stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רון קובי

רון אהרון קוּבִּי (נולד ב-17 בינואר 1972) הוא פוליטיקאי ישראלי, לשעבר ראש העיר טבריה.
קובי עודד הפעלה של עסקים ותחבורה ציבורית בשבת בטבריה והתפרסם בתקשורת הארצית גם בשל התבטאויותיו נגד החרדים המתגוררים בטבריה. בבחירות לכנסת ה-22 עמד בראש מפלגת "הימין החילוני", שקיבלה כאלפיים קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
ביוגרפיה

נולד בטבריה לרינה ולמיכאל (מיכה) קובי. סבו מצד אביו היה מכלוף קובי, ששימש כמורה וכחבר המועצה הדתית בטבריה. אביה של סבתו רבקה היה הרב אליהו ילוז - אב בית הדין של טבריה.
למד בבית הספר המקיף "עמל". שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים ובשירות המילואים בחטיבת הצנחנים הסדירה. למד הוראה ותואר ראשון בחינוך במכללת סמינר הקיבוצים בתל אביב.
שימש מנכ"ל חברת "בארקה סחר בע"מ", והיה יזם ואיש עסקים בתחומי האנרגיה והכימיקלים.
שימש יו"ר עמותת עורב צנחנים של גדס"ר צנחנים 35 ועמד בראש פרויקט תמיכה במשפחות מצוקה של לוחמי חטיבת הצנחנים. הקים והוביל את ארגון רמ"ח – רפואה משלימה בחירום.
פוליטיקה

בשנת 2011 הקים קובי את פורום "מרימים את טבריה מהקרשים". במסגרת זו העלה שידורים חיים ברשת החברתית פייסבוק, שבהם שטח את חזונו לעיר.
ב-2012 נעצר על ידי משטרת טבריה בחשד שאיים על ראש העיר זוהר עובד והטריד אותו.
ב-2013 התמודד על ראשות עיריית טבריה מול יוסף בן דוד וחבר הכנסת לשעבר ציון פיניאן, אך הפסיד ולא עבר את אחוז החסימה למועצה.
ב-2017 נתבע קובי על ידי יו"ר מפלגת דגל התורה בטבריה, דוד אוחנה, בטענה כי קובי הכפיש את שמו לאורך תקופה ארוכה בקבוצת הפייסבוק שלו. ב-30 ביוני 2022 בית משפט השלום בתל אביב קיבל חלקית את התביעה וחייב את קובי לפצות את אוחנה ב-40,000 ש"ח.
פוליטיקה > בראשות העיר טבריה

ב-2018 התמודד בשנית לראשות העירייה מול בן דוד ופיניאן. גם כאן עשה שימוש רב ברשתות החברתיות. קובי הציג קו אנטי-חרדי מוצהר שעורר סערה והתנגדות ולעיתים אף לאלימות מצד מתנגדיו.
ב-30 באוקטובר 2018 ניצח בבחירות, לאחר שזכה ב־45.3% מקולות הבוחרים. עם זאת, הוא התקשה בהקמת קואליציה במליאת מועצת העיר ובהעברת התקציב העירוני במליאה.
מספר ימים לאחר הבחירות, בריאיון לגלי צה"ל, אמר קובי כי הוא "רוצה שהחרדים ימשיכו להתפתח - מחוץ לטבריה" וכי "כיום החרדים בטבריה הם 22%, אסור שיגיעו ל-30%" ועורר סערה.
בפברואר 2019 קידם קובי נסיעה בשבת של אוטובוס מטעם עמותת "נוע תנוע", בשיתוף עם העירייה, משכונות העיר למרכזה. קובי הכריז שהנסיעות בשבת ימשיכו באופן קבוע, אולם בפועל נפסקה פעילות האוטובוס לאחר שבת אחת. קובי פעל למען פתיחת עסקים ומקומות בילוי בשבת, בפרט בטיילת. המשטרה העלתה את דרגת האבטחה סביבו והוצמד לו מאבטח מסביב לשעון. ימים לאחר החלטת המשטרה, נמצא כי מודעת איום שיוחסה להערכת הסיכון כוזבת ומקורה בתומכיו. במרץ 2019 נעצר חשוד, בפרסום איום על חייו בפייסבוק.
באפריל 2019 אמר קובי שישנם בטבריה "22% חרדים שרוצים לסחוט ולחלוב את הקופה הציבורית. ארנונה בקושי משלמים, אבל לטנף את העיר – מטנפים".
ניסיונותיו של קובי לאשר את תקציב העירייה כשלו, ומשרד הפנים הזהירו שאם לא יאושר התקציב עד 30 ביוני 2019, עלולה להסתיים כהונתו. מועצת העיר לא אישרה את התקציב במועד, גם לאחר הארכה. הוא עתר לבג"ץ, והשר דרעי קיבל את המלצות השופטים בדיון לקיים את השימוע לאחר הבחירות. במקביל ביטל דרעי החלטה קודמת לפזר את מועצת העירייה. קובי עתר שוב לבג"ץ נגד צעד זה, ומשך את העתירה בעקבות המלצת השופטים. בהמשך עתר קובי לבג"ץ בטענה לניגוד עניינים של דרעי בנושא. בתגובה יזם דרעי את העברת סמכויותיו בנושא זה לשר זאב אלקין.
באוקטובר 2019 הורה קובי לעובדי עיריית טבריה לאסוף אשפה בשכונות חרדיות בשבת.
ב-13 בינואר 2020 החליט השר אלקין להדיח את קובי מראשות העירייה ולפזר את מועצת העירייה. במקומה מונתה ועדה קרואה בראשות שמעון מעתוק. ב-17 בפברואר 2020, דחה בג"ץ את עתירתו של קובי בעניין.
באוגוסט 2023 שודרה בכאן 11 סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "טבריה – מתחת לקו האדום" המסקרת את הפוליטיקה העירונית ואת רון קובי בפרט.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-27 בפברואר 2024 רץ קובי פעם נוספת לראשות עיריית טבריה מול 3 מתמודדים יוסי נבעה, יצחק אביב, ודוד שטרית. והפסיד ליוסי נבעה מועמדם של החרדים והדתיים בעיר לאחר שקיבל מעל 51.8% מכלל הקולות. קובי הגיע למקום שלישי עם סך של 22.9% מהקולות.
רשימתו "מרימים את טבריה" קיבלה 19% מסך הקולות.
ביולי 2024 הוצא נגד קובי צו לפתיחת הליך חדלון פרעון ובאוגוסט הוכרז כפושט רגל. בספטמבר 2024, לאחר שלא ערער על החלטה ועקב סעיף 120 לפקודת העיריות, הוצא לקובי מכתב הדחה ממועצת העיר.
פוליטיקה > בפוליטיקה הארצית

