stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילש ברודי
קורות חייו

ברודי נולד במשפחה יהודית בבודפשט, הונגריה, כבנם הצעיר של הסופר המפורסם שאנדור ברודי ושל איזבלה רוזנפלד. לאחר שירות בחיל הפרשים ההונגרי בצעירותו, הוא טייל רבות ברחבי אירופה.
בשנת 1927, התחתן עם רקדנית שיגיונות זיגפלד האמריקאית ורה "קיטנס" לייטמר (לבית רוברטסון, 1899–1997). בני הזוג נפגשו בפריז, נישאו בבודפשט, והתיישבו בניו יורק, אך הנישואים התבררו סוערים למדי והסתיימו בגירושים ב-1932. ברודי (אז תואר כאמן דיוקנאות), פגע בלייטמר לפני אירוסיהם, לפי הדיווחים, והם ניסו להתאבד מספר פעמים במהלך מערכת היחסים ביניהם. בני הזוג היו מעורבים גם בתיק משפט מתוקשר כאשר לייטמר תבעה ללא הצלחה בנקאי אמריקאי בולט, ג'פרסון זליגמן, על הפרת הבטחת נישואים.
ב-1932, לאחר הפרידה מלייטמר, הורשע ברודי בלונדון, אנגליה, בסחיטה של שתי אחיות אמריקאיות, מילדרד ריד בורק וקונסטנס ריד נצ'ר. על אף שטען לחפותו, הוא נכלא לעשרה חודשים וגורש מבריטניה לאחר ריצוי עונשו.
ב-1938, לאחר חזרתו לארצות הברית, התחתן עם מארי הולינגסוורת' (Marie Hollingsworth) בווירג'יניה. נראה שנישואים אלה הסתיימו גם בגירושים לפני 1949.
קריירת כתיבה מאוחרת

בסוף שנות ה-30 חזר ברודי לעיר ניו יורק, שם הפך לבעל טור קבוע במגזין אסקווייר. כקצין פרשים לשעבר, תרומתו המוקדמת הייתה בנושא ספורט סוסים ורכיבה על סוסים. מאוחר יותר הפך לכתב אוכל, עם טור ותיק בשם "איש המטבחון", אשר - קצת יוצא דופן לתקופה - הציע עצות קולינריות המיועדות לקהל קוראים גברי. הוא גם כתב למגזין גורמה.(Gourmet (magazine)
ברודי פרסם שני ספרים הקשורים לגסטרונומיה: על קצה לשוני (1944) ו"המושבה" (The Colony: Portrait of a Restaurant and its Famous Recipes) דיוקן של המסעדה והמתכונים המפורסמים שלה" (1945), היסטוריה של המסעדה הניו יורקית הידועה המושבה.
ספרו השלישי והאחרון, שבגללו הוא כנראה זכור לטוב ביותר, היה Gone with the Windsors (1953), תחקיר עיתונאי לרב מכר על אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת ווליס סימפסון, דוכסית וינדזור. המבקר האמריקאי EV Durling תיאר את הספר כ"ספר הכתוב בצורה מבריקה ביותר עד כה שעוסק בחייהם ובאהבותיהם של הדוכס והדוכסית". תגובות אחרות היו פחות חיוביות. הצהובון הבריטי "The Sunday People" גינה את היצירה כ"פתלתלה", הפנה את תשומת הלב להרשעת הסחיטה של ברודי ב-1932, והרתיע את המוציאים לאור הבריטיים הפוטנציאליים של ברודי לפרסם את הספר בבריטניה. ברודי נאבק במשך שלוש שנים כדי למצוא מוציא לאור בארצות הברית עבור Gone with the Windsors, ועל פי הדיווחים הופעל לחץ על ידי מקורבי הדוכס והדוכסית לא לפרסם את הספר. הדוכסית מווינדזור הביעה הקלה כאשר ברודי מת זמן קצר לאחר פרסומו של הספר.
מותו

ברודי מת באופן פתאומי מהתקף לב ב-11 בנובמבר 1953, בזמן שהותו במלון פאלאס בסן פרנסיסקו. הוא הותיר אחריו את אשתו השלישית, סאנה קלאבנס (Sanna Klaveness), איתה התחתן ב-1949.
ספריו

