stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משאית אוכל
היסטוריה

בארצות הברית מקור משאיות האוכל הוא הצ'אק וואגון (אנ'). בסוף המאה ה-19 הובלת הבקר מדרום-מערב ארצות הברית לשווקים בצפון ומזרח המדינה ארכה זמן רב. על מנת להאכיל את מובילי הבקר נוצר הצ'קוואגון. בצ'אק וואגון הוגשו ארוחות בוקר, צהריים וערב.
גלגול קודם של משאית המזון המודרנית הוא עגלת הצהריים, כפי שהגה ספק המזון וולטר סקוט בשנת 1872. סקוט החנה עגלה ליד משרדי עיתון בפרובידנס, שבמדינת רוד איילנד, ומכר בה סנדוויצ'ים, פשטידות, וקפה לעובדים בהדפסת העיתון ולעיתונאים.
בשנת 1887 במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית, החל תומאס ה. באקלי לייצר עגלות ארוחת צהריים.
תפוצת משאיות האוכל הלכה והתפתחה, ובסוף העשור הראשון של המאה ה-21 נמנו 4000 משאיות אוכל ברחבי ארצות הברית.
אם בעבר משאיות מזון גורמה היו קיימות רק בערים גדולות, כיום משאיות אלה נפוצות גם בערים קטנות ובפרוורים בארצות הברית.
כיום

במהלך המאה ה-21 ניכר שינוי בהיצע המוצרים ובמגוון המוצע במשאיות האוכל. משאיות האוכל מציעות כיום היצע רחב של מזון המוגש בהן, מתוחכם יותר ויוקרתי יותר המוכן על ידי מומחים בתחום הקולינריה. המזון שמוגש כבר אינו מסתכם בטאקו, גלידה, נקניקיות או המבורגרים, אלא נהיה מתוחכם יותר כגון פירות ים וכדומה.
הרשויות משיתות רגולציה כלפי משאיות אוכל, והיא משתנה בין מדינות ורשויות מקומיות. כך לדוגמה במיניאפוליס, משאיות אוכל צריכות לשמור מרחק מסוים ממסעדות, מרכזים מסחריים או אירועי ספורט. בשכונות מסוימות בלוס אנג'לס משאיות האוכל חייבות לשנות מיקום בכל שעה. חלק מהרגולציה כלפי משאיות האוכל נועדה להגן על תחום המסעדות שאינן ניידות.
מפעילי משאיות אוכל יכולים להגדיל את עסקיהם, ולהקים רשתות המבוססות על משאיות אוכל. כך לדוגמה חברת coolhaus המתמחה בגלידות, שהוקמה בשנת 2009 והייתה מבוססת על משאית אוכל אחת, התפתחה לרשת המפעילה 11 משאיות.
אירועים בהם מתאספות מספר משאיות אוכל, וחניות מסודרות של משאיות אוכל נעשים נפוצים יותר ויותר בארצות הברית. כך לדוגמה בעיר טמפה, פלורידה נערך מפגש שכזה בהשתתפות 99 משאיות. בשיקגו מתקיים משנת 2016 פסטיבל משאיות אוכל הכולל עשרות משאיות אוכל ובהן מזון המוכן על ידי שפים.
בעוד שפתיחת מסעדה ממוצעת בארצות הברית עשויה להגיע לעלות של 100,000 - 300,000 דולר, פתיחת מסעדה על משאית ניידת עשויה לעלות בטווח של עד 30,000 דולר, ולכל היותר עד 80,000 דולר.
מפעילי משאיות אוכל נדרשים להשיג היתר למכירת מזון, שהתנאים להשגתו משתנים בין כל רשות מקומית לאחרת.
משאיות אוכל בעולם > אסיה

באסיה המזון המוצע במשאיות אוכל דורש כישורים מעטים להכנתו, ציוד בסיסי, והשקעה כספית יחסית נמוכה.
אזרחים המתמודדים עם קשיים במציאת עבודה קבועה, ייכנסו לעיתים קרובות לתעשייה זו, שכן היא מאפשרת למשפחות שלמות לעבוד יחד ולהתפרנס. היתרון בכניסה לתעשייה זו אינה רק בהשקעה הכספית הנמוכה הנדרשת, אלא גם בגמישות שעות העבודה.
בהונג קונג לדוגמה, מספר משאיות האוכל נמצא כיום במגמת עלייה.
משאיות אוכל בעולם > בלגיה

על מנת להסדיר את התחום, הוסדרו בבריסל 13 אזורים בהם ניתן להחנות משאיות אוכל. משאיות האוכל היו לטרנד בבלגיה, בעיקר באזור בריסל ובמחוז בראבנט הוולונית. בשנת 2014 היו 126 מפעילי משאיות אוכל החברים בארגון משאיות האוכל הבלגי.
בבריסל נערך כינוס של כ-80 משאיות אוכל, שהיה לפסטיבל משאיות האוכל הגדול ביותר באירופה
משאיות אוכל בעולם > ברזיל

