stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת האזרחים בסוריה
פליטים

הקרבות, שהתנהלו באזורים מיושבים ותוך פגיעה מכוונת באזרחים, הביאו לזרם גדל והולך של פליטים מסוריה למדינות הגובלות בה: טורקיה, ירדן, לבנון ועיראק. רבים המשיכו משם לאירופה. עד ספטמבר 2012 נמלטו מסוריה כ-470,000 פליטים, ובאפריל 2013 הגיע מספר הפליטים מסוריה למיליון. בנוסף, כ-1.5 מיליון סורים נאלצו לעזוב את בתיהם מחמת הקרבות, והפכו לפליטים בארצם.
נכון לאפריל 2018 מדווחת סוכנות הפליטים של האו"ם כי מספר הפליטים הרשומים שברחו מסוריה מונה כ-5.65 מיליון בני אדם, בנוסף לכ-6.3 מיליון סורים שנותרו בסוריה ונעקרו מבתיהם.
באפריל 2018 העביר משטר אסד חוק המלאים את בתיהם של למעלה מ-10 מיליון אזרחי סוריה שברחו בגלל המלחמה. הערכה של העיתון ניו-יורק טיימס אומדת את מספר הפליטים הסורים שאיבדו את בתיהם בכ-13 מיליון נפש.
פגיעה בנכסי תרבות

במהלך המלחמה נעשתה פגיעה רבה בנכסי תרבות בסוריה, במיוחד מצד ארגון המדינה האסלאמית שמבצע פעולות דומות גם בעיראק. באוגוסט 2014 כבש ארגון המדינה האסלאמית את העיר א-רקה, ב-27 בפברואר של אותה שנה רמסו אנשי הארגון בעזרת דחפורים פסל אשורי עתיק מהמאה ה-8 לפנה"ס ששכן בעיר. על פי מגזין "דאבק" השייך למדינה האסלאמית, שני פסלי אריות נוספים מאותה תקופה שמקורם באתר הארכאולוגי "ארסלאן טאש", והועברו לעיר א-רקה, הושמדו. במרץ 2014 נמסר כי המחסנים של התל הארכאולוגי תל סבי אבייד שהכילו כ-6,000 פריטים נשדדו מהאתר.
באביב 2012, קבוצת אחראר א-שאם שהיא אחד הצדדים המורדים במלחמת האזרחים, הוציאה ממוזיאון א-רקה 527 פריטים, בטענה שמטרת הוצאתם הייתה להגן עליהם. ביוני 2013 שודדים נכנסו למוזיאון ושדדו 6 מכולות של ממצאים שאוחסנו במוזיאון. בחודש נובמבר 2014, פצצה שהוטלה במרכז העיר פגעה במבנה המוזיאון וגרמה נזק לחזיתו, לדלתות ולחלונות.
במאי 2015 כבש ארגון המדינה האסלאמית חלקים גדולים ממחוז חומס, סביב העיר העתיקה תדמור, והחל להפגיז את העיר; כתוצאה, הוכרזה סכנה לעתיקות העיר. ב-13 במאי, פתח הארגון במתקפה על תדמור החדשה. בלילה שבין 20 ל-21 במאי נכבשה כליל העיר בתום קרב בן מספר ימים שבו נהרגו כ-350 איש. ב-21 במאי הוצאו כמה כלים קדומים מהמוזאון של תדמור על ידי האוצרים הסורים והועברו בשתי משאיות לדמשק. כמה פרוטומות יווניות-רומיות, תכשיטים וחפצים אחרים שנבזזו מהמוזאון של תדמור נמצאו בשוק העתיקות הבין-לאומי. באותו יום, כוחות המדינה האסלאמית נכנסו לאתר המורשת העולמית. על פי עדי ראייה, ב-23 במאי הרסו החמושים את האריה של אל-לאת ופסלים אחרים.
מאז 27 במאי 2015, שימש התיאטרון הרומי בתדמור כמקום להוצאה להורג פומבית של מתנגדי המדינה האסלאמית. סרטון וידאו שנעשה על ידי המדינה האסלאמית מראה את הריגתם של 20 אסירים בידיהם של מוציאים להורג בני עשרה, לעיני מאות גברים וילדים.
בפינוי המוזיאון של העיר לפני ההשתלטות של המדינה האסלאמית השתתף גם הארכאולוג ח'אלד אל-אסעד, מנהלה לשעבר של רשות העתיקות של תדמור. אל-אסעד בן ה-81 עונה במשך חודש ימים כדי להשיג מידע על אוצרותיה החבויים של העיר, אך סירב למסור כל מידע לשוביו. ב-18 באוגוסט 2015 הוא הוצא להורג בכיכר העיר, שם נושא-חרב רעול-פנים ערף את ראשו אל מול קהל. גופתו הוצגה לראווה בכיכר מרכזית בתדמור החדשה, כשעל מותניו נתלה שלט המפרט את "פשעיו" ובהם: ייצוג סוריה ב"וועידות של כופרים" והיותו "מנהל עבודת האלילים" בתדמור. לאחר מכן נתלתה גופתו על עמוד רומי בעיר העתיקה.
תושבים מקומיים דיווחו שחיל האוויר הסורי הפציץ את האתר ב-13 ביוני וגרם נזק לחומה הצפונית בקרבת מקדש האל בעל. ב-23 באוגוסט הוחרב מקדש בעל שמין באמצעות חומרי נפץ שהונחו בתוכו. שבוע לאחר מכן החלו להגיע דיווחים המדברים על כך שארגון המדינה האסלאמית הרס חלק ממקדש בל כשהיקף הנזק לא היה ידוע בבירור. ב-1 בספטמבר פורסמו תצלומי לוויין של המקדש. צילומים אלה הראו שכל מבנה המקדש נהרס לחלוטין. בחודש אוגוסט פוצץ גם מגדל אלהבל, מבנה קבר בתדמור שהיה חלק מהנקרופוליס של העיר העתיקה. בתחילת אוקטובר פוצצו את הקשת הגדולה שהייתה חלק מהאכסדרה הגדולה של העיר העתיקה.
כלי נשק > נשק כימי

