stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה באתלטיקה
שיאי תחרות > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקצוע | תוצאה | שם | מדינה | תאריך | אליפות |
|  100 מטר | 9.95 שניות | ז'ארנל יוז מרסל ג'ייקובס | בריטניה בריטניה איטליה איטליה | 7 באוגוסט 2018 16 באוגוסט 2022 |  ברלין 2018  מינכן 2022 |
|  200 מטר | 19.76 שניות | רמיל גולייב | טורקיה טורקיה | 9 באוגוסט 2018 |  ברלין 2018 |
|  400 מטר | 44.52 שניות | איוון תומאס | בריטניה בריטניה | 21 באוגוסט 1998 |  בודפשט 1998 |
|  800 מטר | 1:43.84 דקות | אולף באייר | מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 31 באוגוסט 1978 |  פראג 1978 |
| 1500 מטר | 3:32.76 דקות | יקוב אינגבריגטסן | נורווגיה נורווגיה | 18 באוגוסט 2022 |  מינכן 2022 |
|  5000 מטר | 13:10.15 דקות | ג'ק באקנר | בריטניה בריטניה | 31 באוגוסט 1986 |  שטוטגרט 1986 |
|  10000 מטר | 27:30.99 דקות | מרטי ואיניו | פינלנד פינלנד | 29 באוגוסט 1978 |  פראג 1978 |
| חצי מרתון | 1:02:03 שעות | טדסה אברהם | שווייץ שווייץ | 10 ביולי 2016 |  אמסטרדם 2016 |
| מרתון | 2:09:51 שעות | קואן נארט | בלגיה בלגיה | 12 באוגוסט 2018 |  ברלין 2018 |
| 110 מטר משוכות | 13.02 שניות | קולין ג'קסון | בריטניה בריטניה | 22 באוגוסט 1998 |  בודפשט 1998 |
| 400 מטר משוכות | 47.12 שניות | קרסטן ורהולם | נורווגיה נורווגיה | 19 באוגוסט 2022 |  מינכן 2022 |
| 3000 מטר מכשולים | 8:07.87 דקות | מאהיידין מחיסי-בנאבאד | צרפת צרפת | 1 באוגוסט 2010 |  ברצלונה 2010 |
| קפיצה לגובה | 2.36 מטר | אנדריי סילנוב | רוסיה רוסיה | 9 באוגוסט 2006 |  גטבורג 2006 |
| קפיצה במוט | 6.06 מטר | ארמנד דופלנטיס | שוודיה שוודיה | 20 באוגוסט 2022 |  מינכן 2022 |
| קפיצה לרוחק | 8.52 מטר | מילטיאדיס טנטוגלו | יוון יוון | 15 באוגוסט 2022 |  מינכן 2022 |
| קפיצה משולשת | 17.99 מטר | ג'ונתן אדוארדס | בריטניה בריטניה | 23 באוגוסט 1998 |  בודפשט 1998 |
| הדיפת כדור ברזל | 22.22 מטר | ורנר גינתר | שווייץ שווייץ | 28 באוגוסט 1986 |  שטוטגרט 1986 |
| זריקת דיסקוס | 69.78 מטר | מיקולאס אלקנה | לטביה לטביה | 19 באוגוסט 2022 |  מינכן 2022 |
| יידוי פטיש | 86.74 מטר | יורי סדיך | ברית המועצות ברית המועצות | 30 באוגוסט 1986 |  שטוטגרט 1986 |
| הטלת כידון | 89.72 מטר | סטיב באקלי | בריטניה בריטניה | 23 באוגוסט 1998 |  בודפשט 1998 |
| קרב 10 | 8811 נקודות | דיילי תומפסון | בריטניה בריטניה | 27-28 באוגוסט 1986 |  שטוטגרט 1986 |
| 20 ק"מ הליכה | 1:18:37 שעות | פרנסיסקו פרננדס | ספרד ספרד | 6 באוגוסט 2002 |  מינכן 2002 |
| 50 ק"מ הליכה | 3:32:33 שעות | יוהאן דיניז | צרפת צרפת | 15 באוגוסט 2014 |  ציריך 2014 |
| 4X100 מטר | 37.79 שניות | צרפת | צרפת צרפת | 31 באוגוסט 1990 |  ספליט 1990 |
| 4X400 מטר | 2:58.22 דקות | בריטניה | בריטניה בריטניה | 1 בספטמבר 1990 |  ספליט 1990 |
ישראל באליפויות אירופה באתלטיקה

