stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליברליזם
אידאולוגיה > שיטת הממשל

ההגות הליברלית עוסקת באריכות בשאלה כיצד ניתן לבנות ממשלה כך שתפעל באופן ליברלי ולא תהפוך לעריצה, כלומר, לא תחרוג מסמכויותיה. לאור זאת פותחו כמה עקרונות:
ממשל חוקתי: חוקה הנאכפת על ידי זרוע שיפוטית עצמאית היא המרכיב החשוב ביותר בשיטת ממשל על פי הליברליזם (ואף קודמת בחשיבותה לדמוקרטיה). חוקה היא אוסף של עקרונות-על המגדירים את היקף סמכויות הממשלה ואת ההליכים על פיהם עליה לפעול. על המחוקק לפעול אך ורק במסגרת החוקה. הליברליזם רואה בריכוז הכוח בידי המִמשל את הסיכון הראשון במעלה לחירות האדם, ולפיכך נדרשת חוקה שתגדיר מראש תחומים שהם מחוץ לידו של המחוקק, ובכך תמנע מהמִמשל לפגוע בזכויות האדם. את החוקה אוכף בית משפט לענייני חוקה או בית המשפט העליון על פי דיני המשפט החוקתי.
הפרדת רשויות: אחד מהאמצעים החשובים בהגבלת כוחה של הממשלה הוא להבנותה באופן "מסורבל" כך שלא יתאפשר ניצול פשוט של שררת השלטון בידי גורם בודד. לכן, ליברלים תמכו בהפרדתן ועצמאותן של זרועות השלטון השונות (הזרוע המבצעת, המחוקקת והשופטת). כך למשל הזרוע המבצעת לא מעורבת בהגדרת ותקצוב המדיניות שבאחריותה להוציא לפועל (שהרי תבקש להרחיב את היקפה ולתקצבה בנדיבות). בנוגע להפרדת רשויות הממשל אמר הפילוסוף הצרפתי מונטסקייה כך: ”ניסיון חוזר ונשנה לימדנו כי כל אדם שהושם בידו כוח נכון לנצלו... הכרחי מטבע הדברים שכוח תמיד יהיה בקרה לכוח.”
פדרליזם: הוגים ליברלים רבים סבורים כי במסגרת השלטון המקומי נמצאת בידי האזרחים מידת הבקרה הטובה ביותר על כוחה של הממשלה. לפיכך העדיפו שיטת ממשל פדרלית וקראו להאצלת כמה שיותר סמכויות לשלטון המקומי, כך שיוכל לפעול באופן עצמאי.
דמוקרטיה: הוגים ליברלים ראו בבחירות דמוקרטיות כאמצעי בקרה נוסף בידי האזרחים על הממשלה. קציבת כהונת המחוקקים וקיום בחירות דמוקרטיות תקופתיות לתפקידי השלטון הבכירים מאפשרות, על פי ההגות הליברלית, בקרה ציבורית מסוימת על המועמד, וכך מפחיתות את הסיכוי להתפתחות שכרון כוח אצל המחזיקים בשלטון.
אידאולוגיה > חירויות אזרחיות (ליברליזם אזרחי)

בספרו "על החירות" התווה ההוגה הליברלי בן המאה ה-19 ג'ון סטיוארט מיל את מאפייניו וגבולותיו של הכוח הממשלתי המוצדק לתפיסתו חופש הביטוי, העיתונות והלשון: הליברליזם תומך בחירותו של כל אדם להתבטא כרצונו בכל שפה בה יבחר מבלי שיהיה נתון לצנזורה או לפגיעה אחרת בחופש המידע – כולל הזכות לבטא אמירות גזעניות, להכחיש שואה, למתוח ביקורת פוליטית וכיוצא בזה. תומאס ג'פרסון אמר כך: ”חירותנו תלויה בחירות העיתונות, וחירות זו לא יכולה להיות מוגבלת מבלי שתאבד”.
חופש הדת והמצפון: הליברליזם תומך בחירותו של אדם להחזיק בכל אמונה שהיא, ובחירותו הדתית לקיים פולחן של הדת בה הוא מחזיק וגם לפעול להפצתה – כמו גם להיות חופשי מדת בה אינו מחזיק. בהתאם, הליברליזם תומך בהפרדת דת ומדינה.
חופש ההתאגדות וההתכנסות: הליברליזם תומך בחירות של אדם להתאגד ולהתקשר עם אחרים כפי שבחר ולכל צורך. התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית מבטיח חירות זו בזו הלשון: ”לא יחוקק הקונגרס כל חוק הפולש לזכותם של האנשים להתכנס באופן שאינו אלים”.
זכות האדם על גופו וחופש התנועה: על פי הליברליזם זוהי זכותו של האדם להשתמש בגופו כרצונו בכל אופן שאינו אלים, ולנוע לאן שיחפוץ. מכך נובעת התנגדות הליברליזם למוסד העבדות, והתמיכה בחירותו של האדם ליטול סיכונים כרצונו, למשל על ידי צריכת סמים או מזון מהיר, ובחירותו לקיים יחסי מין בהסכמה עם מי שבחר, ובכלל זאת להציע שירותי זנות, וכיוצא באלו.
זכויות פוליטיות: הליברליזם תומך בזכות הצבעה אוניברסלית לכל אדם הכפוף לחוקי המשטר במסגרת בחירות הוגנות וחופשיות. כמו כן זכאי כל אדם להליך משפטי הוגן, מהיר ושקוף.
אידאולוגיה > חירויות כלכליות (ליברליזם כלכלי)

