stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה הלוי

ערך זה עוסק במשורר ופילוסוף יהודי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
פסלו של ריה"ל בחצר מוזיאון ראלי שבקיסריה
פסלו של ריה"ל בחצר מוזיאון ראלי שבקיסריה
 לידה:  1075 טולדו, אמירות טולדו (אנ')
 פטירה:  1141 (בגיל 66 בערך) ד'תתק"א ירושלים, ממלכת ירושלים
 כינוי:  ריה"ל
 תקופת הפעילות:  ?–1141 
 רבותיו:  רי"ף 
 תלמידיו:  חלפון הלוי מדמיאט
 חיבוריו:  ספר הכוזרי
 
 תפקידים נוספים:  רפואה ומסחר
 
דמותו של יהודה הלוי על פי האמן בֶּנוֹ אֶלְקָן ביצירתו - מנורת הכנסת
שער הספר כל שירי רבי יהודה הלוי, שראה אור בתש"ו 1946
רבי יהודה בן שמואל הלוי (נכתב בר"ת: ריה"ל; שמו בערבית: אבו אל-חסן אל-לאוי, أبو الحسن اللاوي; ד'תתל"ה, 1075 בקירוב – אב ד'תתק"א, 1141) היה רב, משורר ופילוסוף בתור הזהב של יהדות ספרד, מגדולי הכותבים היהודים בימי הביניים ובכלל.
יצירתו המרכזית היא החיבור האמוני - פילוסופי "ספר המענה והראיה לדת המושפלת" הידוע בשם 'הכוזרי', וכן קינות כמו "ציון הלא תשאלי" ושירים מפורסמים אחרים.
תולדות חייו

ריה"ל נולד בסוף המאה ה-11, בעיר טולדו או בטודלה שבצפון ספרד, למשפחה אמידה ומלומדת. הוא זכה לחינוך מקיף גם בתחום היהדות וגם בתחום ההשכלה הכללית-הערבית. חוקרים רבים משערים שהיה תלמידו של פרשן ופוסק התלמוד רבי יצחק אלפסי.
בשנות חייו הראשונות נדד ריה"ל בספרד כמשורר שכיר בחצרות של נכבדים באירועים חשובים. הוא נפגש עם משה אבן עזרא, גדול המתודולוגים של השירה בזמנו, ועל מפגש זה מסופר שמספר משוררים ערכו תחרות: הם לקחו שיר של משה אבן עזרא, שהוא קשה מאוד מבחינה תבניתית וניסו לחקות אותו. ריה"ל זכה בתחרות, שלח את השיר למשה אבן עזרא וזה הזמינו אליו. סיפור זה אכן טיפוסי לתקופת חייו הראשונה, בה חיבר הרבה שירי חשק ושירי יין.
ריה"ל התחבר למשוררים יהודיים ובהיותו רופא צעיר, התקבל בכבוד גדול בטולדו, שם נהנה מהפריחה הכלכלית שהתרחשה תחת מלך קסטיליה והנסיכים הנוצרים. איש חסדו היה שלמה אבן פרוציאל, שר בחצרו של אלפונסו ה-6. ב-1108 נרצח אבן פרוציאל בעת היותו בשליחות. ריה"ל כתב לו הספד בן 73 בתים ובו הביע זעם רב כלפי האליטה הנוצרית "ישפך אלוהים מטר זעם עלי בת אדום\שרשה ירצץ וקצץ את אמיריה\ישיב לחיקה גמול בשכול ואלמון\וישכיב כל המונה ככל צלמי אשריה". לאחר מכן עזב את טולדו ועבר לדרום ספרד, אל העיר קורדובה, שם עסק ברפואה ובמסחר. חוג ידידיו הלך וגדל והוא נעשה לדמות של מתווך תרבות בין משכילי הדרום ויהודי הצפון. כמעט בכל מקום שהגיע אליו, התקבל בהערצה.
ריה"ל התחבר במיוחד עם רבי אברהם אבן עזרא (ראב"ע), והם נדדו יחדיו בספרד המוסלמית ובמגרב. ראב"ע אף מזכיר את ריה"ל מספר פעמים בפירושו למקרא (כגון בפירושו לשמות ט, א; כ, א; דניאל ט, ב). קיימת טענה כי ריה"ל אף השיא את בתו לבנו של ראב"ע (יצחק בן אברהם אבן עזרא). דבר זה נתון במחלוקת בין החוקרים.
רבי שלמה פרחון בהקדמה לספרו "מחברת הערוך" מזכיר אף הוא את ריה"ל וראב"ע כרבותיו, ואף מספר על שיחותיו עם ריה"ל בענייני שירה כשבאו ריה"ל וראב"ע אליו לאפריקה.[דרוש מקור]
בשיר "לך נפשי בטוחה או חרדה" יש רמזים על צאצאיו ובני משפחתו.
תולדות חייו > נסיעתו למזרח

