stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התיאטרון היהודי באראשאום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון, חברת תיאטרון 
 על שם:  יוליו באראש 
 מיקום:  בוקרשט 
 מדינה:  רומניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1 במרץ 1941
 תאריך פתיחה רשמי:  1 במרץ 1941 
 
 קואורדינטות:  44°25′46″N 26°06′38″E﻿ / ﻿44.429391666667°N 26.110522222222°E﻿ / 44.429391666667; 26.110522222222
  (למפת בוקרשט מוגדלת) התיאטרון היהודי באראשאום(למפת בוקרשט רגילה) התיאטרון היהודי באראשאום
 
מראה כללי של בניין  התיאטרון באראשאום לשעבר, כיום התיאטרון היהודי הממלכתי, צילום בשנת 2007
הכניסה לבניין התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט בשנות ה-2000
התיאטרון היהודי באראשאום (ברומנית: Teatru Evreiesc Baraşeum) היה תיאטרון יהודי בשפה הרומנית
שנוסד בבוקרשט שברומניה, במרץ 1941 בימי המשטר יון אנטונסקו ברומניה, בעקבות סגירת להקות יהודיות אחרות וסילוקם של האמנים היהודים ממוסדות התרבות הרומניים. התיאטרון פעל לאורך רוב שנות מלחמת העולם השנייה ופעילותו פסקה בשנת 1945, אחרי נפילת המשטר הצבאי-פשיסטי. הבניין ששימש אותו ("אולם באראשאום"), ברחוב יוליו באראש 15, מאכסן החל משנת 1948 את התיאטרון היהודי הממלכתי הפועל בשפת היידיש. תיאטרון באראשאום הפך לסמל לעמידתם הרוחנית של היהודים הרומנים תחת משטר חוקי הגזע.
היסטוריה

ההתייחסות הראשונה בעיתונות הרומנית לתיאטרון יהודי ברומניה, מצויה בסקירה מאת מיכאי אמינסקו בעיתון הרומני "Curierul de Iaşi" (השליח של יאשי) משנת 1876, המדווחת על להקת שחקנים יהודים שהעלו הצגה בגן המפורסם "עץ ירוק" ביאשי, בניהולו של אברהם גולדפדן, אבי התיאטרון היהודי המודרני.
בניין התיאטרון בבוקרשט, שנקרא על שמו של ד"ר יוליו באראש, הוקם על מגרש שקנה יוליו באראש במטרה להקים מוסד רפואי גדול. הבניין שימש בעבר, בשנת 1930, כתיאטרון ביידיש, והוא פעל בהתחלה תחת ניהול פרטי. על סף מלחמת העולם השנייה היה בניין התיאטרון הבית של להקת תאליה (Thalia), אחת מארבע להקות התיאטרון היידיש המקצועיות שפעלו באותה עת בבוקרשט.
היסטוריה > תקופת מלחמת העולם השנייה