רכוש פרטי: הליברליזם תומך בזכותו של אדם לבעלות פרטית על פירות עמלו, ועל כל רכוש אחר שהגיע לחזקתו בצדק. כלומר, לאדם יש זכות לשלוט בְמשאבים שהוא היה הראשון שהפיק אותם מהטבע, ובמשאבים שקיבל מבעלים קודם. בשל כך הליברליזם רואה במיסוי כ"רע הכרחי", שכן הוא כרוך בהפקעת רכוש פרטי מידי בעליו החוקיים.
סחר חופשי: הליברליזם תומך בחירותו של אדם לסחור ברכושו כרצונו, בגבולות המדינה ומחוצה לה. על כן הליברליזם מתנגד למכסי מגן והגבלות סחר אחרות. טיעון אחר בעניין זה מבוטא באמרתו הידועה של פרדריק בסטייה: ”במקום בו סחורות לא חוצות את הגבול – צבאות יחצו.”
לסה פר וחופש החוזים: הליברליזם מתנגד למעורבות ממשלתית הפוגעת בחופש החוזים ובחופש העיסוק. לכן הליברליזם מתנגד למונופולים מסחריים הניתנים על פי חוק, פיקוח מחירים ממשלתי, חובת רישוי מצד הממשלה (למשל בעבור הזכות לעסוק במקצוע כלשהו) וכיוצא בזה. תפקיד הממשלה לאכוף חוזים שנחתמו כדין בין הצדדים.
מטבע יציב: הגישה הליברלית חשדנית כלפי הבנק המרכזי ונרתעת מיצירת אינפלציה, שכן שני אלה מאפשרים לממשלה להגדיל את הוצאותיה בהסתר מעין הציבור. לכן, ליברלים רבים תומכים בהגבלת הבנק המרכזי או ביטולו, בתקן הזהב או בהיעדר הילך חוקי, כמו גם במדיניות מוניטרית מאופקת. תומאס ג'פרסון אמר כך: ”הבנק המרכזי טומן בחובו את העוינות הקטלנית ביותר לעקרונות שמרכיבים את חוקתנו. אני אויבו של כל בנק המספסר בשטר עבור כל דבר שאינו מטבע [מתכת יקרה]”.
אידאולוגיה > מדיניות חוץ

אי-התערבות: ספקנות כלפי התועלת במלחמות, במעורבות בסכסוכים זרים ובבריתות הגנה. תחת זאת נטייה להעדיף מדיניות יונית ונייטרלית.
מדיניות הגירה מתירנית: תמיכה בתנועה חופשית של בני אדם ממדינה למדינה.
אידאולוגיה > ערכים והנחות מוצא

בעוד עקרונות הליברליזם תואמים כל דרך חיים שאינה אלימה, הוגים ליברלים נטו להדגיש ערכים מסוימים בכתביהם:
עזרה הדדית: במקום תשלומי העברה הנגבים בכפייה כאמצעי לעזור לעניים, העדפה להסתמך על מנגנוני עזרה הדדית וולונטריים כגון צדקה וגמ"חים.
אחריות אישית: היות שהחופש לפעול מוליד את האפשרות לבצע טעויות, הוגים ליברלים טוענים כי יש לאפשר לאנשים את החופש לפעול בניגוד להיגיון המקובל, ולשאת בהשלכות של מעשיהם.
חשדנות כלפי הממשלה: הוגים ליברלים מביעים חוסר אמון ביכולת הממשלה להגשים מטרות חברתיות, כמו גם בטוהר כוונותיה.
סובלנות: הוגים ליברלים הדגישו את חשיבותה של הסובלנות לקיומן של אמונות ודרכי חיים שונות.
מניע אישי: על פי רוב ההגות הליברלית מניחה כי בעוד אנשים ככלל מסבירי פנים ונוטים חסד, הרי שמניעם העיקרי הוא קידום ענייניהם. אדם סמית' בספרו "עושר האומות" כותב כך: ”אין זה מטוב ליבו של הקצב, מבשל הבירה או האופה, שאנו מצפים לקבל את ארוחת הערב, אלא מעניינם בטובתם שלהם. אנו נפנה לא לאנושיותם אלא לאהבתם את עצמם, ולא נדבר איתם על צרכינו שלנו אלא על רווחיהם שלהם.”
יש שרואים בליברליזם יישום הומניסטי של תועלתנות, כלומר כלי יעיל להגברת האושר של בני האדם, ולא מטרה בפני עצמה.[דרוש מקור]
פמיניזם ליברלי