ביוני 2019 הודיע קובי שירוץ לכנסת בבחירות לכנסת העשרים ושתיים. ב-16 ביוני הקים מפלגה בשם "הימין החילוני". לדבריו, מפלגתו תהווה אלטרנטיבה למפלגת "ישראל ביתנו" ותייצג את הימין החילוני. הקמפיין לווה בשידורים חיים בפייסבוק מדי ערב. במהלך הקמפיין הוציאה העירייה צו הריסה למבני אירוח שנבנו במתחם קבר רחל אשת רבי עקיבא שבעיר, וכן ביקר בריכוזי חרדים בירושלים, בני ברק ועוד, תוך שהוא מתעמת עם חרדים בשידור חי בפייסבוק.
המפלגה קיבלה 2,395 קולות (0.05%), מתוכם 469 מטבריה, ולא עברה את אחוז החסימה. מאוחר יותר טען כי לא התכוון לרוץ לכנסת וכי תכלית הריצה הייתה לפגוע בליברמן[דרוש מקור].
בבחירות לכנסת ה-23 הודיע על תמיכה באביגדור ליברמן, יו"ר ישראל ביתנו, לאחר שבבחירות הקודמות האשים אותו בבגידה בימין[דרוש מקור].
פוליטיקה > תביעות דיבה

בשנת 2017 הגיש מבקר עיריית טבריה בני אליהו תביעת דיבה נגד רון קובי על פרסומים שפרסם נגדו בדף הפייסבוק "מרימים את טבריה מהקרשים" אותו הוא מנהל. תביעת הדיבה נסגרה לאחר שמבקר העירייה ביקש לעזוב את התפקיד בתמורה לפסיקת פיצויים על ידי מבקר המדינה ולאחר שמבקר המדינה פסק על פיצויים בסך של 876,000 ששולמו מקופת העירייה.
באותה שנה הגיש ראש העיר דאז יוסי בן דוד תביעת פיצויים ע"ס של 800,000 נגד רון קובי. בפסק הדין לעניין החבות, פסק ביהמ"ש כי רון קובי הוציא דיבתו של יוסי בן דוד ב-37 פוסטים ברף הגבוה מתוך 58 פוסטים שרון קובי פרסם. ב-21 הפרסומים הנוספים קבע בית המשפט כי הגם שעקב היותו של בן דוד ראש עיר הרי אינה פוסקת דיבה לעניין החבות יש בפרסומים אלה כדי להעיד על האיש (רון קובי). נכון להיום טרם נפסק גובה הפיצויים. בפסק הדין קבעה השופטת כי "הפרסומים לא נעשו בתום לב אלא בכדי להבעיר אש (ת"א 41071-08-17).
בשנת 2018 הגיש חבר מועצת עיריית טבריה דוד אוחנה תביעת דיבה נגד רון קובי, אחיו אפרים קובי ואשת אחיו רונית קובי בשל פרסומים שונים שפרסם בגנותו ובגנות החרדים (ת"א 45804-10-17). בית המשפט קבע כי "הנתבע לא הוכיח שפרסומיו היו אמת ואף לא הוכיח כל תום לב בפרסומיו.." בפסק הדין נקבע כי הנתבעים ישלמו פיצויים לתובע בסך של 40,000 ש"ח ובשכ"ט בסך של 10,000 ש"ח. על פסק דין זה הגיש דוד אוחנה ערעור על גובה הפיצויים.
בשנת 2018 הגיש חיים חליוה, בעלים ועורך בפועל של המקומון "כוכב הצפון" תביעת דיבה נגד קובי, עקב פוסטים נגדו שפרסם קובי בפייסבוק. במרץ 2023 קיבל בית משפט השלום בטבריה את התביעה, ופסק שעל קובי לשלם לחליוה פיצוי בסך 416 אלף ש"ח, בתוספת 40 אלף ש"ח הוצאות משפט (ת"א 25472-06-18).. בפסק הדין קבעה השופטת כי "מדובר בהשתלחות פוגענית ומשפילה".
ביולי 2024, עקב אי עמידתו של קובי בתשלום הפיצויים שנקבעו בפסקי הדין, הוצא נגד קובי צו לפתיחת הליך חדלון פרעון.
חיים אישיים

