stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיט רומני
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012

ב-2 ביוני 2011 הכריז רומני רשמית על התמודדותו לתפקיד המועמד לנשיאות של המפלגה הרפובליקנית. בפריימריז שהתקיימו ב-4 בינואר 2012 במדינת איווה פורסם תחילה כי רומני ניצח בהפרש של שמונה קולות והוכרז כמנצח. כעבור מספר שבועות, לאחר ספירה חוזרת של הקולות, התברר כי רומני הפסיד ליריבו ריק סנטורום ב-34 קולות בלבד אך מכיוון שהתוצאות הרשמיות כבר פורסמו באופן רשמי נשאר רומני המנצח. לאחר מכן ניצח רומני בבחירות שהתקיימו בניו המפשייר, פלורידה, נבדה, מיין, אריזונה ומישיגן. בין אנשי הצוות שלו השתתף היועץ לענייני טרור איסלמי והמזרח התיכון, פרופסור וליד פארס.
ריק סנטורום פרש מהבחירות ב-10 באפריל, ואחריו ניוט גינגריץ' ב-2 במאי ובכך הותיר את מיט רומני להיות המועמד המוביל לנשיאות המפלגה הרפובליקנית, שאיתו נמצא רק רון פול שמפגר ב-680 צירים אחריו. ב-29 במאי הבטיח את מועמדותו לאחר שניצח בטקסס. באוגוסט 2012 בחר רומני בפול ראיין כמועמד לתפקיד סגן הנשיא.
ב-6 בנובמבר 2012, הפסיד רומני בבחירות כאשר ברק אובמה גבר עליו לאחר מערכת בחירות צמודה. הוא זכה ל-60.9 מיליון קולות (לעומת 65.9 מיליון לאובמה – 47.2% לעומת 51.1%) ול-206 אלקטורים לעומת 332 לאובמה.
ביוגרפיה > סנאטור מטעם יוטה

במהלך הבחירות לנשיאות ב-2016 תקף רומני את דונלד טראמפ, המועמד המוביל בבחירות המקדימות עד כה, וטען שהוא איננו מתאים להיות נשיא ויפגע באמריקה.
אחרי הפריימריז הם התפייסו, ורומני נעשה אחד המועמדים הבכירים הנשקלים להתמנות לתפקיד מזכיר המדינה בממשל טראמפ. עם זאת, בשני סבבי המינויים לתפקיד, הנשיא טראמפ בחר מועמדים אחרים על פניו.
ב-16 בפברואר 2018 הודיע על כוונתו להתמודד למשרת הסנאטור מטעם יוטה במקומו של אורין האץ' הפורש. ב-6 בנובמבר נבחר לסנאט והושבע לתפקיד עם כינון הקונגרס ה-116 של ארצות הברית ב-3 בינואר 2019.
במשפט ההדחה של דונלד טראמפ רומני הצביע בעד ההרשעה, והפך לסנאטור הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית שהצביע בעד הדחת נשיא מהמפלגה שלו, גם במשפט ההדחה השני של טראמפ הצביע בעד ההרשעה.
ביוני 2020, במהלך מחאה בוושינגטון הבירה נגד רצח ג'ורג' פלויד, הצהיר רומני על תמיכתו בתנועת Black Lives Matter ואף לקח חלק באחת מהפגנות התנועה.
באוקטובר 2020, במהלך הבחירות לנשיאות 2020 הודיע רומני כי הוא הצביע בבחירות, אך הוא לא הצביע עבור מועמד המפלגה הרפובליקנית, דונלד טראמפ.
במאי 2021, במהלך כנס רפובליקני במדינת יוטה ספג רומני קריאות בוז וגנאי עקב הצבעתו פעמיים כנגד הנשיא טראמפ בתהליכי ההדחה שקידמו מחוקקים דמוקרטיים.
ב-13 בספטמבר 2023 הכריז רומני כי לא יתמודד לתקופת כהונה שנייה בבחירות 2024.
רומני וישראל

בתשעה באב תשע"ב (29 ביולי 2012), במהלך מערכת הבחירות לנשיאות, הגיע רומני לביקור בן יומיים בישראל. בראיונות שהעניק לתקשורת, אמר רומני:
לישראל מגיע יחס הרבה יותר טוב מזה שקיבלה בשנות כהונתו של אובמה כנשיא. אתם ידידי-אמת שלנו, אתם בעלי-ברית שלנו, אתם חולקים איתנו ערכים משותפים. לא הגיע לכם כשהנשיא אובמה נשא דברים בפני עצרת האו"ם ומתח עליכם ביקורת לקול תשואות נציגי מדינות עוינות. אצלי, כנשיא, זה לא יקרה... אני אתייחס לאלפי הטילים שנורים על ישראל מרצועת עזה נגד ישראל. אני גם חושב שהנשיא דיבר על חזרה לגבולות 67'. אני חושב שהם בלתי ניתנים להגנה, ולפעול בתור מי שמנהל משא ומתן בדרך שבה לא מכירים במאמץ של ישראל להגיע להסכם שלום שיבטיח את קיומה - זה אינו הצעד או הכיוון הנכון של ארצות הברית... יש לי מחויבות לנקוט כל אמצעי אפשרי כדי למנוע מאיראן להיות גרעינית.
הרשות הפלסטינית והבית הלבן העבירו ביקורת חריפה על הצהרתו כי ירושלים היא בירת ישראל וכי יעביר את השגרירות האמריקאית לירושלים בעיתוי שיוחלט עליו בתיאום עם ממשלת ישראל.
עם התקרב מועד הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 פורסמו סרטונים בקמפיין של רומני בהם בנימין נתניהו מביע בו תמיכה, ותוקף את מדיניותו של הנשיא ברק אובמה בנושא תוכנית הגרעין האיראנית. הבעת תמיכה זו התבררה כהימור כושל וגרמה להעכרת היחסים בין ישראל לבין ממשל אובמה.
משפחה