| מספר | האליפות | מדליה | שם | מקצוע | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מינכן 2002 |  | אלכס אברבוך | קפיצה במוט | 5.85 מטר |
| 2 | גטבורג 2006 |  | אלכס אברבוך | קפיצה במוט | 5.70 מטר |
| 3 | ציריך 2014 |  | דונלד סנפורד | ריצת 400 מטר | 45.27 שניות |
| 4 | אמסטרדם 2016 |  | חנה קנייזבה-מיננקו | קפיצה משולשת | 14.51 מטר |
| 5 | ברלין 2018 |  | לונה צ'מטאי-סלפטר | ריצת 10000 | 31:43.29 דקות |
| 6 | מינכן 2022 |  | נבחרת   (מארו טפרי, גשאו איילה, ימר גטהון, גירמה אמרה ועומר רמון) | ריצת מרתון קבוצתי | 6:31.48 שעות   (שקלול תוצאת שלושת הישראלים הראשונים) |
| 7 | מינכן 2022 |  | מארו טפרי | ריצת מרתון | 2:10.23 שעות |
| 8 | מינכן 2022 |  | גשאו איילה | ריצת מרתון | 2:10.29 שעות |
| 9 | מינכן 2022 |  | לונה צ'מטאי-סלפטר | ריצת 10000 | 30:46.37 דקות |
| 10 | מינכן 2022 |  | חנה קנייזבה-מיננקו | קפיצה משולשת | 14.45 מטר |
| 11 | רומא 2024 |  | נבחרת   (מארו טפרי, גשאו איילה, גירמה אמרה, איימרו עלמיה, גודאדאו בלצ'או, וטסמה מוגס) | חצי מרתון קבוצתי | 3:04:09 שעות   (שקלול תוצאת שלושת הישראלים הראשונים) |
ראו גם

אליפות אירופה באתלטיקה באולם
איפשירי מוסטפא פאשה

| --- | --- |
 לידה:  1607 
 פטירה:  11 במאי 1655 (בגיל 48 בערך) איסטנבול, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 בן או בת זוג:  איישה סולטאן (1654–11 במאי 1655) 
 
איפשירי או איפשיר (איבשיר) מוסטפא פאשה (בטורקית: İpşiri Mustafa Paşa, ידוע גם כ-"Sadrazam Damat İbşir Mustafa Paşa" ;‏ 1607 – 11 במאי 1655 איסטנבול) היה איש צבא עות'מאני, ממוצא אבחזי, וזיר גדול (סאדר-אזאם) של האימפריה העות'מאנית בין השנים 1654–1655, בימי הסולטאן מהמט הרביעי.
איפשירי מוסטפא פאשה נודע כמפקד מיומן ומנהיג מוכשר, אך אכזרי ומושחת. בימים שהיה מושל דמשק וחלב השאיר חותמו על ידי ביצוע עבודות בנייה נרחבות בסגנון עות'מאני (למשל, בשכונת ג'דידייה בחלב).
רקע משפחתי

מקור הכינוי "איפשיר","איבשיר" או "איפשירי" המזוהה איתו, ככל הנראה בשם של שבט אבחזי – איפסיל.
איפשירי מוסטפא פאשה היה אחיין (בן של אחות) של אבאזה מהמט פאשה שעמד בראש אחת המרידות הקשות ביותר של ה"ג'לאלים" נגד שלטון הסולטאן במאה ה-17.
הקריירה שלו, קשריו עם אבאזה מהמט פאשה ועם אבאזה חסן פאשה

כשאבאזה מהמט פאשה כיהן כמושל של דמשק, מינה את מוסטפא איפשיר לסנג'קביי של טרסוס.
איפשיר ליווה את אבאזה במסעו בבוסניה (1629) ובבלגרד, בסיליסטרה, באוצ'קיב (Özi) וחוטין, ובפשיטתו לקמנייץ בפולין בשנת 1633. מאוחר יותר הוא השתתף בעימות הצבאי בין אבאזה מהמט ובין מורטדה פאשה.
ב-24 באוגוסט 1634 היה באיסטנבול כשאבאזה מהמט הוצא להורג.
בהמשך מילא איפשיר תפקידים בכירים שונים ברחבי האימפריה: השתתף במסעות צבאיים בירוואן ובבגדאד, התמנה לביילרביי בבודה ("בודין") (פברואר 1639 – פברואר 1640), בסיליסטרה – ולוואלי של רומליה (1640–1642),
כיהן כמושל גם בערים מאראש, מוסול, ואן, קראמאן וב 1644 בטמשוואר בבאנאט (ליום אחד בלבד)
בשנת 1646 הצטרף שוב למרד נגד הסולטאן, אבל המעשה נסלח לו והוא התמנה לפאשה של טוקט.
בתפקיד זה הצטיין בדיכוי המרידות באזור, כולל זו של עלי וארוואר פאשה, הוואלי מסיווס. בהתחלה היסס מפני שווארוואר פאשה הגן בשנת 1648 על כבוד אשתו הצעירה וסירב לפקודת הסולטאן איברהים לשולחה להרמון המלכותי באיסטנבול.
להיסוסיו של איפשיר בנוגע לווארוואר עלי פאשה, הגיב הסולטאן: "או ראשו או ראשך!" ‏ (Ya başi, ya başın)‏.
לבסוף התקיף איפשיר פאשה את כוחותיו של וארוואר עלי פאשה במפתיע והציל מידיו את מהמט פאשא קפרולו, לימים אחד מהוואזירים הגדולים המפורסמים של האימפריה. לורוואר עלי פאשה שנפל לידיו, ערף את ראשו ושלחו לסולטאן.
כפיות הטובה שלו כלפי וארוואר עלי פאשה הביא לו את הכינו "חאין" (הבוגד).
בשנת 1650 התערב בלבנון וסוריה תוך ניסיון לזרוע מריבות בקרב הדרוזים. נחל תבוסה מידי הדרוזים בבקעת הלבנון.
התגייס למען הסולטאן במסעות דיכוי נגד המורדים (ה"ג'לאלים") באנקרה ובאסקישהיר.
סמך על יחידות הסיפחים ולמד לנצל את שחיתות אנשי החצר באיסטנבול, כדי לחזק את מעמדו בפרופבינציה.
בשנת 1652 התמנה למושל של חלב ובתפקיד זה הצטיין בניהולו האכזרי והמושחת.
ביילרביי בדמשק ובחלב

