stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי מרוג'ג'י
היסטוריה

הפארק הלאומי מרוג'ג'י ממוקם בצפון-מזרח מדגסקר בין העיירות אנדפה וסמבאבה ומשתרע על פני כ-32 קילומטרים ממזרח למערב ו-22 קילומטרים מצפון לדרום. הוא מרוכז בשרשרת ההרים הידועה בשם מסיב מרוג'ג'י. למרות שבוצע סקר מדעי של מספר הרים אחרים באזור בשנת 1929 על ידי ה-Mission Zoologique Franco-Anglo-Américaine, המרוג'ג'י לא נסקר באופן כלשהו עד 1937 עת אל.ג'יי. אראגון משירות ג'יאוגרפיק דה מדגסקר (Service Géographique de Madagascar) עלה לצד המזרחי של המרוג'ג'י, אם כי לא ערך מחקר שטח במהלך ביקורו. המסיב תואר גאולוגית רק לאחר שהבוטנאי הצרפתי ז'אן-אנרי אומבר (אנ') מהמוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז חקר את ההרים ב-1948. אומבר חקר בעברו רכסי הרים רבים ביבשת אפריקה לפני שנסע למרוג'ג'י. בין נובמבר 1948 לנובמבר 1950, הוא בילה חמישה חודשים באיסוף 4,039 דגימות צמחים מיובשים (עשבייה) לצורך מחקר. לאחר מספר משלחות, הוא פרסם את הספר "פלא הטבע" ("A Marvel of Nature") ב-1955, בו טען שהמסיב הוא הרכס המרשים ביותר בכל מדגסקר בשל גודלו, מגוון הפרחים ומצבו הטבעי הבתולי.
מרוג'ג'י הוגדר כאחת משמורות הטבע המחמירות (שימור מחמיר) של מדגסקר בשנת 1952 בעיקר בשל ההתלהבות והתמיכה של אומבר. תחת הגנה זו, רק מדענים חוקרים הורשו לבקר באתר. ב-1998 הוסב מרוג'ג'י לפארק לאומי וכך נפתח למבקרים מהציבור הרחב.
מרוג'ג'י, שנראה במקור כאזור מעבר בין יערות הגשם המזרחיים והרמה המרכזית, מוכר כיום כבעל מאפיינים ייחודיים משלו, עם מגוון ביולוגי עשיר ביותר באי. מספר מחקרים מתחילת שנות ה-70 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20 סקרו את המערכות האקולוגיות של ההרים וערכו רשימות מצאי של החי והצומח. בשנת 2007, מרוג'ג'י נרשם כאתר מורשת עולמית כחלק מיערות הגשם של אטסינאנאנה. עקב כריתת עצים לא חוקית וסחר בעצים יקרי ערך, ובמיוחד לאחר המשבר הפוליטי במדגסקר ב-2009, נוספו יערות הגשם של אטסינאנה לרשימת אתרי המורשת עולמית בסיכון ב-2010.
היסטוריה > גבולות וגודל הפארק

גבולות הפארק הלאומי מרוג'ג'י נקבעו במקור בקירוב כאשר הפארק הוקם בשנת 1952. עם צו שני (מס' 66–242) מממשלת מדגסקר בשנת 1966, אושר מחדש מעמדו של הפארק כשמורת טבע מחמירה, וכן גבולותיה סומנו ב-89 נקודות. מסמנים אלה נאמד גודל הפארק ב-601,500 דונם. באותה עת, שתי משפחות התגוררו 450 מטרים בתוך גבולות הפארק, מה שבתחילה הותר בתנאים שלא ירחיבו את אדמתן המעובדת לתוך הפארק או יאפשרו לאחרים להצטרף אליהן. מאוחר יותר גורשו המשפחות בגין הפרת תנאים אלו. משפחות רבות מהקהילות המקומיות לא הבינו מדוע שטח כה גדול כל כך עשיר במשאבים והכרחי להישרדותן נאסר עליהן, ובין סוף שנות השמונים ל-1993 הפסיקו לכבד את מעמדו של הפארק. הם החלו לפנות את הקצוות החיצוניים של השמורה כדי להתחיל בשתילת מטעים של וניל וקפה. ב-1993 חידשו הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF) ושירות המים והיערות (Service des Eaux et Forêts) את מאמצי השימור באזור, פינו את האנשים שחיים בתוך השמורה, וניהלו מחדש משא ומתן על הגבולות עם הקהילה המקומית, בהתבסס על הצו משנת 1966. שבילים ועמדות שימשו אז לסימון ברור של קצוות השמורה. בשנים שלאחר האירועים הללו, קהילות רבות המתגוררות בסמוך לגבולות הפארק הפכו מעורבות יותר במעקב אחר יערות, וכריתת היערות ירדה בחדות לעשרות דונמים ספורים בלבד בשנה.
בשנת 1998, ביקשה הקרן העולמית לשימור חיות הבר מממשלת מדגסקר להקל את ההגבלות על השמורה כדי לאפשר תיירות אקולוגית, שההכנסה ממנה עשויה להועיל לאנשים החיים בפריפריה של הפארק. בצו (מס' 98–375) במאי 1998 הפכה השמורה לפארק לאומי. הגבולות נוסדו מחדש, במיוחד באזורים המערביים והצפון-מערביים של הפארק, והפעם השתמשו בסימני דרך טבעיים ברורים, כמו פסגות רכס, כסמנים. גודלו של הפארק הותאם ל-600,500 דונם, כאשר חלק מהקהילות המערביות קיבלו גישה לאזורי יער בתוליים בעוד שהקהילות בצפון-מערב איבדו קרקעות חקלאיות. כ-50,000 דונם פונו באופן בלתי חוקי בתוך הפארק והם עדיין חלק מהפארק. יש כעת 91 סמני גבול והגבולות הם בהתייחסות גאוגרפית. סמני גבול ביניים ממוקמים בין סמנים קיימים כדי לתחום את קצוות הפארק במהלך מחלוקות עם הקהילה המקומית.
במהלך אוקטובר 2005, החלו דיווחים המראים כי סמני גבולות הועברו באישור עובדי הפארק וכי שטחים בתוך הפארק עברו פינוי לחקלאות. בינואר 2006, פוטר מתאם הלוגיסטיקה של הפארק בשל הזזת סמני גבולות בזמן שהועסק כסוכן שימור הפארק ומכר 90 דונמים של אדמות הפארק לחקלאי מקומי תמורת 2 מיליון פרנק מלגשי (~200 דולר אמריקאי). בשנת 2010, תיחום חדש הגדיר את גודל הפארק ל-55,500 דונם.
טופוגרפיה ובית גידול

