stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוסטפא פאשה אל-ח'ליל

מבנה החמאם אותו בנה אל-ח'ליל, מבט לכיוון צפון מרחוב שיבת ציון
מוסטפא פאשה אל-ח'ליל היה ראש העירייה הרביעי של חיפה, הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1903-1885.
מוצאו ממשפחה ערבית מוסלמית שהתגוררה בכפר לאם שבמישור החוף הצפוני (מושב הבונים של היום). הוא היה סוחר תבואה וגבינה, אשר במסגרת עיסוקיו הגיע לחיפה ורכש שטחי אדמה גדולים באזור; ובהמשך הפך גם לחוכר מיסים של השלטון העות'מאני. בעקבות העלייה במעמדו קיבל מן השלטונות העות'מאניים את התואר פאשה. בשנים 1880, ו-1905 היה חבר במועצת המינהל של מחוז חיפה.
אל-ח'ליל בנה את ביתו בעיר העתיקה של חיפה בקרבת השכונה היהודית חארת אל-יאהוד. הבית קיים עד היום ונקרא על שמו: מתחם אל-פאשה. זהו בית מגורים גדול ומפואר ועל שמו נקרא הרחוב בו שוכן הבית 'חמאם אל-פאשה'.
במסגרת תפקידו כראש העירייה דאג לשיפורים רבים בחזות העיר: הוא בנה בקרבת ביתו את "חמאם אל-פאשה" שהיה בית מרחץ ציבורי לתושבי העיר, דאג לשיפור חזות מסגד אל-ג'רינה, המסגד הגדול של העיר, ובהמשך להוראתו של הסולטאן עבדול חמיד השני בנה במסגד את מגדל השעון בן שש הקומות.
בתקופת כהונתו כראש העירייה היה אהוד מאוד על הקהילה היהודית ששכנה בקרבת מקום מגוריו. חלקם התגורר בבתים בבעלותו, נהג לבקר אותם בימי חג ופעל כבורר בסכסוכים בין היהודים והמוסלמים. אל-ח'ליל תרם מגרש שעליו נבנו שני בתי כנסת לקהילה היהודית.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נהג לחלק חיטה בחינם לבני כל העדות בחיפה.
בתו פאטמה הייתה נשואה לחסן שוכרי שכיהן פעמיים כראש עיריית חיפה, בנו, אברהים אל-ח'ליל, כיהן כראש העירייה בין השנים 1913-1911.
אל-ח'ליל נפטר בסוף מלחמת העולם הראשונה ונקבר בחלקת הקבורה של המשפחה הנמצאת מול כיכר פייסל בשכונת ואדי סאליב בעיר התחתית של חיפה.
לקריאה נוספת

תמיר גורן, "ראשי העירייה לדורותיהם משלהי העת העות'מאנית עד סוף תקופת המנדט", ביטאון העמותה לתולדות חיפה, 2005, גיליון 2 עמ' 5–6
קברים בחלקת הקבורה המשפחתית של משפחת אל-ח'ליל
פירמידה (עמותה)

| --- | --- |

מבנה פירמידה
 מידע כללי
 סוג:  גלריה לאמנות
 כתובת:  דרך אבן גבירול 6, חיפה
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  אברהם אילת
 קואורדינטות:  32°48′29″N 35°00′18″E﻿ / ﻿32.807944444444°N 35.005083333333°E﻿ / 32.807944444444; 35.005083333333
 pyramida-art.com
  (למפת חיפה מוגדלת) פירמידה(למפת חיפה רגילה) פירמידה(למפת הגליל המערבי רגילה) פירמידה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) פירמידה
 
פירמידה, מרכז לאמנות עכשווית היא עמותה לאמנות עכשווית, שנוסדה ב-1992 ולה גלריה גדולה בוואדי סאליב, חיפה.
היסטוריה

