stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמיון פוליטי
עיסוק מחודש במושג

בעשור האחרון ניתן להבחין בעיסוק מחודש במושג דמיון פוליטי. מושג זה מופיע בשדה האקדמי, הפוליטי-אקטיביסטי ובאמנות. באקדמיה הנושא מקודם על ידי קורסים, כנסים, מאמרים כדוגמת הגיליון בנושא בכתב-עת לקסיקלי למחשבה פוליטית.
בזירה הפוליטית, ניתן לראות ניסיונות לייצר שיח על דמיון פוליטי. בישראל - רוזה מדיה, גוף המדיה של תנועת עומדים ביחד בחר לעסוק בנושא זה בגיליון הראשון של כתב העת שלו והציג מאמרים שונים העוסקים בדמיון הפוליטי של תמונת הניצחון. ניתן למצוא שיח על דמיון פוליטי גם בהכשרות פעילים בתנועת עומדים ביחד ובתנועות נוספות.
עיסוק מחודש במושג > באמנות

ולדעתך, אם יהא ביד איש ליצור את שניהם כאחד: את הדבר עצמו העומד להיות מיוצג, ואת ההבואה (המייצגתו) - כולם יתמכר בכובד ראש ליצירת הבבואות, וישעבד חייו לעניין זה, כאילו אין לו בעולם טוב ממנו? [...] אלא, לו באמת בקי היה בעניינים הללו שאותם הוא מייצג בשירתו, דומני שהיה שוקד הרבה יותר על המעשים עצמם מאשר על ייצוגם [...].
"
כבר אצל אפלטון ניתן למצוא את ההבנה כי לאמנים ולמשוררים השפעה על הפוליטיקה וזאת על ידי יצירת דימויים שמקורם בדמיון ובכוחם להטות את האנשים מהאידאות ומהעיקר. לפי "האנציקלופדיה של האפשרויות" של פאלגרייב זה כבר זמן רב שתפקיד האוונגרד באמנות הוא להרחיב את מגבלות הדמיון הפוליטי. ניתן למצוא דוגמאות רבות בהיסטוריה של האמנות בהן אמנות שימשה תפקיד בבניית סדרים חברתיים. בישראל, לאמנות היה תפקיד חשוב בבניית הלאום עוד מראשית הציונות.
עיסוק מחודש במושג > באמנות > באמנות הישראלית

כבר בשנת 1901, בכרזה לכבוד הקונגרס הציוני העולמי החמישי מעשה ידי אפרים משה ליליין, ניתן למצוא ביטוי לשימוש באמנות כדי לתאר דמיון פוליטי עבור העם היהודי. בכרזה זו, היהודי הגלותי כלוא בגדר תיל ומלאך מצביע לכיוון מזרח, שם היהודי-החדש עובד אדמה. ביטויים רבים למגוון האידאולוגיות המרכיבות את הציונות והישראליות מראשיתה קיימות באמנות. קבוצות אמנים שונות וגם אמנים עצמאיים, הציעו דמיון פוליטי עבור העם היהודי המתחדש, אשר חלקן קשורות בתנועות פוליטיות וחלקן עצמאיות. בין הקבוצות:
אסכולת ארץ ישראל - פעלה בארץ ישראל בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20. בעזרת ציור של נופי ארץ ישראל ושל דמות החקלאי הישראלי, ניסו האמנים והאמניות לתת ביטוי לרעיון של התחדשות לאומית ושאיפה לשחזר את העולם המזרחי הראשוני - היהודי שחי בארץ ישראל עוד מימי התנ"ך וזאת בניגוד לדמות היהודי הגלותי. בין נציגיה הבולטים של אותה אסכולה היו ראובן רובין, נחום גוטמן, ציונה תג'ר וישראל פלדי.
הכנענים - עוד לפי הקמת מדינת ישראל, תנועת "הוועד לגיבוש הנוער העברי" שמאוחר יותר שינתה את שמה לתנועת הכנענים הציעה דמיון פוליטי בדמות היהודי החדש. התנועה דגלה בחיבור לעמים החיים בארץ תוך ניסיון ליצור תרבות חדשה-ישנה ולהתנתק מהמסורת היהודית-גלותית. הכנענים פעלו בשדות רבים: ספרות, הגות וגם באמנות. האמנים הכנענים ניסו לשרטט את דמות "העברי החדש", המחוברת למזרחיות ולעבודת האדמה. בין העבודות המפורסמות ניתן למצוא את הפסל "האריה השואג" של הפסל אברהם מלניקוב והפסל "נמרוד" של הפסל יצחק דנציגר.
בשנים שלאחר התמסדותה של מדינת ישראל, האמנות הישראלית עסקה במציאות: ביקורת השלטון, פערים החברתיים, הכיבוש ובעיסוק פורמליסטי, ולכן קשה למצוא דוגמאות לדמיון פוליטי. יחד עם זאת, בעשורים האחרונים, כחלק ממגמת התחדשות העיסוק בדמיון הפוליטי, ישנן מספר דוגמאות לכך באמנות הישראלית העכשווית.
האמנית יעל ברתנא מציעה בעבודותיה דמיון פוליטי המתכתב עם ההיסטוריה היהודית ועם מדינת ישראל. בשנת 2011 השתתפה ברתנא בפסטיבל ה־54 של הביאנלה של ונציה כנציגת פולין והציגה סרט וידאו בשלושה פרקים "ואירופה הוכתה בתדהמה". טרילוגיה זו מספרת על רעיון "התנועה לתחייה יהודית", ארגון דמיוני הדוגל בשיבתם של מיליוני יהודים אשכנזים לפולין והתיישבותם מחדש במדינה.
בעבודת הווידאו "תופת" משנת 2013 בנתה מחדש את בית המקדש - והחריבה אותו. בשנת 2023, במסגרת תערוכתה "אור לגויים" במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון הציגה ספינת חלל "שעל סיפונה העם היהודי והיא ספינת החלוץ שעוזבת את כדור הארץ בעת כלייתו, ובעקבותיה אמורות לנווט ספינות אחרות." מטרת ספינה זו היא להביא ל"תיקון עולם": ארגון מחדש של הקהילה האנושית ומתן זמן לכדור הארץ להשתקם.
הפרויקט "אקס-טריטוריה של האמניות רותי סלע ומעיין אמיר הוא דוגמה נוספת לעיסוק בדמיון פוליטי פוסט-לאומי. המושג אקס-טריטוריה מתייחס לשטח שאינו בתחום המשפטי של המדינה. החל משנת 2009 חוקרות האמניות את המושג, לפיהן, "הפרויקט מוקדש לבחינה תאורטית, מעשית ובין-תחומית של "אֶקסטריטוריאליוּת", היינו של ההדרה או השחרור מחוקי המערכת המשפטית של מקום ייעודי. הפרויקט חוקר את רעיון האקסטריטוריאליות ככלי ליצירת ביקורת של מבני כוח ולדימיוּן מחדש של אפשרויות מעשיות, מושגיות ופואטיות." במסגרת הפרויקט, בשנת 2015, הפכו האמניות את המרכז לאמנות עכשווית בתל אביב לחלל אקס-טריטוריה בדיוני ובו הציגו שתי עבודות וידאו הבוחנות את השפעות הגבולות והחוק על המשתתפים בעבודה ולאחר מכן הוציאו את הספר "Extraterritorialities in Occupied Worlds" הכולל מאמרים ומנפסטים בנושא.
האמר (קבוצה אתנית)

