stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוול
היסטוריה

הימצאות נחושת באזור אֶל טֶנְיֶינְטֶה הייתה ידועה גם בתקופה הטרום-קולומביאנית, ולאחר הגעת הספרדים, החלו אף הם לכרות נחושת, אם כי הכרייה דעכה לקראת המאה ה-17. ב-1897 נערך סקר, שממצאיו העידו על פוטנציאל למציאת מרבצים גדולים של נחושת. מאחר שלבעלי הקרקע לא היו האמצעים להשקיע את המשאבים הדרושים לשם מימוש הפוטנציאל, הם יצרו קשר עם המהנדס האמריקני ויליאם בריידן.
בריידן צירף למיזם את חברת אסארקו (החברה האמריקנית להתכה וזיקוק) ואת היזם בארטון סיוול, ויחד הקימו את חברת בריידן קופר. ב-1905 הוחל בהקמת התשתיות - נסלל כביש לבירת המחוז רנקגואה, והובא ציוד למכרה. באותה שנה גם הוקמו בתיה הראשונים של העיירה, ובתחילה שוכנו בה אלף תושבים, שכללו עובדים ובני משפחותיהם. אף שלא כל התשתיות הוקמו, הכרייה החלה כבר ב-1905. במהלך 1906 הוקמו המתקנים למיון העפרה, מעלית וגנרטור. מיתון בארצות הברית הביא לירידה בהיקף הפעילות החל מ-1909, וב-1915 השתלטה על הבעלות בחברה משפחת גוגנהיים. באותה שנה גם ניתן לעיירה שמה, על שם בארטון סיוול.
ב-1945 אירע אסון במקום, כש-355 כורים נחנקו למוות מעשן, לאחר שפרצה אש במכרות. הטרגדיה הובילה לדיון ציבורי בצ'ילה בסוגיית אמצעי הבטיחות הננקטים במקומות עבודה, ומידת הביקורת שמפעילה הממשלה על חברות פרטיות הפועלות בתחומי המדינה. חברת בריידן קופר, מצידה, הקימה מחלקה חדשה לבטיחות.
ממשלת צ'ילה הלאימה בהדרגה את המכרות. ב-1967 החזיקה ב-51% מהבעלות בה, וב-1971 החזיקה בבעלות מלאה. באותה העת התקבלה ההחלטה להעביר את מגורי העובדים למקום אחר, נמוך יותר, שבו תנאי המחיה יהיו טובים יותר. בהדרגה עזבו את סוול התושבים, בעיקר לרנקגואה, והאחרון שבהם עזב אותה ב-1980.
חלק מבתי המגורים נהרסו, ואחרים שימשו כמגורים ארעיים. הרס הבתים הופסק בסוף שנות ה-80, וב-1998 אף הכריזה ממשלת צ'ילה על סוול כאתר לאומי. ב-1999 הוחל בשיפוץ מבנים בעיירה, במטרה להכשירה כאתר תיירות, ובין היתר הוקם בה מוזיאון. כמה מהמבנים התעשייתיים בעיירה המשיכו לפעול גם לאחר מכן, והמפעל בו מוינו העפרות שנכרו פעל עד 2006. הכרייה באל טנייטה נמשכת, ובשנת 2006 נכרו בה שלושה אחוזים מהנחושת בעולם.
מבנה העיירה והמבנים בה

העיירה נבנתה על צלע הר. רחובותיה הם למעשה מערכת של שבילים וגרמי מדרגות, הבנויים סביב גרם מדרגות מרכזי המוליך מתחנת הרכבת, והם אינם מיועדים לתנועת כלי רכב.
ככלל, נבנו בתי המגורים בצד הפונה לכיוון מערב, והמבנים התעשייתיים בצד הפונה לכיוון דרום. זאת משום שהצד המערבי הוא שטוף שמש ומועד פחות למפולות שלגים. הבתים נבנו מעץ, בסגנון המאפיין את ארצות הברית. עד שנות ה-40, תכנון העיר בוצע בארצות הברית עצמה, ואף העץ לבנייה יובא ממנה.
בתי המגורים היו משלוש קטגוריות, בהתאם למבנה ההיררכי של החברה: המנהלים (בעיקר אמריקאים), המפקחים והפועלים. רוב בתי המגורים שעדיין עומדים על תילם הם הבתים מהקטגוריה השנייה, של המפקחים. בתים אלה בני 3 עד 5 קומות ובשטח של 60 עד 82 מ"ר. בתי הפועלים נבנו בשולי העיר, בגובה של 4 או 5 קומות, והיו משני סוגים: בתים למשפחות, ובתים לרווקים, שכללו חדרים משותפים עם מיטות קומתיים. בתי המנהלים נהרסו כולם.
ממערב לעיר שכנה תחנת הרכבת, ובסמוך לה בית החולים, בית ספר לתעשייה שהוקם ב-1936, מועדון, קולנוע ותיאטרון. דרומית לעיר הוקמה ב-1927 כנסייה קטנה.
מראה בסוול
סינתטוצרס

