stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדוארד השישי, מלך אנגליה
תקופת העוצרות של אדוארד סימור > מרד

בשנת 1548 הייתה אנגליה נתונה לאי שקט חברתי. לאחר אפריל 1549 פרצה סדרה של מרידות אלימות, שלובו בתלונות על רקע חקלאי ודתי. שתי מרידות רציניות, הצריכו התערבות צבאית לדיכויין. אחת מהן הייתה בדבון ובקורנוול והשנייה בנורפוק. הראשונה, שנקראת לעיתים, "מרד ספר התפילות" (Prayer Book Rebellion), התעוררה בעיקר על רקע הנהגת התפילות בשפה האנגלית, והשנייה, שהונהגה על ידי סוחר בשם רוברט קט (Kett), התעוררה עקב פלישתם של בעלי קרקעות לאדמות מרעה משותפות. הבט משותף של אי השקט החברתי הייתה העובדה שהמפגינים האמינו שהם פועלים באופן לגיטימי, בתמיכתו של סימור, כנגד בעלי הקרקעות, שאותם הם ראו כמפירי חוק.
אותה הצדקה למרידות נשמעה בכל רחבי אנגליה, לא רק בנורפוק ובמערב. המקור לדעה הציבורית על סימור כתומך במרידות, מקורה בהכרזות שלו שנשמעו לעיתים ליברליות, וכן עקב פעולותיהן הבלתי מתואמות של הוועדות שהוא שלח ב-1548 וב-1549 כדי לחקור תלונות על נושא הקרקעות.
ללא כל קשר לדעה הציבורית על סימור, האירועים הרי האסון של 1549 נתפסו ככישלון של הממשלה והמועצה הניחה את האשמה לפתחו של סימור.
תקופת העוצרות של אדוארד סימור > נפילתו של סימור

השתלשלות האירועים גרמה להדחתו של סימור. ב-1 באוקטובר 1549 הוזהר סימור ששלטונו עומד בפני איום רציני. הוא פרסם מנשר הקורא לעזרה ונסוג יחד עם אדוארד בבטחה לטירת וינדזור, שם חש המלך "כמו אסיר". בינתיים פרסמה המועצה פרטים על הכשלים של ממשלתו של סימור. הם הבהירו שכוחו של סימור נסמך עליהם, לא על הוראות הצוואה של הנרי השמיני. ב-1 באוקטובר הורתה המועצה לעצור את סימור והמלך הועבר לארמון ריצ'מונד. בפברואר 1550 החל ג'ון דאדלי להתבלט כמנהיג המועצה, ולמעשה, כיורשו של סימור. למרות שסימור שוחרר ממעצרו וחזר למועצה, הוא הוצא להורג בינואר 1552 לאחר שהואשם במזימה להפיל את שלטונו של דאדלי. אדוארד ציין את מותו של דודו ביומנו במילים: "ראשו של הדוכס מסומרסט נערף בגבעת מצודת לונדון בין השעה שמונה לשעה תשע הבוקר".
תקופת העוצרות של ג'ון דאדלי

