ירושלים בתקופת בית ראשון
טופוגרפיה של ירושלים בימי בית ראשון > בית המקדש

היוזמה להקמת משכן קבע לארון מיוחסת לדוד המלך, שאף נקט בסדרת צעדים להתחלת המיזם - רכישת השטח, ריכוז חומרי בניין וגיוס תרומות. חוקרים מודרניים מעלים סימני שאלה האם התיאור הוא היסטורי או מיתוס שתפקידו לקבע את דוד כמייסד הפולחן ואולי יש לייחס את בנין בית המקדש לתקופה המאוחרת יותר - תקופת המלוכה של שלמה.
הקמת מתחם המקדש הייתה כרוכה בשינוי מהותי בעיר ירושלים שעד לאותה תקופה הייתה בנויה על בסיס העיר הכנענית יבוס שהייתה קטנת מידות וצרה מהכיל בניני פאר. לשם כך הורחב תחום המבוצר של העיר כלפי צפון ונכללה בו הגבעה הצפונית עליה נבנה אקרופוליס שהיה מתחם מבוצר, נפרד משטח העיר ובו ארמון המלך, בית המקדש וחצרותיו ומבנים נוספים כגון בית יער הלבנון. מתחם דומה נחשף גם בעיר שומרון בירת ממלכת ישראל וערי בירה בצפון סוריה. המקדש עמד על מכונו במשך 380 שנים עד לחורבנו ועבר מספר שיפוצים ותיקונים המוזכרים בספר מלכים פעם בימי המלך יהואש ופעם בימי יאשיהו.
בית המקדש, או בשמו התנכי: בית האלוהים לא היה חידוש ישראלי אלא תפיסה תאולוגית ומוסד דתי שהיה קיים בתרבויות קדומות ואומץ על ידי עם ישראל. בבתי המקדש הפגניים ששימשו כמקום מגורים לאלילים עמד פסל או צלמית של האל. מקדש שלמה בירושלים נבנה כמקום מגורים לאלוהי ישראל ובעת חנוכת הבית אומר שלמה המלך: ”בנה בניתי לך בית זבֻל לך מכון לשבתך עולמים”, בבית זה הוצב הארון (שנתפס לעיתים במקרא כמרכבתו של האל) בקודש הקודשים. בספר יחזקאל באה לידי ביטוי השקפתם של מעמד הכוהנים שהמקדש התמלא בכבוד האלוהים מעת הקמתו ומכוח זה ממלא את חיי בני עם ישראל. יחזקאל בן בוזי הכוהן מתאר בספר נבואותיו - ספר יחזקאל את מהות חזון המקדש והשכינה ומתאר בפרק א את כבוד אלוהים כדמות אדם עשויה אש ונוגה, היושבת על כיסא ספיר ומתחתיה מרכבה עשויה חיות ואופנים.
ממקדש שלמה לא נמצאו שרידים כלשהם ולפי הארכאולוג מיכאל אבי יונה, קרוב לוודאי שגם אם יתבצעו חפירות בהר הבית לא תעלה החפירה ממצאים של ממש, הן משום שהסלע הטבעי בהר הבית קרוב לפני הקרקע, ומשום שהשטח עבר תמורות מרובות מאז החורבן. מקור אחד לשיחזור הם תיאורים של המקדש כפי שמופיעים בפירוט יחסי במקרא, מקור מחקרי והשוואתי נוסף הם מקדשים קדומים שנחשפו בארץ ישראל אך אלו מועטים ומציגים תמונה לא אחידה ודלה. התיאורים כפי שמופיעים בספר מלכים שונים במספר פרטים מהתיאור בספר דברי הימים. בספר יחזקאל מופיע תיאור נוסף של המקדש העתיד להיבנות לאחר חזרתם בתשובה, תיאור של מקדש אידיאלי-נבואי, ולא של המקדש שחרב.
שלמה מפקח על בניית המקדש. כתב יד מהמאה ה-14
בניית מקדש שלמה
חציבת אבן למקדש
בניין בית המקדש, הדפס מהמאה ה-19
קיימות שתי תאוריות ארכיטקטוניות לגבי מקדש שלמה, אחת כמבנה בן שלושה חלקים - האולם, ההיכל והדביר (קודש הקודשים). המחקר המודרני מתייחס לחלוקה זו כפונקציונלית וללא השפעה ישירה על תכנון החיצוני של מבנה הבית, האולם שימש כרחבת כניסה בפתח בית המקדש והדביר כמבנה עץ - יחידת משנה שנבנתה בתוך הבית.
