stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם אחיטוב
קורות חייו

אחיטוב נולד בדצמבר 1930 בגרמניה כאברהם (אדולף) גוטפריד, ועלה בגיל חמש עם משפחתו לישראל, אביו בנה במו ידיו צריף מעץ בחולות חולון. המשפחה התגוררה בצריף בדלות גדולה, וכללה בנוסף להורים ולאברהם הבכור, גם תאומים, מלכה ויוסף, לימים יוסף אחיטוב, מאנשי הרוח הבולטים בתנועת הקיבוץ הדתי.
אחיטוב למד כמה חודשים בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. בגיל 16 בלבד הוא הצטרף לארגון ההגנה ועבר לארגון "ש"י פנימי" שהוקם בעיצומה של מלחמת העצמאות, לימים ש"ב (שירות ביטחון פנים) ובהמשך השב"כ. לפי דרישת בן-גוריון הוא עיברת את שמו ל'אחיטוב'. במהלך שירותו השלים בגרות, וסיים תואר ראשון ותואר שני במשפטים בהצטיינות יתרה. בשב"כ מילא אחיטוב מספר תפקידי מפתח, בשיאם מונה לראשות השב"כ על ידי יצחק רבין. הוא המשיך בתפקידו גם בתקופת מנחם בגין, לבקשתו המיוחדת של בגין. בדצמבר 1980 נענה מנחם בגין לבקשתו לפרוש, והוא פרש מכהונתו כשלזכותו מוניטין של אחד מראשי השירות המוצלחים ביותר מאז הקמתו, שעיצב במו ידיו חלק גדול מתורת השירות וערכי היסוד שלו; במיוחד הודגש ערך '''הטלת הספק'''. אחיטוב שירת במשך 31 שנים בשירות, מתוכן שבע שנים כראשו. במקביל, ועדת לנדוי שבחנה את שיטות החקירה של השב"כ קבעה ב-1987 כי אחיטוב הוא "אחד האחראים לכך שהנורמה של מתן עדויות שקר (של אנשי השב"כ) בבתי המשפט נמשכה שנים באין מפריע ובאין פוצה פה. [...] הוא היה מודע לה ולא רק שלא עשה דבר לשנותה, אלא אף תמך בה וחיזק אותה". בין השנים 1961-1965 הושאל אחיטוב ל"מוסד" לכהן כראש השלוחה בגרמניה.
אחיטוב שימש כראש השב"כ בתקופה שבה מעט מאוד מידע דלף לתקשורת, ואסור היה לפרסם את שמו ותמונתו של ראש הארגון, וכל פרט אודותיו, גם לאחר פרישתו. מתוך השקפת עולם שבשירותו הציבורי הוא civil servant, סירב אחיטוב לאחר פרישתו משירות הביטחון להתראיין ולהשמיע דעות וביקורת. המידע המועט שהתפרסם על אחיטוב הגיע מעמיתיו, בלי כל אישור או הכחשה ממנו.
לאחר פרישתו מראשות השב"כ שימש תקופה מסוימת כמזכיר קרן איסלר המממנת פרויקטים ומעניקה סיוע לנכי צה"ל, למשפחות שכולות ולנפגעי פעולות איבה, וכן עמד בראש אגף לוגיסטיקה בבנק הפועלים, ודירקטור בתע"ש ובנצבא.
אחיטוב נפטר ביולי 2009, הותיר אלמנה, יוכבד לבית סנדלר, בת ובן.
טרם המינוי לראש השב"כ

