stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צזר זליגמן
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריה

זליגמן היה מי שהגה את הרעיון לכונן ארגון רפורמי בינלאומי. הוא עמד בקשר התכתבות עם קאופמן קוהלר ופגש בהוגה המרכזי השני של הרפורמים באמריקה, אמיל גוסטב הירש, ב-1910. כמו כן הכיר וכיבד את קלוד מונטיפיורי בבריטניה. זליגמן הצליח לארגן מפגש כולל של נציגים מרחבי תבל שנועד להיערך בעיר אלברפלד בסתיו 1914, אך נדחה לבסוף בגלל פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בתחילה היה הרב מפרנקפורט תומך נלהב במיליטריזם ונשא סדרת דרשות בעד הניצחון: "אין לי ספק שאלוהים עמנו". ב-1916 הצטנן בהדרגה הלהט הפטריוטי שלו עקב התמשכות הלחימה ומספרי האבדות הגדלים, והוא גינה את השנאה העיוורת לאזרחי האויב בתעמולה הרשמית וסירב לראות בסכסוך את פרי פעולתו של האל. המלחמה וההתעוררות האנטישמית שאחריה פגעה קשות באיחוד הליברלי, שחבריו נעשו אדישים כמעט לגמרי. בשנות ה-20 נדחק מהבמה הציבורית על ידי לאו בק, שהיה דמות קונצנזואלית וחתר למרכז.
דעותיו של זליגמן והסחף לרעיונות רומנטיים, שהיו רחוקים מהרציונליזם הרפורמי של המאה ה-19, התחזקו בימי רפובליקת ויימאר. על רקע התעצמות השיח הגזעני עוד לפני מלחמת העולם הראשונה החלו גם הליברלים לעסוק בו ולהתרחק מהגדרה דתית טהורה של היהודים. בדרשה שנשא בינואר 1927 ביטא זאת באומרו כי ייחודם נובע ”מהמעמקים האפלים של הלב... לא עיקרי האמונה ולא הדוקטרינה היהודיות הן שמובילות ומקרינות השראה, אלא הרגש היהודי, האינסטינקט אם תרצו, קראו לכך אף קהילת הדם, קראו לכך מודעות שבטית או נשמת העם, אך מוטב מכולם: הלב היהודי”. בזירה הביתית שלו, בקהילתו בפרנקפורט, ניגף הוא עצמו בפני קואליציה של האורתודוקסיה הקהילתית עם הציונים, שכפתה גישה שמרנית יותר ויותר. יצחק ברויאר, אחת הדמויות הבולטות בעדה האורתודוקסית הבדלנית שפרשה מהמאוחדת ב-1876, התבסס על עליו כדגם לרב הרפורמי המתבולל "זלנפרוינד" בספרו 'הכוזרי החדש' מ-1934. אך יוזמתו ערב המלחמה נשאה לבסוף פרי: ב-1926 אכן התקיים בברלין לבסוף המפגש הראשון של האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, שמונטיפיורי נבחר לנשיאו. זליגמן קיבל את משרת סגנו. חשיבותו בקידום הארגון הוכרה ב-7 בינואר 1931, כשהיה לרב הגרמני הראשון שקיבל דוקטורט של כבוד מהיברו יוניון קולג'.
לקראת סוף שנות ה-20 גדל הגיוון בתוך ההתאחדות הליברלית: זליגמן שת לבו לכך כשהצהיר בנאום במאי 1929 כי "אחדות מוחלטת" כפי שהתקיימה לפני המלחמה אינה עוד בנמצא. הרבנים חבקו עתה מגוון השקפות, ממסורתיות רבה ועד לנטייה לרפורמיות בנוסח ברלין. למרות זאת הצליח, בסיועו של איסמר אלבוגן, לערוך סידור תפילה אחיד (Einheitsgebetbuch) ב-1929 לכל חברי האיחוד הליברלי. המהלך דרש פשרנות רבה מצדו והתוצאה הסופית הייתה שמרנית מאוד: בברכת ירושלים בתפילת שמונה-עשרה, ששונתה לרוב מאז אמצע המאה הקודמת לנוסחים כמו "וירושלים ברחמים תזכור", נכלל המשפט "בונה ירושלים". ב-1932 פרש לגמלאות מרבנות הקהילה אך הוסיף להחזיק בתפקידיו באיחוד הליברלי ובאיגוד הבינלאומי. זליגמן הפגין יחס אוהד יחסית לציונות עוד מראשית פעילותו, והדבר התבטא בכך שבעיתוני האיחוד כמעט ולא הופיעו מתקפות עליה, למרות האנטי-ציונות החריפה של הציבור. ב-1937, ארבע שנים אחרי עליית היטלר, אמר בכינוס רבני לרגל מלאת לוועידת ויסבאדן שערך גייגר כי על עמיתיו להתפשר עם התנועה הלאומית היהודית. לאחר ליל הבדולח החל לארגן את הגירתו, וב-1939 הגיע ללונדון. שם היה בין מקימי 'הקהילה הליברלית החדשה' בכיכר בלסייז שברובע קמדן על טהרת יוצאי גרמניה, שהתקשו להשתלב בבתי-הכנסת של יורשי מונטיפיורי; אלה היו רדיקליים מדי לטעמם, והם גם לא שלטו באנגלית. זליגמן מת ב-1950.
הערות שוליים

