stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלייב ברנס
ביוגרפיה

ברנס נולד במנצ'סטר בשנת 1871, בן למשפחה אריסטוקרטית יהודית בריטית, בנם של אדוארד ואביגיל (לבית לוקאס) ברנס. אביו של אדוארד, סלומון לוי ברנס, יליד באד פירמונט שבסכסוניה התחתונה בגרמניה, היגר לבריטניה בשנות ה-20 של המאה ה-19. בין השנים 1874-1861 נולדו לאדוארד ואביגיל ברנס עשרה ילדים, התשיעי שבהם היה קלייב.
קלייב ברנס היה מייג'ור בצבא האנגלי וחבר הלגיון הבריטי המלכותי. בשנת 1899 נישא לאוולינה רוטשילד (שמה המלא: שרלוט לואיזה אדלה אוולינה רוטשילד) (1873-1947), בתו של נתן רוטשילד, נציג בולט של משפחת רוטשילד והיהודי הראשון שהתקבל כחבר בבית הלורדים.
לכבוד נישואיהם של אוולינה ומייג'ור קלייב ברנס, העניק להם אביה הברון נתן רוטשילד במתנה את אחוזת "סווינטון גראנג'" (Swinton Grange) שבמחוז יורק. אחוזת סווינטון גראנג', המשתרעת על פני תשעה דונמים, נבנתה על ידי נתנאל רוטשילד. הגנים באחוזה נשתלו וטופחו על ידי הגננים של הלורד רוטשילד, וניטעו בהם דוגמאות של כל המינים הידועים באנגליה. הנכס נשאר בבעלות משפחת רוטשילד עד 1978.
קלייב ברנס היה איש ציבור ידוע באזור יורקשייר. הוא היה "Deputy Lieutenant" וכיהן כשופט שלום. היה נשיא "York Shorthorn Breeders Association".
למייג'ור קלייב ושרלוט היו שלושה ילדים: פגי, ג'ון וויליאם. ויליאם התקדם בשורות הצבא והתפרסם כקולונל בילי ברנס (Billy Behrens). אחד מבניו של קולונל בילי ברנס נישא למשפחת מק'קורמיק, שהייתה בעלת קשרים משפחתיים קרובים למשפחת רוקפלר. אחד מהם, ג'ון ברנס, מכהן כשופט בבריטניה.
גיסיו של ברנס הם הבנקאי והזואולוג וולטר רוטשילד והבנקאי והאנטומולוג צ'ארלס רוטשילד.
עלמוורק דוידיאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1979  (בת 46 בערך) אתיופיה אתיופיה
 סוגה מועדפת:  דרמה, אוטוביוגרפיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  במאית קולנוע
 מקום לימודים:  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
 יצירות בולטות:  עץ תאנה   עם הפנים לקיר
 פרסים והוקרה:  פרס "Audetia" לסרט הטוב ביותר שביימה אישה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו
 פרופיל ב-IMDb
 
עלמוורק מרשה דוידיאן (באנגלית: Aäläm-Wärqe Marsha Davidian; נולדה ב-1979) היא תסריטאית ובמאית קולנוע ישראלית, זוכת פרס "Audetia" לסרט הטוב ביותר שביימה אישה לשנת 2018 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו על סרטה עץ תאנה. דוידיאן היא הבמאית הראשונה יוצאת אתיופיה שסרטה היה מועמד לפרס אופיר.
ביוגרפיה

דוידיאן נולדה בכפר אוושה, חצי שעה נסיעה מאדיס אבבה, עיר הבירה של אתיופיה, ועלתה לישראל בגיל 11 עם משפחתה. בנעוריה למדה בפנימיית הכפר הירוק במגמת קולנוע. בוגרת המחלקה לקולנוע ואנימציה במכללת תל-חי. לאחר שירותה הצבאי, דוידיאן הצטרפה לבמאית עדה אושפיז כתחקירנית ומתרגמת בסרט "אירוסי דמים" שעוסק בקהילה האתיופית בישראל. בשנת 2012 סיימה לימודי קולנוע בסם שפיגל והייתה לבוגרת הראשונה יוצאת אתיופיה.
משמעות השם עלמוורק הוא "עולם זהב".
קריירה

