stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איאסה אואדה
הערות שוליים

↑  Princiepsakkoord: Ayase Ueda naar Cercle Brugge באתר הרשמי של סרקל ברוז', 1 ביולי 2022 (בהולנדית)
↑  Feyenoord haalt Japanse smaakmaker Ueda binnen, Voetbal International, ‏2023-08-03 (בהולנדית)
↑  Hajime Moriyasu announces Japan squad for World Cup באתר The Japan Times, ‏ 1 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  🔹𝗦𝗔𝗠𝗨𝗥𝗔𝗜 𝗕𝗟𝗨𝗘🔹⚽メンバー発表⚽ בחשבון הטוויטר הרשמי של התאחדות הכדורגל היפנית, 1 בינואר 2024 (ביפנית)
| נבחרת יפן – קופה אמריקה 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 קוואשימה •  2 קוגיושה •  3 נקאיאמה •  4 איטקורה •  5 נ. אואדה •  6 ווטנאבה •  7 שיבסאקי •  8 איטו •  9 מאדה •  10 נקאג'ימה •   11 מיושי •  12 קוג'ימה • 13 א. אואדה •  14 הארה • 15 סוגה • 16 טומיאסו • 17 מאטסומאטו • 18 אוקזאקי • 19 איוואטה • 20 אבה • 21 קובו • 22 טאטסוטה • 23 אוסאקו • מאמן: מוריאסו |  1 קוואשימה •  2 קוגיושה •  3 נקאיאמה •  4 איטקורה •  5 נ. אואדה •  6 ווטנאבה •  7 שיבסאקי •  8 איטו •  9 מאדה •  10 נקאג'ימה •   11 מיושי •  12 קוג'ימה • 13 א. אואדה •  14 הארה • 15 סוגה • 16 טומיאסו • 17 מאטסומאטו • 18 אוקזאקי • 19 איוואטה • 20 אבה • 21 קובו • 22 טאטסוטה • 23 אוסאקו • מאמן: מוריאסו | יפן |
| נבחרת יפן – אולימפיאדת טוקיו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוסאקו •  2 סאקאי •  3 נקאיאמה •  4 איטקורה •  5 יושידה •  6 אנדו •  7 קובו •  8 מיושי •  9 מאדה •  10 דואן •   11 מיטומה •  12 טאני • 13 הטאטה •  14 טומיאסו • 15 האשיוקה • 16 סומה • 17 טנאקה • 18 אואדה • 19 האיאשי • 20 מצ'ידה • 21 סקו • 22 סוזוקי • מאמן: מוריאסו |  1 אוסאקו •  2 סאקאי •  3 נקאיאמה •  4 איטקורה •  5 יושידה •  6 אנדו •  7 קובו •  8 מיושי •  9 מאדה •  10 דואן •   11 מיטומה •  12 טאני • 13 הטאטה •  14 טומיאסו • 15 האשיוקה • 16 סומה • 17 טנאקה • 18 אואדה • 19 האיאשי • 20 מצ'ידה • 21 סקו • 22 סוזוקי • מאמן: מוריאסו | יפן |
| נבחרת יפן – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 קוואשימה •  2 ימאנה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 דואן •  9 מיטומה •  10 מינאמינו •   11 קובו •  12 גונדה • 13 מוריטה •  14 ג'. איטו • 15 קמאדה • 16 טומיאסו • 17 טנאקה • 18 אסאנו • 19 סאקאי • 20 מאצ'ינו • 21 אואדה • 22 יושידה • 23 שמידט • 24 סומה • 25 מאדה • 26 ה. איטו • מאמן: מוריאסו |  1 קוואשימה •  2 ימאנה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 נגטומו •  6 אנדו •  7 שיבסאקי •  8 דואן •  9 מיטומה •  10 מינאמינו •   11 קובו •  12 גונדה • 13 מוריטה •  14 ג'. איטו • 15 קמאדה • 16 טומיאסו • 17 טנאקה • 18 אסאנו • 19 סאקאי • 20 מאצ'ינו • 21 אואדה • 22 יושידה • 23 שמידט • 24 סומה • 25 מאדה • 26 ה. איטו • מאמן: מוריאסו | יפן |
| נבחרת יפן – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 מאקאווה •  2 סוגאווארה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 מוריטה •  6 אנדו •  7 מיטומה •  8 מינאמינו •  9 אואדה •  10 דואן •   11 הוסויה •  12 נוזאווה • 13 נקמורה •  14 ג'. איטו • 15 מצ'ידה • 16 מאיקומה • 17 הטאטה • 18 אסאנו • 19 נקאיאמה • 20 קובו • 21 ה. איטו • 22 טומיאסו • 23 סוזוקי • 24 וטאטנבה • 25 מאדה • 26 סאנו • מאמן: מוריאסו |  1 מאקאווה •  2 סוגאווארה •  3 טאניגוצ'י •  4 איטקורה •  5 מוריטה •  6 אנדו •  7 מיטומה •  8 מינאמינו •  9 אואדה •  10 דואן •   11 הוסויה •  12 נוזאווה • 13 נקמורה •  14 ג'. איטו • 15 מצ'ידה • 16 מאיקומה • 17 הטאטה • 18 אסאנו • 19 נקאיאמה • 20 קובו • 21 ה. איטו • 22 טומיאסו • 23 סוזוקי • 24 וטאטנבה • 25 מאדה • 26 סאנו • מאמן: מוריאסו | יפן |
אוניברסיטת טור ורגטה של רומא

