stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואסיליס ספאנוליס
הערות שוליים

↑  http://www.nba.com/playerfile/vassilis_spanoulis/bio.html
↑  מארוסי סגנית אלופת יוון
↑  none, ‏תם עידן: ואסיליס ספאנוליס פרש מכדורסל, באתר ‏מאקו‏, 26 ביוני 2021
| נבחרת יוון – אליפות העולם בכדורסל 2006 (מדליית כסף) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 פאפאלוקאס •  5 שחורציאניטיס •  6 זיזיס •  7 ספאנוליס •  8 ואסילופולוס •  9 פוטסיס •  10 חציברטאס •   11 דיקודיס •  12 צרצריס • 13 דיאמנטידיס •  14 לזארוס פאפאדופולוס • 15 קאקיוזיס • מאמן: יאנאקיס |  1  •  2  •  3  •  4 פאפאלוקאס •  5 שחורציאניטיס •  6 זיזיס •  7 ספאנוליס •  8 ואסילופולוס •  9 פוטסיס •  10 חציברטאס •   11 דיקודיס •  12 צרצריס • 13 דיאמנטידיס •  14 לזארוס פאפאדופולוס • 15 קאקיוזיס • מאמן: יאנאקיס | יוון |
| נבחרת יוון – אולימפיאדת בייג'ינג - 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 פאפאלוקאס •  5 בורוסיס •  6 זיזיס •  7 ספאנוליס •  8 ואסילופולוס •  9 פוטסיס •  10 פרינטזיס •   11 גליניאדאקיס •  12 צרצריס • 13 דיאמנטידיס •  14 שחורציאניטיס • 15 פלקאנוס • מאמן: יאנאקיס |  1  •  2  •  3  •  4 פאפאלוקאס •  5 בורוסיס •  6 זיזיס •  7 ספאנוליס •  8 ואסילופולוס •  9 פוטסיס •  10 פרינטזיס •   11 גליניאדאקיס •  12 צרצריס • 13 דיאמנטידיס •  14 שחורציאניטיס • 15 פלקאנוס • מאמן: יאנאקיס | יוון |
מולי אדן

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בן 71 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  אינטל, אינטל ישראל 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 מספר צאצאים:  3 
 
שמואל (מולי) אדן (נולד ב-18 באוגוסט 1953) הוא מהנדס חשמל ומנהל ישראלי. כיהן כסגן נשיא בכיר באינטל העולמית, מנכ"ל קבוצת המחשוב התפיסתי (Perceptual Computing) ונשיא אינטל ישראל. כיהן כיועץ חדשנות וטכנולוגיה ראשי בבנק הפועלים. כיום יועץ חדשנות לחברות הזנק.
ביוגרפיה

אדן נולד וגדל בחיפה, בוגר בסמ"ת. בשנת 1973 השלים תואר ראשון בהנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. שירת בחיל הים והשתחרר בדרגת רס"ן. קיבל גם תואר בניהול עסקי בכיר באוניברסיטה העברית בירושלים.
את הקריירה המקצועית שלו החל כמהנדס בחברת מץ (אנ'), במסגרתה
המציא את האנטי-מחיקון (התקן שנועד להחזיר לטלוויזיה את הצבע שנמחק באותה עת על ידי רשות השידור). לאחר שנתיים עבר לחברת תדיראן תקשורת בע"מ.
הצטרף לאינטל ב-1982 ושימש במספר רב של תפקידים טכניים וניהוליים בתכנון מיקרו-מעבדים עבור אינטל, בהם מעבד ®Intel® Pentium MMX™. מ-1999 עד 2003, שימש כדירקטור ומנהל כללי של מרכז הפיתוח של אינטל בישראל. הוא היה אחראי לפיתוח המיקרו-מעבד ומערכי-השבבים הניידים, בהם טכנולוגיית המחשוב הנייד Intel® Centrino ומעבד Intel® Pentium® M. ב-2004 שימש סגן נשיא ומנהל שיווק בקבוצת הפלטפורמות הניידות והיה אחראי להובלת הצמיחה במגזר המחשבים הניידים. ב-2005 קודם למשרת סגן נשיא ומנהל כללי של קבוצת הפלטפורמות הניידות באינטל העולמית. ב-2009 קודם למשרת סגן נשיא ומנהל כללי של קבוצת לקוחות המחשבים האישיים, שם ניהל את תחום מחשבי ה-PC של אינטל העולמית, שכלל מחשבים שולחניים וניידים.
בשנת 2012 שב לישראל, ושימש כנשיא אינטל ישראל וכן כמנכ"ל ארגון המחשוב התפיסתי, אותו הקים בשנת 2011. במסגרת תפקידו זה, ניהל את כלל פעילות אינטל בישראל עד לשנת 2015.
בשנת 2010 הופיע במקום ה-26 ברשימת 100 האנשים היצירתיים ביותר בעולם על ידי המגזין Fast Company.
בשנת 2012 נבחר על ידי הירחון Forbes לאחד מעשרת המוחות המבריקים בתחום הטכנולוגיה לצדם של ג'וני אייב מאפל, אנדי רובין מגוגל ופול ג'ייקובס מקוואלקום.
במרץ 2015 הודיע על פרישה מאינטל.
מ-1999 עד 2002 כיהן כעמית מרצה בכיר בתוכנית המוסמך במנהל עסקים של הטכניון.
באוקטובר 2015 הצטרף אדן לבנק הפועלים בתפקיד יועץ חדשנות וטכנולוגיה ראשי.
בין ינואר 2017 - מרץ 2019 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת חיפה.
חיים אישיים

