stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיל האוויר והחלל של ספרד
היסטוריה > מלחמת האזרחים הספרדית

עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית, התחלק חיל האוויר לשניים: חיל האוויר הרפובליקני וחיל האוויר הלאומני. כמעט כל מטוסי חיל האוויר נותרו בידי הרפובליקנים, אולם מרבית הטייסים הקרביים ערקו לשורות הלאומנים. כך נוצר מצב בו ללאומנים היה מחסור במטוסים ולרפובליקנים מחסור בטייסים. בעיותיהם של שני הצדדים נפתרו במהרה תודות למעורבותם של כוחות זרים במלחמה. כבר בחודשים הראשונים של המלחמה החלו הממשלות הפשיסטיות של גרמניה, איטליה ופורטוגל לסייע לכוחות הלאומנים במלחמתם. גרמניה ואיטליה חפצו להשתמש בספרד כשדה ניסויים למטוסים חדשים ולטקטיקות לחימה אוויריות. הגרמנים שיגרו לספרד את לגיון הקונדור והאיטלקים את לגיון האוויר. הגרמנים סיפקו ללאומנים מטוסי יונקרס Ju 52 והאיטלקים סבויה מרקטי SM.81 ופיאט CR.32. באוגוסט 1936 הגיעו לזירה גם מטוסי מסרשמיט Bf 109 והיינקל He 51. במטרה לייעל את המאמצים האוויריים, הקים פרנקו משרד ממשלתי מיוחד "משרד האווירייה" שניהל את חיל האוויר. תודות לארגון ולתגבורת הזרה, עד מהרה שלטו הלאומנים בזירה האווירית ברוב ספרד.
מהצד השני, המחסור של הרפובליקנים בטייסים נפתר עד מהרה תודות להמוני מתנדבים שהגיעו מכל רחבי העולם במסגרת הבריגדות הבינלאומיות. במקביל, החלה ברית המועצות לשלוח כוחות גדולים לספרד, שכללו גם מאות מטוסים. הסובייטים החלו גם להכשיר טייסים עבור הרפובליקנים. לאורך המלחמה הם הכשירו 800 טייסים ספרדים, ומאות מהם אף נשלחו ללימודי טיסה בברית המועצות. לצורך זה הקימו הסובייטים בית ספר לטיסה ייעודי בגנג'ה שבאזרבייג'ן, וכמאתיים חניכים ראשונים התחילו בו הכשרות ואימונים בפברואר 1937. לכל אורך שנות המלחמה הוכשרו במקום 413 טייסים ספרדים, ששבו לאחר לימודיהם למולדתם לקחת חלק בלחימה. המעורבות הסובייטית הטתה מחדש את הלחימה לצד הרפובליקנים, אך במקביל, גרמניה ואיטליה הרחיבו גם הן את המעורבות שלהן בלחימה. כתוצאה מכך, במהלך 1937 איבדו הסובייטים את ההובלה באוויר תוך שהטייסים הסובייטים סובלים מאבדות רבות בקרבות עם הגרמנים והאיטלקים. בחודשים הבאים צמצמו הסובייטים את משלוחי הנשק לספרד, והצרו את המעורבות שלהם במערכה האווירית. עד סוף המלחמה הלאומנים בדרך כלל נהנו מעליונות אווירית.
חילות האוויר משני הצדדים לקחו לכל אורך שנות המלחמה חלק משמעותי, באופן שלא היה כמוהו באף עימות צבאי עד אז. הם מילאו מגוון משימות לרבות סיוע אווירי קרוב לכוחות היבשה, הפצצת נכסים של האויב, תובלה אווירית, ומעל הכול ניהלו אינספור קרבות אוויר יומיומיים כנגד מטוסי האויב. חידוש משמעותי בלוחמה האווירית בספרד היה בהפצצות אוכלוסייה אזרחית, מדיניות בה נקטו הלאומנים באופן נרחב בשלבים שונים של הלחימה. בשנות המלחמה הופצצו עשרות ערים שנשלטו על ידי הרפובליקנים, וכתוצאה מכך הרס רב נגרם ואלפי אזרחים נהרגו. ככלל נועדו ההפצצות לפגוע ברוח הלחימה של הרפובליקנים. דוגמה קיצונית לכך הייתה בהפצצת גרניקה שהפכה לאחד מסמלי המלחמה כולה.
היסטוריה > לאחר מלחמת האזרחים

