stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מת לחיות 3
עלילה

הסרט מתרכז בג'ון מקליין, שנשלח לעבור סדרת משימות אותן מטיל עליו טרוריסט מסוכן העונה לשם סיימון המאיים לפוצץ פצצות ברחבי ניו יורק אם לא יעשה כדבריו.
דרישתו הראשונה של הטרוריסט, המכנה עצמו סיימון (בהמשך מסתבר ששם משפחתו הוא גרובר) שמסתבר שהוא אח של האנס גרובר מהסרט הראשון והוא בא לנקום בג'ון שהרג אותו, היא שמק'ליין יגיע לרובע הארלם לבוש רק בתחתוניו ובשלט עם אמירה גזענית. כאשר חבריה השחורים של חבורת רחוב רואים את האדם הלבן בתחתוניו ועם שלטו הם מתחילים להקיף אותו ומאיימים על חייו. להצלתו של מק'ליין מגיע זוס (סמואל ל. ג'קסון), עובד בחנות חשמל קרובה, שמציל אותו מידי החבורה.
סיימון ממשיך להטיל משימות על מק'ליין וזוס, בהם הוא רואה כצוות בלתי נפרד, משימות ומאיים לפוצץ פצצה באחד מבתי הספר בעיר אם לא יעמדו בהן. באחת המשימות הוא שולח אותם למירוץ נגד הזמן לתחנת הרכבת התחתית של ניו יורק, אך בדרך הצמד מתפצל ומק'ליין עולה לרכבת הנעה במטרה למצוא את הפצצה. מק'ליין מצליח למצוא את הפצצה וזוס עונה לצלצול הטלפון של סיימון, אך זה מחליט שהפיצול איננו חוקי מבחינתו ומפוצץ את הפצצה, שגורמת להרס רב באזור התחנה. מק'ליין עצמו לא נהרג מהפיצוץ שכן הצליח לזרוק את הפצצה מהרכבת הנעה לפני כן.
בעוד שמק'ליין וזוס ממשיכים במרדפים אחרי המשימות אנו מתוודעים לסיימון עצמו ולצוותו, אשר למעשה מנצלים את התעסקות המשטרה בחיפוש הפצצה בבתי הספר בעיר, כדי לגנוב את מטען הזהב הגדול שנמצא בבנק הפדרלי בקרבת תחנת הרכבת. צוות הטרוריסטים משתלט על הבנק ומתחיל בהוצאת מטילי הזהב ושינועם לספינה בעזרת משאיות זבל.
מק'ליין וזוס מגלים את התרמית ודולקים בעקבות המשאיות, אך סיימון מצליח ללוכדם על הספינה. הצמד מגלה שסיימון מעולם לא התכוון לפוצץ בית ספר בעיר, וכי הפצצה האמיתית נמצאת על גבי הספינה, כדי להטעות את רשויות החוק ולחשוב שהזהב טבע בפיצוץ כאשר למעשה הוא משנע אותו במשאיות צפונה, לעבר הגבול הקנדי. מק'ליין וזוס מצליחים להשתחרר מכלאם בספינה וקופצים ממנה שניות לפני שהיא מתפוצצת.
בעזרת צירוף מקרים מק'ליין מצליח לברר את מקום המפגש האחרון של צוות הגנבים-טרוריסטים לפני חציית הגבול לקנדה ובראש צוות משטרתי מצליח ללכוד את הפושעים, לאחר שמק'ליין מפוצץ את מסוקו של סיימון והורג אותו ושניים מאנשיו.
צוות השחקנים

ברוס ויליס בתור ג'ון מק'ליין, שוטר ניו יורקי קשוח ובעל חכמת רחוב, שמאוים בידי סיימון על כך שהוא הרג את אחיו הנס בסרט הראשון.
סמואל ל. ג'קסון בתור זוס קרבר, בעל חנות חשמל שעוזר לג'ון במשימתו לעצור את סיימון ולנטרל את הפצצות.
ג'רמי איירונס בתור סיימון פיטר גרובר, אחיו של הנס, שרוצה לנקום במותו של אחיו בסרט הראשון ולכן משחק עם ג'ון משחק של חתול ועכבר בכך שהוא מטמין פצצות ברחבי העיר ומאיים שיפוצץ אותן, סיימון הוא הנבל הראשי של הסרט.
משדרים חדשות

