stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד
הערות שוליים

↑  Who we are, באתר האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד (באנגלית).
↑  עמירה הס, שעה קלה עם עורך הדין, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2003.
↑  ד"ר שרה קלעי, מיכל פרוכטמן, דורית גורני, אילנה לח, טלי לרנאו, ורדה עמיר, ד"ר שרונה קומם, והילד הזה הוא (לא) אני - להיות קטין פלסטיני במעצר ישראלי, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏6 במרץ 2013.
↑  Bound, Blindfolded and Convicted: Children held in military detention, באתר האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד, ‏30 באפריל 2012 (באנגלית).
↑  ג'ון בראון, צפו: הירי ממנו נהרגו הנערים הפלסטינים ביום הנכבה בביתוניא, באתר "שיחה מקומית", 20 במאי 2014.
↑  האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד, DCIP submits evidence to UN investigators on Gaza protest killings, באתר הארגון, ‏15 בינואר 2019 (באנגלית).
↑  The number of Palestinian child prisoners increases during COVID-19, באתר Mondoweiss, ‏22 באפריל 2021 (באנגלית).
↑  Israel's detention of Palestinian children amounts to torture, says new report, באתר Middle East Monitor, ‏3 בדצמבר 2020 (באנגלית).
↑  האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד, Isolated and Alone - Palestinian Children Held in Solitary Confinement by Israeli Authorities for Interrogation, באתר הארגון, ‏דצמבר 2020 (באנגלית).
↑  ילד אסור ילד מותר: הפרת זכויותיהם של קטינים פלסטינים שנעצרו בחשד ליידוי אבנים, באתר בצלם, ‏יולי 2011.
↑  יובל אברהם, השתקה ורדיפה פוליטית: הארגונים הפלסטיניים על הכוונת של גנץ מגיבים, באתר "שיחה מקומית", 25 באוקטובר 2021.
↑  Young Palestinian boys detained by Israeli forces: “We were terrified”, באתר הארגון, ‏5 במרץ 2021 (באנגלית).
↑  Akram Al-Waara, Israel's arrest of Palestinian children picking vegetables sparks outrage, באתר Middle East Eye, ‏11 במרץ 2021 (באנגלית).
↑   עמירה הס, חמישה ילדים יצאו לקטוף צמחים. הם חזרו הביתה בלילה, אחרי שעות במעצר, באתר הארץ, 14 במרץ 2021.
↑  האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד – פלסטין (אב"י פלסטין / DCI-P), באתר המכון לחקר ארגונים לא-ממשלתיים, ‏10 בפברואר 2020.
1 2  Brad Parker, I was meant to talk about Palestinian kids at the UN. Israel forced me out, באתר +972, ‏24 בפברואר 2020 (באנגלית).
↑   עמירה הס, 12 דקות ו–46 שניות: כך פעלו חיילי צה"ל כגנבים בלילה, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2021.
↑  Israeli forces raid DCIP office, confiscate computers and client files, באתר האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד, ‏29 ביולי 2021 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587635005171  BnF: cb12506348k (data)  ISNI: 0000 0001 0943 4882  LCCN: n88014357  SUDOC: 034293647  VIAF: 139501489   WorldCat (עם VIAF): 139501489
הספסל האחורי

| --- | --- |

 סוגה:  סאטירה, בידור, קומדיה
 משתתפים:  מיה דגן, רון קופמן, גיל קופטש, הדר לוי, מושיק גלאמין, נדב אבקסיס, יוסף סוויד
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 הפקה
 אורך פרק:  כ-60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 2 רשת
 תקופת שידור מקורית:  2009
 
"הספסל האחורי" הייתה תוכנית טלוויזיה סאטירית בערוץ 2, אשר שודרה על ידי זכיינית השידור רשת. הפורמט כלל שבעה משתתפים, כל אחד מצחיק בתחומו. בסוף כל פינה יכול היה הקהל בתוכנית להצביע למתמודד או לקבוצה המצחיקה ביותר, לדעתם. את התוכנית הנחתה מיה דגן, שכבר השתתפה בתוכנית סאטירה דומה, במועדון לילה.
פינות התוכנית

"בכפיים" - פינה אשר המשתתפים בה מציגים אירוע שקרה השבוע וראוי לכפיים.
"האינטרקום" - פינה אשר המשתתפים בה "מצלצלים באינטרקום" של אישיות מסוימת, ומתחייסים למקרה שאפיין אותה השבוע.
פינות התוכנית > משתתפים

