stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיסי (כדורגלנית)
חייה

סיסי נולדה ב-1967 בעיר אספלנדה, שבמדינת באהיה, ברזיל. כבר בגיל שש היא החלה לשחק כדורגל, בצוותא עם אביה ואחיה הגדול, פאולו. כשהייתה בת 14, עזבה סיסי את ביתה ועברה לסלבדור, על מנת שתוכל לשחק בצורה מקצוענית. שנתיים לאחר מכן, כשהיא בת 16 בלבד, ערכה סיסי את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ברזיל.
ב-1988, היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שהשתתף בטורניר ההכנה של פיפ"א לקראת גביע העולם 1991. טורניר ההכנה נערך בסין, והנבחרת הברזילאית סיימה במקום השלישי לאחר הפסד בחצי הגמר לנורווגיה. שלוש שנים לאחר מכן, היא לא הייתה יכולה להשתתף בגביע העולם הראשון לנשים, משום שלא שוחררה על ידי קבוצתה.
בגביע העולם הבא שנערך, ב-1995 בשוודיה, סיסי כבר הייתה חלק מהסגל. בטורניר עצמו, לא הצליחו הברזילאיות לעבור את שלב הבתים, לאחר שסיימו עם 3 נקודות בלבד. שנה לאחר מכן, היא זכתה באליפות ברזיל עם "סאאד אספורטה קלאב" - הקבוצה הברזילאית הראשונה ששילמה משכורות לנשים. באותה שנה, נערך בפעם הראשונה טורניר הכדורגל האולימפי לנשים, וסיסי נבחרה לסגל הברזילאי. היא כבשה שער אחד נגד גרמניה בשלב הבתים, אך הברזילאיות פספסו את המדליות וסיימו במקום הרביעי.
בגביע העולם שנערך בארצות הברית ב-1999, הגיעה סיסי לרגע השיא בקריירה המקצוענית שלה. את שלב הבתים של הטורניר סיימה ברזיל במקום הראשון, כשבמהלכו כובשת סיסי שישה שערים. ברבע הגמר ניצחו הברזילאיות 3-4 את ניגריה, משער זהב של סיסי בדקה ה-104. במשחק חצי הגמר, נוצחה ברזיל 2-0 על ידי האמריקאיות, שבסופו של דבר גם זכו בתואר. סיסי סיימה כמלכת השערים של הטורניר (בצוותא עם סון ון הסינית), וקטפה גם את פרס כדור הכסף, המוענק לשחקנית השנייה בטיבה במונדיאל.
שנה אחר כך, סיימה ברזיל שוב במקום הרביעי בטורניר הכדורגל האולימפי, בדיוק כמו באטלנטה 1996. היה זה הטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה של סיסי, שב-12 שנים בנבחרת ברזיל, היא כבשה 30 שערים.
בשנת 2001, הוקמה ליגת ה-WUSA, שהייתה לליגת כדורגל הנשים המקצוענית הראשונה בארצות הברית. סיסי הצטרפה לקבוצת ביי אריאה סייבר'רייס, וכבר בעונה הראשונה זכתה עם הקבוצה באליפות. בנוסף, היא הייתה מלכת הבישולים של הליגה, בצוותא עם קריסטין לילי (10 בישולים). היא שיחקה בקבוצה במשך כל שלוש העונות שבהן הייתה קיימת הליגה, ולאחר מכן עברה לקליפורניה סטורם מליגת ה-WPSL. בשנת 2005, היא הגיעה עם קליפורניה עד לגמר האליפות, אך הקבוצה הפסידה. למרות ההפסד בגמר, זכתה סיסי בתואר ה-MVP של הליגה.
ב-2009, עם הקמת ליגת ה-WPS, מונתה סיסי למשרת עוזרת המאמן בקבוצת גולד פרייד. במהלך העונה, הודיעה סיסי שהיא חוזרת לשחק, ובכך הייתה לכדורגלנית המבוגרת ביותר בליגה. היא ערכה שלושה משחקים במסגרת הליגה, כשבמקביל היא המשיכה לתפקד כעוזרת המאמן. לאחר עונה זו, פרשה סיסי ממשחק פעיל. בהמשך הקריירה שלה כמאמנת, אימנה סיסי במספר קבוצות תיכונים ומכללות בארצות הברית.
סיסי (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ארנסט מרישקה 
 הופק בידי:  קרל ארליך
 תסריט:  ארנסט מרישקה 
 עריכה:  Alfred Srp 
 שחקנים ראשיים:  רומי שניידר קרלהיינץ בוהם וילמה דגישר מגדה שניידר גוסטב קנות' אוטה פרנץ
 מוזיקה:  אנטון פרופס
 צילום:  ברונו מונדי 
 מדינה:  אוסטריה 
 חברה מפיצה:  אולפני ארמה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בדצמבר 1955
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט רומנטי 
 סרט הבא:  סיסי הקיסרית הצעירה
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיסי (בגרמנית: Sissi) הוא סרט אוסטרי העוסק בסיפורה של אליזבת, נסיכת בוואריה הידועה בכינוי "סיסי". הסרט בוים בידי ארנסט מרישקה עם רומי שניידר בתפקיד הראשי. אמה של שניידר, מגדה שניידר, גילמה בסרט את אמה של סיסי. הסרט הוא הראשון מתוך טרילוגיית סרטים של מרישקה העוסקים בסיסי. השניים הבאים בסדרה הם: "סיסי הקיסרית הצעירה" ו"גורלה של מלכה".
הסרט נחשב לאחד מהסרטים דוברי הגרמנית המצליחים ביותר, והקים לתחייה את "מיתוס סיסי". הוא גם נחשב לפריצת הדרך של רומי שניידר. אף על פי ששיחקה במהלך הקריירה שלה בעוד עשרות סרטים שזכו להצלחה, חלקם בתפקידים בעלי אופי שונה לחלוטין מתפקידה כסיסי, דבקה בשניידר דמות זאת עד מותה. למרות רצונה המוצהר להתרחק מדמותה ותדמיתה של הנסיכה, היא מילאה שוב את דמותה של סיסי בסרטו של לוקינו ויסקונטי "לודוויג" (1972).
עלילה