נשוי לשירילי, בת קיבוץ נגבה, ואב לשלושה. אשתו וילדיו מתגוררים בתל אביב.
בשנת 2001 הגישו שכניו של רון קובי ברחוב בארי 49 בתל אביב תביעת פינוי נגד רון קובי ומשפחתו בשל בנייה ללא היתר בחזית ביתם. במהלך הדיונים התברר כי מדובר בעבירות בנייה. בפסק הדין קבע בית המשפט כי על רון קובי לפנות את החצר אליה פלש אולם קבע גם כי היות שהקומה המפולשת אינה שייכת לדיירים אלא לחברת נווה גד בקשתם להריסת הבנייה נדחית.
בשנת 2002 הגישה חברת נווה גד נגד רון קובי ובני משפחתו תביעת פינוי, דרישה לסילוק יד ותשלום דמי שימוש בשל אי קבלת הסכמת הבעלים. במסגרת הדיונים הגיעו הצדדים לפשרה מחוץ לכותלי בית המשפט. עקב תלונות הדיירים ביצעה עיריית תל אביב ביקורת במקום ומצאה כי ישנן עבירות של בנייה ללא היתר. עקב כך הוציאה העירייה צו הריסה למבנה בו מתגוררים רון קובי ובני משפחתו. צו ההריסה לא בוצע.
במהלך שנת 2018 הוגשו נגד רון קובי תלונות על אי ביצוע ההריסה ועל עבירת שימוש אסור. בחודש מאי 2019 קבע מהנדס מטעם עיריית תל אביב הקומה המפולשת נסגרה ללא היתר וכי בעבר הוצא צו הריסה למבנה שלא בוצע. עקב עבירות הבנייה שביצע ניתקה העירייה את החשמל לדירה שנבנתה ללא היתר אולם רון קובי חיבר את הדירה בשנית ובשל כך נותק החשמל בחודש אוקטובר 2020 "ניתוק אגרסיבי". בתחילת 2023 הוגש נגדו כתב אישום בגין עבירות הבנייה.
היו זמנים (שיר)

ערך זה עוסק בשיר של חיים חפר. אם התכוונתם לאלבום של זוהר ארגוב, ראו .
חיילי צה"ל במשטרת הר-טוב ליד בית שמש, 1948
צילום מקליפ של נועה קירל לשיר היו זמנים במסגרת פרויקט של הלהקות הצבאיות לרגל 80 שנה להקמת הפלמ"ח
"היו זמנים" הוא שיר ישראלי מאת חיים חפר בהלחנת משה וילנסקי.
השיר נכתב בעיצומה של מלחמת העצמאות והושר לראשונה על ידי להקת הצ'יזבטרון במסגרת תוכניתה השנייה, בהופעה בחודש יולי 1948.
"היו זמנים" פורסם בדפוס בפעם הראשונה במוסף של על המשמר, "בשער", ב־22 ביולי 1948. באותו חודש החלה לשיר אותו להקת הצ’יזבטרון, שבראשה עמד חיים פיינר (חפר), במסגרת תוכניתה השנייה. הביצוע המקורי של השיר הושמע לראשונה ב־20 ביולי 1948 במופע הבכורה של הלהקה במחנה צריפין עם הסולנית נעמי פולני, יומיים לפני הפרסום בעיתון.
השיר פורסם שוב בדפוס ביחד עם הלחן במגזין “קולנוע” במדור הפזמונים המיוחד “משירי החבריה” של גיליון ה-15 בספטמבר 1949.
ראו במאמרו של ד"ר אלי אשד במגזין "יקום תרבות" "היו זמנים" שירו של חיים חפר בגרסה המקורית.
https://www.yekum.org/2018/08/%D7%94%D7%99%D7%95-%D7%96%D7%9E%D7%A0%D7%99%D7%9D-%D7%A9%D7%99%D7%A8%D7%95-%D7%A9%D7%9C-%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%97%D7%A4%D7%A8-%D7%91%D7%92%D7%A8%D7%A1%D7%94-%D7%94%D7%9E%D7%A7/
מילות השיר עוסקות באחד מלוחמי הפלמ"ח, המספר בזקנתו לנכדיו על עלילותיו במלחמת העצמאות. במקור הן ביטאו למעשה כמיהה לבואם של ימים נורמליים לאחר המלחמה, להקמת יישובים אזרחיים על שדות הקרב ולכך שדור הלוחמים יזכה לראות בנים ונכדים ולהזדקן. כיום יש להן נופך נוסטלגי.
מילות השיר חוזות ”עַל הַמִּשְׁלָט יוֹשֶׁבֶת עִיר”. לימים הוגשם חזון זה בכ-30 יישובים בישראל היושבים במקום שבו היה משלט, כגון העיר בית שמש, שהוקמה על המשלט המשותף.
השיר זכה לפופולריות רבה והוסיף להיות מושר ומושמע לאורך שנים, במיוחד בביצועיהן של שושנה דמארי ויפה ירקוני. הוא זכה לביצועים רבים נוספים ובהם של שמעון ישראלי, אילנית, שרית חדד ונועה קירל.
הערות שוליים