בחורף 2012 השתלטו לוחמי הזרוע הסורית של אל-קאעידה, ג'בהת א-נוסרה, על מפעל לייצור נשק כימי מסוג כלור, ומאז המורדים הקיצונים עושים בו שימוש.
באפריל 2013 אמ"ן חשף כי כוחות אסד השתמשו בנשק כימי, ככל הנראה גז עצבים מהסוג סארין. עוד קודם לכן היו דיווחים לא מאומתים ממקורות שונים על שימוש בנשק כימי. ארצות הברית הכחישה דיווחים אלה והסתייגה מהערכת אמ"ן, אך ב-25 באפריל אישר זאת מזכיר ההגנה של ארצות הברית צ'אק הייגל.
ב-21 באוגוסט 2013 דיווחה האופוזיציה בסוריה על מאות הרוגים במתקפה הכימית בע'וטה שבמחוז ריף דמשק, כאשר לפי הערכות גורמי ביון מערביים המתקפה בוצעה על ידי כוחות המשטר אסד. נשיא איראן, חסן רוחאני, הודה לראשונה כי אזרחים בסוריה נהרגו מנשק כימי, אך לא ציין מי אחראי לכך, מנגד משטר אסד טען כי צבאו איתר נשק כימי בידי המורדים באחד הפרברים של דמשק.
ב-28 בספטמבר 2013 החליטה פה אחד מועצת הביטחון של האו"ם על פירוז סוריה מנשק כימי. ההסכם התייחס לגזים הרעילים מסוג סארין, גז חרדל, ו-VX, אולם לא התייחס לכלור שהשימוש בו במסגרת מלחמת האזרחים נמשך אף ביתר שאת.
המתקפה הכימית בח'אן שייח'ון נערכה ב-4 באפריל 2017, ובה העיר ח'אן שייח'ון שבמחוז אידליב, הנשלטת על ידי המורדים הסונים, הופצצה מהאוויר בגז רעיל, ככל הנראה סארין, וכתוצאה מכך נהרגו כ-74 בני אדם ונפצעו מעל 557. תקיפה זו עוררה זעזוע רב, והובילה לתקיפה אמריקנית שבה הופצץ, באמצעות 59 טילי שיוט מסוג טומהוק, בסיס חיל האוויר הסורי אשר ממנו המריאו המטוסים שביצעו יומיים קודם לכן את המתקפה הכימית. זו הייתה הפעם הראשונה שהבית הלבן הורה בגלוי ובפומבי על מתקפה צבאית נגד כוחות של צבא אסד.
ב-8 באפריל 2018 נערכה מתקפה כימית נוספת של משטר אסד נגד אזרחים סורים. בתקיפה נפגעו מאות בני אדם. בתגובה לתקיפה זו בוצעה ב-14 באפריל 2018 תקיפה משולבת של ארצות הברית, בריטניה וצרפת, באמצעות מטוסי תקיפה וטילי שיוט, נגד מטרות אחדות של נשק כימי בסוריה.
כלי נשק > טילי טאו

במלחמת האזרחים בסוריה הרבו המורדים לעשות שימוש בטילי BGM-71 טאו, שמספרם מוערך בכ-5,000 טילים אשר סופקו להם ככל הנראה על ידי ארצות הברית, עם זאת, לא ברור מה מקורם של הטילים, מכיוון שמספריהם הסידוריים של הטילים נמחקו.
טילי ה-BGM-71 טאו הם טילים נגד טנקים מהדור השני. הטאו הוא טיל כבד ומדויק הניתן לשיגור ממשגר הנישא על ידי חוליית לוחמי חי"ר או ממשגר המותקן על גבי כלי רכב. הטיל, אשר ביכולתו לחדור את עיקר הרק"ם שברשות הצבא הסורי, גרם לפגיעות רבות בשריון של צבא סוריה בקרבות רבים. כמו כן, המורדים משתמשים בטיל זה כנגד מטרות 'רכות', כמו בניינים וריכוזי צבא בשל דיוקו וטווחו הרב.
כלי נשק > פצצות מצרר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כלי נשק > חביות נפץ