מושיק גלאמין
רון קופמן
מיה דגן
יוסף סוויד
הדר לוי
נדב אבקסיס
גיל קופטש
אלין לחוד

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1985  (בת 39) לבנון ביירות, לבנון
 מוקד פעילות:  לבנון 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סן-ז'וזף 
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  מוזיקה ערבית, פופ
 שפה מועדפת:  ערבית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלין לחוד (בערבית: الين لحود; נולדה ב-2 במרץ 1985) היא זמרת ושחקנית מחזות זמר לבנונית.
ביוגרפיה

אלין לחוד נולדה בביירות בשנת 1985 למשפחה נוצרית מרונית, היא בתה של הזמרת והשחקנית הלבנונית סלוא אטריב (בערבית: سلوى قطريب, תעתיק מדויק: סלוא קטריב). בגיל 16, החלה ללמוד שירה ודרמה, במקביל ללימודיה התיכוניים. בשנת 2002, בגיל 21, סיימה את לימודיה האקדמיים עם תואר BA בתקשורת ואמנות והתמחתה בבימוי ותסריטאות. בשנת 2003 שימשה כעוזרת במאי הסרט "Mes Cousines et Moi" ובעת לימודיה עבדה בהפקות של סרטים קצרים.
ביוגרפיה > אירוויזיון 2005

בשנת 2005 נודע גורמים בלבנון פעלו לצירוף לבנון לתחרות האירווזיון האירופית וזאת כדי להשתתף באירוויזיון 2005 שנערך בקייב, בירת אוקראינה, ולחוד נבחרה לייצג את המדינה בתחרות, בחירה אשר הפתיעה רבים בלבנון, היות שלחוד הייתה זמרת אנונימית. את השיר, "כשהכל נמוג" (בצרפתית: Quand tout s'enfuit) כתב והלחין ג'אד רחבאני, בנו של המוזיקאי הנודע אליאס רחבאני. עם זאת, הערוץ אשר אמור היה להעביר את התחרות בשידור חי, "Tele Liban", סירב לשדר את השיר הישראלי בטענה כי החוק הלבנוני קורא להחרים את ישראל. לאחר שהובהר לנציגי הערוץ כי לא תוכל לבנון להשתתף באירוויזיון אם לא תשדר את כל השירים במלואם, פרשה לבנון מהתחרות. אליאס רחבאני התרעם קשות על פרישת לבנון מהתחרות וביקש ממארגני אירוויזיון 2005 לאפשר ללחוד להופיע כאמנית עצמאית, אך המארגנים סירבו לבקשתו.
ביוגרפיה > לאחר פרישת לבנון מהתחרות

הפרישה הלבנונית מתחרות האירוויזיון אמנם סוקרה בהרחבה באמצעי התקשורת העולמיים והביאה ללחוד חשיפה רבה, אך הקריירה שלה לא הצליחה להמריא, ורבים בתקשורת הלבנונית הגדירו אותה כ"זמרת של להיט אחד". בשנת 2005 היא הקליטה שני שירים, את השיר "Quand tout s'enfuit" בצרפתית ואת השיר "It's Over" באנגלית, ובשנת 2006 הוציאה את האלבום "11 heures et quart". כיום היא משתתפת בעיקר במחזות זמר בערבית ובצרפתית, ומופיעה בהופעות ואירועים בלבנון, בעיקר בחסות ערוץ "Tele Liban".
ביוגרפיה > The Voice: 2014

בשנת 2014 השתתפה בתוכנית המציאות "The Voice צרפת" בעונתה השלישית. לאודישן העיוור שלה, שרה לחוד את השיר "Khedni Maak" בשפה הערבית מתוך הרפרטואר של אמה, הזמרת הלבנונית סלוא אטריב, כל ארבעת השופטים שכללו את גארו, מיקה, ג'ניפר ופלורנט פאגני, הסתובבו אליה, והיא בחרה להיות בנבחרת של המוזיקאי הצרפתי פלורנט פאגני. ב-1 במרץ 2014, בסבב הקרב הראשוני, התמודדה לחוד עם סטייסי קינג מהקבוצה של פאגני בביצוע לשיר "Sober" של פינק. לאחר הביצוע, פאגני בחר בקינג שתמשיך איתו ולחוד הודחה מהתכנית. בעונה זו ניצח הזמר הישראלי-צרפתי עמיר חדד, שזכה לייצג את צרפת באירוויזיון שנתיים לאחר מכן.
פרס לורנס אוליבייה למחזמר החדש הטוב ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  המחזמר החדש הטוב ביותר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 הגוף המעניק:  The Society of London Theatre
 תקופת הפרס:  1976–הווה (כ־48 שנים) 
 Olivier Awards.com
 
