stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרי ז'ירו
השקפת עולמו של ז'ירו

ז'ירו בילה את החודשים הבאים בצרפת של וישי, שהייתה בשליטתה של ממשלת בובות גרמנית בהנהגת המרשל אנרי פיליפ פטן, ופייר לאוואל, עושה דברם הממושמע של הגרמנים. ז'ירו, כרבים אחרים, לא יכול היה להאמין בכך ש"המרשל" כפי שכונה פטן, הוא בוגד. ז'ירו לא גינה את ממשל וישי, אך סירב לשתף פעולה עם הגרמנים.
ז'ירו נתפס בראש ובראשונה כאיש צבא, וראה את הבעיה העומדת בפני צרפת לא כבעיה פוליטית אלא כבעיה צבאית. באישיותו הוא, ראה ז'ירו את המפתח לפתרון בעיות צרפת. רק הוא יכול לאחד את כוחות "צרפת החופשית" הנלחמים מעבר לים לצד הבריטים, עם כוחות "צבא וישי", צבא סמלי של 100,000 איש שהתיר הסכם הכניעה בידיו של פטן, ועם כוחות הצבא הקולוניאלי במושבות שמעבר לים. ז'ירו ראה בדמיונו איחוד של כל הכוחות הלאומיים הצרפתיים סביב אישיותו (כאשר המרשל פטן משחק תפקיד סמלי של "נשיא" רשמי ללא סמכויות, ואילו דה גול משתף פעולה כפקוד, מכוח דרגתו הגבוהה יותר של ז'ירו ב־1940), כאשר הצבא הצרפתי בצרפת גופא משמש כראש גשר לשחרור אירופה כולה מן הגרמנים, ומכין את הקרקע לכניסת כוחות אנגלו אמריקנים דרך השטחים שבשליטתו בדרום צרפת ובצפון אפריקה.
הייתה זו תוכנית שלא לקחה בחשבון גורמים רבים - עומק שיתוף הפעולה של פטן וממשלו עם הגרמנים, הסכסוך והיריבות בין דה גול ואנשי "צרפת החופשית" ובין משתפי הפעולה בוישי ובמושבות, הסיכון שבפלישה אמריקנית ואנגלית דרך הים התיכון, במסלול ארוך וללא בסיסים נוחים (בשלב זה היו לבעלות הברית רק בסיסים במלטה ובגיברלטר שיכלו לשמש לצורך זה, ואף זאת בסיכון רב), לעומת פלישה במסלול הקצר דרך התעלה האנגלית.
ז'ירו הצליח ליצור קשר טוב עם גורמים אמריקנים, ועד מהרה הפך למועמד המועדף של פרנקלין דלאנו רוזוולט ושל וינסטון צ'רצ'יל, להיות מנהיגה של צרפת. דה גול הצליח, לאחר שנתיים בהם ארגן את הכוחות הצרפתים של "צרפת החופשית", ליצור סכסוכים עם גורמים רבים בהנהגת בעלות הברית, כך שז'ירו נראה כחלופה טובה, וכאדם שיש לקדם לקדמת הבמה.
לאחר המלחמה

לאחר פרישתו של ז'ירו מן הפיקוד, נותר דה גול כמנהיג הבלתי מעורער של הכוחות הצרפתים המתנגדים לגרמניה.
ב־28 באוגוסט 1944 ניצל ז'ירו מניסיון התנקשות בחייו. ב־2 ביוני 1946 נבחר כנציג למועצת המחוקקים הצרפתית, וסייע בכינונה של הרפובליקה הצרפתית הרביעית. הוא פרסם ספרים על ניסיונו במלחמה "בריחתי" ו"אלג'יריה". ז'ירו נפטר בעיר דיז'ון בשנת 1949.
היה נשוי לסלין ולהם נולדו 8 ילדים, 4 בנות ו-4 בנים, חלק מילדיו נהרגו במלחמת העולם השנייה.
ז'ירו עם שארל דה גול במהלך ועידת קזבלנקה. ברקע נראים וינסטון צ'רצ'יל ופרנקלין דלאנו רוזוולט
עיפרון צבעוני

