stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולפילס
המקורות ההיסטוריים אודות אולפילס > האסכולה האריאנית > אוקסנצ'יוס

אוקסנצ'יוס (Auxentius) (אנ') היה בן זמנו ותלמידו של אולפילס ופילוסטורגיוס (368–425) אשר כתב בהיסטוריה הכנסייתית שלו (Historica ecclesiastica), שגורסים כי אולפילס נולד נוצרי אריאני. עם זאת, במחקר כיום מקובל לומר כי אולפילס קיבל חינוך נוצרי אורתודוקסי ולא אריאני, וכי קיבל עליו את האריאניזם בבגרותו.
המקורות ההיסטוריים אודות אולפילס > האסכולה הקתולית (ניקיאנית) > תאודורטוס (393–466)

על פי גרסת תאודורטוס (אנ'), אליה מתייחסים היסטוריונים מודרניים בחשדנות, הגותים קיבלו על עצמם את האריאניזם במסגרת הסכם עם הרומים. לדידו אודוקסיוס, הבישוף של קונסטנטינופול (360–370) שהיה אריאני בעצמו, הציע לקיסר ואלנס לנצר את הגותים ובכך לחזק את הסכם השלום שבין האימפריה ובין הגותים. הגותים, לדברי תאודורטוס, סירבו להצעה. משכך נפגש אודוקסיוס עם אולפילס, בישוף הגותים, ובעזרת טובות הנאה והצגה שקרית, לפיה השתמע כי אין הבדל משמעותי בין התפיסה האריאנית ובין התפיסה הקתולית, שכנע אותו לדבר על לבם של בני עמו. אולפילס עשה זאת ואכן הגותים הלכו בעקבותיו וקיבלו עליהם את הנצרות האריאנית. על פי תאודורטוס ניצור הגותים על ידי אולפילס מתוארך לסביבות שנת 375 ולא לשנים 340–350 כפי שמקובל לומר.
המקורות ההיסטוריים אודות אולפילס > האסכולה הקתולית (ניקיאנית) > סוקרטס (380–450)

סוקרטס מקונסטנטינופול גורס כי הוויזיגותים בראשות פריטיגרן קיבלו על עצמם את האריאניזם כאות תודה לקיסר הרומי שעזר להם לנצח את מחנה אתנריך, אף הוא גותי. על פי גרסה זו חלקו של אולפילס בניצור הגותים קטן יחסית - עליו היה לסייע ללמד את הגותים אמונה חדשה שקיבלו עליהם מרצונם. לדברי סוקרטס אולפילס היה במקור קתולי ורק בוועידת קונסטנטינופול של שנת 360 הוא שינה את עמדותיו לאריאניזם. הוא לימד את הגותים את התורה האריאנית בשנת 370, שש שנים לפני שחצו את הדנובה.
המקורות ההיסטוריים אודות אולפילס > האסכולה הקתולית (ניקיאנית) > סוזומנוס (400–450)

סוזומנוס נתפס פעמים רבות כמי שלא הבין או הוציא מהקשרם אירועים היסטוריים מהמאה הרביעית. לדבריו, הגותים שלחו את אולפילס בראש משלחת בשנת 376 לקיסר ואלנס כדי לבקש אישור להתיישב בשטח האימפריה הרומית. כמו סוקרטס הוא טוען שהיה ריב בין שני השליטים הגותים פריטיגרן ואתנריך ובמסגרת הריב שהתגלע אחרי שהתיישבו בשטח הרומי קיבל פריטיגרן על עצמו את האריאניזם מסיבות פוליטיות גרידא של הכרת תודה לוואלנס וכערבות לכך שיהיה בעל בריתו. לטענת סוזומנוס, אולפילס המיר את דתו לאריאניזם רק כדי לקבל תמיכה ממנהיגים אריאנים שתאפשר לו להמשיך בשליחותו המיסיונרית.
המכנה המשותף באסכולה הניקיאנית הוא כי אולפילס היה אורתודוקסי לפני שהפך לאריאני; הוא לא נעשה אריאני ממניעים דתיים טהורים; קשרים אישיים עם מנהיגים אריאנים בוועידה בקונסטנטינופוליס בשנת 360 השפיעו על החלטתו לקבל עליו את האריאניזם, והיה לו תפקיד מכריע בהמרת הגותים לאריאניזם החל משנת 370. כמו כן, בניגוד לאסכולה האריאנית אשר פורסת את הביוגרפיה של אולפילס מלידתו ועד שנת 360, האסכולה הניקיאנית מתמקדת בחייו הבוגרים בלבד.
האלפבית הגותי