| סינתטוצרס |
| --- | --- |
  שחזור של Synthetoceras tricornatus
תקופה
סוף מיוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: פרוטוצרטיים
סוג:: סינתטוצרס
מין:: Synthetoceras tricornatus
שם מדעי
 Synthetoceras ‏Stirton, 1932
תחום תפוצה


סינתטוצרס (שם מדעי: Synthetoceras) הוא סוג של יונק נכחד שחי בסוף המיוקן בערבות אמריקה הצפונית. הסינתטוצרס נראה דומה לצבי והוא השתייך למשפחה הנכחדת פרוטוצרטיים (Protoceratidae) והיה קרובו של הסינדיוצרס.
מאפיינים

הסינתטוצרס הגיע לאורך של כשני מטרים והוא היה הגדול בבני משפחתו.
משקלו ככל הנראה היה בין 220-330 ק"ג. היו לו זוג קרניים בדומה לקרני צבאים וקרן ארוכה בקצה החוטם שבקציה הסתעפו 2 סעיפים קטנים. קרניים אלה נמצאו רק על גולגולת הזכרים והם כנראה שימשו ללחימה בתחרות עם זכרים אחרים על נקבות.
היצור נמצא במספר אתרי חפירה בנברסקה ובוויומינג ותוארך לסוף תקופת המיוקן.
בתרבות

יונק זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.
סוקבאן

סוקבאן (ביפנית: スケバン/女番/スケ番, Sukeban) הוא השם של כנופיות נערות ביפן, שפרחו משנות ה-60 עד שנות ה-80 של המאה ה-20. פירוש המילה ביפנית הוא "בוסית" (של חבורה או כנופיה), שוות ערך למילה בלשון זכר banchō.
היסטוריה

ראשית תנועת הנערות שכונתה "סוקבאן" החלה ביפן בשנות ה-1960, כשנערות שלא הורשו להצטרף לכנופיות נערים, התארגנו בכנופיות משלהן. עד מהרה, הקבוצות האלה פיתחו זהות ייחודית משלהן, השונה מאוד ממקביליהם הנערים. תחילת פיתוח הזהות הייתה בבחירת ה"מדים" - הן נשענו על מדי בית הספר, שנטו להיות בסגנון מדי מלחים אמריקאיים. הן לבשו חצאיות ארוכות במיוחד, ונעלו סניקרס של קונברס. את חולצות המלחים הן לפעמים קיצרו, כך שיגלו פסי עור, והן מיעטו להתאפר. חלק מה"לוק" היה הרישול, שהושג על ידי גרביים צנוחים וצעיפים מתנופפים; אך רצוי היה שהגבות יהיו צרות באופן קיצוני.
נערות שסיימו את הלימודים המשיכו ללבוש את המדים, אך הוסיפו נגיעות אישיות, כמו רקמת ורדים, סמל הקאנג'י (kanji) האנרכיסטי, או מסרים מילוליים. אך המטרה של ההתאחדות לא הייתה לבוש, הלבוש רק היה סמל להתפצלות הלובשות מן המיינסטרים החברתי, בדומה למגוון תנועות, כמו תנועת הפאנק שקמה באותה התקופה במערב. המסר של הסוקבאן היה שהן אינן אחראיות לציפיות החברתיות מהן, שאין סתירה בין הנשי (מדי בית הספר) לכוח, ושגם הן מוכנות להשתמש באלימות להשגת מטרותיהן. למעשה, נערות הסוקבאן היו מסתירות תערים, שרשראות, וכלי נשק אחרים מתחת לבגדיהן, והיו לא פחות אלימות מכנופיות הנערים: הן היו נלחמות בכנופיות יריבות, מענישות חברות על עבירות פנימיות, ומבצעות שורות של פשעים קטנים כגון גנבה מחנויות.
הכנופיות, שהתארגנו בסגנון רשתי בסגנון היאקוזה, הגיעו בשיאן לחברות של עשרות האלפים.
הייצוגים המאוחרים יותר של הסוקבאן בתקשורת התמקדו באלימות ובפשע, ופסחו על האידאולוגיה שמאחורי ההתארגנות של הנערות. אך זו בעצם הייתה סיבת קיומן של החבורות: הסוקבאן באו בעיקר ממעמד הפועלים, ועל אף שלאו דווקא כינו את עצמן פמיניסטיות, מטרתן הייתה בניית תת-תרבות ששמה את נערות ונשים במרכזה, כבעלות סוכנות אישית. החצאיות הארוכות היו תגובת נגד למהפכה המינית, בהצהרה שהנערות אינן קיימות למען המבט הגברי או כסמלי מין. ההתארגנות העצמאית הייתה הצהרת עצמאות ממסגרות שנוצרו על ידי גברים, והתעקשו שיש להן את הזכות לכפור בציפיות החברתיות ובתפקידי מגדר, הנוקשים במיוחד ביפן המסורתית.
ייצוג בתקשורת