את העמותה הקימה קבוצת אמנים ותיקים שבראשה עמד אברהם אילת, שמאז 2003 גם משמש כיושב ראש שלה. הקבוצה, ששאיפתה המוצהרת הייתה הפריה אמנותית בין ישראל והעולם, וקידום האמנות בישראל, קיבלה מראש עיריית חיפה, אריה גוראל, מבנה בית ספר יסודי נטוש וצירפה אליה אמנים צעירים. המבנה עבר שיפוץ חלקי, והיה הראשון בשורה איטית של צעדי התחדשות עירונית שהתרחשו בעיר התחתית מאוחר יותר.
עם החוליה הוותיקה נמנים, מלבד אילת, אמנים כיהודה יציב, יעקב דורצ'ין, ישראל ורטמן ומורל דרפלר, שנהרג בפיגוע בנהריה ב-2001. חברי הבית נטלו על עצמם לשקף דרך חלל הגלריה את הנעשה באמנות בספֵירה הישראלית והבינלאומית, והתערוכות שהתקיימו מאז 1994 הביאו לוואדי סליב אמנים בעלי שם עולמי.
המבנה, בן שלושה מפלסים רחבים, עמד מאז שפונתה השכונה כשהוא ריק ושימש מאורת סמים מרכזית ופעילה. גם לאחר שנכנסו הדיירים החדשים, חברי "פירמידה", עוד המשיכו לזמן מה לפרוץ אל המקום חסרי בית, שהתעניינו פחות בחומרי היצירה ויותר בתכולת המקרר. חלונותיו החשופים והגדולים, והיותו, כדברי האוצרת סמדר שינדלר, "לא מפנק פיזית", היו נדבך מהותי עבור הבניין בתהליכי היצירה שהתחוללו בתוכו מאז שנות התשעים. לחוד מהגלריה, נחנך בשנת 1996 "פרויקט אמנים צעירים", כשאמנים ששמם טרם יצא, ממגוון ענפי אמנות חזותית, באים לשכור חדרי סטודיו בקומותיו השונות של המבנה, בתוכנית שנמשכת בין שנתיים לארבע שנים שבמהלכה הם עוסקים בתחומי האמנות שלהם באופן אישי, ומקבלים תנאי עבודה וחשיפה שקודם לכן לא זכו להם.
בין המציגים בתערוכות המתחלפות היו אמנים כיאיר גרבוז, משה קופפרמן, מנשה קדישמן, מאיר פיצ'חדזה, משה גרשוני, עליזה אולמרט, פנחס כהן-גן, יגאל תומרקין, יחיאל שמי ונוספים מהשדרה האמנותית הלאומית. לצידם הציגו אמנים מניו יורק, מהולנד ומאיטליה.
אמני ההמשך, שלוקחים ולקחו חלק בפרויקט אמנים צעירים, מונים את שמעון וונדה, יעל בלבן, נדב וייסמן, שחר סיון ואחרים.
עם אוצרי התערוכות עד היום נמנים אוצרים מישראל ומחו"ל, חלקם אף היו בקבוצת פירמידה בזמנים שונים.
בסוף שנת 2017 מונתה גליה בר אור כאוצרת ראשית של הפירמידה. בר אור ניהלה במשך כ–30 שנה את המשכן לאמנות בעין חרוד. בר אור, מקיבוץ עין חרוד מאוחד, בעלת תואר דוקטור בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות מאוניברסיטת תל אביב, אצרה תערוכות רבות בארץ ובעולם, ניהלה אירועי תרבות וביאנלות, ופרסמה מאמרים וקטלוגים רבים.
פרויקט אחר שהחל בשנת 2006 הוא מופעי מוזיקה, יוזמה שהחלה גם היא מחיפוש של הרכבים אלטרנטיבים צעירים אחר בית, כשהפירמידה מקדישה להם את החלל שמדי חודש הופך לחלל-הופעות. בין האמנים שהתארחו - אלברט בגר, הרולד רובין, אריאל שיבולת, והרכבים מגרמניה ומארצות הברית.
העמותה מתוקצבת חלקית על ידי משרד התרבות. בתערוכות המתקיימות בגלריה חושפים חברי העמותה והאמנים האורחים את פירות עבודתם מחדרי הסטודיו, מהארץ ומהעולם, ואלה כוללים רישומים, מיצבי וידאו, פיסול, צילום וקשת ענפה של טכניקות מעורבות. הגלריה נפתחת לציבור במספר שעות קבועות במהלך השבוע. במרבית הזמן עם זאת המקום משמש כחללי סדנאות, הפתוחים לקהל בתיאום עם האמנים.
הערות שוליים

↑  הפירמידה, "לחלום מציאות", יש לאן, חיפה, גיליון מס' 1, יולי-אוגוסט 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307900605171
שריון לוחות מקסימיליאן

שריון מקסימיליאן עם מסכה גרוטסקית. ברקע ניתן לראות עוד שני שריונות מקסימיליאן עם קסדות בעלות מגן עיניים נפתח דמוי מקור-דרור.
שריון לוחות מקסימיליאן הוא מונח מודרני לסגנון של שריון לוחות גרמני מתחילת המאה ה-16, שכנראה הופיע לראשונה בשריון לוחות שהוכן עבור מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. השריון מאופיין בקסדת ארמט (Armet) וקסדות דומות עם מגן עיניים (visor) מתרומם; רכסים (fluting) צרים ומקבילים בצורה דמוית מניפה המכסים את רוב חלקי השריון); חריטות; עיצוב הנלקח מתגליפים; שריון קיראס (שריון חזה, בטן וגב) חד במותניים וסבטון (מעין נעל משוריינת) בעלת קצה מרובע.
לפי גרסה אחרת, שם השריון קשור דווקא למקסימיליאן השני, שכן שריון המקסימיליאן האחרון הוכן במיוחד עבורו ב-1557, כ-17 שנה אחרי שיצא משימוש כללי.
השריון תוכנן כדי לחקות את הביגוד מלא הקפלים שהיה עד אופנתי באירופה. צו האופנה שהתפתחה במאה ה-15 באירופה היה להכין שריון שלא רק סיפק הגנה מרבית, אלא גם היה יפה מבחינה חזותית. שריון מקסימיליאן שילב את סגנון השריון המעוגל של איטליה עם סגנון הרכסים הגרמני.
על המונח

