stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סגן נשיא ארגנטינה

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  ויקטוריה ויז'רואל (victoria villarruel)
 תאריך כניסה לתפקיד:  10 בדצמבר 2023
 תחום שיפוט:  ארגנטינה 
 ייסוד המשרה:  1853
 איוש ראשון:  סלבדור מריה דלה קאריל
 
סגן נשיא ארגנטינה הוא התפקיד הפוליטי השני בחשיבותו בארגנטינה אחרי הנשיא, הוא מתחלף מדי ארבע שנים יחד עם הנשיא ונבחר יחד איתו.
סגן הנשיא מחליף את הנשיא במקרה של היעדרות, חוסר יכולת, מוות או התפטרות של הנשיא. הוא משמש כנשיא הסנאט, ומצביע רק כדי להכריע במקרה של תיקו.
משרת סגן הנשיא נוצרה מכוח חוקת ארגנטינה משנת 1853. לא בכל המקרים אוישה המשרה, ולחלופין בתקופת המשטרים הצבאיים בארגנטינה מילאו תפקיד זה גנרלים בכירים משורות הצבא.
מאז 10 בדצמבר 2023 סגנית הנשיא הנוכחית של ארגנטינה היא ויקטוריה ויז'רואל.
הערות שוליים

↑  Honorable Senado de la Nación Argentina, www.senado.gov.ar (בספרדית)
סנג'ק אלכסנדרטה

מפת המנדט הצרפתי בסוריה; סנג'ק אלכסנדרטה נמצא בצד השמאלי העליון של המפה
סנג'ק אלכסנדרטה (בטורקית: İskenderun Sancağı, בצרפתית: Sandjak d'Alexandrette) היה סנג'ק במנדט הצרפתי על סוריה והלבנון, שכלל שני מחוזות של וילאייט חלב העות'מאני: הערים אלכסנדרטה ואנטיוכיה. בשנת 1938 הפך החבל למדינת האטיי, שלאחר פחות משנה סופחה לטורקיה.
אוכלוסייה

בתחילת 1937 היו בסנג'ק אלכסנדרטה כ-220,000 תושבים. כ-90,000 טורקים, כ-60,000 עלווים, כ-25,000 ארמנים, כ-23,000 סונים, כמה אלפי כורדים ובנוסף יהודים ואשורים.
הערות שוליים

↑  דרישות התורכים ודעת הקהל באירופה, דואר היום, 6 ביוני 1921
↑  ממשלה עצמאית בלבנון, דואר היום, 3 במאי 1921
1 2  מ. יארבלום, סכסוך אלכסנדרטה, דבר, 14 בינואר 1937
↑  אלכסנדרתה לתורקיה, דואר היום, 13 בינואר 1925
↑  אלכסנדרתה חוזרת בה, דבר, 16 ביוני 1926
1 2 3 4 5 6 7  חגי ארליך, המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה (תשס"ג 2003), ספר ה, יחידה 11, עמ' 28–30.
↑  שאלת אלכסנדרתה לחבר הלאומים, דבר, 29 בנובמבר 1936
↑  צרפת בין סוריה לתורכיה, דבר, 17 בדצמבר 1936
↑  פשרה בשאלת אלכסנדרתה, דבר, 16 בדצמבר 1936
לאחר הסכם אלכסנדרתה, דבר, 17 בדצמבר 1936
↑  סוריה שקטה - שיתוף פעולה עם צרפת, דבר, 25 ביולי 1939
↑  הסורים גמלו טובה, מעריב, 10 בינואר 1966
| המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון |
| --- | --- | --- |
| הסכמים | הסכם סייקס–פיקו (1916) • ועידת סן רמו (1920) • הסכם אנקרה (1921) • הסכם ניוקומב-פולה (1923) • חוזה העצמאות הצרפתי-סורי (1936) • גבול טורקיה–סוריה • יום העצמאות של לבנון (1943) |  |
| ישויות פוליטיות | מנהלת שטחי האויב הכבושים • הממלכה הערבית של סוריה (1920) • יצירת לבנון הגדולה (1914–1920) • לבנון הגדולה (1920–1943) • מדינת דמשק (1920–1925) • מדינת חלב (1920–1925) • מדינת העלווים (1920–1936) • מדינת ג'בל א-דרוז (1921–1936) • סנג'ק אלכסנדרטה (1921–1938) • הפדרציה הסורית (1922–1925) • מדינת סוריה (1925–1930) • הרפובליקה הסורית הראשונה (1930–1946) |  |
| עימותים צבאיים | המרד העלווי של 1919 (אנ') • מלחמת הממלכה הערבית של סוריה–צרפת (1920) • קרב מייסלון (24 ביולי 1920) • כיבוש דמשק (24 ביולי 1920) • מאורעות תל חי (1920) • מרד הנאנו (אנ') (1920–1921) • מלחמת טורקיה–צרפת (1920–1921) • המרד הסורי הגדול (1925–1927) • השביתה הכללית הסורית 1936 (אנ') • הפלנגות הנוצריות • צבא הלבאנט • המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה (1941) • משבר הלבנט (אנ') (1945) |  |
| נציבים עליונים | אנרי גורו (1920–1922) • רובר דה קה (צר') (1923–1922) • מקסים וגאן (1923–1924) • מוריס סראי (1924–1925) • אנרי דה-ז'ובנל (אנ') (1925–1926) • אנרי פונסו (אנ') (1926–1933) • דמיאן דה מרטל (אנ') (1933–1939) • גבריאל פואו (1939–1940) • ז'אן שיאפ (אנ') (1940) • אנרי פרנאן דנץ (1940–1941) • ז'ורז' קאטרו (1941–1943) • ז'אן הלו (צר') (1943) • איב שטאיינו (אנ') (1943–1944) • אטיין פול באינט (Étienne Paul Beynet, 1944–1946) |  |
| הנהגה מקומית  | האמיר פייסל בן חוסיין • הקונגרס הלאומי הסורי (1919–1920) • יוסוף אל-עזמה • סאלח אל-עלי • אדהם ח'נג'ר (אנ') • אבראהים הנאנו (אנ') • אליאס חויכ (אנ') • אמיל אדה • בשארה אל-ח'ורי • סולטאן אל-אטרש • עבד אל-רחמן שהבנדר (אנ') • חסן אל-חראט (אנ') • עיאש אל-חאג' (אנ') • אנטון סעאדה • שוכרי אל-קוותלי • האשם אל-אתאסי • הגוש הלאומי • זכי אל-ארסוזי • ריאד א-סולח |  |
פורטל צרפת צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13744824s (data)  GND: 4457677-8  SUDOC: 066837960  VIAF: 236103046   WorldCat (עם VIAF): 236103046 
בול של סנג'ק אלכסנדרטה
כוחות צבא טורקיים נכנסים לאלכסנדרטה, 5 ביולי 1938.
נשים מפגינות בדמשק במחאה נגד סיפוח חבל אלכסנדרטה לטורקיה, 1939.
סקומברן סיני

