stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטון גובנקוב
הערות שוליים

↑  "Бывший руководитель петербургских «Вестей» возглавил Комитет по культуре" (ברוסית). Гаzета.СПб. 3 ביוני 2008. אורכב מ-המקור ב-2012-04-09. נבדק ב-2010-08-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Губанков Антон Николаевич". Министерство обороны Российской Федерации. אורכב מ-המקור ב-2015-04-02. נבדק ב-2013-08-19.
↑  Центр конкурсов "Арт-успех" – Органы Управления: – Оргкомитет Конкурса – Губанков Антон Николаевич
↑  СМИ: в самолете Минобороны разбился Антон Губанков — Фонтанка.ру
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אייל אסולין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1981 (בן 44 בערך) אופקים, ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2014) 
 
אייל אסולין (נולד ב-1980) הוא אמן רב-תחומי ישראלי ומרצה במכללת ספיר.
ביוגרפיה

אסולין נולד בשנת 1981 באופקים. למד במגמת אמנות בתיכון וב-1997 השתתף בפרויקט "התחנה לאמנות עכשווית" – סדנא ליצירה וללימוד באופקים, שהקים האמן, דוד וקשטיין. לאחר סיום שירותו הצבאי ב-2006, למד לתואר ראשון באקדמיה לאמנת ועיצוב בצלאל. במהלך לימודיו עבר מתחום הציור לפיסול. סיים את התואר ב-2010, ובשנת 2011 החל ללמד במכללת ספיר, והוא גם אוצר הגלריה של בית הספר. בשנים 2012–2014 למד לתואר שני באמנות בבצלאל.
על עבודתו עם הקהילות המקומיות באופקים ובעיר הבדואית רהט זכה אסולין ב"פרס האמן בקהילה" של משרד התרבות בשנים 2010–2014 והוא האמן היחיד שהוענק לו הפרס במשך ארבע שנים רצופות. בשנת 2014 זכה גם בפרס האמן הצעיר.
עבודותיו

אסולין, אמן רב תחומי, עוסק בתרבות השפע והצריכה ובזהויות – זהות גברית, מזרחית, פריפריאלית – תוך שהוא מתבונן בעין בוחנת וביקורתית על השפעתן של הטכנולוגיה והתעשייה על חיי הפרט והחברה המודרנית. עבודותיו של אסולין עוסקות בין היתר גם בעידן המכונה הטרום דיגיטלי, באמנות הקינטית, בסוריאליזם וניתן להבחין בהשפעות עולם החי על המכונות שהוא יוצר.
ב-2013 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו במוזיאון הנגב לאמנות בבאר-שבע, "וירוס". בתערוכה הוצגו פסלים קינטיים השאובים מעולם פרוקי הרגליים, בין מכונות לחרקים מפלצתיים, המכונות של אסולין מופעלות בעזרת טכנולוגיה ומבצעות פעולות בצורה מחזורית וחסרת תכלית. עבודותיו מעלות שאלות בהקשרים של גבריות סטריאוטיפית, מעמד, ועדתיות בחברה הישראלית. אחת העבודות המוצגות בתערוכה, הפסל "וירוס" מורכת מ-3800 פיסות קרטון שנחתכו והורכבו במשך שבעה חודשים בתכנון מדוקדק ליצירת מודל מדויק, בהקטנה של חמישים אחוז מהמקור, של טרקטור מחפרון מתוצרת JBC. בשונה מהמקור, הדגם של אסולין עומד על זרועותיו בלא יכולת תזוזה. בתא הנהג, ידיות ההילוכים מצופות זהב.
ב-2018 הצג תערוכת יחידבשם "הוד" במוזיאון חיפה. בתערוכה, מיצב פיסולי מרכזי בשם "המלווים", מוקף בעיטורי קיר השאובים מן התרבות המצרית העתיקה. ארבעה-עשר חתולים זהובים, "מלווים מלכותיים", שכובים במעגל, ובמרכזו אבני פחם שעליהם פזורים תליוני שרשראות "חי" – סמל מקומי המלווה את מרבית עבודותיו של אסולין. ה"חי" המוזהב והצבע השחור הדומיננטי נוכחים בעבודותיו של אסולין כביטוי לעושר המוחצן ולעוני המוסתר, לעבודות הכפיים שנכפו על עולי צפון אפריקה בשנות החמישים בישראל.
פסלו של אסולין "מוטי" (2018), המתכתב עם פסלו של יצחק דנציגר "נמרוד" עורר סערה כשיורשיו של דנציגר, בעלי הזכויות על הקניין הרוחני של עזבונו האמנותי, הגישו באוקטובר 2019 תביעה כי השימוש בדמותו של "נמרוד" כמקור השראה וכרפרנס ויזואלי מהווה פגיעה בזכויות היוצר והיצירה, וכי הם מבקשים לאסור על אסולין להציג ולמכור את ״מוטי״, או עותקים ממנו.
השכלה

