stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוב פרי
קריירת משחק

פרי נולד וגדל בעיר סנט לואיס שבמיזורי, ובין השנים 1955–1959 למד באוניברסיטת סנט לואיס. בתקופתו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה – "סנט לואיס ביליקנס" – שיחק תחת המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל אדי היקי. בעונתו השלישית והאחרונה, 1958/1959, הצטיין עם ממוצעים של 22.2 נקודות ו-11.7 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 1959 נבחר פרי על ידי קבוצת סנט לואיס הוקס, בתור בחירה טריטוריאלית. בעונתו היחידה עם ההוקס העפילה הקבוצה למעמד גמר ה-NBA, בו הפסידה מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 3–4.
לקראת עונת 1960/1961 הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס. לאורך 4 עונותיו בדטרויט העמיד ממוצעים של 12.3 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק.
ביוני 1964 הועבר יחד עם ביילי האוול, וולי ג'ונס, דון אול ולס האנטר בטרייד לבולטימור בולטס, תמורת טרי דיסינג'ר, דון קוג'יס ורוד ת'ורן. ב-5 עונותיו בקבוצה שימש כשחקן ספסל, ותרם 6.0 נקודות ו-4.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירת ניהול

בשנת 1973, לאחר 4 שנים כעוזר מאמן תחת ג'ין שו, מונה פרי לג'נרל מנג'ר של וושינגטון בולטס. בעונת 1977/1978 זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA היחידה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על סיאטל סופרסוניקס, בתוצאה 4–3. מאמן הקבוצה באותה עונה היה דיק מוטה, אותו מינה פרי בשנת 1976, ושחקניה המובילים היו וס אנסלד, אלווין הייז ובוב דאנדרידג'. פרי עצמו זכה בפרס מנהל השנה ב-NBA בעונת 1978/1979, בה העפילו הבולטס בשנית לגמר ה-NBA, וכן בעונת 1981/1982 אותה סיימה הקבוצה במקום החמישי במזרח, חרף עזיבתם של אנסלד והייז.
בין פעולותיו הבולטות בקבוצה, ניתן למנות את צירופם של השחקנים דייב בינג (1975), בוב דאנדרידג' (1977), גאס ויליאמס (1984), מוזס מלון (1986) וברנרד קינג (1987), וכן את בחירתם בדראפט של השחקנים מיץ' קופצ'אק (בחירה 13 ב-1976), גרג באלרד (בחירה רביעית ב-1977), ג'ף רולנד (בחירה 25 ב-1980), ג'ף מלון (בחירה עשירית ב-1983), מאנוט בול (בחירה 31 ב-1985) ומאגסי בוגס (בחירה 12 ב-1987).
נפטר ב-27 באוקטובר 2021.
הערות שוליים

1 2  Former Bullets General Manager Bob Ferry passes away, www.msn.com
↑  סטטיסטיקות המשחק של פרי ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של פרי, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1959, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הפעולות של פרי כג'נרל מנג'ר, באתר basketball-reference.com
אנרכו-סינדיקליזם

אנרכו-סינדיקליזם הוא ענף של התאוריה האנרכיסטית המתמקד בתנועת העובדים, ומכאן המונח סינדיקליזם. אנרכו-סינדיקליסטים רואים באיגודי עובדים כוח פוטנציאלי לשינוי חברתי מהפכני, בכך שיחליפו את הקפיטליזם והמדינה בחברה חדשה שתנוהל בצורה דמוקרטית ועל ידי ניהול עצמי של עובדים. אנרכו-סינדיקליסטים שואפים לביטול מערכת השכר ורוב צורותיו של הרכוש הפרטי, המובילים להבדלי מעמדות.
עקרונות

