stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרינה מייננת
יחידות של מנות קרינה > מנה אפקטיבית (סייורט/רם)

ההערכה הכמותית של הנזק הביולוגי המאוחר הנגרם על ידי חשיפת איברים אחדים של הגוף למנות שונות של קרינה נעשית באמצעות גודל הקרוי מנת הקרינה האפקטיבית (effective dose) הנמדדת גם כן ביחידות של סיוורט. ההבדל בין המנה האקוויוולנטית למנה אפקטיבית הוא שהמנה האפקטיבית לוקחת בחשבון את הרגישות המוגברת של איברים מסוימים לנזקי קרינה (כמו איברי הרבייה).
יחידות של מנות קרינה > מנת קרינה של בננה

חומרים רדיואקטיביים מצויים באופן טבעי באדמה, במים ובצמחיה. מקצתם נספגים בגוף מהאוכל, למשל, בננה מכילה אשלגן, חלק מן האטומים שלו הם איזוטופים רדיואקטיביים והמים, או מהאוויר במקרה של הגז רדון, מבלי לגרום נזקים משמעותיים. לשם השוואה בין חומרים טבעיים אלו, הומצאה המידה מנת קרינה של בננה, אך היא אינה משמשת את עולם המדע, אלא יותר כהצגה פופולרית של קרינה.
סוגים של השפעות מקרינה מייננת

ההשפעות הביולוגיות של חשיפה לקרינה מייננת מתחלקות לשני סוגים עיקריים:
השפעות ודאיות המתרחשות בדרך כלל תוך זמן קצר מתום החשיפה. השפעות כאלו קרויות השפעות דטרמניסטיות. הן קרויות כך כיוון שהן ודאיות אם מנת הקרינה עלתה על ערך סף מסוים. חומרת הנזק הנובע מהשפעות כאלה היא יחסית למנת הקרינה. השפעות מסוג זה כוללת קטרקטים בעין, כוויות עור, נזקים המטולוגיים, השפעות זמניות או נמשכות על פוריות, השפעות על אורך חיים, מחלת קרינה חריפה ובמנות גבוהות מאוד גם מוות.
השפעות מאוחרות, הקרויות השפעות סטוכסטיות. השפעות אלה קרויות כך כי הן אקראיות ומופיעות רק בחלק קטן מן הנחשפים והן השפעות מסוג "הכל או לא כלום". השפעות מסוג זה מאופיינות בכך שההסתברות לעצם התרחשות התופעה (ולא מידת חומרתה) היא יחסית לגודל המנה. בהשפעות כאלו לא מבחינים במנת סף שמתחתיה ההסתברות לנזק היא אפס, כלומר הפרעות סטוכסטיות עלולות להופיע לאחר חשיפה למנת קרינה כלשהי, קטנה ככל שתהיה. על סוג זה של השפעות נמנות הגברת הסיכוי של האדם הנחשף לחלות במחלות ממאירות, הגברת הסיכוי למומים מולדים ולמחלות גנטיות בצאצאי הנחשף, וחלק מההשפעות על העובר.
תקנים ישראליים ובינלאומיים לגבולות מנה

גבולות המנה (dose limits) באים למנוע כליל את השפעת הדטרמניסטיות של קרינה מייננת ולצמצם את ההשפעות הסטוכסטיות במידת האפשר. גבולות המנה מתייחסים למנת הקרינה המצטברת בשנה אחת. הגבולות נקבעו כך שהחשיפה לא תגרום לאדם תוספת סיכון סטוכסטי ש-ICRP (המועצה הבינלאומית להגנה רדיולוגית) מגדירה כסיכון בלתי נסבל או בלתי קביל (unacceptable). כבסיס לסיכון סביר (tolerable) קבעה הוועדה תוספת סיכון לתמותה בסדר גודל של 0.001 לשנה (דהיינו מקרה מוות נוסף אחד ל-1000 עובדים לשנה). בהתאם לכך הוועדה קבעה את הטבלה הבאה. הערכים גובשו על בסיס מקדמי הסיכון לתחלואה ותמותה מסרטן והסיכוי לגרימת פגמים גנטיים.
גבול המנה השנתית לפי ICRP-60 (ביחידות של מיליסיורט לשנה):
התקן הבינלאומי להגנה מקרינה שפורסם ב-1996 אימץ את גבולות החשיפה שפורטו למעלה. תקנות הבטיחות בעבודה בישראל טרם הותאמו לתקן הבינלאומי להגנה מקרינה וגבולות המנה הנהוגים בישראל, לפי התקנות הבטיחות בעבודה 1992 (9) תואמים את הערכים של התקן הבינלאומי הישן משנת 1977, כדלהלן:
גבולות מנה שנתיים לעובדי קרינה הנהוגים עדיין בישראל לפי המלצת ICRP משנת 1977:
| הגוף כולו> חלקי הגוף.עיניים.אברי הרבייה.שדיים.מול עצם והריאות.בלוטת התריס ואיברים בודדים | מיליסיורט> .50..150.200.300.400.500 | מילירם> .5,000..15,000.20,000.30,000.40,0000.50,000 |
| --- | --- | --- |
ראו גם