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג'יימס ל. ברוקס
 הופק בידי:  ג'יימס ל. ברוקס
 תסריט:  ג'יימס ל. ברוקס
 עריכה:  ריצ'רד מרקס
 שחקנים ראשיים:  ויליאם הרט הולי האנטר אלברט ברוקס
 מוזיקה:  ביל קונטי
 צילום:  מייקל בלהאוס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Gracie Films 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בדצמבר 1987
 משך הקרנה:  133 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, דרמה קומית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי. 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-80 של המאה ה-20 
 תקציב:  15 מיליון דולר
 הכנסות:  67.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   broadcastnews
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
משדרים חדשות (באנגלית: Broadcast News) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1987 בכתיבה, הפקה ובימוי של ג'יימס ל. ברוקס, עם הולי האנטר, ויליאם הרט ואלברט ברוקס בתפקידים הראשיים. העלילה היא על המתרחש בתחנת טלוויזיה ובעיקר על יחסי העבודה והידידות בין מפקיה ראשית לשני מגישי טלוויזיה.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-60 - הסרט והתסריט (ג'יימס ל. ברוקס), השחקן הראשי (ויליאם הארט), שחקן המשנה (אלברט ברוקס), השחקנית הראשית (הולי האנטר), העריכה (ריצ'רד מרקס) והצילום (מייקל בלההאוס). כן היה מועמד לחמישה פרסי גלובוס הזהב - הסרט, התסריט, הבמאי, השחקן הראשי והשחקנית הראשית הטובים ביותר.
ב-2018 הוחלט לשמר את הסרט בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
תקציר העלילה

ג'יין קרייג (הולי האנטר) היא מפיקה בכירה בתחנת טלוויזיה בוושינגטון של רשת ארצית. היא נעזרת בכתב הטלוויזיה ארון (אלברט ברוקס) שיש לו ניסיון רב. התחנה ממנה למגיש את טום גרוניק (ויליאם הרט) שיש לו הופעה מושכת אבל חסר ניסיון לעומת ארון. בשידור הראשון שלו על הפצצת מטוס לובי באיטליה הוא בקשר עם ארון וג'יין שמדריכים אותו בשידור.
ג'יין וארון נשלחים לניקרגואה ומדווחים תחת אש על היתקלות עם החזית הסנדיניסטית. החומר מועבר בקלטות לתחנה ועוזרת המפיקה, בלייר (ג'ואן קיוזאק), רצה עם הקלטת הערוכה כדי להכניסה בזמן לשידור (הסצנה הידועה ביותר בסרט).
ג'יין נמשכת לטום אך הוא מעדיף את הכתבת ג'ניפר (לואיס צ'ילס) וג'יין "דואגת" לשלוח אותה לאלסקה. היא נמשכת פיזית לטום אך ארון משכנע אותה להפסיק זאת. טום יוצר תוכנית על אונס בפגישה ובצילום נראה שזולגות דמעות מעיניו.
ארון מקבל הזדמנות להגיש בטלוויזיה אך הוא נתקף בשידור בחרדה ומתחיל להזיע בכמויות.
המשבר בתחנה קורה כשהמנהל פול מורס (פיטר הקס) מודיע שיש לקצץ 24 מיליון דולר, לפטר 27 עובדים וגם להוריד במשכרות של המגיש הראשי בוריס רוריש (ג'ק ניקולסון). ג'יין רבה עם טום לאחר שארון מראה לה שהזלת הדמעות של טום הייתה מבוימת. ארון עובר לפורטלנד, טום עובר ללונדון וג'יין מקודמת להנהלת התחנה.
הם נפגשים לאחר שבע שנים - ארון כבר נשוי עם ילד, לטום יש ארוסה ולג'יין יש חבר חדש.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ויליאם הרט | טום גרוניק | מגיש בטלוויזיה |
| אלברט ברוקס | ארון אלטמן | כתב/מגיש |
| הולי האנטר | ג'יין קרייג | מפיקה |
| ג'ואן קיוזאק | בלייר ליטון | עוזרת הפקה |
| רוברט פרוסקי | ארני מרמן | מפיק |
| לואיס צ'ילס | ג'ניפר | כתבת טלוויזיה |
| ג'ק ניקולסון | ביל רוריש | מגיש ראשי |
| פיטר הקס | פול מורס | מנהל ראשי |
הערות שוליים

↑  אמיר רותם, מתחת לשולחן המגיש - "משדרים חדשות״ (ארה״ב, 1987), במאי: ג'יימס ברוקס, שחקנים: ויליאם חרט, חולי האנטר, אלברט ברוקס, כל העיר, 20 במאי 1988
1 2 3  רון מייברג, מבט לחדשות בסרטו החדש, "משדרים חדשות", מציץ ג'יימס ברוקס אל מאחורי הקלעים של מערכת חדשות בטלוויזיה האמריקאית, כל העיר, 13 במאי 1988
כוח להשחית (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Absolute Power 
 בימוי:  קלינט איסטווד 
 הופק בידי:  קלינט איסטווד 
 תסריט:  ויליאם גולדמן 
 עריכה:  ג'ואל קוקס 
 שחקנים ראשיים:  קלינט איסטווד קנת ואלש אליסון איסטווד ריצ'רד ג'נקינס מארק מרגוליס פני ג'ונסון ג'רלד מלורה הארדין קנת' ולש א.ג'. מרשל דניס הייסברט ג'ין הקמן ג'ודי דייוויס אד האריס סקוט גלן לורה ליני בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  לני נילהאוס 
 צילום:  ג'ק נגרין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  קאסל רוק אנטרטיינמנט, Malpaso Productions 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 בפברואר 1997 
 משך הקרנה:  121 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מתח פוליטי 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי. 
 הכנסות באתר מוג'ו:   absolutepower
 דף הסרט ב־IMDb
 