סקומברן סיני (שם מדעי: Scomberomorus sinensis) הוא מין של דג גרם ממשפחת הקולייסיים החי באוקיינוס השקט שלחופי מזרח אסיה סביב ים יפן וחופי הונשו, סין, קוריאה, טאיוואן, דרום וייטנאם וקמבודיה והוא אף נכנס לעיתים לנהר המקונג עד 300 ק"מ במעלהו.
סקומברן זה הוא דג מהיר הקרוב למין סקומברן זריז ומגיע לאורך של 100 ס"מ בממוצע אך נצפו גם פרטים באורך 247 ס"מ ומשקל 131 ק"ג. הוא בעל גוף מוארך עם סנפירים חדים וכסופים כשהזנב בצורת מגל, ראש קצר בעל לסתות דקות ומחודדות והוא בעל שלפוחית אוויר גדולה העוזרת לו לנשום במים מתוקים.
דג זה מצוי לרוב באוקיינוס הפתוח והוא מחפש מזון הכולל דגים קטנים וחסילונים. הוא מהווה דג מאכל חשוב ולא ברור מה מצב שימורו בטבע.
הערות שוליים

↑  סקומברן סיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
ספיקה

ערך זה עוסק במונח במכניקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ספיקה היא כמות או מסת הזורם (נוזל, גז וכדומה) העובר דרך שטח חתך נתון ביחידת זמן. 
נוח לבחור את שטח החתך של הגבולות בתוכן מתבצעת הזרימה (רובה או כולה), אז הספיקה היא פשוט נפח או מסת הזורם המועבר בזרימה כולה ליחידת זמן.  ספיקה מסומנת בדרך כלל באות Q.
בהנדסה מקובל להבדיל בין ספיקה מסית (מסה ליחידת זמן) לספיקה נפחית (נפח ליחידת זמן):
ספיקה נפחית מייצגת כמות חומר ליחידת זמן בזרימה ומוגדרת באופן הבא:
ספיקה מסית מייצגת את כמות המסה המועברת ליחידת זמן בזרימה ומוגדרת באופן הבא:
ספיקה של צינור

