stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן
היום השני – 7 באוקטובר > העברת אוגדה 146 לחזית הצפון

העתודה המשוריינת האחרונה שנותרה למטה הכללי של צה"ל בבוקר 7 באוקטובר הייתה אוגדה 146, אשר השתייכה לפיקוד המרכז. המטה הכללי התלבט האם לשגרה לחזית הדרום או לחזית הצפון, או שמא להשאירה במקומה כדי להתמודד עם האפשרות שגם ירדן תצטרף למלחמה ותפתח חזית שלישית מול ישראל. בשעה 05:30 בבוקר החליט הרמטכ"ל דוד אלעזר "לקחת סיכון", כדבריו, והורה לשגר מיד את אוגדה 146 לחזית הצפון. החלטה זו התבררה אחר כך כבעלת משמעות אסטרטגית לגורל המלחמה ברמת הגולן.
טרם המלחמה כללה האוגדה שלוש חטיבות וגדוד סיור אוגדתי, אולם עם פרוץ המלחמה הופנתה חטיבה 217 (שוט קל) לגזרת סיני. בנוסף הוחלט להותיר את גדוד השרמנים של חטיבה 670 כעתודה בפיקוד מרכז, כך שהאוגדה עלתה לרמת הגולן בכמחצית מכוחה וכללה את חטיבה 205 (שלושה גדודי טנקי שוט), חטיבה 670 (שני גדודי חרמ"ש), גדס"ר 288 (שכלל טנקים ונגמ"שים), ואגד ארטילרי.
כוחות האוגדה 146 יצאו עם בוקר צפונה. גדודי החרמ"ש של חטיבה 670 הגיעו לצפון ממחסני החירום שלה בנחל שורק, וחטיבה 205 - ממחסני החירום במחנה עופר שליד ירושלים. גדוד אחד של חטיבה 205 הוסע לאזור צמח על גבי מובילי טנקים, אך יתר יחידות האוגדה הגיעו לשם בנסיעה. גדוד אחרון הגיע לזירה רק ב-8 באוקטובר בבוקר.
אלוף פיקוד הצפון יצחק חופי נטה בתחילה להציב את אוגדה 146 להגנה על גשרי הירדן מצפון לכנרת. מפקד האוגדה משה פלד ערער על כך והציע לערוך במקום זאת התקפת נגד בדרום הרמה. הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב שהגיע לסייע לפיקוד הצפון, צידד בהצעתו של פלד ולאחר התייעצות עמו החליט האלוף חופי לקבל את ההצעה. אוגדה 146 התכנסה באזור צמח ועין גב לקראת התקפת נגד, שנקבע כי תיפתח בבוקר היום הבא.
היום השני – 7 באוקטובר > איגודי כוחות חדשים

במוצאי יום זה נערכו איגודי כוחות חדשים לקראת מתקפת הנגד, על פי פריסת היחידות בפועל בזירת הלחימה. חטיבות 4 ו-9 שפעלו בדרום רמת הגולן הועברו מפיקודה של אוגדה 210 לפיקודה של אוגדה 146. כעת פעלו במסגרת אוגדה זו ארבע חטיבות ובהן בסך הכל 175 טנקים:
חטיבה 205 – שני גדודי טנקי שוט, גדוד הסיור של האוגדה ;
חטיבה 9 – גדוד טנקי שרמן, גדוד טנקי שוט, שני גדודי חרמ"ש (גדוד טנקי השוט השתייך במקור לחטיבה 179 והועבר לחטיבה 9 לאחר שהגיע לציר אל-על לפניה) ;
חטיבה 4 – גדוד טנקי שרמן, שני גדודי טנקי שוט (אחד מהם הועבר מחטיבה 205 והשני - גדוד המילואים של חטיבה 188), שני גדודי חרמ"ש ;
חטיבה 670 – שני גדודי חרמ"ש.
באוגדה 210 נותרה ב-8 באוקטובר חטיבה אחת - חטיבה 179 ובה גדוד טנקים (גדוד הטנקים השני של החטיבה הועבר כאמור לחטיבה 9 והגדוד השלישי נשחק ויצא מכלל פעולה) וגדוד הסיור האוגדתי, גדס"ר 134. במהלך 9 באוקטובר הועברה תחת פיקודה (מאוגדה 36) חטיבה 679 ובה שלושה גדודי טנקים. תחת פיקוד אוגדה 36 נותרו חטיבה 7 המוקטנת (כולל גדוד 74 של חטיבה 188) וחטיבת גולני.
היום השלישי – 8 באוקטובר > התקפת הנגד של אוגדה 146

