stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנהיגות מקומית

| --- | --- |
לוגו המפלגה
לוגו המפלגה
 מדינה:  ישראל
 שם רשמי:  מנהיגות מקומית משנים את המשוואה 
 מייסד:  עדו שטסל, טל אלוביץ'
 תקופת הפעילות:  2018–הווה (כ־6 שנים)
 כנסות:  טרם התמודדה לכנסת
 אותיות:  אותיות שונות
 שיא כוחה:  9 נציגים נבחרים בארבע רשויות מקומיות שונות
 נוצרה מתוך:  נוצרה עצמאית
 www.mekomi.org.il
 
מנהיגות מקומית - משנים את המשוואה (הפועלת תחת המותג מקומי) היא מפלגה ישראלית שממקדת את פעילותה בתמיכה בשלטון המקומי.
הקמה

מפלגת מנהיגות מקומית נרשמה בפברואר 2018 כמפלגה רשמית ויצאה לדרך הציבורית במאי 2018 וזאת לאחר שנה של פעילות. עם היציאה לדרך הציבורית היו למפלגה נציגים ב-8 רשויות שונות. המפלגה הוקמה על ידי הפעילים החברתיים עדו שטסל וטל אלוביץ' ומטרותיה הן:
בניית חברה המאמינה בערכי השוויון, הצדק והחירות לאורה של מגילת העצמאות של ישראל.
חיזוק הנציגות הנבחרת בשלטון המקומי בישראל.
חיזוק השפעת תושבי הרשויות המקומיות והאזוריות על קובעי המדיניות בישראל.
ערכי הליבה של המפלגה כוללים התייחסות לפלורליזם במרחב המקומי, צדק חברתי, חינוך שוויני, תכנון עירוני מתקדם, מלחמה בשחיתות המקומית וכיוצא בזה.
התמודדות בבחירות

הבחירות המקומיות הראשונות בהן לקחה המפלגה חלק היו בחירות 2018. המפלגה התמודדה ברשימות עצמאיות בתל אביב-יפו ("מקומי בתל אביב" שהורכבה ממועמדים בשנות ה-20 לחייהם), בנתניה ("מקומי בנתניה", המייצגת בעיקר ישראלים יוצאי אתיופיה), בחיפה בראשות בועז גור ("מקומי בחיפה") וביקנעם עילית בראשות אילנה פינטו ("מקומי ביקנעם"), שהייתה היחידה מבין ארבע הרשימות העצמאיות שזכתה במושב במועצה.

מקומי הריצה רשימות משותפות בטירת כרמל ("כוח 1-מקומי" בראשות אפרת דוד ששון שאף התמודדה לראשות העיר, רשימה שקיבלה 3 מושבים לעומת מושב אחד לכוח 1 בבחירות 2013), בראש העין ("מרצ-מקומי" בראשות עומר שכטר שזכתה ב-3 מושבים) וברעננה, שם התאחדה רשימת מקומי עם רשימת "לב" בראשות ראש העיר המכהן איתן גינזבורג ונציגת מקומי ענבר הוכברג הוצבה במקום הרביעי ברשימה. הוכברג לא נבחרה בתחילה למועצה אך נכנסה בהמשך בעקבות בחירתו של גינזבורג לכנסת. בנוסף חברים במפלגה עדי שטרנברג ראש רשימת "רמלה שלנו" שהפסיד במירוץ לראשות העיר רמלה כשסיעתו זוכה ב-3 מנדטים ורותם ידלין שנבחרה לראשות מועצה אזורית גזר.
במהלך מערכת הבחירות בשנת 2018 קיימה המפלגה קשר עם מספר מתמודדים נוספים אולם הללו לא המשיכו בפעילות המשותפת. ביבנה עם מאיר שטרית שהתמודד בראש סיעת "מקומי יבנה", בקריית טבעון עם עידו גרינבלום שהתמודד בראש סיעת "תנופה לטבעון" ועם טל אוחנה מירוחם שנבחרה לראשות המועצה בראש סיעת "ירוחם אחת".
מעורבות המפלגה בבחירות המקומיות התבטאה בכך שהמפלגה לקחה חלק בהליכי המיתוג, האסטרטגיה והמימון של הקמפיינים של הרשימות המתמודדות מתוך מטרה לייצר רשת של נבחרים בשלטון המקומי תוך שימוש בפלטפורמה המיועדת לשלטון המקומי בלבד.
המפלגה לא התמודדה בבחירות 2023 שנדחו בהמשך ל-2024. חלק מאלו שנבחרו מטעמה ב-2018 התמודדו לעירייה גם בבחירות אלו אך לא השתמשו במותג "מקומי".
הערות שוליים

