stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה נבו
הערות שוליים

1 2  הדף על יהודה נבו באתר ערים בלילה – עמותת חיילי צהל שהיו בשבי האויב.
↑  ישראל פיקרש - החייל השבוי השני, סיפור השבי של שלושת החיילים, הגורל היכה פעמיים בשרוליק, באתר המגזר ,פורטל חדשות לציבור הדתי  הדתי
↑  ידיעה אישית של יהודית קורן שעבדה עם יהודה על מחקריו והייתה גם היא בשדה בוקר בעת פטירתו. ניר קיפניס "הבט אחורה בגעגוע", עיתון גלובס (6.1.2000) פרסם תאריך אחר (אפריל 1994) אך הוא איננו נכון.
↑  העיר האבודה ליד שדה בוקר (ארכיון)
↑  Yehuda D. Nevo, Sde Boqer and the Central Negev, 7th-8th Century AD, 3rd International Colloquium: From Jahiliyya to Islam, Hebrew University, June 30 - July 6, 1985.
↑  Yehuda D. Nevo, Arab Paganism in the Byzantine Negev, 5th International Colloquium: From Jahiliyya to Islam, Hebrew University, 1-6 July 1990.
↑  Yehuda D. Nevo, Towards a Prehistory of Islam., Jerusalem Studies in Arabic and Islam (JSAI), vol. 17, 1994.
↑  Yehuda D. Nevo, Zemira Cohen and Dalia Heftman., Ancient Arabic Inscriptions from the Negev., Jerusalem: IPS  Press, 1993
↑  Yehuda D. Nevo and Judith Koren, Crossroads to Islam: The Origins of the Arab Religion and the Arab state., Prometheus Books, 2003
↑  Judith Koren and Yehuda Nevo, Methodological Approaches to Islamic Studies, Der Islam, vol. 6 (1991), p. 87-107.
↑  Ibn Warraq (editor and translator), The Quest for the Historical Muhammad, Prometheus Books
↑  John Wansbrough, The Sectarian Milieu: Content and Composition of Islamic Salvation History, Oxford: Oxford University Press, 1978
↑  Karl-Heinz Ohlig, From muḥammad Jesus to Prophet of the Arabs. The Personalization of a Christological Epithet, DocPlayer, ‏2002
↑  Ohlig, K. H. (2005). Die dunklen Anfänge: neue Forschungen zur Entstehung und frühen Geschichte des Islam (Vol. 1). Verlag Hans Schiler.
↑  Dr. Christine Schirrmacher, Book review: Dark Beginnings, Institute of Islamic Studies of the Evangelical Alliance in Germany, Austria, Switzerland, ‏2008
↑  Grodzki, M. (2018).Yehuda D. Nevo–A Comprehensive Skeptical Theory on the Genesis of Islam. Rocznik Orientalistyczny/Yearbook of Oriental Studies, 55-95.
↑  יהושע פרנקל, רבע מאה של מחקר מזרחני, קתדרה 100, עמ' 255‏, JSTOR 23404916
↑  Wilferd Madelung, the succession to muhamed, כמברידג', 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266089405171  PLWABN: 9810618406305606  BnF: cb14552901x (data)  GND: 1146237561  ISNI: 0000 0000 8113 9434  LCCN: nr94000223  NTA: 156364360  SUDOC: 231672691  VIAF: 34697234   WorldCat (עם VIAF): 34697234
המוות הקטן (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  פרנסואה אוזון
 הופק בידי:  אוליבייה דלבוסק (Delbosc) מארק מיסונייה (Missonnier)
 תסריט:  פרנסואה אוזון דידייה בלסקו (Blasco)
 עריכה:  פרדריק מסיו (Massiot)
 שחקנים ראשיים:  קמי ג'פיי 
 צילום:  יוריק לה סו (Yorick Le Saux)
 מדינה:  צרפת
 הקרנת בכורה:  1995
 משך הקרנה:  26 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המוות הקטן (בצרפתית: La Petite Mort) הוא סרט קצר משנת 1995 בבימויו של פרנסואה אוזון.
עלילה

פול (פרנסואה דלב (Delaive)) הוא אמן גאה, שהפרויקט הנוכחי שלו הוא צילום פניהם של גברים בעת שהם מגיעים לאורגזמה (אחד מכינויי האורגזמה בצרפתית הוא La petite mort - המוות הקטן). הוא חי ביחד עם מרסיאל (מרסיאל ז'אק), בן-זוגו.
קאמי אחותו, המנהלת את העסק המשפחתי, לוקחת את פול לבית-החולים, על מנת שיבקר את אביהם, אשר עומד למות ממחלת הסרטן. פול לא ראה את אביו מזה שש שנים, ואת כל חייו העביר עם האמונה כי אביו חושב שהוא מכוער, ואולי אף חושב שהילד לא שלו.
כאשר אביו חסר הכרה, חומק פול לחדרו, מפשיט אותו מכל בגדיו ומצלם אותו בעירום, עבור הפרויקט שלו. קאמי תופסת על חם את פול באמצע הצילומים, ומגרשת אותו מהחדר, בטענה שאין לו כבוד כלפיו אביו. פול טוען שהוא אינו צריך לבקש רשות לצלם את אביו כך, כשם שלא מבקשים רשות מתינוק.
כאשר פול מפתח את התמונות בחדר החושך שבביתו, הוא מתפלא לגלות צילום ובו עיניו של אביו פקוחות. לאחר מות האב, משוחח פול עם אחותו, ומבין ממנה שאביו שיתף איתו פעולה בעת הצילום, כאשר העמיד פנים שהוא ישן. קאמי מוסרת לידיו אוסף תמונות שהאב הוריש לו. בתוך אוסף התמונות מוצא פול תמונה של עצמו כתינוק, בזרועות אביו שמנשק אותו.
דרקון וחתול גדול

