stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הונג קונג
כלכלה

להונג קונג כלכלה משגשגת, אחת החופשיות ביותר בעולם, המבוססת במידה רבה על סחר בינלאומי. למרות היותה אי קטן בגודלו, הונג קונג תופסת את המקום העשירי בעולם בהיקף הסחר שלה ומהווה את מרכז הבנקאות ה-11 בגודלו בעולם. המטבע בהונג קונג הוא דולר הונג קונגי.
להונג קונג אין משאבים טבעיים של ממש, כל המזון וחומרי הגלם חייבים להיות מיובאים אליה. בהתאם, היבוא והיצוא, כולל יצוא מחדש, עולה על סך התמ"ג של הונג קונג. התוצר הלאומי הגולמי לנפש דומה למדינות המתקדמות ביותר באירופה.
עיקר הפעילות הכלכלית בהונג קונג מבוסס על סחר ענף, במידה הולכת וגוברת מול סין, כאשר שיעור העוסקים בענפי השירותים הולך וגדל בהדרגה ומהווה היום קרוב ל-90 אחוז מכלל התמ"ג, כאשר חלקו של מגזר הייצור התעשייתי הולך וקטן בהדרגה ועובר במידה רבה לסין גופא. במיוחד בולטת הונג קונג בהיקף הרחב של פעילות בנקאית המתרכז בה, משום שרבות מהחברות הבינלאומיות מחזיקות את המטה האסיאתי שלהן במנהל.
התמ"ג לנפש של הונג קונג, ששיעורו 56,322 דולר (2014) מדורג במקום ה-11 בעולם, בשורה אחת עם הכלכלות הגדולות במערב אירופה ומקדים את זו של יפן, עובדה ההופכת את הונג קונג לאזור העשיר ביבשת במונחים של תמ"ג לנפש. התמ"ג הנומינלי של הונג קונג מוערך ב-292.7 מיליארד דולר (2014), ואילו תמ"ג שווי כוח הקנייה (PPP) הוא 400.6 מיליארד דולר ומדורג במקום ה-45 בעולם. במדד הפיתוח האנושי הונג קונג ממוקמת במקום ה-24 בעולם אחרי גרמניה וסינגפור ולפני יוון, קוריאה וישראל. אחרי תקופה ארוכה של צמיחה איתנה לאורך השנים, ירד קצב הצמיחה בחדות אחרי החזרה לשלטון סיני, במיוחד בעקבות 1998 בה הייתה ירידה של 5 אחוז בתמ"ג ובגלל ההאטה בכלכלה העולמית ומשבר הסארס בשנים 2001 – אמצע 2003. גורמים שונים – סיום משבר הסארס, ההתאוששות בשוק העולמי והחתימה על הסכם CEPA לשיתוף פעולה הדוק יותר בין הונג קונג לסין, שאפשר לגורמים בהונג קונג גישה חופשית יותר לשוק הסיני ותרמה לעידוד התיירות הסינית בהונג קונג – גרמו לכך שבשבעת הרבעונים שאחרי אמצע 2003 חודשה הצמיחה בקצב ממוצע של 6.8 אחוז. נכון ל-2024, הונג קונג נמצאת במקום הראשון בדירוג הערים היקרות בעולם של חברת הייעוץ האמריקאית מרסר.
בהיותה של הונג-קונג, בין היתר, גם מרכז היי-טק בו מאוחסנת כמות רבה של מידע על גולשי אינטרנט מכל העולם, לאחר שעבר ביוני 2020 "חוק הביטחון הלאומי" הסיני, שמאפשר לממשל הסיני גישה למידע המאוחסן בהונג-קונג, הודיעו חברות טכנולוגיה בולטות, ביניהן טיקטוק, שיעבירו את הפעילות שלהן מהונג-קונג כדי להימנע מדליפות מידע, וחברות אחרות כמו פייסבוק, טוויטר, גוגל וטלגרם הודיעו שיאלצו לבחון מחדש את יכולתן להמשיך ולאחסן מידע בהונג-קונג.
מבט פנורמי של האי הונג קונג משדרת הכוכבים בצים שא צוי שבקאולון.
קו הרקיע של האי הונג קונג וקאולון בשעת בוקר. קאולון בקדמת התמונה, האי הונג קונג ברקע.
תרבות