פמיניזם ליברלי (או פמיניזם אינדיבידואליסטי) הוא זרם פמיניסטי במסורת הליברלית הקורא לשוויון זכויות מלא בין נשים לגברים.
ראשיתו של הליברליזם הפמיניסטי בעידן הנאורות, למשל בהגותם של ג'ון סטיוארט מיל ("שעבודן של נשים", 1869) ומרי וולסטונקראפט ("הצדקת זכויותיהן של נשים", 1792) ומאוחר יותר בתנועה לביטול העבדות לה היו שותפות נשים רבות. בניגוד לזרמים פמיניסטיים אחרים כמו הפמיניזם התרבותי, הפמיניזם הליברלי לא מבקש ליצור תודעה מעמדית על בסיס מגדרי ולא קורא לחקיקת העדפה מתקנת או חוקי עבודה ייעודיים לנשים. למעשה חקיקה כזו נתפסת בזרם זה כאנטי-פמיניסטית שכן גלומה בה ההנחה שנשים זקוקות לסעד חוקי מיוחד, כלומר, נחותות. הפמיניזם הליברלי מבקש כי החוק כלל לא יתייחס או יאזכר את מינו של אדם ותחת זאת יבטא זכויות אדם כלליות בלבד. בניגוד לזרמים פמיניסטיים אחרים, הפמיניזם הליברלי רואה זאת כזכותה של האישה לעסוק בפונדקאות, זנות, פורנוגרפיה או כל עיסוק אחר, שכן האישה לתפיסתו היא הבעלים היחיד של גופה, בהתאם לגישה הליברלית. מנגד הפמיניזם הליברלי לא שולל פעולה תרבותית שמטרתה להביא ליחס שוויוני לנשים בחברה, אלא שולל רק את השימוש בחקיקה ממשלתית מפלה לצורך כזה. הפמיניזם הליברלי היה זרם משמעותי בגל השני של הפמיניזם שהתרחש בין שנות ה-60 לסוף שנות ה-80 של המאה ה-20.
ביקורת

| --- | --- |
 :  ראו גם – קפיטליזם#כלכלות קפיטליסטיות, מאפיינים וביקורת
גורמים שמרניים (למשל הפילוסוף האמריקאי ראסל קירק) טוענים כי התרת התנהגות לא-מוסרית כמוה כ"הסכמה שבשתיקה" להתנהגות כזו. לפיכך, התרת נישואים חד-מיניים, צריכת סמים, זנות וכדומה מהווה למעשה עידוד של דרכי התנהגות אלו, שלדעת אותם שמרנים אינן מוסריות, ולכן התרתן אינה מוסרית. הליברליזם לפיכך תומך בקודקס חוקים שאינו מוסרי מיסודו. מהגישה השמרנית התועלתנית יש הטוענים[דרוש מקור] כי התרת עבירות מוסריות (למיניהן), גם אם אינן אלימות, עלולה לגרום להתפשטותן בחברה ולהביא בכך, בסופו של דבר, לרקבונה המוסרי. כך גם בנוגע למתן מעמד ועידוד חוקי מיוחד לדת מדינה מסוימת וכיוצא בזה. עוד נטען כי התנהגויות מסוימות (למשל, אכילת מזון שאינו בריא, או צריכת סמים) מפחיתות את פריונו הכלכלי של האזרח ובכך משיתות על החברה עלויות.
בקרב אנשי שמאל כלכלי ניתן לציין התנגדות על בסיס הטענה כי העסקת עובדים בשכר נמוך מהווה למעשה ניצול לא הוגן של העובדים. כלומר, חוזים הנחתמים כשאחד או יותר מהצדדים שייך למעמד סוציו-אקונומי נמוך פסולים ולא משקפים בחירה רצונית. כמו כן נטען כי כלכלה חופשית מביאה לריבוד ואי שוויון בחלוקת ההכנסות, בעוד שאי-שוויון אינו רצוי. בקרב מתנגדי הגלובליזציה רווחת הטענה כי הליברליזם הכלכלי מוביל לא רק לאי שוויון במדינה בה הוא נהוג, אלא גם בין המדינות השונות. יש בשמאל הכלכלי שטענו כי כלכלת השוק מביאה את החברה בכללה לעוני ולא לשגשוג או שמביאה את החברה למצבים לא רצויים אחרים, דוגמת זיהום וכילוי בזבזני של משאבי הטבע מעצם טבעה. זרמים מודרניים ופוסט-מודרניים בתנועה הפמיניסטית גורסים כי הליברליזם מתעלם מההבדלים הטבעיים בין נשים לגברים, שיש להתחשב בהם באמצעות חקיקה ייעודית על מנת להגיע לשוויון תרבותי מלא בין גברים לנשים, למשל במקום העבודה.
עוד משמאל ניתן לציין את ביקורתם של קרל מרקס, אדוארד ברנשטיין (אחד מאבות הסוציאל-דמוקרטיה), ונועם חומסקי.
ביקורות פילוסופיות ניתן למצוא מצד גישות תוצאניות כדוגמת התועלתנות וההשלכנות, על אף שאלו גם מהוות לעיתים נימוק בעד הליברליזם: הגישות התוצאניות מאשימות את הליברליזם בכך שהוא שם במרכז רעיונות מופשטים כמו זכויות, במקום את התוצאות של המדיניות, כלומר את מידת האושר והרווחה של הפרטים.
מונחים הקשורים בליברליזם

