stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוג'יני סקוט
השקפת עולם

סקוט גודלה על ברכי השקפת העולם של כנסיית "המדע הנוצרי" (Christian Science) על ידי אמה וסבתה, אך לאחר מכן הגדירה עצמה פרוטסטנטית ליברלית. כיום היא חילונית הומניסטית ומגדירה את עצמה נונתאיסטית. בשנת 1998 קיבלה סקוט אות כבוד מהאגודה ההומניסטית האמריקאית. בנאום התודה שלה תיארה כיצד הצהרה שאימץ האיגוד הלאומי של מורי הביולוגיה, לפיה האבולוציה "בלתי מפוקחת" ו"ללא חותם אישי", הותקפה על ידי בריאתנים. התגובה הראשונית של האיגוד הייתה לשמור על הנוסח למרות לחצי הבריאתנים, אך סקוט הסכימה עם התאולוג יוסטון סמית ועם הפילוסוף אלווין פלנטינגה שסברו שיש להשמיט מילים אלה מההצהרה, כיוון שהן מהוות טענות פילוסופיות ותאולוגיות שהוכחתן היא מעבר ליכולתו של המדע המבוסס על נטורליזם מתודולוגי. בעקבות כך שונתה ההצהרה.
המרכז הלאומי לחינוך מדעי הוא נייטרלי מבחינה דתית ובין חבריו יש שמחזיקים במגוון אמונות דתיות ורוחניות ויש שאינם מחזיקים באמונות מסוגים אלה.
פרסומים

סקוט נחשבת מומחית בבריאתנות ובתכנון תבוני וממתנגדותיהם הבכירות. ספרה "אבולוציה נגד בריאתנות: מבוא" פרסם בהוצאת גרינווד ב-2004 ובהוצאת אוניברסיטת קליפורניה ב-2005. כמו כן ערכה בשיתוף עם גלן בראנץ' את האנתולוגיה "לא בכיתות הלימוד שלנו: למה שגוי ללמד תכנון תבוני בבתי הספר שלנו", שיצאה לאור ב-2006.
היא קיימה מחקרים על אופן ההתקבלות של מדע האבולוציה בארצות הברית בשנים האחרונות, וכן מחקר השוואתי לגבי אופן ההתקבלות של האבולוציה במדינות שונות בעולם, מחקר בו התגלה שארצות הברית וטורקיה הן האחרונות מבחינת שיעור התושבים המקבלים את האבולוציה. עוד ערכה תיאור של פרויקט סטיב.
פעילות חברתית

סקוט פעילה במספר ארגונים הפועלים להפרדת הדת מהמדינה בארצות הברית.
הופעתה בפסק דין קיצמילר נגד ועדת החינוך של דובר

ב-2005 הייתה סקוט, ביחד עם חברים נוספים במרכז הלאומי לחינוך מדעי, בצוות שייעץ לתובעים במשפט קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר, פנסילבניה. השופט הפדרלי (מינוי של הנשיא הרפובליקני ג'ורג' ו. בוש משנת 2002) ג'ון ג'ונס פסק נגד הוראת תכנון תבוני או בריאתנות בבתי הספר הציבוריים.
חייה האישיים

לסקוט ולבעלה, תומאס סאגר, עורך דין במקצועו, בת אחת. הם חיים בברקלי שבקליפורניה.
פרסומים

Eugenie C. Scott (2004). Evolution vs. Creationism: An Introduction. Berkeley & Los Angeles, California: University of California Press. ISBN 0-520-24650-0. Also: Westport, Connecticut: Greenwood Press. ISBN 0-313-32122-1
Eugenie C. Scott & Glenn Branch (2006). Not in Our Classrooms: Why Intelligent Design Is Wrong for Our Schools. Boston: Beacon Press. ISBN 0-8070-3278-6
הערות שוליים

↑  http://www.pandasthumb.org/archives/2006/08/well_at_least_w.html "לפחות אנחנו מנצחים את טורקיה" – מאמר בבלוג "בוהן הפנדה", אוגוסט 2006.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372115105171  GND: 137566344  ISNI: 0000 0001 1472 9474  LCCN: n89617613  NTA: 29272537X  SNAC: w6sr6gvt  SUDOC: 08631808X  VIAF: 55755320   WorldCat (עם VIAF): 55755320
יוסף בראמי

ר' יוסף בראמי
יוסף בראמי (1888 - 26 בספטמבר 1924) היה משכיל עברי, מחנך, עיתונאי ופעיל ציוני יהודי-תוניסאי.
קורות חיים