↑  דויד מושיוב, על המשלט יושבת עיר, דבר, 22 באוקטובר 1963
נערי הכרך (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "נערי הכרך" מאת סוזן אלואיז הינטון
 בימוי:  פרנסיס פורד קופולה 
 הופק בידי:  פרד רוס, גריי פרדריקסון 
 תסריט:  סוזן אלואיז הינטון
 עריכה:  אנה גורסנד 
 מוזיקה:  קרמיין קופולה 
 צילום:  סטיבן בורום 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  American Zoetrope 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  16 ביוני 1983 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, סרט דרמה, סיפור התבגרות, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  אוקלהומה, טלסה 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-60 של המאה ה-20 
 הכנסות באתר מוג'ו:   outsiders
 דף הסרט ב־IMDb
 
נערי הכרך (באנגלית: The Outsiders) הוא סרט דרמת פשע אמריקאי משנת 1983 בבימויו של פרנסיס פורד קופולה. הסרט מבוסס על רומן באותו השם משנת 1967 מאת הסופרת האמריקאית סוזן אלואיז הינטון.
הסרט בולט במיוחד גם בזכות אנסמבל השחקנים הצעירים שמככבים בו ולא היו ידועים במיוחד באותה העת, אשר כוללים בין היתר את רוב לואו בסרט הבכורה שלו, אמיליו אסטבז, מאט דילון, טום קרוז, פטריק סווייזי, ראלף מאצ'יו ודיאן ליין.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 10 מיליון דולרים, גרף בקופות מעל ל-25.7 מיליון דולרים.
הצלחת הסרט הובילה בהמשך להפקת סדרת טלוויזיה של נערי הכרך בשנת 1990, ולהפקת מחזמר של נערך הכרך בשנת 2023.
תקציר העלילה

עלילת הסרט, אשר מתרחשת בעיר טלסה אשר באוקלהומה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, ומתמקדת ביריבות בין שתי כנופיות מתבגרים, הכנופיה ה"גריזרס" ממעמד הפועלים והכנופיה האמידה ה"סוקס". העימות מחריף לאחר שבמהלך קטטה חבר מכנופיית הגריזרס הורג בטעות את מנהיג כנופיית הסוקס.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| סי תומאס האוול (אנ') | פוניבוי קרטיס |  |
| ראלף מאצ'יו | ג'וני קייד |  |
| מאט דילון | דאלאס "דאלי" ווינסטון |  |
| פטריק סווייזי | דארל "דארי" קרטיס |  |
| רוב לאו | סודאפופ "סודה" קרטיס |  |
| אמיליו אסטבז | קית' "Two-Bit" מת'יוס |  |
| טום קרוז | סטיב רנדל |  |
| גלן ווית'רו (אנ') | טים שפרד |  |
| דיאן ליין | שרי "צ'רי" ואלנס |  |
| ליף גארט (אנ') | בוב שלדון |  |
| דארן דלטון (אנ') | רנדי אנדרסון |  |
| מישל מיירינק (אנ') | מרסיה |  |
| גיילארד סארטיין (אנ') | ג'רי |  |
| טום וייטס | באק מריל |  |
| וויליאם סמית' (אנ') |  | פקיד בחנות |
הפקה > פיתוח

ספרנית מבית ספר יסודי בפרזנו, קליפורניה, המליצה לקופולה על עיבוד הספר נרדפי החוק.
למכתב צורפו כ-15 עמודים של חתימות ילדים מבית-הספר. קופולה התרגש כל-כך מהמכתב עד שהחליט לקרוא את הספר ולעבד אותו לסרט. היחסים בין נערי גריזר החזירו אותו לצעירותו, לתקופה שבה עסק כמטפל בדרמה בילדים במחנות קיץ.
הפקה > שחקנים