דוידיאן מרבה לעסוק בסרטיה בחוויות של נשים שהיגרו מאתיופיה לישראל. היא אמרה על התכנים בהם היא עוסקת ש"בגיל צעיר הבנתי שהפסקתי להיות אלמורק, והפכתי להיות 'אתיופית'. זה מטען כבד. אנחנו מוצגים כלפי חוץ כמין חבילה ענקית, אבל בשביל ליצר דיאלוג חייבים לפרק את זה." והוסיפה לגבי העשייה הקולנועית שלה "אני עוד בתהליך חיפוש. לחקור את המדיום ואיך הוא קשור אלי ולתרבות שלי. קולנוע זו שפה מערבית, ואני רוצה לבדוק האם יכולה לקחת אותה ולחבר אותה לזו האתיופית. לצורה השונה שבה האנשים מהקהילה שלי חושבים ומדברים".
במסגרת סיום לימודיה בכפר יצרה מרשה סרט דוקומנטרי בשם "פירסינג" העוסק בקישוטי גוף ומשווה בין תרבות קישוט הגוף האפריקאית לבין זו המערבית. הסרט זכה בתחרות פסטיבל ירושלים ב-1997 לסרטי בתי ספר וייצג את ישראל בתחרות תלמידים יוצרים בפינלנד.
1997 - "פירסינג", כתיבה ובימוי. הסרט הופק במסגרת סיום לימודיה בכפר הירוק והוא משווה בין קישוטי גוף בתרבות האפריקאית לבין זו המערבית. הסרט זכה בתחרות פסטיבל ירושלים לסרטי בתי ספר וייצג את ישראל בתחרות תלמידים יוצרים בפינלנד.
2007 - "מולו", כתיבה ובימוי. דוידיאן יצרה את הסרט הזה במסגרת לימודיה במכללת תל-חי. הסרט השתתף בפסטיבל הבינלאומי ה-12 לסרטי סטודנטים בתל אביב וזכה בציון לשבח ופרס השחקנית הטובה ביותר.
2010 - "קורקי", כתיבה ובימוי. הסרט עוקב אחר חברות שנקלעת למשבר בין מימי לקדסט. הסרט הוקרן בפסטיבל ירושלים ומונטריאול.
2011 - "אצלנו", כתיבה ובימוי. הסרט עוסק ביחסים בין אם המתפרנסת מניקוי בתים ובתה (השחקנית אסתר רדא) שמגיעה לעזור לה אחרי הלימודים. הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה ובפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות.
2015 - עם הפנים לקיר, כתיבה ובימוי. זוכה פרס הסרט העצמאי הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסטודנטים בתל אביב ופרס ון ליר לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים לשנת 2016. היה מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2016.
2016 - "מעברים", כתיבה ובימוי. מימי יוצאת למסע אחר זהותה בין אתיופיה לישראל.
2018 - עץ תאנה, כתיבה ובימוי. זהו סרטה העלילתי הארוך הראשון של דוידיאן אשר צולם בעיר מולדתה אדיס אבבה באמהרית עם צוות שחקנים מקומי. דוידיאן זכתה עבור סרט זה בפרס "Audetia" לסרט הטוב ביותר שביימה אישה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. בנוסף, הסרט זכה בפרס הצילום הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2018 והוא מועמד לפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | תפקיד | סוגה | פרסים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997 | פירסינג | במאית/תסריטאית | דרמה | פסטיבל הקולנוע ירושלים - זוכה בתחרות לסרטי בתי ספר |

| 2007 | מולו | במאית/תסריטאית | דרמה | הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים - ציון לשבח ופרס השחקנית הטובה ביותר |

| 2010 | קורקי | במאית/תסריטאית | דרמה |  |
| 2011 | אצלנו | במאית/תסריטאית | דרמה |  |
| 2015 | עם הפנים לקיר | במאית/תסריטאית | דרמה | הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים - פרס הסרט העצמאי הקצר הטוב ביותר  פסטיבל הקולנוע ירושלים - פרס ון ליר לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר |
| 2016 | מעברים | במאית/תסריטאית | דרמה |  |
| 2018 | עץ תאנה | במאית/תסריטאית | דרמה | פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו - פרס "Audetia" לסרט הטוב ביותר שביימה אישה  טקס פרסי אופיר לשנת 2018 - פרס אופיר לצילום הטוב ביותר |
פרסים ומועמדויות

2014 - פרס הפיצ'ינג הבינלאומי על תסריט הסרט "עץ תאנה" במסגרת החממה הבינלאומית לקולנוע ירושלים.
2018 - פרס "Audetia" לסרט הטוב ביותר שביימה אישה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו עבור "עץ תאנה".
הערות שוליים

