stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יגאל רונן (פרופסור)
הערות שוליים

1 2  האגודה הישראלית למדעי הגרעין | מספר עמותה 580026458 | עמותות, באתר www.xn--9dbazp6bb.com (באנגלית)
↑  Oak Ridge National Laboratory | ORNL, www.ornl.gov (באנגלית)
↑  בית ספר קרייטמן ללימודי מחקר מתקדמים, באתר in.bgu.ac.il
↑  Fellow of ANS -- ANS / Honors and Awards, www.ans.org (ארכיון)
↑  Yigal Ronen, A Rule for Determining Fissile Isotopes, Nuclear Science and Engineering 152, 2006-03-01 doi: 10.13182/NSE06-A2588
↑  Yigal Ronen, Applying the 2ZN correlation to predict the fissility of 248Bk, Annals of Nuclear Energy 25, 1998-08-01, עמ' 983–985 doi: 10.1016/S0306-4549(97)00096-0
↑  Peter the Great St.Petersburg Polytechnic University, english.spbstu.ru (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428486105171  CiNii: DA00199567  ISNI: 0000 0000 8153 8224  LCCN: n85218262  NTA: 27152166X  SUDOC: 08755383X  VIAF: 73936861   WorldCat (עם VIAF): 73936861
טיניקלינג

טיניקלינג הוא ריקוד עם פיליפיני מסורתי שבו הרקדנים מקפצים במיומנות בין מוטות במבוק.
הוא נחשב לאחד הריקודים העתיקים ביותר בפיליפינים. באנגלית מכנים את הריקוד - ריקוד הבמבוק "Bamboo Dance".
מקור הריקוד

מקור הריקוד באיי לייטה שבקבוצת איי ויסאיאן. אנשי לייטה מתארים את הריקוד כחיקוי של תנועת הציפור הייחודית בתנועותיה, בהליכה מסביב ובין ענפי העצים ובין גבעולי הדשא. ציפור זו נקראה "טיקלינג" שממנו קיבל הריקוד את שמו.
בריקוד אכן מחקים הרקדנים את תנועת הציפור באמצעות תנועות הרגלים בין מוטות הבמבוק. אולם אחד מסיפורי מוצאו של הטיניקלינג עשוי עובדה או מאגדה. הסיפור אומר שהטיניקלינג התחיל על ידי האנשים שעבדו בשדות ובאזורים בפיליפינים בתקופת הכיבוש הספרדי. הילידים איבדו את השליטה על אדמתם בגלל שיטת האנקומיינדה הספרדית ולכן נשלחו לעבוד באחוזות שהיו בבעלותם של שליחים של מלך ספרד. אנשים שעבדו לאט מדי נשלחו לענישה. עונשם היה לעמוד בין שני מוטות במבוק שנכרתו מהחורשה. את המוטות היו מקרבים על מנת להכות את רגליו של היליד. בעת הרחקת המוטות זה מזה, הנענש ניסה לקפוץ על מנת לחמוק מהסגירה הבאה. ככל שרגליו של האדם היו חבולות יותר, כך הוא יכול היה לבצע פחות עבודה, וככל שעשה פחות עבודה, כך הענישה גדולה יותר. היו אומרים שאדם שדידה לביתו לאחר הענישה נראה מרחקו כמו אנפה.
המוזיקה שמלווה את הריקוד ואת הקשות הבמבוק מבוצעת על ידי כלי פריטה בהשפעה איברית.
מהלך הריקוד

המיקצב של הריקוד הוא 4/4.
בריקוד לוקחים חלק שני זוגות, בדרך כלל שני רקדנים ושתי רקדניות. זוג אחד תופס את עמדת הריקוד, הזוג השני לוקח על עצמו את הטיפול במקלות הבמבוק. כל אחד מבני הזוג כורע על הרצפה ואוחד בידיו את קצות מקלות הבמבוק כשהם פונים זה לזה.
אורך המקלות הוא כ-2.75 מ', ובתחילת הריקוד הם מונחים במקביל זה לצד זה על הרצפה.
הריקוד מכיל חמישה רצפי צעדים הנקבעים לפי פעימה הפעלת מקלות הבמבוק. כל צעדי הריקוד מורכבים משלוש קומבינציות של ארבעה צעדים בסיסיים. אלה נקראים סינגלים (צעדים בודדים), דאבלים (צעדים כפולים) והופ (צעדי דילוג).
כאמור זוג אחד מפעיל את מקלות הבמבוק והזוג השני מנסה להימנע מלהיפגע ממקלות הבמבוק. אם אחד מבני הזוג הרוקד שוגה - הזוגות מתחלפים.
מהירות הריקוד עולה ככל שמתקדם הריקוד.
גרסאות נוספות לריקודים עם מוטות הבמבוק