יוסף בראמי נולד בשנת 1888 בחארת אל-יהוד (השכונה היהודית) בתוניס. בנעוריו למד במקביל בבית ספר של כל ישראל חברים ובישיבת "חברת התלמוד" של הרב שלמה דאנה. מגיל צעיר החל לשאוב השראה מתנועת ההשכלה העברית, ושאף להנחיל לקהילתו חינוך מודרני בעל צביון עברי (בניגוד לחינוך הצרפתי המודרני שהנחילה חברת כל ישראל חברים והחינוך הדתי בלבד שהנחילו חדרי הלימוד המסורתיים). בראמי עבד לפרנסתו כמורה לעברית בבית ספר בתוניס ובמסגרת זאת נאבק כדי להגדיל את מכסת לימודי העברית בבתי הספר של כל ישראל חברים ובמוסדות חינוך נוספים של הקהילה היהודית בתוניסיה, וכן העביר חוגי עברית במספר מועדנים ציוניים.
במקביל לעבודתו כמורה, התמנה ל"סופר מיוחד" בתוניסיה של העיתון העברי "הצפירה", וכתב בקביעות מאמרים לעיתון על חיי הקהילה היהודית בתוניסיה והמאמצים להפצת ההשכלה העברית והציונות בקרב בני הקהילה. הוא כתב מאמרים גם לעיתונים עבריים אחרים, בהם "המבשר" שיצא לאור באיסטנבול, וכן לעיתונים בצרפתית וערבית יהודית בתוניסיה.
בשנת 1910, ביחד עם ד"ר אלפרד ואלנסי ור' יעקב בוקארה, ייסד את "אגודת ציון", האגודה הציונית הראשונה בתוניסיה. בשנת 1913 היה מהמייסדים של העיתון "קול ציון", עיתון ציוני בערבית יהודית, והתמנה לעורך הראשי של העיתון. הצורך בהקמת עיתון ציוני הוסבר על ידו במאמר להצפירה:
אם אמנם העיתונות היהודית - ולפעמים העיתונות הצרפתית - הקדישה מאמרים על אודות התנועה הציונית, אין זה, כמובן, מספיק לקהל קוראי העיתונות הערבית-עברית - ורבים המה - לתת להם מושג נאמן מהתנועה הציונית וערכה עפ"י שיטה ברורה ומסוימה. הנחיצות לברוא עיתון בערבית-עברית שימלא את הצורך המורגש, ושיהיה מוקדש רק לזה, נראה איפוא כדבר ברור.
העיתון יצא לאור במשך שנתיים, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, וחזר לצאת לאור בשנת 1920. בנוסף "אגודת ציון" הוציאה לאור עיתון בצרפתית.
בשנת 1920 היה מהמייסדים של "ההסתדרות הציונית של תוניסיה", ארגון גג שהוקם כדי לאחד את הפעילות של כל הארגונים הציונים שפעלו עד אותה עת. באותה שנה נסע בראמי ביחד עם ד"ר אלפרד ואלנסי לייצג את ציוני תוניסיה בוועידה הציונית בלונדון. באחד מנאומיו בכינוס עסק במצב החינוך העברי בתוניסיה וביקר באופן נוקב את חברת כל ישראל חברים על המחסור בלימודים יהודיים בבתי הספר שבניהולה. בשנת 1921 הוא נבחר לכהן כחבר בוועד המנהל של הקהילה היהודית בתוניס. כמו כן מאותה שנה החל לשמש כמזכירו של הרב משה סיטרוק (1846-1928), הרב הראשי של הקהילה. הפעילות הציונית בתוניסיה, שבראמי שימש כאחד ממנהיגיה, נחלה הצלחות רבות בתקופה זאת. עזרה לכך העובדה שהפדרציה הציונית הצליחה לקבל הכרה רשמית מהממשל הצרפתי וזכתה ליחס אוהד יחסית מהרשויות. על קריאת המגבית הראשונה של שלוחת קרן היסוד בתוניסיה, שבראמי היה אחד מראשיה, חתמו כל מנהיגי הקהילה, כולל הרב הראשי ויושב ראש הוועד המנהל. בראמי נסע ביחד עם שליח קרן היסוד מארץ ישראל לקהילות יהודיות בפנים תוניסיה עבור גיוס תרומות, ותרגם את נאומיו לערבית יהודית. הוא עצמו נודע כנואם מוכשר בעברית וערבית יהודית.
בראמי נפטר באופן מפתיע בשנת 1924, בגיל 36 בלבד. מותו נחשב לאבדה קשה עבור המפעל להפצת ההשכלה העברית והרעיון הציוני בתוניסיה. בהספד שכתב עליו אברהם אלמליח בדואר היום וכותרתו "היחיד!" נכתב כי: ”בין כל מחיי-שפתנו שעבדו לפריחת עמנו ובנין ארצנו - יזכר ויכתב שמו של ר' יוסף בראמי שנקטף בדמי ימיו.”
לקריאה נוספת

