stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דב הכהן
מחקר

מחקריו מתרכזים ביהודים-הספרדים (דוברי הלאדינו), בחקר יצירתם הספרותית ויבול הדפוס שלהם, בחקר תולדותיהם, תרבותם ולשונם. מחקריו מתפלגים לשלושה ענפים מרכזיים: עולם הספר בלאדינו, תולדות הקהילות והאישים בפזורות הספרדיות-היהודיות ופליאוגרפיה ספרדית-יהודית. עבודתו נשענת בראש ובראשונה על חומרים ארכיוניים רבים, תוך שימת לב להקשרם ההיסטורי, החברתי והתרבותי. הוא איתר בספריות ובאוספים בארץ ובעולם, ספרי דפוס רבים בלאדינו בלתי ידועים עד כה, לרבות דפוסי לאדינו קדומים אותם חשף, מבין הכתבים שעלו מגניזת קהיר, עליהם נשענו מחקרי המשך בשדה המחקר של הספרות בלאדינו.
ספרו "אוצר הספר בלאדינו 1490–1960: ביבליוגרפיה מחקרית מוערת", המונה כמעט ארבעת אלפים פריטים, הוא הביבליוגרפיה המקיפה ביותר בתחום ספרות הלאדינו ו"מהווה הקטלוג הטוב ביותר של פרסומים בספרדית־יהודית מאז תקופת האיקונבולה ועד אמצע המאה ה-20". מלבד ספרו, הוא כתב סדרה של מאמרים העוסקים ב"ארון הספרים" בלאדינו. מחקריו על אודות עולם הספר בלאדינו עוסקים במגוון רחב של סוגות ספרותיות שנכתבו בשפה זו, כגון תרגומי מקרא, ספרות חז"ל, ספרות רבנית, ספרות הלכה, ספרות מוסר, דרשות, ושירה מחד גיסא, ותיאטרון, עיתונות, פרסומים קצרי מועד (Ephemera) ואף ספרות אֶגוֹדוֹקוּמֶנְטָרית (כגון ספרי זיכרונות), מאידך גיסא.
מחקריו בתחום תולדות הקהילות והאישים בפזורות הספרדיות-היהודיות עוסקים בהיסטוריה של הקהילות דוברות הספרדית-היהודית עם דגש על תולדות המשפחות והאישים שפעלו בהן, לתופעות ולתהליכים חברתיים, תרבותיים והיסטוריים. אחד המאפיינים הבולטים במאמריו בתחומים אלה הוא בחשיפתם של חיבורים, של יצירות ושל טקסטים בלתי ידועים בשפה הספרדית-היהודית ובחשיפת זהותם של מחברים ושל יצירות בלאדינו.
הוקרה

פרס המרכז הבינלאומי לחקר יהדות מרוקו (1996)
פרס מחקר בתחום "מורשת יהדות המזרח", מטעם משרד החינוך ומכון בן-צבי (2003)
מלגת הנשיא לדוקטורנטים מצטיינים, אוניברסיטת בר-אילן (2010-2007)
פרס לחוקרים מצטיינים ע"ש בני גאון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2008)
פרס מחקר בתחום "מורשת יהדות המזרח", מטעם משרד החינוך ומכון בן-צבי (2009)
פרס הצטיינות על שם יחזקאל דוקקעס, מטעם ה"מכון להיסטוריה של יהודי גרמניה", המבורג (2012).
פרס הצטיינות מטעם הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו (2013)
שאנדור ביהרי

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1855 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, רומניה 
 פטירה:  28 במרץ 1906 (בגיל 50) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 
שאנדור ביהרי (בהונגרית: Bihari Sándor רזבאניה 19 במאי 1855 – בודפשט, 28 במרץ 1906) היה צייר יהודי-הונגרי. שנים מציוריו נרכשו על ידי הקיסר פרנץ יוזף.
ביוגרפיה

