stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת איראן–עיראק

מלחמת איראן–עיראק (בערבית: الحرب الإيرانية العراقية, בפרסית: جنگ ایران و عراق; 22 בספטמבר 1980 – 20 באוגוסט 1988) הייתה מלחמה בין הרפובליקה האסלאמית השיעית של איראן בראשות מנהיגה הרוחני רוחאללה ח'ומייני ורפובליקת עיראק הערבית־בעת'ית בראשות סדאם חוסיין.
המלחמה פרצה לאור היריבות הקשה בין המדינות, ובעקבות סכסוך גבולות באזור מחוז ח'וזסתאן, ליד השט אל-ערב ועל רקע המתח הדתי העדתי בין הנהגת איראן השיעית הפרסית בעיקרה, ובין הנהגת עיראק הערבית הסונית. למלחמה היו מניעים טריטוריאליים, כלכליים, דתיים ואחרים שהעיבו במשך שנים על יחסי המדינות טרם פרצה. במלחמה השתתפו גם מיליציות עדתיות (מוג'אהדין ח'לק האיראנית תמכה בעיראק, ואילו מיליציות כורדיות עיראקיות - המפלגה הדמוקרטית הכורדית והאיחוד הפטריוטי של כורדיסטן תמכו באיראן), והייתה התערבות מצד מספר מעצמות לרבות אספקת נשק וסיוע לוגיסטי. המלחמה בת שמונה השנים לא הביאה להכרעות טריטוריאליות לאף אחת מהמדינות, ועלתה בחייהם של כמיליון חיילים ואזרחים משני הצדדים.
בהנהגתו של סדאם חוסיין, עיראק שאפה לספח לתוכה את חבל ח'וזסתאן העשיר בנפט ולהפוך למעצמה אזורית במפרץ הפרסי על חשבון איראן. כמו כן, פעל המשטר העיראקי לבלום את חלחול השפעותיה של המהפכה האסלאמית השיעית באיראן ברחבי המזרח התיכון. חוסיין עמד בראש משטר עריצי של מיעוט סוני על גבי רוב שיעי בעיראק עצמה, והמהפכה באיראן השכנה עלולה הייתה לערער את שלטונו שלו. ניסיון לפתור את סכסוך הגבולות ארוך השנים בין איראן לעיראק על גבי השט אל-ערב הסתכם ב-1975 בהסכם אלג'יר, שפרוץ המלחמה הוביל לכך שפג תוקפו. כמו כן ניסה המשטר העיראקי להביא להתקוממות הרוב הערבי בח'וזסתאן נגד משטר משמרות המהפכה בטהראן על רקע לאומני ואתני.
המתקפה העיראקית הראשונית שפתחה את המלחמה הובילה ללוחמה בת שנתיים בח'וזסתאן שסוכמה במתקפת נגד איראנית ב-1982 שהחזירה את קו האש לגבול הבינלאומי. בעקבות זאת, המלחמה הפכה ללוחמת שחיקה ממושכת שכללה שימוש בנשק כימי מצידה של עיראק. השימוש בטקטיקות כגון מלחמת חפירות וגלי התקפה אנושיים בידי הכוחות האיראניים הובילו להשוואת המלחמה למלחמת העולם הראשונה בבחינת שיטותיה. מהצד העיראקי נעשה שימוש ממושך בארטילריה רקטית נגד מוקדים אזרחיים באיראן, ובאיראן הממשלה קידמה מדיניות של גיוס ילדים לצבא וקידום הרעיון של מלחמת דת סונית-שיעית ושהידיות. במהלך המלחמה נעשו שיתופי פעולה ומימונים שונים של המחנות הלוחמים ממדינות ברחבי העולם, וביניהם גם שיתוף פעולה מתחת לשולחן בין איראן לארצות הברית שהתפרסם בדמות פרשת איראן–קונטראס. ב-1981 מדינת ישראל ניצלה את מצב המלחמה בין שתיים מיריבותיה ותקפה והשמידה את הכור הגרעיני "תמוז" (אוסיראק) בעיראק.
המלחמה הסתיימה בשוויון ללא כל שינוי טריטוריאלי עם אשרור החלטה 598 של מועצת הביטחון של האו"ם בידי שני הצדדים הלוחמים. לפחות חצי מיליון איש נהרגו במלחמה, כאשר הערכות מרחיקות לכת טוענות לסביבות 1.2 מיליון הרוגים, שרובם איראנים. כמו כן, מאות אלפי אזרחים נהרגו במהלך המלחמה במהלכים פנימיים של המדינות, ביניהם מבצע אל-אנפאל של המשטר העיראקי נגד האוכלוסייה הכורדית המתמרדת בצפון המדינה, שהסתכם בטבח ובפשעי מלחמה שביצע הצבא העיראקי שלימים קיבלו הכרה חלקית בתור רצח עם. לא נערך הסדר פיצויים בסיומה של המלחמה והעלות הכוללת של האובדן וההרס הכלכלי מוערך בסביבות הטריליון דולר אמריקאי.
רקע > עמדת עיראק > הסכם אלג'יר

