stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Songfacts
הערות שוליים

↑  ‏Leaf through pages to preview new books, באתר שיקגו טריביון, ‏16 במאי 2011, בדיקה אחרונה ב־23 בנובמבר 2021
↑  Randy Boswel, ‏ Solving the Mystery of ‘Heartbreak Hotel’, באתר רולינג סטון, ‏16 ביולי 2016, בדיקה אחרונה ב־23 בנובמבר 2021
↑  Bill Frank, ‏Carl Wiser, CEO of SongFacts.com, Discusses Music Trivia About TV Theme Songs, באתר brainstorminonline.com, ‏16 במאי 2011, בדיקה אחרונה ב־23 בנובמבר 2021
↑  ‏Yahoo ‏Yahoo! Picks - Songfacts, באתר וייבאק מאשין, ‏17 במאי 2002, אורכב מהמקור ב־28 ביוני 2002, בדיקה אחרונה ב־24 בנובמבר 2021
1 2  ‏Bryan Adams Turns 50, Talks to Songfacts.com about his Greatest Hits, באתר prweb.com, ‏5 בנובמבר 2009, בדיקה אחרונה ב־23 בנובמבר 2021
↑  Rob McConnell, Segment 2 - Carl Wiser, באתר xzonenation.blogspot.com ‏(The 'X' Zone Radio and TV Show), ‏17 בדצמבר 2009, בדיקה אחרונה ב־23 בנובמבר 2021
↑  ‏FanZines, באתר וייבאק מאשין, אוגוסט 2004, אורכב מהמקור ב־10 במאי 2019, בדיקה אחרונה ב־23 בנובמבר 2021
↑  David Andrukonis, ‏Lyrics and then some, באתר וייבאק מאשין, ‏18 ביולי 2004, אורכב מהמקור ב־10 במאי 2019, בדיקה אחרונה ב־23 בנובמבר 2021
↑  Annie Zaleski, ‏Why Peter Murphy’s ‘Cuts You Up’ Was One of the Biggest Alternative Hits of the Pre-‘Nevermind’ ’90s, באתר בילבורד, ‏12 באוקטובר 2018, בדיקה אחרונה ב־24 בנובמבר 2021
↑  Bret Buchanan, ‏Howard Stern Rejected Gene Simmons & Sting MTV Video For Bizarre Reason, באתר alternativenation.net, ‏8 בינואר 2019, בדיקה אחרונה ב־24 בנובמבר 2021
↑  Martin Kielty, ‏Foreigner Search for Fan Who Inspired ‘Juke Box Hero’, באתר ultimateclassicrock.com, ‏22 בינואר 2019, בדיקה אחרונה ב־24 בנובמבר 2021
↑  Mois Navon, ‏Bungle In the Jungle, באתר aish.com, ‏21 בנובמבר 2009, בדיקה אחרונה ב־23 בנובמבר 2021
↑  Christopher R. Weingarten, ‏No. 42: 3 Doors Down, “Kryptonite”, באתר idolator.com, ‏23 באוקטובר 2009, בדיקה אחרונה ב־24 בנובמבר 2021
↑  Cathy Wurzer, ‏How Cyndi Lauper put her stamp on 'True Colors', באתר mprnews.org, ‏7 בנובמבר 2016, בדיקה אחרונה ב־24 בנובמבר 2021
↑  Sarah Grossbart, ‏Inside Katy Perry's Dramatic Path to Forever With Orlando Bloom באתר eonline.com, ‏14 בפברואר 2020, בדיקה אחרונה ב־24 בנובמבר 2021
↑  Jon Wiederhorn, ‏MESHUGGAH'S 'CHAOSPHERE': 6 THINGS YOU DIDN'T KNOW ABOUT MATH-METAL CLASSIC, באתר ריבולבר, ‏9 בנובמבר 2018, בדיקה אחרונה ב־24 בנובמבר 2021
הפארק הלאומי של ראוניון