בספרם "המרגלים - פרשות ריגול במדינת ישראל" מספרים איתן הבר ויוסי מלמן כיצד בתפקידו כראש "מטה שלוש", חשף אחיטוב בשנת 1955 את המרגל המצרי רפעאת אל גמאל, שפעל בישראל בשם הכיסוי ז'אק ביטון, ויזם את הפעלתו כסוכן כפול, תחת שם הקוד "יתד". החל מאמצע שנות החמישים ועד מלחמת ששת הימים המודיעין הישראלי איפשר לו להעביר מידע אמין, אם כי לא קריטי, למפעיליו המצרים כדי לטפח ערכו בעיניהם. הפעלה זו גרמה למצרים להאמין כי ביטון-אל גמאל הוא מרגלם החשוב והמוצלח ביותר. במקביל מסר "יתד" מידע חשוב על פעילות המודיעין המצרי ועזר לשב"כ לחשוף כמה רשתות ריגול מצריות. לדיסאינפורמציה שניתנה בידי "יתד" היה חלק מכריע בהטעייה שקדמה למלחמת ששת הימים ואיפשרה את מכת המחץ על חיל האוויר המצרי, שנותר שאנן והותיר את מטוסיו חשופים על הקרקע.
מראיון שהתפרסם בעיתון "ידיעות אחרונות" (3.3.06) עם רפי איתן עולה כי ב-1962, כשאחיטוב הושאל ל"מוסד" ושימש כראש השלוחה שלו בגרמניה, החליטו השניים (במבצע "עומר") לגייס כסוכן קצין קומנדו נאצי שהיה מפקד המבצעים המיוחדים של היטלר בשם אוטו סקורצני; הדבר נדרש כדי לסייע באיתור המדענים הגרמנים שעסקו בפיתוח טילים עבור מצרים, והיוו איום על ישראל. סקורצני יצר עבור "המוסד" שורה של קשרים, בעזרתם גויסו כמה סוכנים שהשתתפו בפרויקט הטילים הגרמני במצרים. כך נפרס מהר מאוד לעיני ישראל כל מערך המדענים הגרמנים, ובעקבותיו סוכל פרויקט הטילים באמצעים מדיניים, לאחר שכל פרטיו הוצגו במלואם לפרנץ-יוזף שטראוס, שר הביטחון של מערב גרמניה.
בתקופת היותו סגן של ראש השב"כ דאז יוסף הרמלין, פורסמה בהבלטה בכלי התקשורת חשיפת המרגל אודי אדיב על ידי השירות ב-1972.
בהספד על מותו של יוסף הרמלין, ב"הארץ" מספטמבר 1994, כתב אחיטוב:
פצע עמוק, שלא הגליד, נפער בתחום החקירות של אנשי פח"ע. לא התמודדנו עם סכנה קיומית למדינה, אך עם שאלה אימננטית ביותר של חיים ומוות, תדירה למדי בירושלים, בכמה מקומות ברחבי הארץ, ביהודה ושומרון ובעזה. עוד בראשית ההתמודדות עם הפח"ע קשה היה, למשל, להתעלם מתופעה חריגה אצל משה דיין, אשר הניח את ידו על כתפי ואמר בהתרגשות, לאחר אירוע חבלני, "נעשה הכול כדי שלא ייהרגו עוד ילדים, כי בכך לא נוכל לעמוד".
סיכול הפח"ע הצליח, בהנחייתו של יוסף הרמלין, בעיקר הודות לשניים: חדירות מודיעיניות רבות וטובות, וחקירות יעילות. אולם, פצע עמוק, שכאמור לא הגליד, נגרם עקב סוגיית העדויות בפני בתי הדין, הצבאיים בעיקר. אני מנוע מלפרט דברים שהועלו בוועדת לנדוי, אך ארשה לעצמי לציין שלא רק חומרת הסכנה שבטרור היא שהשפיעה, לעיתים בשעות דחק, על אי הקפדה בדין בקשר למתן עדות. על כך לא סלחנו לעצמנו ויוסף הרמלין ייסר את עצמו, כמעט עד בלי גבול.
ראש השב"כ > כלפי ארגוני הטרור

מדיניותו של אחיטוב כלפי ארגוני הטרור, עוד בהיותו סגן ראש השב"כ, כללה החדרה מאסיבית של סוכנים לתוך ארגוני הטרור. בכתבה שהתפרסמה ב"הארץ" (דצמבר 1995), נטען כי אחיטוב עיצב במהלך כהונתו אסטרטגיה התקפית להפעלת סוכנים כפולים בקרב הארגונים הפלסטיניים, בשם "הסמת" (סיכול התקפי). לאחר מאבק עיקש מול אמ"ן ו"המוסד", הוחלט כי השב"כ יהיה אחראי לפעילות זו. וכך כותב "הארץ":
האסטרטגיה של אחיטוב הניבה במרוצת השנים תוצאות מעולות. לפי פרסומים זרים בארץ ובעולם, שתיעדו את הכיבוש הישראלי ב-28 שנותיו בגדה המערבית וברצועת עזה, זקף לזכותו השב"כ הצלחה רבה ביישום השיטה. בדיווחים אלה דובר על כך שכל הארגונים הפלסטיניים היו חדורים ונקובים ככברה על ידי סוכנים של השב"כ, שהסתננו בשליחותו לארגונים.
לפי עדותו של אחיטוב, בהספד שמוזכר לעיל, שיטות העבודה של השב"כ כנגד ארגוני הטרור היו פיתוח ישראלי, משום שניסיונות ללמוד משירותי ביטחון אחרים, למשל מהטיפול של הבריטים במחתרת האירית, לא צלחו בגלל התנאים המאוד שונים.
במקביל למדיניות ההתקפית כלפי ארגוני הטרור, היה אחיטוב כראש השב"כ האחראי העיקרי לגיבוש מדיניות של "מתינות פרקטית" כלפי ערביי ישראל, לפי ראיון שהתפרסם ב"הארץ" (מאי 2004) עם ד"ר נחמן טל, ששרת תחת אחיטוב באגף הערבי בשב"כ ("מטה שלוש") החל מאמצע שנות החמישים. לדברי נחמן טל, השב"כ חזר והתריע בפני כל הממשלות על הזנחתם של הערבים וקרא לצמצום הפערים ולשילובם בחברה - בעיקר כדי להבטיח שקט ונאמנות.
ראש השב"כ > כלפי יהודים

