stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת ההוקי הבין-לאומית (רוסיה)

| --- | --- |

 תחום:  הוקי קרח 
 מדינות:  רוסיה, בלארוס, אוקראינה 
 תקופת הפעילות:  1992–1996 (כ־4 שנים) 
 
ליגת ההוקי הבין-לאומית (ברוסית: Межнациональная хоккейная лига) הייתה ליגת הוקי קרח שהתקיימה בשנים 1992–1996. הליגה איגדה קבוצות מברית המועצות לשעבר וקיימה את אליפות MHL וגביע MHL. הזוכה ב-MHL הייתה הקבוצה שזכתה בגביע MHL. תואר אלופת רוסיה הוענק שלוש פעמים - בעונות 1993/94, 1994/95, 1995/96. בהתאם לכך, באליפות זכו דינמו מוסקבה (1995) ולאדה טוגליאטי (1994, 1996). כדי לקבוע את אלופת רוסיה בשנת 1993, נערך באוגוסט טורניר של 2 משחקים בין דינמו, מחזיקת גביע ה-MHL, וקבוצת בב"ס צס"ק סמארה, אלופת רוסיה. דינמו ניצחה וזכתה רשמית באליפות 1993.
ה-MHL הוקם ב-13 בינואר 1992 (עד מרץ 1992 - נקראה ליגת ההוקי המקצוענית), בשנת 1996 - ליגה פורקה. כל הקבוצות הרוסיות עברו להתמודד במסגרת ליגת ההוקי הרוסית. קבוצות שאינן רוסיות הודרו מהשתתפות בליגת RHL החדשה. נשיא ה-MHL היחיד היה רוברט דמיטרייביץ' צ'רנקוב (נבחר לנשיא בינואר 1992, ינואר 1993 וינואר 1996).
בשנות האלפיים נדונו האפשרויות ליצור ליגת הוקי חדשה המאחדת מועדונים מהמרחב הפוסט-סובייטי. אחד הפרויקטים הלא ממומשים היה ליגת ההוקי האירו-אסייתית. לבסוף, מעונת 2008/2009, נפתחה ליגת הוקי היבשת, המאחדת מועדונים מרוסיה, לטביה, בלארוס וקזחסטן, ובהמשך השתתפו גם מאוקראינה, צ'כיה, סלובקיה, קרואטיה ופינלנד.
זוכות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עונה | אלופה | סגנית | מקום שלישי | זוכה גביע MHL | אלופת רוסיה |
| 1992/1993 | דינמו מוסקבה | "לאדה" טוגליאטי | "קריליה סובייטב" מוסקבה, "טרקטור" צ'ליאבינסק | דינמו מוסקבה | דינמו מוסקבה |
| 1993/1994 | "לאדה" טוגליאטי | דינמו מוסקבה | "טרקטור" צ'ליאבינסק | "לאדה" טוגליאטי | "לאדה" טוגליאטי |
| 1994/1995 | דינמו מוסקבה | "לאדה" טוגליאטי | מטאלורג מגניטוגורסק, סלבאט יולאייב אופה | דינמו מוסקבה | דינמו מוסקבה |
| 1995/1996 | "לאדה" טוגליאטי | דינמו מוסקבה | אוונגרד אומסק, סלבאט יולאייב | דינמו מוסקבה | "לאדה" טוגליאטי |
ראו גם

אליפות ברית המועצות בהוקי קרח
אליפות רוסיה בהוקי קרח
ליגת ההוקי הקונטיננטלית
ליגת ההוקי המקצוענית (רוסיה)
הרסטראו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  רומניה צפון בוקרשט, רומניה
 סוג:  אגם מלאכותי
 מידות
 שטח:  0,74 קמ"ר
 נפח:  1.5 קמ"ק
 אורך מרבי:  7.4 ק"מ
 מידע נוסף
 נהר מזין:  קולנטינה
 מדינות באגן הניקוז:  רומניה רומניה
 קואורדינטות:  44°28′34″N 26°04′53″E﻿ / ﻿44.476023°N 26.081408°E﻿ / 44.476023; 26.081408
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור הרסטראו(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור הרסטראו
הרסטראו (ברומנית: Herăstrău) הוא אגם באזור צפון בוקרשט, רומניה. אגם הרסטראו מהווה חלק מנחל קולנטינה, ממנו מקבל את הספקת המים ומחובר לאגם נוסף, פלוראסקה.
האגם נוצר בשנות השלושים של המאה ה-20 על ידי ניקוז אזור ביצתי. מסביב לאגם פותח גן ציבורי גדול, פארק קרול השני הידוע יותר כפארק הרסטראו. באגם משייטות ספינות קטנות ומשכירים סירות.
הרוקינ' בריס

| --- | --- |
 מקום הקמה:  ברמינגהאם 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 סוגה:  מוזיקת ביט, רוק 
 חברת תקליטים:  פיי רקורדס, דקה רקורדס 
 
