stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפאל בנבנשתי
הערות שוליים

↑  בתקופה בה פעל ברשות ההשקעות הייתה היחידה (30 עובדים) במשרד האוצר עם משרדים בירושלים ותל אביב ושמונה משרדים באירופה ובארה״ב.
↑  החברה להשקעות של הבנק העולמי - FIAS/IFC
↑  הנס הכלכלי במדינת לסוטו
↑  סבר פלוצקר, מה בין ועידת קזבלנקה לוועידת עמאן, באתר ynet, 3 ביוני 2005
↑  מודל בנבנשתי של מובל השלום
↑  הצגת מובל השלום בירדן 2000
↑  מאת אורה קורן, ‏התמ"ס: הסכם חברון יביא לקפיצת מדרגה בקשרים עם מדינות וחברות רב-לאומיות, באתר גלובס, 16 בינואר 1997
↑   הסטנדרטים הירוקים של תעלת הימים | Opinion, באתר TheMarker‏, 29 באפריל 2013
↑  דליה טל, ‏התהליך המדיני יחזיר לחיים פרויקטים משותפים בתשתית במיליארדי שקלים, באתר גלובס, 8 בפברואר 2005
↑  תמ"א 13 לים המלח וחופיו
↑  קישור לאתר גדוד הבוקע 5035 - משפחה לוחמת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303662505171  GND: 1150982349  ISNI: 0000 0000 6701 4897  LCCN: n94118790  VIAF: 6633122   WorldCat (עם VIAF): 6633122
אישתר (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  איליין מאי 
 הופק בידי:  אולפני קולומביה
 תסריט:  איליין מאי 
 שחקנים ראשיים:  וורן בייטי   דסטין הופמן   איזבל אג'אני   צ'ארלס גרודין
 מוזיקה:  דייב גרוסין 
 צילום:  ויטוריו סטוררו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  אולפני קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 במאי 1987
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט חבר'ה, מותחן קומי, סרט קומדיית פעולה 
 מקום התרחשות:  מרוקו 
 תקציב:  51,000,000 $ (משוער)
 הכנסות באתר מוג'ו:   ishtar
 פרסים:  פרס פטל הזהב לבמאי הגרוע (איליין מאי) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אישתר (אנגלית: Ishtar) הוא קומדיית הרפתקאות מ-1987, בבימויה של איליין מאי ובכיכובם של וורן בייטי ודסטין הופמן. ביטי והופמן מגלמים את רוג'רס וקלארק, צמד זמרים כושלים שנוסעים לחפש עבודה במרוקו, ונשאבים לתוך הרפתקה במדינה בדיונית, אישתר, במסגרת המלחמה הקרה. בסרט מופיעים גם איזבל אג'אני (זוגתו של ביטי באותה עת) והקומיקאי צ'ארלס גרודין ("מרדף חצות").
הפקה

צילומי "אישתר" החלו ב-21 באוקטובר 1985 והיו אמורים להימשך עד למרץ 1986. הסרט נועד להיות שובר קופות בקיץ 1986, בשל העובדה שמיטב הכישרונות של הוליווד השתתפו בהפקתו. איליין מאי, הייתה אשת קומדיה בעלת מוניטין מוכח ועשיר. היא למעשה המציאה את קומדיית המצבים האמריקאית במתכונתה הנוכחית. ביטי והופמן היו שחקנים זוכי אוסקר שלא הופיעו בסרט כ-5 שנים לפני כן, והיו אמורים לעשות את החזרה שלהם לאקרנים בסרט הזה.
אולם מלכתחילה, החלו לצוץ בעיות שונות. הצילומים נמשכו הרבה מעבר למתוכנן וחריגות בתקציב הביאו לכך שהתקציב שהיה מיועד מלכתחילה להיות 28 מיליון דולר, קפץ והגיע ל-55 מיליון דולר (כ-120 מיליון דולר כיום). אולפני קולומביה ביקשו ממאי לצלם את הסרט באריזונה או בנבדה, אולם מאי בהיותה פרפקציוניסטית מושבעת, התעקשה לצלם את הסרט דווקא במרוקו. סצנות זניחות צולמו בעשרות טייקים, ותפאורות גרנדיוזיות נבנו לספק את גחמותיה של הבמאית השאפתנית. לבסוף, נדחתה הפרימיירה של הסרט למאי 1987, ובסופו של דבר הסרט יצא לאקרנים.
בסוף השבוע הראשון, אמנם, הסרט גרף 4 מיליון דולר, אולם כבר בשבוע השני התברר גודלה של הקטסטרופה. הסרט נקטל באכזריות על ידי כל מבקרי הקולנוע של ארצות הברית, ונתונים של ההכנסות לא פורסמו עוד. לבסוף, לאחר מעשה ידוע שהסרט גרף 14 מיליון דולר, וכך גרם לנזק ל"קולומביה" של מעל 40 מיליון דולר.
הסרט נבחר לסרט הגרוע של השנה, ומאז הפך למשל ולשנינה, בתור אחד ההפסדים הגדולים שהוליווד ידעה, ביחד עם סרטים כמו "קלאופטרה", "שערי החופש", ו"עולם המים".
הסרט, לא רק שחיסל כמעט את אולפני קולומביה, הוא גם חיסל את הקריירה של איליין מאי, ומאז היא לא שבה לביים עוד (אך המשיכה לשחק בסרטים). ביטי, בהיותו מפיק שותף, ניזוק אף הוא קשות ומאז הוא ממעט להופיע בסרטים. אג'אני, אחת מהשחקניות הצרפתיות המוכשרות ביותר, נעלמה ולא הצליחה לפרוץ יותר בהוליווד. גרודין, הצליח איכשהו להתאושש ושיחק שנה לאחר מכן ב"מרדף חצות", אולם מיד לאחר מכן, גם הוא נעלם. היחיד שלא ניזוק מ"קללת אישתר", הוא דסטין הופמן. שנה לאחר מכן, זכה באוסקר על משחקו ב"איש הגשם", ועוד נותר בקדמת השחקנים בהוליווד.
הערות שוליים

