stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נפת אשקלון

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז הדרום
 בירת הנפה:  אשקלון
 העיר הגדולה:  אשדוד
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  596,300 (מרץ 2023)
  ‑ צפיפות:  471 נפש לקמ"ר (מרץ 2023)
 קואורדינטות:  31°39′57″N 34°33′59″E﻿ / ﻿31.665833333333°N 34.566388888889°E﻿ / 31.665833333333; 34.566388888889 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה    מפת מחוז הדרום. למידע על אזור, לחצו עליו   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת אשקלון היא נפה במחוז הדרום במדינת ישראל באזור דרום שפלת יהודה, חבל לכיש והנגב הצפוני. בירת הנפה היא אשקלון, והעיר הגדולה ביותר בה היא אשדוד.
נפת אשקלון נחלקת לארבעה אזורים:
אזור אשדוד
אזור אשקלון
אזור לכיש
אזור מלאכי
שטח הנפה הוא 1,266 קמ"ר ומתגוררים בה כ-596,300 איש בצפיפות של 471 איש לקמ"ר.
באפריל 1957 הועברה מועצה אזורית שער הנגב מנפת באר שבע לנפה, וב־1959 הועברו אליה שטחים שנועדו לאשדוד שנגרעו מנפת רחובות.
| ערים | מועצות אזוריות |
| --- | --- |
 אשדוד  אשקלון  קריית גת  קריית מלאכי  שדרות:  מועצה אזורית באר טוביה  מועצה אזורית חוף אשקלון  מועצה אזורית יואב  מועצה אזורית לכיש  מועצה אזורית שער הנגב  מועצה אזורית שפיר
הערות שוליים

↑  אליעזר ברוצקוס, קביעת הגבולות של מחוזות ונפות אדמיניסטרטיביים בשנים הראשונות של המדינה, אפיקים בגיאוגרפיה 23/24, 1988, עמ' 73–88‏, JSTOR 23698514
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארתור פרנק מת'יוס

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1860 ויסקונסין, ארצות הברית 
 פטירה:  19 בפברואר 1945 (בגיל 84) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  מכון האמנות של סן פרנסיסקו 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  תנועת האמנויות והאומנויות 
 הושפע על ידי:  Virgil Williams 
 בן או בת זוג:  Lucia Kleinhans Mathews 
 
ארתור פרנק מת'יוס (באנגלית: Arthur Frank Mathews‏;1 באוקטובר 1860 - 19 בפברואר 1945) היה צייר טונליסט אמריקאי, ממייסדי התנועה לאמנויות ואומנויות באמריקה. הוא ואשתו לוצ'יה קלינהאנס מת'יוס השפיעו משמעותית על התפתחות האמנות הקליפורנית בסוף המאה ה -19 ובתחילת המאה העשרים.
ביוגרפיה

מת'יוס נולד במרקסן, ויסקונסין, והתגורר שם עד גיל שש. אביו, יוליוס מת'יוס, היה אדריכל והעביר את המשפחה לסן פרנסיסקו בשנת 1866. ארתור ואחיו ולטר ואדגר, מת'יוס למדו אדריכלות מאביו.
לאחר מכן המשיך ולמד ציור בבית הספר לעיצוב בקליפורניה שם הושפע מוירג'יל מייסי ויליאמס. בסן פרנסיסקו עבד גם כמעצב ומאייר בליתוגרפיה. הוא למד אמנות בפריז באקדמיה ז'וליאן בין השנים 1885–1889, שם הושפע מהקלאסיקה האקדמית של מוריו גוסטב בולאנג'ה וז'ול לפבר, מהטונליות של ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, והסמליות של פייר פובי דה שאבאן.
החיים בסן פרנסיסקו

