stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל
זרועות הלחימה > הזירה הימית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מאז תחילת הלחימה, פעלה זרוע הים בזירה הימית הדרומית במאמצי הגנה, התקפה וסיוע. כלי שיט תקפו מאות מטרות טרור ביניהן, עמדות תצפית, חוליות נ"ט, כלי שיט, מוצבים ותשתיות צבאיות. הכוחות הרגו עד כה בים וביבשה כ-200 מחבלים, ביניהם מחבלים מהקומנדו הימי של חמאס. בנוסף בוצעו מבצעים מיוחדים ופשיטות של כוחות שייטת 13 בשטח הרצועה.
ב-7 באוקטובר 2023 ביום מתקפת הפתע בלמו לוחמי פלגה 916 מחבלים שניסו לחדור לחוף זיקים דרך הים בזמן מתקפת הפתע. סוכלו 7 כלים ימיים שעליהם ניסו המחבלים לחדור. מדובר על 60 מחבלים שנהרגו – בים, על קו החוף או מהאוויר – וההערכות בחיל הים הן שרובם המוחלט של ניסיונות החדירה מהים סוכלו – ורק מחבלים בודדים הצליחו להגיע לחוף ולבצע את הטבח בחוף זיקים. בהמשך המלחמה הרגו לוחמי הפלגה עשרות מחבלים בים וביבשה.
לוחמי שייטת 13 השתתפו בלחימה היבשתית במחבלים שחדרו לישראל. בנוסף ביצעה שייטת 13 עשרות סיכולים ומעצרים של מחבלים מהים, כולל פשיטות על חוף הרצועה. לוחמי שייטת 13 לקחו בשבי את סגן מפקד החטיבה הדרומית בכוח הימי בעזה של החמאס.
לוחמי יחידת סנפיר של הזירה דרומית השתתפו בסיכול חדירות מחבלים מהים ובקו החוף. ספינות החיל מסייעות ללחימה הקרקעית. הסטי"לים מדגם "סער 6" של שייטת ספינות הטילים תקפו לראשונה מאז שהפכו למבצעיים. שתי הספינות הגדולות תקפו מתקן לייצור אמצעי לחימה ברצועה. החיל השתתף בתקיפה של יעדים ברצועת עזה במהלך המלחמה.
חיל הים סיכל במהלך המלחמה ניסיונות אפשריים של חמאס לשלוח כצב"מים (כלי צוללת בלתי מאוישים) לים.
לראשונה, הייתה התקיפה המבצעית הראשונה אי-פעם של הסטי"לים (ספינות טילים) החדשות של חיל הים, ספינות "סער 6" מאז נקלטו בחיל. כלי השיט החדשים נכנסו לפעולות הגנה כבר מיומה הראשון של המלחמה, ושתיים מהן רשמו את התקיפה המוצלחת הראשונה – ברצועת עזה ביניהם אח"י עוז ואח"י מגן. הירי מתוך הסטי"לים גרם נזק משמעותי לתצפיות, לאתרי האמל"ח ולמתקני השיגור של ארגון הטרור.
עם הרחבת הלחימה והפעילות היבשתית הורחב גם שיתוף הפעולה הרב זרועי לטובת מאמץ הסיוע לכוחות היבשה. כוחות זרוע הים משתתפים בסיוע ובחיפוי לכוחות היבשה על ידי תקיפות סיוע באש ותקיפות מטרות אשר הוכוונו על ידי כוחות היבשה.
כחלק ממאמץ שיתוף הפעולה הרב-זרועי הוצבו קצינים בכירים מחטיבות היבשה במוצבי השליטה של הזירה הימית הדרומית והובילו יחדיו תקיפות מדויקות בהכוונת כוחות חי"ר ושריון.
בנוסף, כלי השיט מלווים את הפעילות הקרקעית בחיפוי באש, בתצפיות ובהכוונה. הכוחות נמצאים בקשר ישיר בזמן אמת ופועלים בתיאום לפעילות היבשתית. בחלק מהמקרים נתקפו מהים איומים שהביאו להרג מחבלים והגנה על כוחות היבשה.
זרועות הלחימה > פשיטות קרקעיות

