stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואנגרי מאטאיי
משפחה ומשבר

ב-1969 נישאה למואנגי מאטאי, איש עסקים ולימים חבר פרלמנט, ולזוג נולדו שלושה ילדים. ב-1977 עזב מואנגי את הבית, וב-1979 הגיש תביעת גירושים. מואנגי טען בפומבי שוואנגרי בגדה בו עם חבר פרלמנט אחר. המשפט נדון בהרחבה בתקשורת של ניירובי ולבסוף מואנגי זכה במשפט. בעקבות הגירושים התראיינה ואנגרי לאחד מכתבי העת וטענה שהשופט היה לא כשיר או מושחת, וכתוצאה מכך היא הואשמה בבזיון בית הדין ונשפטה לשישה חודשי מאסר. בעקבות פשרה היא שוחררה לאחר מספר ימי מאסר בלבד. על פי הביוגרפיה שלה זו הייתה נקודת מפנה בהתייחסותה לשלטון והחוק בקניה. בעקבות הגירושין הוסיפה ואנגרי מאטאיי "A" נוספת לשם משפחתה שכן בעלה לשעבר דרש ממנה להפסיק להשתמש בשם המשפחה שלו.
לאחר הגירושין ואנגרי היגרה לזמביה. ילדיה של ואנגרי חיו עם מואנגי, בעלה לשעבר, עד שנת 1985.
תנועת החגורה הירוקה

בשנות ה-70 ואנגרי הוזמנה למועצת המנהלים של UNEP התוכנית הסביבתית המקומית של האומות המאוחדות ונחשפה לעיסוק וידע בנושאים אקולוגיים, במקביל מחקר על קרציות בקר הוביל לנסיעות רבות ברמת קניה, היא ראתה שהנחלים מובילים הרבה אדמה. "זו בליה" אמרה לעצמה. היא הבחינה שהבקר רזה, האנשים רזים והשדות מצמחים ירק בדלילות. בכפר הולדתה נגדע היער הטבעי כדי לפנות מקום למטעי תה, ומפולות קרקע החלו באזור. כחלק ממעורבותה בNCWK ארגון הנשים של קניה, החלו להגיע אליה דיווחים מהשטח על ילדים שסובלים ממחלות הקשורות בתת-תזונה בעיקר עקב מעבר למזון מעובד. המזון המעובד דרש פחות זמן בישול מהמזון המסורתי של תושבי קניה. כריתת היערות הקשתה על מציאת עצי הסקה לבישול וכתוצאה הועדף המזון המעובד. כך נולד אצל ואנגרי הרעיון "בואו נשתול עצים". העצים יספקו עץ להסקה, לגידור ולבנייה, העצים יתנו צל לאדם ללבהמה, יגנו על המים וייצבו את האדמה. עצי פרי יספקו מזון, ירפאו את האדמה ויחזירו את הציפורים והחיות הקטנות. כך נולדה תנועת החגורה הירוקה.
ב-1977 ארגון הנשים של קניה (NCWK) נרתם ליוזמה וראה בה דרך לספק הכנסה לנשים עניות באזורים כפריים, הדריכו אותן איך למצוא זרעים של העצים המקומיים לזרוע ולטפח שתילים ולאחר מכן להעביר לאדמה, הנשים קיבלו תמריץ בסך כ-4 סנט על כל עץ שנשתל והגיע לגודל מסוים. טקס נטיעת העצים הראשון התקיים ביום כדור הארץ הבינלאומי בניירובי בנוכחות ראש העיר, וראשי ארגון הנשים של קניה והארגון הסביבתי של האומות המאוחדות באירוע ניטעו 7 עצים על שם שבעה ראשי שבטים ומנהיגים מההיסטוריה המקודמת של קניה. ניסיונות ראשונים של נטיעת עצים בקהילות הכפריות הבהירו שהתנאי להצלחה הוא הרתמות הקהילה המקומית ופעילות בהתאם לחוקי ומנהגי הקהילות השונות. המלצת הארגון הייתה לנטוע לפחות 1000 שתילים בשורה "חגורה ירוקה" שתחזיר לאדמה את לבושה הירוק, החגורות החזיקו את האדמה, סיפקו צל, שוברי רוח ובית גידול ליצורים, כך נולד שמה של התנועה.
ואנגרי חזרה וטענה שנטיעת מיליארד עצים ברחבי כדור הארץ תעצור בוודאות את ההתחממות הגלובלית. היא קיבלה תרומות רבות של שתילים מארגונים למען האישה, למען הסביבה ולמען האדם. ואנגרי קיבלה תמיכה מהאומות המאוחדות, מראשי ממשלה של מדינות ומשגרירי מדינות, ובכך התגברה על מתנגדיה.
מספר פעמים בחייה נתקלה באלימות כנגד המגמה הירוקה שלה. כשנשיא קניה באותה תקופה דניאל אראפ מוי ביקש לסגור אתרים טבעיים ראשיים בקניה כדי לבנות במקומם מגדלי פאר, ואנגרי התנגדה לכך בתוקף ואף הגנה בגופה על כריתות עצים ולכן הותקפה על ידי חיילי המדינה שקיבלו הוראה לבצע זאת מהנשיא מוי. היא נעצרה, נשפטה וריצתה מספר חודשי מאסר בכלא.
צפרדע העצים

