stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאסיר אסאני
קריירת מועדונים

אסאני נולד בסקופיה להורים אלבנים מהעיירה בטינצ'י. הוא החל את הקריירה בענף זה במועדון הכדורגל של העיר, וארדאר סקופיה, כשערך את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-25 באוגוסט 2013 בדקות האחרונות של הפסד החוץ 0–2 לטורנובו.
אסאני השלים את מעברו לפרטיזן טירנה ב-23 בספטמבר 2017 לאחר תום חלון העברות. כתוצאה מכך, הוא ירד לקבוצת המשנה של המועדון. הוא רשם שלושער עבור הקבוצה ב-14 באוקטובר בניצחון 4–1 על סופוטי. שערו הראשון במדי הקבוצה הבוגרת הגיע ב-4 בפברואר 2018 במסגרת ניצחון הבית 2–0 על קאמזה.
בינואר 2020, אסאני הושאל לא.י.ק סולנה השוודית עד תום העונה עם סעיף רכישה עבור 400 אלף יורו. שער הבכורה שלו הגיע בהופעת הבכורה בליגה במסגרת ניצחון החוץ 2–0 על ארברו. לאחר שבע הופעות בכל המסגרות בעונה שהוארכה עקב מגפת הקורונה, א.י.ק לא מימשה את אופציית הרכישה על אסאני וכתוצאה מכך הוא חזר לפרטיזני.
ב-28 בדצמבר 2022, אסאני הצטרף לקוואנגג'ו משורות ליגה הדרום קוריאנית.
קריירה בינלאומית

לאחר שייצג את מקדוניה במספר שכבות גיל, אסאני קיבל אזרחות אלבנית ב-18 במרץ 2016 והחל לייצג את הנבחרת הצעירה של אלבניה. ההופעה הראשונה שלו במדי הנבחרת הצעירה הייתה גם האחרונה וכללה את שערו הבודד ב-22 בינואר 2016 בתיקו אחת מול הנבחרת הצעירה של ערב הסעודית.
כאשר סילביניו הברזילאי מונה למאמנה של נבחרת אלבניה בתחילת 2023, הוא חפץ בקיצוני ימני עם רגל שמאל דומיננטית עבור מערך ה-3–3–4 שלו. סילביניו מצא את אסאני דרך מאגר הנתונים של התאחדות הכדורגל האלבנית ואף צפה במשחקיו בדרום קוריאה. סילביניו התרשם מביצועיו והחליט שהוא השחקן המתאים לשיטה שלו וכתוצאה מכך זימן אותו למשחק ב-27 במרץ 2023 מול נבחרת פולין במסגרת מוקדמות יורו 2024. אסאני רשם את הופעת הבכורה שלו במשחק זה, כששיחק 70 דקות חרף הפסד החוץ 0–1 לאותה פולין. אסאני כבש את שערו הבינלאומי הראשון ב-17 ביוני מול נבחרת מולדובה. הוא רשם לזכותו שלושה שערים ושני בישולים במסגרת קמפיין המוקדמות אשר הספיק לנבחרתו לסיים במקום הראשון בבית ולהעפיל ליורו 2024 בגרמניה.
תארים > קבוצתיים

אליפות מקדוניה (3): 2014/15, 2015/16, 2016/17
אליפות אלבניה (1): 2018/19
הסופרקאפ האלבני (1): 2019/20
הערות שוליים

↑  פרטיזני מחזקת את חוליית ההתקפה עם חוזה לארבע שנים ליאסיר אסאני (באלבנית)
↑  העולה החדשה לליגה הבכורה, קוואנגג'ו רוכשת את אסאני
| נבחרת אלבניה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 א. ברישה •  2 באליו •  3 מיטאי •  4 היסאי •  5 אייטי •  6 ג'ימסיטי •  7 מנאי •  8 גיאסולה •  9 אסאני •  10 באיראמי •   11 ברויה •  12 קסטראטי • 13 מיהאי •  14 לאצ'י • 15 ספרי • 16 מ. ברישה • 17 מוצ'י • 18 איסמעילי • 19 דאקו • 20 רמאדאני • 21 אסלאני • 22 אבראשי • 23 סטרקושה • 24 קומבולה • 25 אליי • 26 הוג'ה • מאמן: סילביניו |  1 א. ברישה •  2 באליו •  3 מיטאי •  4 היסאי •  5 אייטי •  6 ג'ימסיטי •  7 מנאי •  8 גיאסולה •  9 אסאני •  10 באיראמי •   11 ברויה •  12 קסטראטי • 13 מיהאי •  14 לאצ'י • 15 ספרי • 16 מ. ברישה • 17 מוצ'י • 18 איסמעילי • 19 דאקו • 20 רמאדאני • 21 אסלאני • 22 אבראשי • 23 סטרקושה • 24 קומבולה • 25 אליי • 26 הוג'ה • מאמן: סילביניו | אלבניה |
טביעתה של האונייה סולטנה