רדיותרפיה
נזקי קרינה
רדיואקטיביות
קרינת אלפא
קרינת בטא
קרינת גמא
קרינה אלקטרומגנטית
לקריאה נוספת

המרכז למחקר גרעיני שורק, "מושגי יסוד בהגנה מקרינה", 2005
The Physics of Radiation Therapy, Faiz M Kahn, Lippincott Williams and Williams ISBN 0-7817-3065-1
Harold Elford Johns and John Robert Cunningham, "The Physics of Radiology", Charles Tomas ISBN 0-3980-4669-7
הערות שוליים

↑  Paul Frame, Radiation Warning Symbol (Trefoil), Oak Ridge Associated Universities
↑  6.3: Photoelectric Effect, Physics LibreTexts, ‏2016-11-01 (באנגלית)
↑  ראו דו"ח BEIR VII.
↑  העיתון אגודת הרופאים האמריקאים Journal of the American Medical Association
↑  הקטנה זאת נקראת הקטנת פורבוש, על שם המדען שגילה את התופעה, סקוט פורבוש.
↑  ראו אתר זה
↑  ראו דו"ח UNSCEAR משנת 2000, כרך 2: 'השפעות'.
↑  בדו"ח שהתפרסם בשנת 2005 מטעם האקדמיה הצרפתית הלאומית לרפואה (Académie des Sciences - Académie nationale de Médecine) נאמר, שעדות לקיומו של הורמזיס קרינתי נמצאה במספר מחקרים מעבדתיים אך לא מחוץ לכותלי המעבדה. גם מועצת המחקר הלאומית של ארצות הברית (United StatesNational Research Council), המועצה הלאומית להגנת קרינה ומדידתה (National Council on Radiation Protection and Measurements) והמועצה למחקר תוצאות קרינה אטומית (UNSCEAR) לא אימצו תאוריה זו.
↑  ראו בספר:Health Risks from Exposure to Low Levels of Ionizing - BEIR VII Phase 2 - Radiation מאת National Academies Press
↑  ראו בדו"ח BEIR VII, שמסוכם מסמך זה
↑  מחקר שמאשר תאוריה זאת התפרסם בשנת 2005. ראו במחקר של Cardis et al. E. Cardis, M. Vrijheid, M. Blettner, E. Gilbert, M. Hakama, C. Hill, G. Howe, J. Kaldor, C. R. Muirhead, M. Schubauer-Berigan, T. Yoshimura, F. Bermann, G. Cowper, J. Fix, C. Hacker, B. Heinmiller, M. Marshall, I. Thierry-Chef, D. Utterback, Y.-O. Ahn, E. Amoros, P. Ashmore, A. Auvinen, J.-M. Bae, J. Bernar Solano, A. Biau, E. Combalot, P. Deboodt, A. Diez Sacristan, M. Eklof, H. Engels, G. Engholm, G. Gulis, R. Habib, K. Holan, H. Hyvonen, A. Kerekes, J. Kurtinaitis, H. Malker, M. Martuzzi, A. Mastauskas, A. Monnet, M. Moser, M. S. Pearce, D. B. Richardson, F. Rodriguez-Artalejo, A. Rogel, H. Tardy, M. Telle-Lamberton, I. Turai, M. Usel, K. Veress, Risk of cancer after low doses of ionising radiation: retrospective cohort study in 15 countries, BMJ (Clinical research ed.) 331, 2005-07-09, עמ' 77 doi: 10.1136/bmj.38499.599861.E0.
↑  EPA
↑  International Commission on Radiological Protection
↑  מנה מצטברת לשנה מחשיפה לקרינה חיצונית וזיהום פנימי
↑  לא כולל עובדות בהריון
↑  גבול מנה ממוצע לשנה (זמן המיצוע 5 שנים עוקבות) אך לא יותר מ-50 מיליסיורט לכל שנה בודדת
↑  במקרים מיוחדים ניתן להרשות חשיפת בודדים מן הציבור למנה אפקטיבית של עד 5 מיליסיורט בשנה אחת ובתנאי שהחשיפה הממוצעת ב-5 שנים עוקבות לא תעלה על 1 מיליסיורט לשנה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560545205171  BNE: XX527268  BnF: cb119445559 (data)  GND: 4027633-8  LCCN: sh85067827  LNB: 000109062  NARA: 10646158  NDL: 00563523  NKC: ph121183  SUDOC: 027393674 
קרינת אלפא (α) עשויה מגרעינים של הליום, וניתן לחסום אותה על ידי פיסת נייר; קרינת בטא (β) עשויה מאלקטרונים, וניתן לחסום אותה על ידי פלטה העשויה מאלומיניום; קרינת גמא (γ) עשויה מפוטונים בעלי אנרגיה גבוהה, ונבלעת לאט לאט תוך כדי שהיא חודרת לתוך חומרים דחוסים.
קרניים העוברות בחומר: ראו הסבר בגוף הערך
נחש מטה אסקלפיוס שחציו בדימות תחת קרני רנטגן, וברקע סמל קרינה מייננת - סימלה של מערך הדימות שבחיל הרפואה בצה"ל
עקבות של קרינה מייננת בתא ערפל
הווארד קוסל