גרסאות לריקודים דומים ברחבי אסיה מסמלים קשרים גנטיים ותרבותיים קרובים של אנשים באזור. בדרום מזרח אסיה ריקודים דומים כמו ראנגקו אלו (Rangku Alu) של המנגארי והאמבונזים באינדונזיה, ריקוד המוא-סאפ (Múa Sạp) משבט מויונג בווייטנאם, לאו קרא טופ מאי (Lao Kra Top Mai) מתאילנד, רובם קום עראק (Robam Kom Araek) מקמבודיה, קארן או צ'ין (Karen or Chin) ממיאנמר, אלאי סקאפ (Alai Sekap) בברוניי, ומגונאטיפ (Magunatip) של אנשי המוראט בבורנאו. וכן בצפון מזרח הודו, ריקודי במבוק שונים כמו ריקוד צ'רו (Cheraw dance) מאנשי המיזוראם וגם בדרום סין: הג'ואנג (Zhuang), דה צ'אי (Da Chai), ודומיהם.
הערות שוליים

↑  Tinikling: The Philippine National Dance, web.archive.org, ‏2009-01-23
1 2  דפנה רז, National Geographic Israel edition, Philippines, webcache.googleusercontent.com, ‏יולי 2017
↑  Tinikling: The Bird-like National Dance Of The Philippines, SunnySideCircus, ‏2019-11-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  R. F. Rahmat, R. Ramadhan, D. Arisandi, M. F. Syahputra, Rangku Alu - A Traditional East Nusa Tenggara Game in Android Platform, Journal of Physics: Conference Series, Volume 978, Issue 1, article id. 012103 (2018). 978, 2018-03-01, עמ' 012103 doi: 10.1088/1742-6596/978/1/012103
↑  Thuc Hanh Su Pham High School - Can Tho University, SAP DANCE - D1K8, thsp.ctu.edu.vn, ‏30 March 2021
לונדון 2012
אחת הציפורים בפיליפינים שתנועתן שימשה השראה לריקוד
שבט קאיאן, מרכז בורניאו
יחסי גאורגיה–מקסיקו

| יחסי גאורגיה–מקסיקו |
| --- | --- |
גאורגיה: מקסיקו


גאורגיה: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
69,700: 1,964,375
אוכלוסייה
3,807,418: 131,133,866
תמ"ג (במיליוני דולרים)
30,536: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
8,020: 13,642
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי גאורגיה–מקסיקו הם היחסים הבינלאומיים בין גאורגיה למקסיקו. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין גאורגיה למקסיקו כוננו ב-8 ביוני 1992 זמן קצר לאחר התפרקות ברית המועצות. זמן קצר לאחר העצמאות, שתי המדינות הסמיכו שגרירים זה לזה דרך מדינות שלישיות. מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, היחסים הרשמיים בין שתי המדינות היו מוגבלים.
בשנת 2008, במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה; מקסיקו נותרה נייטרלית וביקשה משני הצדדים לחתור לשלום. מקסיקו לא הכירה בעצמאות אבחזיה ודרום אוסטיה ורואה בהן חלקים אינטגרליים מגאורגיה. בספטמבר 2010 נכחה ראש ממשלת גאורגיה, ניקה גילאורי, בחגיגות העצמאות המקסיקנית. מאוחר יותר באותה השנה בדצמבר 2010, נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי השתתף בוועידת האו"ם בנושא שינויי אקלים (COP16) שנערכה בקנקון.
באוגוסט 2011 ביקר שר החוץ הגאורגי גריגול ושאדזה במקסיקו והודיע על פתיחת שגרירות גאורגית במדינה. השגרירות נפתחה מאוחר יותר באותה שנה במקסיקו סיטי. ביולי 2016 ביקרה משלחת מקסיקנית של ועדת קשרי חוץ בגיאורגיה.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מגאורגיה למקסיקו
ראש ממשלת גאורגיה ניקה גילאורי (2010)
נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי (2010)
שר החוץ גריגול ושאדזה (2011)
ביקורים רמי דרג ממקסיקו לגאורגיה
הסנאטורית גבריאלה קואבאס בארון (2016)
הסכם דו צדדי

שתי המדינות הסכימו על מזכר הבנות להקמת התייעצויות פוליטיות בנושאי עניין הדדי.
יחסי סחר

בשנת 2019 הסתכם הסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות ב-23 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של גאורגיה למקסיקו כולל: מגנזיום, מסמרים וברגים ומטוסים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לגאורגיה כולל: טקילה, בירה ואופרות סבון מקסיקניות.
נציגויות דיפלומטיות