בהתאם למדיניות ה"גזע" שאומצה על ידי שלטונות רומניה בשלהי מלכותו של קרול השני, שרי החינוך והתרבות של המדינה, ראדו בודישטיאנו ב-31 באוגוסט 1940 וטראיאן בראיליאנו החליטו, בספטמבר באותה שנה, על איסור כולל של העסקת אמנים, זמרים, שחקנים, מוזיקאים מבצעים ומנצחים יהודים במוסדות אמנות רומניים. על הרומנים נאסר להופיע במוסדות יהודים. בנסיבות אלה הותר ליהודים ליצור בבוקרשט מין "גטו תרבותי". האמנים היהודים התאגדו ובעזרת קהילת יהדות בוקרשט הקימו את התיאטרון היהודי באראשאום ברובע היהודי הגדול, וקרשט (Văcăreşti), בבוקרשט.
הקמת התיאטרון נועדה להעסקת האמנים היהודים שנשארו ללא פרנסה וגם להעלאת המורל של האוכלוסייה היהודית לאחר אירועי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט. התיאטרון התחיל לפעול ב-1 במרץ 1941, חמישה שבועות בלבד לאחר אירועי הפוגרום.
רפרטואר התיאטרון היהודי היה חייב לכלול אך ורק יצירות של מחברים יהודים. הצגת מחזות מאת מחברים רומנים הייתה אסורה.
מייסדי התיאטרון היו אלכסנדרו מריוס, וילי רוניה, מריה סנדו, ביאטה פרדנוב ואלכסנדרו פינצי. הניהול האמנותי היה בידי הסופר פליקס אדרקה והשחקנית לני קאלר. מנהלי התיאטרון היו אוטו מרקוביץ' ופויו ברשטיאנו. בין המייסדים נמנו גם הבמאי מוני גלרטר, השחקנית מאריה סנדו, הסופר מיכאיל סבסטיאן, המלחינים חיים שוורצמן ואדוארד לינדנברג והציירים מרסל ינקו ומקסימיליאן הרמן מקסי. בין המוזיקאים שתרמו לפעילות התיאטרון ניתן לציין גם את אדמונד דדה, הנרי מליניאנו (שעבד בו כמנצח), אלי רומן, סרג'יו נטרא, אגניה בוגוסלבה, דורל ליביאנו ואחרים.
השחקנים חולקו לשתי להקות, האחת דרמטית והשנייה קומית. בתיאטרון זה הוצגו גם הצגות לילדים שבוימו על ידי ליקה גרינברג.
במהלך השנים 1941–1943 הוצגו בשני אולמות התיאטרון יותר מאלף הצגות וביניהן 30 הצגות תיאטרון. את ההצגות ראו בשנים אלה יותר מ-400,000 צופים, שגדשו את האולמות כמעט בכל ערב ושלוש פעמים בשבוע גם בהצגות מוקדמות. בין הצופים היו גם אינטלקטואלים רומנים. הנעימות, שהוצגו על קרשי הבמה, הפכו ללהיטים בקרב היהודים. על הבמה הופיעו גם מקהלות ילדים מבין מקהלות הקהילה היהודית. באולמות התיאטרון התקיימו גם מופעי תרבות, ערבי קריאה, ובנוסף קונצרטים סימפוניים ושל ג'אז בהשתתפות תזמורות ואמנים יהודים.
למרות האיסור על ההצגות ביידיש, במופעי התיאטרון שורבבו לא פעם בדיחות, דברי שנינות ואף פזמונים בשפה זו.
במקביל לפעילות ברומנית בתיאטרון "באראשאום", שחקנים ואנשי תרבות יהודים ארגנו, תחת חסות אגודה תרבותית שנקראה "התיאטרון היידי ברומניה", חגיגות המוקדשות לאישים בולטים בני העם היהודי, הרצאת על ספרים, דקלום שירים וקטעי סיפור ביידיש או בעברית שהתקיימו באולמות בתי הכנסת הכורליים.
היסטוריה > אחרי המלחמה

ב-23 באוגוסט 1944 הודח השליט הרומני יון אנטונסקו ובוטל איסור השימוש ביידיש. תיאטרון באראשאום הגיב במהירות רבה כבר ב-15 בספטמבר, באותה שנה הוצג המחזה "אנשים" (Mentshn) של שלום עליכם ביידיש. בשנת 1945 התקיימה ההצגה האחרונה של הלהקה ברומנית, עם המחזה "המבול" מאת מיכאיל סבסטיאן. בהמשך להקת התיאטרון באראשאום התפזרה. חלק גדול מהאמנים נקלטו בלהקת התיאטרון הרומני "אלהמברה-אקסלסיור".
באוקטובר 1945 הוקם התיאטרון ביידיש - תיאטרון "איקו"ף" (Ikuf), שנוהל על ידי "אגודת התרבות היהודית" בעלת אותו שם. לאחר השתלטות המפלגה הקומוניסטית הרומנית על השלטון לא התאפשר קיומם של תיאטראות פרטיים ברומניה. בחסות המשטר הקומוניסטי החדש, מיוזמת הוועד הדמוקרטי היהודי והאגודה "איקוף" הוקם ב-1 באוגוסט 1948 התיאטרון היהודי הממלכתי, שנועד להצגת רפרטואר ביידיש.
היסטוריה > הנצחה

קיומו ופעילותו של תיאטרון זה מונצחים במוזיאון התיאטרון היהודי ברומניה שביאשי.
לקריאה נוספת

יעקב גלר, העמידה הרוחנית של יהודי רומניה בתקופת השואה (1940–1944), הוצאת "הספר", 2004.
לקריאה נוספת > מקורות לכתיבת הערך

Israil Bercovici - O sută de ani de teatru evreiesc în România, Bucureşti, Editura Integral 1998
Institutul cultural român, Noi întâlniri la Ierusalim, Bucureşti 2007
הערות שוליים

↑  Bercovici, עמוד 187
↑  Bercovici, עמוד 186
↑  Baraşeum - un teatru evreiesc în umbra războiului, בתוך Noi întâlniri la Ierusalim, עמוד 102
↑  תנאי חיים חדשים ליהודי רומניה החדשה, דבר, 10 בספטמבר 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012278175405171
חוקי היסוד של האימפריה הרוסית (1906)

