stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנדסת התפלה
היסטוריה > הפרטת החברה

בשנת 1976, הציעה רשות החברות הממשלתיות למכור את החברה. החברות כלל תעשיות וכור תעשיות התעניינו ברכישת החברה אך לבסוף בשנת 1980, היא נמכרה לחברת כימיקלים לישראל, שהייתה אז חברה ממשלתית והציעה סכום של 2.5 מיליון דולר עבור החברה לעומת 2 מיליון דולר שהציעה כור תעשיות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 הופרטה בהדרגה חברת כימיקלים לישראל.
היסטוריה > שינוי בעלות

בספטמבר 2000 רכשה קבוצת דלק מחברת כימיקלים לישראל 50% ממניות הנדסת התפלה תמורת 22 מיליון דולר, כך שמאז הייתה בבעלותן השווה של שתי החברות. בנובמבר 2007, ניסתה החברה להנפיק את מניותיה בבורסה לניירות ערך בלונדון לפי שווי של 500 מיליון דולר ולגייס 125 מיליון דולר, אך המהלך לא הושלם עקב המשבר הכלכלי העולמי. ב-2010 נעשה ניסיון נוסף להנפיק את החברה לפי שווי של עד כמיליארד דולר שלא יצא לפועל. ב-2016 החליטו קבוצת דלק וכימיקלים לישראל למכור את החברה. חברת התשתיות הסינית CCCC הגישה הצעה לא מחייבת לרכוש את הנדסת התפלה תמורת 650 מיליון דולר שלא ממושה. באפריל 2017 מכרה כימיקלים לישראל את חלקה בחברה (50%) תמורת 175 מיליון דולר לקבוצה בראשות כלל ביטוח והיו"ר אבשלום פלבר.
בינואר 2019 מכרה קבוצת דלק 30% ממניות חברת הנדסת התפלה ב-530 מיליון שקל לשותפות אלפא מים שבראשות היו"ר אבשלום פלבר. במרץ 2020 מכרה קבוצת דלק את יתר 20% שבבעלותה לשותפות אלפא מים.
חריגות במתקן שורק

במרץ 2019, לנוכח תלונות של תושבי חולון על עכירות מי שתייה שמקורם במתקן ההתפלה שורק, התגלה כי ריכוז הכלורידים במים עומד על 50-90 מג"ל, לעומת ריכוז של 20 מג"ל אליו התחייבה החברה. הממצא הפתיע את הרשויות, מפני שהמים נבדקים מדי יום ביומו במתקן, ובבדיקות השגרתיות לא נתגלו חריגות.
ב-1 במאי 2019 מינה שר האנרגיה ועדת בדיקה ייעודית שבראשה עמד מנכ"ל משרד האנרגיה, אודי אדירי. לאחר שלמדה את הנושא ושמעה עדויות, הוועדה הגיעה למסקנות הבאות: לאורך תקופה של כשנה וחצי, החל מהרבעון האחרון של 2017 ועד לגילוי התופעה במרץ 2019, התקיימה חריגה בריכוז הכלורידים במים שסופקו על ידי מתקן ההתפלה בשורק. על פי "נוהל דיגום בוקר", סמוך לשעה תשע מדי בוקר, בוצע שינוי ידני באופן תפעול המתקן באופן ששיפר את איכות המים. לאחר ביצוע הדגימה, היה התפעול חוזר לשגרה. כך נוצר מצג שווא של מים העומדים בבדיקות. הוועדה קבעה כי הפעולה נעשתה בידיעת הנהלת המתקן.
מבלי לגרוע מחומרת הממצאים, הוועדה גם מצאה מעבר לכל צל של ספק, שהמים שסופקו על ידי המתקנים עמדו בכל הדרישות המחייבות של משרד הבריאות, ולא היוו כל סכנה בריאותית. ריכוז הכלורידים במים היה בכל שלב נמוך משמעותית מהרף המותר לפי משרד הבריאות (400 מג"ל), ונמוך משמעותית מריכוזו ברובם המכריע של מקורות מי השתייה האחרים בארץ.
ממצאי הוועדה קבעו כי בעלי מניותיה של חברת הזכיין ושל חברת התפעול המפעילים את מתקן ההתפלה, ביניהן חברת IDE, לא היו מודעים או מעורבים בקיומן של חריגות על ידי המתקן וכל פעולה חריגה או כוזבת, ככל שנעשתה, הייתה ללא מעורבות וידיעת בעלי המניות.
צוות אכיפה שהוקם החליט לא לפתוח בחקירה פלילית, ובמקום זאת להטיל על מתקן שורק לספק 30 מיליון קוב מים מותפלים בשווי של 75 מיליון ש"ח, ללא עלות.
פרויקטים נבחרים

