stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפריין סאנצ'ס
הערות שוליים

↑  Colombia.com, 5.12.08, Valderrama, Willington Ortiz y Asprilla, entre los mejores de la historia del fútbol en Colombia
↑  El Tiempo, 13.5.15, La Copa América de Ecuador 1947: nació la leyenda del 'Caimán'
↑  GolCaracol, 13.6.11, La histórica aventura del 75
↑  La leyenda de Efraín "Caimán" Sánchez, ELESPECTADOR.COM, ‏16 בינואר 2020 (בספרדית)
| נבחרת קולומביה – מונדיאל 1962 |
| --- | --- | --- |
|  1 סאנצ'ס •  2 ויוואס •  3 סולואגה •  4 אלסטה •  5 ח. גונסאלס •  6 קאייה •  7 אפונטה •  8 אצוורי •  9 סילבה •  10 סראנו •   11 לופס •  12 טובר • 13 אסרוס •  14 פאס • 15 קול • 16 פרס • 17 קלינגר • 18 אסקובר • 19 גמבואה • 20 ראדה • 21 ה. גונסאלס • 22 אריאס • מאמן: פדרנרה |  1 סאנצ'ס •  2 ויוואס •  3 סולואגה •  4 אלסטה •  5 ח. גונסאלס •  6 קאייה •  7 אפונטה •  8 אצוורי •  9 סילבה •  10 סראנו •   11 לופס •  12 טובר • 13 אסרוס •  14 פאס • 15 קול • 16 פרס • 17 קלינגר • 18 אסקובר • 19 גמבואה • 20 ראדה • 21 ה. גונסאלס • 22 אריאס • מאמן: פדרנרה | קולומביה |
| נבחרת קולומביה – קופה אמריקה 1975 (סגנות) |
| --- | --- | --- |
|  1 דלוקה •  2 זאפה •  3 אנגולו •  4 אסקובר •  5 גונסאלס •  6 לופס •  7 קייסדו •  8 סגוביה •  9 סוטו •  10 קלרו •   11 אורטיס •  12 קסטרו • 13 ארבולדה •  14 בולניו • 15 רוביו • 16 אומניה • 17 סראטה • 18 רנדון • 19 פאצ'קו • 20 רטאט • 21 קמפס • 22 דיאס • 23 לונדרו • מאמן: סאנצ'ס |  1 דלוקה •  2 זאפה •  3 אנגולו •  4 אסקובר •  5 גונסאלס •  6 לופס •  7 קייסדו •  8 סגוביה •  9 סוטו •  10 קלרו •   11 אורטיס •  12 קסטרו • 13 ארבולדה •  14 בולניו • 15 רוביו • 16 אומניה • 17 סראטה • 18 רנדון • 19 פאצ'קו • 20 רטאט • 21 קמפס • 22 דיאס • 23 לונדרו • מאמן: סאנצ'ס | קולומביה |
אמיטוקיון

| אמיטוקיון> תקופה |
| --- | --- |
סוף מיוקן 9.1 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלבי דוב
סוג:: אמיטוקיון
מין:: Ammitocyon kainos
שם מדעי
 Ammitocyon ‏Romero & Abella & Sanisidro & Vaquero, 2021

אמיטוקיון (שם מדעי: Ammitocyon) הוא סוג נכחד של טורף מהמשפחה כלבי דוב, אשר התקיים באירופה סוף המיוקן שלפני 9.1 מיליון שנה.
הסוג ידוע משלדים מאובנים כמעט שלמים שהתגלו במדריד, ספרד והוא תואר למדע ב-2021 בידי Morales ואנשיו. שם הסוג ניתן לכבוד האלה המצרית אמות, אשר הייתה בחציה היפופוטם, תנין ואריה בנוסף על הסיומת "cyon" - כלב ביוונית עתיקה. הסוג הכיל מין אחד - Ammitocyon kainos, שפירושו: "חדש" מיוונית עתיקה.
טורף זה היה היפרקרניבור בהתבסס על מבנה שיניו וגודל ניביו הארוכות והחדות ששימשו לקריעת בשר. הוא הגיע לגודל של אריה ממוצע במשקל 230 ק"ג והיה בעל חוטם ולסת גדולים וקצרים באורכם עם מפתח פה רחב, ומה מעט לזה של הברבורופליס. היו לו גפיים חזקות עם מפרקים מחוזקים ואולי גם טפרים נשלפות כשל חתוליים .
ראו גם