פרס לורנס אוליבייה למחזמר החדש הטוב ביותר הוא פרס שנתי המוענק על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטרון הבריטי המסחרי. הפרס נוסד בשנת 1976 בשם פרסי איגוד תיאטרון הווסט אנד ושמו הוחלף ב-1984 לכבודו של השחקן האנגלי לורד אוליבייה.
זוכים ומועמדים > שנות ה-2020

| שנה> 2020.2020.2020.2020.2020 | מחזמר> ..אוון הנסן היקר.& Juliet.אמלי | ספר> ..סטיבן לוונסון.דייוויד וסט ריד.קרייג לוקאס | מוזיקה> ..ג'סטין פול.מקס מרטין.דניאל מסה | מילים> ..בנג' פאסק.מקס מרטין.דניאל מסה ונתן טייסן |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מלצרית | ג'סי נלסון (אנ') | שרה ברליס | שרה ברליס |  |
מועמדויות וזכיות מרובות > פרסים > חמישה פרסים

סטיבן סונדהיים
מועמדויות וזכיות מרובות > פרסים > שלושה פרסים

אנדרו לויד ובר
מועמדויות וזכיות מרובות > פרסים > שני פרסים

תומאס מיהאן
טים מינצ'ין
טרוור נאן
יו וילר
ראו גם

פרס דרמה דסק למחזמר מצטיין
פרס טוני למחזמר הטוב ביותר
אין כניסה לפילים

אין כניסה לפילים הוא אלבומה השלישי של הלהקה הישראלית "ג'ירפות", שיצא בשנת 2010. האלבום יצא עם הסרט הדוקומנטרי, "ראיתי ג'ירפות בהודו" ונכתב בעקבות סיבוב הופעות שערכה הלהקה ברחבי הודו בשנת 2008, סמוך למתקפת הטרור במומבאי.
השירים באלבום

לא יודע למה זה קורה לי (3:37)
אין כניסה לפילים (3:48)
בקיץ הוא מציל (1:54)
חתולים (2:51)
מוזס (4:26)
חופשה בהוואי (4:12)
כוח (4:57)
רע לה עם הקיץ (2:51)
31 (1:31)
הלב הוא טלסקופי (3:20)
פינק זברה (0:46)
?what is karma‏ (4:10)
תמונה מהקליפ לשיר חתולים (בתמונה: נעה בירון)
אשר בהרב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בדצמבר 1952 ה'תשי"ג תל אביב-יפו, ישראל 
 פטירה:  27 בספטמבר 2022 (בגיל 69) א' בתשרי ה'תשפ"ג רעננה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 מעסיק:  ישראל היום, טלדור 
 בת זוג:  לאה בהרב לבית לויטס
 מספר צאצאים:  3
 
אשר זליג בהרב (כ"ח בכסלו ה'תשי"ג, 16 בדצמבר 1952 – א' בתשרי ה'תשפ"ג, 27 בספטמבר 2022) היה איש עסקים, יזם טכנולוגי וחברתי. מוותיקי תעשיית ההיי-טק בישראל ורב-סרן ביחידה 8200. היה מייסד ומנכ"ל קבוצת המחשוב טלדור, ושימש כמוציא לאור הראשון של העיתון "ישראל היום" וכמוציא לאור העיתון "מקור ראשון".
ביוגרפיה

נולד בשנת 1952 בתל אביב. להוריו, צבי בראף לבית פלדר, מסאנוק ופנינה לבית צוקרברג, מבוריסלב. היה חניך בתנועת בני עקיבא בסניף יד אליהו ובוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים. למד במסגרת העתודה האקדמית לתואר ראשון בכלכלה ומדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ולאחר סיום לימודיו התגייס לחיל המודיעין, לשירות ביחידה 8200 עד לשחרורו בדרגת רב-סרן. במסגרת שירותו נשלח לכמה שנים לדאלאס שבטקסס עם משפחתו.
בהרב נפטר בראש השנה ה'תשפ"ג (27 בספטמבר 2022), והובא לקבורה בבית הקברות כפר נחמן ברעננה.
קריירה עסקית ועיתונאית

בשנת 1982 הקים את בית התוכנה M.T.I מחשבים.
בשנת 1986 הקים את חברת טלדור, שלימים הייתה מדורגת כחברת המחשוב השלישית בגודלה בישראל. החברה עסקה בתחום פיתוח תוכנה, תקשורת ואינטגרציה ובמהלך השנים מיזגה לתוכה 12 חברות. בשנת 1993 הפכה טלדור לחברה ציבורית, שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בינואר 2006 פרש בהרב מניהול חברת טלדור ומכר את אחזקותיו בה, ועבר לעסוק בפרויקטים של יזמות עסקית וחברתית, ייעוץ והשקעות, בעיקר בתחום ההי-טק.
היה ממקימי הרשות הממלכתית לאבטחת מידע, שלימים הפכה למערך הסייבר הלאומי.[דרוש מקור]
באפריל 2007 התבקש בהרב על ידי המיליארדר היהודי שלדון אדלסון להקים עיתון יומי חדש בישראל – "ישראל היום" – שבו שימש כמו"ל עד שנת 2018. במסגרת עבודתו הוביל בשנת 2014 את רכישת העיתון מקור ראשון.
בעשור האחרון לחייו נמנה עם מייסדי חברות ההזנק "גיטה" בתחום הסייבר ההתקפי, "ווטרפול" בתחום הסייבר ההגנתי, "אוריפר" בתחום התרופה לסרטן ועוד. שימש דירקטור בחברת מלם תים.
יזמות חברתית

