stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המסיתים
הערות שוליים

↑  Kroll, Justin (8 בדצמבר 2022). "Matt Damon And Casey Affleck Set To Star In Apple Original Films' The Instigators With Doug Liman Directing". Deadline Hollywood. נבדק ב-8 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (28 בפברואר 2023). "Hong Chau Joins Matt Damon In Apple Original Films' The Instigators". Deadline Hollywood. נבדק ב-28 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (8 במרץ 2023). "Black Bird Star Paul Walter Hauser Reunites With Apple On The Instigators Starring Matt Damon". Deadline Hollywood. נבדק ב-8 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (22 במרץ 2023). "Michael Stuhlbarg Joins Matt Damon And Casey Affleck In The Instigators". Deadline Hollywood. נבדק ב-22 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (28 במרץ 2023). "Ving Rhames, Alfred Molina And Ron Perlman Join Apple's 'The Instigators'". Deadline Hollywood. נבדק ב-28 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (5 באפריל 2023). "Jack Harlow Joins Matt Damon And Casey Affleck In The Instigators For Apple". Deadline Hollywood. נבדק ב-5 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bova's Bakery owner 'a little nervous' but excited to close for Damon/Affleck movie shoot". CBS News. 20 במרץ 2023. נבדק ב-22 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bova's Bakery in North End to close for Matt Damon, Casey Affleck movie shoot". WCVB. 8 במרץ 2023. נבדק ב-14 במאי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fleming, Mike Jr. (3 בספטמבר 2024). "Matt Damon & Casey Affleck On A Possible The Instigators Sequel At Apple, Streaming's Future, Their Chemistry & Some Serious Fenway Park Love". Deadline Hollywood. נבדק ב-3 בספטמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
הר דורלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,066 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אולימפוס 
 קואורדינטות:  77°23′00″S 162°55′01″E﻿ / ﻿77.3833°S 162.917°E﻿ / -77.3833; 162.917
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דורלי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דורלי
 
הר דוּרְלִי (באנגלית: Mount Doorly) הוא הר בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,066 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא במזרח המצוק הסלעי שבין עמק גרינווד לבין קרחון רייט התחתון. ההר ממוקם 17 קילומטרים דרומית מערבית מכף ספייק.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה על ידי משלחת דיסקברי, שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1904–1901, תחת פיקודו של רוברט פלקון סקוט.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שם סגן ג'רלד סטוקלי דורלי (Gerald S. Doorly) מהצי המלכותי הבריטי, ששירת על הספינה מורנינג (Morning), שהייתה ספינת הסיוע של המשלחת.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר ממשלת ניו זילנד
↑  מידע גאוגרפי
הר דייוויס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם להר אחר בשם זה, ראו .
| --- | --- |

מפת רכס סנטינל  הר דייוויס ממוקם בפינה הימנית העליונה של הרביע השני משמאל בשורה העליונה של רביעיי המפה
 מידע כללי
 גובה:  3,800 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס סנטינל 
 קואורדינטות:  78°06′S 86°15′W﻿ / ﻿78.1°S 86.25°W﻿ / -78.1; -86.25
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דייוויס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר דייוויס
 
הר דייוויס (באנגלית: Mount Davis) הוא הר ברכס סנטינל בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 1.6 קילומטרים מצפון להר בנטלי, ו-2.4 קילומטרים דרומית-מזרחית להר הייל.
גובהו של ההר 3,800 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה על ידי משלחת החצייה של ארץ מרי בירד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1958–1957.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שמו של לאו אי. דייוויס (Leo E. Davis) שהיה גאומגנטיקאי וססמולוג בתחנת בירד בשנת 1957.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי על מיקום הר הייל
ויטאוטאס יונאס ז'וקאס

| --- | --- |

ויטאוטאס יונאס ז'וקאס
 לידה:  1 ביוני 1962 (בן 62) ברית המועצות קובנה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית, ברית המועצות
 מדינה:  ליטא 
 השכלה:  המכללה לקציני מטה של הבונדסוור 
 השתייכות:   צבא ליטא
 תקופת הפעילות:  1991–2019 (כ־28 שנים)
 דרגה:   גנרולס לייטננטס
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה
 
