stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורה (מוזיקה)
לקריאה נוספת

* Eric Charry,
, University of Chicago Press, 2000.
Ousmane Sow Huchard, La kora : objet-témoin de la civilisation manding : essai d'analyse organologique d'une harpe-luth africaine, Presses universitaires de Dakar, Dakar, 2000.
הערות שוליים

↑  Mungo Park, James Rennell, Travels in the Interior Districts of Africa: Performed Under the Direction and Patronage of the African Association, in the Years 1795, 1796, and 1797, W. Bulmer and Company, 1799-01-01
1 2  Eric Charry, Mande Music: Traditional and Modern Music of the Maninka and Mandinka of Western Africa, University of Chicago Press, 2000-10-01
1 2  Tuning The Kora, www.coraconnection.com (באנגלית) (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545968205171  BnF: cb12294382m (data)  GND: 4165292-7  LCCN: sh85072948  MusicBrainz: 32de8d17-6ea8-4c46-8c95-c02b77883c50 
4 צדדי הקורה
משה שטרן (איש תקשורת)

משה שטרן מנחה טקס מטעם עיריית ירושלים במשכן הנשיא, פברואר 2022. צילום: דור פזואלו
משה שטרן הוא עורך דין, כותב נאומים לאישי ציבור ומנחה אירועים, ובעבר איש תקשורת. שימש יועץ וכותב נאומים ליושבי ראש הכנסת ולשרים, כתב טלוויזיה בערוץ הכנסת (99), כתב העיתון מקור ראשון ואיש רדיו.
ביוגרפיה

שירת בחיל השריון במסגרת ישיבת ההסדר אור עציון. בוגר החוג לתנ"ך ולתלמוד במכללה האקדמית הרצוג ובעל תואר שני בממשל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן. בוגר הפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו, התמחה אצל השופטת מרים אילני בבית משפט השלום בירושלים במשפט אזרחי ונזיקין. בשנת 2012 הוסמך כעורך דין. תושב מודיעין.
את דרכו התקשורתית החל במקומון "השבוע בפתח תקווה" ובביטאון "זרעים" שערך אורי אורבך. כתב במוסף השבת של העיתון הצופה ופרסם כתבות בירחון נקודה.
שידר, קריין והגיש במספר תחנות רדיו בהן רדיו קול חי ורשת מורשת של קול ישראל.
ביוגרפיה > מקור ראשון

נמנה עם ראשוני הכותבים בעיתון מקור ראשון ופרסם בו כתבות עוד משלב הפיילוט, החל בשנת 1997. במשך למעלה מעשור פרסם בו מאות ראיונות וכתבות בעיקר במוספים "דיוקן" ו"יומן".
ב-2003 פרסם כתבות במוסף "סופשבוע" של העיתון מעריב. חלקן ראו אור בספרו "פרופיל חברה" (2012, הוצאה עצמית).
ביוגרפיה > ערוץ הכנסת

עם הקמת ערוץ הכנסת בשנת 2004 הצטרף לצוות כתביו ובמשך חמש שנים שימש כתב המהדורה המרכזית ועורך כתוביות בשידורים החיים ("אינטראקטיב") מהמליאה ומהוועדות לצד העיתונאי יעקב אייכלר. בין חשיפותיו בערוץ: פרסום תלונת עוזרת פרלמנטרית נגד השר לשעבר חיים רמון כי ניסה לנשקה בניגוד לרצונה, שגרסתה אומתה לאחר מכן בפוליגרף בידי כתב מעריב קלמן ליבסקינד; מחדל אבטחה בבית שגריר ארצות הברית בישראל; וכן גילוי קברים מימי בית שני במתחם הכנסת בעת העבודות להרחבתו, כתבה ששודרה גם במהדורת חברת החדשות. סיקר אירועי מפתח בהם מערכות הבחירות לכנסת השבע עשרה והכנסת השמונה עשרה, המערכה על תוכנית ההתנתקות, פינוי עמונה (במהלכו הותקפו הוא וצוות השידור בידי "נערי ונערות גבעות") וחזרתו הדרמטית של הנשיא לשעבר משה קצב מעסקת הטיעון עמו.
ביוגרפיה > מאמרים

פרסם מאמרי הגות וטורי דעה, חלקם בנושא התנהלות העולם הדתי וההלכתי כיום. בין היתר מתח ביקורת על השימוש הרווח בתואר "רב" לכל עסקן ואיש ציבור אף שלא הוסמכו לכך והתריע מפני טשטוש סולם החשיבות הערכי של מצוות ומנהגים המוביל לדעתו להחמרות יתר. במאמר אחר שטח את הנסיבות החברתיות הקלוקלות שהובילו לחורבן בית שני, בהן דווקנות והיצמדות עיוורת לכללים אותן כינה "ליקוי המאורות של ההנהגה הרוחנית והדתית".
ביוגרפיה > כתיבת נאומים

