stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יומיף קג'לצ'ה
ביוגרפיה > 2019 > שיאן העולם

חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבוסטון, הוא שבר את שיא העולם בריצת מייל באולם, כשקבע תוצאה של 3:47.01 דקות.
במבחנים האתיופים לאליפות העולם שנערכו ביולי סיים קג'לצ'ה שלישי בריצת 10000 מטר בשיא אישי חדש של 26:49.34 דקות. חודש לאחר מכן, בגמר ליגת היהלום שנערך בבריסל, סיים שישי בריצת 5000 מטר, לאחר שקבע תוצאה של 13:01.38 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים שמיני בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:12.09 דקות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 1500 מטר - 3:32.59 דקות, 2018
ריצת 5000 מטר - 12:38.95 דקות, 2024
ריצת 10000 מטר - 26:30.74, 2024
שיאים אישיים > אולם

ריצת 1500 מטר - 3:31.58 דקות, 2019
ריצת מייל - 3:47.01 דקות, 2019, שיא עולם בעבר
ריצת 3000 מטר - 7:38.67 דקות, 2018
שיאים אישיים > כביש

חצי מרתון - 57.30 דקות, 2024, שיא עולם בעבר
הערות שוליים

↑  Rory Jiwani, Valencia Half Marathon 2024: Yomif Kejelcha breaks men's world record as Agnes Ngetich goes second on women's all-time list, Olympics.com, 27 October 2024
↑  סרטון הריצה, באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14594967
ז'אן-פול בלמונדו

ערך זה עוסק בשחקן קולנוע הצרפתי. אם התכוונתם לבנו, נהג המרוצים הצרפתי, ראו .
| --- | --- |

בלמונדו בפסטיבל הקולנוע בקאן, 2011
 לידה:  9 באפריל 1933 ניי-סיר-סן, צרפת 
 פטירה:  6 בספטמבר 2021 (בגיל 88) הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jean-Paul Charles Belmondo 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1953–2015 (כ־62 שנים) 
 מקום לימודים:  בית הספר האלזסי  הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה  תיכון לואי הגדול 
 בן או בת זוג:  Élodie Constantin (17 בינואר 1959–5 בינואר 1968)  Natty Tardivel (29 בדצמבר 2002–5 בספטמבר 2008)  אורסולה אנדרס (1965–1972)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  פול בלמונדו, Patricia Belmondo, Stella Belmondo, Florence Belmondo 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות (14 ביולי 2006)  Prix du Brigadier (1987)  Prix Citron, Orange et Bourgeon (1972)  מפקד בלגיון הכבוד (6 באפריל 2007)  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (14 במאי 1994)  קצין בלגיון הכבוד (6 במאי 1991)  פרס אריה הזהב (2016)  קצין בכיר של מסדר ההצטיינות הלאומי (2 במאי 2017)  פרס הכבוד של דקל הזהב (2011)  אביר מסדר לאופולד (19 ביוני 2012)  קצין בכיר בלגיון הכבוד (13 ביולי 2019)  פרס סזאר לשחקן הטוב ביותר (1989)  אביר בלגיון הכבוד (1980)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
ז'אן-פול בֶּלמוֹנדוֹ (בצרפתית:  Jean-Paul Belmondo;‏ 9 באפריל 1933 – 6 בספטמבר 2021) היה שחקן קולנוע ותיאטרון ומפיק קולנוע ותיאטרון צרפתי.
ראשית חייו

בלמונדו נולד בפריז. בצעירותו לא הצטיין בלימודים, אך היה מוכשר באיגרוף ובכדורגל.
קריירה מקצועית > תיאטרון

לאחר לימודים בבית הספר למשחק של ריימון ז'ירו (Giraud), בלמונדו החל את דרכו בתיאטרון וב-1950 גילם דמות במחזה "היפהפייה הנרדמת", והופיע בבתי-חולים בפריז. במשך שישה חודשים ניסה ריימון ז'ירו (Giraud) לעזור לו והכין אותו למבחני הקונסרבטוריון העליון של האמנות הדרמטית בפריז. הוא נכשל בבחינה והתקבל רק כצופה חופשי ב-1951. ב-1952, ניסה להתקבל בשנית, נכשל בבחינות, והתקבל רק באוקטובר 1952. בתקופת הלימודים פגש שחקנים, שאחר-כך עבד עמם. בבחינות המעשיות לא זכה לאהדת המורים, אך זכה לאהדה רבה מהצופים. בלמונדו הופיע בתיאטרונים רבים במקביל ללימודי התיאטרון (כמו תיאטרון האטלייה ב-1953).
קריירה מקצועית > קולנוע