אולפילס המציא את האלפבית הגותי וביסס אותו על השפה היוונית. עם זאת הוא כלל אותיות חדשות שיכולות לייצג צלילים שלא קיימים בשפה היוונית. מטרתו המרכזית בהמצאת האלפבית הייתה תרגום התנ"ך והברית החדשה לגותית, על מנת לסייע לו לנצר את הגותים.
התנ"ך הגותי

הדעה הרווחת היא שאולפילס תרגם את התנ"ך והברית החדשה לבדו, אם כי יש הסבורים שנעזר באחרים. ככל הנראה התנ"ך הגותי נכתב בתקופה בה מצא אולפילס מקלט עם תלמידיו במואזיה. כל כתבי היד של תרגום כתבי הקודש לגותית שהגיעו לידינו הועתקו בתקופת ההתיישבות האוסטרוגותית בצפון איטליה (המאה ה-5 וה-6).
כמעט כל מה שנותר בידינו הוא מהברית החדשה בעוד רק פרגמנטים אחדים מהתנ"ך היהודי שרדו. טקסטים אלו הם העדות המוקדמת ביותר עבור המורפולוגים והבלשנים של השפות הגרמאניות ומהוות נכס חשוב עבור פילולוגים מודרניים. זהו המקור העיקרי לשפה הגותית, הבכירה מבין השפות המערביות הגרמאניות. העובדה שמרבית הגותית הידועה כיום היא בעצם תרגום גותי משפות אחרות מציבה אתגר לתחום המורפולוגיה.
התנ"ך הגותי > מקור התרגום

ניתן לקבוע כי תרגום הברית החדשה לגותית נעשה מהשפה היוונית ומקובל לומר שהושפע גם מלטינית עתיקה. לא ניתן לזהות בוודאות את המקור על פיו תרגם אולפילס את התנ"ך והברית החדשה.
קשה לקבוע מה היה המקור לתרגום התנ"ך על ידי אולפילס שכן רק כשלושה דפים ממנו שרדו. עם זאת, יש להניח כמעט בוודאות שהתרגום נעשה מתרגום לטיני מוקדם של התנ"ך ולא מעברית.
התנ"ך הגותי > התנ"ך הגותי בימינו

מהתנ"ך השתמרו קטעים קצרים מהספרים בראשית, עזרא ונחמיה. מהברית החדשה השתמרו מרבית הבשורות, שתי האיגרות אל הקורינתיים ועוד פרגמנטים אחדים.
על פי פילוסטורגיוס, אולפילס בחר לתרגם את כל התנ"ך למעט ספרי מלכים מפני שספרים אלו מכילים היסטוריה של מלחמות, בעוד העם הגותי, אוהבי מלחמות, זקוקים למשהו שירסן את תשוקתם למלחמות ולא לספר שיבעיר בהם את התשוקה הזו.
התנ"ך הגותי > קודקס הכסף

קודקס הכסף (Codex Argenteus) הוא עמוד מכתב יד גותי מרוונה (צפון-מרכז איטליה). עמוד זה הוא העתק ששרד מהמאה ה-6 ובו ארבע הבשורות בתרגומו של אולפילס. ייתכן שהעתק זה, הכתוב באותיות כסף וזהב על רקע קלף צבוע ארגמן, הוכן בשביל תיאודריך הגדול. מקודקס הכסף שרדו 187 עמודים, קצת יותר מחצי, והוא שמור בספריית אוניברסיטת אופסלה בשוודיה.
לקריאה נוספת

