stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זהות מגדרית
אטיולוגיה – מבט תאורטי

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
האטיולוגיה להיווצרות הזהות המגדרית, באדם ובכמה מינים נוספים, איננה מובנת מאליה: קורה לעיתים שזכרים צעירים (בשנים הראשונות לחיים) מזדהים כבנות, וההפך. כך למשל, בנים צעירים עשויים לטעון באופן עקבי כי הם למעשה "בת" ולדרוש מהוריהם לקנות להם בובות שעל פי ניתוח סטטיסטי נפוצות יותר בקרב בנות, לנסות ללבוש ביגוד הנתפס בתרבות כ"נשי", כגון שמלות, בתרבות המערבית (לרוב של האם או אחות/אחיות) ולבקש לשחק דמות נשית במשחקי סימבוליים או משחקי תפקידים בקרב ילדים, וכן ההפך. שכיחות התנהגות זו, הנקראת נון קונפורמיות מגדרית בילדים (Childhood gender nonconformity) אינה גבוהה, וכתופעה היא נדירה יחסית. תופעה זו נחקרת אקדמית מזה שנים רבות, בעיקר בדיסיפלינות של ביולוגיה, מדעי המוח, פסיכולוגיה, ולעיתים גם חינוך. מסיבה זו קיים שיח אקדמי ענף (אם כי צנוע יחסית לתחומים אקדמיים אחרים) העוסק באטיולוגיה של זהויות מגדר באדם. להלן יוסבר על העמדה הנוכחית בקרב הקהילה המדעית בהקשר זה.
בעבר שלטו שתי גישות עיקריות הבאות להסביר כיצד מתהווה זהותו המגדרית של אדם. כיום מקובלת גישה שלישית שהיא שילוב של השתיים. הגישות מכילות מודלים שונים, אך רוב המודלים משתי הגישות הראשונות, ננטשו לטובת השלישית, מתוקף הממצאים המדעיים שהניב שיתוף הפעולה בין דיסציפלינות שונות, במטרה להבין את האטיולוגיה של זהות המגדר באדם.
אטיולוגיה – מבט תאורטי > קונסטרוקציוניסטית

גישה זו מבוססת בלבד על רעיון קונסטרוקציוניסטי פונדמנטלי שזהות המגדר מתעצבת אך ורק על ידי סוציאליזציה והיא תוצר של הבניה חברתית. גישה זו הביאה למספר מקרים טרגיים, כדוגמת דייוויד רימר, ולמעשה הופרכה[דרוש מקור][מפני ש...] על ידי ראיות סותרות כגון קיום תופעת הטרנסקסואליות שמתחילה, ברוב המקרים, בגיל הינקות, וכוללת התנגדות אקטיבית מצד הילד לתכתיבים המגדריים של הוריו (Childhood gender nonconformity), התנגדות שלרוב הולכת ומתחזקת במהלך השנים, בסתר או בגלוי. כמו כן, מחקרים נוירוביולוגיים מוקדמים, דוגמת אלו של רוג'ר גורסקי ודיק שוואב על ההשפעה הקדם-לידתית של ההורמון טסטוסטרון בפרט, ואנדרוגנים בכלל, על ההתמיינות המוחית. גישה זו אומצה על ידי קבוצות פמיניסטיות פוסט-סטרוקטורליסטיות שלשיטתן מגדר, ואספקטים פסיכו-סוציאליים רבים נוספים, הם תוצאה של הבניה גרידא.
אטיולוגיה – מבט תאורטי > רדוקציוניסטית

הגישה הרדוקציוניסטית היא גישה דטרמניסטית, המבוססת על הרעיון שעיקר ההשפעה על יניקת המגדר של היילוד היא הורמונלית (חשיפה להורמונים בשלבים מסוימים בהיריון), וכי לגורמים פסיכוסוציאליים בתר-היריוניים יש השפעה מזערית אם בכלל. ביקורת מרכזית על התאוריה היא העובדה שזהות המגדר עצמה היא אכן רכיב חברתי מובנה, שכן היא איננה הומוגנית בכל התרבויות (ואף אינה בינארית במספר חברות, כפי שנראה להלן). חוסר ההומוגניות מתבטא למשל בעובדה שבחברה אחת, שמקובלת בה בינאריות מגדרית, דברים מסוימים יכולים להיתפס כ"נשיים", בעוד שבחברה אחרת, גם היא בינארית מגדרית, אותם דברים אינם נתפסים כ"נשיים". אין הוכחה חד-משמעית לתאוריה הרדוקציוניסטית, שכן הקשר בין הורמונים לזהות מגדרית אינו ליניארי, משום שזהות מגדרית היא הבנייה ולא, למשל, קומפלקס כימי, ועל כן היא אינה מושפעת מהורמונים באופן ישיר אלא עקיף – להורמונים בהחלט יש השפעה על כיוון המוח ל"יניקתה" של זהות מגדר מסוימת מן הסביבה החברתית, אך זהות המגדר עצמה, לרבדיה, אינה מיוצגת על ידי הורמון מסוים כי אם בזכרונות מוקדמים עליהם מתבססים זכרונות מאוחרים יותר, או במובן פסיכולוגי יותר, סכמה מאוד בסיסית עליה מונחות סכמות אחרות.
היווצרות הזהות המגדרית באדם