עם שובו מפריז לימד מתיוס שיעורים בליגת הסטודנטים לאמנות בסן פרנסיסקו ובבית הספר לעיצוב בקליפורניה. הוא הפך למנהל האחרון בשנת 1890, וב־1894 התחתן עם לוסיה קלינהאנס, אחת מתלמידותיו לאמנות. אף שהוא ספג מדי פעם ביקורת על גישתו האוטוקרטית להוראה, שהתבססה על הפרדיגמה הצרפתית באסכולת ברביזון. הוא תמך נמרצות בנוכחותן של סטודנטיות בבית הספר לעיצוב.
הוא המשיך ללמד שם עד זמן קצר לאחר רעידת האדמה הגדולה בסן פרנסיסקו בשנת 1906.
בעקבות רעידת האדמה, הוא ואשתו לוצ'יה שיתפו פעולה עם היזם ג'ון זייל לפתיחת חנות רהיטים בסן פרנסיסקו. שם יכול היה להביע את כישוריו המשולבים כאומן, מעצב וצייר. מת'יוס וזייל פרסמו את כתב העת "פילופוליס ", שקידם את האסתטיקה של אמנות והמלאכה בבנייה המחודשת של העיר.
בין ציורי הקיר הרבים שלו הייתה סדרה בת 12 פאנלים בבניין הקפיטול של המדינה בסקרמנטו. עבודות מרכזיות אחרות כללו ציורי קיר בספרייה הציבורית באוקלנד, ספריית מכון המכניקה, הספרייה הרפואית ליין בקמפוס בית הספר לרפואה באוניברסיטת סטנפורד בסן פרנסיסקו, לשכות בית המשפט העליון ועוד.
מת'יוס היה אמן רב גוני: ציורי שמן, צבעי מים, פסטל, גואש ופרסקו. הוא ולוצ'יה עיצבו תוכניות מפורטות לעיצוב פנים במה שנודע בשם הסגנון הדקורטיבי של קליפורניה. הם יצרו מגוון של רהיטים, קופסאות, מסגרות לתמונות מגולפות וצבועות וחפצי נוי רבים אחרים, ואפילו חלונות ויטראז' גדולים.
מוות

הוא נפטר בביתו בסן פרנסיסקו בשנת 1945.
הערות שוליים

↑  Berke, Arnold; Alexander Vertikoff (2002). Mary Colter, architect of the Southwest. Princeton Architectural Press. pp. 28–29.
↑  Huntington, David C.; Detroit Institute of Arts (1983). The quest for unity: American art between world's fairs, 1876–1893. Detroit Institute of Arts. pp. 117–118.
↑  Jones, Harvey (2006). The art of Arthur and Lucia Mathews. Pomegranate.
↑  Powers, Laura (June 30, 1906). "Dean Mathews Resigns Place". The San Francisco Call.
↑  Jones, Harvey (2006). The Art of Arthur and Lucia Mathews. Pomegranate Communications. pp. 17–18
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 174244339  ISNI: 0000 0000 6708 3702  LCCN: n80107100  NTA: 072110376  RKD: 53954  SNAC: w651530v  SUDOC: 146372905  ULAN: 500011261  VIAF: 70232808   WorldCat (עם VIAF): 70232808 
החזון של סנט פרנסיס, 1911
מיס תבל 1978

מיס תבל 1978 היא תחרות מיס תבל ה-27, שנערכה באקפולקו שבמקסיקו, את התחרות הנחו בוב ברקר והזמרת הלן אוקונל.
למיס תבל הוכתרה מלכת היופי של דרום אפריקה, מרגרט גרדינר.
תוצאות

| תואר | זוכה |
| --- | --- |
מיס תבל 1978:  דרום אפריקה דרום אפריקה - מרגרט גרדינר
סגנית ראשונה:  ארצות הברית ארצות הברית - ג'ודי אנדרסון
סגנית שנייה:  ספרד (1977) ספרד - יוליארמינה רואיז
סגנית שלישית:  קולומביה קולומביה - שירלי סאנז
סגנית רביעית:  שוודיה שוודיה - ססיליה רוד
12 המועמדות הסופיות:  בלגיה בלגיה - פרנסואיז מואנז  צ'ילה צ'ילה - מריאן מולר  הולנד הולנד - קארין גוסטפסון  אירלנד אירלנד - לוריין אנריקז  ישראל ישראל - דורית ילינק  מקסיקו מקסיקו - אלבה לבט  פרו פרו - אולגה בורגה
שופטים