לא כל שריון שנעטה על ידי מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה היה שריון בסגנון מקסימיליאן. השריון המפורסם ביותר שנעטה על ידי מקסימיליאן היה שריון לוחות גותי, שנעטה על ידו כאשר היה נסיך צעיר ומאוחר יותר הוצג כמתנת חתונה מכובדת לדודו זיגמונד. מקסימיליאן הראשון נהפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1493 ומת ב-1519, אך שריונות מקסימיליאן קלאסיים ידועים מ-1515 ועד 1525, ושריון בעל צורה דומה אך עם פחות רכסים שהיו גם שונים יוצר עוד ב-1500.‏
סגנון שוט זוננברג מסורתי

דגמים מוקדמים של שריון מקסימיליאן - שהיו חסרי רכסים ורכסים בסגנון wolfzähne ("שיני זאב"), השונים מהרכסים של שריון מקסימיליאן קלאסי - וניתן היה לעטותם עם קסדת סאלט (האופיינית לשריון הגותי) נקראים שריון "שוט-זוננברג" (Schott-Sonnenberg) על ידי אוקשוט (Oakeshott).‏ שריון מסורתי זה היה בשימוש בשנים 1500–1520 ואילו שריון מקסימיליאן אמיתי היה בשימוש בשנים 1515–1525. היסטוריונים אחרים לא מפרידים לחלוטין בין סגנון שוט-זוננברג לסגנון מקסימיליאן.
סגנון שוט זוננברג מסורתי > שריון איטלקי "alla tedesca" (דמוי גרמני)

שריון "alla tedesca" (דמוי-גרמני) איטלקי היה שריון איטלקי מהשנים 1500–1515 עם רכסים ולוח חזה בצורת שריון מקסימיליאן. הוא כלל מגני אגן ורגליים (tassets) שנמשכו עד הברכיים ונלבש עם קסדת סאלט עם מגן עיניים. סוג זה של שריון נחשב בידי אוקשוט כסוג של שריון שוט-זוננברג שהוכן על ידי איטלקים עבור השוק הגרמני.
סגנון שוט זוננברג מסורתי > קווים מקבילים לשריון kastenbrust מאוחר

אוקשוט טוען ש: "זה מעניין לגלות שצורת הקיראס של סגנון שוט-זוננברג הייתה נחזתה בגרמניה כחצי מאה מוקדם יותר לפני שהיא הופיעה באופן אמיתי. מספר דמויות על מצבות וציורים מ-1400–1500 מראים לוח חזה מעוגל ביותר דמוי בולבוס - כפי שאמרתי (עמוד 82), זה היה לעיתים קרובות אלטרנטיבה לסגנון Kastenbrust המרובע."
שריונות כאלה מהחצי הראשון של המאה ה-15 מופרדים על ידי אוקשוט משריון kastenbrust כשריון alwite. ברם, היסטוריונים אחרים מתייחסים לשריון זה כאל סוג של שריון kastenbrust.
גלריה

איור של שריון מקסימיליאן מלפנים
איור של שריון מקסימיליאן מאחור
התפתחות הסבטון:
 a - 1290–1390
b - 1300–1490
 c - 1500–1530
 d - 1530–1540
 e - 1540–1550
 f - 1550–1560
g - 1560–1590
שריון מקסימיליאן עם מגן עיניים דמוי מפוח
שריון מקסימיליאן עם מגן עיניים דמוי מקור-דרור
ראו גם

