stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרלה ג'יי שץ

| --- | --- |

 לידה:  1947 (בת 77 בערך) ארצות הברית 
 ענף מדעי:  נוירוביולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד (1976)  מכללת רדקליף  בית הספר לרפואה של הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  דייוויד הובל 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תלמידי דוקטורט:  Kenneth D. Miller 
 פרסים והוקרה:  פרס גרובר בניורולוגיה (2015)  פרס רלף ג'רארד (2011)  פרס קרן רוברט וקלייר פסראו לתרומות ייחודיות למחקר הניורופסיכאטרי (2013)  חבר זר של החברה המלכותית (2011)  פרס ויצמן לנשים במדע (2000)  פרס הארווי (2017)  פרס מיקה סאלפיטר למפעל חיים (2009)  פרס קוולי למדעי המוח (2016)  פרס ו' אלדן ספנסר (1996)  Champalimaud Vision Award (2016)  Annual Review Prize Lecture (2011)  פרס קוולי  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 אתר רשמי
 
קרלה ג'יי שץ (באנגלית: Carla J. Shatz‏; נולדה ב–1947) היא נוירוביולוגית, הראשונה לקבלת תואר פרופסור מאוניברסיטת הרווארד בארצות-הברית בתחום זה. עיקר מחקרה הוא הקשר בין חיווט מערכת הראייה אצל יונקים לבין מערכות נוירוטיות עצביות המערבות תפקוד עצבי וגמישות סינפטית על ידי מולקולות מסוימות. מחקרה מסייע לא רק להבנת המוח ותפקודו אלא גם להבנת מחלות עצביות כגון אוטיזם וסכיזופרניה.
ילדות וחיים אישיים

שץ גדלה בסביבה תומכת ואוהדת מאוד. אביה היה מהנדס ומתמטיקאי שעזר לעצב את מודול הירח של אפולו 11 ואמה הייתה אמנית - מתלמידיו של פיליפ גסטון. למרות ההבדלים ביניהם, שץ מתארת את אהבתם הרבה אחד לשנייה ולמקצועם. בשנת 1960 למדה בתיכון ציבורי, שם זכתה לשיעורי כימיה ופיזיקה אותם היא מגדירה כ"נהדרים".
קריירה ושנות לימוד

ד"ר שץ סיימה את לימודיה במכללת רדקליף בשנת 1969 עם תואר ראשון בכימיה, היא זכתה במלגת מרשל (אנ') ללימודים ביוניברסיטי קולג' לונדון, שם קיבלה את התואר השני שלה בפיזיולוגיה בשנת 1971. בשנת 1976, למרות קבלתה לתוכנית השלמת הדוקטורט בלונדון, היא חזרה לבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד - שם השתלבה במעבדתם של חתני פרס נובל דייוויד הובל וטורסטון וויזל, וסיימה את לימודי הדוקטורט שלה בנוירוביולוגיה שם.
בתקופה זו היא התמנתה כעמיתת ג'וניור בהרווארד, ובין השנים 1976 ל-1977 היא קיבלה הכשרה פוסט-דוקטורנטית עם ד"ר פאסקו ראיק במחלקה למדעי המוח בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1978 עברה ד"ר שץ לאוניברסיטת סטנפורד, שם החלה את מחקרה על מערכת הראייה של היונקים במחלקה לנוירוביולוגיה ובשנת 1989 היא קיבלה תואר פרופסור לנוירוביולוגיה גם שם.
בשנת 1992 היא העבירה את המעבדה שלה לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם הייתה פרופסור לנוירוביולוגיה וחוקרת של מכון הווארד יוז לרפואה (אנ'). בין השנים 1994–1995 היא הייתה נשיאה לאגודת מדעי המוח ובין השנים 1998–2001 שירתה במועצת האקדמיה הלאומית למדעים. בשנים 2000–2007 שימשה כראש המחלקה לנוירוביולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד וכפרופסור לנוירוביולוגיה של נתן מארש פוסי. היא האישה הראשונה שמילאה תפקיד זה. שץ טענה שהיא אהבה את סטנפורד "אבל לא יכולתי לסרב {למשרה בהרווארד} כי אני מרגישה שאני מייצגת נשים מכל העולם ברמה הזו".
שץ גם עזרה לפתח את מרכז הרווארד לניוון ותיקון (שנקרא כיום NeuroDiscovery Center) והובילה את מרכז הרווארד להדמיה מוחית. משנת 2007 היא המנהלת של תוכנית Bio-X בבית הספר לרפואה באוניברסיטת סטנפורד (אנ').
מחקר