החל משנת 2000 שימש בהרב כיו"ר פעיל בהתנדבות של עמותת "איכות בשיקום" המובילה רפורמה בתחום שיקום בריאות הנפש, לשילוב מתמודדי בריאות הנפש בקהילה. העמותה מטפלת ביותר מ־8,000 מתמודדים ובני משפחותיהם ומפעילה הוסטלים, דיור מוגן וקבוצות תמיכה.
חיים אישיים

בהרב נישא ללאה לבית לויטס והיה אב לשני בנים ובת. התגורר ברעננה. בנו אסף-חיים הוא ר"מ בישיבת ההסדר עכו. חתנו, בעלה של בתו הבכורה עינת, הוא עורך הדין והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט כלכלי) מאיר לוין.
הערות שוליים

↑  https://www.drohobycz-boryslaw.org/he/families/boryslaw/baharav
↑  אסף גולן, אשר בהרב, המו"ל המייסד של "ישראל היום", הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 27 בספטמבר 2022
↑   "אדם מרשים": איש העסקים אשר בהרב הובא למנוחות, בעיתון מקור ראשון, 29 בספטמבר 2022
↑  אלי שמעוני, פורש מנכ"ל חברת טלדור, אשר בהרב, באתר ynet, 7 בדצמבר 2005;
עופר לוי, ‏מייסד ומנכ"ל טלדור, אשר בהרב, פורש מהחברה אחרי עשרים שנה, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2005
↑  ישראל חבר, ישראל היום: המו"ל והמנכ"ל – עוזבים, "כל הזמן", 17 במאי 2018
↑  מלם-תים בע"מ - כתב הצבעה, באתר "מאיה"
↑  יובל בגנו, ‏הפרויקט שמציל מתמודדי נפש בקהילה האתיופית, באתר מעריב אונליין, 30 במרץ 2021
↑  אבלים וכואבים על פטירתו של מר אשר בהרב, באתר הישיבה.
רוברט וייל

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1948 (בן 76) Bromma, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה 
 
רוברט וייל (נולד ב-21 בנובמבר 1948 בשוודיה) הוא איש עסקים יהודי-שוודי, מיליארדר ובעליה של חברת ההחזקות פרובנטוס קפיטל פרטנרס.
וייל הקים את חברת פרובנטוס קפיטל פרטנרס (Proventus) בשנת 1980 במטרה לרכוש שלד של חברה בורסאית. החברה עסקה מאז בקניית חברות כושלות ושיקומן. בשנת 1995 הפכה לחברה פרטית והפסיקה להיסחר בבורסה.
בשנת 1997 רכש וייל את בית הפגודה המפורסם בתל אביב מידי הקבלן ראובן פלד בעבור 5.5 מיליון דולר ובו הוא מתגורר.
וייל עוסק בפילנתרופיה ונחשב לאחד התורמים הגדולים ללהקת בת שבע. הוא אב לשני ילדים מאשתו הראשונה וילדה מבת זוגו הנוכחית.
סרגל כלים

סרגל כלים הוא רכיב בממשק משתמש גרפי, המופיע על מסך המחשב כשורה, טור או קובייה עם צלמיות המפעילות פונקציות בסיסיות בתוכנה.
סרגל הכלים הראשון הופיע בשנת 1973 על מחשב Xerox Alto.
הקונספט שעומד ביסוד סרגל הכלים הוא הנגשה של פונקציות שגרתיות באמצעות זמינות גבוהה וסימול ברור של הפונקציה. סרגל הכלים שהוא אחד מסימני ההיכר של מערכות הפעלה גרפיות, הצליח להוסיף כלי נוסף לשימוש נוח וקל בתוכנות השונות.
ישנם סוגים שונים של סרגלי כלים, בצורות ובגדלים. בחלק מסרגלי כלים נוסף טקסט מבהיר. וישנם כאלו שמהווים נקודת התחלה לפונקציות רבות, במיוחד בתוכנות גרפיות. עם הזמן השתכללו סרגלי הכלים, וכיום ניתן למצוא סרגלי כלים שכוללים לא רק כפתורים אלא אף תיבות רשימה משולבות ותפריטים נפתחים. על פי התפיסות המקובלות של יצירת ממשק משתמש אין ליצור סרגלי כלים שיש בהם יותר מ-8 כפתורים, בשל מוגבלותו של האדם להתייחס לכמות גדולה מדי של פריטים.
ניתן למצוא סרגלי כלים ברוב התוכנות בעלות ממשק משתמש הגרפי, כגון תוכנות משרדיות, תוכנות שרטוט ותכנון מכני ותוכנות עיבוד תמונה. כמו כן קיימות הרחבות לדפדפנים כגון אינטרנט אקספלורר ומוזילה פיירפוקס בצורת סרגל כלים. סרגלי כלים מתלווים גם למערכות הפעלה ולמנועי חיפוש מסוימים.
סרגל הכלים בגרסה של gedit באובונטו
היסטוריה של אירלנד - מהרפורמציה עד קרומוול