סרטו הראשון ב-1956, "החברים מיום א'", יצא למסך רק ב-1967. לכן, שב לתיאטרון ושיחק מחזות מאת ברנרד שאו, פיידו ועוד. תפקידו הראשון והקטן בקולנוע היה בסרט "היי יפה ושתקי", סרטו של הבמאי מרסל קרנה ב-1958. לאחר מכן מצא עצמו בלמונדו לצדו של בורביל בסרט אחר באותה שנה, בבימוי מארק אלגרה. הסרט ספג ביקורת צוננת מהמבקר ז'אן-לוק גודאר, ב"מחברות הקולנוע", אך בלמונדו זכה למחמאות גדולות. גודאר הזמין אותו לשחק בסרט קצר "שרלוט וג'ול שלה". קלוד שברול ביים אותו בסרטו "סיבוב כפול", ובלמונדו החשיב את תפקידו בסרט זה יותר מאלה שבאו לאחר מכן.
פריצת הדרך הקולנועית שלו הייתה ב-1960, בסרטו של ז'אן-לוק גודאר, "עד כלות הנשימה", שהפך אותו סופית לדמות מובילה בגל החדש בקולנוע הצרפתי. החל מסרט זה זוהה בלמונדו עם דמות זאת שהושפעה משחקנים כדוגמת ג'יימס דין, בוגארט, ואחרים. בהמשך השתתף בסרטיו של ז'אן-פייר מלוויל. סרטיו הצליחו במידה זהה לסרטי לואי דה פינס ואלן דלון. סרטיו מכרו 130 מיליון כרטיסים.
עם הבמאים ידועי השם שעבד עמם נמנים אלן רנה, הנרי ורנוי, פרנסואה טריפו, קלוד סוטה, ז'ראר אורי, קלוד ללוש הצרפתים, וגם במאים מחוץ לצרפת, ובהם ויטוריו דה סיקה.
סרטים רבים שבהם שיחק הפכו לקלסיקה של הקולנוע הצרפתי, בהם "המקצוען", "בורסלינו", "פיירו המשוגע", "המוח" ועוד.
עד אמצע שנות ה-80 גילם דמויות נועזות, הרפתקניות וציניות. עד 1986 היה לאחד מכוכבי-העל הצרפתיים. בשנת 1995 הוא השתתף בסרט "עלובי החיים" לצד מישל בוז'נה. הסרט זכה במספר פרסי גלובוס הזהב.
למרות בעיות רפואיות קשות, חזר לקולנוע ב-2009, ושיחק בסרט "אדם וכלבו". כשהזדקן מצא את מקומו גם בכמה תפקידי במה בתיאטרון.
חיים אישיים

בלמונדו התגורר בפריז, היו לו 4 בנות זוג והיה אב ל-4 ילדים. ב-2001 עבר שבץ, אך המשיך בפעילותו בקולנוע. נפטר ב-6 בספטמבר 2021.
פרסים והוקרה

בלמונדו זכה במבחר פרסים והוקרה, בהם:
אות לגיון הכבוד מאת נשיא צרפת על תרומתו לקולנוע הצרפתי.
2011, פרס הכבוד של דקל הזהב
2016, פרס אריה הזהב
1989, פרס סזאר לשחקן הטוב ביותר
בלמונדו זכה לאזכור כאחד מאלילי גיבור הספר "היו זמנים בהוליווד", של קוונטין טרנטינו
מבחר מסרטיו

À bout de souffle (עד כלות הנשימה) - סרטו של ז'אן לוק גודאר – 1960
מודרטו קנטבילה - סרטו של פיטר ברוק, על פי ספרה של מרגריט דיראס, עם ז'אן מורו – 1960
לאון מורין, כומר - סרטו של ז'אן פייר מלוויל, על פי ספרה של ביאטריס בק – 1961
אשה היא אשה - סרטו של גודאר – 1961
האיש מריו עם אורסולה אנדרס – 1964
המלשין - Le Doulos‎ (באנגלית: The Finger Man) - סרטו של מלוויל – 1962
פיירו המשוגע - סרטו של גודאר – 1965
הגנב - סרטו של לואי מאל – 1967
המוח - סרטו של ז'ראר אורי, עם בורביל, דייוויד ניבן ואלי וולך – 1969
בורסלינו - סרטו של ז'ק דריי, עם אלן דלון – 1970
האיש מאקפולקו (Le magnifique) - סרטו של פיליפ דה ברוקה – 1973
פרשת סטביסקי - סרטו של אלן רנה, עם שארל בואייה, ועם ז'ראר דפרדייה בתפקיד קטן – 1974
חיית פרא - סרטו של קלוד זידי, עם ראקל ולש, ג'יין בירקין וקלוד שברול – 1977
המקצוען – 1981
רודפי הבצע – 1984
עלובי החיים (1995) - עיבודו של קלוד ללוש לספרו של ויקטור הוגו – 1995
אדם וכלבו - סרטו האחרון, עיבוד מחודש לסרטו של ויטוריו דה סיקה, "אומברטו דה" – 2009
הערות שוליים

