stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סלמנדרה מצויה
התפתחות הראשנים ומטמורפוזה

כמו מרבית הדו-חיים, לסלמנדרה המצויה מחזור חיים מורכב, הכולל שלב פגית הנקרא ראשן וחי במים מתוקים, ושלב בוגר יבשתי.
עם השרצתם בבריכה, לראשנים ארבע גפיים (בניגוד לראשני דו-חיים חסרי זנב הבוקעים מהביצה ללא גפיים כלל), שתי מערכות זימים חיצוניים מכל צד של הראש לנשימת חמצן המומס במים (ראה תצלום תקריב) וסנפיר זנב רחב לצורך שחיה. משקלם עם ההשרצה הוא כ-200 מ"ג, ובתחילה רוב האנרגיה שהם רוכשים ממזונם כנראה מנוצלת לגדילה. הראשנים זקוקים למשך כשלושה חודשים לפחות להתפתחות בבריכה (תלוי במצאי המזון), במהלכם הם מתחילים להשקיע אנרגיה הולכת וגוברת בשינויים התפתחותיים לקראת המטמורפוזה.
השינויים ההתפתחותיים כוללים התפתחות ריאות לנשימת אוויר, לצד ניוון הדרגתי של הזימים החיצוניים, חיזוק הגפיים לקראת הליכה על היבשה, שינויים במבנה ובתפקוד העור, העיניים, מערכת העיכול ומערכת הדם לתפקוד על פני היבשה, ניוון סנפיר הזנב, ועוד שינויים רבים. במהלך המטמורפוזה משתנה צבע העור של הראשן לשחור מבריק ונוצרות שתי רצועות צהובות לאורך צידי עמוד השדרה. לאחר מכן, עם הגדילה בשלב הצעיר, רצועות אלה מתפצלות ונמתחות לדגם הכתמים הצהובים-כתומים שעל גב הסלמנדרות. משקל הראשן בעת המטמורפוזה יכול לנוע בין כ-500 מ"ג (המשקל המינימלי המאפשר מטמורפוזה) לבין 2 גרם. בעת המטמורפוזה עצמה, הנמשכת בין ימים ספורים לכשבועיים, הראשנים מפסיקים לאכול, ומשקל גופם יורד. חלק מהפרטים מתים במהלך התהליך התובעני, שבסופו הראשן הופך לצעיר (Juvenile), ויוצא מהמים לחיים יבשתיים.
מאחר שרבים מהראשנים חיים בשלוליות עונתיות, שמועד התייבשותן אינו ידוע, הראשנים מצויים במירוץ התפתחותי כנגד הזמן. הדלק של מרוץ זה הוא המזון שקיים בשלולית, שהוא לעיתים מוגבל. הראשנים חייבים להשיג מספיק מזון כדי להגיע לגודל המינימלי המאפשר מטמורפוזה, וכן כדי להשלים את התהליכים ההתפתחותיים הכרוכים במטמורפוזה עצמה. במידה ולא יספיקו לעשות זאת לפני התייבשות הבריכה, הם ימותו. לכן, קיימת תחרות בין הראשנים על משאבי המזון, והם נאבקים זה בזה באגרסיביות, עד כדי קניבליזם. בתנאים מסוימים, כגון משך קיום קצר של הבריכה ומיעוט משאבי מזון, בהם כל הראשנים עלולים למות בטרם הגיעם למטמורפוזה, קניבליזם הופך להתנהגות חשובה שמאפשרת למספר קטן של ראשנים לרכוש אנרגיה מספקת ולהינצל.
לראשנים גמישות התפתחותית רבה: הראשנים מסוגלים לקלוט מסביבתם אותות המעידים על מצב התייבשותה של הבריכה, ולהתאים את קצב התפתחותם למצב. אותות אלה עשויים להיות שינויים בעומק הבריכה, שינויים בריכוז המומסים במים, אורך היום, ונוכחות שרידי ראשנים שהתייבשו למוות בבריכה קודם לכן.
מעט ידוע על שלב הצעיר. מוערך ששלב זה הוא שלב הפצה של המין, בו הפרטים נעים למרחקים ארוכים. הצעירים אינם מתרבים, ומגיעים לבגרות מינית רק בגיל 3-5 שנים. גופם של הצעירים ממשיך לגדול בתקופה זאת.
סכנת הכחדה ומאמצי השימור של המין בישראל