אחד השימושים הנפוצים במושג ספיקה הוא בצנרת, נרצה לדעת במה תלויה הספיקה המסית של צינור בו זורם נוזל צמיג. נניח שהצינור שלנו בעל שטח חתך מעגלי והצינור אינסופי וישר, נגדיר את מערכת הצירים כך שכיוון הזרימה הוא כיוון  {\hat {x}},
נעבוד במערכת קואורדינטות גליליות כך שהמרחק מציר  {\hat {x}} יסומן בקורדינאטה  r.
בנוסף נניח כי הזרימה למינרית, מדובר בזורם ניוטוני בלתי דחיס, ורדיוס הצינור הוא  R.
כדי שתיווצר זרימה חייב להיות גרדיאנט לחץ לאורך הצינור  \partial p/\partial x
ממשוואות נאוויה-סטוקס  ניתן להראות שגרדיאנט זה חייב להיות קבוע וכי:
כאשר  \eta  היא הצמיגות של הנוזל ו-  v_{x} הגודל של וקטור המהירות.
הפתרון היחיד של משוואה זו שמתאפס על דפנות הצינור (ב-  r=R) וסופי בראשית הוא
כיון שכוון הזרימה ניצב לכל המישורים המכילים את שטח החתך של הצינור אז  \mathbf {v}  ו-  d\mathbf {S}  וקטורים מקבילים והספיקה ניתנת פשוט על ידי:
(כאשר יש לשים לב שבזרימה סטנדרטית הגודל   \partial p/\partial x שלילי ולכן קיבלנו כאן שהספיקה חיובית)
ניתן ללמוד מביטוי זה כי הספיקה תלויה ליניארית בגרדיאנט הלחץ וביחס בין הצפיפות לצמיגות, וכי היא הולכת כמו ריבוע שטח החתך של הצינור.
ראו גם

ספיקה (נהר)
אי ספיקת לב
מקדם הפריקה
הערות שוליים

↑  עבור צינור לדוגמה נבחר את שטח החתך של הצינור, אלו גבולות הזרימה. לעיתים הגבולות לא כל כך ברורים לדוגמה: מה גבולות הזרימה של סילון גז בריק או באוויר? במקרה כזה נבחר שטח חתך דרכו עוברת רוב הזרימה
↑  ראו Fluid Mechanics 2nd ed. by L.D.Landau & E.M.Lifshitz QA901.L283 1987 532 86-30498 עמודים 51 - 53
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4315222-3  NKC: ph124760 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סיני אוקו

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1905 גליביצה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  10 באוגוסט 1976 (בגיל 70) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  Siegfried Ucko 
 מקום קבורה:  נען 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורוצלב, אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת קניגסברג 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 תחומי עניין:  פילוסופיה של החינוך 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס לעובדים בתחום החינוך העברי (1971) 
 
סיני אוקו עם רעייתו רות ובנותיו, סביבות 1940
סיני (זיגפריד) אוּקוֹ (Sinai (Siegfried) Ucko;‏ 7 בנובמבר 1905 – 10 באוגוסט 1976) היה פילוסוף של החינוך, פרופסור לחינוך באוניברסיטת תל אביב ומייסד החוג למדעי החינוך באוניברסיטה זו.
תולדות חייו

נולד בשנת 1905 בשם זיגפריד אוקו בעיר גלַייביץ שבפרובינציית שלזיה, גרמניה (כיום גְּליבִיצָה, בדרום פולין), בנם של אלזה לבית וייסנברג ונתן אוקו, שניהם ילידי שלזיה עילית. למד באוניברסיטאות וינה וברסלאו ובבית המדרש לרבנים בברסלאו וכיהן כרב במנהיים ובאופנבורג. בשנת 1929 קיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת קניגסברג (כותרת הדיסרטציה: "מושג האלוהים בפילוסופיה של הרמן כהן").
בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל עם רעייתו ובתו בעקבות אחיו גדעון אוקו (שמשנת 1934 היה חבר קיבוץ נען ולימים מראשוני קולנועני הקיבוצים). בארץ עבד בין היתר בכפר ילדים ונוער אהבה ובעליית הנוער. לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית ב-1938) נשלח לווינה על מנת להציל ילדים יהודים ולטפל בהעלאתם לארץ-ישראל. לימד בבית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן בגבעת השלושה ובבית המדרש למורים הסמוך אליו (סמינר שיין), שאותו גם ניהל החל משנת 1951.
בשנת 1945 היה יוזמו של הרבעון הפילוסופי "עיון" וכיהן בו כחבר מערכת עד מותו.
ב-1951 ראה אור ספרו "על האושר והטוב: שיעורים ראשונים בפילוסופיה", שעסק, לפי המבוא לספר, ב"סוגיות סבוכות וחשובות במעשה החינוכי ובהלכה חינוכית כאחד, כגון: חינוך ותעמולה, חינוך וכפייה, בעיות תורשה וסביבה, החירות והאוטונומיה המוסרית, פדגוגיה ופוליטיקה, המחנך והחברה, לימודי הטבע התוכנית החינוכית, חינוך לנימוסים ועוד".
מאז 1956 היה מרצה לחינוך. תחילה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר מכן ייסד את החוג למדעי החינוך והמחלקה לפדגוגיה באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשם עד מותו.
תולדות חייו > חיים אישיים