בבוקר יום זה פתחה אוגדה 146 בהתקפת נגד דו-זרועית בדרום רמת הגולן. המאמץ העיקרי של האוגדה נערך בציר אל-על-רמת מגשימים (כיום - כביש 98). חטיבה 9 הובילה את המתקפה, כשחטיבה 205 נעה בעקבותיה. באגף השמאלי של האוגדה נעה חטיבה 4 בציר מעלה גמלא, כמאמץ משני. חטיבה 670 נעה על כביש המערכת, סמוך לקו הסגול, כדי להגן על האגף הימני (הדרומי) של האוגדה, ולטהר את השטחים שייתפסו. בפקודת מפקד האוגדה הותירו החטיבות (למעט חטיבה 670) את גדודי החרמ"ש שלהן בעמק הירדן - כדי שלא לחושפם לאש הארטילרית הסורית - והפעילו רק את גדודי הטנקים שלהן, ללא סיוע חי"ר.
חטיבה 9, שבלמה את הסורים מאז היום הקודם בגזרת אל-על, החלה להתקדם במרחב שבין אל-על לרמת מגשימים, תוך שהיא משמידה כ-40 טנקים סוריים במהלך היום. חטיבה 4 התקדמה אף היא והשמידה ממזרח למעלה גמלא כ-15 טנקים סורים. ליד רמת מגשימים עברה חטיבה 205 דרך חטיבה 9, תקפה את תל סאקי שמצפון ליישוב, כבשה אותו בעזרת איגוף ממערב וחילצה את החיילים שהיו מנותקים בו מאז 6 באוקטובר. החטיבה המשיכה להתקדם צפונה, כשחטיבה 4 מתקדמת לשמאלה. כעת העביר מפקד האוגדה את חטיבה 9 לשמאלה של חטיבה 4, כך ששלוש החטיבות של האוגדה תקפו בחזית אחת, זו לצד זו.
חטיבה 205 התקדמה צפונה וליד תל ג'וחדר, סמוך לציר הנפט, נתקלה באש סורית חזקה ונעצרה. התברר שהמרחב שממזרח לתל ג'וחדר ותל פרס היה מגנן נ"ט סורי מבוצר, שהוחזק על ידי חטיבה ממוכנת בסיוע גדוד נ"ט. גדודי חטיבה 205 התייצבו בעמדות ועד רדת החשיכה ניהלו אש עם המתחם הסורי, עד שהאש ממנו נחלשה, ובמקביל כבש כוח סיור של החטיבה את תל ג'וחדר. משמאל ירתה גם חטיבה 4 על מגנן הנ"ט.
בסך הכל, עד סופו של 8 באוקטובר התקדמה אוגדה 146 כ-10 קילומטר ויותר לכיוון צפון-מזרח.
היום השלישי – 8 באוקטובר > הלחימה במרכז רמת הגולן

במהלך 8 באוקטובר חידשו הכוחות הסורים שניצבו במרחב שמדרום לנפח את ניסיונם לכבוש את המחנה. מולם ניצבה חטיבה 679 (עדיין תחת פיקוד אוגדה 36), אשר בלמה אותם לאחר קרב שריון בשריון קשה. בשעות אחר הצהריים עברה החטיבה להתקפת נגד בסיוע ארטילרי, כבשה את סינדיאנה ואת דהלמיה, תוך שהיא מתקדמת לכיוון דרום מזרח ודוחקת את הסורים לכיוון הכפר חושניה. החטיבה ניסתה לכבוש את רכס רמת'ניה, אך עקב האבדות שספגה ומחסור בתחמושת, הופסקה ההתקפה לפני רדת החשיכה.
באזור שמדרום-מערב לחטיבה 679 פעלה במשך היום חטיבה 179 (מאוגדה 210) על ציר יהודיה המוביל לכפר חושניה שבידי הסורים. החטיבה התקדמה באיטיות על הציר תוך ניהול קרבות שריון כבדים, בהם הושמדו עשרות טנקים סורים, ודחקה את הסורים מזרחה אל עבר חושניה. במהלך הלחימה נהרג סגן מפקד החטיבה, אשר מילא את מקומו של מפקד החטיבה. סגן מפקד אוגדה 210 נטל זמנית את הפיקוד על החטיבה, ובהמשך חזר מפקד החטיבה מבית החולים ונטל שוב את הפיקוד עליה.
בסופו של 8 באוקטובר נמצאו הכוחות הסורים ברמת הגולן במצב קשה. כוחות צה"ל בלמו את ההתקפה הסורית בצפון הרמה, וכבשו מחדש את רוב שטח המובלעת, שכבשו הסורים בדרום ומרכז הרמה. עד תום היום נדחקו הכוחות הסורים שחדרו לרמת הגולן לתוך כיס חושניה - מתחם מצומצם בצורת טרפז ששטחו כ-50 קילומטרים מרובעים, ממערב לרכס בשנית שעל הקו הסגול, בין תל חזיקה בצפון, רכס רמת'נייה במערב, ותל פרס בדרום. בניסיון לשנות את מהלך הקרב, ולהחזיר את היוזמה לידיהם, ביצעו הסורים למחרת היום שתי מתקפות חדשות – מתקפה נוספת מחושניה לכיוון מחנה נפח, ומתקפה נגד העמדות שהוחזקו על ידי חטיבה 7 בפתחת קוניטרה. לו הצליחו מתקפות אלו, הן היו לוכדות בצבת את חטיבה 7 וכוחות צה"ל שבמרחב נפח.
היום השלישי – 8 באוקטובר > ניסיון חטיבת גולני לכבוש את מוצב החרמון