1 2  רחל נאמן, קולנוע - סוף ציטוט - 'הבטלנים מאישתר' -הכישלון המפואר האחרון שהוליווד הפיקה בעלות של 40 מיליון דולר (לא כולל פרסום והפצה) הוא, באורח מפתיע, גם סרט מעניין, כותרת ראשית, 16 בדצמבר 1987
אנדרה סקיי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באפריל 1912 ארז'בטווארוש, הונגריה 
 פטירה:  14 באפריל 1989 (בגיל 77) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Braun Endre 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 פרסים והוקרה:  פרס פרנץ ארקל (1954, 1980) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרה סקיי (במקור בראון; בהונגרית: Székely Endre;‏ 6 באפריל 1912, בודפשט – 14 באפריל 1989, בודפשט) היה מלחין, מנצח, מרצה ומורה בקולג' גבוה, זכה פעמיים בפרס פרנץ ארקל (פרס ממלכתי הונגרי למלחינים מצטיינים, למנהלים מוזיקליים ולפעילות אמנותית).
קורות חייו

אנדרה בראון נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר ליפוט בראון ושל גיזלה וינקלר (1888–1975) ברובע 7 של בודפשט ברחוב אקאצפה (27 Akácfa utca). הוא איבד את אביו בגיל צעיר, אומץ על ידי בעלה השני של אמו, וילמוש סקיי (1883–1958), פקיד ונקרא על שמו. בין השנים 1932 לבין 1935, הוא היה תלמידם של אלברט שיקלוש, זולטאן קודאי ואנטל מולנאר במחלקה להלחנה של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בשנת 1937 סיים תואר בקומפוזיציה. במלחמת העולם השנייה כיהודי נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). הוא חזר הביתה בנובמבר 1943, ובאביב של השנה שלאחר מכן ערך ערב מלחינים עם פאל יארדאני, אנדראש מיהאי ורז'ה שוגאר באולם הקטן של האקדמיה למוזיקה. הוא השתתף בתנועת ההתנגדות (שכמעט ולא הייתה קיימת בהונגריה), ולאחר כניסת הוורמכט לממלכת הונגריה (מבצע מרגרטה), הוא נאלץ להסתתר. עד 1945 הוא עמד גם (בהפסקות שנבעו מגירושו) בראש המקהלה של איגוד הסחר בעור, והיה סגנו של שאנדור ואנדור במקהלת ואנדור. ב-1945 הוא ארגן את האיגוד המקצועי החופשי של המוזיקאים ההונגרים (יחד עם פאל יארדאני), ולאחר מכן הקים יחד עם פרנץ סנדרה את אגודת תרבות הפועלים כארגון משותף של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית והמפלגה הקומוניסטית ההונגרית. הוא היה המזכיר הכללי של אגודת בארטוק, שאיגדה את כל המקהלות ההונגריות. מ-1950 עד 1952, הוא הוביל את מקהלת הרדיו ההונגרי. ב-1952 הוא הקים מקהלה מעורבת במה שנקרא אז "עיר סטלין" על משקל סטלינגרד (Sztálinváros) (כיום דונאויווארוש), ונשאר מנהלה עד 1956. ב-1960 מונה למרצה ומורה בקולג' הגבוה להכשרת מורים בבודפשט, שם לימד עד פרישתו לגמלאות ב-1972. בשנות ה-60 הוא חידש את הרפרטואר המוזיקלי שלו, הדביק את סגנון ההלחנה המודרנית והצטרף אליו. הוא פיתח שפה מוזיקלית משלו בסביבות 1967. 1988-1986 היו שיא הקריירה שלו כמלחין. הוא זכה להצלחה גדולה עם יצירותיו מבית ומחוץ (בדרמשטאדט). סקיי כתב יצירות ווקאליות ובמה, קטעי תזמורת וקונצרטים, מוזיקה קאמרית וקטעי סולו.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה אילונה מרגיט הורבאט (1912–1979), מורה ודוקטורנטית למדעים פדגוגיים, איתה התחתן ב-23 בספטמבר 1939 בבודפשט.
יצירותיו העיקריות

