טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
ספורטאיות טרנסג'נדריות בולטות בספורט > רנה ריצ'רדס

בשנת 1976, כתב שהגיע לסקר טורניר טניס, רצה להכין כתבה על הטניסאית רנה ריצ'רדס, ובתחקיר עליה גילה כי התחרתה בעבר כשחקן טניס מקצועי בשם ריצ'רד רסקינד. חשיפתה כטרנסקסואלית הובילה למחאה. באותה השנה, ביקשה ריצ'רדס להשתתף באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס, אולם התאחדות הטניס של ארצות הברית (ה-USTA) סירבה בטענה כי שילוב נשים שאינן נקבות מבחינה גנטית יגרום לחוסר שוויון ולחוסר הוגנות בתחרות. התאחדות הטניס לנשים (ה-WTA) טענה כי "זה לא הוגן לאישה שהקדישה את כל חייה לטניס, להפסיד או לקבל תיקו מול גבר". על מנת לשלול מריצ'רדס את הזכאות להתחרות, שני הארגונים הללו החלו בשנת 1976 בבדיקות לאימות מין בשיטת גופיף בר לאיתור השתקה של כרומוזום X. ריצ'רדס סירבה לעבור בדיקה זו ולכן נשללה ממנה הזכאות להתחרות. לאחר מכן, היא המשיכה להתחרות בתחרויות אחרות להן לא הייתה מדיניות בנושא, ובשנת 1977, ניסתה שוב להתקבל לאליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ונתקלה בסירוב של ה-USTA בטענה כי יש לה יתרונות פיזיים, חברתיים ותרבותיים אותם צברה במסגרת הפריבילגיות של גברים כשהתחרתה כזכר בתחרויות טניס יוקרתיות הפתוחות לגברים בלבד. יו"ר התחרות התעקש כי ריצ'רדס חייבת לעבור בהצלחה בדיקת גופיף בר כדי להתחרות מול נשים אחרות ואמר: "לא יהיו יוצאים מן הכלל. כל מי שלא עוברת את המבחן, לא יכולה לשחק. אני מניח שאנחנו צריכים להודות לדוקטור רנה רצ'רדס על הסדרת המדיניות הזו". ריצ'רדס בתגובה החליטה לתבוע את ה-WTA, את ה-USTA ואת הוועד לאליפות ארצות הברית הפתוחה בטענה שהסירוב לאפשר לה להתחרות מפר את זכויות האזרח שלה (הזכות לשוויון הזדמנויות והזכות לחיים מלאים (livelihood).
בבית המשפט עלו שתי סוגיות עיקריות: השימוש בבדיקת גופיף בר והגדרת המושג 'אישה'.
עורכי הדין של ריצ'רדס טענו כי בדיקת גופיף בר אינה אמינה ואינה מדויקת, והציעו במקומה שימוש במבדק שמבוסס על מאפייני מין עיקריים ומשניים כגון איברי מין ורמות הורמונליות – מבדק לפיו ריצ'רדס נחשבת לאישה משום שהיו לה איברי מין נקביים והורמונים נקביים טיפוסיים. ההגנה מנגד טענה כי בדיקת גופיף בר היא הבדיקה שנמצאת בשימוש הוועד האולימפי, והיא התקן לבדיקות אימות מין בתחרויות בכל רחבי העולם שנועד להבטיח הוגנות ושוויון בין המתחרות. בנוסף, ההגנה עשתה שימוש ברגשות הפחד הקשורים למלחמה הקרה כשטענה כי ביטול בדיקה זו יוביל לשטף של גברים מתחזים – במיוחד ממדינות הגוש המזרחי.
סוגיה שנייה הייתה עצם הגדרת המושג 'אישה'. הסקסולוג ג'ון מאני טען מטעם התביעה כי מין תלוי במגוון רחב של גורמים (אנטומיה פנימית וחיצונית, איזון אנדוקריני, מבנה סומטי, פסיכולוגיה, כרומוזומים וכן הלאה) וטען כי יש לראות בריצ'רדס אישה. מנגד, ד"ר דניאל פדרמן טען מטעם ההגנה כי נוכחותו של הכרומוזום Y היא מכריעה בקביעת המין הזכרי והיא אינה ניתנת לשינוי ולכן, קיים הבדל גדול בין טרנסקסואליות לנשים ביולוגיות. התביעה וההגנה הגישו תצהירים של שחקניות טניס בולטות שתומכות בעמדתם. הטניסאיות, ויקי ברנר (Vicki Berner), פרנסואז דיר, ג'נט ניוברי וקריסטיאן שו, טענו מטעם ההגנה כי לטרנסקסואליות יש יתרון אינהרנטי ביולוגי עליהן. הן הצביעו על הגובה של ריצ'רדס, על כוחה ועל הרקע הפסיכולוגי שלה כמאפיינים המעניקים לה יתרון לא הוגן. הטניסאית, בילי ג'ין קינג', טענה מטעם התביעה כי יש לאפשר לריצ'רדס להתחרות משום שאין לה יתרון פיזי על פני טניסאיות אחרות.