יוסף שטרית, מודרניות לאומית עברית מול מודרניות צרפתית: ההשכלה העברית בצפון-אפריקה בסוף המאה הי"ט, מקדם ומים, ג', תש"ן, עמ' 11-76.
חיים סעדון, הציונות בתוניסיה 1918-1948, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, האוניברסיטה העברית, 1993.
הערות שוליים

↑  יוסף בראמי, מכתבים מחוץ לארץ: בטוניס, הצפירה, 24 ביולי 1913.
↑  אברהם אלמליח, היחיד! - אחרי מטתו של ר' יוסף בראמי ז"ל, דואר היום, 12 באוקטובר 1924.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305623405171  VIAF: 298977473   WorldCat (עם VIAF): 298977473 
כותרת העיתון "קול ציון", עיתון ציוני בערבית יהודית בעריכתו של יוסף בראמי, אפריל 1913.
יוסף ברודסקי

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1940 סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 פטירה:  28 בינואר 1996 (בגיל 55) ברוקלין, ארצות הברית 
 שם לידה:  Иосиф Александрович Бродский 
 לאום:  יהודים 
 מקום קבורה:  בית הקברות סן מיקלה 
 מקום לימודים:  קלייר הול, קיימברידג', גימנסיה של סנט אנה 
 שפות היצירה:  אנגלית, רוסית 
 סוגה:  שירה 
 יצירות בולטות:  Gorbunov and Gorchakov 
 תקופת הפעילות:  מ-1956 
 הושפע מ:  אנה אחמטובה, רוברט פורסט, אוסיפ מנדלשטם, מרינה צבטייבה, ויסטן יו אודן 
 בן או בת זוג:  Maria Sozzani   Marianna Basmanova 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1987)  דוקטור לשם כבוד (22 ביוני 1993)  זר הזהב (1991)  עמיתי מקארתור (יוני 1981)  מלגת גוגנהיים (1977)  משורר הקונגרס (1991)  אזרח כבוד של סנקט פטרבורג  אביר בלגיון הכבוד  National Book Critics Circle Award in Criticism  פרס רומא  פרס חוג מבקרי הספרים הלאומי 
 חתימה:   
 
יוסיף אלכסנדרוביץ' בְּרודְסקי (ברוסית: Ио́сиф Алекса́ндрович Бро́дский; באנגלית: Joseph Brodsky;‏ 24 במאי 1940 – 28 בינואר 1996) היה משורר, מסאי ומחזאי יהודי-רוסי-אמריקאי, חתן פרס נובל לספרות.
קורות חיים

נולד במשפחתו של צלם יהודי בלנינגרד. בגיל 15 עזב את בית הספר. לפי עדותו, התחיל לכתוב שירים בגיל 16. היה מקורב למשוררת אנה אחמטובה, שניבאה לו עתיד מזהיר. ב-1964 נעצר בעוון "שוטטות". ולדימיר אדמוני היה עד הגנה וציין הישגים של ברודסי כמשורר ומתרגם. ברודסקי נשפט ל-5 שנים והוגלה לאזור ארכנגלסק. בספטמבר 1965, בזכות התגייסותם של אנשי תרבות ורוח בולטים בברית המועצות ומחוצה לה, שוחרר ברודסקי ושב ללנינגרד. חלק קטן משיריו פורסמו בברית המועצות, אולם הרוב התפרסם במערב ("שירים ופואמות", 1965).
ב-1972 גורש מברית המועצות, התיישב באן ארבור שבמישיגן, שם לימד בחוג ללימודים סלאביים באוניברסיטה המקומית. המשיך לכתוב שירים ברוסית, וכן פרסם פרוזה ודברי ביקורת באנגלית, ועסק גם בתרגומים ספרותיים. ב-1980 קיבל אזרחות אמריקנית, ב-1981 התיישב בניו יורק. היה מעורב בחיים הספרותיים בארצות הברית ובאירופה. בשנים אלו הוציא לאור שלושה ספרי שירה, וכמו כן התפרסמו שני אוספים של שיריו.
ב-1987, בגיל 47, זכה ברודסקי בפרס נובל לספרות (הוא מן הצעירים שבין חתני הפרס) על "כתיבה חובקת-כול, המלאה בהירות מחשבה ועומק פואטי".
ב-1991–1992 קיבל את התואר משורר הקונגרס, המוענק מדי שנה על ידי ספריית הקונגרס.
נפטר מהתקף לב בניו יורק, נקבר בבית הקברות סן מיקלה שבוונציה.
ספריו שראו אור בעברית

