stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוקצה
סוגי מוקצה > מוקצה מחמת חסרון כיס

מוקצה מחמת חיסרון כיס הוא החמור מבין סוגי המוקצה, הוא חפץ שלא משתמשים בו אלא לשימושו המיוחד עקב ערכו הרב. ולכן אדם מקצה אותו משימוש בשבת. הסיבה לחומרה המיוחדת של מוקצה זה, הוא מפני שהקצאתו של הדבר משימוש האדם, נעשית מדעתו של האדם, שהקצה אותם ודחה אותם מלהשתמש בהם, ובניגוד למוקצה מחמת איסור - שההקצאה נעשית על ידי אלהים - ולא מהחלטת האדם, ומוקצה מחמת גופו - דבר שאינו ראוי לשימוש, אך גם לא הוקצה מלכתחילה על ידי האדם.
סוגי מוקצה > מוקצה מחמת גופו

מוקצה מחמת גופו הוא דבר שאינו לא כלי ולא מאכל אדם או בהמה ולא הוקצה לשימוש האדם מערב שבת, כגון אבנים, עצים, חול, אבק, חתיכות זכוכית, או מחט שבורה.
סוגי מוקצה > בסיס לדבר האסור

ההלכה אומרת שחפץ שמשמש כבסיס לחפץ הנחשב כמוקצה, נחשב למוקצה מכיוון שהבסיס משמש את הדבר המוקצה, ודיני המוקצה חלים גם עליו. כאשר למשל אדם מניח נרות שבת על שולחן, נחשב השולחן כבסיס לשלהבת שהיא מוקצה מחמת גופו. אם כי, זאת רק בתנאי שמי שהניח את הנרות הוא בעל השולחן, אבל אם אדם אחר הניח את הדבר בלי רשות מפורשת, לא נחשב השולחן כבסיס, שכן אין בכח אדם לאסור דבר שאינו שלו.
תנאי נוסף כדי לאסור את הבסיס, הוא שהדבר ניתן עליו במחשבה ובדעת שיהווה כבסיס לדבר המוקצה במשך השבת, אך אם הוא הונח עליו לזמן קצר ביום שישי ובמטרה לסלקו עם כניסת השבת, אזי אף אם הוא נשאר במקומו בשבת אין הוא נחשב כבסיס, כיוון שבעליו של החפץ לא רצה להקצותו לבסיס.
בסיס נחשב רק דבר שמיוחד להניח עליו דבר אחר, כשולחן וכיסא, או שיוחד במקרה ספציפי זה. אך כאשר למשל, אדם מניח חפץ מוקצה על חפץ אחר מפאת חוסר מקום, דבר המצוי למשל בחפצים רבים המונחים במגירה אחת זה על זה, אין החפץ התחתון נחשב כבסיס.
העצה לכך שדבר כל שהוא לא יחשב לבסיס, הוא להניח עליו דבר נוסף, חשוב יותר, כך שהבסיס יחשב כבסיס לדבר האסור ולדבר המותר כאחד. חשיבותו של הדבר המותר והאסור, אינה נמדדת בהכרח בשוויו הכספי של החפץ, וכך למשל נפסקת ההלכה שאם אדם מניח על שולחן פמוטות של כסף שעליהם מונחים נרות דולקים, ומניח על השולחן גם ספר קדוש או חלות לסעודת שבת, נחשב השולחן לבסיס לדבר האסור ולדבר המותר, ומותר לטלטלו במקרה והדבר האסור אינו נמצא עליו יותר.
אבל אם הדבר האסור מונח עליו עדיין בשבת, אסור לטלטל את השולחן מסיבה אחרת; גם אם השולחן אינו נחשב לבסיס, אסור לטלטל את השולחן מכיוון שעל ידי טלטול השולחן הוא מטלטל גם את הנרות שעליו, והאש שעל הנרות נחשבת למוקצה מחמת גופו. ההלכה קובעת, שבמקרה שאדם צריך להזיז את השולחן מכיוון שהוא צריך את השולחן או את מקומו, יש לזרוק את הנרות על הארץ על ידי הזזת השולחן באופן שאינו אסור, למשל על ידי טלטול מהצד - הטיית השולחן. אבל במקרה והשלכת הנרות על הארץ אינה מעשית מכיוון שהמקום יתלכלך - דבר שיפריע לשימוש במקום, מותר להזיז את השולחן עם הנרות, מכיוון שבמקרה כזה אין הוא מזיז את הנרות מכיוון שהוא מעוניין להזיזם, אלא אגב השולחן, וטלטול דבר האסור אגב דבר המותר - מותר.
נחלקו אחרונים בשאלה, האם כלי שמלאכתו לאיסור עלול להפוך את הבסיס עליו מונח לבסיס לדבר האסור, אמנם אף המחמירים מודים שאין דין הבסיס חמור מדין הכלי עצמו, ולכן מותר לטלטל את הבסיס לצורך גופו או מקומו.
סוגי מוקצה > סוגי מוקצה נוספים