אורסולה אנדרס
אנה מופו
כריסטיאן מרטל
מילוש פורמן
רוברטו קוואלי
קנטינפלס
לין רנו
| מיס תבל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 |  |
| שנות השישים | 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 |  |
| שנות השבעים | 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 |  |
| שנות השמונים | 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 |  |
| שנות התשעים | 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 |  |
| שנות העשרים | 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אביחי זפרני

| --- | --- |

מפקד חטיבת יפתח, אל"ם אביחי זפרני, ספטמבר 2019
 לידה:  13 במרץ 1981 (בן 43) חצור הגלילית, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 12  מפקד בא"ח גולני  מפקד חטיבת יפתח  מפקד חטיבת יהודה
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
אל"ם אביחי זפרני בטקס מינויו למפקד חטיבת יהודה, אוגוסט 2020
אביחי זפרני (נולד ב-13 במרץ 1981) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש נספח צה"ל בהודו. שימש מפקד חטיבת יהודה, מפקד חטיבת יפתח, מפקד בא"ח גולני ומפקד גדוד 12.
ביוגרפיה

זפרני, בנם של יצחק וחנה, נולד וגדל בחצור הגלילית. למד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד, בוגר מחזור מ"ה. התגייס לצה"ל בשנת 1999, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לפלס"ר גולני. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לפלס"ר ומונה למפקד צוות, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בין היתר במבצע משפחה במצור. במהלך המבצע הצוות בפיקודו הרג שניים מהמחבלים, בעוד הוא נפצע באורח קל מרסיסים ברגלו. זמן קצר לפני פרוץ מלחמת לבנון השנייה, מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד 12, והוביל אותה בלחימה כנגד החזבאללה, ולאחר מכן בלחימה כנגד החמאס ברצועת עזה. בהמשך מונה למפקד פלגה ב' ביחידת אגוז, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. לאחר מכן שירת כמפקד מחזור בבא"ח גולני.
ב-24 ביולי 2014, בעיצומו של מבצע צוק איתן, הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 12, לאחר שמפקד הגדוד, שי סימן טוב, נפצע, והוביל את הגדוד בלחימה עד לסיום המבצע. לאחר המבצע המשיך לפקד על הגדוד עד ליולי 2016. באוגוסט 2016 מונה למפקד בא"ח גולני, ושימש בתפקיד עד יולי 2018. ב-19 ביולי 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת יפתח, במקביל כיהן כמפקד קורס מג"דים בקורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים, ושירת בתפקידיו עד 22 ביולי 2020. ב-12 באוגוסט 2020 מונה למפקד חטיבת יהודה, תפקיד אותו מילא עד 2 ביוני 2022. משרת כנספח צה"ל בהודו.
חיים אישיים

זפרני מתגורר במיתר, נשוי לשלי ואב לארבעה. בעל תואר ראשון בהיסטוריה וביטחון מהאוניברסיטה העברית, ותואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת בר-אילן.
הערות שוליים

