stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוונת טלסקופית
מבנה > כוונות טלסקופיות ומתאמים

ברוב המקרים, על מנת לאפשר את הצמדתן לכלי נשק שונים, כוונות טלסקופיות מיוצרות ללא מתאמים או תושבות (או עם מתאמים נפרדים). כך יכול המשתמש בהן לבחור את המתאם המתאים לכלי הנשק אליו הוא מעוניין להצמיד את הכוונת. עם זאת, ישנם רובים שצוידו בכוונת אופטית כחלק בלתי נפרד מהנשק (כך למשל הגרסה הראשונה של רובה הסער AUG A1 של חברת שטייר).
על אף שהמתאמים נדרשים להצמיד היטב את הכוונת לכלי הנשק כך שמגע בכוונת לא ישנה את איפוס הנשק, ישנה מגמה לייצר מתאמים (או תושבות למתאמים) המתנתקים בקושי לא רב מהרובה, וזאת במטרה להקל על צלף העומד ליפול בשבי להיפטר מסימנים המעידים על היותו צלף.
בחלק מן המתאמים קיימים אמצעים לאיפוס גס, הנעשה לפני שימוש בתופי האיפוס של הכוונת עצמה.
סוגי כוונות

נהוג לחשוב כי כוונות טלסקופיות משמשות למטרות צבאיות בלבד, אך הן משמשות גם לשם קליעה ספורטיבית או ציד. בעוד שעד קליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו עוד ניתן להשתמש בכוונות טלסקופיות בסטנדרטים נמוכים לקליעה וציד, בקליברים גבוהים יותר אין ברירה אלא להשתמש בכוונות שיוצרו לפי סטנדרטים צבאיים. הסיבה לכך היא שכוונות מסחריות פשוטות אינן עמידות לאורך זמן ברתע החזק של כלי נשק בעלי קליבר גבוה.
הכוונות הטלסקופיות מתחלקות לכוונות בעלות הגדלה קבועה וכוונות בעלות הגדלה משתנה. לעיתים ידוע מראש מה הנשק והתחמושת בהם ייעשה שימוש בכוונת, ולכן היצרן עושה התאמות מיוחדות לכוונת, כך שליורה הרבה יותר קל להשתמש ברובה - הטווחים רשומים לו על תוף הטווחים. התהליך עוד יותר פשוט בטלסקופ המתכוונן לטווח (ART - Adjustable Ranging Telescope).
ניתן לחלק את הכוונות הטלסקופיות שנעשה בהן שימוש צבאי לשתי קטגוריות עיקריות: כוונות לטווחים קצרים וכוונות לטווחים ארוכים.
סוגי כוונות > כוונות לטווח קצר

אלו כוונות אופטיות המורכבות על נשקי סער (כגון רובה סער או מקלע), בעלות כושר הגדלה של פי 2 או 4.
דוגמה לכוונת מסוג זה היא כוונת ה"טריג'יקון" בה משתמשים קלעי הסער של צה"ל. כוונת זו היא בעלת כושר הגדלה של פי 4, בדגם החדש של כוונת זו יש סיב אופטי המציג ליורה נקודה אדומה במרכז לוח השנתות - יש הטוענים כי אמצעי זה מקל על מלאכת הכיוון.
כוונות מסוג זה מתאימות לירי בטווחים שבין 250–500 מטר ונועדו לירי מבצעי, או במילים אחרות, ירי שבו ליורה אין שהות או יכולת לבצע ירי איכותי על פי עקרונות הקליעה הטובה.
סוגי כוונות > כוונות לטווחים ארוכים

כוונות אלו מותקנות על רובי צלפים ומהוות חלק ממערכת נשק צלפים: מערכות נשק המותאמות לירי מדויק לטווחים גדולים.
כוונות אלו הן בעלות כושר הגדלה רב יותר, שכן צלפים נדרשים לזהות מטרות מוסוות וגלויות בטווחים של 300 מטר ומעלה. בהשוואה לדרישות מקלע סער, פעילות הצלף (ירי בתנאים משתנים ולטווחים רחוקים) תובענית יותר - הצלף נדרש לחישובי היסט והגבהה ואומדן טווח לפי ממדי מטרה. לכן טלסקופים שצלפים עושים בהם שימוש מורכבים ומתוחכמים יותר וכוללים לא מעט מהתכונות שהוזכרו עד כה.
דוגמה לכוונת טלסקופית ארוכת טווח: כוונת לאופולד Mark 4 3M שבה משתמשים צלפי צה"ל (על־גבי רמינגטון M24), בעלת כושר הגדלה של פי 10. ב־2017 רכש צה"ל מאות כוונות לאופולד Mark 6 עם הגדלה משתנה של פי 3–18, עבור מערך הצליפה שלו.
ראו גם

כוונת
טלסקופ
מערכת נשק צלפים
צליפה
פגיון (כוונת)
אמצעים אופטיים לנשק קל של צה"ל
הערות שוליים