בניגוד לסימור, יורשו, ג'ון דאדלי, נחשב בעבר על ידי ההיסטוריונים כתחבולן שניצל בציניות את מעמדו כדי להעשיר את עצמו על חשבון הכתר. מאז שנות השבעים של המאה ה-20, החלו הישגיו המנהליים והכלכליים של דאדלי לקבל הכרה וההיסטוריונים החלו להבין את חלקו בהשבת הסמכות של המועצה המלכותית ובהחזרת כוחה של הממשלה לאחר התקופה הרת האסון של העוצרות של סימור.
מתחרהו של דאדלי על תפקיד העוצר היה תומאס רוית'סלי, רוזן סאות'האמפטון, שתומכיו השמרנים כרתו ברית עם אוהדיו של דאדלי כדי ליצור מועצה שתדבר בפה אחד, שעל פי ציפיותיהם ועל פי הציפיות של משקיפים כמו שגריר האימפריה הרומית הקדושה, הייתה אמורה להוות ניגוד למדיניות הרפורמה הדתית של סימור. דאדלי, מצד שני, תלה תקוות באמונתו הפרוטסטנטית החזקה של אדוארד, ומתוך טענה שאדוארד כבר בוגר דיו כדי למשול באופן עצמאי, קירב את עצמו ואת אנשיו למלך. פאג'ט, שקיבל את תואר הברון, הצטרף לדאדלי כאשר הוא הבין שמדיניות שמרנית תרחיק את האימפריה הרומית הקדושה מתמיכה באנגליה בנוגע לבולון. רוית'סלי היה זה שהכין את התביעה כנגד סימור והוא איים לקשור בין מעשיו של סימור לבין דאדלי על מנת להכפיש את זה האחרון. כצעד נגד, שכנע דאדלי את הפרלמנט לשחרר את סימור, שאכן שוחרר ב-14 בינואר 1550 דאדלי ניקה מחשד את רוית'סלי ואת אנשיו לאחר שזכה בתמיכתם של חברי המועצה בתמורה להשבת תאריהם והוא מונה לתפקיד הלורד נשיא המועצה וכראש צוות משק הבית של המלך. למרות שרשמית הוא לא הוגדר כלורד פרוטקטור, מעשית הוא היה זה שעמד בראש הממשלה.
עם התבגרותו של אדוארד, הוא היה מסוגל להבין יותר ויותר את ענייני הממשל. עם זאת מעורבותו המעשית בהחלטות הייתה נתונה לוויכוחים. כאשר מלאו לו 14 שנים, הוקמה מועצה מיוחדת שחבריה מונו על ידי אדוארד עצמו ופעם בשבוע הם נפגשו לעדכן אותו על עניינים חשובים.
דרך הפעולה של דאדלי הייתה שונה לחלוטין מזו של סימור. בהקפידו לוודא שהוא תמיד מקבל רוב בקרב חברי המועצה, הוא עודד את המועצה להיות פעילה כדי להצדיק את סמכותו. בהיעדר קשר הדם בינו לבין המלך, כמו שהיה לסימור, הוא הכניס למועצה חברים המקורבים לו. כמו כן הוא דאג שבני משפחתו יהיו חלק מסגל חצר המלכות. הוא הבין שכדי להיות דומיננטי, עליו לשלוט במועצה.
מדיניות המלחמה של דאדלי הייתה פרגמטית יותר מזה של סימור והוא ספג ביקורת על חולשתו. ב-1550 הוא חתם על הסכם שלום עם צרפת שעל פיו הוסכם על נסיגה מבולון ועל פינוי כוחות הצבא האנגלים מסקוטלנד. ב-1551 הוא הבין שאנגליה לא תהיה מסוגלת יותר לעמוד בהוצאה הכבדה שהייתה כרוכה בניהול מלחמות. בבית הוא דאג לרסן את אי השקט המקומי. כדי למנוע מרידות עתידיות, הוא החזיק נציגים קבועים של הכתר ברחבי הממלכה כולל קצינים (Lord Lieutenant) שעמדו בראש כוחות צבאיים ודווחו לממשלה.
דאדלי התמודד עם המצב הכספי החמור של הממלכה. יחד עם זאת, הוא נכנע לפיתויים שגרמו לירידת ערך המטבע. המשבר הכלכלי שנגרם כתוצאה מכך הוביל את דאדלי להעביר את היוזמה לתומס גרשם (Thomas Gresham) שהיה מומחה בתחום הכלכלי. ב-1552 הושב האמון במטבע הבריטי, המחירים ירדו והמסחר התאושש. למרות שהתאוששות כלכלית מלאה התחוללה רק בתקופת מלכותה של אליזבת הראשונה, ראשיתה במדיניותו הכלכלית של דאדלי. המשטר של דאדלי מיגר את תופעת המעילות בכספי הממשלה והנהיג התייעלות רחבה בשיטת גביית המיסים.
משבר הירושה > יוזמת הירושה

בפברואר 1553 החל מצבו הבריאותי של אדוארד להיות קשה וביוני, לאחר כמה עליות ומורדות, הוא היה כבר במצב חסר תקווה. מותו הקרב של המלך והירושה האפשרית של הכתר על ידי מרי, אחותו למחצה הקתולית, העמידו בסכנה את הרפורמציה האנגלית ולמועצה של אדוארד ולראשי הממשל היו סיבות רבות לחשוש מפני המצב. אדוארד עצמו התנגד לכך שמרי תירש את הכתר, לא רק על רקע דתי, אך גם על רקע התנגדותו לכך שאישה תמלוך, שיקול שנגע גם לאליזבת. הוא הכין טיוטת מסמך בו פרס את תוכניותיו לגבי הירושה ובו הוא התווה שינוי בסדר ההורשה, תוך שהוא מושפע בעיקר מהתקדים של אביו. הוא שקל את הטיעונים לעלייתן לכס של אחיותיו למחצה ולבסוף החליט שמי שתירש אותו תהיה בתה של בת דודתו, לידי ג'יין גריי בת ה-16, אשר ב-25 במאי 1553 נישאה ללורד גילפורד דאדלי (Guildford Dudley), בנו הצעיר של ג'ון דאדלי.
במסמך שהוציא, כתב אדוארד שבמקרה והוא לא יעמיד יורש זכר, הכתר יעבור לאמה של ג'יין, לג'יין ולאחיותיה, בסדר זה. עם התקרב מותו, ובלחצו של ג'ון דאדלי, הוא שינה את הנוסח כך שהירושה תעבור ישירות לג'יין או לאחיותיה, בתנאי המפורש שלא יהיה יורש זכר לפניהן. בנוסח הסופי של המסמך, הוצאו מרי ואליזבת לחלוטין מסדר ההורשה, עקב ממזרותן שהוכרזה על ידי אביהן ולא בוטלה מאז. ההנחיות לשינוי רצף הירושה נגדו את חוק הירושה השלישי (Third Succession Act) של הנרי השמיני מ-1543 ותוארו כמוזרות ולא הגיוניות.
בראשית חודש יוני חתם אדוארד על הנוסח הסופי של המסמך שהועבר כמכתב הרשאה שיאושר בפרלמנט. הצעד הבא שלו היה שקבוצה של משפטנים מובילים יחתמו על התחייבות לקיים את רצונו לאחר מותו. בסופו של דבר נחתם המסמך על ידי יותר ממאה איש, כולל חברי המועצה, אצילים, ארכיבישופים, בישופים ושריפים. רבים מהם טענו לאחר מכן שהם אולצו לעשות זאת על ידי ג'ון דאדלי, למרות שהם לא הביעו את התנגדותם בעת החתימה.
כעת היה ברור שאדוארד כבר על ערש דווי, וכמה דיפלומטים זרים כבר החלו לחשוד שהוצאתה של מרי מסדר הירושה קורמת עור וגידים. צרפת הייתה מוטרדת מהאפשרות שבת דודתו של קיסר האימפריה הרומית הקדושה תשב על כס המלכות האנגלי והייתה מעורבת במגעים חשאיים עם דאדלי כדי לסייע לו. הדיפלומטים היו סמוכים ובטוחים שרוב רובו של העם האנגלי תומך במרי, אך יחד עם זאת הם האמינו שג'יין תזכה גם היא לתמיכה.
במאות השנים שחלפו מאז נתפסה פעולת שינוי סדר הירושה כמזימה של אדם אחד, ג'ון דאדלי. מאז שנות השבעים של המאה ה-20, החלו היסטוריונים רבים ליחס את היוזמה לכתיבת מסמך ההורשה כיוזמה ישירה של אדוארד.
משבר הירושה > מחלתו ומותו של אדוארד