| --- | --- |

סולטנה בנמל הלנה (אנ'), ארקנסו יום לפני טביעתה. בולטת לעין צפיפות הנוסעים בכל הסיפונים.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית משוטה, גלגלים צידיים
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  John Litherbury Boatyard
 הושקה:  1863
 תקופת הפעילות:  1863–1865 (כשנתיים)
 אחריתה:  טבעה לאחר פיצוץ הדוודים
 מיקום:  35°11′26″N 90°06′52″W﻿ / ﻿35.190555555556°N 90.114444444444°W﻿ / 35.190555555556; -90.114444444444 
 מידות
 מעמס:  1,719 טון
 אורך:  87 מטר
 רוחב:  13 מטר
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  85
 מספר נוסעים:  כ-380 (בתור אוניית משא)
 צורת הנעה:  קיטור
 
ציור של האונייה הבוערת
טביעתה של האונייה סולטנה התרחשה ב-1865 בנהר המיסיסיפי בעקבות פיצוץ במנועי הספינה. באירוע זה מצאו את מותם 1,169 נוסעים ונכון ל-2023 זהו עדיין האירוע הימי רב הנפגעים ביותר בארצות הברית. האירוע התרחש זמן קצר לפני סיום מלחמת האזרחים האמריקנית ורובם הגדול של הקורבנות השתייך לחיילי צבא הצפון ששוחררו ממחנות שבויים של צבא הקונפדרציה והיו בדרכם לביתם.
רקע

מתחילת ההיסטוריה של ארצות הברית שימש נהר המיסיסיפי נתיב תעבורה בין קנדה וצפון ארצות הברית לדרומה להובלת נוסעים וסחורות. אחד הדגמים הפופולרים בו נעשה שימוש בנהר היה אוניית משוטה בה מנוע קיטור מבוסס פחם הניע גלגל משוטים. אוניות מדגם זה נחלקו בין כאלו שצוידו בגלגל משוטים אחורי ובין כאלו שצוידו בגלגלי משוטים צידיים.
בניית האונייה

האונייה סולטנה נבנתה כאוניית משוטה צידית במספנת ג'ון לית'רברי (John Litherbury Boatyard) שבסינסינטי, אוהיו והושקה ב-3 בינואר 1863. האונייה, שנבנתה מעץ, יועדה במקור לשמש להובלת כותנה ובהתאם לכך הותאמה לשאת מספר מצומצם של אנשים בהיקף של כ-380 נוסעים וכ-85 אנשי צוות. את גלגלי המשוטים משני צידי האונייה הניעו 4 מנועי קיטור. מנועים אלו היו מדגם מתקדם, שפותח ב-1848, ואיפשרו יעילות תרמית גבוהה אולם דרשו תחזוקה תדירה יותר לניקוי הדוודים וצינורות הקיטור וכן השגחה קפדנית על מפלס המים כדי למנוע התכה של צנרת הברזל.
לאחר השקתה שימשה האונייה להובלת מטענים בין סנט לואיס לניו אורלינס אולם בגלל צורכי הצבא, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, היא שמשה לעיתים להובלת נוסעים בלבד כשבמקרים רבים הועמסה הספינה מעבר לקיבולת שלה.
טביעת האונייה > אירועים מקדימים

ב-13 באפריל 1865 יצאה סולטנה מנמל סנט לואיס תחת פיקודו של קפטן ג'יימס קס מייסון (Captain James Cass Mason) כשפניה לניו אורלינס. לאחר יומיים, ב-15 באפריל, בזמן ההפלגה הגיעו חדשות לאוזני צוות הספינה שהתייחסו לרצח אברהם לינקולן (15 באפריל) ולסיומה הקרוב של מלחמת האזרחים.
עם הגעתה של הספינה לנמל ויקסבורג (אנ'), מיסיסיפי קיבל מפקד הספינה, מייסון, הצעה מהמפקד המקומי בעיר לקחת בספינה חיילי צבא האיחוד ששוחררו ממחנה שבויים של צבא הקונפדרציה. בקשה זו לוותה בתמריץ כספי שהציעה הנהגת צבא הצפון לכל ספינה שתשיט את חיילי הצפון לביתם. מייסון הסכים להשיט את החיילים המשוחררים לאחר שיחזור מניו אורלינס.
בדרכה חזרה מניו אורלינס לויקסבורג, לאיסוף המשוחררים, התגלתה דליפה באחד מארבעת הדוודים של הספינה ומהירותה הואטה. בהגיעה לויקסבורג נבדק הנזק והוערך שתיקונו יארך מספר ימים. מייסון, שחשש שיפסיד את הפרס על ההובלה, דרש מהצוות הטכני לבצע תיקון מאולתר מהיר ובמקביל התיר העמסת האונייה בחיילים. בניגוד למידע הראשוני שמסר המפקד המקומי על כ-1,400 אסירים משוחררים עלו על סולטנה בפועל כ-2,130 נוסעים כשמתוכם כ-1,950 אסירים משוחררים. כמו כן עלו על סיפון האונייה חיילים מצבא הדרום. עם מטען חורג זה ועם דוד שתוקן באלתור יצאה סולטנה ב-24 באפריל מנמל ויקסברג.
האונייה ששטה צפונה, כנגד הזרם, נאלצה להתמודד כנגד זרם חזק בנהר המיסיסיפי שנבע מגשמים חזקים במיוחד. ב-26 באפריל עגנה סולטנה בנמל ממפיס, טנסי שם פרקה סחורה וכ-200 מהנוסעים.
טביעת האונייה > התפוצצות הדוודים