1 2 3  אבנר שביט‏, מותה של אגדה: השחקן ז'אן-פול בלמונדו הלך לעולמו בגיל 88, באתר וואלה, 6 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442004005171  PLWABN: 9810553228605606  BIBSYS: 90850426  BNE: XX1187319  BnF: cb12199589m (data)  CiNii: DA12219956  GND: 118508733  ICCU: RAVV089329  ISNI: 0000 0001 2148 6124  LCCN: n84060101  LNB: 000193445  MusicBrainz: 97172d08-021c-40ce-9870-8e267b9fdf5b  NKC: jn20000700148  NLA: 35855058  NLK: KAC2020K9665  NTA: 07092208X  RERO: 02-A002988209  SNAC: w62v2kfp  SUDOC: 030615941  Trove: 1117345  VIAF: 116675373   WorldCat (עם VIAF): 116675373
יהדות בזאנסון

יהדות בזאנסון ידעה במהלך הדורות תקופות של שגשוג ותקופות של שפל. הקהילה היהודית הראשונה המתועדת בבזאנסון הוקמה במאה 14. למרות שיהודי ממלכת צרפת גורשו בשנת 1394, יהודי בזאנסון הורשו לגור בעיר עד שנת 1450. הקהילה היהודית הוקמה שוב רק לאחר המהפכה הצרפתית אשר העניקה ליהודים מעמד שווה לכלל אזרחי צרפת. בסוף המאה ה-19, במהלך המהפכה התעשייתית, הקהילה היהודית בבזאנסון רשמה לזכותה הצלחות רבות. משפחת ליפמן הקימה את מותג השעונים ליפ שהפך לאחד ממנועי הכלכלה של האזור ונשאר קשור לשם העיר. בשנת 1881, נחתם צו המאשר את הקמת קונסיסטוריה יהודית מקומית בבזאנסון, שתפקידה לנהל את פעילות הקהילה היהודית, דבר המצביע על חשיבות הקהילה. ערב מלחמת העולם השנייה הקהילה מנתה כ־2,500 נפשות. הקהילה הושמדה בעקבות המדיניות האנטישמית של ממשלת וישי והוקמה שוב בשנות השישים של המאה ה-20 בזכות הגירתם של יהודים רבים מאזור המגרב.
היסטוריה > ימי הביניים

אין עדויות לנוכחות יהודית קבועה ומאורגנת באזור לפני ימי הביניים. ידוע שבשיאה של האימפריה הרומית היהודים היוו 10% מהאוכלוסייה וקיימות עדויות לנוכחות יהודית בעמק הרון במאה השלישית. בחפירות הארכאולוגיות בעיר הגאלית-הרומית העתיקה וֶֶסונְטיוֹ לא נמצאו שרידים של קהילה יהודית.
במאה ה-13 העיר בזאנסון הייתה מרכז מסחרי פורח בזכות קרבתה לגרמניה ולאיטליה. מכתב שנשלח על ידי האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי לארכיבישוף של בזאנסון, בו הוא דרש אכיפה של חובת ענידת טלאי עגול צהוב על ידי היהודים, מאשר את נוכחותם באזור.
במאה ה-14 מועצת העיר בזאנסון מחליטה להעניק ליהודים אישור שהייה בתמורה לתשלום מיסים. מסמכים משנת 1393 מעידים על כך ששתים עשרה משפחות יהודיות התיישבו בעיר ושהן מעסיקות את יוסף דה טרֶוו (Joseph de Trèves) כמנהל בית הספר שלהם. בשנת 1394, מלך צרפת שרל הרביעי ודוכס בורגונדיה מגרשים את היהודים ששהו בתחומם. העיר בזאנסון, בהיותה עיר קיסרית, לא הושפעה מצעדים אלה והפכה לעיר מקלט עבור רבבות יהודים מגורשים. יהודי העיר היו בנקאים, צורפים וסוחרים, והפכו בהדרגה לשכבת האוכלוסייה העשירה ביותר בעיר. היהודים התגוררו באזור שכונת בטאנט של היום.
נמצא תיעוד לקיום בית כנסת בשכונה בָּטָאנְט, בקומה הראשונה של בית מהמאה ה-13, שודע בשם שָרְמוֹנט על שם הרחוב (rue du Grand Charmont), ולקיום בית הקברות קָלְמוטייר בצפון העיר, מקום בו נבנתה מאוחר יותר שכונת המגורים מונטראפון-פונטיין-אקו. בית הקברות נמכר על ידי העירייה בשנת 1465, לאחר שהיהודים, אשר הואשמו בגרימת האסונות שפקדו את האזור, ביניהם המוות השחור, גורשו מהעיר.
היסטוריה > המאות 17 ו-18