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־42 שנים)
 בעלי תפקידים
 רקטור:  פרופ' אלסנדרו פינאזי אגרו (Prof. Alessandro Finazzi Agrò)
 צוות:  1,873
 סגל:  1,873 
 סטודנטים
 :  38,716
 מיקום
 מיקום:  רומא, איטליה
 מדינה:  איטליה איטליה
 קואורדינטות:  41°50′58″N 12°37′38″E﻿ / ﻿41.849444444444°N 12.627222222222°E﻿ / 41.849444444444; 12.627222222222
 www.uniroma2.it
  (למפת רומא מוגדלת) אוניברסיטת טור ורגטה של רומא(למפת רומא רגילה) אוניברסיטת טור ורגטה של רומא
 
אוניברסיטת טור ורגטה של רומא (באיטלקית: Università degli Studi di Roma Tor Vergata) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת ברומא, איטליה והוקמה ב-1982. בית חולים של האוניברסיטה נחשב בין הטובים בעיר ומהווה מרכז מחקר חשוב באיטליה.
מבנה

בית ספר לכלכלה
בית ספר להנדסה
בית ספר למדעי הרוח, אומנויות ומדעי החברה
בית ספר למשפטים
בית ספר לרפואה וניתוח
בית ספר למדעים
אולה איינה

טמיטאיו אולופיסאיו אולוולואה איינה (באנגלית: Temitayo Olufisayo Olaoluwa Aina; נולד ב-8 באוקטובר 1996) הוא כדורגלן ניגרי-אנגלי, המשחק בעמדת המגן בנוטינגהאם פורסט ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים

איינה הצטרף לקבוצת הילדים של צ'לסי כשהיה בן 11. ב-19 ביולי 2014, איינה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת משחקי טרום העונה נגד ווימבלדון.
ב-6 ביולי 2016, חתם על חוזה לארבע שנים בצ'לסי. ב-23 באוגוסט 2016, איינה רשם את הופעת הבכורה שלו במשחק רשמי בניצחון 2–3 נגד בריסטול רוברס במסגרת גביע הליגה האנגלי. ב-15 באוקטובר 2016, איינה ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בניצחון 0–3 נגד לסטר סיטי.
ב-11 ביולי 2017, איינה הושאל להול סיטי. ב-5 באוגוסט 2017, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד אסטון וילה. ב-6 בינואר 2018, כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–1 נגד בלקברן רוברס במסגרת גביע ה-FA.
ב-14 באוגוסט 2018, הושאל לטורינו מהסרייה א', זמן קצר שחתם על חוזה חדש בצ'לסי לשלוש שנים. ב-11 ביוני 2019, טורינו מימשה את האופציה על איינה, והאחרון חתם בקבוצה לשלוש עונות.
ב-11 בספטמבר 2020 חזר איינה לפרמייר ליג כאשר הושאל לפולהאם לעונה אחת.
ב-22 ביולי 2023 חתם איינה בנוטינגהאם פורסט לעונה אחת.
קריירה בינלאומית

