stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פליטה מאולצת
תאוריה

ניתן להסביר פליטה מאולצת בעזרת מכניקת הקוונטים אך לא בצורה קלאסית.
במכניקת הקוונטים, אלקטרון קשור באטום יכול להתקיים רק ברמות אנרגיה בדידות. על פי עקרון האיסור של פאולי, שני אלקטרונים זהים אינם יכולים להיות באותה רמה. לכן האלקטרונים ממלאים את רמות האטום מהרמה הנמוכה לגבוהה. אם האלקטרון נמצא ברמה גבוהה ויש רמה ריקה מתחתיו, הוא עשוי לפלוט פוטון בצורה ספונטנית, ולרדת רמה. אם פוגע באלקטרון פוטון בעל אנרגיה מתאימה לאנרגיית המעבר בין הרמות, יש לאלקטרון סיכוי לרדת רמה ולפלוט פוטון נוסף, זהה לפוטון שפגע בו. תדירות הפוטון  \nu  ניתנת על פי:
כאן "h" הוא קבוע פלאנק.
לצורך חישוב כמות הפוטונים שתיפלט מצבר של אטומים רבים, משתמשים במשוואות הקצב של איינשטיין.
פליטה מאולצת בלייזר

פליטה מאולצת היא תופעה בסיסית ביותר באינטראקציה בין אור לחומר. אחד היישומים החשובים שלה הוא הלייזר.
עקב סימטריית משוואות המצב, הסיכוי של אטום ברמה נמוכה לבלוע פוטון ולעלות רמה הוא שווה לסיכוי של אטום ברמה גבוהה לפלוט פוטון ולרדת רמה. כדי ליצור הגברת אור, צריך ליצור מצב שבו יש יותר אטומים ברמה העליונה מאשר ברמה התחתונה. מצב זה נקרא היפוך אוכלוסין. כמות האטומים הנמצאים ברמה מסוימת במצב שיווי משקל נקבעת על פי התפלגות בולצמן, לכן היפוך אוכלוסין יכול להיווצר רק מחוץ למצב שיווי משקל, על ידי מנגנון "שאיבה" קבוע המספק אנרגיה למערכת.
כאשר אור בתדירות מתאימה עובר דרך חומר הנמצא בהיפוך אוכלוסין, אטומים רבים ירדו רמה ויפלטו פוטון; מעטים יעלו רמה ויבלעו פוטון. סך כל הפוטונים לאחר המעבר יהיה גדול מסך כל הפוטונים לפני המעבר, ועוצמת האור תגדל. אם מגבר זה נמצא בתוך מהוד, קרן האור תפגע במראות בקצוות המהוד, תחזור שוב למגבר ותוגבר בשנית וכך הלאה. ניתן לבטא את הגברת מספר הפוטונים n כתוצאה מהפליטה המאולצת במשוואת הקצב הבאה:
\ {\frac {\partial n}{\partial t}}={\frac {1}{\tau _{c}}}(G-\alpha )n
כאן G הוא ההפרש בין מספר האטומים ברמה עליונה למספר האטומים ברמה התחתונה,  \alpha  הוא כמות הפוטונים שהמהוד מאבד בכל מחזור ו- \tau _{c} הוא זמן המחזור של המהוד. ניתן לראות שההגברה תיפסק והמערכת תגיע לשיווי משקל כאשר  G=\alpha . זוהי משוואה לא ליניארית, מכיוון שגם G תלוי בזמן לפי:
\ {\frac {\partial G}{\partial t}}={\frac {1}{\tau _{f}}}(P-G-Gn)
כאן P הוא קצב השאיבה של הלייזר ו- \ \tau _{f} הוא זמן הפלואורסצנציה של האטום.
ראו גם

פליטה ספונטנית
לייזר
אנימציה שמדגימה את פעולת הפליטה המואצת בלייזר
פלישת עיראק לאיראן

