stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ענת צוריה
ביוגרפיה

צוריה נולדה בירושלים, לנעמי שלו, בעלת גלריה, ולאבנר שלו, לשעבר איש צבא והיום יו”ר יד ושם. למדה ציור במדרשה לאמנות ברמת השרון, וקולנוע בבית הספר לקולנוע מעלה. במהלך השירות בצה"ל הכירה את יוסי צוריה, הם נישאו ולהם 5 ילדים.
בין השנים 2002–2010 יצרה צוריה, טרילוגיה קולנועית דוקומנטרית. הטרילוגיה התמקדה בזויות שונות של המיניות הנשית בעולם הדתי וכללה את הסרטים "טהורה" "מקודשת" ו"סוררת". שלושת הסרטים נגעו בנושאי טאבו חברתיים שלא תועדו בקולנוע הישראלי.
הסרט הראשון בטרילוגיה "טהורה", סיפר את סיפורן של שלוש נשים דתיות שחוקי הטהרה הביאו אותן להתמודדות דרמטית בכל הנוגע לזהותן הנשית והמינית. הסרט הציג לראשונה בישראל ובעולם את המיניות הדתית האורתודוקסית מנקודת מבט ביקורתית פמיניסטית.
הסרט זכה בפרסים רבים בין היתר, פרס חבר השופטים בפסטיבל יאמגאטה ביפן, פרס תגלית השנה של איגוד היוצרים הצרפתי, פרס ראשון בפסטיבל הדוקומנטרי במינכן ועוד.
"מקודשת", הסרט השני בטרילוגיה, הוא דרמה משפטית דוקומנטרית, המתרחשת בבית הדין הרבני. הסרט עקב אחר סיפורן של שלוש נשים צעירות שנאבקו להתגרש מבעליהן אשר סירבו לתת להן גט. לאורך שנתיים הסרט תיעד את הדרמה המשפטית של גירושין בצל חוקי ההלכה של בתי הדין הרבניים. הסרט זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים ובפרס ראשון בפסטיבל הוט דוקס בקנדה והוקרן בפסטיבלים רבים בעולם.
"סוררת" הסרט השלישי תיעד את התופעה של ההפרדה המגדרית בחברה הדתית, דרך סיפורן של שתי צעירות חרדיות ששילמו מחיר אישי על הניסיון למרוד בחוקי ההפרדה המגדרית הדתיים. הסרט זכה בפרס ראשון בפסטיבל חיפה והוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם, ביניהם פסטיבל ברלין.
סרטה "השיעור", עוקב במשך שנתיים אחר דרמה יוצאת דופן של אשה ערביה הנלחמת על עצמאותה, והוקרן בהצגת בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2012, בו זכה בפרס הסרט התיעודי.
ב-2013 זכתה בפרס לנדאו לאמנויות הבמה.
ב-2020 זכתה בפרס המיזם לקולנוע וטלוויזיה ברשות לפיתוח ירושלים ליוצר ירושלמי על פועלה במשך שלושה עשורים בירושלים.
צוריה חותמת על סרטיה בשם "ענת יוטה צוריה" לזכרו של אחיה, איתי, ששינה את שמו ל"יוטה סאן".
"טהורה" > צוות

תסריט ובימוי: ענת יוטה צוריה
הפקה: עמית ברויאר
עריכה: ערה לפיד
צילום: נורית אביב, טוליק גלאון, שירי בראון
מוזיקה מקורית: יונתן בר גיורא
"טהורה" > תקציר והכרה

הסרט שיצא במהלך שנת 2002 תיאר את המיניות היהודית האורתודוקסית מנקודת מבט אישית וביקורתית. ״טהורה״ התמקד בדרמה האינטימית של שלוש נשים שמצאו עצמן ממולכדות בסבך החוקים הדתיים ומושתקות על ידי הטאבו החברתי הנוקשה שמאפיין את המיניות הדתית, בדגש על חוויית המקווה והנידה.
הסרט זכה בפרסים רבים ברחבי העולם, בין השאר פרס הסרט הדוקומנטרי בפסטיבל דוקפסט במינכן 2003, אבל במקביל להצלחתו, הוטחה בסרט גם ביקורת לא מעטה, בעיקר מצד הממסד הדתי.
"מקודשת" > צוות

תסריט ובימוי: ענת יוטה צוריה
הפקה: עמית ברויאר
עריכה: ערה לפיד
צילום: רון כצנלסון
מפיקה בפועל: סיגל לנדסברג
מוזיקה מקורית: יונתן בר גיורא
"מקודשת" > תקציר והכרה