↑  בבחירות 2018 התמודדה בנתניה עם האות ת, בתל אביב עם ץף, ביקנעם עם ף ובחיפה עם מק.
↑  פרטי מפלגה, באתר שירותים מקוונים (ארכיון)
↑  הכל מתחיל מהמקומי, באתר ‏מאקו‏, 6 במאי 2018
↑  ילקוט הפרסומים - 7716, באתר משרד המשפטים, בקשת רישום מפלגת מנהיגות מקומית - משנים את המשוואה
1 2  "Progressive political non-profit aims to disrupt upcoming local elections". The Jerusalem Post | JPost.com. נבדק ב-2018-11-04.
↑  מקומי - מנהיגות מקומית (2018-09-06), מקומי ברעננה - ענבר הוכברג למועצת העיר, נבדק ב-2018-11-06
↑  "הפוליטיקה של רעננה". הפורטל המקומי הגדול בישראל - חדשות, חדשות מקומיות, לוחות, לוחות מקומיים, מקומון, מקומונים, מקומים, עסקים, קניות (באנגלית). 2018-09-30. אורכב מ-המקור ב-2018-11-04. נבדק ב-2018-11-04.
↑  מקומי - מנהיגות מקומית (2018-10-04), עדי שטרנברג לראשות העיר רמלה, נבדק ב-2018-11-06
↑  רותם ידלין - ראשת מועצה אזורית גזר, באתר www.facebook.com
↑  בטירת כרמל אפרת דוד ששון השתלבה ברשימת "דרך חדשה בראשות אלי כהן" ונבחרה למועצה, ביקנעם עילית התמודדה פינטו ללא הצלחה בראשות רשימת "יקנעם שלנו" וברעננה התמודדה ענבר הוכברג למועצה ולראשות העיר בראש רשימת "ליברלים ברעננה" שהמשיכה את רשימת "לב" מהבחירות הקודמות ונבחרה למועצה. עדי שטרנברג, שעבר במהלך הקדנציה מרמלה לקריית מוצקין שם הפך למ"מ ראש העיר חיים צורי ולראש העיר בפועל עקב השעיית צורי, נבחר בבחירות אלו למועצה מטעם רשימתו של צורי "מוצקין נטו".
רשימת הקמפיינים המשותפים למפלגה בבחירות המקומיות שנערכו בשנת 2018
תמונה משותפת של עשרת מועמדי רשימת "מקומי בתל אביב" בבחירות 2018
מספן

מספן הוא יחידת-מטה צבאית במפקדת חיל הים הישראלי. בראש המספן ניצב קצין בדרגת תת-אלוף או אלוף-משנה. מטה חיל הים מורכב מחמישה מספנים (מספן הוא יחידה ראשית במטה החיל, המקביל ל"חטיבה" באגפי המטה הכללי ול"להק" במטה חיל האוויר), וראשי המספנים כפופים ישירות למפקד זרוע הים. המבנה ההיררכי של המספנים, כנהוג ביחידות מטה בצה"ל, מורכב ממחלקות, ענפים ומדורים.
מספנים במפקדת זרוע הים הישראלית

מספן הים - מופקד על הפעלת הכוח, מבקר את מימושו ומתאם את עבודת השטח למימושו. המספן קובע את סדר העדיפויות בהפעלת הכוח, מורה על נוהלי הפעלה ומבקר את תהליכי ההדרכה. ראש מספן הים הוא קצין בדרגת תת-אלוף. ראש המספן הנוכחי (רמי"ם) הוא תא"ל טל פוליטיס.
מספן המודיעין - אחראי על גיבוש תמונת המודיעין בזירה הימית שבה פועל חיל הים הישראלי והעברתה לגורמי הפיקוד והתכנון במפקדת חיל הים וליחידות הלוחמות של החיל. במקביל אחראי מספן המודיעין על שילוב המרכיב הימי בתמונת המודיעין הכוללת שמגבש אגף המודיעין במטה הכללי של צה"ל. דרגת ראש המספן היא תת-אלוף. ראש המספן הנוכחי (רמד"ן) הוא תא"ל אמיר גוטמן.
מספן כוח האדם - אחראי על ניהול המשאב האנושי. כפוף מקצועית לאגף כוח האדם במטה הכללי של צה"ל. דרגת ראש המספן היא אלוף-משנה. ראש המספן הנוכחי (רמכ"א) היא אל"ם שירי בן שטרית.
מספן הציוד - המספן אחראי על האחזקה, ההצטיידות והמחקר והפיתוח של כל כלי השיט, המתקנים והמערכות בחיל הים, וכן על הנחיה מקצועית של התחום הטכני והלוגיסטי בחיל. דרגת מפקד המספן היא תת-אלוף. ראש המספן הנוכחי (רמצ"ד) הוא תא"ל אמיר צ'מני.
מספן המטה - המספן מופקד על בניין הכוח, מבקר את מימושו ומתאם את עבודת המטה הבין-מספנית. המספן מאפיין את צורכי הזרוע בהיבט אמצעי הלחימה וכלי השיט, קובע את סדר העדיפויות בהצטיידות ובפיתוח אמצעים אלו ואחראי על תקצובם בהתאם לתוכניות עבודה שנתיות ורב-שנתיות. ראש המספן הוא קצין בדרגת תת-אלוף, אשר משמש גם כסגנו של מפקד הזרוע וממלא מקומו בהיעדרו. ראש המספן הנוכחי (רמ"ט) הוא תא"ל גיא גולדפרב.
מגדל קולסרולה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל טלוויזיה 
 שימוש:  מגדל תקשורת ותצפית
 כתובת:  ברצלונה, קטלוניה
 מיקום:  סאריה-סאנט ג'רבאזי 
 מדינה:  ספרד ספרד
 בעלים:  Cellnex Telecom 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1991
 תאריך פתיחה רשמי:  27 ביוני 1992 
 אדריכל:  נורמן פוסטר 
 מידות
 גובה:  288.4 מטר
 שטח:  5,800 מ"ר 
 קומות:  13 
 קואורדינטות:  41°25′02″N 2°06′51″E﻿ / ﻿41.417222222222°N 2.1141666666667°E﻿ / 41.417222222222; 2.1141666666667
 www.torredecollserola.com
  (למפת ברצלונה מוגדלת) מגדל קולסרולה(למפת ברצלונה רגילה) מגדל קולסרולה
 