↑  Lexikon deutsch-jüdischer Autoren: Band 19: Sand - Stri, Walter de Grutyer, 2011. עמ' 226.
1 2 3 4 5  מיכאל מאיר, Caesar Seligmann and the Development of Liberal Judaism in Germany at the Beginning of the Twentieth Century..
↑  Alexander Deeg, Predigt und Derascha: Homiletische Textlekt?re im Dialog mit dem.Judentum, Vandenhoeck & Ruprecht, 2006 עמ' 175.
↑  Rabbi Dr. Caesar Seligmann: A Centenary of His Birth, עיתון התאחדות הפליטים היהודים בבריטניה, ינואר 1961, עמ' 6.
↑  Michael Brenner, Derek Jonathan Penslar, In Search of Jewish Community: Jewish Identities in Germany and Austria, 1918-1933, Indiana University Press, 1988. עמ' 34.‏Jakob Josef Petuchowski,Studies in Modern Theology and Prayer, Jewish Publication Society, 1998. עמ' 224.
↑  Donald L. Niewyk, The Jews in Weimar Germany, Manchester University Press, 1980, עמ' 105-106.
↑  Jonathan C. Friedman, The Lion and the Star: Gentile-Jewish Relations in Three Hessian Communities, 1919-1945, University Press of Kentucky, 1998. עמ' 48-49.
↑  Matthias Morgenstern, From Frankfurt to Jerusalem: Isaac Breuer and the History of the Secession Dispute in Modern Jewish Orthodoxy, Brill 2002, עמ' 230.
↑  Lauren B. Strauss, Michael Brenner (עורכים), Mediating Modernity: Challenges and Trends in the Jewish Encounter with the Modern World : Essays in Honor of Michael A. Meyer, Wayne University Press, 2008. עמ' 257.
↑  Walter Homolka, Liturgie als Theologie: das Gebet als Zentrum im jüdischen Denken, Frank & Timme GmbH, 2005. עמ' 93.
↑  Antony Godfrey, Three Rabbis in a Vicarage: The Story of Belsize Square Synagogue, Larsen Grove Press, 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267692905171  PLWABN: 9810638357105606  BnF: cb104538313 (data)  GND: 117474010  ISNI: 0000 0000 6675 2740  LCCN: n2001059957  NKC: zmp2017940540  NTA: 130576921  VIAF: 15547410   WorldCat (עם VIAF): 15547410
צח שפיצן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 באוקטובר 1973 (בן 50) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  הקריה האקדמית אונו
 עיסוק:  עיתונאי, עורך דין
 מעסיק:  תאגיד השידור הישראלי
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  shpitsen
 טוויטר:  tshpitsen
 
צח שפיצן (נולד ב-20 באוקטובר 1973) הוא עורך דין ועיתונאי ישראלי. שימש כחבר בדסק הכלכלי וככתב המשפט של תאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה

צח שפיצן נולד וגדל בירושלים. בשנות התשעים שירת כקצין במחנה ג'וליס, באותה עת התגורר לתקופה קצרה בקיבוץ נגבה, שם שימש כמדריך ילדים. בשנת 1999 סיים לימודי משחק בשלוחה הירושלמית של הסטודיו למשחק ניסן נתיב. בשנה זו השתתף בסרט "מבצע סבתא" בתפקיד עידן שגיב.
את דרכו בעיתונות החל שפיצן ברשת המקומונים ידיעות תקשורת מבית ידיעות אחרונות, תחילה ככתב מוניציפלי בידיעות תל אביב, ובהמשך ככותב טור פוליטי ב"עיתון ירושלים". באמצע 2004 הצטרף לאתר האינטרנט nrg מבית מעריב, שם שימש ככתב לענייני פלילים. באוגוסט 2005 פוטר מהאתר.
בהמשך החל לשמש ככתב תחקירים במוסף הצרכנות והכלכלה "ממון" של ידיעות אחרונות. בספטמבר 2011 פורסם כי לקראת העונה ה-18 יצטרף למערכת התוכנית "עובדה". במאי 2013 לאחר שתי עונות עזב את תפקידו וחזר ל"ידיעות אחרונות". מאוחר יותר החל ללמד במסלול עיתונאות בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
בשנת 2017 עם הקמת תאגיד השידור הישראלי, הצטרף ככתב בדסק הכלכלה.
ביוני 2019 התמנה שפיצן לכתב בדסק המשפט של כאן 11 לצד תמר אלמוג ואמוץ שפירא.
בדצמבר 2020 פרש שפיצן מתחום העיתונות והחל לעסוק במקצוע עריכת דין.
לשפיצן תואר ראשון בלימודי משפטים של הקריה האקדמית אונו. את ההתמחות עשה אצל עו"ד בעז בן צור.
הוא נשוי לעדי, ואב לאיתי איה גיא ושירה ומתגורר בחולון.
פרסומים בולטים