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1918 וינסטון סיילם, ארצות הברית 
 פטירה:  23 באפריל 1995 (בגיל 77) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Howard William Cohen 
 מקום קבורה:  Westhampton Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר למשפטים אוניברסיטת ניו יורק  תיכון אלכסנדר המילטון  אוניברסיטת ניו יורק  התיכון לבנים 
 תקופת הפעילות:  מ-1953 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  עיטור האומץ ע״ש ארתור אש  Sports Lifetime Achievement Award 
 
מרכז קוסל באוניברסיטה העברית בגבעת רם
הווארד ויליאם קוסל, שנולד בשם הווארד ויליאם כהן (באנגלית: Howard William Cosell;‏ 25 במרץ 1918 – 23 באפריל 1995) היה עיתונאי ספורט יהודי-אמריקאי מוכר ומשפיע בטלוויזיה בארצות הברית.
קורות חיים

קוסל נולד בוינסטון-סיילם שבקרוליינה הצפונית. הוריו רצו שיהפוך לעורך דין. לאחר שקיבל תואר ראשון באנגלית מאוניברסיטת ניו יורק, הצטרף קוסל לפקולטה למשפטים של המוסד וקיבל תואר במשפטים. במהלך תקופה זו, בעקבות בקשתו של אביו שרצה לשחזר את שם המשפחה המקורי "קוזל", שינה הווארד את שם משפחתו באופן רשמי ל"קוסל" ב-1940.
קוסל התקבל למחלקת המשפטים של מדינת ניו יורק בשנת 1941, אך לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם השנייה, הוא הצטרף לחיל התובלה של צבא ארצות הברית, שם הגיע לדרגת מייג'ור (מקביל לרב-סרן). במהלך תקופת שירותו, התחתן קוסל עם מרי אברמס ב-1944.
לאחר המלחמה החל קוסל בעבודתו כעורך דין במנהטן. חלק מלקוחותיו היו שחקני במה וחלקם היו אתלטים, כולל וילי מייז. כוכב הספורט של קוסל היה שחקן הבייסבול, ג'קי רובינסון, שהיה לקוסל השראה אישית ומקצועית במהלך הקריירה.
קוסל ייצג גם את ליגת הילדים של ניו יורק, מוסד ללא כוונות רווח שמארגן תחרויות בייסבול לילדים, עד שבשנת 1953 פנה אליו מנהל תחנת הרדיו של ABC וביקש ממנו לשדר תוכנית רדיו בתחנה המפורסמת של הרשת, WABC, בהשתתפות שחקני הליגה הקטנה. קוסל שידר את התוכנית למשך שלוש שנים ללא תשלום, ולאחר מכן החליט לעזוב את תחום המשפטים כדי להפוך לשדר במשרה מלאה. התוכנית סימנה את תחילת העבודה של קוסל עם רשת ABC, בה שידר בכל הקריירה שלו.
ברדיו, קוסל אירח תוכנית משלו, "מדברים על ספורט", כמו גם דיווחי ספורט ועדכונים לתחנות רדיו אחרות של הרשת ברחבי המדינה. התוכנית של קוסל הפכה לפופולרית מאוד בעקבות קשריו הקרובים עם המתאבק הגדול בעולם בזמנו מוחמד עלי. השניים נראו כניגודים מוחלטים, אך הכבוד ההדדי והכריזמה של השניים גרמה להם להשלים זה את זה באופן מבדר ויחודי. גם לאחר שהצטרף קוסל לערוץ הטלוויזיה של ABC (שגם בה נהג להתארח מוחמד עלי), הוא עדיין המשיך בעבודתו ברדיו. קוסל נהיה עוגן מרכזי בטלוויזיית WABC בניו יורק, והוא שירת בתפקיד משנת 1961 עד 1974. בדצמבר 1980 היה קוסל לשדר הראשון שדיווח על הירצחו של ג'ון לנון, בעת ששידר משחק פוטבול.
בשנת 1986 הסבה האוניברסיטה העברית בירושלים את שמו של גוף ניהול מתקני-הספורט שלה ל"מרכז הווארד ומרי אדית קוסל לחינוך גופני, לתרבות הפנאי ולקידום הבריאות". שמו צוין ביד לאיש הספורט היהודי.
זאב אלמוג

