stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עכוז
אנטומיה ומשמעות אבולוציונית

באנטומיה אנושית, תחום העכוז (TA: Regio glutealis) מוגדר על ידי שרירי העכוז שבחלקו האחורי של האגן. הגבול העליון של תחום העכוז הוא רכס הכסל של עצם הכסל, והגבול התחתון הוא גבולו התחתון של שריר העכוז הגדול, שם נמצא קפל העכוז (Sulcus glutealis). את צורת העכוז הבולטת מרכיבים שריר העכוז הגדול המרכיב את חלקו המרכזי של העכוז ושריר העכוז האמצעי המרכיב את חלקו העליון-צידי של העכוז.
בדרך כלל, אצל בני אדם, לנקבות יש בדרך כלל ישבן עגול וחושני יותר, הנגרם על ידי אסטרוגן שמעודד את הגוף לאגור שומן בישבן ובירכיים. טסטוסטרון, לעומת זאת, מונע מאגירת שומן באזורים אלו. הישבן אצל נקבות אנושיות מכיל אפוא יותר רקמת שומן מאשר אצל גברים, במיוחד לאחר גיל ההתבגרות. פסיכולוגים אבולוציוניים מציעים שייתכן שהישבן המעוגל התפתח כתכונה רצויה מכיוון שהוא מספק אינדיקציה חזותית לצעירותה ולפוריותה של האישה. הוא מאותת על נוכחות של אסטרוגן ועל נוכחות של מאגרי שומן מספיקים להריון והנקה. בנוסף, הישבן נותן אינדיקציה לצורת וגודל האגן, מה שמשפיע על יכולת הרבייה. מכיוון שהתפתחות והגייה של הישבן מתחילה בגיל המחזור ויורדת עם הגיל, ישבן מלא הוא גם סמל לנעורים.
על פי מחקר שפורסם ב-"journal Evolution and Human Behavior", גברים רבים נמשכים לישבן בולט משום שהוא מאפיין עקמומיות מותניים מסוימת, גם אם הם אינם מודעים לכך. במסגרת המחקר, שנערך באוניברסיטת בילקנט בטורקיה, 300 גברים נדרשו לדרג את האטרקטיביות של נשים לפי עקמומיות המותניים שלהן, שנעה בין 26 ל-61 מעלות.
מרבית הנחקרים העידו כי עקמומיות מתונה שעומדת על 45 מעלות היא זאת שמושכת אותם. לפי החוקרים, עקמומיות זאת מעניקה יתרונות אבולוציוניים, כך שהאישה פחות סובלת מכאבי גב, פריצות דיסק וכן מצליחה להסתגל לכובד המשקל במהלך ההיריון טוב יותר.
אנטומיה ומשמעות אבולוציונית > שרירים

שרירי העכוז מחולקים לשתי קבוצות. קבוצת שרירי העכוז וקבוצה של שרירים עמוקים יותר.
שרירי העכוז הם שריר העכוז הגדול, שריר העכוז האמצעי ושריר העכוז הקטן. פעולתם העיקרית היא פשיטה של הירך והרחקה של הירך.
השרירים העמוקים בעכוז הם השריר האגסי, השריר הסותם הפנימי, שרירי התאומים (שריר התאומים העליון ושריר התאומים התחתון) ושריר הירך המרובע. השרירים העמוקים של העכוז בעיקר מסובבים את הירך כלפי חוץ.
אנטומיה ומשמעות אבולוציונית > עצבים

העכוז מכיל מספר רב של עצבים. חלקם עצבים שטחיים המעצבבים את עור העכוז והירך ואחרים עצבים עמוקים המעצבבים את שרירי העכוז, את חלק משרירי הירך ואת שרירי ועור השוק וכף הרגל.
עצבים שטחיים בעכוז מגיעים ישירות משורשי העצב של מקלעת המותן ושל מקלעת העצה. מוצאם של עצבי העכוז העליונים (Nervi clunium superiores) בשורשי העצב המותניים הראשון עד השלישי. הם מעצבבים את שני השלישים העליונים של עור העכוז. עצבי העכוז האמצעיים (Nervi clunium medii) מגיעים משורשי העצב העצתיים הראשון עד השלישי ומעצבבים את העור שמכסה את עצם העצה ואת החלק התיכון של העכוז. עצבי העכוז התחתונים (Nervi clunium inferiores) הם ענפיו העכוזיים של עצב עור הירך האחורי. מקורם בשורשי העצב העצתיים הראשון עד השלישי והם מעצבבים את השליש התחתון של עור העכוז. את החלק הצידי ביותר והגבוה של אזור העכוז, הגולש לתחום החלציים, מעצבב עצב הכסל ותת הבטן (Nervus iliohypogastricus) המגיע משורש העצב המותני הראשון ומשורש העצב החזי השנים עשר.
אל אזור העכוז נכנסים מספר עצבים עמוקים היוצאים מהאגן דרך נקב השת הגדול. הגדול שבהם הוא עצב השת החולף דרך העכוז בדרכו לירך וליתר הגפה התחתונה. עוד יוצאים מהאגן עצב העכוז העליון (Nervus gluteus superior) ועצב העכוז התחתון (Nervus gluteus inferior) המעצבבים את שרירי העכוז ואת השריר מותח המחתלה הרחבה. העצב לשריר הירך המרובע (Nervus musculi quadrati femoris) והעצב לשריר הסותם הפנימי (Nervus musculi obturatorii interni) מעצבבים את השרירים שנתנו להם את שמם ואת שרירי התאומים. עצב חשוב נוסף העובר בעכוז הוא עצב הערווה (Nervus pudendus) המגיע לחיץ הנקביים ומעצבב את רוב המבנים בחיץ הנקביים.
אנטומיה ומשמעות אבולוציונית > כלי דם