שריון לוחות גותי
הערות שוליים

↑  Funcken, Liliane; Funcken, Fred (1983). The Age of Chivalry. Prentice Hall. ISBN 0130463183.
↑  Robinson, Nathan. "Anatomy of Armour: Gothic Armour of the 15th Century". נבדק ב-2011-09-16.
1 2 3 4  Oakeshott, R. Ewart (2000). European Weapons and Armour. from the Renaissance to the Industrial Revolution. Rochester, NY: Boydell Press. ISBN 0851157890.
שריון בסגנון שוט-זוננברג (אל עם קסדת סאלט גותית וכפפות שריון גותיות).
יחידת שחר

| --- | --- |
סמליל יחידת "שחר"
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא הגנה לישראל
 סוג:  יחידה טכנולוגית, בית תוכנה
 בסיס האם:  מחנה מקלף
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  3 באפריל 2019 – הווה (5 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  יחידת לוטם  אגף התקשוב
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקד נוכחי:  ריטה רייך
יחידת שחר היא בית התוכנה למערכות ארגוניות לניהול ותמיכת הלחימה של צה"ל תחת יחידת לוטם באגף התקשוב. מפקדתה הנוכחית היא אל"ם ריטה רייך.
היחידה אחראית ליזום, לפתח וליצור שרותי תוכנה ארגוניים וכן לחקור ולמצות מבצעית את המידע הארגוני והלוגיסטי של צה"ל, כל זאת במטרה להעלות את הכשירות והמוכנות, להביא להתייעלות משאבית ובירוקרטית ולשפר את חוויית השירות בצה"ל.
הקמה

שחר הוקמה ב־3 באפריל 2019, כאשר התפצלה מתוך מחלקות מצפ"ן בלוטם – החטיבה להתעצמות טכנולוגית מבצעית.
יחידת שחר ממשיכה את דרכה של מחלקת לשם ההיסטורית שהיוותה בית התוכנה למערכות ניהוליות ותומכות לחימה בצה"ל (משאבי אנוש ולוגיסטיקה). המחלקה נוצרה בעת מיזוג שתי יחידות נפרדות בשנת 2005:
יחידת ממכ"א (מרכז מיכון כוח אדם) - האחראית על מערכות ניהול כוח האדם
יחידת ממט"ל (מרכז מחשוב טכנולוגי לוגיסטי) - האחראית על ניהול משאבי המערכת, האחזקה והלוגיסטיקה, אשר הייתה שייכת לחיל התחזוקה, עד למיזוג בשנת 2005
תגי יחידות היסטוריות

תג יחידה של ממכ"א (מרכז מיכון כוח האדם)
תג יחידה של מענ"א/ממט"ל (מרכז מחשוב טכנולוגי לוגיסטי)
אופי השירות והמשרתים

בשחר משרתים חיילים, קצינים ואזרחים עובדי צה״ל ממגוון מקצועות המחשב של אגף התקשוב - אנשי DevOps, עתודאים מהנדסי תוכנה ומדעי המחשב, תוכניתנים, מהנדסי מערכת, מנתחי מערכות, בודקי תוכנה, מיישמי ERP ועוד, בתפקידים שונים: מחקר ופיתוח, עיצוב תוכנה ומערכות, ארכיטקטורת תוכנה, ניתוח מערכות, הנדסת מערכת, ניהול פרויקטים ותפקידי פיקוד שונים.
היחידה מפוזרת בין מספר בסיסים ומתוכננת לעבור במרוכז לקריית התקשוב שבבאר שבע, במסגרת תוכנית העתקת בסיסי צה"ל לנגב.
תחומי עיסוק

שחר מפתחת פתרונות תוכנה מתקדמים לכלל הצרכים המטכ"ליים והרב-זרועיים של צה"ל, בדגש על פתרונות דיגיטל ומערכות ארגוניות.
מערכות ארגוניות
ניהול תשתית
מיצוי מידע
פתרונות דיגיטל
שיתופי פעולה רב-זרועיים
מפקדי שחר

| --- | --- |
שם: תקופת כהונה כמפקד שחר
אל"ם טלי כספי-שבת: 2019 - 2023
אל״ם ריטה רייך: 2023 -
הוקרה והערכה

בפברואר 2020 כתב הרמטכ"ל אביב כוכבי ליחידה מכתב הערכה מטעם הרמטכ"ל על ”קידום תהליכי הטרנספורמציה הדיגיטלית של צה"ל ותרומתכם לשיפור השירות. ביצירת סביבת עבודה דיגיטלית מתקדמת, בהנגשת תהליכים ומידע, בעיצוב פתרונות חדשניים לצורכי המשרתים ובהקמת מוקדי שירות דיגיטליים - אתם ממשיכים הלכה למעשה את העיקרון ש'האדם יקר' ו'הזמן יקר'”.
בספטמבר 2020 נבחרה היחידה כיחידה מצטיינת באגף התקשוב וההגנה בסב"ר לשנת העבודה 2020 מטעם ראש אגף התקשוב אלוף ליאור כרמלי על ”חשיבה פורצת דרך, על גילוי יוזמה ומקצועיות הראויות לציון”.
הערות שוליים