ב-2002 פרסם שורת כתבות ב"ידיעות תל אביב", שנגעו לסגן ראש עיריית תל אביב-יפו מיכאל רועה ממרצ, אשר הביאו להתפטרותו. כן חשף חשדות נגד איש העסקים ראובן גרוס, שכונה "מלך החניונים".
ב-2010 פרסם לראשונה את כתב התביעה שהגישה מנהלת משק הבית בקיסריה ליליאן פרץ, נגד שרה נתניהו, בגין "התעללות והשפלה" לטענתה. על הפרסום הגישה נתניהו תלונה למועצת העיתונות.
ב-2013 חשף ב"ידיעות אחרונות" את דבר קיומו באגף 13 בכלא איילון "אסיר X" נוסף על בן זיגייר.
ב-2014 חשף בכלכליסט שמנכ"ל ביה"ח הדסה שלמה מור-יוסף, קיבל בונוסים בסך 1.8 מיליון ש"ח כמנהל, על אף גירעונות עצומים של בית החולים.
ב-2014 פרסם תחקיר ב"ממון", על גבינה צהובה של "טרה" המכיל חומרים משמרים בניגוד למה שצוין על האריזה. בעקבותיו הוגשה תובענה ייצוגית, בסופה התחייבה "טרה" לשלם כחצי מיליון ש"ח.
ב-2015 פרסם בצוותא עם גבי בר-חיים ב"7 לילות", מסמכים ועדויות אשר חשפו סכסוכים בין מיכל אנסקי לבין צוות מסעדת 'אחד העם אחד', הפסדים כלכליים כבדים והשקעות תמוהות אצל אמיר ברמלי, שנחשד בהונאת משקיעים ושקריסתו הביאה לסגירת המסעדה.
ב-2016 חשף עם אריאלה שטרנבך גילויים חדשים בפרשת המיסים של בר רפאלי.
ב-2018 פרסם בכאן 11 וכאן ב', סדרת כתבות על שחיתות בחברה הממשלתית עמידר החדשה, אשר אחת מהן גררה תביעת לשון הרע נגדו ונגד התאגיד.
ב-2019 פרסם סדרת כתבות ותחקיר על הליקויים וההסתרות ב"וועדת זוהר" המטפלת בפיצויים לעובדי הכור בדימונה שחלו בסרטן. פרסם שרק 20 בקשות מתוך כ-320 עובדים שתבעו את המדינה, התקבלו. ביוני פרסם מסמך, בו הקריה למחקר גרעיני בדימונה מודה לראשונה כי ב"כור" אירעו במהלך השנים דליפות ותאונות של חומרים רדיואקטיביים.
ב-2020 פרסם תחקיר בעניין ניגודי העניינים בביהמ"ש העליון, בו חשף שרוב שופטי העליון דנים בעניינים של הגופים שהם עצמם הצהירו שיש להם מניעה לדון בהם.
הערות שוליים

