stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב
הערות שוליים

↑  Átadták az új MOME-campust, index.hu
↑  Budapest leglátványosabb egyeteme lett az új MOME Campus, index.hu
|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16570524p (data)  GND: 10162914-X  ISNI: 0000 0001 1087 5917  LCCN: n2007015224  NKC: pna2013782005  SUDOC: 252818849  VIAF: 127219394   WorldCat (עם VIAF): 127219394 
בית הספר לאמנויות שימושיות - חג המולד 1939
MOME מאסטר
איברהים טאנקו (1999)

איברהים טאנקו (באנגלית: Ibrahim Tanko; נולד ב-30 באפריל 1999 באנקרה שבגאנה) הוא כדורגלן גאנאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת יאבור איוואניצה מליגת העל הסרבית.
קריירת מועדונים

טאנקו נולד באקרה שבגאנה. בחודש ינואר 2016 הצטרף ל-WAFA מליגת העל הגאנאית. הוא ערך 13 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד. בהמשך שיחק בקבוצת מייטי ג'טס בניגריה.
ב-21 באוגוסט 2017 חתם טאנקו בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית. ב-31 באוגוסט 2018 הושאל טאנקו למשך עונת 2018/2019 לבז'אנייה מליגת המשנה הסרבית, במדיה ערך 20 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
בתום עונת 2018/2019 שוחרר טאנקו מהכוכב האדום בלגרד, וחתם על חוזה לשלוש שנים במלאדוסט לוצ'אני מליגת העל הסרבית. הוא ערך עשר הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-2 ביולי 2020 חתם טאנקו ביאבור איוואניצה מליגת העל הסרבית.
הערות שוליים

↑  Know your players: Registered players for 2016/17 Ghana Premier League season באתר Modern Ghana, ‏ 21 בינואר 2016 (באנגלית)
↑  Ibrahim Tanko signs for Red Star Belgrade באתר Modern Ghana, ‏ 22 באוגוסט 2017 (באנגלית)
↑  Serbian giants Red Star Belgrade sign former WAFA striker Ibrahim Tanko באתר Ghana Soccernet, ‏ 21 באוגוסט 2017 (באנגלית)
↑  Striker Ibrahim Tanko handed opportunity to shine in Serbia after signing Mladost Lucani contract באתר Ghana Soccer Net, ‏ 26 ביולי 2019 (באנגלית)
↑  JAVOR NASTAVLJA DA SE POJAČAVA: Bivši igrač Zvezde i reprezentativac Gane stigao u Ivanjicu! באתר HotSport, ‏ 2 ביולי 2020 (בסרבית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איברהים טאנקו (1999)".
אישה מזוקנת

כרזה עם תמונת דיוקנה של אנני ג'ונס (Annie Jones), אישה מזוקנת שהופיעה בקרקס של פי. טי. ברנום במאה ה-19.
אישה מזוקנת היא אישה בעלת זקן גדול וניכר. נשים מזוקנות היו במשך זמן רב נושא לאגדות עממיות וכן למושא התעניינות ולעג. במשך שנים אף הופיעו הנשים המזוקנות במופעי מוזרויות בקרקס.
רקע

מעט נשים יכולות לגדל על פניהן זקן שיהיה ניכר וברור לעין. בחלק מהמקרים, זקן שגדל אצל אישה הוא תוצאה של חוסר איזון הורמונלי (לרוב עודף אנדרוגן), או של הפרעה גנטית נדירה בשם היפרטריכוזיס. לעיתים הזקן נובע משימוש בסטרואידים אנאבוליים. לרוב הסביבה לוחצת על האישה המזוקנת להסיר את הזקן, מאחר שהדבר נחשב פגם. יוצאות דופן הן הנשים המזוקנות המפורסמות שהופיעו במופעי שוליים בקרקס במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 (שזקנן היה מזויף בדרך כלל), לפני שמופעי המוזרויות הללו ירדו מגדולתם.
הערות שוליים