מגאריקיון - טורף קרוב שהתגלה לצידו במדריד.
הערות שוליים

↑  Salesa, Manuel J.; Antón, Mauricio; Morales, Jorge; Peigné, Stéphane (2012). "Systematics and phylogeny of the small felines (Carnivora, Felidae) from the Late Miocene of Europe: a new species of Felinae from the Vallesian of Batallones (MN 10, Madrid, Spain)". Journal of Systematic Palaeontology. 10 (1): 87–102.
↑  Jorge Morales, Juan Abella, Oscar Sanisidro & Alberto Valenciano (2021) Ammitocyon kainos gen. et sp. nov., a chimerical amphicyonid (Mammalia, Carnivora) from the late Miocene carnivore traps of Cerro de los Batallones (Madrid, Spain), Journal of Systematic Palaeontology, 19:5, 393-415, DOI: 10.1080/14772019.2021.1910868
אלכסנדר דוברובינסקי

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1954 (בן 70) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 www.dobrovinsky.ru
 
אלכסנדר אנדרייביץ' דוברובינסקי (ברוסית: Александр Андреевич Добровинский;‏ נולד ב-25 בספטמבר 1954) הוא עורך דין רוסי, מומחה בדיני משפחה, שותף מנהל במשרד עורכי דין במוסקבה "אלכסנדר דוברובינסקי ושותפים". דוקטור למשפטים.
דוברובינסקי זוכה לסיקור תקשורתי קבוע וידוע כמי שהשתתף בתיקים פליליים ואזרחיים מתוקשרים של אנשי עסקים גדולים, נציגי עולם הפוליטיקה, עולם הבידור, הספורט והאמנות.
ביוגרפיה

אלכסנדר דוברובינסקי נולד במוסקבה ב-1954. בשנים 1972–1975 למד בפקולטה לכלכלה של המכון לקולנוע על שם גרסימוב, אך לא סיים אותה. ב-1976 עזב אלכסנדר לפריז, שם התגוררה אמו, לוסי רובנובנה, צרפתייה ממוצא ארמני.
שלוש שנים לאחר מכן, עזב לארצות הברית, שם לקח קורס במשפטים (הסמכה כעו"ד) בפקולטה למשפטים שנפתחה לאחרונה (ב-1976) באוניברסיטת פייס. עם זאת, הוא לא השלים את לימודי המשפטים שלו באמריקה.
מאז 1988, דוברובינסקי החל להגיע באופן קבוע לברית המועצות, ולבסוף חזר בתחילת שנות ה-90. קיבל תואר במשפטים וב-1992 פתח את משרד עורכי הדין הראשון שלו. מתמחה בדיני חברות וכן בהליכי גירושין.
עורך דין ופעילות יזמית

דוברובינסקי התפרסם לראשונה בסיפורה השערורייתי של חברת נגה השווייצרית, שניסתה לתבוע את הפדרציה הרוסית על חובות עבור אספקת מזון ואיימה לתפוס רכוש בבעלות המדינה. במשך כמה שנים הוא ייצג את האינטרסים של מתנגדי יוקוס, שנלחמו על נכסי חברת הנפט המזרחית.
השתתף בתהליכים שסוקרו בעיתונות בנושא חלוקת הרכוש במהלך הגירושים של איש העסקים לאוניד צ'רניי ב-1999, והבעלים של סברסטל אלכסיי מורדשוב ב-2001.
ב-2007 ייצג את האינטרסים של מיכאל קשולינסקי, העורך הראשי של הגרסה הרוסית של מגזין פורבס, בתיק על תביעתה של חברת אינטקו, בבעלות אשתו של ראש עיריית מוסקבה דאז, ילנה באטורינה.
במרץ 2008, בבית המשפט בעיר מוסקבה, במשפט באשמת בעל המניות לשעבר של יוקוס, ליאוניד נבזלין, בארגון רציחות וניסיונות, מסר דוברובינסקי עדות מפלילה על הנאשם.
בשנת 2009, ייצג את האינטרסים של איש העסקים רוסלן בייסרוב (אנ'), בעלה בפועל לשעבר של הזמרת כריסטינה אורבקאייטה (אנ'), בסכסוך ביניהם על בנם דניה.
ב-2010 ייצג את האינטרסים של הזמר פיליפ קירקורוב, שהואשם בהכאת עוזרת במאי מרינה יבלוקובה.
לא בכל המחלוקות, דוברובינסקי לקח את הצד של אישי ציבור. כך ביולי 2011, הוא ייצג את האינטרסים של צלמת של העיתון קומסומולסקאיה פראבדה יקטרינה גוסבה, דוברובינסקי שלח בקשה למשטרה בדרישה לפתוח תיק פלילי נגד הזמר ולרי מילדזה באשמת הכאת עיתונאי.
בשנת 2012 פתחה לשכת עורכי הדין דוברובינסקי סניף בלונדון, אשר ישרת לקוחות בעלי אינטרסים עסקיים ואישיים בבריטניה.
דוברובינסקי הוא יו"ר הדירקטוריון לשעבר של חברת ארבאט פרסטיג' (רו'). במרץ 2013 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת פוטוק (רו'), וחודש לאחר מכן הפך לבעלים משותף של בנק פושקינו (רו').
ב-29 באוקטובר 2020 נשלל מדוברבינסקי רישיון עורך הדין על ידי מועצת לשכת עורכי הדין במוסקבה למשך שנתיים בעקבות בחינת התנהגותו במהלך החקירה והמשפט בתיק נגד מיכאיל יפרמוב.
הערות שוליים