את ילדותו העביר ביהרי באוראדיה. הוא למד צבעות אצל אביו כצבע חדרים ודירות. בשנת 1874 עבר לגור בפשט, שם עבד בעבודת ריטוש במעבדת צילום. את שאיפתו להיות צייר יכול היה לבטא רק בדרכים עקיפות בשל חוסר יכולת כלכלית. בינתיים, למד בבית הספר לשרטוט וציור דגמים של הצייר ברטלן סקאי. בשנת 1876 עבר לווינה, שם ביקר באופן קבוע בהרצאות באקדמיה לאמנויות. בין 1878 לבין 1879 הפך לסטודנט רגיל באקדמיה. חזר לבודפשט והתפרנס מציורי דיוקנים. בשנת 1883 נסע לפריז, שוב תוך קשיי מימון ופרנסה. בפריז למד כשנה וחצי אצל ז'אן פול לורנס וביצע גם מחקרים לימודיים. לפרנסתו העתיק את ציורי מוזיאון הלובר עבור סוחרי אמנות. בין 1890 לבין 1891 ניהל בפריז בית ספר לציור. שם בעיר האורות התוודע לאימפרסיוניזם ול-plein air (מבוטא "פלנר") שהיה סגנון ציור באוויר בחוץ, סגנון שנכנס לאופנה במחצית השנייה של המאה ה-19, והתאפיין בשימוש באור טבעי ומפוזר במקום תאורת סטודיו ממוקדת. סגנון זה הפך למרכיב מכונן ביצירתו המאוחרת של ביהרי. הוא הושפע גם מסגנונו של הצייר מיהאי מונקאצ'י ההונגרי שהתגורר בפריז. לאחר שחזר להונגריה עבד להתגורר לסירוגין בעיר בסולנוק במזרח המדינה. הוא זכה בפרסים רבים וגם במענקים כספיים שהתלוו לפרסים. שנים מציוריו נרכשו כאמור על ידי הקיסר פרנץ יוזף. גם מאוחר יותר לא עזב ממש את סולנוק והפך לחבר מייסד של מושבת האמנים של סולנוק.
יצירותיו העיקריות

Kereszttűzben, (1885)
Bíró előtt, (1886)
Zsigmond király és Ulászló találkozása Szent László sírjánál, (1898)
באש צולבת, (1885)
לפני השופט, (1886)
מפגש זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולדיסלב השלישי, מלך פולין והונגריה ליד קברו של לאסלו הראשון (מכונה הקדוש), מלך הונגריה (1898)
תערוכותיו

(1906), Képzőművészeti Társaság
(1911), Szent György Céh
(1919), הסלון הלאומי
(1950), Fényes Adolf Terem (emlékkiállítás)
פרסים

Képzőművészeti Társaság díja, (1886)
Vaszary-díj, (1889)
Ferenc József-díj, (1896)
פרס האגודה לאמנויות יפות, (1886)
פרס וסרי, (1889)
פרס פרנץ יוזף, (1896)
כתביו

Szellemi élet, (1897)
Magamról, (1904) (Művészeti Krónika)
חיים אינטלקטואליים, (1897)
עלי, (1904) (כרוניקה לאמנות)
לקריאה נוספת

שאנדור ביהרי באתר האמנויות היפות בהונגריה
בלה פונדי: שאנדור ביהרי (אמנות, מס '6, 1906)
שאנדור ביהרי: מול שופט
ציוריו של שאנדור ביהרי - TerminArtors.com
פיטר אוגווארי. בודפשט: לקסיקון יהודי הונגרי. 1929 130. שאנדור ביהרי
הערות שוליים

↑  ז'אן-פול לורנס (בצרפתית: Jean-Paul Laurens מרץ 1838 - מרץ 1921) היה צייר ופסל צרפתי ואחד המייסדים העיקריים האחרונים של הסגנון האקדמי הצרפתי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528421905171  GND: 1312455241  ISNI: 0000 0000 6705 2201  LCCN: n2008055649  RKD: 8270  ULAN: 500076497  VIAF: 29006772   WorldCat (עם VIAF): 29006772 
שאנדור ביהרי. צילום משנת 1898
שאנדור ביהרי: לפני השופט (1886)
ועדת אגרנט (היועץ המשפטי לממשלה)

ועדת המשפטנים בדבר סמכויות היועץ המשפטי לממשלה (ובשמה הנפוץ, ועדת אגרנט, על שם העומד בראשה) הייתה ועדה מיוחדת שהוקמה בשנת 1962 לשם הבהרת סמכויותיו ומעמדו של היועץ המשפטי לממשלה. הוועדה הוקמה בעקבות מחלוקת חריפה שהתגלעה בין היועץ המשפטי לממשלה גדעון האוזנר לשר המשפטים דב יוסף באשר לחלוקת הסמכויות ביניהם. הוועדה בראשות שופט בית המשפט העליון שמעון אגרנט ניתחה בהרחבה את סמכויות היועץ המשפטי ואת היחס בין תפקידו לתפקיד שר המשפטים ולממשלה. מסקנות הוועדה אומצו בהחלטת ממשלה ונודעה להן השפעה משמעותית על עיצוב תפקידו של היועץ המשפטי לממשלה גם עשרות שנים לאחר הגשת מסקנותיה.
תפקיד היועץ המשפטי לממשלה