ערך זה עוסק במפקד חיל הים. אם התכוונתם לסא"ל (מיל') זאב אלמוג, מנהל בית הספר לקציני ים עכו, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1935 (בן 90) תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תיכון דתי יבנה 
 בן או בת זוג:  גאולה אלמוג 
 צאצאים:  עוז אלמוג 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1952 – מרץ 1986 (כ־34 שנים)
 דרגה:   אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד הקומנדו הימי  מפקד זירת ים סוף  מפקד בסיס חיפה  מפקד חיל הים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 עיטורים
  קצין בלגיון ההצטיינות (ארצות הברית)
 תפקידים אזרחיים
 מנהל מספנות ישראל
 
זאב אלמוג (נולד ב-2 בפברואר 1935) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף, כיהן כמפקד חיל הים הישראלי בין השנים 1979–1985, ובכלל זה בשנותיה הראשונות של מלחמת לבנון הראשונה. קודם לכן היה מפקד שייטת 13 במהלך מלחמת ההתשה ומפקד זירת ים סוף במלחמת יום הכיפורים. לאחר שחרורו מצה"ל היה מנכ"ל מספנות ישראל בשנים 1986–1995.
ביוגרפיה

אלמוג נולד בתל אביב בשם זאב ליכטשיין, בן להורים שעלו מפולין בשנת 1933. בילדותו גדל בשכונת בת גלים בחיפה ובנעוריו גדל בקריית מוצקין, בכור בין שלושה אחים. למד בבית הספר התיכון הדתי "יבנה" בחיפה.
באוגוסט 1952 התגייס לנח"ל במסגרת גרעין בני עקיבא, שבו גם עבר קורסי מ"כים ומד"סים.
ביוגרפיה > שירותו בחיל הים > שירות כלוחם

במאי 1954 התנדב לקומנדו הימי וב-1955 הוסמך כלוחם. נשלח לקורס קצינים בבה"ד 1 ולקורס חובלים של חיל הים, וביולי 1957 הוסמך כקצין ים, ובנובמבר אותה שנה מונה למפקד פלגה בקומנדו הימי. המשיך בתפקידי הדרכה ופיקוד בקומנדו הימי במשך כחמש שנים. השתתף במבצע סנונית שנערך בלילה שבין 16 ו-17 במרץ 1962, כמפקד חוליית החוד של הכוח הפושט של שייטת 13.
החל מאוקטובר 1962 למד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון והוסמך במדעי המדינה וגאוגרפיה. ערך והגיש עבודת מחקר על "הגיאומורפולוגיה של חוף עתלית". באוקטובר 1965 מונה לקצין אג"ם בקומנדו הימי. לנוכח חילוקי דעות עם מפקד השייטת, אהרון בן-יוסף, בעקבות חילוץ ספינת המשמר בכנרת, עזב את השייטת בנובמבר 1966. הוא עבר לפלגת הטרפדות, ובדצמבר 1966 הוסמך לפיקוד על טרפדת ופיקד על טרפדת. במלחמת ששת הימים נקרא על ידי דב שפיר, מפקד השייטת החדש, לפקד על כוח קומנדו ימי רכוב על גבי "חזירים" (צוללות ננס), שחדר לנמל פורט סעיד בפעולת פורט סעיד, ופיקד על הכוח מ"ציפור" (ספינת אם) ששהתה סמוך לנמל. בתום המלחמה חזר לשרת בטרפדות במשך כארבעה חודשים.
ביוגרפיה > שירותו בחיל הים > מפקד שייטת 13

במאי 1968 מונה למפקד שייטת 13 בדרגת רב-סרן, וכעבור שמונה חודשים הועלה לדרגת סגן-אלוף. במהלך תפקידו שונה באופן דרמטי תפקודה המבצעי ומעמדה של היחידה; הושם דגש על העלאת רמת החי"ר של הלוחמים, בוצעו כשמונים מבצעים מעבר לגבול, חלקם הגדול במהלך מלחמת ההתשה. בין הפעולות הבולטות היו הפשיטות על מוצב החוף עדביה ועל מבצר האי גרין וטיבוע שתי טרפדות מצריות במפרץ סואץ (מבצע אסקורט) שהיווה תנאי לביצוע פשיטת השריון (מבצע רביב) בחוף המצרי. בנובמבר 1971 עבר השתלמויות מקצועיות ביחידות חיל הים השונות והוסמך לפיקוד על סטי"ל.
ביוגרפיה > שירותו בחיל הים > מפקד זירת ים סוף