כלי הדם של העכוז מגיעים מעורק הכסל הפנימי (Arteria iliaca interna) ומתנקזים אל וריד הכסל הפנימי (Vena iliaca interna).
עורקי העכוז יוצאים מהאגן דרך נקב השת הגדול. עורק העכוז העליון (Arteria glutea superior) ועורק העכוז התחתון (Arteria glutea inferior) עוברים בהתאמה מעל ומתחת לשריר האגסי ומספקים דם לשרירי העכוז ולשרירי העכוז העמוקים. עורק הערווה הפנימי (Arteria pudenda interna) יוצא מהאגן סמוך לעורק העכוז התחתון ומספק דם למבנים באזור חיץ הנקביים.
ורידי העכוז (Venae gluteales superiores, Venae gluteales inferiores) ווריד הערווה הפנימי (Vena pudenda interna) אוספים דם מאזור העכוז ומאזור חיץ הנקביים ונעים בצמוד לעורקים המקבילים להם עד וריד הכסל הפנימי.
ענישה גופנית

בתרבויות רבות היה העכוז מוקד לענישה גופנית. במיוחד אמורים הדברים לגבי עבירות קלות או טיפול בבעיות משמעת של ילדים (ובתרבויות אחדות - נשים). מספר השערות הועלו על מנת להסביר תופעה זו, ביניהן:
כיוון שהעכוז אינו חשוף ברבים, זרים יתקשו לגלות את דבר הענישה הגופנית (ולנקוט צעדים נגד המעניש אם הנזק שנגרם חמור מדי)
חשיפת העכוז היא עניין מביך כשלעצמו; הכאתו, בתרבויות מסוימות, נועדה להעצים את ההשפלה שחש העבריין
אף שהעכוז מכיל מספר רב של קצות עצבים (וכך הכאתו מבטיחה הסבת די כאב, למרות ריכוזי השומן הגדולים), סיכויו של הקורבן לחוות פציעה ארוכת-טווח קטנים יחסית, כיוון שלא סבירה פגיעה באיברים פנימיים
המתנגדים לענישה גופנית רואים בהכאת העכוז ביטוי של פטישיזם מיני ותו לא, בהסתמכם על היות העכוז איבר מוצנע
צניעות וארוטיקה

העכוז נחשב לאיבר מוצנע ואף ארוטי. בתרבויות רבות, הישבן ממלא תפקיד במשיכה מינית. חשיפתו המכונת בפומבי, "מונינג" (באנגלית: Mooning, מלשון Moon, ירח), נעשית על מנת להביע מחאה או סתם לשם הנאה. זאת משום שהיא נחשבת כפעולה גסה ומעליבה וכן מכיוון שישנו טאבו בנוגע לישבן. עם זאת, רבים רואים בצפייה בעכוזו או בעכוזה של בן/בת המין הנחשק גורם מעורר מבחינה מינית. החפצה מינית של הישבן, במיוחד של המין הנשי, התרחשה לאורך ההיסטוריה.
בעוד ישבן של נקבה לרוב מורגש בארוטיקה הטרוסקסואלית, ישבן של גברים נחשב גם הוא לאזור ארוגני על ידי נשים רבות, וגם מורגש בהומוסקסואליות גברית שלעיתים קרובות מתמקדת בקיום יחסי מין אנאליים.
הודות לעיצוב של אמוג'י האפרסק, לעיתים הוא משמש כסמל מרמז לישבן, בעיקר בהקשרים מיניים.
קיים שוני היסטורי ותרבותי רב באשר לממדיו וצורתו של העכוז האידיאלי; בעוד שבתרבויות אחדות, כמו גם באירופה במאות ה-18 וה-19, הועדף עכוז דשן וגדול-ממדים (בין היתר, כסמל לפוריות), בעולם המערבי המודרני נתפס בדרך כלל עכוז בולט וחטוב כמעורר מינית.
לקריאה נוספת