↑  אביחי זפרני, באתר "בהשקט ובבטחה"
1 2  אייל לוי, ‏קרב חפירות: כך איום המנהרות נראה מעיני גדוד גולני שעל הגדר, באתר מעריב אונליין, 13 בפברואר 2016
↑  יוחאי עופר, גולני שלהם: מפקדי הגדודים מתמודדים עם פרשת אזריה, באתר nrg‏, 5 באוגוסט 2016
↑  בן שאול, צה"ל חשף ארבעה משגרי קסאם לקראת שיגור, באתר ערוץ 7, 5 בספטמבר 2007
↑  גל פרל פינקל, מתווה הרכש שאישרה הממשלה לצבא מלמד על סדר העדיפויות האמיתי שלו, באתר זמן ישראל, 10 בפברואר 2021
↑  לילך שובל, תפסו פיקוד בקרב, באתר ישראל היום, 5 באוגוסט 2014
↑  אמיר בוחבוט‏, קרוספיט נגד חמאס ופק"ל "עץ חזק": שיטות האימון של המח"ט המהיר בצה"ל, באתר וואלה, 11 בדצמבר 2017
↑  "פיתחנו שיטות ייחודיות לאיתור האויב", באתר ערוץ 7, 12 באוגוסט 2020
↑  קובי פינקלר, מח"ט יהודה הנכנס אל"מ ישי רוזיליו: קבלת הפיקוד למרגלות מערת המכפלה מרגשת, הנני העני ממעש, באתר ערוץ 7, 2 ביוני 2022
↑    נועם אמיר, ‏יוצא מהמערה: אחרי שנתיים בתפקיד, מח"ט יהודה עוזב את חברון, בעיתון מקור ראשון, 9 ביוני 2022
יצחק וולפסון

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1897 גלאזגו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  20 ביוני 1991 (בגיל 93) רחובות, ישראל 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  Queen's Park Secondary School, Glasgow 
 בן או בת זוג:  אדית וולפסון (17 בפברואר 1926–?) 
 פרסים והוקרה:  honorary Fellow of the Royal College of Surgeons (1969)  דוקטור לשם כבוד 
 
ראש ממשלת ישראל לוי אשכול ואייזק וולפסון, לונדון 1965
סר יצחק אייזיק (הלוי) וולפסון (17 בספטמבר 1897 – 20 ביוני 1991) היה איש עסקים ופילנתרופ יהודי-בריטי.
קורות חיים

נולד בשנת 1897 למשפחת מהגרים מרובת ילדים ממזרח אירופה שהתיישבה בשכונת גורבלס בעיר גלאזגו שבסקוטלנד. אביו שלמה, נגר רהיטים היגר לסקוטלנד מראיגרוד, פולין. יצחק למד בבית ספר קווינס פארק בגלאזגו. הוא התגלה כתלמיד מוכשר מאוד במתמטיקה, אולם, למרות רצונו, לא היה יכול לממן לימודי ראיית חשבון ולא סיים את לימודיו. תחת זאת הפך לאיש מכירות במפעלו של אביו, אשר ייצר שולחנות וכיסאות זולים. בשנת 1920 עבר להתגורר בלונדון שם פתח חנות לשעוני קיר, מראות ורפדות. בשנת 1926 התחתן עם אדית ספקטרמן.
לבני הזוג נולד בן יחיד, לאונרד (1927-2010)
חמיו שהיה בעל רשת בתי קולנוע סייע לו כלכלית בשנותיו הראשונות כאיש עסקים.
בשנת 1930 הציג את שעוניו ביריד מסחרי שנערך בבניין עיריית מנצ'סטר. ג'ורג' רוז, מנהלה החדש של חברת Great Universal Stores(אנ') אהב את תצוגתו של וולפסון והזמין 500 שעוני קיר. זמן קצר אחר כך הצטרף וולפסון ל-Great Universal Stores כקניין ראשי, אולם המשיך להפעיל גם את עסקו הפרטי. מעבודתו כקניין קיבל אחוזים מן הרווח ואופציה לרכישת מניות החברה במקום שכרו. וולפסון רכש בהדרגה ממניות החברה, בכספו ובכספים שקיבל מחותנו. בשנת 1932 הפך למנכ"ל משותף בחברה יחד ג'ורג' רוז ובשנת 1934 הפך למנכ"ל יחיד. בשנת 1932, בעת שוולפסון החל לנהל את החברה, היא הייתה במצוקה כלכלית והפסידה 55,000 ליש"ט בשנה. שנה מאוחר יותר הרוויחה החברה 330,000 ליש"ט. בשנים הבאות פיתח את החברה לקונצרן שעסק במסחר, בנקאות, בניין, ימאות ותחבורה ואף רכש נכסים לעצמו. 
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וולפסון היה מבוגר מכדי להיות מגויס לצבא. הוא המשיך בעסקיו וברכישות עסקים נוספים. בשנת 1932, בעת שוולפסון החל לנהל את חברת GUS שוויה היה 700,000 ליש"ט, בשנת 1948 שוויה היה 16 מיליון ליש"ט.
בשנות ה-60 החברה שניהל הייתה הגדולה באירופה בתחום משלוח קניות באמצעות הדואר ואף הפעילה כ-2,200 חנויות בגדים ברחבי בריטניה, חלק ניכר מן התוצרת שנמכרה יוצרה אף היא על ידי החברה.
בשנת 1955 השקיע לראשונה בישראל כשרכש מהאחים מאיר 25% ממניות "בנק לייצוא" תמורת 25,000 שטרלינג. בשנת 1958 רכש את נכסי חברת הדלק "רויאל דאטש של". פעילות זו עשה בשיתוף פעולה עם ממשלת ישראל, דרך חברת "פז" בה הוצע לו לרכוש שליש מהמניות במחיר של 50,000 לירות שטרלינג. הוא פעל בחברה באמצעות נאמנו, מרדכי מאיר, ששימש במועצת המנהלים שלה מיום הקמתה עד 1985. כמו כן, היא מבעלי השליטה בחברת וולפסון קלור מאיר אשר הקימה את קריית וולפסון בירושלים. 
התגורר עד שנת 1960 בווסטר, אז עבר ללונדון.
בפברואר 1962 הוענק לו התואר ברון. באותה שנה גם נבחר כנשיא ק"ק כנסת ישראל ובכך היה לבן המהגרים הראשון מן המאה ה-19 שנבחר לתפקיד זה. בשנת 1963 נבחר כעמית בחברה המלכותית.
בשנת 1970 וולפסון מכר את כל עסקיו הפרטיים והעביר את ניהול חברת GUS לבנו, לאונרד, אשר זכה גם לתואר אצולה והמשיך את עבודת אביו בראש קרן וולפסון עד מותו בשנת 2010.
בשנת 1971 העניקה לו העיר גלאזגו את התואר יקיר העיר.
אייזיק וולפסון התגורר בשנותיו האחרונות ברחובות, בשטח מכון ויצמן, שם נפטר בשנת 1991. נטמן בבית העלמין בעיר, לצד רעייתו (1906-1981). הותיר אחריו את בנו, נכדים ונינים.
קורות חיים > וולפסון כנדבן