ארבעת סוגי החפצים המוגדרים כמוקצה המופיעים בפתיחה - 'כלי שמלאכתו לאיסור', 'מוקצה מחמת חסרון כיס', 'מוקצה מחמת גופו' ו'בסיס לדבר האסור' - הם הנפוצים ביותר. בהלכה קיימים חמישה סוגים נוספים המגדירים מצבים בהם טלטול אסור בשבת:
מוקצה מחמת מצווה - חפץ ששימושו הוא לצורך מצווה, כגון אתרוג, אסור לטלטלו גם לצורך לו הוא נועד - לצורך המצווה.
מוקצה מחמת איסור - חפץ שבכניסת השבת היה אסור מן התורה להשתמש בו או לטלטלו, שכן השימוש בו גורם בהכרח לעשיית מעשה אסור, ואף אם היה אסור רק בין השמשות ועכשיו נפסק הטעם לאסור הרי הוא אסור כל השבת. כך לדוגמה, שמן שבנר הוא מוקצה מחמת איסור אפילו אם הנר כבה מאליו ונותר השמן, שכן לא היה אפשר בכניסת השבת להשתמש בו מבלי לעבור על איסור כיבוי. גם סמרטוט רצפה רטוב מאוד הוא מוקצה מחמת איסור שכן אחיזה בו גורמת בהכרח (פסיק רישיה) לסחיטתו. מוקצה זה גם ידוע בכינוי 'מיגו דאתקצאי לבין השמשות אתקצאי לכולא יומא' או בקיצור מיגו דאתקצאי.
מוקצה מחמת מיאוס - חפץ מטונף שאינו נעים למגע ומאוס לשימוש. קטגוריה זו נתונה במחלוקת תנאים ואמוראים, ולהלכה נפסק שהיא מותרת בטלטול, אם כי יש שסייגו את ההיתר לתנאים מסוימים.
כלי שמלאכתו להיתר - כלי שמותר לטלטל אותו מצד עצמו ולשימושיו, אך עדיין אסור אם הטלטול נעשה שלא לצורך כלל, כהגדרת הרמב"ם שקבע כי כל טלטול שלא לצורך בשבת אסור. מקור איסור זה בתקנת נחמיה בן חכליה, שאסר לטלטל כל סוגי הכלים וכשחזרו חכמים והתירו את השימוש בהם, היה זה לצורך השימוש בגוף הכלים וכדומה, אך מעולם לא חזרו להתיר טלטול סתמי שלא לצורך כלל (שולחן ערוך הרב סימן ש"ח סעיף טז ואילך).
נולד - חפץ שנוצר בשבת עצמה ולא היה קיים בצורתו זו בין השמשות.
בדומה לסוגים הנוספים האסורים בטלטול בשבת, קיימים גם כמה סוגים מיוחדים המותרים בטלטול בשבת:
שברי כלים - "כלי שנשבר בשבת, כל עוד יש אפשרות להשתמש בשברים, אינם מוקצה. ואם אין סיכוי שישתמשו בשברים, הרי הם מוקצה." כמובן שאם השברים מהווים סכנה, כגון שברי זכוכים במקום בני אדם, מותר לטלטלם אף בידיים ולפנותם.
צורכי מאכל - הם דברים שנועדו לאכילה, גם לאכילת בהמה, המותרים קטגורית בטלטול בשבת. עם זאת אוכל מקולקל שאינו ראוי לאכילה, אוכל שנולד באמצע השבת או כל מאכל שאין אפשרות לאכול אותו - אסורים בטלטול.
ייחוד כלי

נחלקו הפוסקים במי שרוצה לייחד חפץ מוקצה לשימוש קבוע שלא נועד לו מלכתחילה - כיצד יש ליחדו. אם הוא רוצה לייחד לתמיד את המוקצה לשימוש זה, הוא מותר בשימוש לדעת כל הפוסקים.
אם רוצה לייחד את המוקצה לשבת אחת: יש שאסרו בשימוש, ויש שהתירו אם הוא שימוש רגיל במוקצה (כגון אבן לפצח אגוזים). דעה שלישית מתנה את זה בכך שייעשה בחפץ עוד מערב שבת מעשה שנועד לייחד את החפץ לשימושו החדש.
כללי פסיקת הלכה בדיני מוקצה

סיכום כללי פסיקה מרכזיים בדיני מוקצה:
איסור מוקצה הוא איסור דרבנן.
במוקצה הולכים אחר המיעוט להקל: כלי שרוב שימושו לאיסור אך מיעוט שימושו להיתר, במקרים מסוימים יהיה מותר בטלטול בשבת.
מותר לטלטל מוקצה בשינוי - שלא כדרך טלטולו ביום חול. לדוגמה: במרפק, בגוף, בדחיפה על ידי כלי אחר שאינו מוקצה - "טלטול מהצד", ברגל שלא כדרכו ובניפוח בפיו.
היתר לטלטל בלא שינוי, על פי סוגי מוקצה, מהקל לחמור:
חפץ שאיננו מוקצה - מותר בטלטול גם שלא לצורך כלל. כגון: מגבות, אוכל.
כלי שמלאכתו להיתר - מותר בטלטול לצורך גופו או מקומו, וגם לצורך שמירה על הכלי (כגון מחמה לצל).
כלי שמלאכתו לאיסור - מותר בטלטול לצורך גופו או מקומו בלבד. מותר בטלטול גם לצורך שמירה על הכלי עצמו (כגון מחמה לצל) על ידי הנחת חפץ שאיננו מוקצה עליו.
מוקצה מחמת גופו - אסור בטלטול, אף לא לצורך גופו או מקומו. במקרים נדירים מותר לטלטול על ידי כיכר או תינוק המונחים עליו (לדוגמה: מת).
מוקצה מחמת חסרון כיס - אסור בטלטול, אף לא לצורך גופו או מקומו. אסור בטלטול אף על ידי כיכר או תינוק.
כאשר כבר נטל את המוקצה (כגון בשוגג), אין צורך לשומטו מידו, ויכול ללכת עמו ולהניחו היכן שחפץ.
ראו גם