1 2 3  ישי קיצ'לס, במאית ישראלית זכתה בפרס בפסטיבל טורונטו, באתר ישראל היום, 16 בספטמבר 2018
↑  מאיה כהן, מאתיופיה לפסטיבל הסרטים בחיפה, באתר ישראל היום, 27 בספטמבר 2018
1 2  עדי הגין, דירוג און לייף: 5 הבימאיות המבטיחות בישראל, באתר און לייף, ‏20 באוקטובר 2013
1 2   קובי מידן מראיין את עלמוורק דוידיאן, בביצוע סוכן תרבות, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 8:07)
↑  אור סיגולי, אנשים שדומים לי, באתר כלכליסט, 9 באוגוסט 2016
↑  לימודי קולנוע ואנימציה, באתר מכללת תל-חי, ‏2007
↑  אור סיגולי, פסטיבל ירושלים 2016: הזוכים, הזוכות וסיכום התחרות הישראלית, באתר סריטה, ‏14 ביולי 2016
↑  דור העתיד של הקולנוע הישראלי: הזוכים בפסטיבל סרטי סטודנטים, באתר ישראל היום, ‏16 ביוני 2016
↑  נירית אנדרמן, חוזרת דרך הקולנוע אל ילדותה באתיופיה, באתר הארץ, 6 ביוני 2017
↑  נירית אנדרמן, אלמורק מרשה הישראלית זכתה בפרס הפיצ'ינג הבינלאומי בירושלים, באתר הארץ, 13 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1171104065  VIAF: 15154257783524150458   WorldCat (עם VIAF): 15154257783524150458
דזמונד דויל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1924 
 פטירה:  1986 (בגיל 62 בערך) 
 
דזמונד דויל (באנגלית: Desmond Doyle; ‏ 1924–1986) היה מעצב וצייר אירי, שילדיו נלקחו למשמורת על ידי האגודה הלאומית למניעת התאכזרות לילדים (NSPCC) לאחר שאשתו שרלוט ברחה ממנו ב-1953. דזמונד נאבק בבתי המשפט להשבת ילדיו, ובהכרעת בית המשפט העליון של אירלנד הושבו לו ילדיו ונפסק כי חוק הילדים האירי (Children's Act) סותר את החוקה האירית.
לאחר לקיחת הילדים למשמורת (אוולין, מוריס, נואל, ג'ון, קווין דרמוט), באופן זמני להבנתו של דויל, עבר דויל לעבודה באנגליה. במהלך שהותו שם פגש את ג'סי קנינגהם, שהייתה בעלת הבית שלו ושבה עמו חזרה לאירלנד כסוכנת הבית שלו. עם שובו למולדתו בסתיו 1954, עתר דויל להחזרת ילדיו. עם זאת, הממשלה סירבה לבקשתו, ונימקה זאת בטובתם של הילדים. לאחר מכן ניהל קרב משפטי להשיב את המשמורת עליהם, בניגוד להוראות חוק הילדים האירי. על פי חוק זה מנוע אב מטיפול בילדיו בהיעדר אמם, אלא אם היא חיה ונתנה לו אישור בכתב לעשות זאת. דויל היה מעורב בתיק שהוגש לפני בית המשפט העליון של אירלנד שבו נטען כי חוק הילדים האירי נוגד קטעים של החוקה האירית. בחודש דצמבר 1955, פסק בית המשפט העליון לטובת דזמונד דויל, והורה כי הילדים יוחזרו לו וכי הממשלה תממן לו את הוצאות המשפט.
הסרט והספר אוולין

האירועים שהובילו להחלטה של בית המשפט העליון תועדו בספר אוולין - סיפור אמיתי, על ידי הבת הבכורה אוולין דויל, ובסרט "אוולין" (2002), בכיכובו של פירס ברוסנן (המגלם את דזמונד), ג'וליאנה מרגוליס, איידן קווין בבימויו של ברוס ברספורד. הסרט הציג רק שלושה ילדים, אוולין שני אחים (מוריס דרמוט), במקום את כל ששת ילדי המשפחה כמו בסיפור האמיתי.
הערות שוליים

↑  מאת אנג'לה דוסון, אב טוב מספיק, באתר הארץ, 1 בינואר 2003
↑  David Hencke וRob Evans, Hollywood gloss conceals scandal of the war children, The Guardian, ‏6 בפברואר 2003
משמר הדרגונים הראשון של המלכה

| --- | --- |

 Pro rege et patria למען המלך והמדינה
 פרטים
 כינוי:  הפרשים הוולשים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  חיל שריון
 בסיס האם:  מחנה רוברטסון, נורפוק, בריטניה מפקדת הרגימנט שוכנת בקארדיף
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1959 – הווה (66 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  403 חיילים
 ציוד עיקרי:  רק"מי סיור מסוג סופרקט ג'אקל (MWMIK) ורק"מי סיוע מסוג קיוטי
 פיקוד
 יחידת אם:  חיל השריון המלכותי
משמר הדרגונים הראשון של המלכה (באנגלית: 1st The Queen's Dragoon Guards; בראשי תיבות: QDG) הוא רגימנט חיל שריון קל בצבא הבריטי. הרגימנט הוקם בשנת 1959 על ידי איחוד של שני רגימנטים; 'משמר הדרגונים הראשון של המלך' ו-'משמר הדרגונים השני'.
חיילי הרגימנט מגויסים מרחבי ויילס ומחוזות הגבול שרופשייר, צ'שייר והרפורדשייר, משום כך נחשב לרגימנט הפרשים הוולשי ולעיתים מכונה כך. משמר הדרגונים הוא הראשון בסדר הבכירות של רגימנטי הפרשים, אחרי רגימנטי המשמר (הכחולים והמלכותיים ומשמר החיים) ולכן גם ראשון בסדר הבכירות של כלל רגימנטי הקו הבריטים (שכן יחידות הפרשים בכירים לשאר סוגי היחידות בצבא).
מבנה וייעוד