אליזבת, נסיכת בוואריה (רומי שניידר), היא בתם השנייה של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה (גוסטב קנות') ולודוביקה, נסיכת בוואריה (מגדה שניידר). היא מכונה בפי כל "סיסי". היא חווה ילדות מאושרת בטירת פוסנהופן יחד עם שבעת אחיה ואחיותיה, וגדלה להיות ילדה אוהבת טבע, חסרת דאגות ואימפולסיבית. מוצאה האצילי אינו מכביד עליה כלל. דודתה, סופי, נסיכת בוואריה (וילמה דגישר) מחליטה לשדך את בנה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה (קרלהיינץ בוהם) הצעיר, עם אחותה הגדולה של סיסי, הלנה (אוטה פרנץ) המכונה "ננה". לודוביקה וננה מסכימות להצעה בהתלהבות, למרות שטרם פגשו את פרנץ. פרנץ עצמו אינו מתלהב מהרעיון, אולם אינו מעז להמרות את פיה של אמו.
לודוביקה מחליטה שסיסי בת ה-16 תתלווה אליה ואל ננה בפגישה הראשונה עם פרנץ. עם זאת, היא אינה מספרת לסיסי על מטרתה של הנסיעה, ואוסרת עליה להשתתף באירועים שבהם תשתתף דודתה, בשל מזגה הפזיז. סיסי יוצאת לדיג, ופוגשת במקרה את פרנץ שנמצא גם הוא בדרכו לפגישה עם ננה. פרנץ מזמין את סיסי לטיול קצר, לא מודע לכך שהיא בת דודתו. סיסי מצדה לא חושפת את זהותה (וקצין המשמר החושם בֶּקל משתכנע שהיא מתנקשת ויוזם מצוד אחריה). במהלך הטיול, סיסי מתאהבת בו, והוא מזמין אותה לציד למחרת. במהלך הציד, סיסי עדיין אינה חושפת את זהותה, אולם לומדת מפרנץ על נישואיו הקרבים לננה. פרנץ מודה שהוא לא חש שום רגש כלפי ננה, ומצהיר שהוא מקנא באיש שיינשא לסיסי. עם שמיעת ההצהרה, סיסי נקרעת בין נאמנותה לננה לבין אהבתה לפרנץ, ונמלטת מהאזור בלי שום הסבר.
למזלה, סיסי אינה חייבת להשתתף במסיבת יום ההולדת של פרנץ באותו הערב, אולם היא מוזמנת אליה בידי אחיו הצעיר, קרל לודוויג (פטר ווק). במהלך המסיבה, פרנץ רואה את סיסי ומבין מי היא באמת, הוא מנסה להתוודות בפניה על אהבתו, אולם היא דוחה אותו כדי לא לפגוע בננה. מבלי להתייעץ באיש, פרנץ מודיע באופן פומבי על אירוסיו לסיסי. סיסי עצמה נכנסת להלם, ולא מסוגלת להתנגד. ננה עוזבת את המסיבה בוכה. אמו של פרנץ גם כן מתנגדת לבחירתו של בנה. סיסי ואמה חוזרות לפוסנהופן וההכנות לחתונה מתחילות. סיסי אינה נרגשת מכך כלל, שכן ננה נעלמה לתקופה לא-מוגבלת. עם זאת, היא מופיעה לפתע עם בן זוג חדש, וסולחת לסיסי. היא נותנת את ברכתה לנישואים, וסיסי נוסעת לווינה על גבי ספינת הקיטור "פרנץ יוזף", כאשר המונים באים להיפרד ממנה מנופפים בדגלי אוסטריה. היא נישאת לפרנץ בטקס מפואר בכנסייה האוגוסטינית.
סטארי ראס

