stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
היסטוריה > מימון הקו

הקו האדום נבנה ומומן בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT) שקובעת כי הזכיין יממן ויבנה את הקו ויהנה מן הרווחים לתקופה של 30 שנה. לאחריהן, הוא יחזיר את הזיכיון ויעביר את האחריות על תפעול הקו בחזרה למדינה. סך היקף ההשקעה של הזכיינית, חברת סיטיפס, בפרויקט היה כ-2.3 מיליארד ש"ח והורכב מהלוואות בעלים של בעלי המניות בסיטיפס בסכום של כ-200 מיליון ש"ח, והלוואות בנקאיות, מבנק הפועלים ומבנק לאומי, בסך כולל של כ-2.1 מיליארד ש"ח. בנוסף הייתה סיטיפס זכאית למענקים שהמדינה התחייבה לשלם בגין הקמת הפרויקט, ששולמו בשלבים עם התקדמות הפרויקט בהתאם לעמידה באבני דרך שנקבעו בהסכם הזיכיון, בסך כולל של כ-1.6 מיליארד ש"ח. את מחיר הנסיעה קבעה הממשלה והיא מעדכנת אותו בהתאם למדד ולמצב המשק, אך לחברת סיטיפס הובטחו תשואות נאות. מתנגדי הקו הצביעו על כך שחברת סיטיפס קיבלה מענק של 1.6 מיליארד שקל אף על פי שלא עמדה ביעדים.
בנוסף למענקים, המדינה העניקה לחברת סיטיפס התחייבות לכמות נוסעים שנתית, עיריית ירושלים התחייבה לפינוי התוואי מתשתיות מפריעות והקמת מערכים מזינים לכל אורך התוואי (כמו קווי אוטובוס והקו הכחול), והובטח לרכבת מונופול על מסלולה, כך שקו אוטובוס לא יוכל לחפוף למסלול הרכבת לאורך 3 תחנות ויותר.
היסטוריה > תקופת הרצה

באביב 2011 החלו נסיעות הרצה של הרכבת הקלה לאורך התוואי ללא נוסעים. החל מאמצע אוגוסט 2011 החלה הרכבת לשרת את ציבור הנוסעים ללא תשלום, כאשר התדירות נמוכה וזמני הפעילות מצומצמים. במהלך תקופה זו התגלה ליקוי בטיחות במערך הקשר והאיתור של הרכבות שהוביל להעלמות רכבות ממסך הבקרה של הפיקוח. בעקבות ליקוי זה הורה ISA, הגוף האחראי על בטיחות רכבות קלות באירופה, על הפעלת הרכבת בתדירות מופחתת (14 מערכים בו זמנית), עם מרווחי ביטחון בין רכבת לרכבת. ליקוי נוסף התגלה במערך הכרטוס ברכבת, ליקוי שהוביל גם הוא להתארכות תקופת ההרצה של הרכבת ללא תשלום, תקופה שתוכננה במקורה להמשך כשבועיים.
היסטוריה > הפעלה מסחרית

בדצמבר 2011 החלה הרכבת לפעול בתשלום ובתדירות גבוהה יותר (18 מערכים בו זמנית, מתוך 21). בשלב זה עלו ליקויים שונים בפעילות הרכבת: אי עמידה בלוחות זמנים ואיחורים, הפסקת פעילות רכבות למשך פרקי זמן ארוכים עקב קשיים תפעולים שונים (כדוגמת טיפול בחפצים שנשכחו על ידי הנוסעים ברכבת ונחשדו כמטעני חבלה, או תאונות דרכים קלות). בתקופה זו גם עלו תלונות של משתמשי הרכבת על יחס עוין מצד פקחי הרכבת (שהם עובדי קבלן) שהופעלו על מנת למנוע מקרים של נסיעה ללא תשלום. תלונות רבות עלו לגבי מתן קנסות שרירותי ללא הפעלת שיקול דעת במקרים שונים, לדוגמה במקרים נוסעים רכשו מנוי חודשי לנסיעה, אך שכחו לתקף אותו בתחילת נסיעה, ובמקרים דומים בהם שולם התשלום, אך חלו ליקויים אחרים. במקרים שתועדו העדיפו פקחים לרשום קנסות לנוסעים שביקשו את עזרתם בתהליך התשלום והתיקוף, במקום לסייע להם. תלונות נוספות עלו לגבי פעילות הפקחים ללא זיהוי, דבר המונע הגשת תלונה אפקטיבית כנגדם במקרה הצורך.
זמן קצר לאחר תחילת ההפעלה המסחרית שונה מסלולם של קווי אוטובוס רבים בשכונות דרום־מערב העיר כך שתחנתם הסופית תהיה תחנת הרכבת בהר הרצל, במקום מסלולם הישן שהגיע למרכז העיר. דבר זה הוא תולדה של הסכם הזיכיון שהבטיח לרכבת מונופול על שירות תחבורה ציבורית במסלולה, אך גרם תרעומת רבה לתושבים שנאלצו להחליף מספר אמצעי תחבורה על מנת להגיע ליעדם, כאשר לטענות נוסעים רבים זמן הנסיעה הכללי התארך עקב הצורך בהחלפה אמצעי תחבורה, משך ההמתנה להחלפה והתקלות בתפעול הרכבת הקלה.
היסטוריה > מספר הנוסעים