הפארק הלאומי מרוג'ג'י משתרע על פני 555,000 דונם ומגן כמעט על כל המסיב, שגובהו נע בין 75 ל-2,132 מטרים בפסגתו. המסיב הוא חלק משרשרת הרים המשתרעת מצראטננה בצפון-מערב ועד לחצי האי מסואלה בדרום. סדרת הפסגות במסיב יוצרות קו ברור בכיוון מזרח–מערב לאורך המבנה הבלתי סדיר שלו, המורכב מקווי פסגה מקבילים או מתפצלים המפורקים זה מזה על ידי מדרונות תלולים ולא סדירים. מסיב מרוג'ג'י כולל כמה מההרים התלולים ביותר במדגסקר המתנשאים לגובה של כ-2,000 מטרים על פני 8 קילומטרים בלבד. כתוצאה מהשיפועים החדים הללו בגובה והטופוגרפיה המחוספסת, יש לו מגוון של מיקרו-אקלים ושינויים מובחנים בבית הגידול, מה שהופך אותו לאחד המקומות הבודדים בעולם שבהם שטח של יער גשם מכוסה עננים משתנה במהירות לשטח המאופיין בשיחים הרריים הגדלים בגבוה, לאורך מרחק שניתן לעבור אותו ברגל. בשל הטופוגרפיה המחוספסת, מגוון הצומח משתנה בין פסגות ומדרונות ההר, גם באותם הגבהים. לדוגמה, לפסגות ולמדרונות סמוכים יש במשותף, לעיתים קרובות, פחות מ-20% ממיני הצמחים הפורחים בהם.
הטמפרטורות באזור קבועות למדי, כאשר גם טווח הטמפרטורות היומי וגם הטווח העונתי משתנים רק במעט. פברואר הוא החודש החם ביותר, בממוצע 25 מעלות צלזיוס, בעוד אוגוסט הוא הקריר ביותר, בממוצע 19 מעלות צלזיוס. בטיפוס לפסגות, הטמפרטורה יורדת ב-1 מעלות צלזיוס לכל 200 מטרים בעלייה לגובה, והטמפרטורות על הפסגה יורדות ל-1.5 מעלות צלזיוס ביולי. הלחות היחסית באזור נעה סביב 87% לאורך רוב השנה, ואף עולה ל-97% בין מרץ לאפריל. גשם יורד מדי חודש בצד הדרומי של ההר, כאשר האזור מקבל לפחות 2,300 מילימטרים של גשם מדי שנה, מה שהופך אותו לאחד האזורים הרטובים ביותר במדגסקר. הצד הצפוני של ההר הוא טרופי יותר, עם עונה יבשה של 6 חודשים, ויורדים בו כ-1,500 מילימטרים של גשם בשנה. האזור הכללי זוכה לכמות המשקעים הגדולה ביותר במהלך העונה החמה, מנובמבר עד אפריל, כאשר גשם כבד וציקלונים מזדמנים מועברים מצפון-מערב על ידי מונסונים. במהלך העונה הקרירה יותר, בין מאי לאוקטובר, גשמים קלים יותר ניתנים על ידי רוחות מדרום-מזרח.
הן הטמפרטורה והן כמות הגשמים משתנים באופן משמעותי לפי מיקום בתוך הפארק. טמפרטורות נמוכות יותר נמצאות בגבהים גבוהים יותר, והמורדות המזרחיים של המסיב מקבלים את מירב הגשמים, שכן המדרונות המערביים שוכנים במדבר צל גשם של ההר וכתוצאה מכך חווים תקופה יבשה ממושכת. ראש הרכס חווה רוחות חזקות ובעל תנאי קרקע גרועים. ניתן לראות את ההשפעה בחיי הצמחים ובקצבי הגדילה שלהם. טווח הגבהים הרחב והטופוגרפיה המחוספסת ממלאים גם הם תפקיד מכריע ביצירת בתי הגידול המגוונים המופצים על פני מדרונות ההרים על ידי השפעה על טמפרטורת האוויר, תנודות הטמפרטורה ורמות הלחות. יחסי הגומלין בין גורמים אלה משפיעים על הצמיחה וההתפתחות של צמחים, המהווים את הבסיס למערכת האקולוגית. התוצאה היא יער מגוון ביותר ומחולק בצורה לא אחידה, המכסה 90% מהפארק.
הרי המרוג'ג'י והשמורה המיוחדת אנג'נהאריבה-סוד הסמוכה מזינים כמה אגני ניקוז, כולל נהר לוקוהו, שמקורו במורדות המערביים והדרומיים של מרוג'ג'י, ונהר אנדרואנגה, שמקורו במורדות הצפוניים של מרוג'ג'י. שני הנהרות זורמים לכיוון סמבאבה ומתנקזים לאוקיינוס ההודי. מרוג'ג'י מחובר לשמורה המיוחדת אנג'נהאריבה-סוד על ידי מסדרון בטאולנה, רצועת יער צרה באמצע הגובה, המשתרעת מערבה ומעט דרומה.
טופוגרפיה ובית גידול > גאולוגיה