שירים ראשונים ואחרונים (מרוסית: עמינדב דיקמן), תל אביב: דביר, 1997.
מנוסה מביזנטיון: מסות (מאנגלית ואחרית דבר: גיורא לשם), תל אביב: ספרית פועלים, 1992.
עקדת יסאק: שירים (מרוסית: עזרא זוסמן), תל אביב: עקד, 1969.
חותם מים: תרגום: לאה דובב, ירושלים: מאגנס, 2010.
הסטנצות החדשות לאוגוסטה - תרגום: יעקב לח, הוצאת הקיבוץ המאוחד והוצאת כתב, 2017.
מכתב להורטיוס (מאנגלית: יותם בנשלום), דחק, סדרת דרש - כתבי מופת בפואטיקה ואסתטיקה, 2023.
יחסי אוסטרליה–קנדה

| יחסי אוסטרליה–קנדה |
| --- | --- |
אוסטרליה: קנדה


אוסטרליה: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 9,984,670
אוכלוסייה
26,778,707: 39,838,945
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 53,718
משטר
מונרכיה חוקתית

יחסי אוסטרליה–קנדה מתייחסים ליחסים הבינלאומיים בין אוסטרליה לקנדה. אוסטרליה וקנדה מקיימים מערכת יחסים ארוכת שנים אשר טופחה על ידי ההיסטוריה והתרבות המשותפת של שתי המדינות, על ידי חברותם בקהילת חבר העמים וקשרים בין תושבי שתי המדינות. לשתי המדינות ראש מדינה משותף המלך צ'ארלס השלישי (באופן חוקי, המלך הוא ראש מדינת שתי המדינות, כמלך קנדה ומלך אוסטרליה). לניו זילנד וקנדה יש גם קשרי עסקים או סחר, והם חברות האומות המאוחדות וחבר העמים הבריטי ומקיימות הסכמים הדדיים.
היסטוריה

שתי המדינות פיתחו יחסים קרובים וידידותיים. הקשר הקדום ביותר בין שתי המדינות היה גירוש המורדים הקנדיים מההתקוממות בקנדה העילית והתחתית לאוסטרליה. המעורבים במרידות מקנדה עילית נשלחו לארץ ואן דימן (טסמניה המודרנית), ועילו המעורבים במרידות מקנדה תחתית נשלחו לסידני. ישנם שתי אנדרטאות בהובארט, עיר הבירה של טסמניה, המנציחים את נוכחותם של המורשעים הקנדיים בטסמניה.
קשרי הסחר בין מדינות אלה הם בני יותר ממאה שנה, ויחסים דיפלומטיים רשמיים כוננו בין המדינות בשנת 1939. כוחות אוסטרליים וקנדיים נלחמו ביחד במהלך מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה ומלחמת המפרץ. בשנת 2001, אוסטרליה וקנדה השתתפו בפלישה לאפגניסטן בצד כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. שתי המדינות הן בעלות ברית צבאיות קרובות והן משתפות פעולה גם במלחמה בטרור.
יחסי סחר

בשנת 2010, אוסטרליה הייתה השוק ה-16 בגודלו של מוצרים קנדים, והשוק הקנדי דורג במקום ה-23 עבור היצוא האוסטרלי. בשנת 2013 הסתכם הסחר בין מדינות בכ-3.4 מיליארד דולר אמריקני (היצוא הקנדי לאוסטרליה הסתכם ב-1.7 מיליארד דולר, והיבוא מאוסטרליה לקנדה הסתכם בכ-1.8 מיליארד דולר). המחזור העיקרי נופל על ענף הכרייה, התחבורה והייעור, כמו גם על אספקת ציוד לייצור נפט וגז קנדיים.
נציגויות דיפלומטיות

קנדה מחזיקה באוסטרליה נציבות עליונה בקנברה ו-2 קונסוליות בפרת' וסידני. מאידך אוסטרליה מחזיקה בקנדה נציבות עליונה באוטווה, ו-2 קונסוליות בטורונטו ובוונקובר.
יחסי ארמניה–קזחסטן

| יחסי ארמניה–קזחסטן |
| --- | --- |
ארמניה: קזחסטן


ארמניה: קזחסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 2,724,900
אוכלוסייה
2,968,413: 20,655,596
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 261,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,157: 12,656
משטר
רפובליקה

יחסי ארמניה–קזחסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ארמניה לבין רפובליקת קזחסטן.
סקירה כללית

לפני 1918, שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הרוסית, ועד 1991 הן היו חלק מברית המועצות לשעבר, בתור מחוזות אוטונומיים למחצה; הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-27 באוגוסט 1992. מאז 1992 מיוצגת ארמניה בקזחסטן באמצעות שגרירות באלמטי, הבירה לשעבר של המדינה. קזחסטן מיוצגת בארמניה באמצעות שגרירות בירוואן, בירת המדינה.
שתי המדינות הן חברות מלאות באיחוד האירואסייתי, בארגון האמנה לביטחון משותף, ארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, חבר המדינות והאומות המאוחדות. ישנם 25,000 איש ממוצא ארמני המתגוררים בקזחסטן. קזחסטן ואוזבקיסטן הן המדינות הטורקיות היחידות שקיבלו את המיעוט הארמני בהן לכל אורך ההיסטוריה.
ביקורים בילטרליים