מלחמת איראן–עיראק - 22 בספטמבר 1980 - הפצצה רקטית של טהראן בידי הצבא העיראקי.
פלישת עיראק לאיראן היא הכינוי למערכה הצבאית של עיראק נגד איראן השכנה בשלהי שנת 1980, כאשר חיילי הכוחות של עיראק חצו את הגבול הבינלאומי בין איראן לעיראק ופלשו למדינה, ופתחו את מלחמת איראן–עיראק שנמשכה שמונה שנים. הפלישה הראשונית נפתחה ב-22 בספטמבר 1980 ונמשכה עד 7 בדצמבר אותה שנה. בניגוד לציפיות העיראקיות לתגובה לא מאורגנת ודלה מצד איראן לאור המהומה שגרמה המהפכה האסלאמית ב-1979, הפלישה נעצרה קשות לנוכח ההתנגדות האיראנית העזה, אך לא לפני שעיראק כבשה יותר מ-15,000 קמ"ר משטח איראן.
ב-10 בספטמבר 1980, עיראק, בתקווה לנצל את חולשתה של איראן בעקבות המהפכה האסלאמית שנה לפני כן, כבשה בכוח שטחים במדינה שהיו אמורים לעבור לריבונותה לפי הסכם אלג'יר מ-1975. השטחים הללו מעולם לא נמסרו לעיראק על ידי איראן, מה שהוביל לכך שגם איראן וגם עיראק הכריזו על ביטול האמנה, ב-14 בספטמבר וב-17 בספטמבר, בהתאמה. ב-22 בספטמבר החלו להפציץ מטוסים עיראקים עשרה שדות תעופה בתוך איראן כדי לשתק את חיל האוויר האיראני על הקרקע. למרות שמתקפה זו נכשלה, הכוחות העיראקיים חצו את הגבול בכוח והתקדמו לתוך איראן בשלושה דחפים בו-זמנית לאורך חזית של כ-644 ק"מ למחרת. מתוך שש הדיוויזיות של עיראק שפלשו ביבשה, ארבע נשלחו לח'וזסטאן העשירה בנפט, ששכנה בסמוך לקצה הדרומי של הגבול, במטרה לנתק את השאט אל-ערב משאר איראן ולהקים אזור ביטחון טריטוריאלי.
מטרת הפלישה, לפי נשיא עיראק סדאם חוסיין, הייתה להקהות את תנועתו של המנהיג העליון האיראני רוחאללה ח'ומייני ולסכל את ניסיונותיו לייצא את המהפכה האסלאמית של איראן לעיראק החילונית תחת שלטון סדאם ולמדינות המפרץ הפרסי. תוכניתו של סדאם הייתה להשתלט על כל נתיב המים של שאט אל-ערב במערכה מהירה ונחרצת, שבאמצעותה קיווה שתגרום מכה כזו ליוקרתה של איראן שתוביל לנפילת הממשלה החדשה, או, לכל הפחות, לסיום את הקריאות של איראן להפלת שלטון מפלגת הבעת'. הוא גם רצה לבסס את מעמדו בעולם הערבי. הוא גם שאף לנתק את מחוז ח'וזסטן העשיר בנפט מאיראן, וראה במלחמה הזדמנות לעשות זאת. סדאם ציפה שהערבים המקומיים של ח'וזסטאן - שבה כבר התנהלה התקוממות בדלנית כלל-ערבית נגד איראן - יתקוממו נגד ממשלת איראן. עם זאת, יעדים אלה לא התממשו, ורוב הערבים האיראנים המקומיים לא סייעו לכוחות העיראקים.
הערות שוליים

↑  Karsh, Efraim (25 באפריל 2002). The Iran–Iraq War: 1980–1988. Osprey Publishing. p. 22. ISBN 978-1841763712. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Malovany, Pesach (2017). Wars of Modern Babylon: A History of the Iraqi Army from 1921 to 2003. University Press of Kentucky. ISBN 9780813169439.
↑  Razoux, Pierre (2015). The Iran-Iraq War. Harvard University Press. ISBN 9780674088634.
↑  Murray, Williamson; Woods, Kevin M. (2014). The Iran-Iraq War: A Military and Strategic History. Cambridge University Press. p. 98. ISBN 9781107062290.
פיתון אונפלי

| פיתון אונפלי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פיתוניים
סוג:: פיתון עצים
מין:: פיתון אונפלי
שם מדעי
 Morelia oenpelliensis ‏גו, 1977

פיתון אונפלי (שם מדעי: Morelia oenpelliensis) הוא מין של פיתון עצים האנדמי לחלקת ארץ ארנהם שבצפון אוסטרליה, לרבות בפארק לאומי קקדו. מין זה נחשב לאחד מהנדירים שבפיתונים ומצוי בבית גידול של יערות, ביצות, נחלים, מערות וסלעים.
נחש זה יכול להגיע לאורך של 4 מטר או אף 5 מטר והוא בעל קשקשים בצבע חום-זית ורצועות שחורות כשהבטן לבנה. הם יודעים אפילו לשנות את צבעם, ליותר כהה ביום ולהפך בלילה. הפיתון דק יחסית לפיתונים אחרים.
הוא איננו ארסי אך יכול לחנוק חיות הגדולים ממנו בהרבה. טרפו העיקרי הוא ציפורים שונות - בעיקר על עצי פרי והוא מספיק מהיר כדי ללכוד אותם במעופם. הוא לוכד גם יונקי כיס כמו פוסומים ומכרסמים אוסטרלים. הוא יכול לארוב לטרפו זמן ממושך במארב.
עמותת "ילדים ישראלים"