הסלמנדרה המצויה תלויה למחייתה בבתי גידול לחים, ולכן כל פגיעה בבתי הגידול פוגעת באוכלוסייתה ומקטינה אותה. הפגיעות בבתי הגידול הלחים נובעות בעיקר מפעילות אנושית, וכוללות בין היתר: ייבוש בריכות טבעיות, זיהום בשפכים, בנייה ופיתוח בבתי הגידול, דריסה על ידי כלי רכב, השלכת פסולת במקורות מים והחדרת מינים פולשים לבריכות טבעיות (כגון דגי נוי, שטורפים את ראשני הסלמנדרות).
בשל נזקים אלה, מאז אמצע המאה ה-18 נכחדו רוב בתי הגידול המימיים במישור החוף. כיום רבים מבתי הגידול הלחים שורדים בעיקר בגנים לאומיים ובשמורות טבע מוכרזות. עם זאת, קיימות אוכלוסיות של סלמנדרות בשטחים חקלאיים ועירוניים, ועל מנת להגן עליהן מתבצע איסוף מידע באמצעות סקרי טבע עירוני, מחקרים אקדמיים ומידע שמספקים אזרחים לארגוני שמירת טבע כגון החברה להגנת הטבע. בזכות מידע זה ניתן למפות את האתרים בהם קיימות אוכלוסיות מקומיות של סלמנדרות, להעריך את גודלן ואת פגיעותן, ולהמליץ לרשויות הציבוריות על דרכי פעולה שימזערו את הפגיעה בהן.
מיתוסים קדומים

בעבר האמינו שהסלמנדרות נולדות באש ושהן מביאות רעות לעולם. לפי מיתוס אירופי, הן נולדות במקום שבו דולקת אש במשך שבע שנים ברציפות. לכן נהגו לכבות את האש שדלקה תמיד בכורים של נפחיות בכל שבע שנים. המיתוס אומץ גם בתלמוד בבלי בו נטען שהסלמנדרה חסינה לאש ושאדם שימרח עצמו בדמה יהיה חסין לאש גם הוא.
בפועל הסלמנדרה המצויה איננה חסינה לאש. כאמור הסלמנדרות נולדת במים, זקוקות ללחות רבה ואף נתונות לסכנת מוות בחום וביובש של ימי הקיץ. לאחר השרפה בכרמל (2010) נצפו סלמנדרות חרוכות למוות או מכוסות בכוויות באתרים הפגועים. כנראה שהאמונה של ילודה מהאש נולדה מתכונתן של סלמנדרות למצוא מסתור במקומות לחים כמו גזעי עצים נרקבים או ערימות עצים להסקה. כשאלה מושלכים למדורה, סלמנדרה שעשויה להמצא בהם תתגלה לעין כשהיא בורחת על נפשה מהאש. ניתן לשער שצבעיהן של הסלמנדרות ומגע גופן הקר עזרו גם הם להתפתחות האמונה.
קריאה נוספת

אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. ISBN 978-965-91880-2-4, עמודים: 246-248
הערות שוליים

↑  סלמנדרה מצויה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  The IUCN Red List of Threatened Species
↑  הספר האדום של החולייתנים בישראל. עורכים: עמית דולב ואבי פרבולוצקי. הוצאת מאגנס
↑  Steinfartz S., Veith M. & Tautz D. (2000) Molecular Ecology, 9:397-410.
1 2  Asaf Sadeh, Marc Mangel, Leon Blaustein, Context‐dependent reproductive habitat selection: the interactive roles of structural complexity and cannibalistic conspecifics, Ecology Letters 12, 2009-11, עמ' 1158–1164 doi: 10.1111/j.1461-0248.2009.01371.x
↑  Asaf Sadeh, Kin-selective cannibalism and compensatory performance in larval salamander cohorts inhabiting temporary ponds, Evolutionary Ecology Research 14, 2012, עמ' 113–123
↑  Shai Markman, Naomi Hill, Josephine Todrank, Giora Heth, Leon Blaustein, Differential aggressiveness between fire salamander (Salamandra infraimmaculata) larvae covaries with their genetic similarity, Behavioral Ecology and Sociobiology 63, 2009-06-01, עמ' 1149–1155 doi: 10.1007/s00265-009-0765-y
↑  O. Segev, M. Mangel, L. Blaustein, Deleterious effects by mosquitofish (Gambusia affinis) on the endangered fire salamander (Salamandra infraimmaculata), Animal Conservation 12, 2009-02, עמ' 29–37 doi: 10.1111/j.1469-1795.2008.00217.x
↑  Leon Blaustein, Jill Friedman, Tzion Fahima, Larval Salamandra Drive Temporary Pool Community Dynamics: Evidence from an Artificial Pool Experiment, Oikos 76, 1996, עמ' 392–402 doi: 10.2307/3546211
↑  Ori Segev, Marc Mangel, Nick Wolf, Asaf Sadeh, Arik Kershenbaum, Leon Blaustein, Spatiotemporal reproductive strategies in the fire salamander: a model and empirical test, Behavioral Ecology 22, 2011, עמ' 670–678 doi: 10.1093/beheco/arr029
↑  Eitam, A., L. Blaustein and Marc Mangel (2205) Oecologia 146:36-42
↑  Sadeh, A., Truskanov, N., Mangel, M. and L. Blaustein (2011) PLoS ONE 6(1): e15602
↑  אוניברסיטת חיפה, ‏קצב התפתחות מואץ עלול לגרום לתוצאות קטלניות, באתר "הידען", 10 בינואר 2011
↑  בתי גידול מימיים – כל מה שרציתם לדעת, באתר www.parks.org.il
↑  מצילים את הסלמנדרות. ראיתם סלמנדרה? לחצו כאן לדיווח, באתר החברה להגנת הטבע
↑  תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף כ"ז, עמוד א'
אוסבלדו לפורט