הרוקינ' בריס (באנגלית: The Rockin’ Berries) - להקת רוק בריטית מהעיר ברמינגהאם משנות ה-60 של המאה ה-20.
היסטוריה

הלהקה הוקמה בשנת 1961 ובחרה את שמה כמחווה לזמר הרוקנרול האמריקאי צ'אק ברי. בשנתיים הראשונות שהתה הלהקה בעיקר בגרמניה. ב-1963 חזרה הלהקה לאנגליה וקיבלה חוזה הקלטה בחברת Decca. הם הקליטו שני סינגלים שלא נכנסו למצעד והחוזה שלהם הותר. הם עברו לחברת Piccadilly וחלפה שנה בטרם הוציאו את הסינגל הבא שלהם I didn’t mean to hurt you של השירלס. במקביל השמיע להם המפיק שלהם שיר של להקת הטוקנס האמריקאית שנקרא He’s in town. ההרמוניה הקולית התאימה לסגנון השירה של הרוקינ' בריס ושל הסולן בעל הקול הפאלסטו ג'ף טורטון, והם מיהרו להקליט גרסה שלהם לשיר, ביטלו את התמיכה בסינגל הקודם שכבר צעד במצעד הבריטי והוציאו את הסינגל החדש. הסינגל הקודם נתקע במקום ה-43 בעוד שהסינגל He’s in town הגיע למקום השלישי. כשהלהקה חיפשה להיט המשך, כתבו להם חברי להקת הקיסוסים את Funny how love can be שהתאים להם, אבל חברת התקליטים החליטה להוציא דווקא את What in the world’s come over you שנעצר על סף עשרים הגדולים. הקיסוסים הקליטו בעצמם את השיר שלהם שהגיע למקום השמיני. לרוקינ' בריס היה עוד להיט גדול אחד Poor man’s son של להקת ה-Reflections האמריקאית שהגיע למקום החמישי במצעד הבריטי. בישראל העדיפו עורכי המצעד של רשת ב' דווקא את צידו השני של הסינגל Follow me שנשמע כמו להיט של ג'רי והפייסמייקרס והצליח במצעד בארץ. לאחר מכן הוציאה הלהקה עוד שני סינגלים שבקושי נכנסו למצעד הבריטי ובכך הסתיימה הקריירה המצעדית שלהם ובשנת 1967 עזבו אותם ג'ף טורטון וכריס ליאה שהוחלפו. הלהקה המשיכה להופיע, ובאמצע שנות ה-70 הקליטה עוד סינגלים שלא נכנסו למצעד.
להיטי הלהקה

Wah wah woo 1963
Itty bitty pieces 1963
I didn’t mean to hurt you #43UK 08/64
He’s in town #3UK 09/64
What in the world’s come over you #23UK 1964
Poor man’s son / Follow me #5UK 1965
You’re my girl #40UK 1965
The water is over my head #43UK 1965
I could make you fall in love 1966
Midnight Mary 1966
Sometimes 1967
Smiles 1967
Dawn (go away) 1967
When I reach the top 1968
Mr. Blue 1968
אלבומי הלהקה