לאחר סיום מלחמת האזרחים פרנקו ארגן מחדש את חיל האוויר הספרדי במסגרת שבה הוא פועל (בשינויים קטנים) עד ימינו. הסמלים הרפובליקניים הוחלפו בסמלים לאומניים שנמצאים בשימוש גם כיום. פרנקו חילק את ספרד עצמה לחמישה אזורים אוויריים נפרדים, לא כולל אזור אחד שהיה אחראי על האיים הבלאריים, אזור אחד האמון על מרוקו הספרדית ואזור אחד של האיים הקנריים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שיגר פרנקו יחידת מתנדבים בשם "הדיוויזיה הכחולה" שלחמה בחזית המזרחית לצד מדינות הציר. במקביל לפעילותם של כוחות הקרקע, פעלה גם "הטייסת הכחולה" (Escuadrilla Azul) שסייעה לחילות האוויר של הציר. מרבית המטוסים ששימשו את חיל האוויר הספרדי בשנות המלחמה היו מטוסים גרמניים ואיטלקיים מימי המלחמה, שחלקם קיבלו שמות ספרדיים מקומיים. כמו כן בנו הספרדים מטוס בשם היספנו אוויסיון HA-1112 שהיה למעשה מסרשמיט Bf 109 שיוצר בספרד באישור הגרמנים למעט המנוע, שהיה מתוצרת רולס רויס מרילין.
בשנים שלאחר המלחמה נאלצה ספרד להילחם כדי להגן על שרידי האימפריה הקולוניאלית שלה. לנוכח היחסים המתוחים בין המדינה הספרדית לארצות הברית ומדינות נאט"ו, וכן מכיוון שהאמריקנים התנגדו לכך שכלי נשק מתוצרתם ישמשו לפעילות קולוניאלית, נאלצה ספרד להמשיך ולהסתמך על מטוסים גרמניים ואיטלקיים ישנים. במהלך מלחמת אינפי במרוקו, הקימו הספרדים את יחידת הצנחנים הראשונה של חיל האוויר.
במהלך שנות ה-50 התחממו בהדרגה היחסים בין ספרד לארצות הברית, וחיל האוויר הספרדי החל לרכוש מטוסים אמריקניים, כך נכנסו לשימוש לוקהיד T-33, F-86 סייבר, הרווארד טקסן T-6, דאגלס C-47 דקוטה ודאגלס C-54. בשנות ה-60 הם הוחלפו במטוסים חדשים יותר: F-104 סטארפייטר, מקדונל דאגלס F-4 פנטום ונורת'רופ F-5. לצד זאת, החלו הספרדים בייצור של מטוסים משלהם כדוגמת סדרת "איספנו אוויאסיון" (Hispano Aviación). עם זאת, המטוסים האמריקניים והמקומיים לא הצליחו להחליף כליל את המטוסים הגרמניים הישנים.
לאחר מותו של פרנקו ב-1975 ספרד חזרה להיות דמוקרטיה, ויחסיה עם שאר העולם המערבי התחממו בצורה ניכרת. החלו מגעים לכניסתה של ספרד לנאט"ו, ולשם כך חיל האוויר הספרדי החל לעבור מודרניזציה מואצת ורכש מצרפת מטוסי מיראז' 3 ומיראז' F1. מטוסים אלו הפכו לעמוד השדרה של חיל האוויר הספרדי מהמחצית השנייה של שנות ה-70 ועד סוף שנות ה-80, אז חזר להשתמש במטוסים אמריקניים. המטוס המרכזי ששימש את חיל האוויר הספרדי בשנות ה-90 הוא בואינג F/A 18 הורנט. מטוסים ספרדיים השתתפו במלחמות יוגוסלביה.
בשנות ה-2000 החלה ספרד להשתמש פרט למטוסים אמריקניים גם במטוסי יורופייטר טייפון ואיירבוס A400M, שניהם מיוצרים במעורבות ספרדית. ביוני 2022 הודיעה ממשלת ספרד כי שמו של חיל האוויר ישונה ל"כוח האוויר והחלל".
ארגון

מבנה הפיקוד של בנוי בצורה זו:
מטה חיל האוויר והחלל (CGEA) במדריד - בפיקודו של ראש מטה כוח האוויר והחלל (JEMA)
הפיקוד האוויר הקרבי (MACOM) בבסיס האוויר טורחון
הפיקוד האווירי הכללי (MAGEN) במדריד
הפיקוד האווירי של האיים הקנריים (MACAN) בלאס פאלמאס דה גראן קנריה
פיקוד תמיכה לוגיסטית (MALOG) במדריד
פיקוד כוח האדם (MAPER) במדריד
האגף לעניינים כלכליים (DAE) במדריד
מבנה