"האנציקלופדיה העברית" א. "אולפילס". ירושלים: חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ט. 896-895.
יצחק חן, ראשיתה של אירופה - מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, כרך א, יחידה 2, פרק ז: התנצרות הברברים, עמ' 227–235. תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה. 2003.
אורה לימור, בין יהודים לנוצרים. תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה. 1998.
זאב רובין, התנצרותה של אירופה. ירושלים, האוניברסיטה המשודרת. 1991.
Davis G. 2002. Codex Argenteus: Lingua gotorum aut Lingua gotica? Journal of Language and Linguistics 1 (3), 308-313.
Ebbinghaus E. A. 1991. The Date of Wulfila's Episcopal Ordination. Neophilologus 75 (2), 311-313.
Eliade, Mircea. "BIBLICAL LITERATURE: New Testament". The Encyclopedia of Religion 2. New York: Simon & Schuster, 2003. 201.
Eliade, Mircea. "CHRISTIANITY: Christianity in Eastern Europe". The Encyclopedia of Religion 3. New York: Simon & Schuster, 2003. 374-381.
Frauzel, John (1984) "Wulfila's Fourth Century Gothic Bible Translation," Deseret Language and Linguistic Society Symposium: Vol. 10: Iss. 1, Article 11.
Harris, William h. and Levey, Judith S. "Ulfilas". The New Columbia Encyclopedia. New York and London: Columbia University Press, 1975. 28-29.
Heather P. and Matthews J. The Goths in the Forth Century (Liverpool, 1991).
JORDANES. THE ORIGIN AND DEEDS OF THE GOTHS. Translated by Charles C. Mierow.
http://people.ucalgary.ca/~vandersp/Courses/texts/jordgeti.html
Kulikowski, Michael. Rome's Gothic Wars. New York: Cambridge University Press, 2008.
Metlen M. 1932. Doe the Gothic Bible Represent Idiomatic Gothic? - An Investigation Based Primarily on the Use of the Present Participle in thr Gothic Bible; With Some Corroborationg Facts Drawn from Other Materials. Evanson (Illinois): Northwestern University.
Ratkus, Arturas. "The Greek Sources of the Gothic Bible Translation". UK, Trinity College, 2009. P. 37-53.
Rubin, Zeev. The Conversion of the Visigoths of Christianity, Museum Helveticum 38 (1981), pp.34-54.
Sivan, Hagith. Ulfila's Own Conversion. University of Kansas. 1996.
Socrates Historia ecclesiastica 4.33-34
Sozomenos, Historya Ecclesiastica, ed. Joseph Bidez, rev. Gunther C. Hansen. Berlin 1960, pp 294-297.
Theodoret Historia ecclesiastica 4.33
אולם ספורט צאלים אילת

| --- | --- |

אולם ספורט צאלים אילת
 כינוי:  הביצה האדומה
 כתובת:  רחוב יהל 15
 מיקום:  ישראל שכונת צאלים, אילת, ישראל
 קואורדינטות:  29°33′39″N 34°56′04″E﻿ / ﻿29.560697222222°N 34.934383333333°E﻿ / 29.560697222222; 34.934383333333
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 2013 – הווה (כ־11 שנים)
 בעלים:  עיריית אילת
 אדריכל:  מוטי בודק
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןאולם ספורט צאלים אילת(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןאולם ספורט צאלים אילת  he אולם ספורט צאלים אילתhe אולם ספורט צאלים אילתמפת  __ אילת (in English: Eilat) [‌דרום הנגב‌]מצפון: __ מועצה אזורית חבל אילות (in English: Hevel Eilot Regional Council) ממזרח: עקבה (in English: Trace) מדרום: מפרץ אילת (in English: Gulf of Aqaba) ממערב: חצי אי (in English: Peninsula) סיני (in English: Sinai) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אולם ספורט צאלים הוא אולם ספורט הנמצא בשכונת צאלים בצפון מערב העיר אילת, למרגלות הרי אילת ובצמוד לבית הספר צאלים. שטחו מסתכם בכ-2,000 מ"ר בשתי קומות. בקומה העליונה נמצאת הזירה המרכזית, במה לאירועים ויציעי הקהל ובקומה התחתונה הוקמו מכון כושר, מלתחות, שירותים וחדרי מכונות. עלותו של המבנה הסתכמה בכ-13 מיליון ש"ח והמימון להקמתו הגיע ממפעל הפיס. האולם תוכנן על ידי האדריכל מוטי בודק והקמתו הסתיימה בספטמבר 2013. המבנה ידוע באדריכלות הייחודית שלו, הכוללת צורה ייחודית ושיטות בניה חסכוניות.
אדריכלות > עיצוב המבנה

צורתו האליפטית של המבנה מזכירה קליפת ביצה הקטומה בצידה הצפוני והמערבי על ידי קירות מסך, החושפים את פנים החלל אל מפלס הרחוב, והיא נגזרת ממיקומו של האולם בפינתו הצפון מערבית של מגרש בית הספר. מעטפת האולם מורכבת מקשתות של קורות פלדה בגדלים שונים התומכות מילואה של תבניות פח ועץ, שכבות איטום ובידוד אקוסטי ותרמי וחיפוי חיצוני מלוחות אלומיניום אדומים.
אדריכלות > קונסטרוקציה

