stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורסט גאמפ
פרסים

הסרט היה מועמד, ל-13 פרסי אוסקר, וזכה מתוכם בשישה:
| --- | --- |
 מועמדויות: שחקן המשנה הטוב ביותר  עיצוב התפאורה הטוב ביותר  הצילום הטוב ביותר  האיפור הטוב ביותר  הפסקול הטוב ביותר  עריכת הקול הטובה ביותר  הקול הטוב ביותר:  זכיות: הסרט הטוב ביותר  הבמאי הטוב ביותר  השחקן הטוב ביותר  העריכה הטובה ביותר  האפקטים הטובים ביותר  התסריט המעובד הטוב ביותר
מגלה ארצות

קזימיר נובאק (אנ') בג'ונגל באפריקה, 
 1931–1936
מגלה ארצות הוא חוקר או מטייל שעורך מסעות חקר ותגלית בחבלי ארץ ובתרבויות שלא היו מוכרים לאנושות, או שלא היו מוכרים בקרב בני תקופתו ותרבותו. המושג מגלה ארצות הוא מושג אתנוצנטרי ביסודו והוא יוצא מנקודת הנחה שדבר שאינו ידוע אינו קיים.
המניעים של מגלי הארצות במסעותיהם הם רבים ומגוונים ובהם גילוי נתיבי מסחר חדשים, מציאת משאבים ואוצרות, השגת יוקרה לאומית ואישית, או ניסיון לספק את שאיפת האדם לחקר הלא נודע.
למרות שמגלי ארצות היו קיימים משחר ההיסטוריה האנושית ובקרב כל התרבויות, המונח מתייחס בעיקר בתרבות המערב לחוקרים האירופים בני המאות ה-15, ה-16 וה-17, שחשפו בפני עמי אירופה את ארצות אמריקה, אפריקה, אוסטרליה ובמידה מסוימת גם את המזרח הרחוק וסיביר.
ראו גם

רשימת מגלי ארצות
חינוך ביוון העתיקה

החינוך שניתן לעם היווני בעת בעתיקה עבר דמוקרטיזציה נרחבת במאה החמישית לפני הספירה, בהשפעת הסופיסטים, אפלטון ואיסוקרטס. בתקופה מאוחרת יותר, בתקופה ההלניסטית, חינוך בבית ספר לגימנסיה נחשב חיוני להשתתפות בתרבות היוונית. הערך של החינוך הגופני ליוונים והרומאים הקדמונים היה ייחודי מבחינה היסטורית. היו שתי צורות חינוך ביוון העתיקה: צורת חינוך פורמלית, וצורת חינוך בלתי פורמלית. השכלה פורמלית הושגה באמצעות לימוד בבית ספר ציבורי או ניתנה על ידי מורה שהועסק בשכר. חינוך בלתי פורמלי ניתן על ידי מורה שלא קיבל שכר. מסגרת החינוך הייתה לרוב מסגרת חינוך פרטית. משום כך, ניתן לקבוע כי החינוך נתפס על ידי האוכלוסייה ביוון העתיקה כמרכיב מרכזי וחשוב בעיצוב אישיות. החינוך היווני הפורמלי היה בעיקר לגברים חופשיים. ולא ניתן לעבדים. בחלק מערי המדינה התקבלו חוקים שאסרו מתן חינוך לעבדים. בספרטה כללה תוכנית הלימודים גם מוזיקה וריקוד. המקצועות הללו נחשבו בספרטה רק כאמצעים שנועדו לשפר את יכולת התמרון הצבאית של התלמידים. מטרת החינוך בספרטה הייתה להכשיר את התלמידים כחיילים.
מערכות אתונאיות > אסכולה ישנה

