stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוליבר! (מחזמר)
הסרט

ב-1968 עובד המחזמר לסרט קולנוע שבו הופיעו שחקנים אלמונים לצד שחקנים ותיקים ומוכרים. בין כוכבי הסרט היו: רון מודי (פייגין [מודי גילם את פייגין בהצגת הבכורה של המחזה ב-1960]), אוליבר ריד (ביל סייקס), מארק לסטר (אוליבר), ג'ק ויילד (דודג'ר) ושאני ואליס (ננסי). התעוררה מחאה קלה על כך ששאני ואליס קיבלה את התפקיד של ננסי במקום ג'ורג'יה בראון שגילמה אותה בתיאטרון.
ליונל בארט וורנון האריס כתבו את התסריט וביים סר קרול ריד (שהיה דודו של אוליבר ריד). רק חלק משירי ההפקה הבימתית הושמעו בסרט הקולנוע.
הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, ובפרסי אוסקר נוספים עבור עיצוב תפאורה, הבמאי הטוב ביותר, פסקול מקורי וסאונד. הסרט היה מועמד גם בקטגוריות השחקן הטוב ביותר (רון מודי), שחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ק ויילד), צילום, עיצוב תלבושות, עריכה ועבור התסריט.
שירי המחזמר

| מערכה | מס השיר | שם השיר | ביצוע |
| --- | --- | --- | --- |
| מערכה ראשונה | 1 | סיר של בשר | אוליבר והילדים |
| מערכה ראשונה | 2 | אוליבר! | מר באמבל והאלמנה קורני |
| מערכה ראשונה | 3 | אני אצרח | מר באמבל והאלמנה קורני |
| מערכה ראשונה | 4 | ילדון למכירה | מר וגב' סאוורברי, מר באמבל |
| מערכה ראשונה | 5 | כך נקבור אותך | מר באמבל |
| מערכה ראשונה | 6 |  ?‏אהבה ישנה, היכן? | אוליבר |
| מערכה ראשונה | 7 | תרגיש עצמך | דודג'ר, אוליבר והלהקה |
| מערכה ראשונה | 8 | כייס כיסים | פייגין והילדים |
| מערכה ראשונה | 9 | טוב לחיות | ננסי, בט והילדים |
| מערכה ראשונה | 10 | כל זה לך, גבירתי | דודג'ר, אוליבר, ננסי, בט, פייגין והילדים |
| מערכה ראשונה | 11 | נשוב מהר | דודג'ר, אוליבר, פייגין והילדים |
| מערכה שנייה | 12 | אום-פה-פה | ננסי והלהקה |
| מערכה שנייה | 13 | זה שמי | ביל סייקס |
| מערכה שנייה | 14 | אם יש לו צורך בי | ננסי |
| מערכה שנייה | 15 | (רפריזה) אהבה ישנה, היכן? | גב' בדווין |
| מערכה שנייה | 16 | מי יקנה? | אוליבר והלהקה |
| מערכה שנייה | 17 | (רפריזה) ‏טוב לחיות | ביל סייקס, ננסי, פייגין, דודג'ר |
| מערכה שנייה | 18 | חשבון הנפש | פייגין |
| מערכה שנייה | 19 | (רפריזה) ‏אוליבר | מר באמבל והאלמנה קורני |
| מערכה שנייה | 20 | (רפריזה) ‏אם יש לו צורך בי | ננסי |
| מערכה שנייה | 21 | (רפריזה) ‏חשבון הנפש | פייגין |
| מערכה שנייה | 22 | סיום - מחרוזת השירים: סיר של בשר תרגיש עצמך כל זה לך, גבירתי | הלהקה |
הערות שוליים

↑  "הבימה" נקנסה על העסקת ילדים ב"אוליבר", מעריב, 23 ביוני 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011001872905171  GND: 300235305  MusicBrainz release group: 862427b3-0327-36e6-ae82-78ddad6a1c76  MusicBrainz work: 7f58d64e-d29b-46e8-b85e-4851f832ada9
פנלופה אן מילר