איינה, נולד באנגליה להורים ממוצא ניגרי, לכן הוא זכאי לייצג את שתי הנבחרות הלאומיות של מדינות אלו. בצעירותו, איינה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אנגליה.
במאי 2017, איינה הצטרף לנבחרת ניגריה. ב-7 באוקטובר 2017, איינה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד זמביה. איינה, נכלל בסגל המורכב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, אך לא נכלל בסגל הסופי.
איינה השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2019.
נכלל בסגל נבחרת ניגריה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  Goodluck @NGSuperEagles ,we are behind you all the way! בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הניגרית, 29 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת ניגריה – גביע אפריקה לאומות 2019 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 אזנווה •  2 איינה •  3 קולניס •  4 אנדידי •  5 טרוסט-אקונג •  6 באולגון •  7 מוסא •  8 אטבו •  9 איגהלו •  10 אובי מיקל •   11 אונייקורו •  12 עבדולחי • 13 צ'וקווזה •  14 אונואצ'ו • 15 סימון • 16 אקפיי • 17 קלאו • 18 איוובי • 19 אוגו • 20 אווזיים • 21 אוסימן • 22 אומרואו • 23 אוזוהו • מאמן: רוהר |  1 אזנווה •  2 איינה •  3 קולניס •  4 אנדידי •  5 טרוסט-אקונג •  6 באולגון •  7 מוסא •  8 אטבו •  9 איגהלו •  10 אובי מיקל •   11 אונייקורו •  12 עבדולחי • 13 צ'וקווזה •  14 אונואצ'ו • 15 סימון • 16 אקפיי • 17 קלאו • 18 איוובי • 19 אוגו • 20 אווזיים • 21 אוסימן • 22 אומרואו • 23 אוזוהו • מאמן: רוהר | ניגריה |
| נבחרת ניגריה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוקויה •  2 איינה •  3 קולינס •  4 אנדידי •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 איגהלו •  10 אריבו •   11 אונייקורו •  12 סאנוסי • 13 אג'וקה •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אקפיי • 17 צ'וקווזה • 18 איוובי • 19 אווניי • 20 אווזיים • 21 אבוהי • 22 אומרו • 23 אוזוהו • 24 סאדיק • 25 נווקאלי • 26 אנדה • 27 נובל • 28 אולאינקה • מאמן: אגואבון |  1 אוקויה •  2 איינה •  3 קולינס •  4 אנדידי •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 איגהלו •  10 אריבו •   11 אונייקורו •  12 סאנוסי • 13 אג'וקה •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אקפיי • 17 צ'וקווזה • 18 איוובי • 19 אווניי • 20 אווזיים • 21 אבוהי • 22 אומרו • 23 אוזוהו • 24 סאדיק • 25 נווקאלי • 26 אנדה • 27 נובל • 28 אולאינקה • מאמן: אגואבון | ניגריה |
| נבחרת ניגריה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו |  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו | ניגריה |
אולה בישוף

אולה בישוף (בגרמנית: Ole Bischof; נולד ב-27 באוגוסט 1979 ברויטלינגן, גרמניה) הוא ג'ודוקא גרמני. האלוף האולימפי מאולימפיאדת בייג'ינג 2008 וזוכה מדליית הכסף מאולימפיאדת לונדון 2012. בישוף מחזיק במדליית ארד מאליפות העולם משנת 2009 וכן במדליות זהב, כסף וארד מאליפויות אירופה.
ביוגרפיה וקריירה