גאורגיה מחזיקה שגרירות במקסיקו סיטי.
מקסיקו מוסמכת לגאורגיה משגרירותה באנקרה, טורקיה ומחזיקה בקונסוליית כבוד בטביליסי.
טירת קשונז'

| --- | --- |
טירת קשונז', החזית המזרחית
טירת קשונז', החזית המזרחית
 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 מיקום:  ולבז'יך 
 מדינה:  פולין 
 בעלים:  Konrad of Strzegom 
 מייסדים:  Silesian Piasts 
 הקמה ובנייה
 יוצר:  Bolko I the Strict 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית, אדריכלות הבארוק, רוקוקו 
 קואורדינטות:  50°50′32″N 16°17′30″E﻿ / ﻿50.842222222222°N 16.291666666667°E﻿ / 50.842222222222; 16.291666666667
 www.en.ksiaz.walbrzych.pl
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקשונז'(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקשונז'(למפת פרובינציית שלזיה תחתית רגילה) ורוצלב ולבז'יך לגניצה ילניה גורה לובוש פולין גדול אופולה צ'כיה ג ר מ נ י ה קשונז'(למפת פרובינציית שלזיה תחתית מוגדלת) ורוצלב ולבז'יך לגניצה ילניה גורה לובוש פולין גדול אופולה צ'כיה ג ר מ נ י ה קשונז'
 
שרידי הטירה העתיקה
מבט על הטירה מדרום-ניתן להבחין בתוספות הבנייה השונות בעיצובן כחלק מהתפתחות הבניה
אולם מקסימיליאן בטירה. היחיד שנשמר בעיצובו המקורי ולא נהרס
טרסת המים בגני הטירה
טירת קשונז' (בפולנית: Zamek Książ, בגרמנית: Schloss Fürstenstein, טירת פירסטנשטיין), ממוקמת מצפון לעיר ולבז'יך שבפולין, היא הטירה הגדולה ביותר באזור שלזיה תחתית. מבנה הטירה הוא חלק משמורת טבע, והיא משקיפה על ערוץ הנהר פלצ'ניצה (Pełcznica) ומהווה אטרקציה תיירותית עיקרית באזור זה.
היסטוריה

הביצורים הראשונים באתר נהרסו בשנת 1263 על ידי הכוחות הבוהמיים של המלך אוטוקר השני. בין השנים 1288–1292 נבנתה הטירה מחדש על ידי הדוכס בולקו הראשון, שהוסיף לתאריו גם את התואר לורד קשונז', וסיפח תחת שליטתו גם את תושבי הכפרים שבסביבה. לאחר מותו בשנת 1368 של השליט האחרון בשושלת, בולקו השני, עברה השליטה בטירה ונכסיה לידי ונצל, מלך גרמניה, מבית לוקסמבורג אך ההכנסות מן הנכסים הועברו לידי אלמנת בולקו השני. לאחר מותה בשנת 1392 הועברו גם פירות הנכסים לידיו של ונצל, שהחזיק גם בתואר מלך הרומאים.
במשך השנים הועברה השליטה בטירה בין ידיים רבות של שליטים מקומיים, עד שבשנת 1429, בסיום המלחמות ההוסיטיות, היא נכבשה על ידי האציל הבוהמי יאנקו מחוטמיצה (Janco Chotiemicz). לאחר מותו נרכשה הטירה מיורשיו על ידי ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה, שהפך אותה למרכז אדמיניסטרטיבי מקומי. בשנת 1466 רכש האציל הגרמני הנס פון שלנדורף את הטירה מהשלטון הבוהמי ושינה את שמה לטירת פירסטנשטיין (Fürstenstein).
בשנת 1482 נהרסה הטירה בשנית על ידי כוחותיו של גאורג פון שטיין אשר שירת את מתיאש הראשון, מלך הונגריה, בעת המערכה בשלזיה. גבעת הטירה נרכשה והועברה לחזקתם של משפחת האצילים פון הוהנברג בשנת 1509, והייתה בבעלותם עד 1944. מאמצע המאה ה-16 התחדש תהליך בניית הטירה והיא עוצבה בסגנון הרנסאנס.
בשנת 1932 עבר בעלי הטירה הדוכס הנס היינריך השביעי מבית הוכברג (במקור הוהנברג) לאנגליה, והתאזרח שם. אחיו, שהיה הבעלים של טירה נוספת, הצטרף לצבא הפולני במלחמתו בנאצים בשנת 1939. אזור שלזיה נכבש על ידי הכוחות הנאציים כחלק מכיבוש פולין כולה במלחמת העולם השנייה, אך הם לא הפגינו התייחסות מיוחדת לטירה.
בשנת 1944 השתלטו הכוחות הנאציים על מבנה הטירה והעבירו אותה לאחריותו של ארגון טודט, אשר שילב אותה כחלק מבנייתו של פרויקט ריזה. בשנת 1945 נכבשו הטירה וסביבתה על ידי כוחות הצבא האדום לאחר ניצחונם במבצע ויסלה-אודר.
אדריכלות