בשנת 1968 נישא רומני לחברתו מימי לימודיו בתיכון, אן דייוויס. לשניים נולדו חמישה בנים ועשרים וחמישה נכדים. בעוד רומני נולד למשפחה מורמונית, אשתו הצטרפה לכנסייה המורמונית בעקבות היכרותם. ב-1998 אובחנה אצל אן מחלת הטרשת הנפוצה, אולם כיום מחלתה אינה מונעת ממנה לנהל אורח חיים נורמלי.
בקיץ 2017 טופל רומני בסרטן הערמונית.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, סופי: מיט רומני ניצח במירוץ הרפובליקני, באתר nrg‏, 30 במאי 2012
↑  כתבי חדשות 2, ‏ברק אובמה ניצח בבחירות לנשיאות ארה"ב, באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2012
↑  מערכת ישראל היום, דיווח: טראמפ שוקל למנות את מיט רומני לתפקיד שר החוץ, באתר ישראל היום, 17 בנובמבר 2016
↑  סוכנויות הידיעות, 6 שנים אחרי שהפסיד לאובמה: מיט רומני חוזר, באתר ynet, 16 בפברואר 2018
↑  רן דגוני, ‏נשיא ארה"ב דונלד טראמפ זוכה בסנאט – אך המלחמה נגדו נמשכת, באתר גלובס, 6 בפברואר 2020
↑   אמיר תיבון, הוא אולי כבר לא יהיה נשיא, אבל מיט רומני קנה לעצמו מקום בהיסטוריה של ארה"ב, באתר הארץ, 6 בפברואר 2020
↑  וול סטריט ג'ורנל, ‏ההפגנות בעקבות הריגת ג'ורג' פלויד נמשכות אך הופכות רגועות יותר, באתר גלובס, 8 ביוני 2020
↑  Andrew Solender, Mitt Romney Says ‘Black Lives Matter’ At Protest Against Police Violence, Forbes (באנגלית)
↑  Mitt Romney says he did not vote for Trump in the 2020 election, CNN
↑  בגלל טראמפ: בוז לרומני בוועידה הרפובליקנית, באתר ynet, 3 במאי 2021
↑  סוכנויות הידיעות‏, מיט רומני פורש מהפוליטיקה: מקווה שגם טראמפ וביידן יפנו מקום לדור הצעיר, באתר וואלה, 14 בספטמבר 2023
↑  עידן יוסף, מיט רומני: ירושלים - בירת ישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 29 ביולי 2012
↑  טל שלו‏, הכוכב של קמפיין הבחירות בארה"ב: נתניהו, באתר וואלה, 20 בספטמבר 2012.
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת יוטה יוטה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | פרנק קנון • תומאס קירנס • ג'ורג' סאת'רלנד • ויליאם הנרי קינג • אייב מרדוק • ארתור ווטקינס • פרנק מוס • אורין האץ' • מיט רומני • ג'ון קרטיס |  |
| קבוצה 3 | ארתור בראון • ג'וזף רולינס • ריד סמוט • אלברט תומאס • וולאס בנט • ג'ייק גארן • בוב בנט • מייק לי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007326424505171  PLWABN: 9810608938405606  BIBSYS: 9075491  BnF: cb16576373s (data)  GND: 173761410  ISNI: 0000 0003 6760 0185  LCCN: nr95017857  MusicBrainz: 665378bc-caf8-410a-a315-e957fd034d1b  NKC: ola2012714135  NLK: KAC201231136  SNAC: w6c82swx  SUDOC: 159496721  US Congress: R000615  VIAF: 231888783   WorldCat (עם VIAF): 231888783 
מיט רומני נואם בדטרויט במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית, אוגוסט 2012
מיט ואן רומני, 2007
אופנבורג

אופנבורג (גרמנית: Offenburg, בתרגום לעברית: "מבצר פתוח") היא עיר במדינת באדן-וירטמברג בגרמניה. אוכלוסייתה מונה כ-60,000 תושבים, והיא המרכז הניהולי והעיר הגדולה במחוז אורטנאו. אופנבורג ממוקמת בקצה אזור היער השחור, בחצי הדרך בין הערים קרלסרוהה ופרייבורג, ומרוחקת כ- 20 קילומטר בלבד משטרסבורג אשר בצרפת.
היסטוריה

