stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאופולד גודובסקי
רקע משפחתי והילדות בליטא

לאופולד גודובסקי נולד בעיירה ז'וסלה, קרוב לווילנה כבנם היחיד של מאציאֶי גודובסקי, רופא, ושל אשתו, אנה.
האב נדבק ונפטר בזמן שטיפל בחולים בימי מגפת כולרה כשהילד היה בן שנה וחצי והאלמנה מחוסרת הכל עברה לגור קודם ליישוב שירווינטי (כיום שירווינטוס) וזמן קצר אחר כך לווילנה בבית של ידידים בשם לודוויק ומינה פאסינוק, בעלי חנות פסנתרים. בהיותם חשוכי ילדים, הזוג פאסינוק הפך להוריו האומנים של לאופולד. לודוויק פאסינוק לימד את הילד כינור ומושגי מוזיקה, כך שכבר בגיל 7 יכול היה לנגן את הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון. אבל הילד נמשך יותר אל הנגינה בפסנתר ולמד אותה כמעט בכוחות עצמו, חרף ההתנגדות ההתחלתית של מורו.
להערכתו של הביוגרף שלו, ג'רמי ניקולאס, לכישרונו של גודובסקי ללמוד פסנתר כאוטודידקט לא היה אח ורע בתולדות המוזיקה. זה מסביר לדבריו את גישתו של גודובסקי כלפי הכלי ואת ניסוייו בטכניקת הנגינה בו. בגיל חמש הוא הלחין את יצירתו הראשונה, מינואט שלחלקו האמצעי הייתה צורה של קאנון.
מגיל מוקדם התחיל גודובסקי להופיע בקונצרטים פומביים. בגיל 9 - בווילנה, וכעבור זמן קצר, ערך, תחת חסותו של לודוויק פאסינוק, סיורי רסיטלים כ"ילד פלא" ברחבי ליטא ופרוסיה המזרחית.
שנות נעוריו ולימודיו באירופה ובאמריקה

רק בשנת 1883 בגיל 13 נשלח בתמיכת בנקאי בשם פיינברג למבחני קבלה לבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. והתקבל אחרי שנבחן על ידי צוות שכלל את יוזף יואכים, מוריץ מושקובסקי וולדמאר ברגיל.
לאחר שלושה חודשים של לימודים אצל ארנסט רודורף, עזב בגלל הקושי להסתדר עם הוראה מאורגנת והמשיך להשתלם לבדו. בנובמבר 1884 נסע בליווי אמו וה"דוד" פאסינוק לאמריקה. נפרד ממלוויו ונשאר למצוא את מזלו שם. ב-7 בדצמבר 1884 התחיל בבוסטון כחבר בלהקת האופרה של קלרה לואיז קלוג.
בהתחלת שנת 1885 ניגן בקזינו ניו יורק, שם התחלף לסירוגין עם טרסה קארניו. בהמשך יצא לסיור הופעות בחוף המערבי ובקנדה יחד עם הכנר אוביד מוסין, שהכיר אותו עוד כ"ילד פלא" בווילנה.
הקשר עם אמו, איתה היה מתכתב, התרופף עוד יותר החל משנת 1886. ידוע כי נפטרה זמן קצר לפני 1914.
גם הקשר עם לודוויק פאסינוק שהתאלמן בינתיים התנתק ואין פרטים על גורלו של האיש. למזלו, הנער הכיר את לאון סאקס, מצנט מניו יורק, שפרש עליו את חסותו וקיבל אותו כמעין ילד נוסף לתוך משפחתו בת ששת הילדים. לאופולד אף התאהב אז בבתו של סאקס, פרידה.
בתמיכת סאקס, חזר גודובסקי בשנת 1886 לאירופה כדי ללמוד אצל פרנץ ליסט בוויימאר. מותו של ליסט אילץ אותו לעבור לפריז שם התיידד עם קאמי סן-סנס וניגן לפניו במשך כשנתיים. סן סאנס, ששכל את בנו ביקש אף לאמצו כבן אך בתנאי שישנה את שם משפחתו. גודובסקי, כפי שהעיד בזכרונותיו, לא היה מוכן לכך. בתמיכת הזוג סאקס, שהגיע במיוחד בשבילו לאירופה, הרבה גודובסקי לנגן באותה תקופה בסלונים של האריסטוקרטיה הצרפתית והבריטית, והתחכך עם בכירי עולם המוזיקה בבירת צרפת - צ'ייקובסקי, גונו, תומא, פורה, דליב, מאסנה ואחרים.
פעילותו המוזיקלית בחיים הבוגרים

