stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אירית וייסמן מינקוביץ
ספרי ילדים

אוסף נשיקות – שירי ילדים (תל אביב : רשפים, תשנ"ד 1993) < איורים - אירנה פוליאק > בסיוע קרן תרבות חיפה.
הכוכבים של ערן (תל אביב : רשפים, תשנ"ד 1993) < איורים - אירנה פוליאק > בסיוע קרן תרבות חיפה.
חשך בהזמנה (קריית גת : דני ספרים, 1997) < איורים - אירנה פוליאק >
מדוע בוכים הצעצועים (קריית גת : דני ספרים, 1997) < איורים - אירנה פוליאק>
מניפת הפיות (תל אביב : תמוז, 1997) < איורים - אירנה פוליאק >
שוקונן הענן (תל אביב : תמוז, 1997) < איורים - אירנה פוליאק >
אפיון ואפיונית (תל אביב : תמוז, 1998) < איורים - אירנה פוליאק >
בלי קוץ שוקעים בבץ (תל אביב : תמוז, 1998) < איורים - אירנה פוליאק >
כתה א' מחכה לנדב (תל אביב : תמוז, 1998) < איורים - יוליה קיסלב >
בארץ צלילצולים (תל אביב : תמוז, 1998) < איורים - פיליפ >
הפרפר עם הכנפים השקופות (קריית גת : דני ספרים, 1999) < איורים - אירנה פוליאק >
ילד "רע" מבית טוב : שלשה ספורים (תל אביב : תמוז, 2001) < איורים - לודמילה גולובצ'יק >
להיות פעמיים ילדה (תל אביב : תמוז, 2001) < איורים - לודמילה גולובצ'יק >
בעיר האותיות והמספרים (תל אביב : תמוז, 2002) < איורים - לודמילה גולובצ'יק >
הרפתקאות כפתור פרח (תל אביב : תמוז, 2002) < איורים - לודמילה גולובצ'יק >
ניר מבקר בבית אחר (חיפה : דני ספרים, 2003) < איורים - אירנה פוליאק >
הפנס המבולבל (קריית גת : דני ספרים, 2003) < איורים - לודמילה גולובצ'יק >
הארנב קלי-קלות (קריית גת : דני ספרים, 2005) < איורים - אירנה פוליאק >
המלך עכשיו ומיד (קריית גת : דני ספרים, תשס"ו 2006) < איורים - אירנה פוליאק > בסיוע קרן תרבות חיפה.
איך נולד הערב (רמת גן : אות ועוד, תשס"ו) < איורים - אירנה פוליאק >
סבא מבולבילה מתכונן לפורים (חיפה : פרדס, תשס"ח 2008) < עריכה - לאה שניר; איורים - רותי בירנבוים >
הנדל מה הוא ינעל? (חיפה : פרדס, תשס"ט 2008) < איורים - אירנה פוליאק >
פעם פיה ופעם מכשפה (קריית גת : דני ספרים, 2010) < איורים - לודמילה גולובצ'יק, עריכה - לאה שניר >
מי ישחק איתי (קריית גת : דני ספרים, תשע"ה 2015) < איורים - לודמילה גולובצ'יק >
שביל האותיות המכושפות (קריית גת : דני ספרים, תשע"ה 2015) < איורים - גל שדה, עריכה - חגי ברקת >
מקהלת החיות (קריית גת : דני ספרים, 2016) < איורים - אירנה פוליאק >
אמא מה זה זמן (קריית גת : דני ספרים, 2018) < איורים - אירנה פוליאק >
ספרי שירה

ערפילים (תל אביב : אור עם, 1982)
ניחוחים (תל אביב : אור עם, תשמ"ג 1983)
שפה מדברית (תל אביב : רשפים, תשנ"ב 1992) בסיוע קרן רון אדלר וקרן תרבות חיפה.
ציפור מעמידה פנים (תל אביב : ספרי עתון 77, תשע"א 2010) < ציור הכריכה - חן וייסמן; עריכה: לאה שניר > בסיוע קרן תרבות חיפה.
לקריאה נוספת

