stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוחות המשטרה

חיילים נורווגים בשוודיה במהלך המלחמה
המדים שלבשו אנשי כוחות המשטרה
כוחות המשטרה (בנורווגית: Polititroppene, בשוודית: Polistrupperna) היו כוחות מיוחדים שהוקמו בידי שוודיה במהלך מלחמת העולם השנייה. כוחות אלו הורכבו מגולים נורווגים שנמלטו מארצם מאימת גרמניה הנאצית. כוחות המשטרה אומנו וצוידו בידי השוודים במטרה לסייע בשמירת הסדר בנורווגיה של אחרי המלחמה. לקראת סוף המלחמה הם אף השתתפו בשחרור פינמרק.
הקמת הכוח

ב-1940 נכבשה נורווגיה בידי גרמניה הנאצית לאחר מערכה אכזרית. נורווגים רבים שלא רצו לחיות תחת השלטון הנאצי, נמלטו לשוודיה השכנה, שנותרה נייטרלית עד סוף המלחמה. רבים מהם היו אנשי הכוחות המזוינים של נורווגיה. עד סוף המלחמה הגיעו לשוודיה כמעט 50,000 פליטים נורווגים. ב-1942 נסע הארי סדרמן ראש המרכז השוודי הלאומי לזיהוי פלילי, לביקור בלונדון שם שהתה הממשלה הנורווגית הגולה. סדרמן נפגש עם שר המשפטים הנרווגי טרי וולד שהציע לו להקים כוח משטרתי מיוחד שיורכב מחיילים נורווגים. באופן אישי, סדרמן גילה אהדה לרעיון, אך ממשלת שוודיה סרבה לאשר אותו בשל מדיניות הנייטרליות שלה. עם זאת, בפברואר 1943 שינתה ממשלת שוודיה את טעמה, והחליטה לספק לפליטים הנורווגים נשק ומאמנים. המהלך נעשה בתיאום עם הממשלה הנורווגית הגולה, ומטרתו המוצהרת הייתה הקמת כוח משטרה גדול שיוכל לשמור על הסדר בנורווגיה לאחר שהגרמנים ייסוגו ממנה, וכן להעמיד לדין נורווגים ששיתפו פעולה עם הגרמנים.
הכוחות הראשונים אומנו בחשאי מצפון לסטוקהולם. רק ב-2 בנובמבר 1943 הוציאה ממשלת שוודיה הצהרה רשמית על כך, וב-3 בדצמבר של אותה שנה הוציאה הצהרה נוספת על פיה במסגרת התכנית יאומנו 9,500 חיילים נורווגים. עם זאת, ממשלת שוודיה הורתה לחלק את הנורווגים בין מחנות שונים, וקבעה שלא יהיו יותר מ-500 חיילים בכל מחנה. רק בארבעה מחנות הותרו אימוני ירי, ורק לשליש מהחיילים סופק נשק בפועל. במקביל, הקימה שוודיה את הבריגדה הדנית - כוח צבאי שהורכב מגולים מדנמרק.
לקראת סוף שנת 1944, החליטה מפקדת בעלות הברית לנסות לשחרר את פינמרק - המחוז הצפוני ביותר בנורווגיה. 1,300 מהשוטרים הנורווגים בשוודיה קיבלו פקודה לנוע אל פינמרק ולחבור שם לכוח נורווגי גולה אחר שהגיע מבריטניה, ולכחות הצבא האדום שכבשו את קירקנס והתקדמו צפונה. שחרור פינמרק נמשך עד סוף אפריל 1945. הגרמנים נסוגו בזהירות תוך שהם משאירים מאחור אדמה חרוכה. שאר נורווגיה נותרה תחת כיבוש גרמני, ושוחררה רק עם כניעת הצבא הגרמני ב-8 במאי. עם סיום המלחמה, צעדו כוחות המשטרה משוודיה לנורווגיה וסייעו בשמירת הסדר במדינה ובמעצרם של משתפי פעולה נורווגים.
כריסטופר הסטאד

כריסטופר "דופן" קרוגר הסטאד (בנורווגית: Kristofer "Doffen" Krüger Hæstad; נולד ב-9 בדצמבר 1983) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