מגדל קולסרולה (הגייה קטלאנית: [ˈtorə ðə kuʎsəˈɾɔlə] טורה דה קולסרולה) הוא מגדל תקשורת בעיצוב ייחודי הממוקם על גבעת טיבידאבו ברכס הרי קולסרולה, בברצלונה, קטלוניה, ספרד. הוא תוכנן על ידי האדריכל סר נורמן פוסטר ועל ידי המהנדסים האזרחיים הספרדים חוליו מרטינס קלזון ומנואל ג'וליה וילארדל. מגדל סמלי זה נבנה בשנת 1991 על ידי חברת הבנייה Cubiertas y MZOV S.A, עבור אולימפיאדת הקיץ 1992. הוא כולל תא עלייה אליו כמו מגדלים רבים, אך משתמש בכבלים מייצבים לתמיכה אופקית כמו תורן. משמש בעיקר לשידור טלוויזיה ורדיו, וגובהו מספק את נקודת התצפית הגבוהה ביותר על העיר. האנטנה העליונה מגיעה לגובה של 288.4 מטרים והקומה האחרונה בחלק העליון, בעלת שלוש עשרה קומות, מגיע לגובה של 152 מטרים. הנקודה הגבוהה ביותר של המגדל היא המקום הגבוה ביותר שאפשר להגיע אליה בסביבת העיר ברצלונה. הקומה העשירית של הפוד פתוחה לקהל הרחב.
אירועים

במגדל קיים חלל לארגון אירועים, המורכב מחדר קבלה ותצפית בגובה 560 מטרים מעל גובה פני הים.
בנייה

למגדל יש פיר ראשי מבטון מזוין בצורת חרוט חלול בקוטר של 4.5 מטרים, המצטמצם ל-3 מטרים כדי להחזיק תורן רדיו מ-2.7 מטרים עד 0.7 מטרים. שלוש עשרה הקומות מוקפות ברשתות פלדת אל חלד פתוחות ותלויות מהפיר בשלושה מסבכי פלדה אנכיים ראשיים.
משקלו הכולל של המגדל הוא 3,000 טון.
מספר רב של כבלים שומרים על המגדל זקוף:
התחתונים מורכבים משלוש סדרות של 180 כבלים מקבילים (קוטר 15 מילימטרים) העשויים מפלדה בעלת חוזק גבוה מתוחה מראש עם כיסוי פוליאתילן, כל אחד.
העליונים עשויים משלוש סדרות של 7 כבלי סיבי ארמיד במקביל (קוטר 56 מילימטרים). לשלושת הכבלים העליונים חוזק קריעה משולב של 4,200 טון.
ראו גם

מגדל התקשורת של מונז'ואיק
רשימת המגדלים הגבוהים בעולם
הערות שוליים

↑  Torre de Collserola
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3845148451578815970001   WorldCat (עם VIAF): 3845148451578815970001
מסכה (סרט)