על פי מרבית החוקרים העוסקים בתחום, הזהות המגדרית מתעצבת לפני ובמהלך הלידה, עד להתגבשותה הסופית-לכאורה לא יאוחר מגיל 18 חודשים ככלל; החל מהשפעות ביוכימיות כגון הורמונאליות או טרטוגניות בשלב החיים הפרי-נטאלי (כלומר, הקדם-לידתי), וכלה בשלב החיים האפי-נטאלי (כלומר הבתר-לידתי) שלאחריו, לפי אחת הדעות, מתרחש תהליך של "השלמה פסיכוסוציאלית" הנמשך על פי רוב עד סביבות גיל 18 חודשים לערך.
רוב התינוקות גדלים ומזדהים עם הקטגוריות המגדריות התואמות את תפקודם ההורמונלי. לרוב, אך לא תמיד, התפקוד ההורמונלי תלוי בכרומוזומי המין, כלומר בגנטיקה הזכרית או הנקבית של התינוקות. אולם, ההזדהות עם הקטגוריות המגדריות כפופה לזהויות המגדר המקובלות בתרבות הספציפית.
היווצרות הזהות המגדרית באדם > התגבשות הזהות המגדרית בהתאם למערכת מגדרית

ניתן להגדיר מערכת מגדרית כסך זהויות המגדר המקובלות בתרבות נתונה (או בהגדרה צרה יותר, בחברה נתונה) מבחינה לשונית ותרבותית. בתרבות המערבית, למשל, מערכת זו היא בינארית וכוללת את זהות המגדר הגברית (masculine) והנשית (feminine), אך בתרבויות אחרות, כגון האינדונזית התאילנדית, שבט הנבאחו, או אצל ילידי האי סמואה, המערכת המגדרית מאורגנת בצורה מעט שונה – בחלק מהתרבויות קיימות שלוש זהויות מגדר חברתיות ואף יותר. בשלב ההשלמה הפסיכוסוציאלי, שהוא ההקשר המגדרי של היקשרות, סוציאליזציה ולמידה מסוגים שונים (על בסיס התשתית הביולוגית המכווינה אדם לזהות מגדר נתונה), נרקמים קשרים בסיסיים מאוד למגדר ההולם את הגוף, נלמדים תפקידי המגדר המתאימים הבסיסיים ביותר, ונרכש הבסיס ההתנהגותי להם. תהליך זה בכללותו מכונה תהליך כמו-הטבעתי (Imprinting-like process), שבו נרכשת זהות המגדר בצורתה הבסיסית ביותר, ומשם עליה להתפתח בהקשריה המשניים.
היווצרות הזהות המגדרית באדם > יציבות הזהות המגדרית ככלל