הסטאד שיחק במחלקות הנוער של רנדסונד ושל ויגור. בשנת 2001 חתם הסטאד בסטארט הנורווגית, ובשנת 2002 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הנורווגית, בעונה בה הסגל הצעיר של סטארט צבר 11 נקודות בלבד וירד לליגת המשנה. לאחר שתי עונות בליגת המשנה, סטארט העפילה בחזרה לליגת העל בשנת 2004, בה היה הסטאד אחד משחקני המפתח של הקבוצה. גם לאחר ההעפלה המשיך הסטאד בכושר המעולה שלו, ובחודש אפריל 2004 הוא נבחר לשחקן החודש של רשות השידור הנורווגית. ב-25 באוגוסט 2006 נחשף כי מנצ'סטר יונייטד צפתה בכישרון הנורווגי במהלך משחק נגד דרוהדה יונייטד במסגרת מוקדמות גביע אופ"א. היו שמועות נוספות שהסטאד מבוקש בבלקברן רוברס, בבולטון וונדררס, בווסטהאם יונייטד ובלידס יונייטד.
ב-29 בדצמבר 2006 הושאל הסטאד לוויגאן את'לטיק מהפרמייר ליג עד לתום עונת 2006/2007. העיתון הנורווגי VG חשף מאוחר יותר כי בעסקת ההשאלה נכלל גם סעיף רכישה. ב-13 בינואר 2007 ערך הסטאד את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק ליגה נגד צ'לסי, אך השאלתו הסתיימה בהסכמה הדדית בין הקבוצות בחודש אפריל, לאחר שערך שתי הופעות ליגה בלבד במדי ויגאן את'לטיק.
ב-2 בינואר 2008 חתם הסטאד על חוזה לארבע עונות בוולרנגה מליגת העל הנורווגית. ב-29 במרץ הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק הפתיחה של הליגה נגד אלסונד. ב-1 ביולי 2014, לאחר שבע עונות במועדון, בהן ערך הסטאד 147 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים, הוא הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירה בינלאומית

ב-24 במאי 2005 ערך הסטאד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה, במשחק ידידות נגד נבחרת קוסטה ריקה. ב-2 ביוני 2007 הוא הבקיע את שערו היחיד בנבחרת, בניצחון 4-0 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 2008. בסך הכל ערך הסטאד 27 הופעות בנבחרת נורווגיה.
הערות שוליים

↑  Monday's gossip column באתר BBC, ‏ 28 באוגוסט 2006 (באנגלית)
↑  Skrev under for 3,5 år באתר VG, ‏ 3 בינואר 2007 (בנורווגית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 8076657  ISNI: 0000 0003 6051 9552  VIAF: 222920001   WorldCat (עם VIAF): 222920001 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "כריסטופר הסטאד".
יוסף עבאדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במאי 1928 ישראל 
 פטירה:  28 באפריל 2011 (בגיל 82) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  ניהול מאפיית עבאדי
 מקצוע:  תעשיין מזון
 
יוסף עבאדי (3 במאי 1928 – 28 באפריל 2011) היה תעשיין מזון ישראלי, שידוע בתור מי שהוביל את מאפיית עבאדי, יצרנית הכעכים המלוחים המכונים "עוגיות עבאדי".
ביוגרפיה

משפחתו עלתה בשנת 1928 מדמשק שבסוריה לארץ ישראל, באותה שנה שבה נולד עבאדי. אביו אליהו הקים בארץ מאפייה קטנה בביתו, כהמשך למאפייה שהקימה המשפחה בסוריה, וייצר ומכר בה כעכים מלוחים. בגיל 13 עזב יוסף את הישיבה שבה למד כדי להצטרף לעסקי מאפיית המשפחה.
בנערותו הצטרף יוסף עבאדי  לארגון האצ"ל, שבו שימש מפקד וכונה "יפתח". עם הפעולות בהן השתתף נמנה פיצוץ מלון המלך דוד.
בשנת 1949 נישא יוסף לשמחה. באותה שנה הקים יחד עם אשתו מפעל ראשון בבעלות המשפחה, שהמשיך לייצר את עוגיות הדגל שלה, בשוק מחנה יהודה. בשנים אלה הסתובב יוסף באזור השוק עם מגשים, על עגלה ואחר כך על אופניים, ובהמשך הקים דוכן קבוע. בשנת 1962 חתמה המאפייה על הסכם שיתוף פעולה עם מאפיית אנג'ל והרחיבה את עסקיה. בשנת 1976 הועבר המפעל לאתר ייצור גדול יותר בשכונת עטרות בירושלים.
בנו של יוסף, יורם, הצטרף בשנות ה-90 למאפייה כמנכ"ל. בשנים אלה, בעקבות התרחבות עסקיה של המאפייה, הפך עבאדי לדמות מוכרת ברחבי ישראל כשכיכב בקמפיין פרסום טלוויזיוני כדמות של אופה אותנטי ששומר בסוד את מתכון הכעכים, ואף הופיע על גבי לוגו החברה.
בשנת 2011 נפטר בבית החולים שערי צדק בירושלים. השאיר אחריו 3 ילדים.
הערות שוליים

