stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצלצול 3
הפקה > ליהוק

ב-16 בינואר 2015 מטילדה לוץ לוהקה לתפקיד הראשי ואלכס רו ואיימי טיגרדן לוהקו במרץ של אותה השנה. ג'וני גאלקי הצטרף לצוות השחקנים באפריל ומשחק את גבריאל, פרופסור באוניברסיטה שמסייע לג'וליה והולט.
הפקה > צילומים

הצילומים החל במרץ 2015 באטלנטה, ג'ורגיה והסתיימו במאי של אותה השנה. צילומי השלמה נערכו ביולי 2016.
ביקורות

באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ביקורת של 8% על פי 111 ביקורות, מה שנתן לו ציון של 3.19/10.
באתר Metacritic הסרט קיבל ניקוד של 25/100 על פי 23 ביקורות.
עתיד הסדרה

בכנס "סינמהקון" אמר נשיא פאראמונט רוב מור שאם הסרט יהווה הצלחה בהכנסות ובביקורות אז יש מקום לשקול סרט המשך, ככל הנראה להחליף את סדרת הסרטים המצליחה "פעילות על טבעית". התוכניות נגנזו לאחר עזיבת מור את החברה. מחליפתו מייגן קוליגן אמרה "רק הזמן יגיד אם יש מקום לסרט המשך". למרות זאת, לאור עזיבתה של קוליגן, כרגע אין דיבורים על סרט המשך.
בספטמבר 2019, הבמאי ניקולאס פאש, שביים את הסרט "הטינה" האחרון הביע רצון לייצר סרט קרוסאובר שיאחד בין קיאקו סאקי מסדרת סרטי הטינה וסמארה מורגן מסדרת הצלצול. רעיון זה כבר יושם בגרסאות היפניות עם יציאתו של הסרט "סאדאקו נגד קיאקו" בשנת 2016.
הערות שוליים

↑  RINGS — Alternate ending [RUSSAB] — FULL, נבדק ב-2024-01-01
↑  Jen Yamato, Jen Yamato, Paramount Sets F. Javier Gutiérrez To Helm ‘Ring’ Threequel, Deadline, ‏2014-07-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Mike Fleming Jr, Mike Fleming Jr, Akiva Goldsman Circling ‘Ring 3’ Rewrite, Deadline, ‏2014-08-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  F. Javier Gutierrez (@fj6utierrez) on Instagram | Ghostarchive, ghostarchive.org
↑  Paramount's 'The Ring' Reboot 'Rings' Casts Newcomer as Female Lead (Exclusive), ‏2015-01-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  Anita Busch, Anita Busch, Alex Roe Takes ‘Rings’ At Paramount, Deadline, ‏2015-03-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  Ross A. Lincoln, Ross A. Lincoln, Aimee Teegarden Joins Paramount’s ‘Rings’; Clemens Schick To Menace ‘The Lake’, Deadline, ‏2015-03-28 (באנגלית אמריקאית)
↑  Anthony D'Alessandro, Anthony D'Alessandro, Johnny Galecki Hooks On To Paramount’s Horror Threequel ‘Rings’, Deadline, ‏2015-04-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Max Evry, Production Begins on Horror Sequel Rings, ComingSoon.net - Movie Trailers, TV & Streaming News, and More, ‏2015-03-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Rings (באנגלית), נבדק ב-2023-01-08
↑  Rings, נבדק ב-2023-01-08
↑  Silas Lesnick, CinemaCon: Paramount Pictures Teases Upcoming Slate, ComingSoon.net - Movie Trailers, TV & Streaming News, and More, ‏2016-04-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  Ramin Setoodeh,Brent Lang, Ramin Setoodeh, Brent Lang, Rob Moore Out at Paramount Pictures (EXCLUSIVE), Variety, ‏2016-09-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Box Office: 'Split' Tops 'Rings,' as 'Space Between Us' Bombs". Reuters (באנגלית). 2017-02-05. נבדק ב-2023-01-08.
↑  Anita Busch, Anita Busch, Jim Gianopulos Statement To Paramount Employees: Interim Team In Place After Megan Colligan Exit, Deadline, ‏2017-11-06 (באנגלית אמריקאית)
↑  William Bibbiani, New Film ‘The Grudge’ Takes Place at Same Time as the 2004 Version [Exclusive], Bloody Disgusting!, ‏2019-09-20 (באנגלית אמריקאית)
אירמגרד פורכנר

| --- | --- |

אירמגרד פורכנר 1944
 לידה:  29 במאי 1925  (בת 99) Kalthof, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 שם לידה:  אירמגרד דירקסן
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מקום מגורים:  Kalthof, קרוב לנמל גדנסק  שלזוויג, שלזוויג-הולשטיין שלזוויג-הולשטיין, גרמניה
 ידועה בשל:  המזכירה של מפקד מחנה הריכוז שטוטהוף
 השכלה:  תיכון, בית ספר למס
 מקצוע:  מזכירה, קלדנית
 מעסיק:  מחנה הריכוז שטוטהוף, בנק דרזדנר, שירות אזרחי 
 תפקיד:  המזכירה האישית של איש האס אס פאול ורנר הופה מפקד מחנה הריכוז שטוטהוף
 תקופת כהונה:  1945-1943
 מפלגה:  המפלגה הנאצית
 בן זוג:  הינץ פורכנר
 