חינוך על פי האסכולה הישנה באתונה הקלאסית כלל שני חלקים עיקריים: חינוך פיזי וחינוך אינטלקטואלי. האתונאים השתמשו בביטויים 'התעמלות', ו'מוזיקה' כדי לתאר את שני סוגי החינוך הללו. החינוך הגופני ביקש להקנות לתלמידים את האידיאלים הגופניים שרווחו בצבא: כוח, סיבולת והכנה למלחמה.האתונאים ייחסו חשיבות מכרעת לכשירות גופנית. הבנים התחילו לעסוק בחינוך גופני כבר במהלך שלב הלימודים היסודי שלהם, או מיד לאחריו. בתחילה, הם למדו חינוך גופני מהמורה פיידוטריבס (Παιδοτρίβης). לאחר מכן הבנים התחילו להתאמן באולם התעמלות, שכונה בשם, גימנסיום. אימון גופני נתפס כהכרחי לשיפור המראה החיצוני, ככלי מועיל להכנה למלחמה, ולמרכיב שיכול לחזק את בריאות גם בגיל מבוגר יותר.
סוג חינוך שני, אינטלקטואלי יותר, נקרא 'מוזיקה'. פירוש המילה מוזיקה היא 'אמנות המוזות'. חינוך זה שילב בתוכו חינוך מוזיקלי, ריקוד, ספרות ושירה. החלק המוזיקלי במוזיקה כלל בתוכו למידה של נגינה על לירה, שירה במקהלה, וריקוד בלהקה. באופן נרחב יותר, חינוך זה הנחיל לתלמידים את הערכים יופי ואצילות. בנוסף לכך, ביקש סוג חינוך זה להקנות לתלמידים אמות מידה והערכה כלפי ערכים אלו. כמו כן, הקנה סוג החינוך הזה אמות מידה והערכה כלפי מושגים כמו הרמוניה וקצב.
התלמידים היו כותבים באמצעות מחט, איתו היו חורטים על לוח שעווה. כאשר הילדים היו מוכנים להתחיל לקרוא יצירות שלמות, הם היו נדרשים לעיתים קרובות לשנן שירים לדקלם אותם. גם סיפורי המיתולוגיה כמו אלה של הסיודוס והומרוס זכו להערכה רבה בקרב האתונאים. משום כך, עבודותיהם שולבו לעיתים קרובות בשיעורים שניתנו לתלמידים. החינוך הישן כלל תוכנית לימודים מובנית רק בכיתות היסוד, ולא מעבר לכך. ברגע שילד או תלמיד הגיע אל גיל ההתבגרות, הסתיים החינוך הפורמלי-מובנה שניתן לו. זוהי הסיבה שחלק גדול מהחינוך משלב זה הועבר ברובו לתלמיד באופן לא פורמלי. החלק הלא פורמלי של החינוך הזה נשען ברובו על ניסיונו האישי של התלמיד.
מערכות אתונאיות > השכלה גבוהה

רק בשנת 420 לפני הספירה, ההשכלה הגבוהה הפכה למרכיב דומיננטי באתונה. פילוסופים כמו סוקרטס, והתנועה הסופיסטית היו בין אנשי הרוח שהניעו המעבר מהחינוך הישן, לזרם חדש של חינוך גבוה. החינוך הגבוה הרחיב את ההשכלה הפורמלית שניתנה לתלמידים באתונה. בעקבות כך, החברה האתונאית החלה לייחס חשיבות רבה ליכולת אינטלקטואלית של האדם. במקביל, החלה החברה האתונאית להעניק חשיבות פחותה ליכולות הפיזיות שטמונות באדם. השינוי גרם למחלוקת בין התומכים בחינוך הישן, לעומת התומכים בזרם החדש של ההשכלה הגבוהה. התומכים בחינוך הישן האמינו שחינוך שיכשיר ויטפח את הצד האינטלקטואלי של התלמיד יהרוס את התרבות האתונאית. חשש נוסף שהעלו המתנגדים הוא שסוג חינוך כזה יוביל את אתונה לעמדת נחיתות מבחינה הצבאית. התומכים בהשכלה הגבוהה טענו מנגד, כי ההערכה הרבה לכח הפיזי, בעתיד הוא יוערך פחות מבחינת החברה. כמו כן, טענו התומכים כי בעתיד ההסתמכות על כח צבאי באתונה תהיה פחותה. התומכים בהשכלה הגבוהה האמינו שחינוך צריך להיות כלי שמפתח את כלל הכוחות שטמונים באדם. פיתוח שכזה גם כולל פיתוח של הצד האינטלקטואלי שקיים באדם. בסופו של דבר, ידם של התומכים בהשכלה הגבוהה הייתה על העליונה. בעקבות תהליך זה החל תהליך שבו מבנה החינוך הישן החל לשתנות. שינוי זה בחינוך הישן חל גם על תוכני הלימוד, וגם על המבנה הארגוני של חינוך זה.
ההשכלה הגבוהה התמקדה בתחומים חדשים שכללו את תחומי המתמטיקה, האסטרונומיה, הרמוניה והדיאלקטיקה. הלימוד של התחומים הללו שם דגש רב על פיתוח החשיבה הפילוסופית של התלמיד ועל הגעתו לתובנות. לימוד של תחומים אלו עודד את התלמידים לעשות שימוש בידע שעמד לרשותם, על בסיס הסקת מסקנות לוגיות.
הרווחה הכלכלית היוותה מרכיב מרכזי במערכת החדשה של ההשכלה הגבוהה באתונה. רק מי שמשפחתו הייתה מוכנה ויכולה לשלם עבור השכלה גבוה, היה יכול ללמוד במסגרתה. המורים העיקריים שלימדו במסגרת ההשכלה הגבוהה היו הסופיסטים. הסופיסטים גבו תשלום עבור השיעורים שנתנו. כדי להגיע למספר רב ככל הניתן של תלמידים, פרסמו הסופיסטים את עצמם. רק מי שיכול היה להרשות לעצמו לשלם את המחיר שביקשו הסופיסטים, יכול היה להשתתף בשיעורים. משום כך, מעמד האיכרים שהיה חסר אמצעים לא היה יכול לקחת חלק בחינוך הגבוה. עובדה זו הגבילה את האפשריות החינוכיות של מעמד האיכרים. בנוסף לכך נאסר על נשים ועבדים לקבל חינוך כלשהו. הנורמות החברתיות תבעו מן הנשים להישאר אך ורק במרחב הביתי. כמו כן, האמונה הרווחת בחברה האתונאית הייתה כי לנשים יש יכולת אינטלקטואלית פחותות מיכולותיהם של הגברים. עובדות אלו גרמו לכך שהנשים נשארו ללא כל נקודת גישה להשכלה פורמלית. למרות הציפייה מנשים להישאר בבית ולתפקד כעקרת בית, ניתן לנשים סוג מסוים של חינוך בערך בגיל שבע, לימדו האמהות את הבנות כיצד לתפקד כעקרת בית. כמו כן, קיבלו הבנות מהאמהות סוג מסוים של חינוך מוסרי. הסיבה לכך שתחילת החינוך לנשים הוא בגיל שבע היא מכיוון שבגיל זה ניתן להבחין לראשונה בהבדלים בין המינים.על העבדים נאסר בחוק לקבל כל סוג של חינוך.
לאחר שיוון הפכה לחלק מהאימפריה הרומית, היוונים המשכילים שימשו כעבדים של רומאים אמידים. העבדים היוונים המשכילים חינכו את ילדיהם של הרומאים האמידים. באופן הזה השתמרה התרבות היוונית גם תחת השלטון והחברה הרומית.
מערכות אתונאיות > מחנכים אתונאים קלאסיים