↑  https://stuki-druki.com/authors/dobrovinskiy-alexandr.php
↑  https://globalmsk.ru/person/id/1845
↑  https://24smi.org/celebrity/3554-aleksandr-dobrovinskii.html
↑  https://ria.ru/amp/20201029/dobrovinskiy-1582143403.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007360569805171  GND: 1015957269  ISNI: 0000 0003 9641 2968  SUDOC: 158540018  VIAF: 291293114   WorldCat (עם VIAF): 291293114 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסים ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפריטיף

| --- | --- |

אפריטיף Sautel
 סוג:  משקה 
 
אַפֵּרִיטִיף (מצרפתית: Apéritif; בעברית: אֶקְדָּם) הוא משקה אלכוהולי שנוהגים לשתות כמתאבן לפני סעודה גדולה. בדרך כלל מגישים אותו בלוויית תוספת קלה כגון זיתים או עוגיות.
אטימולוגיה

מקור המילה הוא במילה הלטינית aperire - "לפתוח", שכן המשקה פותח את הארוחה. ב-2009 הציעה האקדמיה ללשון העברית את השם אֶקְדָּם.
היסטוריה

על מנהג לשתות מעט משקה אלכוהולי לפני הארוחה ידוע בתרבויות שנות ומתקופות שונות. ההיסטוריה המודרנית של האפריטיף מתייחסת לוורמוט שהומצא בטורינו ב-1786, על ידי האיטלקי אנטוניו בנדטו קרפנו. במאה ה-19 הפכו שמות החברות מרטיני, צ'ינזנו וגנסיה לשם נרדף לוורמוט, אך הוא יוצר גם על ידי יצרנים נוספים. אפריטיפים היו פופולריים במיוחד באירופה בסוף המאה ה-19, ובשלהי המאה ה-20 הייתה פתיחת ארוחה באפריטיף נפוצה גם בארצות הברית.
לא ברור מהו המקור הראשון לפתיחת ארוחה במשקה אלכוהולי, ויש הטוענים שמנהג זה מגיע ממצרים העתיקה.
בספרד ובמדינות נוספות באמריקה הלטינית מלווה האפריטיף ארוחות המבוססות על טאפס. בקהילות יהודיות מיוצאי צפון אפריקה דוברי צרפתית נהוג בשבת לקיים "קידוש" לאחר התפילה במסגרות קהילתיות או משפחתיות. קידוש זה מוגש בליווי מתאבנים, סלטים, מאפים, חמוצים וכדומה ומלווה במשקאות חריפים, לרוב ממשפחת האניסים כגון ארק ופסטיס. מנהג זה מכונה בקרב קהילות אלו "אפריטיף".
סוגי אפריטיפים

ישנם כמה סוגים של משקאות שמוגשים כאפריטיף, בדרך כלל משקאות אלכוהוליים יבשים - יין מחוזק, ליקר כלשהו או שמפניה יבשה. בצרפת האפריטיף משתנה מאזור לאזור: בדרום צרפת נפוץ הפאסטיס, בחבל נורמנדי מדובר בברנדי קלבדוס, ובמחוז המזרחי נהוג להשתמש ביין תוסס יבש מסוג Crémant d'Alsace. לפעמים גם ניתן למצוא שימוש בשמפניה או קוניאק ואף בקוקטייל קיר או קיר רויאל (קרם דה קסיס ויין או שמפניה). באיטליה נפוץ הוורמוט כאפריטיף, ביוון זהו האוזו, ובאירלנד ואנגליה נהוג להשתמש במדיירה יבשה (יין מחוזק פורטוגלי).
ראו גם

דיז'סטיף
מתאבן
אמוז בוש
הערות שוליים

↑  Lichine, Alexis., Alexis Lichine's New Encyclopedia of Wines & Spirits (5th edition), New York: Alfred A. Knopf, 1987, עמ' 75
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561302705171  BnF: cb131798802 (data)  GND: 4209824-5  LCCN: sh99014720  LNB: 000337508  NKC: ph337740
ארבע עשרה הנקודות

