stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נגישות אינטרנט
תקנים וכלים

מספר תקנים בינלאומיים מנסים לפשט ולהסדיר את נגישות האינטרנט. תקנים אלה מותאמים לחוקיהן של מדינות שונות. אחד התקנים הוא World Wide Web Consortium. תקן אחר הוא RSS, היוצר דפים נגישים המכילים רק את המידע שהתחדש לאחרונה בדפי אינטרנט. קיים גם תקן DAISY לנגישות דפי אינטרנט ללקויי ראייה קשים.
לבד מהתקנים, ישנם כלים עבור מעצבי דפי אינטרנט שמאתרים חלק מבעיות הנגישות, כמו חוסר בתמליל חלופי לתמונות או אי הגדרה של טורים בטבלה (כמו Bobby WorldWide Web Accessibility Tool או Quality Matters). יתרונם של כלים אוטומטיים על פני בדיקת נגישות בידי גורם אנושי הוא ביכולתם של הכלים האלה לבדוק הרבה דברים ובאופן עקבי. אולם, כלים אלה מחמיצים, לא פעם, בעיות נגישות שלא נוסחו בכללים נוקשים.
מאידך, ישנם כלים המקלים על בודק נגישות אנושי בעבודתו. כך לדוגמה, קיימות תוכנות הדמיה המציגות למעצב כיצד האתר שלו, או דיאגרמות מתוכו, נראים בעיני עיוורי צבעים ובודק אנושי יכול להפעיל קורא מסך ולבדוק אם קורא מסך מצליח להתמודד עם האתר. הוא יכול לבדוק גם כיצד ייגש אל האתר אדם המתפעל מחשב במתגים וסריקה. אולם, יש לדבר גבול. לא כל בודק יכול לדמות את השימוש בידי כל בעל לקות. ישנן לקויות שקשה לדמות ומעבר לזאת, מספר מצבי הלקות הקיימים הוא רב עד מעבר ליכולת תפיסתו של אדם בודד.
לקריאה נוספת

Nurse Educ. 2011 Nov-Dec;36(6):241-5. Accessibility in online nursing education for persons with disability. Marcyjanik D, Zorn CR.
הערות שוליים

↑  WebAIM: Section 508 Checklist
אתר הזיכרון למשה שרת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה 
 על שם:  משה שרת 
 כתובת:  יער המגינים 
 מיקום:  מועצה אזורית מטה יהודה 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°50′29″N 34°55′54″E﻿ / ﻿31.841522°N 34.931609°E﻿ / 31.841522; 34.931609
  (למפת השפלה מוגדלת) אתר הזיכרון למשה שרת (למפת השפלה רגילה) אתר הזיכרון למשה שרת (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אתר הזיכרון למשה שרת (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אתר הזיכרון למשה שרת 
 
אתר הזיכרון למשה שרת הוא אתר הנצחה לראש הממשלה השני של ישראל, הניצב ביער המגינים שבקרבת לטרון.
האתר

האתר ממוקם במצפה בקוע, גבעה ביער בגובה של 256 מטר מעל פני הים. פסגת הגבעה היא שטח פתוח ובלתי סלול. במרכזה מתנשא עץ דקל וסביבו סדורים במעגל תשעה סלעים טבעיים, כמעין מצבות.
כתובות נקבעו על גבי צידיהם העליונים של הסלעים (במקור היו קבועים בהם תבליטים). אחת הכתובות מציינת את שנות לידתו, עלייתו לארץ ישראל ופטירתו של שרת. הכתובות האחרות מציגות תחנות עיקריות בחייו הציבוריים:
בוגר המחזור הראשון בגימנסיה הרצליה, קצין בצבא הטורקי במלחמת העולם הראשונה
ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, מבוני היישוב
מנהיג ההתנדבות לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה והקמת הבריגדה היהודית
עציר בלטרון
מנהל המאבק לקבלת תוכנית החלוקה באו"ם
מחותמי מגילת העצמאות, שר החוץ הראשון
ראש הממשלה
יושב ראש ההנהלה הציונית
עצי היער מקיפים את ראש הגבעה שבה ממוקם האתר. בשולי היער בקרבת אתר הזיכרון ניצב מגדל תצפית אש הבנוי ממתכת. על המדרונות המקיפים את ראש הגבעה ממוקמים חורשה וחניון פיקניקים לזכר חללי צה"ל יצחק משאט ויונתן גוטהילף.
האתר הוקם על ידי קרן קיימת לישראל.
מרילנד