| --- | --- |

פנלופה אן מילר, 2012
 לידה:  13 בינואר 1964 (בת 61) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1985 
 מקום לימודים:  בית הספר התיכון יוניברסיטי  בית הספר התיכון פאליסיידס צ'ארטר  קולג' מנלו  סטודיו אייץ' בי 
 בן או בת זוג:  ויל ארנט (1994–1995) 
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
פנלופה אנדראה מילר (באנגלית: Penelope Andrea Miller; נולדה ב-13 בינואר 1964) היא שחקנית אמריקאית. היא החלה את הקריירה שלה בברודוויי במחזה "טירונות" ב-1985 וקיבלה מועמדות לפרס טוני עבור תפקידה במחזה "העיירה שלנו" ב-1989.
היא הופיעה במספר סרטים הוליוודיים, בין היתר "לילה מגניב" (1987), "פי ווי הרמן הגדול" (1988), "התעוררות" (1990), "שוטר בגן ילדים" (1990), "צעדי הראשונים במאפיה" (1990), "הולך על כל הקופה" (1991), "סערה בכוס יין" (1992) ו-"דרכו של קרליטו" (1993), עבורו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
סרטיה הנוספים של מילר כוללים תפקיד ראשי בסרט "רליק" (אנ') (1997) ותפקידי משנה בסרטים "צ'פלין" (1992), "שעת העכביש" (2001) ו-"הארטיסט" (2011).
ביוגרפיה

פנלופה אנדראה מילר נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-13 בינואר 1964, בתם של ביאטריס (לבית אמידאון), מעצבת תלבושות, יחצנית ועיתונאית, ושל מארק מילר (אנ') (1924–2022), שחקן ומפיק טלוויזיה. אמה הייתה בת הסנדקאות של איש העסקים אריסטוטלס אונאסיס והייתה בצעירותה עורכת של מגזין האופנה הרפרס בזאר. יש לה שתי אחיות: גדולה ממנה, מריסה מילר, שהיא גם שחקנית קולנוע, וצעירה ממנה, סוואנה מילר, עובדת סוציאלית.
מילר סיימה את לימודיה בתיכון יוניברסיטי (אנ') בלוס אנג'לס והלכה ללמוד במנלו קולג' (אנ') בעיירה אתרטון (אנ'), קליפורניה במשך שנתיים מ-1981 עד 1983, ולאחר מכן עברה לניו יורק כדי ללמוד משחק בסטודיו אייץ' בי.
בנעוריה הייתה מילר מעורבת בתאונת דרכים שהשאירה לה צלקת בולטת בלחי ימין.
קריירה

מילר החלה את הקריירה שלה, בברודוויי במחזהו של ניל סיימון "טירונות" בו שיחקה את דייזי בה מתאהב המגויס הטרי יוג'ין מוריס (מתיו ברודריק).
מילר גילמה את התפקיד גם מספר שנים לאחר מכן בגרסה הקולנועית של מייק ניקולס למחזה.
את הופעתה הקולנועית הראשונה עשתה מילר לצידה שלאליזבת שו בקומדיה "לילה מגניב".
ב-1989 הועמדה מילר לפרס הטוני על הופעתה בהצגה "העיירה שלנו".
ב-1990 שיחקה מילר בדרמה "התעוררות" את פאולה המתאהבת בחולה מחלת השינה לאונרד לאו (רוברט דה נירו).
הופיעה בנוסף בתור הגננת ג'ויס פלימרי בה מתאהב הבלש ג'ון קימבל (ארנולד שוורצנגר) בקומדיית הפעולה "שוטר בגן ילדים" ובתור טינה, בתו של המאפיונר קארמין סברטיני (מרלון ברנדו) בקומדיית הפשע "צעדיי הראשונים במאפיה".
ב-1992 גילמה מילר את השחקנית ההוליוודית אדנה פורביינס שכיכבה בסרטיו של צ'ארלי צ'פלין (רוברט דאוני ג'וניור) בדרמה הביוגרפית של ריצ'רד אטנבורו על חייו "צ'פלין".
ב-1993 נתנה מילר את הופעת הקריירה שלה בדרמת הפשע של בריאן דה פלמה "דרכו של קרליטו" והועמדה ל פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על הופעתה בתור גייל חברתו הנאמנה של סוחר הסמים קרליטו בריגנטה (אל פצ'ינו).
ב-1994 שיחקה בעיבוד הקולנועי של הקומיקס "הצל" את הטלפתית המוזרה מהמעמד הגבוהה מרגו ליין.
ב-1997 הופיעה בדמות הביולוגית האבולוציונית ד"ר מרגו גרין לצידו של טום סייזמור בסרט האימה הספרותי "רליק".
ב-2007 השתתפה מילר במותחן האימה "השליחים" בתור דניס אמה של הנערה הבעייתית ג'ס סולומון (קריסטין סטיוארט).
בשנת 2016 גילמה את דמותה של אליזבת' טרנר בדרמה ההיסטורית "הולדתה של אומה" שקיבלה שבחים רבים, של הבמאי נייט פארקר.
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד אורח בעונה השלישית של דרמת הנעורים "ריברדייל".
בשנת 2023 גילמה את הגברת הראשונה של ארצות הברית ננסי רייגן בסרט הדרמה הביוגרפי "רייגן" המתמקד בנשיא ה-40 של ארצות הברית רונלד רייגן.
חיים אישיים