וולפסון היה יהודי אורתודוקסי שהאמין בערך הנדבנות. הוא צוטט כאומר: "אף אדם לא צריך שיהיו לו יותר ממאה אלף ליש"ט. השאר צריך להיות מוקדש למעשי צדקה." הוא תרם סכומי עתק למפעלי צדקה שונים. החל משנת 1948 החל לתרום אף למטרות ציוניות, זאת בעידוד הלורד זיו, שהיה חברו.
ב-1955 הקים את קרן וולפסון ועמד בראשה. גישתו בהנהגת הקרן הייתה לתרום סכומי כסף גדולים למטרות ציבוריות ממוקדות, כך שניתן לגרום לשינוי מהותי בפעילות שהיא מטרת התרומה. הקרן תרמה מיליוני לירות שטרלינג לקידום חינוך, בריאות ופעילות נוער. בכספי קרן וולפסון הוקמו בין היתר בניין הקולג' המלכותי לרופאים בלונדון, וולפסון קולג' באוניברסיטת אוקספורד (שם היה עמית מייסד) ווולפסון קולג' באוניברסיטת קיימברידג'. וולפסון הוזכר באחד הפרקים של סדרת הטלוויזיה הבריטית הקומית Yes Minister כ"האדם השני בהיסטוריה שמכללה נקראה על שמו באוקספורד וגם בקיימברידג'", כאשר הראשון היה ישו. באוניברסיטת אוקספורד אף תרם קתדרה למטלורגיה ובקיימברידג' קתדרה לקרימינולוגיה. בלונדון הקימה הקרן בית ספר לסיעוד ומכון לרפואה מונעת באוניברסיטת לונדון קווין מרי.
וולפסון אף תרם כסף רב למכוני השכלה גבוהה בישראל, לטכניון, מכון ויצמן, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב. באוניברסיטאות בר-אילן, חיפה, העברית בירושלים, ותל אביב, קיימות קתדראות הנושאות את שמו. כמו כן, תרם לבתי חולים בישראל ובית חולים וולפסון שבחולון נקרא על שם אשתו אדית, כמו גם מחלף וולפסון הסמוך ותחנת הרכבת חולון-וולפסון. מכספו הוקם בניין הרבנות היכל שלמה (ע"ש אביו), בית שזר בכפר חב"ד ע"ש ידידו הנשיא זלמן שזר וישיבת בני עקיבא אהל שלמה בבאר שבע הנושאת את שם אביו ונקראת גם "קריית וולפסון". מכספי קרן וולפסון הוקמו כ-50 בתי כנסת ברחבי ישראל.
ב-1976 נחנך פארק אדית וולפסון על שם אשתו, לאחר שתרמו כסף להקמתו. הפארק ממוקם קרוב למפגש הערים תל אביב וגבעתיים.
בשנת 1977 הוענק לוולפסון תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
וולפסון השתתף בקונגרס הציוני ותרם שם רבות. קרן וולפסון ממשיכה לפעול ותרמה לאורך השנים למעלה מ-800 מיליון ליש"ט.
הערות שוליים