מרילנד (באנגלית: Maryland ‏האזנהקובץ:En-us-Maryland.ogg‏Ⓘ‏) היא מדינה במזרח ארצות הברית הגובלת בבירה הפדרלית וושינגטון די. סי. ובמדינות פנסילבניה, דלאוור, וירג'יניה ו-וירג'יניה המערבית. בירת המדינה היא אנאפוליס. מרילנד היא אחת משלוש עשרה המושבות המקוריות שמרדו בשלטון הבריטי במהלך המהפכה האמריקאית והקימו את ארצות הברית, והייתה למדינה השביעית שאישרה את חוקת ארצות הברית.
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, ההכנסה החציונית למשק בית במרילנד היא הגבוהה במדינות ארצות הברית, עם הכנסה חציונית של 70,545 דולרים בשנה למשק בית.
מקור השם

המדינה טוענת רשמית כי נקראה על שמה של המלכה הנרייט מארי, אשתו של מלך אנגליה צ'ארלס הראשון ואמם של צ'ארלס השני וג'יימס השני, על ידי ג'ורג' קלברט, לורד בולטימור הראשון, טרם מותו ב-1632.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אזור מפרץ צ'סאפיק נחקר לראשונה על ידי קפטן ג'ון סמית', מייסד היישוב הראשון בארצות הברית ג'יימסטאון, כבר במאה ה-16 ונכלל בשטח שקיבל סר ג'ון קלברט, לורד בולטימור, מהמלך צ'ארלס הראשון. לורד בולטימור, שהיה קתולי, משך אליו גם פוריטנים שנרדפו גם הם באנגליה. ב-1621 הקים מושבה קתולית בניופאונדלנד, אך האקלים הקשה, האדמה הדלה והטרדות מצד הצרפתים גירשו אותו משם. הוא עבר לווירג'יניה, שנוסדה עוד במאה ה-16, אך נתקל בעוינות על רקע דתי. תחום המושבה שלו נקבע ממקורות מפרץ צ'סאפיק עד לקו רוחב 40, בו נמצאת היום העיר פילדלפיה.
מרילנד הייתה מושבת הכתר הראשונה שהזיכיון שלה הבטיח חופש דת, זכויות אזרחיות וחקיקה מקומית נפרדת. המושבה נוסדה ב-1634 על ידי 200 מהגרים, רובם קתוליים, שנכנסו לנהר הפוטומק וקנו מהאינדיאנים כפר על נהר סנט מרי, עשרה מייל במעלה מקום מפגשו עם הפוטומק. מדיניות התשלום לאינדיאנים והיחס ההוגן כלפיהם, יצרו בתחילה יחסים שלווים. החוזה שכרת לורד בלטימור עם האינדיאנים הניח את היסודות לחוזה דומה שכרת ויליאם פן שנים רבות אחר כך.
הזיכיון של מרילנד היה החוזה המדיני הראשון בעולם הנוצרי שהבטיח סובלנות דתית לבני כל הדתות (הנוצריות) וחופש פולחן. הסובלנות עוגנה בחקיקה של אספת מרילנד ב-1649 כשחקיקה דומה ברוד איילנד מקדימה אותה במעט. חופש הדת יוצא הדופן משך למרילנד פוריטנים מווירג'יניה, קווייקרים ואף לותרנים, מהמושבות ההולנדיות בקאריביים.
מרילנד הייתה אחת משלוש עשרה המושבות אשר מרדו בממלכה המאוחדת ופתחו במלחמת העצמאות של ארצות הברית. ב-2 בפברואר 1781 מרילנד הייתה המדינה ה-13 המאשרת את תקנון הקונפדרציה. לאחר אשרור חוקת ארצות הברית, הפכה מרילנד למדינה השביעית בארצות הברית.
בדצמבר 1790 ויתרה מרילנד על חלק משטחה, לטובת הקמת עיר הבירה החדשה של ארצות הברית - וושינגטון די. סי., לאחר שב-16 ביולי 1790 נחתם החוק הקובע את מיקום העיר על גדת נהר הפוטומק. השטח נתרם לממשל הפדרלי על ידי מרילנד ומדינת וירג'יניה, שלבסוף קיבלה בחזרה את השטח שנלקח ממנה. ב-27 בפברואר 1801 נקבע שהעיר תהיה תחת פיקוחו ושליטתו של הקונגרס של ארצות הברית, אך לעיר יש גם ממשלה עצמאית עם סמכויות מצומצמות.
ב-24 באוגוסט 1814 כבשו כוחות הצבא הבריטי את העיר וושינגטון במתקפה שביצעו כחלק ממלחמת 1812. הנשיא ג'יימס מדיסון נמלט לווירג'יניה והבריטים שרפו את העיר, לרבות את הקפיטול ואת בית הנשיא. כדי לכסות את הפיח שכיסה את בית הנשיא נצבע הבית בלבן - מה שיצר אגדה כי מאז הוא נקרא הבית הלבן, אף על פי שצבעו היה לבן מרגע בנייתו.
התיקון ה-23 לחוקת ארצות הברית שאושר ב-29 במרץ 1961 אפשר למחוז קולומביה לשלוח נציגים למועצת האלקטורים הבוחרת את הנשיא ואת סגן הנשיא, ולמחוז יש 3 קולות אלקטורליים.
גאוגרפיה