בשנת 1975 הייתה עיראק חלשה מבחינה פנימית, בעקבות התמרדות הכורדים בצפון המדינה, ועל כן היא חתמה על הסכם אלג'יר עם השאה מוחמד רזא שאה פהלווי, שנתן לאיראן שליטה חלקית בשט אל-ערב. בתמורה התחייבה איראן להפסיק את תמיכתה במורדים הכורדים בעיראק. לאחר נפילת השאה במהפכה האסלאמית של שנת 1979 ועלייתו לשלטון של המנהיג הדתי האייתולה רוחאללה ח'ומייני החלו הוצאות להורג של רבים ממפקדי הצבא האיראני. במקביל, בעקבות משבר בני הערובה באיראן שאירע זמן קצר לאחר המהפכה, ניתק הממשל האמריקני את יחסיו עם טהראן. ארצות הברית הייתה ספקית הנשק העיקרית של איראן, וניתוק היחסים גרם להחלשת הצבא האיראני. בעקבות דימוי החולשה של איראן החליט סדאם חוסיין לנצל את שעת הכושר ולכבוש את השט אל-ערב. סדאם גם קיווה לכבוש את מחוז ח'וזסתאן. סדאם הבין כי נוכח המהפכה נוצר חלון הזדמנויות במהלכו אין איראן עוד ממלאת את תפקידה כשוטר השומר של המפרץ הפרסי כפי שעשתה בימי השאה, והוא ניסה לנצל את חלון ההזדמנויות כדי לקחת לידיו את הבכורה. לשם כך, הוא נזקק להשתלטות על אזור חוף גדול הפונה לעבר המפרץ, כאשר בידי עיראק, לפי הגבול הבינלאומי, רק פיסת חוף צרה הגובלת באיראן ובכווית. מדינות המפרץ הערביות, כגון ערב הסעודית וקטר, התנגדו לאפשרות שאיראן או עיראק תהפוך לכוח המרכזי במפרץ, משום שמצב כזה יגביל את חופש הפעולה שלהם ויכפיף אותם להנהגה של אחת משתי המדינות הללו.
נראה שבקרב השלטונות העיראקים הייתה הנחה שהמהפכה האסלאמית בראשות רוחאללה ח'ומייני החלישה את איראן וסיפקה לעיראק הזדמנות להפר את מאזן הכוחות הקודם במפרץ הפרסי במתקפה צבאית. ניצחון עיראקי על איראן היה מחזק גם את עמדת המשטר בבגדאד על גבי המיעוטים הסוררים בארצו, השיעים והכורדים. בשנה הראשונה למהפכה האסלאמית (1979–1980), ובעיקר לאחר הפיכת נוז'ה, המשטר החדש בטהראן ביצע טיהור של הקצונה הבכירה בשורות הכוחות המזוינים של איראן, מהלך שפגע במקצועיות ובמיומנות של הפיקוד הצבאי, ופגע בתפקודו של הצבא האיראני. עיראק בהנהגת סדאם חוסיין ומפלגת הבעת', שראתה כי ממשלת הרפובליקה האסלאמית באיראן באותה תקופה בסכנת בידוד פוליטי בגלל החיכוך שלה עם ארצות הברית והיעדר יחסי ידידות עם ברית המועצות, העריכה כי כל האירועים הללו פועלים נגד יריבתה, ויקלו עליה במקרה של מלחמה. חודשיים לפני תחילת המלחמה נפגשו סדאם חוסיין וזביגנייב בז'ז'ינסקי, היועץ לביטחון לאומי של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר בעומאן. נשיא איראן באותה העת, אבולחסן בני-סדר, סבר כי בז'ז'ינסקי הבטיח לסדאם בפגישה זו שלארצות הברית אין התנגדות לסיפוח ח'וזסתאן לעיראק. יחסי איראן–ארצות הברית התהפכו ב-180 מעלות נוכח המהפכה, מידידות ושותפות קרובה לאיבה הדדית, וארצות הברית התמודדה במקביל עם משבר בני הערובה מהשגרירות האמריקאית בטהראן, שהוחזקו בידי המשטר.
סדאם חוסיין גם חשש מפני החתרנות שהמשטר האסלאמי באיראן עלולה לעורר בתוך ארצו, שבה קיים רוב שיעי שדוכא בידי משטר הבעת' בהנהגתו, וחששות אלו הוסיפו לדרבן אותו למאבק. לפי דו"ח של מחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ הבריטי, ראש הממשלה האיראני המודח, שאפור בח'תיאר, שיצא לגלות כתוצאה מעלייתו לשלטון של ח'ומייני, זומן להיפגש עם בכירים עיראקים בבגדאד לפני פלישת עיראק לאיראן ופרוץ המהפכה, והמשטר העיראקי קידם את בח'תיאר ואנשי אופוזיציה איראניים כדוגמתו, מתוך המטרה להיעזר בהם במהפכת נגד שתמוטט את משטר ח'ומייני בטהראן.
רקע > עמדת איראן

