stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וארסו
יהודי וארסו

יהודים חיו בוארסו במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 4 |  |
| 1880 | 21 | 507 |
| 1910 | 9 |  |
| 1920 | 5 |  |
| 1930 | 6 |  |
| 1941 | 2 | 927 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי וארסו שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת פטרוואשארה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פטרוואשארה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש • אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
וורן ג'י

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1970 (בן 53) לונג ביץ', ארצות הברית 
 שם לידה:  Warren Griffin III 
 שם במה:  Warren G 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  תיכון ג'ורדן 
 סוגה:  היפ הופ של החוף המערבי, ג'י-פאנק, גנגסטא ראפ, הארדקור ראפ 
 חברת תקליטים:  דת' רואו רקורדס, Violator 
 warreng.com
 פרופיל ב-IMDb
 
וורן גריפין השלישי (נולד ב-10 בנובמבר 1971), הידוע בכינוי וורן ג'י (באנגלית: Warren G) הוא ראפר אמריקאי, ואח חורג של הראפר והמפיק המצליח ד"ר דרה.
חבר לשעבר בכנופיית 'קריפס' בלונג ביץ'.
קריירה מוזיקלית

וורן ג'י, יליד לונג ביץ', קליפורניה, התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו בהרכב 213 (קידומת טלפון של אזור מזרח לוס אנג'לס) יחד עם נייט דוג וסנופ דוג.
הלהקה הצליחה בזכות הקשר של וורן ג'י שהכיר אותה לאחיו החורג ד"ר דרה שגרם להחתמתם בחברת התקליטים Death Row Records של שוג נייט.
בשנת 1992 וורן ג'י תרם רבות להפקת אלבום הבכורה של ד"ר דרה The Chronic שאירח בין היתר את כל הרכב 213 יחד עם חבריהם מהרכב דה דוג פאונד .
בשנת 1993 וורן ג'י הפיק לעצמו את סינגל הבכורה שלו בהשתתפות נייט דוג ומיסטה גרים שנקרא Indo Smoke (עשן הגראס).
שנה לאחר מכן ב-1994 יצא אלבום הבכורה בחברת התקליטים Def Jam Records שנקרא Regulate... G Funk Era והלהיט הגדול מהאלבום ובכלל של וורן ג'י היה "Regulate".
בשנת 1997 יצא אלבומו השני שנקרא Take A Look Over Your Shoulder. האלבום זכה להצלחה ומכר יותר משני מיליון עותקים בארצות הברית.
בשנת 1998 הופיעו וורן ג'י והזמרת הנורווגית סיסל יחד בדואט שהתבסס על הקטע "מחולות פוליבצים" מתוך האופרה "הנסיך איגור" והפך ללהיט באירופה. ג'י ביצע קטעי ראפ בעוד סיסל ביצעה קטעי מקהלה.
ב-1999 יצא אלבומו השלישי I Want It All. באלבום השתתפו ראפרים בולטים דוגמת מאק 10, סנופ דוג, קורופט ואיב. באותה שנה שיחק בדרמת הפשע "כביש מהיר" לצד דריל האנה.
בשנת 2001 וורן ג'י חתם ביוניברסל רקורדס והוציא את אלבומו הרביעי The Return of the Regulator שאכזב מאוד ולא הצליח במכירות. באלבום הזה שאפילו עטיפתו הייתה בדיוק כמו באלבום הראשון שלו, וורן ג'י ניסה לשחזר את אלבום הבכורה שלו משנת 1994 ללא הצלחה.
בשנת 2003 וורן ג'י חבר לחבריו להרכב 213 סנופ דוג ונייט דוג והחליטו להקליט את האלבום שלא יצא וזה שוחרר 2004 בשם The Hard Way. הלהיט הגדול ביותר מתוך האלבום היה "Grupie Luv" והאלבום נכנס למקום הרביעי במצעד המכירות של מגזין בילבורד הנחשב.
בשנת 2005 הוציא וורן ג'י את אלבומו החמישי In the Mid-Nite Hour תחת לייבל עצמאי.
דיסקוגרפיה

1994: Regulate...G Funk Era
1997: Take a Look Over Your Shoulder
1999: I Want It All
2001: The Return of the Regulator
2009: The G Files
וילהלם ריינהרד (טייס)

| --- | --- |

 לידה:  12 במרץ 1891 דיסלדורף, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  3 ביולי 1918 (בגיל 27) ברלין, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית 
 כינוי:  "וילי"
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1909–1918 (כ־9 שנים)
 דרגה:  האופטמן
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת קרב 6 מפקד טייסת קרב 1
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 צלב הברזל 
 