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  דאב פילקי
 סוגה:  ספרות ילדים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1992
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת בית הוצאה לאור
 תאריך:  ינואר 2023
 תרגום:  יעל גובר
 
דרקון וחתול גדול (באנגלית: Dragon's Fat Cat) הוא חלק מסדרת הספרים האמריקאית לילדים ששמה "דרקון וחתול גדול" שנכתבה ואוירה על ידי דאב פילקי. הספר יצא במקור לאור בארצות הברית ב-1992.
בישראל הספר הוצא לאור על ידי "כנרת בית הוצאה לאור" בינואר 2023, ותורגם ונערך על ידי יעל גובר.
תקציר

נירה לוין, מספרת כי הספר עוסק בדרקון אחד אשר ביום חורפי מימי החורף שמע חתול מיילל בחצרו המושלגת ולקחת אותו תחת חסותו וטיפל בו.
לפי לוין, הדרקון טיפל בחתול וציפה להכרת תודה שאותה הוא לא קיבל. הדרקון הלך לקנות דברים ואוכל בשביל החתול. אך כשחזר הביתה גילה שהחתול נעלם וחיכתה לו במקומו הפתעה גדולה, חמישה דיירים חדשים!
ביקורות

לפי פנינה אהרונוב, "דרקון וחתול גדול" הוא ספר ילדים מרהיב וססגוני.
לטענת אהרונוב, הפעלות הילדים בסופו של הספר מוסיפות המון ייחודיות ו"קסם" לספר, בנוסף לכך אחת מן הפעלות אלו מאפשרות ומעניקות לילד הזדמנות לספר את סיפורו בדרך שלו, מה שגורם לשיפור במיומנותו של הילד וכתיבתו בשפה העברית, יחד עם זאת היא אפילו אמרה שנכדיה חיבבו את ספר זה אף על גב שמסופר על דרקון לא אלים.
לפי "רשימת ספרים", ספר זה נהדר לאללה ויכול לשמש כעזרה גדולה מאוד לקוראים שרק מתחילים את דרכם בעולם הקריאה, עם זאת ספר זה בעל הרבה הומור.
קהל היעד

לפי נירה לוין, אוצר המילים בספר מתאים לקוראים מתחילים בשפה העברית, הוא תקין ונוח לקריאה והבנה, בנוסף לכך אורך המשפטים בספר מותאם לקוראים מתחילים גם הוא, והמשפטים הארוכים יותר מתחלקים לשתי שורות כדי להקל על הקוראים.
בספר חוזרים על אותן המילים (דרקון, חתול, אמר...) בשביל לאפשר ביטחון והבנה בקריאה רצופה. האיורים בספר מסייעים לקוראים להבין את עלילת הסיפור לעומק.
חיבור ומיזוג מאפייני הטקסט והמאפיינים העיצוביים הופך את הספר "דרקון וחתול גדול" לספר אידיאלי לילדים שרק מתחילים את מסעם בקריאה עצמית בעברית, מעבר לזה ספר זה בעל כמות גדולה של הומור ויצירת אמנות.
מסרים נסתרים

הספר "דרקון וחתול גדול" ספר נהדר לילדים, יחד עם זאת האומנות בספר לא רק עוזרת לקוראים חדשים אלא גם מספקת שפע של מידע (ומסרים נסתרים למבוגרים).
למשל, בעמוד 19–20 נאמר: "חתול כבר ישן שינה מתוקה / ועד מהרה גם דרקון". בזמן שהאיורים מראים מידע שונה, חתול ישן לו על מיטתו של דרקון בעוד שדרקון שוכב על הרצפה כאשר העריסה של חתול משמשת לו ככרית.
בעמוד 22 כתוב: "דרקון לא ידע איך לטפל בחתול" והאיור בעמוד הבא מראה כיצד הוא נכשל בכך.
דוגמה נוספת נמצאת בעמוד 19 כאשר המבוגרים יכולים להבחין ברקע האיור ולראות את שמי הלילה אשר נראים כמו ציורו של וינסנט ואן גוך מ-1889 – "ליל כוכבים" (ואן גוך צייר את הציור לאחר שהתאשפז בעקבות דיכאון ולאחר שנה שם קץ לחייו). בחירתו של הסופר במחוותו לואן גוך נתונה לכל פרשנות.
הערות שוליים