בשעה 02:00 ב-27 באפריל, כשסולטנה שייטה כ-11 ק"מ צפונית לממפיס התפוצץ אחד מארבעת הדוודים דבר שגרם למותם המיידי של כ-500 נוסעים. מייד לאחר מכן התפוצצו שני דוודים נוספים והרסו את חדר הפיקוד של האונייה ואת כל השוהים בו לרבות מפקד האונייה מייסון. הפיצוץ החזק קרע את הסיפון העליון וגרם לקריסת החלקים העליונים של האונייה לתוך הסיפונים התחתונים, שהיו גם הם מאוכלסים בצפיפות, ותוך זמן קצר הצית הפיצוץ את העץ ממנו נבנתה האונייה וכל הספינה החלה לבעור.
הנוסעים שנחלצו מהתופת קפצו למים ונאלצו להתמודד עם זרמים חזקים ומי הפשרת שלגים קרים ולאחר תקופת שבי ארוכה המצב המצב הפיזי של רבים מהם היה ירוד וחלק גדול מהניצולים טבעו.
טביעת האונייה > פעולות ההצלה

האונייה הבוערת משכה תשומת לב של אוניות רבות ששייטו בנהר כך שהאונייה הראשונה הגיעה לזירת האסון תוך 30 דקות מהפיצוץ והחלה לאסוף ניצולים מהמים. חלק מהניצולים נסחפו דרומה עד נמל ממפיס שם נימשו על ידי אוניות שיצאו מנמל זה.
טביעת האונייה > סופה של סולטנה

הספינה הבוערת, שאיבדה את יכולת ההיגוי שלה, נסחפה דרומה ובשעה 07:00 (5 שעות לאחר הפיצוץ) טבעה בחוף המערבי של הנהר בקרבת העיר מריון (אנ'), ארקנסו.
טביעת האונייה > חללים וניצולים > חללים

לא נערכו רשימות מסודרות של העולים לספינה לכן אין מספר מדויק של הנספים באסון. לאורך השנים חקרו מספר ועדות את הנושא וכל ועדה נקבה מספר אחר. המחקר האחרון נקב במספר של 1,169 חללים. גופות החיילים שנמצאו נקברו תחילה במבצר פיקרינג (אנ') שבדרום ממפיס ולאחר שנה נחנך בממפיס בית קברות צבאי (אנ') והגופות הועברו לשם. גופות האזרחים הובאו לקבורה בבית הקברות האזרחי של ממפיס.
טביעת האונייה > חללים וניצולים > ניצולים

גם בנוגע לניצולים אין מספר מוסכם והמחקר האחרון נקב במספר של 961 ניצולים. למזלם של רבים מהניצולים הייתה ממפיס ערוכה מבחינה רפואית לאירוע כזה לאחר שצבא הצפון, שכבש אותה ב-1862, הפך אותה למרכז לוגיסטי ורפואי. מערך רפואי זה טיפל בכ-760 ניצולים וגרם לכך שרק 31 ניצולים נפטרו מהפציעות.
חקירת האירוע > הכשלים הטכניים

מספר ועדות חקרו את הגורמים לאסון. כל הוועדות הסכימו שהיקף ההרוגים הגדול נבע מכך שהאונייה הועמסה מעבר לקיבולת שלה בגלל בצע כסף של הקברניט מייסון לכן הן התרכזו בגורמים הטכניים שגרמו לפיצוץ. החוקרים הצביעו על שרשרת האירועים שלדעתם גרמו לאסון:
הזרמים החזקים גרמו לאונייה להיטלטל מצד לצד.
מערכת הזנת המים לדוודים תוכננה לא נכון והייתה משותפת לארבעת הדוודים ולכן תנודות האונייה גרמו כל פעם לירידת המפלס באחד מהדוודים הקיצוניים.
ירידת מפלס המים גרמה לחשיפת הדוד לאש ולחימום יתר.
חזרת המים בטלטול הבא גרמה למגע בין המים לבין המתכת הלוהטת דבר שגרם לעליית מהירה של לחץ הקיטור ולפיצוץ הצנרת והדוד הראשון.
הבנייה של הדודים בקרבה אחד לשני גרמה לפיצוץ המשני של הדוודים האחרים.
כמו כן הצביעו החוקרים על מספר נושאים בעייתיים נוספים:
השימוש במי הנהר המזוהמים גרם לשקיעת אבנית על גבי צנרת המים ולצמצום היכולת לקרר את הדוודים. תהליך שקיעת אבנית הואץ בגלל צפיפות יתר של צנרת המים בדוודים שנגרמה מתכנון לקוי.
אבנית זו לא נוקתה כמו שצריך במסגרת עבודות האחזקה.
התיקון המאולתר שנעשה בויקסברג יום לפני האירוע תרם גם הוא לפיצוץ.
חקירת האירוע > העומס על האונייה