בכתבה שהתפרסמה ב"הארץ" (דצמבר 2004) על אסף יגורי, מפקד גדוד שנפל בשבי המצרים במלחמת יום הכיפורים ולימים חבר הכנסת מטעם ד"ש, מסופר כי "ראש השב"כ באותה תקופה, אברהם אחיטוב, הוטרד מאוד מהפרשה, שכונתה בארגון בשם הקוד 'תיק מרזב'. הוא הכריז על יגורי כיעד למעקב, הדואר שלו נפתח בחשאי, הוא זומן לחקירות ונאסף עליו מידע באינטנסיביות". בסופו המעקב לא הניב דבר, והתיק נסגר.
לאחר עליית הליכוד לשלטון ב-1977, הורה אחיטוב להגביר את המודעות לפעילות קיצונים יהודיים, בעיקר בקרב ההתנחלויות. לימים סיפר כי היה מודאג מאוד מהקמתה של המחתרת היהודית, שנחשפה לאחר שעזב את השירות.
בכתבה שהתפרסמה ב"מעריב" (פברואר 2002) סופר כי השב"כ בראשות אחיטוב עשה שימוש בפרשיית מין בה היה מעורב אחד ממקורבי המחתרת, כדי לדלות מידע על המחתרת, אך ראש הממשלה דאז מנחם בגין דרש ממנו להפסיק חקירה זו.
העיתונאי דודו הלוי היה הראשון אשר פרסם את דבר קיומה של המחתרת ובדיווח שלו בעיתון האמריקני "וושינגטון סטאר" טען כי בגין רמז לאחיטוב שלא לקיים חקירה יסודית והוסיף שאחיטוב ביקש להתפטר מתפקידו בשל כך. באותה ידיעה פרסם הלוי את שמו של ראש השב"כ ללא אישור הצנזורה, דבר שהיה עבירה על החוק הישראלי באותה עת והמשטרה המליצה בפני הפרקליטות להעמידו לדין. הידיעה הוכחשה. לבסוף, ב-1984, ארבע שנים לאחר שאחיטוב פרש מתפקידו, פענח השב"כ בפיקודו של אברהם שלום, את הפרשה וחשף את חברי ארגון הטרור היהודי.
לקריאה נוספת

אפרים לפיד, לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017.
הערות שוליים

↑  שרה ליבוביץ-דר, העולם נראה אחרת מדוכן העדים, באתר הארץ, 7 ביוני 2001
↑  שלום ירושלמי, "כל ראש ממשלה שוויתר על ארץ ישראל - נפגע", באתר nrg‏, 5 באפריל 2002
↑  אמנון רז, תפסו את המחתרת הלא נכונה, חדשות, 7 במרץ 1984
↑  עיתונות - "צדק עליון", העולם הזה, 8 באוקטובר 1980, עמ' 48
↑  המשטרה ממליצה להעמיד את העיתונאי דודו הלוי לדין, מעריב, 9 בפברואר 1981
אינס (זמרת)

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1981 (בת 43) האפסלו, אסטוניה 
 שם לידה:  אדה-אינס אטי
 מוקד פעילות:  אסטוניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 סוגה:  מוזיקת פופ מסורתית 
 שפה מועדפת:  אסטונית 
 www.ines.ee
 פרופיל ב-IMDb
 
אינס (באסטונית: Ines; נולדה ב-26 במאי 1981) היא זמרת אסטונית.
ביוגרפיה

אינס נולדה בהאפסלו בשם אדה-אינס אטי (Eda-Ines Etti).
ב-1999 השתתפה ב-Kaks takti ette, תחרות לזמרים צעירים שאורגנה על ידי "Eesti Televisioon", ערוץ הטלוויזיה הממלכתי של אסטוניה.
באירוויזיון 2000 בשוודיה היא ייצגה את אסטוניה ודורגה במקום ה-4.
ב-2000 גם יצא אלבומה הראשון וב-2004 יצא אלבומה השני.
באירוויזיון 2003 הגישה את תוצאות הניקוד של אסטוניה.
ב-2005 הנחתה את תחרות ה-"Eurolaul" בה נבחר נציג אסטוניה לאירוויזיון.
היא התמודדה בה על מנת לייצג את אסטוניה באירוויזיון 2006 והייתה במקום השני אחרי סנדרה אוקסנריד.
ב-2008 השתתפה בתוכנית המציאות "Laulud tähtedega" (הגרסה האסטונית של "Just the Two of Us") במסגרתה זוגות המורכבים מזמר מקצועי וידוען מתחום אחר מבצעים יחד דואט ומתחרים ביניהם, היא זכתה במקום הראשון ביחד עם איש העסקים ואלדו ראנדפרה (Valdo Randpere).
ב-2009 שיחקה בפרק של הקומדייה "Kättemaksukontor".
ב-2011 גילמה פקידת קבלה בבית מלון בסרט "Rotilõks".
היא הייתה מועמדת מספר פעמים בטקס פרסי המוזיקה האסטונית וזכתה שלוש פעמים, פעמיים מתוכם בקטגוריית זמרת השנה.
אוניברסיטת היידלברג

| --- | --- |


 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 מוטו:  Semper Apertus 
 תקופת הפעילות:  1386–הווה (כ־638 שנים) 
 מייסדים:  רופרכט הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  ברנהרד אייטל 
 תלמידים
 :  28,413 (נכון ל־1 ביוני 2017) 
 מיקום
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  49°24′37″N 8°42′23″E﻿ / ﻿49.410277777778°N 8.7063888888889°E﻿ / 49.410277777778; 8.7063888888889
 www.uni-heidelberg.de
 he
 