מספר הנוסעים בפועל ביום ברכבת עמד במהלך המחצית הראשונה של 2012 על 70,000 נוסעים ליום, כמחצית מההערכה אותה חזה היועץ החיצוני השני במהלך תכנון המיזם. דבר זה הוביל להפעלת רשת הביטחון שהובטחה ליזם מטעם המדינה בחוזה, ולתשלום של כ־80 מיליון ש"ח מהמדינה ליזם בסוף מאי 2012. שיא במספר הנוסעים ליום ברכבת הקלה הושג בחג הסוכות 2012 כ-140 אלף נוסעים ליום. שנתיים לאחר ההפעלה היקף הנוסעים הממוצע ברכבת הקלה עומד על 130 אלף נוסעים ביום, משנת 2015 ועד שנת 2017 עלתה כמות הנוסעים בשנה ב־17%, מכ־36,400,000 לכ־42,400,000. בשנת 2018 הגיע מספר הנוסעים ל־162 אלף איש בממוצע ליום. בשנת 2021 נסעו ברכבת כ–37 מיליון נוסעים, כאשר מורדים שבתות וחגים (שבהם הרכבת אינה פעילה) הממוצע עומד על 200,000 נסיעות מדי יום.
היסטוריה > הארכת הקו

במרץ 2009, אישרה הוועדה המחוזית את התוכניות להארכת הקו משדרות משה דיין בפסגת זאב עד לשכונת נווה יעקב. מדובר בהארכת המסלול ב-2.7 ק"מ והקמת ארבע תחנות חדשות. בעקבות הסכסוך בין המדינה לחברת סיטיפס, העבודות התעכבו בכעשור. התחלת הנחת המסילות במקטע זה החלה בינואר 2021.
ביוני 2013 אושרה התוכנית להארכת הרכבת הקלה עד בית החולים הדסה עין כרם. הקטע הנוסף שאושר מתחיל מתחנת הר הרצל וממשיך לאורך שכונות בית וגן, קריית היובל, קריית מנחם, מושב אורה, בית הספר לרפואה ועד למרכז הרפואי הדסה עין כרם וכולל שמונה תחנות חדשות. בעתיד מתוכננת הפעלה של קו מקוצר נוסף על גבי המסילה בין התחנה המרכזית להדסה עין כרם.
בשנת 2013 החלה חברת מוריה העירונית בעבודות להתאמת התשתיות למען הארכת הקו האדום, אך עבודות הנחת המסילות התעכבו בכעשור, בעקבות הסכסוך עם חברת סיטיפס והחלפת המפעיל. בנובמבר 2020, לאחר עיכוב של חמש שנים, החלו העבודות להנחת מסילות הרכבת הקלה ברחוב הנטקה. במאי 2023, החלו נסיעות מבחן. עבודות ההארכה הסתיימו בספטמבר 2023 (למעט מקטע הדסה עין כרם שהסתיים בפברואר 2024) והקו היה אמור להיפתח לאחר חגי תשרי, באוקטובר 2023, אך בעקבות מלחמת חרבות ברזל מומחים אירופאים שהיו אמורים לאשר את מערכות הקו עזבו את ישראל, ופתיחת הקו התעכבה ביותר משנה.
ב-9 בפברואר 2025 קו הרכבת כולו הושבת למשך 5 ימים, לצורך בדיקת המערכות החדשות, יחד עם התיאום והאיתות לאורך הקו כולו, וב-14 בפברואר נפתח מחדש, אך ללא ההארכות ורק הוחלפו מערכות הרכבת, כך שנכנסו לשירות הרכבות מהדגם החדש של CAF אורבוס ומספר רכבות מהדגם הישן שהספיקו לעבור הסבה. מספר גורמים, בהם משטרת ירושלים ואיגוד נהגי הרכבת, התנגדו לפתיחת הקו בסוף שבוע זה. בשבוע שלאחר מכן תקלות רבות נוצרו במערכות הרכבת, נצפו עומסים רבים בתחנות וברכבות, מהירות הנסיעה הייתה איטית ותדירות הרכבות הייתה משובשת.
הקו המוארך החל לפעול ב-27 בפברואר 2025. ב-9 במרץ נערך טקס פתיחה בנוכחות ראש הממשלה, שרים וראש העיר.
היסטוריה > מכרז והחלפת הזכיין המפעיל את הקו