קורות הפלדה הקשתיות שגובהן 50 ס"מ בלבד מעבירות את העומסים והכוחות לבסיס המבנה ומקטינות באופן משמעותי את הגובה הסטטי הנדרש ואת עובייה של מעטפת המבנה שעקב שכבת האוויר הכלואה בתוכה מספקת בידוד תרמי מעולה. עקב כך משוחררת המעטפת הפנימית מהאגדים המגושמים הנדרשים בדרך כלל למפתחים כאלה, ויחד עם הטמעתם של גופי התאורה בתוך חלל המעטפת והסטת מיקומן של יחידות מיזוג האוויר למרתפי הבניין, מתקבל באולם המרכזי חלל ייחודי בעל איכויות יוצאות דופן. בצידו המערבי של הבניין משתפלת המעטפת עד לקומה התחתונה וחושפת מעבר רחב המוביל למכון הכושר ולחדרי השירות ופתוח לחצר פנימית.
אדריכלות > פיתוח בר-קיימא וחסכון באנרגיה

יחידות מיזוג האוויר הנמצאות בקומת המסד של המבנה ממזגות את חלל האולם באמצעות 12 תעלות אנכיות עגולות המגיעות עד לגובה המינימלי הנדרש בו נמצאים הצופים ביציע העליון ולא מעבר לכך, ובכך צומצמה באופן משמעותי צריכת האנרגיה הנדרשת למיזוג המבנה. האוויר החם עולה באופן טבעי לחלקו העליון של הבניין ונפלט דרך עשרות הפתחים העגולים המשמשים גם להכנסת תאורה טבעית ולשחרור עשן בעת הצורך.
שיטת הבנייה המתועשת שחסכה את הצורך בהקמה ופירוק של תבניות ופיגומים, הביאה בעקבות זאת לחסכון רב בעלויות העבודה ובתפעול האתר, ולצמצום משמעותי ברמות הרעש וזיהום האוויר הנגרמים בתהליכי הבנייה הקונבנציונלית.
הערות שוליים

↑  מרכז ספורט צאלים אילת כיפת תאורה משולבת אוורור, באתר טרמו-ונט, ‏28 במאי 2013
אייל כספי

| --- | --- |

רב-טפסר אייל כספי
 לידה:  23 בספטמבר 1963 (בן 61) הרצליה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  שירותי כבאות והצלה
 דרגה:    רב-טפסר
 תפקידים בשירות
 מפקד תחנה אזורית הרצליה  ראש אגף המבצעים  מפקד מחוז מרכז  נציב כבאות והצלה
 
אייל כספי (נולד ב-23 בספטמבר 1963) הוא נציב כבאות והצלה בדרגת רב-טפסר. קודם לכן שימש בין היתר מפקד מחוז מרכז וכראש אגף המבצעים ברשות הארצית לכבאות והצלה.
ביוגרפיה

כספי נולד, גדל והתחנך בהרצליה. בנם של בנימין ולאה כספי. בנעוריו למד בבית ספר תיכון אורט "יד גיורא" בהרצליה. כתלמיד תיכון התנדב בצופי אש. התגייס לצה"ל בשנת 1982 ושירת בחטיבת הנח"ל. במילואים שירת בפיקוד העורף, שם מילא מגוון תפקידים לרבות מפקד פלוגה ומפקד גדוד.
לאחר שחרורו מהצבא הצטרף לרשות הארצית לכבאות והצלה. בשנים 2001–2011 שימש מפקד תחנה אזורית הרצליה ופיקד על הכשרות שהתקיימו בבית הספר לכבאות.
בשנים 2011–2016 שימש ראש אגף המבצעים. במסגרת תפקידו, הקים מרכז שליטה ארצי למערך הכבאות. כמו כן, הקים את יחידת "להבה" – "לוחמי אש להצלת לוחמים". כספי גם פיקד על כתיבת תורות הפעלה, פקודות מבצעיות ונוהלי עבודה לשגרה ולחירום, הכולל העברת משימה לאומית מהמשרד להגנת הסביבה למערך הכבאות וההצלה בנושא טיפול הוליסטי באירועי חומרים מסוכנים. בנוסף, עסק בפיתוח מערכות שליטה ובקרה "שלהבת".
פיקד במסגרת ההכשרות במערך הכבאות ובכלל גורמי החירום בדגש מפקד קורס קצינים וכלל הקורסים הפיקודיים והמקצועיים כולל הובלת משלחת לפולין "עדים במדים". הוא היה שותף להערכות מצב לאומיות עם ראש הממשלה והשר לביטחון פנים.
מאז 2016 עד 2022 שימש מפקד מחוז מרכז ברשות הכבאות.
ב-1 בפברואר 2022 המליצה ועדת האיתור לבחירת נציב הכבאות על כספי לתפקיד נציב הרשות הארצית לכבאות והצלה. ב-20 בפברואר אישרה הממשלה את מינויו, ב-3 במרץ 2022 הוענקו לו דרגות רב-טפסר והוא נכנס לתפקידו.
כספי למד במדרשה הלאומית למנהיגות וממשל, מנהל הסגל הבכיר בנציבות שירות המדינה. הוא בעל תואר הנדסאי בניין אזרחי במכללת אורט. בעל תואר ראשון במדעי החברה הרוח מהאוניברסיטה הפתוחה בשילוב בית ברל בתוכנית התמחות בהגנת העורף ובעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
כספי נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בהרצליה.
הערות שוליים