עקרונות הבסיס של האנרכו-סינדיקליזם הם:
סולידריות עובדים
פעולה ישירה
ניהול עצמי של העובדים
סולידריות עובדים משמעה שאנרכו-סינדיקליסטים מאמינים שכל העובדים, ללא הבדלי מין וגזע, נמצאים במצב דומה ביחס למעסיקיהם (תודעה מעמדית). יותר מכך, משמעה שבתוך החברה הקפיטליסטית, כל הפסד או רווח של עובדים על או למעסיקיהם, ישפיע, בסופו של דבר, על כלל העובדים. לכן, על מנת לשחרר את עצמם, על כל העובדים לתמוך האחד בשני בחיכוכים מעמדיים.
אנרכו-סינדיקליסטים מאמינים שרק פעולה ישירה תאפשר לעובדים לשחרר את עצמם. פעולה ישירה היא פעולה שמציבה את האדם באופן ישיר אל מול הבעיה על ידי כך שהוא פועל בעצמו להעלאת הבעיה אל פני השטח בצורה כזו שאי אפשר להתעלם ממנה, זאת בניגוד לשיטות לא ישירות כמו בחירת נציגים אשר מבטיחים לספק פתרונות בעתיד הלא ידוע.
בנוסף, אנרכו-סינדיקליסטים מאמינים שארגוני עובדים – הארגונים הנאבקים נגד מערכת השכר, שעל פי התאוריה האנרכו-סינדיקליסטית, ייצרו בסופו של דבר את הבסיס לחברה החדשה – צריכים להתארגן בניהול-עצמי ללא היררכיה. אסור שיהיו בהם "בוסים", ובמקום זאת, העובדים צריכים להחליט בעצמם את כל ההחלטות שמשפיעות עליהם.
אישים מרכזיים בתנועה

רודולף רוקר היה אחד מן הקולות הפופולריים בתנועה האנרכו-סינדיקליסטית. במנשר שלו משנת 1938 אנרכו-סינדיקליזם הוא סיפק מבט על מקורות התנועה, השאיפות שלה, והסביר מדוע היא חשובה לעתיד העבודה.
הרברט לגרדל כתב שפייר-ז'וזף פרודון הניח את התאוריה הבסיסית של האנרכו-סינדיקליזם, בשלילתו את המדינה והקפיטליזם, בזלזולו בממשלה הפוליטית, ברעיונותיו על קבוצות כלכליות חופשיות ועצמאיות, ובראייתו את המאבק, ולא את הפציפיזם, כליבת האנושות.
נועם חומסקי מזהה את עצמו עם הפילוסופיה של אנרכו-סינדיקליזם, ויש האומרים שהוא מייצג את עורק הביקורת העכשווית על הטענות של איגודים ראקציוניים, כמו האיגוד המקצועי הגדול ביותר בארצות הברית – ה־Teamsters, על תמיכה במאבקים למען זכויות עובדים, בניגוד ל־IWW, שהוא איגוד אנרכו-סינדיקליסטי טיפוסי.
ארגונים

"איגוד העובדים הבינלאומי" הוא ארגון אנרכו-סינדיקליסטי בינלאומי המאגד בתוכו איגודי עובדים שונים ממדינות שונות. ה־CNT מילא ועודנו ממלא תפקיד חשוב בתנועת העובדים הספרדית. הוא גם היה כוח חשוב מאוד במלחמת האזרחים בספרד. איגוד אנרכו-סינדיקליסטי ספרדי נוסף הוא ה־CGT, שהוא כרגע איגוד העובדים השלישי בגודלו בספרד, והאיגוד האנרכיסטי הגדול ביותר, המונה עשרות אלפי חברים.
העובדים התעשייתיים של העולם היה בעבר ארגון בעל השפעה רבה, והוא עודנו איגוד פעיל התומך בגישה של "איגוד אחד גדול" בהתארגנות מהפכנית. הארגון נוסד באופן מפורש כאיגוד תעשייתי מהפכני על ידי אסופה של סוציאליסטים ואנרכיסטים, והוא שואף לביטול עבודת השכר ולייסוד הון תעשייתי משותף. כיום, רוב חברי הארגון הם אנרכו-סינדיקליסטים. קבלת ההחלטות ושיטות ההתארגנות של הארגון – בנוסף למספר מצומצם של הצהרות פוליטיות – מקבילים לאלו של הסינדיקטים האירופאיים.
האוריינטציה האנרכו-סינדיקליסטית של איגודי עובדים אמריקניים רבים, מילאה תפקיד חשוב בצורתה של הפוליטיקה האמריקאית. ארצות הברית היא המדינה המתועשת היחידה ללא מפלגה פוליטית גדולה המתבססת על האינטרסים של העובדים.
רודולף רוקר כתב במנשר אנרכו-סינדיקליזם: "זכויות פוליטיות לא נוצרות בפרלמנטים; הן נכפות על הפרלמנטים מבחוץ וגם המיסוד שלהן בחוק, כבר זמן רב אינו מהווה ערובה ליישומן. הן אינן קיימות מכיוון שהם נכתבו באופן חוקי על פיסת נייר. רק כאשר הן יהיו טבועות באנשים, וכאשר כל ניסיון להחלישן יתקל בהתנגדות אלימה של האוכלוסייה – רק אז הן יהיו קיימות"
טריוויה