בשנת 1931 נישא אוקו לרות לב (Loew;‏ 1909–1967), ילידת ברסלאו. אחרי מותה נישא בנישואים שניים לרות רנאטה לבית אוּלמן (נולדה ב-1921 בגרמניה). היה אב לשתיים: אלישבע איתן ודינה גולדינג.
סיני אוקו נפטר ב-1976, בגיל 71. נקבר בקיבוץ נען לצד אשתו הראשונה.
הוקרה

1968 – פרס ירושלים על שם הנרייטה סאלד לחינוך ומחקר בשטח החינוך.
1971 – פרס לעובדים בתחום החינוך העברי מטעם עיריית תל אביב.
פרסומיו

על האושר והטוב: שיעורים ראשונים בפילוסופיה, תל אביב: מחברות לספרות, תשי"א. (מהדורה שנייה: מבוא לפילוסופיה, תשכ"ד 1964)
על האופי והטוב: פילוסופיה של החינוך, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ד.
לקריאה נוספת

דוד נבו (עורך), המעשה החנוכי: עיון ומחקר; קובץ לזכרו של פרופ' סיני אוקו , תל אביב: יחדיו בשיתוף עם בית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב, תשל"ח 1977.
"פרופ' סיני אוקו ז"ל", עמ' 11–20;
ביבליוגרפיה חלקית של פרסומיו: עמ' 431–432.
"סיני אוקו ז"ל", 'עיון: רבעון פילוסופי', כו,ד (תשרי תשל"ו), עמ' 304, באתר JSTOR. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  ירון אביטוב, מצילת הילדים מברלין, מקור ראשון, "מוסף שבת", 15 בנובמבר 2015.
↑  אביתם, ספרות פילוסופית בעברית, דבר, 27 בינואר 1961
↑  סיני אוקו באתר BillionGraves.
↑  ביקורת: שמואל הוגו ברגמן, מבוא עברי למחשבה פילוסופית, דבר, 16 במרץ 1951.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522924905171  GND: 1029973814  ISNI: 0000 0000 6680 7406  LCCN: no2023128269  SUDOC: 241428815  VIAF: 295059483   WorldCat (עם VIAF): 295059483
ספיקה (כוכב)

ספיקה (בלועזית: Spica - או α בבתולה) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים בתולה ואף אחד מהכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה. הכוכב נמצא קרוב מאוד למישור המלקה כך שהשמש עוברת כ-2 מעלות ממנו והירח וכוכבי הלכת עוברים לעיתים על פניו ומסתירים אותו. פרוש השם ספיקה בלטינית הוא שיבולת והוא מייצג את אלומת השיבולים שמחזיקה הבתולה בידה. את הכוכב קל לאתר על ידי כך שממשיכים את ידית העגלה הגדולה ומגיעים לכוכב בהיר מאוד - ארקטורוס. ממשיכים את הקשת הלאה ומגיעים לכוכב בהיר בודד, ללא כוכבים בולטים אחרים בסביבתו, וזהו ספיקה.
מאפיינים

ספיקה הוא למעשה כוכב זוגי במרחק של כ-260 שנות אור, המורכב מזוג כוכבים כחולים המקיפים זה את זה במרחק קטן של כ-0.12 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-4 ימים. המרחק הקטן והמסה הגדולה יחסית של הכוכבים גורמת לכוח גאות חזק ביניהם שהופך את צורתם לאליפסואידית. כתוצאה מכך גודלם הזוויתי של הכוכבים כפי שהוא נצפה מכדור הארץ משתנה גם כן במחזוריות של 4 ימים וגורם לשינוי מחזורי של כ-0.1 דרגות בבהירות נראית הנראית של הזוג. בעבר חשבו שהשינוי בבהירות נובע מליקוי מאורות שבו עובר הכוכב הפחות בהיר על פני הכוכב השני וגורם לירידה בבהירות הכוללת. בשל קרבתו למישור המלקה מוסתר הכוכב מדי פעם על ידי הירח ולעיתים נדירות על ידי כוכב חמה ונוגה.
מאפיינים > מאפייני ספיקה A

ספיקה A הוא כוכב כחול שמאסתו כ-11 מסות שמש, רדיוסו כ-7.8 רדיוסי שמש ומאיר בעוצמה חזקה יותר מפי 2000 ממנה בתחום הנראה. עם זאת, בשל הטמפרטורה הגבוהה שלו - כ-22,400 קלווין, רוב הקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום העל סגול ועוצמת הארתו הכוללת היא פי 13,400 מן השמש. הכוכב בשלב סיום המימן שבליבתו והוא צפוי לעבור להתיך הליום תוך התנפחות והתקררות שתוציא אותו מהסדרה הראשית ותהפוך אותו לענק. הכוכב היה בעבר כוכב משתנה מהסוג של β בקפאוס ובהירותו הייתה משתנה בכ-0.015 דרגות בהירות במחזוריות של כ-6.5 שעות, אך מאז 1970 ההשתנות פסקה. מסתו היא על גבול הפיכה לסופרנובה כך שגורלו אינו ידוע.
מאפיינים > מאפייני ספיקה B

