stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וחטנג גורגסלי
משפחה

לפי החיבור 'תולדות המלך וחטנג גורגסלי', ברשומות הגאורגיות, וחטנג הותיר אחריו שלושה בנים. דאצ'י, בנו הבכור של וחטנג מנישואיו הראשונים לנסיכה הפרסית באלנדוחט (אנ') (שמתה בלידה), ירש אותו כמלך איבריה ונאלץ לחסות תחת העול פרסי. שני בנים צעירים יותר מנישואיו השניים של וחטנג לאלנה הרומית - ליאון ומִירְדָאט - קיבלו את המחוזות הדרום-מערביים של איבריה, קלארג'תי (אנ') וג'אוואחתי. צאצאיו של ליאון משושלת גּוּאָרָמִיאָנִי (אנ') הלכו בעקבות המסורת המשפחתית שצידדה באוריינטציה פרו-רומית. שני שושלות הללו שרדו באיבריה עד המאה ה-8, עד שהוחלפו על ידי בני דודיהם הנמרצים ממשפחת בגרט. טומנוף הסיק ש-'סמאנזוס', שם של ה"מלך" האיברי שנמצא ברשימת השליטים של יואנס מלאלס בני זמנו של יוסטיניאנוס ודווח על ידי תאופנס המוודה וגאורגיוס קדרנוס שביקרו בקונסטנטינופול בשנת 535, עשוי היה להיות השחתה של מילים. כלומר "אחיו של דאצ'י" ולכן מתייחס אולי למִירְדָאט.
צוואתו של וחטנג

לפני מותו, השאיר המלך הפצוע צוואה לבנו דאצ'י ולגאורגים:
მე ესე რა წარვალ წინაშე ღმრთისა ჩემისა, და ვმადლობ სახელსა მისსა, რამეთუ არა დამაკლო [or: დამარხო] გამორჩეულთა წმიდათა მისთა. აწ გამცნებ თქუენ, რათა მტკიცედ სარწმუნოებასა ზედა სდგეთ და ეძიებდეთ ქრისტესთჳს სიკუდილსა სახელსა მისსა ზედა, რათა წარუვალი დიდება მოიგოთ.
ואני בדרכי לאלוהי, מודה אני לשמו, כי לא החסיר (או: 'חסך') ממני את ברכותיו הנבחרות. עכשיו אני מפציר בכם, שתעמדו איתנים באמונתכם ותחפשו למות למען המשיח ושמו, כדי שתזכו בתהילה נצחית.
הוא גם קרא לגאורגים לא לנטוש את הקשרים עם האימפריה הביזנטית:
მე ჴორციელებრითა დიდებითა გადიდენ თქუენ ნათესავთა ჩემთა. და სახლსა ჩუენსა ნუ შეურაცხჰყოფთ, და სიყუარულსა ბერძენთასა ნუ დაუტეობთ.
אני בשרי ותהילתי מאדיר אתכם ובני דורי. אל תטילו חרפה על ביתנו אל תינטשו את אהבת היוונים.
האגדה על העיר טביליסי

פילולוג ישראלי-גאורגי, קונסטנטין לרנר, פרסם בכתב העת “Folklore” מאמר בשם 'נהר גן העדן והאגדה על העיר טביליסי: מקור ספרותי של האגדה'. האגדה הגאורגית על העיר טביליסי מספרת שהמלך וחטנג יצא לציד פסיונים ביער. באותה תקופה שטחה הנוכחי של טביליסי היה מכוסה יערות. הבז שלו תפס פסיון (אנ') (ממשפחת הפסיוניים) שנפל למעיין חם. הפסיון יצא מהמעיין בריא ושלם ועף משם. המלך הורה לגדוע את היער ולבנות עיר באותו המקום. מאז קרא למקום תבּיליסי מהמילה "תבּילי" (თბილი). שפירושה בגאורגית "חמים" ומכאן "תבּיליסי" - "מקום חמים". הוא העתיק את בירת ממלכתו ממצחתה לטביליסי. חוקרים מצאו קווי דמיון רבים בין אגדה זו לבין אגדה יהודית עתיקה על אלכסנדר הגדול. באגדה היהודית, אלכסנדר הגדול יושב ליד מעיין מיוחד ואוכל לחם. צייד של המלך שוטף ציפורים שניצודו במעיין, והן חוזרות לחיים ועפות משם. המלך אלכסנדר מתרשם מהמעיין ומכריז שזהו בוודאי מעיין שנובע מגן עדן. הדמיון בין האגדות מתבטא בכך שבשתיהן מופיעים מלך, צייד, ציפור ומעיין בעל תכונות מיוחדות. החוקרים משערים שהאגדה היהודית הגיעה לגאורגיה דרך רומן עברי עתיק על אלכסנדר מוקדון. ברומן זה, אזור גאורגיה נקרא "אפריקי וקרטֶיניה". לכן, סביר להניח שהאגדה על המעיין עברה ממקורות יהודיים לתרבות הגאורגית והשפיעה על האגדה על ייסוד טביליסי. קיימות גרסאות נוספות לאגדה על ייסוד טביליסי. הקשר בין האגדה היהודית לאגדה הגאורגית הוא בגדר השערה בלבד.
מורשת