מושב מאה שנה למועצת המדינה בארמון מרינסקי ב-5 במאי 1906, לפני אימוץ חוקי 1906. ציור מאת איליה רפין.
ניקולאי השני, קיסר רוסיה: 1894–1917. דיוקן מאת ארנסט ליפגארט.
איליה רפין, 17 באוקטובר 1905. רוסים חגגו את הענקת מניפסט אוקטובר על ידי ניקולאי השני, שהוביל לחוקי 1906.
חוקי היסוד של האימפריה הרוסית משנת 1906 (ברוסית: Основные Государственные Законы Российской империи), המכונים חוקת 1906 הם כינוייהם של התיקונים הגדולים לחוקי היסוד של האימפריה הרוסית משנת 1832, שהפכה את המדינה האבסולוטית לשעבר למדינה בה הסכים הקיסר בפעם הראשונה לחלוק את כוחו האוטוקרטי עם פרלמנט נבחר. החוקים נחקקו ב-6 במאי 1906, ערב פתיחת הדומה הראשונה. חוקה רוסית ראשונה זו הייתה תיקון לחוקי היסוד הקודמים, שפורסמו כקוד החוקים של האימפריה הרוסית (רוסית: Свод законов Российской империи, או Сводъ законовъ Россійской имперіи) ב-1832. חוקי היסוד הוצגו במהלך מהפכת 1905, במאמץ אחרון של הממשלה הקיסרית לשמור על קיומה שלה ולמנוע מהאומה להתדרדר לכדי אנרכיה כוללת.
החוקים החדשים קבעו פרלמנט רוסי דו-ביתי, שבלי אישורו לא היו אמורים לחוקק חוקים ברוסיה. מחוקק זה הורכב מבית עליון, המכונה מועצת המדינה ומבית תחתון, המכונה הדומה הממלכתית. מחצית מבני הבית העליון מונו על ידי הצאר, ואילו המחצית השנייה נבחרה על פי אינטרסים ממשלתיים, פקידותיים ומסחריים שונים. חברי הבית התחתון היו אמורים להיבחר על ידי מעמדות שונים של העם הרוסי, באמצעות מערך מורכב של בחירות עקיפות — כשהמשקל היה משוקלל כדי להבטיח את הכוח האולטימטיבי של המעמדות. הדומה אמנם החזיקה בכוח החקיקה ובזכות לחקור את שרי הצאר, אך לא הייתה לה שליטה במינוים או בפיטוריהם, שהיו שמורים למלוכה בלבד. היא גם לא הייתה יכולה לשנות את החוקה, מלבד ביוזמת הקיסר. הצאר שמר על וטו מוחלט על חקיקה, כמו גם על הזכות לפזר את הדומה בכל עת, מכל סיבה שהוא מצא לנכון. לקיסר הייתה גם הזכות להוציא צווים במהלך היעדרות הדומה — אם כי אלה איבדו את תוקפן אם לא אושרו על ידי הפרלמנט החדש תוך חודשיים.
חוקים חדשים אלה הוענקו בכפייה, וניקולאי תעב את מגבלותיה על שלטונו, שנשבע בהכתרתו להעביר לידי בנו. הוא פיזר את הדומה הראשונה והשנייה כשלא תמכו בו ובצו מ-3 ביוני 1906 הוא שינה באופן חד צדדי את תקנות הבחירות כדי להבטיח שאנשים נוספים קרובים אליו יבחרו לדומה. אף על פי שהדומה השלישית והרביעית שהתקבלו הוכיחו את קיומם יותר, הם עדיין הסתכסכו עם הצאר וממשלתו על הכיוון הכללי של המדיניות והאופי הבסיסי של המדינה הרוסית. בסופו של דבר, עם פרוץ המהפכה הרוסית בשנת 1917, לקחה הדומה תפקיד מוביל בהבאה לכניעתו של הצאר, מה שהוביל בתורו לביטול המונרכיה ולעלייתה לשלטון של הממשלה הזמנית הרוסית תחת קרנסקי.
ראו גם

חוקת רוסיה
הערות שוליים

↑  "Основные Законы Российской Империи — Викитека". ru.wikisource.org (ברוסית). נבדק ב-2017-11-17.
נדים רוחאנא

אין תמונה חופשית
נדים רוחאנא (בערבית: نديم روحانا; נולד ב-1950 בעספיא) הוא פסיכולוג חברתי ערבי-ישראלי. כיום משמש כפרופסור ליחסים בינלאומיים וניהול קונפליקטים באוניברסיטת טאפטס ומשמש כמנכ"ל "מדה אל-כרמל", המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי.
ביוגרפיה