שטרן נמנה עם צוות היועצים והכותבים של יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין בעת כהונתו השנייה בכנסת השמונה עשרה. שימש כותב הנאומים ויועץ תוכן של יושב ראש הכנסת העשרים, יולי אדלשטיין. במסגרת תפקידו לקח חלק מרכזי בכתיבת התכנים והנאומים של יושב הראש וסגניו באירועים ובטקסים בשנים 2014–2017, בהם נאומים בימי הזיכרון, בימי העצמאות, בפתיחת מושבי הכנסת כמו גם בהלוויה הממלכתית של הנשיא לשעבר שמעון פרס.
כיום הוא כותב נאומים ותוכן עצמאי, לצד עבודתו כעורך דין בתחומי המשפט האזרחי והביטוח. בין היתר, הוא נמנה עם כותבי הנאומים והתוכן של נשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג, של שרת המשפטים לשעבר, איילת שקד, של השר לביטחון הפנים לשעבר, גלעד ארדן, של שר החינוך לשעבר הרב רפי פרץ ושל שרים ואישים בכירים נוספים.
בנוסף, הוא מנחה אירועים, מופעים וקונצרטים, בהם טקסים ואירועים שמקיימת עיריית ירושלים במעמד ראש העיר משה ליאון, כגון טקסי קריאת שמות וכיכרות בעיר על שם דמויות ציבוריות בהם של מאיר שמגר, השר בני אלון, השר יוסקה שפירא, הרב מרדכי פירון, משה אברהם יפה, הרב אליהו אביחיל ואחרים, וכן אירועי הנצחה שונים, בהם לזכר נרצחי הפיגוע בנווה יעקב וטקסים חגיגיים, כגון הנחת אבן הפינה להיכל המשפט החדש המוקם בירושלים. בין היתר, הנחה אירוע רב משתתפים שהתקיים באמפי פארק ענבה במודיעין במלאת חמישים לשחרור ירושלים, בהשתתפות יהורם גאון ושולי נתן וכן קונצרטים בהיכלי התרבות של תל אביב, מודיעין וכפר סבא. הוא חבר מקהלת "שירת מודיעין" ומופיע עמה בארץ ובעולם.
הערות שוליים

↑  "מתלוננת נוספת נגד חיים רמון", באתר nrg
↑  "רב לשם כבוד | משה שטרן". מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות. 2013-07-19. נבדק ב-2018-08-06.
↑  "לא כל חומרה היא מצווה | משה שטרן". מוסף "שבת" - לתורה, הגות ספרות ואמנות. 2015-02-27. נבדק ב-2018-08-06.
↑  משה שטרן, על העיוורון: ליקוי המאורות של ההנהגה הרוחנית והדתית ערב החורבן, באתר מידה, 31 ביולי 2017
↑  כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי (2016-09-30), נפרדים לשלום משמעון פרס- הספדו של יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין. | כאן 11 לשעבר רשות השידור, נבדק ב-2024-12-15
↑  משה שטרן מנחה קונצרט בהיכל התרבות תל אביב, נובמבר 2015, באתר יוטיוב, ‏30.11.15
אשר וסרטיל

| --- | --- |

 לידה:  1921 כ"ג בשבט תרפ"א 
 פטירה:  ט' בכסלו תשס"ט (בגיל 87 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
אשר וסרטיל (כ"ג בשבט תרפ"א, 1921 – ט' בכסלו תשס"ט, דצמבר 2008) היה איש חינוך ועורך. פיקד על מחנות עולים בצרפת בשליחות ההגנה ובאלג'יר בשליחות המוסד לעלייה ב'. מראשי האגף הדתי במשרד החינוך והתרבות, עורך ראשי של ספרית המורה הדתי, ועורך ספרים, בהם "שמירת שבת כהלכתה". יקיר החינוך הדתי לשנת תשנ"ח (1998).
ביוגרפיה