הכלל המקובל בקרב חוקרים הוא שמרגע שהתהליך הושלם, לא אמור להתרחש שינוי או "היפוך" של ממש בזהותו המגדרית של אדם, והגמישות המוחית בהקשר האלמנטרי שלה באופן כללי נסתיימה, מלבד שינויים משניים בהקשרה; כך למשל ילד בן שלוש המתנהג באופן ההתנהגות המקובל עבור בנות בגילו, לא ימשיך להתנהג כך בחלוף השנים, אלא יתפתח לפי אופן ההתנהגות המקובל עבור בני מגדרו בגיל מאוחר יותר. רוב הילדים החווים דיספוריה מגדרית בילדות לא יאובחנו בדיספוריה מגדרית בהגיעם לבגרות. הפסיכיאטר רפרטי כתב שבעוד שההתנהגות הנוגעת למגדר (ביטוי מגדרי) יכולה להשתנות עקב סטריאוטיפים או הזדהות שלהם עם אנשים שונים בחייהם, התחושה של זהות פנימית לפיה אדם הוא אישה, גבר, משהו באמצע או משהו אחר – זהות מגדרית מגובשת היא דבר שלא ניתן לשנות. מצב זה שזהות המגדר נקבעת ואינה משתנה בהמשך החיים (אלא רק מקבלת ביטויים משניים שונים בכל גיל וגיל) אינו נתפס כעובדה בקרב חלק מהחוקרים, כי אם כ"כלל", שיש מי שסוטים ממנו במהלך המסלול ההתפתחותי של חייהם. הבולט בין חוקרים אלה הוא הפסיכולוג ריי בלנשרד. בלנשרד והדומים לו טוענים שיש אנשים שמתוקף היסטוריה התפתחותית ייחודית, כן ישתנו בהקשר זה בגיל ההתבגרות, או בבגרות, בשל שילוב של נטייה ספציפית לפרפיליה עם פטישיזם טרנסווסטי. גם הפסיכואנליטיקן אריק אריקסון דיבר על תופעה דומה של בלבול זהויות (שעשויה לכלול בלבול מגדרי) האופיינית לגיל העשרה (משבר זהות), וכן, הזכירו אפשרות זו גם הפסיכולוג ג'ון מאני והפסיכולוגית אנקה ארהרדט.
מאני וארהרדט המשילו את התפתחות הזהות המגדרית, לפחות כאשר היא נעשית על פי הכלל והסדר המתואר לעיל – להתפתחות שפת האם והמבטא: שפת האם כקטגוריית-על בהקשר הפסיכו-לינגוויסטי הפרטי, היא בדרך כלל יחידה, ואלו המבטא, הפרגמטיקה, התחביר, ונגזרות אחרות של מאפיין אנושי זו, המשתדרגות עם השנים; אך שפת-אם, או "שפה עיקרית", לרוב יש רק אחת, ומסלול התפתחותי זה, דומה, על פי מאני וארהרדט, לזה של זהות המגדר. עם זאת, רוב ממצאיו של מאני שנויים במחלוקת, והוא אף נחשף מזייף ממצאי מחקר על מטופלו דייוויד ריימר.
עם כל האמור לעיל, נכון לשנת 2018, לא ידוע בבירור באיזו מידה האטיולוגיה של זהות מגדר מושפעת מגורמים ביוכימיים (פרינטאליים, ובפרט אפי-נטאליים) ומסיבה זו כיום צומצם מחקר זה בהיקפו למשל להסקת מידע ממחקרי אורך, מחקרי תצפית בסביבה טבעית בבעלי חיים והסקה והיקש לוגי.
הסיבות למחקר אטיולוגי על התפתחות הזהות המגדרית

מחקר אטיולוגי זה, כמו מחקרים אטיולוגיים אחרים בפסיכולוגיה התפתחותית עלול לנבוע מסקרנותם של פרטים שונים העוסקים בו בעיקר במטרה להבין מדוע קיימים אנשים טרנסג'נדרים. ללא עניין זה, כפי הנראה מחקר זה היה מצומצם יותר בהיקפו, ונוגע בעיקר לפן הביולוגי של ההתפתחות, ופחות לפן המוחי-נפשי שלה. חוקרים בתחום זה הם מעטים יחסית והתקדמותו איטית.
עם זאת, אחת הביקורות כלפי חוקרים מסוימים העוסקים בנושא זה באופן עקבי היא שהם מבקשים להבין מהם הגורמים המדויקים לטרנסג'נדריות ואף להומוסקסואליות (שלרוב נקשרות בנון קונפורמיות מגדרית בילדים), במטרה למנוע אותן. מסיבה זו חוקרים מסוימים הואשמו בהטיה מחקרית, הומופוביה ואף טרנספוביה, בפרט תוך הצבעה על מקרים של טראומות והתאבדויות של נבדקים אחדים שהשתתפו בניסויים כאלה והתרחשו לכאורה בעקבות השתתפות בהם. חוקרים כאלה עשויים לטעון כנגד ביקורות אלה כי חקירתם נובעת מסקרנות גרידא וכי זמן רב מדי ישבה האנושות בבורות בהקשר לנושאים אלה; עוד הם עשויים לטעון כי ביקורות כאלו נובעות מתסכול שחשים מבקרים מסוימים מעצם עבודתם וכי ההשלכה של ההתנגדות הסוציו-פוליטית לעבודתם המחקרית מעכבת את התהליך המדעי בכללותו. הפסיכולוגים ריי בלנשרד וג'יי מייקל ביילי (J. Michael Bailey), זכו לביקורת על שימוש בנומנקלטורה שהגיש בלנשרד, המתארת "3 סוגים" של נשים טרנסקסואליות, הנתפסת כנומנקלטורה בעייתית. הפסיכולוג קנת צוקר ספג ביקורת על ניסויים קוגניטיביים-ביהייביוריסטים שערך על ילדים נון-קונפורמיים מגדרית במטרה לחקור את האטיולוגיה של ביטויי הטרנסג'נדריות שלהם; האקטיביסטית הטרנסג'נדרית-טרנסקסואלית לין קונוויי כינתה באחד ממאמריה את סדרת הניסויים האלה של צוקר "התעללות בילדים"; צוקר מצידו האשים אותה בלשון הרע ובפגיעה בשמו המקצועי ללא בסיס, ואיים בתביעה משפטית בדרישה להסיר את הדברים.
הלימה בין זוויג לזהות מגדרית מיוחסת

