stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טים קרינג
ביוגרפיה

קרינג נולד במחוז אל דוראדו שבקליפורניה. הוא למד בבית הספר לאמנויות הקולנוע (USC) שבאוניברסיטת דרום קליפורניה.
את הקריירה שלו החל בשנת 1985 כתסריטאי בסדרות טלוויזיה, אשר ביניהן: "Misfits of Science" ו"אביר על גלגלים". בשנת 1987 כתב ביחד עם ג'ף לואב את התסריט לסרט "זאב צעיר 2". בשנת 1994 כתב את התסריט לסרט הטלוויזיה "ללא הסכמה", ששודר ב-ABC וכיכבו בו ג'ני גארת' וג'וני גאלקי. בשנת 1996 החל לעסוק גם בהפקה, עם סדרת הטלוויזיה "שיקגו הופ" (בה הפיק 3 פרקים), ולאחר מכן שימש כמפיק בפועל של הסדרה "פרובידנס", ל-45 פרקים. קרינג יצר שלוש סדרות. הראשונה היא "Strange World", אותה יצר בשיתוף עם הווארד גורדון. השנייה היא "ג'ורדן", והשלישית, והמצליחה ביותר שלו, שנכון ל-2009 משדרת את העונה הרביעית שלה, היא "גיבורים", העוסקת בסיפוריהם של אנשים רגילים אשר מגלים כי בבעלותם כוחות על-־טבעיים ובאופן שבו יכולות אלו משפיעות על חייהם.
קרינג היה מועמד פעמיים לפרס אמי תחת הקטגוריה "סדרת הדרמה היוצאת מן הכלל". הפעם הראשונה הייתה בשנת 1997, על עבודתו בסדרה "שיקגו הופ", והפעם השנייה הייתה בשנת 2007, על עבודתו בעונה השנייה של "גיבורים". בשנת 2008 זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה על העונה השנייה של "גיבורים". בשנת 2015 עלתה לשידור הסדרה "דיג" שכתב והפיק ביחד עם הישראלי גידי רף, וגם המיני-סדרה שיצר עבור רשת NBC "גיבורים: התחייה", המהווה סדרת המשך ל"גיבורים".
בשנת 2018 נמנה מבין מפיקי הסרט "In the Cloud" בהשתתפותם של ג'סטין צ'טווין וגבריאל ביירן.
חוק בר-למברט

דוגמה לחוק בר-למברט, קרן לייזר ירוק פוגעת בתמיסה רודמין 6G. ככל שהקרן מתקדמת בתוך התמיסה עוצמתה נחלשת.
חוק בר-למברט או חוק בר-למבר (באנגלית: Beer-Lambert law) הוא חוק פיזיקלי הנותן את הקשר בין בליעת אור במעבר דרך נוזל לבין ריכוז החומר הבולע בנוזל.
A=\ \varepsilon _{\lambda }Cb
תפקוד המשתנים בחוק:
A - הבליעה, מוגדרת כמינוס לוג שבר האור העובר,  A=-\log _{10}\left({\frac {I}{I_{0}}}\right) כאשר I היא עצמת האור העוברת ו I0 היא עצמת האור הפוגע בדוגמה.
b אורך התא, או מסילה אופטית, (המרחק שעושה קרן האור בנוזל, מסומן לעיתים גם ב-l) בדרך כלל ביחידות של ס"מ.
C ריכוז החומר הבולע במולר.
ו- ελ מקדם הבליעה, או הבליעה המולארית, של החומר באורך גל λ. מייצג את הקבוע הנסיוני לכמות האור הנבלעת על ידי תא באורך 1 ס"מ בו תמיסה בריכוז 1M. הבליעה המולארית תלויה בסוג החומר (כל חומר בולע במידה שונה) וכן באורך הגל. לכל חומר אורך גל מיטבי  \lambda _{max}, בו הבליעה היא המקסימלית.
כאשר ישנם מספר צורונים הבולעים אור בתמיסה, תהיה הבליעה קומבינציה ליניארית של הריכוזים שלהם:
A=\ b\Sigma _{i}\varepsilon _{i}C_{i}
ניתן לחשב ריכוזו של אחד הצורונים הבולעים בתערובת כזו בשיטת ההוספה הסטנדרטית.
ניתן למצוא את מקדם הבליעה על ידי ציור גרף של הבליעה עבור ריכוזים שונים (ידועים) באותו תא. השיפוע המתקבל הוא מקדם הבליעה.
החוק נקרא על שם אוגוסט בר ויוהאן היינריך למברט.
גזירה