מ-1 עד 2 בספטמבר 1999 ביקר נשיא ארמניה רוברט קוצ'ריאן בקזחסטן.
במאי 2001 נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב ביקר בארמניה במסגרת רשמית.
יחסי אוסטרליה–קובה

| יחסי אוסטרליה–קובה |
| --- | --- |
אוסטרליה: קובה


אוסטרליה: קובה
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 110,860
אוכלוסייה
26,778,707: 10,969,035
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 107,352
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 9,787
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה סוציאליסטית

יחסי אוסטרליה–קובה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הרפובליקה של קובה.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים בשנת 1989. קובה פתחה שגרירות בקנברה באוקטובר 2008 והיחסים זכו למומנטום מחודש בשנים האחרונות. אוסטרליה וקובה עבדו בעבר יחד כדי לתמוך בשילובם של רופאים שהוכשרו בקובה במערכות הבריאות של האי הפסיפי.
ארצות הברית מקיימת אמברגו סחר נגד קובה. בעוד שלאוסטרליה אין חקיקה או אמצעי מסחרי כלכלי שמגביל סחר או השקעה לקובה או ממנה.
מאז 1996, אוסטרליה הצביעה בעד ההחלטה השנתית של קובה בעצרת הכללית של האו"ם הקוראת להפסיק את אמברגו הסחר האמריקני של קובה.
יחסים כלכליים

בשנים 2017–2018, ממשלת אוסטרליה העניקה סיוע של כמעט 40,000 דולר באמצעות תוכנית הסיוע הישיר של השגרירות (DAP) בעקבות ההוריקן אירמה וכן סיפקה 19,127 דולר עבור פרויקט טיפול במים ותברואה בקהילת לה פה.
בשנת 2018 העניקה המועצה לקשרי אוסטרליה-אמריקה הלטינית (COALAR) מענקים לחיבור ולשיתוף פעולה עם אנשים ומוסדות בקובה.
ממשלת אוסטרליה תומכת במשקיעים אוסטרליים בקובה על ידי מתן ייעוץ וייעוץ בנושאי מדיניות, כלכלה ורגולציה באמצעות שגרירות אוסטרליה במקסיקו סיטי.
הזדמנויות ייצוא והשקעה קיימות עבור עסקים אוסטרליים, במיוחד בתחום האנרגיה והמשאבים, התרופות והחקלאות.
קיים עניין גובר בקרב חברות אוסטרליות בשוק הקובני. מספר חברות זיהו הזדמנויות בתחומי מומחיות אוסטרלית העולות בקנה אחד עם סדרי עדיפויות קובניים. אלה כוללים ענפי חקלאות, כרייה ואנרגיה, ביוטכנולוגיה, תשתיות ותיירות.
הקמת המועצה העסקית אוסטרליה-קובה ב-2015 וביקור משלחת העסקים בפברואר 2016, בהובלת השליח המיוחד אנדרו רוב, מעיד על ההזדמנויות והפרופיל החדשים שמייצגת קובה לעסקים באוסטרליה.
בשנים 2017–2018 שלחה קובה שלוש משלחות עסקיות לאוסטרליה כדי לחקור תחומים פוטנציאליים לשיתוף פעולה. כתוצאה מכך, אוסטרליה הסכימה לנסות חיסון נגד קרציות בקר המיוצר על ידי SOE קובנית, BioCubaFarma.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מיוצגת בקובה באמצעות שגרירותה במקסיקו סיטי, מקסיקו.
קובה מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה וקונסוליה בסידני.
יחסי ארצות הברית – בחריין

| יחסי ארצות הברית – בחריין |
| --- | --- |
ארצות הברית: בחריין


ארצות הברית: בחריין
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 760
אוכלוסייה
345,891,750: 1,616,117
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 43,205
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 26,734
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

יחסי ארצות הברית – בחריין (באנגלית: Bahrain–United States relations, בערבית: العلاقات البحرينية الأمريكية) הם היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית של אמריקה ובין ממלכת בחריין.
כיום, ארצות הברית ובחריין הן בעלות ברית קרובות.
היסטוריה

בחריין סיפקה בסיס לפעילות צבאית של ארצות הברית במפרץ הפרסי מאז 1947, 24 שנים לפני שקיבלה את עצמאותה.
שגרירות ארצות הברית במנאמה נפתחה ב-21 בספטמבר 1971, ושגרירות בחריין בוושינגטון די. סי. נפתחה ב-1977.
ב-1991, שתי המדינות חתמו על שיתוף פעולה ביטחוני.
היסטוריה > תקרים טום מלינובסקי

