המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה
רקע היסטורי, פוליטי וצבאי

ב-9 במאי 1936 הכריז מוסוליני על הקמת האימפריה האיטלקית במזרח אפריקה. אימפריה זו הורכבה מאתיופיה, שנכבשה על ידי איטליה במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה שהסתיימה מספר שבועות קודם לכן, וכן מסומלילנד האיטלקית ומאריתריאה, שנשלטו בידי האיטלקים מזה כמה עשרות שנים.
המושבות האיטלקיות במזרח אפריקה נמצאו במרחב בו מצויות כיום המדינות אתיופיה, סומליה ואריתריאה, ושלטו על המעבר מהאוקיינוס ההודי לים האדום דרך מצר באב אל מנדב. סומלילנד הבריטית וסומלילנד הצרפתית היו מוקפות משלושה צדדים במושבות איטלקיות, דבר שיצר איום על נתיבי השיט לתעלת סואץ, שהייתה בעלת חשיבות אסטרטגית עליונה לאימפריה הבריטית. בריטניה החזיקה באזור תעלת סואץ על פי תנאי ההסכם האנגלו מצרי משנת 1936, וכן שלטה בסודאן במשותף עם מצרים. איטליה החזיקה בלוב שבצפון אפריקה, ושאפה לחבר בינה לבין מושבותיה במזרח אפריקה.
איטליה לא הצטרפה למלחמה נגד בעלות הברית מיד עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, אלא המתינה עד 10 ביוני 1940, זמן קצר לפני תום המערכה על צרפת, לפני שהכריזה מלחמה על צרפת ובריטניה. מוסוליני היה להוט לנצל את ההזדמנות על מנת להשתלט על מושבותיהן באפריקה. הפיקוד הצבאי האיטלקי בצפון אפריקה ובמזרחה התנגד לתוכניותיו של מוסוליני. איטלו באלבו (שנהרג בתאונת מטוס ביוני 1940), ומחליפו, המרשל רודולפו גרציאני, טענו כי הצבא האיטלקי סובל ממחסור בציוד ובאספקה, וכי מתקפה על מצרים, שתיערך בקיץ בתנאי מזג האוויר החם והלח של אפריקה, נדונה לכישלון. מוסוליני סירב לשמוע לעצתם, שכן להערכתו היטלר עמד לפלוש לבריטניה ולהשתלט עליה תוך זמן קצר, והוא רצה להקדים אותו ולהשתלט על המושבות הבריטיות באפריקה. מוסוליני תכנן פלישה רחבת היקף למצרים, ורצה לפלוש במקביל למושבות הצרפתיות והבריטיות במזרח אפריקה. לאחר השלמת כיבוש סומלילנד הבריטית והצרפתית, תכנן מוסוליני לקדם את כוחותיו במזרח אפריקה צפונה דרך סודאן, כדי לתגבר פלישה איטלקית למצרים.
במסגרת הסכם הכניעה של צרפת, סוכם כי המושבה הצרפתית בסומליה (סומלילנד הצרפתית) תהיה נייטרלית במלחמה בין מדינות הציר לבעלות הברית. במושבה זו הוצבו כ-10,000 חיילים חמושים היטב, תחת פיקודו של הקולונל פול לואי לז'נטיום. בתחילה ניסה לז'נטיום להמשיך בלחימה על אף הסכם הכניעה, וב"פקודה כללית מס' 4" שהוציא לכוחותיו, גינה את הסכם שביתת הנשק, והכריז על כוונתו להמשיך בלחימה לצד הבריטים. הוא לא זכה בתמיכת צבאו והפקידות הצרפתית האזרחית בסומלילנד, ששמרו על נאמנות למשטר וישי. באוגוסט 1940 נמלט לז'נטיום לאנגליה. שלטונות המושבה שמרו על נייטרליות, וסירבו להתערב במלחמה לטובת מי מהצדדים. כתוצאה מכך נותרה המושבה הבריטית בסומלילנד הבריטית מבודדת ומנותקת.
הבריטים תכננו לפנות את סומלילנד הבריטית עד דצמבר 1939 במקרה שתפרוץ מלחמה עם איטליה. אך לאחר הכרזת המלחמה האיטלקית, החליט ראש המטה הכללי, הגנרל אדמונד איירונסייד, כי יש להגן על המושבה למרות הכול, ולבצר את בירתה ברברה. ראש פיקוד המזרח התיכון הבריטי, גנרל ארצ'יבלד וייוול, אמר אף הוא, כי נפילת המושבה לידי האיטלקים, עלולה להוות מכה מורלית קשה, ולשמש כבסיס להמשך המתקפה האיטלקית נגד המאחזים הבריטיים ביבשת אפריקה. בפיקודו של ויוול עמד כוח צבאי מצומצם, והוא היה זקוק לרובו הגדול כדי להדוף את המתקפה האיטלקית הצפויה על מצרים. עם זאת, יכול היה ויוול לסמוך על נאמנותם וסיועם של לוחמי גרילה אתיופים, שמעולם לא הניחו את נשקם. חלקם לחמו עוד משנת 1937 בתוך אתיופיה עצמה, באזורי אנקובר, ג'מה, בגמדר ובמיוחד בגוג'ם, ואחרים נאספו וקיבלו הדרכה וחימוש בריטי באזורי השלטון הבריטי בקניה ובסודאן, לשם הגיעו כפליטים לאחר סיום המלחמה האיטלקית-אתיופית.