בשנת 1994, מילר נישאה לשחקן ויל ארנט. הם התגרשו ב-1995.
ב-28 במאי 2000 התחתנה מילר עם ג'יימס הגינס, ויש להם שתי בנות: אלואיסה מיי ומריה אדלה. ב-14 במרץ 2012, מילר הגישה בקשה לגירושין מהגינס לאחר 12 שנות נישואים. ב-15 ביוני 2012 חזרה בה מילר מבקשתה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1987 | Hotshot | מארי |  |
| 1987 | לילה מגניב | ברנדה |  |
| 1988 | טירונות | דייזי האניגן |  |
| 1988 | פי ווי הרמן הגדול | וויני ג'ונסון |  |
| 1988 | ללא מטרה | סאלי |  |
| 1989 | מכה קטלנית | לינדה קימבל |  |
| 1990 | Downtown | לורי מיטשל |  |
| 1990 | צעדי הראשונים במאפיה | טינה סבטיני |  |
| 1990 | התעוררות | פולה |  |
| 1990 | שוטר בגן ילדים | ג'וייס פלימרי / ריצ'ל קריספ |  |
| 1991 | הולך על כל הקופה | קייט סאליבן |  |
| 1992 | סערה בכוס יין | מרגרט הארווד |  |
| 1992 | האקדח שבארנקה של בטי לו | אליזבת' לואיז "בטי לו" פרקינס |  |
| 1992 | צ'פלין | עדנה פורביאנס |  |
| 1993 | דרכו של קרליטו | גייל | מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע |
| 1994 | הצל | מרגו ליין (אנ') |  |
| 1997 | רליק (אנ') | ד"ר מרגו גרין |  |
| 1997 | עיר קטנה | רבקה |  |
| 1998 | כאב הפרידה | גרייס |  |
| 1998 | כל הדרכים מובילות לאוזונה | ארלין דמרס |  |
| 1999 | Chapter Zero | קסנדרה |  |
| 2000 | Lisa Picard Is Famous | עצמה |  |
| 2000 | לולו לנצח | קלייר קליפטון |  |
| 2001 | שעת העכביש | אליזבת' רוז |  |
| 2001 | הסקופ | מישל |  |
| 2006 | Funny Money | קרול פרקינס |  |
| 2007 | השליחים | דניס סולומון |  |
| 2007 | The Deal | לורה מרטין |  |
| 2007 | בלונדינית בעיר הגדולה | דברה |  |
| 2009 | Free Style | ג'נט בריינט |  |
| 2009 | Saving Grace B. Jones | בי ברטהורסט |  |
| 2010 | הפוך | טריינה בייקר |  |
| 2011 | הארטיסט | דוריס ולנטיין |  |
| 2011 | About Sunny | לואיז |  |
| 2013 | Saving Lincoln | מרי טוד לינקולן |  |
| 2013 | Robosapien: Rebooted | ג'ואנה קלר |  |
| 2016 | הולדתה של אומה | אליזבת' טרנר |  |
| 2016 | The Bronx Bull | דבי פורסטר |  |
| 2018 | American Dresser | ורה |  |
| 2020 | Adverse | ניקול |  |
| 2023 | רייגן | ננסי רייגן |  |
| 2024 | Murder at Hollow Creek | לורי רודס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1984 | אור מנחה | ננסי או'הר | פרק: "#1.9412" |
| 1985 | Tales from the Darkside | קינה | פרק: "Ring Around the Redhead" |
| 1987 | עובדות החיים | קריסטן מורגן | פרק: "The Greek Connection" |
| 1987 | קשרי משפחה | ג'ויס | פרק: "Higher Love" |
| 1987 | The Popcorn Kid | גוון סטוטלמאייר | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 1987 | מיאמי מחלק מוסר | ג'יל ריידר | פרק: "Death and the Lady" |
| 1987 | מקום אחר | לורל | פרק: "Ewe Can't Go Home Again" |
| 1988 | Tales from Hollywood Hills: Closed Set | טינה | סרט טלוויזיה של PBS |