אישפיר פאשה כיהן כביילרביי בדמשק בשנים 1638 ו-1649,
ובחלב בין השנים 1652–1654 (Halep Valisi) תקופת מניהלו בערים אלה התאפיינה בעבודות בנייה בסגנון עות'מאני, שנעשו בעזרת קרנות הקדש – ואקף. בעיר חלב הגדיל את התשתית המסחרית, בעיקר בשכונה הנוצרית ג'דידייה. בנה מסגדים ושיקם את האכסניות (חאנים) בכוונה לשפר את תנאי האירוח של הנוסעים. במתחם הקרוי לפי שמו בשכונת ג'דידייה הקים בית קפה ענק (1654), שנושא אף הוא את שמו.
בזמנו שופץ והורחב הקרוואנסראי בחאן טומאן על יד חלב. מאוחר יותר בזמן כהונתו כוזיר גדול (1654) נבנתה באר הנושאת את שמו בעיר קיליס, (İpşir Paşa Çeşmesi או İpşir Paşa Kasteli), לימים בטורקיה, לא רחוק מחלב.
כהונתו כווזיר גדול 1654–1655

בסתיו 1654 הווזיר הגדול דרוויש מהמט פאשה לקה בשיתוק, ככל הנראה עקב אירוע מוחי.
איפשיר מוסטפא פאשה, גבר נמוך קומה, שחצן, רכב מוכשר ומיומן בציד ובשימוש בחנית ובחרב, עורר את התעניינותו של הסולטאן מהמט הרביעי, שהחליט, בהמלצת הווזיר הגדול לשעבר מלק אהמט פאשה
 והשדולה שהקימה אשתו של איפשיר, למנותו ב-28 באוקטובר 1654 כווזיר גדול או "סדראזאם". על ידי כך ביקש הסולטאן לאלפו ולגייסו להמשך דיכוי מרידות ה"ג'לאלים" במדינה. מתוך חשדנות כלפי כוונות הסולטאן, עיכב איפשירי את הגעתו לעיר הבירה ב־4 חדשים בתירוץ שעליו להיאבק עדיין בקזלבאשים. בינתיים אסף צבא גדול מבוסס על שכירי חרב ועל סיפחים ואיתו הגיע בסופו של דבר לאיסקידר על יד איסטנבול.
לפני שהלך אל הסולטאן, כדי להיות בטוח שלא מדובר במלכודת, נתן פקודה להחזיק כבני ערובה את העיר ואת הנכבדים שבאו לקבל את פניו.
סופו

כהונתו כווזיר גדול לא ארכה זמן רב. מדיניות הקיפוח של היניצ'רים לטובת שכירי החרב והסיפחים, מעשי השוד של תומכיו בעיר הבירה, גבייה נוספת, שרירותית, של כפסים מהתושבים, גרמה להתקוממות. המון ממורמר של יניצ'רים, אליהם הצטרפו גם ספיחים לא מעטים, התכנס בהיפודרום של איסטנבול החל מ-9 במאי 1655 ודרש בקול רם את הדחתו והוצאתו להורג.
ואכן לבסוף ב-11 במאי 1655 האדמירל קארא מוראט והיניצ'רים שלו עצרו אותו והוציאו אותו להורג, באישור הסולטאן.
הראש של איפשירי פאשה, נעוץ על כידון, הוצג לראווה בפני אלפי האנשים שהתכנסו בהיפודרום.
איפשירי מוסטפא פאשה היה נשוי לפני מותו לאיישה סולטאן (1656 – ?), השאפתנית, בתו של הסולטאן אהמט הראשון ושל "מאיפקר קסם סולטאן", ואחות של מוראט הרביעי ושל איברהים הראשון,

