stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגורפוביה
שכיחות ואפידמיולוגיה > בישראל

על פי סקר הבריאות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מ-2004-2003 שיעור אגורפוביה עמד על 0.6%. אצל כמחצית מהם (49.8%) היו תסמיני ההפרעה חמורים. אצל 35.3% הייתה הפרעה מתונה, ואצל 15% הייתה ההפרעה קלה. תחלואה גופנית ממושכת ובפרט כאבים ממושכים ומחלות לב, קשורה בעליה בהסתברות לנוכחות אגורפוביה.
שכיחות ואפידמיולוגיה > גורמי סיכון פרוגנוסטיים

אישיותיים: עכבות חברתיות, חרדתיות תכונות אלה קשורות לאגורפביה אך גם להפרעות חרדה אחרות. כמו כן קשורה הנטייה לחשוב שתסמיני החרדה גורמים נזק.
סביבתיים: אירועים שליליים בילדות כמו מוות של הורה (או פרידה מהורה עקב גירושין), וכן אירועים של שוד ותקיפה. אנשים עם אגורפוביה יתארו בחלק מהמקרים את היחסים במשפחה כנעדרי חום.
גנטיים ופיזיולוגים: התורשתיות עומדת על 61%. שיעור זה הוא הגבוה מבין הפוביות הספציפיות מבחינת עוצמת הקשר.
מהלך ההפרעה

שיעור האנשים החווים התקף פאניקה או מפתחים הפרעת פאניקה מלאה עומד על כ-30%. מרבית האנשים עם ההפרעה מפתחים תסמיני חרדה לפני התפתחות התקף הפאניקה. במרבית המקרים (60% ויותר) ההפרעה פורצת לפני גיל 35. בדרך כלל ההפרעה אינה פורצת בגיל הבגרות. מהלך ההפרעה הוא בדרך כלל מתמשך וכרוני. החלמה מלאה ספונטנית היא יחסית נדירה (10%) אלא אם ההפרעה מטופלת. המאפיינים של ההפרעה נותרים יציבים פחות או יותר לאורך שנות חיי האדם. קיים לעיתים קושי בעיקר עם צעירים ומתבגרים לדבר על אודות הפחדים. אצל זקנים התסמינים ייראו מתונים יותר והביטוי יהיה סומטי יותר מאשר נפשי.
התמונה הקלינית

חששות אלו עלולים ליצור אצל האדם התמודדות באמצעות הימנעות ממקומות ציבוריים, בדרגות שונות, בהתאם לחומרת ההפרעה. האדם עשוי להימנע משהייה במקומות ציבוריים פתוחים, כגון שווקים, שדות תעופה או חופים נטושים, אך גם ממקומות ציבוריים סגורים יחסית בהם קיים חשש שלא תהיה עזרה נגישה, כגון מרכזי קניות או מעליות. בדרגות חמורות של ההפרעה עשוי האדם להימנע מנסיעה בתחבורה ציבורית או מהגעה אל מקום מרוחק מהבית, ולפיכך עלול לצמצם את פעילותו לטווח של מספר מקומות "בטוחים" עבורו, כגון מספר רחובות הסמוכים לביתו. במצבים קיצוניים הלוקה בהפרעה אף עלול להעדיף הישארות בבית בלבד, מקום בו הוא מרגיש בטוח ביותר, ולעיתים הוא חש לא בטוח אפילו בביתו אם לא מלווה אותו קרוב משפחה או חבר שהוא סומך עליו שיוכל לסייע לו בעת התקף הפאניקה ממנו הוא חושש. ניסיונות של הלוקה באגורפוביה חמורה להגיע אל מקום "לא בטוח" עבורו, עשויים לגרום לו לפתח חרדה גבוהה לפני הביקור מהאפשרות שהוא יפתח שם התקף פאניקה, וליצור התקף פאניקה מלא במהלך הביקור.
תחלואה נלווית