↑  דגם המכונה "רד פויינט"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10643841 
מבט דרך כוונת טלסקופית ליאופולד של צלפים
סאלח חרדון

| --- | --- |

 לידה:  1851 בגדאד, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1931 (בגיל 80 בערך) שאנגחאי, הרפובליקה הסינית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 
רחוב "ננקינג" (Nanking) בשנגחאי בשנות ה-30. סלאח חרדון היה מיזמיו העיקריים.
בית הכנסת "בית אהרן" בשנגחאי. בתקופת מלחמת העולם השנייה התיישבה בו ישיבת מיר.
סאלח חרדון (ידוע גם בשם:סילאס אהרון חרדון; באנגלית: Silas Aaron Hardoon;‏ 1851 – 19 ביוני 1931) היה איש עסקים יהודי ממוצא בגדאדי, מעשירי שאנגחאי בתחילת המאה ה-20.
קורות חיים

סאלח חרדון נולד בבגדאד בשנת 1851 למשפחה מרקע צנוע. בנעוריו, בסביבות שנת 1865, היגר ביחד עם אביו לעיר בומביי, כמו אחרים מיהודי בגדאד. משנת 1870 החל לעבוד עבור חברת הסחר הבינלאומי של משפחת ששון. בארבע השנים הראשונות עבד בשירות החברה בהונג קונג, ולאחר מכן עבר לשאנגחאי. תפקידיו הראשונים בחברה היו בדרג נמוך, אך עד מהרה התקדם במעלה סולם הדרגות בזכות כישרונו העסקי. למרות שהיה חסר חינוך פורמלי, הצליח להגיע עד למשרה של מנהל שותף בחברה וכיהן בתפקיד זה בשנים 1890–1911. לאחר מכן עבר ליזום עסקים עצמאיים, בעיקר בתחום הנדל"ן. השקעותיו המוצלחות, בפרט ברחוב "ננקינג" שלימים ייהפך לשדרה המרכזית של שנגחאי, הביאו לכך שעם מותו בשנת 1931 הונו נאמד בכ-150 מיליון דולר במונחים של שנות ה-30. לתקופות מסוימות הוא נחשב לאיש העשיר באסיה.
חרדון היה נשוי לאישה בודהיסטית ממוצא אירופאי-אסייתי מעורב בשם לו ג'ילינג (Loo Jialing) אשר הייתה ידועה גם בכינוי ליזה רוס. אביה של רוס היה כנראה יהודי-צרפתי ואמה סינית. לזוג לא היו ילדים משלהם, אך הם אימצו 11 ילדים ממוצא מזרח אירופאי (רובם יהודים רוסים, בנים למשפחות עניות שנמלטו לשנגחאי מפני המהפכה הבולשביקית), אותם גידלו כיהודים, וחמישה ילדים נוספים ממוצא סיני. הזוג חי יחד באחוזה גדולה המעוצבת בסגנון סיני, שכללה בתחומה גם מנזר בודהיסטי ומרכז אקדמי שאירח אינטלקטואלים סינים (ביניהם מאו דזה-דונג, השליט העתידי של סין). חרדון החשיב את סין לביתו ותרם לפרויקטים ומוסדות שונים לשימור המורשת הסינית. אחד מהפרויקטים החשובים שיזם היה הדפסה והפצה של אלפי עותקים של ספרי היסוד הבודהיסטים והפצתם לספריות ברחבי העולם. בבעלותו היה בית דפוס שהוציא לאור פרסומים ייחודיים, כגון תרגום לסינית של ספר הקוראן. בשל דרך חייו הוא היה אישיות שנויה במחלוקת בקהילה היהודית הבגדאדית בשנגחאי. עם זאת, בשנת 1927 הקים בשנגחאי בית כנסת מפואר בשם "בית אהרן" עבור הקהילה. הוא גם קיבל בחמימות באחוזתו את הסופר והפילוסוף ד"ר אריאל בן ציון, שליח קרן היסוד, וביוזמתו הקים קרן למען "קידום התרבות העברית בארץ ישראל".
בעד שירותיו השונים למען סין והתרבות הסינית קיבל 12 עיטורי כבוד שונים, כולל עיטור הכבוד הגבוה ביותר שהממשל הסיני העניק לנתין זר עד אותה עת. בהלווייתו בשנת 1931 נכחו אלפי אנשים בני דתות שונות. הוא ציווה להוריש את כל רכושו לאשתו, אך קרב ירושה משפטי בין קרוביו נמשך שנים ארוכות עד שלבסוף ירשה את ההון. לאחר פטירתה בשנת 1941 המשיך המאבק על הירושה בין ילדיהם המאומצים הרבים. עם הקמתה של הרפובליקה העממית של סין בשנת 1949 הולאם מרבית הרכוש המשפחתי בידי השלטונות, כולל מתחם האחוזה המפואר. בשנת 1955 הרשויות הסיניות הקימו במתחם האחוזה את "היכל הידידות הסינית-סובייטית". כיום המבנה ידוע בתור "מרכז הכנסים של שנגחאי" (אנ').
לקריאה נוספת

