stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף גרפינקל
רשימת פרסומים > ספרים

שער הגולן – אמנות קדומה בעמק הירדן, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בשיתוף מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות בקיבוץ שער הגולן, והמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, 184 עמ', 2002
יחד עם עופר בר יוסף, הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב, ירושלים, הוצאת אריאל בשיתוף מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות, 2008
יחד עם סער גנור ומייקל היזל, עקבות דוד המלך בעמק האלה, הוצאת ידיעות ספרים, 216 עמ', 2012
1992. The Pottery Assemblages of Sha'ar Hagolan and Rabah Stages from Munhata (Israel). Paris: Association Paléorient, 360 pp.
1995. Human and Animal Figurines of Munhata, Israel. Paris: Association Paléorient, 150 pp.
A. Ben-Tor, R. Bonfil, Y. Garfinkel, R. Greenberg, A.M. Maeir and A. Mazar. 1997. Hazor V. Jerusalem: Israel Exploration Society.
1999. Neolithic and Chalcolithic Pottery of the Southern Levant. Qedem 39, Institute of Archaeology, Hebrew University of Jerusalem, 321 pp
1999. The Yarmukians, Neolithic Art from Sha'ar Hagolan. Jerusalem: Bible Lands Museum, 96 pp. (Exhibition Catalogue)
Y. Garfinkel and M. Miller. 2002. Sha'ar Hagolan Vol 1. Neolithic Art in Context. Oxford: Oxbow, 262 pp
2003. Dance at the Dawn of Agriculture. Austin: Texas University Press, 326 pp
2004. The Goddess of Sha'ar Hagolan. Excavations at a Neolithic Site in Israel. Jerusalem: Israel Exploration Society, 216 pp
Y. Garfinkel and D. Dag. 2006. Gesher: A Pre-Pottery Neolithic A Site in the Central Jordan Valley, Israel. A Final Report. Berlin: ex oriente, 214 pp
Y. Garfinkel and S. Cohen 2007. The Early Middle Bronze Cemetery of Gesher. Final Excavation Report. AASOR 62. Boston: American Schools of Oriental Research. 150 pp
Y. Garfinkel and D. Dag. 2008. Neolithic Ashkelon. Qedem. Jerusalem: Institute of Archaeology, Hebrew University. c. 332 pp
Yosef Garfinkel and David Ben-Shlomo 2009. Sha'ar Hagolan Vol. 2. (Qedem Reports 9). Jerusalem: Institute of Archaeology, Hebrew University, 308 pp.
Yosef Garfinkel and Saar Ganor 2009. Khirbet Qeiyafa Vol. 1. Excavation Report 2007-2008. Jerusalem: Israel Exploration Society, 304 pp.
הערות שוליים

↑  יפתחאל דוח ראשוני, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גליון 121
↑  תל אל צאף, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 117 (2005
↑  פרסים ומלגות - שנת 2006, עיתון האוניברסיטה העברית "קו פנים"
↑  הטקסט העברי הקדום ביותר התגלה במבצר האלה, האוניברסיטה העברית בירושלים, המחלקה לדוברות
↑  מצאנו את צקלג המקראית, באתר וואלה, 8 ביולי 2019
1 2  עמירם ברקת, ‏"הנשים השמנות" מקיבוץ שער הגולן יוצגו במקביל במוזיאונים הידועים בעולם, באתר "הידען", 7 ביולי 2003
↑  חורבת קאייפה: ביצור הגבול בממלכת יהודה, יוסף גרפינקל, האוניברסיטה העברית וסער גנור, רשות העתיקות
↑  חפירות חורבת קאייפה וסופה של ה"כרונולוגיה הנמוכה", האוניברסיטה העברית וסער גנור, רשות העתיקות
↑  אסף שטול-טראורינג, סערה בעולם הארכיאולוגיה: האם בחירבת קייאפה נמצאה הוכחה לקיומה של ממלכת דוד?, באתר הארץ, 21 באפריל 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261550105171  BnF: cb12523309c (data)  GND: 136546544  ISNI: 0000 0000 6648 9903  LCCN: nr93010240  NKC: uk2012682725  NTA: 18827491X  ORCID: 0000-0001-6685-9190  SUDOC: 034480919  VIAF: 264255929   WorldCat (עם VIAF): 264255929 
גרפינקל באתר ח'ירבת קייאפה
פסלון אשה מחימר שנמצא בכפר הירמוכי, שער הגולן
קנקן באתרו, חפירה בח'ירבת קייאפה אוגוסט 2009
Is It Over Now?