חוק בר-למבר הוא שילוב חוק למבר שקבע כי הבליעה יחסית לדרך האופטית וחוק בר שקבע את התלות הליניארית בריכוז. גזירת חוק בר למבר פשוטה: נחלק את הדוגמה למקטעי דרך קטנים בכיוון ניצב להתקדמות אלומת האור. עצמת האור שעבר דרך פרוסה דקה כזו נמוכה מזו שנכנסה לפרוסה בשל אובדן פוטונים שנכנסו אך נבלעו בדרך. רק חלק קטן של האור נבלע בכל פרוסה וניתן לכתוב משוואה דיפרנציאלית פשוטה. 
נגדיר את כיוון התקדמות האור בתמיסה כציר Z ונסמן את עובי הפרוסה הדקה dz, הפרש עצמת האור עקב הבליעה בפרוסה הדקה dI הוא החלק היחסי  \beta  של העצמה הנכנסת I.
dI=\beta Idz או
dI/dz=\beta I
נניח כי לחלקיקים חתך בליעה כלומר שטח בניצב לכיוון התקדמות האור כך שפוטון נבלע אם הוא פוגע בחלקיק ועובר אם לא פגע בדרכו בחלקיק. A ו-dz הם השטח והעובי בהתאמה של הנפח בו עובר האור; כיוון ש-dz קטן הרי שניתן להניח שחלקיקים אינם "חופפים" או מסתירים זה את זה במהלך מעבר האור לאורך הפרוסה. נסמן ב-N את ריכוז החלקיקים בפרוסה ולכן מספרם של החלקיקים בפרוסה (ריכוז כפול נפח) יהיה NAdz. מכאן נובע שהחלק היחסי של הפוטונים שייבלעו במעבר דרך הפרוסה שווה לשטח האטום לאור בפרוסה σNAdz (מספר החלקיקים כפול שטח החתך של כל חלקיק) חלקי השטח הכולל A כלומר σNdz. נסמן את מספר הפוטונים הכולל בקרן האור ב-Iz ואת החלק הנבלע dIz הרי שהחלק הנבלע יהיה 
 dI_{z}=-\sigma N\,I_{z}\,dz.
סימן המינוס נחוץ משום שיהיו פחות פוטונים ביציאה מהפרוסה מאשר בכניסה אליה. פתרון המשוואה הוא באינטגרציה של שני האגפים כך שנקבל את Iz כפונקציה של Z.
עצמת האור בכניסה לפרוסה באורך l יהיה I0 ב-Z=0 ו-Il ב-Z=l
הצבה במשוואה הקודמת של ההפרש נותנת:
כלומר
ובמונחי בליעה (A)
ובמעבר ללוגריתם עשרוני
הנחות

האור הנכנס לדוגמה הוא מונוכרומטי.
האור הפוגע בדוגמה הוא מקבילי ובניצב למשטח של החומר הנמדד.
אין פיזור של אור בדוגמה ובמכשיר.
אין אפקט של רוויה בבליעת האור בחומר הנמדד כתוצאה מהאור העובר בדוגמה.
אין אינטראקציה בין הצורונים הבולעים (מולקולות, יונים, אטומים). הנחה זו מתקיימת בקירוב טוב בריכוזים נמוכים מ-0.01M.
סטיות מהחוק

מחוק בר-למברט ישנן כמה סטיות. בריכוזים גבוהים ישנה סטייה כלפי מטה בעקבות פיזור אור, ולכן משתדלים למדוד תמיסות בריכוזים נמוכים (עד 0.1M). כמו כן, קיומם של כמה צורונים הבולעים אור באורכי גל מיטביים קרובים, עלול להקשות על קביעת ריכוז כל אחד מהם. במקרים בהם חוק לא ישים, ניתן להשתמש בשיטת העברת מטריצות.
ראו גם

הוספה סטנדרטית
טיסה מפוספסת

| --- | --- |

 בימוי:  Vladimir Fetin 
 תסריט:  אלכסיי קפלר, Viktor Konetsky 
 שחקנים ראשיים:  Alexey Gribov Nikolay Volkov Aleksey Kozhevnikov Aleksandr Beniaminov Vyacheslav Sirin Arkady Trusov וסילי לנובוי Vladimir Belokurov Nikolai Trofimov Margarita Nazarova Konstantin Konstantinovsky יבגני לאונוב Ivan Petrovich Dmitriev אלכסיי סמירנוב Pursh 
 מוזיקה:  וניאמין בסנר 
 צילום:  Dmitriy Meskhiev 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  לנפילם 
 הקרנת בכורה:  27 ביוני 1961 
 משך הקרנה:  83 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טיסה מפוספסת (ברוסית: Полосатый рейс) הוא סרט קומדיה סובייטי משנת 1961, בבימויו של ולדימיר פטין (להבדיל מפוטין.), ובתפקיד הראשי מאלפת הנמרים המוערכת בגילומה של מרגריטה נזארובה. בסרט צפו 45.8 מיליון צופים בשנת הפצתו, והוא הפך לסרט שובר קופות סובייטי.[דרוש מקור]
תקציר העלילה

כדי לברוח ממקום טרופי חם שולייקין (יבגני לאונוב) מסכים לעבוד על ספינת מטען הנושאת על סיפונה שנים עשר כלובים ובהם נמרים. הקפטן (מגולם על ידי איבן דמיטרייב) מתווכח בזמן ההפלגה עם מריאנה (מרגריטה נזארובה) על הטריקים[דרושה הבהרה] והרמיזות שהיא מבצעת בצוות. אחד מן הקופים בספינה פותח בשוגג את הכלובים ויכולתיו המוגבלות של שולייקין נחשפות. במצב זה מריאנה הופכת במפתיע למאלפת נמרים מיומנת.
הערות שוליים