משום כמיהתו הגדולה לעלות לארץ ישראל (ראו שירו "לבי במזרח") עלה רבי יהודה הלוי ב-1140 על האוניה לכיוון המזרח. בים חיבר שירי-הים על חיות מוזרות. הוא הגיע למצרים בכ"ה באלול ד'תת"ק (1140) וסביבו נוצר מיד חוג מעריצים משכילים, ביניהם ידידו-תלמידו חלפון הלוי מדמיאט, אשר הפצירו בו להישאר במצרים. לפי יוסף יהלום, גם יצחק בן אברהם אבן עזרא הגיע לאלכסנדריה ונתלווה אל הלוי לקהיר, אבל בניגוד אליו נשאר בה. באלכסנדריה התארח אצל חברו, לו שלח כ-15 שירים, הפייטן והרופא אהרן אלעמאני. בכסלו ד'תתק"א (סוף 1140) נסע יהודה הלוי לפוסטאט ובתחילת חודש סיוון באותה שנה, על פי מכתבים מהגניזה הקהירית, עלה על אנייה לכיוון ארץ ישראל. לאחר מספר ימי עיכוב בהיעדר רוח מתאימה, הפליגה האנייה ביום הראשון של חג השבועות. שלמה דב גויטיין מסיק ממכתב נוסף שנמצא בגניזה שריה"ל נפטר בחודש אב של אותה שנה. המכתב הראשון שנמצא, המזכיר את מותו של ריה"ל הוא מחשוון ד'תתק"ב (1141). במכתב זה נאמר: "ולא נעלם ממנה אודות רבנו יהודה הלוי הצדיק החסיד זק"ל". גויטיין מציין שנוסח זה רומז לכך שריה"ל לא מת מוות טבעי. מעבר לכך לא ידוע מה עלה בגורלו של ריה"ל, והגעתו לארץ ישראל אינה וודאית. לפי ישפה, "בגניזת קהיר נשתמרו קינות ואיגרות המזכירות את מותו של ר' יהודה הלוי, ומהן אפשר להסיק כי הוא נפטר במצרים ונקבר בה בחודש אב ד'תתק"א (יולי 1141). ואולם חוקרים ובהם שלמה דב גויטיין, יוסף יהלום ועזרא פליישר סבורים שהמשורר אכן הגיע לארץ ישראל (דרך נמל עכו) וייתכן שמת בירושלים. גויטיין מנמק את השערתו בכך שהלוי הגיע לארץ-ישראל, שכן אילו חזר למצרים הדבר מן הסתם היה משאיר רושם. עד גילוי ההתייחסויות לריה"ל מהגניזה שיערו החוקרים שרבי יהודה הלוי לא הגיע לארץ ישראל.
נסיבות מותו של רבי יהודה הלוי אינן וודאיות והביאו לריבוי של סיפורים בהם אגדה ומציאות מתערבבים בלי היכר. לדוגמה גדליה בן יוסף אבן יחיא, בן המאה ה-16, מספר על נסיבות מותו של רבי יהודה הלוי:
החוקרים מתייחסים לעדות זאת בספקנות רבה, בין השאר משום שארץ ישראל הייתה תחת שלטון הצלבנים באותה תקופה.
תולדות חייו > מקום קבורתו

המקור הקדום ביותר למקום קבורת רבי יהודה הלוי הוא בספר המסעות של בנימין מטודלה (סביב שנת 1170, כ-30 שנה לאחר פטירתו של רבי יהודה הלוי), הוא כותב כי בטבריה נמצא קברו של רבי יוחנן בן זכאי וקברו של רבי יהודה הלוי.
רבי יצחק בן אלפרא (סביב שנת 1441 לספירה), מציין את קברו בסמוך לרבי אברהם אבן עזרא בכפר כבול.
רבי אברהם זכות ("ספר יוחסין", שנת 1495 לערך), מספר על קברו בכאבול יחד עם רבי אברהם אבן עזרא ורבי יהודה בר אילעאי ובמקום אחר מספר כי קברו מצוי בצפת סמוך לקברו של בר אלעאי.
יצירתו

ריה"ל חי בין שלושה מאורעות עיקריים שהטביעו את חותמם על עם ישראל בתקופה זו:
מלחמת הרקונקיסטה בה עברה השליטה ברוב ספרד חזרה לידי הנוצרים שהחלה בסביבות שנת 1075 ונמשכה עשרות שנים. במלחמה זו נדדו המוני אנשים ממקום למקום, והיהודים שתפסו משרות נכבדות בשלטונות שני הצדדים, סבלו קשות וזוהו על ידי כל צד כאויב. ריה"ל נדד במלחמה מצפון ספרד לדרומה והוא נחשף למלחמה ואחדים מידידיו מתו בה.
מסע הצלב הראשון בשנת 1096 גרם ליהודים צרות רבות בארצות הנוצרים, הם נטבחו ועונו.
הופעת המוראביטון – קבוצת מוסלמים קנאית מצפון אפריקה שהופיעה לראשונה באל-אנדלוס ב-1086, ותפסה את השלטון בעשור שלאחר מכן. המוראביטון נודעו בחוסר סובלנותם כלפי המיעוטים הדתיים. בעקבות זאת, ברחו מספרד משפחות רבות.
שלושת המאורעות הללו עיצבו את מחשבתו של ריה"ל וקבעו בה היררכיה של חשיבות.
יצירתו > שיריו