"Is It Over Now?" (בעברית: "האם זה נגמר עכשיו?") הוא שיר של הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. השיר יצא לאור ב-27 באוקטובר 2023 על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. השיר הוא רצועה 21 מתוך האלבום אולפן הרביעי שלה שהוקלט מחדש, 1989 (Taylor's Version).
רקע

"Is It Over Now?" נכתב על ידי טיילור סוויפט יחד עם ג'ק אנטונוף ב-2014. השיר מתמקד ברומן כושל המלווה "שלבים מביכים" ראשונים של מערכת יחסים חדשה. עם יציאתו ב-2023, עלו השערות שהשיר מדבר על מערכת היחסים של סוויפט ב-2012 עם הזמר הבריטי הארי סטיילס, שלפי הדיווחים הסתיימה בינואר 2013 בעקבות "סכסוך" חופשה לקריביים. כבר נאמר כי סטיילס היווה השראה לשירים "Style" ו-"Out of the Woods", שניהם חלק מהאלבום 1989. התייחסויות לכאורה למערכת היחסים כוללות את המפגש הראשון שלהם בטקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון משנת 2012, דייטים ראשונים באפריל 2012 עם הפרעות בגלל הרומן של סטיילס עם אמילי אוסטילי, ותאונת אופנועי השלג שאירעה זמן קצר לפני חג המולד 2012.
ביקורות

אליסה ביילי מ-Elle חשבה שסוויפט הייתה "בצורה הכי בוטה והכי פראית", והאשימה את נושא השיר בכך שהוא ממשיך הלאה "כל כך בפומבי" ורמזה לשמלה הכחולה שלבשה בזמן שיצאה מוקדם מהטיול בחופשה שלהם. לורן האף מאנטרטיינמנט ויקלי ראתה ברצועה "המשך ישיר" ל-"Out of the Woods", ה"מספקת תובנה" לגבי הרומן "הרעוע". בכתבה עבור Elite Daily, דילן קיקהאם טען כי ייתכן שסוויפט הייתה מבולבלת לגבי "סטטוס מערכת היחסים" כשכתבה את הרצועה לראשונה ב-2014, אך ענתה לשאלתה שהקשר "בהחלט נגמר עכשיו".
ביקורות > רשימות ודירוגים

| ארגון | רשימה | דירוג | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| רולינג סטון | 100 השירים הטובים ביותר לשנת 2023 | 19 |  |
| בילבורד | 100 השירים הטובים ביותר של 2023: בחירות הצוות | 33 |  |
הצלחה מסחרית

השיר הופיע לראשונה במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי, עם סך של 4.9 מיליון השמעות בשירותי הזרמת המוזיקה, לפי חברת המצעדים הרשמית. זה מסמן את המקום הראשון השלישי בקריירה של סוויפט בבריטניה. השניים הקודמים היו "Look What You Made Me Do" ב-2017 ו-"Anti-Hero" ב-2022. השיר הוא אחד משלושת הרצועות החדשות מה-"Vault" שנכנסו ל-10 המקומות הראשונים של מצעד הסינגלים בבריטניה. באופן ספציפי, "Now That We Don't Talk" הופיע לראשונה במקום השני, ו-"Slut!" נכנס למקום החמישי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 1 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 5 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הסטרימינג | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הרדיו | 17 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי | 10 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הדיגיטליים | 7 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 1 |  |
|  ישראל | היטליסט | 76 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 1 |  |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 124 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 168 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 33 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הסטרימינג | 61 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הרדיו | 20 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי | 14 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 22 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הפופ איירפליי למבוגרים | 9 |  |
מעצר מנהלי

מעצר מִנהלי הוא צורת מעצר הנעשית בהחלטה מנהלית על ידי בעל סמכות ברשות מבצעת ולא על ידי בית משפט. המעצר לא נועד לצורך חקירה או משפט ולא לצורך הגנה על העצור. לרוב, מעצר מנהלי נעשה מטעמי ביטחון, בטענה כי העצור עלול לסכן את ביטחון המדינה. מעצר מנהלי מוגדר בחוק בחלק מהמדינות הדמוקרטיות, אולם בדרך כלל לא נעשה בו שימוש וארגוני זכויות אדם מבקרים אותו תכופות בשל הפגיעה בזכות להליך משפטי הוגן ובשל הסכנה לניצולו לרעה.
על השימוש במעצר מנהלי בישראל במסגרת הסכסוך הישראלי-פלסטיני ניטש ויכוח, והנושא עלה פעמים רבות לדיונים בעצרת האו"ם נוכח השימוש החוזר בו במדינות שונות כדרום אפריקה ומדינות ערב. לאחר פיגועי 11 בספטמבר נחקק בארצות הברית חוק הפטריוט המאפשר מעצר מנהלי של מי שמעורב בפעילות טרור או הלבנת כספים.
המהות המשפטית