הפארק הלאומי של ראוניון (בצרפתית: Parc national de La Réunion) הוא פארק לאומי של צרפת (אנ') הממוקם באי ראוניון, מחוז צרפתי מעבר לים במערב האוקיינוס ההודי. הפארק, שהוקם ב-5 במרץ 2007, מגן על המערכות האקולוגיות האנדמיות של "לה אוט" (Les Hauts), האזור הפנימי ההררי של ראוניון, ומשתרע על כ-42% משטח האי. מינים אנדמיים בולטים כוללים את חנקן הקוקייה של ראוניון (Lalage newtoni) ואת מין השממית Phelsuma borbonica.
התוכניות להקמת הפארק החלו בשנת 1985, ובסקר פומבי בשנת 2004 אישרו הקומונות של ראוניון את הקמתו של פארק לאומי. הוא קם רשמית בשנת 2007. הנוף הגעשי של הפארק, כולל פיטון דה לה פורנז, הר געש פעיל, הוגדר כאתר מורשת עולמית בשנת 2010, בשם "פיטונים, קרקסים וסוללות באי ראוניון" (Pitons, cirques and remparts of Reunion Island). השם מתייחס לכינויים המקומיים לפסגות (פיטונים), לקלדרות (קרקסים) ולמתלולים (סוללות). המטרה של הפארק, מלבד שמירה על הנוף והמגוון הביולוגי, היא לחלוק ידע ולקבל את פני המבקרים ולעבוד יחד עם קומונות מקומיות. זהו יעד פופולרי לטיולים רגליים וטיפוס הרים.
מחלוקות נוצרו סביב הפיתוח הכלכלי בפארק, בעיקר ניצול אנרגיה גאותרמית. בשנת 2016, המועצה האזורית של ראוניון תכננה להוריד בדרגה את הפארק הלאומי לפארק טבע אזורי (אנ') כדי להקל על התפתחות התיירות. לכך התנגדו רשויות הפארק ופוליטיקאים באופוזיציה.
היסטוריה

ההצעות להקמת פארק הועלו לראשונה החל משנת 1985. אמנת הסביבה של ראוניון ותוכנית הפיתוח האזורית קבעו באופן רשמי את העיקרון לפיו יש ליצור פארק ב"לה אוט" (Les Hauts), האזור הפנימי ההררי של ראוניון. לצורך כך התייעצו רשמית גם עם משרד האקולוגיה של צרפת בדבר הקמת פארק לאומי.
בשנים 2000–2003, התבצע תהליך התייעצות, שבמהלכו הסכימו המדינה, האזור, המחוז ואיגוד ראשי הערים על פרוטוקול והקימו ועדת היגוי. 27 מתוך 29 מוסדות אישרו את תוכנית הקמת הפארק הלאומי, וב-29 במרץ 2003 חתם ראש ממשלת צרפת על צו המאשר את הפרויקט.
הדיונים והמשא ומתן על גבולותיו ויעדיו של הפארק הלאומי העתידי התעצמו. בין אוגוסט לספטמבר 2004, הייתה התוכנית נושא לסקר ציבורי, שארגן המושל ב-24 הקומונות של האי. הקומונות הגיבו בחיוב לפרויקט והוסיפו כמה המלצות.
הפארק קם רשמית ב-5 במרץ 2007 באמצעות צו שניתן לאחר התייעצות של מועצת המדינה של צרפת. באפריל 2007 החלה לפעול מועצת המנהל. בשנים 2007–2009 נשכרו אנשי צוות והוקמו מתקנים באתר. בשנת 2008 החלה העבודה על אמנת הפארק הלאומי.
ב-1 באוגוסט 2010, הכירה הוועדה למורשת עולמית של אונסק"ו בערכם של אתרי הטבע בפארק הלאומי של ראוניון, וכללה אותם ברשימת אתרי המורשת העולמית בשם "פיטונים, קרקסים וסוללות באי ראוניון" (Pitons, cirques and remparts of Reunion Island). השם מתייחס לכינויים המקומיים לפסגות (פיטונים), לקלדרות (קרקסים) ולמתלולים (סוללות).
מטרות

באמנתו, הפארק הלאומי מזהה ארבעה יעדים עיקריים: ראשית, לשמר את מגוון הנופים וללוות את התפתחותם. שנית, לעצור את אובדן המגוון הביולוגי. שלישית, לשמר ולהוסיף ערך לתרבות של הרמות ולהבטיח את העברת ערכיה. רביעית, לטפח פיתוח כלכלי עבור הרמה.:3
גאוגרפיה