בבוקר 8 באוקטובר עלה לחרמון כוח חטיבתי מוקטן מחטיבת גולני בפיקוד המח"ט, אל"ם אמיר דרורי, כדי לכבוש מחדש את כתף החרמון וכדי לחבור למוצב החרמון הישראלי במטרה לחלץ את הלוחמים שהיו מכותרים בו. כוח רגלי בהרכב פלוגה מגדוד 51 ומחצית סיירת גולני בפיקוד מג"ד 51, רס"ן  יהודה (יודק'ה) פלד, נע ברגל במעלה כתף חרמון עד שנתקל בגדוד קומנדו 83 הסורי. במשך ארבע שעות נלחמו כוחות גדוד 51, כוח מסיירת גולני ומחלקה מגדוד 17 בגדוד זה עד שהוא נסוג, תוך שנגרמו לו אבדות כבדות. כוח אחר של החטיבה בהרכב שתי פלוגות מגדוד 17 על זחל"מים בפיקוד המג"ד, סא"ל דובי דרור, ועוד שני טנקים מגדוד 71, התקדם על הכביש המוליך למוצב. נוהל הקרב לפעולה היה חפוז ולמפקדי חטיבה לא היה מודיעין ממשי לגבי כוחו של האויב והיערכותו. בגזרה שבין הרכבל העליון ומוצב החרמון הישראלי היה ערוך אותה שעה גדוד צנחנים 82 הסורי שתוגבר בפלוגה מגדוד קומנדו 133. הכוח הממונע נתקל בכוחות חסימה סוריים באזור שבין עיקול הטנק לרכבל העליון וניהל קרב עקוב מדם, שבסופו נסוג בשל ריבוי הנפגעים ובשל פגיעות שסבלו כלי הרק"ם מנשק נ"ט שהיה בידי הסורים. לסורים עמדו גם יתרון הגובה והעובדה שהם היו מחופרים בעמדות שבנו מסלעים. התקדמות הטור הממונע נעצרה בין היתר בשל מוקשים שהונחו על הכביש. בשעה 14:30 הסתיים הקרב בנסיגת כוחות גולני, לאחר שהמח"ט הבין שלא נותר סיכוי להתקדם בשל האבדות הכבדות. בקרב נפלו 23 לוחמים, בהם מג"ד 17, ונפצעו 55. מוצב החרמון נכבש מחדש על ידי צה"ל רק בבוקר 22 באוקטובר במסגרת מבצע קינוח.
היום הרביעי – 9 באוקטובר > ההתקפה הסורית האחרונה בעמק הבכא