בברזיל הפופולריות של משאיות האוכל החלה במשאיות שהיו מגישות מזון בזמן הקרנבל במדינה, בתום משחקי כדורגל, אירועי ספורט וקונצרטים של מוזיקה. עם זאת כאשר החלו להגיש במשאיות אוכל גורמה, שמחירו גם יקר יותר, משאיות אוכל לא קושרו עוד למזון עממי, והחל להיות טרנדי המנהל לאכול אוכל רחוב במשאיות אוכל. כיום ניתן למצוא בברזיל משאיות רוכל במקומות רבים לרבות מקומות עבודה, בתי ספר, מכללות, ליד בנייני משרדים ופארקים תעשייתיים.
משאיות אוכל בעולם > צרפת

אף שמשאיות אוכל נפוצות בשווקים פתוחים (לדוגמה, משאיות פיצה נפוצות במרסיי ודרום צרפת מאז שנות ה-60), משאיות אוכל בסגנון אמריקאי הופיעו לראשונה בפריז רק ב-2012.
משאיות אוכל בעולם > ישראל

בשנת 2011 עתרו יזמים לבג"ץ כנגד עיריית תל אביב בגין איסורה להפעיל בעיר משאיות אוכל, ובג"ץ קיבל את העתירה. כיום ניתן לראות משאיות אוכל בישראל הפועלות באופן קבוע או באופן ארעי. משאיות אוכל החלו להיות מופעלות באירועים ובפסטיבלי אוכל ברחבי הארץ.
בשנת 2020 הסדירה עיריית חיפה נקודות להצבת משאיות אוכל ברחבי העיר.
אזכורים בתרבות

בשנת 2010 החל להיות משודר הריאלטי "The Great Food Truck Race" בערוץ Food Network ובו המתחרים משתתפים במירוץ ונעים ברחבי ארצות הברית במשאית אוכל ומוכרים את התוצר שהכינו. בשנת 2011 החלה להיות משודרת תוכנית ריאלטי בקנדה בשם ".Eat St" ובה התקיימה תחרות אוכל המוגש במשאיות אוכל. התוכנית Food Truck Face Off הייתה תוכנית ריאלטי קנדית ששילבה משאיות אוכל.
בעונה 3 של הסדרה "the glades", באחד הפרקים העלילה סובבת סביב מסעדות המנסות לחסל תחרות מצד משאיות אוכל.
בסדרה CSI: ניו יורק מתבצע רצח של בעלים של משאית אוכל, תוך שימוש בחומרי נפץ שהושמו בתוך המשאית במהלך פסטיבל משאיות אוכל.
בסרט הדרמה הקומי "שף" משנת 2014, שף במסעדה בלוס אנג'לס מתפטר מתפקידו כדי להפעיל משאית אוכל עם בנו.
במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016 אמר מרקו גוטיירז מייסד קבוצת לטינים למען דונלד טראמפ בריאיון לMSNBC, כי אם טראמפ לא ייבחר וההגירה לארצות הברית ממקסיקו תמשיך באותם ההיקפים, משאיות טאקו יצוצו בכל פינה. בעקבות אמירתו גולשים רבים צייצו את ההאשטאג בטוויטר "TacoTrucksOnEveryCorner#.
הערות שוליים