כבר בתחילת המלחמה הכריז דובר צה"ל שהיא תכלול כניסה קרקעית לעזה, אולם פשיטות קרקעיות חלקיות החלו רק כשלושה שבועות אחרי תחילת המלחמה, ובמשך הימים שלאחר מכן הרחיב צה"ל את ממדי הפעולה הקרקעית.
הממשל האמריקאי ביקש מישראל לדחות את הכניסה הקרקעית, הן לצורך מיצוי האופציה של משא ומתן לשחרור החטופים ברצועה ולהכנסת ציוד הומניטרי נוסף לעזה, והן כדי להספיק לחמש את הכוחות האמריקאים באזור לקראת תגובות צפויות בארצות השכנות לכניסה הקרקעית לעזה.
מומחים אמריקאים הזהירו כי חיילי צה"ל עלולים להיתקל בקרבות הרחוב הקשים ביותר שידעה האנושות מאז מלחמת העולם השנייה. אזהרה דומה לאזהרת האלוף (מיל') יצחק בריק לראש הממשלה בנימין נתניהו.
הפשיטות הקרקעיות נערכות על ידי כוחות של חיל הרגלים, חיל השריון וחיל ההנדסה הקרבית. הן נעשות בעיקר באמצעות כלים משוריינים כבדים בהם נגמ"ש מרכבה (נמ"ר), נמ"ר הנדסי וטנק מרכבה סימן 4מ, שלושתם מצוידים במערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח" שמיירטת טילי נ"ט. את הכוחות מובילים דחפורי D9 משוריינים בעלי מיגון כלוב וכף ("סכין") כבדה לפריצת צירים ופיצוץ מטעני חבלה שהטמינו המחבלים. הכוחות תוקפים מטרות טרור באש מקלעים וטנקים וכן באמצעות סימון מטרות לחיל האוויר הישראלי, באמצעות מערכת צי"ד 750, שתוקף אותן מהאוויר באמצעות חימוש מונחה מדויק.
שלב א'

ראשית המערכה החלה בתקיפת חיל האוויר הישראלי על אלפי יעדים ברצועת עזה, ואליה הצטרפו בהמשך חיל הים הישראלי וחילות הקרקע. השלב הראשון של פעילות צה"ל ברצועת עזה, שהחל ב־7 באוקטובר, הסתיים ב־27 באוקטובר וכלל הריגה של כ-1,500 מחבלים בשטח ישראל, טיהור עורף ישראל ממחבלים, יצירת יציבות בקו הגבול והתקפה מהאוויר ומהקרקע של יעדי טרור ברצועת עזה.
שלב א' > מתקפת הפתע וטיהור שטח ישראל ממחבלים (7–13 באוקטובר 2023)

כשעה לאחר תחילת המתקפה, הודיע דובר צה"ל שעל תושבי הדרום והמרכז להיות סמוכים למרחבים מוגנים, ועל תושבי עוטף עזה להימצא בתוך מרחבים מוגנים. כשעתיים לאחר תחילת המתקפה החל צה"ל לתקוף ברצועת עזה. שר הביטחון יואב גלנט אישר גיוס מילואים נרחב, והכריז על מצב מיוחד בעורף ברדיוס של עד 80 קילומטרים מגבול הרצועה. לאחר נפילת מוצבי הגדר ששימשו כקו ראשון מול עזה נשארו רק כיתות הכוננות ביישובי עוטף עזה, שהגנו על יישוביהם מול המחבלים. הן בלמו גלים של מחבלים ורבים מחבריהן שילמו בחייהם. צה"ל ומשטרת ישראל פעלו לטיהור עוטף עזה ממחבלים, ולוחמי הימ"מ שהוקפצו לזירה נלחמו בחוליות הטרור בערים וביישובים, והרגו כ־200 מחבלים. יחידות מובחרות בצה"ל, בהן סיירת מטכ"ל, שייטת 13, יחידת שלדג, יהל"ם וחטיבת עוז, הוזנקו אף הן וניהלו קרבות קשים עם המחבלים. שוטרי משטרת ישראל ומשמר הגבול הרגו 356 מחבלים. מרבית המחבלים שנותרו בשטח ישראל נהרגו או נלכדו.
בערב יום המלחמה הראשון כבש צה"ל מחדש את מפקדת אוגדת עזה, לאחר קרב קשה. חיל האוויר הישראלי הפציץ ברצועת עזה ובין היתר החריב את "מגדל פלסטין" שהכיל תשתיות טרור של חמאס לאחר הפעלת נוהל הקש בגג, מאחר שבבניין גרו אזרחים ששימשו את חמאס כמגן אנושי. חיל הים הרג עשרות מחבלים שחדרו לישראל בסירות דרך הים. לפי דובר צה"ל, עד הבוקר השני למלחמה צה"ל תקף 426 מטרות ברחבי הרצועה, הרג מאות מחבלים ולקח עשרות שבויים. באותו ערב חתם שר האנרגיה ישראל כ"ץ על צו המורה להפסיק את אספקת החשמל לרצועת עזה.
בימים שלאחר 7 באוקטובר נמשכו בעצימות נמוכה הקרבות עם שארית המחבלים שנותרו בשטחי העוטף. מזכיר ההגנה של ארצות הברית, לויד אוסטין, הודיע שארצות הברית שולחת את נושאת המטוסים ג'רלד פורד (CVN-78) לחופי ישראל, כדי להפגין תמיכה בישראל ולהרתיע את אויביה. במקביל חיל האוויר הישראלי הגביר את ההפצצות על תשתיות טרור של חמאס וגא"פ ברצועת עזה. חיל הים הישראלי תקף מטרות באזור החוף ומפקדות של הקומנדו הימי של חמאס. בצהרי היום השלישי למלחמה ניתקה ישראל את אספקת המים לרצועת עזה, ונאסרה כניסת דלק ומזון וסיוע הומניטרי.
בלילה שבין 9 ל־10 באוקטובר כלי טיס של צה"ל ביצעו סיכול ממוקד בזכריא אבו מעמר, בכיר בלשכה המדינית של חמאס שהיה אחראי קשרי חוץ, ובג'ואד אבו שמאלה, שר הכלכלה של חמאס שהיה אחראי על מימון טרור והכווין פיגועים.
ב־11 באוקטובר ביצע צה"ל סיכול ממוקד במחבל מוסטפא שאהין, שביצע מעשי טבח וזוועות והעלה תיעוד שלהם לרשתות החברתיות. ב־12 באוקטובר ביצע צה"ל סיכול ממוקד במוחמד אבו שמאלה, בכיר בקומנדו הימי של חמאס. ביום זה אישרה הכנסת את הקמת ממשלת החירום עם סיעת המחנה הממלכתי והוקם "קבינט המלחמה". ב־13 באוקטובר צה"ל הודיע לאו"ם ולתושבי הרצועה באמצעות כרוזים בערבית כי על כ־1.1 מיליון איש המתגוררים בעזה וצפון הרצועה להתפנות דרומה בתוך 24 שעות, וכי תושבים שלא יתפנו יהיו בסכנת פגיעה. בסביבות 15:00 שיגרו המחבלים מעזה רקטת קרקע–קרקע כבדה וארוכת טווח מדגם עיאש 250 אל עבר מחוז הצפון, והיא יורטה בהצלחה על ידי קלע דוד. בנוסף, ביצע צה"ל פשיטות ברצועה בכדי לנסות לגייס מידע על מיקום בני הערובה ואיסוף גופות של הנרצחים.
שלב ב'