Betta, Chiara. Silas Aaron Hardoon (1849–1931): Marginality and Adaptation in Shanghai, Ph.D. diss., School of Oriental and African Studies, University of London, 1997.
Meyer, Maisie J. From the Rivers of Babylon to the Whangpoo: A Century of Sephardi Jewish Life in Shanghai, Lanham, Md.: University Press of America, 2003.
הערות שוליים

↑  Jonathan Goldstein, "The Jews of China", vol. 1, M.E. Sharpe, 1999, pp. 225.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262319605171  ISNI: 0000 0004 5560 2041  LCCN: n82257950  VIAF: 53053125   WorldCat (עם VIAF): 53053125
אליהו הכהן האתמרי

| --- | --- |
 לידה:  1659 (משוער) איזמיר, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1729 ח' באדר ב' ה'תפ"ט איזמיר, האימפריה העות'מאנית
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ?–1729 
 חיבוריו:  שבט מוסר, ועוד
 
רבי אליהו בן אברהם שלמה הכהן האתמרי (~1659 – 1729, ח' באדר ב' ה'תפ"ט) היה דיין, מחבר ספרים ומקובל מחכמי איזמיר. נודע בעיקר בזכות ספרו שבט מוסר.
חייו ופועלו

נולד באיזמיר לאברהם שלמה, ושם ישב כל חייו. נודע כדרשן. בדרשותיו הטיף לסגפנות ולהתרחקות מתענוגות העולם הזה.
עם היותו בעצמו עשיר, הטיף לעשירים לפזר את כספם לצדקה, וראה בעוני ובאי השוויון החברתי בעיה דתית מוסרית, הצריכה לבוא לידי תיקון על ידי הקהילה. את עשירי הקהילה ראה כ"אפוטרופוסים" המופקדים על הכספים של העניים. הוא עצמו שימש כאפוטרופוס לעניים, והיה מחלק להם מהכספים שהיה מקבץ מהעשירים. בדרשותיו הפליג בתיאורי השכר והעונש של העולם הבא מזה, והגיהנום מזה.
לאחר המרת הדת של שבתי צבי הוא יצא נגד מחשבי הקיצים. עם זאת, גרשם שלום כתב שיש בספריו רמזים לכך שהאמין ששבתי צבי היה משיח.
ספריו

רבי אליהו חיבר עשרות ספרים, בעיקר ספרי מוסר, מדרש ופרשנות על ספרי התנ"ך.
שבט מוסר - ספרו המוכר ביותר. יצא לאור לראשונה בקושטא ה'תע"ב, ומאז בעשרות מהדורות. תורגם ליידיש, לאדינו וערבית יהודית. עיבוד מקוצר לעברית עכשווית של חלקים מהספר יצא על ידי יורם טהרלב בשם "וטהר לבנו".
מדרש תלפיות - בו נאספו מדרשים ואגדות מהתלמודים, מהזוהר ועוד. הספר עוסק גם בזיהוי אבני החושן, ובשאר אבנים טובות וסגולתם.
ילקוט האתמרי - ספר מדרשים, ספר זה העניק לו את הכינוי "רבי אליהו האתמרי".
שער הספר "שבט מוסר" בתרגום ללאדינו, ח"א, איזמיר תר"ך (1860).ולא עוד אלא - באור לכל המקומות שבהם נאמר ולא עוד אלא בתלמוד ובספרות המדרש.
מעיל צדקה
עיני העדה - פירוש על המסורה בתנ"ך
מגלה צפונות
אגדת אליהו - שני חלקים על אגדות התלמוד הירושלמי
תהילות ה' - על תהלים
אליהו זוטא - על מסכת אבות
מנחת אליהו - דרושים
סמוכים לעד - על התורה
מדרש אליהו - דרושים על מעלת פטירת הצדיקים
חוט של חסד - ביאורים וחידושים על חמישה חומשי תורה
ספר ברכת כהן - על ענייני ברכת כהנים
ידו בכל - ביאורים וחידושים על חמישה חומשי תורה, נדפס באיזמיר, שנת תרכ"ז.
הערות שוליים

↑  החיד"א, שם הגדולים, בערכו
↑  גרשם שלום, ר' אליהו הכהן האיתמרי והשבתאות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260708005171  PLWABN: 9810661836405606  GND: 137947666  ISNI: 0000 0003 5774 8290  LCCN: n86039550  NTA: 299134865  SELIBR: 266627  VcBA: 495/17613  VIAF: 200249036   WorldCat (עם VIAF): 200249036
מוזיאון העיר חיפה

| --- | --- |

מוזיאון העיר חיפה בבית העם הטמפלרי
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה ותרבות
 כתובת:  שדרות בן-גוריון 11, חיפה
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  מוזיאוני חיפה, עיריית חיפה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2000
 אדריכל:  פטר יוליוס לויטווד
 