מותו של לאון סאקס אילץ אותו לעזוב את אירופה ולחזור באוקטובר 1890 לארצות הברית.
אחרי רסיטל בקרנגי הול נשא ב-30 באפריל 1891 את פרידה סאקס לאשה והפך ממחרת לאזרח ארצות הברית. מאוכזב משהו מעומס העבודה כסולן קונצרטים החליט להקדיש את עצמו במיוחד לתחום ההוראה.
לימד במכללה למוזיקה בניו יורק (1891), בקונסרבטוריון של גילברט ריינולדס קומבס שבברוד סטריט בפילדלפיה (1891–1893) ובקונסרבטוריון של שיקגו (1893–1900).
בסופו של דבר הוכיח עצמו כפסנתרן בעל שיעור קומה, ברמה שווה ליוזף הופמן או סרגיי רחמנינוב.
בשנים 1897–1898 הצטיין בסדרת שמונה קונצרטים שבהם ביצע את עיקר הרפרטואר לפסנתר של המאה ה-19.
בשובו לאירופה ב-6 בדצמבר 1900 הופיע ב"בטהובן זאל" בברלין, ברסיטל שהדהים את הקהל והביקורת. התיישב בגרמניה ולאחר מכן, בשנים 1909–1914 כיהן (אחרי בוזוני) כראש החוג לפסנתר באקדמיה למוזיקה Akademie der Tonkunst בווינה, מינוי אקדמי בכיר נדיר בשביל יהודי באותן שנים. עם תלמידיו בווינה נמנו היינריך נויהאוס ואיזאיי דוברובן.
בשנים 1912–1914 חזר לסיורי הופעות בארצות הברית והקליט שם את הקלטותיו הראשונות על גרמופון.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה הכריחה אותו לעזוב את גרמניה ואוסטריה ולהעביר שוב את מגוריו ומרכז פעילותו לארצות הברית.
בשנים 1914–1916 חי בניו יורק, אחר כך בין 1916 ל-1919 בלוס אנג'לס ובשנים 1919–1922 בסיאטל. משנת 1922 חזר לחיות בניו יורק. במהלך שנות ה-1920 הופיע רבות באירופה ובארצות הברית, ערך סיורים ארוכים גם במקסיקו וארצות אמריקה הלטינית אחרות ובמזרח אסיה, כולל יפן ואינדונזיה, אז איי הודו ההולנדיים. בביקור בארץ האחרונה התרשם מאוד ממוזיקת הגמלאן ממנה שאב השראה לסוויטה "פונורמות - ג'אווה".
במהלך חייו גודובסקי לימד דורות של פסנתרנים, ביניהם היינריך נויהאוס וחורחה בולט (1914 - 1990).
גודובסקי היה מארח מצוין, אוהב בני אדם ובעל חוש הומור. הוא כונה "פופסי" על ידי מקורביו (אולי בגלל מבנה גופו הגוץ). היה מקובל מאוד בחוגי אנשי התרבות והמדע בתקופתו, בווינה, באנגליה, גרמניה או ארצות הברית, התיידד, בין השאר, עם צ'ארלי צ'פלין ועם אלברט איינשטיין.
בדצמבר 1925 ביקר לאופולד גודובסקי את היישוב היהודי בארץ ישראל ובקבלת פנים שערך לו ראש העיר תל אביב, דיזנגוף, המאסטרו הציע הקמת אקדמיה למוזיקה שתמשוך אליה מורים מבין גדולי המוזיקאים היהודים בעולם שיבואו לפרקי זמן קצובים ללמד כאן ללא תמורה.
גודובסקי ביקר בהזדמנות זאת בקונסרבטוריון שולמית בתל אביב. בשנת 1926 ערך ביקור גם בארץ הולדתו, פולין (שכללה אז את וילנה והסביבה).
שנותיו האחרונות

אחרי גיל 50 הוכה האמן בכמה משברים שפגעו בחייו האישיים.
בשנת 1924 אשתו פרידה חלתה קשות ונכותה הלכה והחמירה עם השנים. בשנת 1928 מאוכזב מבנו השני, גוטרם -גורדון שעזב את לימודיו כדי להתחתן עם רקדנית וודווילים, נידה אותו והפסיק להכיר בו כבן. המשבר הפיננסי משנת 1929 דרדר את מצבו הכלכלי. אמנם שורה של הקלטות אינטנסיביות בלונדון הביאה להכנסות חדשות, אבל גם לאסון בלתי צפוי: ב-17 ביוני 1930 בעת שהשלים את הקלטת הסקרצו במי מ'זור מאת שופן (מתוך 2 אטודים וארבעה סקרצי), גודובסקי לקה באירוע מוחי שהשאיר אותו עם שיתוק חלקי בפלג הגוף הימני. מוכה דיכאון, גודובסקי הצטרך בהמשך להתמודד גם עם התאבדות הבן הסורר גורדון בשנת 1932 ועם מות אשתו מהתקף לב שנה לאחר מכן. אף העלייה לשלטון של הנאצים בלב אירופה, בגרמניה, העציבה אותו מאוד.
בהמשך עבר דירה בניו יורק יחד עם בתו דגמר וחזר לנגן, אך לא בהופעות פומביות אלא בפני ידידים ומעריצים בלבד.
בשנותיו האחרונות התגייס לרעיון כינוס עולמי של המוזיקה והמוזיקאים World Synod of Music and Musicians ושל הקמת מועצה בינלאומית של המוזיקה והמוזיקאים, יוזמות שלא יצאו לפועל.
בשנים 1937–1938 חלה ירידה נוספת במצב בריאותו.
בנובמבר 1938 נפטר בניו יורק מסרטן הקיבה בגיל 68.
ללאופולד גודובסקי היו ארבעה ילדים: שתי בנות, ואניטה (1894-) ודגמר (1898 - 1975) ושני בנים, לאופולד וגוטרם-גורדון.
לאופולד גודובסקי הבן (1900 - 1983) היה כימאי וכנר, שיחד עם לאופולד מאנס, המציא בחברת "קודאק", בשנת 1935, את הפילם הדיאפוזיטיב הראשון "קודאכרום".
היה נשוי לאחות הצעירה של ג'ורג' גרשווין.
דגמר גודובסקי שהייתה בזמנו שחקנית ראינוע.
אמנותו כפסנתרן