אישה משבט האמר. צולם ב-2015
בני שבט ההאמר
האמר הוא שבט שחי באזור הדרום-מערבי של אתיופיה, בסוואנה בין נהר האומו לבין ימת צ'ו באהיר.
מיקום

אנשי השבט חיים באחד מהאזורים המרוחקים והקשים ביותר לגישה באתיופיה. זוהי סוואנה חמה ויבשה, הנהנית משתי תקופות גשומות בשנה, עם ממטרים כבדים של כ-1.500 מ"מ גשם בשנה. הטריטוריה שלהם תחומה בגבולות גאוגרפיים ברורים, בין נהר האומו לבין ימת צ'ו באהיר, המוכרת גם כימת סטפאני שהתייבשה והתמלחה לפני מאות אלפי שנים. גבולות אלה שמרו אותם מבודדים יחסית מפני הסביבה, עד לתקופה המודרנית בה פותחה התיירות בלב השבט.
אוכלוסייה, דת ומוצא

על פי מפקד האוכלוסין הנערך על ידי ממשלת אתיופיה, מספרם מוערך בכשישים אלף, ושבטם הוא השבט הגדול ביותר בעמק נהר האומו.
כ-90 אחוזים מהם הם מוסלמים סונים, והם שומרים במידת מה על המצוות הבסיסיות של האסלאם, לצד שמירה על עקרונות רבים מדתם המקורית האנימיסטית, שדומיננטית באורח חייהם. לפי הדת האנימיסטית בגוף האדם קיימת נפש שמסוגלת לעזוב את הגוף ולחזור אליו, למשל בשינה, להתקיים גם אחרי המוות, כמו גלגול נשמות.
על פי האנימיזם, בגופים דוממים בטבע כמו סלעים ועצים יכולות להיות נשמות שהתגלגלו בהם, ולכן יש להם תחושות ורצונות משלהם, ולעיתים אף יכולת תנועה. כמו כן מאמינים בני האמר בשדים וברוחות המסוגלים לקבל עליהם צורה של בן אנוש או של חיה ולהשפיע על אנשים.
מוצאם האתני נחלק בין החמיתיים ובין הנילוטים, דהיינו, תערובת של הגזע הנגרואידי והקווקזואידי. כנראה מדובר במיזוג בין קבוצה גדולה אחרת היושבת באתיופיה וקרויה סִידָמו, לבין תושביה הקדומים של היבשת – ציידים בושמנים.
שפה