ספרי עיריית בזאנסון מציינים בשנת 1693 כי אסור ליהודים להיכנס לעיר ללא אישור מראש. לאחר כניסתם, מותר להם לשהות בעיר שלושה ימים רצופים בלבד ואסור להם לנהל מסחר ללא סיוע של הגילדות העירוניות. מצוין גם ששני יהודים מהעיר מץ קיבלו בחודש מאי 1736 אישור לנהל מסחר בעיר במשך שמונה חודשים. בשנת 1754 הוענק אישור שהייה של מספר חודשים ליהודים בשם וידאל, סוחרי משי גדולים. בשנת 1768, היהודי סלומון זקס מקבל אישור לעסוק בחריטה על אבני חן אך נאסר עליו למכור את עבודותיו בעיר. בשנת 1790, בתחילת המהפכה הצרפתית, עדיין נאסר על היהודים לשהות בעיר יותר משלושה ימים רצופים והותר להם לעסוק רק במקצועות מסוימים. בשנת 1790, ראש העיר בזאנסון מורה על גירוש היהודים וולף וקיין אשר שהו בעיר מעבר לתקופה המותרת.
בשנת 1791, כפועל יוצא של המהפכה הצרפתית, מוענקת ליהודים אזרחות צרפתית. הכרזה זאת גרמה להתפרצות פוגרומים באזורים שונים בצרפת, במיוחד באזור אלזס. בעקבות כך יהודים רבים היגרו לעיר בזאנסון שם מצב היהודים היה טוב יותר, אם כי גם הם סבלו מרדיפות והתאכזרות מצד שכניהם הנוצרים. בשנת 1792, הקהילה היהודית מגישה בקשה לעיריית בזאנסון לקבלת היתר לבניית בית כנסת. בשנת 1796 הקהילה רכשה קרקע בסמוך לרחוב אנה פרנק לבניית בית קברות יהודי בבזאנסון .
היסטוריה > המאה ה-19

בשנת 1806 נפוליאון בונפרטה ציווה על הקמת אספה של 111 רבנים ואנשי ציבור יהודים (Assemblée des notables juifs) אשר תתכנס בפריז כדי לדון באופן בו יש לשלב את היהודית בתור אזרחים מן המניין. קהילת יהודי בזאנסון שלחה נציג לאספה זאת וגם לסנהדרין של פריז, שכונס באותה השנה בצו נפוליאון. הסנהדרין של פריז מנה 71 חברים ובתוכם 25 רבנים ובראשו עמד הרב יוסף דוד זינצהיים.
ב־29 במרץ 1808, שר הדתות בממשלת צרפת דרש ממושל דובס לערוך מפקד של יהודי המחוז. תוצאות המפקד הראו שבשנת 1809 גרו בבזאנסון 29 משפחות יהודיות שכללו 155 נפשות. המפקד הראה שמרבית היהודים בעיר הגיעו מאזור הוט-אלזס ושהוותיקים ביניהם התיישבו בעיר בשנת 1787.
בשנת 1830 מספר המשפחות עלה ל-120 (650 נפשות). באותה שנה היה קיים בבזאנסון בית כנסת קטן שלא ענה יותר לצורכי הקהילה, לכן נבנה במקומו בית כנסת חדש ברחוב מדלן 19 בתכנונו של האדריכך פייר מרנוט.
בשנת 1850 חברי הקהילה התגוררו בשני רבעים בעיר: 211 אנשים גרו בשכונות בטאנט ומדלן ו-186 במרכז העתיק של העיר. שתי משפחות בלבד גרו באזורים המרוחקים מהמרכז. האוכלוסייה שגרה במרכז העיר הייתה עמידה יותר ושאפה להשתלב באוכלוסייה הכללית. בשכונת בטאנט גרו אנשים משכבה סוציו-אקונומית נמוכה יותר אך גם יהודים מסורתיים יותר שרצו להתגורר בקרבת בית הכנסת.
בשנת 1867 הקהילה קיבלה אישור לרכוש קרקע באזור מזח נפוליאון לצורך בניית בית כנסת גדול יותר. בית הכנסת הגדול של בזאנסון תוכנן על ידי האדריכל המקומי פייר מרנוט בהשפעת המסגד-קתדרלה של קורדובה וארמון אלהמברה בגרנדה. זהו אחד מבתי הכנסת הבודדים באירופה שנבנה בסגנון זה.
לאחר כיבוש אלזס על ידי גרמניה ומלחמת צרפת-פרוסיה שהתנהלה ב-1871, הגיעו לבזאנסון יהודים נוספים.
ב-14 בינואר 1881 הוקמה בעיר קונסיסטוריה עצמאית בצו נשיא הרפובליקה הצרפתית.
בשנת 1897 הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת דיווחה על קיום 763 יהודים בבזאנסון. מניחים שהמספר אינו מדויק מפני שמשפחות יהודיות מסוימות לא היו חברות בארגון זה.
היסטוריה > במלחמת העולם הראשונה

היהודים לחמו בשורות הצבא הצרפתית. בבית הקברות היהודי בעיר הוקמה אנדרטה לזכר עשרים הנופלים במלחמה.
הרב הראשי של בזאנסון, פול הגנאואר, התגייס כרב צבאי ב-2 באוגוסט 1914. בתקופת מלחמת העולם השנייה גורש לאושוויץ וניספה שם ב-1944.
היסטוריה > במלחמת העולם השנייה

