אה"מ מרלבורו (1912)
היסטוריית שירות > לאחר המלחמה

ב-12 במרץ 1919, מרלבורו נכנסה לשירות מחדש בדבונפורט והוצבה בצי הים התיכון, כחלק משייטת אוניות המערכה הרביעית, יחד עם שלוש אחיותיה ושתי אוניות מסדרת המלך ג'ורג' החמישי, סנטוריון ואייג'קס. בתקופה זו שירתה בים השחור במהלך התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה כדי לתמוך בלבנים נגד הבולשביקים האדומים. ב-5 באפריל 1919, הגיעה מרלבורו לסבסטופול לפני שהמשיכה ליאלטה למחרת. האונייה העלתה ביאלטה אל הסיפון את הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה וחברים אחרים מהמשפחה הקיסרית הרוסית המודחת לשעבר, כולל הדוכסית הגדולה קסניה, הדוכס הגדול ניקולאי והנסיך פליקס יוסופוב. הקיסרית סירבה לעזוב אלא אם כן הבריטים יפנו גם חיילים פצועים וחולים, יחד עם כל אזרחים שרצו גם הם לברוח מהבולשביקים המתקדמים. הפמליה הרוסית על סיפון מרלבורו מנתה כ-80 איש, כולל 44 מבני משפחת המלוכה והאצולה, עם מספר אומנות, אחיות, משרתות ומשרתים, בתוספת כמה מאות ארגזים של מזוודות.
כ-35 חדרי קצינים פונו והותקנו דרגשים נוספים, כשהקיסרית השתלטה על תא הקפטן. בבוקר 12 באפריל עגנה הספינה מול האי האלקי, כ-12 מיל (19 קילומטרים) מקונסטנטינופול, עקב אי ודאות מסוימת לגבי היעד הסופי של משפחת המלוכה הרוסית לשעבר. ב-16 באפריל הדוכס הגדול ניקולאי ניקולאייביץ' ואשתו הדוכסית הגדולה אנסטסיה, הדוכס הגדול פיוטר ניקולאייביץ' ורעייתו הדוכסית הגדולה מיליצה, הנסיכה מרינה, הנסיך רומן, הרוזן והרוזנת טישקיייץ', הברון והברונית סטאל, מר בולדירף וד"ר מלמה עם המשרתים שלהם בהתאמה עזבו את האונייה ועלו על אה"מ לורד נלסון המיועדת לג'נובה. הם הוחלפו על ידי הרוזן דימיטרי והרוזנת סופיה מנגדן, הרוזן גאורגי והרוזנת אירינה מנגדן, הרוזנת ורה מנגדן, הרוזן ניקולס מנגדן, מאדאם הלנה ארצ'וף ושתי משרתות. בבוקר 18 באפריל, יום שישי הטוב, הפליגה הספינה למלטה. הספינה יצאה ב-18 באפריל, לכיוון מלטה כדי להפקיד את הרוסים, לפני שחזרה לקונסטנטינופול.
במאי 1919, מרלבורו ערכה ניסויים עם פגזים חדשים בקוטר 6 אינץ' עתירי נפץ מול חצי האי קרץ', אם כי אלו התבררו כלא אמינים. במהלך תקופה זו, היא הפעילה בלון פורח כדי לסייע באיתור נפילת הפגזים. מאוחר יותר באותו חודש, פגז התפרק בקנה השמאלי של צריח "A" וגרם לנזק קל. בעודה מוצבת מול חצי האי קרץ', האונייה סיפקה תמיכה ארטילרית לכוחות הלבנים, כולל הפגזות של עמדות בולשביקיות בכפרים קוי-אסאן ודאל קמצ'י. עד 1920, תשומת הלב הבריטית הופנתה למלחמת יוון–טורקיה. ב-20 ביוני 1920, הגיעה מרלבורו לקונסטנטינופול, שם רוכז צי הים התיכון כדי לתמוך בכיבוש העיר. ב-6 ביולי נחתו כוחות בריטיים בג'מליק, בעוד מרלבורו סיפקה תמיכה ארטילרית.
