stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 1990/1991 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
מהלך התחרות > משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 18 באפריל 1991 | יוגוסלביה יוגופלסטיקה | 65:70 | ספרד ברצלונה | ברסי ארנה, פריז צופים: 13,500 שיפוט: קוסטס ריגס (יוון),  מיכאיל דווידוב (ברית המועצות) |
| 18 באפריל 1991 |  |  |  | ברסי ארנה, פריז צופים: 13,500 שיפוט: קוסטס ריגס (יוון),  מיכאיל דווידוב (ברית המועצות) |
ישראל בתחרות

מכבי תל אביב העפילה ישירות לשלב השני של המוקדמות והיא ניצחה את סקניה סודרטל השוודית 92:77 ו-88-91. את בית הגמר היא סיימה במקום הרביעי ועלתה לפיינל פור. את המשחקים של הפינל פור היא סיימה במקום השלישי.
פוליטיקה של אוזבקיסטן

מבנה הפרלמנט בטשקנט, אוזבקיסטן
הפוליטיקה של אוזבקיסטן לאחר קבלת העצמאות מברית המועצות מורכבת מאוד. מאז נפרדה המדינה מברית המועצות, נותרו מוסדות השלטון זהים לאלו שהיו לפני התפרקות ברית המועצות, על אף שמרבית השמות שונו.
הממשלה חיזקה את אחיזתה בכלכלה והעבירה רפורמות כלכליות רבות לצורך כך, אולם כדי לא לאבד את השליטה במדינה נמנעה מרפורמות פוליטיות מרחיקות לכת, ובמקום להדק את אחיזתה במדינה מאז העצמאות, העדיפה הממשלה להחליש יותר את קבוצות האופוזיציה.
הממשלה הצדיקה את ריסון האסיפות הציבוריות, מפלגות האופוזיציה והתקשורת בהדגשת הצורך ההדרגתי בשינוי וביציבות בתקופת מעבר. לצורך כך מדגישה הממשלה את הכאוס השולט בארצות השכנות לאחר ההפרדות מברית המועצות (בעיקר בטג'יקיסטן).
גישה זו התקבלה בקרב חלק גדול מאוכלוסיית המדינה, אף על פי שאיננה מתאימה לטווח הארוך.
החוקה

מאז תחילת כהונתו של הנשיא אסלאם קרימוב, הוא התחייב להנהיג רפורמות דמוקרטיות. חוקה חדשה אומצה על ידי המחוקק בדצמבר 1992, אבל אף על פי כן בצורה רשמית היא יוצרת הפרדת כוחות, במציאות השינויים היו מזעריים וכלפי חוץ בלבד. אף ששפת החוקה כוללת תכונות דמוקרטיות רבות, ניתן לעקוף אותה על ידי פסקי דין וחקיקה עוקפת, ולרוב פשוט מתעלמים מחוקי החוקה.
הנשיא, אשר נבחר בבחירות ישירות לכהונה של חמש שנים, הוא ראש המדינה והממונה על הרשות המבצעת מכוח החוקה. כמו כן הוא משמש כמפקד העליון של הכוחות המזוינים, ומתוקף תפקידו הוא רשאי להכריז על מצב חירום או על מלחמה.
הנשיא רשאי למנות ראש ממשלה, קבינט מלא של שרים ושופטים של שלושה בתי משפט ארציים, בכפוף לאישור ה"אולי מג'לס" (בית המחוקקים העליון), ולמנות את כל חברי בתי המשפט התחתונים. לנשיא יש גם את הסמכות לפזר את הפרלמנט.
סגנים של בית המחוקקים העליון (והיחיד), נבחרים לכהונה של חמש שנים. הנשיא יכול לפזר את הגוף בהסכמה של בית המשפט החוקתי - אשר גם אותו ממנה הנשיא.
האולי מג'לס העביר חוקים שבאו ביוזמת הנשיא, ביוזמת בתי המשפט, ביוזמת התובע הכללי או ביוזמת הממשלה של המחוז האוטונומי קאראקלפאקסטן. מלבד חקיקה, הגוף חייב לאשר אמנות בינלאומיות, פסקי דין ומצבי חירום, אחרת אין להם תוקף חוקתי.
הרשות השופטת הלאומית כוללת את בית המשפט העליון, בית המשפט החוקתי ובית המשפט העליון לכלכלה. בתי משפט נמוכים יותר קיימים במחוזות אזוריים, וברמות הערים השונות.
שופטים בכל הדרגים ממונים על ידי הנשיא ובאישור האולי מג'לס. בניגוד לשאר המוסדות הזוכים למעט חופש פעולה, מצויים בתי המשפט בשליטתה המלאה של הרשות המבצעת.
הנשיאות