משמר הדרגונים הראשון מוגדר כיחידת שריון קל בדומה לייעוד ההיסטורי של הדרגונים לאורך השנים. ציוד הלחימה העיקרי של הרגימנט הוא הרכב הקרבי המשוריין ג'אקל (MWMIK) הארבע-גלגלי וגרסת הסיוע "קיוטי" השש-גלגלי, כאשר הייעוד המרכזי של הרגימנט הוא למטרות סיור וסיוע בשדרה הקרב. תפקיד נוסף שיחידות הרגימנט מוכשרות בו הוא הכשרה ואימון יחידות מקומיות ברחבי העולם כתמיכה במאמצי נאט"ו או הצבא הבריטי.
משמר הדרגונים נמצא כולו החל מ-2014 תחת פיקוד חטיבת חיל הרגלים השביעית ומפקדת מזרח, כחלק מהדיוויזיה הראשונה. משום שטחי הגיוס שלה בויילס, מפקדת הרגימנט נמצאת בעיר קארדיף אך בפועל הרגימנט שוכן במחנה רוברטסון לאחר שהועבר לשם עם עזיבת הצבא הבריטי את הבסיסים הסדירים בגרמניה ב-2015. בדומה לרגימנטים משוריינים אחרים בצבא ובמיוחד משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי שחולק איתו ייעוד ובמבנה זהה, הרגימנט מחולק לאסקדרון מפקדה וסיוע לצד שלושה אסקדרונים לוחמים (A, B ו-C).
היסטוריה > משמר הדרגונים הראשון של המלך

רגימנט 'משמר הדרגונים הראשון של המלך' נוסד בשנת 1685 כתגובה למרד מונמות' בתור 'רגימנט הפרשים של לנייר' והוכר גם בשם 'רגימנט הפרשים השני של המלכה' (על שם המלכה מרי ממודנה). הרגימנט לקח חלק במערכות העיקריות של המאה ה-18 בהן מלחמת הירושה האוסטרית ומלחמת שבע השנים, ב-1714 נקרא הרגימנט על שם המלך ג'ורג' הראשון ובשנת 1751 שונה לרגימנט דרגונים וזכה למעמד של רגימנט משמר וכן שונה שמו ל-'משמר הדרגונים הראשון של המלך'. משמר הדרגונים לקח חלק ממלחמות נפולאון ובין היתר היה חלק בהסתערות מכריעה במהלך קרב ווטרלו ב-1815. במהלך המאה ה-19 רגימנט המשמר השתתף במספר מערכות חשובות בהן המרד ההודי הגדול ב-1857, מלחמת האופיום השנייה ב-1860, מלחמת הזולו ב-1879, מלחמת הבורים הראשונה ב-1881 ומלחמת הבורים השנייה ב-1889.
בשנת 1896 פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, הפך למפקד הטקסי של הרגימנט כאות הוקרה של הצבא הבריטי, באותה עת הסמל האוסטרי של העיט הדו-ראשי הפך לסמל הרגימנט ומארש רדצקי אומץ בתור מארש הצעידה הרגימנטלי (שתי מסורות שהמשיכו גם לרגימנט המודרני). בתחילת המאה ה-20 הוצב הרגימנט בהודו הבריטית ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח כחלק מחטיבת הפרשים השמינית (לקנאו) למערכה בחזית המערבית עד שחזר להודו באוקטובר 1917. הרגימנט לקח חלק בהמלחמה האנגלו-אפגנית השלישית ב-1919 כחלק חטיבת הפרשים הראשונה (ריזלפור) ואף ביצעו את אחת מהסתערויות הפרשים האחרונות של כוחות בריטים באזור מעבר ח'ייבר. בין המלחמות הועבר הרגימנט משימוש בפרשים לשריוניות סיור בדומה לשאר יחידות הפרשים בצבא הבריטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה גדודי הרגימנט לקחו חלק בקרבות המרכזיים של המערכה בצפון אפריקה בין היתר המצור על טוברוק ב-1941, ובהמשך השתתפו במערכה על איטליה כחלק מכוחות הקורפוס העשירי בפיקודו של ריצ'רד מקרירי. לאחר המלחמה הוצב הרגימנט בפלשתינה בספטמבר 1945, לוב ב-1947 ואז ב-1951 הוצב בצפון גרמניה כחלק מארמיית הריין הבריטית. ב-1956 נשלחו יחידות הרגימנט למלזיה כחלק מהכוחות הבריטים במצב החירום המלאי שם ביצע משימות סיור ולוחמת אנטי-גרילה, בשנת 1959 פורק הרגימנט כחלק מצמצומים ברחבי הצבא ואוחד עם משמר הדרגונים השני. רגימנט משמר הדרגונים קיבל לאורך שנות קיומו סך הכל 44 תוארי קרב מהם 25 רק במלחמת העולם השנייה. לפני שאוחד לתוך משמר הדרגונים של המלכה, היה רגימנט הפרשים הוותיק בצבא והראשון בסדר בכירותו.
היסטוריה > משמר הדרגונים השני (הביים של המלכה)