עמותת ילדים ישראלים הוקמה בשנת 2009 על ידי פעילות ישראליות ומהגרות עבודה, במטרה להיאבק כנגד גירושם של ילדים שנולדו למהגרי עבודה בישראל, ולמען הקניית מעמד אזרחי עבורם. העשייה הציבורית החשובה של העמותה תרמה לשינוי עמדות ומדיניות ציבורית, כולל אימוץ החלטת ממשלה בעניין מתן מעמד לילדים ולבני משפחותיהם, ולפיתוח הדיון הציבורי בזכויות האדם של ילדי מהגרי עבודה בישראל ומשפחותיהם. העמותה פורקה מרצון במאי 2015.
הקמת העמותה והמאבק נגד גירוש ילדים שנולדו למהגרי עבודה בישראל

בתחילת המאה ה-21 התגוררו בדרום תל אביב מהגרי עבודה ממדינות אסיה ומערב אפריקה. קהילת מהגרי העבודה הייתה מורכבת מקהילות שונות ומגוונות, אשר חלקן היו מאורגנות ומלוכדות, ומרבית חבריהן היו משכילים ודוברי אנגלית, ומכורח חייהם כשוהים חסרי מעמד עסקו בעבודות כפיים (מאיר וסלואן, 2016). בשנת 2002 המדינה החלה לפעול להרחקת השוהים חסרי המעמד שבגבולותיה, באמצעות משטרת ההגירה, אך בחרה בשלב הזה שלא להרחיק ילדים ואת אמותיהן. מדיניות זו הובילה לכך שהאוכלוסייה שנותרה בישראל הורכבה ברובה מאימהות חד הוריות, אשר איבדו הרבה מגורמי התמיכה שלהן (מסיל"ה, 2010).
ב-2008 החליטה ממשלת ישראל על הקמת "רשות האוכלוסין, ההגירה ומעברי הגבול", בין היתר הוחלט לפרק את משטרת ההגירה ולהעביר את הסמכות לטיפול בשוהים בלתי חוקיים לפקחי רשות האוכלוסין וההגירה בשם "יחידת עו"ז". יחידת עוז החלה לפעול ב-1 ביולי 2009, כאשר תחילת גירוש משפחות המהגרים היה אמור להתחיל חודש לאחר מכן. בתגובה החל מאבק ציבורי נרחב של פעילות ופעילים חברתיים. מי שהפכה למזוהה עם המאבק ולהובילו הייתה רותם אילן. בעקבות פנייה של העמותה בנושא לנשיא המדינה, שמעון פרס, פנה במכתב פומבי לראש הממשלה, בנימין נתניהו, וביקש כי יעצור את גירוש הילדים. שרים וחברי כנסת נוספים, ביניהם שר החינוך, גדעון סער, פעלו אף הם נגד גירוש המשפחות. בתגובה ראש הממשלה הודיע כי הגירוש ידחה.
בשנת 2009 ההתארגנות האזרחית נרשמה כעמותת "ילדים ישראלים" במטרה לקדם את הדרישה להסדרת מעמדם של ילדים אלו. בוועד המנהל של העמותה כיהנו בין היתר השחקנית גילה אלמגור, אשת החינוך תמי גורדון ואנשי התקשורת אורלי וילנאי וגיא מרוז. המאבק כלל הפגנות של עשרות אלפי תומכים, גיוס תמיכה של אנשי ציבור, תקשורת רבה ועבודה קהילתית תמיכתית עם המשפחות עצמן. בעקבות פעילות העמותה באוגוסט 2010 התקבלה החלטת ממשלה 2183 להענקת מעמד תושבות לילדי מהגרים והוריהם. החלטת הממשלה חלה על ילדים שהיו רשומים ללימודים לכיתה א' בשנת הלימודים שהחלה בחודש ספטמבר 2010, או שסיימו את לימודיהם בשנת הלימודים שקדמה להחלטה. בנוסף הותנתה קבלת המעמד בכך שהילד דובר עברית; שוהה בישראל לפחות חמש שנים ברצף ונולד בה או נכנס אליה בטרם מלאו לו 13 שנים; ושהוריו נכנסו לישראל באשרה וברישיון מסוגים מסוימים. כ-700 משפחות עמדו בקריטריונים שנקבעו בהחלטת הממשלה והגישו בקשות לקבלת מעמד.
עמותת "ילדים ישראלים" המשיכה ללוות את המשפחות בהליך קבלת המעמד, כולל הגשת מאות עררים עבור משפחות שבקשתן נדחתה. בפברואר 2014 שר הפנים, גדעון סער אישר 221 משפחות שטרם קיבלו תשובה בעניינן ושהארגון פעל להסדרת מעמדן. עד שנת 2014 אילן שימשה כמנכ"לית הארגון "ילדים ישראלים". ב-2014 עמותת ילדים ישראלים התמזגה עם האגודה לזכויות האזרח בישראל על מנת להרחיב את פעילות הארגון לתמיכה בילדים נוספים שזכויותיהם נפגעות.
העמותה פורקה מרצון במאי 2015.
פרסים והוקרה

