stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בל OH-58 קיואה
שירות מבצעי

המסוק הראשון נמסר לצבא ארצות הברית במאי 1969 וחודשיים לאחר מכן הגיעו מסוקים סדרתיים ראשונים לווייטנאם. מסוקי קיואה החליפו את מסוקי ה-OH-6A קאיוז באופן הדרגתי, ועד סוף מלחמת וייטנאם שירתו שני סוגי המסוקים בזירה במקביל.
ב-27 במרץ 1970 הופל מסוק OH-58 ראשון, שהיה במשימת טיווח ארטילריה. הטייס וקצין התותחנים שהיה עמו נהרגו. כ-45 מסוקי OH-58 הושמדו במהלך המלחמה, על ידי אש אויב ובתאונות. מסוקי OH-58 השתתפו במבצע פריים צ'אנס שהתנהל בין אוגוסט 1987 ליוני 1989 במפרץ הפרסי, במהלך מלחמת עיראק-איראן. במבצע זה הגנו כוחות ימיים, מוסקים וכוחות מיוחדים של ארצות הברית על מכליות נפט שהפליגו במפרץ מפני התקפות של איראן.
ב-1989 אישר הקונגרס את השתתפות המשמר הלאומי של ארצות הברית במלחמה בסמים. האישור התיר לכוחות המשמר הלאומי לסייע לסוכנויות פדרליות וסוכנויות של מדינות ארצות הברית השונות, כמו גם לכוחות משטרה מקומיים, בפעילויות לצמצום הסחר הבלתי חוקי בסמים. כדי ליישם את אישור הקונגרס הקים משרד המשמר הלאומי ב-1992 את יחידות האמנעה האוויריות (Aerial Interdiction Detachments, ‏RAID). יחידות אלו כללו יחידות אוויריות ב-31 מדינות, ובהן 76 מסוקי OH-58A שנועדו למשימות סיור ואמנעה כנגד סחר בלתי חוקי בסמים. במהלך 1994 התבצעו יותר מ-1,200 גיחות במסגרת זו, רבות מהן בלילה. עם הזמן התרחבה הפעילות וכללה יחידות מ-32 מדינות ובהן 116 מסוקים. בעשור הראשון של המאה ה-21 הורחבה משימתם של צוותי RAID והיא כוללת גם לוחמה נגד טרור וסיוע לפעילות משמר הגבול של ארצות הברית. צוותי RAID הם הכוחות היחידים המופעלים על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית שאזור הפעולה שלהם הוא אך ורק בתוך גבולותיה של ארצות הברית.
מסוקי OH-58 הופעלו במהלך הפלישה האמריקאית לפנמה בדצמבר 1989. מסוק אחד היה חלק מכוח המשימה האווירי שהשתלט על פורט אמאדור, והופעל יחד עם מסוק בל AH-1 קוברה. המסוק הופל בירי מן הקרקע של חיילים מפנמה.
ב-17 בדצמבר 1994 חדר בטעות מסוק OH-59 של צבא ארצות הברית לשטחה של צפון-קוריאה. המסוק היה בטיסת אימון שגרתית לאורך האזור המפורז הקוריאני, אך הטייסים טעו בניווט וחדרו לשטחה של צפון קוריאה. המסוק הופל, אחד מטייסיו נהרג והשני נשבה. גופת ההרוג הוחזרה לאחר חמישה ימי משא ומתן, ואילו הטייס שנשבה הוחזר לאחר 13 ימים בשבי.
מסוקי OH-58D הופעלו על ידי צבא ארצות הברית במהלך מלחמת עיראק ובמהלך מלחמת אפגניסטן. 35 טייסים נהרגו ולפחות 35 מסוקים הושמדו במהלך הלחימה במערכות אלה, כתוצאה מאש אויב ותאונות. במקביל, לזכות המסוקים נזקפה גם הצלת חיים למרות ממדיהם הקטנים. בעיראק טסו המסוקים 72 שעות בחודש ובאפגניסטן 60 שעות. ב-2013 הצהירה חברת בל כי מסוקי OH-58 צברו 820,000 שעות טיסה מבצעית ועמדו ב-90% מוכנות למשימות.
שירות מבצעי > עתיד המסוק