על קצה לשוני (1944) (On the Tip of My Tongue)
המושבה (1945) (The Colony)
חלף עם הווינדזורים (1953) (Gone with the Windsors)
אימה בערבה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מייקל פוליש
 הופק בידי:  ג'רמי בורינג ג'ינה קראנו דאלאס סונייר אמנדה פרסמיק
 תסריט:  ג'וסאיה נלסון
 עריכה:  פול בול
 שחקנים ראשיים:  ג'ינה קראנו דונלד סרוני ניק סירסי טיילר פישר גבריאל-קיין דיי-לואיס הית' פרימן ריס בקר מטיאס היוס סמייר ארמסטרונג
 מוזיקה:  דלאל ברוכמן מייסה פולמן
 צילום:  סטיבן פטיטוויל
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  The Daily Wire Bonfire Legend
 חברה מפיצה:  The Daily Wire סרטי וולטאג'
 הקרנת בכורה:  14 ביוני 2022
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מתח, מערבון 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אימה בערבה (באנגלית: Terror on the Prairie) הוא מערבון אמריקאי משנת 2022 בבימויו של מייקל פוליש. הוא הופק על ידי The Daily Wire ו-Bonfire Legend, והופץ על ידי The Daily Wire וסרטי וולטאג'. הסרט עוקב אחר משפחה של חלוצים בערבות אמריקה המגנה על עצמה מפני כנופיה מרושעת של פורעי חוק הנחושים בנקמה. צוות השחקנים של הסרט כולל את ג'ינה קראנו, דונלד סרוני וניק סירסי בתפקידים הראשיים כשלצידם מככבים בתפקידי משנה ריס בקר, הית' פרימן, גבריאל-קיין דיי-לואיס, טיילר פישר, סמייר ארמסטרונג ומטיאס היוס.
הסרט הופץ ב-The Daily Wire ב-14 ביוני 2022. הוא לא זכה לביקורת נרחבת אבל הביקורות שכן היו היו חיוביות באופן כללי.
עלילה

מספר שנים לאחר תום מלחמת האזרחים, היוצא צבא ג'ב מקאליסטר ואשתו האטי נאבקים לגדל את בנם המתבגר ויל ובתם התינוקת בס בטבע הפראי של מונטנה. האטי מאוכזבת מעבודת הפרך של חיי הגבול ורוצה לחזור לאדמת הוריה שבמזרח, בניגוד לרצונו של ג'ב להיות עצמאי עם יכולת לגדל את משפחתם בעצמו. לאחר שג'ב הולך העירה למצוא עבודה בכדי שיוכלו לגייס כסף למסעם, מגיעים ארבעה זרים ומבקשים מהאטי מעט אוכל ומים - למרות שברגע שהיא רואה קרקפות בני אדם קשורות לאוכף שלהם, היא מעיפה אותם החוצה.
עם זאת, פורעי החוק אינם עוזבים. לאחר שניסיונות חוזרים ונשנים לפרוץ לבקתה של מקאליסטר סוכלו על ידי האטי ובנה ויל, שני המחנות מגיעים למבוי סתום כאשר פורע חוק אחד נהרג על ידה של האטי. כשהלילה יורד, האטי מבינה שהסיבה שהפורעים לא מוכנים לעזוב היא שהם מחפשים את ג'ב (שעדיין נמצא בעיר) והם רוצים להשתמש בה ובילדיה כפיתיון. בינתיים, ג'ב, לאחר שלא הצליח למצוא עבודה, מבלה את הערב בשתייה במסבאה. כשהוא מבחין בכרזות מבוקשים של פורעי החוק ומזהה אותם מעברו, ג'ב ממהר בחזרה לבקתה.
לאחר שבעירה שיצרה, כדי שמישהו יבחין בעשן, יוצאת משליטה, האטי וילדיה חומקים מהבקתה העולה בלהבות בתקווה להסתתר בשממה. ויל מצליח לחצות עם אחותו הצעירה את הנהר, אבל האטי נתפסת על ידי פורעי החוק. ג'ב מופיע אך לא מצליח להציל אותה. מנהיג פורע החוק, שחייליו פונים אליו כ"קפטן", מתגלה כמפקדו לשעבר של ג'ב; הוא רוצה שג'ב ישלם על כך שהרג בטעות את בתו היחידה לאחר שבגד בו ובמשפחתו לצבא האיחוד במהלך המלחמה. ג'ב והאטי נגררים חזרה לבקתתם כדי לעמוד ללינץ'. עם זאת, האטי מתחננת בפני הקפטן שלא יהרוג את בעלה בתמורה לכך שהיא תשכב איתם. אחד מפורעי החוק נכנס איתה לבקתה בעוד השניים נשארים עם ג'ב בחוץ. לאחר ההיאבקות נמרצת האטי שולפת מתוך תיבת עץ קטנה סכין שאינדיאנים העניקו לה בתחילת הסרט עקב זה שטיפלה באחת מהשבט שלהם, והורגת את פורע החוק. האטי משחררת את ג'ב ומתחיל לפרוץ קרב יריות כבסופו היא הורגת את הקפטן וג'ב צולף בפורע החוק שנותר. הסרט מסתיים בכך שמשפחת מקאליסטר בונה מחדש את הבקתה שלה עם הכסף שקיבלה כפרס על פורעי החוק המתים.
צוות שחקנים