מאז הקמתה הקימה הנדסת התפלה כ-400 פרויקטים ב־40 מדינות. החברה מחזיקה ב־75% משוק ההתפלה התרמית (הוצאת המלח מהמים באמצעות תהליך אידוי) בעולם (לא כולל ארצות ערב). בין השאר הקימה את:
מתקן התפלה חדרה
מתקן התפלה אשקלון
מתקן התפלה אילת
מתקן התפלה שורק - מתקן ההתפלה הגדול בישראל ובין הגדולים בעולם.
מתקן ההתפלה בעיר קרלסבאד (אנ') שבקליפורניה - מתקן ההתפלה הגדול ביבשת אמריקה שהוקם בהשקעה של מיליארד דולר.
מתקן ההתפלה בקפריסין שנפגע בפיצוץ בבסיס הימי אוונגלוס פלורקיס.
מתקן התפלה ומתקן לטיפול ואיסוף שפכים באי לוס רוקס בוונצואלה.
מתקן ההתפלה בעיר צ'נאי, הודו שהוקם בהשקעה של 230 מיליון דולר.
במאי 2020 זכתה החברה במכרז להקמת מתקן ההתפלה שורק 2, אשר אמור להפיק 200 מיליון קוב מי ים בשנה, ויוקם בהשקעה של 2.5 מיליארד דולר.
בנובמבר 2022 חברת IDE ובנק הפועלים זכו במכרז להקמת מתקן התפלה בגליל המערבי
הקטור

ערך זה עוסק בנסיך טרויה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

איור משנת 1553
 תפקיד:  נסיך טרויה
 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אלים מקבילים:  סיגורד 
 אב:  פריאמוס 
 אם:  הקובה 
 אחים:  פאריס, פוליקסנה, קסנדרה, דפובוס 
 בן או בת זוג:  אנדרומאכה 
 צאצאים:  אסטיאנקס, לאודאמאס, אוקסיניוס, Amphineus 
 
גופתו של הקטור מובאת חזרה לטרויה
הצייר פרנס מטש (Franz Matsch) צייר בשנת 1892 את הניצחון של אכילס כשהוא גורר את גופת הקטור במלחמת טרויה
הקטור (ביוונית: Ἕκτωρ) הוא דמות מרכזית בשירת האיליאדה וביתר הספרות הקדומה העוסקת במלחמת טרויה. הוא נסיך טרויה, גדול גיבורי עירו במלחמה נגד היוונים הפולשים המבקשים להשיב את הלנה. הקטור נקטל לבסוף על ידי אכילס.
רקע

הקטור הוא בנם הבכור של פריאמוס מלך טרויה ואשתו הקובה, בעלה של אנדרומאכה ואב לאסטיאנקס (אנ'). שם סוסו של הקטור היה למפוס וחבריו הטובים היו מיסנוס ופולודאמאס (אנ').
באיליאדה, מכנה הומרוס את הקטור פעמים רבות "מאלף הסוסים", על מנת להדגיש את גדולתו בקרב עמו, שהיה ידוע באילוף ובגידול סוסים.
מלחמת טרויה

אחיו של הקטור, פאריס לקח את הלנה, היפה באדם, מבעלה מנלאוס. בתגובה מנלאוס מכריז מלחמה, בה אחיו אגממנון הנהיג את הצבא, תחתיו גיבורים ומלכים שונים כגון אודיסאוס, אכילס, נסטור ועוד.
מלחמת טרויה > מות פאטרוקלוס

במהלך הקרב בין היוונים לטרויאנים הרג הקטור את פרוטסילאוס (אנ') ואת פאטרוקלוס, דודנו וחברו הטוב של אכילס. היוונים חשבו שהקטור הרג את אכילס, וכך גם חשב הקטור, מכיוון שפאטרולוקס לבש את קסדתו ושריונו של אכילס. בדיעבד, גילה הקטור את טעותו.
מלחמת טרויה > מות הקטור

גורלו של הקטור ידוע מראש מכיוון שבתחילת האיליאדה גוזר זאוס את דינו. אכילס קרא תיגר על הקטור, אך הקטור סירב וברח מפניו. רק כאשר אתנה, מחופשת ללוחם טרויאני, שכנעה אותו להילחם באכילס, עשה זאת. אכילס הרג את הקטור במכה אחת חזקה בצווארו וברגע שעשה זאת, נשמעו צעקות רבות של אנשי טרויה על מות גיבורם. אכילס חורר חור בכל רגל של הקטור וקשר סביבם חבל שחובר למרכבה שלו. הוא גרר את גופתו של הקטור סביב שדות הקרב למשך 13 יום.
מלחמת טרויה > קבורתו