גזירת כלים
ביטול כלי מהיכנו
לקריאה נוספת

משנה תורה לרמב"ם, הלכות שבת, פרקים כ"ה-כ"ו
ארבעה טורים ושולחן ערוך, חלק אורח חיים, סימנים ש"ח-שי"ב
הלכות מוקצה בקיצור שולחן ערוך
מוקצה ביום טוב
ילקוט יוסף קיצור ש"ע, סימנים ש"ח,שי"א - דיני מוקצה בשבת - כללים בהלכות מוקצה
מריאן, נסיכת הולנד

מריאן, נסיכת הולנד (שם מלא: וילהלמינה פרדריקה לואיזה שארלוט מריאן, בהולנדית: Wilhelmina Frederika Louise Charlotte Marianne; ‏9 במאי 1810 - 29 במאי 1883) הייתה אשתו של אלברכט, נסיך פרוסיה.
ביוגרפיה

מריאן נולדה ב-9 במאי 1810 בברלין, שהשתייכה לממלכת פרוסיה, לוילם השישי, נסיך אורנז' ווילהלמינה מפרוסיה, מלכת הולנד, בתם של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ופרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
ב-14 בספטמבר 1830 התחתנה מריאן עם בן דודה אלברכט, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.
בשנת 1845 נפרדה מריאן מבעלה אלברכט, לאחר שגילתה שבגד בה, ועברה לגור עם מאהבה יוהנס ואן רוסום, ובשנת 1849 התגרשו השניים באופן רשמי. 7 חודשים לאחר מכן ילדה מריאן את בנה מוואן רוסום - יוהנס וילם ואן ריינהארטשאוזן, וכתוצאה מכך ניתקו עמה את הקשר בני משפחתה ומשפחת בעלה לשעבר. בשנת 1855 קנתה מריאן את ארמון ריינהארטשאוזן על יד ארבאך, והפכה אותו למרכז תרבותי באזור הריין. בשנת 1861 מת בנה יוהנס וילם, ובשנת 1873 מת אף ואן רוסום - מאהבה במשך 34 שנים.
ב-29 במאי 1883 מתה מריאן ונקברה באחוזתה שבארמון ריינהארטשאוזן, ובנה אלברכט, נסיך פרוסיה ירש את אחוזתה. כיום משמשת האחוזה כבית מלון בדרגת 5 כוכבים.
משפחתה

ב-14 בספטמבר 1830 התחתנה מריאן עם אלברכט, נסיך פרוסיה, בנו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, ממנו היו לה 4 ילדים:
שרלוטה (1831–1855)
בן מת (1832)
אלברכט (1837–1906)
אליזבת (1840)
אלכסנדרינה (1842–1906)
מראנו

מֶרָאנוֹ (באיטלקית: Merano; בגרמנית: מֶרָאן (Meran); בלדינית: מָרָאן (Maran)) היא עיר בנפה האוטונומית דרום טירול שבמחוז האוטונומי טרנטינו - אלטו אדיג'ה שבאיטליה. העיר ידועה בעיקר בשל המרחצאות החמים שלה והיא שוכנת בתוך שקע המוקף בהרים המתנשאים עד לגובה של 3335 מטרים מעל פני הים, בכניסה לעמק פסיאר (Passeier) ולעמק וינשגאו (Vinschgau). בעבר הייתה מראנו מקום מגורים מועדף לכמה מדענים, סופרים ואמנים, כולל פרנץ קפקא, עזרא פאונד ופול לזרספלד, שאהבו את האקלים המתון של העיר.
היסטוריה