גודובסקי היה אחד הפסנתרנים הכי נערצים של דורו, בקרב הקהל, עמיתיו והמבקרים כאחד.
העדיף, ואומרים, היטיב יותר לנגן באולמות קטנים ואינטימיים מאשר באודיטוריומים גדולים.
הרבה לנגן בטהובן, שומאן, ליסט, גריג, שופן. אף על פי שכפות ידיו ואצבעותיו לא נראו ארוכות "כשל פסנתרן", הייתה לו יכולת טכנית מושלמת שרכש אותה כמעט לבד. גישתו לנגינה הדגישה את הצורך בחסכון בתנועות ו"הרפיית הכובד" (במקום הפעלת כוח שרירים ישירה).
ארתור רובינשטיין טען שיזדקק לחמש מאות שנה כדי להגיע ל"מנגנון" כמו של גודובסקי.
ולדימיר דה פכמן שאהב לבצע את יצירותיו ועיבודיו של גודובסקי נהג לומר: "אנחנו חוטבי עצים לעומתו".
המוזיקולוג ג'יימס היונקר, טען שגודובסקי היה "פסנתרן לפסנרתנים".
גודובסקי עצמו הזהיר אמנם כי האמנות איננה הטכניקה בלבד. לדבריו, "העניין החשוב הוא הבריאה, היצירה. שימור האישיות הוא התכונה החשובה ביותר אצל האמן-המבצע. מורים טובים באמת הם אלה המקדישים לכך את עיקר מחשבתם".
גודובסקי כמלחין ומעבד

לפי הערכתו של רחמנינוב בזמנו, "גודובסקי היה המוזיקאי היחיד בתקופתו שתרם תרומה אמיתית ולטווח ארוך להתפתחות המוזיקה לפסנתר".
מן המפורסמות הערתו של פרוצ'ו בוזוני כי מאז ליסט, הוא עצמו וגודובסקי היו המלחינים היחידים שהוסיפו משהו משמעותי באמת לכתיבה לפסנתר.
כמלחין, גודובסקי נודע במיוחד הודות לעיבודים ותעתיקים שעשה ליצירות של מלחינים אחרים.
היצירה המפורסמת ביותר בתחום זה הייתה "53 ה-studies" שלו לפי 27 אטיודים של שופן (1894 - 1914).
יצירות אלה של גודובסקי שדרשו רמה גבוהה של טכניקה ("ממושמעת, ורסטילית ופוליפונית, שבה השימוש בפדלים נעשה לא בניגוד לאצבעות כי אם בהתאמה איתן"), עוררו סערה גדולה בקרב המבקרים. חלקם, כמו פרנק קופר, ראו בעיבודיו של גודובסקי מעין חילול השם של שופן.
גודובסקי העדיף לקרוא להם יותר "הרכבות מחדש" (Recompositions) מאשר "תעתיקים" (Transcriptions).
הוא הרשה לעצמו את החופש להצמיד אטיוד אחד על השני, לעשות שינויים בנושאים, להפוך אותם ולהעביר חלקים מיד ימין ליד שמאל, עד ללא היכר.
היצירה הזאת נחשבת אחת מהמתוחכמות והקשות שנכתבה אי-פעם לפסנתר, אף על פי שגודובסקי עצמו לא סבר כך.
עשרות שנים תרומתו של גודובסקי לספרות הפסנתר נזנחה עד שידעה הכרה מחודשת הודות לביצועם של אמנים כמו תלמידו ממוצא קובני, חורחה בולט, או ארל ויילד ומארק-אנדרה אמלן.
גודובסקי תרם תרומה מיוחדת למוזיקה לפסנתר ליד שמאל ומשום כך המוזיקולוג ג'יימס גיבונס היונקר כינה אותו "השליח (אפוסטול) של היד השמאלית".
יצירות