בשיטות המשפט של המדינות הדמוקרטיות השימוש במעצר נעשה לצורך חקירה, העמדה לדין והבטחת קיומו ותקינותו של ההליך הפלילי. כאשר מתנהלת נגד אדם חקירה, או משפט פלילי ניתן לעצרו כדי להבטיח את קיומה ותקינותה של חקירה או משפט לשם מניעת שיבוש הליכים, או למנוע המלטות מן הדין, או כדי להבטיח כי אדם המצוי תחת חקירה, או העומד לדין, לא ימשיך לבצע עבירות תוך כדי משפט. המעצר הוא הליך טפל להליך העיקרי של חקירה או בירור אשמה ותכליתו של המעצר הנה הבטחת קיומו ותקינותו של ההליך האחר, או למנוע מסוכנות שנובעת מן העצור העומד לדין בהליך אחר.
חריגותו של המעצר המנהלי הנה בכך, שהמעצר עצמו הוא התכלית של עצמו. המעצר לא נועד להבטיח הליך אחר, או למנוע מסוכנות הנובעת מאדם שעומד לדין בהליך אחר. כפועל יוצא מכך, נגד העצור לא מתנהלת חקירה או משפט, לא מוגש נגדו כתב אישום ולפי הדין הוא חף מפשע.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מעצר מנהלי בישראל > יסוד חוקי

בחוק הישראלי, המעצר המנהלי ינק בעבר את סמכותו מתוקף תקנות ההגנה (שעת חירום) משנת 1945 שתקפות מאז שלטון המנדט הבריטי בישראל. עם זאת, ישראל מיעטה להשתמש בו. בשנת 1951 נעצרו חברי המחתרת החרדית ברית הקנאים והושמו במעצר מנהלי, ובתגובה קמה סערה ציבורית. חבר הכנסת מנחם בגין תקף את השימוש במעצרים מנהליים ואמר: "ישנם חוקים רודניים, ישנם חוקים בלתי- מוסריים, ישנם חוקים נאציים. [...]. אל תשאלו אותי מי קובע איזה חוק הוא נאצי ואיזה חוק הוא בלתי-מוסרי. החוק שהשתמשת בו הוא נאצי, הוא רודני, הוא בלתי-מוסרי; וחוק בלתי-מוסרי הוא גם בלתי-חוקי. על-כן, המעצר הוא בלתי-חוקי והצו שלכם הוא שרירותי. לא הייתה לכם כל זכות לעשות זאת, כאשר קיימת כנסת, כאשר קיים בית דין, כאשר יש בידיכם מערכת חקירה".
בשנת 1979 חוקק בישראל חוק סמכויות שעת חירום, אשר מאפשר מעצרים מנהליים רק בזמן מצב חירום לפי חוק-יסוד: הממשלה, אך מכיוון שמצב החירום לא בוטל מעולם, תוקפו של חוק זה לא פג מעולם והוא מאפשר את המעצרים המנהליים.
בחוק סמכויות שעת חירום שנחקק ב-1979 נקבעו הקריטריונים למעצרים מנהליים:
לשר הביטחון סמכות לעצור אדם לתקופה של עד שישה חודשים אם קיימת סבירות שהחזקת אותו אדם במעצר מסייעת לשמירה על ביטחון המדינה.
לשר הביטחון סמכות להאריך את צו המעצר המנהלי.
לרמטכ"ל סמכות לעצור אדם ל-48 שעות.
על מערכת האכיפה להביא את העצור למשפט תוך 48 שעות, אחרת ישוחרר העצור.
דיון בהליכי המעצר בבית המשפט יהיו בדלתיים סגורות.
ניתן לערער על המעצר בפני בית המשפט העליון.
לשופט מחוזי ישנה סמכות לבטל את צו המעצר אם הוכח שהמעצר לא היה מטעמים ביטחוניים.
סמכויות שר הביטחון לפי חוק זה אינן ניתנות להאצלה.
שר המשפטים ממונה על ביצוע החוק.
מעצר מנהלי בישראל > היקף השימוש > ערבים