שיריו של רבי יהודה הלוי נאספו בקובץ שירים הנקרא "דיוואן". אוסף השירים הראשון העיקרי של רבי יהודה הלוי נקרא "דיוואן מחנה יהודה" והוא נאסף על ידי חייא אלדאודי, שהיה מצאצאי ראש הגלות שברחו לספרד ומייסד שושלת בני חייא (משפחות דון יחיא וחרל"פ). כל שירי רבי יהודה הלוי הודפסו במהדורה מודרנית על ידי ישראל זמורה שחילק את שירי רבי יהודה הלוי לעשרה ספרים/חטיבות כמו שירי ציון, שירי דודים, שירי ידידות, יוצרות, קרובות ועוד.
רבים משיריו בנויים על אקרוסטיכון של שמו (יהודה).
יצירתו > שיריו > משיריו

פיוטים לשבת
על אהבתך
יונה מצאה בו מנוח
ידידי השכחת
פיוטים לסליחות
ישן אל תרדם
יה שמע אביוניך
יעירוני רעיוני
משתחוים להדרת קודש
קינות
ציון הלא תשאלי
ליבי במזרח
יפה נוף
שירת הבקשות ופיוטים שונים
ישנה בחיק ילדות
הידעו הדמעות
יום ליבשה
עבדי זמן
אדון חסדך בל יחדל – לשבת זכור
יחד באורך – לשבת חנוכה
יה שמך ארוממך – לתפילות ראש השנה
ידי רשים
אדני נגדך כל תאותי
עפרה תכבס
יצירתו > ספר הכוזרי

רבי יהודה הלוי התפרסם במיוחד בזכות ספרו הפילוסופי-יהודי "ספר ההוכחה והמופת להגן על האמונה המושפלת והבזויה", שנודע בעברית בשמו "הכוזרי". השם ניתן לספר על ידי המתרגם מערבית יהודית רבי יהודה אבן תיבון. רבי יהודה הלוי עבד על הספר כעשרים שנה, ולספר יש מסגרת דרמטית מומחזת. הוא ביסס את סיפור המסגרת של הספר על התגיירותו של מלך כוזר. ביסוד הספר עומדת התמודדות נגד השיטה האריסטוטלית ששלטה בשיח הפילוסופי של התקופה, וריה"ל מצליח לחרוג מהתפיסות המקובלות ולהעמיד חלופה בעלת קסם פיוטי ולכידות פילוסופית משל עצמה, הנלמדת עד היום כקלסיקה יהודית.
הגאון מווילנה חינך ללמוד את ספר חובת הלבבות של רבנו בחיי אבן פקודה, חוץ מהשער הראשון שבו, העוסק בבירור האמונה לפי דרך השכל – ובמקומו אמר שיש ללמוד את ספר הכוזרי.
יצירתו > תפיסתו הפילוסופית של רבי יהודה הלוי

רבי יהודה הלוי פרש מהשכלתנות האריסטוטלית של חכמי ישראל שקדמו לו. יש בו מעט קווי דמיון לתורה הנאופלטונית, והוא מערער על הדעה שהשכל יכול להגיע לאמת אחת בנושאים מטאפיזיים. נמשך אחר הפילוסוף המוסלמי אל-ע'זאלי בספרו "הפלת הפילוסופיה".
להלן כמה מרעיונותיו הבסיסיים:
מקור האמת הדתית היא אך ורק ההתגלות (בהר סיני). השכל לבדו אינו יכול להגיע להתחברות או לדרך המחברת לאלוהים. רק אלוהים יודע את הדרך אליו, והודיע זאת בהתגלות. ההתגלות היא במראות של חושים והיא יסוד האהבה.
התורה איננה יכולה לסתור את השכל הישר. היא אמנם כוללת דברים שאי אפשר להגיע אליהם באמצעות השכל, אך גם אינם בסתירה לו.
אין אנחנו יכולים בשכל לייחס קיום ריאלי לארבעת היסודות בהתגלותם הטהורה.
הוא דוחה את המטאפיזיקה של השתלשלות השכלים מכוח ידיעתם את אלוהים, ושל הגלגלים מכח ידיעתם של השכלים את עצמם.
הוא דוחה את התפיסה האריסטוטלית בתורת אלמותיותו של השכל מכוח מספר הידיעות השכליות. גם את האמת של האריסטוטליות הוא מקבל מכוח ההתגלות ולא מכוח דרכי ההוכחה שלה.
הוא מודה באמת המוסרית כשכלית, אבל רק מתוך תועלתה בלבד.
ההשגחה על ישראל היא מעל הטבע ונוהגת בכל הדורות.
לעם ישראל יש כושר דתי להשגה, שמעל לשכל (מזכיר את "כוח הנפש" שמעל לשכל, בדברי פרוקלוס). כושר זה יוצא לפועל על ידי חוקי התורה. באדם היהודי שוכנת מדרגה "ממין המלאכים" והוא מִדרגה מעולה ממדרגת ה"מדבר". כוונתו היא שביהודי יש מעלה אימננטית שמבדילה אותו משאר בני האדם, שלכן, רק לו מסוגלות לנבואה.
הדת יכולה להתפרש בשעת הצורך גם עם הנחת "חומר קדמון" בלתי נברא. תוארי האל אף אלו הנראים חיוביים אינם אלא שלילות. מושג האלוהים השכלי תופס אותו רק לפי פעולותיו הטבעיות, אמנם השם המפורש לא יושג כי אם בנבואה.
חיבוריו שראו אור