ביולי 2014, ביקר בבחריין טום מלינובסקי, עוזר מזכיר המדינה לדמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה. מלינובסקי, אשר היה אמור לבקר בבחריין ביקור בן 3 ימים, נפגש עם חברי מפלגת אל-ופק, מפלגת אופוזיציה מובילה בבחריין. לאחר שמלינובסקי נפגש עם חברי מפלגת אל-ופק, הוא גורש מבחריין. משרד החוץ של בחריין טען כי פעילותו של מלינובסקי "מנוגדת לנורמות הדיפלומטיות קונבנציונליות", אך גם ציינה כי התקרית לא תשפיע על יחסי ארצות הברית-בחריין.
מלינובסקי מתח ביקורת על החלטת ממשלת בחריין כניסיון "לערער את הדיאלוג". דוברת מחלקת המדינה ג'ן סאקי אמרה כי ארצות הברית "מודאגת מאוד" וכי פעולות ממשלת בחריין "אינן תואמות את השותפות החזקה בין ארצות הברית לבחריין".
יחסי אוסטרליה–קיריבטי

| יחסי אוסטרליה–קיריבטי |
| --- | --- |
אוסטרליה: קיריבטי


אוסטרליה: קיריבטי
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 811
אוכלוסייה
26,778,707: 135,012
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 279
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 2,067
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי אוסטרליה–קיריבטי הם היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לבין קיריבטי.
סקירה כללית

אוסטרליה וקיריבטי נהנות מיחסים קרובים וארוכי שנים המבוססים על שיתוף פעולה אזורי ובינלאומי, קישורי סחר, תוכנית סיוע משמעותית בפיתוח, תמיכה במעקב ימי ושיתוף פעולה ביטחוני רחב יותר. אוסטרליה מסייעת לקיריבטי לבנות כוח אדם מיומן באמצעות הכשרה טכנית ומקצועית ומלגות (פרסי אוסטרליה). מלגות אלו מספקים הזדמנויות לסטודנטים ללמוד במוסדות שלישוניים באוקיינוס השקט או באוסטרליה ולהשיג את הכישורים והידע הדרושים כדי לתרום להתפתחותה של קיריבטי.
יחסי סחר

היצוא מאוסטרליה לקיריבטי בשנת 2017 הסתכם ב-24 מיליון דולר. דולר אוסטרלי הוא מטבע חוקי בקיריבטי. בנק ANZ הוא בעל רוב המניות של בנק קיריבטי המספק שירותי בנקאות מרכזית וקמעונאית והוא הבנק היחיד במדינה.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה בקיריבטי נציבות עליונה בדרום טאראווה.
קיריבטי מחזיקה באוסטרליה קונסוליית כבוד בבאראדו, ניו סאות' ויילס.
יחסי ארמניה–פקיסטן

| יחסי ארמניה–פקיסטן |
| --- | --- |
ארמניה: פקיסטן


ארמניה: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 796,095
אוכלוסייה
2,968,413: 252,259,078
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,157: 1,341
משטר
רפובליקה: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי ארמניה–פקיסטן הם מערכת היחסים המורכבת שבין רפובליקת ארמניה לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
שתי המדינות לא כוננו אף פעם יחסים דיפלומטיים ולמעשה, פקיסטן היא המדינה היחידה בעולם שאינה מכירה בארמניה כמדינה עצמאית וריבונית. האינטראקציה הדלה שקיימת בין שתי המדינות היא לא בעלת משמעות מיוחדת.
אין עימות ישיר ואף פעם לא היה עימות מזוין בין ארמניה לפקיסטן והבעיות העיקריות ביחסים שבין שתי המדינות הוא סכסוך נגורנו-קרבאך עם אזרבייג'ן והאירידנטה הארמנית במזרח טורקיה. אזור נגורנו קרבאך הוא אזור המאוכלס בעיקר בארמנים מאז סוף מלחמת העולם הראשונה, האזור הכריז על עצמאות וקרא לעצמו "רפובליקת ארצאך" אך אינו מוכר על ידי אף מדינה חוץ מאבחזיה, דרום אוסטיה וטרנסניסטריה, אף הן מדינות לא מוכרת, האזור נמצא דה יורה בתוך גבולות אזרבייג'ן. פקיסטן תמכה באזרבייג'ן במהלך המלחמה. בשל קשריה ההדוקים של פקיסטן עם יריבותיה של ארמניה - טורקיה ואזרבייג'ן, היא רואה בטבח חוג'אלי כרצח עם שנעשה על ידי ארמניה כנגד הקבוצה האתנית האזרית (ולא הטורקית, כמו שקרה בפועל). כאשר היא המדינה השלישית בעולם להכיר באזרבייג'ן כמדינה עצמאית לאחר טורקיה ורומניה, יש לאזרבייג'ן ולפקיסטן יחסים חמים מאוד. אזרבייג'ן תומכת בעמדת פקיסטן בסכסוך קשמיר, ארמניה לעומתה, בעקבות העוינות הפקיסטנית אליה, פיתחה מערכת יחסים ידידותית וענפה עם הודו, והיא תומכת בעמדתה בסכסוך קשמיר. פקיסטן אינה מכירה ברצח העם הארמני ואף לוחצת על מדינות שונות לא להכיר בו יחד עם חברותיה - אזרבייג'ן וטורקיה.
בסוף 2016 פתחה ארמניה בעימות פוליטי ישיר נגד פקיסטן, כאשר בזבזה את זכות הווטו השנתית שיש לה בברית CSTO המובל בידי רוסיה, כדי שהצעתה של פקיסטן להצטרף כמדינה משקיפה לארגון לא תתקבל.
ראו גם