באוקטובר 1920 הגיעה אוניית המערכה המלך ג'ורג' החמישי להחליף את מרלבורו בצי הים התיכון. לאחר מכן חזרה מרלבורו לדבונפורט, שם עברה שיפוץ גדול שהתרחש בין פברואר 1921 לינואר 1922. במהלך התיקון הותקנו חוגות טווח, יחד עם מד טווח נוסף על המבנה האחורי. סיפון הטיסה הוסר מצריח "B". מדדי טווח עם בסיס ארוך הותקנו בצריח "X". לאחר השלמת השיפוץ בינואר 1922, מרלבורו נכנסה לשירות מחדש והוצבה בים התיכון, שם החליפה את אמפרור אוף אינדיה. היא שימשה כספינת הדגל של סגן המפקד עד אוקטובר. בעקבות הסכם לוזאן ב-1923, הוציאו מדינות ההסכמה את כוחות הכיבוש שלהן מטורקיה; מרלבורו הייתה מעורבת בליווי שיירות החיילים מקונסטנטינופול.
מרלבורו שימשה לזמן קצר כאוניית הדגל של סגן מפקד שייטת אוניות המערכה הרביעית לאחר שקינג ג'ורג' החמישי ניזוקה מפגיעת סלע מול מיטילנה. בנובמבר 1924 שונה שמה של שייטת אוניות המערכה הרביעית לשייטת אוניות המערכה השלישית. במרץ 1926, שייטת אוניות המערכה השלישית, כולל מרלבורו, הועברה לצי האטלנטי. שם שימשו אוניות המערכה כספינות אימונים. בשנת 1929 הוחלפו תותחי הנ"מ של הספינה בקוטר 3 אינץ' בתותחי 4 אינץ' חזקים יותר. בינואר 1931, מרלבורו שימשה כספינת הדגל של השייטת, והחליפה את אמפרור אוף אינדיה. היא נשארה בתפקיד רק חמישה חודשים, כשהיא הוצאה משירות ב-5 ביוני. על פי תנאי האמנה הימית של לונדון משנת 1930, ארבע אוניות המערכה מסדרת איירון דיוק היו אמורות להיגרט או להיות מפורזות; מרלבורו הייתה אמורה להיות מסולקת משירות ב-1931 ולהתפרק לגרוטאות.
האונייה שימשה כמטרה לבדיקת ההשפעה של כלי נשק שונים על אוניות ראשה, יחד עם אמפרור אוף אינדיה. הניסויים כללו ירי חימוש משחתת לעבר העמדות העליונות מטווח קרוב כדי לבחון את יעילותן בקרב לילי מדומה, פגיעה ישירה מפגזים בגודל 13.5 אינץ', ניסויי פצצות וניסויים עם אטימות רשף במחסני התחמושת. שני הניסויים הראשונים נערכו ביולי 1931, והיוו הדמיות של פיצוצי מחסני תחמושת. מערכת האוורור פעלה כמתוכנן, ובעוד הפיצוצים גרמו לנזק פנימי חמור, מרלבורו לא נהרסה, כפי שאירע לשלושת סיירות המערכה ביוטלנד. בשנת 1932 נערכו בדיקות נוספות עם פצצות דמה במשקל 250 ליברות (113 קילוגרם) ו-500 ליברות (227 קילוגרם) לבדיקת חוזק הסיפון; פצצות חודרות שריון (AP) 450 ליברות (204 קילוגרם) ופצצות נפץ גבוהות (HE) 1,080 ליברות (490 קילוגרם) פוזרו לאחר מכן בתוך הספינה כדי לבדוק את יעילותן. הצי המלכותי קבע שפצצות HE היו חסרות תועלת, אבל שריון סיפון עבה יידרש כדי להביס פצצות AP. זה הוביל להחלטה לחזק את שריון הסיפון של אוניות מערכה קיימות לאורך שנות ה-30.
מרלבורו הוכנסה לרשימת הפירוק במאי 1932 ונמכרה במהירות לחברת הפירוק של אללוה. ב-25 ביוני היא הגיעה לרוזית', שם פורקה לגרוטאות.
תרשים של סדרת איירון דיוק
מפת הים הצפוני
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 במאי – 1 ביוני 1916
סקיצת זיהוי של אוניית מערכה מסדרת קניג; מרלבורו קלעה שלוש פגיעות ב-SMS גרוסר קורפירסט במהלך הקרב
מפה של מיקומם המשוער של הכוחות הבולשביקים והלבנים ברוסיה בשנת 1919