לכמה מהשחקנים הייתה זו הופעת הבכורה, אלה מביניהם שכבר היו שחקנים, הפכו לכוכבים בזכות הסרט, ובהם מאט דילון, פטריק סווייזי, ראלף מאצ'יו, רוב לואו, אמיליו אסטבז וטום קרוז. גם מיקי רורק ודניס קווייד עשו אודישן לתפקידים אך לא לוהקו. פטריק סווייזי לוהק על סמך הופעתו בסרט סקייטטאון, ארצות הברית (1979).
הפקה > צילומים

אורכו המקורי של הסרט היה שעתיים ו-13 דקות. אנשי אולפני האחים וורנר הרגישו שהסרט ארוך מדי וכתוצאה מכך, קופולה ערך אותו ל-91 דקות בלבד.
הסרט צולם און-לוקיישן בטולסה, אוקלהומה. הצילומים התרחשו מ-29 במרץ עד 15 במאי 1982. השאיפה של קופולה לריאליזם כמעט הובילה לאסון במהלך סצנה של שריפת כנסייה, כשפועלי הסט איבדו שליטה על האש, ורק גשם שירד במקרה כיבה אותה לבסוף.
מחברת הרומן, ס"א הינטון, הייתה מעורבת ביצירת הסרט, כשהיא וקופולה כתבו יחד את התסריט. הינטון אף הופיעה כאחות בסוף הסרט. מאוחר יותר היא גם סיפרה ששימשה כאם רוחנית לרבים מהשחקנים הצעירים.
תגובות > ביקורת

ב Rotten Tomatoes הסרט מדורג עם ציון ממוצע של 6.2/10, שם נכתב "הסדקים ממשיכים להופיע בסגנון הבימוי של קופולה, אבל נערי הכרך נותר עיבוד סוער, מוזר ומהנה לרומן הקלאסי". רוג'ר אברט העניק לסרט שניים וחצי כוכבים מתוך ארבעה, תוך שהוא מצטט בעיות בחזון של קופולה, "הדמויות מתגלגלות כמו תמונות, ממוסגרות ותלויות על המסך".
מלהקות הסרט, ג'נט הירשנסון וג'יין ג'נקינס, כתבו כי התיאור הריאליסטי של הסרט של בני נוער בסיכון "יצר סוג חדש של קולנוע, שמביא מבט ריאליסטי יותר על האופן שבו צעירים משולי החברה מדברים, פועלים וחווים את העולם".
תגובות > פרסים

נערי הכרך היה מועמד לארבעה פרסי אמן צעיר, שמוענקים מדי שנה על ידי קרן האמן הצעיר. סי תומאס האוול זכה בפרס "שחקן הקולנוע הצעיר הטוב ביותר בסרט עלילתי". דיאן ליין הייתה מועמדת ל"שחקנית המשנה הצעירה הטובה ביותר בסרט קולנוע". קופולה היה מועמד לפרס הבימוי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
הוצאה מחודשת

ב-20 בספטמבר 2005, קופולה הוציא מחדש את הסרט ב-DVD, כולל 22 דקות של קטעים נוספים ומוזיקה חדשה, כדיסק כפול בשם The Outsiders: The Complete Novel . קופולה הכניס מחדש כמה סצנות שנמחקו כדי להפוך את הסרט לנאמן יותר לספר.
אביו של קופולה, כרמיין קופולה, כתב קטע מוזיקלי לפסקול המקורי של הסרט שהיה רומנטי ומלודרמטי. קופולה הבן לא אהב את התוצאה, ולא היה מוכן לומר את זה לאביו. כשיצאה המהודרה המחודשת, אביו של קופולה כבר לא היה בחיים, מה שאיפשר לקופולה לאזן בין המוזיקה של אביו לבין מוזיקה פופולרית משנות ה-60, כמו גם מוזיקה מקורית שהולחנה לסרט על ידי מייקל זייפרט ודייב פאדרוט.
עיבוד טלוויזיוני

סדרת טלוויזיה המבוססת על דמויות הרומן והסרט שודרה ב-1990 ומתרחשת מיד לאחר סיומו. הדמויות גולמו על ידי שחקנים אחרים מאלה שבסרט, והסדרה נגנזה אחרי עונה אחת.
הערות שוליים

↑  King, Susan (23 במרץ 2018). "'The Outsiders' Stays Gold at 35: Inside Coppola's Crafty Methods and Stars' Crazy Pranks". Variety. אורכב מ-המקור ב-28 בספטמבר 2019. נבדק ב-9 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Letters of Note". Letters of Note. אורכב מ-המקור ב-8 במרץ 2013. נבדק ב-6 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 305140640   WorldCat (עם VIAF): 305140640
עיניה התכולות (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  רומן מאת לואיס באיארד
 בימוי:  סקוט קופר
 הופק בידי:  טיילר טומפסון סקוט קופר כריסטיאן בייל ג'ון לשר
 תסריט:  סקוט קופר
 עריכה:  דילן טיצ'נור 
 שחקנים ראשיים:  כריסטיאן בייל הארי מלינג
 מוזיקה:  הווארד שור 
 צילום:  מסאנובו טקאיאנאגי (אנ')
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קרוס קריק Streamline Global
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 הקרנת בכורה:  23 בדצמבר 2022 (בתי קולנוע נבחרים בארצות הברית) 6 בינואר 2023 (נטפליקס)
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מתח; סרט בלשי; סרט אפל
 מקום התרחשות:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 תקציב:  $72,000,000 (הערכה)
 דף הסרט ב־IMDb
 