מרבית האנשים עם אבחנת אגורפוביה מאובחנים עם הפרעה נוספת. השכיחות הגבוהה ביותר של הפרעות נלוות לאגורפוביה היא של הפרעות חרדה, דיכאון, הפרעות הקשורות לטראומה נפשית (PTSD, ASD), והפרעות הקשורות לשימוש בסמים.
פוביה ספציפית (הקשורה לסיטואציה): בין שני המצבים יש הרבה מן המשותף. עם זאת הפחד באגוראפוביה הוא מפני אפשרות שהאדם לא יוכל לקבל עזרה אם יזדקק לה. בכך שונה האגורפוביה מפוביות ספציפיות מצביות אחרות.
הפרעת חרדת נטישה: גם בחרדת נטישה יש פחד מפני יציאה מהבית, אלא שפחד זה קשור ליחסים עם אדם אחר, ולא לאפשרות של היקלעות למצוקה במקום הומה.
הפרעת פאניקה: הפרעת פאניקה יכולה להתפתח גם ללא סיבה נראית לעין בעוד שהפרעת אגורפוביה מתפתחת במקרים רבים על רקע התנסות טראומטית ספציפית.
הפרעת חרדה חברתית: בהפרעה זו האדם חושש מפני סיטואציות חברתיות כמו אכילה או דיבור בציבור. אלה לא מושאי החרדה והפחד באגורפוביה.
הפרעות פוסט-טראומטיות (PTSD, ASD): הפרעות אלה יכולות להיות מלוות באגורפוביה, אך אגורפוביה יכולה להתקיים שלא על רקע של אירוע טראומטי. בכל מקרה כל הפרעה טראומטית מחייבת חשיפה של האדם למצב טראומטי כלשהו.
הפרעת דיכאון מז'ורי: גם בדיכאון מז'ורי ייתכן שתהיה נסיגה חברתית ניכרת כפי שניתן לראות גם באגורפוביה.. עם זאת בדיכאון מז'ורי הנסיגה החברתית תהיה מלווה בסימפטומים אחרים של דיכאון כגון מצב-רוח ירוד, ערך עצמי נמוך וכדומה.
מצבים רפואיים אגורפוביה לא תאובחן אצל אדם שפיתח חרדה מציאה למקומות הומים בשל סיבות רפואיות, שכן יש מגוון של סיבות רפואיות שאדם עלול לחשוש בגינן לצאת למקומות הומים, שמא ייקלע למצב חירום בו לא יוכל לקבל עזרה בזמן. זה יכול לקרות למשל על רקע של מחלת לב, ועל רקע של מגוון מצבים רפואיים ומחלות אחרות.
טיפול

בדומה למרבית הפרעות החרדה, הטיפולים שנמצאו במחקרים כיעילים ביותר לאגורפוביה הם טיפול קוגניטיבי התנהגותי, וטיפול תרופתי (בעיקר נוגדי דיכאון טריציקליים) או שילוב של שניהם. טיפול בבנזודיאזפינים אינו מקובל בהפרעה זו.
הטיפול הקוגניטיבי התנהגותי, המבוסס על הגישה הביהביוריסטית, פועל לחשיפה הדרגתית לגורם המאיים במטרה ליצור הכחדה של החרדה ממנו. שיטות נפוצות לכך הן:
טיפול באמצעות הקהיה שיטתית, בה נחשף המטופל בהדרגה ובאופן שיטתי למקומות הציבוריים מהם הוא חושש, תחילה באמצעות דמיון מודרך על ביקור במקומות אלו תוך שמירה על תחושת רוגע בגוף באמצעות טכניקות הרפיה, ובהמשך יציאה הדרגתית מהבית וביקור פיזי במקומות אלו תוך שמירה על הרפיה גופנית.
טיפול בהצפה, בו האדם נחשף בבת אחת ובפתאומיות למקום המפחיד ורואה שהוא לא לוקה בהתקף לב, התעלפות, או פגיעה גופנית אחרת (טכניקה פחות נפוצה לשימוש, שמתאימה רק לחלק מהאנשים).
טיפול באמצעות מודל (modeling), בו המטופל צופה במטפל או באדם שהוא סומך עליו ומעריך אותו, שמתמודד עם הגורם המפחיד באופן מותאם וחיובי ללא חוויית התקף פאניקה, ולומד מדוגמה חיה זו להתמודד עם המקום המפחיד בעצמו.
טיפולים התנהגותיים אלו מלווים לרוב בטכניקות קוגניטיביות, הפועלות לשיפור הזיהוי של האמונות המוטעות של המטופל לגבי השהייה במקומות ציבוריים, והבנת הפרשנות המוטעית שלו את הסימנים שמשדר גופו, ובהמשך בניית אמונות ופרשנויות חדשות למצבים אלו (למשל ההבנה כי דופק מהיר שהמטופל חש בעת הליכה ברחוב אינו סימן לכך שהוא עומד לחוות התקף פאניקה, אלא ביטוי למאמץ הגופני שנוצר בעת הליכה ברחוב, ולכן הדופק יחזור לתדירות הרגילה שלו לאחר מנוחה קצרה)}.
שיקום

אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות ומעלה על ידי המוסד לביטוח לאומי בעקבות הפרעה נפשית, זכאי לקבל שירותי סל שיקום.
ראו גם