מרילנד נמצאת במזרח ארצות הברית וגובלת בפנסילבניה בצפון, בדלאוור ובאוקיינוס האטלנטי במזרח, בווירג'יניה, במפרץ צ'ספיק, ובוושינגטון הבירה (מחוז קולומביה) בדרום, ובמערב וירג'יניה במערב. במרילנד נמצאים הרי האפלצ'ים ומפרץ צ'ספיק הנמצא בינה לבין וירג'יניה.
ממשל ופוליטיקה

מרילנד היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת - מושל מרילנד, מחוקקת - המורכבת משני בתים: בית המחוקקים של מרילנד והסנאט של מרילנד, ושופטת, בראשה עומד בית המשפט העליון של מרילנד. המדינה מאפשרת התערבות ישירה של האזרחים על ידי יוזמה אזרחית, משאל עם, Recall Election ואישור חוק. בירת המדינה הנוכחית היא אנאפוליס.
הרשות המבצעת במרילנד מורכבת מהמושל, סגן המושל, התובע הראשי, מזכיר המדינה, שר האוצר, State Controller, State treasurer, Insurance Commissioner, ושר החינוך. כל בעלי התפקידים נבחרים בנפרד לתקופה של ארבע שנים, ויכולים להיבחר לשתי קדנציות בלבד. ייתכן מצב בו ברשות המבצעת יושבים נבחרים ממפלגות שונות. הבחירות לתפקידים מתקיימות באותו הזמן.
בבית המחוקקים 47 חברי סנאט הנבחרים לתקופה של ארבע שנים ו-141 חברי אספה מחוקקת הנבחרים לתקופה של שנתיים. בחירות נעשות מדי שנתיים, ומחצית מחברי הסנאט מועמדים לבחירה בכל מערכת בחירות. המפלגה הדמוקרטית מחזיקה ברוב בשני בתי המחוקקים.
בבית המשפט העליון של מרילנד שבעה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים. שיטת המשפט היא שיטת המשפט המקובל האנגלי, אך ישנה השפעה של המשפט האזרחי הספרדי.
המדינה מחולקת מנהלית ל-23 מחוזות. הגדול שבמחוזות מרילנד הוא מחוז ווסטר (1,800 קמ"ר) (אנ'), הקטן שבהם הוא מחוז הווארד (660 קמ"ר) (אנ'), והמאוכלס שבהם הוא מחוז מונטגומרי (כ-1,004,709 תושבים) (אנ'). עיר הבירה, אנאפוליס, נמצאת במחוז אן ארנדל (אנ'). העיר בולטימור משמשת כמחוז, על אף מעמדה כעיר עצמאית.
מרילנד מדינה ליברלית באופייה, ובעשורים האחרונים מצביעה מרילנד בקביעות למועמדים דמוקרטים; בשש מערכות הבחירות האחרונות לנשיאות הצביעה מרילנד בעד המועמד הדמוקרטי. את מרילנד מייצגים בסנאט הסנטורים הדמוקרטיים כריס ואן הולן ובן קרדין. מבין נציגיה בבית הנבחרים של ארצות הברית, שבעה הם דמוקרטים, ואחד רפובליקני.
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
במדינה שוכנים מטה הסוכנות לביטחון לאומי (NSA), מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA).
נמל התעופה הגדול במדינה הוא נמל התעופה הבינלאומי בולטימור-וושינגטון ת'ורגוד מרשל.
דמוגרפיה

קבוצת האוכלוסייה הכי גדולה במרילנד היא הגרמנים, המהווים 15.6% מכלל התושבים. הקבוצה השנייה היא האירים (11.8%), ולאחריהם אנגלים (8.1%), איטלקים (5.2%), אמריקאים (4.4%) ופולנים (3.5%). אלו המציינים כי מוצאם הוא "אמריקאי" הם בעיקרם ממוצא אנגלי, אך שורשיהם נטועים בצפון אמריקה זמן רב, ובמקרים מסוימים עוד מן המאה ה-17 וראשית הקולוניות הבריטיות באמריקה.
דמוגרפיה > הערים הגדולות

