קהילת יהודי נאנסי
היסטוריה > המאות 18–19

משנת 1700 הורשו יהודים מהעיר מץ לסחור בנאנסי, אך לא יכלו להישאר וללון בעיר עצמה. בין השנים 1707–1712 לאופולד יוזף, דוכס לורן נתן לשלושה בנקאים מהעיר מץ אישור ללון בעיר נאנסי. אחד מאותם בנקאים, בשנת 1715 סמואל לוי מונה לגובה-המיסים הראשי של הדוכס ליאופולד. אבל לאחר שלוי נתפס במעשי שחיתות וקלון הייתה בעיר תגובה עוינת כלפי היהודים.
בשנת 1721, לאופולד, דוכס לורן הוציא צו המורה לארגון מחדש של נוכחות היהודים בלורן. בצו מבטיח הדוכס לתת ליהודים הגנה דוכסית וגם חופש דת. במקביל הוא אישר בצו ל־70 משפחות להישאר בלורן. שמונה מהמשפחות הורשו להתגורר בתוך העיר נאנסי וסביבתה. בשנת 1745 הוקם בעיר בית התפילה הראשון בעיר. בשנת 1755, הוקמה רשמית הקהילה היהודית של נאנסי. באותן שנים חיו בעיר שתים עשרה משפחות. הקהילה כללה סוחרים ויצרנים עשירים כמו משפחות אלקן, גודצ'ו ובר. הרץ בר אף נתכבד בתואר אצולה. מתוך משפחות אלה נבחרו נאמני הקהילה היהודית של הדוכסות. בית הכנסת החל להיבנות בשנת 1788 ונחנך בשנת 1790. בית הכנסת שופץ והורחב בשנת 1841 וגם בשנת 1861 עקב צמיחת הקהילה. בשנת 1753 הרבנות הראשי של חבל לורן התמקמה בעיר נאנסי.
בשנת 1789 ערב המהפכה הצרפתית חיו בנאנסי כמעט 90 משפחות יהודיות. בעקבות הסובלנות של לאופולד דוכס לורן, בנאנסי החלה תנועת החופש והשוויון הגדולה שבסוף המהפכה הצרפתית הביאה להצהרת זכויות האדם והאזרח שכללה גם את האמנציפציה לאזרחים היהודים. קהילת יהודי נאנסי העמידה בראשה את בר יצחק בר כנאמן ומנהיג הקהילה היהודית כלפי השלטונות שקמו לאחר המהפכה. בר היה סוחר טבק יהודי שהקהילה סמכה עליו שיגן על זכויותיהם של היהודים שזה עתה רכשו, בעקבות המהפכה הצרפתית. הוא היה אדם יוצא דופן, נאמן יהודי נאנסי, שהעלה את יהודי נאנסי וצרפת בכלל למימד הלאומי על ידי העמדת עניינם בראש האספה הלאומית הצרפתית. מאוחר יותר, בשנת 1808 בעקבות המהפכה הצרפתית תחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה הראשון הוקמה הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת וכחלק ממנה הוקמה גם הקונסיסטוריה המחוזית של יהודי נאנסי. הרבנים הראשיים הראשונים בקונסיסטוריה המחוזית של יהודי נאנסי היו הרבנים מרצ'נד אנרי (צר') Marchand Ennery שבשנת 1846 התמנה לרב הראשי של יהודי צרפת (הוא כהן בתפקיד עד יום מותו, בפריז, ב־21 באוגוסט 1852) וסולומון אולמן (צר') Solomon Ulmann שהיה גם הוא הרב הראשי של העיר נאנסי ובאוגוסט 1852 לאחר פטירתו של מרצ'נד אנרי התמנה לתפקיד הרב הראשי של יהדות צרפת.
ככל שהאמנציפציה לאזרחים היהודים בנאנסי התרחבה ובעקבות המלחמה כנגד הפרוסים בחבל אלזס-לורן, גבר זרם היהודים מחבלי אלזס ומוזל לעיר כבר בשנת 1870.
בסוף המלחמה כנגד הפרוסים נוצר צורך לבנות מחדש את צרפת. על כן, יהודים רבים, שברחו ממדינות מזרח אירופה בגלל המצב הכלכלי הקשה והאנטישמיות המתגברת בהן, במיוחד מפולין ורוסיה, התקבלו ברצון בצרפת ובחבל לורן כולל העיר נאנסי, אף נתנו ליהודים זכות להתיישב ולמצוא עבודה. בנוסף, מאז 1905 העיר נאנסי קיבלה בברכה סטודנטים יהודים זרים שלא יכלו ללמוד בארצותיהם בגלל הרדיפות האנטי-יהודיות שקבעו מכסות לימודים בשיטות הנומרוס קלאוזוס.
פליטי מלחמת העולם הראשונה, שהגיעו ממזרח אירופה, התיישבו בשכונות העוני ולעיתים קרובות עבדו בפרברי התעשייה. רוב המהגרים החדשים היו צעירים ולעיתים קרובות רווקים. בשנת 1924 הם הקימו קהילה יהודית נפרדת שהם קראו לה האגודה Association Cultuelle Israélite (ACI) של הזרם הפולני. הקהילה החדשה הפעילה קבוצות מקצועיות, קרנות לעזרה הדדית, מועדוני ספורט (מכבי), תנועות נוער, וכן, בית ספר יהודי (חדר) שלימדו בו יידיש ולימודי קודש. רוב היהודים היו חייטים, פרוונים, סנדלרים וסוחרים. בשנות העשרים של המאה העשרים, מספר רב של יהודים ממזרח אירופה, במיוחד מפולין, מצאו בנאנסי וסביבתה לא רק בית, אלא גם עובדה במפעלי הפלדה, בתעשיית הטקסטיל, במפעלי הכימיה ובחברות אחרות.
לאחר השתלטות הנאצים על השלטון בגרמניה ועליית היטלר בשנת 1933, התיישבו בנאנסי פליטים יהודים נוספים ממזרח אירופה והצטרפו לקהילת ACI. בשנת 1936 ממשלת החזית העממית בצרפת, (הוקמה על מצע של מאבק משותף בפשיזם של תנועות הימין הקיצוני. משלה בצרפת בין יוני 1936 ליוני 1937, בראשותו של לאון בלום), אפשרה גישה קלה יותר ללימודים ופעילויות פנאי לדורות הצעירים.
מספר היהודים בנאנסי גדל לכדי 4,000 בסוף המאה ה-19.