stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קודה (מוזיקה)

קודה ("זנב" באיטלקית; מ"קאודה" בלטינית, ראו להלן), במוזיקה, היא קטע המביא פרק ביצירה או יצירה נפרדת לכלל סיום באמצעות הרחבה. הקודה התפתחה מן האקורדים הפשוטים של קדנצה לצורה עצמאית ומשוכללת. בסדרה של וריאציות על נושא או ביצירה, הבנויה מרצף של נושאים בסדר קבוע, הקודה היא קטע, שניגודו לסיומי הווריאציות או הנושאים הנפרדים ברור דיו להבהיר את תפקידו כחותם את המכלול בסיום שלם.
סמל הקודה
בתיווי מוזיקלי משמש סמל הקודה, בדומה לסימן dal Segno, כסמן ניווט. סמל הקודה נראה כסריג מטרה, מוצאים אותו בעיקר בעיבודי מוזיקה פופולרית, והוא משמש כאשר היציאה מקטע חוזר נמצאת בתוך אותו קטע ולא בסיומו. ההוראה "לקודה" מציינת, שהנגן צריך לקפוץ אל קטע נפרד, המסומן בסמל זה.
צ'ארלס בורקהארט גורס, שהסיבה לשכיחותן, ואפילו נחיצותן, של קודות היא, שבשיאו של החלק העיקרי של יצירה, "קטע מאומץ במיוחד", במקרים רבים פראזה מורחבת, הוא לעיתים תוצר של "עיבוד רעיון עד לסיומו המבני". בנוסף הוא טוען כי יצירת כל התנופה הזו מחייבת בסיומה קודה, שתאפשר למאזין "להחזיר מבטו" אל היצירה עצמה, "לקלוט את כולה" ו"ליצור תחושת איזון".
קאודה

קאודה (Cauda, רבים Caudae), השורש הלטיני של קודה, משמשת בחקר קונדוקטוס (יצירה מימי הביניים לטקסט לטיני) של המאות ה-12 וה-13. הקאודה מתייחסת למליסמה (קישוט) ארוכה על אחת ההברות האחרונות של הטקסט, החוזרת בכל אחד מן הבתים. הקונדוקטי התחלקו על פי המסורת לשתי קבוצות, קונדוקטוס קום קאודה וקונדוקטוס סין קאודה (בלטינית: קונדוקטוס עם קאודה, קונדוקטוס ללא קאודה). בהתבסס על קיום המליסמה. הקאודה מספקת אפוא תפקיד סגירה וסיכום, בדומה לזה של הקודה המודרנית.
קודטה

קודטה ("זנבנב" באיטלקית) ממלאת אותה מטרה כמו הקודה, אולם בקנה מידה קטן יותר, כחותמת קטע של יצירה ולא את היצירה בשלמותה. באופן טיפוסי, קודטה מסיימת את חלקי התצוגה (אקספוזיציה) והחזרה (רפריזה) ביצירה בצורת סונאטה, בהמשך לנושא השני (במודולציה לסולם שונה) או לנושא הסוגר (אם יש כזה). מכאן, שבתצוגה היא מופיעה בדרך כלל בסולם המשני, אבל בחזרה היא מופיעה בסולם הראשוני. הקודטה הרגילה מסתיימת בקדנצה מושלמת בסולם המתאים ובכך מאשרת את הטונאליות. אם יש חזרה על התצוגה, תחזור גם הקודטה, אבל לפעמים יש שינוי קל בסיומה, תלוי אם היא מובילה חזרה לתצוגה או אל קטעי הפיתוח.
הערות שוליים

↑  Burkhart, Charles. "The Phrase Rhythm of Chopin's A-flat Major Mazurka, Op. 59, No. 2" in Stein, Deborah (2005). Engaging Music: Essays in Music Analysis. New York: Oxford University Press, ISBN 0-19-517010-5., p. 12
קרב מויה

קרב מוּיֶה (בסינית: 牧野之戰, בפין-יין: Mùyě zhī zhàn) הוא קרב שהתנהל בשנת 1046 לפנה"ס בין מלך שושלת שאנג האחרון, המלך ג'ואו-סין, ותומכיו למלך השני של שושלת ג'ואו, המלך וו ותומכיו. הניצחון המכריע של המלך וו הביא לנפילתה של שושלת שאנג ולהפיכתה של שושלת ג'ואו לשליטתה של הציוויליזציה הסינית למשך כמעט 800 שנים. בשל החשיבות של תוצאותיו נחשב הקרב לנקודת מפנה בהיסטוריה הסינית.
רקע לקרב