וחטנג נכנס לפנתיאון גיבורי ההיסטוריה של גאורגיה כבר בימי הביניים. דגל מלכותי של הבגרטים הגאורגים נודעה בשם "גורגסליאני", כלומר "של גורגסלי". הוא דומה במידת מה לדגם הקדום ביותר של דגל חמשת הצלבים הגאורגי. בזיכרון הפופולרי, דמותו קיבלה חזות אגדית ורומנטית. וחטנג הוא נושא למספר שירים ואגדות עממיות, המשבחות את גדולתו הבלתי הנתפסת של המלך, כוחו הפיזי העצום, אומץ ליבו והדבקות בנצרות. לווחטנג יוחסו יסוד מספר ערים, טירות ומנזרים ברחבי גאורגיה, כולל בירת המדינה טביליסי, שבה רחוב וכיכר הנושאים את שמו, ואנדרטה משנת 1967 של הפסל אֶלְגוּגָ'ה אַמָּשׁוּקֵלִי (אנ') בראש צוק ברובע מטחי שבטביליסי. בשלוש ערים בגאורגיה יש רחובות שנקראים על שמו. במרכז טביליסי, בבתומי ובגורי. וכן כיכר בטביליסי העתיקה נקרא על שמו.
וחטנג הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית. יום הזיכרון שלו הוא ה-13 בדצמבר. בתחילת שנות ה-90 נבנתה כנסייה לכבודו בעיר רוסתווי.
עיטור וחטנג גורגסלי (גאו'), שהונהג בשנת 1992, הוא אחד העיטורים הצבאיים הגבוהים ביותר בגאורגיה (אנ').
עיטור וחטנג גורגסלי דרגה 1. שייך לאלכסנדר בֵּרוּלָווָה (אנ')
על בול במלאת 1500 שנה לטביליסי
כנסיית וחטנג גורגסלי במינכן
וחטנג גורגסלי על שטר 20 לארי גאורגי
פסל גורגסלי ליד כנסיית מטחי (אנ')
לקריאה נוספת

Rapp, Stephen H. (אנ') (2009), The Iranian Heritage Of Georgia: Breathing New Life Into The Pre-bagratid Historiographical Tradition. Moscow: Russian State University for the Humanities (אנ'), (באנגלית)
History of Iranian-georgian Relations, אנציקלופדיה איראניקה, (באנגלית)
ועידת ניקיאה השנייה

ערך זה עוסק בוועידת ניקיאה השנייה משנת 787. אם התכוונתם לוועידת ניקיאה הראשונה שהתקיימה בשנת 325, ראו .
כנסיית איה סופיה בניקאה בה התקיימה הוועידה
ועידת ניקיאה השנייה הייתה הוועידה האקומנית השביעית של הכנסייה; התכנסה בשנת 787 בעיר ניקאה, היא איזניק של ימינו בטורקיה. הוועידה החזירה את מנהג כיבוד האיקונין אשר בוטל וגונה בוועידת האיקונוקלסטים בשנת 754, וסיימה את מלחמת האיקונין (איקונוקלאזמוס) הראשונה. ועידת ניקיאה השנייה היא הוועידה האקומנית האחרונה שמקובלת גם על הנצרות האורתודוקסית וגם על נצרות הקתולית.
הוועידה ניסתה להתכנס בשנת 786 בכנסיית השליחים (Άγιοι Απόστολοι) ששכנה במקום בו שוכן כיום מסגד פתיה (Fatih Camii) באיסטנבול, אך חיילים מטעם האיקונוקלאסטים הפסיקו אותה. לכן התכנסה הוועידה שוב שנה לאחר מכן, ביום 24 בספטמבר 787, בניקיאה. בין 330 ל-367 בישופים ואנשי כנסייה אחרים נפגשו בוועידה שקיימה שבע ישיבות, ו-308 נציגים חתמו על החלטותיה. ישיבה שמינית ואחרונה נערכה בקונסטנטינופול ב-23 באוקטובר 787 וחתמה את הוועידה.
וועידת ניקיאה השנייה קיבלה 22 החלטות, שהחשובות שבהן התייחסו לנושא האיקונות:
יש לאסוף את כל הכתבים שיצאו בגנות הסגידה לאיקונות ולאחסן אותם במקומות סגורים.
יש להניח שרידי קדושים בכל כנסייה, ואין לקדש כנסייה חדשה בהיעדרם.
בין ההחלטות האחרות של ועידת ניקיאה השנייה:
הוועידה קבעה כי על אנשי הכנסייה חלה חובה לציית לכל הכתבים הקאנוניים הקודמים, ובכלל זה להוראות שש הוועידות האוקמניות הקודמות.
הוועידה גינתה את הנוהג של מינוי בעלי תפקיד בכנסייה על ידי נסיכים חילוניים.
הוחלט כי סינודים אזוריים יתקיימו מדי שנה.
נוסחו אמצעים לפעולה כנגד יהודים שהתנצרו למראית עין בלבד.
נקבע כי לנשים אסור להתגורר בבתי בישופים ובמנזרי גברים, ונקבעו כללים מתי נשים וגברים יכולים לסעוד בצוותא.
נקבעו מספר כללים לגבי תנועת נזירים ונזירות בין מנזרים, בניית מנזרים חדשים ועזיבת אנשי כנסייה את הדיוקסיה שלהם.
נקבעו איסורים על גביית כספים תמורת שירותי דת שמעניקים אנשי כנסייה.
לפני הוועידה הוצג דין וחשבון רשמי, שממנו עולה כי מקורו של האיקונוקלזם הביזנטי היה באזור ארץ ישראל וסוריה. הדוח מספר כי בזמן שיזיד השני (אנ') ירש את הח'ליפה עומר השני בשנת 720, "היה בעיר טבריה מנהיג אחד של היהודים הכופרים, מכשף ומשרת השטן משחית הנפשות ושמו 'גבה–ארבעים–האמות'", שזכה באמונו של יזיד, והציע לו שיצווה להשמיד את כל האיקונות המצויות בתחום שלטונו. יזיד שלח שליחים בכל רחבי המדינה וכל האיקונות הוסרו גם מהכנסיות. אך כיוון שהנוצרים "סירבו להשמיד את האיקונות במו ידיהם, הם ברחו, והאמירים הפקידו את המשימה בידי היהודים המקוללים והערבים העלובים. והם שרפו את האיקונות הקדושים... כאשר שמעו על כך הבישוף הנקלה של ניקוליה וחסידיו הם חיקו את היהודים הכופרים והערבים המינים והחלו לפגוע בכנסיות האלוהים". הדוח אמנם מוטה ומוגזם, אך כולל מידע עובדתי שחלקו מאושר ממקורות אחרים. אותו בישוף ניקוליה היה בין יועציו הכנסייתיים של הקיסר לאו השלישי.
ראו גם