תפקיד היועץ המשפטי לממשלה הוא ייחודי לישראל, ואין לו מקבילה בדמוקרטיות אחרות.[דרוש מקור] ההסבר המקובל למצב זה הוא תהליך היווצרותו של התפקיד שלא היה מתוכנן, והעובדה שסמכויותיו ומעמדו התעצבו עם השנים.
לקראת הקמת מדינת ישראל הוטל על חיים כהן ושבתאי רוזן להכין תוכנית למערכת המשפט של המדינה. על פי התוכנית שגיבשו השניים, סמכויותיו של ה-Attorney General (מונח שתורגם באופן לא מדויק ל'יועץ משפטי לממשלה'), היועץ המשפטי שהיה כפוף לנציב העליון כשאר פקידי הקבינט הקטן, יועברו לידי שר המשפטים, תחתיו יכהן מנהל כללי. המסמך הוסיף: "שני במעלה יהיה היועץ המשפטי אשר ינהל את מחלקת החוק", מחלקה אשר תעסוק בענייני חקיקה, ו"השלישי במעלה יהיה התובע הכללי, אשר ינהל את התביעה הכללית". אולם פקודת סדרי השלטון והמשפט שנחקקה מיד לאחר קום המדינה וקבעה את העברת סמכויות הנציב העליון לידי הממשלה לא התייחסה לסמכויות שהיו בידי ה-Attorney general. השמטה זאת הביאה במשך השנים לאי בהירות בחלוקת הסמכויות בין שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה.
בניגוד לעמדתו של ראש הממשלה הראשון דוד בן-גוריון שסבר כי שר המשפטים יוכל להעניק ייעוץ משפטי לממשלה בעצמו וכי רק את התביעה יש להכפיף לפרקליט המדינה, פעל שר המשפטים הראשון פנחס רוזן ליצירת תפקיד היועץ המשפטי לממשלה כתפקיד נפרד משר המשפטים, אך כפוף לו. העימותים על סמכויות היועץ המשפטי ומעמדו החלו כבר בתקופת כהונתו של היועץ הראשון, יעקב שמשון שפירא, אשר שימש במקביל גם בתפקיד מנכ"ל משרד המשפטים. בן-גוריון סירב להיענות לדרישתו להשתתף בישיבות הממשלה, וגם דרישתו לאפשר לו להגיש הצעות חוק ולנאום מעל בימת הכנסת נדחתה. עם זאת, בתקופתו של שפירא ניתנו סמכויות התביעה ליועץ המשפטי לממשלה, בשונה מהתוכנית המקורית שהוצגה לעיל, אך לשר המשפטים נשמרה הזכות לחזור וליטול את הסמכויות האלה.
מינוי הוועדה > המחלוקת בישיבת הממשלה

בתקופת כהונתה של ממשלת ישראל העשירית, התגלעו מחלוקות בין שר המשפטים דב יוסף ליועץ המשפטי לממשלה גדעון האוזנר באשר לחלוקת הסמכויות ביניהם, בעיקר בתחום התביעה. המחלוקת הגיעה לשיאה בוויכוח בין השניים בישיבת הממשלה בט"ו בסיון תשכ"ב, (17.06.1962). האוזנר ביקש שהממשלה תשמע את דעותיהם המנוגדות ותקבל החלטה בסוגיה, אך הבהיר כי ההחלטה תחייב את הממשלה ולא אותו עצמו. לעומתו הציע יוסף כי הממשלה תמנה ועדת משפטנים שתחווה את דעתה בנידון. שני הצדדים הציגו את עמדתם: האוזנר סבר כי הוא נהנה מעצמאות בהחלטותיו בתחום הפלילי ואינו כפוף להנחיות שר המשפטים. בנוסף הביע את דעתו כי עמדת היועץ המשפטי לממשלה מדריכה את הממשלה בענייני החוק. לעומתו סבר יוסף כי היועץ המשפטי לממשלה כפוף להנחיות שר המשפטים, הנושא באחריות מיניסטריאלית על החלטותיו ואשר בכוחו ליטול לעצמו את סמכויותיו בכל עת. כמו כן סבר כי אף שיש לפנות ליועץ המשפטי לממשלה בשאלות משפטיות, מבחינה מעשית אין הממשלה חייבת לפעול לפי דעתו. לאחר שהושמעו הדעות השונות, החליטה הממשלה על פי הצעת ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שלא להכריע בעניין מיד, ולמנות ועדת משפטנים מיוחדת שתחווה את דעתה בשאלות המשפטיות שבמחלוקת. כן הוחלט שהרכב הוועדה ייקבע במשותף על ידי שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה.
מינוי הוועדה > הוועדה