איסוקרטס היה נואם אתונאי קלאסי רב השפעה. מכיוון שנולד באתונה, נחשף איסוקרטס בגיל צעיר למחנכים כמו סוקרטס וגורגיאס. עובדה זו עזרה לו לפתח כישורי רטוריקה יוצאי דופן. במהלך התבגרותו וכחלק מהתהליך החינוכי שעבר, החל איסוקרטס לראות באמנויות והמדעים תחומי דעת שחשיבותם פחותה. הוא התחיל להאמין שרטוריקה המרכיב החשוב ביותר בחינוך. לדעתו, מיומנות ברטוריקה אמורה לסייע לכל תלמיד להשיג את "הסגולה הטובה" (virtu). בנוסף לכך, מטרת החינוך הייתה לייצר אזרח מועיל וכן לטפח את המנהיגים הפוליטיים של החברה. משום כך, יכולות רטוריות הפכו לאבן היסוד של התיאוריה החינוכית שעוצבה על ידו. למרות זאת בתקופתו של איסוקרוס לא הייתה קיימת תוכנית מובנית וסדורה להשכלה הגבוהה. החינוך ניתן רק על ידי הסופיסטים שהיו עוברים ממקום למקום. כדי להתמודד עם הקושי הזה, ייסד איסוקרטס את בית הספר שלו לרטוריקה שנת 393 לפני הספירה. התכנים בבית הספר היו שונים מן התכנים שנלמדו באקדמיה של אפלטון, (שנוסדה בשערך בשנת 387 לפנה"ס). התכנים באקדמיה של אפלטון התבססו במידה רבה על מדע, פילוסופיה ודיאלקטיקה.
מערכות אתונאיות > אפלטון (428–348 לפנה"ס)

אפלטון היה פילוסוף באתונה הקלאסית שלמד תחת סוקרטס. הוא נחשב לאחד מתלמידיו המפורסמים ביותר. לאחר הוצאתו להורג של סוקרטס עזב אפלטון את אתונה בכעס, ויתר על קריירה של פוליטיקאי ונסע לאיטליה ולסיציליה. הוא חזר עשר שנים מאוחר יותר לאתונה. כשחזר לאתונה, הקים את בית הספר שלו, האקדמיה (בשנת 387 לפנה"ס בערך). האקדמיה קרויה על שמו של הגיבור היווני הקדום אקדמוס. אפלטון ראה את החינוך ככלי שנועד לייצר אזרחים שיוכלו לפעול כחברים בקהילה האזרחית באתונה. במובן מסוים, אפלטון האמין שהאתונאים יכולים להשיג את ההשכלה באמצעות ההחברות בקהילה הפוליטית באתונה. עם זאת הוא הכיר בחשיבותו של החינוך המובנה - גבוה ככלי שיכול להועיל לפיתוח הסגולה הטובה.
פיתוח הסגולה האזרחית היה רעיון המנחה שעיצב את תוכנית הלימודים ואת האקדמיה שייסד אפלטון. האקדמיה נחשבת בעיני רבים כאוניברסיטה הראשונה בעולם.
באקדמיה החל אפלטון לפתח ולדון בתפיסה החינוכית שלו, ובתוכנית לימודית פוליטית תאורטית. תוכנית זו מתוארת בהרחבה באחד הדיאלוגים הידועים שלו, ספר המדינה. בכתיבתו מתאר אפלטון את התהליך הקפדני שצריכים לעבור התלמידים כדי להגיע לסגולה אמיתית, ולראיה הנכונה והאמיתית של המציאות. השכלה הנדרשת כדי להגיע להישגים אלה, כללה לדעתו של אפלטון חינוך בסיסי במוזיקה, שירה ואימון גופני. בנוסף כללה השכלה הזו ארבעה מרכיבים נוספים:
שנתיים עד שלוש שנים של הכשרה צבאית (שתחשב כחובה).
עשר שנים של הכשרה במדע ובמתמטיקה.
חמש שנים של הכשרה בדיאלקטיקה.
חמש עשרה שנים של הכשרה פוליטית-מעשית.
רק מתי מעט יוכלו לעבור את המסלול הזה במלואו. מתי המעט שיעברו את ההכשרה במלואה יהפכו למלכים-פילוסופים. המלכים פילוסופים נחשבו בעיני אפלטון לראוים ביותר להנהיג את עיר המדינה.
מערכות אתונאיות > אריסטו (384–322 לפנה"ס)

