 נעשה שימוש לצד הלוגו הרגיל של החברה ולא במקומו.
לאור הקשר החזק שנוצר במהלך השנים בין זהות החברות ללוגו שלהן, עם האיחוד בין נטוויז'ן וברק 013, הוחלט לשמר לפחות לזמן מה את שני הסמלילים זה לצד זה. לפיכך, בעת ששמה הרשמי של החברה היה למשך כשנה "נטוויז'ן 013 ברק", בלוגו ה"זמני" שלה הופיעו זה לצד זה אותם סמלילים ששימשו את החברות נטוויז'ן ו-013 ברק קודם למיזוג ביניהן.
במקביל, לאחר האיחוד בין החברות, נוצר סמליל נפרד לקידומת ה-013, המשמשת את לקוחות החברה המאוחדת בשיחות לחו"ל. בלוגו החדש, אשר הוצג גם בדגלים שהונפו מחוץ למטה החברה בחיפה, יוצרת הזיקית את הספרה 0. עם זאת, לא נעשה לבסוף שימוש בסמליל זה בפרסום כלשהו באמצעי התקשורת.
ב-6 ביולי 2008 הוכרז על מיתוג מחדש של החברה. לאחר שהוחלט לזנוח את המותג "ברק", נקבע שם החברה כ-"013 נטוויז'ן", ושונה סמלילה לזה הכולל את טביעת האצבע. גם בסמליל החדש נשמרו הצבע האדום והזיקית. בסמליל מופיע השם נטוויז'ן באנגלית ומעליו, הספרות 013, אלו שבקידומת הטלפון לשירות השיחות הבינלאומיות שמציעה החברה. לצד השם מופיעה טביעת אצבע ובה זיקית. טביעת האצבע מסמלת את מוטו החברה, "הכל במרחק נגיעה".
החברה בהווה

בראשית 2007 הושלם מהלך בו רכשה נטוויז'ן את החברות "גלובקול" ו-"013 ברק" (תמורת הנפקת מניותיה למחזיקי "013 ברק"). לאחר הרכישה אוחדו שלוש החברות תחת השם "013 נטוויז'ן". כתוצאה מכך מוזגו מוקדי השירות והתמיכה של החברות לתוך זה של נטוויז'ן בחיפה. כמו כן, הוחלט על ביטול הקידומת 017 לשירות השיחות הבינלאומיות.
במרץ 2007 הודיעה רוית ברניב על עזיבתה את החברה.
ב-31 באוגוסט 2011 נקנתה נטוויז'ן על ידי סלקום, גם היא מקבוצת "IDB"‏. בעקבות רכישה זו הפכה נטוויז'ן לחברה פרטית, והיא נמחקה מהבורסה.
באוקטובר 2012 מכרה נטוויז'ן את חלקה באתר האינטרנט "נענע10" לחברת התקשורת JCS, תמורת כ-10 מיליון שקלים.
ב 28 באוגוסט 2023 התגלתה תקלה במערכת החברה, שבמסגרתה לא ניתן להשתמש בדואר האלקטרוני שמספקת החברה. התקלה נמשכה חמישה ימים לפחות, וחלק מהלקוחות דיווחו על בעיות גם אחרי שבוע.
ראו גם