שופט בית המשפט העליון שמעון אגרנט מונה לעמוד בראש הוועדה, ולצידו עמיתו מבית המשפט העליון השופט צבי ברנזון ועורך הדין אברהם לוין.
השאלות שהעבירה הממשלה לחוות דעתה של הוועדה היו:
מהי סמכותו של היועץ המשפטי לממשלה לגבי עררים, עיכוב הליכים משפטיים והעמדת עבריינים למשפט?
היש לו בעניין זה סמכות בלעדית?
החייב או צריך הוא להתייעץ עם שר המשפטים על כך, בייחוד בעניינים שיש להם ערך ביטחוני מדיני או ציבורי?
כששר המשפטים אינו מקבל את דעת היועץ המשפטי לממשלה - היכול הוא ליטול לעצמו את הסמכות לגבי עררים, עיכוב הליכים משפטיים והעמדת עבריינים למשפט?
אם דברי שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה בישיבת הממשלה הנ"ל סותרים זה את זה - מהו הנכון מבחינת החוק הקיים?
הממשלה צירפה לשאלותיה את פרוטוקול ישיבת הממשלה בה הציגו שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה את עמדותיהם בנושא. השניים גם העבירו לוועדה תזכירים בהם הוסיפו נימוקים להשקפותיהם השונות וצירפו להן אסמכתאות משפטיות. הוועדה ציינה שהיא הביעה את דעתה בנוגע לדין הקיים ולא הרצוי, וכן שיש לראות בכל הלכה שפסק בית המשפט העליון הנוגעת לאחת משאלות הממשלה, את הפירוש הקובע של החוק עד שלא נקבעה הלכה אחרת.
מסקנות הוועדה

הוועדה סקרה את הוראות החוק המסדירות את סמכויות היועץ המשפטי לממשלה בהליכים פליליים ומנתה שלוש סמכויות כאלה, אותם כללה בסמכות כללית "להחליט בשאלה, אם יש מקום להניע את הזרוע השיפוטית להעניש אדם פלוני על אשר עשה עבירה מסוימת".
בתשובה לשאלת הסמכות הבלעדית של היועץ קבעה הוועדה כי על היועץ להיות "בן חורין ועצמאי בשיקוליו והחלטותיו" במילוי תפקידו בתחום העונשין. היועץ אינו כפוף להנחיות שר המשפטים בשאלות כאלה ואף לא למדיניות כללית של משרד המשפטים. הוא רשאי לבחור לאמץ את מדיניות המשרד, אך בכל שאלה פרטנית ההחלטה היא שלו בלבד על פי שיקול דעתו. בשאלה זו הסתמכה הוועדה גם על פסיקות של בית המשפט העליון, וציינה כי היא נמנעה מלהתייחס להשגותיו של שר המשפטים על הלכות אלה, על פי ההנחה שהציגה לעיל כי פסיקות בית המשפט העליון מהוות את הפרשנות המוסמכת לדין.
בנוגע לשאלת חובת ההתייעצות של היועץ המשפטי לממשלה עם שר המשפטים קבעה הוועדה כי מחובתו להתייעץ עמו, מזמן לזמן, על דרך פעולתו הכללית בתחום העונשין. כמו כן ציינה הוועדה חובה מיוחדת להיוועץ עם שר המשפטים, ולעיתים עם הממשלה כולה, במקרים בהם עשויה להיות לפעולתו של היועץ משמעות ביטחונית, מדינית או ציבורית. עם זאת קבעה הוועדה כי במקרה של מחלוקת בין היועץ המשפטי לשר או לממשלה בשאלות אלה, נתונה ההכרעה הסופית בידי היועץ המשפטי לממשלה. הוועדה המליצה כי התייעצות של היועץ המשפטי עם שר אחר (למשל שר הביטחון) בעניין הנוגע לתחום אחריותו של השר, תיעשה רק לאחר תיאום של היועץ עם שר המשפטים. כמו כן קבעה הוועדה כי על היועץ להגיש לשר המשפטים דין וחשבון קבוע על פעילותו בתחום העונשין, כדי שהשר יוכל לקיים את חובתו לפקח על פעולות היועץ המשפטי לממשלה ולשאת באחריות מיניסטריאלית כלפי הכנסת על פעולות היועץ.
בתשובה לשאלה 2 השיבה הוועדה כי שר המשפטים רשאי ליטול לעצמו את סמכויותיו העיקריות של היועץ המשפטי לממשלה אם אינו מרוצה מתפקודו, בהתאם להוראה הכללית לפיה כל שר רשאי ליטול לעצמו סמכויות של פקיד הנובעות מחוק שבתחום אחריותו של השר. הוועדה ציינה כי ישנם קשיים בהגעה למסקנה זו, אך נימקה את הכרעתה בלשונו הברורה של החוק וכן בעובדה שבשאלה זו הסכימו הן שר המשפטים והן היועץ המשפטי לממשלה. עם זאת ציינה הוועדה כי סמכות זו אינה מלמדת על כפיפותו של היועץ המשפטי לממשלה לשר המשפטים, וכי סמכותו היא בלעדית כל עוד לא נטל אותה ממנו שר המשפטים.
בתשובה לשאלה השלישית סברה הוועדה כי:
אימוץ המסקנות ופרשנותן > בממשלה