↑  https://sovietmoviesonline.com/comedy/130-polosatyy-reys.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: unn2009540091
טיסה ישירה

המחשה להבדל בין "טיסה ללא עצירה" מסן פרנסיסקו לסינגפור (ירוק) לעומת "טיסה ישירה" (סגול).
בענף התעופה, טיסה ישירה היא כל טיסה בין שתי נקודות של חברת תעופה, ללא שינוי במספר הטיסה, שעשויה לכלול עצירה אחת או יותר בנקודת ביניים. עצירת ביניים יכולה להיות לשם העלאת נוסעים חדשים (או לאפשר לחלקם לרדת) או עצירה טכנית (לצורך תדלוק). לעיתים יש בלבול בין "טיסה ישירה" ל"טיסה ללא עצירה", שהיא מקרה מיוחד של טיסה ישירה ללא כל עצירות ביניים. כאשר חל שינוי במספר הטיסה, הטיסה שלאחר מכן מכונה "טיסת המשך" (מכונה גם "טיסת קונקשן").
היבטים כלליים

המונח "טיסה ישירה" אינו מוגדר כחוק בארצות הברית, אך מאז שנות ה-70 מגדירים מדריכי חברות התעופה הרשמיים את המונח כטיסה עם מספר טיסה בודד (קודם לכן הוגדרה טיסה ישירה ב-OAG כטיסה "ללא החלפת מטוס").
אף שטיסה ישירה עשויה לכלול שינויים במטוסים ("שינוי מד" (אנ')), או אפילו בחברת התעופה בנקודת הביניים, בדרך כלל היא מובדלת מ"טיסת המשך" בכך שחברת התעופה תאכוף תלות בין מספר מסלולים של הטיסה, כך שה"רגל" השנייה של הטיסה לא תוכל לצאת משדה התעופה לפני שה"רגל" הראשונה הצליחה להגיע אליו. טיסות ישירות הכוללות החלפת מטוסים משתנות בדרך כלל למטוסים בשערים גובלים או סמוכים.
חברות תעופה, שדות תעופה ורשויות אבטחה במדינה מסוימת אוכפות מדיניות שונה ביחס להישארות הנוסעים במטוס בקווים שאינם כרוכים בהחלפת מטוס. לדוגמה, טיסות הדורשות עצירת ביניים לצורך תדלוק בלבד, בדרך כלל אינן מאפשרות לנוסעים לרדת מהמטוס. מצד שני, טיסות שבהן יש החלפת מטוס (שינוי מד) עשויות לחייב את הנוסעים לרדת ולהישאר באזור החזקה מסיבות ביטחוניות ומספר עובדים ראוי. ביחס לכך, טיסה ישירה עם עצירות ביניים עשויה להיות כרוכה בשינוי בצוות הטיסה או לא.
חברות תעופה עשויות גם לשווק קישורים לנמל תעופה "קונסולידציה", בדרך כלל מרכז תעופה, שבו המשך הטיסה ממספר מטוסים עובר למטוס בודד הרשום תחת מספר מספרי טיסות. בניגוד לטיסות ישירות מסורתיות, ריבוי רגליים של טיסה "ישירה" כזו פועלות למעשה כרגליים אינדיבידואליות/עצמאיות, כך שהרגל השנייה יכולה לפעול ללא כל תלות או התחשבות ברגל הקודמת. במילים אחרות, הטיסה שמרכיבה את הרגל האחרונה יכולה לצאת גם אם הטיסה שכללה את הרגל הקודמת לא הצליחה להגיע.
הערות שוליים

↑  Jessica Labrencis, What's the Difference Between Nonstop and Direct Flights?, SmarterTravel, ‏8 בספטמבר 2015
↑  Roger Collis, Q & A: 'Direct' or 'nonstop' flight? Beware the difference, The New York Times, ‏31 בינואר 2008
↑  Betsy Wade, PRACTICAL TRAVELER; Understanding Travelspeak, The New York Times, ‏20 בספטמבר 1992
טיסה 981 של פליי דובאי

| --- | --- |

המטוס שהתרסק בתאונה כפי שצולם בנמל התעופה הבינלאומי דובאי ב-2011
 תאריך:  19 במרץ 2016
 מיקום:  רוסיה רוסטוב על הדון, רוסיה
 קואורדינטות:  47°15′55″N 39°49′44″E﻿ / ﻿47.265194444444°N 39.828833333333°E﻿ / 47.265194444444; 39.828833333333
 הרוגים:  62
 פצועים:  0 
 ניצולים:  0
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  בואינג 737-8KN
 מספר זנב:  A6-FDN
 מוצא:  נמל התעופה הבינלאומי דובאי, דובאי, איחוד האמירויות
 יעד:  נמל התעופה הבינלאומי רוסטוב על הדון, רוסטוב על הדון, רוסיה
 מפעיל:  פליי דובאי
 נוסעים:  55
 אנשי צוות:  7
 he
 