בינואר 1553 לקה אדוארד בחום גבוה ובשיעולים שהלכו והחריפו. באפריל הוא חש יחסית בטוב כדי שיוכל לצאת ולשאוף מעט אוויר בפארק וסטמינסטר ולעבור לגריניץ', אך בסוף החודש הוא נחלש שוב. ב-7 במאי הוטב מצבו והרופאים היו בטוחים בהחלמתו ההולכת וקרבה. כמה ימים מאוחר יותר צפה המלך בספינות השטות בתמזה כשהוא יושב ליד חלון חדרו. בהמשך הורע מצבו וב-11 ביוני דווח שהוא כבר מקיא דם. כעת האמינו רופאיו של אדוארד שהוא סובל מגידול מוגלתי בריאותיו והודו שסיכויי ההחלמה שלו אפסו. עד מהרה נעשו רגליו נפוחות עד אשר הוא נאלץ לשכב על גבו והוא איבד את הכוח להתנגד למחלה. כשביקר אותו מורהו, ג'ון צ'ק, הוא לחש לו שהוא שמח למות.
הופעתו הפומבית האחרונה של אדוארד הייתה ב-1 ביולי כאשר הוא נעמד ליד חלון ארמון גריניץ', וגרם לבהלה בקרב אלה שראו אותו ברזונו. במהלך היומיים הבאים, הגיעו למקום המונים בתקווה לראות אותו שוב, אך ביום השלישי נאמר להם שמזג האוויר קריר מדי כדי שהמלך יוכל להופיע לפניהם. אדוארד השישי מת בגיל 15 בארמון גריניץ' ב-6 ביולי 1553. הוא נקבר בקפלה של הנרי השביעי במנזר וסטמינסטר ב-8 באוגוסט, כשאת הטקסים מנהל תומאס קרנמר.
סיבת המוות של אדוארד לא ברורה. כמו מקרי מוות רבים בקרב המלכים של המאה ה-16, נפוצו שמועות על הרעלה, אך אין כל הוכחה לכך. ג'ון דאדלי, שחוסר הפופולריות שלו הודגשה באירועים שבאו לאחר מותו של אדוארד, נחשד בכך שהורה להרעיל את המלך הצעיר. דעה נוספת גרסה שאדוארד הורעל על ידי קתולים שחפצו שמרי תירש את כס המלכות. המנתח שביצע את הנתיחה שלאחר המוות סיכם שאדוארד מת ממחלת ריאות. שגריר הרפובליקה של ונציה דיווח שאדוארד מת משחפת, אבחנה המקובלת על היסטוריונים רבים. קיימת דעה שמחלת החצבת והאבעבועות השחורות שאדוארד לקה בהם שנה לפני מותו, החלישו את המערכת החיסונית שלו. דעה אחרת טוענת שמחלתו הייתה דלקת ריאות או מורסה בריאות ואי-ספיקת כליות.
משבר הירושה > המלכה ג'יין והמלכה מרי