עיקר מחקרה של ד"ר שץ במעבדתה (Shatz Lab) הוא הקשר בין מערכת הראייה של היונקים לבין פעילות עצבית מפתיעה של נוירונים במוח. שץ גילתה שחיווט המערכת הזו אצל מבוגרים מגיע מאינטראקציות דינמיות של נוירונים המערבים תפקוד עצבי וגמישות סינפטית. התברר שאפילו לפני הלידה, והרבה לפני הראייה, העין של העובר ברחם מייצרת ושולחת באופן ספונטני דפוסים מתואמים של פעילות עצבית למוח (שץ מגדירה את הגילוי הזה כגילוי החשוב ביותר שלה עד היום). חסימת הפעילות הזו ברחם או מניעת הראייה לאחר הלידה, מובילה לשיבוש של כוונון תקין במעגלים והחיווטים במוח. כשמגיע הזמן, פעילות עצבית מסוימת מסדירה את הביטוי של הגנים המעורבים בתהליך של כוונון המעגלים.
כדי לגלות את התא והבסיס המולקולרי שמעורב בכוונון המעגלים במוח, שץ וחבריה במעבדה ערכו צילום פונקציונלי של הגנים המווסתים על ידי הפעילות העצבית. הם גילו דבר מפתיע ביותר - מולקולות מסוג MHC Class I היו חלק מהגנים האלה. אותם המולקולות שבעבר חשבו שמעורבות רק בתפקוד במערכת החיסונית ובכלל לא יכולות להתבטא על ידי נוירונים.
על ידי לימוד או יצירת עכברי נוקאאוט, המעבדה של ד"ר שץ לומדת את תפקידן של המולקולות האלו ב: גמישות סינפטית, למידה, זיכרון והפרעות נוירולוגיות.
מקור ההשראה למחקר והקשיים שבדרך

סבתא של שץ חלתה בשבץ מוחי ושץ מספרת שזה מה שהוביל אותה לחקור את המוח. "סבתא שלי הייתה האדם הראשון במשפחה שלנו שהתחילה ללמוד בקולג'. היא הייתה אתלטית מדהימה ואישה מבריקה", אמרה במהלך אחת מההרצאות שאוניברסיטת סטנפורד ערכה ושבה הרצתה. "אחרי השבץ, סבתי הייתה אומללה. כל האבחונים האלה ידעו בדיוק היכן נמצא השבץ, אבל לא היו לו אפשרויות טיפול רבות." המקרה עורר את סקרנותה של שץ והביא אותה לחשוב על חקר מדעי המוח ועל נוירוביולוגיה.
שץ תיארה שני קשיים עיקריים בעבודתה:
1.הקושי בעבודה ללא מנטוריות נשיות שידריכו אותה ויעזרו לה עם ההחלטה הקשה שכל אישה עומדת בה - קריירה או ילדים. שץ הסבירה שאף על פי שבילדותה ציפתה מאוד שיהיו לה ילדים, ולמרות נישואיה, היא דחתה את הרצון הזה עוד ועוד במהלך הקריירה שלה ובמהלך הקריירה של בעלה עד שכבר היה לה קשה מדי להרות.
2.הקושי במציאת מימון לרעיונותיה למחקר: כשחיפשה מימון בשביל לעשות צילום לתא כולו ולגלות אילו עוד מולקולות אחראיות לפעילות העצבית במוח, היא נתקלה בסירובים חוזרים ובאמירות חוזרות ונשנות לכך שזה "פשוט לא יעבוד". היא לא התייאשה ולבסוף שמחה לקבל תמיכה ומימון מ-NSF ומענק מקרן McKnight .
פרסים

ד"ר שץ זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס גיל בתחום מדעי המוח בשנת 2006 ובפרס ג'ררד בתחום מדעי המוח - מבין 4000 חברי האגודה למדעי המוח (אנ'). בשנת 2015 זכתה בפרס גרובר במדעי המוח, בשנת 2016 זכתה בפרס החזון של שאמלימבוד ובפרס קוולי למדעי המוח, על גילוי מנגנונים המאפשרים פעילות עצבית ושיפוץ מעגלים במוח. בשנת 2018 קיבלה ד"ר שץ את פרס הארווי למדע וטכנולוגיה.
בשנת 1992 היא נבחרה כחברה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, בשנת 1995 לאקדמיה הלאומית למדעים, בשנת 1997 לחברה הפילוסופית האמריקאית, בשנת 1999 למכון לרפואה (שנקרא כיום האקדמיה הלאומית לרפואה), ובשנת 2011 נבחרה כחברה זרה בחברה המלכותית של לונדון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Carol Ann Paul, An Interview with Carla Shatz – Harvard’s First Female Neurobiology Chair, J Undergrad Neurosci Educ. 2005 Spring; 3(2):, עמ' E4–E5
1 2 3  Lindsey Baker, Stanford neurobiologist Carla Shatz shares her perspective, SCOPE, ‏Published on
February 11, 2016
1 2  Shatz Lab, Research, Shatz Lab
1 2  Carla Shatz, Stanford
Profiles
1 2  Carla J. Shatz, Ph.D. [NEI Strategic Planning], NIH (ארכיון)
↑  The Kavli Prize, Nanoscience, 2016 Kavli Prize in Neuroscience, kavliprize.org, Retrieved 06.02.16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007437791905171  BIBSYS: 90561579  GND: 1208311859  ISNI: 0000 0000 3968 3006  LCCN: n89122430  NTA: 114507694  ORCID: 0000-0001-5432-5917  SUDOC: 13915227X  VIAF: 1599491   WorldCat (עם VIAF): 1599491
קטלאנית יהודית