9 באוקטובר היה יום מכריע במערכה על רמת הגולן. במהלך היום שברו כוחות צה"ל את הניסיונות הסוריים לשוב וליטול את היוזמה לידיהם, והשלימו את דחיקת הכוחות הסוריים משטח הרמה, תוך שהם משמידים את רוב כוחות השריון הסוריים שחדרו לשטח שבשליטת ישראל.
במהלך 8 באוקטובר כמעט לא הותקפה חטיבה 7 בעמדותיה שמצפון לקוניטרה. בלילה שבין 8 ל-9 באוקטובר תקף גדוד קומנדו סורי שחדר לרמה מצפון לעמק הבכא את הטנקים הישראלים בגזרה, ומספר טנקים נפגעו מירי טילי נ"ט במה שכונה "ליל הבזוקות". בבוקר 9 באוקטובר הונחתה על כוחות צה"ל ההתקפה הסורית החזקה מכולן. השתתפו בה 100 טנקי T-62 מדיוויזיית השריון ה-3 שטרם השתתפה בלחימה, בתוספת 70 טנקים של כוח אסד. מולם ניצבו כ-50 טנקים של חטיבה 7 ושל גדוד 74 מחטיבה 188.
התקפת השריון הסורית החלה בחיפוי הפגזה ארטילרית כבדה. טנקים של צה"ל במוצבים שעל הקו הסגול הצליחו לפגוע בחלק מן הטנקים, אבל כוח גדול הצליח לנוע לתוך העמק. בלחץ האבדות שנגרמו להם וההפגזה הסורית הכבדה על עמדותיהם, נסוגו שארית הטנקים הישראלים מן השטחים השולטים על העמק, תוך שהסורים ממשיכים להתקדם וללחוץ על כוחות החטיבה המותשים. מפקד החטיבה הורה למשולם רטס, מג"ד 71, לנוע עם כוחו הנותר לתגבר את כוחות החטיבה באגף הצפוני של העמק, אך לאחר זמן קצר נפגע רטס ונהרג.
בשלב זה הגיעו כוחות החטיבה הנותרים למצב משבר ותחמושתם עמדה לאזול. מפקד החטיבה ריכז מול גזרת ההתקפה הסורית את כל הטנקים שהצליח לאסוף והעמיד אותם תחת פיקוד מפקד גדוד 77, סגן-אלוף אביגדור קהלני. קהלני הצליח להוביל את הטנקים שבפיקודו לשוב ולתפוס את השטחים השולטים על עמק הבכא, תוך ניהול קרב שב"ש בטווחים קצרים נגד טנקים סוריים. בשלב זה הגיע לגזרה כוח תגבורת שכלל 11 טנקים משרידי חטיבה 188, בפיקוד יוסי בן-חנן, והתייצב באגף הימני של החטיבה. הכוח מילא תפקיד חשוב בהדיפת המתקפה הסורית. בסיוע כוח התגבורת הצליחו כוחות החטיבה לשבור את המתקפה הסורית, תוך השמדת עשרות טנקי אויב, ולגרום לנסיגת שרידי הכוחות התוקפים אל מעבר לקו הסגול.
במהלך היום נערכו שני קרבות נגד כוחות חי"ר סורים. בסביבות 10:00 התקבלו ידיעות על חדירת כוח חי"ר סורי באזור בוקעתא. גדוד 12 של גולני בפיקוד המג"ד יעקב שחר נשלח לאזור על זחל"מים עם מחלקת טנקי סופר שרמן מגש"פ 181. ממזרח לבוקעתא נורו על הגדוד פצצות RPG. שבעה נהרגו, ביניהם המג"ד שחר, ו-13 נפצעו. פלוגת הסיור של חטיבה 7, מצוידת בנגמ"שים, נשלחה לסייע לכוח, הדפה את המתקפה ולאחר מכן סייעה בחילוץ הפצועים של גולני. בקרב זה נפגע אחד מנגמ"שי הפלס"ר, חייל אחד נהרג וכמה נפצעו.
לאחר סיום הקרב נשארו חמישה נגמ"שים של הפלס"ר לפנות את הנפגעים, ומפקד הסיירת, אורי כר-שני, נע בכוח של שלושה נגמ"שים דרומה (על כביש 98 של ימינו). מדרום לבוקעתא נורה על הנגמ"ש טיל נ"ט. כר-שני החליט שלא לחכות לכוחות נוספים, ובשעה 12:40 חזרו שלושת הנגמ"שים צפונה על מנת לטהר את הציר. סמוך לצומת אל-רום פנו מזרחה ונעו בשטח הקשה ובין הטרסות. כוח קומנדו סורי שהונחת מוקדם יותר בצומת וואסט, המתין לנגמ"שים ופתח עליהם בירי טילים. שני נגמ"שים נפגעו וכר-שני נהרג.
חמשת הנגמ"שים הנותרים הפסיקו את פינו הפצועים והגיעו לאזור תחת פיקוד הסמ"פ, איציק מבורך. הכוח תקף את חיילי הקומנדו, אולם שוב נפגעו מספר נגמ"שים, ביניהם נגמ"ש הסמ"פ, וכל יושביו נהרגו. בסך הכל נהרגו 24 מלוחמי פלוגת הסיור. כמו כן נהרג מפקד פלוגה מגש"פ 181, שנשלחה לסייע לסיירת.
היום הרביעי – 9 באוקטובר > התקפה דו-אוגדתית על כיס חושניה

בבוקר 9 באוקטובר פתחו אוגדה 210 ואוגדה 146 בהתקפה על הכיס הסורי בחושניה. כיס זה הפך למעשה למגנן נ"ט גדול שאויש על ידי דיוויזיית הרגלים ה-5 והדיוויזיה המשוריינת ה-1. גבול גזרות הפעולה בין שתי האוגדות הישראליות היה קו שהתמשך ממערב לחושניה, באופן ששטח הכיס הסורי שנוצר נחלק בין אזורי הפעולה של שתיהן. אוגדה 210 תקפה ממערב ומצפון, ואוגדה 146 תקפה מדרום מערב.
באגף הצפוני של הכיס ניצבה חטיבה 679 אשר עסקה במהלך מרבית אותו יום בבלימת ההתקפה הסורית האחרונה לכיוון מחנה נפח. במתקפה השתתפו עשרות טנקים סורים שהסתייעו גם בירי של טילי נ"ט. אחר הצהרים הועברה החטיבה תחת פיקודה של אוגדה 210, קיבלה תגבורת טנקים ויצאה להתקפה בכיוון דרום-מזרח, ולאחר קרב קשה כבשה את אזור הכפר רמת'ניה תוך השמדת עשרות טנקים סורים. התקפה זו צמצמה את שטח כיס חושניה מצפונו. החטיבה השנייה של אוגדה 210, חטיבה 179, הוסיפה להתקדם תוך כדי קרב שריון בשריון ממערב לחושניה, ובצהרי היום החלה לנוע לצפון מזרח, לעבר חלקו הצפוני של הכיס הסורי.
באגף הדרומי של הכיס הסורי חידשה אוגדה 146 בבוקר את התקפתה. חטיבה 205, באגף הימני של האוגדה, תקפה צפונה מעמדותיה שליד תל ג'וחדר. התברר שבמשך הלילה נסוגו הכוחות הסורים שמצפון לו והחטיבה התקדמה נוכח התנגדות חלשה והגיעה לקרבת תל פרס, אך לפני הצהרים נפתחה כנגדה התקפת נגד של עשרות טנקים סורים ממזרח ומצפון. החטיבה הדפה את ההתקפה בסיועו של חיל האוויר, ובהמשך כבשה תחת הפגזה סורית חזקה את השטח שעד הקו הסגול ליד צומת רפיד ואת תל פרס הסמוך לו. משמאלה השתלטה חטיבה 4 על שטחים בדרום הכיס הסורי, ממערב לתל פרס.
צפונה משם, באגף השמאלי של אוגדה 146, הסתערה חטיבה 9 לפני הצהרים על ליבו של הכיס הסורי. ההתקפה הראשונה נתקלה באש נ"ט סורית צפופה ונבלמה. החטיבה התארגנה מחדש ופתחה אחר הצהרים בהתקפה נוספת, בסיוע אש שירתה חטיבה 4 שמימינה, אש תותחים וסיוע של מטוסי חיל האוויר. טנקי חטיבה 9 פרצו לעומק המתחם הסורי, חדרו דרך העיירה חושניה והשמידו טנקים סורים רבים. לאחר רדת החשיכה התארגנה החטיבה לשהייה בחניון לילה בעומק הכיס הסורי.
בלילה תקפה ממזרח חטיבה ממוכנת סורית מדיוויזיית השריון ה-3 (אותה דיוויזיה שחלק ממנה תקף בבוקר את חטיבה 7) את האגף הימני של אוגדה 146. היה זה ניסיון לפרוץ ממזרח לעזרת הכוחות הסורים שבכיס חושניה. התקפה זו נבלמה על ידי חטיבה 205 באזור תל פרס.
היום החמישי – 10 באוקטובר > חיסול כיס חושניה

