stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוחמת שריון
אמצעי לחימה נגד שריון > מסוקי קרב ומטוסי תקיפה

בשנים הראשונות של כלי הטיס הצבאיים, התקיימו בעיקר מטוסי תצפית שהתפתחו למטוסי הפצצה קלים, מטוסי קרב ומטוסי סיור. עם הופעת הטנקים הראשונים במהלך מלחמת העולם הראשונה הם הפכו למטרות למטוסי ההפצצה, אך חוסר הדיוק בהטלת פצצה על מטרה נעה ומשוריינת הובילה את המפציצים הראשונים לתקוף מטרות לפי הנסיבות ולרוב עם הצלחות מועטות. במהלך השנים שלאחר המלחמה, התפצלו מטוסי התקיפה הקרקעית לשני סוגים; מפציצי תקיפה (שהטילו פצצה על המטרה) ומטוסי תקיפה (שירו על המטרה בכינון ישיר). מטוסי תקיפה ייעודיים למטרות שריון חומשו בתותחים או מקלעים כבדים לרוב עם תחמושת חודרת שריון. מפציצי תקיפה היו קלים ומהירים יותר משאר המפציצים וטסו בגובה נמוך כדי להגביר את דיוק ההפצצה, סוג אחד של מפציצי תקיפה שפותח בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה היה מפציץ הצלילה שפותח כדי לצלול במהירות אל עבר המטרה שלו להטיל פצצה ולנסוק מעלה במהירות - מה שהגביר מאוד את דיוק הפגיעה ואיפשר לעקוב אחרי מטרות נעות ביתר קלות.
החל משנות ה-60 החל להתפתח איום נוסף על כוחות השריון בדמות מסוקי הקרב.
ראו גם

טנק
חיל שריון
מלחמת בזק
לקריאה נוספת

ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, תרגום: בצלאל אמיר, לוחמת שריון, תל אביב: מערכות, 1984
דאגלס אורגיל, הטנק, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980
אורי בן-ארי, "נוע, נוע! סוף.", ישראל: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998.
משה בר-כוכבא, מרכבות הפלדה, ישראל: מערכות, 1989.
Richard M. Ogorkiewicz, Tanks: 100 years of evolution, Oxford: Osprey, 2015
Heinz Guderian, Panzer Leader, New York: Da Capo Press, 2002.
Heinz Guderian, Achtung-Panzer!: The development of tank warfare, London: Cassel, 1999
Bryan Perrett, Iron Fist: Classic armoured warfare case studies, London: Arms and Armour Press, 1995.
Steven J. Zaloga & George Balin, D-Day Tank Warfare: Armored combat in the Normandy Campaign June-August 1944, Hong Kong: Concord Publications, 1994.
Bryan Perrett, British Tanks in North Africa 1940-42, London: Osprey, 1981.
ממשלת גרמניה הנאצית

| --- | --- |
נשר עיט הרייך

משמאל לימין: אדולף היטלר, הרמן גרינג, יוזף גבלס, רודולף הס, 1934
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תחום שיפוט:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תאריך הקמה:  30 בינואר 1933
 תאריך פירוק:  30 באפריל 1945
 ראש:  פיהרר, אדולף היטלר
ממשלת גרמניה הנאצית הייתה דיקטטורה שנוהלה על פי עקרון הפיהרר. כיורשת ממשלת רפובליקת ויימאר, היא ירשה את מבנה הממשל והמוסדות של המדינה הקודמת. אף על פי שטכנית חוקת ויימאר נשארה בתוקף עד כניעת גרמניה הנאצית ב-1945, לא היו מגבלות ממשיות על הפעלת כוח המדינה. בנוסף לממשלה שכבר קיימת מטעם רפובליקת ויימאר, ההנהגה הנאצית יצרה מספר רב של ארגונים שונים במטרה לסייע להם למשול ולהישאר בשלטון. הם חימושו וחיזקו את הצבא, ויצרו צבא מפלגתי אישי משלהם, שבשנת 1940 נודע בשם ואפן אס אס.
היסטוריה