בנוסף להיבטים הטכניים נערכו חקירות מדוע הועמסה האונייה מעל ומעבר לקיבולת שלה. מעבר למייסון שנהרג, ראשון החשודים היה המפקד חיל המצב בויקסברג, קפטן רובן בנטון האצ' (Capt. Reuben Benton Hatch) שהגיע להסכם הכספי עם מייסון ודחף להעמסת מירב האנשים שניתן. האצ' סירב שלוש פעמים להופיע בפני ועדת חקירה לנושא האסון. בתחקיר על האצ' שערכה רשת PBS האמריקאית ב-2014 נחשף שהיה קצין חסר יכולת, רמאי ומושחת שהיטיב להתחבר לבעלי שררה שהגנו עליו. האצ' נפטר ב-1871 מבלי שנתן דין וחשבון על מעשיו.
קצין נוסף שנחקר והואשם היה מפקד מחנה המעצר בו הוחזקו חיילי הצפון, קפטן פרדריק ספיד (Captain Frederic Speed). ספיד הואשם שהוא זה ששילח מעל 1,900 שבויים לנמל ויקסברג אך בסופו של דבר זוכה לאחר שהתקבלה טענתו שלא יצא כלל מתחומי מחנה המאסר ולכן לא ידע מה קורה הנמל.
גם קפטן ג'ורג' ויליאמס (Captain George Williams), שניתב מהמזח את העולים לאונייה, נחקר אך הצבא התנגד שיועמד למשפט.
בסופו של דבר אף אחד לא נשא באחריות לאירוע.
חקירת האירוע > תאוריית החבלה

במשך השנים הועלו מספר תאוריות שהפיצוץ נגרם בגלל חבלה באונייה אולם אף אחת מטענות אלו לא הוכחה.
הנצחה > אנדרטאות

במספר ערים לאורך נהר המיסיסיפי הוצבו אנדרטאות לזכר הרוגי הספינה.
שלט הנצחה בעיר מנספילד, אוהיו
שלט הנצחה בעיר מריון (אנ'), ארקנסו
שלט הנצחה בעיר ממפיס, טנסי
שלט הנצחה בעיר סינסינטי, אוהיו
שלט הנצחה בעיר נוקסוויל, טנסי
הנצחה > כנסי ניצולים

ב-1885, במלאת 20 שנה לאירוע החלו הניצולים מבין חיילי הצפון להיפגש אחת לשנה בעיר טולדו, אוהיו לאזכרה לחבריהם המתים. ב-1938 הלך לעולמו הניצול האחרון מצבא הצפון (טוראי ג'ורדן בר (Jordan Barr)) והמסורת נפסקה.
במקביל קיימו ניצולי צבא הדרום כנסי אזכרה משלהם שנערכו בעיר נוקסוויל, טנסי ונמשכו עד פטירתו של אחרון החיילים ב-1941 (טוראי צ'ארלס אלדריג' (Charles M. Eldridge)).
ב-1892, במלאת 27 שנה לטביעת האונייה, נערך כנס משותף של הניצולים.
הנצחה > גילוי הספינה

ב-1982 חקרה משלחת מדעית את השינויים שאירעו בערוץ המיסיסיפי לאחר טביעת האונייה והגיע למסקנה שמיקומם הנוכחי של שברי האונייה הוא בשדה סויה כ-3 ק"מ מערבית לערוצו הנוכחי של הנהר. בחפירות שנערכו בעומק 10 מטר התגלו שרידי עץ מפוייחים שמעריכים שהיו שייכים לאונייה.
הנצחה > מוזיאון

ב-2015, במלאת 150 שנה שטביעת סולטנה, נחנך, במריון, ארקנסו, מוזיאון לזכר האונייה. המוזיאון מציג ממצאים שונים מהאונייה ומחפצי האנשים שניצלו וכן מונה את שמות כל האנשים שהיו על האונייה ביום טביעתה.
הנצחה > באמנות

ב-2005 נחנך בעיר ויקסבורג ציור קיר של האמן רוברט דפורד (אנ') ושמו "סולטנה מפליגה מויקסבורג". הציור נתרם על ידי עמותת "בני ובנות יורדי הנהר" (אנ') ועמותת "צאצאי סולטנה"
ב-2018 יצא לאקרנים בארצות הברית הסרט "לזכור את סולטנה" (בבימויים של מרק ומייק מרשל) שמגולל את סיפור האסון.
לקריאה נוספת

