stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלי (סדרת ספרים)
עלילה (משותפת לכל הספרים)

גלי אלמגור היא ילדה בטרום גיל ההתבגרות, אשר אוהבת לכתוב ספרים על חייה. היא גרה ברמת גן.
בספרים המאוחרים יותר לגלי יש חבר שקוראים לו גלעד והוא מצטייר כ"גאון של הכיתה".
בספר מספר 30 שנקרא "גלי עוברת דירה" המשפחה מתכוננת למעבר דירה משום שאמא של גלי בהריון.
דמויות

גלי אלמגור - גיבורת הסדרה והמספרת.
דפנה אלמגור - אחותה של גלי הגדולה ממנה בשנה, לומדת כיתה מעליה ולרוב מעצבנת אותה. יש לה שתי חברות ושלושתן מתלבשות כל בוקר באותם בגדים ועושות אותו דבר.
בן אלמגור - אחיה הקטן של גלי; נודניק לא קטן ולפעמים משחק אותה נחמד. סקרן וחכם, ויודע לגלות דברים במהירות.
יעל - אמא של גלי. עוזרת לה לפתור בעיות  שאליהן נקלעה. דואגת לילדיה. בספר "גלי פתגם לי", מסופר כי היא בהיריון.
אורי - האבא המצחיק של גלי.
ענת גורן - החברה הטובה ביותר של גלי. תמיד נמצאת לצידה, וקורה שהן רבות אך תמיד משלימות בסוף.
גלעד - החבר הגאון של גלי. הם הפכו לחברים בספר ה-12 "גלי ומועדון המקובלים", אך בסוף הם נפרדים.
דמויות > דמויות משניות

עליזה - סבתה של גלי. תמיד מביאה עוגות ודברי מאפה.
דינו - הכלב של גלי.
נינה - אישה מבוגרת המתגוררת בבית האבות שאמא של גלעד התנדבה בו. גלי ביקרה אותה בספר "גלי והסבתא השלישית".
תמר - המחנכת של גלי. בספרים הראשונים היא המורה שלה לעברית, ובהמשך היא המורה שלה לתנ"ך.
שוקי בקבוקי - הליצן שעבד עם גלי בקיץ בספר "גלי מארגנת מסיבות", וגם בספר "גלי במשימת הישרדות".
ספיר - תלמידה מכיתה ח'. הילדה הכי גבוהה ויפה בבית הספר, הוזכרה בספר "גלי והעגיל הכחול" כמי שעונדת עגיל מזל.
לימור אבוטבול - עובדת בחברת הפקות.
ניצן אביב/אבוטבול - הבת של לימור שעובדת בחברת ההפקות. ניגשה לאודישן למשקה יחד עם גלי ואחותה דפנה בספר "גלי דוגמנית ליום אחד".
הילה - לומדת בכיתה המקבילה של גלי, והזמינה אותה ל"מועדון המקובלים".
יואב - מלך הג'ינס. היה תלמיד חדש מהספר "גלי בין שני בנים".
אוהד - הליצן של הכיתה; תמיד שולף בדיחות.
מיכל - הילדה הכי יפה בכיתה.
סיון - מלכת הביישנים של הכיתה.
קרין - ילדה שבאה מאמריקה. נותנת לגלי אפשרות להציע חברות לבנים בספר "גלי מציעה חברות".
ליטל - הבת של השכנה. ילדה עם קרחת, ציירת שבאה לצייר את גלי שהתגרדה מכינים בספר "גלי והמכה השלישית".
נדב - ידוע באהבתו לכדורגל. זכה במקום הראשון בתחרות בספר "גלי בכוכב נולד".
יחיאל מור

יחיאל מור (מנר) (1932 – 7 באוגוסט 2019) היה כדורגלן ישראלי אשר שיחק בעמדת בלם בהפועל רמת גן, ולאחר הפרישה התחיל בקריירת אימון והדריך מספר מועדונים בכירים בארץ, ביניהם הפועל באר שבע, בית"ר ירושלים ומכבי נתניה.
ביוגרפיה