כתבי ר' יהודה הלוי בפרויקט בן-יהודה
מהדורות של הכוזרי מנויות בערך: הכוזרי
שיריו:
רבי יהודה הלוי, מי כמוכה (אדון חסדיך), ונציה שמ"ו 1586.
רבי יהודה הלוי, אדון חסדיך, מעוז השועלים (עם תרגום איטלקי באותיות עבריות) ונציה שס"ט 1609.
שמואל דוד לוצאטו, בתולת בת יהודה - ליקוטי שירים מרבי יהודה הלוי, פראג ת"ר 1840
שמואל דוד לוצאטו, דיואן רבי יהודה הלוי, הוצאת חברת מקיצי נרדמים, ליק 1864 (המהדורה כוללת 86 שירים)
אברהם אליהו הרכבי, רבי יהודה הלוי - קובץ שיריו ומליצותיו, בתוך: אוצר ישראל - מבחר שירת העברים ומליצותם, ספר ראשון. הוצאת אחיאסף, ורשה תרנ"ג-תרנ"ד 1893.
חיים ברודי, דיואן - והוא ספר כולל כל שירי אביר המשוררים; יהודה בן שמואל הלוי, ארבעה כרכים, הוצאת חברת מקיצי נרדמים, ברלין תרנ"ד-תר"צ 1930. (המהדורה כוללת כ-700 שירים)
שמעון ברנשטיין, שירי יהודה הלוי, הוצאת עגן על יד ההסתדרות העברית באמריקה (האחים שולזינגר), ניו-יורק תש"ה 1945. (המהדורה כוללת 311 שירים, "שירי המהפך" נערכו משיקולים סיגנוניים). (מהדורת אינטרנט באתר דעת)
חיים שירמן, יהודה הלוי - שירים נבחרים, סדרת ספרי מופת לבתי-ספר, מס' 18, הוצאת שוקן.
ד"ר דב ירדן, שירי הקדש לרבי יהודה הלוי, תשמו. (המהדורה כוללת 550 שירים. הכרכים ניתנים לצפייה דיגיטלית)
יהודה הלוי - שירים, בסדרת "שירת תור הזהב", עורך: ישראל לוין, בהוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2007. ISBN 9657241251 (צפייה מוגבלת באתר כותר)
יונה דוד, ר' יהודה הלוי - מבחר שירי חול, שירי ציון ושירי קודש, הוצאת ש. זק ושות' ירושלים, תשי"ט, 1959.
יוסף יהלום, יהודה הלוי, שירי החול הדיואן המקורי עם נספחים, הוצאת מאגנס, 2024
חיבורים אחרים:
יהודה רצהבי, אגרת מרבי יהודה הלוי, גליונות כח, תשי"ג. עמ' 268–272.
שרגא אברמסון, מכתב מרבי יהודה הלוי, קריית ספר כ"ט, תשי"ג. עמ' 133–144.
שרגא אברמסון, אגרת מרבי יהודה הלוי לרב משה בן עזרא, ספר ח' שירמן, ירושלים תש"ל 1970. עמ' 397–403.
הנצחתו

שירתו והגותו מצוטטות בתרבות העברית לדורותיה. רחובות בישראל נקראו על שמו, וכן אוניית המעפילים "יהודה הלוי".
יצירתו ודמותו של רבי יהודה הלוי זכתה ליצירות ספרותיות ולמחקרים רבים, וכן לתיאור אמנותי פלסטי ברחבי העולם, כמו גם במוזיאון ראלי "זיכרון ספרד" בקיסריה, שם מוצב פסל של יהודה הלוי.
על שמו רחובות רבים בערים בישראל, וכן המושב בית הלוי בשרון. בעיר קורדובה בספרד קרויה כיכר עירונית על שמו.
ב-2009, הקליטה אתי אנקרי את אלבום הזהב "אתי אנקרי בשירי רבי יהודה הלוי".
ראו גם