צבא ארצות הברית בחן מספר חלופות ל-OH-58. החלופה הראשונה הייתה, כאמור, תוכנית מסוק קל ניסיוני (Light Helicopter Experimental,‏ LHX), במסגרתה תוכנן המסוק בואינג סיקורסקי RAH-66 קומנצ'י, שאב הטיפוס שלו המריא לראשונה ב-4 בינואר 1996. מסוק זה נועד להיות בעלי מאפייני חמקנות ולשאת חימוש להשמדת רק"ם, וכן לסייע ברכישת מטרות וסימונן עבור מסוקי AH-64 אפאצ'י. התוכנית בוטלה ב-2004.
בשל גילם של מסוקי ה-OH-58 והשחיקה הנמשכת במספר המסוקים, בחן הצבא תוכנית נוספת להחלפת המסוקים. תוכנית זו נקראה תוכנית מסוק סיור חמוש (Armed Reconnaissance Helicopter, ‏ ARH). במסגרת התוכנית זכתה חברת בל במכרז לפיתוח מסוק חדש שנקרא בל ARH-70 ארפאהו, שהיה מבוסס על הבל 407 שבתורו היה פיתוח של הבל 206 לונג ריינג'ר. ואולם, גם תוכנית זו בוטלה ב-2008 מכיוון שעלותה חרגה ב-70% מעל המתוכנן. תוכנית שלישית לייצור מסוק סיור חמוש בוטלה גם היא ב-2013, לאחר שעלות התוכנית הוערכה בכ-16 מיליארד דולר, סכום שנראה לראשי הצבא גדול מדי וחשוף לקיצוצים שיטיל הקונגרס.
בשל הביטולים הללו הוחלט על הארכת משך שירותם של מסוקי הקיואה, ועל פי התכנון יוצאו מן השירות בטווח השנים 2025–2036. כדי לתגבר את מסוקי ה-OH-58 במשימותיהם מופעלים כלי טיס בלתי מאוישים טקטיים, ושני סוגי כלי הטיס פועלים במקביל במשימות סיור. הצוות בדגם OH-59F יכול להפעיל כטב"מים ישירות, וכך מצטמצם הסיכון לצוות המסוק. ב-2009 החלה מחלקת ההגנה בגיבוש תפיסה ליצירת סדרת כלי טיס ממריאים אנכית, שתחליף את כל סוגי המסוקים הקיימים בימינו בשירות ארצות הברית. תפיסה זו אמורה להבשיל לייצור סדרתי בעשור השלישי של המאה ה-21.
ניתוח חלופות שערך הצבא בחן אפשרויות שונות להפעלת המסוקים, בניסיון לשלב בין שיקולי יעילות, חיסכון והפעלה מיטבית של סוגי המסוקים השונים. ההצעה הייתה להוציא מסוקים ישנים יותר מן השירות ולשמור בשירות פעיל את המסוקים בעלי היכולת הגבוהה יותר. נמצא שהפעלת מסוקים מדגם AH-64 אפאצ'י מדגמים מתקדמים בשילוב כלי טיס בלתי מאוישים היא האפשרות המיטבית, וכי צמצום מספרם של מסוקי האפאצ'י ל-698 יאפשר ביצוע מיטבי של משימותיהם. התקציב לשדרוג מסוקי האפאצ'י אמור לבוא מהוצאתם משירות של מסוקי הקיואה, שיימכרו על פי ההערכות לצבאות זרים ולא לשוק האזרחי, בשל העלות הגבוהה של הפעלתם.
נכון לדצמבר 2013 היו לצבא ארצות הברית 338 מסוקי קיואה בשירות פעיל ו-30 נוספים בשירות המשמר הלאומי. בשנים שלאחר מכן החל הצבא בהוצאת המסוקים משירות, וביוני 2016 הגיעה לפריסה בדרום קוריאה טייסת הקיואה האחרונה, טייסת 1 של רגימנט הפרשים ה-17 השייך לדיוויזיה המוטסת ה-82. עם סיום הפריסה, בתחילת 2017, הוצאו המסוקים משירות.
כ-340 מסוקים הוצעו למכירה לחילות אוויר זרים. ב-2014 הביעה קרואטיה עניין ברכישת 16 מסוקי OH-58, ו-5 מסוקים ראשונים הגיעו לבסיס זאדאר-זמוניק ב-30 ביוני 2016. מדינה נוספת שהזמינה מסוקים הייתה תוניסיה, שהזמינה 24 מהם.
דגמים

OH-58A
OH-58B
OH-58C
OH-58D
קיואה ווריור
OH-58F
OH-58F בלוק II
OH-58X
מפעילות

ראו גם: בל 206
אוסטריה אוסטריה
אוסטרליה אוסטרליה
ארצות הברית ארצות הברית
יוון יוון
ישראל ישראל
טורקיה טורקיה
טאיוואן טאיוואן
ערב הסעודית ערב הסעודית
עיראק עיראק
קנדה קנדה
קרואטיה קרואטיה
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
תוניסיה תוניסיה
מאפיינים

