stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאן מאיין
היסטוריה

האי "התגלה" על ידי מגלי ארצות אירופאים מספר רב של פעמים, ויש הסבורים כי התגלה קודם לכן, במאה השישית.
בשנת 1607 גילה את האי הנרי הדסון וקרא לו בשם "הדסונס טאצ'ס". בשנת 1611 ציידי לווייתנים אנגלים קראו לו "האי טריניטי". בשנת 1612 ציידי לווייתנים צרפתים קראו לו "האי רישליו". בשנת 1614 קפטן ג'ון קלארק קרא לו "האי איזבלה".
כיום נקרא האי על-שם ההולנדי יאן יאקובס מאי ואן סכלינקהווט. שביקר באי ב-1614, מיפה אותו וקרא לו על שמו.
במאה ה-17 שגשג באי ציד לווייתנים. המין המקומי של לווייתנים היה איטי מאוד וכך קל יותר ללכוד אותו. בתי מלאכה הוקמו בחוף. עשרות פועלים שהו בו בעונות הקיץ ומאות פגרי ענק נגררו מאוניות הציד לחופיו. מרבבות פגרי כלבי ים ודובים הופשטה הפרווה והוסיפו לזוועת הטבח והסירחון. בחורפים הקשים והאפלים ננטשו בתי המלאכה. מאבקי כוח בין מדינות צפון אירופה על השליטה בעוצמה הכלכלית הזו הביאו לביצוע מעשי חבלה והרס הדדיים בתחנות הנטושות עם בוא החורף. הפתרון המתבקש היה השארת צוות שמירה לשהייה באתר למשך החורף, צוות ממנו לא שרד עד הקיץ ולו אדם אחד.
בשלב מסוים גם באוקיינוס של המאה ה-17 חלו שינויים. הציד המסיבי הביא לירידה בכמות הלווייתנים באופן כללי ובעיקר בכמות הלווייתנים מסוג קשות ראש (bow head whale) עקב היותם איטיים יותר. מינים אחרים (מהירים יותר) חמקו מהציד אך נאלצו לשנות את אזורי המחיה שלהם עם ירידת הכמות, התרבו הפלגות ללא רווח. עובדות אלה בצד עלויות השמירה והשימור הגבוהות של תחנות החוף הביא לנטישת האי למשך 250 שנים.
במאה ה-20 האי חסר החשיבות המסחרית (אין בו מחצבים ואו נמל) עבר לריבונות נורווגית וזו הקימה באי תחנה מטאורולוגית מאוישת בצוות קטן. במלחמת העולם השנייה חשיבותו של האי עלתה במעט בשל היותו סמוך לנתיבי הפלגה בצפון האוקיינוס האטלנטי, כיבוש נורווגיה על ידי הגרמנים הותיר את צוות התחנה באי בדילמה לגבי הצד שלהם ואלה החליטו להעביר את דיווחיהם לבעלות הברית. בעלות הברית ניסו להפגין ריבונות באי ועשו מאמצים לחזק את הצוות באי. הגרמנים מצידם ניסו להפציצו מספר פעמים לא ידוע. מספר מפציצים גרמניים התרסקו באי במזג האוויר ההפכפך וחלק מהגופות הקפואות של צוותי מטוסים אלה התגלה שנים רבות לאחר תום המלחמה.
רעידות אדמה

באי התרחשו עשרות רעידות אדמה (על האי או לידו) בשנים האחרונות שהחזקות ביניהן הגיעו ל-6.8 בסולם ריכטר. מתוכן שתיים היו על האי עצמו. הראשונה ב-19 בספטמבר 1970 שעצמתה 4.2 בסולם ריכטר ואילו השנייה הייתה ב-9 ביולי 1990 ועצמתה 4.4 בסולם ריכטר.
הערות שוליים

↑  ניהול האי מופקד, בחלקו, מאז 1995, בידי מושל מחוז
(fylkesmann) נורדלנד, הקרוב ביותר אליו מכיוון נורווגיה, אף שהאי אינו נחשב לחלק מהמחוז.
| מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן 1 • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה 2 • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • גאורגיה 1 • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • הרפובליקה הצ'כית • ותיקן • טורקיה 1 • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת •  קזחסטן 1 • קפריסין 2 • קרואטיה • רומניה • רוסיה 1 • שוודיה • שווייץ |  |
| חבלי ארץ "לא מוכרים" | אבחזיה • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה • קוסובו • צפון קפריסין 2 |  |
| שטחים תלויים | אולנד • אקרוטירי ודקליה 2 • איי פארו • גיברלטר • גגאוזיה • גרנזי • יאן מאיין • ג'רזי • האי מאן • סבאלברד |  |
| הערות | 1 חלק משטח המדינה נמצא באסיה. 2 מבחינה גאוגרפית נמצאת באסיה, אך נחשבת חלק מאירופה מסיבות היסטוריות. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529696205171  BIBSYS: 15007355  BNE: XX5405639  BnF: cb11979999v (data)  GND: 4028466-9  LCCN: sh87001998  MusicBrainz: 7df7d0e1-471e-453b-ad38-5d3d8c46c7c6  NKC: ge1050497  SUDOC: 027846075  VIAF: 247163278   WorldCat (עם VIAF): 247163278
ביירה (מוזמביק)