נשיא ארצות הברית וודרו וילסון
ארבע עשרה הנקודות הוא נאום שנשא נשיא ארצות הברית וודרו וילסון בקונגרס של ארצות הברית ב-8 בינואר 1918, ובו הציג תוכנית בת 14 נקודות להסכם שלום ולבנייה מחודשת של אירופה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
חלק מהנקודות היו ממוקדות, ואחרות היו כלליות יותר וכללו חופש תנועה בימים, חיסול הדיפלומטיה החשאית, פירוק נשק, השבת ריבונות לאדמות כבושות והזכות להגדרה עצמית. הנאום, שנוצר בלי תיאום עם האירופאים, שותפיה של ארצות-הברית לברית, שימש כהשראה וכמפת דרכים לחבר הלאומים. למרות האידיאליזם שבו, הבנייה המחודשת של אירופה בתקופה שלאחר המלחמה בוצעה במידה מוגבלת בלבד. ובכל זאת, סעיף 22 לאמנת היסוד של חבר הלאומים - משטר המנדטים - הניע תהליך אנטי-קולוניאלי שגם אם התמהמה הרי שברבות השנים שינה סדרי עולם, פירק אימפריות והביא אוכלוסיות של מאות מיליונים להגדרה עצמית וביניהן מדינת ישראל.
ארבע עשרה הנקודות