עפרונות צבעוניים
עפרונות צבעוניים
עפרונות צבעוניים
עפרונות צבעוניים
עפרונות צבעוניים
עיפרון צבעוני הוא עיפרון המכיל ליבה הכוללת צבען, ומסוגל לסמן קווים בגוונים שונים על משטח. עפרונות צבעוניים הם כלי שימושי באמנות מזה עשרות שנים, אם כי קשה לסמן מתי החל ייצורם המסחרי. עפרונות צבעוניים יכולים להכיל ליבות בעלות תכונות מגוונות, המורכבות מפיגמנטים וחומרים מאגדים שונים. לרוב עפרונות צבעוניים יבואו לידי שימוש על נייר, ולאחר סיום הרישום ירוסס הנייר בחומר מקבע, וימוסגר תחת זכוכית (בדומה לציור מים).
סוגים עיקריים

עפרונות שמן: עפרונות המכילים חומר מאגד שמנוני. עפרונות אלו משאירים קו בולט וקל לערבוב. קיימים עפרונות שמן רכים מאוד (עפרונות גריז) המשמשים לכתיבה על משטחים חלקים (תחת המותג עפרונות צ'יינה), שאינם מתערבבים היטב ומשמשים בעיקר לסימון. מסיסים באלכוהול ובספירט.
עפרונות שעווה: העפרונות הצבעוניים הבסיסיים והנפוצים ביותר. מרקמם רך יחסית, הם קלים לחידוד וניתן לעבוד איתם בטכניקות רבות. החומר המאגד בהם הוא שילוב של גומי ערבי (או חומר גמיש דומה) ושעווה. קיימים עפרונות שעווה המסיסים בחומרים אלכוהוליים.
עפרונות מסיסי מים: עפרונות צבעי מים או עפרונות דיו, שמשאירים קו שניתן להרטבה ולהפיכה לכתם. החומר המאגד הוא המסיס במים, בעוד הפיגמנט עמיד לרטיבות ונשאר באותו גוון עם ייבושו.
עפרונות פסטל: עפרונות בעלי ליבה מבוססת פסטל רך. קשים לחידוד ונוטים להישבר, אך קלים לערבוב ונוחים יותר לשימוש מגירי פסטל רגילים.
יוקרה של עפרונות צבעוניים

כמדיום חדש יחסית, יצירות אמנות שנוצרו תוך שימוש רב, או בלעדי, בעפרונות צבעוניים סובלות פעמים רבות מתמחור נמוך ויוקרה מקצועית נמוכה. דבר זה עשוי למנוע מאמנים העובדים בעפרונות צבעוניים מלפרסם ולמכור את יצירותיהם בגלריות, אך הלך רוח זה משתנה בהדרגה. כיום מספר אמנים גילו, כי מסגור ציורים בעפרונות צבעוניים שאינו תחת זכוכית (על ידי טכניקת מריחת ורנית) עשויה להקפיץ את מחירו ויוקרתו של הציור.
במקביל, מתקיימות תחרויות אמנים יוקרתיות ברחבי העולם, המוקדשות לאמנות בעפרונות צבעוניים.
מיתוג של עפרונות צבעוניים

עפרונות צבעוניים מסומנים בגווניהם בשם ובמספר, הרשומים על צד כל עיפרון. על פי רוב לא יפורטו פיגמנטי צביעה המרכיבים את ליבת העיפרון, אלא שם מסחרי בלבד. כך למשל צבעים כמו "צהוב האנזה" (הנפוצים בצבעי שמן, צבעי מים ואקריליק) כמעט ולא יופיעו, אך שמות כגון "צהוב חומצי", "ירקרק ליים", "סגול קיסרי" ו"טרהקוטה כהה" יירשמו על העפרונות. מיתוג זה אופייני גם לפסטל רך ופסטל שמן, כולם חומרי גלם לאמנות שהובאו לשוק במהלך המאה ה-20, ואינם מבוססים על פיתוח ארוך מסורתי והדרגתי. אין אפשרות לגזור מתוך הגוון את הפיגמנטים המרכיבים אותו, ולפיכך יצרני עפרונות צבעוניים אינם מתחייבים לתכונות מסוימות המשויכות לפיגמנט או לתקני צבע.
מותגים בולטים

החברות הבאות מתמחות בייצור ושיווק עפרונות צבעוניים, במספר סדרות מותגים:
Derwent
Prismacolor
Lyra
Faber-Castell
Caran d'Ache
Koh-I-Noor
Crayola
Blick Art Materials
Staedtler
Royal Talens
הערות שוליים