ב-30 בינואר 1933, הנשיא פאול פון הינדנבורג מינה את אדולף היטלר לקנצלר גרמניה. בחודשים הבאים, המפלגה הנאצית השתמשה בתהליך שנקרא האחדה כדי להביא במהירות את כל היבטי החיים תחת שליטה של המפלגה. כל הארגונים האזרחיים, לרבות קבוצות חקלאיות, ארגוני מתנדבים ומועדוני ספורט, הוחלפה בהנהגתם של אוהדים או חברי מפלגה נאצים. עד יוני 1933, כמעט הארגונים היחידים שלא נשלטו על ידי הנאצים היו הצבא והכנסיות. עד 1939, חברות במפלגה הייתה חובה עבור כל פקידי שירות המדינה. היטלר שלט בגרמניה באופן אוטוקרטי על ידי עמידה על עקרון הפיהרר, שקרא לצייתנות מוחלטת של כל הכפופים. הוא ראה במבנה הממשלתי פירמידה, כאשר הוא עצמו - המנהיג הבלתי ניתן לטעות - בפסגה. תפקידים במפלגה לא נקבעו בבחירות. תפקידים אוישו באמצעות מינוי על ידי בעלי דרג גבוה יותר. המפלגה הנאצית השתמשה בתעמולה כדי לפתח פולחן אישיות סביב היטלר.
בכירים דיווחו להיטלר ופעלו לפי מדיניותו, אך הייתה להם אוטונומיה ניכרת. גורמים רשמיים היו צפויים "לפעול למען הפיהרר" - לקחת יוזמה בקידום מדיניות ופעולות בהתאם לרצונותיו ולמטרות המפלגה הנאצית, מבלי שהיטלר יצטרך להיות מעורב בניהולה השוטף של המדינה. לעיתים קרובות הוא דחה את קבלת ההחלטות, נמנע מהאצלה ברורה ואיפשר לכפופים להתחרות זה בזה, במיוחד בשנים שלפני המלחמה. הממשלה לא הייתה גוף מתואם ומשתף פעולה, אלא אוסף לא מאורגן של סיעות בראשות חברי האליטה המפלגתית שנאבקו לצבור כוח ולזכות בחסדו של הפיהרר.
נוצרה שיטת הממשל לפיה גורמים נאצים מובילים נאלצו לפרש את נאומיו, הערותיו וכתביו של היטלר על מדיניות הממשלה ולהפוך אותם לתוכניות ולחקיקה. היטלר בדרך כלל לא נתן פקודות בכתב; במקום זאת הוא העביר אותם מילולית, או שלח אותם דרך מקורבו, מרטין בורמן. הוא הפקיד בידי בורמן את הניירת, המינויים והכספים האישיים שלו, ובורמן השתמש במעמדו כדי לשלוט בזרימת המידע והגישה להיטלר. הקבינט של היטלר מעולם לא התכנס לאחר 1938, והוא הרתיע את שריו מלהיפגש באופן עצמאי.
סגנון המנהיגות של היטלר היה לתת פקודות סותרות לכפופים לו ולהציב אותם בתפקידים שבהם חובותיהם ואחריותם חופפים לאלה של אחרים, כדי ש"החזק יעשה את העבודה". בדרך זו, היטלר טיפח חוסר אמון, תחרות וקרבות פנים בין הכפופים לו כדי לבסס ולמקסם את כוחו.
היטלר היה מוגן על ידי מכונת התעמולה האפקטיבית של יוזף גבלס, שהציגה את היטלר כמנהיג הירואי וחסר תקלות. יתרה מכך, הממשלה הוצגה כמסורה, צייתנית ויעילה.
לאחר יוני 1941, עם התקדמות מלחמת העולם השנייה, היטלר התעסק בענייני צבא ובילה את רוב זמנו במפקדה הצבאית שלו בחזית המזרחית. דבר שהוביל את היטלר להסתמך יותר ויותר על בורמן שיטפל במדיניות הפנים של המדינה. ב-12 באפריל 1943, מינה היטלר באופן רשמי את בורמן למזכיר האישי של הפיהרר. בשלב זה הייתה לבורמן שליטה דה-פקטו בכל ענייני הבית, ומינוי חדש זה נתן לו את הכוח לפעול בתפקיד רשמי בכל עניין.
מערכת המשפט

רוב המבנים השיפוטיים והקודים המשפטיים של רפובליקת ויימאר נותרו בשימוש בתקופת הנאצים, אך התרחשו שינויים משמעותיים בקודים השיפוטיים, כמו גם שינויים משמעותיים בפסיקות בתי המשפט. רוב זכויות האדם של חוקת רפובליקת ויימאר הושבתו על ידי מספר חוקים. מכמה מיעוטים, פוליטיקאים מהאופוזיציה ושבויי מלחמה נשללו מרבית הזכויות.
כסוג חדש של בית משפט, הוקם ב-1934 בית הדין העממי שעסק רק במקרים בעלי חשיבות פוליטית. בפועל, הוא שימש רק כבית משפט לקנגורו (אנ'), וניהל משפטי ראווה שהעניקו הליך משפטי תוך מתן עונשים קשים לאויבים פוליטיים. מ-1934 עד 1945, בית המשפט גזר עונש מאסר על כ-10,980 בני אדם והטיל עונש מוות על כ-5,179 נוספים שהורשעו בבגידה. כ-1,000 זוכו. חבריו הבולטים היו אוטו גאורג טירק, נשיא בית המשפט ממאי 1936 עד אוגוסט 1942, ורולנד פרייזלר, שניהל אותו מאוגוסט 1942 עד פברואר 1945. לאחר סיום המלחמה, כמה משפטנים ששרדו נשפטו, הורשעו ונידונו כפושעי מלחמה.
ראו גם