יש האומרים שהחברה המתוארת בספר המדע בדיוני "המנושל" מאת אורסולה ק. לה גווין היא חברה אנרכיסטית המושתתת על עקרונות אנרכו-סינדיקליסטים. הספר מספק נקודות ביקורת וגם נקודות זכות על חברה שכזו.
ראו גם

אנרכיזם בספרד
מוחרס ליברס
לקריאה נוספת

אברהם יסעור (עורך), אנרכיזם - אנתולוגיה, הוצאת רסלינג, 2004.
הערות שוליים

↑  Rudolf Rocker,‏ Anarchosyndicalism, באתר Spunk Library
| אנרכיזם |
| --- | --- | --- |
| זרמים | אנרכו-אגואיזם • אנרכו-אקזיסטנציאליזם • אנרכו-אפיסטמולוגיזם • אנרכיזם יהודי • אנרכו-קומוניזם • אנרכו-סינדיקליזם • אנרכיזם פוסט-קולוניאלי • אנרכו-פרימיטיביזם • אנרכה-פמיניזם • אנרכו-פציפיזם • אנרכיזם אינדיבידואליסטי • אקו-אנרכיזם • אנרכיזם לאומי • אנרכו-סינתזה • אנרכו-קפיטליזם • אנרכיזם-קווירי • אנרכיזם קולקטיביסטי • אנרכיזם ללא תארים • פוסט-אנרכיזם |  |
| מסביב לעולם | אנרכיזם בישראל • אנרכיזם בספרד • אנרכיזם באפריקה • אנרכיזם באנגליה • קהילות אנרכיסטיות |  |
| בתרבות | אנרכיזם וחברה • אנרכיזם ודת • אנרכיזם ואמנות • אנרכיזם שחור • אנרכיזם נוצרי • אנרכיזם בודהיסטי • סמלים אנרכיסטיים |  |
| בהיסטוריה | הקומונה הפריזאית • מהומות היימרקט • מרד קרונשטאדט • נסטור מאכנו • מאי 1968 |  |
| סוציאליזם |
| --- | --- | --- |
| זרמים | אנרכו-סינדיקליזם • אנרכו-קומוניזם • הסוציאליזם האתיופי • לניניזם • מרקסיזם • נצרות סוציאליסטית • קומוניזם נוצרי • סוציאל-דמוקרטיה • סוציאליזם אסלאמי • סוציאליזם דמוקרטי • סוציאליזם ערבי • סינדיקליזם • פמיניזם סוציאליסטי • ציונות סוציאליסטית • קומוניזם • סוציאליזם ליברטריאני • נאציונל-סוציאליזם |  |
| סוציאליסטים | רוברט אוון • פרידריך אנגלס • מיכאיל באקונין • אוגוסט בבל • אדוארד ברנשטיין • משה הס • פרדיננד לסל •  קרל מרקס • קלוד-אנרי דה סן-סימון • פייר-ז'וזף פרודון •  שארל פורייה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12561391r (data)  GND: 4128073-8  NKC: ph590969  SUDOC: 034912053 
דגל שחור אדום, המשמש את האנרכו-סינדיקליסטים
אליפות העולם בשחייה 2007

אליפות העולם השתים עשרה בשחייה נערכה במלבורן, אוסטרליה, מה-17 במרץ ועד 1 באפריל 2007. האליפות כללה את ארבעת המקצועות האולימפיים: שחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים, ובנוסף התקיימה תחרות שחייה במים פתוחים. תחרות השחייה במים פתוחים נערכה בחוף סנט קילדה. בתחרות השתתפו 2,158 ספורטאים, מ-167 מדינות. ניקבע שיא גם במספר הצופים באירוע, מעל 215,000 אנשים.
ארצות הברית (ארצות הברית) ניצחה בתחרות, עם 21 מדליות זהב ו-40 בסך הכול שמהם 20 מדליות זהב ו-37 בסך הכול בבריכת השחייה. רוסיה (רוסיה) סיימה שנייה עם 11 מדליות זהב ו-25 בסך הכול ואוסטרליה (אוסטרליה) סיימה במקום השלישי עם 9 מדליות זהב, ו-26 מדליות בסך הכול.
תוניסיה (תוניסיה) נכנסה לראשונה לטבלת מדליות הזהב בזכות ניצחונו של אוסאמה מלולי. ב-11 בספטמבר 2007 בית המשפט לערעורים בספורט בנושא אימרוץ בלוזאן, שווייץ קבע עונש, למלולי, של הרחקה מתחרויות למשך 18 חודשים בשל שימוש באמפטמינים מה-30 באוקטובר 2006, ובכך למעשה, אפשר לו להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג (2008). המדליות נילקחו ממנו וניתנו לבאים אחריו.
שחייה > השחייניות הבולטות