החלל הפנימי בכנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים
סטארי ראס (בסרבית: Стари Рас או Stari Ras - "ראס העתיקה"), שנודעה בעבר כ"ראס" בלבד, הייתה אחת מבירותיה של ממלכת ראשקה (Raška או Рашка) הסרבית שהתקיימה במערבו של חבל הבלקן במהלך ימי הביניים. מהעיר עצמה, ששכנה על גבעה, נותרו שרידים בלבד, ואלה שוכנים כשבעה ק"מ מערבית לעיר נובי פאזאר (Novi Pazar או Нови Пазар) במחוז ראשקה בדרום-מערב סרביה. מאידך כנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים ומנזר ג'ורג'ווי סטופובי שבסביבת העיר השתמרו היטב. בשנת 1979 הוכרזה סטארי ראס, יחד עם מנזר סופוצ'אני הסמוך, כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

העיר נוסדה במאה ה-9 או במאה ה-10 במרכזה של ממלכת ראשקה שנוצרה החל במאה ה-7. ייתכן כי המקור לשמה הוא במילה הלטינית "Ardere", שמשמעותה "לנצוץ" או "לבעור", ובמהלך השנים השם השתבש. ההיסטוריון הביזנטי בן המאה ה-6 פרוקופיוס הזכיר את "ארסה" (Arsa) כמבצר שהיה אמור לקום על ידי קיסר האימפריה הביזנטית יוסטיניאנוס הראשון. ראס שכנה בצומת דרכים ומשך שנים רבות היא נחשבה לעיר החשובה בממלכה, אך במהלך המאה ה-13 נהרסה, ככל הנראה בידי המונגולים, וננטשה. בירת הממלכה החדשה נקבעה בסקופיה, כיום במקדוניה הצפונית.
אתרי העיר > כנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים

כנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים (Црква светих Апостола Петра и Павла у Расу) והנקרופוליס שלידה, שוכנים בקצה הצפון-מזרחי של נובי פזאר, כ-2.5 ק"מ ממרכז העיר (43°09′56″N 20°31′34″E﻿ / ﻿43.16556°N 20.52611°E﻿ / 43.16556; 20.52611). היא נחשבת לאחד ממבני הדת העתיקים בסרביה, ונזכרה כמקום מושבו של בישוף כבר במאה ה-10. הנסיך הגדול, או ז'ופאן (župan) סטפן נמאניה (Стефан Немања) הוטבל בה במאה ה-12, כאן הכריז על האמונה הבוגומילית ככפירה, ובה העביר את המלוכה לבנו.
הכנסייה הוקמה במקום בו ניצבה בזיליקה נוצרית קודמת, וצורתה החיצונית היא כשל רוטונדה שממנה בולט אפסיס. עם זאת פנים הכנסייה שונה והיא מעוצבת בצורת חלל מרכזי נושא כיפה, שסביבו ארבע נישות חצי עגולות המסודרות בצורת עלה. אגף לא סימטרי התווסף למבנה מצידו המערבי והצפוני, ובו נמצא בית המקהלה המוגבה מעט. הכנסייה נבנתה משברי אבנים וקירותיה נעדרי עיטורים, למעט נישות המעטרות את הכיפה מבחוץ. סביב הכנסייה שוכן בית קברות מהמאה ה-18 ומהמאה ה-19, וסמוך לה ניצב מגדל פעמונים.
אתרי העיר > מנזר ג'ורג'ווי סטופובי

מנזר ג'ורג'ווי סטופובי (Ђурђеви ступови - "עמודי גאורגיוס") ממוקם על גבעה בלב חורשה, כ-3 ק"מ צפונית לנובי פזאר (43°09′59″N 20°29′54″E﻿ / ﻿43.16639°N 20.49833°E﻿ / 43.16639; 20.49833). המתחם כולל את כנסיית גאורגיוס הקדוש, חדר אוכל, אגף מגורים לנזירים, באר ומכלים לאגירת מים, וכן חומה הקפית שבה קבוע מגדל הכניסה. המנזר הוקם בין השנים 1168-1172, ובשנים 1282-1283 הפך מגדל הכנסייה לקפלה בה נטמון המלך הסרבי סטפן דראגוטין. המקום נחקר ושופץ בין השנים 1960-1982.
הכנסייה עצמה נבנתה בסגנון רומנסקי, ככל הנראה על ידי אדריכלים מערביים, אך הפקסקאות שבתוכה, חלקם במצב של הרס, ביזנטיים בסגנון קומנני. חלק מהפרסקות הועברו אל המוזיאון הלאומי בבלגרד. במבנה ספינה בודדת ובחזיתה נרתקס שמשני צדדיו ניצבו בעבר שני מגדלי פעמונים. שתי קפלות צדדיות קורנות מאולם הכנסייה המרכזי לכיוון צפון ולכיוון דרום, ובצידה המזרחי שלושה אפסיסים, שהאמצעי שבהם גדול משני האחרים.
עוד כוללת ההכרזה את מצודת גרדינה (Gradina) שניצבה בעיר ראס עצמה.
גלריה

כנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים והנקרופוליס
הכיפה בכנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים
מגדל הפעמונים והנקרופוליס בכנסיית השליחים פטרוס ופאולוס הקדושים
מפת מנזר ג'ורג'ווי סטופובי
פרסקאות במנזר ג'ורג'ווי סטופובי
ראו גם

סופוצ'אני
הערות שוליים

↑  The Stari Ras and Sopoćani monument area
↑  Architecture in medieval Serbia
↑  Stari Ras e Sopocani - PRESENTAZIONE
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ge259399 
חצר מנזר ג'ורג'ווי סטופובי
סטנלת קליימן

| סטנלת קליימן |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: דולפיניים
סוג:: סטנלה
מין:: סטנלת קליימן
שם מדעי
 Stenella clymene ‏גריי, 1846
תחום תפוצה


סטנלת קליימן (שם מדעי: Stenella clymene) הוא מין של דולפין מהסוג סטנלה החי במרכז האוקיינוס האטלנטי. מין זה התגלה בשנת 1846 ונחשב לתת-מין של סטנלה ארוכת-חרטום ובהמשך לתת-מין של סטנלה מפוספסת, עד שהפך עצמאי בניתוחי DNA התגלה זה הוא תוצר של כלאיים בין סטנלה ארוכת-חרטום וסטנלה מפוספסת אשר קרו לפני כ-5000 שנה מאז סטנלת קליימן נהייתה עצמאי בעקבות הפוריות של בני הכלאיים והתפתחה עצמאי.
מאפיינים

אורכה של הסטנלה הוא 2.2 מטרים בממוצע ומשקלה 75-80 קילוגרמים. הם בעלי חרטום מוארך ביחס לשאר הדולפינים ובעלי אזור לבן בשליש התחתון שלהם, אפור בהיר בשליש האמצעי שלהם וכן לאורך החרטום ולצד העין הקטנה ושליש אפור כהה מלמעלה.
תפוצת הסטנלה בטבע הוא באוקיינוס האטלנטי הרחק מהחופים. הם חיים באזורים הטרופיים והממוזגים מניו ג'רזי עד ריו דה ז'ניירו במערב התפוצה וממרוקו עד אנגולה במזרח התפוצה. הם נצפו גם במפרץ מקסיקו אך לא בים התיכון.
הוא צולל עד עומק 100 מטר, לאורך השכבות העליונות של האוקיינוס ושם מחפש בקבוצות גדולות את טרפו הכולל להקות דיונונים ודגים. הם פעילים ביום ובלילה.
הם חיים בחבורות גדולות ומלוכדות העוזרות אחד לשני ומטפלים גם בצעירים.
דולפינים אלה יודעים לזנק מעל פני המים ולפתל את גופם בצורה מיוחדת.
הערות שוליים

↑  סטנלת קליימן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| דולפיניים |
| --- | --- | --- |
| לווייתן דלוע-ראש (סוג ומין יחיד) | לווייתן דלוע-ראש |     |
| קטלן (סוג ומין יחיד) | קטלן |     |
| קטלן גמדי (סוג ומין יחיד) | קטלן גמדי |     |
| עבשן קטלני (סוג ומין יחיד) | עבשן קטלני |     |
| נתב | נתב גדול-סנפיר • נתב קטן-סנפיר |     |
| דולפין מצוי | דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפין מצוי ארוך-חוטם |     |
| דולפין לווייתני | דולפין לווייתני צפוני • דולפין לווייתני דרומי |     |
| דולפין הנהרות | טוקוקסי • דולפין גיאנה |     |
| סוסא | סוסא גיבן • סוסא הודי • סוסא אטלנטי • סוסא אוסטרלי |     |
| סטנלה | סטנלה מפוספסת • סטנלה ארוכת-חרטום • סטנלת קליימן • סטנלה פאנטרופית • סטנלה אטלנטית |     |
| דולפין תלום-שן (סוג ומין יחיד) | דולפין תלום-שן |  |
| דולפינן | דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • דולפינן אוסטרלי |  |
| דולפין קטן | דולפין צ'יליאני • דולפין דרום-אפריקאי • דולפין לבן-ראש • דולפין קומרסון |  |
| גרמפוס אפור (סוג ומין יחיד) | גרמפוס אפור |  |
| דולפין פראסר (סוג ומין יחיד) | דולפין פראסר |  |
| דולפין בקבוקי | דולפין פסיפי לבן-צד • דולפין מזנק • דולפין וילסון • דולפין שחור-סנטר • דולפין לבן-גב • דולפין אטלנטי לבן-צד |  |
| דולפין סלוד-סנפיר | דולפין איראוואדי • דולפין סלוד-סנפיר אוסטרלי |  |
ניפוץ