ליידי מרי, שלאחרונה ראתה את אדוארד בפברואר עודכנה על מצבו הבריאותי של אחיה על ידי דאדלי ובאמצעות קשריה עם שגרירי האימפריה הרומית הקדושה. מתוך מודעות למותו הקרב, היא עזבה את בית הנסדון (Hunsdon House) שליד לונדון ומיהרה להגיע לאחוזתה שבנורפוק, שם היה לה בסיס תמיכה. דאדלי שלח ספינות לחופי נורפוק כדי למנוע את בריחתה של מרי או את הגעתן של תגבורות מהיבשת. הוא עיכב את ההודעה על מותו של המלך בזמן שהוא ריכז את כוחותיו וב-10 ביולי נלקחה ג'יין גריי למצודת לונדון. באותו יום היא הוכרזה כמלכה ברחובות לונדון, כשברקע נשמעים רחשי אי שביעות רצון. המועצה המלכותית קיבלה הודעה ממרי שתבעה את זכותה לכתר ותבעה מהמועצה להכריז עליה כעל מלכה כפי שהיא הכריזה על עצמה. המועצה השיבה שג'יין היא המלכה על פי רצונו של אדוארד השישי, ושמרי, בניגוד לכך, הייתה בת בלתי חוקית ושהיא נתמכת על ידי מיעוט של אנשים.
עד מהרה הבין ג'ון דאדלי שהוא שגה בחישוביו. למרות שרבים מאלה שתמכו במרי היו שמרנים שחפצו בנפילת הפרוטסטנטיות, כללו תומכיה גם רבים שסברו שתביעה לגיטימית לכתר עומדת מעל לשיקולים דתיים. דאדלי נאלץ לוותר על השליטה במועצה העצבנית בלונדון ושיגר מרדף אחר מרי למזרח אנגליה, שמשם הגיעו החדשות על כוחה ההולך וגובר, שכלל מספר רב של אצילים ופשוטי העם. ב-14 ביולי צעד דאדלי מחוץ ללונדון בראש 3000 איש והגיע לקיימברידג' ביום המחרת. בינתיים, מרי, בתמיכתם של כוחותיה בטירת פרמלינגהאם (Framlingham Castle) שבסאפוק, קיבצה סביבה צבא של מעל 20,000 איש ב-19 ביולי.
כעת התברר לחברי המועצה המלכותית שהם שגו שגיאה גורלית. בהנהגתם של הרוזן מארונדל ושל הרוזן מפמברוק, הכריזה המועצה ב-19 ביולי על מרי כמלכה. שלטונה בן תשעת הימים של ג'יין הגיע לקיצו. ההכרזה גרמה לשמחה ברחבי לונדון. כשהוא נטוש בקיימברידג', הכריז דאדלי בעצמו על מרי כמלכה, כפי שהוא נצטווה לעשות מאוחר יותר על פי מכתב שהגיע מהמועצה. ויליאם פאג'ט והרוזן מארונדל רכבו לפרמילנגהאם להתחנן בפני מרי למחילה וארונדל עצר את דאדלי ב-24 ביולי. דאדלי הוצא להורג בעריפה ב-22 באוגוסט, זמן קצר לאחר שהתכחש לדתו הפרוטסטנטית. התכחשות זו הכניס את כלתו, ג'יין, ליאוש. ג'יין הוצאה להורג ב-12 בפברואר 1554, לאחר מעורבותו של אביה במרד של תומאס וייאט הצעיר.
מורשתו הפרוטסטנטית

למרות שאדוארד השישי מלך שש שנים בלבד ומת בגיל 15, תקופת מלכותו עמדה בסימן של תרומה לקידומה של הרפורמציה באנגליה ולהתוויית המבנה של הכנסייה האנגליקנית. העשור האחרון בתקופת מלכותו של הנרי השמיני עמד בסימן של השתהות חלקית בהתקדמות הרפורמציה. בניגוד לכך, תקופת מלכותו של אדוארד עברה בהתקדמות משמעותית של הרפורמציה. בשש שנים אלה, עברה הכנסייה מיישום של סדר התפילות והמבנה הקתולי, לכזאת המזוהה עם התנועה הפרוטסטנטית. במיוחד יצרו ספר התפילות האחיד והמאמרים שפרסם קרנמר, את הבסיס לכנסייה האנגלית שמיושם עד ימינו. אדוארד עצמו היה זה שאישר את השינויים הללו ולמרות שהם היו פרי עבודתם של קרנמר ורפורמטורים אחרים, שפעלו בתמיכתה של המועצה של אדוארד, העובדה היא שהמלך היה הזרז להתקדמותה של הרפורמציה במהלך תקופת מלכותו.
ניסיונותיה של מרי הראשונה להפוך את תהליך הרפורמציה על פיו, נתקלו במכשולים רציניים. למרות אמונתה בעליונותו של האפיפיור, היא משלה מבחינה חוקתית כראש הכנסייה האנגליקנית, ניגוד שהיא התקוממה נגדו. היא מצאה את עצמה בלתי מסוגלת להשיב לכנסייה את נכסיה שהועברו או נמכרו לידיים פרטיות. למרות שהיא העלתה על המוקד מספר גדול של אנשי כנסייה פרוטסטנטים, רבים ממנהיגי הרפורמציה יצאו לגלות או נותרו פעילים במחתרת במהלך תקופת מלכותה, כשהם מפיצים תעמולה שהיא לא הייתה מסוגלת להשתיק. יחד עם זאת, הפרוטסטנטיות עדיין לא הטביעה את חותמה באופן מלא בליבותיהם של בני העם האנגלי ובמידה שמרי הייתה מאריכה ימים, התחייה הקתולית שהיא הייתה עשויה להוביל, הייתה מותירה את מלכותו של אדוארד השישי כהערה היסטורית, תחת זאת שלה.
עם מותה של מרי ב-1558, חידשה הרפורמציה האנגלית את מהלכה ורוב הרפורמות שהונהגו בתקופת מלכותו של אדוארד הוחזרו בתקופת מלכותה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה. אליזבת החליפה את היועצים ואת הבישופים של מרי באחרים שפעלו בתקופתו של אדוארד, כמו ויליאם ססיל, מזכירו לשעבר של דאדלי, וריצ'רד קוקס, מורהו הזקן של אדוארד, שהטיף כנגד הטקסים הקתולים בפתיחת הפרלמנט של 1559. הפרלמנט העביר את חוק האחדות (Act of Uniformity 1558) באביב הבא, והחזיר ליושנו, עם שינויים קלים, את ספר התפילות של קרנמר. השינויים התאולוגיים של תקופתו של אדוארד סיפקו את הבסיס למדיניותה הדתית של אליזבת.
בתרבות הפופולרית