2006–2010 תואר ראשון באמנות, בצלאל.
2012–2014 תואר שני באמנות, בצלאל.
פרסים ומלגות

2010 מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל
2010–2014 משרד התרבות והספורט בישראל - מענק אמן בקהילה.
2014 פרס האמן הצעיר, משרד התרבות והספורט בישראל.
2017 פרס עידוד היצירתיות, משרד התרבות והספורט בישראל
תערוכות יחיד

2013 "וירוס", מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע, אוצרת:דליה מנור.
2016 "וירוס", מוזיאון לאמנות Beelden Aan Zee, האג, הולנד.
2016 "שופוני יא נאס" (תסתכל עלי), משכן האמנים בהרצליה.
2018 "הוד", מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה.
הערות שוליים

1 2  דליה מנור, וירוס (קטלוג התערוכה), באר שבע: מוזיאון הנגב לאומנות, 6 יוני, 2013 - 28 ספטמבר, 2013
↑  יאיר גבי, (2019). אייל אסולין, שבילים, גיליון 21, עמוד 17, באתר bethasofermodiin.org.il
↑  תובל שרון, אייל אסולין: הוד, באתר מוזיאוני חיפה - שישה מוזיאונים במסגרת אחת, ‏04.08.18
↑  פלג רותם חגית, לך הביתה ״מוטי״? אייל אסולין מרגיז את יורשי דנציגר, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2019-10-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 534674  NLI: 987007515242505171  LCCN: no2013111576  VIAF: 305368537   WorldCat (עם VIAF): 305368537
איתן קיינין

| --- | --- |

 לידה:  19 ביולי 1960 (בן 64) אן ארבור, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של הרווארד, אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, תיכון אוניברסיטת סן פרנסיסקו, אוניברסיטת איווה, אוניברסיטת סטנפורד, Town School for Boys 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
אית'ן אנדרו קיינין (באנגלית: Ethan Andrew Canin; נולד ב-19 ביולי 1960) הוא סופר אמריקאי-יהודי, מחנך ורופא. הוא מרצה לכתיבה יוצרת באוניברסיטת איווה.
קורות חיים

קיינין נולד באן ארבור, מישיגן שבארצות הברית, בזמן שהוריו היו בחופשה מאיווה סיטי, שם לימד אביו כינור באוניברסיטת איווה. הוא ומשפחתו עברו ברחבי המערב התיכון ובמזרח ארצות הברית, ובסופו של דבר התיישבו בסן פרנסיסקו, קליפורניה, שם למד בתיכון ומאוחר יותר באוניברסיטת סן פרנסיסקו. הוא למד באוניברסיטת סטנפורד והשיג תואר ראשון באנגלית. הוא עבר לאוניברסיטת איווה ולמד בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה לתואר שני, אותו קיבל בשנת 1984. הוא המשיך ללמוד בבית הספר הרפואי באוניברסיטת הרווארד, שם קיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1991.
בתחילת הפרקטיקה הרפואית שלו התמחה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. הוא עסק הן ברפואה והן בכתיבה מספר שנים. ב-1998 פסק לעסוק ברפואה והצטרף לסגל סדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה, שם הוא עדיין מלמד.
נשוי ואב לשלושה ילדים.
פרסים

מלגת גוגנהיים, 2010
פרס הספרות של קליפורניה - מדליית זהב בספרות (1994)
הקרן הלאומית לאמנויות - מלגה (1987 וכן 1996)
פרס לינדהרסט - Lyndhurst (משנת 1994 עד 1996)
פרס הביקורת הטרנס-אטלנטית של הנפילד (1987)
המלגה הספרותית של הוצאת הוטון מיפלין (1986)
יצירה > אוספי סיפורים קצרים