טיסה 981 של פליי דובאי הייתה טיסה של חברת התעופה הזולה פליי דובאי שהייתה בדרכה מדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות לרוסטוב על הדון שברוסיה. הטיסה התרסקה ב-19 במרץ 2016 מעל רוסטוב, כנראה בשל תנאי מזג אוויר לקויים. כל 62 הנוסעים ואנשי הצוות נספו.
הטיסה

טיסה 981 של פליי דובאי הייתה אמורה להמריא מנמל התעופה הבינלאומי דובאי בשעה 21:45 שעון מקומי (UTC+4) ב-18 במרץ 2016, ולנחות בשדה התעופה ברוסטוב על הדון מאוחר יותר באותו לילה, בשעה 1:20 שעון מקומי (UTC+3) של 19 במרץ. בפועל המריאה הטיסה מדובאי רק בשעה 22:20 שעון מקומי והגיעה באיחור לרוסטוב. ניסיון הנחיתה הראשון של המטוס בוטל בשל הראות הלקויה באזור הנחיתה, והוא נכנס לעמדת המתנה סמוך לשדה התעופה במשך השעות הבאות, ממתין לשיפור בתנאי מזג האוויר. בין ניסיונות הנחיתה הראשון והשני של טיסה 981, עשו מטוסים אחרים ניסיונות נחיתה בשדה התעופה, שתי טיסות אחרות נחתו בהצלחה.
המטוס התרסק במהלך סיבוב לקראת ניסיון נחיתה שני, בסביבות השעה 03:42, אז דיווחה בקרת התנועה האווירית של שדה התעופה לשירותי החירום המקומיים על התרסקות המטוס.
תמונות מהאירוע

אתר ההתרסקות
שרידי המטוס על המסלול
צוותי ההצלה בוחנים את הריסות המטוס
סוכני פס"ב חוקרים את נסיבות ההתרסקות בזירת הארוע
פינת הנצחה מאולתרת לנספים בשדה התעופה
חוק בנפורד

ההסתברות המצטברת עבור הספרה המשמעותית ביותר של משתנה מקרי X בעל התפלגות מעריכית עם פרמטר  \theta . הגרף התחתון מתאר את הסיכוי שהספרה הראשונה תהיה 1, זה שאחריו את הסיכוי שהיא תהיה 1 או 2, וכן הלאה. סדר השכיחויות קבוע (k יותר שכיח מ-k+1), אבל עוצמת האפקט תלויה בהתפלגות ממנה נדגם X.
ההתפלגות על פי חוק בנפורד. משמאל - ההסתברות באחוזים לקבלת הספרה הראשונה
חוק בנפורד, או חוק הספרה הראשונה, הוא כלל היוריסטי ואמפירי אודות ההסתברות של הופעת ספרות בנתונים של אוכלוסיות טבעיות גדולות. החוק נתגלה ב-1881 על ידי המתמטיקאי והאסטרונום סיימון ניוקום. הוא נקרא על שמו של הפיזיקאי פרנק אלפרד בנפורד, שגילה אותו מחדש ב-1938.
חוק בנפורד תקף, אמפירית, עבור ערכים המפוזרים על-פני כמה סדרי גודל. הוא חל על אוכלוסיות מגוונות - גובהי בניינים, אורכי כבישים, חשבונות חשמל, מחירי מניות, הוצאות בחברות גדולות ועוד.
לפי הגרסה החלשה של החוק, השכיחות של הספרה 1, כספרה המובילה, גבוהה מזו של 2, וכן הלאה, עד לספרה 9 שהיא הנדירה ביותר. לדוגמה, אם רשימת גודלי האוכלוסייה ביישובים בישראל הייתה: 31,000, 48,000, 112,000, 2,500, מהתמקדות בספרות הראשונות בכל מספר -  ספרות נמוכות (1 או 2) מופיעות בשכיחות גבוהה יותר מאשר ספרות גבוהות (8 או 9).
גם ניוקום וגם בנפורד הגיעו להשערה מתוך בחינת אותה ראיה: ההתבלות הלא-אחידה של הדפים בטבלאות לוגריתמים.
בדברים בהם המספרים גדלים באופן יחסי, קל להבין את הסיבה להתפלגות כזו, כדי שיישוב יעבור מ-100 תושבים ל-200, עליו לגדול ב-100%, אך המעבר מ-500 ל-600 דורש צמיחה של 20% בלבד.
התפלגות בנפורד נובעת מהנחה שכאשר כותבים את המשתנה בבסיס b, ההסתברות של ספרה מסוימת להופיע אינה תלויה במיקום שלה בתוך המספר. מההנחות האלה נובעת גרסה חזקה של החוק, שלפיה ההסתברות לכך שמספר כלשהו באוכלוסייה יתחיל בספרה  \ n=1,\ldots ,9 ניתנת לחישוב, ושווה ל-  P(n)=\log _{10}\left(1+{\frac {1}{n}}\right). החוק חל על הספרה הראשונה של המספרים, וכן, במידה פחותה והולכת, גם על שתי הספרות הראשונות, השלוש הראשונות, וכן הלאה.
הסבר תאורטי