כוח להשחית (באנגלית: Absolute Power) הוא סרט פעולה-מתח אמריקאי משנת 1997 בבימויו ובכיכובו של קלינט איסטווד. הסרט מבוסס על רומן מאת דייוויד באלדאצ'י משנת 1996, ומגולל סיפור על אמן פריצות מבוגר שנקלע לתוך קונספירציה פוליטית לאחר שהיה עד לרצח של אישה על ידי אנשי השירות החשאי. הסרט עוסק בסוגיות של כוח, שחיתות וצדק.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 1997 ומככבים בו גם ג'ין הקמן, אד האריס, לורה ליני, ג'ודי דייוויס, סקוט גלן, דניס הייסברט וריצ'רד ג'נקינס. הסצנות במוזיאון צולמו במוזיאון וולטרס לאמנות (אנ'), שם וויטני מעתיק ציור של אל גרקו, "פרנסיס הקדוש מקבל את הסטיגמטה".
מבחינת הצלחה בקופות, הסרט הכניס כ-92.8 מיליון דולר ברחבי העולם אל מול תקציב של 50 מיליון דולר.
עלילה

לותר ויטני (קלינט איסטווד) הוא פורץ ותיק ומיומן, שמתכנן לבצע את הפריצה האחרונה שלו לפני שיפרוש מהתחום. במהלך פריצה לאחוזה של מיליארדר הוא הופך עד לרצח מזעזע: כריסטי סאליבן (מלורה הארדין) נהרגת על ידי אנשי השירות החשאי במהלך מאבק עם הנשיא אלן ריצ'מונד (ג'ין הקמן), שניסה לתקוף אותה. ויטני צופה בכל האירוע דרך מראת חדר מסתורית ונאלץ להימלט מהמקום כדי להציל את חייו.
האירוע מוביל למרדף אחריו על ידי השירות החשאי, שמנסים להעלים את העקבות ולטייח את המעורבות של הנשיא ברצח. הבלש סת' פרנק (אד האריס) מתחיל לחקור את הפרשה, ובעודו מנסה למצוא את ויטני, הוא מתחיל לפקפק בגרסה הרשמית של האירועים. במקביל, ויטני מנסה להגן על עצמו ועל בתו קייט (לורה ליני) שמוצאת את עצמה בסכנה בעקבות מעשיו.
צוות השחקנים

קלינט איסטווד – בתפקיד לותר ויטני, פורץ מומחה שנקלע לפרשה מסוכנת ומורכבת.
ג'ין הקמן – בתפקיד הנשיא אלן ריצ'מונד, נשיא מושחת המעורב ברצח שהשירות החשאי מנסה להסתיר.
אד האריס – בתפקיד הבלש סת' פרנק, שוטר שמנסה לפענח את האירועים האמיתיים שמאחורי הרצח.
לורה ליני – בתפקיד קייט ויטני, בתו של לותר, שמוצאת עצמה בסכנה בעקבות מעשיו של אביה.
סקוט גלן – בתפקיד ביל ברטוקס, אחד מסוכני השירות החשאי המעורבים בטיוח.
ביקורות

"כוח להשחית" קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות עם יציאתו לאקרנים. המבקרים שיבחו את הבימוי והמשחק של קלינט איסטווד, כמו גם את הופעותיהם של ג'ין הקמן ואד האריס. עם זאת, היו גם ביקורות על העלילה, שהיו שראו בה צפויה במקצת ולא מתוחכמת כפי שניתן היה לצפות מסרט פוליטי-מותחני. באתר Rotten Tomatoes הסרט מחזיק בציון של 56%, המעיד על ביקורות מעורבות. באתר Metacritic קיבל הסרט ציון של 52 מתוך 100, המצביע על ביקורות מעורבות באופן כללי.
הערות שוליים

↑  "Clint Eastwood Is Returning to Acting". MovieWeb (באנגלית אמריקאית). 2017-05-21. נבדק ב-2017-10-13.
↑  "Festival de Cannes: Absolute Power". Festival de Cannes. נבדק ב-27 בספטמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Saint Francis Receiving the Stigmata | The Walters Art Museum, Online Collection of the Walters Art Museum (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn2008483338
המכללה למקרא