המערך המבצעי העיקרי של חיל האוויר והחלל הספרדי הוא כנף (ala), אשר שווה ערך בערך לבריגדה בכוחות היבשה. כנף מורכבת בדרך כלל משלוש קבוצות (grupos, מקבילות לרגימנט). הקבוצה הראשונה נקרא "קבוצת הכוח האווירי" (Grupo de Fuerzas Aéreas). הקבוצה הזו מורכבת בדרך כלל משתיים או שלוש טייסות, שכל אחת מהן מורכבת בדרך כלל מ-18 עד 24 מטוסים. קבוצה נוספת בתוך הכנף היא קבוצת התחזוקה (Grupo de Material), המספקת תחזוקה ותיקונים למטוסים, לנשק ולמערכות שלהם. קבוצת התמיכה (Grupo de Apoyo) משלימה את מבנה הכנף הטיפוסי והיא משמשת קבוצת בסיס האוויר, המספקת את תפקודו של בסיס האוויר כמתקן צבאי. ישנן כנפיים חריגות שבהן יש יותר מקבוצה מבצעית אחת.
יחידות מבצעיות קטנות יותר הן הקבוצות הנפרדות. הן גם מקבילות לרגימנט הצבאי, אך בניגוד לכנפיים הן יחידות מורכבות, שבהן המטוסים המבצעיים, התחזוקה ובסיסי האוויר מדווחים ישירות לקבוצה. דוגמה כזו היא קבוצת חיל האוויר ה-47 (47/o. Grupo Mixto de Fuerzas Aéreas) אשר היא יחידה מעורבת של מודיעין, לוחמה אלקטרונית ומערכות ניווט אווירי הממוקמת בבסיס חיל האוויר טורחון.
כעיקרון, לכל כנף צבאית ישנו בסיס אווירי משלה אשר היא אחראית לתחזוקתו. במקרים בהם בסיס אחד נאלץ לאכלס שתי כנפיים, האחריות לתחזוקת הבסיס מוטל על יחידה מיוחדת הנקראת "יחידת התיקונים של חיל האוויר והחלל".
כלי טיס

| תמונה> מטוסי קרב | סוג מטוס> מטוסי קרב | ארץ מוצא> מטוסי קרב | ייעוד> מטוסי קרב |
| --- | --- | --- | --- |
|  | F/A-18 הורנט | ארצות הברית | מטוס קרב רב-משימתי |
|  | יורופייטר טייפון | האיחוד האירופי | מטוס קרב רב-משימתי |
מטוסי סיור ימי
|  | CASA C-212 Aviocar | ספרד | מטוס סיור ימי |
|  | CASA/IPTN CN-235 | ספרד | מטוס סיור ימי |
מטוס מודיעין
|  | Cessna Citation V | ארצות הברית | מטוס ריגול |
מטוסי לוחמה אלקטרונית
|  | Dassault Falcon 20 | צרפת | מטוס לוחמה אלקטרונית |
מטוסי תדלוק
|  | איירבוס A400M | צרפתספרד | מטוס תדלוק |
מטוסי תובלה
|  | CASA C-295 | ספרד | מטוס תובלה טקטי |
|  | קינג אייר | ארצות הברית |  |
|  | איירבוס A400M | האיחוד האירופי | מטוס תובלה |
|  | איירבוס A310 | האיחוד האירופי | מטוס ראשי המדינה |
|  | Dassault Falcon 20 | צרפת | מטוס מנהלים |
מטוסי כיבוי
|  | Canadair CL-215 | קנדה | מטוס כיבוי |
|  | Bombardier CL-415 | קנדה | מטוס כיבוי |
מסוקים
|  | NHI NH90 | צרפת | מסוק תובלה |
|  | יורוקופטר AS-332 סופר פומה | צרפת | מסוק תובלה |
|  | סיקורסקי S-76 | ארצות הברית | מסוק הצלה |
כלי טיס בלתי מאוישים
|  | MQ-9 ריפר | ארצות הברית | כלי טיס בלתי מאויש ארוך טווח |
הערות שוליים

↑  Alerta por falta de personal en el Ejército del Aire: se necesitan 5.000 militares".
↑  "Ejército del aire. Aeronaves"
↑  "Aeroplano, n. 23, 2005"
↑  "Ejército del aire. 1920"
↑  The War Between the Wars, AIR & SPACE MAGAZINE The War Between the Wars, AIR & SPACE MAGAZINE, APRIL 30, 2009
1 2 3  Daniel Kowalsky, Soviet Pilots in the Spanish Civil War, Stalin and the Spanish Civil War, December 2003
1 2  אלחנדרו דה קסאדה, מלחמת האזרחים הספרדית 39–1936 (2): הכוחות הרפבוליקנים, Men-at-Arms גיליון 498, 20 בינואר 2015 (באנגלית) עמ' 33-35.
↑  Aerial Warfare and the Spanish Civil War, Centennial of Flight: Born of Dreams - Inspired by Freedom
↑  José Manuel Moreno-Aurioles Cabezón, Madrid bajo las bombas: Un análisis sectorial, UNIVERSIDAD COMPLUTENSE DE MADRID, 2015-2016
↑  Carlos Patrick and Ricky, 80 YEARS AFTER. BARCELONA REMEMBERS BOMBING OF 1938, Be Local Tours, March 15, 2018
↑  "Marcelino Sempere Doménech, El Ejército del Aire en la Guerra de Sidi Ifni, Universidad de Murcia"
↑  El Ejército del Aire cambia de nombre tras 83 años y pasa a llamarse Ejército del Aire y del Espacio
מטוס יונקרס Ju 87 של לגיון קונדור בספרד
מפציץ פוטז 540 מתוצרת צרפת של חיל האוויר הרפובליקני
אבטיפוס של מטוס היספנו HA-200 בסלון האווירי בפריז 1957
מטוס לוקהיד C-130 הרקולס מתדלק שני מטוסי בואינג F/A 18 הורנט
שלמה קורח

| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1935 י"ז בכסלו ה'תרצ"ו צנעא, תימן 
 פטירה:  22 באוקטובר 2018 (בגיל 82) י"ג בחשוון ה'תשע"ט 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז'  ישיבת לייקווד 
 מקום פעילות:  בני ברק
 תקופת הפעילות:  ? – 22 באוקטובר 2018 
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה
 רבותיו:  הרב אהרון קוטלר, הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא
 חיבוריו:  עריכת שולחן, שפת מלך, אהבת המלך, זמנים למלך, זאת אמונתי ועוד
 