שפת ההאמר היא האמר-באנה, שפה נדירה, וייחודית לאזור המחיה שלהם. זהו שילוב של שפת השבט ושל שפת הקבוצה השכנה – באנה. שבט הבאנה חי מצפון להם ונפרד מההאמר לפני למעלה מאלף שנים.
כלכלה ואורח חיים

במקור, ההאמר התבססו כלכלית על המרעה. השינוי נעשה לפני כ-150 שנה, אז נטשו את מקל הנדודים ועברו ליישובי קבע המתבססים על חקלאות עתיקה. רוב בני השבט לא זכו להשכלה אקדמית כלשהי, ולדברי סגן המושל כמות האנשים שכן זכו להשכלה מסוג זה מכלל אוכלוסיית השבט עומד על 1%. נוסף על כך, קיימים מצבים בהם בני השבט עשויים לנהל אורח חיים של נוודות למחצה (כלומר, נדידה בין אתרים קבועים בהתאם לעונות השנה).
בני ההאמר זורעים דוּרָה (סורגום) בתחילת עונת הגשמים. מספר משקי בית מגדלים שומשום ושעועית. מכיוון שהיבול אינו זוכה לטיפול קפדני מצד בני ההאמר בדרך כלל, התוצרת דלילה. משקי בית אחרים מגדלים חיטה בכמות המספקת לכל השנה. כמו כן, הם מגדלים דוחן, ירקות, כותנה, טבק. יש חוקרים הטוענים כי הורים בשבט ההאמר יעדיפו לאבד את ילדיהם מאשר את גידולי השדה שלהם. תחומים נוספים אשר מוכרים לשבט בענף החקלאות העתיקה הם מלאכת הקדרות, הכוורנות והנפחייה, אך מרכז החיים הסוציו-אקונומיים שלהם הוא הבהמות. גודל העדר הוא מקור לגאווה ומהווה פרמטר לקביעת מעמד. רוב בני השבט מגדלים פרות, מחזיקים במעט כבשים ועזים ולעיתים גם בגמלים, המשמשים לרכיבה ולמשא. יש בשפתם 27 מילים לתאר את צבע ומרקם הבקר.
בני השבט גרים במחנות בהם מתקבצות כמה משפחות קרובות, בבקתות המסודרות במעגל. בכל מחנה בין 10 ל-15 בקתות, בנויות עץ, חומר וסכך, ללא שימוש בחומרים שאינם אורגניים או מערביים (למשל כמו פלסטיק או פח). מדי לילה, מובאות הבהמות למרכז המאהל. משק בית טיפוסי מורכב מאישה, ילדים וגבר מגן. אם הגבר נשוי לכמה נשים, הוא יכול להגן על יותר ממשק בית אחד. הגברים יכולים להינשא לכמה נשים שירצו (בדרך כלל שתיים עד ארבע), בתנאי שהנשים תהיינה בנות השבט. סדר הקמת המחנה, מתחיל בבניית המיטות עבור הנשים, הילדים הקטנים ולאחר מכן נבנית מסגרת הבקתה ממוטות גמישים המסודרים על הקרקע בצורת מעגל (המוטות מכופפים כלפי מעלה, מחוברים בחלקם העליון ואז נקשרים). בעונת היובש מכוסות הבקתות בסכך ובעונת הגשמים הם מקורים במחצלות או ביריעות עשויות בד עבה. הגברים והנערים ישנים בדרך כלל בעריסות הממוקמות במרכז המחנה, על-יד הבקר.
אפיון חיצוני

בני השבט מאופיינים במבנה עצמות לחיים גבוהות המייחד אותם משאר שבטי העמק. עורם בהיר יחסית, הם עונדים תכשיטים רבים ותסרוקתם המיוחדת מסמלת את מעמדם החברתי. שיער הנשים מעוצב כקסדה עגולה העשויה מדרדלוקס (Dreadlocks) - צמות זעירות וצפופות, (המכונות ראסטות) ובוהקות בצבע אדום טבעי ומשומן.
אפיון חיצוני > בת שבט האמר