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מכללה
 השתייכות:  יהדות משיחית
 תקופת הפעילות:  1990. הועברה לנתניה ב-2010 – הווה (כ־20 שנה)
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°18′52″N 34°52′26″E﻿ / ﻿32.314555555556°N 34.873972222222°E﻿ / 32.314555555556; 34.873972222222
 www.biblecollege.co.il
  (למפת נתניה מוגדלת) המכללה למקרא(למפת נתניה רגילה) המכללה למקרא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכללה למקרא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המכללה למקרא
 
המכללה למקרא היא מוסד לימודי יהודי-משיחי בנתניה. המכללה, בעלת תאולוגיה בפטיסטית-קלוויניסטית, נוסדה בירושלים בשנת 1990, ובשנת 2010 הועברה למיקומה הנוכחי. המוסד הוקם על ידי חברי קהילת היהודים משיחיים ובתמיכת התנועה האוונגליסטית-פנטקוסטלית בישראל. נשיא המכללה הוא ד"ר ארז צורף, בעל הכשרה ממכללת וויטון בארצות הברית.
מטרתה המוצהרת של המכללה היא "להכשיר מנהיגים בשירות האל, ולהעניק הבנה ייחודית של השורשים היהודיים של האמונה בישוע".
המכללה איננה מוכרת כמוסד להשכלה גבוהה על ידי המועצה להשכלה גבוהה בישראל, אך כן מוכרת על ידי מספר גורמים נוצרים-אוונגליסטיים בעולם, כגון "המועצה האירופית לחינוך תאולוגי" ו"האגודה התאולוגית האסייתית" (אנ').
מסלולי המכללה

המכללה מציעה מסלולי לימודים לתואר ראשון ולתואר שני, אם כי המועצה להשכלה גבוהה אינה מכירה בה כמוסד אקדמי. המכללה עוסקת בלימוד תאולוגיה, ארכאולוגיה, פרשנות ופילוסופיה. כל המרצים והסטודנטים במכללה משתייכים לזרם היהדות המשיחית ומאמינים בעקרונותיו. המכללה גם משמשת להכשרת מנהיגי קהילות, אותם היא מכנה "רועים רוחניים".
המכללה פתחה אפיק מיוחד בשם "צופן", המיועד לחיילים וחיילות בצה"ל המשתייכים לקהילה המשיחית. מטרתו של אפיק זה לתת מענה למועמדים לשירות צבאי ולחיילים בסדיר מבחינת ליווי אישי, דתי וחברתי.
היסטוריה

ב-2012 חוותה המכללה קושי לרכוש את שתי הקומות העליונות של המבנה בו היא ממוקמת, בעל המקום דרש 1.3 מיליון שקלים, בעוד שלמכללה היה כרבע מהסכום בלבד. בעזרת גיוס מהציבור, בין היתר עם סרטון יוטיוב, גייסו את יתרת הסכום.
ביוני 2023 פרצה שריפה בבניין המכללה, ימים ספורים לאחר שקונצרט מטעם הקהילה שהיה אמור להתקיים בירושלים בוטל בגלל התפרצות אלימה של אנשי ארגון להב"ה וחרדים קיצוניים לאולם.
ביקורת מצד גורמים אנטי-מיסיונריים

לטענת ארגון "יד לאחים" וחסידות חב"ד המכללה משמשת כ"כר פורה" להפצת הדת הנוצרית בקרב יהודים וניסיון להמירם לדת זו במטרה לעשות את מה שחלק מהנוצרים (בעיקר האוונגליזם) מאמינים שיחיש את שיבת ישו ויום הדין, בו יעלו הנוצרים השמימה להיגאל והיהודים שלא יתנצרו יושמדו בגוג ומגוג. המכללה טענה כי אנשי "יד לאחים" מגיעים תכופות לכנסיהם ומשבשים אותם.
ראו גם

המכללה האוונגליסטית בנצרת
הערות שוליים

1 2 3  Rich Robinson; Rich Robinson and Naomi Rothstein (8 באוגוסט 2005). The Messianic Movement: A Field Guide for Evangelical Christians. Jews for Jesus. pp. 65–. ISBN 978-1-881022-62-6. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  או בשמה הקודם: "האגודה האירופית להסמכה אוונגלית"
1 2 3  המכללה להכשרת כמרים משיחיים מעוררת את זעם הדתיים, באתר nrg‏, 25 במאי 2012
↑  צופן, המכללה למקרא.
↑  "Protest turns violent at Messianic worship concert in Jerusalem, as far-right anti-Christian activists attempt to stop the event", All Israel News, June 23, 2023.
↑  נתניה: המכללה להכשרת כמרים משיחיים מתרחבת, באתר ערוץ 7, ‏28 במאי 2012
↑  המיסיונרים בלחץ: "נציגים של יד לאחים מגיעים לכל אסיפה שלנו", באתר יד לאחים, ‏2019-03-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529186005171  ISNI: 0000 0004 0418 1179  VIAF: 308262215   WorldCat (עם VIAF): 308262215
חוקי המשחק (סרט, 2012)