קלאוסטרופוביה
קלאוסטרופיליה
לקריאה נוספת

ד"ר קנת המבלי, התמודדות מוצלחת עם אגורפוביה. הוצאת אח.
הערות שוליים

↑  בַּעַת חוּצוֹת במילון פסיכולוגיה (תשנ"ד), באתר האקדמיה ללשון העברית
1 2 3 4 5  American Psychiatric Association, Anxiety Disorders, Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM–5), 5, American Psychiatric Association, 2013, עמ' 217-221
1 2  משרד הבריאות האגף לבריאות הנפש, הפרעות דיכאון וחרדה בישראל ממצאים עיקריים מסקר ברה"ן בעולם., פרסום משרד הבריאות, 2009
↑  Royal Australian and New Zealand College Of Psychiatrists Clinical Practice Guidelines Team For Panic Disorder And Agoraphobia, Australian and New Zealand Clinical Practice Guidelines for the Treatment of Panic Disorder and Agoraphobia, Australian & New Zealand Journal of Psychiatry 37, 2003-12-01, עמ' 641–656 doi: 10.1080/j.1440-1614.2003.01254.x
↑  DuPont, Robert L., “Should Patients With Substance Use Disorders Be Prescribed ... : Journal of Addiction Medicine, Journal of Addiction Medicine: March/April 2017 - Volume 11 - Issue 2, 2017, עמ' 84–86 doi: 10.1097/ADM.0000000000000291
↑  Max M. North, Sarah M. North, Joseph R. Coble, EFFECTIVENESS OF VIRTUAL ENVIRONMENT DESENSITIZATION IN THE TREATMENT OF AGORAPHOBIA, International Journal of Virtual Reality (IJVR) 01, December 2015, עמ' 25–34
↑  Colleen C. Cullinan, Scott T. Gaynor, Treatment of Agoraphobia in a Pregnant Woman: A Combination of Exposure and Acceptance and Commitment Therapy, Clinical Case Studies 14, 2015-04-01, עמ' 98–114 doi: 10.1177/1534650114539729
↑  J. P. Watson, I. M. Marks, Relevant and Irrelevant Fear in Flooding – A Crossover Study of Phobic Patients – Republished Article, Behavior Therapy, Special 50th Anniversary Issue: Honoring the Past and Looking to the Future: Updates on Seminal Behavior Therapy Publications on Etiology and Mechanisms of Change 47, 2016-09-01, עמ' 643–653 doi: 10.1016/j.beth.2016.08.009
↑  Laura A. Payne, Kamila S. White, Matthew W. Gallagher, Scott W. Woods, Second-Stage Treatments for Relative Nonresponders to Cognitive Behavioral Therapy (cbt) for Panic Disorder with or Without Agoraphobia—Continued Cbt Versus Ssri: A Randomized Controlled Trial, Depression and Anxiety 33, 2016-05-01, עמ' 392–399 doi: 10.1002/da.22457
↑  Carolin Liebscher, André Wittmann, Johanna Gechter, Florian Schlagenhauf, Facing the fear – clinical and neural effects of cognitive behavioural and pharmacotherapy in panic disorder with agoraphobia, European Neuropsychopharmacology 26, 2016-03-01, עמ' 431–444 doi: 10.1016/j.euroneuro.2016.01.004
↑  סל שיקום למתמודדי נפש, באתר כל זכות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293939905171  BNE: XX528552  BnF: cb12207634f (data)  LCCN: sh85002247  NKC: ph118299 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
יוסי שריד

יוסף (יוסי) שריד (23 באוקטובר 1940 – 4 בדצמבר 2015) היה פוליטיקאי, עיתונאי, פובליציסט, סופר ומשורר ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך, רצ ומרצ, ושר בממשלות ישראל. בנוסף כיהן כראש האופוזיציה (2001–2003). במסגרת פעילותו הפוליטית עסק רבות בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובמאבק נגד כפייה דתית והיה ממנהיגיו של מחנה השמאל בישראל.
ביוגרפיה