↑  אנשיל פפר ושיחת היום, "טפסר אייל כספי, מה יקרה אם טילים ייפלו על ישראל?", באתר הארץ, 6 בדצמבר 2010
↑  מאיר תורג'מן, הממשלה אישרה: אייל כספי ימונה לנציב כבאות והצלה, באתר ynet, 20 בפברואר 2022
↑  איציק סבן, רב טפסר אייל כספי נכנס לתפקיד נציב כבאות והצלה, באתר ישראל היום, 3 במרץ 2022
אהרן זליג אפשטיין

| --- | --- |
הרב אהרן זליג אפשטיין תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 ביולי 1914 
 פטירה:  3 באוגוסט 2009 (בגיל 95) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  ישיבת מיר (בלארוס) 
 תקופת הפעילות:  ? – 3 באוגוסט 2009 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב אהרן זליג הלוי אפשטיין (באנגלית גם: Zelik Epstein; ט"ז בתמוז ה'תרע"ד, 10 ביולי 1914 - י"ב באב ה'תשס"ט, 3 באוגוסט 2009) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. ראש ישיבת "שער התורה - גרודנה" בקווינס.
ביוגרפיה

נולד בסלונים ולמד ב"תלמוד תורה" בקלם ובישיבת מיר, בישיבה היה ממקורבי "המשגיח", רבי ירוחם ליבוביץ, ומרושמי שיחותיו. נמלט לאמריקה, בשלב הראשון הגיע לקנדה, שבה פגש את הרב יעקב קמינצקי שהתיידד עמו למרות פער הגילאים וסידר עבורו משרה בתלמוד תורה ובישיבה בטורונטו. הוא נישא לחיה בתו של רבי משה מרדכי שקופ בנו של רבי שמעון שקופ והחתונה התקיימה בבית משפחת קמינצקי. בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 כיהן ב"בית המדרש למחנכים" בוויליאמסבורג, בשלב מאוחר יותר, התמנה הרב אפשטיין כר"מ בישיבת תורה ודעת בה כיהן כבר הרב קמינצקי. ב-2003 היה בין הרבנים שהתנגדו למניעת הדפסתו ולהחרמתו של ספרו של הרב נתן קמינצקי "עשייתו של גדול".
הרב אפשטיין יזם יחד עם הרב נתנאל קווין את מחנה הקיץ "אור שרגא", של ישיבת תורה ודעת; מחנה זה היה ממחנות הקיץ הראשונים שהתקיימו באווירה תורנית בארצות הברית.
הקים את ישיבתו בקווינס, ניו יורק, וקרא לה "ישיבת שער התורה - גרודנה" כשמה של ישיבת שער התורה המקורית בגרודנה, שהתקיימה לפני מלחמת העולם השנייה בראשותו של סב אשתו, הרב שקופ.
חידושיו נדפסו במשך כל שנות פעילותו בכתבי עת תורניים רבים, בעיקר באלו הרואים אור בארצות הברית. בשנת 1942, לפני נישואיו, היה עורך כתב העת "מרכז התורה" בשיתוף עם אליעזר פורטנוי והרב אליהו חזן. הוא גם היה חבר מערכת האנציקלופדיה התלמודית.
הוא נפטר בגיל 95 בי"ב באב ה'תשס"ט 3 באוגוסט 2009.
בנו, הרב קלמן אפשטיין מכהן תחתיו בראשות ישיבת שער התורה בקווינס.
הערות שוליים