במהלך שנות השלושים של המאה ה-20 הגיעו לבזאנסון יהודים רבים מגרמניה, אוסטריה ופולין שחששו מהתגברות האנטישמיות בארצותיהם. בשנת 1934 מספר היהודים בבזאנסון הגיע ל-2,500. בתקופת ממשלת וישי הובלו למחנות השמדה יהודים רבים מבזאנסון והקהילה נכחדה.
שני לוחות זיכרון הממוקמים בכניסה לבית הכנסת הגדול של בזאנסון מנציחים את שמות יהודי בזאנסון, חברי הקונסיסטוריה, שלא שבו מהמחנות. על הלוחות נכתב: "הקונסיסטוריה היהודית של בזאנסון, לזכר אלה שהוגלו ולא חזרו ממחנות ההשמדה הנאציים 1940 – 1945". ברשימה נכללים 126 שמות של יהודים שלא שרדו את המחנות ו-16 פטריוטים יהודים שהוצאו להורג.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

בשנת 1960 גרו בבזאנסון 120 משפחות. כ-200 יהודים מצפון אפריקה התיישבו בעיר לאחר הכרזת עצמאות מרוקו, תוניס ואלג'יר בין השנים 1950- 1960. בשנת 2010 הקהילה היהודית מנתה 150 משפחות, בעיקר סוחרים ופקידים. בשנות השבעים של המאה ה-20 הוקם בית ז'רום קאהן (על שמו של רב שכיהן בבזאנסון בין השנים 1960 – 1970) בית תרבות יהודי בו מתנהלת פעילות חברתים תרבותית העונה לצורכי הקהילה. בשנת 2008 הוקמה תחנת הרדיו "רדיו שלום".
משפחות מפורסמות בבזאנסון > משפחת וייל-פיקארד

אהרון וייל-פיקארד (Veil-Picard) הגיע לבזאנסון מאלזס בסוף המאה ה-18. יחד עם בנו אדולף הקים בבזאנסון בשנת 1846 סניף של בנק צרפת ולאחר מכן קופת חיסכון עירונית שאפשרה להם לתת הלוואות לחברות המסחריות בתקופת המשבר הכלכלי שפקד את העיר בשנת 1848.
אדולף וייל-פיקארד היה חבר בלשכת המסחר ומפקד הכבאים בבזאנסון ומפקח כבאים מחוזי. בשנת 1865 נבחר לחבר מועצת העיר ומאוחר יותר קיבל את עיטור לגיון הכבוד. הוא תרם כספים רבים לטובת העיר. מתרומותיו נבנו שני בתי ספר וספרייה, שופצו בניינים רבים אחרים, בוצעו חפירות ארכאולוגיות בכיכר קסטן, אתר בו נמצאו עתיקות מתקופת העיר הגאלית-הרומית העתיקה וסונטיו, הושלמה אספקת המים באזורים שונים בעיר ונבנה המזח הנושא את שמו.
משפחות מפורסמות בבזאנסון > משפחת ווייל

משפחת ווייל (Weil) נחשבת למייסדת החברה הצרפתית החשובה ביותר לייצור בגדי גברים. החברה הוקמה בשנת 1872 על ידי יוסף ווייל. בשנת 1965 החברה העסיקה 1,500 עובדים.
משפחות מפורסמות בבזאנסון > משפחת ליפמן

משפחת ליפמן הגיע לבזאנסון לאחר המהפכה הצרפתית.
בשנת 1867, עמנואל ליפמן הקים מפעל שעונים במרכז העיר אשר הפך במרוצת השנים למותג מפורסם בכל העולם בהנהלת נכדיו וניניו.
משפחות מפורסמות בבזאנסון > משפחת האס

עמנואל האס היה סגן נשיא הקונסיסטוריה של בזאנסון. המשפחה הייתה ידועה כמשפחת סוחרים עשירה.
ראו גם

בזאנסון
בית הקברות היהודי בזאנסון
בית הכנסת הגדול של בזאנסון
הערות שוליים

↑  ASSOCIATION LARNOD***LOISIRS, VISITE DE LA SYNAGOGUE DE BESANCON
↑  L'Assemblée des notables (1806-1807), www.genami.org
↑  Fonds LIP, Archives municipales de Besançon
↑  FROM FRANCE TO THE WORLD: EARLY LIP HISTORY - Montres Publiques - The vintage watch magazine, Montres Publiques (ב־Canadian English)
יהודי עונד טלאי עליו עיגול קטן. מתוך הגדה של פסח בעברית
רובע בטאנט, בשנות ה-60
צו נשיא הרפובליקה הצרפתית מיום 14 בינואר 1881 המחליט על הקמת הקונסיסטוריה המקומית בבזנסון
שעון בית הכנסת של בזנסון עם הכיתוב ישראל ירושלים בעברית במקום מספרים
אנדרטת וייל-פיקארד.
שמעון ריקלין (איש תקשורת)

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1963 (בן 61) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא גבעת שמואל  אוניברסיטת תל אביב  הישיבה לאמנויות ולמדעים בר-אילן  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  עכשיו 14
 בת זוג:  ניצנית ריקלין (עד 2020) אלונה בר און (2021 - הווה)
 צאצאים:  3
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  shimon.rikliin
 טוויטר:  Riklin10
 