ארבע עשרה הנקודות כפי שפורטו בנאום הן:
כינון ברית של שלום חופשי ופתוח, שלאחריו לא יתקיימו כל מגעים דיפלומטיים חשאיים או הבנות חשאיות וסודיות שאינן עולות בקנה אחד עם הכנות והפתיחות הנדרשות בעיני הציבור.
חופש מוחלט לשיט בימים, מחוץ למים הטריטוריאליים של המדינה, בזמני שלום ובזמני מלחמה, פרט למצבים בהם יעלה הצורך לסגור את הימים על מנת להבטיח קיום חוזים בינלאומיים.
הסרתם, עד כמה שאפשר, של כל החסמים הכלכליים וקיום מסחר שוויוני בקרב כל המדינות המסכימות לשלום ומתחייבות לשמרו.
יינתנו ויתקבלו ערבויות הולמות לפיהן מדינות תצמצמנה את מאגרי הנשק ותחמושת שלהן למינימום האפשרי לצורכי שמירה על הביטחון הלאומי.
תיקון חופשי, פתוח וחסר פניות של תביעות קולוניאליות, המתבסס על הקפדה על העיקרון שלפיו בכל השאלות של קביעת ריבונות יינתן משקל שווה לאינטרסים של האוכלוסיות הנוגעות בדבר לעומת תביעותיהן הצודקות של הממשלות שאת זכויותיהן יש לקבוע.
פינויים של כל השטחים הרוסיים והסדר של כל השאלות הנוגעות לרוסיה, כך שיובטח שיתוף הפעולה החופשי והטוב ביותר של מדינות העולם האחרות, כדי לאפשר לה באופן מכובד ולא פוגעני להחליט באופן עצמאי כיצד להתפתח באופן פוליטי ומדיני. להבטיח את קבלתה הכנה אל תוך החברה החופשית של האומות במשטר שתבחר לה; וכמו כן, מלבד הכלתה גם מתן כל סיוע שהיא תזדקק לו. היחס שיותאם לרוסיה על ידי אחיותיה המדינות בחודשים הבאים יהיה לאבן בוחן לרצונן הטוב, להבנתן את צרכיה כפי שהוסקו מהאינטרסים שלהן, וכן לאהדה הנבונה והמתחשבת שלהן.
העולם כולו יסכים שבלגיה חייבת להיות מפונה ומוחזרת למצבה הקודם, ללא כל ניסיון להגביל את הריבונות ממנה היא נהנית, בדומה לכל שאר המדינות החופשיות. אף צעד יחיד אחר לא ישפיע כמו זה כדי להשיב את האמון ההדדי בין האומות בחוקים שהציבו וקבעו לעצמן לניהול היחסים ביניהן. ללא צעד מרפא זה, כל מבנה החוק הבינלאומי ותקפותו דינם קיום לקוי לנצח.
יש לשחרר את כל השטח הצרפתי ולהחזיר את החלקים שפלשו אליהם. יש לתקן את העוולות שנגרמו לצרפת על ידי פרוסיה במלחמת 1871 על אלזס ולורן, ואשר ערערו את השלום העולמי לאורך כמעט חמישים שנה. זאת מתוך שאיפה להבטיח בשנית את השלום לטובת הכול.
יש לתקן את החזיתות האיטלקיות לצד הכרה ברורה בגבולות בינלאומיים מוכרים.
התושבים של האימפריה האוסטרו-הונגרית, שאת מקומם בין האומות נבקש לראות כמוגן ומובטח, צריכים לקבל את ההזדמנות החופשית ביותר להתפתחות אוטונומית.
רומניה, סרביה ומונטנגרו חייבות להתפנות; שטחים שנכבשו יוחזרו; סרביה תזכה לגישה חופשית ובטוחה לים; ויחסי מספר אומות בלקניות זו עם זו יוכרעו על ידי מדיניות ידידותית והתחשבות בגבולות היסטוריים של נאמנות ולאומיות; יינתנו ערבויות בינלאומיות של עצמאות פוליטית וכלכלית, ושל שלמות טריטוריאלית של מספר אומות בלקניות.
יש להבטיח לחלק הטורקי של האימפריה העות'מאנית בהווה ריבונות בטוחה, אך שאר הלאומים שנמצאים כעת תחת שלטון טורקי - יש להבטיח להם ביטחון לא מעורער ולא מפוקפק לחיים, ללא פגיעה כלשהי בהזדמנות לפיתוחן האוטונומי, וכן יש לפתוח את הדרדנלים באופן קבוע כמעבר חופשי לספינות ולמסחר של כל המדינות תחת ערבויות בינלאומיות.
מדינה פולנית עצמאית צריכה לקום ולכלול בתוכה את כל השטחים בהם יושבות אוכלוסיות שהן ללא ערעור פולניות, ומדינה זו צריכה לזכות לגישה חופשית ובטוחה לים, ועצמאותה הפוליטית והכלכלית תובטח בהסכמים בינלאומיים.
יש ליצור ארגון כללי של מדינות תחת הסכמים ספציפיים למטרת הבטחת ערבונות הדדיים של עצמאות פוליטית ואחדות טריטוריאלית לאומות גדולות וקטנות כאחד.
תגובות והשפעה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נאום 14 הנקודות שכנע את גרמניה להיכנע, לאחר שבנות בריתה כבר נכנעו, ובעיקר מכיוון שעותקים של העקרונות פוזרו ממטוסי מדינות ההסכמה על ערי גרמניה, וזו קיוותה שהסכם השלום יבוסס עליהם[דרוש מקור]. גרמניה אכן נכנעה, אך עשתה זאת לפני שנקבעו תנאי הסכם השלום בוורסאי. תנאי ההסכם, שנוסחו בארמון ורסאי, היו שונים מ-14 הנקודות בכמה היבטים. תנאי ההסכם הוגדרו כנקמניים ונוקשים.
מבחינה צבאית הוגבלה גרמניה למאה אלף חיילים, איסור על שימוש במטוסים, טנקים וכדומה, וכמה מן השטחים שלה פורזו. גרמניה נדרשה לשלם פיצויים בסך חמישה מיליארד דולר. בנוסף, ב-1921 נערכה ועדה נוספת שתכליתה לקבוע את סכום הפיצויים הנוספים. מבחינת אשמה, כל האשמה הוטלה אך ורק על גרמניה, שחשה נבגדת ומושפלת.
למרות זאת, חלקים מנאום 14 הנקודות כן הופיעו בחוזה ורסאי, בהם יצירת חבר הלאומים וחלוקת שטחי אוסטרו-הונגריה לאוסטריה, הונגריה, צ'כוסלובקיה, יוגוסלביה, ולחלקים שסופחו לרומניה, לברית המועצות ולפולין.
הערות שוליים

↑  ואלה תולדות מסורת ומודרנה בעת החדשה בתולדות העמים ובתולדות ישראל, מט"ח, 2014, עמ' 130
| אמנות והסכמים עם סיום מלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| בזמן המלחמה | הסכם סייקס–פיקו • פרוטוקול דמשק • ברית לונדון • חוזה ברסט-ליטובסק |  |
| ועידת השלום בפריז (1919) | חוזה ורסאי • חוזה סן-ז'רמן • חוזה ניי • חוזה טריאנון • הסכם סוור • חבר הלאומים |  |
| אמנות והסכמים בתום המלחמה | הסכם בתומי • הסכם בוקרשט (1918) •  שביתת הנשק של סלוניקי • הפסקת האש של מודרוס • שביתת הנשק של וילה ג'יוסטי (אנ') • הסכם שביתת הנשק בין הקיסרות הגרמנית למדינות ההסכמה • הסכם רפאלו (1920) • הסכם אלכסנדרופול • הסכם מוסקבה (1921) • הסכם השלום בין ארצות הברית לגרמניה (1921) • הסכם השלום בין אוסטריה לארצות הברית (1921) • הסכם אנקרה • הסכם קארס • הסכם לוזאן • הסכם רפאלו (1922) |  |
| חלוקת השטחים | חלוקת האימפריה העות'מאנית • חלוקת גרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה (אנ') • חלוקת האימפריה האוסטרו-הונגרית • מנדט חבר הלאומים |  |
| ערכים נוספים | ארבע עשרה הנקודות • פיצויי מלחמת העולם הראשונה • תוכנית דוז • תוכנית יאנג |  |
תוצאות מלחמת העולם הראשונה
ארניזאורוס