אדן, נשוי ואב לשלושה בנים, ידוע בתלבושתו המיוחדת המורכבת מחולצה וז'קט שחורים וכובע ברט מתוצרת Kangol.
הערות שוליים

1 2 3  אבי בליזובסקי, ברוך הבא מולי אדן!, באתר Chiportal,‏ 24 בינואר 2012
↑  אסף גלעד, טייוואן, מולי אדן: "אני מרגיש שאני מנהל את חנות הצעצועים הגדולה בעולם", באתר כלכליסט, 8 ביוני 2014
↑  2 ישראלים נכנסו לרשימת 100 האנשים היצירתיים בעולם העסקים, באתר TheMarker‏, 27 במאי 2010
↑  מיכל תוסייה-כהן, נשיא אינטל ישראל בין 10 ענקי הטכנולוגיה של סי.אן.אן, באתר nrg
↑  שגיא כהן, 'Mooly Eden is one of world's most brilliant tech minds'
↑  מאיר אורבך וניצן סדן, אחרי 33 שנים באינטל: מולי אדן פורש מהחברה, באתר כלכליסט, 23 במרץ 2015
↑  עדי בן ישראל, ‏מולי אדן מונה ליועץ חדשנות וטכנולוגיה בבנק הפועלים, באתר גלובס, 11 באוקטובר 2015
↑  ספי קרופסקי, יו"ר הוועד המנהל החדש של אונ' חיפה: נשיא אינטל ישראל לשעבר, באתר כלכליסט, 13 בדצמבר 2016
ספר אינטראקטיבי

ספר אינטראקטיבי הוא ספר אלקטרוני שמכיל, בנוסף לעלילת הסיפור או המידע העיוני, גם אינטראקציות שונות, שנועדו להוביל את הקורא בתוך המרחב הספרותי.
ייחודו של הספר האינטראקטיבי

בספר האינטראקטיבי הקורא הוא לא רק צרכן מידע פסיבי, הוא פעיל בתוך העולם של הספר ומשתתף בחוויית הקריאה, באמצעות האינטראקציות. כשמדובר בספרי ילדים לרוב האינטראקציות הן קטעי אנימציה ומשחקים אינטראקטיביים שונים שמהווים חלק עיקרי מהסיפור ומחוויית הקריאה. בספרי עיון אינטראקטיביים: מדריכים שונים, ספרי היסטוריה וביוגרפיות, האינטראקציות ישמשו להרחבה והעמקת הידע בנושא המדובר. למשל הצגת סרטון לפי מיקום על מפה, או מעבר מהיר לפרק בהיסטוריה על פני ציר זמן. השתתפות הקורא מהווה חלק בלתי נפרד מחוויית הקריאה בספר, לעיתים אין אפילו סדר מוגדר לעמודים- הקורא מחליט מה יקרא ובאיזה שלב. האינטראקציות מופעלות על ידי לחיצה במקומות מוגדרים על המסך, גרירה של פריט ולפעמים גם על ידי ניעור המכשיר.
ההיסטוריה

תחילתו של הספר האינטראקטיבי, כפי שהוא מוכר לנו כיום, עם פריצתו של האייפד של אפל ב-2010. התחלת ההפצה של הספר האינטראקטיבי לא הייתה פשוטה כיוון שסופרים רבים לא רצו לשתף פעולה עם המפתחים. הסופרים טענו שהספר האלקטרוני יגרע מהקסם של הספר הקונבנציונלי, ושאי אפשר להשוות קריאה בiPad לדפדוף בדפים מוחשיים.
את הפריצה הגדולה של מחסום הספרים האינטראקטיביים עשה הספר Alice for iPad, גרסה אינטראקטיבית לספרו של לואיס קרול אליס בארץ הפלאות. הספר יצא ב-2010 וזכה למאות אלפי הורדות, והיה חודשים רבים ברשימת רבי המכר של הספרים האלקטרוניים בארצות הברית.
ההצלחה של הספר פתחה את הדלת לשיתופי פעולה רבים נוספים ואף התחילה ז'אנר של כתיבת ספרי ילדים שמיועדים ל-iPad מלכתחילה.
ספרי לימוד אינטראקטיביים

ב-2012 השיקה אפל את iBook 2 חנות לממכר ספרי לימוד אינטראקטיביים. אפל משתפת פעולה עם כמה מחברות הוצאת ספרי הלימוד בארצות הברית, במטרה להקל על התלמידים ולייצר להם סביבת לימודים חכמה יותר. ספרי הלימוד יתעדכנו כל הזמן ויחסכו לתלמידים את הצורך לקנות גרסאות חדשות. הם גם יקלו על התלמידים בהורדת המשקל מהילקוט שלהם.
הפולמוס סביב הספרים האינטראקטיביים