נסמן ב- S את הפונקציה שמחזירה את הספרה המשמעותית המובילה של מספר, ונסמן ב- {\mathcal {S}} את הסיגמא-אלגברה על החלק החיובי של הממשיים, הנוצרת על ידי הפונקציה S. לכל  A\in {\mathcal {S}} מתקיים  10A=A. נוסף על כך, לכל  A\in {\mathcal {S}} מתקיים ש- aA\in {\mathcal {S}} לכל  a>0, ו- A^{1/n}\in {\mathcal {S}} לכל  n טבעי וחיובי.
התפלגות של משתנה מקרי חיובי X היא מטיפוס בנפורד אם  \operatorname {Pr} (S(X)\leq s)=\log _{10}(s+1) לכל  s=1,2,...,9 כל משתנה מקרי ביחס ל- {\mathcal {S}} המקיים את התנאי שלכל  a>0 יש ל- S(aX) אותה התפלגות כמו של  S(X), הוא מטיפוס בנפורד. אם X,Y משתנים מקריים ביחס ל- {\mathcal {S}} ובלתי תלויים, ואחד מהם הוא מטיפוס בנפורד, אז כך גם המכפלה XY. המכפלה של משתנים בלתי תלויים רבים  \ X_{1},\dots ,X_{n}, בעלי אותה התפלגות רציפה, מתפלגת מטיפוס בנפורד.
לדוגמה, משתנה מקרי חיובי  X>0 המקיים  log_{10}(X){\bmod {1}}\sim U(0,1), הוא מטיפוס בנפורד. התכונה הנ"ל מתקיימת בקירוב אם  X מתפלג לוג-נורמלי או לוג-יוניפורמי עם סטיית תקן \sigma \gg 1. התפלגות לוג-נורמלית מופיעה בצורה טבעית במקרים רבים כאשר יש הצטברות כפלית של גורמים. לדוגמה - מחירי מנייות, גודל אוכלוסייה, מספר הנדבקים במגפה וכו'.
שימושים

ניתן להשתמש בחוק בנפורד לצורך זיהוי הונאה באוכלוסיות מספרים שהחוק חל עליהן. לדוגמה, כדי לבצע בדיקת אמינות של דיווחי מס. בדומה, כדי לבדוק האם תוצאות הבחירות 2009 באיראן זויפו או לא, נבדקה התאמתן לצפי מחוק בנפורד. במחלת נגיף קורונה 2019 חוקרים השתמשו בחוק כדי לזהות מדינות שזייפו נתוני תחלואה ותמותה. בימים שלאחר בחירות 2020 לנשיאות ארצות הברית עלו טענות שחוק בנפורד מאותת על כך שייתכן ובוצעו שינויים, טעויות או זיופים בתוצאות הבחירות.
ראו גם

חוק זיף
הערות שוליים

↑  חוק בנפורד ומלחמה בהונאות, באתר מדע גדול, בקטנה
↑  Theodore Hill, Base-Invariance Implies Benford's law, Proc AMS, 123(3), 1995
↑  בניסוח שקול, ההתפלגות של  \log _{10}S(X) "חלקה במדרגות"  0,\log _{10}2,\log _{10}3,\dots ,\log _{10}9.
↑  Does the Iranian election stand up to statistics?, מגזין פלוס (באנגלית)
↑  National COVID numbers — Benford’s law looks for errors Malcolm Sambridge & Andrew Jackson, 26 May 2020, Nature
↑  כלל בנפורד: האינדיקטור שהראה זיופים בבחירות באיראן ומראה, לכאורה, זיופים למען ביידן, באתר רוטר, ‏08.11.20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4959372-9
טיסה מעל החלום

| --- | --- |
 בימוי:  פאבל אפאנסייב
 הופק בידי:  נטליה רברובה יוליה שאמאל
 תסריט:  מיכאיל שץ ניקולאי נישיטין פיודור פוגורלוב
 עריכה:  קארן חצ'אטריאן גארצ'יה יאבוריאן
 שחקנים ראשיים:  פיודור פוגורלוב    אלכסנדר קרז'אקוב אלכסיי מילר דיק אדבוקאט קונסטנטין זיריאנוב לוצ'יאנו ספאלטי אלכסנדר דיוקוב מירצ'ה לוצ'סקו אנטולי טימושצ'וק דני מיגל אלבס האלק ולדיסלב רדימוב גנאדי אורלוב
 מדבבים:  מיכאיל שץ פיודור פוגורלוב
 מוזיקה:  סרקיס מנוקיאן
 צילום:  דמיטרי טקאצ'יוב דמיטרי פופל מיכאיל אובצ'יניקוב
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  Mainstream Production  Match TV
 חברה מפיצה:  Match TV
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  2016
 משך הקרנה:  48 דקות
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  ספורט, סרט תיעודי
 