אצל מרבית האנשים ישנה הלימה בין המין הביולוגי שלהם לבין המגדר המיוחס להם מצד הסובבים אותם (ומכאן גם הלימה בין הזהות המגדרית שלהם למין הביולוגי שלהם). על פי הערכה, כ-3% מהאוכלוסייה חשים תחושת של חוסר התאמה (בעוצמות שונות) בין המין הביולוגי שלהם לבין זהותם המגדרית. טרנסג'נדר הוא מונח הכולל קשת רחבה של זהויות שקשורות לחוסר ההלימה ולהתנהגויות שאינן תואמות בין היות האדם זכר או נקבה, לבין התחושות המגדריות שלו או שלה.
לימודי מגדר

זהות מגדרית הייתה מאז ומתמיד נושא לדיון פילוסופי, ואף משמשת מושא מחקר מרכזי של הפסיכולוגיה מראשיתה. בעוד שהפסיכולוגיה חוקרת בעיקר את המכניזמים הנוגעים להתפתחות אישית בהקשר של זהות מגדר, תפקידי מגדר, ונטיות מגדריות, הרי שבעשורים האחרונים התפתח תחום מחקר חדש, "לימודי מגדר", המתמקד בהיבטים החברתיים והתרבותיים של הזהות המגדרית (בפרט של נשים) אך פחות במכניזמים הללו. לימודי המגדר הם רב-תחומיים במהותם, משום שהם מבקשים לבחון את השפעתם של חלוקת התפקידים המגדרית, של זהויות מגדריות ושל ייצוגיהן על תחומי פעולה וידע שונים בחברות האנושיות. כיום פועלות במוסדות אקדמיים רבים ברחבי העולם מחלקות ללימודי מגדר, שמשלבות הוראה ופעילות מחקרית בתחומים שונים, בהם היסטוריה (והיסטוריה של מגדר), סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, משפטים, תולדות האמנות פסיכולוגיה, ומדע המדינה.
להבדיל מלימודי פסיכולוגיה (למשל, לימודי תואר שני בפסיכולוגיה במחלקה למגדר ומיניות) שנלמדים במידה רבה מנקודת ראות של נוירופסיכולוגיה ופסיכואנליזה, לימודי המגדר נלמדים בעיקר מנקודת ראות פוסט-מודרנית ופמיניסטית, דבר הגורר אחריו ביקורת ציבורית רחבה וטענות כי לימודים אלו הם יותר בגדר של תעמולה מאשר מדע חברתי ממשי.
ראו גם

התפתחות הזהות המגדרית
זהות מינית
תפקידי מגדר
אנימה (פסיכולוגיה)
לימודי להט"ב
תאוריה קווירית
ביאורים

↑  יש שיטענו שתהליך זה מובן פחות טוב, באופן כללי, מהתהליכים הביוכימיים הגורמים להתמיינות זכרית של מערכת הרבייה, ומכאן גם למבנה מוחי שונה קמעה, מבחינה מגדרית.
↑  להרחבה על מקרים יוצאים מן הכלל ראו למשל אינטרסקסואליות ותסמונת אי רגישות מוחלטת לאנדרוגן – תסמונת CAIS. תסמונת זו היא דוגמה קלאסית לאינטרסקסואליות. היא מתאפיינת בכך שעובר שהוא זכר מבחינה גנטית (בעל כרומוזומי מין XY בתאי גופו) אינו רגיש לאנדרוגנים (הורמונים זכריים) שגופו מייצר, ולכן מתפתח בפועל כנקבה, מזוהה כנקבה ומגודל בהתאם כבת וגדל והופך לאישה לכל דבר ועניין. עם זאת, לנשים בעלות התסמונת אין מחזור חודשי והן עקרות בשל היעדר רחם, אך אינן יכולות לדעת על קיום הבעיה ללא בדיקה גנטית. (הקישור אינו פעיל, 8.12.2022)
↑  ההבדלים העיקריים בין הטבעה קלאסית כפי שתיאר קונרד לורנץ לבין תהליך כמו הטבעתי הנוגע לזהות המגדר הם: 1. זמן ההתרחשות – אצל קונרד לורנץ התהליך קרה מייד עם הבקיעה מהביצה ואילו כמו-הטבעה מגדרית מתרחשת מעט מאוחר מן הלידה (לא ידוע מתי בדיוק זה קורה או מה פרק הזמן המקסימלי, באופן כללי, בו זה יכול לקרות). 2. הטבעה כפי שקרתה אצל לורנץ, לרוב אינה מושפעת מגורמים הורמונליים משמעותיים בעוד שכמו-הטבעה מגדרית, בפירוש כן קשורה להם.
הפארק הלאומי פנג'ארי