הסרט "מקודשת", שיצא בשנת 2004, תיעד לראשונה את התופעה של מסורבות הגט וביקר את מערכת המשפט הרבנית של מדינת ישראל.
הסרט הוא דרמה משפטית של שלוש צעירות שהתמלכדו בנישואיהם ולא מצליחות להתגרש רק בשל תפיסת ההלכה של בית הדין הרבני. במשך שנתיים עקבה צוריה אחר מאבקן המשפטי של הצעירות והסרט מציג את האבסורד והדיכוי של המשפטים בבית הדין הרבני.
הסרט, זכה לתהודה רבה ולאחר הקרנתו התארגנה מחאה ציבורית בדרישה להקים ועדת חקירה לתפקוד בתי הדין הרבניים. במקביל, הוחלט להקרין את "מקודשת" בישיבה מיוחדת בכנסת, במסגרת דיון מיוחד שקיימה הוועדה לקידום מעמד האישה. הסרט "מקודשת" זכה במספר פרסים בינלאומיים והוקרן בפסטיבלים רבים.
"סוררת" > צוות

תסריט ובימוי: ענת יוטה צוריה
הפקה: סיגל לנדסברג וענת יוטה צוריה
עריכה: ערה לפיד
צילום: רון כצנלסון
"סוררת" > תקציר והכרה

הסרט "סוררת" שיצא בשנת 2009 ביקר את תופעת ההפרדה המגדרית שהפכה בעשור לנפוצה בקרב החרדיים והדתיים בישראל. הסרט תיאר את סיפורן של שתי צעירות מבית חסידי שניסו לתעד את הדיכוי של עצמאותן ונשיותן בחברה בה גדלו. הסרט ליווה את השתיים במסע התיעוד שלהן שכלל צילום וכתיבה באינטרנט כשברקע משורטטת ההפרדה המגדרית בחלל הציבורי, באוטובוסים וברחובות ישראל.
״סוררת״ זכה להכרה בינלאומית רחבה, זכה בפרס ראשון בפסטיבל חיפה, הוקרן בפסטיבל ברלין ובעוד פסטיבלים ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  שירות הידען, ‏חמישה חוקרים בכירים ושבעה אמנים יזכו בפרס מפעל הפיס לאמנות ומדעים, באתר "הידען", 3 בדצמבר 2013
↑  הוכרזו הזוכים בפרס מפעל הפיס לאמנויות ולמדעים, 10 בדצמבר 2013
↑  להאזנה לתמה המוזיקלית של הסרט, מתוך האלבום "תמות" של מלחין הסרט, יונתן בר גיורא
↑  יאיר שלג, מרד הטמאות, באתר הארץ, 10 ביולי 2002
↑  סרטה של ענת צוריה "מקודשת" יוקרן בבכורה בכנסת, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 ביולי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276530  NLI: 987007517100605171  BnF: cb15011349g (data)  GND: 1104520818  ISNI: 0000 0003 6000 9421  LCCN: no2009038455  NTA: 271315881  SUDOC: 097690236  VIAF: 224111870   WorldCat (עם VIAF): 224111870
סטארג'אמרס

| --- | --- |

קבוצת סטארג'אמרס, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת Uncanny X-Men #482 ממרץ 2007, אמנות מאת בילי טאן, דני מיקי ופרנק דרמטה.
 סוג:  קבוצת גיבורי-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Uncanny X-Men #107 (אוקטובר 1977)
 יוצרים:  כריס קלרמונט, דייב קוקראם
 מידע
 סטטוס:  פעיל
 בסיס:  ניידים בגלקסיית השי'אר
 חברוּת בקבוצה:  קורסאייר חפציבה ראזה סכין-ארוכה צ'וד סיקורסקי קר'ריי
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  האבוק פולאריס מארוול גירל ביינארי פרופסור אקס הקיסרית לילנדרה נראמני
סטארג'אמרס (באנגלית: Starjammers) היא קבוצה בדיונית של פיראטי חלל המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת Uncanny X-Men #107 מאוקטובר 1977, והיא נוצרה בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר דייב קוקראם.
סיפורם של הסטארג'אמרס מתחיל עם כריסטופר סאמרס, טייס צבאי שחזר עם משפחתו מטיול באלסקה. לפתע, מטוסם הותקף ללא כל התרעה. קתרין אשתו קשרה את שני בניהם - סקוט ואלכס - למצנחים היחידים, ודחפה אותם אל מחוץ למטוס, בכך הצילה את חייהם. הבעל והאשה שוגרו ממטוסם אל ספינת חלל של גזע חייזרי מתקדם בשם השי'אר. מתברר כי הייתה זו משימת תצפית זואולוגית לצורך לכידתו של נושא מחקרי אנושי. השניים הובאו בפני שליט השי'אר ד'קאן, שלקח את קתרין להיות פילגשו ושלח את כריסטופר למכרות העבדים. לבסוף, כריסטופר נמלט ועשה את דרכו למגוריו של ד'קאן כדי להתנקש בחייו, אך הוא נלכד ונענש על ידי כך שנאלץ לחזות במותה של אשתו ולקיחתו בכוח של העובר שבבטנה. רוחו נשברה, והוא נשלח למחנות כרייה על כוכב לכת אחר.
בעת שביו, כריסטופר היה עד להכאתה של דמוית אנוש חתולית. הוא ניסה להתערב אך הוכא בעצמו. האשה נלקחה לתאי מעצר ובהמשך, כריסטופר הוביל כוח מצומצם של עבדים לשחרורה. הקבוצה נמלטה בספינת חלל של השי'אר, וכריסטופר נבחר לשמש כמנהיגם תחת שם הקוד שלו מימי הצבא, קורסאייר.
ענת פרקש

