stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אכלוס צלופחי
מצב שימור

מצב השימור של צלופח זה הוא ללא חשש על פי הרשימה האדומה של IUCN.
הערות שוליים

↑  אכלוס צלופחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אכלוס צלופחי במילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  אכלוס צלופחי, באתר fishbase (באנגלית)
1 2  דני גולני ודוד דרום, מדריך הדגים של ישראל, ים סוף, הים התיכון, מים מתוקים, ירושלים: כתר הוצאה לאור, 1999 (הדפסה שנייה), עמ' 128
↑  Linnaeus, C., 1758 (1 Jan.) [ref. 2787] Systema Naturae, Ed. X. (Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis. Tomus I. Editio decima, reformata.) Holmiae. v. 1: i-ii + 1-824.
↑  אכלוס צלופחי, באתר הרשימה האדומה של IUCN
מריה אן סמית

מריה "גרני" סמית (1799–1870)
מריה אן "גרני" סמית (באנגלית: Maria Ann "Granny" Smith;‏ 1799 – 9 במרץ 1870) הייתה פרדסנית בריטית-אוסטרלית שפיתחה את זן התפוחים "גרני סמית" (Granny Smith, או סבתא סמית).
ראשית חייה

מריה אן שרווד נולדה ב-1799 בכפר פרסמרש שבמחוז סאסקס אשר באנגליה. אביה היה ג'ון שרווד, פועל חקלאי, ואמה הייתה האנה לבית רייט. גם מריה התחילה כפועלת בשדות, ונישאה לפועל בשם תומאס סמית באוגוסט 1819. שניהם היו אנאלפביתים. במשך 19 שנה לאחר שנישאו, גרו השניים בבקלי, כפר הולדות של תומאס, ונולדו לזוג שמונה ילדים, אשר שלושה מהם מתו בינקותם.
משפחת סמית היגרה לניו סאות' ויילס, כחלק מתוכנית ההתיישבות של ממשלת הקולוניה. הם הגיעו לאוסטרליה בספינה "ליידי נוג'נט" ב-27 בנובמבר 1838. תומאס מצא עבודה אצל חוואי שגידל עצי פרי, בעיירה רייד במחוז קיסינג פוינט (לימים פרוור של סידני בירת אוסטרליה). האזור היה אז בקושי מיושב, ושם נשארו עד סוף חייהם. בשנת 1856, תומאס קנה כמאה דונמים של קרקע כדי לנטוע פרדס משלו, במחיר 605 ליש"ט.
הפרדס של משפחת סמית שגשג באקלים הידידותי, ובנוסף מריה הייתה מוכרת פשטידות פרי בשוק המקומי, ושמה יצא לפניה.
פיתוח התפוח גרני סמית

בשנת 1868, סיטונאי מסידני נתן למריה ארגז תפוחי מאלוס צרפתיים (סוג של תפוח קטן ומר, שבדרך כלל לא משמש למאכל, אלא רק לבישול), כדי לעשות מהם פשטידות. לאחר השימוש בהם, היא נפטרה משאריות הקליפות והחרצנים וזרקה אותם על ערימת קומפוסט ליד הנחל שבחווה. כעבור מספר חודשים, היא מצאה שהזרעים גדלו לעץ צעיר, אותו טיפחה עד שנשא פרי. היא הבינה במהרה שהפרי – בעל צבע ירוק בוהק – אינו המאלוס הצרפתי אלא משהו אחר, סוג תפוח שלא ראתה מימיה. אך מריה הייתה צריכה לקבל הכרה רשמית שמדובר בסוג חדש של תפוח. ב-1868 היא הזמינה את הבוסתנאי א. ה. סמול לחוות את דעתו המקצועית. באותה תקופה, תפוחים סווגו כתפוחים לאכילה או תפוחים לבישול – ועד מהרה זוהה התפוח החדש כ"גרני סמית" (סבתא סמית, על שם מריה), התפוח שהפך לאחד הפופולריים בעולם.
מריה לא הפכה את התפוח למיזם עסקי – זה קרה לאחר מותה, עם פיתוח נוסף של הזן.
ב-1876, לאחר מותם של מריה ותומאס, הפרדסאי המקומי אדוארד גלארד קנה חלק מחוות סמית, והמשיך לגדל ולפתח את הזן. אחריו, סגן שר החקלאות האוסטרלי גם החליט לגדל את התפוחים, והם הפכו לפופולריים במחוז מגוריו. החוואי הניסיוני א. ק. וולסטנהולם שמע על הזן החדש, והחליט גם הוא לנטוע מן העצים בחוותו. הוא האמין שהזן התפתח מתרכובת של המאלוס הצרפתי עם זן קלאופטרה. הוא גילה שבנוסף להיות הגרני סמית תפוח טעים, שהוא עמיד מאוד, נשמר זמן רב באחסון, וגם מתאים לגידול באזורים הרריים, תגלית שנחשבה לחשובה בהתפתחות החקלאות באוסטרליה. הוא המשיך בנטיעת מספר גדול של עצים אלה, ועד מותו ב-1914 כבר היה ביקוש מאוד גדול ברחבי אוסטרליה.
על המשך פיתוח הזן היה אחראי ג'ורג' הייזלווד, שהשווה את הפרי שהניבו העצים בסוגים שונים של אדמה. כך גילה, למשל, שהעץ משגשג יותר באדמה וולקנית, ושהתפוחים יותר טעימים כשהם גדלים מתוך אדמת גרניט אדומה, בהשוואה לגרניט לבנה. ב-1918, הוא מכר את התפוחים לחיילים אמריקאים שהיו מוצבים באוסטרליה, וכך הפופולריות של הגרני סמית התפשטה גם לצפון אמריקה.
מותה ומורשתה של מריה סמית