גודובסקי הלחין כ-400 יצירות לפסנתר ועיבודים של שירים ויצירות אחרות.
1889 פולונז Polonaise
1893-1912
Studies on Chopin's Études ‏ 53
("חיי אמן", "העטלף", "יין, אשה ושיר")
1899 טוקטה Toccata
1911 סונאטה במי מינור
1912 4 מטמורפוזות סימפוניות לפי שלושה ואלסים מאת יוהאן שטראוס
טריאקונטמרון - 30 קטעים -(שכל אחד מהם הולחן ביום אחר)
1912 מסיכות של ואלס Walzermasken
1925 סוויטה "פונורמות ג'אווה" -
12 קטעים
(Phonoramas Java Suite)
ל-4 ידיים:
ליד שמאל בלבד:
לכינור ופסנתר:
תעתיקים רבים לפסנתר של יצירות לכינור סולו ולצ'לו מאת באך
1928 פסאקאליה מסבוססת על הנושא ההתחלתי של "הסימפוניה הבלתי גמורה" מאת שוברט
לקריאה נוספת > אחרים

Dubal, David. . The Art of the Piano,, Amadeus Press ,Cambridge, UK, 2004
הערות שוליים

↑  J. Nicholas 1989
↑  במדור של ליטל לוין - בעיתון "הארץ", 12 בדצמבר 2010
↑  נ. דונביץ (2000) ע' 29
↑  Oxford Grove Dictionary 1994
↑  J. Nicholas (1989) p .XXI
↑  J.Huneker (1922) vol2 ch 23 p. 206
↑  (2001) J.Banowetz, A. Chan, vol.2 p.7
↑  נ. דונביץ (2000) - ע' 30
↑  ציטוט מהפרק "בודהה האפל" באתר של ד"ר ג'ונתן אדוורד מאן, (2005)
↑  שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261862605171  PLWABN: 9810633337005606  BIBSYS: 3057901  BNE: XX4579982  BnF: cb13894559t (data)  CiNii: DA08175267  GND: 118964046  ISNI: 0000 0001 1761 5667  LCCN: n80004357  LNB: 000059060  MusicBrainz: f5b8d14c-3adb-4cd3-aa97-140a557c7302  NDL: 01047792  NKC: jn19990002733  NLA: 36049171  NLK: KAC199610256  NSK: 000088286  NTA: 069942374  RERO: 02-A003303765  SNAC: w6543160  SUDOC: 067019293  Trove: 1201863  VIAF: 46946481   WorldCat (עם VIAF): 46946481 
גודובסקי בשנת 1911, ציור מאת הצייר ציונגלינסקי
לאופולד גודובסקי בשנת 1915
לואיס סקולה

לואיס אלברטו סקולה בלבואה (ספרדית: Luis Alberto Scola Balvoa; נולד ב-30 באפריל 1980 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורסלן עבר ארגנטינאי, וכיום יו"ר קבוצת פלקנסטרו וארזה מליגת העל האיטלקית בכדורסל.
ביוגרפיה

נולד בעיר בואנוס איירס. אביו היה פקיד בנק ושיחק כדורסל חצי-מקצועני. סקולה ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו בקבוצה המקומית של פרו קאריל אואסטה בבואנוס איירס. אחרי שנתיים הוא עבר לשחק בספרד בקבוצת קאפיטל חיחון מהליגה השנייה ועזר לה לעלות לליגה הראשונה. בגלל שורשים ספרדים במשפחתו סקולה קיבל אזרחות ספרדית ושיחק כשחקן מקומי.
קבוצת טאו ויטוריה הבחינה בכישרונו והחתימה אותו על חוזה ארוך טווח, שבמסגרת השנה הראשונה לחוזהו נשאר לשחק בקבוצת חיחון בליגה הראשונה כשחקן מושאל. בקיץ 2000 עבר לשחק בטאו ויטוריה.
בוויטוריה סקולה הפך לאחד השחקנים הטובים באירופה בתפקידו, וזכה עם הקבוצה באליפות הליגה (2002), שני גביעי המלך (2002, 2004) ובסופרקאפ הספרדי (2006). באירופה סקולה היווה חלק מרכזי בעלייה של טאו לצמרת הכדורסל האירופי, והשתתף עימה בסדרת הגמר (2001) ושלושה פיינל פורים רצופים (2005, 2006, 2007) של היורוליג, כאשר בשנים 2005 ו-2007 הוא הפסיד לקבוצות מכבי תל אביב בגמר ופנאתינייקוס בחצי הגמר בהתאמה.
בשנת 2002 הוא נבחר בדראפט בסיבוב השני על ידי סן אנטוניו ספרס, אולם מעבר שלו לקבוצה הטקסנית לא התאפשר עקב סעיף שחרור גבוה במיוחד מחוזהו בעלות מיליוני דולרים, סעיף שעקב חוקי ה-NBA הקבוצה לא יכלה לעמוד בהם.
בקיץ 2007 הזכויות על סקולה עברו ליוסטון רוקטס, ונושא שחרורו מול טאו ויטוריה נפתר על ידי הקבוצה. מיד לאחר מכן הוא חתם בקבוצה. בקיץ 2012 ויתרה יוסטון על סקולה, שעבר לפיניקס סאנס.
בשנת 2013 הועבר לואיס סקולה בטרייד לאינדיאנה פייסרס, תמורת ג'רלד גרין, מיילס פלאמלי ובחירת דראפט עתידית בסיבוב השני. ב-2015 חתם בטורונטו ראפטורס, ב-2016 חתם בברוקלין נטס, ובפברואר 2017 נופה מסגל הנטס.
ב-9 ביולי 2017 חתם סקולה בשאנקסי ברייב דראגונס מהליגה הסינית. ב-10 באוגוסט 2018 חתם בשאנגחאי שארקס. ב-29 בספטמבר 2019 חתם סקולה באולימפיה מילאנו האיטלקית לעונה אחת. בשנה זו זכה בפרס ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב").
ב-21 בספטמבר 2021, לאחר עונה בה שיחק בפלקנסטרו וארזה, יצאה ההודעה כי סקולה פורש ממשחק פעיל. סקולה הצטרף לבעלות על וארזה ומשמש מאז כיו"ר שלה.
ביוגרפיה > נבחרת ארגנטינה