In town #15UK 1965
Life is just a bowl of Berries 1965
הלדר קמארה

הלדר קמארה
הלדר קמארה (בפורטוגזית: Dom Hélder Pessoa Câmara)‏ (7 בפברואר 1909 - 27 באוגוסט 1999) היה הארכיבישוף הקתולי של הערים אולינדה ורסיפה בצפון מזרח ברזיל. הוא נחשב לאחת הדמויות הקתוליות הגדולות של המאה העשרים.
דום הלדר קמארה (נולד כהלדר פסואה לנטנה), יליד פורטלזה, בירת מדינת סיארה בצפון מזרח ברזיל, שעד לאמצע המאה העשרים, נשלטה הכלכלה, החברה והפוליטיקה בעיקר על ידי ברוני בקר ובעלי המטעים. הוא היה הילד האחד עשר מתוך 13 הילדים של ז'ואאו אדוארדו טורס קמארה, שהיה רואה חשבון. אמו הייתה מורה בבית ספר יסודי קתולי אדוק. חמישה מאחיו מתו בילדותם במהלך מגפת שפעת. בנעוריו הוא סבל משחפת שממנה הוא לא התאושש באופן מלא.
קמארה נחשב לאחד ממבשריה של תאולוגית השחרור של אמריקה הלטינית. למרות שהתאולוגיה שלו הייתה פשוטה מכדי לזהותה עם תאולוגיות שחרור של הוגים מאוחרים יותר (כמו גוסטאבו רמיירז, למשל), הוא השפיע על התנועה בזכות מחויבותו הבלתי מתפשרת לעניים. הוא פרש ממשרתו כארכיבישוף ב-1985 והספיק לראות את ביטולן של רבות מהרפורמות שלו על ידי ממשיכיו השמרנים.
קמארה התפרסם בזכות האמירה "כשאני נותן לעניים אוכל, הם קוראים לי קדוש. כשאני שואל למה לעניים אין אוכל, הם קוראים לי קומוניסט".
החיבור הקצר של קמארה "ספירלה של אלימות" (1971) (Spiral of Violence באנגלית), נכתב בזמן מלחמת וייטנאם. חיבור זה ייחודי לא רק בזכות האופן שבו הוא מקשר חוסר צדק מובנה (אלימות ברמה 1) עם מרד מחריף (אלימות ברמה 2) ותגובה מדכאת (אלימות ברמה 3), אלא גם בזכות הדרך שבה קורא קמארה לנוער של העולם לנקוט בצעדים שישברו את הספירלה אליה מכורים, על פי רוב, המבוגרים.
בשנת 1973 היה קמארה מועמד לפרס נובל לשלום.
לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית

| --- | --- |
סמליל הלשכה

מטה הלשכה למפקד אוכלוסין, ארצות הברית, מרץ 2007.
 
 חותם לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  מחלקת המסחר של ארצות הברית
 תאריך הקמה:  6 במרץ 1902 
 מטה מרכזי:  סוויטלנד 
 www.census.gov
 קואורדינטות:  38°50′53″N 76°55′40″W﻿ / ﻿38.8481685°N 76.9277515°W﻿ / 38.8481685; -76.9277515
 he
 
לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית (באנגלית: United States Census Bureau, בראשי תיבות: USCB) היא סוכנות של הקבינט של ארצות הברית, האחראית על עריכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית. הלשכה לסטטיסטיקה מהווה חלק גם ממחלקת המסחר של ארצות הברית.
מנדט משפטי

חוקת ארצות הברית קובעת שאוכלוסיית המדינה צריכה להיספר לפחות אחת לכל עשר שנים. הדבר נדרש בין היתר על מנת לחשב לכמה נציגים פדרליים בקונגרס זכאית כל מדינה. הלשכה אחראית על עריכת מפקד האוכלוסין. היא אוספת נתונים על המדינה, על האוכלוסייה והכלכלה.
הסמכות הרשמית של הלשכה לסטטיסטיקה נקבעה בחלק ה-13 של קודקס החקיקה הפדרלי של ארצות הברית.
מבנה הארגון

לשכת מפקד האוכלוסין פעלה לראשונה בשנת 1790. משנת 1903 היא הארגון הממונה על כל הסטטיסטיקות של ארצות הברית. בראש הלשכה עומד המנהל, אשר לצידו נמצאים עוזרים ויועצים.
מטה הלשכה נמצא בסוויטלנד, מרילנד. ישנם גם משרדים מקומיים ב-12 הערים הבאות: בוסטון, ניו יורק, פילדלפיה, דטרויט, שיקגו, קנזס סיטי, סיאטל, שארלוט, אטלנטה, דאלאס, דנוור ולוס אנג'לס. משרדים נוספים נפתחים מדי 10 שנים לצורך עריכת מפקדי האוכלוסין.
הערכות אוכלוסין

הלשכה לסטטיסטיקה משתמשת גם באקסטרפולציה עדכנית על נתוני האוכלוסייה, הלידה והתמותה, כדי לספק הערכה על מספר האנשים בארצות הברית ובעולם כולו בשנים שבין המפקדים.
ראו גם

מפקד האוכלוסין של ארצות הברית
מאמץ האש

MLRS, מערכת ארטילרית רקטית מודרנית המיועדת ליצירת עוצמת אש גדולה בפרק זמן קצר
מסוק קרב AH-64 אפאצ'י. מסוקי הקרב מספקים סיוע באש מדויקת לכוחות היבשה.
מאמץ האש הוא יסוד התקפי במלחמה המודרנית. מאמץ האש משלים ומסייע למאמץ התמרון בשדה הקרב על מנת להגיע להכרעה תוך ניצול עוצמה קרבית. תפקיד מאמץ האש הוא לשתק ולהשמיד את כוחות האויב כהכנה לתמרון יבשתי, או כחלק ממנו. ישנה דוקטרינה הטוענת כי ניתן להגיע להכרעה בשדה הקרב המודרני באמצעות אש מדויקת מרחוק, ללא תמרון.
באסטרטגיית צה"ל המושג מאמץ ("מאמץ אש" או "מאמץ תמרון") הוא מושג שעיקרו איגוד כוחות רב־זרועי ולעיתים אף בין־ארגוני תחת הגיון אחד שיש לו מפקד, משאבים נתונים ומשימה אחת.
מרכז אש משולב