| שחקנים | דמויות | אודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| ג'ינה קראנו | האטי מקאליסטר | אם חלוצה שנאלצה להגן על עצמה ועל ילדיה מפני פושעים חסרי רחמים |  |
| דונלד סרוני | ג'בדיה "ג'ב" מקאליסטר | בעלה של האטי ששירת בעבר בכוחות הקונפדרציה וצלף מומחה |  |
| ריס בקר | ויל מקאליסטר | בנם בן התשע של האטי וג'ב העוזר לאימו נגד חבורת הפושעים |  |
| ניק סירסי | קפטן מילר | פורע חוק אכזרי הנוהג לשמור קרקפות של קורבנותיו ולדקלם פסוקים מהתנ"ך |  |
| טיילר פישר | "שיער ארוך" | חייליו של קפטן מילר ועושי דברו |  |
| גבריאל-קיין דיי-לואיס | "הנער" | חייליו של קפטן מילר ועושי דברו |  |
| הית' פרימן | פרנק "שיני זהב" | חייליו של קפטן מילר ועושי דברו |  |
| מטיאס היוס | מר סמלסון | שכן של משפחת מקאליסטר המגיע לעזרה בעקבות העשן |  |
| סמייר ארמסטרונג | יצאנית | יצאנית מהמסבאה בה ג'ב נמצא המבקשת ממנו להישאר |  |
| אמילי בנת'ם | בס מקאליסטר | בתם התינוקת של האטי וג'ב |  |
| טראוויס מילס | גדעון | אדם שפורעי החוק מקרקפים ורוצחים בדם קר |  |
| תומאס ווייט איגל | אינדיאני מבוגר | קבוצת אינדיאנים משבט בלאקפוט המבקשים את עזרתה של האטי |  |
| ג'רמי גאונה | אינדיאני צעיר | קבוצת אינדיאנים משבט בלאקפוט המבקשים את עזרתה של האטי |  |
| איזי מרשל | אינדיאנית צעירה | קבוצת אינדיאנים משבט בלאקפוט המבקשים את עזרתה של האטי |  |
| קלי הוקינס | אינדיאני גבוה | קבוצת אינדיאנים משבט בלאקפוט המבקשים את עזרתה של האטי |  |
| קית' לונגהורן ג'וניור | אינדיאני שקט | קבוצת אינדיאנים משבט בלאקפוט המבקשים את עזרתה של האטי |  |
| טום דרגט | איש מסילות הברזל | אדם אליו ג'ב פונה בחיפוש אחר עבודה |  |
על דמותה של האטי, קראנו הצהירה, "הפיכתי [להאטי] אפשרה לי ללבוש את כל מה שהרגשתי באותו זמן באופן גלוי, ולהפתעתי אפשר באמת להרגיש את זה על הדמות יותר ממה שהייתי מודעת. זה סיפור על משפחה שנאבקת עם כל האלמנטים נגדם והרבה מעבר, אבל הם נלחמים על חייהם וחלומותיהם. אולי זה משהו שאנשים יכולים להזדהות אליו בימים אלה". על החלטתה לגלם את האטי, קראנו ציינה שהיא תמיד הביעה נכונות לעשות יצירה תקופתית, כשעוד בילדותה הביעה חיבה ל"גאווה ודעה קדומה" (1940). על התסריט של נלסון היא ציינה, "גם אני מאוד הוקסמתי מההיבט המשפחתי של הסרט והיותו במערב הישן. הם צריכים להילחם כל הזמן כדי להישאר בחיים. הם נלחמים ביסודות הטבע. הם נלחמים בפורעי חוק. הם אפילו נלחמים זה בזה בשלב מסוים". קראנו העירה כי הסרט "הרגיש כמו סגירה" להשפלה הפומבית של היותה מבוטלת, כשהיא רותמת את הכאב של חייה האמיתיים כדי להביא לדמותה של האטי: "פשוט הרגשתי שזה זמן ממש טוב בשבילי לגשת לכאב שחשתי בחיים האישיים שלי וללבוש אותו בשקט [...] כי ככה הרגשתי בפנים. זה היה נחמד שלדמות היה את זה בתוכה, ואני יכול להשתמש בזה כמעין טיפול, רק כדי לתת לפגיעה שלי להראות באופן שאני בכל מקרה עושה בחיים האמיתיים. אני חושבת שזה באמת הוסיף לדמות שלי".
הפקה > פיתוח