שהייתה נשואה לפניו לעוד שישה בעלים.
הערות שוליים

1 2  S.J.Shaw ע'206
↑  הונגריה, באתר מדינאים
↑  http://www.worldstatesmen.org/Bulgaria.html בולגריה], באתר מדינאים
↑  Ioan Haţeganu Cronologia Banatului, Vilayetul de Timişoara, Editura Banatul, 2005, עמוד 191
↑  Blackwoods Magazine, ע' 26
↑  לפי הסיפור ההיסטורי המופיע באנגלית ב"מגזין בלקווד" באדינורו, היה מדובר בבת של וארדאר עלי פאשה עצמו שהתארסה עם אישפיר פאשה, ואיפוא וארדאר עלי פאשה היה חמיו של אישפיר פאשה. האב סירב לקחת מחתנו את בתו כדי לספק את יצרי הסולטאן איבראהים.
↑  A.Decei ע' 386
↑  A.Decei, עמ' 387
↑  Blackwoods, עמ' 27
↑  סוריה, אתר מדינאים
↑  R.Deguilhem, עמ' 93
↑  הבאר איפשיר בקיליס
↑  E.Celebi, עמ' 113
↑  K.M.Setton, עמ' 179
↑  היו בהיסטוריה העות'מאנית עוד כמה נסיכות בשם זה.
↑  איישה סולטאן, היריבה העות'מאנית של ליז טיילור באתר פרארדוקס אינטראקטיב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446414705171  LCCN: n84037242  TDVİA: ipsir-mustafa-pasa  VIAF: 62940355   WorldCat (עם VIAF): 62940355
אמה (מיני-סדרה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הרומן אמה מאת ג'יין אוסטן
 סוגה:  דרמה תקופתית
 כותבים:  סנדי ולץ'
 בימוי:  ג'ים או'הנלון
 שחקנים:  רומולה גראי ג'וני לי מילר מייקל גמבון טמזין גרג רופרט אוונס רוברט בת'רסט 
 פסקול:  סמואל סים
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  4 
 הפקה
 מפיק:  ג'ורג' אורמונד
 מפיקים בפועל:  פיליפה ג'יילס
 הפצה:  BBC, הולו 
 מוזיקה:  סמואל סים 
 אורך פרק:  240 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 רשת שידור בישראל:  BBC Entertainment
 תקופת שידור מקורית:  4 באוקטובר 2009 – 25 באוקטובר 2009
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אמה (באנגלית: Emma) היא מיני-סדרה בת ארבע חלקים, עיבוד לרומן "אמה" מאת ג'יין אוסטן שפורסם לראשונה ב-1815. את התסריט כתבה סנדי ולץ', מי שכתבה בעבר את התסריטים לסדרות "ג'יין אייר" ו"צפון ודרום". הבמאי הוא ג'ים או'הנלון. בסדרה מככבים רומולה גראי בתפקיד הראשי בדמות אמה וודהאוס, ג'וני לי מילר בתפקיד החבר הנאמן מר נייטלי, ומייקל גמבון בתפקיד אביה של אמה, מר וודהאוס. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ BBC One החל מ-4 עד ל-25 באוקטובר 2009.
תקציר עלילה

לפירוט עלילת הרומן ראו את הערך "אמה".
הרומן של אוסטן מגולל את סיפורה של אמה וודהאוס שהיא כדבריה "יפה, פקחית ועשירה". אמה בולטת בעיירה הקטנה של הייבורי, ומאמינה שהיא שדכנית מיומנת, ומנסה שוב ושוב לשדך בין חבריה ומכריה. אין דבר שמהנה אותה יותר מאשר להתערב בחיי האהבה של הסובבים אותה. אבל כשהיא לוקחת תחת חסותה את הנערה הארייט סמית', ההתערבות שלה גורמת נזק.
כשהיא ניצבת מול האיוולת והחוסר בגרות שלה, והמשבר שמגיע בעקבותיו גורם לה לחרטה עמוקה ובהמשך לסיום מאושר.
שחקנים ודמויות > תפקידים ראשיים