ויטאוטאס יונאס ז'וקאס (בליטאית: Jonas Vytautas Žukas;‏ נולד ב-1 ביוני 1962) הוא לוטננט גנרל ליטאי בדימוס. שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של ליטא בין השנים 2014–2019.
ביוגרפיה

ז'וקאס נולד בקובנה ב-1 ביוני 1962. בין 1985–1991 למד בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת וילנה. לאחר שליטא הכריזה על עצמאותה מברית המועצות, ז'וקאס הצטרף למחלקת ההגנה הלאומית, גוף זמני שבהמשך הפך למשרד ההגנה הלאומית. לאחר מכן הוא התגייס לצבא ליטא. בין 1992-1994 הוא למד באקדמיית הבונדסוור בהמבורג. ב-2001 הוא מונה לנספח הצבאי הליטאי בברלין. פרט לגרמניה, תחומי אחריותו כללו גם את אוסטריה, הולנד ולוקסמבורג. ב-2004 הוא מונה למפקד פיקוד ההכשרה של צבא ליטא. בין 2006–2007 הוא למד במכללת ההגנה של נאט"ו ברומא.
ב-23 באפריל 2008 הוא מונה למפקד כוחות היבשה של ליטא. ב-6 באוגוסט 2012 הוא נשלח לבריסל, ומונה לנציג ליטא בוועדות הצבאיות של נאט"ו והאיחוד האירופי. ב-24 ביולי 2014 הוא חזר לליטא ומונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא סיים את הקדנציה שלו ב-25 ביולי 2019. עם פרישתו, הוא מונה ליועצו הצבאי של נשיא ליטא גיטנאס נאוסדה. כעבור מספר חודשים בלבד בתפקיד, הוא פרש לחיים פרטיים.
ויטאלה פאליירו

ויטאלה פאליירו דודוני (באיטלקית: Vitale Faliero Dodoni; מת בשנת 1095) היה הדוכס ה-32 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה מאז הדחתו של קודמו, דומניקו סלוו (אנ') בשנת 1084 ועד מותו.
ביוגרפיה

ויטאלה היה בן למשפחת אצולה ונציאנית, וחבר "המועצה הקטנה" (מועצת יועצי הדוג'ה). הוא נבחר לתפקיד הדוג'ה בדצמבר 1084 לאחר הדחת קודמו.
בעת בחירתו תמכה ונציה באימפריה הביזנטית במלחמתה כנגד הנורמנים. באביב 1095 ניצח הצי הוונציאני בקרב ימי בבוטרינתוס (באלבניה של ימינו) ובכך השיב את כבודו לאחר ההפסד הימי בקורפו (שהביא להדחתו של סלוו).
בשלהי כהונתו של ויטאלה נפגעה העיר ברעידת אדמה ובסופות קשות שהביאו לרעב בעיר.
ויטאלה מת בשנת 1095. לימים בנו, אורדלאפו נבחר לכהן כדוג'ה.
הר דוסון (קולומביה הבריטית)

ערך זה עוסק ברכס הרים בקנדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  George Mercer Dawson 
 גובה:  3,377 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קולומביה הבריטית, קנדה קנדה
 רכס הרים:  הרי סלקרק 
 קואורדינטות:  51°09′06″N 117°25′16″W﻿ / ﻿51.1517°N 117.421°W﻿ / 51.1517; -117.421
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר דוסון(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר דוסון(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר דוסון(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר דוסון
 
הר דוסון (באנגלית: Mount Dawson) הוא הר בהרי סלקרק בשטח הפארק הלאומי גליישר, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ההר, שגובהו 3,377 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 2,045 מטרים מעל סביבתו, נמצא דרומית מזרחית למעבר רוג'רס.
להר שתי פסגות, הגבוהה שבהן נקראת פסגת האסלר (Hasler Peak), והנמוכה פסגת פאוז (Feuz Peak). פסגת האסלר היא הגבוהה בפסגות הפארק הלאומי גליישר.
הר דוסון הוא ההר ה-58 בגובהו בקולומביה הבריטית, וה-26 בהתנשאותו בקולומביה הבריטית.
קרחון דוסון ממוקם על המורדות המזרחיים של ההר; הקרחון נקרא על שמו של ההר.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו בשנת 1888 על ידי הכומר וו. ס. גרין (W.S. Green). השם אומץ רשמית ב-29 במאי 1901.
ההר נקרא על שם הגאולוג ג'ורג' מרסר דוסון, חבר בוועדת הגבולות הבינלאומית של צפון אמריקה הבריטית בשנת 1873, ומנהל הסקר הגאולוגי של קנדה בין השנים 1895–1901.
היסטוריה > הטיפוס על ההר

הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו צ'ארלס אי. פיי (Charles E Fay), הרשל סי. פארקר (Herschel C Parker), אדוארד פאוז האב (Edward Feuz Sr.) וכריסטיאן האסלר האב (Christian Hasler Sr.), ב-13 באוגוסט 1899. פיי נתן לפסגות ההר את שמות חבריו למשלחת הטיפוס.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  ראו לעיל פסקת "הטיפוס על ההר"
↑  הרי קולומביה הבריטית לפי גובהם
↑  הרי קולומביה הבריטית לפי התנשאותם
1 2  ההיסטוריה של שם ההר
ויטאלה מיקלה השני

שלט האצולה של ויטאלה מיקלה השני.
ויטאלה מיקלה השני (באיטלקית: Vitale Michiel II; נפטר בשנת 1172) היה הדוכס ה-38 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה משנת 1156 ועד פטירתו.
ביוגרפיה

ויטאלה נבחר לתפקיד הדוג'ה בתקופה בה עדיין שררה מתיחות ביחסי ונציה והאימפריה הביזנטית (על אף המאמצים של קודמו, דומניקו מורוזיני). חיכוכים אלה נבעו מאינטרסי המסחר של הוונציאנים, אשר העדיפו לשמור על יחסים טובים עם פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, על מנת להגן על זכויות הסוחרים הוונציאנים ברחבי האימפריה המערבית.
בשנת 1158 פרץ מרד בצפון איטליה כנגד ברברוסה, ובאוגוסט 1159 ייסדו הערים מילאנו, קרמה, ברשה ופיאצ'נצה את הליגה הלומברדית (בתמיכת האפיפיור אדריאנוס הרביעי וממלכת סיציליה). ב-1 בספטמבר 1159 נפטר האפיפיור, ובמהלך הכתרת יורשו, האפיפיור אלכסנדר השלישי, ניסה ויקטור הרביעי לתפוס את כס האפיפיור ביוזמת ברברוסה. כס האפיפיורות נותר במחלוקת ב-18 השנים הבאות, על אף שמרבית ארצות אירופה תמכו באלכסנדר.
ונציה הכריזה על תמיכתה באלכסנדר, ובתגובה תקפו אותה הערים פדובה, ורונה ופרארה אשר היו נאמנות לברברוסה. ונציה הדפה מתקפות אלה על נקלה. ברברוסה שלח את פטריארך אקווילה לתקוף את גראדו (התקפה שנכשלה).
ברברוסה תקף את רומא תוך הרג רבים שהגנו על בזיליקת פטרוס הקדוש, אולם זמן קצר לאחר מכן נהרג מרבית צבאו של פרדריק במגפה (תושבי אירופה ראו במגפה זו עונש אלוהי על חילול הבזיליקה).
ונציה, אשר עמדה בהתנגדותה לברברוסה (אף שלא הותקפה על ידו ישירות) הפכה למייסדת ולעומד בראש הליגה הלומברדית הגדולה ב-1 בדצמבר 1167.
במקביל קיסר האימפריה הביזנטית החל להקטין את הפרוויליגיות של הסוחרים הוונציאנים ונתן הטבות למתחריה של ונציה: פיזה, ג'נובה ואמאלפי. בשנת 1171 הותקף מרכז מושבם של הסוחרים מגנואה בקונסטנטינופול וקיסר האימפריה הביזנטית, מנואל קומננוס האשים את הוונציאנים והורה ב-12 במרץ 1171 לאסור את כל אזרחי ונציה ברחבי האימפריה - צעד שהביא למלחמה גלויה בין לה סרניסמה לאימפריה. על מנת לממן את המלחמה נוסדו ששת רובעי העיר ונציה: סן מרקו, סן פולו, סנטה קרוצ'ה, דורסודורו, קסטלו וקאנארג'ו, במטרה להסדיר את גביית המיסים.
בספטמבר 1171 יצא הדוג'ה ויטאלה מיקלה השני בראש צי בן 120 ספינות לתקוף את הביזנטים. הקיסר הביזנטי שלח שגרירים שנשאו ונתנו על שלום עם הוונציאנים, והשיחות נמשכו כל החורף בשעה שהצי הוונציאני חיכה בכיוס. מגפה שפרצה הרגה אלפים מהלוחמים הוונציאנים, אולם לבסוף התברר כי השיחות היו טקטיקת השהייה של הקיסר.
במאי 1172 עמד ויטאלה מיקלה בפני אספת עם בארמון הדוג'ה להסביר את העדר המתקפה ואת אובדן הלוחמים למגפה. ויטאלה הואשם בכך שהיה תמים, ונפל לתכסיסי הביזנטים. ויטאלה ניסה להימלט מההמון הזועם שהמתין בכיכר סן מרקו לכנסיית סן זכריה הסמוכה (הנמצאת מאחורי הארמון), אולם נתפס ונדקר למוות.
רצח זה - רצח הדוג'ה הראשון מזה 200 שנה - הביא למחאה ציבורית, לחשבון נפש ולרפורמה חוקתית בעיר. הרוצח נתפס, הוצא להורג וביתו נשרף, וחוק שנחקק קבע כי לא יבנה באתר בית הרוצח בית אבן נוסף. עד שנת 1948 חוק זה נאכף, ובאתר מרכזי בו נמצא הבית נבנו אך ורק בתי עץ.
בנו של ויטאלה, ניקולי, נישא לנסיכת הונגריה, בתו של המלך לאדיסלאוס השני.
וילנב-לה-מגלון