צפרדע העצים (שם מדעי: Frankixalus jerdonii) היא מין נדיר של צפרדע ממשפחת הרקופוריים (סדרת חסרי זנב) שנתגלתה לראשונה בשנת 1870 על ידי הזואולוג הבריטי תומאס ג'רדוני. הצפרדע אנדמית לאזורים מיוערים בעלי אקלים טרופי בצפון מזרח הודו ושוכנת על גבי צמרות העצים.
הצפרדע שוכנת בנקרות עצים מלאים במים בגובה של 6 מטרים מעל פני הקרקע שם היא מטילה את ביציה. הצפרדעים הבוגרות חוזרות ומטילות ביצים בלתי מופרות באזורי ההטלה מהם ניזונים הראשנים שבקעו. שלא כמו מרבית מיני הצפרדעים הצפרדעים הבוגרות צמחוניות.
הערות שוליים

↑  צפרדע העצים באתר הרשימה האדומה של IUCN
אקוסייד

אקוסייד (באנגלית: Ecocide; מיוונית oikos - בית, ומלטינית cadere - להרוג) מתאר הרס שטחים גדולים בסביבה הטבעית כתוצאה מפעילות אנושית. התנועה הסביבתית רואה באקוסייד פעילות עבריינית המפרה את עקרונות הצדק הסביבתי. למשל: נזק או הרס נרחב של הטבע או הפרעה למערכת אקולוגית בשטח מסוים בקנה מידה המעמיד את תושבי המקום בסכנה. ההרס עלול להיות בלתי הפיך, כאשר מערכת אקולוגית ניזוקה מעבר ליכולתה לשיקום עצמי. המושג מתייחס לרוב להרס הנגרם על ידי בני אדם, באופן ישיר, או עקיף. בני אדם עלולים להוביל אקוסייד על ידי דחיקת מספיק מינים מן המערכת האקולוגית, עד כדי שיבוש מבנה המערכת ותפקודה. אקוסייד יכול גם לנבוע מזיהום סביבתי, כגון עליית ריכוזים של חומרי הדברה אשר הורסים את הצמחייה המקומית באופן נרחב.
רקע

המונח אקוסייד נטבע בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. ישנן שתי גרסאות באשר לזכות הראשונים לשימוש במושג. בכנס שהתקיים בפברואר 1970 בוושינגטון בנושא מלחמה ואחריות בינלאומית, שילב בדבריו פרופ' ארתור גלסטון, בוטנאי וחוקר ביואתיקה מאוניברסיטת ייל, את המונח אקוסייד, אותו הגדיר כהרס מכוון של הסביבה. כדוגמה לכך הביא את פגיעתה של ארצות הברית בדרום וייטנאם. ארצות הברית פעלה במכוון לפגיעה בגידול המקומיים ויבוא גידוליים חלופיים באמצעות פיזור חומר כימי שזכה לשם אייג'נט אורנג'. גלסטון אמר כי יש עדויות לנזק בלתי הפיך לכלל המערכת האקולוגית, ולנזק עלולות להיות השפעות ארוכות טווח גם על בעלי חיים ובני אדם.
ב-1972 התקיימה ועידת האומות המאוחדות בנושא הסביבה האנושית בסטוקהולם. אולוף פלמה, ראש ממשלת שוודיה דאז השתמש במונח בוועידה. הוועידה קבעה כללים למניעת נזק סביבתי באזורים בסמכותן או שליטתן של מדינות, פגיעה במדינות אחרות או בנחלת הכלל. האחריות של המדינות הייתה לא רק לפגיעה ישירה אלא גם למניעת פגיעה ודאגה לדורות הבאים. הוועידה הייתה הבסיס לניסיונות לקדם חקיקה בינלאומית בתחומי הסביבה ולטענה כי אקוסייד הוא פשע.
חקיקה בינלאומית