הפארק הלאומי פנג'ארי (בצרפתית: Parc national de la Pendjari) שוכן בצפון בנין, בין רכס הרי אטקורה (אנ') לבין הגבול עם בורקינה פאסו. הפארק הוקם בשנת 1954 כשמורת חיות בר (Reserve de Faune), הוגדר כפארק לאומי בשנת 1961 והוכרז כשמורה ביוספרית של אונסק"ו בשנת 1986. מאז 2017 הוא מהווה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו כחלק מקומפלקס הפארקים הלאומיים W-ארלי-פנג'ארי. שטחו 2,755 קמ"ר והוא חלק משמורת הביוספרה בגודל 8,800 קמ"ר. הפארק הלאומי הוא אחד מהאזורים המוגנים האחרונים במערב אפריקה שיש בו אוכלוסיות של פילים, ברדלסים ואריה סנגלי המצוי בסכנת הכחדה.
גאוגרפיה

פארק פנג'ארי שוכן בצפון בנין. העיר הגדולה הקרובה ביותר היא נאטיטינגו. הפארק הוא חלק מקומפלקס הפארקים הלאומיים W-ארלי-פנג'ארי, בראשי תיבות WAP. שמורות טבע מרכזיות אחרות בסמיכות כוללות את הפארק הלאומי ארלי ואת שמורת פאמה (אנ') בבורקינה פאסו, ואת הפארק הלאומי W חוצה הגבולות, הכולל חלקים מבנין, בורקינה פאסו וניז'ר. בנוסף, אזורי ציד גובלים בפארק הלאומי, המהווים אזור חיץ לאזורים החקלאיים המעובדים באינטנסיבית באזור.
הפארק הלאומי פנג'ארי כולל בתי גידול רבים משפלת פנג'ארי ועד להרים של רכס אטקורה, נהרות, מים עומדים והרי בדד. הוא מכוסה בסוואנת יער, ביצות ואזורי עשב. בגובה של 100 עד 500 מטרים מעל גובה פני הים, כמות המשקעים השנתית היא כ-1,000 מילימטרים.
יונקים

הפארק הלאומי הוא ביתם של רוב מיני חיות הציד הגדול האופייניים לסוואנות במערב אפריקה. סמל הפארק הלאומי הוא הברדלס. עם זאת, הוא הפך לנדיר באזור. שניים עד שלושה זוגות עדיין נצפו בסביבות שנת 2000 בפארק הלאומי W הסמוך. בפארק הלאומי פנג'ארי ובשטח ששייך לבנין בפארק הלאומי W היו אוכלוסיות של לפחות 5–13 ברדלסים בשנת 2007, ומגמת ההצטמצמות הולכת ונמשכת.
אוכלוסיית האריות הסנגלים בפנג'ארי ובפארקים הלאומיים ארלי ו-W הסמוכים מונה כ-300 עד 400 פרטים, והיא הגדולה ביותר בכל מערב אפריקה. מאפיין בולט הוא שלזכרים באזור כמעט ללא יוצא מן הכלל אין רעמה או שהיא קצרה מאוד. האריות הסנגלים של פארק פנג'ארי נבדלים גנטית מאלה של דרום ומזרח אפריקה.
גם הזאב הטלוא, שכבר חשבו שהוא נכחד, נמצא בפארק במספרים קטנים. בנוסף, הפארק הלאומי פנג'ארי הוא ביתם של מיני טורפים גדולים אחרים כמו נמרים, צבועים נקודים, תנים לבני-פס וזבדים אפריקאים.
הפארק הלאומי פנג'ארי הוא גם ביתם של כמה מאות פילים אפריקאים. האוכלוסייה בפארק יציבה יחסית בעשורים האחרונים ומסתכמת בלמעלה מ-800 פרטים (נכון לשנים 2005–2010). בסך הכל חיים למעלה מ-3,800 פילים בפנג'ארי ובאזורים המוגנים הסמוכים, כלומר קומפלקס הפארקים הלאומיים W-ארלי-פנג'ארי. האזור הוא ביתם של אוכלוסיית הפילים הגדולה ביותר במערב אפריקה. אוכלי עשב גדולים אחרים מיוצגים גם על ידי תאו סודאני, היפופוטמים, חזירי יבלות ומינים רבים של אנטילופות. בין האנטילופות ניתן למנות אנטילופת סוס קצרת-קרן, בובאל מערבי, דאמאליסק הסהר, קובוס שחור-רגל, אוריבי, וצביון סבכים. קודו מסורטט, צבי סוף הסוואנה וצביון אדום נדירים למדי. הפרימטים כוללים: בבון זית, מין קוף ירוק Chlorocebus tantalus (אנ') וקופי פרש אדום. סקר שנערך באביב 2000 הגיע למסקנה שרוב המינים באוכלוסייה נמצאים בדעיכה. נראה שזה נכון במיוחד עבור הנמר ודאמאליסק הסהר, ששניהם עדיין עשויים להיות קיימים בפארק, אך אין לכך אישור. רק האוכלוסיות של הבובאלים המערביים (כ-1,500 פרטים), אנטילופות סוס קצרות-קרן (כ-2,000 פרטים) ותאו סודאני (כ-2,700 פרטים) גדלו בזמן המפקד בשנת 2000. בזמן המפקד היו המינים הגדולים הנפוצים ביותר בבון הזית, התאו והקובוס שחור-הרגל (כ-2,600 פרטים).
אוכלוסיית קובוס המים מתת המין Kobus ellipsiprymnus ssp. Defassa ירדה מכ-3,000 פרטים בשנות ה-70 של המאה ה-20 ל-120 פרטים בלבד ב-2004.
יונקים > דגים וזוחלים