ערך זה עוסק בתהליך מכני. אם התכוונתם לניפוץ (דטונציה), ראו .
מכונת ניפוץ מהמאה ה-19
מכונת ניפוץ מודרנית בשטלנד
מנפץ כותנה יהודי בירושלים בציורו של הארי פן ("ארץ ישראל הציורית", כרך ראשון, 1881)
מסרקות ברזל וגליל הסיבים שנוצר באמצעותן
תרשים של מכונת ניפוץ
נִפּוּץ, או קֵרוּד, הוא תהליך מכני בתעשיית הטקסטיל שבו מופרדות קבוצות לא מסודרות של סיבים המעורבבים זה בזה, ומסודרות לגליל או לסרט או סרטים של קבוצות סיבים המקבילים זה לזה. הסיבים המסודרים יכולים עתה לעבור לתהליך העיבוד הבא שהוא ייחודי לסוג המוצר הסופי: יצירת שכבת חומר מילוי, טוויית חוטים, או ייצור לבד. תהליך הניפוץ מאפשר גם ערבוב סוגי סיבים שונים וערבוב סיבים בעלי צבעים שונים בתהליך הייצור. בעת הערבוב, יוצר תהליך הניפוץ תערובת הומוגנית של הסיבים והצבעים השונים.
ניפוץ היא אחת מל"ט מלאכות שבת המכונה מלאכת מנפץ.
כלי ניפוץ

במיכון המודרני המיועד לניפוץ כותנה (בהבדל מניפוט כותנה אשר מפריד את גרעין הכותנה מהסיבים שעוטפים אותו) או צמר קיימות מערכות המתוכננות לפלוט חלקים אורגניים המזהמים את הסיבים אל מחוץ לתהליך הייצור.
המשותף לכל כלי הקירוד, ידניים ומכניים, הוא משטח הקירוד. בסיסו של משטח הקירוד עשוי מגומי מוצק ובו מסודרות ומקובעות סיכות או מסרקות ברזל. צורת הסיכות, אורכן, הזווית בהן הן מקובעות והמרווחים ביניהן נקבעים על ידי מתכנן כלי הקירוד בהתאם לסוג החומר המעובד ובהתאם למיקום משטח הקירוד במערך הקירוד הכללי.
כלי ניפוץ > מסרקות ברזל

עד המצאת מכונות הניפוץ כמו המבטשה במאה ה-18, התבצעה מלאכה זו באופן ידני על ידי מסרקות ברזל. בדרך כלל נחשב סוג עיסוק זה כמלאכה שעוסקות בה נשים. בדרך כלל מסרקות הברזל הן בעלות צורה ריבועית או מלבנית ומוחזקות באמצעות ידית. גודל משטח הקירוד במסרקות הברזל הוא מ-5X5 ס"מ ועד 10X20 ס"מ. משטח הקירוד יכול להיות שטוח או קמור.
ניפוץ קבוצות סיבי הצמר, או הכותנה, מתבצע על ידי עבודה עם שני מסרקות ברזל שמשטחי הקירוד שלהם פונים זה מול זה, כשכל פעם מועברים הסיבים למסרקה השנייה, עד אשר הם ישרים ומקבילים אחד לשני. בסיום תהליך הניפוץ מוסרים הסיבים מהמסרקה ומגולגלים לגליל אוורירי של סיבים המשמש לטוויית החוט.
כלי ניפוץ > מסרקות ברזל > כשיטת עינויים

מסרקות ברזל, ששימשו בעבודת הניפוץ, היו ידועות גם ככלים ששימשו לעינויים בדרך של העברת המסרקות על גופו של הקורבן. בין היתר, ידוע כי הרוגי מלכות כמו רבי עקיבא נאלצו לעבור סוג עינויים זה. לעיתים משמש הביטוי "חקירה במסרקות ברזל" בעברית לתיאור חקירה צולבת או פוגענית במיוחד.[דרוש מקור]
כלי ניפוץ > ניפוץ ממוכן

בתהליך הניפוץ הממוכן קיים תוף מרכזי מסתובב, המשמש כמשטח קירוד, וסביבו מסתובבים גלילים בעלי משטח קירוד המעלים את הסיבים מהתוף ומחזירים אותו אליו. גלילים אלו הם בעלי קטרים שונים ובעלי תפקידים שונים. משטח הקירוד גם בתוף הגדול וגם בגלילים שסביבו עשוי מסרט דק ארוך ומשונן (בדמיון מסוים לסרט של משור מכני בנגריות). ציפוי הגלילים בסרט זה (הנקרא גרניטורה בלעז) נעשה על ידי ליפוף הגליל.
הערות שוליים