↑  אתר מאפיית עבאדי
1 2  עוז רוזנברג, חכמת הבייגלה: על חייו ומותו של מלך הכעכים יוסף עבאדי, באתר nrg‏, 4 במאי 2011
↑  קיימים מקורות שונים באשר לשנת הקמת המאפייה. בכתבה זו באתר וואלה מצוינת שנת 1949, בעוד באתר החברה מצוינת שנת 1948. עם זאת, יש תמימות דעים בין המקורות לגבי העובדה כי המאפייה הוקמה על ידי יוסף יחד עם אשתו שמחה, ותאריך נישואיהם מצוין בכל המקורות כ-1949, למשל בכתבה זו בגלובס ובכתבה זו ב-nrg.
↑  עוז רוזנברג, נפטר יוסף עבאדי, מלך העוגיות המזרחיות, באתר nrg‏, 28 באפריל 2011
ישפית זהובה

| ישפית זהובה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: פטריות
מערכה:: פטריות שק
מחלקה:: Lecanoromycetes
סדרה:: Teloschistales
משפחה:: Teloschistaceae
סוג:: ישפית
מין:: ישפית זהובה
שם מדעי
 Caloplaca aurantia ‏(Pers.)Hellb. (1890)
ישפית זהובה (שם מדעי: Caloplaca aurantia) היא חזזית קרומית מהמשפחה Teloschistaceae הנפוצה באסיה, אירופה וכל יבשות אמריקה, על סלעים, אבנים ומבנים מלאכותיים. הפטריה יוצרת סימביוזה עם ירוקיות מסוג טרבוקסיה. היא מהווה מין טיפוסי לקבוצת C. aurantia בסוג ישפית, המאופיין בנבגים דמויי לימון.
תיאור

גוף החזזית, התאלוס, קרומי והדוק למסד, לרוב ימצאו כמה מושבות בשכנות. המושבות מעוגלות, קוטרן הוא עד כ-12 ס"מ, כולל היקף העשוי אונות באורך 2–6 מ"מ וברוחב 1–3 מ"מ, אשר לרוב שטוחות על פני המסד. צבעו נע בין צהוב-לבן לכתום כהה, כאשר המרכז מעט בהיר מהאונות הודות לכיסוי קמחי קל. מבני פרי בצורת אפותציות מצויים רק במרכז התאלוס ומספרם רב, צבעם כהה מצבע התאלוס.
מבחן-כתם של התאלוס וגופי הפרי נותן תגובה חיובית עם אשלגן הידרוקסידי בצבע ארגמן.
החזזית נפוצה על אבנים גירניים ועל חומרי בניין מלאכותיים, כגון בטון, לרוב במקומות שטופי שמש.
כמדד זיהום

ישפית זהובה עמידה לזיהום וממשיכה להתקיים גם כשסביבתה הטבעית נעשית מזוהמת, ויכולה לקלוט ולצבור מתכות כבדות מסביבתה בלי להינזק. לכן, היא יכולה להוות מדד ביולוגי לכמות והרכב זיהום האוויר לאורך זמן בעזרת דיגום חוזר של חזזיות טבעיות הגדלות באזורים מיושבים.
בישראל

ישפית זהובה היא אחת החזזיות הנפוצות ביותר בכל אזורי ישראל.
הערות שוליים

↑  Caloplaca aurantia בקטלוג החיים
1 2 3 4  מרגלית גלון, יעקב גרטי, חזזיות ישראל: (מדריך מאויר); צילם: עמיקם שוב, תל אביב: עם עובד, תש"מ 1979.
↑  Desert Biology. Special Topics on the Physical and
Biological Aspects of Arid Regions. Vol. 1. G. W. Brown, Jr., Ed. Academic Press, New York, 1968.
doi: 10.1126/science.164.3883.1045-a
↑  Šoun, Jaroslav. Taxonomy of selected groups of the genus Caloplaca. Diss. Department of Botany, Faculty of Science, Charles University in Prague, 2011.
1 2  Šoun, J. A. R. O. S. L. A. V., and J. Vondrák. "Caloplaca aurantia and Caloplaca flavescens (Teloschistaceae, lichen-forming fungi) in the Czech Republic; with notes to their taxonomy and nomenclature." Czech Mycology 60 (2008): 275-291.
doi: 10.33585/cmy.6021
↑  Galun, Margalith, and Avihay Mukhtar. "Checklist of the lichens of Israel." Israel Journal of Plant Sciences 44.2-3 (1996): 195-218.
https://doi.org/10.1080/07929978.1996.10676647
↑  Garty, J., Galun, M., Fuchs, C. et al. Heavy metals in the lichen Caloplaca aurantia from urban, suburban and rural regions in Israel (a comparative study). Water Air Soil Pollut 8, 171–188 (1977).
https://doi.org/10.1007/BF00294041
ירמילה קרטוכווילובה