↑  food truck, באתר מילון אוקספורד
↑  The Chuck Wagon, באתר ACWA
↑  סטפני באטלר, From Chuck Wagons to Pushcarts: The History of the Food Truck, באתר ערוץ ההיסטוריה, 22 באוגוסט 2018
↑  דניאל אנגבר, Who made that food truck, באתר הניו יורק טיימס, 2 במאי 2014
↑  Study identifies factors that contribute to food trucks’ fast spread, באתר אוניברסיטת מישיגן, 16 באוגוסט 2014
↑  וונדי האנדלי, Food truck park opening in Plano as suburbs get rolling to catch up with trend, באתר dallas news‏, מרץ 2015
↑  קארן קיקרו, Are food trucks safe?, באתר CNN‏, 8 באפריל 2013
↑  אוליביה בארקר, A foodie-fueled trend takes its act on the road, באתר USA Today‏, 8 באוקטובר 2011
↑  The best and worst cities for running a food truck, באתר שירות השידור הציבורי, 21 במרץ 2018
↑  שרה את נידלמן, [https://www.wsj.com/articles/SB10000872396390443404004577576992254177540 Street Fight: Food Trucks vs. Restaurants
], באתר וול סטריט ג'ורנל, 9 באוגוסט 2012
↑  Our Story, באתר Coolhaus, אוחזר ב-30 באוקטובר 2014
↑  World's largest food truck rally descends on Tampa, באתר Bay News ‏, 31 באוגוסט 2014
↑  סוואנה אידנס, Get ready, Chicago foodies: Chicago Food Truck Festival will host new, unique flavors on wheels, באתר שיקגו טריביון, 22 ביוני 2018
↑  ג'קי פו ולילו בילואו, 5 thing you need to know about..., באתר PBS‏, 15 באוקטובר 2010
↑  אלייסה גרגורי, How to Get a Food Vendor License, באתר The balance smb‏, 25 ביוני 2019
↑  קייט ספרינגר, Finally, food trucks hit the streets in Hong Kong, באתר CNN‏, 13 בפברואר 2017
↑  Les Food Trucks ont désormais leurs emplacements officiels, à Bruxelles, באתר rtbf‏, 18 בספטמבר 2014
↑  Le Brussels Food Truck festival attend 70 000 gourmands, באתר rybf‏, 27 באפריל 2015
↑  לין לוי, האוטו שלנו גדול וטעים: משאיות אוכל בארץ, באתר ynet, 27 בדצמבר 2016
↑  תיקי גולן, פודטראקס להמונים: כך כבשו משאיות האוכל את הירידים והפסטיבלים בארץ, באתר ynet, 30 באוגוסט 2018
↑  https://www.colbonews.co.il/general/77801/ נקבעו המקומות שבהם יותר להציב משאיות אוכל], באתר כלבו, 10 במאי 2020
↑  ABOUT THE SHOW, באתר food network
↑  בריאן לטימר וסוזאן גמבואה, Latinos for Trump Founder: 'Defend Your Country' from Hispanics, באתר nbc news‏, 2 בספטמבר 2016
↑  Twitter hilariously trolls Trump supporter’s ‘taco trucks’ remark, באתר ניו יורק פוסט, 3 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597780505171  BNE: XX5603668  BnF: cb16686982s (data)  GND: 1071011677  LCCN: sh2011001950  SUDOC: 169909492 
משאית אוכל בסיאטל, 2010
משאית אוכל באירוע "Food Trucks for Haiti" בלוס אנג'לס
משאית אוכל בטאיוואן
משאית אוכל בישראל המופעלת על ידי רשות הטבע והגנים
מרסל ריימן

| --- | --- |

ריימן, 1944
 לידה:  1 במאי 1923 ט"ו באייר ה'תרפ"ג ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה הרפובליקה הפולנית השנייה
 פטירה:  21 בפברואר 1944 (בגיל 20) מצודת הר ולריאן, צרפת 
 מדינה:  הרפובליקה הפולנית השנייה הרפובליקה הפולנית השנייה, צרפת (1794–1815, 1830–1958) צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות של איברי-סיר-סן 
 כינויים נוספים:  סימון מאוג'ין, "פקולטה", מישל, מישל מיצ'לב
 ידוע בשל:  חלקו בתנועת ההתנגדות הצרפתית
 פרסים והוקרה:  מוות למען צרפת (1972)  מדליית הרזיסטנס 
 
מרסל ריימן (בפולנית: Marcel Rayman;‏ ט"ו באייר ה'תרפ"ג, 1 במאי 1923 – 21 בפברואר 1944) היה יהודי פולני וגם לוחם בקבוצת ההתנגדות הצרפתית במלחמת העולם השנייה, FTP-MOI, וראש "סטלינגרד", קבוצה מיליטנטית פעילה. ריימן היה ידוע גם בשמות סימון מאוג'ין, "פקולטה", ומישל או מישל מיצ'לב.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