קיסר האוויר (1985)
גנב הארמון  (1994)
יצירה > רומנים

הנהר הכחול, 1992, טיים וורנר הבינלאומי, מסת"ב 978-0-446-39447-5
למלכים ולכוכבי לכת (1999), הוצאת סנט מרטינס פרס, מסת"ב 978-0-312-24125-4
לשאת אותי על פני המים (2001) הוצאת בלומסברי, מסת"ב 978-0-7475-5790-6
אמריקה אמריקה ביוני 2009, הוצאת בלומסברי, מסת"ב 978-0-7475-9872-5
שנתון הספקן, 2016, ראנדום האוס, מסת"ב 978-1-4000-6826-5
הערות שוליים

1 2  Anatomy of a leading author, www.australianjewishnews.com, ‏August 17, 2009 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Carry Me Across the Water".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259487605171  BNE: XX875388  BnF: cb12092450f (data)  CANTIC: a10869888  CiNii: DA0372128X  GND: 1120316766  ICCU: CFIV102692  ISNI: 0000 0001 2147 6743  LCCN: n87840327  NDL: 00464204  NKC: xx0048777  NTA: 073467197  SNAC: w6xh2jd4  SUDOC: 029259371  VIAF: 110589396   WorldCat (עם VIAF): 110589396
אורי גולדבורט

| --- | --- |

אורי גולדבורט עם אשתו, נעמי, ועם נכדיו
 לידה:  2 בינואר 1939 (בן 86) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  אפידמיולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
אורי גולדבורט (נולד ב-2 בינואר 1939) הוא פרופסור מן המניין (פרופסור אמריטוס) לאפידמיולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. גולדבורט הוא מפורצי הדרך בגילוי חשיבות כולסטרול מסוג HDL (הידוע גם כ"כולסטרול הטוב") בהגנה על הלב - הקטנת סיכון לתמותה ממחלת לב כלילית. בנוסף, כיהן גולדבורט בשנים 1976 עד 1983 כיו"ר איגוד האתלטיקה בישראל.
ביוגרפיה

אורי גולדבורט נולד בתל אביב ליעקב גולדבורט ולאסתר לבית מץ. גולדבורט סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה בשנת 1964, ובנוסף השתתף באותה השנה במחקר הישראלי למחלת לב איסכמית. בנוסף, סיים גולדבורט תואר שני בסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1966.
בשנות ה-60 וה-70, גולדבורט השתתף במחקר אפידמיולוגי מקיף של מחלות לב, שהחל ב-1963 והקיף 10,232 עובדי ממשלה ורשויות מקומיות בישראל.
גולדבורט יזם את הקמתה של החברה הישראלית לאפידמיולוגיה ב-1983, ובהמשך ייסד את החוג לאפידמיולוגיה של מחלות לב וקרדיולוגיה מניעתית, שהיווה את קבוצת העבודה באיגוד הקרדיולוגי הישראלי, ועמד בראשו משך שתי קדנציות. בשנת 1985 קיבל גולדבורט תואר PHD באפידמיולוגיה של מחלות לב באוניברסיטת תל אביב, ב-1989 הועלה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטה וב-1994 לדרגת פרופסור מן-המניין. גולדבורט עמד בראש היחידה האפידמיולוגית במכון האוניברסיטאי לחקר הלב ע"ש נויפלד במרכז הרפואי שיבא. במקביל, החל מסוף שנות ה-60, פעל גולדבורט בהתנדבות לפיתוח האתלטיקה הקלה בישראל.
