קלוד פרדריק בסטייה
ביוגרפיה

בסטייה נולד בבאיון, עיר נמל בחבל אקיטן שבצרפת, אליה עברה משפחת אביו ב-1760. משפחת בסטייה עסקה בייצוא וייבוא יין וצמר בין צרפת, ספרד והולנד. המלחמות שהתחוללו בעשור הראשון של המאה ה-19 בין צרפת לאנגליה ובין ספרד לצרפת פגעו קשות בסחר הימי ובאזורים התלויים בו, וכך הגיע שגשוגה הכלכלי של המשפחה בבאיון לקיצו. ב-1808 מתה אימו של פרדריק משחפת, וסבו העתיק את המשפחה למוּגרוֹ הסמוכה לגבול צרפת-ספרד, שם קנה אבי סבו אחוזה והקים עליה עסק. בגיל תשע מת אביו, גם הוא משחפת. אחותו היחידה מתה זמן קצר לאחר לידתה. פרדריק היתום הפך לחסוי של אבי אביו פּייר ואחות אביו ז'וסטין. ז'וסטין דאגה לכך שפרדריק ילמד בבית הספר בסוֹרֶז (Sorèze) שבמחוז טארן, שהיה אחד המשובחים באירופה באותה תקופה. בעת המהפכה הצרפתית הופרט בית הספר הזה ואימץ שיטות חינוך מודרניות ליברליות שעיצבו את פרדריק הצעיר. בנוסף ללימודים אקדמאים הצטיין פרדריק גם בריצה למרחקים קצרים ורכיבה על סוסים, ולמד לנגן בצ'לו, כלי שבו ניגן כל חייו.
בגיל 17 הוא נאלץ להפסיק את לימודיו ופנה לעזור בעסק המשפחתי של דודו בבאיון, בו עבד כמעט שבע שנים. בתקופה זו הוא למד בעצמו משפט עסקי ונחשף לכתבי אדם סמית והכלכלן ז'אן-בטיסט סה. רעיונותיו של סֶה בפרט היו חשובים לעיצוב משנתו. כמו בסטייה, סה אף הוא החל את חייו המקצועיים כאיש עסקים וכמו בסטייה, חווה בעצמו את השפעתם ההרסנית של חוקים פרוטקציוניסטים. באיון, שבעברה הייתה עיר נמל משגשגת, דעכה, לא מעט עקב מדיניות פרוטקציוניסטית שהמונרכיה אימצה ב-1815. ספרו המרכזי של סה, "מסה על כלכלה מדינית" (Traité d’économie politique), יצא לאור במהדורה חדשה ב-1814 והשפיע על בסטייה כמו על צעירים רבים בני דורו. סה גם השפיע על תפיסתם של שארל קונט (שהיה חתנו של סה) ושארל דונואייה (Dunoyer, שפיתח את אחד המודלים הראשונים של המחזוריות הכלכלית). בסטייה הושפע מכתביהם עמוקות ולימים התיידד עימם בפריז. על ספרו של קונט, "מסה על החקיקה" (Traité de législation), אמר בסטייה: "הספר שאומר לך הכי הרבה וגורם לך לחשוב הכי הרבה".
בגיל 24 סבו נפטר והוריש לו את אחוזת המשפחה במוגרו. בסטייה ניסה לפתח שיטות גידול השונות מהמקובל בזמנו, אך נכשל, ואריסיו חזרו לשיטות המקובלות. באותה תקופה הוא הרחיב את אפיקיו האינטלקטואלים בתחומים רבים, כגון פילוסופיה, היסטוריה, פוליטיקה, דת, שירה, כלכלה מדינית וביוגרפיה. הוא למד את כתבי בנג'מין פרנקלין, אנטואן דסטי דה טראסי (אריסטוקרט ופילוסוף ליברל שטבע את המונח "אידאולוגיה"), וטורגו.
לאחר מהפכת יולי 1830, בסטייה פנה לפעילות ציבורית. למרות שהוא תמך בהחזרת הרפובליקה הדמוקרטית, בסופו של דבר הוא התייצב לצד המלוכה החוקתית של לואי פיליפ. ב-1831 נבחר לשופט שלום במוגרו וכהן בתפקיד זה עד 1846. שמעו נודע כבעל יכולת פסיקה מהירה וישרה. ב-1833 נבחר כנציג פוליטי במחוזו, ונבחר לתפקיד זה פעמיים נוספות עד מותו. הוא התמודד למשרות פוליטיות אחרות, ונכשל. בתקופה זו הוא ניסה להקים בית ספר לילדי האריסים באזור (ניסיון שכשל), איגד את מגדלי הענבים, ונלחם במיסוי גבוה. בין השנים 1843-1845 הוא כתב מאמרים רבים בעיתונות המקומית.