ביולי 1972 מונה למפקד זירת ים סוף בדרגת אלוף-משנה. בתפקיד זה פיקד על קרבות הזירה הימית במפרץ סואץ וים סוף במלחמת יום הכיפורים במהלכם סוכלה תקיפה מצרית בדרום סיני תוך השמדה ולקיחת שלל של עשרים ושמונה כלי שיט מצריים. עם זאת, בהיעדר כוח ימי ישראלי מספק בזירה לא נמנע הסגר ימי מצרי בים סוף (הנתיב לכניסת דלק מאיראן) בואכה נמל אילת מתחילת המלחמה אל מעבר להפסקת האש ב-24 באוקטובר. ב-17 באוקטובר לקח חלק בהפגזת מרגמות מתוך נחתת על מעגן מרסה ת'למת שבמרכז מפרץ סואץ. השתתף כמט"ב (מפקד טקטי בים) במבצע מגבית 16, שחדר לנמל ע'רדקה שבצפון ים סוף ובמהלכו הושמד סטי"ל אויב באמצעות רקטות לאו (שהגיעו לראשונה לצה"ל יום קודם לכן, ברכבת האווירית). במהלך המלחמה פיקד על הכוח הימי שנועד למבצע אור ירוק להנחתת אוגדת שריון בגדה המערבית של מפרץ סואץ, אך המבצע בוטל.
תחת פיקודו נבנה הבסיס החדש של חיל הים בשארם א-שייח' ונקלטו בו, לאחר שהקיפו את יבשת אפריקה בשל חסימת תעלת סואץ לכלי שיט ישראליים, שני הסטי"לים הראשונים (סער 4) מתוצרת ישראל.
בעל תואר שני במינהל ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי בניופורט, שבמדינת רוד איילנד, ארצות הברית בה למד בשנת 1974.
באוגוסט 1975 מונה למפקד בסיס חיפה והועלה לדרגת תת-אלוף. בנובמבר 1976 מונה לצוות ההקמה של המכללה לביטחון לאומי. שימש כמדריך בשנת הלימודים הראשונה לאחר כינון המכללה.
ביוגרפיה > שירותו בחיל הים > מפקד חיל הים

ב-12 בינואר 1979, בעקבות הדחת האלוף מיכאל ברקאי, מונה זאב אלמוג למפקד חיל הים והועלה לדרגת אלוף. הוא שימש בתפקיד עד פברואר 1985. נושאים בולטים בתקופת פיקודו:
שינוי המבנה הארגוני של החיל:
שיפור מצב הביטחון השוטף:
הזירה הימית במלחמת לבנון:
הסכם השלום עם מצרים:
עדכון תורת הלחימה (תו"ל):
תכנון של אמצעי לחימה עתידיים:
קליטה של כלי שיט ומערכות חדשים:
עבודת מטה במערך ההדרכה:
העלאת יהודי אתיופיה:
אלמוג היה שקבע את עקרונות תורת הלחימה של הקרב הימי המשולב בישראל שבו, שייטת 13 פועלת בחופים המוגנים, הצוללות במבואות בקרבה לחוף, והסטי"לים בעומק הים בשל פגיעותם.
ביוגרפיה > מנהל מספנות ישראל

במרץ 1986 פרש אלמוג מצה"ל ומונה למנהל מיוחד של מספנות ישראל, על פי בקשת שרי האוצר והתחבורה וכונס הנכסים הרשמי. זאת על מנת להבריא ולשקם את החברה שהגיעה לפירוק.
במהלך תקופה זו פותחו ונבנו במספנה שני דגמי כלי-שיט משוכללים: סטי"ל סער 4.5 נירית שנקלט בחיל הים (ובהמשך היווה בסיס לדגם סער 62), וספינת משמר מהירה (דגם "שלדג"), שנקלטה בחיל הים, נרכשה על ידי ציים זרים, ויוצרה בדגמים אחדים במשך עשרות שנים. בתקופה זו ביצע הצי השישי האמריקאי במספנה תיקונים באניותיו בשיעור שהגיע לחמישים אחוזים מהיקף התיקונים שלו בים התיכון, והשקיע כספים ניכרים בפיתוח נתיב הכניסה הימית למספנה ובאמצעי תשתית אחרים. לקראת הפרטת המספנה הגיע אלמוג להסכם עם רשות הנמלים לייעוד שטח של המספנה לנמל, רציפים ושטחי אחסנה.
מבקר המדינה ציין בדו"ח ביקורת שבתקופת הפירוק הזמני "חל שיפור במצבה הכספי, אולם החברה לא הצליחה להיחלץ מבעיותיה הכספיות הבסיסיות, שחלקן נגררו עוד מהתקופה שלפני מינוי המפרק הזמני – מחסור בהון עצמי, קשיים בתזרים המזומנים, חוסר איזון בין מצבת כוח האדם לתעסוקה, ורווחיות נמוכה ואף הפסדים בעבודות שביצעה."
כעבור תשע שנים, באפריל 1995, הוצאו המספנות מפירוק ונמכרו כ"עסק חי" למשקיעים פרטיים. עם ההפרטה פרש אלמוג מניהול המספנה. על תקופת כהונתו כתב לו כונס הנכסים הרשמי, שמואל צור:
לאחר מכן היה אלמוג חבר במועצות מנהלים של חברות כלכליות (אפריקה ישראל להשקעות) וציבוריות (נבחר למרכז הישראלי לניהול), מונה לחבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה, הוועד המנהל של המכון ללימודי-ים באוניברסיטת חיפה, יושב ראש "קרן לאומית לפיתוח הצלילה בישראל", ועוד.
פרסם מאמרים שונים בכתבי עת ישראלים וזרים בנושאי צבא ומינהל. הוא הרצה במכללות צבאיות, באקדמיה ובמכוני מחקר ישראליים וזרים, בנושאי צי וטכנולוגיה ימית. ב-29 באפריל 2004 חתם על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובעת שהתכנית חיונית לביטחון ישראל. הוא גם כתב מאמרים המדגישים את חשיבות חיל הים לביטחון ישראל.
בשנת 2007 יצא לאור ספרו "עטלפים בים האדום - פעולות מיוחדות של הקומנדו הימי במלחמות ההתשה ויום הכיפורים" (יצא לאור גם באנגלית בשם "Flotilla 13: Israeli Naval Commandos in the Red Sea, 1967-1973"). בשנת 2014 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי".
ביוגרפיה > ציונים מיוחדים