הרשות המבצעת במדינה מחזיקה כמעט בכל הכוח הממשלי. לרשות השופטת חסרה העצמאות והרשות המחוקקת חסרת הנהגה ויוזמה משל עצמה, ובעלת יכולת מועטה לעיצוב החוקים.
הנשיא בוחר ומחליף את ראשי המחוזות כרצונו עקב מספר רפורמות שהתקבלו ב-דצמבר 1995 וב-27 בינואר 2002 והעניקו לו סמכות זאת עד שנת 2007. מרבית המשקיפים הבינלאומיים סירבו להשתתף בתהליך ולא הכירו בתוצאותיו כיוון שלא עמדו בתקנים דמוקרטיים בסיסיים.
התקשורת ומפלגות האופוזיציה

ברפורמה של 2002 אושרה ההצעה להרכיב פרלמנט כפול. מספר מפלגות פוליטיות נוסדו באישור הממשלה אך עדיין לא הציגו כל חלופה למדיניות הממשלה הקיימת. בדומה לכך, על אף שנוסדו כלי תקשורת-המונים (רדיו, טלוויזיה ועיתונים), הם נשארו בשליטתה של הממשלה, ורק לעיתים רחוקות מועלים בהם נושאים פוליטיים לדיון. המשטר הנוקשה כלפי מפלגות חדשות מנע ממפלגות פוליטיות עצמאיות אישור רישום, כך שנמנעה מהן כניסה לפרלמנט.
למרות ההגנה החוקתית המקיפה, ממשלת קרימוב מדכאת את כל הפעולות של התנועות הפוליטיות, מתנגדת לאסיפות פומביות והפגנות, וממשיכה לדכא תנועות אופוזיציה. הדיכוי נחלש במידת מה עקב שינויים שנערכו בחוקה. באמצע שנות ה-1990 אפשרה החקיקה זכויות משמעותיות לאיגודי העובדים העצמאיים (הנפרדים מהממשלה) וזכויות פרט מורחבות, אולם אכיפת זכויות אלה כמעט ולא מתבצעת, מכיוון ששירותי הביטחון נותרו תחת השלטון המרכזי ופועלים על פי מדיניותו.
עם יוצא הדופן של ליברליזציה פזורה, כל מפלגות האופוזיציה והמדיה העצמאית אסורות באוזבקיסטן. תחילת שנות ה-1990 התאפיינו במעצרים והכאות של דמויות אופוזיציה תחת האשמות כוזבות. לדוגמה, אוזבקי בולט בשם איברהים בורייב נעצר בשנת 1994, לאחר שהכריז על תוכנית להקמת מפלגת אופוזיציה חדשה ממש לפני משאל העם במרץ, ומעט לאחר מכן נעצר בורייב שוב בטענה כי היה בעלים של חברה שיצרה תרופות לא חוקיות. באפריל 1995, שבועיים לאחר משאל העם שהאריך את כהונתו של הנשיא קרימוב, שישה פורשים מהמפלגה נשלחו לכלא לאחר שהפיצו את עיתון המפלגה "ארק" והסיתו בו להפיכה נגד הנשיא קרימוב. המשטרה החשאית של אוזבקיסטן עצרה חברים בקבוצות אופוזיציה שונות בכל מקום והגיעה אפילו עד למוסקבה לשם כך.
גישה כלפי האסלאם הקיצוני

הממשלה מרסנת בצורה חריפה את אלה החשודים בקיצוניות אסלאמית. כ-6,000 חשודים בהשתייכות לאסלאם הקיצוני נכלאו, וחלקם אף מתו במהלך השנים האחרונות בכלא עקב התעללות ומחלות. למרות זאת, עקב מספר האפשרויות המצומצם להדרכה דתית, פונים מוסלמים צעירים לתנועות האסלאם הקיצוני במחתרת.
כוחות משטרה ושירותי הביטחון משתמשים באופן קבוע בעינויים כשיטת חקירה. בלחץ בינלאומי החלה הממשלה להעמיד לדין מספר קצינים שהואשמו בעינויים, מתוכם הורשעו 4 קציני משטרה ו-3 קצינים בשירותי הביטחון. הממשלה העבירה לידי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל בערך 2,000 אסירים פוליטיים ולא פוליטיים בשנים האחרונות. בשנת 2002 ובשנת 2003 עצרה הממשלה פחות חשודים בהשתייכות לאסלאם הקיצוני מבעבר. מהלך נוסף שהתקבל בברכה על ידי הקהילה הבינלאומית, נוגע להפחתה משמעותית של הצנזורה הממשלתית על התקשורת, אך התקשורת ממשיכה להיות תחת פיקוח הדוק.
פייטרו ציאני