ערך זה עוסק בסרט משנת 2012. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "חוקי המשחק" מאת מארק הלפרין וג'ון היילמן
 בימוי:  ג'יי רואץ' 
 הופק בידי:  טום הנקס, גארי גוצמן, אמי סיירס
 תסריט:  דני סטרונג 
 עריכה:  לוסיה זוקטי
 שחקנים ראשיים:  ג'וליאן מור   וודי הרלסון   אד האריס
 מוזיקה:  תיאודור שפירו
 צילום:  ג'ים דנולט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  HBO, פלייטון
 חברה מפיצה:  HBO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 במרץ 2012
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה-פוליטית
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חוקי המשחק (באנגלית: Game Change) הוא סרט דרמה פוליטית טלוויזיוני אמריקאי משנת 2012 אשר הופץ על ידי רשת הטלוויזיה "HBO", ושמבוסס על אירועי מסע הבחירות של הסנאטור ג'ון מקיין במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008. הסרט, שבוים בידי ג'יי רואץ' ונכתב בידי דני סטרונג, המבוסס על ספר בעל אותו השם מ-2010 המתעד את מסע בחירות זה, מאת העיתונאים פוליטיים מארק הלפרין וג'ון היילמן. בסרט כיכבו ג'וליאן מור, וודי הרלסון ואד האריס, ונעשתה התמקדות בבחירתה והופעותיה של מושל אלסקה שרה פיילין (בגילומה של מור) כעמיתתו למרוץ של הסנאטור ג'ון מקיין מאריזונה (בגילומו של האריס).
העלילה נעה סביב ריאיון עיתונאי מ-2010 של סטיב שמידט (בגילומו של הרלסון), אסטרטג בכיר במסע הבחירות של מקיין, תוך שימוש בפלאשבקים המגוללים את פעולותיהם של פיילין בפרט ומקיין בכלל במהלך מסע הבחירות הלא-יוצלח. הסרט נשא חן בקרב המבקרים האמנותיים, כאשר מור זכתה לשבחים רבים על גילומה של פיילין. שמידט שיבח את הסרט, אם כי פיילין ומקיין מתחו עליו ביקורת וסירבו לצפות בו. "חוקי המשחק" זכה בפרסים רבים, בהם שלושה פרסי גלובוס הזהב, פרס אמי לבידור בפריים טיים ופרס גילדת הכותבים של אמריקה.
בסרט משתתף גם ג'סטין גסטון, בתפקיד לוי ג'ונסטון.
הערות שוליים

↑  דניאל ספרלינג, Sarah Palin 'not concerned' by 'false' HBO movie 'Game Change', באתר דיגיטל ספיי, 12 במרץ 2012 (באנגלית)
↑  Justin Gaston, IMDb
| פרס גלובוס הזהב למיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1971‏-1989 | אווז השלג (1971) ‏•‏‏ הקיץ המסוים הזה (1972) ‏•‏‏ תיבת הצללים (1980) ‏•‏‏ ביל/קדמת עדן (1981) ‏•‏‏ בחזרה לבריידסהד (1982) ‏•‏‏ ציפורים מתות בסתר (1983) ‏•‏‏ משהו בקשר לאמיליה (1984) ‏•‏‏ היהלום שבכתר (1985) ‏•‏‏ הבטחה (1986) ‏•‏‏ הבריחה מסוביבור/ילדה עשירה קטנה: סיפור ברברה האטון (1987) ‏•‏‏ מלחמה וזיכרון (1988) ‏•‏‏ יונה בודדה (1989) |  |
| 1990‏-2009 | יום הקישוט (1990) ‏•‏‏ One Against the Wind‏ (1991) ‏•‏‏ סינטרה (1992) ‏•‏‏ ברברים בשער (1993) ‏•‏‏ העונה הבוערת (1994) ‏•‏‏ אישום: המשפט של מקמרטין (1995) ‏•‏‏ רספוטין (1996) ‏•‏‏ ג'ורג' וואלס (1997) ‏•‏‏ מכדור הארץ לירח (1998) ‏•‏‏ אר קיי או 281 (1999) ‏•‏‏ תמונות מלוכלכות (2000) ‏•‏‏ אחים לנשק (2001) ‏•‏‏ הסערה המתפרצת (2002) ‏•‏‏ מלאכים באמריקה (2003) ‏•‏‏ החיים על פי פיטר סלרס (2004) ‏•‏‏ אימפריות נופלות (2005) ‏•‏‏ אליזבת הראשונה (2006) ‏•‏‏ לונגפורד (2007) ‏•‏‏ ג'ון אדמס (2008) ‏•‏‏ גנים אפורים (2009) |  |
| 2010–היום | קרלוס (2010) ‏•‏‏ אחוזת דאונטון (2011) ‏•‏‏ חוקי המשחק (2012) ‏•‏‏ חיי עם ליברצ'ה (2013) ‏•‏‏ פארגו (2014) ‏•‏‏ וולף הול (2015) ‏•‏‏ אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון: סיפור פשע אמריקאי (2016) ‏•‏‏ שקרים קטנים גדולים (2017) ‏•‏‏ הרצח של ורסצ'ה: סיפור פשע אמריקאי (2018) ‏•‏‏ צ'רנוביל (2019) ‏•‏‏ גמביט המלכה (2020) ‏•‏‏ מחתרת המסילה (2021) ‏•‏‏ הלוטוס הלבן (2022) ‏•‏‏ עצבים (2023) ‏•‏‏ אייל קטן (2024) |  |
הפועל הצעיר