הליבה של הפארק הלאומי ראוניון משתרעת על פני 1,053.84 קילומטרים רבועים בחלקו הפנימי של האי, המקביל ל-42% משטחו ומשתרעת על פני שטחן של 23 קומונות. אזור ליבה זה כולל גם אדמה מיושבת ומעובדת. סמוך לליבה נמצא אזור של מחויבות מרצון (aire d'adhésion, אזור חיץ) המשתרע על 876.96 קילומטרים רבועים בשטחן של כל 24 הקומונות באי. בסך הכל, הפארק משתרע על יותר מ-75% משטח מהאי.:12 האי ראוניון הוא געשי במקורו ויושב מעל נקודה חמה. שני הרי געש מהווים את עמוד השדרה שלה: פיטון דה נז' (אנ'), שגובהו מעל 3,000 מטרים, ופיטון דה לה פורנז הפעיל עדיין. ארבעה אזורים עיקריים מהווים את לב הפארק הלאומי, שהוא גם אתר מורשת עולמית:
מאר לונג (Mare Longue) – יער בקומונה סן-פיליפ (אנ'), הכולל כמה מהשרידים השמורים ביותר של יער טרופי בגובה נמוך, (בצרפתית Forêt de bois de couleurs des Bas).
סירק דה סילאו (Cirque de Cilaos) עם תצורות הסלע "פן דה סוקרה" (Pain de Sucre, "לחם הסוכר") ו"לה שאפל" (La chapelle), בקניון הצר של נהר ברא רוז' (Bras Rouge), ותא מאגמה נגיש בן 100,000 שנה.
סירק דה סלאזי (Cirque de Salazie) עם "פיטון ד'אנשן" (Piton d'Anchaing, "פסגת העוגן"), מסיב בולט בגובה 1,356 מטרים.
לה גרנד שלופ (La Grande Chaloupe) בין סן דני ולה פוססיון (אנ'), אחד מהשרידים האחרונים של יער נשיר למחצה שהיה פעם נפוץ במערב האי, השתמר ושוקם כאן.
אקולוגיה

ראוניון חולקת היסטוריה משותפת של הטבע עם שאר האיים בארכיפלג של איי מאסקרן (אנ'), מאוריציוס ורודריג. כל שלושת האיים לא היו מיושבים לפני תחילת המאה ה-17. הגעת האדם הובילה להכחדה מאסיבית והכניסה מינים, כדוגמת חילזון אפריקאי ענק לראוניון, שאיימו על בתי גידול ומינים מקומיים. פחות מ-25% מראוניון נחשבים מכוסים בצמחייה המקורית לטענת הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF), והיא בעיקר מוגבלת לגבהים גבוהים יותר. יערות ראוניון ושני האיים האחרים סווגו על ידי ה-WWF כאזור אקולוגי: "יערות מסקרן", במצב שימור של "בסכנת הכחדה". הארגון Conservation International (אנ') כולל את ראוניון בנקודה חמה של מגוון ביולוגי "מדגסקר והאוקיינוס ההודי", אזור עדיפות לשימור.
השממית 'Phelsuma inexpectata
Acanthophoenix rousselii, מין דקל אנדמי
ניצנים של Gaertneria vaginata
חנקן קוקייה של ראוניון
האי המבודד ומגוון בתי הגידול והמיקרו אקלים (אנ') שלו היוו תנאים ליצירת מגוון צמחייה אנדמית מאוד: מתוך 850 מיני הצמחים המקומיים הידועים, 230 הם אנדמיים ומחציתם מינים בסכנת הכחדה. צמחייה מקומית זו נמצאת בגבהים שונים. 830 מינים של צמחים זרים, כמעט כמו כמות המינים המקומיים, התבססו באי, ו-50 מהם נחשבים למינים פולשים, המאיימים על הצמחייה ובתי הגידול מקומיים.
בעלי החיים של הפארק כוללים בעיקר כמה מיני עופות אנדמיים, כמו Pterodroma baraui (באנגלית Barau's petrel), זרון ראוניון (Circus maillardi), וחנקן הקוקייה של ראוניון (Lalage newtoni). בסך הכל יש בראוניון 18 מיני עופות, מחציתם אנדמיים. לפחות 22 מיני עופות כבר נכחדו מאז ההתיישבות האנושית. איום גדול על הפאונה של העופות הם חתולים וחולדות שהובאו לאי בידי האדם. מבין היונקים, מין העטלף שועל-מעופף של מאוריציוס (Pteropus niger) הושב לראוניון לאחר שכבר נכחד מהאי. מיני פרפרים בולטים כוללים את Papilio phorbanta ואת Salamis augustina, וזוחל אנדמי הוא מין השממית Phelsuma borbonica.
תיירות

הפארק הלאומי מהווה את אחת האטרקציות המרכזיות של ראוניון. ההרים שבו הם יעד פופולרי לטיולים רגליים וטיפוס הרים. ישנם יותר מ-900 קילומטרים של שבילים מסומנים החוצים נופים שונים כמו יערות גשם, מטעי קני סוכר ושדות געשיים. הם כוללים שלושה שבילים למרחקים ארוכים (אנ') שאושרו על ידי התאחדות הטיולים הצרפתית (Fédération Française de la Randonnée Pédestre), עם בקתות הרים לאורך השביל. למעלה מ-400,000 איש מבקרים מדי שנה בהר הגעש פיטון דה לה פורנז, שבשבילו הוכן שביל מיוחד.
מרכז המבקרים של הפארק, "בית הפארק" (La Maison du Parc) בקומונה לה פלן-דה-פלמיסטה (אנ'), נחנך ב-21 באוגוסט 2014 על ידי נשיא צרפת פרנסואה הולנד.
ניהול