ב-27 באוקטובר החל השלב השני, שהיה תמרון קרקעי בשילוב אש מהאוויר, מהקרקע ומהים. החלו פשיטות קרקעיות לעומק שטח רצועת עזה במטרה להכין את השטח לקראת המערכה המרכזית לטיהור רצועת עזה ממחבלי חמאס, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ויתר הפלגים של ארגוני הטרור הפלסטינים, וכן חיסול התשתית הצבאית של חמאס, על ידי חילות הרגלים והצנחנים, התותחנים, ההנדסה הקרבית והשריון. החל מ-9 בנובמבר החלו כוחות הרגלים של צה"ל לפשוט על הרובע הביטחוני של חמאס בעזה בשילוב מדויק של תקיפות מהאוויר על ידי חיל האוויר הישראלי במטרה "לסכל כמה שיותר איומים ביטחוניים בטווח הזמן המיידי". עד סוף נובמבר, פעלו הכוחות ברוב צפון הרצועה, כולל בבית חאנון וברובה של העיר עזה. בדצמבר, הרחיב צה"ל את פעילותו הקרקעית לאזור ח'אן יונס ונכנס לשכונת שג'אעייה ולעומק העיר ג'באליה. הלחימה התחלקה למספר קרבות עיקריים: קרב בית חאנון, קרב ג'באליה, קרב ג'באליה השני, קרב עזה, קרב שג'אעייה, קרב ח'אן יונס, הקרב במחנות המרכז וקרב רפיח. השלב השני הסתיים רשמית ב-7 בינואר 2024.
שלב ב' > ההפוגה בלחימה (25 בנובמבר – 1 בדצמבר 2023)

ההפוגה בלחימה במסגרת העסקה נמשכה כשבוע. בתמורה להפוגה, לשחרור אסירים פלסטינים (ביחס של שלושה לאחד) ולאספקה הומניטרית לרצועת עזה, שחרר חמאס 81 אזרחים ישראלים (בעיקר נשים וילדים) שנחטפו לרצועת עזה. נוסף על כך שחרר חמאס 24 אזרחים זרים נוספים שלא במסגרת העסקה וללא תמורה ידועה. חמאס הפר את תנאי ההפוגה מספר רב של פעמים, ומטעני חבלה הופעלו נגד חיילים ישראלים ששהו ברצועת עזה. ההפוגה הסתיימה לאחר שחמאס סירב להמשיך לשחרר נשים וילדים.
שלב ג'

השלב השלישי כלל מעבר מפשיטות של אוגדות לפשיטות חטיבתיות ממוקדות בצפון הרצועה והמשך הלחימה בדרום ומרכז הרצועה. נקבע כי השלב השלישי צפוי לכלול את סיום התמרון הקרקעי, צמצום כוחות, שחרור אנשי מילואים ומעבר לפשיטות ממוקדות. נוסף לכך, הוחלט שתוקם מעין רצועת ביטחון ברצועת עזה.
שלב ג' > נסיגת צה"ל מח'אן יונס (25 במרץ – 5 במאי 2024)

