הקרב הראשון על המארן
רקע > הצבאות הלוחמים

גרמניה וצרפת הכריזו מלחמה זו על זו ב-3 באוגוסט 1914. שני הצדדים ציפו למלחמה קצרה. גרמניה עמדה בפני מלחמה דו-חזיתית, מול רוסיה במזרח וצרפת ובריטניה במערב. האסטרטגיה הגרמנית הייתה להביס את צרפת תוך שישה שבועות ואז להפנות את תשומת לבה לרוסיה. על פי תוכנית שליפן (שתוקנה על ידי הלמוט פון מולטקה), הגרמנים יצאו למתקפה מהירה, מעגלית, נגד כיוון השעון דרך בלגיה ולתוך צרפת במטרה לכבוש את פריז ולכתר ולהשמיד את הצבא הצרפתי ממזרח לפריז בלוח זמנים של שישה שבועות. ההפרה הגרמנית של הנייטרליות של בלגיה הביאה את בריטניה הגדולה למלחמה. בריטניה שלחה את חיל המשלוח הבריטי (BEF) לצרפת.
גרמניה הקימה שבע ארמיות לשירות בחזית המערבית. שלוש מהם באגף הימני הגרמני היו מעורבים ביותר בקרב המארן. בתחילת המלחמה מנתה הארמייה הראשונה 320,000 איש בפיקודו של אלכסנדר פון קלוק; הארמייה השנייה מנתה 260,000 איש בפיקודו של קרל פון בילוב; והארמייה השלישית בפיקודו של מקס פון האוזן מנתה 180,000 איש. המספרים הללו הצטמצמו עד למועד הקרב על המארן. הצבא הצרפתי שהוצב בחזית המערבית כלל בתחילה חמש ארמיות מהן הארמייה הרביעית, בפיקודו של פרנן דה לנגל דה קרי, והארמייה החמישית, בפיקודו של שארל לנרזאק, באגף השמאלי היו מעורבות ביותר בקרב על המארן. שתי ארמיות צרפתיות נוספות הוקמו כדי לבלום את המתקפה הגרמנית: הארמייה השישית בפיקודו של ז'וזף גליאני, שנוצרה כדי להגן על פריז; והארמייה התשיעית בפיקודו של פרדיננד פוש. הארמיות הצרפתיות שהיו מעורבות בקרב על המארן תוגברו על ידי חיילי מילואים, מגויסים ועל ידי העברות מצבאות צרפתיים וקולוניאליים אחרים. הדיוויזיות הצרפתיות מול האגף הימני הגרמני עלו מ-17.5 ב-23 באוגוסט ל-41 ב-6 בספטמבר, ומנו יותר מ-700,000 איש. ה-BEF מנה 130,000 איש בתחילת המלחמה ועליו פיקד ג'ון פרנץ'.
מפקדי הצבאות היו ניגוד משווע. מולטקה, ראש המטה הכללי הגרמני, נשאר במפקדתו בלוקסמבורג לאורך כל הקרב. הוא הוציא הנחיות כלליות באמצעות שליחים ממפקדתו, אך העניק למפקדי הארמיות שלו מרחב פעולה רחב. לעומת זאת, המפקד הצרפתי, ז'וזף ז'ופר, היה מערבולת של פעילות (אם כי התעקש על אוכל משובח ושמונה שעות שינה ללא הפרעה בכל לילה). ז'ופר ביקר את צבאותיו ואת מפקדיהם לעיתים קרובות, כשהוא מונע על ידי נהג מרוץ גרנד פרי. הוא היה חסר רחמים בפיטורי יותר מ-30 גנרלים צרפתים שלא עמדו בסטנדרטים שלו (או, כמו שיש אומרים, שהעזו לא להסכים איתו). ג'ון פרנץ', המפקד הבריטי, נבהל מהאבידות שספגו הבריטים בקרבות הראשונים ולאחר מכן נמנע מלהילחם בגרמנים, אך לבסוף מילא תפקיד חשוב בקרב על המארן.
גם האסטרטגיות של הצרפתים והגרמנים עמדו בניגוד. הצרפתים מיקדו את תשומת הלב, החיילים וההגנות שלהם במזרח צרפת, שם האמינו שהגרמנים יהיו מסוכנים ביותר. הם טעו. הגרמנים נשארו בעיקר בהגנה במזרח, אם כי בלמו את ההתקפות הצרפתיות. במזרח, לצרפת הייתה מטרה להחזיר את אלזס-לורן, אותה הפסידה לגרמניה במלחמת צרפת–פרוסיה של 1870. הצרפתים לא ביצרו את גבולם הצפון מערבי עם בלגיה מכיוון שהם לא ציפו שהגרמנים יתקפו שם וגם חששו שיאשימו אותם בהפרת הנייטרליות הבלגית - ובכך יאבדו את השתתפות הבריטים במלחמה. עם זאת, לגרמניה לא היו התלבטויות לגבי הפרת הנייטרליות הבלגית, שכן מטרתה הייתה לנצח במלחמה במהירות לפני שבריטניה תוכל להתערב באופן נחרץ. מספרם של הצרפתים והבריטים היה גדול יותר בהתמודדות עם המתקפה הגרמנית דרך בלגיה לתוך צרפת.
הגרמנים הכירו שמלחמה ארוכה אינה מעניינם שכן המשאבים של צרפת, בריטניה ורוסיה היו גדולים בהרבה משלהם. לנצח במלחמה עם צרפת במהירות היה אמור להשוות את הסיכויים שלהם. לפי ההיסטוריון הרוויג, תוכנית שליפן, הפרת הנייטרליות הבלגית והפלישה הגרמנית לצרפת ב-1914 היו "השלכת הקובייה של הכל או כלום, מבצע בסיכון גבוה שנולד מהיבריס וגבל בפזיזות".