הפארק מנוהל על ידי מועצה מנהלית (Conseil d'Administration, בראשי תיבות CA) המורכבת מ-88 חברים, רובם נציגים מקומיים. הוא נבחר לתקופה של 6 שנים. ועדת ביצוע בת 15 חברים (Bureau du Parc national) הוקמה במהלך כהונתה של המועצה המנהלית הראשונה ופועלת מטעמה.
מועצה מדעית (Conseil Scientifique, בראשי תיבות CS), המונה 18 חברים מתחומים שונים ו-11 מומחים חיצוניים, מייעצת למועצה המנהלית ולמנהל הפארק. יתר על כן, קיימת מועצה כלכלית, חברתית ותרבותית (Conseil économique, social et culturel, בראשי תיבות CESC) המורכבת מאנשי ציבור ונציגים ממוסדות ועמותות מקומיות.
תקנות הפארק, בעיקר לגבי ליבת האזור, נקבעו באמנתו.:142-170
מחלוקות

מאז הקמת הפארק הלאומי התעוררו ויכוחים על דרך ניהולו וההשפעות על אוכלוסיית הרמות. תושבי האזור מתחו ביקורת על ההנהלה על כך שלא כיבדה את ההיסטוריה והמסורת שלהם, והביאו כדוגמה פעילויות חקלאיות שנאסרו בכמה הזדמנויות. פקידי הפארק טענו כי כל פעילות אפשרית בתנאים מסוימים.
הסביבה הגעשית טומנת בחובה פוטנציאל לייצור אנרגיה מתחדשת מאנרגיה גאותרמית. עם זאת, יישום זה מתנגש עם ייעודו של הפארק הלאומי לשימור הנוף הטבעי והתרבותי.:23 נכון לשנת 2016 בוצעו מחקרי ניסיון לשתי תחנות כוח גאותרמיות בהספק של 5 מגה-ואט, למרגלות הפיטון דה נז' ועל "מישור החולות" (Plaine des Sables), שעליו כבר תוכנן פרויקט שננטש מאוחר יותר. שני האתרים שוכנים באזור החיץ, שמחוץ לאזור הליבה של הפארק, אך הועלו הצעות גם לאתרים בגבול אתר המורשת העולמית.
בפברואר 2016, החליט הרוב השמרני במועצה האזורית של ראוניון עם הנשיא דידייה רובר (Didier Robert) על תוכניות להפוך את הפארק הלאומי לפארק טבע אזורי (אנ'). כמניע הובאו כללים מגבילים מדי, שהפריעו להתפתחות התיירות. פארק טבע אזורי, בשונה מפארק לאומי, פועל על בסיס הסכמים הדדיים ואין בכוחו לקבוע תקנות משלו. רשויות הפארק ופוליטיקאים באופוזיציה דחו את התוכנית ואמרו שהיא מאיימת על המגוון הביולוגי של האי, על ההגדרה של אתר מורשת עולמית ועל הגישה הקריטית למימון המדינה. זה היה המקרה הראשון של הורדה בדרגה של פארק לאומי בצרפת. בספטמבר 2016, הודיעה מנהלת הפארק הלאומי, מרילינה אואראו (Marylène Hoarau), על פרישתה לאחר לחץ מצד שרת האקולוגיה, סגולן רויאל. זה הביא את נשיא הפארק, דניאל גונתייה (Daniel Gonthier), לחשוד בהתערבות פוליטית; אואראו מתחה ביקורת על רובר על פתיחת דיון בהצעות בנושא עתידו של הפארק. בראיון הכחיש רובר את המעורבות בעזיבת אואראו וביקר את השרה על החלטתה.
גלריה

מפל הינומת הכלה (סלאזי)
פנורמה מ"נז' דה בוף" (Nez de Boeuf)
שביל המוביל לפסגת "רושה אקריט" (Roche Écrite)
פיטון דה נז'
מבט על הקלדרה המכונה קרקס מפטה (Cirque de Mafate)
הקלדרה "קרקס סלאזי" (Cirque de Salazie)
"מישור החולות" (Plaine des Sables)
קילוח לבה של פיטון דה לה פורנז
יער של מין השיטה Acacia heterophylla
הקלדרה המכונה קרקס מפטה (Cirque de Mafate)
דניס צ'אבס

