stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כפר חב"ד
מוסדות דת

ביישוב בתי כנסת רבים. הגדולים בהם הם בית הכנסת בית מנחם ובית הכנסת 770 במרכז הכפר, בית הכנסת המרכזי בחלק הדרומי ובית נחום יצחק באזור השיכונים
. ביישוב שישה מקוואות לגברים ושני מקוואות לנשים.
כפר חב"ד ב' ומכללת בית רבקה

כפר חב"ד ב' שהוקם בשנת תשל"ה (1975) הוא הרחבה של היישוב, כקילומטר צפונית לו, מעבר לכביש ירושלים–תל אביב, סמוך ליישוב צפריה ולנמל התעופה בן-גוריון. הקריה הוקמה עבור מכללת "בית רבקה" במטרה לשמור על מרחק בין הישיבה בכפר חב"ד א' למוסדות החינוך לנערות. עם קריית החינוך נבנו בתי מגורים, שנועדו לשמש כמקום מגורים לעובדי המכללה ובהם כמה עשרות משפחות.
בקריה מערכת מוסדות חינוך לבנות: חטיבת ביניים, בית ספר תיכון ומכללה להכשרת מורות וגננות. בעשור האחרון נפתחו במקום מגמות לימוד נוספות מלבד חינוך, וכן נפתח מרכז העשרה נפרד לגברים ולנשים ושמו "אשכילה". כמה מהדירות במקום משמשות פנימייה לבנות המתגוררות במקומות מרוחקים.
במוסדות החינוך לומדות כ־1,000 תלמידות, רובן משתייכות לחסידות חב"ד, והן מגיעות ממקומות רבים בישראל ומחוצה לה. במקום בית כנסת, מקווה ואולם אירועים.
לקריאה נוספת

אברהם שמואל בוקיעט, כפר חב"ד - ליקוט משיחותיו ואגרותיו של הרבי מלובביץ' ביחס למקום, בהוצאת ועד כפר חב"ד, שני כרכים, תשס"ד; מהדורה חדשה בכרך אחד בעריכת הרב זושא וולף, 704 עמ', בהוצאת ועד אגודת כפר חב"ד, תשפ"ב
שניאור זלמן ברגר, עבד אברהם אנוכי, מכון אהלי שם, תשע"ב, פרק 12: הקמת כפר לחסידי חב"ד, עמודים 239–257
קן נורטון

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1943 ג'קסונוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בספטמבר 2013 (בגיל 70) לאס וגאס, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  אמריקני
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה טרומן 
 משקל:  100 ק"ג 
 גובה:  1.91 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 משקל:  משקל כבד
 תקופת הפעילות:  1967–1981 (כ־14 שנים)
 מאמן:  אדי פוץ'
 הישגים
 דירוג שיא:  אלוף העולם מטעם מועצת האגרוף העולמית
 
קנת הווארד "קן" נורטון (באנגלית: Kenneth Howard Norton Sr;‏ 9 באוגוסט 1943 – 18 בספטמבר 2013), המכונה "הרקולס השחור", היה מתאגרף אמריקאי במשקל כבד. קריירת האגרוף שלו נמשכה משנת 1967 עד שנת 1981. הוא החזיק בתואר אלוף העולם של מועצת האגרוף העולמית לשנת 1978. נורטון התפרסם בעיקר בשל סדרת הקרבות שניהל נגד מוחמד עלי. את הקרב הראשון ניצח נורטון בהכרעת רוב השופטים, ובשני הקרבות הבאים ניצח עלי. מאזנו כמקצוען עומד על 42 ניצחונות, שבעה הפסדים וקרב אחד שהסתיים ללא הכרעה. 33 מניצחונותיו הסתיימו בנוקאאוט.
נורטון הפסיד בקרב מסעיר על אליפות העולם נגד לארי הולמס ב-1978, בהחלטת רוב השופטים ובהפרש נקודות זעיר. לאחר פרישתו מאגרוף ב-1981, ניתן לנורטון מקום בהיכל התהילה של האגרוף ב-1992.
ביוגרפיה וקריירה

נורטון החל להתאגרף כחובבן בעת שירותו בחיל הנחתים של צבא ארצות הברית, ומאזנו בין 1963-1967 עמד על 24 ניצחונות ושני הפסדים; הוא הוכתר כאלוף המשקל הכבד של חיל הנחתים, ולאחר מכן זכה בכפפות הזהב של צפון קרוליינה. ב-1967 החל להתאגרף כמקצוען.
נורטון החל את דרכו בסדרה של ניצחונות, תחילה על מתאגרפים שוליים ומאוחר יותר על מתמודדים רציניים יותר. הוא למד והשתפר, ומגזין האגרוף '"הזירה", הכריז עליו ב-1970 כעל כוכב עולה. אולם דווקא אז נחל תבוסה מפתיעה על ידי חוזה לואי גארסיה, מתאגרף מוונצואלה. זה היה שיא הקריירה של גארסיה; בקרב הגומלין שלהם, חמש שנים מאוחר יותר, כששניהם כבר מדורגים כטוענים לכתר, ניצח נורטון בנוקאאוט בסיבוב החמישי.
ביוגרפיה וקריירה > נורטון נגד עלי