בעזרת הרמס כרע אביו של הקטור, פריאמוס מלך טרויה, על ברכיו, נישק את ידו של אכילס והתחנן בפניו לשחרר את בנו על מנת שיוכל לקבור אותו קבורת גיבורים, כדי שנשמתו לא תשוטט בעולם המתים. אכילס הסכים ובכה מעל גופתו של הקטור. אכילס ידע שמותו קרב עם מותו של יריבו ואפשר לטרויאנים 12 ימי אבל, ללא קרבות.
האיליאדה מסתיימת בקבורתו של הקטור. נפילת טרויה מובטחת עם מות גדולי גיבוריה.
מלחמת טרויה > לאחר מותו

בספר השני של האפוס "אינאיס" מסופר שבנו של אכילס, נאופוטולמוס, השליך את בנו של הקטור מחומת טרויה ולקח את אשתו אנדרומאכה כשפחה. מקורות אחרים מציינים, שהיה זה אודיסאוס שהרג את בנו של הקטור.
על פי פאוסניאס, שלחה תבאי נציגים לטרויה להחזיר את עצמותיו של הקטור.
הקטור ואכילס

הומרוס מדגיש את הניגוד בין אכילס לבין הקטור. הוא מגדיר את אכילס כאדם הראשון שייכנס לקרב והאדם האחרון שיעזוב את הקרב. לעומתו, מוגדר הקטור כאדם אשר נלחם למען עקרונותיו ולא עבור תהילה עצמית. כיום קיימות טענות שהקטור הוא הגיבור האמיתי בסיפור האיליאדה ולא אכילס. טענות אלו מתבססות על כך שהגיבור האמיתי במיתולוגיה היוונית נפטר בנסיבות טרגיות, שמלוות בדרך כלל בסירוב לוותר על עקרונותיו, תוך שהוא מודע להשלכות החלטותיו ומוכן לשלם על כך את המחיר.
נזיפתו של הקטור בפולודאמאס, "הילחם עבור מדינתך, זו האות הראשונה והיחידה", הפכה לפתגם שבו משתמשים יוונים פטריוטים.
הקטור ואכילס היו שותפים לאותם ליקויים; שניהם היו גאים, וגאוותו של הקטור גרמה להחלטות הרסניות מצידו אשר פגעו בעמו ובסיכוייו לנצח במלחמה (כמו ההחלטה להילחם באכילס ביודעו מראש שיפסיד). שניהם היו מפקדים שהעלו את מורל חייליהם. עם זאת, בניגוד לאכילס, הקטור שם את טובת עמו לפני טובתו שלו ולרוב החלטותיו הפזיזות סיכנו אותו ולא את צבא טרויה.
המרכז היהודי במינכן

ערך זה עוסק בבית הכנסת אוהל יעקב החדש במינכן. אם התכוונתם לבית כנסת היסטורי, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת ראשי 
 על שם:  בית הכנסת הראשי הישן (מינכן) 
 כתובת:  העיר העתיקה של מינכן 
 מיקום:  העיר העתיקה של מינכן 
 מדינה:  גרמניה 
 מפעיל:  Israelitische Kultusgemeinde München 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2004
 תאריך פתיחה רשמי:  9 בנובמבר 2006 
 עלות:  57,000,000 אירו 
 מידות
 גובה:  28 מ' 
 קואורדינטות:  48°08′04″N 11°34′22″E﻿ / ﻿48.134527777778°N 11.572666666667°E﻿ / 48.134527777778; 11.572666666667
 אתר רשמי
  (למפת מינכן מוגדלת) המרכז היהודי במינכן(למפת מינכן רגילה) המרכז היהודי במינכן he
 
בית הכנסת אהל יעקב החדש במינכן
המרכז היהודי במינכן הוא מרכז קהילתי של הקהילה היהודית במינכן ובוואריה העילית בגרמניה. המרכז שנבנה בשנים 2004–2006 וממוקם בכיכר יקוב (גר') בעיר העתיקה, כולל בית כנסת אורתודוקסי, מוזיאון יהודי, ספרייה, מעונות יום, בית ספר, מרכז נוער, חדר כושר, מקווה טהרה ומסעדה כשרה.
במינכן חיה הקהילה היהודית השנייה בגודלה בגרמניה, אחרי ברלין. האוכלוסייה היהודית שמונה כיום כ-9,000 נפשות, מורכבת ברובה מיהודי ברית המועצות לשעבר. למרכז קדם מרכז קהילתי קטן יותר ששכן ברחוב רייכנבך 27 משנת 1947, וכלל בית כנסת ראשי ומוזיאון קטן.
בניית המרכז