2010 - קבלת פרס דרור לשינוי חברתי.
2014 - קבלת פרס גלנטר למנהיגות חברתית.
2014 - קבלת תעודת הוקרה מהקונגרס האמריקאי.
2015 - קבלת אות יקירת מגני זכויות אדם של הקתדרה לזכויות אדם ע"ש אמיל זולא לשנת 2015.
פרסים והוקרה > הוקרה למנכ"לית העמותה

2010 - נבחרה לאחת מחמישים הנשים המשפיעות של ליידי גלובס.
2010 - נבחרה לאחת מחמשת מנהיגי העתיד על פי דמרקר.
2010 - נבחרה לאשת השנה של כלכליסט באחריות חברתית על פי בחירת הקהל.
2011 - נבחרה לאחת משלושים המנהיגים מתחת לגיל 30 של מגזין טיים אאוט.
2015 - נבחרה לאחת מחמישים הפעילים החברתיים החשובים של השנה על פי ידיעות אחרונות.
פליתוקיון

| פליתוקיון |
| --- | --- |
גולגולת של פליתוקיון
תקופה
מיוקן 15.97–5.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: דוביים
סוג:: פליתוקיון
מינים
 Plithocyon antunesi  Plithocyon armagnacensis  Plithocyon barstowensis  Plithocyon bruneti  Plithocyon conquense  Plithocyon ursinus
שם מדעי
 Plithocyon

פליתוקיון (שם מדעי: Plithocyon) הוא סוג נכחד של טורף ממשפחת ההמיקיוניים (שייתכן שכלולה במשפחת הדוביים). הוא חי בתקופת המיוקן באירופה ואמריקה הצפונית שלפני 15.97 עד 5.3 מיליון שנה מהיום. המאובנים שלו התגלו בתצורת ברסטו (אנ') שבקליפורניה, באגן נהר רובי (Ruby River Basin) במונטנה, בבורסה שבטורקיה ובצרפת. הוא תואר ב-1955 בידי גינצבורג.
יונק זה הגיע לגודל של אדם בוגר ובמראהו דמה לקרובו ההמיקיון. הם היו בעלי פנים דומות לדובים אך בעלי ניבים רחבים ארוכים ושיניים טוחנות מחודדות באחורי הלסת, אשר הותאמו לאכילת בשר. הם היו טורפים היפרקרניבורים ולא אוכלי כל כמו הדובים המודרניים וייתכן שהם צדו בחבורות קטנות במישורים. טרפו כלל בעיקר פרסתנים מהירים כמו אייליים, ג'ירפיים, גמליים וסוסיים.
מינים

בסוג זה נכללו 6 מינים:
Plithocyon antunesi, תואר ב-1998
Plithocyon armagnacensis, תואר ב-1995
Plithocyon barstowensis, תואר ב-1926
Plithocyon bruneti, תואר ב-1980
Plithocyon conquense
Plithocyon ursinus, תואר ב-1875
פילוסופיה של הטבעונות

טבעונות נובעת במקרים רבים מעמדות והשקפות פילוסופיות, כלומר השקפות הנובעות מערכי מוסר המכתיבים בפרט אורח חיים תזונתי. קיים טווח רחב של גישות פילוסופיות המזוהות עם טבעונות משתי המאות האחרונות. עמדות פילוסופיות אלה עשויות להיות גמישות ודינמיות, וחלקן לא בהכרח מקובלות על רבים מאלו המגדירים עצמם טבעונים.
בעידן המודרני, עם התיעוש הגובר של תעשיות משק-החי, החלו להישמע יותר ביקורות גם לגבי תעשיות הביצים והחלב. ספרה של רות הריסון, "מכונות חיות", שיצא לאור בבריטניה ב-1964, מתח ביקורת חריפה על הרעת תנאי הגידול של בעלי-חיים עקב תיעוש משק החי. כעשור לאחר מכן, הספר "שחרור בעלי-חיים" של הפילוסוף האוסטרלי, פיטר סינגר, הציג נימוקים נגד אכילת מוצרים מהחי, בטענה שהדבר יעזור למנוע התעללות מיותרת בבעלי-חיים. גישתו של סינגר נסמכת על מסורת הפילוסופיה התועלתנית, הדוגלת ברעיון כי יש להעריך את ההצדקה המוסרית למעשה על-פי איזון התועלת מול הנזק הנגרם מהם לכלל הנוגעים בדבר. סינגר טוען כי כיום התועלת מאכילת מוצרים מהחי היא זניחה לעומת הסבל הנגרם לבעלי-חיים, בדרך-כלל, כתוצאה מניצולם למטרות מזון. בניגוד לגישתו התועלתנית של סינגר, הציג ב-1983 הפילוסוף האמריקאי טום ריגן, בספרו "הטיעון לזכויות בעלי-חיים", טיעון בעד טבעונות המתבסס על גישה דאונטולוגית, על-פיה לבעלי-חיים יש זכויות-יסוד שאינן ניתנות להפרה, גם לא בהצדקה שהדבר מביא תועלת לאחרים (אלא אם כן מדובר במקרי חירום, כגון הצלת חיים). על-פי גישתו של ריגן, ניצול בעלי-חיים למזון אינו ניתן להצדקה גם אם הוא נעשה תוך צמצום הסבל לבעלי-חיים, אלא רק במצבים קיצוניים כאשר הוא נחוץ לצורך הישרדות.
עיקרון סבל מינימלי