זקנה מרושעת (Vörös Rébék) (בלדה, 1946; עיבוד: 1957)
כוכב הזהב (אופרה, 1950)
פטפי (קנטטה, 1952)
אטילה יוז'ף (קנטטה, 1954)
שושן מים (אופרה, 1958)
ג'רג' דוז'ה (אורטוריה, 1958)
3 חמישיות כלי נשיפה (1953, 1961, 1966)
5 רביעיות כלי קשת (1954, 1958, 1961, 1972, 1981)
מוזיקת לילה (1968)
טריו (כלי הקשה, פסנתר, 1969)
סונטת סולו לכינור (1980)
סונטת סולו לכינור 2 (1988)
פרסים והוקרה

פרס פרנץ ארקל (1954, 1980)
מדליית הצטיינות לעבודה סוציאליסטית (1955)
עיטור מסדר הכשרון של העמל דרג זהב (1970)
מסדר הכוכב של הרפובליקה העממית ההונגרית (1987)
לקריאה נוספת

Ki kicsoda a magyar zeneéletben? Szerk. Székely András. 2. bőv. kiad. Budapest: Zeneműkiadó. 1988. ISBN 9633306728 (מיהו מי בחיי המוזיקה ההונגרית)
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Varga Bálint András: Hullámhegyek és hullámvölgyek. Székely Endre pályaképe (1989) Muzsika, 32. évfolyam, (גישה מקוונת אנדראש באלינט וארגה: פסגות גלים ועמקים. פרופיל הקריירה של אנדרה סקיי)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári születési akv. 881/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-25.
↑  Elhunyt Székely Endre (1989. április 25.) Népszabadság, 47. évfolyam, 96. szám
↑  "Winkler Gizella halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi polgári halotti akv. 2310/1975. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-25.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 755/1911. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-25.
↑  "Székely Vilmos és Winkler Gizella házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1377/1919. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-25.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1313/1939. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-07-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398670205171  PLWABN: 9810702817205606  BnF: cb14784497v (data)  GND: 1065199651  ISNI: 0000 0001 1700 5615  LCCN: n84009071  LNB: 000127374  MusicBrainz: ab52b5c9-01ec-4d73-9b20-a877575bb428  NKC: mzk2010598159  NTA: 097388475  VIAF: 117355086   WorldCat (עם VIAF): 117355086
שייקה לוי

| --- | --- |

שייקה לוי בהלווייתו של אריק איינשטיין
 לידה:  13 בדצמבר 1939 (בן 85) א' בטבת ה'ת"ש קהיר, מצרים 
 סוגה מועדפת:  הומור
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1958
 עיסוק:  שחקן, זמר, קומיקאי
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2000) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ישעיהו (שייקה) לוי (נולד ב־13 בדצמבר 1939, א' בטבת ה'ת"ש) הוא שחקן, קומיקאי וזמר ישראלי. הוא ידוע במיוחד כחבר בשלישיית "הגשש החיוור". חתן פרס ישראל לשנת 2000 (ה'תש"ס) כחלק מחברותו בקבוצה.
ביוגרפיה