הנהר פנג'ארי (אנ'), שהוא יובל של הנהר וולטה, זורם דרך הפארק הלאומי פנג'ארי. ישנם גם כמה אגמי מים גדולים ורדודים הנקראים מארה (Mare), שחלקם מתייבשים בתקופות יבשות. הפאונה של הדגים של הפארק הלאומי פנג'ארי נסקרה לראשונה בשנת 2004, והיא מורכבת מ-41 מיני דגים מ-34 סוגים ו-17 משפחות. המשפחה העשירה ביותר במינים היא המורמיריים, עם 8 מינים (20%), ואחריהם האמנוניים עם 5 מינים (12%), האלסטיים והמוקוקיידים, כל אחד עם 4 מינים (10%) והבגרידיים, הקרפיוניים ו-Citharinidae (אנ') עם 3 מינים כל אחד (7%). הרב-סנפירים מיוצגים עם שני מינים (5%), המשפחות הנותרות עם מין אחד (2%). הדגים הניצודים ביותר הם ארפאימה אפריקאית (19%), ואחריה מורמיריים (13%), Citharinidae ואמנוניים (בסביבות 13%), אלסטיים (11%), מוקוקיידים (10%) ןשפמנוניים (8%).
רוב מיני הדגים נמצאים הן בנהר והן במים הרדודים. אוכלוסיות ארפאימה אפריקאית, זאבן אפריקאי, לטסיים ואמנוניים מוגבלות למים השקטים. גם רוב הרב-סנפירים, המורמיריים, הקרפיונים, ה-Citharinidae, המוקוקיידים מעדיפים מים עומדים. לעומת זאת, הקנרידיים ושפמנוני חשמל נמצאים רק בנהר. הנהר הוא גם בית הגידול העיקרי של אלסטיים ושפמנונים. דג סכין אפריקני וה-Schilbeidae (אנ') נמצאים בשני בתי הגידול.
דוגמאות לזוחלים שנמצאו בפנג'ארי כוללות תנינים, פיתונים, כוח הנילוס וצבים רכים.
תיירות

הפארק פתוח כל השנה, אם כי מיוני עד נובמבר, גשמים יכולים להיות כבדים, וחלקים מסוימים של הפארק עשויים להיות בלתי נגישים.
בשנת 2008 היו בפארק כ-6,500 מבקרים, ועוד כ-70 ציידים המספקים חלק גדול מהכנסות הפארק בשלושת אזורי הציד הסמוכים. סך ההכנסות מתיירות בשנים 2008 ו-2009 היה בסביבות 220,000 אירו. כשליש מזה היה עבור ספארי צילום ושני שלישים עבור תיירות של ציד. התיירות כיסתה כשליש מסך הצרכים הכספיים של הפארק. כל שאר ההכנסות, לעומת זאת, לא היו משמעותיות. המבקרים בפארקים הלאומיים היו בעיקר צרפתים ותושבי בנין. שיעור הלאומים האחרים היה קטן יחסית.
כתוצאה מהאלימות האסלאמית במדינות הגובלות בצפון בנין, הפארק הלאומי פנג'ארי סווג בתחילה חלקית כאזור לא בטוח, ומ-10 במאי 2019 הוא סווג במלואו כאזור לא בטוח על ידי משרד החוץ הצרפתי. הביקורים הצטמצמו לאחר שמספר תיירים נחטפו ושוחררו בכוח על ידי חיילים צרפתים במסגרת מבצע ברקאן. במאי 2019, ייעץ משרד החוץ הפדרלי של גרמניה בדחיפות שלא לנסוע לפארקים הלאומיים W ופנג'ארי עקב טרור במדינות השכנות.
גלריה

הנהר פנג'ארי בתקופת היובש
מבט על פארק פנג'ארי מרכס אטקורה
תאו בפארק
פרפור עקוד בפארק
זיקית
הערות שוליים