|  | בל OH-58A קיואה | בל OH-58D קיואה |
| --- | --- | --- |
מאפיינים כלליים
| צוות | טייס אחד, או שני טייסים, או טייס ותצפיתן | שני טייסים |
| אורך | 9.80 מטר | 12.85 מטר |
| גובה | 2.92 מטר | 3.93 מטר |
| קוטר הרוטור | 10.77 מטר | 10.67 מטר |
| משקל ריק | 718 ק"ג | 1,737 ק"ג |
| משקל המראה מקסימלי | 1,360 ק"ג | 2,041 ק"ג |
| הנעה | 1 × מנוע טורבו-ציר אליסון T63-A-700‏ 317 כוח סוס | 1 × מנוע טורבו-ציר רולס-רויס T-700-AD-700A (נקרא גם דגם 250-C30R3)‏ 650 כוח סוס |
ביצועים
| מהירות מרבית | 120 קשר (222 קמ"ש) | 149 קשר (240 קמ"ש) |
| מהירות שיוט | 102 קשר (189 קמ"ש) | 127 קשר (204 קמ"ש) |
| טווח | 481 ק"מ | 556 ק"מ |
| סייג רום | 19,000 רגל (5,800 מטר) | 15,000 רגל (4,575 מטר) |
חימוש
|  | M134 מיניגאן בקוטר 7.62 מ"מ או מקלע רימונים M129‏ | על כל מתלה חימוש: M296 בקוטר 12.7 מ"מ  או משגר רקטות 70 מ"מ או שני טילים AGM-114 הלפייר |
הערות שוליים

↑  (צבא ארצות הברית)
↑  ביעף 62, עמ' 45.
1 2 3 4 5  Bell 206 באתר all-aero.com.
↑  ביעף 62, עמ' 46.
↑  ביעף 62, עמ' 47.
↑  ביעף 62, עמ' 47 - 48.
↑  מדד-דיומא – כלי טיס בצה"ל, פסקה: "מסוקי ביון", באתר "דיומא", 20 בפברואר 2024, לפי עבודת מחקר של ה-IISS (אנ') משנת 2021.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551540005171  LCCN: sh94006259 
בל YOH-4A
אוגוסטה בל 206B-3 ריינג'ר III
בל OH-58A קיואה של צבא ארצות הברית
בל OH-8D קיואה חמוש של צבא ארצות הברית בעת תרגיל ירי. למסוק כוונת ירי המותקנת מעל הרוטור הראשי
בל OH-58 חמוש בטילי AGM-114 הלפייר במהלך משימה בעיראק, 30 ביוני 2007. ניתן לראות את שני להבי המערכת להגנה מפני כבלים, מעל ומתחת לתא הטייס
מסוקי קיואה ארוזים לקראת מסירתם לצבא עיראק
בל OH-58X
בל OH-58D קיואה ווריור של חיל האוויר של טייוואן
בל OH-58B קיואה של חיל האוורי האוסטרי
מסוק קיואה של הצבא האוסטרלי
בל OH-58A קיואה
בל OH-58D קיואה
מלטה (אי)

| --- | --- |
צילום מלוויין של האי מלטה
צילום מלוויין של האי מלטה
  אתר מורשת עולמית
 מקדשים מגליתים ב-Ħaġar Qim
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים התיכון 
 קואורדינטות:  35°53′01″N 14°27′00″E﻿ / ﻿35.883738562498095°N 14.449931081686046°E﻿ / 35.883738562498095; 14.449931081686046
 ארכיפלג:  האיים המלטזים
 שטח:  246 קמ"ר
 אורך:  27 ק"מ
 רוחב:  14.5 ק"מ
 היקף החוף:  197 ק"מ
 גובה מרבי:  253 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  מלטה מלטה
 אוכלוסייה:  516,862 (2021)
 צפיפות:  1,664 תושבים/קמ"ר
 אזור זמן:  UTC +1
 עיר ראשית:  ולטה, עיר הבירה
 
 he
 
מלטה (באנגלית: Malta) הוא האי הגדול מבין שלושת האיים הגדולים המהווים את הארכיפלג המלטזי. למטרות סטטיסטיות מכונה הארכיפלג המלטזי ולטה כדי להבחין בין האי הראשי הנקרא מלטה לבין המדינה כולה. האי מלטה נמצא באמצע הים התיכון מדרום לאיטליה ומצפון ללוב. אורך האי הוא 27 קילומטרים, רוחבו 14.5 קילומטרים והשטח הכולל שלו הוא 246 קילומטרים רבועים. בירת הארכיפלג המלטזי היא העיר ולטה, בעוד שהעיר הגדולה ביותר היא רבאט (אנ'). באי ישנן מספר גדול של עיירות קטנות, היוצרות יחד רצף מטרופוליני גדול שאוכלוסייתו מונה כ־516,862 תושבים נכון לשנת 2021. הנוף של האי מאופיין בגבעות נמוכות ושדות הפרוסים על גבי טרסות.
היסטוריה