מכון Orange לחקר האינטרנט (בעבר "מכון נטוויז'ן לחקר האינטרנט")
הערות שוליים

1 2 3  דירוג חברות שיחות בינלאומיות ואינטרנט - נתונים בשנתון Dun's 100 - Israel Largest Enterprises‏ של דן אנד ברדסטריט לשנת 2011
↑  זימון אספה כללית ל-27.12.06, הקצאה פרטית, רכישת מניות, עמוד 1, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  ג'ון בן זקן, ‏סלקום: השווי של 013-נטוויז'ן - 1.54 מיליארד שקלים, באתר "אנשים ומחשבים", 15 ביוני 2011
1 2  שי סלינס, הושלם המיזוג בין סלקום ונטוויז'ן, באתר כלכליסט, 31 באוגוסט 2011
↑  עומרי כהן, צבי אלון נכנע ללחץ המשקיעים: מוכר את נטמנג' ב-69 מיליון דולר לחברה הפרטית רוקט סופטוור, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2007
↑  אפי לנדאו, ‏נטוויז'ן רכשה את פעילות נטמדיה תמורת %3 מנטוויז'ן ו-250 אלף דולר, באתר גלובס, 4 במאי 1997
↑  אפי לנדאו, ‏נטוויז'ן רוכשת את חברת האינטרנט קינטיקה תמורת 2 מיליון דולר, באתר גלובס, 20 באוגוסט 1998
↑  רות אלון מתפטרת מהנהלת נטוויזן, באתר נש"ר - נשים ברשת, 24 בינואר 2000 (בשלב הנוכחי, מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is"‏)
↑  נתן ליפסון, זו עדיין אותה חברה?, באתר TheMarker‏, 7 בספטמבר 2000
↑  יואב יצחק, מנכ"ל נטוויז'ן גלעד רבינוביץ התפטר; הצטרף בתפקיד מנכ"ל לחברת זאבי אחזקות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 במאי 2001
↑  גדי שמשון, ימי יין ושושנים, ביצות וחול, באתר nrg‏, 19 ביולי 2004
1 2  אמיר טייג ומיטל זדה, "הכל במרחק נגיעה" - הסלוגן החדש של נטוויז'ן 013, באתר כלכליסט, 6 ביולי 2008
↑  חגי לוי, האם שינוי לוגו אכן תורם לשינוי בתדמית של החברה?, באתר כלכליסט, 14 בספטמבר 2008
↑  הודעת לבורסה: הושלמה עסקת מיזוג נטוויזן- ברק גלובוקל, מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is"; במקור, מאתר TheMarker‏, 25 בינואר 2007
↑  איילה הורביץ, מנכ"ל נטוויז'ן פורשת מתפקידה, באתר nrg‏, 8 במרץ 2007
↑  גד פרץ, ‏לקראת 4 קבוצות ענק: סלקום תרכוש את נטוויז'ן ב-1.5 מיליארד שקל, באתר גלובס, 14 במרץ 2011
↑  הפיכה לחברה פרטית ביום 31.8.11, קבלת תעודות רשם החברות למיזוג סלקום נטוויז'ן, העסקה הושלמה ב-31.8, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  רועי גולדנברג, ‏מנכ"ל נענע10, גיא אלון אליאב, עוזב את תפקידו, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2012
↑  מירב קריסטל, התקלה בנטוויז'ן של סלקום נמשכת: "זה מייל של העסק, אני מאבד לקוחות", באתר ynet, 1 באוגוסט 2023
↑  שבוע ללא מיילים: נטוויז'ן לא מתקנת את התקלה במערכתם, תוכנית רדיו גל"צ, 2 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298420605171 
לוגו חברת גלובקול
תולדות סמליל החברה
סמליל חברת נטמנג'
סמלילי שירות השיחות 017: העליון, הראשון שהיה בשימוש. בתחתון החל השימוש מאוחר יותר. שניהם לא בשימוש מאז נזנחה הקידומת 017.
הקונגרס העולמי הראשון של נשים יהודיות

| --- | --- |

מושב הפתיחה של הקונגרס נערך בריטרסל של הופבורג בווינה
 מידע כללי
 סוג:  קונגרס 
 מדינה:  אוסטריה
 מארגן:  אניטה מילר-כהן
 נואמים:  מריאן הייניש - מייסדת תנועת הנשים האוסטרית  צבי פרץ חיות - הרב הראשי של וינה  רגינה אולמן תנועת הנשים  אניטה מילר-כהן - תנועת הנשים  אלויס פיק -  נשיא הקהילה היהודית של וינה
 תקופה:  6 במאי 1923 – 11 במאי 1923 (6 ימים)
 
הקונגרס העולמי הראשון של נשים יהודיות נערך בווינה, אוסטריה, בין 6 ל-11 במאי 1923. הוא כלל כ-200 נציגות מלמעלה מ-20 מדינות. הקונגרס דן בעיקר בציונות ובעלייה לארץ ישראל המנדטורית של פליטים יהודיים מאירופה.
אניטה מילר-כהן, מארגנת הקונגרס
רקע

העניין בפעילות בינלאומית צמח מתוך המועצה הלאומית של נשים יהודיות שהוקמה בארצות הברית בסוף המאה ה-19. אחריו הגיעו ארגוני נשים יהודיות באנגליה ובגרמניה וייסוד המועצה הבינלאומית של נשים יהודיות. נציגות של הארגון האמריקאי נשלחו לאירופה עם תום מלחמת העולם הראשונה על מנת לדווח על המצב. כך קמה היוזמה להפגיש נשים יהודיות ממדינות רבות ושונות לוועידה במאי 1923, שבה יוכלו "לשקול בעיות שנוצרו בעקבות המלחמה ולהניח תוכניות בונות לעבודה משותפת".
הוועידה

