stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקי ג'ונסטון
הערות שוליים

↑  Celtic ace Mikey Johnston joins Vitoria Guimarase on season-long loan באתר HeraldScotland, ‏ 2 בספטמבר 2022 (באנגלית)
↑  "Mikey Johnston joins on loan from Celtic". West Bromwich Albion. 1 בפברואר 2024. נבדק ב-1 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   "MIKEY JOHNSTON WINS MARCH'S SKY BET CHAMPIONSHIP PLAYER OF THE MONTH AWARD". www.wba.co.uk. 12 באפריל 2024. נבדק ב-12 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מייקי ג'ונסטון".
אנדרטת אוניית המעפילים אקסודוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 על שם:  אוניית המעפילים אקסודוס
 כתובת:  טרמינל הנוסעים, נמל חיפה
 מיקום:  חיפה
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2017
 תאריך פתיחה רשמי:  2017 
 אדריכל:  סם פיליפ
 קואורדינטות:  32°49′20″N 34°59′57″E﻿ / ﻿32.822222°N 34.999167°E﻿ / 32.822222; 34.999167
  (למפת חיפה מוגדלת) אנדרטת אוניית המעפילים אקסודוס(למפת חיפה רגילה) אנדרטת אוניית המעפילים אקסודוס(למפת הגליל המערבי רגילה) אנדרטת אוניית המעפילים אקסודוס(למפת הגליל המערבי מוגדלת) אנדרטת אוניית המעפילים אקסודוס
 
שולי נתן בטקס הפתיחה בשיר "הו רב חובל"
אנדרטת אוניית המעפילים אקסודוס היא אנדרטה שהוקמה להנצחת מסעה של אוניית המעפילים אקסודוס שהפליגה לחופי ארץ ישראל מצרפת ביולי 1947 ומעפיליה גורשו בחזרה לאירופה. האנדרטה הוקמה בתוך טרמינל הנוסעים של נמל חיפה ונחנכה ב-18 ביולי 2017, במלאת 70 שנה למסעה של האונייה.
רקע

אקסודוס או יציאת אירופה תש"ז הוא שמה של אוניית מעפילים שיצאה מחופי דרום צרפת ב-11 ביולי 1947, כשעל סיפונה 4,515 נוסעים ניצולי שואה, במטרה להגיע לארץ ישראל. בין הנוסעים היו 1,282 נשים, 1,561 גברים, 1,017 נערים ו-655 ילדים. הנוסעים לא הורשו להיכנס לתחומי הארץ, והוחזרו בכוח למחנות העקורים בגרמניה, לאחר מאבק מר.
לאחר שנלכדה האונייה על ידי הבריטים, הם הביאו אותה לנמל חיפה ושם הועברו המעפילים לאוניות גירוש שהפליגו בחזרה לנמל פורט דה-בוק שממנו הפליגה האונייה ומשסירבו המעפילים לרדת מאוניות הגירוש ולאחר שממשלת צרפת, ששלטה אז על הנמל, הודיעה כי לא תוריד את המעפילים בכוח, הפליגו האוניות לנמל המבורג, שהיה אז בשליטה בריטית. בהמבורג ירדו המעפילים, חלקם לאחר שאולצו בכוח וחלקם בלית ברירה, אל החוף ושוכנו במחנות. אחרון מעפילי אקסודוס עלה ארצה ב-7 בספטמבר 1948.
על רקע היותו של נמל חיפה נקודה חשובה במסעה של אקסודוס, הוחלט להקים את האנדרטה במסוף הנוסעים שלו.
האנדרטה

האנדרטה, שניצבת באולם הנוסעים של נמל חיפה, עוצבה על ידי המעצב האמריקאי סם פיליפ (Sam Philipe) והמימון להקמתה נתרם על ידי האגודה האמריקאית לשימור היסטוריה. בטקס חנוכת האנדרטה לקחו חלק גם נציגים מהשגרירות הנוצרית הבינלאומית ירושלים, יושב ראש הסוכנות היהודית, נתן שרנסקי, נציגי שגרירות ארצות הברית בישראל, שר הבינוי והשיכון, יואב גלנט כנציג הממשלה, שאמו פרומה נמנתה על הילדים שהפליגו באקסודוס ונכחה אף היא בטקס, שרון הראל בתו של יוסי הראל שהיה הקפטן של הספינה מעפילי האונייה ובני משפחותיהם. בנוסף הופיעו בטקס הפתיחה הזמרת שולי נתן בשיר "הו רב חובל" של נעמי שמר ובשיר ירושלים של זהב והזמרת הישראלית אמריקאית Noy.
האנדרטה מוצבת בכניסה לאולם הנוסעים בנמל חיפה, ומעוצבת בצורת מפת תבליט של ארץ ישראל בשילוב עם עוגן ולצידה מיצגים בשפות עברית, ערבית ואנגלית המספרים את סיפורה של האונייה. האנדרטה שצבעה חום כהה מונחת על גבי לוח שיש בצבעים לבן, קרם וורוד. מצד שמאל של האנדרטה על גבי השיש יש כתובת באנגלית באותיות מוזהבות ” Exodus 1947 - The ship that launched a nation”. שמו של הפסל מופיע על צידה השמאלי של האנדרטה בחלקה התחתון.
ג'ון רקולטה