שייקה לוי נולד בקהיר בירת מצרים בשם שעיה לוי, למשפחה בת שבע נפשות. ב־1944, כשנה אחרי שמת אביו משה, עלה לישראל עם אימו, אחיו ואחותו והם הגיעו למחנה העולים בגבעות זייד. בהגיעם שינה פקיד את שמו של לוי לישעיהו. ממחנה העולים עבר שייקה לבדו לקיבוץ עין הים לבקשת שלום סגל, לימים מחנכו. את כל שנות ילדותו ונעוריו עד גיוסו לצה"ל הוא העביר בקיבוצים עין הים, עין כרמל וגבעת ברנר. את שירותו הצבאי עשה בלהקה הצבאית של פיקוד הגדנ"ע ואחר כך בלהקת פיקוד המרכז. לאחר שחרורו הופיע ב-1960 ב"מועדון השעות הקטנות" בצפת. התקבל לתיאטרון הקאמרי, ואף הספיק לשחק בתפקיד קטן במחזה "הלילה השנים עשר". זמן קצר לאחר מכן הצטרף ללהקת "התרנגולים".
ב־1963 הקים אברהם דשא (פשנל) בצוותא עם לוי, גברי בנאי וישראל פוליאקוב, גם הם מלהקת התרנגולים, את שלישיית "הגשש החיוור". הגשש החיוור העלתה במשך ארבעים שנה עשר תוכניות בידור, יצרה כמה סרטי קולנוע, הקליטה שירים רבים והפכה לנכס צאן ברזל של הבידור הישראלי.
ב־1962 שיחק בסרט "סיניה". ב־1964 שיחק בסרט "סלאח שבתי". ב־1966 שיחק בסרט "פורטונה", ב־1967 שיחק בסרט "ארבינקא" וב־1968 שיחק בסרטים "השכונה שלנו", "כל ממזר מלך" ו"המטרה טיראן". ב-1970 שיחק בסרט התרוממות.
ב־1976 גילם את ויקטור חסון, דמות שהפכה לקאלט, בסרט "גבעת חלפון אינה עונה". ב־1979 הופיע בתפקיד שוקי חפציבה בסרט "שלאגר". ב־1986 גילם את יו"ר הוועד הבניין, מר עצמון, בסרט "הקרב על הוועד".
בין 1993 ל־1999 שימש לוי יושב־ראש אמ"י, אגודת אומני ישראל.
ב־1999 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו: "שייקה לוי".
משנת 1993 ועד היום לוי משמש כחבר הנהלת "אשכולות".
ב־1996 הוציא את "סיפורים עם רוטב", ספר בישול פרי עטו שהכיל מתכונים וסיפורים משעשעים מהחיים.
ב־2000 זכתה שלישיית הגשש החיוור בפרס ישראל למפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. באותה השנה, התפרקה השלישייה וחדלה מלהופיע עוד.
בין השנים 2003–2006 גילם את אלביס בסדרת הטלוויזיה "אסתי המכוערת".
ב־2004, ביום העצמאות ה־56 של מדינת ישראל הנחה בטלוויזיה את המשדר "56 סיבות לאהוב את ישראל".
בעת המחאה החברתית בשנת 2011 הלחין ושר את שיר המחאה של חברו קובי לוריא "נומי ארץ אהובה". השניים כתבו, הלחינו ושרו שירים יחד במשך שנים אחדות.
ב־2012 שיחק בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק" בתפקיד עצמו.
ב־2013 קיבלה שלישיית "הגשש החיוור" פרס מפעל חיים במסגרת טקס פרסי אופיר של האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ופרס מפעל חיים בפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס.
ב־2020 הוענקו לשייקה לוי ולגברי בנאי תוארי "יקיר העיר תל אביב-יפו".
חיים אישיים

לוי נשוי לאורנה והם מתגוררים בתל אביב.
יצירותיו > סרטים ותוכניות טלוויזיה

סיניה (1962), בתפקיד הטייס המצרי
סאלח שבתי (1964), בתפקיד שמעון שבתי
פורטונה (1966)
מוישה ונטילטור (1966)
ארבינקא (1967), בתפקיד פרידריך
השכונה שלנו (1968)
המטרה טיראן (1968)
הצד השני (1968)
כל ממזר מלך (1968)
התרוממות (1970)
גבעת חלפון אינה עונה (1976), בתפקיד ויקטור חסון
חמש מאות אלף שחור (1977), בתפקיד עצמו
שלאגר (1979), בתפקיד סמי ושוקי
הקרב על הוועד (1986), בתפקיד מר עצמון
המלך ואני – דיבוב (1999)
אסתי המכוערת (2003), בתפקיד אלביס
אדומות (2004)
אלביס, רוזנטל והאשה המסתורית (2005)
העולם מצחיק ׁ(2012), בתפקיד עצמו
המופע של שביט ונטורה (2012), בתפקיד יו"ר ועד הבית
מלך הפינגווינים (2013), בתפקיד המספר
יצירותיו > תוכניות לילדים

במבוני אין כמוני (2005)
יצירותיו > תוכניות בידור ומחזות זמר

ישעיהו פרק ב' (2005) (מופע יחיד)
גבירתי הנאווה (2002) בתפקיד אלפרד דוליטל
יצירותיו > דיסקוגרפיה

פסקולים, תוכניות ואוספים של הגשש החיוור.
שייקה לוי (אלבום סולו, 1999)
כמו שקיוויתי (אלבום סולו, 2010)
רציתי לומר (אלבום סולו, 2012)
שייקה לוי דור 3 (מארז משולש)
יצירותיו > ספרים