ענת פרקש (נולדה בשנת 1963) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל, שיאנית ישראל ואלופת המכביה, בעלת 3 מדליות מהמכביה העשירית (1977), מהן 2 זהב. כיום, היא עוסקת בהכשרת מדריכים ומורים במערכת החינוך הפורמלית והבלתי פורמלית ומובילה אסכולת שחייה כחלק מאורח חיים בריא לכלל האוכלוסייה בקרב אוכלוסיות מגדרים וקבוצות גיל מגוונות.
ביוגרפיה

ענת פרקש נולדה בשנת 1963, בת לאווה וג'ורג' פרקש. התאמנה בקבוצת ברית מכבים עתיד, מכבי תל אביב ואחר כך בקבוצת הפועל תל אביב בהדרכתו של אביה.
ביוגרפיה > 1977

בתחרות "שמונה האומות" שנערכה באיסלנד בתחילת יולי 1977 הייתה פרקש שותפה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם איריס קרפ, לילך אריאל ואסנת ארליך לשיא ישראלי חדש של 4:22.0 דקות, שיפור לשיא שנקבע שבוע קודם לכן בקיאסו (4:24.2 דקות).
ביוגרפיה > 1977 > אלופת המכביה ה-10

בתחרויות השחייה של המכביה העשירית שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכתה פרקש בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.31 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בשיא מכביה חדש של 2:52.33 דקות. נוסף לכך, היא זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, אריאל וקרפ בשיא ישראלי חדש של 4:49.36 דקות.
ביוגרפיה > 1977 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכתה פרקש ב-7 מדליות, 2 זהב, 4 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.79 דקות, לפני טובה אברמוב מהפועל בת ים (1:23.81 דקות) ונילי בן שושן מהפועל הקישון (1:24.36 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:55.06 דקות, לפני טובה אברמוב (2:59.22 דקות) ורות הרשקוביץ מהפועל בת ים (3:01.50 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:41.44 דקות, אחרי טובה אברמוב 2:36.98 דקות ולפני ליז בוכשטבר מהפועל בת ים (2:42.53 דקות), במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:42.72 דקות, אחרי טובה אברמוב שקבעה שיא ישראלי חדש של 5:32.03 דקות ולפני דניאלה יוסטר בת אגודתה (5:53.75 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.74 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 5:09.41 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:09.98 דקות, אחרי נטע יוסף מהפועל בית ברל שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:09.39 דקות וטובה אברמוב (1:09.89 דקות).
ביוגרפיה > 1978

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 1978 זכתה פרקש ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:21.36 דקות, לפני נילי בן שושן מהפועל קישון (1:21.72 דקות) וטובה אברמוב (1:24.80 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:55.47 דקות, לפני נילי בן שושן (2:56.38 דקות) ומירב כהן ממכבי קריית אונו (3:02.22 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:50.73 דקות, אחרי טובה אברמוב (5:35.0 דקות) ומיכל כהן (5:41.98 דקות).
ביוגרפיה > 1979 > כינוס הפועל ה-11

בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-11 שנערכו באוניברסיטת תל אביב בתחילת חודש מאי 1979 סיימה פרקש במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה. בנוסף, היא קבעה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם בוכשטבר, נטע יוסף ויעל נתנאל שיא ישראלי חדש של 4:49.04 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה, זכתה פרקש במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:54.92 דקות, לפני מירב כהן (2:55.01 דקות) ומירב הדר מהפועל שפיים (2:56.44 דקות).
חייה האישיים