ספיקה B הוא כוכב הסדרה הראשית - כחול שמסתו כ-7 מסות שמש, רדיוסו כ-4 רדיוסי שמש ומאיר בעוצמה חזקה יותר מפי 500 ממנה בתחום הנראה. בדומה לספיקה A, חלק ניכר של הקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום העל־סגול ועוצמת הארתו הכוללת היא פי 1,700 מאשר השמש. כוכב זה צפוי לסיים את חייו כננס לבן.
הערות שוליים

↑  G. P. Können & J. Van Maanen: Planetary occultations of bright stars., Journal of the British Astronomical Association, Vol. 91, p. 149 (1981)
↑  M. A. Smith: The nonradial oscillations of Spica, Astrophysical Journal, Part 1, vol. 297, p. 206 (1985)
עזרא זוסמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1900 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 ביוני 1973 (בגיל 73 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  ראשון לציון 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (1968) 
 
עזרא זוּסְמן (1900 – י"ד בסיוון תשל"ג, יוני 1973) היה משורר עברי, מתרגם, עורך ומבקר תיאטרון ישראלי.
חתן פרס ביאליק לספרות יפה לשנת 1968.
ביוגרפיה

עזרא זוסמן נולד בעיר אודסה שלחוף הים השחור, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), בשנת 1900, בנו של האגרונום אברהם זוסמן. גדל והתחנך בחווה שהקים אביו לאחר המהפכה הבולשביקית, חווה לילדים יהודים יתומים. מטרת האב הייתה להכשיר חלוצים מתוך אמונה שתחייה יהודית בארץ ישראל חייבת להיות מושתתת על עבודת אדמה. כאשר גדל, למד מסחר בבית הספר למסחר באודסה ואגרונומיה באוניברסיטה בחרקוב. בהיותו סטודנט פרסם את שיריו הראשונים ברוסית בירחון "פלסטינה" תחת שם העט "אלכסנדרוב". הוא התפרסם כמשורר רוסי מודרניסט צעיר. בשנת 1922, לאחר שחוות ההכשרה של אביו נהרסה על ידי פורעים, החליט לעלות ארצה עם בני משפחתו. במעבר דרך בסרביה נאסר באשמת "קומוניזם". לאחר ששוחרר מהמאסר, עלה לישראל במסגרת העלייה השלישית, והתגורר עם משפחתו במשק חקלאי בנחלת יהודה שבראשון לציון, שם עסקו בעבודה חקלאית. את כתיבתו – שירה ופרוזה – החל בשפה הרוסית ועם הגיעו לישראל עבר לכתיבה בלשון העברית.
זוסמן הצטרף למערכת העיתון "דבר", ועבד בעיתון כל שנותיו. בו פרסם את שיריו הראשונים בעברית (הראשון פורסם ב-1928). התבלט בעיקר בביקורות התיאטרון שלו, שליוו את התיאטרון העברי במשך כמה עשורים. פרסם מעט משיריו בחייו, ובהם השיר "טבריה בגשם", הנחשב עד היום לאחד השירים היפים בשירה העברית החדשה. בית המשפחה של הוריו ואחר כך שלו, במושב נחלת יהודה שליד ראשון לציון היה בית-ועד לאנשי רוח, סופרים שחקנים ומשוררים. שם הוא הכיר את אשתו לעתיד, חלוצה בשם לאה גליק, ושם נולדו ילדיו אורנה (לימים שבולת) ויוחנן. לאה הייתה מורה להתעמלות ואמנית, ולאחר מותו של בעלה מוציאה לאור של כתביו.
בשנת 1968 יצאה לאור, בהוצאת עם עובד ספר שיריו הראשון, "שירים", שקיבץ 40 שנות יצירה. חלק משירים אלו הופיעו במשך השנים בכתב העת הספרותי "אורלוגין" שבעריכת שלונסקי. הקובץ זיכה אותו בפרס ביאליק לספרות יפה לשנת 1969.
בשנת 1972 ראה אור בספרית הפועלים ספר שיריו "עצי תמיד". לאחר מותו ראו אור יתר ספרי שירתו: "קשת ניסן", "צעדים שטבעו בחול", "ילקוט שירים", "שקיעה ופרידה", ו"חצות ונצח"; וכן כונסו מאמרי ביקורת התיאטרון שלו, "אחרי הבכורה", וקובץ רשימות ומסות, "קשת ניסן".
זוסמן תרגם מרוסית, מיידיש ומצרפתית. בין תרגומיו: יצירות של אנה אחמטובה, אוסיפ מנדלשטאם, בוריס פסטרנק, ואיוואן בונין (מרוסית); שירים מאת שארל בודלר והרומן קנדיד מאת וולטר (מצרפתית). מיידיש תרגם את שירתו של לייזר אייכנראנד.
נפטר בשנת 1973 ונקבר בבית העלמין הישן בראשון לציון.
ספריו