| --- | --- |
מרכז ביירה בשנת 2000
מרכז ביירה בשנת 2000
 מדינה:  מוזמביק מוזמביק
 מחוז:  סופאלה
 ראש העיר:  Albano Carige
 בירת העיר:  ביירה
 שפה רשמית:  פורטוגזית
 תאריך ייסוד:  1887
 שמות קודמים:  Chiveve
 שטח:  633 קמ"ר
 גובה:  14 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  533,825 (2017)
  ‑ צפיפות:  840 נפש לקמ"ר (2017)
 קואורדינטות:  19°50′00″S 34°51′00″E﻿ / ﻿19.833333333333°S 34.85°E﻿ / -19.833333333333; 34.85 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://municipiobeira.gov.mz/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מוזמביק מוגדלת) מפוטו נמפולה צ'ימויו נקאלה טנזניה מלאווי זמביה זימבבואה דרוםאפריקה אסוואטיני האוקיינוס ההודיביירה(למפת מוזמביק רגילה) מפוטו נמפולה צ'ימויו נקאלה טנזניה מלאווי זמביה זימבבואה דרוםאפריקה אסוואטיני האוקיינוס ההודיביירה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ביירה (בפורטוגזית: Beira) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במחוז סופאלה (אנ'), העיר ממוקמת בשפך נהר פונגווה (אנ') לאוקיינוס ההודי, באזור המרכזי של מוזמביק. זו העיר הרביעית בגודלה לפי גודל האוכלוסייה במוזמביק, אחרי מפוטו, מטולה (אנ') ונמפולה. בשנת 1997 חיו בביירה 397,368 נפש, בשנת 2019, אוכלוסיית העיר גדלה ל־530,604 נפש. היא עיר נמל. נמל ביירה הוא הנמל המשמעותי באזור, המשמש כשער לחלק הפנימי המרכזי של המדינה, כמו גם למדינות זימבבואה, זמביה ומלאווי.
במקור העיר נקראה Chiveve על שם נהר מקומי. מאוחר יותר שם העיר שונה לביירה לכבודו של נסיך הכתר הפורטוגלי דום לואיש פיליפה (שנשא את התואר נסיך ביירה (אנ'), על שם המחוז הפורטוגלי ביירה (אנ')), שביקר במוזמביק בתחילת המאה העשרים. העיר פותחה לראשונה על ידי חברת מוזמביק (אנ') הפורטוגזית במאה ה-19, שקבעה את שסופאלה יהיה הנמל הראשי במדינה. מאוחר יותר העיר פותחה ישירות על ידי הממשלה הקולוניאלית הפורטוגזית משנת 1947 עד שמוזמביק קיבלה את עצמאותה מפורטוגל בשנת 1975. ביירה היא הנמל הימי השני בגודלו להובלת מטענים בינלאומית למוזמביק אחרי נמל מפוטו. במרץ 2019 העיר נפגעה קשות על ידי הציקלון אידאי, שהרס עד 90% מהעיר.
גאוגרפיה

