stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרת (מחשבים)
שרת מול מחשב אישי

| מדד | מחשב אישי (PC) | שרת |
| --- | --- | --- |
| מיקום | לרוב, מתחת או על השולחן | בתוך אולם ייעודי |
| רעש | שקט - למשל, לא אמור להפריע לשינה | רועש |
| גודל | כשל מגירה | כשל מקרר מיני עד מקרר גדול |
| שימושים | אישיים, הרצת אפליקציות קטנות יחסית  דואר אלקטרוני, גלישה באיטרנט, עבודה עם מסמכים | תוכנות Client, אפליקציות ריכוזיות, כבדות יותר  אחסון קבצים, Terminal, DB |
| ארכיטקטורה | ריבוי מעבדים   4 חריצי זיכרון   משתמש ב-SATA, עד 1–10 כוננים, תלוי בלוח האם. | ריבוי מעבדים, חריצי זיכרון רבים  מאווררים רבים, כוננים קשיחים רבים |
| שרידות | ספק כוח אחד   אין\יש בקר RAID (משתנה מלוח אם, ללוח אם אחר). אין ECC |  2 ספקי כוח ומעלה   2 כרטיסי רשת ומעלה  תמיכה ב-RAID  יש ECC  |
| אפשרויות הרחבה | עד 5 חריצי הרחבה (בדרך כלל PCI-E)  מוגבלות במקום פנימי | אפשרות לכרטיסי הרחבה רבים בעלי אפיקים שונים RSA |
| החלפה חמה של רכיבים | נדרש לכבות את המחשב לפני החלפת רכיבים | ניתן להחליף רכיבים תוך כדי פעולה של השרת מבלי להפריע לפעולתו |
כיום יש שרתים קטנים דמויי מחשבים אישיים, וההשוואה בטבלה מתייחסת לשרתים תעשייתיים וגדולים בעיקר.
ראו גם

שרת–לקוח
תווכה
מונחים בתוכנה
מונחים בחומרה
מונחים ברשת מחשבים
Downtime
תאודור תאודורוב

תאודור איוואנוב תאודורוב (בבולגרית: Теодор Иванов Теодоров;‏ 8 באפריל 1859, אלנה, האימפריה העות'מאנית – 5 באוגוסט 1924, בורובץ, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי, מנהיג מפלגת העם של בולגריה ופובליציסט בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה לתקופה קצרה לאחר מלחמת העולם הראשונה, ונודע בשל התפטרותו ההפגנתית מראשות הממשלה עקב סירובו לחתום על חוזה ניי. תאודורוב היה פוליטיקאי רב ניסיון, כיהן כיושב ראש הפרלמנט בשנים 1894–1896, שר המשפטים בשנים 1896–1897, שר האוצר בשנים 1897–1899 ו-1911–1913 ובמקביל לכהונתו כראש הממשלה כיהן גם כשר החוץ והשר לענייני דתות.
חייו

תאודורוב נולד למשפחת אצולת ממון בולגרית. בין השנים 1874 ועד 1883 למד בבולגריה, באודסה ובפריז והוסמך כעורך דין. בשנת 1884 נבחר לראשונה לפרלמנט הבולגרי, והיה חבר בו עד שנת 1923. תאודורוב התמנה לתפקיד יושב ראש האספה הלאומית השמינית הבולגרית וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1886. משנה זו ועד 1887 כיהן כשר המשפטים בממשלתו של קונסטנטין סטואילוב, ואחר כך היה שר האוצר עד שנת 1899. משנת 1889 ועד 1911 כיהן כתובע בבית המשפט המחוזי ובית המשפט לערעורים במחוז וליקו טרנובו. בשנת 1911 התמנה שוב לתפקיד שר האוצר וכיהן בתפקיד עד שנת 1913, תחת ראשי הממשלה איוון גשוב וסטויאן דאנב.
החל מאמצע שנת 1918, עם נטיית החזית לרעת הבולגרים, גברו מאוד אי השקט הפנימי והלחץ מצד חוגי הצבא על ראש הממשלה להתפטר, והוא נאלץ לעשות כן. לאחר התפטרות ראש הממשלה וסיל רדוסלאבוב אשר הוביל את הקו הרדיקלי של בולגריה במרבית תקופת המלחמה, נקלעה הממלכה למשבר פוליטי חריף. לתפקיד ראש הממשלה התמנה ביוני 1918 אלכסנדר מלינוב, אשר התפטר כעבור ארבעה חודשים, ותאודורוב התמנה לתפקיד ראש הממשלה ועמד בראש המשלחת הבולגרית לוועידת השלום בפריז (1919). כאשר התגבשו תכתיבי חוזה ניי, סירב תאודורוב לחתום עליו בטענה שמדובר בבגידה במולדת והתפטר בהפגנתיות. אלכסנדר סטמבוליסקי החליפו בתפקיד.
תאודורוב פרש מהחיים הפוליטיים, אך נעצר בשנת 1922 בהנחיית ממשל סטמבוליסקי, כחלק מהמסע שניהל ל"טיהור" בולגריה מכל הגורמים הפוליטיים, הכלכליים והצבאיים שהובילה לתבוסה במלחמה ותכתיב ניי. לאחר ההפיכה הצבאית הפרו-פשיסטית, אשר במהלכה נרצח סטמבוליסקי, שוחרר מכלאו. תאודורוב נישא לראדה תאודורובה ולזוג נולדו שני ילדים, איוון ואנה מרייה. תאודורוב נפטר מהתקף לב ב-5 באוגוסט 1924 בעת חופשה בעיירה בורובץ ונקבר בעיר הולדתו אלנה.
ראו גם