טבעונים רבים טוענים כי ההישרדות הראויה ביותר לאדם היא זו הגורמת כמות מינימלית של סבל, לכמות מינימלית של בעלי חיים. השקפה זו טומנת בחובה צידוק תאורטי ברובו למקרים נדירים של שימוש בציד בע"ח או בשימוש לא-מתועש בתוצריהם לצורכי הישרדות ישירים, ולכך עלו טיעונים שונים.
בשנת 2001 נערך דיון בין המדען סטיבן דייוויס לפילוסוף, ופעיל הזכויות בעלי חיים טום ריגן; דייוויס כינה את דבריו של ריגן בשם "עיקרון סבל מינימלי" (Least Harm principle), ומכאן ביטוי זה.
עם הזמן פותח העיקרון ובבסיסו עומדת ההנחה כי השדות החקלאיים הנוכחיים, בעיקר של דגן וקטניות מספיקים הן לבני האדם והן לבעלי החיים בתעשייה (הללו מונים עשרות מיליארדי נפשות ויותר), וכי הוצאת בעלי חיים אלה מהמשוואה מצד אחד תקטין באופן משמעותי את כמות המזון הצמחי ההולך כמספוא לתעשייה (כלומר כמזון לבע"ח בתעשייה) ולכן תביא לתשואה גדולה יותר של תבואה לבני האדם, ומצד שני, תקטין את כמות הסבל שחיות חשות בתעשיות השונות בפרט כשמדובר בחיות המוחזקות בכלובים, לעיתים ללא חופש תזוזה, והמתות מוות איטי בשחיטה.
הסתייגות כללית מסוגנות

סוגנות (באנגלית: Speciesism) הוא מושג מתחום הדעת של זכויות בעלי חיים המתאר הבדלה מוסרית בין פגיעה בבעל חיים חש-כאב מסוג אחד, לבין בעל חיים חש-כאב מסוג אחר. סוגנות היא אפליה שרירותית על בסיס השתייכות למין ביולוגי מסוים, כשם שגזענות היא אפליה שרירותית על בסיס גזע וכשם שסקסיזם הוא אפליה שרירותית על בסיס מגדר.
הפילוסופיה הטבעונית דוחה את ההשקפה הסוגנית משום שרירותה, ומצדדת בהתחשבות מוסרית שווה באינטרסים של בעלי החיים העילאיים (אנ') המסוגלים לחוש כאב או אי נוחות, ולהגיב לגירויים אלו באופן דומה (למשל בניסיון בריחה, תקיפה, קיפאון, זעקות או ייאוש).
תפיסה מוצדקת של יחס שונה כלפי מין ביולוגי מסוים אינה סוגנית, באותה המידה שאין זה סקסיסטי להגן על העמדה לפיה רק זכרים זכאים לטיפול נגד סרטן הערמונית. מעצם הגדרתה, סוגנות היא עמדה בלתי מוצדקת מוסרית משום שהיא נשענת על הגנה שרירותית, אולם אם ישנם נימוקים מוצדקים לפגיעה בבעלי חיים - אין מדובר בסוגנות. למשל: אם בעל חיים תוקף אדם תמים - זכאי האדם התמים להגן על עצמו גם באמצעות אלימות. במקרה זה - הפגיעה בבעל החיים לא נעשית משום השתייכותו למין ביולוגי אחר אלא משום שהוא תוקף - בדיוק כפי שגם המתנגד לגזענות רשאי להגן על עצמו באלימות מפני אדם מגזע אחר שתוקף אותו ללא הצדקה, ואין הדבר ייחשב לפעולה גזענית.
קרניזם

קרניזם הוא ההפך מטבעוניות (veganism). בשונה מקרניבוריות (תכונה של חיה הניזונה בעיקר מחיות אחרות, דוגמת חמוס), קרניזם מהווה אידאולוגיה.
את המונח קרניזם טבעה הפסיכולוגית מלאני ג'וי, והוא מתאר מערכת אמונות, חבויה במידה רבה (כלומר כזו שהפרט לעיתים אפילו לא חושב עליה) אך בה בעת משפיעה מאוד על האדם, התומכת באלימות ושחיטת בעלי חיים להפקת מזון, ביגוד, או מוצרי צריכה אחרים, בפרט שלא לצורך השרדותי ממשי. ג'וי טבעה את המונח בתחילה בשנת 2001 אך הוא התפתח להגדרתו הרחבה והנפוצה בספרה משנת 2009 "למה אנו אוהבים כלבים, אוכלים חזירים, ונועלים פרות". ההגדרה קשורה גם למונחים טבעונות וסוגנות.
שימוש בבעלי חיים לצרכים רפואיים