אזכור ראשון אודות העיר מופיע במקורות כבר בשנת 1148. בשנת 1240 העיר נזכרת תחת התואר "עיר קיסרית עצמאית", תואר אשר נשמר עד המאה ה-19.
בשנת 1689, במהלך מלחמת תשע השנים בין צרפת והאימפריה הרומית הקדושה נחרבה העיר כמעט לחלוטין.
בין השנים 1701 ו-1771 הייתה העיר וסביבותיה נחלה בחזקתו של המרגרייב של באדן-באדן.
בשנת 1803 איבדה העיר את תואר העיר הקיסרית האוטונומית ונכללה תחת רוזנות באדן.
ב-12 בספטמבר 1847 התרחשה אספה במלון זלמן בעיר, ובה נוסחו הדרישות של תושבי רוזנות באדן מהשלטון, כגון זכויות אדם בסיסיות, חופש העיתונות ומס הכנסה מדורג. אספה זו הייתה אחד מהאירועים הראשונים אשר הציתו את המהפכה הגרמנית של 1848-49. ב-19 במרץ 1848 הדרישות אושררו והורחבו על ידי אספה שנייה שהתרחשה בעיר, ומנתה 20 אלף משתתפים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלה אופנבורג מהפצצות אוויר, ולאחריה הייתה זמן מה תחת כיבוש צרפתי. 
עקב הקרבה לגבול הצרפתי, הושפעה העיר מהמערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה ובהמשך הייתה נתונה לא פעם להפצצות מהאוויר ולאש ארטילרית. 
כוחות צרפתים נכנסו לעיר ב-15 באפריל 1945 ולמשך 4 השנים הבאות הייתה העיר נתונה באזור הכיבוש הצרפתי עד כינונה של גרמניה המערבית במאי 1949.
בשנות ה-70 הורחב שטחה של אופנבורג עקב הכללת 11 כפרים בשטח העיר.
יהודים

קהילה יהודית התקיימה באופנבורג לפחות מראשית המאה ה-19. ב-1875 נחנך בית כנסת בעיר. בליל הבדולח, אשר התרחש בנובמבר 1938, נחרב בית הכנסת של העיר ובית קפה סמוך שהיה גם הוא בבעלות יהודית, על ידי המון מוסת. עם פרוץ המלחמה נאסרו והוגלו רוב הגברים היהודים למחנה הריכוז דכאו. באוקטובר 1940 הוגלו כל היהודים שנותרו בעיר באותה עת למחנה המעצר גירס בצרפת, ובהמשך משם לאושוויץ.
לאחר השואה לא שוקמה הקהילה היהודית בעיר ובניין בית הכנסת נמכר.
ערים תאומות

גרמניה אלטנבורג, גרמניה
הממלכה המאוחדת בורהאמווד, הממלכה המאוחדת
צרפת לון-לה-זונייה, צרפת
איטליה פייטרה ליגורה, איטליה
ויל פטון

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1954 (בן 70) צ'ארלסטון, דרום קרולינה שבארצות הברית
 שם לידה:  William Rankin Patton 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1979 
 פרסים והוקרה:  Audie Award for Best Male Narrator 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם "ויל" קורטיס פטון (באנגלית: William Curtis "Will" Patton; נולד ב-14 ביוני 1954) הוא שחקן קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה

פטון נולד בצ'ארלסטון, דרום קרולינה ולמד ב"אוניברסיטה לאומנויות של צפון קרוליינה" ובאולפן השחקנים במנהטן.
קריירה

פטון הופיע במחזות אוף ברודוויי. הוא שיחק בתפקיד הראשי במחזה של סאם שפרד “השקר של השכל" וזכה בשני פרסי "אובי" על תפקידיו בהצגות “מה הוא ראה" ו“טיפש בשביל אהבה". ההופעה התודעתית הראשונה של פטון בקולנוע הייתה בשנת 1985 בסרט "סוזאן סוזאן", באותה שנה הופיע פטון בקומדיה השחורה "אחרי השעות".
ב-1994 השתתף בסרט "הלקוח", שנה לאחר מכן שיחק במותחן "קופיקאט".
ב-1997 פטון שיחק בסרטו של קווין קוסטנר "הדוור", בו גילם את דמותו של גנרל בית לחם.
בשנת 1998 השתתף פטון בשובר הקופות של מייקל ביי "ארמגדון", בסרט גילם פטון את דמותו של צ'ארלס "צ'יק" צ'אפל מומחה לקידוחים, חברו הקרוב ועוזרו האישי של הארי סטמפר (ברוס ויליס).
ב-1999 שיחק במותחן "מילכוד".
ב-2000 שיחק בסרט הפעולה "עקיצה ב-60 שניות" ובדרמת הספורט "לזכור את הטיטאנים".
ב-2002 שיחק במותחן האימה "נבואות איש העש".
ב-2004 שיחק במותחן הפשע "המעניש" וגילם את איש המאפיה קוונטין גלאס עוזרו האישי של הווארד סיינט (ג'ון טרבולטה).
ב-2007 שיחק בדרמה "בכוח הלב". בהמשך השנה שיחק בסרט הפעולה "שם קוד: המנקה" לצד לוסי לו.
בשנת 2009 הופיע פטון בסרט המדע בדיוני "הסוג הרביעי", אשר זכה להצלחה ברחבי העולם.
ב-2010 שיחק בדרמת הפשע "רחובות ברוקלין" בתפקיד הסוכן הפדרלי ביל הובארטס השומר על זהותו של השוטר הסמי טנגו באטלר (דון צ'ידל).
בשנת 2017 החל לשחק לצד הלן האנט וריצ'רד דרייפוס במיני-סדרה "יריית הפתיחה" ברשת FOX.
בשנת 2022 שיחק בסדרת המסתורין "המרעה המערבי" מבית פריים וידאו.
פילמוגרפיה > קולנוע