הנשים מרבות ללבוש בגדים דמויי טוגה ומתקשטות בתריסר צמידים לפחות על כל אמה. התסרוקות שלהם מגוונות, והן מסמלות מעמד חברתי ואומץ לב. הנשים נוהגות לשזור צמות דקות וחרוזים על ראשיהן אותן מצפות באוכרה - אבקת אבן חול אדמדמה, המעורבת לרוב בשומן בקר. הן נמוכות קומה באופן יחסי. לפלג גופן התחתון, הן עוטות עור פרה מעוצב, המעוטר בטבעות מתכת, חרוזים צבעוניים וצדפות (שמקורן בימת סטפאני הסמוכה). סביב צווארן כרוך מעין סינר העשוי עור עזים, ומהווה, אצל הצעירות שבהן, יותר קישוט מתריס, מאשר לבוש מסתיר. הנשים הנשואות מאריכות את שערן עד הכתפיים ועושות האחת לשנייה צמות דקות הנמשחות, כמוזכר, באוכרה העשירה בתחמוצות ברזל המעניקות לה את צבעה האדמדם (חלודה), ושומן בקר. נשות ההאמר מורחות משחה זו על גופן ותפקידה להגן על עורן מפני נזקי השמש ולהפוך אותן צבעוניות יותר, מבריקות יותר ונחשקות יותר, במיוחד כאשר קיימת תחרות בין נשים שונות של אותו הגבר. הנשים הנשואות עונדות ענק עשוי עור המזכיר בצורתו איבר מין זכרי (-"אסנתא"). האישה הראשונה של הגבר עונדת על שרשרת הצוואר קולר משונן משל הנשים הנוספות ("ביגנרה"), על מנת להעניק לה את הכבוד והמעמד הראויים לה כבחירת ליבו הראשונה. שאר נשותיו של הגבר עונדות קולר טבעתי פשוט. אלה הן מתנות הנישואין המעידות על עושרו של הבעל ועליהם לענוד אותן כל ימי חייהן.
אפיון חיצוני > בן שבט האמר

גבר משבט האמר, המקפיד על לבושו, ילבש בגד הדומה לטוגה או בגד תחתון דמוי חצאית ולרוב יישא חנית. הגברים משקיעים זמן בסידור שיערם ומטפלים בו כדי שתסרוקתם תישמר. זוהי הסיבה העיקרית שבגינה משתמשים הגברים בשנתם, במשענת ראש דמוית שרפרף בתור כרית. נוסף על כך, חובשים הגברים כיפות מחומר, בהן נועצים נוצות יען. כמו כן הם נוהגים להתהדר בנוצות ובלוחות טיט לאות כי הרגו אויב. את הלוחות עונדים עד לשנה לאחר האירוע. בעת ריקוד, כאשר הגבר מחזר אחר אישה, הוא מטיח בה את כיפת הנוצות שלו, והיא משיבה לו באותה הדרך.
הגברים לבית ההאמר עוסקים שעות בהתקשטות הכוללת טיפוח שיער, ציור קישוטי גוף, מניקור, פדיקור וכיוצא בזה. בעבר היו מייצרים תחמושת, אך כיום הם מבוססים היטב בארצם ואינם עוסקים יותר בלחימה. הם עברו מיצור תחמושת להכנת תכשיטים, והם מתגנדרים בשורה מרשימה של עגילי מתכת בכל אוזן, שרשרת חרוזים צבעוניים, צמידי רגליים וידיים וחצאית מיני מתחת לחגורת עור אופנתית.
טקס  התבגרות

אנשי השבט ידועים בעיקר בזכות טקס האוקולי – טקס התבגרות, שלאחרי הצעיר המתבגר יוכל להצטרף לגברים בוגרים ולצאת עימם לצייד, לקבל זכויות של גבר ולהינשא לאישה מהשבט.
המטלה של המתבגרים הנכנסים בעול ההתבגרות בשבט ההאמר היא לרוץ על שורת שוורים, כשהם עירומים כביום היוולדם. עליהם לעמוד במשימה זו 4 פעמים, ובכל פעם שהם נופלים, עליהם להתחיל מההתחלה.
ראו גם

אתיופיה
מינגי
קארה (שבט)
לקריאה נוספת

Wharton, Jane. 22.02.2015. "The Making Of a Man: Inside a Bull Jumping Ceremony With Ethiopia's Hamer Tribe." World Express.
הערות שוליים