מאז שנות השבעים של המאה הקודמת, פעלו פעילים סביבתיים לקידום חקיקה בינלאומית שתאפשר להעמיד לדין בבית הדין הפלילי הבינלאומי אנשים, חברות ומדינות שפגעו בסביבה בצורה בלתי הפיכה. ב-1996 פרסם מארק אלן גריי מאמר בו הוא מציע מסגרת משפטית להכרה באקוסייד כפשע בינלאומי.
בתחילת שנות אלפיים עם אשרורה של אמנת רומא, נוצרה הזדמנות לנסות ולכלול את אקוסייד באמנה. סעיף 8(2)(b)(iv) מתייחס גם לפגיעה בסביבה: ”ביצוע במתכוון של התקפה, כאשר ידוע כי התקפה זו תלווה במוות או חבלה לאזרחים או היזק  אובייקטים אזרחיים או נזק חמור, ארוך טווח ורחב היקף לסביבה הטבעית אשר באופן ברור יהיה מופרז ביחס ליתרון הצבאי הקונקרטי הצפוי ישירות מההתקפה כפשע מלחמה.” ב-2010, עורכת הדין הסביבתית פולי היגינס הציע תיקון לאמנת רומא והגדירה שני סוגים של אקוסייד: זו הנגרמת על ידי בני אדם, וזו הנגרמת על ידי הטבע. היגינס פנתה אל ועדת המשפט הבינלאומי (International Law Commission) הממונה על ידי העצרת הכללית של האו"ם בבקשה להוסיף את אקוסייד כפשע חמישי באמנת רומא.
הערות שוליים

1 2  "... and a Plea to Ban 'Ecocide'". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1970-02-26. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-04-23.
1 2  Mélissa Godin, Lawyers Are Working to Put 'Ecocide' on Par with War Crimes. Could an International Law Hold Major Polluters to Account?, Time, ‏February 19, 2021
↑  Pierre-Marie Dupuy, The International Law of State Responsibility: Revolution or Evolution?, Michigan Journal of International Law 11, 1989-01-01, עמ' 105–128
↑  Christopher H. Lytton, Environmental human rights: Emerging trends in international law and ecocide, Environmental Claims Journal 13, 2000-09-01, עמ' 73–91 doi: 10.1080/10406020009355152
↑  Mark Gray, The International Crime of Ecocide, California Western International Law Journal 26, 1996-01-01
↑  יניב ואקי ונעם וינר, אמנת רומא והדין הפלילי הישראלימשלימות והתאמה, מרכז קונקורד לקליטת המשפט הבנילאומי בישראל, 2011
↑  Polly Higgins, Damien Short, Nigel South, Protecting the planet: a proposal for a law of ecocide, Crime, Law and Social Change 59, 2013-04-XX, עמ' 251–266 doi: 10.1007/s10611-013-9413-6
↑  British campaigner urges UN to accept 'ecocide' as international crime, the Guardian, ‏2010-04-09 (באנגלית)
מאיר מליקה

מאיר מליקה (נולד ב-1 באוגוסט 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת החלוץ במספר קבוצות בליגה הבכירה בישראל ובנבחרת ישראל.
קריירה

מליקה החל לשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב ובמקביל בנבחרת הנוער. מליקה עלה לקבוצה הבוגרת בתחילת עונת 1988/1989. הוא היה שותף בזכיית הקבוצה באליפות בעונת 1991/1992. את עונת 1992/1993 סיים מליקה כמלך השערים של הקבוצה עם 17 שערי ליגה ו-24 בכל המסגרות. שניים מהשערים הוא כבש בניצחון 4–0 על הפועל פתח תקווה בגמר גביע הטוטו. בעונת 1993/1994 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
האירוע הזכור ביותר בקריירה של מליקה הוא תיקול שביצע על רומן פץ בעונת 1993/1994 במשחק מול מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר. בעקבות התיקול שבר פץ את רגלו. לאחר התקרית נטען כי מליקה פגע בכוונה בפץ ואף הואשם כי מיד לאחר מכן אמר "זיינתי אותו". מליקה הכחיש זאת וטען כי הפגיעה לא הייתה מכוונת. בהמשך אותו משחק, שהסתיים ב-1–1, כבש מליקה שער יתרון לזכות מכבי תל אביב.
לקראת עונת 1994/1995 עבר מליקה לבית"ר ירושלים, אך מכיוון שלא התאקלם שם עבר להפועל תל אביב עוד בתחילת העונה. בסוף עונה זו חזר למכבי תל אביב והיה שותף לזכייתה בדאבל בעונת 1995/1996. בגמר גביע המדינה של אותה עונה מליקה אף כבש את השער האחרון בניצחון 4–0 על עירוני ראשון לציון.
את עונת 1996/1997 פתח מליקה במכבי הרצליה אך באמצע העונה עבר לשחק בהפועל בית שאן. בעונת 1997/1998 היה שותף במדי בית שאן במשחק מול בית"ר ירושלים שזכה לכינוי משחק השרוכים. בעונת 1998–1999 שיחק בהפועל לוד.
משפחתו