בבוקר 10 באוקטובר חידשה חטיבה 9 מאוגדה 146 את התקפתה, כבשה את אתר המפקדה של הדיוויזיה הסורית ה-1 שמצפון מזרח לחושניה והשמידה כוחות סורים במרחב שסביבו.
שתי חטיבות אוגדה 210 תקפו את הכיס הסורי הנותר מצפונו. חטיבה 179 תקפה את חושניה מצפון ודחקה את הסורים לעברה של חטיבה 9. חטיבה 679 תקפה משמאלה של חטיבה 179, בינה לבין הקו הסגול, ולמרות קרב קשה השתלטה על יעדיה. בשלב זה החליט המפקד הסורי בכיס חושניה על נסיגה, והכוחות הסורים הנותרים בו נסוגו מזרחה אל מעבר לקו הסגול.
בקרבות על כיס חושניה הושמדו שתי חטיבות שריון סוריות. בשטחו הותירו הסורים אחריהם מאות טנקים, מאות נגמ"שים, משאיות ותותחים ואספקה רבה.
במהלך היום גם השתלטו מחדש כוחות מחטיבת הצנחנים 317 על העיירה קוניטרה וטיהרו אותה מחיילים סורים.
היום החמישי – 10 באוקטובר > אוגדה 146 תוקפת אל מעבר לקו הסגול

במקביל להשמדת הכיס הסורי בחושניה יצאה אוגדה 146 להתקפה אל מעבר לקו הסגול בחלקו הדרומי, בניסיון לנצל את ההצלחה. מטרת ההתקפה הייתה להשתלט על שורת מוצבים סורים שממזרח לקו זה ובראשם תל כודנה שממזרח לחושניה.
ההתקפה נערכה לפני הצהרים על ידי ארבע החטיבות של האוגדה, שבשלב זה כבר היו מוקטנות עקב האבדות שספגו (למעט חטיבה 670). באגף השמאלי של האוגדה, מצפון לתל פרס, תקפו חטיבה 4 וחטיבה 9 מזרחה מול תל כודנה. דרומה מהן תקף מזרחה גדוד אחד מחטיבה 205. באגף הימני של האוגדה, ליד תל ג'וחדר, נועד להיערך מאמץ משני: גדוד שני של חטיבה 205 תקף לדרום מזרח לעבר מוצב סורי באום א-לוקס. מדרומו תקפה חטיבה 670 - מתוגברת במספר טנקים - את המוצב הסורי באל-חנות. בין שני אגפי האוגדה, ליד תל פרס, התפרס להגנה גדוד הסיור של האוגדה.
החטיבות התוקפות כבשו חלק מיעדיהן והשמידו עשרות טנקי אויב, אבל נתקלו באש טנקים ונ"ט חזקה ובהפגזות קשות ונבלמו בשדות מוקשים סורים. מפקד האוגדה הציע לפיכך לפיקוד הצפון לרכז את כל חטיבות האוגדה להתקפה על תל כודנה, אבל אלוף הפיקוד יצחק חופי, שחשש לגורל האוגדה לאור אבדותיה, פקד עליו להפסיק את ההתקפה ולהתייצב על הקו הסגול.
על התקפה אחרונה זו של אוגדה 146 נמתחה ביקורת, בטענה שהיא נערכה על ידי כוחות שחוקים ומעטים (בוודאי ביחס להיקף הכוחות שנדרש למשימה זו על פי תוכנית שמלפני המלחמה), ללא סיוע אווירי וארטילרי מספיק, וכנגד כוחות סורים שהיו אמנם מוכים אך נסוגו אל תוך מוצבי גבול מבוצרים שלא נפגעו.
התפקיד שמילא חיל האוויר בלחימה ברמת הגולן