נולד בעיירה קשנוב שבפולין. זמן קצר לאחר לידתו היגרו הוריו לדרמשטאדט שבגרמניה, שבה עבר את ימי ילדותו. היה חניך ומדריך בתנועת הנוער "עזרא". בפסח תרצ"א (1931) נכנס כיהודי דתי יחידי בכיתתו לגימנסיה הריאלית בעיר. בפסח תרצ"ה (1935) הוצא משם לפי פקודת הממשלה הנאצית.
מאז ועד פסח תרצ"ח (1938) למד תורה בישיבת פולדא שבגרמניה אצל הרב יונה מרצבך, הרב ברוך קונשטט וחתנו הרב ד"ר קלמן כהנא, אשר ליווהו גם בהמשך דרכו בארץ ישראל. במקביל המשיך להרחיב את השכלתו הכללית. בפסח תרצ"ח (1938) נתקבל בתור תלמיד מן המניין לכתה העליונה של בית המדרש לרבנים בברלין מיסודו של הרב עזריאל הילדסהיימר. שם למד עד שנת תרצ"ט (1938), בעיקר אצל הרב יחיאל יעקב ויינברג, בעל ה"שרידי אש", שעמד אז בראש בית המדרש. מאוחר יותר, בהיותו שליח המוסד לעלייה ב', נועץ בו רבות. תחילת עבודתו בעריכה הייתה בתקופה זו, בעריכת תשובותיו של הרב ויינברג. בחזרתו לדרמשטאדט הופקד על ארגון הלימודים של הילדים היהודים בעיר ובמחוז.
לאחר ליל הבדולח (ט"ז בחשוון תרצ"ט, 1938) קיבל לידיו צו המורה לו להתייצב במחנה הריכוז דכאו, אך קיבל ארכה בת יומיים ממפקד נאצי שהיה קונה קבוע בחנות המשפחה. בפרק זמן זה הגיע לידיו סרטיפיקט (אשרת-כניסה) לארץ ישראל בזכות השתדלותו של רבו הרב מרצבך. בראשיתו של חודש אלול תרצ"ט (1939) עלה לארץ ישראל. עד שנת ת"ש (1940) למד בישיבת תפארת ישראל בחיפה בראשות הרב דב מאיר רובמן. לאחר מכן למד בישיבת קול תורה ובישיבת חברון. אחרי פסח תש"א (1941) הצטרף לקיבוץ הנוער האגודתי בכפר סבא, שבו היה חבר עד ראש השנה תש"ד (1943). במשך תקופה זו עסק בחקלאות וכן בלימוד הלכות מצוות התלויות בארץ עם רבו הרב קלמן כהנא. בנוסף עסק בהדרכת נוער מעולי טהראן ומעולי טורקיה. לאחר שעזב את הקיבוץ נכנס לישיבת נובהרדוק "בית-יוסף" בתל אביב.
בין השנים תש"ה–תש"י פעל להעלאת יהודים בצרפת, בשוודיה ובאלג'יר, שם גם נשא לאישה את סוזן לבית לוי.
בשנת תש"י (1950) שב לישראל עם משפחתו והתיישב בכפר חסידים, שם שימש כמורה. באב תשי"א עלתה המשפחה לירושלים ולאחר תקופה נתמנה למנהל סגן שר החינוך, הרב קלמן כהנא. בתקופה זו עסק בהקמת האגף לחינוך ממלכתי דתי ופיתוחו.
בשנת תשכ"ו (1966) יצא עם אשתו וששת ילדיו לפריז בשליחות הסוכנות היהודית, ושימש כמנהל החינוך היהודי בצרפת. בתקופה זו הקים בתי ספר יהודיים במרסיי, בטולוז ועוד, וכן עסק בהעלאת יהודים ארצה.
בקיץ תשכ"ח (1968) שבה המשפחה לביתה בירושלים וכעבור מספר חודשים עלו לעיר העתיקה בירושלים ונמנו על הגרעין הראשון של מתיישבי העיר העתיקה בירושלים. באותה עת שב לעבודתו באגף החינוך הדתי. עם השנים ביקש להתמקד בעריכה ושימש כעורך הראשי של אגף החינוך הדתי. בהמשך עסק בעריכת ספרים נוספים, ומן המפורסמים שבהם "שמירת שבת כהלכתה" בו השקיע מאמצים גדולים במיוחד במשך כחמישה עשורים. תבנית הספר שהטביע וכן המפתח היוו דגם אב לספרי הלכה רבים שיצאו לאחר מכן. מעבר לעבודת העריכה עסק גם בתרגום כתבים שונים, אשר בראשם עומדים פירושי הרד"צ הופמן לספרים בראשית ושמות, אותם תרגם מגרמנית גותית, וכן חלק מפירוש הרש"ר הירש לספר בראשית.
פועלו בהעלאת יהודים לארץ ישראל