Hendricks, Nancy (2015). Terrible Swift Sword: Long Road to the Sultana. CreateSpace Independent Publishing Platform. ISBN 978-1507764688.
Thom, James Alexander (2015). Fire in the Water. Blue River Press. ISBN 978-1935628569.
Smith, Joe W. (2010) Sultana! J & M Printing. ISBN 978-1-931916-64-6. Illustrations by Linda L. Smith.
Bearss, Margie Riddle (Spring 1978). "Messenger of Lincoln Death Herself Doomed". The Lincoln Herald: 49–51.
Berry, Chester D. (2005) [1892]. Loss of the Sultana and Reminiscences of Survivors. University of Tennessee Press. ISBN 1-57233-372-3.
Bryant, William O. (1990). Cahaba Prison and the "Sultana" Disaster. University of Alabama Press. ISBN 0-8173-0468-1.
Elliott, Joseph Taylor (1913). The Sultana Disaster. E.J. Hecker. Indiana Historical Society Publications, v. 5, no. 3.
Hendricks, Nancy (2015). Terrible Swift Sword: Long Road to the Sultana. ISBN 978-1-5077-6468-8.
Huffman, Alan (2009). Sultana: Surviving the Civil War, Prison, and the Worst Maritime Disaster in American History. Collins. ISBN 978-0-06-147054-7.
Potter, Jerry O. (1992). The Sultana Tragedy: America's Greatest Maritime Disaster. Pelican Publishing. ISBN 0-88289-861-2.
Rule, G. E.; Rule, Deb. "The Sultana: A Case for Sabotage". North and South Magazine. 5 (1).
Salecker, Gene Eric (1996). Disaster on the Mississippi: the Sultana Explosion, April 27, 1865. Naval Institute Press. ISBN 1-55750-739-2.
Salecker, Gene Eric (במאי 2002). "A Tremendous Tumult and Uproar". America's Civil War. 15 (26). ISSN 1046-2899. {{cite journal}}:  (עזרה)
Walker, Sally M. (2017). Sinking the Sultana: A Civil War Story of Imprisonment, Greed, and a Doomed Journey Home. Candlewick. ISBN 978-0-7636-7755-8.
הערות שוליים

↑  לפי ההצעה ישולם למפקד הספינה 2.75$ לכל חייל ו-8$ לכל קצין
↑  השימוש בדוודים בהם תוכננה צנרת המים באופן דומה הופסק לאחר שהדוודים, בשתי ספינות נוספות, התפוצצו זמן קצר לאחר הפיצוץ בסולטנה
↑  האם הייתה חבלה בסולטנה ?, באתר pbs.org
↑  החבלה בסולטנה, באתר civilwarstlouis.com
↑  אתר ההנצחה במנספילד, אוהיו, באתר The Historical marker database
↑  המונומנט בנוקסוויל, טנסי, באתר tennesseerivervalleygeotourism.org
↑  אתר הבית של המוזיאון בארקנסו, באתר arkansasonline.com
↑  ציור הקיר, באתר riverfrontmurals.com
↑  על הסרט "לזכור את סולטנה", באתר filmthreat.com
יורגן קולר

יורגן קולר (בגרמנית: Jürgen Kohler; נולד ב-6 באוקטובר 1965) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר ביובנטוס ובבורוסיה דורטמונד בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים > וולדהוף מנהיים, פ.צ קלן ובאיירן מינכן

קולר שיחק בנוער של וולדהוף מנהיים, בה גם עלה לבוגרים בשנת 1983, בגיל 18. וולדהוף מנהיים שיחקה אז בבונדסליגה, וקולר העביר שם ארבע עונות, צבר 95 הופעות והבקיע שני שערים. בשנת 1987 חתם קולר בפ.צ. קלן, בה שיחק שתי עונות, צבר 57 הופעות וכבש שני שערים. הצלחתו בקלן הביאה אותו לחתום בבאיירן מינכן בשנת 1989. עם באיירן מינכן זכה קולר באליפות בשנת 1990, שסללה לו את הדרך לסגל של נבחרת גרמניה המערבית שזכתה במונדיאל 1990. קולר שיחק בבאיירן מינכן במשך שתי עונות, צבר 55 הופעות והבקיע 6 שערים.
קריירת מועדונים > יובנטוס

בקיץ 1991 חתם קולר במועדון הפאר יובנטוס מליגת הסרייה א' האיטלקית. קולר תפס מקום קבוע בהגנת הקבוצה, וזכה עמם בדאבל בעונת 1995, ובגביע אופ"א בשנת 1993, לאחר ניצחון כפול בשלב הגמר על קבוצתו העתידית, בורוסיה דורטמונד. קולר שיחק ארבע עונות, הופיע ב-102 משחקים והבקיע שמונה שערים במדי יובנטוס.
קריירת מועדונים > בורוסיה דורטמונד