וייסמן מינקוביץ, אירית. מפגש "קוראים יובל" עם תלמידי כיתות ה' בבתי ספר "התומר" ו"גורדון" בעכו. ספרות ילדים ונוער, שנת העשרים וארבע, חוברת ד' (96), סיון תשנ"ח – יוני 1998, עמ' 63–65.
וייסמן מינקוביץ, אירית. מיתודה: מפגשי סופר וספר בשילוב תחומי אומנויות בבתי ספר וגני ילדים. ספרות ילדים ונוער, שנת העשרים וחמש, חוברת ב' (98), כסלו תשנ"ט – דצמבר 1998, עמ' 41–47.
מליק-שירן, יהודית. הזכות לכבוד, החובה לכבד. מעגלי קריאה, גיליון 27, מרץ 2001, עמ' 100–102.
חורב, שי. אירית וייסמן מינקוביץ, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה: לקסיקון, דוכיפת הוצאה לאור, 2018, עמ' 150.
יסעור, עמיקם. שאלת האותנטיות. עיתון 77, גל' 353 (ניסן תשע"א, אפריל 2011), עמ' 9.
לימור, משה. מבט על 2 ספרים. ספרות ילדים ונוער, שנת העשרים ותשע, חוברת א' (109), אלול תשס"א - ספטמבר 2001, עמ' 43–44.
שחם, חיה. נשים ומסכות: מאשת לוט עד סינדרלה – תדמיות שאולות וייצוגי הדמות הנשית בשירי משוררות עבריות, הקיבוץ המאוחד, 2001, עמ' 80.
מפגש עם הסופרת משוררת אירית וייסמן מינקוביץ והמלחינה זמרת סוניה קפלן. בין כותלי המכללה 1997–1998, המכללה הערבית לחינוך בישראל חיפה, המכון למחקר משווה עברית-ערבית, עמ' 18–19.
איחוד מכסים

איחוד מכסים הוא הסכם סחר בין מדינות השואפות להסיר את חסמי המסחר שביניהן. ההסכם יכול להיחתם בין שתי מדינות או יותר.
המדינות החתומות על הסכם איחוד מכסים, מאפשרות מסחר חופשי ביניהן ובנוסף, מסכמות ביניהן על גובהו של מכס חיצוני משותף. מכס חיצוני משותף משמעותו הסכמה לגבי אופן מדיניות הסחר של המדינות החברות בהסכם, כלפי המדינות שאינן חברות בו. המדינות מגדירות מנגנון בלתי תלוי שיקבע את אופן מדיניות הסחר החיצונית המשותפת להן.
איחוד מכסים מאפשר בדרך כלל להגדיל את היעילות הכלכלית ויוצר קשרים פוליטיים, עסקיים ותרבותיים חזקים יותר בין המדינות החברות בהסכם. איחוד המכסים הוא אחד השלבים ביצירת אינטגרציה כלכלית בין מדינות, והוא השלב הראשון בפגיעה בריבונות מדינה. הדוגמה ההיסטורית הראשונה של איחוד מכסים בין מדינות עצמאיות הוא איחוד המכס של מדינות גרמניה 1834-1919.
כיום נחשב איחוד מכסים לנדיר יותר בתחום של היחסים הבינלאומיים, וזאת לעומת אזורי סחר חופשי שהם מקובלים יותר.
המדינות החברות באיחוד האירופי מקיימות ביניהן הסכמי איחוד מכסים, כמו גם עם מדינות צד שלישי. בין ישראל לאירופה מתקיים הסכם שכזה, המעוגן בהסכם האסוציאציות עליו חתמו הצדדים בשנת 2000.
פרוטוקול פריז מגדיר איחוד מכסים בין ישראל לבין הרשות הפלסטינית, ובפועל משלב את כלכלת ישראל עם כלכלת הרשות הפלסטינית.
איזו פידיה

| --- | --- |

Iso Fidia
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "Iso Rivolta Fidia"  "Iso Rivolta S4"
 יצרן:  "Iso Autoveicoli S.p.A" (אנ')
 שנות ייצור:  1967–1974
 הרכבה:  איטליה איטליה
 סיווג:  מכונית סלון בסגנון גראן טוריסמו
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  4,970 מ"מ
 רוחב:  1,780 מ"מ
 גובה:  1,320 מ"מ
 משקל:  1,620 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,850 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8 צילינדרים 5,354 סמ"ק המפיק 355 כ"ס ב-5,800 סל"ד (מנוע שברולט)  V8 צילינדרים 5,769 סמ"ק המפיק 325 כ"ס (מנוע פורד)
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 4 מהירויות מסוג "Borg Warner" (אנ')  תמסורת ידנית  – 5 מהירויות מתוצרת "ZF Friedrichshafen" (אנ')  תמסורת אוטומטית מתוצרת פורד מסוג "Cruise-O-Matic" (אנ')
 מעצב:  Giorgetto Giugiaro  (אנ')
איזו פידיה (באיטלקית: Iso Fidia) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית Iso Autoveicoli S.p.A (אנ') 
אשר יוצרה בין השנים 1967–1974.
סך הכול יוצרו 192 יחידות.
סגנון העיצוב של דגמי "איזו פידיה" מוגדר כגראן טוריסמו.
ג'ון לנון רכש את הדגם השני מסדרת  ה-"איזו פידיה".
בין השנים 1953–1955 ייצרה Iso Autoveicoli S.p.A את דגם האיזטה, ממנו מכרה 161,728 יחידות.
מנועי "איזו פידיה"

מנוע שברולט V8
מנוע פורד V8
"איזו פידיה"

4 דלתות
4 מושבים
מנוע קדמי, הנעה אחורית
גלריה

דגם  "איזו פידיה"
דגם  "איזו פידיה"  שנת 1973
דגם  "איזו פידיה"
דגם  "איזו פידיה"
דגם  "איזו פידיה"
דגם  "איזו פידיה"
דגם  "איזו פידיה"  שנת 1971
דגם  "איזו פידיה"  שנת 1971 – מבט לתא הנהג ו-לוח מחוונים
ראו גם