טקס הנחת אבן הפינה נערך בנובמבר 2003, בהשתתפות יוהאנס ראו נשיא גרמניה. בחודש אוגוסט אותה שנה סיכלו רשויות גרמניה תוכנית של הקבוצה הנאו-נאצית Kameradschaft Süd ("אחוות הדרום") לפוצץ מטען חבלה במהלך הטקס. מנהיג הקבוצה נידון לשבע שנות מאסר.
ביום 9 בנובמבר ב-2006, 68 שנים לאחר ליל 9 בנובמבר בה נהרס בית הכנסת אוהל יעקב הישן, נחנך בית הכנסת בטקס חגיגי בו השתתפו כאלף מיהודי ותושבי העיר, בנוכחותם של ראשי השלטון הגרמני, נשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה שרלוטה קנובלוך, ואורחים נכבדים מחו"ל, ביניהם הרב הראשי של תל אביב ישראל מאיר לאו. בבוקר יום שישי יצאה תהלוכה מהמתחם בו עמד בית הכנסת הישן תוך שהם נושאים 9 ספרי תורה, בליווי נגן הקלרינט גיורא פיידמן שניגן "שלום חברים". לאבטחת האירוע הוקצו 1,500 שוטרים.
עלויות הבנייה שהגיעו לכ-57 מיליון אירו, מומנו על ידי עיריית מינכן, מדינת בוואריה, ותרומות מהקהילה היהודית. בנוסף עמדו לרשות הקהילה 20 מיליון אירו ממכירת מתחם בית הכנסת הראשי הרפורמי לרשת הכל-בו Karstadt.
אדריכלות

לאחר תחרות אדריכלים בת שני שלבים זכו בחוזה לתכנון המרכז האדריכלים רנה וונדל הופר ווולפגנג לורך, שתכננו גם את בית הכנסת החדש בדרזדן.
כמו בתי כנסת אורתודוקסיים רבים, בית הכנסת פונה לכיוון דרום מזרח, מיקומה של ירושלים. הוא בנוי כולו כקובייה אטומה ללא חלונות, מאבני גיר גדולות. צורה זו מסמלת את אוהל המועד. מעל המבנה הקובייתי ניצבת קוביית זכוכית קטנה יותר, שמאירה את הכיכר כמגדלור בשעות הלילה, כסמל לליל הזגוגיות השבורות. שער הכניסה יוצר במיוחד בבודפשט, וחרוטים עליו עשר האותיות הראשונות של האלפבית העברי, כרמז לעשרת הדיברות. אולם התפילה שמכיל 550 מקומות ישיבה, איננו מואר ישירות מבחוץ, אלא האור משתקף ברשת מתכות בצורת מגן דוד טרם חדירתו. קירות ההיכל מצופים פורניר ארז מלבנון ומעוטרים בפסוקים מספר דברים באותיות זהב.
מתחת למבנה בית הכנסת עוברת מנהרה תת-קרקעית באורך 30 מטר. המנהרה משמשת כאנדרטה שלכל אורכה מונצחים שמות 4,500 יהודי העיר שנרצחו בשואה. ההנצחה תוכננה כמעבר תת-קרקע מחשש להשחתות.
בשנת 2007 הקדיש שירות הדואר הגרמני למרכז היהודי בול בערך 55 סנט שהופץ ב-6.5 מיליון עותקים. באוקטובר בשנת 2008 זכה המרכז היהודי בפרס גרמניה לתכנון עירוני.
מאז הקמתו נמצא המרכז תחת אבטחה במשך 24 שעות ביממה ומבקרים נדרשים לעבור בכניסה דרך מגלה מתכות.
גלריה

מנהרת ההנצחה
ארון הקודש
המוזיאון והמרכז הקהילתי
בול ההנצחה
הערות שוליים

↑  גרמניה: 7 שנות מאסר לניאו-נאצי שתכנן לתקוף יהודים, באתר ynet, 5 במאי 2005
↑  ראו הרחבה לגבי משמעות התאריך 9 בנובמבר בגרמניה
↑  Städtebaupreis 2008 vergeben
↑  אתר TNET עולם הנסיעות והתיירות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4672247-6  VIAF: 124145304381978570652   WorldCat (עם VIAF): 124145304381978570652 
גג בית הכנסת העשוי רשת מתכות של מגן דוד
הקטור חוסה קמפורה

הקטור חוסה קמפורה (בספרדית: Héctor José Cámpora;‏ 26 במרץ 1909 - 18 בדצמבר 1980) היה רופא ופוליטיקאי ארגנטינאי, כיהן למשך תקופה קצרה כנשיא ארגנטינה.
ביוגרפיה