האזור שבו שוכנת מראנו היה מיושב כבר מאז האלף השלישי לפני הספירה, כפי שניתן להסיק מהממצאים הארכאולוגיים שנתגלו, בעיקר המנהירים. תולדותיה של העיר מתחילות בשנת 15 לפנה"ס, כאשר הרומאים כבשו את עמק הנהר אדיג'ה והקימו במקום תחנת דרכים בשם סטאטיו מאינסיס (Statio Maiensis).
היישוב מוזכר לראשונה בשטר קניין משנת 857 בשם מאירניה (Mairania). הרוזנים של מצודת טירול הקנו ליישוב מעמד של עיר במהלך המאה ה-13 ועשו אותה לעיר הבירה של רוזנות טירול. לאחר שהרוזנות הועברה לידיו של בית הבסבורג ב-1363, עם התפטרותה של מרגרטה מאולטש, העביר פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה, ב-1420 את החצר של טירול לאינסברוק. למרות שהעיר נותרה הבירה הרשמית עד ל-1848 היא איבדה בהדרגה את הבכורה שלה ואת חשיבותה כצומת לדרכי המסחר בין איטליה וגרמניה. ב-1477 הועברה המטבעה שפעלה בעיר לעיר האל (Hall).
המרד של טירול ב-1809 כנגד הכיבוש הצרפתי הסב את תשומת הלב למראנו. באותה שנה, נחל צבא של איכרים ניצחון על הכוחות המאוחדים של צרפת ושל ממלכת בוואריה, אך לאחר מכן נכשלה המרידה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, נעשתה מראנו חלק מאיטליה על פי חוזה סן-ז'רמן, יחד עם שאר החלקים הדרומיים של טירול שהייתה עד אז בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
ב-12 באפריל 2010 נקלעה רכבת שהייתה בדרכה למראנו למפולת בוץ במרחק 30 ק"מ מהעיר וכתוצאה מכך ירדה הרכבת מהפסים. באסון נספו 9 בני אדם ונפצעו 28, מתוכם 7 נפצעו קשה.
הסנטוריום לחולי שחפת

בראשית המאה העשרים פעל במקום סנטוריום לחולי שחפת, חולה השחפת המפורסם ביותר ששהה בו היה פרנץ קפקא. לאחר מלחמת העולם השנייה נפתח המקום לטובת יהודים ניצולי שואה חולי שחפת בסיוע ארגון הג'וינט. בשנת 1952 נסגר הסנטוריום וחוליו עלו למדינת ישראל לצורך המשך הטיפול.
אתרים חשובים

בין האתרים החשובים בעיר נמנים שערי העיר מתקופת ימי הביניים. הכנסיות הראשיות בעיר הן כנסיית ניקולאוס הקדוש (Pfarrkirche St. Nikolaus) וכנסיית ברברה הקדושה (St.-Barbara-Kapelle), שתיהן מהמאה ה-15. בתקופה זו נבנתה גם המצודה. גשר האבן החוצה את נהר פסר נבנה במאה ה-17.
מראנו עברה תהליך של התפתחות כאשר הפכה ליעד פופולרי כאתר מרחצאות, בעיקר לאחר שהחלה לבקר במקום אליזבת, קיסרית אוסטריה. במאה ה-19 נבנו התיאטרון העירוני, בניין הקורהאוס (Kurhaus) ופארק הקיסרית אליזבת. כמו כן מפורסמות הטיילות לאורך הנהר.
לאחר שמראנו סופחה לאיטליה, בנו רשויות המשטר הפשיסטי בניין עירייה חדש בשנות העשרים של המאה ה-20.
ערים תאומות

אוסטריה זלצבורג, אוסטריה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555243505171  GND: 4038688-0  HDS: 015288  LCCN: n82223407  MusicBrainz: dda200c6-ca9c-4be0-94c1-dd57b3e3823d  NKC: ge369141  VIAF: 247628894   WorldCat (עם VIAF): 247628894
מפרץ הוואכט

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  מפרץ קיל 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  גרמניה 
 קואורדינטות:  54°20′33″N 10°44′21″E﻿ / ﻿54.342469°N 10.739136°E﻿ / 54.342469; 10.739136
  (למפת שלזוויג-הולשטיין מוגדלת) קיל ליבק פלנסבורג נוימינסטר נורדרשטט אלמסהורן פינברג איצהו מקלנ. מערב פומרניה  סקסוניה התחתונה המבורג דנמרקמפרץ הוואכט(למפת שלזוויג-הולשטיין רגילה) קיל ליבק פלנסבורג נוימינסטר נורדרשטט אלמסהורן פינברג איצהו מקלנ. מערב פומרניה  סקסוניה התחתונה המבורג דנמרקמפרץ הוואכט
 
מפרץ הוואכט ממערב, ליד אגם בינן הקטן (Kleiner Binnensee)
מפרץ הוֹוַאכְט (בגרמנית: Hohwachter Bucht) הוא מפרץ רחב במחוז אוסטהולשטיין, במדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה על קו חוף הים הבלטי, שנקרא על שם הכפר ואתר הנופש הימי הוואכט. העיירה הגדולה הקרובה ביותר היא אולדנבורג בהולשטיין (Oldenburg in Holstein), כ-5 ק”מ בפנים היבשת. מספר שמורות טבע משתרעות לחופי המפרץ, ויש אזור אימונים צבאי לאורך חופו המזרחי.
בחוף המערבי, כקילומטר צפונית לברנסדורף (Behrensdorf), ניצב מגדלור ניולאנד בן התשעים, שמשמש כסימן אזהרה בידי מתקני האימונים הצבאיים.
הערות שוליים