מרכז אש משולב (באנגלית: Joint Fire Support) הוא חלק ממפקדת המערכה. תפקידיו לתכנן ולנצל באופן מיטבי את סיוע האש במסגרת הקרב המשולב. מאמץ האש מושתת על סדרת פעולות הכוללת: פיתוח בנק מטרות (באמצעות מודיעין צבאי), תכנון תקיפת המטרות ("תוכנית אש"), תקיפת המטרות על ידי הגורמים המוקצים למשימה, ריכוך ארטילרי על היעדים, דיווח תוצאות התקיפה והערכה של נזקי התקיפה.
גורמי סיוע, היחידות הלוחמות המייצרות אש, מורכבות בראש ובראשונה, ובאופן היסטורי מחיל תותחנים (ארטילריה) וכן מכוחות חיל אוויר, נ"מ וחיל ים. הם כוללים גם לוחמה אלקטרונית, לוחמת סייבר ושימוש בנשק מונחה, שהוא הגורם העיקרי לייצור אש יעילה בלוחמה המודרנית.
בראש מרכז האש ניצב בדרך כלל קצין בכיר במערך הארטילריה. המרכז אחראי על הקצאת גורמי הסיוע לגזרות ולכוחות המתמרנים וביצוע בקרה על תכנון התקיפה, על הפעלת גורמי הסיוע תוך תיאום בינם ובין עצמם ובינם ובין כוחות ידידותיים בגזרה, ועל עמידה ביעדי תוכנית התקיפה. בקרי אש מכוחות הסיוע השונים מייצגים השתלבות רב ממדית במרכז האש. תפקידם לתכנן ולנהל את השליטה והבקרה והביצוע הסופי של גורמי הסיוע לתמיכה ישירה בכוחות המתמרנים. הם משתתפים בתכנון מאמץ האש כדי לכלול סיוע ארטילרי, סיוע אווירי קרוב, אמנעה אווירית תקיפות אוויריות, לוחמה אלקטרונית (EW), וסיוע בירי ימי.
בקרת אוויר קדמית

לתאום הסיוע האוויר הקרוב, מוצמדים לכוחות המתמרנים בקרי אוויר קדמיים (FAC - Forward Air Controller) או בקרי אוויר טקטיים ( TACP). במידת רבה תפקידים אלה חופפים אם כי הם עשויים להיות שונים מצבא לצבא. בצבאות מסוימים סמכויות בקר אוויר קדמי FAC נרחבות יותר. תפקידם לייעץ למפקדים בשטח על השימוש הטוב ביותר בכוחות האוויר, לתאם את התקיפה האווירית והכוונתה ביעילות תוך מניעת אש ידידותית
בצה"ל פועלים צוותי "סופ"ה" (סיוע ותקיפה), צוותי לוחמים ייעודיים המשותפים לזרוע היבשה ולחיל האוויר. הם כוללים חמישה לוחמים: קצין סיוע אווירי (קס”א), קצין שיתוף ארטילרי (קש”א) ושלושה לוחמים בעלי הכשרת מש"ק תקיפה. תפקידם לאתר ולמפות מטרות, ולתאם ולכוון אש ארטילרית, ירי טילים וכלי טיס תוקפים. ההכוונה מתבצעת באופן ישיר, באמצעים טכנולוגיים ובאמצעות מערכות שליטה ובקרה משותפות ליבשה ולאוויר. הצוות אחראי על תכנון והפעלת האש בקרב ועל הקשר בין הכוחות המתמרנים לכוחות סיוע האש. הצוות עתיד להשתלב בכל גדוד מתמרן בצה”ל, ויהיה מוכשר להפעלת כלל יכולות האש במרחב האוגדתי מהיבשה והאוויר.
שיתוף הפעולה בין חיל האוויר לכוחות הקרקע מרוכז במסגרת היחידה לשיתוף פעולה. בשדה הקרב המשולב טייסים מהיחידה משמשים בתפקיד קצין סיוע אווירי (קס"א) לכוחות היבשה מרמת הגיס ועד רמת החטיבה.
היסטוריה