הקבינט של היטלר
הערות שוליים

↑  Professional Web Solutions, Stefan Schulz,- pws.co.nz, Karlrobert Kreiten - Roland Freisler - Der Volksgerichtshof, karlrobertkreiten.de (בגרמנית)
| גרמניה הנאצית |
| --- | --- | --- |
| האידאולוגיה הנאצית | מיין קאמפף • הסדר החדש • קהיליית העם • דם ואדמה • פיהרר • עקרון הפיהרר • ההתפשטות הגרמנית מזרחה |  |
| תורת הגזע | איגניקה נאצית • מישלינג • ראסנשאנדה • לבנסראום • חוקי נירנברג • לבנסבורן • המשרד הראשי לגזע והתיישבות • משרד מדיניות הגזע |  |
| השלטון הנאצי | חוק ההסמכה • האחדה • התעמולה הנאצית: דר שטירמר, היהודי הנצחי, היהודי זיס, אולימפיאדת ברלין • אריזציה • אנשלוס • גנרלגוברנמן |  |
| ארגונים נאציים | אס אס • אס אה • ואפן אס אס • גסטפו • איינזצגרופן • אס דה • משטרת גרמניה הנאצית • המשרד הראשי לביטחון הרייך • ורמאכט • הנוער ההיטלראי • משרד התעופה של הרייך • משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם • המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות • משרד הרייך לשטחים הכבושים במזרח |  |
| נאצים בכירים | אדולף היטלר • מרטין בורמן • יוזף גבלס • הרמן גרינג • היינריך הימלר • ריינהרד היידריך • היינריך מילר • ארנסט קלטנברונר • הנס פרנק • אדולף אייכמן • רודולף הס • באלדור פון שיראך • אלברט שפר • ארנסט רהם • לני ריפנשטאהל • יוליוס שטרייכר • יוזף מנגלה • רודולף פרנץ הס • אמון גת • יירגן שטרופ • פרנץ שטנגל • יוזף ביהלר • ריכרד ולטר דרה פושעי מלחמה נאצים נוספים |  |
| קבוצות נרדפות | יהודים • הומוסקסואלים • צוענים • נכים • קתולים • עדי יהוה • קומוניסטים • אחרים |  |
ראו גם פורטל השואה • פורטל גרמניה ציר זמן מאוחד לתקופת הרייך השלישי ומלחמת העולם השנייה
מיכאיל מטבר

מיכאיל (ברוסית: Михаил‏; 1271–1318), בנו של יארוסלאב השלישי היה נסיך ולדימיר, שכמו קודמיו לא ישב בעיר.
חייו

מיכאיל נולד לאחר מות אביו, והתחנך בטבר. לאחר פטירת אחיו קיבל את נסיכות טבר. בשנת 1294 התחתן עם אנה, בת נסיך רוסטוב. עם פטירת אנדרי השלישי, נסיך ולדימיר החל מאבק על כס הנסיכות בין מיכאיל לבין יורי, נסיך מוסקבה. מאבק זה שנמשך כל תקופת שלטונו של מיכאיל והיה סממן של עליית נסיכות מוסקבה. שני הנסיכים נסעו לאורדת הזהב אך אישור החאן התקבל על ידי מיכאיל. הוא חזר לרוסיה והפך לנסיך ולדימיר.
בחליפת מכתבים עם ראש הכנסייה מקונסטנטינופול תוארו של מיכאיל הוא "הנסיך הגדול של כלל רוסיה" זו הפעם ראשונה שתואר זה נמצא בכתובים, ומעריכים שהוא הוגדר בשנת 1305.
בשנת 1317 התחדש המאבק בינו לבין יורי, נסיך מוסקבה. בקרב בין הכוחות של מיכאיל והכוחות המשותפים של נסיכות מוסקבה והטטרים ניצחו כוחותיו של מיכאיל. אשתו ואחיו של יורי נלקחו בשבי. אשתו של יורי הייתה אחותו של חאן אורדת הזהב, ונפטרה בטבר בהיותה בשבי. שני הנסיכים הרבים נסעו לאורדת הזהב. לאחר משפט, הנסיך נלקח לכלא והוצא להורג לאחר כחודש. רק כעבור שנה הועברה גופתו לטבר, והוא נקבר בקתדרלה העירונית.
הוגדר כקדוש על ידי הכנסייה הרוסית בשנת 1549.
מסה מצומצמת