↑  Pendjari Biosphere Reserve, Benin
↑  Centre, UNESCO World Heritage. "W-Arly-Pendjari Complex". UNESCO World Heritage Centre (באנגלית).
1 2 3  Abundance and species richness of larger mammals in Pendjari National Park in Benin
↑  Northwest African Cheetah
↑  Nur noch 400 Löwen leben in Westafrika
↑  Genetic diversity, evolutionary history and implications for conservation of the lion (Panthera leo) in West and Central Africa
↑  Diet and food preference of the waterbuck (Kobus ellipsiprymnus defassa) in the Pendjari National Park, Benin
↑  Fishes of the Pendjari National Park (Benin, West Africa)
↑  Benin: Reise- und Sicherheitshinweise
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539436505171  GND: 4691365-8  LCCN: sh92005887  VIAF: 241225177   WorldCat (עם VIAF): 241225177 
האזור שמסביב לפארק הלאומי פנג'ארי הוא המקלט העיקרי של האריות הסנגלים הנדירים
עדר פילים בפארק הלאומי פנג'ארי
צב רך במארה באלי
שער הכניסה לפארק
IAME Rastrojero

| --- | --- |

IAME Rastrojero, דור ראשון
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Industrias Mecánicas del Estado (IME)
 שנות ייצור:  1979–1952
 יחידות שיוצרו:  כ- 33,000
 הרכבה:  ארגנטינה ארגנטינה
 חברת אם:  Industrias Aeronáuticas y Mecánicas del Estado ("IAME")
 אורך:  4,650 מ"מ (דור ראשון)  4,390 מ"מ (דור שני)
 רוחב:  1,690 מ"מ (דור ראשון)  1,630 מ"מ (דור שני)
 גובה:  1,690 מ"מ (דור ראשון)  1,730 מ"מ (דור שני)
 משקל:  1,270 ק"ג (ריק), 1,920 ק"ג (כולל כושר מעמס מקסימלי) (דור ראשון)
 בסיס גלגלים:  2,680 מ"מ (דור ראשון, דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 2,199 סמ"ק המפיק 65 כ"ס ב-4,000 סל"ד, יחס דחיסה 7.5:1 (מנוע בנזין מתוצרת "Willys-Overland" (אנ') סדרה "Willys Go Devil engine" (אנ'), דור ראשון, יוצר בין השנים 1952–1954)  4 צילינדרים 1,758 סמ"ק המפיק 42 כ"ס ב-3,400 סל"ד, יחס דחיסה 19.8:1 (מנוע דיזל מתוצרת "Borgward" (אנ'), דור ראשון, יוצר בין השנים 1954–1965)  4 צילינדרים 1,797 סמ"ק המפיק 52 כ"ס ב-4,000 סל"ד, יחס דחיסה 19.8:1 (מנוע דיזל, מתוצרת "Borgward" (אנ'), דור ראשון, יוצר בין השנים 1965–1969)  4 צילינדרים 1,946 סמ"ק המפיק 60 כ"ס ב-4,500 סל"ד, יחס דחיסה 21.0:1 (מנוע דיזל, מתוצרת "Indeno" דור ראשון, יוצר בין השנים 1965–1969)  4 צילינדרים 1.8 ליטר, מנוע דיזל מתוצרת "Borgward"  4 צילינדרים 2.0 ליטר, מנוע דיזל מתוצרת "Indeno"
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (דור שני)
 מעצב:  Ing. Raúl Gómez  Ing. Félix Santiago Sanguinetti
IAME Rastrojero הוא טנדר מתוצרת מפעל המנועים וכלי הרכב Industrias Mecánicas del Estado (IME) חברת בת של ה-קונגלומרט Industrias Aeronáuticas y Mecánicas del Estado (אנ') ("IAME") אשר יוצר בין השנים 1979–1952 בארגנטינה
דורות "IAME Rastrojero" > דור ראשון

יוצר בין השנים 1952–1969
תצורה: 2 דלתות
סוגי מנועים: מנוע בנזין, מנוע דיזל, הנעה אחורית 4x2
דור שני

יוצר בין השנים 1969–1979
תצורות: 2 דלתות, 2 דלתות (קבינה כפולה), 4 דלתות (קבינה כפולה), 4 דלתות מסחרית
מנועי דיזל, סוגי הנעות: הנעה אחורית 4x2, הנעה כפולה 4x4
על בסיס הדור השני תוכנה מונית מדגם "IAME Rastrojero Conosur".
גלריה

דגם "IAME Rastrojero", שנת 1962
דגם "IAME Rastrojero"
דגם "IAME Rastrojero", שנת 1971
דגם "IAME Rastrojero"
דגם "IAME Rastrojero", קבינה כפולה
דגם "IAME Rastrojero"
דגם "IAME Rastrojero" - פרסומת היצרן "IAME"
דגם "IAME Rastrojero" - פרסומת היצרן "IAME"
הערות שוליים