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1956 (בן 68) חואן לקאסה, אורוגוואי 
 מדינה:  אורוגוואי 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 בן או בת זוג:  Viviana Sáez 
 אתר בארכיון האינטרנט
 פרופיל ב-IMDb
 
רובנס אוסבלדו חסוס אודקיולה לפורט (בספרדית: Rubens Osvaldo Jesús Udaquiola Laport; נולד ב-12 באוגוסט 1956) הוא שחקן טלנובלות וקולנוע אורוגוואי, אשר משחק בעיקר בארגנטינה.
ביוגרפיה

אוסבלדו לפורט נולד בחואן לקאסה  שבאורוגוואי, שלישי מבין ארבעה אחים. אחותו טרסה לפורט גידלה אותו כשהיה קטן מכיוון שאביהם היה צריך לעבוד זמן רב במפעלים.
בשנת 1976 כאשר היה בן 20,עבר לאוסבלדו ל"ארגנטינה", כדי להגשים את חלומו להיות שחקן טלנובלות מפורסם.
באותה שנה הוא התחיל ללמוד משחק בבית הספר של לואיס טסקה. כדי לממן את לימודיו הוא נאלץ לעבוד כעבודות מזדמנות בתור ליצן, עובד מחסן, בנאי.
בשנת 1979 הוא פגש את ויויאנה סיאס, במסדרונות בית הספר. הם התחתנו שנה לאחר מכן.
בשנת 1980 קיבל אוסבלדו תפקיד בהצגה "להתראות נעורים" (בספרדית: Adiós Juventud) ובאותה ההצגה הוא שבה את עיניו של הבמאי סנטיאגו דוריה, אשר הציע לו להשתתף בהצגה חדשה
בשם "The Importance Of Being Earnest".
בשנת 1983 חזר לפורט לעבוד עם לואיס טסקה, הפעם על אופרת סבון בשם "Cara a Cara".
הצלחתו הטלוויזיונית הייתה אדירה, ובשנת 1990 הוא קיבל תפקיד ראשי לצד ג'נט רודריגז בטלנובלה Pobre Diabla.
בשנת 1991 שיחק בטלנובלה המצליחה קציר החטאים כלוקה ונסיני, לצד השחקנית לואיסה קוליוק. הטלנובלה סחפה אחריה צופים רבים והרבה טוענים שבזכות הטלנובלה הזו לפורט החל לסלול את דרכו אל ההצלחה הגדולה. ואכן, מאז שיחק אוסבלדו במספר לא מבוטל של טלנובלות כמו:מיליידי, האלופים, המורה פרנקו, אני צועני, מישהו שומר עליי ועוד רבות.
משנת 1999 עד 2001, כיכב בטלנובלה המצליחה "Campeones de la vida" ("אלופים") בתפקיד הראשי של גידו גווארה.
בשנת 2013 שיחק לצד ניקולאס פאולס במיני-סדרה "Inconsciente colectivo" אשר שודרה בערוץ הטלוויזיה הציבורית, הסדרה עוקבת אחר גל התאבדויות בקרב תלמידי שנה ה' בבית ספר פרטי בבואנוס איירס רבתי.
בשנת 2016 השתתף בגרסה הארגנטינאית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-11, והיה למודח העשירי.
בשנת 2018 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "100 ימים להתאהב" בתפקיד של ג'ינו סלינס.
כיום, כבר יותר מ25 שנה שאוסבלדו מנהל מערכת יחסים עם השחקנית ויויאנה סיאס, יש להם בת משותפת ששמה יסמין.
אוסבלדו פעיל בעמותת: ACNUR התומכת בפליטים בדרום אמריקה. הוא מקפיד להיפגש עם פליטים ממדינות כמו צ'ילה, קולומביה וארגנטינה ולתת להם תמיכה הן כלכלית\פיזית, והן חברתית.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