הונג קונג מהווה מפגש תרבותי בין תרבות המערב (שהובאה לאזור בעת היה מושבה של האימפריה הבריטית) לבין התרבות הסינית המקומית; הונג קונג מהווה מפגש בין המודרניזם לבין התרבות המסורתית. מפגש תרבותי זה הביא ליצירה מקורית אמנותית ואדריכלית, המשלב באופן מקורי אדריכלות ואמנות מודרנית עם מסורות קדומות ובעיקר עם רעיונות הפנג שווי.
המטבח ההונג קונגי אף הוא מהווה שילוב בין מזרח ומערב. בהונג קונג פועלות מסעדות מסורתיות של מזרח אסיה (דים סאם, המטבח הסיני, היפני, ההודי ועוד) מסעדות מערביות (מטבח צרפתי ואיטלקי) ומסעדות פיוז'ן המשלבות בין המטבחים.
הקולנוע ההונג קונגי נודע אף הוא בשילובים בין סרטים מזרחיים ומערביים, ובעיקר, החל משנות ה-60 וה-70 מתמקד בסרטי תורת לחימה. מספר שחקנים הוליוודים החלו את דרכם בקולנוע ההונג קונגי ובהם ברוס לי וג'קי צ'אן.
בהונג קונג פועלים מספר מוזיאונים ובהם מוזיאון מורשת הונג קונג, מוזיאון הונג קונג לאמנות, המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג, מוזיאון המדע של הונג קונג, מוזיאון החלל של הונג קונג (המצויים באזור צים שא צוי שבקאולון), מוזיאון כלי התה (בפארק הונג קונג שבאי הונג קונג), מאדאם טוסו הונג קונג (המצוי על פסגת ויקטוריה) ומוזיאון דוקטור סון יאט-סן (המצוי באזור סנטרל).
ממשלת הונג קונג תומכת במספר מוסדות תרבות ובהם האקדמיה לאמנות הבמה של הונג קונג, התזמורת הפלהרמונית של הונג קונג.
גאוגרפיה

השם "הונג קונג" מבוסס על שמו של האי הונג קונג שבים סין הדרומי, השוכן על שפך ג'ו ג'יאנג (נהר הפנינה) בדרום סין. בהונג קונג נכללים חצי האי קאולון, האי לנטאו, האי הונג קונג, השטחים החדשים והאיים החיצוניים הכוללים 262 איים. הטריטוריות החדשות, המהוות למעשה את מרבית שטחה של הונג-קונג, גובלות מדרום בחצי האי קאולון, ומצפון בסין העממית, לאורך נהר סם צ'אן (נהר שנג'ן). בין הונג קונג לחצי האי קאולון שוכן נמל ויקטוריה, שהוא אחד מנמלי המים העמוקים החשובים בדרום סין. נופה של הונג קונג הררי למדי, עם מדרונות תלולים, כשהנקודה הגבוהה ביותר באיים נמצאת על הר טאי מו שן באי לנטאו שגובהו 958 מטרים.
משמעות השם הונג קונג בסינית היא "הנמל הריחני". שם זה ניתן לה כיוון שמנמל בהונג קונג (המכונה כיום אֲבֶּרְדִין) היו מייצאים עצים ריחניים.
הונג קונג נמצאת בצידו המזרחי של שפך נהר הפנינה ואילו מקאו שוכנת בצידו המערבי. מצפון שוכנת העיר שנג'ן שבמחוז גואנגדונג שבסין.
מכלל שטחה של הונג קונג, 1,102 קמ"ר, רק 25 אחוז פותחו, ואילו 75 אחוז נותרו לשימוש פארקים ושמורות טבע.
באזור סנטרל, שבאי הונג קונג מתגוררים ומועסקים תושבים רבים של המחוז. האזור תלול מאוד ומיושב בצפיפות. כדי להתגבר על מכשול ההר, נבנה לאורך 800 מטרים, דרגנוע סנטרל - מיד-לוולס, שהוא הדרגנוע הארוך ביותר בעולם.
נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג בנוי על אי מלאכותי, לאחר שנמל התעופה הקודם, נמל התעופה קאי טאק, שהיה ממוקם במרכז העיר וסביבו היו בניינים רבים, היווה סכנה של ממש. הגישה לנמל התעופה היא באמצעות רכבת בלבד, המקשרת את נמל התעופה אל שאר חלקי האי דרך מנהרה תת-ימית. חלופת המנהרה התת-ימית הועדפה, מאחר שגשר עילי, על פני המים, היה חוסם חלק מנתיב התחבורה הימי, העמוס ממילא.
גאוגרפיה > אקלים

אקלימה של הונג קונג הוא טרופי מונסוני. מזג האוויר קריר ויבש בחורף, בין ינואר ומרץ, חם וגשום באביב ובקיץ, בין אפריל לספטמבר וחם ויבש בסתיו, בין אוקטובר ודצמבר. הונג קונג נמצאת על מסלולם של טייפונים וסערות טרופיות. ב-18 בספטמבר 1906, למשל, פגע צונאמי באי ונהרגו בו כ-10,000 איש. ב-16 בספטמבר 2018 פגע הטייפון "מנגוט" באי לאחר שהגיע מהפיליפינים, אשר הוביל לפינוי של 2,500,000 איש.
תיירות