פייטרו ציאני (באיטלקית: Pietro Ziani; נפטר ב-13 במרץ 1230) היה הדוכס ה-42 של ונציה. ציאני כיהן כדוג'ה מה-15 באוגוסט 1205 ועד שנת 1229.
חיו

פייטרו ציאני, אשר ירש את כס הדוג'ה לאחר פטירתו של אנריקו דאנדולו, היה בנו של הדוג'ה סבאסטיאנו ציאני. משפחת ציאני הייתה משפחת אצולה עשירה ובעלת השפעה רבה בוונציה.
בצעירותו פיקד ציאני על הצי הוונציאני שליווה את הקיסר פרידריך ברברוסה, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1177. לאחר מכן פיקד ציאני על צי וונציאני במהלך מסע הצלב הרביעי ובמהלך ביזת קונסטנטינופול בשנת 1204.
לאחר בחירתו לתפקיד הדוג'ה, הציע ציאני להעביר את בירת לה סרניסמה לקונסטנטינופוליס, אולם מועצת הרפובליקה התנגדה להצעה. ציאנו ארגן את שטחי האימפריה שנכבשו על ידי הצי הוונציאני, ובהם האיים כרתים וקורפו, ואף הפך חלק מהעיר קונסטנטינופוליס לעיר ונציאנית בה נדרשו תושבי אותו רובע להישבע אמונים לוונציה.
ציאני פיתח את קשרי המסחר של ונציה עם הערים השונות שהיו חלק מהאימפריה הביזנטית, ובשנת 1210 חתם על הסכם שלום וסחר עם מיכאל קומננוס דוכס, שליט נסיכות אפירוס.
בפברואר 1229 התפטר ציאני מתפקידו, ובמקומו נבחר יאקופו טייפולו. ציאני נפטר שנה לאחר מכן ונקבר בכנסיית סן ג'ורג'ו מג'ורה.
סתם יינם

סתם יינם הוא מושג הלכתי שמשמעו יין של גוי, או יין של ישראל שנגע בו גוי. חז"ל גזרו על יין זה שיהיה אסור בשתייה ובהנאה והשוו את דינו ליין נסך.
איסור זה הוא מזמן התנאים. מלבד גזירה זאת נגזרה גזירה מאוחרת נוספת שגם יין שנגע בו יהודי משומד יאסר אף הוא כדין 'סתם יינם'.
חז"ל הקלו ביין שנתבשל שאינו נאסר באיסור "סתם יינם", מאחר שיין זה נחשב כפגום, ואין דרך הגויים לנסכו לעבודה זרה.
יין שנגע בו גוי או יהודי משומד נאסר ליהודים
טעם האיסור

בסיבת האיסור, יש שכתבו שהטעם הוא מחמת שניסוך יין לעבודה זרה יכול להיות גם על ידי נענוע בלבד, ולכך ישנו חשש שמא הגוי התכוון לנסך את היין לעבודה זרה.
ויש שכתבו טעם אחר לפיו חז"ל חששו שעל ידי שתייה הדדית של יין שישתה היהודי עם הגוי, תיווצר קרבה בין היהודי לגוי, דבר שיוביל בעתיד לאיסור חתנות, לכך אסרו ייו זה בשתייה והנאה.
האנשים הפוסלים > מומר

האיסור הראשוני היה על נגיעת גוי ביין, אך חכמים החמירו להחשיב בכלל האיסור אף יהודי מומר לעבודה זרה וכן מחלל שבת בפרהסיה, לעניין איסור סתם יינם.
יש שכתבו שיהודי שימנע מלחלל שבת בפני רב גדול, או שיחלל מאחר שחונך לחילול שבת מקטנותו ונחשב לתינוק שנשבה, לא נחשב כ'מומר' לעניין -"סתם יינם".
אך מחללי שבת בפרהסיה המצהירים שנוהגים כך מתוך חקירה ובדיקה, אינם נחשבים לתינוקות שנשבו. כמו כן, כתב הבניין ציון שאם אותו מחלל שבת לכל הפחות עושה קידוש או הולך להתפלל בבית כנסת, לא שייך לומר עליו שדינו כמי שעובד עבודה זרה, כי במעשים אלו מגלה כי הוא מאמין באלוהי ישראל על אף שנכשל בחילול שבת. ולכן גם יין שנגע בו אינו יאסר בשתייה.
האנשים הפוסלים > גוי שאינו עובד עבודה זרה