ב-12 בפברואר 2021, Deadline Hollywood דיווח שג'ינה קראנו אמורה לפתח, להפיק ולככב בסרט עתידי, אשר The Daily Wire יפיץ בלעדית למנוייו. כשנשאלה על סרטה החדש, ענתה קראנו, "The Daily Wire עוזר להגשים את אחד החלומות שלי - לפתח ולהפיק סרט משלי - אני זעקתי ותפילתי נענתה". התוכנית המקורית הייתה לעבד את הספר "White Knuckle" מאת אריק רד, אך הפרויקט הזה נדחה לטובת יצירת "אימה בערבה" במקום. הסרט הופק כחלק מהשותפות של The Daily Wire עם המפיק דאלאס סונייר וחברת הדגל Bonfire Legend. ג'רמי בורינג, מייסד שותף של The Daily Wire, אמר שלמרות ההשערות שכניסת The Daily Wire לתעשיית הסרטים היא כדי להפיק "סרטים בעלי היפר-פוליטיזציה או דרמות פסיביות", אלא הכוונה הייתה לייצר "בידור איכותי ביותר שכל האמריקאים יכולים לאהוב".
ב-12 באוקטובר 2021, הוכרז שמייקל פוליש ישמש כבמאי וג'וסאיה נלסון יכתוב את התסריט, בעוד קראנו, סונייר ואמנדה פרסמיק יהיו על ההפקה. פוליש נמשך לסיפור שהתמקד במערב הישן של אמריקה ואמר: "חזרתי למונטנה מדינת מולדתי כדי לביים מערבון עבור [סונייר] ו[פרסמיק], סוג נדיר של מפיקים שאני מכבד באמת, עם קסם עצום". באותו היום Deadline.com דיווח כי ניק סירסי, דונלד סרוני, טיילר פישר, הית' פרימן וסמייר ארמסטרונג הצטרפו לצוות השחקנים. ב-15 באוקטובר 2021, אותו מקור הודיע כי גבריאל-קיין דיי-לואיס (בנו של השחקן דניאל דיי-לואיס) יערוך את הופעת הבכורה שלו במשחק בסרט עלילתי.
הפקה > צילומים

הצילומים העיקריים התקיימו בצ'יקו ובליווינגסטון בין ה-11 באוקטובר ל-5 בנובמבר 2021. המיקומים ששימשו לסרט היו מבוססים בעיקר במונטנה. הסרט הופק כסרט שאינו איגודי על מנת להימנע מהמנדטים של חיסון נגד COVID-19 עבור השחקנים והצוות, נושא בו קראנו התבטאה, "אם מישהו מחוסן או לא לא צריך לקבוע את יכולתו של אדם לעבוד במקצועות השונים שלו".
שיווק

ב-10 בפברואר 2022, The Daily Wire קידם את הסרט על ידי הפצת התמונה הראשונה של הסרט, תוך הצגת בכורה של קדימון בן 60 שניות, חשיפה אשר ליוותה את השקת הסרט של The Daily Wire, "כלואה". ב-1 ביוני 2022, הסרט קודם על ידי הפצתו של קדימון על ידי The Daily Wire.
הפצה

ב-14 ביוני 2022, הסרט הופץ באופן בלעדי למנויים של The Daily Wire. הסרט יצא לאקרנים רק באיחוד האמירויות הערביות וברוסיה, שם הוא הרוויח סך של 13,115 דולר.
הפצה > מדיה ביתית

הסרט הופץ ב-DVD בקנדה, בריטניה ואוסטרליה; ובבלו-ריי בצרפת.
ביקורת

באתר Rotten Tomatoes לסרט יש ציון של 83%, על סמך ביקורות של 6 מבקרים, עם דירוג ממוצע של 7.2 מתוך 10.
אלן נג (Alan Ng) מטעם Film Threat העניק לסרט ציון של 8.5 מתוך 10, וציין כי "אם אתה אוהב לצפות במערבון גס, אלים ואכזרי עד הסוף, צפוי לך ערב פופקורן מהנה בבית". הוא בנוסף שיבח את ההופעות של קראנו וסירסי. וייד מייג'ור מ-CineGods, שהעניק שלושה מתוך ארבעה כוכבים, תיאר את הסרט כ"מתחת לפני השטח, זוהי הגות מפרכת - ולעיתים קרובות מחרידה - על הפצעים המתמשכים שמלחמת האזרחים האמריקנית הותירה וגרמה לעצמה באזורים הרחוקים כמו גבול מונטנה ומעבר לכך". מייג'ור דיבר בשבח על ההופעות של סירסי ודיי-לואיס, אף על פי שהתסריט של נלסון הצהיר כי הוא "במידה רבה נוטה לפורמולה, אבל זהו מאמץ מוכשר עם דמויות כתובות היטב, אם כי ארכיטיפיות, ודיאלוג חזק ואמין [...]". כריסטיאן טוטו כתב, בביקורת שלו עבור Hollywood in Toto, "'אימה בערבה' מפגר מעט באמצע הודות להדיפת פורעי החוק הממושכת. אולי תקציב גדול יותר יאפשר להפקה להכניס פלאשבקים או סצנות אחרות כדי לשפר את העלילה. אחרת, הסרט מתקדם הלאה, נותן לנו להתפעל מהאופן שבו האטי מאלתרת למען ילדיה".
חורחה קסטיו ממגזין Starburst נתן לסרט 2 מתוך 5 והחמיא לבמאי מייקל פוליש אך היה ביקורתי על ההופעה המרכזית של קראנו.
ביאורים

