stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם תאומים
ביוגרפיה

נולד לרבי צבי הירש, ששימש כאב בית דין בעיר קאליש. אימו חיה, הייתה בתו של רבי יעקב לורברבוים, בעל הספרים המפורסמים חוות דעת, נתיבות המשפט ועוד. אשתו הראשונה נפטרה לאחר שלוש שנים ללא ילדים, התחתן בשנית עם פרומה שהתפרנסה מניירות ערך בבורסה. בהמשך, כשקיבל משכורת על רבנות, חילק אותה לבית החולים, לעניים בארץ ישראל וללומדי תורה.
למד אצל רבי יעקב לורברבוים מליסא. תלמידו הרב יצחק תאומים, סיפר שבעשר השנים שלמד אצלו סיים בכל שנה את התלמוד ואת ארבעת חלקי השולחן ערוך.
בגיל 16 התמנה כרב העיר זבורוב, ובשנת התרי"ג [1853] נקרא לשמש כאב בית דין בעיר בוטשאש.
בשבת חזון שנת ה'תרכ"ה [1865] פרצה שרפה גדולה בעיר בוטשאש, שבעקבותיה נאלץ להגר לעיר קמניץ שם הוצע לו לשמש ברבנות. לאחר זמן מה עזב את הרבנות שם מפני שהתייחסו אליו כאדמו"ר, ושב לבוטשאש כאחד התושבים עד פטירתו.
ספרו

בהיותו בבוטשאש כתב שו"ת בשם חסד לאברהם. אחיינו, תלמידו וחתנו, הרב יצחק תאומים, בנו של אחיו הרב אפרים תאומים, הוציא את הספר לאור אחרי מותו. בניו הרב משה תאומים והרב יצחק יעקב תאומים כתבו הקדמות לספר.
רוב כתביו של רבי אברהם לא יצאו לאור משום שנשרפו בשרפה הגדולה בבוטשאש. אמנם, חלק מהמכתבים של חידושיו על הרמב"ם להלכות קורבן פסח ועבודת יום הכיפורים שרדו ונדפסו עם השו"ת.
הערות שוליים

↑  בהקדמה, תלמידו כותב שרק המהדורה הראשונה של הכתבים על עבודת יום הכיפורים שרדה והוא כתב עוד מהדורה שנשרפה.
הנערים

| --- | --- |

סמליל הסדרה
 מבוסס על:  אירוע חטיפתו ורציחתו של מוחמד אבו ח'דיר
 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  חגי לוי   יוסף סידר   תאופיק אבו ואיל
 שחקנים:  שלומי אלקבץ   ליאור אשכנזי   ג'וני ערביד   רובא בלאל-עספור   צחי גראד   אדם גבאי   אור בן מלך   נועה קולר   יעקב כהן   מיכאל אלוני   אייל שיקרצי   שאדי מרעי   רם מצארוה
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית   ישראל ישראל
 שפות:  עברית   ערבית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיקים בפועל:  חגי לוי   יוסף סידר   אבי ניר   אלון שטרוזמן   קרני זיו   פיטר טראוגוט   רחל קפלן   נח סטולמן   מייק לומברדו
 חברת הפקה:  מובי פלוס
 הפצה:  HBO Max 
 אתר צילומים:  ישראל
 אורך פרק:  כ-42 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HBO
 רשת שידור בישראל:  HOT HBO yes EDGE סלקום tv (ספריית HBO) פרטנר סרטים קשת 12
 תקופת שידור מקורית:  12 באוגוסט 2019 – 7 באוקטובר 2019
 תקופת שידור בישראל:  13 באוגוסט 2019
 קישורים חיצוניים
 www.hbo.com/our-boys/
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הנערים (באנגלית: Our Boys - נערינו; בערבית: فتیان) היא מיני-סדרת טלוויזיה אמריקאית-ישראלית משנת 2019, שנוצרה על ידי חגי לוי, יוסף סידר ותאופיק אבו ואיל. עלילת הסדרה מתמקדת באירוע חטיפתו ורציחתו של מוחמד אבו ח'דיר. הסדרה היא בת עשרה פרקים, ועלתה לשידור ב-12 באוגוסט 2019 ברשת HBO האמריקאית. הסדרה עלתה לשידור בישראל ב-HOT ,yes, סלקום tv ,פרטנר tv ופרי טיוי. ב־6 באוקטובר 2020 עלתה לשידור בקשת 12.
ב-29 באפריל 2020 זכתה בפרס הדרמה הטובה ביותר וב-13 פרסים נוספים בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ב-6 במאי 2020 הוכרז כי "הנערים" מועמדת לפרס פיבודי האמריקאי למצוינות בטלוויזיה, לצד סדרות בינלאומיות כמו "דברים מוזרים", "פליבג", "יורשים" ועוד.
שחקנים ודמויות