ראשיתו של מאמץ האש במלחמת העולם הראשונה. עוד בשנת 1913 נכתב בתקנון-השדה הצרפתי: "הארטילריה אינה מכינה את ההתקפה, היא רק מסייעת לה. אין שלב נפרד של הכנה ארטילרית להתקפה; חיל-הרגלים וחיל-התותחנים פועלים בו-זמנית". חיל הרגלים נחשב בצבאות העולם ככוח הקרבי העיקרי והוא נמדד בעוצמת כידוניו. להתקפה לא הוקצתה כלל ארטילריה מלווה.
בשנת 1916 כבר כתב המרשל פרדיננד פוש: "מידת ההכנה הארטילרית קובעת את יכולת-ההתקפה של חיל-הרגלים. ואילו כאשר נבלם חיל-הרגלים בהתקדמותו, מוטל על הארטילריה לפתוח בהכנה-ארטילרית מחודשת". מכאן ואילך שוכללו עוד ועוד השיטות לייצר סיוע אש יעיל. הנחתת "ריכוך ארטילרי" או אווירי לפני הסתערות יבשתית הפכה לפרקטיקה מקובלת.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 כתב הוגה הדעות הצבאי האיטלקי ג'וליו דוּאה שניתן אף להכריע מלחמה באמצעות אש בלבד. רעיון ההפצצה האסטרטגית שיושמה במלחמת העולם השנייה ובמלחמת וייטנאם ניסתה ליישם עליונות, פגיעה במרקם החיים וביכולת הצבאית וזריעת אימה בקרב האויב עד כדי כניעה, תוך מזעור הצורך לשליחת חיילים לתמרון ומניעת סיכונם.
מאמץ האש בדוקטרינת RMA

בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, עם התפתחותו של החימוש המונחה המדויק גיבש צוות חשיבה של צבא ארצות הברית מהפך מחשבתי שנקרא Revolution in Military Affairs, או RMA. בבסיס הדוקטרינה ניצבה הגדרה של המלחמה כ"מבצע לוגיסטי להשמדת מטרות", כלומר הכרעה חדה בקרב ללא תמרון יבשתי. לפי דוקטרינה זו על המדינה התוקפת לייצר מבעוד מועד "בנק" של מטרות איכות של האויב: מתקני תשתית אסטרטגיים, בסיסים ומרכזים לוגיסטיים, מעברים הכרחיים ומפקדות ולהשמיד מטרות איכות אלה באופן מדויק ותוך מזעור הפגיעה בחיי אדם, כדי לטעת בלב מנהיגיו את התחושה שהם הפסידו במערכה ושמוטב להם להיכנע.
הדוקטרינה נוסתה לראשונה במלחמת המפרץ (1991) וכן במלחמת המפרץ השנייה ובמלחמת לבנון השנייה. אולם, על אף בנקי המטרות האיכותיים, החימוש המדויק וההפעלה המתוחכמת, התקשו ארצות הברית וישראל להכריע מלחמות אלה אך ורק באמצעות אש מרחוק ונדרש גם תמרון קרקעי כדי להשיג בהן ניצחון.
לעומת זאת, מבצע כוח מאוחד שקיימו חברות נאט"ו במלחמת קוסובו (1999) ומבצעי דין וחשבון (1993) וענבי זעם (1996) שקיימה מדינת ישראל מול ארגון הטרור החזבאללה שבלבנון מהווים דוגמאות למערכות שהוכרעו כמעט אך ורק תוך שימוש באש מדויקת מרחוק בלבד.
דוגמה להיפוך מחשבתי זה (בו התמרון היבשתי משלים כביכול את מאמץ האש, בניגוד לתפיסה המקובלת בה האש מסייעת לתמרון ומשלימה אותו) ניתן למצוא בדברי נשיא מדינת ישראל שמעון פרס במהלך מבצע עופרת יצוקה, בהם הצדיק את הכניסה הקרקעית לרצועת עזה, וקבע כי זו "נועדה להשלים את מאמץ האש באמצעות תמרון ולהעמיק את הפגיעה בחמאס ובתשתיות הטרור".
ראו גם