↑  http://www.jnibbe.com/pdfs/glassless_framing.pdf
↑  Nicole Caulfield Fine Art: Framing Without Glass
↑  http://www.coloursoftusa.com/
↑  Artist Daily
↑  http://ayaainfo.com/pdf/05_category_info.pdf
עמותת רעות

| --- | --- |


בית החולים השיקומי רעות תלֿ-אביב
 שמות קודמים:  שירות נשים סוציאלי
 פעילות:  תחומי השיקום, הדיור והקהילה בישראל
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל ישראל
 משרד ראשי:  תל אביב-יפו
 מייסדים:  פאולה ברט
 יושב ראש:  עמי אריכא
 מנכ"ל:  עו"ד עידו שריר
 עובדים:  1,400
 תקופת הפעילות:  1937–הווה (כ־87 שנים)
 פרסים והוקרה:  אות הנשיא למתנדב
 https://www.reuth.org.il/
עמותת רעות - שרות נשים סוציאלי (נוסדה בשנת 1937 בתל אביב כאגודה עות'מאנית בשם שרות נשים סוציאלי) פועלת בתחומי השיקום, הדיור והקהילה בישראל, ומפעילה את בית החולים השיקומי רעות תלֿ-אביב, דיור קהילתי ציבורי בתל אביב לגיל השלישי ושלושה בתי דיור מוגן בתלֿֿ-אביב ובירושלים. בנוסף, העמותה מפעילה את מרכז מיטשל לאזרחים ותיקים.
היסטוריה

פעילות העמותה החלה ב-1937 על ידי קבוצת נשים בהובלתה של פאולה ברט, והתמקדה בסיוע לפליטים ועולים מאירופה במציאת עבודה, באספקת ארוחות חמות למעוטי יכולת, בהפעלת גני ילדים שיאפשרו להורים לצאת לעבוד ובהקמת בתי דיור מוגן לשארית הפליטה.
במסגרת מפעל ההצלה הקימו פאולה ברט וחברותיה בשנת 1937, בבניין דו-קומתי בתל אביב, את "המטבח למעמד הבינוני", שסיפק ארוחות חמות לעולים מגרמניה. בשנת 1939, עם עליית הפליטים האחרונים מגרמניה, הורחב "המטבח למעמד הבינוני" עם חמישה מטבחי משנה ברחבי תל אביב.
בשנת 1942, בסיוע של ראש עיריית תל אביב ישראל רוקח, הוקצתה קרקע לבניית דירות מגורים לעולים חסרי דיור ואושרה הקמת "בית שלום" – מתחם מגורים עם 65 יחידות דיור לעולים מבוגרים.
בשנת 1961 פתחה העמותה מעון סיעודי ראשון - בית חולים סיעודי קטן שפעל בקרבת נמל תל אביב, הועבר לשכונת יד אליהו, סמוך ל"בית שלום", ונפתח "בית מרפא ע"ש ליכטנשטטר" ובו 44 מיטות לטיפול בחולים כרוניים וסיעודיים, רובם קשישים וניצולי השואה.
בשנות ה-70 הוקם הקמפוס הנוכחי של בית החולים ביד אליהו, ובו כ-360 מיטות אשפוז ושירותים אמבולטוריים. בשנות ה-80 הקימה העמותה מרכז דיור מוגן בירושלים.
בשנת 1986 שונה שמה של העמותה ל'רעות – שרות נשים סוציאלי'.
בשנת 1988 העניק נשיא המדינה חיים הרצוג לעמותת רעות את "אות הנשיא להתנדבות", על החלוציות שבפעילותה למען הקשיש, החולה והבודד.
בשנת 1997 הוחלף שם בית החולים ליכטנשטטר לרעות תל אביב בית חולים שיקומי.
בתחילת המאה ה-21 קיבלה רעות במכרז הפעלה של שני מרכזים קהילתיים לאזרחים ותיקים, מרכז רייך ומרכז מיטשל, וכן להפעלת מרכז הכרם, מרכז יום לקשישים. המרכזים מופעלים בשותפות עם עיריית תל אביב-יפו.
בשנת 2001 נפתחו במרכז הרפואי רעות מחלקת הילדים, מרכז נורמה לשיקום יום ומערך מרפאות חוץ.
בשנת 2013 זכה הספר "יסודות ברפואה שיקומית" בהוצאת העמותה, במסגרת ציון שבעים שנה להקמתה, בפרס שרת הבריאות.
ב-2018 נפתח במרכז הרפואי שיקומי רעות מכון כאב, ובשנת 2021 חגג בית החולים השיקומי רעות תל אביב 60 שנה להיווסדו, עם 365 מיטות.
החל מ-2024 מתוכננת הקמת קמפוס שיקומי חדש על קרקע שהוקצתה לרעות על ידי עיריית תל אביב בשדה דב. הקמפוס החדש יכלול בניין חדש לבית החולים ובניין חדש לדיור הקהילתי של רעות. לצד המערך האשפוזי יכלול בניין בית החולים גם מערך אמבולטורי, בריכה הידרותרפית, מכון דימות רפואי, חממה למחקר ופיתוח, מכון לרפואת ספורט, תא לחץ ושטחי מסחר. קומת המרתף תשמש כחניון בימים רגילים, וכקומת אשפוז בעתות חירום.
מנכ"ל העמותה הוא עו"ד עידו שריר ויו"ר העמותה הוא עמי אריכא.
פעילות > בית החולים השיקומי רעות תל אביב