וילהלם ריינהרד (בגרמנית: Wilhelm Reinhard‏; 12 במרץ 1891 – 3 ביולי 1918) היה אלוף הפלות גרמני במלחמת העולם הראשונה. לזכותו נזקפות 20 הפלות מאושרות. לאחר מותו של הברון האדום ירש אותו כמפקד טייסת הקרב הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ריינהרד נולד בדיסלדורף ב-12 במרץ 1891. ב-1909 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית והוצב ברגימנט התותחנים הבווארי ה-14. הוא נפצע קשה בתחילת מלחמת העולם הראשונה והרופאים קבעו שהוא אינו כשיר לשרת בחזית. הוא התקבל לקורס הכשרת טייסים של שירות האוויר הגרמני. ביוני 1915 הוא חזר לשירות הקרבי אולם נפצע שוב. בפברואר 1916 הוא חזר לחזית והועלה לדרגת אובר-לויטננט. הוא לחם בחזית הבלקנית ובתחילת 1917 חזר לקורס הכשרת טייסים.
ביוני 1917 הוא סיים את הכשרתו כטייס והוצב בטייסת הקרב ה-11. ב-24 ביוני הוא הפיל את המטוס הראשון שלו ולקח בשבי את אלוף ההפלות הבריטי ג'פרי הורנבלואר קוק. ב-4 בספטמבר 1917 הוא נפצע שוב לאחר שהפיל שמונה מטוסים וכבר סומן כאחד האלופים המבטיחים של גרמניה. ב-26 בנובמבר הוא חזר לטוס כמפקד טייסת קרב 6. הוא המשיך להפיל מטוסי אויב וב-23 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. ב-21 באפריל של אותה שנה נהרג הברון האדום, וריינהרד נקרא למלא את מקומו בפיקוד על טייסת קרב 1. ב-12 ביוני הוא הפיל את המטוס ה-20 שלו, ועל כך היה אמור להיות מעוטר בפור לה מריט.
ב-18 ביוני נסע ריינהרד לברלין כדי להשתתף בניסוי במטוסי צפלין-לינדאו D.I. הניסוי נערך ב-3 ביולי. הרמן גרינג הטיס את המטוס,ולאחר שנחת ביקש ממנו ריינהרד לטוס בו גם כן. כשהיה באוויר, הכנף העליונה התפרקה וריינהרד צלל אל מותו.
הסרט "המקס הכחול" מבוסס באופן חלקי על סיפורו של ריינהרד.
הפלישה למפרץ החזירים

הפלישה למפרץ החזירים (או הפלישה לחוף חירון בשמה הקובני) הייתה מבצע כושל שיזמה ארצות הברית במטרה למוטט את משטר פידל קסטרו בקובה.
השתלשלות האירועים

הפלישה תוכננה במרץ 1960 על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר שחתם בחשאי על צו, המורה ל-CIA להקים ולאמן כוח פלישה מיוחד שיורכב ממתנגדי קסטרו שגלו לארצות הברית. המבצע זכה לשם הקוד "פלוטו" ומטרתו הייתה הפלת משטר פידל קסטרו.
הפלישה החלה ב-17 באפריל 1961, יומיים לאחר שמפציצי B-26 הנושאים סימול קובני מזויף הפציצו את קובה, ויום לאחר שקסטרו תיאר את המהפכה שלו כ"סוציאליסטית".
חטיבה 2506, ובה 1,400 גולים קובניים שאומנו והודרכו על ידי ה-CIA, בהוראת מנהל הסוכנות אלן דאלס ובאישורו של הנשיא ג'ון פ. קנדי, שנכנס לתפקידו כשלושה חודשים קודם לכן, נחתה מדרום להוואנה בחוף חירון שבמפרץ החזירים (בקובה מכנים את הפלישה על שם החוף, ולא על שם המפרץ). ההנחה של סוכנות הביון הייתה כי הפלישה תצית ניצוץ של התנגדות עממית לקסטרו, אולם זו לא באה.
תשעים מהגולים שנחתו על החוף נהרגו בקרבות, והיתר נפלו בשבי. שתי ספינות אספקה אמריקניות, "יוסטון" ו"ריו אסקונדידו", הוטבעו על ידי מטוס קובני. הנשיא קנדי אומנם אישר את התוכנית, אותה ירש מן הממשל הקודם (והורה לשנות את יעד הפלישה ממפרץ טרינידד למפרץ החזירים), אך משהתברר במהלך הלחימה כי רק סיוע אמריקני נרחב יציל את הפלישה הכושלת, הורה קנדי שלא לסייע לגולים, על מנת שלא להעמיק את המעורבות האמריקנית במה שנראה ככישלון מהדהד, ולחסוך בחיי אדם. הלחימה הסתיימה יומיים לאחר שהחלה, ב-19 באפריל 1961.
משפטם של הגולים ואחרית דבר