↑  הרב יוסף דוד אפשטיין, ישיבת מיר, בתוך: שמואל קלמן מירסקי (עורך), מוסדות תורה באירופה בבנינם ובחורבנם, ניו-יורק: עגן, תשט"ז. עמ' 109.
↑  אהרן סורסקי, שלוחא דרחמנא, עמ' 322.
↑  נתן קמינצקי, רבי יעקב, מאנגלית: יונתן רוזנבלום, ירושלים תש"ן. עמ' 196–197.
↑  פרופ' זאב לב, ‏על 'גידולו של גדול', המעין תשרי תש"ע.
↑  רבי יעקב, עמ' 238.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311921405171  ISNI: 0000 0004 0213 2410  LCCN: n2013027127  VIAF: 297782205   WorldCat (עם VIAF): 297782205
אדם נורו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בדצמבר 2002 (בן 21)
 מדינה:  צרפת 
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם נורו (באנגלית: Adam Nourou; נולד ב-12 בדצמבר 2002) הוא שחקן צרפתי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו בכיכובו בסרט "אדו" (2020). בשנת 2021 הוא זכה בפרס גויה בקטגוריית "השחקן החדש הטוב ביותר". הוא השחקן כהה העור הראשון שזכה בפרס זה. כמו כן, הועמד לפרס CEC בקטגוריית "שחקן פורץ דרך".
בהמשך הקריירה שלו, הוא גילם את בילאל בסדרה "אליטה" מ-2022 (עונה 5–6).
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2013 | Turf | ילד |
| 2015 | I'm All Yours | חבר של דונדיה |
| 2020 | "אדו" | מאסאר |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | "אליטה" | בילאל | תפקיד ראשי (עונה 5–6); 11 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | פרסי CEC | "שחקן פורץ דרך" | "אדו" | מועמדות |
| 2021 | פרס גויה | "השחקן החדש הטוב ביותר" | "אדו" | זכייה |
הערות שוליים

↑  Adú, 2020-06-30, נבדק ב-2023-10-23
1 2  Efe, Adam Nourou, primer actor negro en ganar un Goya, elperiodico, ‏2021-03-07 (בספרדית)
↑  Adam Nourou | Actor, IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  Elite : L'acteur français Adam Nourou rejoint le casting de la saison 5, Kifim (בצרפתית)
איבאנבה (מחוז משנה)

מחוז משנה איבאנבה (בבלארוסית: Іванаўскі раён) הוא אחד מ-16 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז ברסט בבלארוס. מרכזו המנהלי הוא איבאנבה.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה איבאנבה 43,586 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 95.5% בלארוסים, 2.2% אוקראינים, ו-1.8% רוסים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (80.9%) ורוסית (17.0%).
אייל מושק אלפיני

| מושק אלפיני |
| --- | --- |
 מושק אלפיני
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: איילי מושק
סוג:: אייל מושק
מין:: אייל מושק אלפיני
שם מדעי
 Moschus chrysogaster ‏הודג'סון, 1839

איור של אייל המושק.
אייל מושק אלפיני או מושק אלפיני (שם מדעי: Moschus chrysogaster; קרוי גם אייל מושק טיבטי), מין יונק מעלה גירה בסוג אייל מושק.
מאפיינים

המושק האלפיני חי באזורים מיוערים וסבוכים על מורדות הרים כדוגמת ההימליה בסין העממית (כולל מזרח טיבט), ובצפון הודו, בהוטן ונפאל. שמו ניתן לו עקב כך שהוא חי בבתי הגידול באזור האקלים התת-אלפיני הקפוא. כדי לשרוד בסביבה קשה זו, פרוותו ארוכה וסמיכה, ורגליו חזקות ומאמונות בקפיצה בין הסלעים. צבע פרוותו הוא שילוב של אדמדם, כתמתם וצהבהב מחוספס, והרגליים והפנים בצבע אפרפר בהיר. יש לו מספר כתמים לבנים בצוואר. המושק האלפיני ניזון מדשא ועשבים אותם הוא מוצא, כמו גם משורשים וצמחים אחרים. לעיתים, בעת החורף, כשהאדמה מכוסה בשלג, חופר המושק האלפיני באדמה כדי להגיע לצמחים אכילים.
טורפיו העיקריים של המושק האלפיני הם נמר השלג, נמר ערפילי, דול מצוי, שועל מצוי ודלק צהוב-גרון.
הערות שוליים

↑  מושק אלפיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אה"מ ווריור (1860)

ערך זה עוסק בפריגטת קיטור ומפרשים שהושקה ב-1860. אם התכוונתם לסיירת משוריינת שהושקה ב-1905, ראו .
| --- | --- |