נולד בעיר מרסדס להורים ממוצא איטלקי, למד רפואת שיניים באוניברסיטה הלאומית של קורדובה והיה שם למנהיג של הסטודנטים, לאחר לימודיו התגורר בעיר סן אנדרס דה חילס ובשנת 1937 התחתן שם, הוא שימש פעמיים בעירו בתפקיד ראש העיר.
הקטור חוסה קמפורה החל בפעילותו הפוליטית כחבר המפלגה השמרנית (conservadurismo). בשנת 1945 הצטרף לפרוניסטים, נתן תמיכה ללא תנאי בממשלתו של חואן דומינגו פרון וכיהן כנשיא בית הנבחרים בין 1948 ל -1952. לאחר ההפיכה הצבאית בשנת 1955 נעצר יחד עם מנהיגים פרוניים נוספים, אך נמלט לגלות בצ'ילה.
בשנת 1971 הוא נבחר כנציג הראשי בארגנטינה של פרון, אשר סמך על נאמנותו הקיצונית. בשנת 1973 נפסל פרון כמועמד לנשיאות על ידי הדיקטטורה היוצאת וסידר כי קמפורה יתפוס את מקומו כמועמד. לאחר ניצחונו בבחירות לנשיאות הוא ניסה לשווא למצוא איזון בין השקפותיהם של הפרוניסטים הצעירים לסיעות השמרניות יותר, אישר חנינה לאסירים פוליטיים וחידש את היחסים הדיפלומטיים עם קובה. קרבתו לשמאל הובילה אותו לעימות עם האגף הימני הקיצוני של המפלגה. עם זאת, ללא תמיכתו של פרון ותחת לחץ פוליטי עצום כמו גם לחץ מצד איגודי העובדים, הוא התפטר מתפקידו ופתח את דרכו של פרון להיות נשיא. לאחר מכן מונה לשגריר במקסיקו, וחזר לביתו בשנת 1975. לאחר ההפיכה הצבאית ב -1976 נאלץ קמפורה למצוא מקלט בשגרירות מקסיקו. קמפורה התגורר במקסיקו עד מותו ב-18 בדצמבר 1980.
הערות שוליים

↑  ENCYCLOPEDIA.COM, Cámpora, Hector José (1909–1980)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445247005171  BnF: cb127734587 (data)  GND: 122342879  ISNI: 0000 0001 2103 0987  LCCN: n81109076  NLA: 35681996  SUDOC: 058655565  Trove: 1040301  VIAF: 93093046   WorldCat (עם VIAF): 93093046 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארגנטינאים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הר נמסיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  790 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  68°12′S 66°54′W﻿ / ﻿68.2°S 66.9°W﻿ / -68.2; -66.9
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר נמסיס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר נמסיס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר נמסיס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר נמסיס
 
הר נמסיס (באנגלית: Mount Nemesis) הוא הר באזור חוף פאלייר שבחוף המערבי של ארץ גרהאם, שצפון-מזרח חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הר נמסיס, 790 מטרים מעל פני הים.
הר נמסיס ממוקם 3.7 קילומטרים צפונית-מזרחית מהצד הפונה אל הים של שלוחת רומן פור.
הר נמסיס ממוקם בסמוך מצפון לפיורד נני.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הר נמסיס

הר נמסיס מופה לראשונה בשנת 1936, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם (British Graham Land Expedition או, בראשי תיבות: BGLE), אשר חקרה את האזור בפיקודו של ריידוך ריימיל .
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בין השנים 1939–1941 על ידי חברי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (United States Antarctic Service או, בראשי תיבות: USAS).
ראו גם

הר ראמנוס
הנרי השני, מלך אנגליה

.
הנרי השני לבית פלנטג'נט (באנגלית: Henry II of England; בצרפתית: Henri Plantagenêt, "אנרי פלאנטאז'נה"; ‏5 במרץ 1133 – 6 ביולי 1189) היה רוזן אנז'ו ומלך אנגליה (1154–1189). כמו כן, בזמנים שונים, הוא שלט בחלקים מוויילס, סקוטלנד, מזרח אירלנד ומערב צרפת. כונה, בין השאר, "Curt Mantle" (מעיל קצר, בשל הגלימות הקצרות שלבש), "Fitz Empress" (בן הקיסרית), ולעיתים "אריה הצדק", כינוי שניתן אף לסבו הנרי הראשון. הוא נודע כראשון מבין שושלת מלכי פלנטג'נט. בניגוד לשלטונו הכאוטי של קודמו על הכס ובן דודה של אימו, המלך סטפן, שלטונו של הנרי היה יעיל יחסית והוא זכה להכרה כשליט מוכשר.
תולדות חייו