התופעה של הסוקבאן גרמה לבהלה בקרב חלקים מן הציבור ואוכפי החוק, והתרגשות בקרב יוצרי קולנוע וטלוויזיה, שראו הזדמנות להשתמש בדימוי של הסוקבאן כדי להראות אלימות נשית על המסך הגדול. בשנות ה-1970–1980, סרטי ניצול וסדרות טלוויזיה החלו להופיע, קודם ביפן ולאחר מכן מחוצה לה. הסוגה כונתה "אלימות ורודה" (Pinky Violence). הסרטים כוונו לקהלים בוגרים, ולא עסקו בסיבות הקיום של הסוקבאן, אך על פי אלישה קוזמה, מחברת הספר Pinky Violence: Shock, Awe and the Exploitation of Sexual Liberation, סרטים אלו הם עדיין ייחודיים בייצוג הנשים שלהן: סיבה אחת היא שסולידריות נשית כמעט ולא נראתה קודם לכן על המסך, ואפילו מאז כמעט ואינה קיימת בתרבות הוויזואלית; וסיבה שנייה היא שהשחקניות לרוב לא היו שחקניות מקצועיות, והן לבשו בגדים משלהן והיו אחראיות על הסטיילינג, שיער ואיפור שלהן - וזה נתן נופך אותנטי נדיר לייצוג של נערות הסוקבאן.
לדבריה של קוזמה, השילוב של הצמיחה של הכנופיות עצמן, והפריחה הכלכלית של יפן בשנות ה-1970–1980 שהתבטאה גם בחשיפה תקשורתית, חברו להפוך את הסוקבאן לאחד הייצוגים המרכזיים של נשים ביפן של עשורים אלה. "הן הפכו לייצוגי הדיכוטומיות החברתיות, תרבותיות ופוליטיות שיפן חוותה באותה העת. ברמה כללית, אוניברסלית יותר, תמיד היה קהל לייצוג של 'נשים שמתנהגות רע', במיוחד מכיוון שזה הפוך מאיך שמלמדים נשים שעליהן להתנהג, באופן אוניברסלי".
על פי לורה מילר, פרופסור באוניברסיטת מיזורי שעבדה וחקרה ביפן באותה התקופה, הייצוג של נערות הסוקבאן היה בכל מקום אז, והתפישה של הייצוג כמעביר מסר של העצמה או של טרור היה תלוי במעמד הצופה בחברה היפנית. "היו אינסוף גרסאות של סרטים, קומיקס, רומנים, אנימה, וכמובן גם פורנו עבור כל מוצרי התקשורת מבוססי הסוקבאן. עבור נשים ממעמד הביניים, סיפקו דמויות הסוקבאן הקלה מהמתיקות הילדותית שהייתה מנת חלקן של כוכבות התקופה. עבור נערות ממעמד הפועלים שכנופיות הסוקבאן התנכלו להן, הדימוי היה של פחד וסלידה, כמו שראו את היאקוזה. אך גם כמו היאקוזה, היו להן גם מעריצים שהעריכו את הקוד האתי שלהן ואת הערך שהן שמו על נאמנות לחבורה."
דעיכת התנועה ומורשתה