מערך הקישור (חיל התותחנים)
חוליית בקרת אוויר טקטית
הערות שוליים

↑  מבוסס על ההגדרה במילון למונחי צה"ל, אג"ם/תוה"ד 2003
↑  בישראל קצין סיוע אוויר מכונה קס"א וקצין קישור ארטילרי קש"א
↑  מחליף את המונח "בקר התקפה בטרמינל משולב" Joint Terminal Attack Controller - JTAC
↑  המונחים בצה"ל הם קצין סיוע אוויר (קס"א) וקצין קישור ארטילרי (קש"א)
↑  "NATO STANAG 3797 MINIMUM QUALIFICATIONS FOR FORWARD AIR CONTROLLERS & LASER OPERATORS IN SUPPORT OF FORWARD AIR CONTROLLERS". NATO. אורכב מ-המקור ב-29 באוגוסט 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  בכוחות הצבא הקנדיים, ל-TTACP ולבקרי אוויר קדמיים (forward air controller - FAC) סמכויות שונות. ה-TACP יכולים לתאם ולאשר אתה תקיפה אווירית, אך רק FAC יכול לבצע הכוונה סופית של מטוסי התקיפה למטרות. ה-TACP אחראי על ניהול המרחב האווירי ובטיחות נתיבי הטיסה, ותיאום התקיפות האוויריות בשילוב עם מאמץ האש גם מעבר לקו הכוחות הקדמי.
↑  בשנים האחרונות גם מניעת פגיעה ב"בלתי מעורבים" וחפים מפשע
↑  שי לוי, ‏צוות סופ"ה הראשון בצה"ל הפך למבצעי: "בשורה דרמטית", באתר ‏מאקו‏, 2 במרץ 2021
↑  תומר מאיר, צוות יבשה אוויר, ‏27/4/2015
↑  היחידה לשיתוף פעולה, באתר חיל האוויר
↑  ל. מרחב, האש במבצעי התקפה, מערכות 156, דצמבר 1963
↑  גור ליש, אלה לא המטרות, מערכות 439, אוקטובר 2011
↑  שמעון כהן, הנשיא פרס נגד מרכז פרס, באתר ערוץ 7, 4 בינואר 2009
| אמנות המלחמה |
| --- | --- | --- |
| אמנות המלחמה | טקטיקה • אופרטיבה צבאית • אסטרטגיה • דוקטרינה צבאית • תורת לחימה • הונאה |  |
| מושגי יסוד | לחימה • קרב • מערכה • מלחמה • מלחמה כוללת • מלחמת מנע • לוחמת חלל • לוחמה אווירית • לוחמה ימית • לוחמת תמרון • לוחמת שחיקה • לוחמה אסימטרית • מלחמה בטרור • מלחמת אזרחים • צבא |  |
| הוגים וספרים | סון דזה / אמנות המלחמה • וגטיוס / מדעי הצבא • קרל פון קלאוזביץ / על המלחמה • אלפרד פון שליפן • בזיל הנרי לידל הארט / אסטרטגיה של גישה עקיפה • מרטין ון קרפלד |  |
| טקטיקה ומערכים צבאיים | טקטיקה ומערכים צבאיים |  |
| מערכים צבאיים |  מערך ריבוע • פלנקס • טסטודו • אימפי |  |
| טקטיקה | מכה מקדימה • מלחמת בזק • מתקפת נגד • אדמה חרוכה • קרב בלימה • מצור • הסגר • תנועת מלקחיים • כיתור • איגוף • איגוף אנכי • מארב • תקיפה אווירית • הפצצה טקטית • דיכוי הגנה אווירית • הפצצה אסטרטגית • לוחמה בשטח בנוי • לוחמת מנהרות • לוחמת שריון • לוחמה הררית • לוחמה מדברית • לוחמה אמפיבית • לוחמה נגד צוללות • לוחמה ביולוגית • לוחמה כימית • לוחמת רשת ("סייבר") • לוחמה אלקטרונית • לוחמה פסיכולוגית • לוחמה משפטית • לוחמה כלכלית • לוחמה לא קונבנציונלית • הפרד ומשול • מבצעים מיוחדים • גרילה • טרור • מפת מבצע |  |
| טקטיקות של | פרשים • חי"ר • שריון • ארטילריה • לחימה אווירית • לחימה ימית |  |
| אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה | אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה |  |
| בעת העתיקה | הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית • הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית • הטקטיקה והאסטרטגיה הרומית |  |
| בימי הביניים | הטקטיקה והאסטרטגיה המוסלמית • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בימי הביניים • הטקטיקה והאסטרטגיה המונגולית |  |
| בעת החדשה | הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה גרמנית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה סובייטת בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה במאה ה-20 |  |
טיל טומהוק, נשק מונחה לפגיעה מדויקת במטרות איכות מרחוק, ללא סיכון לכוח היורה
הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה

דגל הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה
הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה (בסרבו-קרואטית: Socijalistička Republika Bosna i Hercegovina / Социјалистичка Pепублика Босна и Херцеговина) הייתה אחת משש הישויות הפדרליות שהרכיבו את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה אשר התקיימה מתום מלחמת העולם השנייה בשנת 1945[דרושה הבהרה] ועד פירוק יוגוסלביה בשנים 1990–1992. לאחר פירוק יוגוסלביה ופרוץ מלחמת בוסניה, הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה הפכה למדינה העצמאית בוסניה והרצגובינה אשר הכריזה על עצמאותה ב-6 באפריל 1992.
בעת הפירוק שטחה של הרפובליקה היה 51,000 קמ"ר והתגוררו בה כ-4.3 מיליון תושבים ובירתה (שהפכה בסופו של דבר גם לבירת בוסניה והרצגובינה) הייתה סרייבו. גבולותיה של הרפובליקה היו כמעט זהים לאלו של בוסניה תחת השלטון האוסטרו-הונגרי לפני הקמת ממלכת יוגוסלביה.
לאור מיקומה האסטרטגי של בוסניה במרכז יוגוסלביה, היא הייתה מרכז להתפתחות צבא הפדרציה. לכן, נוצר ריכוז גדול של נשק ואנשי צבא בבוסניה, גורם שהיה משמעותי עשורים לאחר מכן במלחמת בוסניה. למרות זאת, שגרת החיים ברפובליקה הייתה בדרך כלל שלווה ומשגשגת. בהיותה אחת הרפובליקות העניות בתחילת שנות ה-50, היא התאוששה במהירות כלכלית, תוך ניצול משאבי הטבע הרבים שבשטחה. הרפובליקה לא שגשגה רק מבחינה כלכלית, אלא גם מבחינה תרבותית, דבר אשר התבטא בין השאר באירוח אולימפיאדת החורף בשנת 1984. מרפובליקה זו גם יצאו כמספר אישים אשר השפיעו על הפוליטיקה היוגוסלבית לאחר מותו של שליט המדינה יוסיפ ברוז טיטו בשנת 1980, עובדה שבדיעבד עזרה לבוסניה בעת הקמתה. בשנות ה-80 הלאומיות הבוסנית התפתחה מאוד, דבר שהוביל למתיחות בינה לבין השלטון המרכזי בסרביה.
בבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות שהתקיימו בנובמבר 1990 ניצחו מפלגות אתניות אשר הקימו ממשלה משותפת. לפי המודל הפוליטי שמפלגות אלו יצרו נשיא הרפובליקה היה בוסני, נשיא הפרלמנט סרבי וראש הממשלה ממוצא בוסני-קרואטי. לאחר שסלובניה וקרואטיה הכריזו על עצמאותן מיוגוסלביה בשנת 1991, הרפובליקה הכריזה על ריבונותה באוקטובר 1991 וארגנה משאל עם לעצמאות במרץ 1992. ההצבעה על קיום משאל העם אושרה בפרלמנט לאחר שהמחוקקים הסרבים החרימו את ההצבעה כמחאה. בסופו של דבר אחוז ההצבעה עמד על כ-65% בערך וכ-98% מהמצביעים תמכו בעצמאות. בחודשים שלאחר מכן החלה ההידרדרות החברתית והפוליטית שהובילה למלחמת בוסניה. הרפובליקה הסוציאליסטית חדלה מלהתקיים באפריל 1992 עם הכרזת העצמאות של בוסניה.
העידן הפרוגרסיבי