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1947 (בן 77) מחוז אוקלנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת מרקט  בית הספר לעסקים של הרווארד  אוניברסיטת הרווארד 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  Terry Rakolta 
 
ג'ון רקולטה (באנגלית: John Rakolta; נולד ב-15 ביוני 1947) הוא דיפלומט ואיש עסקים אמריקאי, המכהן כשגריר ארצות הברית באיחוד האמירויות הערביות.
ביוגרפיה

רקולטה נולד במישיגן, סביו ממוצא רומני היגרו לארצות הברית מצפון טרנסילבניה, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
הוא קיבל תואר בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת מרקט בוויסקונסין, לאחר מכן למד תקופה קצרה ניהול בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
ב-1970 החל לעבוד בחברת "Walbridge" אותה ניהל אביו, ב-1993 מונה למנכ"ל החברה, באותה שנה הוא רכש נכס בפאלם ביץ'
ב-2004 היה פעיל בקמפיין של ג'ורג' ווקר בוש במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, ב-2008 היה פעיל עבור מיט רומני, בשנה זו גם הגיע לישראל עבור גיוס כספים לקמפיין שלו. הוא היה פעיל גם בקמפיין של רומני בבחירות 2012.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 היה היועץ הפיננסי של דונלד טראמפ במישיגן.
ב-2018 הציע נשיא ארצות הברית טראמפ למנות אותו לתפקיד שגריר ארצות הברית באיחוד האמירויות הערביות, ב-17 בספטמבר 2019 אישר הסנאט את מינויו ברוב של 30–63.
הוא נשוי לטרי שטרן, אחותה של טרי, רונה רומני היא מגישת טלוויזיה הנשואה לסקוט רומני, אחיו של מיט רומני.
הערות שוליים

↑  אבשלום חלוץ וצבי זרחיה, מי הם אנשי העסקים שהגיעו לישראל כדי לתרום למיט רומני?, באתר TheMarker‏, 30 ביולי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019051433  VIAF: 6911155566490813380003   WorldCat (עם VIAF): 6911155566490813380003 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניתוח החלטה

ניתוח החלטה (באנגלית: Decision Analysis) או DA הוא תחום הכולל את הפילוסופיה, מתודולוגיה ופרקטיקה המקצועית הדרושים כדי להתייחס לקבלת החלטות חשובות בצורה פורמלית. ניתוח החלטה כולל נהלים, שיטות וכלים רבים לזיהוי, ייצוג ברור והערכה רשמית של היבטים חשובים של החלטה, על קביעת דרך פעולה מומלצת על ידי יישום אקסיומת התועלת המקסימלית על ייצוג מוגדר היטב של ההחלטה, ועל תרגום הייצוג הפורמלי של החלטה והמלצה התואמת לתובנה עבור מקבלי ההחלטות, ובעלי עניין אחרים בתאגידים ושאינם תאגידים.
היסטוריה