ירמילה קרטוכווילובה (בצ'כית: Jarmila Kratochvílová; נולדה ב-26 בינואר 1951) היא אתלטית עבר מצ'כוסלובקיה, סגנית אלופה אולימפית (מוסקבה 1980), אלופת עולם (הלסינקי 1983) בעלת 3 מדליות מהן 2 זהב ושיאנית העולם הנוכחית (2021) בריצת 800 מטר מאז שנת 1983 (1:53.28 דקות), שיא העולם הוותיק ביותר באתלטיקה, ובריצת 400 מטר באולם (49.59 שניות). היא הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה 400 מטר מתחת ל-48 שניות (47.99 שניות). בעלת התוצאה השנייה בטיבה בעולם בריצה זו בכל הזמנים.
ביוגרפיה

קרטוכווילובה נולדה בגולקוב יניקוב שבמרכז צ'כוסלובקיה. הקריירה שלה התחילה מאוחר יחסית ולוותה בפציעות ובמחלות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בשנת 1978 סיימה קרטוכווילובה במקום השישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:30.4 דקות, המנצחת הייתה מזרח גרמניה (3:21.20
דקות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קרטוכווילובה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.46 שניות, אחרי מריטה קוך שקבעה שיא אולימפי חדש (48.88 שניות), ולפני כריסטינה ברמר-לתן (49.66 שניות), שתיהן ממזרח גרמניה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגרנובל, צרפת בשנת 1981 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.07 שניות.
בתחרות גביע העולם שנערכה ברומא, איטליה אותה שנה זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.61 שניות ובמדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.31 שניות.
ביוגרפיה > שיא עולם ראשון

באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילאנו, איטליה במרץ 1982 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב פעם שנייה ברציפות בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 49.59 שניות (שיא העולם הנוכחי).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון אותה שנה זכתה קרטוכווילובה בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.85 שניות, אחרי קוך שקבעה שיא עולם חדש (48.16 שניות) ולפני בת ארצה טטיאנה קוצ'מבובה (50.55 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:22.17 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (3:19.05 דקות) ולפני ברית המועצות (3:22.79 דקות).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1983 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב פעם שלישית ברציפות בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.69 שניות.
ביוגרפיה > שיא עולם נצחי

בתחרות הכנה לאליפות העולם שנערכה במינכן, מערב גרמניה ב-26 ביולי אותה שנה קבעה קרטוכווילובה בריצת 800 מטר שיא עולם חדש של 1:53.28 דקות. 10 ימים לאחר מכן, באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד היא זכתה ב-3 מדליות מהן 2 זהב ואחת כסף. שתי מדליות זהב בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 47.99 שניות, לפני בת ארצה קוצ'מבובה שקבעה שיא אישי חדש (48.59 שניות) ומריה פיניגינה מברית המועצות (49.19 שניות) ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שרצה 400 מטר מתחת ל-48 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:54.68 דקות, לפני ליובוב גורינה (1:56.11 דקות) ויקטרינה פודקופייבה (1:57.58 דקות) שתיהן מברית המועצות. מדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:20.32 דקות, אחרי מזרח גרמניה (3:19.73 דקות) וברית המועצות (3:21.16 דקות).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג שוודיה בשנת 1984 זכתה קרטוכווילובה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.02 שניות.
בגלל החרם שהטילו מדינות הגוש המזרחי (ברית ורשה) על אולימפיאדת לוס אנג'לס, נמנע מקרטוכווילובה להשתתף.
בתחרות גביע העולם שנערכה בקנברה, אוסטרליה בשנת 1985 זכתה קרטוכווילובה במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:01.99 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא בשנת 1987 סיימה קרטוכווילובה במקום החמישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.81 דקות, המנצחת הייתה סיגרון וודראס-גראו ממזרח גרמניה (1:55.26 דקות).
הישגים ותארים