| --- | --- |
 אזורים:  איים הבלאריים, בחבלי ולנסיה וקטלוניה
 דוברים:  0 
 שפת אם:  קטלאנית
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
קטלאנית יהודית (Catalànic בשפת המקור) הייתה שפה יהודית שנוצרה מהשפה הקטלאנית ודובריה היו קהילות יהודיות באיים הבלאריים ובחבלי ולנסיה וקטלוניה שבספרד. השפה דומה לשפה השואדית למרות שלא היה שום קשר בין הקהילה היהודית שדיברה את השואדית לקהילה בקטלוניה. הדמיון נובע מהקרבה בין קטלאנית ואוקסיטנית, שהיא שפת הבסיס של השואדית.
השפה פרחה בתור הזהב בקטלוניה בעיקר במאה ה-12 ונכחדה לאחר גירוש ספרד ב-1492. כיום השימוש במילים עבריות על ידי בני האנוסים והיהודים אשר מדברים את השפה הקטלאנית יוצרים למעשה את השפה מחדש. השפה נכתבה בכתב העברי.
קרחון בלו (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בקרחון בחוף סקוט שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 אורך:  20 מיל 
 רוחב:  4 מיל 
 קואורדינטות:  77°50′00″S 164°10′00″E﻿ / ﻿77.8333°S 164.1667°E﻿ / -77.8333; 164.1667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בלו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בלו
 
קרחון בלו (באנגלית: Blue Glacier; מילולית: הקרחון הכחול) הוא קרחון גדול, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון נשפך לתוך קרחון מדף באוורס, כ-16 קילומטרים דרומית לניו הרבור.
קרחון איימוס נשפך לקרחון בלו, בסמוך ממערב לגבעת האנון.
גבעת רובינס גובלת בקרחון מצפונו.
גובהו של הקרחון 233 מטרים מעל פני הים.
רוחבו של הקרחון נע בין 3.41 ל-6.43 קילומטרים, ואורכו של הקרחון 32 קילומטרים.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון התגלה על ידי משלחת דיסקברי, שחקרה את אנטארקטיקה תחת פיקודו של רוברט פלקון סקוט  בין השנים 1904–1901.
היסטוריה > מקור השם

סקוט, מגלה הקרחון, נתן לו את שמו בשל הצבע הכחול הבוהק של הקרחון, בעת שהתגלה.
לקריאה נוספת

• Anna Salleh, , (מדוע הקרחונים משנים צבעים - מדוע חלקם כחולים, ירוקים, או מפוספסים)
קרלה ברוני

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1967 (בת 56) טורינו, איטליה 
 שם לידה:  Carla Gilberta Bruni Tedeschi 
 מוקד פעילות:  פריז 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 מקום לימודים:  תיכון ז'אנסון-דה-סאי, אוניברסיטת פנתאון-סורבון, École Jeannine Manuel 
 סוגה:  פופ, פופ צרפתי
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  צרפתית, אנגלית, איטלקית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר 
 חברת תקליטים:  Downtown Records/Naive Records
 בן או בת זוג:  ניקולא סרקוזי (2 בפברואר 2008–?) Raphaël Enthoven (2000–2007)  Raphaël Enthoven (אוגוסט 2000–2007) מיק ג'אגר (1991–1994) ארנו קלרספלד ונסן פרז 
 צאצאים:  Giulia Sarkozy, Aurélien Enthoven 
 פרסים והוקרה:  צווארון של מסדר קרלוס השלישי (2009)  הצלב הגדול של המסדר הלאומי של בנין (2010)  קצין מסדר האמנויות והספרות (2020)  ניצחונות המוזיקה - אמנית השנה (2004)  פרס ראול-ברטון 
 carlabruni.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קרלה ברוני-סרקוזי, 2009
קרלה ברוני-סרקוזי (בצרפתית: Carla Bruni-Sarkozy; נולדה ב-23 בדצמבר 1967 באיטליה) היא זמרת ודוגמנית צרפתית.
ברוני היא רעייתו של נשיא צרפת לשעבר ניקולא סרקוזי.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