סקולה שיחק בנבחרות ארגנטינה הצעירות וזכה עימן במספר לא מבוטל של תארים ומדליות. עם הנבחרת הבוגרת שיחק לראשונה בשנת 2001, ומאז זכה עימה במדליית הכסף באליפות העולם 2002 ומדליית זהב אולימפית באולימפיאדת אתונה (2004).
סטטיסטיקות הקריירה > ביורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000/2001 | ויטוריה | 22 | 5 | 18.3 | 0.547 | 0.000 | 0.538 | 4.4 | 0.7 | 1.0 | 0.1 | 8.7 |
| 2001/2002 | ויטוריה | 20 | 3 | 23.7 | 0.689 | 0.333 | 0.670 | 4.6 | 1.1 | 1.3 | 0.3 | 15.9 |
| 2002/2003 | ויטוריה | 16 | 9 | 24.7 | 0.546 | 0.000 | 0.677 | 5.0 | 1.3 | 0.9 | 0.3 | 15.1 |
| 2003/2004 | ויטוריה | 14 | 6 | 28.8 | 0.604 | 0.000 | 0.765 | 6.1 | 2.4 | 1.4 | 0.4 | 15.2 |
| 2004/2005 | ויטוריה | 24 | 21 | 24.7 | 0.564 | 0.000 | 0.676 | 6.5 | 1.9 | 1.3 | 0.7 | 15.1 |
| 2005/2006 | ויטוריה | 25 | 24 | 28.6 | 0.536 | 0.000 | 0.679 | 6.7 | 2.2 | 1.6 | 0.8 | 14.8 |
| 2006/2007 | ויטוריה | 23 | 18 | 26.5 | 0.573 | 0.000 | 0.708 | 5.9 | 2.2 | 0.9 | 0.3 | 15.5 |

| קריירה |  | 144 | 86 | 25.6 | 0.577 | 0.091 | 0.671 | 5.6 | 1.7 | 1.2 | 0.5 | 14.3 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007/2008 | יוסטון | 82 | 39 | 24.7 | 0.515 | 0.000 | 0.668 | 6.4 | 1.3 | 0.7 | 0.2 | 10.3 |
| 2008/2009 | יוסטון | 82 | 82 | 30.3 | 0.531 | 0.000 | 0.760 | 8.8 | 1.5 | 0.8 | 0.1 | 12.7 |
| 2009/2010 | יוסטון | 82 | 82 | 32.6 | 0.514 | 0.200 | 0.779 | 8.6 | 2.1 | 0.8 | 0.3 | 16.2 |
| 2010/2011 | יוסטון | 74 | 74 | 32.6 | 0.504 | 0.000 | 0.738 | 8.2 | 2.5 | 0.6 | 0.6 | 18.3 |
| 2011/2012 | יוסטון | 66 | 66 | 31.3 | 0.491 | 0.000 | 0.773 | 6.5 | 2.1 | 0.5 | 0.4 | 15.5 |
| 2012/2013 | פיניקס | 82 | 67 | 26.6 | 0.473 | 0.188 | 0.787 | 6.6 | 2.2 | 0.8 | 0.4 | 12.8 |
| 2013/2014 | אינדיאנה | 82 | 2 | 17.1 | 0.470 | 0.143 | 0.728 | 4.8 | 1.0 | 0.3 | 0.2 | 7.6 |
| 2014/2015 | אינדיאנה | 81 | 16 | 20.5 | 0.467 | 0.250 | 0.699 | 6.5 | 1.3 | 0.6 | 0.2 | 9.4 |
| 2015/2016 | טורונטו | 76 | 76 | 21.5 | 0.450 | 0.404 | 0.726 | 4.7 | 0.9 | 0.6 | 0.4 | 8.7 |