מרסל ריימן נולד ב-1923, בוורשה. הוא עבר לצרפת יחד עם הוריו כאשר מלאו לו 8 שנים. כעבור שנתיים, הצטרף לתנועת "פיונירים" ואל קבוצת הספורט לפועלים היהודים המכונה "יאסק". בגיל 15 קיבל את תעודת הסיום שלו, והתחיל לעבוד עם הוריו כעובד טקסטיל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאחר הקמת הקבוצות הראשונות של "הנוער הקומוניסטי" (Jeunesses communistes), ריימן החליט להצטרף אליהם, הפך לפעיל ולחם עימם עד תחילת שנת 1942. בין השאר, השתתף בהפגנות לא חוקיות, פרסם כרזות ועלונים התומכים באידאולוגיה של הקבוצה. לבסוף, התמנה למנהיג הקבוצה ברובע האחד עשר של פריז.
בתחילת שנת 1942, מרסל ביקש להצטרף אל המחלקה ה-2 של המחתרת הקומוניסטית בצרפת (FTP). הוא התקבל לשורותיהם לאחר שהצליח לבדל עצמו בגבורתו ובאינטלקט שלו. הוא נקרא לאמן לוחמים חדשים, וקיבל על עצמו את התפקיד בשמחה. כאשר קבוצה צ'כית של המחתרת הוקמה, הוא נשלח ללמד אותם כישורים ללוחמה פרטיזנית. הוא היה מוצלח ביותר, ובמבצע הראשון כנגד הגרמנים בפון דז אר עורר סערה גדולה.
כשהגזרה הארמנית הוקמה, ריימן נשלח לשם כבוחן. המבצע הראשון של מיסאק מאנושיאן, בלוולואה פרה (אנ'), התרחש תחת מנהיגותו של ריימן.
ביוני 1943, ברחוב רה מירבו ברובע השישה-עשר, ריימן וארנסט בלנקוף זרקו מטח של רימונים במאמן השייך לקריגסמרינה (הצי הגרמני). הגרמנים השיבו אש. מרסל היה מבוקש על ידי כל כוחות המשטרה, ובכל זאת הצליח לברוח, בזמן שבלנקוף היה פצוע קשה, וירה לעצמו בראש כדי שלא ישבו אותו בחיים. בקיץ, ה-FTP-MOI החליטו לתמוך במפקד של פריז רבתי, גנרל פון שאמבורג, שהיה אחראי על הפצת הכרזות בפריז, המכריזות על הוצאה להורג של חברי תנועת ההתנגדות. כריסטינה לוקה בויקו (אנ'), הרומנייה שעמדה בראש ענף המודיעין של FTP-MOI הורתה לאסוף מודיעין על שאמבורג. מודיעין FTP-MOI הצליחו לאתר אותו, שוטר מטופח שרכב על סוס אל יער בולון בכל יום, כאשר הוא מלווה בשני שומרים. לאחר הטיול שלו, הוא עלה בשדרת רפאל (צר') ונכנס לתוך חצר של מלון מפואר, טרם לקח את מכוניתו הרשמית, אשר הסיעה אותו למלון מוריס (אנ'). כאשר כבר ניתן היה לצפות את מסלולו של פ"ש – ריימן, ריימונד קוג'סקי ולאו נלר (צר') החליטו לפעול. ב-28 ביולי, שלושת הלוחמים תקפו את הרכב באמצעות זריקת רימונים, והצליחו להתחמק. למרות זאת, הם פיספסו את המטרה. נוסף על כך, זה לא היה פון שאמבורג שהיה בתוך המכונית באותו יום, אלא לוטננט קולונל מורטיז פון מליבר, חבר בכיר בצוותו של פ"ש.
מכאן ואילך, ריימן הפך למטרה עיקרית עבור הרשויות, ומחבואו ברחוב דה בלוויל (אנ') שבפריז, היה כבר ידוע למטה המודיעין הכללי (אנ') של משטרת צרפת. למרות זאת, במטה העדיפו להמשיך את המעקב, בתקווה שיוביל למעצרים נוספים.
ביולי ואוגוסט 1943, משטרת "הבריגדות המיוחדות" (אנ') החשאית, שפעלה בצרפת של וישי כנגד "איומי פנים", והייתה כפופה למטה המודיעין, ריכזה את מאמציה ב"טרוריסטים" של ה-MOI. ריימן, אחראי על הקבוצה של שימוט הרכבת והביצוע, מיסאק מאנוצ'יאן, המפקד הצבאי, ולאו נלר, לוחם ותיק – היו האנשים המבוקשים ביותר.
בתחילת 1943, זוהה לייב גולדברג (אנ') – שהפך פרטיזן מאז שהוריו נעצרו ונרצחו במצוד ולודרום ד'איבר ביולי 1942 – ונעקב לכתובת מסוימת, דרך סטינוויל (צר') 9ב ברובע השנים-עשר. הוא עזב בליווי ריימן, כאשר הם נעקבים על ידי פקח של מטה המודיעין. עד סוף הקיץ, כמעט כל לוחמי ה-MOI זוהו.
בידי האויב
ריימן נעצר על ידי הבריגדות המיוחדות ב-16 בנובמבר 1943, בזמן מפגש עם גולדה בנצ'יק. הוא הואשם במשפט חברי ה-FTP-MOI שנערך בפברואר 1944. הוא היה אחד מתוך עשרה לוחמים המתוארים על כרזת התעמולה "Affiche Rouge" (כרזה אדומה), שהופצה בידי משטר וישי והרשויות הגרמניות ברחבי פריז. בית דין של הצבא הגרמני גזר עליו עונש מוות. הוא נורה במצודת הר ולריאן ב-21 בפברואר יחד עם 21 חברי קבוצת מנוצ'יאן.
מורשת והנצחה

ריימן גולם על ידי השחקן רובינסון סטבנין בסרט הצרפתי "צבא הפשע" (אנ') משנת 2009, בבימויו של רוברט גודיגואן. כמו כן, נקראה על שמו כיכר בפריז (צר').
דיוקן