יוסי שריד נולד בשם יוסף שניידר ברחובות ליעקב שריד (שניידר), שהיה חבר מפא"י וכיהן כמנכ"ל משרד החינוך, ולדוֹבה לבית גרובר שהייתה מורה. לאחר שנודע לאביו כי כל בני משפחתו נספו בשואה שינה את שם משפחתו לשריד (אך מאוחר יותר התברר שלא כל בני משפחתו נספו ועדיין נשארו בני משפחה עם השם שניידר). אח להדסה הגדולה ממנו בעשר שנים שעסקה כל חייה בהוראה. בשנת 1934 עלו הוריו לישראל מעיירה במערב אוקראינה (אז בשליטת פולין), שבאזור גליציה, והתגוררו ברחובות. בשנת 1951 עברה משפחתו לגור ברחוב דיזנגוף בתל אביב ובשנת 1954 עברה לגור בירושלים. כשהיה בן 21, התאבדה אמו לאחר שסבלה מדיכאון.
בשנת 1958 התגייס לצה"ל, שירת בחיל התותחנים ובהמשך היה כתב צבאי בביטאון "במחנה גדנ"ע". בשירות המילואים קיבל דרגות ייצוג ושימש כקצין קישור לאו"ם בסיני. במהלך שהות צה"ל בלבנון התנדב לשרת כנהג.
בתחילת שנות ה-60 עבד שריד ככתב ב"דבר", בו כתב טור שבועי, וכקריין בקול ישראל. בנוסף שימש מבקר תיאטרון בגלי צה"ל ובירחון "מוניטין". בשנת 1961 הוציא את ספר הביכורים שלו "פגישה במקום אחר: שירים", בהוצאת מחברות לספרות.
בשנת 1974 נבחר לראשונה לכנסת השמינית מטעם המערך, וכיהן בכנסת תשע קדנציות עד שנת 2006. לאחר הפיגוע במעלות ב-1974 עבר עם משפחתו לקריית שמונה ושימש במקביל לכהונתו כחבר הכנסת כמורה לאזרחות בעיר עד 1977 ולאחר מכן חזר לתל אביב. ב-1976 הוקמה על פי הצעתו ישיבת ההסדר במעלות. ב-1999, לפני הנסיגה מלבנון, עבר למספר חודשים עם רעייתו ליישוב מרגליות על גבול הצפון. ב-2005 עבר למספר חודשים לשדרות שם לימד אזרחות בתיכון.
היה בעל תואר ראשון בספרות ובפילוסופיה ובעל תואר שני במדע המדינה ובסוציולוגיה מבית הספר החדש (ניו סקול) למחקר חברתי שבארצות הברית.
באוגוסט 2004 עבר ניתוח להסרת גידול שפיר מראשו, שהסתיים בהחלמה מהירה ובחזרה לתפקוד מלא. את החודש שלאחר הניתוח הקדיש לכתיבת ספר אוטוביוגרפי חושפני, "זה הניתוח שלי".
בריאיון לרדיו גלי צה"ל משנת 2013 חשף שריד שעבר אירוע שמוגדר כמוות קליני, במהלכו תיאר שנשמתו יצאה מגופו וריחפה באוויר.
היה נשוי לדורית, בתו של פרופסור בן ציון ורבין, שעבדה כעורכת בעיתון "ידיעות אחרונות". לזוג שלושה ילדים והם התגוררו בשכונת למד תל אביב-יפו. בנם, ישי שריד, הנשוי לרחל, בתה של יעל דיין, הוא עורך דין וסופר. בתם, נועה שריד-הראל, היא מנהלת בית ספר, מורה ועורכת דין. בנם, ד"ר נדב שריד, הוא רופא ומנהל המערך ההמטולוגי בבית החולים "וולפסון".
בשנת 2011 אימץ אורח חיים צמחוני.
ב-4 בדצמבר 2015 נפטר בביתו ממחלת לב שממנה סבל שנים רבות. בן 75 היה במותו.
בהרצליה נקרא על שמו רחוב בשכונת גליל ים החדשה.
קריירה פוליטית > מפא"י, המערך ומפלגת העבודה

שריד היה יועצו של פנחס ספיר והעריץ אותו בזכות אישיותו, פועלו ודעותיו ואותו כינה "גדול בנאי הציונות". כיהן כדובר מפא"י בשנים 1964–1967. בגיל 24 מונה לדובר ולמזכיר העיתונות של ראש הממשלה לוי אשכול. בתפקיד זה עבד כחמישה חודשים עד שהתפטר. בבחירות לכנסת השביעית בשנת 1969 עמד בראש מטה ההסברה במערך. בתחילת 1970 נתמנה למנהל לשכת האקדמאים במשרד העבודה, ושימש בתפקיד זה עד לבחירות הבאות.
שימש כראש מטה ההסברה של המערך במחוז תל אביב וכראש מטה ההסברה של יהושע רבינוביץ בבחירות לראשות עיריית תל אביב-יפו ב-1974, בהן נוצח על ידי שלמה להט.
לקראת הבחירות לכנסת השמינית, קיבל שריד את תמיכת החוג "לשילוב" במפלגת העבודה, תא הסטודנטים של המפלגה במחוז תל אביב והמשמרת הצעירה של מפלגת העבודה בתל אביב כמועמדם הרצוי לכנסת, הוצב על ידי הוועדה המסדרת של המפלגה במקום ה-36 ברשימת המערך לכנסת, ונבחר לראשונה מטעמה לכנסת. כל תקופת הכנסת השמינית גר בקריית שמונה והקדיש חלק ניכר מזמנו לטובת קידום ערי הפיתוח בצפון. בין השאר ביקש להקים רשות פיתוח לערי הצפון שתרכז בידה סמכויות ותקציבים. שריד התנגד להפניית תקציבים להקמת התנחלויות, והביע מחאה על ההחלטה להקים את העיר מעלה אדומים, בטענה שההשקעה בהקמתה תבוא על חשבון ערי הפיתוח. בסוף 1976 פנה לשריד אריאל שרון, והציע לו להצטרף למפלגה שהקים באותה עת - שלומציון.
שריד שימש חבר בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת ברציפות מהכנסת התשיעית ועד הכנסת ה-16 (למעט הכנסת ה-15, שבה שימש כמשקיף בוועדה). במסגרת זו, היה בדרך כלל חבר בתת-הוועדה לענייני השירותים החשאיים, ונחשב לשותף סוד לראשי השירותים.
בשנים 1977–1984, כאשר המערך ובתוכו מפ"ם ומפלגת העבודה היו באופוזיציה לממשלות הליכוד של מנחם בגין ושל יצחק שמיר, היה שריד בין הבולטים שבדוברי המפלגה, והוביל קו מדיני שדגל במשא ומתן לפשרה טריטוריאלית וקרא להקמת מדינה פלסטינית. זאת בניגוד לדעתם של רוב חברי הכנסת של המפלגה, והמדיניות הרשמית של המפלגה באותן שנים. עקב כך עלתה תביעה שיסולק מ"צוות התגובות" הרשמי של המפלגה.
שריד בלט בייחוד בכך שהיה בין ראשוני המתנגדים למלחמת לבנון הראשונה, וזאת בשעה שרבים ממפלגתו (ובהם יצחק רבין) סברו כי כל עוד הכוחות נמצאים בשטח, אין מקום לביקורת על המלחמה, ושיש לשמור את הביקורת הזו לאחר הקרבות. שריד היה היחיד מבין חברי הכנסת של המערך שבהצבעה בכנסת לא תמך במלחמת לבנון, אלא נמנע מהצבעה. למרות דעותיו על מלחמת לבנון התנדב שריד למילואים לליווי שיירות בלבנון, בין השאר כדי להיאבק באמצעות דוגמה אישית בתנועות הסרבנות לשירות. כעבור שנים באינתיפאדה השנייה, דעותיו נגד הסרבנות התרככו.
קריירה פוליטית > מפלגת יחד ופרישתו מהחיים הפוליטיים