בשנת 1983 זכתה קרטוכווילובה בתואר אתלטית השנה בעולם.
בשנת 1983 זכתה קרטוכווילובה בתואר ספורטאית השנה בעולם.
שיאיה האישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר: 11.09 שניות (1981)
ריצת 200 מטר: 21.97 שניות (1981)
ריצת 400 מטר: 47.99 שניות, שיא עולם בעבר (10 באוגוסט 1983)
ריצת 800 מטר: 1:53.28 דקות, שיא עולם (26 ביולי 1983)
שיאיה האישיים > אולם

ריצת 200 מטר: 22.76 שניות (1981)
ריצת 400 מטר: 49.59 שניות, שיא עולם (7 במרץ 1982)
הערות שוליים

↑  IAAF WORLD CUP IN ATHLETICS, באתר gbrathletics
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1230247203  World Athletics: 14351036  ISNI: 0000 0000 5568 1289  LCCN: n86125949  NKC: jn20000401475   WorldCat (עם LCCN): n86-125949
יחסי הונגריה–סין

| יחסי הונגריה–סין |
| --- | --- |
הונגריה: הרפובליקה העממית של סין


הונגריה: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
93,028: 9,596,967.75
אוכלוסייה
9,665,063: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
212,389: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
21,975: 12,545
משטר
רפובליקה: רפובליקה עממית

שגרירות סין בבודפשט
יחסי הונגריה–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין הונגריה לבין הרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה > האימפריה האוסטרו-הונגרית

הונגריה הייתה במקור חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1869, האימפריה האוסטרו-הונגרית שושלת צ'ינג חתמו על הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים, אשר יושם באופן רשמי בשנת 1871. בשנת 1881 שושלת צ'ינג החלה לשלוח שגרירים קיסריים לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ואילו האימפריה האוסטרו-הונגרית הקימה שגרירות בבייג'ינג בשנת 1896. האתר המקורי של השגרירות הוא כיום מושבו של המכון הסיני ללימודים בינלאומיים. במהלך מרד הבוקסרים בשנת 1900, האימפריה האוסטרו-הונגרית הייתה אחת המדינות המשתתפות.
האימפריה האוסטרו-הונגרית הכירה ברפובליקה של סין ב-6 באוקטובר 1913. בשנת 1917, מכיוון שרפובליקת סין הצטרפה למדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה והכריזה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית, ניתקה סין את היחסים הדיפלומטיים עם האימפריה האוסטרו-הונגרית.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1941 הצטרפה הונגריה למדינות הציר, ובכלל זה האימפריה היפנית, ולאחר שהכריזה סין מלחמה על גרמניה, איטליה ויפן ב-11 בדצמבר, הונגריה גם הפכה בעקיפין למדינת אויב של הממשלה הלאומית. ב-13 בפברואר 1945 נכנעה הונגריה וברית המועצות כבשה את הונגריה. ב-1 בפברואר 1946 בוטלה המלוכה והוקמה הרפובליקה של הונגריה. בשנת 1949 התקבלה החוקה ושמה שונה לרפובליקה העממית ההונגרית. ב-20 באוגוסט 1949 הוכרז על הקמת הרפובליקה העממית ההונגרית, וכעבור חודש וחצי הוקמה הרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה > הרפובליקה העממית של סין והונגריה

הרפובליקה העממית של סין והרפובליקה העממית של הונגריה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-6 באוקטובר 1949. הם היו בין המדינות הראשונות שקיימו יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין. בשנת 1994, נשיא הונגריה, ארפאד גנץ, ביקר בסין. בשנת 1995, ג'יאנג דזה-מין, מזכ"ל הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של סין ונשיא הרפובליקה העממית של סין ביקר בהונגריה.
נציגויות דיפלומטיות

הונגריה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-2 קונסוליות בצ'ונגצ'ינג ושאנגחאי.
סין מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
יוסף סרפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בספטמבר 1911 האימפריה הרוסית אודסה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  9 בנובמבר 2002 (בגיל 91) ארצות הברית סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  סן פרנסיסקו 
 השכלה:  Odesa State Academy of Refrigeration 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1933 – 1935  1939 – 1940  1941 – 1946
 דרגה:   מיור
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד הנדסה קרבית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת החורף  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות  עיטור לנין  2 עיטורי המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה -1  עיטור הכוכב האדום  מדליות שונות
 
יוסף לעזרוביץ' סרפר (ברוסית: Иосиф Лазаревич Серпер;‏ 14 בספטמבר 1911 – 9 בנובמבר 2002) היה יהודי-סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כקצין הנדסה קרבית בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