| שם השחקנ/ית> ראשי | שם הדמות> ראשי | אודות הדמות> ראשי |
| --- | --- | --- |
| שלומי אלקבץ | שמעון "סימון" כהן | איש החטיבה היהודית בשב"כ. גדל במשפחה דתית אך יצא בשאלה. |
| ג'וני ערביד | חוסיין אבו ח'דיר | אביו של מוחמד אבו ח'דיר. |
| אדם גבאי | אבישי אלבז | אחיינו של יוסף חיים בן דוד. אחד מהנערים שרצחו את אבו ח'דיר. |
| אור בן מלך | יוסף חיים בן דוד | הרוצח של מוחמד אבו ח'דיר. |
| רובא בלאל-עספור | סוהא אבו ח'דיר | אמו של מוחמד אבו ח'דיר. |
| אייל שיקרצי | ינון אדרי | אחיינו של יוסף חיים בן דוד. אחד מהנערים שרצחו את אבו ח'דיר. |
| יעקב כהן | שלום בן דוד | רב וראש ישיבה, אביו של יוסף חיים בן דוד, סבם של אבישי אלבז וינון אדרי. |
| ליאור אשכנזי | אורי קורב | סגן פרקליט מחוז ירושלים. |
| שאדי מרעי | איעד אבו ח'דיר | אחיו של מוחמד אבו ח'דיר |
משנה
| צחי גראד | מייק | איש שב"כ בכיר (הממונה על סימון) |
| יורם טולדנו | אבי לוי | קצין במחוז ירושלים של משטרת ישראל |
| מיכאל אלוני | איציק | חוקר שב"כ ופקודו של סימון |
| אוולין הגואל | מרגלית בן דוד | אמו של יוסף חיים בן דוד |
| מוריס כהן | יצחק בן שושן | רב בבית כנסת ביישוב אדם, מקורב לחב"ד |
| נועה קולר | דבורה סגל | פסיכיאטרית, טיפלה ביוסף חיים בן דוד ובאבישי אלבז |
| יואב הייט | אמיתי דיקשטיין | עורך דין ובעלה של דבורה סגל |
| מנשה נוי | אשר אוחיון | עורך דינו של יוסף חיים בן דוד |
| שמיל בן ארי | אבי חימי | עורך דינו של אבישי אלבז |
| נדב הלפרין | מוטי פוגלמן | נער גבעות |
| יואב רוטמן | יוחי הר-זהב | נער גבעות |
| ריימונד אבקסיס | גברת כהן | אימו של שמעון |
| רם מצארוה | מוחמד אבו ח'דיר | נער פלסטיני משכונת שועפאט, קורבן החטיפה והרצח |
| מרינה שויף |  | אשתו הגיורת של הרב בן שושן |
| היית'ם עומרי | מג'יד אבו-ח'דיר | אחיו של חסיין אבו ח'דיר |
שחקנים ודמויות > דמויות בדויות

על פי הפרק האחרון בסדרה, הדמות של סימון נוצרה בהשראת חוקרי השב"כ שחקרו את הרוצחים. הדמות של הפסיכיאטרית ד"ר דבורה סגל נוצרה בהשראת פסיכיאטרים שטיפלו ביוסף חיים בן דוד.
בשל היותם של שניים מן הרוצחים קטינים בעת ביצוע הרצח, נאסר שמם לפרסום. על כן ניתנו לדמויות הקטינים שהשתתפו ברצח שמות בדויים: אבישי אלבז וינון אדרי.
תקציר העלילה

הסדרה מציגה תחילה בקצרה את אירוע חטיפתם ורציחתם שלושת הנערים בידי מחבלים פלסטינים מתנועת חמאס. בעקבות כך, כפעולת תגמול, נחטף ונרצח מוחמד אבו ח'דיר. את המעשה הזה מבצע גבר יהודי ישראלי יחד עם שני אחייניו הקטינים. הסדרה מתמקדת בחקירת רציחתו של אבו ח'דיר, בתפיסת רוצחיו, במשפטם של הרוצחים, בהתמודדותה של משפחת הנרצח עם מותו, ובמתח שהתעורר בין יהודים לערבים בירושלים לאחר מכן.
הפקה

באוקטובר 2016 הודיעה רשת HBO כי תפיק סדרה על רצח שלושת הנערים יחד עם קשת אינטרנשיונל. הסדרה צולמה בישראל. יוצרי הסדרה הם היוצרים הישראלים חגי לוי, יוסף סידר ותאופיק אבו ואיל.
אף שההפקה היא אמריקאית, השחקנים בסדרה מדברים בשפתן המקורית של הדמויות: עברית וערבית. זו הסדרה השנייה בלבד ברשת HBO שאינה באנגלית.
יועץ תסריט אלי ביתאן.
ביקורות

בקרב המבקרים הסדרה התקבלה בחיוב וזכתה לתשבחות. באתר דירוג וביקורת הסדרות והסרטים האמריקאי Rotten Tomatoes זכתה הסדרה לביקורת חיובית בקרב 92% מהמבקרים. באתר זה הסדרה הוגדרה כ"מאתגרת ומעוררת מחשבה המציגה טרגדיה הלקוחה מהמציאות בעדינות ובחמלה".
ביקורות > מחלוקת ציבורית