בשנת 2015, החלו משרדי האוצר והתחבורה לנהל משא ומתן עם סיטיפס, וקבלנית העבודות אלסטום על ביצוע העבודות להארכת הקו, הכוללות: סלילת מסילות, הגדלת מספר הקרונות ואספקת מערכות לפרויקט. בשנת 2016 נפסק המשא ומתן, הצעתה של סיטיפס עמדה על כ-340–355 מיליון אירו, והמדינה הייתה מוכנה לשלם רק כ-310 מיליון. כמו כן, העלתה סיטיפס דרישה להגדלת הפיצויים שתקבל מקופת המדינה, אם זו תחליט לרכוש מידיה את הפרויקט.
בסופו של דבר, עקב חילוקי הדעות עם סיטיפס, הוחלט להוציא מכרז חדש להפעלת רשת ה-J-NET הכוללת את הקו הירוק של הרכבת, וכן את הקו האדום המוארך. בינתיים ביצעה חברת מוריה את עבודות התשתית להארכת הקו באמצעות חברת האחים ברזני שהיא הקבלן המבצע שנבחר לעבודות אלו. בשנת 2018 פורסם מכרז בינלאומי לבחירת זכיין שיניח את המסילות ומערכות החשמל ויפעיל את קווי הרכבת בירושלים, בו זכתה באוגוסט 2019 חברת TransJerusalem J-Net LTD הפועלת תחת השם "כפיר"- חברה ייעודית בבעלות משותפת של קבוצת שפיר הנדסה הכוללת את סופרבוס, ושל חברת CAF הספרדית כזכיינית ניהול מערך הרכבות הקלות בירושלים. כפיר החליפה את סיטיפס כמפעילת הקו ב-16 באפריל 2021, אך עבודות הארכת המסילה התחילו כבר לפני כן.
חלוקה מנהלית של אנגליה

חלוקת אנגליה למחוזות טקסיים
מפת החלוקה המנהלית של אנגליה למחוזות ולרבעי לונדון (בוורוד) ולרשויות יוניטריות (בצהוב)
החלוקה המנהלית של אנגליה (באנגלית: Subdivisions of England) היא בחלקה למטרות אדמיניסטרטיביות ובחלקה למטרות טקסיות. אנגליה כולה מחולקת ל-9 אזורים ול-48 מחוזות טקסיים. אזורי אנגליה מחולקים ל-34 מחוזות, ל-55 רשויות יוניטריות בנוסף ללונדון ולאיי סילי שלהם מעמד מיוחד.
אזור משרדי ממשלתי

אזור משרדי ממשלתי (באנגלית: Government Office Region) הוא הדרגה הגבוהה ביותר של הממשל המקומי באנגליה. באפריל 1994, ממשלתו של ג'ון מייג'ור הקימה עשרה "אזורי משרד ממשלתיים" באנגליה, במטרה לתאם בין שירותי הממשל הניתנים לציבור בכל אזור ואזור בצורה יותר יעילה.
בשנת 1998 הוקמו אסיפות אזוריות לאזורי אנגליה, פרט ללונדון רבתי, אשר גם מחולקת לרבעים בשונה מהחלוקה המחוזית ביתר אזורי אנגליה.
כיום קיימים 9 אזורים לאחר שאזור מרזיסייד אוחד ב-1998 לתוך אזור צפון מערב אנגליה.
מחוזות אנגליה

למטרות שאינן אדמיניסטרטיביות אנגליה מחולקת ל-48 מחוזות טקסיים (באנגלית: Ceremonial County). בראש כל מחוז ממונה לורד משנה, אשר נחשב למשנה למלך אך לא כמושל כללי. למטרות חלוקה של שלטון מקומי אנגליה מחולקת לאזורים עם שני שלבי ממשל – מחוזות (counties) ונפות (districts) או לרשות יוניטרית עם שלטון מקומי אחד. ישנם 34 מחוזות משני סוגים – 6 מטרופוליניים ו-28 מחוזות לא מטרופוליניים, ו-55 רשויות יוניטריות. מעמד מיוחד יש ללונדון ולאיי סילי.
מחוזות אנגליה > מחוז מטרופוליני

בשנת 1974 הוקמו באנגליה 6 מחוזות מטרופוליניים (באנגלית: Metropolitan County) אשר הוקמו לפי דוגמת אזור לונדון רבתי (אשר לא נחשב מחוז מטרופולין).
בשנת 1986 בעקבות ויכוחים על גובה המסים בין המועצות המחוזיות של מחוזות אלה, אשר היו בעיקר בשליטת מפלגת הלייבור, לבין הממשל השמרני בראשות מרגרט תאצ'ר, הוחלט על ביטול מחוזות אלה.
כיום לעיתים מתייחסים למחוזות אלה כ"מחוזות מטרופוליניים לשעבר" אך למרות שהמועצות בוטלו מחוזות אלה עדיין קיימים אך משמשים כמחוזות טקסיים.
ששת המחוזות המטרופוליניים ותתי-המחוזות:
| מחוז | עיר/רובע |
| --- | --- |
מנצ'סטר רבתי: מנצ'סטר, סלפורד, בולטון, ברי, אולדהאם, רוצ'דייל, סטוקפורט, טיימסייד, טראפורד, ויגאן
מרזיסייד: ליברפול, נווסלי, ספטון, סנט הלנס, וויראל
דרום יורקשייר: שפילד, בארנסלי, דונקאסטר, רותרהאם
טיין אנד ויר: ניוקאסל, סנדרלנד, גייטסהד, דרום טיינסייד, צפון טיינסייד
וסט מידלנדס: ברמינגהאם, קובנטרי, וולברהמפטון, דאדלי, סנדוול, סוליהול, וולסול
מערב יורקשייר: לידס, ברדפורד, וייקפילד, קאלדרדייל, קירקליס
מחוזות אנגליה > מחוז לא מטרופוליני