לתשעה מהגולים שנשבו נערכו משפטי בזק בני יומיים בעוון בגידה והם הוצאו להורג. והאחרים, כ-1,200 שבויים, הוחזקו בתנאים קשים. חלקם עברו עינויים, אחרים הוצאו להורג[דרוש מקור].
הנותרים בחיים שוחררו בסוף 1962, לאחר שנחתם הסכם בין קסטרו לפרקליט האמריקאי ג'יימס ב. דונובן. לפיו, ארצות הברית תעביר לקובה מזון, טרקטורים ותרופות בערך של 53 מיליון דולר.
אבדות הקובנים בקרבות היו גדולות יותר: מאות הרוגים ואלפי פצועים, חיילים ואזרחים.
תוצאת הפעולה הייתה שקסטרו, אשר פיקד על הלחימה באופן אישי, הוסיף ליוקרתו ושמר על מעמדו.
בעקבות הפלישה למפרץ החזירים חצה קסטרו סופית את הקווים אל זרועות ברית המועצות. ב-1 במאי הודיע קסטרו כי מעתה "קובה היא מדינה סוציאליסטית. בחירות לא יהיו עוד: כל יום מתקיימות בקובה בחירות"[דרוש מקור], כדבריו, שהרי "המשטר המהפכני מבטא את רצון העם". בנאום שנמשך שמונה שעות (אחד מאותם מפגני לשון שהפכו אותו לאנדרטה בחייו) הכריז על נאמנותו למרקסיזם-לניניזם.
וולקה

| --- | --- |
בית בוולקה
בית בוולקה
 מדינה:  אתיופיה אתיופיה
 מדינה:   אמהרה
 מחוז:  צפון גונדר
 נפה:  גונדר רבתי
 תאריך ייסוד:  תחילת המאה ה-20
 גובה:  2,185 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  200 (1960)
 קואורדינטות:  12°38′00″N 37°29′00″E﻿ / ﻿12.6333°N 37.4833°E﻿ / 12.6333; 37.4833 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אתיופיה מוגדלת) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיוולקה(למפת אתיופיה רגילה) אדיס אבבה דירה דאווה מקלה גונדר אווסה ג'ימה ג'יג'יגה אריתריאה סודאן דרום סודאן  קניה סומליה ג'יבוטיוולקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ווֹלֵקָה (געז: ወለቃ), כפר יהודי חשוב באתיופיה השוכן כארבעה קילומטרים צפון-מערבית לעיר גונדר.
היסטוריה

הכפר הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-20 על ידי משפחות של חוואים, בנאים, אורגים ונגרים שהועסקו בבניית מעונו של מושל מחוז בגמדר, ראס גוגסה וולה, בדברה תבור שבראשם עמד בג'רוד ברקולין ומנה כ-11 משפחות. תושביו עסקו בשיפוץ והקמת כנסיות ובתים בגונדר, וגרה, סימן, דמביה, ולקאית ותיגראי.
בשנות ה-60 הכפר מנה כ-200 נפש שבמרכזו עמד בית כנסת שמעליו מגן דוד ושבית העלמין היה בצידו השני של נחל וולקה. בהמשך, הכפר הפך לאתר תיירות שבו עברו תיירים לא מעטים ושרבים מהם רכשו מוצרי קדרות שונים. בעקבות ביקושם החלה להתפתח מרכז של ייצור כלי קדרות עם מוטיבים יהודיים ומכירתם לתיירים ואף חברה בריטית הציגה לנשים המקומיות טכנולוגיות מודרניות לייצורם.
ב-1985 נפתח בית ספר במקום מטעם הסוכנות היהודית ואשר נסגר באותה השנה מחוסר תקציב.
במהלך עליית ביתא ישראל רבים מתושבי הכפר הלכו ברגל לסודאן. כיום הכפר מאוכלס ברובו בתושבים כמנתים אשר ממשיכים את מלאכת הקדרות ומכירתם לתיירים.
מכפר זה יצאו אנשים כגון יונה בוגלה, חזקיהו פינחס ואבבה ברהן.
כמות התושבים בכפר לא צוינה במפקד האוכלוסין משנת 2005, שערכה לשכת הסטטיסטיקה האתיופית.
לקריאה נוספת