↑  מתוך מילון האקדמיה ללשון העברית, טקסטילים: אריגה (תשס"ב), 2002; כמו כן, ניתן לחפש את המונחים באתר המונחים של האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283477705171  BnF: cb16165565k (data)  KulturNav: 22d3aa5b-9fb8-460f-ba73-2495d32eb2a6  LCCN: sh85020200  LNB: 000324613
ספריי (ספינה)

הספריי (באנגלית: Spray) הייתה ספינה חד-תורנית באורך 12 מטרים לשליית צדפות, שג'ושוע סלוקום בנה מחדש והפליג בה לבדו להקפת כדור הארץ, מסע היחיד הראשון מסוגו. ה"ספריי" אבדה עם קפטן סלוקום על סיפונה ב-14 בנובמבר 1909 או אחריו, אחרי שיצאה מוויניארד הייבן, מסצ'וסטס  בכיוון דרום אמריקה.
היסטוריה

בשנת 1892 הציע חבר, רב החובל אבן פירס, לסלוקום אונייה, ש"זקוקה לקצת תיקונים". סלוקום נסע לפיירהייבן, מסצ'וסטס לגלות, שה"אונייה" שמדובר בה היא ספינה שולת-צדפות דו-תורנית, ישנה ונרקבת בשם "ספריי" ("קצף-ים"), שעמדה זקופה בתוך שדה. על אף השיפוצים המקיפים שערך לספינה, שמר סלוקום על השם "ספריי" באמרו, "יש חוק במרשם של "לוידס", שה"ג'יין", כמוה כספינת תסאוס, גם לאחר שתוקנה עד להיותה חדשה לגמרי, עודנה "ג'יין".
ימי ה"ספריי" כספינת דייגים, מן הסתם כשולת-צדפות במפרץ צ'ספיק, הסתיימו ב-1885, והיא הייתה שבר-כלי, גרוטה מתפוררת לאיטה בתוך  
עריסת-ספינה מאולתרת באחו סמוך לים בפוברטי פוינט בפיירהייבן, מסצ'וסטס, כשקפטן אבן פירס, בן העיירה, הציע אותה במתנה לג'ושוע סלוקום. סלוקום בא למקום להסתכל ב"ספריי" במקום שם רבצה למעצבה, ולקח על עצמו לתקן ולשפץ אותה כליל, עבודה שנמשכה שלושה-עשר חודשים. החומרים ששימשו לתיקונים עלו $553.62 (בסביבות $16,100 במונחי 2015).
אחרי ההפלגה סביב העולם בשנת 1895, קוצר המנור לאחר שנשבר ובשנת 1896, בבואנוס איירס, קיצר סלוקום את גובה התורן ב-2.10 ואת אורך מוט החרטום ב-1.5. בפורט אנגוסטו, מצר מגלן, שונתה הספינה למפרשית דו-תורנית בהוספת מפרש קדמי. בשנת 1901 הוצגה ה"ספריי" כאטרקציה בתערוכה הכל-אמריקאית בבאפאלו, מדינת ניו יורק.
תכונותיה הייחודיות של ה"ספריי"

מאפייניה של ה"ספריי" תרמו ליכולת השיוט שלה בים בפתוח ועלו בחשיבותם, לדעת סלוקום, על מאפיינים של ספינות תענוגות. תכונתה החשובה ביותר הייתה יכולתה לשוט לפני הרוח תחת מפרשי הקבע הקדמי והאחורי, כשההגה קשור ומקובע במקום, ולהתמיד בנתיב אחד במשך שעות או ימים רצופים. אלמלא הצטיינה בכך, לא היה סלוקום יכול להוציא לפועל את תוכניתו לשייט סולו סביב העולם.
הערות שוליים

↑  Joshua Slocum and His Travels ג'ושוע סלוקום ומסעותיו, אגודת ג'ושוע סלוקום הבינלאומית
↑  Joshua Slocum, "Sailing Alone Around the World"' The Century Company, 1919, p. 127
סטוויסקי

| --- | --- |
סמל סטוויסקיסמל סטוויסקי

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פודלסיה פודלסיה
 מחוז:  קולנו
 שטח:  13.28 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,095 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  53°22′47″N 22°09′18″E﻿ / ﻿53.37975°N 22.154944444444°E﻿ / 53.37975; 22.154944444444 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.stawiski.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסטוויסקי(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסטוויסקי(למפת פרובינציית פודלסיה רגילה) ביאליסטוק סובאלק לומז'ה אוגוסטוב ביילסק פודלסקי  רוסיה - קלינינגרד  לו. ורמיה-מזוריה בלארוס ליטא מזוביהסטוויסקי(למפת פרובינציית פודלסיה מוגדלת) ביאליסטוק סובאלק לומז'ה אוגוסטוב ביילסק פודלסקי  רוסיה - קלינינגרד  לובלין ורמיה-מזוריה בלארוס ליטא מזוביהסטוויסקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סטוויסקי (בפולנית: Stawiski; ביידיש ובעברית: סטאוויסק, סטביסק) היא עיירה במחוז קולנו שבפרובינציית פודלסיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