ביירה ממוקמת במצר מוזמביק, על שפת האוקיינוס ההודי בין מדגסקר למוזמביק. העיר שוכנת בגדה השמאלית של נהר פונגווה מצפון לשפך הנהר לאוקיינוס ובמפגש שני הנהרות עיקריים של מוזמביק: נהר בוזי (אנ') ונהר פונגווה (אנ'). העיר ביירה שוכנת במרחק של 720 קילומטרים מצפון לבירת מוזמביק מפוטו. הנהר בוזי חוצה את מוזמביק לאורך 250 קילומטרים דרך המחוזות מניקה (אנ') וסופלה ויוצר שפך רחב על שפת האוקיינוס ההודי. הנהר פונגווה חוצה את מוזמביק לאורך 400 קילומטרים מהרמות המזרחיות של זימבבואה דרך מחוזות מניקה וסופלה ועד ביירה.
היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 1890 על ידי הפורטוגזים ובמהרה החליפה את סופאלה (אנ') כנמל הראשי בשטח המנוהל על ידי פורטוגל. במקור העיר נקראה Chiveve, על שם נהר מקומי. בשנת 1907 ביקר במקום נסיך הכתר הפורטוגזי דום לואיש פיליפה (שנשא את התואר נסיך ביירה). הוא היה החבר הראשון ממשפחת המלוכה הפורטוגזית שביקר במוזמביק. לכבוד הביקור המלכותי שונה שמה של העיר לביירה. באותה שנה הפורטוגזים הכריזו על המקום כעיר (cidade).
הפורטוגזים בנו את הנמל ומסילת רכבת לרודזיה, משפחות פורטוגזיות התיישבו במקום שזה עתה נוסד והחלו לפתח פעילויות מסחריות. בשנת 1891 נקבע מקומו של מטה חברת Mozambique Company בביירה.  בשנת 1942 ניהול העיר עבר מהניהול של חברת מוזמביק לניהול על ידי ממשלת פורטוגל .
בשנת 1966 הושלמה הקמתה של תחנת רכבת חדשה בעיר. לפני עצמאותה של מוזמביק מפורטוגל, ביירה נודעה בזכות נמל הים המאובזר שלה. היא הייתה אחת הערים העיקריות מסוגה בכל מזרח אפריקה, בתחום תיירות, הדייג והמסחר. העיר שגשגה כנמל קוסמופוליטי שהיו בה קהילות אתניות שונות (פורטוגזית, הודית, סינית, בנטוס, והסנה (אנ') ונדאו (אנ')) שהועסקו במנהל, מסחר ותעשייה.
אוכלוסייה גדולה בעיר דוברת אנגלית כתוצאה מכך שהיא הייתה יעד לחופשות מועדף על ידי תושבי רודזיה הלבנים (אנ'). מלון גרנדה (אנ'), שנבנה על ידי הפורטוגזים, סמוך לחוף האוקיינוס ההודי מהווה עדות לימים בהם בקרו תושבי רודזיה הלבנים בעיר. בשנת 1970 מנתה העיר ביירה 113,770 תושבים.
היסטוריה > עצמאות

בשנת 1975 לאחר שמוזמביק קבלה את עצמאותה מפורטוגל, עזבו את העיר פורטוגזים לבנים רבים. מוזמביק נהרסה כתוצאה מלחמת אזרחים בין השנים 1977 ל־1992, מלחמת האזרחים התקיימה בין מורדי רנמו (אנ') שהתנגדו למפלגת פרלימו המרקסיסטית, שהשתלטה על רשויות השלטון במוזמביק. מלחמת האזרחים, גרמה לכאוס מוחלט במדינה תוך שנתיים, בנוסף לרעב, עוני ומחלות שהביאו לקריסת המדינה.
מלון גרנדה המפורסם נכבש על ידי כ־1,000 תושבים חסרי בית ומסוף מלחמת האזרחים הוא נשאר הרוס ולא שוקם.
השיטפון במוזמביק בשנת 2000 (אנ') הרס את העיר ביירה ואת האזור שמסביב, הותיר מיליונים חסרי בית ופגע קשות בכלכלה המקומית.
במהלך הקמפיין הבחירות המקומיות בעיר בשנת 2013, הגיע לשיאו בניצחון התנועה הדמוקרטית של מוזמביק (MDM) בעירייה.
בשנת 2019, הציקלון עידאי גרם להרס קיצוני בביירה. הוא פגע בעיר ב־14 במרץ 2019 עם רוחות שנעו במהירות עד 177 קילומטרים בשעה וגרם להצפות ברחבי מוזמביק.
דמוגרפיה

| שנת (מפקד אוכלוסין) | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1970: 113,770
1997: 397,368
2007: 431,583
2017: 530,604
2019: 592,090
תובלה