↑  Leuchtturm Neuland at www.wsv.de.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 246543622   WorldCat (עם VIAF): 246543622 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של גרמניה ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפרץ האיים הפטליים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  הים האגאי 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  יוון 
 קואורדינטות:  38°00′00″N 24°05′00″E﻿ / ﻿38°N 24.083333333333°E﻿ / 38; 24.083333333333
 he
 
מפרץ האיים הפטליים (ביוונית: Κόλπος Πεταλιών) מפרץ בים האגאי ביוון. הוא משתרע בין החוף המזרחי של אטיקה לקצה הדרומי של האי אוויה. המפרץ נקרא על שמם של האיים פטליים (אנ'), השוכנים בחלק הצפון-מזרחי של המפרץ.
אורכו של המפרץ הוא כ-50 ק"מ ורוחבו כ-5 ק"מ.
מקומות ליד המפרץ

לאווריו
פורטו ראפטי
ארטמידה
רפינה
נאה מקרי
איה מרינה
סטירה
מרמרי
קריסטוס
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של יוון ובנושא מפרצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משה סבג

משה סבג (נולד ב-27 באפריל 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הבלם. את רוב הקריירה שלו, שיחק בעירוני ראשון לציון.
קריירה

סבג, נולד במושב קלחים והתחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של הפועל מרחבים המקומית, ממנה עבר לזו של הפועל באר שבע. בגיל 17חזר סבג להפועל מרחבים, ושיחק במדיה 5 עונות.
בקיץ 1995חתם סבג בעירוני ראשון לציון מהליגה הראשונה. פרט לתקופות השאלה להפועל באר שבע והפועל אשקלון, שיחק סבג בראשון לציון עד שנת 2007.
בהמשך הקריירה שלו, הוא שיחק בצפרירים חולון, הפועל נחלת יהודה, מ.ס. שיכון המזרח ומכבי באר יעקב, עד שבקיץ 2012 פרש מכדורגל.
מרטין ויסקרה

ויסקרה ביחד עם ראש ממשלת ספרד פדרו סנצ'ס במדריד, פברואר 2019
מרטין אלברטו ויסקרה קורנחו (בספרדית: Martín Alberto Vizcarra Cornejo; נולד ב-22 במרץ 1963) הוא פוליטיקאי ומהנדס פרואני שכיהן כנשיאה ה-67 של הרפובליקה של פרו. טרם כניסתו אל משרד הנשיא כיהן כמושל מחוז מוקגואה (Moquegua), שר התחבורה והתקשורת וכשגריר פרו בקנדה. ב-2016 התמודד לתפקיד סגן נשיא פרו כעמיתו למירוץ של פדרו פבלו קוצ'ינסקי, וכאשר הנשיא קוצ'ינסקי התפטר מתפקידו במרץ 2018 החליף אותו ויסקרה בתפקיד. בנובמבר 2020 הודח ויסקרה בידי הקונגרס הפרואני מכהונתו השנייה, והוחלף בידי נשיא הקונגרס מנואל מרינו.
ביוגרפיה

ויסקרה נולד בלימה, בנם של ססאר ויסקרה וארגאס, פעיל פוליטי שהיה חבר במפלגת APRA, ודוריס קורנחו, מורה בבית ספר יסודי. אביו היה ראש העיר של מוקגואה וחבר באספה המכוננת של פרו ב-1978. משפחתו הייתה מבוססת במוקגואה, אם כי עקרה לבירה לימה בשל סיבוך בריאתו ממנו כמעט ונהרג כאשר נולד. ויסקרה סיים את לימודיו באוניברסיטה הלאומית להנדסה ב-1984, תוך קבלת תואר במנהל עסקים מבית הספר למנהל עסקים של פרו (ESAN).
ראשית נתיבתו המקצועית של ויסקרה בפוליטיקה הפרואנית הייתה במחוז הולדתו מוקגה, שם התמודד לתפקיד מושל המחוז מטעם מפלגת APRA ב-2006, והפסיד בבחירות צמודות. ב-2008, הוא הוביל מחאות סביב תשלומי כרייה שוויוניים לקהילה המקומית. הוא נסע ללימה כדי לתווך במשבר, והסביר את נושא התשלום למועצת השרים הפרואנית (הרשות המבצעת בפרו) שהסכימה לבצע שינויים הכרחיים בחוקים הנוגעים בסוגיה. אירוע זה הגביר את שאיפותיו הפוליטיות של ויסקרה.
ב-2011 הוא נבחר לבסוף למושל מחוז מוקגואה. במהלך כהונתו, המדדים החברתיים של המחוז השתפרו והוא נמנע מלהיקשר בפרשות שחיתות המאפיינות את הפוליטיקה בפרו, הישג שה"וושינגטון פוסט" תיאר כ"אחת הדוגמאות הנדירות" בפרו. הוא גם יישב סכסוך נוסף סביב כריות חברת הכרייה "אנגלו אמריקן" הבריטית-דרום אפריקאית לבין תושבים מקומיים שהיו מודאגים מזיהום מי שתייה פוטנציאליים בידי מכרה הנחושת שככן באזור. הוא סיים את תפקידו כמושל ב-2014.
ויסקרה נבחר לסגן נשיא פרו בבחירות הכלליות שנערכו ב-2016, כעמיתו למירוץ של פדרו פבלו קוצ'ינסקי. זמן קצר לאחר שנבחר לסגן הנשיא הוא מונה לשר במשרדי ממשלה אחרים. בתפקיד שר התחבורה והתקשורת הוא כיהן כשנה בלבד. במהלך סדרה של שיטפונות שפקדו את פרו בשלהי 2016 ובראשית 2017, ניהל ויסקרה את המשבר שהסב נזקים כבדים ברכוש ובנפש לאזרחי פרו.
בעקבות בירוקרטיה מסורבלת ובחשד לשוחד שפקדו את בניית נמל התעופה הבינלאומי "צ'ינצ'רו" בקוסקו, ביטל ויסקרה חוזים רבים עד להשלמת החקירה הפלילית על ידי משרד המבקר הפרואני. אחרי שנאלץ להתמודד מול האשמות מצד מתנגדים פוליטיים שהובילו לזימונו לתת עדות בחקירה שנוהלה על אודות נמל התעופה, בו בזמן עם ניהול משימות השיקום בעקבות גל השיטפונות שפקד את פרו, התפטר ויסקרה מתפקידו כשר. זמן קצר לאחר התפטרותו, המליץ המבקר של פרו אדגר אלרקון לנקוט צעדים משפטיים נגד עשרה פקידים שהיו מעורבים בבניית שדה התעופה. לאחר שהתפטר מתפקידו כשר, מונה לשגריר ארצו בקנדה, תוך הימנעות מממשיכת תשומת לב ציבורית. הוא שב לפרו במהלך הליכי ההדחה הראשוניים נגד הנשיא קוצ'ינסקי.
ביוגרפיה > נשיא פרו