יחסי החוץ של פקיסטן
טבח חוג'אלי
יחסי ארמניה–קנדה

| יחסי ארמניה–קנדה |
| --- | --- |
ארמניה: קנדה


ארמניה: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
29,743: 9,984,670
אוכלוסייה
2,968,413: 39,838,945
תמ"ג (במיליוני דולרים)
24,212: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,157: 53,718
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי ארמניה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים שבין ארמניה לקנדה. שתי המדינות חברות בארגון לה פרנקופוני ובאו"ם.
היסטוריה

קנדה הכירה בארמניה זמן קצר לאחר פרידתה מברית המועצות בשנת 1991. בשנת 1992, ארמניה וקנדה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. קנדה מיוצגת בירוואן מאז 1997 על ידי קונסולית כבוד. שגרירות קנדה במוסקבה מוסמכת לארמניה. ארמניה פתחה שגרירות באוטווה בשנת 1995.
במהלך השנים שתי המדינות חתמו על הסכמים דו-צדדיים, כגון הסכם סחר ומסחר (1999); הסכם קידום והגנה על השקעות (1999) והסכם למניעת מיסוי כפול ומניעת התחמקות פיסקלית ביחס למיסים על הכנסה ועל הון (1999).
CIDA מספקת מימון לארמניה באמצעות פרויקטים של עזרה טכנית אזורית. יתר על כן, קרן קנדה לפרויקטים לפיתוח מקומי מנוהלת על ידי שגרירות קנדה במוסקבה (רוסיה), באזורים הכוללים בניית יכולות מדיניות סחר, פיתוח כפרי, פרויקטים בתחום הבריאות ותוכניות סביבתיות.
סחר

בשנת 2017, סך המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-35.7 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של ארמניה כולל: מתכות יקרות, אבנים ומוצרי טקסטיל. הייצוא העיקרי של קנדה כולל: מוצרי מזון, מכונות וציוד ומוצרים כימיים.
יוסף ברבי ניסן

יוסף ברבי ניסן היה פייטן שחי בארץ ישראל, ככל הנראה בעיר נווה שברמת הגולן. השתייך לתקופה הקלאסית בפייטנות. סגנונו הושפע רבות מזה של רבי אלעזר בירבי קליר, ופיוטיו ידועים בקשי לשונם ובסגנונם החידתי.
תקופתו ומקומו

מיצירותיו הנשענות על החלוקה התלת שנתית לקריאת התורה ניכר שנוסח התפילה שלו היה ארץ-ישראלי, ועל כן מסיקים שהוא חי בארץ ישראל.
בלפחות אחת מיצירותיו ניכרת החתימה "יוסף ברבי ניסן משוה קריתים". שמואל קליין טען, על פי התרגום הירושלמי, "דִבְנוּהָ קַרְתָּא", לאזכור של שוה קריתים בתורה, שיוסף ברבי ניסן היה מהעיר נווה, שבגולן הסורי. היו שדחו זיהוי בכך שהניקוד בתרגום ירושלמי הוא אחר ואינו מתייחס לנווה ואחרים כמו יוסף יהלום שחזקו את הזיהוי. יהלום אף טען שמציאת שריד מפיוט של יוסף ברבי ניסן על פפירוס מצביע על כך שהפייטן היה מהאזור סביב הכנרת, מקום יש חומר גלם בשפע לפפירוסים.
חיים שירמן שיער שיוסף ברבי ניסן חי בתקופה הביזנטית, מכיוון שלא נמצא בפיוטיו התייחסות לערבים. יהלום ציין את התייחסותו לנצרות במילים "גדע קרן שעיר" כראייה נוספת לקדמותו לפני הכיבוש הערבי. בנימין לפלר כתב שהוא חי אל תוך התקופה הערבית, שכן יוסף ברבי ניסן מזכיר באחד מפיוטיו את האויבים בכינוי "לועטי דבשת", שמכוון כנראה לערבים.
אופי יצירתו