בבית החולים השיקומי רעות תל אביב יש 356 מיטות אשפוז ב-3 חטיבות שיקום: שיקום כללי, שיקום גריאטרי ושיקום נשימתי. לבית החולים גם מערך אמבולטורי של מרפאות ומכונים, ובהם אשפוז יום שיקומי, מכון כאב, מכון לטיפול בהפרעות אכילה, מרכז לבריאות מינית ויחידה לרפואה משלימה שיקומית.
בית החולים מסונף לפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב, מכשיר מתמחים ברפואת שיקום, בגריאטריה ובשיכוך כאב ומהווה שדה קליני לסטודנטים ממגוון מקצועות הבריאות ממוסדות אקדמיים בישראל.
בבית החולים מכון למחקר ופיתוח, בו פועלת ועדת הלסינקי פנימית, והוא מבצע מחקרים ושיתופי פעולה עם מוסדות אקדמיה וחברות טכנולוגיות.
פעילות > דיור קהילתי ציבורי

הדיור הקהילתי הציבורי של רעות נמצא בשכונת יד אליהו בתל אביב ומונה 160 יחידות דיור לאזרחים ותיקים חסרי דיור ומעוטי יכולת כלכלית. הוא מיועד לבני גיל הזהב עצמאיים, שזכאים לסיוע בשכר דירה מטעם משרדי הממשלה. במתחם משתכנים בעלות סמלית כ־185 דיירים. ניתנים שירותים כגון תמיכה וליווי סוציאלי, סיוע בצרכים בסיסיים, חוגים, אירועי תרבות וחגים ושירותי אחזקה בסיסיים. הנהלת עמותת רעות בשיתוף עם מנהל הדיור הקהילתי ציבורי הקימה קרן מכספי תורמים שמסייעת למימון טיפולים וציוד חיוני לדיירי הדיור הקהילתי, לרבות טיפולי שיניים, תרופות, ציוד רפואי או כל צורך חיוני אחר.
פעילות > דיור מוגן דתי לאומי

עמותת רעות מנהלת שלושה בתי דיור מוגן: "בית שלום" ו"בית ג'ני ברויאר" בתל אביב, ו"בית ברט" בירושלים.
פעילות > מרכז מיטשל לאזרחים ותיקים

מרכז מיטשל לאזרחים ותיקים שוכן בצפון הישן של תל אביב, ומציע לאוכלוסייה המבוגרת המתגוררת בסביבה פעילויות תרבות ופנאי, ספורט ואמנות. כמו כן פועלים במקום שירותי קהילה תומכת ועובדים סוציאליים.
ידידי רעות בעולם

ארגון ידידי רעות בישראל ובעולם (הארגון פעיל גם בארצות הברית, באנגליה, בגרמניה ובהולנד) הוא מוסד ללא כוונת רווח, שמסייע לקידום בית החולים השיקומי רעות תל אביב ושאר זרועות העמותה, דרך גיוס תרומות ומשאבים.
לקריאה נוספת