כמו בשאר מדגסקר, הסלעים של הפארק הלאומי מרוג'ג'י היו פעם חלק מיבשת העל גונדוונה, שהחלה להתפרק לפני 160 מיליון שנה ויצרה את היבשות הדרומיות. עם זאת, המסלע של מרוג'ג'י נוצר לפני למעלה מ-500 מיליון שנים במהלך הפרקמבריון מתחת לרכס הרים עתיק שמאז נשחק לחלוטין. הסלע מורכב ברובו מסלעים גרניטיים, אם כי הוא מכיל גם כמות נכבדת של גנייס, סלע מותמר ברמה גבוהה שנוצר בלחץ ובטמפרטורה גבוהים עמוק מתחת לרכס ההרים העתיק. במקומות שבהם החום והלחץ היו הגבוהים ביותר, הסלע הותך לחלוטין ובסופו של דבר התגבש מחדש בעומק כסלע יסוד גרניטי. מאוחר יותר נוצרו "ורידים" של קוורץ בסדקים שבסלע. אלה הם המקור של גבישי הקוורץ והאחלמה הנכרים באזור כיום. בתקופה גאולוגית עדכנית יותר, הקוורציט שהאזור שופע בו, נוצר כאשר חולות עשירים בקוורץ שקעו על שכבות הסלע, ולאחר מכן נקברו והתגבשו מחדש (התמרה). רמת חומציות הקרקע היא חומצית עד נייטרלית.
צורת הפסגות הגבוהות והמחוספסות ביותר של מרוג'ג'י עוצבו בזכות הגנייס שממנו הן עשויות. הגנייס מורכב מרצועות מתחלפות של מינרלים בהירים וכהים. המינרלים הבהירים, המורכבים ברובם מקוורץ ופצלת השדה, הם הקשים והעמידים ביותר, ואילו המינרלים הכהים, שהם בעיקר ביוטיט-נציץ והורנבלנדה, רכים יותר ומתבלים מהר יותר. קומפוזיציה שכבתית זו, בשילוב עם זווית של 45 מעלות הפונה צפונה בה נוטים הסלעים, אחראית לאופי הא-סימטרי של הפסגות. המדרונות הצפוניים יורדים במתינות, בעוד שפני השטח הדרומיים הם, בדרך כלל, צוקים כמעט אנכיים שבהם הסלעים נשברו בניגוד להרכב השכבתי. המצוק בשם Ambatotsondrona, עם הקיר הסלעי התלול שלו שפונה דרומה, הוא דוגמה לכך.
מגוון ביולוגי

הפארק הלאומי מרוג'ג'י ידוע במגוון הביולוגי העשיר שלו, שיכול לפנות הן למדענים והן לתיירים אקולוגיים. בתוך הפארק קיים מגוון רחב של בתי גידול, ורבים מהצמחים ובעלי החיים שבו הם אנדמיים לאזור. משלחות מדעיות מגלות בקביעות מינים שלא תועדו בעבר במרוג'ג'י, או במקרים מסוימים, חדשים לחלוטין למדע. כמה מינים חדשים נמצאים בסכנת הכחדה חמורה. במקרה של קבוצות גדולות בעלות פרטים רבים, כגון חסרי חוליות, ידוע מעט מאוד ועוד נותר הרבה לגלות.
מגוון ביולוגי > בעלי חיים