בשנת 1931, הפילוסוף המתמטי פרנק רמזי היה חלוץ ברעיון של הסתברות סובייקטיבית כייצוג של אמונות או אי-ודאות של אדם. ואז, בשנות ה-40, המתמטיקאי ג'ון פון נוימן והכלכלן אוסקר מורגנשטרן פיתחו בסיס אקסיומטי לתורת התועלת כדרך לבטא העדפותיו של הפרט על פני תוצאות לא ודאות (זאת בניגוד לתאוריית הבחירה החברתית, שמתייחסת לבעיה של גזירת העדפות קבוצתיות מהעדפות הפרט). הסטטיסטיקאי לאונרד ג'ימי סאבאג' פיתח אז מסגרת אקסיומטית חלופית לניתוח החלטות בתחילת שנות החמישים. תאוריית התועלת הצפויה המתקבלת מספקת בסיס אקסיומטי מלא לקבלת החלטות תחת אי ודאות.
לאחר שהתבססו ההתפתחויות התאורטיות הבסיסיות הללו, שיטות ניתוח ההחלטות קודמו והפכו לפופולריות יותר, ונלמדו באופן נרחב (למשל, בבתי ספר לעסקים ובמחלקות להנדסת תעשייה). טקסט מבוא קצר ונגיש מאוד פורסם בשנת 1968 על ידי תאורטיקן ההחלטות הווארד רייפה מבית הספר לעסקים של הרווארד. לאחר מכן, בשנת 1976, ראלף קיני והווארד ראיפה הרחיבו את היסודות של תורת התועלת כדי לספק מתודולוגיה מקיפה לטיפול בהחלטות הכרוכות בחילופים בין מטרות מרובות. פרופסור להנדסה רון הווארד מאוניברסיטת סטנפורד ומנתח ההחלטות ג'ים מתיסון פרסמו אז, ב-1977, סדרה של קריאות על ניתוח החלטות, אשר הורחב לסט בן שני כרכים בשנת 1984.
למרות שניתוח החלטות הוא מטבעו בינתחומי (הכולל תרומות של מתמטיקאים, פילוסופים, כלכלנים, סטטיסטיקאים ופסיכולוגים קוגניטיביים), הוא נחשב היסטורית לענף של חקר ביצועים. בשנת 1980 הוקמה ה-Decision Analysis Society כקבוצת אינטרסים מיוחדת בתוך Operations Research Society of America (ORSA), שלימים התמזגה עם המכון למדעי הניהול (TIMS) והפכה למכון לחקר התפעול ומדעי הניהול (INFORMS). החל משנת 2004, INFORMS פרסמה כתב עת ייעודי לנושאים אלה, Decision Analysis.
בעקבות ההתפתחויות האקדמיות הללו, ניתוח החלטות התפתח גם לדיסציפלינה מקצועית בוגרת. השיטה שימשה לתמיכה בקבלת החלטות עסקית ומדיניות ציבורית מאז סוף שנות ה-50, בקשות מ-1990–2001 נבדקו בגיליון הפתיחה של Decision Analysis. ניתוח החלטות אומץ באופן נרחב במיוחד בתעשיית התרופות ובתעשיית הנפט והגז, מכיוון ששתי התעשיות צריכות באופן קבוע לקבל החלטות גדולות בסיכון גבוה (למשל, לגבי השקעה בפיתוח של תרופה חדשה או ביצוע רכישה גדולה).
מתודולוגיה

מסגור הוא החלק הראשון של ניתוח החלטות, המתמקד בפיתוח הצהרת הזדמנות (מה ולמה), תנאי גבול, מדדי הצלחה, היררכיית החלטות, טבלת אסטרטגיה ופריטי פעולה. לעיתים מאמינים כי יישום ניתוח החלטות מחייב תמיד שימוש בשיטות כמותיות. אולם במציאות, ניתן לקבל החלטות רבות באמצעות כלים איכותיים המהווים חלק מארגז הכלים של ניתוח החלטות, כגון חשיבה ממוקדת ערך, ללא צורך בשיטות כמותיות.
תהליך המסגור עשוי להוביל לפיתוח תרשים השפעה או עץ החלטות. אלו הם ייצוגים גרפיים נפוץ של בעיות ניתוח החלטות. כלים גרפיים אלה משמשים כדי לייצג את האלטרנטיבות הזמינות למקבל ההחלטות, את אי הוודאות שבהן הם כרוכים, ועד כמה יגיעו היעדים של מקבל ההחלטות על ידי תוצאות סופיות שונות. הם יכולים גם להוות בסיס למודל כמותי בעת הצורך. לדוגמה, שיטות כמותיות לביצוע הסקת מסקנות בייסיאנית וזיהוי החלטות אופטימליות באמצעות דיאגרמות השפעה פותחו בשנות ה-80, וכיום משולבות בתוכנה.
במודל ניתוח החלטות כמותי, אי ודאויות מיוצגות באמצעות הסתברויות ובמיוחד הסתברויות סובייקטיביות. היחס של מקבל ההחלטות לסיכון מיוצג על ידי פונקציות תועלת, והיחס לפשרות בין מטרות סותרות יכולה לבוא לידי ביטוי באמצעות פונקציות ערך ריבוי תכונות או פונקציות שירות מרובות תכונות (אם יש סיכון מעורב). במקרים מסוימים, ניתן להחליף את פונקציות השירות בהסתברות להשגת רמת שאיפה או "מטרה" לא ודאית. בהתבסס על האקסיומות של ניתוח החלטות, ההחלטה הטובה ביותר לבחור היא זו שלתוצאותיה יש. התועלת המקסימלית הצפויה או שממקסמת את ההסתברות להשגת רמת השאיפה הלא ודאית.
לעיתים מניחים שניתן ליישם ניתוח החלטות כמותי רק על גורמים המאפשרים מדידה בקלות (למשל, ביחידות טבעיות כגון דולרים). עם זאת, ניתן ליישם ניתוח החלטות כמותי ושיטות נלוות, כגון כלכלת מידע יישומית, גם על גורמים בלתי מוחשיים לכאורה.
יישומים