לאחר ההפסד הצורב בבחירות בשנת 2003, התאחדה מרצ עם תנועת שח"ר בראשות יוסי ביילין ויעל דיין, על מנת להקים את מפלגת יחד. מלבד ביילין ויעל דיין, אף אחד מיוני העבודה לא הצטרף למפלגה. למרות שמועות רבות והצעות משני המועמדים, שריד נשאר נייטרלי בבחירות לראשות יח"ד בין ח"כ רן כהן לד"ר יוסי ביילין, אך השאיר לעצמו פתח להשתתף בבחירות שיערכו ב-2006 (לפני הבחירות לכנסת).
ב-2 בדצמבר 2005 הודיע שריד על פרישה מהחיים הפוליטיים.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, שובץ במקום ה-60 והאחרון ברשימת מרצ למועצת עיריית תל אביב-יפו.
פובליציסטיקה, שירה וספרות

עם פרישתו מהנהגת מרצ, החל להקדיש חלק מזמנו לכתיבת שירה וסיפורת. הוא פרסם קובצי שירים, ופרסם שירים מפרי עטו בעיתונים ובכתבי-עת.
בשנים 2007–2009 כיהן כיו"ר חבר השופטים של פרס ספיר. בשנה השלישית לכהונתו, בעקבות הענקת הפרס לספר "אחוזת דג'אני" מאת אלון חילו, הואשם שריד בניגוד עניינים, משום שהספר יצא לאור בהוצאת "ידיעות ספרים", שבה יצאו לאור גם מרבית ספריו של שריד, והוא דודהּ של עורכת הספר, רנה ורבין (בת אחיה של אשתו). בעקבות טענות אלה החליטה הנהלת מפעל הפיס לבטל את הליך בחירת הפרס, החלטה שספגה ביקורת אף היא. שריד תקף את המאשימים בכך שהעובדה שפרסם ספריו ב"ידיעות ספרים" ותפקיד אחייניתו היה ידוע לכל, וציין: "עכשיו, בעין הסערה ובמחשבה לאחור, אני כבר יודע בבירור מה היה לי לרועץ: ביטחוני העצמי הוא שהיה. כל כך הייתי בטוח בניקיון דעתי, עד שלא ראיתי את תור הממתינים להזדמנות, שנים רבות הם חיכו לה. סוף סוף מצאנו משהו בגנותו של הצדיק הידוע, שמטיף מוסר לכל העולם. לתומי הנחתי מבלי דעת ומשים, ש-40 שנה בחיים הציבוריים מעניקות אשראי כלשהו בבנק האמינות והאמון".
לאחר פרישתו מהכנסת, החל לפרסם טור פובליציסטיקה ב"הארץ", שבו מתח ביקורת על אירועים ואישים בחברה הישראלית, בין השאר במפלגת שינוי ובמנהיגה לפיד, ובראש הממשלה שרון על הסתבכויותיו בחשדות לשחיתות. את עיקר הביקורת הפנה כלפי המתנחלים ומדיניות ישראל בשטחים. לאחר בחירתו של משה פייגלין לרשימת הליכוד לכנסת, כתב שריד בטורו: "הגיע הזמן להשתחרר מכבלי הפוליטיקלי-קורקט, ולקרוא לאנשים האלה - פייגלין וגרוריו - בשמם המפורש. הם לא "קיצונים", הם פשיסטים לפי כל הגדרה מקובלת, ואלמלא נולדו שלא באשמתם לאם יהודייה, הם היו גם אנטישמים ארורים". ב-15 בפברואר 2013 כתב שריד מאמר התוקף את ההתערבות לכאורה של קבוצות לחץ יהודיות במינויו של צ'אק הייגל:
”לו הייתי מחוקק אמריקאי, היה זרע האנטישמיות נובט בתוכי. עיניכם הרואות: קבוצה קטנה ותוקפנית של יהודים מנסה להשתלט על וושינגטון בכוח כספה. חברי קונגרס שאינם סרים למשמעתה מועדים לחיסול. נבחרים עפו מתפקידם, כי לא הסכימו לעוף על המיליון; סירבו לרקד למנגינת חליל עלי גבעה אי שם, שאינה גבעת הקפיטול.” בעקבות המאמר, האשים בן-דרור ימיני את שריד בהצדקת האנטישמיות ובהצגת מסולפת של העובדות.
בשנת 2015 השתתף בתוכנית הרדיו הפופולרית "המילה האחרונה" בגלי צה"ל, לצד העיתונאי מנחם הורוביץ ומנחה התוכנית, דניאל זילברשטיין.
הוא היה קריין של סדרת הטלווזיה האנושות: הסיפור של כולנו.
ארכיונו האישי מופקד במכון גנזים - ארכיון אגודת הסופרות והסופרים העבריים.
פובליציסטיקה, שירה וספרות > ספריו