ב-1844 הוא נחשף לפועלו של ריצ'רד קובדן, חבר פרלמנט אנגלי, שלימים הפך לידידו הקרוב ועמיתו הרעיוני, וניהל עמו חליפת מכתבים ענפה. קובּדן פעל רבות נגד חוקי הדגן האנגלים שהטילו מכסי מגן גבוהים על דגנים מיובאים, וב-1838 יסד את הליגה נגד חוקי הדגן והפיץ יחד עם עמיתיו חומר רב-נגד חוקים אלו. כתבים אנטי-פרוטקציוניסטים אלה עוררו את בסטייה לנסות לבטל חוקים דומים בצרפת. הוא הצליח לייסד ארגון דומה במחוזו אך לא גרף מספיק תמיכה לארגון לאומי.
פעילותו של בסטייה בתחומי סחר חופשי נבעה משאיפתו לחירות באופן כללי. כך הוא כותב לקובדן: "אני מבכר עבור ארצי את הפילוסופיה הכללית של סחר חופשי על פני עצם קיומו של סחר חופשי. בעוד שסחר חופשי עצמו יעשיר אותנו, קבלתה של הפילוסופיה הכללית שבבסיסו של סחר כזה תביא את כלל הרפורמות הדרושות לנו."
פריצתו הראשונה לזירה הלאומית ארעה ב-1844, לאחר שפרסם מאמר ב-Journal des économistes, שהיה אחד מכתבי-העת הכלכליים החשובים בצרפת (יצא לאור 1840-1940). במאמר טען בסטייה שהמדיניות הפרוטקציוניסטית של צרפת תפגע בה קשות, ואילו אנגליה שאימצה מדיניות ליבראלית תשגשג. המאמר חולל סערת רוחות בפריז, ובסטייה שעד אז היה עלום שם, הפך כמעט בין ליל לכתב כלכלי מבוקש. הוא עבר לפריז, ובמהלך שש שנים בלבד, בין השנים 1844 עד מותו ב-1850, פרסם אלפי עמודים, ורבים ממאמריו וספריו תורגמו כמעט מיידית לשפות רבות ופורסמו ברחבי אירופה. בתקופה זו הוא היה אחד הכוחות המובילים בצרפת שנלחמו בעד סחר חופשי. ב-1846 הוא יסד אגודת סחר חופשי והוציא לאור את המגזין Le Libre Échange ("סחר חופשי") שקידם מדיניות אנטי-פרוטקציוניסטית. לאחר מהפכת 1848 נבחר בסטייה פעמיים לאספה הלאומית, בה כיהן בוועדה הפיננסית רבת החשיבות. השפעתו בה לא הייתה גדולה, גם בגלל שלא היה נואם מחונן וגם בגלל שבשלב מסוים לקה בגרונו ונבצר ממנו לנאום.
בין השנים 1849-1850 הוא התעמת עם יריבים רעיוניים רבים, הן יריבים מהשמאל הסוציאליסטי שתמכו במדיניות ממשלתית רחבה, והן יריבים מהימין השמרני שתמכו בפרוטקציוניזם. אחד העימותים המפורסמים היה עם האנרכיסט הסוציאליסט פייר-ז'וזף פרודון אודות מיסוי.
בסטייה היה בעל זיכרון מצוין וידע ספרותי נרחב, וזכר שירים ומחזות רבים בעל פה. בכתביו הוא מרבה לצטט שירים מזיכרון, ולכן לפעמים הציטוטים אינם מדויקים. הוא שלט בצרפתית, אנגלית, ספרדית, איטלקית, וידע בסקית (הוא כתב שני מאמרים קצרים על בסקית) וגם למד יוונית עתיקה ולטינית.
הוא התחתן בגיל 30 עם יורשת עשירה, והשתמש בכספה להרחיב את אחוזתו. זמן קצר לאחר נישואיו נפרד ממנה וחי כרווק כל חייו.
בערוב ימיו הוא לקה בגרונו. אין ידוע במה לקה; יש הסבורים שהוא לקה בשחפת, כנראה במהלך מסעיו בהם פרסם את רעיונותיו, ויש הסבורים שהסימפטומים שהוא מתאר במכתביו תואמים לסרטן הגרון. המחלה גרמה לו סבל רב, וגרמה למותו ב-24 בדצמבר 1850 ברומא. הוא נקבר בכנסיית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי, הממוקמת במרכז העיר, ולא השאיר צאצאים.
על ערש דווי הוא הכריז שידידו הכלכלן גוסטאב דה מולינרי (שהוציא לאור את ספרו "החוק" והיה מעורכי ה-Journal des économistes) הוא יורשו הרוחני.