ההיסטוריה של אירלנד מהרפורמציה עד קרומוול תחילתה בימי המשבר הקשה שעוררה הרפורמציה אשר גרמה לסכסוך האתני בין האנגלים והאירים להפוך גם לסכסוך דתי בין פרוטסטנטים וקתולים, היא נמשכת לאורך הניסיונות להכניע את האירים, לגרשם מאדמתם ולשעבד אותם בימי בית טיודור, אשר הביאה למרידה בשנת 1597 ולחיסול המלכות הגאלית האחרונה של יו או'ניל בשנת 1603. השעבוד והטבח של האירים נמשכו בתקופת אוליבר קרומוול, כאשר אז המשיך התהליך של גירוש האירים מאדמתם, והושבת אנגלים במקומם, במיוחד במחוז אלסטר, המכונה "ההסדר של קרומוול".
אירלנד ובית טיודור > הנרי השמיני והרפורמציה

מאז פעולתו של מרטין לותר ב-1517, בעיר ויטנברג בגרמניה, סחפה ההתנגדות לכנסייה הקתולית את אירופה, והגיעה אף לאנגליה ולסקוטלנד. יש שיאמרו כי קבלתה של אנגליה את הכנסייה האנגליקנית, הצורה האנגלית לפרוטסטנטיות, היא על רקע נישואיו של הנרי השמיני לאן בולין. ברור כי זו השקפה שטחית וכי המדובר בתהליך היסטורי סבוך ועמוק בהרבה.
הרפורמציה הגיעה לאירלנד בשנת 1534 עת התבקש הפרלמנט האירי (אשר מכוח "חוק פוינינגס" התכנס רק לפי רצון המלך האנגלי) להכריז על הנרי השמיני כראש הכנסייה האירית. זו הפעם ניצח הפרגמטיזם, ושני הצדדים הצליחו לחיות עם הכתרתו של הנרי ל"הראש היחיד עלי אדמות של הכנסייה באירלנד כולה". "הכנסייה של אירלנד" אשר נוצרה באופן זה עדיין הייתה קתולית במובנים רבים. שליחו של המלך לאירלנד, אנטוני סט. לג'ר הצליח בצעד נוסף - הוא כינס את הפרלמנט האירי ב-1541 והכריז על הנרי השמיני כ"מלך אירלנד" במקום התואר "אדונה של אירלנד" שהיה שמור לו עד עתה. ראשי השבטים האירים, ביניהם אנגלו-אירים וגאלים, קיבלו על עצמם את הכפיפות להנרי, בתהליך של מסירת אדמותיהם למלך, וקבלתן מחדש בלווית תוארי אצולה אנגליים. סט. לג'ר החל בהליך של חלוקת הארץ באופן הנהוג באנגליה, והסדר ירושה על פי קרבת דם גברית, ולא, כנהוג באירלנד הגאלית, על פי החלטה שבטית. ההסדר זכה להצלחה כאשר ראש שבט או'ניל, קון או'ניל, קיבל את התואר האנגלי של רוזן טיירון.
אל מול רוחות המלחמה שהגיעו מאנגליה, הפעולות הפרוטסטנטיות הקיצוניות שננקטו בימיו האחרונים של הנרי (הריסת המנזרים, הלאמת רכוש הכנסייה, שינוי ספר התפילות), השלום שהביאו פעולותיו של סט. לג'ר היה זמני בלבד.
אירלנד ובית טיודור > אדוארד השישי ומרי