| --- | --- |
סמל וילנב-לה-מגלוןסמל וילנב-לה-מגלון

 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  אוקסיטניה (חבל מנהלי) אוקסיטניה
 מחוז:  ארו
 מושל:  Véronique Negret
 שטח:  35.12 קמ"ר
 גובה:  8 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  10,405 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  43°31′56″N 3°51′39″E﻿ / ﻿43.532222222222°N 3.8608333333333°E﻿ / 43.532222222222; 3.8608333333333 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.villeneuvelesmaguelone.fr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי וילנב- לה-מגלון (למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי וילנב- לה-מגלון (למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) רגילה) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פ.א. קד.  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדוילנב- לה-מגלון (למפת אוקסיטניה (חבל מנהלי) מוגדלת) מונפלייה נים קרקסון פרפיניאן מנד בזייה טולוז אלבי טארב קאור אוש רודז פואה אוברן-רון-אלפ פרובאנס-אלפ קוט ד'אזור  אקיטן החדשה הים התיכון א. ספרדוילנב- לה-מגלון   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וילנב-לה-מגלון (בצרפתית: Villeneuve-lès-Maguelone, באוקסיטנית: Vilanòva de Magalona) הוא כפר ומועצה מקומית במחוז ארו (Hérault) שבחבל אוקסיטניה בדרום צרפת. הוא נמצא בפאתי העיר מונפלייה, באזור עשיר בביצות, על שפת הים התיכון.
היסטוריה

וילנב-לה-מגלון הייתה אחת משבע הערים (יחד עם הערים אלן, אג'ד, נרבונה, לודב, בזייה, ונים), שהיו כנראה המקור לשם "ספטימניה" (Septimania, מהמילה Sept, שבע) אשר ניתן לחבל ארץ זה על ידי הרומאים. בשנת 462 עברה הפרובינקיה לשליטתם של הוויזיגותים.
תחילה הייתה מגלון למעוזו של אציל ויזיגותי, על אדמה המוגנת על ידי לגונות. בהמשך הפכה למקום מושבו של בישוף. לאחר מלחמות רבות אשר צמצמו את מספר התושבים באזור, החזיר אליה בישוף בשם ארנו (Arnaud‏, 1030–1060) את הדיוקסיה, בנה מחדש את הכנסייה שנהרסה והקים גשר כדי לחבר ולאחד את מגלון לאזור החדש אשר נשא את השם וילה נובה (Villeneuve, "עיר חדשה"). בהמשך הוקמה שם קתדרלה בסגנון רומאי, אשר נושאת את השם סן פייר דה מגלון.
אתרים

בעיר:
כנסיית סנט-אטיין מהמאה ה-7
באזור החוף:
קתדרלת סן פייר (פטרוס) וסן פול (פאולוס)
חוף ציבורי המשתרע מפלאוואס-לה-פלו (Palavas-les-Flots) עד חופי העיר הסמוכה פרונטיניאן (Frontignan)
סביב העיר:
הריסותיה של קפלת סן-בודיי (Saint-Baudille) על הר מדלן (Madeleine) ומצבת אבן המנציחה את לוחמי המחתרת הצרפתיים שנהרגו במלחמת העולם השנייה
ואדי אל-באטן