ערך זה עוסק בסרט דרמה משנת 1985. אם התכוונתם לסרט קומי משנת 1994, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפורו האמיתי של הנער רוי ("רוקי") ל. דניס (1961–1978)
 בימוי:  פיטר בוגדנוביץ' 
 הופק בידי:  מרטין סטראגר 
 תסריט:  אנה המילטון פלאן 
 שחקנים ראשיים:  שר ואריק סטולץ
 צילום:  לאסלו קובאץ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  31 באוקטובר 1985 
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סיפור התבגרות, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   mask85
 פרסים:  פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר (מייקי ווסטמור, זולטן אלק) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מסכה (באנגלית: Mask) הוא סרט דרמה אמריקני משנת 1985, בכיכובם של שר ואריק סטולץ ובבימויו של פיטר בוגדנוביץ'.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של הנער רוי ("רוקי") ל. דניס (1961–1978), נער אמריקאי בעל תסמונת Craniodiaphyseal dysplasia (אנ') (המכונה גם ליוניטיס) הגורמת לעיוות הגולגולת ומראה הפנים. הסרט עוסק בסוגיות חברתיות הנוגעות לקבלת החברה את השונה ואת מאבקה של אם למען שוויון הזכויות וההזדמנויות של בנה שנולד עם תסמונת זו.
עלילה

הסרט מספר את סיפור יחסיהם של הנער רוקי (אריק סטולץ) אשר נולד מעוות בשל המחלה הנדירה, אימו (שר) וחבורת האופנוענים אליה משתייכים האם ובן זוגה (סם אליוט).
האם שואפת להעניק לבנה אורח חיים נורמלי וחינוך איכותי על אף שהיא עצמה חיה חיים הנחשבים "פרועים" ומחוץ לנורמות המקובלות. מאבקיה מופנים גם אל החברה אשר מקבלת את בנה בחוסר סובלנות, התנשאות או רחמים וגם כלפי הממסד המפלה אותו על רקע מחלתו. חלק ממאבקה היה כנגד מנהל בית הספר אליו רצתה לרשום את בנה אשר ניסה לסווגו כבעל פיגור שכלי כדי למנוע ממנו להגיע אל בית הספר, במקום להתמודד בעצמו עם קבלת השונה. מאבק אחר היא מנהלת כנגד הרופאים, אשר מאז לידתו של רוקי, מבשרים לה כי רוקי צפוי למות תוך חודשים ספורים. במסגרת חבורת האופנוענים, בעלת התדמית הקשוחה והנונקונפורמיסטית, מתקבל רוקי באהבה ובאופן הטבעי ביותר, שם מוצא הבנה ועזרה ובינו לבינם נרקמת חברות.
רוקי מצליח בלימודיו ומשגשג בהם מעבר לרגיל. הוא מתקבל לעבודה כמדריך במחנה קיץ של עיוורים וממשיך להתקדם בכל תחומי חייו. ביטחונו העצמי עולה והוא אף מתאהב בנערה עיוורת (לורה דרן) אשר רואה רק את יופיו הפנימי ונמשכת אל טוב ליבו. בשלב זה הוא אף מסייע לאמו לנסות להיגמל מהסמים אותם היא צורכת.
סופו הטרגי של הסרט, כמו גם בסיפורו האמיתי של רוקי, עם מותו בעת שישן.
השפעה

הסרט זכה לשבחים וביקורות חיוביות רבות עם צאתו ולאחר מכן. הביקורות משבחות את בחירותו של הבמאי בוגדנוביץ' לעסוק בצדדים החיוביים והאופטימיים של סיפור - מערכת היחסים שלו עם האופנוענים, אהבתו ואישיותו החיובית, ואף להשתמש בהומור, במקום ליצור סרט רגשני וצפוי מראש. הסרט היווה אבן דרך בקריירה של בוגדנוביץ' לאחר מספר כישלונות חרוצים בסרטיו הקודמים, בשנות ה-70. שר, שעיקר עיסוקה עד אותה עת היה במוזיקה ובשירה, התקבלה כשחקנית דרמה רצינית ומוערכת ואף זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט בפסטיבל קאן. בעקבות הסרט גם פרצו לתודעה השחקנים אריק סטולץ ולורה דרן (הופיעה כשחקנית משנה).
מחסומים

| --- | --- |
 בימוי:  יואב שמיר
 הופק בידי:  עמית ברויאר, עדנה ואלינור קוברסקי
 עריכה:  ערה לפיד
 צילום:  יואב שמיר
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  אמיתוס, עדן הפקות
 הקרנת בכורה:  2003 
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  עברית, ערבית, אנגלית
 סוגה:  סרט תעודי
 פרסים:  IDFA 2003 תחרות יוריס איוונס – פרס ראשון, Hotdocs, 2004 – פרס ראשון, 2004 San-Francisco – פרס ראשון, DOKFEST מינכן 2004 – פרס תיעודי מיוחד, Documenta מדריד 2004 – ציון לשבח, Newport ארצות הברית 2004 – פרס ראשון דוקומנטרי,New Directors ניו-יורק 2004, אדינוברו 2004, הפורום הבינ"ל סטוקהולם 2004, Goeteborg שוודיה 2004, סלוניקי 2004, דוקאביב 2004, It's All True ברזיל 2004, פסטיבל אמנסטי הולנד 2004, הונג-קונג 2004, סיאטל 2004, INPUT 2004, סינגפור 2004, כנס דוקומנטרי באירופה של EDN 2004, ניו זילנד 2004, סרייבו 2004, ונקובר 2004, Calgary קנדה 2004, Stranger Than Fiction אירלנד 2004, שיקגו 2004, Bergen נורווגיה 2004, קופנהגן 2004, דנוור 2004, הסרט דורג במקום הרביעי ברשימת 20 הסרטים הנבחרים לציון 20 שנה לפסטיבל IDFA
 https://www.yoavshamirfilms.com/checkpoint
 דף הסרט ב־IMDb
 