שמעון מאיר ריקלין (נולד ב-5 ביוני 1963) הוא פובליציסט, ואיש תקשורת, כיום מגיש את התוכנית 'ריקלין ושות' בערוץ עכשיו 14. ארכאולוג בהכשרתו.
קורות חיים

ריקלין נולד בשכונת יד אליהו שבתל אביב, שבה גדל בשנותיו הראשונות.
אביו חיים היה לוחם בלח"י ממוצא פולני-ליטאי. אמו מרים עלתה מתוניסיה. תחילה התחנך בחטיבת הביניים המכינה לישיבות בני עקיבא גבעת שמואל, ולאחר מכן סיים את לימודיו התיכוניים בישיבת בר-אילן.
התגייס לצה"ל לחטיבת גולני וסיים בה קורס מ"כים, לאחר מכן עבר לאגף המודיעין שם שירת כארבע שנים והשתחרר כקצין בדרגת סרן.
בעל תואר ראשון בלימודי ארכאולוגיה ולימודים קלאסיים מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בלימודי ארכאולוגיה מקראית מהאוניברסיטה העברית. השתתף בתוכנית ללימודי מנהיגות ויהדות באוניברסיטת ברנדייס שבארצות הברית.
קריירה > ארכאולוג

ריקלין עבד כארכאולוג ברשות העתיקות של ישראל, ובהמשך כארכאולוג עצמאי.
קריירה > פוליטיקאי

ריקלין החל את פעילותו הציבורית במעלה מכמש, כשכיהן כחבר מטעמה במועצה אזורית מטה בנימין, חברות במזכירות תנועת "אמנה", והקמתה והובלתה של תנועת "דור ההמשך".
לצד שותפות בהקמת המאחז מצפה דני, נטל חלק בהקמתם של המאחזים מגרון, מצפה חגית ונווה ארז.
בתקופת הסכמי אוסלו, הוביל עם הרב חנן פורת את המאבק נגד פינוי העיר יריחו. פעל גם למען זכויות יהודים בהר הבית שבירושלים.
בשנת 2000 נערך בירור בכנסת לאחר שריקלין התבטא כי אם ראש הממשלה באותה עת אהוד ברק יפנה יישובים, הוא יירצח.
ריקלין התמודד בפריימריז במפלגת "הבית היהודי" לקראת הבחירות לכנסת העשרים, ונבחר למקום ה-16. מבקר המדינה קנס אותו בסכום של 1500 ש"ח על כך שניהל את חשבונתיו, בעניין מימון הפריימריז, בניגוד לחוק. שובץ במקום ה-23 ברשימה המשותפת לכנסת עם מפלגת תקומה. בבחירות זכתה המפלגה בשמונה מנדטים בלבד.
קריירה > עיתונאי

ריקלין שימש חבר פאנל בתוכנית מועצת החכמים ששודרה בערוץ עשר בין השנים 2006-2010. בעת מבצע צוק איתן הפך למשתתף קבוע בחדשות הלילה של ערוץ 2, ושימש שם כפרשן. היה חבר בפאנל תוכנית "הצוללת" בערוץ הכנסת, וכן היה חבר קבוע בתוכנית הפאנליסטים הפטריוטים בעכשיו 14, והחל מאפריל 2018 משמש כפרשן מדיני, במהדורת החדשות של הערוץ. לצד השתתפות בתוכניות אקטואליה ברדיו ובטלוויזיה, כתב ריקלין גם טורי דעה לעיתונים "מקור ראשון" ו"בשבע", ולאתר האינטרנט "וואלה".
תקופה קצרה במהלך שנת 2014 הגיש תוכנית בשם "הפרלמנט של שמעון ריקלין" בתחנת גלי ישראל, והיה אורח קבוע בתוכנית הרדיו של אראל סג"ל בגלי צה"ל.
ריקלין הקים את אתר החדשות "אמת ללא גבולות". האתר הפסיק להתעדכן ב-2013.
ב-2018 דורג על ידי גלובס במקום ה-22 ברשימת 50 העיתונאים המשפיעים בישראל לשנת 2017.
באוגוסט 2018, לאחר שנורו מרצועת עזה לישראל 180 רקטות תוך יום אחד, כתב על כך ריקלין בטוויטר: "אם הם ממשיכים לירות עלינו צריך לאחל להם חורבן והרס. שיראו שבעל הבית השתגע". בתגובה כתב עופר כסיף: "חלאה נאצי שכמוך. מאחל לך ולחבורת הזבלים שלך הרס וחורבן". ריקלין הגיש נגדו תביעת דיבה, שהסתיימה בפשרה, שבמסגרתה פיצה כסיף את ריקלין בסכום שנותר חסוי והתנצל על הכינוי נאצי ועל שכתב באופן רגשני.
באוגוסט 2018 החל להגיש ביחד עם אראל סג"ל את התוכנית ריקלין&סגל בערוץ 20 אך לאחר פרישתו של סג"ל מהערוץ, הצטרף ינון מגל לתוכנית ושמה שונה ל"ריקלין&מגל". בשנת 2019 עבר שותפו לתוכנית ינון מגל להנחות את התוכנית "הפטריוטים" שחזרה לשידור, בעקבות זאת נשאר שמעון ריקלין במשבצת השידור להנחות עם מגישים מתחלפים את התוכנית, ששמה נקרא מאז "ריקלין ושות".
ב-20 באוקטובר 2021 הודיע כי לוקח הפסקה מעולם התקשורת ומכל תפקידיו בטלוויזיה וברדיו. לאחר כמה שבועות חזר לשדר כרגיל.
במאי 2022 הגישה האגודה למען הלהט"ב בישראל תביעת דיבה בסך 450,000 ש"ח נגדו, לאחר שבשידור בערוץ 14 כינה את האגודה "חבורת מטורפים" ו"חבורת סוטים".
בעקבות קובלנה של הצנזורה הצבאית קבעה "ועדת השלושה" - ועדה לבירור תקריות בין הצנזורה הצבאית לאמצעי התקשורת, כי ריקלין "אחראי לפרסום ידיעה בעלת מטען ביטחוני בלא קבלת אישור הצנזור, ואשר פרסומה גרם בפועל לנזק ביטחוני ממשי".
בינואר 2025 שודר בערוץ 14 סרט דוקומנטרי של ריקלין "השב"כ ידע" שעוסק בפעילותו של סוכן השב"כ אבישי רביב טרם רצח רבין.
קריירה > כיזם ואיש עסקים