יעל כהנא, אחים שחורים - חיים בקרב הפלשים, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1978.
יעקב פייטלוביץ', מסע אל הפלשים (תרגם: מרדכי וורמברנד), תל אביב: הוצאת דביר, 1959.
Shalva Weil, "Wäläqa" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, pp. 1082-1083
הערות שוליים

↑  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel (Falasha) to I920, University of Pennsylvania Press, 1992, ISBN 9780812231168, p. 170-171
↑  מרדכי וומברנד (מתרגם), יעקב פייטלוביץ', מסע אל הפלשים, דביר, 1959, עמ' 63
1 2  Shalva Weil, "Wäläqa" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, ISBN 3447062460, p. 1082
↑  יונה בוגלה, "בתי הספר של בית ישראל באתיופיה", פעמים 22, תשמ"ה, עמ' 92
↑  Weil, p. 1083
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007355409405171
המעון בכף אידוקופאס
תוכנית תזרים מזומנים - מימון הבנייה

התרשים שלהלן מציג את תוכנית האינטראקציה בין חברות ותזרימי מזומנים שהיו כרוכים במימון הבנייה.
פעילות פיננסית משמעותית המוצגת בתרשים זה:
הקמת "הארמון של פוטין" - עלות בנייה של מיליארד דולר שנמכרה על ידי ניקולאי שמאלוב תמורת 350 מיליון דולר לאלכסנדר פונומארנקו בשנת 2011;
רכישת מניות בבנק רוסיה על ידי ניקולאי שמאלוב ודמיטרי גורלוב. סך הנתח החל משנת 2006: דמיטרי גורלוב 12.6%, ניקולאי שמאלוב 12.6%. החל מ-1 באפריל 2015 היו נכסי הבנקים בשווי 508 מיליארד רובל (הבנק ה-17 בגודלו ברוסיה);
רכישת מניות בחברת סוגאז, חברת ביטוח גדולה ברוסיה. 12.5% בבעלות חברת Accept Ltd (בבעלות נכדו של דודו של ולדימיר פוטין, מיכאל שלומוב) ו-51% בידי חברת ההשקעות ABRos בבעלות מלאה של בנק רוסיה;
פרויקטים של השקעות שונות ברוסיה: מספנת ויבורג, ייצור מודולים רפואיים בצ'רפובץ וכרם יין בגלנדז'יק. קולסניקוב טוען שבשנת 2009 נסגר פיתוח פרויקטים חדשים להשקעה לטובת בניית הארמון;
כסף מתקציב המדינה והחברות בבעלות המדינה שימש לספק למתחם תשתיות (צינור אספקת גז, קו חשמל, כביש הררי חדש) למרות העובדה שמדובר רשמית בנכס פרטי.
סרט התחקיר של אלכסיי נבלני

"ארמון לפוטין. סיפור השוחד הגדול ביותר" הוא סרט תיעודי באורך שעה וחמישים דקות של הקרן למניעת שחיתות (FBK) של אלכסיי נבלני, המספר על מערכת השחיתות שבראשה, על פי מחברי הסרטון, עומד נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. חלק גדול מהסרטון מתמקד במעון בכף אידוקופאס ובסביבתו, שנמצא לכאורה בבעלות ולדימיר פוטין באמצעות חברות פרוקסי. עלות הארמון עם הבניינים הסמוכים לו נאמדת בכ-100 מיליארד רובל, לטענת נבלני. התחקיר פורסם ביוטיוב ב-19 בינואר 2021, זמן קצר לאחר שובו לרוסיה ומעצרו של אלכסיי נבאלני, שטופל בהרעלה בגרמניה. חמישה לאחר פרסומו, הסרטון זכה ליותר מ-86 מיליון צפיות. היה לסרטון הנצפה ביותר ביוטיוב ב-21 בינואר והגיע לעשירייה הראשונה במגמות יוטיוב ב-23 מדינות.
הסרט מציג צילומי אוויר שנעשו באמצעות רחפן של מבנים שונים של המתחם, הכולים בין היתר יקב, כרם, אמפיתיאטרון, מנחת מסוקים, מספר מבני מגורים מפוארים ועמדות אבטחה. בנוסף, מציג הסרט צילומים וסימולציית מחשב של המבנה הפנימי של הארמון וטוען לכך שהמבנה כולל בין היתר אולם תיאטרון, קזינו, בר נרגילה עם עמוד לריקודים, סאונה, רחבת ריקודים, ורהיטי מעצבים בשווי של מיליוני רובל. נבלני, שמתפקד כקריין בסרט טוען שהפאר הרב מציג את שיגעונו של פוטין וניסיונו להידמות לצאר מודרני (לדוגמה אחד השערים מעוטר בעיט דו-ראשי, בדומה לשער בארמון החורף). לפי הסרט, המימון לבניית הארמון בא מכספי שוחד, אותם מקבל ולדימיר פוטין עצמו באוליגרכים רוסים, תוך כדי הלבנת הון.
סרט התחקיר של אלכסיי נבלני > תוכן