נכון לשנת 2019 עיר המדינה הונג-קונג מחזיקה בתואר העיר המתויירת בעולם במשך מספר שנים, זאת על אף מתיחות עקבית מול סין ומהומות אלימות במהלך שנת 2019, שהובילו בשיאן לגל ביטולי הזמנות ולירידה של עשרות אחוזים במחירי המלונות בעיר. למרות זאת, גם בשנת 2019 שמרה הונג קונג על תוארה ומשכה אליה כ-26 מיליון תיירים.
הונג קונג היא מרכז עסקי מרכזי במזרח אסיה, ורבים מהמבקרים שמגיעים אליה עושים זאת על רקע נסיעה עסקית.
בין אתרי התיירות המרכזיים של העיר נמנים נמל ויקטוריה, אזור הלאן קוואי פונג, קניון הרבור סיטי ושוק הנשים.
יהדות הונג קונג

יהודים הגיעו לראשונה להונג קונג, מאז העברת הריבונות מסין לבריטניה בשנת 1842. סוחרים יהודים (בעיקר מעיראק, מומבאי וקולקטה) העבירו את משרדיהם מהעיר השכנה גואנגג'ואו, כדי לפתח את הנמל החדש. בשנת 1857 בנה הסוחר היהודי יעקב ששון את בית הכנסת הראשון בהונג קונג, "אהל לאה", ייסד את הקהילה היהודית והקים בית קברות יהודי במקום. פריצתה של מלחמת העולם השנייה והכיבוש היפני של הונג קונג השעו באופן זמני את הפעילות היהודית באזור.
משפחה בולטת נוספת בהונג קונג היא משפחת כדורי, משפחה יהודית עיראקית שהיגרה מבגדאד למומבאי במאה השבע-עשרה ואחר-כך לשאנגחאי ב-1880. במאה התשע-עשרה צברה המשפחה הון עתק מסחר באופיום, נדל"ן ושירותים. לאחר 1949, הועבר מרכז פעילותה להונג-קונג ובניה הרחיבו את עסקי המשפחה למגוון תחומים. עסקי המשפחה, שבראשה עומד סר מייקל דייוויד כדורי, כוללים בין היתר שורה של בתי מלון מפוארים, חברת מסוקים והחזקות בחברות חשמל שונות ברחבי העולם, בהם 35% ממניות חברת CLP Holdings המספקת 75% מתצרוכת החשמל של הונג-קונג. ב-2007 היה מייקל כדורי האיש הרביעי בהונו בסין. הוא הנאמן של קרן הנדבנות ע"ש כדורי ואף זכה באות לגיון הכבוד מטעם ממשלת צרפת.
כיום קיימות בהונג קונג שלוש קהילות אורתודוקסיות: "אהל לאה", "קהילת ציון" וחב"ד ליובאוויטש.
בעבר הייתה קיימת קהילה נוספת שם ״שובה ישראל״, וכן קהילה רפורמית אחת. בהונג קונג שלוש מסעדות כשרות, בית קברות יהודי ובית ספר יהודי בשם "כרמל" הכולל ארבעה גנים ושמונה כיתות לימוד. בשנת 2010 הוקם בית הספר התיכון "אלזה". בעבר פעל גם תלמוד תורה חרדי שהופעל על ידי קהילת שובה ישראל אולם הוא נסגר בשנת 2005. גם בית הספר "עמודי שלמה", שהוקם במקומו כדי לספק מענה לקהילה החרדית, נסגר עקב קשיים כלכליים.
ראו גם

סין (אזור)
אזור מנהלי מיוחד של סין - ביחד עם מקאו
טאיוואן
לקריאה נוספת

מייקל פטרניטי, הונג קונג – בצילה של סין, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, יוני 2012
הגשר (סרט, 2006)

| --- | --- |

 בימוי:  אריק סטיל (אנ')
 הופק בידי:  אריק סטיל
 תסריט:  אריק סטיל 
 עריכה:  סבין קריינבוהל
 מוזיקה:  אלכס הפס (אנ')
 צילום:  פיטר מקנדלס
 מדינה:  ארצות הברית הממלכה המאוחדת
 חברה מפיצה:  סרטי איי. אף. סי.
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 באפריל 2006 (פסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו (אנ')) 27 באוקטובר 2006 (ארצות הברית) 16 בפברואר 2007 (הממלכה המאוחדת)
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית ספרדית
 סוגה:  סרט תיעודי
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 תקציב:  25 אלף דולר
 הכנסות:  205 אלף דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   bridge06
 www.thebridge-themovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגשר (באנגלית: The Bridge) הוא סרט תיעודי אמריקאי-בריטי בבימויו של אריק סטיל (אנ') מ-2006 העוסק בתופעת ההתאבדות מגשר שער הזהב בסן פרנסיסקו. לאורך הסרט מוצגים מספר קטעי התאבדות בקפיצה מגובה לאחר שצוות ההפקה צילם את הגשר לאורך מרבית שנת 2004 ותיעד עשרים ושלושה מקרי התאבדות, ללא כל צנזורה, בנוסף לראיונות עם חבריהם ובני משפחותיהם של המתים.
רקע