מריה אן סמית נפטרה ב-9 במרץ 1870 ברייד ונקברה בבית הקברות של כנסיית סיינט אן, במרחק מספר קילומטרים מהחווה שלה. היא הותירה מאחוריה את בעלה, שתי בנות, ושלושה בנים. התפוח שהיא גילתה אומץ בהתלהבות על ידי פרדסאים אחרים שהמשיכו לפתחו ולהציג אותו בתערוכות בוסתנאיות. ב-1891 ה"גרני סמית" אף זכה בפרס תפוח הבישול הטוב ביותר. ב-1895 הוא אושר על ידי משרד החקלאות לייצוא, והממשלה אף קידמה את גידולו. לאחר מלחמת העולם הראשונה, התפוח כבר יוצא לארצות רחוקות, והפך לאחד הזנים הפופולריים בעולם.
החלקה הדרומית של חוות סמית נשמרה כפארק זיכרון, ובכל שנה מאז 1985 מתקיים פסטיבל "גרני סמית" שגם הוא משמר את מורשתה של מריה סמית.
הערות שוליים

↑  The History of the Granny Smith Apple, Lithgow Mercury, August 15, 2017
↑  MARIE ‘GRANNY’ SMITH – THE LADY BEHIND THE APPLE, History Channel
↑  THE GRANNY SMITH APPLE, National Library of Australia
↑  Maria Ann Smith,Australian Dictionary of Biography, Australian National University
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: smith-maria-ann-13199  Trove: 1469707
יאן ארטוס ברטראן

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1946 (בן 78) פריז, צרפת 
 סוגה מועדפת:  צילום אוויר 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (31 בדצמבר 2009)  פרס ומדליית צ'רי קירטון (2013)  מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית הצרפתית (2001)  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (14 בנובמבר 2016)  אביר בלגיון הכבוד (11 באפריל 2001)  מפקד בלגיון הכבוד (31 בדצמבר 2020)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (9 ביולי 2013)  אלופי כדור הארץ (2009)  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (17 ביוני 2008)  קצין במסדר ההצטיינות החקלאית 
 http://www.yannarthusbertrand.org
 פרופיל ב-IMDb
 
יאן ארטוס ברטראן (בצרפתית: Yann Arthus-Bertrand; נולד ב-13 במרץ 1946) הוא צלם, במאי ועיתונאי צרפתי, פעיל וסמל בינלאומי למאבק בתחום שמירת הסביבה.
ביוגרפיה

ברטראן נולד בפריז למשפחת תכשיטנים מפורסמת, אשר בין השאר מופקדת על ייצור אותות הכבוד לממשלת צרפת מאז המהפכה הצרפתית והוא אח לחמישה. בשנת 1963, כשהוא בן 17, עזב את הבית במטרה להיכנס לעסקי הקולנוע. הוא החל בעבודות שירות באולפני קולנוע ואחר כך מצא עבודה כעוזר במאי. כעבור כמה שנים החל לקבל עבודות בתור שחקן. לאחר תקופה קצרה, עזב את תעשיית הקולנוע לטובת עבודה בספארי, באזור אלייה במרכז צרפת, ובגיל 30, עבר לשמורת מסאי מארה בדרם מערב קניה, לכתיבת דוקטורט על אריות. למימון לימודיו, עבד בשמורה כטייס כדור פורח, והנופים שראה מהאויר, היו ההשראה לעבודתו בצילום.
קריירה מקצועית בצילום

לאחר שעבר עם משפחתו לאפריקה, פגש בקניה את ג'ונתן סקוט, צלם טבע, והוא הוביל אותו לעניין בצילום.
בשנות ה-80, ברטראן החל לעבוד כצלם בעבור הנשיונל ג'יאוגרפיק, "לה פיגארו" ו"פארי מאץ".
במשך כ-10 שנים, תיעד גם מכוניות ואופנועים המותירים שובלי עשן, במרוץ פריז דקר.
ב-2007, ברטראן ביקר גם בישראל במסגרת סיבוביו בעולם.
ספרו - אלבום תמונות כדור הארץ ממעוף הציפור