↑  Taylor, Sarah K (18 ביוני 2009). "Congenital Hypertrichosis Lanuginosa". Emedicine. Medscape. נבדק ב-4 בדצמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
אירה לוסקו

| --- | --- |
לוסקו במסיבת עיתונאים לקראת אירוויזיון 2016, מאי 2016
לוסקו במסיבת עיתונאים לקראת אירוויזיון 2016, מאי 2016
 לידה:  31 ביולי 1981 (בת 43) מלטה מלטה
 מוקד פעילות:  מלטה 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  St Aloysius' College 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  פופ
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  Midalja għall-Qadi tar-Repubblika 
 http://www.iralosco.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אירה לוסקו (במלטזית: Ira Losco; נולדה ב-31 ביולי 1981) היא זמרת מלטזית. ייצגה את מלטה באירוויזיון 2002 עם השיר "7th Wonder" שהגיע למקום השני בגמר. לוסקו ייצגה בשנית את מלטה באירוויזיון 2016 שנערך בשוודיה עם השיר "Walk on Water" שהגיע למקום ה-12 בגמר.
קריירה

לוסקו זכתה ביותר מ-20 פרסי מוזיקה אישיים. היא הופיעה בארצות שונות. היא הופיעה מול קהלים הנעים בין 1,000 ל -80,000, ושיחקה לצד שחקנים מפורסמים כמו אלטון ג'ון, קייטי מלואה, Maroon 5, Akon, מל C, רונאן קיטינג, בוב גלדוף, טוקיו הוטל, גיגי D`Alessio.
היא החלה את הקריירה שלה עם להקה בשם "Tiara", אבל הם נפרדו וחודשים ספורים. לאחר מכן היא ייצגה את ארצה באירוויזיון בשנת 2002 שהתקיים בטאלין, בירת אסטוניה. ובו זכתה במקום השני עם השיר 7th Wonder.
בשנת 2003, היא נבחרה לבצע שיר בשם "Reaching Highe" שהיה השיר הרשמי של "Xth Games of the Small States of Europe Malta" באותה השנה. 
היא זכתה בתחרות קדם של מלטה עבור תחרות האירוויזיון בשנת 2016, עם השיר "Chameleon". בהמשך החליטה השדרנית המלטזית TZM להחליף את השיר ל-Walk on Water.
אירה תומכת בזכויות להט"ב במלטה, וגם תומכת בבית להומלסים. היא גם פעילה חברתית בנושא העצמה עצמית, מבקרת בבתי הספר ומרצה בפני תלמידים.
אירוויזיון

אירה ייצגה את מלטה באירוויזיון 2002 עם השיר "7th Wonder". היא הגיעה למקום השני, בתוצאה הגבוהה ביותר של מלטה אי פעם בתחרות עד שנת 2005.
בחודש דצמבר 2015, נחשף כי אירה הגישה שני שירים לתחרות של מלטה לבחירת השיר לאירוויזיון 2016. שני השירים שלה, "Chameleon" ו-"That’s why I love you" היו מועמדים בחצי-הגמר ולבסוף, התברג "Chameleon" לשלב הגמר. ב-23 בינואר, זכתה לוסקו בקדם הלאומי עם יותר מ-40% מקולות המצביעים. בעקבות הזכייה של אירה בקדם אירוויזיון מלטה 2016, היא ציינה שהיא פתוחה לרעיון של ביצוע שיר אחר מאשר "Chameleon" באירוויזיון וכי צריכים לשפר את הסיכויים של מלטה לזכייה. הכללים הסופיים הלאומיים שנקבעו איפשרו לזוכה להחליף את השיר. ב-19 בפברואר 2016, הוחלטו כי חבר שופטים בינלאומי, המורכבים מנציגים מעשר מדינות לצד מומחים מקומיים ממלטה, יציגו מספר שירים, כולל גרסה חדשה של "Chameleon", ואז יקבע השיר אותו תשיר באירוויזיון. ב-14 במרץ 2016, הוכרז כי לוסקו תבצע את השיר "Walk on Water" באירוויזיון 2016. בחצי-גמר האירוויזיון, נבחר שירה של לוסקו להעפיל לשלב הגמר. עם תום הקראת הנקודות שהוענקו לשירים, התברר שאת מופע הגמר סיימה במקום ה-12.
הערות שוליים

↑  Roxburgh, Gordon (23 ינו' 2016). "Malta sends Ira Losco to Stockholm". eurovision.tv. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granger, Anthony (17 במרץ 2016). "Tonight: Malta Reveals "Walk on Water"". Eurovoix. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135297044  ISNI: 0000 0000 5571 8256  MusicBrainz: b41116a2-a0ca-4298-93ee-50d42b94afcc  VIAF: 80090772   WorldCat (עם VIAF): 80090772
אופרה רוסית