1983 – "Cara a cara" – ברונו
1984 – "Lucía Bonelli" – אדוארדו
1985 – "Duro como la roca… frágil como el cristal"
1987 – "העולם שלך ושלי" (Tu mundo y el mío) – רובן
1987 – "כוכב שלי" (Estrellita mía) – מיגל אנחל
1988 – "היא נגדי" (Ella contra mí) – רוברטו
1988 – "תשוקות" (Pasiones) – חואן
1990 – "שדה מסכנה" (Pobre diabla) – אריאל
1991 – "קציר החטאים" (Cosecharás tu siembra) – לוקה ונסיני (תפקיד ראשי)
1994 – "מעבר לאופק" (Más allá del horizonte) – כתריאל (תפקיד ראשי)
1994 – "ביום שתאהבי אותי" (El día que me quieras) – לוצ'ו (תפקיד ראשי)
1996 – "הקיץ האחרון" (El último verano) – דיאגו (תפקיד ראשי)
1996 – " דוגמניות 90-60-90" (90-60-90 modelos) – מרטין לסקאנו (תפקיד ראשי, עונה שנייה)
1998–1997 – "מיליידי" (Milady, la historia continúa) – פדריקו (אנטגוניסט, תפקיד ראשי)
1998 – "סוסנה חימנס" (Susana Giménez) (בתפקיד עצמו)
2001–1999 – "אלופים" (Campeones de la vida) – גידו גווארה (תפקיד ראשי)
2002 – "המורה פרנקו" (Franco Buenaventura, el profe) – פרנקו בואנוונטורה (תפקיד ראשי)
2003 – "אני צועני" (Soy Gitano) – אמדור (תפקיד ראשי)
2005 – "מכשפות" (Brujas) – ויסנטה סולר (השתתפות מיוחדת)
2005 – "מישהו שומר עליי" (Amor en custodia) – חואן מיגל אגירה (תפקיד ראשי)
2006 – "המחרוזת" (Collar de esmeraldas) – מרטין ריוורה (תפקיד ראשי)
2008–2007 – "משפחת פיירו" (Son de Fierro) – מרטין פיירו (תפקיד תומך)
2010 – "מישהו אוהב אותי" (Alguien que me quiera) – רודולפו ריוורה (תפקיד ראשי)
2011 – "המיוחדים" (Los únicos) – אמדור הרדיה (תפקיד תומך)
2012 – "lobo" – ליסנדרו (אנטגוניסט )
2013–2012 – "Sos mi hombre" – גידו גווארה (השתתפות מיוחדת)
2013–2014 – "Mis Amgios de Siempre" – צ'ולו אלרקון / דומינגו אלרקון (תפקיד תומך)
2017–2018 – "5 כוכבים" – מריו אסטרז'ה (השתתפות מיוחדת)
2018 – "100 ימים" (100días para enamorarse) – ג'ינו סלינס (תפקיד תומך)
פילמוגרפיה > קולנוע

2019 – "4 metros" – קרלוס.
פרסים

1999 – פרס מרטין פיירו על משחקו ב"אלופים"
2005 – פרס מרטין פיירו על משחקו ב"מישהו שומר עליי"
מייקל אפטד

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1941 איילסברי, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 בינואר 2021 (בגיל 79) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Michael David Apted 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 מקום לימודים:  דאונינג קולג' 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לסרט המוזיקלי הטוב ביותר (1987)  פרס גילדת הבמאים האמריקנית  עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש 
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל דייוויד אפטד (באנגלית: Michael David Apted;‏ 7 בפברואר 1941 – 7 בינואר 2021) היה במאי ומפיק קולנוע וטלוויזיה בריטי.
אחד מבמאי הקולנוע האנגלי הפוריים בדורו, היה ידוע בבימוי סדרת הטלוויזיה אפ, סרט ג'יימס בונד (העולם אינו מספיק), והסרט האמריקאי בתו של כורה פחם. האחרון היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר. הוא גם ביים את נל (1994), שקיבל שלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ומועמדות אחת לפרס אוסקר, ואת הסרטים שזכו לשבחי הביקורת גורילות בערפל (1988) ואניגמה (2001).
ביוגרפיה