ספרו של מארק טוויין, בן המלך והעני, מבוסס על דמותו של אדוארד השישי, שכנסיך מתחלף עם טום קנטי, בן עניים בן גילו הדומה לו באופן מדהים. בעת שהשניים מתחלפים בלבושם ובתפקידיהם, מת אביו של אדוארד, הנרי השמיני, והסיפור מסתיים כאשר טום קנטי כמעט ומוכתר כמלך אנגליה במקומו של אדוארד. הספר זכה להדפסה במהדורות רבות ועובד לתיאטרון, לקולנוע ולטלוויזיה.
ראו גם

נער המלקות
בן המלך והעני
הערות שוליים

↑  (Transactions(Jewish Historical Society of England. כרך 5, 1905, עמ' 114.
| מלכי אנגליה ומלכי הממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
| ההפטרכיה (שבע הממלכות) | ההפטרכיה (שבע הממלכות) |  |
| מלכי שבע הממלכות | מזרח אנגליה • אסקס • קנט • מרסיה • נורת'מבריה • סאסקס • וסקס |  |
| ממלכת אנגליה | ממלכת אנגליה |  |
| בית וסקס | אגברט • אתלוולף • אתלבאלד • אתלברט • אתלרד הראשון • אלפרד • אדוארד הראשון • אלפווארד • אתלסטאן • אדמונד הראשון • אדרד • אדוויג • אדגר • אדוארד השני • אתלרד השני • סוון (מדנמרק) • אתלרד השני • אדמונד השני • קנוט (מדנמרק) • הרולד הראשון (מדנמרק) • הארדיקאנוט (מדנמרק) • אדוארד השלישי • הרולד השני • אדגר אתלינג |  |
| המלכים הנורמנים | ויליאם הראשון • ויליאם השני • הנרי הראשון • מתילדה • סטיבן |  |
| בית פלנטג'נט | הנרי השני • ריצ'רד הראשון ("לב הארי") • ג'ון • הנרי השלישי • אדוארד הראשון • אדוארד השני • אדוארד השלישי • ריצ'רד השני |  |
| בית לנקסטר | הנרי הרביעי • הנרי החמישי • הנרי השישי |  |
| בית יורק | אדוארד הרביעי • אדוארד החמישי • ריצ'רד השלישי |  |
| בית טיודור | הנרי השביעי • הנרי השמיני • אדוארד השישי • ג'יין גריי • מרי הראשונה • אליזבת הראשונה |  |
| בית סטיוארט | ג'יימס הראשון • צ'ארלס הראשון • צ'ארלס השני • ג'יימס השני • מרי השנייה וויליאם השלישי (בית אוראנז'-סטיוארט) • אן |  |
| הממלכה המאוחדת | הממלכה המאוחדת |  |
| בית הנובר | ג'ורג' הראשון • ג'ורג' השני • ג'ורג' השלישי • ג'ורג' הרביעי • ויליאם הרביעי • ויקטוריה |  |
| בית סקסה-קובורג-גותה | אדוארד השביעי • ג'ורג' החמישי |  |
| בית וינדזור | ג'ורג' החמישי • אדוארד השמיני • ג'ורג' השישי • אליזבת השנייה • צ'ארלס השלישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463414805171  PLWABN: 9810581375005606  BIBSYS: 12042533  BNE: XX1241047  BnF: cb13539843q (data)  GND: 118687891  ICCU: CFIV209484  ISNI: 0000 0001 2027 7179  LCCN: n50024444  NKC: jn20021112001  NLA: 35057310  NTA: 070464723  RKD: 25503  SELIBR: 260508  SNAC: w67b4x3g  SUDOC: 050705121  TePapa: 66147  Trove: 814183  ULAN: 500017670  VcBA: 495/52963  VIAF: 67259838   WorldCat (עם VIAF): 67259838 
אדוארד בגיל שנתיים, ציור מאת הנס הולביין
שלט האצולה של אדוארד השישי
מדליון בלטינית, עברית ויוונית שנטבע ב-1547 (1546 לפי הלוח הישן) לרגל ההכתרה. הכיתוב העברי: "אידורדוס הששי כחן אלהים (בחסד האל) מלך אנגליאי ופרנכיאי והיברנא (אנגליה, צרפת? ואירלנד) שוגב האמונה (מגן האמונה) ובארץ הקהל אנגליאהי והיברניאי ראש עליון (מושל עליון של כנסיית אנגליה ואירלנד על פני האדמה) נמשח למלך בשנת א' תקמ"ו (גימטריא של 1546)".
אדוארד סימור, דוכס סומרסט, דודו של אדוארד וראש מועצת העוצרות בשנתיים הראשונות למלכותו
ג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד, ראש מועצת העוצרות בארבע השנים האחרונות למלכותו של אדוארד
תומאס קרנמר, הארכיבישוף מקנטרברי, מוביל הרפורמציה באנגליה בתקופתו של אדוארד
ג'יין גריי, "מלכת תשעת הימים"
מרי הראשונה
תקנון הכנסת