 קואורדינטות:  32°49′20″N 34°59′32″E﻿ / ﻿32.82216°N 34.99215°E﻿ / 32.82216; 34.99215
 דף מוזיאון העיר חיפה
  (למפת חיפה מוגדלת) מוזיאון העיר חיפה(למפת חיפה רגילה) מוזיאון העיר חיפה(למפת הגליל המערבי רגילה) מוזיאון העיר חיפה(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מוזיאון העיר חיפה
 
בית העם הטמפלרי, מבט ממזרח למערב.
מוזיאון העיר חיפה - שלט הסבר בכניסה לבניין
מוזיאון העיר חיפה - מבט על הצד האחורי של הבניין
מוזיאון העיר הוא מוזיאון העוסק במרחב האורבני, בתרבות עירונית ובהצגת היסטוריות של אוכלוסיות שונות בעיר חיפה. המוזיאון נפתח בנובמבר 2000, והוא ממוקם במבנים בית העם הטמפלרי ובית הספר הטמפלרי, בשדרות בן-גוריון 11, במושבה הגרמנית בחיפה. מיקומו של המוזיאון בקצה המושבה הגרמנית, בסמוך לעיר ההיסטורית, חושף מרקם עירוני מורכב ועשיר המבקש לתת ביטוי למגוון היסטוריות של אוכלוסיות שונות בעיר. במסגרת פעילות תרבותית נרחבת המתקיימת במוזיאון, נידונים במקום נושאים הקשורים לטבורה ואופייה של העיר, כאבן שואבת לתרבויות שונות, מפגשי מזרח ומערב וסוגיות פוליטיות הנוצרות ומעובדות במרחב העירוני. יחד עם בחינת סיפורה הייחודי של חיפה בנוף המקומי, המוזיאון מניע ומקדם שיח העוסק במרחב האורבני ובתרבות עירונית כמושא למחקר.
המוזיאון הוא חלק ממוזיאוני חיפה, חברה לתועלת הציבור שבבעלות עיריית חיפה.
היסטוריה

בית העם הטמפלרי הוקם בשנת 1869 והיה הבניין הראשון שהקימו הטמפלרים בארץ ישראל. האולם המרכזי שבקומת הקרקע שימש כמקום התכנסות, תפילות ואירועים חגיגיים. בקומה העליונה שכן בית הספר של הטמפלרים, שעבר לאחר מכן לבניין שנבנה מאחוריו. המבנה תוכנן על ידי פטר יוליוס לויטווד, ובנייתו נעשתה ב-1869 על ידי פועלים ערבים בהדרכתם של אנשי מקצוע טמפלרים. הוא שופץ ב-1890, והתווספו לו אולם, גג רעפים ומגדל פעמונים על הגג.
לאחר הקמת מדינת ישראל עברו מבני המושבה הגרמנית לידי מוסדות המדינה, ועם השנים ננטשו ונזנחו. משנות ה-50 של המאה ה-20 שימש המבנה כמחסן של חברת אגד. בשנת 2000 הוא שוקם ושופץ במימון ממשלת גרמניה, ונפתח בו מוזיאון העיר.
מתחם המוזיאון כולל שלושה מבנים. בשלב הראשון בשנת 2000 נפתח בית העם הטמפלרי. בשלב השני ב-2007 שוקמה מעטפת המבנה של בית הספר הטמפלרי, ועם השלמת פנים המבנה מוקמה בו תצוגת הקבע של המוזיאון. השלב השלישי מתוכנן לכלול מבנה מודרני שיקשר בין שני המבנים הטמפלרים, כולל מעלית, חדרי אוסף, רחבת כניסה, חנות מוזיאון ובית קפה.
פעילות

המוזיאון עורך פעילויות רב-תרבותיות מגוונות, במטרה להעניק נקודת מבט עכשווית על אירועים שהתרחשו בעיר ושינויים שחלו בעקבותיהם. זאת באמצעות תערוכות, מפגשים, ימי עיון, הרצאות וסיורים ברחבי העיר בהשתתפות אנשי אקדמיה, יוצרים, אוצרים וחוקרים. לצד תערוכות, המוזיאון גם מפתח תוכניות חינוכיות, מציע פעילויות למשפחות ועוסק בפיתוח קשרי קהילה-חברה-תרבות.
פעילות > תערוכות