איזו גריפו
איזו ריבולטה IR 300
הערות שוליים

↑  מדגמי Iso Autoveicoli S.p.A  lov2xlr8.no/brochures
↑  דגם "Iso Fidia" שנת 1974 supercars.net/blog/iso-fidia
↑  דגם "Iso Fidia" - ארבעה מושבים, המכונית המהירה בעולם classicdriver.com/en/article/cars/iso-rivolta-fidia-fastest-four-seats-world
↑  דגם  "Iso Fidia" Iso Car Literature ראו תמונה של ג'ון לנון בתוך הרכב
↑  דגם "Iso Fidia" coys.co.uk/cars/1973-iso-fidia
↑  דגם  "Iso Fidia" pistonheads.com/regulars/ph-spottedykywt/iso-fidia-spotted
אוסקר פישר

ערך זה עוסק בפעיל ציוני בלגי. אם התכוונתם למדען יהודי-גרמני, מראשוני חוקרי האלצהיימר (1942-1876), ראו .
| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1875 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 בספטמבר 1947 (בגיל 72) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  בלגיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 תקופת הפעילות:  מ-1896 
 
אוסקר (יהושע) פישר (16 בינואר 1875 – 29 בספטמבר 1947) היה יהלומן ופעיל ציוני, מראשי יהדות בלגיה.
ביוגרפיה

אוסקר פישר נולד לאברהם אבא, שהיה ממשפחה חסידית, ולאמו שיינדל לבית וינר, בקרקוב שבגליציה. הלאחר לימודים בחדר ובבית ספר יהודי, רכש מקצוע של שען ועסק בכך בבודפשט ווינה. בשנת 1896 נסע לבקר את אחיו יונה (ז'אן) פישר באנטוורפן. בדרכו לשם קרא את ספרו של הרצל "מדינת היהודים", שראה אור באותה שנה. הוא עבר להתגורר באנטוורפן עם רעייתו שולמית בת צבי (הנרי) הרץ, שם התמחה בליטוש וסחר ביהלומים והפך לאחד מראשי הקהילה היהודית בבלגיה. בשנת 1901 נבחר כציר בלגיה לקונגרס הציוני החמישי. במשך השנים השתתף עוד בכמה קונגרסים ציוניים. הוא היה מקורב אל מקס נורדאו ואלכסנדר מרמורק והיה מזוהה עם "ציונות המדינית ההרצלאית".
בשנת 1910 ביקר לראשונה בארץ ישראל ורכש בה אדמות.⁩ עם הקמת קק"ל, היה מייסד פעילות הארגון בבלגיה, וניהל את לשכת הארגון עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. למרות שהתנגד להקמת קרן היסוד, הוא פעל לגיוס כספים גם עבורה בבלגיה. בשנת 1931 עבר להתגורר בתל אביב באופן קבוע, והתגורר בבית בשדרות רוטשילד מס' 71.
בשנת 1932 ייסד, יחד עם אחיינו מוריס פישר את המושבה כפר יונה לזכר אחיו יונה, על אדמות שנקנו מערבים בקלקיליה. בנוסף ייסד בעפולה ספריה צבורית וקרן לגמילות חסדים ליד "קופת מלוה" על שמו ושם רעייתו. בסוף ימיו תרם כ-1000 דונם אדמות לקק"ל.
פישר היה מעורב כתורם בייסוד מוזיאון תל אביב, בניין הבימה, התזמורת הארץ ישראלית וארגונים נוספים. בשנת 1938 הציג 30 יצירות מאוספו, שכלל עבודות של ג'יימס אנסור (8 עבודות), מוריס אוטריו (2 עבודות), פייר-אוגוסט רנואר, פול סיניאק, קייס ואן דונגן, מארק שאגאל (2 עבודות) אוסיפ צדקין, מוריס ולאמנק ואחרים, בתערוכה במוזיאון תל אביב. הייתה זו תערוכה ראשונה של אוסף פרטי במוזיאון.
אוסקר נפטר כחודש לאחר רעייתו שולמית. ילדיו, מרים רוז קרנון (1977-1909; אשת יונה קרנון (קזרנובסקי)), והמהנדס החיפאי יוסף בן-נון (1984-1914), תרמו מספר ציורים לזכר הוריהם למוזיאון תל אביב ולבית הנכות הלאומי בצלאל.
הערות שוליים

↑  נחום סלושץ, נאמנו של הרצל, הַבֹּקֶר, 29 באוקטובר 1948
↑  א. ארנפלד, אוסקר פישר ז"ל, הַבֹּקֶר, 3 בנובמבר 1947
↑  ראו: "נפטר אוסקר פישר", הארץ, 30 ספטמבר 1947, עמ' 3
↑  ראו: דוד תדהר (עורך), "יהושע (אוסקר) פישר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3063
↑  ראו: קארל שווארץ, מגנזי האמנות בתל-אביב, הארץ, 8 בספטמבר 1938; וגם: ג. ינאי, תערוכת האוסף של א. פישר במוזיאון תל-אביב, דבר, 11 באוקטובר 1938 [ג. ינאי הוא פסדדונים של גבריאל טלפיר]
איזואנזים