| קריירה |  | 707 | 504 | 26.2 | 0.493 | 0.339 | 0.742 | 6.8 | 1.6 | 0.7 | 0.3 | 12.3 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | יוסטון | 6 | 6 | 36.7 | 0.448 | 0.000 | 0.686 | 9.3 | 1.3 | 0.7 | 0.2 | 14.0 |
| 2009 | יוסטון | 13 | 13 | 32.6 | 0.494 | 0.000 | 0.673 | 8.4 | 1.8 | 0.5 | 0.2 | 14.4 |
| 2014 | אינדיאנה | 17 | 0 | 13.9 | 0.465 | 0.333 | 0.591 | 2.5 | 0.5 | 0.4 | 0.2 | 6.4 |
| 2016 | טורונטו | 11 | 9 | 12.7 | 0.258 | 0.190 | 0.727 | 1.6 | 0.6 | 0.3 | 0.0 | 2.5 |

| קריירה |  | 48 | 28 | 21.4 | 0.454 | 0.200 | 0.667 | 4.7 | 1.0 | 0.4 | 0.1 | 8.5 |
הערות שוליים

| נבחרת ארגנטינה – האלופה האולימפית אתונה (2004) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 סאנצ'ס •  5 ג'ינובילי •  6 מונטצ'יה •  7 אוברטו •  8 הרמן •  9 פרננדס •  10 סקונוצ'יני •   11 סקולה •  12 גוטיירס‎‎‎ • 13 נוצ'יוני •  14 דלפינו‎‎ • 15 וולקוביסקי • מאמן: מניינו |  1  •  2  •  3  •  4 סאנצ'ס •  5 ג'ינובילי •  6 מונטצ'יה •  7 אוברטו •  8 הרמן •  9 פרננדס •  10 סקונוצ'יני •   11 סקולה •  12 גוטיירס‎‎‎ • 13 נוצ'יוני •  14 דלפינו‎‎ • 15 וולקוביסקי • מאמן: מניינו | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – אולימפיאדת בייג'ינג - 2008 (מדליית ארד) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 סקולה •  5 ג'ינובילי •  6 גונסאלס •  7 אוברטו •  8 פריג'יוני •  9 פורטה •  10 דלפינו •   11 קינטרוס •  12 ל.גוטיירס • 13 נוצ'יוני •  14 ח.פ.גוטיירס • 15 קמריקס • מאמן: הרננדס |  1  •  2  •  3  •  4 סקולה •  5 ג'ינובילי •  6 גונסאלס •  7 אוברטו •  8 פריג'יוני •  9 פורטה •  10 דלפינו •   11 קינטרוס •  12 ל.גוטיירס • 13 נוצ'יוני •  14 ח.פ.גוטיירס • 15 קמריקס • מאמן: הרננדס | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – אולימפיאדת לונדון - 2012 (מקום רביעי) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 סקולה •  5 ג'ינובילי •  6 מאטה •  7 ל.גוטיירס •  8 פריג'יוני •  9 ח.פ.גוטיירס •  10 דלפינו •   11 קאמפוסו •  12 לייבה • 13 נוצ'יוני •  14 חאסן • 15 קמריקס • מאמן: לאמאס |  1  •  2  •  3  •  4 סקולה •  5 ג'ינובילי •  6 מאטה •  7 ל.גוטיירס •  8 פריג'יוני •  9 ח.פ.גוטיירס •  10 דלפינו •   11 קאמפוסו •  12 לייבה • 13 נוצ'יוני •  14 חאסן • 15 קמריקס • מאמן: לאמאס | ארגנטינה |
מאטס וילאנדר

| --- | --- |

מאטס וילנדר, באולפן יורוספורט, אליפות אוסטרליה הפתוחה 2014
 לידה:  22 באוגוסט 1964 (בן 60) וקשה, שוודיה
 מדינה:  שוודיה
 מקום מגורים:  איידהו, ארצות הברית
 מספר צאצאים:  5 
 גובה:  1.84 מטר
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוען:  1981–1996 (כ־15 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  7,956,101 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  571–222 
 דירוג שיא:  1   (12 בספטמבר 1988)
 זכיות בטורנירים:  33
 זוגות
 מאזן קריירה:  168–127 
 דירוג שיא:  3   (21 באוקטובר 1985)
 זכיות בטורנירים:  7
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 7
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  זכייה (1983, 1984, 1988)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (1982, 1985, 1988)
 וימבלדון:  רבע גמר (1987, 1988, 1989)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה  (1988)
 