בתחילת הקריירה שלו לא גבר נורטון על יריבים בעלי שם; אולם לאחר שניצח ב-1972 את הטוען לכתר הנרי קלארק, זכה להכרה עולמית, ונקבע קרב בינו לבין אלוף העולם לשעבר מוחמד עלי. ג'ו פרייז'ר, ששימש כיריב אימונים לנורטון, אמר כי לעלי נכון "קרב לא קל". אף ששניהם היו מתאגרפים מן הצמרת העולמית בשנות השבעים המוקדמות, פרייזר ונורטון מעולם לא התמודדו זה מול זה, הן בשל חברותם והן כיוון שחלקו את אותו מאמן, אדי פוץ'.
לקרב הראשון, שנערך ב-31 במרס 1973, נכנס עלי כפייבוריט ביחס של 5:1 על נורטון, שהיה מדורג אז שישי בעולם. נורטון זכה בהחלטת רוב השופטים לאחר שנים-עשר סיבובים, במהלכם שבר את לסתו של עלי (לדבריו, בסיבוב ה-11; מאמנו של עלי, אנג'לו דנדי, סבור כי הדבר קרה מוקדם יותר במהלך הקרב).
שישה חודשים מאוחר יותר גבר עלי על נורטון בקרב הגומלין, גם הוא בהחלטת רוב השופטים. נורטון הופיע לקרב במשקל נמוך במיוחד (93 ק"ג), ורבים סברו כי הוא התאמן יתר על המידה ולא הגיע לקרב בכושר אידיאלי. במהלך הקרב החליפו השניים מהלומות רבות; סגנון ההגנה יוצא הדופן של נורטון הקשה על עלי, ונורטון היה התוקפן במהלך רוב הקרב. הפסד בקרב זה עלול היה לערער מאוד את מעמדו של עלי כ"גדול מכולם" (תואר שהעניק לעצמו). הקרב שודר על ידי רשת ABC בצמוד לדברי פרשן האגרוף הווארד קוסל, חברו הקרוב של עלי, שטען לאורך הקרב כולו באוזני הצופים כי עלי שולט בקרב, דבר שעמד בסתירה להחלטת השופטים, הצמודה מאוד והשנויה במחלוקת.
ביוגרפיה וקריירה > הקרבות מול פורמן וקווארי

ב-1974 התמודד נורטון על אליפות העולם מול אלוף העולם הבלתי מעורער ג'ורג' פורמן, בקרב שנערך בקראקס, ונצואלה. לאחר סיבוב ראשון שקול, שלח פורמן את נורטון אל החבלים במכה תחתית בסיבוב השני. נורטון לא נפל לקרשים, אך איבד את יציבותו, ולאחר שהופל פעמיים נוספות במהלך אותו סיבוב, הפסיק השופט את הקרב.
ב-1975 גבר נורטון על ג'רי קווארי בנוקאאוט טכני בסיבוב החמישי, וזכה שוב בתואר הפחות בחשיבותו של ה-NABF, קרן האגרוף הצפון אמריקנית, אותו הפסיד לעלי שנתיים קודם לכן.
ביוגרפיה וקריירה > הקרב השלישי נגד עלי

ב-28 בספטמבר 1976 נפגשו נורטון ועלי, שהיה כעת אלוף העולם הבלתי מעורער לאחר שגבר על פורמן ב-1974, בפעם השלישית והאחרונה. קרב זה סימל, בעיני רבים, את ראשית דעיכתו של עלי כאלוף; גם בקרב זה הייתה החלטת השופטים, שהתקבלה פה-אחד לטובת עלי, שנויה במחלוקת; צופים ופרשנים רבים סברו כי נורטון ניצח בקרב. גם עלי, נורטון ואנשי צוותם סברו כך; בסוף הסיבוב החמישה-עשר הניף נורטון את ידיו לאות ניצחון, בעוד עלי השתרך חפוי ראש לפינתו. אנשי שני המחנות נראו מופתעים מהחלטת השופטים. נורטון טען כי קרב זה היה האחרון שבו השקיע את כל-כולו, שכן חש אכזבה נוכח החלטת השופטים כי הפסיד בקרב בו ברור לו שניצח. עלי אמר לאחר הקרב כי "חשתי שאני מובס. אולם השופטים העניקו לי את הניצחון, ואני אסיר תודה להם על כך."
ביוגרפיה וקריירה > הקרב מול יאנג ואליפות העולם