איזואנזימים (ידועים גם כאיזוזימים) הם אנזימים אשר שונים בהרכב סדרת חומצות האמיניות שלהם אך מזרזים אותה תגובה כימית. לאנזימים אלה תכונות קינטיות שונות או שהם מבוקרים באופן שונה. גם ביטוי איזואנזימים יכול להיות שונה בין איבר לאיבר וכן להשתנות במהלך ההתפתחות.
הקיום של איזואנזימים מאפשר ויסות עדין של המטבוליזם והתאמתו לצרכים הספציפיים של רִקְמָה מסוימת או שלב התפתחותי. במקרים רבים האיזואנזימים מקודדים על ידי שכפול גן לגנים זהים, אשר השתנו במשך הזמן. אף על פי שאלואנזימים הם אנזימים מאללים שונים של אותו גן אשר מעבדים או מזרזים את אותו התהליך, משתמשים בשני מושגים אלה לחלופין.
הקדמה

איזואנזימים תוארו לראשונה על ידי ר.ל. הנטר וקלמנט מרקרט (1957) אשר הגדירו אותם כגרסאות שונות של אותו אנזים בעלי פונקציות זהות ונמצאים באותו פרט. הגדרה זו כוללת (1) גרסאות של אנזימים שהם תוצר של גנים שונים ולכן הם מייצגים איזואנזימים שונים ו-(2) אנזימים שהם תוצר של אָלֶלים שונים של אותו גן (המתוארים כאלואנזים).
איזואנזימים הם בדרך כלל תוצאה של שכפול גנטי אך יכולים להיות גם תוצאה של פוליפלוידיזציה או הַכְלָאָה של חומצה גרעינית. על פני הזמן, אם התפקוד של הגרסה החדשה נשאר זהה לתפקוד המקור אז תהיה סבירות גבוהה שככל שצוברים יותר מוטציות, אחת מן הגרסאות תיעלם ותהפוך לפסאודוגן לא פעיל. ובכל זאת, אם המוטציות לא מונעות באופן מיידי את תפקוד האנזים אלא משנות את אופן תפקודו או תבנית הביטוי הגנטי אזי שתי הגרסאות יועדפו בברירה טבעית ולכל אחת יהיה תפקוד ייחודי. כאמור, הם יכולים להתבטא בשלבים שונים של ההתפתחות או ברקמות שונות.
דוגמאות

האנזים לקטט דהידרוגנאז מכיל מספר איזואנזימים, השונים בביטויים בשלבי התפתחות שונים וברקמות שונות.
גלוקוקינאז הוא איזואנזים של הקסוקינאז. בעוד הקסוקינאז מבוטא ברוב תאי הגוף, כגון שרירים ותאי דם אדומים, גלוקוקינאז מבוטא בעיקר בכבד. אנזימים אלה נבדלים בבקרתם: הקסוקינאז מעוכב על ידי גלוקוז-6-פוספט, בעוד גלוקוקינאז אינו מעוכב. בנוסף, גם הקינטיקה האנזימטית (לדוגמה הזיקה לגלוקוז) שונה בין האיזואנזימים. תכונות אלה מאפשרות לגלוקוקינאז למלא תפקידים שונים מאשר הקסוקינאז, בתאים של איברים ספציפיים. כגון: בקרת שחרור אינסולין על ידי תאי בטא של הלבלב, או להתחיל סינתזה של גליקוגן באמצעות תאי כבד.
הבחנה בין איזואנזימים

על אף שאיזואנזימים יכולים להיות זהים מבחינה תפקודית הם יכולים להיות שונים במובנים אחרים.
הרכב חומצות האמינו.
מטען חשמלי של האנזים ונקודה איזואלקטרית (לדוגמה, בשל החלפת חומצה אספרטית עם חומצה גלוטמית). שינויים אלה פשוטים לזיהוי על ידי אלקטרופורוזה, וזה מהווה את יסוד השימוש של איזואנזימים כסמנים מולקולריים.
הבדלים בפעילות, ובייחוד במידה ויש שוני בבקרת האנזימים.
איזואנזימים כסמנים מולקולריים