מחסומים הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2003 בבימויו של יואב שמיר. הסרט צולם בסגנון "סינמה וריטה" (אנ') כתיעוד של שגרת החיים משני צדי המתרס של המחסומי צה"ל ביהודה ושומרון, דרך אוסף של סיטואציות יומיומיות. "מחסומים" הוא אחד הסרטים התיעודיים המצליחים ביותר שהופקו בישראל.
רקע

שמיר תיעד את המתרחש במספר מחסומים צבאיים ברמאללה, ג'נין ושכם במהלך השנים 2001–2003, שנות האינתיפאדה השנייה. בריאיון עמו אמר כי כולם קורבנות, החיילים והפלסטינים, וכי מטרתו הייתה להראות את השלכות הכיבוש על הפלסטינים, אבל יותר מכך, השפעתו על החברה.[דרוש מקור]
מחסומים פתח את פסטיבל דוקאביב 2004 שהתקיים בסינמטק תל אביב. הסרט הופק בתמיכת ערוץ 8 (נגה תקשורת) והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
תקציר

המצלמה מתעדת את האנשים שעוברים במחסומים השונים, שחלקם עמוסים יותר מאחרים. האירועים המתועדים כוללים מצבים בנאליים למדי או מתסכלים, בהם אנשים עוברים דרך המחסום ללא כל קושי לאחר שהציגו תעודה מזהה, אבל גם תקריות קשות יותר, שבהן שמיר בחר להתמקד.
ביקורת

אף שהסרט תואר תחילה כ"אנטי ישראלי" הוא הוצג בפני חיילים ומפקדים בצה"ל, ומחלקת ההסברה של משרד החוץ שקלה לעשות בו שימוש.
מרב יודילוביץ' אמרה על הסרט שהוא "לא נוח לצפייה", אבל הוא מראה את שני הצדדים באופן מאוזן.
פסטיבלים ופרסים

מחסומים זכה ביותר פרסים מכל סרט תיעודי ישראלי אי פעם. הסרט זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים אידפא, והיה הסרט הישראלי הראשון שזכה בפרס בתחרות יוריס איוונס (Joris Ivens) במסגרת זו. הסרט נבחר על ידי מכון הקולנוע בוושינגטון כאחד ממאה הסרטים התיעודיים הטובים בכל הזמנים, ובמקום הרביעי ברשימת עשרים הסרטים הנבחרים לציון עשרים שנה לפסטיבל אידפא.
בנוסף, הסרט הוקרן בפסטיבלים הבאים:
IDFA 2003 פרס ראשון בתחרות
Hotdocs, 2004 (פסטיבל הקולנוע התיעודי הבינלאומי בטורונטו, קנדה) פרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר
2004 San-Francisco – פרס ראשון
DOKFEST מינכן 2004 – פרס תיעודי מיוחד
Documenta מדריד 2004 – ציון לשבח
Newport ארצות הברית 2004 – פרס ראשון דוקומנטרי
New Directors ניו-יורק 2004
אדינבורו 2004
הפורום הבינ"ל סטוקהולם 2004
Goeteborg שוודיה 2004
סלוניקי 2004
דוקאביב 2004
It's All True ברזיל 2004
פסטיבל אמנסטי הולנד 2004
הונג-קונג 2004
סיאטל 2004
INPUT 2004
סינגפור 2004
כנס דוקומנטרי באירופה של EDN 2004
ניו זילנד 2004
סרייבו 2004
ונקובר 2004, Calgary קנדה 2004
Stranger Than Fiction אירלנד 2004
שיקגו 2004
ברגן נורווגיה 2004
קופנהגן 2004
דנוור 2004
לקריאה נוספת

מרב יודילוביץ', לכל מחסום יש שני צדדים, באתר ynet, 24 במרץ 2004
גואל פינטו, "מחסומים" של יואב שמיר זכה בפסטיבל הקולנוע התיעודי בטורונטו, באתר הארץ, 3 במאי 2004
יואב שמיר‏, מ"מחסומים" דרך "השמצה" - למה יואב שמיר גורם לכם להתעצבן?, באתר וואלה, 13 באוקטובר 2013
הערות שוליים