בפרופיל של רג'מן בבריגדות המיוחדות, נכתב כך:
פקולטה: בן 19, מבנה גוף חסון, פנים עגולות, שיער חום כהה מתולתל עבה, סוודר כחול כהה עם צווארון גולף, מעיל מרטינגל כחול, נעליים שחורות, נושא ילקוט מתחת לזרועו.
המקור בצרפתית
"Faculté: 19 ans, corpulence trapue, visage rond, cheveux châtain foncé, frisés et abondants, chandail bleu marine à col roulé, pardessus bleu à martingale, souliers noirs, porte une serviette sous le bras."
פקולטה היה אחד מהשמות הבדויים של רג'מן. שמו של רג'מן הופיע על כרזת "Affiche Rouge", עם הכיתוב: ”ריימן, יהודי פולני, 13 פיגועים”.
אמו של רג'מן, חנה, נרצחה בגז בבירקנאו. אחיו הצעיר שמעון גורש לבוכנוולד.
לקריאה נוספת

Hila Shachar, Deborah Cartmell, Ashley D. Polasek (ע), Representing the Unrepresentable: The Army of Crime and Biopic Generic Conventions of Identity, הובוקן: John Wiley & Sons, Inc., 2020. (באנגלית)
ביאורים

↑  Brevet de l'enseignement primaire
↑  בצרפתית: ”Francs-Tireurs et Partisans”
↑  בצרפתית: Direction Centrale des Renseignements Généraux
↑  בצרפתית: ”Rayman, juif polonais, 13 attentats”
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1287091008  LCCN: no2018117248  VIAF: 34153653228255900009   WorldCat (עם VIAF): 34153653228255900009 
כיכר מרסל ריימן (צר'), הרובע האחד עשר של פריז
מרווין פארק

מרווין אולאוולה אקינלבי פארק (בספרדית ובאנגלית: Marvin Olawale Akinlabi Park, בקוריאנית: 마르빈 파르크; נולד ב-3 ביולי 2000 בפלמה דה מיורקה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת לאס פאלמאס מלה ליגה, בהשאלה מריאל מדריד.
חיים אישיים

מרווין נולד בפלמה דה מיורקה שבספרד לאב ניגרי ולאם דרום קוריאנית.
קריירת מועדונים

מרווין גדל במחלקות הנוער של סיוטאט דה פלמה, טרנמיר רוברס, לה סאלה, פניה ארבאל וריאל מדריד. בשנת 2019 החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד. ב-20 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 0-0 נגד ריאל סוסיאדד במסגרת המחזור השני בלה ליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך ארבע הופעות ליגה בעונה זו.
ב-12 באוגוסט 2022 הושאל מרווין למשך עונת 2022/2023 ללאס פאלמאס מהליגה הספרדית השנייה. הוא ערך 24 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד, וסייע למועדון להעפיל ללה ליגה. ב-18 באוגוסט 2023 הוארכה השאלתו גם לעונת 2023/2024.
הערות שוליים

↑  Marvin Park elige a España באתר מונדו דפורטיבו, 14 בינואר 2019 (בספרדית)
↑  Marvin Park, nuevo jugador de la UD Las Palmas באתר הרשמי של לאס פאלמאס, 12 באוגוסט 2022 (בספרדית)
↑  Marvin Park, nuevo jugador de la UD Las Palmas באתר הרשמי של לאס פאלמאס, 18 באוגוסט 2023 (בספרדית)
נבן סובוטיץ'

נבן סובוטיץ' (בסרבית: Heвeн Cубoтић; נולד ב-10 בדצמבר 1988 בבאניה לוקה שביוגוסלביה) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה > קריירת מועדונים

סובוטיץ' נולד בבאניה לוקה שביוגוסלביה להורים סרבים. בגיל 7 החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית ט.ס.ב שוורצנברג.
בעונת 2006/2007 החל לשחק במינץ, באותה סוף עונה ירד עם קבוצתו לבונדסליגה השנייה.
ב-4 ביוני 2008 הוכרז כי סובוטיץ' חתם בבורוסיה דורטמונד על חוזה לחמש שנים. את משחקו הראשון במועדון ערך נגד באיירן מינכן במסגרת הסופר קאפ הגרמני בו דורטמונד השיגה ניצחון 2:1. לאורך עונה 2008/2009 הבקיע 6 שערים בליגה. ביוני 2009 חידש את חוזהו עם הקבוצה עד קיץ 2014. בעונת 2009/2010 שיחק בכל דקות המשחק בליגה. ב-15 בדצמבר 2010 הבקיע את שערו הראשון בטורניר אירופי כאשר הבקיע בליגה האירופית מול סביליה. ב-27 ביולי 2013 זכה עם קבוצתו בסופר קאפ הגרמני מול באיירן מינכן.
ב-28 במאי 2015 חתם על חוזה חדש בדורטמונד עד 2018. ב-26 בינואר 2017 הושאל לפ.צ. קלן עד לסוף העונה. בסיום ההשאלה חזר לדורטמונד. ב-25 בינואר 2018 עזב את דורטמונד אחרי 10 שנים וחתם בסנט אטיין מהליגה הצרפתית.
ב-4 ביולי 2019 חתם סובוטיץ' על חוזה באוניון ברלין, העולה החדשה לבונדסליגה, עד 30.6.2021.
ב-18 בספטמבר 2020 חתם בדניזליספור הטורקית. ב-1 בפברואר 2001 חתם באלטאך האוסטרית.
קריירה > קריירה בינלאומית