הבניין העתיק של האוניברסיטה, משמש כמושב הרקטור והסנאט של המוסד
אוניברסיטת רופרכט-קרל בהיידלברג (בגרמנית: Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg) היא אוניברסיטה בעיר היידלברג שבגרמניה, אשר הוקמה על ידי רופרכט הראשון בשנת 1386, ובכך היא האוניברסיטה העתיקה ביותר בגרמניה, והשלישית בארצות דוברות גרמנית (אחרי אוניברסיטת קארל בפראג ואוניברסיטת וינה). הקמפוס של האוניברסיטה נחלק לשני חלקים עיקריים: אחד הוא בעיר העתיקה של היידלברג והשני ברובע נוינהיימר פלד (Neuenheimer Feld) הנמצא בפרוורי העיר. האוניברסיטה חברה ב-U15 (אוניברסיטאות בגרמניה), חברה בליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר וחברה בקבוצת קוימברה.
האוניברסיטה שמה דגש על התחום המחקרי, והוציאה תחת ידיה מחקרים שהובילו ל-55 פרסי נובל. היא מדורגת בקביעות ברשימת האוניברסיטאות הטובות באירופה ומהווה מוקד משיכה בינלאומי לתלמידים לתואר דוקטור, עם כ-1,000 דוקטורנטים שמסיימים את לימודיהם בה כל שנה, כאשר שליש מהם מגיעים מחוץ לגרמניה. הסטודנטים הזרים באוניברסיטה, שמגיעים אליה ממעל 130 מדינות, מהווים 20 אחוז מכלל הסטודנטים הלומדים בה.
האוניברסיטה הוציאה מקרבה שורת אישים נודעים, בהם החוקרים - קרל המפל ומקס ובר והמחנכת - רות וודסמול, ועם אנשי הסגל שלה נמנה גם יורגן הברמאס. צבי הרמן שפירא, מראשי הציונות למד בה ואף נתמנה בה לפרופסור למתמטיקה. גם ההיסטוריון יוסף קלוזנר למד בה.
האוניברסיטה הציעה בשנת 1673 לפילוסוף ברוך שפינוזה משרה כמרצה לפילוסופיה, אך הוא סירב להצעה זו, בגלל חששו מחוסר חופש אקדמי, ופגיעה בעבודתו הפילוסופית העצמאית.
במאה ה-18 הובילו תלונות תכופות של התושבים באזור הקמפוס על התנהגותם של סטודנטים הוללים את הנהלת האוניברסיטה להקים בתחומה כלא סטודנטים, שבו נכלאו לתקופה שבין יומיים עד ארבעה שבועות סטודנטים פוחזים, בשל הפרת הסדר הציבורי. במהלך השנים כלא הסטודנטים שינה את מקומו מספר פעמים, עד שלבסוף נסגר ב-1914. אתר הכלא פתוח למבקרים ומהווה את אחד האתרים הפופולריים בהיידלברג, בין היתר בשל שפע כתובות גרפיטי שציירו הסטודנטים הכלואים, על הקירות, הדלתות ואף על התקרה.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון

בעקבות עליית הנאצים לשלטון, ב-17 במאי 1933 השתתפו חברי סגל וסטודנטים באוניברסיטה בשריפת הספרים בגרמניה הנאצית בכיכר האוניברסיטה. הכיתוב מעל השער הראשי של האוניברסיטה שונה מ"רוח החיים" ל"הרוח הגרמנית".
לקראת סוף 1933 פוטרו מהאוניברסיטה מעל 40 פרופסורים ממוצא יהודי, ובתחילת 1934 פוטר אויגן טויבלר. כן פוטר הפרופסור הגרמני קרייאר, על שסירב למלא את מקומו של עמית יהודי שפוטר. בראשית 1936 קיימה האוניברסיטה חגיגות לרגל 550 שנה להווסד האוניברסיטה. לאחר דיון בעיתונות באנגליה החליטו ברבות מהאוניברסיטאות באנגליה להחרים את החגיגות, על רקע פיטורי המרצים היהודים מהאוניברסיטה וחוסר הסובלנות של הנהלת האוניברסיטה. בין המחרימים היו החברה המלכותית, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת בירמינגהאם ואוניברסיטת קיימברידג'. האוניברסיטאות בארצות הברית, לעומת זאת, לא החרימו את החגיגות. תעמולה נגד השתתפות בחגיגות נשמעה גם באירופה ואוניברסיטת בזל החרימה את החגיגות.
הערות שוליים