תקנון הכנסת הוא מסמך המנסח את סדרי העבודה של הכנסת. תקנון הכנסת הוא קובץ תקנות, כללים והוראות שגיבשה הכנסת במהלך השנים, המסדיר את נוהלי עבודתה. ועדת הכנסת היא הוועדה המוסמכת לגבש תקנון לכנסת ולהכניס בו שינויים באישור מליאת הכנסת. ב-30 במאי 2012, לאחר עבודה שנמשכה שלוש שנים בוועדת הכנסת, אישרה מליאת הכנסת תקנון חדש.
בתקנון החדש נעשו שינויים מהותיים המתאימים את עבודת הכנסת לעידן הנוכחי, והוא ערוך באופן התואם את מהלך העבודה במליאת הכנסת ובוועדות. עוגנו בו נהגים רבים שהתבססו בעבודת הכנסת ולא הופיעו בתקנון הקודם, וכן חוות דעת והנחיות של היועץ המשפטי לכנסת שניתנו בעשרות השנים האחרונות. התקנון עוסק בפרטי הפרטים של נוהלי עבודת הכנסת ומקבץ את כולם במסמך מנחה אחד.
עיגון התקנון בחוק

רוב תקנון הכנסת איננו מעוגן בחוק. סעיף 19 לחוק יסוד: הכנסת, קובע:
הכנסת תקבע סדרי עבודתה; במידה שסדרי העבודה לא נקבעו בחוק תקבעם הכנסת בתקנון; כל עוד לא נקבעו סדרי העבודה כאמור, תנהג הכנסת לפי הנוהג והנוהל המקובלים בה.
לפיכך, תקנון הכנסת, הגם שאיננו מעוגן בחוק, מחייב את חברי הכנסת ואת מוסדותיה השונים בעבודתם.
העובדה שבספר החוקים הישראלי לא קיים חוק הקובע את סדרי העבודה של הכנסת, מתפרשת על ידי רבים כפגם. זאת משום שמבחינה תהליכית, ייתכן והתוקף של החוקים שמחוקקת הכנסת מכוח התקנון, הוא מוגבל.
חלק א' של התקנון, מעוגן בחוק יסוד: הכנסת. מנסח אך ורק את התהליכים הקשורים בהיבחרם של חברי הכנסת ושל בעלי תפקידים נבחרים שונים בכנסת.
חלקו השני של התקנון, העוסק בעבודת הכנסת, איננו מעוגן בשום חוק. פעמים מספר הועלתה על שולחן הכנסת הצעת חוק יסוד: החקיקה, אשר אמורה הייתה לעגן את תהליכי העבודה של הכנסת, אולם זו מעולם לא צלחה.
ועדת התקנון

עם התכנסות האספה המכוננת כוננה ועדת תקנון בת 18 חברים שתפקידה היה לגבש תקנון מעבר להתנהלות הכנסת. למעשה, לא גובש תקנון ותקנון מועצת המדינה הזמנית המשיך לשמש את הכנסת. לאחר הקמת ועדת הכנסת, שבין תפקידיה היה קביעת תקנון לכנסת, הוקמה ועדת תקנון כוועדת משנה שלה. ועדת משנה לענייני תקנון המשיכה להתקיים בכנסות הבאות.
ב-14 ביולי 1949 אישרה מליאת הכנסת תקנון מעבר שהיה מבוסס על תקנון מועצת המדינה הזמנית.
לקריאה נוספת

נועה קברטץ-אברהם, ‏סיפורו ההיסטורי של תקנון הכנסת: גורמים מעצבים והשלכות משטריות, חוקים י"ב, דצמבר 2018, 9–45, באתר SSRN
הערות שוליים