אוניית המוזיאון אה"מ "ווֹריוֹר" בנמל פורטסמות
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  פריגטת קיטור ומפרשים מחופת שריון
 צי:   הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  "ווֹריוֹר", אונייה ראשונה בסדרה
 אוניות בסדרה:  אה"מ "בְּלֶק פְרינְס"
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Thames Ironworks and Shipbuilding Company, בלקוול, לונדון
 הוזמנה:  11 במאי 1859
 תחילת הבנייה:  אוגוסט 1859
 הושקה:  29 בדצמבר 1860
 תקופת הפעילות:  1 באוגוסט 1861 – 31 במאי 1883 (21 שנים)
 אחריתה:  אוניית מוזיאון
 מיקום:  נמל פורטסמות
 מידות
 הֶדְחֶק:  9,284 טון
 תפוסה:  6,109 טון לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה
 אורך:  אורך כללי 128 מ'
 רוחב:  17.8 מ'
 שוקע:  8.2 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  14 קשרים (26 קמ"ש)
 גודל הצוות:  706 קצינים ומלחים
 מספר תרנים:  3 תרנים
 סוג המעטה:  מעטה רוחבי שלם
 הנעה:  מנוע קיטור ומפרשים
 צורת הנעה:  מדחף
 כמות הדלק:  867 טון פחם
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון בעובי 114 מ"מ לאורך הדפנות; מחיצות אטומות משוריינות
 חימוש:  26 תותחי 68 ליטראות חלקי קדח ונטעני לוע (206 מ"מ); 10 תותחי 110 ליטראות נטעני-מכנס חרוקי-קדח (178 מ"מ); 4 תותחי 40 ליטראות נטעני-מכנס וחרוקי-קדח (121 מ"מ).
אה"מ "ווֹרִיוֹר" (באנגלית: HMS Warrior) היא פריגטת קיטור ומפרשים מחופת-שריון של הצי המלכותי הבריטי מהתקופה הוויקטוריאנית ששרדה לימינו. היא נחשבת לאוניית המלחמה המודרנית הראשונה, ומשמשת כיום אוניית מוזיאון בנמל פורטסמות. האונייה הייתה הראשונה בסדרת אוניות מחופות שריון מדגם "ווֹריוֹר" (אנ'); הדגם נקרא, כנהוג, על שם האונייה הראשונה בסדרה (אנ'). "ווֹריוֹר" ואחותה אה"מ "בְּלֶק פְּרינְס" (HMS Black Prince) (אנ') היו אוניות המלחמה העשויות ברזל הראשונות שגופן צוּפָּה בלוחות שריון. שתיהן נבנו כמענה ל"גְּלוּאַר" (Gloire), האונייה מחופת השריון הראשונה בעולם, בעלת גוף עץ, שצרפת השיקה ב-1859. "ווֹריוֹר" ערכה סיור להפגנת כוח בנמלי בריטניה ב-1863, ואת שירותה הפעיל עשתה בצי התעלה. לאחר הכנסתה לשירות ב-1873 של אה"מ "דווסטיישן" (HMS Devastation), שהונעה רק על ידי מדחף, ללא מפרשים כלל, לא היה עוד צורך ב"ווֹריוֹר" המיושנת. ב-1875 הושבתה האונייה והושמה בעתודה, וב-1883 הוצאה משירות מבצעי.
לאחר מכן שימשה האונייה כמחסן צף וכאוניית בסיס (אנ'), וב-1904 סופחה לבית הספר לטורפדו של הצי המלכותי. ב-1927 הוסבה למזח תדלוק (oil jetty), והמשיכה לשרת בתפקיד זה עד 1979, אז נתרמה על ידי הצי ל-Maritime Trust לשם שימור ותצוגה. תהליך השימור ארך שמונה שנים, במהלכן שופצו או שוחזרו רבים מחלקי המבנה והציוד של האונייה. ב-1987, עם סיום עבודות השחזור, הוחזרה האונייה לנמל פורטסמות לשמש אוניית מוזיאון, והיא נמנית עם אוניות "הצי ההיסטורי הלאומי" (אנ') של בריטניה.
רקע