בולגריה במלחמת העולם הראשונה
הערות שוליים

↑  היסטוריה של בולגריה "סקירה היסטורית 1918-1926", באתר zum.de (באנגלית).
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אלכסנדר מלינוב | ראשי ממשלת ממלכת בולגריה  17 באוקטובר 1918 - 6 באוקטובר 1919 | הבא: אלכסנדר סטמבוליסקי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אלכסנדר מלינוב | שר החוץ והדתות של ממלכת בולגריה  28 באוקטובר 1918 - 6 באוקטובר 1919 | הבא: מיכאיל מג'ארוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136000363  ISNI: 0000 0000 5874 7837  LCCN: n2015065492  SUDOC: 118003615  VcBA: 495/41562  VIAF: 80419070   WorldCat (עם VIAF): 80419070
תחנת הכוח סורגוט-2

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  oil-fired power station, condensation power station 
 מיקום:  סורגוט 
 מדינה:  רוסיה 
 מידע טכני
 כושר ייצור חשמל:  5,657.1 מגה-ואט 
 קואורדינטות:  61°16′46″N 73°30′45″E﻿ / ﻿61.2794°N 73.5125°E﻿ / 61.2794; 73.5125
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניתחנת הכוח סורגוט-2(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניתחנת הכוח סורגוט-2
 
תחנת הכוח סורגוט-2 היא תחנת כוח ברוסיה המונעת בגז, הגדולה מסוגה בעולם.
התחנה כוללת שמונה יחידות ייצור של חשמל, שהספק כולן יחד הוא יותר מ-5,600 מגוואט.
תיאור התחנה

התחנה שוכנת לגדת הנהר אוב בעיר סורגוט במחוז טיומן שבסיביר המערבית. העיר סורגוט היא מרכז של תעשיית הנפט והגז הרוסית.
ההחלטה על בניית התחנה התקבלה על ידי ממשלת ברית המועצות בשנת 1979 והיא נכנסה לפעולה החל משנת 1985. בשלב הראשון הותקנו בה שש יחידות ייצור חשמל המונעות בגז פחמימני מעובה, שהספק כל אחת מהן כ-800 מגוואט.
בשנת 2011 החלה בנייתן של שתי יחידות ייצור חשמל נוספות בתחנה. יחידות אלו מונעות בגז טבעי. מאז השלמתן מספקת כל אחת מהן כ-400 מגוואט של חשמל.
התחנה נמצאת בבעלות חברת Unipro.
תהלה פרידמן

תהלה נעמה פרידמן (נולדה בי"ג בסיוון ה'תשל"ו, 11 ביוני 1976) היא אשת ציבור, חברת הכנסת לשעבר מטעם סיעת כחול לבן ופמיניסטית דתית. הייתה יושבת ראש תנועת "נאמני תורה ועבודה", והקימה ארגונים ויוזמות לקידום לכידות חברתית בירושלים ובישראל. כיום עומדת בראש מרכז ליבא מבית ״יוזמת המאה״, שהיא אחת ממייסדיה.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בקריית אונו. אחותם של אביעד פרידמן והרבנית דנה סליי (ראש מדרשת הרובע).
הדריכה בתנועת בני עקיבא. בעלת תואר ראשון ושני במשפטים (השני בהצטיינות) מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בוגרת בית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. בנוסף רכשה השכלה תורנית במדרשת לינדנבאום ובבית מורשה בירושלים.
פעילות ציבורית