עם שידור פרקיה הראשונים הסדרה עוררה מחלוקת בציבור הישראלי.
120 משפחות שכולות פנו במכתב לרשת HBO בטענה כי בסדרה הטרור היהודי מוצג כשווה ערך לטרור הפלסטיני. המשפחות דרשו כי תוצג כתובית שמבהירה כי מבחינה מספרית הטרור הפלסטיני משמעותי בהרבה מזה היהודי, אך הם נענו בשלילה מצד הרשת, שהשיבה: "מדיניותנו לשדר את התוכנית בדיוק כפי שצוות הקריאייטיב הכין".
ברשתות החברתיות פורסמו פוסטים שעסקו בסדרה. חלקם כללו ביקורת עניינית על תוכנה, הן חיובית והן שלילית, אך היו בהם גם דברי הסתה נגד יוצריה. בין המבקרים את הסדרה היו גם יאיר נתניהו, שכינה את הסדרה "ביזיון ופיגוע הסברתי", והסופרת גלית דיסטל-אטבריאן, שכינתה את הסדרה "מגה פיגוע אסטרטגי למדינת ישראל". מנגד, העיתונאי והסופר יאיר שלג כתב: "למיטב התרשמותי, הסדרה בשום אופן איננה אנטי-ישראלית".
ראש הממשלה בנימין נתניהו תיאר את הסדרה כסדרה אנטישמית ש"מוציאה שם רע ושקרי לישראל". הוא שילב ביקורת זו במאבקו בערוץ קשת 12, המפרסם מידע מודלף על חקירותיו כחשוד בעבירות פליליות, וקרא להחרים את הערוץ, על-מנת לפגוע באחוזי הצפייה בו.
בריאיון אמר חגי לוי, במאי הסדרה, כי איננו שלם עם הפרק הראשון בסדרה, אך "אני עומד מאחוריו גם אם הוא פרק פצוע ופגום... ואולי גם טעינו". באותה כתבה מועלית ההשערה שחלק מהתגובות השליליות לסדרה נבעו מכך שהודעת HBO ב-2016 וכן יחסי הציבור והקדימונים שקדמו לשידור הסדרה יצרו ציפייה לסדרה שתעסוק ברצח שלושת הנערים שקדם לרצח אבו ח'דיר. אבל עם שידור הסדרה התברר שמדובר בסדרה העוסקת ברצח מוחמד אבו ח'דיר, מה שעורר אכזבה וכעס אצל חלק מהצופים הישראלים.
ראו גם

רצח מוחמד אבו ח'דיר
לקריאה נוספת

תמי ריקליס (עורכת), הנערים: פולמוס - בעקבות סדרת הטלוויזיה, ספרית אפקים, עם עובד, 2022.
Itay Harlap, Inevitable Lies and Impossible Truths: Our Boys as Transnational Docudrama, New Directions in Israeli Media: Film, Television, and Digital Content, University of Texas Press, 2025.
ז'קט בומבר

ז'קט בומבר של אישה
ז'קט בומבר
ז'קט בומבר (באנגלית: "Bomber" jacket) הוא ז'קט הנראה מעט נפוח, ומקורו בז'קטים שלבשו טייסי חיל האוויר האמריקאיים והאירופאיים במלחמת העולם הראשונה. מטרת הז'קט הייתה להגן על הטייסים מקור. ז'קט בומבר היה עשוי מעור או מניילון והיה עמיד למים. לעיתים היה לו צווארון פרווה.
הז'קט הפך מבגד של חיל אוויר לבגד אותו לבשו צעירים החל משנות ה-70. צעירים החלו לקשט ז'קט זה בתלאים (פאצ'ים) שביטאו את דעתם הפוליטית.
מפריט צבאי גברי הוא הפך לפריט שנלבש על ידי נשים. בתצוגות אופנה וברחוב הופיעו ז'קטים בומבר, למשל, ב-2004 הוא הופיע בתצוגות לנשים של הלמוט לאנג.
הערות שוליים

↑  Fashion Archives: The History of the Bomber Jacket, startupfashion.com, ‏20 בפברואר 2016
↑  Beatrice Behlen, Bomber Jackets, www.museumoflondon.org.uk, ‏31 במרץ 2016
טופר (חברה)