↑  מיוחד! כל האמת על האמת מאחורי "מבצע סבתא", באתר התנועה הקיבוצית, 20 באוגוסט 2017
↑  אביב הורביץ, שפיצן קיבל הצעה לשמש ככתב לענייני פלילים ב-NRG, באתר TheMarker‏, 16 במאי 2004
↑  לי-אור אברבך‏, כתב הפלילים של nrg, צח שפיצן, פוטר, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2005
↑  אמילי גרינצווייג‏, גם צח שפיצן מידיעות אחרונות מצטרף, באתר וואלה, 18 בספטמבר 2011
↑  אלכסנדר כץ, 'עובדה' מתכוננת לעונתה ה-20:, באתר ביזפורטל, 24 ביולי 2013
↑  אלכסנדר כץ, ה"מבצע סבתא" של התאגיד: העיתונאי צח שפיצן מצטרף, באתר אייס, 29 במרץ 2017
↑  אלכסנדר כץ, תאגיד כאן מרחיב את דסק המשפט: מצרף את צח שפיצן, באתר אייס, 24 ביוני 2019
↑   ציוץ של אמוץ שפירא ברשת החברתית אקס (טוויטר), 9 בדצמבר 2020
↑    אודי עציון, אני רוצה מכונית?, באתר "ידיעות אחרונות", 20 בינואר 2017
↑  שרון קדמי, ‏חולדאי ממליץ למועצת עיריית ת"א לפטר את סגנו מיכאל רועה, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2002
↑  עדי שלם, צח שפיצן, וטל ימין-וולבוביץ, החשד: פעילות בארגון פשע, באתר nrg‏, 8 ביוני 2004
↑  צח שפיצן, ראובן גרוס חשוד במעשה סדום, באתר nrg‏, 3 בינואר 2005
↑  צח שפיצן, "שרה אמרה לי: אני האמא של מדינת ישראל", באתר ynet, 15 בינואר 2010
↑  נועם שרביט, ‏שרה נתניהו עוברת למתקפה: תובעת את "מעריב" והגישה תלונה נגד "ידיעות אחרונות", באתר גלובס, 25 בינואר 2010
↑  שחר רן, בית הדין של מועצת העיתונות: "ידיעות" ביצע מחדל כשלא ביקש את תגובת שרה נתניהו, באתר TheMarker‏, 11 במאי 2010
↑  צח שפיצן, המסמכים חשפו: עוד "אסיר איקס" בכלא איילון, באתר ynet, 9 ביולי 2013
↑  צח שפיצן, הדסה קרס והמנכ"ל מור יוסף קיבל בונוס "כהערכה עבור פעילותך כמנהל", באתר כלכליסט, 12 בפברואר 2014
↑  איתמר ב"ז, ב"ידיעות אחרונות" מתפרסם תחקיר על מחלבת טרה, באתר העין השביעית, 29 באפריל 2014
↑    צח שפיצן, בעקבות תחקיר "ממון": טרה תשלם כחצי מיליון ש"ח, באתר "ידיעות אחרונות", 14 בדצמבר 2015
↑    גבי בר-חיים וצח שפיצן, חטפה מנה: חברה לאיש העסקים אמיר ברמלי והכל התמוטט, באתר "ידיעות אחרונות", 12 בנובמבר 2015
↑   אריאלה שטרנבך וצח שפיצן, רפאלי, דיקפריו ופרשת המס, באתר "ידיעות אחרונות", 8 בפברואר 2016
↑    צח שפיצן, פרשת המיילים מגיעה למשטרה, באתר "ידיעות אחרונות", 18 בפברואר 2016
↑  צח שפיצן ונמרוד בוסו, עמידר החדשה? המשכורות ממשיכות ללכת למקורבים, אצל קרן נויבך, באתר soundcloud‏, 8 באפריל 2018
↑  צח שפיצן, עבריינית מורשעת הבטיחה לקצר הליכים בעמידר – והתקבלה בזרועות פתוחות, באתר יוטיוב, 11 בדצמבר 2017
↑  צח שפיצן, הח"כ ודירת עמידר, באתר כאן, 10 בינואר 2018
↑  נועה פרייס‏, תביעת ענק נגד התאגיד וגאולה אבן: "תחקיר עמידר בלתי מקצועי, מגמתי ולא מאומת", באתר וואלה, 28 בפברואר 2018
↑  צח שפיצן, תחקיר הכור בדימונה: "המצב שלך לא טוב, כדאי לך להסכים לפיצוי", באתר כאן, 28 בינואר 2019
↑  צח שפיצן, פרסום ראשון: 320 עובדים בכור האטומי הגישו תביעות בגין תחלואה בסרטן, באתר כאן, 30 בינואר 2019
↑  צח שפיצן, הקריה למחקר גרעיני בדימונה מודה: בכור דלפו במשך השנים חומרים רדיואקטיביים, באתר כאן, 11 ביוני 2019
↑  צח שפיצן, הקשרים של השופטים: מפת ניגודי העניינים בביהמ"ש העליון, באתר כאן, 31 במאי 2020
קורנמוז

ערך זה עוסק בכלי נשיפה מתקופת הרנסאנס. אם התכוונתם לכינוי הצרפתי לחמת חלילים, ראו .
שני קורנמוזים ושני קרומהורנים
קורנמוז (Cornamuse) הוא כלי נשיפה עם פייה כפולה מתקופת הרנסאנס. הפייה מושחלת אל חלקו העליון של הכלי ונמצאת תחת מכסה. למכסה יש פתח בצידו או בראשו אליו נושפים. לקורנמוז הבס יש כמה דגמים ובהם פתח נשיפה בראש המכסה, פייה מוארכת או פתח אליו מחוברת צינורית ובקצה פייה. הכלי דומה בדרכים רבות לקרומהורן ולראושפייפה, אבל בשונה מהם, הפעמון של הקורנמוז סגור ולכן צליל הכלי הרבה יותר שקט ועדין. למרות זאת, ניתן להסיר את הפקק בתחתית הפעמון לקבלת צליל חזק יותר.
בספרו "סינטגמה מוזיקום" מתאר מיכאל פרטוריוס את צלילו של הקורנמוז כ ”די דומה לזה של קרומהורנים, אבל שקט ונעים יותר ורך מאוד”.
אף כלי לא שרד מתקופת הרנסאנס וכל הכלים המיוצרים כיום הם רפרודוקציות המבוססות על ציורים ועל תיאורו של פרטוריוס. בדומה לכלי נשיפה אחרים מהתקופה יש כלי סופרן, אלט טנור ובס. מנעד הכלי הוא אונדצימה (סופרן וטנור מדו עד פה, אלט ובס מפה עד לה). האצבועים זהים לאלה שבשימוש בקרומהורנים או בחליליות. ישנם מספר צלילים שיש להשתמש באצבועים חליפיים כדי לשמור על האינטונציה.
ציריך ליאונס