בני אדם אכלסו את מלטה בסביבות שנת 5200 לפני הספירה, הם היו ציידים או חקלאים מתקופת האבן שהגיעו מסיציליה. יישובים נאוליתיים מוקדמים התגלו באי בשטחים פתוחים וגם במערות, כמו מערת אר דאלם (Għar Dalam). בסביבות שנת 3500 לפני הספירה, חייתה באי אוכלוסייה בעלת תרבות של בוני מקדשים מגליתים. קיימת הערכה שהם מהמבנים העתיקים ביותר בעולם בצורה של מקדשים כמו אלה הנמצאים ב-Ħaġar Qim (אנ') ו-Mnajdra (אנ'). בסביבות שנת 2500 לפני הספירה, האי מלטה התרוקן מאוכלוסייתו, מאידך תוך תקופה קצרה התיישבו באי מתיישבים מתקופת הברונזה, שהתיישבו באתרים כגון בור אין-נאדור (אנ') ובנו את הביצורים הראשונים במלטה.
מלטה נשלטה מאוחר יותר על ידי הפיניקים, הקרתגים, הרומאים, הביזנטים והערבים לפני שנכבשה על ידי ממלכת סיציליה בשנת 1091. לאחר מכן האי הפך לחלק של ממלכת סיציליה עד שנמסר למסדר ג'ון הקדוש יחד עם האי גוזו השכן והעיר טריפולי שבצפון אפריקה בשנת 1530. בשנת 1192 טנקרד, מלך סיציליה הקים באי את הרוזנות של מרגריטוס מברינדיסי (אנ'), שהיה הרוזן הראשון של מלטה. בשנת 1565, המסדר "יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים" הידועים גם בכינוי הוספיטלרים, והמלטזים עמדו מול פלישה העות'מאנית הגדולה אשר נודעה בשם המצור הגדול על מלטה. המסדר שלט במלטה במשך יותר מ-250 שנה ובנה באי מבנים גדולים רבים בארכיטקטורה ייחודית, כולל את עיר הבירה ולטה. בשנת 1798, הצרפתים תחת נפוליאון בונפרטה כבשו את מלטה ושלטו באי בין השנים 1798–1800. נפוליאון שהה באי במשך כשבוע ימים והתגורר במלון בפאלאצו פריסיו (אנ') שבולטה. הצרפתים נשארו באי עד שהמלטים בסיוע הבריטים מרדו בהם והסירו את המצור הצרפתי על מלטה (אנ'). בשנת 1800, הבריטים השתלטו על מלטה והאי הפך בתחילה למדינת חסות בריטית. הבריטים שלטו במלטה כ־150 שנה. בשנת 1964 מלטה קבלה את עצמאותה. עשר שנים מאוחר יותר הפכה מדינת מלטה לרפובליקה של מלטה. מלטה הצטרפה לאיחוד האירופי ב-2004 ואימצה את מטבע היורו ארבע שנים מאוחר יותר.
גאוגרפיה

מלטה היא האי הגדול ביותר בארכיפלג שבמרכז הים התיכון, הנמצא כ־80 קילומטרים מדרום לאי סיציליה האיטלקי מעבר לתעלת מלטה. האי מלטה ממוקם מזרחית לאיים השכנים לו גוזו וקומינו. הוא מהווה את רמת מלטה, במדף הרדוד שנוצר מהנקודות הגבוהות של הגשר יבשתי בין סיציליה לצפון אפריקה שהפך לשרשרת איים עם עליית פני הים לאחר עידן הקרח האחרון. האי מלטה ממוקם באזור שבין הלוחות הטקטוניים האירו-אסייתי והאפריקאי.
מפרצים רבים לאורך קו החוף המחורץ של האיים מספקים מקומות טובים לנמלים. הנוף מורכב מגבעות נמוכות עם שדות המעובדים על גבי טרסות. הנקודה הגבוהה ביותר במלטה נמצאת בחלקו הצפוני של האי במצוקי Ta' Dmejrek (אנ'), המתנשאים לגובה של 253 מטרים, ליד העיירה דינגלי (אנ'). באי ישנם מספר ואדיות הזורמים רק בעונת הגשמים, אין באי נהרות או אגמים קבועים. עם זאת, בחלק מהוואדיות ישנם מים מתוקים כל השנה, כמו בראס איר-ראב (אנ') ליד באריה (אנ') וב-l-Imtaħleb.
מבחינה פיטוגאוגרפית, מלטה שייכת למחוז ליגורו-טירני של אזור הים התיכון. על פי הקרן העולמית לשימור חיות הבר, השטח של מלטה שייך לאזור האקולוגי של "יערות ים תיכוניים, חורשות וסבך שיחים ובני שיח".
ליד מלטה נמצאים 9 איים קטנים המאוכלסים בעיירות דייגים, במנזרים או כנסיות וחלקם אפילו מחוברים בגשרים לאי הראשי.
גאוגרפיה > עיור