איקונוקלאזם באימפריה הביזנטית
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה הקתולית
↑  סיריל מנגו, "הרקליוס, האיומים מן המזרח והאיקונוקלזם, 610–843", בתוך: איריס שגריר, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ד, יחידה 8, עמ' 51–52.
| ועידות אקומניות של הכנסייה |
| --- | --- | --- |
| שבע הוועידות הראשונות | ועידת ניקיאה • ועידת קונסטנטינופול הראשונה • ועידת אפסוס • ועידת כלקדון • ועידת קונסטנטינופול השנייה • ועידת קונסטנטינופול השלישית • ועידת ניקיאה השנייה |  |
| ועידות קתוליות | ועידת קונסטנטינופול הרביעית (קתולית) • ועידת סוטרי • ועידת לטראנו הראשונה • ועידת לטראנו השנייה • ועידת לטראנו השלישית • ועידת לטראנו הרביעית • ועידת ליון הראשונה • ועידת ליון השנייה • ועידת ויין • ועידת פיזה • ועידת קונסטנץ • ועידת סיינה • ועידת בזל • ועידת לטראנו החמישית • ועידת טרנטו • ועידת הוותיקן הראשונה • ועידת הוותיקן השנייה |  |
| ועידות אורתודוקסיות | ועידת קונסטנטינופול הרביעית (אורתודוקסית) • ועידת קונסטנטינופול החמישית • כנס ירושלים (נצרות) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260163805171  GND: 4032380-8  LCCN: n84177500  NKC: olak2007396403  SUDOC: 029595258  VIAF: 140413644   WorldCat (עם VIAF): 140413644
ויליאם אדולף בוגרו

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1825 לה רושל, צרפת 
 פטירה:  19 באוגוסט 1905 (בגיל 79) לה רושל, צרפת 
 שם לידה:  Adolphe Williams Bouguereau 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (1850)  אקדמיית צרפת ברומא (1853) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  האומנות האקדמית, אסכולת פונט אוון 
 יצירות ידועות:  Dawn, הולדת ונוס (בוגרו) 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1848)  קצין בלגיון הכבוד  מפקד בלגיון הכבוד  אביר בלגיון הכבוד  פרס רומא (1850)  קצין בכיר בלגיון הכבוד  מפקד במסדר איזבלה הקתולית 
 בן או בת זוג:  Marie-Nelly Monchablon (24 במאי 1866–3 באפריל 1877)  אליזבת ג'ין גרדנר (1896–9 באוגוסט 1905)   Marie-Nelly Monchablon (1856–24 במאי 1866) 
 צאצאים:  Henriette Vincens, Paul Bouguereau, Jeanne Bouguereau, Georges Bouguereau, Maurice Bouguereau 
 חתימה:   
 
