stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדריק ולד
שר בממשלה

ב-1860, הוזמן ולד להצטרף לממשלתו של אדוארד סטפורד ולקחת על עצמו את האחריות על ענייני הילידים במקומו של ויליאם ריצ'מונד. במסגרת תפקידו זה היה על ולד להתמודד עם עימותים כמו מלחמת טראנאקי הראשונה. למרות שוולד סלד ממלחמות, והאמין שהמושל גריי טיפל במצב בצורה לא ראויה, הוא האמין בצורך לבסס את כוחה של הממשלה, ותיאר זאת כ"חובה כואבת". תפקידו של ולד הסתיים כאשר ממשלתו של סטפורד הובסה.
ב-1864 התפטרה ממשלתו של פרדריק ויטאקר עקב חיכוכים עם המושל. על הפרק עמדה השאלה מי צריך להיות זה שיממן את הכוחות הצבאיים הבריטים שהיו מוצבים בניו זילנד. ולד, בהאמינו שחוסר היעילות של הבריטים היא זאת שגרמה מלכתחילה לעימות עם המאורים, התנגד נחרצות לדרישותיו של גריי מהפרלמנט לממן את החזקת הכוחות. תחת זאת גרס ולד שהכוחות הצבאיים הבריטים צריכים להתפנות מניו זילנד ולהיות מוחלפים על ידי כוחות מקומיים.
ראש ממשלת ניו זילנד

הצלחתו של ולד כראש ממשלה לא הייתה מלאה. ב-1865 עברה בירת ניו זילנד כמתוכנן מאוקלנד לוולינגטון, והצעותיו לכינון יחסים עם המאורים התקבלו. יחד עם זאת, שני צעדים אלו עוררו מרירות. אנשי אוקלנד זעמו על העתקת עיר הבירה והמאורים זעמו על הפקעתם של קרקעות בשטח של 4,000 קמ"ר באזור ואיקטו. הצלחותיו האחרות של ולד, הנסיגה של הכוחות הבריטים מניו זילנד, היו גם הם שנויות במחלוקת וגרמו לעוינות כלפיו מצדו של המושל. בנוסף, מצבה הפיננסי של הממשלה היה לא יציב. קצת פחות משנה לאחר כינונה, התפטרה ממשלתו של ולד.
קריירה קולוניאלית

ב-1866 פרש ולד, שסבל מבריאות רופפת ומלחץ נפשי, מהחיים הפוליטיים ושב לאנגליה שנה לאחר מכן. לאחר שהוא חזר לאיתנו, הוא שב לחיים פעילים. ב-1869 הוא פרסם ספר על ניו זילנד ובמרץ אותה שנה הוא החל קריירה כמושל קולוניאלי כאשר התמנה לתפקיד מושל אוסטרליה המערבית.
קריירה קולוניאלית > מושל אוסטרליה המערבית

בספטמבר 1869 הגיע ולד לאוסטרליה המערבית. הוא מיד יצא לסדרה של סיורים ברחבי המושבה. במשך ששת החודשים הראשונים לכהונתו הוא גמא כ-1,900 ק"מ כשהוא רוכב על סוס. התרשמותו מבידודה של המושבה, הניעה אותו לדאוג לפיתוחה של רשת הטלגרף ולשיפורים בתחבורה. במרץ 1870 הוא שלח את ג'ון פורסט (לימים ראש הממשלה הראשון של אוסטרליה המערבית), לחקור את האפשרות של הקמתו של קו טלגרף בין אלבני לבין אדלייד. בסופו של דבר נסלל קו זהה ולאוסטרליה המערבית הייתה רשת קווי טלגרף באורך כולל של 1,400 ק"מ. ולד גם דאג להקמתו של שירות אוניות קיטור לאורך החופים והחל בהקמתה של רשת רכבות.
מבחינתו של ולד, מינויו כמושל היה מנדט להשגת שינויים חוקתיים דומים לאלה שהוא הצליח להשיג בניו זילנד. עם התלהבותו של המזכיר הקולוניאלי, פרדריק בארלי, הוא קידם את הקמתה של ממשלה ייצוגית. בהזדמנות הראשונה, הגיש ולד הצעת חוק שעל פיה נבחרו 12 חברים למועצה המחוקקת יחד עם שישה נציגים ממונים. הצעת החוק עברה בסופו של דבר ב-1 ביוני 1870. בארלי החל אז לפעול להקמתה של ממשלה וב-1874 אישרה זאת המועצה המחוקקת. למרות שוולד היה סבור שאוסטרליה המערבית עדיין לא הייתה בשלה להקמתה של ממשלה עצמאית, הוא שלח את הבקשה למשרד המושבות בלונדון. משרד המושבות התנגד מאוד להצעה ומתח ביקורת על ולד על כך שאפשר את הגשת ההצעה. ב-1874 נסע ולד לניו זילנד בענייני עסקיו ולאחר שובו הוא הועבר להיות מושל טסמניה ונושא הממשל העצמי באוסטרליה המערבית נגנז עד 1890.
קריירה קולוניאלית > מושל טסמניה