סיפורים עם רוטב (1996)
הערות שוליים

↑   שייקה לוי חוגג יום הולדת ברדיו החברתי הראשון, סרטון  באתר יוטיוב
1 2 3 4  הבדרן שייקה לוי, "בן ארבע וחצי, ברכבת מקהיר", ידיעות אחרונות, מוסף ראש השנה, 6 בספטמבר 2021
↑  רענן שקד, "אהבה מזויפת", באתר ynet, 13 באפריל 2004
↑  בשירים ראש הממשלה ובעלה, ואין לי דרכון אחר, שירת נשים ועוד, מבצע ליטאי (ערב הוקרה לדני ליטאי) ועוד.
↑  יקירי העיר תל אביב ל-2020: "הגשש החיוור", אנשי תרבות ופעילים חברתיים, באתר מעריב אונליין, 26 בינואר 2020
| הגשש החיוור |
| --- | --- | --- |
| שייקה לוי     •     ישראל (פולי) פוליאקוב     •     גברי בנאי | שייקה לוי     •     ישראל (פולי) פוליאקוב     •     גברי בנאי |  |
| סרטי קולנוע | מוישה ונטילטור • פורטונה • ארבינקא • השכונה שלנו • כל ממזר מלך • התרוממות • גבעת חלפון אינה עונה • חמש מאות אלף שחור • שלאגר • הקרב על הוועד |  |
| אמרגן, במאים וכותבים | אברהם דשא (פשנל) • נסים אלוני • יוסי בנאי • מוטי קירשנבאום • שייקה אופיר • אסי דיין • אורי זוהר • נעמי שמר • אפרים קישון |  |
| שירים | מים לדוד המלך • למה צחקה מיכל • אחותי רוחמה • מה הוא עושה לה • אורחים לקיץ • פנס בודד • לו יהי • יש לי חג • זאת שמעל לכל המצופה • הלאה |  |
| ערכים קשורים | ישראבלוף • התרנגולים • הצ'ופצ'יק של הקומקום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304018405171  BnF: cb16542862x (data)  ISNI: 0000 0000 6693 4843  LCCN: no96042280  MusicBrainz: d6c950d3-6a20-4a63-9a39-f908ddcab996  VIAF: 78374329   WorldCat (עם VIAF): 78374329
אמריקאי בפריז

ערך זה עוסק ביצירה תזמורתית. אם התכוונתם לסרט, ראו .
אמריקאי בפריז היא יצירה תזמורתית, תוכניתית שהלחין המלחין האמריקני ג'ורג' גרשווין ב-1928. בהשראת נופיה המרהיבים והאנרגיה של בירת צרפת בשנות ה-20 של המאה ה-20.
רקע

במרץ 1928 הפליג ג'ורג' גרשווין לפריז. גרשווין תמיד ראה את עצמו באירופה, ובפריז בפרט, ככפרי שהגיע אל העיר הגדולה. הוא התרשם מתנועת כלי הרכב הרבה ומצפירות המוניות בשאנז אליזה. אלו, יחד עם חוויות של בדידות וגעגועים מצאו את ביטויים ביצירה "אמריקאי בפריז".
עוד במהלך שהותו בפריז כתב גרשווין למנצח וולטר דאמרוש והציע לו ולחברה הפילהרמונית של ניו יורק רפסודיית-בלט לתזמורת על הנושא "אמריקאי בפריז". הרעיון ליצירה החל לקרום עור וגידים שנתיים לפני כן, במהלך ביקורו הקודם בפריז. אז הותיר למארחיו מכתב ובו קטע חדש, קצר, אותו הכתיר כ"מוזיקה לבלט אמריקאי בפריז". הייתה זו הפתיחה ליצירה שתעסיק את גרשווין במשך השנתיים הבאות. לפני חזרתו לאמריקה רכש גרשווין צופרים של מוניות, על מנת לשלב את הצליל האותנטי שלהן ביצירה. מאז חזרתו מפריז באוגוסט ועד נובמבר, עבד על הלחנת היצירה בבית החווה של בת זוגו, קיי סוויפט בקונטיקט ובביתו בניו יורק, שם התבונן אל נהר הדסון שנתן לו, לדבריו, את ההשראה למוטיב הבלוז של הגעגועים ביצירה.
תוכן

היצירה מתארת מבקר אמריקאי סקרן הצועד על מדרכת שאנז אליזה ובולע בעיניו את מראות העיר, רעשיה ואווירתה. הוא נכנס לבית קפה ובהשפעת היין שוקע בדכדוך של געגועים, המבוטא בלחן בלוזי, בהמשך הוא יוצא מבית הקפה חזרה לרחוב ההומה המיוצג עתה על ידי לחן של קאן קאן ואומר לעצמו "הבית נפלא, אבל אחר הכל זוהי פריז!".
תזמור

גרשווין תזמר את היצירה בעצמו (הוא לא תזמר, למשל, את היצירה המפורסמת שלו רפסודיה בכחול) לפיקולו, שני חלילים, שני אבובים, קרן אנגלית, שתי קלרינטים, קלרינט בס, שני בסונים, סקסופונים (אלט, טנור ובריטון), ארבע קרנות יער, שלוש חצוצרות, שלושה טרומבונים, טובה, תונפנים, וכלי הקשה (תוף סנר, פעמונה, תוף בס, משולש, קסילופון ועוד), צ'לסטה, וארבעה צופרי מוניות פריזאים (בגבהי קול שונים). עמיתו של גרשווין, המלחין ורנון דיוק ציין שתזמורו של גרשווין הושפע מראוול וסטרווינסקי המוקדם.
הקלטות