ויליאם אדולף בוגרו, דיוקן עצמי (1886).
ויליאם-אדוֹלף בּוּגֶרוֹ (בצרפתית: William-Adolphe Bouguereau;‏
30 בנובמבר 1825 – 19 באוגוסט 1905) היה צייר צרפתי השייך לזרם "הציור האקדמי" הצרפתי.
ביוגרפיה

בוגרו נולד בעיר לה רושל בצרפת. ישנם מקורות סותרים באשר לשמו. יש הקוראים לו ויליאם-אדולף בוגרו, ויש הסבורים כי שמו אדולף-ויליאם בוגרו. בוגרו למד בבית הספר לאמנויות היפות בפריז. הוא זכה במלגה היוקרתית "פרס רומא" בשנת 1850. ציוריו הריאליסטיים העוסקים אף בנושאים מיתולוגיים הוצגו בתערוכות השנתיות של "סלון פריז" במהלך כל הקריירה שלו כצייר. על אף שאיבד מן המוניטין שלו בתחילת המאה ה-20, אולי בשל התנגדותו לזרם האימפרסיוניזם, כיום ישנה הערכה מחדש של עבודתו. בימי חייו צייר בוגרו שמונה מאות עשרים ושש תמונות.
בימי חייו נחשב בוגרו לאחד מגדולי הציירים בעולם. בשנת 1900 הציירים בני תקופתו אדגר דגה וקלוד מונה נקבו בשמו כצייר אשר סביר ביותר כי ייזכר כצייר הצרפתי הגדול ביותר במאה ה-19 עד לשנת 2000. עבודותיו נרכשו בתדירות, במחירים גבוהים, במיוחד בידי מיליונרים אמריקנים. לאחר שנת 1920 איבד בוגרו את המוניטין שהיו לו בימי חייו. ייתכן שהדבר נובע מהתפתחויות אמנותיות וחברתיות, שגרמו לתזוזה הן בטעם הקהל, והן ברגישות האמנותית. במשך עשורים שמו אף לא הוזכר באנציקלופדיות. כיום מוצגות עבודותיו ביותר ממאה מוזיאונים.
בגיל מתקדם למדי נשא בוגרו לאישה בפעם השנייה את האמנית אליזבת ג'יין גרדנר, אחת מתלמידותיו. הוא השתמש בהשפעתו על מנת לפתוח מוסדות אמנותיים צרפתיים בפני נשים, בפעם הראשונה, לרבות האקדמיה הצרפתית (Académie Française).
גלריה

דיוקן של אליזבט גרדנר
על שפת הנחל
התופרת
נערה מחזיקה לימונים במוזיאון ישראל
האבל הראשון
נימפות
דון יוסף (וילהויקיוסה, אסטוריאס)

דון יוסף (בתעתיק מאסטורית: Don Yuçaf) או דון יוסה (Yuça) הוא רופא יהודי-ספרדי שהתגורר באוביידו, אך מוזכר גם בכמה תעודות מחבל הארץ וילהויקיוסה שבאסטוריאס. הוא הרופא הראשון במחקר ההיסטורי של חבל ארץ זה במאה ה-15 ואחד מיהודי אסטוריאס המוכרים ביותר כיום למחקר, ואף הוגדר במאמר כ"רופא החשוב בזמנו בעיר אוביידו".
כפי הנראה שאותו "יוסף היהודי", כפי שכונה בכתבים שמזכירים אותו, שגשג מבחינה כלכלית, ועל כך העיד כינויו "דון". בעקבות זאת התעסק בסחר חליפין, הלווה כספים והוזכר אף כמי שחייב שני עגילי זהב לאישה נוצרייה שהתלוננה על חובות שיש לאנשים כלפיה, ואף רכש לבתו חלקת אדמה (עת הופלו היהודים על ידי השלטונות הנוצריים לרעה ונאלצו לשלם מס גדול מאשר הנוצרים על רכישות), בלב השטח שהוגדר כגטו היהודי, שלימים יועדה לבית עלמין לקהילה היהודית הקטנה בוילהקיוסה.
הערות שוליים

↑  Rica Amran, Aproximación a la confrontación jurídico-económica entre María de Molina y las aljamas castellanas a finales del siglo XIII y principios del siglo XIV, e-Spania. Revue interdisciplinaire d’études hispaniques médiévales et modernes, 2006-06-14 doi: 10.4000/e-spania.306
↑  Daniel Solares Acebal, LA JUDERÍA DE LA CIUDAD DE OVIEDO
↑  Luis Vicente Sánchez Fernández, Los momentos críticos en la salud de los asturianos, La Nueva España, ‏2013-12-04 (בספרדית)
↑  DEL CUÁNDO Y EL PORQUÉ DE LOS PRIMEROS JUDÍOS DE OVIEDO
↑  אוניברסיטת אוביידו, Noticias históricas sobre los judios en Asturias, UNIVERSIDAD DE OVlEDO doi: https://digibuo.uniovi.es/dspace/bitstream/handle/10651/4641/2073097_371.pdf;jsessionid=543CA1A62E55034F9E7B2101BABBC1AA?sequence=1
↑  Historia de las comunidades judías de ASTURIAS, Revista Maguén Escudo, ‏2014-11-08 (בספרדית)
↑  Cuando el Campoamor era un cementerio judío, La Voz de Asturias, ‏2019-12-13 (בספרדית)
↑  Medievo (בספרדית)
מרים המגדלית