קיים מגוון מונחים ואידאולוגיות שנקשרו בליברליזם, מסיבות של קרבה רעיונית, אסוציאטיבית או מסיבות היסטוריות.
ליברליזם כלכלי: שיטה כלכלית הדוגלת בכלכלה חופשית, שוק חופשי, סחר חופשי וגלובליזציה.
ליברליזם חברתי (גם ליברליזם סוציאלי, ליברליזם פרוגרסיבי, ליברליזם מודרני, ליברליזם אמריקאי וליברליזם פוזיטיבי): מתאר תפיסה המשלבת בין תמיכה בחירות בתחומים אזרחיים וחברתיים לבין תמיכה במעורבות ממשלתית שמטרתה שוויון כלכלי. הליברליזם החברתי דוגל בזכויות אדם, בהפרדת דת מן המדינה וחופש מדת, בזכויות נשים, בזכות להפלה מלאכותית ובזכויות להט"ב, לצד מעורבות ממשלתית נרחבת בשוק החופשי ומדיניות רווחה. בארצות הברית מקובל המונח 'ליברליזם' כליברליזם המודרני. משויך לעיתים לאסכולה הקיינסיאנית בכלכלה.
ליברליזם קלאסי: מתאר תפיסה ליברלית הדוגלת בליברליזם אזרחי וליברליזם כלכלי.
ליברטריאניזם (גם ליברליזם נאו-קלאסי או ימין-ישן) היא פילוסופיה פוליטית ותנועה פוליטית הגורסת כי לאדם זכות קניין בגופו וברכושו והוא חופשי לעשות באלו כרצונו, כל עוד הוא לא פוגע בזכותם של אחרים לנהוג כך. הליברטריאנים בארצות הברית רואים את עצמם כממשיכי הליברליזם הקלאסי והוא החל במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20.
אורדו-ליברליזם (אנ'): זרם פוליטי גרמני, שהיה פעיל במיוחד בשנות ה-60 של המאה ה-20. קרוב בתפיסותיו לליברליזם הסוציאלי אך עם דגש רב יותר על חופש כלכלי.
נאו-ליברליזם: מונח המשמש החל משנות ה-90 לתיאור צעדי מדיניות כלכלית ליברליים כלכלית, לרוב כמילת גנאי. המונח משמש לעיתים גם כשם נרדף לגלובליזציה או 'פונדמנטליזם שוק'. בעבר שימש במשמעות שונה לציון ליברליזם מתון או ליברליזם סוציאלי.
ליברליזם שמרני: מתאר עמדה ליברלית בתחום הפוליטי אך שמרנית בתחום התרבותי.
ליברליזם לאומי: מתאר עמדה ליברלית לצד תמיכה חזקה בהגדרה לאומית.
ליברליזם קתולי: זרם שהיה פעיל בצרפת ואיטליה במאה ה-19 וראשית המאה ה-20 וביקש לגשר בין אמונות הכנסייה הקתולית לבין ערכי המהפכה הצרפתית.
ליברליזם תרבותי: מתאר גישה המתנגדת לשמרנות תרבותית ומאמצת עמדה נונקונפורמיסטית כלפי נורמות תרבותיות. משויכת להתנגדות לאפליה וסקסיזם ולעיתים משויכת לעמדה רב-תרבותית.
ליברליזם מיני: מתאר גישה מתירנית כלפי מיניות (ולפעמים מכונה ליברטיניות).
ראו גם