גשר שער הזהב נפתח בפני הציבור ב-1937, ונכון לעת הפקת הסרט, היה מוקד ההתאבדויות הפופולרי ביותר בעולם, עם כ-1,300 מקרים עד לשנת 2003. שיא זה נשבר מאז רק בידי גשר נהר הנאנג'ינג יאנגצי (אנ') שבסין.
משך הנפילה הוא ארבע שניות, לאורך שישים ושבעה מטרים, ובמהירות מרבית של כ-121 קמ"ש, עד הפגיעה במים של מפרץ סן פרנסיסקו. הקפיצה מהגשר טומנת בחובה שיעור תמותה של כ-98 אחוזים; מרבית המתאבדים מתים באופן מיידי כתוצאה משברים ודימומים פנימיים, כאשר המעטים אשר שורדים את הפגיעה מתים כתוצאה מטביעה או מהיפותרמיה.
במאמר שפורסם בכתב העת הניו יורקר, כתב טד פרנד, "ניצולים לעיתים מתחרטים על כך שקפצו באמצע הנפילה ואף לפני כן", בתמיכת עדותו של הניצול קן בולדווין אשר אמר, "מיד הבנתי שיכולתי לתקן כל דבר בחיי אשר עד אז חשבתי לבלתי ניתן לתיקון - למעט העובדה שזה עתה קפצתי מהגשר".
במהלך שנות השבעים פרסמו העיתונים השונים בסן פרנסיסקו "ספירות לאחור" כאשר מניין המתים החל להתקרב לחמש מאות. צוותי חדשות וערוצי טלוויזיה צילמו התרחשויות שונות באזור הגשר בזמן שהרשויות הצליחו לעצור ארבעה עשר מתאבדים פוטנציאלים, ביניהם אדם שהידק שלט עם הכיתוב "500" לחולצתו. המתח התקשורתי סביב הנושא התעצם עוד יותר במהלך שנת 1995 כאשר מניין המתים התקרב לאלף.
סטיל סיפר על ההלם שחש בשל ההיסטוריה עקובת הדם של הגשר, ומשום שלא נעשו מאמצים מספקים על מנת למנוע מאנשים נוספים להתאבד; "רוב הגשרים או המקומות הגבוהים בהם יש סיכון התאבדות גבוה ובעל שיעור תמותה קטלני הציבו מחסומי התאבדות בדיוק בגין הסיבה הזו".
עלילה

הסרט נפתח עם מספר קטעי צילום קצרים של הולכי רגל הצועדים לאורך הגשר ומביטים מטה אל מי המפרץ. אדם מבוגר הבוהה במים במשך מספר שניות מטפס לפתע על המעקה וקופץ אל מותו. שני גלשני מצנחים, אריק גליינס וכריס בראון, מספרים תוך כדי ראיון על מתאבד ששניהם חזו בקפיצתו מהגשר באחד הימים בהם יצאו לגלוש, ככל הנראה אותו אדם שנראה קודם לכן.
ראיונות נוספים עם חבריהם ובני משפחותיהם של המתאבדים מוצגים בהמשך, לעיתים מעורבבים זה עם זה. מתוך עשרים ושלושה מקרי ההתאבדות שהצליח צוות הצילום לתעד, מתמקד הסיפור רק בכמה אנשים בודדים; אליזבת ליסה סמית', נערה הלוקה בנפשה אשר סבלה מסכיזופרניה; ג'ין ספראג, טיפוס אובדני אשר טייל לאורך הגשר במשך שעה וחצי לפני שקפץ; פיליפ מניקו, צעיר בעל עבר נפשי רעוע אשר גילה עניין רב בגשר תוך כדי טיול משפחתי.
מספר סצנות מציגות את סיפורו של ריצ'רד וטרס, עובר אורח אשר צילם את הגשר ונתקל באישה שטיפסה מעבר למעקה והתיישבה על המסילה התחתונה. וטרס תפס אותה מצווארון חולצתה ומשך אותה חזרה למדרכה, בטרם התיישב עליה עד שהגיעה המשטרה למקום.
מקרה קפיצה נוסף הוא סיפורו המפורסם של קווין היינס (אנ'), אשר שרד את הנפילה מהגשר והתעורר בתוך המים כאשר כלב ים שוחה תחתיו ומסייע לו לצוף אל פני השטח. הסרט מציג מספר ראיונות עמו ועם אביו בנוגע לאירועים שהתרחשו קודם, במהלך ואחרי הקפיצה מהגשר.
פרסים

פסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו (אנ') (2006)
מועמד עבור פרס הוגו הזהב עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר (אריק סטיל)
פסטיבל הסרטים טרייבקה (2006)
מועמד עבור פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר (אריק סטיל)
הפקה