נולד בעיר אודסה במשפחתו של פועל. סיים בית ספר מקצועי ועבד כמסגר במפעל. בשנים 1933–1935 שרת שירות סדיר בצבא האדום. בשנת 1939 גויס שוב לצבא - נטל חלק בפלישה לפולין, במלחמת החורף ובכיבוש בסרביה. ביולי 1940 השתחרר מהשירות הצבאי וחזר לאודסה.
מיד לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התגייס לצבא האדום. לאחר גיוסו נשלח לקורס קציני הנדסה. לאחר סיומו - לחם בדרום רוסיה כמפקד מחלקה ולאחר מכן מפקד פלוגה ביחידת הנדסה קרבית. בקיץ 1942, במהלך הקרבות באזור העיר רוסטוב על הדון נפצע ונפל בשבי. הוא הצליח להסתיר את זהותו היהודית ולאחר זמן קצר הצליח לברוח מהשבי עם קבוצת חיילים. במשך כחודשיים נעו בעורף הגרמני עד שהצליח לעבור את קו החזית ולחבור לכוחות הצבא האדום. עם שובו מהשבי נחקר יוסף סרפר בנ.ק.ו.ד. ולאחר מכן נשלח ליחידת עונשין. כמה ימים אחרי זה, נפצע בקרב. הפציעה היוותה למעשה סיום ריצוי העונש שלו.
לאחר שהחלים מפציעתו נשלח לצפון קווקז, שם מונה למפקד פלוגה בחטיבת הנדסה קרבית הררית. השתתף בקרבות בדרום רוסיה, בשחרור הערים אזוב ובטייסק. במרץ 1943 עוטר בעיטור הכוכב האדום על כך, שהיחידה בפיקודו הצליחה להניח גשרי צליחה על נהר דון תחת אש כבדה של האויב.
בקרבות על העיר מליטופול גדוד הנדסה קרבית בפיקודו של יוסף סרפר נעה ביחד עם כוחות חיל רגלים ושריון, ביצע פירוק מוקשים ומטענים תחת אש, פוצץ מכשולים ואף השתתף בהסתערויות על עמדות האויב, כאשר נפגעו מרבית חיילי החי"ר. על חלקו בקרב זה הוענק ב-1 בנובמבר 1943 ליוסף סרפר תואר גיבור ברית המועצות.
היחידה, בה שירת יוסף סרפר המשיכה להתקדם מערבה. הוא נטל חלק בקרבות לשחרור אודסה, בצליחת נהר הדנייסטר ובקרבות ברומניה. בסתיו 1944 הועבר יוסף סרפר לחזית הבלארוסית השלישית, שם מונה למפקד גדוד בחטיבת הנדסה קרבית ממוכנת מס' 2. נטל חלק בקרבות בפרוסיה המזרחית.
בשנת 1946 השתחרר מן השירות בדרגת מיור. חזר לעירו אודסה. עבד בתעשייה. בשנת 1962 סיים לימודי הנדסת קירור (בלימודי ערב). עבד במפעל לייצור מערכות קירור תעשייתיות. בסוף שנות ה-70 פרש לגמלאות.
בשנת 1989 היגר עם משפחתו לארצות הברית. התגורר בעיר סן פרנסיסקו. יוסף סרפר נפטר ב-9 בנובמבר 2002.
הערות שוליים

↑  Серпер Иосиф Лазаревич, warheroes.ru, דף על שמו באתר "גיבורי המדינה"
יוסף סרצ'וק

| --- | --- |

האחים סרצ'וק: דוד משמאל ויוסף מימין
 לידה:  1919 לובלין, פולין פולין
 פטירה:  6 בנובמבר 1993 (בגיל 74 בערך) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1950
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  פרטיזנים   צה"ל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה
 עיטורים
 עיטור לוחמי המדינה
 
יוסף סרצ'וק (בפולנית: Józef Serczuk, ‏1919 – 6 בנובמבר 1993) היה מפקד יחידת פרטיזנים יהודים באזור לובלין שבפולין במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה העיד במשפטים נגד הנאצים וקיבל על כך הוקרה מיוחדת ממדינת ישראל.
ביוגרפיה