יכולת הפעולה של חיל האוויר הישראלי במרחב רמת הגולן הוגבלה מראשית המלחמה על ידי המערך נגד מטוסים, שבנתה סוריה בשנים שקדמו לפרוץ מלחמת יום כיפור. מערך זה כלל 25 סוללות של טילי קרקע-אוויר ובצידן מספר רב של תותחים נ"מ בקטרים שונים, אשר יחד כיסו את גובהי הטיסה השונים בשמי הרמה. למרות זאת תקפו מטוסי חיל האוויר מטרות בחזית הצפון החל מפרוץ המתקפה הסורית, בניסיון להעניק סיוע אווירי קרוב לכוחות הקרקע, ולבלום את התקדמות כוחות השריון הסוריים.
האלוף מרדכי הוד, מפקד חיל האוויר לשעבר, הצטרף ב-6 באוקטובר לחבורת הפיקוד הקדמית של חיל האוויר במפקדת פיקוד הצפון, שימש כמפקד קדמי של החיל שם למשך חמשת הימים הבאים וניהל את הפעילות האווירית בחזית.
ביום הלחימה השני ניסה חיל האוויר לבצע את תוכנית המגירה שלו לתקיפת מערך הנ"מ הסורי (מבצע דוגמן 5), במטרה ליצור לעצמו חופש פעולה בשמי הרמה. התקיפה, שבוצעה בנוהל קרב חפוז, ללא הכנות מתאימות, נכשלה בהשגת יעדיה, וחיל האוויר ספג במהלכה אבדות כבדות (6 מטוסים הופלו ו-10 נוספים ניזוקו). כתוצאה מכך, מטוסי חיל האוויר פעלו באזור רמת הגולן תחת איום נ"מ למשך יתרת המלחמה.
ב-8 באוקטובר ביצע חיל האוויר שורת תקיפות נגד כוחות קרקע סוריים בדרום הרמה, כהכנה וכסיוע למתקפת הנגד הישראלית באזור זה, והתקיפות נמשכו גם למחרת. ב-9 באוקטובר תקף החיל כוחות סוריים ממזרח לקו הסגול, אשר התקדמו כדי לתקוף את חטיבה 7 בעמק הבכא. באותו יום תקף חיל האוויר את המטכ"ל הסורי בדמשק. 16 מטוסי פנטום, שיצאו לתקיפות בעומק סוריה, לא הצליחו להגיע ליעדיהם עקב תנאי מזג האוויר. מחציתם הופנו לתקיפת ריכוזי טנקים סורים שניצבו מול כוחות אוגדה 146 באזור תל פארס וצומת רפיד והשיגו תוצאות טובות. תקיפות חיל האוויר נמשכו גם ב-10 בחודש.
בסך הכל ביצע חיל האוויר בחמשת הימים הראשונים של המלחמה 439 גיחות תקיפה ברמת הגולן (מתוכן 310 גיחות מ-8 באוקטובר ואילך). בפעולות אלו אבדו 18 מטוסים ישראלים
הסיוע הארטילרי ללחימה ברמת הגולן

מערך חיל התותחנים ברמת הגולן עם פרוץ המלחמה כלל ארבעה גדודי ארטילריה ובהם 11 סוללות (44 קנים). סוללות הארטילריה פתחו באש מיד עם פתיחת המתקפה הסורית, אך חלקן נסוגו מערבה לנוכח ההתקדמות הסורית. בשני מקרים הותקפו כוחות ארטילריה מתנייעת, שהיו פרוסות בדרום הרמה (סוללה ב' מגדוד 405 וסוללה מגדוד בה"ד 9) על ידי כוחות שריון סורים שחדרו לרמה, והושמדו כמעט לגמרי, תוך ששרידיהן נסוגים מערבה. בימים הבאים, החליפו גדודי הארטילריה של אוגדה 146 את הכוחות הסדירים בדרום הרמה.
החל מ-7 באוקטובר החלו להצטרף למערכה בגולן האגדים הארטילריים של אוגדות המילואים וגדודי ארטילריה של פיקוד הצפון. בבוקר 8 באוקטובר כבר נפרסו ברמת הגולן ולמרגלותיה 21 גדודי ארטילריה, שכללו 208 תותחים ומרגמות כבדות, והפגיזו מטרות סוריות, לרבות סוללות טילים נ"מ. בשיאה של המתקפה הסורית האחרונה בעמק הבכא ב-9 באוקטובר, ריכז מפקד הסיוע הארטילרי של חטיבה 7, את אישן של 21 סוללות ארטילריה, במאמץ לסייע לקרב הבלימה שניהלה החטיבה. להפגזה הישראלית הכבדה הייתה השפעה של ממש על כישלון המתקפה הסורית, וחלק מצוותי הטנקים הסורים אף נטשו בגללה את כלי רכבם. באותו יום גם הוענק סיוע ארטילרי להסתערות חטיבה 9 על המתחם הסורי בחושניה.
מבצעים מיוחדים בחזית הצפון