אירמגרד פורכנר (נולדה ב-29 במאי 1925) היא גרמנייה נאצית שבגיל 18, בין השנים 1943–1945 במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה, גויסה לאס אס והייתה מזכירתו האישית של פאול ורנר הופה מפקד מחנה הריכוז שטוטהוף.
במסגרת תפקידה היא הייתה האחראית על הסטנוגרפיה, ההקלטות והעברת דוחות למטה האס אס מטעם מפקד המחנה. על כך, בשנת 2021 בהגיעה לגיל 96, הואשמה בגין שיתוף פעולה עם הנאצים, אחראית להרג וברצח 11,412 יהודים במחנה ועוד 18 מקרים של ניסיונות לרצח. האשמה כנגד פורכנר התאפשרה בזכות שינוי בחוק העונשין הגרמני, פסקי דין תקדימיים שנקבעו במערכת המשפט הגרמנית משנת 2011 ובשינוי בהגדרה של שיתוף פעולה ואחריות למעשי ההרג (במחנות הריכוז) גם על אלו שסייעו במערך התומך בהשמדה, גם אם אין כל ראיה לכך שהם היו מעורבים ישירות בפשע ספציפי ולא רק על אלו שביצעו את המעשים עצמם.
ב־20 בדצמבר 2022, הכריז בית המשפט לנוער שהנאשמת אירמגרד פורכנר, ששרתה במחנה הריכוז שטוטהוף כשהיא הייתה מתחת לגיל 21 נמצאה אשמה ונידונה למאסר של שנתיים על תנאי, בהתחשב בגילה המתקדם, שהיה ביום גזר הדין 97. פורכנר הייתה עובדת המדינה והאזרחית הגרמנית הראשונה שהואשמה בסיוע ובשיתוף פעולה בפשעי הנאצים במחנות הריכוז בזמן השואה.
המשפט > אירועים מקדימים

לאחר חמש שנות חקירה שבהן בית המשפט חיפש עדויות ותצהירי ניצולים ממחנה הריכוז שטוטהוף, נעשו גם פניות לאיש "המוסד" לשעבר אבנר אברהם ולד"ר אפרים זורוף, צייד הנאצים הראשי של מרכז ויזנטל, שאיתר את חיים גולני שהעיד בזום במשפט. פרקליטות העיר איצהו, הגישה כתב אישום נגד אירמגארד בפברואר 2021. בכתב האישום צוין כי פורכנר "סייעה לאחראים על המחנה בביצוע הרג השיטתי של אסירים". לפרקליטות הועברה החקירה מהמשרד המרכזי של מינהל המשפטים הגרמני לחקירת פשעי הנאצים ועוזריהם. המשפט התנהל בפני בית המשפט לנוער, בבית הדין האזורי איצהו, כי פורכנר הייתה בת 18 בלבד בעת ביצוע הפשעים שבהם הואשמה. לפני תחילת המשפט היא הצהירה שאינה רוצה להתייצב בבית המשפט וביקשה מהשופט שלא יצפה ממנה לעשות כן. אף על פי שסדר הדין הפלילי בגרמניה קובע כי אין להתחיל את הדיון העיקרי בהליך בהיעדר הנאשם. אירמגרד פורכנר הייתה האישה ועובדת המדינה הראשונה שהואשמה בשיתוף פעולה עם הנאצים בשעה שגויסה להיות המזכירה של מפקד מחנה ריכוז.
ב-30 ספטמבר 2021, בשעת בוקר מוקדמת של היום הראשון במשפט, נמלטה פורכנר מבית האבות בקוויקבורן-הייד (Quickborn-Heide) שבו היא התגוררה, לקחה מונית לתחנת הרכבת התחתית נורדשטדט מיטה (Norderstedt Central Station) ושם נעלמה. מדיווחים בכלי התקשורת בגרמניה עלה שב-8 בספטמבר הודיעה פורכנר באמצעות הסנגור שלה שלא תתייצב למשפט. במכתב היא ציינה: "בשל גילי ומגבלותיי הגופניות, לא אגיע במועד שנקבע לי לבית המשפט ואבקש מהסנגור לייצג אותי". במכתב היא התייחסה לשלל המחלות שמהן היא סבלה והוסיפה: "הייתי רוצה לחסוך מעצמי את המבוכות האלה ולא להפוך את עצמי ללעג לאנושות".
מאחר שהיא לא התייצבה למשפט להפתעת המעורבים בתיק, בית המשפט הוציא צו מעצר מיידי כנגדה; משטרת מדינת שלזוויג-הולשטיין מצאה אותה תוך כ-5 שעות כשהיא משוטטת ברגל ברחובות ועצרה אותה. חמישה ימים לאחר מכן, היא שוחררה מהמעצר בתנאים מגבילים ועם אזיק אלקטרוני צמוד לקרסול רגלה.
המשפט > הדיון המשפטי