דיוניסיו "דניס" צ'אבס (באנגלית: Dionisio "Dennis" Chávez‏; 8 באפריל 1888 – 18 בנובמבר 1962) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1931 ל-1935, ובסנאט של ארצות הברית בין השנים 1935 ל-1962. הוא היה ההיספני הראשון שנבחר לכהונה מלאה בסנאט האמריקני והסנאטור האמריקני הראשון שנולד בניו מקסיקו, שעדיין הייתה טריטוריה של ארצות הברית בזמן לידתו.
ביוגרפיה > ראשית חייו

צ'אבס נולד ב-8 באפריל 1888 בלוס צ'אבס שבטריטוריית ניו מקסיקו. הוריו, דייוויד ופז צ'אבס, היו בני משפחות שחיו בלוס צ'אבס במשך דורות. לא היה בית ספר בעיר ההיא. בשנת 1895, דייוויד צ'אבס העביר את משפחתו לאזור בארלאס שבאלבקרקי כדי לעבוד על מסילת הברזל ודניס למד בבית הספר עד כיתה ז' כאשר קשיים כלכליים חייבו את עבודתו. עבודתו הראשונה הייתה משלוח מצרכים במכולת היילנד. בהמשך למד הנדסה ומדידות בלילות, ועבד כמה שנים כמהנדס בעיר אלבקרקי. אחיו הצעיר של דניס, דייוויד צ'אבס, שימש כראש העיר ה-34 של סנטה פה, שופט של בית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז פוארטו ריקו, וכחבר בבית המשפט העליון של ניו מקסיקו.
ביוגרפיה > קריירה > קריירה מוקדמת

צ'אבס עבד לזמן קצר כעורך עיתון שבועי בלן, כמתורגמן בבית המשפט וכקבלן פרטי עד 1916, אז השיג עבודה זמנית כמתורגמן ספרדי עבור מסע הבחירות של סנאטור א. ג'ונס. בשנת 1917, הוצע לו תפקיד כעוזר פקיד של הסנאט בוושינגטון הבירה על ידי הסנאטור ג'ונס. הוא קיבל תפקיד זה, עבר בחינת קבלה מיוחדת במרכז המשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון ולמד משפטים בלילות. הוא סיים את לימודיו בג'ורג'טאון ב-1920, וחזר לאלבקרקי כדי להקים משרד בעריכת דין. הוא הצליח בהגנה על העבודה המאורגנת וכסנגור בתיקי רצח מתוקשרים, שם ניצל את הפופולריות שלו כדי להתמודד על תפקידו.
ביוגרפיה > קריירה > בית הנבחרים

ב-1922, צ'אבס נבחר לבית המחוקקים של מדינת ניו מקסיקו, אך הוא לא ביקש קדנציה נוספת. ב-1930, הוא נבחר למושב היחיד של ניו מקסיקו בבית הנבחרים של ארצות הברית כדמוקרטי, ונבחר מחדש ב-1932. צ'אבס שימש כיו"ר ועדת בית הנבחרים להשקיה וטיוב. הוא לא ביקש להיבחר מחדש לבית הנבחרים ב-1934, והפך למועמד לסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה > קריירה > הסנאט

צ'אבס היה המועמד הדמוקרטי למושב הסנאטור האמריקאי מניו מקסיקו ב-1934. הוא הפסיד במעט לסנאטור המכהן הרפובליקני ברונסון מ. קאטינג. עם זאת, קאטינג נהרג בהתרסקות מטוס ב-6 במאי 1935, וחמישה ימים לאחר מכן, מונה צ'אבס למלא את התפקיד הפנוי עד לבחירות מיוחדות. בשנת 1936, צ'אבס נבחר לארבע שנות כהונתו הנותרות של קאטינג, ולאחר מכן זכה לכהונה מלאה משלו ב-1940, והפך לאדם הראשון ממוצא היספני שנבחר לכהונה מלאה בסנאט האמריקני. (אוקטביאנו לארזולו, גם הוא מניו מקסיקו, היה ההיספני הראשון שנבחר לסנאט, אך הוא נבחר רק לשארית כהונה שטרם פגה ומעולם לא כיהן כהונה מלאה.) צ'אבס נבחר שוב ב-1946, 1952 ו-1958, וכיהן עד מותו ב-1962. הוא כיהן כיושב ראש הוועדה לעבודות ציבוריות בשנים 1949 עד 1953, ושוב מ-1955 ועד מותו.
ב-1954, ניסו הרפובליקנים בסנאט להדיח את צ'אבס ממושבו, בטענה שאי-סדרים מהבחירות של 1952 פירושם שאי אפשר לסמוך על תוצאות הבחירות. החלטה שטענה שאף מועמד לא זכה בבחירות של 1952, ולכן דורשת מהמושל הרפובליקני של ניו מקסיקו למנות סנאטור חדש, הובסה בהצבעה של 36–53.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1911 נישא צ'אבס לאימלדה אספינוזה, בת למשפחה בולטת בניו מקסיקו. ב-1914 הם עברו לבלן. לזוג נולדו שלושה ילדים: דניס הבן, גלוריה וימלדה.
דניס צ'אבס מת מסרטן, שיוחס להיותו מעשן לכל החיים, בוושינגטון הבירה, ב-18 בנובמבר 1962, ונקבר בבית הקברות מאונט קלווארי באלבקרקי, ניו מקסיקו. הקונגרס כיבד את זכרו בדקת דומיה, וסגן הנשיא לינדון ב. ג'ונסון נאם בהלווייתו. בזמן מותו, הוא היה במקום הרביעי בוותק בסנאט.
מורשת