גנטיקה של אוכלוסיות היא ביסודה מחקר של הסיבות והאפקטים של שונות גנטית בתוך ובין אוכלוסיות, ובעבר האיזואנזימים היו סמנים המולקולרים שימושים למטרה זו. אף על פי שכעת הם הוחלפו במידה רבה על ידי גישות אשר מבוססות על מידע מה- DNA הם עדיין בין מערכות סימון המהירות והזולות ביותר לפיתוח, ונשארות (החל משנת 2005) בחירה מצוינת עבור פרויקטים שצריכים רק לזהות רמות נמוכות של שונות גנטית, כגון כימות מערכות זיווג.
אירית דולב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  בני ברק, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עריכת תוכן, בימוי, כתיבה
 פרסים והוקרה:  פרס DIGIT לעיתונות דיגיטלית, גוגל
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  irit.dolev
אירית דולב היא במאית ויוצרת דוקומנטרית, עורכת תוכן בתוכניות טלוויזיה ורדיו ועיתונאית ישראלית.
עבודותיה עוסקות בעיקר בתחומי החברה והתרבות. הקימה את אתר העיתונות העצמאי "המקום הכי חם בגיהנום" והייתה העורכת הראשית שלו במשך חמש שנים.
ביוגרפיה

דולב נולדה וגדלה בשכונת פרדס כץ בבני ברק. למדה בתיכון בית הספר ויצו צרפת בתל אביב.
ביוגרפיה > קריירה טלוויזיונית וקולנועית

החלה את דרכה העיתונאית בשנת 1993 כמפיקה בצוות ההקמה של חברת החדשות של ערוץ 2. בהמשך דרכה הייתה תחקירנית בפרויקטים עצמאיים שונים. בשנת 1996 לאחר הקמתו של ערוץ 8 היא מונתה לרכזת המערכת והמפיקה של תוכנית התרבות "ביתרבות" בהנחיית יאיר גרבוז, ובהמשך הייתה התחקירנית ורכזת המערכת של "8 היסטוריה" בהנחיית עופר שלח ששודרה בערוץ 8 ושל "8 תחקירים" בהנחיית העיתונאית בילי מוסקונה לרמן.
בשנת 1998 הייתה עורכת המשנה של תוכנית התרבות והאמנות "כרטיס ל-2" ששודרה בערוץ 2 בהנחייתו של אלדד זיו.
בשנת 2002 יצרה את תוכנית התרבות "נספח תרבות" עבור ערוץ 2 שאת הנחייתה הוביל העיתונאי דב אלפון. במקביל שימשה כעורכת הראשית וכבמאית הסדרה לצד הבמאים גביראל ביבליוביץ ועידן לוי
התוכנית שאבה השראה מן התאוריה הקובעת כי בין כל אדם בעולם לכל אדם אחר מפרידות לכל היותר שש דרגות של הפרדה כדי לעבור בין מרואיינים עד לקישור בין שני אמנים שונים מאוד זה מזה. התוכנית זכתה לבקורותעל הפורמט, התכנים והשפה החזותית הייחודיים שלה וזכתה שלוש פעמים, במועמדות לפרס אופיר בקטגוריה "תוכנית התרבות הטובה ביותר בטלוויזיה". התוכנית הופקה עד שנת 2007 במשך 3 עונות.
בשנת 2003, במקביל לעשיה הטלוויזיונית הוזמנה דולב להיות העורכת הראשית של התוכנית "מה בוער" בהנחיית רזי ברקאי בגלי צה"ל, ובמקביל כתבה גם למגזין של גלובס ולמוסף הארץ. מרבית כתבותיה עסקו בתופעות חברתיות ותרבותיות יוצאות דופן.
בשנת 2005 ערכה וביימה את "הנבחרת" סדרה דוקומנטרית שהביאה סדרת פרופילים של נשים מצליחות בישראל ושודרה ב-yes דוקו.
בשנת 2009 ראתה אור הסדרה הדוקומנטרית "החשפן, התנין ואשת השר" שיצרה יחד עם בן זוגה הבמאי אלון מרום. הסדרה עסקה בתופעת האגדות האורבניות וכללה 4 פרקים מקיפים ששודרו בערוץ 8.
בין השנים 2010–2012 שימשה דולב כעורכת התוכן של פרויקטים שונים עבור ערוץ 10, בין היתר ערכה וביימה פרויקט דוקומנטרי שעסק בהבדלים בין המינים בהנחיית ענת גורן וערכה פרויקט שעסק בסכסוכים המרכזיים בחברה הישראלית בהנחיית אורלי וילנאי וגיא מרוז.
בשנת 2018 הנחתה דולב ברדיו הקצה את "המקום הכי חם בקצה" תוכנית שהופקה בשיתוף פעולה בין המגזין לבין תחנת הרדיו האינטרנטית "הקצה" שהקים שדרן הרדיו קוואמי (אייל פרידמן).
בשנת 2018 ראה אור הסרט '17 שניות' שהפיקה דולב, בבימויו של אלון מרום וששודר בתאגיד 'כאן'. יחד עם מרום יצרה גם את הסדרה התיעודית "האזרח ק'" שהושקה באותה שנה ב-yes דוקו. הסדרה פותחת תיק משפטי של רצח כפול משנת 1997 שבה הורשע נהג המונית הירושלמי משה קסטל. הסדרה שמשתייכת לז'אנר הקולנועי true crime (דוקו-פשע) מערערת על הרשעתו של משה קסטל ומתבססת על תחקיר שארך שש שנים.
בשנת 2019 ביימה דולב פרקים עבור תאגיד השידור 'כאן' בסדרה הדוקומנטרית "יוצאים מהכלל" בהנחיית העיתונאי רוני קובן ועקבה אחרי קבוצות ייחודיות בחברה הישראלית.
ביוגרפיה > המקום הכי חם בגיהנום