נעשה שימוש בשיטות ניתוח החלטות במגוון רחב של תחומים, כולל עסקים (תכנון, שיווק, משא ומתן), ניהול, שיקום סביבתי, שירותי בריאות, מחקר, אנרגיה, חיפושים, ליטיגציה ויישוב סכסוכים וכו'. יישום מוקדם חשוב היה מחקר על היתרונות והחסרונות של זריעת הוריקן, שבוצע על ידי מכון המחקר של סטנפורד בתחילת שנות ה-70 עבור המינהל לשירותי מדעי הסביבה (קודמו של המינהל הלאומי לאוקיינוס ואטמוספירה).
ניתוח החלטות משמש היום תאגידים גדולים להשקעות הון של מיליארדי דולרים. לדוגמה, בשנת 2010 זכתה שברון בפרס התרגול של החברה לניתוח החלטות על השימוש שלה בניתוח החלטות בכל ההחלטות העיקריות. בסרטון המפרט את השימוש של שברון בניתוח החלטות, סגן יו"ר שברון, ג'ורג' קירקלנד, מציין כי "ניתוח החלטות הוא חלק מהאופן שבו שברון עושה עסקים מסיבה פשוטה, אך רבת עוצמה: זה עובד". ניתן להשתמש בו גם לקבלת החלטות אישיות מורכבות, כגון תכנון פרישה, החלטה מתי להביא ילד לעולם, תכנון חופשה גדולה או בחירה בין מספר טיפולים רפואיים אפשריים.
הערות שוליים

↑  Raiffa, H. (1968). Decision Analysis: Introductory Lectures on Choices Under Uncertainty. Reading, MA: Addison-Wesley.
↑  Keeney, R. & Raiffa, H. (1976). Decisions with Multiple Objectives: Preferences and Value Tradeoffs. New York: Wiley.
↑  Howard, R.A. & Matheson, J.E. (1977). Readings in Decision Analysis. Menlo Park, CA: SRI International.
↑  Howard, R.A. & Matheson, J.E. (1984). Readings on the Principles and Applications of Decision Analysis. Menlo Park, CA: Strategic Decisions Group.
↑  Ulvila, J.W.; Brown, R.V. (1982). "Decision Analysis Comes of Age". Harvard Business Review. 60 (5): 130–141. PMID 10257404.
↑  Keefer, D.L.; Kirkwood, C.W.; Corner, J.L. (2004). "Perspective on Decision Analysis Applications, 1990–2001". Decision Analysis. 1 (1): 5–38. doi:10.1287/deca.1.1.5.17844.
↑  Sharpe, P.; Keelin, T. (1998). "How SmithKline Beecham Makes Better Resource-Allocation Decisions". Harvard Business Review. 76 (2): 3–10. PMID 10177866.
↑  Keeney R (2002). Value Focused Thinking: A Path to Creative Decisionmaking. Harvard University Press. ISBN 0-674-93197-1.
↑  Shachter, R.D. (בנובמבר–בדצמבר 1986). "Evaluating influence diagrams" (PDF). Operations Research. 34 (6): 871–882. doi:10.1287/opre.34.6.871. {{cite journal}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, January 2024)
↑  Shachter, R.D. (ביולי–באוגוסט 1988). "Probabilistic inference and influence diagrams" (PDF). Operations Research. 36 (4): 589–604. doi:10.1287/opre.36.4.589. {{cite journal}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, January 2024)
↑  Bordley, R.; LiCalzi, M. (2000). "Decision Analysis Using Targets Instead of Utility Functions". Decisions in Economics and Finance. 23 (1): 53–74. doi:10.1007/s102030050005.
↑  Bordley, R.; Kirkwood, C. (2004). "Multiattribute preference analysis with Performance Targets". Operations Research. 52 (6): 823–835. doi:10.1287/opre.1030.0093.
↑  Sundqvist, H.; Howard, R.A.; Matheson, J.E.; North, D.W. (1973). "Hurricane Seeding Analysis". Science. 181 (4104): 1072–1073. Bibcode:1973Sci...181.1072S. doi:10.1126/science.181.4104.1072. PMID 17731270.
↑  "DAS Practice Award". INFORMS. 15 במאי 2016. אורכב מ-המקור ב-13 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
רוזנות בלואה

| --- | --- |
סמל

 
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  500
 פירוק:   
 פירוק:  1660
 ישות קודמת:  ממלכת בלואה
 ישות יורשת:   דוכסות אורליאן
 
רוזנות בלואה הייתה נסיכות פיאודלית שבמרכזה בלואה, דרומית לפריז, צרפת. היא הוקמה מיד לאחר שהמלך קלוביס הראשון כבש את גאליה הרומית בסביבות שנת 500 לספירה. בין המאה ה-8 למאה ה-13, היא הייתה בין הרוזנויות הווסאליות החזקיות ביותר בממלכת צרפת, לאחר שהצליחה להקיף את אדמות השושלת הקפטינגית בצרפת מאז שבלואה סיפחה את שמפאן.
מאז הקמתה ועד 1498, הרוזנות נוהלה על ידי רוזנים, לעיתים קרובות עם תארים יוקרתיים יותר או פחות של אצולה, ולפעמים אף האצילו את תפקידם לוויקונטים. הרוזנות התקיימה עד לסיפוחה הסופי לאדמות הממלכה ב-1660, כאשר גסטון, דוכס אורליאן והרוזן האחרון של בלואה, מת.
היסטוריה > העת העתיקה