| --- | --- |

 לידה:  מגדלא
 פטירה:  אפסוס
 חג:  22 ביולי, 22 ביולי 
 
מריה מגדלנה בציור מאת אל גרקו (1585–1590)
מרים המגדלית מתפללת, ציור מאת ארי שפר (המאה ה-19)
מריה מגדלנה מתוארת בדרך כלל כבעלת שיער אדמוני ארוך, כפי שנראה בציור זה מאת פרדריק סנדיס (בסביבות 1859)
לאחר תחיית ישו זיהתה אותו מרים המגדלית, אך הוא ביקש ממנה: "אל תיגעי בי" (בלטינית: Noli me tangere; (אנ')). הציור מאת אלכסנדר איוואנוב (1835)
מרים המגדלית בפסל של דונטלו במוזיאון הדואמו
מרים המגדלית מאת ג'ובאני לורנצו ברניני בקתדרלת סיינה
בברית החדשה, מִרְיָם הַמַּגְדָּלִית (ביוונית: Μαρία Μαγδαληνή, מָרִיָה מַגְדָלֵנֵה) היא אישה יהודייה המתוארת כתומכת מרכזית בישו, ונודעה כ"שליחת השליחים" (בלטינית: apostolorum apostola). על פי ספרי הבשורה, היא הייתה אחת מהנשים שנכחו בצליבתו של ישו ובקומו לתחייה, היא מי שטיפלה בגופתו אחרי שהורד מהצלב והיא (יחד עם מרים אימו של ישו) הייתה זו שלה בישר המלאך על קומו לתחייה של ישו:
וַיְהִי כַּאֲשֶׁר עָבַר יוֹם הַשַּׁבָּת וַתִּקְנֶינָה מִרְיָם הַמַּגְדָּלִית וּמִרְיָם אֵם יַעֲקֹב וּשְׁלֹמִית סַמִּים לָלֶכֶת וְלָסוּךְ אֹתוֹ בָּהֶם׃ וּבְאֶחָד בַּשַּׁבָּת בַּבֹּקֶר הַשְׁכֵּם בָּאוּ אֶל־הַקָּבֶר כַּעֲלוֹת הַשָּׁמֶשׁ׃ וַתֹּאמַרְנָה אִשָּׁה אֶל־אֲחוֹתָהּ מִי יָגֶל־לָנוּ אֶת־הָאֶבֶן מֵעַל פֶּתַח הַקָּבֶר׃ וּבְהַבִּיטָן רָאוּ וְהִנֵּה נִגְלְלָה הָאָבֶן כִּי הָיְתָה גְּדֹלָה מְאֹד׃ וַתָּבֹאנָה אֶל־תּוֹךְ הַקָּבֶר וַתִּרְאֶינָה בָּחוּר אֶחָד ישֵּׁב מִיָּמִין וְהוּא עֹטֶה שִׂמְלָה לְבָנָה וַתִּשְׁתּוֹמַמְנָה׃ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶן אַל־תִּשְׁתּוֹמַמְנָה אֶת־יֵשׁוּעַ הַנָּצְרִי הַנִּצְלָב אַתֶּן מְבַקְשׁוֹת הוּא קָם אֵינֶנּוּ פֹה הִנֵּה־זֶה הַמָּקוֹם אֲשֶׁר הִשְׁכִּיבֻהוּ בוֹ.
יום חגה חל ב־22 ביולי בכנסיות הקתולית, האורתודוקסית והאנגליקנית.
הכינוי 'המגדלית' (מגדלנה) מרמז על עיר מוצאה – מגדלא, ששכנה לחוף הכנרת ומזוהה על ידי החוקרים עם העיר טריכיי הקדומה.
מרים מוזכרת בבשורה על-פי לוקאס באירוע שבו גירש ישו שדים (רוחות רעות) מגופן של מספר נשים. על פי הכתוב הוא גירש שבעה שדים מגופה:
"וְנָשִׁים אֲשֶׁר נִרְפְּאוּ מֵרוּחוֹת רָעוֹת וּמֵחֳלָיִים מִרְיָם הַנִּקְרָאָה מַגְדָּלִית אֲשֶׁר גֹּרְשׁוּ מִמֶּנָּה שִׁבְעָה שֵׁדִים׃."
הקיסרית הלנה בנתה במאה הרביעית כנסייה במגדל לכבודה של מרים.
על הר הזיתים בירושלים נמצאת כנסייה המוקדשת למרים המגדלית – כנסיית מריה מגדלנה.
תיאור תפקידה בבשורה על-פי יוחנן