סבו מאיר מליקה היה שוער בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל, אביו שמואל מליקה היה שוער במכבי תל אביב, בבני יהודה תל אביב ובנבחרת ישראל ואחיו ירון מליקה הוא שוער עבר במכבי תל אביב. בנו, רוי מליקה, הפך גם הוא לכדורגלן.
תארים

אליפויות (2): 1991/1992, 1995/1996
גביע המדינה (2): 1993/1994, 1995/1996
גביע הטוטו (1): 1992/1993
הערות שוליים

↑  כוכב הנוער: מליקה, מעריב 13 בספטמבר 1987
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פינקוס גרין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1936 (בן 88 בערך) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
פנחס (פינקוס, פינקי) גרין (נולד ב-1934) הוא מיליארדר יהודי חרדי, מתגורר בישראל. בשנת 2009 הוערך הונו לפי מגזין פורבס, בכ-1.2 מיליארד דולר. הקים ביחד עם מארק ריץ' את חברת המסחר הבינלאומית "Marc Rich & Co AG" (כיום גלנקור), שהיא כיום חברת המסחר בסחורות הגדולה בעולם.
ביוגרפיה

גרין נולד בברוקלין, ניו יורק, בארצות הברית בשנת 1934 למשפחה בת שמונה ילדים להורים מהגרים מאירופה. עד גיל 16 התחנך בבתי ספר יהודיים, אך לא השלים את לימודיו ועזב את התיכון כדי לעזור ולתמוך כלכלית במשפחתו. בעבודה בחברת הסחר בטובין "פיליפ ברד'רס" (כיום Phibro) קונצרן מסחרי בבעלות יהודית בארצות הברית, הכיר את מארק ריץ' שפרש באותה עת מלימודיו בקולג'. שניהם קודמו בתפקידים בחברה עד שתפסו משרות בכירות באירופה ומונו לאחראים על פיתוח אסטרטגיות למסחר בנפט. בשנת 1974, לאחר שדרישות שכר שלהם שחרגו מהנוהל המקובל בחברה, סורבו בידי נשיא החברה לודוויג יסלזון, עזבו גרין וריץ' את החברה וייסדו את החברה הפרטית שלהם שצמחה במהירות.
בשנת 1992 פרש ומכר את חלקו בחברה, לאחר ניתוח לב שעבר.
גרין מקורב לפוליטיקאים בישראל, בעיקר מחוגי הימין, והוא תורם להם סכומים משמעותיים. פינקוס תרם בעבר תרומות משמעותיות לבנימין נתניהו.
הואשם עם שותפו ריץ' על ידי ממשלת ארצות הברית בסחר עם איראן תוך הפרת אמברגו שהוטל עליה, בעקבות זאת נמלטו לשווייץ, ובהמשך קיבלו חנינה מהנשיא קלינטון.
בתו שרה, הייתה נשואה למיכאל פרוינד.
לקריאה נוספת

דניאל אמאן, מלך הנפט: חייו הסודיים של ידיד ישראל (על מארק ריץ'), אור יהודה: כנרת, 2012. לפי מפתח בעמ' 307
הבחירות לנשיאות רוסיה 2012

הבחירות לנשיאות הפדרציה הרוסית בשנת 2012 התקיימו ב-4 במרץ 2012, וניצח בהן ראש הממשלה ולדימיר פוטין. לראשונה, הנשיא נבחר לתקופת כהונה בת 6 שנים, ולא 4 שנים, זאת בשל שינויים לחוקה שהוכנסו בשנת 2010. נוסף לכך, לראשונה - מאז 2003 - התמודד אוליגרך לתפקיד נשיא רוסיה, עם הכרזתו של מיכאיל פרוכורוב לרוץ לנשיאות, בדצמבר 2011.
מערכות הבחירות של המועמדים התחילו באופן רשמי ב-5 בפברואר 2012, כשהלכה למעשה הניסיון לזכות בחיבת העם יצא לדרך כבר בתחילת מאי 2011 כאשר ארבעה מועמדים שכבר הודיעו רשמית על התמודדותם בבחירות פתחו במסעות הסברה ברחבי רוסיה.
אף שפוטין לא זכה בניצחון מוחץ וזכה בנתון נמוך לעומת הקמפיינים הקודמים שלו לבחירות, הוא ניצח בבחירות עם אחוזי תמיכה של 63% והושבע לתפקיד הנשיא במאי 2012 לתקופת כהונה בת 6 שנים.
המועמדים והתוצאות