שושלת ג'ואו התפתחה והתחזקה במשך שנים רבות בזמן שלטונה של שושלת שאנג. האזור בו שלטו היה ממערב למרכז של שאנג, על גדת נהר ווי. ג'ואו אימצו את התרבות ורוב המאפיינים של תרבות שאנג, כך בנוגע לדת ולטכנולוגיית הברונזה. בכתובות שבעצמות הניחוש מופיעה ג'ואו בתחילה כבעלת ברית של שאנג ובהמשך כיריבה.
קשה לשחזר באופן ביקורתי מדוע החל העימות בין השושלות, וגם לא ברור אם ג'ואו היו תחת שלטונם של שאנג וביצעו מרד או שמא היו ממלכה יריבה וכבשו את השלטון. על פי ההיסטוריה המסורתית, המלך וון משושלת ג'ואו היה וסל של המלך ג'ואו-סין משאנג, וקיבל את האחריות על המערב כאשר ג'ואו-סין עסק בלחימה בדרום מזרח. שני המלכים מתוארים על פי ההיסטוריה המסורתית, שנכתבה על ידי תומכי שושלת ג'ואו, כהפכים מוחלטים. המלך ג'ואו-סין משאנג מתואר כלא יוצלח, אכזרי, חסר יראת אלים ומושחת. כנגדו, המלך וון מג'ואו מתואר כמלך האידיאלי, צדיק, רחום ונדיב עד כדי שזכה לכינוי "המעודן" או "המתורבת". המלך וון תכנן לתפוס את השלטון ולכן דאג בהדרגה ובמחשבה אסטרטגית לטווח ארוך לאסוף תומכים ולהעצים את כוחו. תופעה קוסמית שהתרחשה בשנת 1059 לפנה"ס, התלכדות חמישה כוכבי לכת בקו אחד מול כדור הארץ, נתפסה בעיניו כסימן שיש למגר את שושלת שאנג. ג'ואו-סין שחשש מכוחו של וון, כלא אותו, דבר שהביא למתח גואה בין שתי השושלות. לאחר שג'ואו-סין שחרר את וון החל וון לאסוף צבא, אך מת בערך ב-1047 לפנה"ס, בטרם הספיק לצאת למלחמה כנגד ההנהגה של שאנג.
את השלטון בג'ואו תפס בנו של המלך וון, המלך ווּ. הוא המתין עד שאסף די תומכים וצבא ויצא לקרב כנגד ג'ואו-סין משאנג. הקרב נערך במוּיֶה, אתר הקרוב ליין, בירתה של שושלת שאנג המאוחרת.
מהלך הקרב

כוחותיו של המלך ג'ואו-סין היו במלחמה בדרום מזרח, אולם נשארו (על פי ההיסטוריה המסורתית), 530,000 חיילים להגן על הבירה ויין. מספר זה מוגזם בלא ספק ומחקרים מודרניים נוקבים במספרים נמוכים יותר. ג'ואו-סין רצה להיות בטוח בניצחונו ולכן חימש עבדים רבים שיגנו על העיר כאשר הוא יצא עם הכוחות כולם כנגד המלך וו ובערך 50,000 האיש שהיו אתו. העבדים, שתמכו בוו ולא בג'ואו-סין ערקו והצטרפו אל וו, דבר שפגע קשות במורל החיילים של שושלת שאנג. בעקבות עריקת העבדים ערקו חיילים רבים של שאנג לצד של ג'ואו, בזמן שקדם לקרב ואף במהלכו.
הקרב שהתנהל לבסוף היה עקוב מדם אך בשל העריקות הרבות, הרמה המורלית הירודה וחוסר הסדר בצבא של ג'ואו-סין, הוא הובס באבדות קלות יחסית. הצבא של וו, שכלל מרכבות קרב והיה מאומן יותר הצליח להבקיע את המערך של ג'ואו-סין וטבח בחייליו. המלך וו הפגין חוסר רחמים כלפי המנוצחים ואף ציווה לטבוח את השבויים שנפלו לידיו.
לאחר הקרב

המלך ג'ואו-סין, ששרד את הקרב, התאבד בשרפה, או לפי היסטוריונים אחרים, נרצח. לאחר הקרב כבר לא הייתה תקומה לשושלת שאנג, והבכורה השלטונית הייתה בידי שושלת ג'ואו. שושלת ג'ואו עסקה לאחר הקרב בביסוס שלטונה שנמשך, באופן רשמי, עד למאה השלישית לפני הספירה.
לקריאה נוספת

יצחק שיחור (עורך), כל אשר מתחת לשמיים - תולדות הקיסרות הסינית, כרך א' - צמיחתה של הקיסרות הסינית, האוניברסיטה הפתוחה, 2011.
הערות שוליים

↑  כל אשר מתחת לשמיים, עמ' 119.
↑  כל אשר מתחת לשמיים, עמ' 120.
קרן השקעות פרטיות