הרב שלמה קורח (י"ז בכסלו ה'תרצ"ו, 13 בדצמבר 1935 - י"ג בחשוון ה'תשע"ט, 22 באוקטובר 2018) היה מרבני יהדות תימן בישראל, הרב הראשי ואב"ד העיר בני ברק.
תולדות חייו

נולד ליחיא ולנעמי בצנעא. למד אצל הרב חיים צאלח ואצל סבו הרב עמרם קורח, רבה הראשי האחרון של יהדות תימן. באלול ה'תש"ט (1949) עלתה משפחתו עם סבו לארץ ישראל, במבצע על כנפי נשרים. תחילה יושבה במעברה בראש העין. אחר כך עברה המשפחה לירושלים. לטענת המשפחה, אחותו נעלמה בפרשת ילדי תימן.
למד בישיבת מקור חיים אצל הרב ברוך יצחק לוין, ובישיבת אור ישראל בפתח תקווה, שם למד אצל הרבנים יעקב ניימן ויוסף רוזובסקי. בשנת ה'תשי"ג למד בישיבת מרכז הרב שבירושלים אצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא שהוא מחשיב את עצמו כתלמידו. הגעתו לשם הייתה בגלל קשיים עם היידיש שדוברה בישיבות הליטאיות. הוא למד שם כשנה, ולאחר מכן עבר לישיבת פוניבז' בבני ברק בראשות הרב יוסף שלמה כהנמן.
בשנות החמישים פעל עם חבריו במחנות העולים כדי להשפיע עליהם מבחינה רוחנית. בהמשך הקים את "ארגון בני הישיבות יוצאי תימן" ועמד בראשו. היה מעורכי הביטאון "המסילה".
בשנת ה'תש"ך עבר ללמוד בישיבת לייקווד בארצות הברית בראשות הרב אהרן קוטלר. הוא למד שם במשך כשנה. לאחר נישואיו עם אסתר לבית שרעבי (דור שישי לרש"ש) שב לישיבת פוניבז' ולמד בכולל אברכים שלה עד שנת ה'תשכ"ד. נסמך לרבנות בידי הרבנים איסר יהודה אונטרמן, אברהם נשר וברוך יצחק לוין, ומונה לחבר הרבנות בבני ברק.
בשנת ה'תשכ"ה נבחר לרבה של הקהילה התימנית בבני ברק, ובהמשך[דרושה הבהרה] נבחר לרב העיר הספרדי. היה הרב היחיד של בני ברק שהוכר על ידי הרבנות הראשית לישראל. בשנות ה-70 ייסד בשכונת נחלת אחים בירושלים ישיבה לבני עדת תימן, שפעלה מספר שנים. בית מדרשו "חניכי הישיבות" שכן ברחוב מימון בעיר בני ברק.
בתחילת שנות ה-80 נעצר ונאשם במתן שוחד לשר הדתות אהרן אבוחצירא ואנשי משרדו, בתמורה להעברת כספים לעמותת "מרכז מורשת יהדות תימן" בראשותו. הוא זוכה בבית המשפט מן ההאשמות.
נפטר בי"ג בחשוון ה'תשע"ט (2018) בבית החולים שערי צדק. הלווייתו יצאה מבית מדרשו והוא נקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
לרב קורח בן ושלוש בנות. בנו, הרב עמרם, רב קהילה ומו"ץ בביתר עילית, ומחבר הספרים "שינון התוספות", "בינת עם" על הש"ס ועוד. בתו צילה נשואה לרב חזקיהו סאמין, מנהל אגף הנישואין, הכשרות ומינויי רבנים במשרד לשירותי דת.
ספריו

בחיבוריו בהלכה שאף לחזק את מנהגי תימן.
עריכת שולחן - ילקוט חיים - 13 כרכים על סדר השולחן ערוך.
עריכת שולחן - הגדה של פסח - הגדה של פסח על פי נוסח בלדי עם הלכות ומנהגים.
שפת מלך- על משנה תורה לרמב"ם.
חיי ברכה- על תהלים.
זאת אמונתי
יש בורא עולם
בסוד ישרים - פרוש על ספר מסילת ישרים.
ועמך כולם צדיקים
ראשית דעת
נצח חיינו - על דרכו של האדם מעת לידתו עד אחרי פטירתו.
חכמת הנפש - לרבי אלעזר מגרמייזא, עם פירוש "זכות משה".
חכמת חיים - פירוש על מסכת אבות.
רוח טהרה - פירוש על סדר טהרות.
תשובה כהלכה - שו"ת
ספר רזיאל המלאך עם ביאור "סוד קדושים".
סודי רזיא - עם פירוש "סודות השמים".
דברי תורה.
חכמה קדומה - על חמישה חומשי תורה.
הוראות ומנהגים - פסח, על פי פסקי ומנהגי תימן.
הלכות והליכות הימים הנוראים, ומצורף לו קונטרס הארת התשובה, אמרי קודש לימים הנוראים, בעריכת אוריאל צדוק, ירושלים תשע"ח.
הערות שוליים