הבכורה נערכה ב-13 בדצמבר 1928 בקרנגי הול, והמנצח וולטר דאמרוש ניצח בה על הפילהרמונית של ניו יורק. גרשווין שימש כסולן בפסנתר. היצירה הוקלטה פעמים רבות. ההקלטה המסחרית הראשונה נעשתה על ידי חברת התקליטים RCA Victor עם המנצח נתניאל שילקרט (Nathaniel Shilkret) והתזמורת הסימפונית של RCA (שהתבססה על תזמורת פילדלפיה).
ב-8 בספטמבר 1937 נערך בהוליווד בול (Hollywood Bowl) קונצרט זיכרון לגרשווין (לרגל חודשיים למותו), בו ניצח שילקרט על היצירה, ההקלטה, המבוססת על שידור הרדיו של הקונצרט, יצאה לאור ב-1998.
ב-1945 ניצח ארטורו טוסקניני על התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית בקרנגי הול, באחת הפעמים הבודדות בהן ניצח על יצירה מאת מלחין אמריקאי.
קטעים מהיצירה משולבים בפסקול הסרט הכי טוב שיש, מ-1997.
הסרט

ב-1951 הפיקה חברת MGM סרט מוזיקלי בהשראת היצירה. המוזיקה בסרט "אמריקאי בפריז" הייתה כולה של ג'ורג' גרשווין, וכללה קטעים מהיצירה בשילוב קטעי מוזיקה אחרים. את המילים לשירים כתב איירה גרשווין, אחיו של ג'ורג'. הכוכב הראשי ג'ין קלי גילם צייר אמריקני צעיר שמנסה להצליח בפריז, וקלי אף יצר את הכוריאוגרפיה לסרט. לצדו שיחקה ורקדה לסלי קארון, והבמאי היה וינסנט מינלי. הסרט זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר לשנת 1951.
לקריאה נוספת

Rimler, Walter. A Gershwin Companion (1991), Popular Culture ISBN 1-56075-019-7
David Ewen, A journey to greatness: the life and music of George Gershwin pp. 122 - 126
Steven E. Gilbert, The music of Gershwin ISBN 0300062338
הערות שוליים

↑  George Gershwin: his life and work by Howard Pollack p. 431
↑  George Gershwin: his life and work by Howard Pollack p. 431 - 433
↑  לפי ראיון רדיו מ-1934 מובא אצל: George Gershwin: his life and work by Howard Pollack p. 434
↑  The George Gershwin reader by Robert Wyatt, John Andrew Johnson p.290
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578918405171  GND: 300057830  LCCN: no92006894  MusicBrainz work: 7e7d799a-babe-3d9c-b271-9ad417ac650f  VIAF: 176398837   WorldCat (עם VIAF): 176398837 
גרשווין בפריז (עומד מימין), ליד הפסנתר מוריס ראוול ואווה גותייה. צולם במסיבת יום הולדתו של ראוול, 7 במרס 1928.
המשרד לענייני הקבינט של הבית הלבן

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  ליה ברדון
 תאריך כניסה לתפקיד:  20 בינואר 2025
 דרכי מינוי:  נשיא ארצות הברית
 תחום שיפוט:  ארצות הברית ארצות הברית
 כפוף:  ראש סגל הבית הלבן
 מושב המשרה:  האגף המערבי של הבית הלבן
 ייסוד המשרה:  2009 
 
משרד ענייני הקבינט של הבית הלבן (באנגלית: Office of Cabinet Affairs) הוא יחידה מרכזית במסגרת משרד הבית הלבן. תפקידה העיקרי של היחידה הוא לתמוך בנשיא ארצות הברית בתיאום עם חברי הקבינט והמחלקות הפדרליות, להבטיח יישום יעיל של מדיניות הנשיא, ולשמש גשר בין הבית הלבן למחלקות הקבינט. המשרד לענייני הקבינט נועד להבטיח שהמדיניות הנשיאותית תיושם ביעילות, בשיתוף פעולה ובתיאום הדוק בין כלל סוכנויות הממשל. מאז הקמתו, הוא מילא תפקיד חיוני בשמירה על תפקוד חלק ושיתוף פעולה בממשל הפדרלי.
בראש משרד ענייני הקבינט עומד מזכיר הקבינט, שהוא תפקיד בכיר בצוות הבית הלבן. מזכיר הקבינט מדווח לראש הסגל של הבית הלבן ולעיתים קרובות עובד ישירות מול הנשיא. המשרד כולל צוות עובדים מנוסה המתמחה בתיאום מדיניות, ניהול משאבים ובקרת ביצועים בין-משרדיים.
תפקידים