1 2 3 4  המפרש, ספרות ילדים: ביקורות וסקירות, המלצות ורשימות על קריאה וספרות, באתר הַמִּפְרָשׂ
1 2  ביקורת ותקציר העלילה
1 2  Scholastic Books and Education Resources - Scholastic International, export.scholastic.com
פר העלם דבר של ציבור

| --- | --- |

יש להביא פר לקרבן העלם דבר של ציבור
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק ד', פסוקים י"ג–כ"א
 משנה:  מסכת הוריות, פרק א'
 תלמוד בבלי:  מסכת הוריות, פרק "הורו בית דין"
 משנה תורה:  ספר קרבנות, הלכות שגגות, פרק י"ב-ט"ו
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה ס"ח ספר החינוך, מצווה ק"כ
פר העלם דבר של ציבור הוא קרבן חטאת מסוג חטאת פנימית, אותו מביאים הסנהדרין והציבור, במקרה שהסנהדרין טעו בפסיקת הלכה, והתירו עשיית דבר אסור שהעונש על עשייתו במזיד הוא כרת, ועל ידם הוכשל רוב הציבור היהודי שמתגורר בארץ ישראל באותו חטא בשוגג. במקרה כזה, אין חיוב לכל אחד מהקהל להביא קורבן חטאת, אלא על הציבור או בית הדין להביא פר לקרבן חטאת. אם ההוראה השגויה גרמה לקהל לעבור על איסור עבודה זרה, יש להביא שעיר לחטאת ועמו פר לקרבן עולה.
המקור בתורה

המקור העיקרי לפר העלם דבר של ציבור הוא בספר ויקרא:
וְאִם כָּל עֲדַת יִשְׂרָאֵל יִשְׁגּוּ וְנֶעְלַם דָּבָר מֵעֵינֵי הַקָּהָל וְעָשׂוּ אַחַת מִכָּל מִצְו‍ֹת ה' אֲשֶׁר לֹא תֵעָשֶׂינָה וְאָשֵׁמוּ. יד וְנוֹדְעָה הַחַטָּאת אֲשֶׁר חָטְאוּ עָלֶיהָ וְהִקְרִיבוּ הַקָּהָל פַּר בֶּן בָּקָר לְחַטָּאת וְהֵבִיאוּ אֹתוֹ לִפְנֵי אֹהֶל מוֹעֵד. טו וְסָמְכוּ זִקְנֵי הָעֵדָה אֶת יְדֵיהֶם עַל רֹאשׁ הַפָּר לִפְנֵי ה' וְשָׁחַט אֶת הַפָּר לִפְנֵי ה'. וְהֵבִיא הַכֹּהֵן הַמָּשִׁיחַ מִדַּם הַפָּר אֶל אֹהֶל מוֹעֵד. יז וְטָבַל הַכֹּהֵן אֶצְבָּעוֹ מִן הַדָּם וְהִזָּה שֶׁבַע פְּעָמִים לִפְנֵי ה' אֵת פְּנֵי הַפָּרֹכֶת. יח וּמִן הַדָּם יִתֵּן עַל קַרְנֹת הַמִּזְבֵּחַ אֲשֶׁר לִפְנֵי ה' אֲשֶׁר בְּאֹהֶל מוֹעֵד וְאֵת כָּל הַדָּם יִשְׁפֹּךְ אֶל יְסוֹד מִזְבַּח הָעֹלָה אֲשֶׁר פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד. יט וְאֵת כָּל חֶלְבּוֹ יָרִים מִמֶּנּוּ וְהִקְטִיר הַמִּזְבֵּחָה. כ וְעָשָׂה לַפָּר כַּאֲשֶׁר עָשָׂה לְפַר הַחַטָּאת כֵּן יַעֲשֶׂה לּוֹ וְכִפֶּר עֲלֵהֶם הַכֹּהֵן וְנִסְלַח לָהֶם. כא וְהוֹצִיא אֶת הַפָּר אֶל מִחוּץ לַמַּחֲנֶה וְשָׂרַף אֹתוֹ כַּאֲשֶׁר שָׂרַף אֵת הַפָּר הָרִאשׁוֹן חַטַּאת הַקָּהָל הוּא.
חז"ל בספרא דרשו ש"עדה" היא בית דין, ו"עדת ישראל", היא הסנהדרין הגדולה שבלשכת הגזית, וכן "עיני הקהל" הן הסנהדרין שמשמשים כעיניים ומורי דרך לציבור. לפי דרשה זו, הפסוקים עוסקים במקרה שהסנהדרין טעתה והורתה בשוגג שמותר לעשות דבר אסור שהעונש עליו במזיד הוא כרת או מיתת בית דין, ורוב הקהל שבארץ ישראל נכשלו על ידם באותו חטא בשוגג. במקרה כזה, אין חיוב לכל אחד מהקהל להביא קרבן חטאת, אלא על הציבור או בית הדין להביא פר לקרבן חטאת.
בספר במדבר נכתב בצורה קצת שונה:
וְכִי תִשְׁגּוּ, וְלֹא תַעֲשׂוּ אֵת כָּל הַמִּצְו‍ֹת הָאֵלֶּה אֲשֶׁר דִּבֶּר ה' אֶל מֹשֶׁה. אֵת כָּל אֲשֶׁר צִוָּה ה' אֲלֵיכֶם בְּיַד מֹשֶׁה, מִן הַיּוֹם אֲשֶׁר צִוָּה ה', וָהָלְאָה, לְדֹרֹתֵיכֶם. וְהָיָה אִם מֵעֵינֵי הָעֵדָה נֶעֶשְׂתָה לִשְׁגָגָה, וְעָשׂוּ כָל הָעֵדָה פַּר בֶּן בָּקָר אֶחָד לְעֹלָה לְרֵיחַ נִיחֹחַ לַה', וּמִנְחָתוֹ וְנִסְכּוֹ כַּמִּשְׁפָּט, וּשְׂעִיר עִזִּים אֶחָד לְחַטָּת. וְכִפֶּר הַכֹּהֵן עַל כָּל עֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, וְנִסְלַח לָהֶם, כִּי שְׁגָגָה הִוא, וְהֵם הֵבִיאוּ אֶת קָרְבָּנָם אִשֶּׁה לַה' וְחַטָּאתָם לִפְנֵי ה' עַל שִׁגְגָתָם. וְנִסְלַח לְכָל עֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל, וְלַגֵּר הַגָּר בְּתוֹכָם, כִּי לְכָל הָעָם בִּשְׁגָגָה.
חז"ל דרשו שבפרשייה זו מדובר על מקרה ספציפי, בו הסנהדרין הורו לעבור על איסור עבודה זרה, שנקראת "כל המצוות" כיוון שהיא שקולה כנגד כל המצוות, וכאשר הקהל חוטא בעבודה זרה על פי הוראת הסנהדרין, יש להביא שעיר בנוסף על הפר המוקרב כקרבן עולה.
הגדרת הוראה