מאטס וילאנדר (בשוודית: Mats Wilander; נולד ב-22 באוגוסט 1964 בווקשה, שוודיה), הוא טניסאי עבר שוודי, אשר דורג ראשון בעולם. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 זכה וילאנדר בשבעה תוארי גראנד סלאם, שלוש זכיות באליפות צרפת הפתוחה, שלוש זכיות באליפות אוסטרליה הפתוחה וזכייה אחת באליפות ארצות הברית הפתוחה. ב-1988 זכה וילאנדר בשלושה תוארי גראנד סלאם מתוך ארבעה ודורג במקום הראשון בדירוג הטניס העולמי.
הוא זכה במהלך הקריירה ב-33 תוארי יחידים (מתוכם שמונה תארים בסדרת המאסטרס), בשבעה תוארי זוגות והיה מהכוחות הבולטים בנבחרת הטניס השוודית, שהעפילה שבע פעמים ברציפות לגמר גביע דייוויס במהלך שנות ה-80.
קריירה כשחקן > הסבב העולמי

וילאנדר זכה בשני תוארי טניס חשובים לנוער ולאחר מכן ב-1980 החל את הקריירה המקצוענית שלו בבוגרים. זכייתו הראשונה באליפות צרפת הפתוחה ב-1982 הדהימה את עולם הטניס, מאחר שהיה בלתי מדורג בתחרות, והצליח לגבור על המדורג שני באליפות איוון לנדל בסיבוב הרביעי. ברבע הגמר הוא ניצח את המדורג חמישי ויטאס גרולאטיס ובחצי הגמר גבר על המדורג הרביעי חוזה לואיס קלרק. במשחק הגמר הוא ניצח את המדורג שלישי גיז'רמו וילאס בארבע מערכות. זכייה זו הפכה את וילאנדר לטניסאי הצעיר ביותר בהיסטוריה שזוכה בתואר גראנד סלאם (שיא שנשבר לאחר מכן על ידי מייקל צ'אנג ובוריס בקר) ולטניסאי הראשון שזוכה באליפות צרפת הפתוחה בהופעת הבכורה (רפאל נדאל שחזר את ההישג בשנת 2005).
ב-1983 זכה וילאנדר לראשונה באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר שגבר על ג'ון מקנרו בחצי הגמר. בגמר הוא פגש שוב את איוון לנדל והפעם גבר עליו בשלוש מערכות בדרך לזכייה בטורניר. אליפות אוסטרליה הפתוחה שוחקה על משטח דשא באותן שנים. וילאנדר נותר עד היום הזוכה הצעיר בהיסטוריה של אליפות אוסטרליה הפתוחה (19 ושלושה חודשים).
ב-1984 זכה וילאנדר בפעם השנייה ברציפות באליפות אוסטרליה הפתוחה כשגבר על סטפן אדברג ברבע הגמר ובמשחק הגמר ניצח בארבע מערכות את הטניסאי הדרום אפריקני קווין קארן.
ב-1985 זכה וילאנדר בפעם השנייה באליפות צרפת לאחר ניצחון בגמר על איוון לנדל. באותה שנה הפסיד וילאנדר בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה לסטפן אדברג ובהמשך העפיל לחצי גמר אליפות ארצות הברית, תוך שהוא מסיים את השנה במקום השלישי בדירוג העולמי.
ב-1986 דורג וילאנדר במקום השני בדירוג העולמי אחרי איוון לנדל. באותה השנה לא הצליח לעבור את הסיבוב הרביעי בשלושת טורנירי הגראנד סלאם שבהם השתתף (אליפות ארצות הברית, אליפות צרפת ווימבלדון), אולם סיים את השנה במקום השלישי בדירוג בזכות הישגיו בטורנירים משניים.
ב-1987 העפיל וילאנדר לשני משחקי גמר, באליפות צרפת הפתוחה ובאליפות ארצות הברית הפתוחה. אולם בשני משחקי הגמר הפסיד ליריבו המושבע איוון לנדל. בטורניר ווימבלדון הודח בסיבוב הרביעי על ידי פאט קאש האוסטרלי.
1988 הייתה שנת השיא בקריירה של וילאנדר. בינואר הוא זכה בפעם השלישית באליפות אוסטרליה הפתוחה, שהתקיימה הפעם על משטחים קשים. הוא גבר בחצי הגמר על בן ארצו סטפן אדברג בחמש מערכות. בגמר גבר על פאט קאש בחמש מערכות ובכך הפך לשחקן היחיד שזכה באליפות אוסטרליה גם על מגרשי דשא (פעמיים) וגם על משטחים קשים.
וילאנדר העפיל באותה השנה גם לגמר אליפות צרפת הפתוחה וניצח את אנרי לקונט הצרפתי בשלוש מערכות, כשהוא מציג משחק הגשה כמעט מושלם. הוא החמיץ רק שתי הגשות ראשונות מתוך 73 בכל המשחק (97%).
באליפות ארצות הברית הפתוחה שוב העפיל וילאנדר לגמר ופגש בפעם השלישית ברציפות את איוון לנדל. במשחק שנמשך קרוב לחמש שעות ניצח בחמש מערכות וזכה בתואר הגראנד סלאם השביעי והאחרון בקריירה. הוא עלה למקום הראשון בדירוג העולמי, כשהוא מדיח את לנדל שהיה במקום הראשון שלוש שנים ברציפות. וילאנדר החזיק במקום הראשון במשך 20 שבועות עד שלנדל חזר למקום הראשון בינואר 1989. הוא היחיד בהיסטוריה שזכה בארבעה תוארי גראנד סלאם עד גיל 20. וילאנדר הודיע על פרישה ממשחק באופן רשמי באוקטובר 1996.
קריירה כשחקן > גביע דייוויס