פרקש היא בעלת תואר שני במדעי הספורט מאוניברסיטת דנוור, מכשירה מזה כשני עשורים מורים ומאמני שחייה במכון וינגייט ובחברה החרדית והערבית. מכשירה פרחי הוראה בחינוך הגופני בחינוך היסודי והעל יסודי במכללה האקדמית בווינגייט. כתבה את תוכנית הלימודים החדשה להכשרת מורים לשחיה של מנהל הספורט בישראל שיצאה לאור באוגוסט 2014 ברוח העידוד לאורח חיים בריא למגוון רחב של אוכלוסיות וקבוצות גיל.
לענת שני בנים שי ויונתן. הבכור יונתן הוא שחיין מצטיין, אלוף ושיאן גילאים וחייל מצטיין, שי הצעיר נולד בלידה מוקדמת עם שיתוק מוחין שפגע בתנועתיות של צד ימין של גופו. למרות זאת, למד והצליח כל חייו במסגרות חינוכיות רגילות, מצטיין בספורט הדריך בתנועת הצופים, ומשרת כחייל מן המניין במחלקת הכושר הקרבי בצה"ל.
הערות שוליים

↑  יעקב פתאל, ענת פרקש העניקה את מדלית הזהב הראשונה לישראל בשחיה, דבר, 15 ביולי 1977
↑  יעקב פתאל, ששה שיאים חדשים בשחייה הוצבו בפתיחת אליפות ישראל בוינגייט, דבר, 25 בספטמבר 1977
↑  נטע יוסף שיפרה השיא ב-100 פרפר בזמן של 1:09.39 ד', דבר, 26 בספטמבר 1977
↑  שלושה שיאים בסיום אליפות ישראל בשחיה בוינגייט, דבר, 28 בספטמבר 1977
↑  יעקב פתאל, שלוש מדליות זהב ואחת כסף לגניאל באליפות השחייה, דבר, 30 ביולי 1978
↑  שמואל טל (עיתונאי), 2 שיאים אישים ושיא בשליחים "קינחו" את אליפות השחייה, דבר, 1 באוגוסט 1978
↑  שמואל טל (עיתונאי), השחיינים התקדמו אך הם עדיין רחוקים מאירופה, דבר, 6 באוגוסט 1978
↑  אלופי השחייה ל-1979, מעריב, 24 באוגוסט 1979
ענת פירסט

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1954 (בת 70) גונן, ישראל 
 ענף מדעי:  תקשורת 
 מקום מגורים:  רמת גן 
 מקום לימודים:  אהל שם (בית ספר)  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  המכללה האקדמית נתניה 
 מספר צאצאים:  2 
 
ענת פירסט (נולדה ב-30 באפריל 1954) היא חוקרת תקשורת וכיהנה כפרופסור מן המניין לתקשורת. הייתה בצוות ההקמה של בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה וכיהנה במשך שנים כדקאנית בית הספר.
ביוגרפיה

פירסט נולדה בקיבוץ גונן, ללאה (מורה להיסטוריה) ולאלכסנדר (הנדסאי טקסטיל) גולדרט. גדלה ברמת גן ולמדה בבית ספר אהל שם.
בשנים 1972–1974 שירתה בצה"ל. עם סיום שירותה החלה ללמוד לימודים אקדמיים ובשנת 1977 סיימה תואר ראשון במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1981 סיימה תואר שני בלימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב. עבודת המ.א. שלה, שנכתבה בהדרכת פרופ' דפנה יזרעאלי, עסקה בהצגת המינים ובסטריאוטיפים מיניים בפרסומות.
בשנת 1995 קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה, במחלקה לתקשורת ועיתונאות, באוניברסיטה העברית ירושלים. את עבודת הדוקטור שעסקה בתפקידה של הטלוויזיה בפיתוח עמדות של מתבגרים כלפי הסכסוך היהודי-ערבי כתבה בהדרכת פרופ' חנה אדוני.
במהלך לימודיה עבדה כמדריכת חבורות רחוב וכעובדת סוציאלית. כמו כן לקחה חלק בהקמת האגף למעמד האישה ובמאבקים פמיניסטיים, כמו: שירות שווה והזכות להפלות בשל מצוקה כלכלית.
לאחר סיום התואר השלישי יצאה בשנת 1995 לפוסט-דוקטורט בארצות הברית, באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
בשנים 1994–1998 הייתה מרצה בבית הספר החדש לתקשורת, במכללה למנהל.
בשנת 1998 התמנתה כמרצה במכללה האקדמית נתניה ועסקה בהקמת בית הספר לתקשורת. בשנת 2001 עלתה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2011 התמנתה כפרופסור חבר, ובשנת 2016 התמנתה כפרופסור מן המניין. כיהנה בתפקיד דיקנית בית הספר לתקשורת בשנים 2004–2010, ושוב בשנים 2018–2022.
במרוצת השנים שהתה בכמה אוניברסיטאות במעמד של פרופסור אורח: בשנת 2005 באוניברסיטת ראטגרס, בשנת 2010 באוניברסיטת מרילנד, ובשנת 2011 באוניברסיטת ואיקטו (אנ') בניו זילנד.
בספטמבר 2022 פרשה לגמלאות.
נושאי מחקרה