קרן השקעות פרטיות (באנגלית: Private Equity, בקיצור PE) היא סוג של קרן השקעות שמוקמת למטרה של ביצוע השקעות בנכסים לפי מדיניות מוסכמת, ופועלת לממש ולמכור אותן ברווח בתום תקופה שנקצבה לה מראש. הקרן מנוהלת על ידי מנהל הקרן שיכול להיות אדם פרטי או תאגיד ייעודי שהוקם לשם כך. בדרך כלל מדובר בקבוצה של אנשי עסקים (שותפים כלליים) שפועלים לגייס הון מגופים שונים, כגון קרנות פנסיה, חברות ביטוח, בנקים ומשקיעים פרטיים אמידים במיוחד, הנחשבים מבחינה משפטית לשותפים מוגבלים. המשקיעים מתחייבים להזרים לקרן ההשקעות הפרטית סכומי כסף, שיהוו בסיס לפעילות ההשקעה שלה.
לקרן השקעות פרטיות יש מועד תפוגה שבו היא חדלה להתקיים – לרוב כעשר שנים, עם אפשרות הארכה במספר שנים נוספות. פעמים רבות, ימשיך מנהל הקרן בתפקודו ויגייס קרן חדשה שתמשיך את קודמתה.
תעשיית הקרנות הפרטיות להשקעות החלה לפעול בשנות ה-60 של המאה ה-20 בארצות הברית. מאז היא התפשטה למדינות נוספות וכיום מונה אלפי קרנות המנהלות השקעות במאות מיליארדי דולרים. בישראל פועלות מספר קרנות השקעות פרטיות מקומיות שמתמחות בכלכלה הישראלית – כגון קרן פימי, קרן מרקסטון, קרן פייט, קרן שמרוק, קרן טנא, קרן ריאליטי, קרן סקיי, קרן איתן וקרן פורטיסימו קפיטל. כמו כן, פועלות בישראל קרנות בין-לאומיות כמו קרן אייפקס הבריטית.
רוב קרנות ההשקעה הפרטיות הגדולות בעולם נמצאות בארצות הברית, אך ישנן גם קרנות גדולות באירופה ובאסיה. בין הגדולות והידועות שבהן ניתן למנות את קבוצת בלקסטון, KKR, ורבורג פינקוס, TPG, קרלייל ועוד.
סוגי קרנות השקעה

מנהל קרן ההשקעות נוהג בדרך כלל להתחייב לדרך פעילות עקבית שבה תנהג הקרן – אסטרטגיית ההשקעה שלה.
ישנן קרנות שמתמחות בהשקעות בחברות גדולות באסטרטגיה שמכונה Leveraged Buyout) LBO – רכישה ממונפת). באסטרטגיה זו רוכשת הקרן, תוך השקעת הון עצמי בשיעור נמוך, ואז מגייסת חוב, לרוב תוך ניצול נתוניו האיתנים של המאזן של החברה הנרכשת. בין אם מדובר בהנפקה ציבורית של מניות או הנפקת איגרות חוב, הקרן מנצלת את המבנה של החברה הנרכשת כדי למנף אותו ולגייס הון חיצוני כדי לשלם את תג המחיר לרכישה.
אסטרטגיה אחרת היא "שינוי מגמה" (Turnaround) שבה הקרן מחפשת חברות שסובלות מקשיי נזילות, תפקוד לקוי של ההנהלה, סכסוכים בקרב בעלי השליטה, בעיות תפעוליות וכדומה. הקרן רוכשת את מרבית האחזקות בחברה, הופכת לבעלת שליטה, ומנסה להשביח את תפקודה. לאחר השלמת המהלך, שואפת הקרן למכור את אחזקותיה (ביצוע "אקזיט") בחברה המשופרת תוך גריפת רווחים.
סוגים אחרים של קרנות השקעה הם קרנות צמיחה (Growth Equity) שמשקיעות בעסקים צומחים, קרנות מימון ביניים (מזנין – Mezzanine) המעניקות השקעות והלוואת גישור, קרנות שניוניות (Secondary funds) הרוכשות תיקי השקעות או נכסים של קרנות השקעה בסוף דרכן, ״קרן של קרנות״ (Fund of Funds) המשקיעה בתיק של קרנות השקעה, וקרנות מתמחות, כמו קרנות נדל"ן או קרנות תשתיות, המשקיעות במיזמים להקמת תשתיות שונות.
קרנות הון סיכון נחשבות כמקרה מסוים של קרנות השקעות פרטיות. הן נחשבות לקרנות בעלות סיכון רב יותר, משום שבניגוד למרבית קרנות ההשקעה הפרטיות שמשקיעות בחברות עם הכנסות משמעותיות, קרנות הון הסיכון משקיעות בחברות טכנולוגיות בשלבים מוקדמים, לעיתים אף בשלב הרעיון – לפני הוכחת יכולת. בשל הסיכון מצפים מהן המשקיעים לתשואה גבוהה יותר עבור השקעתם.
תרשים: מבנה עסקת רכישה ממונפת להון פרטי
קפקאי

פרנץ קפקא, 1923
קפקאי - מתייחס למצבים, נושאים או חוויות המזכירים את יצירותיו של הסופר הצ'כי פרנץ קפקא, במיוחד הרומנים שלו המשפט, הטירה ויצירות אחרות. לעיתים קרובות המונח מתייחס לתחושה של אימה קיומית, חוסר תקווה, אבסורד, והטבע הסבוך של הבירוקרטיה המודרנית המבלבלת.
מקור והיסטוריה > עבודתיו של קפקא