בשנת 1992, בעקבות דברים ששמע בכנס ועידת האקלים בריו, החליט להתמסר לפרויקט לצלם את כדור הארץ מלמעלה. לאחר גיוס כספים לפרויקט שכלל גם את משכון ביתו, החל בצילומים. הוא טס מעל 80 ארצות במשך שנתיים וב־1999, פרסם את הספר Earth from Above, "מבט לאדמה מן השמיים", אשר זכה להצלחה ענקית, נמכר בלמעלה מ-4 מיליוני עותקים ותורגם ל-27 שפות.
ספרו הוא ספר הצילום המצליח ביותר בעולם
סרטי טבע וסרטים תיעודיים

בשנת 2009, יצא לאקרנים הסרט התיעודי Home, המכיל צילומים אוויריים של מקומות שונים ב-54 מדינות ברחבי כדור הארץ.
בשנת 2012, יצא סרטו התיעודי "Planet Ocean" - כוכב הלכת אוקיינוס", העוסק בהיסטוריה של האורגניזמים החיים באוקיינוס, והיחסים שיש להם זה עם זה ועם בני האדם.
בשנת 2015, יצא לאקרנים הסרט התיעודי "Human" - "פני האנושות", של ראיונות קצרים עם אנשים מאות אנשים מסביב לעולם. הסרט נוצר בעקבות פרויקט של צוותו, שראיין 6,000 אנשים ברחבי העולם. אלה ספרו על חייהם וחלומותיהם לצד הקשיים, ומתוכם נבחרומספר עדויות לצד צילומי נופים מהארצות שמהן הם באו.
בשנת 2019 עתיד לצאת הסרט התיעודי Woman,[דרוש מקור] מאין המשך של הסרט Human, אך עוסק בנשים בלבד מסביב לעולם.[דרוש מקור]
ב-2021, הציג את סרטו "ירושה", בועידת האקלים הבינלאומי, בגלאזגו, בנוכחות הנסיך צ'ארלס. להבנתו, התחזית אינה אופטימית, ולפיכך הוא גם מצדיק את מאבקה של גרטה טונברי בנושא.
ב-2021, עובד על סרט בנושא פליטים.
בקורת על עשייתו

ארגונים אקולוגים ראדיקליים, בקרו את חברותו במועצת המנהלים של תאגיד LVMH, האחראי למותגי יוקרה בתעשיית המזון והאופנה, ואת זיהום האויר, הכרוך בצילומים מכלי תעופה.
עשייה ציבורית > תערוכות

ברטראן ניסה להציג את צילומיו במוזיאונים, אך נענה בשלילה. לכן, הוא מציג בכל העולם את תמונותיו, בתערוכות חינם, התלויות באוויר הפתוח, ומנה 250 תערוכות עד 2021
עשייה ציבורית > עמותת "גוד פלאנט"

ברטראן הקים את העמותה העוסקת בחינוך לאקולוגיה ולתרבות ותורם לה את הכנסותיו מפעילותו בדירקטוריון האופנה "קרינג"
חיים אישיים

אשתו הראשונה הייתה בעלת פארק לחיות בר בצרפת ובמשך עשר שנים עזר לה לתחזק את המקום וכך אהבתו אל הטבע.
בגיל 30, ההתגרש מאשתו והתחתן עם אשה אחרת, ונסע לאפריקה עמה ועם שני ילדיה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  תמר שבק, הצלם שתיעד את העולם מלמעלה: "בסופו של דבר, גרטה טונברג צודקת", באתר ynet, 5 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278537505171  PLWABN: 9810670642305606  BIBSYS: 99015718  BNE: XX838818  BnF: cb118892529 (data)  CANTIC: a12116804  CiNii: DA03739285  GND: 119276755  ICCU: PALV041516  ISNI: 0000 0001 2138 5841  LCCN: n82074386  LNB: 000070202  MusicBrainz: 422738d4-5d55-49cb-a679-23ea00cefbf8  NDL: 00431785  NKC: jn20020716268  NLG: 79186  NLK: KAC200903981  NSK: 000579315  NTA: 114011354  PIC: 315396  RERO: 02-A002941348  RKD: 203823  SELIBR: 226002  SNAC: w6z68bvz  SUDOC: 026692643  Trove: 1207775  ULAN: 500340514  VcBA: 495/51469  VIAF: 71386536   WorldCat (עם VIAF): 71386536
Shein

| --- | --- |

 סוג:  חנות מקוונת 
 תקופת הפעילות:  הרפובליקה העממית של סין סין; 2008 – הווה
 בעלות:  Nanjing Lingtian Information Technology Co., Ltd
 שירותים עיקריים:  מסחר אלקטרוני, שיווק באינטרנט, אופנה מהירה
 הכנסה:  63.5 מיליארד רנמינבי (10 מיליארד דולר) (2020)
 shein.com
 
