מרוץ החימוש הימי באמריקה הדרומית
מהלך הפתיחה: הרכישה הברזילאית

לאחר שהחלה הבנייה של שלוש אוניות המלחמה הקטנות החדשות של ברזיל, ממשלת ברזיל החליטה לשקול מחדש הרכישות ובחרה לרכוש במקום זאת את אוניות המלחמה ולהשקיע בהן קודם כל (דבר שיקרה עוד כמה פעמים במהלך בניית 'ריו דה ז'ניירו' ב-1913). החלטה זאת נבעה מהופעת הבכורה של קונספט הדרדנוט החדש של הממלכה המאוחדת, שייצגה, בדמות הספינה המכונה ב-1906, פריצת דרך בתעשיית הלוחמה הימית, כאשר הדרדנוט נשאה כוח אש והייתה בקני מידה גדולים בהרבה מכל ספינה קודמת שציי המעצמות אחזו בה. סימן ההיכר של סוג ספינת מלחמה חדשה זה היה חימוש ה"תותחים גדולים בלבד" שלה, אשר השתמש בנשק רב יותר בקליבר כבד מאשר אוניות מלחמה קודמות, והוא הפך את הספינות הברזילאיות המקוריות למיושנות טרם שהושלמו.
התקציב שאושר להרחבת הצי הוקדש לבניית: שלוש אוניות דרדנוט, שלוש סיירות תצפית (צומצם בהמשך לשתיים), חמש עשרה משחתות (צומצם בהמשך לעשר) ושתי תומכות צוללות (צומצם בהמשך לאחת).
המהלך נעשה בתמיכה רחבת היקף של פוליטיקאים ברזילאים, כולל פיניירו מאשאדו, וההצבעה עברה כמעט פה אחד בסנאט. כמו כן הייתה תמיכה נרחבת לרכישה מצד חיל הים - כעת עם נציג מטעמו מהסיעה התומכת בבניית אוניות גדולות, תת-אדמירל אלכסנדרינו פאריה דה אלנסר, הוא שר הצי - והעיתונות הברזילאית. ובכל זאת, שינויים אלו נעשו תוך קביעה שהמחיר הכולל של התוכנית הימית החדשה לא יעלה על התקציב המקורי, ולכן הגידול במשקל האוניות המוזמנות נעשה במקביל לחיסולן של סיירות משוריינות קודמות והפחתת מספר ספינות המלחמה מסוג משחתת. שלוש אוניות המלחמה שעליהן החלה הבנייה נגרטו החל מ-7 בינואר 1907, והתכנון של הדרדנוט החדש אושר ב-20 בפברואר. עיתונים החלו לסקר את פיתוח אוניות המלחמה הברזילאיות במרץ, וחברת ארמסטרונג החלה בבנייה ב-17 באפריל. ההזמנה המלאה - כולל שלושת הדרדנוט ושתי הסיירות - סוקרה על ידי ניו יורק הראלד, דיילי כרוניקל והטיימס מאוחר יותר באותה שנה.
ההזמנה הברזילאי למה שפרשנים באותה העת כינו "ספינת הקרב החזקה ביותר בעולם" הגיע בתקופה שבה מדינות מעטות בעולם הזמינו חימוש בקני מידה כזה. ברזיל הייתה המדינה השלישית עם צי דרדנוט בתהליכי בנייה, אחרי הממלכה המאוחדת וארצות הברית. פירוש הדבר היה שברזיל עומדת מלפני מעצמות כגון הרפובליקה הצרפתית השלישית, הקיסרות הגרמנית, האימפריה הרוסית והאימפריה היפנית. מכיוון שדרדנוט הקנו לבעליהן יוקרה במעמד בינלאומי, בדומה במקצת לנשק גרעיני עשורי שנים מאוחר יותר, הצו עורר סערה ביחסים הבינלאומיים. עיתונים וכתבי עת ברחבי העולם העלו השערות כי ברזיל פועלת כמייפת כוח למדינה חזקה יותר שתשיג ידיה על שתי אוניות הדרדנוט הראשונות זמן קצר לאחר השלמתם, בעקבות ספקות לגבי יכולתה לשאת נשק שכזה. מקורות אמריקאים, בריטים וגרמנים רבים הפנו אצבע כלפי הממשלות האמריקאיות, הבריטיות, הגרמניות או היפניות במזימה חשאית לרכוש את כלי השיט.
בצד השני של האוקיינוס האטלנטי, בעיצומו של מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני, זעמו חברי בית הנבחרים הבריטי על היעדים האפשריים של אוניות המלחמה, אם כי הלורד הראשון של האדמירליות, האדמירל ג'ון (ג'קי) פישר, הצהיר בעקביות שהם לא מאמינים שתתרחש מכירה סמויה כלשהי שיבצעו הברזילאים עם מעצמה אחרת. באמצע יולי וספטמבר 1908 דנו בבית הנבחרים ברכישת הספינות כדי לחזק את הצי המלכותי ולהבטיח שהן לא יימכרו ליריב זר, מה שישבש את תוכנית הצי הבריטי שנקבע ב"תקן דו-כוח". במרץ ושוב בסוף יולי 1908, ממשלת ברזיל הכחישה רשמית שהיא מתכננת מכירה. במרץ 1909, העיתונות הבריטית ובית הנבחרים החלו לקדם את הבנייה של עוד אוניות דרדנוט לאחר שהלורד הראשון של האדמירליות, רג'ינלד מק'קנה (אנ'), טען כי גרמניה הגבירה את לוח הזמנים של הרחבת הצי שלה ותסיים בנייה של שלוש עשרה אוניות דרדנוט כבר ב-1911 - ארבע שנים מוקדם יותר ממה שהוערך קודם לכן. מטבע הדברים, נושא רכישת הדרדנוט הברזילאים שכבר בתהליכי בנייה הועלה, ומק'קנה נאלץ להכחיש רשמית שהממשלה מתכננת להגיש הצעה עבור מכירת אוניות מלחמה נוספות. הוא גם הוסיף והצהיר שמכירה לאומה זרה תהיה חסרת משמעות, שכן "העליונות הנוכחית שלנו בחוזקה בשנים 1909–1910 כל כך גדולה שלא יעלה חשש אצל מועצת האדמירליות (ממכירת אוניות למעצמות משניות נוספות)."