במהלך המלחמה ביצעו מספר יחידות מובחרות פעולות כנגד הכוחות הסורים, הן כחלק ממאמץ הבלימה והן חלק מן המאמץ התקפת הנגד. סיירת מטכ"ל עלתה לרמה כבר ביומה השני של המלחמה, ולקחה חלק בלחימה כפלוגת סיור מובחרת באוגדה 36 בפיקודו של רפול. ב-9 באוקטובר הוקפץ כוח של היחידה, בפיקוד יוני נתניהו, למחנה נפח בעקבות הודעה על חדירת מסוקים המנחיתים לוחמי קומנדו סורים בקרבת הבסיס. למקום הגיעה קודם לכן פלוגה של חטיבת גולני בפיקודו של סרן יגאל פסו, ובאגף אחר הצטרפה לקרב סיירת מטכ"ל. בקרב נהרגו כארבעים לוחמים סורים ואחרים נשבו. נהרגו גם ארבעה מלוחמי גולני ושניים מלוחמי סיירת מטכ"ל.
כן חילץ כוח הסיירת בפיקוד יוני נתניהו ומוקי בצר, במהלך הקרבות במובלעת הסורית, את סא"ל יוסי בן-חנן הפצוע מתל א-שמס, ועל כך הוענק לנתניהו עיטור המופת. במהלך המלחמה הוביל נתניהו את ניווט הארטילריה בפשיטה מעבר לקווי הכוחות לצורך ירי על פרברי דמשק.
תוצאות ואבדות

בסיומם של קרבות הבלימה והתקפת הנגד סולקו הכוחות הסורים משטח רמת הגולן. למרות ההפתעה ותנאי הפתיחה הקשים של המלחמה, שבו כוחות צה"ל והשתלטו כמעט על כל שטח הרמה, למעט מוצב החרמון. הכוחות הסורים הנסוגים השאירו אחריהם 867 טנקים, שהושמדו, נפגעו, או ננטשו ללא פגע, ואלפי כלי רכב אחרים, מתוכם כ-200 טנקים באזור עמק הבכא. ב-11 באוקטובר יצאו כוחות צה"ל למתקפה בצפון רמת הגולן והצליחו להשתלט על מובלעת בשטח סוריה, שכונתה המובלעת הסורית.
בחמשת הימים הראשונים למלחמה ברמת הגולן נהרגו 389 חיילי צה"ל. מאות טנקים ישראליים נפגעו במהלך הלחימה, אך רק חלק קטן מהם הושמדו לחלוטין. בשתי החטיבות של אוגדה 210 נותרו עם סיום מתקפת הנגד פחות ממאה טנקים מבצעיים. לאוגדה 36 בצפון הרמה (חטיבה 7 ושרידי חטיבה 188), נותרו לאחר הדיפת המתקפה הסורית האחרונה ב-9 באוקטובר, 32 טנקים מבצעיים מתוך 177 טנקים עימם פתחה את המלחמה. בין הנופלים בקרבות היו שבעה קצינים בתפקיד מפקד גדוד ומעלה.
לקריאה נוספת

דני אשר (עורך ראשי), הסורים על הגדרות: פיקוד הצפון במלחמת יום הכיפורים, תל אביב: מערכות, 2008
צביקה עופר, ברק ביום הכיפורים - חטיבה 188 במערכת ההגנה על רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים – כרך א', כרך ב', מחלקת היסטוריה, אפריל 1995
אבירם ברקאי, על בלימה: סיפורה של חטיבה 188 במלחמת יום כיפור, ספריית מעריב, 2009
אורי אור, אלה האחים שלי, הוצאת ידיעות אחרונות, 2003
אילן סהר, מורשת חטיבה 7 בקרבות רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים - חלק א' - קרבות הבלימה, זרקור - מחלקת היסטוריה צהל, 2013
רפאל איתן (רפול), סיפורו של חייל, תל אביב: ספריית מעריב, 1985, עמ' 125–172
משה גבעתי, בודדים על התל - קרב תל א-סקי במלחמת יום הכיפורים, רעות: 'רעות' 2009
אילן כפיר, הקרב על החרמון, הוצאת דביר, 2013.
משה גבעתי, הישרדות בספטמבר - לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל, חולון: הוצאת 'רעות', תשע"ג-2013, עמ'161–224
בני פלד, ימים של חשבון, בן שמן: הוצאת מודן, 2004, עמ' 331–456
אלישיב שמשי, בכוחם להכריע: על מפקדי אוגדות בשדה הקרב, תל אביב: משרד הביטחון, 2007
פסח מלובני, מצפון תפתח הרעה: צבא סוריה - עלילותיו ומלחמותיו - מבט מדמשק, תל אביב: הוצאת המכון לחקר מלחמות ישראל, 2014
פסח מלובני, "מלחמת השחרור" של אוקטובר 1973 בחזית הסורית, 2022
יחסי ישראל–רוסיה