↑  כתוביות הסיום של הסרט מציינות הקדשה לזכרו
אליעזר חלפין

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1948 ריגה, ברה"מ 
 נרצח:  6 בספטמבר 1972 (בגיל 24) פירסטנפלדברוק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 משקל:  68 ק"ג 
 גובה:  1.7 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  היאבקות 
 
אליעזר חלפין (י"א בסיוון ה'תש"ח, 18 ביוני 1948 – כ"ז באלול ה'תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מתאבק בסגנון יווני רומי, שימש גם כעוזר מאמן ושופט וכן חבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), ומקורבנות טבח י"א הספורטאים באותה האולימפיאדה.
ביוגרפיה

אליעזר חלפין נולד בריגה בירת לטביה, שהייתה באותה תקופה תחת שלטון ברית המועצות. בגיל 13 התחיל לעסוק בתחום ההיאבקות ושנתיים לאחר מכן התקבל לקבוצת מתאבקים מקצוענית והחל להתקדם בתחום. בשנת 1969, כשהוא בן 21, עלה עם משפחתו לישראל והחל ללמוד באולפן בקיבוץ שפיים. המשפחה התמקמה בתל אביב וחלפין הצטרף לאגודת הפועל תל אביב והתאמן במכון וינגייט. בשירותו הצבאי שימש מדריך כושר קרבי ושילב בין עיסוקו הספורטיבי לשירותו הצבאי.
חלפין זכה בתארים רבים, ביניהם מקום רביעי באליפות הנוער של ברית המועצות ובמקום 12 באליפות העולם בבולגריה. ובשנת 1972, בה התקיימה האולימפיאדה, זכה במקום השני בטורניר בינלאומי ביוון ובמקום שלישי בבוקרשט, רומניה. בארץ זכה במספר תארים וביניהם שלוש זכיות במקום הראשון במשחקי הפועל ומקום ראשון בכינוס הפועל. ובין השנים 1969 עד 1972 היה אלוף ישראל בסגנון חופשי עד משקל 68 ק"ג.
חלפין עבד לפרנסתו כמכונאי. בסוף שירותו הצבאי הגשים את חלומו כשיצא לייצג את ישראל באולימפיאדה. הוא הספיק לקיים שלושה קרבות, ניצח באחד והפסיד בשניים.
39 שנים אחר הטבח, בפברואר 2011, הוחזרה תעודת הספורטאי של חלפין למשפחתו אחרי שהוחזקה במשך שנים אצל שוטר גרמני, ולאחר מותו השיב בנו, הולצר טילמן, את התעודה לשגרירות ישראל בגרמניה. הטקס נערך בהשתתפות שגריר גרמניה בישראל, הארלד קינדרמן, סגן שר החוץ דני אילון ונציגי משפחות הנרצחים.
נסיבות מותו

לפנות בוקר יום שלישי, 5 בספטמבר 1972, פרצו מחבלים לבניין בו התגוררו חברי המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן. המחבלים פרצו לאחד החדרים בו שהו שישה ישראלים ודרשו מהם להוביל אותם לחדרים נוספים בהם ישנו הספורטאים. הנחטפים הצביעו על חדר נוסף בו שהו שישה ישראלים נוספים, וחלפין ביניהם.
משה ויינברג, מאמנו של חלפין, ניסה לתקוף את המחבלים, נורה ונהרג. לאחר מכן נפתח משא ומתן בין המחבלים, שהחזיקו עשרה בני ערובה, לבין הרשויות בגרמניה, שנמשך יום שלם. במהלכו ירו המחבלים בחטוף נוסף, מרים המשקולות יוסף רומנו.
בסופו של היום הוסכם כי בני הערובה, יחד עם המחבלים, יועברו במסוקים לנמל התעופה הצבאי של מינכן ומשם ימריאו לקהיר. תשעת בני הערובה הועלו על שני מסוקים שנחתו בנמל התעופה הצבאי, שם נעשה ניסיון חילוץ כושל על ידי הצבא הגרמני במהלכו רצחו המחבלים את כל החטופים.
חלפין היה בן 24 במותו. הותיר אחריו הורים ואחות. הובא למנוחות בבית העלמין בקרית שאול.
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, תעודת הספורטאי של חלל הי"א חלפין הוחזרה למשפחתו, באתר וואלה, 23 בפברואר 2011
↑  אליעזר חלפין באתר GRAVEZ
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת מינכן (1972)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אסתר רוט-שחמורוב • שאול לדני |  |
|  היאבקות | אליעזר חלפין • מרק סלבין • גד צברי |  |
|  הרמת משקולות | דוד ברגר • זאב פרידמן • יוסף רומנו |  |
|  סיף | דן אלון • יהודה וינשטיין |  |
|  קליעה | הנרי הרשקוביץ • זליג שטרוך |  |
|  שחייה | שלומית ניר |  |
|  שיט | יאיר מיכאלי • יצחק ניר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1266436804  VIAF: 5576166172281290800005   WorldCat (עם VIAF): 5576166172281290800005
אירואינדיה

| --- | --- |

 פרטים
 מקום תצוגה:  הודו 
 קואורדינטות:  13°08′09″N 77°36′27″E﻿ / ﻿13.13583333°N 77.6075°E﻿ / 13.13583333; 77.6075
 http://www.aeroindia.in
 he
 