לפי ארגון Eurostat (אנ') (הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה האירופית), האי מלטה מוגדר כאזור עירוני גדול במיוחד, המכונה בשם "וואלטה". למעשה כל מדינת האי מזוהה כאזור עירוני. לפי האומות המאוחדות, כ־95% משטח מלטה הוא אזור עירוני והמספר גדל מדי שנה, הנתון משתווה גם לתוצאות המחקרים של ESPON ונציבות האיחוד האירופי.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים במלטה הוא אקלים סובטרופי – ים תיכוני (סיווג אקלים Köppen Csa), עם חורפים מתונים מאוד וקיץ חם. הגשמים יורדים בעיקר בחורף והקיץ יבש בדרך כלל. לפי ה-International Living, מלטה היא המדינה עם האקלים הנח ביותר בעולם.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת באי היא סביב C°‏ 23 במהלך היום ו-C°‏ 16 בלילה. בחודש הקר ביותר, חודש ינואר, הטמפרטורה המקסימלית נעה בין C°‏ 12 ועד C°‏ 20 במהלך היום והטמפרטורה המינימלית נעה בין C°‏ 7 ועד C°‏ 12 במהלך הלילה. בחודש החם ביותר חודש אוגוסט הטמפרטורה המקסימלית נעה בין C°‏ 28 ועד C°‏ 34 במהלך במהלך היום והטמפרטורה המינימלית נעה בין C°‏ 20 ועד C°‏ 24 במהלך הלילה. הקיץ נמשך כ־8 חודשים ומסתיים בנובמבר. גם ב-4 החודשים הנותרים הטמפרטורות מגיעות לפעמים ל־C°‏ 20. בין כל הבירות ביבשת אירופה, בולטה בירת מלטה עם חורפים החמים במיוחד. תנודות גדולות בטמפרטורה הן נדירות. כמו כן, האי מלטה הוא אחד המקומות הבודדים באירופה שהם "ירוקים" כל השנה. הטמפרטורה השנתית הממוצעת של הים היא C°‏ 20.
משך שעות השמש באי מסתכמות בסביבות 3,000 שעות בשנה (אחת התוצאות הגבוהות באירופה), בממוצע מעל חמש שעות שמש ביום בחודש דצמבר ועד לממוצע שמעל 12 שעות בחודש יולי. ממוצע זה הוא כפול מזה שקיים בערים בחצי הצפוני של אירופה, לשם השוואה: בלונדון יש רק 1,461 שעות שמש בשנה; אולם, בחורף יש במלטה פי כמה יותר שמש; לשם השוואה: בדצמבר, בלונדון יש 37 שעות שמש ואילו במלטה יש כ־160 שעות שמש.
| אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> ינואר.16.1.10.3.94.7 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> פברואר.16.9.9.63.4 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> מרץ.17.8.11.3.37 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> אפריל.20.13.3.26.3 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> מאי.24.2.16.6.9.2 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> יוני.28.5.20.3.5.4 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> יולי.33.72.22.8.0.2 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> אוגוסט.36.34.23.6.6 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> ספטמבר.28.4.21.6.67.4 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> אוקטובר.25.2.18.6.77.2 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> נובמבר.21.15.108.6 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> דצמבר.17.5.11.9.107.7 | אקלים במלטה   Malta   נתוני מזג האוויר הממוצעים במלטה בין השנים 1985–2022> שנה.23.16.16.26.603.1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
כלכלה