בשנת תש"ה עבר סמינריון לשליחים ומדריכים של פועלי אגודת ישראל. בתחילת קיץ תש"ו נסע לשווייץ בשליחות תנועה זו והקים עם חיים גיטלר את המרכז האירופאי של פא"י באנגלברג. היה מפקד מחנה לעולים חברי פא"י בפליסן שבדרום צרפת, ולאחר מכן בעוד מחנות. בתקופה זו, שהו אניות השבי הבריטיות בהן היו עולי "יציאת אירופה" (אקסודוס) בנמל בפורט דה בוק (Port De Bouc) שבדרום צרפת. הוא נתמנה כאחראי על האספקה וכן על הרמת רוחם של כארבעת אלפים וחמש מאות עולים אלה. לאחר זמן נתמנה כמפקד על כל מחנות העולים בדרום צרפת.
בשנת תש"ז עמד בראש בית ילדים בסן-פייר-דה-שרטרז (אנ') אותו הקימה תנועת פא"י ובו גדלו כמאה וחמישים ילדים ניצולי שואה במסגרת עליית הנוער. וסרטיל ניהל את מוסד הילדים מיום היווסדו עד חזרתו ארצה באלול תש"ח (1948).
מיד לאחר שחזר ארצה לצורך גיוס לצבא, נתבקש לסייע לעליית ניצולי שואה משוודיה, ולאחר מכן, בשל ידיעותיו בשפה הצרפתית, גויס עם אשתו למוסד לעלייה ב' והם נשלחו עם דרכונים מזויפים ותחת שמות בדויים לאלג'יר, לשם הקמת מחנה לכאלפיים וחמש מאות עולים שהוברחו באישון לילה ממרוקו וארגון עלייתם לארץ ישראל דרך צרפת. לאחר שנה חזר ארצה, לאחר לידת בנם הבכור שלמה, כיום מנכ"ל מוזיאון גוש קטיף בירושלים.
בשנת תשכ"ו (1966) יצא פעם נוספת, עם ששת ילדיו, לשליחות בצרפת מטעם הסוכנות היהודית. שם הוא שימש כמנהל החינוך היהודי בצרפת, ובמסגרת זו הקים בתי ספר יהודיים במרסיי, בטולוז ועוד.
בשנת תשכ"ז (1967) הכשיר את השטח להעלאתה ארצה של קבוצת אקדמאים שתשתלב במערכת האקדמיה, וכן מצא מקורות תעסוקה בשדה החינוך ובתחומים נוספים לרבים מהעולים טרם עלייתם ארצה. ביתו בצרפת שימש כמרכז עבור הצעירים מצרפת, אשר לימים רבים מהם עלו ארצה.
ייסוד החמ"ד ופיתוחו

בשנת תש"י (1950) החל את דרכו בשדה החינוך כאשר שימש כמורה בכפר חסידים. בשנת תשי"א התמנה כמנהל הלשכה של סגן שר החינוך, הרב קלמן כהנא, ומאז החלה עבודתו במשרד החינוך. יחד עם ד"ר יוסף גולדשמידט הקים את האגף לחינוך ממלכתי דתי (חמ"ד). מתוקף תפקידו ערך ריאיון לכל מורה שביקש להיכנס להוראה ובחר את מקום עבודתו על פי צורכי החינוך שבכל אתר ואתר ברחבי הארץ. עקב מחסור במורים פנה לראש הממשלה דוד בן-גוריון, בדבר שיתוף של חיילים במערכות החינוך, ובכך טבע את מסגרת השירות של ה"מורים חיילים". כמו כן היה שותף בהקמת מסגרת ה"שירות לאומי".
ייסוד החמ"ד ופיתוחו > עריכת והוצאת ספרים

עם השנים ביקש להתמקד בעריכה ושימש כעורך הראשי של אגף החינוך הדתי. הוא הוציא מתחת ידו ספרייה ענפה אשר נערכה או תורגמה ועברה הגהה על ידו. במסגרת זו גם יזם כתיבת ספרים בנושאים חינוכיים שונים למען העמקת התודעה היהודית בקרב ילדי ישראל. המפורסמים שבהם: סידור "רינת ישראל", סדרת "כה עשו חכמינו", "הסידור שלי", ועוד. על פעלו בשדה החינוך זכה בתואר יקיר החינוך הדתי לשנת תשנ"ח (1998).
כך הוערך וסרטיל בתעודת ההוקרה אשר ניתנה לו כיקיר החינוך הדתי:
הוא לא הסתפק רק בכתיבה אלא התגייס לאיתור מומחים בנושא והדרכתם במלאכה כשהעקרון הקובע הוא התאמת הדברים לעקרונות החמ"ד. ואכן נתרבו הפירות והגיע המצב לכך שהאגף לחינוך הדתי הפך לאגף הפעיל ביותר וברמה הגבוהה ביותר בפרסומים הנוכחיים במשרד החינוך, וכל זה מעשהו של איש אחד – ר' אשר וסרטיל. פרסומים אלו חדרו למערכת והשפיעו רבות על שיפור ההוראה במוסדות החמ"ד.
כתביו