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  72 קילומטרים
 גובה מוצא הנהר:  230 מ' 
 שפך:  שט אל-ערב 
 מדינות באגן הניקוז:  ערב הסעודית, עיראק, כווית 
 
ואדי אל-באטן (בעברית: وادي الباطن) הוא ואדי שזורם בערב הסעודית, עיראק, וכווית. אורכו של הוואדי הוא 72 ק"מ. הוואדי משמש, מאז 1913, כגבול כווית–עיראק.‏
מניפה הסחף, שאינה פעילה כעת, משתרעת לכיוון צפון-מזרח מהעיר חפר אל-באטן, ערב הסעודית ומכסה חלקים מכווית ודרום-מערב עיראק.
הוואדי משמש כמשולש גבולות בין ערב הסעודית, עיראק וכווית. ב-1922–1983, הוא שימש כנקודת הגבול המזרחית של האזור הנייטרלי בין עיראק וערב הסעודית.
בפברואר 1991, בזמן מלחמת המפרץ, התרחש באזור קרב ואדי אל-באטן (אנ').
יש המאמינים כי הוואדי הוא הנהר המקראי פישון.
הערות שוליים

↑  Wadi Al-Bāṭin (אורכב 30.10.2021 בארכיון Wayback Machine).
↑  Al-Sulaimi, Jawad S.; Pitty, A.F. (1995). "Origin and depositional model of Wadi Al-Batin and its associated alluvial fan, Saudi Arabia and Kuwait". Sedimentary Geology. 97 (3–4): 203–229. doi:10.1016/0037-0738(95)00011-V.
↑  Carol A. Hill,The  (אורכב 22.04.2021 בארכיון Wayback Machine)Garden of Eden:A Modern Landscape.
הכיבוש הנורמני של אנגליה
רקע

בשנת 911 חתם מלך הקארולינגים, שארל התם על הסכם עם רולו (רוברט), מנהיג הפולשים הוויקינגים, שלפיו מוותר המלך על העיר רואן, ועל ערים אחרות בצפון צרפת שהיו כבר תחת כיבוש הוויקינגים. בתמורה לאדמה נוספת, העניק רולו ואנשיו הגנה מפני פלישות ויקינגיות נוספות. רולו ואנשיו הסכימו גם להתנצר, אימצו את התרבות המקומית והחלו להשתקע בעבודות קרקע וחקלאות, וכך הפכה נורמנדיה לדוכסות אירופאית מן השורה, שבראשה עמד הדוכס רולו שקיבל סטטוס של וסאל מהמלך, אך למעשה היה בעל מרחב פעולה חופשי לחלוטין. הוויקינגים שהתמקמות בשטחים של צפון צרפת זכו לכינוי נורמנים–שפירושו הוא "אנשי הצפון", ומשם נגזר שמו של חבל הארץ נורמנדי. בחלוף הזמן התפשטה דוכסות נורמנדיה מערבה וסיפחה בין היתר את חצי האי קוטנטן ואווראנש.
ב-1002 נשא אתלרד השני, מלך אנגליה את אמה מנורמנדיה, אחות רישאר השני, דוכס נורמנדיה. בנם אדוארד המודה, שבילה שנים רבות בגלות בנורמנדיה, הוכתר כמלך אנגליה ב-1042. מאחר שלאדוארד נותרה זיקה רבה לנורמנים, הוא מינה אנשי חצר, חיילים, ואנשי כמורה נורמנים למעמדי כח, בייחוד בכנסייה, מה שהוביל לכינון אינטרסים נורמנים עזים בפוליטיקה האנגלית. ייתכן גם כי בהיותו ערירי וסבוך בסכסוך עם גודווין, רוזן וסקס ובניו, עודד אדוארד את שאיפותיו של ויליאם, דוכס נורמנדיה לכס המלכות האנגלי.
פטירתו של המלך אדוארד ב-5 בינואר 1066 והעדר יורש ודאי לכתר הובילו לסכסוך בין מספר טוענים לכס המלכות באנגליה. הרולד גודווינסון רוזן וסקס, האדם העשיר והחזק ביותר מהאריסטוקרטים האנגלים ובנו של גודווין, יריבו משכבר הימים של המלך אדוארד, נבחר כיורשו על ידי הוויטנגמוט והוכתר למלך אנגליה על ידי הארכיבישוף מיורק, אילדרד. מיד עם הכתרתו קראו עליו תיגר המלך הראלד השלישי מנורווגיה וגם ויליאם דוכס נורמנדיה, שכל אחד מהם חשק בכתר האנגלי לעצמו. ויליאם טען כי הרולד הבטיח לו את כס המלוכה (ככל הנראה ב-1052), תמורת עזרה שהעניק לו כשספינתו נטרפה אל מול חופי נורמנדי, אולם סיפור זה מוטל בספק, וגם אם הרולד הבטיח הבטחה כזו, הרי שעשה זאת תחת לחץ, וחש חופשי להפר אותה. טענותיו של הראלד השלישי מנגד התבססו על הסכם שתווה קודמו, מגנוס הראשון עם מלך אנגליה הארדיקאנוט (מלך בין השנים 1040–1042), בו נאמר כי אם אחד מהם ימות ללא יורש תעבור הירושה לאחר שימלוך על שתי המדינות. ויליאם וכך גם הראלד החלו מיד בהכנות לפלישה נפרדת.
פלישתם של הראלד וטוסטיג