שירת ימי הביניים של יהדות ספרד
תור הזהב של יהדות ספרד
משה אבן עזרא
לקריאה נוספת

פרקים שיוחדו למשנתו של ר' יהודה הלוי נמצאים בכל הספרים על תולדות המחשבה היהודית בימי הביניים מאת החוקרים: יצחק יוליוס גוטמן, אליעזר שביד, הרב שמחה בונם אורבך, קולט סיראט, דב שוורץ, ועוד.
שאול בן עבדאללה יוסף, גבעת שאול, ספר כולל ביאור מספיק לשירי ר' יהודה הלוי, וינה תרפ"ג.
בן-ציון מאיר חי עוזיאל, שירת ישראל וכנורה, בתוך ספר הגיוני עוזיאל, חלק ב, ירושלים תשי"ד.
מאיר וכסמן, ר' יהודה הלוי - אישיותו, חייו ושירתו, בצרון, שנה ג, חוברות ו ע' 428-414, ז ע' 512-503, ט-י ע' 665-677, ניו יורק 1942.
אברהם אליהו הרכבי, רבי יהודה הלוי, בתוך כנסת ישראל, שנה ראשונה, ורשה תרמ"ז.
רבי יהודה הלוי, שמונה מאות שנה לעלייתו לארץ-ישראל - מבחר מאמרים, ב"הצופה", 22 באוגוסט 1941
דוד ניימרק, יסודות הפילוסופיה של רבי יהודה הלוי, ב"העולם": 23 ביוני 1910; 26 בספטמבר, 4 באוקטובר, 23 באוקטובר, 5 בנובמבר, 20 בנובמבר, 27 בנובמבר 1911
מיכאל איש-שלום, גלות וגאולה אצל ר' יהודה הלוי, ב"העולם", 14 באוגוסט 1941
אב"א אחימאיר, ר' יהודה הלוי, ב"המשקיף", 15 באוגוסט 1941
ח. שירמן, איפה נולד יהודה הלוי?, תדפיס מתוך תרביץ, י, ב. ירושלים תרצ"ט.
יהודה בורלא, אלה מסעי רבי יהודה הלוי (רומן), הוצאת עם עובד, 1959.
יהודה בורלא, ר' יהודה הלוי: ציונים מנתיב חייו, היקף שירתו, תמצית משנתו הפילוסופית ומסעו לארץ-ישראל, הוצאת מסדה, 1960.
משה גיל ועזרא פליישר, יהודה הלוי ובני חוגו, ירושלים ה'תשס"א.
רפאל ישפה, פילוסופיה יהודית בימי הביניים. כרך ב':מעברים. יחידה 6 - ר' יהודה הלוי וביקורת הפילוסופיה. עמ' 199–410. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה. רעננה, 2006.
יוחנן סילמן, בין פילוסוף לנביא: התפתחות הגותו של ר' יהודה הלוי בספר הכוזרי, אוניברסיטת בר-אילן, תשמ"ה 1985.
אביבה דורון (עורכת), יהודה הלוי - מבחר מאמרי ביקורת על שירתו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988.
יוסף יהלום, שירת חייו של ר' יהודה הלוי, הוצאת מאגנס, 2008.
מנחם לורברבוים, נוצחנו בנעימותו: תורת האלוהות כפואטיקה ביצירה היהודית האנדלוסית, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תשע"א.
מיכה גודמן, חלומו של הכוזרי, הוצאת דביר, תשע"ג 2012.
פירושי פרנץ רוזנצווייג לתשעים וחמישה משירי רבי יהודה הלוי, תרגום: מיכאל שורץ, הוצאת מאגנס, 2011.
שירמן, חיים, & כותר (1979). לתולדות השירה והדראמה העברית : מחקרים ומסות מוסד ביאליק, כרך ראשון, עמ' 97
Diana Lobel, Between mysticism and philosophy: Sufi language of religious experience in Judah ha-Levi’s Kuzari, Albany: State University of New York Press, 2000. (באנגלית)
שלמה ויסבליט, שירי הקודש של ריה"ל, בספר סנהדראי, עמ' 404–427, (1972).
טבע דומם של פירות עם סנאי וחוחית

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אברהם מיניון 
 תאריך יצירה:  1668? 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  99.5 ס"מ 
 גובה:  80.5 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  GK 445 (Hessen Kassel Heritage) 
 מיקום:  Gemäldegalerie Alte Meister
 
טבע דומם עם פירות, סנאי וחוחית (בהולנדית: Vruchtenstilleven met distelvink en eekhoorn) הוא ציור טבע דומם מתקופת הבארוק, שצויר על ידי הצייר ההולנדי-גרמני אברהם מיניון (1640–1679). הציור מציג קומפוזיציה עשירה של פירות, חיות ועצמים סמליים, והוא נחשב לאחת מהיצירות המרשימות של מיניון, המשקפת את סגנונו הייחודי בתקופת תור הזהב ההולנדי.
רקע והיסטוריה

הציור נחשב לדוגמה מובהקת לסגנון הבארוק ההולנדי ומדגים את יכולתו של מיניון לשלב בין דיוק ריאליסטי למשמעויות סמליות עמוקות. ידוע כי היצירה הוזמנה בשנת 1684 על ידי וילם השלישי, נסיך אורנז', והייתה חלק מאוספי אמנות חשובים לאורך השנים. כיום, היצירה מוצגת במוזיאון הציירים הגדולים בדרזדן, גרמניה.
תיאור היצירה