לדעת הרמב"ם, יין שנגע בו גוי מאותן אומות שאינם עובדים עבודה זרה, היין נאסר בשתייה בלבד אבל מותר בהנאה, ולכך הוא סבור שמוסלמי שנוגע ביין אין היין נאסר בהנאה, אבל נוצרי שנוגע ביין היין נאסר אף בהנאה. לעומתו הרשב"ם כותב בשם רש"י שגם יינו של נוצרי אינו אסור אלא בשתייה, היות שעבודתם אינה כוללת ניסוך יין (כי מה שהם שותים מיין האוכריסטיה אינו נחשב לניסוך). גם המאירי התירו בהנאה לפי שיטתו הידועה כי הנוצרים אינם נחשבים כעובדי עבודה זרה.
לדעת השולחן ערוך סתם יין של גוי אסור בשתייה ובהנאה, אולם דעת הרמ"א להקל ולהתיר באיסור הנאה בשעת הדחק ביין של נוצרים ”ובזמן הזה שאינו שכיח שהאומות מנסכים לעבודת כוכבים י"א דמגע עובדי כוכבים ביין שלנו אינו אסור בהנאה רק בשתייה וכן סתם יין שלהם אינו אסור ליהנות ממנו”.
לדעת הרב יוסף משאש, ניתן להקל בסוגי משקה העושיים מיין כגון קוניאק, מתוך הנחה שבתקופה המודרנית אין זה שכיח שהגויים ינסכו יין לעבודה זרה, אך הרב עובדיה דחה דבריו וכתב להחמיר בכך.
בתקן הישראלי

תקן ישראלי 1318, העוסק ביין, בגרסתו ממאי 1988 ובגרסה שהחליפה אותו באוגוסט 2019, מחייב לציין על התווית של יין שאינו כשר את המילים "לא כשר".
ראו גם

יין נסך
חרס הדרייני
הערות שוליים

↑  מאחר שחילול שבת מהווה כפירה בה' וקרוב לעבודה זרה: תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ה', עמוד א'; משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ל', הלכה ט"ו.
↑  יין, מזיגתו על ידי חילוני, באתר "ישיבה"
↑  שו"ת החדשות, תשובה כ"ג.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק י"א, הלכה ז'
↑  ארבעה טורים, יורה דעה, סימן קכ"ג
↑  שם בבית יוסף.
↑  בית הבחירה על מסכת עבודה זרה, דף נז, א.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קכ"ג, סעיף א' ושולחן ערוך, יורה דעה, סימן קל"ב, סעיף א'
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן קכ"ג, סעיף א'
↑  שאלה: האם יש בעיה הלכתית בשתיית ברנדי או קוניאק של נכרים, מצד איסור יין נסך, או שאין לחוש לזה?, באתר "הלכה יומית"
↑  הישיבה השלושים-וחמש של הכנסת השלוש-עשרה 9 בדצמבר 1992, באתר הכנסת
אלון גונן, השבוע בענף היין 124: תקן היין החדש ואזור היין יהודה, באתר "אכול ושאטו", 13 באפריל 2018
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
פיאט 4 HP

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Fiat 3 ½ HP  Fiat 3 ½ CV
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1899–1900
 יחידות שיוצרו:  24 
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  אין
 מודל אחריו:  Fiat 6 HP
 חברת אם:  פיאט
 אורך:  2,300 מ"מ
 רוחב:  1,420 מ"מ
 גובה:  1,450 מ"מ
 משקל:  680 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,470 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  679סמ"ק, המפיק 4.2 כ"ס ב-800 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 הילוכים
 מהירות מרבית:  35 קמ"ש
 צריכת דלק:  8 ליטר ל-100 ק"מ
 מעצב:  Aristide Faccioli
 
פיאט 4 HP (באיטלקית: Fiat 4 HP) היא מכונית משפחתית, בתצורת קבריולה, 2 מושבים, מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1899–1900.
דגם ה"פיאט 4 HP" היה הדגם הראשון של מכונית אשר יוצר על ידי חברת פיאט.
עקב אורכה, מוגדרת "פיאט 4 HP" כמכונית מיקרו.
סך הכול יוצרו 24 יחידות.
תמונות

פיאט 4 HP, שנת 1899
מנוע פיאט 4 HP
פיאט 4 HP, שנת 1899
פיאט 4 HP, שנת 1899
ראו גם

פיאט
פיאט 8 HP
פיאט 10 HP
פיאט 12 HP
פיאט Brevetti
פיאט זירו
פיאט 70
פיאט 2B
פיאט 507
פיאט 520
פיאט 521
פיאט 522
פיאט 527
הערות שוליים