| 1989 | Great Performances | אמילי ווב | פרק: "Our Town" |
| 1991 | Morton & Hayes | ג'ודי | פרק: "The Bride of Mummula" |
| 1994 | Witch Hunt | קים הדסון | סרט טלוויזיה של HBO |
| 1997 | The Last Don | נלין דה-לנה | מיני-סדרה |
| 1997 | The Hired Heart | גארנט הדלי | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 1997 | Merry Christmas, George Bailey | מארי האצ' ביילי | סרט טלוויזיה של PBS |
| 1998 | Rhapsody in Bloom | לילה בלום | סרט טלוויזיה של Starz |
| 1998 | רובי ברידג'ס | ברברה הנרי (אנ') | סרט טלוויזיה של ABC |
| 1998 | The Closer | אריקה יואיט | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 1999 | Rocky Marciano | ברברה קאזינס | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2000 | All-American Girl: The Mary Kay Letourneau Story | מרי קיי לטורנו | סרט טלוויזיה של USA Network |
| 2000 | Killing Moon | לורה צ'דוויק | סרט טלוויזיה |
| 2001 | Dodson's Journey | מרדית' דודסון | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2001 | A Woman's a Helluva Thing | זיין דאגלס | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2002 | Dead in a Heartbeat | ד"ר ג'יליאן הייז | סרט טלוויזיה של TBS |
| 2002 | Scared Silent | קטי קליפסון | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2002 | Nero Wolfe | לוסי ולדון | 2 פרקים |
| 2003 | Rudy: The Rudy Giuliani Story | דונה הנובר (אנ') | סרט טלוויזיה של USA Network |
| 2003 | National Lampoon's Thanksgiving Family Reunion | פאולין שניידר | סרט טלוויזיה של Fox |
| 2003–2004 | A Minute with Stan Hooper | מולי הופר | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2004 | Carry Me Home | הרייט | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2005 | Personal Effects | בוני לוק | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2005 | CSI: ניו יורק | רוז וויטלי | פרק: "What You See Is What You Get" |
| 2005 | עקרות בית נואשות | פרן פררה | פרק: "Coming Home" |
| 2006 | נעלמים | ג'סיקה נאבינס | 9 פרקים |
| 2008 | The Deadliest Lesson | גלוריה | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2009–2011 | גברים בגיל הזה | סוניה טרנלי | 9 פרקים |
| 2013–2014 | מאהבות | אליזבת' גריי | 10 פרקים |
| 2015 | פשע אמריקאי | אווה קרלין | תפקיד ראשי (עונה 1); 11 פרקים |
| 2017 | NY Prison Break: The Seduction of Joyce Mitchell | ג'ויס מיטשל | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2018 | ריברדייל | מיס רייט | פרק: "Chapter Thirty-Six: Labor Day" |
| 2018 | מחשבות פליליות | ד"ר אליזבת' רודס | פרק: "Flesh and Blood" |
| 2019 | The College Admissions Scandal | קרוליין | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2019 | Gaslight | ג'יין | פודקאסט; 10 פרקים |
| 2022 | דאהמר - מפלצת: סיפורו של ג'פרי דאהמר | ג'ויס דאהמר | מיני-סדרה |
לאוש יאנאצ'ק