טיסה מעל החלום (ברוסית: «Полёт над мечтой») הוא סרט תיעודי רוסי בהפקת ערוץ הטלוויזיה Match TV, המגולל את סיפורו של מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, מהקמתו והזכייה בתואר הגביע הסובייטי בכדורגל בעונת 1944 ועד להפיכתו למועדון הפופולרי ביותר ברוסיה אחרי שהמועדון זכה לראשונה באליפות רוסיה בעונת 2007 וזכייה בגביע אופ"א בעונת 2008 ובסופרקאפ האירופי בעונת 2008. לסרט התראיינו אלכסנדר קרז'אקוב, אלכסיי מילר, ולדיסלב רדימוב, קונסטנטין זיריאנוב, דיק אדבוקאט, אלכסנדר דיוקוב, לוצ'יאנו ספאלטי, מירצ'ה לוצ'סקו, גנאדי אורלוב ואחרים.
צילומי הסרט נערכו בשנת 2016 במהלך עונת 2016/2017 בליגת העל הרוסית בכדורגל.
עלילה

מועדון הכדורגל זניט הוקם כמועדון כדורגל בחסות התעשייה האווירית וייצג את העיר לנינגרד שנים רבות, אך ללא הצלחה יתרה כשבתקופת ברית המועצות המועדון זכה בגביע הסובייטי בשנת 1944 ובאליפות ברית המועצות בשנת 1984.
לאחר התפרקות ברית המועצות המועדון ירד לליגת המשנה ולאורך כל שנות ה-90 של המאה ה-20 היה לאחד ממועדוני הכדורגל העניים ברוסיה. בשנת 2003 מונה ולאסטימיל פטרז'לה הצ'כי למאמן והיה למאמן הזר הראשון בתולדות הקבוצה, זניט התחזקה וניצחה בקביעות את מועדוני הכדורגל ממוסקבה אך התקשתה לשוב לקדמת הבמה בכדורגל הרוסי. בשנת 2005 ולדימיר ביסטרוב ששיחק במדי זניט מאז שנת 2000 חתם במפתיע בספרטק מוסקבה, היריבה השנואה של זניט ובדצמבר 2005 תאגיד גזפרום בהנהלתו של אלכסיי מילר רוכשת את כל מניות המועדון והופכת לבעלים החדש. למנכ"ל המועדון מונה סרגיי פורסנקו שהציב בפני הקבוצה את היעדים הבאים: זכייה בשלושה תארים אירופיים.
אך לפני כן היה על הקבוצה לעבור את המשוכה של זכייה באליפות לאומית וכך לאחר שדיק אדבוקאט הוחתם כמאמן זניט, הוא שינה את הקבוצה מקצה אל קצה ובדצמבר 2007 הוביל אותה לראשונה לזכייה באליפות רוסיה. החלום נמשך עם ההעפלה לשמינית גמר גביע אופ"א בעונת 2008 ומשם כבר היה קשה לעצור את הקבוצה השאפתנית שעשתה את כל הדרך אל גמר גביע אופ"א 2008 ולאחר מכן גם זכתה בסופרקאפ האירופי באוגוסט 2008 כשגברה על מנצ'סטר יונייטד, בזכות הכוכב החדש דני.
זניט התחזקה ובעונת 2012 אף העפילה לשמינית גמר ליגת האלופות, על הקווים עמד לוצ'יאנו ספאלטי שהוביל את הקבוצה לזכייה באליפות שנתיים רצופות, לאחר מכן הגיעו מאמנים מעוטרים כמו אנדרה וילאש בואש ומירצ'ה לוצ'סקו והקבוצה הקימה את אחת מאקדמיות הכדורגל הטובות באירופה והפכה עד מהרה לקבוצה הפופולרית ביותר ברוסיה עם 15 מיליון אוהדים בכל המדינה.
ראו גם

קרסנודאר: ממשחק למשחק
זניט-2008. שיר הניצחון
טוליאטי

טוליאטי (ברוסית: Тольятти, עד 1964 נקראה העיר סטברופול, ברוסית: Ставрополь) היא עיר במחוז סמרה שברוסיה. אוכלוסיית העיר מונה כ-700 אלף תושבים; העיר הכי גדולה ברוסיה, שאינה בירה של סובייקט פדרלי.
היסטוריה

העיר נוסדה ב-1737 כעיר מבצר סטברופול כדי להגן על אדמות רוסיה מפני נוודים.
מאז 1964 העיר נקראת על שמו של הקומוניסט האיטלקי פלמירו טוליאטי. בשנות ה -70 חלה עלייה חדה באוכלוסייה עקב הקמת האווטוואז, שהיא עדיין החברה המגבשת של העיר.
לטוליאטי חמישה מוסדות להשכלה גבוהה, כאשר הוותיק שבהם הוא האוניברסיטה הממלכתית של טוליאטי. פועלים בעיר גם מספר מכוני מחקר. יש מוזיאונים, תיאטראות, תזמורת סימפונית של העיר, קונסרבטוריון וחברה פילהרמונית. יום העיר נחגג ביום ראשון של יוני.
ערים תאומות