↑  "פיאט 4 HP" – מפרט טכני
פיגמליון

| --- | --- |

פיגמליון וגלתיאה שצייר ז'אן-לאון ז'רום, 1890
 תפקיד:  מלך קפריסין
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אחים:  Phrasius 
 בן או בת זוג:  גלתיאה 
 צאצאים:  פאפוס, Metharme 
 
ערך זה עוסק בדמות במיתולוגיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פיגמליון וגלתיאה שפיסל אטיין מוריס פלקונט בארמיטז'
פיגמליון וגלתיאה שפיסל אוגוסט רודן במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
פיגמליון הוא דמות מן המיתולוגיה של פיניקיה ויוון:
אל/מלך פיניקי, שמו מופיע על תליון פגמלין, הכתובת הקדומה ביותר של קרתחדשת על נטיפה של זהב (מאה ה-8 לפנה"ס);
מלך צור;
מלך מיתולוגי של קפריסין. סיפורו מופיע בספר העשירי של החיבור "מטמורפוזות" מאת המשורר הרומאי הקדום אובידיוס. הוא מספר על הפסל הקפריסאי, אשר מצא פגמים רבים בנשים, עד אשר בייאושו הגובר גמר אומר שלא לשאת אישה. הוא התאהב באפרודיטה, ובכישרונו הרב יצר פסל יפהפה משנהב בדמותה, דמות אישה מושלמת, וקרא לה "גלתיאה".
דמות האישה שיצר נראתה כאילו היא חיה ונושמת. פיגמליון התייחס לדמות כאל נסיכה, הלביש אותה, העניק לה מתנות ואף הושיב אותה על ספה יקרת ערך.
בעת הילולת אפרודיטה, לאחר שקיים את כל גינוני הטקס הנדרשים, התפלל פיגמליון לפני המזבח וביקש כי דמות פסל השנהב תינתן לו לאישה. אפרודיטה שמעה את תפילתו ונענתה לה. כששב פיגמליון לביתו ונשק לפסל נדהם לגלות כי היא פוקחת את עיניה ומתעוררת לחיים. אפרודיטה נתנה את ברכתה לנישואיהם של פיגמליון וגלתיאה. בנם שנולד נקרא פאפוס, ועל שמו נקראת העיר פאפוס, המקודשת לאלת האהבה והיופי, אפרודיטה.
הסופר והמחזאי ג'ורג' ברנרד שו התבסס על סיפור זה כאשר כתב את המחזה "פיגמליון" בשנת 1913 (לאחר מכן עובד המחזה למחזמר ולסרט "גבירתי הנאווה").
סיפורם של פיגמליון וגלתיאה משמש עד היום כמשל לנבואה המגשימה את עצמה.
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה העברית, כרך עשרים ושבעה, ירושלים: חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, תשל"ה, עמ' 618
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011339743805171  PLWABN: 9810554914405606  BNE: XX547251  BnF: cb11937905c (data)  GND: 118597213  LCCN: no2021078453  NKC: jo2016908800  SUDOC: 02730860X  VIAF: 54940935   WorldCat (עם VIAF): 54940935
פיגמליון (מחזה)
תרגומים לעברית

המחזה תורגם לעברית כמה פעמים:
פיגמליון, תרגם יונתן רטוש, הוצאת "כתבים", תל אביב, תשי"ד.
פיגמליון, תרגם מרדכי הוכברג, הוצאת עצמית, כפר אהרון, תשכ"ט.
פיגמליון, תרגמה טובה קשת, הוצאת "אור עם", 1984.
פיגמליון: רומנס בחמש מערכות, תרגמה והוסיפה מבוא ופירושים – דבורה גילולה, הוצאת מאגנס, 2016.
פחות או יותר

פחות או יותר היה שעשועון ששודר בערוץ 2, במשבצת השידור של הזכיינית טלעד בין השנים 1995–1998. השעשועון היה גרסה ישראלית לתוכנית הטלוויזיה האמריקאית הוותיקה אותה רכשה חברת דרסט הפקות "The Price is Right". את השעשועון הנחו אקי אבני והדוגמניות טל פאר ושרון דוראני.
התוכנית הציעה למשתתפים מגוון מוצרים והם ניחשו מה הוא המחיר הגבוה או הנמוך ביותר. שלושת המתמודדים שעלו לשלב הגמר התחרו בסיבוב גלגל גדול ומי שקיבל את המספר הגבוה ביותר זכה בפרס הגדול. סט התוכנית העשיר והצבעוני היה העתק מדויק של הסט האמריקאי. התוכנית חילקה את הפרסים הגדולים ביותר שחולקו עד אז בשעשועוני טלוויזיה בישראל: מכשירי חשמל, חופשות בחו"ל ומכוניות. בתוכנית ה-100 הוענקה דירת מגורים.
התוכנית שודרה פעמיים בשבוע בפריים טיים וזכתה לרייטינג גבוה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פחמן-12