1977 הייתה שנה מוצלחת עבור נורטון. הוא גבר על דוויין בוביק, כישרון עולה שהיה בלתי מנוצח עד אז, בנוקאאוט בסיבוב הראשון; מאוחר יותר באותה שנה ניצח את אלוף אירופה, לורנצו זנון. בדרכו להתמודדות נוספת על אליפות העולם מול עלי עמד ג'ימי יאנג, שהיה מדורג שני בעולם לאחר ניצחונותיו על רון לייל ועל אלוף העולם לשעבר ג'ורג' פורמן. נורטון גבר על יאנג בהחלטת רוב השופטים לאחר קרב בן חמישה-עשר סיבובים; המנצח הוועד על ידי מועצת האגרוף העולמית להתמודד מול מוחמד עלי, אלוף העולם, אם כי מחנהו של עלי הודיעו למועצה כי הם אינם מעוניינים בקרב רביעי מול נורטון. כך או כך, התוכניות השתנו בעקבות ההפסד של עלי לליאון ספינקס ב-15 בפברואר 1978. כעת היה על ספינקס להתמודד מול נורטון, שדורג על ידי המועצה ראשון בעולם, אולם הוא העדיף להגן על תוארו בקרב גומלין מול עלי. המועצה הגיבה בהחלת מעמד של קרב אליפות בדיעבד על הקרב בין נורטון ליאנג בשנה הקודמת, כשהיא מכריזה על נורטון כאלוף העולם מטעמה.
ביוגרפיה וקריירה > אובדן התואר ופרישה

בקרב הראשון להגנת התואר התייצב נורטון לקרב בן חמישה-עשר סיבובים מול הטוען החדש לכתר, המדורג ראשון בעולם, לארי הולמס. הקרב נערך ב-9 ביוני 1978, ובסופו הוענק התואר להולמס בהחלטת שופטים צמודה במיוחד (שני שופטים ניקדו 143-142 לטובת הולמס, ושופט אחד 143-142 לטובת נורטון). הקרב, ובמיוחד הסיבוב האחרון בו, נחשב לאחד מקרבות המשקל הכבד הטובים ביותר בכל הזמנים. הולמס החזיק בתואר במשך שנים רבות, אך דירג את הקרב מול נורטון כקשה ביותר מבין 75 הקרבות שהשתתף בהם.
לאחר ההפסד להולמס, ניצח נורטון את רנדי סטפנס, שהיה מדורג שישי בעולם, בנוקאאוט, לפני שפגש בארני שייוורס בקרב שהמנצח בו עתיד היה להתמודד על התואר מול הולמס. נורטון הוכרע על ידי שייוורס בסיבוב הראשון, ונראה היה שהקריירה שלו בדעיכה; אחרים גרסו שנורטון לוקה בחוסר ביטחון עצמי נגד מתאגרפים בעלי עצמת אגרוף גדולה, כפורמן, ארני שייוורס וכן, מאוחר יותר, גרי קוני. נורטון עצמו כפר בטענה זו, מה גם שהיה מעבר לשיאו כשפגש בשייוורס ובקוני.
בקרבותיו הבאים השיג נורטון תיקו מול סקוט לדוקס וניצחון דחוק על רנדל קוב, שניהם רחוקים מצמרת המשקל הכבד באותה תקופה. אף על פי כן העניק הניצחון על קוב לנורטון הזדמנות אחרונה לחזור לצמרת, וב-11 במאי 1981 הוא פגש בזירה בגרי קוני, טוען לכתר מהשורה הראשונה (שהיה עתיד להתמודד מול הולמס). בשלב מוקדם מאוד בקרב התברר כי נורטון אינו עוד המתאגרף שהיה; אגרוף לכליה ששלח קוני הצמיד את נורטון לחבלים, שם המשיך לספוג חבטות במשך כדקה בטרם החליט שופט הזירה, טוני פרז, להפסיק את הקרב. לאחר ההפסד לקוני פרש נורטון מאגרוף.
חייו האישיים ומותו

נורטון היה נשוי שלוש פעמים, והוא אב לבן מאשתו הראשונה ולשלושה ילדים נוספים מאשתו השנייה.
בשנותיו המאוחרות סבל נורטון ממספר התקפי לב, והוא נפטר בלאס וגאס ב-18 בספטמבר 2013. בין הסופדים לו היו ג'ורג' פורמן, שאמר עליו שהיה "ההגון שבכולם", ולארי הולמס, שאמר כי נורטון "יחסר לרבים בעולם האגרוף ומחוצה לו."
צעד גדול קטן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ודי פיקו
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי בלנטיין 
 הוצאה בשפת המקור:  בלנטיין
 תאריך הוצאה:  2016 
 מספר עמודים:  480
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר
 תאריך:  2017
 תרגום:  קטיה בנוביץ'
 
צעד גדול קטן (באנגלית: Small Great Things), הוא רומן מאת הסופרת האמריקאית ג'ודי פיקו משנת 2016. הספר עוסק בנושא הגזע באמריקה, ובמרכזו גיבורת הסיפור, רות ג'פרסון, אחות מיילדת אפרו-אמריקאית.
תקציר העלילה