ביוני 1973 הודיע שר הביטחון משה דיין בכנסת שאין בישראל אף אדם הנתון במעצר מנהלי.
בתקופת האינתיפאדה הראשונה נעצרו בין 8,000 ל-10,000 פלסטינים במעצר מנהלי. לפי נתוני שירות בתי הסוהר היו 870 עצירים מנהליים בינואר 2005, 189 באוגוסט 2010, 307 בדצמבר 2011, 191 באפריל 2014, 584 בדצמבר 2015, 610 באוקטובר 2016, 376 בספטמבר 2020, 581 באפריל 2022, בהם 19 בעלי אזרחות ישראלית, בהם שני יהודים, והיתר פלסטינים מיהודה ושומרון.
בספטמבר 2023, מעט לפני טבח שבעה באוקטובר, נמסר משירות בתי הסוהר על 1,264 עצירים מנהליים, המספר הגבוה ביותר מאז מרץ 2003, בשיאה של האינתיפאדה השנייה.
מעצר מנהלי בישראל > היקף השימוש > שיעור ביטול צווים על ידי בית המשפט

על פי נתוני צה"ל, במהלך שנת 2022 ביטלו בתי המשפט הצבאיים רק 1% מהצווים המינהליים שהובאו לעיונם.
מעצר מנהלי בישראל > היקף השימוש > יהודים

מרבית השימוש במעצר מנהלי נעשה כנגד פלסטינים או ערבים ישראלים החשודים בפעילות טרור, ובמספר מועט של מקרים כנגד יהודים, כדוגמת הרב יצחק גינזבורג, מאיר כהנא, מיכאל בן חורין, נועם פדרמן, ברוך מרזל, בן ציון גופשטיין ומאיר אטינגר שנחשדו בפעולות טרור או בהסתה כנגד פלסטינים. כן הופעל מעצר מנהלי כנגד טלי פחימה, בחשד לסיוע לטרור פלסטיני. בשנת 2023 הגיע מספר העצורים המנהליים היהודים לשיא, במקביל לעלייה החדה בשימוש במעצרים של ערבים, כאשר 8 יהודים הוחזקו בו זמנית במעצר מנהלי.
בנובמבר 2024 הודיע שר הביטחון ישראל כ"ץ בפגישה עם ראש השב"כ, רונן בר, כי החליט להפסיק את השימוש בצווי מעצר מנהלי נגד תושבי התנחלויות ומאחזים ביהודה ושומרון. לאחר זמן קצר, בשני תיקים נפרדים בהם דנו בתי משפט בצווי מעצרי מנהלי שהוצאו לערבים, הודיע ישראל כ"ץ לבית המשפט כי אין בכוונתו להפלות בין ערבים ליהודים באשר להוצאת צווי מעצר מנהליים, והדגיש כי כל מקרה ייבחן לגופו.
מעצר מנהלי בישראל > ביקורת

בשנת 1980 הצהיר ראש הממשלה ושר הביטחון מנחם בגין כי הוא מתנגד למעצר חברי המחתרת היהודית במעצר מנהלי, ואמר: "מי שצריך להיענש יענש, אבל בדרך המשפט."
ארגוני זכויות אדם טוענים כי ישראל פועלת בשיטתיות בניגוד להגבלות המוגדרות במשפט הבינלאומי בהתייחס למעצר המנהלי ותוך הפרה בוטה של זכויות אדם. בין היתר נטען כי צה"ל משתמש בהליך כתחליף מהיר ופשוט לקיום משפט והעמדה לדין, ללא צורך בהצגת ראיות משפטיות והוכחת אשמה. לצד כך נטען שעבור עצירים רבים תקופת המעצר מורחבת מעבר לחצי שנה המעוגנת בחוק. עם זאת, עמדתם של אותם ארגונים נדחתה בשורה ארוכה של פסקי דין של בית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ. פסיקת בג"ץ קובעת באופן עקבי כי אין בפעולות מדינת ישראל או צה"ל חריגה מהדין הבינלאומי או חוקי היסוד של מדינת ישראל.
ביקורת נוספת הועלתה לגבי איכות הביקורת השיפוטית שמפעילים בתי המשפט עת הם בוחנים את חוקיות צווים המעריכים את המעצר המנהלי. כך למשל, מחקר שפורסם ב-2012 גילה שמתוך 322 מקרים בהם בחן בית המשפט העליון את חוקיותו של צו מעצר מנהלי בין 2000–2010, לא נמצא ולו מקרה אחד בודד בו ביטל בית המשפט את הצו.
מעצר מנהלי בשטחי יו"ש