המידות של בית המקדש הן שישים אמה לאורך ועשרים אמה לרוחב וגובהו 30 אמה, מידות אלו נחשבות למידות פנימיות - ללא חישוב עובי הקירות. צורתו הכללית של המקדש היא מלבן שצירו המרכזי לאורך הבניין והכניסה למבנה נעשתה מהצלע הצרה של המלבן, תוכנית זו תואמת סכימה של מבנים הידועה כבתי אורך והיו נפוצים באזור הלבנט הקדום. אולם המבנה הבסיסי כבניין מלבני דומה למגרון - סגנון בנייה האופייני למספר מקדשים בסוריה - באבלה ובעין דרה, דמיון זה יוצר קשר סגנוני למקדש שלמה ומעלים סברה כי מקדשים סוריים שימשו כמקור ארכיטקטוני לבית המקדש, ייתכן כי לתוך דגם זה שולב דביר עשוי עץ בהשפעת מסורת המשכן שהיה עשוי עץ ושימש מבנה פולחני לפני בניית בית המקדש.
עד 2011 נחשפו בארץ ישראל - באתרים מתקופת הברזל - חדרי פולחן קטנים ובהם חפצים שונים שזיקתם לפולחן איננה ברורה, מקדשים אלו שהדוגמאות הבולטות להן נמצאו בחפירות תל ערד ובמוצא ששימש מבנה פולחן במקביל לעבודת האלוהים במקדש שלמה אך הבדלים משמעותיים בתוכנית המבנה מבדילים מקדש זה ואחרים ממקדש שלמה. ייתכן שסיבה אחת להבדלים הוא הצורך בהדגשת ייחודו של בית המקדש ממקומות פולחן אחרים. מגמה זו שהתגברה ביתר שאת לקראת סוף תקופת בית ראשון הביאה - ככל הנראה - לביטול הפולחן במקדשים בתל ערד ובבאר שבע.
לראשונה ב-2011 נחשף בחפירות ארכאולוגיות במבצר האלה, כלי פולחן - דגם מוקטן ומפורט של מבנה בית מקדש חצוב באבן שתוארך לראשית המאה ה-10 לפנה"ס, תקופת ממלכת ישראל המאוחדת. דגם המקדש כולל מאפיינים ארכיטקטוניים שזוהו על ידי הארכאולוג יוסף גרפינקל כתואמים את תיאור מקדש שלמה בספר מלכים.
המקדש שנחשף בתל דן מזוהה עם המקדש המתואר במקרא שנבנה על ידי ירבעם בן נבט במאה ה-10 לפנה"ס. במקום נמצאו שרידים מועטים שקדמו לימיו של ירבעם, אך לא ניתן היה לזהות את המקדש שהקימו בני שבט דן עם כיבוש העיר. תוכניתו הייתה דומה, ככל הנראה, לזו של בית המקדש הראשון בירושלים, על־מנת שישמש תחליף ראוי לעשרת שבטי ישראל שהתפצלו מממלכת יהודה. במקום נמצאו עצמות של חיות כשרות, ומספר חוקרים גורסים כי אלו הן עצמות של קורבנות שהועלו על המזבח. מזבח זה בנוי כפי שצווה בתורה - מאבני גוויל בעלות חורים לניקוז דם הקורבן. סמוך למזבח נמצאו מחתות וקערת נחושת - כלים פולחניים שהיו בשימוש גם בהיכל בית מקדש בירושלים.
שני חומרי הבניין העיקריים של בית המקדש הם אבן ששימשה לבנין הקירות, על מנת להבטיח יציבות המבנה בעיקר לאור גובהו - כ-15 מטר נבנו קירות עבים מאוד (בין 2 ל-3 מטר על פי יחזקאל). קירות דומים נחשפו במקדשים בתל מגידו ובשכם, האבנים נחצבו וסותתו במחצבות והוסעו אל אתר הבנייה. עצי הבניין היו משלושה סוגים שונים: ארזים שציפו את הקירות והרצפה, ברושים שציפו את הרצפה ועץ שמן לדלתות.
בחפירות הכותל הדרומי, הרובע היהודי ועיר דוד נמצאו כלים ומבנים מתקופת בית המקדש הראשון, אך ללא זיקה מובהקת למקדש. בשנת 1999 ערך הווקף המוסלמי חפירה רחבת שטח באזור הדרומי-מזרחי של הר הבית והוציא משם אלפים אחדים של מ"ק עפר ושפך אותם לנחל קדרון. את העפר הזה מסננים תחת השרביט של דר' גבי ברקאי וצחי צוויג. בעת תהליך הסינון נתגלו ממצאים רבים שיכולים להתפרש כעדות עקיפה לקיומו של מקדש זה, ביניהם בולה עם הכתוב [גא]ליהו [בן] אמר, ממשפחת כהנים שאחד מבניה מוזכר בספר ירמיהו כ"פקיד נגיד בבית ה'", וכן ראש חץ סקיתו-איראני, שהיה בשימוש צבאות נבוכדנצר.
הדביר במקדש הישראלי בערד
מזבח ישראלי בתל ערד
מזבח משוחזר בתל באר שבע
בית המקדש הישראלי בתל דן