ב-1979 הגיע לסיומו המשטר הרודני חילוני של השאה מוחמד רזא פהלווי כתוצאה מהמהפכה האסלאמית, שהונהגה בידי סיעה קיצונית של אנשי הדת השיעים. מנהיגה, רוחאללה ח'ומייני, שב לאיראן מגלותו, והתמנה למנהיג העליון של איראן, בצד הקמתה של הרפובליקה האסלאמית. ח'ומייני הצהיר בפומבי כי מטרתו להפיץ את המהפכה השיעית ברחבי העולם, השריעה הפכה לחוק באיראן והוקם, לצד הכוחות המזוינים, גם משמרות המהפכה האסלאמית, כוח צבאי שנאמן אך ורק לשימור המשטר ונועד למנוע הפיכה נגדית. המשטר החדש של ח'ומייני ניתק את קשריה של איראן עם המערב ובלם את תהליך המודרניזציה והחילון שקידם השאה במסגרת המהפכה הלבנה. ארצות הברית, שכונתה בפי ח'ומייני "השטן הגדול", וישראל, "השטן הקטן", הפכו מידידות לאויבות מושבעות, ונוצר משבר נפט עולמי חדש (שנים ספורות בלבד לאחר משבר האנרגיה העולמי שהחל ב-1973) כתוצאה של בלימת המסחר האיראני בנפט. על כך התווסף גם משבר בני הערובה האמריקאים באיראן. המשטר החדש בטהראן שם לו למטרה להפיץ את בשורת המהפכה ברחבי המזרח התיכון, ובכך הוא נהפך ישר לאויב בעיני מדינות העולם הערבי, מהמלוכות הסוניות כגון סעודיה ומרוקו, ועד לרפובליקות החילוניות והסוציאליסטיות כגון עיראק ומצרים.
בתשדירי תעמולה מרובים פעל ח'ומייני להסית את האוכלוסייה השיעית בארצו, אך גם בעיראק עצמה, נגד סדאם חוסיין ומשטר הבעת' בבגדאד. היקף מאמציו של ח'ומייני להסית את השיעים העיראקים נגד הממשלה העיראקית הוביל לכך שרוב האופוזיציה השיעית העיראקית לשלטון הדיכוי של חוסיין התקשרה לאיראן. טהראן גם פעלה להעביר מימון ואמצעים לקבוצות אופוזיציה עיראקיות שנועדו לערער את משטרו של סדאם. איראן המהפכנית פעלה לערער גם את שאר המשטרים החילונים והסונים בעולם הערבי, מדיניות שהגיעה לשיאה עם הקרב על הכעבה, כאשר בנובמבר 1979 אנשי אל-אח'ואן, שלהם שנאת דמים נגד בית סעוד, ביצעו, בהשראת המהפכה האיראנית, השתלטות על מתחם הכעבה במכה, וערערו את יציבותה ועצם קיומה של ממלכת סעודיה. בנוסף חלה גם התקוממות של שיעים בסעודיה, מהומות אל-קטיף, גם כן בהשראה איראנית.
לאחר המהפכה האיראנית, עיראק סבלה מתסיסה פוליטית בהנהגתו של סייד מוחמד באקר א-דר ובתמיכה ועידוד של איראן. סדאם חוסיין חשש מעצם קיומו של שכן שיעי מהפכני בגבולותיו המזרחיים. לפני התקיפה העיראקית, גורמים עיראקים האשימו שוב ושוב את איראן בפעולות תוקפניות כלפי עיראק ובהתערבות בענייניה הפנימיים, לרבות תמיכה במפלגת הדעווה האסלאמית הלא-חוקית. אחת הסיבות שהזינו את המחלוקות הייתה תמיכתה הצבאית של ממשלת איראן במורדים הכורדים והשיעים בעיראק, שהובילה לניסיון התנקשות לא מוצלח של בכירי הממשל העיראקי. ממשלת עיראק הואשמה גם היא בידי איראן בפעילות חתרנית, לרבות תמיכה פומבית במורדים הבדלנים בח'וזסתאן והבטחה לסייע להם לשחרר את "ערביסתאן", השם שנתנה ממשלת עיראק לאזור. לפי מושל ח'וזסתאן, עיראק גם העבירה סיוע ונשק לבדלנים הערבים. במספר מקרים אף ארגנו כוחות עיראקים התקפות על ערי הגבול האיראניות, אחת מהן הייתה התקפה על עיר בפרובינציית כורדסתאן ביוני 1979, ואחרת על העיר סאלח עבאד בדרום, שהותירה מספר הרוגים. במחצית הראשונה של 1980, התרחשו עוד היתקלויות על הגבולות בין שתי המדינות.
באפריל 1980 אירעה המתקפה על שגרירות איראן בלונדון. במהלך המתקפה השתלטו מחבלים על בניין השגרירות ולקחו בני ערובה. האירוע הסתיים כאשר יחידות בריטיות מיוחדות פשטו על המתחם וחילצו את בני הערובה. בין דרישות החוטפים היו קבלת אוטונומיה למחוז ח'וזסתאן ומאוחר יותר הם דרשו את שחרורם של 91 אסירים - אותם ראו כאסירים פוליטיים - הכלואים בבתי סוהר באיראן. בדיעבד התברר שהחוטפים אומנו וצוידו על ידי עיראק.
מהלך הקרבות

