מפעלי המלח המלכותיים בארק-א-סנאן
היסטוריה > תיאור האתר

התוכנית הכוללת הסופית של מפעלי המלח החדשים של שו שהוקמו בין הכפרים ארק וסנאן בשנים 1775–1779, מבוססת על חצר חצי עגולה בקוטר 225 מטר. עשרה מבנים בודדים, שכבר אינם מחוברים כדי ליצור חזית סגורה, מקיפים אותה, כמו גם אורוות וגנים. המתקן כולו מוקף חומה. בניין השער היחיד וארבעה בניינים אחרים בעלי מבנה דומה עוקבים אחר הקו המעגלי בדרום, ואילו בנייני הייצור והמנהלה גובלים בחצר בצפון. הם מקיפים את בית המנהל, המהווה את מרכז המתחם כולו. בעיקרו של דבר, לדו מציגה עיירת מפעל אשר פורקה למרכיביה, אשר בתורם מסודרים בצורה גאומטרית ברורה.
מבנה השער: בניין הכניסה שוכן בנקודת האמצע של חצי העיגול בדרום המתחם ומהווה את הגישה היחידה למתקן. דרך ישרה מהלו (אנ'), הנהר הסמוך, מובילה לכאן. כאן ניתן לשלוט על כל התעבורה, גניבת המלח ממוזערת גם בכך שהעובדים אינם מורשים לעזוב את מפעלי המלח. בנוסף לתפקידי השמירה, נמצאים בבניין גם חדר שופטים, בית הסוהר ומאגר המים המתוקים. הפורטיקו החיצוני מורכב משישה עמודים דוריים ללא בסיסים התומכים בארכיטרב כבד. זה מזכיר את היחסים בפרופילאה באקרופוליס באתונה, שלדו בהחלט הכיר. מאחורי הפורטיקו, המעבר דרך הבניין מעוצב כחיקוי של מערה, האגף המרכזי של הבניין הוא דו קומתי ומכוסה בגג פירמידה, האגפים הם חד קומתיים ומכוסים בגג דמוי פירמידה.
בית המנהל: אם ממשיכים בדרך המגיעה מהנהר לו דרך השער צפונה יותר, השביל מוביל בדיוק לשער של בית המנהל. זהו המרכז הגאומטרי של המתקן ומוקף על ידי בנייני הייצור בפועל. הבניין הראשי קובייתי עם גג בצורת פירמידה ולפניו פורטיקו עם עמודים שלאורכם טבעות בצורת ריבוע היוצרים משחקי אור וצל. בטימפנון יש חלון עגול (אוקולוס), המסמן את המוקד של חצי המעגל של מפעלי המלח, ומסמל את עינו של המנהל שכמייצג הישיר של המלך מפקח על כל ההתרחשויות בחצר. הרעיון של הפנאופטיקון, מגדל המעקב, הוא אלמנט ידוע שכעבור כמה שנים שימש את ג'רמי בנת'ם כבסיס לתכנון בית כלא. מאחורי הפורטיקו והכניסה יש גרם מדרגות מונומנטלי המוביל לקפלה עם המזבח שלה המותקן בנקודה הגבוהה ביותר. המשתתפים בטקסים דתיים היו צריכים לקיים את התפילה כשהם עומדים על המדרגות ומסתכלים למעלה, המנהל עקב אחר הפעולה מאחוריהם בגלריה. הקפלה נהרסה בשריפה בשנת 1918, בעקבות מכת ברק. בצד אזור זה נמצאים חדרי המגורים והמנהל. מאחורי בית המנהל יש אורוות אלגנטיות וקטנות לסוסי המנהל.
בנייני מס המלח: נמצאים ממערב וממזרח לבית המנהל. כאן שכנו חדרי המנהל והמגורים למנהלי העבודה ולבנאים הראשיים. חזיתות הכניסה מצביעות לעבר מרכז המתחם, הבניינים, כמו כל הבניינים, בנויים בבנייה מאבני גוויל למחצה. מוטיב הכניסה דומה לזה של אורוות המנהל: קשת למחצה מונחת על שני עמודים, המעבר השקוע מתחת לכרכוב בולט שבגובה הכותרת רחב יותר מרוחב הקשת.
מפעלי המלח: שני בנייני הפקת המלח שוכנים משמאל ומימין לבית המנהל הם מבנים פשוטים ומלבניים בתוכנית של 81 × 28 מטר, הם מכילים את תנורי הייבוש, קלחות החימום, אולמות האריזה ומחסני המלח. הכניסות מסומנות שוב על ידי פורטיקו עם גמלון. עם זאת, אין להם עמודים, שלושה פתחים מקושתים גדולים יותר ושתי דלתות בגובה האדם יוצרים את המעברים.
מגורים וסדנאות: שניים מארבעת הבניינים האחרים בחצי המעגל שמורים לבתי מלאכה, שניים נוספים מכילים שתים עשרה דירות לארבעה אנשים כל אחד באגפי הצד החד-קומתיים, שכל אחד מהם מורכב מחדר יחיד אליו מגיעים דרך מסדרון מרכזי. לדו תכנן את המטבח המשותף, המשתרע על פני שתי קומות עם גלריה שנועד גם לחמם את הבית כולו, כמרחב המחיה בפועל של העובדים. כאן הוא מממש את אידיאל חייו בקהילה על פי חוקי הטבע. הכניסה הראשית של הבית נמצאת באגף המרכזי הגבוה יותר, מודגש עם גמלון משולש, הוא פונה לבית המנהל ומורכב רק משער מקושת עגול.
התמיכה במפעלי המלח על ידי מונופול ממלכתי כנראה מסבירה מדוע מתחם זה כה מפואר. מס המלח, הגאבלה, היה מאוד לא פופולרי והיה אחת התלונות שהובילו למהפכה הצרפתית. המהפכה עצמה ביטלה כנראה את הקמת העיר האידיאלית המתוכננת.