אירואינדיה (באנגלית: Aero India) היא תערוכה דו-שנתית בתחום התעופה הנערכת בבנגלור, הודו, בבסיס חיל האוויר ההודי ילהאנקה. התערוכה נערכת בחסות ובארגון משרד ההגנה ההודי.
היסטוריה

התערוכה הראשונה נערכה בשנת 1996 ומלבד דילוג של שנה בין 1998 ל-2001 נערכת בקביעות כל שנתיים. במהלך התערוכה יצרנים ונותני שירות רבים מתעשיית התעופה והחלל ההודית פוגשים את הקונים הפוטנציאליים של המוצרים שלהם. בנוסף יצרנים בינלאומיים באים לשווק את התוצרת שלהם להודו.
בשנת 2005, יותר מ-380 חברות הגיעו לתערוכה החמישית. בתערוכה זו הוצגו מטוסים צבאיים וגם אזרחיים רבים וכן מוצרי תעופה וחלל.
תערוכת 2007 נערכה לראשונה בבסיס חיל האוויר ההודי ילהאנקה, בנגלור שמדינת קרנאטקה. התערוכה השביעית התקיימה בין ה-11 ל-15 בפברואר 2009, וכללה 592 מציגים מלמעלה מ-25 מדינות.
בעשור השני של המאה ה-21 התערוכה הייתה לאחת מתערוכות התעופה הצבאיות החשובות והגדולות בעולם. מטוסי Mikoyan MiG-35 ו-F-16IN Super Viper נחשפו לראשונה בתערוכה.
תצוגה ישראלית

מאז תחילת שנות ה-2000 משתתפות חברות ביטחוניות ישראליות בקביעות בתערוכת "אירואינדיה".
בתערוכת 2001 חשפה התעשייה האווירית לישראל מסוקי קרב רוסיים שהושבחו בישראל מדגם MI-17 ו-MI-8.
בתערוכת 2003 הציגו התעשייה האווירית לישראל והתעשייה האווירית ההודית מסוק קל מתקדם, המכונה ALH, שפיתחו במשותף. מסוק רב תכליתי לשימושים צבאיים ואזרחיים מתוצרת התעשייה האווירית של הודו, שבמסוק מותקנת חבילת אוויוניקה מתקדמת מתוצרת מפעל לה"ב של התעשייה האווירית.
בתערוכת 2009, נחתמה סופית עסקת ענק של התעשייה האווירית, בשוי מוערך של כ־1.5 מיליארד דולר, לאספקת של כ־2,000 טילים מדגם ברק–8 לצבא היבשה של הודו. מחיר העסקה נופח על מנת לאפשר תשלומים של עמלות, שאינן חוקיות במדינה. העיתון DNA, היוצא לאור בניו דלהי, טען כי בידיו מידע ש־6% מהסכום, שהם כמאה מיליון דולר, מוגדרים "הוצאות עסקיות", שהם בעצם כיסוי לתשלום עמלות או אף שוחד לפקידים בכירים בממשלת הודו, שהיו בסוד העסקה ואישרו אותה. באפריל 2009 הודיעה ממשלת הודו כי לא תבצע עסקאות עם התעשייה האווירית במשך חמש שנים, אם יתברר שהייתה מעורבת בנתינת שוחד.
בתערוכת 2013, בביתן הישראלי, שהקים משרד הביטחון באמצעות סיב"ט (אגף הסיוע לייצוא הביטחוני), השתתפו 10 חברות ביטחוניות ישראליות, שהציגו פתרונות בתחומי: ההגנה האווירית, מערכות מודיעין ול"א, תקשוב, מערכות אוויר, מל"טים, מכ"מים, מערכות שו"ב, מערכות קשר ותקשורת וציוד לווייני. גולת הכותרת של הביתן הייתה תצוגה של סוללת "כיפת ברזל".
בתערוכת 2015, חשפה התעשייה האווירית בין השאר מטוס למשימת סיור ימי על בסיס מטוס המנהלים Bombardier Global 5000. בביתן התעשייה האווירית ביקר גם נרנדרה מודי, ראש ממשלת הודו.
בתערוכת 2017, הציגה התעשייה האווירית לראשונה מל"ט מדגם איתן שנמצא בשימוש חיל האוויר הישראלי, עם התאמות ליצוא. התעשייה האווירית חתמה על שלושה הסכמים לשיתופי פעולה אסטרטגיים עם חברות הודיות לפיתוח ולייצור משותפים בתחומי הפעילות העיקריים שלה: טילים, מטוסים ללא טייס (מל"טים), מערכות להגנה אווירית וכיסאות לכלי טיס צבאיים ואזרחיים. מנכ"ל משרד הביטחון אודי אדם, וראש האגף לייצוא ביטחוני, מישל בן ברוך, חנכו את הביתן הישראלי בטקס הפתיחה של התערוכה.
בתערוכת 2021, בעקבות מגפת הקורונה בוטלה המשלחת הישראלית, אולם לאחר לחצים שהופעלו על ראש הממשלה בנימין נתניהו, הוא הסכים ש-80 נציגי חברות ביטחוניות ישראליות וסולרי נשק ישראלים יצאו לתערוכה במטוס פרטי, למרות הסגר שהוטל על יציאת ישראלים למדינה.
תמונות