אופרה רוסית (ברוסית: Ру́сская о́пера) היא אמנות האופרה ברוסיה. גם אופרות של מלחינים ממוצא רוסי, שנכתבו או בוימו מחוץ לרוסיה, שייכות לקטגוריה זו, כמו גם אופרות של מלחינים זרים, שנכתבו או נועדו לזירת ההתרחשות הרוסית. אין מדובר רק באופרות בשפה הרוסית. יש דוגמאות לאופרות רוסיות שנכתבו בצרפתית, באנגלית, באיטלקית, בלטינית, ביוונית עתיקה, ביפנית או במגוון השפות של העמים הרבים, שהיו חלק מרוסיה הצארית או הסובייטית.
האופרה הרוסית הגיעה לשיאה ביצירותיהם של מלחינים כמו גלינקה, מוסורגסקי, בורודין, צ'ייקובסקי, רימסקי-קורסקוב, סטרווינסקי, פרוקופייב ושוסטקוביץ'. אבל במשך כל תולדותיה הארוכות והמרתקות, על הרקע העשיר ורב-הפנים שלה, ממלאת האופרה הרוסית תפקיד חשוב בהתפתחותה של צורת אמנות זו.
בחיפוש אחר סימני ההיכר הטיפוסיים והאופיינים לה, הייתה האופרה הרוסית (והמוזיקה הרוסית כולה) נתונה, במקרים רבים, להשפעה זרה חזקה. אופרות איטלקיות, צרפתיות וגרמניות שימשו לה כדוגמאות, על אף מאמצי המלחינים לשלב ביצירותיהם יסודות לאומיים ייחודיים. השניות הזו, אם יותר ואם פחות, עומדת בעינה לכל אורך תולדותיה של האופרה הרוסית.
המאה ה-18

האופרה הגיעה לרוסיה במאה ה-18. תחילה היו אלה אופרות איטלקיות, שהוצגו על ידי להקות אופרה איטלקיות נודדות. בהמשך החלו אי-אילו מלחינים זרים, ששירתו בחצר הצאר הרוסי, לכתוב אופרות בשפה הרוסית
ובמקביל היו מלחינים רוסים, שכתבו אופרות לטקסטים באיטלקית ובצרפתית. רק בראשית שנות ה-70' של המאה הופיעו הניסיונות הצנועים הראשונים של מלחינים רוסים בכתיבת אופרות לליבריות בשפה הרוסית. בכך עוד לא באה לידי ביטוי אמיתי האופרה הרוסית הלאומית, כי אלה היו לא יותר מחיקויים דלים לדוגמאות האיטלקיות, הצרפתיות או הגרמניות. אף על פי כן, חשיבותם של ניסויים אלה הייתה בכך, שהם סללו את הדרך להישגים הגדולים של המאות ה-19 וה-20.
המאה ה-18 > מלחינים מארצות שונות