יריבו הראשון של המלך הרולד היה דווקא אחיו הגולה, טוסטיג גודווינסון. ב-1065, טוסטיג סולק מתפקידו כרוזן נורתמבריה על ידי המלך אדוארד בעקבות מרד מצד נתיניו. טוסטיג האשים את הרולד בכך שעמד מאחורי המרד ובניסיון לתמרן את המלך כנגדו. בתחילת 1066 יצא טוסטיג לפשיטה על דרום-מזרח אנגליה בעזרת צי אותו גייס בפלנדריה. משאיים ציו של הרולד על טוסטיג, נע האחרון צפונה ופשט על מזרח אנגליה ולינקולנשייר, אולם שם הובס בידי צבאם של הרוזנים הצפוניים אדווין ומורקיר. לאחר מכן, כשבידו רק ספינות בודדות ובמפרשיו רוח דרומית, הוא ביקש מקלט בחצרו של מלך סקוטלנד, מלקולם השלישי, והחל בגיוס צבא חדש. המלך הרולד עם צבאו שהו באותו זמן בחופה הדרומי של אנגליה בציפייה לפלישתו של ויליאם, אולם מאחר שמרבית צבאו של הרולד הורכב ממיליציות של איכרים שנדרשו לקצור את יבוליהם, שחררם הרולד, וכך גם את הצי, ב-8 בספטמבר.
לאחר שהות קצרה בסקוטלנד המשיך טוסטיג במסעו לנורווגיה ופגש שם את המלך הראלד. לאחר שכשל בניסיונו לשתף פעולה עם ויליאם עצמו, קודם שיצא למסעו מפלנדריה, כמו גם עם מלכי דנמרק וסקוטלנד, כעת טוסטיג הצליח לשכנע את הראלד, שזה לא מכבר סיים מלחמה בת חמש עשרה שנים עם דנמרק, שאצילי אנגליה יעמדו לצידו כנגד הרולד. כעת היה לטוסטיג סוף-כל-סוף בעל ברית במלחמתו, בעל עוצמה ימית וצבאית לא מבוטלת. בתחילת ספטמבר פלשו הראלד וטוסטיג לצפון אנגליה בראש צי בן יותר מ-300 ספינות ו-15,000 חיילים לערך. הם ניצחו את צבאם המאולתר של אותם רוזנים צפוניים בקרב פולפורד (20 בספטמבר), והכניעו את העיר יורק. שני הרוזנים נחפזו לקרב בטרם שצבאו של הרולד היה יכול לסייעם, ככל הנראה מפני שלא נתנו אמון במלך וחששו כי יחליף את מורקיר בטוסטיג.
לאחר שכבש את יורק, הראלד נע מזרחה ב-24 בספטמבר לעבר הכפר הקטן של סטמפורד ברידג'. המלך הרולד, שככל הנראה נודע לו על הפלישה הנורווגית באמצע ספטמבר, צעד במהירות צפונה, מקבץ כוחות בדרכו. כוחותיו של הרולד צעדו במשך תשעה ימים מלונדון ליורק, כשהם גומאים בממוצע 40 קילומטרים ביום. ב-25 בספטמבר הגיעו ליורק, שם נודע להרולד על מיקומם של הנורווגים. האנגלים הצליחו להפתיעם, והביסו את הפולשים בקרב גשר סטמפורד. טוסטיג עצמו, כמו גם הראלד בן בריתו, נהרגו. הצבא הנורווגי סבל אבדות כה קשות עד כי מ-300 הספינות נדרשו רק 24 כדי לשאת את השורדים. גם הניצחון האנגלי הושג במחיר כבד, וצבאו של הרולד נותר מוכה ומוחלש.
הצבאות > הצבא הנורמני