↑  העתקת מחנות צה"ל לנגב, באתר משרד ראש הממשלה
↑  מערכת אתר צה"ל, ראש אגף כוח אדם העניק תעודת הוקרה על מבצוע מערכת טכנולוגית חדשנית, באתר צה"ל, 19 באוקטובר 2020
↑  יואב זיתון, רבע מיליארד שקל שצה"ל שילם לחברות האוטובוסים ירדו לטמיון , באתר ynet, 19 באוגוסט 2020
↑  יוסי הטוני, שוב: הצבא יוצא ל-ERP כלל-צה"לי מבוסס סאפ במאות מיליוני שקלים, באתר "אנשים ומחשבים", 26 במרץ 2014
↑  דורון ברויטמן, כך עובד האלגוריתם הצה"לי לאיתור חולי קורונה. האם יש לו סיכוי באזרחות? , באתר כלכליסט, 31 ביולי 2020
↑   עינב גרינברג כהן, את המערכת הזאת כדאי מאוד לכל המפקדים בצה"ל להכיר, באתר צה"ל, 4 באוגוסט 2020
↑  יפתח כרמלי, הרמטכ"ל השיק תוכנית לחיבור ממוחשב מתקדם של כלל הכוחות בשטח, באתר צה"ל, 2 ביולי 2014
↑  יוסי הטוני, ‏סא"ל טלי כספי-שבת מונתה למפקדת מנהלת תוכנית 2020 באגף התקשוב, באתר "אנשים ומחשבים", 8 באפריל 2019
מימל

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1941 אוג'דה, מרוקו
 פטירה:  19 באוגוסט 2016 (בגיל 75) חיפה, ישראל
 תאריך עלייה:  1948
 מקום מגורים:  חיפה 
 
אמיל (מימל) ירון (15 באוגוסט 1941 - 19 באוגוסט 2016) היה צלם עיתונות וספורט חיפאי. היה צלם הבית של מועדון הכדורגל מכבי חיפה.
תצלומי העיתונות והספורט שלו הופיעו בעיתוני הארץ. הוא היה דמות מוכרת בחיפה, ליווה את קבוצות הכדורגל של מכבי חיפה והפועל חיפה במרבית ממשחקי הבית שלהן, וצילם אותן במשך כ-55 שנה.
ביוגרפיה

מימל נולד בעיר אוג'דה שבמרוקו, ולו 8 אחים ואחיות. אביו היה צורף. ב-1948 בעקבות פרעות כנגד היהודים ברח יחד עם משפחתו המורחבת לאלג'יר ומשם ככל הנראה באניית ההעפלה מרתון דרך מרסיי לארץ ישראל.
כשהגיע לארץ ישראל קיבל את השם חיים בן סימון. רק כעבור שנים ביקש לשוב לשמו המקורי אמיל, ואת הבן סימון הפך מאוחר יותר לירון.
בישראל הוצע למשפחה להתיישב בתחילה במעברה ברעננה, אך הוריו ביקשו לגור בחיפה ליד בית כנסת, וכך עברה המשפחה להתגורר בשכונת ואדי סאליב בחיפה. בתור ילד היה חלק מ"מועדון העתיד" שפעל באזור מגוריו,שם שיחק כדורגל וגם נחשף לכישרון הציור שלו. כנער נהג לצייר. ראש העיר חיפה אבא חושי ארגן לו מלגה על שם אלינור רוזוולט, והוא היה אמור לצאת ללמוד ציור בארצות הברית, אבל אביו התנגד לכך.
ב-1959, בגיל 18 נכח מימל באירועי ואדי סאליב והנציח את המהומות שהתרחשו בשכונה, באירועים חבר לדוד בן הרוש מארגן המהומות. מאוחר יותר ציודו הוחרם והוא ואף נעצר על ידי המשטרה. אורי אבנרי מההעיתון "העולם הזה" פעל לשחרורו והעיד כי הוא צילם עבורו את התמונות. תמונותיו הבלעדיות פורסמו והצליחו לעורר הד ציבורי בכל הנוגע להתנהלות המשטרה במחאה כנגד האפליה והקיפוח העדתיים. על סמך עדותו לאירועים בהם נכח נכתבו ספרים ומחקרים רבים והוא נהג להרצות על המאורעות הללו.
הוא התגייס בתור צלם צבאי לחיל הים. לאחר שחרורו הקים חנות צילום בחיפה בשכונת הדר, שהייתה מוקד עליה לרגל עבור אוהדי קבוצות הכדורגל של חיפה.
במלחמת יום הכיפורים שירת במילואים בחיל התותחנים, ונפצע ביום השישי למלחמה מרסיסים בגבו ורגלו. הוא פונה לבית החולים רמב"ם ומאוחר יותר עבר שיקום בבית הבראה 3 שבחיפה.
כצלם עיתונות, צילומיו הופיעו בעיתונים רבים. בשנות ה־70 וה־80 פרסם בעיקר בעיתון "חדשות הספורט" אשר נסגר בשנות ה־80.
בשנת 2009, יצא לאור הספר "ואדי סאליב המיתוס ושברו", של אלי נחמיאס ורון שפיגל, אשר עוסק במאורעות ואדי סאליב, ובו עדויות ותמונות של מימל. מתוך הספר: "תודה מיוחדת, לצלם מימל (חיים בן סימון) אשר הואיל למסור לנו את רשמיו מאירועי הואדי, וגם המציא לנו אוסף צילומים נדירים שצילם בעצמו, בעת האירועים בהם נטל חלק וטרם נחשפו לציבור הרחב".
ב-2016, מספר חודשים לפני שנפטר ערך מועדון הכדורגל מכבי חיפה, טקס הוקרה עבורו בנוכחותו לכבוד חמישים שנים של שיתוף פעולה. הטקס נערך באצטדיון סמי עופר.
ביולי 2018 עלתה תערוכה במרכז לאמנות עכשווית - הפירמידה, בה הוצגו תצלומים של מימל שצילם בצעירותו בואדי סאליב.
ב-2022 רכש מועדון מכבי חיפה את הזכויות על כל תמונותיו אשר יוצגו במוזיאון מכבי חיפה.
חיים אישיים