(איטלקים, צרפתים, ספרדים, גרמנים, צ'כים ואחרים).
האופרה, שהופיעה לראשונה באיטליה בסביבות 1600, התפשטה על פני אירופה כולה והגיעה לרוסיה ב-1731, כשאוגוסט השני ("החזק"), מלך פולין והנסיך הבוחר של סקסוניה, שישב בדרזדן, "השאיל" את להקת האופרה האיטלקית שלו לקיסרית רוסיה אנה לחגיגות הכתרתה במוסקבה.
האופרה הראשונה שהוצגה ברוסיה הייתה קלנדרו מאת ג'ובאני אלברטו ריסטורי. ההצגה התקיימה במוסקבה בשנת 1731, בניצוח ובבימוי שלו ושל אביו, תומאסו ריסטורי, עם 13 שחקנים ותשעה זמרים, ביניהם לודוביקה זייפריד, מרגריטה ארמיני ורוזליה פנטזיה.
לאחר פתיחה זו, התקבלו להקות אופרה איטלקיות בסבר פנים יפות בחצר הרוסית, לבידור הצארינה ואנשי חצרה.
ב-1735 הוזמנה להקת אופרה איטלקית גדולה, בראשות המלחין פרנצ'סקו אראיה, להופיע בפעם הראשונה בסנקט פטרבורג. האופרה הראשונה שהעלו הייתה La forza dell'amore e dell'odio ("כוחן של אהבה ושל שנאה") של אראיה, לטקסט של פרנצ'סקו פראטה. ההצגה עלתה על הבימה ב-8 בפברואר 1736. שתי ההפקות הבאות של אראיה היו האופרות סריה SIl finto Nino, overo La Semiramide riconosciuta לטקסט של פרנצ'סקו סילבני, שהוצגה ב-9 בפברואר 1737 ו-Artaserse לטקסט של פייטרו מטאסטאזיו, שהוצגה ב-9 בפברואר 1738, שתיהן בסנקט פטרבורג. אראיה נשאר למשך כעשרים וחמש שנים ברוסיה וכתב לפחות 14 אופרות לחצר הרוסית.
ב-1742 הוצגה במוסקבה האופרה "חסדו של טיטוס" מאת יוהאן אדולף האסה, בתיאטרון חדש שנבנה במיוחד לכבוד האירוע. ב-1743 נבנה בסנקט פטרבורג בית אופרה חדש, שהכיל אלף מקומות ישיבה.
האופרה סריה "סלאוקו" של אראיה, לטקסט של ג'וזפה בונקי, הוצגה ב-7 במאי 1744 במוסקבה, כחלק מן החגיגה הכפולה, ליום השנה להכתרת יליזאווטה פטרובנה וחתימת הסכם השלום עם שוודיה. עוד אופרות משל אראיה הוצגו בסנקט פטרבורג בשנים 1750 ו-1755, בהן האופרה הראשונה בשפה הרוסית, "קפאלוס ופרוקוריס".
את האופרה השנייה ברוסית, "אלקסטה", כתב המלחין הגרמני הרמן ראופאך, גם הוא ממשרתי חצר הצארינה הרוסית. ראופאך שהה ברוסיה 18 שנים ומת בסנקט פטרבורג בשנת 1778.
ב-1757 הוזמן ג'ובאני באטיסטה לוקטלי עם להקת האופרה הפרטית שלו לסנקט פטרבורג. הלהקה הופיעה מדי שבוע בחצר הצארינה ועוד פעמיים-שלוש בשבוע הורשו להציג לפני הקהל הרחב. הרפרטואר הורכב ברובו מאופרות בופה איטלקיות.
בין השנים 1760–1780 פעלו ברוסיה מלחינים איטלקים שונים, ביניהם בלדאסארה גאלופי, וינצ'נצו מנפרדיני, תומאזו טראאטה, ג'ובאני פאיזיילו, ג'וזפה סארטי ודומניקו צ'ימרוזה והמלחין הספרדי ויצ'נטה מרטין אי סולר. כל אחד מהם הרים תרומה חשובה, באופרות לליבריות איטלקיות כמו גם רוסיות.
איבן קרצלי היה בן למשפחה גדולה של מוזיקאים, (כנראה ממוצא צ'כי), שהתיישבה ברוסיה במאה ה-18. הוא נחשב למחברן של כמה אופרות מפורסמות, שהועלו על הבימה במוסקבה בשנים 1772 - 1781.
אנטון בולאנדט, גם הוא צ'כי במוצאו, השתקע ברוסיה בשנת 1780 וכתב מספר רב של אופרות בשפה הרוסית, שרבות מהן מתרחשות ברוסיה ונסבות על בני העם הרוסי. עיקר פרסומו בא לו מאופרה קומית, עיבוד ל"בית ספר לנשים" של מולייר.
לפופולריות רבה זכו גם האופרות של המלחין הבלגי-צרפתי אנדרה מודסט גרטרי.
מלחינים רוסים