ציריך ליאונס היא קבוצת הוקי קרח מקצועית מציריך, שווייץ ומשחקת בליגה הלאומית (NL). הזירה הביתית שלהם היא הסוויס לייף ארנה המונה 12,000 מושבים. הקבוצה נוסדה ב-1930 ושיחקה ב-Dolder-Kunsteisbahn מאז הקמתה ועד 1950.
היסטוריה

ציריך ליאונס הוקמה בשנת 1997 כתוצאה ממיזוג שתי קבוצות מקומיות: ZSC – Zürcher Schlittschuh Club הפופולרי ביותר (בגרמנית "מועדון החלקה בציריך"), שנאבק כלכלית בליגה הלאומית A ומחלקת ההוקי קרח של גראסהופרס ציריך מהליגה הלאומית B בגיבוי היזם והמיליארדר וולטר פריי.
ציריך הייתה הקבוצה השווייצרית הראשונה ששיחקה בזירה מקורה . הם זכו באליפות שווייץ בשנים 1936, 1949 ו-1961 ובגביע שפנגלר היוקרתי ב-1944 ו-1945. לאחר המיזוג זכו הציריך ליאונס באליפות שווייץ בשנים 2000, 2001, 2008, 2012, 2018 ועוד זכו בגביע הקונטיננטלי ב-2001 ו-2002.
היסטוריה > ליגת האלופות וגביע ויקטוריה

במהלך עונת 2008-09, הציריך ליאונס השתתפו בליגת האלופות בהוקי קרח בפעם הראשונה אי פעם. בשלב הקבוצות, הם שובצו בבית הרביעי עם HC Slavia Praha ולינשפין. הליאונס העפילו לחצי הגמר עם מאזן 3-1, מקום ראשון בבית. עם תבוסותיהם של אספו בלוז הפינית, 6-3 ו-4-1 בהתאמה, הם העפילו לגמר הטורניר. המשחק הראשון בגמר נערך ב-21 בינואר 2009 בארנה מטאלורג, שם חזרו הליאונס מפיגור של 0–2 לטובת מטאלורג מגניטוגורסק כדי לסיים עם שוויון 2–2. המשחק השני נערך שבוע לאחר מכן, ב-28 בינואר 2009, באצטדיון דיינרס קלאב ארנה בראפרסוויל-יונה, שווייץ. ציריך ליאונס זכתה במשחק ובגביע אבן הכסף עם ניצחון 5-0.
עם ניצחונם בליגת האלופות, הציריך ליאונס העפילו לשחק נגד שיקגו בלאקהוקס מליגת ההוקי הלאומית במהדורת 2009 של אתגר גביע ויקטוריה. כשהם משחקים בזירה הביתית שלהם, הליאונס הרגיזו את הבלאקהוקס עם ניצחון 2-1, וזכו בגביע. זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1991 שקבוצת הבלאקהוקס הפסידו לקבוצה באירופה.
הערות שוליים

↑  "1930 bis heute | ZSC Lions". www.zsclions.ch. נבדק ב-2016-05-29.
↑  "ZSC-Lions Brochure" (PDF) (בגרמנית). zsclions.ch. 2021-07-13. נבדק ב-2022-09-27.
↑  "Game Summary" (PDF). נבדק ב-2009-01-21.
↑  "Blackhawks suffer first loss to European club since '91". ESPN.com. 2009-09-29. נבדק ב-2011-08-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 236132498   WorldCat (עם VIAF): 236132498 
אוסטון מתיוס שנבחר בחירה ראשונה בדראפט ה-NHL ב-2016 עם הציריך ליאונס במהלך עונת 2015-16
צירקון 3M22

|  מידע בסיסי |
| --- | --- |
 קוד נאט"ו:  SS-N-33 
 ייעוד:  מודל נשק 
 ארץ ייצור:  רוסיה 
 יצרן:  משינוסטרויניה 
 תקופת השירות:  4 בינואר 2023 – הווה (שנה) 
 משתמשים:  הצי הרוסי 
 פלטפורמת שיגור:  צוללת, ספינת מלחמה
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  דלק נוזלי
 ממדים
 אורך:  9 מטר
 קוטר:  60 ס"מ
 ביצועים
 מהירות:  9,800 קמ"ש 
 טווח:  1,000 ק"מ
 
צירקון 3M22 (ברוסית: Циркон, קוד נאט"ו : SS-N-33) הוא טיל שיוט שגא-קולי נגד ספינות בעל מנוע על-מגח סילוני בפיתוח רוסי.
היסטוריה