שִׁיאִין (בסינית: 希音, תעתיק לאלפבית לטיני: SHEIN, ועל-כן נפוצה ההגייה השגויה: "שֵׁיין") היא חברת קמעונאות אינטרנטית של אופנה מהירה סינית-סינגאפורית. החברה ידועה במחירים הזולים במיוחד בהם היא משווקת ביגוד ואביזרי טיפוח תוצרת-סין.
היסטוריה

Shein, חברת מסחר אלקטרוני סינית, נוסדה בשנת 2008 בנאנג'ינג על ידי היזם כריס שוּ. תחילה פעלה כעסק דרופשיפינג תחת השם Sheinside.com והתמקדה במכירת בגדי נשים. עד שנת 2013 היו לחברה 100 עובדים, וכבר הקימו את המטה שלה בגואנגג'ואו, סין. בשנת 2014 החלה לעצב ולייצר בגדים בעצמה ורכשה את חברת Romwe. בשנת 2015 קוצר שמה ל-SHEIN (בתרגום חופשי מאנגלית קלוקלת "היא בפנים").. החברה זכתה לפופולריות עולמית, ובשנת 2020 הייתה מהמותגים המדוברים ביותר ברשתות החברתיות, כולל טיקטוק, יוטיוב ואינסטגרם. היא פועלת בלמעלה מ-220 מדינות, ובמאי 2021 הייתה אפליקציית הקניות המובילה בארצות הברית. עד 2021 השיגה החברה נתח שוק של כ-28% בשוק האופנה המהירה בצפון אמריקה, כשהמודל העסקי שלה נהנה מהשלכות מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין.
למרות הצלחתה, Shein התמודדה עם ביקורות: בשנת 2018 חוותה פרצת אבטחה שפגעה במיליוני משתמשים. בשנת 2020 נאסרה אפליקציית החברה בהודו בשל חשש מפגיעה בפרטיות, ובאותה שנה עוררה סערה בעקבות מכירת שרשרת עם צלב קרס, שהוסרה רק לאחר ביקורות ציבוריות.
ביקורת

הביקורת על פעילות החברה נוגעת לרוב לתנאי ההעסקה והייצור ולפגיעה בסביבה. תהליך הייצור של שיאין גורם לנזק סביבתי, כיון שהוא כולל שימוש מוגבר במשאבים סביבתיים ושינוע מוצרים באריזות שאינן מתכלות. כ-95.2% ממוצרי החברה מכילים פלסטיק, ובחלקם זהו המרכיב העיקרי. בדיקות ארגון "גרינפיס" חשפו שימוש בכימיקלים אסורים, בריכוזים מסוכנים, המפרים את תקנות האיחוד האירופי. בנוסף, בדיקות בדרום קוריאה חשפו נוכחות כימיקלים מסוכנים כמו פתלטים (אנ'), הועלולים לגרום לבעיות בריאותיות כמו הפרעות הורמונליות, מחלות לב, סוגי סרטן שונים ובעיות פוריות. כמו כן נמצאו רמות גבוהות של חומרים מסרטנים, כגון פורמלדהיד ועופרת, במוצרים לילדים.
בנוסף, תחקירים חשפו תנאי עבודה קשים במפעלי החברה המפרים את חוקי ההעסקה בסין, לרבות ימי עבודה של 18 שעות, שכר זעום, קנסות על טעויות, שהם נחשבים תנאי עבדות על פי חוק העבדות המודרנית של בריטניה וגם אוסטרליה. הפרת חוקי העסקה בסין ובמדינות נוספות. הפרות נוספות נרשמו עקב הפרת זכויות יוצרים. מעצבים עצמאיים התלוננו על העתקת עיצובים ללא אישור ושיטות עבודה לא אתיות, כדי להשיג מחירים נמוכים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, שיאין הואשמה במכירת דגלי פלסטין באתרה, מה שעורר מחאה מצד משתמשים ישראלים. החברה הסירה את הדגלים, אך השעתה שיתופי פעולה עם משפיענים ישראלים.
ראו גם