טופר הייתה חברת הלבשה לצעירים, שפעלה בישראל בין השנים 1977-1998, והחזיקה בשיאה למעלה מ-30 סניפים ברחבי הארץ.
החברה נוסדה ב-1977 בידי חמישה עולים חדשים מארגנטינה - אדוארדו ומרסלו לנדסמן, אורי ודני מולדובן וג'ורג' בורושק.
ביולי 1978 פתחו חנות ראשונה בדיזנגוף סנטר, זמן קצר לאחר פתיחתו.
תחילה תכננו המייסדים להקים רשת חנויות ספורט, קמפינג ופנאי.
בעקבות דרישת הקונים למוצרי הלבשה החליטו המייסדים להיכנס לתחום האופנה.
החברה יצרה ושיווקה בגדי טריקו, אימוניות, ג'ינס לכל המגדרים במפעל בחולון, בעיצובו של צביקה בר (בוגר שנקר).
קהל היעד של טופר היו לקוחות צעירים, ובהתאם הועסקו בחנות צעירים לפני ובגיל צבא והושמעה מוזיקה ברקע (חידוש לאותם ימים).
החברה נעזרה במיכאלה ברקו, עופרה זילברמן (לימים איוניר, אשתו של מוטי איוניר), ויערית בן יעקב (הבת של שמרית אור), כדוגמניות, ובעת הצורך שימשו ראשי החברה כדוגמנים גברים.
הסלוגן של החברה היה "טופר - העולם שייך לצעירים". הקשת בענן הייתה הלוגו של החברה. כדי לקדם את הקו הצעיר של טופר צולמה פרסומת עם הרבה רקדנים בחנות גדולה, יפה ומוארת עם מדרגות מזכוכית, בסגנון הסרט תהילה, שמאוד הצליח אז בקרב הנוער. פרסומת זו הוקרנה בבתי הקולנוע.
אורי מולדובן העיד על הבגדים של טופר שהיו עמידים והיו בעלי מחיר ממוצע.
ב-1986 גדלה החברה והגיעה לפריסה ארצית של 32 סניפים עם 480 עובדים. בעלי הרשת החליטו להנפיקה בבורסה, תוך מכירת 29 אחוזים ממנה לציבור. בשיאה הגיעה טופר למחזור של 10 מיליון שקלים בשנה.
אדוארדו לנדסמן התפטר מתפקידו כמנכ"ל במאי 1988 ועזב לחו"ל. אורי מולדובן נכנס לתפקיד המנכ"ל ואחיו, דני עסק בשיווק. בורושק שימש כמנהל המפעל.
אורי מולדובן טוען שלא היה מסוגל לנהל את הרשת לבד ולכן נמכר חלקו של אדוארדו לנדסמן בחברה (60 אחוז מהמניות) ב-1988 לנסים מזרחי, מבעלי "ראש אינדיאני".
במחצית הראשונה של 1988 הפסידה טופר 3.5 מיליון ש"ח הייתה על סף פשיטת רגל.
לאחר הרכישה ביצע מזרחי צעדי התייעלות ושינוי מבני ובתחילת 1989 הצליח לצמצם את ההפסדים ל-264 אלף ש"ח במחצית הראשונה של 1989.
ב-1991 היו לטופר-ראש אידיאני 57 סניפים, מתוכם 18 בבעלות הרשת (השאר היו זכיינים) ומחזור מכירות של 25 מיליון ש"ח.
מזרחי שינה את תדמית מוצרי טופר, עקב כך ירד הביקוש למוצרים, סניפים נסגרו ונותרו רק עשרה פעילים. עקב כך החליטו הבעלים להפסיק את השימוש במותג "טופר" ב-1998.
מנכ"ל ראש אינדיאני, אריה שיבר, הצהיר בעיתונות שיש כוונה להפוך את המותג לקו הצעיר של הרשת.
רשת ראש אינדיאני קרסה אף היא ב-2003.
Zappos

| --- | --- |

משרדי החברה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  Nick Swinmurn 
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 חברת אם:  אמזון
 מיקום המטה:  לאס וגאס, נבדה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  קמעונאות 
 הכנסות:  2 מיליארד דולר
 מנכ"ל:  ניק סווינמורן
 עובדים:  1,500
  
 www.zappos.com
 
זאפוס (באנגלית: Zappos) היא חברה אמריקאית המוכרת נעליים וביגוד באמצעות פלטפורמת מסחר אלקטרוני.
החברה מעסיקה כ-1,500 עובדים ומספקת שירותים ללקוחות שונים מרחבי העולם.
מטה החברה הראשי נמצא בעיר לאס וגאס, ארצות הברית.
בחודש יולי 2009, רכשה חברת אמזון את כל מניות החברה שהיו בשווי של כ-1.2 מיליארד דולר.
היסטוריה