ערך זה עוסק במפלגת פועלים ציונית ביישוב. אם התכוונתם לעיתון של המפלגה ובטאון רשמי של מפא"י, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  ארץ ישראל
 מייסד:  יוצאי תנועת צעירי ציון
 תקופת הפעילות:  1905–1930 (כ־25 שנים)
 אפיון:  מפלגת פועלים
 אידאולוגיות:  ציונות
 התמזגה לתוך:  מפא"י
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 
הפועל הצעיר (בראשי תיבות: הפוה"צ) הייתה מפלגת פועלים ציונית בארץ ישראל, שמטרותיה היו הגשמת הציונות ויצירת חברה עברית עובדת ואשר ראתה מתפקידה לפעול למען כיבוש העבודה במושבות ובערים ולהחייאת התרבות העברית. התנועה הושפעה מאוד מתורתו של א"ד גורדון. המפלגה נוסדה ב-1905. ב-1930 התאחדה עם "אחדות העבודה" למפלגת פועלי ארץ ישראל, מפא"י, שבראשה עמד דוד בן-גוריון.
היסטוריה

מפלגת הפועל הצעיר נוסדה בפתח תקווה בשנת 1905 על ידי יוצאי תנועת "צעירי ציון" בגולה.
המפלגה הייתה הראשונה שהוקמה בארץ ישראל והיא לא נשענה על מפלגת-אם בגולה.
מזכירה הראשון היה רפאל סברדלוב, אשר כיהן בתפקידו עד 1908. חברי המפלגה שללו את תורת מרקס ואת מלחמת המעמדות, והתנגדו להשתתפות בארגונים הסוציאליסטיים הבינלאומיים דוגמת האינטרנציונל הסוציאליסטי. בשנת 1907 נוסד עיתונה של המפלגה, "הפועל הצעיר", שעורכו הראשון היה יוסף אהרונוביץ'. בשנת 1908 הוציאו קול קורא לצעירי היהודים בגולה לעלות לארץ ישראל ולהגשים את הציונות הלכה למעשה בכל ענפי המשק ובייחוד בחקלאות.
חברי "הפועל הצעיר" היו בין ראשוני ההתיישבות בקבוצת דגניה ובמושב נהלל, וחלקם רב בהקמת ההסתדרות החקלאית. יחד עם "אחדות העבודה" ייסדה מפלגת "הפועל הצעיר" את הסתדרות העובדים הכללית.
קשרי המפלגה מלפני מלחמת העולם הראשונה עם "צעירי ציון" בגולה נתהדקו, וב-26 במרץ 1920 התכנסה ועידת פראג. בספר "נפתולי דור" נאמר: "אל הוועידה באו חמשים ציר מהסתדרויות "הפועל הצעיר" ו"צעירי ציון" בארץ ישראל, אוקראיינה, רוסיה, פולין, גרמניה, אוסטריה, צ'כוסלובקיה ועוד וכ-500 אורחים". בוועידה זו הוקמה "ההתאחדות העולמית של 'הפועל הצעיר' ו'צעירי ציון'".
שלושת הזרמים העיקריים בוועידה היו "הפועל הצעיר" בארץ ישראל, בראשות יוסף שפרינצק ואליעזר יפה; "הפועל הצעיר" במערב אירופה, בראשות רוברט ולטש; ו"צעירי ציון" במזרח אירופה, בראשות אליעזר קפלן. דמות מרכזית בוועידה היה אהרון דוד גורדון ומילא אחריו מרטין בובר. היה ויכוח חריף בשאלות היסוד של התנועה: "צעירי ציון" מפולין דרשו הזדהות עם התנועה הסוציאליסטית הבינלאומית, "הפועל הצעיר" מארץ ישראל התנגד לכך נמרצות; "הפועל הצעיר" המערבי נקט עמדה מתונה יותר. היו חילוקי דעות גם בשאלות יסוד נוספות: "הפועל הצעיר" הארץ-ישראלי דגל בשלילה מוחלטת של הגולה ודרש להתרכז בעבודה חלוצית בארץ. "צעירי ציון" רצו לשים דגש חזק יותר על ארגון היהודים בגולה במטרה לפתור גם את בעיותיהם המיידיות. החלטות הוועידה התקבלו ברוח "סינתטית", המשלבת את שני הכיוונים, דבר שאיפשר להקים את ה"התאחדות".
בשנת 1923 חלה תמורה ב"הפועל הצעיר" ביחסה אל הסוציאליזם ותנועת הפועלים הבינלאומית, ואף שלחה משקיפים אל קונגרס האינטרנציונל הסוציאליסטי בהמבורג.
בשנת 1930 התאחדה המפלגה עם "אחדות העבודה" ב"מפלגת פועלי ארץ ישראל" (מפא"י).
מנהיגיה הבולטים של המפלגה היו יוסף שפרינצק, יוסף אהרונוביץ', אליעזר קפלן, פנחס לבון, ד"ר יעקב טהון וד"ר חיים ארלוזורוב.
ראו גם