האי מלטה תורם באופן משמעותי לכלכלה הכוללת של המדינת האיים מלטה, כלכלת האי מסווגת ככלכלה מתקדמת על פי קרן המטבע הבינלאומית (IMF). כלכלתה של מלטה זכתה לחיזוק עם פתיחת תעלת סואץ בשנת 1869, כאשר החלה עלייה מסיבית של תנועת ספינות אזרחיות שנכנסו לנמלי האי, לצורכי תדלוק ואספקה והיו ספינות שהביאו גם סחורות לאחסון זמני במחסני ערובה שהוקמו באי וסייעו למסחר באנטרפוט (אנ'), תחום האחסון הביא יתרונות כלכליים נוספים לאי. לקראת סוף המאה ה-19 כלכלת האי החלה להיחלש. עד שנות ה-40 של המאה העשרים הייתה הכלכלה של מלטה במשבר חמור. אחד הגורמים למשבר היה הגדלת טווח השייט של אניות הסוחר לשוט ללא צורך בתדלוק ביניים במלטה. כלכלת האי התחזקה שוב לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר האי נבנה מחדש.
משאבי הטבע באי דלים ביותר. המשאב העיקרי הקיים באי הוא אבן גיר הנחצבת ומשמשת לבנייה, משאבים כלכליים נוספים שיש לאי הוא המיקום גאוגרפי שלו על נתיבי השייט בים התיכון וכוח עבודה זול ויצרני. תושבי האי מייצרים רק כ־20% מתצרוכת המזון שלהם, יש באי אספקת מים מתוקים מוגבלת בגלל הקיץ השחון יחסית. אין באי נהרות, נחלים ואגמים. אין באי מקורות אנרגיה מהטבע כגון נפט או גז (נעשו מספר ניסיונות למצוא נפט או גז בים אך הם לא נמצאו), מלבד הפוטנציאל של אנרגיות מתחדשות וחלופיות כגון אנרגיית רוח ואנרגיה סולארית על בסיס אור השמש ורוח מהים, ישנן במלטה תחנות כוח טרמיות באיים מלטה וגוזו.
הפיתוח התעשייתי המשמעותי של האי החל במחצית השנייה של שנות ה-60, ובתחילת המאה ה-21. המגזר היצרני תרם כחמישית מהתוצר המקומי הגולמי (תמ"ג). מאז שנות ה-80 של המאה העשרים הוכנס לאי תחום הייצור של חלקי מחשב, מכשירי אלקטרוניקה, כמו גם של מגוון גדול של מוצרי צריכה (צעצועים, קוסמטיקה, חומרי ניקוי ומוצרי מזון). בתחילת שנות ה-2000, החל גם ייצור של תרופות, מוליכים למחצה וחלקי רכב ומטוסים ותוכנה. תחום התעשייה הקלה החליף חלק גדול מהייצור עתיר-העבודה, שמילא בעבר תפקיד חשוב בייצור המלטזי. ייצור התרופות בפרט גדל במהירות כתוצאה מיתרונות דיני הפטנטים שהוענקו למלטה בשעה שהיא נכנסה לחברות באיחוד האירופי.
תחום תיקון ובניית אניות היו הבסיס לכלכלת מלטה מאז שאבירי מלטה (ההוספיטלרים) הגיעו למלטה והתמקמו סביב הנמל הגדול בולטה בשנת 1570. מאז אמצע המאה ה-20, תעשיית בניית הספינות פעלה בהפסד והייתה תלויה בסבסוד ממשלתי. עם הצטרפות מלטה לאיחוד האירופי, ממשלת מלטה החלה להפריט את תחום תיקון ובניית אניות. תחום הפקת הסרטים תורם נתח גדל והולך בכלכלה המלטזית. האי הוא מושך הפקות סרטים בינלאומיות מרחבי העולם. הסרט הראשון שצולם במלטה היה "בני הים" בשנת 1925. מאז, הופקו באי למעלה מ-100 סרטים אחרים שצולמו באופן חלקי או מלא במלטה, כולל "סיפור מלטה" (1953), אקספרס של חצות (1978), פופאי (1980), גלדיאטור (2000), מינכן (2005), מלחמת העולם Z בשנת (2013) וקפטן פיליפס בשנת (2013).
תחומי כלכלה נוספים המתקיימים באי הם, סחר חוץ, בעיקר הייצוא של תעשיות האלקטרוניקה, הטקסטיל. והתיירות.
כהכנה לחברותה של מדינת מלטה באיחוד האירופי, שאליו הצטרפה ב-1 במאי 2004, הופרטו מספר חברות שהיו בשליטת המדינה שהופנו לשוק החופשי. לדוגמה, הממשלה הודיעה ב-8 בינואר 2007 שהיא מוכרת את 40% ממניותיה בחברת הדואר של מלטה MaltaPost, כדי להשלים תהליך הפרטה שנמשך חמש שנים. עד 2010, מלטה הפריטה את התקשורת, שירותי הדואר, המספנות ותעשיית בניית הספינות.
יעדי היצוא של מלטה לשנת 2019
מקורות יבוא חומרי הגלם של מלטה לשנת 2019
כלכלה > בנקאות ופיננסים

במלטה ישנם שני בנקים מסחריים גדולים בנק ולטה ו-HSBC בנק מלטה, שניהם קיימים באי מהמאה ה-19. הבנק המרכזי של מלטה (Bank Ċentrali ta' Malta) אחראי על שני תחומי אחריות מרכזיים: גיבוש ויישום המדיניות המוניטרית של המדינה וקידום מערכת פיננסית איתנה ויעילה. הבנק הוקם על בסיס חוק הבנק המרכזי של מלטה ב-17 באפריל 1968. ב-4 במאי 2005 ממשלת מלטה נכנסה למנגנון שער החליפין האירופי – ERM II ואימצה את האירו כמטבע של המדינה רק כעבור שלוש שנים, ב-1 בינואר 2008.
כלכלה > תחבורה