הטיל הוא פיתוח נוסף של HELA (רכב מעופף ניסיוני היפרקולי) שפותח על ידי משינוסטרויניה שהוצג בתערוכת הסלון האווירי במוסקבה (MAKS) בשנת 1995.
ב-20 בפברואר 2019 הצהיר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי הטיל מסוגל להאיץ עד מאך 9 ולהשמיד מטרות ים ויבשה בטווח של 1,000 ק"מ. בסוף אותה שנה, ב־24 בדצמבר 2019, הצהיר פוטין כי גרסה יבשתית של צירקון נמצאת בפיתוח.
ב-26 בנובמבר 2020 הודיע משרד ההגנה הרוסי על ניסוי מוצלח נוסף של הטיל שהופעל מהפריגטה "האדמירל גורשקוב (אנ')" בים הלבן, ופגע ביעד ימי שנמצא במרחק 450 ק"מ בים ברנץ.
ב-4 באוקטובר 2021 הודיעה רוסיה על שיגור טיל השיוט העל-קולי צירקון 3M22 מצוללת בים ברנץ.
ב-31 ביולי 2022, בנאום בסנקט פטרבורג ביום הצי (אנ') של רוסיה, הנשיא ולדימיר פוטין הכריז כי צי הים השחור יצויד בטילי שיוט היפרסוניים מסוג צירקון נגד ספינות, "בחודשים הקרובים".
ראו גם

Kh-47M2 קינז'אל
בואינג X-51
ברהמוס-2
הערות שוליים

↑  "Analysis: 3K22 and 3M22 Zircon, the Next Generation Hypersonic Missile of the Russian Navy". Navy Recognition. TASS. 7 באפריל 2016. נבדק ב-5 ביולי 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  CMANO:WOTY DB
↑  "Russia develops hypersonic 4,600 mph Zircon missile". Fox News. 1 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Эксперт рассказал о суперспособности ракеты "Циркон" преодолеть системы ПРО". РЕН ТВ. 15 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Гиперзвуковая ракета "Циркон" впервые появится на одном из фрегатов". radiosputnik.ria.ru (ברוסית). 21 בינואר 2020. נבדק ב-21 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ivanov, Yuri (17 באפריל 2017). "Гиперзвуковая ракета "Циркон" ослабит позиции США" (ברוסית). ОРУЖИЕ РОССИИ. נבדק ב-6 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Putin Reveals Zircon Mach 9 Missile Specification". Aviation International News. 22 בפברואר 2019. נבדק ב-14 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Работы по МБР "Сармат", гиперзвуковому "Циркону", аппарату "Посейдон" идут по плану - Путин" (ברוסית). Interfax. נבדק ב-24 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russia test-launches Tsirkon hypersonic missile". Dailynewsegypt. 26 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Russia test-fires new hypersonic missile from submarine, AP, October 4, 2021
↑  Russian Forces to get Zircon hypersonic missiles in coming months: Putin, Business Standard, July 31, 2022
קאמיזה

ואשיצו טיפוסי בעל טוקונומה
קאמיזה (ביפנית: 上座) הוא מונח יפני המתייחס ל"מושב העליון" בתוך חדר, כלומר, המושב המכובד ביותר בחדר. המושג גם מתייחס למושב הטוב ביותר במטוס, רכבת ובמכונית. למושג זה ישנו גם מושג הופכי, שימוזה (下座), שפירושו הוא: מושב תחתי.
בחדר, קאמיזה הוא המקום הנוח ביותר, לרוב גם הרחוק ביותר מהדלת, משום שמקום זה הוא החם ביותר בחורף, והיה הבטוח ביותר במקרה של התקפה בתקופה הפיאודלית. בחדר ואשיצו מסורתי הקאמיזה יהיה מסודר כך שהאדם שיושב בו, גבו יהיה לטוקונומה, הקאמיזה תהיה הנקודה הכי קרובה לטוקונומה, ובחדר בו אין כזאת, פשוט הנקודה הכי רחוקה מהדלת. בחדר בסגנון מערבי, הקאמיזה תהיה ספה נוחה, כיסא בעלי ידיות או המושב שבראש השולחן. המושג היפני מתייחס לכל מושב של כבוד, ולא בהכרח לזה היפני.
בחירת מקום הישיבה