רומולה גראי בתפקיד אמה וודהאוס. היא צעירה, חכמה ועשירה, החיה בנוחות ובאושר, ובעשרים ואחת השנים שלה בעולם היו רק מעט מאוד דברים שהציקו לה. אמה אינה מרגישה צורך להתחתן מכיוון שהיא בעלת בית ורכוש משלה. היא נהנית לשדך את מכריה זה לזה - ובטוחה שהיא מצליחה בכך על אף ספקותיו של מר נייטלי.
ג'וני לי מילר בתפקיד ג'ורג' נייטלי. נייטלי הוא היחיד בהייבורי שמעמדו החברתי שווה לזה של משפחת וודהאוס. הוא בעל אחוזת דאונוול אבי שבמרחק הליכה מהרטפילד. הוא מכיר את אמה מאז שנולדה. הוא אדם פרטי, מהיר תפיסה ובעל חוש הומור יבש. עם זאת הוא בעל מצפון מוסרי, ולעיתים חולק על דעותיה והתנהגותה של אמה.
מייקל גמבון בתפקיד מר וודהאוס. אביה של אמה מתואר כאדם שדואג באופן כפייתי לבריאותו. הוא מתואר כזקן טרם זמנו, שהתאלמן כששתי בנותיו היו ילדות קטנות, ופיתח נטיות עצבנות יתר. הוא אב אוהב וטוב לב, אבל מודאג תמיד בנושאים הקשורים לבריאות. הוא כמעט אינו יוצא מהרטפילד, ושונא את המחשבה שאמה תעזוב אותו אי פעם.
לואיז דילן בתפקיד הרייט סמית'. היא בחורה צעירה המתגוררת בפנימיה של גברת גודארד. אביה, שנשאר אנונימי, שולח אותה, בתו הבלתי חוקית, להתחנך בפנימייה. אחרי סיום לימודיה היא נשארה בבית הספר לעזור לגברת גודאד עם התלמידות הצעירות. היא יפה, אבל למעשה אין לה סיכוי להתחתן עם ג'נטלמן. אמה שבטוחה שאביה האלמוני של הארייט הוא ג'נטלמן לוקחת אותה תחת חסותה.
ג'ודי מיי בתפקיד אן טיילור / וסטון. הייתה האומנת של אמה, מאז שהייתה תינוקת ואמא שלה נפטרה. אן הייתה קרובה לאמה כמו אחות, היא דאגה לה וגם פינקה אותה מעט. כשהיא מתחתנת עם מר וסטון, היא חוששת לעזוב את אמה לבדה בהרטפילד.
רוברט בת'רסט בתפקיד מר וסטון. הוא אופטימי ללא תקנה על אף שלא היה לו קל בחייו. הוא נישא כאיש צעיר, לאישה שבזבזה את כספו ונושלה ממשפחה, ואחר כך מתה. הוא נותר עם בנו בן השנתיים, פרנק, שאותו הוא מוסר לאימוץ למשפחתה של אשתו. פרנק גדל מאז בחיי מותרות.
רופרט אוונס בתפקיד פרנק צ'רצ'יל. פרנק הוא אנרגטי, מקסים, שובב ומפונק. רוב חייו הוא נענה לדרישותיה של דודתו המניפולטיבית, ולעיתים קרובות הוא נאלץ לחזור אליה בגלל מחלתה. לא ברור אם דרישותיה של דודתו הם רק תירוץ לא לבקר את אביב בהייבורי. נראה שהוא נהנה לרכל על ג'יין פרפקס.
לורה פייפר בתפקיד ג'יין פרפקס. הוריה של ג'יין מתו כשהייתה תינוקת. דודתה, מיס בייטס, וסבתה, גברת בייטס, שלחו אותה להתגורר עם משפחת קמבל, שם תקבל חינוך טוב יותר, ותהיה בת לוויה לבתם. ג'יין מצטיינת בכל מה שאישה צעירה צריכה לדעת. מיס בייטס משעממת את אמה בסיפורי מעלותיה של ג'יין בכל הזדמנות. כעת ג'יין הגיע לגיל שהיא אמורה לעזוב את משפחת קמפבל ולחזור להייבורי. אבל מה הסיבה האמיתית לכך.
טמזין גרג בתפקיד מיס בייטס. מיס בייטס היא בתו של הכומר (ויקאר) הקודם בהייבורי, שנפטר לפני שנים. היא רווקה וכנראה לא תתחתן לעולם. בלי בעל שיספק הכנסה קבועה היא שוקעת יותר ויותר בעוני. עם זאת היא תמיד עליזה. היא מדברת הרבה וממלאה כל שתיקה במילותיה.
ואלרי לילי בתפקיד גברת בייטס. בניגוד לבתה, מיס בייטס, שאינה מפסיקה לדבר, אמא שלה הזקנה אינה מוציאה מילה מהפה. היא יושבת בשקט בפינה או שמועברת על ידי מיס בייטס ממקום למקום.
בלייק ריטסון בתפקיד מר אלטון. הוא הכומר של הייבורי. בתחילת המאה ה-19 תפקיד הוויקאר העניק לנושא אותו מעמד מסוים כמו גם הכנסה שנתית. מר אלטון הוא צעיר מקסים שמודע למעמדו בהייברי כרווק מבוקש. לפעמים הוא יותר מדי מקסים.
כריסטינה קול בתפקיד אוגוסטה אלטון. היא עשירה ולכן היא שידוך טוב למר אלטון. היא וולגרית ומפגינה ברבים את העושר שלה ושל קרוביה. היא מגיעה להייבורי ונחושה להפגין את מעמדה החברתי.
שחקנים ודמויות > תפקידי משנה

דן פרדנבורג - ג'ון נייטלי
פופי מילר - איזבלה נייטלי
ג'פרסון הול - רוברט מרטין
ורוניקה רוברטס - גברת גודארד
ליזה סאדווי - גברת קול
איילין או'היגינס - מיס מרטין הראשונה
שרה אוונס - מיס מרטין השנייה
סוזי טריילינג - גברת צ'רצ'יל
פרנק דודי - מר דיקסון
איימין לוהטון - מיס קמפבל / גברת דיקסון
הפקה