זאפוס הוקמה בשנת 1999 על ידי ניק זווינמורן תחת השם Shoesite.com במטרה למכור נעליים באופן מקוון.
בשנת 2000, גייסה החברה כ-1.6 מיליון דולר בסבב גיוס בהובלת קרן Venture Frogs.
בשנת 2001, הכריזה החברה שהיקף המכירות שלה הגיע לסכום של כ-8.5 מיליון דולר.
בשנת 2004, הגדילה היקף המכירות שלה לסכום של כ-184 מיליון דולר וגייסה כ-35 מיליון דולר בסבב גיוס בהובלת קרן Sequoia Capital.
בשנת 2007, החלה למכור ביגוד, שעונים, תיקים וצעצועים לילדים.
בשנת 2008, הכריזה החברה שמכירותיה חצו את רף המיליארד דולר והיא הופיעה במקום ה-23 בדירוג החברות של כתב העת Fortune.
בחודש יולי 2009, רכשה חברת אמזון את כל מניות החברה שהיו בשווי של כ-1.2 מיליארד דולר.
בשנת 2012, מוזגו מחסני החברות והועברו למחסני אמזון בקנטקי. באותה שנה דיווחה החברה שמסדי הנתונים שלה נפרצו, ומסמכים רגישים עם פרטיהם של כ-24 מיליון לקוחות דלפו לרשת.
לקריאה נוספת

טוני שיי, עובדים מאושרים יוצרים חברה עשירה - פיתוח תרבות ארגונית אחרת כמודל להצלחה עסקית, מטר - הוצאה לאור, 2012.
בראד סטון, החנות שיש בה הכל: ג'ף בזוס ועלייתה של אמזון, מטר - הוצאה לאור, 2014. עמ' 253 - 256
הערות שוליים

↑  Tony Hsieh, How I Did It: Tony Hsieh, CEO, Zappos.com, How I Did It Article, Inc.com, ‏1 בספטמבר 2006 (באנגלית)
1 2  SECURITIES AND EXCHANGE COMMISSION
1 2  Amazon Closes Zappos Deal, Ends Up Paying $1.2 Billion, TechCrunch (באנגלית)
1 2  Tony Hsieh, Why I Sold Zappos, Inc.com, ‏1 ביוני 2010 (באנגלית)
↑  Zappos Corporate Office Headquarters, Corporate Office Headquarters, ‏5 ביוני 2018 (באנגלית)
↑  לא רק בישראל - אתר ZAPPOS נפרץ 24 מיליון חשבונות בסכנה, באתר מגפון ניוז Megafon News, ‏17 בינואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596971405171  ISNI: 0000 0001 2232 6106  LCCN: no2010195111  NDL: 01180416  NKC: kn20110708004  VIAF: 160799715   WorldCat (עם VIAF): 160799715
שפיק עדס

| --- | --- |

 לידה:  1900 האימפריה העות'מאנית חלב, האימפריה העות'מאנית
 הוצאה להורג:  23 בספטמבר 1948 (בגיל 48 בערך) עיראק 1924 בצרה, ממלכת עיראק
 מקום מגורים:  בצרה
 עיסוק:  איש עסקים
 פרסים והוקרה:  על שמו נקראו רחובות בפתח תקווה, ברמלה ובהרצליה
שפיק עדס (בערבית: شفيق عدس; 1900 – 23 בספטמבר 1948) היה יהודי עיראקי, איש עסקים אמיד ומקורב לשלטונות ואיש ציבור, שהוצא להורג בתלייה באשמת מכירת נשק למדינת ישראל ותמיכה במפלגה הקומוניסטית העיראקית.
רקע

עדס נולד כבן למשפחה עשירה מהעיר חלב שבסוריה, שבניה היגרו משם והקימו עסקים בבגדאד, קהיר וביירות. שפיק ואחיו אברהם פתחו בבגדאד עסק למכירת חלקי מכונות בשם "עדס ושותפיו". העסק גדל ושפיק קיבל לידיו את הקמתה וניהולה של סוכנות חברת המכוניות "פורד" בעיראק. הצלחתו הביאה לו עושר רב ורכושו נאמד בלמעלה מחמישה מיליון לי"ש. משרדו הראשי היה בבגדאד, אבל עדס השתקע בעיר בצרה, בה הקים את סניפו הגדול. לעדס היו קשרים חברתיים ועסקיים עם בני המעמד הגבוה, שרי ממשלה ואף עם העוצר עבד אל-אילה.
רקע > ההתנערות

בעקבות ההכרזה על חתימת הסכם פורטסמות' בין ממשלת עיראק לבין בריטניה ב-15 בינואר 1948 החלה תקופה של הפגנות המוניות סוערות בעיראק שנקראה "אל-ות'בה" (בערבית: الوثبة, "ההתנערות"). בהפגנות נגד ההסכם נהרגו מאות, בהם יהודים. במפלגה הקומוניסטית, שהייתה ממובילות המאבק, היו חברים יהודים רבים, בעיקר בבגדאד. הבולטים שבהם, יהודה אברהם צדיק וששון שלמה דלאל, הוצאו להורג בתלייה בשנת 1949.
רקע > הרעת מצבם של יהודי עיראק בעקבות האירועים בארץ ישראל