העידן הפרוגרסיבי (באנגלית: Progressive Era) היה תקופה של אקטיביזם חברתי נרחב ורפורמה פוליטית ברחבי ארצות הברית של אמריקה, שנפרשה על פני שנות ה-90 של המאה ה-19 ועד מלחמת העולם הראשונה (1896–1916). רפורמים מתקדמים היו בדרך כלל נשים מהמעמד הבינוני בחברה או שרים נוצרים. המטרות העיקריות של התנועה הפרוגרסיבית היו טיפול בבעיות שנגרמו מתיעוש, עיור, הגירה ושחיתות שלטונית. הרפורמים החברתיים היו בעיקר אזרחים ממעמד הביניים שכוונו לקבלני קולות ולבוסים שלהם. על ידי הורדת נציגים מושחתים אלו מתפקידם, יוקם אמצעי נוסף לדמוקרטיה ישירה. הם גם חיפשו רגולציה של מונופולים באמצעות שיטות כמו מניעת נאמנויות ותאגידים באמצעות חוקי הגבלים עסקיים, אשר נתפסו כדרך לקדם תחרות שווה לטובת מתחרים לגיטימיים. הם גם דגלו בתפקידים ותקנות ממשלתיות חדשות, וסוכנויות חדשות שיבצעו את התפקידים הללו, כמו מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA).
פרוגרסיבים רבים תמכו באיסור על משקאות אלכוהוליים, לכאורה כדי להרוס את כוחם הפוליטי של הבוסים המקומיים המבוססים בברים, אך אחרים מתוך הנעה דתית. זכות בחירה לנשים קודמה כדי להביא לזירה הצבעה נשית "טהורה יותר". נושא שלישי היה בניית תנועה יעילה בכל מגזר שאמורה הייתה לזהות דרכים ישנות שצריכות לעבור מודרניזציה ולהביא לידי ביטוי פתרונות מדעיים, רפואיים והנדסיים; חלק מרכזי בתנועת היעילות היה ניהול מדעי, או "טיילוריזם". בספרו של מייקל מקגר, "חוסר שביעות רצון עזה", ג'יין אדמס מצהירה שהיא מאמינה בנחיצות ה"אסוציאציה" של פריצת הגבולות החברתיים של אמריקה התעשייתית.
פעילים רבים הצטרפו למאמצים לרפורמות בשלטון המקומי, בחינוך הציבורי, ברפואה, בפיננסים, בביטוח, בתעשייה, במסילות ברזל, בכנסיות ובתחומים רבים נוספים. הפרוגרסיביים שינו, מיקצעו והפכו את מדעי החברה ל"מדעיים", במיוחד היסטוריה, כלכלה, ומדע המדינה. בתחומים אקדמיים התפנה מקומו של הסופר החובב לפרופסור המחקרי, שפרסם בכתבי העת ובעיתונות המקצועית החדשה. המנהיגים הפוליטיים הלאומיים כללו את הרפובליקנים תאודור רוזוולט, רוברט לה פולט וצ'ארלס אוונס יוז, והדמוקרטים ויליאם ג'נינגס ברייאן, וודרו וילסון ואל סמית'. מנהיגי התנועה פעלו גם מחוץ לפוליטיקה הנשיאותית: ג'יין אדמס, גרייס אבוט, אדית אבוט וסופוניסבה ברקינרידג' היו בין הרפורמרים הלא-ממשלתיים המשפיעים ביותר בעידן הפרוגרסיבי.
בתחילה פעלה התנועה בעיקר ברמה המקומית, אך בהמשך התרחבה לרמה המדינית והלאומית. הפרוגרסיביים קיבלו תמיכה ממעמד הביניים, והתומכים כללו עורכי דין, מורים, רופאים, שרים ואנשי עסקים רבים. חלק מהפרוגרסיבים תמכו מאוד בשיטות מדעיות כפי שיושמו בכלכלה, ממשל, תעשייה, פיננסים, רפואה, השכלה, תאולוגיה, חינוך ואפילו המשפחה. הם עקבו מקרוב אחר ההתקדמות שהתרחשה באותה תקופה במערב אירופה ואימצו מדיניויות רבות, כמו שינוי משמעותי של מערכת הבנקאות על ידי יצירת מערכת הפדרל ריזרב ב-1913 והגעת בנקאות קואופרטיבית לארצות הברית עם ייסוד איגוד האשראי הראשון שלו ב-1908. הרפורמים הרגישו שדרכים מיושנות משמען בזבוז וחוסר יעילות, וחיפשו בשקיקה את "המערכת הטובה ביותר".
ראו גם

התקופה האדוארדית
הערות שוליים

↑  John D. Buenker, John C. Boosham, and Robert M. Crunden, Progressivism (1986) pp 3–21
↑  James H. Timberlake, Prohibition and the progressive movement, 1900–1920 (1970) pp 1–7.
↑  On purification, see David W. Southern, The Malignant Heritage: Yankee Progressives and the Negro Question, 1900–1915 (1968); Southern, The Progressive Era And Race: Reaction And Reform 1900–1917 (2005); Norman H. Clark, Deliver Us from Evil: An Interpretation of American Prohibition (1976) p 170; and Aileen Kraditor, The Ideas of the Woman Suffrage Movement: 1890–1920 (1967). 134–36.
↑  McGerr, Michael. A Fierce Discontent: The Rise and Fall of the Progressive Movement in America, 1870-1920. Oxford University Press. p. 77.
↑  Richard Hofstadter, The Progressive Historians: Turner, Beard, Parrington (1968).
↑  Joseph Dorfman, The economic mind in American civilization, 1918–1933 vol 3, 1969.
↑  Barry Karl, Charles E. Merriam and the Study of Politics (1975).
↑  George Mowry, The California Progressives (1963) p 91.
↑  Daniel T. Rodgers, Atlantic Crossings: Social Politics in a Progressive Age (1998)
↑  Michael Kazin; et al. (2011). The Concise Princeton Encyclopedia of American Political Turn up History. Princeton University Press. p. 181. ISBN 9781400839469.
↑  "Credit Union History"
↑  Lewis L. Gould, America in the Progressive Era, 1890–1914 (2000)
↑  David B. Tyack, The One Best System: A History of American Urban Education (Harvard UP, 1974), p. 39