מור נולד ב-1932 ושיחק מגיל צעיר בקבוצת הנוער המקומית (החל משנת 1947). בשנת 1953 הגיע לקבוצת הבוגרים של הפועל רמת גן והיווה שחקן מפתח בהגנה בתפקיד הבלם בשנים אלו.
בעונת 1959/1960 החל לאמן את קבוצת הפועל באר שבע כמאמן-שחקן, כשהוא בן 27. תחת הדרכתו סיימה הקבוצה במקום התשיעי בליגה א', וגם בעונה שלאחר מכן באותו המיקום.
באותה עונה החליטה הנהלת הפועל באר שבע להביא כמאמן את שחקן העבר היהודי-טורקי, רוברט שרף במקומו, אך לאחר חמישה מחזורים בלבד וללא נקודות קראה לו הקבוצה לחזור ולאמן אותה, ועוד באותה עונה הגיעה הקבוצה למעמד חצי גמר גביע המדינה לראשונה בהיסטוריה, כשהיא בליגה השנייה, לאחר שניצחה בשמינית הגמר את הפועל רמלה מליגה א' בתוצאה 1–2 משני שערים של ג'קי דקל, ברבע גמר את הפועל תל אביב בתוצאה 1–3 במשחק סנסציוני משערים של דקל ומוריס הנגבי, והודחה על ידי מכבי תל אביב בחצי גמר לאחר הפסד בתוצאה 3-0.
בשנת 1964 עבר לאמן את הפועל הרצליה, אך חזר לאחר עונה אחת בלבד לבאר שבע אותה אימן ב"עונה הכפולה", אותה סיימה באר שבע במקום השביעי.
ב-1968, לאחר היעדרות של תשע עונות, חזר לקבוצת ה"בית" שלו הפועל רמת גן, הפעם כמאמן. לאחר קדנציות קצרות במכבי יפו ובבית"ר באר שבע, הגיע מור למכבי רמת עמידר. ב-1972 הגיע לבני יהודה תל אביב והדריך אותה בעלייתה מליגה א' חזרה לליגה הלאומית, לאחר שניצחה ב-21 משחקים, סיימה שישה בתיקו והפסידה בשלושה בלבד, תוך הישג חסר תקדים לקבוצה של 77 אחוזי הצלחה באותה עונה. לאחר מכן אימן במכבי נתניה, בית"ר ירושלים, שמשון תל אביב והפועל יהוד, וסיים את הקריירה בשנת 1984, כמאמנה של בית"ר רמלה.
מור פרסם מספר כתבות בעיתונים בנושא הכדורגל הישראלי ופעל לשיפור התנאים בו לאורך השנים, כמו כן השתתף במספר ועדות מקצועיות של ההתאחדות לכדורגל.
למור היו שלושה בנים ושבעה נכדים.
מור נפטר ב-7 באוגוסט 2019, והובא למנוחות בבית הקברות "שיכון ותיקים" בנתניה.
הערות שוליים

↑  י. מנר - לבאר שבע, מעריב, 30 ביולי 1959; מכונה בטעות בכתבה של "מעריב" בשם יצחק מנר
↑  יצחק נחשון, הפועל באר-שבע, קריית חיים ופרדס-חנה - לרבע הגמר, מעריב, 13 בדצמבר 1961.
↑  ישראל רוזנבלט, זה קרה: באר שבע "העיפה" הפועל ת"א (1:3), מעריב, 17 בדצמבר 1961.
↑  ב. יהושע, מכבי תל-אביב שגבר על הפועל באר-שבע 0:3, מעריב, 4 בפברואר 1962.
↑  פרופיל המאמן באתר האוהדים של בני יהודה
↑  יחיאל מור, בכדורגל הישראלי המשתתפים רוצים להצליח בכל מחיר, דבר, תאריך: 12.11.1972
↑  בלם ומאמן העבר יחיאל מור הלך לעולמו בגיל 87, באתר ONE‏, 7 באוגוסט 2019
פקועה דו-נבגית

| פקועה דו-נבגית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: פטריות
מערכה:: פטריות בסיסה
מחלקה:: פטריות הינומיות
תת־מחלקה:: Homobasidiomycetidae
סדרה:: פקועאים
משפחה:: פקועיים
סוג:: פקועה
מין:: פקועה דו-נבגית
שם מדעי
 Agaricus bisporus ‏Jakob Emanuel Lange, Emil J. Imbach
פקועה דו-נבגית (שם מדעי: Agaricus bisporus) מוכרת כשמפיניון, פורטובלו או פורטובלה, היא מין של פטריית בסיסה אכילה. הפטרייה גדלה באופן טבעי באירופה וצפון אמריקה, מגודלת באופן מסחרי במעל 70 מדינות, והיא אחת הפטריות הנצרכות ביותר בעולם. הפקועה נדירה במקצת בישראל והיא גדלה בתקופת החורף (נובמבר עד מרץ).
הפטריות מהוות מקור מצוין למינרלים וויטמינים רבים (ראו טבלה) זאת בעודן דלות קלוריות ומלאות מים. ב-100 גרם פטריות שמפניון טריות לבנות ניתן למצוא ויטמינים מקבוצת B - ריבופלאבין, ניאצין וחומצה פנטוטנית (בסך של כ-19% מהצריכה היומית המומלצת).
כשהיא גדלה בר, כובע הפטרייה חום-אפור חיוור, ובעל קשקשים רחבים ושטוחים, הכהים מן הרקע ואשר פונים לכיוון חוץ הכובע. הזן התרבותי לבן. תחילה הכובע כדורי והופך שטוח יותר עם הבשלת הפטרייה. קוטר הכובע הסופי כ-5-10 ס"מ. אורך הרגל עד 6 ס"מ ועליה טבעת. החלק הפנימי של הפטרייה לבן ומרקמו בשרי ביחס לפטריות אחרות.
הפטרייה גדלה בשדות ובכרי דשא אחרי גשמים החל מהאביב ועד הסתיו.
במשקים מודרניים גידול הפטריה אינו דורש קרקע ומים. לצורך גידול הפטריות מקימים מבנים מיוחדים בהם הפטריות מגודלות במשטחי קומפוסט בכמה קומות. למבנים יחידות בקרה השומרות על התנאים האופטימליים לגידול- לחות, אוורור וטמפרטורה.
למרות מספרם המועט של המגדלים בישראל (בין 15 ל-20) כושר הייצור גדול משמעותית הודות לשיטות הגידול המתקדמות הנהוגות כיום במשק.
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 מים:  92.45 ג'
 קלוריות:  22 קק"ל
 חלבונים:  3.09 ג'
 פחמימות:  3.26 ג'
 שומן:  0.34 ג'
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין B1:  0.081 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.402 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  3.607 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.104 מ"ג
  ‑ ויטמין B9:  17 מק"ג
  ‑ ויטמין C:  2.1 מ"ג
 ברזל:  0.5 מ"ג
 סידן:  26 מ"ג
 מגנזיום:  9 מ"ג
 זרחן:  86 מ"ג
 אשלגן:  318 מ"ג
 נתרן:  3 מ"ג
 סיבים תזונתיים:  1 ג'
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
הזן התרבותי של פקועה דו-נבגית
הערות שוליים