ישנם הבדלים בין מעצר מנהלי בשטחי מדינת ישראל או ביו"ש: בתוך שטחי ישראל יכול רק שר הביטחון להוציא צו מעצר מנהלי, והעציר חייב להיות מובא בפני נשיא בית משפט מחוזי תוך 48 שעות ממועד מעצרו, וכן תוך שלושה חודשים ממועד הדיון האחרון על נשיא בית המשפט המחוזי לדון מחדש במעצר. כמו כן רשאי העציר לערער על המעצר לבית המשפט העליון
בשטחי יו"ש, יכול כל מפקד אזור וכן כל מפקד צבאי שהוסמך לכך על ידי מפקד אזור, להוציא צו מעצר מנהלי. תוך 8 ימים ממועד ביצוע המעצר המנהלי צריכה להיערך ביקורת שיפוטית על ידי שופט של בית משפט צבאי, בכל צו חדש שמוצא על הצו הקודם על שופט צבאי לדון מחדש במעצר. העציר רשאי לערער על החלטת השופט בביקורת השיפוטית בפני שופט של בית המשפט הצבאי לערעורים. החלטת בית המשפט הצבאי לערעורים בעניין זה כפופה לביקורת בית המשפט הגבוה לצדק.
הן בשטחי מדינת ישראל והן בשטחי יו"ש הצו תקף לתקופה של עד שישה חודשי מעצר כשלאחר תקופה זו נדרש חידוש הצו על ידי הסמכות המתאימה.
מעצר מנהלי במשפט הבינלאומי

המעצר המנהלי נחשב לחוקי על פי המשפט הבינלאומי, בכפוף למגבלות הבאות:
המעצר יתבצע רק כאמצעי מניעתי ולא ענישתי ורק במקרה של סכנה לביטחון.
על העצירים לקבל תנאים ראויים.
יש לאפשר לעציר לערער על המעצר.
עצירים מנהליים בשטח כבוש יעצרו רק בשטח השנוי במחלוקת.
מעצר מנהלי במשפט הבינלאומי > מעצר מנהלי תחת כיבוש

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: נראה כמחקר מקורי, לא מובהר הקשר למעצר מנהלי דווקא וחסר מקורות.
אמנת ז'נבה הרביעית המתייחסת בין השאר לניהולו של שטח כבוש על ידי המדינה הכובשת קובעת בסעיף 78 כי ”הייתה המעצמה הכובשת סבורה שיש צורך, מטעמי הכרח של ביטחון, לנקוט אמצעי ביטחון כלפי מוגנים, רשאית היא, לכל היותר, לייחד להם מקום מגורים או לעצרם”.
הפרשנות המקובלת לסעיף זה היא שהוא מתיר מעצר מנהלי.
סעיף 6 באמנה קובע: ”בשטח כבוש תיפסק תחולת האמנה הזאת שנה לאחר סיומן הכללי של הפעולות הצבאיות”, ולכן, לכאורה, קיימת טענה משפטית לפיה מעצר מנהלי בשטחי יהודה ושומרון אינו חוקי. עם זאת, טענה זו לא נשמעת ממספר סיבות. אחת הסיבות היא כי הסמכות להחזיק אדם במעצר מנהלי איננה נובעת מאמנת ז'נבה הרביעית. האמנה איננה מעניקה את הסמכות להפעלת סנקציות, אלא מגבילה את הסמכות. סיבה נוספת היא כי מדינת ישראל סבורה כי אין לאמנת ז'נבה הרביעית כל תחולה בשטחים המוחזקים על ידי צה"ל, ועל כן לא ניתן כלל לטעון שהמפקד הצבאי שואב את סמכויותיו מכוח האמנה או מפר את תנאיה. סיבה אחרת להימנעות מלהעלות את הטענה היא שמאחר והאמנה איננה מעניקה סמכויות אלא רק מגבילה את סמכויותיו של הכובש ומעניקה זכויות לאוכלוסיית האזור הנמצא תחת שלטון צבאי, העלאת טענה לפיה אין תחולה לאמנה רק תפגע באוכלוסיית האזור המצוי תחת שלטון צבאי. יחד עם זאת, צה"ל מצהיר כי אימץ את ההוראות ההומניטריות של האמנה, ופועל על-פיהן הלכה למעשה. כמו כן, מקובל שבג"ץ יראה באמנה אמת מידה לבדיקת סבירות פעולותיו של המפקד הצבאי.
לקריאה נוספת

עמית פרייז ואייל נון, המעצר המנהלי במדינת ישראל ובאזורי יהודה ושומרון, הוצאת נבו, 2019
הערות שוליים