פרידמן נמנתה עם עמיתי "מכון שחרית", מכון חשיבה לקידום לכידות חברתית, ניהלה את תוכנית העמיתים, והקימה והובילה את פרויקט הציונות הדתית ״ערבים זה לזה״ שם. היא גם הייתה עמיתת מחקר במכון הרטמן, וניהלה שם את תחום יחסי ישראל והתפוצות. כתבה טור משפטי בעיתון "נקודה" וטור שבועי במקומון הירושלמי "כל העיר".
בתחילת המאה ה-21 הייתה יועצת לשר נתן שרנסקי כאשר כיהן כשר לענייני תפוצות, והובילה את פעילויות הממשלה למאבק באנטישמיות.
הקימה וניהלה את השלוחה בישראל של "קרן נס", קרן פילנתרופית מייסודה של הפדרציה היהודית של ניו ג'רזי, ששמה לה למטרה להביא ולהשאיר אוכלוסייה חזקה בנגב באמצעות פיתוח כלכלי וחברתי של האזור.
הקימה וניהלה את "מרכז המובילים" של עמותת קולות – ממעשה ללימוד למעשה.
בסוף 2021 הצטרפה כעמיתה ל"בית יוצר ישראלי" של עמותת פנימה, בראשות הרב שי פירון.
משמשת חברת מועצה של בית בן-גוריון. כמו כן משמשת חברת ועד מנהל של מכון ירושלים לחקר ישראל.
פעילות ציבורית > התנועה הירושלמית

בשנת 2008, לאחר מספר שנות מעורבות חברתית בירושלים, שהתמקדו בניסיון להילחם בהגירה השלילית מהעיר ובהקצנה הדתית שחלה בה לטענתה, הקימה עם רחל עזריה את "התנועה הירושלמית". תנועה המאגדת דתיים, חילונים וחרדים, ששמה לה למטרה להפוך את ירושלים ל"קהילה של קהילות" ולעיר משגשגת ומכילה את כל תושביה. במסגרת זו יזמה והובילה פעילות למען מימוש הסדרים חדשים בין דתיים לחילונים בירושלים, כגון קיום פעילויות למשפחות בשבת, פתיחת מנהלים קהילתיים ומוזיאונים; מרכז "שידוכים" בין משפחות משרתי מילואים למתנדבים בעת חירום; "שבעה ציבורית" לאחר רצח שירה בנקי; ומעגלי שיח שבועיים בכיכר ציון. בהמשך לפעילות זו ייסדה ב-2012 עם אחרים את קואליציית "ירו-שלם", קואליציית ארגונים אזרחיים לקידום פלורליזם יהודי בירושלים.
פעילות ציבורית > נאמני תורה ועבודה

כיהנה כיו"ר תנועת נאמני תורה ועבודה בשנים 2011–2013 ו-2017. בספטמבר 2018, לרגל הצטרפותה למפלגת יש עתיד עזבה את התנועה.
פעילות ציבורית > פעילות פוליטית

לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצבה במקום ה-40 ברשימת כחול לבן לכנסת מטעם מפלגת יש עתיד, ולא נכנסה לכנסת. בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 הוצבה במקום ה-38 ברשימה, במקום עליזה לביא, ולא נבחרה לכנסת. ב-30 במרץ 2020 הודיעה שהיא פורשת מ"יש עתיד", עקב סירובו של לפיד להצטרף לממשלת אחדות. בהמשך, בעקבות התפטרות השר מיכאל ביטון מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי, נכנסה לכנסת והצטרפה לסיעת כחול לבן. נאום הבכורה של פרידמן עסק בקירוב לבבות ואחדות וזכה לתהודה רבה.
משפחתה

פרידמן היא בתה של איוון פרידמן. היא נשואה לאלעזר נחלון, שופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, ואם לחמישה ילדים.
הערות שוליים