רגימנט 'משמר הדרגונים השני' (באנגלית: 2nd Dragoon Guards) הוקם גם הוא ב-1685 כתגובה למרד מונמות' בתור 'רגימנט הפרשים של רוזן פיטרבורו' ועד לתחילת המאה ה-18 שונה שמו בהתאם למפקד הרגימנט, עד שבמהלך מרד היעקוביטים של 1715 שונה שמו לרגימנט הפרשים של נסיכת ויילס (על שם קרולינה נסיכת ויילס) שהפכה למלכה ב-1727 וכך עודכן גם שם הרגימנט. לאחר מרד היעקוביטים של 1745 הפך לרגימנט דרגונים, ב-1751 במהלך הסדרת רגימנטים לפני שנת היווצרם קיבל את המספר שתיים, וב-1767 לאחר שהחל לעשות שימוש בסוסי ביי קיבל את השם שילווה אותו לאורך שנות קיומו: 'משמר הדרגונים השני (הביים של המלכה)'.
הרגימנט לקח חלק במערכות המלחמות הנפוליאוניות בהם מלחמת חצי האי אך לא לקח חלק בקרב ווטרלו, לאורך רוב המאה ה-19 הוצב הרגימנט בהודו הבריטית ולקח חלק בקרבות המרד ההודי הגדול בהם המצור על לאקנאו שם היו חלק במאמץ שחרור העיר ב-1858, וספג אבדות כבדים במהלך מלחמת הבורים השנייה ב-1902. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נשלח משמר הדרגונים להילחם בחזית המערבית בפיקוד חטיבת הפרשים הראשונה, תחת פיקוד דיוויזיית הפרשים הראשונה כחלק מחיל המשלוח הבריטי. לאורך המלחמה הרגימנט השתתף בקרבות החזית המערבית בהם הקרב הראשון על המארן, קרב איפר הראשון (1914), הקרב על הסום (1916), וקרב קמברה (1917).
בשנת 1937 הוחלפו הסוסים של הרגימנט בטנקים קלים וב-1939, עם הקמתו, הוכפף לחיל השריון המלכותי. בפרוץ מלחמת העולם השנייה היה הרגימנט תחת פיקוד חטיבת השריון הקל השנייה (בפיקוד דיוויזיית השריון הראשונה) ובמאי 1940 נשלח לצרפת בניסיון לבלום את ההתקדמות הגרמנית, באמצע יוני הרגימנט נסוג מאדמת צרפת כחלק מהפינוי בדנקרק. בנובמבר 1941 נשלח רגימנט המשמר למערכה בצפון אפריקה שם לחם תחילה על בסיס טנקי קרוסיידר ולקח חלק בין היתר בקרב גזאלה (שם היו בלחימה מתמשכת של 19 ימים רצוף), קרב אל-עלמיין הראשון, קרב אל-עלמיין השני והמערכה בתוניסיה. לאחר הניצחון בצפון אפריקה, המשמר היה חלק מפלישת בעלות הברית לאיטליה ולקח חלק בלחימה צפונה לאורך חצי האי האיטלקי עד לסיום המלחמה במאי 1945.
ראו גם

משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי
הערות שוליים

↑  מתוך מצבה ומיקום יחידות הצבא הבריטי, ה-1 בנובמבר 2018.
↑  מתוך עמוד הרגימנט באתר משרד הביטחון הבריטי.
↑  סוסי ביי הם סוסים בעלי גוון חום בהיר וקצוות כהים. הנוהג של ניכוס סוג מסוים של סוס כחלק מזהות היחידה דומה לרגימנט הסקוטים אפורים המלכותי שקרויים כך על שם השימוש הנפוץ בסוסים אפורים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רגימנט הכחולים והמלכותיים | סדר בכירות פרשים (שריון)  מקום 3 | הבא: משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי |
חיילי המשמר על גבי שריוניות אלוויס סלדין במהלך מצב החירום בעדן, 1967.
רק"מי סיוע 'קיוטי' בשירות הרגימנט.
מסילת העמק

| --- | --- |

גשר הרכבת הגדול ליד קריית חרושת. שלבי עבודה אחרונים אפריל 2014
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל
 עיר:  חיפה, עפולה, בית שאן
 מפעיל:   רכבת ישראל
 מידע על ההקמה
 עלות:  כ-4 מיליארד ש"ח
 חברה בונה:  נתיבי ישראל - החברה הלאומית לתשתיות תחבורה, סולל בונה, לסיכו ובאנבאו
 התחלת בנייה:  2011
 פתיחת המסילה:  16 באוקטובר 2016
 מידע על המסילה
 תחילת המסילה:  צומת זבולון
 סיום המסילה:  בית שאן
 סוג המסילה:  נוסעים
 אורך המסילה:  60 ק"מ
 רוחב המסילה:  143.5 ס"מ
 מסלולים:  1
 מספר התחנות:  5

רשימת התחנות
מרכזית המפרץ, כפר יהושע-יקנעם, כפר ברוך-מגדל העמק, עפולה, בית שאן
 תרשים המסילה
 
 המסלול החדש של רכבת העמק
 
מסילת העמק היא מסילת רכבת מחיפה לבית שאן, באורך של כ-60 קילומטר ובעלות של כ-4 מיליארד ש"ח. המסילה מבוססת על מסלול רכבת העמק ההיסטורית שפעלה עד מלחמת העצמאות (ובשירות מקוצר עד עפולה עד שנת 1951), ותוואי המסילה סמוך מאוד לתוואי ההיסטורי בחלקים גדולים מהמסילה. עבודות הבנייה למסילה החלו ב־2011, הושלמו באביב 2016, והקו נחנך באוקטובר 2016, כקו נוסעים פרברי בין בית שאן – עפולה – חיפה – עתלית וכקו משא בין מסוף המטענים בבית שאן לנמל חיפה (ושאר מסופי המטען בארץ).
היסטוריה וההחלטה על חידוש הקו

רכבת העמק נסללה בראשית המאה ה־20 כשלוחה של מסילת הרכבת החיג'אזית, וקישרה בין נמל חיפה, חיפה, עפולה, עמק יזרעאל, בית שאן, נהריים, צמח ומשם לדרעא ולדמשק שבסוריה. הפעלת הרכבת פסקה בראשית מלחמת העצמאות, בעקבות סדרת חבלות של כוחות ההגנה כנגד המסילה, שהתעבורה בה סייעה ללוגיסטיקה של הכוחות הערביים מסוריה לארץ ישראל. לאחר מלחמת העצמאות חודשה חלקית פעולת המסילה בין חיפה לעפולה (שכמעט ולא נפגעה במלחמה), אך לא פעילות הרכבת לעמק יזרעאל, בית שאן וצמח, שדרשה שיקום נרחב יותר. בנוסף קטע מסילה קצר בין בית שאן וצמח (באזור נהריים) נותר בצד הירדני של הגבול. המסילה הושבתה כליל ב־1951 בשל אי-כדאיות כלכלית להפעלה. לאחר השבתתה פורקו חלקים מהמסילה, על חלק משטחה נסללו כבישים ודרכי עפר, והוקמו מבנים שונים, כדוגמת בסיס רמת דוד, בית סוהר שיטה ופארק בעפולה. חלק ממעברי הכביש של המסילה ההיסטורית הפכו לצמתים עמוסים, כדוגמת צומת הצ'ק פוסט וצומת העמקים.