במשנה ובתלמוד מובאים כמה תנאים לכך שהוראת הסנהדרין תחשב הוראה שחייבים להביא על הטעות שבה פר העלם דבר של ציבור:
ההוראה הייתה מפורשת, לא די בכך שבית הדין יאמרו "מותרים אתם", אלא על בית הדין לומר בפירוש לציבור שמותר לעשות את המעשה המדובר - "מותרים אתם לעשות".
ההוראה ניתנה במעמד כל חברי הסנהדרין, ואף אחד מהם לא התנגד לה בפירוש. בנוסף, ה"מופלא" (חבר בית הדין הבקי בהלכה יותר מכולם) שבבית הדין גם צריך להיות נוכח בדיון. במקרה שהוא לא נכח בדיון, היה על הדיינים לעיין יותר בפסק ולהמתין לבואו של המופלא, כיון שייתכן שיסתור את דבריהם מרוב חכמתו, ולכן ההוראה אינה מושלמת.
על ההוראה להיות בדבר שאפשר לטעות בו, ולא הוראה שמקורה בבורות. הסימן לכך הוא, כל הוראת היתר בדבר שאפילו הצדוקים מודים שהוא אסור, אינה נחשבת להוראה, שכן כת זו הייתה מפרשת את מילות התורה לפי פשוטם, ללא המידות שהתורה נדרשת בהן, ולכן הם מודים רק באיסורים הכתובים בתורה במפורש, שכל ילד לומד בבית רבו, ואי אפשר לטעות בהם. כך למשל, אם הורו בית דין שמותר להשתחוות לעבודה זרה, אין ההוראה נחשבת להוראה, שכן האיסור ”לֹא תִשְׁתַּחֲוֶה לְאֵל אַחֵר” כתוב בתורה בפירוש., אך אם הורו בית דין שמותר להשתחוות בלי פישוט ידיים ורגליים, הוראה זו נחשבת הוראה, כיון שהצדוקים מפרשים שההשתחוואה האסורה היא רק השתחוואה בפישוט ידיים ורגליים.
הוראה לא מחייבת קרבן אם היא מבטלת מצווה שלמה מן התורה. למשל, אם בית דין אמרו שאין מצוות שבת בתורה, אינם חייבים להביא קרבן, אך אם התירו רק חלק מאיסורי שבת, או שהתירו את האיסור לזמן מסוים, כגון שאמרו שאין שבת בשנת שמיטה, חייבים להביא קרבן. בעניין זה הסתפק רב יוסף, האם הוראה המבטלת את איסורו של אחד מל"ט אבות מלאכה נחשבת הוראה.
הבאת הקרבן