לטענת ריקלין בראיון לערוץ 7, הוא יוזם פרויקטים מובילים בתחום הנדל"ן בכל רחבי הארץ. לטענת ריקלין באותו ראיון הוא מנהל "הקרן להשקעות" להשקעת יהודי התפוצות במיזמים ישראלים.
ב 2016 הודיע המנהל האזרחי ביהודה ושומרון על כוונה לפתוח בהליכים משפטיים נגד ריקלין בטענה לשימוש בלתי חוקי בקרקע שהוקצתה לו ללא מכרז על ידי המנהל האזרחי באזור התעשייה "שער בנימין" סמוך לירושלים. הקרקע, הקרובה ליישוב אדם, נמסרה לריקלין למטרת הקמת מפעל למוצרי יודאיקה, אולם בניגוד למטרת ההקצאה הפכה לאולם אירועים גדול "באר מרים" בבעלותו. בינואר 2017, הקפיא המנהל האזרחי את הטיפול בתביעה על פי התחייבותו של ריקלין לסגור את אולם האירועים והודיע שיגבה מריקלין דמי שימוש וריקלין יידרש להתחייב לבצע בשטח שימוש לתעשייה. במרץ 2024 הגיש הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באיו"ש תביעה כנגד ריקלין הדורשת ממנו לפנות את המגרש שבו שכן האולם, שאותו הסב ריקלין לחנות כלי בית, ולשלם למדינה כ-750 אלף ש"ח.
חיים אישיים

ריקלין נישא לניצנית, בתו של העיתונאי ומייסד מועצת יש"ע ישראל הראל, ולהם שלושה ילדים. בני הזוג התגוררו במעלה מכמש, שם שימש ריקלין כיושב ראש המזכירות. ביתו נבנה על ידי חברת אמנה במקום שנטען לאחר זמן שהוא מחוץ לתוכנית המתאר, וכי הוא קרקע פרטית כביכול של תושבי הכפר הפלסטיני, דיר דיבוואן.
ביוני 2020 התגרש, ועבר לגור בתל אביב. ב-11 בנובמבר 2021 נישא למו"לית גלובס, אלונה בר און.
הערות שוליים