בשנת 1998 נערך סקר אשר בחן את התאמת השטח להקמת מסילת רכבת מודרנית וב-29 אוקטובר 2002 הכריז שר התחבורה דאז אפרים סנה, שרכבת ישראל החלה בתכנון רכבת העמק. ב-5 בנובמבר 2002 החליטה "ועדת השרים לפיתוח הנגב והגליל", בראשות ראש הממשלה אריאל שרון, כי במסגרת תוכנית החומש של רכבת ישראל, תחודש מסילת רכבת העמק. לשם כך הוגשה לאישור תוכנית לתשתיות לאומיות בה נערכו שינויים נוספים בתוואי המקורי בהתאם להתפתחויות נוספות שקרו בשטח מאז אושרו השינויים בתוואי שהוגדר בשנת 1988. שינויים אלו כוללים את הוצאת מסילת הרכבת מהתוואי ההיסטורי שעובר במרכז העיר עפולה, ותכנון תוואי חדש אשר יעקוף את עפולה מצפון ובחלקו אף יעבור בחפיר. תחנת עפולה החדשה תוכננה למרכז העירוני החדש של האזור הנמצא בנקודה בין עפולה לעפולה עילית. הוועדה לתשתיות לאומיות אישרה עקרונית את התוכנית במרץ 2004.
התוכנית, בהסתייגויות מסוימות, אושרה בידי ועדות התכנון לקראת סוף 2005 והייתה אמורה להיבנות בין השנים 2005–2008‏ בהשקעה של כ-1 מיליארד ש"ח, אך בפועל עבודות הסלילה בקו החדש-ישן התעכבו בשל מחלוקות על הכדאיות הכלכלית של הקו ובשל עדיפויות קודמות לתקציב.
בשנת 2010 החליטה ממשלת ישראל על הקמתה של מסילת העמק, כחלק ממיזם "נתיבי ישראל", שנועד לקצר זמני נסיעה בין מרכז המדינה לפריפריה. החלטת ממשלה קבעה שמימוש המיזם, בנוסף לסלילתה של מסילת עכו–כרמיאל יתחיל במהלך שנת 2011 ויבוצע על ידי נתיבי ישראל - החברה הלאומית לתשתיות תחבורה, שעד אז עסקה בהקמת רשת הכבישים הבינעירונית בלבד, ולא על ידי רכבת ישראל, כפי שהיה עד אז. במרץ 2016 הסתיימה הנחת פסי המסילה. כלל העבודות של קו הרכבת הושלמו עד קיץ 2016 והקו החל לפעול באוקטובר 2016, בדיוק 111 שנים לאחר חנוכת רכבת העמק המקורית.
המסילה נבנתה על ידי שותפות סולל בונה, לסיכו ובאנבאו.
לקראת הקצה המערבי של מסילת העמק נמצאת תחנת הרכבת מרכזית המפרץ (שתחילה כונתה "לב המפרץ מזרח") והייתה באחריות חברת יפה נוף החלה להבנות באיחור, ונפתחה לאחר כמה דחיות ב-3 ביולי 2018.
"קו העמק" הוצב ברציץ 3 ב"בתחנת הרכבת מרכזית המפרץ", ומהווה מהן תחנה נפרדת, בה עוברת הרכבת במסילת העמק, ובמעבר מהיר עם חיבור ל"קו החוף" בתחנה (רציפים 1,2), כולל גישה לתחנה המרכזית "מרכזית המפרץ".
היסטוריה וההחלטה על חידוש הקו > יעדי הקו