בתמיכת מועצת הנשים היהודיות, ההכנות המקומיות לקונגרס נערכו בעיקר על ידי אניטה מילר-כהן.
בראשות רבקה קוהוט האמריקאית ילידת הונגריה, הקונגרס של וינה ריכז נציגות מיותר מ-20 מדינות. במושב הפתיחה, שהתקיים במתחם המרשים של ההופבורג, נכחו גם דמויות מקומיות ידועות, כולל נשיא אוסטריה מיכאל הייניש, ראש עיריית וינה, מפקד המשטרה, כמו גם סופרים ופוליטיקאים. המפגשים הבאים נערכו בבניין של איגוד המסחר.
הוועידה > דוברים

בין הדוברים במושב הפתיחה של הקונגרס היו מריאן הייניש (אנ'), מייסדת תנועת הנשים האוסטרית; צבי פרץ חיות, הרב הראשי של וינה; רגינה אולמן (אנ') ואניטה מילר-כהן מתנועת הנשים ואלויס פיק, נשיא הקהילה היהודית של וינה.
הדוברים דיברו בשפות שלהם, בעיקר גרמנית ואנגלית אך מדי פעם גם צרפתית ואיטלקית. במידת הצורך ניתן תרגום. כשנאמה בשם הקהילה הספרדית של וינה, דיברה מזל עובדיה בעברית וזכתה לשבחים רבים. היו כ-200 צירי קונגרס מאוסטריה, בלגיה, צ'כוסלובקיה, דנמרק, העיר החופשית דנציג, צרפת, גרמניה, הונגריה, איטליה, לטביה, ליטא, הולנד, ארץ ישראל המנדטורית, פולין, רומניה, שווייץ, בריטניה וארצות הברית. נציגות ארגונים יהודיים בינלאומיים, היו גם נשים מרוסיה ואוקראינה.
הוועידה > נושאים

חמשת הנושאים המרכזיים שנדונו במהלך תוכנית ששת הימים של הכנס כללו "חובותיה של האישה היהודייה בקהילה, בעיית הפליטים והיתומים, מצבן של בנות חסרות בית, סיוע להגירה ותמיכה בארץ ישראל". נערך דיון ממושך כיצד ישראל יכולה לשמש מקלט לפליטים אירופים שרצו לעזוב את אירופה. בין הדוברים בימים הראשונים היו רוזה פומרנץ-מלצר (אנ') מפולין על מענקים לבתי ספר יהודיים, ברטה פפנהיים מאוסטריה על הצורך להגן על בנות יהודיות מפני זנות, וד"ר קורוליק מרוסיה על היחס הנורא לילדים יהודים ברוסיה.
הדיונים חשפו את ההשלכות הרות האסון על פליטים ויתומים שנותרו ללא קורת גג כתוצאה של פוגרומים ורדיפות. כאשר תיארו נציגים ממזרח אירופה את גורלם של יהודים ברוסיה ובאוקראינה, ההשפעות על המשתתפים היו כה מצערות עד שנאלץ להפסיק את התיאורים למספר דקות. אמנם לא הייתה תמיכה בפעולה פוליטית, אך הוצע כי בהתאם להצהרת בלפור, הציונות תוכל לשמש אמצעי מעשי להתמודדות עם הסבל שחוו היהודים.
החלטות הקונגרס

בין החלטות הקונגרס דובר על קידום שלום כלל עולמי. מכיוון שהמטרה של ארץ ישראל היא שלום ”וְכִתְּתוּ חַרְבוֹתָם לְאִתִּים וַחֲנִיתוֹתֵיהֶם לְמַזְמֵרוֹת, לֹא יִשָּׂא גוֹי אֶל גּוֹי חֶרֶב וְלֹא יִלְמְדוּ עוֹד מִלְחָמָה.” יעשו הנציגות כל מאמץ על מנת לקדם שלום בעולם.
בהתאם להצהרת בלפור המנדט הבריטי קיבל את העובדה שישראל היא המקום לעם היהודי כתוצאה מכך על יהודים בכל העולם לתרום לשיקום פיזי של ארץ ישראל ולעידוד הגירה.
עוד יקדמו ארגוני הנשים שוויון זכויות לנשים וגברים בקהילות השונות, הומלץ כי יוקם ארגון בינלאומי לטיפול באם והילד, כי תקודם רווחת הילדים, מלחמה בסחר בנשים וילדים.
בנוסף יצאה הצהרה נגד שיטת נומרוס קלאוזוס הפוגעת בהשכלה בעולם וכן יינתן דגש על השכלה לילדות צעירות.
קונגרס שני