| --- | --- |
 :  ראו גם – המשבר החוקתי בפרו (2019–2020)
ב-24 במרץ 2018 עזב את אוטווה ושב ללימה במטרה להישבע לתפקידו כנשיא פרו. ב-17 באפריל 2018 חתם ויסקרה על חוק שינוי האקלים, המעניק מימון נוסף למשרד לאיכות הסביבה (MINAM) כדי לפקח על שינויי האקלים ולנהל אותם באמצעות ניתוח פליטת גזי חממה, תוך יצירת מסגרת של שיתוף פעולה בין הגופים הממשלתיים האמונים על הגנת ואיכות הסביבה.
ברם, צעדיו למאבק בשחיתות זוכים להתנגדות מצד הקונגרס של פרו שהחריפה לכדי משבר חוקתי. לפי חוקת פרו, ביכולת הרשות המבצעת לפזר את הקונגרס לאחר שני הצבעות אי-אמון. תחת שלטונו של פדרו פבלו קוצ'ינסקי, הקונגרס הפרואני העביר ב-15 בספטמבר 2017 הצבעת אי-אמון וכתוצאה מכך נפלה ממשלתו של קוצ'ינסקי. הצבעה זו הייתה הצבעת אי-האמון הראשונה במושב הקונגרס הנוכחי. ב-29 במאי 2019 הודיע ויסקרה על מספר חקיקות אשר יגררו הצבעת אי-אמון שנייה אם יסרב הקונגרס לשתף פעולה עם יוזמותיו המוצעות למלחמה בשחיתות. בארבעת החודשים שבאו אחר כך עיכב הקונגרס הצעות חוק המתמקדות במלחמה בשחיתות ודחה את הבחירות הכלליות שהוצעו על ידי ויסקרה.
ויסקרה דרש לערוך רפורמות נגד שחיתות באופן מידי וקרא להצבעת אי-אמון ב-27 בספטמבר 2019, וקבע כי "ברור שהדמוקרטיה במדינתנו נמצאת בסכנה". ויסקרה והוועדה הבין-אמריקנית לזכויות אדם מתחו ביקורת על הקונגרס בשל דחיית הצעתו של ויסקרה לערוך בחירות כלליות בשעה שאישר במהירות מועמדויות לבית המשפט החוקתי בפרו מבלי לבחון את הרקע האישי של המועמדים. כתגובה, ביקש ויסקרה לשנות את הליך מינויים של מועמדים לבית המשפט החוקתי בידי הקונגרס, ואישור או אי-אישור השינוי שהציע ויסקרה על ידי הקונגרס נתפש בעיניו כאי-אמון בממשלתו.
ב-30 בספטמבר 2019 מינה הקונגרס חבר חדש לבית המשפט החוקתי של פרו, אשר ככל הנראה יכריע בסכסוכים בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת, תוך התעלמות מהצעות הרפורמה של ויסקרה. הוא טען כי אישור המינוי בידי הקונגרס הוא למעשה הצבעת אי-האמון השנייה של הקונגרס בממשלתו, מה שהעניק לו את הסמכות לפזר את הקונגרס. עובדה זו, כמו גם החודשים בהם התקדמו בצעדי צב הרפורמות המוצעות נגד השחיתות, דחפו את ויסקרה לפזר את הקונגרס בהמשך אותו היום. זמן קצר לאחר פיזור הקונגרס, סירבה הרשות המחוקקת להכיר בפעולותיו של הנשיא, הכריזה על השעייתו של ויסקרה מהנשיאות ועל סגניתו מרסדס אראוס (אנ') כנשיאת פרו החדשה. למרות זאת, גורמים בממשל הפרואני הצהירו כי פעולות הקונגרס בטלות מכיוון שהרשות המחוקקת הייתה מפוזרת באורח רשמי בהינתן הכרזות אלה.
עם רדת הלילה התכנסו אזרחים פרואנים מחוץ למשכן הקונגרס של פרו כדי למחות נגד הקונגרס ולדרוש את סילוק חבריו, בעוד ראשי הכוחות המזוינים של פרו נפגשו עם הנשיא ויסקרה והודיעו שהם מכירים בו כנשיא פרו וכמפקד העליון של הכוחות המזוינים. ב-9 בנובמבר 2020, ברוב של 60 קולות, הקונגרס הפרואני הדיח את ויסקרה מתפקידו כנשיא המדינה והכריז עליו כ"חסר יכולת מוסרית" למלא את התפקיד. במקומו מונה מנואל מרינו, נשיא הקונגרס הפרואני לשעבר.
הערות שוליים