פרנץ קפקא (1883-1924) היה סופר בוהמי דובר גרמנית, שהוכר כאחת הדמויות המשפיעות ביותר על ספרות המאה ה-20. קפקא כתב בגרמנית והתמודד עם נושאים של ניכור, חרדה קיומית, אשמה ואבסורד הקיום האנושי.
הנרטיבים שלו מתארים לעיתים קרובות גיבורים במצבים מבלבלים, המתמודדים עם מכשולים בלתי עבירים ובירוקרטיה בלתי חדירה. בין יצירותיו הנודעות ביותר ניתן למצוא רומנים כמו "המשפט" (Der Prozess), שבו אדם נעצר באופן בלתי מוסבר ועליו לנווט במערכת משפט חסרת היגיון, ו"הטירה" (Das Schloss), שמתאר את הניסיון הבלתי פוסק של האדם, להשיג גישה לטירה מסתורית ובלתי נגישה, תוך כדי שהוא מתמודד עם תחושת ניכור ומכשולים בירוקרטיים.
יצירות אלה, שלעיתים נותרו בלתי גמורות ומתפרסמות לאחר המוות, הן מרכיבים מרכזיים בהופעתו של המונח "קפקאי".
מקור והיסטוריה > התפתחות המונח

עם הזמן, כשהשפעתו של קפקא התפשטה ויצירותיו תורגמו לשפות רבות, "קפקאי" החל להיות מוכר לא רק בחוגים ספרותיים אלא גם בדיונים תרבותיים רחבים יותר.
הוא תפס את המהות של מצבים שבהם אנשים מצאו עצמם מרותקים במערכות לא הגיוניות, מדכאות או דה-הומניזיות, בדומה לגיבורים בסיפורי קפקא.
במחצית השנייה של המאה ה-20, המונח חלחל לשפת היומיום, כשהוא משמש לתיאור סיוטים ביורוקרטיים בעולם האמיתי או כל תרחיש המעורר תחושות של אבסורד סוריאליסטי וחוסר תקווה. נוכחותם של הנושאים של קפקא בעולם המודרני הבטיחה ש"קפקאי" הפך לתיאור נוקב של החוויה האנושית מול מערכות בלתי מובנות.
ראו גם

פרנץ קפקא
אקזיסטנציאליזם
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 001190583  VIAF: 313509148   WorldCat (עם VIAF): 313509148
קרולינה ארנסטינה, רוזנת ארבאך-שנברג

קרולינה ארנסטינה, רוזנת ארבאך-שנברג (בגרמנית: Karoline Ernestine von Erbach-Schönberg;‏ 20 באוגוסט 1727 – 22 באפריל 1826), הייתה סבתו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים, וסבתא רבתא של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, לאופולד השני, מלך הבלגים ופרננדו השני, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה

קרולינה ארנסטינה נולדה ב-20 באוגוסט 1727 בגדרן שהשתייכה לרוזנות שטולברג-גדרן, לגאורג אוגוסט, רוזן ארבאך-שנברג ולפרדיננדה הנרייטה, רוזנת שטולברג-גדרן, בתם של לודוויג כריסטיאן, רוזן שטולברג-גדרן וכריסטינה, נסיכת מקלנבורג-גיסטרוב.
ב-28 ביוני 1754 התחתנה קרולינה ארנסטינה עם היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף, ממנו נולדו לה 7 ילדים. בשנת 1779 מת בעלה היינריך, ובנה היינריך החמישים ואחד, רוזן רויס-אברסדורף ירש את נחלותיו ותאריו.  ב-22 באפריל 1796 מתה קרולינה ארנסטינה בביתה באברסדורף.
משפחתה

ב-28 ביוני 1754 התחתנה קרולינה ארנסטינה עם היינריך העשרים וארבעה, רוזן רויס-אברסדורף, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
היינריך הארבעים ושישה, רוזן רויס-אברסדורף (1755–1757)
אוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף (1757–1831), התחתנה עם פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד
לואיזה, נסיכת רויס-אברסדורף (1759–1840), התחתנה עם היינריך הארבעים ושלושה, נסיך רויס-קסטריץ
היינריך החמישים ואחד, נסיך רויס אברסדורף (1761 – 1822)
ארנסטינה פרדיננדה, רוזנת רויס-אברסדורף (1762–1763)
היינריך החמישים ושלושה, רוזן רויס-אברסדורף (1765–1770)
הנרייטה, נסיכת רויס-אברסדורף (1767–1801), התחתנה עם אמיך קרל, נסיך ליינינגן
קורדובה (פרובינציה)

קורדובה (בספרדית: Córdoba) היא פרובינציה באזור הפמפס במרכז ארגנטינה. היא גובלת בסנטיאגו דל אסטרו בצפון, בסנטה פה במזרח, בפרובינציית בואנוס איירס בדרום-מזרח, בלה פמפה בדרום, בסן לואיס ובלה ריוחה במערב ובקטמרקה בצפון-מערב. שטחה כ-165 אלף קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה כ-3 מיליון תושבים, מה שהופך אותה לפרובינציה המאוכלסת ביותר בארגנטינה פרט לבואנוס איירס.
הפרובינציה קרויה על שם בירתה, קורדובה, העיר השנייה בגודלה בארגנטינה אחרי בואנוס איירס.
גאוגרפיה