קרב סינופ (1853) בתחילת מלחמת קרים מסמל לדעת חוקרים רבים את קיצה של אוניית המפרשים המלחמתית העשויה עץ ואת הולדת יורשתה – אוניית הקיטור המלחמתית מחופת השריון. הקרב התחולל מול עיר הנמל סינופ, בדרומו של הים השחור, בין הצי הרוסי הקיסרי לצי העות'מאני, ובמהלכו השתמשו האוניות הרוסיות, בפעם הראשונה בתולדות הלוחמה הימית, בפגזים נפיצים שנורו מתותחי פקסה. הפגזים חוללו שמות באוניות הצי העות'מאני המסוגר בנמל והשמידו אותו לגמרי. הפגז הנפיץ, בניגוד לכדור התותח המלא (shot, round) או לפגז הרגיל (shell), חדר ללא כל קושי בעד גופי העץ של האוניות ואחר כך התפוצץ, כשהוא גורם לשריפה ולאבידות בתוך האונייה.
אירוע נוסף שהשפיע על פיתוחה של אוניית המלחמה מחופת השריון היה קרב קינבורן (1855), שניטש בשלביה האחרונים של המלחמה, ובמהלכו הרעישה שייטת אנגלית-צרפתית את מבצרי החוף הרוסיים בחצי האי קינבורן (אנ'), בחוף הצפוני של הים השחור. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה שבה נטלו חלק בקרב ימי גם שלוש סוללות תותחים מושטות (אנ') מחופות-שריון, שהיו חלק מן השייטת הצרפתית. דפנותיהן המשופעות חוּפּוּ בלוחות שריון ברזל בעובי 11.5 ס"מ וגב העץ היה בעובי 43 ס"מ; כל אחת הייתה חמושה ב-22 תותחי 50 ליטראות. "כדורי התותחים [ממבצרי החוף] ניתכו עליהן ללא הפוגה, ומספרים כי על אחת מהן – "דֶּבַסטַסיוֹן" – שישים ושבע פעמים, אך הם לא חדרו את לוחות הברזל העבים, ולכל היותר עיקמו אותם בשיעור שאינו עולה על אינץ' וחצי; אומנם עשרה אנשים נהרגו ונפצעו בסוללה מושטת זו, אך מכדור-תותח ופגז שחדרו דרך אשנבי הירי."
הצרפתים היו הראשונים לנקוט צעדים מעשיים. ב-1855 הורה משרד הצי לעצור את הזמנתן של אוניות מערכה מדחפיות חדשות עשויות עץ, להסב רק את אוניות הקו הישנות שבמצבת הצי, ולהמשיך בניסויים למציאת לוחות השריון היעילים ביותר. בינואר 1857 מונה דֶּפִּי דה לוֹמֵה בן הארבעים למפקח על בניין האוניות של הצי הצרפתי. דה לומה, שהשתלם בבריטניה ב-1842 וראה את אוניית הנוסעים החדשנית "גרייט בריטיין" בבניינה, היה חסיד הבנייה של אוניות ברזל מונעות על ידי מדחף; שנתיים אחר כך אף פרסם חיבור בשם Mémoire sur la construction des bâtiments en fer. בנובמבר 1857 הגיש את תוכניותיו לבניית אוניות מחופות-שריון, ושנה אחר כך הסדיר את הזמנת הבנייה של שש אוניות מסוג זה, שלוש מעץ ושלוש מברזל. דרישה לזרז את בניית האוניות החדישות הגיעה מכיוונו של נפוליאון השלישי מלך צרפת; הוא ביקש לנצל את השינוי במאזן הכוחות הימי כדי ללחוץ על בריטניה להסכים לסדר המדיני החדש באירופה שהגה אחרי חוזה פריז (1856).
האדמירליות הבריטית לא התעלמה מתפיסת אוניית המלחמה מחופת השריון. סר בולדווין ווֹקֶר (אנ'), המפקח על בניין האוניות של הצי (אנ'), סבר כי כל עוד נשמר מאזן הכוחות בין ציי צרפת ובריטניה באוניות מערכה, על הצי המלכותי להמשיך בניסויים, ומה גם שתקציב הצי קוצץ בשיעור רב אחרי מלחמת קרים. אולם אם צרפת תתחיל לבנות אוניות מחופות שריון, תיגש גם בריטניה ללא דיחוי לבניית אוניות מסוג זה. ואומנם, כשהגיעו הידיעות במאי 1858 על הזמנת הבנייה של "גלואר" וחמש האוניות הנוספות, מיהר הצי להזמין את בנייתן של שש אוניות מחופות שריון: שתיים בעלות גוף עץ ממספנות הצי המלכותי וארבע בעלות גוף ברזל ממספנות אזרחיות, שניסיונן בבנייה בברזל היה גדול יותר. ביטוי לדאגה שהתעוררה בבריטניה ניתן  על ידי המלכה ויקטוריה, ששאלה את האדמירליות אם הצי יוכל למלא את המשימות להן הוא נדרש אם תפרוץ מלחמה. הזמנת הבנייה של "ווֹריוֹר" ואחותה "בְּלֶק פְּרִינְס" הייתה המענה לתוכנית הבנייה הצרפתית, והיא סימנה את פתיחתו של מרוץ חימוש חדש בין שתי המדינות.