ולד כיהן כמושל טסמניה בין השנים 1875–1880. הוא מצא שתפקיד זה דורש ממנו הרבה פחות מתפקידו הקודם, שכן לטסמניה כבר היה ממשל עצמי וכל מה שנותר לו היה לשבת בראש ישיבות המועצה המחוקקת.
קריירה קולוניאלית > מושל מושבות המצרים

בין השנים 1880–1887 כיהן ולד כמושל מושבות המצרים, שכללו את מלאקה, פננג וסינגפור. ב-1880 הוא הגיע למושבה והחל לגלות עניין אישי בפיתוחן של המדינות המלאיות. באמצע שנת 1881 הוא ערך ביקור בעיר טאיפינג שבמדינת פרק. הוא מצא ש"ההכנסות הולכות וגדלות והמצב בכללותו מצוין... אך העבודות הציבוריות, סלילת הכבישים, ופיתוח תעשיות נוספות מעבר לכריית בדיל, הם צורך חיוני ביותר". כמו כן הוא דיווח על הצורך בפיתוח אספקת המים לעיר, בסלילת כבישים ומסילות ברזל שיקשרו את העיר לנמל (שמאוחר יותר נקרא על שמו "פורט ולד"). הוא דיווח שהעיר השתקמה מאז השריפה שהשתוללה בה שנה קודם לכן, שנסללו רחובות חדשים ורחבים ושנבנו בתים טובים יותר.
סלילתה של מסילת הברזל בין טאיפינג לפורט ולד פיתחה את האזור. באותה תקופה הגיעו לאזור פועלים מהודו ומציילון. שנתיים לאחר מכן ביקר ולד שוב בטאיפינג וראה את התפתחותה. הוא נסע על מסילת הרכבת שקישרה אותה עם הנמל. הוא גם יזם תוכנית לסלילתה של רשת טלגרף.
שנותיו האחרונות

ב-1887 פרש ולד סופית מהחיים הציבוריים, למרות שהוא המשיך להיות פעיל בתחומים אחרים. ב-1891 הוא ביקר שוב במושבות המצרים ובביקור זה הוא חלה ושב לאנגליה. פרדריק ולד מת בצ'ידאק שבמחוז דורסט ב-20 ביולי 1891. על שמו נקראו מקומות רבים במלזיה, בסינגפור, באוסטרליה המערבית, בטסמניה ובניו זילנד.
פרנק וינסנט

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1937 מסצ'וסטסארצות הברית
 פטירה:  13 בספטמבר 2017 (בגיל 80) ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Frank Vincent Gattuso 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1976 
 http://www.frankvincent.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנק וינסנט (באנגלית: Frank Vincent) (15 באפריל 1937 – 13 בספטמבר 2017) היה שחקן ומוזיקאי אמריקאי אשר התפרסם בעיקר בזכות תפקידו כפיל לאוטרדו בסדרת הטלוויזיה של HBO "הסופרנוס".
ביוגרפיה

וינסנט, איטלקי-אמריקאי, נולד כפרנק וינסנט גטוסו במסצ'וסטס וגדל בג'רזי סיטי שבניו ג'רזי. אביו, פרנק וינסנט גטוסו האב, היה עובד ברזל.
קריירה