|  כללי |
| --- | --- |
 סמל:  12C
 נייטרונים:  6
 פרוטונים:  6
 מידע גרעיני
 שכיחות יחסית:  98.89%
 איזוטופ אב:  חנקן-12, בורון-12
 מסה איזוטופית:  12 u
 ספין:  0
 עודף אנרגיה:  0 ± 0 KeV
 אנרגיית קשר:  92,161.753 ± 0.014 KeV
פחמן-12 או 12C הוא האיזוטופ הנפוץ ביותר של פחמן. הוא השכיח מבין שני האיזוטופים היציבים של פחמן (12C ו-13C). פחמן-12 מהווה 98.89% מהפחמן המצוי בטבע. אטום של פחמן-12 מכיל 6 פרוטונים, 6 נייטרונים ו-6 אלקטרונים.
פחמן-12 הוא בעל חשיבות מיוחדת, משום שעל בסיסו מוגדר הערך של יחידת מסה אטומית מאוחדת, המשמשת למדידת המסה של כל האטומים האחרים. המסה של אטום פחמן-12 היא בדיוק 12 יחידות מסה אטומית מאוחדת, או 12 u.
היסטוריה

לפני 1959, הארגונים IUPAP ו-IUPAC נטו להשתמש בחמצן כדי להגדיר את המול. בעוד כימאים הגדירו את המול כמספר האטומים של חמצן אשר מסתם היא 16 גרם, פיזיקאים השתמשו בהגדרה דומה אך עם האיזוטופ חמצן-16 בלבד. שני הארגונים הסכימו ב-1959-1960 להגדיר את המול כ"כמות החומר במערכת שמכילה מספר חלקיקים (אטומים או מולקולות) השווה למספר האטומים ב-0.012 קילוגרם של פחמן-12.
הגדרה זו התקבלה על ידי ה-CIPM ב-1967. ב-1971, הגדרה זו התקבלה על ידי ה-CGPM הארבע עשרה.
ב-1980, הבהירו ה-CIPM את ההגדרה שלעיל, תוך שהגדירו כי היא נוגעת לאטומי פחמן-12 פזורים במצב היסוד (ground state) שלהם, להבדיל ממצב מעורר.
ראו גם

יחידת מסה אטומית מאוחדת
מול
קבוע אבוגדרו
איזוטופ
פחמן-11
פחמן-13
פחמן-14
פייטרו קאנדיאנו הראשון

פייטרו קאנדיאנו הראשון (באיטלקית: Pietro I Candiano;‏ 842 לערך – 18 בספטמבר 887) כיהן כדוכס ה-16 של ונציה. קאנדיאנו כיהן כדוג'ה כהונה קצרה בשנת 887.
חייו

קאנדיאנו נבחר לתפקיד הדוג'ה בשל מחלתו של קודמו ג'ובאני פרטיצ'יפאציו השני באפריל 887. זמן קצר לאחר בחירתו יצא למסע מלחמה כנגד הסרבים מדלמטיה אשר תקפו את ונציה מאז שנת 886.
קאנדיאנו יצא בראש צי של 12 ספינות מלחמה לעבר נמל מקרסקה. בקרב שנערך בנמל הטביע קאנדיאנו חמש ספינות מלחמה פאגאניות. לאחר נחיתתו בחוף, נחל צבאו תבוסה ובמהלך הקרב שנערך ב-18 בספטמבר 887 נהרג קאנדיאנו, שהיה הדוג'ה הראשון שנהרג במהלך קרב למען "לה סרניסימה".
בתקופת המעבר הקצרה שלאחר מותו שלט ג'ובאני, קודמו, עד בחירת פייטרו טריבונו, אחיינו של קאנדיאנו, לתפקיד דוג'ה.
לימים גם בנו של קאנדיאנו, פייטרו קאנדיאנו השני, מונה לתפקיד.
פחמן-11