אפטד נולד בשנת 1941 באיילסברי, בקינגהאמשייר. הוא בנה של פרנסס אמיליה (לבית תומאס) ושל רונלד ויליאם אפטד.
קריירה > טלוויזיה

הוא החל את דרכו בטלוויזיה בהתמחות של חצי שנה בטלוויזיה גרנאדה במנצ'סטר, שם עבד כחוקר. אחד הפרויקטים הראשונים שלו בגרנדה היה למפורסם ביותר שלו: סדרת Up שהחלה בשנת 1964 כפרופיל של 14 ילדים בני שבע לסדרת האקטואליה World in Action. כחוקר ועוזר לבמאי הקנדי פול אלמונד, אפטד היה מעורב בבחירת הילדים שהגיעו ממגוון רקעים ושיעורים, אף על פי שהמקור הוגש כסרט תיעודי חד פעמי, הסדרה הפכה למוסד. כאשר הוצע להם לבקר מחדש בנושאים בגילאי ארבע עשרה ועשרים ואחת, אפטד קיבל את ההצעה לביים וביים כל פרק שלאחר מכן בסדרה.
במהלך שבע שנות עבודתו בגרנדה, ביים אפטד גם מספר פרקים בסדרה רחוב קורוניישן (אנ'), שכתב אז בין השאר ג'ק רוזנטל. אפטד ורוזנטל שיתפו פעולה מאוחר יותר במספר פרויקטים פופולריים בטלוויזיה ובסרטים, כולל פרקי הפיילוט של הדסטבינים ו-The Lover הם עבדו שוב יחד בשנת 1982 לסרט הטלוויזיה P'tang, Yang, Kipperbang, הסרט הראשון שהזמין ערוץ בריטניה.
בשנת 1976 ביים Apted מחזה בסדרת הטלוויזיה בגרנדה לורנס אוליבייה מציג. הפרק היה האוסף מאת הרולד פינטר. בהצגה כיכבו לורנס אוליבייה, מלקולם מקדואל, אלן בייטס והלן מירן. אפטד השתמש ברעיון שלו מסדרת Up בפעם השנייה בנישואים באמריקה ונשוי באמריקה, הרעיון היה לראיין תשעה זוגות נשואים כל שנתיים במשך עשר שנים כדי לספר סיפור שלם יותר על נישואיהם. בשנת 2005 ביים את שלושת הפרקים הראשונים בסדרת הטלוויזיה רומא.
על עבודתו בטלוויזיה זכה אפטד בכמה פרסי אוסקר בריטי, כולל שני פרסי תיעוד של פלהרטי על עבודתו ב־28 Up ו-35 Up ו-BAFTA לבמאי הדרמטי הטוב ביותר עבור המחזה היחיד Kisses at Fifty בשנת 1974.
קריירה > קולנוע

אפטד יצר את סרטו העלילתי הראשון בשנת 1972, The Triple Echo, בכיכובם של אוליבר ריד וגלנדה ג'קסון, והוא ביים שני סרטים עבור דייוויד פוטנאם. הוא ביים שש הצגות כולל הסרט "Stronger than the Sun", שנכתב על ידי סטיבן פוליאקוף ומככבת בו פרנצ'סקה אניס כצעירה המסכנת את חייה לחשיפת פשע, נושא שאפטד חזר אליו מספר פעמים.
בשנת 1979 ביים את אגתה במימון הוליווד, בהשתתפות ונסה רדגרייב. רוב סרטיו העלילתיים של אפטד מאז התמקדו בגיבורה נשית. הוא נסע לארצות הברית בשנת 1980, שם ביים את בתו של כורה פחם, שקיבלה שבע מועמדויות לפרס האוסקר, וזכתה בשחקנית הטובה ביותר עבור סיסי ספאסק. גם ספאסק וגם לורטה לין, נושא הסרט, אמרו כי לדעתם נקודת המבט החיצונית של אפטד הייתה מכרעת להצלחת הסרט בהבטחת השתתפותם של תושבי האפלצ'יה ולהימנעות מסטריאוטיפים שקודם לכן פגמו בתיאורים של תרבות ההרים. ב-2002 ביום את "עד כאן" עם ג'ניפר לופז. בשנת 2019 בחרה ספריית הקונגרס ב"בתו של כורה פחם" לשימור במרשם הקולנוע הלאומי בהיותה ”משמעותית מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית”.
קריירה > דוקומנטרי

