חזיר הבית
בתרבות

מספר סיפורי עם עוסקים בחזירים, והמוכר בהם הוא כנראה שלושת החזירונים, אשר פורסם לראשונה ב-1843 בספר "Nursery Rhymes and Nursery Tales". העלילה היא אודות שלושה חזירונים הבונים שלושה בתים, מקש, מענפים ומלבנים, וכאשר מגיע הזאב הרע ומצליח למוטט את שני הבתים הראשונים בעזרת נשיפותיו, שני החזרזירונים מתחבאים בביתו של החזרזיר השלישי, שהזאב לא יכול להרוס. בשנת 1933 הסיפור עובד לסרט קצר מונפש של דיסני, במסגרת סדרת סרטי "סימפוניות טיפשיות", בשם "שלושה חזירים קטנים"; ולספר ילדים פארודי בשם "The True Story of the Three Little Pigs" (הסיפור האמיתי על שלושת החזירונים), המתאר את הסיפור מנקודת מבטו של הזאב.
חזיר ספרותי נוסף הוא ג'וּ בָּאגְיֵה מהספר "המסע למערב", אחד מארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים אשר הודפס במקור בעילום שם בשנות ה-90 של המאה ה-16 בתקופת שושלת מינג.
בתרבות המערבית היחס לחזירים הוא לרוב שלילי. חזירים מוצגים לעיתים קרובות כחיות מלוכלכות, טמאות, תאבות בצע, חלשות אופי ועוד. הכינוי "חזיר" משמש כמילה נרדפת למישהו שהוא תאב בצע (לדומגא הביטוי "קפיטליזם חזירי"). בתחום של יחסים רומנטיים, "חזיר" הוא מילה נרדפת לגבר שמבצע ניצול מיני או כפייה מינית. "חזיר" מציין גם אדם גס רוח או בעל דעות מיזוגניות או שוביניסטיות (לדוגמה הביטוי "חזיר שוביניסטי").
יצירות רבות מציגות חזירים כדמויות חלשות או שליליות. דמותו של חזרזיר מסדרת הספרים "פו הדב", אשר נכתבה על ידי א. א. מילן והחלה להתפרסם ב-1926, הוא חברו הקרוב של פו הדב ומתואר כחיה קטנה וחששנית. בספרו האלגורי של ג'ורג' אורוול, "חוות החיות" אשר פורסם ב-1945, החזירים ייצגו מנהיגים סובייטים שונים. ברומן הגרפי של ארט ספיגלמן, "מאוס: סיפורו של ניצול" משנת 1986, ייצגו החזירים את הפולנים.
פעילים למען זכויות בעלי חיים וכן חוקרי טבע ותרבות טוענים כי היחס של בני אדם לחזירים הוא יחס לא הוגן. האשמת חזירים כחיות תאבות בצע הוא השלכה – שהרי בני אדם יכולים להיות בעלי תאווה לממון וחזירים אינם עושים זאת. ההשלכה מאפשרת לשייך התנהגות לא מוסרית לבעלי חיים ולטעון כי התנהגות מוסרית ייחודית לבני אדם.
אחת הטענות המרכזיות נגד חזירים הוא שהם חיות מלוכלכות שנהנות להתפלש בבוץ. בניגוד לרוב היונקים, לחזירים אין פרווה להגנה על עורם. בכך הם דומים לכמה מיני יונקים כמו בני אדם ופילים. בניגוד לבני אדם, חזירים אינם מזיעים. כדי לקרר את גופם עליהם להרטיב את גופם. דבר זה נעשה על ידי אמבטיות במים או בבוץ. השימוש באמבטיות בוץ נעשה גם על ידי יונקים אחרים בעלי עור עדין כמו פילים. בוץ מתאדה לאט יותר ממים, ולכן משמש מעין קרם הגנה טבעי לעור. בתנאי שבי, במיוחד בחלק מן המכלאות של חקלאות תעשייתית, חזיר הבית מוחזק בתנאים של צפיפות, ללא גישה למים נקיים וללא יכולת להתנקות מבוץ או צרכים. בתנאים אלה גם בעלי חיים אחרים, כמו פרות, לא נשארים נקיים. בדומה לכך גם אנשים עניים מאד, אסירים או שבויים הנמצאים בתנאים כליאה קשים מתקשים לשמור על ניקיון הגוף.
לעומת הייצוג של חזיר כחיה צרת אופקים המספקת רק תאוות מיידיות, הם נחשבים חיות אינטליגטיות יחסית בהיותם אוכלי כל. מחקרים מראים כי חזירים חכמים לא פחות מכלבים.
יש מספר יצירות תרבות שמציגות את החזירים כחיות חיוביות שסובלות מיחס לא הוגן מצד בני האדם. חוות הקסמים הוא ספר שבו הגיבור וילבור הוא חזרזיר עדין שניצל משחיטה בזכות ידידות עם ילדה ועם עכבישה. דמויות של חזירים נעימים וחכמים שנשחטים לבסוף מוצגות לפעמים כמחווה ליהודים שנרצחו במחנות הריכוז. דוגמה לדמות כזו מופיעה בספר הכלב היהודי.
מספר דמויות מצוירות של חזירים נוצרו במהלך השנים; הידוע שבהם הוא פורקי פיג מ"לוני טונס" שהופיע לראשונה ב-1935. הבובה מיס פיגי הופיעה לראשונה ב-1975 בפרק הפיילוט של "החבובות". בעוד שהיא החלה כדמות משנית בתוכנית, דמותה התפתחה עד שהפכה לאחת מהדמויות המרכזיות. סרט הקולנוע האוסטרלי "בייב", שזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי ב-1995, עסק בחזיר שרוצה להיות כלב רועים. אלבומה של הלהקה הבריטית פינק פלויד, "Animals", עוסק בכלבים, כבשים וחזירים וכמו כן, לעיתים, בהופעותיה של הלהקה שימשה דמות ענקית של חזיר מתנפח כמיצג.