בתחילה נערכו הצילומים בכפר צ'ילהאם בקנט במשך ארבעה ימים מ-14 ועד 19 באפריל 2009. צוות ההפקה כיסה רחובות אחדים בחצץ כדי להסוות את כבישי המאה העשרים ואחת. בנוסף הקימו מזרקה בכיכר הכפר. הצילומים נערכו מ-8 בבוקר עד 7 בערב, בתקופה שחפפה עם חופשת חג הפסחא. בהמשך נערכו צילומים בכנסייה הקהילתית בסנד שבסארי ב-24 וב-28 באפריל, שם צולמה החתונה ויום ראשון בכנסייה. צילומי פנים נערכו בסקווריס קורט שבווסטרהאם בקנט. הסצנה בה אמה והרייט מבקרות את העניים צולמה בהטפילד שבהרטפורדשייר.
פרסים

| פרס | קטגוריה | מועמדים וזוכים | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרס גלובוס הזהב | השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה | רומולה גראי | מועמדות |
| פרס אמי לבידור בפריים טיים | עיצוב תסרוקות מצטיין במיני-סדרה או בסרט | אן אולדהאם | זכייה |
| פרס אמי לבידור בפריים טיים | ליהוק מצטיין במיני-סדרה או בסרט | ג'מה הנקוק (ליהוק), סם סטיבנסון (ליהוק) | מועמדות |
| פרס אמי לבידור בפריים טיים | עיצוב תלבושות מצטיין במיני-סדרה, בסרט או בתוכנית ספיישל | רוזלינד איבוד (עיצוב תלבושות), אמנדה קיבל (costume supervisor) | מועמדות |
| פרס אמי לבידור בפריים טיים | שחקן משנה מצטיין במיני-סדרה או בסרט | מייקל גמבון | מועמדות |
| Royal Television Society | המוזיקה המקורית הטובה ביותר | סמואל סים | מועמדות |
| פרס סטלייט | מיני-סדרה הטובה ביותר | "אמה" | מועמדות |
| פסטיבל הטלוויזיה של שאנגחאי | פרס מגנוליה לסרט טלוויזיה או מיני-סדרה הטובים ביותר | "אמה" | מועמדות |
הערות שוליים

↑  BBC Press Office (4 April 2009). "Casting announced for BBC One's Emma this Autumn". Press release. Retrieved on 6 April 2009.
↑  Staff (8 April 2009). "BBC's Emma to start filming in Chilham next week". yourcanterbury.co.uk (KOS Media). Retrieved on 12 April 2009.
↑  Stop Press: BBC Film Emma In The Square". Chilham Parish Council. Retrieved on 12 April 2009.
↑  "St Mary's church, Send, Woking, Surrey UK". Sendparishchurch.co.uk. נבדק ב-2012-11-10.
↑  Romola Garai all awards and nominations
אלונה לא

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  רימונה די-נור
 איורים:  מישל קישקה
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  כתר ספרים
 תאריך הוצאה:  1995
 מספר עמודים:  24
 סדרה
 סדרת ספרים:  כתר לי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001369736
אלונה לא הוא ספר ילדים פרי עטה של הסופרת רימונה די-נור. את האיורים יצר הקומיקסאי מישל קישקה. הספר יצא בהוצאת כתר בשנת 1995.
תקציר העלילה

אלונה, גיבורת הסיפור, היא ילדה עקשנית שמסרבת לכל הצעה. היא אינה מגלה כל גמישות ועומדת על שלה בנחישות. המצב נשאר כך עד לקראת סוף הסיפור, כאשר אלונה מגלה גמישות שטרם נראתה אצלה. כל סירוביה מסתיימים כליל בבואו של הלילה וזאת לטובה, שהרי עד כה התנהגותה הייתה ההפך המוחלט.
רקע

די-נור כתבה את הספר בהשראת התנהגויות של בתה אַליָה כשהייתה פעוטה, והתמודדויות שכיחות דומות של הורים מול מרדנות ילדיהם, המבטאים לעיתים קרובות את התנגדותם באמצעות אמירת "לא" חוזרת ונשנית. בהקשר לכך, בסיפור מתקיים אלמנט חוזר של הביטוי "אלונה לא".
ספרי המשך

כ-15 שנים לאחר צאת הספר "אלונה לא" ובעקבות הצלחתו, יצא ספר ההמשך "לילה טוב אלונה", על ילדה מרדנית שלא רוצה ללכת לישון; וב-2013 יצא הספר "אלונה לא לבד", על התמודדותה של הילדה עם אח תינוק המצטרף למשפחה.
הערות שוליים

↑  תמר רותם, עכבר העיר אונליין, ספר חדש על פעוטה מרדנית שהופכת לילה ליום בסדרת "אלונה", באתר הארץ, 25 באפריל 2010
אלברו מונטרו

אלברו דויד מונטרו פראלס (בספרדית: Álvaro David Montero Perales) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת השוער בקבוצת דפורטס טולימה.
קריירת מועדונים