המבנה המקורי הוא הטירה העליונה שנבנתה במחצית השנייה של המאה ה-14. הוא מתאפיין בתוכנית בלתי מסודרת ומגדל עוז בגובה 30 מטר. בקדמת המבנה העתיק נבנתה תוספת בסגנון גותי מאוחר.
במחצית השנייה של המאה ה-16 נערך שיפוץ וחידוש מסיבי של מבני הטירה בסגנון הרנסאנס. השיפוץ הנרחב גרם לאבדן הצללית המקורית של המבנה, כאשר נוספו לו אלמנטים אדריכליים שונים. במהלך מלחמת שלושים השנים נגרמו למבנה נזקים רבים. תהליך השיקום התנהל בשנים 1671–1688 ובמהלכו חלקים מסוימים כגון חלקה הדרומי של הטירה שופצו בסגנון הבארוק האיטלקי. שינויי עיצוב נוספים בוצעו בשנים 1718–1734 ושינו לחלוטין את אופי המבנה לזה המקובל כסגנון מגורים של תקופת הבארוק עבור משפחת פון הוכברג. כך הוקם מבנה מגורים בן חמש קומות בחלק הדרומי ומבנה נוסף בן ארבע קומות בחלק המזרחי.
שיפוץ גדול נוסף התנהל בחציה השני של המאה ה-18 ובו עוצבו מחדש החומות החיצוניות של הטירה, נבנה בית שער הכולל שני מגדלים, וגשר הגישה עוטר בפסלים של דמויות מן המיתולוגיה היוונית. בשנים 1861–1914 נבנה האגף המערבי המונומנטלי של הטירה עם המגדל הלבן וצידה הצפוני של הטירה עבר עיצוב מחדש בסגנון הניאו רנסאנס. המגדל הראשי קיבל את עיצובו הנוכחי בשיפוץ נוסף שנערך ב-1923.
עיצוב הפנים

הכיבוש הנאצי והשתלטות אנשי ארגון טודט על הטירה לשימושם ולצורכי הבניה של פרויקט ריזה, גרמו לנזקים עצומים. קירות נשברו ועיצוב הפנים נהרס. ריהוט גותי נעלם. גרמי מדרגות, מרפסות, מערכת אספקת המים ועבודות סטוקו נהרסו. רק אולם אחד שנחשב לבעל חשיבות אמנותית ניצל מהשחתה מוחלטת פרט לשני ציורי קיר.
בתקופה שלאחר המלחמה נערכו בטירה מעשי ביזה שנוספו על תחזוקה לקויה והזנחה שגרמו להידרדרות במצבה עד לשנות ה-70. בשנים שלאחר מכן החל תהליך שימור ושיחזור קפדני של פנים הטירה במקומות שבהם הדבר התאפשר. באולמות אחרים נערך רישום ותיעוד של הפרטים ההיסטוריים המקוריים ככל האפשר. למרות הקשיים הצליח תהליך השימור והשחזור של רבים מן החדרים והמאפיינים האדריכליים, להחזיר לטירה במידה רבה את תהילת עברה, ולהפוך למוקד תיירות אטרקטיבי.
גני הטירה

עקב מיקומם סמוך לטירה, נבנו הגנים במבנה של טרסות. כל טרסה התייחדה במאפיין עיצובי אחר כגון: טרסת המים, טרסת הצמחייה, טרסת הוורדים ונוספות, אשר ביחד יצרו את מערכת גני הטירה המרהיבה. תהליך שיפוץ ועיצוב הגנים מתבצע החל משנת 2007 במימון האיחוד האירופי וטרם הסתיים.
למרגלות גבעת הטירה הוקם בסוף המאה ה-19 פארק בשטח 125 הקטר ובו שדרת עצי ליים משנת 1725 והקריפטה המשפחתית המעוצבת בסגנון ביתן גן מתקופת הבארוק.
כיום

לאחר המלחמה שימש מבנה הטירה כאתר נופש ומרכז תרבות על ידי השלטון הקומוניסטי בפולין. חלק מן המבנה ההיסטורי נהרס במהלך עבודות בנייה ושחזור שנערכו במקום וחפצי אומנות רבים שהיו מאוכסנים בטירה נגנבו ממנה או נהרסו בתקופת השלטון הקומוניסטי.
בטירה הוצבו שלטי זיכרון לאסירי עבודות הכפייה ממחנה גרוס-רוזן שהועסקו במקום על ידי הנאצים כחלק מפרויקט הבנייה. בשנים האחרונות שוחזרו חלקים רבים מעיצובה הפנימי של הטירה. חלקים מן המנהרות שנחפרו תחתיה כחלק מן הפרויקט הנאצי שימשו למחקרים מדעיים, וחלקן גם נגישות לביקורי תיירים באופן מאורגן.
ייאסו החמישי, קיסר אתיופיה