צוות הצילום הורכב מקבוצה בת עשר עד שנים עשר אנשים אשר צילמו את הגשר יום ולילה לאורך מרבית שנת 2004, תוך שימוש בעדשות טלפוטו ומצלמות רחבות זווית. במהלך חודשי הצילום הראשונים הצליח הצוות ללכוד רק את התזות המים שנגרמו כתוצאה מהפגיעה במי המפרץ, ולמד על ההתאבדויות רק כאשר משמר החופים הגיע למקום. המתאבד הראשון באותה שנה לא התנהג כפי שציפו, דהיינו הפגנת סימני דיכאון או בכי, אלא נראה שמח יחסית וצחק בזמן ששוחח בטלפון; לאחר מכן השליך את חפציו הצידה בפתאומיות וקפץ אל מותו. לאורך הצילומים קפץ בממוצע אדם אחד בכל חמישה עשר ימים.
בנוסף מציג הסרט אנשים רבים אשר ניצלו בטרם הספיקו לקפוץ. צוות ההפקה ניסה להתערב בכל פעם שאיתר מתאבד פוטנציאלי, והצליח למנוע שש התאבדויות. אנשי הצוות אומנו בנוהל למניעת התאבדות בטרם החלו הצילומים, והוסיפו למכשירי הפלאפון שלהם חיוג מהיר לגוף האחראי על הגשר, כך שיוכלו להתקשר אליו בכל פעם שחשדו שאדם עומד לקפוץ; "כולנו הגענו למסקנה שאנחנו בני אדם לפני שאנחנו יוצרי קולנוע", אמר סטיל. עם זאת, במרבית המקרים לא עמד לרשות אנשי הצוות מספיק זמן בכדי לפעול.
כלל חבריהם ובני משפחותיהם של המתאבדים אשר הסכימו להשתתף בסרט לא ידעו כי צוות ההפקה החזיק בצילומים של מות יקיריהם, אולם סטיל טען כי, "כל המרואיינים, בנקודה זו, לאחר שצפו בסרט, שמחים על כך שהשתתפו בו". בסך הכל צולמו ראיונות באורך מאה ועשרים שעות.
ביקורת > מבקרי קולנוע

אתר האינטרנט עגבניות רקובות העניק לסרט, נכון ל-2022, ציון חיובי של 68% מתוך סיכום של חמישים ותשע ביקורות. הקונצנזוס הכללי שהביע צוות המבקרים של האתר מסר כי, "חולניות חסרת טקט או רגישות יוצאת דופן במינה? מטריד לחלוטין או מרתק לכיסא? המבקרים חלוקי דעות בנוגע לסרטו התיעודי הייחודי של אריק סטיל על גשר שער הזהב, פלא העולם המודרני ויעד התאבדותי ידוע לשמצה".
אנדרו פולבר מעיתון הגרדיאן ביקר את הסרט בנימה שיפוטית מעט וציין כי הוא עשוי להיות היצירה הקולנועית המתועבת ביותר מבחינה מוסרית שנעשתה אי פעם. לדבריו, עצם העובדה שסטיל צילם את אחד המתאבדים לאורך זמן ממושך יחסית, יחד עם חוסר הכנות שהביע כלפי האחראים על הגשר בנוגע לכוונותיו, הם מעשים אשר "מעידים בשם עצמם".
דייוויד מאטין מתאגיד השידור הבריטי העלה בביקורתו את השאלה המוסרית השנויה במחלוקת, האם הסרט הוא יצירה תיעודית טהורה או אמצעי ניצול ציני? לדעתו הסרט מלא בחמלה כלפי המתאבדים, ומנסה לעורר הבנה בקרב הצופים כלפי מעשיהם. עם זאת, הודה מאטין שהסרט אינו מעורר סיפוק, וכי הוא נכשל לחשוף את מחשבות ליבם הסודיות של אלו שקפצו מהגשר.
בן ולטרס מהמגזין טיים אאוט כינה את הסרט עוצמתי, מטריד ומזעזע, אולם הותיר באוויר את השאלה האם הסרט נחשב לראוי מבחינה אתית, וסיכם כי אין זה ברור מה ניסה הסרט להשיג מעבר לזעזוע הצופים.
מיק להסלה מעיתון הסן פרנסיסקו כרוניקל סבר כי בכל הנוגע לסוגיות המוסריות של הסרט יש להבחין בין המניעים של סטיל ליצירתו ובין היצירה עצמה, אשר לדעתו מתקיימת בסביבה אנושית ומעוררת רגשות של חמלה ואמפתיה. הוא סיים את ביקורתו בעצה לצופים העתידיים, כי הסרט אינו רק כזה שקשה לצפות בו אלא גם כזה שקשה לשכוח אותו.
ביקורת > מחלוקת