| --- | --- |

 לידה:  3 ביולי 1854 הוקוואלדי, מוראביה, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  12 באוגוסט 1928 (בגיל 74) אוסטרבה, צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה 
 שם לידה:  Leo Eugen Janáček 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי של ברנו 
 מוקד פעילות:  ברנו, הוקוואלדי 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה 
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  Zdeňka Janáčková 
 צאצאים:  אולגה יאנאצ'קובה 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת מסריק (1925) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
לאוש יאנאצ'ק (בצ'כית: Leoš Janáček‏; 3 ביולי 1854, הוקוואלדי, מוראביה, האימפריה האוסטרית – 12 באוגוסט 1928, אוסטרבה, צ'כוסלובקיה) היה מלחין צ'כי, הזכור בעיקר מיצירתו התזמורתית "סינפונייטה" ובאופרות שלו. נחשב לאחד מגדולי המלחינים הצ'כים במחצית הראשונה של המאה העשרים.
חייו ועבודתו

יאנאצ'ק, בנו של מנהל בית ספר, שר בילדותו במקהלת המנזר בברנו. בהמשך נסע לפראג ללמוד מוזיקה והתפרנס כמורה למוזיקה. כמו כן ניצח על מקהלות חובבים שונות. בשנת 1881 חזר לברנו וייסד שם בית ספר לעוגב, שיהיה בהמשך לקונסרבטוריון של ברנו.
בצעירותו התיידד יאנאצ'ק עם אנטונין דבוז'אק והתחיל להלחין בסגנון רומנטי, מסורתי יחסית, אבל אחרי האופרה שלו "שארקה" (1881) החל סגנונו להשתנות. הוא חקר מוזיקה עממית מוראבית וסלובקית והשתמש ביסודות שלה במוזיקה שחיבר. בייחוד התמקד בחקר ובשחזור המקצבים, מתארי הצליל ונטיות הקול של דיבור צ'כי רגיל, מחקר שסייע לו ביצירת המלודיות הווקאליות הייחודיות כל כך באופרה שלו, "ינופה" (1902). שיטה זו, שהקדימה בהרבה את מודסט מוסורגסקי וצפתה מראש את כתיבתו המאוחרת של בלה בארטוק בסגנונות כאלה, הייתה לסימן היכר אופייני בכתיבתו הווקאלית (סמסון 1977). הצגת "ינופה" בפראג, בשנת 1916, הייתה הצלחה גדולה והביאה לינאצ'ק, בפעם הראשונה בחייו, תהילה ממשית. הוא היה אז בן 62 והחל לחבר את היצירות, שבהן הוא נודע ביותר לימים, בסגנון הבוגר שאליו הגיע, לדעת רבים, באיחור רב. שנה לאחר מכן פגש את קאמילה שטסלובה, צעירה שהאצילה עליו השראה עמוקה בשארית חייו.
חלק גדול מיצירתו של יאנאצ'ק מצטיין במקוריות ובאינדיבידואליות רבה. המוזיקה שלו טונאלית, אם גם טונאליות מורחבת לאין שיעור, משתמשת בפיסוק חורג מן המקובל, העושה שימוש תכוף במודאליות: "אין מוזיקה ללא סולם. אטונאליות שמה קץ לסולם מוגדר, ומתוך כך למודולציה טונאלית... שיר העם אינו מכיר בקיומה של אטונאליות." (הולנדר 1963). הוא משתמש בתאריות ותבניות ליווי בהבלטה, באמצעות, לדברי ג'ים סמסון, "חתירה קדימה של המוזיקה שלו... המושגת באופן דומה באמצעים שאינם מקובלים - לעיתים קרובות רצף של פסוקים ,לא גמורים', המהווים חזרות מתמידות על מוטיבים קצרים, הצוברים תנופה ככל שהם מתווספים והולכים." (סמסון 1977).
האופרות "קטיה קאבאנובה" (1921), "שועלה ערמומית קטנה" (1924), "פרשת מאקרופולוס" (1926) ו"מבית המתים" (על פי רומן של דוסטויבסקי, הצגת הבכורה שלה התקיימה בשנת 1930, אחרי מותו) נחשבות, על דעת מבקרי מוזיקה רבים, לטובות ביצירותיו. שמו של המנצח סר צ'ארלס מקקראס נקשר במיוחד עם אופרות אלה.
עוד יצירות מפורסמות של יאנאצ'ק הן הסינפונייטה, הרפסודיה טאראס בולבה, המיסה הגלאגוליטית (שהטקסט שלה כתוב בסלאבית כנסייתית עתיקה), מחולות לאכיים ושתי רביעיות מיתרים. יצירות אלה וארבע האופרות המאוחרות שנזכרו לעיל, נכתבו כולן בעשור האחרון לחיי יאנאצ'ק.
האסטרואיד (2073) Janáček שהתגלה ב-1974 על ידי לובוש קוהואוטק, נקרא על שמו.
המוזיקה של יאנאצ'ק לקולנוע

סרט שהפיק רבות מן המוזיקה של יאנאצ'ק (בעיקר כזו שאינה ווקאלית) הוא "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום" (1988), על פי רומן של מילן קונדרה. בין השאר:
"המדונה מפרידק", מתוך המחזור לפסנתר "על שביל מגודל פרע" (סדרה 1) היא פחות או יותר מוזיקת הנושא של טרזה (ז'ולייט בינוש): המוזיקה נשמעת בפעם הראשונה שהיא מופיעה על המסך, ואחרי כמה הופעות חוזרות, גם מלווה את סצנת הסיום של הסרט.
רביעיית המיתרים השנייה ("מכתבים אינטימיים"), בייחוד הפרק האחרון, המלווה בדרך כלל סצנות של חוסר ביטחון או סכנה מאיימת.
סונאטה לכינור
פוהאדקה (אגדה) לצ'לו ופסנתר
קונדרה גם כתב רבות על המוזיקה של יאנאצ'ק, בעיקר בספרו צוואות נבגדות. ב-"1Q84", ספרו של הסופר היפני, הרוקי מורקמי, יש התייחסות מיוחדת ליאנאצ'ק וליצירתו "סינפונייטה".
השפעה על סוגות מוזיקליות אחרות

למוזיקה של יאנאצ'ק הייתה השפעה גם על סוגות אחרות פרט למוזיקה קלאסית: השיר "להב הסכין" (Knife-Edge) של להקת רוק המתקדם אמרסון, לייק ופאלמר מבוסס על הפרק הראשון של סינפונייטה. השיר הופיע בתקליט הבכורה של הלהקה "אמרסון, לייק ופאלמר" בשנת 1970.
ראו גם