אופנה מהירה
כלכלת הרפובליקה העממית של סין
Made in China
הערות שוליים

↑  Faithfull, Mark. "Shein: Is China's Mysterious $15 Billion Fast Fashion Retailer Ready For Stores?". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2021-06-15.
↑  Fashion lovers discover they've been pronouncing 'Shein' totally wrong all this time | indy100, www.indy100.com (באנגלית)
↑  במקור: שוּ יאנגטיאן 许仰天
↑  קרי: שִׁיאִינְסָייד; בתרגום חופשי מאנגלית קלוקלת "היא בפנים"
↑  "Shein: The TikTok of Ecommerce".{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Nguyen, Terry (2021-07-13). "Shein is the future of fast fashion. Is that a good thing?". Vox (באנגלית). נבדק ב-2021-10-04.
↑  "This Chinese shopping app Gen Z loves is banned in India". South China Morning Post (באנגלית). 2020-07-01. נבדק ב-2021-06-17.
↑  "Shein overtakes Amazon as the most installed shopping app in US".{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
1 2  "How Trump's Trade War Built Shein, China's First Global Fashion Giant". www.bloomberg.com. נבדק ב-2021-06-15.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Shein surpasses H&M, Zara in US fast fashion sales". Retail Dive (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-09-13.
↑  "Wolf in Shein's clothing? Fast-fashion's TV rebrand". Economist Espresso (באנגלית). 2021-09-02. נבדק ב-2021-09-13.
↑  דוד רוזנטל‏, גניבת כרטיסי אשראי באתר Shein: יש תלונות, אבל אין פרצת אבטחה, באתר וואלה, 29 באוקטובר 2020
↑  Toh, Michelle (15 ביולי 2021). "Amazon is helping a Chinese upstart make a comeback in India after its app was banned". CNN. נבדק ב-2021-08-30. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  רועי ברק, ‏"אין לנו תירוץ": אתר הקניות shein הסיר תליוני צלבי קרס מוזהבים, באתר גלובס, 13 ביולי 2020
↑  חברת האופנה SHEIN מסתבכת: אלה הפרטים הלא מחמיאים שנחשפו, באתר אייס, 19 באוקטובר 2022
↑  Watch Inside the Shein Machine: UNTOLD | Stream free on Channel 4, www.channel4.com (באנגלית)
↑  Sangeeta Singh-Kurtz, Shein Is Even Worse Than You Thought, The Cut, ‏2022-10-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  שני אשכנזי, נפט יושב עלייך בול: ההצלחה של ענקית האופנה SHEIN מלווה בנזק אקולוגי בלתי הפיך, באתר כלכליסט, 27 בנובמבר 2022
↑  ערן איצקוביץ, הדוקו על SHEIN יגרום לכם להרגיש רע על כל שופינג שאי פעם עשיתם, באתר www.israelhayom.co.il, ‏20/2/2023, 14:30
↑  Waldersee, Victoria (6 באוגוסט 2021). "Chinese retailer Shein lacks disclosures, made false statements about factories". Reuters. נבדק ב-29 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Why Indie Brands Are At War With Shein And Other Fast-Fashion Companies". 20 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Che, Chang (2021-06-09). "A look inside Shein, the $45 billion retail enigma upending the global fashion industry". SupChina (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-07-12.
↑   רפאלה גויכמן, הגולשות הישראליות פותחות חזית נגד SHEIN - לא בטוח שבצדק, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2023
↑  ענבל חייט, "תמחקו את האפליקציה ואל תזמינו משם יותר": האתר שיין הציע למכירה דגל פלשתין, באתר ישראל היום, 15 באוקטובר 2023
↑  מערכת וואלה! אופנה‏, אחרי שערוריית דגל פלסטין: SHEIN מפסיקה את ההתקשרות עם משפיענים ישראלים, באתר וואלה, 16 באוקטובר 2023
הונדה

ערך זה עוסק ביצרנית מכוניות יפנית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


בניין מטה הונדה במינאטו, טוקיו
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בטוקיו (7267)  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (HMC) 
 מייסדים:  סויצ'ירו הונדה טקאו פוג'יזאווה
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־77 שנים)
 חברות בנות:  Honda R&D  Honda Atlas Cars Pakistan  HMSI  Honda Express  Honda Auto Body  Astra Honda Motor  Sony Honda Mobility  Honda Prospect Motor  Honda Mobilityland  GE Honda Aero Engines  Everus  הונדה אוסטרליה  Honda Aero  הונדה טיוואן  הונדה קנדה  הונדה אמריקה  הונדה דונגפנג  Honda Racing Corporation  Honda Aircraft Company  הונדה רכב הודו  הונדה ייצור בממלכה המאוחדת  הונדה ייצור באלבמה  Montesa Honda 
 מיקום המטה:  מינאטו 
 משרד ראשי:  יפןטוקיו, יפן
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב, ייצור 
 מוצרים עיקריים:  מכוניות, משאיות, אופנועים, טרקטורונים, גנרטורים חשמליים, רובוטים
 הכנסות:  74 מיליארד דולר (2005)
 רווח תפעולי:  871,200,000,000 ין יפני (נכון ל־2022) 
 רווח:  4.2 מיליארד דולר (2005)
 הון עצמי:  10,770,000,000,000 ין יפני (נכון ל־2022) 
 מנכ"ל:  טושיהירו מיבה
 עובדים:  198,561 (2014)
  