ליבי טריקט (לנטון) (אוסטרליה אוסטרליה) שזכתה ב-5 מדליות זהב.
לייזל ג'ונס (אוסטרליה אוסטרליה) שזכתה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
קייטי הוף (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-3 מדליות זהב עם שיא עולם חדש ושיא תחרות חדש.
נטלי קוגלין (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה ב-6 מדליות, 2 זהב 3 כסף ו-1 ארד, עם שני שיאי עולם חדשים.
לור מנודו מצרפת שזכתה ב-5 מדליות, 2 זהב 2 כסף ו-1 ארד, עם שיא עולם חדש.
ג'סיקה שיפר (אוסטרליה אוסטרליה) שזכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
קייט זיגלר (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-2 זהב עם שני שיאי תחרות חדשים.
שחייה > השחיין הבולט

מייקל פלפס (ארצות הברית ארצות הברית) היה השחיין המצטיין באליפות כולה לאחר שזכה ב-7 מדליות זהב וקבע 5 שיאי עולם חדשים (4 אישיים) ושיא תחרות אחד, הישג המהווה שיא.
שחייה > שיאי עולם

באליפות ניקבעו 15 שיאי עולם חדשים (8 לנשים ו-7 לגברים). בנוסף, נקבעו 30 שיאי תחרות חדשים ו-63 שיאי יבשות חדשים (9-אוקיאניה, 8-אירופה, 23-אמריקה, 5-אסיה ו-18 אפריקה).
שחייה > שיאי עולם > נשים

פדריקה פלגריני (איטליה איטליה) קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.47 דקות, בשלב חצי הגמר.
לור מנודו (צרפת צרפת) קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.52 דקות, שיפור לשיא של פלגריני משלב חצי הגמר.
לילה ואזירי (ארצות הברית ארצות הברית) קבעה 2 שיאי עולם חדשים במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.16 שניות, בשלב חצי הגמר ואחר כך השוותה את השיא בשלב הגמר.
נטלי קוגלין (ארצות הברית ארצות הברית) קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.44 שניות.
קייטי הוף (ארצות הברית ארצות הברית) קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:32.89 דקות.
רביעיית השליחות מארצות הברית קבעה (ארצות הברית) שיא עולם חדש במשחה ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:50.09 דקות.
רביעיית השליחות מאוסטרליה (אוסטרליה) קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.74 דקות.
שחייה > שיאי עולם > גברים

מייקל פלפס (ארצות הברית ארצות הברית) קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:43.86 דקות.
ארון פירסול (ארצות הברית ארצות הברית) קבע שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.98 שניות.
ריאן לוכטה (ארצות הברית ארצות הברית) קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:54.32 דקות.
מייקל פלפס (ארצות הברית ארצות הברית) קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:52.09 דקות.
מייקל פלפס (ארצות הברית ארצות הברית) קבע שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:54.98 דקות.
מייקל פלפס (ארצות הברית ארצות הברית) קבע שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:06.22 דקות.
רביעיית השליחים מארצות הברית (ארצות הברית) קבעה שיא עולם חדש במשחה ל-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:03.24 דקות.
קפיצה למים > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| מקפצה גמישה ממטר אחד | זי הי   הרפובליקה העממית של סין  סין | 316.65 | בליית' הרטלי   קנדה קנדה | 311.20 | יוליה פחלינה   רוסיה רוסיה | 304.60 |
| מקפצה גמישה מ-3 מטר | ז'ינז'ינג גו   הרפובליקה העממית של סין  סין | 381.75 | וו מינשיה   הרפובליקה העממית של סין  סין | 368.80 | טניה קניוטו   איטליה איטליה | 341.70 |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | קסין ואנג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 432.85 | צ'ן רואולין   הרפובליקה העממית של סין  סין | 410.30 | כריסטין שטואר   גרמניה גרמניה | 386.85 |