מבוא. "התחלה". פוטין בדרזדן. נשפי הק.ג.ב., ריקודים וחברים ראשונים
פרק 1. "פטרבורג". פוטין הצעיר, לנינגרד העבריינית והשוחד הגדול הראשון. איך ליושה מילר קיבל מעטפות כסף
פרק 2. "מוסקבה", מכתבה של לודמילה פוטינה. איך ולדימיר ולדימירוביץ' עם איגור איוואנוביץ' הסתכסכו. פוטין מציל את משפחת ילצין.
פרק 3. "הארמון". טיסה מעל לארמונו של פוטין. האחוזות הצאריסטיות של פוטין. מראה הפנים היקר ביותר ברוסיה
פרק 4. "כרמים". התחביב היקר ביותר של הנשיא. התחביב היקר יותר של הנשיא. חוות הצדפות "המוגנת"
פרק 5. "בעלים". המערך המורכב של גניבה פשוטה. הדוד האמיץ ברוסיה
פרק 6. "ספונסרים", נספר לשם מה כל היוקרה הזאת
פרק 7. "הנשים". המאהבת החשאית ביותר של הנשיא. המאהבת הלא כל כך חשאית של הנשיא
סיום. "מסקנות"
תגובות

ב-23 בדצמבר 2010, דמיטרי פסקוב, דובר ראש הממשלה, ביטל את טענותיו של קולסניקוב כנגד פוטין כלא נכונות וטען כי הדו"ח של וושינגטון פוסט "נוגע לקשרי בעלות של אנשים וגופים שונים, אך מעולם לא היה לפוטין שום קשר לארמון הזה." בפברואר 2011 רשם ולדימיר קוז'ין את בתי המגורים הרשמיים שהופעלו על ידי המחלקה לניהול נכסים נשיאותיים וטען כי הממשלה אינה מקיימת מקום מגורים כפי שתואר בתקשורת. באפריל הודה קוז'ין במעורבותו של הקרמלין בפרויקט כשאמר כי משרדו חתם על חוזה עם חברת Lirus לביצוע עבודות להקמת הארמון. בינואר 2021, דוברו של פוטין, דמיטרי פסקוב, חזר על דבריו ואמר כי אין לפוטין ארמון בגלנדז'יק וכי זהו מבנה בבעלות פרטית ללא קשר לנשיא.
סרט התחקיר של נבלני עורר תגובה רחבה בתקשורת העולמית. כמעט כולם היו מזועזעים מגודלו העצום של ארמונו לכאורה של ולדימיר פוטין. מצוין שטחו הענק של הארמון: שהוא גדול פי 39 משטח נסיכות מונקו. לדברי מומחים שהתראיינו בדויטשה וול, התחקיר היה מכה קשה לעמדות הרשויות ולתדמיתו של הנשיא פוטין. זה גם הרחיב את הקהל של נבלני באופן משמעותי. לדברי עבאס גליאמוב, בניגוד לחקירות קודמות, שכוונו בעיקר למעמד הבינוני, קהל היעד של התחקיר הוא מה שמכונה "המעגל הפנימי", שנחשבו עד לאחרונה למעוז הרשויות. בנוסף, התחקיר הסירה טאבו נסתר ואם בעבר, רק סביבתו של הנשיא ספגה ביקורת והאשמות בשחיתות, כאשר פוטין עצמו לא הואשם ברצינות כה רבה לפני כן הפעם טאבו זה נשבר. בנוסף, נבלני דן בחייו האישיים של פוטין ומזכיר מספר נשים שייתכן וניהל רומן איתן. דויטשה וול מקביל בין תחקיר זה לבין השערורייה עם מקום מגוריו של נשיא אוקראינה לשעבר, ויקטור ינוקוביץ', מעון מז'יהוריה.
דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב התייחס לתחקיר באומרו כי זו "כריכה מאוד גרועה. כבר הסברנו לפני שנים רבות שלפוטין אין ארמונות". פסקוב גם פתח בהאשמות בהונאה נגד יוצרי הסרטון, אשר לכאורה, מוצגת בבקשה להעביר תרומות לקרן בסוף הסרטון. "בסוף אותו חומר נמצאים מספרי החשבונות. עם בקשה להעביר לשם כסף. נראה לי שזו המשימה העיקרית של חומרים כאלה. חקירות פסבדו-דומות. זו התרמית העיקרית. אנו מזהירים אזרחים בהתחשב במספר הצפיות בזה, חשבו לפני שאתם מעבירים כסף לנוכלים כאלה. תחשבו עשר פעמים.". בהמשך, דובר הקרמלין פרסם כי נבלני הוא "מגלומן עם שיגעון רדיפה"