לסמרה יש ברית ערים תאומות עם הערים:
גרמניה וולפסבורג, סקסוניה התחתונה, גרמניה (מ־1991)
בולגריה קאזאנלק, בולגריה (מ־1995)
צרפת קולמר, צרפת (מ־1996)
הרפובליקה העממית של סין לוו-יאנג, חנאן, הרפובליקה העממית של סין (מ־2000)
אזרבייג'ן מינגצ'ביר, אזרבייג'ן (מ־2005)
הונגריה נג'קניז'ה, הונגריה (מ־1998)
איטליה פיאצ'נצה, איטליה (מ־2014)
ארצות הברית פלינט, מישיגן, ארצות הברית (מ־1992)
הערות שוליים

↑  https://tgl.ru/history/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564461005171  BnF: cb12546884n (data)  GND: 4444237-3  LCCN: n83011701  MusicBrainz: ed8c8c0a-721d-45b8-a4f4-3ad95bdc9622  NKC: ge1001882  SUDOC: 069008256  VIAF: 138408721   WorldCat (עם VIAF): 138408721
זיגן

זיגן (בגרמנית: Siegen) היא עיר בדרום מדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה. נכון לשנת 2014, גרים בעיר כ-100,000 תושבים.
לשלושה מהפוליטיקאים הגרמנים הידועים בכל הזמנים יש תושבות של כבוד מהעיר: אוטו פון ביסמרק, פאול פון הינדנבורג ואדולף היטלר.
לפני מלחמת העולם השנייה, פעלה בעיר קהילה יהודית קטנה שמנתה כ-100 חברים.
היסטוריה

התיעוד הראשון של העיר הוא משנת 1079. במאה ה-16 הקיפו את העיר חומות גבוהות, אך חומות אלו הושמדו ככל הנראה בשרפה. במהלך המאה ה-18, תחת שלטון האימפריה הרומית הקדושה, העיר התפתחה מאוד. בתחילת המאה ה-19 סירבה העיר להצטרף לקונפדרציה של הריין, ובשנים שלאחר מכן עברה לשלטון פרוסיה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצצה העיר רבות, בשל קווי הרכבת האסטרטגיים ששכנו בקרבת העיר. במהלך המלחמה איבדה העיר 30% מתושביה.
טבלת גדילת האוכלוסין:
| שנה | מספר תושבים | שנה | מספר תושבים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1455 | 2,500 | 1950 | 38,787 |
| 1840 | 6,074 | 1965 | 50,268 |
| 1867 | 10,100 | 1980 | 112,320 |
| 1880 | 15,100 | 1995 | 111,398 |
| 1900 | 22,109 | 2000 | 108,476 |
| 1925 | 30,951 | 2005 | 105,328 |
| 1939 | 40,167 |  |  |
| 1945 | 28,000 |  |  |
הרופא וגרושתו

| --- | --- |

הרופא וגרושתו בהוצאה מחודשת של הוצאת שוקן
 מידע כללי
 מאת:  ש"י עגנון 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  סיפור קצר 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1941 
 
הרופא וגרושתו הוא סיפור קצר עברי בן 11 פרקים מאת ש"י עגנון, העוסק באהבתם של רופא ואחות יהודים, הנשלטת על ידי חוסר המסוגלות של הרופא להשלים עם העובדה שלאחות היה קשר מיני עם אדם אחר לפני היכרותם.
הסיפור נדפס לראשונה בשנת 1941, והוא נכלל בכרך "על כפות המנעול", שכותרת המשנה שלו היא "סיפורי אהבים". הסיפור הוא האחרון במקבץ הקרוי "סיפורים קטנים", שבו נכללים גם הסיפורים "אחות", "עובדיה בעל מום", "חופת דודים" ו"פנים אחרות".
עלילה

הסיפור מסופר כווידוי בגוף ראשון, מפיו של הרופא, אף שכותרתו, "הרופא וגרושתו", אינה מרמזת על כך. הרופא מספר את מסכת יחסיו עם דינה, אחות העובדת עמו. הסיפור, שעלילתו משתרעת על פני שלוש שנים וחצי, מתחיל בהיכרות של הרופא עם דינה, ממשיך בנישואיהם, וכותרתו מעידה על אחריתו - גירושים.
עלילה > זמנו ומקום התרחשותו של הסיפור