רוחאנא סיים תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה ובסטטיסטיקה, תואר שני מאוניברסיטת מערב אוסטרליה ותואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של ויין בדטרויט.
בין השנים 1984 ל-1986 לימד באוניברסיטת א-נג'אח בשכם, שם שימש כדיקן למחקר חברתי. אחר כך היה שנתיים תלמיד פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד ולימד בבוסטון קולג'. בין 2001 ל-2004 לימד במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לימד במרכז וואט'רהאד ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1992 ל-2001. כמו כן לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס ובאוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
בשנת 2000 ייסד את "מדה אל-כרמל", המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי; משמש כמנהל המרכז מאז הקמתו. היה בין יוזמי ועורכי מסמך החזון הצהרת חיפה שפורסם בשנת 2007.
בשנת 1997 יצא ספרו "Palestinian citizens in an Ethnic Jewish State: Identities in Conflict", בהוצאת אוניברסיטת ייל.
התערוכה העולמית של שיקגו (1933)

| --- | --- |

 סוג:  תערוכה עולמית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  שיקגו 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1933 
 קואורדינטות:  41°51′38″N 87°36′41″W﻿ / ﻿41.860555555556°N 87.611388888889°W﻿ / 41.860555555556; -87.611388888889
 he
 
כרזת פרסום לתערוכה, שמציגה את בניין הממשל האמריקאי אשר היה במתחם התערוכה. שלושת הבניינים מסמלים את שלוש רשויות השלטון: המבצעת, המחוקקת והשופטת.
סילוור-ארו
התערוכה העולמית של שנת 1933 התקיימה בעיר שיקגו תחת השם מאה של קדמה (באנגלית: Century of Progress) לציון חגיגות המאה לייסוד העיר. התערוכה התקיימה בין התאריכים 27 במאי עד 12 בנובמבר ולאור הצלחתה הרבה נמשכה לעונה נוספת בין 26 במאי ל-31 באוקטובר 1934.
לאור משמעותה של התערוכה בתולדות העיר נוסף לדגלה כוכב המסמל את התערוכה.
רקע

כבר בינואר 1928 נוסדה בשיקגו אגודה לקידום הפקת תערוכה עולמית בעיר לציון מאה שנות קיומה, לאור הניסיון המוצלח של התערוכה העולמית של שיקגו (1893) שהתקיימה בעיר 40 שנה קודם לכן. למרות השפל הגדול שפגע בכלכלת ארצות הברית, הצליחו המארגנים לגייס את הסכום הדרוש. ב-28 באוקטובר 1929, יום אחד בלבד לפני יום שלישי השחור, הוצעו לציבור מניות בסך 10 מיליון דולר. בתום שתי עונות התערוכה הצליחו המשקיעים להחזיר את השקעתם. האתר שנבחר לתערוכה היה הפארק על שם דניאל ברנהם, לגדות ימת מישיגן, בין הרחובות 12 ו-39. בתוך הימה נבנו מזחים שיצרו שתי לגונות מלאכותיות.
ביתני התערוכה נבנו בשלל צבעים על מנת ליצור את "עיר הקשת בענן" בניגוד ל"עיר הלבנה" של תערוכת 1893. גם אדריכלות המבנים הייתה מודרניסטית בניגוד לאדריכלות השמרנית והמיושנת של תערוכת 1893.
טקס הפתיחה

טקס הפתיחה נערך במעמד נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, שאך נכנס לתפקידו. את אורות התערוכה הדליק מנגנון מיוחד שריכז לתא פוטואלקטרי קרינת אור שהגיעה מכוכב ארקטורוס. אותה תקופה סברו שמרחקו מכדור הארץ כ-40 שנות אור, ומכאן שקרני האור שהדליקו את אורות התערוכה של 1933 עזבו כביכול את הכוכב בעת קיומה של התערוכה של 1893. כיום ידוע כי מרחקו של הכוכב מכדור הארץ הוא 36.7 שנות אור בלבד.
אטרקציות