↑  פקועה דו-נבגית, באתר mushrooms.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00567510 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון ובנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיס התעופה המלכותי

| --- | --- |
סמל הכובע של גיס התעופה
סמל הכובע של גיס התעופה
 Per Ardua ad Astra 
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 סוג:  חיל אוויר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  13 באפריל 1912 – 1 באפריל 1918 (6 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  3,300 כלי טיס
 פיקוד
 יחידת אם:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 מפקדים:  יו טרנצ'רד
 
גיס התעופה המלכותי (באנגלית: Royal Flying Corps, או בקיצור RFC) היה זרוע האוויר של הכוחות המזוינים של בריטניה במלחמת העולם הראשונה. בחלקה הראשון של המלחמה התמקד הגיס בסיוע לצבא הבריטי בתחומי הארטילריה וצילום אוויר לצורכי מיפוי. פעילות זו גררה בהדרגה את הטייסים לקרבות אוויר מול טייסי שירות האוויר הגרמני. בהמשך המלחמה מילא הגיס משימות של תקיפת כוחות רגלים, בונקרים ושדות תעופה צבאיים ומאוחר יותר, הפצצות אסטרטגיות של מפעלי התעשייה בגרמניה ומתקני תחבורה.

בסיום המלחמה פורקו גיס התעופה המלכותי של צבא היבשה ושירות האוויר של הצי המלכותי ובמקומם הוקם חיל האוויר המלכותי.
הקמה

ב-1911 הקימה ועדת ההגנה האימפריאלית ועדת משנה שתבחן את סוגיית התעופה הצבאית. ועדת המשנה המליצה על הקמת גיס תעופה שיהיה מורכב מכנף אווירית בצי, כנף אווירית בצבא היבשתי, בית ספר לטיסה ומפעל מטוסים. המלצות הוועדה התקבלו והמלך ג'ורג' החמישי הוציא צו מלכותי שהורה על הקמת הגיס. ב-13 במאי 1912 הוקם גיס התעופה המלכותי.
סדר הכוחות עם הקמת הגיס היה 133 קצינים ובסוף השנה היו מאוישים 12 כדורים פורחים ו-36 מטוסים לא חמושים. הצי המלכותי הבריטי ניהל בנפרד את כנף האוויר שלו והקים רשמית ב-1914 את שירות האוויר של הצי המלכותי. בית הספר לטיסה נשאר משותף לכל יחידות האוויר של בריטניה.
ב-5 ביולי 1912 התרסק המטוס הראשון של הגיס, אך הפקודה שיצאה הורתה ש"הטיסות ימשיכו הערב כרגיל", פקודה שהפכה לנוהג קבוע.
מלחמת העולם הראשונה

גיס התעופה המלכותי היה אחראי לאיוש ולהפעלת בלוני תצפית בחזית המערבית. באוגוסט 1914, הגיע חיל המשלוח הבריטי לצרפת ללא שום בלוני תצפית. מצב זה נמשך עד אפריל 1915, אז השאילו הצרפתים לבריטים בלון. יחידת התעופה הבריטית הראשונה הגיע לצרפת במאי 1915 וביצעה משימות תצפית בקרב ארטואה השני. עם הגידול בשימוש בבלוני תצפית, התבררה רמת הסיכון הגבוהה וחוסר היעילות היחסית הכרוכה בהפעלתם. בלון תצפית היה צפוי להנזק או להתרסק תוך 14 יום. תוצאות התצפית היו תלויות במזג האוויר, במומחיות הצופה בהפעלת הבלון ובאמצעי התצפית והצילום. מחשש שהאויב יפגע בבלון, התרחקו המפעילים מקווי החזית, ברמה שפגעה ביכולותיהם. למרות זאת, יציבותו של הבלון, הגבוהה מזו של המטוס, תרמה להעדפתם בשימוש במצלמות.

