stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכז קזאלי לכימיה יישומית
היסטוריה

המרכז הוקם על ידי קתלין קזאלי, אשתו של אלברטו קזאלי, יהודי ממוצא אוסטרי, בשנת 1975. ייחודו של המרכז בכך שהוא עוסק בכימיה יישומית, ענף נדיר יחסית עבור מכוני מחקר באוניברסיטאות. בין מייסדיו היה אליעזר טל שימש גם כראש המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח ופרופ' אברהם בניאל.
בשנת 2003, הושלם פיתוחו ומסחורו של דבק ביולוגי על בסיס מחקר של פרופ' דניאל כהן, מנהל המכון.
בשנת 2006, נשרף המכון עקב תאונה באחת המעבדות, והמכון שופץ לאחר מכן.
חוקרים ותחומי מחקר

תחומי המחקר בהם מתמקדים חברי סגל המכון:
כימיה פורנזית – פרופ' יוסי אלמוג.
כימיה גיאו-אורגנית – פרופ' זאב אייזנשטט.
פולימרים ביורפואיים – פרופ' דניאל כהן (ראש החוג לכימיה באוניברסיטה העברית, 2008-9).
מדע קולואידי, אמולסיות ומיקרואמולסיות – פרופ' נסים גרתי.
כימיה סביבתית – פרופ' עובדיה לב.
כימיה של פני שטח, יצירה וייצוב של חלקיקים ננומטרים ודיואות פונקציונליות – פרופ' שלמה מגדסי (ראש המכון לכימיה).
פולימרים מרוכבים – פרופ' גד מרום (דיקן הפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, 2008–2012).
כימיה ירוקה – פרופ' יואל ששון (ראש המכון לכימיה, 2011).
הערות שוליים

↑  אורי דרומי, ימאי ומדען, באתר הארץ, 9 בפברואר 2008
↑  מיכל פלטי , ‏יזמות לנצח: פרופ' אברהם בניאל מקים חברה בגיל 98, באתר גלובס, 31 ביולי 2016
↑  אורה קורן, LMS האמריקאית פיתחה דבק ביולוגי בטכנולוגיה שרכשה מהאוניברסיטה העברית, באתר הארץ, 11 ביוני 2003
↑  רשימת הדיקנים, באתר הפקולטה למדע הטבע באוניברסיטה העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507315905171
מרסדס מקיימברידג'

| --- | --- |

מרסדס מקיימברידג' בסרט "כל אנשי המלך", (1949)
 לידה:  16 במרץ 1916 ג'ולייט, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  2 במרץ 2004 (בגיל 87) לה חויה, קליפורניה, ארצות הברית
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1949–1992 (כ־43 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לויולה בשיקגו 
 בן או בת זוג:  פלטשר מרקל (1950–1962)  William Fifield 
 צאצאים:  John Lawrence Markle 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס אמי
 פרופיל ב-IMDb
 
קרלוטה מרסדס אגנס מקיימברידג' (באנגלית:  Carlotta Mercedes Agnes McCambridge; ‏16 במרץ 1916 – 2 במרץ 2004) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1949 על תפקידה בסרט "כל אנשי המלך".
ביוגרפיה

מקיימברידג' נולדה בעיר ג'ולייט שבאילינוי למשפחה נוצרית קתולית, בתם של מרי וג'ון פטריק מקיימברידג'. בוגרת "מכללת מאנדליין".
קריירת משחק

מקיימברידג' החלה את דרכה כשחקנית רדיופונית.
מקיימברידג' פרצה לתודעה בשנת 1949 בתפקיד הבכורה הקולנועי שלה בדרמה של רוברט רוסן "כל אנשי המלך". בסרט היא שיחקה בתור סיידי בורק העוזרת הפוליטיקאי ווילי סטארק (ברודריק קרופורד) וזכתה בעבור הופעתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
מקיימברידג' מינפה את זכייתה באוסקר לכדי קריירה מרשימה בשנות ה-50 בהן הופיעה במערבון "ג'וני גיטאר" של ניקולאס ריי בתפקיד אמה סמול יריבתה של בעלת המסבאה ויינה (ג'ואן קרופורד) ובדרמות "ענק" של ג'ורג' סטיבנס בתפקיד לוץ בנדיקט עליו הועמדה שנית לפרס האוסקר,"פתאום, בקיץ האחרון" בתור גרייס אמה של גרייס הולי (אליזבת טיילור) ו"הקץ לנשק".
לאחר שנות ה-50 מעמדה הוליוודי של מקיימברידג' החל לדעוך והיא הופיעה בעיקר על בימות תיאטרון ובמספר מצומצם של סרטים: המערבון "סימארון" של אנתוני מאן בתפקיד שרה וייט ובסרט האימה הקלאסי של ויליאם פרידקין "מגרש השדים" בו דיבבה מקיימברידג' את קולו של השד מתוך הילדה הרדופה רייגן.
מקיימברידג' שתרמה את קולה להפקה תבעה מהבמאי הסרט להכיר בתרומתה לפרויקט.
בשנת 1972 הועמדה מקיימברידג' לפרס טוני על משחקה במחזה "The Love Suicide at Schofield Barracks".
חיים אישיים