במרץ 1948 הוחרמו משלוחי הדואר מארץ ישראל לעיראק. יהודים שקיבלו דרישות שלום או מתנות קטנות מארץ ישראל נידונו לתקופות מאסר שנעו בין שנה אחת לשלוש שנים ולקנסות כספיים גבוהים.
באפריל 1948, בעקבות מותו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני בקרב באזור הקסטל, התחדשו ההפגנות בעיראק, הפעם על ידי פעילי מפלגות העוינות את היהודים, בהן מפלגת "אל-אִסתִקלאל" (الاستقلال, "העצמאות"), שהיו יוצאים כמעט מדי יום להפגין ברחובות, תחת סיסמאות כגון: "להרוג את היהודים", "לתלות את הציונים".
ב-14 במאי 1948, עם ההכרזה על הקמת מדינת ישראל, הוכרז ממשל צבאי בעיראק, ונקבעו עונשים חמורים למי שייתפס עוסק בפעילות ציונית. על היהודים הוטלו מגבלות רבות:
יציאת יהודים מעיראק נאסרה.
בוצעו פיטורים נרחבים של פקידים יהודים ממשרדי הממשל ומהמוסדות הכפופים להם.
ננקטו צעדים להגבלת הפעילות המסחרית של הסוחרים והבנקים היהודים.
נסגרו בפני התלמידים היהודים שערי בתי הספר הרשמיים, הפקולטות ומשלחות הלימודים בחו"ל.
יהודים אולצו לתרום כסף כדי לסייע לכוחות העיראקיים שנלחמו בארץ ישראל.
המשטרה החשאית רדפה את היהודים בהאשמות שונות. יהודים נעצרו ונערכו חיפושים בבתיהם.
יהודים עשירים נעצרו ונקנסו.
מאמרי הסתה נגד היהודים וידיעות בדויות ומסולפות פורסמו בעיתונות באופן קבוע, בעיקר בעיתון מפלגת "אל-אסתקלאל".
בעקבות תקנות אלו, נעשו סחיטות כספים מהיהודים על ידי עלילות שווא, מה שגרם לעדס לתרום מרצונו 300,000 דינר לצבא השחרור העיראקי.
האשמתו ביצוא נשק לישראל

יחד עם מוסלמי בשם נאג'י אל-ח'ודיירי (ناجي الخضيري) היה שפיק עדס שותף לעסקת סחר בגרוטאות ברזל שנקנו מבריטניה. מקור הגרוטאות היה שאריות של ציוד צבאי שהושאר בעיראק לאחר מלחמת העולם השנייה, לאחר שהציוד השמיש נמכר לממשלת עיראק. חלק מהגרוטאות נמכרו על ידי עדס ושותפו בעיראק, וחלקן נמכרו לאיטליה.
עדס נבחר כשעיר לעזאזל בעקבות שני התהליכים המקבילים של חשש מהקשר בין יהודי ארץ ישראל ליהודי עיראק, והרצון לבלום את המפלגה הקומוניסטית. במסגרת מסע ההסתה נגד היהודים פורסמו ידיעות בעיתונים שטפלו על עדס האשמות שקר בהן נטען שבמסגרת עסקת מכירת גרוטאות הברזל מכר דרך איטליה נשק למדינת ישראל ששימש אותה במלחמת העצמאות; כמו כן הואשם בתמיכה כספית במפלגה הקומוניסטית. חברים במפלגת "אל-אסתקלאל" בתמיכת שר ההגנה צאדק אל-בצאם (صادق البصام) הפגינו ברחובות בגדאד ובצרה בדרישה להוציאו להורג.
הקונסול הבריטי בבצרה ייעץ לעדס לברוח מהמדינה, אך הוא דחה את ההצעה.
המשפט וההוצאה להורג

באוגוסט 1948, בעקבות ההסתה ושנאת היהודים, נעצר עדס והועמד לדין. האישומים נגדו כללו בגידה, פגיעה במאמץ המלחמתי, ותמיכה בקומוניזם ובאנרכיה. שותפו המוסלמי לא נעצר ולא הואשם בדבר.
משפט הראווה נערך בפני אב בית הדין הצבאי באזור בצרה, עבדאללה א-נעסאני (בערבית: عبدالله النعساني), תומך התנועה הנאצית לשעבר אל איסתיקלאל. עדס נמצא אשם ונגזרו עליו דין מוות, קנס בגובה חמישה מיליון דינר, והחרמת רכושו. שלושה ימים לאחר מכן אישר העוצר עבד אל-אלה את הוצאתו להורג בעקבות איומים על יציבות השלטון אם יסרב לעשות זאת.
על פי החוקרים משה גת ופיליפ מנדס היה זה משפט ראווה ועדס היה חף מפשע מן הנימוקים הבאים:
אישומים דומים לא הועלו נגד שותפו המוסלמי של עדס וגם לא נגד סוחרי גרוטאות אחרים.
המשפט נמשך שלושה ימים בלבד והנאשם לא הורשה להעלות את גרסתו ולהגן על עצמו.
עדים לא הופיעו כלל במסגרת המשפט.
לא הובאו כל ראיות לטענה שהסחורה שנמכרה לאיטליה נשלחה או הגיעה לישראל.
השופט שישב בדין היה אנטי-יהודי ותומך המפלגה הפרו-נאצית "אל איסתיקלאל".
ב-23 בספטמבר 1948, י"ט באלול תש"ח, הוצא שפיק עדס להורג בתלייה ברחבה מול ביתו החדש (שעוד לא הספיק לגור בו) בשכונת אל עשאר, באחד הרחובות הראשיים של בצרה, לעיני בני משפחתו. אלפי צופים נלהבים מכל רחבי עיראק הגיעו לחזות בביצוע גזר הדין. עדס הותיר אחריו את רעייתו ובנו, סבאח.
הנצחה