ביירה הייתה זמן רב נקודת מסחר מרכזית ליצוא ויבוא המגיע והיוצא מזימבבואה, מלאווי, זמביה ומדינות אחרות שאין להם חופים ימיים, בדרום אפריקה. מסיבה זו, נמל ביירה הוא השני בגודלו במוזמביק. הייצוא העיקרי מנמל ביירה כולל: סוכר, טבק, תירס, כותנה, סיבי אגבה, כרום, נחושת עופרת ופחם. פעילות הנמל היא המשאב הכלכלי העיקרי של ביירה.
חשיבות הנמל באה לידי ביטוי במהלך מלחמת האזרחים במוזמביק, כאשר כוחות צבא בפיקוד בריטי, מרודזיה (מזימבבואה) הגנו על מסילת הרכבת בין ביירה ובולאוואיו ועל הכביש המהיר מספר 9 חוצה היבשת בין ביירה ללוביטו (אנ') שבאנגולה וזאת כדי להבטיח את רציפות המסחר של המדינות שבפנים היבשת.
בשנת 1890 רוחב מסילת הרכבת לזימבבואה היה במקור 610 מילימטרים, אך בשנת 1900 הוסבה המסילה לרוחב 1,067 מילימטרים.
בשנת 2008 הצהיר שר התחבורה של מוזמביק, פאולו זוקולה, כי הממשלה מתכננת לחדש את נמלי ביירה וצפונה יותר את נמלי נקאלה בעלות מוערכת של 900 מיליון דולר. הממשלה גם הצהירה כי היא מתכננת לחדש ולקדם מודרניזציה של תשתיות הרכבת והכבישים המהירים כך שהנמל יהיה מחובר טוב יותר למכרות שבמדינה.
בביירה יש גם שירות מעבורות, המקשר את העיר לערים שכנות, כולל נובה סופלה ועיירות חוף אחרות. בנוסף בצפון מזרח העיר נמצא שדה התעופה ביירה. משדה זה יוצאות טיסות פנים ובינלאומיות כאחד. חברת LAM (אנ') ממוזמביק מפעילה טיסות פנים ארציות בתוך מוזמביק למקומות כמו פמבה, ליצ'ינגה (אנ'), טטה (אנ'), נמפולה, וילנקולו (אנ'), קווילימאנה (אנ') ומפוטו.
חינוך

בעיר ישנם שלושה קמפוסים אוניברסיטאיים ציבוריים, אוניברסיטת זמבזי, אוניברסיטת ליקונגו והמכון הגבוה למדעי הבריאות.
אחת האוניברסיטאות הגדולות בעיר היא האוניברסיטה הקתולית במוזמביק אשר הוקמה בשנת 1996 על ידי הכנסייה הקתולית המסונפת לפדרציה הבינלאומית של האוניברסיטאות הקתוליות (IFCU). זו אוניברסיטה פרטית שהוכרה רשמית על ידי משרד החינוך והתרבות של מוזמביק המפקח על מערכת החינוך הכוללת.
אוניברסיטה מרכזית שנייה היא אוניברסיטת ז'אן פיאז'ה במוזמביק (UNIPIAGET). אוניברסיטה זו שבסיסה בפורטוגל הוקמה בשנת 2004 על ידי Instituto Piaget, קואופרטיב ללא כוונת רווח, והיא רק אחת משבעה קמפוסים שהוקמו ברחבי העולם.
בית ספר בינלאומי פורטוגזי, Escola Portuguesa da Beira.
מקומות פולחן

רוב מקומות התפילה, הם בעיקר כנסיות ומקדשים נוצריים. ישנם גם מסגדים של המוסלמים.
אקלים

בביירה מתקיים אקלים סוואנה טרופי גשום ולח (Köppen Aw). הטמפרטורה הממוצעת בינואר היא C° 28.5 וביולי (החודש הקר ביותר) C° 21 . עונת הגשמים נמשכת בערך מנובמבר עד אפריל. האקלים בעיר כולל טמפרטורות ולחות גבוהים בקיץ, [10] במיוחד בעונת המונסון (בחצי הכדור הדרומי) מאוקטובר עד פברואר.
| אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> ינואר.31.4.23.8.250.7 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> פברואר.31.23.7.302.3 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> מרץ.30.4.23.2.274.4 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> אפריל.29.4.21.3.139.6 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> מאי.27.6.18.4.84.6 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> יוני.25.8.16.2.48.3 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> יולי.25.2.15.7.47 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> אוגוסט.26.1.16.6.42.4 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> ספטמבר.27.6.18.4.24.6 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> אוקטובר.28.9.20.3.38 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> נובמבר.30.21.8.110.3 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> דצמבר.30.8.23.231.6 | אקלים בביירה   Beira   בממוצע בין השנים 1961 לבין 1990> שנה.28.7.20.2.1,593.8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: WMO.
יחסים בינלאומיים

ביירה התקשרה בברית ערים תאומות עם העיר בריסטול, שבבריטניה, מאז 1990. הקשר בריסטול-ביירה הביא ליצירת מגוון פרויקטים בתחומי החינוך, התרבות, המסחר והמוגבלות.
יחסים בינלאומיים > עיירות תאומות - ערי אחות

