stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתובת קעקע
התהליך

בכמה תרבויות שבטיות היה נהוג ליצור כתובות קעקע על ידי ביצוע חתכים בעור ושפשוף הפצע בדיו, אפר או חומרים אחרים. תהליך זה לעיתים היה בא בעקבות ביצוע צילוק (יצירה מכוונת של צלקות). תרבויות אחרות ייצרו סימני קעקע באמצעות דקירות קלות בעצם חיה מושחזת טבולה בדיו \ חיבוק לבמבוק שבאמצעותו נוקשים על העור, שימוש בקוצים כ'מחט' קעקועים ועוד שלל שיטות ידניות שמטרתן להגיע לשכבת הדרמיס שבעור הגוף ללא שימוש במכונת קעקועים- מה שמכונה בימים אלה כ"סטיק אנד פוק" - ניתן לראות את שיטה זו במזרח בעיקר, אך מהווה בימים אלה כטרנד במערב.
הדרך המודרנית ליצירת כתובות קעקע היא בעזרת מכשיר הקרוי "אקדח קעקועים". תחילה מציירים את הדגם על העור, ואחר כך משתמשים במכשיר. במכשיר יש בין חמש לשבע מחטים המופעלות בעזרת אלקטרומגנט. המכשיר מזריק את חומר הצבע בין 50 ל-3,000 פעם לתוך השכבה השנייה של העור (דֶרמיס) בעומק שבין 0.4 מ"מ ל-1.5 מ"מ.
האזורים המקובלים לביצוע קעקוע הם הכתפיים והגב, אם כי נוהגים לקעקע גם באזורים אחרים, כגון הרגליים, הבטן ואף על איברי המין. האזור הכואב ביותר לבצוע קעקוע הוא מתחת לבית השחי ומעל המותן. האזור הקל ביותר מבחינת רגישות היא הכתף - אך עם זאת זה לגמרי אינדיבידואלי ותלוי בהמון גורמים- אפילו איך בן אדם התעורר בבוקר ומה הוא אכל לפני ואיך הוא מרגיש באותו היום.
בבתי הכלא, שם מכשיר זה אינו בהישג יד, מאלתרים האסירים מכונות המנצלות מנוע של "ווקמן" ודיו רגילה. ידועים מקרים בהם נעשה שימוש במשחת נעליים מעורבת בשתן כתחליף לדיו. שיטות אלה כואבות יותר ומסוכנות יותר, אך האסירים מתייחסים אליהן כאל אי-נוחות נסבלת וכדרך להצגת כושר סיבולת.
הדיו יכולה להיות גם פלואורסצנטית כך שהיא זוהרת תחת הקרנה בעזרת נורה פלואורסצנטית.
התהליך > איפור קבוע

איפור קבוע הוא סוג של קעקוע זמני, המחזיק כ-3 עד 5 שנים. האיפור הקבוע נועד לחקות גבות, קו תוחם שפתיים, שפתון, צלליות ואייליינר לעיניים ואפילו נקודות חן. ההבדלים בין איפור קבוע לכתובת קעקע הם עומק החדרת המחט וסוג הצבעים. איפור קבוע יעשה רק על ידי צבעים אורגניים ויוחדר מעל לשכבת הדרמיס - עם זאת בקלות רבה ניתן לחדור לשכבה השנייה של העור והדיו עשוי להתקבע כמו קעקוע.
התהליך > כתובות קעקע טבעיות

ג'ורג' אורוול סיפר כי כתובות קעקע טבעיות נוצרות על עורם של כורים במכרות פחם, כאשר אבק פחם התיישב בפצעים. שימוש בעגילים העשויים מכסף לאחר ניקוב האוזניים או האף לפני שהחור מחלים עלול לגרום ליצירת כתם אפור קבוע מסביב לחור כתוצאה מפעפוע של כסף חמצני מתחת לעור.
התהליך > כתובות קעקע זמניות

כתובות קעקע אומנותיות זמניות מקובלות בטקסי החינה במזרח התיכון, צפון אפריקה ואסיה. בטקס נהוג לשרטט בעזרת חינה תבניות מורכבות על הידיים והרגלים. מכיוון ששכבת העור באזורים אלה (במיוחד אצל הגברים) עבה במיוחד, הצבע נוטה להישאר למשך זמן רב. על אף שבמרבית המקרים נהוג לשרטט ציור מסוג זה על ידיהן ורגליהן של כלות בלבד, קיימים מקרים במקומות כגון בנגלדש, קשמיר וסודאן שמצפים גם מהחתנים להתקשט בכתובת קעקע לפני טקס החתונה. מרכיבי הצבע הם אבקת עלי צמח החינה (Lawsonia inermis) מעורבת בנוזל כהה כדוגמת קפה או תה, מיץ לימון (על מנת לגרום לצבע להשתחרר) וסוכר. התערובת יוצרת משחה שאותה מורחים על העור. צבע כתובת הקעקע כשהיא טרייה הוא בגון חום-אדמדם. כתובת כזו יכולה להחזיק על העור עד שבועיים לכל היותר, ואז הצבע הופך בהדרגה לכתום ונמוג.
ניסיונות ליצור חינה בגוון שחור באמצעות הוספת המרכיב PPD (פנילאנאדיאמין) עלולים לגרום לתופעות לוואי מסוכנות, כגון תגובות אלרגיות ואף כוויות.
התהליך > הסרת קעקוע