בשנת 2013 הקימה את אתר העיתונות העצמאי "המקום הכי חם בגיהנום" יחד עם העיתונאית עינת פישביין ושימשה כעורכת הראשית שלו. האתר שעוסק בנושאים חברתיים עורר מרגע הקמתו עניין רב וזכה לפולואפים רבים במגוון כלי התקשורת. לצד החשיפות העיתונאיות, האתר זכה גם לתשומת לב ציבורית גם בשל הקמפיינים הנועזים שהוביל, קמפיין התמיכה באתר באמצעות מכירת חולצות של המגזין והקמפיין שבו קראו לתמוך בהן בקבלת תעודת עיתונאי לאחר שלשכת העיתונות הממשלתית סירבה להעניק להן אותה.
האתר בעריכתה של דולב הוביל לחשיפות ולתחקירים גדולים, בין היתר הובאו באתר לראשונה סיפור מותו האזרח ממוצא אתיופי יוסף סלמסה, וב-2016 נחשפה פרשת אלון קסטיאל(שחשפה באתר העיתונאית שרון שפורר שהצטרפה לצוות האתר) שהורשע בעקבות החשיפה ומשנת 2018 מרצה את עונשו בכלא.
באוקטובר 2018, במלאת חמש שנים להקמתו של האתר "המקום הכי חם בגיהנום" הודיעה דולב על פרישתה מהעריכה בפועל של המגזין.
ביוגרפיה > הוראה

לאורך שנות עבודתה לימדה דולב במסגרות אקדמיות שונות והעבירה קורסים בתחומי הקולנוע הדוקומנטרי והעיתונות בבתי הספר "קמרה אובסקורה" ו"מנשר" לצד מכללות התקשורת "המכללה למנהל" ו"המכללה האקדמית תל אביב-יפו". בשנים האחרונות מרצה דולב במסלול עיתונות ותקשורת באונ' הבינתחומי הרצליה ע"ש רייכמן" ומעבירה הרצאות וסדנאות באופן פרטי בחברות, ארגונים ועסקים.
תחרויות ופרסים

בשנת 2014 זכתה בפרס Digit לעיתונות שניתן לה ולשותפתה ענת פישביין על ידי חברת גוגל.
בשנת 2015 זכתה בפרס פראט לתקשורת בנושאי סביבה בעקבות פעילותו של אתר האינטרנט שלה "המקום הכי חם בגיהנום" בסיקור נושאים סביבתיים.
בשנת 2019 הוזמנה עם הסרט "17 שניות" לפסטיבל הסרטים זלין (Zlin), בעיר זלין, צ'כיה ובפסטיבל הקולנוע גוקיף (Gukiff), בעיר סיאול, דרום קוריאה.
בשנת 2019 הוזמה עם הסדרה התיעודית האזרח ק' לפסטיבל הטלוויזיה בעיר ברלין, גרמניה ולפסטיבל הטלוויזיה בעיר סבסטופול, רוסיה.
הערות שוליים

1 2  אילנית שמיע, סיפור שמתחיל בארנבת - פרויקט נשים בעבודה ריאיון עם אירית דולב, בלוג
↑  חני יודל, צופית גרנט ואתגר קרת בעונה החדשה של ’נספח תרבות’, באתר ביזפורטל, 7 בפברואר 2007
↑  רוגל אלפר, עלה תאנה מקסים ואקלקטי, באתר הארץ, 10 במאי 2002
↑  אירית דולב, ‏צנח תלתל לו, באתר גלובס, 17 ביוני 2003
↑  איך ובעיקר למה הפך אדולף היטלר לקולו של הישראלי הקטן בסרטוני יו-טיוב?, באתר הארץ, 8 באפריל 2010
↑  KZradio רדיו הקצה - המקום הכי חם בקצה - 8.8.18 - המקום הכי בגיהנום 5: הפרטת מעונות חסות הנוער, צלמי העיתונות נגד, באתר KZradio רדיו הקצה
↑  "האזרח ק'": רצח כפול ושני עשורים של סימני שאלה, באתר ynet, 19 במרץ 2018
↑  איתי שטרן, עורכות "המקום הכי חם בגיהנום": "סירוב לע"מ להעניק לנו תעודת עיתונאי — עיוות", באתר הארץ, 9 בינואר 2018
↑  נועה בורשטיין חדד, מה הרג את יוסף סלמסה?, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 23 באוקטובר 2014
↑  שרון שפורר, אלון קסטיאל הורחק ממועדונים בגלל תלונות על הטרדה: "הוא שם לי יד על הציצי, פשוט חפן אותו מול כולם", באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 17 בנובמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463028305171  VIAF: 297512680   WorldCat (עם VIAF): 297512680
אליס טומלר