במשנה ובגמרא מובאת מחלוקת תנאים נרחבת, בנידון הכמות המינימלית של החוטאים המחייבת הבאת פר לקרבן, וכן בשאלה על מי מוטלת מצוות הבאת הקרבן.
מחלוקת זו סובבת סביב פירוש הפסוק ” וְאִם כָּל עֲדַת יִשְׂרָאֵל יִשְׁגּוּ וְנֶעְלַם דָּבָר מֵעֵינֵי הַקָּהָל” (ויקרא, ד', י"ג). על פי הגמרא, התנאים נחלקו בפירוש המושג "עדת ישראל", בפירוש המושג "הקהל", וכן בשאלה האם ה"א הידיעה במילה "הקהל" מיותרת, ואם כן, האם דווקא בפסוק ”וְהִקְרִיבוּ הַקָּהָל”, או גם בפסוק השני.
הבאת הקרבן > שיטת רבי יהודה

שיטת רבי יהודה היא, שכיון שהמילה "קהל" מיותרת, יש לדרוש שכל אחד משבטי ישראל נקרא "קהל", ולכן הפסוק "ונעלם דבר מעיני הקהל" עוסק בכל מקרה שבו לפחות רובו של אחד מהשבטים חטא בהוראת בית הדין הגדול. במקרה כזה, על כל אחד מהשבטים להביא פר לקרבן, כיון שגם המילה "קהל" בפסוק העוסק בקרבן מיותרת, והיא באה ללמד ש"כל קהל וקהל", כלומר כל שבט, חייב להביא קרבן בנפרד.
בנוסף, לפי רבי יהודה גם האות ה"א מיותרת בשני הפסוקים, ולכן יש ללמוד ממנה שני דינים נוספים: 1. חובת פר העלם דבר אינה רק על הוראה מוטעית שהורתה הסנהדרין לכל ישראל, אלא אפילו על רוב שבט שחטא על פי הוראת הסנהדרין הראשית שלו. במקרה כזה, רק השבט שחטא צריך להביא קרבן, ושאר השבטים פטורים (בשונה ממקרה בו שבט אחד חטא על פי הוראת הסנהדרין, שבו כל שבט חייב להביא קרבן). 2. "הוראה תלויה בבית דין ומעשה תלוי בקהל", כלומר, כיון שהמילה "הקהל" סמוכה למילה "ועשו", יש ללמוד שעל אף שההוראה ניתנת על ידי הסנהדרין, המעשה המחייב קרבן צריך להיעשות על ידי רוב הציבור, ולא על ידי בית דין.
הבאת הקרבן > שיטת רבי שמעון

רבי שמעון סובר שהאות ה"א אינה מיותרת בפסוק "ונעלם דבר מעיני הקהל", אלא רק בפסוק "והקריבו הקהל". לכן הוא סובר שכל שבט ושבט חייב להביא קרבן, אך רק אם רוב השבטים חטאו. אם מחצית השבטים או פחות חטאו, השבטים החוטאים צריכים להביא יחד קרבן אחד בלבד. בשני הייתורים הנוספים, של המילה "קהל" והה"א שלה, הוא משתמש לגזירה שווה המשווה בין החטא לקרבן, ומלמדת שכמו שבפסוק העוסק בחטא, גם הסנהדרין וגם הציבור כלולים בחטאו של "הקהל", כך שניהם צריכים להביא קרבן, ולכן חברי הסנהדרין צריכים להביא פר נוסף על הפרים שמביאים השבטים.
הבאת הקרבן > שיטת רבי מאיר

שיטת רבי מאיר היא, שהאות ה"א אינה מיותרת כלל, ולכן המילה "קהל" מכוונת לכל הציבור, כלומר לכל שבטי ישראל. בשני הייתורים של המילה "קהל" הוא משתמש גם לגזירה שווה, המלמדת לשיטתו, שכמו שהפסוק הראשון "ונעלם מעיני הקהל", מתייחס להוראתם המוטעית של חברי הסנהדרין שהם "עיני הקהל", כך גם הפסוק "והקריבו הקהל", מתייחס לחברי הסנהדרין. לכן לשיטתו, חובת הבאת הפר מוטלת על חברי הסנהדרין שמביאים פר אחד בלבד, ודווקא במקרה שבו רוב העם חטא, שאז אפשר להתייחס לכך כאילו כל העם חטא, על פי הכלל רובו ככולו.
הבאת הקרבן > שיטת רבי מאיר > חישוב רוב העם