| קפיצה סינכרונית ממקפצה גמישה מ-3 מטר | ז'ינז'ינג גו   וו מינשיה   הרפובליקה העממית של סין  סין | 355.80 | דיט קוזיאן   הייקה פישר   גרמניה גרמניה | 318.45 | שרלין סטרטון   בריוני קול   אוסטרליה אוסטרליה | 313.14 |
| קפיצה סינכרונית מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | ג'יאה טונג   צ'ן רואולין   הרפובליקה העממית של סין  סין | 361.32 | בריוני קול   מליסה הו   אוסטרליה אוסטרליה | 324.00 | אנט גאם   נורה סבשינסקי   גרמניה גרמניה | 306.63 |
קפיצה למים > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| מקפצה גמישה ממטר אחד | יוטונג לו   הרפובליקה העממית של סין  סין | 477.40 | צ'ונג הי   הרפובליקה העממית של סין  סין | 469.85 | כריסטופר סאצ'ין   איטליה איטליה | 441.40 |
| מקפצה גמישה מ-3 מטר | צ'ין קאי   הרפובליקה העממית של סין  סין | 545.35 | אלכסנדר דפאטי   קנדה קנדה | 518.65 | דמיטרי סוטין   רוסיה רוסיה | 517.10 |
| פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | גלב גלפרין   רוסיה רוסיה | 554.70 | ז'ו לושין   הרפובליקה העממית של סין  סין | 519.15 | יו לין   הרפובליקה העממית של סין  סין | 513.70 |

| קפיצה סינכרונית ממקפצה גמישה מ-3 מטר | צ'ין קאי   ואנג פנג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 458.76 | אלכסנדר דפאטי   ארטורו מיראנדה   קנדה | 418.92 | אנדריאס וולס   טוביאס שלנברג   גרמניה גרמניה | 414.54 |
| קפיצה סינכרונית מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר | יו לין   הו ליאנג   הרפובליקה העממית של סין  סין | 489.48 | דמיטרי דוברוסקוק   גלב גלפרין   רוסיה רוסיה | 467.16 | דייוויד בודיה   תומאס פינצ'ום   ארצות הברית ארצות הברית | 463.56 |
שחייה במים פתוחים > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| משחה ל-5 ק"מ | לריסה אילצ'נקו   רוסיה רוסיה | 1:00:41.3 שעות | אקטרינה סליברצובה   רוסיה רוסיה | 1:00:43.6 שעות | קייט ברוקס-פיטרסון   אוסטרליה אוסטרליה | 1:00:47.9 שעות |
| משחה ל-10 ק"מ | לריסה אילצ'נקו   רוסיה רוסיה | 2:03:57.9 שעות | קסנדרה פאטן   בריטניה בריטניה | 2:03:58.9 שעות | קייט ברוקס-פיטרסון   אוסטרליה אוסטרליה | 2:03:59.5 שעות |
| משחה ל-25 ק"מ | בריטה קאמראו   גרמניה גרמניה | 5:37:11.66 שעות | קיילין קלר   ארצות הברית ארצות הברית | 5:39:39.62 שעות | קסניה פופובה   רוסיה רוסיה | 5:39:51.51 שעות |
שחייה במים פתוחים > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| משחה ל-5 ק"מ | תומאס לורץ   גרמניה גרמניה | 56:49.6 דקות | יבגני דרטצ'ב   רוסיה רוסיה | 56:50.7 דקות | ספירידון יאניוטיס   יוון יוון | 56:56.6 דקות |
| משחה ל-10 ק"מ | ולדימיר דיאצ'ין   רוסיה רוסיה | 1:55:32.52 שעות | תומאס לורץ   גרמניה גרמניה | 1:55:32.58 שעות | יבגני דרטצ'ב   רוסיה רוסיה | 1:55:47.31 שעות |
| משחה ל-25 ק"מ | יורי קודינוב   רוסיה רוסיה | 5:16:45.55 שעות | מארקו פורמנטיני   איטליה איטליה | 5:18:36.80 שעות | מוחמד זאנאטי   מצרים מצרים | 5:19:23.23 שעות |
שחייה צורנית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  

| תרגיל קבוצתי חופשי משולב | רוסיה רוסיה | 99.000 | ספרד ספרד | 97.833 | ארצות הברית ארצות הברית | 96.500 |
| יחידות תרגיל טכני | נטליה אישצ'נקו   רוסיה רוסיה | 99.000 | חמה מנגואל   ספרד ספרד | 98.000 | סאהו האראדה   יפן יפן | 96.833 |
| יחידות תרגיל חופשי | וירג'ין דאדיו   צרפת צרפת | 99.500 | נטליה אישצ'נקו   רוסיה רוסיה | 98.500 | חמה מנגואל   ספרד ספרד | 98.000 |
| זוגות תרגיל טכני | אנסטסיה ירמקובה   אנסטסיה דוידובה   רוסיה רוסיה | 98.833 | חמה מנגואל   פאולה טיראדוס   ספרד ספרד | 97.500 | סאהו האראדה   אמיקו סוזוקי   יפן יפן | 97.167 |
| זוגות תרגיל חופשי | אנסטסיה ירמקובה   אנסטסיה דוידובה   רוסיה רוסיה | 99.333 | חמה מנגואל   פאולה טיראדוס   ספרד ספרד | 97.667 | הייקו מאצומורה   אמיקו סוזוקי   יפן יפן | 97.333 |
| קבוצתי תרגיל טכני | רוסיה רוסיה | 99.000 | יפן יפן | 97.833 | ספרד ספרד | 97.167 |
| קבוצתי תרגיל חופשי | רוסיה רוסיה | 99.000 | ספרד ספרד | 98.500 | יפן יפן | 97.334 |
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחייה

8 שחיינים יצגו את ישראל באליפות, ו-6 גברים. השחיין מיקי מלול הגיע לשלב הגמר במשחה ל-50 מטר חזה (שאינו משחה אולימפי) וסיים במקום השישי.
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > נשים

| שם השחיינית | משחה | שיא אישי   לפני התחרות | שלב בתחרות | תוצאה | מיקום |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| אניה גוסטומלסקי | 50 מטר גב | 29.47 שניות | מוקדמות | 29.84 שניות | 30 |  |
| אניה גוסטומלסקי | 100 מטר גב | 1:02.47 דקות | מוקדמות | 1:03.44 דקות | 31 |  |
| אניה גוסטומלסקי | 200 מטר גב | 2:15.45 דקות | מוקדמות | 2:14.92 דקות | 24 |  |
| אניה גוסטומלסקי | 100 מטר פרפר | 1:02.83 דקות | מוקדמות | 1:00.37 דקות | 25 |  |

| עמית עברי | 50 מטר פרפר | 27.39 שניות | מוקדמות | 28.10 שניות | 31 |  |
| עמית עברי | 100 מטר פרפר | 1:01.96 דקות | מוקדמות | 1:01.22 דקות | 36 |  |
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > גברים

| שם השחיין | משחה | שיא אישי   לפני התחרות | שלב בתחרות | תוצאה | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| גיא ברנע | 50 מטר גב | 26.09 שניות | מוקדמות | 26.24 שניות | 16 |
| גיא ברנע | 50 מטר גב | 26.09 שניות | חצי גמר | 25.45 שניות | 15 |
| גיא ברנע | 100 מטר גב | 56.78 שניות | מוקדמות | 55.88 שניות | 19 |
| גיא ברנע | 50 מטר פרפר | 24.92 שניות | מוקדמות | 24.77 שניות | 41 |
| גיא ברנע | 100 מטר פרפר | 55.27 שניות | מוקדמות | 54.25 שניות | 36 |

| תום בארי | 50 מטר חזה | 29.95 שניות | מוקדמות | 29.92 שניות | 57 |
| תום בארי | 100 מטר חזה | 1:03.94 דקות | מוקדמות | 1:03.72 דקות | 47 |
| תום בארי | 200 מטר חזה | 2:15.88 דקות | מוקדמות | 2:16.32 דקות | 31 |

| איתי צ'מה | 100 מטר חופשי |  | מוקדמות | 54.30 שניות | 96 |
| איתי צ'מה | 50 מטר גב | 26.94 שניות | מוקדמות | 26.67 שניות | 26 |
| איתי צ'מה | 200 מטר גב | 2:01.98 דקות | מוקדמות | 2:00.93 דקות | 14 |
| איתי צ'מה | 200 מטר גב | 2:01.98 דקות | חצי גמר | 2:01.79 דקות | 16 |
| איתי צ'מה | 50 מטר פרפר |  | מוקדמות | 26.07 שניות | 78 |

| שי לבנת | 50 מטר חופשי | 23.45 שניות | מוקדמות | 24.03 שניות | 64 |
| שי לבנת | 100 מטר חופשי | 50.82 שניות | מוקדמות | 50.79 שניות | 55 |
| שי לבנת | 200 מטר חופשי | 1:49.62 דקות | מוקדמות | 1:50.60 דקות | 33 |
| שי לבנת | 400 מטר חופשי | 3:54.32 דקות | מוקדמות | 3:58.53 דקות | 36 |

| מיקי מלול | 50 מטר חזה | 28.23 שניות | מוקדמות | 27.92 שניות | 6 |
| מיקי מלול | 50 מטר חזה | 28.23 שניות | חצי גמר | 28.08 שניות | 8 |
| מיקי מלול | 50 מטר חזה | 28.23 שניות | גמר | 28.19 שניות | 6 |
| מיקי מלול | 100 מטר חזה | 1:04.44 דקות | מוקדמות | 1:03.72 דקות | 47 |