מרבית ספרי יצירתו המקורית של זוסמן (רוב ספרי שירתו ושני ספרי המאמרים) כונסו וראו אור לאחר מותו.
ספריו > שירה

שירים, תל אביב: עם עובד, תשכ"ח.
עצי תמיד: שירים, מרחביה: ספרית פועלים, 1972.
שירים, תל אביב: עם עובד, 1976.
צעדים שטבעו בחול, תל אביב: אליה, 1981. (מהדורה ב: תשמ"ח)
ילקוט שירים; ליקט, הקדים מבוא והוסיף הסברים וביבליוגרפיה: אברהם הגורני, תל אביב: יחדיו ('מבחר ספרותנו לעם'), תשמ"ד 1984.
שקיעה ופרידה, נחלת יהודה: אליה, תשמ"ז 1987.
'חצות ונצח : מבחר שירים 1922–1973, תל אביב: קשב, תשנ"ח 1998.
ספריו > קובצי מאמרים

אחרי הבכורה: ביקורות תיאטרון; רישומים: אבא פניכל, תל אביב: עם עובד, תשמ"א 1981. (ביקורות התיאטרון שלו)
קשת ניסן: רשימות ומסות קטנות, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ה. (רשימות ומסות)
ספריו > בתרגומו

אנה אחמטובה, שירים ליריים, רקוויאם (מרוסית), ירושלים: דביר, 1982.
אוסיפ מנדלשטם, שירים (מרוסית), תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ו-1976.
וולטר, קנדיד או ספר האופטימיות (מצרפתית), תל אביב: תש"ג-1943.
יוסף ברודסקי, עקדת יסאק: שירים (מרוסית), תל אביב: עקד, 1969.
בוריס פסטרנק, מבחר שירים (מרוסית), יחד עם שמואל שתל ובן-ציון תומר, תל אביב: עקד, תשכ"א-1961.
ליזר איכנרנד, לחם דוי: שירים (מיידיש), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ט-1969.
פול אלואר, לומר הכל: מבחר שירים (מצרפתית), תל אביב, עקד, 1971.
איוון בונין, האדון מסן-פרנציסקו: מבחר סיפורים (מרוסית), יחד עם צבי ארד, אחרית דבר מאת נילי מירסקי, תל אביב: עם עובד, תשמ"א-1981.
לקריאה נוספת

ברוך לינק, 'השירה ככוח גואל: עיון ב"אורי ניסן גנסין" לעזרא זוסמן', זהות, ב', תשמ"ב-1982.
עוזי שביט, 'עזרא זוסמן המשורר', הארץ, סיון תשל"ג, יוני 1973.
ישראל זמורה, 'עזרא זוסמן', על המשמר, סיון תשל"ד, יוני 1974.
יעקב בסר, 'שירה במלוא עוצמתה': על מבחר שירי עזרא זוסמן, ידיעות אחרונות, ינואר 1977.
גיורא לשם, 'אומדנים ואובדנים': על ביקורת שירתו של עזרא זוסמן, מאזנים, נ"ז, תשמ"ג-1983. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
חנן חבר, 'הקסם הזר: על שירת שנות העשרים של עזרא זוסמן', קורא שירה, תשס"ה-2005.
תקוה מרוז-אהרוני, 'על דרכו של עזרא זוסמן בביקורת התיאטרון', במה, 97, 1984.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם זוסמן (האגרונום)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3589.
↑  כך, למשל, בפי ש. שלום ומנחם בן:
ש. שלום, טבריה בגשם - עם ספר שיריו של עזרא זוסמן, דבר, 16 באוגוסט 1968
מנחם בן, השירים הכי יפים בעברית, בבלוג של מנחם בן באתר "Nrg", ‏2 בדצמבר 2011
↑  המשורר ע. זוסמן והחוקר ג. קרסל קיבלו פרס ביאליק, דבר, 2 בינואר 1969.
↑  שירה חגיגית בהגשה פגומה, דבר, 11 בפברואר 1977.
↑  פינחס גינוסר, נופים של מציאות ודמיון, דבר, 26 בדצמבר 1975, המשך.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: שמעון הלקין | פרס ביאליק לספרות יפה  1968 | הבא: אהרון ראובני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299180305171  BnF: cb15002149z (data)  ISNI: 0000 0000 7250 9974  LCCN: n82219590  SUDOC: 084764554  VIAF: 56886607   WorldCat (עם VIAF): 56886607
עוזר משפטי