טל בשן, שבעים שנות רעות : תרצ"ז-תשס"ז, 1937-2007, תל אביב, 2007.
הערות שוליים

↑  תעודת רישום העמותה
↑  חיים נגיד, כוכבות למען קשישים, מעריב, 15 במרץ 1988
1 2  היסטוריה, באתר העמותה
↑  הכינוס הארצי של העובדות הסוציאליות, הצופה, 4 ביוני 1944
↑  ד.ו., בזכות נשים... (במטבח של שירות נשים סוציאלי), הצופה, 27 במרץ 1940
↑  "שרות נשים סוציאלי" עושה בצנעה, הארץ, 18 באוקטובר 1950
↑  ד"ר ש.פ., בית הורים בתל־אביב, הגה, 14 במאי 1946
↑  "בית ברכה", הצופה, 23 בינואר 1951
↑  394 יחידות דיור הוקמו ע"י "שירות נשים סוציאלי", על המשמר, 20 ביולי 1956
↑  משה לרר, אני בעסקים עם רוטשילד..., מעריב, 4 באפריל 1988
↑  נחנך "בית ליכטנשטטר" בת"א בית מרפא מטעם "שרות נשים סוציאלי", הארץ, 26 בינואר 1961
↑  נחנך בית־מרפא לחולים כרוניים, על המשמר, 26 בינואר 1961
↑  הורחב בית מרפא לזקנים חולים, על המשמר, 4 באוגוסט 1966
↑  ארוחות למשפחות נצרכות בכפר־שלם, דבר, 18 בספטמבר 1978
↑  שירות נשים סוציאלי יקים קורת גג לקשישים, דבר, 11 ביוני 1980
1 2  שיה מלכין, מיטשל את מנדלשטם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 באוגוסט 2015
↑  מפעלי העמותה "רעות", באתר יד אליהו
↑  פרס שרת הבריאות למחברי ספר על שיקום בישראל, באתר ynet, 9 ביוני 2013
↑  אמיתי גזית, בית החולים השיקומי רעות יעבור לשדה דב בהשקעה של 850 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 20 בפברואר 2024
↑  בית החולים השיקומי "רעות" יעבור לשטח שדה דב • תל אביב אונליין, באתר תל אביב אונליין, ‏21 בפברואר 2024
↑  בכ-850 מיליון שקל: היכן יוקם בית החולים השיקומי הגדול בישראל?, באתר אייס, 20 בפברואר 2024
↑  הנהלת העמותה, באתר עמותת רעות
↑  במאות מיליוני שקלים: קמפוס השיקום הגדול בישראל יוקם בת"א, באתר חדשות 13, 20 בפברואר 2024
↑   אתר האינטרנט הרשמי של בית שלום
↑   אתר האינטרנט הרשמי של בית ג'ני ברויאר
↑   אתר האינטרנט הרשמי של בית ברט
↑   אתר האינטרנט הרשמי של מרכז מיטשל לאזרחים ותיקים
↑  מיכל גלנטי‏, תרומת הרעים של רעות, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2022
↑  ארץ נהדרת? קיציס, יניב ביטון ודודו טסה הופיעו בערב התרמה, באתר אייס, 7 בדצמבר 2022
בית החולים השיקומי רעות תל אביב, פברואר 2023
בא הבוקר

"בא הבוקר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מאיה אברהם. את השיר הוציאה ב-11 במרץ 2013 לאור חברת התקליטים נענע דיסק, והוא נכלל כרצועה הפותחת של האלבום מעליי דממה מתוך הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית".
על השיר

השיר נכתב על ידי אהובה עוזרי. עקב מחלה במיתרי הקול, הייתה מנועה מלשיר את שיריה. לכן החליט הפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית" לתת לאמנים אחרים לבצע את שיריה החדשים שכתבה. את "בא הבוקר" ביצעה אברהם. הוא זכה להצלחה רבה, וצעד שבעה שבועות רצופים במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', כשבשיאו הגיע למקום השני.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 2 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 130 במאי 2013. פמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 25 באפריל 2013. פזמונט
| מאיה אברהם |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: רק רצית אהבה • ליום הזה חיכיתי
סינגלים: "לפני שנשתגע" • "למה" • "תרקדי" • "אמת אחת" • "עד שיבוא אוקטובר" • "תדע" • "בא הבוקר" • "עברתי את הדרך" • "אם תחזור" • "זרועותיי"
שיתופי פעולה: "חכי לי אהובה" • "ענני"
אנדריה קלודז'רוביץ'