בולטימור
פרדריק
רוקוויל
דמוגרפיה > יהדות מרילנד

קהילות יהודיות גדולות מרוכזות בעיקר בעיר בולטימור ובפרבריה הצפוניים של וושינגטון הבירה. קהילה חרדית גדולה נמצאת בבולטימור, שם נמצאת ישיבת נר ישראל, מהישיבות הליטאיות החשובות בארצות הברית.
מרבית הישראלים במרילנד מרוכזים בעיר רוקוויל ובעיר סילבר ספרינג (silver spring), השוכנת צפונית לוושינגטון הבירה, צפונית לצ'בי צ'ייס ובת'סדה.
קהילת הישראלים מורכבת בעיקר ממשפחות ישראליות אשר הגיעו לעסוק במחקר במרכז המחקר האמריקאי NIH או לעבוד באחת מחברות ההיי-טק המקומיות.
מספר הישראלים במרילנד, נכון לשנת 2004, מוערך בכשבעת אלפים נפש.[דרוש מקור]
השכלה > מכללות ואוניברסיטאות

במדינה נמצאת אוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, אחת מהאוניברסיטאות הטובות והמובילות בעולם.
כמו כן, במדינה פועלת מערכת האוניברסיטאות הציבורית של מרילנד, כאשר האוניברסיטה הגדולה והמכובדת ביותר היא אוניברסיטת מרילנד השוכנת בעיר קולג' פארק.
סמלי המדינה

| סמלי מדינת מרילנד> דגל.דגל מרילנד Flag of Maryland | סמלי מדינת מרילנד> סמל.סמל מרילנד Seal of Maryland | סמלי מדינת מרילנד> מוטו. | סמלי מדינת מרילנד> כינוי. |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | "מעשים גבריים, מילים נשיות" "Fatti maschii, parole femine" | "מדינת הקו הישן" "Old Line State" |
| עץ | פרח | ציפור | חיה |
| אלון אלבה Quercus alba | רודבקיה אפילה Black-eyed susan | בולטימור אוריאולה Baltimore oriole | ת'ורוברד Thoroughbred |
ראו גם

מחוזות מרילנד
יום מרילנד
הערות שוליים

↑  "Maryland", Religious Landscape Study, Pew Research Center
↑  "U.S. Census Bureau Data". U.S. Census Bureau. 2010. Retrieved 2011-07-13.
1 2  American FactFinder - Results
↑  "Annual Estimates of the Resident Population for Incorporated Places: April 1, 2010 to July 1, 2013". census.gov. May 2014. Retrieved June 3, 2014.
↑  "Table 1. Annual Estimates of the Population of Metropolitan and Micropolitan Statistical Areas: April 1, 2010 to July 1, 2014" (CSV). 2014 Population Estimates. United States Census Bureau, Population Division. March 2015. Retrieved March 26, 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559669805171  BNC: 000273206  BNE: XX455318  BnF: cb11945072r (data)  CiNii: DA05878497  GND: 4037776-3  ISNI: 0000 0004 0509 4077  LCCN: n79029831  LNB: 000326640  MusicBrainz: 1ed51cbe-4272-4df9-9b18-44b0d4714086  NARA: 10045218  NDL: 00629327  NKC: ge134357  NLG: 8013  NSK: 000765513  RERO: 02-A022427871  SELIBR: 153544  SUDOC: 176522379  VIAF: 151255387   WorldCat (עם VIAF): 151255387 
מפת צפיפות האוכלוסין של מדינת מרילנד
אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
סקייטבורדינג

בועז אקינו, אלוף ישראל בסקייטבורד לשנת 2005 בגן סאקר בירושלים, 2005
עידן אברהם, מקום שלישי בסקייטבורד בישראל לשנת 2005, בגן סאקר בירושלים, 2005
גולש בכניסה ל-x פארק בחיפה, 2005
טל, אלוף סבב הילדים בסקיטבורד לשנת 2005, בסקייטפארק בחיפה
גולשי בבייג'ינג, סין
סקייטבורדינג (מאנגלית: Skateboarding) הוא גלישה על סקייטבורד והוא סוג של ספורט אתגרי. הענף נכלל לראשונה באולימפיאדת טוקיו שנערכה ב-2021.
התפתחות