עיניה התכולות (באנגלית: The Pale Blue Eye, בתרגום חופשי: העין התכולה) הוא מותחן בלשי גותי תקופתי בבימויו של סקוט קופר שגם כתב את התסריט. בתפקידים הראשיים: כריסטיאן בייל והארי מלינג. קופר ובייל הפיקו יחד עבור חברת "סרטי קרוס קריק" (אנ'). זהו שיתוף הפעולה השלישי במספר בין קופר ובייל, אחרי "אחים בדם" (אנ') (2013) ו"אויבים" (אנ') (2017).
הסרט הוא עיבוד קולנועי של רומן באותו שם מאת לואיס באיארד, שיצא לאור בשנת 2006, ובישראל – בשנת 2008, בתרגום לעברית מאת אופירה רהט. באיארד כתב את הספר כמחווה לסופר והמשורר האמריקאי אדגר אלן פו, ולספרות הבלשית הגותית. שמם המקורי באנגלית של הספר והסרט, נלקח מהסיפור הקצר "הלב המסגיר" מאת פו משנת 1843. בתרגומו של עודד וולקשטיין, השם העברי הוא "הלב המדובב". בסיפור זה מתאר המספר כיצד הביט באימה כלפי מטה בפניו של קורבנו, אשר "אחת מעיניו דמתה לעינו של עיט (או: נשר) – עין תכלת מכוסה בקרום".
העלילה, במתכונת של סיפורי בלשים בסגנון "מי עשה את זה?" (אנ'), עוסקת במאמציו של בלש משטרה בדימוס לפענח סדרת מעשי רצח שהתרחשה בשנת 1830 באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט. "נטפליקס" רכשה את זכויות ההפצה העולמיות של הסרט מראש בסכום שיא של 55 מיליון דולר, במסגרת יריד הסרטים האירופאי שהתקיים במקביל לפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2021. הסרט יצא לבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית ב-23 בדצמבר 2022, ומשודר ב"נטפליקס" החל מ-6 בינואר 2023.
עלילה

באוקטובר 1830 נמצאת ערב אחד גופתו התלויה של לרוי פריי, צוער באקדמיית "וסט פוינט", אירוע הנחשד כהתאבדות נוכח המשטר הנוקשה באקדמיה. למחרת מתברר שאלמוני פרץ לחדר בבית החולים שבו הונחה הגופה, ועקר מתוכה את הלב בשלמותו. באחת מידיו של המת נמצאת פיסת נייר. מחשש לפגיעה במוניטין של המוסד, נקרא אוגוסטוס לנדור, בלש לשעבר במשטרת ניו יורק, לפענח את הרצח, ומתבקש לקיים חקירה חשאית. במהלך החקירה מתגייס לעזרתו אדגר אלן פו, צוער צעיר באקדמיה, עגמומי ומוזר, שכבר פרסם שלושה קובצי שירה. השניים מגיעים למסקנה שהרצח קשור לעיסוק במעשי כישוף. במהלך החקירה נמצאת גופתו של צוער רנדי באלינג'ר תלויה באזור פראי מחוץ לאקדמיה, כשגם ליבו נעקר אך בגסות, השונה מהקפדנות שבה נעקר ליבו של פריי. צוער שלישי, ג'וליוס סטודארד, שהיה בחבורה אחת עם פריי ובאלינג'ר, בורח מהאקדמיה, ככל הנראה מכיוון שחשש שהוא יהיה הנרצח הבא.
הרמזים מובילים את לנדור ופו למשפחתו של הרופא ד"ר דניאל מרקוויז, שהוכנס מלכתחילה בסוד החקירה על מנת לסייע בנתיחות שלאחר המוות. החשד העיקרי נופל על בנו ובתו של מרקוויז, ארטימוס, אף הוא צוער ב"וסט פוינט", וליאה, הסובלת מהתקפי פרכוסים. בהמשך מתברר שליאה הייתה שותפה לכת שעסקה בכישוף, ובבית משפחת מרקוויז נמצאת חליפת מדים ישנה אשר שמשה להתחזות לקצין. ליאה מפתה את אדגר, המתנדב לעשות ככל שיעלה על רוחה. אדגר מתעורר ומוצא שהוא הושאר לדמם למוות, בעוד ארטימוס וליאה מנסים לעקור את ליבו, כחלק מטקס שנועד לרפא את ליאה מהתקפי הפרכוסים. במאבק ביניהם הבית עולה בלהבות, ואוגוסטוס מגיע בזמן להציל את אדגר, בעוד ארטימוס וליאה נמחצים תחת קורות הבית המתמוטט. מפקדי הצבא מודים לאוגוסטוס לנדור על שירותיו, מתוך הנחה שהפרשה פוענחה.
אחרי שאדגר מחלים ומתאושש מסכנת המוות שהיה צפוי לו, הוא מגלה שכתב היד שעל גבי הפתק שנמצא בידו של הקורבן הראשון, תואם את כתב ידו של אוגוסטוס לנדור. בעקבות חיבור כל המידע שהצטבר בחקירה, אדגר מבין שלנדור הוא רוצח הצוערים, ומעמת אותו עם העובדות. לנדור מודה שהוא אכן עשה את מעשי הרצח, ומספר ששנתיים קודם לכן, בתו נחטפה ונאנסה בידי שלושת הצוערים פריי, באלינג'ר וסטודארד, וכתוצאה מהטראומה שנגרמה לה, היא התאבדה בקפיצה מצוק לעיניו, בעודו מתחנן באוזניה שתחזור בה מכוונת ההתאבדות. בשגעונו, לנדור יצא לנקום את מות בתו. הוא השאיר פתק מזויף עבור באלינג'ר כדי לפתות אותו לצאת בלילה, ואז תלה אותו. מכיוון שסיור נקרה למקום, לנדור נאלץ להסתלק והותיר שם את הגופה. ליאה וארטימוס מרקוויז נתקלו בגופה במקרה, גנבו אותה ועקרו ממנה את הלב במסגרת הטקס שלהם. אוגוסטוס ניצל את ההזדמנות והפליל את השניים ברצח. אחר כך הוא רצח באותה שיטה את באלינג'ר, ובדה ראיות כאילו הרצח היה חלק מטקס כישוף. בסוף וידויו אומר לנדור לפו שאין לו כוונה לרדוף את סטודארד שברח, והוא מקווה שהלה יבלה את שארית ימיו כשהוא נאלץ להסתכל מעבר לכתפו.
אדגר מסביר לאוגוסטוס שהפתק שנותר בידו, די בו כדי לשלוח את לנדור אל הגרדום בעקבות מעשי הרצח שעשה, אולם לפני שהוא נפרד ממנו, אדגר שורף את הפתק לעיני לנדור. בסוף הסרט נראה אוגוסטוס לנדור על הצוק שממנו קפצה בתו אל מותה, שולח באוויר סרט שנשאר משמלתה, ונפרד ממנה.
ליהוק