חכמי המשנה בדור שאחר רבי מאיר, נחלקו כיצד לשיטתו יש לקבוע שרוב העם חטא. הגישה הידועה היא, שניתן לקבוע שרוב העם חטא רק אם חטאו רוב השבטים (שבעה שבטים מתוך שנים עשר), שהם גם רוב הציבור בסכום האנשים. רבי שמעון בן אלעזר מסר משמו של רבי מאיר, שדי בשישה שבטים, אם הם רוב הציבור בסכום האנשים, או לחלופין בשבעה שבטים, גם אם כמות האנשים שחטאו אינם רוב הציבור.
[דרוש מקור][מפני ש...]גם לפי שיטת רבי שמעון בן אלעזר, מעניק רבי מאיר, עדיין, עדיפות לכמות השבטים. שכן כאשר רוב השבטים חטאו, יש להביא קרבן חטאת בכל מקרה, גם אם מדובר בחלק קטן מהעם לפי סכום האנשים. לעומת זאת, אם רוב האנשים בעם חטאו, יש להביא קרבן דווקא אם סכום השבטים אינו מנוגד לרוב, וישנם לפחות שישה שבטים - מחצית מהעם, אך אם רוב השבטים לא חטאו, וישנם חמישה שבטים ומטה בלבד שחטאו, אין להביא קרבן אף על פי שרוב האנשים חטאו.
ייתכן שלפי שתי השיטות, נחשב רוב העם לפי סכום השבטים בלבד, ודרוש רוב מיוחס מקרב השבטים עצמם, כלומר שבעה שבטים. אלא, שאת מחצית מהעם, ניתן להחשיב במידה מסוימת לכל העם, לפי הכלל מחצה כרוב, האומר כי לפעמים למחצה ישנו כח שווה לרוב וכוחו ככל הדבר, והטיית המחצה הגורמת להחשיב את המחצית ככל העם, נוצרת על ידי הטיה צדדית, שמקורה ברוב האנשים מתוך הציבור.
לקריאה נוספת

רונן כץ והרב אביהוד שוורץ (עורכים), שיעורי הרב אהרן ליכטנשטיין - הוריות, ישיבת הר עציון, אלון שבות, תשע"ג (מהדורה מקוונת באתר תורת הר עציון)
הערות שוליים

1 2  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף ג', עמוד א'
1 2  ראו מחלוקת התנאים #הבאת הקרבן.
↑  ספרא על ויקרא, ד', י"ג
↑  ספרי על במדבר, ט"ו, כ"ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף ח', עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף ב', עמוד א'
1 2  משנה, מסכת הוריות, פרק א', משנה ד'
1 2 3  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף ד', עמוד ב'
↑  ספר שמות, פרק ל"ד, פסוק י"ד
↑  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף ד', עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת הוריות, דף ה', עמוד א' - עמוד ב'
אם הוראת בית הדין גרמה לחטא עבודה זרה, יש להביא בנוסף על פר, גם שעיר
ברוך מרקוס

| --- | --- |

 לידה:  1870 תר"ל האימפריה הרוסית (1858–1883) רייטאווס (אנ'), האימפריה הרוסית
 פטירה:  3 ביוני 1961 (בגיל 91 בערך) י"ט בסיוון תשכ"א ישראל חיפה, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 מקום פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 3 ביוני 1961 
 
 תפקידים נוספים:  הרב הראשי לחיפה
 
הרב ברוך מרקוס (תר"ל, 1870 - י"ט בסיוון תשכ"א, 3 ביוני 1961) היה הרב הראשי הראשון של העיר חיפה בעידן המודרני (1906–1961) ודמות בולטת בניהול ענייני הדת והרבנות בארץ ישראל.
ביוגרפיה

נולד בעיירה רִייֵטַוָס (Rietavas) שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (כיום בליטא), והיה תלמידו של הרב שמחה זיסל זיו, אחד מאבות תנועת המוסר, וכן למד מספר שנים בישיבת סלובודקה. בליטא גם הוסמך לרבנות. נשא את אסתר בתו של הרב נתן גינזבורג שהיה מהנדיבים בעיר העתיקה בירושלים בעל טחנת הקמח הממונעת הראשונה בעיר העתיקה. לאחר נישואיו עלה לארץ ישראל על סמך רישיונות עלייה של משפחת אשתו ולכן נקרא בתחילה מאיירס. לאחר תקופה בה התגורר ביפו, עבר לירושלים, ייסד וניהל, יחד עם הרב שמואל הלל שינקר, את "בית המוסר" "אור חדש" שבחצר שטרויס, ושימש כר"מ בישיבת תורת חיים.
בשנת תרס"ז (1906) התמנה כרב הראשי האשכנזי של חיפה, וכיהן בתפקידו כ-55 שנה.
בתרע"ד (1913) השתתף במסע המושבות שארגנו הרב קוק והרב יוסף חיים זוננפלד, ובו ביקרו עשרה רבנים בעשרים ושישה יישובים שהוקמו בצפון ארץ ישראל.
הרב מרקוס כיהן כיושב ראש הראשון של בית הדין הרבני בחיפה. היה בין מייסדי ועד הישיבות בארץ ישראל, סייע לישיבת תפארת ישראל בחיפה שהצטרפה למסגרת ועד הישיבות, ואף שימש בה כרב וכבוחן. היה חבר מועצת הרבנות הראשית לארץ ישראל. בשנותיו האחרונות נבחר לנשיאות הכבוד של תנועת המזרחי בחיפה.
הרב מרקוס כתב את הספר "אמרי ברוך" (חיפה, תר"ץ).
ייסד את בית הכנסת "שערי צדק הגליל" המצוי ברחוב חסן שוקרי 18 בחיפה. העירייה הציבה עליו שלט לזכרו.
נפטר בשנת ה'תשכ"א ונקבר בחיפה בבית הקברות היהודי כפר סמיר. שנתיים לאחר מותו, בתשכ"ג (1963), נקרא על שמו רחוב הרב ברוך מרכוס בחיפה, בשכונת ואדי סאליב.
בתו ציפורה נישאה לישראל עמיקם יושב ראש גדוד מגיני השפה העברית בחיפה, והאחראי להכנסת השפה העברית למברקה הארץ-ישראלית בזמן המנדט הבריטי.
נכדו בועז עמיקם נפל חלל במלחמת העצמאות כחובש במבצע יפתח בעת שהגיש עזרה לפצועים שנשארו מאחור לאחר נסיגת הכוחות.
שתיים מנינותיו הן העיתונאית והסופרת סמדר פרי ומירב הלפרין.
מרקוס נפטר ב-3 ביוני 1961 ונקבר בבית הקברות היהודי חוף הכרמל.
הערות שוליים