סוזאן סוזאן (1985)
שגעון של לילה (1985)
ללא מוצא (1987)
פסים וכוכבים (1989)
Signs of Life ‏ (1989)
זעזועים במערכת (1990)
מלאך בהיר (1991)
בתוך המרק (1992)
רומיאו בן זונה (1993)
הלקוח (1994)
סיבות טבעיות (1994)
קופיקאט (1995)
הדוור (1997)
ארמגדון (1998)
או קיי גראז' (1998)
הבן של ישו (1999)
ארוחת בוקר של אלופים (1999)
מילכוד (1999)
עקיצה בשישים שניות (2000)
לזכור את הטיטאנים (2000)
נבואות איש העש (2002)
המעניש (2004)
שם קוד: המנקה (2007)
בכוח הלב (2007)
הרשימה (2007)
American Violet‏ (2008)
הסוג הרביעי (2009)
The Canyon‏ (2009)
להעיר את מדיסון (2010)
המשלחת של מיק (2010)
רחובות ברוקלין (2010)
דפוק ת'ראש (2010)
The Girl‏ (2012)
איש נובמבר (2014)
אמריקן האני (2016)
מייגן לוי (2017)
The Scent of Rain and Lightning‏ (2017)
האלווין (2018)
An Actor Prepares ‏(2018)
Blood on Her Name‏ (2019)
Radioflash‏ (2019)
מינארי (2021)
Shookum Hills ‏(2021)
הטיהור לנצח (2021)
עולמה של ג'נט (אנ') (2024)
הורייזון: סאגה אמריקאית (2024)
You Can't Win ‏(TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

סוכנות הביון (אנ') (2003-2001)
אל המערב (2005)
יריית פתיחה (2017)
היצור מן הביצה (2019)
המרעה המערבי (2022)
סילו (אנ') (2023)
שרה

ערך זה עוסק בדמות מקראית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  אור כשדים
 פטירה:  כנען
 גיל פטירה:  127
 מקום קבורה:  מערת המכפלה
 בן זוג:  אברהם
 צאצאים:  יצחק
 מספר צאצאים:  1
 תקופה:  בראשית
 
וַיִּרְאוּ אֹתָהּ שָׂרֵי פַרְעֹה וַיְהַלְלוּ אֹתָהּ אֶל פַּרְעֹה וַתֻּקַּח הָאִשָּׁה בֵּית פַּרְעֹה.

— בראשית, י"ב, ט"ו
 שרי נלקחת אל פרעה בשל יופייה (ג'יימס טיסו, 1896)
שָׂרָה, במקור שָׂרַי, המכונה במסורת היהודית שרה אמנו, היא דמות מקראית שהייתה אשת אברהם והראשונה מבין ארבע האמהות, ולפי המדרש והתלמוד גם נביאה. ילדה את יצחק בגיל מאוחר וסיפורה מופיע בתורה בספר בראשית פרקים י"א– כ"ג.
שרה נחשבת באופן מסורתי לאישה יפה במיוחד. על-פי ספרות חז"ל, שרה מתוארת כאחת מארבע הנשים היפות בכל הזמנים, יחד עם ושתי, אביגיל ורחל (מגילה טו ע"א). עוד על-פי המדרש, זו מתוארת "כחמה זורחת".
קורות חייה

בגיל 65, הצטרפה שרי אל מסעו של אברם אל ארץ כנען בעקבות ציווי אלוהי. למסע זה לקחו עמם שרי ואברם אנשים נוספים שהצטרפו אליהם בחרן, ביניהם לוט, אחיין של אברם, בנו של הרן אחיו, ואת רכושם. בארץ כנען נסעה פמלייתו של אברם משכם בצפון, דרומה לאזור בית אל ומשם לנגב.
רעב בארץ הוביל אותם, למסע למצרים. אברם חשש שחייו יהיו בסכנה במצרים בגלל יופייה של שרי, וביקש ממנה לומר למצרים שהיא אחותו. חששו של אברם התקיים, ופרעה מלך מצרים הביא את שרי לארמון ונתן לאברם מתנות רבות עבורה. צרות שונות החלו לפקוד את פרעה וביתו עד שהבין כי שרי היא אשתו של אברם. תגובתו של פרעה הייתה כעס כלפי אברם על שהביא עליו עונשים מידי שמיים, והוא החזיר לאברם את שרי ושלח אותו ממנו. המשפחה נדדה חזרה לנגב ולאזור בית אל, שם נפרדו אברם ושרי מלוט.
קורות חייה > ישמעאל ויצחק