ברוני נולדה בטורינו שבאיטליה למשפחת תעשיינים עשירה. בגיל 7 עברה משפחתה לצרפת, לאחר שנאלצה להימלט מביתה מאימת חטיפות ארגון הבריגדות האדומות וארגון המאפיה בקלבריה ה"אנדרנגטה". אמה ניהלה רומן חשאי עם אביה יליד איטליה מאוריציו רמרט, אז גיטריסט (לימים איש עסקים בברזיל) ועל כך נודע לה מאביה החורג רק ב-1996 בהיותו על ערש דווי. שני הוריה הם מוזיקאים ידועים - אביה החורג, אלברטו ברוני טדסקי, שנולד למשפחה יהודית שהמירה את דתה לנצרות קתולית בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הלחין מוזיקה קלאסית ואמה, מאריסה בוריני היא פסנתרנית. אורח חייה ואופיה של משפחת ברונו-טדסקי - משפחה יהודית בורגנית אמידה באיטליה, מושווית לעיתים למשפחת פינצי קונטיני המתוארת בספרו של ג'ורג'ו באסאני ובסרטו של ויטוריו דה סיקה "הגן של פינצי קונטיני"
ברוני למדה בפנימייה בשווייץ אך מאוחר יותר חזרה לפריז והחלה בלימודי אמנות ואדריכלות, אותם עזבה לטובת קריירת דוגמנות.
ביוגרפיה > קריירת דוגמנות

את קריירת הדוגמנות החלה ברוני בגיל 19. היא עבדה עם בתי האופנה והמעצבים הגדולים והחשובים באירופה בהם כריסטיאן דיור, קארל לאגרפלד, פאקו רבאן, איב סן לורן, ג'אני ורסצ'ה, שאנל ועוד. עד שנות ה-90 הייתה לאחת מ-20 הדוגמניות המצליחות בעולם, לפי מדד הרווחים שנאמד ב-7.5 מיליון דולר בשנה.
באוקטובר 1991 הגיעה לישראל להשתתף בקמפיין של רשת האופנה רשת האופנה גולף.
בספטמבר 2017, ברוני השתתפה, יחד עם הדוגמניות קלודיה שיפר, נעמי קמפבל, הלנה כריסטנסן וסינדי קרופורד, בתצוגת האופנה של בית האופנה ורסאצ'ה לעונת אביב/קיץ 2018, שהייתה הומאז' לג'אני ורסצ'ה.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית וקולנועית

ב-1997 פרשה ברוני מעולם האופנה לטובת המוזיקה. הזמר הצרפתי ז'וליין קלר הלחין עבורה כמה שירים שכתבה. בשנת 2002 הוציאה את אלבומה הראשון "Quelqu'un m'a dit" ("מישהו אמר לי"). ברוני כתבה והלחינה את רוב שירי האלבום. את האלבום הפיק הגיטריסט לואי ברטיניאק, הוא זכה להצלחה רבה באירופה ובכמה מדינות פרנקופוניות, ונמכר בכ-2 מיליון עותקים.
ב-2005 היא כתבה את מילות 10 מתוך 12 שירים לאלבומו של לואי ברטיניאק Longtemps, וביצעה איתו שני דואטים באלבום, Les Frôleuses ו-Sans toi.
ב-2006 הקליטה את "Those Little Things" גרסה אנגלית לשיר "Ces Petits Riens" של סרז' גינסבורג במסגרת אלבום מחווה לכבודו - Monsieur Gainsbourg Revisited. באותה שנה הופיעה גם בטקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בטורינו, עיר הולדתה.
אלבומה השני "No Promises" יצא בינואר 2007, ובניגוד לאלבום הראשון היא שרה בו באנגלית ולא בצרפתית. כל שירי האלבום הולחנו על ידי ברוני, והמילים היו עיבודים של שירי משוררים מהמאה ה-19 וה-20, כולל ויסטן יו אודן, ויליאם בטלר ייטס ואמילי דיקנסון.
אלבומה השלישי, Comme si de rien n'était, יצא לאור ביולי 2008. כל השירים נכתבו על ידי ברוני, פרט לשיר אחד. התמלוגים מהאלבום נתרמו למטרות צדקה.
בתחילת 2009, השתתפה בסרט תיעודי על חייה, "מישהו סיפר לי על... קרלה ברוני", ששודר בטלוויזיה בצרפת וברחבי אירופה. בסרט ברוני מדברת בגילוי לב על חייה, הקריירה שלה כדוגמנית וכזמרת ועל נישואי הבזק לנשיא צרפת. בשנת 2011 הופיעה בסרטו של וודי אלן, "חצות בפריס".
בספטמבר 2009, הקליטה דואט עם הארי קוניק ג'וניור למהדורה הצרפתית של אלבומו Your Songs. הם שרו את השיר של הביטלס "And I Love Her". האלבום יצא בצרפת ב-26 באוקטובר 2009.
באפריל 2013 יצא אלבומה הרביעי של ברוני Little Songs French Songs. במאי 2014, הגיע לישראל להופעה אחת באולם תיאטרון "הבימה".
חיים אישיים