מקומה של התקשורת בתהליך הבניית המציאות.
ייצוגן של קבוצות מיעוט, בעיקר נשים וערבים, בתקשורת.
השיח המשפטי לגבי נשים בחברה הישראלית.
ההשתקפות של רב-תרבותיות בסוגות השונות בטלוויזיה (ובעיקר במהדורות חדשות מרכזיות).
ההשתקפות של התרבות הישראלית והזהות הישראלית בעידן של גלובליזציה בעיקר בתוצרי תרבות שונים כמו פרסומות.
לאומיות בחיי היום-יום בישראל, כפי שהיא באה לידי ביטוי בחפצים כמו שקיות סוכר ושטרות כסף.
הדילמות המובנות בחקר התקשורת ובהוראתה.
משפחתה

נשואה ליונתן (תני), מהנדס כימיה טקסטילית. אם לבן ובת. מתגוררת ברמת גן.
פרסומיה > ספרים שכתבה

ענת פירסט ואלי אברהם (2004), ייצוג האוכלוסייה הערבית בתקשורת העברית: השוואה בין סיקור יום האדמה הראשון (1976) לבין סיקור אינתיפאדת אל-אקצא (2000), תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום.
חנה אדוני וענת ופירסט (2006), מחקר תקשורת והוראתה: דילמות מובנות ופתרונות משתנים, ירושלים, הוצאת מאגנס והמכון לקומוניקציה ע"ש משפחת סמארט.
עמית קמה וענת פירסט (2015), על ההדרה: ייצוגים תקשורתיים של אחרים, תל אביב, הוצאת רסלינג.
נעמה שפי וענת פירסט (2022), לאומיות בארנק: כסף, לאומיות ואידאולוגיה בישראל, ירושלים, הוצאת מאגנס.
First, A., & Avraham, E. (2009), America in Jerusalem: Globalization, National Identity and the Israeli Advertising, Maryland, Lexington
פרסומיה > מבחר ממאמריה

פירסט פרסמה כ-50 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים. להלן מבחר מהם:
פרסומיה > מבחר ממאמריה > בעברית

ענת פירסט ואלי אברהם, געגוע ירושלמי לניו-יורק: הדימוי האמריקני בראי הפרסומת הישראלית, מגמות מב (4), 2003, עמ' 652-671
ענת פירסט וחווי ענבר-לנקרי, הנעדרים והנוכחים בזמן צפיית שיא: מחקר מעקב, מגוון תרבותי בשידורי ערוצי הטלוויזיה המסחריים בישראל, ירושלים, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, 2013.
ענת פירסט, מאין ולאן: שלושים שנות מחקר פמיניסטי בתקשורת, מסגרות מדיה 16 (1), 2017, עמ' 1-22
שרון רמר-ביאל וענת פירסט, "מה שאתה צריך להיות בחיים זה לא יותר צעיר אלא יותר צודק": ייצוגי הזדקנות גברית בסדרות ישראליות עכשוויות, גרנטולוגיה, מ"ט (4), 2022, עמ' 35–54.
פרסומיה > מבחר ממאמריה > באנגלית

Avraham, E., First A., (2010) Combining the representation approach with the framing concept: Television news coverage of the Arab population in Israel during conflict. Journalism, 11 (4): 1-19.
First, A. & Sheffi, N. (2015). Borders and banknotes: the national perspective, Nations and nationalism, 21 (2): 330–347.
First, A. (2016). Common sense, good sense, and commercial TV. International Journal of Communication,10 (1) 1-20.
פרסומיה > ספרי לימוד שהייתה שותפה לפיתוחם

פירסט הייתה שותפה (יחד עם עמיתיה פרופ' פול פרוש, ד"ר דוד לוין, ופרופ' ערן פישר) לפיתוחם של ספרי לימוד בשני קורסים במסגרת האוניברסיטה הפתוחה:
דמוקרטיה ותקשורת: מבטים הדדיים
יריבים או שותפים: יחסי דמוקרטיה ותקשורת
הערות שוליים