החל לשחק כדורגל בבית הספר וייקלוב שבוויידופאר ולאחר מכן עבר להתגורר במדיין ושיחק באקדמיה של אתלטיקו נסיונל ואף עבר בקבוצות הצעירות של מיונאריוס ולנוס שבארגנטינה. את הקריירה המקצוענית החל בברזיל כשהצטרף לקבוצת סאו קייטנו ושותף ב-17 משחקים בעונת 2013, אך בעונה שלאחר מכן לא שיחק באף משחק.
ב-2015 נרכש על ידי סן לורנסו ב-200,000 דולר תמורת 80% מכרטיס השחקן שלו והצטרף לבן ארצו, מריו יפס. הוא חתם לארבע שנים אך לבסוף שוחרר באוקטובר 2016. בינואר 2017 חתם בקוקוטה דפורטיבו, אך גם שם לא הצליח לבסס את מעמדו ובינואר 2018 עזב לדפורטס טולימה. הוא שימש כמחליף לשוער הפרגוואי, ג'ואל סילבה, אך באמצע טורניר האפרטורה 2018 החליף אותו בשער עקב פציעתו של סילבה וגילה יכולת טובה מאוד, שהיקנתה לו את המקום בהרכב גם בשלב הפלייאוף. הוא היה מהבולטים בקבוצה, שהשיגה את האליפות השנייה בתולדותיה בניצחון בגמר על אתלטיקו נסיונל בדו-קרב פנדלים, כאשר מונטרו הצטיין.
נבחרת לאומית

מונטרו היה חלק מהנבחרת הצעירה ששיחקה בסודאמריקנו 2015. הוא היה השוער הראשון ועזר לנבחרתו להעפיל לגביע העולם 2015 בניו זילנד. הוא שיחק בכל ארבעת המשחקים וספג 5 שערים, כשקולומביה הודחה בשמינית הגמר.
לאור יכולתו המצוינת במדי דפורטס טולימה, זומן מונטרו לראשונה לסגל ההנבחרת הבוגרת ב-29 באוגוסט 2018 לצמד משחקי הידידות מול ארצות הברית וקוסטה ריקה על ידי המאמן הזמני, ארתורו רייס. ב-31 במאי זומן על ידי המאמן קרלוס קיירוש לסגל הסופי לטורניר הקופה אמריקה 2019. את הבכורה ערך כמחליף ב-3 ביוני במשחק הידידות מול פנמה.
תארים

סופרקופה ארגנטינה: 2015
אליפות קולומביה: 2018 אפרטורה
אלבר רוסל

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1869 טורקואן, צרפת 
 פטירה:  23 באוגוסט 1937 (בגיל 68) Royan, צרפת 
 שם לידה:  Albert Charles Paul Marie Roussel 
 מקום קבורה:  Varengeville-Sur-Mer Churchyard 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  אקול נאוואל, קולז' סטניסלס בפריז, סקולה קאנטורום 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלבר רוסל (בצרפתית: Albert Roussel;‏ 5 באפריל 1869 – 23 באוגוסט 1937) היה מלחין צרפתי.
ביוגרפיה

בשנת 1889 שירת כקצין בצי הצרפתי ובעת ההפלגות החל להלחין. המוזיקה משכה אותו ובשנת 1894 פרש מהצבא והחל בלימודי מוזיקה. למד בסקולה קנטורום והיה מתלמידיו הראשונים של המלחין הצרפתי ונסן ד'אנדי.
יצירותיו הראשונות היו קאמריות. בשנת 1904 החל להלחין את הסימפוניה הראשונה פואמת היער שבוצעה לראשונה ב-1908 וזכתה להצלחה.
במלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא הצרפתי למרות גילו המתקדם ושירת כנהג אמבולנס בחזית, וכקצין תובלה ביחידת ארטילריה. בגלל בריאותו הרופפת שוחרר מהצבא בשנת 1918 והשתקע במחוז ברטאן.
רוסל המשיך להלחין וללמד. בין תלמידיו היו אריק סאטי וז'אן מרטינו. בזמנו נחשב אחד המלחינים הצרפתים החשובים. את יצירתו האחרונה, טריו לאבוב, בסון וקלרינט, לא הצליח לסיים, והוא נפטר בעיר רויאן מהתקף לב בגיל 68.
יצירותיו של רוסל

בתקופה הראשונה הושפע רוסל מהאימפרסיוניזם ובמיוחד מדביסי. ביצירותיו האחרונות הודגש המרכיב הקלסי עם השפעה של המוזיקה של ימי הביניים והרנסאנס המוקדם.
כמה מהבולטות מיצירותיו:
סימפוניה מס' 1, פואימת היער (אופוס 7, 1904 -1906). היצירה מושפעת מהמוזיקה של דביסי, ובחלק השלישי משתתפת גם מקהלה
סימפוניה מס' 2 (אופוס 23, 1919-1921)
סימפוניה מס' 3 (אופוס 42, 1930)
סימפוניה מס' 4 (אופוס 53, 1935)
רוסל חיבר גם סוויטות לתזמורת, קונצ'רטו לפסנתר ותזמורת (אופוס 36, 1927), קונצ'רטינו לצ'לו ותזמורת (אופוס 57), מוזיקה קאמרית, יצירות לבלט, ושירים.
יצירותיו של רוסל > באכחוס ואריאדנה, סוויטה מתוך המוזיקה לבלט