מסקנות הוועדה הובאו בישיבת הממשלה ב-28 באוקטובר 1962. בישיבה נכח היועץ המשפטי לממשלה האוזנר שציין כי "לבו שלם" עם כל המלצות הוועדה. הוא ביקש להדגיש ביחס לשאלת תוקפה של חוות דעתו של היועץ כי ”מעולם לא התיימרתי להכתיב לממשלה פסקים או לקבוע בשבילה את דרכה” וציין כי עמדה כזו היא "מגוחכת". היועץ תמך בהצעת ראש הממשלה שהממשלה תאמץ את המלצות הוועדה. שר המשפטים יוסף הבהיר כי אינו מסכים עם מסקנות הוועדה.
הממשלה החליטה לקבל את חוות דעתה של הוועדה, כפי שניסח ראש הממשלה את מסקנותיה המעשיות, במענה לחמש שאלות:
ליועץ המשפטי לממשלה (להלן - היועץ) יש הסמכות לדון ולהכריע בעררים, בעיכוב הליכים משפטיים (כל עוד לא ניתן פסק דין) ובהעמדת עבריינים למשפט.
בבואו למלא תפקידו בתחום העונשין - היועץ הוא בן חורין ועצמאי בשיקוליו ובהחלטותיו.
בעניינים הנ"ל חייב היועץ המשפטי להתייעץ עם שר המשפטים (להלן - השר) ולפעמים גם עם הממשלה, בייחוד בעניינים שיש להם גם משמעות ביטחונית, מדינית או ציבורית. היועץ אינו מחויב לקבל דעת השר או הממשלה, אלא מכריע לפי שיקול דעתו. היועץ חייב למסור לשר מזמן לזמן, ובכל מקרה שיידרש על ידי השר, דין וחשבון על פעולתו.
כשהשר אינו מקבל דעת היועץ - הוא יכול לקחת לעצמו הסמכות לגבי עררים, עיכוב הליכים משפטיים והעמדת עבריינים למשפט בחוקים שבתחום סמכותו. משנטל השר לעצמו סמכות זו אין עוד היועץ יכול להשתמש בסמכותו לאותו עניין; אבל אין השר יכול לפעול אז על ידי היועץ - אלא בעצמו או על ידי פקידיו.
אין, לדעת הוועדה, הוראה מפורשת בחוק אם "חוות דעת היועץ בענייני חוק ומשפט מדריכה את הממשלה כל עוד לא פסק בית המשפט אחרת", אבל בדרך כלל על הממשלה להתייחס לחוות דעת משפטית של היועץ כאל חוות דעת המשקפת את החוק הקיים, עם זאת רשאית הממשלה להחלט כיצד עליה לפעול לפי שיקול דעתה היא.
ראו גם

ועדת שמגר (דרכי המינוי של היועץ המשפטי לממשלה)
לקריאה נוספת

"דו"ח ועדת המשפטנים בדבר סמכויות היועץ המשפטי לממשלה", בתוך ספר קלינגהופר על המשפט הציבורי, עורך: יצחק זמיר, 1993, עמ' 421–450
שונדלנד

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  שונדה ריימס 
 תקופת הפעילות:  2005–הווה (כ־20 שנה) 
 מיקום המטה:  לוס אנג'לס 
 משרד ראשי:  לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 בעלות:  שונדה ריימס
 ענפי תעשייה:  טלוויזיה
 מוצרים עיקריים:  "האנטומיה של גריי" (2005–הווה)  "מרפאה פרטית" (2007–2013)  "מחוץ למפה" (2011)  "סקנדל" (2012–2018)  "המדריך לרוצח" (2014–2020)  "תופסת" (2016–2017)  "תחנה 19" (2018–2024)  "לטובת הכלל" (2018–2019)
 יו"ר:  שונדה ריימס
 מנכ"ל:  שונדה ריימס
  
 www.shondalandmedia.com
 
ShondaLand היא חברת הפקת טלוויזיה אמריקאית שנוסדה על ידי התסריטאית/מפיקה שונדה ריימס. היא ייסדה את החברה על מנת שתהיה אחת מחברות ההפקה של הסדרה הראשונה שלה "האנטומיה של גריי" ב-2005.
מאז מפיקה החברה את היצירות האחרות של ריימס, סדרת הבת של האנטומיה של גריי, "מרפאה פרטית" ואת הדרמה הפוליטית המפורסמת "סקנדל", ואת ההפקות האחרות שלה – הסדרה הקצרה "מחוץ המפה", הדרמה המשפטית "המדריך לרוצח" בכיכובה של ויולה דייוויס, ואת המותחן המשפטי "תופסת" שעלה לשידור ב-24 במרץ 2016 – כל הסדרות הופקו בפועל עם אולפני ABC ומשודרות ברשת ABC.
כל סדרותיה של חברת ההפקה משודרות ברשת HOT וב-YES.
Thank God It's Thursday