תפקידי המשרד לענייני הקבינט:
תמיכה בתהליכי הקבינט: המשרד מופקד על ניהול ישיבות הקבינט, כולל הכנה ותיאום של סדר היום, הפצת מסמכים, ותמיכה מנהלתית במהלך הישיבות. המשרד מבטיח שהדיונים יתקיימו ביעילות ובאופן שמשרת את מטרות הנשיא.
תיאום בין-משרדי: המשרד מתאם את שיתוף הפעולה בין סוכנויות פדרליות שונות לבין הבית הלבן, תוך עמידה במדיניות הנשיאותית. הוא אחראי על סנכרון עבודתם של משרדי הממשלה כדי להבטיח עקביות ואחדות בפעולה.
פיקוח על יישום מדיניות: באמצעות עבודה צמודה עם חברי הקבינט וראשי הסוכנויות הפדרליות, המשרד מוודא שיישום מדיניות הנשיא מתבצע בצורה יעילה ועומדת בסטנדרטים הגבוהים ביותר של ניהול ציבורי.
ניהול קשרים אסטרטגיים: המשרד משמש כממשק בין משרדי הממשלה, הקונגרס והגורמים הרלוונטיים בבית הלבן, תוך שמירה על תקשורת רציפה ושקופה.
צוות

עוזר לנשיא וסגן ראש הסגל של הבית הלבן לתקשורת, כוח אדם וענייני ציבור ומזכיר הקבינט: טיילור בודוביץ'
עוזרת מיוחדת לנשיא ומנהלת ענייני הקבינט: ליה ברדון
סגן מנהל למדיניות: תומאס ברדבורי
סגנית מנהלת לפעילות סוכנויות: קמי קונור
הערות שוליים

1 2  Cabinet Affairs, Center for Presidential Transition (באנגלית אמריקאית)
בסיס חיל האוויר לוד

בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) היה בסיס טיסה ותובלת אוויר של חיל האוויר הישראלי. הבסיס שכן בצמידות לנמל התעופה בן-גוריון והשתמש באותם מסלולי הטיסה של השדה האזרחי. בשנת 2008 החלה סגירתו של הבסיס בשלבים, עד שבינואר 2010 נסגר סופית ורוב יחידותיו הועברו לבסיס נבטים.
היסטוריה > הקמת שדה התעופה

שדה התעופה המשמש את נמל התעופה האזרחי בן-גוריון ואשר שימש גם את הבסיס הצבאי בח"א 27, תוכנן והוקם על ידי שלטונות המנדט הבריטי בשנות ה-30 של המאה ה-20. בשנת 1934 החלה בניית השדה ובשנת 1937 נחנכו מסלולי הבטון הראשונים שאורך כל אחד מהם עמד על 800 מטר ורוחבם הגיע ל-100 מטר. הבריטים העניקו לשדה את השם "שדה התעופה וילהלמה", על שם המושבה הטמפלרית הסמוכה וילהלמה (לימים מושב בני עטרות).
היסטוריה > ציוני דרך בהיסטוריית שדה התעופה והבסיס