היה נשוי ללורט, אבא לשלושה, שי גלית ויניב וסב לתשעה נכדים.
לקריאה נוספת

אלי נחמיאס, רון שפיגל, ואדי סאליב המיתוס ושברו: מאורעות ואדי סאליב במבט מחקרי חדש, עם ישראל, 2009
הערות שוליים

↑  בן סער, שבעת הרגעים הגדולים של הכדורגל החיפאי - פרוייקט 70 שנה למדינה, באתר חי פֹּה - תאגיד החדשות של חיפה והסביבה, ‏2018-04-19
1 2 3  אחיה ראב"ד, מוואדי סאליב לצ'מפיונס: פרידה מהצלם האגדי מימל, באתר ynet, 21 באוגוסט 2016
1 2  יונתן בן אברהם, אין כמעט חיפאי שלא הכיר את מימל שזה דבר די נדיר הבן אדם עשרות שנים לא הפסיק לצלם, באתר חדשות חברתיות, ‏2016-09-04
1 2 3  אלי אשד, מה באמת קרה בואדי סאליב ?, באתר המולטי יקום של אלי אשד, ‏2010-04-02
1 2 3 4 5 6  יונתן הללי, ‏אמיל ירון, הצלם החיפאי המוערך, הלך לעולמו ממחלה קשה. יונתן הללי נפרד ממנו, באתר מעריב אונליין, 23 באוגוסט 2016
↑  פירמידה - מרכז לאמנות עכשווית - מועדון העתיד של ואדי סאליב. צילום אמיל (מימל) ירון | Facebook, באתר ro-ro.facebook.com (ברומנית)
1 2   שאול סתר, חיפה מציגה: תגובה ציונית הומניסטית הולמת, באתר הארץ, 25 ביולי 2018
↑  ⁨כלבו⁩ | עמוד 48 | 26 אוגוסט 2016 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  אלי נחמיאס
רון שפיגל, ואדי סאליב המיתוס ושברו, חיפה, 2009, עמ' xi
↑  אחיה ראב"ד, מוואדי סאליב לצ'מפיונס: פרידה מהצלם האגדי מימל, באתר ynet, 21 באוגוסט 2016
↑  יעקב שחר: מימל ליווה את מכבי חיפה עשרות שנים, באתר Maccabi Haifa FC - The Official Page
↑  דורון בן דור, ‏בהשקעה של מיליונים: יוקם המוזיאון של מכבי חיפה, באתר ONE‏, 28 בפברואר 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מימל".
מלגת לימודי ציור ע"ש אלינור רוזוולט
יעקב סירקין

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1894 (יוליאני) מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 בינואר 1974 (בגיל 79) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות פראובראז'נסקויה 
 מוסדות:  Moscow State University of Fine Chemical Technologies 
 תלמידי דוקטורט:  איליה מויסייב 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור הכוכב האדום  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 
 
יעקב סירקין (ברוסית: Яков Кивович Сыркин‏; (23 בנובמבר 1894, מינסק - 8 בינואר 1974, מוסקבה) היה כימאי ופיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתרמודינמיקה וכימיה קוונטית.
קורות חיים