תחומים שונים במדע וברפואה עושים שימוש, ולעיתים המתה, לבעלי חיים לצורך מחקר או ריפוי. הבחירה בשימוש בבעלי חיים נעשית לרוב משיקולים כלכליים או מחוסר ברירה לכאורה, והיא מלווה לעיתים קרובות בהצדקות פילוסופיות. לעיתים משקפים מקרים כאלה דילמה מוסרית.
שימוש בבעלי חיים לצרכים רפואיים > ניסויים בבעלי חיים

תקנות האתיקה המקובלות בקהילה המדעית לעיתים אוסרות על מדענים לבדוק חומרים מסוימים (צמחיים או סינתטיים) על בני אדם, או מגבילים מאוד את האפשרות הזו. זוהי סיבה מרכזית לכך שלעיתים יעדיפו המדענים להשתמש בנבדקים לא-אנושיים (כלומר בעלי חיים).
היחס לניסויים בבעלי חיים הוא נושא מחלוקתי בקרב טבעונים אשר להם עמדות שונות בנושא. חלק מהטבעונים עשויים להתנגד במידת מה לניסויים בבעלי חיים. חלק מתנגדים באופן מוחלט או כמעט מוחלט וחלק אחר מתנגדים רק כאשר מטרת הניסויים היא למטרות לא רפואיות פרופר ובפרט כשמטרתם לסייע בפיתוח מוצרים קוסמטיים, במקום לצרכים רפואיים גרידא וללקיחת תרופות המבוססות עליהם. תיתכן הסתייגות מניסויים הגורמים כאב לבעלי חיים (כגון כאלה הכוללים גידול החיות בסביבה לא טבעית, ניתוח והזרקת חומרים לחיות בעודן בהכרה) או שימוש בחומרים אשר על פי כימיה אנליטית הם לכאורה רעילים ולמעשה מכל ניסוי שאינו לצורך פיתוח תרופות למחלות שאין להן בנמצא תרופה מוגמרת (כלומר, תרופה שבדרך כלל מעלימה את המחלה) ובפרט למחלות כרוניות; בהקשר זה, טבעונים רבים תומכים בהגברת השימוש בחלופות לניסויים בבעלי חיים. ובאופן כללי גם במתן האפשרות לבני אדם להשתתף בניסויים במסגרת של ניסוי קליני ועם הסכמה מדעת, במקום בעלי חיים שאינם יכולים לתת הסכמה כזו, בהינתן ואין חלופה.
האגודה הטבעונית הציגה עמדה רציונלית ומפשרת לפיה במקרים מסוימים האדם אכן צריך להשתמש בתרופות שנוסו על בעלי חיים (או תרופות המכילות רכיבים מן החי) ובפרט בעת עצת רופא לכך, בעודה קוראת שלא לצרוך מוצרי קוסמטיקה שנוסו על בעלי חיים ולהעדיף תמרוקים טבעוניים.
שימוש בבעלי חיים לצרכים רפואיים > ריפוי בעיות בריאות

לעיתים ניתן להשתמש באיברים או תוצרים מסוימים של חיות מסוימות לריפוי ישיר של בעיות בריאות בקרב בני אדם או חיות אחרות ואף הצלת חייהם. דוגמה לכך היא שימוש במסתם חזירים כתחליף למסתם אנושי שאינו פועל כשורה ביחס לשאר איברי מערכת הלב, המתאפשר בשל הדמיון האנטומי בין איברים אלה בבני אדם ובחזירים. מקרה אפשרי נוסף הוא שימוש בנסיוב המופק מנחש אחד, למטרת נטרול ארס שהופק מנחש אחר. בדרך כלל טבעונים אינם מתנגדים לשימושים אלה בנימוק שזהו מקרה ישיר של הצלת חיי אדם שלכאורה אין הימור על תרומתו, ודוגלים בהמתה מהירה ומופחתת כאב ככל הניתן של החיה, אם בכלל קרה ונדרשת המתה כזו.
סביבתנות

יש טבעונים הטוענים הן ממקום פרקטי והן ממקום אידאולוגי בעד בחירה בטבעונות כשיטה יעילה למניעת הרס אקולוגי של כדור הארץ. טבעונים אלה מציינים (לעיתים בהסתמך על ממצאים מתחומי הכימיה והמטרולוגיה[דרוש מקור]) שצריכה עקבית של מזון מן החי שמקורו תעשייתי ובגידול המוני של חיות משק, מחרבת את המאזן האקולוגי של כדור הארץ, ולכן איננה מוסרית כלפי בני אדם ובעלי חיים כאחד.
זכויות בעלי חיים