↑  ‏"Heidleberg Nobel Laureates".‏
↑  דירוגיה בשנים האחרונות נעים בין ה-5 ל-18 בטיבה באירופה, והיא נכללת בקביעות בין 20 האוניברסיטאות האירופאיות הטובות ביותר.
↑  ‏"Graduate Academy of the University of Heidelberg". Heidelberg University Homepage. אורכב מ-המקור ב-2007-12-15. נבדק ב-2008-05-16.‏
↑  ‏"Heidelberg Research Magazine Ruperto Carola 1/2004". Heidelberg University Homepage. אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-2008-05-16.‏
↑  Heidelberg Student Prison, Europe for Visitors 
 אתר האוניברסיטה
↑  מתוך רשימת הפרופסורים היהודים שפוטרו בגרמניה, דואר היום, 3 באוקטובר 1933
↑  מכתבים קצרים ממסע ארוך, דואר היום, 26 בדצמבר 1935
↑  נגד ההשתתפות בחגיגות היידלברג, דבר, 14 בפברואר 1936
↑  על השתתפות אנגליה בחגיגות היידלברג, דבר, 12 בפברואר 1936
↑  השבועון "פלשתין" מתחדש בלונדון, דואר היום, 3 במרץ 1936
↑  גם אוניברסיטת אוכספורד פונה עורף לחגיגות היידלברג, דבר, 23 בפברואר 1936
↑  מכללת בירמינגהאם לא תשתתף בחגיגות היידלברג, דבר, 19 בפברואר 1936
↑  קמברידז בעקבות אוכספורד, דואר היום, 1 במרץ 1936
↑  אדיבות אמריקנית להזמנת היידלברג, דואר היום, 3 במרץ 1936
↑  מכללת בזל לא תשלח בא כוח להיידלברג, דואר היום, 16 ביוני 1936
| U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) |
| --- | --- | --- |
|  | בון • ברלין • גטינגן • הומבולדט • היידלברג • המבורג • וירצבורג • טיבינגן • לייפציג • מיינץ • מינכן • מינסטר • פרייבורג • פרנקפורט • קלן |  |
| הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר |
| --- | --- | --- |
|  | אדינבורו • אוטרכט • אוניברסיטת סורבון • אוקספורד • אימפריאל קולג' • אמסטרדם • ברצלונה • דבלין • היידלברג • הלסינקי • ז'נבה • יוניברסיטי קולג' לונדון • לוון • לונד • ליידן • מילאנו • מינכן • פרייבורג • פריז-סאקלה • ציריך • קופנהגן • קיימברידג' • שטרסבורג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269378505171  PLWABN: 9810691843305606  BIBSYS: 90350554  BnF: cb118843631 (data)  CiNii: DA02717640  GND: 2024349-2  ISNI: 0000 0001 2190 4373  LCCN: n79041749  LNB: 000129995  NKC: kn20010710604  NLA: 36365621  NLG: 132393  RERO: 02-A000189501  SELIBR: 277113  SUDOC: 026633574  ULAN: 500307995  VcBA: 494/15910  VIAF: 155544909   WorldCat (עם VIAF): 155544909
אופנישדות

האוּפַּנִישַׁדוֹת (מסנסקריט: उपनिषद्,‏ IPA: upəniʂəd) הן חלק מכתבי הקודש ההינדיים, ה"שרותי", העוסקות בעיקר בפילוסופיה ובמדיטציה ונחשבות כתורה דתית על פי רוב האסכולות בהינדואיזם.
האופנישדות הן פירושים על הוודות, סופן ותכליתן, ולכן חלקן ידועות כ"ודאנטה" = "סוף הוודות". המושג "אופנישד" מגיע מהמלים בסנסקריט "אופה" (ליד), "ני" (למטה), ו"שד" (לשבת), כלומר, "לשבת ליד" מורה רוחני על מנת ללמוד ממנו תורה במסורת הגורו-שישייה או פרמפרה. המורים והתלמידים מופיעים במגוון מצבים (בעל שעונה לאשתו על שאלות לגבי האלמוות, נער שלומד מיאמה (הדמות המייצגת את המוות), וכו'). לפעמים החכמים הן נשים ולעיתים התורות מתבקשות על ידי מלכים.
האופנישדות העיקריות

אופנישדות שונות הן פירושים או הוספות על כל אחת מארבע הוודות (ריגוודה, יג'ורוודה, סאמאוודה ואתרווה-וודה). האופנישדות הארוכות ביותר הן הבריהאדאראניאקה והצ'אנדוגיה.
על פי המסורת הן הועברו בעל פה ולבסוף נכתבו על ידי וייאסה. המלומדים חלוקים לגבי זמן כתיבתן, וההערכות הן בין המאה ה־16 למאה ה־7 לפנה"ס. רוב החוקרים מסכימים כי רבות מהאופנישדות המוקדמות נכתבו לפני זמנו של בודהה. בתחילה היו יותר ממאתיים אופנישדות, אך הפילוסוף שאנקרה החשיב רק כחמש עשרה מהן כמקוריות וראשוניות. מתוך 123 הספרים שנחשבים חלק מהאופנישדות, 12 נחשבים על ידי כל ההינדים כראשוניים. 12 האופנישדות הללו הן: בריהאדאראניאקה, צ'אנדוגיה, טייטריה, אייטאריה, קאוסיטאקי, קנה, קאתה, איישה, סווטאסואטארה, מונדאקה, פראסנה ומאנדוקיה. האופנישדות לא נכתבו כולן עד ל־1656, כאשר דארה שיקו ציווה לכותבן.
פרקים פילוסופיים ומדיטטביים אלה מהווים את עמוד השדרה של ההגות ההינדית.
תכנים