גם היום, כששוק הספרים האינטראקטיביים מפותח ופעיל, קיימת מחלוקת סביב נחיצותם של הספרים האינטראקטיביים, בעיקר כשמדובר בספרי ילדים.
המתנגדים טוענים שספרי הילדים האינטראקטיביים מסיטים את תשומת הלב של הילד מהסיפור. המשחקים והסרטונים מפריעים לילדים להתרכז במילים ולא מקנים להם את היכולת לשבת ולשמוע סיפור מהתחלה ועד הסוף. בספרים מסוימים יש גם קריין שמקריא לילדים את הסיפור, מה שהופך את נוכחות ההורה למיותרת, מה שעלול להוביל לכך שפחות הורים יבלו זמן איכות עם ילדיהם בקריאת ספר.
התומכים בספרים האינטראקטיביים דווקא מציינים את היכולת של הילד להבין ולהשתמש בספר לבדו כיתרון. הם גם מתייחסים לאינטראקציות בספר כמרחיבות, מעניקות ערך מוסף לספר ומפתחות את החשיבה.
חידושים

אינטראקציות מעניינות בתחום הספרים האינטראקטיביים לילדים- בספרים מסוימים ההורה יכול להקליט את עצמו קורא בספר, וכך הילד יכול לקרוא איתו גם כשהוא לא נמצא בבית.
בחלק מהספרים בלחיצה על אובייקט או ציור יופיע שם האובייקט בכתב כדי לתרגל עם הילדים קריאה ואוצר מילים. ספרים מסוימים מאפשרים להשתמש במיקרופון של ה-iPad לדגימת עוצמת הקול, וכך אפשר למשל לנשוף בחוזקה על ערימת עלים בציור ולהעיף אותם לכל עבר.
ספרים אינטראקטיביים בעברית

בישראל קיימות מספר חברות טכנולוגיות שמייצרות ספרים בשיתוף עם המוציאים לאור, ביניהן עברית לילדים שהוציאה לאור קלאסיקות כמו סיר הסירים, הצב של אורן וציפור הנפש לצד ספרי ילדים חדשים יותר כמו תזמורת מפלצות הקצב ואיה אאוץ אווה.
וגם ספרים מסדרת "ספרים לילדים" של חברת פלאפון- כמו "החתול במגפיים" ו"תיבת נח".
ספר אינטראקטיבי של "עברית לילדים"
יוסי אשדות

| --- | --- |

 לידה:  רחובות, ישראל
 סוגה מועדפת:  סרטים תיעודיים
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי ומפיק
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
אשדות בפרימיירת הסרט "אתם אני והמלחמה הבאה", סינמטק תל אביב, 2014
יוסי אשדות (נולד ב-7 באפריל 1960) הוא מחזאי, תסריטאי, שחקן, במאי ומפיק.
ביוגרפיה