שתי אטרקציות מרכזיות בתערוכה הגיעו מתחום התעופה.
בין 1 ביולי ל-12 באוגוסט 1933 הוביל חלוץ הטיסה האיטלקי, איטלו באלבו, טיסה של 24 "סירות מעופפות" במסע הלוך ושוב מרומא לשיקגו. בשיקגו התקבל בכבוד רב ובמצעד ראווה, ואף נקרא רחוב על שמו. הוא סעד על שולחן הנשיא רוזוולט וקיבל נשיאות כבוד של שבט הסו האינדיאני בשם "צ'יף הנשר הטס".
ב-26 באוקטובר 1933 הגיעה מגרמניה, שכבר הייתה תחת שלטונו של אדולף היטלר, ספינת האוויר "גרף צפלין 127 LZ". הצפלין שט בשמי התערוכה מעל ימת מישיגן, אך שהה על הקרקע רק 25 דקות, בשל תנאי מזג האוויר.
ככלל, תחום התחבורה זכה למיקוד עניין מיוחד. חברות המכוניות כגון קדילאק ולינקולן הציגו לימוזינות מפוארות בעלות מנועי 16 צילינדרים, פירס-ארו הציגה את מכונית היוקרה העתידנית "סילוור ארו" ופקארד, שזכתה בפרס, הציגה אוסף מכוניות פאר.
חברת הרכבות יוניון פסיפיק הציגה את הקטר "זפיר" (על שם זפירוס, אל הרוח המערבית), שקבע שיא מהירות כאשר הוביל רכבת לשיקגו מדנוור, קולורדו, מרחק 1,000 מייל (כ-1,600 קילומטרים), תוך 13 שעות ו-5 דקות.
במועדון הלילה שבשטח התערוכה הופיעו ג'ודי גרלנד, האחיות אנדרוז ועוד.
בביתן המדע הוצגו מספר אטרקציות מוזרות כגון אינקובטורים ובהם תינוקות אמיתיים, שישים גמדים אנושיים חיים ("ליליפוטים") ותערוכה בנושא פרנולוגיה (תאוריה הטוענת כי ניתן לקשר בין מבנה הגולגולת לבין אישיותו של האדם ותכונות אופי) של אפרו-אמריקאים.
לקריאה נוספת

סריקה מלאה של ספר התערוכה מספר קובצי , (באנגלית)
הערות שוליים

↑  אוסף התמונות של אוניברסיטת אילינוי
↑  ערך עליו באנציקלופדיה של שיקגו
↑  מידע באתר הבולאות לגבי התערוכה והצפלין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259391705171  BnF: cb12336666m (data)  GND: 5515304-5  ISNI: 0000 0001 2162 4849  LCCN: n80119876  SNAC: w6912wmj  SUDOC: 035242582  VIAF: 312989033   WorldCat (עם VIAF): 312989033 
פנורמה של התערוכה
לכודיש

ספר ומילון על שפת הלכודיש
לכודיש (נקראת גם לחודיש או לחוידיש - (Lachoüdisch)) היא סוציולקט שהיה בשימוש בקרב תושבי היישוב שופפלוך, שבמדינת בוואריה שבגרמניה. הניב התפתח מן העברית (יש לו דמיון רב ליידיש) ומשפות רוטוולש (Rotwelsch) המקומיות. ייתכן ששמה של השפה הוא שיבוש המילים "לשון קודש", כלומר עברית. דיברו בה הן יהודים והן תושביה הנוצרים של שופפלוך. השפה מבטאת במידת מה את עיסוקם של דובריה, שכן מילים אחדות נוגעות לשוק הבקר.
אין בדורות האחרונים יהודים בשופפלוך. התושבים המקומיים גאים בשפה, ומכנים אותה "שפת סתרים".
מספר המילים הידועות כיום בשפת הלכודיש – כ-400. ייתכן שבעבר, כאשר הייתה שפה חיה, היו בה מילים רבות יותר.
בשנת 1969 פרסם קארל פיליפ, המורה המקומי, שלימד בשופפלוך במשך כארבעים שנה, ספרון שהוא מחקר זוטא על שפת הלכודיש, והוא מלווה במילון קטן.
קיומה של הלכודיש נחשף לראשונה לעולם הרחב בכתבת טלוויזיה ששודרה בישראל ב-12 במרץ 1981 על ידי כתב רשות השידור באירופה צבי לי-דר. הכתבה עוררה עניין רב בעולם ואף צוטטה בהרחבה בעמודו הראשון של הניו יורק טיימס.
כל הניסיונות שנעשו מאז בעקבות הפרסום הזה להציל את הלכודיש ולשמרה לדורות הבאים עלו בתוהו.
דוגמאות

דוגמאות למילים בשפה שמקורן בעברית:
דוגמאות למשפטים:
ראו גם

מאזהמטה
לקריאה נוספת

מרדכי אבישי, לשון קודש בכפר באוורי, על המשמר, 9 בדצמבר 1983.
רוביק רוזנטל, חרוזי ביבי, שיבושי אמסלם, והאיש שגילה את הלכודיש, הזירה הלשונית רוביק רוזנטל, 8 במרץ 2019.
K. Philipp, Lachoudisch, Geheimsprache Schopflochs, Verlag C.W.Wenn KG, Dinkelsbűhl, 1969
הערות שוליים