על פי החוק הגרמני כל אדם מתחת לגיל 21 יישפט בפני בית משפט לנוער. אירמגרד פורכנר, שהייתה בגיל 18 עד 19 בשנים שבהן יוחסו לה האשמות, הועמדה לדין בפני בית משפט לקטינים ונוער. בנוסף, האשמת פורכנר התאפשרה בזכות שינויים בחוק העונשין הגרמני, פסקי דין תקדימיים שנקבעו במערכת המשפט הגרמנית משנת 2011 ובשינוי בהגדרה של שיתוף פעולה עם הנאצים והאחריות למעשי ההרג (במחנות הריכוז) גם לאלו שסייעו במערך התומך של ההשמדה, גם אם אין כל ראיה לכך שהם היו מעורבים ישירות בפשע ספציפי ולא רק לאלו שביצעו את המעשים עצמם.
בתאריך 30 באוקטובר 2021 נפתח בשנית משפטה של פורכנר בעיר איצהו, היא הגיעה לבית המשפט כשהיא יושבת ומרותקת לכיסא גלגלים, חובשת מסכת פנים כנגד קורונה, צעיף גדול שהסתיר את פניה ועל ראשה מטפחת גדולה שהסתירה לחלוטין את פניה. עמדת הנאשמת הייתה בתוך תא ממוגן בקירות זכוכית.
התביעה במשפט הודיעה לבית המשפט: "שאירמגרד פורכנר מתוקף תפקידה כמזכירות מפקד מחנה הריכוז, קיבלה מידע עד הפרט האחרון על כל שיטת רצח במחנה הריכוז שטוטהוף, הכינה רשימת אסירים שנשלחו לאושוויץ והקלידה דיווחים שנשלחו למטה האס-אס".
למרות השינויים בחוק העונשין, הסנגור של פורכנר טען לאורך המשפט שהלקוחה שלו אינה אשמה כי לא ידעה על הנעשה במחנה. העדים, ניצולי השואה שהעידו במשפט הפריכו את דברי הסנגור. ניצול השואה ממחנה שטוטהוף, מנפרד גולדברג אמר, "אי אפשר היה שלא לדעת מה קרה", "היו גופות שהועברו בגלוי דרך המחנה". ניצול נוסף מהמחנה שהעיד במשפט, יוזף סלומונוביץ', היה רק בן שש כשאביו נורה למוות בשטוטהוף בספטמבר 1944, אמר "היא אשמה גם אם היא פשוט ישבה במשרד והדביקה את הבול על תעודת הפטירה של אבי". ניצול השואה בן ה-92 חיים גולני, ממייסדי קיבוץ האון, שהיה בן 15 כששהה במחנה, זכר את הנאשמת מאותם הימים, תיאר במשפט כיצד הצעידו אותו מול המשרד של אירמגרד פורכנר בשעה שהובילו אותו כל בוקר לעבודה במשרפות.
באמצעות עורך דינה הכחישה אירמגרד "שנשאה באופן אישי כל אשמה פלילית". בפועל לאורך כל המשפט היא שתקה. רק בתום המשפט היא שברה את שתיקתה והכריזה: "אני מצטערת על מה שקרה. אני מתחרטת שהייתי באותם ימים בשטוטהוף. אני לא יכולה לומר יותר". השופט השופט דומיניק גרוס שסייר במחנה קבע: אי-אפשר היה שלא להבחין בזוועות שהתחוללו במחנה ואפילו מתוך המשרד. ב-20 בדצמבר 2022, בית המשפט האזורי לנוער, באיצהו, מצא את אירמגרד אשמה באשמת סיוע לרצח של יותר מ-11,412 בני אדם, רובם יהודים, ועוד 18 מקרים של ניסיונות רצח. היא נידונה לעונש שהוטל על בני נוער שכלל, שנתיים מאסר על תנאי, בהתחשב בגילה המתקדם ומפסיקות אחרות של צעירים משתפי פעולה עם הנאצים.
פסק הדין לא היה סופי מכיוון שאירמגרד פורכנר ערערה עליו. פסק הדין הועבר לבית המשפט הפדרלי לצדק שבחן אותו בהתייחס לטענות של טעויות פרוצדורליות.
ב-1 בפברואר 2024, הודיע בית המשפט הפדרלי לצדק כי "התובע הכללי הפדרלי מאשר עקרונית את האחריות הפלילית של הנאשמת בגין סיוע לרצח כי הייתה בשירות האס אס במחנה הריכוז".
חיים אישיים