בשנת 1995 חתם קולר בבורוסיה דורטמונד. קולר היה אחד משלושה כוכבים עם עבר ביובנטוס שעברו לבורוסיה דורטמונד, יחד עם שטפן רויטר ואנדראס מולר. הקריירה של קולר בדורטמונד נסקה לגבהים חדשים, והוא פתח בהרכב שניצח בגמר ליגת האלופות 1997 את יובנטוס, קבוצתו הקודמת, יחד עם רויטר ומולר. באותה שנה, זכה עם בורוסיה דורטמונד בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון בגמר על קרוזיירו, וגם בתואר אישי יוקרתי, כדורגלן השנה בגרמניה. בנוסף, זכה קולר עם בורוסיה דורטמונד בשתי אליפויות הבונדסליגה. קולר צבר 191 הופעות בבורוסיה דורטמונד במשך שבע עונות, וכבש 14 שערים, וסך הכל הופיע בדיוק ב-500 משחקי בונדסליגה וכבש 36 שערים, לפני פרישתו בתום עונת 2002. משחקו האחרון של קולר בבורוסיה דורטמונד הסתיים בטונים צורמים. קולר הגיע עם בורוסיה דורטמונד לגמר גביע אופ"א 2002 מול פיינורד. עבירה של קולר ברחבה זיכתה אותו בכרטיס אדום כבר בדקה ה-31 של המשחק, ואת הפנדל תרגם פייר ואן הוידונק לשער, במשחק שהסתיים בתוצאה 3:2 לטובת פיינורד.
קריירה בינלאומית

קולר זומן לשישה טורנירים בינלאומיים רצופים, הטורניר הראשון בו קולר שותף היה יורו 1988, בו הגיעה גרמניה לחצי הגמר והפסידה לנבחרת הולנד. במונדיאל 1990 היה קולר שותף לזכייה של הנבחרת לאחר ניצחון בגמר על ארגנטינה. לאחר מכן קולר לקח חלק ביורו 1992, בו הפסידה גרמניה בגמר לדנמרק, ונבחר לנבחרת הטורניר. קולר שיחק גם במונדיאל 1994 בו הודחה גרמניה ברבע הגמר מול נבחרת בולגריה. בטורניר יורו 1996 קולר היה שותף מלא בזכייה הגרמנית לאחר ניצחון בגמר על נבחרת צ'כיה, והטורניר הגדול האחרון בו קולר שיחק היה מונדיאל 1998 בו הודחה גרמניה ברבע הגמר מול קרואטיה. סך הכל, קולר צבר 105 הופעות במדים הלאומיים במשך 12 שנים, והבקיע שני שערים.
קריירת אימון

קולר החל עם פרישתו ממשחק פעיל לאמן את נבחרת גרמניה עד גיל 21, ובמקביל מונה למנהל הספורטיבי של באייר לברקוזן, תפקיד אותו עזב בשנת 2004. בשנת 2005 מונה למאמן דיסבורג, אותה עזב כעבור שנה. בשנת 2008 חתם על חוזה לשלוש שנים ב-ו.פ.ר. אאלן, אך נאלץ לעזוב תוך זמן קצר בשל בעיות בריאותיות שנגרמו מלחץ התפקיד. עם זאת, המשיך לעבוד באאלן כמנהל ספורטיבי, עד לפיטוריו בשנת 2009. באפריל 2013 חזר למועדון נעוריו, וולדהוף מנהיים, הפעם כמנהל ספורטיבי. בשנת 2015 החל לאמן במועדון ספורט האוונשטיין.
קולר דחה הצעה לאימון נבחרת חוף השנהב בשנת 2006.
תארים

עם באיירן מינכן:
אליפות הבונדסליגה: 1989/1990
עם יובנטוס:
אליפות הסרייה א': 1994/1995
הגביע האיטלקי: 1994/1995
גביע אופ"א: 1992/1993
עם בורוסיה דורטמונד:
אליפות הבונדסליגה (2): 1995/1996, 2001/2002
ליגת האלופות: 1997
הגביע הביניבשתי: 1997
עם נבחרת גרמניה המערבית/גרמניה:
מונדיאל: 1990
אליפות אירופה בכדורגל: 1996
תארים אישיים:
נבחרת הטורניר של יורו 1992
כדורגלן השנה בגרמניה: 1997
יחסי ברזיל–ונצואלה

| יחסי ברזיל–ונצואלה |
| --- | --- |
ברזיל: ונצואלה


ברזיל: ונצואלה
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 912,050
אוכלוסייה
212,203,410: 28,433,569
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 482,359
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,243: 16,964
משטר
רפובליקה פדרלית

יחסי ברזיל–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים בין ברזיל וונצואלה.
היסטוריה