פגישה במקום אחר: שירים; מחברות לספרות, 1961
זה הניתוח שלי, ידיעות ספרים, 2004
שירים: 2003-2005, עריכה: דן מירון, ידיעות ספרים, 2005
פפיצ’ק: הוא לא ידע את שמו, עריכה: אילנה דנון, ידיעות ספרים, 2006 (מבוסס על קורות חייו של פיטר גרינפלד)
לפיכך נתכנסנו, ידיעות ספרים, 2008
שירים אחרי, הוצאת אבן חושן, 2010
הערכה, ביקורת ועימותים

שריד נודע בכושרו הרטורי, שהתבטא בנאומיו בכנסת ובראיונותיו הרבים בכלי התקשורת. בהקשר זה העיד על עצמו:
במרוצת השנים, ועוד באישורו של מנחם בגין, קניתי לעצמי שם של הנואם היותר מוכשר בבית-המחוקקים. כאשר הייתי עולה לנאום כאחד משני חברי-הכנסת היותר צעירים בימים ההם, היה מנחם בגין, גדול הנואמים, מדרבן את חבריו להיכנס למליאה כדי לשמוע את יוסי, שחשוב לשמוע אותו גם מבחינת הצורה וגם מבחינת התוכן.
בעקבות התבטאויותיו על הסכסוך הישראלי-ערבי והפולמוס החילוני-דתי, קיבל שריד איומים על חייו מצד אנשי ימין קיצוני ומצד גורמים במגזר החרדי משלב מוקדם מאוד של הקריירה הפוליטית שלו[דרוש מקור]. כתוצאה מכך קיבל אבטחה צמודה משב"כ גם כאשר לא כיהן בתפקידים מינסטריאליים.
שריד נקלע לשורה של עימותים עם חברים לדרך במהלך הקריירה הפוליטית שלו: פרישה מהמערך, עימות מתוקשר עם מייסדת ומנהיגת מרצ שולמית אלוני, וסכסוך בנוגע לסמכויותיו של סגן שר החינוך מטעם ש"ס משולם נהרי, שהוביל את מרצ לפרישה מממשלת ברק.
יוסי שריד נקלע גם לסכסוך עם העיתונאי יאיר קוטלר. באחד מפרקי הספר "שיחות עם יוסי שריד", שבו רואיין שריד על ידי העיתונאי ישעיהו בן-פורת, טען שריד שקוטלר פוטר ב-1982 מהעיתון "מעריב", לאחר שפרסם בטורו האישי דברי שקר בגנות שריד. קוטלר תבע את שריד, את בן פורת ואת הוצאת ספרית פועלים, ובאוקטובר 1998 קבע בית המשפט שקוטלר יזכה בפיצויים בסך של 50,000 ש"ח, וחייב את הנתבעים בעוד 20,000 ש"ח למימון מודעות התנצלות בעיתוני הערב. שנה לאחר מכן פרסם קוטלר ספר על שריד, בשם "הנחש: המשמיץ הלאומי".
לקריאה נוספת

מאירה מעדיה, הנאום הפוליטי של ימינו - סגנון אישי או משלב? : עיון בנאומיהם של יוסי שריד, מאיר פעיל ודוד לוי, רמת גן, 1985 (עבודת גמר לתואר שני)
שייקה בן-פורת, שיחות עם יוסי שריד, ספרית פועלים, 1997.
יאיר קוטלר, הנחש: המשמיץ הלאומי, תל אביב: אופק, 1999
ביאורים

↑  לעיון במכתבו של הסופר דויד גרוסמן, ובכתב ידו, אל יוסי שריד המוקיר לו תודה בעקבות קריאת ספר זה, ראו בבלוג מכון גנזים (שם מופקד ארכיונו האישי של שריד) כאן.
אריס (כוכב לכת ננסי)