אירמגרד נולדה ב-29 במאי 1925, בשם אירמגרד דירקסן (Irmgard Dirksen), בעיר המחוז קלטוף (גר') Kalthof קרוב לנמל גדנסק, פולין. היא למדה בבית ספר יסודי בין השנים 1931 ועד 1939 ולאחר מכן שרתה בשירות לאומי חובה שנקרא "שנת הארץ או המדינה". בתום השירות הלאומי למדה את מקצוע המזכירות בבית ספר למסחר. עבודתה הראשונה הייתה כקלדנית וקצרנית בבנק דרזדנר במאלבורק.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בגיל 18, היא גויסה ל-SS ובין התאריכים 1 ביוני 1943 ועד 1 באפריל 1945 שרתה כמזכירתו האישית של מפקד המחנה בתפקיד ראש לשכתו, כקצרנית וכקלדנית במחנה הריכוז שטוטהוף הנמצא ליד עיר הנמל גדנסק בפולין. בשנת 1954 היא העידה כעדה במשפטו של מפקד מחנה הריכוז פול ורנר הופה שכל ההתכתבויות עם המשרד הכלכלי והמנהלי הראשי של האס-אס עברו דרכה. בשטוטהוף היא פגשה קצין אס-אס בדרגת Oberscharführer (אנ') בשם היינץ פורכטסם (Heinz Furchtsam, שמאוחר יותר הוא החליף את שמו לפורכנר Furchner), היינץ היה מבוגר מאירמגרד ב-19 שנים. לאחר המלחמה, בשנת 1954, הם נישאו. מ-1960 עד 2014 היא התגוררה בבניין דירות בעיר שלזוויג (אנ') שבמדינת שלזוויג-הולשטיין שבצפון גרמניה, ועבדה כעובדת מדינה אדמיניסטרטיבית עד שפרשה לגמלאות. לאחר שפרשה לגמלאות, עברה לגור בבית אבות בשם Quickborn-Heide בעיירה Quickborn, הנמצאת כ-25 קילומטרים צפונית מזרחית מהעיר המבורג. בשנת 1972 בעלה היינץ נפטר.
ראו גם

ג'ון איוון דמיאניוק
ישראל קסטנר
אדולף איכמן
דתות בערב הקדם-אסלאמית

חצי האי ערב (בחום: תחום גאו-פוליטי, בכתום: אזור השפעה)
הדתות בערב הקדם-אסלאמית הוא שם כולל למערכת האמונות הדתיות והמיסטיות שנפוצו ברחבי חצי האי ערב בתקופה שקדמה לעליית האסלאם, וכוללות פוליתאיזם ערבי ילידי, דתות שמיות עתיקות (אנ'), נצרות, יהדות, מנדאיזם (אנ') וזורואסטריות.
פסלוני אלילים (עשויים אלבסטר) מתימן, מוצגים במוזיאון הלאומי לאמנות מזרחית (אנ'), רומא
הפוליתאיזם הערבי, הצורה השלטת של הדת בערב הקדם-אסלאמית, התבסס על הערצת אלים ורוחות. הפולחן הופנה לאלים ולאלות שונים בתוך פנתיאון רחב, הכולל את האל הובאל (אנ') והאלות אל-לאת (אנ'), אל-עוזא ומנאת (אנ'), במקדשים ובאתרי פולחן מקומיים דוגמת הכעבה במכה.
אלוהויות הוערצו והוזכרו באמצעות מגוון טקסים, כולל עלייה לרגל, גילוי עתידות והקרבה פולחנית. רבים מהתיאורים הפיזיים של האלים הפרה-אסלאמיים (אנ') מבוססים על חפצי פולחן (אנ'), במיוחד כאלה שנפוצו בסביבת הכעבה.
רקע היסטורי