מהמאה ה-1 עד המאה ה-5, בלואסיאן הייתה תלויה ב-קארנוטים אופידום של Autrium (המקבילה לעיר הנוכחית של שארטר), במחוז הרומאי של Gallia Lugdunensis Senonia. באותה תקופה, בלואה הייתה למעשה עיר קטנה שצמחה סביב מבצר שנבנה על ידי הרומאים, בשם קסטרום Blesense, ובניהולו של קונסול רומאי. לכן, האזור שמסביב נקרא פאגוס Blesensi.
בשנת 410, מנהיג ברטוני בשם איבומדוס כבש את בלואה וגם את שארטר על ידי הפלת הקונסול במקום, אדם בשם אודו שהיה כנראה פרנקי. המנהיג הברטוני הקים מדינה עצמאית, ממלכת בלואה, בתוך האימפריה הרומית עצמה, כאשר הקיסר פלביוס אוגוסטוס הונוריוס כבר נחלש בגלל פשיטות חוזרות ונשנות שנערכו על ידי ברברים. ישות זו אינה מוכרת היטב להיסטוריונים, אך נראה כי היא התנגדה לפלישה לממלכה הוויזיגותית של טולוז, אך היא לא התנגדה לאלה של הפרנקים בין השנים 481 ל-491 .
היסטוריה > רוזנות פרנקית

הפרנקים הקימו שם 'רוזנות בשם Comitatui blesensi, שעיר בירתה הייתה בלואה, על הגדה הימנית של נהר הלואר. שמות הרוזנים של התקופה הזו אינם ידועים.
כאשר המלך כלותאר הראשון נפטר, הרוזנות צורפה מינהלית לממלכת אורליאן ולאחר מכן ניתנה לבנו הבכור גונתרם עד שנת 592, בעוד הערים השכנות של שארטר וטור הוענקו במתנה לבן השני, כריברט הראשון, שהיה מלך פריז.
ברמה הרוחנית, הבישופות של בלואה עדיין הייתה תלויה בבישוף של שארטר, מכיוון שהמלכים הפרנקים הראשונים קיבלו החלטה זו על מנת להרחיק את הכמורה של שארטר מהפוליטיקה ומהניהול של אזור בלואה.
בזמנים אלו, בלואה נשלטה על ידי אחד מ-7 המאיורדומוס שמשימתו הייתה לבחור אציל פרנקי ולמנות אותו כרוזן. שמו של הרוזן הנבחר לא ידוע לנו, אבל מלחמת אזרחים פרצה באזור. יחד עם הקארנוטים, הבלוסיאנים נלחמו נגד אנשים מאורליאן ומשאטודון.
עם זאת, נראה שהרוזנות נשלטה ישירות על ידי רוזני אורליאן, שהמבוגר ביותר הידוע מהם, אדריאן (מת לפני 821), הגיע ממשפחת וינצגאו. הם היו קרובים לקפטינגים מאז שהמלך קרל הגדול התחתן ב-771 עם הילדגרד, אחותו של אדריאן ובתו של הרוזן ז'רולד מווינצגאו.
התואר נוצר רשמית בשנת 832 כאשר המלך לואי החסיד מינה את בנו השני של אדריאן, שנקרא גיום לרוזן בלואה. לאחר מכן, גיום חבר אל פפין הראשון, מלך אקוויטניה כדי לעזור לו להשתלט מחדש על הממלכה שלו, שהמלך לואי נתן למלך שארל השני. הרוזן של בלואה הראשון שידוע אי פעם מת בשנת 834 במהלך קרב במלחמה זו. מכיוון שלא היה לו כל ילד, הרוזנות הועברה לאחיינו כביכול, רובר החזק, שלימים יהפוך לרוזן של אורליאן, אנז'ו, אוקסר ונבר, אך גם למרקיז נוסטריה לאחר 861.
המלך רובר החזק מת בשנת 866, והוריש את תאריו לאויבו לשעבר, איג מפריז אב המנזר, שגידל אז את בניו של רובר. שניהם הפכו גם למלכי הפרנקים, מרקיזי נוסטריה, ורוזני פריז: תחילה אודו, אחר כך רובר הראשון.
בינתיים, הרוזנות נבזזה ונשרפה כמה פעמים על ידי ראש הוויקינגים הסטיין: ב-851, ב-854, ומתישהו בין 856 וב-857. הוא הגיע שוב בשנת 882 וכבש את שארטר לפני שהפך לווסאל למלך לואי השלישי. הרוזנות החדשה של שארטר נוצרה לפיכך ממש בצפון בלואה.
היסטוריה > ירידה למעמד של ויקונט