ב-16 בספטמבר 1980 הכריז סדאם חוסיין על ביטול הסכם אלג'יר, ודרש כי השליטה על כל מימי השט אל-ערב תוענק לעיראק. כעבור שישה ימים שלח סדאם את חיל האוויר להתקפת פתע על שדות התעופה האיראניים. בתחילה נחלה ההתקפה העיראקית הצלחה, ולקראת סוף שנת 1980 כבשה עיראק את עיר הנמל ח'וראמשהר ושטחים נוספים במערב איראן. ב-30 בספטמבר בוצע מבצע חרב צרובה על ידי חיל האוויר האיראני. הצבא האיראני התאושש ויצא למתקפת נגד מסיבית, ובתחילת שנת 1982 הדפו הכוחות האיראניים את צבא עיראק מכל השטח האיראני הכבוש. אחת הסיבות העיקריות להצלחה האיראנית לכך הייתה ההתלהבות הדתית שהאיראנים הצליחו להפיח בחלק מלוחמיהם ובמיוחד במשמרות המהפכה והמתנדבים המתאבדים של הבסיג'. בין המתאבדים היו ילדים-לוחמים שרצו לתוך שדות המוקשים, הפעילו את המוקשים, וכך יצרו נתיבים בשדות המוקשים וכן מנעו התקדמות של טנקים בגופם.
מנהיג איראן, ח'ומייני, הכריז שלא יחתום על הסכם להפסקת האש עד שמשטרו של סדאם יקרוס. צבא איראן החל בסדרת התקפות מוצלחות לתוך שטח עיראק, שגררו שימוש בנשק כימי נגדם. בפברואר 1984 חייליו של ח'ומייני כבשו את האי מג'נון (אנ') העשיר בנפט ומוקף בביצות, ואת חצי האי אל-פאו, בצד העיראקי של השט אל-ערב, בתחילת 1986.
תקיפות מטוסים וטילים על ערים ועל מתקני צבא, תשתיות ונפט היו נפוצות במהלך המלחמה, בוצעו על ידי שתי המדינות וגרמו לירידה משמעותית בתפוקת הנפט של שתי המדינות. בשנת 1985 החלו שני הצדדים לתקוף בטילים זה את בירתו של זה, במה שכונה "מלחמת הערים".
ארצות הברית ומספר מדינות אירופאיות החלו להתערב בסכסוך כאשר איראן החלה לתקוף מכליות נפט כוויתיות. התקפות אלו גרמו לירידה במעמדה של איראן בקרב אומות רבות בעולם ובעקבות זאת התקשתה איראן לייבא נשק ותחמושת שהיו נחוצים לה מאוד במהלך המלחמה הארוכה. במהלך התקיפות נפגעה ממוקש משחתת של ארצות הברית וכתגובה השמיד חיל הים האמריקני מספר ספינות מלחמה ושתי אסדות קידוח איראניות.
במהלך המלחמה השתמשה עיראק בנשק כימי ובפרט בגז חרדל כנגד אוכלוסייה אזרחית וצבאית. הנשק סופק על ידי ארצות הברית. אף על פי שאיראן התלוננה לאומות המאוחדות על שימוש זה לא יצאו שום הכרעות או גינויים בנושא. לפי פרסומים משנת 2013, ארצות הברית ידעה על השימוש בנשק הכימי מצד עיראק ואף סיפקה מידע מודיעיני שסייע בכך, וזאת במטרה "להטות את הכף לטובת עיראק ולאלץ את איראן לשבת לשולחן המשא ומתן בהתאם לתוכנית הפעולה של נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן."
הפסקת האש

ביולי 1988 נאלצה איראן לחתום על הסכם הפסקת אש עם עיראק בתיווך האו"ם וזאת אף על פי שהבטחתו של ח'ומייני להפיל את משטר סדאם לא מומשה. בהסכם משנת 1990 נקבע ששתי המדינות ייסוגו מהשטחים שכבשו במהלך המלחמה וקו הגבול יחזור למצב הטרום-מלחמתי. כמו כן בוצעה החלפת שבויים חלקית אך אלפי שבויים נותרו כלואים בשתי המדינות עד שנת 2003, זמן רב לאחר כינון הפסקת האש.
כאמור, במלחמה היה מעורב הן נשק קונבנציונלי (כולל טילי קרקע-קרקע) והן נשק כימי, שעזר לעיראקים להדוף מתקפות איראניות וכ"ריכוך" לפני התקפותיהם שלהם ולהסב לצבא איראן אבדות כבדות.
אבדות המלחמה היו כבדות: מעל מיליון הרוגים משני הצדדים ומספר פצועים אף גבוה מכך.
במהלך המלחמה נתמכה איראן על ידי סוריה ולוב וקיבלה את מרבית נשקה מקוריאה הצפונית וסין. במהלך המלחמה היו ארצות הברית וישראל מעורבות בניסיונות לספק נשק לאיראן (הפרשה נודעה בכינוי פרשת איראן-קונטראס או איראנגייט).
עיראק נהנתה מתמיכה רחבה יותר מברית המועצות, שהייתה ספקית הנשק הראשית שלה וממדינות המערב ומדינות ערב גם יחד.
מחיר המלחמה