עד המאה הרביעית לספירה, כמעט כל תושבי ערב האמינו בדתות פוליתאיסטיות בעלות פנתאון רחב. למרות התפתחות מיעוטים יהודיים ונוצריים משמעותיים, הפוליתאיזם נותר מערכת האמונות השולט בערב הקדם-אסלאמית.
השפעת התרבויות הביזנטית והאקסומית, הסמוכות לחצי האי ערב, הביאה להקמת קהילות נוצריות בצפון מערב, צפון מזרח ודרום ערב. הנצרות השפיעה פחות על שאר חצי האי, אך גרמה למספר קהילות ערביות מקומיות להמיר את דתן לנצרות. למעט הנסטוריאניזם בצפון מזרח ערב ובמפרץ הפרסי, הצורה השלטת של הנצרות הייתה מיאפיזיטיזם (אנ').
חצי האי ערב היה יעד להגירה יהודית עוד מימי רומא העתיקה, מה שהביא להקמת קהילה יהודית שנוספו לה מתגיירים מקומיים. בנוסף, השפעתה של האימפריה הסאסאנית הביאה לכך שהדתות האיראניות (אנ') התפתחו גם בחצי האי ערב. הזורואסטריות הייתה קיימת במזרח ובדרום ערב, בעוד שיש עדויות למניכאיזם ומזדקיזם (אנ') שהיו נהוגות במכה.
מקורות המידע לגבי הדת והפנתאון הערבי הקדם-אסלאמי כוללים מספר קטן של כתובות וגילופים, שירה קדם-אסלאמית (שנציג בולט שלה היה אימרו אל-קאיס (אנ')), מקורות חיצוניים כמו דיווחים של יהודים ויוונים, והמסורת המוסלמית, כגון הקוראן וכתבים איסלאמים מאוחרים יותר.
עדות מוקדמת אחת לפוליתאיזם הערבי מצוינת בספרי הימים של אסרחדון, ומזכירה את האלים אטרסמיין (אנ'), נוקהאי (אנ'), רודה ואטרקורומה. ההיסטוריון היווני הרודוטוס ציין בכתביו כי הערבים סגדו לארוטלט (אנ') (המזוהה עם דיוניסוס) ולאל-את (אנ') (המזוהה עם אפרודיטה). סטראבון ציין שהערבים סוגדים לדיוניסוס וזאוס. אוריגנס ציין שהם סוגדים לדיוניסוס ואוראניה.
מקורות מוסלמיים בנוגע לפוליתאיזם ערבי כוללים את ספר האלילים מהמאה השמינית, שנכתב על ידי הישאם בן אל-כלבי (אנ') ומקיף את הפרקטיקות והאמונות הדתיות של תושבי חצי האי ערב בתקופה הקדם אסלאמית, וכן את כתבי ההיסטוריון התימני אל-חסן אל-חמדאני (אנ') על אמונות דתיות של דרום ערב.
לפי ספר האלילים, צאצאיו של ישמעאל שהתיישבו במכה היגרו לארצות אחרות, ונשאו עמם אבנים קדושות מהכעבה, אותן הציבו והקיפו בדומה להקפת הכעבה. הגירה זו, לפי אל-כלבי, הובילה לעליית עבודת האלילים. סביר להניח שערבים כיבדו אבנים בתקופה קדומה, ולאחר מכן אימצו עבודת אלילים בהשפעת תרבויות זרות. את היחס בין אל לאבן שמייצגת אותו ניתן לראות ביצירה סורית בשם "הדרשה של פסאודו-מליטו" (Pseudo-Melito), שנכתבה במאה השלישית ומתארת אמונות פגאניות של דוברי סורית בצפון מסופוטמיה, שהיו ברובם ערבים.
רקע היסטורי > היסטוריוגרפיה

רוב המידע ההיסטוריוגרפי על מכה בראשית עליית האסלאם ובזמנים קדומים יותר מגיע מהטקסט של הקוראן עצמו, וממקורות מוסלמיים מאוחרים יותר כגון ספרות הביוגרפיה הנבואית (סירה, السيرة), העוסקת בחייו של מוחמד, ומספר האלילים. מקורות אלטרנטיביים הם לרוב מקוטעים עד כדי כך שכתיבת היסטוריה אמינה של תקופה זו על בסיסם בלבד היא בלתי אפשרית. מספר חוקרים סבורים שספרות הסירה אינה נפרדת מהקוראן, אלא פותחה כדי להסביר את פסוקי הקוראן. ישנן ראיות התומכות בטענה שכמה דיווחים על ספרות הסירה הם בעלי תוקף מפוקפק, אך ישנן גם ראיות אשר תומכות בטענה שמקורם של סיפורי הסירה אינו תלוי בקוראן.
פולחן > אלוהויות

הדתות בערב הקדם-אסלאמית היו פוליתאיסטיות, והמחקר מכיר שמות רבים של אלוהויות. פנתיאונים רשמיים קיימים בעיקר בממלכות, וגודלם משתנה בהתאם למסגרות החברתיות: החל מערי-מדינה וכלה בקבוצות של שבטים. בנוסף, שבטים, חמולות, ומשפחות קיימו פולחן מקומי. כריסטיאן רובין (צר') מציע שמבנה זה של העולם האלוהי שיקף את החברה של אותה תקופה. גם שיירות מסחר הביאו השפעות דתיות ותרבותיות זרות, והעשירו את פנתיאון האלים המקומי.
למספר גדול של אלים לא היו שמות, והם נקראו בתארים שנקשרו לתכונה, למשפחה או למקום, בצירוף הביטוי "הוא אשר..." או "היא אשר...".
האמונות והפרקטיקות הדתיות של הבדואים היו שונות מאלה של השבטים הערבים יושבי הערים, כמו תושבי מכה. חוקרים מציינים שמערכות ומנהגים דתיים של השבטים הבדואים כללו פטישיזם, טוטמיזם והערצה למתים, אך היו קשורים בעיקר לדאגות ובעיות של חיי היומיום ולא התייחסו לשאלות פילוסופיות גדולות יותר כמו החיים שלאחר המוות. לעומת זאת, מעריכים כי תושבי הערים האמינו בפנתאון מורכב יותר של אלים. התושבים העירוניים של החיג'אז סגדו לאליהם במקדשים קבועים בעיירות ובנווי מדבר, ואילו הבדואים קיימו את דתם תוך כדי תנועה, במסגרת אורח החיים הנוודי.
פולחן > שדים ורוחות