ייאסו החמישי (בגעז: ኢያሱ, ידוע גם בשם ליג' ייאסו; 4 בפברואר 1895 או 1896 – 25 בנובמבר 1935) היה נכדו ויורשו של מנליק, וקיסרה הלא מוכתר של אתיופיה בשנים 1913–1916.
פירוש שמו הוא הגרסה האמהרית של השם העברי "יהושע". שם הטבלתו היה קיפלה יעקב.
ביוגרפיה

בשנת 1907 מנליק השני, קיסר אתיופיה נתקף בשיתוק וחדל לתפקד כשליט בפועל של המדינה. בשארית כוחותיו הוא הכריז על איאסו, נכדו, כיורשו.
מעט לפני החלטתו של סבו מנליק, ייאסו התחתן עם רומן-וורק מנגשה, נכדתו של הקיסר יוהנס ואחייניתה של הקיסרית טאיטו (אשת מנליק) אולם הנישואין לא צלחו ולאחר מספר שנים הוא נשא את סבלה-וונגל חיילו, נכדתו של מלך גוג'אם לשעבר הנגוס תקלה היימנות.
ייאסו עמד בפני דילמה, להיות המייצג של הממסד שבנה מנליק, כמייצג של האליטה בממסד הקיים, או לבנות מערכת פוליטית חדשה משל עצמו עם מינויים משלו ולהיות שליט אבסולוטי. תקופת שלטונו התאפיינה במאבק בין הריכוזיות לבין ביזור הסמכויות. ייאסו נמנע מלהכתיר את עצמו, אך בהעניקו לאביו הראס מיכאל את התואר נגוס ("מלך") ב-1914, הכריז להלכה על היותו קיסר.
ייאסו ניסה לבנות בעצמו ממסד פוליטי ורשת נאמנויות אישיות שתבטיח לו כוח – הוא סירב לשמוע להנחיות מועצת השרים שמונתה לו, עזב את אדיס אבבה וניסה לארגן מהפכה פוליטית בקרן אפריקה. ייאסו ניסה להחליף את נאמני סבו בקואליציה המורכבת מבני שבטים אחרים. מכיוון שמערכת הנאמנויות של מנליק הייתה של שוואה, המרכז, הוא פנה לפריפריות. הוא ניסה לבנות מחדש את מערך הכוחות ולהשתית אות על נאמנויות חדשות (קצת מתיגראי בצפון, אך בעיקר מאזורי הדרום).
תוך כדי בניית הקואליציה הפריפריאלית הזו, ייאסו התקרב למקורות המוסלמים של אביו. אביו האימאם מוחמד עלי קיבל את הנצרות בפקודת הקיסר יוהנס ב-1878 וזכה בתואר ובשם ראס מיכאל. ייאסו היה בקשר עם הקונסול העות'מאני ודרכו עם ממשלת הטורקים הצעירים באיסטנבול. משפרצה מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, הימר על ניצחון העות'מאנים כבעלי בריתם של מעצמות המרכז וקיבל מהם הבטחה כי לאחר ניצחונם יהיה שליטה של כל קרן אפריקה.
הוא גם שיתף פעולה עם המולא הסומלי מוחמד עבדאללה חסן, העביר את מטהו להרר, בירת האסלאם בקרן אפריקה, ואף התאסלם בטקס פומבי באוגוסט 1916, כדי לחזק את קשריו עם האורומו הסומלים, העפר, והעות'מאנים.
ניסיונו של אייאסו להשיג כח של ממש על ידי בניית מימסד פוליטי חדש נכשל. האליטה השוואנית הייתה חזקה ואילו השכנים האירופאים הבריטים האיטלקים והצרפתים - חששו מכוונותיו להתחבר עם האסלאם ועם האימפריה העות'מאנית. בספטמבר 1916 הדיח את אייאסו ראש הכנסייה האתיופית, האבונא, בתמיכת הקבוצה השואנית בתואנה כי בגד בדת ובמדינה. במקומו הוכתרה הקיסרית זאודיטו, בתו של מנליק. בראש מארגני המהפך עמד בן גילו של איאסו, טפרי מקונן (הידוע יותר בשם ההכתרתו היילה סלאסי), שאביו ראס מקונן היה בן דודתו של מנליק ומחשובי עוזריו). עם הכתרת זאודיתו הוא קיבל את התואר ראס ואת תפקיד יורש העצר וממלא מקום בפועל של הקיסרית. חודש לאחר מכן הובס צבאם המשותף של איאסו ושל אביו הנגוס מיכאל בקרב סגאלה, וייאסו הסתתר ארבע שנים עד שנתפס.
את שארית חייו בילה בבתי-כלא ובבריחות מהם עד שמת ב-1935.
הערות שוליים