ביפן ישנה חשיבות גדולה לבחירת מקום הישיבה כאשר נכנסים לחדר. חשוב מאוד בתרבות היפנית להשאיר את הקאמיזה פנויה לאדם החשוב ביותר שנוכח, בין אם זה אורח מיוחד, או האדם בדירוג החברתי הכי גבוה. למרות זאת, אם אדם במעמד נמוך יותר, או שחשוב פחות, מעודד על ידי המארח לעבור לקאמיזה, מנומס מצידו להסכים. מקומות הישיבה המכובדים במכונית הם (מהמכובד ביותר): מאחורי הנהג, מאחורי הנוסע הקדמי, אמצע המושב האחורי, המושב הקדמי, והנהג. במטוסים או רכבות, המושב המכובד ביותר הוא זה שצמוד לחלון, לאחריו זה שקרוב למעבר, ולבסוף האמצעי.
קיפודן חרטומני מזרחי

| קיפודן חרטומני מזרחי |
| --- | --- |
 קיפודן חרטומני מזרחי
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: יונקי הביב
משפחה:: קיפודניים
סוג:: קיפודן חרטומני
מין:: קיפודן חרטומני מזרחי
שם מדעי
 Zaglossus bartoni ‏תומאס, 1907
תחום תפוצה


קיפודן חרטומני מזרחי (שם מדעי: Zaglossus bartoni) הוא מין של קיפודן נמלים, ואחד משלושה מינים בסוג קיפודן חרטומני שחיים בגינאה החדשה. הוא חי על ההרים של פפואה גינאה החדשה בטווח של 2,000-3,000 קילומטרים וחי ביערות גשם טרופיים או ביערות סבוכים ואף ביערות אלפינים. הוא נחבא אל הכלים ומוגדר במצב שימור פגיע.
מאפיינים

אורכו של קיפודן זה 60–100 סנטימטרים ומשקלו עד 10 קילוגרם. הוא בעל גוף קוצני בצבע חום כהה ובעל אף ארוך ומחודד. הוא יכול להתגלגל לכדור בעת סכנה.
הקיפודן ניזון מנמלים, טרמיטים, חרקים קטנים ותולעים, אותם הוא מחפש באדמה ולוכד עם לשונו הארוכה.
מין זה מצוי בסכנת הכחדה קשה בעיקר עקב כריתת היערות בהם הוא חי.
תת-מינים

Z. bartoni bartoni
Z. bartoni clunius
Z. bartoni smeenki
Z. bartoni diamondi
הערות שוליים

↑  קיפודן חרטומני מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קוסקוס נמרי אוסטרלי

קוסקוס נמרי אוסטרלי (שם מדעי: Spilocuscus nudicaudatus; קרוי גם קוסקוס נמרי קצר-זנב), הוא כיסאי דמוי קוף או לוריס בסוג קוסקוס נמרי שאנדמי לצפון-מזרח יבשת אוסטרליה והוא היחיד בסוג שנמצא באזור זה. הוא תואר מדעית בשנת 1850 על ידי חוקר הטבע הבריטי ג'ון גולד, ומוכר במרבית הטקסונומיות כתת-מין של קוסקוס נמרי מצוי.
ספר מדריך היונקים של העולם (Handbook of the Mammals of the World) סיווג אותו החל משנת 2015 כמין עצמאי. קוסקוס נמרי אוסטרלי וקוסקוס דרומי הם שני הנציגים היחידים של הקוסקוסים האמיתיים ביבשת אוסטרליה.
תיאור

הקוסקוס האוסטרלי הוא מין קטן יחסית בסוגו; מבנה גופו עגלגל וצר, ראש עגול ורחב עם גולגולת קטנה, טוחנות צרות וחרטום מחודד. העיניים שלו צהובות או אדמדמות עם אישוני חתול אנכיים, והן בולטות מחוריהן. האוזניים קצרות במיוחד וכמעט שמתמזגות בפרווה שסביבן.
הזנב הגמיש בעל יכולת לפיתה שמשמשת אותו כרגל חמישית; לעומת קוסקוסים נמרים אחרים, זנבו של הקוסקוס האוסטרלי שעיר וקצר משמעותית, והחלק החשוף קטן יותר. לקוסקוס טפרים מעוקלים וכריות הצמדה האופייניות ליונקים שוכני עצים. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס האוסטרלי: 58-41 סנטימטרים, אורך זנבו: 49-37 סנטימטרים ומשקלו: 4.9-2.7 קילוגרם.
הפרווה של הקוסקוס האוסטרלי עדינה וצפופה. צבעה הכללי אפור כסוף עד אפור כחלחל בצד העליון, בעוד שהצד התחתון (הבטן, המפשעה, החזה והגרון) בצבע לבן בוהק, שמנת או אפרפר חיוור. הזכר נבדל מן הנקבה בכך שפרוותו מנומרת בחברבורות, רוזטות וכתמים לבנים גדולים, והצבע האפור הכללי כהה יותר ונוטה לשחרחר.
ראשו של הקוסקוס האוסטרלי בצבע אפור בהיר אצל הנקבות ואפור-שחרחר אצל הזכרים, ולשני הזוויגים הלחיים והסנטר בצבע לבן בוהק. הפנים, האף והכפות בצבע כתמתם, צהבהב או ורוד (לזכרים יש לעיתים קרובות משקפיים שחורים סביב העיניים). הזנב בצבע אפרפר או לבן ברובו, וקצהו החשוף ורוד. הקוסקוס האוסטרלי זהה לחלוטין בצבעו האפור לתת-מין אחר של קוסקוס נמרי מצוי החי באיי מאלוקו הדרומיים, וההבדל היחיד ביניהם הוא בגודל ובמשקל.
תפוצה וביולוגיה