הסרת קעקוע מסובכת יותר מצריבתו. בממוצע רק ב-20% מהמקרים ניתן להסיר את הקעקוע לחלוטין, כך שלא יישארו סימנים לקעקוע. ב-80% מהמקרים נותר סימן או צלקת. עלות ההסרה היא פי ארבעה ויותר מעלות הקעקוע והתהליך ארוך וכואב. בדרך כלל נדרשים בין 4 ל-10 טיפולים בהפרש של חודש עד חודשיים בין הטיפולים. ישנם גם קעקועים שנעשו בשכבות העמוקות של העור או שנעשו בצבעים שאינם מקצועיים שלא ניתן להסיר בכלל, ויש קעקועים שהסרתם מותירה צלקת בהירה בולטת על פני העור.
ובכל זאת קיימים לא מעט אנשים הפונים לדרך זו, בהם אסירים לשעבר, חוזרים בתשובה, נשים לפני חתונה. בישראל, ביקשו נשים יוצאות אתיופיה להסיר ממצחן קעקועים בצורת צלב, שנחשבו אופנתיים באדיס אבבה אך לא התקבלו באהדה בישראל.
השיטות המקובלות להסרת קעקועים:
ניתוח כירורגי הנעשה בהרדמה מקומית שבה כורתים את הקעקוע ותופרים את שולי העור. שיטה זו מותירה תמיד צלקת ולכן טובה למקומות מוצנעים ולקעקועים קטנים.
שיוף העור באמצעות מכשיר בעל ראש יהלום. בתהליך מוסרות לאט לאט שכבות העור המכילות את הקעקוע. תהליך זה חושף את העור לרגישות לשמש וגורם לגוון בהיר באזור המשויף השונה מגון העור כולו.
שימוש במכשירי לייזר. קרני הלייזר נבלעות בתוך הפיגמנטים שבעור, מעלים את הטמפרטורה שלהם וגורמים לכוויה שהורסת את הרקמה המכילה את הצבע. הדלקת שבאה בעקבות תהליך זה מסלקת את התאים הפגומים המכילים את הצבע. מכיוון שקרן הלייזר היא באורך גל מסוים, נדרשות קרניים באורכי גל שונים על מנת להסיר את הצבעים השונים. חשיפת העור שעבר טיפול בלייזר לשמש עלולה ליצור אזור בהיר או כהה יותר משאר העור. תהליך ההסרה בלייזר כואב פחות מביצוע הקעקוע עצמו, אך התנפחות העור וקילופו, שהם תוצאה של הטיפול, יכולים להיות כואבים למדי. ישנם מספר סוגי מכשירי לייזר מתקדמים המטפלים בהסרת קעקועים, אך אורכי הגל להסרת קעקוע הם קבועים: אורך גל 1064 ננו-מטר מאפשר הסרת קעקועים בגוונים שחור, סגול, כחול כהה וחום, אורך גל אורך גל 532 ננו-מטר מאפשר הסרת קעקועים בגוונים אדום, צהוב, כתום ואורך גל 785 מאפשר הסרת קעקועים בגוונים ירוק, כחול בהיר, טורקיז.
מקובל להניח שתהליך הסרת הקעקוע אינו מסוכן, אם לא מנסים להסיר את הקעקוע באמצעים חובבניים. הופעת סרטן העור בעקבות תהליכי ההסרה נדירה ביותר.
קעקועים בספרות ובקולנוע

ביצירות ספרותיות רבות כתובת הקעקע משמשות לזיהוי קבוצתי, ובכך מבדלות גיבורים או קבוצות אותם מבקשים הכותבים להציג כנבדלים משאר הסובבים אותם באופן ויזואלי יותר. דוגמה עדכנית לכך היא הסרט סימנים של כבוד והספר נערה עם קעקוע דרקון. הדבר נפוץ גם בז'אנרים אחרים, ובמידה לא מבוטלת ביצירות קומיקס, או כאלו המתבססות על קומיקס, העוסקות בגיבורי על. דוגמאות מהעשורים האחרונים כוללות את בלייד ואקס-מן 3: המפלט האחרון.
במקרים אחרים, מנוגדים כביכול לגישה הקודמת, משמשים הקעקועים כאמצעי אומנותי להדגמת קונפורמיזם מצד הדמויות. כך, לדוגמה, נפוץ לעיתים הופעת הברקוד ככתובת קעקע על גופם של חיילים, כסמל להשתייכותם הממסדית המנותקת והקרה, כמו גם לניסיון להציגם כחסרי אינדיבידואליות. כך לדוגמה בסדרת הטלוויזיה מלאך שחור או בסרט הקולנוע חייל קטלני. במקרים אלו, גיבורי היצירות, על אף שהיו מקועקעים בברקוד בעצמם, התמרדו באלימות רבה בממסד אשר ביקש לשלוט בהם ולהשתמש בהם לצורך אותו דיכוי.
קעקועים ועבריינות