בשנת 1986 שיחק בתפקיד קטן בסרט המאפיה של בריאן דה פלמה "חכמים בלילה".
בשנת 1990 הופיע בסרט החבר'ה הטובים של מרטין סקורסזה בתפקיד בילי באטס. בשנת 1991 שיחק בסרטו של ספייק לי "קדחת הג'ונגל". בשנת 1999 שיחק בסרט הדרמה "אנטרופי" לצד סטיבן דורף. בשנת 2000 הופיע בסרט "גדולה מהחיים" בתפקיד אריסטוטלס אונאסיס.
בשנת 2006 הוא הוציא את ספרו הראשון A Guy's Guide to Being a Man's Man (בתרגום חופשי: "מדריך לבחורים להפוך לגבר שבגברים") אשר זכה לביקורות חיוביות.
קאטיבולקוס

קאטיבולקוס (בלטינית: Cativolcus; מת ב-53 לפנה"ס) היה מלך של שבט האבורונים שישב בין נהר הריין לנהר המז (בסביבת בלגיה המודרנית). קאטיבולוקוס מלך יחד עם אמביוריקס וניהל עמו מערכה נגד הכיבוש הרומאי בחורף 54 לפנה"ס. המרד היה מוצלח בתחילה עם ניצחון מוחץ לכוחות האבורונים בקרב אטואטוקה. אולם בשנה שלאחר מכן, 53 לפנה"ס, יוליוס קיסר אסף צבא גדול לדכא את המרד הבלגי ולהשמיד את שבט האבורונים. קאטיבולקוס, שהיה כבר איש זקן שלא היה בכשירות גופנית להילחם ולהוביל את אנשיו לבריחה מאנשיו של קיסר, בחר להתאבד על ידי לגימת רעל שהופק מטקסוס מעונב, לאחר שקילל את אמביוריקס על הרעה שהביא על שבט האבורונים.
ראו גם

אמביוריקס
לקריאה נוספת

גאיוס יוליוס קיסר, מלחמת גאליה תרגום מלטינית, מבוא והערות משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, תשע"ב (2011). (גרסה דיגיטלית של הספר בפרויקט גוטנברג) (באנגלית)
יוליוס קיסר, מלחמת גאליה בשבעה ספרים, בצירוף ספר שמיני מאת אולוס הירטיוס. תרגם מן המקור הרומי והוסיף מבוא, הערות ומפתח שמות: נ' רבן, תל אביב, יבנה, תשי"ט (1958).
קאטיבולקוס, מאמר על המצביא הגאלי מתוך מילון לעת העתיקה, William Smith. A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. London. John Murray: printed by Spottiswoode and Co., New-Street Square and Parliament Street.
הערות שוליים

↑  קאטיבולקוס, Rickard, J (26 March 2009), Cativolcus, king of the Eburones, d.53 B.C.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנסואה לואי, נסיך קונטי

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1664 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  22 בפברואר 1709 (בגיל 44) פריז, ממלכת צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  ליל-אדם 
 בן או בת זוג:  מארי תרז דה בורבון (29 ביוני 1688–?) 
 פרסים והוקרה
 אבירי מסדר הרוח הקדושה  אביר במסדר סן-מישל 
 
פרנסואה לואי דה בורבון, נסיך קונטי (בצרפתית: François Louis de Bourbon-Conti; ‏30 באפריל 1664 – 9 בפברואר 1709), היה הנסיך דה קונטי, אשר הוכרז כמלך פולין בשנת 1697. הוא היה החבר המפורסם ביותר של משפחת קונטי, הענף הצעיר של נסיכי דה קונדה, וכחבר בית בורבון השליט, הוא היה נסיך הדם (אנ').
ביוגרפיה