1 2  רויטרס‏, נשיא פרו מרטין ויסקרה הודח על ידי הקונגרס אחרי שהואשם בשחיתות, באתר וואלה, 10 בנובמבר 2020
↑  ‏AP, "אל ניניו" בפרו: 67 הרוגים בשיטפונות, באתר ynet, 18 במרץ 2018
↑  נשיאה החדש של פרו: "מבטיח להיאבק בשחיתות בכל הכוח", באתר ynet, 24 במרץ 2018
↑   הניו יורק טיימס, בלי נשיא, בלי קונגרס: מי בעצם שולט בפרו?, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1156046572  LCCN: no2021094971  VIAF: 8136152381806201950009   WorldCat (עם VIAF): 8136152381806201950009
מפרץ מאוסה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  הים הלבנטיני 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  פדיאוס 
 מדינות באגן הניקוז:  הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, קפריסין 
 קואורדינטות:  35°10′00″N 34°00′00″E﻿ / ﻿35.16666667°N 34°E﻿ / 35.16666667; 34
  (למפת קפריסין מוגדלת) ניקוסיה לימסול לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןמפרץ מאוסה(למפת קפריסין רגילה) ניקוסיה לימסול לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןמפרץ מאוסה 
 
מפרץ מאוסה (בטורקית: Mağusa Körfezi) או מפרץ אמוכוסטוס (ביוונית: Κόλπος της Αμμόχωστου; ידוע גם בשם מפרץ פמגוסטה) הוא מפרץ בים התיכון, השוכן במזרחו של האי קפריסין, ונמצא ברובו בתחומה של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. המפרץ גובל בחצי האי קרפאז מצפון ותחום על ידי כף אלאה (Ελαία) מדרום, והוא המפרץ הגדול באי. הנהר הארוך בקפריסין, פדיאוס, נשפך אל הים במרכזו של המפרץ.
המפרץ קרוי על שמה של העיר גזימאוסה/אמוכוסטוס/פמגוסטה השוכנת במרכזו, והוא ידוע בחופיו החוליים ובאתרי הנופש שלאורכו. כשישה ק"מ מצפון לגזימאוסה שוכנים לחופו של המפרץ שרידיה של העיר העתיקה סלמיס.
רובע ורושה הנטוש בעיר גזימאוסה לחופי מפרץ מאוסה
מערת נאטי פאטי

מערת "נאטי פאטי" (באנגלית: Nutty Putty Cave) הייתה מערה במדינת יוטה שבארצות הברית. המערה התפרסמה לאחר שאחד מהמבקרים בה, ג'ון אדוארד ג'ונס, סטודנט לרפואה, בן 26, נתקע באחת מתעלותיה במהופך למשך 27 שעות ונפטר מדום לב. לאחר מותו נאטמה המערה והפכה לאנדרטה לזכרו.
היסטוריה ומאפיינים

המערה התגלתה בשנת 1960 על ידי דייל גרין וחבריו. בשנת 2005 הוערך שכ-5,000 אנשים ביקרו בה בשנה.
המערה נוצרה כתוצאה מפעילות הידרותרמית בתהליך שמכונה "hypogenic speleogenesis" – עלייה של מים בטמפרטורה ולחץ גבוהים, שיוצרים חללים בשכבה שמורכבת בעיקר מאבן גיר, בין השאר בגלל נוכחות של תרכובות חומציות. מערות מסוג זה נוטות להיות מורכבות מאוד, ובסקר שנערך בשנת 2003 מופתה מערכת מחילות באורך של כ-430 מטר. חלק מקירות המערה מצופים בחרסית צמיגה, שעל פי מחקר משנות ה-60 מורכבת בעיקר מגרגירי צורן דו-חמצני זעירים. דייל גרין, הראשון שחקר את המערה, השווה את החומר לצעצוע בשם "Nutty Putty" (אנ') (מילולית "מֶרֶק אגוזים"), שדומה לפלסטלינה או סליים, ומכאן קיבלה המערה את שמה.
היסטוריה ומאפיינים > תקריות מצערות במערה