מנהיגותו האגרסיבית של יו טרנצ'רד כמפקד הגיס בצרפת ואימוץ התפיסה של התקפות רצופות במאמץ לרתק את האויב, גרמו לכמות נפגעים גבוהה - מעל 700 ב-1916. מגמה זו הלכה והחמירה עד לנקודת השפל של הגיס באפריל 1917 שכונה "אפריל העקוב מדם". למרות הכלים הפרימיטיביים והקשיים, סיפק הגיס מודיעין חיוני ומעודכן אודות עמדות וכוחות הגרמנים עד סוף המלחמה.
במשך המלחמה הייתה ממוקמת מפקדת הגיס בצרפת בסנט עומר.
מלחמת העולם הראשונה > תצפית וטיווח

אחת המשימות החיוניות של הגיס הייתה לסייע בטיווח הארטילריה. תוצאות ההפגזה היו קלות לזיהוי על ידי הטייסים והבעיה התעוררה בדרך התקשורת עם סוללת התותחים. בתחילה נהגו הטייסים לכתוב את הוראות הטיווח על פתק ולהשליך אותו במקום בו יוכל להיאסף. עד מהרה החל הגיס בניסויים עם משדרי רדיו. לרוע המזל, המשדרים שקלו 34 ק"ג ותפסו מושב שלם בתא הטייס. במצב זה, נאלץ הטייס להטיס את המטוס, לנווט, לתצפת על נפילות הפגזים ולשדר בקוד מורס את התוצאות לבדו. בנוסף, לא יכלו המשדרים לקלוט תשדורות, כך שלא היה ניתן לשלוח לטייס הוראות או שאלות מהקרקע. לפני הנחיתה היה צריך הטייס לאסוף ולגלול את האנטנה הנגררת בה השתמשו.
את דיווחי הטייסים קלטו אנשי תקשורת של הגיס שהיו מסופחים ליחידות הארטילריה. חיילים אלו נקלעו למאבק בין יחידות האם שלהם שלא יכלו לדאוג להם בגלל המרחק מקו החזית, לבין יחידות הסיפוח שלא ראו בהם חלק מאנשיהם וכך נותרו בלא ציוד מספיק. פעילותם נעשתה פעמים רבות תחת אש ארטילרית כבדה כשהם מוצאים מסתור במחסות זמניים. אנטנת הקליטה שלהם הייתה יעד בולט והופגזה לעיתים קרובות, כך שתוך כדי טיפול באנטנה, נמשכו הקליטה והפענוח של הוראות הטייסים וסימון בעזרת רצועות בד או פנסי איתות, אישור על קליטת השדר.
בשיטה זו השתמשו, נכון למאי 1916, 306 מטוסים ו-542 אנשי קרקע.
מלחמת העולם הראשונה > הפצצה

גיס התעופה לא התעלם מהפוטנציאל הגדול של הפצצה מהאוויר, למרות יכולת הנשיאה הקטנה של המטוסים. טייסים ואנשי גיס אחרים בעלי כושר המצאה פיתחו מגוון שיטות לנשיאה, כיוון והטלת פצצות. טייס אחד תקף טור חיילי אויב בהשלכת רימוני יד מתא הטייס. טייס אחר השמיד שתי משאיות בבקבוק תבערה תוצרת בית.

ב-15 במרץ 1915 בוצעה ההפצצה הראשונה המתוכננת על ידי מטוס B.E.2 שהותאם לנשיאת 4 פצצות במשקל 20 ליברות. הפצצות הותקנו על מתלים מתחת כנפי המטוס והשתחררו במשיכת כבל מתא הטייס. יעד ההפצצה היה תחנת הרכבת בקורטרייק, בלגיה וביעף נמוך הצליח הטייס לפגוע ברכבת שנשאה חיילים ולהרוג 75 מהם. באותו יום הפציץ מטוס אחר את צומת הרכבות במנן, בלגיה, בעזרת פצצות של 100 ליברות.

באוקטובר 1917 קיבלה כנף 41 של הגיס את האחריות לביצוע הפצצות על יעדים אסטרטגיים בגרמניה והחזיקה בתפקיד זה עד סוף המלחמה.
מלחמת העולם הראשונה > תקיפות קרקע