הסיפור הוא על רות ג'פרסון, אחות מיילדת העובדת בבית חולים בקונטיקט. כשהיא מתחילה לטפל בתינוק של זוג פעילי עליונות לבנה, הם דורשים שהיא לא תורשה לגעת בבנם. כשהתינוק מת והיא חברת הצוות היחידה שהייתה בקרבתו, בית החולים בוחר להפוך אותה לשעיר לעזאזל, ובעקבות תלונת ההורים, היא מועמדת לדין באשמת רצח. הסיפור מסופר משלוש נקודות מבט: של רות; של הסנגורית הלבנה שלה, קנדי מקווארי, הסבורה שזה רק יזיק לרות להעלות את נושא הגזע בבית המשפט; ושל טרק, גלוח-הראש אשר שכל את בנו ומבקש לנקום ברות.
הדמויות > דמויות ראשיות

רות ג'פרסון: אחות עם ותק של 20 שנה בבית החולים מרסי-מערב
אדיסון: בנה של רות, ספורטאי ותלמיד תיכון מצטיין
אדיסה: אחותה של רות, נולדה בשם רייצ'ל, אך שינתה את שמה לשם אפריקאי; בעלת אידאולוגיות לאומניות-שחורות
לואיז: אמן של רות ואדיסה, עובדת כבר 50 שנה כמשרתת בביתם של משפחת האלוול
טרק באוור: גזען לבן עם קעקוע צלב קרס על קרקפתו; בנו דייוויס מת בבית החולים בגיל שלושה ימים
בריטני "בריט" באוור: אשתו של טרק, אמו של דייוויס, ובתו של פרנסיס
פרנסיס: אביה של בריט ומנהיג התנועה המקומית לעליונות לבנה
קנדי מקווארי: הסנגורית הציבורית של רות
וולאס מרסי: מנהיג רוחני שחור ודמות טלוויזיונית פופולרית
הדמויות > דמויות משניות

מיכה: בעלה של קנדי
ויולט: בתם של קנדי ומיכה, בת ארבע
לוסיל: אמה של קנדי, "מהדור הישן" של הדרום של ארצות הברית
סאם הלוול: דמות מתחילת ימי הטלוויזיה, ומנהל רשת עשיר; אמה של רות עובדת כמשרתת עבור משפחתו
מיס מינה: אשתו של סאם, לאחר מותו אמה של רות ממשיכה לעבוד עבורה
כריסטינה: בתם של סאם ומינה, בת גילה של רות; הילדות גדלות יחד ולומדות באותה כיתה
קורין: אחות שעובדת לצד רות
השופט "רעם" טרנר: השופט במשפטה של רות
הווארד: עורך דין זוטר המסייע לקנדי בהגנתה של רות
מארי: האחות האחראית על רות בבית החולים
אדל: אמה של בריט
ביקורת

הספר זכה הן לשבחי הביקורת, והן לביקורות מעורבות. בביקורתה ב"וושינגטון פוסט", אלנור בראון קראה לספר "הרומן החשוב ביותר שכתבה ג'ודי פיקו. כן, אינטרוספקטיבי, וקולע לכותרות החדשותיות של היום, הוא יאתגר את הקוראים". אך היא גם הרגישה שהספר "ארוך מדי, הולך קצת לאיבוד באמצע, ונוטה למלודרמה". רוקסן גיי כתבה ב"ניו יורק טיימס" שדמותו של טרק הגזען הייתה כתובה היטב, אך דמותה של רות, השחורה, לא הייתה אמינה. "ככל שאנו רואות יותר את רות ואת משפחתה, כך הדימוי שלהם מרגיש כמו 'בינגו של אנשים שחורים' - כאילו פיקו מנסה לכתוב את דרכה לאורך רשימת מכולת שחורה בניסיון להגיד את כל מה שיש להגיד על גזע בספר אחד". היא סברה שהספר הוא "רומן פגום" אך בה בעת הרגישה "נדיבה" כלפי הספר והסופרת, ונתנה "לה קרדיט על זה שניסתה, ושתמכה בכתיבתה עם מחקר קפדני, כוונות טובות ומודעות לכך שהיא עלולה לטעות". היא סיימה את הביקורת שלה באמירה: "הרומן מבולגן, אבל כך גם האקלים הגזעי שלנו".
הוצאה בעברית

כנרת זמורה-דביר, מאי 2017. תרגום: קטיה בנוביץ'. 464 עמ'.
הערות שוליים

↑  Clark, Alex (23 בדצמבר 2016). "Jodi Picoult: 'Trump supporters need my book'". the Guardian (באנגלית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Small Great Things Movie (Development): Feb. 1, 2017 - added drama as a genre - Movie Insider". Movie Insider.
↑  "SMALL GREAT THINGS by Jodi Picoult | Kirkus Reviews".
↑  Small Great Things by Jodi Picoult - Review | BookPage, BookPage.com (באנגלית)
↑  Small Great Things, www.bookreporter.com
↑  bellawilfer7, Jodi Picoult “Small Great Things”- book review, litcritpop, ‏2018-02-07 (באנגלית)
↑  Brown, Eleanor (2016-10-13). "'Small Great Things' is the most important novel Jodi Picoult has ever written". Washington Post (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-11-21.
↑  Gay, Roxane (2016-10-11). "Jodi Picoult's New Novel Reviewed by Roxane Gay". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-11-21.
דן הלפרן

| --- | --- |

 לידה:  1942 (בן 83 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
דן הלפרן (נולד בשנת 1942) הוא דיפלומט ועיתונאי ישראלי, אשר היה בעבר בכיר במשרד האוצר וכיהן כציר הכלכלי בשגרירות ישראל בארצות הברית. שימש יו"ר הוועד המנהל של מכון ירושלים למחקרי מדיניות, יו"ר עמותת פסטיבל ישראל, יו"ר האספה הכללית של הצוללת הצהובה ויו"ר דירקטוריון אקדמון.
ביוגרפיה