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה עשה חיל האוויר הסורי שימוש נרחב בפצצות חבית כנגד המורדים. מוערך כי במהלך המלחמה הוטלו בין 5,000 ל-6,000 פצצות חבית שמהן נהרגו כ-20,000 אזרחים סורים.
זליגת העימות למדינות סמוכות

בנוסף לפליטים שנמלטו מסוריה למדינות השכנות ונזקקים לעזרתן, חילופי אש בקרבת גבולותיה של סוריה עם המדינות השכנות הביאו לדריכות במדינות אלה ולתקריות עימן.
זליגת העימות למדינות סמוכות > ירדן

ב-11 באוגוסט 2012 פרצו חילופי יריות בין כוחות ירדניים לכוחות סוריים, באזור מעבר של פליטים מסוריה לירדן.
זליגת העימות למדינות סמוכות > טורקיה

ב-3 באוקטובר 2012 נהרגו חמישה אזרחים טורקים ותשעה נפצעו, כתוצאה מפגז שנורה מסוריה. בתגובה הפגיז צבא טורקיה מטרות בסוריה והרג חיילים סורים אחדים.
ב-22 ביוני 2012 הפילו מערכות הנ"מ של סוריה מטוס F-4 פנטום של חיל האוויר הטורקי שחדר למרחב האווירי של סוריה.
ב-23 במרץ 2014 מטוס F-16 של חיל האוויר הטורקי הפיל מטוס מיג 23 של חיל האוויר הסורי.
תקריות נוספות התרחשו באזור הגבול שבין שתי המדינות.
זליגת העימות למדינות סמוכות > ישראל

במהלך מלחמת האזרחים בסוריה התרחשו מספר קרבות ליד גבול ישראל, ובחלקם הלחימה זלגה לתוך שטח ישראל. כמו כן, יוחסה לחיל האוויר הישראלי שורה של תקיפות נגד יעדים של צבא סוריה ושל חזבאללה. ישראל לא קיבלה אחריות על התקיפות הללו סמוך למועד ביצוען, אך רמזה לכך שלא תאפשר העברת נשק מפר-איזון מצבא אסד לידי חזבאללה. בדצמבר 2014 הודיע שר הביטחון בתגובה על המחאה הדרוזית, שישראל עוזרת למורדים (ג'בהת א-נוסרה) בשלשה תנאים, שאחד מהם הוא לא לפגוע בדרוזים.
בעקבות המלחמה הקים צה"ל את מנהלת שכנות טובה האמונה על הסיוע האזרחי וההומניטרי לתושבים סורים שנפגעו ממלחמת האזרחים.
בעקבות נפילת משטר אל-אסד, פתח צה"ל במבצע חץ הבשן. הוא פעל לגרוע מיכולות צבא סוריה והשתלט על אזור החיץ הסמוך לרמת הגולן וכן על החרמון הסורי.
זליגת העימות למדינות סמוכות > ישראל > ירי מכוון ותועה לעבר שטח ישראל