Heather Radke, Butts: A Backstory, Avid Reader Press / Simon & Schuster, 2022.
הערות שוליים

↑  מילה זו מופיעה, כמילה המשמשת את המון העם, במילון מאת אליהו בחור, "התשבי", מהמאה ה-16, ועוד קודם לכן בכתבי רבנו חננאל בן המאה ה-11.
1 2  הניג, ז'אן-לוק, The rear view: A brief and elegant history of bottoms through the ages, לונדון: Souvenir Press, 1995
↑  Caning in UK schools, 1894 - CORPUN ARCHIVE uksc1894, web.archive.org, ‏2014-07-01
1 2 3  ויקטוריה פיטס-טיילור, Cultural Encyclopedia of the Body, Greenwood, 2008
1 2  למה גברים אוהבים נשים עם ישבן גדול?, באתר וואלה, 10 במרץ 2015
↑  Heather Schwedel, Does the Peach Emoji Still Mean Butt, or Is It a Rallying Cry for Democracy?, Slate, ‏4 באוגוסט 2019
↑  Sexting With Emoji: A Beginner's Guide to the Hottest Emoji Combinations, The Daily Dot, ‏2 בנובמבר 2016
↑  Hafeezah Nazim, It’s Confirmed: The Eggplant Emoji Symbolizes A Penis, Nylon, ‏3 בפברואר 2018
↑   אופיר חובב, "אפשר לראות דרך הישבן איך התרבות המערבית מתעצבת", באתר הארץ, 6 בפברואר 2023
| סממנים חיצוניים בגוף האדם |
| --- | --- | --- |
| ראש וצוואר | קרקפת • פנים • מצח • רקה • עצם הרקה • עין • אוזן • תנוך • לחי • אף • פה • שפתיים • לשון • שיניים  • סנטר • גרגרת • עורף • גרון |  |
| גו | בית החזה • בית השחי • שדיים • פטמה • בטן • טבור • אגן • מותן • פות • פין • אשכים • גב • פי הטבעת |  |
| יד | כתף • זרוע • מרפק • אמה • שורש כף היד • כף יד • אצבעות (אגודל, אצבע מורה, אמה, קמיצה, זרת) • ציפורניים |  |
| רגל | עכוז • ירך • ברך • שוק • קרסול • כף רגל • סוליה (עקב, קשת, כרית) • אצבעות כף הרגל (בוהן) |  |
| עור | שיער • שיער פנים • ריסים • גבות • שער הערווה |  |
פורטל גוף האדם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293672205171  GND: 4233547-4  LCCN: sh85018392  TA98: A01.1.00.033
פלימות' ברקודה

| --- | --- |

Plymouth Barracuda, שנת 1964
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת פלימות' ("Plymouth (automobile)" (אנ'))
 שנות ייצור:  1966–1971
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית  קנדה קנדה
 מודל אחריו:  פלימות' דאסטר
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית קופה
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 פלטפורמה:  "Chrysler A platform" (אנ') (דור ראשון, דור שני)  "Chrysler E platform" (אנ') (דור שלישי)
 אורך:  4,775 מ"מ (דור ראשון)  4,739 מ"מ (דור שלישי)
 רוחב:  1,778 מ"מ (דור ראשון)  1,900 מ"מ (דור שלישי)
 גובה:  1,334 מ"מ (דור ראשון)  1,292 מ"מ (דור שלישי)
 משקל:  1,406 ק"ג (דור ראשון)  1,540 ק"ג (דור שלישי)
 בסיס גלגלים:  2,692 מ"מ (דור ראשון)  2,743 מ"מ (דור שני, דור שלישי)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 2.8 ליטר המפיק 101 כ"ס, מנוע קרייזלר מסוג "Chrysler Slant-6 engine" (אנ') (דור ראשון)  6 צילינדרים, 3.7 ליטר המפיק 145 כ"ס (דור ראשון)  V8 צילינדרים, 4.5 ליטר המפיק 235 כ"ס (דור ראשון)  6 צילינדרים, 3.7 ליטר (דור שני)  V8 צילינדרים, 4.5 ליטר  (דור שני)  V8 צילינדרים, 5.2 ליטר  (דור שני)  V8 צילינדרים, 5.6 ליטר המפיק 290 כ"ס  (דור שני)  V8 צילינדרים, 6.3 ליטר  (דור שני)  V8 צילינדרים, 7.2 ליטר  (דור שני)  V8 צילינדרים, 7.0 ליטר, מנוע מסוג "2x4bbl HEMI RB V8" (דור שני)  6 צילינדרים, 3.2 ליטר (דור שלישי)  6 צילינדרים, 3.7 ליטר (דור שלישי)  V8 צילינדרים, 5.2 ליטר המפיק 230 כ"ס (דור שלישי)  V8 צילינדרים, 5.9 ליטר (דור שלישי)  V8 צילינדרים, 6.3 ליטר (6,286 סמ"ק) המפיק 290 כ"ס (דור שלישי)  V8 צילינדרים, 6.3 ליטר (6,286 סמ"ק) המפיק 335 כ"ס (דור שלישי)  V8 צילינדרים, 6.3 ליטר (6,286 סמ"ק) המפיק 340 כ"ס (דור שלישי)  V8 צילינדרים, 7.2 ליטר (7,206 סמ"ק) המפיק 380–395 כ"ס ב-4,700 סל"ד (דור שלישי)  V8 צילינדרים, 7.0 ליטר (6,974 סמ"ק, המפיק 425 כ"ס) מנוע מסוג "2x4bbl HEMI RB V8"  (הורכב בדגמי "Plymouth Cuda Hardtop Hemi 4-speed" דור שלישי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות (דור שלישי)  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  (דור שלישי)  תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מתוצרת קרייזלר מסוג "TorqueFlite" (אנ') (דור שלישי)
פלימות' ברקודה (באנגלית: Plymouth Barracuda) היא מכונית קופה אשר יוצרה על ידי "חטיבת "פלימות'" ("Plymouth (automobile)" (אנ')) בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1964–1974.
דגמי "פלימות' ברקודה" יוצרו בארצות הברית ובקנדה ומוגדרים "מכוניות פוני".
דגמי ה"פלימות' ברקודה" קרויים על שם דג הברקודה בעל הגוף דמוי הטורפדו.
דורות "פלימות' ברקודה" > דור ראשון