בסביבות שנת 900, החליט הרוזן רובר להאציל את ניהול בלואסיאן שיהיה אוטונומי יותר תחת ויקונט. הוא בלר שיחליף אותו אדם בשם גארנגאו או אודו משארטר, שאמור להיות צאצא של הרוזן גיום ומי שהיה אמור לרשת את רוזנות שארטר שאחיו קנה מהסטיין ב-886. אף על פי כן, אודו מת בשנת 906. רובר נטש את הרוזנות עד מותו ב-923. בנו איג הגדול ירש אותו. בלואה נשארה כנחלה של רובר עד 940, כאשר המלך איג הציע את הרוזנות לתאובלד האב, שהיה כנראה בנו של הוויקונט הקודם, גרנגאו. תאובלד כבר הוכרז בטור בשנת 909 כדי לרשת את פולק הראשון, רוזן אנז'ו, שהועבר לנאנט בפקודת אביו של המלך איג. בשנת 941, הוא עשה את אותו הדבר כמו הריבון שלו בכך שהציע את רוזנות טור לבנו תאובלד הטריקסטר. תאובלד האב שם קץ לחייו בבלואה עד שנת 943, ובנו החזיר לעצמו את הזכויות על בלואסיאן.
היסטוריה > רוזנות תיבאלדית

כמו אביו, תיאובלד הטריקסטר היה מקורב פוליטית לרוברטיאנים, ולכן, לדוכס איג, שהיה אפילו דודו של הטריקסטר בנישואים במשך זמן מה, באמצעות דודתו מצד אמו, יודית ממאן. שלטונו כוויקונט היה שקט למדי עד מותו של הדוכס איג ב-956. מאחר שיורשו לא היה בנה של יודית אלא בנה של הדוויג מסקסוניה, תיאובלד סירב להכיר בלגיטימיות שלו. איג קאפה היה רק בן 15 באותה תקופה. לפיכך, תיאובלד הכריז על עצמאותו מהריבון הצעיר שלו בכך שכינה את עצמו "רוזן בלואה וטור". כך הוא זכה בכינויו.
בשנת 958 חבר תיאובלד אל גיסו פולק השני, רוזן אנז'ו, שעמו היה קשור בברית מאז נספה מלך ברטאן האחרון בשנת 952. שניהם הרחיקו לכת והציגו את עצמם כ"מושלים ומנהלי ממלכת נוסטריה" ו"רוזנים בחסדי אלוהים", ולא בזו של שום ריבון. משנת 960 ואילך, תיאובלד יצר קשר חזק יותר עם המלך הקרולינגי לותר השני, והביע את השפעתו על ידי הרחבת הטריטוריה שלו לבורז', שארטר וטור. עם זאת, הוא לא נפרד מאיג קאפה והמשיך לפקוד את שני בתי המלוכה.
עד שנת 1019, נכדו אודו השני המשיך את כיבושי הטריקסטר על ידי הוספה לתחום המשפחתי את רוזנות מו וכן את רוזנות טרואה בשנת 1023 . כאשר הוא מת ב-1037, השטחים שניהל חולקו, עד שהם אוחדו ב-1063 על ידי הרוזן תאובלד השלישי, בנו של אודו השני. בינתיים, רוזנות טור אבדה סופית בשנת 1044 לאחר קרב נואי נגד בית אנז'ו. הרוזנויות בלואה ושמפאן אוחדו שוב עד 1152, אז תאובלד הרביעי הוריש את שמפאן לאחיו המבוגר אנרי הראשון ואת בלואה לאחיו הצעיר תאובלד החמישי.
ב-1171, בלואה הייתה אחת הערים הראשונות באירופה שהאשימה את יהודיה בפשעים פולחניים בעקבות היעלמותו הבלתי מוסברת של ילד נוצרי. בהוראת הרוזן תאובלד החמישי, 30 עד 35 יהודים (מתוך קהילה של כ-130 איש) נשרפו חיים ב-26 במאי.
הרוזנות נשארה במשפחה התיבלדיאנית, אך בענף הצעיר יותר של אווסנס מ-1230 עד 1241 עם הרוזנת מארי, שהתגוררה אז בבלואי-שאטיון עד 1397. הרוזנים האחרונים איבדו השפעה, שהורגשה בשליטה בשטחים הכלולים ברוזנות. כאשר הרוזן גי השני ויתר על הנחלה שלו ללואי הראשון, דוכס אורליאן, מחוסר צאצאים זכרים ישירים ובאמצע מלחמת מאה השנים, הרוזנות הוגבלה לאזור שבין האחוזות של ונדום, בוז'נסי וולנסי.
היסטוריה > סיפוח לנחלה המלכותית

הדוכס הקים את טירת בלואה כמעונו הרשמי, מכיוון שלא הייתה טירה באורליאן, למרות שבדרך כלל ישב בחצר המלך בטירת הלובר בפריז.
למרות קרבתה לחזית האטלנטית, נחסך מהרוזנות יחסית התלאות ממלחמת מאה השנים. בסוף אפריל 1429, ז'אן ד'ארק שהתה בטירת בלואה לפני ששחררה את אורליאן, שהייתה כבושה אז על ידי האנגלים.
למרות שהם נמסרו כאפנז' כבית ולואה, רוזנויות בלואה ואורליאן לא נכנסו רשמית לתחום הכתר עד 1498 כאשר הרוזן לואי השני מאורליאן הוכתר כמלך צרפת בשם לואי השנים עשר, ובאופן טבעי הקים את חצרו בבלואה באותה שנה. לפיכך הוא היה הרוזן התורשתי האחרון של בלואה.
היסטוריה > המשכיות