↑  ענת פירסט, הצגת המינים וסטריאוטיפים מיניים המשתקפים בפרסומת המופיעה בעיתונות הישראלית (בהנחיית פרופסור דפנה יזרעאלי), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, החוג ללימודי עבודה, 1981
↑  ענת פירסט, תפקידה של הטלוויזיה הישראלית בפיתוח עמדות של מתבגרים יהודיים כלפי הערבים והסכסוך הישראלי-ערבי (בהנחיית ד"ר חנה אדוני), ירושלים: האוניברסיטה העברית, 1995
↑  נעמה שפי וענת פירסט (2022), לאומיות בארנק: כסף, לאומיות ואידאולוגיה בישראל, ירושלים, הוצאת מאגנס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309934005171  SUDOC: 145251756  VIAF: 63967964   WorldCat (עם VIAF): 63967964
סמואל אולפורט

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1816 ברמינגהאם, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  7 ביולי 1897 (בגיל 81) צ'לטנהאם, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פטרולוגיה
 מקום מגורים:  בריטניה, ברזיל
 מוסדות:  אוניברסיטת ברמינגהאם 
 פרסים והוקרה:  מדליית לייל (1887) 
 תרומות עיקריות
 מראשוני הפטרולוגים
 
סמואל אולפורט (באנגלית: Samuel Allport;‏ 23 בינואר 1816 – 7 ביולי 1897), היה פטרולוג אנגלי, מחלוצי הפטרולוגיה המיקרוסקופית. אחיו של ג'יימס ג'וזף אולפורט.[דרוש מקור]
חייו

נולד בברמינגהאם ושם קיבל את השכלתו. אף שעסק במסחר במשך שנים רבות, פנה אולפורט ללימודי גאולוגיה. כאשר התגורר במשך תקופה קצרה בבאהיה שבברזיל החל לערוך תצפיות גאולוגיות. ב-1860 החל לכתוב בהוצאה לאור של החברה הגאולוגית של לונדון. אחד ממאמריו הראשונים עסק בשרידי מאובנים בבאהיה ונקרא "On the Discovery of some Fossil Remains near Bahia in South America".
אולפורט עסק בעיקר במחקר חלוצי בפטרולוגיה מיקרוסקופית – תחום מחקר אליו התוודע בעקבות מחקריו של הנרי קליפטון סורבי (Henry Clifton Sorby). במיוחד התמחה בהכנת שקפים דקיקים מסלעים.
הוא חקר סלעים במקומות רבים, ובעיקר את הבזלות של דרום סטפורדשייר, את סלעי הדיוריט של ווריקשייר וזכוכית געשית באי הסקוטי ארן (Arran). את תוצאות מחקריו פרסם ברבעון החברה הגאולוגית בשנים 1869–1879.
ב-1880 התמנה אולפורט לספרן הראשון של מייסון קולג' – היום האוניברסיטה של ברמינגהם – וכיהן גם כאוצר הראשון של מוזיאון לאפוורת' לגאולוגיה. הוא בנה אוסף גאולוגי נרחב, אותו החל להציג בשנת 1881 במוזיאון. האוסף כלל מינרלים, אלמוגים מלוטשים מהדבון ובעיקר דגימות סלעים ושקפים גאולוגיים מהמוקדמים ביותר.
בעקבות הידרדרות במצב בריאותו ויתר ב-1887 על משרתו כספרן. באותה שנה העניקה לו החברה הגאולוגית את מדליית לייל – על שמו של צ'ארלס לייל.
אולפורט פרש לצ'לטנהאם, שם נפטר בשנת 1897.
הערות שוליים

↑  http://jgslegacy.lyellcollection.org/cgi/content/abstract/16/1-2/263
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עוצבת אשדות

| --- | --- |

סמל היחידה
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  אגד ארטילרי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1964–2004 (כ־40 שנה)
 מלחמות:    מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  דוהר
 פיקוד
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקדים:  ראו רשימה בערך
עוצבת אשדות (אגד ארטילרי 214, אגד ארטילרי 7023, אגד ארטילרי 973) הייתה אגד ארטילרי בצה"ל.
היסטוריה