| ארניזאורוס |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון עליון, 66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
משפחה:: הדרוזאוריים
תת־משפחה:: לאמבאוזאוריים
סוג:: ארניזאורוס
מין:: ארניזאורוס ארדוולי
שם מדעי
 Arenysaurus ‏פרדה-סוברביאולה ואחרים 2009

ארניזאורוס (שם מדעי: Arenysaurus) הוא סוג של דינוזאור הדרוזאורי מתקופת הקרטיקון עליון. הוא ידוע משרידי גולגולת חלקית ושלד מסלעים מגיל המאסטריכט בהרי הפירנאים של ספרד לפני 66 מיליון שנה, כך שהוא נכחד בהכחדת הקרטיקון הגדולה. המין A. ardevoli תואר בשנת 2009 על ידי קבוצה בראשות פרדה-סוברביאולה, קבוצה של מדענים מספרד.
שם הסוג קרוי על שם העיר ארן (אנ'), לצידה נמצא עם הסיומת "saurus" - זוחל/לטאה. שם המין נקרא ע"ש הגאולוג לואיס ארדוול. אורכו של הארניזאורוס מוערך כ-5–6 מטרים. הארניזאורוס היה לאמבואוזאור בסיסי, חלק ממשפחת ההדרוזאוריים שלהם כרבולות חלולות על הגולגולת.
מדענים משערים שבתקופה בי חי הארניזאורוס הייתה ספרד אזור חופי וביצתי עם מספר רב של איים קטנים, בדומה לפלורידה של היום, ולכן הם משערים שהארינזאורוס נהגו לשחות בין איים.
אפריטדה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  chilindrón 
 מוצא:  הפיליפינים 
 
אפריטדה (בפיליפינית: Afritada) הוא מאכל פיליפיני המורכב מעוף, בקר או חזיר מאודה ברוטב עגבניות עם גזר, תפוחי אדמה ופלפל אדום וירוק. המנה מוגשת על אורז לבן והיא ארוחה פיליפינית נפוצה. אפשר להכין אותה גם עם פירות ים.
אטימולוגיה

השם אפריטדה נגזר מהמילה הספרדית פריטדה ("מטוגן"), המתייחסת לשלב הראשון של ההכנה בו מטגנים את הבשר במחבת לפני הסמכתו ברוטב העגבניות.
גרסאות

לאפריטדה שמות שונים המבוססים על המרכיבים העיקריים של המנה. הנפוצים שבהם הם afritadang manok (עוף אפריטדה ), afritadang baka (אפריטאדה בקר), ואפריטאדנג באבוי ( אפריטדה חזיר). ניתן להכין אפריטדה גם בבישול מאכלי ים, כמו דגים (afritadang isda) או מולים (afritadang tahong), תוך שימוש באותו תהליך בסיסי כמו האפריטדה בשר.
אפריטדה הוא מבושל בדרך כלל בסגנון האמונדו (עם נתחי אננס). גרסה מתוקה זו מכונה בדרך כלל "אפריטדה אננס". זה נפוץ לבלבל מנה זו עם pininyahang manok, כלומר עוף מאודה עשוי גם עם אננס. עם זאת, באחרון לא משתמשים ברוטב עגבניות.
מנות דומות

באופן דומה, נזיד המנודו הפיליפיני והקלרדטה משתמשים גם הם ברוטב עגבניות או קטשופ בננה. עם זאת, המנודו כולל כבד פרוס, בעוד שקלדרטה משתמש אך ורק בבשר עז. איגאדו לעומת זאת מכיל כבד, אך ללא רוטב עגבניות.
ראו גם