סטוויסקי נזכרת מראשית המאה ה-15, עת הייתה בבעלות משפחות אצולה פולניות. בשנת 1688 הוענקו ליישוב זכויות עיר. זכויות אלה ניטלו מהיישוב בשנת 1870, בעקבות מרד ינואר, והושבו לו בשנת 1921 תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהדות סטוויסקי

קהילה יהודית מאורגנת ועצמאית התקיימה בעיירה מהמאה ה-17, ובשנת 1813 נחנך בה בית כנסת חדש. בראשית המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,554 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בה 1,920 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. בין רבני העיירה נודעו: הרב חיים אריה לייב מישקובסקי, שכונה על שם היישוב "ר' חיים לייב סטוויסקר", הרב אברהם יואל אבלסון הרב ראובן כץ והרב האחרון לפני המלחמה הרב נחמן שמואל וסרמן (אביו של הרב יצחק וסרמן).
בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב הועברה העיירה לשליטה סובייטית באוקטובר 1939. עם פרוץ מבצע ברברוסה, ב-22 ביוני 1941, נמלטו מהעיירה צעירים יהודים מזרחה, ורבים מהם נהרגו כתוצאה מהפצצות הגרמנים. עד לכניסת הגרמנים לעיירה פרעו הפולנים המקומיים ביהודי היישוב, ורצחו כמה מהם.
יהדות סטוויסקי > פוגרום סטוויסקי

עם כניסת הגרמנים לעיירה ב-27 ביוני 1941, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודיה. בשבוע הראשון של יולי 1941, ביום שכונה יום הדמים, הקצו הגרמנים לפולנים המקומיים ולאיכרי הסביבה 20 שעות לערוך פוגרום ביהודי היישוב. באותו יום רצחו הפולנים בנשק קר כ-300 יהודים מהעיירה בבתיהם, ובהם זקנים וילדים, תוך התעללות פומבית ביהודי העיירה בכיכר השוק בה. עדי ראייה לטבח דיווחו על מעשי זוועה שבוצעו ביהודים, ובהם ביתור בטניהן של נשים הרות וכריתת ראשי תינוקות.
את המעשים הללו צילמו הגרמנים, ולאחר מכן הציתו את בית הכנסת המקומי, והשליכו לתוכו את רב הקהילה, הרב נחמן שמואל וסרמן. באותם ימים ביצעו הפולנים פוגרומים אכזריים גם במספר יישובים סמוכים לסטוויסקי, ובהם ידוובנה, וונסוש ורדזילוב.
יהדות סטוויסקי > השמדת הקהילה

ב-15 באוגוסט 1941 פשטו על העיירה אנשי גסטאפו, ורצחו צעירים יהודים רבים ממנה בסמוך לכפר מנטוויצה, וכ-500 ילדים וזקנים יהודים ביער קישילניצה. לאחר האקציה, רוכזו כ-60 יהודים בעלי מקצוע ובני משפחותיהם שהושארו בעיירה בגטו בן כמה בתים שהוקם בה, אשר על יושביו הוטלו תשלומי כופר, והם הועסקו בעבודות כפייה. מעת לעת רצחו הפולנים יהודים מגטו זה.
ב-2 בנובמבר 1942 הועברו באלימות כל יושבי הגטו שבעיירה למחנה הריכוז בוגושה, בו מתו רבים מהם ברעב וממחלות. לאחר מכן, נערכה ביהודי המחנה סלקציה, בה נורו החולים, והיתר שולחו למחנות ההשמדה טרבלינקה ואושוויץ. יהודים בודדים מהעיירה שהצליחו להימלט מהאקציות הוסגרו לגרמנים בידי איכרי הסביבה.
מכ-2,000 יהודי העיירה שרדו את השואה בודדים, ואלו לא שבו להתגורר בה, לאחר שהותקפו עם שובם בידי פולנים לאומנים.
אחד השרידים  הבודדים מסטאוויסק היה הרב יצחק וסרמן מתלמידי החזו"א וראש ישיבת אהל יעקב בבני ברק- בנו של הרב נחמן שמואל וסרמן (הרב של סטאוויסק בזמן המלחמה ורבו האחרון של גטו לומזה), שנמלט ממנה עם כניסת הסובייטים לעיירה.
צילום של בית הכנסת הגדול של סטוויסקי.
סטנסמור דין

| --- | --- |

 לידה:  1866 גלאזגו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1944 (בגיל 78 בערך) 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של גלאזגו 
 בן או בת זוג:  Robert Macaulay Stevenson (1902–?) 
 