במשך שנות המלחמה, יותר ויותר מטוסים השתתפו גם בתקיפות קרקע, שמטרתן שיבוש כוחות אויב בקווי החזית או קרוב אליה או במהלך התקפה של כוחות קרקע. בעוד שהפצצות טקטיות תוכננו מראש, בוצעו על ידי מספר גדול של מטוסים והיו מכוונות בדרך כלל למטרות מסוימות, תקיפות קרקע בוצעו לרוב על ידי טייסים בודדים או קבוצות קטנות של מטוסים וכוונו נגד מטרות מזדמנות. כדי לחזק את כוח האש בתקיפות הקרקע, חומשו המטוסים בפצצות שנישאו במתלי כנף. התקיפות בוצעו מגובה נמוך ולמרות החימוש הפרימיטיבי הושגו תוצאות טובות ומדויקות. ההשפעה המורלית של תקיפות אוויר על חיילי הקרקע הייתה עצומה. למרות זאת, עד מהרה למדו חיילים להשיב אש למטוסים שהסתכנו מאוד בטיסתם האיטית והנמוכה. שיתוף הפעולה של גיס התעופה עם כוחות היבשה הלך והשתפר ובקרב איפר השלישי השתתפו למעלה מ-300 מטוסים מ-14 טייסות שונות של הגיס. המטוסים, בהם מטוס הסופווית' קאמל המפורסם, היו חמושים בפצצות 20 ליברה (9 ק"ג) ותקפו לאורך הקרב חפירות, ריכוזי חיילים, עמדות ארטילריה ומוצבים, תוך שיתוף פעולה עם כוחות הרגלים והשריון.
מחיר אבדות הגיס בתקיפות קרקע היה גבוה והגיע לכ-30%. המטוס הבריטי המשוריין הראשון, סופווית' סלמנדר לא הגיע לכשירות במלחמה.
מלחמת העולם הראשונה > הגנה אווירית

כוחות הגיס שהיו ממוקמים באנגליה, לא עסקו רק באימונים, אלא נאלצו לבצע משימות הגנה כנגד הפצצות הגרמנים שבוצעו על ידי בלונים ומפציצי גותה. בתחילה התקשו במשימתם כוחות ההגנה שפעלו במשותף עם שירות האוויר של הצי המלכותי, בעיקר באיתור הכוחות התוקפים ויכולותיהם המוגבלות של הכלים. לאור העובדה שמרבית הכוחות רוכזו בצרפת, נותרו רק מעטים שיכלו להגן על אנגליה, נקראו גם טייסות אימונים להשתתף במאמץ. טיסות לילה ומשימות הגנה בוצעו פעמים רבות על ידי מדריכי טיסה במטוסים שחוקים שכבר לא היו בשימוש כמטוסי קו-ראשון, אם כי המדריכים נחשבו לטייסים מנוסים ביותר. בדצמבר 1916 היו 11 טייסות הגנה באנגליה, וכשחיל האוויר המלכותי החליף את גיס התעופה המלכותי בסוף מלחמת העולם הראשונה, הוקמו 14 טייסות כאלו.
מלחמת העולם הראשונה > משימות מיוחדות

לעיתים נדרש גיס התעופה לשלוח מרגלים אל מעבר לקווי האויב. המשימה הראשונה מסוג זה בוצעה ב-13 בספטמבר 1915 והסתיימה בכישלון. המטוס התרסק והטייס והמרגל נפצעו קשה ונתפסו על ידי האויב. למרות זאת המשיך הגיס לבצע משימות כאלו ביתר הצלחה. בנוסף, נדרש הגיס לספק למרגלים יוני דואר ששימשו לשליחת המידע שנאסף בחזרה.
הערות שוליים

↑  The Development of British Military Aviation. Air of Authority - A History of RAF Organisation
↑  Royal Flying Corps. The Aerodrome
↑  Webmatters : British Air Services Memorial at Saint Omer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4438289-3  ISNI: 0000 0000 9877 2965  LCCN: n80125866  SUDOC: 170360474  VIAF: 146514025   WorldCat (עם VIAF): 146514025 
כרזת גיוס לגיס התעופה המלכותי
מטוסי בלריו XI של טייסת 3 באנגליה, לפני פרוץ המלחמה.
מטוסי סופווית' קאמל של טייסת 45 באיטליה.
יוסי מלר

יוסף (יוסי) מלר (7 בספטמבר 1927 – 1 בדצמבר 2010) היה כדורגלן ומאמן ישראלי ששיחק בעמדת הבלם, לוחם ההגנה והאצ"ל, ויקיר העיר נתניה לשנת תשס"ד.
ביוגרפיה

מלר היה מראשוני התושבים בעיר נתניה, יליד כפר תבור ובן ליצחק ואסתר מלר, מייסדי ראש פינה וכפר תבור, היה חבר בהגנה ובאצ"ל והיה מעורב בפרשת הסרג'נטים, ולימים חבר תנועת הליכוד אשר שובץ במקום ה-100 ברשימת הליכוד לכנסת ה-17. במהלך חייו פעל רבות להנצחת פעילות האצ"ל.
ב-1942 הצטרף מלר למכבי נתניה ושם שיחק במשך 17 שנים, עד ינואר 1959 כאשר עזב את הקבוצה והצטרף לבית"ר נתניה. באפריל 1960 מונה כמאמן הקבוצה במקביל להיותו שחקן בקבוצה, וכיהן בתפקיד עד 1962.
בשנת 2004 הוענק למלר עיטור יקיר העיר נתניה לשנת תשס"ד.
חיים אישיים