מסה מצומצמת היא גודל פיזיקלי המאפשר לנתח מתמטית בעיה רב-גופית כבעיית גוף אחד. במקום לחשב באופן מדויק את תנועתו של כל גוף בנפרד, נהוג להתייחס לגוף דמיוני בעל מסה מצומצמת.
המסה המצומצמת  x_{\text{eq}} מחושבת לפי הנוסחה:
\ {1 \over x_{\text{eq}}}=\sum _{i=1}^{n}{1 \over x_{i}}={1 \over x_{1}}+{1 \over x_{2}}+\cdots +{1 \over x_{n}}\ ,
כאשר  x_{i} הן מסות הגופים במערכת. הנוסחה שקולה לחלוטין לממוצע הרמוני בין מסות, עד כדי פקטור כפלי.
בעיה דו-גופית

במקרה של שני גופים, המסה המצומצמת מחושבת באופן הבא:
\ \mu ={\frac {m_{1}m_{2}}{m_{1}+m_{2}}} או  \ {\frac {1}{\mu }}={\frac {1}{m_{1}}}+{\frac {1}{m_{2}}}
שימוש במסה המצומצמת מאפשר פתרון פשוט יותר של הבעיה הדו-גופית, הנפוצה בין היתר בחקר אסטרונומי ואסטרופיזיקלי של תנועת גרמי שמים תחת השפעת כוח הכבידה.
ראו גם

ממוצע הרמוני
מיכאיל מויסייב

| --- | --- |

מיכאיל מויסייב
 לידה:  22 בינואר 1939 מאלי איבר, ברית המועצות ברית המועצות
 פטירה:  18 בדצמבר 2022 (בגיל 83)
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  Blagoveshchensk Higher Tank Command School 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1958–1991 (כ־33 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-50 של המשמר מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-26 של המשמר מפקד הארמייה המשולבת ה-15 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אפגניסטן 
 עיטורים
 מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 3 (1975)  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 2 (1985)  עיטור אלכסנדר נבסקי (2014)  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה על שם ז'וקוב  מדליה על הישגים צבאיים  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה להנצחת 60 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה על חיזוק הברית הקרבית  מדליית לציון בניית מסילת הרכבת באיקל-אמור  עיטור הדגל האדום  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  Medal "For Distinction in Military Service", 2nd class  מדליה על הצטיינות בהגנת גבולות ברית המועצות  מדליית השירות המצוין, דרגה 2 
 
מיכאיל אלכסייביץ' מויסייב (ברוסית: Михаил Алексеевич Моисеев;‏ 22 בינואר 1939 – 18 בדצמבר 2022) היה גנרל ארמייה רוסי אשר שימש כראש המטה הכללי של הצבא האדום בין השנים 1988–1991.
ביוגרפיה

מויסייב נולד ב-22 בינואר 1939 בכפר מאלי איבר שבמחוז אמור. ב-1957 הוא סיים את לימודיו, ותקופה קצרה עבד כמלח. ב-1958 הוא גויס לצבא האדום במסגרת שירות חובה. הוא הוצב בתחילה בגדוד טנקים במזרח הרחוק הרוסי, וב-1962 סיים את לימודיו בבית הספר לטנקים של המזרח הרחוק. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה ברגימנט הטנקים ה-53 של המשמר שהוצב בגרמניה המזרחית ואז בקרפטים. הוא למד באקדמיה הצבאית פרונזה וסיים את לימודיו ב-1972. באותה שנה מונה למפקד רגימנט הטנקים ה-263 של המשמר. ב-1976 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-50 של המשמר. ב-1978 מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-26 של המשמר שהוצבה בגרמניה. ב-1980 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית של המטה הכללי. ב-1982 הוא סיים את לימודיו, ושנה לאחר מכן מונה למפקד הארמייה המשולבת ה-15. ב-1985 הוא מונה לסגן מפקד ולראש מטה המחוז הצבאי של המזרח הרחוק. בינואר 1987 הוא מונה למפקד המחוז. בדצמבר 1988 הוא מונה לראש המטה הכללי.
במסגרת תפקידו כרמטכ"ל, הורה מויסייב על הקמת יחידה 10003 שנועדה לחקור אפשרות לשימשו צבאי בכוחות על-טבעיים. במהלך ניסיון ההפיכה של בכירי הצבא באוגוסט 1991, מונה מויסייב באופן זמני למחליפו של שר ההגנה דמיטרי יאזוב שהיה ממובילי הקשר. עם זאת, מכיוון שהיה מקורב לקושרים, ב-25 באוגוסט פיטר אותו מיכאיל גורבצ'וב משני התפקידים. הוא המשיך להיות מעורב חיים הפוליטיים והצבאיים ברוסיה, ופעל רבות בנושא מעמדם של חיילים משוחררים. הוא נחשב לאיש סודו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
מסה מולקולרית