הפארק הלאומי מרוג'ג'י ידוע בעיקר בזכות שני המינים האיקוניים שלו, ונגת הקסדה (Euryceros prevostii) והסיפאקה הלבנה או הסימפונה (Propithecus candidus) בסכנת הכחדה חמורה. הסיפאקה הלבנה רשומה כאחד מ"25 הפרימטים בסכנת הכחדה הגדולה ביותר בעולם" מאז הקמת הרשימה בשנת 2000. על פי הערכות, נותרו פחות מ-1,000 פרטים ממין זה, ואף אחד מהם אינו מתקיים בשבי.
עושר המינים של קבוצות בעלי חיים ידועות מדגים את עומק המגוון הביולוגי שנמצא בפארק הלאומי מרוג'ג'י. לדוגמה, 75 מתוך 118 מיני ציפורים (64%) שנמצאו במרוג'ג'י או בסביבתה הם ציפורים שוכנות יער, הסך הכל עולה על כל אתר הררי אחר במדגסקר. כל מיני העופות התלויים ביער הם אנדמיים למדגסקר ומנצלים את היער במשך חלק ממחזור החיים שלהם. אחת מהציפורים הללו היא עיט נחשים מדגסקרי (Eutriorchis astur), שלפני שדווח עליה ב-1990, היא לא נצפתה על ידי חוקרי עופות מאז 1932.
בנוסף לסיפאקה הלבנה, מרוג'ג'י הוא ביתם של 10 מיני למורים נוספים, שחלקם גם נמצאים בסכנת הכחדה בעיקר בגלל אובדן בית גידול. האיי איי הלילי נצפה רק פעם אחת בפארק, אם כי קן ישן אחד ועקבות האכלתו נמצאו בגבהים שונים. יונקים אחרים כולל לפחות 15 מינים של טנרקיים, שבעה מינים של מכרסמים מקומיים, הפוסה (Cryptoprocta ferox), ועטלף sucker-footed מדגסקרי (Myzopoda aurita).
גם מגוון הזוחלים והדו-חיים במרוג'ג'י עשיר, ורב יותר מכל אזור מוגן אחר במדגסקר. סך הכל 148 מינים נצפו, ו-17 מהם נמצאים רק במרוג'ג'י, כולל Brookesia karchei ו-Chamaeleo peyrieresi, שני מינים של זיקיות שנמצאו שם. זיקית פנתר (Furcifer pardalis), שממיות זנב-עלים (מהסוג שממית רחבת-זנב) ומינים רבים של צפרדעים. חסרי חוליות כוללים רבי-רגליים גדולים, עכבישאים ושפע של עלוקות קטנות.
הפארק הלאומי מרוג'ג'י עשיר במגוון ביולוגי והוא ביתם של סיפאקה לבנה בסכנת הכחדה חמורה (מימין), שלדג מלגשי (במרכז) וזיקית פנתר צבעונית (משמאל).
מחנות ומקומות לינה