על אף הפרסום, כנופיות הסוקבאן לא שרדו מעבר לשנות ה-1980. כפי הנראה, היה זה דווקא התפישה על פי התקשורת שתרמה לכך. נערות הסוקבאן המקוריות התבגרו, ועברו לשלב אחר בחייהן - ביפן, החברות בכנופיית נוער לא הייתה שער לחיי פשע. ונערות צעירות יותר הכירו את הדימוי יותר מהמציאות. בה בעת, החשיפה הגדולה יותר לתרבויות זרות, ובמיוחד האמריקאית, השפיעה על נערות מהדור הבא באופנים אחרים. כנופיות נערות פתאום הסתמנו דווקא על ידי איפור מוגזם וחצאיות קצרצרות; ובינתיים, גם המשיכה התקשורתית לדימוי הסוקבאן דעך, בעת שהקולנוע העולמי הפך נועז יותר, והביקוש לדימוי הספציפי ירד.
ובכל זאת הייתה לתקופת הסוקבאן השפעה מתמשכת. ה"יורשות" שלהן במאה ה-21 הן חברות הבוסוזוקו (bōsōzoku, שבטי המהירות), כנופיות אופנועניות שמאסו ממקומן כנשים במושב האחורי של האופנוע. גם הן, כמו קודמותיהן הסוקבאן, כופרות בציפיות החברתיות מנשים ביפן, שנותרה מדינה מסורתית. גם קבוצה זו מאפשרת לנערות יפניות נרטיב אלטרנטיבי ותת-תרבות המאופיינת באוברולים רקומים, קעקועים פרחוניים, ציפורניים ארוכות וצבועות בלק, ואופנועים ורודים משופעי מדבקות. תנועה זו לא נולדה מתוך תנועת הסוקבאן, אך נתפשת כממשיכת דרכה, וכמוה, היא נשענת רבות על DIY והתאמה אישית של הופעתן ככלי חתרני, ונוקטת בסירוב להיות כפופות לגברים ולציפיות החברה.
על פי TLG Magazine, יש תחיה מחודשת של התנועה ביפן, הפעם בסגנון הפנתרים השחורים, עם אפרואים וללא החצאיות שהיו סימן ההיכר. בלונדון, הקימו יוקי הייז ואריקה בואוז קולקטיב פמיניסטי לקידום אמנות של נשים ממוצאים מגוונים, במיוחד מאוכלוסיות שחוות הדרה ואפליה.
ייצוגים בתרבות > מנגה

בשנות ה-1970 וה-1980, דמויות סוקבאן היו פופולריות בז'אנר סיינן מנגה (מנגה לגברים צעירים), והיו גם מספר פרסומי שוג'ו מנגה (מנגה לנשים צעירות) פופולריות, בהם כמעט כל הדמויות היו סוקבאן, ביניהם "סוקבאן דקה" (スケバン刑事 - בלשית סוקבאן) ו"האנה נו אסוקה-גומי" (花のあすか組!).
היו גם הרבה פרסומים שכללו דמות סוקבאן אחת שהייתה באינטראקציה עם דמויות "נורמליות" אחרות. דוגמה לכך היא הדמות קינו מקוטו, ב"סיילור מון", שבשלבי תכנון דמותה נועדה להוביל כנופיית סוקבאן, וייצוגה כולל תלבושת בית ספר. אך החצאית המוארכת לא הופיעה בהמשך מ-2003–2004, Pretty Guardian Sailor Moon.
במנגה "בעל זבוב", אחת הדמויות היא אאוי קוניידה, חברת כנופיית הסוקבאן "הזנבות האדומים".
הסדרה "אונידרה" מתמקדת בסוקבאן.
במנגה "תיק סגור", מידורי, אשתו של המפקח ג'וזו מגורה, הייתה סוקבאן בצעירותה 20 שנים לפני תחילת העלילה הראשית. באותה התקופה, מספר חברות סוקבאן הותקפו על ידי רוצח סדרתי, והיא ניסתה להביא אותו לדין בעזרת המשטרה.
ב"סלסלת פירות", אריסה אואוטאני היא חברת סוקבאן, שמגנה על טוהרו הונדה מפני מועדון יוקי.
מנגה נוספים עם דמויות סוקבאן:
Tenjō Tenge
Ikkitousen
Gokusen
סיטי האנטר
Nekketsu Kōha Kunio-kun
Sukeban Arashi
Shin Kyūtī Hanī
Haisukūru! Kimengumi
Ore-sama Tīchā
Mondaiteiki Sakuhinshū
ייצוגים בתרבות > משחקים ואנימה

במשחק "פרויקט הצדק" יש דמות סוקבאן בשם אאוי "זאקי" הימזאקי
במשחק הווידאו Shenmue הגיבור נלחם בחברות סוקבאן
באנימה Inazuma Eleven: Galaxy פרק 24
באנימה Jigoku Shōjo
באנימה Gāruzu ando
באנימה Zonbi Rando Saga
ייצוגים בתרבות > סרטים