1 2  חוק סמכויות שעת-חירום (מעצרים)
↑  רן כהן, חטא המעצר המנהלי, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2012
↑  הישיבה המאתים-וחמישים-וארבע של הכנסת הראשונה יום שני, ט״ו אייל תשי"א 21 מאי 1951, באתר מרכז מורשת מנחם בגין, ‏21 במאי 1951 (ארכיון).
↑  דיין: אין כעת עצירים מנהליים, דבר, 14 ביוני 1973
1 2  Israel breaks 30-year record for administratively detaining Palestinians, ג'רוזלם פוסט, ‏3 בספטמבר 2023 (באנגלית)
↑  נתונים על מעצר מנהלי בשטחים באתר בצלם
↑   הגר שיזף, זינוק במספר המעצרים המינהליים, שהגיע לשיא של חמש שנים וחצי, באתר הארץ, 26 באפריל 2022
↑  אסירים ביטחוניים, באתר המוקד להגנת הפרט, ‏31 באוגוסט 2023
↑   הגר שיזף, 971 עצירים מוחזקים ללא משפט בכלא הישראלי, שיא של 20 שנה, באתר הארץ, 26 במרץ 2023
↑  הדס כהן, בגידה במולדת, הבושה והפגיעה בכבוד האומה: סיפורה של "אויבת העם" טלי פחימה, פוליטיקה 28, 2020, עמ' 66–87‏, JSTOR 26929523
↑  אלחנן גרונר, 3 עצורים מנהליים חדשים: חתן, חייל ונכדו של הרב טאו, באתר הקול היהודי, ‏17 ביולי 2023
↑  ורד פלמן, איתי בלומנטל, אורלי אלקלעי, כרמלה מנשה, שר הביטחון הורה על הפסקת השימוש בצווים מנהליים נגד יהודים ביהודה ושומרון, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 22 בנובמבר 2024
↑   הגר שיזף, כץ הצהיר שלא יעצור יהודים בצו מינהלי, אך בהודעותיו לביהמ"ש טען אחרת, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2024
↑  כשבגין הודיע שיסרב לעצור יהודי בצו מנהלי, באתר הקול היהודי, ‏25 במרץ 2018
↑  בג"ץ 11026/05 פלוני נ' מפקד כוחות צה"ל באיו"ש, באתר האינטרנט של בית המשפט העליון, 5 בדצמבר 2005
↑  Lifting the Veil of Secrecy: Judicial Review of Administrative Detentions in the Israeli Supreme Court |   Journal of Transnational Law, Vanderbilt University
↑  צו בדבר הוראות הביטחון (יהודה ושומרון) (מס' 1651), התש"ע-2009, פרק ט', סימן ב' - הוראת שעה
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406665105171 
The chart shows the number of detainees in Israel under administrative detention
תרבות הביטול

תרבות הביטול (תרגום מאנגלית של Cancel Culture) הוא כינוי גנאי לתופעה של נידוי אדם, לרוב מפורסם, בגלל אמירה או מעשה, בדרך כלל שוליים, שנתפסים בעיני קבוצה כלשהי כפוגעניים או לא תקינים פוליטית. מקור השם מיוחס להאשטאג שהיה בשימוש ברשת החברתית טוויטר. המונח משמש גם לתופעה של צנזורם או הורדתם מהמסך של סרטים או יצירות בשל אלמנטים שאינם תקינים פוליטית.
מי שנפגע מהתופעה נדחף החוצה ממעגלים חברתיים או מקצועיים ברשתות החברתיות, בעולם האמיתי או בשניהם. מילון Merriam-Webster מגדיר את ה"ביטול" כ"הפסקת תמיכה באותו אדם", ו-Dictionary.com מגדיר זאת כ"נסיגה מתמיכה באישים ציבוריים וחברות (כלומר, "ביטולם"), לאחר שאלה עשו או אמרו דבר שנחשב למעורר התנגדות או פוגעני."
תרבות הביטול קשורה בקשר הדוק לתקינות פוליטית ומהווה כלי במסגרת פוליטיקה של זהויות, כאשר כל אמירה שלילית נגד מיעוט מסוים נתפשת כפוגענית וגוררת תגובת נגד קשה (שיימינג, הטרדה, נידוי חברתי, קריאות לפיטורין ועוד). היא נפוצה מאוד בקמפוסים של מכללות וקולג'ים בארצות הברית, ולטענת מבקריה הגיעה שם להקצנה המאיימת על חירות המחשבה וחופש הביטוי.
תרבות הביטול היא גרסה של "תרבות ההוקעה" ומהווה סוג של חרם שבו מעורב אדם (בדרך כלל סלבריטאי) שנחשב כמי שפעל או דיבר בצורה מפוקפקת או שנויה במחלוקת. ליסה נקאמורה, פרופסור ללימודי מדיה באוניברסיטת מישיגן, מגדירה את הביטול כ"חרם תרבותי" שבו מניעת תשומת הלב ממישהו מונעת ממנו את פרנסתו.
יש הטוענים שלא קיימת תרבות ביטול, ויש הרואים בה תופעה חיובית.
ניתוח אקדמי