מקיימברידג' נישאה לבעלה הראשון ויליאם פייפיילד בשנת 1939, לזוג נולד ילד אחד והם התרגשו ב-1946.
בנה היחיד של מקיימברידג' ג'ון מרקל רצח בסוף שנות ה-80 את אשתו, את שתי בנותיו והתאבד.
מקיימברידג' נישאה בשנית בשנת 1950, למפיק והבמאי בקנדי פלטצ'ר מרקל. מקיימברידג' סבלה בחייה האישיים מאלכוהוליזם ונשלחה פעמים רבות לגמילה. היא התגרשה ממרקל בשנת 1962 לאחר 12 שנות נישואין.
מקיימברידג' נפטרה ב-2 במרץ 2004 בשכונת לה חויה שבסן דייגו, קליפורניה בנסיבות טבעיות כשהיא בת 87.
למקיימברידג' שני כוכבים על שמה קולנוע וטלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
פילמוגרפיה נבחרת

כל אנשי המלך (1949)
ג'וני גיטאר (1954)
ענק (1956)
הקץ לנשק (1957)
מגע של רשע (1958)
פתאום, בקיץ האחרון (1959)
סימארון (1960)
תינוק מלאך (1961)
מרקיז דה סייד: ג'וסטין (1969)
הצד האחר של הרוח (1972)
מגרש השדים (1973)
שדה תעופה 79 (1979)
מקס שרק

| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1879 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  20 בפברואר 1936 (בגיל 56) מינכן, גרמניה הנאצית 
 מקום קבורה:  ברנדנבורג 
 שם במה:  Max Schreck 
 שם לידה:  Friedrich Gustav Maximilian Schreck 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 תקופת הפעילות:  1903–1936 (כ־33 שנים) 
 בן או בת זוג:  פאני שרק (1910–1936) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרידריך גוסטב מקסימיליאן שרק (בגרמנית: Friedrich Gustav Maximilian Schreck;‏ 6 בספטמבר 1879 – 20 בפברואר 1936) המוכר בשם הבמה מקס שרק (בגרמנית: Max Schreck) היה שחקן גרמני, הידוע בעיקר בתפקידו הראשי כרוזן אורלוק (אנ') בסרט נוספרטו.
ראשית חייו

שרק נולד בברלין ברובע פרידנאו (אנ') ב-6 בספטמבר 1879. שש שנים מאוחר יותר, אביו קנה בית בקהילה הכפרית העצמאית של פרידנאו.
אביו של שרק לא אהב את ההתלהבות ההולכת וגוברת שלו לתיאטרון אך אמו סיפקה לשרק כסף שבו השתמש בסתר לשיעורי משחק, רק לאחר מות אביו למד בבית ספר לדרמה. לאחר שסיים את לימודיו, נסע לזמן קצר ברחבי גרמניה עם המשורר והמחזאי דמטריוס שרוט.
שרק קיבל את הכשרתו ב-"Berliner Staatstheater" (התיאטרון הממלכתי של ברלין), וסיים אותו בשנת 1902. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בבמה בשפייר-מיינדזיז'ץ פודלסקי, ולאחר מכן סייר בגרמניה במשך שנתיים, והופיע בתיאטרונות ברחבי העולם.
קריירה

מקס שרק שיחק בסרט נוספרטו, במשך שלוש שנים בין 1919 ל-1922. שרק הופיע בקאמרשפילה של מינכן (אנ'), כולל תפקיד בהפקה האקספרסיוניסטית של הופעת הבכורה של ברטולט ברכט, "Trommeln in der Nacht" (תופים בלילה), בה גילם את "בעל הבית של הפריקשואו". במהלך תקופה זו, הוא גם עבד על סרטו הראשון "ראש עיריית זלמאה".
שרק הופיע בסלפסטיק של 16 דקות (רול אחד), "קומדיה סוריאליסטית" שנכתבה על ידי ברטולט ברכט. שרק שיחק בסרט מסתורי מספרה, בבימויו של אריך אנגל. בשנת 1923 שרק הופיע כעיוור בסרט הרחוב.
הופעתו של מקס שרק בנוספרטו הוצגה על ידי השחקן וילם דפו בסרטו של אדמונד אליאס מריגה צילו של הערפד (אנ'). דפו היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על גילום שרק.
חיים אישיים