אולה בישוף הוא בנו של גונטר בישוף, ג'ודוקא בעברו שבין השאר היה מאמן ג'ודו של איגוד הג'ודו הגרמני. בשנת 1992 החל אולה ללמוד ג'ודו במועדון הג'ודו המקומי 'TSG רויטלינגן'. בגיל 18, הפך לאלוף גרמניה בטורניר עד גיל 20. לאחר ארבע שנים, בשנת 2001, הפך לאלוף גרמניה בטורניר הבוגרים. בשנים שלאחר מכן זכה במדליות בטורנירים בינלאומיים קטנים וב-15 במאי 2004 השתתף באליפות אירופה שנערכה בבוקרשט וזכה במדליית כסף לאחר שניצח בחצי הגמר את יואן ברטון הבריטי והפסיד בגמר לאיליאס איליאדיס היווני. בישוף לא השתתף באולימפיאדת אתונה 2004 ובמקומו נשלח ג'ודוקא גרמני אחר, פלוריאן וואנר, אשר התחרה באותה קטגוריית משקל של בישוף ואף היה אלוף העולם המכהן.
ב-21 במאי 2005, זכה במדליית הזהב באליפות אירופה שנערכה ברוטרדם, בחצי הגמר ניצח את גיום אלמונט ההולנדי ובגמר את בוריס נובוטני הסלובקי. באליפות אירופה שנה לאחר מכן הגיע עד לקרב על מדליית הארד והפסיד. בשנת 2007 זכה בישוף במדליות במספר טורנירים בינלאומיים וביניהם ארד ב-'Super World Cup Tournoi de Paris', ארד ב-'Super World Cup Hamburg', כסף ב-'Super World Cup Moscow' וזהב ב-'Super World Cup Dutch Open Rotterdam'.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, בישוף נשלח כנציג הגרמני בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג וזכה במדליית הזהב. בקרב הראשון בישוף ניצח את מחמן אזיזוב האזרי, בשמינית הגמר את טרוויס סטיבנס האמריקאי וברבע הגמר את טיאגו קמילו הברזילאי. בחצי הגמר בישוף גבר על רומן הונטיוק האוקראיני ובגמר הוא ניצח את קים ג'ה-בום הקוריאני.
ב-28 באוגוסט 2009, השתתף בישוף באליפות העולם שנערכה ברוטרדם וזכה במדליית הארד לאחר שניצח את סרג'אן מרבאלייביץ' המונטנגרי בקרב על המדליה. בשנת 2010, הוא זכה במדליית הזהב בגראנד פרי תוניס ובמדליית הארד בגראנד סלאם מוסקבה לאחר שניצח את איוואן ניפונטוב הרוסי.
באליפות אירופה בשנת 2011, זכה בישוף במדליית הארד. בקרב על המדליה ניצח את אלן שמיט הצרפתי. עוד באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי באקו ובמדליית ארד בגראנד סלאם מוסקבה. בחודש פברואר 2012 זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז היוקרתי ובעוד זהב בגראנד פרי דיסלדורף.
באולימפיאדת לונדון 2012, בישוף זכה במדליית הכסף. בקרב הראשון ניצח את אנטוניו צ'יאנו האיטלקי, בשמינית הגמר ניצח את אסלאם בוזבאייב הקזחי וברבע הגמר את טקהירו נאקאי היפני. בחצי הגמר גבר על טרוויס סטיבנס האמריקאי והגיע לגמר בו שוב פגש את קים ג'ה-בום בשחזור הגמר האולימפי מבייג'ינג 2008, בקרב זה בישוף הפסיד.
בספטמבר 2012 הודיע בישוף על פרישה מג'ודו.
פרסים

מקור:
המשחקים האולימפיים:
אליפות העולם:
אליפות אירופה:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  מידע על אביו ומאמנים אחרים באתר Judo Museum. (בגרמנית)
↑  ‏ "Olympiasieger Bischof beendet Karriere" ["האלוף האולימפי בישוף מסיים את הקריירה"], 'Spiegel Online' (דר שפיגל). (בגרמנית)
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל חצי בינוני (גברים) |
| --- | --- | --- |
| עד 70 ק"ג | 1972: יפן טויוקאזו נומורה   •   1976: ברית המועצות ולדימיר ניבזורוב |  |
| עד 78 ק"ג | 1980: ברית המועצות שוטה חברלי   •   1984: גרמניה המערבית פרנק וינקה   •   1988: פולין ולדמר לגיין   •   1992: יפן הידהיקו יושידה   •   1996: צרפת ג'מאל בוראס |  |
| עד 81 ק"ג | 2000: יפן מקוטו טקימוטו   •   2004: יוון איליאס איליאדיס   •   2008: גרמניה אולה בישוף   •   2012: קוריאה הדרומית קים ג'ה-בום   •   2016: רוסיה חסן חלמורזייב   •   2020: יפן טקאנורי נגאסה   •   2024: יפן טקאנורי נגאסה |  |
איאן רייט

איאן אדוארד רייט (באנגלית: Ian Edward Wright; נולד ב-3 בנובמבר 1963 בוולוויץ', לונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי שהתפרסם בזמן ששיחק בקריסטל פאלאס ובארסנל.
נבחרת אנגליה