ב-8 בנובמבר 2012 פגעו שלוש פצצות מרגמה באזור אלוני הבשן. כחלק מהיערכותה, פרסה ישראל מכשולים באזור הגבול וחיזקה את גדר הגבול. ב-11 בנובמבר 2012, בעקבות נפילה של פצצת מרגמה שנורתה מסוריה סמוך לתל חזקה שברמת הגולן, ירה צה"ל טיל "תמוז" לעבר העמדה שממנה שוגרה הפצצה. הפצצה כוונה לכפר ביר אל-עג'ם, שמרוחק כשישה קילומטרים מהגבול, נגד המורדים. ב-12 בנובמבר, בעקבות נפילה נוספת באזור תל חזקה ולאחר ירי האזהרה ביום שלפני כן, הגיב כוח צה"ל שנמצא בעמדות לצד הגבול בירי פגז בודד מדויק על העמדה עצמה. הפגיעה בעמדה גרמה למספר פצועים בין החיילים הסורים והאש פסקה.
במהלך פברואר 2013 הקים צה"ל בית חולים שדה במוצב 105 בצפון רמת הגולן, בסמוך לגבול עם סוריה, שבו טופלו מאות פצועים סורים, אזרחים ומורדים. חלק מהפצועים קשה הועברו לטיפול בבתי חולים ישראלים בצפון הארץ: פוריה, זיו בצפת, נהריה ורמב"ם.
ב-15 במאי נפלו 2 פצצות מרגמה מסוריה לראשונה באזור החרמון. ההערכה הראשונה של צה"ל הייתה כי מדובר בירי תועה, כמו שאר המקרים עד אז.
ביוני 2013 טענה בות'יינה שעבאן, יועצת של נשיא סוריה, שמסתערבים ישראלים מעורבים בלחימה בסוריה לצד המורדים.
במרץ 2014 עלה סיור של צנחנים שסייר בגדר המערכת סמוך למג'דל שמס על מטען שהונח בידי חוליית מחבלים; לא היו הרוגים. בתגובה פתח צה"ל בירי ארטילרי שכלל פגזים וטילי "תמוז" לעבר סוריה, וזוהתה פגיעה ישירה באחראים. כעבור כמה שעות תקף חיל האוויר מוצבים של צבא סוריה, מאחר שישראל ראתה בסוריה ובחזבאללה כאחראים לפיגוע (ככל הנראה כנקמה על הפצצת משלוח נשק של חזבאללה, שיוחסה לישראל). התקרית קרתה שלושה ימים לאחר אירוע דומה בלבנון שגם בו הגיב צה"ל בירי פגזי טנקים ותותחים ללבנון.
ב-22 ביוני 2014 נהרג נער מירי טיל נ"ט מהצד הסורי של הגבול, לעבר רכב אזרחי על גדר המערכת בצד הישראלי, סמוך לתל חזקה. צה"ל הגיב לילה לאחר מכן בירי טנקים לעבר מטרות קרובות בשטח סוריה.
בספטמבר 2014 יירטה ישראל מטוס קרב סורי שחדר לשטח ישראל ברמת הגולן.
ב-27 בנובמבר 2016 חוליה של 8 מחבלים, שהשתייכה לצבא ח'אלד בן אל-וליד – סניף המדינה האסלאמית ברמת הגולן – פתחה באש מקלעים ופצצות מרגמה אל עבר כוח מגדוד הסיור של גולני, הכוח השיב באש והרג ארבעה מחבלים. כלי טיס של חיל האוויר הישראלי שיגר טיל והרג את ארבעת המחבלים הנוספים.
ב-28 בנובמבר הפציצו מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי מוצב נטוש של UNDOF ששימש כבסיס צבאי ללוחמי צבא ח'אלד בן אל-וליד. בתקיפה הוטלו 10 טון של פצצות והושמדו אמצעי לחימה רבים ששימשו את צבא ח'אלד בן אל-וליד בגזרה.
באוקטובר 2017, אירעו מספר מקרים של ירי בודד של פצצות מרגמה של צבא סוריה לשטח ישראל, וצה"ל ירה בתגובה על המשגרים.
זליגת העימות למדינות סמוכות > ישראל > תקיפות ישראליות ותקיפות שיוחסו לישראל בסוריה

לאורך השנים, במהלך המערכה בין המלחמות, ישראל תקפה בסוריה במטרה למנוע את התחמשות חזבאללה. נוסף על כך, היו מתקפות שיוחסו לישראל בסוריה. באוקטובר 2023, עם הצטרפות חזבאללה למלחמת חרבות ברזל הפכה המערכה, שבהמשך הצטרפה אליה איראן, למלחמה גלויה, שנסתיימה מול חזבאללה בהסכם ישראל–לבנון 2024. לקראת נפילת משטר אסד ולאחריה, חיל האוויר הישראלי תקף פעמים רבות בסוריה במטרה למנוע הגעת נשק לגורמים עוינים. חיל הים הישראלי תקף את ספינות הצי הסורי.
ב-31 בינואר 2013 הודיעה סוריה שמטוסים ישראליים תקפו מרכז מחקר צבאי במחוז דמשק. בידיעות באמצעי התקשורת דווח שישראל תקפה שיירה של אמצעי לחימה שנעה מסוריה ללבנון.
ב-3 במאי 2013 תקף חיל האוויר הישראלי בנמל התעופה הבין-לאומי דמשק משלוח טילי קרקע-קרקע שנועד לחזבאללה. כעבור יומיים נערכה תקיפה נוספת באזור דמשק.
ב-22 ביוני 2014 נהרג נער ישראלי ונפצעו ארבעה ישראלים מטיל נ"ט שנורה מסוריה. בתגובה תקף צה"ל תשע מטרות של צבא סוריה.
ב-18 בינואר 2015 ערך חיל האוויר הישראלי תקיפה אווירית סמוך לגבול ישראל-סוריה, שבה נהרגו 10 חמושים, בהם לפחות 6 פעילי חזבאללה וכן ראשי משמרות המהפכה האסלאמית של איראן. בין ההרוגים נמנים: ג'יהאד מורנייה בנו של עימאד מורנייה וגנרל במשמרות המהפכה. ככל הנראה, השיירה הזאת ערכה סיור מקדים לקראת פיגוע אסטרטגי של חזבאללה נגד ישראל באזור זה. הדבר היווה עליית מדרגה בסכנות הנשקפות לישראל מהלחימה בסוריה שנוצלו על ידי חזבאללה לפתוח חזית חדשה. המהלך נגדע באיבו בעקבות החיסול. נשיא סוריה, בשאר אסד, התייחס לכך בראיון ואמר: "חלק מהסורים צוחקים ואומרים: 'איך אומרים שלאל-קאעידה אין כוחות אוויריים?' בפועל יש להם חיל אוויר שהוא חיל האוויר הישראלי".
ב-1 בדצמבר 2015 אישר לראשונה ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, כי "אנחנו פועלים בסוריה מעת לעת כדי למנוע את הפיכתה של המדינה לחזית נגד ישראל. אנחנו פועלים נגד חזית טרור נוספת שאיראן מנסה לבנות בגולן וכדי למנוע העברת נשק קטלני במיוחד מסוריה ללבנון. את זה נמשיך לעשות".
בליל 19 בדצמבר 2015 הותקף בניין בג'רמאנא שמדרום לדמשק. בתקיפה זו נהרג סמיר קונטאר יחד עם עוד שבעה פעילי טרור. לפי הערכות שפורסמו בכלי התקשורת, קונטאר ומפקדי חזבאללה חוסלו בעת שתכננו פיגוע טרור נגד ישראל. לטענת חזבאללה, חיל האוויר הישראלי ביצע את התקיפה.
באפריל 2016 אישר ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, שישראל תקפה עשרות פעמים, "על מנת למנוע מחזבאללה נשק שובר שוויון".
בליל 6 בספטמבר 2017 תקפה ישראל אתר של מרכז סרס המשמש לייצור טילי קרקע-קרקע ושימש בעבר לאחסון נשק כימי.
זליגת העימות למדינות סמוכות > לבנון