אנדריה קלודז'רוביץ' (בסרבית-קירילית: Андрија Калуђеровић; נולד ב-5 ביולי 1987 בבאצ'קה טופולה) הוא כדורגלן סרבי שמשחק בעמדת החלוץ.
קריירה

אנדריה קלודז'רוביץ' החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי קבוצת OFK בלגרד בעונת 1997/1998 לאחר שעלה מקבוצת הנוער של המועדון. בהמשך הוא שיחק בהשאלה בקבוצות סרביות שונות עד שעבר לראד בלגרד בשנת 2009. בשנת 2010 הוא חתם על חוזה לשלוש שנים עם כוכב האדום בלגרד. בעונת 2010/11 הוא היה מלך השערים של הליגה לצד איביצה אילייב עם 13 שערים. בהמשך הוא עבר לקבוצה סינית, אך שיחק במועדונים שונים בהשאלה.
בהמשך הוא פעמיים חזר לראד בלגרד ובתקופות שונות שיחק עבור ז'לגיריס.
בעונת 2021/2022 הוא משחק באוזבקיסטן.
משחקי נבחרת

אנדריה קלודז'רוביץ' שיחק בנבחרות הנוער של סרביה. באפריל 2010 הוא שיחק לראשונה בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד יפן. בהמשך הוא שיחק במשחקי ידידות נוספות.
תוארים > קבוצתי

OFK בלגרד
גביע סרביה ומונטנגרו, 2005/06
ז'לגיריס
אליפות הליגה, 2016, 2020
גביע, 2016
נאסאף (אוזבקיסטן)
גביע AFC, סגנות, 2021
תוארים > אישי

2010/11 – מלך השערים של ליגת העל הסרבית
2010/11 – נבחרת הליגה
2016 – מלך השערים של ליגת העל הליטאית
בא בחשבון

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  1998
 סוגה:  משחק חינוכי ממוחשב
 מספר שחקנים:  שחקן יחיד
 פיתוח:  קומפדיה
 שפות:  עברית אנגלית רוסית ספרדית
 סדרה:  סדרת גורדי החדשה
 דרישות תוכנה
 פלטפורמות:  מחשב אישי
 המשחק הבא:  קרב בחשבון
בא בחשבון (באנגלית:Gordi and the math invaders) הוא משחק מחשב ולומדה מבוסס עלילה מסוג "הצבע והקלק", שפותח על ידי חברת קומפדיה ויצא לאור בשנת 1998. המשחק הוא חלק מ"סדרת גורדי החדשה" המבוססת על דמותו של גורדי. במשחק זה, המיועד בעיקר לילדים בגליאי 5–8, ילמד השחקן חשבון בסיסי תוך כדי סיפור העלילה.
משחקיות ועלילה

המשחק פותח בשנות ה־90 ומטרתו לשלב לימוד יחד עם הנאה ומשחק, שילוב זה היה חדשני ונדיר יחסית לתקופה והוא הביא את שלל משחקי סדרת גורדי בחדשה ובהם בא בחשבון לתפוצה בינלאומית וזכה לגרסאות בעשרות שפות נוספות. פיתוח הסדרה והלומדות נעשה יחד עם מכללת לוינסקי למורים, ופותח בהתאם לתוכנית הלימודים של משרד החינוך באותה תקופה.
במשחק על השחקן לנצח וירוסים הפולשים לתוך מחשבו של גורדי, על ידי פתירת תרגילי חשבון, במשחק ישנם 3 רמות קושי על מנת להתאימם לרמתו הלימודית של השחקן, ככל שהשחקן יפתר תרגילים בצורה נכונה ובמהירות הוא ייתקדם לשלב הבא על להבסת הווירוסים, והשגת ניצחון.
המשחק גם משלב שירים קצביים, ומצריך זריזות ותגובה מהירה בהתאם לרמת הקושי.
ביקורות

על פי מגזין מחשבים וכיף המשחק זכה בפרס על היותו המשחק הטוב בעולם ללימוד חשבון.
הערות שוליים

↑  GILI SOFT (1998), Matematikpatruljen - REGNER den ud, ISBN 978-87-89973-62-3, נבדק ב-2024-01-22
↑  Compedia (2000), Timmy & Gordi's Maths Attack [Russian] (ND Games), נבדק ב-2024-01-22
↑  בואו נשחק קרב בחשבון - YouTube, באתר www.youtube.com
↑  CompFun86.Scanned_by_Yaniv.pdf, Google Docs
עמינדב