An IAF Sukhoi Su-30MKI at Aero India 2007
An IAF MiG-21 Bison at Aero India 2005
An IAF Mi-35 Hind at Aero India 2009
A Sukhoi Su-30MKI at Aero India 2009
A BAE Systems Mantis at Aero India 2009
HAL Dhruv helicopters at Aero India 2009
IAF Surya Kiran aerobatic team at Aero India 2009
Surya Kiran aerobatic team at Aero India 2009
HAL Tejas, F-16 and Eurofighter Typhoon at Aero India 2011
Surya Kiran aerobatic team tn Aero India 2011
A Dassault Rafale at Aero India 2011
USAF F-16 at Aero India 2011
A Sukhoi Su-30MKI at Aero India 2011
A F/A-18F Super Hornet at Aero India 2011
IAF Garud Commandos at Aero India 2011
HAL Dhruv of Sarang display team at Aero India 2011
A Swedish Air Force Saab Gripen at Aero India 2011
A Mil Mi-8 at Aero India 2011
A Eurofighter Typhoon at Aero India 2011
A USAF C-17 Globemaster III at Aero India 2013
Two Dassault Rafale B, One Rafale C and two USAF F-16 C at Aero India 2013
IAF Mi 17 V5 at Aero India 2013
HAL Light Combat Helicopter (LCH) in digital camouflage at Aero India 2013, static display
A HAL Rudra at Aero India 2013
Boeing KC-135 Stratotanker (right) and C-17 Globemaster III (left) Aero India 2013
Indian Coast Guard Dornier 228 at Aero India 2013
French Dassault Falcon 900LX at Aero India 2013
Eurocopter AS365 Dauphin at Aero India 2013
Rafael Very Short Range Air Defense (V-SHORAD) system at Aero India 2013
An Indian Army Dhruv at Aero India 2013
An IAF Mi-8 for VIP Transport at Aero India 2013
Rafael SPYDER air defence System at Aero India 2013
DRDO AEW&CS, on Embraer ERJ 145 as a platform, Fly pass at Aero India 2013
An IAF Tejas landing during Aero India 2013
IAF Sukhoi 30 MKI with tilted forward horizontal stabilisers (Canards) at static display Aero India 2013
An IAF C-130J Super Hercules at Aero India 2013
4 Sukhoi Su-27Ps of the Russian Knights performing at Aero India 2013
Sarang display team of IAF at Aero India 2013
Zlín Z-50s of The Flying Bulls aerobatics team at Aero India 2013
HAL Light Combat Helicopter at Aero India 2013
A scaled-down model of Brahmos-II at Aero India 2013
Antonov An132D seen at Aero India 2019
Dassault Rafale perform a flyby at Aero India 2021
A model of HAL CATS Warrior displayed at Aero India 2021
Tejas flying with B-1B
הערות שוליים

↑  קרן צוריאל-הררי, ‏תע"א תחשוף בהודו מסוקי קרב רוסיים שהושבחו בישראל, באתר גלובס, 29 בינואר 2001
↑  אמנון ברזילי, התעשיות האוויריות של ישראל והודו ישווקו מסוק שפיתחו במשותף, באתר הארץ, 9 בפברואר 2003
↑  יוסי מלמן, חשש בהודו מפרשת שחיתות נוספת במכירת ענק של טילים ישראליים, באתר הארץ, 29 במרץ 2009
↑  אורה קורן, גובר הלחץ בהודו לעצירת עסקת התעשייה האוירית: "תע"א נמצאת תחת חקירת האשמות לשוחד ושחיתות", באתר TheMarker‏, 11 בפברואר 2009
↑  אורה קורן, הודו: עסקת תע"א כוללת סעיף ביטול אם החקירות יגלו שוחד, באתר TheMarker‏, 11 באפריל 2009
↑  אורה קורן, במרכז התצוגה האווירית של ישראל בהודו: סוללת כיפת ברזל ומל"טים, באתר TheMarker‏, 4 בפברואר 2013
↑  תעשייה אווירית תציג בהודו מטוס סיור ימי חדש | בלב החדשות, באתר בלב החדשות, ‏בינואר 2015
↑  אורה קורן, בעקבות התחרות הגוברת: משרד הביטחון פועל לשימור היצוא להודו, באתר TheMarker‏, 13 בפברואר 2017
↑  יובל אזולאי, ‏שיתופי פעולה חדשים לתע"א בהודו: ייצור משותף של טילים ומל"טים, באתר גלובס, 15 בפברואר 2017
↑  אבי בר-אלי, האישור הלילי מנתניהו – והטיסה הפרטית להודו, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2021
איש המים של גילי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אמיר גלבע
 איורים:  שושנה היימן וליאורה גרוסמן
 סוגה:  ילדים ופעוטות
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה דביר
 תאריך הוצאה:  1963
 מספר עמודים:  40
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורות נוספות:  1975 24.5.2017
"איש המים של גילי" הוא ספר ילדים ונוער מאת הסופר אמיר גלבע. הספר מיועד לילדים, לנוער ולפעוטות. הסיפור פורסם לראשונה בשנת 1963 ולווה באיורהּ של שושנה היימן. הספר יצא לאור במהדורה מחודשת בשנת 1975, ושוב בשנת 2017 כשהוא מלווה באיוריהּ של ליאורה גרוסמן בהוצאה לאור כנרת זמורה דביר.
תקציר הסיפור