דמוקרטיה ליברלית
היסטוריה של הסוציאליזם
לקריאה נוספת > הגות ליברלית

ג'ון לוק, על הממשל המדיני (מסכת שנייה), הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1948 (1689)
מונטסקייה, על רוח החוקים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1998 (1748)
אדם סמית', עושר העמים, האוניברסיטה הפתוחה, 1996 (1776). (הספר בקטלוג ULI)
תומאס פיין, שכל ישר, הוצאת שלם, 2007 (1776). (הספר בקטלוג ULI)
אלכסנדר המילטון, ג'יימס מדיסון וג'ון ג'יי, הפדרליסט, הוצאת שלם, 2001 (1788). (הספר בקטלוג ULI)
תומאס פיין, זכויות האדם, 1791
אלכסיס דה טוקוויל, הדמוקרטיה באמריקה, הוצאת שלם, 2008 (1835, 1845). (הספר בקטלוג ULI)
פרדריק בסטייה, החוק, 1850
פרדריק בסטייה, "מה שרואים ומה שאין רואים", הוצאת מכון ירושלים לחקר שווקים, 2013 (1848) (הספר בקטלוג ULI)
ג'ון סטיוארט מיל, על החירות, הוצאת שלם, 2006 (1859). (הספר בקטלוג ULI)
לודוויג פון מיזס, ליברליזם, 1927
פרידריך האייק, הדרך לשעבוד, הוצאת שלם, 1998 (1944)
קרל פופר, החברה הפתוחה ואויביה, הוצאת שלם, 2003 (1946). (הספר בקטלוג ULI)
מילטון פרידמן, קפיטליזם וחירות, הוצאת שלם, 2003 (1962). (הספר בקטלוג ULI)
ג'ון רולס, תאוריה של צדק, 1971
רוברט נוזיק, אנרכיה, מדינה ואוטופיה, 1974
לקריאה נוספת > סקירת הליברליזם

דייוויד ברוקס, ליברלים עד מוות, אלכסון, מתוך האטלנטיק, 27 ביולי 2023
תומר פרסיקו, ליברליזם: שורשיו, עקרונותיו, משבריו, יולי 2024
גל גרזון, ליברליזם: קשרים, הקשרים, ביקורות, האוניברסיטה הפתוחה, 2004
ארגז הכלים של הליברליזם, זמנים 146, 2002 - שישה מאמרים
גביע הפדרציה 2018

| --- | --- |

 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  6 בפברואר 2018 – 11 בנובמבר 2018 (279 ימים)
 מספר תחרות:  56 
 מדינות משתתפות:  98
 עיר מארחת:  צ'כיה צ'כיה (משחק הגמר)
 זוכה:   צ'כיה
 
 → 2017 2019 ← 
 
גביע הפדרציה 2018 היא התחרות ה-56 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
תחרויות אזוריות החלו בפברואר 2018 והגמר נערך בנובמבר 2018.
מתכונת התחרות