על שמו של עדס נקראו רחובות בפתח תקווה, ברמלה ובהרצליה.
ראו גם

הפרהוד
לקריאה נוספת

אברהם בן־יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, הוצאת קרית־ספר, ירושלים תשכ"ה; מהדורה שנייה 1979; עמ' רס-רסא.
הערות שוליים

↑  The Encyclopedia of World History, "Iraq" 2001
1 2 3  Philip Mendes ,Latrobe University, "THE FORGOTTEN REFUGEES: the causes of the post-1948 Jewish Exodus from Arab Countries"
↑  ניסים קזז, "עיראק", ישראל, משרד החינוך, מנהל חברה ותרבות, התשס"ב, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
1 2  עוזר בנימין, "בין גבולות ימים, ללא דרך…", 1997
↑  ראה קטעים מתזכיר סודי של ראש קהילת יהודי בגדאד לממשלת עיראק, 28 באוקטובר 1949. פורסם בספרו של ניסים קזז, "עיראק", ישראל, משרד החינוך, מנהל חברה ותרבות, התשס"ב, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
1 2 3  The Trial of Shafiq Ades, iraqijews.org website
גיורגי דרסליה

גיוֹרגי דַרַסֶליה (בגאורגית: გიორგი დარასელია; נולד ב-17 בספטמבר 1968) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי, המשמש כיום כמנהלה המקצועי של הפועל נוף הגליל.
קריירת משחק

דרסיליה החל לשחק כדורגל מקצועני בגאורגיה בקבוצת טורפדו כותאיסי ולאחר מכן שיחק גם בדינמו טביליסי ובקבוצות נוספות בגאורגיה. לקראת עונת 1997/1998 הגיע דרסיליה לישראל והוחתם בהפועל תל אביב על ידי  אלי כהן, מאמן הקבוצה. דרסיליה כבש שערי ניצחון רבים בעונה זו, והיה שותף לעונה בה סיימה הקבוצה במקום השני והפסידה את תואר האליפות לבית"ר ירושלים.
אף על פי ששיחק רק עונה אחת בהפועל תל אביב, נחשב דרסליה לאחד הזרים האהובים ששיחקו בקבוצה,[דרוש מקור] הרבה בזכות שער ניצחון שכבש בדרבי. על אף שסולק מהפועל על ידי המאמן דאז אלי כהן בעונה שלאחר מכן, וזאת בטענה שהשחקן פצוע, נהג דרסליה להגיע למשחקי הקבוצה כצופה בזמן ששיחק בקבוצות אחרות בישראל.[דרוש מקור]
לאחר שעזב את הפועל תל אביב שיחק עונה אחת בהפועל צפרירים חולון, במדיה כבש שבעה שערי ליגה, ולאחר מכן עבר לשחק בהפועל כפר סבא. בעונתו הראשונה בכפר סבא כבש דרסליה שמונה שערי ליגה, אך בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגת המשנה. בעונה שלאחר מכן חזר עם הקבוצה לליגת העל ואז שוב ירד עמה לליגת המשנה בשנת 2002, אז עבר למכבי כפר כנא ולאחר מכן חזר לצפרירים חולון, במדיה פרש ממשחק פעיל בשנת 2004.
קריירת אימון

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
לאחר פרישתו מונה דרסיליה לעוזרו של מאמן בהפועל כפר סבא, אלישע לוי. לאחר מכן שימש עוזרו של לוי בבני סכנין, ובעונת 2008/2009 עבר יחד איתו למכבי חיפה. כעוזר מאמן מכבי חיפה זכה בשתי אליפויות עם הקבוצה, והעפיל עמה לשלב הבתים של ליגת האלופות. בשנת 2010 קיבל דרסיליה אזרחות ישראלית.
לקראת עונת 2012/2013 המשיך דרסיליה, יחד עם אלישע לוי, להפועל באר שבע. בספטמבר 2012, מעט לאחר שהחל את עונתו הראשונה כעוזר מאמן בבאר שבע, עזב דרסליה את ישראל, לאחר שחי בה במשך 15 שנים, ומונה למאמן הראשי של הקבוצה הגאורגית דילה גורי מליגת העל הגאורגית.
בדצמבר 2012 החל דרסליה לאמן את סק"א-אנרגיה חברובסק מליגת המשנה ברוסיה. בעונת 2013/2014 אימן דרסליה את זוגדידי מליגת העל הגאורגית, ובתחילת עונת 2014/2015 מונה למאמן טורפדו כותאיסי מאותה ליגה, הקבוצה בה החל את הקריירה כשחקן. ביוני 2017 מונה שוב למאמן דילה גורי.
ב-22 בינואר 2019 חזר דרסליה לישראל ומונה למאמן קבוצת בני סכנין. ב-5 במרץ 2019 פוטר מתפקידו לאחר תוצאות מאכזבות.
ב-2 בספטמבר 2022 מונה למנהלה המקצועי של הפועל נוף הגליל.
הערות שוליים