מחוז לא מטרופוליני, המכונה גם מחוז שייר (באנגלית: Shire County, "שייר קאונטי") הוא ישות מחוזית שאינה מטרופולין. השימוש במונח "מחוז שייר" אינו רשמי והוא בא מהשמות ההיסטוריים של מחוזות אלה עם הסיומת שייר (לדוגמה: יורקשייר), חלק מהמחוזות שינו את שמם והשמיטו את הסיומת "שייר". המילה "שייר" באה מאנגלית עתיקה ומשמעותה מחוז. כיום באנגליה 28 מחוזות שייר.
מחוזות אנגליה > רשות יוניטרית

רשות יוניטרית (Unitary Authority) הן בעצם ערים מספיק גדולות אשר יכולות להתקיים באופן עצמאי מחוץ למחוז, שהמועצות שלהן הן היחידות באזוריהן.
למעשה רשויות אלה לא לגמרי עצמאיות, ומבצעות את סמכויותיהן בשיתוף עם רשויות שונות. בנוסף בחלק מרשויות אלה קימות קהילות שלהן מועצות משלהן.
תת מחוזות

המחוזות שהוזכרו קודם מחולקים לתת מחוזות:
נפה (District) – המחוזות הלא מטרופוליניים מחולקים לנפות שלהם מועצת מחוז. ישנן 201 נפות כאלו.
רובע (Borough) – המחוזות המטרופוליניים מחולקים לערים/רבעים. ישנם 36 כאלו.
רובעי לונדון (London boroughs) – לונדון מחולקת ל-32 רבעים ולסיטי של לונדון יש מעמד מיוחד.
זאריה (מודול)

זאריה (ברוסית: Заря) הוא המודול הראשון של תחנת החלל הבין-לאומית. המודול נבנה ברוסיה אך מהווה חלק של המרכיב האמריקאי של תחנת החלל. שוגר לחלל בשנת 1998.
תיאור המודול

אחריות על בניית ותקצוב המודול החדש הייתה על ארצות הברית. מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל זכה במכרז לבניית המודול כאשר נתן הצעה זולה באופן משמעותי מהמתחרה, חברת בואינג. בהתאם לתנאי החוזה במקביל לבניית המודול נבנה מודול עתודה זהה.
המודול נועד לאחסון ציודים ומצרכים, אספקת חשמל למערכות תחנת החלל ובקרת גובה מסלול תוך שימוש במדחפים.
בתכנון המודול נוצל ניסיון שנצבר בתכנון ובנייה של חללית TKS שהיה גם בסיס לבניית מודולים של תחנת החלל מיר. צורת המודול הוא גליל גליל באורך של כ-1.26 מטר וקוטר עד 4.1 מטר. הנפח הפנימי הוא 71.5 מ"ק. אספקת חשמל מבוצעת תוך שימוש בפאנל סולארי שמסוגל לספק 3 קו"ט. בנוסף לכך הותקנו 6 סוללות מצברים ניקל-קדמיום. לבקרת גובה מסלול הותקנו 38 מדחפים בהספקים שונים. 16 תאי דלק מתאימים לאחסון 6 טון דלק. על המודול הותקנו 3 תאי עגינה.
השיגור בוצע ב-20 בנובמבר 1998 מכן שיגור מס' 81 בעזרת משגר מדגם פרוטון. לאחר 15 ימים לאזור המודול התקרב מעבורת החלל אנדוור במסגרת משימה STS-88. מתא המעבורת הוצע מודול יוניטי והוא חובר לתא עגינה קדמי של מודול "זאריה" בעזרת יחידת מעבר. בהמשך צוות המעבורת פעל לחיבור מערכות שונות בין המודולים ולהתקנת ציוד חיצוני.
עד לשנת 2000 מתקני המודול היו אחריות על אספקת חשמל למערכות תחנת החלל, בקרת גובה וויסות חום. בשנת 2000 רוב הפעילויות הועברו למודול "זבזדה". בהמשך עם בניית תחנת החלל הבין-לאומית התפקיד היחיד של המודול היה אחסון. פאנל סולארי הועבר למצב מקופל בשנת 2002 כדי לאפשר בנייה של מבנה מסבך בסיסי.
ב-18 בנובמבר 2000 לתא עגינה "נדיר" חוברה חללית מטען פרוגרס M1-4 עם ציוד ומצרכים.
ב-16 במאי 2008 לתא עגינה "נדיר" חוברה חללית מטען פרוגרס M-64 עם ציוד ומצרכים.
בשנת 2010 לתא עגינה "נדיר" חובר מודול "ראסווט".
מודול תוכנן ל-15 שנות פעילות וכבר עבר את האורך החיים התכנוני.
מודול עתודה זהה שנבנה נוצל כבסיס לבניית מודול "נאוקה".
תיאור מבנה פנימי
חפיר כלכלי