ל"רכבת העמק" המחודשת נקבעו חמישה יעדים:
מסילת רכבת לנוסעים ולמשא, לחיבור העמקים (עפולה, בית שאן) לנמל חיפה ולגוש דן
קיצור זמני הנסיעה עבור תושבי העמקים המבקשים להגיע לאזורי תעסוקה בחיפה ובגוש דן
הקטנת נפח תנועת המשאיות בכבישים.
חיבור יבשתי בין מסילת רכבת העמק הישראלית ומסילת הרכבת בירדן לאירביד – וחיבורה לנמל חיפה, כפי שתוכנן בין ישראל לירדן. חיבור זה יאפשר שימוש ירדני בנמל חיפה לייבוא ולייצוא סחורות, צורך שחשיבותו גברה לאור מלחמת האזרחים בסוריה החל מ־2011, שהקשתה מאוד ואף מנעה שימוש בנמלים על החוף הסורי והלבנוני לשימושה של ירדן.
שמירת אופציה לתוואי מסילתי עתידי מהעמק לגשר שייח' חוסיין, צמח – חמת גדר וסוריה.
מסלול הקו

מסילת העמק המודרנית פועלת במסלול בן 60 קילומטר בין חיפה לבית שאן דרך אזור יקנעם, עפולה ועמק יזרעאל ויש בה 5 תחנות נוסעים מרכזית המפרץ, כפר יהושע-יקנעם, מגדל העמק – כפר ברוך, עפולה ובית שאן. המסלול מיועד להפעלת קווי נוסעים וקווי משא במהירות של עד 160 קילומטר לשעה.
משיקולים של תחזית לשיעור נוסעים נמוך וחסכון תקציבי נבנתה המסילה כמסילה בודדת ועקב כך קיימת מגבלה תפעולית למעבר של רכבות (נוסעים ומשא) בשני הכיוונים ולכן נדרש מפגש רכבות בתחנות הרכבת או בתחנות תפעוליות לאורך הקו ותדירות הרכבות בקו אינה גבוהה.
המסילה נבנתה עם הכנה תשתיתית להכפלתה, נשמר מקום בתוואי למסילה נוספת וגשרים במסלולה נבנו ברוחב המתאים למסילה בודדת (אך עם אפשרות להרחבה).
המסילה מתחברת למסילת החוף בסמוך לגשר פז. מאפייני החיבור מאפשרים חיבור בין חלקה הדרומי של מסילת החוף, אך לא עם חלקה הצפוני, מה שיכול לאפשר בעתיד הפעלת רכבות מכיוון בית שאן לכיוון מרכז הארץ אך לא לכיוון צפון. נוסעים אשר מעוניינים להמשיך צפונה לתחנות בקריות, עכו, נהריה ולכיוון כרמיאל יחליפו רכבת במרכזית המפרץ או בתחנת חיפה מרכז. מרכזית המפרץ הוא מרכז תחבורתי גדול המקשר את הקו עם קווי רכבת נוספים, קווי אוטובוס רבים ואף חיבור עם רכבל לכיוון הטכניון ואוניברסיטת חיפה.
ביחס למסלול ההיסטורי של המסילה, בחלקה המערבי בין גשר פז למחלף יגור עוברת המסילה מעט מצפון לתוואי המקורי (שעבר דרך צומת הצ'ק פוסט). בין מחלף יגור לצומת העמקים עוברת המסילה בתוואי כמעט זהה לתוואי המקורי. בין צומת העמקים לקריית חרושת עוברת המסילה החדשה בתוואי דרומי יותר, וחוצה את כביש 70 ונחל קישון על גבי גשר ממזרח לקריית חרושת (המסילה ההיסטורית חצתה את הכביש והנחל בצומת העמקים). ממזרח לקריית חרושת ממשיכה המסילה בסמוך לתוואי ההיסטורי מרחק קצר, ועוקפת מדרום את התוואי ההיסטורי, תחנת כפר יהושע הישנה ובסיס רמת דוד (היושב על המסילה ההיסטורית) עד כפר ברוך. מכפר ברוך ממשיכה המסילה על התוואי ההיסטורי עד מבואות עפולה, שם היא עוקפת את העיר והתוואי ההיסטורי מצפון. ממזרח לעפולה ועד בית שאן עוברת המסילה על התוואי ההיסטורי.
תוכניות עתידיות > מסילת משא בינלאומית לירדן

מעבר לתחום הסעת נוסעים, למסילת העמק ישנה אפשרות לשימוש כקו רכבות מטען. בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה חל קושי ניכר בהעברת סחורות מנמלי החוף הסורי והלבנוני דרך סוריה לירדן, והוחל ביבוא ויצוא בשיעור מצומצם דרך מעבר נהר הירדן ונמל חיפה, באמצעות משאיות שעשו שימוש בכבישים המחברים בין השניים דרך עמק יזרעאל. מסילת העמק תוכל להחליף את תנועת המשאיות בין נמל חיפה ובית שאן, ובסמוך לתחנת בית שאן נבנה מסוף מטענים קטן.
לפי תכנון עתידי המסילה תמשיך ותחצה את הגבול לירדן על גשר שייח' חוסיין ותתחבר לרשת הרכבות הירדנית כקו מטענים, ותשמש ליבוא ויצוא מירדן לאירופה בהיקפים גדולים, ובשלב מאוחר יותר תשמש אף את מדינות המפרץ ליבוא ויצוא סחורות מאירופה. עם זאת, תוכנית זו תלויה במדיניות חוץ ובסכסוך הישראלי-ערבי, וב-2017 הוצגה על ידי ישראל כץ כחלק ממיזם מסילות לשלום אזורי.
רוחב מסילת העמק הוא רוחב תקני (143.5 ס"מ) לעומת רוחב המסילות הנוכחי בירדן שהוא צר יותר. הצפי הוא שתבנה מסילה חדשה בירדן ברוחב תקני מגבול ערב הסעודית לכיוון עמאן ומשם צפונה לאירביד וממנה לעבר מעבר הגבול. חלק מהתוואי יחפוף את התוואי של המסילה החיג’אזית ההיסטורית.
תוכניות עתידיות > חיבור למסילה המזרחית דרך מסילת מנשה

קיים תכנון לחיבור מסילת העמק לכיוון גוש דן אמצעות סלילת מסילה נוספת מאזור עפולה לאזור אחיטוב ומשם דרך המסילה המזרחית שתחודש לרשת הרכבות הארצית.
תוכניות עתידיות > חיבור מסילתי לטבריה

ביולי 2016 אישר שר התחבורה ישראל כ"ץ תוכנית לקישור מסילת העמק באזור עפולה עם טבריה עילית באמצעות מסילת רכבת כפולה.
תוכניות עתידיות > הכפלת מסילת הרכבת

כחלק מהתוכנית האסטרטגית של רכבת ישראל לשנת 2040 מתוכננת הכפלת מסילת העמק לכל אורכה ובניית מחלף רכבתי בקרבת גשר פז בצומת זבולון שהוא המפגש של מסילת העמק עם מסילת החוף.