בעקבות השתתפות כוחות מזוינים של איראן וחזבאללה בדיכוי המתקוממים ובלחימה פעילה נגד המורדים ונגד אוכלוסייה אזרחית בסוריה, התרחב המאבק הסוני–עלווי הפנים-מדינתי לעימות נרחב יותר, שיעי–סוני, אשר גלש למדינות נוספות. מצד אחד, נלחמו המורדים על אדמת סוריה נגד כוחות מזוינים של איראן וחזבאללה, ובין היתר חטפו לוחמים שיעים לבנונים ואיראנים, ומן הצד השני, שיעים לבנונים פעלו נגד סורים המצויים בלבנון, ובין היתר, חטפו ב-15 באוגוסט 2012 אוטובוס עם פועלים סורים שחלקם משתייכים לטענתם לכוחות המורדים. באותו היום, ארגון בלתי ידוע שמכנה עצמו "פלוגת האימאם חוסיין" הציב אולטימטום לערב הסעודית, לקטר ולטורקיה, לפיו אם לא יעזבו הדיפלומטים שלהן את המדינה, יבצע פיגועי טרור נגד שגרירויות אותן מדינות בביירות. נשיא לבנון, מישל סולימאן, כינס את ראשי מנגנוני הביטחון במדינה, והודיע לראש ממשלתו, נג'יב מיקאתי, לשוב מייד מערב הסעודית חזרה ללבנון. קטר, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות הודיעו רשמית לאזרחיהן שלא להגיע ללבנון ולאלה שנמצאים שם, לצאת מייד מהמדינה.
מעורבות גורמים זרים > מדינות לצד כוחות המורדים

טורקיה טורקיה – תמכה בחלק מהאופוזיציה הסורית ונלחמה נגד חלקה האחר. מחד היא תמכה במורדים הסונים הערביים, אולם נלחמה נגד הכוחות הכורדיים ונגד הכוחות הג'יהאדיסטיים, שאף נלחמו בינם לבין עצמם. טורקיה פתחה את גבולה לתנועת לוחמים ונשק עבור המורדים, ומאז 2016 התערבה צבאית ישירות במבצעים "מגן הפרת" ו"ענף זית" ו"מעיין השלום".
הליגה הערבית מדינות המפרץ – סיפקו מימון ונשק למורדים, מתוך אינטרס להפיל את המשטר הנתמך על ידי איראן. קטר וסעודיה התחרו ביניהן על השפעה בקרב הפלגים המורדים.
ארצות הברית ארצות הברית – הובילה את הקואליציה הבין-לאומית נגד דאעש ותמכה באופוזיציה המתונה, במיוחד בכוחות הדמוקרטיים הסוריים (SDF) הכורדים. ב-2018 תקפה את משטר אסד בתגובה לשימוש בנשק כימי.
ישראל ישראל – לא התערבה ישירות במלחמה, אך פעלה למנוע התבססות איראנית וחזבאללה בסוריה, וסיפקה סיוע הומניטרי לתושבי דרום סוריה באמצעות מנהלת "שכנות טובה". (ראו גם: הסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה)
האיחוד האירופי מדינות אירופה – סיפקו תמיכה דיפלומטית וסיוע הומניטרי לאופוזיציה. צרפת ובריטניה השתתפו בקואליציה הבין-לאומית נגד דאעש.
בשנת 2012 ביוזמת נשיא צרפת ניקולה סרקוזי הוקם ארגון ידידי סוריה. מדינות וארגונים אלה מעניקים תמיכה כלכלית או צבאית למועצה הלאומית הסורית:
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
איטליה איטליה
ארצות הברית ארצות הברית
גרמניה גרמניה
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
טורקיה טורקיה
ירדן ירדן
מצרים מצרים
ערב הסעודית ערב הסעודית
צרפת צרפת
קטר (מדינה) קטר
מעורבות גורמים זרים > מדינות לצד משטר אסד