"ילקוט מנהגים", ליקוט מנהגי עדות. הספר יצא לאור מטעם משרד החינוך לראשונה בשנת תשכ"ז (1967) ובמהדורתו השלישית בשנת תשנ"ו (1996).
"ברכת אשר", פרשנות על חמישה חומשי תורה ובפרט על פירוש רש"י. הפירוש מנסה להתחקות אחר יסודות בדרך פרשנותו. ההערות נכתבו לשימושו הפרטי על גבי כרטיסיות, ולאחר פטירתו נערכו על ידי נכדו הרב רפאל וסרטיל שהוסיף תשובות על קושיותיו הרבות שנותרו ללא מענה. הסדרה יצאה לאור בין השנים תש"ע–תשע"ד (2009–2013). בשנת תשע"א (2011) יצא לאור כרך נוסף על הגדה של פסח, עם סיפורים על יציאתו מן הגולה.
על תולדות קהילות תוניסיה ולוב, חוברת בהוצאת האגף לחינוך דתי, 1976
שלושה מאמרים בהוראת ההיסטוריה, חוברת בהוצאת האגף לחינוך דתי, 1977
הנצחה > מגדל אשר

מגדל מים בשכונת קריית משה בירושלים, שנבנה בשנת תשכ"ה (1965) ושימש תצפית ביטחונית, הוסב למרכז רוחני תורני בדרכו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. המיזם נעשה לזכרו על ידי בנו עו"ד שלום וסרטיל ונקרא על שמו "מגדל אשר". בבסיס המגדל הוקם בית כנסת על שמו ועל שם הרב מנחם שפרן והרב בצלאל זאב שפרן, וכרב הקהילה משמש צאצאם הרב פרופ' יגאל שפרן. במסגרת המרכז הרוחני מתקיימים שיעורים לרופאים בענייני רפואה והלכה, שיעורים לקציני צה"ל, ימי עיון, שיעורים לנשים ועוד.
הנצחה > זכרונות פפי ז"ל

ספר לזכרו שיצא ביום השלושים לפטירתו. חלקו הראשון של הספר הוא סיפור שכתב אשר וסרטיל בעצמו ובו תיאור ילדותו בגרמניה בתקופה שקדמה לשואה בצל האנטישמיות, ליל הבדולח ועוד. בספר מובאים קורות חייו, תמונות, דברי זיכרון מקרוביו ומכריו, רשימת הספרים שכתב או ערך, ועוד.
חיים אישיים

ילדיו הם: שלמה, מנכ"ל מוזיאון גוש קטיף בירושלים; תמר, אשת פרופ' יחיאל ליכטנשטט, לשעבר דקאן הפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר. על שמה הוקמה העמותה לתמיכה בחולי סרטן "יד תמר"; עו"ד שלום, יו"ר חברת הנדל"ן "ציפחה"; משה; דינה פלד; ומיכאל (מיכי), יו"ר ומייסד עמותת "יד תמר".
נינו ידידיה וסרטיל נפצע מירי שוטר לעברו כשהפגין נגד הערבים.
הערות שוליים

↑  "הלכות עלייה לספינת מעפילים בשבת", מכתב תשובה הלכתית מהרב יחיאל יעקב וינברג לתלמידו אשר וסרטיל, המעין גיליון 227 תשרי תשע"ט, עמ' 4
↑  בישובינו - ביטאון פועלי אגודת ישראל, תשרי תשס"ב, עמ' 7
↑  שרה נחשוני, שישה ימים של תהילה, ירחון "פנימה", אייר תשע"ו
↑  הרב יואל קטן, נתקבלו במערכת, המעיין, טבת תשע"א
↑  טוביה פריינד, ריאיון עם הרב יהושע נויבירט, "המודיע", תוספת תורנית לגיליון ויקהל-פקודי, כ"ו באדר תש"ע, עמ' טו
↑  הרב יואל קטן, נתקבלו במערכת, המעיין, ניסן תשע"ה
↑  הדסה צ'ולק, ומחדרים אימה, 2013, עמ' 126; מובא באתר גנזך קידוש השם
↑  "הלכות עלייה לספינת מעפילים בשבת", המעין גיליון 227 תשרי תשע"ט, עמ' 4
↑  צוות מוזיאון גוש קטיף בירושלים
↑  עתון "למרחב", הוצאת "מרחבים - מרכז תורני ליהדות וחינוך ברוח הרב קוק זצ"ל", ט' בכסלו תש"ע
↑  ערוץ 7, ט בכסלו תשס"ט (06.12.08)
↑  גוגל ספרים
↑  הרב יואל קטן, נתקבלו במערכת, המעיין, ניסן תשע"ד
↑  שלמה פיוטרקובסקי, מגדל המים הפך לבית כנסת, ערוץ 7, כ"ד באלול תשע"ה (08/09/15)
↑  גנזך קידוש השם
↑  עניין אישי עם שלמה וסרטייל, ערוץ 7
↑  הפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר
↑  ציפחה אינטרנשיונל
↑  יד תמר
↑  משפחתו של ידידיה שנפצע מירי שוטר ברמת גלעד: "יצא מסכנת חיים", באתר ערוץ 7, ‏י"א בשבט ה'תשפ"ה, 09/02/25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280532705171  ISNI: 0000 0001 1897 1436  LCCN: n80030186  NTA: 160358493  SUDOC: 113898460  VIAF: 170073410   WorldCat (עם VIAF): 170073410 
ברכת אשר
מגדל אשר
אוסקר המרשטיין