עוזר משפטי הוא עורך דין אשר עוסק במתן סיוע משפטי לשופט עמו הוא עובד לצורך ביצוע עבודתו של השופט. העוזר המשפטי מבצע משימות מקצועיות שונות וביניהן כתיבת טיוטות להחלטות ופסקי דין, מחקר משפטי והכנת תיקים וחומר משפטי אשר דרוש לשופטים לצורך עריכת הדיונים המשפטיים. מערכת היחסים של השופט והעוזר המשפטי נפרשת לרוב על-פני מספר שנים, ואף שנים רבות, והיא מאופיינת במידה רבה של קִרבה ואמון.
הערות שוליים

↑  לילך דניאל, תקדים - עוזרים משפטיים בבתי המשפט יהיו זכאים לתשלום שעות נוספות, באתר "תקדין", 13 בפברואר 2017
↑  עס"ק (ארצי) 23382-01-15 הנהלת בתי המשפט ואחרים נגד הסתדרות העובדים הכללית החדשה ואחרים, ניתן ב-1 במרץ 2017
↑  אורלי בויום, יש שופטים בירושלים, ולהם יש עובדי קבלן, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 24 במאי 2017
↑  בג"ץ 3758/17 הסתדרות העובדים הכללית החדשה ואחרים נ' הנהלת בתי המשפט ואחרים, ניתן ב־20 ביולי 2017
↑  רע"פ 10170/08 עומר עיסא נ' מדינת ישראל, ניתן ב־2 במרץ 2009
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558157305171  LCCN: sh85075301 
שופטי בית המשפט העליון ועוזריהם על גג בית המשפט העליון הישן במגרש הרוסים בירושלים, 1992
סגן נשיא הודו

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  ג'גדיפ דהנקר
 תאריך כניסה לתפקיד:  11 באוגוסט 2022
 תחום שיפוט:  הודו הודו
 מעון:  Vice President House 
 משך כהונה קצוב:  חמש שנים
 ייסוד המשרה:  26 בינואר 1950 
 איוש ראשון:  סרוופלי רדהקרישנן
 vicepresidentofindia.nic.in
 
סגן נשיא הודו היא המשרה השנייה בחשיבותה בממשל ההודי, והיא מעוגנת בחוקת הודו.
המשרה

סגן נשיא הודו מכהן כראש הרג'יה סבהה, והוא מחליף את הנשיא במקרה שנמנע מהנשיא למלא את תפקידו עד לקיומן של בחירות חדשות. במקרה שאין סגן נשיא מכהן, נשיא בית המשפט העליון של הודו ממלא את מקום הנשיא.
הבחירות למשרת סגן הנשיא והבחירות למשרת הנשיא אינן חופפות, ומתקיימות במועדים נפרדים.
על סגן נשיא הודו נאסר בחוקה להחזיק במשרה פוליטית נוספת, מטעם ממשלת הודו, הפרלמנט ההודי או ממשלות מדינות הודו. הנוהל המסורתי הוא שהמתמודדים לתפקיד מתפטרים מכהונות אחרות לפני התמודדותם, אך אין דרישה חוקית כזו.
על נשיא הודו וסגן נשיא הודו נאסר להיות חברים במפלגה פוליטית, אך בפועל הנשיאים וסגניהם נבחרים על פי גוש פוליטי.
היסטוריה