ה"טאיטיריה אופנישד" אומר כך בפרק התשיעי:
"זה שיודע את האושר של ברהמן, היכן שהמלים יחד עם השכל אינם יכולים להגיע? הוא אינו מפחד מאף דבר. הוא אינו מדאיג את עצמו במחשבה: למה לא עשיתי את הטוב? למה עשיתי את הרע? כל מי שיודע זאת מחשיב את שניהם כאטמן, ואוהב את שניהם כאטמן. זהו, אכן, האופנישד, הידע הסודי של ברהמן".
האופנישדות עוסקות באמונות ההינדיות הבסיסיות, כולל האמונה בנשמה עולמית ואוניברסלית, ברהמן, ונשמה אינבידואלית יותר, אטמן. ישנו מגוון של אלים אחרים שנחשבים כהיבטים של האלוהות הכוללת, ברהמן. ברהמן הוא האולטימטיבי, הטרנצנדנטי והאימננטי גם יחד, הקיום האינסופי המוחלט, הסכום הכולל של כל מה שהיה, הווה ויהיה. עבור הפילוסופים של האדווייטה, ברהמן אינו אל במובן המונותאיסטי, מכיוון שהם אינם מגדירים אותו בשום מאפיינים, אפילו לא בקיום או אי-קיום, דבר שמשתקף בכך שבסנסקריט המילה ברהמן אינה זכר או נקבה, אלא נייטרלית. פילוסופיית הדווייטה טוענת כי ברהמן הוא באופן אולטימטיבי אל אישי, וישנו או קרישנה.
"מיהו היודע?" "מה גורם לשכל לחשוב?" "האם יש לחיים משמעות, או שהם נשלטים בידי הגורל?" "מהו הגורם והסיבה ליקום?" חכמי האופנישדות ניסו לענות על השאלות האלה ולהגיע להבנה של המציאות שמעבר לידע הפשוט. הם גם עוסקים במצבי הכרה, בחלום ובשינה.
פילוסופיית האופנישדות

בשל טבען המיסטי והפילוסופי והדחייה של כל ריטואל, יש לאופנישדות תחושה אוניברסלית שהביאה לכך שהן פורשו באופנים רבים, וכך נוצרו שלוש האסכולות של הוודנטה.
הפילוסוף המוניסטי אדי שנקרה סיכם את כל האופנישדות במשפט אחד "טאט טוואם אסי" (אתה הוא זה) ואמר כי בסופו של דבר, הברהמן האולטימטיבי, חסר הצורה והבלתי נתפס זהה לנשמתנו, האטמן. עלינו רק להבין זאת על ידי חדירה דרך המאיה – הגורם המבדיל והממסך בקיום.
ישנו ציטוט מהאופנישדות, המייצג את הקריאה להכרה והגשמה עצמית:
קום! התעורר! חפש את ההדרכה של

מורה מואר והגשם את העצמי.

חדה כתער היא הדרך,

החכמים אומרים, קשה בה לעבור.
האופנישדות גם כוללות את ההסבר הראשון והסמכותי ביותר של "אום" כמילה אלוהית, הוויברציה הקוסמית שבבסיס של כל הקיום והכוללת קיומים ועקרונות רבים בעצמיותה.
מי שרואה את כל הישויות בנשמה

ואת כל הנשמה בישויות

אינו בורח מזה.

במי שכל הישויות נעשו לאחד עם הנשמה היודעת

איזו אשליה או צער יש לזה שרואה אחדות?

הוא ממלא את הכל.

מאיר, רוחני, לא פגיע,

טהור, הרע לא נגע בו.

חכם, מבין, כולל, קיים-בעצמו,
המאגד את הדברים בכל הנצח.
"אום שאנטי שאנטי שאנטי" - גם משפט זה מופיע במקורו באופנישדות, הקריאה לשלווה, לדממה אלוהית, לשלום נצחי.
דארה שיקו, הסופי המוסלמי שהיה בנו של הקיסר המוגולי שאח ג'אהן, תרגם את האופנישדות לפרסית כדי למצוא בהן אלמנטים של מונותיאיזם שיוכלו להכין את הדרך לשפה מיסטית משותפת לאסלאם ולהינדואיזם.
איי הוואי

| --- | --- |

תמונת לוויין של האיים הראשיים בהוואי
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  צפון האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  19°34′0″N 155°30′0″W﻿ / ﻿19.56667°N 155.50000°W﻿ / 19.56667; -155.50000
 סוג:  ארכיפלג
 שטח:  16,636.5 קמ"ר
 גובה מרבי:  מאונה קיאה - 4,207 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הוואי הוואי, ארצות הברית ארצות הברית
 אוכלוסייה:  1,420,491 (2018)
 אזור זמן:  Hawaii–Aleutian Time Zone
 עיר ראשית:  הונולולו
 על שם:  ג'ון מונטגיו, הרוזן הרביעי מסנדוויץ', הוואי 
 מגלה:  הפולינזים
 תאריך גילוי:  המאה השישית לספירה
  (למפת הוואי מוגדלת) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטאיי הוואי(למפת הוואי רגילה) הונולולו הילו ליהואה קאהולואי קאפאה קאונקאקאי לאנאי האוקיינוס השקטאיי הוואי
 