בשנת 1991, פתח גולדבורט קורס אקדמי ראשון בנושא האפידמיולוגיה של מחלת לב כלילית באוניברסיטת תל אביב, ובעת כהונתו כראש החוג לאפידמיולוגיה ולרפואה מונעת, יזם יחד עם פרופסור מנפרד גרין את פתיחתם של לימודי תואר שני בתחום, ואף עמד בראשם בשבע השנים הראשונות. בהמשך השיג את אישור האוניברסיטה בתל אביב להקמת בית הספר השני בישראל לבריאות הציבור. גולדבורט פרסם או היה שותף לפרסומם של למעלה מ-300 מאמרים, אשר עסקו בנושא אפידמיולוגיה של מחלות לב ובנושאים נוספים, ואשר חלקם היוו פריצת דרך בתחומים אלו. בנוסף, ב-1994 התפרסם הספר "גורמים גנטיים למחלת לב איסכמית", אשר נערך על ידי פרופסור גולדבורט, קורה ברג ואולף דה-פייר, ואשר עוסק בהיבטים שונים של גורמים גנטיים במחלת לב כלילית.
גולדבורט כיהן כראש החוג לאפידמיולוגיה ולרפואה מונעת בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בשנים 1995–1999 וכיושב ראש המועצה האקדמית העליונה של המכללה האקדמית בווינגייט בשנים 2000–2013. גולדבורט כיהן כפרופסור אורח ב-NHLBI (המהווה חלק מסוכנות ה-NIH האמריקאית) באוניברסיטת לויולה שבשיקגו ובאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, כשותף במטא אנליזות בין-לאומיות המרוכזות באוניברסיטאות אוקספורד, הרווארד וקיימברידג', ובמשך 8 שנים כחבר במועצת החברה הבין-לאומית לאפידמיולוגיית מחלות לב וכלי דם ומניעתן.
ב-2007 קיבל גולדבורט את פרס ריצ'רד מלצר מאיגוד הלב הישראלי, וב-2012 היה לאדם ה-14 שנבחר להיות חבר כבוד של איגוד הלב הישראלי, הראשון והיחיד שאינו רופא.
ב-2019 קיבל גולדבורט פרס מפעל חיים על פועלו בתחום בריאות הציבור בישראל (פרופ' גולדבורט ייסד בשנת 1982 עם חבריו את החברה הישראלית לאפידמיולוגיה ובשנת 1998 את החוג לאפידמיולוגיה של מחלות לב וקרדיולוגיה מניעתית באיגוד הקרדיולוגי, הוא כיהן בזמנו בראש היחידה האפידמיולוגית במכון לחקר הלב ע"ש נויפלד בשיבא ובשתי קדנציות כראש החוג לאפידמיולוגיה, בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר והעלה אז את חזון הקמת בית הספר לבריאות הציבור).
ב-2022 קיבל גולדבורט תואר 'עמית כבוד' מהפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב על תרומתו למחקר וחינוך דורות צעירים של חוקרים.
ביוגרפיה > חייו האישיים