↑  שפות בשימוש קבוצות שחיו בשולי החברה הגרמנית במאות ה-15 עד ה-19, כמו הקבצנים, נוודים, גנבים, בעלי מקצועות מפוקפקים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007480148505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סנקט פלטן (מחוז)

| --- | --- |
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה תחתית אוסטריה תחתית
 מושל:  Josef Kronister
 שטח:  1,121.61 קמ"ר
 גובה:  313 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  131,044 (1 בינואר 2019)
 קואורדינטות:  48°10′59″N 15°40′01″E﻿ / ﻿48.183°N 15.667°E﻿ / 48.183; 15.667 
 http://www.noel.gv.at/service/bh/nk/bhnk.htm
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סנקט פלטן (בגרמנית: St. Pölten) הוא מחוז במרכז מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה. שטח המחוז מקיף את העיר הסטטוטורית סנקט פלטן, שאינה חלק ממחוז סנקט פלטן, אלא במעמד של מחוז בפני עצמה.
במחוז 45 ערים ועיירות:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אובר-גרפנדורף  אובריצברג-רוסט  אייכגרבן  אינצרסדורף  אלטנגבאך  אספרהופן  בהיימקירכן  ברנד-לאבן  גבליץ  גררסדורף  האונולדשטיין |  הופשטטן-גרנאו  הפנרבאך  הרצוגנבורג  וולפסגרבן  ויינבורג  וילהלמסבורג  ולבלינג  טולנרבאך  טרייסמאואר  לויך  מאוארבאך |  מיכלבאך  מריה אנצבאך  מרקרסדורף-היינדורף  נוילנגבאך  נוישטיפט-אינרמנצינג  נוסדורף אוב דר טרייזן  ניידלינג  סנקט מרגרטן אן דר סירנינג  פורקרסדורף  פירה  פרינצרסדורף |  פרנקנפלס  פרסבאום  פרשלינג  קירכן אן דר פילאך  קירכשטטן  קסטן ביי בהיימקירכן  קפלן  קרלשטטן  רבנשטיין אן דר פילאך  שוורצנבאך אן דר פילאך  שטצנדורף  שטסינג |
מגדלי חצות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ברנדון סנדרסון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה אפית
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי טור, ספרי אורביט 
 תאריך הוצאה:  2010
 מספר עמודים:  כרך א' – 494 כרך ב' – 494
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אופוס
 תאריך:  2014
 תרגום:  צפריר גרוסמן
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  2
 סדרה
 סדרת ספרים:  כישור הזמן
 ספר קודם:  עם בוא הסער
 הספר הבא:  זיכרון האור
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003705009
 
מגדלי חצות, (באנגלית: Towers of midnight) הוא הספר ה-13 בסדרת מחזור כישור הזמן. תרגום הספר לעברית יצא לאור בשנת 2014 על ידי הוצאת "אופוס" בתרגומם ועריכתם של אייל גורן וצפריר גרוסמן.
בציור הכריכה האמריקאי רואים את תום מרילין חורט על מגדל גנג'יי את הפתיחה של משחק "שועלים ונחשים", כשלצידו מאט ונואל צ'ארין. בציור הישראלי (שעוצבה עבור ebook על ידי טוד לוקווד) רואים את פרין אחרי חישול הפטיש הקסום.
פרולוג

בגבעת מטנין, זירת הסיום של הספר הקודם, גריינדל עם ארנג'ר, נדהמת לגלות שרנד מצא אותה. היא מבקשת מארנג'ר לטוות (יחד עם האאס סדאי שלה, דלנה) כפייה על השליח של רנד כדי שיגיד מה שהיא רוצה שיגיד. כשהשליח חוזר לרנד, גריינדל משתמשת ביונה כמרגלת. היא רואה שנינאב יודעת לקרוא כפייה, ונחרדת לגלות שרנד הביא איתו את הצ'ואדן קאל, מפתח הגישה לס'אנגריל הזכרי החזק ביותר. היא כובלת את דלנה וארנג'ר במצודה ובורחת דרך שער, בדיוק ברגע בו רנד משמיד את המצודה עם אש להט (מה שגורם להיעלמות הכפייה על השליח של רנד, מכיוון שארנג'ר ודלנה מתות). היא כועסת על הרג משרתיה ומתנחמת בכך שלואיס ת'רין (השם בו הארורים מכירים את רנד) חושב שהיא מתה.
גאלאד דמודרד, מנהיג ילדי האור המורדים, שמנסה להגיע לקאמלין, נתקל בחטיבה שלמה של חוקרי המסדר כולל האינקוויזיטור הראשי אסונווה שקורא לו מול כולם ידיד אופל, על שהרג את אמון ולדה, קודמו כגנרל המסדר. במקום עומד להיפתח קרב עקוב, אך גאלאד מצליח לשכנע את אסונווה למנוע את הקרב והוא יציע את עצמו לחקירה, אך תומכיו יעזבו בלי פגע. הוא קורא לכל הנוכחים שהם עדים לכך שהוא הרג את אמון בדו-קרב הוגן, ולא ייתכן שצל ינצח אור. הוא אוסר על תומכיו לנסות להצילו.
צריח הית', אחד מצריחים העומדים על גבול המיצרים, מבין שהצריחים האחרים נפלו בידי צבאות טרולוקים שפולשים מהמיצרים, אנשי הצריח מתכוננים להרוג כמה שיותר טרולוקים עד שימותו לפי חובתם, הם שולחים שליחים אל עיר הבירה על מנת להזהיר את תושבי ארצות הגבול.
לאן דמודרד, העוצר ובעלה של נינאב, רוכב לכיוון המיצרים מסלדיאה אל מותו שם, וכנגד רצונו מתחילים להגיע אליו אנשים שמצטרפים לשליחותו.
מאור העולם