בבשורה על-פי יוחנן (י"ט, 25), עמדו ליד הצלב שלוש נשים בהן אמו ואחות אמו מרים אשת קלופס ומרים המגדלית. מרים המגדלית באה לקברו וראתה כי הוא פתוח ("לפנות הבקר בעוד חשך ותבא מרים המגדלית אל הקבר ותרא את האבן מוסרה מעל הקבר"), קראה לפטרוס ותלמידו שיראו כי הקבר ריק. כשנשארה לבד ("וישובו התלמידים וילכו אל ביתם") ראתה אדם שלא זיהתה וחשבה שהוא גנן ("ותפן אחריה ותרא את ישו עומד ולא ידעה כי הוא ישוע"). היא פנתה אליו בשאלה וכששמעה את קולו זיהתה שזה אכן ישו ("ויאמר אליה ישו "מרים", ותפן ותאמר אליו "רבוני" הוא מורה"), והיא זו שהפיצה את הידיעה על תחייתו ("ותבא מרים המגדלית ותספר אל התלמידים כי ראתה את האדון וכזאת דבר אליה").
זהותה של מרים המגדלית

מנהיגי הנצרות הקדומה מיזגו את המסופר על מרים המגדלית עם המסופר על מספר נשים פחות מוסריות, המוזכרות בבשורות השונות בשם מרים או אף ללא זיהוי שמן. אחת מהן היא ה"חוטאת" ב"הבשורה על פי לוקאס", שלפי המסורת עבדה כזונה, זו שישו אמר עליה "נסלחו לה חטאותיה כי הרבה אהֶבה," ובין האחרות מרים מבית היני, המוזכרת ב"הבשורה על פי לוקאס". האפיפיור גרגוריוס הוא זה שבשנת 591 הכריז כי: "היא שלוקאס מכנה החוטאת ושיוחנן מכנה מרים מבית היני, מאמינים אנו כי זוהי אותה מרים שמתוכה גורשו שבעה שדים לדבריו של מרקוס."
הצהרה זו הפכה לעמדה רשמית של הכנסייה, אף כי לא אומצה בידי האורתודוקסים או הפרוטסטנטים, כשאלה התפצלו מהכנסייה הקתולית. בשנת 1969 חזרה בה הכנסייה הקתולית מהכרזה זו, והפרידה מחדש בין מרים המגדלית, מרים מבית היני ומרים החוטאת.
הסיבה לאיחוד בין שלוש הדמויות בימיה הראשונים של הכנסייה שנויה במחלוקת. יש הטוענים כי מדובר בבלבול, או בניסיון לפשט את סיפורי הברית החדשה עבור המאמינים. מנגד, קיימת הסברה לפיה מדובר בקנוניה ובניסיון לנסות ולהוריד ממעמדה של מרים המגדלית. עמדה זו צברה פופולריות רבה לאחר פרסום הספר צופן דה וינצ'י, שנתן הד לטענה שישו היה בעצם בן-תמותה רגיל ואב לילדים.
המערערים על תחייתו של ישו טענו שמרים היא שהסתירה את גופתו של ישו במקום מחבוא, ומחשש שהדבר יתגלה המציאה בכוח דמיונה את סיפור תחיית המתים[דרוש מקור], מה גם שישו, כמו דתיים אדוקים בעת ההיא, לא פסק לדבר אודות כך בעקבות פירושם את חזון העצמות היבשות.
בת זוגו של ישו

תאוריות ותפיסות מודרניות חילוניות מייחסות לה קשרים רומנטיים עם ישו עצמו. יחסיה הקרובים של מרים המגדלית עם ישו מודגשים ב"הבשורה על פי פיליפוס" – אוונגליון אפוקריפי שאינו מקובל בכנסיות הנוצריות. באוונגליון זה היא מתוארת כאחת מתוך ה"שלוש שצעדו תמיד בחברתו של אדוננו: מרים אמו, אחותו והמגדלית, זו הנקראת בת־לווייתו. אחותו ואמו ובת־לווייתו היו כולן מרים. ובת־לווייתו של המושיע היא מרים המגדלית". המילה היוונית koinonos, המשמשת לתיאור המילה מרים, אמנם מתרגמת לעיתים כ"בת־לוויה", אך תרגום מדויק יותר יהיה "שותפה" או "בת זוג", אישה שעימה מקיים אדם יחסי מין. שני עמודים לאחר מכן יש פסקה נוספת המדגישה את הדימוי המיני של היחסים: ”אך ישוע אהב אותה יותר מכל תלמידיו ונשק לה תדיר על [פיה]. שאר תלמידיו נעלבו מאוד וביטאו את מורת רוחם. הם שאלו אותו, "מדוע אתה אוהב אותה יותר מאתנו?" והמושיע ענה להם, "מנין לכם שלא אוהב אתכם כשם ש[אוהב] אותה?"”.
אחרי הצליבה