קיבל את אות לגיון ההצטיינות מטעם מזכיר ההגנה האמריקאי בעת שרותו כמפקד חיל הים (1981).
מונה מטעם מועצת המנהלים העולמית של האגודה למען החייל האמריקאי (U.S.O.) לנשיא הראשון של האגודה בישראל (1992).
ביוגרפיה > משפחתו

זאב אלמוג נשוי משנת 1956 לד"ר גאולה אלמוג (לבית קנטור), חוקרת ספרות ילדים, שאותה הכיר בעת שירותם בנח"ל. לבני הזוג שלושה בנים, בהם פרופ' עוז אלמוג. מתגוררים ברמת השרון.
ביוגרפיה > ספריו

עטלפים בים האדום - פעולות מיוחדות של הקומנדו הימי במלחמות ההתשה ויום הכיפורים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור ו"מכון גלילי לחקר כוח המגן", 2007, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי - אוטוביוגרפיה, כנרת, זמורה ביתן, 2014.
הכוח הימי המודרני של ישראל, שפותח לאחר מלחמת יום הכיפורים, המכון לחקר מלחמות ישראל, 2018.
לקריאה נוספת

אברהם רבינוביץ', ספינות שרבורג (תרגום מאנגלית: אריה מרמרי), 2001.
הערות שוליים

↑  זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 288
↑  סוגיית אבטחת השיט במלחמת יום הכיפורים, באתר עמותת חיל הים
↑  יונה שמשי, תת-אלוף זאב אלמוג - מפקד חיל הים, דבר, 11 בינואר 1979
↑  זרוע הים במלחמת שלום הגליל, מערכות גיליון 413, יולי 2007, עמ' 19-11 .
↑  מתוך הרצאתו ביוטיוב
↑  זאב אלמוג, הכוח הימי המודרני של ישראל, שפותח לאחר מלחמת יום הכיפורים, המכון לחקר מלחמות ישראל, 2018, פרק ז': מבט ממספנות ישראל, עמ' 267–305
↑  דוח על הביקורת בחברת מספנות ישראל בע"מ בעת שהייתה בפירוק זמני, 1977, באתר מבקר המדינה, עמ' 17
↑  מכתב של שמואל צור לזאב אלמוג, בספר: זאב אלמוג, הכוח הימי המודרני של ישראל, שפותח לאחר מלחמת יום הכיפורים, המכון לחקר מלחמות ישראל, 2018
↑  אטילה שומפלבי, בתגובה למכתב הרבנים: "מכתב אלופים" בעד התנתקות, באתר ynet, 29 באפריל 2004
↑  זאב אלמוג, “את העומק האסטרטגי צריך לחפש בים”, הארץ, 25 ביוני 2003
 הכוח הימי של ישראל - נדבך חיוני להכרעה בשדה הקרב המערכתי, צבא ואסטרטגיה, מאי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297002905171  PLWABN: 9810560790905606  GND: 143760483  ISNI: 0000 0001 1567 9333  LCCN: no2007090700  VIAF: 41623764   WorldCat (עם VIAF): 41623764 
אל"ם זאב אלמוג (מימין), מפקד זירת ים סוף וסא"ל עוזי לבצור (במרכז), מג"ד 195, לוקחים בשבי את המז"ר המצרי (משמאל) בנמל עדביה
אבנר שלו

| --- | --- |

אבנר שלו, 2016
 לידה:  1939 (בן 86 בערך) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1956–1980 (כ־24 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש לשכת הרמטכ"ל  קצין חינוך ראשי  מרצה בכיר במכללה לביטחון לאומי
 פעולות ומבצעים
  מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
 צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2020)  צלב הקצין של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  מדליית ההצטיינות לתרבות 
 תפקידים אזרחיים
 מנהל מינהל התרבות במשרד החינוך והתרבות  יו"ר המועצה הציבורית לתרבות ואמנות  יו"ר יד ושם
 