↑  יונתן בר גיורא, ראיון עם ערה לפיד, תקריב  4 באוגוסט 2015
↑  מרב יודילוביץ', למה לא משדרים את "מחסומים" בערוץ 2?, באתר ynet, 16 ביוני 2004
↑  מרב יודילוביץ', לכל מחסום יש שני צדדים, באתר ynet, 24 במרץ 2004
↑  גואל פינטו, שני סרטי תעודה ישראליים נבחרו בין הטובים ב-20 שנות פסטיבל אמסטרדם, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012449970505171
מעבר סאברן

| --- | --- |
מראה המעבר
מראה המעבר
 מידע כללי
 גובה:  413 מטר
 מדינה:  צרפת 
 מיקום:  צרפת צרפת
 רכס הרים:  הרי הווז'
 מחבר בין:  עמק הריין ועמק הסאר
 שיפוע כביש מרבי:  7%
 קואורדינטות:  48°45′19″N 7°19′50″E﻿ / ﻿48.755278°N 7.330556°E﻿ / 48.755278; 7.330556
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי מעבר סאברן(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי מעבר סאברן(למפת גראנד אסט רגילה) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה א. דה פ.  או-דה פראנס  בלגיה לוקס. גרמניה שווייץמעבר סאברן(למפת גראנד אסט מוגדלת) שטרסבורג מילוז מץ נאנסי אפינאל ורדן שאלון-אן שמפאן  ריימס שרלוויל מזייר  טרואה שומון בורגון-פראנש-קונטה איל דה פראנס  או-דה פראנס  בלגיה לוקסמבורג גרמניה שווייץמעבר סאברן
 
מעבר סאברן (בצרפתית: Col de Saverne) הוא מעבר הרים ברכס הווז' שמהווה מעבר הרים נמוך יחסית ברכס הרים בין עמק אלזס לעמק לורן בגובה של 413 מטר מעל לגובה פני הים. זהו המעבר הצפוני בין הלורן לאלזס כאשר המעבר הנוסף הוא מעבר בלפור (trouée de Belfort) שנמצא בדרום הגבול בין הרי הווז' להרי היורה.
חשיבותו האסטרטגית של המעבר הביאה להקמת העיר סאברן למרגלות המעבר, כבר במאה הראשונה לפני הספירה. ושליטה על העיר כמו על המעבר היה יעד חשוב לכל הכובשים באזור זה. בין השאר המעבר הרחב שימש למעבר של כוחות הברית במלחמת העולם השנייה בדרכם לשחרור אלזס ומשם לכניסה לתוך גרמניה.
היום עברים במעבר כבישים חשובים בהם כביש מהיר A4 וכביש לאומי 4 (RN4) שמחברים בין פריז לשטרסבורג והגבול עם גרמניה.
מטאוסאט

דגם של הלוויין מטאוסאט 1, ראשון הלוויינים בסדרת מטאוסאט
מטאוסאט (באנגלית: Meteosat) הוא שמה של סדרת לוויינים אירופיים המשמשים לניטור כדור הארץ בתחום המטאורולוגיה לשם מגוון יישומים. לווייני מטאוסאט מקיפים את כדור הארץ במסלול גיאוסינכרוני. לווייני מטאוסאט מופעלים על ידי EUMETSAT, ארגון בין ממשלתי הכולל 26 מדינות חברות וחמש מדינות נלוות, שמרכזו בדרמשטאדט, גרמניה. לווייני סדרת מטאוסאט מחולקים לשלושה דורות, הנבדלים בעיקר בביצועיהם.
לווייני מטאוסאט מדור ראשון

לווייני מטאוסאט בני הדור הראשון כללו שבעה לוויינים, כשהראשון בהם, מטאוסאט 1, שוגר לחלל בשנת 1977. כל לוויין צילם את כדור הארץ ושידר אל תחנות הקרקע תמונות מדי 30 דקות. התצלומים צולמו הן באור הנראה והן בתחום התת-אדום. כל לווייני מטאוסאט מהדגם הראשון היו בצורת גליל, בקוטר של 2.1 מטרים ואורך של 3.195 מטרים. הלוויינים סבו סביב ציר האורך שלהם מאה פעמים בדקה.
הלוויינים נבנו על ידי איירוספסיאל כקבלן ראשי. הלוויין האחרון של דור זה שוגר בשנת 1997 ופעל ד לאפריל 2017.
לווייני הדור השני

לווייני הדור השני (החל ממטאוסאט-8) נבנו בהובלת איירוספסיאל. הלוויין הראשון שוגר בשנת 2002 וסיים את פעילותו בשנת 2022. לוויין השני שוגר בשנת 2005. בסך הכול שוגרו 4 לוויינים. על הלוויינים הותקן ציוד לתמיכה בפעולות הצלה במסגרת Cospas-Sarsat.
לווייני הדור השלישי