לדברי הפסיכולוג החברתי ג'ונתן היידט, תרבות הביטול נובעת ממה שהוא מכנה תרבות הבטיחות, "ביטחוניזם", או "בטיחותיזם" (safetysm) בקמפוסים במכללות. לדברי קית המפטון, פרופסור ללימודי תקשורת באוניברסיטת המדינה של מישיגן, הנוהג תורם לקיטוב בחברה האמריקאית, אך אינו מוביל לשינויים בדעות. חלק מהתלמידים חוששים להביע רעיונות לא פופולריים מחשש להיות מושמצים ברשתות החברתיות ועלולים להימנע מלשאול שאלות כתוצאה מכך. תפוצתה של תרבות הביטול גורמת לקבוצות שוליות "להסס אף יותר לדבר על מה שהן מרגישות." לדברי חוקרת מדעי החברה פרנסס א' לי, תרבות הביטול מובילה לשיטור עצמי של דעות "שגויות, מעיקות או בלתי הולמות".
חלק מהאקדמאים הציעו חלופות ושיפורים לתרבות הביטול. הפרופסור לרב-תרבותיות ביקורתית אניטה ברייט הציעה "להתריע" (calling-in) במקום "להוקיע" (calling-out) על מנת להביא לחזית את רעיון האחריות, האקאונטביליות (accountability) (אנ'), אך באור "אנושי, צנוע ומגשר" יותר. היועצת הקלינית אנה ריצ'רדס, המתמחה בתיווך בסכסוכים, אומרת כי "הלמידה של ניתוח המוטיבציות שלנו כאשר אנו מציעים ביקורת", עוזרת לתרבות הביטול לפעול באופן פרודוקטיבי.
תגובות

לביטוי "תרבות הביטול" יש קונוטציות שליליות, והוא משמש בדרך כלל בדיונים על חופש הביטוי והצנזורה.
נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה הזהיר מפני תרבות הביטול במדיה החברתית: "לאנשים שעושים דברים ממש טובים יש פגמים. אנשים שאתה נלחם בהם עשויים לאהוב את ילדיהם ולחלוק איתך דברים [ערכים] מסוימים." נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מתח ביקורת על תרבות הביטול בנאום ב-3 ביולי 2020 והשווה זאת לטוטליטריות. הוא טען שתרבות הביטול היא כלי נשק פוליטי שנועד להעניש ולבייש את המתנגדים בכך שהם מגורשים מעבודתם ונדרשים להביע כניעות.
תגובות > מכתב פתוח

דלווין בראון, שכתב ב-USA Today, תיאר מכתב גלוי עליו חתמו 153 אישי ציבור ופורסם במגזין "הארפרז" כמסמן "נקודת שיא" בדיון בנושא. במכתב הובאו טיעונים נגד "חוסר סובלנות לדעות מנוגדות, נטייה לשיימינג ולנידוי ציבורי, ונטייה לעמעם סוגיות מדיניות מורכבות על ידי יצירת רושם מעוור של ודאות מוסרית."
על מכתב תגובה שאורגן על ידי המרצה אריון נטלס, "מכתב ספציפי יותר על צדק ודיון פתוח", חתמו למעלה מ-160 אנשים באקדמיה ובתקשורת. במכתב נמתחה ביקורת על המכתבו ב"הארפרז", ובו הביעו אנשי מקצוע מצליחים עם פלטפורמות פרסום גדולות בקשה לסיים את תרבות הביטול אך לא להפסיק לצאת נגד ביטולם של אלה ש"בוטלו מזה דורות".
תגובות > דעת הקהל האמריקאית

סקר של מצביעים אמריקאיים רשומים שנערך ביולי 2020 הראה כי תרבות הביטול, המוגדרת כ"נסיגה מתמיכה באנשי ציבור וחברות לאחר שעשו או אמרו דבר שנחשב למעורר או פוגע", הייתה מקובלת. 40% מהנשאלים אמרו כי הם ביטלו את תמיכתם באישי ציבור וחברות, לרבות ברשתות החברתיות, משום שאלה עשו או אמרו משהו שנחשב למעורר התנגדות או פוגעני. 8% עסקו בכך לעיתים קרובות. הנוטים לביטול נבדלים בגיליהם. רוב המצביעים בגילאי 18 עד 34 (55%) אמרו כי לקחו חלק בתרבות הביטול, בעוד שרק כשליש (32%) מהמצביעים מעל גיל 65 אמרו כי הצטרפו לביטול במדיה החברתית. היחס כלפי הנוהג היה מעורב. 44% מהנשאלים אמרו כי הם לא אוהבים את תרבות הביטול, 32% תמכו בה ו-24% לא הביעו דעה. 46% סברו כי תרבות הביטול הרחיקה לכת, ורק 10% סברו כי לא הרחיקה לכת מספיק. רוב (53%) האמין כי אנשים צריכים לצפות להשלכות חברתיות של הבעת דעות לא פופולריות בציבור, במיוחד כאלה שעלולות להתפרש כפוגעניות כלפי אנשים אחרים.
תגובות > ויכוח על קיום התופעה