יוצר בין השנים 1964–1965
2 דלתות - פסטבק קופה ("Fastback" (אנ'))
דורות "פלימות' ברקודה" > דור שני

יוצר בין השנים 1967–1969
2 דלתות - פסטבק קופה ("Fastback" (אנ'))
2 דלתות - הרדטופ קופה
2 דלתות - קבריולה
דורות "פלימות' ברקודה" > דור שלישי

יוצר בין השנים 1970–1974
2 דלתות - הרדטופ קופה
2 דלתות - קבריולה
תמונות

"פלימות' ברקודה", שנת 1965
"פלימות' ברקודה", שנת 1965
"פלימות' ברקודה" - דור ראשון
"פלימות' ברקודה" - דור ראשון
"פלימות' ברקודה" - דור ראשון
"פלימות' ברקודה", שנת 1965 - מבט ללוח מחוונים
"פלימות' ברקודה", שנת 1967
"פלימות' ברקודה", שנת 1968
"פלימות' ברקודה", שנת 1967 - קבריולט
"פלימות' ברקודה", דגם "Formula S Convertible", שנת 1967 - קבריולט
"פלימות' ברקודה", דור שני - קבריולט
"פלימות' ברקודה", שנת 1967 - קבריולט
"פלימות' ברקודה", דגם "440", שנת 1969
"פלימות' ברקודה", דגם "Cuda 340", שנת 1970
"פלימות' ברקודה", שנת 1970 - קבריולט
"פלימות' ברקודה", שנת 1970, דגם "Cuda coupe" - מבט לתא הנהג
"פלימות' ברקודה", שנת 1970
"פלימות' ברקודה", שנת 1972
"פלימות' ברקודה", שנת 1972
ראו גם

קרייזלר
פלימות' GTX
לקריאה נוספת

דגמי "פלימות' ברקודה" - תמונות
הערות שוליים

↑  "פלימות' ברקודה" - היסטורית העיצוב Samsen, John "Dick". "Plymouth Barracuda design history". Cardesign.homestead.com. Archived from the original on 2012-03-07. Retrieved 2015-03-29.
↑  "פלימות' ברקודה" דגם "Cuda 440", שנת 1970 - מפרט טכני carfolio.com/specifications/models
↑  "פלימות' ברקודה" - הדג הגדול Grist, Peter (2009). Dodge Challenger & Plymouth Barracuda: Chrysler's Potent Pony Cars. Veloce Publishing. pp. 15–22. ISBN 9781845841058. Retrieved 7 February 2018.
↑  "פלימות' ברקודה" archive.is/20120908070117/http://www.mgphillips
↑  "פלימות' ברקודה" 1970-1971 topspeed.com/cars/plymouth-barracuda
↑  "פלימות' ברקודה" דגם "cuda_hardtop_hemi_4-speed", שנת 1970 - מפרט automobile-catalog.com/car/1970/2687885/plymouth_cuda_hardtop_hemi_4-speed
↑  "פלימות' ברקודה" 1970 - מפרט טכני carfolio.com/specifications/models/car
↑  "פלימות' ברקודה" קבריולה, שנת 1970-1971 auto.howstuffworks.com/1970-1971-plymouth-barracuda-convertibles
פאניה חיסין