העלייה השנייה
לקריאה נוספת

ב. וסט (עורך), נפתולי דור (קובץ מאמרים זכרונות ותעודות, מהדורה שנייה), משלחת חוץ של צעירי ציון התאחדות ברוסיה, תש"ז-1947.
יוסף שפירא, הפועל הצעיר: הרעיון והמעשה. תל אביב: עיינות, 1968.
מאיר חזן, מתינות: הגישה המתונה בהפועל הצעיר ובמפא"י, 1905-1945, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2009
הערות שוליים

↑  אניטה שפירא, בן-גוריון: דמותו של מנהיג, עמ' 28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: zmp20221143854 
כרטיס חבר של עדה פישמן במפלגת הפועל הצעיר תרפא 1921
תופרות יהודיות באושוויץ

התופרות היהודיות באושוויץ תפרו בגדים אופנתיים עבור נשות האס אס בסלון אופנה עילית שהוקם במחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ ובזכות כך ניצלו ממוות.
סלון האופנה

מפקד מחנה ההשמדה אושוויץ, רודולף פרנץ הס, התגורר עם משפחתו בווילה סמוך לחומות המחנה ומרתה פוקס עבדה אצלם כמטפלת ותופרת. הדוויג אשתו התרשמה מכישרונה ומיומנותה של מרתה בתפירה ובשנת 1943 החליטה להקים סלון אופנה באושוויץ ומינתה את מרתה פוקס לנהל את המקום.
סלון האופנה שימש את נשות בכירי משטרו של אדולף היטלר שיישמו את המוטו שלו "אופנה היא הכוח האחד והיחיד- החזק מכל".
בין הנשים שהיו לקוחות סלון האופנה הייתה מגדה גבלס, אשתו של שר התעמולה של היטלר יוזף גבלס, אווה בראון פילגשו של היטלר וכן אמי גרינג, אשתו של מפקד הלופטוואפה (ורמאכט).
בסדנת החייטות עבדו כ-25 תופרות שרובן היו אסירות יהודיות שנשלחו לאושוויץ כחלך מתוכנית הפתרון הסופי ואליהן צורפו קומוניסטיות צרפתיות שנלקחו לאושוויץ כעונש על פעילותן בתנועת ההתנגדות הצרפתית. בשנת 1945 כשהגיע צו פינוי המחנה לסלון האופנה, "עבדו שם עדיין התופרות... הן הפסיקו ממש באמצע התפר, הספיקו רק לאסוף מעט בגדים חמים ועזבו את המקום".
התופרות בסלון האופנה