לביירה יש קשרי ערים תאומות עם:
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת (בריטניה), עם העיר בריסטול משנת 1990,
פורטוגל פורטוגל, פורטו,
ארצות הברית ארצות הברית, בוסטון, משנת 1990,
איטליה איטליה פדובה,
פורטוגל פורטוגל, קוימברה משנת 1997,
מולדובה מולדובה, טיגינה,
אנגולה אנגולה, לואנדה,
דרום אפריקה דרום אפריקה, פורט אליזבת, משנת 2008
ראו גם

מוזמביק
מפוטו
פרלימו
נמפולה
לקריאה נוספת

Derman, Bill; Kaarhus, Randi (במאי 2013). In the Shadow of a Conflict. Crisis in Zimbabwe and Its Effects in Mozambique, South Africa and Zambia. African Books Collective. ISBN 978-1-77922-217-6. {{cite book}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  ראש העיר החדש של ביירה באתר AllAfrica
↑  Onishi, Norimitsu. "Large City in Mozambique Nearly Wiped Out as Cyclone Leaves Vast Destruction". New York Times. אורכב מ-המקור ב-19 במרץ 2019. נבדק ב-19 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mozambique's Beira buckles as it bears the brunt of Cyclone Idai". www.aljazeera.com. אורכב מ-המקור ב-2019-06-14. נבדק ב-2019-06-14.
↑  Onishi, Norimitsu; Moyo, Jeffrey (2019-03-18). "Cyclone Idai Destroys 'Ninety Percent' of a City of Half a Million in Southern Africa". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-07-29.
↑  Derman & Kaarhus 2013, p. 42.
↑  "Cidade da Beira (Moçambique)". YouTube. 2007-12-28. אורכב מ-המקור ב-2014-05-21. נבדק ב-2013-11-22.
↑  "Beira-Centenário-O Meu Tributo". YouTube. 2007-08-19. אורכב מ-המקור ב-2021-03-01. נבדק ב-2013-11-22.
↑  "População invadiu sede da Frelimo na Beira e queimou carro de dirigente". JN. אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-2016-03-24.
↑  "Munhava a balas e gás | @Verdade". 2015-04-09. אורכב מ-המקור ב-9 באפריל 2015. נבדק ב-2016-03-24. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Cyclone Idai triggers 'massive disaster'" (באנגלית בריטית). 2019-03-19. אורכב מ-המקור ב-2021-03-01. נבדק ב-2019-03-19.
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2019-04-04. נבדק ב-2019-03-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mozambique: Provinces, Cities, Urban Localities & Agglomeration - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
↑  Kolver, Leandi (2008-05-23). "Mozambique ports upgrade project". Engineeringnews.co.za. אורכב מ-המקור ב-2021-03-01. נבדק ב-2013-11-22.
↑  "Home | Universidade Católica de Moçambique". www.ucm.ac.mz. 2012-04-25. אורכב מ-המקור ב-2016-11-14. נבדק ב-2016-11-14.
↑  Teferra, Damtew (2008). Higher education in Africa : the international dimension. Massachusetts, USA: Center for International Higher Education. p. 318. ISBN 9789988589400.
↑  "ESCOLAS COM CURRÍCULO PORTUGUÊS EM MOÇAMBIQUE" (Archive).
↑  J. Gordon Melton, Martin Baumann, ‘‘Religions of the World: A Comprehensive Encyclopedia of Beliefs and Practices’’, ABC-CLIO, USA, 2010, p. 1985
↑  "Beira Climate Normals 1961–1990". UN. World Weather Organization . (באנגלית) Retrieved 29 July 2021.
↑  Klimatafel von Beira. Baseline climate means (1961-1990) from stations all over the world (בגרמנית). Deutscher Wetterdienst. Retrieved 29 July 2021.
↑  "Bristol-Beira Link". Bristol-Beira Link. 28 בספטמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-11 בספטמבר 2011. נבדק ב-5 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bristol City - Town twinning". Bristol City Council. אורכב מ-המקור ב-22 ביוני 2009. נבדק ב-17 ביולי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Associação Porto Digital. "C.M. Porto". Cm-porto.pt. אורכב מ-המקור ב-15 במאי 2011. נבדק ב-5 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sister Cities" (באנגלית). City of Boston. 18 ביולי 2017. אורכב מ-המקור ב-20 ביולי 2018. נבדק ב-20 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4080326-0  NARA: 10044539  VIAF: 130251847   WorldCat (עם VIAF): 130251847 
מבט על Rua Conselheiro Ennes, Beira, c. 1905.
בית העירייה של ביירה
העיר ביירה, בשפך הנהר פונגואה, כפי שנראית מתחנת החלל הבינלאומית
שדה התעופה ביירה
מנקיאלה