במאי הסרטים הוורודים נוריפומי סוזוקי יצר את הסרטים הראשונים בסדרת "סוקבאן" (בו שבעה סרטים סך הכל). הוא גם התחיל את הסדרה בת ארבעת הסרטים, Kyōfu Joshi Kōkō I (תיכון הנערות המפחידות, 1972) שכוללת דמויות סוקבאן. בשתי הסדרות הופיעו השחקניות הידועות מז'אנר "האלימות הוורודה" רייקו איקה ומיקי סוגימוטו.
ב-6 בדצמבר 2005, חברת פאניק האוס הוציאה את The Pinky Violence Collection, חבילה של ארבעה DVD הסוקרת את סרטי הסוקבאן.
סרטים בולטים נוספים עם דמויות ועלילות סוקבאן כוללים:
Chimamire Sukeban Chainsaw ‏(2016, בימוי: הירוקי ימגוצ'י, שחקניות: ריו אוצ'ידה, סיירה סאטו, יוקי טמאקי, מארי ימאצ'י, סייג'ירו נקמורה)
Batoru rowaiaru tsū: "Rekuiemu" ‏(Battle Royale II: Requiem; ‏2003, בימוי: קנטה פוקסאקו, קינג'י פוקאסקו, שחקניות: טטסויה פוג'יווארה, איי מאדה, שוגו אושינארי)
נערות קמיקזה (Shimotsuma monogatari, 2004), סרט שעובד מתוך ספר באותו שם.
הערות שוליים

↑  [ http://www.angelfire.com/anime4/jslang/jibiki.htm Jjibiki]
1 2  Remembering Japan’s badass 70s schoolgirl gangs, Claire Marie Healy, Dazed, 5 November 2015
↑  Sukeban: The Girl Gangs of 1970's Japan, Lomography Magazine
↑  How Vicious Schoolgirl Gangs Sparked a Media Frenzy in Japan, Beth Webb, Broadly, Feb 16 2016
↑  [קישור The Sukeban Gang Of Female Thugs In Japan Gives 'Girl Power' New Meaning], Katie Gonzalez, Elite Daily, May 14, 2014
↑  Inside the Sukeban Revolution, Liana Satenstein, Vogue, April 4, 2016
↑  Cherry, Kittredge (1987). "Christmas Cake Sweepstakes: Girlhood to Wedding". Womansword: What Japanese Words Say about Women (paperback) (First mass market edition, 1991 ed.). 17-14 Otowa 1-chrome, Bunkyo-ku, Tokyo 112: Kodansha International Ltd. pp. 51–52. ISBN 4-7700-1655-7.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  Okazu: Yuri Manga: Sukeban Deka Review by Erica Friedman of Yuricon (אורכב 05.09.2015 בארכיון Wayback Machine)
↑  Takeuchi, Naoko (23 באוקטובר 2003). Bishōjo Senshi Sailor Moon Volume 3 (shinsōban ed.). Kodansha. ISBN 4-06-334783-4. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  מונח יפני המתייחס במובנו הרחב לכל סוג של סרט שכולל עירום או תוכן מיני, לא משנה הסוגה, כולל דרמה, פעולה, וסרט ניצול למיניהם. יש המתייחסים במונח זה רק לסרטי מין שהוציאו חברות הפקה יפניות קטנות ועצמאיות.
↑  D., Chris (2005). Toei's Bad Girl Cinema. Panik House Entertainment L.L.C. pp. 10–15. (booklet in the Pinky Violence Collection)
↑  "The Pinky Violence Collection". Amazon.com.
צילום של נערות יפניות בבגדי מלחים משנת 1933; זהו הדימוי המסורתי שנערות הסוקבאן הפכו לשלהן כהצהרה חתרנית.
נמפה (עיר)

| --- | --- |

אחת מתחנות הרכבת ההיסטוריות של נמפה, כיום המוזיאון להיסטוריה מקומית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  איידהו איידהו
 מחוז:  קניון
 ראש העיר:  Debbie Kling
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1886
 שטח:  81 קמ"ר
 גובה:  767 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  100,200 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  1,009 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  43°34′29″N 116°33′49″W﻿ / ﻿43.574722222222°N 116.56361111111°W﻿ / 43.574722222222; -116.56361111111 
 אזור זמן:  UTC -8
 http://www.cityofnampa.us/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה נמפה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה נמפה(למפת איידהו רגילה) בויסי מרידיאן פוקטלו איידהו פולס קור ד'אלן קנדה ו ו ש י נ ג ט ו ן  אורגון נבדה יוטה ו י ו מ י נ ג  מונטנהנמפה(למפת איידהו מוגדלת) בויסי מרידיאן פוקטלו איידהו פולס קור ד'אלן קנדה ו ו ש י נ ג ט ו ן  אורגון נבדה יוטה ו י ו מ י נ ג  מונטנהנמפה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
נמפה (באנגלית: ‏Nampaקובץ:EN-US-Nampa.ogg‏Ⓘ‏) היא העיר הגדולה ביותר במחוז קניון שבמדינת איידהו שבארצות הברית והעיר השנייה בגודלה בכל איידהו. העיר שוכנת במרחק של כ-32 ק"מ ממערב לבירת איידהו בויסי לאורך הכביש הבין-מדינתי 84 וכ-10 ק"מ ממערב למרידיאן. השם נמפה לקוח ככל הנראה מהמילה בשפת שבט השושון שמשמעותה מוקסין או טביעת רגל.
הערות שוליים