כמוזיאון הרואה לנגד עיניו את התפתחות עושרה ההיסטורי והתרבותי של העיר, הוא שם לעצמו למטרה ליזום שיח חברתי ותרבותי פעיל, הכולל תערוכות מגוונות הנוגעות בשאלות של היסטוריה, עירוניות, זהות, רב-לאומיות ובין-תרבותיות. במוזיאון מתקיים מבחר גדול ומרשים של תערוכות השופכות אור לראשונה על תהליכים ונושאים מרכזיים שעצבו את דמותה של חיפה כעיר מודרנית וכראי לתרבות החברה המתפתחת בארץ. ייחודן של התערוכות המתקיימות במוזיאון הוא בעיסוקן בדינמיקה הפנימית של העיר – בין קבוצות אוכלוסייה ובין מרחבים פיזיים ובמוסדות חברתיים היוצרים את המרקם העירוני. התערוכות משקפות את התהליכים ההיסטוריים שהשפיעו על עיצובה של העיר מהתקופה העות'מאנית ועד היום. הן בוחנות את מערך היחסים בין המקום לבין הקהילה וכיצד הללו עשויים להשפיע על כינון זהות מקומית, לאומית, דתית או אתנית ולהעברת מסרים ואידאולוגיות.
במוזיאון מוצגות תערוכות קבע ותערוכות מתחלפות. במוזיאון הוצגו בעבר תערוכת צילומים של העיר מתחילת המאה לצד צילומים עכשוויים, תערוכות בנושא נמל חיפה, מסילת הרכבת החיג'אזית, הנוצרים בישראל ובחיפה, היסטוריות מצטלבות, חיפה העות'מאנית, מילון הווה, חיפה בתקופת המנדט הבריטי, "בדרך אל הים", "העיר ואני", "נוף עירוני", "ההדר הנעדר" ועוד.
הערות שוליים

↑  היסטוריות מצטלבות- אשכול תערוכות, מוזיאון העיר חיפה, 2007 באתר של רונה סלע
↑  1948-1958, מילון עיר ההווה, באתר "מוזיאוני חיפה"
↑  תערוכת בשירות הוד מלכותו באתר מוזיאון העיר חיפה
↑   קשת רוזנבלום, פותחים את הים בחיפה, באתר הארץ, 7 בפברואר 2013
↑   איתן בוגנים, מה נשאר מן ההדר, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265887105171  ISNI: 0000 0001 1942 4207  LCCN: n2004155488  VIAF: 152259878   WorldCat (עם VIAF): 152259878
משה מנדלסון

ערך זה עוסק בפילוסוף. אם התכוונתם למלומד איש המבורג, ראו .
| --- | --- |

משה מנדלסון
 לידה:  6 בספטמבר 1729 י"ב באלול ה'תפ"ט האימפריה הרומית הקדושה דסאו, נסיכות אנהלט
 פטירה:  4 בינואר 1786 (בגיל 56) האימפריה הרומית הקדושה ברלין, ממלכת פרוסיה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי הישן בברלין 
 השקפה דתית:  יהדות 
 זרם:  עידן הנאורות
 תחומי עניין:  תנועת ההשכלה היהודית, פילוסופיה של הדת
 עיסוק:  פילוסוף, סופר, מתרגם, מתרגם תנ"ך 
 הושפע מ:  רמב"ם, ג'ון לוק, גוטהולד אפרים לסינג, דוד פרנקל ברוך שפינוזה
 השפיע על:  דוד פרידלנדר, שלמה מימון
 מדינה:  גרמניה 
 יצירות ידועות:  נתיבות השלום, קהלת מוסר, ירושלים, פיידון 
 בן או בת זוג:  פרומט מנדלסון 
 צאצאים:  דורותיאה שלגל, הנרייטה מנדלסון, יוסף מנדלסון, רחה מאייר, אברהם מנדלסון-ברתולדי, נתן מנדלסון 
 חתימה:   
 
משה מנדלסון (או מנדלסזון; מכונה גם: ר' משה בן מנחם, (ובקיצור: רמבמ"ן), או רבי משה [מ]דסאו, משה [מ]דעסוי, (ובקיצור: רמ"ד); בגרמנית: Moses Mendelssohn; י"ב באלול ה'תפ"ט, 6 בספטמבר 1729 – ה' בשבט ה'תקמ"ו, 4 בינואר 1786) היה פילוסוף יהודי-גרמני, מאבות תנועת ההשכלה היהודית.
מנדלסון הוא הדמות המייצגת ביותר את ראשיתו של העידן המודרני בתולדות יהודי אירופה. במישור הגרמני הכללי השתלב מנדלסון בשיח הנאורות הגרמנית בת זמנה, ופרסם ספרים ומאמרים שזכו להערכה ולתפוצה רבה, אך עם זאת התמודד עם גילויים של חוסר סובלנות כלפי מוצאו היהודי. במישור היהודי הוציא לאור את כתב-העת העברי המודרני הראשון "קהלת מוסר", פרסם תרגום לגרמנית וביאור של חמשת חומשי תורה, וקיבץ סביבו חוג של תלמידים וממשיכי דרך, מהם קמה תנועת ההשכלה היהודית. מנדלסון נתפס מאז כאבי תנועת ההשכלה, ודמותו ריכזה סביבה את ההתייחסות החיובית והשלילית לתנועה זו ולרעיונותיה.
בין צאצאיו של מנדלסון נמנים המלחינים פאני מנדלסון ופליקס מנדלסון-ברתולדי והצייר פיליפ פייט.
קורות חיים > ילדות ונעורים; המעבר לברלין