| --- | --- |

סטופת מנקיאלה
 מדינה:  פקיסטן פקיסטן
 מחוז:  פנג'אב (פקיסטן) פנג'אב
 נפה:  רוואלפינדי
 קואורדינטות:  33°27′14″N 73°14′48″E﻿ / ﻿33.453888888889°N 73.246666666667°E﻿ / 33.453888888889; 73.246666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פקיסטן מוגדלת) רוואלפינדי קראצ'י לאהור פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערבימנקיאלה(למפת פקיסטן רגילה) רוואלפינדי קראצ'י לאהור פייסלאבאד מולטאן פשאוור היידראבאד כוויתה הודו סין קשמיר אפגניסטן טורקמניסטן איראן הים הערבימנקיאלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שרידים מסטופת מנקיאלה במוזיאון הבריטי
מנקיאלה (באורדו: مانكياله) הוא כפר במחוז פנג'אב, פקיסטן, ליד העיר רוואלפינדי, הידוע בשל הסטופה הבודהיסטית שלו. הוא נמצא ליד מבצר רוואט ובמרחק של 50 ק"מ מאסלאמאבאד. נאמר שהשם מנקיאלה נבחר על ידי ראג'ה מאן או מאניק.
סטופת מנקיאלה

סטופת מנקיאלה היא סטופה ממלכת גנדהארה שנבנתה על מנת להנציח את המקום שבו, על פי האגדה, בודהה הקריב חלק מגופו כדי להאכיל שבעה גורי נמר רעבים.
סטופת מנקיאלה > היסטוריה

הוא נבנה בתקופת שלטונו של קנישקה (128 - 151 לספירה). מאונטסטוארט אלפינסטון, השליח הבריטי הראשון לאפגניסטן נתקל בסטופה זאת במקרה בשנת 1808 לספירה, וכתב תיאור מפורט בספר הזיכרונות שלו "ממלכת קאובול" (1815). על פי כתובת אבן, הסטופה שוחזרה בשנת 1891 על ידי גדוד של צבא הודו הבריטית. ראג'ה אוסמן היה הארכיטקט.
כל שרידי הסטופה, שנמצאים כרגע במוזיאון הבריטי, נמצאו על ידי ז'אן-בפטיסט ונטורה בשנת 1830 בין 10 ל-20 מטרים מתחת לחלק העליון של הכיפה. הם היו בשלב אחד בבעלות ג'יימס פרינספ, סוחר העתיקות המפורסם.
בפתח הסטופה פעור חור כתוצאה מחפירות שנעשו על ידי ציידי שרידים בעבר. עכשיו יש מחסום סביבו מטעמי בטיחות.
הערות שוליים

1 2 3 4  Islamabad Tourist Treasures, Government of Pakistan, Islamabad Pg 1
ז'ידיק

| --- | --- |
סמל ז'ידיקסמל ז'ידיק

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  מחוז טלז
 מחוז משנה:  מז'ייקי
 גובה:  116 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  440 (1 במרץ 2011)
 קואורדינטות:  56°19′15″N 22°00′44″E﻿ / ﻿56.320819444444°N 22.012277777778°E﻿ / 56.320819444444; 22.012277777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד ז'ידיק(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד ז'ידיק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ז'ידיק (בליטאית: Židikai, ז'דיקאי; בז'מאיצ'ו: Žėdėkā, ז'דקה; בפולנית: Żydyki, ז'ידיקי; ביידיש: זשידיק) היא עיירה במחוז משנה מז'ייקי במחוז טלז בצפון מערב ליטא. העיירה ממוקמת 22 קילומטרים מערבית לעיירה מז'ייקי. נכון לשנת 2001, חיים בעיירה כ-520 תושבים, מתוכם, מספר קטן של יהודים.
בעיירה נמצאה ספרייה ישנה שהוקמה בשנת 1939 ובה אלפי מסמכים חשובים מתקופת מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