↑  הפרוטוקול באתר הכנסת
↑  תומר שדמי, גינויים בכנסת לאיומים שהושמעו נגד ברק, באתר ynet, 29 במאי 2000
↑  חנן גרינווד, ‏שמעון ריקלין הודיע כי יתמודד בפריימריז הבית היהודי,  באתר כיפה, 13 בדצמבר 2014
↑  פרק שני, דוח על תוצאות ביקורת החשבונות של המתמודדים בבחירות המקדימות לתפקיד חבר הכנסת העשרים, מבקר המדינה יוסף שפירא
↑  בחירות 2015, ‏הכירו את שמעון ריקלין,  באתר כיפה, 2 בינואר 2015
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏העיתונאים המשפיעים 2017, באתר גלובס
↑  להרחבה ראו: העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה (2018–2019)#אוגוסט 2018.
↑   ציוץ של שמעון ריקלין ברשת החברתית אקס (טוויטר), 9 באוגוסט 2018
↑  אבישי גרינצייג, ‏העיתונאי שמעון ריקלין תובע את עופר כסיף על כך שקרא לו "חלאה נאצי", באתר מעריב אונליין, 20 במרץ 2019
↑   ציוץ של אבישי גרינצייג ברשת החברתית אקס (טוויטר), 13 בינואר 2020
 ציוץ של עופר כסיף ברשת החברתית אקס (טוויטר), 13 בינואר 2020
עופר כסיף התנצל בפני שמעון ריקלין על שכינה אותו "נאצי", באתר ערוץ 7, 14 בינואר 2020
↑  יהונתן גוטליב, שמעון ריקלין יוצא ל"חופשה מהתקשורת", באתר ערוץ 7, 20 באוקטובר 2021
↑  מתן וסרמן, יובל בגנו, אנה ברסקי, ‏לאחר שאמר "סוטים ומטורפים": תביעה של מאות אלפי שקלים נגד ריקלין, באתר מעריב אונליין, 31 במאי 2022
↑  האגודה למען הלהט"ב תובעת את ריקלין ב-450 אלף שקל, באתר אייס, 31 במאי 2022
↑  יוסי מלמן, איש התקשורת שהפר את הוראות הצנזורה: שמעון ריקלין, באתר העין השביעית, 26 ביוני 2024
↑   השב"כ ידע I סרטו של שמעון ריקלין, סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב (אורך: 46:54)
↑  רבקי גולדפינגר, עניין אישי - ראיון עם שמעון ריקלין, באתר ערוץ 7, ‏2015-01-29
↑  משה ליכטמן, ‏שמעון ריקלין מהבית היהודי קיבל קרקע למפעל - והקים אולם אירועים, באתר גלובס, 3 בינואר 2016
↑  משה ליכטמן, ‏פעיל הבית היהודי שמעון ריקלין לא ייתבע על שימוש חורג בקרקע, באתר גלובס, 25 בינואר 2017
↑  דותן לוי, אחרי שני עשורים: שמעון ריקלין נתבע לפנות את הקרקע בשער בנימין, באתר כלכליסט, 6 במרץ 2024
↑  שבתי בנדט‏, ביתו של שמעון ריקלין, שתמך בחוק ההסדרה, נבנה על קרקע פלסטינית פרטי, באתר וואלה, 20 באפריל 2017
↑  ציוץ של "פנאי פלוס" בטוויטר, 25 ביוני 2020
↑  בנוכחות נתניהו: שמעון ריקלין התחתן עם אלונה בר און
|  |
| --- | --- | --- |
| תוכניות | "ישראל הבוקר" • "עדן ועודד" • "האולפן הפתוח" • "ארבע" • "ריקלין ושות" • "הדו"ח של אראל" • "שבע" • "מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14 "•"הפטריוטים" • ריקלין ושות • "פָתְחִי את שַׁי" • "כלכלי בלילה" |  |
| סגל | דור אזרד  • אמיר איבגי • שגיא אלמוג כהן • נועם אמיר • מולי ארי • עקיבא ביגמן • הלל ביטון רוזן • דרור בלאזדה • יעקב ברדוגו • שרה ב"ק • שי גולדשטיין • בועז גולן • טל היינריך • עדן הראל • יהונתן וייס • דנה ורון • יותם זמרי • יערה זרד • עידו טאובר • מגי טביבי • ברוך ידיד • שלו כחלון • אדיר לחקים • רונה לוי •  שיראל ללום נהיר • נתי לנגרמן • טל מאיר • ינון מגל • תמיר מורג • עודד מנשה • אראל סג"ל • גיל ססובר • מורן סקיטל • ליאור סודרי • אריאל עידן • איתמר פליישמן • אליה פרג'ון • גלעד צוויק • מוטי קסטל • דני רופ • שמעון ריקלין • עתי שלו • ליטל שמש |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008054190205171  GND: 1111066787  VIAF: 12147118265326342239   WorldCat (עם VIAF): 12147118265326342239
אשר אוחיון

אשר אוחיון (25 באפריל 1930 – 12 בדצמבר 2024) היה איש ציבור, ששימש בתפקיד ראש מעברת עזתה בשנים 1956–1958 וכיהן כראש מועצת נתיבות (1960–1961), היה שליח עלייה במרוקו ובצרפת, כיהן כמנכ"ל משרד העבודה והרווחה, חבר הנהלת הסוכנות היהודית וכן היה מנהל המחלקה לקהילות ספרדיות. בעל אות יקיר ירושלים.
ביוגרפיה > נעורים ועליה לארץ

אוחיון נולד ב-25 באפריל 1930 בקזבלנקה שבמרוקו. ב-3 באפריל 1949 עלה לארץ בגפו באוניה "עצמאות". מיד עם הגיעו לארץ גויס לצה"ל והספיק לקחת חלק במלחמת השחרור. לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף לגרעין של עולים חדשים שעלה והתיישב בקיבוץ שדה אליהו ובהמשך לקח חלק בהקמת קיבוץ ניר עציון.
בחודש יולי 1951 יצא לשליחות ציונית של מספר חודשים למרוקו מטעם תנועת הצופים היהודים.
עם חזרתו ארצה, עבר להתגורר בבאר שבע והפך למפקח אזור במחלקה לייעור של הקרן הקיימת לישראל באזור הנגב.