מסה מולקולרית (molecular mass) היא המסה של מולקולה. מסה מולקולרית נמדדת לרוב ביחידות מסה אטומית מאוחדת, שסימנן u. עם זאת, ניתן למדוד אותה גם בכל יחידת מסה אחרת, כגון קילוגרם. המסה המולקולרית משתנה עם שינוי הנוסחה המולקולרית של חומר. היא זהה עבור כל החומרים שיש להם את אותה נוסחה מולקולרית. מסה מולקולרית מחושבת על ידי הכפלת מספר האטומים של יסוד מסוים, הנמצאים במולקולה, במשקל האטומי של אותו יסוד וחיבור התוצאות עבור כל היסודות הנמצאים במולקולה.
לדוגמה, מלח בישול הוא בעל הנוסחה המולקולרית NaCl, כלומר, כל מולקולה מכילה אטום אחד של נתרן ואטום אחד של כלור. המשקל האטומי של נתרן הוא 22.98976928 והמשקל האטומי של כלור הוא 35.4515. לפיכך, המשקל המולקולרי של מלח בישול הוא
22.98976928 + 35.4515 = 58.44126928 u
דהיינו, המסה של מולקולה אחת של מלח בישול היא 58.44126928 יחידות מסה אטומית מאוחדת. מכיוון ש-1 u שווה ‎1.66053904×10-27‎ קילוגרם, המסה המולקולרית של מלח בישול היא כ-‎9.7044×10-26‎ קילוגרם.
מסה מולקולרית שונה ממסה מולרית. כל אחת מהן נמדדת ביחידות שונות: מסה מולקולרית ביחידות u ומסה מולרית ביחידות g/mol. יתר על כן, מסה מולרית היא המסה של מול של חלקיקים מוגדרים, לאו דווקא מולקולות. ניתן למדוד גם מסה מולרית של אטום או של חלקיק יסודי כלשהו. כאשר החלקיקים הנמדדים הם מולקולות, המסה המולקולרית, ביחידות u, שווה למסה המולרית, ביחידות g/mol. לדוגמה, מכיוון שהמסה המולקולרית של מלח בישול היא 58.44126928 u, המסה המולרית שלו היא 58.44126928 g/mol, כלומר, המסה של מול אחד של מלח בישול (מספר אבוגדרו של מולקולות מלח בישול) היא 58.44126928 גרם.
כאשר מציינים את המסה המולקולרית של מולקולות גדולות, בין היתר בכימיה אורגנית, ביולוגיה ופרמקולוגיה, נהוג להשתמש ביחידת מידה של 1,000 u, המכונה גם קילודלטון ומסומנת kDa. לדוגמה, המסה המולקולרית של אינסולין המופק בגוף האדם היא 5.808 kDa.
ראו גם

מספר אטומי (Z) – מספר הפרוטונים בגרעין של אטום מסוים; קובע את היסוד של האטום.
מספר מסה (A) – מספר הנוקליאונים (פרוטונים ונייטרונים) בגרעין של אטום מסוים; קובע את האיזוטופ של האטום.
יחידת מסה אטומית מאוחדת (u) – יחידת מידה קבועה של מסה, השווה 1⁄12 מהמסה של אטום אחד של פחמן-12.
מסה אטומית (ma) – מסה של אטום מסוים; משתנה עם שינוי האיזוטופ; ניתנת למדידה ביחידות u.
משקל אטומי או מסה אטומית יחסית (Ar) – המסה הממוצעת של אטום אחד של יסוד מסוים, לאחר שקלול שכיחותם היחסית של האיזוטופים השונים של היסוד, שלכל אחד מהם מסה אטומית שונה.
מסה מולרית (M) – מסה של כמות נתונה של חלקיקים מסוימים; נמדדת ביחידות g/mol.
הערות שוליים

↑  "Atomic Weights and Isotopic Compositions with Relative Atomic Masses". NIST. ביולי 2015. נבדק ב-11 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CODATA Value: unified atomic mass unit". NIST. 25 ביוני 2015. נבדק ב-11 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541144105171  BnF: cb119788818 (data)  GND: 4170374-1  LCCN: sh85086596  NDL: 00561038
מטאסומטיזם