↑  ייאסו היה בנה של שווארגה, בתו הצעירה של מנליק.
↑  ‏Marcus, Menelik II, p. 238 .‏
↑  כנראה משום שטקס ההכתרה היה נוצרי מובהק.
↑  לפי המסורת יכול כל בעל תואר להעניק תארים בדרגה אחת נמוכה משלו.
↑  הקיסר יוהנס הרביעי היה סנדקו.
↑  קרוב לוודאי שהומת עם תחילת הפלישה האיטלקית מחשש שהפאשיסטים ישחררוהו ויעשוהו קיסר מטעמם.
| השושלת השאוונית |
| --- | --- | --- |
ממלכת שאווה
| בית אב | השושלת הסולומונית |  |
| שליטים | נאגסי קראסטוס • סבסטינוס • קאדמי קאל • אמחה ייאסוס • אספה וואסן • וואסן סגד • סהלה סלאסי • היילה מאלכות • מנליק השני • ייאסו החמישי • זאודיתו • היילה סלאסי • אמחה סלאסי • זרע יעקב אמחה סלאסי |  |
ממלכות האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מנליק השני | קיסר אתיופיה  12 בדצמבר 1913 - 27 בספטמבר 1916 | הבא: זאודיתו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263368205171  GND: 119210207  ISNI: 0000 0001 1556 8182  LCCN: no97008647  NTA: 165988215  SUDOC: 13426391X  VIAF: 50030617   WorldCat (עם VIAF): 50030617
טינייר

| --- | --- |
 מדינה:  קמרון קמרון
 אזור:  אזור אדמאווה
 ראש העיר:  מוחמן לאמינו
 גובה:  1,104 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  34,167 (2005)
 קואורדינטות:  7°22′20″N 12°39′13″E﻿ / ﻿7.3722222222222°N 12.653611111111°E﻿ / 7.3722222222222; 12.653611111111 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://cvuc.cm/national/index.php/fr/carte-communale/region-de-ladamaoua/106-association/carte-administrative/adamaoua/faro-et-deo/417-tignere
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה טינייר(למפת קמרון רגילה) יאונדה דואלה מרואה גארואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה טינייר(למפת אזור אדמאווה רגילה) נגאונדרה טיבאטי באניו מגנגה הצפון המרכז המזרח מ. צ. מ. הר.  מ. א.  ניגריהטינייר(למפת אזור אדמאווה מוגדלת) נגאונדרה טיבאטי באניו מגנגה הצפון המרכז המזרח המערב צפון-מערב הרפובליקה  המרכז  אפריקאית  ניגריהטינייר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טינייר (בצרפתית: Tignère) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור אדמאווה‏.
גאוגרפיה

טינייר ממוקמת כ-100 ק"מ מבירת האזור נגאונדרה וכ-408 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-85 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה וכ-296 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (24 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא יוני (19 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,932 מילימטרים בשנה. חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (385 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

טינייר ממוקמת ליד הכביש האזורי P12 ונמצאת כ-2 ק"מ מהכביש D20.
כלכלה

יש בטינייר תחנת דלק (המשמשת להתרעננות הנהגים), קניון, חנות תפירה, סדקית וסופר מרקט.
הערות שוליים

↑  Mah, E.P. (2014). La profession d'huissier de justice au Cameroun francophone. Harmattan Cameroun (בצרפתית). Editions L'Harmattan. p. 38. ISBN 978-2-336-33787-6. נבדק ב-26 ביולי 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקמרון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוליוס פון גראוורט

| --- | --- |
 לידה:  28 בדצמבר 1746 קניגסברג, פרוסיה 
 פטירה:  18 בספטמבר 1821 (בגיל 74) Lądek-Zdrój, רפובליקת פולין 
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים 
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות 
 עיטורים
 מסדר העיט השחור 
 
יוליוס ריינהולד אוגוסוט פון גראוורט (בגרמנית: Julius von Grawert; ‏28 בדצמבר 1746 – 18 בספטמבר 1821) היה איש צבא פרוסי ששיתף פעולה עם הצרפתים במלחמות הנפוליאוניות.
ביוגרפיה