הציור מציג שפע של פירות המסודרים בתוך גומחה מקושתת, היוצרת תחושת עומק ומדגישה את האלמנטים השונים. בין הפירות ניתן למצוא ענבים אדומים ולבנים, דלעת, אפרסקים, עגבניות ופירות נוספים, אשר יחד יוצרים מראה המזכיר תצוגת פירות חגיגית. מיניון משתמש בתאורה דרמטית ומשחקי אור וצל, תוך שילוב צבעים עשירים של אדום, צהוב, ירוק וחום. האלמנטים הללו מעניקים ליצירה מראה חי ודינמי ומדגישים את הטקסטורות השונות של הפירות.
משמעות סמלית

מעבר לאסתטיקה המרשימה, היצירה כוללת סמלים נוצריים ורמזים למוטיבים של חיים וחלוף הזמן. הפירות הרקובים המופיעים בציור מסמלים את רעיון הואניטאס – תפיסה המדגישה את ארעיות החיים. בנוסף, הופעתו של שעון בציור מרמזת על הזמן החולף ועל סופיות הקיום האנושי.
שני בעלי החיים בציור, הסנאי והחוחית, מהווים ניגודים סמליים. הסנאי נראה כמשוחרר מכבליו ואוכל אגוז, דבר הנתפס כייצוג של היצר הרע והחטא, בהתאם לפרשנויות מימי הביניים. האגוז עצמו נתפס כסמל נוצרי למותו של ישו – הקליפה מסמלת את עץ הצלב והגרעין את טבעו המחייה של המשיח. לעומת זאת, החוחית היא סמל ישועי, במיוחד בהקשר לסבלו של ישו במהלך הצליבה. מיקומה של הציפור בחלקו העליון של הציור מדגיש את הקשר לעולם הגאולה. החוחית נראית כשהיא שותה מכלי קטן, אשר ככל הנראה מכיל יין – סמל לדם המשיח ולטקס האוכריסטיה.
אברהם מיניון וסגנונו האמנותי

אברהם מיניון נולד בגרמניה, אך פעל בעיקר בהולנד, שם השתייך לאסכולת הציירים ההולנדים של המאה ה-17 שהתמחו בטבע דומם. ביצירותיו ניתן לזהות שימוש בטכניקות של ניגודי אור וצל, קומפוזיציות מורכבות ועושר צבעוני, אשר הפכו אותו לאחד מהאמנים הבולטים בתחום זה. היצירה מהווה דוגמה מובהקת לסגנונו הייחודי ולכישרונו הטכני והסמלי.
הערות שוליים

1 2 3  Fruit Still Life with Squirrel and Gold, KUADROS (באנגלית)
1 2 3 4  Fruit Still-Life with Squirrel and Goldfinch by MIGNON, Abraham, www.wga.hu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 00000428  RKDimages ID: 201679
דנה גילרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1970 (בת 54) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת תל אביב 
 תחום יצירה:  אוצרות 
 
דנה גילרמן (נולדה ב-19 באוקטובר 1970, תל אביב) היא אוצרת, מבקרת אמנות, אמנית ומרצה.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בתל אביב. בשנת 2000 סיימה תואר ראשון באמנות ומדעי הרוח, באוניברסיטת ריג'נט, ניו יורק בשיתוף קמרה אובסקורה. בשנת 2004 סיימה תואר שני (MFA), בלימודי קולנוע וטלוויזיה, באוניברסיטת תל אביב. ובשנת 2015 סיימה תואר שני בלימודי מגדר גם כן באוניברסיטת תל אביב. 2024 - דוקטורנטית באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה > אוצרות

בין התערוכות שאצרה מ-2005: "על העיוורון", שהוצגה במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון, "עדות מקומית" במוזיאון ארץ ישראל, "תוך כדי תנועה" (2015) של צילה ליס. במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, תערוכתה של האמנית אלינה ספשילוב בגלריה ג'ולי מ. בנוסף, אצרה מספר רב של תערוכות לאמנים ישראלים ובינלאומיים בגלריה טבי שבה שימשה אוצרת ראשית, בהן של טליה ישראלי ושרון בלבן. כמו כן שימשה אוצרת של אוספים בהם של חב׳ אלול וחב׳ האופנה קום איל פו.
ביוגרפיה > עבודות וידאו

יצירתה האמנותית של גילרמן עוסקת בסביבות אורבניות, במלאכות יד נשיות, במגדר, מיניות ובגבולות הגוף הנשי. בעבודה "נוף עירוני עם נהר ורכבת" הפכה גילרמן את נתיבי איילון לגובלן. בנוסף ביצעה את עבודת הווידאו "סיפור טוב" (2001) בה הפכה אירוע חדשות מקומי לטלנובלה דמיונית. בעבודה "מקור העולם לאחר גוסטב קורבה“ (2004), מתערבת גילרמן בציורו השערורייתי של גוסטב קורבה "מקורו של העולם" (1866). עבודת הווידאו "קולאז׳ פורנוגרפי" שהוצגה במסגרת "אמנות בצומת" בפסטיבל הקולנוע בירושלים (2014) הציגה נשים מתארות במילים סצנה פורנוגרפית בה הן צופות.
ביוגרפיה > ספרי אמן