וילאנדר היה שותף בכיר להישגי הנבחרת השוודית בגביע דייוויס במהלך שנות ה-80.
ב-1983 העפיל וילאנדר ביחד עם הנבחרת לגמר בפעם הראשונה בקריירה. הנבחרת השוודית הפסידה בגמר 2–3 לנבחרת אוסטרליה (אף על פי שוילאנדר ניצח בשני משחקי היחידים שלו). ב-1984 שוב העפילה הנבחרת ביחד עם וילאנדר לגמר, כשהפעם הנבחרת ניצחה את נבחרת ארצות הברית 1–4 וזכתה בתואר. ב-1985 זכתה הנבחרת השוודית בתואר בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון על נבחרת מערב גרמניה 3-2 בגמר במינכן.
ב-1986 וילאנדר היה שותף לעלייה של הנבחרת לגמר, אולם לא השתתף במשחקי הגמר בשל חתונתו. הנבחרת השוודית הפסידה בגמר 2–3 לנבחרת אוסטרליה. ב-1987 הוא שיחק בגמר הרביעי שלו עם הנבחרת, והיה שותף לניצחון בגמר 0–5 על נבחרת הודו. גם בשנים 1988–1989 העפילה הנבחרת השוודית לגמר, אולם הפסידה פעמיים לנבחרת מערב גרמניה. 1995 הייתה השנה האחרונה שבה וילאנדר השתתף בגביע דייוויס, אולם בשני משחקיו האחרונים בטורניר מול נבחרת ארצות הברית הפסיד לאנדרה אגסי ולפיט סמפראס.
המאזן הכולל של וילאנדר במשחקי גביע דייוויס עומד על 16–36 במשחקי יחידים ו-2–7 במשחקי זוגות.
למרות המאזן המרשים שלו, המשחק הזכור ביותר שלו בגביע דייוויס היה דווקא משחק הפסד ברבע הגמר של 1982 מול נבחרת ארצות הברית. הוא התמודד מול ג'ון מקנרו במשחק שנמשך חמש מערכות, הפסיד במערכה האחרונה 15–17 במשחק שנמשך 6 שעות ו-32 דקות והיה הארוך ביותר בהיסטוריה של גביע דייוויס.
לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק פעיל מונה וילאנדר לקפטן נבחרת הדייוויס של שוודיה. הוא עבד תקופה מסוימת כמאמנו של מאראט סאפין ואימן טניסאים נוספים. וילאנדר משמש כיום כפרשן טניס בטלוויזיה ביורוספורט, הוא מתגורר באיידהו, ארצות הברית. וילאנדר נשוי ואב ל-4 ילדים.
מדף הקרח רוס

מדף הקרח רוס ב-1997
הקרחון הימי B-15A, בתמונת לוויין מינואר 2005
מדף הקרח רוס (באנגלית: Ross Ice Shelf) הוא מדף הקרח הגדול ביותר באנטארקטיקה. שטחו של המדף 487,000 קילומטר רבוע, ואורכו 800 קילומטר (שטחו גדול משטח צרפת).
עובי המדף כמה מאות מטרים, ואורך חזית הקרח הפונה אל האוקיינוס הדרומי כ-600 קילומטר. גובה מדף הקרח מעל פני הים הוא בין 15 ל-50 מטרים, אולם 90% מהקרח המרכיב את המדף נמצא מתחת לפני הים.
מרבית שטח מדף הקרח מהווה חלק משטח חסות רוס המהווה (על פי הכרזתה) חלק מניו זילנד. מרבית מדינות העולם אינן מכירות בתביעת ריבונות זו.
המדף קרוי על שם רב החובל ג'יימס קלארק רוס אשר גילה אותו ב-28 בינואר 1841. רוס מיפה את חזית המדף.
ממדף הקרח רוס ניתק קרחון B-15 שהוא הקרחון הימי הגדול ביותר שתועד.  שטחו המקורי היה כ-11,000 קמ"ר, יותר ממחצית שטחה של ישראל. הקרחון ניתק במרץ 2000 ונשבר לאחר מכן למספר קרחוני משנה שהגדול בהם היה קרחון B-15A בשטח 3,100 קמ"ר.