צ'אבס, החבר ההיספני השני אי פעם בסנאט האמריקני, היה ההיספני הראשון יליד ארצות הברית שנבחר לסנאט (אוקטביאנו לארזולו נולד במקסיקו). הוא גם היה האדם הראשון שנולד בניו מקסיקו שנבחר על ידי המדינה לסנאט. בהפרש גדול, הוא הסנאטור ההיספני האמריקאי שכיהן הכי הרבה זמן.
הוא זכה להנצחה על ידי שירות הדואר של ארצות הברית בבול דואר 35¢ סדרת Great Americans (1980–2000).
בתו, ימלדה צ'אבס דיקסון, כתבה טור נשים מצליח עבור Washington Evening Star מ-1965 עד 1981 בשם "הדייט שלך עם ימלדה".
נכדתו, גלוריה טריסטאני, הלכה בעקבותיו בשירות הציבורי, כיהנה כיו"ר ועדת התאגידים של מדינת ניו מקסיקו ב-1996, כחברה בוועדת התקשורת הפדרלית מ-1997 עד 2001, וכמועמדת הדמוקרטית למושב האחר של הסנאט האמריקני של ניו מקסיקו ב-2002 שם הפסידה לסנאטור פיט דומניצ'י.
הערות שוליים

↑  "CHAVEZ, Dennis".
↑  "CQ Almanac Online Edition". נבדק ב-30 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Diaz, Rose. "Biography of Senator Chavez". The Dennis Chavez Foundation. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-1 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ymelda Dixon Obituary - Washington, DC - The Washington Post". The Washington Post.
↑  "Hispanic Americans in Congress -- Chávez". Library of Congress.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3067 5229  LCCN: n89125922  NARA: 10570915  SNAC: w6wf4r6p  US Congress: C000338  VIAF: 23729061   WorldCat (עם VIAF): 23729061 
מיוחס לסמל של דניס צ'אבס
פסל דניס צ'אבס מאת פליקס דה וולדון בהיכל הפסלים הלאומי בקפיטול האמריקאי.
ה"שפרה" בגטו לודז'

| חלק מהשואה |
| --- | --- |
 תאריך:  5 בספטמבר 1942 – 12 בספטמבר 1942 (8 ימים) 
 מקום:  גטו לודז' 
 מטרה:  יהודים 
 קואורדינטות:  51°47′13″N 19°27′07″E﻿ / ﻿51.786861°N 19.451806°E﻿ / 51.786861; 19.451806
 סוג:  גירוש, הגירושים מגטו לודז' 
 he
 
ה"שפרה" בגטו לודז' (בגרמנית: Allgemeine Gehsperre, מהמילה "Sperre" בגרמנית, שמשמעה "מצור") הייתה אקציה בה גורשו כ-15,000 ילדים, קשישים, חולים ומובטלים מגטו לודז' למחנה ההשמדה חלמנו בין 5 ל-12 בספטמבר 1942. לפי נתונים רשמיים, 15,681 בני אדם גורשו, מאות נרצחו בגטו ו-35 נתלו בשל ניסיון להימלט מהשילוח או לעזוב את מקום עבודתם.
רומקובסקי נואם בכיכר סטרזאצקי ברחוב לוסטיג (Lustige Gasse 14, כיום כיכר בין הבניינים ברחוב זכודניה 12 ו-14 בלודז')
מקור השם "שפרה"

ב-5 בספטמבר 1942 הופיעה על קירות גטו לודז' הודעה על הפסקה בתנועת האנשים בגטו (גרמנית: Allgemeine Gehsperre - איסור מוחלט לצאת מהבית). מהמילה Gehsperre נקראה הפעולה "שפרה".
ביצוע