נולד בירושלים. התגייס לשירות צבאי בחיל המודיעין בשנת 1960. בשנת 1967 השלים תואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו שימש כתב בפי האתון, עיתון האוניברסיטה העברית.
בשנים 1965–1975 שימש כתב כלכלי, עורך ומגיש בקול ישראל ופרשן כלכלי בטלוויזיה הישראלית, בין השאר בתוכנית הרדיו הכלכלית ברשת ב' "על מספרים ואנשים – מגזין המשק והחברה", יחד עם צבי קסלר, יצחק טישלר ויצחק טאוב.
בשנת 1963 הצטרף לשירות הציבורי במשרד האוצר. היה יועץ לשר פנחס ספיר, דובר המשרד וסמנכ"ל לקשרים בינלאומיים. בתפקידו זה ניהל בין השאר את פעילות ממשלת ישראל נגד החרם הערבי, שהובילה להעברת חוק בקונגרס האמריקאי שעליו חתם הנשיא קרטר, שהפך את הכניעה לחרם הערבי לעבירה פלילית. בשנת 1979 מונה לציר הכלכלי בשגרירות ישראל בארצות הברית. היה ראש המשלחת הישראלית למשא ומתן על הסכם הסחר החופשי ושותף להגדלת הסיוע האמריקאי לישראל לרבות הפיכתו כולו למענק.
בשנת 1986 עזב את השירות הציבורי, ועם חזרתו לישראל הקים יחד עם אלוף במיל' מנחם מרון את חברת איפטיק בע"מ, המייעצת לחברות ישראליות המרחיבות את עסקיהם בעולם ולחברות בינלאומיות שרוצות לפעול בישראל. משמש מנהל החברה עד היום.
הלפרן היה יו"ר ועדת ההשקעות בקרנות הנאמנות של ביטוח ישיר, ושימש חבר במועצות המנהלים של חברת החשמל, חברת אל-על, ארזים קופות גמל, קופות הגמל של הבנק הבינלאומי, נייר חדרה, קרן קיסריה ועוד.
חיים אישיים

הלפרן גר בירושלים, נשוי לרונית ואב לחמישה.
פעילות ציבורית

משנת 1991 ועד היום משמש יו"ר העמותה של פסטיבל ישראל.
משנת 2010 ועד היום משמש יו"ר הוועד המנהל של מכון ירושלים לחקר ישראל.
משנת 2011 ועד היום משמש יו"ר האספה הכללית של הצוללת הצהובה.
בשנים 2006–2012 חבר בחבר הנאמנים באוניברסיטה העברית בירושלים ומכון טרומן.
בשנים 2009–2014 יו"ר ההנהלה של מט"י ירושלים.
בשנים 1986–1991 היה יו"ר מועצת המנהלים של מוזיאון ישראל.
הערות שוליים

↑  הדה בושס, ליבראליזציה בשירות השידור, הארץ, 11 בנובמבר 1968
↑  Special Interview Impact of Boycott on Israel, Jewish Telegraphic Agency, ‏25April 25, 1975
↑  עתי"ם, ישראל תחזיר לארה"ב 51 מיליון דולר מהסיוע, חדשות, 23 בינואר 1986
יוסף פריאל, 'הסיוע': המרכיב היציב ביחסי ישראל-ארה"ב, דבר, 3 בינואר 1982
↑  חברי הנהלת פסטיבל ישראל, באתר jerusalemjazzfestival.org.il, נלקח ב-15 במאי 2017
↑  מכון ירושלים, הוועד המנהל, באתר מכון ירושלים לחקר מדיניות, נלקח ב-15 במאי 2017
↑  הסיוע לעסקים הקטנים והבינוניים - ישיבה של ועדת הכלכלה, באתר אתר הכנסת, ‏י"ח סיון תשע"ג, 27 במאי 2013
הזירה (מגזין)

| --- | --- |
שער המהדורה הראשונה של "הזירה" מ-1922
שער המהדורה הראשונה של "הזירה" מ-1922
 תדירות:  ירחון 
 תאריכי הופעה:  1922–הווה (כ־103 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  לוס אנג'לס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  0035-5410
 www.ringtv.com
 
הזירה (באנגלית: The Ring וגם Ring Magazine) הוא מגזין אמריקני, הנחשב לחשוב בעולם בנושא האגרוף.[דרוש מקור]
היסטוריה