מזרחה של קורדובה מישורי, נמוך ואופייני לפמפס. במערב חוצה את הפרובינציה כמעט לכל אורכה רכס קורדובה, המהווה המשך לרכס סן לואיס, כשלוחה של הרי האנדים. הפסגות הגבוהות ביותר ברכס הן צ'מפקי (2,884 מ' מעל פני הים) ולוס חיגאנטס (2,374 מ'). צפונית-מערבית לרכס קורדובה אזור נמוך וצחיח, המשותף גם לפרובינציות הסמוכות, סנטיאגו דל אסטרו, קטמרקה ולה ריוחה, ובו מדבריות המלח סלינאס גראנדס.
בצפון-מזרח הפרובינציה נמצא אגם מאר צ'יקיטה ("הים הקטן"), אגם רדוד ששטחו נע בין 2,000 ל-4,500 קמ"ר, בהתאם לכמויות הגשמים. לאגם נשפך מצפון נהר דולסה, שמקורו בסנטיאגו דל אסטרו. מרבית הנהרות בפרובינציה זורמים מרכס קורדובה מזרחה, ושמותיהם, מצפון לדרום, פרימרו, סגונדו, טרסרו, קוארטו וקינטו (מילולית: ראשון, שני, שלישי, רביעי וחמישי). חלק מהנהרות מסתיימים במאגרי מים מלאכותיים. למאגרים אלה שימושים רבים: מים לצרכים חקלאיים, הפקת חשמל באמצעות אנרגיה הידרואלקטרית, דיג ותיירות.
האקלים בקורדובה סובטרופי. מורדותיו המזרחיים של רכס קורדובה גשומים יחסית ליתר הפרובינציה, ואילו האזור שממערב לרכס צחיח. ככלל, צפון הפרובינציה יבש יותר מדרומה.
בקורדובה פארק לאומי אחד, הפארק הלאומי קבראדה דל קונדוריטו (מילולית: עמק הקונדור הקטן), המשתרע על פני כ-370 קמ"ר ברכס קורדובה. כ-1,100 קמ"ר נוספים סביב הפארק מהווים את שמורת הטבע הפרובינציאלית פמפה דה אצ'אלה.
היסטוריה

עד הגעתם של הספרדים, חיו באזור בו נמצאת כיום הפרובינציה מספר עמים. באזור ההררי חיו בני הקומצ'ינגון, במישורי הפמפס הסנאווירון, בצפון-מערב האולונגאסטה ולגדות נהר הקרקרניה שבמזרח הפרובינציה בני עם הקרוי אף הוא בשם זה, והשתייך לתרבות הגוארני.
הספרדי הראשון שהגיע לאזור היה דייגו דה רוחאס, שהגיע עם 300 לוחמים מקוסקו ב-1543. דה רוחאס נהרג מחץ מורעל במהלך קרב עם הקומצ'ינגון, והמשלחת שבה על עקבותיה. אף שלא הושגה באזור שליטה אפקטיבית, הוא נחשב לחלק ממלכות המשנה של פרו שהוקמה באותה שנה. ב-1566 הוקמה הפרובינציה של טוקומאן, חורייס ודיאגיטאס, והמושל הראשון, פרנסיסקו דה אגירה קבע את מושבו בסנטיאגו דל אסטרו.
ב-6 ביולי 1573 הקים חרונימו לואיס דה קאבררה לגדות נהר סוקואיה (נהר פרימרו של ימינו) את העיר קורדובה דה לה נואבה אנדלוסיה (מילולית: קורדובה שבאנדלוסיה החדשה), לה קרה על שם עיר הולדתו קורדובה. קבררה הקים אותה משום שסבר בטעות שאגם מאר צ'יקיטה הוא מפרץ של האוקיינוס האטלנטי ומשום שקיווה שעיר הקיסרים האגדית נמצאת בקרבת מקום. בהקמת העיר במיקום זה חרג קבררה מהמנדט שניתן לו, והוא נקרא חזרה ללימה כעבור כשנה.
במאות ה-17 וה-18 פיתחו את האזור בעיקר מיסיונרים ישועים ופרנציסקנים, שהקימו בו חוות, כנסיות ומוסדות חינוך, בהם האוניברסיטה הראשונה בארגנטינה, האוניברסיטה הלאומית של קורדובה, ב-1613. חוות הישועים והרובע הישועי הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2000.
כשהוקמה מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה ב-1776 הייתה הפרובינציה של טוקומאן, וקורדובה בתוכה, לחלק ממנה. ב-1783 הוקמה האינטנדנסיה של קורדובה, שכללה את שטחיהן של קורדובה, סן לואיס, מנדוסה, סן חואן ולה ריוחה של ימינו, וכן חלקים מסנטה פה.
ב-1806 השתלטו הבריטים על אזור ריו דה לה פלטה וכבשו את בואנוס איירס. המשנה למלך, רפאל דה סוברמונטה, נסוג עם כוחותיו לקורדובה, וקבע בה את בירתו הזמנית. סוברמונטה ניסה לנהל מקורדובה מתקפת נגד, אך מי שהביס את הבריטים היה סנטיאגו דה ליניארס, שאף תפס את מקומו של סוברמונטה.
במהלך מלחמת העצמאות הארגנטינאית הונהגה קורדובה בידי האופוזיציה המלוכנית, והתנגדה למהלכים שהובילו בואנוס איירס וסנטה פה, מהלכים בהם רוב הציבור בקורדובה דווקא תמך. בתום קרבות שהתנהלו בין הצדדים ידם של הבדלנים הייתה על העליונה, ומנהיגיה, בהם ליניארס, הוצאו להורג. השנים הבאות עמדו בסימן מאבק על דמותה של ארגנטינה. בואנוס איירס הובילה קו של שלטון ריכוזי, בעוד יתר האזורים, בהנהגתה של קורדובה דרשו מבנה פדרלי עם מידה רבה יותר של אוטונומיה. ב-1820 הכריזה קורדובה על עצמאותה, ובראשה עמד חואן באוטיסטה בוסטוס. רק ב-1853, עם אישורה של חוקה חדשה, אוחדה מחדש ארגנטינה.
ב-1813 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, בהנהגתו של חוסה דה סן מרטין, שכללה את סן חואן, מנדוסה וסן לואיס, והיא הופרדה מקורדובה. ב-24 בינואר 1820 נפרדה ממנה גם לה ריוחה.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 החל פיתוח משמעותי בפרובינציה. רשת הרכבות הגיעה אליה, החוות החקלאיות התרחבו ומהגרים רבים הגיעו, במיוחד מאיטליה, ספרד, גרמניה וארמניה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 קיבלה התעשייה דחיפה משמעותית, עם הקמתם של מפעלי תעשייה אווירית, בהם יוצרו, מלבד מטוסים צבאיים ומוצרים נלווים לתעשייה זו, גם מנועים וטרקטורים.
ב-29 במאי 1969 הובילו סטודנטים ופועלים בעיר התקוממות נגד שלטונו הרודני של הנשיא חואן קרלוס אונגניה, בעקבות דיכויה של שביתה כללית בידי המשטרה. התקוממות זו, המכונה "קורדובאסו" (Cordobazo), הייתה חלק משרשרת התקוממויות שהביאה בסופו של דבר להדחתו של אונגניה ב-1970.
דמוגרפיה