↑  2015 Israel in 3D Speakers, www.international.ucla.edu (באנגלית)
↑  תהלה פרידמן, ‏"הכול מתחיל בירושלמים", השילוח, 4, אפריל 2017
↑  עטרה גרמן, ‏באיזו תנועת נוער חברים חברי הכנסת?, באתר "סרוגים", 13 ביולי 2020
↑  תהילה פרידמן נחלון, באתר קרן מנדל ישראל
↑  עמיתים, באתר של מכון שחרית
↑  תהלה פרידמן, באתר של מכון שלום הרטמן
↑  Elaine Durbach, Federation sees Ness money well spent in Israel, New Jersey Jewish News, September 30, 2009
↑  אתר בית יוצר ישראלי
↑  על הצוות, באתר בית בן-גוריון
↑  "מי אנחנו | התנועה הירושלמית". התנועה הירושלמית. אורכב מ-המקור ב-2018-07-25. נבדק ב-2018-06-26.
↑  Gil Hoffman, Promoting coexistence in a tense Jerusalem, New Jersey Jewish News, ‏November 5, 2015
↑  Coalition Looks to Make Jerusalem a Home For All Jews, ejewishphilanthropy.com (באנגלית)
↑  "יו"רים וחבר הנאמנים - נאמני תורה ועבודה". נאמני תורה ועבודה. נבדק ב-2018-06-26.
↑  מירב כהן, לפיד אוסף סרוגים: שני שמות חדשים ברשימה של 'יש עתיד' | כיפה, באתר www.kipa.co.il, ‏25 בספטמבר 2018
↑  עדו בן פורת, בדרך לכנסת | תהלה פרידמן נפרדת מנאמני תורה ועבודה, באתר ערוץ 7, ‏25 בספטמבר 2018
↑  גיא עזרא, ‏אחרי פנינה תמנו שטה: פורשת נוספת מיש עתיד, באתר "סרוגים", 30 במרץ 2020
↑  עמית סגל: הרבה זמן חיכיתי לנאום חשוב; ואז זה הגיע, באתר "סרוגים", 12 באוגוסט 2020
↑  "אב שכול ששמע את הנאום שלי אמר שהמילים נתנו לו כוח, התרגשתי כל כך", באתר ‏מאקו‏, 12 באוגוסט 2020
↑  מערכת דתילי - חדשות המגזר הדתי, נאום ח"כ תהילה פרידמן: האזינו לנאום הבכורה שחרך את הרשת, באתר דתילי, ‏2020-08-12
↑  ליאת רון, ‏"אנשים אמרו שהקשיבו ובכו איתי. הבינו שלא הכול אבוד": ראיון עם הח"כית שריגשה את הרשת, באתר גלובס, 17 באוגוסט 2020
אלעזר נחלון, באתר הרשות השופטת
תומאש ולדוך

תומאש וויצ'ך ולדוך (בפולנית: Tomasz Wojciech Wałdoch), נולד ב-10 במאי 1971 בגדנסק שבפולין) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת המגן בעיקר בגורניק זאבז'ה, בוכום, שאלקה 04 ונבחרת פולין, בה שיחק באולימפיאדת ברצלונה (1992) בה זכה במדליית כסף, ובמונדיאל 2002, כאשר באחרון שימש קפטן.
קריירת מועדונים

ולדוך גדל במועדון הנוער סטוצ'יוביץ גדנסק, ובשנת 1988 החל את קריירת הבוגרים שלו בגורניק זאבז'ה מליגת העל הפולנית, מועדון שהיה בשיא תפארתו בסוף שנות ה-80. ולדוך לא לקח תארים עם גורניק זאבז'ה, אך הציג יכולת מצוינת, ואף זומן לסגל נבחרת פולין לאולימפיאדת ברצלונה (1992). לקראת עונת 1994/95, לאחר שש עונות בגורניק זאבז'ה, בהן הופיע 152 פעמים בליגה והבקיע שמונה שערים, עבר ולדוך לבוכום מהבונדסליגה, והשתלב מהר מאוד בקבוצתו החדשה כאשר הפך לשחקן הרכב, אך כבר בעונה הראשונה נשרו ולדוך ובוכום לליגת הבונדסליגה השנייה. בעונת 1995/96 חזרו ולדוך ובוכום לבונדסליגה לאחר שסיימו את העונה במקום הראשון. בשתי העונות הבאות נשארה בוכום בליגה, אך בעונת 1998/99 נשרו שוב ולדוך ובוכום לבונדסליגה השנייה, ולכן ולדוך עזב את הקבוצה לאחר חמש עונות, בהן צבר 133 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.
לקראת עונת 1999/00 חתם ולדוך בשאלקה 04, והשתלב מהר בקבוצה. בעונת 2000/01 היה ולדוך חלק מעונת שיא של שאלקה 04, שהסתיימה במקום שני בבונדסליגה, לאחר אובדן אליפות בדקות הסיום של מחזור ההכרעה לבאיירן מינכן, ובזכייה בגביע הגרמני, כאשר ולדוך לא שיחק בגמר בו ניצחה שאלקה 0–2 את אוניון ברלין. בעונה זו, ולדוך הבקיע חמישה שערי ליגה. בעונת 2001/02 הודחו ולדוך ושאלקה מליגת האלופות כבר בשלב הבתים. בתום עונה זו, הוסיף ולדוך גביע גרמני נוסף לארונו, לאחר ניצחון 2–4 בגמר על באייר לברקוזן. ולדוך שיחק 90 דקות בגמר זה. בעונת 2002/03 הודחו ולדוך ושאלקה מגביע אופ"א לאחר תבוסה 1–4 ללגיה ורשה בשלב 32 הגדולות. ולדוך השתלב היטב בשאלקה, והיה שחקן הרכב קבוע עד לעונת 2004/05, אז איבד את מקומו בהרכב, ובעונת 2005/06, שהייתה העונה האחרונה של ולדוך בשאלקה, כמעט שלא שיחק. בתום עונה זו עזב ולדוך את שאלקה לאחר שצבר 142 הופעות ליגה והבקיע 13 שערים, וחתם ביאגילוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית, שם שיחק עונה אחת, ובתומה פרש ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