ערך זה עוסק במושב בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
בית העם
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎824 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,119 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.0% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת ירושלים מוגדלת) עמינדב(למפת ירושלים רגילה) עמינדב(למפת הרי ירושלים רגילה) עמינדב(למפת הרי ירושלים מוגדלת) עמינדב31°45′06″N 35°08′30″E﻿ / ﻿31.7516104839557°N 35.1416451719615°E﻿ / 31.7516104839557; 35.1416451719615  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - עמינדב בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
לאתר הרשמי של מושב עמינדב aminadav.co.il
עַמִּינָדָב הוא מושב מדרום־מערב לירושלים השייך למועצה אזורית מטה יהודה. המושב שייך לתנועת המושבים. שמו של המושב נקרא על שמו של עמינדב אביהם של נחשון נשיא שבט יהודה ואלישבע אשת אהרון הכהן.
ממערב למושב נמצאים: מצפה ארתור רובינשטיין ויד קנדי, אנדרטה גדולה ומרשימה בצורת גזע עץ שנגדע, לזכר נשיא ארצות הברית שנרצח ג'ון קנדי,  וחורבת סעדים.
עמינדב במבט מהאוויר
היסטוריה

היישוב הוקם ככפר עבודה בשנת 1950 על ידי עולים מתימן, על אדמות הכפר הערבי אל-ולג'ה, שהועסקו בטיפול בעצי הפרי שנותרו מיותמים. הכפר היה כמה מאות מטרים מהגבול וסבל בתחילתו מבעיות אספקה וביטחון. תחילה התגוררו התושבים באוהלים ובהמשך הובאו עבורם צריפים. ביולי 1951 התגוררו במושב 65 משפחות. מאמצע אוגוסט 1951 הופיעו בעיתונות דיווחים על מצב כלכלי קשה של תושבי עמינדב הסובלים חרפת רעב. בעיתונים המפלגתיים השונים הופיעו הסברים שונים לכך. היו שדווחו שהתושבים בקשו לעבור להתגורר ליד עיר, בהתאם להבטחות שקבלו מפוליטיקאים לפני הבחירות, סירבו להצעה להתיישבות קבע במקום והפסיקו לעבוד בכרמי הסביבה עד שיובטח להם מקום מגורים ליד העיר. ב"הבוקר" של הציונים הכלליים נטען שהתושבים הודרו מעבודה כי הצביעו על פי צו מצפונם וכי סבלו מהלנת שכר. צינור המים הביא למקום אך מעט מים ונשות הכפר שאבו מים מהבאר בכפר הנטוש וולג'ה. בנובמבר 1951 הועברו 17 משפחות מתושבי המקום למקומות יישוב אחרים, לאור סכסוך בין שתי חמולות במקום. הסכסוכים במקום נמשכו גם לאחר מכן והביאו לקטטה המונית בפברואר 1953.
בסוף 1954 הונח צינור להובלת מים לעמינדב, אך בעיות המים שבו לעמינדב בעקבות תקלה במשאבה.
בשנת 1955 הצטרפו עולים מצפון אפריקה ותושבים מהארץ אל המושב. בספטמבר 1956 נרצחה תושבת עמינדב, זהרה עומרי, בכפר הנטוש וולג'ה על ידי מסתננים מירדן. בעקבות הרצח בוצעה פעולת התגמול בחוסאן.
ועדה של משרד החקלאות קבעה בתחילת 1961 כי אין טעם בהמשך קיומו של המושב כמושב חקלאי.
ביישוב פועלת ישיבת "אבני קודש" בראשות הרב חיים מזרחי (בעלה של הרבנית ימימה מזרחי).
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, משרד החינוך, מטח, 2010, עמ' 765
↑  אל-ולג'ה באתר בצלם
↑  10 יישובים חדשים הוקמו בחודש מאי, 9 ביוני 1950
↑  זאב ענר, כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, עמ' 257
↑  החיט סוזין הולך למעברה, מעריב, 17 בדצמבר 1950
↑  עולים תימנים הפגינו בירושלים, קול העם, 15 בספטמבר 1950
תושבי וולג'ה רעבו ללחם בחג, הארץ, 15 בספטמבר 1950
↑  אימת רוח ומים במשכנות הרי יהודה, הַבֹּקֶר, 16 בספטמבר 1951
↑  מדריך מושב־עולים "מגרש" חבר־כנסת מ"שטח־שיפוטו", על המשמר, 11 ביולי 1951
↑  תושבי מעברות בהרי יהודה מסרבים לעבור להתישבות־קבע, מעריב, 21 באוגוסט 1951
↑  מחריף הסכסוך בין מושבי המעברות ומחלקת ההתיישבות של הסוכנות, הצופה, 22 באוגוסט 1951
עשרות תימנים ממעברות הפרוזדור דורשים עבודה מהסוכנות בירושלים, הצופה, 28 באוגוסט 1951
↑  30 משפחות ממעברת עמינדב ללא פרנסה וסובלות רעב, הַבֹּקֶר, 30 באוגוסט 1951
↑  תושבי מעברת עמינדב שרויים ללא כסף, עבודה ומים, הַבֹּקֶר, 5 בספטמבר 1951
↑  הכפר שהוחרב" בפי הירדנים " עומד על תילו בשטח ישראל, הַבֹּקֶר, 9 באוגוסט 1954
↑  17 משפתות הועברו ממעברת עמינדב, הַבֹּקֶר, 26 בנובמבר 1951
↑  "ברכת פרידה" במעברת עמינדב בתגרות ידים וברגימות, הַבֹּקֶר, 25 בנובמבר 1951
↑  9 נפצעו ו-23 נעצרו בעקבות קטטה המונית במושב "עמינדב", הארץ, 4 בפברואר 1953
↑  נפצעו בכלי נפץ, הארץ, 7 בנובמבר 1954
↑  מחסור במים במושב עמינדב, הַבֹּקֶר, 26 באפריל 1955
↑  638 עולים הגיעו מצפון אפריקה, הצופה, 18 באפריל 1955
↑  חוקרים התעללות בשרה עומרי, מעריב, 25 בספטמבר 1956
↑  מנחם תלמי, 4 כפרים שהוקמו בטעות, מעריב, 30 בינואר 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533110305171  VIAF: 3465156133190358430002   WorldCat (עם VIAF): 3465156133190358430002 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נשות ניחומים