בתחילה שימש שדה התעופה כשדה אזרחי בלבד, אולם במחצית שנת 1942, נסלל בשדה מסלול נוסף על ידי כוחות אמריקאים ומחודש יולי 1942 ועד נובמבר שנת 1943, הוצבו והופעלו מהשדה מטוסי B-17‏ מבצר מעופף ו-B-24 ליברייטור של "חיל האוויר המזרח־תיכוני של צבא ארצות הברית" (US Army, Middle East Air Force) (ראו פירוט נוסף).
ב-1 במרץ 1943, בעקבות התפשטות הלחימה במזרח התיכון במסגרת מלחמת העולם השנייה, הוסב לשדה תעופה צבאי של חיל האוויר המלכותי הבריטי, תחת השם "אַר־אֵיי־אֵף לִידָּה" (RAF Lydda).
בשנת 1946 שב השדה לפעול במתכונת אזרחית.
בחודש אפריל 1948 נפסקה פעילותו האזרחית של השדה במסגרת המנדט הבריטי והוא הועבר לידי הלגיון הערבי.
בחודש יולי 1948, במהלך מלחמת העצמאות (במסגרת "מבצע דני"), נכבש שדה התעופה מידי הלגיון הערבי על ידי חטיבה 8 בפיקודו של יצחק שדה.
בחודש נובמבר 1948 נפתח השדה, כשדה התעופה הרשמי של מדינת ישראל ושמו שונה ל"שדה התעופה לוד".
ב-15 במאי 1963 הוקם בשדה התעופה לוד, גף טיסה צבאי (כשלוחה של טייסת 103) שהיה כפוף לבסיס תל-נוף ושכלל חמישה מטוסי סטרטוקרוזר ("ענק") מדגם אזרחי שנרכשו בארצות הברית, וזוג מטוסי דקוטה. ב-1 ביולי 1964 (טרם הקמת הבח"א) הפך הגף לטייסת "הבינלאומית", היא טייסת 120.
בשנת 1965 הוקם בח"א 27 ונפתח באופן רשמי לצד נמל התעופה האזרחי.
בחודש מאי 1967, שבועיים לפני פרוץ מלחמת ששת הימים, הובאה טייסת 107 לפריסה בבסיס, כדי שלמטוסי האוראגן קצרי הטווח יהיה קל יותר להגיע לחזית המצרית.
ב-1 ביוני 1971 הוקמה טייסת 122, כטייסת דקוטות.
ב-14 באוקטובר 1973 הוקמה טייסת 131, כטייסת "קרנפים".
ב-15 באוגוסט 1974 הועברה "טייסת 103" לבח"א, מבסיס תל-נוף, וזאת במסגרת ריכוז מטוסי התובלה בשדה, כבסיס מטוסי התובלה הבינונית והכבדה.
בשנת 1987 נפתחה בבסיס "טייסת נווטי תובלה ומכוננים" (נתו"ם) שהיא מגמה בקורס הטיס ושלוחה של בית הספר לטיסה.
הבסיס, טייסותיו ויחידותיו, היו מעורבים במבצעים והפעולות הבאים (רשימה חלקית מאוד):
מבצע אנטבה (שנת 1976)
מבצע משה (נובמבר 1984 עד ינואר 1985)
מבצע שלמה (שנת 1991)
"מבצע ניצני תקווה" בעת רצח העם ברואנדה (שנת 1994)
משלחת רפואית של צה"ל למקדוניה, להגשת סיוע רפואי לפליטי המלחמה בקוסובו (שנת 1999)
היסטוריה > שימוש חילות אוויר זרים בשדה

החל משנת 1938 ואילך, הוצבו בשדה והופעלו ממנו הטייסות הצבאיות שלהלן:‏
טייסת RAF‏ 14 – מטוסי בריסטול־בלנהיים IV (שנת 1941).
טייסת RAF‏ 33 – גף מטוסי גלוסטר־גלדיאטור (שנת 1938).
טייסת RAF‏ 55 – גף מטוסי מרטין־בולטימור (שנת 1942).
טייסת RAF‏ 134 – מטוסי סופרמארין־ספיטפייר VB (שנת 1942).
טייסת RAF‏ 162 – גף מטוסי בריסטול־בלנהיים V (שנת 1942).
טייסת RAF‏ 203 – מטוסי בריסטול־בלנהיים IV (שנת 1941).
טייסת RAF‏ 211 – מטוסי בריסטול־בלנהיים I (שנת 1941).
טייסת RAF‏ 294 – גף מטוסי ויקרס ולינגטון (שנת 1944).
טייסת RAF‏ 1413 – מטאורולוגית (משנת 1942 ועד 1943, ושוב ב-1945).
טייסת RAAF‏ 3 – מטוסי קרטיס P-40 טומאהוק (שנת 1941).
טייסת RAAF‏ 459 – מטוסי לוקהיד־הדסון‏ III (עד 1943).
"להק הפצצה זמני מס' 1" (1st Provisional Bombardment Group) שאוּרגן לאחר מכן כ"להק מבצעים משלוחי מס' 376" (אנ') – החל מחודש יולי 1942 ועד נובמבר שנת 1943, הוצבו והופעלו מהשדה מטוסי B-17‏ מבצר מעופף ו-B-24 ליברייטור של "חיל האוויר המזרח־תיכוני של צבא ארצות הברית" (US Army, Middle East Air Force) שהשתייך לזרוע "חילות האוויר של צבא ארצות הברית".
טייסת 200 הצרפתית הזמנית – הטייסת הורכבה מ-18 מטוסי F-84 ת'אנדרג'ט צרפתיים. המטוסים סומנו ברונדל של חיל האוויר הישראלי, אך נשאו על זנבם את סמלי הטייסות הצרפתיות (ראו תמונות: (1)(2)). המטוסים וטייסיהם הצרפתיים הגיעו מבסיס אווירי סיינט דיזייה (אנ') מלהקי היירוט הצרפתיים: EC. 1/2 Cigognes, EC. 2/2 Côte-d'Or, EC. 3/2 Alsace. טייסת 200 הוצבה בשדה לצורך מבצעיי קדש ומוסקטר והתקיימה לזמן קצר (27 באוקטובר 1956 עד דצמבר 1956) בדומה לאחיותיה, טייסת 199 וטייסת 201 הצרפתיות הזמניות, שכללו מטוסי דאסו מיסטר 4 והוצבו בבסיס רמת דוד.