יוסי אשדות נולד ברחובות. כבר כילד וכנער נחשב כמוכשר במיוחד בתחומי הדרמה והכתיבה והשתתף בקבוצות משחק שונות בעיר. הוא כתב, ביים ושיחק בהצגות וערבי מופע בבתי ספר ובבימת הנוער העירונית של העיר רחובות.
בצה"ל שירת כמדריך דאייה וגדנ"ע אוויר. במקביל לשרותו הצבאי, נרשם ללימודים בבית הספר לאמנויות הבמה והקולנוע בית צבי שברמת גן.
במהלך לימודיו בבית הספר לאומנות הבמה והקולנוע "בית צבי", כתב את מחזהו הראשון, "אני מישהו ומחשבות" (1988), העוסק בקונפליקטים שבין האני-הסתמי, האגו והאני-העליון בנפשו של בחור צעיר רגע לפני גיוסו לצה"ל. המחזה התפרסם בשלמותו בגיליונו הראשון של המגזין לאומנות תת-רמה אותו יסדו וערכו אורי ודני דותן, מי שהיה סולן להקת הקליק.
עוד באותה שנה לוהק אשדות כשחקן על ידי הבמאי אבי נשר לסרטו "שוברים" בתפקיד גן רוזן לצדם של יזהר אשדות, גלי עטרי, אלונה קמחי, מאיר בנאי וסי היימן. הסרט לא זכה לביקורות טובות ולא שרד את מבחן הקהל באולמות אך הפך ברבות הזמן לסרט קאלט.
בתום לימודיו ב-1989 התקבל לתיאטרון "הבימה", שם שיחק בהצגות "עלי כינור", "המגדל" ובמחזמר "סלאח שבתי" לצידם של זאב רווח וגאולה נוני. עוד באותה שנה, בחודש אוקטובר 1989, עלה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר מחזהו השני המבשר – 39 לחורבן כהפקה מיוחדת לפסטיבל העשור. המחזה עסק באדפטציות על נבואות החורבן של יונה הנביא, בהשלכה על המצב הדתי חברתי בישראל עם תפיסתם של המפלגות החרדיות חלקים ניכרים ממשרדי הממשלה ומוסדותיה. את שירי המחזה הלחין המוזיקאי חגי אלקיים, ביימה רחל יריב והשתתפו בו כוכבים רבים ביניהם: יפתח קצור, דן תורג'מן, איקה זוהר, ויואב צפיר, על עיצוב התלבושות הופקד יובל כספין, המחזה הוצג באמפיתיאטרון הפתוח בעכו העתיקה.
ב-1991 השתתף בסרטו של אורי ברבש, 'זמן אמת', המספר על הליכי חשבון הנפש של אלוף-משנה לשעבר עם מלחמת יום כיפורים, בכיכובו של אסי דיין. במקביל שיחק גם בדרמת הטלוויזיה של הבמאי רם לוי על פי ספרו של הסופר יעקב שבתאי "כתר בראש" בתפקיד אדוניה.
החל משנת 1992 עבר אשדות לכתוב ולביים בטלוויזיה. הוא עיבד את סיפורו של שלום עליכם 'קשה להיות יהודי' לדרמת טלוויזיה בשם 'החברים מחרסון' ששודרה בערוץ הראשון שם גם פגש את מי שעתידה להיות אשתו השחקנית והדוגמנית מיכל זוארץ.
ב-1993 כתב את הסדרה 'המסע' העוסקת בסיפור עלייתם של יהודי אתיופיה לארץ. במקביל יצר וכתב עבור ערוץ הילדים את "המחסן של כאילו" ובנוסף כתב בערוץ גם עבור התוכנית "הכיתה המעופפת". בטלוויזיה הלימודית כתב ב-"רחוב סומסום" וכן כתב ויצר יחד עם דודו טופז את התוכנית לשיפור השפה העברית לעולי רוסיה "אין בעיה עם דודו טופז". ב-1995 בעקבות פנייתה של מנהלת מחלקת ילדים ונוער בערוץ הראשון, צלילה רוז יצר וכתב את רצועת השידור לנוער "זאפ לראשון" מאז ערך וכתב בערוץ את התוכניות המרכזיות לחגיגות העצמאות והשירותרום בשיתוף גלי צה"ל, דובר צה"ל והאגודה למען החייל.
החל בשנת 2006 ובמשך שלוש עונות יצר וערך את תוכנית האירוח "שישי עם מיכל", אותה הנחתה מיכל זוארץ.
ביוגרפיה > סדרות וסרטים תיעודיים

החל משנת 2000 החל אשדות לכתוב ולביים סרטים תיעודיים. סרטו הראשון היה הריקוד האחרון, שעסק במערכת היחסים בין היוצרים של להקת 'הברירה הטבעית' שלמה בר וסמסון קהמקר, הסרט הוקרן לראשונה בהצלחה בפסטיבל לטלוויזיה ראש פינה, ולאחר מכן בסינמטק תל אביב ובמסגרת מחלקת התעודה של הערוץ הראשון.
ב-2003 יצר עבור ערוץ 'יס-דוקו' את הסרט בליבן חומה העוסק באימהות אסירות ויחסיהן עם ילדיהן שנותרו מחוץ לכותלי בית הסוהר. ב-2004 יצר עבור הערוץ הראשון את הסרט דיווה העוקב אחר חייה של הזמרת דנה אינטרנשיונל כפי שהשתקפו במדורי הרכילות וסיקורים שונים מאז זכייתה באירוויזיון 1998. ב-2008 כתב ויצר את הסרט השליח המספר את סיפורו של מאיר עזרי מי שהיה שגריר ישראל באיראן ערב המהפכה החומניסטית. בסרט השתתפו: ראש המוסד שבתי שביט ראש השב"כ יעקב פרי, מי שהיה שר הביטחון שאול מופז, פרופסור אריה לוין ועוד. הסרט שודר בערוץ 2 בקשת.
ב-2011 יצר והפיק את הסרט הכל אפשריבשיתוף מנהלת ליגת העל בכדורסל יחד עם מפעל הפיס. הסרט עסק בשלושה נערים מהפריפריה ובחלומם להפוך לשחקני כדורסל מבטיחים. הפקת הסרט שיתפה פעולה עם השחקן עומרי כספי יחד עם קבוצתו ב-NBA שאפשרו צילומים בלעדיים במחנה האימונים, על המגרשים ובחדרי ההלבשה שבסקרמנטו קליפורניה. הסרט שודר בערוץ 10.
ב-2013 יצר והפיק את הסרט אתם אני והמלחמה הבאה העוסק במסכת חייו של האלוף דורון רובין מנקודת מבטו האישית של אשדות כבן למשפחה שכולה, ולאח צעיר הנכה מאה אחוז עקב מבצע שקדם למלחמת לבנון הראשונה. הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב ובמסגרת רצועת התעודה "הסיפור האמיתי" בערוץ הראשון.
אשדות משמש כבמאי במחלקת ההסרטה של דובר צה"ל וכן מונה ליועץ אירועי השכול של משרד הביטחון באירועי ה-60 למדינת ישראל.
ב-2016, בהיותו כתב/במאי של תוכנית התחקירים "מבט שני" בערוץ הראשון, פרסם תחקיר מקיף אותו כתב וביים תחת השם "הקרב על ההלכה האתיופית". תחקיר זה חשף את הקיפוח והגזענות המובנת בחברה הישראלית בכלל ובממסד הדתי בפרט כלפי האתיופים החיים בישראל של שנת 2016. התחקיר, הכולל שתי כתבות נרחבות, נבחר להיכלל בהסדרה 'הדוקומנטריסטים'. העוסקת ביוצרים תיעודיים אשר הצליחו לחשוף עוולות, להשפיע ולשנות את השיח, במציאות הישראלית המורכבת, בארץ.
בהמשך אותה שנה יצר והפיק אשדות את הסדרה התיעודית "הולכים לפני המחנה" העוסקת בסיפורם הביוגרפי של רבנים פורצי דרך בעולם התורה והציונות הדתית והשפעתם על החברה הישראלית כולה. בין פרקי הסדרה אפשר למצוא את סיפורם של הרבי מלובביץ', הרב עובדיה יוסף, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב מרדכי אליהו והרב יוסף קארו. הסדרה עלתה לשידור בערוץ 20 החל בספטמבר 2016. באוגוסט 2017 עלתה בערוץ 20, עונתה השנייה של הסדרה, בה נחשפים סיפוריהם של הרב שלמה גורן, הרב ישראל אבוחצירא (הבבא סאלי), הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב יוסף קאפח והרב מאיר יהודה גץ.
היה נשוי למיכל זוארץ. ב–2003 הם נפרדו ולהם בן אחד, אותו הם מגדלים במשמורת משותפת.
הערות שוליים