ב-16 באוגוסט 1977, בית המשפט פסק לטובתה של ריצ'רדס בטענה כי החוק לזכויות האדם של ניו יורק מגן על זכותם של טרנסג'נדרים להתחרות. בית המשפט קבע כי יש לאפשר לריצ'רדס להתחרות וכי השימוש בבדיקת גופיף בר אינו הוגן, מפלה, לא שוויוני ומפר בצורה בוטה את זכויות התובעת. בנוסף, פסק בית המשפט כי ריצ'רדס היא נקבה מבחינה חוקית וכך לפי כל האינדיקטורים האחרים, ודחה את טענת ההגנה לפיה לריצ'רדס יש יתרון ביולוגי על המתחרות שלה: "הפחדים הבלתי מבוססים וההנחות השגויות של הנתבעים חייבים להיכנע אל מול הראיות הרפואיות האדירות לפיהן האדם שמולנו הוא נקבה". עוד פסק בית המשפט כי המקרה היחיד בו מותרת בדיקה לאימות מין מותנה בקיום של חשד להונאה. פסק הדין של בית המשפט לא היה תקף לכלל הספורטאים הטרנסקסואלים ולכן ניצחונה של ריצ'רדס לא הניב תוצאות דרמטיות מחוץ לענף הטניס. כאשר בית המשפט אילץ את גופי הספורט לאפשר לה להתחרות, 25 טניסאיות החליטו כאות מחאה להחרים את הטורניר בו ריצ'רדס עמדה להשתתף ולא לשחק בו, בטענה שריצ'רדס עדיין אוחזת ביתרונות זכריים כמו מסת השריר, למרות הניתוח לשינוי מין שעברה. שחקניות הטניס הבריטיות, לסלי צ'ארלס וגליניס קוליז, הופיעו לטורניר הטניס בקליפורניה לבושות בחולצה עליה הכיתוב "אני אישה אמיתית" כמחאה להשתתפות ריצ'רדס במשחקים.
לאחר שפרשה מספורט תחרותי, ריצ'רדס טענה כי המאבק שלה בשנות השבעים להתחרות נגד נשים היה טעות, והיא יצאה נגד שילוב טרנסג'נדריות בספורט בטענה כי יש להן יתרונות משמעותיים על נשים סיסג'נדריות: "יש כלל שרק נשים שנולדו כנקבות ביולוגיות רשאיות להשתתף, ואני מסכימה איתו". היא הביעה התנגדות לשילוב רוכבת האופניים הטרנסקסואלית, מישל דומרק, בתחרויות נשים וכן לשילוב שחקנית הגולף הטרנסג'נדרית, מיאן בגר, בתחרויות גולף לנשים. ריצ'רדס הביעה התנגדות להסכם סטוקהולם לשילוב נשים טרנסג'נדריות בספורט האולימפי, וטענה כי החלטת נציגי הוועד האולימפי לשלב טרנסג'נדרים באולימפיאדה תרדוף אותם. לדבריה: 'you’re either XY or XX'. עמדותיה אכזבו והכעיסו רבים שדרשו שילוב דומה לשילוב שריצ'רדס בעצמה השיגה. ריצ'רדס טענה כי בשנות השבעים שיחקה נגד נשים בנות 20 כשהיא הייתה בת 44 ולכן לא היה לה יתרון, אולם לדבריה, אם הייתה משחקת כאישה בשנות העשרים לחייה – היה לה יתרון משמעותי עליהן.
עשור לאחר התביעה של רנה ריצ'רדס, בעקבות ההצלחה הגוברת של שחקנית הגולף הטרנסג'נדרית, שרלוט אן וודס, איגוד הגולף של ארצות הברית (ה-USGA) פרסם מדיניות חדשה לפיה רק נשים נקבות מלידה יכולות להשתתף בתחרויות הארגון.