הסקייטבורדינג החל להתפתח בתחילת שנות 50, כאשר גולשי גלים מקליפורניה רצו לגלוש כשאין גלים. הספר והסרט ״Dog Town and the Zboys״ מתארים את גלישת הסקייטבורד כחיקוי וכאימוץ של תרגילי גלישת גלים.
הסקייטבורדים הראשונים הוזמנו בחנות גלישה בלוס אנג'לס. התחביב התפתח לספורט אתגרי בסוף שנות השישים ובשנות השבעים. התפתחות הספורט כללה גלישה במגרשי אספלט בעל שוליים משופעים, ובבריכות שחייה נטושות, שלב מוקדם לפני בניית רמפות מיוחדות לסקייטבורד.
הסקייטבורדינג מתאפיין באינדיבידואליזם. לספורט זה אין חוקים מוגדרים, וביצוע התרגילים נבחן לפי דרגת הקושי ולפי שלמות הביצוע. במשך השנים פותחו תרגילים רבים (טריקים בלשון הגולשים) ותרגילים חדשים מומצאים מעת לעת. מקובלת ההבחנה בין גלישת רמפות לבין גלישת רחוב ויש גם רמפות המתאימות לסגנון גלישת הרחוב. מגרשים מיוחדים בהם מותקנות הרמפות לסקייטבורד נקראים בסקייטפארקים.
ב-1978 המציא אלן גלפנד, "אולי" בפי חבריו, תרגיל שנקרא על שמו וסלל את הדרך להתפתחות תרגילים רבים אחרים. ביצוע האולי כולל מכה על זנב הסקייטבורד וקפיצה באוויר ללא נגיעה בקרקע. האולי משמש כבסיס לתרגילים רבים. גם כיום הוא התרגיל הראשון שצריכים ללמוד על מנת להתחיל להתקדם בסקייטבורדינג מקצועי. בשנות ה-80 נבנו רמפות ענק והחל להסתמן דור של מחליקים צעירים ששינו את גבולות הספורט ביניהם: טוני הוק, טומי גררו, רודני מולן, טוני מגנוסון, סטיב קאבלרו. יצרנים החלו לייצר מוצרים מיוחדים כמענה לביקוש שנוצר על ידי המחליקים המקצועיים. לקראת סוף שנות ה-80 הגיע הסקייטבורד גם לישראל, וכאן קיבל יחס מיוחד ותרבות מיוחדת.
הענף נכלל במשחקים אולימפיים. יוטו הוריגומה ומומיג'י נישיאה היו האלופים הראשונים.
השפעת הטלוויזיה וערוצי האקסטרים

ערוצי האקסטרים בטלוויזיה האמריקאית הכניסו חיים בענף והפיצו את ספורט הסקייטבורדינג בארצות הברית ובמערב אירופה כמו גם במקומות אחרים כמו בישראל. אתרי אינטרנט של כתבי עת ואתרים פרטיים הכניסו את הספורט הזה לתרבות האינטרנט. כאשר עוברים במקומות שגולשי הסקייטבורד נמצאים בהם (ספוטים) רואים לעיתים קרובות שמישהו מצלם ובדרך כלל צילום וידאו. סרטוני הסקייטבורד האלה והתמונות מופצים אחר כך בגאווה.
גולשי הסקייטבורד המקצוענים המצליחים בתחרויות והמופיעים בערוצי האקסטרים בטלוויזיה משתתפים בסבבי הדגמה ותחרויות של סקיטבורד והם במעמד של כוכבים כמעט כמו כוכבי הטלוויזיה והקולנוע. גם משחקי המחשב ומכונות המשחק האלקטרוניים המקובלים כל כך בתקופתנו הדיגיטלית כוללים משחקי סקייטבורד הזוכים להצלחה.
הסקייטבורדינג החל להתפתח כספורט אקסטרים בשנות ה-60 של המאה ה-20. ערוצי הספורט בטלוויזיה ורשת האינטרנט העלו את הספורט הזה למודעות והוא הפך מספורט של בודדים לספורט נפוץ. יש אומרים שבארצות הברית ישנם כמיליון סקייטבורדרים פעילים. מטבעו זהו ספורט עירוני ורוב האוכלוסייה גרה בערים: מדרגות, מעקות, שפות מדרכה מוגבהים, רווחים שאפשר לגשר עליהם בקפיצה וכדומה.
תרבות מיוחדת

סביב ספורט הסקייטבורדינג התפתחה תרבות אופיינית של מוזיקה ושל לבוש מיוחד הכולל בנוסף לנעליים גם כובע וגם בגד עליון. הסקייטבורד עצמו עבר שינוי מימיו הראשונים והיום סקייטבורד מקצועי מורכב מלוח עץ רב שכבתי גמיש וחזק, צירי פלדה מתוכננים בקפידה המהודקים ללוח בברגי פלדה חזקים. הגלגלים עשויים מאוריטן וכוללים מיסבי כדוריות לסיבוב קל ללא חיכוך ובאיכות וחוזק גבוהים. הבלאי הרב של חלקי הסקייטבורד והנעליים של הגולש מניעים עימם תעשייה שלמה.
יום הסקייטבורד הבינלאומי הוכרז על ידי אגודת הסקייטבורד הבינלאומית של חברות הסקייטבורד. הוא מתקיים, גם בישראל, בתאריך ה-21 ביוני.
בישראל