↑  יונתן הללי, דרסיליה: אני לא שוכח מאיפה באתי וכמה עוד יש לי ללמוד, באתר nrg‏, 20 באוקטובר 2009
↑  עדי רובינשטיין ואיזי עין דור‏, "אמרו לי גיורגי, דרבי הכי חשוב", באתר וואלה, 25 בנובמבר 2004
↑  תומר לוי, דרסיליה קיבל אזרחות: "גאה להיות ישראלי", באתר ערוץ הספורט,‏ 10 בפברואר 2010
↑  חיים זלקאי, הפועל באר שבע: דרסיליה "הבריז" לאלישע לוי, באתר nrg, באתר nrg מעריב, ‏ 10 בספטמבר 2012
↑  דורון בן דור, ‏דרסיליה: בחיפה טעו עם דבא, אני לא ברחתי לב"ש, באתר ONE‏, 24 בספטמבר 2012
↑  מאור רחמני, ‏"מאז שאלישע ואני עזבנו, חיפה מבזבזת זמן", באתר ONE‏, 31 בדצמבר 2017
↑  דורון בן דור, ‏דרסיליה מונה למאמן בני סכנין עד לתום העונה, באתר ONE‏, 22 בינואר 2019
↑  שלמה וייס‏, בני סכנין: גיורגי דרסיליה פוטר, אייל לחמן מועמד, השחקנים רוצים את אלי כהן, באתר וואלה, 5 במרץ 2019
↑  דורון בן דור, ‏דרסיליה מונה למנהל המקצועי של נוף הגליל, באתר ONE‏, 2 בספטמבר 2022
תיכון רוטברג רמת השרון

| --- | --- |


 בית ספר תיכון
 תקופת הפעילות:  1959–הווה (כ־66 שנים) 
 מייסדים:  מיכאל פרצוב
 שכבות לימוד:  י'–י"ב
 בעלי תפקידים
 מנהלת:  הדי גור
 באחריות:   רמת השרון
 סגל:  100 מורים
 מיקום
 מיקום:  סמטת במעלה 6, רמת השרון
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°08′04″N 34°50′36″E﻿ / ﻿32.134332511267°N 34.843305484047°E﻿ / 32.134332511267; 34.843305484047
 www.rotberg.org.il
  (למפת גוש דן מוגדלת) תיכון רוטברג רמת השרון(למפת גוש דן רגילה) תיכון רוטברג רמת השרון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תיכון רוטברג רמת השרון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תיכון רוטברג רמת השרון
 
תיכון רוטברג למדעים ולאומנויות רמת השרון הוא בית ספר תיכון עירוני ברמת השרון.
היסטוריה

בשנת 1959 הוקם בשכונת מורשה ברמת השרון בית ספר תיכון ראשון לילדי המושבה. היה זה תיכון מקצועי דו-שנתי שנועד לתת הכשרה מקצועית בעיקר לילדי מעברת מורשה שהוקמה מספר שנים קודם לכן בצידה המזרחי של המושבה. את בית הספר הקים וניהל מיכאל פרצוב שהיה בתפקידו עד 1975. בשנת 1960 מנה כבר בית הספר 64 תלמידים בארבע כיתות לימוד ונקרא ע"ש א.ד.גורדון .ילדי התושבים הוותיקים של המושבה המשיכו ללמוד בבתי ספר תיכון מחוץ לרמת השרון (בעיקר בהרצליה או בתל אביב), כפי שעשו מאז יסודה. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1962 הוקם בשכונת נווה מגן שבמושבה בית ספר תיכון עיוני שנקרא באותה עת 'תיכון השרון' בהנהלתו של מר שמואל אפרת. בשנת 1965 הפך התיכון המקצועי לארבע שנתי, ושמו שונה לבית הספר התיכון המקצועי ע"ש רוטברג, יהודי אמריקאי שתרם רבע מיליון דולר לבניין חדש לבית הספר ברחוב במעלה שבשכונת נווה מגן. בשנת 1975 אוחדו שני בתי הספר – המקצועי והעיוני – תחת השם תיכון מקיף השרון ע"ש רוטברג ועל ניהולו הופקד פייבוש יעקובי, שהיה מנהלו של התיכון המקצועי.