ערך זה עוסק בכוכב לכת ננסי במערכת השמש. אם התכוונתם לאלת הכאוס במיתולוגיה הרומית, ראו .
| --- | --- |
אריס וירחו דיסנומיה
אריס וירחו דיסנומיה
 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  כוכב לכת ננסי
 קטגוריה:  גוף טרנס-נפטוני
 מיקום:  הדיסק המפוזר
 תאריך גילוי:  5 בינואר 2005
 מגלה:  מייקל בראון צ'אד טרוחיו דייוויד רבינוביץ
 על שם:  אריס 
 מקום גילוי:  מצפה הכוכבים פאלומר 
 מאפיינים מסלוליים
 מרחק ממוצע מהשמש:  10,123,132,800 ק"מ (67.668 AU)
 אפואפסיד:  14,594,976,000 ק"מ (97.56 AU)
 פריאפסיד:  5,650,392,000 ק"מ (37.77 AU)
 ציר חצי-ראשי:  67.740 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.44177
 זמן הקפה:  558.04 שנים   203,830 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  3.436 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  44.187°
 מספר ירחים:  1 (דיסנומיה)
 מאפיינים פיזיים
 רדיוס קו משווה:  1,163 ק"מ
 ממדים:  2,326±12 קילומטר
 מסה:  ‎1.66×1022‎ ± 0.02 ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  2.3 גרם/סמ"ק
 תאוצת הכובד בקו המשווה:  0.8 מטר/שנייה2
 זמן סיבוב עצמי:  25 שעות   0.3333333333 ימים
 אלבדו:  0.86 ± 0.07
 בהירות נראית:  18.7
 בהירות מוחלטת:  −1.1 
 מהירות מילוט:  1.384 ק"מ/שנייה
 טמפרטורה מינימלית:  −243 °C   30 K
 טמפרטורה מקסימלית:  −218 °C   55 K
 טמפרטורה ממוצעת:  −231 °C   42.5 K
 
אריס (שם מלא: 136199 אריס; באנגלית: 136199 Eris; סמל: ) הוא גוף טרנס-נפטוני באזור הדיסק המפוזר שנצפה על ידי אסטרונומים מקליפורניה במצפה הר פאלומר. במשך שנים נחשב כ"גדול בבירור" מכוכב הלכת הננסי פלוטו, עד למעבר הגשושית ניו הורייזונס ליד פלוטו ב־2015, אז התברר שגודל הגופים כמעט זהה.
קוטרו של העצם הוערך באפריל 2006 כ־2,400 ק"מ על סמך מידע מטלסקופ החלל האבל. כמות האור שעצם זה מחזיר (האלבדו שלו) היא גדולה למדי (כ־0.86), ותצפיות ראשוניות מראות שמתאן קפוא נמצא על פניו של העצם. תכונות אלו עושות אותו לדומה יותר לכוכב הלכת הננסי פלוטו מאשר כל עצם אחר שנתגלה לפניו במערכת השמש החיצונית. בשל כך כונה "כוכב הלכת העשירי" על ידי מגליו, נאס"א וכלי תקשורת שונים. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי אישר ב־24 באוגוסט 2006 לאריס את ההגדרה "כוכב לכת ננסי". מרחקו הממוצע של אריס מהשמש הוא 67 יחידות אסטרונמיות, יותר מפי 2 לעומת כוכב הלכת המרוחק ביותר, נפטון (30 יחידות), עם זאת מסלולו אליפטי מאד ונע בין 97 יחידות ל-35 יחידות.
גילוי

136199 אריס נתגלה על ידי הקבוצה של מייקל בראון, צ'אד טרוחיו ודייוויד רבינוביץ ב־5 בינואר 2005 מתמונות שצולמו ב־21 באוקטובר 2003 והגילוי הוכרז ב־29 ביולי 2005, באותו היום כשני עצמים אחרים מחגורת קויפר: 2003 EL61 ו-2005 FY9.
צוות המחקר סרק באופן שיטתי גופים גדולים מחוץ למערכת השמש במשך מספר שנים, ובעבר היה מעורב בגילויים של עצמים טרנס־נפטוניים גדולים אחרים כולל קווה-וואר וסדנה. תצפיות שגרתיות עשתה הקבוצה ב־31 באוקטובר 2003 בעזרת טלסקופ סמואל אוסשין במצפה הכוכבים פאלומר שבקליפורניה, אך העצם שתועד בתמונות לא נתגלה עד ינואר 2005, כאשר תמונות מאוחרות יותר של אותו תחום חשפו את תנועתו האיטית כנגד כוכבי הרקע. תצפיות לאחר מכן אפשרו קביעה ראשונית של מסלולו, ובעקבות זאת הערכה של מרחקו וגודלו.
הקבוצה תכננה לחכות עם ההודעה על הגילוי עד שייערכו תצפיות נוספות אשר יאפשרו הגדרות מדויקות יותר של גודל ומסת הגוף, אך נאלצו לכאורה להקדים את ההודעה כאשר גילו שהידיעה על הגילוי דלפה והייתה עלולה להתפרסם על ידי מישהו אחר.
מקור השם