תחילתה של העיירה במאה ה-16 כאשר היא שימשה כאחוזתו של אציל חודקביץ'. האחוזה ניתנה לאציל כשי מהמלך המקומי באותה תקופה. עם התפתחות האוכלוסייה באזור הפכה האחוזה, ז'ידיק, לעיירה, ומאמצע המאה ה-19 הפכה למרכז נפת ז'ידיק.
בתקופת השלטון הרוסי השתייכה העיירה לפלך וילנה עד שנת 1843, אז החליטו השלטונות הרוסיים לשייך את העיירה לפלך קובנה.
כבר בשנת 1897 פעלו בעיירה שלושה בתי מלאכה וכעשרים חנויות. התקיימו בה ימי שוק וירידים עונתיים שמשכו אליהם את כל תושבי המחוז.
בתום מלחמת העולם הראשונה, מספר התושבים בעיירה קטן משמעותית בעקבות מחסור במקומות פרנסה ומקומות עבודה, שהביאו להגירה למדינות אחרות. בעקבות ההגירה מהעיירה אל צפון-מערב אירופה בשנת 1923 התגוררו בעיירה 893 תושבים בני דתות שונות. הם גרו באותה תקופה בבקתות עץ.
הקהילה היהודית

ראשוני היהודים הגיעו לז'ידיק בסוף המאה ה-17 ובמהלך השנים השתקעו בעיירה. באותה תקופה חיו בז'ידיק 914 יהודים שהיוו 73% מאוכלוסיית העיירה. חלק מיהודי העיירה היו רוכלים שסחרו בין כפרי קורלנד שבלטביה הסמוכה, אך רובם התפרנסו ממסחר זעיר. לפני מלחמת העולם הראשונה המצב הכלכלי בז'ידיק הידרדר, ובעקבות זאת הגירת היהודים לארצות הברית ולדרום אפריקה גברה. בשנה הראשונה למלחמת העולם הראשונה, גורשו יהודי העיירה לאזורים הפנימיים של רוסיה. בסיום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918, עם כינון ליטא העצמאית, חזרו לז'ידיק חלק מן היהודים שגורשו.
בעקבות קביעת הגבול החדש בין ליטא ללטביה נותקו הקשרים עם הכפרים שבקורלנד, דבר שהביא להידרדרות נוספת במצב הכלכלי. ב-1923 התגוררו בז'ידיק 799 יהודים שהיוו 89% מכלל אוכלוסיית העיירה. מספר שנים לפני השואה, בעקבות מקרים אנטישמים רבים ומתמשכים, ירד מספר היהודים בעיירה ל-150 בלבד. רוב יהודי העיירה פנו לערים גדולות או היגרו למדינות שמעבר לים.
הקהילה היהודית > בשואה

בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, סופחה ליטא לברית המועצות, וכתוצאה מכך נפגעו יהודי ז'ידיק מצעדי הסובייטיזציה הראשונים במדינות הבלטיות שכללו הלאמת מסחר וכפיית העקרונות של הסובייטים עליהם. כאשר הצבא הגרמני פלש לברית המועצות ב-1941, יהודים רבים ניסו לברוח לתוך רוסיה. רובם נספו בדרכים אך אחדים מהם הצליחו להגיע למחוז חפצם. חלק מהיהודים שברחו נשלחו לגטו קובנה.
ב-25 ביוני 1941 נכבשה ז'ידיק בידי הוורמאכט, אך השלטון הפנימי נמסר ללאומנים הליטאים המקומיים. הליטאים פתחו במעשי שוד כלפי היהודים שבמהלכם נהרגו ונפצעו מספר יהודים. לאחר כניסת הגרמנים פורסמה הוראה שבה נאמר שעל כל היהודים להתרכז בבית המדרש. הם נכלאו שם במשך שבוע ללא מזון וללא מים. בזמן שהיהודים הוחזקו כלואים בבית המדרש שכניהם הליטאים המשיכו לשדוד את בתיהם. לאחר שבוע הופרדו הנשים מן הגברים, ולאחר מכן הגברים הועברו ללושה (ליט'), מרחק של קילומטרים אחדים מהעיירה. היהודים סבלו מרעב, נואשו מהמצב ותוך סיכון חייהם פנו לאיכרי הסביבה על מנת להשיג מזון תמורת כסף או חפצים. אחרוני היהודים הועברו למז'ייקי ושם נכלאו באסמים ביחד עם יהודי המקום.
בתקופה זו אולצו היהודים לעבוד במשך זמן קצר במשקי האיכרים ולאחר מכן נרצחו בקרבת בית הקברות היהודי. שישה ימים לאחר מכן רצחו הליטאים גם את הנשים ואת הילדים.
באותה תקופה, הופצו דיווחים בכל רחבי המחוז. על פי הדיווחים, יהודי העיירה נצפו חופרים בורות בבית הקברות, הם הובאו בקבוצות של 50 מן האסמים ונורו באזור, קולות הירי נפסקו רק לאחר שלושה ימים.
קבוצה קטנה של יהודים (בניהם זלמן לטין) עזבה את העיירה לפני כיבוש הצבא הגרמני, והגיעה לאירלנד דרך נמל הנקרא "פיחה", חלק מן האנשים באותה קבוצה הצליחו לשרוד את השואה ולהגיע לארץ ישראל.
בתקופת הכיבוש הגרמני היה ואקלובאס מרטינקוס (ליט'), כומר קתולי בעיירה, פעיל בהצלת יהודים במחוז ובעירו. מרטינקוס החל לעזור ליהודי ז'ידיק בימים הראשונים למתקפה הגרמנית, כשהגדוד הגרמני שעבר בעיר הורה למשתפי הפעולה הליטאים להרוג את כל היהודים שם. מרטינקוס היה נחוש בדעתו שלא להתיר את הרצח, והשתמש במעמדו הגבוה בקהילה כדי לדרוש מהליטאים לחדול מביצועיהם. הוא מיהר לבירת המחוז כדי להזהיר את הממשל השלטוני הליטאי על הרצח הבלתי חוקי המתוכנן, והצליח למנוע זמנית את רציחתם של יהודי העיר, ששוחררו לבתיהם. כעבור כמה שבועות, כשהרצח היה ודאי, החל מרטינקוס לעזור באופן שיטתי ליהודים המעטים שנותרו בכלא, ולספק להם מזון. במשך כל תקופת הכיבוש פעל מרטינקוס להצלת יהודים, ובין מעשיו האחרים, העביר תינוק, מרדכי מיכניצקי, לכפר דפשי, שם אימצו אותו האיכרים האיכרים, מריה וג'רונימה בוקונטס.
ואקלובאס מרטינקוס היה חסיד אומות העולם היחיד בעיירה.
הקהילה היהודית > חינוך יהודי