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1862
 פטירה:  4 בספטמבר 1920 (בגיל 58)
 פעילות בולטת:  מחלוצות העלייה הראשונה
 בן זוג:  ד"ר חיים איסר חיסין
פאניה (פרידה) חיסין (פריזר) (10 באוגוסט 1862 - 4 בספטמבר 1920), אחת מחברות ביל"ו הראשונות ומחלוצות העלייה הראשונה, נמנתה עם מייסדי תל אביב וראשון לציון.
ביוגרפיה

חיסין נולדה בקרץ', קרים שברוסיה. למדה בבית ספר עממי ובגימנסיה רוסית. בהמשך נסעה למוסקבה להשתלם בזמרה ולהמשיך בלימודים בקונסרבטוריון על מנת להיות זמרת באופרה.
בעקבות הפרעות בדרום רוסיה בשנים 1881-1882 (הסופות בנגב), הצטרפה בשנת 1882 לאגודת ביל"ו יחד עם בעלה לעתיד, חיים חיסין, על מנת לעלות לארץ ישראל.
בינואר 1883 עלתה לארץ והצטרפה יחד עם חברי אגודה נוספים למקוה ישראל, תחילה גרו עם חבריהם בבית אנטון איוב שבפרדסי יפו  שם עבדו בחקלאות בהמשך עברו לראשון לציון אותה קיוו לפתח למושבה. 
בשנת 1885 חזרו בני הזוג חיסין לרוסיה אך בשנת 1886 עלו שוב לארץ למושבה גדרה. חיסין עבדה בהקמת היישוב ואף בהגנתו בפני התקפות של האוכלוסייה הערבית.
לאחר לידת ביתה הראשונה, יהודית, בשנת 1887 נדדה המשפחה שוב חזרה לרוסיה שם למד חיים רפואה. בשנת 1905 עלו המשפחה שוב לארץ והשתכנו בתל אביב, שם התמנה חיים לראש הוועד של "חובבי ציון". חיסין הייתה לשותפה ביסוד תל אביב ופיתוח הפעילויות ההצבוריות והחברתיות בעיר.
בקיץ 1913 התלוותה לאחותה לביקור ברוסיה אך בעקבות מלחמת העולם הראשונה הצליחה לחזור לארץ רק בסוף 1919.
הערות שוליים

↑  פאניה ודר' חיים חיסין  רוטשילד 14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504335205171  VIAF: 308266511   WorldCat (עם VIAF): 308266511
פנינה דבורין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בספטמבר 1946 (בת 78)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הגבוה למשפט וכלכלה אוניברסיטת תל אביב
 תפקידים בולטים:  פרקליטות המדינה כתובעת וכסגנית בכירה לפרקליט מחוז המרכז
 צאצאים:  דנה דבורין גיא דבורין
 
פנינה דבורין (נולדה ב-9 בספטמבר 1946) היא משפטנית ישראלית.
ביוגרפיה

את שירותה בצה"ל עשתה בחיל השלישות. לאחר השחרור מהצבא הייתה דיילת בחברת התעופה אל על, ובמקביל למדה משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה. התמחתה במשרד עורכי דין פרטי ובפרקליטות מחוז המרכז, ומשמשת עורכת דין משנת 1971. סיימה לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
במשך כעשרים שנה שירתה בפרקליטות המדינה כתובעת וכסגנית בכירה לפרקליט מחוז המרכז. היא התפרסמה כתובעת במספר משפטים מפורסמים: פרשת שוחד במשרד הביטחון, הרשעת הרצל אביטן ברצח ובשוד, הרשעת חוה יערי ואביבה גרנות ברצח מלה מלבסקי, פרשת כנופיית מע"צ, הרשעת דוד בלאס בהונאת כספים מהתק"ם ועוד תיקים רבים.
לאחר שלא מונתה לתפקיד פרקליטת מחוז תל אביב עליו התמודדה, פרשה דבורין בשנת 1989 מהפרקליטות והחלה לעבוד כסניגורית בתחום הפלילי בשוק הפרטי. היא ייצגה אנשי עסקים רבים שהואשמו בפלילים, בהם עופר נמרודי האחים משה ואריה ויינברג, שהואשמו במסגרת משפט דרעי ועופר גלזר, בעלה של שרי אריסון. התמודדה על תפקיד של שופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב אך לא זכתה בתפקיד.
בשנים 2004-2002 הנחתה את התוכנית "החוליה החלשה" בערוץ 10.
כיהנה כדירקטורית בבנק הפועלים מ-2006 ומכהנת כדירקטורית בחברת נתיבי גז לישראל.
ב-2018 החלה לשחק בהצגה "של מי החיים האלה" בתיאטרון חיפה כשהיא מוקרנת על המסך.
פנינה דבורין הייתה נשואה לזוהר דבורין, שעבד כמנהל חברה. היא התאלמנה ממנו ב-2020. בנה גיא הוא איש עסקים ומנכ"ל "שיכון ובינוי יזמות נדל"ן חו"ל" ובתה היא השחקנית דנה דבורין, כוכבת ערוץ הילדים לשעבר.
דבורין ובעלה התגוררו במשך שנים בבית פרטי בתל ברוך. ב-2010 עברו להתגורר ברמת אביב.
הערות שוליים