קעקועים קושרו בעבר עם נטייה להתנהגות עבריינית בקרב בני-נוער והתנהגות עבריינית או חריגה באופן כללי. על קשר מיוחד הצביעו בין סגנון החיים של עבריינים מועדים וכתובות קעקע. קישור זה בין קיום כתובות קעקע והתנהגות עבריינית אושר גם במחקרים עדכניים יותר. ועם נטייה גדולה יותר לעישון ולצריכת אלכוהול בין צעירים.
מחקרים עדכניים הצביעו על-כך שהנטייה לקעקוע כתובות קעקע מקושרת עם השכלה נמוכה יותר של הורי צעירים ועם אי היכרות עם הסיכונים הבריאותיים. נוכח שכיחותם הרבה של קעקועים והתקבלות נוהג הקעקוע כנורמטיבי, ספק אם נתונים אלו יכולים להצביע על קיום קעקוע כאתת משמעותי להתנהגות לא נורמטיבית.
כתובת קעקע ביהדות

התורה אוסרת לחרוט כתובות קעקע שאינה נמחקת מהגוף, כלשון הפסוק: ”וְשֶׂרֶט לָנֶפֶשׁ לֹא תִתְּנוּ בִּבְשַׂרְכֶם וּכְתֹבֶת קַעֲקַע לֹא תִתְּנוּ בָּכֶם.” (ויקרא, י"ט, כ"ח) ההלכה קובעת כי האיסור חל על כל מקום בגוף, בין שרגיל להיות גלוי ובין שרגיל להיות מכוסה. עם זאת, מותר לבצע קעקוע זמני לצורכי איפור, הנשאר על העור למשך כשנה-שנתיים ודוהה לגמרי עם חלוף הזמן. מצווה זו היא בגדר "חוק" ללא הסבר המפורט בתורה, עם זאת, חכמים נתנו הסבר שהגוף מייצג את האדם כפי שבּרָאוֹ אלוהים, והקעקוע מסית את תשומת הלב מערכו העצמי של האדם - למסר מסוים ובזה האדם הופך בסיס למסר שאינו צלם אלוהים ומאבד את ערכו העצמי הייחודי. ולצד זאת יש חכמים ורבנים כגון רמב"ם אשר קבע מבחינה הלכתית כי זהו מנהג של עבודה זרה.
השלכות בריאותיות > סכנות בריאותיות > הדבקות במחלות

הבעיה הרפואית החמורה ביותר הנובעת מתהליך הקעקוע היא הדבקות במחלות נגיפיות בשל מעבר דם נגוע מאדם לאדם.
תופעה זו עלולה לקרות בשל שימוש חוזר במחטים או בבקבוקוני צבע שלא עברו עיקור. המחלות המסוכנות ביותר היכולות לעבור בדרך זו הן איידס וצהבת נגיפית C (הפטיטיס C). במכונים מודרניים נקיים כמעט שאין מקרים של הדבקות במחלות.
זיהום כתוצאה מקעקוע במכון קעקוע מודרני נדיר, אך עלול להיגרם. זיהומים נפוצים כוללים החל מזיהום של העור וכלה בהדבקה בחיידק הסטפילוקוקוס (Staphylococcus aureus) העלול לגרום נזק ללב. אנשים הנוטים לסבול מזיהומים חייבים להיות מודעים לנזק שהפגיעה בעור עלולה לגרום וחייבים להתייעץ ברופא לפני שיקבלו כתובת קעקע.
מומלץ לאנשים שהחליטו על קעקוע לבדוק היטב בעת בחירת מכון העוסק בעשיית כתובות קעקע האם ננקטים במכון האמצעים הבאים:
שימוש בכפפות גומי.
פחי אשפה אדומים המסומנים כמכילים "סיכון ביולוגי" עבור חפצים שהוכתמו בדם.
קיומם של מכשירים לבצוע עיקור כדוגמת אוטוקלב שרלוונטי עם מכונות מסוימות. בדרכים היותר מודרניות, הציוד הנפוץ הוא חד פעמי ונזרק ישר לפח המחטים.
תעודה המעידה על חברות בארגון מקצועי
תיק עבודות עשיר בהחלמות טובות של הקעקועים.
אומן הקעקע פותח חבילה חדשה של מחטים חד־פעמיות עבור כל מטופל.
השלכות בריאותיות > סכנות בריאותיות > תופעות אלרגיות

תגובות אלרגיות לצבעי כתובות הקעקע הן נדירות, אך קיימות. אנשים רגישים או אלרגיים למתכות מסוימות עלולים להגיב לצבעים שהוחדרו לעור בחריפות הגורמת נזק לשכבת האפידרמיס.
משמעות הדבר שאנשים הסובלים מאלרגיות חייבים לשקול היטב את ההחלטה לבצע קעקוע, בשל הסכנה מתגובת הנגד וההלם שעלולים להיגרם. אומני קעקוע נוהגים לבצע ניסוי קטן על ידי החדרת  כמות קטנה של הדיו מאחורי האוזניים על מנת לזהות תגובות אלרגיות.
השלכות בריאותיות > סכנות בריאותיות > סכנות נוספות