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1895 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  23 באוגוסט 1960 (בגיל 65) דוילסטאון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Oscar Greeley Clendenning Hammerstein II 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרנקליף 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1927 
 מקום לימודים:  בית הספר למשפטים קולומביה, אוניברסיטת קולומביה 
 סוגה:  מוזיקה פופולרית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Dorothy Hammerstein Myra Finn 
 צאצאים:  James Hammerstein, William Hammerstein, Alice Hammerstein 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לדרמה (1950)  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1992)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (7 במרץ 1946) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוסקר המרשטיין, 1948
אוסקר גרילי קלנדנינג המרשטיין השני (Oscar Greeley Clendenning Hammerstein II; ‏ 12 ביולי 1895 - 23 באוגוסט 1960) היה פזמונאי ומחזאי אמריקאי ממוצא יהודי, ועסק גם בהפקה ובימוי מחזות זמר. במהלך ארבעה עשורי פעילותו זכה בשמונה פרסי טוני ושני פרסי אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (עבור The Last Time I Saw Paris ("הפעם האחרונה בה ראיתי את פריז") מהסרט Lady Be Good ‏; 1941) ו-It Might as Well Be Spring ("זה יכול להיות אביב") מהסרט State Fair ("לרקוד עם שחר"‏; 1945), פרס פוליצר ופרסים רבים נוספים למחזות זמר וסרטים מוזיקליים שהשתתף ביצירתם. הוא כתב כ-850 שירים שחלק מהם נכללים בספר השירים האמריקאי הגדול (Ol' Man River, All the Things You Are, My Favorite Things ועוד), שיתוף הפעולה הנודע ביותר שלו היה עם המלחין ריצ'רד רוג'רס במסגרת הצמד רוג'רס והמרשטיין אך כתב גם עם מלחינים נוספים בהם אוטו הארבך (Otto Harbach) וג'רום קרן.
בין מחזות הזמר הבולטים שכתב נמנים המלך ואני, ספינת השעשועים, צלילי המוסיקה, אוקלהומה!, קרוסל, דרום פסיפיק וכרמן ג'ונס.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

המרשטיין נולד ב-1895 בניו יורק לאב ממוצא יהודי-גרמני, ולאם נוצרייה ממוצא בריטי. סבו, אוסקר המרשטיין הראשון (אנ'), היה בראשית דרכו מייצר סיגרים, אשר הגיע מגרמניה היישר אל ארצות הברית בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית; על אף אהבתו לסיגרים, אהבתו לעולם התיאטרון הייתה גדולה בהרבה, ולכן הקדיש את חייו לבניית תיאטראות ובתי אופרה, ובנוסף, היה אמרגן של מופעי וודוויל. אביו אחריו ניהל תיאטרון להצגות וודוויל. אמו הייתה ממוצא סקוטי והוא גדל כבן לכנסייה האפיסקופלית. למרות שנולד למשפחה מ"עסקי השעשועים" הוא חונך למסלול חיים אחר. בין השנים 1912–1917 למד באוניברסיטת קולומביה, בכוונה להתמחות במשפטים, שם פגש את לורנץ הארט. ב-1914 נפטר אביו והוא כתב את המחזה הראשון שלו, On Your Way ("בדרכך").
המרשטיין עזב את לימודי המשפטים והחל לכתוב שירים בסמטת טין פאן. שותפו לכתיבת הלחנים היה אוטו הארבך, עמו עבד כעשרים שנה. ב-1921 עלה המחזמר הראשון שלהם בברודוויי, Always You ("תמיד את/ה"). פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה ב-1927 עת שיתף פעולה עם ג'רום קרן ביצירת המחזמר ספינת השעשועים בהפקתו של פלורנץ זיגפלד, שנחשב למחזמר החשוב, המצליח ופורץ הדרך ביותר בברודוויי בשנים שלפני השפל הגדול.
ביוגרפיה > רוג'רס והמרשטיין