ולדוך החל לשחק בנבחרת פולין בשנת 1991. בשנת 1992 השתתף ולדוך עם נבחרת פולין באולימפיאדת ברצלונה (1992), עמה זכה במדליית כסף, לאחר הפסד 2–3 לנבחרת ספרד. ולדוך ופולין נכשלו על אף הפוטנציאל הרב להעפיל לטורנירים גדולים אחרים במהלך שנות ה-90, אך כן הצליחו להעפיל למונדיאל 2002 לאחר קמפיין מוקדמות מרשים. במונדיאל זה ולדוך שימש קפטן הנבחרת, והציפיות ממנה היו גבוהות, אך המונדיאל הסתיים במפח נפש ובהדחה בשלב הבתים, כאשר ולדוך פתח בשני המשחקים הראשונים בהם הפסידה פולין לנבחרות קוריאה הדרומית ופורטוגל, ונכנס כמחליף בדקה ה-89 במשחק חסר משמעות בו פולין ניצחה את נבחרת ארצות הברית. לאחר מונדיאל זה, ולדוך פרש מהנבחרת.
קריירת אימון

ולדוך עסק בתפקידי אימון שונים בעיקר בקבוצות נוער בשאלקה 04 ובגורניק זאבז'ה. החל משנת 2014 ולדוך הוא עוזר המאמן בקבוצת המילואים של שאלקה 04.
חיים אישיים

ולדוך נשוי ואב לשני בנים ושתי בנות. בנו, קמיל, משחק במועדון הגרמני פ.צ. קראי מהעיר אסן.
תארים

עם בוכום:
אליפות הבונדסליגה השנייה: 1995/96
עם שאלקה 04:
הגביע הגרמני (2): 2000/01, 2001/02
עם נבחרת פולין:
אולימפיאדת ברצלונה (1992): מדליית כסף
הערות שוליים

↑  Tomasz Wojciech Wałdoch - Matches and Goals in Bundesliga, www.rsssf.com
תומאש ולדוך, באתר Transfermarkt
תומאש ולדוך, באתר Fussballdaten.de (בגרמנית)
תומאש ולדוך, באתר WorldFootball.net
תומאש ולדוך, באתר National Football Teams
תומאש ולדוך, באתר FootballDatabase.eu
פרופיל המאמן, באתר Transfermarkt
| נבחרת פולין – מונדיאל 2002 |
| --- | --- | --- |
|  1 דודק •  2 קלוס •  3 ז'ילינסקי •  4 מיכל ז'בלקוב •  5 רז'נסה •  6 הייטו •  7 שבירצ'בסקי •  8 קוהארסקי •  9 קרישאולוביץ' •  10 קלוז'ני •   11 אוליסדבה •  12 מיידאן • 13 גלובצקי •  14 מרצ'ין ז'בלקוב • 15 ולדוך • 16 מוראבסקי • 17 א.בונק • 18 קז'ינובק • 19 ז'וראבסקי • 20 י.בונק • 21 קוז'מינסקי • 22 מאטיסק • 23 שיביק • מאמן: אנגל |  1 דודק •  2 קלוס •  3 ז'ילינסקי •  4 מיכל ז'בלקוב •  5 רז'נסה •  6 הייטו •  7 שבירצ'בסקי •  8 קוהארסקי •  9 קרישאולוביץ' •  10 קלוז'ני •   11 אוליסדבה •  12 מיידאן • 13 גלובצקי •  14 מרצ'ין ז'בלקוב • 15 ולדוך • 16 מוראבסקי • 17 א.בונק • 18 קז'ינובק • 19 ז'וראבסקי • 20 י.בונק • 21 קוז'מינסקי • 22 מאטיסק • 23 שיביק • מאמן: אנגל | פולין |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810554026105606  VIAF: 1870148753682941320001   WorldCat (עם VIAF): 1870148753682941320001
תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק

תאודורה, נסיכת יוון ודנמרק (ביוונית: Πριγκίπισσα Θεοδώρα της Ελλάδας και Δανίας; ‏30 במאי 1906 - 16 באוקטובר 1969) הייתה בתם של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג, ואשתו של ברטהולד, מרקיז באדן.
ביוגרפיה