סונאטת קרויצר (יאנאצ'ק)
הערות שוליים

↑  (2073) Janáček In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_2074. ISBN 978-3-540-29925-7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263335405171  PLWABN: 9810598304105606  BIBSYS: 90387625  BNC: 000708185  BNE: XX879695  BnF: cb13895569c (data)  CANTIC: a10449401  CiNii: DA04106240  GND: 118556878  ICCU: CFIV005355  ISNI: 0000 0001 0917 8188  LCCN: n79071251  LNB: 000047322  MusicBrainz: edfced8a-01bc-4c22-96b2-da58edd6b8af  NDL: 00620877  NKC: jk01050745  NLA: 35242333  NLK: KAC199613738  NSK: 000093214  NTA: 069393435  RERO: 02-A000093407  SELIBR: 191444  SNAC: w6js9rkv  SUDOC: 027304566  Trove: 878932  ULAN: 500338199  VcBA: 495/284400  VIAF: 76500434   WorldCat (עם VIAF): 76500434
מרק ברווז

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  לאו מקארי
 הופק בידי:  הרמן מנקיוויץ'
 תסריט:  ברט קלמר  הארי רובי   ארתור שיקמן  נט פרין
 עריכה:  לרוי סטון
 שחקנים ראשיים:  גראוצ'ו מרקס צ'יקו מרקס הארפו מרקס זפו מרקס
 מוזיקה:  ברט קלמר הארי רובי סטיבן פוסטר ג'ון ליפולד
 צילום:  הנרי שארפ
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  אולפני סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 בנובמבר 1933
 משך הקרנה:  68 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  אירופה 
 תקציב:  $1,752,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרק ברווז (באנגלית: Duck Soup) הוא סרט קומדיה אמריקאי של האחים מרקס משנת 1933, בו השתתפו ארבעה מהאחים, גראוצ'ו, צ'יקו, הארפו וזפו מרקס. הסרט נכתב על ידי ברט קלמר, הארי רובי, ארתור שיקמן ונט פרין ובוים על ידי לאו מקארי. בנוסף לאחים מרקס שיחקו בסרט מרגרט דומונט, לואיס קלהרן וראקל טורס.
בשעתו הסרט זכה לביקורת מעורבות והיה לאכזבה בקופות. עם זאת ברבות השנים דעת הקהל השתנתה וכיום הסרט נחשב לאחת מיצירותיהם הבולטות של האחים מרקס וכולל סצנות רבות שהפכו לקלאסיקה, ושוחזרו לאחר מכן בסרטים רבים. הוא כולל קטעים מוזיקליים מקוריים, דיאלוג שנון, וקטעי פנטומימה. הביקורת החברתית והפוליטית, ואף החזון הפוליטי שמציג הסרט, נראים רלוונטיים אף כיום וצוטט בסרטים רבים לאחר מכן.
הסרט סימן את קו פרשת המים בקריירה של האחים – לאחר הסרט פרש זפו מרקס מן הצוות, והאחים עזבו את אולפני סרטי פרמאונט לטובת אולפני MGM, בעצת המפיק אירווינג תלברג, וסרטיהם איבדו את התנופה האנארכית ואת הביקורת החברתית שאפיינה אותם עד לסרט זה.
עלילה

רופוס ט. פיירפליי (גראוצ'ו מרקס) ממונה על ידי המיליונרית גב' טיסדייל (דומונט) לראש ממשלת המדינה הזערורית "פרידוניה" שמתנה סיוע כספי למדינה במינויו. מדינת "סילבניה" השכנה שואפת לספח את פרידוניה ושגריר סילבניה טרנטינו (קלהארן) שולח אליו את המרגלים פינקי וצ'יקוליני (הארפו וצ'יקו), ואת הרקדנית ורה מארקל (טורס) למצוא חומר מכפיש על פיירפליי.
לאחר שניסיונו לאסוף את החומר המכפיש נכשל, טרנטינו שולח מרגלים להסתנן לממשל וצ'יקוליני ממונה לשר המלחמה. לאחר חילופי עלבונות בין פיירפליי וטרנטינו המדינות נמצאות על סף מלחמה. במקביל טרנטינו ופיירפליי מחזרים אחר גב' טיסדייל, הראשון במטרה להכניע את המדינה והשני במטרה לזכות בעושרה.
טרנטינו שולח את המרגלים לגנוב את תוכניות המלחמה של פרידוניה מהכספת של גב' טיסדייל. צ'יקוליני נתפס במהלך ניסיון הגנבה ובמהלך המשפט מוכרזת מלחמה בין המדינות. לאחר קרב כאוטי בין המדינות טרנטינו נכנע.
שחקנים