הופעת הבכורה של רייט במדי נבחרת אנגליה הייתה בפברואר 1991, תחת הדרכתו של גרהאם טיילור. המשחק בוומבלי הסתיים בניצחון על נבחרת קמרון בתוצאה 2 - 0, ובסופו של דבר הצליחה הנבחרת להעפיל ליורו 1992 בשוודיה. בכל אחת משבע העונות שאחרי מונדיאל 1990 רייט הבקיע 23 שערים או יותר עבור המועדון שבו שיחק. בעונת 1990/1991 הוא הבקיע 25 שערים, ובחמש מתוך שש העונות הבאות הוא הבקיע 30 שערים או יותר. למרות יכולת מרשימה זו בהבקעת שערים הוא לא פתח בהרכב הנבחרת יותר מפעמיים ברציפות, וגם זאת עשה שלוש פעמים. למרות כל זאת, ב-38 המשחקים שבהם טיילור היה המאמן רייט פתח בתשעה ועלה כמחליף בשבעה. הוא בחר להשתמש בחלוצים פחות פוריים כגון נייג'ל קלאף מנוטינגהאם פורסט, פול סטיוארט מטוטנהאם הוטספר, דייוויד הירסט משפילד ונסדיי ובריאן דין משפילד יונייטד. רייט אף לא זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 1992.
חמישה מתוך תשעת השערים של רייט במדי הנבחרת הובקעו בתקופתו של טיילור. השער הראשון היה בתיקו 1 - 1 נגד נבחרת פולין במאי 1993, וארבעה שערים הובקעו בניצחון החוץ (שהיה גם המשחק האחרון תחת טיילור) על נבחרת סן מרינו, במשחק שהתפרסם בכך שהנבחרת האנגלית ספגה שער אחרי 8.3 שניות. שני המשחקים היו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994 בארצות הברית, שהיה המונדיאל הראשון מאז מונדיאל 1978 שאנגליה לא השתתפה בו.
טרי ונבלס החליף את גרהאם טיילור בתפקיד המאמן לאחר הכישלון להעפיל למונדיאל. גם לאחר מהלך זה מספר הופעותיו של רייט לא גדל באופן מהותי. רייט שיחק רק בארבע מתוך חמשת המשחקים הראשונים תחת ונבלס, שלושה מתוכם כמחליף. הוא אף לא זומן ליורו 1996 שבו הודחה אנגליה (המארחת) בשלב חצי הגמר. בעקבות הטורניר הוחלף ונבלס בגלן הודל. לאחר 21 משחקים בינלאומיים רצופים מחוץ לסגל רייט זומן מחדש בנובמבר 1996, ועלה כמחליף בניצחון על נבחרת גאורגיה במוקדמות מונדיאל 1998.
הראשון מבין ארבעת השערים של רייט תחת הדרכתו של הודל היה שער ניצחון במשחק הידידות נגד נבחרת דרום אפריקה במאי 1997, והשני היה השער הראשון בניצחון 2 - 0 על נבחרת איטליה בטורניר הכנה למונדיאל 1998, שבו זכתה נבחרת אנגליה. בנוסף לאנגליה ולאיטליה השתתפו בטורניר נבחרת ברזיל (אלופת העולם) ונבחרת צרפת (מארחת הטורניר והמונדיאל). רייט סייע לאנגליה להעפיל למונדיאל 1998 עם שני שערים בניצחון 4 - 0 נגד נבחרת מולדובה בוומבלי, וביכולת כללית טובה בתיקו החוץ 0 - 0 נגד נבחרת איטליה בחודש שלאחר מכן. לאחר התיקו הבטיחה הנבחרת האנגלית את העפלתה. אולם, רייט נפצע פעם נוספת בשרירי מיתר הברך והחמיץ את המונדיאל.
רייט שיחק בשני משחקי נבחרת נוספים לאחר שעבר לווטסהאם יונייטד. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה במשחק ידידות נגד נבחרת צ'כיה בוומבלי בנובמבר 1998. אנגליה ניצחה 2 - 0, והיה זה גם משחקו האחרון של הודל כמאמן. בסך הכל רייט פתח בשבעה משחקים ועלה כמחליף בשישה כשהודל היה המאמן.
קריירה תקשורתית

רייט פרסם את האוטוביוגרפיה שלו ("Mr Wright") כששיחק בארסנל. המהדורה הראשונה יצאה לאור ב-1996 בכריכה קשה, ובכריכה רכה ב-1997 שבה נכלל גם פרק עדכני.
רייט הוחתם על ידי רשת ITV שהעניקה לו תוכנית ראיונות עצמאית. רייט ראיין בתוכניתו ידוענים כגון אלטון ג'ון, מריה קארי וויל סמית'. לתוכנית היו שתי עונות. לאחר פרישתו מכדורגל הוא הופיע בפרשן בתוכנית ה-BBC‏ "Match of the Day". בנוסף, הוא עבד כפרשן ב-BBC בזמן מונדיאל 2002, יורו 2004 ומונדיאל 2006. לאחר מכן השתתף במספר תוכניות של ה-BBC וגם בתוכניות של ערוצים אחרים.
רייט השתתף גם בפרסומות לטלוויזיה בנוסף לתוכניות הרגילות. בחלק מהפרסומות הוא אף הופיע עם לי דיקסון ששיחק עמו בארסנל.
ב-17 באפריל 2008 אושר כי רייט עוזב את תפקידו כפרשן משחקי נבחרת אנגליה בתוכנית "Match of the Day". רייט ביקר את התוכנית על צורת עבודתו בתוכנית ועל דרך התנהלותה הכללית.
לאחר מכן החל לעבוד בתחנת הרדיו talkSPORT.
חייו האישיים