↑  "American FactFinder". United States Census Bureau. Retrieved 2012-12-18.
↑  The Origin of the Name Nampa, Idaho State Historical Society, May 1965
↑  Lakeview Park
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550433205171  GND: 7845960-6  LCCN: n82082557  MusicBrainz: b715e801-6386-4f4b-b125-64b1eb18747a  NKC: ge134382  VIAF: 130208140   WorldCat (עם VIAF): 130208140
סמיר הנדנוביץ'

סמיר הנדנוביץ' (בסלובנית: Samir Handanovič; נולד ב-14 ביולי 1984) הוא כדורגלן עבר סלובני שמזוהה בעיקר עם קבוצת הכדורגל אינטר מילאנו מהסרייה א'. שיחק בעמדת השוער. סמיר הוא בן דודו של השוער ג'סמין הנדנוביץ'.
קריירת מועדונים

הנדנוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דומז'אלה. בקיץ 2004 הוא חתם באודינזה. בקיץ 2005 הושאל לטרוויזו, בינואר 2006, הושאל ללאציו.
ביולי 2006, הושאל לרימיני מהסרייה ב', תמורת 1.2 מיליון אירו. הנדנוביץ' נחשב באותה עונה לשוער השני הכי טוב בליגה אחרי ג'אנלואיג'י בופון שוערה של יובנטוס.
בקיץ 2007 הוא חזר לאודינזה וחתם לחוזה שישאיר אותו במועדון עד ה-30 ביוני 2012. במהלך משחק נגד לאציו במאי 2011, הוא הדף את הפנדל ה-6 שלו באותה עונה, והוא השווה את שיא הליגה של כל הזמנים שנקבע בעונת 1948/1949. באוגוסט 2011 חתם חוזה חדש לחמש שנים נוספות.
ב-4 ביולי 2012 הנדנוביץ' עבר לאינטר מילאנו תמורת 11 מיליון אירו. ב-13 בפברואר 2019 מונה הנדנוביץ' לקפטן אינטר.
קריירה בינלאומית

הנדנוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה ב-17 בנובמבר 2004 נגד סלובקיה. הנדנוביץ' השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010.
ב-18 בנובמבר 2015 פרש הנדנוביץ' ממשחק בינלאומי, לאחר שצבר 81 הופעות במדי סלובניה.
תארים > קבוצתיים

אליפות איטליה: 2020/2021
הסופר קאפ האיטלקי: 2021
תארים > אישיים

נבחרת השנה בסרייה א': 2010/2011, 2012/2013
סומרס

| --- | --- |
מגדלור על האי סומרס
מגדלור על האי סומרס
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  המפרץ הפיני
 קואורדינטות:  60°12′24″N 27°38′34″E﻿ / ﻿60.20667°N 27.64278°E﻿ / 60.20667; 27.64278
 שטח:  0.4 קמ"ר
 גובה מרבי:  16 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 אוכלוסייה:  0
  (למפת הים הבלטי מוגדלת) נורווגיה שוודיה פינלנד רוסיה אסטוניה לטביה ליטא בלארוס רוסיה פולין גרמניה דנמרק המפרץ הפיני המפרץ הבוטני  האוקיינוס האטלנטי סומרס(למפת הים הבלטי רגילה) נורווגיה שוודיה פינלנד רוסיה אסטוניה לטביה ליטא בלארוס רוסיה פולין גרמניה דנמרק המפרץ הפיני המפרץ הבוטני  האוקיינוס האטלנטי סומרס(למפת מחוז לנינגרד רגילה) סנקט פטרבורג  גטצ'ינה ויבורג טיחווין קירישי וסוולוז'סק קינגיספ וולחוב קרליה וול. טבר נובגורוד פסקוב אסטונ. פינלנד ימת לדוגה סומרס(למפת מחוז לנינגרד מוגדלת) סנקט פטרבורג  גטצ'ינה ויבורג טיחווין קירישי וסוולוז'סק קינגיספ וולחוב קרליה וול. טבר נובגורוד פסקוב אסטונ. פינלנד ימת לדוגה סומרס
 