בעקבות מחקרים מקדמיים המצביעים על אפשרות להפרעות הורמונליות והעלאת השכיחות לסרטן, בוחנות מנהל המזון והתרופות האמריקאי והרשויות באירופה האם סוגי הדיו המשמשים בכתובות קעקע הם מסרטנים.
השלכות בריאותיות > טיפול בכתובת קעקע טרייה

אף שכתובת קעקע אינה דורשת את הטיפול וההיגיינה המתמידים, כפי שנדרש בעקבות ביצוע "פירסינג", חשוב לזכור כי בזמן שהעור מחלים כתובת הקעקע היא בעצם פצע שיש לטפל בו בהתאם. מיד לאחר יצירת כתובת הקעקע נוהגים האומנים לכסות את האזור כדי למנוע זיהום. לעיתים הם עוטפים את האזור בניילון נצמד. ניתן להוריד חבישה זו אחרי כמה שעות ויש לשטוף את האזור בזהירות במים פושרים. עיסוי משחה אנטיספטית לתוך אזור הקעקוע שלוש פעמים ביום במשך שבועיים היא דרך טובה למניעת זיהומים - תוך כדי מריחה של שכבה דקה של משחת הקעקועים. משך הזמן הנדרש להגלדת האזור משתנה בהתאם לגודל כתובת הקעקע ותהליך הריפוי של הגוף, בדרך כלל נע בין שבועיים ל6 שבועות. אך אם האזור נשמר נקי (והאדם נמנע מלהתגרד) תהליך הריפוי מהיר למדי. יש להימנע מחשיפה לשמש, משחייה בים או בבריכה או חשיפה כלשהי לגורמים מזהמים אחרים בשבועות הראשונים כמו מגע עם בעלי חיים.
השלכות בריאותיות > הפרעה לטיפולים רפואיים > צילום MRI

חלקיקי המתכת שהיו רכיבים בצבעי כתובות הקעקע גרמו בעבר להפרעות בהדמיית MRI. השדות המגנטיים הנוצרים בעת סריקת MRI הגיבו עם המתכת שבצבע. כתוצאה מכך האזור שבו הייתה מצויה כתובת הקעקע התחמם ונגרמו לכן תופעות לוואי לא רצויות, החל מהתחממות קלה ועד לחום צורב. חלקיקי המתכת גם פגעו באמינות הצילום שכן הם עיוותו את התצלום שהתקבל.
כיום מרבית הצבעים בהם משתמשים ליצירת כתובות קעקע אינם מכילים חלקיקי מתכת, ולכן אינם מהווים בעיה בצילומי MRI. חלקיקי מתכת נפוצים יותר בכתובות קעקע מסוג "איפור קבוע" (כדוגמת צלליות עיניים).
השלכות בריאותיות > הפרעה לטיפולים רפואיים > זריקת אפידורל

קעקוע בגב התחתון, עלול למנוע מיולדת קבלה של זריקת אפידורל, מחשש שהמחט החודרת את העור, תגרור עימה חלקיקי צבע אל אזור חוט השידרה באופן שעלול לגרום לסיבוכים ודלקות.
רישוי

על מכוני קעקוע בעולם מוטלות אחת או יותר מהחובות הבאות:
המכון חייב להירשם ברישוי עסקים על פי סטנדרטים נכונים ולעבור בדיקה תקופתית.
אין לבצע כתובות קעקע לקטינים.
אין לבצע כתובות קעקע לאדם מסומם או שתוי.
בארצות הברית אחריות האכיפה על רישוי מכוני קעקוע מוטלת על המדינות או הרשויות המקומיות.
בישראל קיים בנושא תיקון מספר 19 משנת 2002 ב"חוק רישוי עסקים" הדן בחובות של עסק העושה כתובות קעקע וזו לשון החוק:
בדברי ההסבר לתיקון להצעת החוק נאמר:
המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית
 תחום שיפוט:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 משרד אחראי:  מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית
 סוכנות אם:  מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  National Center for Environmental Health 
 תאריך הקמה:  1 ביולי 1946
 מנהל:  Mandy Cohen 
 מטה מרכזי:  אטלנטה, ג'ורג'יה
 עובדים:  10,899 (2015)
 תקציב:  11.11 מיליארד דולר
 www.cdc.gov
 
המרכז הלאומי למחלות זיהומיות באטלנטה
המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (באנגלית: Centers for Disease Control and Prevention, בראשי תיבות: CDC) הם סוכנות של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית שתפקידה שמירה על בריאות הציבור ועל בטיחותו על ידי מתן מידע לשיפור יכולת קבלת ההחלטות בתחום הבריאות, וקידום בריאות הציבור באמצעות שיתוף פעולה עם מחלקות הבריאות של מדינות וארגונים אחרים. ה-CDC ממקד את תשומת הלב הלאומית בבקרת מחלות ובמניעתן (בייחוד מחלות מידבקות), בריאות סביבתית, בטיחות ובריאות תעסוקתית, מניעת פציעות, ופעילויות חינוכיות שנועדות לשפר את בריאות תושבי ארצות הברית. מטה ה-CDC נמצא בקמפוס אוניברסיטת אמורי, באטלנטה שבג'ורג'יה.
היסטוריה