קונגרס עולמי שני של נשים יהודיות נערך בהמבורג, גרמניה, בין ה-3 ל-6 ביוני 1929.
לקריאה נוספת

דן וינשטוק, הקונגרס העולמי של נשים יהודיות- פועה רקובסקי אשת ציבור ופמיניסטית
הערות שוליים

1 2  History of ICJW, icjw.org (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4 5 6  International Council of Jewish Women, Jewish Women's Archive, ‏2021-06-23 (באנגלית)
1 2 3 4  World Congress of Jewish Women, Vienna, May 6-11th, 1923, 1923, עמ' 129-132
רבקה קוהוט, יו"ר הקונגרס
בראדלי ברקולה

בראדלי ברקולה (בצרפתית: Bradley Barcola; נולד ב-2 בספטמבר 2002 בווילרבאן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי-טוגולזי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
קריירת מועדונים

ברקולה גדל במחלקת הנוער של אולימפיק ליון. בשנת 2020 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-4 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3-0 על ספרטה פראג במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2021/2022. ב-1 בפברואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בניצחון 2-1 על אולימפיק מרסיי במסגרת המחזור ה-14 לעונת 2021/2022.
ב-31 באוגוסט 2023 חתם לחמש שנים בפריז סן-ז'רמן אשר שילמה עליו 45 מיליון יורו לליון.
קריירה בינלאומית

ברקולה נכלל בסגל נבחרת צרפת עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023.
נכלל בסגל נבחרת צרפת לטורניר יורו 2024, ב-5 ביוני 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת כשעלה כמחליף במשחק ידידות בו ניצחה צרפת 3–0 את נבחרת לוקסמבורג.
חיים אישיים

אחיו הוא שוער נבחרת טוגו מלקולם ברקולה.
תארים

פריז סן-ז'רמן
אליפות צרפת (1): 2023/2024
הערות שוליים

↑  סגל הנבחרת בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת צרפת, 16 במאי 2024 (בצרפתית)
↑  France 3-0 Luxembourg (Jun 5, 2024) Final Score, ESPN (באנגלית)
↑  L'attaquant Bradley Barcola (OL) signe son premier contrat professionnel באתר ל'אקיפ, 14 בספטמבר 2021 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן |  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן | צרפת |
גאורגי לבוב

הנסיך גאורגי יבגנייביץ' לבוב (Георгий Евгеньевич Львов;‏ 2 בנובמבר 1861 – 7 במרץ 1925) היה מדינאי רוסי וראש הממשלה הרוסי הראשון שלאחר הצאר, במהלך ממשלת המעבר הרוסית שלאחר מהפכת פברואר. הוא כיהן בתפקיד זה מ־23 במרץ עד 21 ביולי 1917 (לוח יוליאני).
ביוגרפיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: תרגמת.
ביוגרפיה > חיים לפני המהפכה