יש אגדות שונות על מעשיה של מרים המגדלית אחרי צליבת ישו. לפי האגדה הנפוצה ביותר היא הפליגה בסירה ללא הגה וללא מפרש לגאליה בקרב חבורה, שזהות אנשיה משתנה ממסורת למסורת. נמנו בהם מרים אמו של יעקב בן חלפי, מרים שלומית, יוסף הרמתי, אלעזר ואחיותיו מרים מבית עניה ומרתא, מרים אשת קלופאס (אנ'), מקסימינוס הקדוש (ההגמון הראשון של אקס) וכן משרתת שחורה בשם שרה. על פי סיפורים גדושי בידיון דוגמת "דם קדוש, גביע קדוש" היו עימם גם בנו או בתו של ישו. סירתם נחתה בחוף הקאמארג בדרום צרפת, במקום שנקרא לימים בשם סנט-מארי-דה-לה-מֶר (המריות הקדושות של הים) (אנ'). לזכר הגעתם לכאורה נבנתה במקום כנסייה מפוארת, ובה הוקדש מזבח למשרתת שרה, היא שרה קאלי הקדושה הפטרונית של בני הרומה.
מרים המגדלית נפרדה מבני לווייתה ופנתה לניצור תושבי העיר מסיליה (מארסיי). את שארית חייה עברה בהתבודדות במערה בהרי סנט-בום (אנ') שבפרובנס. בולות אפיפיוריות בחתימתם של לוקיוס השלישי, אורבנוס השלישי וקלמנטיוס השלישי אישרו כי מרים המגדלית אכן קבורה בצרפת.
מרים המגדלית בכתבי חז"ל

בתלמוד הבבלי מובאות כמה התייחסויות שליליות ל"מרים מגדלא שיער נשייא" (קולעת – יוצרת גדילים – בשיער הנשים). בתלמוד היא מוזכרת כאשתו של פפוס בן יהודה ומסופר עליה שבגדה בבעלה עם יוסף פנדירא, ומכך נולד ישו הנוצרי. במקום אחר מסופר שמלאך המוות ביקש להמיתה. הפרשנות המקובלת היא שאותה מרים היא מרים המגדלית. יש המפריכים זיהוי זה שכן לדעתם הוא מתבסס על קריאה שגויה של המילה הארמית "מגדלא" המשמשת במשפט כחלק מתיאור מקצועה של האשה ולא כתיאור מוצאה, אך יש המפרשים את שמה של מרים בתלמוד "מרים מגדלא שיער נשייא" כשם גנאי שבנוי משמה המקורי, וכך הופיע "מגדלא (במקום מגדלנא) שיער נשייא", על שם שערה הארוך (ראו תמונה והסבר). ישנם שפירשו גם את השם "מרים מגדלא שער נשייא" על שם מקום מוצאה בעיר קסרי קסרין שהייתה נקראת גם מגדל נשיא. גם בעלי התוספות במסכת חגיגה מפרשים ש"מרים מגדלא שער נשייא" הייתה "אמו של פלוני", כינוי הרומז לישו, כנראה על פי האמור בתלמוד במסכת שבת.
כלומר, לפי מסורת חז"ל מרים המגדלית היא מרים אמו של ישו ולא תלמידתו, בניגוד למסורת הנוצרית המבחינה ביניהן. כמו כן, תיאור הבגידה – האנושית – מובא כנגד התפיסה הנוצרית שישו נולד מהתעברות אמו מרוח הקודש.
הבשורה על פי מרים

"הבשורה על פי מרים" הוא ספר חיצוני לברית החדשה, שנטען כי נכתב על ידי מרים המגדלית.
בשנת 1896 רכש מלומד גרמני בשוק של קהיר מגילת פפירוס והעביר אותה לברלין. במגילה, הקרויה "הבשורה על פי מרים" יש התייחסות שונה במקצת לסיפור הצליבה ולתפקידה של מרים המגדלית בהתרחשות. על פי הכתוב במגילה, ישו, שאהב אותה יותר מאשר את שאר תלמידיו, מסר למרים דרשה אותה היא נשאה בשמו באוזני שאר תלמידיו.
בתרבות הפופולרית