| שחקנים | תפקידים | מקורות |
| --- | --- | --- |
| כריסטיאן בייל | אוגוסטוס "גאס" לנדור, בלש משטרה בדימוס |  |
| הארי מלינג | אדגר אלן פו, צוער ב"וסט פוינט" ומשורר |  |
| טובי ג'ונס | ד"ר דניאל מרקוויז, רופא מנתח |  |
| ג'יליאן אנדרסון | ג'וליה, אשתו של ד"ר מרקוויז ואשת החברה הגבוהה |  |
| הארי לוטי | צוער ארטימוס מרקוויז, בנם של בני הזוג מרקוויז |  |
| לוסי בוינטון | ליאה מרקוויז, בתם של בני הזוג מרקוויז ואחותו של ארטימוס |  |
| טימותי ספול | רב-פקד משטרה ת'אייר |  |
| סיימון מקברני | קפטן היצ'קוק, קצין בווסט פוינט |  |
| רוברט דובאל | ז'אן פפה, מומחה לכתות סודיות |  |
| שארלוט גינסבורג | פאטסי |  |
| הדלי רובינסון | מטילדה/"מאטי", בתו של אוגוסטוס לנדור |  |
| פרד השינגר | צוער רנדולף "רנדי" באלינג'ר |  |
| גידיון גליק (אנ') | צוער הוראשיו קוקרן |  |
| ג'ואי ברוקס | צוער ג'וליוס סטודארד |  |
| מאט הלם | צוער לולין לי |  |
| ברנן קיל קוק | צוער הנטון |  |
| סטיבן מאייר | צוער לרוי פריי |  |
| צ'רלי טהאן | צוער לאפבורו |  |
| ג'ק ארבינג | צוער המילטון |  |
| ג'ון פטרמן | הופעת קמע |  |
| מתיאס גולדסטין | לוטננט לוק (ללא קרדיט) |  |
| ונדי רנה קייד | אישה במסעדה (ללא קרדיט) |  |
הפקה > פיתוח