גראוצ'ו מרקס – רופס טי פיירפליי, מנהיג פרידוניה
צ'יקו מרקס – צ'יקוליני, מרגל של סליבניה
הארפו מרקס – פינקי, מרגל של סליבניה
זפו מרקס – סגן בוב רולנד, המזכיר הראשי של פיירפליי
מרגרט דומונט – האלמנה גלוריה טסדייל, ממנתו של פיירפליי למנהיג פרידוניה
לואיס קלהרן – השגריר טרנטינו של המדינה סליבניה
רחל טורס – ורה מרקל, עובדת של פיירפליי
אדמונד בריס – זנדר, קודמו של פיירפליי
שמו של הסרט

"מרק ברווז" הוא ביטוי סלנג שפירושו "קלי קלות". סרט זה ממשיך את נושא ה"חיות" שליווה את האחים בסרטיהם הקודמים "Animal Crackers" ו-"Monkey Business". מקארי הוא שהגה את שם הסרט.
קבלתו של הסרט

על אף שהצליח יחסית בקופות הסרט לא עמד בציפיות שאולפני פרמאונט תלו בו, דבר שגרם לאולפני פרמאונט לסיים את התקשרותם עם האחים מרקס. חוסר ההצלחה היחסי של הסרט מיוחס למספר גורמים – נעימת הפתיחה המציגה את דמותו של גראוצ'ו הייתה דומה לזו שבסרטיהם הקודמים, והקהל חש כי הוא מקבל חזרה על אותו הנושא. כמו כן, הסרט שוחרר במהלך תקופת השפל הגדול וייתכן שהקהל נרתע מסרטים פוליטיים או ציניים.
שנים לאחר מכן, ארתור מרקס, בנו של גראוצ'ו תיאר את הערכתו של המפיק אירוינג תלברג כי הסרט היה לכישלון, בראיון רדיופוני: "הוא (תלברג) אמר כי הבעיה עם "מרק ברווז" היא שיש בו קטעים מצחיקים, אבל אין בו סיפור שניתן להיאחז בו. אי אפשר להיאחז באחים מרקס רק מפני שהם קבוצת מטורפים מצחיקים. 'אתם חייבים לשים סיפור אהבה בסרטים כדי שיהיה משהו להיאחז בו, ואתם חייבים לעזור לאוהבים להישאר ביחד'".
בנוסף, סיפור האהבה שנראה הכרחי בעיני תלברג, ונכלל לאחר מכן בכל סרטי האחים מרקס, נראה כיום כהפרעה לכישרונם הקומי האדיר של האחים, וסרטיהם המוקדמים נראים כ"קומדיה טהורה".
כיום, הסרט "מרק ברווז" נראה כפארסה פוליטית מן המעלה הראשונה, ונכלל ברשימות רבות של "מאה הסרטים הטובים ביותר".
השפעה

הסרט היה סרטו האחרון של זפו מרקס. האחים המשיכו בלעדיו כשלישייה, וכיכבו בסרטים רבים נוספים.
בסרטו "חנה ואחיותיה" מציג וודי אלן גיבור המגלה את טעם החיים באמצעות צפייה בסרט זה.
השפעה > סצנות מפורסמות

ב"סצנת הראי" הארפו, הלבוש כגראוצ'ו מעמיד פנים כי הוא השתקפותו של גראוצ'ו במראה, ומנסה להתאים את תנועותיו לאלו של גראוצ'ו. לבסוף צ'יקו, הלבוש אף הוא כגראוצ'ו מתנגש בשניהם. סצנה זו היא בסיס לחיקוי בסרטים ותוכניות טלוויזיה רבים מסוגות שונות.
בסצנה נוספת לועגים האחים מרקס לקוד ההפקה ההוליוודי, שכלל פירוט של נושאים וסצנות האסורים בהקרנה. האחים הראו חדר מיטה של אישה, ולאחר מכן נעליים המושלכות על הרצפה, ולצידן נעלי גבר, ופרסות סוס. לאחר מכן הראתה המצלמה את הארפו הישן כשלצידו סוס.
משמעויות פוליטיות