מנדלסון נולד בי"ב באלול ה'תפ"ט, 6 בספטמבר 1729, למנחם מנדל סופר ולביילה רחל שרה, בעיר דסאו, באותם ימים העיר הראשית בנסיכות אנהלט. מצד אמו הוא היה צאצא של הרמ"א. אביו היה סופר סת"ם, וחינך אותו חינוך יהודי מסורתי, שכלל לימוד התורה והתלמוד עם מפרשיהם. כנער צעיר הוכר מנדלסון כעילוי רב-כישרונות, והחל ללמוד אצל הרב דוד פרנקל, המוכר בשל פירושו "קרבן העדה" על התלמוד הירושלמי. כשעבר רבו בשנת 1743 לברלין לכהן שם כרב הקהילה, עבר מנדלסון אחריו. כפי שרווח אז, לא הייתה העיר ברלין סובלנית כלפי יהודים; הכניסה לעיר ליהודים הותרה אך ורק דרך שער הבהמות, וליהודי חסר מקצוע וחסר רכוש כמו מנדלסון לא הייתה זכות לשבת בברלין ולכן התחבא בעליית הגג של רבו. שקידתו על הספרים עשתה אותו גיבן, וממום זה סבל כל ימיו.
בברלין המשיך בלימודיו התורניים, אך שם החל לפנות גם לתחומי ידע נוספים. בעידוד רבו החל ללמוד את הספר "מורה נבוכים" של הרמב"ם. ביהדות אשכנז של אותה תקופה כלל לא היו מקובלים לימודי פילוסופיה ובכללם לימוד "מורה נבוכים", אולם מספר שנים קודם לכן הודפס הספר ביסניץ והגיע לידי מנדלסון. בעקבות לימוד "מורה נבוכים" החל להתעניין בפילוסופיה ובמדעים כלליים. הוא החל ללמוד אצל כמה משכילים מוקדמים: המלומד היהודי רבי ישראל מזמושץ' לימד אותו פילוסופיה יהודית ומתמטיקה, הרופא אברהם קיש – לטינית, ואהרון גומפרץ – צרפתית ואנגלית. מנדלסון החל לקרוא בלטינית את ספרו של ג'ון לוק "מסה על שכל האדם" בסיוע מילון גרמני-לטיני, וממנו הגיע לשיטתם הפילוסופית האופטימית של לייבניץ וכריסטיאן וולף, שלפיה עולמנו הוא הטוב שבכל העולמות. הוא אימץ השקפה זו, ועל פיה פיתח את דרכו הפילוסופית.
לאחר מספר שנים של דוחק כלכלי כתלמיד ישיבה אצל רבו, החל בשנת 1750 לעבוד כמורה לבניו של התעשיין והסוחר היהודי יצחק ברנרד, ובשנת 1754 החל לעבוד כפקיד בבית החרושת למשי של ברנרד. לימים הפך גם לשותף בבית מסחר זה, וידע רווחה כלכלית, גם אם לא עושר של ממש. הדבר אפשר לו עצמאות כלכלית, כך שלא נאלץ להתפרנס משכר סופרים או להיסמך על רצונם הטוב של גבירים עשירים.
מכּתביו

כתבים קטנים בענייני יהודים ויהדות, רמת גן: ה'תש"ז
ירושלים: על אודות הכוח הדתי והיהדות
פעדאן (פיידון) - חקירה על השארות הנפש
מועדי שחר - חקירה בדבר קיום אלוהים
חומש נתיבות השלום (התרגום, ספר שמות ועוד) בצירוף אור לנתיבה
באור מלות ההגיון להרמב"ם (מהדורה ראשונה בשנת 1761 ומהדורה שנייה בחיי המחבר בשנת 1765).
מכתבים אודות התחושות, תל אביב: 1999
פירוש על ספר קהלת
קהלת מוסר - 2 גליונות
"על השאלה: הארה מהי?", בתוך: הנאורות – פרויקט שלא נשלם? שש מסות על נאורות ומודרניזם (עורך: עזמי בשארה), תל אביב: 1997
על השירה הלירית (מגרמנית: ידי אורן), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.
כתבי משה מנדלסון, כרך ג, מכתבים.
ביאור על ספר צאינה וראינה.
נוסף לכל אלו כתב מנדלסון חיבורים רבים בפילוסופיה כללית.
לקריאה נוספת