הרעיון להפיק את הסרט היה משאת נפש של סקוט קופר יותר מעשור. ב-26 בפברואר 2021 נמסר שסקוט קופר וכריסטיאן בייל ישובו לשתף פעולה בעיבוד קולנועי לרומן מאת לואיס באיארד, לפי תסריט מאת סקוט קופר עצמו. את הפרויקט תפיק ותממן חברת "סרטי קרוס קריק", אותה ייצג טיילר טומפסון, יחד עם קופר ובייל, וכן המפיק ג'ון לשר (אנ'). ב-9 ביוני 2021 נמסר שהשחקן האנגלי הארי מלינג נבחר לגלם את דמותו של אדגר אלן פו הצעיר, לצידו של כריסטיאן בייל בדמות הבלש אוגוסטוס לנדור.
ב-1 בדצמבר נמסר שצוות שחקני הסרט הושלם, עם צירופם של 16 שחקניות ושחקנים: ג'יליאן אנדרסון, לוסי בוינטון, שארלוט גינסבורג, טובי ג'ונס, הארי לוטי, סיימון מקברני, טימותי ספול, הדלי רובינסון, ג'ואי ברוקס, ברנן קוק, גידיון גליק, פרד השינגר, מאט הלם, סטיבן מאייר, צ'ארלי טהאן ורוברט דובאל.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט התחילו ב-29 בנובמבר 2021, והסתיימו ב-25 בפברואר 2022. הצילומים נערכו בפיטסבורג, בקמפוס מכללת וסטמינסטר (אנ') שבניו וילמינגטון, ובפארק המדינה מק'קונלס מיל (אנ') שבפנסילבניה, וכן בניו יורק.
הפצה

ב-6 במרץ 2021 נודע שחברת "נטפליקס" רכשה את הסרט מראש בסכום של כ-55 מיליון דולר אמריקני, בעסקה שהתבצעה במסגרת יריד הסרטים האירופאי (European Film Market) לשנת 2021, והסכום נחשב לשיא בינלאומי לעסקה ביריד זה. הסרט  יצא לבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית ב-23 בדצמבר 2022, וב-6 בינואר 2023 הוא עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה של "נטפליקס".
ביקורות

נכון ל-13 בינואר 2023, במאגר ביקורות הסרטים "Rotten Tomatoes" עומד שיעור הדעות החיוביות על 64%, עם דירוג ממוצע של 6.00/10, בשקלול 145 ביקורות. סיכום דעות המבקרים הוא שהסרט חסר את המבט הנוקב של ספר המקור, אך עלילת המסתורין המלוהקת היטב, מסקרנת דיה כדי להתעמק בה. באתר "Metacritic" עומד ציון הסרט על 56/100, בשקלול 40 ביקורות מעורבות עד ממוצעות.
מבקרי קולנוע ציינו שמשחקו של הארי מלינג בתפקיד אדגר אלן פו, מתעלה מעל בינוניותו של הסרט משופע הכוכבים. לדעתו של נמרוד שובל באתר האינטרנט "סרט", התפנית בסיום העלילה עושה מחווה יפה וגדולה לאבי ספרות האימה הבלשית, ומשאירה את הצופים עם טעם טוב, אולם ככל שהעלילה פונה לתחום העל-טבעי, האמינות מתערערת והסרט מקבל טעם מטופש למדי. אור סיגולי כתב בבלוג סקירות הקולנוע "סריטה" שמדובר בדרמת מתח סבירה עם אלמנטים מניחים את הדעת, וציין לחיוב את התפנית בסוף העלילה, ואת מלינג במשחק מצוין המצדיק את הציפייה, אך זהו סרט נטול אישיות וחסר השראה. לדעת יעל שוב, זהו סרט איטי, חלול ומשמים, שהדרמה של דמויותיו לא מצדיקה את מהלכיו העלילתיים. נעמה רק כתבה ב"וואלה!" שהסרט מהנה ברובו, אבל סובל מפתרון מטופש וצוות שחקנים שמתבזבז על דמויות משמימות. זוהר אורבך הביע את דעתו ב"מאקו", שאמנם יש בסרט אווירה דומיננטית של אימה גותית, אך הוא לא משאיר חותם על הצופה, ותפקידו של בייל נטול אנרגיה, לעומת מלינג שעושה, לדברי אורבך, עבודה נהדרת. באתר "ערוץ 7", אריאל פייגלין סבר שהעלילה אמנם חביבה למדי, אך נמתחת באופן מייגע, והסרט נופל היכן שנופלות דרמות תקופתיות רבות, בהנחה שסיפור ישן צריך להיות איטי ובצבעים קודרים.
בביקורת בכתב העת "רולינג סטון" כתב ק' אוסטין קולינס שמדובר בסרט כבד, לא בהכרח בטובתו, משום שקדרותו המתיימרת להיות פרשנות נאה על אמריקה הגותית, מפריעה לקטעים העסיסיים והביזאריים יותר. קולינס סבור שהתפנית הנוגעת ללנדור, כמו גם פולחן השטן, חיות מתות ואנשים עשירים וגחמניים, כל אלה מתבררים כמעניינים פחות, לאור נוכחותו של מלינג המתעלה מעל צוות השחקנים, ומעמיד במרכז את דמותו של פו.
ביאורים

↑  מאנגלית: Whodunit או Whodunnit, שיבוש מכוון של Who [has] done it?, בעברית: "מי עשה את זה?", סגנון קלאסי של תעלומות שבהן מפוזרים רמזים המאתגרים את הקוראים או הצופים לפתור את התעלומה בעצמם, ביחד עם הבלש, וזהות מבצע הפשע מתבררת רק בסוף הסרט.
↑  יריד הקולנוע האירופאי הוא אירוע עסקי המתקיים מדי שנה לצד יריד הסרטים הבינלאומי בברלין.