יעקב סירקין נולד בשנת 1894 במינסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. בשנת 1912 הוא התחיל ללמוד כימיה באוניברסיטה בננסי. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה הוא חזר לרוסיה והחל משנת 1915 למד באוניברסיטה טכנית של ריגה. בשנת 1917 כאשר החזית התקרבה לריגה אוניברסיטה פונתה לאיוואנובו בה סירקין סיים את הלימודים בשנת 1919.
סירקין המשיך לעבוד במכון באיוואנובו ובשנים 1925–1930 היה ראש קתדרה ופרופסור.
בשנת 1931 סירקין עבר למוסקבה והתחיל לעבוד באוניברסיטה לטכנולוגיה כימית בה עבד עד לשנת 1974. בשנת 1935 הוא סיים פוסט דוקטורט. במקביל הוא עבד במכוני מחקר נוספים.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על פעילותו של סירקין נמתחה ביקורת בעקבת כך שהוא תמך בתאוריית רזוננס כימי. כמו כן נטען שבמאמר "כימיה פיזית" שהוא כתב ביחד עם אלכסנדר פרומקין עבור אנציקלופדיה הסובייטית הגדולה תפקיד של כימאים רוסים לקידום המדע לא מצא ביטוי שנדרש. הוא פוטר ממספר מוסדות בהם עבר ורק באוניברסיטה לטכנולוגיה כימית הוא נותר בסגל הודות להגנה ממנהל האוניברסיטה.
בשנת 1957 סירקין היה יכול לחזור לפעילות מלאה ונקלט במכון לחקר כימיה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות.
על פעילותו בתחום מחקרים כימיים לסירקין הוענקו מספר עיטורים, בשנת 1943 הוא קיבל פרס ברית המועצות ובשנת 1964 הוא התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
סירקין נפטר בשנת 1974 ונטמן בבית העלמין פראובראז'נסקויה
סירקין היה נשוי למרים ניימן. לזוג נולדה בת פלורה שעסקה לחקר אמנות ובן אלכסנדר, מומחה לחקר הודו. בשנת 1977 הוא עלה לישראל ובתמנה לפרופסור באוניברסיטה העברית.
ליאור רוזנטל (כדורגלן)

ליאור רוזנטל (נולד ב-2 באוגוסט 1965) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

רוזנטל נולד בשכונת קריית אליעזר בחיפה לאב שעלה מרומניה ולאם שעלתה ממרוקו. רוזנטל התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של הפועל חיפה וכעבור שנה עבר לזו של מכבי חיפה. ב-1 בדצמבר 1984 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד שמשון תל אביב. במהלך עונת 1987/1988 נפצע ברצועות ובגידים וגמר את העונה. את שני העונות שלאחר מכן העביר כשחקן מושאל בבני יהודה ומכבי תל אביב בהתאמה.
בקיץ 1990 חזר למכבי חיפה בה התאחד עם שלמה שרף שאימן אותו כשעלה לקבוצה הבוגרת. בעונה זו רוזנטל היה שותף בכיר לזכייה בדאבל היחיד של המועדון בהיסטוריה. שנה לאחר מכן קרע את הרצועה בשנית ונאלץ לעזוב את המועדון. בקיץ 1993 הושאל לבית"ר תל אביב ובמהלך העונה להפועל חיפה. בהפועל נפצע באחד מאימוני הקבוצה ועקב זאת הודיע על פרישה מכדורגל בגיל 29 בלבד.
ב-2 בדצמבר 1987 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת ישראל בתיקו 1-1 נגד מלטה.
חיים אישיים

ליאור הוא אחיו של כדורגלן העבר רוני רוזנטל. ליאור נשוי בשנית ואב לשני בנים מאשתו הראשונה ולבת מנשואיו השניים. מתגורר בטירת כרמל.
לאחר הפרישה רוזנטל ניהל סוכנות ביטוח ביחד עם גילי אחיו של אלי גוטמן ובאותן שנים סבל מהתמכרות להימורים. כיום הוא מדריך במכון לגמילה מהימורים.
תארים

אליפות ישראל: 1984/1985, 1990/1991
גביע המדינה: 1990/1991, 1992/1993
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג‏, "נפלתי להימורים, הגעתי לתהום. ברקוביץ' הציל אותי", באתר וואלה, 25 בנובמבר 2022
יוסף אוחנה (רב)

| --- | --- |
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  ישיבת כנסת חזקיהו 
 אב:  יצחק אוחנה 
 
הרב יוסף אוחנה (1936 - 15 בפברואר 2018) היה רבה הספרדי של קריית מוצקין.
ביוגרפיה

נולד במקנס, מרוקו לרובידה ולרב יצחק אוחנה. למד בישיבת כנסת חזקיהו.
לאחרי שקיבל הסמכה לרבנות, יצא לארגנטינה, שם כיהן כרב קהילה בבואנוס איירס. בהמשך, חזר לישראל וכיהן כרב שכונת בת גלים בחיפה.
בשנת תשמ"א מונה לרבה הספרדי של קריית מוצקין, ומאז כיהן במשך כ-35 שנה כרב המקום. בהגיעו לגיל שמונים, פרש לגמלאות.
נפטר במרכז רפואי כרמל, לאחר שאושפז לתקופה של כחודש, עקב סיבוך במצבו הרפואי.
בנו הרב אליהו דוד אוחנה הוא ראש ישיבת "כנסת בית יצחק" במודיעין עילית ומחבר ספרי "דודאי אליהו".
הערות שוליים