אריסטו היה פילוסוף יווני קלאסי. הוא נולד בסטגירה, כלקידיצה. בגיל שבע עשרה הצטרף אריסטו לאקדמיה של אפלטון באתונה. הוא נשאר שם עד גיל שלושים ושבע. הוא פרש מהאקדמיה בעקבות מותו של אפלטון. לאחר שעזב את האקדמיה, עזב גם את מאתונה. לאחר שעזב את אתונה הצטרף אריסטו להרמיאס, סטודנט לשעבר באקדמיה, שהפך לשליט אטרנאוס ואסוס בחוף הצפון-מערבי של אנטוליה. הוא נשאר באנטוליה עד בשנת 342 לפנה"ס. בשנה זו הוא קיבל בקשה מהמלך פיליפוס השני מלך מוקדון להיות המחנך של בנו אלכסנדר בן השלוש עשרה. אריסטו נענה להזמנה ועבר לפלה כדי להתחיל את עבודתו עם אלכסנדר שנודע בשנים מאוחרות יותר כאלכסנדר מוקדון. אריסטו חזר לאתונה בשנת 352 לפנה"ס. עם חזרתו, עזר לו אלכסנדר מוקדון תלמידו לממן את בית הספר שהקים, הליקיאון. חלק ניכר מהלימוד בליאקאום היה לימוד מחקרי. לבית הספר הייתה שיטה ברורה בכל הנוגע לאיסוף מידע. אריסטו העדיף שתלמידיו יעסקו במחקר שדומה במובנים רבים למחקר אמפירי, ויימנעו ככל הניתן מעיסוק בדיאלקטיקה.
מערכת החינוך ספרטנית

המטרה המרכזית של החברה הספרטנית הייתה להפוך את כלל האזרחים הגברים לחיילים. חיילים אלו נדרשו להיות בעלי כושר עמידה ויכולת הגנה על הפוליס. החיילים יועדו להיות חברים בפלנקס הספרטני. אחת הטענות כנגד ספרטה שמקורה בפלוטרכוס, ההיסטוריון יווני, הייתה שהנוהג בפוליס היה להרוג ילדים חלשים. זו הייתה אחת התקנות של מועצת העיר ספרטה. תקנה זו קבעה שמועצת העיר רשאית לקבוע אם ילד ספציפי זכאי לחיות בעיר ספרטה או שיש לדון אותו למוות על ידי נטישתו וחשיפתו לפגעי הטבע.
מערכת החינוך ספרטנית > אגוגה

תושבי ספרטה ייחסו חשיבות רבה לעוצמה הצבאית, וראו בה מרכיב מרכזי וחיוני בפוליס. משום כך, הספרטנים בנו את מערכת החינוך במבנה שמדמה מחנה צבאי. הם כינו את המבנה או המחנה הזה בשם אגוגה (Agoge). ידע אינטלקטואלי נתפס בעיני הספרטנים כידע טריוויאלי ואפילו חסר חשיבות. לכן שמיומנויות אקדמיות כגון קריאה וכתיבה היו חלק מצומצם יחסית בתוכנית הלימודים בספרטה. המטרה החינוכית המרכזית והבלעדית של האגוגה הייתה להכשיר חיילים חזקים ומאומנים, שיוכלו להשתלב באופן מיטבי בפלנקס.
חינוך פורמלי לילדים ונערכים זכרים בספרטה החל בערך בגיל שבע. המדינה הוציאה את הילד מהמשמורת של הוריו, ושלחה אותו לגור בצריף עם נערים אחרים בני גילו. הצריף היה ביתו החדש של הילד, ושאר הילדים שהתגוררו היו יכולים להחשב למעין "משפחה" שלו. במשך חמש השנים הבאות, עד גיל שתים עשרה חיים בצריפים הללו. שגרת החיים בצריפים כללה חיי יום יום רגילים, וגם אימונים צבאיים אזרח בוגר, שסיים את כל האימונים הצבאיים שלו והשתתף בקרבות היה המדריך של הנערים.
המדריך הדגיש את חשיבות המשמעת ופעילות גופנית. הוא דאג שתלמידיו יקבלו מעט אוכל וביגוד מינימלי. מטרת החיסכון במשאבים הייתה שהנערים ילמדו איך לחפש מזון, לגנוב, ולסבול רעב קיצוני. אלו נחשבו למיומנויות הכרחיות לכל לוחם. אותם נערים ששרדו את השלב הראשון של האימון עברו לשלב השני בו האימונים הפכו לקשים יותר. בשלב זה האימונים גופניים והאימונים הספורטיביים התנהלו כמעט ללא הפסקה. מתכונת האימונים הזו נועדה לבנות כוח וסיבולת אצל הנערים. במהלך שלב זה, שנמשך עד גיל שמונה עשרה בערך, ארגנו המדריכים תרגילי לחימה בתוך היחידה. נערכו סימולציות של קרבות בין החניכים, ומעשי אומץ זכו לתשבחות. לעומת זאת, סימני פחדנות ואי ציות של החניכים גררו ענישה חמורה.
במהלך אימוני הקרב, נחלקו הנערים ליחידות פלנקס כדי ללמוד לתמרן בקרב כקבוצה מגובשת ואחודה, ולא קבוצת פרטים נפרדת. כדי להיות יעילים ואפקטיביים יותר במהלך התמרונים, התלמידים הוכשרו גם בריקוד ובמוזיקה. מטרת ההכשרה במקצועות אלו הייתה שיפור יכולת התנועה של הנערים בתוך הפלנקס. לקראת סיומו של השלב הקשה הזה, ציפו מהחניכים, לצוד ולהרוג לוטי, אדם שנחשב לאדם נחות או לעבד בעיני אנשי ספרטה. אם אחד מן התלמידים נתפס, והרצח התפרסם לעיני כל, התלמיד נענש ונשפט. העונש יינתן לו על כך שלא הסתיר באופן מספק את הרצח, ולא על עצם הרצח.
מערכת החינוך ספרטנית > אפבוס (Ephebos)