למרוג'ג'י יש שביל אחד המוביל לפסגה, עם שלושה מחנות, כולל מחנה Marojejia (מימין), ונופים של מאפיינים גאולוגיים, כמו Ambatotsondrona (משמאל), המכוסים ביער גשם בתולי.
הפארק הלאומי מרוג'ג'י פתוח כל השנה, כאשר מדריכי הטיולים ממליצים על תקופת אפריל עד מאי וספטמבר עד דצמבר בתור הזמנים הטובים ביותר לביקור בשל גשמים פחותים. הפארק הוא אחד הפארקים הלאומיים היחידים במדגסקר המציעים בקתות עץ או בונגלו, בנוסף לכך יש בהם מטבח ושירותים בכל אחד משלושת המחנות הראשיים שלו בתוך יער הגשם הראשוני. הדיור מספק מיטות ומצעים בסיסיים, בעוד שהמטבח ואזורי האוכל מקורים ומציעים כלי בישול בסיסיים. בשלושת המחנות הללו יש אתרי אוהלים בסיסיים לחניכים. אתרי קמפינג לאוהלים מוצעים גם מחוץ לפארק, בעוד מקומות הלינה היחידים מחוץ לפארק הם באנדפה ובסמבאבה.
הפארק אינו מסוגל להכיל קבוצות גדולות. בגלל השטח הקשה והטמפרטורות המשתנות, מדריכי הטיולים ממליצים גם על תכנון מתקדם לביקור בפארק.
תשלום דמי הכניסה, השכרת המתקנים והשכרת מדריכים, טבחים וסבלים מטופלים במטה הפארק באנדפה או במרכז המבקרים של הפארק ב-Manantenina, שנמצא לאורך הכביש הראשי אנדפה-סמבאבה, 66 קילומטרים מסמבאבה ו-40 קילומטרים מאנדפה. בפארק יש שביל בודד המוביל ממרכז המידע ב-Manantenina לפסגה הגבוהה ביותר. השביל אל יער הגשם מחולק לשלושה טרקים המשתנים באורכם ומובילים לכל אחד משלושת המחנות הראשיים, שכל אחד מהם ממוקם בגובה שונה ומציע תצפיות על החי והצומח הייחודיים שלו.
הקטע הראשון של השביל, המכונה טרק מאנטלה, לוקח את המבקרים ממש מתוך הכניסה לפארק, ומוביל לאזור פיקניק לאחר 2.5 הקילומטרים הראשונים. המחנה הראשון, מחנה מאנטלה (Mantella), נמצא במרחק של 4.5 קילומטרים בהמשך השביל. המחנה נמצא ביער הגשם בשפלה מעל נהר מאנטנינה בגובה של 450 מטרים. המחנה נמצא במרחק של 800 מטרים ממפלי הומברט, ומציע הזדמנויות לראות למורים, כגון למור במבוק מערבי (Hapalemur occidentalis). מינים רבים של ציפורים, כמו הקסדה ונגה. כמו גם מגוון של דו-חיים וזוחלים, כגון שממיות זנב-עלים, זיקיות עלים (הסוג Brookesia), וסוגים רבים של צפרדעים.
2 הקילומטרים הבאים לאורך השביל ידועים כטרק סימפונה. השם מגיע מהשם המלגשי של הסיפאקה הלבנה, החיה באזור. השביל מוביל למחנה מרוג'ג'יה, הממוקם בגובה של 775 מטרים במעבר בין השפלה ליער הגשם ההררי. המחנה שוכן על צלע הר, ופינת האוכל שלו משקיפה על מחשוף מיוער של סלע, הכולל את הפסגה בשם Ambatotsondrona, או "סלע נוטה". על פי הדיווחים, מחנה זה הוא המקום הטוב ביותר לאיתור הסיפאקה הלבנה, למרות שהצוות ממליץ למבקרים לשכור עוקב מומחה כדי לסייע בחיפוש.
טרק הפסגה של מרוג'ג'י ממשיך במעלה ההר עוד 2 קילומטרים עד למחנה סימפונה, שנמצא באמצע היער ההררי הלח בגובה של 1,250 מטרים. בסמוך למחנה ישנו רכס ועליו פלטפורמת תצפית. למרות גובה העצים באזור בגובה רב זה, ניתן להבחין מדי פעם בסיפקות לבנות מהבונגלו. ניתן לראות כאן את rufous-headed ground-roller‏ (Atelornis crossleyi) ו-yellow-bellied sunbird-asity‏ (Neodrepanis hypoxantha), ונחל סמוך שופע באוסף מגוון של מיני צפרדעים. מחנה סימפונה משמש גם כבסיס לטיפוס התלול לפסגת מסיב מרוג'ג'י, אחת הפסגות הגבוהות אך הנגישות ביותר במדגסקר. הטיפוס לפסגה נמשך לאורך 2 קילומטרים ואורך ארבע עד חמש שעות.
השביל לפסגה בפארק הלאומי מרוג'ג'י עוצר בשלושה מחנות לאורך הדרך, מחנה מאנטלה (Mantella, מימין), מחנה מרוג'ג'יה (Marojejia, במרכז) ומחנה סימפונה (Simpona, משמאל).
אנשים מקומיים