תאודורה נולדה ב-30 במאי 1906 בארמון טאטו שביוון. היא הייתה בתו של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, נינתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ודור חמישי לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. דרך אמה, אליס, נסיכת בטנברג, היא הייתה דור חמישי לוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אחיה הצעיר של תאודורה היה הנסיך פיליפ, בעלה של המלכה אליזבת השנייה, ואחד מדודיה היה לואי מאונטבאטן.
משפחתה של תאודורה, יחד עם שאר משפחת המלוכה היוונית, נאלצה לעזוב את יוון לאחר מלחמות הבלקן. המשפחה התיישבה בצרפת, אולם בשל בריאותה הרופפת של הנסיכה אליס החלה המשפחה להתפזר באירופה: הנסיך פיליפ עבר לגור עם קרוביו באנגליה, בעוד אחיותיו נישאו לנסיכים גרמנים והתיישבו בגרמניה. ב-17 באוגוסט 1931 התחתנה תאודורה עם ברטהולד, מרקיז באדן, ממנו נולדו לה 3 ילדים. אמה אליס, שחוותה התמוטטות עצבים ואובחנה כסכיזופרנית, אושפזה בבית חולים בשווייץ ונשארה שם במשך רוב שנות השלושים.
כשאחיה פיליפ התחתן בשנת 1947 עם הנסיכה אליזבת, תאודורה ואחיותיה לא הוזמנו לטקס משום שהיו נשואות כולן לנסיכים גרמניים, ודעת הקהל הבריטית באותה התקופה, בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, הייתה מאוד אנטי-גרמנית.
בשנת 1963 מת בעלה ברטהולד, מרקיז באדן, ובנה מקסימיליאן, מרקיז באדן ירש את תאריו. ב-16 באוקטובר 1969 מתה תאודורה בביתה בבידינגן, ו-6 שבועות מאוחר יותר, ב-5 בדצמבר אותה שנה מתה אמה אליס, נסיכת בטנברג.
משפחתה

ב-17 באוגוסט 1931 התחתנה תאודורה עם ברטהולד, מרקיז באדן, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
מרגריטה, נסיכת באדן (1932–2013), התחתנה עם טומיסלב, נסיך יוגוסלביה
מקסימיליאן, מרקיז באדן (1933–2022), התחתן עם ולריה, ארכידוכסית אוסטריה
לודוויג, נסיך באדן (נולד ב-1937), התחתן עם אנה מריה, נסיכת אאורספרג-ברונר
תהלה (נובלה)

| --- | --- |

כריכת הספר בהוצאת שוקן
 מידע כללי
 מאת:  ש"י עגנון 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  נובלה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1950 
 
תהִלה היא נובלה שנכתבה בידי שמואל יוסף עגנון ויצאה לאור בשנת 1950. הסיפור נמנה עם הסיפורים בקובץ הסיפורים "עד הנה".
תיאור העלילה

תהִלה היא זקנה צדקת יהודייה שגרה בירושלים בתקופת המנדט הבריטי. המספר נתקל בה בדרך אגב בזמן חיפושיו אחר ביתו של חכם ירושלמי. תהִלה מכוונת אותו לביתו של החכם, ובדרך נקשרת ביניהם שיחה. חזותה של תהילה צעירה ויפה, היא נמרצת, פעלתנית ומרבה בסיוע לאחרים ובקיום מצוות. היא משרה סביבה אווירה שלווה וחיובית.
המספר נתקל בתהִלה בהזדמנויות שונות ובכל פעם נחשף לפן אחר באישיותה. ככל שההיכרות בין המספר לתהִלה מעמיקה, מתגלים פרטים נוספים מעברה. מתברר שהיא בת 104, היא הגיעה לירושלים כאישה עשירה אבל בחלוף הזמן ירדה לאט מנכסיה. נרמז כי למרות אופייה האופטימי היא סבלה רבות.
הסיפור ממשיך עד לחשיפת "סוד חייה" של תהִלה. מתברר שתהִלה נושאת עמה מטען כבד של אשמה בעקבות אירוע שהתרחש בעברה הרחוק: היא שודכה בגיל 11 לשרגא בן ה-12 בכוונה להתחתן איתו שנה לאחר מכן, כששרגא יגיע לגיל 13, אך לבסוף החתונה בוטלה כיוון ששרגא ומשפחתו השתייכו לזרם החסידי. אביה של תהִלה, שהתנגד לחסידות, קרע את התנאים, ובמעשהו זה בעצם בייש את שרגא ומשפחתו. לפי המקובל ביהדות, יש לבקש מחילה מהחתן במקרה של ביטול שידוך, אולם אביה לא עשה זאת בשל הבנתו כי הביטול מוצדק עקב חסידותו של החתן.
הסיפור שואב השראה מן הסיפור התלמודי חולדה ובור, ובו מומחשות התוצאות הטרגדיות של הפרת נדר נישואין. ואולם, על-מנת להוסיף רציונליזציה של חומרת המעשה, הוסיף עגנון לעלילה פרטים נוספים. אביה של תהלה השתמש בכוחו כ"ראש הקהילה", ועל-פי תיאורה את המעשה - משפחתו של שרגא נודתה ונרדפה, והדברים באו עד כדי כך שאלמלא עזבו, לא היו נותרים בין החיים עד סוף השנה.
כעבור זמן, נישאה תהִלה ונולדו לה שלושה ילדים. תהִלה שכלה את שני בניה, ובתה המירה את דתה. לאחר הטרגדיות שפקדו אותה נזכרה תהִלה בביטול השידוך. תהלה קושרת בין המועד הזהה של שכילת בנה וביטול נדר הנישואין, ומסיקה שכל צרותיה הן עונש על חטא זה. כל התנהגותה של תהִלה מבטאת ניסיון לכפר על חטא זה בעברה:
תהִלה מטפלת ברבנית זקנה ונרגנת על מנת לכפר על מה שעשתה בתה של תהִלה לאביה של הרבנית.
תהִלה רוצה לבקש מחילה משרגא, על מנת לשים קץ לעונשים.
לאחר שהיא מגשימה מטרות אלו, היא הולכת לעולמה כצדיקה בגיל 104.
פרשנות > מוטיבים בסיפור