בשנים 1999–2004 שישה מטיילים נתקעו במערה והיו זקוקים לחילוץ.
ב-2004 נתקע במהופך באחת מתעלות המערה, נער בן 16, למשך 14 שעות, אך הצליחו לחלצו. התעלה בה נתקע היא אותה התעלה אשר ג'ון ג'ונס מצא בה את מותו חמש שנים לאחר מכן.
ב-2006 הוחלט לסגור את המערה כדי למנוע תקריות נוספות, אך ב-2009 המערה עברה לבעלות אחרת, אשר החליטה לפתוח אותה מחדש.
מותו של ג'ון אדוארד ג'ונס

ג'ון אדוארד ג'ונס (או בקיצור: ג'ון ג'ונס), סטודנט לרפואה תושב יוטה, היה בן 26 במותו.
ג'ון הגיע עם אשתו וילדיו לבקר את משפחתו לכבוד חג ההודיה. ג'וש אחיו הצעיר הציע לג'ון להצטרף אליו ולקבוצה של עוד מספר בני משפחה נוספים לביקור במערה, ג'ון השיב בחיוב להצעה. לג'ונס היה ניסיון בסריקה של מערות, בנעוריו התנדב עם אחיו ואביו בארגון הצלה של מטיילים במערות.
מותו של ג'ון אדוארד ג'ונס > התקרית

בבוקר ה-24 בנובמבר 2009 הקבוצה נכנסה למערה. במהלך הביקור החליטו ג'ון ואחיו להתפצל משאר הקבוצה כדי למצוא אזור שנקרא "תעלת הלידה", תעלה ארוכה וצרה שרק אנשים צרים יכולים לעבור בה, האזור היה פופולרי בקרב המבקרים במערה.
במהלך החיפוש ג'ון גילה פתח באחד מקירות המערה שהוביל אל תוך תעלה צרה, ג'ון נכנס לתוכו והחל לזחול בתעלה כשראשו קדימה, ככל שהמשיך לזחול כך התעלה התהדקה סביבו יותר ויותר. ג'ון הבין שטעה ולמעשה נכנס אל תוך תעלה אחרת.
ג'ון הבין כי לא יוכל לחזור אחורה והחליט להמשיך לזחול בתעלה, הוא קיווה שהתעלה תוביל בסופו של דבר לחלל רחב מספיק בו יוכל להסתובב ולזחול בחזרה החוצה.
ג'ון המשיך לזחול עד אשר הגיע לחלק בו התעלה התעקלה מטה בזווית של 70 מעלות, ג'ון החל להחליק עמוק אל תוך התעלה כשראשו קדימה עד אשר ראה פתח ברצפת התעלה, ג'ון קיווה כי הפתח יוביל לחלל בו יוכל להסתובב ולחזור חזרה.
כאשר ג'ון התקרב לפתח הוא גילה שהפתח מוביל לבור ללא מוצא, ג'ון נבהל וכשניסה לזחול אחורה הוא החליק לתוך הבור. ג'ון נתקע במהופך כשראשו מטה ונעליו מבצבצות מפתח הבור.
ג'ון קרא לאחיו ג'וש שינסה לחלץ אותו אך הניסיון נכשל ולמעשה ג'ון החליק ונתקע אף עמוק יותר בתוך הבור.
מותו של ג'ון אדוארד ג'ונס > ניסיונות החילוץ

ג'ון ביקש מאחיו להזעיק עזרה וכעבור שלוש שעות הגיעו המחלצים. כאשר המחלצים גילו כי ג'ון נתקע במהופך הם הבינו כי הם במרוץ נגד הזמן משום שגוף האדם לא בנוי לשרוד לאורך זמן בפוזיציה כזו.
לאחר שמספר ניסיונות חילוץ נכשלו, הוחלט לנסות חילוץ באמצעות מערכת של כבלים וגלגלות אשר הוברגו לקירות המערה. באחת המשיכות הצליחו להרים מעט את ג'ון ונוצר עמו קשר עין, המחלצים סיפקו לו מים לשתייה ונתנו לו לדבר עם בני משפחתו בעזרת רדיו משטרתי.
במשיכה הרביעית התרחש אסון כשאחת מהגלגלות נותקה וגרמה לקריסת המערכת כולה, ג'ון החליק חזרה אל תוך התעלה ואיבד את הכרתו.
לאחר כ-27 שעות מאז שנתקע במהופך, נכנס פרמדיק אל תוך התעלה והכריז כי ג'ון נפטר מדום לב.
כשבוע לאחר מותו הוחלט כי המערה תהפוך לאנדרטה לזכרו, קירות המערה הופצצו בעזרת דינמיט ופתח המערה נאטם בבטון.
עיבוד קולנועי

ב-2016 יצא הסרט "הירידה האחרונה (אנ')", המבוסס ברובו על הטרגדיה של ג'ון אדוארד ג'ונס במערה.