הסרט עורר תרעומת רבה בקרב האחראים על הגשר, אשר האשימו את סטיל בכך ששיקר להם בנוגע לכוונותיו. בטופס בקשת ההיתר שהציג לידי הנהלת אזור הנופש הלאומי גשר שער הזהב (אנ'), גוף ממשלתי נטול כוח שיפוט העוסק באחזקת המקום וניהולו, כתב סטיל כי התכוון "ללכוד את השילוב העוצמתי והיחיד במינו בין הטבע למבנה, המגשים את עצמו מדי יום בגשר שער הזהב".
סטיל הודה כי שיקר מאחר שהאמין שבקשתו תידחה כלאחר יד אם היה חושף את מטרתו האמיתית של הפרויקט. כמו כן הסביר שבחר להסתיר את הפרויקט עד להפצתו הרשמית מפני שחשש כי "מישהו עלול להכניס לעצמו לראש את הרעיון להנציח את ההתאבדות שלו מול המצלמה", ושהפחד הגדול ביותר שלו היה כי, "מישהו יגלה שאנחנו מצלמים את הגשר מסביב לשעון".
סיליה קופרסמית', המנהלת הכללית של כביש גשר שער הזהב דאז, אמרה כי נצפתה עלייה בהתאבדויות שהתרחשו באזור הגשר מאז שהוקרן הסרט בפסטיבלי קולנוע והופץ בציבור. מרי קארי, דוברת המחוז, האשימה את הסרט בפלישה לפרטיות.
תלמיד בית ספר תיכון מפייר אוקס (אנ'), קליפורניה, בשם קייל גמבוה, נעדר מלימודיו באחד הימים בספטמבר 2013 בכדי להתאבד בקפיצה מהגשר, בעודו צועק "יאהו!" כשהוא נופל אל מותו. עיתון הניו יורק טיימס דיווח כי הוא צפה בטריילר של הסרט מספר פעמים רב. במכתב ההתאבדות שלו ציין, "אני מאושר. חשבתי שזה יהיה מקום טוב לסיים את הכל".
גוף הפיקוח הקולנועי בניו זילנד הגיש בקשה ב-2015 לידי חברת נטפליקס על מנת להסיר את הסרט משירותי הזרמת המדיה שלה בטענה שהוא מעורר מחלוקת. נטפליקס נענתה לבקשתם והסירה את הסרט מספרייתה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "גשר המוות", חדשות איי-בי-סי, 25 באוגוסט 2008; אורכב מהמקור ב-1 ביולי 2012.
1 2  "יופי קטלני \ המשיכה: יופי ודרך קלה למות הם אלו שהפכו מזה זמן רב את גשר שער הזהב למגנט התאבדויות", סן פרנסיסקו כרוניקל, אדוארד גוטמן, 30 באוקטובר 2005; אורכב מהמקור ב-16 בדצמבר 2012.
↑  "קול של היגיון על גשר היאנגצי", החדשות הלאומיות, פאול מוני, 8 ביולי 2008; אורכב מהמקור ב-4 באפריל 2022.
1 2  "קופצים", הניו יורקר, טד פרנד, 5 באוקטובר 2003; אורכב מהמקור ב-23 במרץ 2022.
↑  "אדם שורד התאבדות בקפיצה מגשר שער הזהב", חדשות איי-בי-סי, 28 באפריל 2006; אורכב מהמקור ב-17 בינואר 2015.
1 2  "מועמדויות עבור הגשר 2006", בסיס הנתונים האינטרנטי לסרטים; אורכב מהמקור ב-5 באפריל 2022.
1 2 3 4  "סרט ההתאבדויות בגשר שער הזהב נפתח בטרייבקה", היום, 28 באפריל 2006; אורכב מהמקור ב-4 באפריל 2022.
1 2  "הגשר - ראיון עם הבמאי אריק סטיל חלק א'", יוטיוב, 8 באוגוסט 2007.
↑  "הגשר - ראיון עם הבמאי אריק סטיל חלק ב'", יוטיוב, 8 באוגוסט 2007.
↑  "במאי לאורך שנה שלמה בגשר ההתאבדות", חדשות תאגיד השידור הבריטי, ניל סמית', 16 בפברואר 2017; אורכב מהמקור ב-2 בספטמבר 2013.
↑  "הגשר", עגבניות רקובות; אורכב מהמקור ב-24 ביולי 2015.
↑  "הגשר", הגרדיאן, אנדרו פולבר, 16 בפברואר 2007; אורכב מהמקור ב-17 בינואר 2015.
↑  "הגשר", תאגיד השידור הבריטי, דייוויד מאטין, 10 בפברואר 2007; אורכב מהמקור ב-5 באפריל 2022.
↑  "הגשר", טיים אאוט, בן ולטרס, 13 בפברואר 2007; אורכב מהמקור ב-5 באפריל 2022.
↑  "גשר ההתאבדויות, קשה לצפות או לשכוח", סן פרנסיסקו כרוניקל, מיק להסלה, 27 באוקטובר 2006; אורכב מהמקור ב-5 באפריל 2022.
↑  "סרט המצלם התאבדויות על גשר שער הזהב \ בכירים זועמים אומרים שיוצר הסרט הטעה אותם", סן פרנסיסקו כרוניקל, אנדרו רוס, פיליפ מטייר, 19 בינואר 2005; אורכב מהמקור ב-2 בפברואר 2013.
↑  "עוד התאבדויות, הנהלת גשר שער הזהב שוקלת להתקין רשת בטיחות", הניו יורק טיימס, קרול פוגש, 26 במרץ 2014; אורכב מהמקור ב-4 בספטמבר 2014.
↑  "נטפליקס הסירה תשע כותרות, ביניהן ליל המתים החיים, על מנת לציית לבקשות ממשלתיות", הורג', ג'וליה אלכסנדר, 7 בפברואר 2020; אורכב מהמקור ב-5 באפריל 2022.
גשר שער הזהב. כפי שניתן לראות, מעבר למדרכה ישנו מעקה ואחריו מסילה קצרה עליה יושבים חלק מהמתאבדים לפני קפיצתם.
מבט מהגשר לעבר מי המפרץ, מרחק משוער של כ-67 מטרים.
קווין היינס קפץ מהגשר ב-2004 ושרד את הנפילה. מאוחר יותר הפך למרצה בנושא מניעת התאבדות.
בפברואר 2020 נוספו לגשר רשתות למניעת התאבדות.
The Pixar Story