1 2  קול קורא להגשת יצירות אמנות למגזין תתרמה באתר ערב רב
↑  כתב את הסדרה 'המסע' העוסקת בסיפור עלייתם המטלטל של יהודי אתיופיה לארץ ועיבד את סיפורו של שלום עליכם 'קשה להיות יהודי' לדרמת טלוויזיה בשם 'החברים מחרסון'
↑  השתתף בסרטו של אורי ברבש, 'זמן אמת', המספר על הליכי חשבון הנפש של אלוף-משנה לשעבר עם מלחמת יום כיפורים, בכיכובו של אסי דיין. במקביל שיחק גם בדרמת הטלוויזיה של הבמאי רם לוי על פי ספרו של הסופר יעקב שבתאי "כתר בראש" בתפקיד אדוניה
↑  חדשות 2, ‏סרט של מנהלת ליגת הכדורסל ישודר בערוץ 10, באתר ‏מאקו‏, 3 באוקטובר 2010
↑  ביקורת וריאיון עם היוצר אתר אייס, הריקוד האחרון ביקורת וריאיון עם הבמאי(הקישור אינו פעיל)
↑  אתר יס דוקו בו ניתן לצפות בסרט 'בליבן חומה', הסרט בליבן חומה לצפייה ישירה (ארכיון)
↑  רותי זוארץ, בליבו חומה, באתר ynet, 7 בדצמבר 2005
↑  מתוך תקציר סרטיו של היוצר הכולל את הסרט 'דיווה', הסרט דיווה - דנה אינטרנשיונל
↑  קישור לצפייה ישירה, סרט 'השליח'
↑  אנרג'י מעריב, סקירה פוליטית מדינית בעקבות הסרט 'השליח', באתר nrg
↑  יוטיוב לצפייה בטריילר, סרט הכל אפשרי
↑  מנהלת ליגת העל, בכורה עולמית לסרט, כתבה
↑  סרט של מנהלת ליגת הכדורסל ישודר בערוץ 10, באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2011
↑  אתר וואלה תרבות, אתם אני והמלחמה הבאה ביקורת
↑  אתר רוטר, אתם אני והמלחמה הבאה' דורון רובין
↑  מחלקת התעודה בערוץ הראשון, על הסרט 'אתם אני והמלחמה הבאה'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011549356405171
מרוץ לילה פתוח

| --- | --- |

 ענף:  מרוץ
 תאריך ייסוד:  2010
 תאריך פירוק:  2016
 מדינות משתתפות:  ישראל ישראל
 הכי הרבה זכיות:  שי קופר (2)
 
 
מרוץ לילה פתוח (או מרוץ הלילה הפתוח) היה אירוע ספורט שנתי שנערך בפארק הירקון בתל אביב בשנים 2016-2010. המרוץ אורגן על ידי קבוצת אנשים שנוסדה על ידי אילן זיסר, נח עפרון וגל שניר. הוא כלל מקצה יחיד למרחק עשרה ק"מ שנערך כולו בתחומי פארק הירקון והוזנק בשעה שמונה בערב. הרישום למרוץ היה בחינם אך המשתתפים התבקשו לעזור במימון האירוע.
היסטוריה