ברוני קיימה מערכות יחסים עם אריק קלפטון, מיק ג'אגר (בזמן שהיה עוד נשוי לג'רי הול), דונלד טראמפ, וקווין קוסטנר.
ב-2001 ילדה ברוני את בנה הראשון, אורליאן. אביו הוא הפרופסור לפילוסופיה רפאל אנטהובן. ברוני תוארה כמי שהייתה פילגשו של אביו של אנטהובן, העיתונאי ז'אן פול אנטהובן, כשהחלה את מערכת היחסים שלה עם אנטהובן הצעיר, שהיה נשוי באותה עת לסופרת ז'וסטין לוי. ברוני טוענת שהיא יצאה עם ז'אן פול אנטהובן רק כמה פעמים ומעולם לא הייתה אהובתו, וכי רפאל אנטהובן כבר התגרש מאשתו כשנתקלה בו חודשים לאחר שיצאה עם ז'אן פול. השיר "רפאל" מתוך אלבומה של ברוני Quelqu'un m'a dit הוא על היחסים שלה עם רפאל אנטהובן, וספרה של ז'וסטין לוי Rien de Grave משנת 2004 (שפורסם באנגלית בשנת 2005 כ-Nothing Serious) הוא על סיום נישואיה; דמות בשם "פאולה" מייצגת את ברוני. ברוני אמרה למגזין ואניטי פייר כי רפאל אנטהובן סיים את מערכת היחסים שלהם במאי 2007, מכיוון שהוא הרגיש שהם הפכו להיות "כמו חברים" וכי הם נשארו ביחסים טובים.
ב-2006 נפטר אחיה הבכור של ברוני, וירג'יניו, מסיבוכים של מחלת האיידס.
לקראת סוף 2007 פורסם בעיתונות כי ברוני נמצאת במערכת יחסים עם נשיא צרפת ניקולא סרקוזי. השניים לא ניסו להסתיר את יחסיהם, שעד מהרה סוקרו באינטנסיביות על ידי אמצעי תקשורת רבים. הם צולמו יחדיו לראשונה בביקור ביורודיסני ולאחר מכן הצטרפה ברוני אל סרקוזי בנסיעה ללוקסור שבמצרים, בזמן חופשת חג המולד. ב-2 בפברואר 2008 נישאו השניים בטקס צנוע יחסית בארמון האליזה. ב-19 באוקטובר 2011 נולדה לה ולסרקוזי בת.
ב-2010 ברוני הביעה תמיכה בסכינה מוחמדי אשתיאני, אזרחית איראנית שנידונה למוות בגין ניאוף. ברוני שלחה מכתב לאשתיאני ובו כתבה "מדוע רוצים לשפוך את דמך ולקחת מהילדים שלך את אמם? משום שחיית, משום שאהבת, משום שאת אישה ומשום שאת איראנית? אני לא יכולה לקבל את זה". כתגובה למכתב, העיתון האיראני "קייהאן", שנמצא בפיקוחו של המנהיג העליון חמינאי, פרסם מאמר בו נכתב כי "כשבוחנים את ההיסטוריה של קרלה ברוני, זה מראה בבירור מה הסיבה שהאישה הבלתי מוסרית הזו תומכת באישה איראנית שנידונה למוות על ניאוף והייתה שותפה לרצח בעלה, ולמעשה היא עצמה ראויה למות". במאמר אחר נכתב על התמיכה של ברוני באשתיאני כי "זונות מצטרפות למחאה". דובר משרד החוץ בטהראן רמין מהמנפרסט מסר בתגובה "העלבת בכירים של מדינות אחרות ושימוש במילים בלתי ראויות, זה לא דבר שראוי ברפובליקה האיסלאמית של איראן".
פסל ארד בדמותה של ברוני בגובה של כשני מטר, בעלות של 82,000 אירו, הוצב באוגוסט 2012 בעיירה קטנה בשם נוז'אן-סור-מארן המכונה גם "איטליה הקטנה". חברי האופוזיציה הסוציאליסטים במועצת העיר התנגדו להצבתו.
אחותה הגדולה היא השחקנית האיטלקייה ולריה ברוני טדסקי.
הערות שוליים