בבסיסו היה הנרי השמיני קתולי מאמין, אם כי רוחות הזמן, ומזגו האישי, הביאו אותו אל צעדים קיצוניים בכיוון הרפורמציה. הנרי ראה למול עיניו את רצונו למשול ללא התערבות, ולהתחתן באופן שמצא לנכון, אך שינוי האמונה של נתיניו היה רחוק ממעיניו, ובסופו של דבר שימש הנרי כגורם מרסן לגורמים הקיצוניים יותר באנגליה. עם מותו של הנרי, בשנת 1546 עלה לשלטון בנו אדוארד השישי, פרוטסטנט מלידה ובהכרה, שכל פעולות אנשי הרפורמה בשנים האחרונות לחייו של הנרי נתכוונו לבססו על כס המלוכה, ולהפוך את אנגליה ואת המדינות הכפופות לה (ווילס, סקוטלנד ואירלנד) לפרוטסטנטיות.
אדוארד לא הזניח את "הכנסייה של אירלנד". חוק המצווה על האירים לקבל את סידור התפילות האנגליקני, ואיסור על המיסה לא איחרו לבוא, כמו גם אי השקט והמרידות ברחבי הממלכה. תגובתו של אדוארד הייתה קיצונית. בפעם הראשונה בתולדות אירלנד ננקט צעד חמור, שעתיד היה להשפיע על יחסי אנגליה ואירלנד במהלך המאות שלאחר מכן, והשפעותיו ניכרות עד ימינו אנו. במחוזות לקס ואופאלי הוקמו מבצרים, תושבי המחוזות ממוצא אירי גורשו מן המחוזות, והוחלפו בדוברי אנגלית פרוטסטנטים שהובאו מאנגליה. מדיניות זו של נישולם של אירים אתנים קתולים והחלפתם באנגלים פרוטסטנטים הייתה אבן הבסיס לתהליך הרסני שתוצאתו הסופית שנאת עולם בין הפרוטסטנטים והקתולים, וסכסוך דתי וטריטוריאלי שפילג את אירלנד ועדיין לא הגיע לפתרונו. אם נעשו עד עתה ניסיונות לשעבד את האירים ולהתאימם למנהגי האנגלים ולדתם, מדיניות חדשה זו התיימרה לגרשם ולהחליפם באחרים.
עם מותו של אדוארד בשנת 1553 הושם קץ לרדיפות הדתיות, שכן על כס המלוכה עלתה מלכה קתולית, המלכה מרי. ב-17 בנובמבר 1558 מתה מרי, ועל כס המלוכה האנגלי (ובמשתמע גם האירי) עלתה מלכה פרוטסטנטית, אליזבת הראשונה. נראה כי הסכסוך הדתי, בצירוף המדיניות החדשה של נישול ויישוב מחדש, יביאו בימיה של המלכה החדשה להמשך המלחמה עקובת הדמים באי.
אירלנד ובית טיודור > אליזבת הראשונה

אליזבת המשיכה במדיניות קודמיה, הן מבחינה דתית והן מבחינת האופן שבו התייחסה אל האירים. ב-1560 הכריז הפרלמנט האירי על אליזבת כ"שליטה העליונה" על הכנסייה של אירלנד, אך להכרזה זו לא הייתה משמעות רבה מחוץ ל"תחום". אליזבת לא נחנה בקנאות הדתית של אחיה אדוארד, והרפתה את מאמציה להפוך את אירלנד לפרוטסטנטית, דבר שגרם לפריחת הכנסייה הקתולית בערים שהיו מחוץ לשליטתה, ולהפיכת הכנסייה למוקד מתמיד של התנגדות לשלטון האנגלי ולמעשיו.
עד מהרה נקלעה אליזבת לסכסוך דמים עם אחד מראשי השבטים החזקים באי, שיין או'ניל, בנו של קון או'ניל, אשר בימיו של סט. לג'ר קיבל את התואר האנגלי "רוזן טיירון". לאחר שגירש את אביו אל "התחום" ורצח את אחיו מת'יו, יצא או'ניל במסע של מרידה ורציחות, ואף חדר אל התחום ב-1561. לבסוף הסכים או'ניל לבקר את אליזבת בלונדון המלכה נחרדה ממראהו הברברי (שערותיו הארוכות הקצוצות מלפנים, חולצתו הגסה והצהובה), והרוצחים השכירים "גאלוגלאסים" כפי שנקראו, אשר באו עמו. המלכה הכירה בתביעתו לרוזנות טיירון (על אף שלפי החוק האנגלי היה אחיינו בעל הזכות), והתירה לו לשוב לאירלנד. מיד עם שובו המשיך בסכסוכים עם כל שכניו, וכל ניסיונותיה של אליזבת להכניעו עלו בתוהו, עד שלבסוף נרצח על ידי שבט מק'דונל בשנת 1567. סכסוך דומה הביא למותו של הרוזן מדזמונד, ג'יימס פיצמוריס פיצג'רלד, אשר הרים אף הוא את נס המרד, בתמיכתו הגלויה של האפיפיור ובסיוע חיילים איטלקים וספרדים. בן דודו ג'רלד פיצג'רלד המשיך בלחימה, והוכרע בטבח בשנת 1583. פיצג'רלד עצמו הצליח להימלט, אך נתפס על ידי בוגדים, וראשו נשלח אל המלכה לאות כי המרד דוכא.
סכסוך הדמים הבלתי פוסק בא על רקע ההיתר שנתנה אליזבת להרפתקנים אנגלים לפלוש אל חבלי ארץ אירים ולהתיישב בהם, בדומה לאופן בו אנגלים כפרנסיס דרייק ווולטר ראלי סיירו בעולם החדש והקימו בו מושבות. הרפתקנים אלו זרעו טרור ורצח בכל מקום אליו הגיעו, וגרמו למרידות ולסכסוכים. אלפים מהם הובאו למחוזותיה השונים של אירלנד, והתיישבו שם, תוך שהם מגרשים את התושבים האירים.
אירלנד ובית טיודור > מרידתו של יו או'ניל