ב-2014, תכננה רשת ABC את כל מערך הפריים טיים שלה בימי חמישי עם הדרמות של ShondaLand האנטומיה של גריי, סקנדל, והמדריך לרוצח, ואז מיתגה את השידורים כ"Thank God It's Thursday" (או בקיצור: "TGIT") ("תודה לאל שיום חמישי"). זה מזכיר את המיתוג לשעבר של הרשת, "TGIF", שמתייחס לקומדיות המצבים המשפחתיות ששודרו ברשת ABC בימי שישי. יום חמישי הוא ערב חשוב במיוחד לרשתות טלוויזיה אמריקאיות מכיוון שזה הסיכוי האחרון למפרסמים של רכישות בסוף השבוע כמו סרטים ומכוניות לגעת בקהל טלוויזיה גדול, ולוח שידורים בדירוג גבוה לערב של הרשתות למשוך את הכסף של מפרסמים אלה. סוכנות הידיעות Associated Press קראה לשלטון של ריימס על ערב שלם של רשת טלוויזיה "שאין כמוהו בתולדות הטלוויזיה".
סדרות

| שם הסדרה | עונות> 2005-04 | עונות> 2005-06 | עונות> 2006-07 | עונות> 2007-08 | עונות> 2008-09 | עונות> 2009-10 | עונות> 2010-11 | עונות> 2011-12 | עונות> 2012-13 | עונות> 2013-14 | עונות> 2014-15 | עונות> 2015-16 | עונות> 2016-17 | עונות> 2017-18 | עונות> 2018-19 | עונות> 2019-20 | מספר פרקים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| האנטומיה של גריי | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 342 |
| מרפאה פרטית |  |  |  |  | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |  |  |  |  |  |  | 111 |
| מחוץ למפה |  |  |  |  |  |  | 1 |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 13 |
| סקנדל |  |  |  |  |  |  |  | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |  |  | 113 |
| המדריך לרוצח |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 75 |
| תופסת |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 | 2 |  |  |  | 20 |
| Still Star-Crossed |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |  |  |  | 7 |
| תחנה 19 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 | 2 | 3 | 27 |
| לטובת הכלל |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 | 2 |  | 20 |
שחקנים ב-ShondaLand