 www.honda.co.jp
 
לוגו אופנועי הונדה ב-1962
הונדה סיוויק משנת 2006 (גרסה אמריקאית)
הונדה CB750 K1 משנת 1970 בקירוב
הונדה מוטור (ביפנית: ‏本田技研工業株式会社קובץ:Honda giken kougyou.ogg‏Ⓘ‏) היא יצרנית יפנית של מכוניות, משאיות, אופנועים, טרקטורונים, גנרטורים חשמליים ורובוטים. החברה מייצרת ציוד ימי, ציוד גינון ורכיבים בתחום התעופה. בשנת 2007 דורגה הונדה במקום ה-73 בין החברות המסחריות הגדולות בעולם עם שווי שוק של 68.3 מיליארד דולר. בדירוג פורצ'ן גלובל 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2024, מוקמה הונדה במקום ה-57.
הונדה היא יצרנית המנועים הגדולה בעולם, כאשר מדי שנה מייצרת החברה 14 מיליון מנועי בעירה פנימית. עם זאת, בקרב הציבור הרחב החברה מוכרת בעיקר בשל המכוניות והאופנועים שלה. הונדה סופר קאב מתוצרת החברה, הוא כלי הרכב המנועי הנמכר בהיסטוריה עם למעלה ממאה מיליון יחידות שנמכרו החל משנת 1958.
מרכז החברה ממוקם בטוקיו ומשרדים ראשיים נוספים ממוקמים בשוקי היעד הגדולים, בעיקר בארצות הברית. מפעלי החברה ממוקמים במדינות רבות בעולם.
יבואנית הונדה בישראל היא מאיר חברה למכוניות ומשאיות שבבעלות ישראל קז (בנו של מאיר קז מייסד החברה) וגיסו יעקב שחר.
אקורה (Acura) היא חברת הבת ומותג רכבי היוקרה של הונדה (כהשוואה, לקסוס ואינפיניטי הן מותגי רכבי היוקרה של טויוטה וניסאן בהתאמה). החברה התחילה להשתמש במותג "אקורה" ב-1986 כדי לבדל בשוק האמריקני את רכבי היוקרה של הונדה מן הדגמים הזולים.
היסטוריה

ב-24 בספטמבר 1948 הקים סויצ'ירו הונדה את הונדה מוטור, בנצלו את הצורך בתחבורה זולה ובסיסית בזמנים הקשים כלכלית של יפן לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא החליט לייצר אופניים עם מנוע עזר. לפני כן, היה הונדה בעל עסק ליצור בוכנות שנהרס במלחמה. סדנת הייצור הראשונה פעלה אמנם במבנה עץ פשוט אך תוך עשור התקדמה החברה להיות יצרנית שמוכרת את תוצרתה בכל העולם. ב-1958 הוקמה חברת הבת האמריקנית "אמריקן הונדה".
עד ל-1960 יצרה החברה אופנועים בלבד, אך החל משנה זו היא התחילה לייצר גם מכוניות קטנות בעיקר לשוק היפני. במהלך שנות ה-60 התקדמה החברה במורכבות האופנועים שייצרה ובהדרגה הם הפכו ברי השוואה ולעיתים אף עלו על האופנועים האירופאים שהובילו באותה תקופה. תהליך זה בא במקביל להשתתפות המסיבית במרוצי אופנועים ובמיוחד במרוצי גרנד פרי, שם הונדה השיגה עליונות בקטגוריות רבות. ב-1969 השיקה הונדה אופנוע שהפך אותה ליצרנית מובילה. היה זה ה-CB750 – אופנוע כביש בעל מנוע ארבעה צילינדרים לרוחב שעלה בכוח מנועו בצורה משמעותית על האופנועים המתחרים. מהעת הזו הפכה הונדה ליצרנית האופנועים הגדולה בעולם ומאז נשארה כזו.
הונדה ניסתה למכור מכוניות בארצות הברית אך ללא הצלחה מרובה עד לתקופת משבר האנרגיה העולמי של תחילת שנות ה-70, אז היא החלה להצליח עם הסיוויק. מכוניות אלו שהיו גדולות מקודמותיהן אך עדיין קטנות משמעותית מהדגמים האמריקאיים המקובלים, היו בעלות יתרון גדול בצריכת הדלק. ב-1976 הציגה הונדה את האקורד שהפכה לרב מכר עקב התאמתה לגודל הרכב האמריקאי הפופולרי, בעוד היא שומרת על החסכנות והאמינות שהחלה להיקשר במוצרי החברה. ב-1982 הייתה הונדה יצרנית הרכב היפנית הראשונה שהקימה מפעל בארצות הברית באוהיו. בהמשך הוקמו מפעלים נוספים שעזרו להונדה לייצר דגמי מכוניות ואופנועים המותאמים בצורה הטובה ביותר לטעם האמריקאי ואף לא היו מוגבלים בשום צורה על ידי מגבלות ותקנות שנועדו לעזור ליצרני הרכב האמריקאיים. דוגמה לכך הייתה המיסוי הנוסף שהוטל בשנות ה-80 על אופנועים מיובאים בנפח של מעל 700 סמ"ק במטרה לעזור ליצרן האופנועים המקומי הרלי דייווידסון.
ב-1989 יצאה הונדה בחידוש במנועי המכוניות שלה שכונה VTEC ועיקרו היה מערכת תזמון שסתומים משתנה. בעזרת התזמון המשתנה ניתן להשיג כוח מנוע גבוה יותר בסל"ד נמוך מבלי לפגוע בכוח בסל"ד גבוה המאפיין מנועי מרובי שסתומים.
בשנת 2001 הציגה הונדה את דגם ההונדה ג'אז אשר נקרא ביפן "הונדה פיט".
בתחום האופנועים הציגה הונדה בסוף שנות ה-70 את הגולדווינג – אופנוע גדול ממדים שמתאים במיוחד לשוק האמריקאי. הוא מיוצר מאז ללא הפסקה בעיקר בארצות הברית כשהוא הולך ומשמין וכיום מגיע נפח מנועו ל-1,800 סמ"ק. ב-1992 הובילה הונדה את אופנועי הספורט הגדולים כשהיא הציגה את ה-CBR900RR שהיה אופנוע ספורט עם מנוע גדול, לא חזק במיוחד כשייחודו במשקל הקל של אופנוע ספורט קטן. מגמה זו המשיכה מאז אצל כל יצרניות האופנועים אך להונדה זכות ראשונים.
היסטוריה > הצעת מיזוג עם ניסאן