שרק היה ללא ילדים והיה נשוי לשחקנית פאני נורמן, ששיחקה בכמה סרטים.
אנשים בתקופתו סיפרו כי שרק היה עם חוש הומור יוצא דופן ומיומנות בגילום דמויות גרוטסקיות, הם גם תיארו אותו כחי ב"עולם נידח וחסר גוף" ושהוא בילה לעיתים קרובות בהליכה ביערות.
היו שמועות בתקופת הסרט נוספרטו ובמשך שנים רבות ששרק לא היה קיים בפועל והיה שם בדוי לשחקן הידוע אלפרד אבל (אנ').
מותו

ב-19 בפברואר 1936, באותו הזמן שרק שיחק את האינקוויזיטור הגדול במחזה דון קרלו. באותו ערב הוא חש ברע והרופא שלח אותו לבית החולים שם נפטר מוקדם בבוקר למחרת מהתקף לב. הודעת הנקרולוג עליו שיבחה במיוחד את הופעת התפקיד הראשי שלו במחזה "הקמצן" של מולייר. הוא נקבר ב-14 במרץ 1936 ב"ווילמרסדורפר וולדפרידהוף" בברנדנבורג.
פילמוגרפיה

ראש עיריית זלמאה (1920) (אנ')
סיפורה של כריסטין פון הר (1921) (אנ')
נוספרטו (1922)
נתן החכם (1922) (אנ')
הרחוב (1923) (אנ')
הסוחר מוונציה (1923) (אנ')
דודו, גורל אנושי (1924) (אנ')
מלחמה בשלום (1925) (אנ')
היהלום הוורוד (1926) (אנ')
מתוך הערפל (1927) (אנ')
המקרה המוזר של קפטן רמפר (1927) (אנ')
דוניה חואנה (1927) (אנ')
בקצה העולם (1927) (אנ')
לותר (1928) (אנ')
סקמפולו (1928) (אנ')
סרניסימוס והבתולה האחרונה (1928) (אנ')
רפובליקת הדפים (1928) (אנ')
וולגה וולגה (1928) (אנ')
פיראטים מודרניים (1928) (אנ')
קרב הטרטיה (1929) (אנ')
לודוויג השני, מלך בוואריה (1929) (אנ')
חרם (1930) (אנ')
ארץ החיוכים (1930) (אנ')
איש עם לב (1932) (אנ')
בו! (1932) (אנ')
מלון האהבה (1933) (אנ')
אישה כמוך (1933) (אנ')
האם עלינו להתגרש? (1933) (אנ')
המנהרה (1933) (אנ')
נוקאאוט (1935) (אנ')
דונוגו טונקה (1936) (אנ')
ארבעת האחרונים בסנטה קרוז (1936) (אנ')
בתרבות

התסריטאי דניאל ווטרס יצר את הדמות מקס שרק (בגילומו של כריסטופר ווקן) לסרט של טים ברטון באטמן חוזר והשווה אותו לדמות שמקס שרק גילם בנוספרטו.
בסדרה בובספוג מכנסמרובע, בעונה השנייה בפרק "משמרת לילה" (אנ'), הפרק כלל קטעי ארכיון של מקס שרק בתור הרוזן אורלוק מהסרט האילם נוספרטו.
הערות שוליים

↑  filmhistoriker.de, www.filmhistoriker.de
↑  Nosferatu: was Max Schreck really a vampire? | Il Cinema Ritrovato Festival (באנגלית אמריקאית)
1 2  Charlie Connelly, Max Schreck: The forgotten man who changed cinema in just nine minutes, The New European, ‏2022-02-17 (באנגלית בריטית)
↑  Max Schreck (Shadow of the Vampire), Villains Wiki (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444310505171  PLWABN: 9810612821705606  BNE: XX1534364  BnF: cb15121209b (data)  CiNii: DA17342825  GND: 12461874X  ISNI: 0000 0000 6314 1223  LCCN: no99027039  NKC: xx0187226  NTA: 073613894  SNAC: w6321vdj  SUDOC: 079074669  VIAF: 44601890   WorldCat (עם VIAF): 44601890 
מקס שרק ב-נוספרטו, 1922
מקס שינדלר