בנו המאומץ של רייט, שון רייט-פיליפס, גם הוא כדורגלן עבר השיחק המספר קבוצות וביניהן בצ'לסי, מנצ'סטר סיטי, קווינס פארק ריינג'רס ונבחרת אנגליה. בראדלי רייט-פיליפס, בנו הביולוגי של איאן, משחק עבור ניו יורק רד בולס. ג'רמיין רייט, בן דודו של איאן, אף הוא כדורגלן ששיחק עבור בלקפול וסאות'המפטון. ברט רייט, בנו השני של איאן, נבחן ברדינג בספטמבר 2005 ושיחק עבור קבוצת המילואים של המועדון.
רייט הוא גם הפטרון של קרן הלוקמיה האפריקנית-קריבית. בשנת 2002 זכה בתואר חבר מסדר האימפריה הבריטית כהוקרה על תרומתו למשחק.
תארים

קבוצתיים:

ארסנל
גביע ה-FA‏: 2 (1993, 1998)
גביע המחזיקות: 1 (1994)
גביע הליגה: 1 (1993)
אליפות הפרמייר ליג: 1 (1997/1998)
אישיים:
חבר מסדר האימפריה הבריטית (2002)
חבר היכל התהילה של הכדורגל האנגלי (2005)
קריסטל פאלאס :
מלך השערים בעונת 1991/1992
נבחר לשחקן המאה של המועדון על ידי האוהדים
ארסנל :
מלך השערים בעונת 1991/1992
מלך השערים של ארסנל עם 185 שערים (13 בספטמבר 1997 - 18 באוקטובר 2005)
אידרונאים

| אידרונאים |
| --- | --- |
 Neostethus lankesteri
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: אידרונאים
שם מדעי
 Atheriniformes ‏רוזן, 1966

Glossolepis maculosus
אידרונאים או כסופי-צד (שם מדעי: Atheriniformes) היא סדרה של מקריני סנפיר הכוללים לפחות 354 מינים. רוב המינים חיים בים אך חלקם גם במים מתוקים וחלקם חיים בשני סוגי המים. הם חיים הן באזורים הטרופיים והן באזורים ממוזגים. חלקם מגיעים גם לחופי ישראל.
לדגים אלה גוף כסוף וחלקם צבעוניים יותר. אורכם מגיע ל-2-44 ס"מ. סנפירים כוללים בעיקר סנפירי שת וגחון מעוגלים בצורתם, שדרות גמישות וזנב קטן. אין להם סנפיר גבי זקוף.
רבים מדגים אלה חיים בלהקות מסתחררות המבלבלות טורפים אפשריים. הם גם טובים בהסוואה. רובם של דגים אלה מטילים ביצים במים, אך המין גרוניון קליפורני (Leuresthes tenuis) מטיל ומפרה את ביציו דווקא על חופי מפרץ קליפורניה ומגיע בשיא הגאות לתוך החופים. הדגיגים הבוקעים מחכים לגאות שתביא אותם לים.
מיון

סדרה אידרונאים (Atheriniformes)
תת-סדרה Atherinopsoidei
משפחה אזרינופסידיים (Atherinopsidae)
משפחה Notocheiridae - בה מין יחיד Notocheirus hubbsi
תת-סדרה Atherinoidei
משפחה Isonidae
משפחה Atherionidae
משפחה אִדְרוֹנִיִּים (Atherinidae)
משפחה Dentatherinidae - בה מין יחיד Dentatherina merceri
משפחה קשתיתיים (Melanotaeniidae)
משפחה פלוסטתיים (Phallostethidae)
אוטוליזה