קיימות מספר גישות בפילוסופיה לזכויות בעלי חיים הדוגלות בהתחשבות מוסרית בבעלי חיים. הגישות המערביות הבולטות עוסקות בבעלי חיים חישוניים (בעלי חיים המסוגלים לחוש סבל והנאה ושלל חוויות פסיכולוגיות נוספות). לפי הגישה התועלתנית, יש להתחשב באינטרסים הבסיסיים של בעלי החיים (כמו למשל האינטרס להימנע מסבל) משום שהמאפיין הרלוונטי להתחשבות מוסרית הוא היכולת לחוש סבל והנאה ולא השתייכות למין ביולוגי כזה או אחר. לפי הגישה הדאונטולוגית, משום שבעלי החיים חווים את העולם באופן שמשפיע מאוד על הרווחה שלהם (יש להם שלל יכולות קוגניטיביות, יכולות חישה, יכולות פסיכולוגיות ויכולות רצוניות), יש לעגן את זכותם לכבוד, ובכלל זאת: את הזכות על גופם והזכות לחיים. לפי הגישה האבולישניסטית, יש לשלול כל שימוש בבעלי חיים וכן את הגדרתו כרכוש.
ראו גם

פילוסופיה של המוסר
צמחונות
צמחונות וטבעונות ביהדות
אנרכו-טבעונות
הערות שוליים

↑  S. L. Davis, "What is the Morally Relevant Difference between the Mouse and the Pig?", Proceedings of EurSafe 2000, 2nd Congress of the European Society for Agricultural and Food Ethics, 2000, pp. 107–109.
↑  George Sedler, "Does Ethical Meat-Eating Maximize Utility?", Social Theory and Practice, 31(4), 2005, pp. 499–511.
↑  נכון לתקופה שלאחר המהפכה החקלאית.
↑  הכוונה כאן ל"סוג" במובן הכללי (סיווג), ולא לסוג במובן הביולוגי-טקסונומי.
↑  What is Speciesism?, Oscar Horta, J Agric Environ Ethics (2010) 23:243–266
↑  Peter Singer: "The Ethics of What We Eat"
↑  Gibert, Martin; Desaulniers, Élise (2014). "Carnism" (PDF). Encyclopedia of Food and Agricultural Ethics. Springer Netherlands. pp. 292–298. ISBN 978-94-007-0929-4.
↑  Animals and Society: An Introduction to Human-animal Studies, P138-139.
↑  ריאיון עם ג'וי העוסק במונח "קרניזם".
↑  Schott, Ben (11 January 2010). "Carnism", Schott's Vocab, The New York Times.
↑  AmericanVegan.com, "What is Vegan?", q&a.
1 2  Animals Helped Make Your Medicine: What Can a Vegan Do?, By: Kristina C. March 27, 2011.
1 2  Veganrabbit.com, Vivisection: Why Vegans Oppose Animal Testing.
↑  Can You Take Prescription Medications and Still Call Yourself Vegan? Posted in: Conscious Vegan, Mind&Body - July 10, 2012 at 1:50 pm
↑  AnimalEqualit, Veganism, Expermentation.
↑  The Vegan Society, "Definition of veganism"; qoute: "Veganism is a way of living which seeks to exclude, as far as is possible and practicable, all forms of exploitation of, and cruelty to, animals for food, clothing or any other purpose.".
↑  Alternatives: "Testing Without Torture", PETA.com
↑  veganpeace.com, "Animal Testing".
↑  בהקשר השרדות.
↑  The Vegan society, Medicines, 'As far as practical and possible'.
אלכס הרשאפט, ניצול שואה ופעיל מרכזי לקידום טבעונות, בהרצאה שכותרתה: "מגטו ורשה לזכויות בעלי חיים".
פנחס אליהו רוטנברג

אין תמונה חופשית
הרב פנחס אליהו רוטנברג מפילץ (נכתב ביידיש ראטענבערג, היה מכונה רבי פינטשע), (תק"פ - תרס"ג) היה רבה של פילץ, שבפולין, אחיינו של מייסד חסידות גור, רבי יצחק מאיר אלתר.
ביוגרפיה