כוכב הלכת הננסי קרוי על שמה של האלה אריס מהמיתולוגיה היוונית, אלת אי־ההסכמה וחוסר ההרמוניה. עצם זה זכה לשם אריס רק ב־13 בספטמבר 2006, לאחר זמן ממושך שבו נודע בשמו הזמני 2003 UB313. במשך זמן רב לא קיבל גוף זה שם קבוע, בשל אי-בהירות באשר לשאלה אם הוא ייקרא על פי השמות המוסכמים לכוכבי לכת, או לפי השמות המוסכמים לאסטרואידים וגופים קטנים. הקבוצה שגילתה את העצם כינתה אותו בשם הזמני "זינה", על שם גיבורת תוכנית הטלוויזיה לצידו של הרקולס.
גילוי אריס גרם למחלוקות ולוויכוחים רבים בעולם האסטרונומיה; בעקבות הצבעה שהתקיימה בוועידת האיגוד האסטרונומי הבינלאומי בפראג, ב-24 באוגוסט 2006, הורד פלוטו ממעמדו ככוכב לכת והוגדר יחד עם ארבעה גופים נוספים (אריס, האומיה, מאקה־מאקה, קרס) ככוכב לכת ננסי. כך קטנה מערכת השמש לשמונה כוכבי לכת בלבד.
גודל

ב־2 בפברואר 2006 פרסמה קבוצת אסטרונומים מגרמניה מאמר בכתב העת "נייצ'ר" ובה טענה כי אריס גדול מפלוטו. באמצעות מדידת פליטת החום שלו הצליחו המדענים לקבוע כי קוטרו הוא כ־3,000 ק"מ - כ־700 ק"מ גדול יותר מפלוטו. לפיכך זהו העצם הגדול ביותר שהתגלה במערכת השמש מאז גילויו של נפטון בשנת 1846.
בשנת 2007 נערכה סדרה של תצפיות על העצמים הטרנס נפטוניים הגדולים ביותר באמצעות טלסקופ החלל שפיצר. תצפיות אלה נתנו אומדן קוטר של כ־2,600 קילומטר.
בשנת 2010 עבר אריס במסלולו על פני כוכב רחוק והסתיר אותו. ממשך זמן הליקוי של הכוכב הוסק כי קוטרו של אריס הוא 2,326 קילומטר, עם טווח טעות של 12 קילומטר.
ב־14 ביולי 2015 חלפה הגשושית ניו הורייזונס ליד פלוטו, וקבעה שקוטרו של פלוטו הוא 2,370 ק"מ, כלומר שפלוטו גדול יותר מאריס.
מסלול

אריס משלים את מסלולו ב-558.04 שנים והוא נמצא כעת כמעט במרחק האפשרי הגדול ביותר שלו מהשמש (אפהליון), מרחק כ־97 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ. בדומה לפלוטו מסלולו אקסצנטרי מאוד ומביא אותו לטווח של 35 יחידות אסטרונומיות מהשמש בפריהליון. בשונה מכוכבי הלכת הארציים ומענקי הגז, שמסלולם נמצא בערך באותו המישור כשל כדור הארץ, מסלולו של אריס נטוי בזווית של 44 מעלות ביחס למישור המילקה.
ירח

בשנת 2005 התגלה ירח של אריס על ידי מייקל בראון. הירח נקרא דיסנומיה על שם הבת של אריס במיתולוגיה היוונית.
גילויו של דיסנומיה עזר לחשב את המסה של אריס (פי כ־1.27 משל פלוטו). רדיוס מסלולו של דיסנומיה סביב אריס הוא ±140 37,350 ק"מ. הוא מקיף את אריס כל 15.774±0.002 ימי ארץ.
הערות שוליים

↑  JPL/NASA (2015-04-22). "What is a Dwarf Planet?". Jet Propulsion Laboratory. נבדק ב-2022-01-19.
1 2  אבי בליזובסקי, ‏ניו הוריזונס חשפה: קוטרו של פלוטו 2,370 ק"מ, באתר "הידען", 14 ביולי 2015
↑  מייקל בראון, אמילי שאלר, The Mass of Dwarf Planet Eris, מגזיןscience כרך 316, גיליון 5831, עמ' 1585, DOI:10.1126/science.1139415
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599980805171  GND: 1085654478  LCCN: sh2011000469 
הדמיית תנועת הגוף על ידי השוואת צילומים שונים שצולמו בהפרש של מספר ימים.
מיקומו של אריס, ביחס לכוכבי לכת אחרים. הציור אינו מדויק שכן מדובר במרחק ממוצע מן השמש בעוד מסלולו של כוכב אליפטי מאד. כמו בעוד גודלם היחסי של הכוכבים מדויק, אין שמירה על קנה מידע בין גודל הכוכבים לבין המרחקים, ובמודל אמיתי הציור כולו היה צריך להתפרס על פני מספר מטרים.