בביולוגיה, אוֹטוֹלִיזָה (בעברית: תֶּמֶס עַצְמִי) תהליך הידוע כעיכול עצמי, מתייחס להרס של התא דרך פעולת האנזימים של התא עצמו.
האוטוליזה היא תוצאה של פעולת אנזימי עיכול שבתוך התאים (בליזוזום). המונח עשוי גם להתייחס לעיכול של אנזים אחד על ידי מולקולה אחרת של אותו אנזים.
שם המונח נובע מצירוף של מילים ביוונית עתיקה αὐτο- ("עצמי") ו- λύσις ("פיצול").
תהליך פירוק הרקמות יכול להתרחש על ידי מספר גורמים. חלק מגורמים אלו כוללים שפיכת אנזים, פעילות חרקים ופעילות חיידקית.
הרס תאים

הרס תאים אוטוליטי אינו שכיח באורגניזמים חיים בוגרים, ומתרחש בדרך כלל בתאים פצועים וברקמות גוססות. תהליך של אוטוליזה מתחיל על ידי ליזוזומים של התאים המשחררים אנזימי עיכול לציטופלזמה. אנזימים אלו משתחררים עקב הפסקת תהליכים פעילים בתא, ולא כתהליך פעיל. במילים אחרות, למרות שהאוטוליזה דומה לתהליך הפעיל של עיכול חומרים מזינים על ידי תאים חיים, התאים המתים אינם מעכלים את עצמם באופן פעיל כפי שנטען לעיתים קרובות, וכפי שנראה כי המונח המקביל "עיכול-עצמי" אכן רומז על משמעות התהליך. ניתן להפחית את האוטליזה של אברוני תאים בודדים אם האברון מאוחסן במאגר איזוטוני בתנאי הקפאה לאחר תהליך של שבירת התא.
שימושים

בריפוי פצעים הטריה (התייבשות אוטוליטית) יכולה להיות תהליך מועיל, כאשר הגוף מתפרק ומחסל רקמות מתות, כך שרקמות אלו יוכלו להישטף או להיסחף מאליהן. חבישות מודרניות לפצעים, העוזרות לשמור על לחות הפצע, יכולות לסייע בתהליך זה.
בתעשיית המזון אוטוליזה כוללת הרג של שמרים ועידוד פירוק תאים של שמרים על ידי אנזימים שונים. השמרים האוטוליזיים המתקבלים משמשים כתוספת לטעם או כמשפרי טעם. עבור תמצית שמרים, כאשר תהליך זה מופעל על ידי תוספת של מלח בישול, הוא מכונה פלסמוליזה.
בייצור משקאות מותססים, אוטוליזה יכולה להתרחש כאשר המאסט או הוורט נשארים בתהליך ההתססה למשך זמן רב. בבישול בירה אוטוליזה גורמת לטעמים בלתי רצויים. אוטוליזה בייצור יינות היא לרוב לא רצויה, אך במקרה של השמפניות הטובות ביותר היא מרכיב חיוני ביצירת טעם ותחושת פה.
שימושים > באפייה

בתהליך של אפיית לחם, המונח (או המונח מאותו המקור הנפוץ יותר בצרפתית : autolyse) מתואר כתקופה של מנוחה בעקבות ערבוב ראשוני של קמח ומים, לפני ששאר החומרים (כגון מלח ושמרים) מתווספים לבצק. המונח נתבע על ידי הכימאי ופרופסור האפייה הצרפתי רמון קאלבל, שפרסם הרבה מאמרים בנושא. בפועל, השיטה עצמה, גם אם לא נקראה בעבר במפורש "אוטוליזה", הייתה נהוגה גם בעבר כאשר תרבויות שונות נהגו בדרכים דומות בעת אפיית לחם, דרכים שהזכירו את האוטוליזה, ואף נמנעו לחלוטין מלישה בעת הכנת לחם.
קאלבל המליץ על הנוהל כאמצעי להפחתת זמן הלישה, המביא בכך לשיפור במדדים שונים כגון טעם הלחם וצבעו. זמני לישה ארוכים מכניסים את בצק הלחם לחמצן אטמוספירי, שמלבין את הקרוטנואידים הקיימים באופן טבעי בקמח הלחם, ו"גונב" מהקמח את צבעו הקרמי וטעמיו הטבעיים.
אוטוליזה הופכת את הבצק קל יותר לעיצוב ומשפרת את המבנה של הבצק. כאשר אחוז הגלוטן נמוך והשימוש הוא רק בקמח לבן, אפשר להפחית למינימום את זמן האוטוליזה ולקצר את זמן הכנת הלחם והלישה.
ראו גם