מחיר המלחמה מוערך (עד לסוף שנת 1986) בלמעלה מ-417 מיליארד דולר ומיליון אבדות בנפש.
עיראק, אשר השקיעה בצבאה כ-94 מיליארד דולר, הפסידה מהכנסות הנפט שלה למעלה מ-55 מיליארד דולר ומפיגור התוצר הלאומי שלה
למעלה מ-26 מיליארד דולר.
איראן השקיעה בצבאה כ-220 מיליארד דולר, והפסדיה מהנפט עמדו על כ-21 מיליארד דולר.
ראו גם

מלחמת המפרץ
תוכנית הגרעין האיראנית
הכוחות המזוינים של עיראק
החלטה 612 של מועצת הביטחון של האו"ם
המעורבות הישראלית במלחמת איראן–עיראק
לקריאה נוספת

אנתוני קורדסמן ואברהם וגנר - מלחמת איראן עיראק, הוצאת מערכות, 1990.
אמיר טאהירי - רוח-אללה: ח'ומייני והמהפכה האסלאמית, הוצאת עם עובד, 1985.
פסח מלובני, כיבוש העיר ח'ורמשהר על ידי עיראק, מערכות, גיליון 384, יולי 2002, עמ' 74–85
פסח מלובני, מלחמות בבל החדשה - עלייתו ונפילתו של הצבא העיראקי, הוצאת משרד הביטחון, 2010
הערות שוליים

↑  פסח מלובני, מלחמות בבל החדשה, הוצאת מערכות, עמ' 472
↑  אפרים קארש, צדאם חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, הוצאת מערכות, 1991, עמ' 126
↑  בעשורים לאחר מכן הביצות התייבשו והשטח התאחד עם היבשה שמסביב
↑  כך סייעה ארה"ב לסדאם להשתמש בנשק כימי נגד איראן, באתר וואלה, 26 באוגוסט 2013
↑  גיא בכור, איראן: מסכימים להפסקת אש, חדשות, 19 ביולי 1988
↑  לפי כתבה ממעריב מ-29 בדצמבר 1986 - מחיר מלחמת המפרץ: מיליון איש
| היסטוריה מודרנית של איראן |
| --- | --- | --- |
| השושלת הקאג'ארית | מלחמות האימפריה הרוסית–פרס • המלחמה האנגלו-פרסית • מרד הטבק באיראן • מודרניזם אסלאמי • המהפכה החוקתית בפרס • המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה • ההסכם האנגלו-איראני • ההפיכה באיראן (1921) • מרד סימקו שיקאק | איראן |
| שושלת פהלווי | רזא שאה פהלווי • העימות במקדש האימאם א-רידא • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן • משבר אבאדאן • ההפיכה באיראן (1953) • המהפכה הלבנה • חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית • תאוריית הקשר על הדחת השאה מאיראן • המהפכה האסלאמית • הממשלה האיראנית הגולה | איראן |
| הרפובליקה האסלאמית | הפיכת נוז'ה • משבר בני הערובה באיראן • מלחמת איראן–עיראק • הסכסוך האיראני-ישראלי • הסכסוך האיראני–סעודי • תוכנית הגרעין האיראנית • טרור אסלאמי • בדלנות כורדית באיראן • ההפגנות באיראן (2018–2019) • ההפגנות באיראן (2022–2023) | איראן |
פורטל איראן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560543505171  BNE: XX531584  BnF: cb119596628 (data)  GND: 4132471-7  LCCN: sh85067954  NARA: 10639243  NDL: 00576148  NKC: ph170411 
הסכם אלג'יר ב-1975, מימין לשמאל: סדאם חוסיין, המתווך הווארי בומדיין, נשיא אלג'יריה, ומוחמד רזא שאה פהלווי.
מפת עיראק כאשר בקצה הדרום-מזרחי שלה מתחברים הפרת והחידקל לכדי השט אל-ערב שיוצא אל המפרץ הפרסי.
כיתת יורים של מהפכנים מוציאים להורג את מתנגדי המהפכה האסלאמית, 1979.
מלחמת איראן–עיראק - 22 בספטמבר 1980 - הפצצה רקטית של טהראן בידי הצבא העיראקי.
NMC יונייטד אנטרטיינמנט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־61 שנים) 
 חברת אם:  יונייטד קינג
 חברות בנות:  טלעד הד ארצי טלית תקשורת
 מיקום המטה:  רמת השרון 
 משרד ראשי:  ישראל סינמה סיטי צומת גלילות רמת השרון, ישראל
 ענפי תעשייה:  תעשיית המוזיקה
 מוצרים עיקריים:  תקליטים, ייצוג אמנים
 יו"ר:  משה אדרי (יו"ר) 
 מנכ"ל:  פנינה אדרי (מנכ"ל)
  