סומרס (ברוסית: Соммерс, בפינית: Someri, בשוודית: Sommarö) הוא אי לא מיושב השייך לרוסיה. הוא ממוקם בחלק המזרחי של המפרץ הפיני, במרחק של כ-18 ק"מ מחופי פינלנד. אורכו של האי הוא 950 מטר, רוחבו - 450 מטר. על האי ישנו מגדלור.
היסטוריה

האי היה שייך לשוודיה עד לשנת 1721, אז הועבר לשליטת האימפריה הרוסית בהתאם לחוזה נישטאד. הצאר פיוטר הגדול העניק את האי במתנה לליצן החצר שלו יאן ד'אקוסטה. האי נשאר נטוש במשך כמאה שנה, עד שבשנת 1808 נבנה על האי מגדלור. בסוף המאה ה-19 שודרג המגדלור, הותקן בו צופר להתרעה לספינות. כמו כן נבנה בית מעץ, בו התגורר מפעיל המגדלור עם משפחתו.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה החל הצבא הרוסי בבניית מוצבים על האי. בניית המוצבים הופסקה ב-1917, לאחר מהפכת אוקטובר, כאשר החיילים הרוסים נטשו את האי. בתחילת 1918 השתלט על האי כוח מהצבא הפיני. בשנת 1920 הוסדרה השליטה הפינית באי במסגרת חוזה טרטו. הפינים השלימו את בניית המוצבים ותחזקו את המגדלור על האי.
עם פרוץ מלחמת החורף פוצצו הפינים את המגדלור שעל האי ופינו את כוחותיהם מהאי. ב-1 בדצמבר 1939 הנחית הצי הסובייטי כוחות על האי, אשר כבשו אותו ללא קרב. בתום המלחמה, במסגרת חוזה השלום שנחתם במוסקבה, הועבר האי באופן רשמי לשליטת ברית המועצות. הסובייטים הקימו מחדש את המגדלור (שפוצץ על ידי הפינים) ומיקמו על האי חיל מצב קטן.
ב-2 בדצמבר 1941 פונו כוחות הצבא האדום מהאי בהתאם להחלטת הפיקוד הצבאי של חזית לנינגרד. החיילים שהתפנו מהאי הצטרפות למגיני העיר לנינגרד. ב-19 בינואר 1942 הנחיתו הפינים כוחות על האי והשתלטו עליו. הם הציבו על האי חיל מצב שכלל כ-100 חיילים עם 5 תותחי שדה ו7 תותחי נ"מ.
בקיץ 1942, החליט הפיקוד הסובייטי לכבוש את האי מחדש ותכנן מבצע נחיתה על האי. המבצע יצא לפועל ב-8 ביולי 1942 ונכשל כישלון חרוץ. הסובייטים אומנם הצליחו להנחית כוחות על האי ולהשתלט על אחד המוצבים, אבל הפינים, בסיוע ספינות הצי הגרמני, הצליחו להדוף את המתקפה הסובייטית. בסופו של דבר כמעט כל החיילים הסובייטים שנחתו על האי נהרגו או נפלו בשבי. רק 23 חיילים פצועים (מתוך כ-250 חיילים שהונחתו) הצליחו להתפנות על גבי ספינות טורפדו שהתקרבו לאי.
הפינים החזיקו באי עד לספטמבר 1944, כאשר פינלנד חתמה על הסכם שביתת נשק עם ברית המועצות. לאחר חתימת ההסכם עזב הצבא הפיני את האי והצבא האדום השתלט עליו שוב. בתקופת ברית המועצות החזיק הצי הסובייטי על האי בסיס קטן ובו תחנת מכ"ם. לאחר התפרקות ברית המועצות פונה הבסיס.
גלריה

האי במהלך מלחמת העולם השנייה
ראו גם

סורסארי
לקריאה נוספת

Anttila, Risto: Lavansaari Seiskari Tytärsaari Haapasaari 1918. KR-kirjat OY, 2006. ISBN 951-9387-60-9.
Laurell, Seppo: Suomen majakat. Kustannusosakeyhtiö Nemo/Merenkulkulaitos, 1999. ISBN 952-5180-21-2.
סוויש

סוויש (באנגלית: swish) הוא משחק קלפים המערב חשיבה מחוץ לקופסה. המשחק מבוסס על משחק הקלפים סט. המשחק נקרא כך מכיוון שמטרת המשחק היא לקלוע "כדורים" לתוך "סלים", כמו שבכדורסל "סוויש" הוא קליעה לסל בלי שהכדור ייגע בלוח או בטבעת של הסל.
תיאור המשחק