↑  עומר שרביט, פנינה דבורין מונתה לדירקטוריון בנק הפועלים, באתר TheMarker‏, 8 במרץ 2006
↑  "דירקטוריון חברת נתג"ז".
↑  רון גרנות, דיבידנדים: פנינה דבורין נפרדת מביתה בתל ברוך, באתר כלכליסט, 26 במאי 2010
פרננדו בוטרו

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1932 מדיין, קולומביה 
 פטירה:  15 בספטמבר 2023 (בגיל 91) מונקו 
 שם לידה:  Luis Fernando Botero Angulo 
 מקום קבורה:  פייטרסנטה 
 לאום:  קולומביאנים 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית של קולומביה  האקדמיה לאמנויות של מדריד 
 תקופת הפעילות:  1947–2012 (כ־65 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול, אמנות פיגורטיבית, ציור 
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 הושפע על ידי:  פרנסיסקו דה גויה, פיירו דלה פרנצ'סקה, דייגו ולסקס, דייגו ריברה 
 יצירות ידועות:  The Bullfight, The death of Luis Chalmeta, The Raval Cat 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית (2007)  Cruz de Boyaca (1977)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (14 במאי 1999) 
 בן או בת זוג:  Gloria Zea (1955–1960)  Sophía Vári (1978–5 במאי 2023) 
 צאצאים:  Fernando Botero Zea 
 מספר צאצאים:  4 
 חתימה:   
 
פרננדו בוטרו
פרננדו בוטרו אנגולו (בספרדית: Fernando Botero Angulo;‏ 19 באפריל 1932 – 15 בספטמבר 2023) היה צייר ופסל קולומביאני נאו-פיגורטיבי.
ביוגרפיה

בוטרו נולד במדיין שבקולומביה, ואיוריו הראשונים התפרסמו כשהיה בן 16. בשנת 1951 עבר לבוגוטה, ותוך מספר חודשים זכה להציג מציוריו בגלריית ליאו מאטיס בעיר, ולאחר מכן יצא ללימודים בצרפת. בשנת 1958 זכה בפרס החשוב של 'סלון האמנים הקולומביאניים'. בוטרו הגדיר את עצמו בגיל צעיר כצייר 'הקולומביאני ביותר מכל הציירים הקולומביאניים'.
ציורים

יצירותיו של בוטרו מתאפיינות בגופים שמנים ודשנים מאוד של נשים, גברים, חיות, טבע דומם ונופים. ב-1977, למשל, צייר וריאציה על המונה ליזה, שפניה שמנות ומעוגלות. בוטרו צייר מגוון של דמויות נוספות בגילאים שונים שהמשותף להם היא צורתם העגולה והרחבה.
ב-2005 הציג בוטרו תערוכה של 50 ציורים שנעשו בעקבות גילוי מקרי ההתעללות שביצעו חיילים מצבא ארצות הברית בכלא אבו גרייב. בוטרו צייר את הציורים עקב הזעזוע שחש כשהתגלו מקרי ההתעללות. התערוכה שהוצגה במספר ערים בעולם, וביניהן ניו יורק וערים נוספות בארצות הברית, גרמה לעניין רב.
פסלים

את דמויותיו הייחודיות עיצב בוטרו גם בפסלים. החל משנת 1976 החל בוטרו גם לעסוק בפיסול, ויישם בתחום זה את הקווים האופייניים של יצירתו: צורות מעוגלות וחושניות, נפחים גדולים וטכניקה מושלמת.
פסליו הדשנים של בוטרו אהובים על ציבור רחב והם מוצבים בערים רבות, למשל בנמלי התעופה של ברצלונה ומדריד, במוזיאון ישראל בירושלים (איש על סוס), בברלין בסינגפור ובמוזיאונים רבים.
בשנת 1994 פסל היד הוצב במדריד.
הפסל "איש על סוס", 1992, מוצב כיום בחצר אגף הנוער של מוזיאון ישראל
פסל סוס בעיר מדיין, קולומביה
פסל היד בעיר מדריד
הערות שוליים