מתכונת התחרות הייתה זהה למתכונת של העונה הקודמת.
כל המפגשים כללו 5 משחקים.
בית עולמי א' כלל 8 קבוצות ועוד 8 קבוצות היו בבית עולמי ב'.
יתר הקבוצות התחרו בבתים אזוריים (בית אמריקה, בית אסיה/אוקיאניה ובית אירופה/אפריקה).
לקראת סיום העונה 4 קבוצות מהבית העולמי א' נפגשו עם 4 קבוצות מבית עולמי ב' על הזכות להתמודד בבית עולמי א' בעונת 2018.
מהלך התחרות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר  10-11 בפברואר  | רבע הגמר  10-11 בפברואר  | רבע הגמר  10-11 בפברואר  |  |  | חצי הגמר  21-22 באפריל  | חצי הגמר  21-22 באפריל  | חצי הגמר  21-22 באפריל  |  |  | גמר  10-11 בנובמבר  | גמר  10-11 בנובמבר  | גמר  10-11 בנובמבר  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | מינסק, בלארוס (משטח קשה באולם) | מינסק, בלארוס (משטח קשה באולם) | מינסק, בלארוס (משטח קשה באולם) | מינסק, בלארוס (משטח קשה באולם) | מינסק, בלארוס (משטח קשה באולם) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 1 |   בלארוס | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   גרמניה | 3 |   |   | שטוטגרט, גרמניה (משטח חימר באולם) | שטוטגרט, גרמניה (משטח חימר באולם) | שטוטגרט, גרמניה (משטח חימר באולם) | שטוטגרט, גרמניה (משטח חימר באולם) | שטוטגרט, גרמניה (משטח חימר באולם) |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |   גרמניה | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
| פראג, צ'כיה (משטח קשה באולם) | פראג, צ'כיה (משטח קשה באולם) | פראג, צ'כיה (משטח קשה באולם) | פראג, צ'כיה (משטח קשה באולם) |   |   | 3 |   צ'כיה | 4 |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 3 |   צ'כיה | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   שווייץ | 1 |   |   |   |   |   |   |   | צ'כיה | צ'כיה | צ'כיה | צ'כיה | צ'כיה |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 3 |   צ'כיה | 3 |  |  |
|   | לה רוש-סור-יון, צרפת (משטח קשה באולם) | לה רוש-סור-יון, צרפת (משטח קשה באולם) | לה רוש-סור-יון, צרפת (משטח קשה באולם) | לה רוש-סור-יון, צרפת (משטח קשה באולם) | לה רוש-סור-יון, צרפת (משטח קשה באולם) |   |   |   |   |   | 2 |   ארצות הברית | 0 |  |  |
|   |  |   בלגיה | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   | 4 |   צרפת | 3 |   |   | אקס-אן-פרובאנס, צרפת (משטח חימר באולם) | אקס-אן-פרובאנס, צרפת (משטח חימר באולם) | אקס-אן-פרובאנס, צרפת (משטח חימר באולם) | אקס-אן-פרובאנס, צרפת (משטח חימר באולם) | אקס-אן-פרובאנס, צרפת (משטח חימר באולם) |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 4 |   צרפת | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
| אשוויל, ארצות הברית (משטח קשה באולם) | אשוויל, ארצות הברית (משטח קשה באולם) | אשוויל, ארצות הברית (משטח קשה באולם) | אשוויל, ארצות הברית (משטח קשה באולם) |   |   | 2 |   ארצות הברית | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   הולנד | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 2 |   ארצות הברית | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
מהלך התחרות > משחק הגמר

| צ'כיה   צ'כיה   3 | צ'כיה   צ'כיה   3 | ארנה 02, פראג, צ'כיה   11-10 בנובמבר 2018  משטח קשה | ארנה 02, פראג, צ'כיה   11-10 בנובמבר 2018  משטח קשה | ארצות הברית   ארצות הברית   0 | ארצות הברית   ארצות הברית   0 | ארצות הברית   ארצות הברית   0 | ארצות הברית   ארצות הברית   0 | ארצות הברית   ארצות הברית   0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 |  |  |
| 1 | צ'כיה | ברבורה סטרוסובה  |  | 6 | 6 | 6       |  |  |
| 1 | ארצות הברית | סופיה קנין |  | 7 | 1 | 4 |  |  |
| 2 | צ'כיה | קטרינה סיניאקובה |  | 6  | 7 |  |  |  |
| 2 | ארצות הברית | אליסון ריסקה |  | 3 | 6 |  |  |  |
| 3 | צ'כיה | קטרינה סיניאקובה |  | 7 | 5 | 7           |  |  |
| 3 | ארצות הברית | סופיה קנין |  | 5 | 7 | 5 |  |  |
| 4 | צ'כיה | ברבורה סטרוסובה |  |  |  |  |  |  |
| 4 | ארצות הברית | אליסון ריסקה |  |  |  |  |  |  |
| 5 | צ'כיה | קטרינה סיניאקובה/ברבורה קרייצ'יקובה |  |  |  |  |  |  |
| 5 | ארצות הברית | דניאל קולינס/ניקול מליחאר |  |  |  |  |  |  |
מהלך התחרות > העברות לקראת שנת 2019

בעקבות המשחקים בין 4 נבחרות שהפסידו בשלב הראשון של הבית העולמי א' לבין הקבוצות שניצחו בבית עולמי ב':
בלארוס ובלגיה נותרו בבית עולמי א'
רומניה ואוסטרליה עלו לבית העולמי א'
שווייץ והולנד ירדה לבית העולמי ב'
ישראל בתחרות