| אהוד סגל | 100 מטר גב | 56.61 שניות | מוקדמות | 56.76 שניות | 29 |
| אהוד סגל | 100 מטר גב | 56.61 שניות | מוקדמות   4x100 מטר מעורב | 56.33 שניות |  |
| אהוד סגל | 200 מטר גב | 1:59.87 דקות | מוקדמות | 2:02.02 דקות | 22 |

| שליחים   אהוד סגל   מיקי מלול   גיא ברנע   שי לבנת | 4x100 מטר מעורב |  | מוקדמות | 3:42.96 דקות | 18 |
ישראל ישראל באליפות העולם בשחייה > שחייה צורנית

3 שחייניות יצגו את ישראל באליפות. אנסטסיה גלושקוב סיימה במקום ה-11 בשלב הגמר בתחרות סולו חופשי.
| שם השחיינית | תחרות | שלב בתחרות | תוצאה | מיקום |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| אנסטסיה גלושקוב | סולו חופשי | מוקדמות | 88.333 | 12 |  |  |
| אנסטסיה גלושקוב | סולו חופשי | גמר | 89.167 | 11 |  |  |
| אנסטסיה גלושקוב | סולו טכני | מוקדמות | 87.500 | 13 |  |  |

| אנסטסיה גלושקוב  אסתר לוי | דואט חופשי | מוקדמות | 85.8333 | 21 |  |  |

| אנסטסיה גלושקוב  ויקטוריה יארמולסקאיה | דואט טכני | מוקדמות | 86.167 | 16 |  |  |
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 21 | 14 | 5 | 40 |
| 2 | רוסיה רוסיה | 11 | 6 | 8 | 25 |
| 3 | אוסטרליה אוסטרליה (מארחת) | 9 | 9 | 8 | 26 |
| 4 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 9 | 5 | 2 | 16 |
| 5 | צרפת צרפת | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 6 | גרמניה גרמניה | 2 | 5 | 4 | 11 |
| 7 | פולין פולין | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 8 | דרום אפריקה דרום אפריקה | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 9 | יפן יפן | 1 | 4 | 8 | 13 |
| 10 | קנדה קנדה | 1 | 3 | 1 | 5 |
| 11 | איטליה איטליה | 1 | 2 | 6 | 9 |
| 12 | שוודיה שוודיה | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 13 | קוריאה קוריאה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 13 | אוקראינה אוקראינה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 15 | קרואטיה קרואטיה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 16 | ספרד ספרד | 0 | 4 | 3 | 7 |
| 17 | הולנד הולנד | 0 | 2 | 3 | 5 |
| 17 | בריטניה בריטניה | 0 | 2 | 3 | 5 |
| 19 | זימבבואה זימבבואה | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 20 | הונגריה הונגריה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 21 | בלארוס בלארוס | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 21 | שווייץ שווייץ | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 23 | אוסטריה אוסטריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 | דנמרק דנמרק | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 | מצרים מצרים | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 | יוון יוון | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 23 | ונצואלה ונצואלה | 0 | 0 | 1 | 1 |
אריק ונדט (קצין)

| --- | --- |

 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1986–2021 (כ־35 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד קבוצת המבצעים המיוחדים הראשונה  עוזרו הצבאי של מזכיר ההגנה  מפקד מרכז קנדי להכשרת כוחות מיוחדים  ראש מטה פיקוד האוקיינוס השקט  מתאם ביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית  מפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של נאט"ו.
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות המצוין   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (3)  לגיון ההצטיינות   כוכב הארד (3) צלב הכבוד מזהב (גרמניה)
אריק פ. ונדט (באנגלית: Eric P. Wendt) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של נאט"ו.
ביוגרפיה