אגן אנדפה, המוקף בהרים הגבוהים והמחוספסים של המרוג'ג'י וה-Anjanaharibe-Sud, היה מרוחק ביותר והגישה אליו הייתה קשה עד לאחרונה. כתוצאה מכך, האזור לא יושב בצמיתות עד אמצע המאה ה-19, כאשר פליטים נמלטו מממלכת מרינה (אנ'). כמעט חצי מאה לאחר מכן, גל נוסף של פליטים התיישב באזור, כשהפעם נמלטו מפני קולוניסטים צרפתים. האוכלוסייה באזור, לעומת זאת, נותרה קטנה יחסית, למרות גל הגירה קטן אחרון בעקבות מלחמת העולם הראשונה כאשר אנשים מראוניון הגיעו לאזור כדי לגדל וניל. האוכלוסייה לא גדלה באופן ניכר עד תחילת שנות ה-70, כאשר הסתיימה בניית כביש אנדפה-סמבאבה, שחיבר את האזור לחוף. נתיב תחבורה משופר זה עודד פיתוח חקלאי והוליד גל עלייה נוסף. במהלך 30 השנים הבאות, הוערך כי האוכלוסייה גדלה פי שלושה, כאשר יותר מ-100,000 אנשים חיו באזור עד 2003. עם 37 כפרים המקיפים את מרוג'ג'י, צפיפות האוכלוסין היא מהגבוהות במדגסקר והיא ממשיכה לגדול. הקבוצות האתניות השלטות באזור הן הצימיהטי (המתיישבים הראשונים) והבטסימיסארקה, אם כי גם קבוצות אחרות מהחלק הדרומי של האי התבססו.
התושבים המקומיים השתמשו באופן מסורתי בחומר מהיער, בין אם לצורך שימוש באדריכלות שלהם, להכנת פירוגים, כדי לספק סיבים לאריגה, לספק עצי הסקה, לאסוף עלים לרפואה מסורתית או להכנת המשקאות שלהם. רוב התושבים הם חקלאים המגדלים אורז למחייתם בשדות שלחין בעמקים או על ידי שתילה על גבעות שפונו ונשרפו קודם לכן באופן יזום (חקלאות המכונה על ידי התושבים tavy). הביצות שכיסו בעבר שטחים נרחבים של אגן אנדפה הוסבו לשדות אורז המעובדות באופן אינטנסיבי. אולם הצימיהטי מתרגלים באופן מסורתי טכניקות של חיתוך ושריפת גבעות (slash and burn agriculture), בהעדפה להסב אותם לשדות אורז מושקים. קפה היה יבול חשוב לפני ירידת מחירי השוק בשנות ה-70 של המאה ה-20, אבל הוניל נותר היבול החשוב לאזור. עד אמצע שנות ה-2000, מחירי הוניל היו גבוהים, אך מאז הם ירדו משמעותית. התרסקות מחירי הוניל, יחד עם אוכלוסייה שגדלה במהירות וירידה מתמדת באדמות הניתנות לעיבוד, הביאו לעוני נרחב וקיצוני. בין ינואר לאפריל, לפני קציר האורז העיקרי, אנשים רבים באזור אינם קיבלו מספיק מזון לאכילה. אזור סאווה (Sava Region), הכולל את מרוג'ג'י, הוא האזור העני ביותר במדגסקר, ובשנת 2011, כאשר המשיכו העליות במחירי המזון העולמיים - במיוחד של אורז מיובא - הם הקשו על השגת מזון עבור משפחות כפריות.
לא רק שארגונים סביבתיים בינלאומיים (כגון Conservation International, Wildlife Conservation Society, הקרן העולמית לשימור חיות הבר ו-Care International) הקימו תוכניות כדי לעזור לתושבים המקומיים, גם אנשים מקומיים רבים פועלים לשיפור מצבם באמצעות תוכניות חינוך סביבתי ובריאות. גידול בחקלאות בת-קיימא, גידול עשבים, מודעות לשימור, ושיפור החינוך והבריאות קידמו גם את המטרה של הגנה על הסביבה וקידום הפרנסה במרכז היער שעוד נותר. תיירות אקולוגית מוגבלת ואחראית נתפסת גם כחלופה ארוכת טווח להמשך השימור מפני בירוא יערות.
שימור

ההגנות המוענקות בדרך כלל לפארקים לאומיים לא עצרו את הביזוי של הפארק הלאומי מרוג'ג'י. ציד הלמורים, כולל הסיפאקה הלבנה, הוא בעיה מתמשכת, וכך גם כריתה של עצים קשים יקרים, כמו סיסם ופאליסנדר. אבני חן יקרות למחצה, כמו אחלמה, עדיין נכרות בגבולות הפארק, בעוד שחקלאות חיתוך ושרפה, איסוף עצים להסקה ובנייה ממשיכים לגרום לנסיגת השטחים הפריפריאלים של הפארק. הלחצים הללו הולכים ומתחזקים ככל שהאוכלוסייה באזור ממשיכה לגדול. בשנת 2003, כ-200,000 אנשים חיו בטווח של 40 קילומטרים מהפארק, 80% מהם היו חקלאים שהיו תלויים ביער לקרקע חקלאית ומוצרים שונים, כמו דבש, עצי הסקה וסיבים צמחיים. קליפת עץ מצמחים ממשפחת הפיגמיים (בעיקר סוג Evodia) משמשות לתסיסה של betsabetsa, קנה סוכר מקומי. בנוסף, שימוש לא הולם בפארק או ביקור מופרז של אורחים עלולים גם להוות איום על הסבך העדין המצוי על פסגות ההרים.
שימור > כריתת עצים לא חוקית