שני צעירים אוקראינים מוכשרים, ברזובסקי ובורטניאנסקי נשלחו מטעם קתרינה השנייה לאיטליה, ללמוד את אמנות ההלחנה.
מקסים ברזובסקי (1745-1777) נסע לאיטליה באביב 1769 להשתלם אצל האב ג'ובאני באטיסטה מרטיני באקדמיה הפילהרמונית של בולוניה, שאותה סיים בהצטיינות. הוא כתב אופרה סריה בשם Demofoonte לליברית האיטלקית של פייטרו מטאסטאזיו לקרנבל בליבורנו (הצגת בכורה בפברואר 1773)
דמיטרי בורטניאנסקי (1751-1825), תלמידם של הרמן ראופאך ובלדאסארה גאלופי, נסע לאיטליה בעקבות מורו, גאלופי. באיטליה נחל בורטניאנסקי הצלחה בלתי מבוטלת בחיבור אופרות: "קריאונטה" (1776) ו"אלצ'ידה" (1778) בוונציה, ואת "קווינטו פאביו" (1779) במודנה. בורטניאנסקי חזר לחצר הצאר בסנקט פטרבורג ב-1779 ושם חיבר עוד ארבע אופרות כולן בצרפתית, לליבריות מאת פראנץ-הרמן לאפרמיר.
ואסילי פאשקביץ' (1742-1797), מלחין רוסי ממוצא פולני התפרסם באופרה קומיק שלו, "הקמצן". שמות הדמויות בקומדיה של מולייר שונו לרוסית וכך גם הטקסט שבפיהן. המוזיקה ממזגת מאפיינים אירופאים עם מלודיות רוסיות טיפוסיות.
עוד מלחין בעל הכשרה איטלקית, ייבסטיגני פומין (1761-1800) חיבר כ-30 אופרות, שהמוצלחת ביותר בהן הייתה האופרה-מלודרמה "אורפיאו ואורידיצ'ה", לטקסט של יאקוב קניאז'נין.
המאה ה-21

האופרה הרוסית ממשיכה להתפתח במאה ה-21. היא החלה בהצגות הבכורה הרועשות של שתי אופרות קומיות, שאת הסוגה שלהן אפשר להגדיר כ"אופרה-פארסה". הראשונה הייתה "צאר דאמיין", מיזם משותף של חמישה יוצרים על פי דרמה עממית בשם "צאר מקסימיליאן", שהצגת הבכורה שלה התקיימה בתיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג ב-20 ביוני 2001. השנייה הייתה "ילדי רוזנטל" של ליאוניד דסייאטניקוב בהזמנת תיאטרון בולשוי. הצגת הבכורה שלה התקיימה ב-23 במרץ 2003, בהצלחה רבה.
ביבליוגרפיה

Abraham, Gerald: The Concise Oxford History of Music, Oxford 1979 ISBN 0-19-284010-X
[Abramovsky A.] Абрамовский А. Русская опера до Глинки Moscow 1940
[Aseev B. N.] Асеев Б. Н. Русский драматический театр XVII – XVIII веков. Moscow 1958
[Berkov P. N.] Берков П. Н. Русская комедия и комическая опера XVIII века. М. – Л., 1950
[Findeizein N. F.] Финдейзен Н. Ф. Очерки по истории музыки в России. т. 2, М.-Л. 1929
[Gozenpud A. A.] Гозенпуд А. А., Музыкальный театр в России Л., 1959 г.
[Gurevich L.] Гуревич Л. История русского театрального быта, т.1. М. – Л., 1939
[Druskin M.] Друскин М. Очерк VI в кн. Очерки по истории русской музыки. Л., 1956
[History of Russian Music] История русской музыки в 10 томах, т. 2, 3. Moscow 1984
[Keldysh Yu. V.] Келдыш Ю. В. Русская музыка XVIII века Moscow 1965
[Livanova T. N.] Ливанова Т. Н. Русская музыкальная культура XVIII века в ее связях с литературой, театром и бытом в 2-х томах 1952-1953 гг. т.1, т.2
[Rabinovich A. S.] Рабинович А.С. Русская опера до Глинки Moscow 1948
[Rapatskaya L. A.] Рапацкая Л.А. Русское искусство XVIII века Moscow 1995
[Serov A. N.] Серов А. Н. Опера в России и русская опера // Серов А.Н. Критические статьи. Т. 4. Спб. 1965
Taruskin, Richard: Russia in 'The New Grove Dictionary of Opera', ed. Stanley Sadie (London, 1992) ISBN 0-333-73432-7
Frolova-Walker, Marina: Russian Federation, 1730-1860, Opera; Powell, Jonathan: 1860-90, Opera; Barttlett, Rosamund (Music of the Soviet Period) in the entry Russian Federation, The Grove Dictionary of Music and Musicians, vol. 21 ISBN 0-333-60800-3
מיכאיל גלינקה
אלכסנדר דרגומיז'סקי
פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי
אלכסנדר בורודין
פיודור שאליאפין בתפקיד איבן סוסאנין ב"החיים למען הצאר" של גלינקה
איברהים ביי (ממלוכי)