במהלך המסע לארץ כנען, הבטיח האל את הארץ לאברם ולזרעו. כששרי הגיעה לגיל 75 היא התייאשה מללדת ונתנה לאברם את שפחתה הגר, כדי שתוכל להמשיך את שושלתו, בהתאם למנהג העתיק לפיו כאשר לאישה העיקרית אין בן היא יכולה לתת את אחת משפחותיה לבעלה והבן שהשפחה תלד ייחשב כבנה. יש לציין כי על המדרשים והמקורות היהודיים אין מדובר סתם במנהג עתיק אלא בהלכה לפיה מועד הקבוע לאשה ששהתה עשר שנים ולא ילדה לבעלה חייב לישא אחרת. הגר הרתה והחלה לזלזל בשרי. שרי התלוננה עליה לאברם ואברם החליט לא להתערב. שרי עינתה את הגר עד שזו ברחה. לאחר חזרתה של הגר נולד להגר בן - ישמעאל.
כשהיה ישמעאל בן שלוש עשרה, נגלה האל אל אברם, שינה את שמו לאברהם, ואמר לו שההבטחה שהבטיח לו, שיהיו לו צאצאים רבים ולהם תהיה הארץ, תתקיים בבן העומד להיוולד לשרי, יצחק, ולא בישמעאל. אברם מתקשה להאמין ומבקש שתתקיים ההבטחה בישמעאל, והאל חוזר ומדגיש כי ההבטחה תתקיים ביצחק, מברך את שרי שיצאו ממנה עמים, ומשנה את שמה לשרה:
וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים אֶל אַבְרָהָם שָׂרַי אִשְׁתְּךָ לֹא תִקְרָא אֶת שְׁמָהּ שָׂרָי כִּי שָׂרָה שְׁמָהּ; וּבֵרַכְתִּי אֹתָהּ וְגַם נָתַתִּי מִמֶּנָּה לְךָ בֵּן וּבֵרַכְתִּיהָ וְהָיְתָה לְגוֹיִם מַלְכֵי עַמִּים מִמֶּנָּה יִהְיוּ;
קורות חייה > סדום וארץ גרר

בינתיים החריב האל את סדום, ואברהם, שרה, וכל משפחתם נדדו שוב דרומה, אל ארץ גרר. בארץ גרר שוב אמר אברהם על שרה שהיא אחותו, שוב נלקחה שרה אל בית המלך- אבימלך שמו, שוב העניש האל את המלך וביתו. הפעם צירף האל גם אזהרה לאבימלך, בחלום, ומנע ממנו לגעת בשרה. אבימלך החזיר את שרה לאברהם, נתן לאברהם ושרה מתנות והזמין אותם לגור בארצו. אברהם התפלל לבריאותם של אנשי בית אבימלך, ובמיוחד על נשיו שהפכו עקרות, והאל נענה לו והן ילדו.
קורות חייה > הולדת יצחק

שרה ילדה את יצחק בשמחה ובפליאה, במועד המובטח, כשהייתה בת תשעים. כדי להבטיח את מקומו של יצחק, ביקשה שרה מאברהם לגרש את הגר וישמעאל מביתם בטענה שהיא לא רוצה שישמעאל יירש את אברהם ולא ישאיר ליצחק. אברהם הצטער על כך ושאל עצה מהאל, אך האל אמר לו לשמוע לכל מה שאומרת לו שרה, והגר אכן מגורשת למדבר.
קורות חייה > מות שרה

שרה אמנו מתה בגיל מאה עשרים ושבע בקריית ארבע (חברון), ונקברה במערת המכפלה בשדה שקנה אברהם למטרה זו מעפרון החתי. על פי המדרש, מתה שרה עקב הטראומה שנגרמה לה כאשר השטן סיפר לה על עקידתו של יצחק.
שרה נקברה במערת המכפלה לאחר שאברהם רכש את חלקת המערה מידי עפרון החיתי, לפי המדרש זיהה אברהם את המערה כמקום קבורתם של אדם וחוה.
שרה במדרש