ביום שני, 25 במרץ, קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 2728 שקוראת להפסקת אש מיידית ברמדאן, להשבת 130 בני הערובה שנחטפו מתחומי ישראל ומוחזקים בעזה, ולהרחבת הסיוע ההומניטרי לאוכלוסייה ברצועת עזה. בבוקר 1 באפריל כוחות צה"ל עזבו את בית החולים שיפא וסביבתו לאחר השלמת מבצע ניתוח מקומי. ב-7 באפריל אוגדה 98 יצאה מח'אן יונס והלחימה ברצועה עברה להתבצע במלואה באמצעות פשיטות ומבצעים ממוקדים מבוססי מודיעין. ברצועת עזה נותרו שתי חטיבות בלבד, חטיבה 401 של חיל השריון וחטיבת הנח"ל, יחד עם מסגרות מוקטנות מחטיבות נוספות, תחת אוגדה 162. הכוחות הללו פעלו במסדרון נצרים המבתר את רצועת עזה לשניים והיו פרוסים מחדש סביב הרצועה, זאת לאחר הקמת רצועת ביטחון חדשה שנערכה במהלך בחודשים הקודמים.
חטיבת ח'אן יונס של חמאס חדלה מלהתקיים כמסגרת צבאית מתפקדת. במשך חודש וחצי שקדמו ליציאתם, הכוחות בח'אן יונס פעלו במתכונת של פשיטות ממגננים שמוקמו בתוכה. לאחר יציאת הכוחות, זוהו פעילי חמאס שהתחילו בשיקום שליטתם בעיר. התקיפות מהאוויר נמשכו. לפי ראש הממשלה, צה"ל חיסל 19 גדודים מתוך 24 גדודים של החמאס. בליל 11 באפריל, צה"ל החל בפעולה במחנה הפליטים נוסייראת שבמרכז רצועת עזה. בהודעת צה"ל נאמר כי אוגדה 162 החלה במהלך הלילה במבצע ממוקד במרכז הרצועה. ב-12 באפריל נהרג אחראי הבט"פ במרחב ג'באליה של ארגון הטרור חמאס, רדואן מחמד עבדאללה רדואן. ב-14 באפריל כוחות צה"ל בפיקוד חטיבה 401 הקימו גשר הנדסי לחציית נחל הבשור, העובר בתוך רצועת עזה, במסגרת המבצע במרכזה. בהמשך השבוע צה"ל סיים את המבצע בפאתי נוסיראת, ויצא מהמרחב. בלילה שבין 21 ל-22 באפריל, החלה אוגדה 162 בהובלת צוות הקרב של חטיבת הנח"ל, במבצע לסיכול טרור במרחב מסדרון מרכז רצועת עזה.
ב-23 באפריל פרסמה סוכנות הידיעות AP צילומי לוויין של מתחם אוהלים חדש שנבנה בדרום הרצועה. זאת, על רקע דיווחים שצה"ל נערך למבצע קרקעי ברפיח. בתגובה לכך, חמאס העביר כוחות לאזור ומילכד צירים. באותו היום פורסם כי צה"ל ייכנס לשתי שכונות בעיירה בית לאהיא, שמהן שוגרו באותו יום מטחים לזיקים, אשקלון ושדרות. תושבי השכונות נדרשו להתפנות. ב-25 באפריל אוגדה 162 בהובלת חטיבת הנח"ל, שפעלה בחודשים הקודמים במסדרון נצרים שבמרכז הרצועה, יצאה מהאזור כדי להיערך למבצע ברפיח. שתי חטיבות מילואים בפיקוד אוגדה 99 החליפו במרכז הרצועה את הכוח היוצא. ב-25 באפריל הודיע הפנטגון כי צבא ארצות הברית החל בבניית הרציף הימי מול חופי העיר עזה, שעל הקמתו כדי לסייע למצוקת הרעב של העזתים הודיע הנשיא ג'ו ביידן לפני שבעה שבועות.
ב-28 באפריל הודיע דובר צה"ל תת-אלוף דניאל הגרי בשפה האנגלית לתקשורת הזרה כי "במהלך השבועות האחרונים כמות הסיוע ההומניטרי שהועברה לרצועת עזה גדלה מאוד". לדבריו, "יותר סיוע מועבר לרצועת עזה מאשר שהועבר אי פעם. בימים הקרובים כמות הסיוע שתועבר לעזה תמשיך לגדול עוד יותר". ב-29 באפריל פורסם כי בשבוע האחרון הושמדו שתי מנהרות טרור במרחב בית חאנון. ב-30 באפריל פרסם דובר צה"ל כי אוגדה 98 ואוגדה 162 נערכות להמשך המלחמה ברצועת עזה. ב-1 במאי, לראשונה מפרוץ המלחמה, מעבר ארז נפתח להכנסת סיוע הומניטרי. ב-4 במאי נהרג אימן זערב, ממפקדי חטיבת רפיח של הגא"פ. אימן פיקד על מתקפת הטרור ביישוב ובמוצב סופה של מחבלי הנוח'בה בגא"פ ב-7 באוקטובר.
שלב ג' > פשיטות ברצועת עזה ופינוי האזרחים מצפון הרצועה (13 בספטמבר 2024 – 19 בינואר 2025)