בשנת 1593 הכריז על עצמו יו או'ניל, אחינו של שיין או'ניל, כ"או'ניל" או ראש השבט הקלטי בעל התביעה לשלטון בצפון (על אף שהחזיק באותה עת בתואר האנגלי "הרוזן השני מטיירון" ואף הורשה להשתתף בדיוני הפרלמנט). לאחר ההכרזה היה ברור כי או'ניל הוא בעל הכוח האמיתי באלסטר ובצפון. בתחילה נע בין הקטבים השונים - בין פעולות התומכות באדוני הארץ האנגליים, ובין מזימות עם גורמים בסקוטלנד ובספרד כנגדם.
או'ניל יצר ברית עם יו רו או'דונל, ראש שבט או'דונל, שנשא גם בתואר הרוזן מטירקונל, ושניהם פתחו ערוץ לתקשורת עם המלך פיליפ השני מספרד, אויבה הגדול ביותר של המלכה אליזבת. פיליפ השני ראה באירלנד את "הדלת האחורית" אל האיים הבריטיים. ההתכתבות נחשפה, ואז הכריזו השניים על עצמם כמגיני האמונה הקתולית בפני הכפירה האנגליקנית, ודרשו את חופש הדת ואת החופש הפוליטי לילידי אירלנד. באפריל 1596 דרש או'ניל עזרה מספרד, והציע את הכתר האירי לארכידוכס אלברט, אחיינו של המלך פיליפ. משלוח של חיילים ונשק יצא מספרד, אך בשל תנאי מזג אוויר עוינים לא הגיע מעולם לאירלנד.
בשנת 1598 אורגנה הפסקת אש, ובמסגרתה קיבל או'ניל חנינה רשמית מאליזבת. הוא הפר את הפסקת האש בתוך חודשיים ימים, וב-14 באוגוסט הכה בכוח אנגלי גדול, במקום הקרוי "הערוץ הצהוב" (Yellow Ford), אך לא ידע לנצל את ההצלחה בצורה אסטרטגית, ולא הצליח לחבור לכוחות שבט פיצג'רלד בדרום.
שמונה חודשים לאחר הקרב בערוץ הצהוב הגיע לאירלנד, בראש צבא אנגלי גדול וחמוש היטב, רוזן אסקס, איש אמונה (ויש אומרים המאהב) של המלכה אליזבת, ובה בעת אחד הטוענים לכתר כנגדה. אסקס נפגש עם או'ניל ב-7 בספטמבר 1599, והשיג הפסקת אש. אך אליזבת לא הייתה מרוצה מתנאי הפסקת האש, וראתה בכך התייחסות לאו'ניל כשווה במעמדו לאסקס. או'ניל, מצדו, המשיך להלהיט את הרוחות, והוציא עלון ובו קרא לכל הקתולים באירלנד להצטרף אליו, תוך שהוא מציג את עצמו כמגן האמונה הקתולית כנגד הכופרים האנגלים.
אסקס מיהר לחזור לאנגליה, ושם התעמת עם המלכה אליזבת ואף קשר קשר כנגדה (האות למורדים אמור היה להיות העלאת המחזה ריצ'רד השני מאת ויליאם שייקספיר, בו מודח מלך בלתי ראוי בידי הטוב ממנו). קשר זה הסתיים בהוצאתו להורג של אסקס, ואת ניהולה של המלחמה כנגד המרד האירי לקח לידיו הלורד מאונטג'וי, אשר היה בעל שאיפות פחותות בהרבה, ויכל לדכא את מרידתו של או'ניל ללא כל הפרעות חיצוניות.
לאחר מסע מלחמה ללא הכרעה במנסטר בינואר 1600 שב או'ניל לדונגל שם קיבל אספקה ותגבורת מספרד, ואת ברכתו של האפיפיור קלמנטיוס השמיני.
ב-1601 הצליח או'ניל ליצור כוח משותף עם כוחותיהם של או'דונל ושל הספרדים בראשות דון חואן ד'אקילה. התקפת הכוח המשולב על האנגלים נכשלה לחלוטין. או'דונל נמלט לספרד ומת שם בסמוך לאחר מכן, ואו'ניל בראשות שרידי כוחותיו עלה צפונה, וניסה לקבל חנינה מן המלכה. בתחילת 1603 הסמיכה אליזבת את מאונטג'וי לפתוח במשא ומתן עם ראשי השבטים המורדים, ובאפריל או'ניל, מבלי לדעת כי אליזבת מתה בינתיים, נכנע למאונטג'וי.
בדבלין, שם נעצר על ידי מאונטג'וי שמע או'ניל כי על כס המלוכה עלה המלך ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד. ביוני 1603 עלה או'ניל ללונדון, ביחד עם רורי או'דונל, אשר החליף את יו רו או'דונל, והציג עצמו בפני המלך החדש. הוא קיבל חנינה, וכן הושב לו התואר "רוזן טיירון" ונחלותיו. הייתה זו כניעה מוחלטת. אמנם על פי תנאים נדיבים מבחינה אישית, אך למעשה היה זה סופה של הממלכה הגאלית האחרונה באירלנד.
יישוב אלסטר (The Ulster Plantation) > בריחת הרוזנים (Flight of the Earls)