יוליוס פון גראוורט נולד ב-28 בדצמבר 1746 בקניגסברג בירת פרוסיה המזרחית והצטרף לצבא הפרוסי איתו נטל חלק בכמה מלחמות כדוגמת מלחמת שבע השנים וכך עלה בדרגות בצבא הפרוסי.
לאחר כיבוש פרוסיה בידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה והתפרקותו של הצבא הפרוסי ירדה קרנו אולם הוא הצליח להתחבב על קציני הצבא הצרפתי ופיקד על כמה גדודי מתנדבים שלזים, וסטפלים ופרוסים לאחר מכן מונה למושל הסמלי של שלזיה. בפקודתו של נפוליאון יצא עם כמה גדודי מתנדבים לרוסיה במסגרת הגרנד ארמה אולם בדרך לרוסיה הוא נפל מסוסו ורגלו נשברה והוא נאלץ לחזור.
ב-24 במרץ 1820 פרש מהצבא וקיבל קיצבה שנתית של 4,000 טאלר, וב-18 בספטמבר 1821 מת בביתו בלאנדק.
יואח בן אסף

יואח בן אסף היה מזכירו של המלך חזקיהו. המושג "מזכיר" בהקשר זה, פירושו המזכיר למלך איזה משפט צריך לידון עכשיו, או האחראי על ספר הזכרונות המלכותי.
השם יואח נפוץ בקרב שמות הלויים. השם יואח נזכר בתנ"ך גם בתפקיד שוער.
אזכורים בתנ"ך

יואח מופיע בספרים מלכים וישעיה, כאחד מבכירי ממלכת כחזקיהו. יחד איתו הגיעו גם אליקים בן חלקיהו אשר היה הממונה על בית המלך, ושבנא הסופר, אשר הגיעו להקשיב לדברי שליחו של סנחריב רבשקה, שהגיע לרפות את ידי העם ממלחמה בסנחריב, ולשכנע אותם להיכנע ללא קרב. יואח וחבריו שומעים את תחילת דברי רבשקה שנאמרו ביהודית (שפתם של תושבי ממלכת יהודה), ומבקשים ממנו לדבר אליהם בארמית, כדי שלא יבינו ויפחדו העם שבירושלים שהקשיבו לשיחה הקשה. רבשקה עונה להם בהתרסה כי דבריו כלל אינם מכוונים אליהם- שרי הממלכה, אלא אל העם הנמקים ברעב מבעד לחומת ירושלים, וממשיך לדבר ביהודית, מגביר את קולו ומסיים את נאומו. כשמסיים רבשקה את נאומו, שותקים יואח וחבריו על פי ציוויו של המלך חזקיהו, ובאים אל המלך בבגדים קרועים.
תפקידו

מזכיר הוא תוארו של אחד מהשרים בחצרות המלכים דוד, שלמה ומלכי יהודה. התואר מזכיר בא ברשימות השרים אצל דוד מיד לאחר שר הצבא ואילו בתקופת מלכות שלמה הוא מופיע רביעי. 
בתקופתם של דוד ושלמה שירת בתפקיד יהושפט בן אחילוד ובתקופת יאשיהו שירת בתפקיד זה יואח בן יואחז.
לדעת משה צבי סגל היה המזכיר ממונה על כתיבת הזכרונות את אירועי הממלכה. כך גם בתרגום יונתן: ”ממנא על דכרניא”. אחרים סוברים כי תפקידו היה להזכיר למלך את סדר היום כדוגמת Magister memoriae(איט') ברומא העתיקה.
הערות שוליים

↑  ספר מלכים ב', פרק י"ח, פסוק כ"ו: "יואח"; ספר מלכים ב', פרק י"ח, פסוק י"ח: "יואח בן אסף".
↑  שכיהן בעת הקדומה גם כדיין, ראו משפט שלמה
↑  רש"י ספר מלכים ב', פרק י"ח, פסוק כ"ו
↑  ראו כעין זה במגילת אסתר, פרק ו', פסוק א'
↑  מיכאל קוכמן, עולם התנ"ך: דברי הימים א', תל אביב, דוידזון עתי, 1996, עמ' 254.
↑  ספר דברי הימים א', פרק כ"ו, פסוק ד'.
↑  ספר ישעיה, פרק ל"ו, פסוקים ג'–כ"ב וכן ספר מלכים ב', פרק י"ח, פסוק ל"ז
↑  על פי הכתוב בספר מלכים השרים שנשלחו היו, תרתן, רב-סריס ורבשקה. בספר ישעיה מופיע הסיפור כמעט כהעתק מושלם של זה שבירמיה אך בו מופיע רק רבשקה כשליחו של סנחריב. בנוסף בספר ירמיה בהמשך השיח של שליחי סנחריב לאנשי ירושלים, מופיע רק רבשקה ולא תרתן ורב-סריס. בשל סיבות אלו נכתב במדרש (סדר עולם[דרוש מקור]) כי בנקודת זמן זו, אכן רק רבשקה נשלח, ותרתן ורב-סריס נשלחו בשנית על ידי סנחריב לאחר זמן, כששמע שתרהקה מלך כוש בא להילחם בו, ויצא לקדם אותו במלחמה, אך רצה שחזקיה לא יחשוב שברח או נכנע, אלא רק הלך לזמן מוגבל ויחזור להילחם בו (רש"י ספר מלכים ב', פרק י"ט).
↑  ספר ישעיה, פרק ל"ו, פסוק ט"ז וכן כל הפרק
↑  ע"פ חז"ל רבשקה היה יהודי מומר ולכן ידע שפה זו
↑  ע"פ חז"ל חשבו יואח וחבריו, שרבשקה על אף חובתו לקיים את צו סנחריב, כיהודי מומר ירחם על עמו שממנו בא, ולא יפחידם ללא צורך
↑  ספר ישעיה, פרק ל"ו, פסוקים י"א–י"ג
↑  ספר ישעיה, פרק ל"ו, פסוק כ"ב
↑  קריעת הבגדים נעשתה על פי חז"ל בגלל ששמיעת גידופים כלפי ה' מחייבת קריעת בגדים, וכך נהג גם חזקיהו כשסיפרו לו על דברי רבשקה (ספר ישעיה, פרק ל"ז, פסוק א')
↑  משה צבי סגל, ספרי שמואל, ירושלים, קריית ספר, 1987, ע"מ רצ.
ידי האמונה