בשלב זה החלו כוחות אוגדה 162 לפעול גם בצפון ומרכז הרצועה, ואת הפעילות ברפיח ביצעו חטיבות מילואים.
ב-1 באוקטובר עשרות פלסטינים התקהלו בסמוך לציר נצרים. חלק מהעזתים בהתקהלות היו חמושים ובצה"ל חששו לפשיטה על המוצבים. חיילי צה"ל ירו בנשק ארטילרי להרחקת ההמון, ומספר פלסטינים נהרגו.
דובר צה"ל ודוברות שב"כ אישרו כי בתקיפה משותפת לפני כשלושה חודשים בעזה, חוסל המחבל רווחי מושתהא, יחד עם המחבל סאמח אלסארג' שהחזיק בתיק הביטחון בלשכה המדינית ובוועד הפועל של חמאס והמחבל סאמי עודה, מפקד מנגנון הביטחון הכללי של חמאס.
ב-5 באוקטובר, דובר צה"ל בערבית אביחי אדרעי קרא לתושבי אזור מוע'ראקה וא-זהרא ופאתי אל-בורייג' ונוסייראת שהיו מדרום לציר נצרים, להתפנות למרחבים ההומניטריים מדרום. בערב, פלסטינים בצפון הרצועה דויוחו על תמרון קרקעי של צה"ל במרחב ג'באליה. לפי הדיווחים הכוחות התקדמו מכיוון מזרח מחנה ג'באליה צפון מערב בית לאהיא. לפי צה"ל, כוחות אוגדה 162 פעלו באזור. בלחימה הותקפו מטרות רבות של ארגוני הטרור ונהרגו עשרות מחבלים. ב-20 באוקטובר נהרג מפקד חטיבה 401, אל"ם אחסאן דקסה, מפיצוץ מטען חבלה בעת שיצא מהטנק לתצפית. כחלק מהקרב, הרצועה בותרה מצפון לעיר עזה. ונעשה מאמץ להוציא את כלל האזרחים ממחנה הפליטים ג'באליה, בית לאהיא ובית חאנון שמוגדים כאזורי מלחמה על מנת לטהר את האזור ממחבלים כמה שנראה כיישום חלקי של תוכנית האלופים. בסך הכל בלחימה בג'באליה נהרגו כ-4,000 פלסטינים, מהם כ-3,000 מחבלים.
ב-16 באוקטובר 2024 הרג כוח צה"ל – שכלל טנק ולוחמים מחטיבת ביסלמ"ח – את יחיא סינוואר, מנהיג חמאס ויוזם טבח שבעה באוקטובר, ואת מח"ט רפיח, בהיתקלות ברפיח.
ב-17 באוקטובר תקף צה"ל מפקדת טרור של חמאס וגא"פ שפעלה במבנה ששימש בעבר כבית הספר "אבו חסן" בצפון רצועת עזה. בתקיפה חוסלו עשרות מחבלים.
ב-29 באוקטובר, בעקבות זיהוי תצפיתן של האויב, צה"ל התקיף בניין מגורים בבית לאהיא שבצפון רצועת עזה, שבו חיו כ-150 בני אדם. משרד הבריאות של רצועת עזה מסר כי לפחות 94 פלסטינים נהרגו, בהם נשים וילדים רבים.
במהלך הלחימה בבית חאנון השמידו כוחות צה"ל את מתחם "מגדלי הקצינים" ששימש לטרור, ירי תלול-מסלול וירי טילי נ"ט נגד יישובי עוטף העזה. מגדלי הקצינים מוקמו בפינה הצפון-מזרחית של רצועת עזה וחלשו על שדרות וקו הרכבת לשדרות, דבר שאילץ להשביתה במהלך תקופת המלחמה. המתחם טוהר על ידי כוחות של חטיבת כפיר, חטיבת הנח"ל וחיל ההנדסה הקרבית ובסיום הקרב הושמד על ידם בפיצוץ רב-עוצמה.
שלב ג' > הפסקת אש זמנית ועסקת שחרור החטופים (19 בינואר 2025 – הווה)

ב-19 בינואר 2025 נכנס לתוקף הסכם חמאס–ישראל (2025) שכלל הפסקת אש ל-42 יום שבמהלכם יתבצע שחרור חטופים ישראלים בתמורה לשחרור מחבלים, הפסקת אש זמנית וקיום משא ומתן על המשך הלחימה.
ב-27 בינואר פינה צה"ל את חלקו המערבי של ציר נצרים ואפשר את חזרתם של רבבות מפונים לצפון רצועת עזה.
ב-5 בפברואר 2025, במגנן באזור החיץ (הפרימטר) בשעה 23:00 בלילה מנוף קרס על כוח לוחמים של גדוד 51 של חטיבת גולני כתוצאה ממזג האוויר הסוער. כתוצאה מהקריסה נהרגו שני לוחמי הגדוד. באותו אירוע 7 פצועים בהם לוחם אחד באורח אנוש.
ב-13 בפברואר שיגרו הפלסטינים רקטה מרצועת עזה אך היא כשלה ונפלה באל-בורייג' ומפגיעתה נהרג נער פלסטיני. צה"ל תקף את המשגר בתגובה.
ב-15 במרץ, הניו יורק טיימס דיווח כי ישראל ממשיכה בהתקפותיה על הרצועה למרות הפסקת האש, וכי לפי משרד הבריאות של רצועת עזה, בהתקפות באותו היום נהרגו לפחות תשעה פלסטינים. לפי צה"ל, נהרגו תחילה שני מחבלים שהפעילו רחפן בבית לאהיא שבצפון הרצועה וסיכנו את הכוחות, ולאחר מכן נהרגו במתקפה שנייה ארבעה מחבלים נוספים שאספו את ציוד הפעלת הרחפן במכוניתם. חמאס טען כי ההתקפות הללו הרגו יותר מ-150 בני אדם מאז תחילת הפסקת האש.
אבדות > ישראל