מלר היה נשוי לאליה פרידמן, ולהם שתי בנות, עו"ד טליה אביבי ומזכירת הכנסת ירדנה מלר-הורוביץ.
הערות שוליים

↑  יצחק בן-חורין, תליית הסרג'נטים. הסוף, מעריב, 28 באוגוסט 1987
↑  יהושע שלמה, נא להכיר: יוסף מלר, מאמן בית"ר נתניה, חרות, 17 באפריל 1960
↑  מורשת נתניה - יוסי מלר, באתר עיריית נתניה
קבוזנטיניב

| --- | --- |

 שמות מסחריים בישראל
 קומטריק - cometriq וקבומטיקס - cabometyx
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C28H24N3FO5 
 מסה מולרית:  501.169999 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמן מחצית חיים:  55 שעות
 בטיחות
 מעמד חוקי:  מתן התרופה ייעשה לפי מרשם של מומחה באונקולוגיה או מומחה באורולוגיה המטפל באורולוגיה אונקולוגית.
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון D 
 דרכי מתן:  פומי
 מזהים
 קוד ATC:  L01XE26 
 מספר CAS:  849217-68-1
 PubChem:  25102847
 ChemSpider:  25948202
 
קבוזנטיניב (cabozantinib) הוא החומר הפעיל בתרופות בעלות השמות המסחריים קומטריק (cometriq) וקבומטיקס (cabometyx) המשמשות לטיפול בסרטן מדולארי של בלוטת התריס(אנ') וכטיפול קו-שני עבור קרצינומה של תאי כליה(אנ'), בין היתר.
קבוזנטיניב הוא מולקולה קטנה(אנ') המעכבת טירוזין קינאזות(אנ'),‏ c-Met(אנ') ו-VEGFR2(אנ') וכן מעכבת AXL(אנ') ו-RET. התרופה התגלתה ופותחה על ידי חברת אקסליס(אנ').
התרופה, בצורת הכמוסה(אנ'), אושרה על ידי מינהל המזון והתרופות בארצות הברית (FDA) בשנת 2012 בשם קומטריק לטיפול בחולים עם סרטן מדולארי של בלוטת התריס. צורת הכמוסה אושרה באירופה לאותה מטרה, בשנת 2014.
בחודש אפריל 2016 אישר ה- FDA האמריקאי לשיווק את צורת הגלולה של התרופה כטיפול קו-שני לסרטן כליה. אישור דומה הוענק באירופה, בחודש אוקטובר של אותה שנה.
שימוש רפואי

קבוזנטיניב נמצא בשימוש בשתי צורות. בצורת כמוסה, משמש מאז 2012 לטיפול בסרטן מדולארי של בלוטת התריס, ובצורת טבלייה, משמש מאז 2016 כטיפול קו-שני עבור קרצינומה של תאי כליה.
התוויות נגד

קבוזנטיניב לא נבדק בנשים הרות; קבוזנטיניב גורם נזק לעוברי מכרסמים. אין ליטול את התרופה במהלך ההיריון, ואין להיכנס להיריון במהלך נטילתה בכל מקרה יש להתייעץ עם הרופא המטפל. לא ידוע אם קבוזנטיניב מופרש בחלב אם.
יש להשתמש בתרופה בזהירות באנשים עם היסטוריה של בעיות בקצב הלב, כולל מיקטע QT ארוך.
תופעות לוואי

בארצות הברית, צורות הכמוסה והטבלייה (קומטריק וקבומטיקס) נושאות אזהרה חמורה על האריזה(אנ') לגבי הסיכון לנקבים הנוצרים בקיבה או במעיים(אנ'), כמו גם להיווצרות של פיסטולות (תעלות בין מערכת העיכול לבין העור). קיימת אף אזהרה חמורה לגבי סיכון לדימום בלתי מבוקר.
התוויות אף מזהירות מפני הסיכון להיווצרות קרישי דם ולגרימת התקפי לב או שבץ, לחץ דם גבוה כולל משבר יתר לחץ דם, אוסטאונקרוזיס של הלסת, שלשולים קשים, קילוף העור בכפות הידיים ובכפות הרגליים(אנ'), תסמונת עם כאבי ראש, בלבול, אובדן ראייה, עוויתות(אנ'), והופעת חלבון בשתן.
תופעות לוואי שכיחות מאוד (למעלה מ -10% מהאנשים) כוללות תיאבון מופחת; רמות נמוכות של סידן, אשלגן, פוספט ומגנזיום; רמות גבוהות של בילירובין; תחושת טעם מעוותת, כאב ראש וסחרחורת; לחץ דם גבוה; תחושת שמיעה מעוותת, כאבי אוזניים וכאב גרון; שלשולים, בחילה, עצירות, הקאות, כאבי בטן וקיבה רגיזה, דלקת בפה ובשפתיים ותחושת צריבה בפה; קילוף עור בכפות הידיים ובכפות הרגליים, שינויים בצבע השיער ונשירת השיער, פריחה, עור יבש, עור אדום; כאבי פרקים ועוויתות שרירים; עייפות וחולשה; ירידה במשקל, רמות גבוהות של טרנסאמינזות, רמות גבוהות יותר של כולסטרול ואיבוד של תאי דם אדומים ולבנים.
תופעות לוואי שכיחות (בין 1% ל-10% מהאנשים) כוללות אבצסים (בתוך הגוף, על העור ובחניכיים), דלקת ריאות, זקיקי שיער מודלקים, זיהומים פטרייתיים, רמות נמוכות של הורמוני בלוטת התריס, התייבשות, איבוד אלבומין, חרדה, דיכאון ובלבול, נוירופתיה פריפרית, עקצוץ ורעד, טינטון, פרפור פרוזדורים, לחץ דם נמוך, ורידים חסומים, חיוורון, צמרמורות, פיסטולות הנוצרות בקנה הנשימה והוושט, קרישי דם בריאות, ודימומים בדרכי הנשימה, ניקוב גסטרואינטסטינלי, דימום בבטן ובמעיים, דלקת לבלב, טחורים, סדקים אנאליים, דלקת אנאלית, אבני מרה, גידולים של עור קשה, אקנה, שלפוחיות, צמיחת שיער לא תקינה, איבוד צבע עור וקילוף עור, כאבים בחזה, דם או חלבון שתן, פצעים שאינם נרפאים היטב, ונפיחות בפנים.
אינטראקציות