בשנת 1992 הקליטה הזמרת האנגלייה שרה ברייטמן ביחד עם גארי מרטין את "Everything's Alright" שנכתב בידי טים רייס והולחן בידי אנדרו לויד ובר; הוא נכלל באלבום המשותף, Sarah Brightman Sings the Music of Andrew Lloyd Webber. בשיר, מרים מנסה להרגיע את ישו עם משחה יקרה ואומרת לו לא לדאוג. יהודה איש קריות מאשים אותה בבזבוז משאבים שיועילו לעזור לעניים. ישו משיב באומרו שתמיד יהיה עוני בעולם ושהם לעולם לא יוכלו לעזור לכולם. הזמרת הגרמנייה סנדרה הוציאה בשנת 1985 שיר ושמו "(I'll Never Be) Maria Magdalena", שהיה ללהיט בין-לאומי. באירוויזיון 1999 הזמרת דוריס דרגוביץ' ייצגה את קרואטיה עם השיר "Marija Magdalena", שדורג במקום הרביעי.
מרים מוזכרת גם בשירה של הזמרת ליידי גאגא "Bloody Mary" ("מרים המדממת") מתוך האלבום Born This Way, ובו מתוארים רגעיו האחרונים של ישו לאחר שנתפס בידי הנציב הרומי פונטיוס פילאטוס, וטיפולה בו לאחר מותו; כמו כן, גאגא מופיעה בווידאו קליפ לשיר "Judas" בתור מרים המגדלית ולצידה ישו ושליחיו.
תאוריות שונות על מהותה של מרים, היותה אשתו של ישו ועל כך שילדה לו צאצא מובאות בהרחבה בספר המתח "צופן דה וינצ'י" (2003) מאת דן בראון ובסרט באותו השם המבוסס עליו.
בשנת 2011 הקליטו הראפרים האמריקאים ג'יי-זי וקניה וסט את השיר "That’s My Bitch" בו נכללת השורה "Mary Magdalene from a pole dance" ("מרים המגדלית מריקוד על עמוד"), המתייחסת למפגש של וסט בין העולם החושני לבין העולם הרוחני; היא המשלבת את הדימויים של קרבת מרים לישו לבין היותה מינית. מרים, באופן מסוים, קוטלגה בטעות כאחת שעסקה בזנות במשך כ-1,500 שנה.
באלבום Magdalene משנת 2019 של הזמרת FKA Twigs ישנו שיר בשם "Mary Magdalene". השיר מציג את נקודות המבט השונות שלפי מרים המגדלית: מישהי שעסקה בזנות ומישהי שעמדה לצד ישו וריפאה אנשים בעזרת צמחים.
ראו גם

בתי-המחסה מגדלנה
מרים מבית עניה
לקריאה נוספת

אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 205-213, מסת"ב 978-965-566-137-8
הערות שוליים

↑  מרים נזכרת בשמה זה תריסר פעמים בברית החדשה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ד, עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף ד', עמוד ב'; תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ס"ז, עמוד א' ועוד
↑  כך מופיע בתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ק"ד, עמוד ב' בחלק שהושמט מאימת הצנזורה הנוצרית.
↑  הרב יהוסף שוורץ בספרו פרי תבואה בערך קסרי קסרין. ראה באתר היברובוקס או באתר תבואות.
↑  Sarah Brightman – Everything's Alright, נבדק ב-2023-09-17
1 2  Jesus Christ Superstar show synopsis, web.archive.org, ‏2012-10-15
↑  Sandra – (I'll Never Be) Maria Magdalena, נבדק ב-2023-09-17
↑  Doris Dragovic-Maria Magdalena, נבדק ב-2023-09-17
↑  Lady Gaga – Bloody Mary, נבדק ב-2023-09-17
↑  Lady Gaga - Judas (Official Music Video), נבדק ב-2023-09-17
↑  The Da Vinci Code - Young Adult Edition, Dan Brown (באנגלית אמריקאית)
↑  The Da Vinci Code, 2006-05-19, נבדק ב-2023-09-17
↑  Biblical Archaeology Society Staff, Was Mary Magdalene Wife of Jesus? Was Mary Magdalene a Prostitute?, Biblical Archaeology Society, ‏2023-06-15 (באנגלית)
↑  mary magdalene, 2019-11-08, נבדק ב-2023-09-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313739605171  PLWABN: 9810529920705606  BNC: 000201567  BNE: XX879614  BnF: cb120479609 (data)  CANTIC: a10635786  CiNii: DA1437932X  GND: 118577840  ISNI: 0000 0003 8531 5011  LCCN: n79032992  NARA: 200548405  NKC: jn20010525334  NLA: 40662006  RSL: 000088329  SNAC: w6jn2psp  VIAF: 221986199   WorldCat (עם VIAF): 221986199
לימודים שמיים

התפשטות השפות השמיות במאה ה-1
לימודיים שֵמיים (בלועזית: סֵמיטולוגיה) הוא תחום מחקר בבלשנות היסטורית אשר עוסק בהיסטוריה, הארכאולוגיה והלשון של העמים השמיים העתיקים, לרבות חקר השפות השמיות והניסיון לשחזר את השפה הפרוטו-שמית שהן חלק מהשפות האפרו-אסייתיות.
על פי חוקרי הבלשנות, הנחת המוצא היא שהשפות השמיות התפתחו מבסיס שפתי זהה שנקרא פרוטו-שמית והתפתחו בתהליכים לשוניים כמעתק הגאים, יצירת אנלוגיות והדקדקות (grammaticalization שבה שמות עצם ופעלים הופכים למילות יחס ומוספיות).
הוא כולל בתוכו בין היתר אשורולוגיה והבראיזם (Hebraism).