בשנת 2001, ונצואלה וברזיל פתחו קו מתח גבוה בין שתי המדינות לאספקת חשמל מוונצואלה לצפון ברזיל מורעבת האנרגיה. הקו מספק חשמל הידרואלקטרי זול לברזיל וגם מכניס לוונצואלה עשרות מיליוני דולרים מדי שנה.
בשנת 2007, ברזיל וונצואלה התחייבו לקשרי סחר ואנרגיה הדוקים יותר, כולל בניית בית זיקוק חדש בברזיל. תוכנית בתי הזיקוק של 4.5 מיליארד דולר שהושלמה ב-2010 היא בבעלות של 40% על ידי חברת הנפט הממשלתית של ונצואלה PDVSA, בעוד שחברת הנפט הלאומית של ברזיל Petrobras מחזיקה בשאר.
ונצואלה רכשה 1,500 טונות של פולי קפה מברזיל ב-10 באוגוסט 2009, לאחר שהסתכסכה עם קולומביה בשל החלטתה לאפשר נוכחות מוגברת של ארצות הברית בבסיסיה הצבאיים.
ב-18 ביוני 2015, משלחת של סנאטורים ברזילאים בראשות הסנאטור. אאסיו נווס (המורכבת בעיקר על ידי מחוקקים מהאופוזיציה לנשיאה דילמה רוסף) טסה לקראקס כדי לבקר את האסיר הוונצואלי לאופולדו לופס ומשפחות של קורבנות ההפגנות נגד הנשיא ניקולאס מדורו. במרחק של כקילומטר מנמל התעופה הבין-לאומי סימון בוליבר, נמנע מהרכב שהוביל את הסנטורים להמשיך בנסיעה לאחר שנעצר והוקף על ידי מפגינים ממשלתיים. לבסוף, הסנאטורים הברזילאים החליטו לחזור לברזיל באותו יום. הבתים המחוקקים Câmara dos Deputados ו-Senado Federal של ברזיל הוציאו הצעות דחייה לאירועים כאלה. משרד החוץ של ברזיל פרסם הערה רשמית המביע את רוגזו על "מעשי העוינות הבלתי מקובלים" שאירעו באותו יום וביקש הסברים רשמיים מממשלת ונצואלה.
במהלך שלטונו של הנשיא ז'איר בולסונארו מאז 2019, ברזיל ניתקה את היחסים עם ממשלת ונצואלה הנוכחית של הנשיא ניקולאס מדורו. ברזיל הורידה את דירוג יחסיה הדיפלומטיים עם ממשלת ונצואלה השלטת. במשבר הנשיאותי בוונצואלה, ברזיל הכירה במנהיג האופוזיציה בוונצואלה חואן גואידו כנשיא הלגיטימי של ונצואלה. באפריל 2020, ברזיל סגרה את השגרירות שלה בוונצואלה.
בשנת 2023 ברזיל חידשה את יחסיה עם ונצואלה
יהודית והולופרנס (מיכלאנג'לו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  מיכלאנג'לו
 תאריך יצירה:  1508 לערך
 טכניקה וחומרים:  פרסקו
 ממדים בס"מ
 רוחב:  970 ס״מ 
 גובה:  570 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרנסנס הגבוה 
 מיקום:  תקרת הקפלה הסיסטינית, קריית הוותיקן רומא שבאיטליה
 
יהודית והולופרנס (באיטלקית: Giuditta e Oloferne) הוא פרסקו מעשה ידי הצייר מיכלאנג'לו, שצויר בשנת 1508 לערך ומתאר את יהודית ושפחתה עם ראשו הכרות של הולופרנס. היצירה מוצגת בתקרת הקפלה הסיסטינית בקריית הוותיקן ברומא.
היסטוריה ורקע

יהודית היא גיבורת ספר יהודית, מן הספרים החיצוניים למקרא שבו מתואר כיצד היא עורפת את ראשו של הולופרנס, שר הצבא האשורי, לאחר שהסתננה למחנהו כדי להציל את עמה. הציור מתאר את הרגעים שלאחר העריפה, שבהם יהודית ושפחתה נמצאות ליד אוהלו של הולופרנס.
הקפלה הסיסטינית נבנתה בין השנים 1477–1480 על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי. כחלק מקישוט הקפלה עוטרה כיפת המבנה בפרסקו. כעשור לאחר חנוכת הקפלה הופיעו על תקרת הקפלה סדקים שנוצרו כתוצאה משקיעת הקרקע באזור קריית הוותיקן. בשנת 1508 החליט האפיפיור יוליוס השני, אחינו של סיקסטוס הרביעי, לתקן את הנזק בתקרה על ידי הזמנת פרסקו חדש. המשימה הוטלה על האמן הפלורנטיני מיכלאנג'לו. ציורי הפרסקו, הכוללים את יהודית והולופרנס באחת מארבע הפנדנטיבות (חלקים משולשים הנמצאים בפינות הקפלה), הושלמו בשנת 1512.
תיאור היצירה