פסים המכילים אלביט + הורנבלנדה + טורמלין מטאסומטיים בתוך גרניט מותמר, סטון מאונטיין, אטלנטה
מֶטָאסוֹמָטִיזם הוא תהליך התמרה שבו מתרחשת המרה הגורמת לשינוי ההרכב הכימי של סלע או חלק ממנו בצורה נרחבת. תהליך זה כולל הוספה או הסרה של תרכובות כימיות כתוצאה מפעולת גומלין בין הסלע לנוזלים מימיים (תמיסות). במשך כל תהליך המטאסומטיזם נשאר הסלע במצב מוצק.
את המונח טבע המינרלוג והגאולוג הגרמני קרל פרידריך נאומן בשנת 1826. המילה היא הלחם של שתי מילים ביוונית - התחילית מֶטָה (מעֵבֶר ל-) והמילה סוֹמָה (גוף).
הגדרות

אזור מטאסומטי (metasomatic zone) – האזור בסלע המקורי שעבר מטאסומטיזם
עמוד מטאסומטי (metasomatic column) – הוא רצף שלם של אזורים מטאסומטיים המאפיינים פאצייס מטאסומטי ייחודי.
סוגי מטאסומטיזם > על פי תנועת המסה

מטאסומטיזם מפעפע (Diffusional metasomatism) – מתרחש בפעפוע של הממס שמתפזר בתמיסה קבועה במורד מפל ריכוזים, מריכוז גבוה לריכוז נמוך על פני הנפח העומד לרשות החומר בתמיסה המפוזרת בחללים שבסלע. סלעים שנוצרו במטאסומטיזם מפעפע יוצרים רצועות דקות לאורך סדקים, עורקים ומשטחי מגע והרכב המינרלים בהם יכול להשתנות בהדרגה.
מטאסומטיזם פולשני (Infiltrational metasomatism) – מתרחש בהעברה של חומר בתמיסה החודר לסלע המארח בעזרת הפרש הלחצים והריכוזים שבין התמיסה הפולשנית לתמיסה המפוזרת בחללים שבסלע. נפחם של סלעים הנוצרים במטאסומטיזם פולשני הוא בדרך גדול בצורה משמעותית מסלעים שנוצרים במטאסומטיזם מפעפע והרכב המינרלים לאורך כל אחד מהאזורים המטאסומטיים הוא אחיד.
סוגי מטאסומטיזם > על פי התנאים החיצוניים

מטאסומטיזם היפרגני (hypergenic metasomatism) – מתייחס להתמרת סלעים בהשפעת תמיסות בתנאי סביבה היפרגניים (או אקסוגניים – כלומר חיצוניים). התמרה בתנאים היפרגניים מושפעת מקינטיקה כימית, מהכוחות הפועלים בפני השטח ומפעילות מיקרוביולוגית, גורמים שכמעט ואינם משפיעים על התהליכים האנדוגניים (הפנימיים) המתרחשים בסביבות הידרותרמיות שבהן, על פי ההגדרה המקובלת המצמצמת, מתרחש מטאסומטיזם.
מטאסומטיזם של המעטפת (mantle metasomatism) – התמרה המתחוללת במעטפת כדור הארץ תחת לחץ וטמפרטורות גבוהות באמצעות התמיסות המרוכזות שמבחינת תכונותיהן הן בין נוזל למאגמה.
סוגי מטאסומטיזם > על פי שלבי היצירה

מטאסומטיזם בשלב המגמטי (metasomatism of the magmatic stage) – קשור לנוזלים המופרשים מגוף המאגמה וגורמים למטאסומטיזם בסלעים המארחים.
מטאסומטיזם בשלב הבתר-מגמטי (metasomatism of the postmagmatic stage) – מתרחש בשלב התקררות המאגמה ומקורו בתמיסות הידרותרמיות המופרשות מהמאגמה המתקררת ו/או מקורות מים חיצוניים מחוממים בשל, למשל, ערבוב שבין מים שמקורם במאגמה למים חיצוניים (מעיינות, נהרות או אגמים).
סוגי מטאסומטיזם > על פי המיקום הגאולוגי