ישנם שחקנים שמופיעים ביותר מסדרה אחת של חברת ShondaLand. הדמויות יכולות להיות משניות בסדרה אחת וראשיות בסדרה אחרת.
דמות ראשית
דמות משנית
דמות אורחת
| שחקן | האנטומיה של גריי | מרפאה פרטית | סקנדל | המדריך לרוצח | תחנה 19 | לטובת הכלל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דרבי סטנצ'פילד |  | טס מילפורד | אבי וילן |  |  |  |
| שרה דרו | אפריל קפנר | ג'ודי |  |  |  |  |
| קייטי לוויס | תורם דם | קנדרה ווקר | קווין פרקינס |  |  |  |
| ג'ף פרי | תאצ'ר גריי |  | סיירוס בין |  |  |  |
| קייט ברטון | אליס גריי |  | סאלי לנגסטון |  |  |  |
| דברה מוניי | אוולין האנט | סילבי | ורנה ת'ורנטון |  |  |  |
| ג'ושוע מלינה | סת' האמר | ג'ייסון וינדסור | דייוויד רוזן |  |  |  |
| בלאמי יאנג | קאת'י | קאת'י | מלודי "מלי" גרנט |  |  |  |
| סקוט פולי | הנרי ברטון |  | ג'ייק בלארד |  |  |  |
| ליזה וייל | אליסון קלארק | אנדי | אמנדה טאנר | בוני וינטרבוטום |  |  |
| טום וריקה | מייקל נוריס |  | מפיק בפועל משני | סם קיטינג |  |  |
| קייט וולש | אדיסון מונטגומרי | אדיסון מונטגומרי |  |  |  |  |
| פטריק דמפסי | דרק שפרד | דרק שפרד |  |  |  |  |
| קתרינה סקורסון | אמיליה שפרד | אמיליה שפרד |  |  |  |  |
| צ'נדרה וילסון | מירנדה ביילי | מירנדה ביילי |  |  | מירנדה ביילי |  |
| ג'ורג' ניוברן | סטן מרסר | בריאן ריינולדס | צ'ארלי |  |  |  |
| דן בוקטינסקי | ג'פרי |  | ג'יימס נובאק |  |  |  |
| פול אדלשטיין | קופר פרידמן | קופר פרידמן | לאו ברגן |  |  |  |
| קלי מקרירי | מגי פירס |  | קלייר טאקר |  | מגי פירס |  |
| נזנין בוניאדי | אמריטה |  | אדנן סליף |  |  |  |
| ג'ריקה הינטון | סטפני אדוארדס |  | האנה |  |  |  |
| טיי דיגס | סם בנט | סם בנט |  |  |  |  |
| סטיבן ביילי | ג'ו | ג'ו | שוטר |  |  |  |
| ג'ייסון ג'ורג' | בן וורן |  |  |  | בן וורן |  |
| קרי וושינגטון |  |  | אוליביה פופ | אוליביה פופ |  |  |
| כריס לאוול | דל פארקר | דל פארקר |  |  |  |  |
| איימי ברנמן | ויולט טרנר | ויולט טרנר |  |  |  |  |
| טים דיילי | פיט ווילדר | פיט ווילדר |  |  |  |  |
| מרין דונגי | נעמי בנט | נעמי בנט |  |  |  |  |
| ג'יינה לי אורטיז | אנדי הררה |  |  |  | אנדי הררה |  |
| אוקרייאט אוונאדן | דין מילר |  |  |  | דין מילר |  |
| ג'יאקומו ג'יננונטי | אנדרו דה לוקה |  |  |  | אנדרו דה לוקה |  |
| קימברלי כריסטיאן | נטלי פרוסטר |  |  |  | נטלי פרוסטר |  |
| אמארי ואמיר אוניל | מקס פרוסטר |  |  |  | מקס פרוסטר |  |
| לאבין רמבין | סלואן ריילי | סלואן ריילי |  |  |  |  |
| קיילר לי | לקסי גריי | לקסי גריי |  |  |  |  |
| ג'סטין צ'יימברס | אלכס קארב | אלכס קארב |  |  |  |  |
| ג'ייק בורלי | לוי שמיט |  |  |  | לוי שמיט |  |
| צ'ארלס מייקל דייוויס | ג'ייסון מאיירס |  |  |  |  | טד |
הערות שוליים

↑  NATALIE ABRAMS, See how ABC is promoting Shonda Rhimes' Thursday takeover, August 21, 2014, ew.com
↑  2=MELANIE MCFARLAND, On TV: Thursday night throwdown, September 20, 2006, seattlepi.com
↑  3=FRAZIER MOORE, Shonda Rhimes lays claim to Thursday nights on ABC, Sep. 22, 2014, http://bigstory.ap.org/
הצפת הנילוס

פסטיבל הנילוס כפי שמתואר במסע של נורדן (אנ') למצרים ונוביה
מפת נהר הנילוס
הצפת הנילוס (המכונה בדרך כלל ההצפה) היא מחזור טבעי חשוב בנוביה ובמצרים מאז ימי קדם. ההצפה נחגגת על ידי המצרים כחג שנתי, החל מ-15 באוגוסט, למשך שבועיים ומכונה ופאא אל-ניל (Wafaa El-Nil). היא נחגגת גם בכנסייה הקופטית בהשלכת שריד קדושים לנהר, ומכאן השם, "אצבע הקדוש המעונה" (קופטית: ⲡⲓⲧⲏⲃ ⲛⲙⲁⲣⲧⲏⲣⲟⲧⲏⲣⲟⲫ, ערבית: إصبا الشهيد). הצפת הנילוס תוארה באופן פואטי במיתוס כדמעות הצער של איסיס על אוסיריס כשנהרג על ידי אחיו סת.
מחזור הצפה