הסיפור מתואר בשלושה חלקים: בחלק המרכזי רואים את יהודית ושפחתה באור מלא על רקע קיר לבן. יהודית סיימה זה עתה לערוף את ראשו של הולופרנס, המונח על מגש מתכת מעל ראשה של השפחה, והיא מכסה אותו בסדין. בחלק הימני רואים את האוהל החשוך של הולופרנס ששוכב ערום על מיטתו, זרועו השמאלית נראית מתה בעוד הימנית מתרוממת באיום. רגלו השמאלית לוחצת בעוצמה על הסדין וגורמת לו להתקמט. יהודית אינה מראה את פניה, אך מסתכלת על החזון הנורא של הגוף המעוות. לבסוף, משמאל בחושך מתואר אחד השומרים כשהוא ישן. הוא בעל גלימה ירוקה ומגן אדום.
שתי הנשים הועתקו על הפרסקו בעזרת טכניקת "ספולוורו" (אנ') אחרי שתוארו בקפידה ברישום, ואילו דמותו של הולופרנס צוירה ב"יום אחד" בטכניקה של חריטת קווי המתאר בטיח הטרי. השומר נצבע אחרון וללא כל הכנה.
ראוי לציון את הניגודיות בין החלק המרכזי המואר באור מלא לחלקים הצדדיים, היוצרת תחושה של עומק מרחבי יוצא דופן. שתי הנשים מודגשות גם על ידי ניגודים כרומטיים בהירים: בבגדיהן ניתן למנות שני גוונים של כחול וצהוב, ירוק בהיר, ורוד, אדום בוהק וסגול עמום.
הפנדנטיבה מצוירת ממול לזו של דוד וגוליית. במסורת של פירנצה גם יהודית וגם דוד נתפסו כקוטלי עריצים, ושניהם נחשבו כמגיני העיר כנגד תוקפנות חיצונית.
הערות שוליים

↑  
"Il pennacchio con Giuditta e Oloferne". michelangelobuonarrotietornato.com. (באנגלית)
↑  
Crum, Roger J. (2001). "Donatello's "Judith and Holofernes" and the Recollection of Albizzi Shame in Medicean Florence". JSTOR. (באנגלית)
↑  
Sarah Blake McHam (2001). "Donatello's Bronze "David" and "Judith" as Metaphors of Medici Rule in Florence". JSTOR. (באנגלית)
תקרת הקפלה הסיסטינית. משמאל יהודית והולופרנס, מימין דוד וגוליית (ביניהם זכריה הנביא). יהודית ודוד נחשבו במסורת של פירנצה כקוטלי עריצים וכמגיני העיר.
תקריב
תקריב
יחסי ברזיל–יפן

| יחסי ברזיל–יפן |
| --- | --- |
ברזיל: יפן


ברזיל: יפן
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 377,915
אוכלוסייה
212,203,410: 123,588,993
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 4,212,945
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,243: 34,088
משטר
רפובליקה פדרלית דמוקרטית: מונרכיה חוקתית

פסל הידידות ברזיל-יפן
מחוז לידרדייד בסאו פאולו הוא הג'פנטאון הגדול בעולם
יחסי ברזיל–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין יפן.
יפן כוננה לראשונה יחסים דיפלומטיים עם ברזיל בשנת 1895. יפן השתמשה בסיוע זר כדי לסחור עם ברזיל לאחר מלחמת העולם השנייה וחיזרה אחריה. ההשקעות הישירות היו בשימוש כדי לפתח עסקים בברזיל. הקהילה היפנית בברזיל היא קהילת המהגרים הגדולה ביותר בברזיל והיא משפיעה מאוד במדינה.
על פי סקר שנערך ב-2013 71% מהברזילאים מציגים את יפן כמדינה שמשפיעה על העולם באופן חיובי, עם רק 10% הבעת דעה שלילית, לפי הסקר, ברזיל היא המדינה הפרו-יפנית ביותר בעולם. באותו הסקר, 40% של העם היפני הביעו דעה חיובית על ברזיל, ורק 3% החזיקו בהשקפה שלילית עליה.
ראו גם

ברזילאים יפנים
יורה תחתון

טמנודונטוזאורוס גדול טורף זוחל ימי קרוב מסוג Stenopterygius.
יורה תחתון (בעבר נקרא ליאס על שם שכבת הסלע שאפיין אותו, אך בהמשך שונה השם כדי להבדיל בין השכבה הגאולוגית לתקופה הכרונולוגית) היא תקופה בתור היורה אשר בעידן המזוזואיקון והיא התקופה המוקדמת ביותר בתור זה. משך תקופתה: 25 מיליוני שנים, מלפני כ-199.3 מיליוני שנים עד לפני 174 מיליוני שנים. היא מחולקת לארבעה גילים (תת יחידות זמן של תקופה): הטנגיאן (Hettangian), סינמוריאן (Sinemurian), פלינסבאקיאן (Pliensbachian) וטוארקיאן (Toarcian).
ראו גם

לוח הזמנים הגאולוגי
יאיר להמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בן 49 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
יאיר להמן (נולד ב-11 ביוני 1975) הוא שחקן, במאי, תסריטאי ומורה למשחק.