אחוזתו של איברהים ביי באי אל-רודה (אנ') בשולי קהיר, איור מתוך "תיאור מצרים", סביבות 1800
איברהים ביי (בטורקית עות'מאנית ובערבית: إبراهيم بك, בטורקית:İbrahim Bey) נולד כאברם שינג'יקאשווילי; 1735 - 1816/1817) היה מנהיג ממלוכי ושליט של מצרים.
קורות חייו

איברהים ביי נולד בגאורגיה בשם אַבְּרָם שִׁינְגִּ'יקָאשְׁווִילִי לכומר נוצרי אורתודוקסי במרטקופי (אנ') שבפרובינציה הדרומית של קאחתי. בילדותו, הוא נתפס על ידי פושטי עבדים (אנ') עות'מאנים ונמכר במצרים, שם המיר דתו לאסלאם והוכשר כממלוכי. הוא שרת בנאמנות את מוחמד ביי אבו אל-דהב (אנ'), השליט הממלוכי של מצרים, ועלה במעלה הדרגות והגיע למעלת ביי.
עם הזמן הוא התגלה כאחד המפקדים הממלוכים המשפיעים ביותר, וחלק את השליטה בפועל במצרים עם חברו מוראד ביי (אנ'), שהיה אף הוא ממוצא גאורגי. שני הגברים הפכו בפועל שליטי הדיארכיה, מוראד ביי ניהל עניינים צבאיים בעוד איברהים ביי ניהל המינהל האזרחי. הם שרדו למרות הניסיונות העות'מאניים המתמשכים להפלת המשטר הממלוכי וסכסוכים אזרחיים. הם שימשו כקאימקאמים (מושלים בפועל) במצרים מדי פעם, אף שהחזיקו למעשה בשלטון במשך עשרות שנים, גם תחת המושל העות'מאני של מצרים (אנ'). בשנים 1771 עד 1773, שימש איברהים ביי כ"אמיר אל-חג'" (אנ') (ער') – מפקד שיירות העולים לרגל למכה היוצאים ממצרים.
בשנת 1786, הסולטן העות'מאני אבדילהמיט הראשון שלח את קפודן פאשה (אנ') צ'זיירלי גאזי חסן פאשה (אנ') לגרש את איברהים ומורד ביי. חסן פאשה היה נלהב ויסודי במאמציו והצליח בטווח הקצר, להקים מחדש את השליטה הישירה של האימפריה העות'מאנית על מצרים. איסמעיל ביי (אנ') מונה למנהיג הממלוכי החדש ושייח' אל-בלד שלה (מושל אזרחי ושליט בפועל). עם זאת, בשנת 1792, שש שנים בלבד לאחר גירושם על ידי חסן פאשה, חזר הדיארך לקהיר ממקום מחבואו בדרום מצרים והחזיר לעצמו את השליטה בפועל.
כאשר פלשו הצרפתים למצרים ב-1798, נלחם איברהים נגד צבאות נפוליאון בקרב הפירמידות ב-1798 ובקרב הליופוליס (אנ') ב-1800, אך הובס בשניהם. תבוסות אלה סיימו למעשה את שלטונו על המדינה, והוא מת באלמוניות ב-1816 או 1817, לאחר ששרד את הטבח של מוחמד עלי פאשה במנהיגי הממלוכים ב-1811 (ער').
הערות שוליים