התפחה
ממרח מרמייט
מוות תאי מתוכנת
נזק תא-קטלני (באנגלית)
הערות שוליים

↑  תֶּמֶס עַצְמִי במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  מהי אוטוליזה? (ביולוגיה) / ביולוגיה, באתר Thpanorama - הפוך את עצמך טוב יותר היום!
↑  Kevin Kavanagh (2005). Fungi: biology and applications. Chichester: John Wiley & Sons. pp. 138–140. ISBN 0-470-86701-9. נבדק ב-2010-07-25.
↑  J. Robinson (ed) The Oxford Companion to Wine Third Edition p. 54 Oxford University Press 2006 ISBN 0-19-860990-6
↑  Gisslen, Wayne (2009). Professional baking (5th ed.). New York: John Wiley. p. 136. ISBN 0-471-78349-8.
1 2  אוטוליזה - למה, כמה ומתי צריך לעשות, באתר האופה, ‏2018-11-20
↑  Calvel, Raymond (2001). The taste of bread : a translation of Le Goût du pain, comment le préserver, comment le retrouver. Gaithersburg: Aspen Publishers. p. 31. ISBN 0834216469.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295727305171  BnF: cb119776161 (data)  LCCN: sh85010078
אידניבה

| --- | --- |

 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז לוד
 נפה:  נפת רמלה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני 1596
 שטח:  8,103 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  יולי 1948
 יישובים יורשים:  כפר מנחם
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  490 (1945)
 קואורדינטות:  31°44′32″N 34°51′21″E﻿ / ﻿31.7421°N 34.85593889°E﻿ / 31.7421; 34.85593889 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) אידניבה(למפת השפלה רגילה) אידניבה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אידניבה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אידניבה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אידניבה (בערבית, إدنبّة) היה כפר ערבי בשפלת יהודה כ-22 קילומטרים דרומית לרמלה וכ-2 קילומטרים צפונית מזרחית לכפר מנחם בגובה 150 מטרים מעל פני הים.
במהלך מלחמת העצמאות נמלטו רוב תושביו ממנו ולאחר שצה"ל כבש את האזור הוא גירש את הנותרים והרס מספר בתים. על אדמות הכפר שוכן הקיבוץ כפר מנחם.
בשנת 1596, בתקופת השלטון העות'מאני, מנו תושבי הכפר 198 נפשות ועסקו בחקלאות ובגידול בעלי חיים. תושבי אידניבה היו מוסלמים בני חמולת חימור שמוצאה מתימן. 
בתקופת המנדט הכפר היה שייך לנפת רמלה במחוז לוד.
ב-1935 הוקם מושב ארגון מנחם על אדמות שנקנו מהכפר (במעין מובלעת בתוך שטחו). המושב הוחרב ב-1936 במהלך המרד הערבי הגדול, ב-28 ביולי 1937 הוקם מחדש המושב במסגרת יישובי חומה ומגדל אך לא החזיק מעמד. ב-6 בדצמבר 1939 נערך חג עלייתו של קיבוץ במקום שנקרא הפעם "כפר מנחם" המייסדים החדשים היו מבני הארץ וחברי "קבוצת כרית"
בסקר הכפרים המנדטורי משנת 1945 השתרע הכפר על פני 8,103 דונם (מתוכם 1,082 בבעלות יהודית) ואוכלוסייתו נאמדה ב-490 נפשות
במהלך מלחמת העצמאות, בתחילת חודש יולי 1948, נמלטו רוב תושבי אידניבה מכפרם (יחד עם רוב הערבים תושבי האזור) לאחר נפילת הכפר הגדול הסמוך תל א-צאפי במסגרת מבצע אנ-פאר של צה"ל. ב-17 ביולי כבש כוח צה"ל את הכפר, גירש את התושבים שנותרו בכפרים אידניבה, ג'יליא, קזאזה, ומע'לס ופוצץ מספר בתים.
לאחר קום מדינת ישראל התרחב קיבוץ כפר מנחם על חלק מאדמות אידניבה. חורבות החלק הבנוי של הכפר מצויות על גבעה מדרום לכביש 383 בקרבת "יער חרובית", מול הפנייה לבסיס צבאי סמוך. שרידי הכפר מצויים כיום בתוך סבך צמחייה שמקשה על מציאתם, מלבד כניסה מקושתת למערה או חורבה.
הערות שוליים

1 2  נתונים מסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל (באנגלית: Village statistics 1945), שנערכו מחדש בספר, Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומן הספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com
↑  ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956.
↑  אודות הקיבוץ, באתר קיבוץ כפר מנחם