המגזין "הזירה" התפרסם לראשונה בשנת 1922, ובתחילת דרכו התמקד בנושאי ההיאבקות והאגרוף. עם השנים והשחיקה המקצועית שחלה בנושא ההיאבקות המקצוענית, החל להתמקד בנושאי האגרוף בלבד.
 המגזין בבעלותו של המתאגרף לשעבר אוסקר דה לה הויה. המגזין עוסק בכיסוי עיתונאי מפורט של כל תחומי האגרוף כולל תיאורי קרבות ואירועים חברתיים או שערורייתיים הקשורים בהם, וכן מתן חשיפה וקידום למתאגרפים אלמוניים.
קביעת אלוף העולם של "הזירה"

בשנת 2002 הוחלט במערכת המגזין לבצע ניקוי והשלטת סדר וארגון בכל הנושא של הכתרת אלופי העולם באגרוף. הטענה העיקרית הייתה כי הריבוי הקיים של גופים ומארגנים שונים, יוצרת מדיניות מעורפלת ובלתי ברורה של התנאים הנדרשים לקביעתו והכתרתו של אלוף העולם . כך למשל, אורגנו קרבות אליפות בין מתחרים חלשים אשר בסיומם נקבע אלוף, אך אותם גופים דחו ניסיונות לארגן קרבות הגנה על התואר של הזוכה, מול אלופים חזקים יותר שהוכרו על ידי ארגון מתחרה אחר. לעיתים אורגנו קרבות הגנה על התואר בין מתחרים שאינם שווי כוחות כך שזהות המנצח נקבעה למעשה מראש כברורה ומועדפת על המארגנים משיקולי כסף או יוקרה. בנוסף לכך, לעיתים ננקטו סנקציות נגד מתאגרפים שסירבו לתנאים שונים של קרב שאינם ספורטיביים בעליל, כגון שלילת תוארם.
בכוונתו של המגזין הייתה ליצור שקיפות באמצעות קביעת קריטריונים ברורים וקשיחים אשר על פיהם יקבע דירוגו של כל מתאגרף בקטגוריית המשקל שהוא מתחרה בה. בחודש מאי 2012 פרסם המגזין מדיניות חדשה בנוגע להכתרת והדחת אלופים במטרה לעודד את המדורגים ראשונים להילחם אחד מול השני ובכך לשדרג את הרמה המקצועית והספורטיבית של הענף, ובמקביל לכך גם את העניין הציבורי בו.
להלן הקריטריונים המעודכנים נכון למאי 2012:
קביעת אלוף העולם של "הזירה" > הכתרת אלוף

ניצחון בקרב על אלוף מכהן.
ניצחון בקרב בין שני המדורגים ראשונים ברשימת המגזין. (או בקרב בין הראשון והשלישי, כאשר המרחק בינו לבין השני בדירוג הוא זניח).
כאשר לא קיים אלוף מכהן בקטגוריית משקל כלשהי, יקבע האלוף על ידי קרב בין המדורגים במקומות השני והשלישי. במידה ויסרבו לקיים קרב ביניהם, יקבע האלוף שינצח בקרב את המדורג רביעי, ובמידה ויסרב, את המדורג חמישי.
קביעת אלוף העולם של "הזירה" > הדחת אלוף

הפסד בקרב.
מעבר להתחרות בקטגוריית משקל שונה.
פרישה.
האלוף לא קיים קרב במשקל כלשהו במשך 18 חודשים רצופים.
האלוף לא קיים קרב במשקל שלו במשך 18 חודשים רצופים, גם אם קיים קרב במשקל שונה.
האלוף לא קיים קרב מול אחד מחמשת המדורגים ראשונים במשקל כלשהו במשך שנתיים.
קביעת אלוף העולם של "הזירה" > לגיטימציה

שיטת הדירוג של מגזין "הזירה" לאלופי העולם באגרוף במשקלים השונים, הוכרה כאובייקטיבית ומייצגת, על ידי שני ערוצי הטלוויזיה העיקריים המסקרים את תחום האגרוף בארצות הברית: ESPN ו-HBO וגם על ידי ה-BBC הבריטי. לעובדה זו חשיבות רבה שכן התמלוגים מערוצי הטלוויזיה מהווים מקור הכנסה משמעותי בענף, ולכן הכרתם בלגיטימציה ובאובייקטיביות של הדירג מסייעת בגיוס מימון נוסף לקרבות, ומהווה מניע לצופים להסכים ולשלם עבור הצפייה בקרב הוגן ולא כזה שתוצאותיו נקבעו מראש.
אלופי העולם במשקל כבד של "הזירה"