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
על פי אתר דובר צה"ל, מספר החיילים ההרוגים מתחילת המלחמה הוא 846, מתוכם 407 נהרגו מתחילת התמרון הקרקעי. לפי משרד הבריאות, מספר הנפגעים הכולל מתחילת המלחמה שנקלטו במערכת הבריאות, נכון ל-10 בפברואר 2025 כולל נפגעים ונפטרים הוא 24,034.
ראו גם

התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל
ביאורים

↑  טיהור הוא מונח צבאי להסרת כל האיומים (כגון לוחמי אויב, מוקשים, מטעני חבלה ונפלי תחמושת משטח מסוים.
הערות שוליים

לוחם חטיבת גבעתי יורה רקטת כתף "מטאדור (מפצח קל)"
חילוץ שלושת החטופים על ידי הימ"מ והשב"כ, צילום ממצלמת הקסדה של לוחם ימ"מ
כוחות חיל הרגלים, חיל השריון וחיל ההנדסה הקרבית (בליווי דחפור D9 פנדה) פועלים ברצועת עזה, 20 באוקטובר 2024
היסטוריה של קפריסין

האי קפריסין על רקע הים התיכון
האי קפריסין שוכן על נתיבי התחבורה הימית באגן המזרחי של הים התיכון. מיקומו זה תרם להיותו מרכז תרבותי ומסחרי חשוב, שתרבותו החומרית משפיעה ומושפעת מיסודות תרבותיים שהגיעו אליו והופצו ממנו בסחר הימי הקדום. תנאיו הגאוגרפיים של האי קפריסין – מרבצי הנחושת שבו ונמלי עגינה נוחים – משכו את המעצמות הגדולות ששלטו בתקופה העתיקה באגן הים התיכון, ולהשפעתן התרבותית נודעת חשיבות בעיצוב תרבותו של האי. האי התפרסם בקשרי המסחר ובעיקר בכל הקשור להובלה ימית ולטכנולוגיה מתקדמת בבניית אניות. כן היה האי אחד המרכזים החשובים באגן הים התיכון לייצור נחושת, והמילה הלטינית לנחושת (cuprum) מקורה בשם האי.
פרהיסטוריה

האי קפריסין היה מבודד מהיבשת במשך מיליוני שנים ובמהלך הפליסטוקן התפתחו בו בעלי חיים אנדמיים כמו פילים ננסיים כמו פלאולוקסודון קפריסאי והיפופוטם קפריסאי גמדי. בני האדם הראשונים הגיעו לקפריסין בשלהי התקופה האפיפלאוליתית, לפני כ־11,500 שנים. הם היו ציידים־לקטים וככל הנראה לא הכו שורש באי. לפני כ־10,500 שנים החלו קבוצות נאוליתיות של איכרים יורדי־ים להקים יישובי קבע באי, במקביל לפריחת תרבויות התקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב' בלבנט ובאסיה הקטנה. בעלי החיים הייחודיים שחיו עד אז באי (הפיל וההיפופוטם הננסיים) נכחדו בשלב זה. אחד האתרים הידועים משלב זה הוא כירוקיטיה, שתושביו גידלו דגנים והביאו מארצות מוצאם חיות משק בעיקר משלושה מינים – עזים, כבשים וחזירים, כמו גם חיות בר רבות כגון שועלים ויחמור פרסי, שלא היו מוכרות בעבר באי. הבקר הובא לאי כאלפי שנה מאוחר יותר.
בשנת 2004, שרידים של חתול בן כשמונה חודשים התגלו בקבר יחד עם בעליו, באתר ארכאולוגי נאוליתי בקפריסין, ותוארכו לכ־7500 לפנה"ס. החתול, הדומה לזן חתול הבר האפריקאי, נראה כעדות העתיקה ביותר בעולם להחזקתו כחיית מחמד, ומעיד כי קשרי אדם–חתול החלו כבר מלפני 9500 שנה, ולא בתקופת מצרים העתיקה כפי שסברו מדענים בעבר.
בארות מים שהתגלו על ידי ארכאולוגים במערב קפריסין, הם מן הבארות העתיקים ביותר בעולם, וגילם נע בין 9000 ל־10,500 שנים, התקופה הנאוליתית הקדם־קרמית ב'. הבארות מלמדות על התחכום של המתיישבים הראשונים, והמודעות המוגברת שלהם לסביבה.
חלוקת תקופות הקרמיקה בעת העתיקה