↑  The Isaac Wolfson Foundation: Gift to the Royal College of Physicians. British Medical Journal, September 12, 1959. p. 427.
↑  Wolfson, Sir Isaac. Jewish Virtual Library
↑  מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת בר-אילן
↑  History. The Wolfson Foundation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402106205171  GND: 131693085  ISNI: 0000 0000 1978 4678  LCCN: no2017060119  VIAF: 67606541   WorldCat (עם VIAF): 67606541
נואקשוט

| --- | --- |

מראה כללי
 מדינה:  מאוריטניה מאוריטניה
 מחוז:  נואקשוט
 שטח:  1,000 קמ"ר
 גובה:  7 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,324,700 (2022)
  ‑ צפיפות:  1,325 נפש לקמ"ר (2022)
 קואורדינטות:  18°04′42″N 15°58′28″W﻿ / ﻿18.078333°N 15.974444°W﻿ / 18.078333; -15.974444
 אזור זמן:  UTC
 https://crn.mr/fr/, https://crn.mr/index.php
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מאוריטניה מוגדלת) נואדיבו קאדי ואדאן שינגטי תישית ולאתה סנגל מאלי סהרה המערבית אלג'יריה האוקיינוס האטלנטי נואקשוט(למפת מאוריטניה רגילה) נואדיבו קאדי ואדאן שינגטי תישית ולאתה סנגל מאלי סהרה המערבית אלג'יריה האוקיינוס האטלנטי נואקשוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נואקשוט (בערבית: نواكشوط, תעתיק מדויק: נואכשוט; בצרפתית: Nouakchott) היא בירת מאוריטניה והעיר הגדולה בה. מקור שמה מהמילה הברברית נאוואקסו - מקום הרוחות. העיר שוכנת במערב המדינה על שפת האוקיינוס האטלנטי. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מונה כ-1.32 מיליון בני אדם והיא העיר הגדולה ביותר במדבר סהרה.
היסטוריה

נואקשוט החלה ככפר דייגים קטן בתקופה הפרה-קולוניאליסטית ובתקופת המשטר הצרפתי. לאחר שמאוריטניה הגיעה לעצמאות, נואקשוט נבחרה להיות בירתה. השלטון רצה כי עיר הבירה תהיה עיר מודרנית, דבר שפסל שלל כפרים ועיירות. בניית העיר החלה במרץ 1958, ויסודות העיר הושלמו עד עצמאות המדינה בנובמבר 1960. בשנת 1976 העיר הותקפה פעמיים על ידי חזית פוליסריו. לאחר בצורת אזורית, הגיעו לעיר מהגרים רבים.
ערים תאומות