אבנר שלו מלווה את נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, בביקורו ביד ושם
נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין מקבל מאבנר שלו, יו"ר הנהלת 'יד ושם', העתק של מחזור תפילה לראש השנה שכתב מתוך הזיכרון, מר נפתלי שטרן, ניצול השואה, בעת שהותו במחנה עבודה
אבנר שלו מספר לנשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, את סיפורה של אסתר גולדשטיין בעת ביקורו ביד ושם, מאי 2017
בלשכת הרמטכ"ל דוד אלעזר, 1972. יושבים מימין לשמאל: ראש הלשכה סא"ל אבנר שלו, שליש הרמטכ"ל היוצא רס"ן חנן אלון, נהג הרמטכ"ל רס"ר נעים כהן. עומד שני מימין שליש הרמטכ"ל הנכנס סרן גדי זהר.
אבנר שלו (נולד ב-1939 בירושלים) הוא תת-אלוף בדימוס שכיהן כקצין חינוך ראשי וכיו"ר יד ושם.
מהלך חייו > שירות בצה"ל

שלו התגייס לצה"ל בשנת 1956 ושירת בנח"ל. לאחר קורס קציני חי"ר נותר להדריך בבה"ד 1. בהמשך עבר לצנחנים, לגדוד הנח"ל המוצנח. שימש במספר תפקידי פיקוד בגדוד ובמלחמת ששת הימים לחם בקרבות בחזית המצרית ונפצע בעת כיבוש רפיח.
הוא שימש כראש ענף ההסברה אצל קצין חינוך ראשי ובתחילת יוני 1972 הוצב כראש לשכת הרמטכ"ל דוד אלעזר – תפקיד אותו מילא עד שחרורו של אלעזר מהצבא ב-1974. שלו נטל חלק בדיונים המדיניים לאחר סיום מלחמת יום הכיפורים. הוא גם השתתף, עם האלוף (מיל') אהרן יריב, בפגישה הראשונה עם גנרל אל-גאמסי בקילומטר ה-101, פגישה שלאחריה הושגה הפסקת האש עם מצרים.
לאחר המלחמה ביקש שלו לשרת במערך החינוך של צה"ל והיה קצין חינוך ראשי. במסגרת תפקידו היה גם אחראי על תחנת הרדיו גלי צה"ל. בתפקידו כקצין חינוך ראשי התרכז באתגר שנוצר לאחר מלחמת יום הכיפורים: בניית האמון הצבאי של צה"ל ביכולותיו וביכולות הטמונות בחברה הישראלית. שלו עסק בחיזוק לימוד מורשת הקרב וערכי הלחימה של צה"ל וכן בפיתוח והכשרת מפקדים בתחום המנהיגות והפיקוד המבוססים על הערכים המעצבים את הזהות היהודית-ישראלית. הקים את בסיס ההדרכה של חיל החינוך להכשרת קצינים ולגיבוש התורה המקצועית של צה"ל בתחום המנהיגות. בעקבות שורת התפקידים שמילא התבקש לשמש מרצה בכיר במכללה לביטחון לאומי. בשנת 1980 פרש מצה"ל בדרגת תת-אלוף.
מהלך חייו > מנהל מינהל התרבות

לאחר פרישתו מצה"ל כיהן כמנהל מינהל התרבות במשרד החינוך והתרבות וכיו"ר המועצה הציבורית לתרבות ואמנות. בנוסף היה חבר בהנהלותיהם של מוזיאונים ומוסדות תרבות שונים בישראל. בתפקידיו אלו היה אחראי לייעוץ והתווית המדיניות של ישראל בענייני תרבות ואמנות ולטיפול בנושאים הקשורים לתמיכה ולעידוד האמנות והתרבות במדינת ישראל ובמערכת קשרי התרבות וחילופי התרבות עם מדינות אחרות.
שלו דאג לייצוב מעמדם של מוסדות התרבות הקיימים בישראל, והקים עשרות מפעלי תרבות חדשים במטרה להגביר את צריכת האמנות והתרבות ולעודד את היצירה בכל רחבי הארץ, תוך מתן דגש על הפריפריה. ביוזמתו הוקמה רשת של פסטיבלים ברחבי המדינה, הוקמו אולמות תרבות רבים בפריפריה כמו בעכו, כרמיאל, מגדל העמק ונצרת עילית. הופעל פרויקט סל תרבות ארצי לתלמידים לעידוד צריכת האמנות בבתי הספר. שלו גם הקים את בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים. עם גל העלייה העצום בתחילת שנות ה-90 הקים שלו יחידה מיוחדת בין-משרדית שעסקה בקליטת אמנים עולים, במסגרת זו הוקמו מפעלי תרבות רבים כמו תזמורת רעננה ותיאטרון גשר. הישג נוסף שנרשם לזכותו, יחד עם אמיר דרורי, הוא הפיכתו של אגף העתיקות והמוזיאונים במשרד החינוך לרשות ממלכתית - רשות העתיקות.
יו"ר יד ושם