חקירת ארמונו המרוהט בפאר של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בגלנדז'יק עוררה סערה בקרב משתמשי האינטרנט. צילומי הסרטון הפכו לבסיס ליצירת ממים רבים, והעלות הגבוהה והמרשימה של אחוזת פוטין הייתה סיבה ללעג לבדיחות. בעקבות הסרטון יצאו המונים להפגנות המוניות במחאה לשחרור נבלני ונגד שחיתות המשטר.
ב־25 בינואר 2021, בשיחת וידאו של ולדימיר פוטין מעונו בזווידובו עם סטודנטים לקראת יום הסטודנט הרוסי, אחד מהם שאל בנוגע לחקירתו של אלכסיי נבלני אודות הארמון בגלנדז'יק. פוטין השיב שאף אחד מהנכסים שהוזכרו שם לא שייך לו או לקרוביו. "לא צפיתי בסרט הזה מחוסר זמן פנוי, אלא דפדפתי בסרטונים שהעוזרים שלי הביאו לי", אמר פוטין. "שום דבר שמצוין שם כרכוש שלי, לא שייך לי או לקרוביי, לא היה שייך אף פעם. אף פעם." פוטין היה גם ספקן בנוגע לגרסה שלחבריו קל להיות אנשי עסקים. "אף אחד לא רוצה להתקרב אליי. כי לא משנה מי מופיע, מוטלות עליו סנקציות," אמר פוטין. "מכל מה שראיתי שם, רק אחד מעניין אותי — ייצור יין. לא כעסק, אלא כסוג של פעילות, הייתי מתישהו אולי מתעסק בזה. יש לי יועץ, בוריס טיטוב, שהוא הבעלים של אבראו דורסו. כשאסיים את עבודתי, אולי אלך אליו כיועץ. אך לא כאיש עסקים, אלא כמומחה, לפחות בתחום המשפט. אבל עסקים מעולם לא עניינו אותי. לא בגלל שזה רע, אלא שזה בכלל לא מעניין אותי."
דיווחים אחרים

בפברואר 2011 ביקרו במקום פעילי איכות הסביבה ועיתונאית כדי לחקור חששות כי הבנייה הפרה חוקים המגנים על האקולוגיה של האזור. הם דווחו כי הוטרדו ועוכבו על ידי אנשי שירות האבטחה הפדרלי (FSO), הסוכנות האחראית לשמירה על רכוש המדינה ובעלי תפקידים בכירים. למרות החרמת ציודם הם הצליחו לפרסם תמונות מהאתר. הפעילים ביצעו גיחה נוספת לנכס ביוני 2011, אז טענו שמצאו מרינה שנבנתה באופן לא חוקי.
גנים
אולם ראשי
אולם ראשי
אחד מחדרי השינה
אחד השירותים
ארמונות אחרים

על פי החשד, פוטין מחזיק בבעלותו 20 ארמונות בסך הכל, הגם שחלקם בבעלות המדינה ולא בבעלותו האישית. אחת מהן היא אחוזה גדולה הנקראת וילה זלגרן.‏
ראו גם

מילרהוף
אחוזת מילובקה
הצבעים שלנו

תנועת "הצבעים שלנו - נוער גאה למען שוויון ומיעוטים" הייתה תנועה אשר פעלה למען שוויון זכויות להומואים, לסביות, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים (להט"ב) ולמען מיעוטים אחרים. התנועה הוקמה בינואר 2003, סמוך לבחירות לכנסת ה-16, על ידי קבוצת בני נוער, בהנהגתו של אביב נטר ובסיועה של מיכל עדן, חברת מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם מרצ. התנועה פעלה תחת מפלגת מרצ אך סירבה בקביעות לקחת חלק בפעילויות הציוניות שנוער מרצ השתתפה בהן.
התנועה הפסיקה את פעילותה בקיץ 2008.
רקע