הקוסקוס הנמרי האוסטרלי אנדמי לחצי האי כף יורק בקווינסלנד שבצפון-מזרח אוסטרליה, מצפון לנהר סטיוארט (אנ') ומעלה עד למצר טורס.
בית הגידול של הקוסקוס האוסטרלי מורכב מיער גשם טרופי בשפלה ובחופים עד מדרונות הרריים ברום 800 מטר מעל פני הים ברכס מקילברייט שמהווה את הקצה הצפוני של הרי החיץ הגדול. הקוסקוס מצוי במידה פחותה גם ביערות מנגרובים ויערות פתוחים של הדס דבשי, דקל המנגרובה ואקליפטוס, בתנאי שהמרחק ביניהם ובין יער הגשם הקרוב ביותר אינו עולה על 200 מטר.
הקוסקוס האוסטרלי פעיל בשעות הלילה, אך נצפה מדי פעם גם לאחר הזריחה ובאמצע היום. את רוב שעות היום הוא מבלה במנוחה בתוך העלווה הצפופה בחופת היער, בהצטלבויות ענפים או בקינים פשוטים שבנה מעלים וענפים. הקוסקוס ניזון מפירות ועלים צעירים, ולעיתים גם מחסרי חוליות. פריטי מזון מועדפים עליו הם עלים ותאנים של מיני פיקוס, פלאנצ'ונלה, נאקוליה מזרחית ופילנתוס.
הקוסקוס האוסטרלי מתרבה בעיקר בחורף האוסטרלי, והמלטות מתרחשות בין יולי לדצמבר. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד בדרך כלל, אך במקרים מסוימים עד שלושה. הטורפים העיקריים של הקוסקוס הן: עיט מחודד-זנב ופיתון השיחים.
מצב

הקוסקוס הנמרי האוסטרלי טרם הוגדר (NR) על ידי הרשימה האדומה של IUCN, מכיוון שהיא מתייחסת אליו עדיין כתת-מין של הקוסקוס הנמרי המצוי. בניגוד לקרוביו הניו-גינאים, הקוסקוס האוסטרלי אינו מאוים מצד ציד או בירוא יערות, כך שסביר להניח שמצבו שפיר.
לקריאה נוספת

Kristofer Helgen & Stephen Jackson: Family Phalangeridae (Cuscuses, Brush-tailed Possums and Scaly-tailed Possum). In: Don E. Wilson, Russell A. Mittermeier: Handbook of the Mammals of the World – Volume 5. Monotremes and Marsupials. Lynx Editions, 2015
פרופיל צד של זכר.
קוסקוס אוסטרלי תלוי על ענפים.
קליין פישרהורן

| --- | --- |

הקליין פישרהורן מצידו הצפוני
 מידע כללי
 גובה:  3,895 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  שווייץ שווייץ, גבול הקנטונים ואלה וברן
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 קואורדינטות:  46°33′19.8″N 8°4′33.2″E﻿ / ﻿46.555500°N 8.075889°E﻿ / 46.555500; 8.075889
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.קליין פישרהורן(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.קליין פישרהורן
 
קליין פישרהורן (Klein Fiescherhorn) היא הפסגה הנמוכה בהר הפישרהורן ברכס האלפים הברניים המתנשאת לגובה 3,895 מטר, מזרחית לפסגת גרוס פישרהורן, בגבול הקנטונים ואלה וברן בשווייץ.
הר הפישרהורן הוא בעל 3 פסגות כאשר הגבוהה שבהם היא הגרוס פישרהורן המתנשאת לגובה של 4,049 מטר, האמצעית היא ההינטר פישרהורן המתנשאת לגובה 4,025 מטר (הינטר משמעותו אחורי), ואילו הנמוכה היא הקליין פישרהורן. הפסגות גרוס פישרהורן וקליין פישרהורן ממוקמות ממש על קו הגבול שבין הקנטונים ואלה וברן ואילו ההינטר פישרהורן נמצאת כולה בקנטון ואלה.
קוסקוס נמרי ואיגאו

| קוסקוס נמרי ואיגאו |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: קוסקוסיים
סוג:: קוסקוס נמרי
מין:: קוסקוס נמרי ואיגאו
שם מדעי
 Spilocuscus papuensis ‏דמארה, 1822
תחום תפוצה


קוסקוס נמרי ואיגאו (שם מדעי: Spilocuscus papuensis), הוא יונק כיס דמוי קוף-חתולי בסוג קוסקוס נמרי שאנדמי לאי ואיגאו בצפון-מערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1822 על ידי הזואולוג הצרפתי אנסלם גאייטאן דמארה (אנ').