↑  לקראת האסיפה המכוננת, הצופה, 9 בפברואר 1949
האסיפה המכוננת בדיונים מעשיים, דבר, 16 בפברואר 1949
↑  עיתון רשמי מס' 10 תוספת ב (21 ביולי 1948), עמודים 40–42
↑  מי קובע את סדר עבודתה של הכנסת, מעריב, 20 במרץ 1949
↑  מציעים 16 ועדות לכל ענייני המדינה, דבר, 17 במרץ 1949
הועדה המתמדת תציע הקמת 9 ועדות ליד הכנסת, קול העם, 23 במרץ 1949
↑  הכנסת נדרשת לעבד תקנון, הצופה, 26 באפריל 1949
ועדת החינוך בראשות י. רוקח, חרות, 22 בפברואר 1950
↑  ראו למשל בכנסת השלישית: הכנסת הרכיבה 4 ועדות משנה, חרות, 2 בנובמבר 1955 ובכנסת התשיעית: ועדת התקנון תציע כללי התנהגות לח"כים, מעריב, 20 בספטמבר 1977
↑  אשור תקנון מעבר לכנסת, הַבֹּקֶר, 14 ביולי 1949
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נפתלי יוסף פריינד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 במרץ 1860 י"ט באדר ה'תר"כ
 פטירה:  כ"ה באייר ה'תרצ"ג (בגיל 73)
 השתייכות:  רבנים חסידים, רבני פולין, רבני גור, רבני אגודת ישראל
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, אגדה, ברית מילה
 רבותיו:  הרב אביגדור יהודה ליבוש לוינטל, וסב אשתו הרב מנחם נחום גינצבורג
 חיבוריו:  שו"ת פני לוי, קונטרס נוצר הברית
 צאצאים:  מנחם בנימין פומרנץ 
 
הרב נפתלי יוסף פריינד (נקרא גם פרוינד; י"ט אדר תר"כ, ;13 במרץ 1860 - כ"ה באייר תרצ"ג, מאי 1933) היה רב ופוסק הלכה, רבן של הקהילות היהודיות בקאנדי (פולין) ורוז'אן. הוא מחבר ספר השו"ת פני לוי, ומדריך לברית מילה בשם נוצר הברית.
ביוגרפיה

נפתלי יוסף הלוי פריינד, נולד בי"ט אדר, שנת תר"כ (1860), לרב אברהם מנחם (מנל'י) פריינד, מקורבם של האדמו"רים רבי יצחק מאיר אלתר החידושי הרי"ם, ורבי יהודה אריה לייב אלתר השפת אמת מגור ושל האדמו"ר רבי חנוך הניך הכהן לוין מאלכסנדר, ששימש כשו"ב בקהילת זלוב הסמוכה ללודז', בנו של הצדיק הנסתר רבי נפתלי הערץ מפיוטרקוב מבני חבורתו של "האדמו"ר הרופא" רבי חיים דוד ברנהרד.
בצעירותו אובחן ככישרוני ונשלח ללמוד תורה בישיבות מקומיות, בהמשך היה לתלמידו של הגאון רבי אביגדור יהודה ליבוש לוינטל רבה של קהילת קויל, ששמר לו אמונים והתכתב עמו רבות בענייני הלכה גם לאחר שנים. עוד בצעירותו, החל מתכתב בשאלות ותשובות עם רבני פולין וביניהם הגאון רבי חיים אלעזר וקס. חילופי המכתבים יצרו לו קשר עם הגאון המתנגד רבי מנחם נחום גינצבורג רב בקהילות ונגרוב, סוכצ'וב ומעזריטש הפולנית, שהתרשם מבקיאותו ואף על פי שהיה ממשפחה חסידית בחר בו לחתן עבור נכדתו פראדיל בת בנו הרב אשר גינצבורג. אלא שלאחר הנישואים, לא יכלה משפחת החותן לשאת את עובדת היותו חסיד, והוא נאלץ לעזוב את ביתם ולחפש לו משרה.
ברבנות קהילות

בהיותו כבן עשרים וחמש, נבחר לכהן ברבנות העיירה קאנדי שם כיהן עד שנת תרנ"א, שאז נבחר לכהן ברבנות העיר רוז'אן שבה ישב כארבעים שנה עד לפטירתו. ברוז'אן הטביע חותם עמוק, כאשר לצד דאגתו לביסוס צורכי הדת כמו שחיטה, כשרות, עירוב, מקווה וחברה קדישא, אף דאג באופן אישי למוסדות חינוך לבנים ובנות. בעצמו הקים את חברת תפארת בחורים שבמסגרתה למדו ילדי העיר, ומאוחר יותר אף סייע בהקמת סניף בית יעקב לבנות, ואף סייע לחתנו העסקן חיים בנימין וירניק להקים סניף מקומי של צעירי אגודת ישראל (צא"י) שלחם נגד חילון העיר על ידי מפלגות השמאל של הבונד והשומר הצעיר.
בעיקר בלטה מנהיגותו בשנים הקשות שבאו על הקהילה היהודית ברוז'אן, בין שתי מלחמות העולם, כאשר הסחר היהודי נקלע לקשיים בשל התרוששות האוכלוסייה הכפרית שהיוותה את כח הקניה העיקרי באזור. באותן שנים עודד הרב פריינד את בני הקהילה וסייע בהקמת קרנות עזרה וסיוע יהודיות ובנק קואופרטיבי שבא לעזרת הסוחרים ובעלי המלאכה. כמו כן סייע לייסוד בעיר חברות ביקור חולים ולינת הצדק. על פעילותו זו, זכה בשנת תרס"ח לאות כבוד מאת הקיסר.
בתיאורים שנשתמרו מזיכרונות בני הקהילה, מתוארת דמותו הדומיננטית של הרב ומרכזיותו בעיני כל החוגים, למרות היותו חסיד גור תלמידו של רבי אברהם מרדכי אלתר מגור. הוא קבע את תפילתו בבית הכנסת העירוני, ולא נשא פני איש.
אחרי פטירתו ביום כ"ה באייר תרצ"ג (1933), מילא את מקומו ברבנות העיר, חתנו הרב שלמה פלטקוביץ, שכיהן עד מלחמת העולם השנייה וחיסול הקהילה.
חיבוריו ופסקיו > פני לוי