חפיר כלכלי (באנגלית: Economic Moat) הוא מונח מתחום הכלכלה המתייחס ליתרון תחרותי של חברה, המאשר לה לשמור על מעמדה בשוק ועל רווחיותה לאורך זמן. המטרה ליצור מכשול בכניסה של מתחרים לשוק ולאפשר לחברה לשמור על רווחיותה גם אל מול תחרות חזקה. המונח הובא לתודעה הציבורית על ידי המשקיע וורן באפט, אשר הדגיש את חשיבת "חפיר כלכלי" בהצלחת החברות וביצירת ערך למשקיעים.
תכונות של חפיר כלכלי

נאמנות למותג: חברות עם זיהוי מותג חזק (כגון; נייקי ואפל) ונאמנות ללקוחות יכולות להנות מחפיר כלכלי. לקוחות רואים במותג ערך מוסף ונוטים לשלם יותר עבור המוצרים או השירותים מהמותג, מה שהופך את התחרות לקשה יותר.
יתרון בעלויות: חברות שנהנות מהטבות כלכליות, כגון חברות המיצרות בעצמן חומרי גלם בתהליך או טכנולוגיה פטנטית. בכך אפשר לייצר מוצרים או שירותים בצורה יעילה יותר ובעלות נמוכה יותר, מה שמאפשר להן לשמור על רווחיות גבוה.
אפקטי רשת: אפקטי הרשת מתרחשים כאשר הערך של מוצר או שירות עולה ככל שיותר אנשים משתמשים בו. חברות שנהנות מאפקטי רשת, כמו רשתות חברתיות, טלוויזיה או שווקים מקוונים (כגון; אמזון), יכולות להנות מחפיר כלכלי גדול מכיוון שקשה יותר למתחרים חדשים למשוך משתמשים מפלטפורמות מוכרות.
רגולציה: בחלק מהתעשיות החברות נמצאות בפני חוקים ותקנים שיש לעמוד בהם, יכול להיות קשה לחברות חדשות להיכנס לשוק. חברות הפועלות בתעשיות שכאלו יכולות להנות מהגנת התקנים ולחזק את החפיר הכלכלי שלהן.
דוגמאות לחפיר כלכלי

אפל - חברת אפל היא דוגמה למימוש חפיר כלכלי גדול. היא מצליחה לשמור על עמדתה בשוק הטכנולוגי בזכות יתרון תחרותי ברמה גבוהה. תכנון מוצרים חדשני, נאמנות למותג ושירות לקוחות מעולה הם רק חלק מהמרכיבים של החפיר הכלכלי של אפל.
קוקה קולה - קוקה קולה היא עוד דוגמה לחפיר כלכלי בשוק המשקאות. המותג של קוקה קולה נחשב לאחד החזקים ביותר בעולם, והתוקף שלו מקורו בנאמנות הלקוחות ובאסטרטגיות שיווק מעולות.
השוואה לאסטרטגיות אחרות בתחום העסקים

חפיר כלכלי ו"גלולת הרעל" (Poison pill - מעולם ההשתלטות עוינת) הם שני מונחים בתחום העסקים שמתייחסים לאסטרטגיות המשתמשות בהן חברות על מנת להגן על עצמן מפני תחרות ומניעת כניסת מתחרים לשוק, אך הם שונים בהיבטים מרכזיים:
חפיר כלכלי מתייחס ליתרון תחרותי שברשות חברה, המאפשר לה לשמור על מעמדה בשוק ועל רווחיותה לאורך זמן. זהו יתרון תחרותי חיוני שנוצר על ידי ערכים ומשאבים שאינם ניתנים לשכפול בקלות על ידי מתחרים.
גלולת הרעל, מאידך, היא אסטרטגית מניעתה השתלטות על חברה על ידי משקיע שאינו מבוקר על ידי הנהלת החברה. האסטרטגיה כוללת שימוש באמצעים שונים על מנת למנוע רכישת שליטה בחברה או ליצור תנאים שיאפשרו לגורמים בתוך החברה לשמור על השליטה. בעיקר באמצעים התחום זכויות וחובות בעלי מניות.
לסיכום, חפיר כלכלי הוא כלי אסטרטגי שחברות משתמשות בו על מנת ליצור ולשמור על יתרון תחרותי בשוק, בעוד שגלולת הרעל היא אסטרטגיה שמטרתה למנוע השלטת רוב בחברה על ידי משקיע שאינו מבוקר על ידי הנהלת החברה.
קוני נילסן