בדרום ערב האמינו ב"מנד'ת", רוחות חסרות שם של אבות המשפחה, שתפקידן להגן על הקהילה.
בצפון ערב האמינו ב"ג'ינאייה", רוחות שהוזכרו בכתובות תדמור (פלמירה) כ"האלים הטובים והמיטיבים", וככל הנראה היו קשורות לג'יני (שדים) של מערב ומרכז חצי האי ערב. בניגוד לג'יני, הג'ינאייה לא יכלו לפגוע בבני אדם או להיאחז בהם. על פי האמונה הערבית הרווחת, מגידי עתידות, פילוסופים קדם-איסלמייל ומשוררים קיבלו השראה מהג'יני. עם זאת, הג'יני נחשבו למסוכנים ונתפשו כגורמים למחלות גוף ונפש.
מלבד אלים ורוחות מיטיבים, היו יצורים מרושעים (לדוגמה:ע'ול), שנחשבו לעיתים כגורמים למחלות גופניות ונפשיות שונות. ישויות אלה לא נצפו בתיעוד האפיגרפי, אלא הופיעו בשירה הערבית הקדם-אסלאמית ואגדותיהן נאספו על ידי מחברים מוסלמים מאוחרים יותר.
כריסטיאן ג'וליין רובין ציין כי כל האלוהויות הדרום-ערביות היו מיטיבות או מגינות, וכי כוחות מרושעים הוזכרו רק ברמז, ללא פרסוניפיקציה.
פולחן > אסטרולוגיה וגילוי עתידות

הערבים הקדמונים שאכלסו את חצי האי ערב לפני הופעת האסלאם האמינו בפטליזם (חאדאר) ובאלוהות שמיים וכוכבים, שלדעתם אחראים בסופו של דבר לכל תופעה המתרחשת בעולם והנוגעת לגורל המין האנושי. מתוך אמונתם הם עיצבו את כל חייהם בהתאם לפרשנויות שלהם לתופעות אסטרולוגיות. בדרום ערב, אורקלים נתפסו כ"מקום לשאול", וכי אלוהויות קיימו אינטראקציה על ידי חזון, חלום, או אפילו אינטראקציה ישירה. אלוהויות מסוימות קיימו אינטראקציה עקיפה דרך מדיום.
נפוצו שלוש שיטות של גילוי עתידות: שתיים מהשיטות הללו, יצירת סימנים בחול או על סלעים וזריקת חלוקי נחל, היו בעלות מוניטין חיזוי גרוע יחסית. השיטה האחרת, הנוהג של בחירה אקראית של חץ עם הוראות, הייתה נפוצה ברחבי ערב ובעלת כושר חיזוי טוב. לפי העדויות, צורה פשוטה של גילוי עתידות זה בוצעה לפני דמותו של דה'ל-חלאסה (אנ') על ידי אדם מסוים, והסברה במחקר מציינת שמדובר במשורר אימרו אל-קאיס לפי ההיסטוריון אל-כלבי. צורה משוכללת יותר של טקס גילוי עתידות בוצעה לפני דמותו של האל הובאל. צורת גילוי עתידות זו התקיימה גם בתדמור (פלמירה), כפי שמעידה כתובת במקדש של האלה אל-לאת.
פולחן > הקרבה פולחנית

המנחות הנפוצות ביותר היו בעלי חיים, יבולים, מזון, נוזלים יקרי ערך, לוחות מתכת כתובים או לוחות אבן, בשמים וחפצי אמנות. ערבים רועי גמלים היו מקדישים חלק מהבהמות שלהם לאלוהויות מסוימות.
ערבים בתקופה הקדם-איסלאמית, הקריבו חיות כקורבן לאלוהות. סוג זה של מנחה היה נפוץ וכלל חיות בית כמו גמלים, כבשים ובקר, בעוד שחיות ציד ועופות הוקרבו לעיתים רחוקות. טקסי הקורבן לא היו קשורים למקום מסוים על אף שהם התקיימו בדרך כלל במקומות קדושים. טקס הקורבן יכול היה להתבצע על ידי המתפלל, אם כי לפי הוילנד (Robert G. Hoyland), נשים לא הורשו להקריב קורבנות. דמו של הקורבן, על פי השירה הערבית הקדם-אסלאמית וכתובות מסוימות בדרום ערב, 'נשפך' על אבן המזבח, וכך נוצר קשר בין האדם לאלוהות. על פי מקורות איסלאמים, רוב טקסי הקרבת הקורבנות התקיימו בחגים משותפים.
בדרום ערב, החל מהתקופה הנוצרית, או אף זמן קצר לפני כן, הוצגו פסלונים לפני האלוהות, הידועים בשם slm (זכר) או slmt (נקבה). הקרבת קורבנות אדם בוצעה לפעמים בערב. הקורבנות היו בדרך כלל שבויי מלחמה, שייצגו את חלקו של האל בניצחון בשלל, אם כי ייתכן שהיו קיימות צורות נוספות.
הקרבת דם הייתה נהוגה בדרום ערב, אך ידועות מעט עדויות לנוהג, בצורת כמה כתובות מינאיות.
פולחן > איסורים והגבלות בטקסי פולחן