ההחלטה לגרש ילדים, קשישים, חולים ומובטלים מהגטו התקבלה באוגוסט 1942 במשרד הראשי לביטחון הרייך. לפני תחילת הגירושים, ב-1 וב-2 בספטמבר 1942, פונו בית הסוהר ובתי החולים בגטו, בהם כ-2,000 חולים. במהלך הפינוי נרצחו חלק מהחולים שניסו להימלט ואנשי צוות בבית החולים שלא צייתו לפקודות.
לגירוש קדם נאום ב-4 בספטמבר של יושב ראש מועצת היהודים מרדכי חיים רומקובסקי:
משבר פקד את הגטו. הם דורשים שנוותר על הטוב ביותר שיש לנו - הילדים והזקנים שלנו. […] בגילי, אני צריך לפרוש ידיים ולהתחנן: אחים ואחיות! תנו לי אותם! אבות ואמהות, תנו לי את ילדיכם! […] אני צריך להכין את המבצע הקשה והעקוב מדם הזה, אני צריך לכרות את הענפים כדי להציל את הגזע. אני חייב לקחת את הילדים כי אם לא, עלולים לקחת גם אחרים - חלילה. […] אני מושיט אליכם את ידיי השבורות והרועדות ואני מתחנן בפניכם: הקריבו את הילדים האלה! רק כך נוכל למנוע סבל עתידי ונוכל לשמר את הקהילה המונה 100,000 יהודים.
רומקובסקי טען שהגרמנים רוצים להיפטר מ-24,000 איש בסך הכל, 3,000 איש בכל אחד משמונה ימי ה"שפרה". לאחר נאומו הסתערו יהודים על משרדי הרישום. לדברי פובליציסט מהגטו, אוסקר זינגר, הם רצו להביא לשינויים בתעודות הלידה על ידי הגשת מסמכים כוזבים ואמיתיים, בניסיון להוכיח שהילדים מבוגרים יותר והקשישים - צעירים יותר, וכך להצילם מגירוש.
ב-5 בספטמבר 1942 פורסמה מודעה על קירות הגטו. היא הכריזה על איסור תנועת אנשים בגטו (בגרמנית - Allgemeine Gehsperre). באותו יום ארגן רומקובסקי את הוועדה שנועדה להחליט מי מיועד לגירוש, ערך רשימות של אנשים שצוינו לגירוש ואישר את הרשימות. בימים שלאחר מכן, שירות הביטחון הגרמני ואנשי שירות הסדר היהודי שלפו אנשים מדירותיהם על סמך רשימות, והובילו אותם לתחנת הרכבת ראדוגושץ' בלודז'.
בין השוטרים להורי הילדים התנהלו תגרות, והוצאת הילדים התעכבה. השלטונות הגרמניים ראו שפעילות היחידות היהודיות לא יעילה ושלחו לגטו יחידות גסטפו ומשטרה גרמניות, מה שהוביל לדיכוי תוך שימוש בנשק. הגרמנים ירו ללא אזהרה, תקפו אנשים ברחוב וירו לפחות בכ-200 הורים שסירבו לוותר על ילדיהם. כאשר פונו בתי חולים, זרקו הגרמנים ילדים מהחלונות.
ב-12 בספטמבר 1942 הסתיימה ה"שפרה". השלטונות הגרמניים פרסמו הודעות על פתיחה מחדש של מפעלים ובתי מלאכה מ-14 בספטמבר, מנות מזון הונפקו ונפתחו חנויות. מכאן ואילך פעל גטו לודז' בעיקר כמחנה לעבודת כפייה.
היהודים שגורשו נשלחו למחנה ההשמדה בחלמנו, שם נרצחו במשאיות גז.
ביצוע > שחרור מגירוש

ילדי יהודים בעלי מעמד קיבלו פטור מגירוש, בהם בני שוטרים, כבאים וראשי המשרדים החשובים ביותר ביודנרט,
כולל יוסף נפתלי, בנו של ברוך פרשקר, חבר היודנראט של גטו לודז'.
ביצוע > קורבנות

על פי נתונים רשמיים, 15,681 בני אדם גורשו למחנה ההשמדה במסגרת ה"שפרה", אם כי לפי הערכות גורשו עד 20,000 איש. מאות נוספים נרצחו בגין התנגדות ו-35 בני אדם נתלו בשל ניסיון להימלט מהטרנספורט או לעזוב את מקום העבודה.
הנצחה