↑  על פי חוברת הפרדס נולד בתרכ"ו (1866).
↑  מאגר הזהויות הארצי - הספרייה הלאומית, באתר aleph.nli.org.il
↑  אמציה פלד, רחוב הרב ברוך מרכוס, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
↑  ברוך מרקוס באתר GRAVEZ
ערך זה הוא קצרמרבנושא חיפה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312983505171  VIAF: 298647114   WorldCat (עם VIAF): 298647114 
שלט הנצחה בחזית בית הכנסת "שערי צדק הגליל"
פרידריך, נסיך הסן-קאסל

פרידריך, נסיך הסן-קאסל (בגרמנית: Friedrich von Hessen-Kassel;‏ 11 בספטמבר 1747 – 20 במאי 1837), היה נסיך גרמני וגנרל דני בתקופת המלחמות הנפוליאוניות.
ביוגרפיה

פרידריך נולד ב-11 בספטמבר 1747 בקאסל לפרידריך, נסיך הכתר של הסן-קאסל, שהיה מאוחר יותר רוזן הסן-קאסל, ולמרי, נסיכת בריטניה הגדולה, בתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה. בתקופת לידתו נטש אביו את המשפחה וחזר לנצרות הקתולית, ובשנת 1755 בוטלו נישואי הוריו באופן רשמי. לאחר פרידתם של הוריו, עברו פרידריך, אמו ואחיו לדנמרק, שם התגוררה אחות אמם לואיז, נסיכת בריטניה, אשת פרדריק החמישי, מלך דנמרק. פרידריך למד באקדמיה הצבאית בקופנהגן, ובשנת 1769 הועלה לדרגת גנרל בצבא הדני.
בשנת 1781 קנה פרידריך את טירת רומפנהיים מאחיו קרל, נסיך הסן-קאסל, והקים את בית הסן-קאסל-רומפנהיים.
ב-2 בדצמבר 1786 התחתן פרידריך קרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן, בתם של קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן וקרולינה פליציטס, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג.
בשנת 1793 הצטרף פרידריך לצבא ההולנדי, ומונה למושל מאסטריכט. פרידריך פיקד על הגנת העיר מפני הצרפתים במהלך המצור על העיר באותה שנה, אך בשנת 1794 לאחר מצור של למעלה מחצי שנה מרר את העיר לידי הצרפתים. לאחר מכן פרש פרידריך מהחיים הציבוריים, והתגורר באחוזתו - טירת רומפנהיים בקאסל.
ב-20 במאי 1837 מת פרידריך באחוזתו שבקאסל, כשבעת מותו הוא היה הנכד האחרון של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ששרד בחיים.
משפחתו

בשנת 1786 התחתן פרידריך עם קרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן, בתם של קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן וקרולינה פליציטס, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
וילהלם, נסיך הסן-קאסל (1787–1867), התחתן עם לואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק, והיה אביה של לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, אשתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק
קרל פרידריך (1789–1802)
פרידריך וילהלם (1790–1876)
לודוויג קרל (1791–1800)
גאורג קרל (1793–1881)
לואיזה קרולינה מריה פרדריקה (1794–1881), התחתנה עם גנרל חיל הפרשים ההנוברי הרוזן גאורג פון דר דקן
מריה, נסיכת הסן-קאסל (1796–1880), התחתנה עם גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ
אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל (1797–1889), התחתנה עם הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג'
פטרת השמש

| --- | --- |

פטריות שמש
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 טיפול:  oxiconazole  flutrimazole  imidurea  tolnaftate  sulconazole  טרבינאפין  סלניום גופרי  קטוקונאזול  ציקלופירוקס  מנטקס  (RS)-econazole 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/1091575 
 DiseasesDB:  10071
 MeSH:  D014010
 MedlinePlus:  001465
 סיווגים
 ICD-10:  B36
 ICD-11:  1F2D.0 
 
פטרת השמש או פטריות שמש (שם מדעי: Tinea versicolor או Pityriasis versicolor; על פי האקדמיה ללשון העברית: קשׂקשׂת רבגונית) היא זיהום פטרייתי רב גוני, שטחי, שכיח ושפיר של העור שאינו מדבק. היא מתאפיינת בכתמים לבנים או חומים המופיעים על העור בעיקר בחלקו העליון. הפטריות מופיעות בעיקר בקיץ, ולאחר חשיפה לשמש, ומכאן שמן. הגורם לפטרת היא פטריית שמר בשם מלסזיה (Malassezia), המופיעה בגוף באופן טבעי.
תסמינים אופייניים