שמה של שרה – מלשון ראיה (כמו "שורו הביטו וראו"). יש שמזהים את שרה עם יסכה, אחותו של לוט, בתו של הרן, אחייניתו של אברהם, משום ששרה הייתה נביאה היא סכתה (הביטה) ברוח הקודש, או מפני שהכל היו סוכים ביופייה, או מלשון נסיכות (רש"י). על רקע פירוש זה אפשר להבין למה אברהם אמר לאבימלך ששרה היא באמת אחותו מאב אך לא מאם. על אחרית ימיה של שרה מספר הכתוב בבראשית רבה שהייתה כבת מאה, אך יופייה היה כשל בת עשרים וחטאיה כשל בת שבע (כלומר, נקיה מחטא), מדרש אותו מצטט רש"י בפירושו.
התלמוד הבבלי מונה את שרה בין "ארבע נשים יפהפיות שהיו בעולם".
התכונות המיוחסות לשרה אמנו במדרש הן שפע, פריון ונתינה. בתורה מסופר עליה שהייתה פורייה בגיל מבוגר ושעזרה לאברהם להכין אוכל לאורחים. המדרש מוסיף ומספר שבמשתה לכבוד הולדתו של יצחק שרה הניקה גם את ילדי האורחים, כהוכחה לכך שהיא אכן פורייה למרות גילה המופלג. כל ימיה של שרה האוהל היה פתוח לרווחה וענן מצל עליו, ברכה הייתה שרויה בעיסה ונר היה דולק באוהל משבת לשבת.
לפי חז"ל, שרה גדולה מכל שבע הנביאות שקמו לישראל.
מדרש בראשית רבה עוסק בהרחבה בדמותה של שרה. על פי המדרש, שרה שותפה מלאה לפעילותו הרוחנית של אברהם. דמותה של שרה במדרש בולטת לאור תפקידה המשני במקרא ובספרות של תקופת בית שני.
לפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית שרה חיה בשנים 1958–2085 לבריאת העולם.
שרה במדרש > יחסי שרה ואברהם

המדרש ממשיך את הקו שנראה בבירור בתורה, ובונה את דמותה של שרה כאשה עצמאית, שבמקרים מסוימים אף עולה על בעלה ביכולת הרוחנית והנבואית. המדרש מתבסס על תמיכתו הבלתי מסויגת של האל בבקשותיה של שרה מאברהם, ומייחס זאת לכוח הנבואי של שרה. על פי המדרש, עוד בחרן גיירה שרה את הנשים שהצטרפו לפמליתה, בזמן שאברהם גייר את הגברים.
שרה במדרש > יחסי שרה והגר

פרשנים רבים תהו על העינויים שעינתה שרה את הגר. חלקם הצדיקו את שרה בטענה שהגיעו לה עינויים אלו משום שביזתה את שרה, או שלא היו אלה עינויים באמת, אלא ששרה המשיכה להתייחס אל הגר כשפחה, בעוד בעיני עצמה נחשבה הגר לאשת אברהם. הרמב"ן אומר ששרה חטאה בענותה את הגר ולכן נענשו צאצאי שרה בלידתו של ישמעאל וצאצאיו שירצו לענות את עם ישראל בעתיד.
תיאורה במגילות מדבר יהודה

במגילות מדבר יהודה, נתגלה ספר מהמאה השנייה לפני הספירה, המספר את התנ"ך מחדש מנקודת מבטן של הדמויות. הספר ככל הנראה נחשב לחלק מהזרם המרכזי באותה תקופה. בין פרקי הספר, מופיע תיאור יופיה של שרי בפי שרי פרעה, לפרטי פרטים. "יפה לה מראה פניה ומה ... דק שער ראשה. מה נאוות הן לה עיניה ומה נחמד הוא אפה. וכל זיו פניה ... מה נאווה לה חזה ומה יפה לה כל לבנתה. זרועותיה מה יפות, וידיה מה קלילות. ונפלא כל מראה ידיה. מה נאוות כפיה ומה דקות וארוכות כל אצבעות ידיה. רגליה מה יפות ומה שלמות לה שוקיה. וכל בתולות וכלות הנכנסות לחופה,לא שפעו ממנה. ועל כל נשים יפ-יופיה, ועליון יופיה למעלה מכולן. ועם כל יופיה זה - חכמה רבה עימה. ודל ידיה (מעשי ידיה) נאה."
קשרים למיתולוגיה ההינדית

על פי טענה רווחת, ישנו קשר היסטורי-רעיוני בין המיתולוגיה ההינדית לבין סיפורי הקודש היהודיים. על פי אמונה זו, קיים דמיון רעיוני (ואף מצלולי) בין הדמויות ברהמה וסראסווטי לבין הדמויות של אברהם אבינו ואשתו שרה אימנו. יש הקושרים זאת גם לפסוק: ”וְלִבְנֵי הַפִּילַגְשִׁים אֲשֶׁר לְאַבְרָהָם נָתַן אַבְרָהָם מַתָּנֹת וַיְשַׁלְּחֵם מֵעַל יִצְחָק בְּנוֹ בְּעוֹדֶנּוּ חַי קֵדְמָה אֶל אֶרֶץ קֶדֶם” (ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק ו').
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה
לקריאה נוספת