גילרמן כתבה את הספר "עבודת יד", ספר סמי-פורנוגרפי, הדן בהומור באוננות נשית ופורנוגרפיה בשיח הפמיניסטי. כן כתבה את ספר האמן "משחק בזיכרון" בנוי בפורמט של ספר ילדים. הדפים מחולקים לשלושה חלקים ומאפשרים לשנות זהויות של 38 נערים ונערות ששרדו את תקופת השואה. זהו ספר בדיוני המתחפש לספר חינוכי ונועד ללמד על זוועות השואה דרך משחק. הספר נוצר לתערוכה "סובינירים" (2011), אשר הוצגה במוזיאון מגדל דוד ועסקה בהיסטוריות בדויות.
ביוגרפיה > כתיבה וביקורת אמנות

גילרמן עוסקת בכתיבת ביקורות אמנות בעיתונים כמו הארץ, מוסף כלכליסט וידיעות אחרונות. בין השנים 2006–2009 כתבה גילרמן את מדור "קיר אמן", במוסף גלריה של הארץ. היא משמשת כיועצת למגזין המקוון theartlab, וכן כעורכת המגזין המקוון "בסיס לאמנות ותרבות".
ביוגרפיה > מיזם אמנות

בשנים 2013–2019 ייסדה וניהלה את ׳ויטרינה׳, מיזם שמטרתו ייצור ומכירת אמנות ישראלית עכשווית במחירים נגישים לקהל הרחב. יצירות של ויטרינה נמכרו במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, במוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון ארץ ישראל ובמוזיאון ישראל.
תערוכות יחיד

2003 - תערוכות יחיד במוזיאון חיפה לאמנות. אוצרת יהודית מצקל.
2003 - תערוכת יחיד במוזיאון הרצליה. אוצרת דליה לוין.
תערוכות קבוצתיות

2004 - תערוכות וידאו בגלריה רוזנפלד ובגלריה שלוש, בתל אביב.
2005 - "מה את שותקת?", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית. אוצרת מיכל היימן.
2006 - תערוכה קבוצתית בגלריית המדרשה הירקון 19 בבית ברל.
2008 - "פרט", גלריה שלוש, תל אביב.
2010 - "געגוע", בית בנמל, נמל תל אביב.
2011 - ”סובנירים", מוזיאון מגדל דוד, ירושלים. אוצר מיכאל קסוס גדליוביץ׳.
2014 - "מדבר בעד עצמו", תערוכה קבוצתית בגלריה בשנקר.
2015 - "בסיס ובניין על", בסיס לאמנות ותרבות. אוצרת שלומית ברויר.
2016 - "הקראפט החדש", גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון. אוצרת יעל ואן האסן.
תערוכות נבחרות שאצרה

2005 - 'על העיוורון' במרכז לאמנות דיגיטלית, חולון.
2009 - תערוכת צילומי העיתונות "עדות מקומית", מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
2012 - 'א"ש לילה', במשותף עם גילת נדיבי. תערוכה קבוצתית שהתקיימה בסמטאות יפו העתיקה במסגרת אירועי שנת האמנות של עיריית תל אביב.
2012 - 'החשוד המיידי', יגיל נטע בגלריה פלורנטין 45, תל אביב.
2012 - התערוכה הקבוצתית 'עובדים זרים', האנגר 2, נמל תל אביב.
2013 - 'חדר ונוף', נטלי שפירא, גלריה נלי אמן.
2013 - המיצב 'נעליים שחורות' של רוית מישלי, בית בנמל, נמל תל אביב.
2014 - 'בחזרה לאפריקה' של זויה צ'רקסקי, בית בנמל, נמל תל אביב.
2014 - 'שיעור פסנתר', איילת עמרני נבון, גלריה פלורנטין 45, תל אביב.
2015 - 'מעקב אחר הקו', יוכי שרם, בית האמנים, תל אביב.
2016 - 'הסוד שבניחוח', אודליה אלחנני, בית האמנים, תל אביב.
2018 - 'רקמה אנושית', יוכי שרם, במסגרת פרויקטים מיוחדים ביריד האמנות צבע טרי.
2019 - 'Skin', אריאלה ורטהיימר במסגרת תערוכות הלווין של הביאנלה בוונציה.
2019 - מלון אוטופיה, תערוכה קבוצתית במסגרת תערוכות הלווין של יריד האמנות צבע טרי.
2019 - הפרפורמנס ״מחיצה״ של האמנית מורן ויקטוריה סבג בשיתוף התזמורת הקאמרית הישראלית. מוזיאון תל אביב.
2020 - ״שבט בנימיני״, בית בנימיני. תערוכה קבוצתית העוסקת בשימוש בחימר באמנות העכשווית. משתתפים: סיגלית לנדאו, חן שיש, גבי קריכלי, רענן חרל״פ, יעל פרנק, רות פתיר, שחר יהלום, אלעד רוזן, אבי קרייצמן, ירון אתר.
2020 - ״נהדרת״, אורנה דגני. ״מבט נהדר״, שלומית גולדפינגר, בית האמנים בתל אביב.
2024 - ״הגוף הוא הצל של התנועה״, דאנה קופרלי לרנפלד, בית האמנים בתל אביב.
הערות שוליים