בשנת 1930 פרסם רוסל שתי  סוויטות מתוך הבלט באכחוס ואריאדנה. זו היצירה המפורסמת והמנוגנת ביותר שלו. העלילה מבוססת על סיפור במיתולוגיה היוונית שעוסק באהבותיהם והרפתקאותיהם של תזאוס, אריאדנה ובאכחוס אל היין.
אלי שכטר

אלי שכטר (נולד ב-17 ביולי 1957 יפו, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר ולעיתים החלוץ, ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו.
קורות חייו

אלי שכטר נולד בשכונת גבעת עלייה ביפו, להורים ניצולי השואה: יעקב בן העיר ברגסס שבצ'כוסלובקיה וליהודית מרומניה. יעקב ואחיו התאום אפרים, נמנו עם תאומי מנגלה בעת שהיו במחנה ההשמדה אושוויץ. מאושוויץ צעד האב יעקב בצעדת מוות למאוטהאוזן ובהמשך לגונסקירכן, ולבסוף שוחרר על ידי הצבא האמריקני. ההורים עלו במסגרת העלייה ההמונית.
בגיל שמונה בהמלצת חברו רפי זוכר הצטרף אלי שכטר לקבוצת הילדים של מכבי יפו תחת המאמן צ'וצ'קו לוי. בעונת 1975/1976 עלה לקבוצה הבוגרת, ומשחקו הראשון היה בעונה שלאחריה ב-18 בספטמבר 1976. שכטר שיחק בתפקיד הקשר ואחד ממשחקיו הבולטים היה ב-27 בינואר 1979, עת כבש את שער הניצחון במשחקה של מכבי יפו מול מכבי תל אביב אשר הסתיים בתוצאה 3–4 ליפו. באותה העונה זכתה מכבי תל אביב באליפות המדינה בכדורגל. ב-1980 נפצע שכטר בברכו ונעדר כארבעה חדשים מהמגרשים. עונת 1984/1985 תחת המאמן מרדכי שפיגלר הייתה האחרונה במכבי יפו, ומשחקו האחרון בה היה ב-25 במאי 1985.
בעונת 1985/1986 עבר לשחק בהפועל ירושלים. במחזור ה-15 הושאל להפועל תל אביב עד לסיום העונה. לאחר כחודש וחצי, נפצע כאשר קרע את שריר הירך האחורי, וסיים את העונה. עם זאת, זכה עם קבוצתו באליפות המדינה בכדורגל. בעונת 1986/1987 שב לשחק בקבוצת הפועל ירושלים ובה שיחק עוד 2 עונות. בהמשך שיחק עונה אחת בשורות הפועל באר יעקב תחת המאמן משה אוננה. לאחר עונה זו פרש ממשחק פעיל.
בין השנים 1975–1977 שיחק בנבחרת הכדורגל של פיקוד מרכז ביחד עם אריה חביב וחנן אזולאי וזכה עימה שלוש שנים ברציפות באליפות צה"ל בכדורגל. בין השנים 1976–1979 שיחק בנבחרות הצעירות של ישראל ובכלל זה ב-25 בינואר 1977 במשחק בו גברה הנבחרת הצעירה על נבחרת יוון 0–2. שכטר נכלל בסגל המורחב של נבחרת ישראל בכדורגל תחת עמנואל שפר בקדנצייה השנייה שלו כמאמן הנבחרת.
לאחר סיום הקריירה פתח שכטר חנות תכשיטים בלוד. שכטר מתגורר בשוהם, נשוי לשרי, והם הורים לשלושה ילדים וסבים לנכדים.
הישגים

סגנית אלופת ישראל: 1976/1977
אליפות: 1985/1986
לקריאה נוספת

ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.
הערות שוליים

↑  משחק: 27-01-1979 מכבי יפו נגד מכבי תל אביב - ליגה לאומית, באתר maccabipedia.co.il.
↑  יעקב אלג'ם, מרכז-צנחנים 0–4, מעריב, 25 באפריל 1977.
↑  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 236. נתונים היסטוריים: ירון משעל.
אלכסנדר סלטאנוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בפברואר 1946 (בן 78) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה 
 פרסים והוקרה
 עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  עיטור הידידות (רוסיה)  אות כבוד לעובד של השירות הדיפלומטי של הפדרציה הרוסית 
 
אלכסנדר ולדימירוביץ' סלטאנוב (ברוסית: Александр Владимирович Салтанов; נולד ב-14 בפברואר 1946) הוא מדינאי ודיפלומט רוסי, שהיה סגן שר החוץ הרוסי והיה שליח נשיא רוסיה למזרח התיכון תחת שני נשיאים (ולדימיר פוטין ודמיטרי מדבדב); מאוקטובר 2001 ועד מאי 2011.