מקס שינדלר (? - 4 באפריל 1990) היה יהודי יליד גרמניה ששירת בתקופת המנדט הבריטי כקצין במחלקה היהודית של משטרת המנדט ועסק במעקב אחר ארגוני המחתרת היהודיים. נפצע בעת ניסיון האצ"ל להתנקש בחייו ועזב את הארץ לצמיתות.
ביוגרפיה

מקס שינדלר נולד בגרמניה. היה עורך דין בהכשרתו ושירת כקצין משטרה חוקר במשטרת ברלין. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עלה לארץ ישראל והתגייס למשטרת המנדט, ומשנת 1936 שימש קצין משטרה בזכרון יעקב. בשנת 1940 הוצב למשטרת חיפה ובה השתלב במחלקה היהודית של המודיעין המשטרתי. תפקידו בה היה לעקוב אחר ארגוני המחתרת היהודיים, לזהות את חבריהם ולהביא למאסרם. שינדלר התרועע עם היינריך ריינהולד אף הוא יליד ברלין שעלה לארץ ישראל בשנת 1934 ובשנת 1937 הצטרף למשטרת היישובים העבריים. ברבות הימים הצטרף ריינהולד למחתרת האצ"ל וכינויו בה היה "ינאי" והוא הופעל באצ"ל, כסוכן שתול של הבולשת הבריטית. כשנחשף נמלט מן הארץ.
שינדלר נשא דרגת מפקח ומילא את תפקידו לשביעות רצון מפקדיו, ונמנה עם 22 קצינים ושוטרים של משטרת המנדט, חיל הספר העבר ירדני והלגיון הערבי ששלטונות המנדט העניקו להם עיטורים לקראת ראש השנה האזרחית 1946. העיטור לו זכה שינדלר היה עיטור המלך למשטרה ולשירותי הכיבוי על שירות ראוי לציון (The King`s Police & Fire Services Medal for distinguised services).
ביוגרפיה > ההתנקשות

בשנת 1944 פרסם הלח"י הודעה ובה נקב בשמותיהם של תשעה אנשים שהגדירם כמודיעים ובלשים הפועלים נגד ארגוני המחתרת, והזהירם כי אם לא יפסיקו מיד את פעולתם יבואו על עונשם. מקס שינדלר היה השמיני ברשימה. התשיעי ברשימה היה יעקב חילביץ', איש אצ"ל שבגד בחבריו והסגיר את סודותיהם לבריטים, שאז כבר נמלט מהארץ.
הלח"י לא הוציא את האיום אל הפועל ושלוש שנים לאחר מכן היה זה האצ"ל שהחליט להתנקש בחייו עקב פעילותו נגד ארגוני המחתרת. ב-16 במאי 1947 בשעה 8:20 בבוקר נסע שינדלר במכוניתו הנהוגה על ידי שוטר בריטי מביתו שבשכונת הר הכרמל לעבודתו, כמנהגו מדי יום באותה שעה. במסלול נסיעתה של המכונית הועמדה מכונית משא טעונה חומר נפץ. גלגל אחד הוסר ממנה והיא נשענה על מגבה, על מנת להראות שהיא חונה כביכול לצורך תיקון תקר. מטען הנפץ שהוטמן בה היה מחובר לכבל ובמגרש ריק סמוך נמצאו אנשי אצ"ל שהיו אמורים להפעיל את המטען כאשר מכוניתו של שינדלר תתקרב למשאית. ברגע האחרון הוציאו אנשי אצ"ל, שנראה היה להם כי כמות הנפץ רבה מדי, מחצית מהכמות כדי למנוע פגיעה בבתים הסמוכים. כאשר מכוניתו של שינדלר הגיעה למקום. הפעילו אנשי אצ"ל את המטען. מעוצמת הפיצוץ נהרג הנהג, ושינדלר ושני קציני משטרה נוספים שהיו איתו במכונית נפצעו. שתי נשים מדיירות הרחוב נפצעו מרסיסים ונגרם הרס לבתים שבסביבה. פציעתו של שינדלר הייתה קשה והוא הוחש לבית חולים בו הצילו הרופאים את חייו.
ביוגרפיה > חזרה לגרמניה

שינדלר החליט לעזוב את הארץ. ב-22 במאי 1947 יצא מהארץ לגרמניה, ארץ הולדתו. המידע האחרון שהגיע עליו היה כי מצא עבודה במשרדי הממשל הצבאי באזור הכיבוש הבריטי של גרמניה. ב 1949 נתמנה מקס שינדלר לנציגה באזור הכיבוש הבריטי של התאחדות הפליטים היהודים The Association of Jewish Refugees (אנ').
ב 1952  היגר מקס שינדלר לבריטניה. מקס שינדלר נפטר באפריל 1990.
פרשה נספחת