הנרי נולד למתילדה הקיסרית, בתו של הנרי הראשון, ולבעלה השני, ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו (בנו של פולק מאנז'ו, מלך ממלכת ירושלים). הוא העביר את ילדותו באנז'ו וביקר בממלכת אנגליה ב-1142 כדי לעזור לאימו במאבקה על כס המלכות האנגלי נגד בן דודה סטפן שגזל ממנה את השלטון.
לפני שעלה על כס המלכות, כבר שלט הנרי על נורמנדיה ואנז'ו. נישואיו לאלינור מאקוויטניה ב-1152 הוסיפו לו את אדמותיה, כולל שטחים נרחבים בטוריין וגסקוניה. כתוצאה מכך, נעשה הנרי חזק יותר ממלך צרפת (אף שלהלכה עדיין היה וסאל שלו). כמלך, הוא הפך את אירלנד לחלק משטחי ממלכתו. כמו כן, היו לו יחסים חמים עם מנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית.
באוגוסט 1152, אחרי שלחם בבעלה לשעבר של אלינור, לואי השביעי מלך צרפת ובבני בריתו, חזר הנרי אל אשתו והם בילו מספר חודשים יחדיו. לקראת סוף נובמבר של אותה שנה הם נפרדו: הנרי נסע לבלות כמה שבועות עם אימו, ולאחר מכן הפליג לאנגליה, והגיע לשם ב-6 בינואר 1153. כמה היסטוריונים מאמינים שילדם הראשון של הזוג, ויליאם רוזן פואטיה, נולד ב-1152. ייתכן שבשל כך הנרי חזר לביתו באותו זמן, והמסע שעשו דרך אדמות אלינור נועד לציין את הולדתו של היורש החדש – כלומר, שהצהרתם על כוונתם "להציג את הרוזן החדש" לעם התייחסה לרוזן ויליאם, ולא להנרי עצמו. אחרים מאמינים כי ויליאם נולד ב-1153, ומציינים כי ייתכן שהנרי עוד שהה עם אלינור תשעה חודשים לפני שויליאם נולד.
חקיקה וסדרי שלטון

בזמן שלטונו של סטפן לפניו, חתרו האריסטוקרטים תחת החקיקה הקיימת במטרה לערער את שלטון המלך. הנרי ראה בניצחון עליהם תחנה ראשונה בדרכו להטות את מאזן הכוחות לטובתו. בימי שלטונו נוצרה שורת רפורמות, שנועדו במקור להגביל את כוחם של האריסטוקרטים, אולם הפכו, בסופו של דבר, לאחד מהבסיסים המשפטיים של אנגליה עד לימינו. טירות, שנבנו ללא אישור בזמן שלטון סטפן, נהרסו, וצורה מוקדמת של מיסוי החליפה את השירות הצבאי כחובתם הראשונה של הווסלים. שימור התיעוד שופר באופן דרמטי במטרה לתמוך במיסוי זה.
הנרי השני ייסד בתי משפט בחלקים שונים של המדינה, והיה המלך הראשון שהעניק לשופטים את הכוח לשנות בשם המלך החלטות חוקיות בטווח רחב של עניינים ציבוריים. תחת שלטונו נוצר ספר החוקים הכתוב הראשון. ספר החוקים שלו סיפק את הבסיס למשפט המקובל. בעקבות בית הדין של קלדרנון (1166) הפך משפט על ידי מושבעים לנורמטיבי. מאז הכיבוש הנורמני, הוחלפו בדרך כלל משפטי מושבעים במשפט על ידי ניסיון ומשפט על ידי קרב (שבוטל באנגליה רק ב-1819). שינויים אלו היו מתרומותיו העיקריות של הנרי להיסטוריה החברתית של אנגליה.
הנרי והכנסייה

כתוצאה מהשיפורים במערכת המשפט, פחת כוחם של בתי המשפט הכנסייתיים. הכנסייה התנגדה לכך, ודוברה הבולט ביותר היה תומאס בקט, ארכיבישוף קנטרברי, אשר בתפקידו הקודם כלורד צ'נסלור היה חבר קרוב של הנרי. הנרי מינה את בקט לארכיבישוף מקנטרברי, בדיוק משום שרצה להימנע מקונפליקט. הסכסוך עם בקט החל בשל ויכוח על שיפוטם של כמרים שביצעו עבירה חילונית בבתי המשפט החילוניים. הנרי ניסה להחליש את בקט וחבריו לכנסייה על ידי חיובם להישבע לציית ל"מנהגי הממלכה", אך הייתה מחלוקת לגבי מהו תוכנם המדויק של אותם מנהגים, והכנסייה סירבה להיכנע.
ב-1164 דאג הנרי, שרצה להיפטר מבקט, להעמידו לדין על עברות שהוא ביצע כביכול כאשר היה לורד צ'נסלור. בקט סירב להכיר בסמכות בית הדין ונמלט מאנגליה לצרפת כדי לבקש באופן אישי את תמיכת האפיפיור, אלכסנדר השלישי, ואת תמיכת מלך צרפת, לואי השביעי. האפיפיור סירב להתערב בסכסוך, אך הוא ומלך צרפת נתנו לו את הגנתם בצרפת. לאחר פיוס בין הנרי לבקט בנורמנדי ב-1170, חזר האחרון לאנגליה, אולם המתח ביניהם לא פסק. בקט התעמת שוב עם הנרי, הפעם על הכתרת הנסיך הנרי. מילותיו של הנרי, שצוטטו מאז ללא הפסקה, מהדהדות דרך המאות: "מי יפטור אותי מהכומר הטורדני הזה?". ארבעה מאביריו הבינו את מלכם מילולית[דרוש מקור] (וייתכן שהוא התכוון שהם יבינוהו כך, אף על פי שמאוחר יותר הנרי הכחיש זאת), ונסעו מייד לממלכת אנגליה, שם רצחו את בקט בקתדרלת קנטרברי ב-29 בדצמבר 1170.
רציחתו של בקט גרמה נזק עצום לשלטונו של הנרי. לא זו בלבד שאביריו רצחו את ראש הכנסייה באנגליה, הם עשו זאת לאחר מיסה, בנוכחות עדים ובתוך הקתדרלה שלו. הרצח עורר זעם גדול באנגליה ובעולם הנוצרי. בחיקוי מצמרר להליכה לקנוסה, הסכים הנרי שכמרים ילקוהו, כדי לכפר על פשע זה.
צאצאיו וקשרים אחרים