המרוץ נוסד לאחר הודעה שפרסם אילן זיסר בפורום ריצה וטריאתלון ביולי 2010. שם הביע אילן את כעסו על מרוץ הלילה של נייקי בשל המחיר שלו ודרישת מארגניו מכל המשתתפים לרוץ עם חולצת המרוץ. הוא הודיע שב-9 באוקטובר הוא ירוץ בפארק הירקון והציע לאנשים להצטרף אליו.
התגובות להודעה היו פושרות ורובן לא הביעו תמיכה ביוזמה. אילן ניסה לעניין מספר אנשים ביוזמה ולאחר זמן מה פנה אליו חבר מועצת עיריית תל אביב נח עפרון והציע לו לארגן יחד מרוץ. לאחר היסוס ראשוני הם החליטו לנסות. אילן, מתכנת במקצועו הקים אתר אינטרנט שבו נרשמו הפרטים הרלוונטיים והוצע בו להירשם לאירוע. נוצר גם עמוד אירוע בפייסבוק. הרישום לא עלה דבר ומטרתו היחידה הייתה הערכת מספר המשתתפים. אל שני המתחילים הצטרפו גל שניר ולהב זוהר. הקבוצה השיגה מימון קטן (כ-4,000 ש"ח) שאיפשר את ארגון האירוע. במרוץ הראשון לא נמדדו זמנים אבל חולקו מים, מוטות זוהרים ואפילו חולצות מרוץ לכל הרצים.
לאחר התחבטויות, הוחלט לערוך את המרוץ ביום חמישי ה-7 באוקטובר ולא במועד המקורי. היות שלא הייתה מדידת זמנים כלל, לא ידוע כמה אנשים השתתפו אך ההערכות של הנוכחים דיברו על כ-150 איש.
בשל הצלחת המהדורה הראשונה החליטו המארגנים על מהדורה שנייה. בתחילה היו מחשבות על העתקת מקום המרוץ למיקום אחר בגוש דן. בין היתר נבחנו אפשרויות בפארק מנחם בגין ובפארק אריאל שרון אך בשניהם לא נמצא מסלול שיהיה ארוך מספיק וגם מואר. לבסוף הוחלט להשאיר את המסלול במתכונתו הראשונית. במהדורה השנייה נעשה לראשונה ניסיון למדידת זמנים. למשתתפים הוצע לרוץ עם מספר חזה (שאותו היו צריכים להדפיס בעצמם) והמדידה נעשתה על ידי סקירה ידנית של תמונות מקו הסיום (שכללו גם שעון שהוצג של גבי מסך קרוב לקו הסיום). כך נמדדו קרוב למאה תוצאות. הערכות המשתתפים היו שכ-200 איש נוספים רצו ללא מדידת זמנים. במהדורה הזו נוספו גם מספר מאפיינים שנותרו בשנים לאחר מכן: המרוץ הוזנק על ידי רצה בכירה: יערה זנגי (אלופת ישראל במרתון לשנת 2011) והיו מספר מכתיבי קצב (פייסרים). החל במהדורה הזו, חולצות המרוץ חולקו רק למתנדבים ולא לכלל הרצים.
המהדורה השלישית הציגה שני חידושים עיקריים. הראשון נגע לאופן מימון המרוץ. בעוד שהרישום נשאר חופשי וללא תשלום, התבקשו המשתתפים לתרום למען כיסוי עלויות האירוע. המארגנים ביקשו מכל משתתף לתרום עשרה שקלים או יותר ביום המרוץ. שינוי מהותי נוסף היה מדידת זמנים באמצעות שבבים. המזניקה הייתה לונה צ'מטאי. בעת המרוץ היא הייתה הרצה המהירה בארץ למרחקים הבינוניים. מספר מכתיבי הקצב עלה משמעותית והיה לפחות פייסר אחד לכל זמן מ-40 דקות ועד לשעה ורבע.
המגמות מן המהדורה השלישית המשיכו ברביעית. המזניקה הייתה ריקי סאלם, אלופת ישראל לשנת 2013 במרתון. מספר הרצים עם שבב התקרב לשש מאות ומספר הרצים הכולל הוערך בלפחות 700. מספר המתנדבים היה כ-50. במהדורה הזו שונה מסלול המרוץ בעיקר על מנת להעביר את מקום הזינוק לאזור רחב יותר כדי לתמוך במספר המשתתפים הגדול.
המהדורה החמישית נערכה ב-30 באוקטובר 2014. בפעם הראשונה נאלץ האירוע להתמודד עם מזג אוויר סגרירי. גשמים כבדים שירדו מספר שעות לפני האירוע יצרו שלוליות גדולות וכנראה גרמו למספר ניכר של אנשים שלא להגיע. את המרוץ הזניקה קבוצת אתלטי הסימטה. בזמן הריצה פסק הגשם ורוב האנשים דיווחו על הנאה גדולה מהאירוע.
ב-8 באוקטובר 2015 נערכה המהדורה השישית. בפעם הראשונה חווה המרוץ ירידה במספר הרצים. הסיבה לכך לא ברורה. המזניקה הייתה אזאוונט טקה שבעת המרוץ הייתה אלופת ישראל המכהנת בחצי מרתון, 5,000 מטר, 10,000 מטר ומרוצי שדה.
בשנת 2016 משהתברר למארגנים שישנם בעיות בביטוח האירוע, בוטל האירוע והוא לא התקיים מאז.
מהדורות ושיאים