מדינות אלה מעניקות תמיכה כלכלית או צבאית למשטר הסורי:
רוסיה רוסיה – בעלת הברית המרכזית של אסד, עם אינטרס לשמר את ההשפעה במזרח התיכון ואת בסיס הצי שלה בנמל טרטוס. סיפקה תמיכה צבאית רחבה, כולל נשק, יועצים צבאיים וכוחות אוויריים, שהיו מכריעים במתקפות נגד המורדים. ב-2015 החלה במבצע צבאי ישיר בסוריה, שסייע למשטר לשוב ולשלוט בשטחים שאיבד. (ראו: המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה)
איראן איראן – תמכה במשטר אסד כשותף אסטרטגי לשיעים באזור, שכן העלווים נחשבים לפלג באסלאם השיעי. איראן סיפקה תמיכת מיליציות שיעיות, כמו חזבאללה, ייעוץ צבאי ומשאבים כלכליים מצד משמרות המהפכה האסלאמית. מטרתה הייתה להבטיח את "הציר השיעי" מטהרן ללבנון ולהשיג השפעה אסטרטגית בסוריה. (ראו: המעורבות האיראנית במלחמת האזרחים בסוריה)
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין – תמכה דיפלומטית במשטר אסד, בעיקר במועצת הביטחון של האו"ם, על ידי הטלת וטו על החלטות לגינויו. זאת מתוך אינטרס לדכא את השפעת המערב באזור.
קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
עיראק עיראק
ונצואלה ונצואלה
כמו כן, מעורבות חזבאללה במלחמה הייתה גורם מכריע בהגנה על ממשל אסד.
למרות תמיכתה המוצהרת במורדים, העבירה ארצות הברית דרך המודיעין הגרמני לבשאר אל-אסד בחודש אוגוסט 2014 מידע מדויק על מיקומם של פעילי המדינה האסלאמית במזרח סוריה שאפשר לצבא סוריה להשמיד אותם באמצעות טילי סקאד.
מעורבות גורמים זרים > התערבות האו"ם

האו"ם ניסה לתווך בין הצדדים ולהגיע להפסקת אש, אך אחרי שנכשל הפסיק להתערב באופן משמעותי בנעשה בסוריה.
קופי אנאן, שליח האו"ם לסוריה הביא לחתימת הסכם הפסקת אש בין הצדדים ב-10 באפריל 2012. למרות החתימה על ההסכם, הלחימה לא דעכה. פיגועים בתוך סוריה נמשכו וכך גם התקפותיו של אסד. ביוני 2012 נשלחו הפקחים לבדוק את הידיעות על מעשי טבח במדינה, וב-16 ביוני הם הפסיקו בעבודתם בגלל מעשי האלימות הקשים ובגלל המצב הקשה במדינה. ב-2 באוגוסט 2012 התפטר אנאן מתפקידו. הניסיון כשל והלחימה נמשכה בעצימות הולכת וגוברת.
בעקבות הטענות כי בוצע שימוש בנשק כימי על ידי אחד מהצדדים הלוחמים נשלחה משלחת של פקחי האו"ם על מנת לבדוק את הטענות. כחודש לאחר המקרים פרסם האו"ם דו"ח רשמי וחמור במיוחד שמצביע בבירור על שימוש בנשק כימי כלפי אזרחים, בהם ילדים וקשישים. הדו"ח קובע כי 'המסקנה היא שהיה שימוש בכלי נשק כימיים בסכסוך המתמשך בין הצדדים ברפובליקה הסורית הערבית נגד אזרחים כולל ילדים בקנה מידה גדול'. עם זאת, מהדו"ח לא עולה טענה לאחריות של אחד מהצדדים הלוחמים.
רוסיה וסין, בעלות זכות הווטו במועצת הביטחון של האו"ם, השתמשו ביכולתן והטילו וטו על כל ניסיונות הגינוי על סוריה.
מעורבות גורמים זרים > הליגה הערבית