ב-16 בנובמבר 1950, כשנתיים וחצי לאחר ששינדלר עזב את הארץ, התעוררה סערה זוטא הנוגעת לשמו, שיש בה כדי ללמד על המשך היריבות בין אנשי האצ"ל לאנשי "ההגנה", שנמשכה גם בשנותיה הראשונות של המדינה. היה זה כאשר התפרסמה בעיתון "חרות", ביטאונה של תנועת החרות ידיעה תחת הכותרת:
בגוף הידיעה נכתב בין היתר:
משטרת ישראל הכחישה את הידיעה מכל וכל ופרסמה בעיתון זה ב-26 בנובמבר הכחשה החתומה על ידי קצין העיתונות במטה הארצי. העיתון בדק את מקור הידיעה וב-10 בדצמבר 1950 פרסם הסבר האומר כי את הידיעה קיבל כתב העיתון מבית משפט השלום בחיפה בו התנהל דיון על הפקעת דירתו של שינדלר על הר הכרמל, שעמדה ריקה. לדברי הכתב תוך כדי הדיון הגיעו הוראות ממשרד הביטחון להפסיק את הדיון "כיוון שהקצין שינדלר עומד לשוב לשרות הביטחון בארץ". העיתון אף העלה סברה כי לא למשטרת ישראל הוזמן שינדלר, כי אם "לשרות ביטחון מסוג אחר". העיתון התריע כי על משרד הביטחון לחזור בו מהחלטתו.
גם על דעת קוראי העיתון לא נתקבלה ההכחשה. במכתב למערכת מיום 27 בדצמבר 1950 כותב אחד הקוראים באירוניה כי אם שינדלר מוחזר לארץ אזי הוא מבקש "הבו לנו גם את גיילס וקטלינג" (קציני הבולשת) וממשיך:
הידיעה עלתה גם על שולחן הכנסת ובינואר 1951 הגישה חברת הכנסת אסתר רזיאל-נאור שאילתה בעניין, עליה השיב שר המשטרה בכור-שלום שטרית במילים הבאות:
האם היה מקס שינדלר מפעילו של היינריך ריינהולד

חוקרים שחקרו לימים את פרשת בגידתו של היינריך ריינהולד הגיעו למסקנה כי שינדלר היה מפעילו מטעם הבולשת הבריטית. במאמר שהתפרסם ביוני 2004, מתואר כי מיד לאחר פיצוץ מלון המלך דוד ב-22 ביולי 1946, ברח ריינהולד למרכז ירושלים ושם נלכד על ידי הבריטים "ושוחרר רק לאחר התערבותו של מקס שינדלר, קצין משטרה יהודי שהיה מפעילו".
יהודה לפידות כתב כי "הידידות בין ינאי ושינדלר החלה כאשר שניהם שרתו בחיל הנוטרים בשנות השלושים ולאחר שחרורו של ינאי מן הצבא הבריטי, חודש הקשר בין השניים. מניתוח כל העובדות והאירועים ניתן להסיק כי ינאי היה שתול באצ"ל מהיום הראשון להצטרפותו, וניצל כל הזדמנות כדי לאסוף מידע חשוב על פעילות הארגון ועל זהות מפקדיו הבכירים. כאשר הוא מונה למפקד ההתקפה על תחנת הרכבת בירושלים, החליט שהגיע הזמן לפרוש ורק אז מסר את כל המידע שהיה ברשותו למפעילו הקצין שינדלר." לפידות הוסיף וסיפר כי כאשר ריינהולד נעצר על ידי המשטרה ונחקר למעשיו, תשובותיו לא סיפקו את החוקרים והם החליטו להשאירו במעצר. "בצר לו, ביקש לאפשר לו לטלפן לידידו קצין המשטרה היהודי מקס שינדלר, אשר יוכל להעיד על חפותו. שינדלר הבטיח לעזור וכעבור זמן קצר שוחרר ינאי."
יוסף עבו עברון כתב בספרו על התרועעותם של שינדלר וריינהולד: "השניים לא התקשו למצוא שפה משותפת, בחינת ״הלך הזרזיר אצל העורב...עד מהרה התפתחה ביניהם ברית סמויה ואפלה, שעיקרה לשרת את האינטרסים של השלטונות הבריטיים בארץ."
לעומת זאת בספרו של אלדד חרובי, היסטוריון ומנהל ארכיון בית הפלמ"ח, "הבולשת חוקרת" על הבולשת הבריטית, שראה אור בשנת 2011, המבוסס על מסמכי הבולשת עצמם, תוארו בפירוט מעשי בגידתו של ריינהולד. כפי שהשתקפו בדו"חות הבולשת, לא נזכר כלל שמו של מקס שינדלר. מהמתואר בספר עולה כי למרות שהשניים התיידדו עוד בתקופת שירותו של ריינהולד במשטרת היישובים העבריים בסוף שנות ה-30, החל ריינהולד לפעול כמודיע רק לאחר פיצוץ מלון המלך דוד.
לקריאה נוספת