כיוון התנועה במלטה בצד שמאל. עלות אחזקת מכוניות באי גבוהה מאוד, בהתחשב בגודלו הקטן מאוד של האי.
שיטת התחבורה ציבורית העיקרית באי היא באמצעות אוטובוסים. שירות האוטובוסים, הוקם בשנת 1905 ועבר רפורמה נרחבת ביולי 2011. מבנה הניהול השתנה מנהגים עצמאיים שנהגו ברכבם לשירות המוצע על ידי חברה אחת במכרז פומבי. במכרז הציבורי שהתקיים בשנת 2011 זכתה החברה Arriva Malta, אך החברה הפסיקה את פעילותה ב-1 בינואר 2014 לאחר שהולאמה לתחבורה ציבורית של מלטה על ידי ממשלת מלטה.
למלטה שלושה נמלים טבעיים גדולים:
הנמל הגדול (או נמל איל-כביר), הממוקם בצד המזרחי של עיר הבירה ולטה, היה נמל מאז התקופה הרומית. יש בו כמה רציפים ימיים, כמו גם מסוף אניות נוסעים. הטרמינל בגרנד הארבור משרת מעבורות המקשרות את מלטה לפוזאלו וקטאניה שבסיציליה.
נמל מרסמשט, הממוקם בצד המערבי של ולטה, מכיל מספר מרינות ליאכטות.
נמל מרסקסלוק (הנמל החופשי של מלטה), הנמצא ב-Birżebbuġa (אנ') בצד הדרום-מזרחי של מלטה, הוא מסוף המטענים הראשי של האיים. Malta Freeport הוא נמל המכולות הנמצא במקום ה-11 העמוס ביותר ביבשת אירופה ובמקום ה-46 בעולם עם נפח סחורות של 2.3 מיליון TEU (אנ') בשנת 2008.
בנקודה הצפונית ביותר של האי מלטה נמצא הנמל מלאכותי הנקרא Ċirkewwa (אנ'). נמל זה מחובר לנמל מגאר שבאי גוזו על ידי המעבורות של חברת מצר גוזו, המשרתות את הציבור במשך רוב שעות היום בתדירות גבוהה בין שני האיים מלטה וגוזו.
שדה התעופה היחיד במלטה הוא נמל התעופה הבינלאומי של מלטה. שדה התעופה נבנה על שטח של שדה התעופה של חיל האוויר הבריטי שנקרא RAF Luka (אנ'). במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנות ה-60 של המאה העשרים הופעלו שני שדות תעופה נוספים בטא' אלי ובחאל פאר, אך לקראת סוף המאה העשרים הם נסגרו. שדה התעופה בטא' אלי הפך לפארק לאומי, אצטדיון, לכפר אמנים ולמוזיאון התעופה של מלטה. מוזיאון זה משמר מספר כלי טיס, כולל מטוסי קרב מימי מלחמת העולם השנייה הוריקן וספיטפייר שהגנו על האי בימי המלחמה. חברת התעופה הלאומית של מלטה נקראת אייר מלטה.
כלכלה > תיירות

האי מלטה הוא יעד תיירותי פופולרי. בשנה מגיעים לאי 1.2 מיליון תיירים. שהם פי שנים יותר תיירים מאשר האוכלוסייה המקומית נכון לשנת 2021. תשתית התיירות גדלה מאוד במהלך השנים ובאי ישנם מספר בתי מלון באיכות טובה. מספר הולך וגדל של מלטזים נוסעים לחוץ לארץ לחופשות.
האי מלטה ידוע כיעד של תיירות מרפא. ספקי תיירות המרפא מפתחים את ענף התיירות ככל שעולה מספרם. עם זאת, אף בית חולים מלטזי לא עבר הסמכה בינלאומית. עיקר תיירי המרפא המגיעים למלטה מגיעים מבריטניה, עובדה הדוחפת את ממשלת מלטה לקבל הסמכה רפואית לפחות מבריטניה, על בסיס תוכנית ההסמכה של טרנט (אנ'). לקליטת תיירות מרפא מהמזרח הרחוק, אמריקה הלטינית וארצות הברית בתי החולים של מלטה צריכים לקבל הסמכה כפולה מטעם ארגון Joint Commission (אנ') האמריקאי.
דמוגרפיה