יש להימנע מצריכת אשכוליות ומיץ אשכולית, כיוון שהם עלולים להגדיל את ריכוז התרופה בדם.
קבוזנטיניב הוא סובסטרט של CYP3A4(אנ') ושל Multidrug resistance-associated protein 2. תרופות המעכבות אנזימים אלו, יגדילו את זמן מחצית החיים של קבוזנטיניב ויגבירו את ההשפעות השליליות שלו; תרופות המפעילות אנזימים אלו עלולות לגרום לקבוזנטיניב להיות פחות יעיל.
קבוזנטיניב מעכב P-glycoprotein, ולכן עלול לשנות את הזמינות של תרופות אחרות, התלויות בנשא זה.
פרמקולוגיה

קבוזנטיניב מעכב את קולטני טירוזין קינאז(אנ') הבאים: MET, VEGFR, RET, AXL ו-FLT3.
היסטוריה

קבוזנטיניב (בעבר XL184) קיבל מעמד של תרופת "יתום" על ידי מינהל המזון והתרופות (FDA) האמריקאי, בינואר 2011‏.
חברת אקסליס הגישה בקשה לאישור עבור תרופה חדשה אל ה- FDA במחצית הראשונה של 2012‏, וב -29 בנובמבר 2012 קיבלה קבוזנטיניב אישור שיווק מטעם ה- FDA האמריקאי בשם קומטריק לטיפול בחולים עם סרטן מדולארי של בלוטת התריס. צורת הכמוסה אושרה באירופה, לאותה מטרה בשנת 2014‏.
בחודש מרץ 2016, חברת אקסליס מכרה את זכויות השיווק של קבוזנטיניב ברחבי העולם (מחוץ לארצות הברית, קנדה ויפן) לחברת איפסן(אנ')‏
תוצאות הניסוי הקליני שלב III של חברת אקסליס, שבחן את השימוש בתרופה בסרטן הכליה, פורסמו ב- NEJM ב -2015‏. בחודש אפריל 2016 העניק ה- FDA האמריקאי אישור שיווק לצורת הטבלייה כטיפול קו-שני לסרטן כליה. אישור שיווק דומה הוענק באירופה, בחודש אוקטובר, של אותה שנה.
התרופה בישראל

התרופה קבומטיקס מאושרת לשיווק בישראל, בצורת טבליות מצופות, ומיועדת לטיפול במבוגרים עם סרטן כליה מתקדם מסוג קרצינומה של תאי כליה, אשר טופלו בעבר עם מעכבי VEGF ‏(Vascular Endothelial Growth Factor) ובמבוגרים עם סרטן כליה מתקדם מסוג קרצינומה של תאי כליה בהירים (Clear cells). התרופה כלולה בסל הבריאות החל בשנת 2019.
הערות שוליים

1 2  Cabozantinib
1 2  Cometriq
↑  Cabozantinib (CABOMETYX)
↑  Cabometyx
1 2 3  Cabozantinib capsules (Cometriq) US label
1 2 3 4  COMETRIQ 20 & 80 mg hard capsules
1 2 3  Cabozantinib tablets (Cabometyx) US label
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Cabometyx 20mg, 40mg, 60mg
↑  Exelixis’ XL184 Granted Orphan Drug Designation and Assigned the Generic Name Cabozantinib
↑  Thyroid cancer drug cabozantinib prolongs PFS
↑  Ipsen bets up to $855M on Exelixis' once-failed cancer drug
↑  Toni K. Choueiri, Bernard Escudier, Thomas Powles, Paul Mainwaring, Brian I. Rini, Frede Donskov, Hans Hammers, Thomas E. Hutson, Jae-Lyun Lee, Katriina Peltola, Bruce J. Roth, Georg A. Bjarnason, Lajos Géczi, Bhumsuk Keam, Pablo Moroto, Daniel Y. C. Heng, M.P.H, Manuela Schmidinger, Philip W. Kantoff, Anne Borgman, Colin Hessel, M.S., Christian Scheffold, Gisela M. Schwab, Nizar M. Tannir, Robert J. Motzer Cabozantinib versus everolimus in advanced renal cell carcinoma
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
נחל דן