ספרד מדריד, מדריד, ספרד
ארצות הברית טוסון, אריזונה, ארצות הברית
הרפובליקה העממית של סין גאנסו, הרפובליקה העממית של סין
ירדן עמאן, ירדן
הערות שוליים

↑  Mauritania: Regions, Cities & Urban Localities - Population Statistics, Charts, Maps, Weather and Web Information, citypopulation.de
| בירות מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוגנדה: קמפלה • אלג'יריה: אלג'יר • אנגולה: לואנדה • אסוואטיני: מבבנה, לובמבה • אריתריאה: אסמרה • אתיופיה: אדיס אבבה • בורונדי: גיטגה • בורקינה פאסו: ואגאדוגו • בוטסואנה: גאבורון • בנין: פורטו נובו • גבון: ליברוויל • גאנה: אקרה • ג'יבוטי: ג'יבוטי • גינאה: קונאקרי • גינאה ביסאו: ביסאו • גינאה המשוונית: מלאבו • גמביה: בנג'ול • דרום אפריקה: קייפטאון, פרטוריה, בלומפונטיין  • דרום סודאן: ג'ובה • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: קינשאסה • הרפובליקה המרכז אפריקאית: בנגי • הרפובליקה של קונגו: ברזוויל • זימבבואה: הארארה • זמביה: לוסקה • חוף השנהב: יאמוסוקרו, אביג'אן • טוגו: לומה • טנזניה: דודומה, דאר א-סלאם • כף ורדה: פראיה • לוב: טריפולי • ליבריה: מונרוביה • לסוטו: מסרו • מאוריטניה: נואקשוט • מאוריציוס: פור לואי • מאלי: במקו • מדגסקר: אנטננריבו • מוזמביק: מפוטו • מלאווי: לילונגווה • מצרים: קהיר • מרוקו: רבאט • ניז'ר: ניאמיי • ניגריה: אבוג'ה • נמיביה: וינדהוק • סאו טומה ופרינסיפה: סאו טומה • סודאן: ח'רטום • סומליה: מוגדישו • סיישל: ויקטוריה • סיירה לאון: פריטאון • סנגל: דקר • צ'אד: נג'מנה • קומורו: מורוני • קמרון: יאונדה • קניה: ניירובי • רואנדה: קיגאלי • תוניסיה: תוניס |  |
| שטחי חסות | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי: דייגו גרסיה • מיוט: מאמודזו • סהרה המערבית: לעיון • סנט הלנה: ג'יימסטאון • ראוניון: סן-דני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562088305171  GND: 4117931-6  LCCN: n79060587  MusicBrainz: 81e1ef6b-e78c-4d7c-bd2d-fd76598bd413  NKC: ge581554  TDVİA: nouakchott  VIAF: 140479466   WorldCat (עם VIAF): 140479466 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איליר מטה

אִילִיר מֶטַה (באלבנית: Ilir Meta; נולד ב-24 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי ומדינאי אלבני שכיהן כנשיא אלבניה ה-7 בין השנים 2017 ל-2022. בעבר כיהן גם כראש ממשלת אלבניה, יו"ר האספה הלאומית ושר במשרדי ממשלה שונים.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מטה נולד ב-24 במרץ 1969 בצ'ורובודה (אנ') שבאלבניה.
בין ה-29 באוקטובר 1999 ל-22 בפברואר 2002 היה ראש ממשלת אלבניה.
ב-24 ביולי 2017, נבחר לתפקיד נשיא אלבניה על ידי האספה הלאומית באלבניה ברוב של 87 מתוך 140 חברי האספה הלאומית.
בינואר 2020, מספר חודשים לאחר רעידת האדמה שהייתה באלבניה, ביקר מטה בישראל במסגרת אירועי פורום השואה העולמי החמישי, וניצל את ההזדמנות כדי לבקר במחנה רחבעם (מפקדת פיקוד העורף) ברמלה. מטה הודה לאנשי פיקוד העורף, ובפרט לאנשי יחידת החילוץ וההצלה הארצית שהובילה את משלחת הסיוע הישראלית לאלבניה, והעניק ליחידה את עיטור העיט המוזהב (אלב').
חיים אישיים