לאחר הכיבוש הגרמני, נשלח יוסף סרצ'וק ואחיו דוד לעבודות כפייה במחנה סקרז'יסקו קמיינה ולאחר מכן הועברו לעבודות כפייה בעיר חלם.
ב-1941 נודע להם שאביהם וחלק מבני משפחתם נרצחו בגטו וכי אימם ואחותם הועברו לגטו ולודבה. בניסיון להציל את בני משפחתם, ברחו האחים לוולודבה, אך כמעט מיד לאחר שהצליחו להגיע ולמצוא את הבית בו שהו בני משפחתם, פשט הגסטפו על הגטו ושלח, בין היתר, את כל בני משפחת סרצ'וק למחנה סוביבור ברגל, מרחק של כ-10 קילומטרים. בהגיעם לסוביבור, נשלחו הנשים לתאי הגזים, בעוד הגברים נשלחו לעבודות כפייה. לאחר יום אחד במחנה, נמלט יוסף יחד עם אחיו ליער קרוב ויחד עם בורחים נוספים הוא ייסד שם גרעין של קבוצת פרטיזנים. במהלך המלחמה, הקבוצה בהנהגתו קלטה יהודים שברחו מהגטאות שבסביבה וממחנה סוביבור. בין חברי הקבוצה היה גם הסופר דב פרייברג.
לאחר השחרור הסובייטי ב-1945 התגייס דוד לצבא הפולני, והתקדם במהירות בדרגות הקצונה. ב-1948 הוא נרצח באכזריות בלובלין בידי נאו-נאצים פולנים.
עם סיום המלחמה לקח יוסף חלק בפעילות לאיתור פושעי מלחמה נאצים נמלטים באירופה, ושימש כעד במשפטי נירנברג. לאחר מכן חזר לפולין והגיש בקשה להגר לישראל, אך נענה בסירוב.
ב-1950 קיבל דרכון ועלה לישראל. מיד עם הגיעו ארצה התגייס כלוחם בצה"ל. בתום השירות נישא, התיישב ביד אליהו שבתל אביב ועסק בתעשייה וביזמות.
במהלך השנים יצא סרצ'וק לאירופה מספר פעמים כדי להעיד במשפטיהם של פושעי מלחמה נאצים. באחד מהם, משפטו של אוברשרפיהרר הוגו ראשנדורפר, הוא שימש כעד התביעה, יחד עם חיים פדר וחיים פוברוז׳ניק. לאחר שראשנדורפר הורשע ונידון למאסר עולם, הוענק לסרצ'וק אות הוקרה מיוחד ממחלקת חקירות פשעי הנאצים של משטרת ישראל.
בשנת 1967 העניק לו ראש ממשלת ישראל לוי אשכול את אות הלוחם בנאצים, ובשנת 1968 קיבל בנוסף את עיטור לוחמי המדינה.
ראה בהקמת וחיזוק צה"ל ומדינת ישראל והגברת הילודה היהודית - את נקמתו בנאצים שטבחו את כל משפחתו המורחבת.
סרצ'וק נפטר בשנת 1993 בתל אביב בגיל 74. היה נשוי, והשאיר אחריו תשעה ילדים ויותר ממאה נכדים ונינים.
לקריאה נוספת

דב פרייברג, שריד מסוביבור, רמלה, 1988
דב פרייברג, להיות כאחד האדם, רמלה, 1996
כריסטופר הראשון, מלך דנמרק

כריסטופר הראשון (בדנית: Christoffer I; ‏1219 – 29 במאי 1259) היה מלך דנמרק מ-1252 ועד למותו. הוא היה בנם של ולדמר השני, מלך דנמרק ושל אשתו השנייה, ברנגריה מפורטוגל. הוא ירש את אחיו, אריק הרביעי ואבל. כריסטופר נבחר כמלך לאחר מותו של אחיו בקיץ 1252 והוא הוכתר בחג המולד אותה שנה בקתדרלת לונד.
מלך

כריסטופר החל ליזום את המאמצים לקאנוניזציה של אחיו אריק הרביעי וכך להטיל את האשמה הישירה לרציחתו לפתחו של אחיו אבל. אם היה מוכר אריק כקדוש על ידי האפיפיור, הייתה רציחתו של אריק מדירה את בניו של אבל מכס המלכות ומבטיחה אותו לבניו של כריסטופר. משמעות הדבר הייתה שכריסטופר, כבן הצעיר מבין אחיו, ניסה למנוע מבניהם של אחיו הבכורים מלעלות לכס המלכות הדני, מהלך שלא היה מקובל אז.
מלך > המאבק בכנסייה