המרכזים הוקמו ב-1 ביולי 1946 תחת השם המרכז למחלות מידבקות, וטיפל בעיקר במאבק במלריה בארצות הברית. בשנת 1957 הורחב תחום הפעולה של המרכז לכלול גם מחלות מין. בשנת 1960 קיבל המרכז אחריות לטיפול בשחפת ובשנת 1963 ייסד המרכז תוכנית לחיסון. בשנת 1967 שונה שם המרכז ל"המרכז הלאומי למחלות מידבקות" ובשנת 1970 שונה השם שוב, הפעם ל"המרכז לבקרת מחלות". בשנת 1980 שונה השם ל"המרכזים לבקרת מחלות" ובשנת 1992 נוסף גם המילה ומניעתן. במהלך השנים הורחבה הפעילות של המרכז לכלול גם מחלות כרוניות, נכויות, פציעות, תאונות עבודה, סיכוני בריאות סביבתיים וטרור ביולוגי.
תחומי אחריות

ה-CDC מתמקד במגוון תחומים שנועדו להבטיח את בריאות הציבור בארצות הברית ובעולם:
זיהוי מוקדם, ניטור ושליטה במגפות מקומיות ובינלאומיות.
שיתופי פעולה עם מדינות אחרות וארגונים עולמיים כגון ארגון הבריאות העולמי (WHO).
איסוף וניתוח נתונים אפידמיולוגיים.
פיתוח מדיניות בריאות ציבור מבוססת נתונים.
מחקר ומניעה של מחלות כרוניות כגון סוכרת, השמנת יתר ומחלות לב.
קידום אורח חיים בריא באמצעות תוכניות חינוך והסברה.
התמודדות עם איומים ביולוגיים, כימיים ורדיולוגיים.
ניהול משברים כמו מגפות או אסונות טבע המשפיעים על הבריאות הציבורית.
קידום בטיחות במקום העבודה, בדרכים ובבית.
מעקב אחר השפעת גורמים סביבתיים על הבריאות.
מבנה

ה-CDC ממוקם באטלנטה, ג'ורג'יה, ומעסיק אלפי עובדים ברחבי ארצות הברית והעולם. הסוכנות כוללת מחלקות שונות המתמקדות בנושאים ייעודיים, כגון מחלות זיהומיות, בריאות סביבתית, בטיחות עבודה ובריאות גלובלית.
המרכז הלאומי למחלות זיהומיות (NCEZID)- אחראי על מניעת מחלות כמו שפעת, שחפת ואיידס.
המרכז הלאומי למניעת מחלות כרוניות וקידום בריאות (NCCDPHP)- מתמקד במחלות כרוניות, תזונה, פעילות גופנית ובריאות הנפש.
המרכז הלאומי לבריאות סביבתית (NCEH)- מתמודד עם איומים סביבתיים על בריאות הציבור, כולל חשיפה לרעלים.
המרכז הלאומי לבריאות גלובלית (CGH)- משתף פעולה עם ארגונים בינלאומיים למניעת התפרצויות מחלות במדינות אחרות.
ראו גם

שירות הביון האפידמיולוגי
המרכז הלאומי לבקרת מחלות
השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת זכויות הצרכן
השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הבריאות
הסוכנות הביו-רפואית הפדרלית
המרכז הסיני לבקרת מחלות ומניעתן
המרכז האירופי לבקרת מחלות ומניעתן
נציבות הבריאות הלאומית של סין
שערי החופש

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מייקל צ'ימינו 
 הופק בידי:  ג'ואן קרלי
 תסריט:  מייקל צ'ימינו 
 עריכה:  ליסה פרקטמן 
 שחקנים ראשיים:  קריס קריסטופרסון, כריסטופר ווקן, איזבל הופר, ג'ף ברידג'ס, ג'ון הרט
 מוזיקה:  דייוויד מנספילד 
 צילום:  וילמוש ז׳יגמונד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 בנובמבר 1980
 משך הקרנה:  149 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מערבון, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ויומינג 
 תקציב:  $44,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   heavensgate
 פרסים:  פרס פטל הזהב לבמאי הגרוע (מייקל צ'ימינו) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שערי החופש (באנגלית: Heaven's Gate) הוא מערבון רחב היקף משנת 1980 המתאר בצורה בדיונית את קרב מחוז ג'ונסון, סכסוך אלים בין בעלי קרקעות ובין מהגרים מאירופה בוויומינג ב-1892.
לבמאי, מייקל צ'ימינו, היה חזון רחב ושאפתני לגבי הסרט והוא פרש את הסרט הרחק מעבר לתקציב ולאורך המתוכננים. הבעיות הפיננסיות שגרר הסרט והתמוטטות האולפנים שהפיקו את הסרט, יונייטד ארטיסטס, הובילו למעבר בתעשיית הקולנוע האמריקאית מזרם של סרטים מונחי במאים לפיקוח והכוונה הדוקים יותר של האולפנים הגדולים. בעת הפצתו נכשל הסרט לחלוטין, הן מבחינה מסחרית והן מבחינת הביקורות הקשות שספג הבמאי. ברבות השנים השתנתה דעת חלק ממבקרי הקולנוע והיום יש אף הרואים בו סרט מופת. המושג הקולנועי גרסת הבמאי נולד בעקבות הפצה מאוחרת של גרסת הבמאי צ'ימינו לסרט הכושל [דרוש מקור].
עלילת הסרט