בנבחרת ישראל השתתפו ולדה אקשיברובה, לינה גלושקו ויוליה גלושקו. הנבחרת החלה את השתתפותה בבית ג' של אזור אירופה/אפריקה א'. כל המשחקים של אזור אירופה/אפריקה ב' נערכו באתונה. הנבחרת סיימה את הבית במקום השני. כתוצאה מכך הנבחרת נותרה באזור אירופה/אפריקה ב'.
מאדאם סוזצקה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של ברניס רובנס
 בימוי:  ג'ון שלזינגר
 הופק בידי:  סול דייוויד
 תסריט:  רות פראוור-ג'אבוולה
 עריכה:  פיטר הונס
 שחקנים ראשיים:  שירלי מקליין נאווין צ'אודרי
 מוזיקה:  ג'רלד גורייט
 צילום:  נאט קרוסבי
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  Cineplex Odeon Films 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 באוקטובר 1988
 משך הקרנה:  122 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה קומית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקציב:  9,000,000 דולר
 הכנסות:  3,548,238 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   madamesousatzka
 דף הסרט ב־IMDb
 
מאדאם סוזצקה (Madame Sousatzka) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 1988 בבימויו של ג'ון שלזינגר, עם שירלי מקליין ונאווין צ'אודרי  בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן מאדאם סוזצקי מאת הסופרת ברניס רובנס (1962) המתאר יחסים בין מורה קפדנית לפסנתר לבין תלמיד, נער ממוצא הודי.
שירלי מקליין זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה.
ג'ון שלזינגר היה מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה.
פגי אשקרופט הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה. ג'רלד גורייט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר.
השחקנים טוויגי ולי לוסון שמשחקים בסרט כזוג אוהבים, נישאו לאחר סיום הצילומים.
תקציר העלילה

מאדאם סוזצקה (שירלי מקליין) היא מורה לפסנתר הגרה בלונדון בבניין העומד לפני הריסה. משפחתה ברחה מרוסיה לאחר מלחמת העולם הראשונה ואמה הייתה פסנתרנית מפורסמת שהכריחה אותה ללכת בדרכה אך היא החליטה לעזוב את במת הקונצרטים ולעסוק בלימוד נגינה בפסנתר רק לתלמידים מוכשרים.
אחד מתלמידי הוא מאנק סן (נאווין צ'אודרי) בן 16 שאמו שושי (שאבאנה אזמי) שהייתה ממשפחה מכובדת בבנגל נפרדה מבעלה, הגיעה ללונדון ומתפרנסת מקייטרינג של מאפים הודיים. היא בטוחה שלמאנק צפויה קריירה גדולה כפסנתרן בקונצרטים.
בבנין גרים עוד שלושה דיירים. בקומת הקרקע גרה אלמנה, ליידי אמילי (פגי אשקרופט), בקומה הראשונה גר האוסאופת מר קורדל (ג'פרי בילדון) ובקומה העליונה גרה ג'ני (טוויגי) שעובדת בחברה להפקת מוזיקה ושואפת להיות זמרת. בעל החברה הוא רוני בלום (לי לוסון) המבקר בדירתה מדי פעם, מקיים איתה יחסים ומאזין בהערכה לנגינתו של מאנק הבוקעת מדירתה של סוזצקה. היחסים בין הדיירים מצוינים והם חוגגים ביחד את יום ההולדת של מאדאם סוזצקה. מאנק מטפל במר קורדל לאחר שהוכה על ידי בריונים.
סוזצקה אומרת שאינה מלמדת רק נגינה אלא דרך חיים, היא בוחרת את בגדיו של מאנק, נותנת לו ספרים לקריאה ופוקדת עליו לא להחליק בגלגיליות מחשש לפגיעה בידיו. בנקודה זאת הוא לא נשמע לה, הוא נופל ונפגע בידו לזעמה של מורתו.
סוזצקה טוענת שמאנק אינו בשל עדיין להופיע בקונצרטים ויש לה ויכוח מר עם אמו בנושא זה. לאחר שנמצאות שערות בדברי המאפה שלה העסק שלה קורס. מאנק מקבל הצעה מרוני להופיע בקונצרט משודר בשידור חי ומסכים למרות התנגדותה של סוזצקה. הוא מזמין אותה לקונצרט ומקווה שתגיע. הוא מעוניין לפתח קריירה כדי לעזור לאמו.
הוא מנגן את הקונצ'רטו לפסנתר של רוברט שומן ובאחד הקטעים הוא מתבלבל אך מצליח לסיים את הנגינה לקול תשואות הקהל ולאכזבתה של סוזצקה שנכחה באולם.
לבסוף עוזבים הדיירים את הבניין, מאנק בא להיפרד מסוזצקה, משאיר לה מכתב בו הוא מודיע על כך שעבר למורה חדש לאו מילב (רוברט ריטי) והדחפורים מתקרבים לבניין.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| שירלי מקליין | מאדאם סוזצקה | מורה לפסנתר |
| נאווין צ'אודרי | מאנק סן | תלמיד |
| שאבאנה אזמי | שושי סן | אמא של מאנק |
| פגי אשקרופט | ליידי אמילי | דיירת |
| טוויגי | ג'ני | דיירת |
| לי לוסון | רוני בלום | מפיק מוזיקלי |
| רוברט ריטי | לאו מילב | מורה לפסנתר |
| ג'פרי בילדון | מר קורדל | אוסטיאופת |
כוכבת הסרט, שירלי מקליין, הגיעה לישראל בפברואר 1989 לסייע בקידום הסרט עם הקרנת הבכורה שלו בישראל.
הערות שוליים