משחק קלפים זה מתחיל בפתיחת 16 קלפים. על כל קלף מצוירים טבעת ועיגול בשני מקומות שונים על פני הקלף, יתר הקלף שקוף. השחקנים צריכים למצוא סטים של קלפים, המכונים ביחיד "סוויש", שניתן לשים אחד על השני בצורה שבה בכל טבעת יהיה עיגול באותו צבע ללא טבעות או עיגולים מיותרים. סוף המשחק הוא כשהקופה נגמרת והמנצח הוא השחקן עם המספר הרב ביותר של קלפים.
הקלפים

לכל אחד מארבעת הצבעים יש מיקום ייחודי בקלף שגודלו 3 על 4 טבעות משחק:
בפינות ממוקם הצבע הכחול (4 אפשרויות).
בשני המקומות האמצעיים ממוקם הצבע הסגול (2 אפשרויות).
באמצע של הצלעות הצרות ממוקם הירוק (2 אפשרויות).
באמצע של הצלעות הארוכות יותר ממוקם הכתום (4 אפשרויות).
ראו גם

סט
משחק קלפים
סנטאישטוואן

סנטאישטוואן (בהונגרית: Szentistván) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. אוכלוסיית סנטאישטוואן קטנה משמעותית מ-2,842 תושבים בשנת 1990 עד 2,357 תושבים בשנת 2018 (ירידה של 485 תושבים).
בסנטאישטוואן חיו מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 73 | 2,724 |
| 1910 | 51 |  |
| 1920 | 22 |  |
| 1930 | 33 |  |
| 1941 | 25 | 4,071 |
נמל התעופה מלקאל

נמל התעופה מלקאל (באנגלית: Malakal Airport) הוא אחד משני נמלי התעופה הבינלאומיים של מדינת דרום סודאן ונמצא בעיר מלקאל.
מיקום

נמל התעופה נמצא בצפון מרכז העסקים הראשי של העיר מלקאל, הנמצאת במדינת הנילוס העליון, ובסמיכות לקו הגבול הבינלאומי עם הרפובליקה של סודאן. בנוסף, שוכנת בקרבת הנמל אוניברסיטת הנילוס העליון.
הנמל נמצא כ-521 קילומטר, בקו אווירי, מנמל התעופה הבינלאומי של ג'ובה הבירה,
נמצא בגובה של 393.5 מטר מעל פני הים וקיים בו מסלול המראה ונחיתה יחיד מאספלט באורך 2,000 מטר.
סקירה

נמל התעופה של מלקאל הוא השני בגודלו בדרום סודאן, אחרי נמל התעופה ג'ובה, ואחד משני נמלי התעופה הבינלאומיים במדינה. הוא משרת את העיר מלקאל וסביבתה.
מיקום הנמל אסטרטגי עבור פעילות האו"ם בסודאן.
יעדים לטיסות נוסעים

| חברת תעופה | יעד |
| --- | --- |
אתיופיאן איירליינס: אדיס אבבה, ג'ובה
פידר איירלינס: ח'רטום, ג'ובה
מרסלנד אוויאשן: ח'רטום
סודאן איירווייז: ח'רטום
ראו גם

מדינת הנילוס העליון
מלקאל
נמל התעופה ג'ובה
הערות שוליים

↑  Nautical Distance Between Juba And Malakal With Map
↑  Malakal Elevation Is 1,291 Feet Above Sea Level
↑  Dimensions of Malakal Airport
נמפליס מנדי

נמפליס מנדי (בצרפתית: Nampalys Mendy; נולד ב-23 ביוני 1992 בלה סיין-סור-מר שבצרפת) הוא כדורגלן סנגלי יליד צרפת המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת לאנס מהליג 1 ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים

מנדי גדל במחלקות הנוער של טולון לה לאס, RCF טולון, טולון ומונקו. הוא ערך 74 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של מונקו במסגרת ליגת העל הצרפתית וליגת המשנה הצרפתית.
ב-1 ביולי 2013 חתם מנדי בניס מליגת העל הצרפתית.
ב-3 ביולי 2016 חתם מנדי על חוזה לארבע עונות בלסטר סיטי מהפרמייר ליג.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל מנדי למשך עונה אחת לניס מליגת העל הצרפתית.
ב-4 בספטמבר 2023 חתם מנדי בשורות לאנס מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית

ב-26 במרץ 2021 ערך מנדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בתיקו 0-0 נגד נבחרת הרפובליקה של קונגו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021.
הוא היה חלק מסגל נבחרת סנגל בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, בו זכתה נבחרתו, וערך חמש הופעות בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
תארים

גביע ה-FA ‏ (1): 2020/2021
גביע אפריקה לאומות (1): 2021