יש עיתונאים המפקפקים בקיומה של תרבות הביטול כתופעה ממשית. קונור גארל, ב-Vice, קבע כי תרבות הביטול "לעיתים רחוקות משפיעה מוחשית או משמעותית על חייהם ונוחותם של המבוטלים."
דוגמאות

לעיתים קרובות ניתן "לבטל" ידוענים עקב דברים שאמרו שנים לפני כן. השחקן הארטלי סויר פוטר מסדרת הטלוויזיה "הפלאש" לאחר שציוצים "גזעניים" ו"מיזוגניים" צצו מ-2012 ו-2014. הערות הכפופות לתרבות הביטול יכולות לעלות מנעוריהם ואף ילדותם של הסלבריטאים. הדוגמנית מאדי זיגלר התנצלה על סרטונים המציגים "בורות וחוסר רגישות גזעית" שהופקו כשהייתה בת 9. ביולי 2020, מאמן הפוטבול של אוקלהומה סטייט מייק גנדי (Mike Gundy), קיבל תגובה חריפה אחרי שנמצאה תמונה שלו כשהוא לובש חולצת טריקו ובה הלוגו של רשת החדשות הימנית "OAN". שכרו קוצץ במיליון דולר כתוצאה מכך.
תרבות הביטול אינה משפיעה רק על ידוענים אלא מתרחשת גם בתוך האקדמיה ובקרב ציבורים משכילים. בשנת 2019, המשוררת והפרופסור המועמדת לפוליצר בבית הספר ניו סקול של העיר ניו יורק, לורי שק, נחקרה על ידי האוניברסיטה לאחר ש"השתמשה במילה "Nigger" במהלך דיון אודות השימוש של ג'יימס בולדווין בכינויי גנאי גזעניים."  ביוני 2020 נוצרה עצומה נגד גורדון קליין, פרופסור באוניברסיטת UCLA, והוא הושעה לאחר שסירב לתת ציון מקל להערכות סופיות של סטודנטים שחורים. העותרים תייגו את סירובו כ"גזעני בצורה מצערת". באותו חודש פוטר דייוויד שור, מנתח נתונים, על כך שצייץ תוצאות מחקר שמצא שמחאות אלימות הגדילו את אחוז ההצבעה לרפובליקנים והפגנות שלוות הגדילו את אחוז ההצבעה לדמוקרטים. ביולי 2020 התפטר גארי גרלס (Gary Garrels), אוצר מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית, בעקבות עתירה והאשמות בגזענות על כך שאמר שהוא עדיין אוסף יצירות אמנות מזכרים לבנים. באותו חודש קיבלה 2000 חתימות עצומה שדרשה לפטר את פטרישיה סיימין (Patricia Simon), פרופסורית מניו יורק שהואשמה בשינה במהלך פגישה "אנטי-גזענית".
אנשים פוטרו בגלל הבעת דעות המנוגדות לשיח שאושר במיינסטרים. לדוגמה, עצומה שהוגשה נגד ניק באקלי (Nick Buckley), מייסד ומנכ"ל ארגון הצדקה Mancunian Way, גרמה לפיטורו בגין ביקורת על תנועת Black Lives Matter. בנובמבר 2020 טענה הבלוגרית והסופרת הימנית בניו זילנד אוליביה פירסון שהיא קורבן של "תרבות הביטול" לאחר שהרשת הקמעונאית המקוונת Mighty Ape מחקה את ספרה "הגנה על הערכים המערביים" בתגובה לציוץ שלה שלעג לקעקועי הפנים של נניה מאהוטה, שר החוץ שמונה לאחרונה. הבלוגר העמית קמרון סלייטר טען כי Mighty Ape צבועה כי היא מפרסמת ספרים של אוסוואלד מוסלי ויוזף גבלס. ביוני 2020 הובילה מחאת כתבים להתפטרותו של ג'יימס בנט, עורך מדור הדעות של "הניו יורק טיימס" לאחר שבעיתון פורסם טור דעה שתמך בהכנסת חיילים לערים כדי להגן על רכוש מפני פורעים בתקופת המחאות בעקבות הריגתו של ג'ורג' פלויד.