העוצבה הוקמה כאגד ארטילרי 214, אגד משימתי במסגרת אוגדה 31. במלחמת ששת הימים כלל האגד בפיקודו של יהודה נאות את גדוד 822, גדוד תותחי M7 פריסט בפיקודו של עודד בונה שסיפק סיוע ארטילרי לחטיבה 200 בגזרת סיני. במלחמת יום הכיפורים חמישה גדודים: 3 גדודי תותחים מתנייעים 155 מ"מ, גדוד מכמ"ת 160 מ"מ וגדוד מכמ"ת 120 מ"מ. האגד בפיקודו של יעקב עקנין סיפק סיוע ארטילרי לאוגדה 143 בחזית המצרית. לאחר המלחמה שונה מספר האגד לאגד 7023. בשנים 1978 עד 1981 עברו גדודי האגד הסבה לתומ"תים M-109 "רוכב". ב-1987 שונה מספר האגד לאגד 973. בסוף שנות התשעים עברו יחידות האגד הסבה לתומ"תי "דוהר" וכן נקלט תחת פיקוד האגד גדוד המפקדים של ביסל"ת.
עם פירוק אוגדה 560 בעשור הראשון של המאה ה-21 פורק גם האגד הארטילרי.
מפקדי עוצבת אשדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יהודה נאות |  | מפקד האגד במלחמת ששת הימים |
| יעקב עקנין |  | מפקד האגד במלחמת יום הכיפורים, לימים מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה |
| אשל פשטי | 1992–1994 | לימים מפקד א.א. 215 |
| אמנון בן יאיר | 1994–2000 | לימים ראש מחלקת הבטיחות במטה הכללי |
| יואב הר אבן | 2000–2002 | לימים ראש אגף המבצעים |
| רוני מרום | 2002–2004 | לימים ראש המועצה המקומית מצפה רמון |
פורד מודל T

| --- | --- |

פורד מודל T משנת ייצור 1927
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פורד 
 שנות ייצור:  1908-1927
 יחידות שיוצרו:  15,000,000 
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  מודל S
 מודל אחריו:  פורד מודל A (1931-1927)
 משקל:  540 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2515 מילימטר
 מפרט טכני
 מנוע:  2.9 ליטר ,20 כוחות סוס
 הילוכים:  2
 מעצב:  הנרי פורד, צ'ילד הרולד וילס, ג'וזף א. גלמב, יוג'ין פארקס.
 
פורד מודל T, שנת ייצור 1910
פורד מודל T (באנגלית: Ford Model T; באנגלית ידוע בכינויים Tin Lizzie, Flivver, או T) היא מכונית מבית פורד בסגנון מכונית עידן פליז שיוצרה בין השנים 1908–1927. תחילת יצור מודל T בשנת 1908 מהווה אבן דרך היסטורית בתעשיית הרכב העולמית. זהו דגם הרכב הראשון ששווק באופן המוני.
תחילה, הדגם נמכר במחיר של 900 דולר, אך הוא ירד עם השנים, עד שהגיע לכ-300 דולר בשנות הייצור האחרונות. עם הורדת המחיר, נפתח שוק הרכב אף לבני המעמד הבינוני בארצות הברית. המחיר הנמוך הושג הודות לכושר ההמצאה של הנרי פורד. פורד פיתח פס ייצור לרכב, והרכבת הרכב מחלקים זהים לכל המכוניות בדגם. המכונית הראשונה בייצור המוני ממודל T יוצרה ב-12 באוגוסט 1908 ועזבה את שטח המפעל בדטרויט ב-27 בספטמבר 1908.
מודל T הוא הדגם ה-19 של חברת פורד, אף שחלק מדגמים אלה היו בגדר אבטיפוס בלבד ולא שווקו לציבור. על דגם זה אמר הנרי פורד: "אני אבנה מכונית להמונים. היא תהיה גדולה דיה למשפחה, וקטנה דיה להפעילה ולטפל בה. היא תיבנה מן החומרים הטובים ביותר, על ידי האנשים הטובים ביותר שניתן להעסיק, ובהתאם לעיצובים הפשוטים ביותר שההנדסה המודרנית יכולה לתכנן. אבל מחירה יהיה כה נמוך עד שכל אדם המרוויח משכורת הוגנת יהיה מסוגל לרוכשה - ולהנות יחד עם משפחתו מברכת שעות של הנאה במרחבים הגדולים של אלוהים."
הדגם הוצע למכירה בצבע שחור בלבד. הלצה ידועה של פורד בהתייחסו לנושא היא: הציבור יכול לקבל אותה בכל צבע שירצה. כל עוד הוא שחור...
דגם הטנק "פורד 3 טון M1918" שיוצר על ידי פורד בשנת 1918 צויד ב-2 מנועים של "פורד מודל T".
דגם "פורד מודל T" יוצא לאוסטרליה, והתחרה עם המכונית האוסטרלית שישה אוסטרלים, שיוצרה משנת 1919. בסופו של דבר גרם דגם "פורד מודל T" להפסקת ייצורה בשנת 1925.
ב-18 בדצמבר 1999 נבחרה פורד מודל T למכונית המאה.
ראו גם

