Caribou
רקע וכתיבה

לאחר שלושה אלבומי אולפן רצופים שהוקלטו בצרפת, החליט ג'ון להקליט לראשונה בארצות הברית, באולפני קריבו (אנ') שבהרי הרוקי, על יד נדרלנד, קולורדו. בעצת ידידו הקרוב רינגו סטאר, אלטון קרא לאלבום "קריבו", על שם אולפן ההקלטות. נגן כלי ההקשה ריי קופר הצטרף כחבר קבוע ללהקה.
יצירת האלבום הייתה קשה ומייסרת. בדומה למצבו הגופני והרגשי בהקלטות "Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player", גם כאן ג'ון הגיע אל ההקלטות מותש ובהרגשה כללית רעה. בחודשים שקדמו להן הוא שתה יותר מחצי בקבוק ויסקי ליום. במהלך הקלטות "קריבו" חלה נקודת מפנה קריטית לרעה בחייו של ג'ון: הוא התנסה לראשונה בקוקאין. ג'ון הסביר את הרקע: ”תמיד הרגשתי כמו אאוטסיידר. ואני חושב שזו הסיבה שהתחלתי עם הסמים, להיות אחד מהחבר'ה”. הוא המשיך ותיאר את ההתרחשות:
נכנסתי לאחד החדרים הפנימיים של האולפן, ושם היה המנהל שלי וכמה אנשים אחרים, ושם הייתה האבקה הלבנה הזו בשורה, ואמרתי: 'מה זה, לכל הרוחות?", הם אמרו: 'קוקאין', וחשבתי: 'הממ, אני יכול לנסות קצת?' [...] וחשבתי, 'אני אחד מהבחורים עכשיו'.
ההתנסות הובילה להתמכרות קשה ששיאה בשנות ה־80 – אז היה חשש ממשי לחייו, עד לכניסתו לתהליך גמילה ביולי 1990.
האלבום הוקלט בחופזה, בכתשעה ימים בלבד במהלך ינואר 1974 שעמדו לרשות הלהקה לפני התחלת סיבוב ההופעות ביפן ואוסטרליה, ועקב כך הלהקה עבדה ב"לחץ בלתי ייאמן". ויכוחים התעוררו בין חברי הלהקה, ובין ג'ון למפיק דאג'ן.
ג'ון, שהיה רגיל בשינויי מצבי רוח, מצא אותם קיצוניים מבעבר – סביר להניח בהשפעת הסמים. הפרויקט איבד שלושה ימים בין כתיבת השירים להקלטות עד שהזמר אסף את עצמו. מן הרגע שהתחילו ההקלטות, הרצועות הוקלטו ביומיים וחצי בלבד. האלבום נעשה מתוך הרגשת ביטחון עצמי מופרז ואף זחיחות, מתוך הרגשה שמה שיוצריו ישימו בו יצליח. ג'ון תיאר אותו במילים ”אלבום מאוד לא מאוזן, אלבום שהיינו צריכים להוציא בחוזה”, והודה שהוא וטופין היו ”די שחצנים” (גם מבקרי מוזיקה טענו שהם מרגישים הרגשה של כתיבה כלאחר יד וזילזול בשירים מסוימים, בעיקר מצד ברני טופין – ראו "ביקורת").
לאחר שג'ון והלהקה סיימו את החלק שלהם, המפיק גאס דאג'ן הוסיף את כלי הנשיפה, קולות הרקע ואוברדאבס נוספים. לימים הביע דאג'ן מורת רוח מהסאונד של האלבום, כמו גם ממרכיבים נוספים בו.
מלבד הסינגלים ביצע ג'ון בהופעותיו במשך השנים שירים נוספים מהאלבום, בהם "Grimbsy", ‏"You're So Static"‏, "Ticking" ו־"Dixie Lily". המהדורה המחודשת כללה גם ארבעה שירי בונוס שהוקלטו במהלך הקלטות האלבום או סמוך אליהן אף שרק שניים מהם, הבי סיידים "Sick City" ו־"Cold Highway", הוקלטו בהקלטות האלבום. "Step Into Christmas" הוקלט כסינגל עוד קודם לכן, בסשן יחיד, ו־"Pinball Wizard" הוקלט באולפני רמפורט (אנ') של להקת "The Who", במהלך הקלטת הפסקול והאלבום של הסרט "טומי" של הלהקה.
ב־2017 יצאה מהדורת ויניל מחודשת של האלבום. היא עברה עריכה דיגיטלית מחודשת (רימסטרינג) על ידי טכנאי ההקלטות זוכה 12 פרסי הגראמי (נכון לינואר 2021) בוב לודוויג (אנ').
השיר "Solar Prestige a Gammon", שיר קומי היתולי, ספג ביקורת רבה. מדברי ג'ון עולה שהשיר היה שטותי במתכוון, כשג'ון מחקה בו שירה אופראית איטלקית. הדבר נעשה כתגובת נגד לפרשנויות מוטעות (בעיקר דתיות) שניתנו למילות השירים שחיבר טופין. משום כך ניסו ג'ון וטופין לכתוב שיר שלא ניתן יהיה לייחס לו פרשנויות כאלה (אמנם הדבר לא עלה בידם, וגם שיר זה זכה לפרשנויות ספקולטיביות).
השיר "Ticking" מספר את סיפורו של אדם הרוצח 14 בני אדם ברצח המוני בבר בניו יורק. אף על פי שמבקר "רולינג סטון" כינה את השיר "פיאסקו" (בעיקר בגלל המילים השטחיות, לטענתו, שמעמידות רוצח באור של גיבור), ב־2015, בחרו קוראי "רולינג סטון" בשיר למקום השני מבין עשרת השירים הפחות מוכרים (או "deep cuts") האהובים של ג'ון.
השיר "The Bitch is Back" (בעברית: "הכלבה חזרה") נכתב על רקע מצבי הרוח המתחלפים וההתנהגות הקשה של ג'ון לסביבתו. שם השיר וההשראה לו נלקחו מהערה שהשמיעה אשתו של ברני טופין, מקסין, כשראתה את ג'ון מתקרב: "הכלבה המשקפופרית חזרה" (במקור: "The Four-Eyed Bitch Is Back"). טופין כתב על בסיס ההערה שיר. ג'ון לקח את השיר (וההערה) באופן ספורטיבי, הלחין אותו ואף הוציא אותו כסינגל השני מן האלבום‏. כמה תחנות רדיו בארצות הברית ומחוצה לה סירבו לשדר את השיר בגלל המילה "כלבה".
השיר "I've Seen the Saucers" נכתב בהשראת סיפורי הבדים של ג'ורג' אדמסקי (אנ'), שטען שנחטף על ידי חוצנים דוברי אנגלית שוטפת שלקחו אותו לסיור בירח ובכוכבי מערכת השמש.