יצחק אייכל, תולדות רבנו החכם משה בן מנחם, ברלין, תקמ"ט 1788 (עותק סרוק,  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית)
עמוס אילון, רקוויאם גרמני, יהודים בגרמניה לפני היטלר, 1743–1933, תרגם דני אורבך, הוצאת דביר, 2004
מאיר גילון, קהלת מוסר למנדלסון על רקע תקופתו, ירושלים: תשל"ט
יעקב כץ, מסורת ומשבר, מוסד ביאליק, 1958
פרץ סנדלר, הביאור לתורה של משה מנדלסון וסיעתו, התהוותו והשפעתו, הוצאת ראובן מס, ירושלים, תש"א 1940
שמואל פיינר, מהפכת הנאורות - תנועת ההשכלה היהודית במאה ה-18, מרכז זלמן שזר, ירושלים, תשס"ב
שמואל פיינר, משה מנדלסון, מרכז זלמן שזר, 2005
שמואל פיינר, קריאה ב'קהלת מוסר' של משה מנדלסון, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ג', 2013.
יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך א', ירושלים, תשי"ב, עמודים 42–102
אליעזר שביד, תולדות ההגות היהודית בעת החדשה, כתר הוצאה לאור והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ח 1977, עמודים 122–151
אלי שיינפלד, ״שכחת הקול: עיון בתאולוגיה הפוליטית של ברוך שפינוזה ושל משה מנדלסון״, האלוהים לא ייאלם דום: המודרנה היהודית והתאולוגיה הפוליטית (עורכים כריסטוף שמידט ואלי שיינפלד), הוצאת הקיבוץ המאוחד ומכון ון ליר, ירושלים תשס״ט, עמודים 38–69
אלי שיינפלד, ״שכחי אלוהים: משה מנדלסון ור׳ יעקב עמדין על נבחרות ואוניברסליזם״, דעת 82 (2016), עמודים 351–368
אלי שיינפלד, האפולוגיה של מנדלסון - הולדת הפילוסופיה היהודית המודרנית, הוצאת כרמל, 2019
דב שוורץ, ההתפתחות של המין האנושי במשנתו של מנדלסון - פרק בתולדותיו של הרעיון המשיחי, דעת 22 (תשמ"ט), עמודים 109–121 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
עזריאל שוחט, עם חילופי תקופות; ראשית ההשכלה ביהדות גרמניה, מוסד ביאליק, ירושלים, 1960
ראו גם

הגימנסיה היהודית על שם משה מנדלסון
בלי פאניקה! (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  דוקו, דרמה קומית
 יוצרים:  גורי אלפי, ניר זהבי, דרור ויידמן, ברק כהן
 כותבים:  גורי אלפי, דרור ויידמן, ברק כהן, אלעד רביב
 בימוי:  ישי קרני, גורי אלפי, ניר זהבי
 שחקנים:  גורי אלפי, לוסי איוב
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית ישראלית 
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  אסף נאוי
 עורכים:  ניר זהבי
 מוזיקה:  אלון פרימן
 שידור
 תקופת שידור בישראל:  16 בפברואר 2022 – 29 באוגוסט 2022
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בלי פאניקה! היא סדרת דוקו דרמה קומית ישראלית המשודרת בכאן 11 החל משנת 2022, בכיכובם של גורי אלפי ולוסי איוב.
פורמט

הסדרה ממחישה לצופה בצורה קומית כיצד ייראה האסון הבא שעלול לפגוע במדינת ישראל. לפי המומחים, כל האסונות שבסדרה עתידים להכות במדינה, אך לא ניתן לדעת מתי ובאיזו עוצמה.
בסדרה פיתחו פורמט מיוחד שנע בין שני צירי זמן – מחד, הווה דוקומנטרי, ובו גורי ולוסי פוגשים ומראיינים במקומות שונים בעלי תפקידים בכירים, מומחים, ניצולים ישראלים שחוו את האסון בעברם במדינות אחרות וטיפוסים צבעוניים שמתכוננים על דעת עצמם לאסון. מהם הם לומדים מה הבעיות כיום, כיצד ניתן ורצוי להיערך לאסון ברמה האישית, הקהילתית והממשלתית. ומאידך, עתיד דרמטי, שבו הם חווים את האסון בעזרת אפקטים מיוחדים בצורה קומית ומתוסרטת הממחישה את האסון המדובר בכל פרק.
הסדרה נקראת "בלי פאניקה!" גם כאבחנה קומית וגם מפני שמטרתה היא לא להכניס את הציבור לפאניקה אלא לספק מידע לצופה מתוך גישה של "ידע זה כוח" ובכדי לספק לצופים טיפים משמעותיים כיצד כל אזרח יכול להימנע, להיערך ולפעול כאשר קורה האסון המדובר. כך יצא, לדוגמה, בפרק שהעלה תרחיש של מתקפת סייבר המתרחשת בתוך בית חולים בישראל, שבפועל הצליח לחזות את מתקפת הסייבר על בית החולים הלל יפה עוד לפני שקרתה.
רקע