לאחר שייצג מספר נבחרות כמו נבחרת ארצות הברית, קרואטיה וגרמניה, הוחלט שישחק בנבחרת סרביה. עד כה שיחק בנבחרת 36 משחקים והבקיע שני שערים.
נאוארכוס

נָאוּאַרְכוֹס (ביוונית: ναύαρχος, בתעתיק ללטינית: nauarchus) היה תוארו של מפקד צי מלחמתי ביוון העתיקה ובמיוחד בספרטה. השם הוא הלחם של naus (אונייה) ו-archos (מפקד). בספרטה נשא בתואר זה המפקד העליון של הצי, שכן הפיקוד העליון על הצבא היה מסור בידי מלכי ספרטה. באתונה, לעומת זאת, שימש המונח לציון מפקד שייטת ולא למפקד הצי המלחמתי כולו; הלה היה כפוף לסטרטגים, עשרת המצביאים שנבחרו מדי שנה כדי לעמוד בראש כוחות הצבא והצי גם יחד.
"נאוארכוס" על פי ההיסטוריון הרומי וגטיוס בן המאה ה-4 לספירה היה תוארו של מפקד ספינת מלחמה בצי הרומי בתקופת הקיסרות, מקביל לדרגתו של קנטוריון בלגיון הרומי: "לכל ליבורנה (liburna) ישנו מפקד (nauarchus), מעין קברניט (navicularius) אשר פטור ממילוי תפקידיהם האחרים של המלחים, ומופקד על אימון יומיומי של תופשי ההגה (gubernatores), החותרים וחיילי הצי."
נָבְאַרְכוֹס (כפי שהשם מבוטא ביוונית מודרנית) הוא שם הדרגה המקבילה לאדמירל בצי היווני של ימינו.
לקריאה נוספת

Beloch, J., "Die Nauarchie in Sparta." Rheinisches Museum, vol. xxxiv (1879), pp. 117-130.
Brownson, Carleton L., "The Succession of Spartan Nauarchs in Hellenica I." Transactions and Proceedings of the American Philological Association (TAPA), vol. 34 (1903), pp. 33-40.
Sealey, Raphael, "Die spartanische Nauarchie". Klio 58 (1976), pp. 335-358
Thommen, Lukas, "Xenophon und die spartanische Nauarchie".Historika, Storia Greca i Romana, vol 5: Great is the power of the sea, 2015, pp. 313–320.
הערות שוליים

↑  בתרגומי יצירות יוון העתיקה לעברית נקרא לעיתים בשם "שר הצי".
↑  Vegetius, De re militari, iv.32. E-text in The Latin Library.
↑  Milner, N.P. (1993). Vegetius: Epitome of Military Science. Liverpool University Press. Second revised edition 2006. p. 141.
↑  Thommen (2015), p. 314.
↑  הרשימה הראשונה במחקר המודרני הוכנה על ידי בֶּלוֹךְ ב-1879.
1 2 3  Sealey, "Die spartanische Nauarchie", pp. 339–340.
↑  Cartledge, Sparta and Lakonia, p. 126.
↑  Rahe, Sparta's First Attic War, pp. 37, 38.
↑  Poralla & Bradford, Prosopographie, p. 48.
↑  Rahe, Sparta's First Attic War, p. 38.
↑  Sealey, "Die spartanische Nauarchie", pp. 340, 341.
↑  Sealey, "Die spartanische Nauarchie", p. 343.
↑  Falkner, "Astyochus", p. 206.
↑  Thommen, "Xenophon und die spartanische Nauarchie", p. 315.
↑  Cartledge, Agesilaos, p. 82.
↑  Cartledge, Sparta and Lakonia, p. 230.
↑  Cartledge, Sparta and Lakonia, p. 232.
↑  Cartledge, Sparta and Lakonia, p. 235.
1 2  Thommen, "Xenophon und die spartanische Nauarchie", p. 315.
↑  Cartledge, Agesilaos, p. 223.
↑  Cartledge, Sparta and Lakonia, p. 245.
↑  Cartledge, Agesilaos, p. 79.
מרווין קומפר

מרווין קומפר (בגרמנית: Marvin Compper, נולד ב-14 ביוני 1985) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