1 2  הגאון הרב שלמה קורח זצ"ל רבה של בני ברק מספר על מרן הגאון הרב אברהם שפירא זצ"ל ראש ישיבת מרכז הרב, באתר youtube
↑  יוסף סופר, יום ליום, גיליון החדשות עמ' 4, ט"ז בחשוון ה'תשע"ט (לפי בירור של מכון "שפתי מלך" - להוצאת כתבי הרב קורח, ומקורבו עוזי ברק)
↑  תיק ברכה בת יחיא ונעמה קורח באתר ארכיון המדינה; מיכל לוי, הרב קורח: "אני לא תולה תקוות", באתר ערוץ 7, 22 ביוני 2016
↑  יום ליום שם
בני טוקר, הרב ערוסי: "אבידה גדולה ליהדות תימן", באתר ערוץ 7, 22 באוקטובר 2018
↑  מחריף הסכסוך על בחירת רב לעדה התימנית בבני-ברק, הצופה, 20 בינואר 1965, עמ' 4; מרדכי אלקן, מסכסכים בעדה התימנית בבני ברק בביזוי רב, שם, 22 בינואר 1965, עמ' 5; העדה התימנית בבני-ברק בעד בוררות על פי דין תורה, מעריב, 15 בפברואר 1965, עמ' 9
↑  ישראל כהן וישי כהן, ‏משרד הדתות החל בהליך לבחירת רב חדש לעיר בני ברק, באתר כיכר השבת, 29 באוגוסט 2017
אבי רבינא, ‏סערה: עיריית בני ברק מסרבת לפרסם מודעת אבל על רב העיר, באתר כיכר השבת, 27 באוקטובר 2018
↑  שרה פרדס, משפחה, גיליון החדשות, עמודים 4–6. ט"ז בחשוון ה'תשע"ט, גיליון 1379
↑  צבי זינגר, הרב שלמה קורח מבני ברק חשוד במתן שוחד, מעריב, 6 באוקטובר 1980, עמ' 1; ברוך מאירי ואיה אורנשטיין, שני רבנים נעצרו בפרשת משרד הדתות, מעריב, 8 באוקטובר 1980, עמ' 3
↑  הילולות לכבוד דסקל וקורח בבני־ברק, דבר, 31 במאי 1981
↑  גיא עזרא, ‏זקן רבני תימן: רבה הראשי של בני ברק הלך לעולמו, באתר "סרוגים", 22 באוקטובר 2018
משה ויסברג, אבל כבד בעדת תימן: הגאון רבי שלמה קורח זצ"ל הלך לעולמו, באתר בחדרי חרדים, 22 באוקטובר 2018
↑  משה ויסברג, המונים ליוו למנוחות את זקן רבני תימן • צפו, באתר בחדרי חרדים, 22 באוקטובר 2018
↑  משה ויסברג, האם ימונה לרבה של בני ברק? הכירו; 'הממשיך' של זקן רבני תימן, באתר בחדרי חרדים, 24 באפריל 2019
↑  קרח שלמה, אתר מורשת יהודי תימן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311781205171  ISNI: 0000 0000 7994 9139  LCCN: nr94043220  VIAF: 49113907   WorldCat (עם VIAF): 49113907 
הכיתוב על המצבה
ארנולד פיק

| --- | --- |
ארנולד פיק
ארנולד פיק
 לידה:  20 ביולי 1851 ולקה מזיז'יצה (גרוס מזריץ), צ'כיה (בוהמיה), האימפריה האוסטרית
 פטירה:  4 באפריל 1924 (בגיל 72) פראג, צ'כוסלובקיה (כיום צ'כיה)
 ענף מדעי:  פסיכיאטריה, נוירולוגיה, נוירופתולוגיה
 מקום מגורים:  צ'כיה (עד 1918 בחלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית, גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מנחה לדוקטורט:  קארל וסטפאל 
 מוסדות:  אוניברסיטת קארל בפראג 
 הערות:  פרופסור באוניברסיטה הגרמנית בפראג, חבר האקדמיה לאופולדינה בברלין
 תרומות עיקריות
 חלוץ המחקר הרפואי בתחום הדמנציה
 
ארנולד פיק (בגרמנית: Arnold Pick,‏ 20 ביולי 1851 ולקה מזז'יצ'י, מוראביה - 4 באפריל 1924 פראג) היה רופא פסיכיאטר ונוירולוג צ'כי, יהודי יליד מוראביה.
קורות חיים > ילדות וצעירות