בשנת 1968 נישא גולדבורט לנעמי הטסגי ולהם שלושה ילדים ושמונה נכדים. בנו אמיר הוא פרופסור לכימיה באוניברסיטת תל אביב. גולדבורט טיפח וממשיך לטפח סטודנטים רבים בתחומי הרפואה, המחקר האפידמיולוגי ובתחומים נוספים (בין היתר, הדריך גולדבורט 14 מסיימים לתואר PHD). בנוסף, גולדבורט משתתף בעצמו בתחרויות ריצה, ואף השתתף לראשונה בריצת מרתון לאחר שהיה בן 60.
תחומי פעילותו המחקרית והאקדמית > עיקרי מחקרו האפידמיולוגי בתחום HDL כולסטרול

לאחר גילוי הליפופרוטאינים (הידועים גם כקבוצות של מולקולות כולסטרול) כמרכיב חדש בסרום האנושי בתחילת שנות ה-60, התבהרה חשיבותם והתברר גם הקשר הישיר בין חוסר הימצאותם של אלפא-ליפופרוטאינים (ALP) בגוף האדם למחלות לב. ב-1973 קבוצת המחקר הישראלית של ג'ק מדלי (IIHD), בה היה חבר גולדבורט, מצאה לראשונה הוכחה לכך שערכים נמוכים של ALP בגוף האדם קודמים להיארעות ראשונה של אירוע כלילי, עובדה אשר הוכחה על ידם פעם נוספת בניתוח רב-משתני אשר ביצעו ב-1975.
ב-1975 נסקרו כל העבודות והמחקרים הנוגעים ל-ALP, והוצע מיון חדש של סוגי ALP לפי צפיפותם בדם. ערכים נמוכים של כולסטרול בעל צפיפות גבוהה בדם (הידוע גם כ-HDL) נמצאו כקשורים לסיכון מוגבר להתפתחות טרשת עורקים. מחקרים אפידמיולוגיים אינטנסיביים, שבוצעו על ידי פרופסור גולדבורט וחוקרים נוספים החל משנות ה-70, העמיקו את הידע לגבי השפעת ה-HDL על כלי הדם הכליליים ועל מחלות לב איסכמיות. ב-1977 פרסם גולדבורט, יחד עם ג'ק מדלי, גילוי ראשוני לגבי HDL, שעיקרו הקשר הישיר בין רמתו הנמוכה בגופם של מעשנים לבין סיכוייהם לפתח מחלת לב איסכמית, לעומת אלו שלא מעשנים. בעקבות התפתחות המחקר והגילויים בתחום, נערך ב-1979 ניתוח רב-משתני של הנושא בקרב המשתתפים הישראלים ב-IIHD, אשר ביסס והרחיב את הממצאים הראשוניים אודות קשר זה. ממצאי המחקר והניתוח היו משמעותיים בהתייחס לרמות HDL בדם ולקשר שלהן להיארעות אוטם שריר הלב (תוך התייחסות לגורמי סיכון נוספים). גולדבורט השתתף בהובלת מחקר ישראלי גדול, BIP, שכלל 15502 חולים במחלות לב איסכמיות - המחקר הקליני המבוקר עם מספר הנחקרים הרב ביותר שנערך במסגרת הקרדיולוגיה הישראלית, ואשר במסגרתו נבדקה השפעתה של העלאת ריכוז HDL בדם (תוך הורדת ריכוז הטריגליצרידים) על הפרוגנוזה של חולים אלו (secondary prevention), כאמצעי למניעה משנית.
במהלך השנים נמצא קשר ישיר בין פעילות אירובית (המומלצת בלאו הכי) לעליית ריכוז ה-HDL ולירידת ריכוז הטריגליצרידים בגוף, תהליכים המתרחשים במקביל. בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 השתתף גולדבורט בביצוע מספר מחקרים קליניים מבוקרים אשר כללו מגוון סוגי תרופות, בעיקר כאלו המשמשות למניעה משנית אצל חולי לב - במחקרים אלו התברר כי למרות הצלחתן של תרופות ממשפחת הפיברטים (המעלות את ריכוז ה-HDL בגוף) בטיפול במחלות לב, יעילות מהן בהרבה תרופות ממשפחת ה"סטטינים" (המורידות את ריכוז ה-LDL בגוף). למרות זאת, גם כיום ממשיכים ערכי HDL נמוכים בבדיקת דם שגרתית למלא תפקיד בחישוב "פרופיל הסיכון" לפיתוח מחלת לב כלילית.
תחומי פעילותו המחקרית והאקדמית > מחקרים אחרים