| --- | --- |

 בימוי:  לסלי איוורקס
 הופק בידי:  לסלי איוורקס
 תסריט:  לסלי איוורקס
 עריכה:  לסלי איוורקס
 מוזיקה:  ג'ף ביל
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 באוגוסט 2007 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
The Pixar Story הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2007 אותו כתבה וביימה לסלי איוורקס (אנ'). הסרט מתאר את ההיסטוריה של אולפן הקולנוע והחברה העוסקת בהנפשה ממוחשבת, פיקסאר.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי סונומה (אנ') ב-28 באוגוסט 2007. הוא יצא גם ב-DVD ב-18 בנובמבר 2008. בנוסף, הסרט שודר בערוץ הטלוויזיה "BBC Two".
הערות שוליים

↑  The Pixar Story Synopsis, Fandango
↑  The Pixar Story, The Hollywood Reporter (באנגלית)
↑  CNBC, The Pixar Story, www.cnbc.com
↑  Pixar Story, The (film), D23 (באנגלית)
↑  The Pixar Story Quotes, www.quotes.net (באנגלית)
↑  BBC Two - The Pixar Story, BBC (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים אמריקאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'סטין ביבר: הסרט

ערך זה עוסק בסרט דוקומנטרי על ג'סטין ביבר. אם התכוונתם לסינגל של ג'סטין ביבר, ראו .
| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ון מ. צ'ו
 הופק בידי:  סקוטר בראון, אנטוניו רייד, ג'סטין ביבר, אשר 
 עריכה:  ג'יי קסידי 
 שחקנים ראשיים:  ג'סטין ביבר
 מוזיקה:  ג'סטין ביבר
 צילום:  ריד סמוט 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  MTV
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 במרץ 2011 
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  תיעודי
 תקציב:  13 מיליון דולר
 הכנסות:  99 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   bieber3d
 סרט הבא:  ג'סטין ביבר: Believe
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
ג'סטין ביבר: הסרט (באנגלית: Justin Bieber: Never Say Never) הוא סרט הופעה תיעודי אמריקאי משנת 2011, בבימויו של ג'ון מ. צ'ו ובהפקת MTV. הסרט מתעד את הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר בהכנותיו לקראת ההופעה הגדולה שלו במדיסון סקוור גארדן.
Never Say Never הוא הסרט התיעודי הראשון של ביבר. הוא זכה להצלחה בקופות וצבר הכנסות של קרוב למאה מיליון דולר, וכך הפך סרט ההופעה הרווחי ביותר מאז שנת 1984, והסרט התיעודי השלישי בעל ההכנסות הגבוה ביותר מאז 1982.
רקע

הסרט מתעד את הזמר-יוצר ג'סטין ביבר יחד עם צוות ההפקה שלו כשהם בסיבוב ההופעות העולמי הראשון שלו. הסיבוב נועד לעזור בקידום אלבום הבכורה שלו, My World 2.0, ובקידום המיני-אלבום הראשון שלו, My World. הסיבוב החל ב-23 ביוני 2010, בהרטפורד שבארצות הברית, והסתיים ב-19 באוקטובר 2011, בקראקס, שבוונצואלה.
רוב הצילומים התרחשו בעשרת ימי ההכנה להופעה הגדולה באוגוסט 2010 במדיסון סקוור גארדן. ההופעה נחשבה להצלחה קופתית גדולה, כל הכרטיסים נמכרו תוך 22 שעות.
ג'יידן סמית' הצטרף לביבר במהלך העצירה במדיסון סקוור גארדן במהלך סיבוב ההופעות My World Tour, כדי לבצע את השיר לסצנות שיופיעו בסרט.
הסרט כולל גם קטעים מביקורו של ביבר בעיר הולדתו בזמן שהותו בקנדה כחלק מסבב ההופעות. בזמן שבילה עם חברי ילדותו פגע ביבר במיתרי הקול שלו. בעקבות כך דחתה ההפקה את הופעתו בסירקיוז, ועל ביבר נאסר לדבר במשך כמה ימים.
הפקה, רווחים והפצה