עוף מרנגו
גינאטאן
אדובו
קארה-קארה
הערות שוליים

↑  "Colinares, Robert (2007) "Pork Afritada" no site FilipinoFoodLovers.com". www.filipino-food-lovers.com. נבדק ב-9 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Merano, Vanjo. "Chicken Afritada Recipe". Panlasang Pinoy. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Polistico, Edgie (2017). Philippine Food, Cooking, & Dining Dictionary. Anvil Publishing, Incorporated. ISBN 9786214200870.
↑  "Afritada, A Famous Filipino Stew". FilStop. אורכב מ-המקור ב-15 בדצמבר 2018. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Chicken Afritada Recipe". נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Fish Afritada". Mama's Guide Recipes. 30 באפריל 2017. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Afritadang Tahong". Panlasang Pinoy Meaty Recipes. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pineapple Chicken Afritada". Kawaling Pinoy. 7 באפריל 2018. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pininyahang Manok (Pineapple Chicken)". PinoyWay. אורכב מ-המקור ב-15 בדצמבר 2018. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "RECIPE: Pininyahang Manok". ABS-CBN News. 7 בפברואר 2018. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Chicken Afritada (Afritadang Manok)". Panlasang Pinoy Meaty Recipes. נבדק ב-13 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
אלכסנדר דאף, דוכס פייף הראשון

אלכסנדר דאף, דוכס פייף הראשון (באנגלית: Alexander Duff, 1st Duke of Fife, ‏10 בנובמבר 1849 – 29 בינואר 1912), היה דוכס פייף וחתנו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת - בעלה של לואיז, הנסיכה המלכותית.
ביוגרפיה

אלכסנדר נולד באדינבורו, סקוטלנד ב-10 בנובמבר 1849, לג'יימס דאף, אשר היה נכדו של אלכסנדר דאף, רוזן פייף השלישי, ולאגנס היי, בתם של ויליאם היי, רוזן ארול השמונה עשר ואליזבת פיצקלרנס, אשר הייתה בתו הבלתי חוקית של ויליאם הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. בשנת 1857 מת דודו של אביו ג'יימס דאף, רוזן פייף הרביעי, ואביו ירש את נחלותיו ותאריו, ואילו אלכסנדר קיבל את התואר "וייקונט מקדאף".
בשנת 1874 נבחר אלכסנדר לחבר הפרלמנט הבריטי, ובשנת 1879 מת אביו ג'יימס דאף, רוזן פייף החמישי, ואלכסנדר הפך ל"רוזן פייף השישי" כחלק מהאצולה של אירלנד (ול"ברון סקין" כחלק מהאצולה של הממלכה המאוחדת - מה שהקנה לו מקום בבית הלורדים). בין השנים 1880–1881 כיהן אלכסנדר כקפטן החיל הנכבד של זרועות בממשלתו של ויליאם גלאדסטון, ובשנת 1882 נשלח במשימה דיפלומטית מיוחדת לממלכת סקסוניה. כמו כן הוא שימש כלורד לוטננט של מוריי בין השנים 1872–1902, וכלורד לוטננט של מחוז לונדון מפברואר 1900 עד מותו בשנת 1912. בשנת 1885 יצרה המלכה ויקטוריה את רוזנות פייף באצולה של בריטניה. כמו כן הוא השתתף בהקמת חברת הצ'ארטר בדרום אפריקה, ושימש כסגן נשיא שלה עד לפשיטת ג'יימסון בשנת 1896.
ב-27 ביולי 1889 התחתן אלכסנדר עם לואיז, הנסיכה המלכותית, בתם של אלברט אדוארד, נסיך ויילס ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק, ונכדתה של המלכה ויקטוריה, ולכבוד נישואיו קיבל את התואר דוכס פייף. לבני הזוג נולדו 3 ילדים, ובשנת 1900 לאחר שהתברר שאין להם בנים, חתמה המלכה ויקטוריה על מסמך שאישר את העברת התארים לבנותיהם.
בשנת 1901 מתה סבתה המלכה ויקטוריה, ואביה עלה לשלטון במקומה כאדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, וב-9 בנובמבר 1905 העניק לה אביה את התואר הנסיכה המלכותית. בדצמבר 1911 בעת הפלגת המשפחה למצרים, נטרפה ספינתם בים מול חופי מרוקו, ולמרות שבני המשפחה נחלצו ללא פגע, חלה אלכסנדר בדלקת אדר החזה, ובינואר 1912 הוא מת באסוואן שבמצרים, ובתו הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה ירשה את תאריו.
משפחתו

ב-27 ביולי 1889 התחתן אלכסנדר עם לואיז, הנסיכה המלכותית, בתם של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אלסטר דאף, מרקיז מקדאף (1890)
הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה (1891–1959), התחתנה עם ארתור, נסיך קונוט
הנסיכה מוד, רוזנת סאות'סק (1893–1945), התחתנה עם צ'ארלס קרנגי, רוזן סאות'סק האחד עשר
אלכסנדרה אקסטר