סטנסמור דין (באנגלית: Stansmore Dean;‏ 3 ביוני 1866 – 15 בדצמבר 1944) הייתה אמנית סקוטית הידועה בציורי השמן שלה. היא הייתה חברה בקבוצה של נשים אמניות ומעצבות הידועות בשם "בנות גלאזגו".
ביוגרפיה

סטנסמור ריצ'מונד לסלי דין נולדה בגלאזגו ב-3 ביוני 1866, הצעירה מבין ששת ילדיהם של ג'ין לסלי ואלכסנדר דוידסון דין (1814–1910). אביה היה אמן וחרט מאברדין שהיה שותף להקמת חברת הדפוס Gilmour and Dean Ltd בשנת 1846. היא למדה בבית הספר לאמנות של גלאזגו מ-1883 עד 1889, שם כללו בני דורה את בסי מקניקול וצ'ארלס רני מקינטוש. בשנת 1890 היא הייתה הסטודנטית הראשונה שזכתה במלגת הנסיעות של בית הספר, ובעזרתה נהגה לנסוע לפריז כדי ללמוד אצל גוסטב קורטואה באקדמיה קולרוסי.
דין הציגה לראשונה את עבודתה ב-1894 במכון גלאזגו והמשיכה להציג שם באופן קבוע עד 1910. היא גם הציגה בפייסלי, גלריית ווקר לאמנות בליברפול, באקדמיה המלכותית הסקוטית ופעמיים בחברה הבינלאומית בלונדון. ייתכן שעבודתה המוקדמת הושפעה מנשיאי האגודה ג'יימס מקניל ויסלר. בשנת 1899, ציורה "מהרהר" התקבל בסלון פריז. שם חשבו בטעות שהיא גבר בשל שמה הפרטי סטנסמור.
כשחזרה מלימודים מפריז פתחה דין סטודיו ב-1894 ברחוב ווסט ריג'נט, גלאזגו. היא בילתה בקביעות את חודשי הקיץ בצרפת ובהולנד ובזמן שהייתה במושבת האמנים בפולנדם יצרה רישומי שמן, רישומים ודיוקנאות של גברים ונשים בתלבושות מסורתיות. הציור שלה מ-1895, "ההולנדית המסורתית" מציג את התלבושת ההולנדית הייחודית וכובע תחרה עם קצוות.
ב-30 באפריל 1902 נישאה דין את האמן רוברט מקולי סטיבנסון והייתה אם חורגת לבתו ז'אן. הם גרו בביתו של סטיבנסון, ליד בארדואי לוך במילנגבי.
בשנת 1905 היא ציירה דיוקן של הסופר הסקוטי ניל מונרו, ציור שנמצא כעת בגלריה הלאומית הסקוטית לפורטרטים באדינבורו.
דין הייתה חברה במועדון האמנים של גלאזגו. היא נבחרה לפקח על השינויים במתחם המועדון בכיכר בלית'סווד והיא בחרה בצ'ארלס רני מקינטוש כמעצב. נשיא ומועצת המועדון לא הסכימו עם בחירתה של דין במקינטוש וכתוצאה מכך היא התפטרה מתפקידה במחאה.
בשנת 1910 עברו דין וסטיבנסון למונטריי-סור-מר בצרפת שם שהו עד 1926. במהלך מלחמת העולם הראשונה הם עזרו לצורכי החיילים כשעברו בעיירה בדרכם לחזית.
ב-1932 היא ובעלה עברו לקירקודברייטשייר שם עשתה שימוש באולפני גרינגייט של האמנית ג'סי מריון קינג.
הראייה של דין החלה להיחלש והיא ציירה בתדירות נמוכה יותר.
דין נפטרה בקאסל דאגלס, קירקודברייטשייר ב-15 בדצמבר 1944.
הערות שוליים

1 2  Tanner, Ailsa (2010). "Glasgow Girls". www.oxforddnb.com. Oxford University Press. Retrieved 5 March 2016.
↑  McEwan, Peter J. M. (2004). The dictionary of Scottish art and architecture. Ballater: Glengarden Press. p. 138.
↑  "GILMOUR & DEAN". www.eurostampa.com. Retrieved 5 March 2016.
↑  Strang, Alice, ed. (2015). Modern Scottish Women: painters and sculptors 1885–1965. Edinburgh: National Galleries of Scotland. pp. 100–101
1 2 3 4  Burkhauser, Jude, ed. (2001). Glasgow Girls: women in art and design, 1880–1920. Edinburgh: Canongate. pp. 207–209.
↑  Dean, Stansmore Richmond Leslie 1866–1944". Artist Biographies. 2014.
↑  "The Royal Scottish Academy exhibitions: fifth notice". The Scotsman. 4 March 1897. p. 6.
↑  Dean Stevenson, Stansmore. "Byway, Old Holland". Art UK. Art UK. Retrieved 5 March 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 134832 
סטנסמור דין, דיוקן ביתה החורגת ז'אן