| מספר | אלוף | תקופה |
| --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הברית ג'ק דמפסי | 1922-23/9/1926 |
| 2 | ארצות הברית ג'ין טאני | 23/9/1926-31/7/1928 |
| 3 | גרמניה מקס שמלינג (ניצח את ג'ק שארקי) | 12/6/1930-21/6/1932 |
| 4 | ארצות הברית ג'ק שארקי | 21/6/1932-29/6/1933 |
| 5 | איטליה פרימו קרנרה | 29/61933-14/6/1934 |
| 6 | ארצות הברית מקס בר | 14/6/1934-13/6-1935 |
| 7 | ארצות הברית ג'יימס ג'יי בראדוק | 13/6/1935-22/6/1937 |
| 8 | ארצות הברית ג'ו לואיס | 22/6/1937-27/9/1950 |
| 9 | ארצות הברית אזרד צ'ארלס | 27/9/1950-18/7/1951 |
| 10 | ארצות הברית ג'רסי ג'ו וולקוט | 18/7/1951-23/9/1952 |
| 11 | ארצות הברית רוקי מרציאנו | 23/9/1952-27/4/1956 פרש |
| 12 | ארצות הברית פלויד פטרסון (ניצח את ארצ'י מור) | 30/11/1956-26/6/1959 |
| 13 | שוודיה אינגמר יוהנסון | 26/6/1959-20/6/1960 |
| 14 | ארצות הברית פלויד פטרסון | 20/6/1960-25/9/1962 |
| 15 | ארצות הברית סוני ליסטון | 25/9/1962-25/2/1964 |
| 16 | ארצות הברית מוחמד עלי | 25/21964-8/3/1971 |
| 17 | ארצות הברית ג'ו פרייז'ר | 8/3/1971-22/1/1973 |
| 18 | ארצות הברית ג'ורג' פורמן | 22/1/1973-30/10/1974 |
| 19 | ארצות הברית מוחמד עלי | 30/10/1974-15/2/1978 |
| 20 | ארצות הברית ליאון ספינקס | 15/2/1978-15/9/1978 |
| 21 | ארצות הברית מוחמד עלי | 15/9/1978-2/10/1980 |
| 22 | ארצות הברית לארי הולמס | 2/10/1980-21/9/1985 |
| 23 | ארצות הברית מייקל ספינקס | 21/9/1985-27/6/1988 |
| 24 | ארצות הברית מייק טייסון | 27/6/1988-11/2/1990 |
| 25 | אנגליה לנוקס לואיס | 6/2/2004-2002 (פרש) |
| 26 | אוקראינה ויטלי קליצ'קו | 24/4/2004-9/11/2005 (פרש) |
| 27 | אוקראינה ולדימיר קליצ'קו (ניצח את רוסלן צ'נגייב) | 20/6/2009-28/11/2015 |
| 28 | אירלנד טייסון פיורי (ניצח את ולדימיר קליצ'קו) | 28/11/2015-1/2/2018 |
| 29 | אירלנד טייסון פיורי (ניצח את דאונטיי וויילדר) | 22/2/2020-13/8/2022 (פרש) |
| 30 | אוקראינה אלכסנדר אוסיק  (ניצח את אנתוני ג'ושוע) | 20/8/2022-היום |
המתאגרפים הטובים ביותר בכל הזמנים

בשנת 2003 פרסם המגזין את רשימת 100 המתאגרפים הטובים ביותר בכל הזמנים. הרשימה מתייחסת לכל קטגוריות המשקל ולכל ארצות המוצא של המתאגרפים.
הקריטריונים שנקבעו לצורך הרכבת הרשימה היו:
אחוז הניצחונות בנוק אאוט מסך כל הקרבות שניהל כל מתאגרף.
מספר הניצחונות בנוק אאוט או בנוק אאוט טכני שהשיג כל מתאגרף.
האיכות היחסית של היריבים שאותם ניצח במהלך הקריירה.
את מי מיריביו העיקריים לא הצליח לנצח בנוק אאוט.
להלן רשימת 10 הראשונים ברשימת הגדולים בכל הזמנים:
ג'ו לואיס
סם לנגפורד
ג'ימי ווילד
ארצ'י מור
סנדי סדלר
סטנלי קטצ'ל
ג'ק דמפסי
בוב פיצסימונס
ג'ורג' פורמן
ארני שייברס
הערות שוליים

↑  THE RING updates championship policy - Ring TV
↑  Ring Magazine's 100 Greatest Punchers
ברוך שלום הלוי אשלג

הרב ברוך שלום הלוי אשלג (מכונה גם הרב"ש; ז' בשבט ה'תרס"ז, 22 בינואר 1907 - ה' בתשרי ה'תשנ"ב, 13 בספטמבר 1991) היה אדמו"ר ומקובל, בנו בכורו וממשיך דרכו של הרב יהודה לייב הלוי אשלג, מחבר פירוש "הסולם" על ספר הזוהר. בין חיבוריו: "שלבי הסולם", "דרגות הסולם", "ברכת שלום" ו"אגרות הרב"ש".
חייו