מתוך מעקב אחר מגמות התמותה לסיבותיהן בישראל, זיהה גולדבורט לקראת סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 כי שיעורי התמותה ממחלת לב כלילית בישראל עברו למגמת ירידה.
ב-1983 וב-1986 פרסמו גולדבורט ופרופסור הנרי נויפלד מאמרים אודות גורמים גנטיים למחלת לב כלילית, אשר דנו בטיפול עתידי מותאם אינדיבידואלית בתחום הקרדיאלי. 3 שנים קודם לכן נבחר הנושא ככותרת "ההרצאה הבינלאומית", אשר ניתנה על ידי נויפלד בכנס השנתי של AHA - אגודת הלב האמריקאית. ברבות השנים צוינה ראשוניותם של מאמרים אלו בתחום.
תחומי פעילותו המחקרית והאקדמית > פעילותו בתחום האתלטיקה הקלה בישראל

במקביל לפעילותו האקדמית והמחקרית התמקד גולדבורט באיסוף מידע אודות ההיסטוריה של האתלטיקה הישראלית ובהמשך בקידום האתלטיקה הישראלית ובניהולה. המידע שאסף אורגן לספר אותו כתב וערך בשנת 1971, ואשר פורסם בעברית ובאנגלית - "אתלטיקה 1935-1970". ספר זה מהווה את האוסף הראשון של כרונולוגיה סטטיסטית של האתלטיקה בישראל ובארץ ישראל, ומכיל בתוכו את רשימת התוצאות הטובות ביותר בתחום בכל הזמנים, ואת רשימת שיאני ואלופי ישראל בתחום. גולדבורט המשיך לאסוף חומר ולהוציא חוברות שנתיות עם מידע על האתלטיקה הישראלית, וניתוח התנהלותה ומגמותיה. לאחר שעבר לארגון וניהול העביר את תפקיד איסוף המידע לדוד אייגר.
בסוף 1971 התמנה גולדבורט לוועדה לתכנון העונה של ועדת האתלטיקה הקלה בהתאחדות הספורט, ובשנת 1973 היה ליו"ר הוועדה המקצועית. בשנת 1973 הקים גולדבורט את איגוד שופטי האתלטיקה בישראל, ובשנת 1976 נבחר לעמוד בראש הוועדה הארצית לאתלטיקה קלה בהתאחדות הספורט (אשר שמה שונה ב-1980 לאיגוד האתלטיקה בישראל), תפקיד שמילא עד 1983. בתקופה זו הוקם לראשונה בארץ אצטדיון אתלטיקה מודרני, בשכונת הדר יוסף בתל אביב. בדצמבר 1977 סייע גולדבורט בהקמתו ובפיתוחו של מרתון טבריה מרתון הכנרת, המרתון הראשון בישראל שזכה למעמד של אירוע שנתי בינלאומי קבוע, ושהפך לחלק מלוח המרוצים העולמי.
כיו"ר ועדת האתלטיקה, קידם גולדבורט את קשריה הבינלאומיים של ישראל עם מדינות אירופאיות. באותה תקופה ישראל נטלה חלק בתחרויות בין-ארציות רבות, בתקופה בה ישראל לא יכלה להתחרות בשום אליפות בינלאומית בגלל מצבה הפוליטי (שכלל את החרמתה באסיה לדרישת מדינות ערב ב-1979, ואף את אי-התקבלותה לאירופה בגלל התנגדות ברית המועצות והגוש המזרחי עד 1990). קידום הקשרים הבינלאומיים באתלטיקה והתחלת הקשר עם האתלטיקה האירופית כלל את ייסוד "קבוצת האומות הקטנות", אשר קמה בפורטוגל בשנות ה-80, וכללה את יוון, צפון אירלנד, סקוטלנד ולוקסמבורג (ולעיתים אף השתתפו בה קפריסין ואיסלנד).
בשיתוף דוד אייגר, ייסד גולדבורט את נבחרת ישראל לנשים באתלטיקה קלה (בה כיכבו, בין היתר, אסתר רוט וזהבה שמואלי), שהתחרתה לראשונה בתחרות בין-ארצית ב-1976 נגד יוון. גולדבורט השתתף בניסיונות להפוך את האתלטיקה לענף ספורט פופולרי, להביא קהל לתחרויות אתלטיקה ולהגביר את העניין בספורט זה בציבור. אליפויות ישראל והתחרויות הבין-ארציות הפכו לאירועים בעלי עניין רב וסיקור תקשורתי נרחב, ומשכו קהל צופים רב יותר מאשר בשנים קודמות. למגזין "עולם הריצה", אותו ייסדו ב-1982 ז'אק כהן וגד יאיר, הקנה גולדבורט צביון של מגזין מקצועי והביא במהלך 30 שנה להרחבת והעשרת תוכנו, ובהמשך אף להפיכתו לביטאון הרשמי של איגוד האתלטיקה בישראל. ב-2005 פרסם גולדבורט יחד עם דוד אייגר ואריה קוקס ספר המסכם את אליפויות ישראל באתלטיקה קלה, ואשר מכיל בתוכו את רשימת ההישגים הטובים ביותר בכל הזמנים באתלטיקה הישראלית.
כיום מכהן גולדבורט כיו"ר הנהלת הקרן לעידוד ספורטאי העילית מייסודם של הוועד האולימפי ומשרד החינוך והתרבות.
לקריאה נוספת

אורי גולדבורט, קורה ברג ואולף דה-פייר, Kluwer Academic Publishers ,Genetic factors in coronary heart disease ,1994.
אורי גולדבורט, אתלטיקה בישראל 1935 - 1970, 1971.
אורי גולדבורט, דוד אייגר ואריה קוקס, אתלטיקה 70, מ"רבנאות" ארץ-ישראל 1935 לאליפויות ישראל 2005, האנשים, ההישגים, החוויות, הוצאת איגוד האתלטיקה בישראל, 2006.
הערות שוליים