התלמידים היו מסיימים את הלימודים באגוגה בגיל שמונה עשרה. עם סיום הלימודים הם מקבלים את התואר "אפבוס (אנ'). עם הפיכתו לאפבוס, החניך היה נשבע שבועת נאמנות לספרטה. במקביל, הוא צורף לארגון פרטי כדי להמשיך את האימונים בו. במסגרת הארגון הוא התחרה בציד, ובתחרויות התעמלות, והתאמן בשימוש בנשק ובקרבות מדומים. לאחר כשנתיים, בהגיעו לגיל 20, הסתיים ההכשרה בארגון הפרטי, והגברים המבוגרים יחשבו באופן רשמי לחיילים ספרטניים.
מערכת החינוך ספרטנית > חינוך נשים ספרטניות

נשים ספרטניות, בניגוד לנשים האתונאיות, התחנכו במסגרת פורמלית, שהייתה בפיקוח השלטונות. חלק גדול מהלימודים הללו לנשים התרכז בנושאי חינוך גופני. עד גיל שמונה עשרה בערך הוכשרו הנשים תחומים שונים בספורט. כישוריהן של הנערות הללו נבחנו בקביעות בתחרויות כמו המרוץ השנתי בתחרות ה-הראיה, שאורגנה על ידי נשות אליס. התחרות עצמה נערכה בעיר אולימפיה. בנוסף לחינוך הגופני, הנערות בספרטה למדו כיצד לשיר במקהלה, ריקוד, ונגינה על כלי נגינה. מי שלימד את הנערות את תחומי הדעת הללו היו משוררים נודדים כדוגמת אלקמן, או נשים מבוגרות בספרטה. לנשים בספרטה ניתן חינוך קפדני שמטרתו  המרכזית הייתה להכשיר אמהות עתידיות לחיילים. גם אמהות זו הייתה אמורה באופן אידיאלי לעזור בשימור כוחם של הפלנקסים, שהיו מרכזיים בהגנה על ספרטה.
מחנכים יוונים אחרים > פיתגורס (570–490 לפנה"ס)

פיתגורס היה אחד מפילוסופים יווניים רבים. הוא חי באי סאמוס וידוע בעיקר בתרומתו למקצוע המתמטיקה. פיתגורס לימד פילוסופיה של חיים, דת ומתמטיקה בבית הספר שהקים בקרוטון, מושבה בשליטת יוון. האסכולה של פיתגורס פיתחה בין היתר את משפט פיתגורס. משפט זה קובע כי סכום שטחי הריבועים הבנויים על הניצבים במשולש ישר-זווית, שווה לשטח הריבוע הבנוי על היתר. תלמידי פיתגורס היו ידועים בכינוי "פיתגוראים".
מחנכים יוונים אחרים > פיתגורס (570–490 לפנה"ס) > פיתגוראים

הפיתגוראים אימצו לעצמם דרך חיים ברורה. הם היו מפורסמים בידידותם, באלטרואיזם שלהם וביושרתם. הפיתגוראים האמינו בחיים שאחרי המוות ובחייה של הנשמה לאחר היפרדותה מן הגוף. אמונה זו דחפה אותם לוותר על נכסיהם האישיים. הנכסים שהיו ברשותם נחשבו לרכושה של הקהילה. בנוסף לכך היו הפיתגוראים צמחונים. האנשים שחיו בקהילה הפיתגוראית כונו בחברה החיצונית 'כמתמטיקוי', "לומדים" ביוונית. במובנים רבים, אורח החיים של הפיתגוראים היה דומה לאורח חיים דתי או לאורח חיים בכת. אורח החיים של הפיתגוראים נשמר בסודיות וכלל אמונות ומצוות. ליחס כלפי פיתגורס התלוותה תחושה של יראת קודש. התלמידים לא חלקו על דבריו. הסודיות של חברת הלומדים הפיתגוראית באה לידי ביטוי במיעוט הידיעות על אורח החיים של חברה זו.
תוכנית הלימודים של הפיתגוראים