בשנת 1993 מונה ליו"ר הנהלת "יד ושם". הוא יזם תוכנית פיתוח רב-שנתית מקיפה שמטרתה להכין את "יד ושם" להתמודדות עם האתגרים של קיום זיכרון השואה והנחלתו במאה ה-21. שלו הקים בית ספר מרכזי בינלאומי להוראת השואה, שנחשב ליחיד מסוגו בעולם העוסק בפיתוח תפיסה חינוכית ושיטות פדגוגיות להוראת השואה, מכשיר מאות מורים מישראל ומהעולם בשנה ומחנך עשרות אלפי תלמידים, בני נוער, חיילים וקצינים בשנה.
מרכיב מרכזי נוסף בתוכנית הפיתוח הוא הקמת מכלול מוזיאוני הכולל מוזיאון חדש לתולדות השואה ששלו היה האוצר הראשי שלו. המוזיאון מציג את תולדות השואה מנקודת מבט חדשנית המשלבת את סיפורם של היחידים בתוך ההקשר הכרונולוגי-היסטורי של מאורעות התקופה. פתיחתו של המוזיאון היוותה אבן דרך משמעותית בתחום הנצחת השואה בישראל ובעולם – משלחות בראשות ראשי מדינות ומנהיגים מכ-40 ארצות הגיעו לפתיחתו, כלי תקשורת רבים ברחבי תבל כתבו אודותיו ואלפי מבקרים פוקדים אותו מדי יום. המוזיאון הפך לחשוב מסוגו בעולם והמבקרים בו עוברים חוויה משמעותית יוצאת דופן, כשרבים מהם מציינים כי היא משפיעה עמוקות על עיצוב זהותם האישית והחברתית.
שלו גם הגה את הקמתו של מרכז הצפייה – מרכז ייחודי המהווה מאגר ידע עולמי של עדויות וסרטים מכל הז'אנרים אודות השואה וכולל עשרות עמדות צפייה ממוחשבות.
בתקופת כהונתו הוביל שלו את המהפך הטכנולוגי ב"יד ושם", שאחד ממרכיביו הוא העלאת המאגר המרכזי של קרבנות השואה לרשת האינטרנט, זאת כחלק מתפיסתו להעמיד את הטכנולוגיה בשירות הזיכרון ולאפשר נגישות למידע אמין ורב לכל מתעניין בעולם.
במאי 2006 קרא לראש הממשלה אהוד אולמרט לאפשר לפליטי רצח העם בדארפור לקבל מקלט מדיני בישראל. במכתב לראש הממשלה כתב שלו:
כבני העם היהודי שזיכרון השואה צרוב בנו, אין אנו יכולים לעמוד מנגד כאשר פליטי רצח העם בדארפור מתדפקים על דלתנו. זיכרון העבר והערכים היהודיים שעליהם מושתת קיומנו מחייבים אותנו לסולידריות אנושית עם הנרדפים
פעולותיו של שלו הביאו את "יד ושם" לקבלת הכרה והוקרה גדלות והולכות בישראל ובעולם – בשנת 2003 זכה "יד ושם" בפרס ישראל לתרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. בשנת 2007 קיבל "יד ושם" את פרס נסיך אסטוריאס להבנה הדדית. בשנה זו העניק נשיא צרפת ניקולא סרקוזי לאבנר שלו את אות לגיון הכבוד הצרפתי בדרגת אביר.
ב-21 ביוני 2020 הודיע כי בסוף שנת 2020 יפרוש מתפקידו, לאחר 27 שנות פעילות. במקומו מונה רונן פלוט כממלא מקום זמני.
זכה בתואר יקיר ירושלים לשנת ה'תשע"א, והוא חתן פרס רוטברג לחינוך יהודי לשנת תשע"ה.
בשנת 2021 נקראה כיכר על שמו של אבנר שלו בעיר טורמולינוס שבספרד. באירוע נכחו ראש העירייה וראשי קהילות יהודיות מרחבי ספרד.
חיים אישיים

אבנר שלו מתגורר ברמת השרון. הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה מודרנית של המזרח התיכון ובגאוגרפיה, מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. בנוסף למד מגוון לימודים שיטתיים בפסיכולוגיה, חינוך ומשפטים. הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל והמכללה לביטחון לאומי.
שלו היה נשוי לנעמי, אמנית ויוצרת, עד לפטירתה ב-2019. הוא אב לארבעה. בתו, ענת צוריה, היא במאית קולנוע תיעודי.