| --- | --- |

קוני נילסן, קומיק-קון 2016
 לידה:  3 ביולי 1965 (בת 59) דנמרק פרדריקסהאבן, דנמרק
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 בן או בת זוג:  לארס אולריך (2004–2012) 
 פרסים והוקרה:  פרס בודיל לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (2005)  פרס רונגסטדלונד (2023) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קוני אינגה-ליסה נילסן (בדנית: Connie Inge-Lise Nielsen נולדה ב-3 ביולי 1965) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה דנית, הידועה בעיקר בשל תפקידה בתור לוסילה בסרט "גלאדיאטור" (2000), בתור היפוליטה ביקום הקולנועי של DC ובשלל סרטים נוספים כמו "מלכודת לפרקליט" (1997), "חייל קטלני" (1998), "המשימה מאדים" (2000), "לחיות בתמונות" (2002), "בייסיק" (2003), "מאבק צמוד" (2003), "קרח דק" (2005), "3 ימים להרוג" (2014) ובזכות הופעתה בתור מרדית' קיין בסדרת הדרמה הפוליטית "בוס" (2012-2011) ברשת Starz.
ביוגרפיה

נילסן נולדה בעיירה פרדריקסהאבן שבצפון דנמרק וגדלה כמורמונית בכפר אלינג שליד קופנהגן. אביה, בנט נילסן, היה נהג אוטובוס, ואמה, לילה אינגה-ליס מצ'יקיט (1945–2014), הייתה פקידת ביטוח, שגם שיחקה במחזות זמר ואף מבקרת מוזיקה.
היא החלה את קריירת המשחק שלה לצד אמה במחזות זמר ובהצגות מקומיות. כדי לפתח את קריירת המשחק שלה נסעה נילסן בגיל 18 לפריז שם עבדה כשחקנית ועסקה בדוגמנות. לאחר מכן עברה נילסן לאיטליה ולמדה בבתי ספר לדרמה ברומא ובמילאנו. נילסן גרה באיטליה מספר שנים לפני שעברה להתגורר בניו יורק באמצע שנות התשעים.
קריירת משחק

בשנת 1984 הופיעה לראשונה בסרט הקלנוע הצרפתי "מאיפה חזרת? לא ראינו אותך יוצא", שלא זכה להצלחה מסחרית והשתתפה בו לצד השחקן האמריקאי ג'רי לואיס.
בשנת 1991 שיחקה בתפקיד משני בסרט הקומדיה האיטלקי "Vacanze di Natale '91" לצדה של השחקנית אורנלה מוטי.
נילסן פרצה לראשונה בשנת 1997 בתפקיד משני לצד קיאנו ריבס ושרליז תרון במותחן האימה "מלכודת לפרקליט", שנה לאחר מכן הופיעה נילסן לצד קורט ראסל וג'ייסון אייזקס בדרמת הפעולה הבדיונית "חייל קטלני" ובדרמה הקומית של וס אנדרסון "המרוץ לצמרת של מקס פישר".
בשנת 2000 שיחקה נילסן בסרט המדע בדיוני של בריאן דה פלמה "המשימה: מאדים" לצידם של גארי סיניז וטים רובינס, בסרט גילמה נילסן את טרי פישר אסטרונאוטית קשוחה שנשלחת יחד עם משלחת מיוחדת למשימת חיפוש בכוכב מאדים.
תפקיד זה של נילסן סלל את דרכה אל תפקידה הגדול ביותר עד כה בקריירה בדרמת הפעולה התקופתית זוכת 5 פרסי אוסקר של רידלי סקוט "גלדיאטור".
בסרט גילמה קוני את דמותה של לוסילה בתו של מרקוס אורליוס (ריצ'רד האריס) קיסר רומא ואחותו של קומודוס (חואקין פיניקס) שהפך לקיסר רומא לאחר רציחתו של אביו. במהלך הסרט מנסה לוסליה לסייע לגיבור מקסימוס (ראסל קרואו) במאבקו נגד קומודוס והפיכתה של רומא לרפובליקה.
ב-2002 שיחקה נילסן לצד רובין ויליאמס בדרמת המתח "לחיות בתמונות" ובמותחן המסתורין הצרפתי "אוהב השדים".
ב-2003 שיחקה נילסן לצד ג'ון טרבולטה בדרמת הפעולה הצבאית "בייסיק" שם גילמה את דמותה של קפטן ג'וליה אוסבורן האחראית על חקירת רצח בתוך הקומנדו האמריקאי, בנוסף שיחקה נילסן במותחן הפעולה "מאבק צמוד" לצידם של טומי לי ג'ונס ובניסיו דל טורו.
ב-2004 שיחקה נילסן בדרמת המלחמה הדנית המצליחה "אחים", על תפקידה בסרט קיבלה נילסן מועמדות ל"פרס האקדמיה האירופאית".
ב-2005 שיחקה נילסן לצד ג'ון קיוזאק ובילי בוב ת'ורנטון בקומדיית הפשע "קרח דק", כמו כן השתתפה גם בדרמת המלחמה "בעמק האלה" לצידו של ג'יימס פרנקו.
בשנת 2011 שיחקה נילסן בסדרת הדרמה הפוליטית "בוס" לצידו של קלסי גראמר.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הנורווגי "The Lion Woman" המבוסס על רומן באותו שם מאת הסופר אריק פוסנס הנסן.
בשנת 2017 השתתפה בסרט גיבורי-העל "וונדר וומן" בכיכובה של גל גדות, אשר מבוסס על חוברות הקומיקס "וונדר וומן" מבית DC קומיקס. הסרט הוא הרביעי בסדרת סרטי היקום הקולנועי של DC.
חיים אישיים