אופן גיוס החיילים בנורמנדיה במאות ה-10 וה-11 היה ביסודו בשיטה הפיאודלית. בני האצולה שהיו בעלי מרבית הקרקעות בדוכסות נורמנדיה סיפקו את האבירים לדוכס; מכסת האבירים שבעל הקרקע שלח נקבעה בהתאם לשטח שהחזיק. כל אביר נדרש לשרת 40 ימים בכל שנה. הם לחמו בקבוצות קטנות בנות 25 עד 40 אבירים, שנקראו קונרוי (Conrois). פעמים רבות רק האבירים נקראו לשירות צבאי, עובדה שככל הנראה מסבירה את היעדרם של חיילי רגלים נורמנים במקורות ההיסטוריים העתיקים (מאחר שהאבירים היו לוחמים רכובים על סוס מתוקף מעמדם). לרוב העדיפו הנורמנים להשתמש בשכירי חרב כרגלים, ביניהם היו סרצנים, איטלקים ואפילו סקסונים. במקרה הצורך, היה יכול הדוכס לזמן חיילים דרך ה-Arrière-ban, שיטה גיוס הדומה לפירדים הסקסונים, בה כל אדם חופשי וכשיר נקרא לשירות שלרוב הוגבל למחוזו שלו.
הקשתים היו חלק משולב בצבא הנורמני. לפרנקים, וכך גם לוויקינגים הייתה מסורת של קשתים, וייתכן כי הנורמנים הושפעו מכך. הם צוידו בקשת פשוטה מעץ, ולמרביתם כלל לא היה שריון לגופם. אף על פי שאין כל עדות לשימוש בקשת מוצלבת בשטיח באייה, ויליאם דה פואטייה, וכך גם עוד מספר מקורות עתיקים, מציינים כי הנורמנים כן עשו בה שימוש בהייסטינגס.
בדומה לפרנקים, הטקטיקה העיקרית של הנורמנים הייתה הסתערות של פרשים כבדים. לצד זה הם גם השתמשו בשיטה של הסתערות לעבר האויב בקבוצות קטנות, כשהם מטילים חניתות לעברו ונמנעים ממגע; אחר כך היו מנצלים את הפרצות במערך האויב ותוקפים עם נשקם האישי.
אף על פי שהמייסדים הוויקינגים של נורמנדיה היו בעלי ניסיון ימי עשיר, ואף על פי שהדוכסות הייתה ממוקמת על התעלה האנגלית, הנורמנים בנורמנדיה חסרו מסורת וניסיון של לוחמה ימית. אולם תכליתו העיקרי של הצי הנורמני ב-1066 היה הובלת חיילים מעבר לתעלה, תפקיד שהוא מילא בהצלחה. לקראת הפלישה לאנגליה, הקים ויליאם צי בחופזה, ולצד הספינות שניתנו לו על ידי אצילים נורמנים בנה ויליאם ספינות חדשות. מסמך מהתקופה טוען כי לרשותו עמדו 776 ספינות בעת הפלישה, אם כי ייתכן ומספר הספינות נופח.
הצבאות > הצבא האנגלי