יערות הגשם בצפון-מזרח מדגסקר מאוימים קשות על ידי תופעת הכריתה הבלתי חוקית של עצים יקרים, אשר לא רק מייבשים את היער (מה שהופך אותו רגיש לשריפה), מביאה מינים פולשים, הורסת את בתי הגידול ומצמצמת את המגוון הגנטי, אלא גם מפרה טאבו ומסורות מקומיות. מינים נוספים, כגון מינים של דומביה, נחתכים, בדרך כלל, לבניית רפסודות לציפה של העצים הכבדים יותר במורד הנהרות ומחוץ לפארקים. עצי רוזווד נכרתים ונחתכים למספר בולי עץ קטנים על מנת שיהיה קל יותר הוביל אותם, וחמישה או יותר עצים בעלי ציפה גבוהה נכרתים כבול עץ קשה אחד. כדי לקשור את הרפסודות יחדיו, חותכים כורתי העצים אלפי ליאנות או גפנים, המשמשות 75% מבעלי החיים ביער. פעולות כריתת עצים הן עתירות עבודה ומסוכנות. העבודה מעסיקה את האוכלוסייה המקומית הענייה, אך הפקידים המקלים על התהליך הם המרוויחים העיקריים.
בשנת 2005, דווח כי כריתה בלתי חוקית של עץ סיסם התרחשה יותר מ-20 פעמים. בשנת 2007, החרימו הרשויות אלפי בולי עץ בשווי של מיליוני דולרים אמריקאיים בערי הנמל Vohémar, Antalaha וטומאסינה. על פי הדיווחים חלק מהחומר הזה נרשם שהגיע מהחלקים המזרחיים והצפון-מזרחיים של הפארק. בתחילת המשבר הפוליטי המלגאשי במרץ 2009, אלפי חוטבי עצים כרתו עצים קשים יקרים במשך שישה עד שמונה שבועות באזור סאווה. על פי ההערכות 52,000 טונות של עץ סיסם, או כמעט 100,000 עצים, נכרתו באותה שנה, כאשר שליש מהם בא מהפארק הלאומי מרוג'ג'י והשאר מהפארק הלאומי מסואלה (Masoala) הסמוך. כתוצאה מכך, הפארק נסגר לזמן קצר, אך נפתח מחדש במאי 2009. בשנת 2010, המצב במרוג'ג'י השתפר, אך כריתת עצים בלתי חוקית התגברה במסואלה ובאזור המוגן מקירה.
כריתת עצים בלתי חוקית נאכפת על ידי ממשל באופן לא מספק, רגולציה לא ברורה של יערות מערערת את הפיקוח השיפוטי, בעוד שהיצוא של בולי העץ שנרכשו (בשנים 1992, 2006 ו-2009–2010) הותר על פי צווים ממשלתיים שקדמו לבחירות או שהונפקו בתקופות של חוסר יציבות פוליטית. המסחר מאורגן ומופעל על ידי פקידים בכירים ואנשי עסקים משפיעים. בנוסף, הסחר בעץ סיסם מלגאשי אינו מוסדר במסגרת האמנה בדבר סחר בינלאומי במינים בסכנת הכחדה (CITES).
ויקטור צ'ורביה

ויקטור צ'ורביה (ברומנית: Victor Ciorbea; נולד ב-26 באוקטובר 1954) הוא פוליטיקאי רומני, כיהן כראש עיריית בוקרשט בשנים 1996–1997 ולאחר התפטרותו מראשות העירייה נבחר לראש ממשלת רומניה וכיהן בתפקיד מ-12 בדצמבר 1996 ועד 30 במרץ 1998.
עבר בהמשך למפלגה הלאומית ליברלית ובסוף שנת 2012 נבחר מטעמה לסנאט. 
ב-2014 נבחר לתפקיד "סניגור העם" (מבקר המדינה) של רומניה
זיליז

| --- | --- |
סמל זיליזסמל זיליז

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת אדלן
 שטח:  9.26 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  348 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°15′06″N 20°47′35″E﻿ / ﻿48.251588888889°N 20.792919444444°E﻿ / 48.251588888889; 20.792919444444 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.ziliz.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.זיליז(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.זיליז  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זיליז (בהונגרית: Ziliz) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בזיליז חיו מעט יהודים ובמקום היה בית קברות יהודי.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 15 |  |
| 1880 | 42 | 535 |
| 1910 | 18 |  |
| 1920 | 9 |  |
| 1930 | 8 |  |
| 1941 | 2 | 505 |
חנה למדן

חנה לַמדָן (לֶרנֶר) (5 בינואר 1905 – 10 באפריל 1995) הייתה פעילת ציבור בהסתדרות ובחוגים פוליטיים. וחברת הכנסת מטעם מפ"ם.
קורות חיים

חנה לרנר נולדה בשירוביץ שבבסרביה (באימפריה הרוסית) בשנת 1905, בתם של מרים לבית רפפורט ומיכאל קרקושנסקי, חקלאי וסוחר פרות. בגיל 4 עברה המשפחה לעיירה נובוסליצה שעל גבול אוסטריה. שם למדה בבית ספר עממי עברי, נערה יחידה בין נערים.
בשנת 1925 עלתה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב.
בשנת 1926 נישאה לצבי למדן (לרנר). לזוג נולדה בת: מיכל.
בשנים 1926–1949 עבדה כפועלת תעשייתית וכמנהיגת פועלים בהסתדרות העובדים ובאיגוד המקצועי. כאשר התפלגה "סיעה ב" ב-1944 הייתה גם למדן בין הפורשים ממפא"י.
בין השנים 1949–1965 כיהנה כחברת הכנסת. למדן נבחרה לכנסת הראשונה והשנייה מטעם מפ"ם והייתה סגנית יושב ראש הכנסת. במהלך הכנסת השנייה פרשה עם חבר הכנסת דוד ליבשיץ לסיעה עצמאית בשם הסיעה הבלתי תלויה – לאחדות העבודה. בינואר 1954 הצטרפו למדן וליבשיץ למפא"י, שמטעמה כיהנה כחברה בכנסות השלישית, הרביעית והחמישית. עם הקמת רפ"י הצטרפה לשורותיה והייתה ממלאת מקום מזכ"ל המפלגה.
בכנסת פעלה בוועדת העבודה, ועדת הכספים וועדת השירותים הציבוריים. בשנת 1951 עמדה בראש ועדת החקירה הפרלמנטרית בעניין עצורי המחנה בג'למי, שהייתה ועדת החקירה הפרלמנטרית הראשונה במדינת ישראל. למדן הייתה פעילה בעיקר בוועדת העבודה, ויזמה שורת תיקוני חקיקה למען זכויות עובדים וקידום תעסוקה בקרב מוגבלי כושר עבודה.
לאחר פרישתה מהכנסת הייתה פעילה במוסדות מפלגת העבודה וקידמה זכויות עובדים.
נפטרה בחולון בשנת 1995, בגיל 90.
הערות שוליים