ארנולד פיק נולד ב-1851 במשפחה יהודית בעיירה ולקה מזיז'יצ'י (בגרמנית - גרוס מזריץ') שעל נהר ייהלבה  במוראביה, אז באימפריה האוסטרית. היה בנם היחיד של היינריך פיק ושל פרנציסקה פיק, בת למשפחת בר (Beer) מן הרובע היהודי של טשביץ'. 
בני פיק חיו כדיירי משנה בבית בפינת הרחובות זמייצקה והורנומייסטסקה בחלק "הנוצרי" של  ולקה מזיז'יצ'י.
פיק גדל באווירה תרבותית דו-לשונית: דיבר גרמנית בבית ולמד בשפה הצ'כית בבתי הספר, כולל בגימנסיה של ייהלבה.
סיים לימודי רפואה באוניברסיטת וינה והיה עוזרו של הנוירולוג תאודור מיינרט (1892–1833) עוד בעת לימודיו, קיבל פיק ממיינרט, שהיה גם מורם של פרויד ושל ורניקה, ידע סולידי בתחום האנטומיה של מערכת העצבים.
קורות חיים > הקריירה הרפואית והאקדמית

אחרי קבלת תואר דוקטור ברפואה (1875) היה פיק למשך כחצי שנה עוזרו של וסטפאל (1833–1890) בבית החולים "שאריטה" בברלין. באותה מחלקה התוודע גם לקרל ורניקה (1848–1905). שניים אלה השפיעו על מחקריו הראשונים בתחום האפזיה. בשנת 1875 עזב פיק את ברלין כדי לעבוד כרופא במוסד הממלכתי (הדוכסי) לחולי נפש בווהנן (Wehnen), בדוכסות אולדנבורג בצפון גרמניה (כיום בית החולים הממלכתי בווהנן). מוסד זה היה מעורב מאוחר יותר, בימי שלטון הנאצים, ביישום מדיניות "המתת החסד" והעיקור של אוכלוסיות שנחשבו ל"בנות גזע נחות" או "חסרות תועלת".
בהמשך נקרא פיק לעבוד במוסד הידוע כ"קתרינקה" במנזר קתרינה הקדושה בפראג. בשנת 1878 התמנה למרצה (דוצנט) בפסיכיאטריה ובשנת 1877 – לנוירולוגיה – באוניברסיטת פראג. בשנת 1880 מונה למנהל המוסד הממלכתי לחולי נפש בדובז'אן ובשנת 1886, בגיל 35, קודם לתפקיד פרופסור ומנהל קליניקה פסיכיאטרית של האוניברסיטה הגרמנית של פראג, תפקיד שבו כיהן עד שנת 1921 כשיצא לגמלאות. בעת פעילותו בפראג נאלץ להתמודד עם מלחמת השפות והמתחים הבין-אתניים בין הקהילות הצ'כית והגרמנית בעיר שהעיבו לעיתים על העבודה במוסדות האקדמיים ובבתי החולים. פיק זכה בכל זאת להערכה רבה. הוא גילה מיומנות יוצאת דופן בלתקשר עם חולים במצב פסיכוטי ושל קיהיון והצטיין בראיונותיו הקליניים. בשנת 1887 התקבל כחבר באקדמיה לאופולדינה.
למרות שסבל בגלל ירוד ואבנים בדרכי השתן, המשיך להיות פעיל מקצועית גם אחרי פרישתו בשנת 1921.
פיק נפטר בגיל 73 בפראג בשנת 1924 מאלח דם כתוצאה מזיהום בדרכי השתן אחרי שעבר ניתוח שלפוחית השתן.
במהלך פעילותו התכתב פיק רבות עם חוקרים ידועים אחרים בתחום מדעי הנוירו-פסיכיאטריה, כגון ז'.ז'. דז'רין, פייר מארי, הנרי הד, ג'ון היולינגס ג'קסון, ארנסט פון שטרימפל ואחרים. כמו כן נמצא ביחסי ידידות עם הפילוסוף פרידריך יודל, הפיזיקאי ארנסט מאך, הפילולוג האוסטרי אוגוסט זאואר והמשפטן יוהאן גילשפך.
ארנולד פיק היה חובב מוזיקה ובעל ספרייה גדולה, ונהנה במיוחד לקרוא ביצירות גתה וקרלייל.
פיק השאיר אשה, מריה לבית שטראסר, איתה התחתן בשנת 1881. אמו נפטרה לפני נישואיו. היו לו עוד שלושה אחים למחצה – ארנסט (ארנושט) אוגוסט, לודוויג ורוברט ואחות למחצה – קרולינה קרלה פוהרמן מנישואיו השניים של אביו עם לאונטינה פארנקל.
לארנולד פיק נולדה בת, מריאנה (1943-1882), לימים נשואה ללוונשטאם. בשנת 1942 היא נשלחה על ידי הנאצים למחנה טרזין, בו מתה בפברואר 1943. לפחות אחת משתי נכדותיו (אליזבת (ילידת 1908) ומריה), מריה לוונשטאם (1910–1942), נספתה בשואה בשנת 1942 במחנה ההשמדה מאלי טרוסטינץ.
תרומותיו למדעי הרפואה