↑  תעשיות מכניות ממלכתיות nacionales/industrias-mecanicas-del-estado-ime
↑  דגם IAME Rastrojero artsandculture.google.com/entity/iame-rastrojero
↑  דגמים IAME cocheargentino.com.ar/j/justicialista_prototipos
↑  Aeronáuticas y Mecánicas del Estado (מספרדית: תעשייה האווירית והמכנית הממלכתית, בקיצור IAME) הייתה ישות ממשלתית וקונגלומרט של מפעלים בארגנטינה, שהוקמו בשנת 1951 כדי לקדם ייצור מטוסים ומכוניות
↑  דגם IAME Rastrojero ellitoral.com/index.php/diarios/2009/10/24/nosotros
↑  דגמי "IAME Rastrojero" (בספרדית) cocheargentino.com.ar/r/rastrojero
מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות)

מלחמת אפגניסטן הייתה מלחמה שערכה ברית המועצות באפגניסטן כנגד מורדים אסלאמיים שביקשו להפיל את ממשלת אפגניסטן. המלחמה נמשכה מעט מעל תשע שנים, מ־1979 עד 1989.
בעקבות מרידות של גורמים אסלאמיים כנגד השלטון הקומוניסטי בקאבול, שנתמך מראשיתו על ידי ברית המועצות, החליטה האחרונה להושיט עזרה למשטר זה ולמנוע את התמוטטותו. העזרה החלה בייעוץ צבאי ומשלוחי נשק, וב־25 בדצמבר 1979 פלשו כוחות צבא גדולים לאפגניסטן והחלו בלחימה פעילה במורדים.
עצרת האומות המאוחדות גינתה פלישה זו, ובהחלטה 37 של העצרת הכללית של האו"ם מיום 29 בנובמבר 1983, הוצהר כי על ברית המועצות להסיג את כוחותיה מאדמת אפגניסטן.
ה־CIA האמריקאי הפעיל את מבצע ציקלון במטרה לתמוך במורדים וסיפק להם אימון ונשק מתקדם, כולל טילי נ"מ מדגם "סטינגר" שהפילו מסוקי קרב סובייטיים רבים. השווי המוערך של עזרה זו נאמד בכ-2.1 מיליארד דולר. גם פקיסטן, באמצעות המודיעין הבין-שירותי, וסין הושיטו עזרה למורדים בנשק, אימון ומימון בשל אינטרסים שלהן להחלשת ברית המועצות. מלבד העזרה ממדינות אלו, הגיעו אלפי מוסלמים מרחבי העולם לעזרת המורדים האפגנים, שכינו עצמם "מוג'הידין" וראו את מלחמתם כג'יהאד. ניצחון המורדים במלחמה גרם למוסלמים בעולם לסבור כי דת האסלאם היא שנצחה את מעצמת-העל הקומוניסטית-אתאיסטית.
במשך עשר שנות המלחמה הגיעו אבדות הצבא האדום ל-15,000 חיילים לפי האומדן הרשמי. דעת הקהל בברית המועצות לא הייתה נוחה משפיכת דם החיילים באפגניסטן, ואף נשמעו השוואות ל"וייטנאם הרוסית" במובן של חיילים הנהרגים למען אינטרס של המעצמה בארץ זרה.
החל ב־15 במאי 1988 ועד 15 בפברואר 1989 נסוגו כל כוחות ברית המועצות מאפגניסטן. המשטר הקומוניסטי האפגני נפל ב-1992 ולאחר תקופה של מלחמת אזרחים הוחלף במשטר הטליבאן.
מהפכת אפריל 1978

מוחמד זאהיר שאה מלך באפגניסטן מ-1933 ועד 1973. דודנו של זאהיר שאה, מוחמד דאוד, היה ראש הממשלה בשנים 1953–1963 ובשנים אלו החל מתחזק כוחה של המפלגה המרקסיסטית הדמוקרטית העממית של אפגניסטן (PDPA). מפלגה זו התפלגה לשניים ב-1967. סיעת החאלק ("ההמונים") הונהגה על ידי נור מוחמד טארקי וחאפיזוללה אמין, סיעת הפרצ'אם ("הדגל") בידי בבראק קרמאל.
מוחמד דאוד עלה לשלטון ב-17 ביולי 1973 בהפיכה צבאית תוך שהוא מדיח את המלוכה שהואשמה בשחיתות ובמצב הכלכלי הגרוע. נסיונותיו של דאוד לשיפור המצב הכלכלי לא עלו יפה, פלגי ה-PDPA התנגדו למדיניותו ודוכאו ביד חזקה.
שני פלגי ה-PDPA התאחדו חזרה על מנת להפיל את משטרו של דאוד, וב-27 באפריל 1978, הוא הודח והוצא להורג יחד עם כל בני משפחתו. טארקי, מזכ"ל ה-PDPA, מינה עצמו לנשיא המועצה המהפכנית וראש הממשלה של הרפובליקה הדמוקרטית של אפגניסטן.