בשנת 2001 התגוררו בקורדובה מעט יותר מ-3 מיליון תושבים, והיא הייתה הפרובינציה המאוכלסת ביותר בארגנטינה פרט לפרובינציית בואנוס איירס. צפיפות האוכלוסין בפרובינציה נאמדה בכ-19 נפש לקמ"ר. כ-40% מהתושבים התגוררו בבירה, קורדובה. והערים הגדולות ביותר בפרובינציה היו:
קורדובה (כמיליון ו-272 אלף תושבים בעיר גופא, כמיליון ו-368 אלף תושבים במטרופולין; העיר השנייה בגודלה בארגנטינה אחרי בואנוס איירס)
ריו קוארטו (כ-144 אלף תושבים)
ויז'ה מריה (כ-72 אלף תושבים)
סן פרנסיסקו (כ-59 אלף תושבים)
ויז'ה קרלוס פאס (כ-56 אלף תושבים)
מבחינה מינהלית, מחולקת הפרובינציה ל-26 דפרטמנטוס.
כלכלה

בשנת 2006 עמד התוצר בקורדובה על 27.7 מיליארד דולרים, השיעור הגבוה בארגנטינה, פרט לפרובינציית בואנוס איירס ולעיר בואנוס איירס עצמה, והוא היווה כ-8% מהתוצר בארגנטינה כולה. בממוצע, עמד השיעור על 9,040 דולרים לנפש, שיעור גבוה במעט מהממוצע הארצי.
חקלאות מהווה כ-10% מהתוצר, והיא מבוססת בעיקר על פולי סויה, חיטה, תירס ודגנים נוספים. בפרובינציה גידולי בקר וצאן רבים, ומיוצרים בה כ-15% מהבשר וכ-28% ממוצרי החלב בארגנטינה. מוצרים נוספים מבוססי חקלאות כוללים שמן וממתקים.
17% מהתוצר מקורם בתעשייה. קורדובה היא אחד מהמרכזים התעשייתיים החשובים בארגנטינה. הקמת מפעל המטוסים ב-1927 (Fábrica Militar de Aviones) היוותה את הסיפתח, ובשנות ה-50 גברו ההשקעות הזרות בפרובינציה, שהביאו לפיתוחן של תעשיות מנועים, מכונות חקלאיות ועיבוד מזון. כיום, פועלים בקורדובה כ-250 מפעלים הקשורים בתעשיית המנועים והרכב. המחצבים הנכרים בפרובינציה כוללים שיש, סיד ואורניום.
סנטיאגו דה ליניארס
בניית תחנת הרכבת של קורדובה, שנות ה-80 של המאה ה-19
הקורדובאסו, 1969
הקתדרלה של קורדובה במרכז העיר
מפעל המטוסים בסביבות 1950
קונטמינציה