ב-23 בדצמבר 2024, הונדה הודיעה רשמית על מיזוג עם יצרנית הרכב ניסאן עד שנת 2026, כדי להפוך לחברת הרכב השלישית בגודלה בעולם. גם מיצובישי מוטורס, שנמצאת בשותפות עם ניסאן מאז 2016, הסכימה להצטרף לשיחות האינטגרציה. בפברואר 2025, הודיעו שתי יצרניות הרכב היפניות על ביטול תוכניות המיזוג.
דגמי מכוניות

הונדה T360  – טנדר, יוצר בין השנים 1963–1967
הונדה L700  – סטיישן, יוצרה בין השנים 1965–1966, דגם "הונדה L800" יוצר בין השנים 1966–1967
הונדה Z  – סופרמיני בגרסת 2 דלתות הצ'בק, יוצרה בין השנים 1970–1974, ובין השנים 1998–2002 בגרסת 3 דלתות הצ'בק (גרסת מיני SUV)
הונדה N360 – סופרמיני, בגרסאות 3 דלתות הצ'בק ו-3 דלתות סטיישן, יוצרה בין השנים 1967–1972
הונדה ג'אז – סופר מיני, נקראת ביפן ובמספר שווקים נוספים "פיט". לדגם יש גם גרסה היברידית עם מנוע עזר חשמלי.
הונדה סיוויק – מכונית משפחתית שמיוצרת בשתי גרסאות – גרסה קטנה וספורטיבית לשוק האירופאי, וגרסה גדולה ומהודרת יותר לשוק האמריקאי. הדגם הוותיק של המותג.
הונדה קונצ'רטו  – מכונית משפחתית, יוצרה בין השנים 1988–1994
הונדה דומני  – מכונית משפחתית, יוצרה בין השנים 1992–1997, ו-1997–2002
הונדה אקורד – רכב מנהלים. בדומה לסיוויק, גם הוא מיוצר בשתי גרסאות – אירופאית ואמריקאית. לגרסה האמריקאית יש גם גרסה היברידית עם מנוע עזר חשמלי.
הונדה קלריטי – הדגם הוצג ב-2008, והוא הרכב הראשון בעולם בייצור סדרתי המונע במימן. ב-2012 הוצג דור שני, ובנוסף לגרסה המונעת במימן הוצגה גרסה חשמלית לחלוטין.
הונדה CR-V – דגם כביש-שטח גדול שהוצג לראשונה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20.
הונדה רפגה  – מכונית משפחתית גדולה, יוצרה בין השנים 1993–1997.
הונדה טורנאו  – מכונית משפחתית גדולה, יוצרה בין השנים 1997–2001.
הונדה HR-V – דגם כביש-שטח שהוצג לראשונה בסוף שנת 1999 בעיצוב קובייתי. הדגם לא הצליח ונעלם מהמפה. בשנת 2012 הונדה החזירה את השם לחיים, ועיצובו מעוגל יותר מהדור הראשון.
הונדה זסט  – סופרמיני, יוצרה בין השנים 2006–2012.
הונדה N-One  – סופרמיני, מיוצרת משנת 2012.
הונדה קריידר  – מכונית משפחתית, מיוצרת משנת 2013 בסין.
דגמי מכוניות > מיניוואנים