ב-1998 נישא מטה למוניקה קריימאדי (אנ'), חברת האספה הלאומית באלבניה. להם 3 ילדים (בורה, אסר ובסר).
הערות שוליים

↑  "Ilir Meta, president i ri i Shqipërisë" (באלבנית). 28 באפריל 2017. ארכיון מ-2019-06-09. נבדק ב-2020-01-24. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  פוטין, צ'ארלס ומייק פנס: כנס הנשיאים והמלכים שישתק את ירושלים, באתר ynet, 10 בינואר 2020
↑  Leaders from the United States, Russia, France, the United Kingdom, and Germany to Address the Fifth World Holocaust Forum at Yad Vashem, World Holocaust Forum Foundation, ‏2020-01-15 (באנגלית)
↑   נשיא רפובליקת אלבניה ביקר בפיקוד העורף, באתר צה"ל, 22 בינואר 2020
↑  הנשיא מטה מוקיר את יחידת החילוץ הלאומית הישראלית עם "עיטור העיט המוזהב", באתר נשיא אלבניה, 23 בינואר 2020 (באלבנית)
↑  "Martesa sekrete e Ilir Metës dhe Monika Kryemadhit". revistawho.com (באלבנית). 17 במאי 2017. ארכיון מ-2019-04-15. נבדק ב-2020-01-24. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1228149399  ISNI: 0000 0000 4168 8084  LCCN: no2001086896  VIAF: 58738541   WorldCat (עם VIAF): 58738541
אייל שוימר

| --- | --- |

שוימר, 2022
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד שקד   קצין אג"ם של עוצבת אדום   מפקד חטיבת הנגב   מפקד חטיבת עציון   סגן מפקד אוגדת איו"ש   נספח זרוע היבשה בוושינגטון
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 עיטורים
 מצטיין שר הביטחון
 
אייל שוימר הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש כנספח זרוע היבשה בנספחות צה״ל בוושינגטון. שימש כסגן מפקד אוגדת איו"ש, מפקד חטיבת עציון, מפקד חטיבת הנגב, קצין אג"ם של עוצבת אדום ומפקד גדוד שקד.
ביוגרפיה

שוימר התגייס לצה"ל, ושובץ בגדוד שקד בחטיבת גבעתי. עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לחטיבה ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד רותם. בספטמבר 2013 קיבל תעודת מצטיין שר הביטחון, משה יעלון.
בשנת 2014 מונה למפקד גדוד שקד, והוביל את הגדוד בלחימה בין היתר במבצע צוק איתן. בתפקיד זה שירת עד שנת 2016. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של עוצבת אדום בין השנים 2016–2018. ב-2 ביולי 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הנגב, במקביל כיהן כראש מטה אוגדת עזה, ושירת בתפקידיו עד יולי 2020. ב-18 באוגוסט 2020 מונה למפקד חטיבת עציון. הוא סיים את כהונתו בספטמבר 2022. ב-22 בנובמבר 2021 הוחלט על מינויו לסגן מפקד אוגדת איו"ש. בנובמבר 2022 הוחלט על מינויו לנספח יבשה בוושינגטון.
חיים אישיים

שוימר מתגורר בקיבוץ איילת השחר, נשוי לדנה ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  לילך שובל, כדאי להכיר, באתר ישראל היום, 31 בדצמבר 2015
↑  אייל לוי, ‏חזית חמה: בצה"ל כבר הפנימו שאינתיפאדת הבודדים כאן כדי להישאר, באתר מעריב אונליין, 6 בפברואר 2016
↑  רס"ן אייל שוימר, באתר www.gvura.org
↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 25 בנובמבר 2019
↑   אל"ם איתי מטק נכנס לתפקידו כמח"ט עציון, באתר צה"ל, 15 בספטמבר 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.