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: אי בהירות בחלק של הסקייטבורד בישראל. כנראה כתוצאה משילוב כמה כותבים שונים בנפרד בלי תיאום התוכן.
ענף הסקייטבורד בישראל פעיל כבר מסוף שנות השבעים, ראובן עדי ידוע כאלוף הסקייטבורד הגדול של שנות השמונים, רוב התחרויות התקיימו בסקייטפארק שהיה במרינה בתל אביב ולאחר מכן רובי הקים את הסקייט פארק בסינרמה בתחילת שנות התשעים, שם צץ לו השם הבא, אבי לוזיה, אבי לא התחרה בסינרמה, אך בשנת 1990 רובי החליט להקים את מועדון הסקייטבורד הישראלי בספורטק בתל אביב, מקום שהפך לאתר המרכזי לסקייטרים עד שנת 2006, מתחילת פעילות המועדון, רובי הפעיל תחרויות קבועות, וכאן הגיח אבי לוזיה, בגיל 13, כאשר הוא מנצח את קטגוריית הנוער והילדים, מאז ועד היום, אבי הוא הדמות המובילה בענף, בין השנים 1990–2010 אבי ניצח כארבעים תחרויות במסגרות שונות, ומתוך תקופה זו, הוא היה אלוף ישראל כעשר פעמים. מעבר לכך אבי הגיע לתוצאות מדהימות באליפויות בינלאומיות, כמו Gravity games,Dew tour,munster world cup, Tampa pro.
כיום, לוזיה עוסק בתכנון סקייטפארקים מקצועיים מבטון בשיתוף עם חברות בניה מתמחות בתחום, עד היום הוא היה שותף לבניית: סקייט פארק גלית בת"א, סקייט פארק זכרון יעקב, סקייט פארק הרצליה, סקייט פארק כפר סבא וסקייטפארק באר שבע.
הסקייטבורד כבר מזמן איננו ענף ספורט מחתרתי אבל מעט מאוד רשויות מקומיות בנו מתקני סקייטבורד בתחומן, משרד הספורט איננו תומך, והרצון של סקייטרים רבים לגלוש בעיר נתפס כהפרעה לציבור וכפגיעה ברכוש.
ובשנת 2016 נפתח הסקייטפארק הציבורי הראשון בחיפה (לפניו היה סקייטפארק שנבנה בתוך פארק הספורט האתגרי "האקס-פארק" ותוכנן על ידי ליאור צלרינג וגדי נאור) והסביבה ומאז הסקייטפארק משמש הסקייטפארק הפופולרי ביותר בתחום בתוך אזור חיפה.
בשנת 2007 החל סבב התחרויות החדש בארגון מגזין האקסטרים "אדרנלין" ובניהול העורכים שי גיטרמן וליאור צלרינג התחרות הראשונה תתקיים בסקייטפארק חיפה.
ראו גם

סקייטבורדינג במשחקים האולימפיים
סקייט אצבעות
באם מרג'רה, דני ויי, טוני הוק, מייק ואללי
לקריאה נוספת

Concrete Wave: The History of Skateboarding by Michael Brooke, Warwick Publishing, 200pp, 1999, ISBN 1894020545
Tony Hawk: Professional Skateboarder, HarperCollins Publishers, 2002, ISBN 0060096896
Tony Hawk: Occupation Skateboarder, HarperCollins Publishers, 2001, ISBN 0060958316
Tony Hawk: Between Boardslides and Burnout, HarperCollins Publishers, 2002, ISBN 0060086319
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546135605171  BNE: XX539765  BnF: cb11938404w (data)  LCCN: sh85123098  NKC: ph125568 
פרונטסייד ליפסלייד
אאוקה (ארגון)

| --- | --- |
דגל אאוקה
 תקופת הפעילות:  1955–1959 (כ־4 שנים) 
 אידאולוגיה:  לאומיות יוונית, אנטי קומוניזם, אנטי-אימפריאליזם, אנוסיס 
 מנהיגים:  גאורגיוס גריבס 
 קרבות:  מצב החירום בקפריסין 
 
אֵאוֹקָה (ביוונית: Εθνική Οργάνωσις Κυπρίων Αγωνιστών, ובראשי תיבות: EOKA – "ארגון לאומי של לוחמים קפריסאים") היה ארגון מחתרתי יווני-קפריסאי שהוקם על ידי גאורגיוס גריבס (Γεώργιος Γρίβας) ב־1955, אשר פתח במלחמת גרילה כדי לגרש את כוחות הכיבוש הבריטיים מקפריסין, הגדרה עצמית לתושבי האי ולאיחודו (Ένωσις, אֶנוֹסִיס) עם יוון. הארגון פורק ב־1959, אז יצאה קפריסין לעצמאות, אולם גריבס שב והחיה אותו ב־1971.‏ (EOKA B)
רקע

בריטניה הבטיחה את קפריסין ליוון באם זו תצטרף לצד מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. יוון לא נענתה להצעה הזו וההבטחה לא מומשה. וכך, קפריסין שהייתה כבר בשליטה בריטית מאז 1878, הפכה למושבת כתר בריטית.
מאבק