בנוסף לסרטים העלילתיים, המשיך אפטד לביים סרטים תיעודיים, כולל Bring on the Night, סרט קונצרטים עלילתי אודות יצירת אלבום הסולו הראשון של סטינג. הוא ביים את הסרט הדוקומנטרי The Long Way Home, שיצא לאקרנים בשנת 1989. הוא תיאר את הרפתקאותיו של בריטניה, ארצות הברית וברית המועצות של בוריס גרבנשצ'יקוב, המוזיקאי המחתרתי הסובייטי הראשון שהתיר להקליט במערב.
לפני שהקים אפטד את Thunderheart, עשה את הסרט התיעודי "אירוע באוגלה" על לאונרד פלטייה. התקרית באוגלה הודיעה אז לרעם הלב על ליהוק השחקנים לסרט הבדיוני.
בשנת 1997 הוא בחן את תהליך היצירה ב- Inspirations באמצעות דיון גלוי עם שבעה אמנים מתקשורת מגוונת, ביניהם דייוויד בואי, לואיז לקוואליר ורועי ליכטנשטיין בין היתר.
בסטייה מעבודתו הקודמת, בין השנים 1992–1994, אפטד העז לתרבות הפופולרית המשתנה במהירות של סין. בפרויקט בתמיכתו של טרודי סטילר, ביים אפטד את Moving the Mountain, סרט תיעודי עלילתי שבדק את מקורות ההפגנות ב 1989 בכיכר טיאנאנמן ואת השלכות התנועה בחייהם של כמה ממנהיגי הסטודנטים של התנועה.
בשנת 2006 ביים אפטד במשותף את הסרט הרשמי של גביע העולם בפיפ"א 2006, על פי פירס ברוסנן. אפטד היה משתף הפעולה ונושא הסרט התיעודי: Michael Apted - Visions on Film, מאת האמנית והקולנוענית מלינדה קמבר פורטר.
קריירה > תיאטרון

בשנת 1977 ביים אפטד את הבכורה של שדות תות בתיאטרון הלאומי בלונדון.
חיים אישיים

אפטד התחתן עם פייג' סימפסון, אשתו השלישית, בינואר 2014. אפטד היה גרוש מאשתו השנייה במשך עשר שנים, התסריטאית דנה סטיבנס, שאיתה נולד לו בן, ג'ון.
מנישואיו הראשונים לג'ו, אפטד נולדו לו שני בנים, פול וג'ים. פול אפטד היה עורך סאונד שעבד על סרטים כמו וולברין; הוא נפטר מסרטן המעי הגס בשנת 2014.
בשנת 2007 אפטד הפך לאב בפעם הרביעית לילדה, לילי מליס, שגרה עם אמה טניה מליס. הוא כיהן כנשיא אגודת הבמאים של אמריקה בין השנים 2003 עד 2009 וכיהן כמזכיר-הגזבר משנת 2011 ועד מותו.
אפטד נפטר בביתו בלוס אנג'לס ב־7 בינואר 2021, בגיל 79.
ליקוי החמה האשורי