הונדה לגרייט  – מיניוואן, יוצר בין השנים 1999–2005 בקנדה.
הונדה ג'ייד  – מיניוואן, מיוצר ביפן וסין משנת 2013.
הונדה N-Van  – מיניוואן המיוצר משנת 2018.
דגמי מכוניות > מכונית קונספט

הונדה S360
הונדה אורבן EV קונספט
בישראל > נתוני מכירות

על פי נתוני קארזון (עיבוד מאגר רכבים פרטים ומסחרים עד 3.5 טון):
| שנה | מכירות | מיקום כללי |  % שינוי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | 5,234 | 14 | −15.4 |
| 2018 | 6,190 | 14 | −19.8 |
| 2017 | 7,720 | 12 | 10.2 |
| 2016 | 7,005 | 15 | 23.7 |
| 2015 | 5,661 | 16 | −34.3 |
| 2014 | 8,618 | 11 | 22.3 |
| 2013 | 7,048 | 11 | 15.5 |
| 2012 | 6,100 | 14 | −16.7 |
| 2011 | 7,325 | 14 | −9.9 |
| 2010 | 8,129 | 11 | 0.7 |
הרובוט אסימו

הונדה היא אחת החברות המובילות בעולם בפיתוח רובוטים דמויי-אדם. הרובוט מתוצרתה, המכונה "אסימו" – ראשי תיבות באנגלית של Advanced Step in Innovative MObility, וגם קריצה לשמו של הסופר אייזק אסימוב, שרובוטים היו גיבורים של רבים מספריו, מסוגל ללכת על שתי רגליים, לעלות ולרדת מדרגות, ולבצע פעולות רבות הדומות לפעולות אנושיות.
פיתוח הרובוט החל ב-1986, עם פיתוח רגליים מכניות שיכלו ללכת, אם כי מאוד לאט. דגם זה כונה E0. בין 1987 ל-1991 פותחו שלושה דגמים מתקדמים יותר, E1,‏ E2 ו-E3, בעלי מהירות גדלה והולכת, עד הדגם האחרון מסדרה זו שהלך במהירות שלושה קילומטר לשעה, מהירות ההליכה של אדם. בין 1991 ל-1993 פותחו שלושה דגמים נוספים, תוך מחקר של המכניקה של ההליכה של האדם ושל חיות. האחרון שבהם, E6, כבר היה יכול ללכת על משטחים לא מאוזנים ועל מדרגות, ולעבור מעל מכשולים. בין 1993 ל-1997 פותחו שלושת הרובוטים הראשונים שהיו בעלי גפיים עליונות, והם כונו P1,‏ P2 ו-P3. דגם P1 עדיין היה מורכב משלדה חשופה, אך היה מסוגל להפעיל מתגים, והיה בעל יכולת ראשונית של תיאום בין היד לרגל. P2 היה הרובוט הראשון שהוצג לציבור, והיה מכוסה במעטפת פלסטית ששיוותה לו מראה של מוצר מוגמר. הוא היה הרובוט הראשון בסדרה שלא היה מחובר לכבלים, בזכות מערכת תקשורת אלחוטית שהותקנה בו. הוא היה מסוגל גם לדחוף עגלות.
ב-1997 הוצג P3, הקטן בממדיו משני הרובוטים הקודמים (גובה 1.6 מטר), בעזרת שימוש בחומרים מתקדמים יותר ופיזור מערכת הבקרה. בשנת 2000 הוצג הרובוט אסימו, שהיה המשך הפיתוח של P3. רובוט זה, עם שיפורים שהוכנסו בו מאז, מסוגל לזהות בני אדם, לזהות מחוות אנושיות ולפעול על פיהן, לזהות צלילים ולזהות פנים. הוא מסוגל לזהות תנועה של בני אדם ולעקוב אחריהם. הוא יכול לזהות יד המוגשת לו ללחיצה וללחוץ אותה לשלום. הוא יכול לזהות מכשולים בסביבתו ולעקוף אותם. בעזרת קישוריות רשת וקישוריות אינטרנט, הוא יכול להעביר מידע מהמצלמה המשמשת לו כעיניים, ומהמיקרופונים שלו, אל מקום אחר, וכן לספק מידע מן האינטרנט, כגון דיווחי חדשות, או תשובות לשאלות. אף כי הוא עדיין לא נמכר לציבור הרחב, הונדה מקווה שגרסאות משוכללות יותר של אסימו יוכלו לבצע משימות כגון סיוע לקשישים, טיפול בחומרים מסוכנים ושריפות, ומשימות רבות אחרות.