אלאידה, כעת דאמנה ביד הסינצ'נים, נאלצת ללמד את מארג פתיחת השערים.
שאידאר הרן (מנהיג המירדראלים) מאשים את גריינדל במותם של אסמודין וארנג'ר, ומעניש אותה קשות.
גריידי פותח למאט, נואל ותום שער לצפון מערב אנדור, שם הם נכנסים למגדל גנג'יי, עם אש מוזיקה וברזל, כפי שהמשחק "שועלים ונחשים" אומר. בתוך המגדל הם נמנעים מלדבר עם ה"שועלים" (אלפין), ומתקדמים לפי הטלת הקביות של מאט. הם מגיעים לחדר המרכזי ומשחררים את מוריין. האלפין דורשים מיקוח, ומאט מבקש "יציאה חלקה עם מוריין, בלי תסבוכות ובלי שהשועלים יגעו בהם לרעה". בתמורה הוא נאלץ לתת "חצי ממאור העולם", כפי שהנבואה אמרה שייתן (ספר 7). האלפין עוקרים את עינו השמאלית, והארבעה מגיעים לתחתית המגדל בחזרה, שם נתקלים בנחשים, האילפין, שאיתם לא הייתה הסכמה. נואל, שחושף את עצמו כגיבור הספרים הידוע ג'יין "קל רגל" צ'ארין, מקריב את עצמו כדי שהשלושה האחרים ישרדו ומאט מבין שהחנית הייתה המפתח בפעם הקודמת ומשתמש בה כדי לצאת. מוריין מספרת שהאלפין והאילפין הרגו את לנפיר ושאבו את הכח שלה עצמה, אך הביאו לה אנגריל מאוד חזק, טבעת שנהב. תום מציע לה נישואין, ולתדהמת מאט היא מסכימה. מאט מגלה שהמזל שלו רק גדל.
אולבר פותח את המכתב שוורין השאירה למאט (בספר הקודם) ומגלה ששער בקאמלין משמש את האופל. בו ברגע צבאות של טרולוקים תוקפים את קאמלין. רנד פוגש בחלומו את סינדיין (לנפיר) ומזהה אותה כמיארין, אותה לאס תרין הכיר. היא אומרת שמישהו מענה אותה, ורנד מנסה לעזור, אך היא נעלמת.
מוגז עדין

"מוגז עדין" הוא אלבום האולפן השני של ההרכב מה קשור. הוא יצא לאור ב-10 בדצמבר 2024 בהוצאה עצמית של ההרכב ובהפצת חברת D-Music.
רקע והוצאה

ההרכב הוציא את האלבום כ-20 שנה לאחר אלבומם הראשון, "תנו לו צ'אנס". האלבום נולד בתקופה של מלחמת חרבות ברזל.
הרכב

האלבום כולל 11 שירים. השיר הראשון באלבום, "אשת חיל", מוקדש לנשות ישראל בתקופת מלחמת חרבות ברזל. בין השיתופים הבולטים ישנו דואט עם דקלון ושלושה שירים שנכתבו יחד עם פאר טסי.
רשימת רצועות