נולד בטיבינגן שבגרמניה המערבית לאם גרמנייה ולאב צרפתי ממוצא גוואדלופי. עקב כך, הוא מחזיק גם באזרחות צרפתית.
בצעירותו, התאמן קומפר בקבוצת הנוער של שטוטגרט. בשנת 2002 עבר לשחק בקבוצת הנוער של בורוסיה מנשנגלדבך ובשנת 2003 החל לשחק בקבוצת המילואים. בשנת 2005 ערך קומפר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של בורוסיה מנשנגלדבך, וקיבל חוזה בקבוצה בשל פציעותיהם של פיליפ דאמס ומרסל ינסן. בשנת 2006 הפך קומפר לשחקן הרכב בקבוצה. בעונת 2007/2008 פחת מעמדו של קומפר בקבוצה, והוא עבר בפגרת החורף להופנהיים ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. בתום עונה זו, עלה קומפר עם הופנהיים לבונדסליגה לראשונה בתולדות הקבוצה, והפך לעוגן משמעותי בהגנת הקבוצה בחמש העונות הבאות, כאשר את עונת 2008/2009 סיימה הופנהיים כאלופת החורף של הבונדסליגה, ובשאר העונות סיימה במרכז הטבלה. קומפר החל את עונת 2012/2013 בהופנהיים, אך בפגרת החורף של אותה עונה עזב את הקבוצה לאחר שצבר 156 הופעות ליגה בהן הבקיע שישה שערים, ועבר לפיורנטינה מהסרייה א'. בינואר 2014 הבקיע קומפר שער ניצחון יוקרתי עבור פיורנטינה ברבע גמר הגביע האיטלקי מול סיינה בתוספת הזמן. קומפר לא השתלב בפיורנטינה, וצבר בה רק 15 הופעות ליגה בעונה וחצי.
באוגוסט 2014 חתם קומפר בר.ב. לייפציג מהבונדסליגה השנייה, קבוצה ששמה לעצמה מטרה להגיע לצמרת הגרמנית תוך זמן קצר, והחתימה לשם כך שחקנים עם ניסיון בבונדסליגה כדוגמת קומפר ודייבי זלקה. בעונת 2014/2015 כשלו קומפר והקבוצה לעלות לבונדסליגה, אך הצליחו במשימה זו בעונת 2015/2016. בעונת 2016/17 קומפר רשם עונת שיא יחד עם לייפציג, כאשר הקבוצה סיימה במקום השני בבונדסליגה כבר בעונת הבכורה שלה, והבטיחה מקום בליגת האלופות.
את עונת 2017/18 החל קומפר בלייפציג, אך איבד את מקומו בהרכב, ובפגרת החורף של העונה חתם בסלטיק הסקוטית. בקיץ 2019, לאחר שלא שיחק כלל במדי סלטיק, חתם קומפר בדיסבורג מהליגה הגרמנית השלישית. לאחר עונה אחת במועדון, בה ערך 23 הופעות וסיים עם קבוצתו במקום החמישי, פרש קומפר ממשחק פעיל, והשתלב בצוות המקצועי של דיסבורג.
קריירה בינלאומית

קומפר שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, ולו הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה, במשחק ידידות מול נבחרת אנגליה בשנת 2008. במשחק זה הוחלף על ידי מרסל שפר.
תארים

עם הופנהיים:
אליפות הבונדסליגה השנייה: 2007/08
מרגרט טרומן

| --- | --- |

 לידה:  17 בפברואר 1924 אינדפנדנס, ארצות הברית 
 פטירה:  29 בינואר 2008 (בגיל 83) שיקגו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Mary Margaret Truman
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם הארי טרומן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  Mystery fiction biography Autobiography
 תקופת הפעילות:  מ-1947 
 בן או בת זוג:  Clifton Daniel (1956, 21 באפריל 1956–2000) 
 צאצאים:  Clifton Truman Daniel, Harrison Gates Daniel, William Wallace Daniel, Thomas Washington Daniel 
 