הסיפור מתאר את הקשר בין האב לבתו. מסע שיוצא ממציאות ממשית למרומי הדמיון הרחוק - הכול תוך כדי משלב גבוה שגלבוע הצליח להעביר בכתיבה שירית חופשית מאוד. גילי הקטנה היא הדוברת הראשית, והאב מקשיב לדבריה ללא התערבות. בזמן שגילי מסתכלת בלוח השנה שמלא בתמונות של נופים מושלגים בחוץ לארץ, יותר מכול מעניין אותה איש השלג באחת מן התמונות. אך הבעיה, שבמקום בו היא גרה אין אומנם שלג, אבל יש מים בשפע. לכן, הפתרון שלה הוא לבנות איש מים. התמונות מציתות את דמיונה, והיא מפליגה לעולם הדמיון המלא ברעיונות, בחידות ובפתרונותיהן. גילי מתכננת ומתארת בקול את חייו של איש המים שלה, ואביה מאזין לה מהצד. לאחר שגילי מאבדת עניין במשחק הדמיוני שלה, חשוב לה מאוד להבהיר לאביה, שהיא בוגרת דייה כדי להבדיל בין דמיון למציאות.
משמעות הסיפור

הספר לא היה נכתב לולא שטף דיבורה של גילי וההקשבה המסורה של אביה. לכן המשמעות בסיפור היא שעל המסגרות החינוכיות ועל ההורים לתת לילדים יותר חופש ביטוי, לעודד אותם לפתח רעיונות שהם לא בהכרח הגיוניים ונכונים, לתמוך בילדים ולשתף פעולה מבלי לקבע אותם.
הרקע מאחורי הסיפור

הספר "איש המים של גילי" נכתב בהשראת מקרה שהתרחש עם בתו הקטנה בת הארבע של אמיר גלבוע. לדבריה של בתו תגיל (ששמה בסיפור הוא גילי), בפרוזדור ביתם היה לוח שנה ועליו תמונה של ילדות משחקות בשלג עם איש שלג. תגיל אף פעם לא ראתה שלג, לכן היא הלכה ושאלה את אביה אמיר מה זה שלג. גלבוע ניסה להסביר כמיטב יכולתו. לאחר מכן היא אמרה: ״בארץ אין שלג, אולי נעשה איש מים״. לטענתה, בזמן שהיא שרבטה להנאתה, אביה כתב הערות בצד. לאחר שנה, הציע ט' כרמי לאמיר לכתוב ספר ילדים. משפחתו טוענת שאמיר זכר מילה במילה את דבריהּ של תגיל. אמיר לא היה סופר מקצועי לספרות ילדים, וזה הספר הראשון והיחיד שלו בספרות ילדים. תגיל מוסיפה ומספרת על עצמה: ״במסגרת עבודתי אני גם מורה לעברית, ולפעמים אני קוראת את הספר לתלמידים. אני עדיין מופתעת מכך שהם מתפעלים ממנו, וכמובן שמדובר באטרקציה עבורם כשאני מספרת שזו בעצם אני״.
ביקורת על הספר

ישנן ביקורות רבות ברחבי המרשתת לגבי איכות הסיפור. לדברי הקוראים באתר נוריתה, אומנם הספר כתוב בשפה גבוהה, אך עדיין ילדים יכולים להתחבר אליו ולקסם שבו. הסופר אמיר גלבע יודע לעבור באופן יעיל וקליל מעניין אחד לאחר, לגרום לילדים להתמקד בעניין מסוים ולפתח אותו בצורה מדהימה. הספר מותאם להורים וגם לילדים במיוחד הודות לציורים המקסימים של ליאורה גרוסמן שמשתלבים בצורה מעולה עם הסיפור.