אוטומטאסומטיזם (Autometasomatism) – מתרחש בחלקו העליון של גוף המאגמה בתחילת השלב הבתר-מגמטי. דוגמאות: האלביטיזציה של פלוטונים גרניטיים וסרפנטיניזציה של סלעים אולטרה-מאפיים.
מטאסומטיזם גבולי (Boundary metasomatism) – מתרחש לאורך המגע בין שני סוגי סלעים.
מטאסומטיזם של מגע (Contact metasomatism) – מתרחש בנקודת המגע בין גוף מגמטי וסלע מארח.
בימטאסומטיזם (Bimetasomatism) – סוג של מטאסומטיזם של מגע שבו שני סוגי הסלעים עוברים התמרה בשל פעפוע של מרכיבים שונים בשני הכיוונים לאורך המגע.
מטאסומטיזם בקרבת עורק (Near-vein metasomatism) – סוג של מטאסומטיזם מפעפע היוצר אזורי מטאסומטיזם זהים מצדי עורק של מטאסומטיזם פולשני.
מטאסומטיזם אזורי (Regional metasomatism) – גורם ליצירת אזורים נרחבים של סלעים מטאסומטיים במצבים גאולוגים שונים. האזורים הפנימיים של הסלע המתאפיינים במטאסומטיזם עמוק מוקפים באזורים נרחבים של התמרה חלשה ואלו יכולים בתורם להיות מוקפים בסלעים שעברו התמרה אזורית.
לקריאה נוספת

V.A. Zharikov, N.N. Pertsev, V.L. Rusinov, E. Callegari and D.J. Fettes, Metasomatism and metasomatic rocks – מאמר זה הוא חלק מאסופה של מאמרים שפרסמה תת-ועדה (Subcommission on the Systematics of Metamorphic Rocks בראשי תיבות SCMR) שהקים האיגוד הבינלאומי למדעי הגאולוגיה (International Union of Geological Sciences) שנועדה להכין ולתחזק שיטת שמות (נומנקלטורה) אחידה לסלעים מותמרים, ולהמליץ על הגדרות שיהיו מקובלות בצורה נרחבת בעולם.
הערות שוליים

↑  המרה (alteration) – שינוי כימי של סלע בנוכחות נוזלים חמים, ר' מילון המונחים של האוניברסיטה הפתוחה
המכרה הפתוח הנטוש מרי קתלין, בקווינסלנד אוסטרליה. סלעי סקארן המכילים עפרות נחושת-אורניום-תוריום ומתכות נדירות
שקף פטרוגרפי תחת אור מקוטב צולב של גבישי קסיטריט בגרייזן קוורץ-טופז
מסחר אוטומטי

מסחר אוטומטי הוא מסחר בשוק ההון באמצעות תוכנת מחשב אשר מבצעת הוראות מסחר בצורה אוטומטית. הוראות אלו מבוצעות במהירות של מילישניות ללא התערבות הסוחר מלבד שלב הזנת התניות לקניה/מכירה של ניירות ערך.
בצורה זו מתאפשר לסוחר להזין פקודות מבעוד מועד והמערכת האוטומטית ממתינה במקום סוחר הבורסה לשילוב התנאים המבוקשים לשם קניה או מכירה של ניירות הערך.
מסחר אוטומטי מול מסחר אלגוריתמי

להבדיל ממסחר אלגוריתמי בו שיטת המסחר הוטמעה בקוד המקור של מערכת המסחר, במסחר אוטומטי הסוחר מזין נקודות כניסה ותנאים שונים המבוססים על מקורות מידע שונים ונתונים שונים משוק ההון בשדות הרלוונטיים אשר נמצאים במערכת המסחר האוטומטי.
בנוסף, בדרך כלל במסחר אלגוריתמי, קוד המקור אישי וסודי ואינו ידוע לכלל הציבור, שכן לא מעט אנשי מקצוע עמלו על מנת להגיע לרמה שהוא יניב תשואה חיובית לאורך זמן. בין יתר העוסקים בפיתוח מערכת מסחר אלגוריתמי ניתן למצוא מתכנתים בכירים, מתמטיקאים ואנשי שוק ההון, אשר חוברים יחדיו על מנת לבנות אלגוריתם מסחר שיניב תשואה חיובית לאורך זמן. לעומת זאת במערכת מסחר אוטומטי, ניתן להזין כל פעם מחדש נתונים שונים, התוכנות נותנות פתרון טכנולוגי לקהל יעד גדול, הכולל גם משקיעים פרטיים, המבצעים מסחר עצמאי בבורסה.
בעשור השני של המאה ה-21, רבים מבתי השקעות מעניקים גישה למערכת מסחר אוטומטי לאלו הסוחרים דרכם בבורסה בישראל.
ממשלת האימפריה הרוסית