קוֹנְטָמִינַצְיָה (באנגלית: Contamination; בעברית: זִהוּם או נִגּוּעַ) הוא מונח המתאר זיהום בחומר, אשר נגרם על ידי גורם חיצוני באופן ישיר.
בהנדסת מזון, משמש המונח לתיאור נוכחות של רעלנים בתוך המזון. בפיזיקה גרעינית, משמש המונח לתיאור נוכחות של קרינה רדיואקטיבית במידת מה. בבלשנות, משמש המונח לתיאור חדירה של צורת פועל אחת למערכת נטייה אחרת.
בביולוגיה

המונח קונטמינציה ברפואה מתייחס לתהליך שבו גורם מזהם נכנס לגוף חי, בדרך כלל באופן ישיר לפצע פתוח חיצוני (ללא תהליך סינון סטרילי כלשהו). כמו כן משמש המונח לבדיקות מעבדה ביולוגיות, ובפרט לבדיקת תרבית דם, שבה מנסים לבחון אם יש גורם מזהם בדם, כך שבכניסת גורם מזהם חיצוני לדם (בדרך כלל באי הקפדה על נוהלי החשיפה של הבדיקה), תוצאת הבדיקה עלולה להטעות את הרופא, וכתוצאה מכך המטופל יקבל טיפול מוטעה שעלול לעלות לו במחיר בריאותי.
שאילת המונח לתחומים נוספים

המונח 'קונטמינציה' מושאל גם לתחומים אחרים, כמו בלשנות, ששם המונח מתייחס לשפות מסוימות אשר מאבדות את טהרתן הלשונית ו'מזדהמות' כביכול בהשאלת מילים משפות אחרות (לעיתים במובן של "תמזיג"). כמו כן מושאל המונח לתחום המשפטים שבה מתאר המונח אופנים העשויים להטות את הדין בעקבות מידע 'מזוהם' המתוייג מראש. גם בספרות והיסטוריה, משמש המונח כעירוב של מספר סיפורים זה בזה והפיכתם לסיפור אחד; לפעמים משמש המונח בספרות במובן של דמויות חיצוניות הבאות לתוך סיפור ומשנות אותו לטוב או לרע. גם בתחום הזיהוי הפלילי משמש המונח לתיאור פריטים 'המזהמים' את אזור החקירה, כמו טביעות אצבע או פריטים בעלי דנ"א שאינם שייכים לביצוע הפלילי.
הערות שוליים

↑  ראו בוויקיפדיה בערך "בניינים בעברית". וגם: בלשנות עברית מהדורות 38–40, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן 1994, עמ' 43. לשוננו כרך 66, ועד הלשון העברית 2004, עמ' 348.
↑  ראו איתן אבניאון, מילה במילה, עמ' 312 ערך מיזוג. ספר אברהם בן שושן, מחקרים בלשון, במקרא, בספרות ובידיעת הארץ, קריית ספר 1984, עמ' 257 "קונטמינציה, כגון "צביון" שמשמעותה כיום הושפעה על ידי "צבע"". גבריאל בירנבאום, לשון המשנה בגניזת קהיר, אקדמיה ללשון העברית, ירושלים 2008, עמ' 141.
↑  גרשון בן שחר, הפוליגרף (מכונת־האמת) בשירות המשפט - סוגיות מדעיות ומשפטיות, בכתב העת משפטים, ‏1986.
↑  ראו מרק ברגמן, ספרות תנחומא־ילמדנו: תיאור נוסחיה ועיונים בדרכי התהוותם, Gorgias Press LLC‏, 2003, סוף עמ' 175. ראו גם: תרביץ, כרך 1 מהדורה 3, עמ' 330 הערה 78. יהודית דישון, אפולוגיה על ההיסטוריה או מקצועו של ההיסטוריון, אוניברסיטת בן-גוריון 2005: "מביא הגלוסר את הפסוק ״לכה אתנו והטבנו לך״ (במד' י, כט). שבלבך קום עשה - יש כאן קונטמינציה של שני מקראות: ״קום עשה״ (דבה״א כב, טז) ו״אשר בלבבך עשה״ (דבה״א יז, ב)".
↑  ראו כאן, בסוף עמוד 2.
קספר דולברג

קספר דולברג (בדנית: Kasper Dolberg; נולד ב-6 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת החלוץ באנדרלכט ובנבחרת דנמרק.
קריירת מועדונים > סילקבור

דולברג התחיל לשחק כדורגל בקבוצת כדורגל מקומית ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של סילקבור. ב-17 במאי 2015 דולברג ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–2 נגד ברונדבי. דולברג הספיק לשחק עוד שני משחקי ליגה במדי הקבוצה.
קריירת מועדונים > אייאקס