↑  פרננדו בוטרו, באתר מוזיאון ישראל
↑
↑  Hyacinthus Said, Arts in the city, LadyLA's Diary, ‏2007-08-24 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507797205171  PLWABN: 9810552970805606  BIBSYS: 90319637  BNC: 000022568  BNE: XX1076732  BnF: cb12545773g (data)  CANTIC: a11601255  CiNii: DA05110480  GND: 11851394X  ICCU: CFIV048316  ISNI: 0000 0001 0920 2774  LCCN: n79119132  NDL: 00463564  NKC: js20050627016  NLA: 35020571  NLG: 75648  NLK: KAC199603065  NSK: 000465556  NTA: 06889452X  RERO: 02-A003029236  RKD: 11234  SNAC: w65x5rb5  SUDOC: 034735046  Trove: 794806  ULAN: 500004359  VcBA: 495/143589  VIAF: 84235637   WorldCat (עם VIAF): 84235637
עטלף צהוב-כנף

| עטלף צהוב-כנף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: ערפדים מדומים
סוג:: Lavia 
מין:: עטלף צהוב-כנף
שם מדעי
 Lavia frons ‏סנט-אילר, 1810
תחום תפוצה


עטלף צהוב-כנף (שם מדעי: Lavia frons), הוא סוג של עטלף במשפחת הערפדים המדומים, המהווה מין יחיד בסוגו ומצוי ביבשת אפריקה לצד מין נוסף ממשפחתו. עטלף זה תואר מדעית לראשונה בשנת 1810 על ידי אטיין ז'ופרואה סנט-אילר ולמרות הטווח הרחב יחסית של תפוצתו אין לו כלל תת-מינים.
העטלף צהוב-הכנף יוצא דופן משאר מיני העטלפים בססגוניות שלו; עובדה זאת באה לידי ביטוי בשמו המדעי: שם הסוג (Lavia) פירושו אלגנטי או מרהיב, ושם המין (frons) פירושו עלה. המשמעות הכוללת של השם המדעי היא עלה-מרהיב, ומתייחסת לעיטור העלה האפי המרהיב של מין זה שמנוגד לחלוטין לעיטור המבחיל המצוי אצל מרבית העטלפים.
אנטומיה > מידות גוף

עטלף צהוב-הכנף הוא מין עטלף בגודל ממוצע כאשר הנקבה גדולה במעט מן הזכר. המשקל של עטלף זה נע בין 28 ל-36 גרם, ואורך הכולל של גופו (מן הראש עד קצה הזנב) הוא 63 עד 80 מ"מ אצל הנקבות ו-58 עד 80 מ"מ אצל הזכרים. אורך הזרוע של הנקבות הוא 55–63 מ"מ ואורך הזרוע של הזכרים 55–60 מ"מ. אורך השוק הוא 33–37 מ"מ לנקבות ו-32 עד 36 מ"מ לזכרים. אורך האוזן של הנקבות נע בין 36 ל-47 מ"מ, ואורך האוזן של הזכרים נע בין 35 ל-45 מ"מ. אורך הגולגולת הוא 26.1-23.3 מ"מ לנקבות ובסביבות 25.0-22.8 לזכרים. הכנפיים של העטלף צהוב-הכנף רחבות למדי, ומוטת הכנפיים היא כ-14 אינץ' (36 סנטימטרים).
מבחינה אנטומית וגנטית, עטלף צהוב-כנף דומה בעיקר לקרובו האפריקני - עטלף אף-לב (Cardioderma cor), אם כי יש ביניהן מספר הבדלים אנטומיים בולטים: האוזניים של עטלף צהוב-כנף גדולות יותר והצפירים שלו מחודדים וארוכים יותר עם הבדלים מורפולוגיים משמעותיים. העלה האפי שלו באורך 20 ס"מ לעומת העלה האפי של עטלף אף-לב שאורכו הוא 15 ס"מ. כפי שמרמז שמו, העלה האפי של מין זה דומה ללב ובכך הוא די נבדל מעטלף צהוב כנף, והוא גם אינו קטום בחדות בקצהו. על כל זאת ניתן להוסיף את הצבעוניות המרהיבה של העטלף צהוב-כנף בניגוד לעטלף אף-לב שחדגוני יחסית, אם כי הפרווה של שני המינים די דומה בגווניה.
אנטומיה > כסות ומראה חיצוני