פיתגורס לימד את תלמידיו באמצעות שתי שיטות לימוד: אקזוטרית ואזוטרית. שיטת הלימוד האקזוטרית התייחסה להוראת הרעיונות המקובלים, שהיו גלויים לכל ומקובלים בכל חברה. שיעורים אלו נמשכו בדרך כלל שלוש שנים. המתודה האזוטרית הייתה מתודה שלימדה ועסקה ברעיונות פילוספיים נסתרים. הלימוד של התורות האזוטריות לא הוגבל בזמן. הלימוד בשיטת לימוד זו נמשך עד הנקודה שבה חשב פיתגורס שהתלמיד הבין את החומר. במתודה האזוטרית התלמידים התמקדו במשמעויות הנסתרות של הפילוסופיה. במוקד המתודלוגיה האקזוטרית העמיד פיתגורס את העיסוק באתיקה. במסגרת זו לימד פיתגורס את הרעיון כי הפכים בכולם תלוים זה בזה. כמו כן לימד מהי הדינמיקה שמתקיימת מאחורי איזון זה.
הפיתגוראים למדו את הרעיונות או התזות הבאות: משפט פיתגורס, מספרים אי-רציונליים, חמישה מצולעים רגילים ספציפיים, ומרכזיותו של כדור הארץ ביקום. רבים האמינו שהרעיונות המתמטיים שפיתח פיתגורס אפשרו להבין טוב יותר את המציאות. באמצעות הרעיונות של פיתגורס ניתן היה להבין אם המציאות יכולה להחשב למסודרת ואם היא בנויה במבנה גאומטרי. לצד החקירה המתמטית פיתח פיתגורס תיאוריה כוללנית להבנת המציאות. טענתו המרכזית הייתה כי כל הדברים הם מספרים. לפיתגורס סגנון הוראה ייחודי. הוא מעולם לא הופיע פנים אל פנים בפני תלמידיו בקורסים שהתקיימו במתודה האקזוטרית. לאחר שהתלמידים השלימו את השכלתם בשיטה האקזוטרית, הם החלו לבצע חקירה אישית עצמאית. חקירה זו הוגדרה כסוג של לימוד אישי. עם המצטיינים במחקר האישי קיים סוקרטס מערכת קשרים אישית ואינטימית יותר.
תוכנית הלימודים של הפיתגוראים > כללי בית הספר

בניגוד למערכות חינוך שפעלו באותה תקופה, גם נשים היו יכולות להמנות עם התלמידים של פיתגורס. לתלמידי פיתגורס היו כללים שצריך לפעול לפיהם כמו אי אכילת שעועית, האיסור להרים חפצים שנפלו, האיסור לגעת בתרנגולות לבנות, האיסור להבעיר את האש בברזל, והאיסור להסתכל במראה שנמצאת ליד אור.
תוכנית הלימודים של הפיתגוראים > מתמטיקה ומוזיקה

ניתן לבחון כמה מן הפיתוחים המתמטיים של פיתגורס גם על תחום המוזיקה, וכן לבחון כיצד הם השפיעו על התפיסה שלו את המוזיקה ואת היחס בינה לבין המתמטיקה. דוגמה כזו יש ברעיון של פרופורציות ויחסים. הפיתגוראים ניסחו התאמות בין ערכים מספריים ובין הרמוניות. פריטה על מיתר יכלה לדעת הפיתגוראים להתרגם לערכים מתמטיים, וההרמוניה יכלה להתרגם לפרופורציות בין מספרים.
תוכנית הלימודים של הפיתגוראים > רעיונות מרכזיים שפיתחה האסכולה הפיתגוראית

לאסכולה של פיתגורס הייתה כאמור תפיסה כוללת כעל המציאות, שטענה שהמציאות כולה מורכבת ממספרים. כל תופעה או חפץ בעולם היה יכול להיות מתואר באמצעות מספר יחיד. המספר 6 לדוגמה מסמל את הבריאה. המספר 5 מסמל את הנישואין. המספר 4 מסמל את הצדק. המספר 3 מסמל את ההרמוניה. 2 מסמל את הדעת ו-1 מסמל את התבונה.
בחברת הלומדים הפיתגוראית המרכיב הסודי היה רב. היחסים בחברת הלומדים היו אמנם מבוססים על רעיונות של שלום ואחווה אך הם היו סודיים. משום כך, הידיעות על חברת הלומדים הפיתגוראית ועל תוכני הלימוד בה מועטות מאוד.
ראו גם