מועצת השרים בסטאבקה הצארית, תחנת בראנוביצ'י, 14 ביוני 1915. שורה ראשונה: מבקר המדינה חריטונוב; הנסיך הגדול ניקולאי ניקולאייביץ'; ניקולאי השני; יו"ר מועצת השרים איוואן גורמיקין; שר חצר משק הצאר הרוזן פרדריקס. שורה שנייה: שר הפנים שצ'רבאטוב; שר הרכבות רוחלוב; שר החוץ סאזונוב; מפקד ראשי לענייני אדמות קריבושאיין; שר האוצר בארק; מפקד מטה הפיקוד העליון הגנרל יאנושקביץ'; שר המלחמה פוליבאנוב; שר המסחר והתעשייה שאחובסקוי.
ממשלת האימפריה הרוסית הייתה גוף הביצוע העליון במדינה שהוקמה ב-8 בספטמבר 1802 בשם ועדת השרים של האימפריה הרוסית (ברוסית: Комитет министров Российской империи, או Комитетъ министровъ Россійской Имперіи ברוסית שלפני המהפכה) והייתה אחראית לתיאום וניהול משרדי הממשל שהוקמו באותה עת ברפורמה הממשלתית של אלכסנדר הראשון.
ב-19 באוקטובר 1905 קיסר האימפריה הרוסית ניקולאי השני חתם על צו לפיו הוועדה שינתה שמה למועצת השרים (ברוסית: Совет министров Российской империи) ושרי המדינה חויבו לדווח ליושב ראש המועצה על פעילות משרדיהם. קודם לכן, ועדת השרים לא ערכה ישיבות סדירות ואלה נערכו רק בנוכחות הצאר ולפיכך והיו תלויות בהחלטות הצאר. סמכויות הממשלה הורחבו והיא הפכה בפועל לגוף של הרשות המבצעת.
לאחר מהפכת פברואר 1917 המועצה הוחלפה על ידי ממשלת המעבר.
מבנה

משנת 1905 הייתה הממשלה לגוף ניהול עיקרי במדינה ובראשה עמד יושב ראש מועצת השרים.
מועצת השרים כללה:
שר פנים
שר אוצר
שר תחבורה
שר חוץ
שר משפטים
שר המלחמה
שר חינוך
שר חצר משק הצאר
שר הצי
שר מסחר ותעשייה
שר האדמות (עד 1915 — מפקד עליון לאדמות)
מבקר המדינה
ראש הסינוד הקדוש
יושב ראש

יושב ראש ועדת השרים היה למעשה תוארו הרשמי של ראש ממשלת רוסיה באותם ימים. עד שנת 1810 כל ישיבות הוועדה נערכו בנוכחות הצאר, בשנת 1810 קנצלר האימפריה הרוסית ניקולאי רומיאנצב מונה לנציג הצאר בוועדה ושנתיים לאחר מכן הוועדה הפכה לחלק מהמועצה המדינית. משנת 1905 ליושב ראש מועצת השרים ניתנו סמכויות רבות יותר וישיבות הממשלה נערכו בתדירות גבוהה יותר וללא צורך בנוכחותו של הצאר.
יושב ראש > ראשי ממשלת האימפריה הרוסית

| שם | תאריך מינוי | תאריך עזיבה |
| --- | --- | --- |
| אלכסנדר וורונצוב | 1802 | 1809 |
| ניקולאי רומיאנצב | 1809 | 1810 |
| ניקולאי סלטיקוב | 1810 | 1812 |
סרגיי ויאזמיטינוב: 1812
| פיוטר לופוחין | 1812 | 1827 |
| ויקטור קוצ'וביי | 1827 | 1832 |
| ניקולאי נובוסילצב | 1832 | 1838 |
| אילריון ואסילצ'יקוב | 1838 | 1847 |
| ואסילי לבאשוב | 1847 | 1848 |
| אלכסנדר צ'רנישוב | 1847 | 1856 |
| אלכסיי אורלוב | 1856 | 1861 |
| דמיטרי בלודוב | 1861 | 1864 |
| פאבל גגארין | 1865 | 1872 |
| פאבל איגנטייב | 1872 | 1877 |
| פיוטר ואלוייב | 1877 | 1881 |
| מיכאיל רייטרן | 1881 | 1887 |
| ניקולאי בונגה | 1887 | 1895 |
| איוואן דורנובו | 1895 | 1903 |
| סרגיי ויטה | 1903 | 22 באפריל 1906 |
| איוואן גורמיקין | 1906 | 8 ביולי 1906 |
| פיוטר סטוליפין | 1906 | 5 בספטמבר 1911 |
| ולדימיר קוקובצוב | 1911 | 31 בינואר 1914 |
| איוואן גורמיקין (קדנציה שנייה) | 1914 | 20 בינואר 1916 |
| בוריס שטורמר | 1916 | 10 בנובמבר 1916 |
| אלכסנדר טרפוב | 1916 | 27 בדצמבר 1916 |
| ניקולאי גוליצין | 1916 | 28 בפברואר 1917 |
לקריאה נוספת

Государственность России. М., 2001, кн. 4, стр. 136—139.
הערות שוליים

↑  בשנים 1731-1741 התקיים אומנם קבינט השרים של האימפריה הרוסית, אך פעל בעיקרו כגוף ייעוץ לצאר