ב-29 באוגוסט וב-4 בספטמבר 2012, במסגרת ציון 70 שנה ל"שפרה", התקיימה בלודז' ההופעה "שפרה 42'".
במסגרת פרויקט "ילדי באלוט - ציורי קיר של זיכרון", במסגרת ציון 70 שנה ל"שפרה", בספטמבר 2012, נחשפו באזור הגטו לשעבר שלושה ציורי קיר המתארים ילדים, לזכר גירוש הילדים מהעיר להשמדה. עד 2017 הוצגו באופן זה ציורים של 25 ילדים.
בשנת 2015 הופק סרט דוקומנטרי בבימויו של פיוטר פרז (Perz) ופיוטר וייכרט (Weychert) בשם "Wielka szpera", המתאר את אירועי גטו לודז'.
בשנת 2017 עלתה הצגת הבכורה בתיאטרון דום "ויילקה ספרה" מאת אנדז'יי מריה מרצ'בסקי, המבוססת על יומניו של יוזף זליקוביץ'.
תנו לי את ילדיכם - גטו לודז' 1942  רחלי רוגל 2007ביצירתה "תנו לי את ילדיכם - גטו לודז' 1942" שילבה האמנית רחלי רוגל על שק תפוחי אדמה חלק מנאום רומקובסקי סביב מפת הגטו הריק. ילדי הגטו הועסקו בתפירת כפתורים. ביצירה כפתורים שונים זה מזה המשמשים בביגוד ילדים וכפתורים בלויים ושבורים. ארבעת הפרחים אינם אלא ארבעה קברי המונים ביער ז'וחוב שבמחנה ההשמדה חלמנו אליו הובלו הילדים. חלק מהכפתורים שבמרכזם זהים לאלה שנאספו בחלמנו ומוצגים במוזיאון "יד ושם".
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Wielka Szpera w getcie łódzkim (בפולנית)
1 2  Szpera '42 – Centrum Dialogu im. Marka Edelmana
↑  מדברי רומקובסקי בעת ה"שפרה", בערוץ היוטיוב של יד ושם
↑  ארד, יצחק; גוטמן, ישראל; מרגליות, אברהם, השואה בתיעוד : מבחר תעודות על חורבן יהודי גרמניה ואוסטריה פולין וברית המועצות., ירושלים: יד ושם, תשל"ח 1978
1 2 3 4  76. rocznica Wielkiej Szpery w łódzkim getcie (בפולנית)
1 2 3  Wielka Szpera. Tragiczne dni, o których Łódź nigdy nie zapomni (בפולנית), 2017-09-09
↑  79 lat temu zaczęła się tzw. Wielka Szpera (בפולנית)
↑  Wielka Szpera i likwidacja Litzmannstadt Ghetto
↑  Łódź: powstały murale upamiętniające ofiary Wielkiej Szpery w Litzmannstadt Getto (בפולנית), 2017-08-27
↑  Wielka szpera – film online, Oglądaj na Player.pl (בפולנית)
↑  . https://www.filmweb.pl/film/Wielka+szpera-2017-802799.
↑  Wielka Szpera | Kalejdoskop kulturalny regionu łódzkiego
↑  סול לנזיני - אוצרת, קטלוג תערוכת 'כפתור וקרע 1939 - 1945' - מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם: מוזיאון בר-דוד, 2009, עמ' 4-5
↑  שירה פרידמן, סיפור בחרוז וכפתור, מקור ראשון - אמנות 22 בינואר, 2010
↑  שולה פרומר, לולאות של חיים, ידיעות רחובות 26 במרץ, 2010, עמ' 94
גירוש הילדים לחלמנו בספטמבר 1942
ציור קיר לזכר ה"שפרה" רחוב ארגון WiN מספר 16, לודז'
מבצר קומבלגר

מבצר קומבלגר (בהינדית: कुम्भलगढ़ दुर्ग) הוא מבצר של אזור מאוור (אנ'), ברכס אראוולי (אנ') בדרום-מערב מדינת ראג'סטאן שבצפון-מערב הודו. המבצר נבנה במהלך המאה ה-15 על ידי המלך הראג'פוטי רנה קומבה. המבצר שימש עד סוף המאה ה-19, וכיום הוא פתוח לקהל הרחב והוא מואר באופן מרהיב במשך כמה דקות בכל ערב. קומבלגר ממוקם 82 קילומטרים צפונית-מערבית לאודאיפור. זה היה המבצר החשוב ביותר במאוור לאחר מבצר צ'יטורגר.
בשנת 2013, במושב ה-37 בוועדת המורשת העולמית שהתקיימה בפנום פן בקמבודיה, הוכרז מבצר קומבלגר, יחד עם חמישה מבצרים נוספים של ראג'סטאן, כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, כקבוצת מונומנטים הקרויה מבצרי הגבעות בראג'סטאן.
האדריכל הראשי שבנה את המבצר הזה היה האדריכל מנדאן (Mandan), שתכנן גם את מבצר צ'יטורגר, והוא תיעד את סגנון העבודה שלו בטקסט שלו, Rajvallabh. המבצר הוא בין מתחמי המבצרים הגדולים בעולם, והמבצר השני בגודלו בהודו אחרי מבצר צ'יטורגר.