↑  Ibrāhīm Bey באנציקלופדיה של האסלאם THREE‏, ISSN 1873-9830: איברהים ביי (בערך 1148–1228/1735–1813), שחווה קריירה ארוכה בצורה יוצאת דופן בפוליטיקה הממלוכית במצרים העות'מאנית, מילא תפקיד מרכזי כמעט בכל האירועים המרכזיים שפקדו את מצרים הזה במהלך שלושת העשורים האחרונים של המאה השמונה עשרה. נולד בשם אברם שינג'יקאשווילי, בנו של כומר גאורגי אורתודוקסי מכפר מרטקופיי, גאורגיה. הוא נרכש על ידי מוחמד ביי אבו ל-דהאב (נפטר ב-1189/1775) בסביבות 1178/1765. יחד עם מוראד ביי, ממלוכ גאורגי אחר שנרכש בערך באותו זמן (...)
1 2 3  אלכסנדר מִכַּאבֵּרִידְזֶה (אנ'), הערך "Ibrahim Bey", ‏גרגורי פרמונט-בארנס‏ (Q119945494) (ed., 2006), The Encyclopedia of the French Revolutionary and Napoleonic Wars מסת"ב 9781851096466, Vol. 2, p. 471-2. בהוצאת ABC-CLIO, Inc. (אנ')
↑  ‏דניאל קרקליוס‏ (Q113769324) וגּוֹצָ'ה גָ'פָּרִידְזֶה (גאו'), Relations of the Georgian Mamluks of Egypt with Their Homeland in the Last Decades of the Eighteenth Century, Journal of the Economic and Social History of the Orient, Vol. 45, No. 3 (2002), pp. 320-341 (22 pages), in JSTOR
 וגם כאן
↑  #אל-ג'ברתי, p. 93
↑  #אל-ג'ברתי, p. 138
↑  #אל-ג'ברתי, p. 156
↑  Creighton, Ness. Dictionary of African Biography. p. 133.
1 2  #אל-ג'ברתי, p. 181
↑  Mehmet Süreyya (1996) [1890],  Nuri Akbayar; Seyit A. Kahraman (eds.), Sicill-i Osmanî (בטורקית), Beşiktaş, Istanbul: Türkiye Kültür Bakanlığı and Türkiye Ekonomik ve Toplumsal Tarih Vakfı, ISBN 9789753330411
↑  #אל-ג'ברתי, p. 317–322, 373
אישה דו פרצופית

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג׳ורג׳ קיוקור, אנדרו מרטון 
 הופק בידי:  גוטפריד ריינהרדט
 תסריט:  סמואל ברמן, זאלקה פירטל, ג'ורג' אופנהיימר 
 עריכה:  ג'ורג' בומלר
 שחקנים ראשיים:  גרטה גרבו מלווין דאגלס רות גורדון
 מוזיקה:  ברוניסלב קאפר
 צילום:  ג'וזף רוטנברג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 הקרנת בכורה:  30 בנובמבר 1941
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 תקציב:  1,247,000 דולר
 הכנסות:  1,800,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
אישה דו פרצופית (באנגלית: Two-Faced Woman) הוא סרט קולנוע אמריקאי, מסוגת קומדיה רומנטית, משנת 1941 בבימויו של ג'ורג' קיוקור, עם גרטה גרבו ומלווין דאגלס בתפקידים הראשיים. התסריט של הסרט התבסס על סרט אילם משנת 1925 בשם "אחותה מפריז", שהתבסס על מחזה מאת המחזאי הגרמני לודוויג פולדה.
העלילה היא על אישה המופיעה בתפקיד כפול כדי לרכוש בחזרה את אהבתו ותשוקתו של בעלה. המפיקים רצו להראות את גרבו בתפקיד יותר קליל, של אישה אמריקאית עליזה, ששוחה בבריכה ורוקדת בהתלהבות לצלילי רומבה. הצופים לא אהבו זאת והסרט לא הצליח כלכלית.
שבוע לאחר הוצאת הסרט לאקרנים התקיפו היפנים את פרל הארבור וארצות הברית הכריזה מלחמה על יפן. החוזה של גרבו עם מטרו גולדווין מאייר הסתיים וגם לאחר המלחמה לא חזרה גרבו לשחק. זה היה סרטה האחרון.
הסרט עמד בדרישות קוד הייז אבל בערים רבות הוא הוחרם בגלל היותו "בלתי מוסרי" שמראה בני זוג שבוגדים אחד בשני. המפיקים הוסיפו סצנה שבו מתברר לבעל שהבחורה שמנסה לעגוב עליו היא למעשה אשתו האמיתית.
תקציר העלילה