פילוסופיה של החינוך ביוון העתיקה
עמירם דרמן

| --- | --- |

עמירם דרמן
 לידה:  17 באוגוסט 1948 כפר אתא, ישראל
 פטירה:  2 באפריל 2012  (בגיל 63) כפר סבא, ישראל
 מדינה:  ישראל
 פעילות בולטת:  איש מערכת הביטחון, סופר, מרצה ומתכנן ערים
 השכלה:  הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון
 תקופת הפעילות:  מ-1979 
 מקצוע:  מתכנן ערים ערים ואזורים
 תואר:  מוסמך אוניברסיטה בתכנון ערים ואזורים
עמירם דרמן (17 באוגוסט 1948, כפר אתא, ישראל – 2 באפריל 2012, כפר סבא, ישראל) היה איש מערכת הביטחון, סופר, מרצה ומתכנן ערים ואזורים ישראלי.
קורות חייו

עמירם דרמן נולד בכפר אתא למשפחה שעלתה מפולין ונמנתה עם מייסדי כפר אתא וכפר חסידים. רכש תואר מוסמך אוניברסיטה בתכנון ערים ואזורים מהטכניון. הוא התגייס לחיל המודיעין, עבר קורס קצינים והתמחה בזירת מצרים. ב-1979 פרסם את ספרו "מצרים מדינה בתמורות" אשר עסק בסקירה כלכלית, דמוגרפית, גאוגרפית וחברתית של מצרים. הספר הפך למקור ביבליוגרפי בתחום לימודי המזרח התיכון.
בין השנים 1977–1987 שירת באגף התכנון כראש ענף תשתית ופריסה בדרגת סגן אלוף. במסגרת תפקידו עסק בתכנון פריסת מחנות צה"ל ושטחי האימונים, תכנון תוכניות מתאר ארציות באגף וניהל מספר פרויקטים ובכללם: פריסת צה"ל בנגב לאחר הסכם השלום עם מצרים, העברת מחנות חילות היבשה לדרום, הערכות צה"ל בקו הסגול בצפון, והנחת היסודות לעבודת המטה לפינוי מחנות צה"ל ממרכז הארץ. דרמן כיהן כנציגם של שרי הביטחון משה ארנס ויצחק רבין בוועדות המחוזיות לתכנון ובנייה וכנציגם בוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים. כן הרצה במכללה לביטחון לאומי.
לאחר שחרורו מהצבא פתח משרד לתכנון וייעוץ ובין השאר ייעץ לרשות הגנים הלאומיים, לחברת החשמל, לרשות שדות התעופה ולמנהלת תנופה במשרד ראש הממשלה. בין השנים 1994–1995 מונה על ידי שר הביטחון יצחק רבין לחבר ועדת חוקרים בתחום התנגדויות לתוכניות בנייה במחוז המרכז. דרמן תכנן תוכניות מתאר מחוזיות ותוכניות מתאר מקומיות לכ-150 עיריות, מועצות אזוריות ומקומיות, קיבוצים ומושבים ובכללן המועצות האזוריות אשכול, יואב, חוף אשקלון, מטה יהודה וברנר.
התמחה בתוכניות אב לשטחים פתוחים ומיוערים ולגנים לאומיים, ותכנן כ-50 תוכניות מתאר מחוזיות ומקומיות בתחום ובכלל זה ביצוע סקרי קרקעות. מבין עבודותיו: חלופות לתכנון סטטוטורי לגן הלאומי ירקון, הגן הלאומי סידנא עלי, פארק השרון, בהזמנת רשות הגנים הלאומיים. דרמן היה שותף למספר ועדות חקירה בתחומי סביבה. הגיש 14 מסמכי בדיקת התכנות מטעם משרד הפנים בתחום איחוד רשויות מקומיות. כן הרצה באוניברסיטת בר-אילן בתחומי תכנון אזורי ואסטרטגיה מרחבית. עמירם דרמן נפטר ב-2012 לאחר מחלה קשה. ספרו האחרון: "תהליכים ומגמות בהתגבשות המרחב בישראל לקראת שנת השמונים לעצמאותה" יצא לאור ב-2013, לאחר מותו.
נפטר ב-2 באפריל 2012 בגיל 63 בכפר סבא, והובא למנוחות בבית העלמין פרדס חיים בעיר.
ספריו

מצרים מדינה בתמורות, הוצאת מילוא, 1979
מחריש לחרושת מכופריתא לכפר עטה קריית אתא, הוצאה עצמית, 1988
תהליכים ומגמות בהתגבשות המרחב בישראל לקראת שנת השמונים לעצמאותה, הוצאת רותם, 2013
הערות שוליים