עד 1943 התקיימה שותפות יצירתית בין המלחין ריצ'רד רוג'רס והתמלילן לורנץ הארט, שניהם ידידיו של המרשטיין. הארט שקע באלכוהוליזם וב-1943, עוד לפני מותו של הארט, החליט רוג'רס שאינו יכול עוד לשתף פעולה עם הארט ופנה אל המרשטיין לצורת כתיבת המחזמר "אוקלהומה!". הארט נפטר בהמשך אותה שנה.
הצמד רוג'רס והמרשטיין התפרסם בזכות מחזות הזמר המצליחים שכתבו ושהוצגו בברודוויי בשנות הארבעים והחמישים, מחזות שהיו להצלחה יוצאת דופן, ביניהם: "אוקלהומה!", "קרוסל", "דרום פסיפיק", "המלך ואני" ו"צלילי המוסיקה". השניים זכו ביחד ב-34 פרסי טוני (פרסי התיאטרון האמריקני), חמישה עשר פרסי אוסקר, שני פרסי פוליצר, שני פרסי גראמי (פרסי המוזיקה האמריקנית) ושני פרסי אמי.
הם כתבו תשעה מחזות זמר וסרט מוזיקלי אחד, "יריד המדינה" (באנגלית: "State Fair"). כמפיקים הביאו השניים לבמה את המחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות". שותפותם נמשכה למעלה מעשרים שנה.
ביוגרפיה > מותו

מעט אחרי מופע הבכורה של צלילי המוזיקה בברודוויי נפטר המרשטיין מסרטן הקיבה בביתו שבפנסילבניה. שירו האחרון, שכתב עבור המחזמר, "אדלווייס" (Edelweiss), נחשב לשיר עממי אוסטרי, אך הוא למעשה יצירה מקורית.
לזכרו, ימים ספורים לאחר מותו, כובו האורות בכיכר טיימס בניו יורק וברובע וסט אנד בלונדון עומעמו האורות למשך דקה.
לקריאה נוספת

the musical theatre - a celebration - Alan Jay Lerner 1986
Bauch, Marc (2003), The American Musical, Tectum Verlag DE, ISBN 382888458X
Fordin, Hugh (1995), Getting to Know Him:A Biography of Oscar Hammerstein II, Da Capo Press, ISBN 0306806681
Hischak, Thomas s. (2007), The Rodgers and Hammerstein Encyclopedia, Greenwood Publishing Group, ISBN 0313341400
Kislan, Richard (1995), The Musical: A Look at the American Musical Theater, Hal Leonard Corporation, ISBN 155783217X
Denison, Chuck, The Great American Songbook: Stories of the Standards (2004), Author's Choice Publishing, ISBN 1931741425
Everett, William and Laird, Paul, The Cambridge Companion to the Musical (2008), Cambridge University Press, ISBN 0521862388
הערות שוליים

↑  Maslon, Lawrence. The Sound of Music Companion (2007), p. 177, Simon and Schuster, ISBN 1416549544
↑  "Blackout on Broadway to Honor Hammerstein", The New York Times, p. 52, September 1, 1960 ; "London Honors Hammerstein", The New York Times, p. 14, August 26, 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262225205171  PLWABN: 9810576381805606  BIBSYS: 90571088  BNE: XX1057664  BnF: cb13894931j (data)  CANTIC: a10333290  CiNii: DA05276290  GND: 11872018X  ICCU: UBOV947951  ISNI: 0000 0001 1735 8007  LCCN: n50020012  LNB: 000058083  MusicBrainz: a383f062-e527-4a57-98b0-9205b2f8f171  NDL: 001152149  NKC: jo2003163203  NLA: 35217377  NLG: 219232  NLK: KAC2018C4654  NSK: 000068663  NTA: 07057426X  RERO: 02-A012370026  SELIBR: 253652  SNAC: w6vf7qf7  SUDOC: 070202877  Trove: 869608  VIAF: 196386   WorldCat (עם VIAF): 196386 
ריצ'רד רוג'רס (משמאל) ואוסקר המרשטיין (מימין), ביניהם אירווינג ברלין
תומאס סטרזל

| --- | --- |

תומאס סטרזל לאחר ניתוח השתלה, 1990 לערך תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 במרץ 1926 לה מארס, ארצות הברית 
 פטירה:  4 במרץ 2017 (בגיל 90) פיטסבורג, ארצות הברית 
 שם לידה:  Thomas Earl Starzl 
 ענף מדעי:  כירורגיה, השתלת איברים 
 מקום מגורים:  פיטסבורג 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  קולג' וסטמינסר  בית ספר פיינברג לרפואה  אוניברסיטת טקסס באוסטין 
 מוסדות:  אוניברסיטת פיטסבורג  אוניברסיטת קולורדו 
 פרסים והוקרה:  פרס לסקר-דיבייקי למחקר קליני (2012)  המדליה הלאומית למדעים (2004)  מדלית ג'ון סקוט (2004)  פרס הנסיך מחידול (2002)  פרס המלך פייסל הבינלאומי לרפואה (2001)  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (1984) 
 אתר רשמי
 