נולד לרבי יעקב יוסף, (אחיו הצעיר של רבי יצחק מאיר), בערך בשנת תק"פ בעיר יאנוב, מחוז לובלין. עוד בהיותו נער צעיר יצא שמו כילד חריף וכמתמיד גדול. בהיותו כבן שש הביא אותו אביו לקבל ברכה מרבי שמחה בונים מפשיסחה שכבר לא ראה באותם ימים. החסידים עברו לקבל ברכת שלום עליכם, וכשהגיע הילד לפניו, שאלו רבי בונם: ילד, מדוע אינך נותן לי שלום? אמר הילד: אם הרבי לא רואה, כיצד הוא יודע הוא שלא נתתי לו שלום? הרבי נהנה מחריפותו. לעת זקנותו כשאיבד את ראיתו, תלה את סיבת הדבר בחוצפתו לרבי.
בהגיעו לפרקו נשא לאישה את דבורה בתו של רבי אליעזר פצנובסקי מפיעטרקוב, שהיה נקרא: 'פאטשינובער רב'. (למרות שלא כיהן בפועל ברבנות, היה נקרא כך על שם אביו רבי שלמה, שהיה אב"ד פצאנוב). היה סמוך על שולחן חותנו העשיר ונסע משם לקוצק. היה קרוב מאוד לדודו החידושי הרי"מ ולמד אצלו גם לפני שנהיה לאדמו"ר. נסע עמו לבקר את צדיקי אותו הדור ביניהם רבי ישראל פרידמן מרוז'ין. היה בעת יציאת הנשמה של דודו שהתייחס אליו כאל בנו. לאחר פטירתו נסע אל רבי חנוך הניך הכהן לוין מאלכסנדר, ולאחר פטירתו (בשנת תר"ל), הפך לחסיד של בנו של בן דודו השפת אמת אף שהיה צעיר ממנו בשנים רבות.
ביוגרפיה > פטירתו וקברו

ביום שלישי של חול המועד פסח בשנת תרס"ג נפטר, ונקבר בעיר בה כיהן כרב במשך עשרים שנה.
שנים רבות לא הצליחו למצוא את קברו בבית הקברות בפילץ. שנה אחת נסעה חבורה של חסידי גור ושוב חיפשו את הקבר,  לאחר בירורים אצל תושבי המקום, אודות קברו של ה'ראבין', אמר להם אחד התושבים שהוא יודע היכן המקום ולקחם לשם. המציבה שלו ושל זוגתו היו מונחים על מקום הקבר בצורה הפוכה. המקומי הסביר שבזמן מלחמת העולם השנייה רצו התושבים להציל את הקברים מביזיון והפכו אותם על מנת שאף אחד לא יטרח לנגוע בם וכך זה נשאר. משהפכו את המציבות נתגלה הכיתוב על מצבותיהם והחסידים הקימו מחדש את המציבות.
ראו גם

דוד אברהם מנדלבוים - ספר דברי תורה ותולדות, באוצר החכמה.
פרג'אללה דאבוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1815 ה'תקע"ה
 פטירה:  1880 (בגיל 65 בערך) ב' באייר ה'תר"ם
 מקום פעילות:  זליתן, וטריפולי, לוב
 תקופת הפעילות:  ?–1880 
 תחומי עיסוק:  פסיקת הלכה, תלמוד, קבלה
 תלמידיו:  הרב רפאל דאבוש (בנו)
 
הרב פרג'אללה (פריג'א) דאבוש (ה'תקע"ה, 1815 - ב' באייר ה'תר"ם, 1880) היה מקובל ואב בית הדין היהודי בטריפולי, מגדולי רבני יהדות לוב.
תולדות חייו

נולד בעיר זליתן (Zliten) שבלוב בשנת 1815, נצר למשפחת רבנים ידועי שם מהעיר טריפולי. שימש כרב העיר זליתן ובשנת 1840 עבר לטריפולי והיה חבר בבית הדין הרבני. הנוסע רבי ישראל יוסף בנימין ("בנימין השני") המבקר בטריפולי בשנת 1853 כותב בספר מסעותיו ספר מסעי ישראל: ”עיר טריפולי עומדת על שפת ים התיכון... בעדת היהודים נמצאו אלף משפחות ולהם ארבעה חכמים הנקראים דיינים. הראש וראשון מהם ר' אברהם חיים אדאדי, השני ר' שלום אגב (עגיב) איש עיוור, השלישי ר' ראובן (ר' יוסף רובין) והרביעי ר' פרעאדיעה (ר' פרג'אללה דאבוש), לכולם יד ושם בידיעת התלמוד והפוסקים”. בשנת 1865 מונה לתפקיד אב בית הדין בטריפולי ושימש גם כראש ישיבה בעיר. במסורת יהודי לוב נקשרו לשמו אגדות עממיות רבות, ובהם גילוי אליהו.
הרב דאבוש נפטר בטריפולי בשנת 1880, הותיר אחריו בנים רבים ובהם הרב רפאל דאבוש (שהיה גם הוא אב בית הדין היהודי בטריפולי) והרב חיים דאבוש שהיה מפקח על הישיבות בלוב.
לקריאה נוספת

ח' מקובר, חכמי לוב: מסכת חייהם המופלאים של מאורי האומה שחיו בלוב, בהוצאת ישיבת ״הוד יוסף״, 1992
יהדות לוב: מאמרים ורשימות על חיי היהודים בלוב, ועד קהילות לוב בישראל, 1960