מ-2004 עד 2012, נילסן יצאה עם המתופף של להקת מטאליקה, לארס אולריך; שגם הוא יליד דנמרק. יש להם בן אחד, ברייס תדיאוס אולריך-נילסן (נולד ב-21 במאי 2007 בסן פרנסיסקו קליפורניה). יש לה בן בוגר יותר, סבסטיאן שרטור (נולד ב-27 בנובמבר 1989, ברומא, איטליה), ממערכת היחסים הקודמת שלה עם פאביו סרטור.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | Par où t'es rentré ? On t'a pas vu sortir | אווה |  |
| 1991 | Vacanze di Natale '91 | ברונילדה / ונסה |  |
| 1997 | מלכודת לפרקליט | כריסטבלה אנדראולי |  |
| 1998 | לילה נצחי | דאגמר |  |
| 1998 | המרוץ לצמרת של מקס פישר | מיס קאלווי |  |
| 1998 | חייל קטלני | סנדרה |  |
| 2000 | Innocents | מייגן |  |
| 2000 | המשימה מאדים | טרי פישר |  |
| 2000 | גלדיאטור | לוסילה (אנ') |  |
| 2002 | לחיות בתמונות | נינה יורקין | מועמדת פרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| 2002 | Demonlover | דיאנה דה מונקס |  |
| 2003 | מאבק צמוד | אבי דוראל |  |
| 2003 | בייסיק | אוסבורן |  |
| 2004 | אחים | שרה | מועמדת פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר |
| 2004 | מכתב חוזר | שרלוט קורי |  |
| 2005 | שחרור בעורף האויב | מרגרט אוטינסקי (אנ') |  |
| 2005 | קרח דק | רנטה קרסט |  |
| 2006 | The Situation | אנה מולינו |  |
| 2007 | קרב בסיאטל | ג'ין |  |
| 2009 | A Shine of Rainbows | מייר |  |
| 2010 | Kidnappet | סוזנה |  |
| 2011 | חוש מושלם | ג'ני |  |
| 2013 | נימפומנית | אמא של ג'ו |  |
| 2013 | פרשיה בגלאפגוס: שטן בגן עדן | בארונס פון ווגנר | דיבוב |
| 2014 | 3 ימים להרוג | כריסטין ראנר |  |
| 2014 | Return to Zero | ד"ר קלייר הולדן |  |
| 2014 | All Relative | מארין |  |
| 2015 | The Runner | דבורה פרייס |  |
| 2016 | עלי ונינו | הדוכסית קיפיאני |  |
| 2016 | The 11th | קתרינה פירת' |  |
| 2016 | The Lion Woman | מיס גרוטורנט |  |
| 2016 | הווידויים | קלייר סת' |  |
| 2017 | Stratton | סאמר |  |
| 2017 | וונדר וומן | היפוליטה |  |
| 2017 | ליגת הצדק | היפוליטה |  |
| 2018 | התפסן היה מרגל | קורנדה |  |
| 2019 | I'll Find You | לנה |  |
| 2019 | מחלת ים | פרייה |  |
| 2020 | היורשת | קתרין מונרו |  |
| 2020 | וונדר וומן 1984 | היפוליטה |  |
| 2021 | ליגת הצדק: גרסת סניידר | היפוליטה |  |
| 2021 | סתם אחד | בקה מאנסל |  |
| 2022 | A Week in Paradise | פיונה |  |
| 2023 | Origin | סאבינה |  |
| 2024 | משחק תפקידים (אנ') | גוון קארבר |  |
| 2025 | סתם אחד 2 (אנ') | בקה מאנסל |  |
| TBA | BirdsEye |  |  |
| TBA | Tonight at Noon | לורה |  |
| TBA | Ocean Deep | מארה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1988 | Colletti bianchi | מרילו | מיני-סדרה |
| 1993 | Voyage | רוני פרילנד | סרט טלוויזיה של FOX |
| 1993 - 1994 | Okavango: The Wild Frontier | לנה | תפקיד ראשי; 16 פרקים |
| 1994 | Le paradis absolument | שרה | סרט טלוויזיה של Canal+ |
| 2006 | חוק וסדר: מדור מיוחד | הבלשית דני בק | 6 פרקים |
| 2011 - 2012 | בוס | מרדית' קיין | תפקיד ראשי (2 עונות); 18 פרקים |
| 2012 | אהבתם של המינגוויי וגלהורן | בלונדינית גבוהה | סרט טלוויזיה של HBO |
| 2014 | המעקב | לילי גריי | תפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים |
| 2014 - 2015 | האישה הטובה | ראמונה ליטון | 4 פרקים |
| 2018 | FBI | אלן סולברג | פרק: "Pilot" |
| 2018 | Liberty | קתרינה | מיני-סדרה |
| 2019 | I Am the Night |  | מיני-סדרה |
| 2021 | להתחבר מחדש | ג'ו הרדינג | מיני-סדרה |
| TBA | The Dreamer – Becoming Karen Blixen | קארן בליקסן | מיני-סדרה עתידית |
ברברה הפוורת'