משחר ימיו היה מחבר פורה, ומכתביו ההלכתיים הקיפו את כל הנושאים ההלכתיים והתנהלו עם מגוון רחב של רבנים ופוסקים מכל רחבי אירופה. רוב כתביו אבדו בשואה, ולא הספיק להביא לדפוס כי אם חלק אחד של חיבורו פני לוי המכיל שאלות ותשובות בנידונים הלכתיים שונים, ומכתבים מכל גדולי דורו, בין השאר מהרב אברהם בורנשטיין מסוכטשוב ומהרב חיים אלעזר וקס מקאליש ועוד.
הספר קיבל את הסכמת האדמו"ר מאיר יחיאל הולשטוק מאוסטרובצה והגאון אליהו פוסק מזלטופול, כאשר מתחת להסכמותיהם מציין המחבר ”יש לי עוד הסכמות מגאונים, אך מחמת ההוצאות הדפוס, לא הדפסתים ואתם הסליחה”. כמו כן בפתיחת הספר, סידר אילן יוחסין מפורט לתולדות משפחתו ומשפחת חמיו ואבותיו.
חיבוריו ופסקיו > קונטרס נוצר הברית

בשל היותו מוהל שהידר למול תינוקות רבים, רכש מומחיות מיוחדת בכל הקשור לענייני ברית מילה ומאחר שנוכח לראות שיש מוהלים שאינם בקיאים בהלכה ובפרקטיקה, כתב מדריך הלכתי ומעשי לכל ענייני המילה. בהקדמת קונטרסו נוצר הברית הוא מציין ”וקנא קנאתי לא-ל נורא עלילה, על המצוה שנכר עליה י"ג בריתות, מצות מילה, אשר במלאכתה להתגדר זכיתי, ובארות חפרוה בה שרים שתיתי, בראותי הרבה מוהלים, שהגם שהם בני תורה, אינם נותנים לבם ללמוד ולעשותה כשורה, ומוהלים ילדים שאסור למוהלם מחמת חולי או שינוי מראה ולפעמים מת הילד והם רוצחי נפש בזדון ח"ו ... ברית קודש יחללו ולא יידעו במה יכשלו. לכן בקונטרסי כל חידושי דיני מילה הנחוצים מפוסקים ושו"ת ראשוניס ואחרונים אספתי, ולפעמים נופך משלי הוספתי, ואולי תתגלגל זכות על ידי שייטיבו דרכם אחרי בואם שערי, והיה זה שכרי”. גם עשרות שנים אחרי, המדריך עדיין רלוונטי ומצוטט רבות בספרות ההלכתית העוסקת בהלכות מילה.
חיבוריו ופסקיו > פולמוס היתר שמן קטניות בפסח

אחת מהכרעותיו זכתה לפרסום רב בשעתה ומשמשת עד היום נושא שנוי במחלוקת פוסקים, שרבים מהרבנים המקלים מסתמכים על הוראתו, עוסקת בהיתר השימוש בפסח בשמן הנעשה מקטניות (שהוא מכנה: שעמיען ורזעפאק) למרות המנהג לאיסור אכילת קטניות שנהגו בו האשכנזים, וזאת בתנאי שלא מעורבים מים בתהליך הכבישה. מי שהשיג על ההתר היה הגאון בעל האבני נזר שהשגתו נדפסת בספר. אך הוא לא נכנע והשיב במכתב נחרץ ”אחרי נשיקת כפות רגלי הגאון הקדוש, איני רואה שום השגה עלי ... ולכן הנחתי להם גם פה בעירי ראזאן לקיים המנהג, רק שעל כל פנים ינקו היטב את הרחיים והכלים, ושיבררו את גרעיני התבואה ושיעשו את השמן קודם פסח דווקא” וכך נותר המנהג בקהילת רוז'אן להיתר. גם הרב אברהם יצחק הכהן קוק התיר בהיותו רבה של יפו את השימוש בפסח בשמן שומשומין שנכבש בכבישה קרה ללא מגע מים, אף שהשומשומין הם ממשפחת הקטניות.
צאצאיו

הרב זאב ברגזין רבה של העיירה ולומין הסמוכה לוורשה.
הרב מנחם בנימין פומרנץ רבה של העיירה דלוגושיודלו, חתן בתו אלטע יוכבד.
הרב יחיאל הלוי קסטנברג רב בעיר ראדום, חתן בתו חנה.
הרב שלמה פלטקביץ ממלא מקומו ברבנות רוז'אן, חתן בתו נחמה.
בנו יחידו הרב יצחק מאיר פריינד נואם ומנהל בית הספר בית יעקב בורשה.
הרב חיים בנימין וירניק מזכיר מועצת גדולי התורה חתן בתו איטה.
הרב אברהם לייב רוזמרין מירושלים חתן בתו גיטל הינדה.
הרב מנחם מנדל פומרנץ.
ראו גם

מנחם בנימין פומרנץ
רוז'אן