התופרות היהודיות היו צעירות בנות 20–24, ממשפחות מן המעמד הבינוני ומטה שלמדו טכניקות תפירה בנערותן כדי לסייע בפרנסת המשפחה תוך רכישת מקצוע גם לעתיד. בדרך כלל הן רכשו את מיומנות התפירה במסגרת המשפחה הגרעינית מהוריהן ו/או מהסבים. חלק מהן התמחו אף בפרוונות ובעבודת עור לייצור סנדלים ונעליים.
כשהגיעו הנערות הללו כאסירות לאושוויץ, הן ציינו את כישורי התפירה שלהן בתקווה שהעבודה שתוטל עליהן תציל אותן ממוות. הסטודיו לתפירה היה מקום מועדף לעבודה כיוון שמי שעבדו שם זכו ל"מותרות" כמו גישה למים, כביסה ולעיתים אף לתגמול מהלקוחות.
חלקן נשלחו תחילה לעבוד בביתן קומנדו-קנדה במיון, ניקוי ואיסוף בגדים של יהודים שנשלחו לתאי הגזים. לאחר מכן תוקנו הבגדים והותאמו לנשות האס אס. לאחר מכן הן הועברו לעבוד בסלון האופנה.
מרתה פוקס הייתה התופרת הראשונה בסלון האופנה באושוויץ. לאחר שמרתה ניהלה סלון אופנה בברטיסלבה היא הגיעה למחנה ההשמדה במשלוח הראשון של יהודי סלובקיה עם נשים נוספות שרובן לא שרדו. היא נלקחה למשפחת הס שם עבדה כמטפלת ותופרת והרשימה את הדוויג בכישורי התפירה שלה. מרתה בת ה-24 החלה לתפור בסטודיו החייטות יחד עם חברה נוספת עבור הדוויג וחברותיה נשות הקצינים במחנה וכאשר התרחב חוג הלקוחות, נדרשו מרתה וחברתה לגייס אסירות תופרות נוספות והפכו את המקום לסלון אופנה עילית שאליו הגיעו בחשאי נשות אס אס אף מברלין.
מרתה הייתה מנהלת סטודיו התפירה ובתוקף תפקידה היא בחרה את התופרות שתצורפנה לצוות בסלון ובכך העניקה להן סיכוי להישאר בחיים. היא השתמשה במעמדה הרשמי כקאפו כדי לעזור לאחרות וכך הפך סטודיו התפירה למקלט לתופרות. למרתה הייתה גם גישה למפקדה הכלכלית משם קבלה הודעות על אסירות הזמינות למקצועות שונים וכך יכלה לזמן אליה תופרות לסטודיו.
מרתה התייחסה לצוות בחמלה, התחשבות והקשבה וכך נוצרו בסלון יחסי אחווה וחברות בין התופרות. הן עזרו אחת לשנייה, חיפו אחת על רעותה ודאגו אישה לחברתה. יחד עם זאת מרתה וחברותיה התופרות העבירו מזון ותרופות לאסירים במחנה וכך היא החלה לפעול גם בתנועת ההתנגדות באושוויץ ואליה הצטרפו תופרות נוספות.
במהלך צעדת המוות ניסו 4 מהתופרות להימלט. 3 נורו ומרתה ניצלה והוחבאה על ידי פולנים כפריים עד סוף מלחמת העולם השנייה ובתמורה היא תפרה בשבילם בגדים.
לוסי אדלינגטון, סופרת והיסטוריונית של בגדים ואופנה, פרסמה בשנת 2021 ספר בשם "התופרות מאושוויץ" העוסק בתופרות.
ציוד וחומרי גלם

הסטודיו היה מצויד בציוד מודרני מותאם לצורכי התופרות למשל מכונות תפירה מבית היוצר של תאגיד סינגר שהיו ידועות באיכותן הטובה.
חומרי הגלם לתפירה הגיעו מבגדים ובדים שנגזלו מהנרצחים באושוויץ לאחר שמויינו על ידי קומנדו-קנדה. לפי עדותו של רודולף הס, יצאו מדי יום מאושוויץ 20 רכבות "רכוש". חלק מהבגדים בעלי הערך כגון מעילי פרווה וכפפות נשלחו לחיילי הוורמאכט או שימשו למלבושי נשות הקצינים והשומרות.
חלק אחר של בדים ובגדים עברו חיטוי ושימשו לעיצוב הביגוד בסטודיו החייטות העילית. לעיתים מצאו התופרות בגדים, מעילים או נעליים של בני משפחתן שנספו.
השפע ב"קנדה" הניב אריגים ומוצרי תפירה מכל הסוגים הדרושים: גלילי אריגים משובחים כגון משי, סאטן, כותנה רכה ופשתן, כפתורים, משי לרקמה, מספריים, רוכסנים, לחצניות, סלילי חוטים, מחטים, סיכות, כריות כתפיים, וסרטי מדידה. כל החפצים הללו השתייכו בעבר לחייט או תופרת אחרים.
לקוחות סלון האופנה נהנו משפע מגזיני אופנה בהם יכלו לעלעל בתמונות של שמלות ומעילים ליומיום, תלבושות ערב אלגנטיות, בגדי שינה, הלבשה תחתונה ובגדי ילדים ולבחור את מבוקשן.