ברקע המלחמה ישנו חשש במדינות ערב והאסלאם מפיצול סוריה למרכיביה העדתיים והאתניים על בסיס הזכות להגדרה עצמית למספר ישויות עצמאיות, בהן: מדינה לכורדים, לעלווים, לדרוזים ולסונים.
בנובמבר 2011 הגיעה ממשלת סוריה בראשות אסד להסכם עם הליגה הערבית לסיום ההתקוממות, אך הפרה אותו תוך זמן קצר. כתוצאה מכך, השעתה הליגה הערבית את חברותה של סוריה בארגון ב-12 בנובמבר. ב-22 בנובמבר הציבה הליגה הערבית לאסד אולטימטום של שלושה ימים להכנסת משקיפים בין-לאומיים למדינה, אך הממשלה הסורית לא הסכימה. ימים אחדים לאחר מכן, הוחלט להטיל סנקציות נגד המשטר הסורי. טורקיה הוסיפה סנקציות משלה ימים בודדים לאחר מכן.
ב-19 בדצמבר הסכימה סוריה ליוזמת הליגה הערבית להכניס לשטחה פקחים מטעם מדינות ערב שיפקחו על הנעשה במדינה. יחסיה של סוריה עם חמאס הגיעו לכדי משבר כאשר למחרת סירב אסד להיפגש עם ח'אלד משעל בשל המעבר ההדרגתי של הנהגת חמאס מדמשק לקטר. דו"ח ראשוני של הפקחים הוגש לליגה הערבית בשבת, 7 בינואר 2012, מטעם מפקד כוח הפקחים, מוחמד א-דאבי (אנ'). הליגה החליטה להמשיך את עבודתם, זאת בניגוד לרצון האופוזיציה הסורית לערב את האו"ם ופקחיו. חרף עבודת הפקחים, התמידה רוסיה בתמיכתה במשטר הסורי וחתמה על עסקת נשק בשווי 550 מיליון דולר להספקת 36 מטוסי קרב.[דרוש מקור] למחרת הודיעה מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ כי המדינות מושכות את פקחיהן מסוריה. גם הליגה הערבית הודיעה כי היא מקפיאה את עבודת הפקחים מטעמה. ב-12 בפברואר 2012 התפטר ראש משלחת הפקחים של הליגה הערבית, והליגה עצמה החליטה אותו יום לפנות למועצת הביטחון של האו"ם והפעם בבקשה לשלוח לסוריה משלחת משותפת לליגה הערבית ולאו"ם, כוח צבאי לשמירת השלום.
ב-23 בפברואר 2012 הודיעו מזכ"ל האו"ם, באן קי מון, ומזכ"ל הליגה הערבית, נביל אל ערבי, כי מזכ"ל האו"ם לשעבר, קופי אנאן, ימונה לשליח האו"ם לנושא סוריה. אנאן הצליח להגיע להסכם ב-10 באפריל בין אסד למורדים להפסקת האלימות, אך ההסכם לא כובד על ידי אסד והלחימה המשיכה. בעקבות התמשכות מעשי הטבח, הודיעו במאי 2012 ארצות הברית, צרפת, גרמניה, בריטניה, ספרד, איטליה, קנדה אוסטרליה וטורקיה על גירוש דיפלומטים של סוריה מארצם. ביולי 2014 מינה מזכ"ל האו"ם את סטפן דה מיסטורה לשליח מיוחד לסוריה מטעמו ומטעם הליגה הערבית.
שינוי ביחסים בין אסד למדינות ערב האחרות החל בהדרגה בסוף העשור השני של המאה ה-21. התקרבות בין אסד לחמאס נרשמה בשנת 2019. סוריה הושבה לליגה הערבית בשנת 2023.
ראו גם

החורף הערבי
לקריאה נוספת

אייל דרור, לחבק את האויב, הוצאת מודן ומערכות, 2023
פואד עג'מי, המרד בסוריה, תל אביב: עם עובד, 2013.
אייל זיסר, סוריה: מחאה, מהפכה, מלחמת אזרחים, מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה, 2014.
אייל זיסר, סוריה במלחמה: עלייתה ונפילתה של המהפכה בסוריה, הוצאת "מערכות" בשיתוף עם מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה, 2020.
ביאורים

↑  במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, טענה המתמודדת הילרי קלינטון שהמלחמה כולה היא תוצר של ההתחממות הגלובלית – בעקבות ההשערה הזאת על גרעין התסיסה.
↑  זו נוסדה עוד בשנת 2005, אך לא הייתה פעילה. פעילותה חודשה כחודש לאחר כינון הצבא הסורי החופשי.
נמל התעופה אליקנטה-אלש מיגל ארננדס

נמל התעופה אליקנטה-אלש מיגל ארננדס (בספרדית Aeropuerto de Alicante-Elche Miguel Hernández, בוולנסיאנית Aeroport d'Alacant-Elx Miguel Hernández) הוא נמל תעופה על קו החוף המזרחי של ספרד, בסמוך לערים אליקנטה ו-אלש, באזור הנקרא "קוסטה בלנקה"- החוף הלבן. נכון לשנת 2023 היה הנמל החמישי בספרד, במספר הנוסעים שעברו דרכו. סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון חברות התעופה הבין-לאומי יאט"א הוא ALC, והוא מסומן LEAL בארגון הבין־לאומי לתעופה אזרחית ICAO. החברה המפעילה את נמל התעופה היא Aena.
מקור השם

השם המלא של הנמל הוא "נמל התעופה אליקנטה-אלש מיגל ארננדס". לשמו של נמל התעופה שני חלקים. החלק הראשון הוא מציין המקום בו הנמל נמצא.
נמל התעופה נמצא בין שני ערים, אליקנטה ו-אלש (אלצ'ה בתעתיק אחר), אך מבחינת שיוך לשלטון מקומי, הנמל ממוקם בשטחה של אליקנטה, ונקרא בתחילה על שמה בלבד, "נמל התעופה אליקנטה". העיר אלש שגם לה קרבה גאוגרפית רבה לנמל, הגישה עתירה להוספת שמה לשם הנמל ואכן, החל מתאריך 13 ביולי 2013 הוסף שמה רשמית, ושם הנמל הפך ל-"נמל התעופה אליקנטה-אלש". לא שונו אותיות הצופן של הנמל בארגון יאט"א, המבטאות את שמה של אליקנטה בלבד (ALC).
חלקו השני שם שם הנמל הוא "מיגל ארננדס" (Miguel Hernández), שהיה משורר אשר כתב בשפה הספרדית. מיגל ארננדס נולד באזור נמל התעופה, וגם נפטר באזור. שמו הוסף לשם נמל התעופה בתאריך 18 ביוני 2018, לקראת עריכת חגיגות 110 שנים להולדתו. המשורר מונצח גם בשמה של אוניברסיטה בעיר אלש, וגם תחנה אחת ברכבת התחתית של מדריד קרויה על-שמו, ושיריו מעטרים את קירות התחנה.
בעבר היה שמו של נמל התעופה "אל אלטט" (El Altet), כשם האזור בו הוא הוקם.
גאוגרפיה ואקלים > גאוגרפיה