| יחסי ישראל–רוסיה |
| --- | --- |
ישראל: רוסיה


ישראל: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 17,098,242
אוכלוסייה
10,045,600: 144,271,966
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,759: 14,011
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה פדרלית נשיאותית
שגרירים
סימונה הלפרין: אנטולי ויקטורוב
יחסי ישראל–רוסיה ידעו עליות ומורדות רבות. מאז הקמתה של מדינת ישראל ועד 1991, עת התפרקה ברית המועצות, נודעו יחסי ישראל-רוסיה כיחסי ברית המועצות–ישראל.
בסוף 1991, עם התפרקות ברית המועצות, הפך שגריר ברית המועצות בישראל, אלכסנדר בובין, לשגריר רוסיה בישראל, וכוננו יחסי ישראל–רוסיה. במאה ה-21 ידעו יחסי המדינות טלטלות, לצד שיתוף פעולה נרחב ששיאו בביטול הוויזות בספטמבר 2009 ובהסכם מ-2023 לפתיחת שלוחת שגרירות רוסיה בירושלים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > תמיכת רוסיה במדינות ערב ובאיראן

כמעצמת-על, ברית המועצות הייתה בעלת אינטרסים במזרח התיכון. במלחמה הקרה היא תמכה צבאית, כלכלית ופוליטית במדינות ערב העוינות את ישראל. רוסיה, כיורשת העיקרית של ברית המועצות, לא שינתה לגמרי דפוסי פעולה אלה. בשנת 2000 נבחר ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה. לדעת הסוציולוג אלק אפשטיין (אנ'), מאז בחירתו הפכה רוסיה לאחת המדינות אשר תורמות רבות לחוסר היציבות במזרח התיכון. זאת על ידי תמיכה צבאית ופוליטית בארצות ערב ובארגוני טרור. רוסיה המדינה הראשונה אשר הכירה בשלטון חמאס ברצועת עזה ונציגי הארגון אף הוזמנו למוסקבה לביקור רשמי. זהו שינוי של המדיניות הרוסית משנת 2000, כאשר סרגיי איוואנוב, יו"ר המועצה לביטחון לאומי של רוסיה הכריז: "המצב מולו מתמודדת ישראל באינתיפאדה השנייה, המונהגת על ידי חמאס, לא שונה במאומה מהמצב מולו מתמודדת רוסיה בצ'צ'ניה". בסופו של דבר זכו נציגי חמאס לשני ביקורים בבירה הרוסית (במרץ 2006 וכעבור שנה, במרץ 2007). בעוד שבביקור הראשון עוד תלו הרוסים (וגם שאר העולם) תקוות ביכולתם להשפיע על עמדות חמאס לשנות את מדיניותם ולהכיר בזכות הקיום של מדינת ישראל, בביקור השני כבר היה ברור לכול כי נציגי התנועה לא מתכוונים לשנות את דעתם.
רוסיה תמכה בפתרון שתי המדינות של הסכסוך הישראלי-פלסטיני ויש לה יחסים עם כמה מפלגות פוליטיות פלסטיניות. רוסיה אינה רואה בחמאס ארגון טרור וממשיכה לנהל עמם יחסים. רוסיה ממשיכה לחפש יחסים רב-צדדיים במזרח התיכון הן עם בעלות הברית והן עם יריבותיה של ישראל.
בחסות ממשלת רוסיה, חברות רוסיות הפכו לקבלנים העיקריים בבניית הכור הגרעיני בבושהר. רוסיה היא המדינה החשובה ביותר אשר תומכת בתוכנית הגרעין האיראנית. כמו כן לרוסיה תפקיד עיקרי בחסימת ניסיונותיה של ארצות הברית להביא לגינויה של טהראן במועצת הביטחון של האו"ם ולהטלת סנקציות כלכליות עליה. הדבר מזכיר את יחסה של רוסיה כלפי עיראק של סדאם חוסיין: כאשר הוטל החרם העולמי על עיראק, רוסיה המשיכה ביחסי מסחר וברכישת נפט ממנה. בנוסף, רוסיה ממשיכה את היחסים הטובים שהיו לברית המועצות עם סוריה. אלה טוענים כי הנשק אשר מוכרת רוסיה לסוריה עושה את דרכו לידי חזבאללה ומשמש אותו בעימותים מול ישראל. הטילים אשר שימשו את חזבאללה במלחמת לבנון השנייה היו מתוצרת רוסיה.
מנגד, מאשים הצד הרוסי במכירת נשק לגאורגיה, ששימש נגד רוסים במלחמת גאורגיה–רוסיה באוגוסט 2008. עוד טענו אנשי צבא רוסים שישראל הגדילה לעשות ואף אימנה את כוחות הביטחון הגאורגיים טרם מלחמת רוסיה-גאורגיה. ב-28 בפברואר 2012 הדליף האתר ויקיליקס מסמך של חברת ביון אמריקנית לפיו ישראל סיפקה לרוסיה צפנים של מל"טים שמכרה לגאורגיה, ובתמורה סיפקה מוסקבה צפנים של מערכת הגנה המשמשת את איראן.
שגריר רוסיה בישראל אנטולי ויקטורוב, הודיע כי "הבעיה במזרח התיכון היא לא איראן, אלא ישראל".