↑  מקבלי תואר בוגר במדעי הטבע, מעריב, 20 בינואר 1965
↑  מוסמך למדעי החברה, דבר, 13 ביולי 1967
↑  Israel Ischemic Heart Disease Study « Heart Attack Prevention
↑  הפקולטה לרפואה, מעריב, 29 ביולי 1985
↑  חיפוש של פרסומיו, אתר Pubmed
↑  Prof. Uri Goldbourt, Tel Aviv University
↑  URI GOLDBOURT, PHD, University of Minnesota
↑  פרסים והוקרה של חברי הסגל באוניברסיטה – " תשס ז
↑  חברי כבוד של האיגוד הקרדיולוגי בישראל (ארכיון)
↑  ברכות לפרופ' אורי גולדבורט על קבלת פרס מפעל חיים
↑  פרופ' אורי גולדבורט מקבל תואר "עמית של כבוד" מטעם הפקולטה לרפואה
↑  קורה ברג, מערכת חדשה בסרום האנושי - מערכת הליפופרוטאינים, באתר NCBI, ‏ינואר 1963
↑  ג'ק מדלי, הרולד קאהן, הנרי נויפלד, אורי גולדבורט ואחרים, אוטם שריר הלב לאורך חמש שנים: הנסיון בהיארעות, שכיחות ותמותה, באתר NCBI, ‏פברואר 1973
↑  אורי גולדבורט, ג'ק מדלי והנרי נויפלד, ניתוח רב-משתני של שכיחות אוטם שריר הלב לאורך תקופה של חמש שנים, ‏אפריל 1975
↑  הקשר בין ריכוז ליפופרוטאינים בדם להתפתחות מחלות לב איסכמיות, באתר NCBI, ‏ינואר 1975
↑  אורי גולדבורט וג'ק מדלי, מאפיינים פיזיולוגיים, ביוכימיים וגנטיים של מעשנים, באתר NCBI, ‏ינואר 1977
↑  אורי גולדבורט וג'ק מדלי, הקשר בין צפיפות ליפופרוטאינים בדם להיארעות אוטם שריר הלב, באתר NCBI, ‏מרץ 1979
↑  אורי גולדבורט וג'ק מדלי, הקשר בין רמות כולסטרול HDL בדם להיארעות אוטם שריר הלב, ‏1 במרץ 1979
↑  אורי גולדבורט, ניסוי למניעת הגדלת ליפופרוטאינים בדם וצמצום הטריגליצרידים בחולי טרשת עורקים קלינית, באתר NCBI, ‏אפריל 1993
↑  אורי גולדבורט והנרי נויפלד, מגמות תמותה ממחלות לב כליליות ומגורמים נוספים בישראל, ‏1985
↑  אורי גולדבורט והנרי נויפלד, היבטים גנטיים של טרשת העורקים, ‏יולי 1986
↑  אורי גולדבורט והנרי נויפלד, מגמות ירידה אחרונות בשיעורי התמותה ממחלות לב וכלי דם והתמותה הכללית בישראל בין 1974 ל-1978, ‏1980
↑  אורי גולדבורט והנרי נויפלד, היבטים גנטיים של מחלות לב כליליות, ‏1 במאי 1983
↑  חידושים עם פתיחת עונת האתלטיקה הקלה, דבר, 1 בדצמבר 1971
↑  יצחק בן חורין, מאמצים להסיר את איום שביתת האתלטים, מעריב, 3 ביולי 1973
↑  אבינעם פורת, אבל את רוצה לרוץ בטבריה, באתר ynet, 2 בינואר 2015
↑  60 רצים מחו"ל במרתון הכנרת, מעריב, 19 בדצמבר 1978
איזדור מנואל זינגר

| --- | --- |

איזדור זינגר בשנת 1977
 לידה:  3 במאי 1924 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  11 בפברואר 2021 (בגיל 96) Boxborough, ארצות הברית 
 שם לידה:  Isadore Manuel Singer 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  ארצות הבריתארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן (1944)  אוניברסיטת שיקגו (1950) 
 מנחה לדוקטורט:  אירווינג סגל 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1950–1952)  אוניברסיטת קולומביה (1954–1955)  המכון למחקר מתקדם (1955–1956)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1956–1977)  חיל האותות (1944–1947)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1977–1983)  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1952–1954)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1983–2010) 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  פרס אבל (2004)  פרס סטיל למפעל חיים (2000)  מדלית ויגנר (1988)  המדליה הלאומית למדעים (1983)  פרס לזכר מקסים בוכר (1969)  מלגת גוגנהיים (1968)  AMS Distinguished Public Service Award 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 משפט האינדקס של עטיה וזינגר
 
איזדור מנואל זינגר (באנגלית: Isadore Manuel Singer; ‏ 3 במאי 1924 – 11 בפברואר 2021) היה מתמטיקאי יהודי-אמריקאי, חתן פרס אבל לשנת 2004.
חיים אישיים

זינגר נולד בדטרויט, מישיגן למשפחת מהגרים יהודים מפולין. הוריו, סיימון ופרדה, היגרו לטורונטו שבקנדה בשנת 1917. בשנת 1961 נישא לשיילה רוף ולהם חמישה ילדים.
לימודים וחיים מקצועיים