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1882 (יוליאני) ביאליסטוק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 במרץ 1949 (בגיל 67) פונטנה-או-רוז, איל-דה-פראנס, צרפת 
 מקום לימודים:  אקדמיה גראנד שומיאר  בית הספר לאמנות של קייב 
 תחום יצירה:  ציור, גרפיקה, עיצוב תלבושות, סרט, תיאטרון, עיצוב 
 זרם באמנות:  אוונגרד רוסי 
 
אלכסנדרה אלכסנדרובנה אקסטר (באנגלית: Aleksandra Ekster, ברוסית: Алекса́ндра Алекса́ндровна Эксте́р ‏: 18 ינואר 1882 – 17 במרץ 1949). ציירת ומעצבת רוסית וצרפתית. כאישה צעירה, הסטודיו שלה בקייב משך את כל האנשים היצירתיים שבעיר, והיא השתלבה מאוחר יותר בסלונים בפריז, כשהיא מתקרבת בהם לציירים כמו פיקאסו. היא מזוהה עם האוונגרד הרוסי/אוקראיני, כקובו-פוטוריסטית, קונסטרוקטיביסטית וכמשפיעה על תנועת האר דקו.
ביוגרפיה > ראשית חייה

היא נולדה בשם אלכסנדרה אלכסנדרובנה גריגורוביץ'  בביאליסטוק, במחוז גרודנו של האימפריה הרוסית (פולין) למשפחה בלארוסית עשירה. אביה, אלכסנדר גריגורוביץ', היה איש עסקים בלארוסי עשיר. אמה הייתה יוונית. אלכסנדרה הצעירה קיבלה חינוך פרטי מצוין, למדה שפות, מוזיקה, אמנות ולקחה שיעורי ציור פרטיים. עד מהרה עברו הוריה לקייב, והיא, למדה בגימנסיה ובבית הספר לאמנות קייב, אצל אלכסנדר בוגומזוב ואלכסנדר ארכיפנקו. המורים שלה כללו את מיקולה פימוננקו. אלכסנדרה סיימה לימודי הציור בבית הספר לאמנות קייב ב-1906.
ביוגרפיה > נישואים

בשנת 1908 נישאה אלכסנדרה גריגורוביץ' לעורך דין מצליח מקייב, ניקולאי יבגנייביץ' אקסטר. הם השתייכו לאליטה התרבותית והאינטלקטואלית של קייב. היא בילתה מספר חודשים עם בעלה בפריז, ושם למדה באקדמיה במונפרנאס. מ-1908 עד 1924, היא חיה לסירוגין בקייב, סנט פטרסבורג, אודסה, פריז, רומא ומוסקבה.
קייב

סטודיו הציור שלה היה מקום מפגש עבור האליטה האינטלקטואלית של קייב. בעליית הגג בסטודיו שלה עבדו יוצרים של אמנות דקורטיבית כמו ואדים מלר, אנטולה פטריצקי. שם ביקרו אותה משוררים וסופרים כמו אנה אחמטובה, איליה ארנבורג ואוסיפ מנדלשטם, הרקדניות ברוניסלבה ניז'ינסקה ואלזה קרוגר וכן אמנים רבים כמו אלכסנדר בוגומזוב, ולדמיר ברנוף-רוסין בין רבים אחרים. ב-1908 השתתפה בתערוכה יחד עם חברי קבוצת זבנו (קישור) שאורגנה על ידי דייוויד בורליוק, ולדמיר בורליוק ואחרים בקייב.
פריז

בפריז, אלכסנדרה אקסטר הכירה אישית את פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק, שהכירו לה את גרטרוד שטיין.
תחת השם אלכסנדרה אקסטר הציגה שש יצירות בסלון בגלרי לה בוטי, פריז, אוקטובר 1912, עם ז'אן מטזינגר, אלברט גלייז, מרסל דושאן ואחרים.
ב-1914 השתתף אקסטר בתערוכות אמנים עצמאיים בפריז, יחד עם קזימיר מלביץ', אלכסנדר ארכיפנקו, ואדים מלר, סוניה דלונה ואמנים צרפתים ורוסים נוספים. באותה שנה השתתפה עם ה"רוסים" ארכיפנקו, קולבין ורוזנובה בתערוכה הפוטוריסטית הבינלאומית ברומא. ב-1915 היא הצטרפה לקבוצת האמנים האוונגרדיים Supremus.
לדברי שחקנית התיאטרון הקאמרי של מוסקבה, אליס קונן, "בבית הפריזאי [של אקסטר] היה שילוב מיוחד בולט של התרבות האירופית עם החיים האוקראינים. על הקירות בין ציורי פיקאסו ובראק הייתה תלויה רקמה אוקראינית. על הרצפה היה שטיח אוקראיני, לשולחן הם הגישו סירי חרס, צלחות מיוליקה צבעוניות של כופתאות."