בשנת 1498, המחוז השתלב בתחום המלכותי עם שטחי רוזנות אורליאן, וכך נוצר מחוז אורליאנה. על ידי הקמת חצרו בבלואה, המלך לואי השנים עשר לא רק הזמין את אצילי חצרו לגדות הלואר אלא גם הפך את בלואסיאן לערש הרנסאנס הצרפתי. הרוזנות התעשרה במידה ניכרת, ובבלואה נבנתה טירה חדשה. הסכם בלואה נחתם שם ב-1504. עד 1516, המלך החדש פרנסואה הראשון הורה על בנייה של עיר אידיאלית, "רומא חדשה" - המכונה היום רומורנטין - אך היא הופסקה לאחר מותו של לאונרדו דה וינצ'י ב-1519. אז החלה בנייתה של טירת אגף ענקית המוקדשת לציד ביער שאמבור, במקום המבצר הישן שנבנה תחת הרוזנים במאה ה-10. הבנייה נמשכה כמעט 25 שנים, עד 1544. מאוחר יותר, ריבון אחר קיבל את אותו סוג של החלטה על ידי הסבת בקתת ציד לארמון מפואר: המלך לואי ה-14. עם זאת, בעוד שמלך השמש רצה לעזוב את הבירה, המלך פרנסואה הראשון עזב את בלואסיאן משנת 1526 כדי להתקין את חצרו בפריז. מאז, המהלך הזה, כמו גם אובדן תואר הרוזן, הורידו את בלואה לעיר פרובינציאלית פשוטה.
בשנת 1626, הדוכס גסטון מאנז'ו, בנו השלישי של המלך אנרי הרביעי, התחתן - לא בלי חרטה - עם מארי דה בורבון, דוכסית מונפסייה העשירה, נישואים שנכפו עליו על ידי רישלייה. הוא קיבל אפוא את דוכסות אורליאן ושארטר כאפנז', וכן את בלואה, שהועלתה שוב לרוזנות עצמאית. שלטונו בלט על ידי המוטיבציה שלו לשפץ מספר טירות בתוך סולון. לאחר הפרונד, הדוכס גסטון ד'אורליאן, כפי שהוא נקרא מאז ואילך, התגורר רק בבלואה משנת 1652 ומת ב-1660 במעונו החדש שנבנה בלואה-ויין. בהתאם למסורת האפנגיסטית, תואריו הועברו לדוכס פיליפ, אחיו הצעיר של המלך לואי ה-14, אך המלך החליט שלא להעניק לו את בלואה כרוזנות. הרוזנות צורפה אפוא שוב לנחלה המלכותית.
מאז, בלואסיאן כבר לא הייתה תלויה ישירות בדוכסות אורליאן, אלא נשארה קשורה מנהלית למחוז אורליאנה.
מיד לאחר המהפכה הצרפתית, מחוז לואר א-שר הוקם בשנת 1790, פחות או יותר בעקבות הגבולות האחרונים של הרוזנות, כולל הקנטונים ונדום ורומורנטין.
רוזנות בלואה בסביבות 1050 (בחום).
בכחול, שלטון בעלות הברית של רוזנות בלואה כאשר סטיבן, מלך אנגליה מת ב-1154.
ממלכת צרפת ב-1477.
אריה יהודה לייב תאומים

| --- | --- |
 לידה:  1727 ה'תפ"ז 
 פטירה:  13 באוגוסט 1831  (בגיל 104 בערך) ד' באלול ה'תקצ"א ברודי, האימפריה האוסטרית 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 באוגוסט 1831 
 חיבוריו:  גור אריה יהודה; איילת אהבים; יעלת חן
 אב:  יוסף 
 
הרב אריה יהודה לייב תאומים (ה'תפ"ז, 1727 - ד' באלול ה'תקצ"א, 13 באוגוסט 1831) היה רבה של העיר ברודי (בראד) שבגליציה (כיום באוקראינה). בעל שו"ת "גור אריה יהודא".
תולדות חייו