תומאס ארל סטרזל (בשם מלא באנגלית: Thomas Earl Starzl; ‏11 במרץ 1926 – 4 במרץ 2017) היה רופא כירורג וחוקר אמריקאי, אשר נודע בזכות תרומתו החלוצית והנרחבת לתחום השתלות האיברים.
ביוגרפיה

סטרזל נולד במדינת איווה למשפחה ממוצא אירי-גרמני. הוא ייעד את עצמו להיות כומר, אך מות אמו ממחלת סרטן השד הביא למהפך בתוכניותיו. לאחר לימודי תואר ראשון בביולוגיה למד באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו, שם הוענקו לו תואר שני באנטומיה (1950) ותוארי דוקטור לרפואה ודוקטור (Ph.D) לנוירופיזיולוגיה (1952).
סטרזל התמחה בכירורגיה בבית החולים ג'ונס הופקינס בבולטימור וב-Jackson Memorial Hospital במיאמי. משנת 1962 שימש כמנתח וכחוקר באוניברסיטת קולורדו. בשנת 1981 עבר לאוניברסיטת פיטסבורג, בה כיהן כפרופסור בבית הספר לרפואה.
הקריירה הקלינית והמחקרית של סטרזל התמקדה כולה בתחום השתלות האיברים ותרומתו בו הייתה חלוצית. נזקפים לזכותו בין היתר הישגים אלו:
הגדרת השימושיות של השתלת איברים כטיפול למחלות מטבוליות
ניסוח ההתוויות והתוויות הנגד להשתלת איברים
ביצוע השתלת הכבד האנושי הראשונה בעולם (1963) וההשתלה המוצלחת הראשונה מסוג זה (1967), שתיהן בקולורדו
פיתוח טכניקות מתקדמות לקצירת איברים, שימורם והשתלתם
הוכחת היעילות הרפואית של התכשירים ציקלוספורין וטקרולימוס למניעת דחיית איברים מושתלים
ביסוס הקשר הסיבתי בין שימוש בתכשירים מדכאי חיסוניות לבין הופעת הפרעות לימפופרוליפרטיביות בעקבות השתלת איבר
ביצוע ההשתלה המשולבת הראשונה בעולם של לב וכבד - בילדה בת השש סטורמי ג'ונס ב-1984
סטרזל שימש כנשיא האגודה האמריקאית להשתלות וכנשיא האגודה האמריקאית של רופאים משתילים. הוא גם היה חבר המכון לרפואה של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
בשנת 1991 פרש סטרזל מעיסוק פעיל כמנתח, אך המשיך לכהן כפרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פיטסבורג ובמרכז הרפואי שלה וקיים בהן פעילות מחקרית פורה במסגרת המכון שנקרא בו על שמו - מכון ההשתלות על שם סטרזל.
פרסומיו של סטרזל כוללים חמישה ספרים ולמעלה מ-120 מאמרים. פרסומיו היו מהמצוטטים ביותר בתולדות הרפואה - 26,456 ציטוטים בין 1981 ל-1998.
בשנת 1992 פרסם סטרזל את האוטוביוגרפיה שלו תחת השם The Puzzle People.
סטרזל היה נשוי ואב לשלושה ילדים, ששניים מהם מתו לפניו.
פרסים והוקרה

לסטרזל הוענקו עשרות פרסים על ידי גופים בארצות הברית ומחוץ לה, וביניהם פרס לסקר (2012), המדליה הלאומית למדעים (2004) ומדליית בנג'מין פרנקלין של החברה הפילוסופית האמריקאית (2016). הוענקו לו 26 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות במדינות שונות בעולם. ב-1995 עיטרה אותו פורטוגל באות הצלב הגדול של מסדר ג'יימס הקדוש של החרב.
בשנת 2006, לכבוד יום הולדתו ה-80, קראה אוניברסיטת פיטסבורג על שמו את אחד מבנייניה החדשים - מגדל תומאס א. סטרזל למחקר במדע ביו-רפואי. בשנה שלאחר מכן שינתה עיריית פיטסבורג את שמו של רחוב ליד המגדל לשמו של סטרזל.
ביוני 2018, לאחר פטירתו, חנכה אוניברסיטת פיטסבורג פסל לכבוד סטרזל בקמפוס שלה, בסמוך לקתדרלת ההשכלה.
הערות שוליים

↑  Ap (1990-02-20). "New Liver for Stormie Jones". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-05-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90361852  BNE: XX957233  CiNii: DA04442135  GND: 119113465  ISNI: 0000 0000 8160 7533  LCCN: n87842658  NDL: 00475525  NKC: ola2003167482  NLA: 35913342  NLK: KAC2018O9187  NTA: 072968419  RERO: 02-A024118642  SNAC: w6z908pw  SUDOC: 081001487  Trove: 1143504  VIAF: 84978593   WorldCat (עם VIAF): 84978593