הסרט נפתח בסצנה ארוכה של טקס הסיום באוניברסיטת הרווארד ב-1870 בו נישא נאומו של דיקן האוניברסיטה (ג'וזף קוטן) על חשיבות חינוך ההמונים במדינה הצומחת. שניים מהבוגרים הם ג'ים אווריל (קריס קריסטופרסון) וביל ארווין (ג'ון הרט). לאחר מכן, עובר הסרט 20 שנים קדימה למחוז ג'ונסון במדינת ויומינג אשר נהנה מצמיחה מהירה באותן השנים. אווריל ממלא כעת תפקיד של שריף במחוז ונמצא במוקד מאבק מתמשך בין בעלי קרקעות מבוססים אשר מגדלים על אחוזותיהם הנרחבות בקר לבשר ובין מהגרים עניים שאך זה הגיעו מאירופה, מבקשים להתיישב באזור ומתפרנסים בינתיים מכל הבא ליד, כולל גנבות בקר. ניית'ן צ'מפיון (כריסטופר ווקן) המכיר את שריף אווריל, מועסק על ידי בעלי הקרקעות כשומר נחלותיהם הנרחבות והוא הורג את אחד מהמהגרים הנחשד בניסיון לגנבת ראש בקר. בפגישה של איגוד בעלי הקרקעות הם מחליטים על סילוק המהגרים בכוח. אחד מבעלי הקרקעות הוא בילי ארווין אשר מספר לשריף אווריל על התוכנית. אווריל הנרעש מחליף מילים קשות ואף מגיע לתגרת ידיים עם ראש בעלי הקרקעות, פרנק קנטון (סם ווטרסטון) אשר לו קשרים עם גורמים פוליטיים בעלי כוח.
אלה ווטסון (איזבל הופר) היא פרוצה המשמשת גם כ"מאדאם" ומקבלת גם ראשי בקר כתשלום בבית הבושת אותו היא מנהלת. אהבתה נתונה לשני גברים: לשריף אווריל ולשומר הנחלות צ'מפיון, אותו היא אף מלמדת קרוא וכתוב. בינתיים שוכר איגוד בעלי הקרקעות שכירי חרב מטקסס אשר יעודם הוא להרוג 100 "גנבים ואנרכיסטים" (כדברי פרנק קנטון) לפי רשימה סודית שהוכנה. קפטן מינרדי (טרי אוקווין) מצבא ארצות הברית מוסר את הרשימה לידיו של אווריל והוא מגלה ברשימה גם את שמה של אלה ווטסון. אווריל מכנס את המהגרים ומקריא באוזניהם את רשימת החיסול. המתיישבים החדשים מוכים בהלם ואינם יודעים מה לעשות. אחד מהם מנסה להתנקש בראש עיר המחוז ופוצע אותו.
אחד מידידיו של אווריל המשמש ככרטיסן ברכבת מגלה את חבורת שכירי החרב של קנטון בעת מסעם לאזור ומנסה להזהיר את אווריל אך נרצח. חבורת גברים פורצת לבית הבושת ואונסת את אלה ווטסון. כולם להוציא אחד נורים ונהרגים במקום על ידי אווריל. צ'מפיון מגיע גם הוא למקום ולאחר שמתברר לו שאהובתו נמצאת ברשימת החיסול הוא מגיע למחנה שכירי החרב ויורה באנס שהצליח להימלט. בסירובו להשתתף בטבח המתוכנן הוא הופך לאויבו של קנטון.
בעימות המתפתח במחנה שכירי הרכב בין צ'מפיון וידידיו (ג'ופרי לואיס ומיקי רורק) ובין אנשי בעלי הקרקעות נהרגים צ'מפיון וחבריו ורבים משכירי החרב. המתיישבים שמבינים ששכירי החרב הגיעו לאזור מחליטים להשיב מלחמה ואווריל מארגן אותם להתקפה על שכירי החרב בה נהרגים רבים משני הצדדים כולל בעל הקרקעות ארווין. הצבא האמריקאי מגיע לאתר הקרב ומפריד בין הניצים. לאחר תום הקרב אורבים קנטון ואנשיו לאווריל, אלה ווטסון ולידידם (ג'ף ברידג'ס) ובקרב היריות נהרגים קנטון ווטסון והידיד. הסצנה מסתיימת כאשר רואים את אווריל אוחז בזרועותיו את גופת ווטסון ומבכה אותה.
סצנת הסיום מתרחשת בניופורט שברוד איילנד ב-1903. אווריל הוא בעליה של יאכטה המשייטת בים. הוא יורד אל הסיפון התחתון ביאכטה ומצית סיגריה לאשה נאה (חברתו בסצנת הפתיחה בהרווארד) השרועה על המיטה. הוא נראה כחסר כל רגש אליה ולאחר דקה של שתיקה יוצא שוב אל הסיפון וכך מסתיים הסרט.
הפקת הסרט והביקורות עליו