נולד בשנת ה'תפ"ז (1726/1727) לאביו ר' יוסף רבה של אוסטרובצה וראש ישיבה בפוזנן (בעל "עדות ביהוסף"), בן למשפחת רבנים מיוחסת. אחיו ר' שמואל היה רב בלובזנץ ואחיו ר' שאול יהושע פייבל כיהן כרב באוסטרובצה. למד תורה מפי אביו. בגיל 13 התחתן, וזמן קצר לאחר מכן התמנה לכהן כרב בליז'נסק. לאחר זמן לא רב נפטרה אשתו, והוא נשא את מיכלי בת ר' שמואל ביק, גרושתו של הרב משולם איגרא, ועבר לברודי, שם היה סמוך על שולחן חותנו העשיר, ולמד ב"קלויז" המפורסם. שמו התפרסם כתלמיד חכם, והתבלט אף בין חכמי הקלויז. הוא כתב ספר תורה לקלויז, בכתב "וועליש" המקובל בעיקר בקרב הספרדים ובני עדות המזרח. הוא התכתב עם גדולי דורו, בהם רבי יחזקאל לנדא ורבי אפרים זלמן מרגליות.
בשנת ה'תקע"ה, בהיותו כבן 88, נפטר רבה של ברודי ר' מאיר קריסטנפולר, הוחלט למנותו לרבה של העיר, למרות גילו המופלג. בשנת ה'תקפ"ז, כשמלאו לו מאה שנה, נבצר ממנו לשמש בתפקיד בשל חולשתו, ולכן מינו בני העיר את הרב אלעזר לנדא (נכדו של רבי יחזקאל לנדא ובעל "יד המלך") כרב, מבלי להודיע לרב תאומים על כך. הרב לנדא נפטר כארבע שנים לאחר מכן במגפת הכולרה שפרצה בברודי.
נפטר בד' באלול ה'תקצ"א (אוגוסט 1831), בגיל 103. הרב שלמה קלוגר שכיהן באותה העת כמגיד מישרים בעיר, הספידו.
חיבוריו

איילת אהבים - חידושי הלכה על הש"ס. שם הספר מרמז בראשי תיבות את שמו: אריה יהודה לייב תאומים הוא בן אב מוהר"ר יוסף.
יעלת חן - דרשות על התורה.
גור אריה יהודה - שו"ת, יצא לאור בתקפ"ז ובהוצאה מחודשת בתשע"ח בידי זיכרון אהרן.
לקריאה נוספת

הרב ישכר בעריש וייס, תולדות רבינו במבוא לשו"ת גור אריה יהודא מהדורת זיכרון אהרן ה'תשע"ח, עמ' 7–11.
הערות שוליים

↑  מצד אביו היה מצאצאי רבי יהושע העשיל חריף (בעל "מגיני שלמה"), רבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים (בעל "פנים מסבירות"), רבי יונה תאומים (בעל "קיקיון דיונה") המהרש"ל ועוד. מצד אמו, נמנה עם צאצאי ר' נתן נטע שפירא (בעל "מגלה עמוקות"), ר' העשיל מקראקא, מהר"ם מלובלין והרמ"א
↑  בנו היה רבי ברוך תאומים-פרנקל.
↑  ראו גור אריה יהודה אורח חיים ד.
↑  קנאת סופרים לר' שלמה קלוגר, קכא
↑  גור אריה יהודה כב
↑  שו"ת בית אפרים אורח חיים סימן סב ואבן העזר סימן מח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515457005171  LCCN: nr93010783  VIAF: 12177307   WorldCat (עם VIAF): 12177307
אלעד רצון

אֶלְעָד רָצוֹן (נולד בשנת 1974) הוא דיפלומט ישראלי, מנהל יחידת המחקר והפיתוח לדיפלומטיה דיגיטלית של משרד החוץ הישראלי. קודם לכן היה סגן שגריר ישראל בחוף השנהב ומנהל יחסי הציבור בשגרירות ישראל בפריז.
ביוגרפיה

רצון נולד בהוד השרון לדני רצון, יליד הארץ ממוצא תימני ולאם רחל רצון, ילידת הארץ ממוצא מרוקאי. את תקופת התיכון העביר רצון במושבת האומנויות במצפה רמון. באוגוסט 1993 הוא התגייס לצה"ל, שירת ביחידה של מפקדת כוחות האוויר המיוחדים, סיים קורס קצינים ובשנת 1997, אחר 4 שנות שירות, השתחרר בדרגת סגן. עם שחרורו מצה"ל עבד בשנים 1997 עד 1999 כמנהל פרויקט לפיתוח תוכנות לניהול מצבי חירום עבור חברת החשמל.
בין ספטמבר 2002 ליוני 2005 השלים רצון תארים ראשונים במדעי המדינה וכלכלה באוניברסיטת קרלטון (אנ') באוטווה, בירת קנדה. עם סיום לימודיו עבר התמחות במכון מחקר פוליטי מוביל בארצות הברית במהלך שנת 2006.
באוקטובר 2006 שב לישראל לאחר שמונה שנות היעדרות והתמנה לסמנכ"ל חברת ניוטון חיפוש פטנטים בע"מ, המתמחה בכריית מידע ממאגרי מידע של קניין רוחני ופטנטים. באוגוסט 2007 מונה רצון למנכ"ל חברת Patentest, חברת הבת של ניוטון חיפוש פטנטים בארצות הברית.