| מועמד | מפלגה תומכת | תפקיד | מספר קולות | אחוזים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ולדימיר פוטין | רוסיה המאוחדת | ראש ממשלת רוסיה (2008-2012) | 45,602,075 | 63,60% |
| גנאדי זיוגאנוב | המפלגה הקומוניסטית | מנהיג הוועד המרכזי של הקומוניסטים | 12,318,353 | 17,18% |
| מיכאיל פרוכורוב | - | אוליגרך רוסי | 5,722,508 | 7.98% |
| ולדימיר ז'ירינובסקי | המפלגה הליברל-דמוקרטית | מנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה, סגן יו"ר הדומה הממלכתית (2000-2011) | 4,458,103 | 6.22% |
| סרגיי מירונוב | רוסיה הוגנת | מנהיג מפלגת רוסיה הוגנת, יו"ר מועצת הפדרציה (2001-2011) | 2,763,935 | 3.85% |
| סך הכול (64,71% מאוכלוסיית רוסיה) | - | - | 71,104,543 | 100.00% |
המועמדים והתוצאות > מועמדים שנפסלו

גריגורי יאבלינסקי - מנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית מפלגת יאבלוקו.
דמיטרי מזנצב - מושל מחוז אירקוטסק
הספקולציות טרם הבחירות > השתתפותם של דמיטרי מדבדב ו/או ולדימיר פוטין

על פי החוק הרוסי הנוכחי, גם לנשיא הנוכחי דמיטרי מדבדב וגם לראש הממשלה ולדימיר פוטין הייתה יכולת להתמודד בבחירות. שניהם אמרו כל הזמן שהם ינהלו משא ומתן בינם לבין עצמם לפני שיחליטו מי מהם ילכו להתמודד על התפקיד.
בקונגרס המפלגה ה-11 שנערך ב-24 בספטמבר 2011, לקראת הבחירות לדומה הוכרז פוטין כמועמד רשמי לנשיאות מטעם מפלגת השלטון.
הספקולציות טרם הבחירות > ולדימיר פוטין

זמן רב לפני הבחירות, בשנת 2005, אמר פוטין כי ההחלטה לצאת לקלפיות לא סותרת את החוקה הרוסית, אך הוא לא בטוח שהוא רוצה להסתכל קדימה. ב-3 בדצמבר 2009 בערוץ הטלוויזיה "רוסיה", הוא הצהיר כי השתתפותו בבחירות תלויה במצב החברתי והכלכלי במדינה. עם זאת, בתקופה האחרונה ראש הממשלה, נעשה מעורב ופעיל יותר ויותר בהכנות לבחירות. דוגמה אחת של הכנותיו לבחירות היא הוועידה אזורית של "רוסיה המאוחדת", שפוטין עצמו היה ממארגניה ובמסגרתה הכריז על הקמת החזית העממית הכל-רוסית, גוש על-מפלגתי שנועד לחזק את מפלגת השלטון, רוסיה המאוחדת.
אך לדברי מיכאיל קסיאנוב, ראש הממשלה בקדנציה הראשונה של פוטין, ולדימיר פוטין נחוש ללכת לקלפיות. מידע זה אושר על ידי "מקורות בכירים" עלומים ומדינאים רוסים בכירים מקרבתו של פוטין וביולי 2011 מפלגת "רוסיה המאוחדת" (שפוטין עומד בראשה) אף הצהירה רשמית כי היא תומכת במועמדותו של פוטין לתפקיד הנשיא.
ספקות בדבר טוהר הבחירות

למחרת יום הבחירות, פרסמו משקיפים מטעם הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה הודעה, לפיה בשליש מן הקלפיות התגלו אי סדרים בספירת הקולות. כמו כן הצביעו המשקיפים על כך שלא התקיימה תחרות אמיתית, ומשאבי הממשלה נוצלו לטובת המתמודד פוטין.
הבחירות הנשיאותיות היוו עילה נוספת לארגוני האופוזיציה הרוסית להתאסף ולהפגין נגד פוטין, שהחלו להפגין ביתר שאת מאז היוודע גודל הזיופים בבחירות לפרלמנט בדצמבר 2011.
בחלק מהאזורים הספירה נעשתה על ידי מערך עיבוד פתקי הצבעה אלקטרוני ללא שקיפות.
ראו גם

הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012
פוסי ריוט
הערות שוליים

↑  AP, מתחלפים: פוטין יתמודד לנשיאות, מדבדב לרה"מ, באתר ynet, 24 בספטמבר 2011
↑  דיווח בישראל היום: יריב חדש לפוטין: מיליארדר רוסי יתמודד על הנשיאות
↑  דיווח ברוסית: ז'ירינובסקי מתמודד לתפקיד נשיא רוסיה
↑  דיווח ברוסית: סרגיי מירונוב הוא המועמד השני, אחרי פוטין, המתמודד לתפקיד נשיא רוסיה
↑  אלי שווידלר, מועמד לנשיאות נפסל, מועמד נוסף בדרך, באתר הארץ, 23 בינואר 2012
| הבחירות המקומיות, הפרלמנטריות, והנשיאותיות ברוסיה |
| --- | --- | --- |
| הבחירות לנשיאות | 1991 • 1996 • 2000 • 2004 • 2008 • 2012 • 2018 • 2024  • 2030 | רוסיה |
| הבחירות הפרלמנטריות | 1990 • 1993 • 1995 • 1999 • 2003 • 2007 • 2011 • 2016 • 2021 • 2026 | רוסיה |
| הבחירות לרשויות המקומיות | 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2023 • 2024 | רוסיה |
| ניהול הבחירות | ועדת הבחירות המרכזית | רוסיה |
פתק הצבעה עם שמות המועמדים.
דן מירקוס

דן מירקוס (נולד ב-18 בינואר 1983) הוא שחקן כדוריד לשעבר. את הקריירה הספורטיבית שלו סיים בקבוצת הכדוריד של בני הרצליה. נחשב לאחד מהפיבוטים הגדולים ששיחקו בנבחרת ישראל. מספר חולצתו של דן מירקוס היה 21.
תחילת דרכו

דן מירקוס החל את דרכו בשנת 1993 במועדון הנוער של מכבי תל אביב, וביחד עם חן פומרנץ זכה איתה בדאבל בעונת 2001/2002. בגיל 16, בשנת 1999 הוא עלה לקבוצת הבוגרים, אך בשנת 2003 עבר ליריבתה העירונית, אס"א תל אביב.
קריירה מקצוענית

מירקוס עבר לאס"א תל אביב בשנת 2003, ובעונתו האחרונה בקבוצה, 2011/2012, מונה לקפטן הקבוצה. עם אס"א ת"א זכה בארבעה גביעי מדינה, ביניהם בעונות: 2004/2005, 2007/2008 ו2008/2009. לקראת עונת 2012/2013 עבר לקבוצת הפועל ראשון לציון וזכה עמה באליפות ליגת העל.
מירקוס המשיך לשחק בהפועל ראשון לציון למשך עונה נוספת בה לא זכה עם הקבוצה בתארים. לקראת עונת 2014/2015 עבר לשחק בבני הרצליה.
נבחרת ישראל

מירקוס שיחק בנבחרות הנוער והעתודה של ישראל. בשנת 2001 החל לשחק בנבחרת הלאומית של ישראל. עד 2012 הופיע ב-45 משחקים בינלאומיים וכבש יותר מ-100 שערים.
חיים אישיים

מירקוס למד לתואר בכלכלה וניהול במכללה למנהל. עובד כיועץ השקעות בבנק הבין-לאומי.
הוא נשוי לשירי כהן מירקוס ולהם שתי בנות ובן.
שליו (יישוב)

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 שפה רשמית:  עברית
 תאריך ייסוד:  תש"מ, 1980
 סיבת נטישה:  תוכנית ההתנתקות
 תאריך נטישה:  אוגוסט 2005
 דת:  יהודים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  11 משפחות (2005)
 קואורדינטות:  31°19′19″N 34°14′18″E﻿ / ﻿31.32194444°N 34.23833333°E﻿ / 31.32194444; 34.23833333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) שליו(למפת מערב הנגב רגילה) שליו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שליו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שליו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שליו היה התנחלות ויישוב קהילתי דתי בגוש קטיף אשר השתייך למועצה אזורית חוף עזה.
היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1980 כהיאחזות נח"ל שננטשה אחרי זמן קצר. אחרי הנסיגה מסיני בשנת תשמ"ב (1982), עברו למקום מפוני היישוב עצמונה, והמקום קיבל את השם "מצפה עצמונה". אנשי עצמונה עברו ליישוב הקבע בשנת תשמ"ז, והמקום הפך למחנה צבאי. בשנת 1989 הוקם בתוך המחנה הצבאי היישוב פאת שדה, שעבר בשנת 1993 למקום הקבע שלו. לאחר מכן ננטש המקום שוב, עד שיושב מחדש בחודש אלול תשס"א (2001).
היישוב נקרא על שמו של השליו, אותו אכלו בני-ישראל במהלך מסעם במדבר כאשר עלו ממצרים.
היישוב פונה בשנת 2005, כחלק מתוכנית ההתנתקות. מהיישוב פונו אחת עשרה משפחות. משפחה אחת עברה לניצן, ארבע משפחות גרות כיום ביתד, משפחה נוספת עברה ליד בנימין ומשפחה נוספת הצטרפה לקהילת נצרים באריאל. שאר המשפחות התפזרו אף הן.
הערות שוליים