↑  ד"ר חזי שקד, עולם הולך ונעלם: טקס האוקלי ובני שבט האמר, באתר GoTravel
| קבוצות אתניות בפדרציה האתיופית |
| --- | --- | --- |
| דוברי שמית | אמהרים • תגרים • גורגים • וולנים • מריאים • ארגובים • מסקנים • הררים • זוואים |  |
| דוברי כושית | אורומו • אווים • סומלים • המתים • סידמים • עפרים • האדיים • כמנתים • גדאוים • קמבטים • קונסוים• אלבים • גידולים • בורג'ים • ליבידוים • גוודים • ראשיטים • קאבנים • אירובים • צמים • בוסים • ארבורים • ביסוים |  |
| דוברי אומוטית | ווליטים • גמוים • קאפים • דווארוים • גופים • ארים • יאמים • באנצים • קורטים • שקצ'וים • בסקטוים • מלים • גאילים • האמרים • שינשים • שאקוים • דורזים • דיזים • מאלוים • אוידים • זאיסים • מאוים • צ'רים • דימים • גנזים • נוים • קצ'מים • באנגים • סאזים • אנפילוים • קרוים |  |
| דוברי נילו-סהרית | בארטים • גומאזים • סורמים • נוארים • אנוקים • מורסים • קומים • טורקאנים • אודוקים • טופוטים • מג'נגירים • דונירוים • בלים • קונמים • אופוים • שבוים • מורלים • קווגוים • בירלים |  |
| אחרים | ביתא ישראל • ביתא אברהם • פוגים • ווייטוים • מנג'וים • ותים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548219105171  BnF: cb144092035 (data)  LCCN: sh85058535  SUDOC: 077057732 
בקתה במחנה השבט
בת שבט האמר
בן שבט האמר
הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  סדרת ספרי ילדים מאת קרסידה קוואל
 בימוי:   דין דבלויס
 הופק בידי:  כריס סנדרס דין דבלויס בוני ארנולד דווג דוויסון רוי לי קריסטין בלסון מיצ'אל א. קונולי קרן פוסטר
 תסריט:  דין דבלויס
 עריכה:  ג'ון ק. קאר
 שחקנים ראשיים:  ג'יי ברושל אמריקה פרארה ג'ונה היל קרייג פרגוסון כריסטופר מינץ'-פלסה קריסטן וויג
 מדבבים:  ג'יי בארושל (Hiccup) קיט הרינגטון קריסטן ויג כריסטופר מינץ-פלאס פ. מארי אברהם ג'ונה היל קרייג פרגוסון אמריקה פררה קייט בלאנשט ג'רארד באטלר 
 מוזיקה:  ג'ון פואול
 צילום:  רוג'ר דיקינס
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של דרימוורקס
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  אוסטרליה 3 בינואר 2019 ארצות הברית 22 בפברואר 2019 ישראל 14 במרץ 2019
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה, הרפתקאות
 תקציב:  129 מיליון דולר
 הכנסות:  520 מיליון דולר (1 ביולי 2019)
 הכנסות באתר מוג'ו:   httyd3
 סרט קודם:  הדרקון הראשון שלי 2 (2014)
 תרגום לעברית:  איך לאמן את הדרקון שלך: העולם הנסתר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדרקון הראשון שלי: העולם הנסתר (באנגלית: How To Train Your Dragon: The Hidden World) הוא סרט פעולה-פנטזיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת של אולפני ההנפשה של דרימוורקס. הסרט יצא לאקרנים ב-22 בפברואר 2019, והוא מהווה המשך לסרט "הדרקון הראשון שלי" מ-2010 ולסרט "הדרקון הראשון שלי 2" מ-2014. הסרט, כמו קודמו, מבוסס על סדרת ספרי ילדים מאת קרסידה קאוול. זהו הסרט הראשון של דרימוורקס הנפשה שהופץ על ידי סרטי יוניברסל.
עלילה