 nmclive.com
 
סמליל החברה בתקופת פעילותה תחת CBS
סמליל קודם של החברה, כשנקראה "NMC Music"
NMC יונייטד אנטרטיינמנט בע"מ (שהייתה ידועה בעבר כ"NMC Music" וכ"גלובוס יונייטד") היא חברת תקליטים, אולפנים, הפקות והפצה ישראלית.
רכישות

באוקטובר 2008 רכשה את הפעילות בישראל של רשת השכרת סרטי הווידאו "בלוקבסטר", תמורת 6.8 מיליון שקל. NMC סגרה את רשת "בלוקבסטר" בדצמבר 2011.
ב-2008 החברה רכשה את חברת ההפצה המתחרה "MCI".
ב-29 בדצמבר 2008 חתמה החברה על הסכם לרכישת מלוא הבעלות על הד ארצי, תמורת ארבעה מיליון שקלים. הרשות להגבלים אישרה את הרכישה בתנאים מגבילים במרץ 2009, מאחר שהרכישה איחדה את שתי חברות התקליטים הגדולות ביותר שפעלו בישראל. הד ארצי הייתה גם בעלת זיכיון רשת חנויות "טאוור רקורדס" בישראל, מאז 1998. היא סגרה את כל סניפי רשת המוזיקה "טאוור רקורדס" במהלך 2012.
ב-30 באוקטובר 2011 הודיעה החברה על רכישת חברת ההפקות "טלעד".
בשנת 2017 החברה רכשה את מפיקי ה"פסטיגל" ו"מותק של פסטיבל" מיקי וירון פלד בעלי חברת ההפקה "סולן הפקות".
בשנת 2019 החברה רכשה את חברת "טלית תקשורת" לאחר שיהודה טלית הלך לעולמו ועמרי בץ עזב את החברה.
בשנת 2021 החברה (יחד עם החברות בבעלותה "טלית תקשורת" ו"טלעד") רכשה את חברת התוכן לילדים מבית היוצר של יובל המבולבל (יובל שם-טוב) וכוכבי הילדים הנקראת "יוקיד" (באנגלית: YouKid).
מסחר בבורסה

בשנת 1993 החברה הנפיקה לראשונה את מניותיה בבורסה בתל אביב והפכה לחברה ציבורית, ומכספי ההנפקה נבנה "בית NMC" בראשון לציון. בשנת 2005 מכרה החברה את הבניין בהפסד, אך המשיכה להחזיק בו מספר משרדים בשכירות.
בחודש יוני 2011 רכשה חברת יונייטד קינג, שהחזיקה עד אז ב-75.41% ממניות החברה, את יתרת 22.51% המניות שהוחזקו על ידי הציבור (למעט 2.08% שהמשיכו להיות מוחזקים על ידי משה אדרי, אחד משני השותפים ב"יונייטד"). לאחר רכישה זו חדלה אן־אם־סי להיסחר בבורסה ומאז היא חברה פרטית.
אמנים בולטים

בן אל תבורי
איתי לוי
אלעד לוי וליהי בנין
אלדד ציטרין
אניה בוקשטיין
גיא ויהל
גלי עטרי
דני סנדרסון
הכבש השישה עשר (אליאנה תדהר ולי בירן)
הראל סקעת
חיים משה
יהורם גאון
יזהר אשדות
מושיק עפיה
נדב גדג'
נועה קירל
נסרין קדרי
עדן מאירי
עידן עמדי
עילי בוטנר וילדי החוץ
פורמולה
קווין רובין
רן דנקר
שלמה ארצי
משינה
שי גבסו
עידן רפאל חביב
יוני בלוך
לוריין בראקו

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1954 (בת 70) ברוקלין, ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1979
 מקום לימודים:  Hicksville High School 
 בן או בת זוג:  אדוארד ג'יימס אולמוס (1994–2002)   הארווי קייטל (1982–1993) 
 צאצאים:  מרגו גראר, סטלה קייטל 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצוין לאנסמבל שחקנים בסדרת דרמה (2000)  פרס גילדת שחקני המסך למשחק מצוין לאנסמבל שחקנים בסדרת דרמה (2008) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוריין בראקו (באנגלית: Lorraine Bracco, נולדה ב-2 באוקטובר 1954) היא שחקנית אמריקאית. הייתה מועמדת לארבעה פרסי אמי ולשלושה פרסי גלובוס הזהב על תפקידה כד"ר ג'ניפר מלפי בסדרה "הסופרנוס".
ביוגרפיה