↑  חגי הוברמן, שורשים בחולות עמוד 277.
↑  שורשים בחולות שם.
↑  שורשים בחולות, עמוד 126.
↑  שורשים בחולות עמוד 167.
↑  שורשים בחולות עמוד 277.
| ההתנחלויות שפונו במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות |
| --- | --- | --- |
| גוש קטיף | נוה דקלים • נצר חזני • פאת שדה • קטיף • רפיח ים • שירת הים • שליו • תל קטיפא • בדולח • בני עצמון • גדיד • גן אור • גני טל • כפר ים • כרם עצמונה • מורג • דהנייה |  |
| התוחמת הצפונית | אלי סיני • דוגית • ניסנית |  |
| מרכז רצועת עזה | כפר דרום • נצרים |  |
| צפון השומרון | גנים • כדים • חומש • שא-נור |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007324573705171
ואסיליס ספאנוליס

ואסיליאוס (ואסיליס) ספאנוליס (ביוונית: Βασίλειος "Βασίλης" Σπανούλης; נולד ב-7 באוגוסט 1982 בלאריסה, יוון) הוא כדורסלן עבר יווני ששיחק בעמדות הרכז והקלע וכיום מאמן את מונקו מליגת העל הצרפתית ואת נבחרת יוון. גובהו 1.93 מטר. ספאנוליס היה ידוע כשחקן שמתעלה ברגעי ההכרעה במשחקים חשובים ונחשב לדעת רבים לאחד מקלעי הקלאץ' הגדולים בכדורסל האירופי במאה ה-21.
קריירה

ספאנוליס החל את קריירת הכדורסל בילדותו עם קבוצת הילדים של אא"ל 1964 מלאריסה, ושיחק שם משנת 1994 עד 1998. הוא החל את הקריירה המקצועית שלו לאחר שערך את משחק הבכורה שלו בעונת 1998/99 במשחק מול אייגלאו, כבר בגיל 16.
כאמור, ספאנוליס החל את הקריירה המקצועית והבוגרת שלו במדי אא"ל לאריסה. במשך שלוש עונותיו בקבוצה שיחק בליגת המשנה היוונית. במדי אא"ל לאריסה זכה בגביע הליגה השנייה של עונת 2000/01.
לאחר ששיחק עבור אא"ל לאריסה במשך שלוש עונות, ספאנוליס חתם במדי מארוסי מליגת העל היוונית הבכירה למשך ארבע עונות. ספאנוליס הוביל את המועדון הקטן מאתונה לצמרת הכדורסל היווני ולהעפלה לשלבים הגבוהים במפעלים האירופאים. בעונתו הראשונה הגיע עימה לגמר הגביע היווני הראשון בהיסטוריית המועדון. בעונה שלאחר מכן, הוביל ספאנוליס לפיינל פור היורוקאפ של פיב"א וכן בעונתו השלישית בקבוצה, עונת 03/04, הוביל את המועדון להישג שיא, לאחר שקבוצתו העפילה לגמר אליפות יוון, בו קבוצתו לא יכלה לפנאתינייקוס. בנוסף לזאת, ספאנוליס עזר למארוסי להעפיל גם לגמר היורוקאפ.
ספאנוליס עזב את מארוסי בתום ארבע עונות לטובת פנאתינייקוס. בפנאתינייקוס שיחק שנה אחת לפני שעזב לליגת ה-NBA בשנת 2006, ושיחק במדי יוסטון רוקטס. לאחר שנה בארצות הברית חזר לפנאתינייקוס איתה שיחק במשך 3 עונות. בסך הכל זכה ב-4 אליפויות יוון ובגביע יורוליג אחד במדיה.
בשנת 2010 עבר לשחק בשורותיה אולימפיאקוס עימה זכה בשתי אליפויות יורליג רצופות ובשלוש אליפויות יוון.
ב-2015 הודיע שבתום היורובאסקט יפרוש מנבחרת יוון.
בשנת 2021 פרש ממשחק פעיל.
ב- 24 ביוני 2022 מונה למאמנה של פריסטרי מליגת העל היוונית. בקיץ 2024 סיים את תפקידו בקבוצה.
ב-2 באוקטובר 2023 מונה למאמנה של נבחרת יוון.
ב-27 בנובמבר 2024 מונה למאמנה של מונקו מליגת העל הצרפתית והיורוליג.
סטטיסטיקות קרירה > ביורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005/2006 | פנאתינייקוס | 23 | 3 | 27.8 | 0.534 | 0.368 | 0.780 | 2.0 | 3.1 | 1.4 | 0.0 | 14.6 |
| 2007/2008 | פנאתינייקוס | 20 | 5 | 27.8 | 0.444 | 0.355 | 0.750 | 2.6 | 2.7 | 1.3 | 0.0 | 11.3 |
| 2008/2009 | פנאתינייקוס | 19 | 9 | 25.6 | 0.413 | 0.309 | 0.879 | 2.4 | 3.5 | 1.2 | 0.0 | 10.5 |
| 2009/2010 | פנאתינייקוס | 14 | 6 | 25.3 | 0.398 | 0.277 | 0.845 | 1.5 | 3.6 | 1.1 | 0.0 | 10.3 |
| 2010/2011 | אולימפיאקוס | 20 | 17 | 29.5 | 0.444 | 0.347 | 0.852 | 1.8 | 4.3 | 1.1 | 0.1 | 14.2 |
| 2011/2012 | אולימפיאקוס | 21 | 19 | 29.8 | 0.479 | 0.386 | 0.827 | 2.0 | 4.0 | 0.7 | 0.1 | 16.7 |
| 2012/2013 | אולימפיאקוס | 31 | 31 | 30.0 | 0.397 | 0.321 | 0.782 | 2.2 | 5.5 | 0.9 | 0.0 | 14.7 |
| 2013/2014 | אולימפיאקוס | 26 | 26 | 28.1 | 0.430 | 0.344 | 0.738 | 2.0 | 4.6 | 0.4 | 0.0 | 15.1 |
| 2014/2015 | אולימפיאקוס | 26 | 26 | 28.1 | 0.396 | 0.333 | 0.759 | 1.8 | 5.5 | 0.8 | 0.1 | 14.4 |
| 2015/2016 | אולימפיאקוס | 20 | 20 | 26.9 | 0.318 | 0.260 | 0.706 | 1.5 | 5.4 | 0.4 | 0.0 | 11.2 |
| 2016/2017 | אולימפיאקוס | 33 | 32 | 26.8 | 0.396 | 0.315 | 0.759 | 1.7 | 6.1 | 0.6 | 0.0 | 12.6 |
| 2017/2018 | אולימפיאקוס | 24 | 24 | 26.3 | 0.396 | 0.315 | 0.817 | 1.5 | 5.6 | 0.7 | 0.0 | 14.0 |