זינגר החל את לימודיו באוניברסיטת מישיגן בספטמבר 1941 לאחר שהוענקה לו מלגת לימודים מלאה בשווי 50$ לסמסטר. הוא בחר ללמוד פיזיקה על פני ספרות אנגלית ואת התואר הראשון בפיזיקה סיים בינואר 1944.
בשנים 1944—1946 שירת בחיל הקשר של צבא ארצות הברית, ובמסגרת זו נשלח לעבוד בבית ספר לקשר בפיליפינים.
החל את לימודיו לתואר השני באוניברסיטת שיקגו בינואר 1947 בכוונה ללמוד פיזיקה, ולבסוף הוענק לו תואר שני במתמטיקה בשנת 1948 והחליט להמשיך בעיסוקו במתמטיקה על פני פיזיקה. הוענק לו תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1950. את התזה שלו לתואר הדוקטור, שכותרתה "אלגבראות לי של אופרטורים בלתי תלויים" ("Lie Algebras of Unbounded Operators"), הנחה המתמטיקאי אירווינג סגל.
בשנת 1950 החל זינגר לעבוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ולאחר כשנתיים עבר לקליפורניה שם עבד כפרופסור אורח (Assistant Professor) באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנה האקדמית 1954–1955 שהה זינגר באוניברסיטת קולומביה בניו יורק כפרופסור מבקר (Visiting Assistant Professor). בשנה העוקבת, 1955-1956, שהה זינגר גם כן כפרופסור מבקר, הפעם במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, ניו ג'רזי. בשנת 1954 התקבל למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס כפרופסור מן החוץ, בשנת 1958 קודם לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1959 מונה לפרופסור מן המניין. בעשר השנים שבין 1977 ל-1987 עבד זינגר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ולאחר מכן שב למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שם נשאר עד פרישתו לגמלאות.
זינגר היה חבר באגודה האמריקאית למתמטיקה, באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, בחברה הפילוסופית האמריקאית ובאקדמיה הלאומית למדעים.
תפקידים רשמיים בהם כיהן כוללים:
יושב-ראש ועידת המדע ומדיניות החוץ של האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית;
סגן נשיא של האגודה האמריקאית למתמטיקה בשנים 1970–1972;
חבר במועצת המדע של הבית הלבן בשנים 1982-1988;
חבר בוועד המנהל של מועצת המחקר הלאומית של ארצות הברית בשנים 1995-1999.
זינגר נפטר ב-11 בפברואר 2021.
פרסים ועיטורי כבוד

בין הפרסים ועיטורי הכבוד בהם זכה זינגר נמנים הבאים:
פרס Bôcher של האגודה האמריקאית למתמטיקה לשנת 1969;
המדליה הלאומית למדעים לשנת 1983;
מדליית ויגנר לשנת 1988;
פרס האגודה האמריקאי למתמטיקה עבור שירות ציבורי יחיד במינו.
פרס לירוי פ' סטיל למפעל חיים של האגודה האמריקאית למתמטיקה לשנת 2000;
פרס אָבֶּל לשנת 2004;
תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פייר ומארי קירי (UPMC) בשנת 2005;
פרס מפעל חיים של פקולטת ג'יימס ר' קיליאן ג'וניור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס לשנת 2005.
משפט האינדקס

זינגר נודע בהוכחה של משפט האינדקס אותה פרסם בשנת 1963 בשיתוף עם המתמטיקאי הבריטי מייקל עטיה. ההוכחה זיכתה את זינגר ועטיה בפרס אָבֶּל הנורווגי לשנת 2004. משפט האינדקס הוא משפט בגאומטריה דיפרנציאלית המקשר בין אנליזה וטופולוגיה; על-פיו ניתן לחשב את האינדקס של אופרטור דיפרנציאלי אליפטי על יריעה באמצעות מידע טופולוגי. המשפט מכליל ומאחד משפטים רבים כמו משפט גאוס-בונה ומשפט רימן-רוך, וקיימים לו יישומים רבים בפיזיקה תאורטית.
האינדקס האנליטי של מערכת משוואות דיפרנציאליות הוא ההפרש בין מספר המשוואות ובין מספר הפתרונות של המערכת. ידיעת האינדקס האנליטי של מערכת מקלה במידה משמעותית את מציאת הפתרונות של מערכת זו. בנוסף לכך, הפתרונות של המערכת הדיפרנציאלית מגדירים מרחב, שאת האינדקס הטופולוגי שלו ניתן לחשב בקלות יחסית עם שיטות טופולוגיות הכוללות מתיחה ועיוות, לדוגמה. משפט האינדקס של עטיה וזינגר מוכיח שהאינדקס הטופולוגי שווה לאינדקס האנליטי של מערכת דיפרנציאלית בתנאים מסוימים.
ראו גם

משפט האינדקס של עטיה וזינגר (אנ')
משפט גאוס-בונה
משפט רימן-רוך