הנסיך לבוב נולד בדרזדן, בממלכת סקסוניה בתוך הקונפדרציה הגרמנית. המשפחה חיה בטולה, האימפריה הרוסית, ולמרות מעמדה היא לא הייתה עשירה (על פי ערכי בני האצולה). אחיו הגדול של לבוב, אלכסי, הפך בשנת 1896 למנהל בית הספר לאומנויות במוסקבה. אח אחר, ולדימיר, ניהל את הארכיון המרכזי של משרד החוץ במוסקבה מאז שנת 1901.
לבוב הוסמך במכללת המשפט האוניברסיטאית במוסקבה (1885). תוך זמן קצר לבוב מצא חן בעיני מנהיג מועצת בעלי האדמות של פרובינציית טולה והתקבל מהר מאוד אל המועצה כחבר בקונגרס המועצות. הרוזן לב טולסטוי היה חברו, העריך מאוד את עבודתו והכיר את כל משפחתו של לבוב. בשנת 1901 לבוב התחתן באחוזת בוגורודיצקי עם בתו הצעירה ביותר של בעל האחוזה, הרוזן א. פ. בוברינסקי, יוליה (1867–1903). הרוזן בוברינסקי הוא למעשה נכדה הלא לגיטימי של קיסרית רוסיה יקתרינה השנייה. יוליה אשת הנסיך הייתה במצב בריאותי לקוי ונפטרה שנתיים לאחר מכן, לא היו להם ילדים. לבוב הפך חבר מעגל האופוזיציה "שיחה" והתנועה הליברלית "איחוד השחרור".
מאז 1911, היה לבוב חבר בוועדה במוסקבה של המפלגה הפרוגרסיבית (בעבר, מאז 1905, הוא היה חבר במפלגת הצוערים). בשנת 1913, לאחר התפטרותו של ראש עיריית מוסקבה לבוב נבחר על ידי מועצת העיר מוסקבה כמועמד לתפקיד ראש עיריית מוסקבה, אך לא אושר על ידי שר הפנים אלא על ידי נ. א. מקרקוב. אירוע זה סימן את תחילתו של סכסוך ממושך בין ראש עירייה מוסקבה לממשלה. אחרי לבוב, המועצה במוסקבה ב-1913 בחרה בשני מועמדים נוספים לראשות העיר (ש. א. צ'פליגין ול. ל. קטואר), שאף הם לא אושרו אז על ידי הממשלה.
ביוגרפיה > פעילות במהפכה וראשות הממשלה

במוסקבה בשנת 1914, בקונגרס שהוכן על ידי המועצה במוסקבה ובהשתתפות נציגי המועצות מכל רחבי רוסיה, נוצר איחוד המועצות הכל-רוסי לסיוע לצבא לחולים ופצועים במלחמה - בראשותו של לבוב. תוך זמן קצר ארגון זה החל לסייע לצבא, בתקציב שנתי של 600 מיליון רובל. הוא הפך לארגון העיקרי שעסק בציוד בתי חולים ורכבות אמבולנס, אספקת בגדים ונעליים לצבא (זה היה אחראי על 75 רכבות ו-3,000 מרפאות, בהן היו למעלה מ-2.5 מיליון חיילים וקצינים חולים ופצועים מטופלים). שנה לאחר מכן, האיחוד הזה התמזג עם איחוד הערים הכל-רוסיות לארגון יחיד - המועצה. בשנים 1915 - 1917 עמד לבוב בראש הוועדה המשותפת של איחוד המועצות ואיחוד הערים, ונלחם בשחיתות ובפוליטיזציה של הדומה שהייתה למעשה בובה פוליטית מושחתת תחת הקיסר ניקולאי השני. בקונגרס של מנהיגי המועצה בספטמבר 1915, הוא הצהיר: "שילוב כה חזק של פעילות ממשלתית עם הציבור שהיה כה מבוקש ברחבי הארץ לא התרחש."
מאז שנת 1916 שמו של לבוב החל להופיע ברשימות רבות של חברי "המשרד האחראי" או "משרד האמון", שהיה אמור להחליף את "ממשלת הבירוקרטים" הקיימת. ב-2 במרץ 1917, לאחר מהפכת פברואר מינתה הוועדה הזמנית של הדומה של המדינה את לבוב לשר כיו"ר ושר הפנים של הממשלה הזמנית הראשונה, בנוסף הוא עמד בראש ממשלת הקואליציה הראשונה ובכך היה ראש הממשלה הראשון של המהפכה. יחד עם חטיפת כס המלוכה חתם הקיסר ניקולאי השני על צו שמינה את לבוב ליו"ר מועצת השרים (2 במרץ 1917), אולם הגזירה התעלמה מן הקיסר וקבעה זאת לפיה. כישלון מתקפת יוני ומרד יולי שאורגנו על ידי הבולשביקים הביאו למשבר ממשלתי. ב-7 ביולי (20) 1917, התפטר לבוב מתפקידי ראשות הממשלה ושר הפנים. בראש ממשלת הביניים עמד שר הצבא והצי הים אלכסנדר קרנסקי שהפך ראש ממשלה חדש.
ביוגרפיה > חיים לאחר המהפכה