מנחם זולאי כתב עליו "לשונו קשה ונוקשה" וזאת אפילו ביחס לקושי בפיוטיהם של פייטנים אחרים. שולמית אליצור משערת שהדבר נובע משאיפה מודעת לכתוב פיוט חידתי שפענוחו יהיה אתגר לשומעים. בשל כך, פייטן מאוחר יותר נאלץ להגביר את רמת החידתיות משום שהרמה של קודמיו כבר נחשבה "קלה" ולא דרשה מאמץ מהשומעים.
יצירתו מושפעת מיניי ומאלעזר בירבי קליר. כהקליר הוא אינו נמנע משימוש בביטויים מגשימים ביחס לאל, הוא מייצר מילים מחודשות בדרך ההיקש, הוא משתמש במילים לועזיות מהמדרש והתלמוד ובשורשים ארמיים במקום במילים עבריות, ולצורך המבנה הפיוטי אינו נמנע מלשנות בין זכר לנקבה. יוסף ברבי ניסן גם נוהג לשנות משקלים של שמות מקומות והוא מרבה להזכיר מספרים ממדרשי חז"ל. הוא נוהג להשתמש במילים יחידאיות בתנ"ך תוך שימוש במשמעותם על פי תרגום יונתן בן עוזיאל.
ברם, הדברים נכונים בעיקר ביחס לקרובותיו המצויות בידינו: קדושתאות לשביעי של פסח ולסדר "הנני ממטיר", ושבעתא לתפילת טל. בניגוד אליהן, היוצרות שכתב לסדרי התורה מתאפיינות בלשון פשוטה וקלה יותר, והמדרשים מסופרים בהם בפירוש ולא ברמזים.
לקריאה נוספת

שמואל קליין, "נוה: פייטן עברי מנוה", ידיעות החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה ד [ג] (תשרי תרצ"ז), עמ' 76–78. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
מנחם זולאי, "לתולדות הפיוט בארץ ישראל", בתוך: הנ"ל, ארץ ישראל ופיוטיה: מחקרים בפיוטי הגניזה, ירושלים: הוצאת מאגנס 1996, עמ' 175–186.
עזרא פליישר, היוצרות בהתהוותם והתפתחותם, ירושלים: הוצאת מאגנס תשמ"ד, עמ' 111–112, 711–729.
עדן הכהן, "יוסף בירבי ניסן משווה קרייתיים היא נווה: פייטן עברי קדום מן הבשן", על אתר ד–ה (ניסן תשנ"ט), עמ' 229–239.
הערות שוליים

↑  תקופה שזמנה בסביבות המאה השביעית והשמינית
↑  ספר בראשית, פרק י"ד, פסוק ה'
↑  בנימין לפלר, יוסה (יוסף) בירבי ניסן משוה קריתים: קדושתא לסדר "הנני ממטיר", לשוננו עו (תשע"ד), עמ' 416
↑  יוסף יהלום, פפירוס פייטני למועדי החורף ומשמעותו לתולדות היישוב בארץ־ישראל בשלהי התקופה הביזנטית, קתדרה 162, טבת תשע"ז, עמוד 10
↑  יוסף יהלום, פפירוס פייטני למועדי החורף ומשמעותו לתולדות היישוב בארץ־ישראל בשלהי התקופה הביזנטית, קתדרה 162, טבת תשע"ז, עמוד 12
↑  בנימין לפלר, יוסה (יוסף) בירבי ניסן משוה קריתים: קדושתא לסדר "הנני ממטיר", לשוננו עו (תשע"ד), עמ' 406
↑  בנימין לפלר, יוסה (יוסף) בירבי ניסן משוה קריתים: קדושתא לסדר "הנני ממטיר", לשוננו עו (תשע"ד), עמ' 407–408
↑  שולמית אליצור, ‏"לגלגולי החידתיות בפיוט המזרחי: מראשיתו עד המאה הי"ב", פעמים 59 (אביב תשנ"ד), עמ' 18–19.
↑  בנימין לפלר, יוסה (יוסף) בירבי ניסן משוה קריתים: קדושתא לסדר "הנני ממטיר", לשוננו עו (תשע"ד), עמ' 409–411
↑  בנימין לפלר, יוסה (יוסף) בירבי ניסן משוה קריתים: קדושתא לסדר "הנני ממטיר", לשוננו עו (תשע"ד), עמ' 412
↑  עזרא פליישר, היוצרות בהתהוותם והתפתחותם, הוצאת מאגנס תשמ"ד, עמ' 712; שולמית אליצור, ‏"לגלגולי החידתיות בפיוט המזרחי: מראשיתו עד המאה הי"ב", פעמים 59 (אביב תשנ"ד), עמ' 21.