↑  שירות גלובס, ‏"הגברת הראשונה" של צרפת מכרה טירה משפחתית באיטליה לנסיך סעודי תמורת 11.5 מיליון דולר, באתר גלובס, 9 בפברואר 2009
1 2  דורית לנדס, קרלה ברוני. עבדה קשה כדי להגיע לצמרת, חדשות, 1 בספטמבר 1993
1 2  מריון אן רנטרגהם, ז'אן-ז'אק בוזונה, הגן של ברוני-טדסקי, באתר הארץ, 10 בפברואר 2008
1 2  מאיה נסטלבאום, פריז, ‏הנשיא ניקולא סרקוזי התחתן עם מיליונרית, באתר גלובס, 15 במאי 2008
↑  מן המפורסמות, חדשות, 3 באוקטובר 1991
ציפורה, חדשות, 4 באוקטובר 1991
↑  התרגשתם מהאיחוד של הסופרמודלס? תמונות עבר הורסות שאתם חייבים לראות, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2017
↑  גואל פינטו, פנים אל מול פנים, באתר הארץ, 17 בינואר 2007
↑  שירות רויטרס, ‏האישה הראשונה של צרפת מאפשרת הצצה לאלבום שלה באינטרנט, עוד לפני ההשקה, באתר גלובס, 10 ביולי 2008
↑  איתמר זהר, קרלה ברוני - עכשיו הסרט, באתר הארץ, 7 בינואר 2009
↑  קרלה ברוני מצטלמת לסרטו של וודי אלן, באתר הארץ, 30 ביולי 2010
↑  ערן טיפנברון, הופעת קרלה ברוני בישראל: פנינה פריזאית, באתר ynet, 26 במאי 2014
↑  דפנה ורדי, מיק ג׳אגר וג׳רי הול נפרדים, חדשות, 2 באוגוסט 1992
↑  יוסי ורטר, ניו־יורק כמרקחה: דונלד טראמפ נתן צו פינוי למרלה, והזמין את קרלה, חדשות, 27 ביוני 1991
↑  מאיה נסטלבאום, ‏אהובת הנשיא הצרפתי, באתר גלובס, 1 בינואר 2008
↑  עכבר העיר, מאהבה לשעבר של קרלה ברוני נוקם ברומאן חדש, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2008
↑  החבר של החברה של אבא שלו, באתר הארץ, 1 באפריל 2009
↑  אגנס פוארייה, גרדיאן, חירות, שוויון, עירום!, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2008
↑  רויטרס והארץ, מזל טוב: בת נולדה לנשיא ניקולא סרקוזי וקרלה ברוני, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2011
↑  ynet, עיתון איראני מגדף: קרלה ברוני "פרוצה", באתר ynet, 30 באוגוסט 2010
↑  חדשות 2, ‏תכנית בצרפת: פסל בדמותה של קרלה ברוני, באתר ‏מאקו‏, 12 בפברואר 2012
↑  הארץ, פסל בדמותה של קרלה ברוני סרקוזי מעורר מחלוקת בצרפת, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441251905171  PLWABN: 9810626020905606  BnF: cb141598369 (data)  CANTIC: a11500025  GND: 134138813  ICCU: UBOV845147  ISNI: 0000 0000 5519 6523  LCCN: no2008072891  LNB: 000341809  MusicBrainz: f90575d1-abcb-42b3-ae32-1849312c26e6  NKC: xx0045873  SUDOC: 115545921  VIAF: 76126452   WorldCat (עם VIAF): 76126452
קטלין סוקה

קטלין סוקה (בהונגרית: Szőke Katalin;‏ 17 באוגוסט 1935 – 27 באוקטובר 2017) הייתה שחיינית הונגרית, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952), אלופת אירופה (טורינו 1954) ושיאנית עולם.
ביוגרפיה

סוקה נולדה בבודפשט. היא התאמנה בתחילת דרכה אצל אימרה שארושי מהיותה בת 9 ועד גיל 11. בהמשך היא התאמנה אצל סטפן הוניאדפי.
ביוגרפיה > אלופה אוליפית

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה סוקה בשתי מדליות זהב. הראשונה במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:06.8 דקות והשנייה במשחה השליחות 4x100 מטר חופשי, ביחד עם האחיות אילונה נובק ואווה נובק ז'ראר וכן יהודית תמש בשיא עולם חדש של 4:24.4 דקות, לפני נבחרת הולנד (4:29.0 דקות) וארצות הברית (4:30.1 דקות).
ביוגרפיה > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1954 זכתה סוקה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.8 דקות, לפני בת ארצה תמש (1:06.7 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:30.6 דקות.
לאולימפיאדת מלבורן (1956) הגיעה סוקה בכושר לא טוב והיא לא הצליחה לשחזר את הישגיה מהמשחקים האולימפיים הקודמים. בשלב המוקדמות היא שחתה 100 מטר חופשי בתוצאה יחסית חלשה עבורה 1:08.0 דקות ולא הצליחה להתברג אפילו לשלב חצי הגמר. היא סיימה במקום 17. במשחה השליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מריה ליטומריצקי, יהודית תמש וולריה ג'נגה הן סיימו במקום שביעי בתוצאה של 4:31.1 דקות.
ביוגרפיה > חייה האישיים