כבר ב-1971 הגיש צ'ימינו את התסריט המקורי של "שערי החופש" שנקרא אז "The Johnson County War" לבכירים בחברת יונייטד ארטיסטס. האולפנים שמו את הפרויקט על המדף לאחר שלא הצליחו למשוך אליו שמות של כוכבים גדולים. לאחר הצלחתו הגדולה ב-1978 עם הסרט צייד הצבאים הצליח צ'ימינו לשכנע את ראשי האולפנים להחיות את הפרויקט בכיכובם של קריס קריסטופרסון וכריסטופר ווקן בתפקידים הראשיים. צילומי הסרט נערכו במונטנה והחלו באפריל 1979 עם תאריך מתוכנן של יציאה למסכים בדצמבר אותה שנה ועם תקציב של 11.6 מיליון דולר.
אי העמידה ביעדי התאריך והתקציב החלה כמעט מיד. צ'ימינו השתמש, בסופו של דבר, בכ-450 קילומטר של סרט צילום (220 שעות סרט). עלות יום צילומים הייתה כ-200 אלף דולר. למרות החריגות הקשות מהיעדים צ'ימינו לא נקנס, כמקובל, מאחר שהצליח להשיג חוזה משופר עם אולפני יונייטד ארטיסטס. צילומי הסרט הסתיימו במרץ 1980 (שלושה חודשים לאחר שאמור היה להיות מוקרן בבתי הקולנוע) ועלות הצילומים הייתה קרוב ל-30 מיליון דולר.
לאחר החריגות הגדולות בשלבי הצילום, נמשכו העיכובים גם בשלבי העריכה ולאחר זמן ארוך, הוצאות נוספות רבות ושינויים של הרגע האחרון הוציא צ'מינו את גרסתו הראשונית – סרט באורך של חמש שעות ו-25 דקות. ראשי יונייטד ארטיסטס אילצו את צ'ימינו לקצר את הסרט לאורך של שלוש שעות ו-19 דקות. לאחר הקרנה אחת בלבד, הקרנת הבכורה שנערכה בניו יורק בנובמבר 1980, משך צ'ימינו את הסרט לעריכה מחדש.
לאחר הקרנת הבכורה בניו יורק כתב וינסנט קנבי, מבקר הקולנוע של הניו יורק טיימס, שהסרט הוא "אסון בלתי כשיר" (an unqualified disaster) וכי הסרט דומה ל"טיול כפוי בן ארבע שעות בחדר האורחים של מישהו". קנבי אף הרחיק ואמר כי "כישלון הסרט הוא כה מוחלט עד כי ניתן לחשוד שצ'ימינו מכר את נשמתו כדי להשיג את הצלחת צייד הצבאים והשטן הגיע עתה כדי לגבות את חובו." רוג'ר איברט מבקר הקולנוע הנודע של השיקגו סאן-טיימס ושל תוכנית הטלוויזיה סיסקל ואברט הצטרף וכתב: "הבזבוז הקולנועי השערורייתי ביותר שצפיתי בו וזכרו – ראיתי כבר את המכורים לזהב (מערבון ומחזמר בעל תקציב ענק בכיכובם של לי מרווין וקלינט איסטווד)."
שישה חודשים מאוחר יותר יצא הסרט שוב למסכים, הפעם בגרסה "מקוצרת" בת שעתיים ו-29 דקות, בניסיון להחזיר חלק מהשקעת העתק. אולם הפרסום השלילי לו זכה הסרט בעקבות הקרנת הבכורה עשה את שלו. הסרט נכשל בבתי הקולנוע והקרנתו הופסקה במהירות.
מועמדויות ופרסים

אף שהסרט זכה לשבחים מחלק ממבקרי הקולנוע בשנות ה-90 וה-2000, עם יציאתו למסכים הוא זכה בעיקר לביקורות שליליות.
פרס פטל הזהב
פרס האוסקר
השפעות על תעשיית הקולנוע האמריקאית