הארי בלייק (מלווין דאגלס) הוא בעל מגזין אופנה רב תפוצה בניו יורק ורודף נשים. הוא מגיע למלון סקי באיידהו כדי להתאוורר ולנוח. הוא לא אוהב סקי ולא יודע לגלוש אבל כשהוא רואה את מדריכת הסקי קארין בורג (גרטה גרבו) הוא מתאהב בה מיד. לאחר כמה אימונים בהם הוא נכשל, נופל ונעלם ונמצא על ידי מחפשים, הם מתאהבים ונישאים במהירות הבזק. הארי מבטיח לשנות את סגנון חייו הלחוץ ולהישאר איתה באתר הסקי.
למקום מוזעקים שותפו מילר (רולנד יאנג) ומזכירתו רות אליס (רות גורדון) ששמעו על היעלמותו. הם שמחים לראותו בריא אבל מופתעים מהודעתו על נישואיו לקארין. הארי לא עומד בהבטחתו להישאר במקום ומתחיל ריב ראשון בין בני הזוג. הוא עוזב לעבודתו בניו יורק וכל פעם שולח מברק על דחיית ביקורו באיידהו. בניו יורק עוגבת עליו ידידתו גריזלדה ווהן (קונסטנס בנט) והוא עוזר לה בביום מחזותיה בתיאטרון.
קארין מחליטה להפתיע אותו בניו יורק ומודיעה זאת למיס אלי שתשמור זאת בסוד. הן מגיעות לתיאטרון שם נערכת חזרה וקארין צופה בבעלה עוגב על גריזלדה. היא מחליטה לחזור לאיידהו אבל לפתע עולה במוחה רעיון. היא מחליפה בגדים וזהות ויוצאת מחדר ההלבשה בתור קתרין בורג, אחותה התאומה של קארין. השותף מילר לא מבחין בזה ומזמין אותה לארוחת ערב במועדון.
ליד שולחנם יושבים הארי וגריזלדה הארי מסתכל בה והיא אומרת לו שהיא אחותה התאומה של קארין אבל יש להם אופי שונה. היא מטיילת בכל העולם ומחליפה גברים. לבסוף היא יוצאת במחול רומבה סוער וסקסי. הארי "נדלק" עליה וכן ידידו דיק ויליאמס (רוברט סטרלינג). הוא "מזמין" את עצמו לחדרה אך היא מתחמקת ממנו בעדינות. חשדו עולה והוא מתקשר לאיידהו שם מתברר שקארין טסה לניו יורק, למרות זאת הוא ממשיך לשחק את המשחק.
לבסוף היא חוזרת לאתר הסקי והארי אחריה. התרמית התגלתה והם מתחילים בגלישה מסוכנת שבסופה נופל הארי למקווה מים. קארין עוזרת לו לצאת והם מתחבקים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גרטה גרבו | קארין בלייק/קתרין בורג | מדריכת סקי/תאומה של קארין |
| מלווין דאגלס | הארי בלייק | בעל מגזין אופנה |
| רות גורדון | מיס רות אליס | מזכירתו של בלייק |
| קונסטנס בנט | גריזלדה ווהן | מחזאית/מאהבת של בלייק |
| רולנד יאנג | מילר | שותף של בלייק |
| רוברט סטרלינג | דיק ויליאמס | מחזר |
אכסניית ניקולאי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אכסניה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1903
 תאריך פתיחה רשמי:  1903 
 קואורדינטות:  31°46′52″N 35°13′18″E﻿ / ﻿31.781027777778°N 35.221777777778°E﻿ / 31.781027777778; 35.221777777778
  (למפת ירושלים מוגדלת) אכסניית ניקולאי(למפת ירושלים רגילה) אכסניית ניקולאי(למפת הרי ירושלים רגילה) אכסניית ניקולאי(למפת הרי ירושלים מוגדלת) אכסניית ניקולאי
 
מפת בניינים ההיסטוריים השייכים למגרש הרוסי
אכסניית ניקולאי (חצר ניקולאי) (ברוסית: Николаевское подво́рье) הוא שמו של מבנה במגרש הרוסים בירושלים שהוקם כאכסניה לצליינים רוסים ומשמש כיום כמטה מחוז ירושלים במשטרת ישראל. המבנה נמצא בפינת רחוב יפו ורחוב שניאור חשין.
היסטוריה > הקמת המבנה

הבניין הוקם כאכסניית גברים בשנת 1903 לאחר ששאר בנייני מגרש הרוסים לא יכלו להכיל את כמות הצליינים הרוסים שהגיעו באותה תקופה לירושלים. הוא הכיל כ-1200 מקומות לינה לגברים ונקרא על שמו של הצאר ניקולאי השני, ששלט ברוסיה באותה תקופה.