בפרק ב' נודע לקורא שגיבורי הסיפור נוסעים בחשמלית, לכן ככל הנראה הסיפור מתרחש באירופה. רק בפרק ז' מתברר לקורא שהוא מתרחש בווינה.
כברבים מסיפוריו של עגנון, גם בסיפור זה אין התייחסות מדויקת לשנים שבהן מתרחשת עלילתו, אך יש בו רמזים לכך. במהלך טיול של דינה והרופא, הם עסקו ב"כל בעלי מומים שעשתה המלחמה". בתיאור שמתאר הרופא את קרוביה של דינה, נאמר "שאפילו בימות המלחמה שרוב גדולי המדינה עשו ממון מרעבן של בריות נתרחקו הם מממון של פגעים". בתיאור נוסף מציין הרופא במפורש "ואותם ימים סמוך אחר ימות המלחמה היו". משפטים אלה מלמדים שמועד התרחשותה של העלילה הוא זמן לא רב לאחר המלחמה, ככל הנראה מלחמת העולם הראשונה (ממועד פרסום הסיפור, 1941, ומתיאור קרוביה של דינה, ברור שאין מדובר במלחמת העולם השנייה).
בדברו על הפרופסור של בית החולים, מספר הרופא: "זקן זה שהעמיד תלמידים הרבה ומצא רפואה לכמה תחלואים מת במחנה ריכוז, שסרדיוט נאצי מתעלל בו כל יום להתעמל בו". ממשפט זה ברור שהמספר (הוא הרופא) מספר את סיפורו לאחר השתלטות הנאצים על אוסטריה, כך שהמאורעות המתוארים בסיפור התרחשו כעשר עד עשרים שנה קודם למסירתם על ידי המספר.
הדמויות > הרופא

הרופא מתאר עצמו כ"בן עניים, בנו של פחח עני". הוא רכושני, ומעמד חברתי ויוקרה חשובים לו יותר מכול. גישתו המעמדית ניכרת כבר בפרק הפתיחה, שבו הוא מתאר את מקומה של דינה בבית החולים, כפי שעמדה על כך נורית תמיר:
את העצב של דינה מנסה הרופא לפענח כנובע מבעיה מעמדית: "שמא בני משפחתה עניים", "שמא עשירים היו וירדו מנכסיהם". כאשר דינה מגלה לו על מאהבה הקודם, הוא מתפלא שהיה זה לבלר פשוט, ולא דוצנט או פרופסור. על הרכושניות ועל השוביניסטיות של הרופא מרמז הביטוי "מצאתי לי אחות", כאילו מצא חפץ או רכוש. הוא חושב שהכול סובב סביב כסף וממון, והוא מנחש תחילה כי אותה "תכלת שחורה" בעיניה של דינה, היא תוצאה של צער, שמא נקלעה משפחתה לקשיים כלכליים. הרופא אף אינו מבין מה מוצאת לה דינה להשקיע את כוחותיה, אף בשעת מחלה, בטיפול רגשי ורפואי בבת אלמנה עניה שלא עומדים לה המשאבים לשלם לה שכרה.
הרופא גאה בידיעותיו ובהישגיו: בביקורו הראשון בחדרה של דינה הוא מביט בפרחים שבו, ואומר את שמו של כל פרח "גרמנית ולטינית" ומפגין את למדנותו. כאשר הוא ודינה יוצאים יחד מבית החולים, הרופא פונה לשומר ואומר לו: "רואה אתה אחות זו, הריני מוליכה מכאן", מתוך גאווה בהישג זה.
לכל אורך הסיפור סובל הרופא מאובססיה: הוא אינו מוכן להשלים עם העובדה שלדינה היה קשר מיני עם אדם אחר לפני היכרותם, ואינו נותן לה לשכוח זאת עד לפרידתם. הוא יכול היה לקבל זאת, אם אותו אדם היה רופא בכיר, אך אכזבתו נובעת בעיקרה מכך שמדובר בלבלר פשוט שאינו ראוי לה. הרופא מספר: "מכאן ואילך לא זז אותו אדם מעיני, בפני אשתי ושלא בפני אשתי. אם ישבתי עם עצמי הגיתי בו, ואם שחתי עמה הזכרתי אותו". הרופא מבין שהוא פוגע בדינה ("אמרתי לעצמי אי לך אדם עלוב שאתה נוהג עם אשתך כך ומביאה לידי צער"), אך הוא אינו מסוגל להפסיק זאת. הוא רואה את דינה מחייכת ושואל אותה אם נזכרה באותו "מנוול" (הלבלר) ולכן היא מחייכת. דינה "געתה בבכיה" ואילו בהמשך הוא מתוודה "מרוב צער שציערתי את אשתי חלתה לה". על האופי האובססיבי של הרופא ניתן ללמוד לא רק מיחסו לדינה, אלא גם מהתנהגותו לאחר שדינה מסתגרת בחדרה: הוא מספר שנעמד ליד הדלת "ולא זז ממנה בעוד לבו מכה בו כפטיש".
הרופא הוא המספר של הסיפור, אך, כדברי הפסיכולוגית דבורה שריבוים, "לקורא ברור שהרופא, 'האני המספר', פורש לפניו סיפור, שמבחינה סובייקטיבית הוא ללא כחל וסרק, אך זוהי גרסה אישית מאוד, סגורה, ויש בה מידה רבה של עיוות למרות הדיוק בפרטים המסופרים. המספר נתפס על-ידנו כבלתי-מהימן. הוא יודע את העובדות, אך אינו מחובר למשמעותן ולמניעים האמיתיים של התנהגותו".