סוקה התחתנה עם קלמן מרקוביץ' שחקן כדורמים בעל שתי מדליות זהב אולימפיות מהלסינקי ומלבורן. לאחר המשחקים האולימפיים במלבורן היא הצטרפה למשלחת האתלטים מהונגריה שהוזמנו על ידי נשיא ארצות הברית אייזנהאואר לביקור של שלושה חודשים עקב המשבר בהונגריה לאחר המרד ההונגרי. בסופה של השהות הקצרה היא החליטה להגר לארצות הברית יחד עם בעלה השני, שחקן הכדורמים ארפד דומיון בעל מדליית זהב אולימפית ממלבורן. הם עברו להתגורר בקליפורניה.
תארים והישגים

בשנת 1985 זכתה סוקה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
סוקה שברה 4 פעמים את השיא עולמי במשחה ל-100 מטר חופשי. היא שיפרה את השיא ההונגרי מספר פעמים וזכתה בתוארי אליפות של הונגריה.
סוקה נפטרה בלוס אנג'לס ב-27 באוקטובר 2017.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (ויקיפדיה האנגלית)
הערות שוליים

↑  פרופיל באתר ISHOF
קלובלי

| --- | --- |

חוף קלובלי
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס
 פרוור:  הפרוורים המזרחיים
 עיר אם:  סידני
 גובה:  47 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרוור:  4,887 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  33°54′47″S 151°15′50″E﻿ / ﻿33.913°S 151.264°E﻿ / -33.913; 151.264
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןקלובלי(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןקלובלי(למפת ניו סאות' ויילס רגילה) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן קלובלי(למפת ניו סאות' ויילס מוגדלת) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן קלובלי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קלובלי (באנגלית: Clovelly) הוא פרוור בסידני, השייך מנהלית לעיריית רנדוויק.
גאוגרפיה

קלובלי מצוי על חוף ים טסמן, כ-8 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. ממזרח הוא גובל במפרצון קלובלי, מצפון בברונטי, ממערב ברנדוויק ומדרום בקוג'י. הרחוב הראשי שחוצה את הפרוור ממזרח למערב הוא דרך קלובלי, ומצפון לדרום הרחובות ארדן וקרינגטון.
היסטוריה

שמו המקורי של הפרוור היה "קוג'י הקטן", על שם קרבתו לפרוור הגדול קוג'י מדרום. שמו הנוכחי של הפרוור נקבע בשנת 1913, על שם אחוזת קלובלי. זו נקראה בתורה על שם הכפר קלובלי בדבון, אנגליה.
בצומת רחוב קרינגטון ודרך קלובלי הייתה תחנת קו רכבת קלה, שנעה דרך מרבית הפרוורים המזרחיים ונמתחה צפונה ומערבה. הקו הוביל לסנטניאל פארק וסירקולר קווי במרכז העסקים הראשי של סידני, ותרם רבות לפופולריות וליישובו של קלובלי. קו רכבת זה נסגר ב-1957 והוחלף בקווי אוטובוס, בדומה לרוב הפרוורים המזרחיים (קו הרכבת המזרחי ביותר מסתיים בבונדיי ג'נקשן).
תרבות

בקלובלי מרבית אירועי התרבות מתרחשים במפרצון קלובלי וחופו. המפרצון משמש לאימוני שחייה ותחרויות עממיות (תודות למבנהו הצר והארוך, הוא מוגן מגלים גבוהים), ומשמש בין השאר לאימוני חילוץ והצלה. בפרוור מצוי אחד ממועדוני חילוץ והצלת גולשים הוותיק בעולם (נוסד ב-1906, ומתחרה על תואר הוותיק בעולם עם מועדון טמרמה).
האזור המסחרי הראשי בפרוור מתפרש לאורך דרך קלובלי, הרחוב הראשי. הרחוב כולל גם מספר פאבים ומועדון כדורת.
בפרוור שני בתי ספר: בית הספר הציבורי קלובלי, ובית הספר היסודי הקתולי ע"ש אנתוני הקדוש.
קריטיאס

| --- | --- |
 לידה:  460 לפנה״ס אתונה העתיקה 
 פטירה:  403 לפנה״ס (בגיל 57 בערך) אתונה העתיקה 
 מדינה:  אתונה העתיקה 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 זרם ספרותי:  סופיזם, פילוסופיה קדם-סוקרטית 
 