בחיג'אז, נשים במחזור לא הורשו לשהות ליד חפצי פולחן. איסור זה היה קיים גם בדרום ערב, כפי שמעידה כתובת ערבית בדרום מאל-ג'וף.
מגע מיני במקדשים נאסר, כפי שמעידות שתי כתובות בדרום ערב. אגדה אחת מספרת על בחור ובחורה, עיסף ונעילה(אנ'), כאשר שני האוהבים התעלסו בכעבה והתאבנו, והצטרפו לאלילים בכעבה, מהווה משנה תוקף לאיסור זה.
פולחן > תפקידים של אלוהויות

מספר חוקרים מניחים שבערב הקדם-אסלאמית, כולל במכה, אללה נחשב לבורא עולם או אלוהות עליונה (אנ') בפנתיאון הפוליתאיסטי. ייתכן שהמילה אללה (מהערבית אל-אילה שפירושה "האל") שימשה כתואר ולא כשם. ייתכן שהמושג אללה היה מושג אמורפי ועמום בדת של אנשי מכה. לפי מקורות איסלאמיים, אנשי מכה ושכניהם האמינו שהאלות אללת (אנ'), אל-עוזא ומנאת (אנ') הן בנותיו של אללה.
גרסאות מקומיות של המילה אללה מופיעות בכתובות פגניות קדם-אסלאמיות. הפניות לאללה נמצאות בשירתו של המשורר הערבי הקדם-אסלאמי זוהייר בן אבי סולמה, שחי דור לפני הנביא מוחמד, וכן בשמות אישים קדם-אסלאמיים. שמו של אביו של מוחמד היה עבדאללה, כלומר "עבד אללה".
צ'ארלס ראסל קולטר ופטרישיה טרנר(אנ') סברו ששמו של אללה עשוי להיגזר מאלה קדם-אסלאמית בשם איליה ודומה לאל, איל, אילה (אנ') ויהוה. הם גם סברו שכמה מהמאפיינים שלו מבוססים לכאורה על אלוהויות ירח כמו אלמקה, קאהל, וואד, ראק ושאקר.
ולהאוזן קובע שאללה היה מוכר ממקורות יהודיים ונוצרים והיה ידוע לערבים הפגנים בתור האל העליון. ווינפריד קורדואן מטיל ספק בתאוריית אללה של האסלאם הקושרת בין אללה לאל הירח(אנ'), וקובע שהמונח אללה מתפקד כמונח כללי, כמו המונח אל-עליון(אנ') המשמש כשם נוסף או מייצג לאל הירח סין.
כתובות דרום ערביות מהמאה הרביעית לספירה מתייחסות לאל בשם רחמן ("הרחמן") שהיה אל של כת מונותיאיסטית והוא כונה "אדון השמים והארץ". אהרון יוז (אנ') קובע כי קיים קושי לקבוע אם אללה התפתח מהמערכות הפוליתאיסטיות הקדומות יותר או בשל החשיבות הגוברת של הקהילות הנוצריות והיהודיות, וכי קשה לקבוע אם אללה היה קשור לאותו אל "רחמן".
פולחן > אל-לאת, אל-עוזא ומנאת

אל-לאת (אנ'), אל-עוזא ומנאת (אנ') היו שמות נפוצים ששימשו לאלות מרובות ברחבי ערב. חוקרים מודרניים קשרו לעיתים קרובות את שמות האלות הערביות עם כתות המקדשות גופים שמימיים, במיוחד ונוס (נוגה), תוך הסתמכות על עדויות חיצוניות למסורת המוסלמית וכן ביחס לתאולוגיה שהייתה נפוצה באותה תקופה בסוריה, מסופוטמיה וחצי האי סיני.
פולחן אל-לאת התפשט בסוריה ובצפון ערב. מכתובות צפאיות (אנ') והיסמאיות (אנ') מסיקים החוקרים כי הסגידה הייתה לאלה "אל-לאת".
יש חוקרים שרואים באל-לאת אלוהות ירח בשל הופעת סהר בצמוד לאזכור האלה וכתובת דדנית המזכירה את שמו של וואד (אנ'), אל הירח המינאני.
רנה דוסו וגונזאג ריקמנס קישרו אותה עם נוגה בעוד שאחרים שייכו אותה למשפחת אלי השמש. ג'ון פ. הילי סבור שאל-עוזא עשויה הייתה למעשה להיות כינוי של אל-לאת לפני שהפכה לאלוהות נפרדת בפנתיאון האלים. פאולה קורנטה, כותבת בספרה: "Redefiniing Dionysus", שייתכן שהאלה הייתה אלוהות שמימית של תופעות אטמוספיריות ואלוהות שמיים (אנ').
פרקטיקות פולחניות