הקרנת הבכורה של הסרט אירעה ב-11 בפברואר 2011, וזכתה להצלחה בקופות. עלות הפקת הסרט עלתה על 13 מיליון דולר, והוא גרף הכנסות של כ-12.4 מיליון דולר ביום הראשון ליציאתו ו-29,514,054 דולר בשבוע הראשון - מ-3,105 בתי קולנוע. הסרט התעלה על הציפיות ונחל הצלחה קופתית כאשר בסוף השבוע הראשון הכניס למעלה מ-30 מיליון דולר, ובכך כמעט ועקף את הכנסות הסרט "לזרום עם זה" (פברואר 2011) שעמדו על 31 מיליון דולר. הוא סרט ההופעה הרווחי ביותר מאז שנת 1984, והסרט התיעודי השלישי בעל ההכנסות הגבוה ביותר מאז 1982.
בסך הכל היו לסרט הכנסות של 73,013,910 דולר בארצות הברית ובקנדה (73.7% מהרווחים),וסך מכירות כללי של קרוב למאה מיליון דולר בכל העולם.
משתתפים

ג'סטין ביבר
ג'ון מ. צ'ו
ג'יידן סמית'
שון קינגסטון
סנופ דוג
לודאקריס
מיילי סיירוס
סקוטר בראון
אל.איי ריד
ג'רמי ביבר
היידן תומפסון
סקראפי סטזן
בויז טו מן
פסקול

בסיבוב ההופעות My World Tour שר ביבר שירים מאלבום הבכורה שלו, My World 2.0, ומהמיני-אלבום הראשון שלו, My World.
הגרסה החלופית

בפברואר 2011 הוקרנה בבתי קולנוע תלת־ממדיים בארצות הברית ובקנדה, באופן מוגבל, גרסה חלופית של הסרט בשם "Justin Bieber: Never Say Never - Director's Fan Cut".
לגרסה זו התווספו 40 דקות שלא היו בגרסה המקורית, בעוד ש-30 דקות מהסדר המקורי הושמטו, כך שמשך הצפייה הכולל הוא 115 דקות - 10 דקות יותר מהמקור.
לפני תחילת הסרט הוקרן פרומו לסרט לגיון הרקדנים יוצאי הדופן (אנ') של ג'ון מ. צ'ו.
פרודיה

הסרט (2016) "Popstar: Never Stop Never Stopping" (אנ') נתפס כפרודיה על סרטי מוזיקה כמו Never Say Never. בסרט משתתפים בין היתר מרטין שין, אדם לוין, מריה קארי, סנופ דוג וג'סטין טימברלייק.
ראו גם

ג'סטין ביבר: Believe - סרט ההמשך
וידאוגרפיה של ג'סטין ביבר
שיטהד

| --- | --- |

 כללי
 סוגה:  משחק קלפים, shedding-type game 
 
קלפי המשחק בחלק האחרון של המשחק
שיטהד הוא משחק קלפים לשני משתתפים או יותר, הנפוץ בקרב תרמילאים.
רקע

מקור המשחק אינו ידוע, אך נראה כי המשחק נפוץ בהרבה מקומות בעולם. יש מקומות בעולם בהם המשחק ידוע בתור קארמה (Karma) או פאלאס (Palace). המשחק נפוץ בעיקר בקרב תרמילאים ברחבי העולם, וככל דבר שנודד, גם לו צורות משחק שונות וחוקי משחק משתנים.
המשחק > מטרת המשחק

לא להישאר אחרון. בגרסה מקובלת של משחק השיטהד (Shithead) אין מנצחים, יש רק מפסידים, מי שנשאר אחרון הוא המפסיד, או במילים אחרות הוא השיטהד (בצורות אחרות למשחק כפי שיצוין בהמשך אפשר גם לשחק עד שהראשון יוצא, ואז הוא המנצח).
המשחק > קלפים ושחקנים

את המשחק משחקים עם חפיסת קלפים רגילה (54 קלפים). וערך הקלפים הוא כך ש-A (אס) הוא בעל הערך הרב ביותר לאחריו KING (מלך) וכן הלאה. ישנם מספר קלפים מיוחדים בעלי ערך שונה מהכתוב עליהם.
לכל שחקן יש את חלוקת הקלפים ההתחלתית שלו, ה"ערימה" הכללית ה"הקופה" וה"פח".
המשחק > חלוקת הקלפים

כל שחקן מקבל 3 קלפים המונחים על משטח עם הפנים כלפי מטה (אותם הוא לא רואה עד סיום המשחק). בנוסף מקבל 6 קלפים, מתוכם 3 קלפים הוא שם עם הפנים כלפי מעלה (כלומר חשופים) על גבי הקלפים ההפוכים ו-3 קלפים נשארים אצל השחקן ביד. לפני תחילת המשחק, רשאי כל שחקן לבצע החלפה של הקלפים החשופים עם קלפים מהיד.