↑  שביט בן-אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תשע"א, ע' 255.
| חברי הכנסת הראשונה |
| --- | --- | --- |
| מפא"י | דוד בן-גוריון • משה שרת • אליעזר קפלן • (דוד רמז) • יוסף שפרינצק* • גולדה מאיר • יצחק בן-צבי • זלמן שזר • דב יוסף • חיים בן אשר • אברהם הרצפלד • עדה מימון • שלמה לביא • שמואל דיין • יוסף ברץ • יחיאל דובדבני • בבה אידלסון • פרץ נפתלי • פנחס לבון • זלמן ארן • בן-ציון דינור • אליהו הכרמלי • נטע הרפז • (יהודית שמחוני) • (אבא חושי) • יזהר סמילנסקי • ראובן שרי • יונה כסה • אפרים תבורי • (יוסף מיכאל לם) • (אריה שפטל) • (אברהם טביב) • צבי יהודה • עקיבא גוברין • יוסף אפרתי • אריה בהיר • חסיה דרורי • אליעזר ליבנה • דוד הכהן • ישראל גורי • עמי אסף • מאיר ארגוב • דבורה נצר • שרגא גורן • השל פרומקין • דוד בר-רב-האי • (יצחק קנב) • (הרצל ברגר) • (ז'ניה טברסקי) • (ישראל ישעיהו-שרעבי) • (ברוך אזניה) • (מנחם כהן) • (רפאל בש) |  |
| מפ"ם | (יצחק טבנקין) • מאיר יערי • יעקב חזן • נחום ניר-רפאלקס • אהרן ציזלינג • מרדכי בנטוב • ישראל גלילי • יעקב ריפתין • משה סנה • ברל רפטור • אליעזר פרי • משה ארם • חנה למדן • חנן רובין • ישראל בר-יהודה • מנחם בדר • פייגה אילנית • יצחק בן-אהרן • (דב בר-ניר) • (מנחם רצון) • (דוד ליבשיץ) |  |
| החזית הדתית המאוחדת | יהודה לייב פישמן מימון • יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • משה אונא • בנימין מינץ • דוד צבי פנקס • מאיר דוד לוונשטיין • זרח ורהפטיג • אליהו-משה גנחובסקי • קלמן כהנא • מרדכי נורוק • יוסף בורג • אהרן-יעקב גרינברג • אברהם יהודה גולדראט • אברהם-חיים שאג • (משה קלמר) • (אליהו מזור) |  |
| תנועת החירות | מנחם בגין • אורי צבי גרינברג • יעקב מרידור • אריה בן-אליעזר • אברהם רקנאטי • יוחנן בדר • הלל קוק • חיים לנדאו • שמואל מרלין • חיים כהן-מגורי • אליהו לנקין • שמואל כץ • ערי ז'בוטינסקי • אסתר רזיאל-נאור |  |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין • ישראל רוקח • שושנה פרסיץ • יוסף ספיר • יעקב קליבנוב • יעקב גיל • יוסף סרלין |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פנחס רוזן • אברהם גרנות • אידוב כהן • יזהר הררי • ישעיהו פורדר |  |
| ספרדים ועדות מזרח | בכור-שלום שטרית • אליהו אלישר • אברהם אלמליח • משה בן-עמי |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס • תופיק טובי • אליעזר פרמינגר • מאיר וילנר |  |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת | סיף א-דין א-זועבי, אמין-סלים ג'רג'ורה |  |
| מפלגת הלוחמים | נתן ילין-מור |  |
| ויצו | רחל כהן-כגן |  |
| התאחדות התימנים בישראל | זכריה גלוסקא |  |
בסוגריים - כהונה חלקית, * יו"ר הכנסת
חנה לרנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1909 
 פטירה:  5 בנובמבר 1997 (בגיל 88 בערך) 
 שם לידה:  חנה רובינשטיין 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ורשה 
 תחום יצירה:  ציור 
 
ערך זה עוסק באמנית ישראלית. אם התכוונתם לחברת הכנסת, ראו .
חנה לרנר (רובינשטיין) (תרס"ט – ה' בחשוון תשנ"ח, 5 בנובמבר 1997) הייתה ציירת ישראלית.