הפולחן לאבנים קדושות היווה את אחת השיטות החשובות ביותר של העמים דוברי השפות השמיות, ביניהם הערבים תושבי חצי האי ערב. פולחן של אלוהות הופנה לרוב כלפי גוש אבן לא מעובד. השם הנפוץ ביותר של גושי האבן הללו נגזר מהשורש השמי נ.צ.ב. ("לעמוד זקוף"), אך נעשה שימוש בשמות אחרים, כגון "מסגידה" בנבטית (מקום סגידה) ו"דוואר" (duwar) ערבית ("חפץ להקיף"), מונח זה מופיע לעיתים קרובות בשירה הערבית הפרה-אסלאמית (אנ'). אבני מייצגים אלו היו בדרך כלל לוח העומד בפני עצמו, אך אבני אלים נבטיות גולפו בדרך כלל ישירות על פני הסלע. תווי פנים עשויים להיות חרוטים על האבן, או סמלים תלת־ממדיים (במיוחד בדרום ערב). תחת השפעה יוונית-רומית, השתמשו בפסל אנתרופומורפי במקום זאת.
ספר האלילים מתאר שני סוגים של פסלים: אלילים (sanam) ודימויים (wathan).  אם פסל היה עשוי מעץ, זהב או כסף, על פי צורת אדם, זה היה אליל, אבל אם הפסל היה עשוי מאבן, זה היה דימוי של אל ולא ביטוי אפיגרפי.
פרקטיקות פולחניות > מקומות קדושים

מקומות קדושים היו ידועים בשם "הימה", "חראם" או "מהרם", ובתוך המקומות הללו, כל היצורים החיים נחשבו בלתי ניתנים לפגיעה והאלימות הייתה אסורה. ברוב חלקי ערב, המקומות הללו התקיימו באוויר הפתוח, עם מאפיינים טבעיים ייחודיים כמו מעיינות ויערות. ערים הכילו מקדשים, בהם השטחים המקודשים היו מתוחמים על ידי חומות וכללו מבנים בעלי אדריכלות ייחודית.
פרקטיקות פולחניות > כהונה ומשרות קודש

באתרים קדושים היה לעיתים קרובות שומר או עורך טקסים פולחניים. כהני דת אלו נחשבו כאחראים על האזור המקודש, מקבלים מנחות ומבצעים טקסים של גילוי עתידות. הם היו ידועים בשמות רבים, כנראה על סמך העדפה תרבותית-לשונית: ״אפקל״ שימש בחג'אז, ״קאהין״ שימש באזור סיני-נגב-חיסמה, ו״קומרה״ שימש באזורים בהם הייתה השפעה של השפה הארמית.
עלייה לרגל

עליות לרגל למקומות קדושים התבצעו בתקופות מוגדרות של השנה. ירידי צליינים של מרכז וצפון ערב התקיימו בחודשים ספציפיים שהוגדרו כנטולי אלימות, מה שאפשרו למספר פעילויות כלכליות לפרוח.
עלייה לרגל > עלייה לרגל בדרום ערב

העלייה לרגל החשובה ביותר בממלכת סבא הייתה כנראה העלייה לרגל של אלמקה בעיר מאריב, שנערכה בחודש דהו-אבהי (בערך ביולי). שני אזכורים מעידים על עלייה לרגל לאל אלמקה בעמראן. עלייתו לרגל לט'אלב ריאם (אנ') התקיימה בהר טוראת ובמקדש זביאן בהדקאן, ואילו עלייתו לרגל לדהו-סמאווי (אנ'), אל שסגדו לו במקור על ידי שבט אמיר (אנ'), התרחש ביאטיל.
עלייה לרגל > עלייה לרגל למכה

העלייה לרגל לאזור מכה כללה את האתרים: הר ערפאת, מוזדליפה, מינה (אנ') ומכה עצמה שכללו את ספא ומארווה וכן את הכעבה. עולי רגל בשתי התחנות הראשונות ביצעו טקס דתי המכונה "ווקוף" (תפילה בעמידה תוך קריאות הערצה לאלים). במינה הקריבו חיות. התהלוכה מערפאת למוזליפה וממנה למכה, במסלול שמור מראש לעבר אלילים או אליל, כונתה "איג'אזה הבעה", כשהאחרון מתקיים לפני השקיעה. באתר המקודש "ג'בל קוזה" הוצתו שריפות במהלך החודש הקדוש. בסמוך לכעבה נמצא "בית אל" שנקרא מאוחר יותר מקאם איברהים (אנ').
קיים תיעוד למקום בשם אל-חיג'ר הדומה במידת מה לאתר המצוין בכתובת סבאית המזכירה מקום בשם "מחג'ר" שהיה שמור להקרבת קורבנות של בעלי חיים.
האתרים באר זמזם, סאפא ומרווה היו צמודות לשתי גבעות בהן הקריבו קורבנות, אחת שנקראת "מוח'ים אל-אייר" ושנייה "מוג'אוויר אל-ריח", שהייתה נתיב להר אבו קובאיס (אנ') שלפי המסורת הערבית הקדם-איסלמית הוא המקור לאבן השחורה המקודשת בכעבה.