זיגמונט באומן
קורות חיים

זיגמונט באומן נולד ב-1925 בעיר פוזנן שבפולין, להורים יהודים לא דתיים. לאחר פלישת הנאצים לפולין ב-1939, בתחילת מלחמת העולם השנייה, נמלטה המשפחה לאזור בשליטת הסובייטים. מאוחר יותר שירת באומן בארמייה הפולנית הראשונה שפעלה בחסות ברית המועצות, במסגרתה השתתף בקרבות בקולברג (כיום קולובז'ג) ובברלין, וכן עבד כמורה לחינוך פוליטי.
על פי הצהרות חצי-רשמיות של היסטוריון מהמוסד הפולני לזיכרון לאומי, שהובאו בכתב-העת הנחשב לשמרני "אוזון" (Ozon) במאי 2006, מ-1945 עד 1953 שימש באומן בתפקיד דומה בחיל לביטחון פנים, ה-KBW – יחידה צבאית שהוקמה כדי להילחם בשרידי ההתנגדות לקומוניזם ובמחתרות האוקראיניות והגרמניות בפולין. על-פי כתב-העת, באומן נודע כמנהיג יחידה שלכדה מספר רב של לוחמי מחתרת, ועל כך ב-1950 עוטר בצלב הגבורה. כמו כן, הכותב מביא ראיות לכך שמ-1945 עד 1948 פעל באומן כמודיע של הביון הצבאי. עם זאת, אופי שיתוף הפעולה שלו והיקפו אינם ידועים, כמו גם הנסיבות המדויקות שהביאו להפסקתו.
בעת שירותו בחיל לביטחון פנים, החל בלימודי סוציולוגיה באקדמיה למדעי החברה של ורשה, שהייתה בית ספר אוניברסיטאי של המפלגה הקומוניסטית של פולין. הוא המשיך בלימודי פילוסופיה באוניברסיטת ורשה – החוג לסוציולוגיה הוצא זמנית מתוכנית הלימודים הפולנית בשל הגדרתו כתחום "בורגני" – שם למד אצל סְטָנִיסְלָב אוֹסוֹבְסְקִי ויוליאן הוכפלד.
באומן הגיע לדרגת רב-סרן בחיל לביטחון פנים, עד ששוחרר בקלון ב-1953, בפתאומיות, לאחר שאביו פנה לשגרירות ישראל בוורשה על מנת לברר פרטים על עלייה לישראל. אירוע זה הוביל לניכור חריף זמני בין האב לבן, כיוון שבאומן לא רק שלא היה שותף לנטיותיו הציוניות של האב, אלא התנגד בחריפות לציונות. במהלך תקופת אבטלתו שלאחר השחרור, השלים את התואר השני שלו. ב-1954 מונה למרצה באוניברסיטת ורשה, בה הועסק עד 1968.
במהלך שהותו בבית הספר לכלכלה של לונדון, תחת פיקוחו של רוברט מקנזי, ערך מחקר מקיף על התנועה הסוציאליסטית הבריטית, שהפך לספרו החשוב הראשון. הספר יצא לאור בפולנית ב-1959, ומהדורה מתורגמת ומתוקנת הופיעה באנגליה ב-1972.
באומן המשיך לפרסם מספר ספרים, בהם "Socjologia na co dzień" ("סוציולוגיה של חיי היומיום", 1964), שהגיע לקהל עממי גדול בפולין ושמאוחר יותר היה לבסיס ספר הלימוד Thinking Sociologically ("חושבים סוציולוגיה", 1990) בשפה האנגלית.
בתחילה נשאר באומן קרוב לדוקטרינה המרקסיסטית הרשמית. אולם בהשפעת עבודותיהם של אנטוניו גראמשי וגאורג זימל הוא הפך ביקורתי יותר ויותר כלפי הממשל הקומוניסטי. בשל עמדתו הביקורתית כלפי המשטר, מעולם לא מונה לפרופסור, למרות שהשלים את הפוסט-דוקטורט (Habilitation). עם זאת, בפועל החזיק באומן במשרתו של מורו לשעבר, יוליאן הוכפלד, לאחר שב-1962 מונה הוכפלד לסגן מנהל המחלקה למדעי החברה של אונסק"ו בפריז.
לאור התגברות הלחץ הפוליטי והקמפיין האנטישמי בהנהגתו של השר הפופוליסטי מייצ'יסלב מוצ'אר, בינואר 1968 ויתר באומן על חברותו במפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית שהייתה בשלטון. כחלק מאירועי מאי 1968, הקמפיין האנטישמי הסתיים בטיהור, שהניע את רוב היהודים הפולנים הנותרים, כולל אינטלקטואלים רבים שסר חינם מלפני הממשל הקומוניסטי, אל מחוץ למדינה. באומן, שאיבד את משרתו באוניברסיטת ורשה, היה אחד מהם. אחרי שנאלץ לוותר על אזרחותו הפולנית כדי שיוכל לצאת מהמדינה, הוא עלה לישראל, למד עברית תוך חמישה חודשים, והחל ללמד באוניברסיטת תל אביב. אך עזב ב-1971, לאחר שהתאכזב מהאווירה הלאומנית בישראל שאחרי מלחמת ששת הימים וכיבוש השטחים. באומן קיבל משרה בחוג לסוציולוגיה של אוניברסיטת לידס, בה שימש לסירוגין כראש המחלקה. מאז פרסם כמעט רק באנגלית, שפתו השלישית, ותהילתו גדלה במהירות. למעשה, מאז שנות ה-90 המאוחרות (של המאה ה-20), באומן הפעיל השפעה ניכרת על התנועה נגד, או לשינוי, הגלובליזציה.
בראיון שנערך עמו בשנת 2011 בשבועון הפולני, "פוליטיקה", מתח באומן ביקורת על הציונות ועל ישראל, ואמר שישראל אינה מעוניינת בשלום וכי היא "מנצלת את השואה כדי להכשיר מעשים בלתי מוסריים". הוא השווה את גדר ההפרדה לחומת גטו ורשה, "שם מאות אלפי יהודים מתו בשואה". שגריר ישראל בוורשה, צבי רבנר, בתגובה כינה את הערותיו של באומן "חצי אמיתות" ו"הכללות חסרות בסיס".