מרי מרגרט טרומן דניאל (באנגלית: Mary Margaret Truman Daniel; ‏17 בפברואר 1924 – 29 בינואר 2008) הייתה זמרת סופרן קלאסית אמריקאית, שחקנית, עיתונאית, אשת רדיו וטלוויזיה, סופרת ואשת חברה ניו יורקית. היא הייתה בתם היחידה של הנשיא הארי ס. טרומן והגברת הראשונה בס טרומן. במהלך כהונתו של הארי טרומן כנשיא, ליוותה אותו מרגרט בנסיעות עבור מסע הבחירות. היא השתתפה באירועים בבית הלבן ואירועים פוליטיים נוספים, והייתה חביבת התקשורת.
לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ב-1946, החלה טרומן בקריירה כזמרת סופרן קולורטורה, אותה פתחה בהופעה בקונצרט עם התזמורת הסימפונית של דטרויט ב-1947. היא הופיעה בקונצרטים וברסיטלים ברחבי ארצות הברית עד שנת 1956. טרומן השתתפה בהקלטות עבור חברת ההקלטות RCA Victor, והופיעה בתוכניות טלוויזיה כגון What's My Line (אנ').
ב-1957, לאחר שהפכה למנחת התכנית Weekday יחד עם מייק וולאס, החליטה טרומן לסיים את הקריירה המוזיקלית שלה, על מנת להתמקד בעבודותיה כעיתונאית ואשת רדיו. בנוסף, כתבה מאמרים למגוון כתבי עת בשנות השישים והשבעים. מאוחר יותר כתבה סדרת ספרי תעלומה מצליחים, ומספר ספרים על גברות ומשפחות ראשונות של ארצות הברית. אלה כללו ביוגרפיות של הוריה, התקבלו יפה על ידי מבקרים.
טרומן הייתה נשואה לעיתונאי קליפטון דניאל, העורך הראשי של עיתון הניו יורק טיימס. לזוג נולדו ארבעה ילדים, שכולם נהיו בולטים בזירה החברתית הניו-יורקית.
חיים מוקדמים

מרי מרגרט טרומן נולדה ברחוב דלאוור באינדפנדנס, מיזורי, ב-17 בפברואר 1924, ונקראה על שם דודתה מרי ג'יין טרומן וסבתה מצד אמא מרגרט גייטס וולאס. כבר מגיל צעיר, כונתה טרומן רק בשם מרגרט. היא למדה בבית הספר באינדיפנדס עד שאביה נבחר לסנאט האמריקאי בשנת 1934, ולאחר מכן למדה גם באינדיפנדס וגם בוושינגטון הבירה.
בשנת 1942 החלה ללמוד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, שם הייתה חברה ב-Pi Beta Phi. ב-1946 סיימה תואר ראשון בהיסטוריה. טרומן למדה פיתוח קול אצל אסטל ליבלינג, שהייתה גם המורה של בוורלי סילס, בניו יורק.
קריירה > שירה

לאחר הכשרה בשירה קלאסית, הופיעה טרומן ברסיטל בכורה ברדיו במרץ 1947, שלאחריו הופיעה בקונצרט בכורה עם תזמורת דטרויט. בעשור הבא עבדה כזמרת מקצועית, והופיעה עם שלל תזמורות ברחבי ארצות הברית. טרומן מעולם לא הופיעה באופרות מבוימות, אבל ביצעה אריות מיצירות אופראיות בקונצרטים. הופעותיה כללו בעיקר שירי אמנות ולידר, וכן יצירות מרפרטואר הסופרן הקונצרטי. בשנים 1951 ו-1952 הוציאה טרומן שני אלבומים עם חברת RCA Victor, אלבום אחד הכולל מבחר קלאסי והשני המציג מגוון שירי אמנות אמריקאים. בנוסף, הקליטה שירים גרמניים עבור NBC. שער במגזין טיים הציג את טרומן כאשר תו מוזיקלי צף ליד ראשה. טרומן המשיכה להופיע על במות, ברדיו ובטלוויזיה עד שנת 1956.
כשהייתה בראשית הקריירה, ביקורות על שירתה של טרומן היו חיוביות ברובן ומנומסות. מבקרים מאוחרים יותר חושדים כי מבקרים שליליים יותר נמנעו מלפרסם את דעותיהם האמיתיות, מתוך כבוד לנשיא המכהן. מנהג זה הופסק ב-1950, כאשר מבקר המוזיקה של עיתון הוושינגטון פוסט פול היום כתב כי מרגרט טרומן "מושכת ביותר על הבמה... אבל אינה מסוגלת לשיר טוב במיוחד. היא מזייפת חלק ניכר מהזמן. ועדיין אינה מסוגלת לשיר באופן המתקרב לגימור מקצועי. ביקורת זו הכעיסה מאוד את הנשיא הארי טרומן, שהתמודד אז עם המוות הפתאומי של חבר ילדותו. הנשיא כתב להיום כי "יום אחד אני מקווה לפגוש אותך. כשזה יקרה, תזדקק לאף חדש, הרבה סטייק לעיניך הפצועות, ואולי תומך!" היום רצה לפרסם את המכתב שקיבל מהנשיא, אבל מו"ל העיתון סירב לעשות זאת. למרות זאת, סיפר היום על המכתב למספר עמיתיו, ביניהם מבקר המוזיקה של העיתון המתחרה הוושינגטון טיימס, מילטון ברלינר. ברלינר פרסם על כך סיפור, מה שגרם לעיתון הפוסט להכיר במכתב. סיפור זה הגיע לכותרות הבין לאומיות, ויצר שערורייה קלה עבור ממשל טרומן. לאחר הסיפור, המבקרים הרגישו חופשיים יותר להיות כנים בביקרותיהם כל הופעותיה של מרגרט טרומן, והביקורות שקיבלה נטו להיות מעורבות.