המשרה הוקמה בעקבות הפיכת הודו לרפובליקה עם כניסת חוקת הודו ב-26 ביולי 1950 וביטול משרת המושל הכללי של הודו והחלפתו בנשיא הודו, אך הבחירות הראשונות למשרה נערכו רק לאחר השלמת הקמת הלוק סבהה, שהבחירות הראשונות אליו נמשכו מאוקטובר 1951 עד פברואר 1952. ב-12 במאי 1952 נערכו הבחירות הראשונות למשרה, וב-13 במאי הושבע סרוופלי רדהקרישנן כסגן נשיא הודו הראשון.
ששה מסגני נשיא הודו נבחרו לשמש כנשיאי הודו, בהם שלושת סגני הנשיאים הראשונים (סרוופלי רדהקרישנן, זקיר חוסיין וורהגירי ונקטה גירי) ושלושה נוספים בשנות השמונים והתשעים (רמזוואמי ונקטרמן, שנקר דיאל שרמה וק. ר. נאראיאנאן).
סגן הנשיא הנוכחי הוא ג'גדיפ דהנקר, שמכהן בתפקיד מ-11 באוגוסט 2012.
| מספר | סגן נשיא | תמונה | התחלת כהונה | סיום כהונה | תחת הנשיא | מפלגה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סרוופלי רדהקרישנן |  | 13 במאי 1952 | 12 במאי 1962 | ראג'נדרה פראסאד | עצמאי |  |
| 2 | זקיר חוסיין |   | 13 במאי 1962 | 12 במאי 1967 | סרוופלי רדהקרישנן | עצמאי |  |
| 3 | ורהגירי ונקטה גירי |  | 13 במאי 1967 | 3 במאי 1969 | זקיר חוסיין | עצמאי | הראשון למלא את מקום נשיא הודו, לאחר פטירת זקיר חוסיין; התפטר על מנת להתמודד על משרת נשיא הודו |
| 4 | גופל סוורופ פתק |  | 31 באוגוסט 1969 | 30 באוגוסט 1974 | ורהגירי ונקטה גירי פקרודין עלי אחמד | עצמאי |  |
| 5 | ב"ד ג'אטי |  | 31 באוגוסט 1974 | 30 באוגוסט 1979 | פקרודין עלי אחמד נילאם סנג'יווה רדי | הקונגרס הלאומי ההודי | שימש כנשיא בפועל לאחר מותו של פקרודין עלי אחמד |
| 6 | מוחמד הידאיטוללה |  | 31 באוגוסט 1979 | 30 באוגוסט 1984 | נילאם סנג'יווה רדי ג'יאני זייל סינג | עצמאי |  |
| 7 | ר. ונקטרמן |  | 31 באוגוסט 1984 | 24 ביולי 1987 | ג'יאני זייל סינג | הקונגרס הלאומי ההודי | התפטר ערב בחירתו לנשיא הודו |
| 8 | שנקר דיאל שרמה |  | 3 בספטמבר 1987 | 24 ביולי 1992 | ר. ונקטרמן | הקונגרס הלאומי ההודי | התפטר ערב מינויו לנשיא הודו |
| 9 | ק. ר. נאראיאנאן |  | 21 באוגוסט 1992 | 24 ביולי 1997 | שנקר דיאל שרמה | הקונגרס הלאומי ההודי | התפטר ערב השבעתו לנשיא הודו |
| 10 | קרישן קאנט |  | 21 באוגוסט 1997 | 27 ביולי 2002 | ק"ר נאראיאנאן עבדול קאלאם | ג'נטה דאל | נפטר במהלך כהונתו |
| 11 | בהיירון סינג שאקאוואת |  | 19 באוגוסט 2002 | 21 ביולי 2007 | עבדול קאלאם | מפלגת העם ההודית | התפטר לאחר תבוסתו בבחירות לנשיאות הודו |
| 12 | מוחמד חמיד אנסרי |  | 11 באוגוסט 2007 | 11 באוגוסט 2017 | פרטיבה פטיל פרנב מוקהרג'י ראם נאת' קובינד | הקונגרס הלאומי ההודי |  |
| 13 | וניקאיאח נאידו |  | 11 באוגוסט 2017 | 10 באוגוסט 2022 | ראם נאת' קובינד דרופדי מורמו | מפלגת העם ההודית | סגן נשיא הודו הראשון להיוולד לאחר עצמאות הודו |
| 14 | ג'גדיפ דהנקר |  | 11 באוגוסט 2022 | מכהן | דרופדי מורמו | מפלגת העם ההודית |  |
הערות שוליים

↑  פ. ר קומרסוואמי, הודו: דמוקרטיה בחברה משוסעת, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 58
סאלס אי גומס

| --- | --- |

מראה אווירי של סאלס אי גומס, במבט מזרחה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  26°28′20″S 105°21′45″W﻿ / ﻿26.472222°S 105.362500°W﻿ / -26.472222; -105.362500
 סוג:  אי געשי
 שטח:  0.15 קמ"ר
 אורך:  0.77 קילומטר
 רוחב:  0.5 קילומטר
 גובה מרבי:  30 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  צ'ילה צ'ילה
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC-6
 מגלה:  חוסה סאלס ואלדס
 תאריך גילוי:  23 באוגוסט 1793
  (למפת האוקיינוס השקט מוגדלת) סאלס אי גומס(למפת האוקיינוס השקט רגילה) סאלס אי גומס
 
מפה טופוגרפית של האי
סאלס אי גומס (בספרדית: Isla Salas y Gómez, ברפה נוי: Motu Motiro Hiva) או גם בטעות נפוצה סאלה אי גומס הוא אי קטן בלתי מיושב בדרום מזרח האוקיינוס השקט, המוגדר כנקודה המזרחית ביותר במשולש הפולינזי.
שטח של 150,000 קילומטרים רבועים הכולל את האי סאלס אי גומס ומי הים סביבו הוכרזו ב-2010 אזור ימי מוגן הקרוי "הפארק הימי מוטו מוטירו היבא" (Parque Marino Motu Motiro Hiva).