עלותו של הסרט, כ-40 מיליון דולר (המקבילים ל-126 מיליון דולר של 2015), מול כישלונו בקופות עם הכנסה של כ-3.5 מיליון דולר, הביאו מעבר לנזק הפיננסי, ליחסי ציבור גרועים ביותר לאולפני יונייטד ארטיסטס. תאגיד האם של האולפנים, טרנסאמריקה קורפוריישן, שחרד לתדמיתו הציבורית, החליט לצאת מעסקי הפקת הסרטים ומכר את האולפנים ל-MGM (מטרו גולדווין מאייר) שלמעשה, סגרו את האולפנים. מאוחר יותר החייתה MGM את יונייטד ארטיסטס כחברה בת. היו שטענו כי ההפסד הכספי של "שערי החופש" לא היה יכול היה להפיל את יונייטד ארטיסטס שכן בידיהם היו שני מותגים מצליחים בדמותם של ג'יימס בונד ורוקי. כמו כן נטען, כי הכישלון המוחץ של הסרט היה המשך לכשלונות גדולים שהיו ליונייטד ארטיסטס בתחילת שנת 1980: Cruising ו-Foxes.
לכישלון המהדהד של הסרט היו השפעות מרחיקות לכת על כל תעשיית הקולנוע האמריקאית באותו זמן. במשך שנות ה-70 ניתנו לבמאים שהיו צעירים יחסית כמו: פרנסיס פורד קופולה, פיטר בוגדנוביץ' וויליאם פרידקין, תקציבים גדולים ופיקוח של האולפנים שלא היה כה הדוק כפי שהיה מקובל בהוליווד עד סוף שנות ה-60. היד החופשית של האולפנים הביאה גם לזרם הקולנועי שנקרא "High Concept" ומייצגיו הראשונים הבולטים היו סרטים כמו "מלתעות" ו"מלחמת הכוכבים", אך הביאה גם לסרטים פחות מוצלחים מבחינה קופתית כמו: "Sorcerer" של פרידקין, "אחד מהלב" של קופולה ו"שערי החופש" של צ'ימינו. גישת ה-"High Concept" שהוכיחה את עצמה קופתית וכישלון הסרטים שבהם מגע ידו האישי של הבמאי היה בולט, היטו את תעשיית הקולנוע האמריקאית לפיקוח הדוק על התסריט הבימוי והתקציב.
בראיון שנערך ב-2005 עם כוכב הסרט, קריס קריסטופרסון, טען זה כי יציאתו של הסרט לקהל עם כניסתו של רונלד רייגן לבית הלבן הייתה בעוכריו. לטענתו, נפגש אלכסנדר הייג עם ראשי אולפני יונייטד ארטיסטס והבהיר להם כי "לא יהיו יותר סרטים בעלי מבט שלילי על ההיסטוריה האמריקאית כמו "שערי החופש"". דברים אלו התאימו לראשי האולפנים שמאסו בבמאים "היצירתיים" דוגמת צ'ימינו וקופולה.
גרסת הבמאי

למרות כל המכשלות, הסרט זכה לחיים מחודשים ממקור לא צפוי. ערוץ הטלוויזיה בכבלים "Z Channel" שבו צפו באמצע שנות ה-80 כ-100 אלף מתושבי אזור לוס אנג'לס, בהם גם הדמויות המשפיעות והמעורבות בתעשיית הקולנוע האמריקאית, היה הערוץ היחידי שהקרין סרטי קולנוע בטלוויזיה בגרסתם הבלתי מצונזרת. לאחר כישלון הגרסה המקוצרת של "שערי החופש", החליט עורך התוכניות בערוץ, ג'רי הרווי, להקרין בערוץ הטלוויזיה את גרסת הבמאי בת השלוש שעות ו-19 דקות. הגרסה החדשה ישנה זכתה לשבחי הביקורת וקיבלה את השם שהפך למושג קולנועי גרסת הבמאי. בהמשך אף הוצאו לאור קלטות וידאו וגרסאות DVD לסרט במתכונת שכונתה גרסת הבמאי. הגרסה הקצרה שהוצגה באופן מסחרי באולמות הקולנוע ונכשלה לא הוצאה לאור מעולם בקלטת או תקליטור ונחשבת כקשה ביותר להשגה. הגרסה הקצרה אינה רק קיצור של הגרסה הארוכה יותר, אלא כוללת תמונות וסצנות שונות ואתרי צילום שונים.
"כל הרעיון של גרסת הבמאי כדבר שאתה בעצם יכול לשווק, התפתח כתוצאה מהצלת "שערי החופש" על ידי ג'רי הרווי", מציין מבקר הסרטים אפ אקס פיני שהשפיע רבות על לוח התוכניות של "Z Channel", "זוהי אפשרות חשובה, שכן צפייה ביתית בווידאו ובטלוויזיה בכבלים שינו בצורה מהפכנית את הדרך בה אנו תופסים סרטים".
באוקטובר 2004 הוצג שוב הסרט בגרסתו הבלתי חתוכה (יחד עם סרט דוקומנטרי על "Z Channel") במבחר בתי קולנוע בארצות הברית ובאוסטרליה. ב-2005 הוצגה הגרסה המקורית והבלתי חתוכה בפריז. במוזיאון לאמנות מודרנית הוקרן הסרט בגרסתו זו בהקרנה מיוחדת בה הוצג הסרט על ידי איזבל הופר.
ראו גם

כישלון קופתי
הערות שוליים

↑  אורי קליין, איזבל אופר היא האשה ממול, באתר הארץ, 11 באפריל 2011
↑  רשת ABC האוסטרלית Kris Kristofferson interview