לאופייה השמרני של הקהילה הייתה השפעה ממושכת על החינוך בעיירה. במשך שנים רבות התחנכו הבנים ב"חדר" המסורתי. כאשר עמדו לייסד, בתחילת שנות ה-20, בית ספר עברי של רשת "תרבות", עורר הדבר התנגדות חזקה. על אחת כמה וכמה התנגדו לשכן אותו בבניין בית הכנסת ה"קר", שהיה מוזנח וכמעט לא שימש עוד כמקום תפילה. בסופו של דבר בית הספר פעל בבניין, אלא שמספר הלומדים בו הלך והצטמצם משנה לשנה. מלבד זאת, פעלו בעיירה בית כנסת ובית מדרש אשר שימשו גם לתלמוד תורה ולחינוך.
הקהילה היהודית > בית הכנסת

בשנת 1780 נבנה בז'ידיק בית כנסת מעץ (אחד מבתי הכנסת העתיקים בליטא). לבית הכנסת ניתן הכינוי "בית הכנסת הקר", מפני שלא חיממו אותו בחורף. לאחר מכן נבנה גם בית מדרש ובו התפללו בעיקר פשוטי העם.
תרבות

מבחינה תרבותית ז'ידיק מוכרת בעיקר בזכות תושבת העיירה הסופרת מריה פצ'קאוסקאיטה שנודעה בשם העט שטרייוס רגנה (אנ'). במרכז העיירה יש מוזיאון המוקדש לזכרה. תערוכותיו מתעדות הן את ילדותה והן את נעוריה ואת חייה המאוחרים בעיירה. בנוסף, בעיירה קיים מרכז תרבות המעודד מסורות מקומיות ופעילויות פנאי לנוער ולתושבים. בנייתו של מרכז התרבות הושלמה ב-1967 ובו שני חדרים: אולם גדול עם קיבולת של 200 מקומות לאירועים גדולים, קונצרטים, מסיבות דיסקו ועוד. ואולם קטן יותר לאירועים כגון תערוכות אמנות וטורנירים של משחקי לוח. הספרייה הציבורית של ז'ידיק נפתחה ב-1939. בשנת 2004 היו בספרייה כ-9,000 מסמכים וספרים מתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1994 עברה הספרייה לחדרים חדשים בבניין מרכז התרבות. הספרייה היא סניף של הספרייה הציבורית של המחוז מז'ייקי.
חינוך

בית הספר העל יסודי על שם מריה פצ'קאוסקאיטה נפתח בשנת 1865 והוא בית הספר הוותיק ביותר במחוז משנה מז'ייקי. בית הספר מפעיל בעיירה ענף מוזיקלי החל מ-1986. שם, קיימת הזדמנות לתלמידים לנגן על כלי נגינה שונים ומגוונים ובו בעת ללמוד על ההיסטוריה של המוזיקה. בית הספר למוזיקה מז'ייקי ממוקם במרכז התרבותי של ז'ידיק.