ונדט התגייס לצבא ארצות הברית ב-1986. לאחר חמש שנים בהן שירת כקצין חיל הרגלים הצטרף ב-1991 לכוחות המיוחדים ומילא במשך 21 שנים שרשרת תפקידי פיקוד, ממפקד צוות ועד מפקד זירה. שירת כמפקד צוות, מפקד פלוגה ומפקד גדוד בקבוצת המבצעים המיוחדים הראשונה, ופיקד על הקבוצה בשנים 2006 עד 2008. בין השאר שירת באינדונזיה, השתתף במבצע חירות מתמשכת בפיליפינים, במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
ב-2008 עבר לשרת בגיס הרב-לאומי בעיראק. בשנים 2009–2011 שירת במחלקת ההגנה, תחילה כאחראי על מדיניות המבצעים המיוחדים ולאחר מכן עוזרו הצבאי של מזכיר ההגנה של ארצות הברית. בתפקידו הבא שירת באפגניסטן כסגן מפקד אזור צפון בכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי. ביוני 2012 מונה למפקד זירת המבצעים המיוחדים בפיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. במאי 2014 מונה למפקד מרכז קנדי להכשרת כוחות מיוחדים ושירת בתפקיד במשך שנה. לאחר מכן שימש ראש מטה פיקוד האוקיינוס השקט.
בנובמבר 2017 מונה למתאם הביטחוני בין ישראל לרשות הפלסטינית. בנובמבר 2019 מונה למפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של נאט"ו. הוא שירת בתפקיד עד ינואר 2021.
לאחר שחרורו מכהן כמרצה בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
ונדט נשוי ואב לשניים. הוא בוגר תואר ראשון במשפטים ומדעי החברה מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, בעל תואר שני בלימודי ביטחון מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים (1995). מלבד אנגלית הוא דובר ערבית וקוריאנית.
הערות שוליים

↑  U.S. General in South Korea to Be Replaced After Spy Report, הניו יורק טיימס, 5 ביוני 2012
↑  Wendt Takes Command of the Special Warfare Center and School, אתר צבא ארצות הברית, 10 ביולי 2014
↑  NATO SPECIAL OPERATIONS HEADQUARTERS HOLDS CHANGE OF COMMAND, אתר נאט"ו, 8 בנובמבר 2019
↑  ביוגרפיה באתר בית הספר
בוב קאופמן

| --- | --- |

קאופמן בשנת 1946
 לידה:  13 ביולי 1946 ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית
 פטירה:  25 ביולי 2015  (בגיל 69) ליברן, ג'ורג'יה, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטרים
 מכללה:  מכללת גילפורד
 דראפט:  בחירה שלישית, 1968 סיאטל סופרסוניקס
 קבוצות כשחקן
 1968–1969   1969–1970   1970–1974   1974–1975:  סיאטל סופרסוניקס   שיקגו בולס   באפלו ברייבס   אטלנטה הוקס
 הישגים כשחקן
 3 בחירות למשחק האולסטאר (1971–1973)
 קבוצות כמאמן
 1977–1978:  דטרויט פיסטונס
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 1977–1978:  דטרויט פיסטונס
רוברט אלן "בוב" קאופמן (באנגלית: Robert Alan "Bob" Kauffman; ‏13 ביולי 1946 – 25 ביולי 2015) היה כדורסלן יהודי-אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1968–1975. לאורך הקריירה נבחר 3 פעמים להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, וממוצעיו הכוללים הם 11.5 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק

קאופמן נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק, ובין השנים 1964–1968 למד במכללת גילפורד אשר בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית. ב-4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 22.7 נקודות ואסף 15.9 בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA‏ 1968 נלקח קאופמן על ידי סיאטל סופרסוניקס בבחירה השלישית, אחרי אלווין הייז ווס אנסלד. בשתי עונותיו הראשונות ב-NBA שימש כשחקן ספסל בסיאטל ובשיקגו בולס, בהתאמה, וקלע כ-6.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 1970/1971 הועבר בטרייד לבאפלו ברייבס, לקראת עונת הבכורה של המועדון. באותה עונה הגיעה הפריצה שלו, כשהפך לכוכב הקבוצה ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר לאחר שהעמיד ממוצעים של 20.4 נקודות, 10.7 ריבאונדים ו-4.5 אסיסטים למשחק. בעונה העוקבת רשם ממוצעים דומים, אך קבוצתו סיימה במקום האחרון באזור המזרחי, עם מאזן 22–60. בעונת 1972/1973 נבחר בפעם השלישית ברציפות להשתתף במשחק האולסטאר, כשרשם ממוצעים של 17.5 נקודות, 11.1 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים למשחק. בעונת 1974/1975 דעכה תפוקתו באופן ניכר, בשל פציעות במפשעה ובמפרק הירך, ועד לסיומה קלע 6.1 נקודות למשחק בלבד כשחקן ספסל. באותה עונה העפיל עם הקבוצה לשלב הפלייאוף, לראשונה בתולדותיה.
לקראת עונת 1974/1975 הועבר קאופמן לאטלנטה הוקס, ובעונתו היחידה במדיה קלע 3.9 נקודות למשחק, בטרם פרש ממשחק.