הקרמיקה הקפריסאית בעת העתיקה (אנ') ידועה בדגמים ייחודיים, המחולקים לתקופות שלתוכן לעיתים מתארכים גם ממצאים שאינם קרמיקה. התקופות הן:
| שם | שנים (לפנה"ס) |
| --- | --- |
התקופה הקפריסאית הקדומה I (תקופת הברונזה הקדומה I): 2500–2075
התקופה הקפריסאית הקדומה II (תקופת הברונזה הקדומה II): 2075–2000
התקופה הקפריסאית הקדומה III (תקופת הברונזה הקדומה III): 2000–1900

התקופה הקפריסאית התיכונה I (תקופת הברונזה התיכונה I): 1900–1800
התקופה הקפריסאית התיכונה II (תקופת הברונזה התיכונה II): 1800–1725
התקופה הקפריסאית התיכונה III (תקופת הברונזה התיכונה III): 1725–1600

התקופה הקפריסאית המאוחרת I (תקופת הברונזה המאוחרת I): 1600–1450
התקופה הקפריסאית המאוחרת II (תקופת הברונזה המאוחרת II): 1450–1200
התקופה הקפריסאית המאוחרת III (תקופת הברונזה המאוחרת III): 1200–1050

התקופה הקיפרו־גאומטרית I: 1050–950
התקופה הקיפרו־גאומטרית II: 950–900
התקופה הקיפרו־גאומטרית III: 900–750

התקופה הקיפרו־ארכאית I: 750–600
התקופה הקיפרו־ארכאית II: 600–480

התקופה הקיפרו־קלאסית I: 480–400
התקופה הקיפרו־קלאסית II: 400–310
תקופת הברונזה

| --- | --- |
 :  ראו גם – אלשיה
בעת העתיקה נודעה קפריסין בשם אלשיה, וכך הופיעה בתעודות היסטוריות. בתקופת הברונזה נשא השם משמעות פוליטית בנוסף למשמעותו הגאוגרפית, כאשר הממלכה באי נקראה ממלכת אלשיה. אלשיה התקיימה כממלכה, חלק בלתי־נפרד מהמרחב המזרח־תיכוני, שאוכלוסייתה הייתה מעורבת בשמיים, חורים, אנטוליים ומצרים בדומה למרכזים אחרים במרחב.
עדויות ארכאולוגיות וטקסטואליות מראות שקפריסין החלה לקיים קשרים הדוקים עם היבשות הסובבות במאות ה־16–15 לפנה"ס, והפכה לחוליה מקשרת בסחר בין הים האגאי והלבנט. תקופת הברונזה הוא הזמן בו החלו להיבנות באי הערים הראשונות, כגון אנקומי (אנ'). כרייה שיטתית של נחושת החלה, ומשאב זה נסחר באופן נרחב; ממלכת אלשיה הייתה מקור לנחושת וסחורות רבות אחרות לארצות מזרח אגן הים התיכון, וכן היוותה מיקום אידיאלי לסוחרים להתעדכנות בביקוש ובהיצע לסחורות מגוונות. יוונים מיקניים אכלסו את האי מן השלב המאוחר של תקופת הברונזה (בסביבות 1600 לפנה"ס), אך השם היווני של האי היה קיים כבר מן המאה ה־15 לפנה"ס.
המאות 1200–1300 לפנה"ס היו תקופה של שגשוג מקומי. ערים כמו אנקומי נבנו מחדש, נבנו בניינים רבים ורחובות מתקדמים. בניינים רשמיים גדולים שנבנו מאבן גזית נועדו לשמירה על הסדר החברתי. חלק ממבנים אלה מכילים מתקנים לעיבוד ואחסון שמן זית. מקדש עם מזבח קרנות נבנה מאבני גזית. מקדשים אחרים אותרו באנקומי, קיטיון וקוקליה. לצורת הפריסה של הערים וטכניקות הבנייה החדשות ניתן למצוא את הקבלות הקרובות ביותר בסוריה, במיוחד באוגרית (שהייתה קשורה בקשרים מסחריים ודיפלומטיים הדוקים עם אלשיה).
בתקופת הברונזה המאוחרת הייתה קפריסין חלק מהאימפריה החיתית, אבל הייתה מדינת לקוח, וככזאת לא נכבשה אלא נחשבה רק לחלק מהאימפריה, ונשלטה על ידי המלכים השליטים של אוגרית. כך, הייתה קפריסין למעשה "מנוהלת לבד עם התערבות קטנה בעניינים קפריסאים". עם זאת, בתקופת שלטונו של תודחליאש, האי נכבש לזמן קצר על ידי החתים, על מנת לאבטח את מרבצי הנחושת באי, או במטרה למנוע פיראטיות. זמן קצר לאחר מכן נכבש האי מחדש על ידי בנו סביב 1200 לפנה"ס.
תקופת הברונזה המאוחרת הייתה תקופה של סחר בין־לאומי, קפריסין הייתה מרכז לייצור כלי קרמיקה, וכלים רבים ייחודים לה נמצאו באתרים רבים בארץ ישראל ובלבנט, כמו כלי בסיס טבעת, כלים מחופים לבן ועוד.
תקופת הברזל המוקדמת