בראקו נולדה בברוקלין שבניו יורק וגדלה בהיקסוויל בלונג איילנד. אביה הוא איטלקי-אמריקאי ואמה אנגלייה ובראקו מדברת אנגלית, צרפתית ואיטלקית באופן שוטף.
בשנת 1974 היא עברה לצרפת ועבדה בתור דוגמנית. בזמן שהותה שם היא שיחקה במספר סרטים בשפה האיטלקית.
קריירה

בשנת 1990 קיבלה את מירב פרסומה בשל משחקה בתור קארן היל בסרט הפשע "החבר'ה הטובים" של הבמאי מרטין סקורסזה עליו קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1999 קיבלה את התפקיד של ד"ר ג'ניפר מלפי בסדרת הטלוויזיה "הסופרנוס" שנוצרה על ידי דייוויד צ'ייס והופקה עבור רשת הכבלים HBO. את תפקיד זה עשתה במשך 6 עונות עד לסיומה של הסדרה בשנת 2007, וקיבלה ארבע מועמדויות לפרס אמי ושלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
חיים אישיים

בראקו התחתנה והתגרשה פעמיים. הנישואים הראשונים היו לדניאל גורארד משלהי שנות ה-70 עד תחילת שנות ה-80. אחרי מערכת יחסים רוויות פרדות עם הרווי קייטל היא התחתנה עם אדוארד ג'יימס אולמוס ולה שני ילדים. היא ואולמוס התגרשו במרץ 2002.
במאי 2007 היא התארחה בתוכנית של אופרה וינפרי כדי לספר איך היא התגברה על בעיית הדיכאון בו הייתה שרויה וכדי לקדם את ספרה החדש On The Couch.
בבעלותה חברת יין העונה לשם "בראקו ווין".
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

סודות של נשים
Riding In Cars With Boys
עוקץ בג'מייקה
קמורה (1986)
זר שומר עלי (1987)
אמן החיזורים (1987)
Sing ‏(1989)
החבר'ה הטובים (1990)
עקבות של אדום (1992)
גם לבוקרות יש רגעים קודרים (1993)
להיות אנושי (1994)
מרדף ממוחשב (1995)
יומן נעורים (1995)
יחסים מסוכנים (2001)
מות השושלת (2003)
My Suicidal Sweetheart‏ (2005)
שמש הבוקר (2011)
יחי ההבדל הקטן (2013)
לילות שני בשבע (2016)
עוגת יום הולדת (2021)
פינוקיו (2022) - דיבוב
האיגוד (אנ') (2024)
Boys of Summer‏ (TBA)
Rich Flu‏ (TBA)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

הסופרנוס (2007-1999)
חוק וסדר: משפט וצדק (2005)
ליפסטיק ג'ונגל (2008)
חוק וסדר: כוונה פלילית (2010)
מולייני (2014)
ריזולי ואיילס (2016-2010)
בוג'ק הורסמן (2016) - דיבוב
שוטרים בדם (2018-2017)
אי מחנה הקיץ (2018) - דיבוב
איי ג׳יי והמלכה (2020)
Welcome to Mama's‏ (2022) - סרט טלוויזיה של הולמרק
My Everything

My Everything (בעברית: הכל בשבילי) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה, האלבום יצא ב-25 באוגוסט 2014.
ארבעה סינגלים מהאלבום נכנסו לעשירייה הפותחת במצעד ה"בילבורד הוט 100" יותר מכל אמן אחר באותה שנה.
האלבום דורג במקום הראשון במצעד האלבומים האמריקאי, בילבורד 200, והפך לאלבום השני ברציפות של הזמרת שמגיע למקום הראשון במצעד זה. נכון לחודש אוקטובר 2020 צבר האלבום מעל ל-4 מיליארד השמעות בספוטיפיי.
רקע

בעקבות הצלחת אלבום הבכורה של אריאנה, בספטמבר 2013 ציינה אריאנה בראיון כי החלה לכתוב ולעבוד על אלבום האולפן השני שלה, באוקטובר 2013 החלו מפגשי הקלטה בהם עבדה אריאנה עם מפיקים עימם שיתפה פעולה באלבום הבכורה שלה, ובהמשך עבדה גם עם מפיקים מוזיקליים חדשים, ביניהם ראיין טדר, בני בלנקו, קיי ויין, דייוויד גטה ומקס מרטין.
ב-3 במרץ 2014, נודע כי אריאנה תתארח בשיר של כריס בראון מאלבום האולפן השישי שלו X שייקרא "Don't Be Gone Too Long". השיר אמור היה לצאת לאור כסינגל ב-25 במרץ 2014. עם זאת, תאריך יציאתו נדחה בגלל שבראון, נשלח לכלא והמתין למשפט באשמת תקיפה. אריאנה הודיעה על העיכוב של השיר, ובאותו הלילה הכריזה בשידור חי כי היא תפצה על עיכוב הסינגל בחשיפת ארבעה שירים חדשים מאלבומה השני.
יומיים לאחר ההכרזה, הודיעה אריאנה כי עקב העיכוב של השיר היא תוציא את הסינגל הראשון מאלבום האולפן השני שלה. היא סיימה לעבוד על האלבום בסוף מרץ 2014. ב-28 ביוני, היא אישרה כי האלבום ייקרא "My Everything" ("כל כולי") וייצא לאור ב-25 באוגוסט 2014.
הוצאה וקידום