| --- | --- |
נחל דן סמוך לעין דן
נחל דן סמוך לעין דן
 מידע כללי
 אורך:  20 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  8 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  0 קמ"ר
 מוצא:  עין דן
 גובה מוצא הנהר:  190 מטרים
 יובלים:  נחל טל 
 שפך:  נחל חרמון (בניאס)   פלגים מתפצלים ונשפכים אל נחל שניר (חצבני), נחל קורן, נחל טל ונחלים נוספים
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל
 
 מפת אזור מקורות הירדן בה מסומנים הנחלים היוצרים את נהר הירדן
 
נחל דן על רקע הר החרמון
נַחַל דָּן (בערבית: נַהְר דַאנִי) הוא הגדול במקורות הירדן. הנחל זורם מעין דן בשמורת טבע תל דן ובהמשך מתאחד עם נחל חרמון ונחל שניר היוצרים ביחד את נהר הירדן.
עין דן

עֵין דָּן, מקורו העיקרי של נחל דן, (בערבית: עין אל לידאני) הוא מעיין ענק בתחום שמורת טבע תל דן, הנובע במאות נקודות על פני שטח של 30X40 מ' לערך, ברום של כ-190 מ' מעל פני הים. עין דן שופע 8 מ"ק מים לשנייה, וזאת ברמה גבוהה מאוד של קביעוּת ועקביוּת. בכך הוא מספק בממוצע שנתי כחצי מכל מימי הירדן המאוחד. עין דן הוא המעיין בעל השפיעה הגדולה ביותר במזרח התיכון[דרוש מקור][מפני ש...]. התנודות בכמות-המים של הדן בין חודש השיא לחודש השפל, ובין שנה גשומה לשנה שחונה – קטנות מאוד. מכאן שבקיץ ובסתיו, ובמיוחד אחרי שנת בצורת, כאשר פוחתים מאוד מימיהם של שאר מקורות הירדן, תורם הדן את רוב מימיו של הירדן. ואילו בימי שיטפון בחורף, אחרי שבוע של גשם חזק, גואה החצבני מאוד, וחלקם היחסי של מי הדן בירדן קטן.
נוסף לכך, נובעים מימיו של נחל דן גם ממעיינות נוספים בסמוך למעיין העיקרי שזכו לשם נפרד: עין לֶשֶׁם או "מעיינות התל" (בערבית: עין תל אל קאדי). מעיינות אלה בוקעים במרחק של כ-150 מ' מעין דן, וברום של כ-10 מ' גבוה יותר. העובדה שמקור שני מעיינות אלה באותו אוגר מוכחת לא רק מהדמיון בהרכב המים ובטמפרטורה שלהם, אלא גם באירוע חריג: ב-20 באפריל 1995 נעכרו פתאום מי עין-דן, ככל הנראה בעקבות התמוטטות של אדמה שארעה בחללים התת-קרקעיים שהמים זורמים בהם מהחרמון לעבר המעיין. באותו זמן נעכרו גם מי עין לשם באותה מידה בדיוק. עין לשם מספק פחות מעשירית ממי הדן, והשינויים בשפיעתו גדולים יותר, אולם אין מדידות מפורטות שלו.
מעיינות דן, יחד עם עין בניאס,  מהווים בית גידול לתולעת השטוחה והאנדמית Dugesia golanica.
הידרוגרפיה

נחל דן הוא מיוחד במינו וחריג ביותר מבחינה הידרוגרפית: הוא חסר אגן ניקוז כלשהו. הוא יוצא מנקודה אחת, עין דן, ובהמשכו איננו מצרף אליו יובלים, כדרכו של נחל רגיל, אלא להפך: מתפצל לפלגים אחדים. חלק מפלגים אלה זורמים אל החצבני, אחרים אל הבניאס, ואחרים שבים ומתאחדים וחוזרים להיות נחל דן. קשה לבדוק כיום, אחרי אלפי שנות חקלאות אינטנסיבית ושימוש במי הדן, מהלכו של איזה מן הפלגים האלה הוא טבעי, ואיזה פלגים אינם אלא תעלות השקיה מעשה ידי אדם. הפלגים העיקריים, ממערב למזרח, הם: שניר ("פלדי") צפוני ודרומי, קורן, הגושרים, טל, דן, ליש ("הברווזים") ולֶשֶׁם. מלבד פלגים אלה נלקחים מים רבים מן הדן בצינורות המובילים אל מפעל "הדן המערבי" (או "חצבני-דן"), "הדן המזרחי", והיישובים דן, דפנה ושאר ישוב.