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1903 וייקפילד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  20 במאי 1975 (בגיל 72) סנט אייבס, קורנוול, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 לאום:  בריטים 
 מקום לימודים:  הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון  האוניברסיטה לאמנויות של לידס  בית ספר לבנות וייקפילד 
 תקופת הפעילות:  1924–1975 (כ־51 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  מודרניזם קטלאני 
 יצירות ידועות:  Conversations with Magic Stones, Figure Three, Elegy III, Sea Form 
 פרסים והוקרה:  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 בן או בת זוג:  ג'ון סקיפינג (1924–1933)  בן ניקולסון (1938–1951) 
 barbarahepworth.org.uk
 
"שתי צורות (מעגל מחולק)" (1969), רחבת מוזיאון תל אביב לאמנות.
ברברה הפוורת' (באנגלית: Barbara Hepworth; ‏10 בינואר 1903 – 20 במאי 1975) הייתה פסלת בריטית, חברת מסדר האימפריה הבריטית. הפוורת' הייתה מחשובי הפסלים המופשטים במאה ה-20 ובת דורו של הנרי מור. יצירותיה מוצגות באוספים רבים ברחבי העולם.
ביוגרפיה

הפוורת' נולדה בווייקפילד (אנ') שבמערב יורקשייר, שם שימש אביה כמודד קרקעות, ומאוחר יותר כחבר מועצה. ב-1920 החלה את הכשרתה כפסלת בבית הספר לאמנות לידס (Leeds School of Art). בשנת 1921, לאחר שזכתה במלגה, החלה ללמוד בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון. מאוחר יותר בילתה זמן מה בלימוד פיסול באיטליה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הצטרפה הפוורת' אל חוג האמנים "הפשטה-יצירה" (Abstraction-Création) שהיה מזוהה עם האמנות הקונסטרוקטיביסטית. מאוחר יותר הייתה שותפה להקמת "מעגל", חוג אמנים בריטי שהוציא בשנת 1937 קובץ מאמרים קונסטרוקטיביסטי ובו התייחסויות לאמנותם של פיט מונדריאן ונחום גאבו.
בשנת 1938 נישאה הפוורת' לאמן בן ניקולסון, נישואים שהסתיימו בשנת 1951. בשנת 1965 זכתה בתואר דיים (Dame). בשנת 1975 נספתה בשרפה בביתה שבסנט איב (St Ives) קורנוול. במבנה זה, בו מוקם הסטודיו שלה, נפתח, בשנת 1980 מוזיאון ברברה הפוורת' המוקדש ליצירותיה במסגרת גלריית טייט.
הערות שוליים

↑  סטיבן א. נאש (עורך), מאה שנות פיסול, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1987, עמ' 59.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499152905171  AAG: 1147  AGSA: 3301  BIBSYS: 1606126540679  BNE: XX1300601  BnF: cb119547959 (data)  CiNii: DA04118895  GND: 118549405  ISNI: 0000 0001 0916 5360  LCCN: n50035565  LNB: 000338768  NGV: 699  NKC: js20030728003  NLA: 35690552  NTA: 070549265  RKD: 37687  SELIBR: 360009  SNAC: w60p11b0  SUDOC: 027526488  TePapa: 1048  Trove: 1044148  ULAN: 500010387  VcBA: 495/134782  VIAF: 74644603   WorldCat (עם VIAF): 74644603
ג'ון אורטיז

| --- | --- |

ג'ון אורטיז
 לידה:  23 במאי 1968 (בן 56) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אולבני  תיכון ג'ון דיואי 
 בן או בת זוג:  Jennifer Ortiz 
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון אורטיז (באנגלית: John Ortiz;‏ נולד ב-23 במאי 1968) הוא שחקן אמריקאי, התפרסם בזכות הופעותיו בסרטים "מהיר ועצבני 4", "ג'ק יוצא לשייט", "לפני שהלילה יורד" ו"אמריקן גנגסטר".
ביוגרפיה

אורטיז, בן להורים פורטו ריקנים גדל בשכונת ברוקלין, ניו יורק.