| מס' | שם | מילים | לחן | הפקה | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אשת חיל  | ציון ברוך, אסי ישראלוף, שלום מיכאלשווילי ואבי אוחיון | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, אוחיון ומור אוזן | מתן דרור | 2:59 |
| 2. | מכור אליה  | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, אוחיון, דרור, פאר טסי ואיתן דרמון | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, אוחיון, דרור, טסי, דרמון | דרור | 3:8 |
| 3. | איציק  | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, אוחיון, טסי, דרמון ודרור | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, אוחיון, טסי, דרמון, דרור ואוזן | דרור | 3:16 |
| 4. | מרחוק  | ברוך, ישראלוף ומיכאלשווילי | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי | דרור | 2:42 |
| 5. | מלך השמחה (מורבידרו)  | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, אוחיון, דרור, מישל גוריאשווילי וגיאורגי צאראטאלי | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, אוחיון, דרור וגוריאשווילי | דרור | 2:45 |
| 6. | יום הולדת  | דביר גיל קהלני ואלעד טרבלסי | קהלני וטרבלסי | קהלני | 2:35 |
| 7. | עוברים הימים  | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, דרור ואוחיון | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, דרור ואוחיון | דרור | 3:00 |
| 8. | בייבי (בהשתתפות אוריאן רקיה)   | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, טסי, דרור, אוחיון ,נתן גושן, דרמון ואוריאן רקיה | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, טסי, דרור, אוחיון, גושן ודרמון | דרור | 3:18 |
| 9. | תסריט כתוב  | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, אוחיון ודרור | ברוך, ישראלוף, מיכאלשווילי, אוחיון ודרור | דרור | 3:01 |
| 10. | לשיר בקול ערב (עם דקלון)   | אביהו מדינה | מדינה | ניר מימון | 3:09 |
| 11. | סיבה למסיבה  | טרבלסי | טרבלסי | קהלני | 2:39 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 32:54 |
הערות שוליים

↑  מאיה כהן, מה קשור אלבום? אחרי 20 שנה השלישייה הקומית חוזרת למוזיקה, באתר ישראל היום, 10 בדצמבר 2024
↑  לאחר 20 שנה: שלישיית מה קשור משחררת אלבום חדש, באתר מעריב אונליין, 10 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 2f8d3df0-0b4c-4651-8ca8-c26cb96c64cb
חולה (הלכה)

בהלכה, קיימים דינים מיוחדים לאדם המוגדר כחולה מבחינה הלכתית, ובהן פטור ממצוות עשה מסוימות או הקלה בהן, וכן היתר לעבור על מצוות לא תעשה מסוימות. קיימות דרגות שונות ל"חולה", החל מכאב קל, וכלה במצב של פיקוח נפש, ודיניהם משתנים לפי מצב החולה. באופן כללי "חולה" מתייחס למצב בו אדם נחלה בכל גופו או שאף קיימת סכנה לחייו.
גדרו

ההגדרה ההלכתית של "חולה" היא מצב בו האדם תשוש בכל גופו עד שאינו מסוגל ללכת ברגליו. קיימת הבחנה, המוכרת בעיקר בהלכות שבת, בין חולה שיש בו סכנה לבין חולה שאין בו סכנה.
דינו

קיימות מספר מצוות מהן נפטר החולה, או שקיימת הקלה עבורו בהן, וכדלהלן.
דינו > שבת

קיימים מספר אופנים שהתירו בהם לחלל את השבת עבור חולה.
שתי מחלקות עיקריות קיימות בדיני חולה בשבת:
חולה שיש בו סכנה – מצווה לחלל עליו את השבת, משום פיקוח נפש.
חולה שאין בו סכנה – אין מחללים עליו את השבת במלאכות האסורות מהתורה, אך הותרה לגביו אמירה לנוכרי שיעשה בעבורו מלאכה האסורה מהתורה, דבר האסור מדרבנן (לדוגמה, אמירה לגוי להדלקת נר לצורך החולה).
דינו > פטור מקיום מצוות

החולה פטור הוא מקיום מספר מצוות עשה, כמו ישיבה בסוכה, עלייה לרגל, הנחת תפילין ועוד.
דינו > אבלות והמסתעף

דיני האבלות של חולה קלים משל שאר אדם.
ככלל, החולה בימי אבלותו, אסור לו להחמיר לנהוג אבלות בדבר שיקלקל בריאותו, ואפילו הוא חולה שאין בו סכנה, ורק במנהגי אבלות שלא שאין בהם חשש שיזיקו לבריאותו – יכול לנהוג בהם.
בין הדברים שהוזכרו שבהם ניתן להקל לחולה: אין אצלו דין קריעה; אין בוכים על המת ואין מספידים אותו בפני החולה, שלא יישבר לבו; אלו המנחמים בנוכחותו, יש להשתיק אותם; החולה – אף אם אין בו סכנה – מותר בנעילת נעליים מעור; אם החולה או הרופא סוברים שהרחצה באמבטיה תחזק את בריאות החולה, מותר לו להתרחץ אף במים חמים; מותר לחולה לשבת על גבי כר קטן, וכן אינו צריך לישן על גבי הקרקע בימי אבלותו.
ראו גם

ביקור חולים