עדין שטיינזלץ, ‏נשים במקרא, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, פרק ב' - "שרה - בת זוגו של אברהם", עמ' 15–21.
פנינה גלפז-פלר, ויולד - יחסי הורים וילדים בסיפור ובחוק המקראי, כרמל - ירושלים, 2006. עמ' 148–152.
ליאורה רביד, התנ"ך היה באמת, ידיעות-אחרונות - תל אביב, 2011. עמ' 101–123.
שולה קשת, אמרי נא אחותי את - גלגולו של סיפור חוזר בתרבות ישראל, ספריית הילל בן חיים - הקיבוץ המאוחד, 2003.
עליזה שנהר, אהובות ושנואות - נשים במקרא, במדרש ובספרות העברית החדשה, פרדס - חיפה, 2011. עמ' 17–56.
יאירה אמית, "ולמה נתעקרו האימהות", בתוך: רביצקי, רות, (עורכת). נשים ישראליות כותבות על נשות ספר בראשית, תל אביב: למשכל, 2008. עמ' 127–137.
ציפורה יבין, המלכה שרי - קורותיה של מלכת ישראל, רסלינג, 2014.
לוחמה היברידית

לוחמה היברידית (באנגלית: Hybrid warfare) היא אסטרטגיה המשלבת טקטיקות צבאיות קונבנציונליות(אנ'), יחד עם טקטיקות לא קונבנציונליות - כמו מתקפות סייבר, קמפיינים של דיסאינפורמציה, ומלחמות פרוקסי - לצורך השגת יעדים אסטרטגיים. מטרה מרכזית של לוחמה היברידית היא לבלבל ולהחליש את האויב תוך הסתרת זהות התוקף, ובאופן זה להקשות על המדינה המותקפת להגיב ביעילות.
במאה ה-21, לוחמה היברידית הפכה נפוצה יותר ויותר בשל ההתקדמות הטכנולוגית והקשרים שמתאפשרים בזכות הגלובליזציה. הטכנולוגיות הדיגיטליות מאפשרות למדינות ולארגונים לא מדינתיים לבצע מתקפות מתואמות שונות, כולל מתקפות סייבר, מתקפות כטב"מים, והפצת תעמולה ודיסאינפורמציה באמצעות המדיה החברתית, על מנת לגרום לאויביהן נזק משמעותי ללא עימות צבאי ישיר. אחת מהדוגמאות הבולטות שממחישה את היעילות של הלוחמה ההיברידית במאה ה-21 כאשר מדינה משתמשת באסטרטגיה זו היא הפלישה הרוסית לחצי האי קרים ב-2014. על מנת להשתלט על חצי האי קרים רוסיה בחרה לשלב שימוש בכוחות צבא קונבנציונליים, הסתייעה בפעילות של מליציות מקומיות, ובנוסף לכך ערכה קמפיינים של דיסאינפורמציה, ובאופן זה היא גרמה לבלבול אשר החליש את יכולתה של אוקראינה להגיב ביעילות ולזכות בתמיכה בינלאומית. רוסיה ניסתה לוחמה זו גם במקומות אחרים באירופה.
בנוסף לכך במאה ה-21 גם גורמים לא-מדינתיים, בהם ארגוני טרור, אימצו טקטיקות של לוחמה היברידית. אחת מהדוגמאות הבולטות ביותר הוא ארגון חזבאללה, אשר נתמך על ידי איראן, ומשלב לוחמת גרילה יחד עם ירי רקטות, ירי טילי נ"ט, מתקפות כטב"מים, פועל בתוך האוכלוסייה המקומית באופן המקשה על כוחות צה"ל להילחם בהם, ועוסק גם בהפצת תעמולה במדיה החברתית. גורם לא מדינתי בולט נוסף שעוסק בלוחמה היברידית במאה ה-21 הוא ארגון הטרור חמאס, אשר נתמך גם הוא על ידי איראן, ומשתמש בטקטיקות היברידיות דומות, כולל שיגור רקטות מלב אוכלוסייה אזרחית, לוחמת מנהרות, ביצוע מתקפות סייבר, והפצת תעמולה במדיה החברתית במטרה להשפיע על דעת העולם ולאתגר את העליונות הצבאית הישראלית בשטח. דוגמה בולטת נוספת לגורם לא מדינתי בולט נוסף שעוסק בלוחמה היברידית במאה ה-21 הוא ארגון דאעש אשר משלב לחימה קרקעית קונבנציונלית יחד עם מתקפות טרור ושימוש נרחב ברשתות החברתיות על מנת להפיץ את האידאולוגיה הקיצונית של הארגון ברחבי העולם, ולגייס לוחמים מכל העולם שיבצעו פיגועי טרור במדינות מרוחקות. הגישה ההיברידית של ארגונים לא-מדינתיים כמו דאעש מקשה במיוחד על סיכול האיום שלהן אחת ולתמיד בשיטות הקונבנציונליות.
המונח לוחמה היברידית נטבע בשנת 2007 על ידי ד"ר. פרנק הופמן מהמכון האמריקאי לחקר מדיניות חוץ.
ראו גם