שנה לאחר אירועי הסרט הקודם, היקאפ, שום-שן וחבריהם רוכבי הדרקונים ממשיכים להציל דרקונים רבים ומביאים אותם לברק על מנת ליצור סביבה בין דרקונים לבני אדם. בעקבות ריבוי הדרקונים באי, היקאפ מחליט לחפש את "העולם הנסתר", מקום בטוח וגן עדן לדרקונים אשר אביו המנוח סטואיק סיפר לו. בינתיים, דרקונית זעם נקבה נתפסה בידי צבא לוחמים בהנהגתו של גרימל הגריזלי בתור פיתיון לתפוס את שום-שן ולהפוך לאלפא.
שום-שן מצא דרקונית "זעם לבן" (סוג חדש, אשר אסטריד מבטאת: "זעם אורי") ביער, ושניהם מתאהבים זה בזה. לפתע היא חשה שהיקאפ מגיע והיא בורחת, מאוחר יותר היקאפ וטאפנאט מגלים את מלכודות הדרקונים של גרימל באזור. גרימל מבקר את היקאפ ודורש מהיקאפ שיביא לו את שום-שן, גרימל הסביר שהוא צד את כל דרקוני הזעם הלילי, אולם היקאפ לא הסכים ונלחם בו, גרימל בורח ושרף את ביתו של היקאפ ואת ברק. בעקבות זאת, היקאפ וכל האנשים והדרקונים עזבו את ברק ויצאו למסע למצוא את העולם הנסתר ולהיות בטוחים מציידי הדרקונים.
באמצע המסע, הברקים מוצאים אי שם הם יכולים לעשות מנוחה קצרה, אולם הם התחילו להתיישב באי וקראו לו "ברק החדש". כאשר ראה את יכולתו של שום-שן לעוף לבד יחד עם חברתו החדשה זעם אורי, היקאפ בנה זנב אוטומטי בשבילו. שום-שן החל לעוף עם הזנב יחד עם זעם אורי והם עפו יחד אל אי לא נודע. ואלקה, בתצפית, גילתה את צבאו של גרימל ומיהרה לספר על כך להיקאפ. היקאפ ורוכבי הדרקונים מיהרו לתפוס את גרימל, אולם הם נפלו במלכודת שלו והצליחו לצאת ממנה. ראפנאט נלכדה, אולם אחרי ששיגעה את גרימל הוא שחרר אותה ועקב אחריה למקום החדש של הברקים.
היקאפ ואסטריד, מחפשים את שום-שן, גילו את העולם הנסתר וראו את שום-שן עם זעם אורי יחד כזוג והם מנהיגים דרקונים נוספים. כאשר שניהם נמצאו, שום-שן הציל את היקאפ ואסטריד והם חזרו אל הבארקים, שם היקאפ הבין שהוא ואנשיו יכולים להיות לא בטוחים בעולם הנסתר. לפתע, גרימל הגיע ותופס את זעם אורי (שעקבה אחרי שום-שן). האלפא שום-שן הרשה לגרימל לתפוס את כל שאר הדרקונים של ברק.
בזכות האומץ של אסטריד, היקאפ גייס את כל רוכבי הדרקונים כדי לעצור את גרימל ואת צבאיו. עף עם חליפת הכנפיים, הם תפסו את הצבא של גרימל, ויצאו לקרב. היקאפ שחרר את שום-שן, כאשר גרימל הביא את זעם אורי בשבילו. היקאפ ושום-שן יצאו למרדף, כאשר שום-שן השתמש בטכניקה חדשה אשר הביסה את הדרקונים הרעים הנותרים. היקאפ קפץ אל זעם אורי, אולם גרימל מצא את שום-שן באמצע האוויר אשר גורם לדרקון ליפול ללא עזרה. היקאפ, הבין כי הוא לא יוכל להציל את שום-שן לבד, שחרר את זעם אורי וביקש ממנה להציל את שום-שן. היקאפ התכונן להקריב את עצמו על מנת להציל את שום-שן ויחד עם גרימל הם נפלו אל המים. אולם זעם אורי הצילה את היקאפ ואת שום-שן בעוד גרימל טבע בים.
בחזרה לאי, שום-שן והיקאפ הבינו שהדרקונים לא בטוחים בעולם בני האדם. לכן היקאפ וכל הברקים שחררו את כל הדרקונים שלהם והדרקונים עפו לחופשי אל ביתם החדש בעולם הנסתר בהנהגתם של שום-שן וזעם אורי. שלושה חודשים לאחר מכן, היקאפ ואסטריד התחתנו בברק החדשה.
כעבור עשר שנים, לשום-שן ולזעם אורי נולדו שלושה דרקונים קטנים בשם אורות ליליים, והיקאפ ואסטריד ושני הילדים שלהם שטו בים והתאחדו עם הדרקונים ליד העולם הנסתר. אחרי שהציגו את ילדיהם לפני חבריהם, היקאפ לקח את בנו לעוף עם שום-שן בעוד אסטריד ובתה עפו על סערה מעופפת, יחד עם זעם אורי וחבריהם.
מדבבים

ג'יי בארושל - היקאפ האיום השלישי, בנם הלוחמני של סטואיק וואלקה והצ'יף לאחר מות אביו. בנוסף, יש לו חליפת לחימה חסינת אש בצבע שחור.
קייט בלאנשט - ואלקה, אמו של היקאפ ואשתו של סטואיק.
קרייג פרגוסון - גובר המשהק, חברו הטוב של סטואיק.
כריסטופר מינץ-פלאס - פישלגס אינגרמאן, בעל חליפת לחימה חסינת אש בצבע חום.
ג'ונה היל - סנוטלאוט ג'וגנסון, בעל חליפת לחימה חסינת אש בצבע אדום.
אמריקה פררה - אסטריד הופרסון, בת זוגו של היקאפ. בעלת חליפת לחימה חסינת אש בצבע כחול. לוחמנית גם היא.
טי. ג'יי. מילר – אטרף ת'ורסון, בעל חליפת לחימה חסינת אש בצבע ירוק.
קריסטן ויג – טרפנא ת'ורסון, בעלת חליפת לחימה חסינת אש בצבע ירוק.
קיט הרינגטון - ארט בן ארט, לוכד דרקונים לשעבר ומאוחר יותר רוכב דרקונים. בעל חליפת לחימה חסינת אש בצבע אזמרגד.
פ. מארי אברהם - גרימל הגריסלי, צייד דרקונים רשע וחכם אשר יש לו צבא דרקונים מזן אכזרי וקטלני בשם דת'גריפרים (Deathgripper).
דייוויד טננט - ספיטלאאוט ואייבר חסר המשקל.
רובין אטקין דאונס - אק, ויקינג צהוב זקן.
שום שן -"מלך הדרקונים", דרקון חזק ועוצמתי מסוג זעם לילי, אשר גרימל רוצה ללכוד ולהרוג. נראה שהוא הפרט האחרון מבני מינו.
זעם אורי, בת זוגו של שום שן, אשר בה שום שן מתאהב.
מדבבים > מדבבים בעברית

ניב פטל - היקאפ הורנדוס השלישי
לורן סביר - אסטריד הופרסון
חיים זנאתי - גובר
אלי גורנשטיין - גרימל
אסף קורמן - נוזלו
דן קיזלר - פילשגס
ערן מור - טרפנא
נעמה שטרית - אטרף
אודליה מורה-מטלון - ואלקה
אריה צ'רנר - סטואיק הרחב
יואב כהן - ארט
שאול עזר - הורק
אמנון וולף - ראגנר
שמחה ברבירו - צ'אגאטי קאן
איילת רובינסון - גריזלדה
אדם זילברמן - היקאפ הצעיר
הפקה