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1978 (בת 45) אינסברוק, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 השכלה:  קור פלורן 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מעסיק:  ORF 
 פרסים והוקרה:  הטירולי של השנה (2015) 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 
אליס טומלר (בגרמנית: Alice Tumler; נולדה ב-11 בנובמבר 1978) היא מנחת טלוויזיה אוסטרית.
ביוגרפיה

טומלר נולדה באינסברוק, אוסטריה, לאב אוסטרי ממוצא סלובני ואיטלקי ולאם ילידת צרפת שמוצאה מהאי מרטיניק.
בגיל תשע עשרה עברה לגור בלונדון שם למדה סוציולוגיה, עיתונאות ולימודי מדיה, אחרי כן עברה לפריז שם השתתפה במספר קורסי תיאטרון בבית הספר הפרטי לדרמה "Cours Florent".
היא החלה את הקריירה הטלוויזיונית שלה כמגישה ב-2004, כשהחלה להנחות בערוץ המוזיקה הצרפתי "Trace Urban". לאחר מכן עבדה בערוץ ארטה ובערוץ France 3.
בשנת 2009 לקחה חלק בקריינות הסרט התיעוד "'La bohème' im Hochhaus".
בשנת 2013 החלה להנחות את תוכנית הכישרונות "Die große Chance" לצד אנדי קנול ברשות השידור האוסטרית הציבורית "ORF".
היא נבחרה להיות אחת משלושת מנחות אירוויזיון 2015 בווינה, היא הנחתה את האירוע בצרפתית.
בשנת 2011 נולדה בתה, היא דוברת גרמנית, אנגלית, צרפתית ואיטלקית באופן שוטף.
הערות שוליים

↑  Liebesduett im 10. Stock - "La Boheme" im Hochhaus, TAMINO-KLASSIKFORUM (בגרמנית)
↑  Mirjam Weichselbraun, Alice Tumler and Arabella Kiesbauer will host the Eurovision 2015!, wiwibloggs, ‏19 בדצמבר 2014 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b73f5583-1cdc-49de-b324-36a74f02d6df 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אייבי פורסטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1907 
 פטירה:  יוני 1997 (בגיל 90 בערך) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  אות גיבור השואה הבריטי 
 
אייבי פורסטר (באנגלית: Ivy Forster;‏ 1907 – יוני 1997) הייתה פוליטיקאית מג'רזי ואחת מ-29 מקבלי אות גיבור השואה הבריטי. במהלך מלחמת העולם השנייה היא ובני משפחתה הגנו על עובדי כפייה רוסים שהובאו לאיים על ידי הנאצים. בשל פעילות הצלה זו, נרצחה אחותה לואיזה גולד במחנה ריכוז. לאחר המלחמה, נבחרה פורסטר לאספה הלאומית, בית הנבחרים של האי ג'רזי והייתה לאישה הראשונה שנבחרה לבית הנבחרים באי.
ביוגרפיה

פורסטר נולדה בשנת 1907, אחת מתשעה ילדיו של וינסנט לה דרולינק.
במהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני באיי התעלה, היא ואחותה לואיזה סיפקו מחסה לעובדי כפייה רוסים. פורסטר ובעלה ארתור נתנו מחסה לגריגורי קוסלוב בדצמבר 1942, כאשר הוא מתחבא בעליית הגג שלהם. בשנת 1944 יורט מכתב בו נודע לגרמנים כי לואיזה נותנת מחסה לעובד כפייה אחר, פיודור בוריי. לואיזה נעצרה ב־25 במאי ואייבי שבוע לאחר מכן בעקבות הסתרתו. אחיהם הרולד נעצר מאוחר יותר כיוון שנחזה מבקר את לואיזה. שלושתם הורשעו; לואיזה והרולד נכלאו בתחילה בצרפת, לפני שנשלחו למחנות ריכוז; לואיזה נפטרה במחנה הריכוז רוונסברוק, בעוד הרולד ניצל לאחר שהוחזק במחנה הריכוז ברגן-בלזן. אייבי ניצלה מגירוש מפני שקיבלה פטור מטעמי בריאות לאחר שרופא העמיד פנים שהיא סובלת משחפת ובמקום זאת ריצתה את עונש המאסר שלה בג'רזי. קוסלוב ובוריי שרדו שניהם את המלחמה. סיפורן הופק מאוחר יותר לסרט הקולנוע "בן של אם אחרת" שיצא לאקרנים בשנת 2017.
בשנת 1948 התמודדה בבחירות לאספה הלאומית במחוז סנט הלייר והפכה לאישה הראשונה שנבחרה לבית המחוקקים של האי. היא נבחרה מחדש בשנת 1951, אך איבדה את מקומה בפרלמנט בשנת 1954. היא נפטרה ביוני 1997 בגיל 90. לאחר מותה היא קיבלה את אות גיבור השואה הבריטי על פעולתה בזמן מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  Lyn Smith (2013) Heroes of the Holocaust: Ordinary Britons who Risked Their Lives to Make a Difference p103
1 2  Paul Sanders (2004) The ultimate sacrifice: The Jersey islanders s who died in German prisons and concentration camps during the Occupation 1940–1945, pp65–71
↑  Louisa Mary Gould née Le Druillenec Frank Falla Archive
↑  Harold Osmond Le Druillenec Frank Falla Archive
↑  Prominent women States of Jersey
↑  Courage of four Island heroes Jersey Evening Post
אישטוון אבאר