↑  עירית שמגר, הרבה יותר יפה ונחמדה ממאדם סוזצקה, מעריב, 8 בפברואר 1989
הרחק מן ההמון הסוער

ערך זה עוסק בסרט משנת 1967. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מבוסס על:  הרומן הרחק מהמון מתהולל מאת תומאס הארדי
 בימוי:  ג'ון שלזינגר
 הופק בידי:  ג'וזף יאני
 תסריט:  פרדריק רפאל
 עריכה:  מלקולם קוק 
 שחקנים ראשיים:  ג'ולי כריסטי אלן בייטס טרנס סטמפ פיטר פינץ'
 מוזיקה:  ריצ'רד רודני בנט
 צילום:  ניקולס רוג
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1967
 משך הקרנה:  168
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרחק מן ההמון הסוער הוא סרט קולנוע משנת 1967 שביים ג'ון שלזינגר עיבוד לרומן "הרחק מהמון מתהולל" מאת תומאס הארדי. זהו סרטו הרביעי של שלזינגר והוא שונה בסגנונו מהסרטים הקודמים שלו שתיארו את אורח החיים העירוני באנגליה. ניקולס רוג צילם את הסרט, וריצ'רד רודני בנט כתב את הפסקול. בסרט שולבו מספר שירי עם.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר על מוזיקה מקורית. כמו כן היה מועמד לפרסי באפט"א בקטגוריות הצילום והתלבושות.
עלילה

סיפור העלילה מתרחש בדרום מערב אנגליה בתקופה הוויקטוריאנית. בת שבע אברדין (ג'ולי כריסטי) היא אשה צעירה ויפה, עיקשת ועצמאית בדעותיה. היא יורשת את החווה של דודהּ, ומחליטה לנהל אותה בעצמה, דבר המעורר מורת רוח בקרב הקהילה הכפרית.
לבת שבע שלושה מחזרים, גבריאל אוק (אלן בייטס) שהוא רועה מסור אך חסר מזל, ויליאם בולדווד (פיטר פינץ') חוואי עשיר קודר ומתבודד, והסמל פרנק טרוי (טרנס סטמפ) דרגון שובה הלב והבוגדני.
הסרט נאמן למקור הספרותי אם כי הייתה ביקורת על בחירתה של ג'ולי כריסטי לתפקיד הראשי. הצילומים נערכו ברובם במחוזות דורסט ווילטשייר שבאנגליה.
צוות השחקנים

ג'ולי כריסטי – בת שבע אברדין
טרנס סטמפ – סמל פרנק טרוי
פיטר פינץ' – ויליאם בולדווד
אלן בייטס – גבריאל אוק
פיונה ווקר – לידי
פרונלה רנסום – פאני רובין
אליסון ליגט – גברת הרסט
פול דוקינס – הנרי פריי
ג'וליאן סומרס – ג'אן קוגן
ג'ון בארט – ג'וזף פורגרס
פרדי ג'ונס – קייני בול
אנדרו רוברטסון – אנדרו רנדל
קאובוי של חצות

| --- | --- |

 מבוסס על:  קאובוי של חצות 
 בימוי:  ג'ון שלזינגר
 הופק בידי:  ג'רום הלמן
 תסריט:  וולדו סולט
 עריכה:  יו רוברטסון 
 שחקנים ראשיים:  דסטין הופמן ג'ון וויט
 מוזיקה:  ג'ון בארי
 צילום:  אדם הולנדר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 במאי 1969
 משך הקרנה:  113 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט להט"בי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, טקסס, פלורידה 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-60 של המאה ה-20 
 תקציב:  $3,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   midnightcowboy
 פרסים:  שלושה פרסי אוסקר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנריקו וג'ו, מתוך הסרט
קאובוי של חצות (באנגלית: Midnight Cowboy) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1969 המבוסס על רומן בעל שם זהה משנת 1965, בכיכובם של דסטין הופמן וג'ון וויט. את הסרט ביים ג'ון שלזינגר, על פי תסריט של וולדו סולט, המבוסס על רומן קצר של הסופר האמריקני ג'יימס ליאו הרליהי. הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר, בהם פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר ופרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.