הצבא האנגלי אורגן בהתאם למחוזות. חיל הרגלים הורכב מבעלי קרקעות מקומיים שנקראו פירדים (fyrds) – אלו שירתו תחת המנהיג המקומי, בין אם זה רוזן, בישופ, או שריף. בסך הכול יכולה אנגליה לספק בערך 14,000 איש לפירדים בעת שנדרש. בדרך כלל ארכה תקופת השירות של הפירדים כחודשיים, למעט בעתות חירום. בעתות חירום לאומיות, כמו בהייסטינגס, יכול המלך גם לקרוא לשירות צבאי כל אדם חופשי וכשיר. השירות היה רק ליום אחד והוגבל למחוז של האדם, אחרת היה כרוך בתשלום. אולם ערכן של מיליציות אלו היה מוטל בספק, והן ככל הנראה שימשו בעיקר כחיל מצב בעיירות או להגנה על חופים. לרשות המלך האנגלי (וכך גם לכמה רוזנים) עמדה קבוצה אישית של לוחמים מאומנים, ההאוסקרלים (housecarls), שקיבלו תשלום ולעיתים גם אדמות בעבור שרותם. שכירי חרב היו מקור נוסף לחיילים, לרוב ויקינגים, ולעיתים ולשים.
הצבא האנגלו-סקסוני התבסס כמעט לחלוטין על חיל רגלים. נראה כי רק המלך, בני האצולה, וחלק מהחיילים בני המעמד הגבוה רכבו על סוסים לקרב, אולם בשעת הקרב הם לחמו רגלית. אף על פי כך, יש עדויות היסטוריות אחדות לשימוש של פרשים סקסונים בקרב, אולם אלו היו מקרים בודדים. אחת הדוגמאות לשימוש בפרשים על ידי הסקסונים ניתן בקרב הרפורד ב-1055, בו הוולשים הניסו את חייליו הרכובים של הרוזן ראלף, אחיינו הנורמני של המלך אדוארד.
המבנה הקרבי הסטנדרטי של הצבא האנגלי בתקופה נקרא חומת מגנים. כל החיילים נערכו במבנה דמוי פלנקס גדול בן מספר שורות, כאשר הלוחמים המנוסים יוצרים את השורות הראשונות של המבנה הקרבי הזה. במבנה זה, המגנים מוצמדים זה לזה ונוצרת חומה אנושית מבוצרת שקשה לחדור אותה.
הסקסונים לא עשו שימוש נרחב בקשתים. הם ככל הנראה מוקמו מאחורי חומת המגינים או בשורה השנייה של החומה.
פלישתו של ויליאם לאנגליה

ויליאם דה פואטייה מציין כי ויליאם הצליח לגייס את תמיכת האפיפיור אלכסנדר השני במסע לכיבוש אנגליה ולכיבוש הכתר האנגלי, בנוסף לתמיכה דיפלומטית של מנהיגים אירופאים אחרים. ויליאם כינס את כוחותיו בסט-ואלרי-סור-סום שבצרפת והתכונן לחצות את התעלה האנגלית ב-12 באוגוסט, אך הצליחה נדחתה משתי סיבות אפשריות: תנאי מזג אוויר בעייתיים או כדי להימנע מעימות עם הצי האנגלי החזק. ב-28 בספטמבר 1066, ויליאם נחת בחופי פבנסי, כפר קטן בחוף הדרום-מזרחי של מחוז מזרח-ססקס בדרום אנגליה, ימים ספורים לאחר ניצחונו של המלך הרולד על הצבא הוויקינגי תחת המלך הראלד הרדראדה בקרב גשר סטמפורד. מספר מספינותיו של ויליאם הוסטו ממסלולם ונחתו דרומית מפבנסי, שם לחמו כנגד הפירדים המקומיים. עם הגעתם לאנגליה הקימו חייליו של ויליאם טירת עץ בהייסטינגס, ממנה יצאו לפשיטות באזור.
מספרם המדויק של כוחותיו של ויליאם באנגליה, וכך גם הרכב צבאו, אינם ידועים. אומדנים שניתנו על ידי מקורות בני התקופה, נעים מ-14,000 ל-150,000 איש בצבאו של ויליאם. כיום היסטוריונים מעריכים את גודל צבאו מ-7,000 עד 12,000 איש. לפחות מחצית מהצבא הנורמני בהייסטינגס הורכב מחיילי רגלים, והמחצית השנייה מפרשים וקשתים במספר זהה. אחת הבעיות שניצבו בפני ויליאם בהכנות לפלישה לאנגליה, הייתה בגיוס חיילים למסע שהוא מעבר לגבולות השירות לו נדרשו, וכך גם החזקת צבא לתקופת שירות ממושכת. לשם כך הוא נאלץ להסתמך על שכירי חרב רבים, ולהבטיח תגמול יאה לחייליו.