ב-5 בינואר 2015 אייאקס ההולנדית הודיעה כי דולברג יחתום בקבוצה בקיץ על חוזה לשלוש שנים. דולברג אותר על ידי הסקאוט ג'ון סטין אולסן שהביא לאייאקס בעבר שחקנים כמו: זלאטן איברהימוביץ', ויקטור פישר וכריסטיאן אריקסן. ב-13 במאי 2016 דולברג האריך את חוזהו בקבוצה עד שנת 2021.
ב-26 ביולי 2016 דולברג ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 1-1 נגד פאוק סלוניקי בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו באייאקס. ב-7 באוגוסט 2016 דולברג ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית במשחק הליגה נגד ספרטה רוטרדם. שבוע לאחר מכן הבקיע צמד בתיקו 2-2 נגד רודה. ב-20 בנובמבר, דולברג הבקיע שלושער בניצחון 0–5 נגד ניימכן ובכך הפך לזר הצעיר ביותר שכובש שלושער במדי אייאקס. בסיום אותה העונה העפיל עם קבוצתו לגמר הליגה האירופית, ופתח בהרכב קבוצתו שנוצחה 0–2 על ידי מנצ'סטר יונייטד.
קריירת מועדונים > ניס

ב-29 באוגוסט 2019 חתם בניס ששילמה עליו 20.5 מיליון אירו.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל לעונה אחת לסביליה.
ב-2 בינואר 2023 הושאל להופנהיים עד לסוף העונה.
קריירת מועדונים > אנדרלכט

ב-7 ביולי 2023 חתם לארבע שנים באנדרלכט.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, דולברג שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק.
ב-16 בנובמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–4 נגד קזחסטן. ב-10 ביוני 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–3 נגד קזחסטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
נכלל בסגל נבחרת דנמרק לטורניר יורו 2024.
תארים

ליגת העל ההולנדית: 2018/2019
הגביע ההולנדי: 2018/2019
מגן יוהאן קרויף: 2019
כישרון השנה בדנמרק: 2016
כישרון השנה באייאקס: 2017
כישרון העונה בכדורגל ההולנדי: 2016/2017
קורדובה (ספרד)

קורדובה (ספרדית: Córdoba,‏ IPA‏: [ko̞ɾðo̞βaˈ]) היא עיר עתיקה בדרום ספרד, ובירת חבל קורדובה שבקהילה האוטונומית של אנדלוסיה. אוכלוסייתה של העיר מונה 330,033 נפש, נכון לשנת 2011.
"מסקיטה" בקורדובה
המקיטה
היסטוריה

יישוב אנושי באזור העיר התחיל בתקופה הפרהיסטורית, לפי שרידים ניאנדרטליים המתוארכים ל-42,000 עד 35,000 לפנה"ס. את העיר ייסדו הפיניקים בשם "קרת-טבת" (קרת טובה), שהתגלגל לשם הלטיני Corduba. העיר המשיכה להתקיים לאחר הכיבוש הרומי, ובמקום ניתן למצוא שרידים לעברה המפואר, דוגמת אמת מים רומית.
קורדובה מוזכרת בתלמוד הבבלי בסביבות שנת 350 לספירה, שם שהה באותה עת הריש גלותא. עצם הימצאות אישיות יהודית כה בכירה בעיר מעידה ככל הנראה על קהילה יהודית חשובה שהייתה שם כבר באותן שנים.
בשנת 711 לספירה נכבשה קורדובה על ידי המוסלמים, המכונים לעיתים מורים. כך החל העידן המוסלמי שארך בקורדובה למעלה מחמש מאות שנה. במהלך תקופה זו הייתה קורדובה לגדולה בערי אירופה, והפכה למרכז אמנות ולימוד אסלאמי, וגם אחד המקומות המקודשים לאסלאם.
בין השנים 750 ל-929 הייתה קורדובה לבירת האמירות הספרדית המוסלמית שנקראה גם אל-אנדלוס ולאחר מכן משהפכה ספרד לח'ליפות, שנקראה גם ח'ליפות קורדובה, הייתה קורדובה לבירתה. במהלך המאה העשירית תוארה קורדובה כעיר גדולה ועשירה שהיו בה יותר מ-1,000 מסגדים ויותר מ-600 מרחצאות. יש המשערים שבין 935 לשנת 1013 הייתה קורדובה העיר הגדולה בעולם.
תקופת השלטון המוסלמי הייתה תקופה של פריחה ושגשוג גם לקהילה היהודית במקום. אולם הביטחון לא היה רציף: בשנת 1013, במהלך מלחמות השלטון שחוותה ח'ליפות קורדובה, גירש מנהיג הברברים סולימאן את רובה של הקהילה היהודית. מאוחר יותר, בשנת 1148, הציגו אל-מוואחידון לקהילה היהודית שתי אפשרויות: התאסלמות או מוות. חלק מן הקהילה התאסלם, בעוד אחרים ברחו מן העיר, וביניהם גם הרמב"ם. יליד העיר יהודי מפורסם נוסף שחי ופעל בקורדובה, היה חסדאי אבן שפרוט, יועצו של ח'ליף קורדובה, במאה ה-10.
בשנת 1236 נכבשה קורדובה על ידי הנוצרים במלחמת הרקונקיסטה החמישית שהובלה על ידי פרננדו השלישי מלך קסטיליה ולאון. בעקבות הכיבוש, תושבים מוסלמים רבים עזבו את האזור. שיבת הנוצרים, ואחר כך עם גירוש יהודי ספרד, התרוקנה העיר מיהודים.