איי הוואי הם קבוצת איים בצפון האוקיינוס השקט, שמרכיבים את מדינת הוואי בארצות הברית.
גאוגרפיה

מדינת הוואי מורכבת מ-19 איים ואטולים עיקריים במרכז האוקיינוס השקט. מניין האיים המלא, כולל האיים הקטנים יותר והאיים הקטנטנים של כל אטול, הוא 137.
הוואי היא המדינה היחידה בארצות הברית ששטחה ממשיך לגדול, בשל פעילות געשית באיים (בעיקר מהר קילוואה).
הערים העיקריות הן הונולולו (באי אואהו), הילו (באי הוואי), ליהואה (באי קאואיי) וקאהולואי (באי מאווי).
הוואי (Hawai'i) (ידוע גם בשם "האי הגדול")
מאווי (Maui)
אואהו (O'ahu)
קאואיי (Kaua'i)
מולוקאי (Moloka'i)
לאנאי (Lana'i)
ניאיהאו (Ni'ihau)
קאהולאווה (Kaho'olawe)
יש עוד מספר איים בצפון-מערב אשר מיושבים רק בילידים או אינם מיושבים כלל, וכן כאלו המשמשים כבסיסים צבאיים בלבד.
גאוגרפיה > הרי געש

האי הוואי עצמו הוא נקודה חמה ויש בו שני הרי געש פעילים, מאונה לואה שהוא הר הגעש הפעיל הגדול ביותר על פני כדור הארץ, וקילוואה, אשר נחשב להר הגעש הפעיל ביותר בכדור הארץ .
גאוגרפיה > צוקי קאלאופאפה

הצוק הימי הגבוה ביותר (1,010 מטרים) שוכן בכפר קאלאופאפה באי מולוקאי שבהוואי. למרגלותיהם של הצוקים נמצא האוקיינוס השקט.
אקלים

בכל האיים שורר מזג אוויר טרופי וחם יחסית, ולכן היא מהווה מקום משיכה עבור אנשים רבים שבאים לנפוש בה, בעיקר מארצות הברית.
אסונות טבע

הוואי נמצאת במרכזו של הלוח הפסיפי, ולפיכך רעידות האדמה והצונאמים פוגעים בה בתדירות נמוכה יחסית. אך יש בה פעילות געשית רבה שמסכנת את תושבי אזורי הרי הגעש.
הערות שוליים

↑  Juvik, Sonia P. (1998) Atlas of Hawaii, University of Hawaii Press, ISBN 978-0824821258, p. 45.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562947205171  LCCN: sh85068529  NKC: ge129234
אייגר

ערך זה עוסק בהר בשווייץ. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

הצד הצפוני של האייגר
 מידע כללי
 גובה:  3,970 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  קנטון ברן בשווייץ
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 העפלה ראשונה:  11 באוגוסט 1858
 קואורדינטות:  46°34′39″N 8°00′19″E﻿ / ﻿46.57750°N 8.00528°E﻿ / 46.57750; 8.00528
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.אייגר(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.אייגר(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץאייגר(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץאייגר
 
אזור האייגר
אייגר (בגרמנית: Eiger) הוא הר באלפים הברניים שבמרכז שווייץ. הוא מתנשא לגובה 3,970 מטר, כ-5.5 קילומטר צפונית-מזרחית לפסגת היונגפראו המתנשאת לגובה 4,158 מטר, ובסמוך למנך המתנשא לגובה 4,107 מטר בינו לבין היונגפראו. ההר ידוע בעיקר בזכות צידו הצפוני המתנשא כקיר תלול ("Nordwand" - הקיר הצפוני") בגובה של 750 מטרים מעל לעיירה גרינדלוולד. ההעפלה הראשונה אל ההר התקיימה ב-11 באוגוסט 1858.
בהר חצובה מסילת רכבת שנפתחה בשנת 1912 לאחר 16 שנות עבודה. המסילה מובילה לתחנת יונגפראויוך הממוקמת בגובה של 3,454 מטר ולכן היא נחשבת לתחנת הרכבת הגבוהה ביותר באירופה.
אייד מק בואנטה