בדת הבהאית, ידי אמונת האל (באנגלית: Hands of the Cause of God) או ידי האמונה, ובאופן לא רשמי הידיים, הוא הכינוי שניתן לקבוצה של אנשים שמונו לכל חייהם, ושתפקידם היה להפיץ את האמונה הבהאית ולהגן עליה. לפי צוואתו של עבד אל-בהאא ימונו "ידי האמונה" על ידי שומר האמונה ויסורו למרותו. סך הכל מונו חמישים איש לתפקיד, ארבעה על ידי בהאא אללה, ארבעה על ידי עבד אל-בהאא ו-32 על ידי שוגי אפנדי, אשר מינה עשרה נוספים לאחר מותם. חלק מ"ידי האמונה" נמנים גם עם 19 שליחי בהאא אללה.
בעת מותו של שוגי אפנדי ב-1957 לא היה לו יורש, אך 27 אנשי "ידי האמונה" בחרו מקרבם תשעה חברים שכונו "המשגיחים" או "המפקחים" (Custodians), ואשר הנהיגו את התנועה הבהאית. המשגיחים סיימו את תפקידם עם הקמתו של בית הצדק העולמי ב-1963. מאז, הדת הבהאית מונהגת בידי בית הצדק העולמי באמצעות מנגנון המנהל הבהאי.
אחרון חברי "ידי האמונה" נפטר ב-2007, והתואר שוב אינו מוענק לאיש.
מונו על ידי בהאא אללה

חאג'י מולא עלי אכבר, חאג'י אח'ונד (1842–1910)
חאג'י מירזא מוחמד תקי, אבן אבהר (מת ב-1917)
מירזא מוחמד חסן, אדיב (1848–1919)
מירזא עלי מוחמד, אבן אסדק (מת ב-1928)
מונו על ידי עבד אל-בהאא

אקא מוחמד קאיני, נביל-י אכבר (1829–1892)
מירזא עלי מוחמד ורקא (מת ב-1896)
מולא צאדק מוקַדַס, אסם אללה אל-אסדק (מת ב-1874-5)
שיח' מוחמד רִדא יזדי
מונו על ידי שוגי אפנדי לאחר מותם

ג'ון אבנעזר אסלמונט (1874–1925)
חאג'י אמין (1831–1933)
קית' רנסום-קהלר (1876–1933)
מרתה רוט (1872–1939)
ג'ון הנרי הייד דאן (1855–1941)
סייד מוסטפא רומי (מת ב-1942)
עבד אל-ג'ליל ביי סַעְד (מת ב-1942)
מוחמד תקי אצפהאני (מת ב-1946)
רוי ק. וילהלם (1875–1951)
לואיס ג'ורג' גרגורי (1874–1951)
הקבוצה הראשונה שמינה שוגי אפנדי (24 בדצמבר 1951)

דורותי ביצ'ר בייקר (1873–1954)
אמיליה אנגלדר קולינס (1873–1962)
עלי אכבר פוּרוּתן (1905–2003)
הוגו ג'יאצ'רי (1896–1989)
הרמן גרוסמן (1899–1968)
הוראס הוצ'קיס הולי (1887–1960)
לירוי יואס (1896–1965)
ויליאם סת'רלנד מקסוול (1874–1952)
טַרַז אללה סמנדרי (1874–1968)
ולי אללה ורקא (1884–1955)
ג'ורג' טאונסנד (1876–1957)
צ'ארלס מייסון רמי (1874–1974)