יוסף עברון, גידי: והמערכה לפינוי הבריטים מארץ־ישראל, הוצאת משרד הביטחון 2001.
דוד ניב, מערכות הארגון הצבאי הלאומי, הוצאת קלוזנר 1965.
Nachman Ben-Yehuda, Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device for Justice, State University of New York Press, 1992
הערות שוליים

↑  1 נהרג ו-3 נפצעו בהתנקשות שפלה, דבר, 18 במאי 1947.
Police driver killed, פלסטיין פוסט, 18 במאי 1947
↑  שינדלר הזכור מהתעללותו במחתרת הוזמן לחזור לארץ לשרות במשטרה, חרות, 16 בנובמבר 1950
↑  שינדלר הוזמן לשרות הבטחון, חרות, 10 בדצמבר 1950.
↑  שמואל איש-יוסף, הבו לנו את גיילס וקטלינג, חרות, 27 בדצמבר 1950.
↑  בירנית מלצר ונרי אראלי, ‏בגידה בפרספקטיבה היסטורית, מבט מל"מ 37, יוני 2004, עמ' 38
↑  יהודה לפידות, פרשת "ינאי" באתר "דעת".
↑  יהודה לפידות, "ההגנה פורשת מן המרד" באתר "דעת".
↑  יוסף עבו עברון,  גידי והמערכה לפינוי הבריטים מארץ־ישראל. משרד הביטחון – ההוצאה לאור 2001. עמ' 196.
מרתא

ערך זה עוסק בקדושה נוצרית. אם התכוונתם ליהודיה מעשירות ירושלים, ראו .
| --- | --- |
מרתא הקדושה ואחותה מרים
מרתא הקדושה ואחותה מרים
 לידה:  ארץ ישראל
 פטירה:  על פי האגדות, בטאראסקון שבגאליה או בקפריסין
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית, הכנסייה הלותרנית, השיתוף האנגליקני, כנסיות מזרחיות
 חג:  4 ביוני, 29 ביולי
 פטרונית של:  טבחים ומבשלים, כובסים, משרתים וראש המשרתים, פונדקאים, עובדי בתי מלון, עקרות בית, תזונאים, נודדים
מרתא ("הגברת" בארמית) היא דמות המוזכרת בברית החדשה ונחשבת לקדושה בנצרות. מרתא הייתה תלמידה של ישו ואחותם של לזרוס ומרים מבית עניה. על פי הבשורה על-פי יוחנן, היא הייתה עדה לתחייתו של אחיה המת על ידי ישו.
על פי האנציקלופדיה הקתולית, שמה מופיע בכתובת נבטית שנמצאה בפוצואולי (Pozzuoli) ונמצאת כיום במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי, משנת 5 לספירה, ובכתובת מתדמור, שבה תרגום ליוונית קרא לה "מרתאין", מן השנה 179.
מרתא הקדושה מוזכרת כאמור ב"בשורה על פי יוחנן" ואף בבשורה על-פי לוקאס. קיימים הבדלים בין הסיפורים בשתי הבשורות. בבשורה על פי יוחנן נכתב כי מרים, מרתא ולזרוס מתגוררים בבית עניה, אבל בבשורה על פי לוקאס נרמז כי הם התגוררו, לפחות למשך תקופה מסוימת, בגליל. לוקאס אינו מזכיר את העיר הגלילית בה התגוררו כביכול האחים. האנציקלופדיה הקתולית טוענת שייתכן והעיר הייתה מגדל, ושמרים מבתניה ומרים המגדלית הן אותה אישה. הסיפורים בעיקרם דומים ומתארים אותה כעסוקה בשירות אורחיה וכיצד היא הופכת להיות אחת מחסידותיו האדוקות של ישו.
על פי פולקלור פרובנסלי, מרתא הקדושה הגיעה לאחר צליבתו של ישו לאזור סנט מארי דה לה מר (Saintes-Maries-de-la-Mer) עם אחיה. שם הצליחה להכניע מפלצת שאיימה על תושבי האזור, הטאראסק. היא הצליחה להמיר את דתם של תושבי העיר לנצרות, ולאחר שהבינו כי רצחו את המפלצת לחינם, שינו את שם העיר ל"טאראסקון". טאראסקון משמשת כיום אתר עלייה לרגל לנוצרים בדרום צרפת.
האסטרואיד 205 Martha (אנ') שהתגלה על ידי יוהאן פאליזה נקרא על שמה, כדי לתעד את נדיבותה, לרגל האירוח והנדיבות שהוא הרגיש בזמן שהותו בברלין.
לקריאה נוספת

אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 208, מסת"ב 978-965-566-137-8
הערות שוליים

↑  Schmadel, Lutz D. (2007). Dictionary of Minor Planet Names – (205) Martha. Springer Berlin Heidelberg. p. 33. ISBN 978-3-540-00238-3. נבדק ב-20 בדצמבר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271291205171  PLWABN: 9810614446205606  GND: 118578219  LCCN: n86141621  VIAF: 70419468   WorldCat (עם VIAF): 70419468
מקסימיליאן פיליפ

מקסימיליאן פיליפ (בגרמנית: Maximilian Philipp; נולד ב-1 במרץ 1994) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בפרייבורג מהבונדסליגה בהשאלה מוולפסבורג.
קריירת מועדונים > פרייבורג

פיליפ שיחק כילד בהרטה ברלין, טניס בורוסיה ברלין ואנרגי קוטבוס. ב-2012, כשהיה בן 16, פיליפ חתם בשורות פרייבורג והשתלב בקבוצות הנוער ולאחר מכן בקבוצת המילואים. ב-5 באפריל 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של פרייבורג במשחק בונדסליגה נגד שטוטגרט, כשהוא נכנס כמחליפו של פליקס קלאוס בדקה ה-90. בעונת 2014/15 הפך פיליפ לשחק הרכב בפרייבורג, וערך 24 הופעות בשורותיה, אך לא הצליח למנוע את נשירתה לבונדסליגה השנייה. בעונת 2015/16 תפס פיליפ פיקוד בהתקפת הקבוצה, והבקיע שמונה שערים בדרך לזכייה באליפות הבונדסליגה השנייה והעפלה של פרייבורג בחזרה לבונדסליגה לאחר עונה אחת בלבד. בעונת 2016/17 פיליפ המשיך להיות בורג חשוב בהתקפת הקבוצה לצידם של נילס פטרסן ופלוריאן נידרלכנר, הבקיע תשעה שערי ליגה, וסייע לפרייבורג לסיים במקום השביעי בבונדסליגה בעונת החזרה שלה.
קריירת מועדונים > בורוסיה דורטמונד

יכולתו של פיליפ לא נעלמה מהמועדונים הגדולים, וביוני 2017 פיליפ חתם על חוזה לחמש שנים בשורות בורוסיה דורטמונד, כאשר סכום ההעברה מפרייבורג הוערך בכ-20 מיליון יורו כולל בונוסים. את הופעת הבכורה שלו בדורטמונד ערך פיליפ במשחק הסופר קאפ הגרמני באוגוסט 2017 מול באיירן מינכן. המשחק הסתיים בתיקו 2-2 כעבור 120 דקות והגיע לפנדלים, בהם פיליפ, שנכנס כמחליף, הבקיע את הפנדל שלו, אך דורטמונד הפסידה לבסוף 4–5. את שני שעריו הראשונים בקבוצה הבקיע פיליפ בספטמבר 2017 בניצחון 0–5 על פ.צ. קלן במסגרת הבונדסליגה. עד לסיום עונת 2017/18 הבקיע פיליפ תשעה שערי ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בבונדסליגה. בליגת האלופות חוו פיליפ ודורטמונד קמפיין מאכזב, כשסיימו את שלב הבתים במקום השלישי עם שתי נקודות בלבד, ולמרות זאת המשיכו אל הליגה האירופית, ממנה הודחו בשמינית הגמר על ידי רד בול זלצבורג. בעונת 2018/19 פיליפ איבד את מקומו בהרכב דורטמונד והבקיע שער ליגה אחד בלבד ב-18 הופעות. פיליפ ודורטמונד צלחו הפעם את שלב הבתים של ליגת האלופות, אך הודחו בשמינית הגמר על ידי טוטנהאם הוטספר.
קריירת מועדונים > דינמו מוסקבה

ב-9 באוגוסט 2019 חתם על חוזה לארבע שנים בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורגל. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, הבקיע שער בבעיטה חופשית בדרבי מול לוקומוטיב מוסקבה כבר בדקה השלישית של המשחק. בדצמבר 2019 נבחר פיליפ כשחקן החודש בליגת העל הרוסית. עד לסיום עונת 2019/20 ערך פיליפ 27 הופעות ליגה, והבקיע בהן תשעה שערים.
קריירת מועדונים > וולפסבורג והשאלה לרדר ברמן