החל משנת 2000 החלו הנכות לשיגור לוויינים מהדור השלישי. בשנת 2010 הוחלט על הזמת הלוויינים מThales Alenia Space. השמנה כוללת 6 לוויינים, כאשר הלוויין הראשון שוגר בשנת 2022.
מייק ניקולס

| --- | --- |

מייק ניקולס
 לידה:  6 בנובמבר 1931 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  19 בנובמבר 2014 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Michael Igor Peschkowsky 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1955–2014 (כ־59 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שיקגו 
 בן או בת זוג:  פטרישה סקוט (1957–1960)  דיאן סויר (אפריל 1988–19 בנובמבר 2014)  Margot Callas (1963–1974)  אנאבל דייוויס-גוף (1975–1986) 
 צאצאים:  דייזי ניקולס, מקס ניקולס, ג'ני ניקולס 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס המהגרים הגדול (2006)  פרס אמי לבידור בפריים טיים לבימוי מיני סדרה, סרט או ספיישל דרמטי (2001)  פרס באפט"א לבימוי הטוב ביותר (1969)  פרס מכון הסרטים האמריקאי על מפעל חיים (2010)  פרס גראמי לאלבום הקומדיה הטוב ביתר (1961)  פרס אמי לבידור בפריים טיים לבימוי מיני סדרה, סרט או ספיישל דרמטי (2004)  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר (1969)  פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע (1968)  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר (1967)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזמר (2005)  פרס וילצ'יק (2009)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזה (1964)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזה (1965)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזה (2012)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1968)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזה (1968)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזה (1984)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר למחזה (1972)  פרס ליגת הדרמה  פרס מרכז קנדי  פרס גילדת הבמאים האמריקנית  המדליה הלאומית לאומנויות 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
מייק ניקולס ואיליין מיי, 1960
מייק ניקולס (באנגלית: Mike Nichols‏; 6 בנובמבר 1931 – 19 בנובמבר 2014) היה במאי תיאטרון ובמאי קולנוע יהודי, שנולד בגרמניה והיגר לארצות הברית. ניקולס זכה בכל ארבעת פרסי הבידור האמריקני: האוסקר, האמי, הטוני וגראמי. ידוע בעיקר בזכות סרטיו "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" ו"הבוגר".
ביוגרפיה