פיק ערך מחקרים קליניים ופתולוגיים רבים אצל מטופלים במחלות נוירו-פסיכיאטריות, שזיכו אותו בהכרה בינלאומית. חלק ממחקריו הציג לא רק בגרמנית אלא גם בשפה אנגלית בכנסים ובכתבי עת מדעיים, דבר שפחות היה שכיח אז בקרב הרופאים כותבי גרמנית.
בפראג שיתף פעולה עם אוטו קאהלר, שהיה כמוהו בשנות ה-1880 פרופסור שלא מן המניין. בשנת 1880 הם תארו את סידור הסיבים במסלול הספינותאלאמי. הם הצביעו על כך שסיבי השורשים האחוריים של העצבים נכנסים אל העמודות האחוריות של מח השדרה בצורה כזאת שהסיבים מהרמות הגבוהות יותר מחליפים באזור המדיאלי את הסיבים הבאים מהרמות הנמוכות יותר. סדר זה של הסיבים האלה נקרא "החוק קאהלר-פיק".
פיק תרם על ידי תאורים קליניים לחקר ההזיות, המיקרוגרפיה, הפאלילליה והפאראמנזיה הדופליקטיבית.
תרומותיו למדעי הרפואה > חקר האפזיה

פיק התעניין מאוד גם בחקר האפרקסיות והאפזיות, לרבות בתחום מיקומן במוח של ההפרעות בשפה. תיאר בין היתר מקרים של אגרמטיזם, הפרעה בבנייה בדקדוקית והתחבירית של השפה, במיוחד את הצורה שנקראה לימים "פארארגרמטיזם" או אגרמטיזם תחבירי, שהתאפיין בין היתר, ב"שפה טלגרפית".
הוא תיאר אגרמטיזם מבודד – "הפרעה של התהליך הדקדוקי שבו נעדרות תבניות זמינות לבניית המשפטים" וכן את הפסאודו-אגרמטיזם.
פיק ניגש לנושא האפזיה מנוקדת מבט פסיכולוגית והדגיש שני שלבים ביצירת האפזיה: פסיכולוגי (הבנית החשיבה) ולשוני. הוא ראה באפזיה הפרעה בתהליכים של החשיבה הבאה לידי ביטוי בלשון.
הוא דיבר על מנגנון פסיכולוגי של "כלכלת מילים" או "חיסכון במילים" והעיר שבשפה הטלגרפית מחיקת מילים אינה קריטית להעברת המסר.
פיק הושפע במידה רבה על ידי ורניקה ועל ידי ג'קסון.
ב-1892 פיק תיאר מקרה של אפזיה ראשונית מתקדמת עקב אטרופיה ממוקמת בהמיספרה השמאלית, כחלק מתהליך דמנטיבי.
פיק הבחין תהליכי הסתגלות בעת האפזיה שאחד הביטויים שלו הוא התפתחות "שפת החירום" (Notsprache) שאחרי שבץ.
בשנת 1898 הוא פרסם ספר לימוד על הפתולוגיה של מערכת העצבים הנחשב לציון דרך בתולדות התחום.
תרומותיו למדעי הרפואה > מחלת פיק

פיק תיאר לראשונה אצל 6 מטופלים שנפטרו אחרי דמנציה בגיל מוקדם תת-סוג של דמנציה פרונטו-טמפורלית FTD, מחלה ניוונית פרנכימית של המוח, שנודעה כמחלת פיק.
במקרים של מחלת פיק  מבחינים אטרופיה בולטת של האונות המצחיות של מוח. התמונה הקלינית כללה שיבוש מוקדם של ההתנהגות, השפה והקשב. בלטו התנהגויות סטריאוטיפיות – חזרתיות של משפטים או של פעולות, ירידה ביכולת השיפוט וההפשטה, הפרעות התנהגות, בדרך כלל עם חוסר גבולות בהתנהגות המינית ובולמוסי אכילה. בהתחלת המחלה הזיכרון היה עדיין די שמור.
בשנת 1911 אלויס אלצהיימר ושותפיו גילו כמה תכונות היסטולוגיות שנראו אפיוניות למקרים שתוארו על ידי פיק:נוירונים מנופחים ו בתוך התאים חלקיקים ארגירופילים שהם קראו להם "גופי פיק". בשנת 1926 החוקרים אונארי קימורה והוגו שפאץ כינו את הסוג הזה של דמנציה "מחלת פיק" (Morbus Pick, Picksche Krankheit).
מאוחר יותר נתגלו "גופי פיק" גם אצל בריאים בעוד הסתבר כי הם חסרים במקרים רבים של דמנציה פרנוטו-טמפורלית. לאחרונה נוטים להפסיק להשתמש במונח "מחלת פיק" שהיאע מקרה פרטי של הניוון הפרונטו-טמפורלי FTLD.
תרומותיו למדעי הרפואה > סכיזופרניה