ויליאם, רוזן פואטיה, מת בינקותו. ב-1170 הוכתר בנה בן ה-15 של אלינור, הנרי, למלך, אך הוא מעולם לא שלט. הוא ידוע כהנרי המלך הצעיר במטרה להבדילו מאחיינו, הנרי השלישי.
להנרי ולאשתו, אלינור מאקויטניה, היו חמישה בנים ושלוש בנות. להנרי היו גם כעשרה ילדים מלפחות ארבע נשים שונות, ואלינור ציוותה שכמה מילדים אלו יגודלו בחדר הילדים המלכותי יחד עם ילדיה שלה. חלק מילדים אלו נותרו חברים במשק הבית בבגרותם. ניסיונו של הנרי לגזול ממנה את השליטה באדמותיה (ומהיורש שלה, ריצ'רד) הוביל לעימות בין הנרי מצד אחד ובין אשתו וילדיו החוקיים מצד שני.
הרומן הידוע של הנרי עם רוזמונד קליפורד, "רוזמונד היפה", החל ככל הנראה ב-1165, בזמן אחת מהמערכות שלו בוויילס, והמשיך עד למותה ב-1176. ממנה גם נולד לו בן לא-חוקי, ויליאם וודסטוק. עם זאת, רק ב-1174, בערך בזמן פרידתו מאלינור, הכיר הנרי ברוזמונד כפילגשו. כמעט בו זמנית, הוא החל במגעים לגירושים מאלינור ונישואים לאליס, בתו של לואי השביעי מלך צרפת, שכבר הייתה מאורסת לבנו, ריצ'רד. הרומן שלו עמה נמשך כמה שנים, ונטען כי גם אליס ילדה להנרי מספר ילדים לא-חוקיים.
ניסיונו של הנרי השני לחלק את תאריו בין בניו, אך לשמור לעצמו את הכוח המתלווה לתארים אלו, עורר אותם לניסיון להשתלט על האדמות שניתנו להם, מה שהיה מעשה בגידה, לפחות בעיניו של הנרי. למזלו של הנרי, עמד לצידו אביר, שהיה הן נאמן והן בלתי מנוצח בקרב: ויליאם מרשל; בנו הבלתי חוקי של הנרי, ג'פרי פלנטג'נט (1151–1212), הארכיבישוף מיורק, עמד אף הוא לצידו בזמן זה, והיה הבן היחיד שעמד לצידו של הנרי בעת מותו.
כאשר בניו של הנרי מרדו נגדו, הם נעזרו במקרים רבים בעזרתו של לואי השביעי מלך צרפת. אחרי מותו של הנרי המלך הצעיר ב-1183, מת גם המועמד הבא לכס, ג'פרי, דוכס בריטני, שנדרס למוות על ידי סוס ב-1186. בנו השלישי, ריצ'רד לב הארי, בעזרת פיליפ השני אוגוסט, תקף והביס את הנרי ב-4 ביולי 1189; הנרי מת בשינון ב-6 ביולי 1189, ונקבר במנזר פונטוורו, ליד שינון וסומור באזור אנז'ו, שכיום הוא חלק מצרפת.
את הכס האנגלי ירש אחריו בנו, ריצ'רד הראשון.
אישיותו ומראהו