ב-28 ביוני 2014, הודיעה אריאנה כי אלבומה יהיה זמין להזמנה מראש דרך האתר שלה. אלו שהזמינו מראש את אלבומה קיבלו גישה בלעדית לשידור מסיבת הבריכה של iHeartRadio, בה הופיעה אריאנה עם שני שירים מאלבומה בשידור חי בפעם הראשונה. אריאנה גם הודיעה כי היא תצא לסיבוב ההופעות השני שלה לקידום האלבום. הטור יתקיים מחוץ לארצות הברית, ויהיה לסיבוב הופעות העולמי הראשון שלה.
ב-24 באוגוסט, הופיעה אריאנה בשידור חי בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV. במהלך שבוע הוצאתו של אלבומה הופיעה אריאנה בתוכנית הבוקר האמריקאית "The Today Show". האלבום יצא במספר מדינות ב-22 באוגוסט 2014 וברחבי העולם ב-25 באוגוסט. עם הוצאתו דורג האלבום במקום הראשון ב-76 מדינות במצעד האלבומים של iTunes.
סינגלים

"Problem" - יצא כסינגל הראשון מתוך האלבום והוא כולל שיתוף פעולה עם הראפרית האוסטרלית איגי אזליה. הוא יצא למכירה דיגיטלית ב-28 באפריל 2014. השיר דורג לראשונה במקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי ומכר 438,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, מה שהופך אותו לשיר הרביעי המצליח ביותר בשבועו הראשון של זמרת בעולם. הסינגל הגיע למעמד פלטינה מחומשת בארצות הברית (נחשב לאחד הסינגלים הנמכרים ביותר באותה שנה ובכל הזמנים) והגיע למקום השני בבילבורד הוט 100 ולעשירייה הפותחת ביותר מ-20 מצעדים בעולם.
"Break Free" - הוא הסינגל השני מתוך האלבום. השיר יצא ב-2 ביולי 2014 והוא הופק על ידי המפיק האלקטרוני זד. השיר זכה להצלחה רבה ולביקורות טובות, הגיע למקום רביעי במצעד ה"בילבורד הוט 100", מקום ראשון במצעד שירי הדאנס ולעשירייה הפותחת בעוד יותר מ-20 מצעדים בעולם.
"Love Me Harder" - הוא הסינגל השלישי באלבום, יצא ב-30 בספטמבר והוא כולל שיתוף פעולה עם "The Weeknd" והגיע למקום שביעי במצעד ה"בילבורד הוט 100", השיר זכה להצלחה רבה ברדיו האמריקאי בזכות ההשמעות הרבות והגיע למקום ראשון במצעד שירי הרדיו של "בילבורד" ואף נשאר שם מספר שבועות, הסינגל הגיע לעשירייה הפותחת בעוד כ-10 מצעדים בעולם.
"One Last Time" - השיר יצא בהתחלה כסינגל שיווקי ב-22 באוגוסט ו-10 בפברואר 2015 יצא כסינגל הרביעי מהאלבום והגיע למקום 13 במצעד האמריקאי, השיר זכה להצלחה גדולה באירופה ואף יצאו לו שתי גרסאות בצרפת ובאיטליה בוא אריאנה משתפת פעולה עם הזמר הצרפתי קנדצ'י גיראק והזמר האיטלקי פדז, שתי הגרסאות הגיעו לעשירייה הפותחת במצעדים של המדינות.
סינגלים > סינגלים שיווקים

"Best Mistake" - בשיתוף הראפר ביג שון, יצא ב-12 באוגוסט 2014 כסינגל שיווקי עבור אלו שהזמינו את האלבום מראש. זמן קצר לאחר הוצאתו הגיע השיר למקום הראשון במצעד הסינגלים של iTunes. השיר מכר 104,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו ודורג במקום השישי במצעד השירים הדיגיטליים. בנוסף, דורג הסינגל במקום 49 במצעד הבילבורד הוט 100.
סינגלים > שירים אחרים

"Bang Bang" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת ג'סי ג'יי בהשתתפות גרנדה והראפרית ניקי מינאז'. השיר הוא הסינגל הראשון מאלבום האולפן השלישי של ג'סי ג'יי, Sweet Talker, והוא גם מופיע בגרסה המורחבת של אלבום האולפן השני של גרנדה. השיר זכה להצלחה עולמית עצומה והגיע למקום 3 במצעד הבילבורד הוט 100 ולעשירייה הפותחת בעוד יותר מ-20 מצעדים בעולם.