הצפת הנילוס היא תוצאה של המונסון השנתי, המתרחש בין מאי לאוגוסט וגורם למשקעים אדירים ברמה האתיופית שפסגותיה מגיעות לגבהים של עד 4,550 מטרים. רוב מי הגשמים הללו מגיעים אל הנילוס הכחול ונהר עטברה אל הנילוס, בעוד שכמות פחותה משמעותית זורמת דרך נהר סובט והנילוס הלבן אל הנילוס. במהלך תקופה קצרה זו תורמים אותם נהרות עד תשעים אחוז ממי הנילוס ורוב המשקעים הזורמים בו, ולאחר עונת הגשמים מתדלדלים והופכים לנהרות מינוריים.
ההצפה ככזו הייתה צפויה, אם כי ניתן היה לחזות את תאריכיה ורמותיה המדויקים רק על בסיס קצר-טווח, על ידי העברת קריאות המדד באסואן לחלקים הנמוכים של הממלכה, שם היה צורך להמיר את הנתונים לנסיבות המקומיות.
השנה המצרית חולקה לשלוש העונות: אח'ת (הצפה), פרת (צמיחה) ושמו (קציר). אח'ת סיקרה את מחזור ההצפה המצרי. מחזור זה היה כל כך עקבי שהמצרים תזמנו את תחילתו באמצעות זריחתו ההליקלית (אנ') של סיריוס, אירוע המפתח ששימש לקביעת לוח השנה שלהם (אנ').
את הסימנים הראשונים לעליית הנהר ניתן היה לראות באשד הראשון של הנילוס (באסואן) כבר בתחילת יוני, ועלייה מתמדת נמשכה עד אמצע יולי, אז גברה עליית המים. הנילוס המשיך לעלות עד תחילת ספטמבר, אז המפלס נשאר יציב לתקופה של כשלושה שבועות, לפעמים קצת פחות. באוקטובר, הוא עלה שוב לעיתים קרובות והגיע לרמתו הגבוהה ביותר. מתקופה זו החל מפלס המים לרדת ולרוב ירד בהתמדה עד לחודש יוני, אז הגיע שוב לרמתו הנמוכה ביותר. בהשוואה לקהיר, השיטפונות הגיעו לאסואן כשבוע מוקדם יותר, וללוקסור חמישה עד שישה ימים מוקדם יותר. גבהים אופייניים של ההצפה היו 14 מטרים באסואן, 12 מטרים בלוקסור (ותבאי) ו-7.6 מטרים בקהיר.
חקלאות > השקיה באגן

בעוד המצרים הקדומים ביותר פשוט עמלו על אותם אזורים שהוצפו בשיטפונות, כ-7000 שנה לפני כן, הם החלו לפתח את שיטת ההשקיה באגן. הקרקע החקלאית חולקה לשדות גדולים המוקפים בסכרים וסוללות ומצוידים בתעלות כניסת ויציאת מים. האגנים הוצפו ולאחר מכן נסגרו למשך כ-45 ימים כדי להרוות את הקרקע בלחות ולאפשר את שקיעת הסחף. לאחר מכן זרמו המים לשדות נמוכים יותר או חזרה לנילוס. מיד לאחר מכן, החלה הזריעה, והקטיף הגיע לאחר כשלושה או ארבעה חודשים. בעונה היבשה שלאחר מכן לא התאפשרה החקלאות. לפיכך, כל הגידולים היו צריכים להשתלב בתוכנית ההדוקה הזו של ההשקיה.
במקרה של הצפה נמוכה, לא ניתן היה למלא את האגנים העליונים במים, מה שעלול היה לגרום למחסור במזון או אפילו לרעב. אם ההצפה היה גבוהה מדי, זה פגע בשטחי הכפרים, בסוללות ובתעלות.
שיטת ההשקיה באגן לא דרשה יותר מדי מהקרקעות, ופוריותן נשמרה על ידי מרבץ הסחף השנתי. המלחה לא התרחשה, מכיוון שבקיץ מפלס מי התהום היה הרבה מתחת לפני השטח, וכל מליחות שעלולה הייתה להצטבר נשטפה בהצפה הבאה.
ההערכה היא כי בשיטה זו, במצרים העתיקה, ניתן היה להזין כ-2 מיליון עד לכל היותר 12 מיליון תושבים. בשלהי העת העתיקה, השיטות והתשתיות דעכו אט אט, והאוכלוסייה פחתה בהתאם; עד שנת 1800 מנתה מצרים כ-2.5 מיליון תושבים.
חקלאות > השקיה רב שנתית

מוחמד עלי פאשא, ח'דיו מצרים (1805–1848), ניסה לחדש היבטים שונים של מצרים העתיקה. הוא השתדל להרחיב את הקרקע הניתנת לעיבוד ולהשיג הכנסה נוספת באמצעות גידול כותנה, יבול עם עונת גידול ארוכה יותר הדורש מים רבים כל העת. לשם כך נבנו סכרי הדלתא ומערכות רחבות של תעלות חדשות, ששינו את מערכת ההשקיה מההשקיה המסורתית באגן להשקיה רב-שנתית לפיה ניתן היה להשקות אדמות חקלאיות לאורך כל השנה. בכך ניתן היה לקצור יבולים רבים פעמיים או אפילו שלוש פעמים בשנה ותפוקת החקלאות גדלה באופן דרמטי. בשנת 1873 הזמין אסמאעיל פאשא את בניית תעלת איברהימייה (אנ'), ובכך הרחיב מאוד את ההשקיה הרב-שנתית.