אך שב או'ניל לאירלנד, ומיד החלו שוב סכסוכים הנוגעים לנחלותיו, לאדמותיו ולכפופים לו. האנגלים ניסו להצר את צעדיו, ולחלק את נחלותיו. בשנת 1607 הועלה העניין להכרעה בפני המלך ג'יימס ללונדון, ונוכחותו של או'ניל בלונדון נדרשה על מנת להעלות את טיעוניו. או'ניל הוזהר על ידי רורי או'קונל כי ביטחונו האישי בסכנה, וכי בכוונת או'קונל ואנשים נוספים להימלט לספרד על מנת להצטרף למלחמות ספרד כנגד הפרוטסטנטים בארצות השפלה. או'ניל ידע כי אם יימלטו שאר הרוזנים, והוא יגיע ללונדון, ייחשב כבוגד וכמסייע לרוזנים שנמלטו אל שורות האויב.
ב-14 בספטמבר 1607 נמלטו או'ניל, או'דונל, משפחותיהם, וכתשעים ותשעה מאנשיהם, בחצות הליל בסירה, כשמטרתם להגיע לספרד. הם נחתו בהולנד ובאפריל 1608 הגיעו לרומא שם התקבלו על ידי האפיפיור פאולוס החמישי. ב-1613 הכריז הפרלמנט האירי על הוצאתו של או'ניל אל מחוץ לחוק, והוא מת ברומא ב-20 ביולי 1616. איש מאלו שנמלטו עמו לא שב לראות את אירלנד.
הימלטות או'ניל ואנשיו, המכונה "הימלטות הרוזנים" (Flight of the Earls) נחשבת למאורע מעצב בתולדות אירלנד, והיא מסמנת את התחלת גל ההגירה הגדול של האירים לארצות העולם (ובמיוחד, לאחר שנים רבות, אל ארצות הברית), ואת גורלו העצוב של העם האירי שנגזר עליו לחיות בכיבוש או בגלות. בעיר דרייפרסטאון בצפון אירלנד ישנו מוזיאון המוקדש ל"הימלטות הרוזנים". חשיבותו של האירוע לא הייתה רק סמלית. אלסטר וצפון אירלנד התרוקנו מראשי השבטים הגאליים, והדבר הקל על הממשלה האנגלית בתוכניתה לגרש את האירים הקתולים מאלסטר וליישב שם אנגלים פרוטסטנטים, כך הפכה צפון אירלנד (בתהליך איטי, אך מכוון) מן המוקד להתנגדות הגאלים וללאומיות האירית שהייתה לפני יו או'ניל, למרכז האנגלים והפרוטסטנטים באירלנד.
כיום כאשר אלסטר הוא חבל המריבה בין הקתולים והפרוטסטנטים באירלנד, הצגתה של "הימלטות הרוזנים" תלויה בצד שמציג אותה. בעוד שהפרוטסטנטים רואים בה הודאה בבגידה, והימלטות מן העונש הצודק שהיה צפוי לאו'ניל ולאנשיו, והצדקה למפעל ההתיישבות האנגלי הגדול באלסטר, רואים בה הקתולים משום בריחה מוצדקת (או אף נסיגה טקטית) על מנת להמשיך ולחיות ולשמר את המסורת הקתולית והגאלית אל מול פני רדיפות, גירוש, ושעבוד, הצפויים לאירים בארצם שלהם.