בשנת 2020 פרצה מגפת הקורונה ותפסה את כל העולם לא מוכן ואת ישראל בפרט. המגפה אמנם הייתה מפתיעה, אך גורי אלפי ולוסי איוב כבר יודעים שהאסון הבא הוא רק עניין של זמן ולכן הם יוצאים לבדוק כיצד ישראל נערכת לאסון הבא – רעידת אדמה, צונאמי, אירוע חומ"ס (חומרים מסוכנים), צפיפות אוכלוסין, מתקפת סייבר ומזג אוויר קיצוני.
בפרקי הסדרה השונים השתתפו נציגים מטעם רשות החירום הלאומית, מערך הסייבר הלאומי, פיקוד העורף, המכון הגיאולוגי לישראל, המכון לחקר ימים ואגמים, ארגון "צפוף" ועוד. בין המומחים והבכירים שהשתתפו בסדרה נמנים חתן פרס ישראל דן יקיר, אל"ם גולן ואך, ד"ר אפרים לאור, פרופסור שמואל מרקו, ד"ר כרמית רפפורט, תא"ל זאב צוק רם, תא"ל בצלאל טרייבר, ד"ר רן נוף, ד"ר מיכאל הלברטל, ירון חנן, ד"ר עדי וולפסון, ד"ר אבי שגב, ראש עיריית דימונה בני ביטון, רומי אבן דנן, נמרוד קליף מ"כבאות הצלה ישראל", ד"ר עמוס סלמון, ד"ר בברלי גודמן, ד"ר איה לזר, סמנכ"ל הלמ"ס אליהו בן משה, ד"ר אלון טל ועוד.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גורי אלפי | גורי אלפי | שחקן ראשי |
| לוסי איוב | לוסי איוב | שחקנית ראשית |
| אסף ליברמן | קריין חדשות | פרק רעידת אדמה |
| סנדרה שדה | אמא של לוסי | פרק צונאמי |
| לוטוף נוייסר | אבא של לוסי | פרק צונאמי |
| ירמי שיק בלום | נאור המאבטח | פרק צונאמי |
| אורי ורד | רומי המתווך | פרק צפיפות אוכלוסין |
| רועי עידן | ישי כרמל | פרק מזג אוויר קיצוני |
| שרון טייכר | קריין פרסומות | פרק מזג אוויר קיצוני |
הפקה ושידור

הסדרה הופקה לתאגיד השידור הישראלי על ידי אסף נאוי במשך כשנה וחצי. בקטעי הדוקו צולמו ראיונות לאורך כמעט כל חלקי הארץ מאילת ועד צפת. עבודת האפקטים הייתה ארוכה ומורכבת במיוחד.
הפרק הראשון של הסדרה, בנושא רעידות אדמה, עלה לשידור בכאן 11 ב-16 בפברואר 2022, מספר חודשים לפני עליית שאר פרקי הסדרה כפרק ספיישל, בעקבות רעידות אדמה שפקדו את אזור בית שאן בתחילת שנת 2022. הפרק השני עלה לשידור ב-2 במאי באותה שנה, ושאר פרקי הסדרה עולים מדי יום שני לאורך חודש אוגוסט.
ביקורות ותגובות

הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות בעיתונות ובתחנות הרדיו השונות.
בביקורת בעיתון מעריב נכתב: "אין ספק ש"בלי פאניקה" היא סדרת פרקים מהחשובות שנעשו הנותנת לכל אחד ואחת מהצופים כלים להתמודדות. משהו באיך שהדוקו-קומדיה הזה נעשה יגרום להרבה מהצופים בבית להצליח לשבת פרק אחר פרק ולהמשיך ללמוד באופן פסיבי את אחד השיעורים החשובים ביותר שיילמדו – אחד כזה שבאמת יועיל להם בעתיד".
בביקורת בעיתון הארץ נכתב כי זוהי "תוכנית עם פורמט מקורי וחכם, את הסכנה העתידנית מצליחה "בלי פאניקה!" להעביר בבימוי קולנועי ואפקטים יעילים והשילוב בין סצנות דרמה עתידניות לבין שיחות עם מומחים שמתריעים מפני המחר מתגלה כמוצלח וחכם בעידן של מלחמה על קשב ותשומת לב".
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה | הקלטה בסדרה עובדתית וסדרת תעודה | קובי ניסים, ויטלי גרינשפן | מועמדות |
הערות שוליים

↑  שגיא בן נון‏, גורי אלפי ולוסי איוב חזו את התקפת הסייבר על בית החולים הלל יפה, באתר וואלה, 14 באוקטובר 2021
↑  שי רגב, ‏יש לנו סיכוי להינצל? בדוקו-קומדיה החדש של כאן 11 יש רק בעיה אחת, באתר מעריב אונליין, 20 בפברואר 2022
↑   יסמין לוי, "בלי פאניקה!": לוסי איוב וגורי אלפי מתגלים כזיווג טלוויזיוני מוצלח, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2022