ילידים מלטזים מהווים את רוב תושבי האי. עם זאת, ישנם מיעוטים נוספים, המיעוט הגדול שבהם הם בריטים. לפי מפקד האוכלוסין לשנת 2021, אוכלוסיית מלטה עמדה על 516,862 נפש. מתוכם כ־95.2% מכלל אוכלוסיית המדינה הם מלטזים. העיר הגדולה ביותר היא בירקירקארה עם 22,319 תושבים. בבירה ולטה האוכלוסייה קטנה יחסית עם 6,675 תושבים.
השפה העיקרית המדוברת במלטה היא השפה המלטזית, שהיא שפה שמית שהייתה נפוצה בדרום איטליה. השפה שואלה מילים וביטויים רבים מהשפה הסיציליאנית, איטלקית, מעט צרפתית, ואנגלית. השפה כוללת ניבים שונים שיכולים להשתנות מאוד מעיירה אחת לאחרת או מאי אחד למשנהו.
הארגון Eurobarometer קבע כי 100% מהאוכלוסייה המקומית מדברת מלטזית. כמו כן, 88% מהאוכלוסייה דוברים אנגלית, 66% מדברים איטלקית ו-17% מדברים צרפתית. הידע הנרחב הזה של שפות משניות הפך את מלטה לאחת המדינות הרב-לשוניות ביותר באיחוד האירופי. מחקר בדק את דעת הקהל לגבי איזו שפה "מועדפת" על התושבים ונמצא ש-86% מהאוכלוסייה מעדיפים מלטזית, 12% מעדיפים אנגלית ו-2% מעדיפים איטלקית. למרות זאת, ערוצי טלוויזיה איטלקיים, כמו Mediaset ו-RAI, דוברי איטלקית המשודרים במלטה שומרים על הפופולריות שלהם בקרב הציבור המלטזי.
התפלגות האוכלוסייה במלטה לפי גיל
חטיבות אדמיניסטרטיביות

מערכת השלטון המקומי הוקמה במלטה בשנת 1993, היא מבוססת על האמנה האירופית לממשל עצמי מקומי (אנ'). האי הראשי מחולק לארבעה אזורים, שלכל אחד יש ועדת ממשל אזורית משלו:
אזור מרכזי
אזור הצפון
אזור דרום מזרח
אזור דרומי
כל אזור מחולק למועצות מקומיות. בחלק מהכפרים יש ועדות מנהליות, שהן חלק ממועצות מקומיות גדולות יותר. יש במלטה 54 מועצות מקומיות ו-13 ועדות מנהליות.
האי מחולק גם לחמישה מחוזות, אך אלה משמשים בעיקר למטרות סטטיסטיות:
מחוז צפון
מחוז הנמל הצפוני
מחוז דרום מזרח
מחוז הנמל הדרומי
מחוז מערב
ראו גם

מלטה (מדינה)
גוזו
קומינו
לקריאה נוספת

Neville Ransley, Anton Azzopardi: A Geography of the Maltese Islands. 4th edition. Malta 1988.
State of the Environment Report for Malta 1998
אודלה

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  שכם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,082 (2006)
 קואורדינטות:  32°09′12″N 35°16′35″E﻿ / ﻿32.153266666667°N 35.276397222222°E﻿ / 32.153266666667; 35.276397222222 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) אודלה(למפת צפון השומרון רגילה) אודלה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אודלה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אודלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אודלה (בערבית: اودلا) הוא כפר פלסטיני בנפת שכם במרכז השומרון, הממוקם מדרום לשכם. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), אוכלוסיית הכפר מנתה 1,082 תושבים בשנת 2006.
אודלה גובלת בחווארה ממערב, ביתא מדרום וממזרח ועוורתא ממזרח וצפון.
היסטוריה

באודלה נמצאו רסיסים מהתקופות ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הצלבנית, האיובית, הממלוכית והעות'מאנית.
בסוף המאה ה-16 התגוררו באודלה כ-18 משפחות ושני רווקים. התושבים שילמו שיעור מס קבוע של 33.3% אחוזים על תוצרת חקלאית שכללה חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, עזים וכוורות, בנוסף על הכנסות מזדמנות. בסך הכל התושבים שילמו כ-3,000 אקצ'ות. רבע מההכנסות הועברו לווקף המקומי.
בשנת 1838 צוינה אודלה ככפר במחוז אל-ביתאווי, מזרחית לשכם. בשנת 1870 ויקטור גרן ציין את אודלה ככפר המוקף בעצי זית ותאנה.
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל בשנת 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, התגוררו באודלה 64 מוסלמים. מספר זה גדל במפקד 1931 ל-73 תושבים שהתגוררו ב-17 בתים. בסקר הכפרים של 1945 אודלה (ביחד עם עוורתא) מנתה 1,470 תושבים בשטח שהתפרס על 16,106 דונם. מתוך שטח זה, 30 דונם היו מטעים ואדמה להשקיה, 9,406 שימשו לגידול דגנים, ואילו 130 דונם היו אדמות בנויות.
לפי מפקד האוכלוסין הירדני משנת 1961, התגוררו בכפר 179 תושבים.
מתוקף הסכמי אוסלו 89% משטחי הכפר מוגדרים כשטח B ואילו 11% הנותרים מוגדרים כשטח C.