בדצמבר 2010 אישר ג'פרי קצנברג, מנכ"ל אולפני ההנפשה של דרימוורקס, כי יהיה גם סרט שלישי בזיכיון. דיקן דבילוס, תסריטאי ובמאי סרטי הזיכיון, אמר בראיון כי הסרט השלישי יצא במהלך 2016. קרסידה קאוול, מחברת סדרת הספרים שעליה מבוסס הזיכיון, אמרה כי הסרט השלישי יחתום את הזיכיון וכי סופו יהי דומה לשל סדרת הספרים, וכי הוא יסביר "מדוע דרקונים לא חיים יותר".
בספטמבר 2012 הוכרז כי הסרט השלישי ייצא ב-18 ביוני 2016, ובהמשך הוא הוקדם ביום אחד, ל-17 ביוני 2016. בספטמבר 2014 נדחתה יציאת הסרט בשנה ושמונה ימים, ל-9 ביוני 2017. בינואר 2015 נודע כי תאריך יציאת הסרט השתנה ל-29 ביוני 2018. ב-19 ביוני 2016, התאריך הועבר ל-18 במאי 2018, התאריך הקודם של "סרט לגו 2: החלק השני".
ב-5 בדצמבר 2016, התאריך הועבר ל-1 במרץ 2019.
הערות שוליים

↑  Helen O'Hara, ‏Katzenberg Talks DreamWorks Sequels, מגזין אמפייר, 3 בדצמבר 2010
↑  Priya Rao, ‏THIS WEEK IN TORONTO - PART 3, ‏First Weekend Club, ‏5 באפריל 2012
↑  Steven Neish, ‏Author Cressida Cowell Talks How To Train Your Dragon Sequels, ‏Hey U Guys, ‏14 באוגוסט 2012
↑  New Distributor Twentieth Century Fox Unveils DreamWorks Animation's Release Slate Through 2016, ‏PR Newswire, ‏9 בספטמבר 2012
↑  Pamela McClintock, ‏'Monsters,' 'Despicable Me 2,' 'Turbo': Summer's Brutal Animation War‎, The Hollywood Reporter, ‏13 ביוני 2013
↑  How to Train Your Dragon 3 Pushed Back to 2017, ‏Coming Soon, ‏2 בספטמבר 2014
↑  DreamWorks Animation Cuts Production, Announces Future Slate of Films, ‏Coming Soon, ‏22 בינואר 2015
↑  How to Train Your Dragon 3 Takes LEGO Movie 2’s Old Release Date
↑  D'Alessandro, Anthony (5 בדצמבר 2016). "'How To Train Your Dragon 3' Flies To 2019; Uni's DWA To Scale 'Everest'". Deadline. נבדק ב-23 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
המדונה של עולי הרגל

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  קאראווג'ו
 תאריך יצירה:  1604 -1606 לערך
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  150 ס״מ 
 גובה:  260 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק 
 מיקום:  סנט'אגוסטינו, רומא
 
המדונה של עולי הרגל (באיטלקית: Madonna dei Pellegrini) או המדונה של לורטו (Madonna di Loreto) היא ציור שמן משנת 1604–1606 לערך מעשה ידי הצייר האיטלקי קאראווג'ו. כיום היצירה מוצגת בכנסיית סנט'אגוסטינו הסמוכה לפיאצה נאבונה שברומא.
היצירה מתארת את המדונה והילד, כאשר מרים עומדת יחפה, ישו הילד בזרועותיה, ולרגליה משתחווים שני עולי רגל.
היצירה נוצרה בשנת 1603 לבקשת יורשיו של ארמט קאוואלרטי מקאראווג'ו לעטר את קפלת המשפחה.
ביקורת

הקהל אשר צפה ביצירה הגיב בזעם רב על התיאור הריאליסטי של מרים המופיע בה. מרים עומד יחפה בפתח דלת, כאשר הקיר לצידה סדוק ולא מטוייח. בניגוד לציורי התקופה המקובלים בהם ישבה מרים על כס מלכות או עמדה בתוך גומחה מעוטרת - במקרה זה ניתן לאמר כי מרים עומדת בפתח בית הניצב בשכונת עוני. אין בציור סממנים המציגים את קדושת מרים למעט הילה עדינה ביותר וכמעט בלתי נראית.
הוולווט אנדרגראונד