המאבק הצבאי של הארגון החל ב-1 באפריל 1955. האירועים ביום הראשון למאבק נקראו התקפות 1 באפריל. באותו יום בוצעו התקפות על מחנות של הצבא הבריטי ומתקנים בריטיים בניקוסיה ופמגוסטה.  במהלך ארבע השנים הבאות נמשכו הפעולות כנגד מתקנים בריטיים וכנגד קפריסאים שנחשדו בשיתוף פעולה עם השלטון הבריטי.
הנהגת הארגון הקומוניסטי AKEL התנגדה לפעילות הצבאית של אאוקה, בהעדיפה שביתות והפגנות. הפעילות הצבאית הייתה מנוגדת לעמדותיה של ההנהגה הקודמת, שכחמש שנים קודם לכן עמדה מאחורי משאל העם של שנת 1950, ובו 98% מתושבי קפריסין שהשתתפו בו הצביעו בעד איחודו של האי עם יוון; אמנם, משאל העם כלל פגמים רבים והוחרם בידי חלקים נרחבים בקרב ציבור הקפריסאים. רבים מחברי המפלגה לחמו במלחמת העולם השנייה לצד בעלות הברית[דרוש מקור],
ב-1971 שוב הקים גריבס כוח מעין צבאי קפריסאי-יווני אשר נטל לעצמו את השם EOKA-B, בתגובה לכך שנשיא קפריסין, הארכיבישוף מקאריוס השלישי, נטש, לדעתו של גריבס, את רעיון האיחוד עם יוון. הכוח שהוגדר כארגון טרור, הן על ידי טורקיה ובריטניה והן על ידי מקאריוס עצמו, נתמך בידי ממשלת הגנרלים היוונית. לאחר מותו של גריבס בינואר 1974 הגבירה החונטה הצבאית היוונית את שליטתה בארגון, ובעידודה, ב-15 ביולי 1974, תפס הארגון את השלטון במסגרת הפיכה צבאית. התגובה הטורקית לא איחרה להגיע, וממשלתו של בולנט אג'וויט הורתה לצבא הטורקי לפלוש אל האי.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה כללי כרטא בכרך אחד (שלישית ed.). 1997. p. 2. ISBN 965-220-352-1.
↑  נאום מקאריוס בעצרת הכללית של האומות המאוחדות - 19 ביולי 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604271705171  GND: 1224905-1  LCCN: n85229134  SUDOC: 151559678  VIAF: 159516804   WorldCat (עם VIAF): 159516804
הכיבוש היפני במלאיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיבוש, חבל ארץ 
 משתתפים:  יפן, מלזיה, האימפריה הבריטית 
 
מפה יפנית של מלאיה מ-1942
מלאיה הייתה ערב מלחמת העולם השנייה מושבה בריטית. למחרת ההתקפה על פרל הארבור בידי יפן, מ-8 בדצמבר 1941 היא נכבשה בהדרגה עד נפילת סינגפור ב-16 בפברואר 1942. היפנים המשיכו להחזיק במושבה עד הכניעה הכללית ב-1945. הכוח הראשון שהניח את נשקו בחצי האי היה חיל המצב בפנאנג ב-2 בספטמבר 1945, בטקס שהתקיים על סיפון האונייה הבריטית HMS Nelson.
רקע

הרעיון של איחוד מזרח אסיה תחת שלטון אחד לקוח מהאצ'ירו אריטה, ששימש שר החוץ של יפן בין 1936–1940, ושאב אותו מהצבא היפני. לפי צבא יפן, האימפריה הייתה שקולה לדוקטרינת מונרו האמריקאית (שמתנגדת לקולוניאליזם אירופי ביבשת אמריקה), יחד עם מסקנת רוזוולט, שאפשרה לארצות הברית להתערב בעניינים הפנימיים של מדינות באמריקה, כדי למנוע מכוחות זרים לפעול באמריקה. לפי הנטען, מזרח אסיה היה חיוני ליפן בדומה לחיוניות של אמריקה הלטינית לארצות הברית.
שר החוץ היפני בשנים 1940–1941, יוסוקה מצואוקה, הכריז רשמית על מדיניות ספרת השגשוג המשותף ב-1 באוגוסט 1940. עם זאת, מנהיגי יפן התעניינו בתפיסה זו מזה זמן רב. פרוץ הקרבות במלחמת העולם השנייה באירופה, נתנה ליפן את ההזדמנות לדרוש את הפסקת התמיכה בסין במסגרת "אסיה לאסיאתים", ומבלי שמעצמות אירופה יוכלו להתנגד בצורה אפקטיבית. מדינות אחרות במזרח אירופה היו מושבות אירופיות, ותושביהן גילו תמיכה ביפן, לדוגמה באינדונזיה שנכבשה על ידי יפן בתחילת המלחמה ושהוקמה בה ממשלת בובות; או במנצ'וקוו שכבר הייתה תחת שלטון יפני. גורמים אלו סייעו ליפן להקים את הספרה שלה, בלי סיוע של כוח נוסף ומבלי להיתקל בהתנגדות רבה. הספרה היפנית הייתה צפויה ליצור "סדר עולמי חדש", שבו מדינות אסיאתיות ישגשגו יחד בשלום, ללא קולוניאליזם אירופי, בהובלת יפן.
הכנות לפלישה