|  כללי |
| --- | --- |
 סמל:  11C
 נייטרונים:  5
 פרוטונים:  6
 מידע גרעיני
 זמן מחצית חיים:  20.364 ± 0.014 דקות
 איזוטופ אב:  חנקן-14
 תוצרי דעיכה:  בור-11
 מסה איזוטופית:  11.0114326 u
 ספין:  -3/2
 עודף אנרגיה:  10,649.40 ± 0.06 KeV
 אנרגיית קשר:  6,676.456 ± 0.005 KeV
 מצב רדיואקטיבי ואנרגיה רדיואקטיבית
 β+:  0.960211 MeV
 ε:  1.98 MeV
מערך הדעיכה של 11C
פחמן-11 או 11C הוא איזוטופ רדיואקטיבי של פחמן שגרעינו מכיל 6 פרוטונים ו-5 נייטרונים. האיזוטופ התגלה בשנת 1934.
פחמן-11 הוא רדיו-איזוטופ שדועך לבור-11. ב-99.77% עד 99.81% מהמקרים עובר דעיכת β+ לפי התגובה הבאה:
_{6}^{11}C\to _{5}^{11}B\ +\ e^{+}\ +\ v_{e}+0.96MeV
וב-0.19% עד 0.23% מהמקרים יעבור לכידת אלקטרון לפי התגובה הבאה:
_{6}^{11}C+e^{-}\to _{5}^{11}B+e^{+}+1.98MeV
פחמן-11 נוצר בתהליך האצת פרוטונים בציקלוטרון אל תוך חנקן-14 לפי התגובה הבאה:
_{7}^{14}N+_{1}^{1}H\to _{6}^{11}C+_{2}^{4}He
השימוש בפחמן-11 כרדיו-איזוטופ להדבקה רדיואקטיבית של מולקולות ב-PET נפוץ מאוד.
ראו גם

איזוטופ
פחמן
פחמן-12
פחמן-13
פחמן-14
הערות שוליים

↑  Live Chart of Nuclides, nds.iaea, ‏31 במרץ 2004 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיאט 306

| --- | --- |

Fiat 306
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1956–1982
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל אחריו:  פיאט 308, פיאט 343
 חברת אם:  פיאט
 סיווג:  אוטובוס עירוני
 אורך:  11,000 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדר בטור, 10,676 סמ"ק המפיק 140 כ"ס, 144 כ"ס מנוע 6 צילינדר בטור, 10,676 סמ"ק, 175 כ"ס (מגדש טורבו)  מנוע 6 צילינדר בטור, 11,538 סמ"ק המפיק 173 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית 4 מהירויות (כולל הפחתה)
פיאט 306 (באיטלקית: Fiat 306 ) הוא אוטובוס עירוני מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר על ידי חטיבת ייצור האוטובוסים של "פיאט" "Fiat Bus" השנים 1956–1982.
דגם ה"פיאט 306" מונע באמצעות 2 סוגי מנוע 6 צילינדר.
דגם ה"פיאט 306" יוצר על ידי חברת הבת של פיאט, חברת "CANSA".
לדגם ה"פיאט 306" - 2 דלתות צד.
סדרות "פיאט 306"

סדרה 306/1 (יוצרה משנת 1956)
סדרה 306/2 (יוצרה משנת 1960)
סדרה 306/3 (יוצרה משנת 1962)
ראו גם

פיאט 314
פיאט 320
פיאט 411
פיאט 418
פיאט 470
לקריאה נוספת

פיאט 306 - תמונה (אתר Flickr)
פיאט 306 - תמונה  (FIAT 306 - 2150 Ex Sita - AITE - Flickr)
הערות שוליים

↑  רשימת אוטובוסים  באיטליה - פיאט 306
↑  CANSA - הייתה חברה איטלקית פעילה בתחום המטוסים. משנת 1936 נשלטה על ידי חברת פיאט, ומשנת 1946 החלה לייצר  גופי אוטובוסים
פוליטיקה של אוגנדה

אוגנדה היא רפובליקה והשלטון בה מתבסס על דמוקרטיה נשיאותית. נשיא המדינה עומד בראשה ואף בראשו של בית הנבחרים המבוסס על מערכת רב-מפלגתית. הממשלה והמועצה הלאומית מתחלקות בסמכויות של הרשות המבצעת. זכות הבחירה בבחירות ניתנת לכל אזרח מגיל 18 ומעלה. על מנת להקטין את האלימות שנוצרה בין הפלגים במדינה בשנת 1986 הועבר חוק שאסר על קיום פעילות מפלגתית אך אפשר למועמדים לבחירות להתמודד ולשווק את עצמן באופן עצמאי (אף על פי כן, מותר היה למועמד להשתייך למפלגה). משאל עם שנערך ביולי 2005 ביטל את האיסור בן 19 השנים על קיום מפלגות בפוליטיקה.
בחירות לנשיאות נערכו בפברואר 2006 מוסווני התמודד נגד כמה יריבים, הבכיר מביניהם דר. קיזה בסיג'ה. מוסווני הוכרז לבסוף הזוכה והמשקיפים הבינלאומיים במדינה אישרו את העובדה שהבחירות היו חופשיות. למרות זאת ולמרות ההכרזה שהבחירות היו דמוקרטיות, התקיימה רדיפה של האופוזיציה על ידי הממשלה חודשים אחדים לפני הבחירות. הקואליציה הפריעה לקיומו של הקמפיין האופוזיציוני, פגיעה בפעילות פוליטית של המתנגדים לממשלה המכהנת, הפניית האשמות על אונס ופשעים אחרים נגד בסיג'ה ושימוש בכספי מיסים למימון הקמפיין של הקואליציה.
הרשות המבצעת