הפרווה של העטלף צהוב-הכנף עבה וצפופה ומורכבת משערות ארוכות. צבעה הוא אפור כחלחל, אפור פנינה או כסוף, כשאצל הזכרים הפרווה לעיתים קרובות עשויה לקבל גוון של ירקרק-צהוב באזור הבטן והצוואר; בכך היא יוצאת דופן ממרבית העטלפים שלהם פרווה בגווני חום ושחור. הפרווה מתרחבת באופן דליל מעל ומתחת לזרועות אך מלבד זאת הכנפיים קירחות לגמרי משיער.
הכנפיים בולטות בססגוניותם, וצבעם הוא מעין ערבוב של אדום וצהוב היוצר את המראה הצהוב בהיר כתום של כנפיו, וזהו גם מקור שמו הרשמי; לעיתים - בעיקר בחלקים האחוריים - צבע הכנפיים יהיה חום בהיר. מלבד כנפי העטלף, גם האוזניים והעלה האפי של המין בצבע צהוב בהיר כך שלעולם לא ניתן לטעות בינו לבין מינים אחרים.
העור של העטלף בפלג הגוף האחורי בעל פיגמנטים מרובים - כלומר, הצבע באזור זה כהה מאוד יחסית. החוקרים משערים כי תכליתה של הפיגמנטציה המרובה היא לאגן על הרקמות העדינות באזור המפשעה מפני קרינה אולטרה-סגולה אשר נפוצה במקומות החשופים לשמש שבהם העטלף מצוי. הפיגמנציה המרובה משמשת גם בתקשורת החברתית ובמערכת הרבייה (כנראה כדי להבדיל בין פרטים גדולים לקטנים).
אנטומיה > מורפולוגיה

האוזניים של עטלף זה ענקיות ומוארכות - מזכירות את אוזני הארנב, והן עגלגלות ורחבות במיוחד בקצוות. כמו הכנפיים גם הן קירחות ברובם להוציא את הבסיס ומקצת מן החלק החיצוני. בחלק הפנימי של האוזניים יש לעטלף צהוב-הכנף זוג קרניים ישרות ומחודדות דמויות קרני עז המכונות "צפירים", והן משמשות כאמצעי לקליטת גלי הקול החוזרים אל העטלף במעופו לאחר שהם נפלטו לעבר סביבתו דרך העלה האפי.
העלה האפי של העטלף צהוב-כנף הוא מהמרהיבים שבעטלפים: ארוך ורחב מאוד בצורת עלה, והוא נפרש על כל פני החרטום והפנים. במרכזו יש קמט בולט מאוד כלפי חוץ שנראה במבט ראשון כקרן, וקצוותיו אף הן קמוטים יחסית. העלה האפי של מין זה קטום בצורה בוטה בקצהו הסמוך ללוע. צבעו הוא כאמור כתום-צהבהב בדומה לאוזניים ולכנפיים - בניגוד מובהק לעלה האפי המבחיל והחדגוני של מיני עטלפים רבים.
העיניים של העטלף צהוב-הכנף מגיעות לקוטר של 3 מילימטר אצל המבוגרים והן הגדולות ביותר מכל העטלפים האפריקנים - למעט את עטלף אף-לב. העיניים הגדולות של המין עשויות להיות קשורות לעובדה שעטלף זה פעיל לעיתים קרובות גם ביום בניגוד לעטלפים אחרים שנכנסים לקהות חושים בזמן זה.
הגולגולת של העטלף צהוב-הכנף מפותחת ורחבה בבסיסה ויש לה מספר מאפיינים חזותיים בולטים. המספר הכולל של השיניים בלסתות הוא 26. נוסחת השיניים של העטלף בלסת התחתונה היא 1.2.3.3 לכל צד, ובלסת העליונה היא 0.2.1.1 לכל צד, מה שאומר שאין לו חותכות עליונות (בדומה לשאר המינים במשפחתו). השיניים הטוחנות של העטלף מחורצות מעט בצורת W (באנגלית: dilambdodont) אשר עולות בקנה אחד עם אכילת חרקים. יש לעטלף שני ניבים בכל לסת כשהעליונים גדולים יותר מהתחתוניים ונוטים באופן ניכר כלפי קדימה. המלתעות של עטלף זה גדולות למדי והמלתעות האחוריות גדולות יותר מהמלתעות הקדמיות. לשיניים החותכות בלסת התחתונה יש מעין כתרים מעוגלים.
לזכרים יש בלוטות על החלק התחתון של הגב שמהם יוצאת הפרשה צהבהבה הגורמת כנראה לריח המתוק-חריף של פרוותם; התפקוד של ריח זה אינו ידוע. לנקבות יש זוג פטמות מדומות באורך של 5 מילימטר מעל פי הטבעת; מאפיין זה מצוי אצל כל המינים שבמשפחה ואף אל עטלפים ממשפחות אחרות. השימוש של פטמות אלה הוא עבור הצאצאים שנאחזים בהם כשהם צמודים לגוף האם במהלך השבועות הראשונים לחייהם. הזנב של העטלף מסתכם בעצם הזנב לבדה שאינה גלויה לחוץ, אך הקרום המחבר בין הרגליים (interfemoral) מפותח יחסית.