לוחמה אסימטרית - מלחמה בין יריבים שכוחם הצבאי או הכלכלי היחסי שונה באופן משמעותי
לוחמה כלכלית - שימוש באמצעים כלכליים במטרה להחליש את כלכלתה של המדינה האויבת, ועל ידי כך לפגוע בכוחה הצבאי והפוליטי ולהשפיע על מדיניותה.
ערפל קרב – חוסר הוודאות הקיים לגבי יכולת הכוחות בשטח, יכולת כוחות היריב, וכוונת היריב במהלך קרב או מלחמה.
לוחמה פסיכולוגית - צורת לוחמה המתנהלת בדרך כלל באמצעות תעמולה, שימוש צבאי רב היקף בכלים פסיכולוגים וסוציולוגים, ותמרון כלי תקשורת וזרימת מידע
לוחמה לא קונבנציונלית - פעולת סיוע לתנועות מחתרת כדי להביא להחלפת השלטון או למלחמה בכוח כובש, והיא נשענת על כוחות מקומיים חתרניים ומלחמת גרילה
יחידה 29155 - יחידת סמך של המודיעין הצבאי הרוסי, האחראית על התנקשויות במדינות זרות ופעילויות אחרות שמטרתן לערער את יציבותן של מדינות אירופה
הערות שוליים

↑  Nyagudi, Nyagudi (31 במרץ 2022). "Election Shenanigans Kenya Hybrid Warfare". Figshare. נבדק ב-31 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Menacing Malware Shows the Dangers of Industrial System Sabotage". Wired. ארכיון מ-2018-08-28. נבדק ב-2018-03-24.
↑  "It's the (Democracy-Poisoning) Golden Age of Free Speech". Wired. ארכיון מ-2018-09-23. נבדק ב-2018-03-24.
↑  Hybrid Warfare: Who Is Ready? in Munich Security Report 2015, pages 34-35
↑  תחקיר: כך סוכנים רוסים גורמים לכאוס במדינות אירופה, באתר כאן | תאגיד השידור הישראלי
↑  John T. Psaropoulos, ‘Extremely challenging’: Israel’s Gaza ground assault faces stumbles, Al Jazeera (באנגלית)
↑  Jasper, Scott; Moreland, Scott (2014-12-02). "The Islamic State is a Hybrid Threat: Why Does That Matter?". Small Wars Journal. Small Wars Foundation. ארכיון מ-2023-12-02. נבדק ב-2015-08-05.
↑  Hoffman, Frank (2007). Conflict in the 21st Century: The Rise of Hybrid Wars (PDF). Arlington, Virginia: Potomac Institute for Policy Studies.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372868005171  BnF: cb18146328x (data)  LCCN: sh2016001601  LNB: 000311300  NKC: ph887441
צבי הירש דכוביץ

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1885 כ"ג בתשרי תרמ"ו סוקולי, פולין פולין 
 פטירה:  17 בנובמבר 1953 (בגיל 68) י' בכסלו תשי"ד ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות בית דוד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום פעילות:  ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בנובמבר 1953 
 השתייכות:  חרדי ליטאי
 תחומי עיסוק:  רב
 רבותיו:  החפץ חיים, הרב רפאל שפירא
 
 תפקידים נוספים:  סגן נשיא אגודת הרבנים, יו"ר ועד הרבנים של ניו יורק
 
מצבתו של צבי הירש בברוקלין
הרב צבי הירש דכוביץ (כ"ג בתשרי תרמ"ו, 2 באוקטובר 1885 – י' בכסלו תשי"ד, 17 בנובמבר 1953) היה רב קהילה בבראונזוויל, פוסק ומחבר ספרים בהלכה ואגדה.
תולדות חייו

נולד בשמחת תורה תרמ"ו לר' שלמה זלמן וגוטא בעיר סוקולי שבפולין. לפי מסורת משפחתית אביו היה מצאצאי הגאון ר' יעקב טיקטינר.
בגיל צעיר למד אצל הרב פנחס משה גורדון בביאליסטוק, ובמשך ארבע שנים בישיבת ראדין אצל החפץ חיים. אחר כך למד בקריניק אצל ר' שלמה זלמן סנדר שפירא, בישיבת עץ חיים בסלוצק, ולאחר מכן אצל ר' איסר זלמן מלצר, שאף העניק לו סמיכה לרבנות. לאחר מכן הוסמך לרבנות גם בוולוז'ין אצל הרב רפאל שפירא, הרב משה בצלאל לוריא, רבה של סובאלק, והרב אבא יעקב בורוכוב מווילקאוויסק.
בשנת 1907 התחתן עם לאה דבורה, בתם של ר' אליה משה וצרנה שכטר מאולקניקי. אחר נישואיו מונה על ידי הרב חיים עוזר גרודזינסקי, למורה הוראה ודיין בנובוגרוד. בשנת 1913 התמנה לכהן כרב בעיירה ווארניאן, ושם שירת ברבנות עד 1922, אז היגר עם משפחתו לארצות הברית, בעידוד רבו ה"חפץ חיים".