שלוש נשות ניחומים קוריאניות שנמצאו בבורמה, נחקרות על ידי חוקרים של צבא ארצות הברית, 14 באוגוסט 1944.
נשות ניחומים היו נשים וילדות שהצבא היפני הקיסרי השתמש בהן כשפחות מין במהלך מלחמת סין-יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה. המושג "נשות ניחומים" הוא תרגום מקובל של המונח 慰安婦 בשפה היפנית (בתעתיק: אִיאָנפוּ) ושל המונח 위안부 בשפה הקוריאנית (בתעתיק: וִיאָנבּוּ). המונח איאנפו עצמו הוא לשון נקייה למילה 娼婦 ביפנית (בתעתיק: שׁוֹפוּ), שמשמעותה היא זונה.
אין הסכמה לגבי המספרים המדויקים של נשות הניחומים, וההערכות לגבי מספרן נעות בין כ-20,000 נשים, עד כ-360,000, ואף 410,000 נשים על פי המקורות הסיניים. רוב הנשים היו מהארצות הכבושות בידי היפנים, כולל קוריאה, סין והפיליפינים, ואף נשים מבורמה, תאילנד, וייטנאם, מלזיה, טאיוואן, איי הודו המזרחיים ההולנדיים (היום אינדונזיה), טימור הפורטוגזית (היום מזרח טימור), ושטחי כיבוש יפניים אחרים. מספר קטן של נשים ממוצא אירופאי מאיי הודו המזרחיים ההולנדיים ואוסטרליה נפלו גם הן קורבן לתופעה. הנשים שימשו כשפחות מין ב"תחנות ניחומים" צבאיות שמוקמו ביפן, סין, פיליפינים, אינדונזיה, מלזיה, באילנד, בורמה, גינאה החדשה, הונג קונג, מקאו והודו-סין הצרפתית.
על פי העדויות, נשים צעירות מהארצות שהיו תחת הכיבוש היפני, נחטפו מבתיהן. במקרים רבים פותו נשים בהבטחות שווא לעבודה בבתי חרושת ובמסעדות, אך מרגע ש"גויסו" הן נכלאו בתחנות הניחומים בארצות זרות.
לצד רוב מובהק של נשות ניחומים, היו גם "גברי ניחומים".