↑  אורי מילשטיין, 40 שנה לאנטבה: הדרמה מאחורי ההחלטה לחלץ את החטופים, מעריב, 2 ביולי 2016.
↑  חגי ארליך, המזרח התיכון בימינו, כרך א', הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2003, עמוד 324.
↑  עמירם אורן, רפי רגב, ארץ בחאקי - שימושי הקרקע לצורכי ביטחון בישראל, באתר הקרן הקיימת לישראל.
↑  המועצה האזורית אשכול מכינה תוכנית אב, באתר port2port.co.il, ספטמבר 2005.
↑  גדי גולן, ‏אשכול תוכנית האב תוצג לצוות ההיגוי במטרה להפכה לתוכנית מתאר, באתר גלובס, 15 בינואר 2006.
↑  תוכנית מתאר מטה יהודה, באתר www.tabanow.co.il, 2011.
↑  תוכניות ליערות ואדי עארה ומנשה, באתר gfn.co.il ינואר 2008.
↑  הישג לקריית טבעון: שר הפנים מינה ועדת חקירה לחלוקת הכנסות מאזור בתי הזיקוק, באתר המועצה המקומית קריית טבעון, אפריל 2012.
↑  אברהם פלג, בכנס הגיאוגרפים דיווח החוקר עמירם דרמן: המצפים היהודים בגליל האיצו את הבנייה הלא חוקית הערבית, מעריב, 4 בינואר 1987.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310925205171  ISNI: 0000 0000 7330 5535  LCCN: n87933036  VIAF: 298892526   WorldCat (עם VIAF): 298892526
יואל מנוביץ

| --- | --- |

 לידה:  נובמבר 1966 (בן 58)
 מקום פעילות:  חיספין
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  תלמוד, אמונה
 רבותיו:  הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב שאול ישראלי, הרב יעקב אלעזר כהנא שפירא
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת הגולן
הרב יואל מנוביץ (גם ר' יואל) (נולד בנובמבר 1966) הוא ראש ישיבת הגולן בחיספין וחבר הנהלת איגוד ישיבות ההסדר, מתלמידיו המובהקים של הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
ביוגרפיה

נולד בירושלים בשנת תשכ"ז כחצי שנה לפני מלחמת ששת הימים לצבי ורבקה מנוביץ, סופרת במאית ומחזאית (בתו של הרב דב מעייני – רבה של מגדיאל).
למד בישיבה התיכונית שעלבים, בסיום לימודיו בישיבה התיכונית המשיך לישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים, ולאחר קצת יותר משנה עבר לישיבת מרכז הרב, שם למד אצל הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, והיה לאחד מתלמידיו המובהקים. הוא גם תלמידו של הרב שאול ישראלי.
בשנותיו בישיבת מרכז הרב היה שותף בארגון אל עמי בראשותו של הרב יהושע צוקרמן, וערך סמנריונים וימי לימוד בתורת הרב קוק יחד עם הרב אלישע וישליצקי.
בשנת ה'תשנ"ח החל לשמש כר"מ בישיבת הגולן בחיספין בראשות הרב אמנון שוגרמן, שם לימד את בני שיעור ד' גמרא וכתבי הראי"ה קוק. עם פרישתו של הרב שוגרמן בשנת ה'תשע"ב מראשות הישיבה, התמנה הרב מנוביץ לשמש כראש הישיבה.
הרב מנוביץ היה ממובילי הקמת תלמוד תורה "גולני" ביישוב, הנחשב כשלוחה של ישיבת הגולן. בשנת ה'תשע"ו פתח מסלול לשילוב בחורי ישיבה ביחידת 8200 בחיל המודיעין. שימש כנשיאה של הישיבה במבוא דותן, אשר היוותה שלוחה של ישיבת הגולן, ונועדה לחזק את ההתיישבות היהודית בצפון השומרון. בשנת תשע"ח נבחר הרב מנוביץ לשמש כחבר הנהלת איגוד ישיבות ההסדר. בנוסף לתפקידו כראש ישיבה, מעביר הרב מנוביץ שיעורים בנושאים שונים ובכללם בכנסי ימי עיון לתנ"ך, וכן מפרסם מאמרים בכתב העת "קול ברמה", שיוצא על ידי ישיבת הגולן.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הרב מנוביץ נשוי לאורלי, בתו של הרב פרופסור כרמי הורוביץ, ולהם שבעה ילדים. גיסו הוא הרב יעקב אלימלך, ראש ישיבת שבות ישראל לצעירים.
הערות שוליים

↑  אריה יואלי, ‏פרסום ראשון: הרב אמנון שוגרמן פורש מישיבת הגולן, באתר "סרוגים", 28 ביוני 2012
↑   גדעון דוקוב, ‏העברת המקל: "יש עניין בזקנה, אבל יש עניין גם בגמישות ובצעירות", בעיתון מקור ראשון, 16 בנובמבר 2021
↑  איציק וולף, מסלול הסדר חדש בשיתוף יחידה 8200, באתר News1 מחלקה ראשונה, 25 באפריל 2014
דניאל סונג'אטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בדצמבר 1971 (בן 53) אוונסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר לאמנויות על שם טיש  אוניברסיטת לואיזיאנה בלאפייט  אוניברסיטה חקלאית ומכנית פלורידה 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (2003)  פרס לוסיל לורטל לשחקן הטוב ביותר (2003) 
 www.daniel-sunjata.com
 
דניאל סונג'אטה קונדון (באנגלית: Daniel Sunjata Condon; נולד ב-30 בדצמבר 1971) הוא שחקן אמריקאי.