כריסטופר בילה את רוב תקופת מלכותו במאבק במתנגדיו הרבים. על ידי זה שהתיר לבנו של אבל, ולדמר, להיות דוכס שלזוויג, הוא מנע מלחמת אזרחים רחבת היקף, אך כך הוא גם הפך להיות מטרה לתככים ולבגידות. באותה עת הייתה שלזוויג חלק מדרום יוטלנד והולשטיין הייתה עצמאית משלטון המלך. כריסטופר גם רכש לעצמו אויב חדש בדמותו של הארכיבישוף של לונד, יקוב ארלנדסן, שהיה מקורב מאוד למשפחתו של אבל. ארלנדסן תבע לעיתים תכופות את זכויותיו בניגוד לדעתו של המלך. כריסטופר עמד על כך שהכנסייה תשלם מיסים כמו כל בעלי הקרקעות. הבישוף יקוב סירב והרחיק לכת עד כדי כך שאסר על האיכרים שחיו או עבדו על אדמות הכנסייה להתגייס לשירות צבאי תחת המלך כריסטופר. ארלנדסן היה ככל הנראה האיש העשיר ביותר בממלכה ועמד על כך שלממשלה החילונית לא תהיה כל שליטה על הכנסייה, על רכושה, או על נושאי המשרות הדתיות. הוא פשוט הטיל נידוי על המלך כדי להראות שאין בדעתו להיכנע לרצונו.
לאחר הפלישה של הוקון הרביעי, מלך נורווגיה להלנד ב-1256, התפייס כריסטופר עם מלכי נורווגיה ושוודיה שזעמו על מעשיו של אבל. באותה שנה פרצו נגד כריסטופר מרידות איכרים ושוב ב-1258 בשל מס הרכוש החדש שהוא הטיל. ב-1257 סירב הארכיבישוף יקוב להכיר בבנו הצעיר של כריסטופר, אריק, כיורש בכוח לכתר הדני ואיים בנידוי כנגד כל בישוף שיכתיר את הנסיך כמלך דנמרק. היה זה הקש ששבר את גב הגמל. כריסטופר הורה לאחיו של הבישוף ארלנדסן לעצור את הארכיבישוף. הוא פגע בגאוותו של הארכיבישוף רב העוצמה בכך שאילץ אותו ללבוש בגדים חילוניים ולחבוש כובע של ליצן חצר שאליו הוצמד זנב שועל. הארכיבישוף הוצעד לכל אורכה של הארץ להנגנסקוב שליד אסנס, שם הוא נכבל והושלך לכלא. ארלנדסן הורה עוד קודם לכן במועצת הכנסייה בוויילה, שבמידה והוא יאסר, על כל הבישופים להכריז חרם כנגד כל דנמרק, אך אף אחד מהבישופים לא עשה כן. בישוף רוסקילדה, פדר בנג, נמלט לריגן ושכנע את ראש השבט ירימר השני, לפלוש לזילנד.
כריסטופר ניסה להפוך את אחיו המנוח, אריק הרביעי, לקדוש, אך בלי תמיכתו של הארכיבישוף יקוב, נדון צעד זה לכישלון. כאשר מת הדוכס ולדמר, ניסה כריסטופר למנוע מאחיו, אריק, לרשת את מקומו. אלמנתו של ולדמר עודדה כמה רוזנים מצפון גרמניה למרוד. במבוכה שהשתררה, נמלט כריסטופר לדרום יוטלנד כדי להיות בחסותו של בישוף ריבה.
מותו

כריסטופר הראשון מת באופן בלתי צפוי לאחר שהשתתף במיסה. על פי מקורות בני התקופה, כריסטופר מת לאחר ששתה יין קודש מורעל מידיו של ראש מנזר כנקמה על היחס שהעניק לארכיבישוף ארלנדסן ופעולות הדיכוי שנקט כלפי הכנסייה. לנידוי שהוטל על המלך כריסטופר לא היה כל משמעות והוא נקבר בחזית המזבח של קתדרלת ריבה מיד לאחר מותו ב-29 במאי 1259. ככל הנראה מת כריסטופר בנסיבות טבעיות. אחריו מלך בנו אריק תחת השם אריק החמישי.
ירושלים, ירושלים (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אלי שוראקי
 הופק בידי:  ג'פרי קונביץ 
 תסריט:  אלי שוראקי 
 שחקנים ראשיים:  ג'יי ג'יי פילד, סעיד טגמאוי, מריה פאפאס, שיראל ביתן, פטריק ברואל, איאן הולם
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  Medusa Film, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באוקטובר 2006
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 www.ojerusalem-lefilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ירושלים, ירושלים (באנגלית: "O Jerusalem"), הוא סרט בלגי מ-2006 בבימויו של אלי שוראקי, אשר מבוסס על הספר "ירושלים, ירושלים" מאת לארי קולינס ודומיניק לאפייר. עלילת הסרט מתרחשת על רקע המאבק לעצמאות של מדינת ישראל.