אייד מק באונטה (בגאלית סקוטית: Áed mac Boanta; נפטר ב-839) היה, מלך דאל ריאטה בין השנים 835 ועד פטירתו, והיה האחרון שבמלכי דאל ריאטה.
אייד מוזכר ב"דברי ימי אלסטר" בו מצוין שלחם יחד עם אאוגאנן, מלך הפיקטים (אאוגאן מק אואנגוסה - Eóganán mac Óengusa), בראן (אחיו של אאוגאנן (Bran mac Óengusa) ואחרים נגד הויקינגים בשנת 839 וכי נהרג בקרב זה.
ה"דואן אלבאנאך" מציין את אייד כמלך ששלט ארבע שנים בדאל ראיטה. על פי פלאן מיינסטרך הוא שלט קודם לתקופת שלטונו של קאוסטנטין מק פרגוסה, מלך הפיקטים ואאוגאן מק אואנגוסה, אולם המלומדים סבורים שמלכים פיקטים אלה לא שלטו בדאל ריאטה, וכי אייד שלט במקביל לשלטונם בפורטריו.
ככל הנראה אייד עלה לשלטון לאחר מותו של דומנל מק קאוסטנטין. רשימות המלכים אינן מציינות מלכים שמלכו אחריו, וככל הנראה בעקבות הקרב השתלטו הוויקינגים על אזור דאל ריאטה ושלטו בה במחצית השנייה של המאה התשיעית.
אטיין השני, רוזן בלואה

| --- | --- |

חותם אטיין השני (1089)
 לידה:  1045 
 נהרג:  19 במאי 1102 (בגיל 57 בערך) רמלה, ישראל 
 מדינה:  רוזנות בלואה 
 מקום קבורה:  רמלה 
 בן או בת זוג:  אדלה מנורמנדי (1080–?) 
 
אטיין השני, רוזן בלואה (בצרפתית: Étienne II de Blois;‏ 1045 - 19 במאי 1102) היה אחד ממנהיגי מסע הצלב הראשון.
ביוגרפיה

אטיין השני היה בנם של תאובאלד השלישי, רוזן בלואה (שבעמק הלואר בצרפת) ושל גארסין דו מיין. בערך ב-1080 הוא נשא לאישה בעיר שארטר את אדלה מנורמנדי, בתו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה.
עם קריאת האפיפיור אורבנוס השני לאצילי אירופה להתגייס למסע צלב נגד הסלג'וקים (27 בנובמבר 1095), הצטרף אטיין השני לכוחות שיצאו לדרך בסתיו של 1096. הוא פיקד על חלק מהכוח הצרפתי ביחד עם רובר השני, דוכס נורמנדיה, וחנה בחורף בדרום איטליה. ב-14 במאי 1097 הוא נפגש בקונסטנטינופול עם מנהיגי מסע הצלב האחרים.
איש לא היה בטוח איזה תפקיד ימלא אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במסע הצלב. הצלבנים ציפו כי ייקח לידיו את הפיקוד הראשי, אך הוא התחמק בטענה שעליו להישאר בעיר הבירה. הוא דרש מן הצלבנים שיישבעו לו שבועת אמונים פיאודלית, והבטחה בשבועה שיקבל לידיו כל שעל אדמה שייכבש מידי המוסלמים. אטיין השני, כמו מנהיגים אחרים של מסע הצלב, הסכים לתנאים אלה ונשבע אמונים לקיסר כווסאל, אך אחרים, ובהם גוטפריד מבויון, טנקרד, נסיך הגליל, ורמון הרביעי, רוזן טולוז, הערימו קשיים.
לבסוף, נשלחו הכוחות כל אחד בנפרד באוניות שחצו את מצר הבוספורוס, וביוני 1097 התרכזו מול ניקאה וכבשו אותה מידי הסלג'וקים. אטיין השני היווה חלק מכוח זה, בפיקודו של בוהמון (לימים בוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה), אשר כלל נורמנים מאיטליה ומצרפת ושעליו נמנה גם רובר מפלנדריה.
באביב 1098 נבחר אטיין השני למפקד הראשי של כוחות הצלבנים, אך בגלל קשיי המצור הממושך על אנטיוכיה, ואולי גם בשל מצב בריאותו הרופף, שב לצרפת כדי להימלט ממה שחשב למוות בטוח. לרוע מזלו הצלבנים הצליחו לכבוש את אנטיוכיה (2 ביוני 1098) ואת ירושלים (15 ביולי 1099) - מה שפגע במוניטין שלו.
אשתו אדלה, שנפגעה מהתנהגותו זו, שכנעה אותו לשוב לארץ הקודש. מאוחר יותר ב-1099 האפיפיור פסקליס השני איים לנדות את האצילים שלא מילאו את שבועתם לצאת למסע הצלב ואת אלה ששבו לארצותיהם מבלי להגיע לירושלים, ובהם אטיין השני.
באביב 1101 הוא יצא לארץ ישראל בחברת אצילים אחרים, וב-19 במאי 1102 נהרג בקרב רמלה. אף נפוצו שמועות כי נפל בידי המוסלמים, ואלה ערפו את ראשו. מכתביו מלאי ההתלהבות מארץ ישראל לאשתו אדלה מהווים מקור חשוב בדבר השתלשלות המאורעות של מסע הצלב הראשון.