הפריחה מופיעה לרוב בחלק הגוף העליון, בעור החזה, הגב, הצוואר והזרועות. לפעמים היא מופיעה בפנים, ולעיתים נדירות יותר בעור הבטן. היא מאופיינת בכתמים בגוון לבן, ורוד-אדום או חום. הכתמים עשויים להיות קטנים ומוגבלים לקטע עור קטן או להתמזג לשטחים רחבים. על פני הכתמים ניתן להבחין לעיתים קרובות בקשקשת עדינה. צבע התפרחת נובע מהשפעה ישירה של הפטרת על הצבע הטבעי המצוי בעור. לעיתים הנגעים מתמזגים לכדי אזורים גדולים ולרוב ישנו גוון שולט אחד, אך לעיתים ייתכנו נגעים בגוונים שונים באותו אדם. בילדים המחלה יכולה לערב גם את הפנים.
בדרך כלל לא.
פטריות השמש אינן מדבקות, לא גורמות לכאב ואינן מסכנות את בריאותנו הכללית. לעיתים גורמות לגירוד קל.
הנזק לו גורמת פטריית השמש הוא בעיקר אסתטי. הכתמים בעור בולטים מאוד לעין.
אבחון

האבחון מתבצע בעיקר על סמך המראה. כאשר יש ספק ניתן לבצע משטח מדגימת הקשקשים על ידי טפטוף של אשלגן הידרוקסידי ולאחר מספר דקות מתבוננים במיקרוסקופ. התמונה האפיינית מזכירה ספגטי עם כדורי בשר. כמו כן ניתן להשתמש במנורת ווד שמודלקת בחדר חשוך ומאירה על אזור התפרחת. במקרים של פטריית שמש תתקבל תמונת זריחה אופיינית צהובה-ירוקה על פני העור.
הטיפול

ללא טיפול, התפרחת עשויה להתמיד חודשים רבים ולעיתים קיימת נסיגה עצמית חלקית או מלאה.
הטיפול הנפוץ הוא בשימוש בקרם או שמפו אנטי פטרייתי:
שמפו המכיל Selenium sulfide (משווק בארץ בשם סבוסל). מקציפים באזור התפרחת בעת התקלחות למשך 10 דקות. הטיפול מבוצע פעם ביום, במשך שבועיים
שמפו ניזורל / קטוזול (Ketoconazole) או שמפו אגיספור (Bifonazole): מקציפים באזור הנגוע פעם ביום, למשך 10 דקות במקלחת - ולאחר מכן שוטפים. הטיפול מבוצע לסירוגין, יום כן ויום לא, במשך 4 שבועות.
קרם ביפונאזול (bifonazole, agispor): מריחה פעמים ביום למשך שבועיים.
קרם המכיל טרבינאפין (למיסיל) או ציקלופירוקס מריחה פעמים ביום למשך שבוע.
קרם ציקלופירוקס (ciclopirox): מריחה פעמים ביום למשך שבועיים.
במקרים של חוסר תגובה לטיפול מקומי או השנויות רבות של פטריית השמש נוהגים לתת גם טיפול פומי:
כדור פלוקונאזול 150 מ"ג, אחת לשבוע למשך שבועיים.
כדור איטרקונזול (ספורנוקס) 200 מ"ג ליום, למשך 5 ימים רצופים.
אפידמיולוגיה

מחלת עור זו מופיעה בעיקר במתבגרים ובמבוגרים צעירים בעיקר באזורים בעלי אקלים חם ולח. פטריות השמש נמצאות באופן טבעי בשומני העור ובתאי עור מתים, אך קיימת נטייה גנטית להתפרצותן על פני העור. נתונים כמו הרכב השומנים בעור, נטייה להזעה ומצב המערכת החיסונית הם בעלי חשיבות להתפרצות. לצד החשיפה לשמש והלחות, גם שימוש בתכשירים על בסיס סטרואידים (כמו קורטיזון) עלול להאיץ את יציאתה של פטריית השמש. הפטריות נפוצות גם בקרב הסובלים מסבוריאה דרמטיטיס, קשקשים והזעת יתר. על אף שמה, הפטרייה אינה קשורה ישירות לשמש ולא נגרמת מקרינה.
הערות שוליים

↑  קַשְׂקֶשֶׂת רַבְגּוֹנִית במילון רפואת עור [רפואה] (תשע"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  "Tinea Versicolor: Cause, Symptoms, and Treatments". WebMD (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-04-02.
↑  "פטריית שמש: מניעה וטיפול". Doctors. נבדק ב-2018-04-02.
↑  מחלות - פטרת השמש | Infomed, באתר Infomed
↑  Weedon, David., Skin pathology, 2nd ed, London: Churchill Livingstone, 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000326232 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תמונת זריחה במנורת ווד
הפטרייה Malassezia