↑  ברוך דיין האמת: הרב יוסף אוחנה זצ"ל, באתר "סרוגים", 15 בפברואר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נתן קופשיץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בנובמבר 1945 (בן 79) ט"ז בכסלו ה'תש"ו ירושלים, ישראל
 מקום מגורים:  ירושלים, בית שמש
 חיבוריו:  לב שמחה
 בת זוג:  לאה קופשיץ
 אב:  הרב צבי קופשיץ
 אם:  חיה רוחמה קופשיץ
 
הרב נתן הכהן קופשיץ (נולד ב-21 בנובמבר 1945) הוא דיין בבית הדין של העדה החרדית בירושלים ורב שכונת הקריה החרדית בבית שמש.
ביוגרפיה

הרב קופשיץ נולד למשפחת קופשיץ הירושלמית וצאצא של הרב יוסף חיים זוננפלד. בתחילה למד בתלמוד תורה עץ חיים, בגיל 11 הלך ללמוד בישיבת פוניבז' לצעירים, לאחר שנתיים חזר ללמוד בתלמוד תורה עץ חיים אצל הרב זונדל קריוזר, ולאחר מכן למד בישיבת חברון בירושלים. שם היה חברותא של ראש הישיבה כיום הרב דוד כהן, בישיבה שם למד גם עם הרב יצחק ברנד.
פעילות

בעבר היה רב שכונת מקור ברוך בירושלים. כשהחלה להבנות שכונת הקריה החרדית בבית שמש, הגיע לכהן כרב בעיר, כיום הוא מכהן כרב של הקריה החרדית, והוא אחד הרבנים הדומיננטיים בעיר.
בעקבות לחצים מאת הרב משה שטרנבוך והרב יצחק טוביה וויס, הסכים להיכנס לבית הדין של העדה החרדית אמנם לא הסכים לכהן כחבר הבד"ץ אלא רק כדיין.
בשנת 2006 פתח ישיבה קטנה ליטאית בעיר בשם 'באר המלך', הוא עומד בראשה ולומד עם בחורים מדי ערב.
בשנת 2022 נקרא על ידי הרב אשר דויטש לכהן כחבר בד"ץ 'משמרת חומותינו' העומד בראשות הרב עזריאל אוירבך ועוסק בענייני הגנה מפגעי הטכנלוגיה.
השתייכות

הרב קופשיץ נמנה עם העדה החרדית ומתנגד למדינה ולמוסדותיה. הישיבה שבראשותו לא לוקחת תקציבים מהמדינה וממומנת רק משכר לימוד ומתרומות. הוא מתנגד גם להשתתפות בבחירות הארציות והמוניציפליות. היה בין הפעילים במחאות נגד אגד ובמניעת כניסת האוטובוסים שלהם לקריה החרדית, ופתח את ההסעות של "מהדרין".
על אף שרשמית הוא מתנגד להשתתפות בבחירות, היה מעורב מאחורי הקלעים בפעילות למען בחירתו של משה אבוטבול בבחירות לראשות עיריית בית שמש ב־2014, בעיקר בבחירות החוזרות, שהצטיירו כמאבק על זכות הקיום של ההתיישבות החרדית בעיר.
ראו גם

משפחת קופשיץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007501076005171  LCCN: no2013064627  VIAF: 304239121   WorldCat (עם VIAF): 304239121
מתחם אל-פאשה

| --- | --- |

בית אל-פאשה מימין, החמאם משמאל; מבט משדרות הפלי"ם
 מידע כללי
 סוג:  מתחם 
 על שם:  מוסטפא פאשה אל-ח'ליל 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־19
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־19 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות עות'מאנית 
 קואורדינטות:  32°48′48″N 35°00′11″E﻿ / ﻿32.81340045°N 35.00298858°E﻿ / 32.81340045; 35.00298858
  (למפת חיפה מוגדלת) מתחם אל-פאשה(למפת חיפה רגילה) מתחם אל-פאשה(למפת הגליל המערבי רגילה) מתחם אל-פאשה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מתחם אל-פאשה
 
מבנה החמאם, מבט לכיוון צפון מרחוב שיבת ציון
מתחם אל-פאשה הוא מתחם של מבנים בעיר התחתית של חיפה הכולל בית מגורים גדול ומפואר וחמאם שנבנו במאה ה-19 על גבול העיר העתיקה של חיפה שנבנתה בימי דאהר אל-עומר בקרבת השכונה היהודית חארת אל-יהוד.