| קריירה |  | 277 | 218 | 27.8 | 0.419 | 0.327 | 0.788 | 1.9 | 4.6 | 0.8 | 0.0 | 13.5 |
סטטיסטיקות קרירה > בליגת ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006/2007 | יוסטון | 31 | 0 | 8.8 | 0.319 | 0.172 | 0.810 | 0.7 | 0.9 | 0.2 | 0.0 | 2.7 |

| קריירה |  | 31 | 0 | 8.8 | 0.319 | 0.172 | 0.810 | 0.7 | 0.9 | 0.2 | 0.0 | 2.7 |
תארים > קבוצתיים

יורוליג :2009
אליפות הליגה היוונית (4): 2006, 2008, 2009, 2010
הגביע היווני (3): 2006, 2008, 2009
יורוליג (2) :2012, 2013
אליפות הליגה היוונית (3): 2012, 2015, 2016
הגביע היווני (1): 2011
זהב ביורובסקט 2005
ארד ביורובסקט 2009
כסף באליפות העולם 2006
כסף במשחקי הים התיכון 2001
זהב עד גיל 20, 2002
ארד עד גיל 18, 2000
תארים > אישיים > הליגה היוונית

MVP הליגה היוונית (4): 2006, 2009, 2012, 2016
חמישיית השנה בליגה היוונית (10): 2005, 2006, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2015, 2016, 2017
השחקן הצעיר של השנה בליגה היוונית: 2003
תארים > אישיים > היורוליג

MVP של פיינל פור היורוליג (3): 2009, 2012, 2013
MVP של היורוליג: 2013
חמישיית העונה ביורוליג:
החמישייה הראשונה (3): 2012, 2013, 2015
החמישייה השנייה (5): 2006, 2009, 2011, 2014, 2018
מקום שני ברשימת קלעי היורוליג בכל הזמנים
תארים > אישיים > הישגים נוספים

שחקן השנה באירופה של אתר יורובסקט: 2013, 2012
חמישיית יורובסקט 2009
MVP של הגביע הבין-יבשתי בכדורסל: 2013