יחידה 82 של הלשכה לענייני צבא יפניים הוקמה ב-1939 או 1940, בסיסה היה בטאיוואן ומשימתה הייתה להתכונן לפלישה. בשלבי התכנון האחרונים, פיקד על היחידה יושיהידה האיישי. היפנים אספו מודיעין ממלאיה באמצעות רשת סוכנים שכללה את שגרירות יפן; תושבים לא מרוצים ואנשי עסקים יפנים, קוריאנים וטאיוואנים. מרגלים בריטים בשירות יפן כמו פטריק סטנלי וויליאם סמפיל, העבירו מודיעין ליפנים שאפשר להם בהמשך להשמיד חלק גדול מחיל האוויר של בעלות הברית על הקרקע.
בטרם נורתה יריית הפתיחה לפלישה, קציני מודיעין יפנים הקימו משרדים חשאיים שהתחברו לארגונים מלזיים והודיים שתמכו בעצמאות כמו האיחוד המלאי הצעיר והליגה לעצמאות הודית. היפנים סיפקו מימון לתנועות בתמורה למודיעין על תנועות והחוזקות של בעלות הברית במלאיה.
ב-1941 ציינו היפנים את השנה הרביעית למלחמה בסין. הייתה להם תלות רבה בייבוא עבור הצבא שלהם, בעיקר נפט מארצות הברית, אולם ב-1940 הטילה ארצות הברית אמברגו נפט על יפן. מטרת האמברגו הייתה לגרום ליפן לצאת מסין, אולם ביפן היה חשש שיציאה מסין תגרום לאי-יציבות פנימית, והחליטו לפעל נגד השטחים בשליטת ארצות הברית, בריטניה והולנד. כוחות יפן התכנסו באי היינאן ובהודו הצרפתית, לקראת הפלישה למלאיה. בעלות הברית, שהבחינו בהצטברות הכוחות, נענו שמדובר בהכנה לפעולה בסין.
השתלטות על מלאיה

כוחות יפניים נחתו בחוף קוטה באהרו בחצות ה-8 בדצמבר 1941, ופתחו בקרב קוטו באהרו מול הכוחות הבריטיים. הקרב סימן את תחילת הכיבוש היפני במלאיה, ואת תחילת המלחמה באוקיינוס השקט. נמל התעופה של קוטו באהרו נכבש בבוקר, ולמחרת גם שדות התעופה סונגאי פטאני, באטרוורת' ואלור סטאר. החיילים היפנים התחלקו מכאן לשתי קבוצות: הראשונה נעה לאורך החוף המזרחי לכיוון קואנטן והשנייה נעה דרומה לכיוון נהר פרק. ב-11 בדצמבר החלו הפצצות של פננג. ב-16 בדצמבר נסוגה בריטניה מפננג, ויפן השתלטה עליה ב-19 בדצמבר.
היפנים המשיכו להתקדם דרומה, והשתלטו על איפוה ב-26 בדצמבר. הם המשיכו להיתקל בהתנגדות עזה בקרב קמפר שהחל ב-30 בדצמבר והסתיים ב-2 בינואר בנסיגה בריטית נוספת. ב-7 בינואר 1942, שתי בריגדות מדיוויזיית הרגלים ההודית ה-11 הובסו בקרב נהר סלים, מה שהעניק ליפנים גישה קלה לקואלה לומפור. ב-9 בינואר כבר נפגע מצבם של הבריטים במידה רבה, והוחלט לסגת ולרכז את הכוחות דרומית למלזיה, תוך עזיבת קואלה לומפור, שנכבשה על ידי יפן ב-13 בינואר.
קו ההגנה הבריטי הוקם בצפון ג'והור. בריגדת הרגלים ההודית ה-45 הוצבה לאורך חלקו המערבי, הכוח האימפריאלי האוסטרלי, מוקם במרכזו, משם הוא הצליח להתקדם צפונה ונקלע להתנגשות עם הצבא היפני. ב-15 בינואר, הגעת הדיוויזיה היפנית ה-15 אילצה את האוסטרלים לחזור לעמדות המקוריות. לאחר מכן המשיכו היפנים מערבה והביסו בקלות את הבריגדה ההודית. בתגובה, נפקד על האוסטרלים לנוע מערבה, והם התעמתו עם היפנים.
הלחימה נמשכה עד 18 בינואר, אז קו ההגנה קרס. לאחר מכן נסוגו בעלות הברית לסינגפור, ומלאיה הייתה תחת שלטון יפני מלא.