| שנה | תאריך | מספר משתתפים | מקום ראשון במקצה 10K | הערות | צבע חולצות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | 7 באוקטובר | 150 (הערכה) | אין | ללא מדידת זמנים | לבן |
| 2011 | 27 באוקטובר | 300 (הערכה) | רפאל גרטי | מדידת זמנים מאולתרת | צהוב |
| 2012 | 25 באוקטובר | 378 (הערכה: כמאה נוספים ללא מדידה) | שי קופר | שבבי מדידה | סגול בהיר |
| 2013 | 17 באוקטובר | 575 (הערכה: כמאה נוספים ללא מדידה) | שי קופר | שבבי מדידה | אדום |
| 2014 | 30 באוקטובר | 626 (כעשרים איש רצו עם שבב אך בשל תקלה זמנם לא נמדד) | אמיר שילה | שבבי מדידה | לבן |
| 2015 | 8 באוקטובר | 496 (מתוך כ-800 איש שנרשמו) | מושיקו ישרים | שבבי מדידה | כתום |
| 2016 | 3 בנובמבר |  |  | שבבי מדידה |  |
שיאי המרוץ נקבעו שניהם במהדורה השישית (2015): לונה צ'מטאי שהזניקה את המרוץ בשנת 2012 קבעה 35:38 ובין הגברים רץ משה (מושיקו) ישרים ב-35:18.
מטרות המרוץ

מרוץ הלילה הפתוח החל את דרכו כאלטרנטיבה חינמית למרוץ הלילה של נייקי. חלק מהנימוקים נמסרו על ידי המארגנים באתר המרוץ לפני המרוץ הראשון:
ראשית, טוב שמרוץ נייקי מתקיים. בתל אביב יש פחות מדי מרוצים ופחות מדי אירועי ספורט. כל תוספת, אפילו היא פגומה, צריכה להתקבל בברכה. אני מקווה שהמרוץ הזה יתקיים כל שנה ויהפך למסורת שאפשר לסמוך עליה.
הסיבה העיקרית לכך שלא אשתתף במרוץ היא אישית. המרוץ הזה נותן לי את ההרגשה שאני שלט פרסומת רץ של חברת נייקי. אני לא אוהב את ההרגשה הזו. מארגני האירוע מכריחים את כל מי שמשתתף, לרוץ עם חולצת המרוץ. זהו מנהג שלא קיים בשום מרוץ אחר בארץ. בעיני הדרישה הזו מוציאה את האירוע מתחום המרוצים ומעבירה אותו אל תחום אירועי הפרסומת. אני אוהב להשתתף במרוצים, אירועים שיווקיים כבר פחות מלהיבים אותי. יש לומר את הדבר הבא: כמעט כל מרוץ נעשה באמצעות נותני חסות. האחרונים משלמים כסף טוב ומקבלים פרסום באירוע. שמם מופיע הרבה פעמים ומוזכר הרבה פעמים. אני מתייחס אל זה כאל רע הכרחי. אבל יש הבדל בין נותן חסות לאירוע קיים לבין חברה שמארגנת אירוע שהוא רק שלה. ההבדל יכול להיות דק ולעיתים קשה להגדיר את קו הגבול אבל במרוץ הלילה הקרוב אין כלל שאלה. זה לא אירוע קיים שנייקי נותנת לו חסות, זהו אירוע של נייקי. לי זה לא מתאים.
עם זאת, לאורך השנים, לבש המרוץ כיוון עצמאי. מארגניו רוצים לראות בו אירוע עצמאי ולא כזה שקיים רק כאנטיתזה לאירוע אחר. כיום מצהירים המארגנים שמטרתם היא ארגון אירוע מהנה, לא ממוסחר, בעלות זולה ובעל אופי חברתי. הם מקווים להמשיך ולנהל את המרוץ לפי מטרות אלו בשנים הבאות.
הערות שוליים

↑  גחליליות - פורום ריצה וטריאתלון
↑  מרוץ לילה פתוח 5
↑  https://www.facebook.com/events/149805728381397/
↑  https://www.facebook.com/events/1428383274077495/
↑  תוצאות מקצה 10K ב-2011
↑  תוצאות מקצה 10K ב-2012
↑  תוצאות מקצה 10K ב-2013
↑  תוצאות מקצה 10K ב-2014
↑  תוצאות המירוץ ב-2015
לוגו המרוץ בשנים 2010-2014
הסליק ביגור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  סליק 
 מיקום:  יגור 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1938
 תאריך פתיחה רשמי:  1938 
 קואורדינטות:  32°44′23″N 35°04′45″E﻿ / ﻿32.739832°N 35.079064°E﻿ / 32.739832; 35.079064
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הסליק ביגור(למפת הגליל המערבי רגילה) הסליק ביגור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הסליק ביגור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הסליק ביגור
 