תנועת "הצבעים שלנו" הוקמה על ידי קבוצת בני נוער שפרשו מקבוצות הנוער של אגודת ההומואים הלסביות הביסקסואלים והטרנסג'נדרס בישראל (אותן קבוצות ששימשו את הבסיס להקמת איגי - ארגון הנוער הגאה) ובני נוער הפעילים בנוער מרצ.
התנועה קמה על רקע חילוקי דעות רבים במפלגת מרצ ובקהילת הלהט"ב, על עצם קיומה. שכן זו הייתה הפעם הראשונה בה קמה תנועת נוער גאה שאומרת בגלוי שהיא איננה קבוצת תמיכה אלא תנועה חברתית. בקהילה היו שביקרו את המהלך, אשר כביכול הפריד בין בני נוער גאים לבני נוער לא גאים, ובמרצ שאלו את עצמם חברים רבים מדוע לא מספיקה הפעילות של "נוער מרצ" למען הקהילה וצריך תנועה נפרדת, במיוחד כאשר "הצבעים שלנו" מלכתחילה אמרה שתעסוק גם בנושאים אחרים כגון זכויות נשים וערבים, אשר גם "נוער מרצ" עוסק בהן.
גם לאחר הקמתה, "הצבעים שלנו" יצרה פרובוקציות כאשר הפגינה נגד המלחמה בעיראק (הפגנה שלא הייתה מתואמת עם מפלגת האם, מרצ, אשר מעולם לא הביעה עמדה רשמית בנושא), חילקה קונדומים לנערי ליווי בגן החשמל והפגינה בהפגנות שמאל עם דגלי גאווה.
הקמת התנועה גררה דיון סוער בקהילה הגאה עקב הזיהוי הפוליטי שייווצר לקהילה עם מרצ, בעיקר לאחר התבטאויותיו של נטר שאמר כי "מקומה הטבעי של הקהילה הוא בשמאל". רבים בקהילה לא הסכימו לאמירה זו וטענו כי היא פוגעת במעמד הקהילה בכך שגורמת לה להצטייר כ"שמאלית קיצונית" - בעוד שרוב העם נוטה לדרך מרכזית וימנית יותר. עוד אמרו, כי אין זה הוגן לנסות ליצור לקהילה דימוי זה, משום שלא כל חברי הקהילה מצביעים למרצ בבחירות.
התנועה הוגדרה בתחילה כתנועת "נוער הומו-לסבי-בי-טרנס למען מיעוטים" אך במהרה שונתה הגדרתה ל"נוער גאה למען שוויון ומיעוטים". זאת הייתה הפעם הראשונה בה השתמש ארגון מקהילת הלהט"ב בהגדרה "גאה" בשמו. זאת, משום שהתנועה הורכבה גם מבני נוער הטרוסקסואלים הלוקחים חלק במאבק למען שוויון זכויות לקהילה הגאה ועל כן התנועה איננה תנועת נוער להט"בית בלבד.
פעילות

מגוון הפרויקטים הראשונים של התנועה הגבירו את הביקורת עליה בתוך הקהילה ולעיתים אף במרצ עצמה. כך למשל, בחרו חברי המועצה (על חודו של קול) להקים, בשיתוף ארגוני קהילה שמאליים אחרים, מטה גאה נגד מלחמת המפרץ השנייה על אף העובדה שלמרצ לא הייתה עמדה רשמית בנושא. לאחר פעולה זו רבים מחברי המפלגה ראו בצבעים גוף קיצוני מדי ואף דרשו לנתק מגע עימם.
למעשה, רוב הפרויקטים הראשונים לא היו קשורים באופן ישיר בזכויות להט"ב, כגון עצרת גאה לציון האחד במאי, ארגון הפגנות כנגד הכיבוש והנפת דגלי גאווה בהפגנות שמאל.
פעילות > "פרויקט מד"א"