פורד מודל TT
פורד מודל K
הערות שוליים

↑  p. 72. Chapter IV, : Remark about the Model T in 1909; this has often been paraphrased, e.g.: "You can have any color as long as it's black."
↑  "שישה אוסטרלים (מכונית)" - היסטוריה (ספרדית) autopasion18.com/HISTORIA-AUSTRALIAN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4398153-7
עבודה יצרנית

המונח עבודה יצרנית הוא מונח בתחום הכלכלה הפוליטית, המתייחס לסוג העבודה המייצרת מוצרים חומריים, כגון עבודת כפיים, מלאכה וייצור. המונח שימש בעיקר בתאוריות כלכליות סוציאליסטיות ומרקסיסטיות במהלך המאה ה-19.
המונח מובדל מעבודה לא יצרנית, עבודה שתומכי הרעיונות המרקסיסטים ראו בה כמביאה תועלת לפרט העוסק בה, אך מנצלת את כלל החברה (כגון מסחר, שירותים פיננסיים ואמנות).
פולקסווגן ארנה

| --- | --- |

 מיקום:  וולפסבורג, סקסוניה התחתונה
 קואורדינטות:  52°25′55″N 10°48′14″E﻿ / ﻿52.43194°N 10.80389°E﻿ / 52.43194; 10.80389
 תקופת הפעילות:  13 בדצמבר 2002 – הווה (21 שנים)
 עלות הבנייה:  53 מיליון אירו
 בעלים:  וולפסבורג AG 
 מפעיל:  וולפסבורג 
 משטח:  דשא טבעי
 קבוצות:  וולפסבורג
 מושבים:  30,122
 he
 
פולקסווגן ארנה הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בעיר וולפסבורג, גרמניה. האצטדיון משמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה.
בניית האצטדיון הושלמה בשנת 2002 וטרם השלמתו שיחקה קבוצת וולפסבורג ב-VfL סטאדיון. כיום האצטדיון משמש בעיקר למשחקיה הביתיים של וולפסבורג בבונדסליגה ובו הקבוצה גם חגגה את זכייתה באליפות גרמניה בעונת 2008/2009.
ב-19 בספטמבר 2009 אירח האצטדיון את משחקה הראשון של וולפסבורג בתולדותיה במסגרת ליגת האלופות. המשחק הסתיים בניצחון וולפסבורג על קבוצת צסק"א מוסקבה בתוצאה 3-1, בזכות שלושער של גראפיטה.
האצטדיון אירח מספר משחקים במסגרת גביע העולם בכדורגל נשים לשנת 2011 אשר נערך בגרמניה.
הערות שוליים

↑  DFB - Deutscher Fußball-Bund e.V. - Venues
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל גרמני ובנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמואל אינקום

סמואל אינקום (באנגלית: Samuel Inkoom, נולד ב-1 ביוני 1989) הוא כדורגלן גנאי המשחק באקרה הארטס אוף אוק בעמדת המגן הימני.
קריירה

אינקום התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סקונדי האסאקאס. לאחר שנה עבר לאסאנטה קוטוקו, ב-26 באפריל 2009 הוא חתם בפ.צ. בזל ל-3 שנים.
ב-12 ביולי 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבזל בהפסד 2-0 נגד סנט גאלן. בסיום העונה זכה עם המועדון בדאבל.
ב-23 בינואר 2011 אינקום חתם בדניפרו תמורת 5.3 מיליון אירו. ב-6 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד טאבריה סימפרופול. ב-30 באוקטובר 2011 הוא קיבל כרטיס צהוב שני לאחר שהיה אמור להיות מוחלף על ידי איבן שאקוב והוא השאיר את החולצה שלו על המגרש, אינקום הורחק והחילוף לא בוצע.
בפברואר 2013 אינקום הושאל לבסטיה.
בינואר 2014 הושאל לפלטניאס.
בספטמבר 2014 אינקום שוחרר מדניפרו, וחתם בדי.סי. יונייטד.
ב-11 ביוני 2015 חתם בבואבישטה הפורטוגזית לשלוש שנים.
בינואר 2021, אינקום חתם בטורפדו כותאיסי.
ב-2022 עבר לאקרה הארטס אוף אוק.
בצעירותו, אינקום שיחק בנבחרת הנוער של גאנה וזכה עימה בשנת 2009 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ובאליפות אפריקה לצעירים בכדורגל. ב-20 בנובמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה במשחק ידידות נגד תוניסיה.
תארים

אליפות שווייץ: 2010
הגביע השווייצרי: 2010
אליפות אפריקה לצעירים בכדורגל: 2009
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2009