בראש מדינת אוגנדה עומד נשיא אשר נבחר בבחירות כלליות לתקופת כהונה בת 5 שנים. נכון לשנת 2008, נשיא אוגנדה הוא יוורי מוסבני, אשר משמש בנוסף כמנהיג צבא אוגנדה. הנשיא מכהן בתפקידו החל מינואר 1986.
הנשיא הוא זה אשר ממנה את שרי הממשלה מבין חברי הפרלמנט אשר נבחרו בבחירות. ראש הממשלה, רוהאקנה רוגונדה, עוזר לנשיא בפיקוח על הממשלה. רוגונדה הוא ראש הממשלה החל מאפריל 1999. סגן הנשיא הוא גילברט בוקניה. הוא החל את כהונתו במרץ 2003.
הרשות המחוקקת

בפרלמנט האוגנדי ישנם 332 חברים. מתוכם, 215 הם נבחרי-ציבור אשר נבחרים בבחירות ישירות, בנוסף כל אחד מ-79 (עתידים להשתנות ל-80) המחוזות המנהליים באוגנדה בוחר אישה אחת והיתר הם נציגים של קבוצות בעלות אינטרס מיוחד: 10 אנשי צבא, 5 נכים, 5 נערים, 5 נציגים ממעמד-הפועלים ו-13 חברים שכיהנו בעבר כשרים.
הרשות השופטת

הרשות השופטת באוגנדה מתפקדת כזרוע עצמאית של הממשלה ומורכבת מבתי-משפט לתביעות אזרחיות, בתי-משפט לתביעות פליליות, בית-משפט עליון, בית-משפט לערעורים ובית-דין גבוה לצדק. השופטים בבית-המשפט העליון נבחרים בידי הנשיא ואילו השופטים בבית-הדין הגבוה לצדק נבחרים בידי הנשיא ומאושרים בידי הפרלמנט.
חוק

החוקה האוגנדית אומצה ב-8 באוקטובר 1995, על ידי 284 חברי ועדת החוקה לאחר דיונים מעמיקים על טיוטת החוקה אשר הוצעה במאי 1993. ב-1995 הממשלה עיצבה מערכת חוקים המבוססת על חוקי הדין המקובלים באנגליה. אוגנדה מוכנה לקבל את החלטות בית הדין הבינלאומי לצדק, אך עם סייגים מסוימים.
ב-4 במאי 2005, החליט הפרלמנט האוגנדי לערוך משאל עם בנוגע לצורת השלטון באוגנדה. משאל העם נערך ב-28 ביולי 2005 ובו בחרו אזרחי אוגנדה לאפשר ליותר ממפלגה אחת להשתתף בבחירות (נכון ל-2006 רק מפלגתו של מוסבני הייתה רשאית להשתתף).
הערות שוליים

↑  http://www.parliament.go.ug/index.php?option=com_content&task=view&id=15&Itemid=28
| פוליטיקה של אוגנדה |
| --- | --- | --- |
| ממשל | חוקה • נשיא • ראש הממשלה • הפרלמנט • האספה הלאומית • מפלגות אוגנדה • יחסי החוץ של אוגנדה • מחוזות אוגנדה |  |
| בחירות ומשאלי עם באוגנדה | בחירות ומשאלי עם באוגנדה |  |
| בחירות לנשיאות | 1996 • 2001 • 2006 • 2011 • 2016 • 2021 |  |
| בחירות פרלמנטריות | 1958 • 1961 • 1962 • 1980 • 1989 • 1994 • 1996 • 2001 • 2006 • 2011 • 2016 • 2021 |  |
| בחירות למועצות המקומיות | 1964 • 1989 • 1998 • 1998 • 2002 • 2006 • 2018 |  |
| משאלי עם | 2000 • 2005 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558583505171  LCCN: sh85139289 
חלוקת המושבים בפרלמנט האוגנדי
פייטרו קאנדיאנו הרביעי

פייטרו קאנדיאנו הרביעי (באיטלקית: Pietro IV Candiano; נפטר בשנת 976) היה הדוכס ה-22 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 959–976.