במהלך שנת 2003 קיימה הצבעים שלנו את פרויקט הדגל שלה: מאבק במדיניות בנק הדם של מגן דוד אדום האוסרת באופן גורף על מי שקיים יחסי מין הומוסקסואלים לתרום דם. המאבק קיבל את הכינוי "פרויקט מד"א".
במסגרת תרומת דם בישראל, על כל נבדק למלא שאלון. במסגרת השאלון ישנו סעיף אשר מבקש לא לתרום דם אם המועמד להתרמה קיים יחסי מין הומוסקסואלים בעברו.
מדיניות זו יצרה לאורך שנים תרעומת בקהילת הלהט"ב, שכן אין שום סעיף בשאלון האוסר תרומת דם להטרוסקסואלים, גם אם קיימו יחסי מין לא מוגנים, בעוד שהומוסקסואלים לא יכולים לתרום דם אפילו אם קיימו אך ורק יחסי מין מוגנים.
במסגרת המאבק הגיעו חברי תנועת "הצבעים שלנו" לבתי ספר בהם התרימה מד"א וערכו הסברה לתלמידים מחוץ לשערים, ועודדו אותם למחוק את הסעיף הנדון בעט בשאלון התרומה (דבר שיגרום לזריקת המנה במד"א).
כתוצאה מהמאבק שונה הסעיף מ-"יחסי מין הומוסקסואלים" ל-"יחסי מין בין גברים משנת 77" שינוי זה בוצע לאחר דיון בין נציגי מד"א לנציגי אגודת הלהט"ב, ללא דיון עם חברי התנועה. שינוי זה לא סיפק את חברי התנועה אשר טענו כי הוא מבזה. למרות זאת, עם סיום "עונת תרומות הדם" של מד"א בבתי הספר (אפריל עד סוף שנת הלימודים) דעך המאבק ולא חודש באפריל 2004.
עליות וירידות

במרץ 2004 סיימה המועצה הראשונה של "הצבעים שלנו" את תפקידה, ונבחרה מועצה שנייה. אביב נטר, יושב הראש הקודם של התנועה לא התמודד לכהונה נוספת, ונבחר כחבר מועצה ללא תפקיד רשמי. לתפקיד יושבת הראש נבחרה אלונה שחורי. המועצה החדשה פתחה את קבעה בין היתר תקדים בו בעצרת האחד במאי הרשמית ישנה דוברת רשמית של הקהילה הלהט"בית - אלונה שחורי, יושבת ראש "הצבעים שלנו". בתקופת פעילות המועצה השנייה עסקה התנועה בעיקר בפעילויות שנועדו להעשיר את החניכים עצמם, כגון פעולות התנדבות שונות, מפגש עם הקבוצה הגאה של פרויקט תגלית וכו', בעוד שפרויקט מד"א נשכח מאחור, גם בעקבות עייפותם של חברי התנועה בשל התעקשותה של מד"א.
לאחר חודש הגאווה (יוני) דעכה פעילות התנועה ומועצת "הצבעים שלנו" התפרזה באופן רשמי בספטמבר 2004 כשברקע סכסוכים בין חדשים לוותיקים ומאבקי כוח.
לאחר התפזרות המועצה הוקמה ללא בחירות מועצה זמנית מצומצמת בראשותו של דור הייטנר אך הצבעים לא שבה לפעילות של ממש. ותיקי התנועה (חברי המועצה הראשונה) נבחרו כחברי הנהלה בפורום גאות המרכז את נושא קהילת הלהט"ב במרצ ולא הקדישו מזמנם לצבעים. אביב נטר, מייסד "הצבעים שלנו", נבחר לתפקיד יושב ראש פורום גאות והחליף בתפקיד את איתי פנקס ארד.
עליות וירידות > יושב ראש רביעי לתנועה

בפברואר 2006 התפטר הייטנר מתפקידו. את מקומו תפס דרור מזרחי, ששימש בעברו כיושב ראש נוער מרצ. הבולט במהלכים שהוביל מזרחי, שהיה חסר תקדים, הוא הגדלת השריון עבור חברי התנועה בוועידת מרצ, מ-2 צירים ל-8.
במהלך שנת 2006 התנועה חזרה לפעילות שוטפת, כשבמרכזה עמד שוב פרויקט מד"א. בין הפעילויות שניתן לציין היה הכנס לציון ארבע שנים להקמת "הצבעים שלנו" בו בלטו בהיעדרותם היושבי ראש הקודמים של התנועה.
אחד מתחומי הפעילות הבולטים של "הצבעים שלנו" בשנה האחרונה הוא תחום התקשורת. כתבות על פעילויות הצבעים, תגובותיהם של פעיליה ומאמרים פרי עטם של חבריה התפרסמו בשנה האחרונה.