ליקוי החמה האשורי המכונה גם ליקוי בור-סַגַלֶה, הוא ליקוי חמה שתועד ברשימת אפונים (אנ') של האימפריה הנאו-אשורית, ככל הנראה בתקופת השנה התשיעית של שלטונו של מלך אשור-דן השלישי. הליקוי מזוהה עם זה שהתרחש ב-15 ביוני 763 לפנה"ס על פי הלוח היוליאני הפרולפטי (אנ').
בתיעוד הקצר כתוב: "[שנה של] בור-סגלה מגוזנה. מרד בעיר אשור. בחודש סימנו התקיים ליקוי של השמש."
הביטוי המשמש – שַמַש ("השמש") אַכַלּוּ ("כפוף", "מעוות", "עקום", "סתום") – התפרש כהתייחסות לליקוי חמה מאז הפענוח הראשון של כתב היתדות באמצע המאה ה-19. השם Bur-Sagale (ניתנו גם Bur-Saggile, Pur-Sagale או Par-Sagale) הוא שמו של פקיד הלימו בשנה זו.
בשנת 1867 זיהה הנרי רולינסון ליקוי חמה כמעט מוחלט ב-15 ביוני 763 לפנה"ס, שנראה בצפון אשור ממש לפני הצהריים, כמתמודד הסביר ביותר. החודש "סימנו" בלוח הבבלי מקביל לחודש "סיון" בלוח העברי ולמאי/יוני בלוח הלועזי.
רולינסון נימק במאמרו כי ליקוי חמה מלא, שחל בדיוק מעל לאשור דווקא בחודש "סימנו" הוא אירוע נדיר ביותר. כבר הייתה בידו כרונולוגיה משוערת של מלכי אשור שהתבססה על הקנון של תלמי. המלך הראשון בקנון של תלמי הוא נבונצר, שעל פי הקנון החל למלוך בבבל בשנת 747 לפנה"ס. לאחר שסינכרן בין רשימות מלכים אשוריות, אשר נמצאו בחפירות הארכאולוגיות בזמנו, לבין הקנון של תלמי, רולינסון הסיק כי המלך אשור-דן השלישי, שבימיו התרחש ליקוי החמה, מלך בראשית המאה ה-8 לפנה"ס, זמן קצר לפני נבונצר. רולינסון מציין כי בדק ליקויי חמה אפשריים בטווח של מאה שנים לפני ואחרי תיארוך מלכותו של נבונצר ולא מצא אף ליקוי חמה אחר, שיכל היה להתאים לתיאור. הוא ציין כי הכרונולוגיה המעודכנת שהוא פרסם על סמך תיארוך ליקוי החמה חשפה סטייה בכרונולוגיה הקודמת של שנה אחת בלבד.
תאריך זה התקבל באופן נרחב מאז; הזיהוי מבוסס גם על ידי תצפיות אסטרונומיות אחרות מאותה תקופה.
תיעוד זה הוא אחת הראיות המכריעות המוודאות את הכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק בתקופה האשורית.
הערות שוליים

1 2 3  Rawlinson, Henry Creswicke, "The Assyrian Canon Verified by the Record of a Solar Eclipse, B.C. 763", The Athenaeum: Journal of Literature, Science and the Fine Arts, nr. 2064, 660–661 (18 May 1867). The Athenaeum: Journal of Literature, Science, the Fine Arts, Music and the Drama, 1867. (באנגלית)
↑  Hermann Hunger, "Zur Datierung der neuassyrischen Eponymenliste," Altorientalische Forschungen, Vol. 35:2, 2008, pp. 323–325. An English translation is available on the web:. Editorial explanation, kristenfrihet.se
מישל הווארד

| --- | --- |

אדמירל מישל הווארד. 2014
 לידה:  30 באפריל 1960 (בת 64) בסיס חיל האוויר מארץ', ריברסייד, קליפורניה ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הימית של ארצות הברית  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  בית הספר התיכון גטאווי 
 השתייכות:  צי ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1982–2017 (כ־35 שנים)
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 סגנית מפקד המבצעים הראשי של הצי (סגנית מפקד הצי)  מפקדת כוחות הצי האמריקאי באירופה ובאפריקה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ 
 עיטורים
  מדליית השירות המצוין של הצי (2)  לגיון ההצטיינות (3)
 
מישל ג'אנין הווארד (אנגלית: Michelle Janine Howard; ‏נולדה ב-30 באפריל 1960, בסיס חיל האוויר מארץ', ריברסייד, קליפורניה, ארצות הברית) היא אדמירל אשר כיהנה עד אוקטובר 2017 כמפקדת כוחות הצי האמריקאי באירופה ובאפריקה. סך הכוחות עליהם פיקדה מונה אלפי לוחמים השוהים בשטח ימי נרחב באירופה ובאפריקה. בנוסף שירתה בתפקיד מרכזי בנאט"ו. קודם לכן שירתה כסגנית ראש המבצעים הימיים (Vice Chief of Naval Operations) שהוא התפקיד השני בבכירותו בצי ארצות הברית. מישל הווארד היא האישה הראשונה שהגיעה לדרגה בכירה זו בארצות הברית.
ביוגרפיה