אישטוון אבאר (בהונגרית: Avar István, בגרמנית: Stefan Auer, ברומנית: Ștefan Auer; ‏28 במאי 1905 – 13 באוקטובר 1977) היה כדורגלן ומאמן רומני-הונגרי, ממוצא גרמני, ששיחק בעמדת החלוץ. עם נבחרת הונגריה השתתף במונדיאל 1934.
ביוגרפיה

אבאר נולד בשנת 1905 בארד שבאימפריה האוסטרו-הונגרית, שנפלה ברומניה לאחר מלחמת העולם הראשונה, והחל את קריירת הכדורגל ב-AMEF ארד. עם העברתו לקולציה בראשוב ב-1926 היה קרוב מאוד לזכות בליגה הרומנית בעונת 1926/27 אך קבוצתו הפסידה במחזור הסיום. לאחר עונה זו הובא אבאר להונגריה לשחק באויפשט, עמה זכה ארבע פעמים בליגה ההונגרית. בנוסף לכך, זכה בגביע מיטרופה ב-1929 תוך כדי שהוא מסיים כמלך שערי הטורניר עם עשרה שערים. אויפשט גברה בצמד משחקי הגמר על סלביה פראג הצ'כוסלובקית ואבאר כבש שער אחד בכל משחק. בשנת 1936 חזר סטפן אבאר לרומניה והצטרף למועדון ראפיד בוקרשט, שם היה מאמן עד דצמבר 1939. אבאר סיים עמה כסגן אלוף בעונת 1937/38 והיה הכובש המצטיין בליגה הרומנית בעונת 1939/40 עם 21 שערים. באותה עונה הגיע איתה לגמר גביע מיטרופה בשנת 1940, שכבר לא נערך בשל מלחמת העולם השנייה. אבאר סיים את דרכו בראפיד בוקרשט לאחר המחצית הראשונה של עונת 1940/41, חזר להתיישב בהונגריה והמשיך את הקריירה בקאפושוואר. בשנת 1945 שיחק בקשב ופרש מכדורגל, ובסוף הפך למאמן קאפושוואר.
ביוגרפיה > נבחרות לאומיות

במדי נבחרת רומניה כבש את שער הבכורה ב-25 באפריל 1926 נגד בולגריה. באותה שנה עבר למועדון קולציה בראשוב והבקיע צמד ב-19 ביוני 1927 בתיקו 3–3 נגד פולין, משחק שהיה להופעתו השנייה והאחרונה במדיה. בעקבות היכולת שהציג באויפשט ההתאחדות ההונגרית מינתה אותו לנבחרת הונגריה החל משנת 1927, ובמקום ששמו יופיע במדיה כ"סטפן אבאר" הוא שונה ל"אישטוון אבאר". הוא כבש 24 שערים ב-21 הופעות בה, כולל שמונה שערים בגביע מרכז אירופה של השנים 1932–1931. שערים אילו תרמו להונגריה לסיים במקום השלישי בתחרות ואבאר סיים ככובש המצטיין. גם במונדיאל 1934 השתתף עמה ושיחק במשחק רבע הגמר בו הפסידו 2–1 לאוסטריה.
תארים > כשחקן

אליפות הונגריה (4): 1929/30, 1930/31, 1932/33, 1934/35
גביע מיטרופה: 1929
הגביע הרומני (4): 1936/37, 1937/38, 1938/39, 1939/40
מלך השערים בליגה הרומנית: 1939/40 
 (21 שערים)
מלך השערים בגביע מיטרופה: 1929 
 (10 שערים)
מלך השערים בגביע מרכז אירופה: 1932–1931 
 (8 שערים)
תארים > כמאמן

הגביע הרומני (2): 1938/39, 1939/40
אוסקר פרנצל

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1855 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  15 במאי 1915 (בגיל 59) שרלוטנבורג, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  אקדמיית ברלין לאמנות (1889)  Unterrichtsanstalt des Kunstgewerbemuseums Berlin  האקדמיה הפרוסית לאמנות 
 הושפע על ידי:  אויגן ברכט, פול מאירהיים 
 
אוסקר פרנצל (בגרמנית: Oskar Frenzel‏; 12 בנובמבר 1855 – 15 במאי 1915) היה אמן נוף גרמני, צייר בעלי חיים וליתוגרף, חבר הזצסיון הברלינאי.