הסליק בקיבוץ יגור הוא סליק ארצי שנבנה בשנים 1937–1938 בקיבוץ יגור והיה הסליק המרכזי בצפון הארץ.
היסטוריה

בתקופת טרום הקמת המדינה, בעת שלטון המנדט הבריטי, בנה ארגון "ההגנה" סליקים בכל רחבי הארץ כדי לספק נשק להגנת נקודות היישוב השונות. בימים אלו קיבוץ יגור היה מרכז חשוב של "ההגנה" ולכן הכיל את אחד הסליקים הגדולים.
ב"שבת השחורה" (29 ביוני - 1946) ערך הצבא הבריטי חיפוש במקום (בעקבות הלשנה) וגילה מחבוא גדול של נשק שנועד להגנה על היישוב היהודי וחשיבותו הייתה גדולה מאוד.
הבריטים חפשו במשך מספר ימים בעזרת כלבים ומגלי מתכות ולבסוף גילו את הסליק המרכזי ועוד 25 סליקים קטנים.
זה היה אחד הסליקים הגדולים שבו נתפסו כ־80 מרגמות 52 מ"מ, עשרות רובים תת-מקלעים ותחמושת רבה.
הנשק שהיה בסליקים הוחרם וחלק מחברי הקיבוץ נאסרו. בעקבות זאת, נקראה אוניית מעפילים בשם "יגור".
הסליק המרכזי שנותר ריק לחלוטין מאז השבת השחורה, שוחזר ושופץ בשנת 1983 במסגרת חגיגות ה-60 לקיבוץ.
המבנה והכניסה הסודית

הכניסה לסליק הייתה דרך חור ברצפה של צריף בקיבוץ, כאשר הצריף שימש כמסווה לסליק. החור מוקם תחת מכונה, אך היה מוסתר מהעין אם לא פתחו את הכניסה דרך מנגנון מיוחד. כדי לפתוח את הדלת של הסליק היה צורך להסיר את אחד מחלקי המכונה שדרכו היה אפשר להעביר מוט שפותח את דלת הכניסה. בזכות מנגנון מתוחכם זה הסליק ניצל מגילוי פעמים רבות.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

הכניסה הסודית אל הסליק
השלל שנתפס בסליק של יגור בשבת השחורה
מנגנון הכניסה הסודית לסליק של יגור
מג'נטה 1 סנט

מג'נטה 1 סנט
מג'נטה 1 סנט נחשב על ידי אספני בולים רבים לבול הדואר המפורסם ביותר בעולם, והוא גם הבול היקר ביותר בעולם. הבול הונפק בעותקים מעטים בלבד ב-1856 בגיאנה הבריטית (כיום גיאנה), ורק עותק אחד שלו שרד מאז. הבול נחתך לצורת מתומן, והוא מוגדר במצב משומש כשצדו השמאלי (ראו בתמונה) מוחתם באופן בולט. שאר הבול אינו נקי או ברור גם כן, אך דבר זה לא פגם כלל בשוויו הרב המוערך כיום במיליוני דולרים.
רקע

מג'נטה 1 סנט הוא חלק מסדרה של שלושה בולי עתודה, שהונפקו כולם ב-1856. בול זה היה מיועד לעיתונים מקומיים, ושני הבולים האחרים, מג'נטה 4 סנט ומג'נטה וכחול 4 סנט, היו מיועדים למכתבים מקומיים.
על הנפקת הבול הוחלט לאחר תקלה קשה מבחינת הדואר המקומי. ספינה עם משלוח של בולי דואר הייתה אמורה להגיע ולמסור את מטענה למנהל הדואר המקומי דלטון, אך היא לא הגיעה לבסוף. דלטון הורה למדפיסים המקומיים ג'וזף באום וויליאם דאלאס, שהוציאו לאור עיתון מקומי בג'ורג'טאון, להנפיק בדחיפות סדרה בת שלושה בולים. דלטון הנחה אותם באופן כללי ביחס לעיצוב הבולים, והמדפיסים החליטו בנפרד להוסיף לבול את תמנות הספינה. דלטון לא היה מרוצה מהתוצאה הסופית, וכאמצעי ביטחון נגד זיופים הורה שכל דברי הדואר הנושאים את הבולים הללו יהיו מוחתמים על ידי הפקיד בסניף הדואר.
בול מג'נטה 1 סנט ששרד עד ימינו נושא את החתימה E.D.W, השייכת לפקיד בשם א.ד וייט (E.D Wight).
תיאור הבול

שולי הבול אינם משוננים והוא כולל שני אלמנטים בצבע שחור על גבי נייר בצבע מג'נטה: ספינה במהלך שיט ומעליה ומתחתיה המוטו של המושבה: "Damus Petimus Que Vicissim" (לטינית: "אנו נותנים ומצפים בתמורה"). הציור של הספינה מוקף על ידי ארבעה קווים דקים. מסגרת הבול מוקפת על ידי כתב מוקטן בצבע שחור של מקום ההנפקה וערכו הנקוב של הבול.