ערך זה עוסק בלהקת רוק אמריקאית. אם התכוונתם לבלוג ישראלי, ראו .
| --- | --- |

 מקום הקמה:  ניו יורק 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1965–1973; 1992 – 1994 (איחוד)
 סוגה:  רוק אוונגרדי, ארט רוק, רוק פסיכדלי
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  MGM Verve אטלנטיק פולידור מרקורי  Sire
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1996)  היכל התהילה של גראמי (2007)  פרס גראמי למפעל חיים (2017) 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ויליאם אלכסנדר (1971-1972) ג'ון קייל (1966-1968) אגנוס מק'ליז (1965) סטרלינג מוריסון (1965-1971) וולטר פאוארס (1970-1972) לו ריד (1965-1970) מורין טאקר (1965-1972) דאג יול (1968-1973)
 
הוולווט אנדרגראונד (באנגלית: The Velvet Underground, בתרגום חופשי לעברית: מחתרת הקטיפה) היא להקת רוק שפעלה בארצות הברית במחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20.
חברי הלהקה המקוריים הם לו ריד, ג'ון קייל, סטרלינג מוריסון ומורין טאקר. הוולווט אנדרגראונד נחשבת לאחת מהלהקות המשפיעות ביותר של העשור, על אף שבמהלך שנות קיומה לא זכתה להצלחה מסחרית. כמו כן, לשניים מחברי הלהקה, לו ריד וג'ון קייל, הייתה זו התחלתה של קריירה מוצלחת ומוערכת מאוד.
זו הייתה אחת מהלהקות הראשונות ששילבו אלמנטים ניסויים ואוונגרדיים במוזיקה הפופולרית. חדשנותה התבטאה הן בצליל החדשני שיצרה, בנכונותם של חבריה ליצור מוזיקה מאתגרת ופורצת דרך ללא התחשבות בפוטנציאל המסחרי, או, לרוב, בהיעדרו של פוטנציאל כזה, ולא פחות מכך בתכנים בהם עסקו שיריה. משום כך היא נחשבת בעיני רבים ללהקה החשובה הראשונה שהשפיעה על התפתחותו של הרוק האלטרנטיבי.
בסוף שנות ה-60, בשיאו של דור ילדי הפרחים וקיץ האהבה שהתרחש בחופה המערבי של ארצות הברית (בעיקר בקליפורניה), עסקה הלהקה בנושאים מעוררי מחלוקת ומרתיעים כגון זהות מינית מעורפלת, שימוש בסמים קשים, הומוסקסואליות ומיניות שנויה במחלוקת (סאדו-מאזוכיזם), נושאים שמצאו את דרכם לסצנת המועדונים בניו יורק באותה תקופה. גם המוזיקה שלהם הפכה לכזו, כאשר הם עשו שימוש לא קונבנציונלי ברעשי מגברים, פידבק ואפקטים מעוותי צליל בשיריהם.
היסטוריה > קריירה מוקדמת

תחילת דרכה של הלהקה היא ב-1965. לו ריד, בוגר אוניברסיטת סירקיוז שבצעירותו ניגן במספר הרכבי גאראז' ודו-וופ, הועסק ככותב שירים בחברת התקליטים פיקוויק שהתמחתה בלהיטי פס-ייצור זולים ומהירים להפקה. אחת הנעימות שחיבר ריד עבור חברה זו הייתה The Ostrich. קטע זה היה מעין פרודיה על מקצבי ריקוד שהיו פופולריים באותה תקופה, אך מנהלי פיקוויק חשו שיש לו פוטנציאל להפוך ללהיט והרכיבו בחופזה להקה על מנת להקליט אותו. בלהקה זו, שנקראה "הפרימיטיבים", היה חבר גם ג'ון קייל, וולשי שהגיע לארצות הברית כדי ללמוד מוזיקה קלאסית, אך התעניין גם במוזיקת רוק. ריד וקייל מצאו שפה משותפת והחלו לעבוד ולהופיע ביחד. כך נולד שיתוף הפעולה שיוליד את מחתרת הקטיפה. בתחילה ערכו ניסויים עם נגנים שונים ושמות להקות שונות, כאשר חברו לסטרלינג מוריסון, נגן הגיטרה ואנגוס מקליז בעל התופים, וביחד בחרו את השם מחתרת הקטיפה, שהוא ספר שעוסק בסאדו-מזוכיזם ונכתב על ידי מייקל ליי (המשיכה לתחום הולידה גם את השיר "Venus In Furs", שגם הוא מבוסס על שם ספרו של לאופולד פון זאכר מזוך [על שמו המושג מזוכיזם] באותו נושא).
הלהקה החלה להופיע בניו-יורק, כאשר באותה תקופה ראשונית נגנה מוזיקה הרבה יותר רגועה (בסגנון ה"דור המותש" של שנות ה-50) מהמוזיקה שייצרה בתקופות מאוחרות יותר. ב-1965, כאשר הלהקה החלה לקבל תשלום עבור הופעותיה, עזב המתופף מקליז את הלהקה, בשם האמנות ונגד המסחריות, והוחלף במורין טאקר, שעשתה שימוש פחות סטנדרטי בתופים, בהשתמשה בפטישי עץ ותופי טום-טום, עם קצב סוחף ואקזוטי יותר, אשר אפיין את המוזיקה שעשתה הלהקה מאותה עת.