כותבים בני זמנו אמרו על הנרי שהוא יפה מראה, אדום שיער, מנומש, עם ראש גדול; היה לו גוף קצר וחזק והיה לו קשת רגליים מרכיבה. לעיתים קרובות הוא היה לבוש בזוהר. הנרי לא היה מאופק כמו אימו ולא מקסים כמו אביו, אבל הוא היה מפורסם בזכות האנרגיה והדחף שלו. הוא היה חסר רחמים אך לא נקמן. הוא גם נודע לשמצה במבט הנוקב שלו, בבריונות, בפרצי מזג שלו ולעיתים גם בסירובו הזועף לדבר בכלל. ייתכן שחלק מההתפרצויות הללו היו תיאטרליות ובעלות השפעה. נאמר כי הנרי הבין מגוון רחב של שפות, כולל אנגלית, אך דיבר רק לטינית וצרפתית. הנרי כנער נהנה ממלחמה, ציד ועיסוקים הרפתקנים אחרים; ככל שחלפו השנים הוא השקיע אנרגיה גוברת בעניינים משפטיים ומנהליים ונעשה זהיר יותר, אך לאורך חייו הוא היה נמרץ ולעיתים קרובות אימפולסיבי. למרות גליי הכעס שלו, הוא בדרך כלל לא היה לוהט או מתנשא; הוא היה שנון בשיחה ורהוט בוויכוחים עם מוח אינטלקטואלי וזיכרון מדהים והעדיף בהרבה את הבדידות של ציד או פרישה לחדר שלו עם ספר מאשר בידור של טורנירים או טרובדורים. להנרי הייתה גם דאגה לאנשים רגילים, והורה מוקדם בתקופת שלטונו כי יש להתייחס היטב לאותם ספינות טרופות ולקבוע עונשים כבדים לכל מי ששודד את סחורותיהם. ראלף מדיצ'טו מתעד שכאשר רעב הכה את אנז'ו ומיין בשנת 1176, הנרי רוקן את אוצרו הפרטי כדי להקל על מצוקה בקרב העניים. להנרי היה רצון נלהב לשקם את שליטתו בשטחים שבהם שלט פעם סבו, הנרי הראשון. ייתכן בהחלט שהוא הושפע מאימו בהקשר זה, שכן למטילדה הייתה גם תחושה חזקה של זכויות אבות ופריבילגיות. הנרי לקח בחזרה שטחים, החזיר לעצמו אחוזות והקים מחדש השפעה על האדונים הקטנים יותר שסיפקו פעם את מה שהיסטוריון ג'ון גילינגהם מתאר כ"טבעת מגן" סביב שטחי הליבה שלו. הוא כנראה היה המלך הראשון של אנגליה שהשתמש בעיצוב הרלדי: טבעת חותם שעליה חרוטים נמר או אריה. העיצוב שונה בדורות מאוחרים יותר כדי ליצור את סמל הממלכה המאוחדת.
הנרי בספרות ובקולנוע

הבגידה, המיוחסת למאבק הירושה, הייתה הנושא העיקרי במחזה "אריה בחורף" (The Lion in Winter), שהפך לסרט בכיכוב פיטר או'טול וקתרין הפבורן. הנרי השני ובניו, ריצ'רד וג'ון, היו אף נושא לסדרה של ה-BBC2, "כתר השטן" ולספר מ-1978 בעל אותו שם, שנכתב על ידי ריצ'רד ברבר ופורסם כמדריך לסדרת הטלוויזיה, בה כיכבו בריאן קוקס וג'יין לאפוטייר כהנרי ואלינור.
לקריאה נוספת

וינסטון צ'רצ'יל, היסטוריה של העמים דוברי האנגלית, תרגום: אהרן אמיר, הוצאת עם הספר, 1965 תשכ"ה.

פסל של הנרי השני על קברו
הר ניקולס

ערך זה עוסק בהר בהרי הרולד בירד שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ערך זה עוסק בהר בהרי הרולד בירד שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם להר ברכס דאגלס שבאנטארקטיקה, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  670 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי הרולד בירד 
 קואורדינטות:  85°27′00″S 146°04′59″W﻿ / ﻿85.45°S 146.083°W﻿ / -85.45; -146.083
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ניקולס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר ניקולס
 
הר נִיקוֹלְס (באנגלית: Mount Nichols) הוא הר במרכז הרי הרולד בירד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 670 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1963.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של ויליאם ל. ניקולס (William L. Nichols), מכונאי ציוד מכני הנדסי בתחנת בירד בחורף 1957.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
הקורפוס השני (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914 1939 – 1918 1944 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   לוטננט גנרל
 מפקדים
הקורפוס ה-2 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > המלחמות הנפוליאוניות

במהלך קרב ווטרלו הקים הדוכס מוולינגטון את הקורפוס ה-2, אשר כלל יחידות אנגלו-הנובריים, הולנדים וגרמנים, והוצב באגף השמאלי תחת פיקודו של לורד היל. לאחר הקרב השתתף הקורפוס בלחימה בצרפת, ולאחר מכן פורק הקורפוס.