לאחר מהפכת אוקטובר לבוב התיישב בטיומן. במארס 1918 הוא נעצר בהוראת מפקד מפלגת הענישה הראשונה בים הצפוני מ. א. זפקוס ונלקח ליקטרינבורג. לאחר 3 חודשים שוחררו לבוב ושני אסירים נוספים (לופוכין והנסיך גוליצין) בתנאי שלא יעזבו את העיר, ולבוב עזב מיד את יקטרינבורג, עשה את דרכו לאומסק, שנכבשה על ידי חיל המורדים הצ'כוסלובקי. ממשלת סיביר הזמנית שהוקמה באומסק, בראשות פ. וולודודסקי, הורתה ללבוב לצאת לארצות הברית (מכיוון שהאמינו שזו תוכל לספק את הסיוע המהיר והיעיל ביותר לכוחות האנטי בולשביקים) להיפגש עם נשיא ארצות הברית וודרו וילסון ומדינאים אחרים כדי ליידע אותם על יעדי הכוחות האנטי-סובייטים ולקבל עזרה מבעלות ברית רוסיה לשעבר במלחמת העולם הראשונה. באוקטובר 1918 הגיע לארצות הברית. אך לבוב איחר - בנובמבר של אותה השנה, מלחמת העולם הראשונה הסתיימה, החלו ההכנות לוועידת שלום בפריס, לשם עבר מרכז הפוליטיקה העולמית.
במכתב מאוחר, בהתחשב באירועי 19 בנובמבר 1918, לנשיא וילסון, לבוב ביקש "לבטל ככל האפשר את הספקות הטבעיים המכשילים את התערבות בעלות הברית." ללא התערבות של האיגוד, הוא כתב לווילסון, רוסיה האנטי בולשביקית, המשמרת על התרבות המערבית, תכחד. השיקולים שקבע לבוב במכתב לנשיא היו פיתוח של פסקי הדין הכלולים במכתבו מ-8 באוקטובר לתעשיין האמריקני צ'ארלס קריין שנחשב קרוב לווילסון. לאחר שלא השיג תוצאות מעשיות בארצות הברית, חזר לבוב לצרפת, שם בשנים 1918–1920 עמד בראש הוועידה המדינית הרוסית בפריז. הוא עמד בראש מערכת חילופי העבודה כדי לסייע למהגרים רוסים, והועבר לרשות זמנים כספית שמגור[דרושה הבהרה] באגף הלאומי של ארצות הברית. בהמשך עזב את הפוליטיקה, התגורר בפריז וחי בעוני. הוא התפרנס מעבודות יד, וכתב ספר זיכרונות. גאורגי ייבגנייביץ' לבוב נפטר ב-7 במרץ 1925.
הנצחה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: ויקיזציה, ניסוחים, תרגמת.
בשנת 2000 הושק פרויקט להנצחת לבוב על ידי העיר אלכסין במטרה להחיות ולפתח את המורשת ההיסטורית, ליצור מסורות מקומיות בעלות אופי היסטורי ותרבותי ולטפח תחושת פטריוטיות ואהבה למולדת בקרב האוכלוסייה. במשך 10 שנים פורסמו מחקרים על חייו ופעילותו החברתית של לבוב, נעשו סרטים, נחשפו אנדרטאות, ואורגנו "ימי לבוב" השנתיים באלכין.
חברת הטלוויזיה העירונית אלכסינסקי הסירה בשנת 2002 את הסרט התיעודי "היה פעם נסיך ..."
בנובמבר 2004, על בסיס מוזיאון אלכסינסקי לאהדה מקומית והיסטוריה, הוקמה תערוכה קבועה "היסטוריה של השלטון המקומי ברוסיה" עם קטע זיכרון המוקדש למשפחתו ולחייו של הנסיך לבוב. מאז 2011, ספריית מחוז אלכסינסקי נושאת את שמו.
בסתיו 2007, לוח זיכרון שהוקדש לפעילותו של הנסיך לבוב נפתח בבניין עצרת מועצת טולה לשעבר. ערב האירוע, פקיד מממשלת העיר טולה י. א. קוניאכין, בהסתמך על מוצאו הפרולטרי, דרש להסיר את התואר "נסיך" מהטקסט. הלוח היקר נופץ במכוון והוחלף ב"פרולטריון "(ללא תואר).
בשנת 2011 הושקה מעטפת דואר ברחבי רוסיה עם ציורו של לבוב. המעטפה נוצרה לזכרו ולמען הנצחתו.
בשנת 2017 הותקן פסל ראש של לבוב במוסקבה בסמטת השליטים הרוסים.