נמל התעופה נמצא בחלק המרכזי בחוף המזרחי של ספרד, בקרבה מיידית לחוף הים התיכון, ואחד מקצות המסלול מסתיים במרחק של פחות מקילומטר אחד מקו החוף. הנמל מצוי כ-14 ק"מ דרומית מערבית ממרכז העיר אליקנטה, וכ-17 ק"מ מזרחית מלב העיר אלש. הגובה מעל פני הים הוא 43.28 המטרים (142 רגל). מרחק הנסיעה עד ולנסיה, בירת הקהילה האוטונומית מסתכם ב-172 ק"מ, המרחק לצוק גיברלטר קרוב ל-600 ק"מ, לבירת ספרד מדריד 428 ק"מ, ולברצלונה בצפון - 543 ק"מ.
גאוגרפיה ואקלים > אקלים

נמל התעופה אליקנטה-אלשה נהנה מאקלים ים תיכוני. מהירות הרוח בממוצע שנתי היא 14.62 קמ"ש, מדובר בנתון מתון, המקל על תפעול שוטף של הנמל. אחוזי העננות באזור הנמל נמוכים יחסית. מחודש אוקטובר ועד סוף דצמבר, היא התקופה המעוננת יותר, בשיעורים ממוצעים של 40-42%. בחודש יולי ואוגוסט השמים בהירים בדרך כלל, כסות העננים הממוצעת בתקופה זו עומדת על 10-16% בלבד. יולי ואוגוסט הם גם החודשים החמים בשנה, בשעות היום ממוצע הטמפרטורות בשניהם מגיע עד ל-30 מעלות צלזיוס, ובלילות 21-22 מעלות בממוצע בהתאמה. בחודשים דצמבר, ינואר ופברואר הטמפרטורה הממוצעת בשעות היות עומדת על 17 מעלות, והלילות קרים ביותר בממוצע בינואר, 7 מעלות בלבד. ממוצע הגשם הרב שנתי מסתכם ב-219.5 מ"מ, ממוצע מספר ימי הגשם השנתי בנמל עומד על 34.5 ימים, חודש אוקטובר הוא הגשום ביותר, הן לפי מספר ימי הגשם, והן בכמות במילימטרים. לא נמצאו סטטיסטיקה או נתונים אודות שלג באתר נמל התעופה.
היסטוריה

בניית נמל התעופה החלה במאי 1964, והוא נחנך ב-4 במאי 1967. הנמל נבנה במקום שדה תעופה קטן בשם "לה ראבסה" (La Rabassa), ששירת את האזור משנת 1936, ולאחר סגירתו שטחו נמסר להרחבתה של אוניברסיטה מקומית. החל משנת 1969 הפעילה חברת "איבריה" מהנמל 2 קווי תעופה סדירים פנים ספרדיים, לערים המרכזיות מדריד וברצלונה. מספר הנוסעים צמח במהירות רבה, בין היתר עקב הצטרפות נוסעים, שנהגו קודם לטוס לנמל התעופה ולנסיה ולנסוע בתחבורה יבשתית 185-200 ק"מ, עד לאזור אליקנטה. בשנת 1972 נחנך טרמינל, שבתחילה שירת רק את הטסים בקווים בין-לאומיים, ומשנת 1975 הוא כלל גם נוסעים בקווים פנים ספרדיים. ב-1978 חצה מספר הנוסעים את קו שני המיליון. חניית כלי הטיס הורחבה ב-60,000 מטרים רבועיים ומסלול ההמראה הוארך עד ל-3,000 מטרים.
ב-1996 נמל התעופה צפה כבר 9 מיליון נוסעים, ונבנו חמישה שרוולי ירידה למטוסים. הופעל בניין חדש, שאכלס את משרדי חברות התעופה הנותנות שירות במקום. טרמינל חדש הופעל ב-2011. הטרמינל החדש נקרא "NAT", והוא מסוגל לטפל בעשרים מיליוני נוסעים. הטרמינל החדיש תוכנן בידיי הארכיטקט ברוס פיירבנקס (Bruce Fairbanks). במקביל למבנה החדש נחנכו גם רציפי עלייה חדשים למטוסים ("שרוולים"), דרכי גישה חדשות לנמל התעופה, מבנה חדש לחניית כלי רכב, וגם שטחי חניה חדשים למטוסים, וגישה משופרת אל מסלול ההמראה.