מישל הווארד סיימה בית ספר תיכון באורורה שבקולורדו. בהמשך, סיימה את האקדמיה הימית של ארצות הברית ואת בית הספר לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית. במהלך מלחמת המפרץ שירתה כקצינת מכונות בספינת תחמושת. ב-1996 מונתה לסגנית מפקד אוניית לוחמה אמפיבית. ב-1999, מונתה לפקד על אוניית לוחמה אמפיבית והייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שכיהנה בתפקיד זה. היא המשיכה בתפקידי פיקוד בצי וב-2007 הועלתה לדרגת אדמירל משנה מדרג נמוך. באפריל 2009 מונתה למפקדת כוח משימה למלחמה בשוד ימי לחופי סומליה. ביומה השלישי בתפקיד, נחטפה הספינה מראסק אלבמה והווארד פיקדה על המבצע לשחרורו של קפטן הספינה ריצ'רד פיליפס שנלקח כבן ערובה. ב-2010 מונתה למפקדת כוחות הצי השישי בים הבלטי. ב-2012 מונתה לסגנית מפקד פיקוד כוחות הצי והועלתה לדרגת תת-אדמירל. ב-1 ביולי 2014 הועלתה לדרגת אדמירל (4 כוכבים) ומונתה לסגנית מפקד המבצעים הראשי של צי ארצות הברית. ביוני 2016 מונתה למפקדת כוחות הצי האמריקאי באירופה ובאפריקה וכיהנה בתפקידה עד אוקטובר 2017. הווארד פרשה מהשירות בצי בדצמבר 2017.
לאחר פרישתה כיהנה בשנים 2018–2020 כפרופסור אורחת באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. ב-2019 מונתה לדירקטורית בחברת IBM. ב-2020 הייתה חלק מצוות המעבר הנשיאותי של ג'ו ביידן במסגרת הערכות לכניסה לתפקידו.ב-2021 מונתה ליו"ר מועצת השמות של מחלקת ההגנה שתפקידה לתת שמות מחדש למתקנים המנציחים את קונפדרציית המדינות של אמריקה. ב-2022 מונתה לצוות המבקרים של האקדמיה הימית של ארצות הברית.
ביקור בישראל

ב-10 בינואר 2017 הגיעה הווארד לביקור בחיל הים הישראלי. הביקור היה דוגמה ליחסים החזקים הקיימים בין שני הציים. במהלך הביקור זרוע הים והמשלחת האמריקאית תכננו את שיתופי הפעולה הקרובים בין הכוחות, המשלחת האמריקאית ובראשה האדמירלית ביקרו בבסיס זרוע הים בחיפה ובבסיס הקומנדו הימי. האדמירלית נפגשה עם מפקד זרוע הים, אלוף אלי שרביט, ובכירים נוספים בזרוע.
ביקור המשלחת היה מיוחד בשל דרגתה הבכירה של ראש המשלחת.
ביקור בישראל > גלריה

אדמירל מישל הווארד בשיחה עם מפקד חיל הים אלוף אלי שרביט בעת ביקור בשייטת ספינות הטילים, 10 בינואר 2017.
אדמירל מישל הווארד מצי ארצות הברית בשיחה עם מפקד שייטת ספינות הטילים אל"ם זיו רום, 10 בינואר 2017.
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו (משמאל) עם אדמירל מישל הווארד, מפקדת כוחות הצי האמריקאי באירופה ובאפריקה, על גשר הפיקוד של ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77), בעת עגינת האונייה בנמל חיפה ב-3 ביולי 2017
הערות שוליים

↑  For Michelle Howard, Saving Captain Phillips Is Her Least Impressive Accomplishment, באתר אטלנטיק
↑  Navy’s first 4-star female ends career as Foggo takes helm in Naples, באתר stripes.com (באנגלית).
↑  מישל הווארד באתר IBM
↑  Naming Commission Chair Details Progress, Way Ahead, מחלקת ההגנה של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017062251  VIAF: 280149616565203750799   WorldCat (עם VIAF): 280149616565203750799
ג'ון מטסומוטו

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1983 (בן 41) טושימה, יפן 
 שם במה:  松潤 
 מוקד פעילות:  יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 מקום לימודים:  תיכון הוריקושי 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  יפנית 
 חברת תקליטים:  פוני קניון 
 פרסים והוקרה:  The Television Drama Academy Awards (2002)  The Television Drama Academy Awards (2007)  The Television Drama Academy Awards (2012)  The Television Drama Academy Awards (2014)  The Television Drama Academy Awards (2005)  The Television Drama Academy Awards (2018)  Japan Jewelry Best Dresser Award (2014)  Nikkan Sports Drama Grand Prix 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
ג'וּן מָטְסוּמוֹטוֹ (ביפנית: 松本潤; נולד ב-30 באוגוסט 1983) הוא שחקן וזמר יפני. הוא מוכר בעיקר כחבר בלהקת הפופ היפנית ARASHI, יחד עם מַאסַאקִי אַייבַה (Masaki Aiba), קַאזוּנַארִי נְינוֹמִיה (Kazunari Ninomiya), סַאטוֹשִי אוֹהנוֹ (Satoshi Ohno) ושוֹ סַאקוּרַאִי (Sho Sakurai).
כשחקן, מטסומוטו זכה בפרסים רבים והופיע במספר רב של דרמות וזכה לשבחים רבים.