בשנת 1891 פרסם פיק את מאמרו "דמנציה כרונית ראשונית בגיל הצעיר", שבו תיאר מקרים של פסיכוזה המתחילה בגיל 20–30 עם התנהגות ילדותית, הפרעות קשב, פיזור נפש, הפרעות במהלך החשיבה, אינקוהקנטיות (Zerfahrenheit), עם פגם בסינתזה של המחשבות. מקרים אלה כללו לדעתו מקרים מתאימים למונחים האבחנתיים "הבפרניה" ו"קטטוניה", ללא תשתית של אפיונים אנטומו-פתולוגיים. הוא קרא להם "דמנציה מוקדמת" (dementia praecox), כינוי שהוחלף מאוחר יותר בסכיזופרניה. הכינוי "דמנציה מוקדמת" הופיע גם לפניו בכתבי הפסיכיאטר הצרפתי בנדיקט אוגיסטן מורל, ושימש בהמשך את אמיל קרפלין.
פרסים ואותות כבוד

חבר באקדמיה לאופולדינה בברלין
בשנת 1922 הוקדש לו גיליון חגיגי של כתב העת Zeitschrift fur die gesamte Neurologie und Psychiatrie
ספרים ופרסומים אחרים

ארנולד פיק פרסם לפחות 260 מאמרים ו1;6 ספרים בתחום הנוירולוגיה והפסיכיאטריה.
Beiträge zur Pathologie und pathologischen Anatomie des Centralnervensystems, mit Bemerkungen zur normalen Anatomie desselben. Berlin, Karger, 1898.
Studien zur Gehirnpathologie und Psychologie. Berlin, 1908.
Über das Sprachverständnis. Leipzig, Barth, 1909.
Die agrammatischen Sprachstörungen; Studien zur psychologischen Grundlegung der Aphasielehre. Berlin, Springer, 1913.
Ueber primäre chronische Demenz (so. Dementia praecox) im jugendlichen Alter. Prager medicinische Wochenschrift, 16, 312—15, 1891
לקריאה נוספת

Kertesz A, Kalvach P.: Arnold Pick and German neuropsychiatry in Prague. Arch Neurol. 1996 53: 935-938
Onari K, Spatz H. Anatomische Beiträge zur Lehre von der Pickschen umschriebene Grobhirnrinden- Atrophie (‘Picksche Krankheit’). „Z Ges Neurol Psychiatrie”. 101 (1), s. 470-511, 1926.
הערות שוליים

↑  מריאנה לוונשטאם, באתר Geni
↑  מריה לוונשטאם, באתר Geni
↑  in Chris Code (ed) The Characteristics of Aphasia Taylor and Francis Philadelphia 1989 Marjorie Perlman Lorch ch 5 Agrammatism and Paragrammatism
1 2  J.Tesak, C.Code 2008
↑  Haustgen T, Sinzelle J, Emil Kraepelin (1856-1926) - III. Les grandes entités cliniques, Annales médico-psychologiques (2010),doi:10.1016/j.amp.2010.09.015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502772405171  CiNii: DA1410201X  GND: 116178213  ISNI: 0000 0000 5533 9061  LCCN: no2007139022  NKC: nlk20000089601  NTA: 073704830  SUDOC: 088862054  VIAF: 25346921   WorldCat (עם VIAF): 25346921
מסייה ורדו

| --- | --- |

 בימוי:  צ'ארלי צ'פלין 
 הופק בידי:  צ'ארלי צ'פלין 
 תסריט:  צ'ארלי צ'פלין, אורסון ולס 
 שחקנים ראשיים:  צ'ארלי צ'פלין עדנה פורביאנס הרולד לויד
 מוזיקה:  צ'ארלי צ'פלין 
 צילום:  רולנד טות'רו, קורט קורנט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 באפריל 1947 
 משך הקרנה:  124 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט קומדיה 
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מסייה ורדו (באנגלית: Monsieur Verdoux) הוא סרט משנת 1947 שבוים והופק על ידי צ'ארלי צ'פלין, שגם שיחק את התפקיד הראשי בו. צ'פלין היה גם אחד מכותבי הסרט (הכותב האחר היה אורסון ולס, הוגה הרעיון של הסרט) וגם כתב את המוזיקה של הסרט.
הסרט הוא קומדיה שחורה, ובו משחק צ'פלין פקיד בבנק, בעל לאישה חולה וילד, המשיג את הונו באמצעות פיתוי גברות עשירות ורציחתן. בסרט זה נוטש צ'פלין גם את מניירות הסרט האילם וגם את דמות הנווד ומגלם להפליא את דמותו של מסייה ורדו, הרוצח המעודן. הסרט עורר בזמנו סערה גדולה, במיוחד בגלל דמותו של ורדו, שאינו ניחם על מעשיו עד הרגע האחרון.