ברוך שלום הלוי אשלג נולד בוורשה שבפולין הקונגרסאית ב-22 בינואר 1907. בגיל תשע החל ללמוד אצל אביו והצטרף אליו בנסיעות לרבי מפוריסוב ולרבי מבעלז. בגיל שלוש עשרה (1921) עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשיך את לימודיו בישיבת תורת אמת של חסידות חב"ד בירושלים. בגיל שבע עשרה הוסמך לרבנות.
הוא ליווה את אביו בנסיעות ומילא שליחויות עבורו. כאשר היה אביו חולה העביר שיעורים במקומו. בעקבות מחלוקות שפרצו על זכויות הפצת ספר הזוהר עם פירוש "הסולם" של אביו, עזב הרב אשלג את הארץ לתקופה של שלוש שנים שבהן שהה בעיקר בבריטניה. מסר שיעורי קבלה רבים בגייטסהד ועוד. אף על פי שלימד קבלה, השתדל כמו אביו ששמו לא יפורסם בתור מקובל. אשתו, פייגה, מעידה כי אפילו שכניהם לא ידעו שהוא מלמד את תורת הנסתר.
מסוף שנות השישים והוא החל ללמד קבלה בחוגים נרחבים יותר. הוא נהג להגיע לכל מקום שבו הייתה דרישה ללמוד קבלה. בין היתר נסע דרך קבע ללמד בחברון, טבריה וירושלים.
בשנת 1976 הרחיב הרב אשלג את בית מדרשו. החדר בביתו הצנוע בבני ברק, הפך לבית כנסת רחב ידיים אשר נבנה ברחוב חזון איש בבני ברק. הוא עצמו עבר להתגורר בקומה השנייה של הבניין. מדי פעם נהג לנסוע לטבריה להתבודדות.
בשנת 1983 הצטרפו כארבעים תלמידים חדשים. כדי לזרז את השתלבותם בקבוצה החל לכתוב מאמרים, המתארים את דרך ההתפתחות הרוחנית הרצויה לדעתו. משנת 1984 נהג לכתוב מאמר מדי שבוע ולפרסמו בין תלמידיו. ברבות הימים אספו תלמידיו את כל אותם מאמרים שכתב ואגדו אותם לסדרת ספרים בשם "שלבי הסולם".
בין היתר שמעו בסוף ימיו את שיעוריו אמן הזכוכית ג'רמי לנגפורד, האלוף ומזכיר הממשלה (לימים) אביחי מנדלבליט והזמר דני גולן ("צמד דרום").
בכ"ט בסיון ה'תש"ן 22 ביוני 1990, נפטרה אשתו. בחנוכה ה'תשנ"א, תשעה חודשים לפני מותו, נישא בשנית, למרות התנגדויות רבות, לפייגה לונץ והוא בן 84, באומרו: "עניין החתונה אצלי אין בו דבר מלבד רוחניות, ולפיכך לא אנוח ולא אשקוט עד שאמלאו".
נפטר בערב שבת תשובה, ה' בתשרי ה'תשנ"ב (1991), ונקבר בהר המנוחות בירושלים. על שמו היישוב ברוכין בשומרון.
ספריו

הרב ברוך שלום התנגד בחייו נחרצות לכך שידפיסו פרשנות שלו על כתבי אביו, בהסתמכו על דברי אביו "שכל מעיין בינוני יכול להבין דברי" (הקדמת תלמוד עשר ספירות) וכן מתוך חשש שהעניינים יגיעו לאנשים לא הגונים שישתמשו בחכמת הקבלה כדי להרוויח ממון[דרוש מקור]. תלמידיו הוציאו מתורתו לאחר פטירתו, באמרם שאין מדובר בפרשנות על כתבי אביו אלא בהפצת חכמת הקבלה בשפה פשוטה בקרב העם.
ספר "שמעתי" – מחברתו שבה רשם את דברים ששמע מאביו בלימוד משותף. הספר מכיל מאמרים המתארים את המצבים הרוחניים שעובר האדם בדרכו. לפני מותו הוריש הרב אשלג את המחברת לתלמידו מיכאל לייטמן, וזה הוציאה לאור שלוש שנים מאוחר יותר. מקור השם הוא הכיתוב שרשם הרב ברוך על כריכת המחברת. במהדורה השנייה והלאה נוספו "ניגוני העולם הבא" – תווי הניגונים של 15 מהניגונים שחיברו הרב יהודה לייב הלוי אשלג ובנו הרב ברוך שלום.
אגרות הרב"ש - אגרות ששלח לתלמידיו בזמן שהותו בחוץ לארץ. באיגרותיו הוא עונה על שאלותיהם בנוגע לדרכם הרוחניות, עומד על המשמעות הרוחנית של חגי ישראל על פי הקבלה ועוד.
דרגות הסולם – ספר בן שני כרכים המורכב בעיקרו מרשימות שכתב כהכנה למאמרים או כתשובות לתלמידיו.
שלבי הסולם – חיבור בן חמישה כרכים המאגד בתוכו את כל מאמרי הרב"ש אשר נכתבו בין השנים 1984–1991. בחיבור זה פורס הרב ברוך בצורה מקיפה את יסודות משנתו, החל מעבודת האדם בקבוצה, המהווה את עקרון היסוד במשנתו, וכלה בפירוש קבלי על התורה כאלגוריה לדרכו הרוחנית של האדם.