ניקולס נולד בשם איגור פֶּשְקוֹבְסְקי למשפחה יהודית בברלין בירת גרמניה. אביו פאבל פשקובסקי היה רופא במקצועו, וכשנאסר על יהודים בגרמניה לעבוד כרופאים, הבין דוקטור פשקובסקי את הסכנה והיגר לניו-יורק, שם הצליח לקבל עבודה במקצועו, עד שנוצרו התנאים להבאת שני בניו ואשתו ב-1939. אמו בריגיטה לנדאואר היא ממשפחה יהודית מגרמניה וניקולס עצמו הוא בן דוד של אלברט איינשטיין.
בצעירותו קיבל ניקולס חיסון נגד שיעול קשה, והתוצאה הייתה תגובה אלרגית שבעטיה הוא לא יכול היה לגדל שיער לכל שארית חייו. לאורך כל חייו חבש ניקולס פאה נכרית. הוא סבל מהתמוטטויות עצבים מספר פעמים בחייו ולא פעם התאשפז מרצון ומיוזמתו במחלקה פסיכיאטרית.
בשנות החמישים למד באוניברסיטת שיקגו והחל להגיש תוכנית רדיו של מוזיקת פולק. לאחר מכן חבר לשחקנית איליין מיי ויחד הם הופיעו כצמד קומי בטלוויזיה, בתיאטרון, ברדיו ואף הקליטו שלושה אלבומים מצליחים. מספר מערכונים שלהם תורגמו לעברית בידי דני רווה והוצגו בישראל על ידי רבקה מיכאלי וגדי יגיל ("בגידה", "מודיעין 14"), ועל ידי רבקה מיכאלי ויוסי בנאי ("אמא יהודיה"). ב-1961 נפרדו דרכיהם, וניקולס הפך משחקן לבמאי. הוא ביים בתיאטרון ארבע הצגות מצליחות מאת ניל סיימון: "יחפים בפארק" (1963), שהזניק את הקריירה של רוברט רדפורד, "הזוג המוזר" (1965), "האסיר מהשדרה השנייה" (1971) ו"מלון פלזה", בו כיכבה מורין סטייפלטון. על ארבעתן קיבל ניקולס את פרס הטוני על הבימוי, אולם לא זכה לביים את העיבוד הקולנועי לאף אחת מההצגות הללו. רק שנים אחר כך, ב-1988 ביים את "טירונות", על פי המחזה של ניל סיימון, אף על פי שאת ההצגה לא ביים. במשך חמשת העשורים האחרונים ביים ניקולס עשרות הצגות תיאטרון, שהביאו לו 7 פרסי טוני: 5 פעמים כבמאי מחזות, פעם אחת כמפיק ופעם אחת כבמאי מחזמר, וכך היה לאחד הבמאים הבודדים שזכו בפרס הטוני על בימוי מחזה ועל בימוי מחזמר.
סרטו הראשון כבמאי קולנוע היה הדרמה עטורת השבחים "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" (1966), עיבוד למחזהו הנודע של אדוארד אלבי. הסרט היה להצלחה קופתית מרשימה וזכה בחמישה פרסי אוסקר (מתוך 13 מועמדויות). שנה אחר כך זכה באוסקר, כבמאי הטוב ביותר, על סרט הפולחן "הבוגר", שהפך את דסטין הופמן לכוכב. מאוחר יותר הוא ביים יצירות קלאסיות נוספות, כגון "מלכוד 22" (1970) על פי ספרו של ג'וזף הלר, "כלוב הציפורים" (1996) ו"קרוב יותר". גם בקולנוע הפגין ניקולס רב-גוניות כשביים דרמות מצליחות כ"סילקווד" ו"בנוגע להנרי" לצד קומדיות כ"צביטה בלב" ו"גלויות מהחיים" ואף סרטי מדע בדיוני ופנטזיה כ"זאב" ו"מאיזה כוכב אתה?". השחקנים האהובים עליו הם ג'ק ניקולסון, מריל סטריפ, האריסון פורד ואמה תומפסון, אותם הירבה ללהק לסרטיו. בנוסף, 16 שחקנים שונים אותם ביים ניקולס בסרטיו קיבלו מועמדות לפרס האוסקר.
בשנות האלפיים התמקד בבימוי מחזות לקולנוע. הוא ביים שתי יצירות לטלוויזיה: "שנינות", עם אמה תומפסון, אשר זכתה בשלושה פרסי אמי, כולל על הבימוי, ושנתיים אחר כך ביים את המיני-סדרה עטורת השבחים "מלאכים באמריקה", בת שישה פרקים, אשר זכתה בלא פחות מ-11 פרסי אמי (המספר הגבוה ביותר של זכיות למיני-סדרה או סרט טלוויזיה בודד בתולדות האמי), ומתוכם ניקולס זכה בשניים: כבמאי וכמפיק. ב-2004 ביים את סרט הקולנוע "קרוב יותר", עיבוד למחזה זוכה פרס הטוני של פטריק מארבר, שהביא לנטלי פורטמן ולקלייב אוון מועמדות ראשונה לפרס האוסקר. בשנת 2010 זכה בפרס על מפעל חיים מטעם מכון הסרטים האמריקני.
ניקולס התחתן ארבע פעמים (אשתו האחרונה הייתה דיאן סויר לה נישא ב-1988). הוא אבא לשלושה ילדים.
בנו מקס ניקולס התחתן עם רייצ'ל ניקולס בטקס יהודי שנערך בוונציה.
זכיות בפרסים > פרסי אוסקר

5 מועמדויות, זכייה אחת:
"מי מפחד מווירג'יניה וולף?" (1966) - בימוי
"הבוגר" (1967) - בימוי
"סילקווד" (1983) - בימוי
"נערה עובדת" (1988) - בימוי
"שארית היום" (1993) - הפקה
זכיות בפרסים > פרסי אמי

6 מועמדויות, 4 זכיות:
"משפחה" (1976) - הפקה (יחד עם ארון ספלינג)
"שנינות" (2001) - תסריט, בימוי והפקה
"מלאכים באמריקה" (2003) - בימוי והפקה
זכיות בפרסים > פרסי טוני

13 מועמדויות: 9 כבמאי מחזה, 2 כבמאי מחזמר, 2 כמפיק - 7 זכיות:
"יחפים בפארק" (1964) - בימוי מחזה
"הזוג המוזר" (1965) - בימוי מחזה
"עץ התפוח" (1967) - בימוי מחזמר
"מלון פלאזה" (1968) - בימוי מחזה
"האסיר מהשדרה השנייה" (1972) - בימוי מחזה
"דוד ונייה" (1974) - בימוי מחזה
"הבדרנים" (1977) - בימוי מחזה
"אנשי הזרם" (1977) - בימוי מחזה
"אנני" (1977) - מפיק, מחזמר
"משחק הקלפים" (1978) - בימוי מחזה ומפיק
"הדבר האמיתי" (1984) - בימוי מחזה
"Monty Python's Spamalot" (שנת 2005) - בימוי מחזמר
זכיות בפרסים > פרסי גראמי

זכייה אחת:
זכה יחד עם איליין מיי בקטגוריית "ההופעה הקומית הטובה ביותר" - 1961.