↑  רותם רוזנטל, עדות מקומית: כוונות טובות זו התחלה, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2009
↑  רעות ברנע, ניר הוד קטן הביתה, באתר כלכליסט, 4 בנובמבר 2014
↑  סובנירים, באתר מגדל דוד, ‏2011
↑  הדרה שפלן, סודות הרקמה, באתר ערב רב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310262005171
יואב קוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 ביוני 1953 (בן 71)
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  צלם
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 פרסים והוקרה:  • פרס אופיר - הצילום הטוב ביותר "החיים על פי אגפא" (1992) • פרס אופיר - הצילום הטוב ביותר "הירושה" (1993) • פרס הצטיינות מהאקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה  • פרס הצטיינות מפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה
יואב קוש (נולד ב-10 ביוני 1953) הוא צלם ישראלי.
ביוגרפיה

קוש נולד בראש פינה למשפחה של ניצולי שואה. במהלך ילדותו נדד עם משפחתו לצפת ולחיפה. הוא שירת בצבא בנח"ל. ב-1975 החל ללמוד בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו התמקצע בצילום קולנוע, והחל לעבוד כעוזר צלם בהפקות התיעודיות של חברת "סרטי קסטל".
עבודתו כצלם

"חייך אכלת אותה" (1980)
"סיפור אינטימי" (1981)
"האיש שבא לקחת" (1982)
"הפנימייה" (1983)
"בחינת בגרות" (1983)
"כאסח" (1984)
"קוקו בן 19" (1985)
"כפפות" (1986)
"מלכת הכיתה" (1986)
"אוונטי פופולו" (1986)
"בר 51" (1986)
"חיוך הגדי" (1986)
"נאדיה" (1986)
"יהושע יהושע" (1988)
"בצילו של הלם קרב" (1988)
"מצלמה בלי בושה" (1988)
"אלף נשותיו של נפתלי סימן טוב" (1989)
"רסיסים" (1989)
"שורו" (1990)
"אבא גנוב 3" (1991)
"בחסדי הטבע" (1991)
"זמן הגמל" (1991)
"החיים על פי אגפא" (1992)
"טיפת מזל" (1992)
"ללקק ת'תות" (1992)
"הירושה" (1993)
"תל קציר 93" (1993)
"הגמל המעופף" (1994)
"איה: אוטוביוגרפיה דמיונית" (1994)
"פאפא" (1994)
"אחרי החגים" (1994)
"חולה אהבה בשיכון ג'" (1995)
"כסף קטלני" (1996–1999)
"הבחור של שולי" (1997)
"חתולות הרעם" (1998)
"אהבה ממבט שני" (1998)
"ספי" (1998–1999)
"חובו של אהרון כהן" (1999)
"הבורגנים" (2000–2004)
"אסקימו לימון: החגיגה נמשכת" (2001)
"חיים זה חיים" (2003)
"משחק מלוכלך" (2005)
"מה אתה סח" (2005)
"אדמה משוגעת" (2006)
"הימנית האחרונה של מקס בר" (2006)
"לא הבטחתי לך" (2006–2008)
"רחמים" (2007)
"יובל המבולבל - טוב לצחוק" (2007)
"ריטה שם זמני" (2007)
"המקום" (2008)
"הטלפון" (2009)
"מאיה" (2010)
"בקרוב אהבה" (2011)
"סוד הרצח של רוז" (2011)
"בני דודים לנשק" (2011)
"רימון הזהב" (2013)
"הצוק שלי" (2014)
"הדרך לאן" (2017)
"אלסקה" (2018)
"אויבת יקרה שלי" (2020)
"הילה" (2023)
תפקידים נוספים

ב-2015 היה אחראי על ייעוץ אומנותי של הסרט "פלאפל אטומי". באותה השנה גם התראיין בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי" ששודרה בערוץ הראשון.
פרסים והוקרה

פרס אופיר - הצילום הטוב ביותר "החיים על פי אגפא" (1992).
פרס אופיר - הצילום הטוב ביותר "הירושה" (1993).
בנוסף לפרסים האלו הוא זכה גם בפרסי הצטיינות מהאקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, ומפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
הערות שוליים

1 2  מאגר העדויות של הקולנוע הישראלי, באתר www.ictd.co.il
1 2 3  יואב קוש, באתר www.ishim.co.il
↑  יואב קוש, באתר www.ariel.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304787905171