קריטיאס (ביוונית עתיקה: Κριτίας ; ‏460 לפנה"ס - 403 לפנה"ס), מדינאי, מחזאי, סופר ומשורר יווני.
ביוגרפיה

קריטיאס, שנולד באתונה למשפחה אריסטוקרטית, היה בן דודו של אפלטון.
למד אצל הסופיסטים ואחר כך היה תלמידו וחברו של סוקרטס. הוא מופיע בדיאלוגים של אפלטון "טימיאוס" "קריטיאס" ו "המדינה". כתב מחזה שבו תיאר את האלים כהמצאה של מדינאים פיקחים כדי להפחיד את האנשים ולאלצם להתנהג כראוי. נודע ביופיו, בשנינותו ובפעילותו בשטחים רבים.
קריטיאס החל את הקריירה הפוליטית שלו כחברו של אלקיביאדס, ופעל למען שובו מן הגלות לאתונה. הוא עצמו גורש מאתונה, ועל פי קסנופון ניהל חיי הרפתקאות בתסליה (כיום מחוז ביוון). שב לאתונה כאחד הגולים הפוליטיים אחרי שאתונה נכנעה לספרטה בסוף המלחמה הפלופונסית ב-404 לפנה"ס, ובתמיכת המנהיג הספרטני ליסנדר, הפך למנהיגם של שלושים הטיראנים באתונה.
בהנהגתו של קריטיאס, שלושים הרודנים החלו במעשי נקם נגד אנשי המפלגה הדמוקרטית שלחמו נגד ספרטה. רבים מהם הוצאו להורג באמצעות שתיית סם מוות. אלפים נוספים הוגלו מאתונה וכל רכושם הוחרם. שלושים הרודנים בזזו את המקדשים ואסרו על חופש הדיבור ועל הוראת הרטוריקה. קריטיאס, שהיה פעם תלמידו של סוקרטס, אסר עליו להמשיך בשיחותיו הציבוריות. הוא ציווה על מותו של תומכו לשעבר טראמנס, המתון שבשלושים הרודנים שמחה על ההוצאות להורג.
קריטיאס מצא את מותו כאשר טראסיבולוס, מנהיגה של העיר תבאי שמצפון לאתונה, עמד בראש קבוצת גולים אתונאים שתקפה את פיראוס באביב 403 לפנה"ס. הוא ארגן כוח צבאי קטן שיצא לקרב נגד אנשיו של טראסיבולוס ונהרג בקרב זה.
בניגוד לדמותו האפלטונית, קריטיאס סבל מרגשות מעורבים וראה אנשים רבים כשונאיו. קשריו עם סוקרטס גרמו מאוחר יותר לדמוקרטים באתונה להאשים את סוקרטס בתמיכה באוליגרכיה ובאתאיזם.
קריטיאס היה גם משורר שכתב פואמות, מחזאי שכתב טרגדיות וסופר שכתב דיאלוגים בענייני תחוקה של ערי המדינה ביוון. מיצירתו הספרותית שרדו קטעים בלבד, ובהם טרגדיה בשם סיזיפוס, שבה סיזיפוס משמיע את דבריו (אך יש המייחסים יצירה זו לאוריפידס). קטעים משירתו פורסמו בלייפציג ב-1821 ובגטינגן ב-1839.
קטלאו

קטלאו (בפורטוגזית: Catalão) היא עיר ורשות מקומית בדרום מדינת גויאס שבברזיל. היא ממוקמת באזור הידוע כיצרן גדול של דגנים, בקר וזרחה. נמצאים בעיר גם מפעלים של תאגיד ג'ון דיר וכן מפעל מיצובישי.
ההתיישבות בעיר החלה בסביבות שנת 1728, עם בנייתם של מספר צריפים אשר נועדו לתמוך בקבוצות שחדרו לאזור. בשנת 1859 הפכה קטלאו לעיר מוסמכת מבחינה חוקית.
סיפורו של ה"קוֹנגָדָס" (בפורטוגזית: Congadas), הפסטיבל הפופולרי של קטלאו, החל בשנת 1820, כאשר עבדים חופשיים-למחצה הגיעו לעיר על מנת לעבוד במטעי הקפה. העבדים הביאו עמם את המנהגים שלהם, ביניהם גם פולחן כלפי מריה אשר כלל תערובת של טקסים אפריקניים וקתוליים. כיום, הפסטיבל כולל מוזיקה וריקודים שהושפעו רבות מהתרבות של קונגו ומוזמביק.
קטלין קארפ

קטלין קארפ (במולדובנית: Cătălin Carp; נולד ב-20 באוקטובר 1993, קישינב) הוא כדורגלן מולדבני, המשחק כקשר בטמבוב ובנבחרת מולדובה.