חוקי אור-נמו
משמעויות

תעודות חוקי אור-נמו הן התעודות הקדומות ביותר של מסגרת חוקים ממסדית שנשתמרו בכל התיעוד הארכאולוגי בעולם. עם זאת, הן כנראה אינן המסגרת החוקית או האתית הראשונה בהיסטוריה האנושית. בתעודת קונוס עשויה טין מטעמו של מלך העיר לגש במאה ה-24 לפנה"ס, אֻרֻכַגִנַה (אנ'), נמצאו עדויות לרפורמה ממסדית רחבה שניהל המלך. משתמע מהתעודה שרפורמה זו כללה גם מסגרת חוקית וכללים אתיים המעידים על מערכת ערכים ברורה של טוב ורע (בעיני האלים) ושל סדר חברתי, אם כי התיעוד הישיר לחוקים אלה לא נחשף בחפירות ארכאולוגיות. בתעודה זו אף נמצאו התייחסויות דומות להתייחסות האתית בהקדמת חוקי אור-נמו בקשר לדאגה למוחלשים בחברה – יתומים, אלמנות ועניים.
בהיבט התפתחות החוק בתרבויות המזרח הקרוב הקדום, נמצאים חוקי אור-נמו מבין הראשונים בסדרה של קובצי חוקים של התרבויות באזור ומשקפים התפתחות והשפעות גומלין בתפיסת החוק ובמידה רבה, כללים שנקבעו בקובץ זה שימשו לחקיקה של קבצים מאוחרים יותר. קובצי החוק המרכזיים בתרבויות המזרח הקרוב הקדום הם:
תעודת הרפורמות של אורוכגינה במאה ה-24 לפנה"ס בלגש/שומר.
חוקי אור-נמו במאה ה-21 לפנה"ס באור/שומר ונשתמרו גם בתקופה האכדית בדרום מסופוטמיה (ניפור, סיפר).
חוקי אשנונה מהעיר אשנונה במאה ה-20 לפנה"ס.
חוקי ליפית-אשתר של מלך העיר איסין במאה ה-19 לפנה"ס.
חוקי חמורבי במאה ה-18 לפנה"ס בבבל.
החוק האשורי שנמצא בתעודות מאשור מהמאה ה-15 לפנה"ס.
החוק החתי – שתי תעודות בהם קובץ חוקים של האימפריה החתית, כנראה מהמאה ה-14 לפנה"ס.
מגוון רחב של חוקים וכללים אתיים במקרא.
בשאלת מועד הכתיבה המקורי של החוקים, עיון מאוחר של שמואל קרמר בתעודה מניפור העלה חשד, שאף שמדובר בתעודה שגיבורה המרכזי הוא אור-נמו, דקויות לשוניות, כגון השימוש בגוף שלישי וזיהוי שונה של סימני כתב היתדות מעיד על כתיבה עבור אור-נמו ולא בשמו. על רקע זה, העריך קרמר שקובץ החוקים נכתב למעשה בתקופת בנו של אור-נמו – המלך שולגי.
מניתוח מבנה הטקסט של התעודות שנחשפו, ועל בסיס ההנחה שטקסט כזה צריך לכלול גם פרק אחרית דבר, אחרי פירוט החוקים, העריכו החוקרים כי כל תעודה שנחשפה היא אחת מתוך סדרת תעודות הכוללות את המסמך המלא. כמו כן, העריכו החוקרים שבמקור נכתב קובץ החוקים על מצבת אבן, בדומה למצבת חוקי חמורבי שנמצאה בבבל.
החוקים עצמם כתובים בסגנון קזואיסטי (במתכונת של "אם-אז"), בניגוד לסגנון האפודיקטי במתכונת של ציווי, כמו בעשרת הדיברות. סגנון זה לא הופיע לראשונה בתעודות אור-נמו. בסוף שנות ה-60 התגלו בעיר אבלה שבצפון סוריה, מסמכים חוקיים המתוארכים למאות ה-23-25 לפנה"ס כתובים גם הם בסגנון קזואיסטי. כמו גם מסמכים רפואיים ועסקיים מהמרחב המסופוטמי של אותה תקופה. אף שמתכונת כתיבה זו נראית ממוקד למקרים מסוימים, יש בהם קביעת עקרונות גם למקרים מאותו סוג, כגון היחס לעדות שקר או היחס לאי עמידה בהסכמים. מבחינה זו, החוקים הקונקרטים משליכים מהפרט אל הכלל ומאחוריהם עומדים כללים אתיים כלליים יותר.
בהשוואה לקובצי החוקים האחרים מהאזור, ציינו חוקרים במיוחד את הנטייה בחוקי אור-נמו להעדיף פיצוי של הקורבן על פני ענישה של הפוגע ובחוקים אלה לא ניכרת חשיבה במונחים של מידה כנגד מידה, כפי שניתן לראות בחוקי חמורבי ובחוקי ליפית-אשתר המאוחרים יותר. לכאורה, ניתן היה לחשוב שחוקים מאוחרים יותר יפגינו פחות אכזריות בעונשים, אולם בחוקי חמורבי נראים עונשים גופניים, כגון הטלת מום, הטבעה, שרפה וכדומה, במקרים של אבדות או פגיעה בגוף. יש הטוענים שהסיבה להופעה בולטת של עקרון "מידה כנגד מידה" (או "עין תחת עין") קשור להשפעה התרבותית של העמים המערב שמיים שחדרו למסופוטמיה ויסדו את התרבויות האכדית, הבבלית והאשורית. בתרבויות מערב שמיות, כגון הכנענית והאמורית עקרון ה"מידה כנגד מידה" היה נפוץ ושכיח.