הסרט צולם בשנת 1933, בה נאבקה ארצות הברית עם השפל הגדול, מיד לאחר בחירת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, ובה עלה לשלטון בגרמניה אדולף היטלר, ומזה מספר שנים היה בניטו מוסוליני שליטה של איטליה, ויוסיף סטלין שליטה של ברית המועצות.
הסרט תוקף ומביא לידי גיחוך את השיטה הקפיטליסטית ומציג את המליונרית טיסדייל, המגולמת באופן מגוחך על ידי דומונט, כשליטה האמיתית בפרידוניה הממנה ראשי ממשלה לפי גחמותיה. אחת מפעולותיו של פיירפליי כראש ממשלה היא היענות לדרישת העובדים לקיצור שעות העבודה, בכך שהוא מבטל את הפסקת הצהריים.
הסרט גם לועג לדיפלומטיה, למערכת המשפטית, ולמלחמה. הסרט אינו בעל עלילה רציפה וקוהרנטית, אלא הוא אוסף של סצנות המלעיגות על כל מוסד פוליטי באשר הוא, הגולש לאנרכיה מוחלטת, עד לסצנות הסיום. הלעג המר ביותר מופגן כנגד הלאומנות והמלחמה.
בארצות הברית של שנות השלושים, העומדת בפני אתגרים בינלאומיים ומשבר קשה מבפנים, סימן הסרט מגמות בדלניות, כאשר הציג מדינות זערוריות הנלחמות זו בזו, רק בשל העובדה כי אחד מן המנהיגים כינה את השני בשם "Upstart" (זה מקרוב בא).
הסרט נאסר להקרנה באיטליה הפשיסטית.
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "מרק ברווז", עמ' 23–25
קלאודיו מונטוורדי

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1567 קרמונה, דוכסות מילאנו
 פטירה:  29 בנובמבר 1643 (בגיל 76) ונציה, הרפובליקה של ונציה
 מקום קבורה:  בזיליקת סנטה מריה גלוריוזה דיי פרארי 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה של ונציה 
 תקופת הפעילות:  1582–1643 (כ־61 שנים) 
 עיסוק:  מלחין, כנר וזמר מתקופת הרנסאנס ומהבארוק
 זרם:  מוזיקת רנסאנס, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה, המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  viola da braccio, ויולה דה גמבה, עוגב 
 בן או בת זוג:  Ester Exposito 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
קלאודיו מונטוורדי (באיטלקית: Claudio Monteverdi;‏ הוטבל ב-15 במאי 1567 – 29 בנובמבר 1643) היה מלחין, כנר וזמר איטלקי.
יצירתו מציינת את המעבר מן המוזיקה של הרנסאנס לזו של הבארוק. במהלך חייו הארוכים הפיק יצירות, שאפשר לסווגן בשתי הקטגוריות הללו, והיה אחד החשובים ביותר בין המהפכנים שחוללו את התמורה בסגנון. מונטוורדי כתב את אחת האופרות הראשונות, "אורפיאו", ועוד בחייו זכה לפרסום והוקרה.
יצירות

יצירותיו החשובות והמבוצעות ביותר של מונטוורדי הם תשעת ספרי המדריגלים שהלחין כמעט לאורך כל חייו, הספר הראשון ראה אור ב-1587 ואילו האחרון ראה אור רק לאחר מותו ב-1651. ה"ספרים" הם תעודה למעבר הסגנוני המודע שיזם מונטוורדי בין ההלחנה המסורתית של תקופתו בסגנון הרנסאנס, לסגנון הבארוק החדשני. בין ה"ספרים" מקובל למנות את הספר החמישי כנקודת ציון באותו מעבר מסגנון ההלחנה של הרנסאנס לסגנון הבארוק, עם השימוש בקונטינואו וטונאליות פונקציונלית, ואת הספר השמיני הארוך וכנראה המורכב ביותר שהלחנתו התמשכה על פני כ-30 שנה. הספר התשיעי והאחרון דווקא מאופיין ביצירתו פשוטות יותר.
מבין יצירותיו הדתיות בולטת "תפילות ערבית לבתולה המבורכת" המוכרת בקיצור גם כ"ערבית" שבוצעה לראשונה ב-1610, ומבוצעת באופן תדיר אף בימינו, את הפתיחה הכלית ליצירה עיבד מונטוורדי מהפתיחה לאופרה "אורפיאו". היצירה נחשבת לאחת מיצירות הקודש החשובות ביותר ובכלל במוזיקה המערבית. ביצירה עושה מונטוורדי בקתדרלה שימוש ככלי נגינה, באמצעות ההידהוד המתמשך במבנה הרחב, דוגמאות לכך ניתן למצוא בין היתר בדואטים "שני שרפים" וב"האזינו השמים".
מונטוורדי חיבר לפחות שמונה-עשרה אופרות, שמהן שרדו רק "אורפיאו", "שיבת אוּליסהֵ למולדת" ו"הכתרת פופיאה", כמו גם האריה המפורסמת "קינה" מן האופרה השנייה שלו, "אריאנה".
ראו גם

רשימת יצירותיו של קלאודיו מונטוורדי בוויקיפדיה האנגלית