עגנון, כדרכו, משלב בכתיבתו הרבה מוטיבים ועקרונות הלקוחים מעולם המושגים היהודי. למשל, העיקרון התנ"כי – "אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה", פירושו שיכול לקרות מצב שבו האב יחטא אך צאצאיו ישלמו את המחיר. בסיפורו של עגנון ניתן לראות עיקרון זה בכך ששלושת ילדיה של תהִלה נפגעו בגלל סיפור השידוך של תהִלה, ובעצם תהִלה עצמה נפגעה בגלל חטאו של אביה.
יש הרוצים לראות בהאדרת דמותה של תהִלה ביחס לרבנית, מוטיב המראה כי הרבנית שמצטיירת בדרך כלל כצדקת ביחס לשאר העם, בעצם אינה כזו, לעומת תהִלה - אשה מפשוטי העם - הראויה להערכה על אצילותה. מוטיב זה מתפרש במידה מסוימת כהוקעה של המוסכמות החברתיות בקהילה החרדית.
ישנם גם מוטיבים חוזרים השזורים לאורך כל הסיפור. לדוגמה: מוטיב האור ומוטיב המים.
מוטיב האור: מערכת מוטיבים המאירה את תהילה ואת תולדותיה (הנר הדועך המלווה את סוף חיי בנה של תהילה).
פרשנות > ירושלים

דמותה של תהִלה מקבילה לעיר ירושלים. תהִלה מתגוררת בירושלים, ולאורך כל הסיפור ישנו ניסיון להמשיל את תהִלה לעיר. לדוגמה: למרות היותה אישה זקנה, תהִלה מתוארת כנאה מאוד פרט לבגדיה, מאירת פנים לכל אדם, מתוארת כ"מלאך אלוקים". כך גם מתוארת ירושלים כעיר עתיקה המתחדשת בכל עת ("לבוש" עתיק לעומת "נפש" צעירה). בנוסף, חוו שתיהן אובדן גדול בעברן - תהלה שכלה את שני בניה ואילו ירושלים חרבה שני בתי מקדש.
על זיקתו של הסיפור לירושלים עמד חוקר הספרות שמואל ורסס:
תהִלה מספרת על חצרות רבות שערבים החליפו בהן את היהודים:
שמואל ורסס משער ששינוי זה באוכלוסייה אירע בעקבות מאורעות תרפ"ט. מדריכת הטיולים אפרת קמפניינו מייחסת את השינוי לתהליך היציאה מן החומות שהתרחש מוקדם יותר.
העיר ירושלים היא מטפורה למצבו הרוחני של העולם היהודי. ירושלים העתיקה, הנתונה בין החומות, 'מקודשת בקדושה מעולה'. זוהי ירושלים של העבר. אולם, על פי המתואר בסיפור, ירושלים זו עוברת תהליך של ירידת הקדושה כאשר בתי הכנסת ובתי התמחוי נמכרים לערבים וקדושתם נהרסת על ידי הבהמות הרובצות שם. כך הוא עולם העבר של העם היהודי, שיורד מקדושתו ומתומתו, והופך לעולם דיסהרמוני המלא ספקות ותהיות.
עיבוד למחזה