האכאים היו המיישבים של קפריסין בשנים 1200–1000 לפנה"ס, (אף על פי שראשוני האכאים החלו להגיע עוד מהמאה ה־14 לפנה"ס). אחריהם הגיעו היוונים הדורים (1100 לפנה"ס) ושלא כמו המלחמות ביבשת היוונית, הם חיו בקפריסין בשלום. בעקבות משבר תקופת הברונזה המאוחרת נפלה ממלכת אלשיה, וקפריסין התארגנה מחדש לכמה ערי־ממלכה מקומיות (אנ') יווניות ופיניקיות.
במאה ה־8 לפנה"ס (ואף לפני כן) שגשגו בקפריסין מושבות פיניקיות (חלקן ביישובים קיפריים קודמים), כמו כתי (כתיון), קרת־חדשת, אדיל (אידליון), תמש (טמסוס) ולפש (לפטוס), אך קבורת ילדים בקנקנים כנעניים בבתי הקברות העתיקים בסלמיס מראים בבירור על הנוכחות הפיניקית באזור עוד מן המאה ה־11 לפנה"ס. קנקנים דומים נמצאו גם בערים נוספות כמו קוריון (אנ') ופאפוס.
רוב החוקרים טוענים כי ממלכות הערים הקפריסאיות, שתוארו לראשונה במקורות כתובים במאה ה־8 לפנה"ס נוסדו כבר במאה ה־11 לפנה"ס. חוקרים אחרים מאמינים בקיומו של תהליך איטי של הגדלת מורכבות חברתיות בין המאות ה־12 וה־8. ובכל מצב, במהלך המאה ה־8 (התקופה הגאומטרית) מספר היישובים גדל בצורה חדה, כמו גם כמות הקברים. הקברים המלכותיים בעיר סלמיס למשל הופיעו אז לראשונה. זאת יכולה להיות אינדיקציה טובה יותר לתקופת הופעתה של הממלכות הקפריסאיות.
תחת אימפריות העת העתיקה > האימפריה האשורית החדשה

כמה מממלכות קפריסין היו כפופות, לפחות דה־יורה, למלכי האימפריה האשורית החדשה האחרונים. אסטלה שנמצאה בכתיון בשנת 1845, מנציחה את ניצחון סרגון השני (מלך אשור בין השנים 722–705 לפנה"ס); אותו מלך שלח לבקשתו של סילטה מלך צור חיילים אמיצים להטיל מורא על שבעת מלכי ארץ "יא" באדננה/ידננה (השם האשורי המאוחר לקפריסין) שמרדו הפסיקו לשלוח לסרגון מנחות, והם באו לבבל להגיש לסרגון מנחות. סרגון תיאר את ארץ אדננה כארץ כה רחוקה שמלכי אשור שבאו לפניו לא שמעו עליה. האי אולי השתחרר זמנית מעול האשורים בתקופת סנחריב, שכן כאשר מלך צידון לולי המורד ברח לידננה (קפריסין), סנחריב לא תפס אותו. המלך אסרחדון טען ששלח מכתבים למלכי ידננה ויוון, והם נכנעו לו; לפי כתובותיו, הוא קיבל מיסים מעשרת מלכי ידננה ושלח להם להביא לו חומרי בנייה ופסלים גדולים לארמונו בנינוה. מבין המלכים יש כמה ששמותיהם מזוהים כיווניים, וכמה ששמותיהם מזוהים כשמיים צפון־מערביים, אולי פיניקים: אכישתורה (אקסטור, יווני) מלך אדיל, פילגורה (פילגורס, יווני) מלך כיתרי (אנ'), כיסו/כישו (שמי) מלך סלמיס, איתואנדר (אטוואנדרוס, יווני) מלך פפוס, ארסו, ארשו (שמי) מלך סולוי, דמסו (דמסוס, יווני) מלך קוריון (אנ'), אדמסו (אדמסוס, יווני) מלך תמש, דמוסי (דמיסוס? יווני או שמי) מלך קרתי־חדסתי, אונסגוסו (אונסגורס, יווני) מלך לדרה ובוצוסו (בותיטס, יווני) מלך מריון (אנ'). במהלך מסעו הראשון של אשורבניפל (668–627 לפנה"ס) נגד מצרים, עשרת המלכים המוזכרים בכתובות אסרחדון הוזכרו גם בכתובות אשורבניפל (יחד עם שנים־עשר מלכי הלבנט) כמלכי "לב הים" שבאו אליו להגיש לו מנחות ולנשק את רגליו, והוא הכריחם ללוות עם כוחותיהם ואניותיהם את חייליו בים וביבשה.
תחת אימפריות העת העתיקה > האימפריה הפרסית

קפריסין קיבלה עצמאות סביב שנת 669 לפנה"ס, אבל נכבשה מחדש בידי מצרים תחת אמסיס השני. האי נכבש על ידי הפרסים סביב שנת 545 לפנה"ס. ואף נחפר ארמון פרסי בחוף הצפוני של האי. בתקופה זאת ניסו התושבים להתקומם. בתחילת המאה ה־4 לפנה"ס, יוגורס הראשון, מלך סאלאמיס, השתלט על האי וניסה להשיג עצמאות מהפרסים. התקוממות נוספת התקיימה ב־350 אבל נמחצה על ידי ארתחששתא ב־344.