באוקטובר 2020 הושאל פיליפ לעונה אחת לוולפסבורג מהבונדסליגה. ביוני 2021 חתם באופן קבוע בוולפסבורג.
ב-30 בינואר 2023 הושאל לורדר ברמן עד לסוף העונה.
קריירה בינלאומית

לפיליפ עשר הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21. פיליפ השתתף עם נבחרת זו באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017, והיה שותף פעיל לזכייה שלה בטורניר. פיליפ פתח בהרכב במשחק הגמר של טורניר זה, בו ניצחה גרמניה 0–1 את הנבחרת המקבילה של ספרד.
תארים

הבונדסליגה השנייה (1): 2015/2016
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 (1): 2017
הערות שוליים

↑  פיליפ חותם בשורות דורטמונד
↑  פיליפ חותם בדינמו מוסקבה (ברוסית)
מכתש איגל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה
 על שם:  סמל ארצות הברית
 מגלה:  אופורטיוניטי
 נתונים ומידות
 קוטר:  22 מ' 
 עומק:  3 מטר
 מיקום
 מיקום:  מישור מרידיאני
 גוף שמיימי:  מאדים
 קואורדינטות:  1°57′N 5°32′W﻿ / ﻿1.95°N 5.53°W﻿ / 1.95; -5.53
  (למפת מאדים מוגדלת) מכתש איגל(למפת מאדים רגילה) מכתש איגל
 
מכתש איגל הוא מכתש קטן באזור מישור מרידיאני שבאדמת כוכב הלכת מאדים. השם איגל (באנגלית: עיט) ניתן לכבודה של ארצות הברית אשר סמלה הוא העיט.
רוחבו של המכתש הוא 22 מטרים ועומקו 3 מטרים. הוא נחקר בשנת 2004 על ידי הגשושית אופורטוניטי שנחתה לידו בראשית מסעה על אדמת המאדים. תוצאות המחקר על סלעי המכתש והרכבם הכימי לימדו כי ייתכן ואזור מישור מרידיאני אשר על פני המאדים, היה בעברו קרקעית אוקיינית.
מכתש איגל כפי שנראה מהגשושית אופורטוניטי בעת נחיתתה
מרצבך (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  28.4 קילומטרים
 אגן ניקוז:  106.282 קמ"ר 
 שפך:  רור 
 מדינות באגן הניקוז:  גרמניה
 
מרצבך (בגרמנית: merzbach) הוא נהר קטן באורך של כ-28 ק"מ במדינת נורדריין-וסטפאליה במערב גרמניה.
ככל הנראה מקור שמו של הנהר הוא מיישוב רומי עתיק  בשם מארקיאנום (Marcianum).
גאוגרפיה

הנהר נובע ליד העירה וירזלן (Würselen) ונשפך לנהר הרור (Rur) ליד העיירה ליניך (Linnich). הרור הוא יובל של נהר המז.
יהודים במרצבך

יהודים כנראה חיו באזור הנהר בעבר, שכן שם הנהר הפך גם לשם משפחה יהודי-גרמני. ידוע על אישים ששם המשפחה שלהם היה מרצבך לפחות מאז סוף המאה ה-17.
חלק מבני משפחת מרצבך נשארו בגרמניה עד השואה, וחלקם היגרו לצרפת. על בני המשפחה נמנים אישים כמו הרב יונה מרצבך, הרב דן מרצבך, עלי מרצבך ועוד.
כיום, שם המשפחה קיים גם אצל גרמנים שאינם יהודים, שכנראה קיבלו אותו מאבות יהודיים שהתבוללו.
הערות שוליים

↑  ידוע על יהודי בשם סנדר אלכסנדר זליג מרצבך שנפטר אחרי 1702. ראה באתר myheritage
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 248791714   WorldCat (עם VIAF): 248791714
מכתש (אנטומיה)

המכתש הוא האזור החלול בין השיניים לבין החך הקשה.
המכתש נקרא כך על שום צורתו דמוית המכתש הנוצרת עקב בליטות שורשי השיניים. המכתש באינטראקציה  עם הלשון משמש בסיס חיתוך להפקת העיצורים המכתשיים.
מרתא בת ביתוס

מרתא בת ביתוס (נקראה גם מרים) הייתה מעשירות ירושלים בשנים שלפני חורבן בית שני. השתייכה למשפחת כהנים ידועה, משפחת ביתוס. על עושרה הרב מסופר בתלמוד בכמה מקומות, "עתירתא דירושלים הויא", עד ששמה הפך לכינוי לאדם בעל עושר מופלג.