הנובלה עובדה למחזה בידי שחר פנקס, ועלתה לראשונה על הבמה ב-30 ביולי 2012 בתיאטרון החאן בבימויה של שיר גולדברג, ובכיכובם של תמר אלקן, יהויכין פרידלנדר, יואב היימן.
מקורות היסטוריים לנובלה

יש הרואים בסיפורה של הנערה מיכלינה ארטן, שברחה מביתה והתנצרה, את המקור לסיפור הבריחה וההתנצרות של ביתה של תהילה
לקריאה נוספת

נורית ודיסלבסקי, סבתי: תהלה גיבורת ש"י עגנון, חמו"ל, חיפה, 2007.
עבודות גמר
יאיר קורן-מיימון, "מנוחת השקט" - על יחסי מטפל-מטופל בסיפור "תהילה" לשמואל יוסף עגנון, עבודת גמר לקבלת התואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, תשס"ח
מאמרים
יעקב בהט, תהילה לש"י עגנון, משא, 20 באפריל 1956.
הלל ברזל, "תהילה" וספר תהילים, ידיעות אחרונות, 21 בפברואר 1975.
לאה גולדברג, עגנון בשלושה קולות, על המשמר, 20 באוקטובר 1960.
משה גרנות, תהילה: הכזב שמאחורי הבדיה, עגנון ללא מסווה, הוצאת ירון גולן, תל אביב, 1991, עמ' 23–27.
הלל וייס, מותה של תהילה כביטוי לגניזה עד ביאת הגואל, פרשנות לחמישה מסיפורי ש"י עגנון, הוצאת עקד, תל אביב, 1974, עמ' 93-75.
הלל וייס, סילוק שכינה: המלחמה באנימה: ע' עוז וא"ב יהושע נגד "תהילה" לעגנון, אקדמות, עמ' 131–150
נפתלי טוקר, למיבנה הסיפור "תהלה" לש"י עגנון ולדרכי עיצובו, הספרות ד (3), 1973, עמ' 507–518.
עדיה מנדלסון-מעוז, הספרות כמעבדה מוסרית: קריאה במבחר יצירות בפרוזה העברית של המאה העשרים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תש"ע, פרק שמיני: טרגיות, מזל מוסרי ועליבות: תהילה ותמול שלשום, עמ' 177–202.
אריה נוה, תהילה - המורדת הקדושה, במכללה 9, תשנ"ח, עמ' 7–33
שולמית נעם, ניתוח פסיכולוגי "לתהלה", מקרא ועיון 68, 1995, עמ' 31–33.
עמוס עוז, לעג הגורל וטירופה של הצדקת: כיסוי וגילוי בסיפור "תהלה" לש"י עגנון, הארץ, 22 בספטמבר 1991, עמ' ב 10.
יעקב פורת, אצל ביתה של תהילה, הארץ, י"ב באדר תשנ"ג, 5 במרץ 1993, עמ' ב 9.
דוד פישלוב, "תהילה" עדויה בצמח, עמוסה בעוז: הלכה ומעשה בפרשנות הספרות, אלפיים 11, 1995, עמ' 129–148.
עדה שוסהיים, תלי תלים של פרשנויות על תלי (תהלה) - ועוד פרשנות אחת (בעקבות ספרו של עמוס עוז "שתיקת השמים")(הקישור אינו פעיל), מקרא ועיון 66, 1994, עמ' 26–29 .
נורית פריד, מה אומרת הביקורת על "תהילה", עתון 77, גיליון 59, 1992, עמ' 40.
שלום קרמר, "תהלה" לעגנון, מאזנים 17 (3), 1963, עמ' 168-165. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ישראל רוזנצוויג, בלי צער הריון: על בעיית היסוד ביצירתו של עגנון, אורלוגין יא, ינואר 1955, עמ' 317–318.
יוסף שה-לבן, תהילה לש"י עגנון, הד החינוך ל"ז (12), 8 בדצמבר 1962, עמ' 5-4.
אפרים שמואלי, האם הסיפור "תהילה" קושר כתרים למסורת?, האומה י"ז (57), 1979, עמ' 218-213.
אליעזר שביד, תמימות פקוחת עיניים, גזית כא, חוב' ה-ח (248-245), אוגוסט-נובמבר 1962, עמ' 17–26.
אליעזר שביד, "תהילה" לעגנון כסיפור קודש, מולד, סדרה חדשה, כרך א, חוב' 1 (211), אייר-סיוון תשכ"ז, עמ' 74-61.