פרנסואה לואי נולד ב-30 באפריל 1664 במלון "דה קונטי" בפריז, והיה בנם של ארמנד דה בורבון, נסיך קונטי ואן מארי מרטינוזי, בתו של ג'רולמו מרטינוזי ואחייניתו של הקרדינל מאזארן, דרך אמה, ועם לידתו הוענק לו התואר נסיך לה-רוש-סור-יון. היה לו אח מבוגר אחד, לואי ארמנד הראשון, נסיך קונטי, שהתחתן עם מארי אן דה בורבון, בתו הבלתי חוקית של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ופילגשו לואיז דה לוואלייר .
בשנת 1683 הוא סייע לאוסטרים בהונגריה, ובעוד הוא כתב כמה מכתבים שבהם הוא התייחס למלך לואי הארבעה עשר כ"מלך התיאטרון"; בגלל זה, ובגלל ההתקדמות המוקדמת של הטורקים, ב-1685, עם שובו לצרפת, גורש זמנית לטירת שנטילי .
פרנסואה לואי היה בן חסותו של דודו, לואי השני, נסיך דה קונדה, והתחתן עם נכדתו, מארי תרז דה בורבון בארמון ורסאי ב-22 בינואר 1688, ממנה היו לו שבעה ילדים.
הכלה הייתה מאוהבת בלהט בבעלה, אבל תשומת לבו התמקדה במקום אחר. בחצר המלוכה היה ידוע שהוא מאוהב בגיסתו, לואיז פרנסואז דה בורבון, אשתו של לואי השלישי, נסיך קונדה, שהייתה בתו הלא חוקית הבכורה של המלך לואי הארבעה עשר והפילגש שלו, מאדאם דה מונטספאן. מארי אן דה בורבון, בתה של לואיז-פרנסואה דה בורבון, נחשבה כתוצאה מפרשה זו. עוד צוין, עם זאת, כי היו לו נטיות הומוסקסואליות והוא לא הרבה להעניק תשומת לב לאשתו. הוא חי לפי דרך הליברטיניזם, ועסק בענייני אהבה רבים עם בני שני המינים. התסבוכות וההשפלות השערורייתיות שלו גרמו למתח ולריחוק בתוך המשפחה, והעניקו לו את הכינוי גרנד קונטי.
הוא שירת בצבא הצרפתי, אך מעולם לא הצליח להשיג דרגה גבוהה יותר מלוטננט גנרל. בשנת 1689, הוא ליווה את ידידו הטוב, פרנסואה אנרי דה מונמורנסי, דוכס לוקסמבורג, להולנד, והיה שותף בניצחונות הצרפתים בפלרוס, סטיינקירק, ונירווינדן. לאחר מותו של בן דודו, ז'אן לואי שארל ד'אורליאן, דוכס לונגוויל, ובהתאם לרצונו, קונטי טען לחזקתו על נסיכות נשאטל נגד מארי ד'אורליאן-לונגוויל, דוכסית דה נאמור, אחותו של הדוכס.
הוא לא השיג סיוע צבאי מידי השווייצרים, ובפקודתו של המלך הניח את השטח השנוי במחלוקת למארי ד'אורליאן, אף שבתי-המשפט החליטו לטובתו. בשנת 1697 הציע לו המלך לואי הארבעה עשר את הכתר הפולני, ובאמצעות שוחד, הבטיח האב דה פוליניאק את בחירתו. ב-27 ביוני 1697 הוכרז רשמית כמלך פולין על ידי הקרדינל רדזיובסקי.
לפי הדוכס סן סימון קונטי נאלץ בעל כורחו לנסוע לממלכתו החדשה, ככל הנראה בשל חיבתו ללואיז-פרנסואה דה-בורבון. הוא נסע באונייה תחת קפטן ז'אן באר, ב-6 בספטמבר 1697.
כשהגיע לדנציג, מצא את יריבו אוגוסט השני, מלך פולין, מנסיכות הבוחר מסקסוניה מחזיק בכתר הפולני. קונטי חזר לצרפת, שם קיבל אותו באדיבות המלך לואי הארבעה עשר, אם כי סן סימון אמר שהמלך התרגז לראותו שוב. אבל צרותיהם של הצבאות הצרפתים, בשנים הקודמות של מלחמת הירושה הספרדית, אילצו את המלך למנות את קונטי, שהמוניטין הצבאי שלו היה גבוה מאוד, לפקד על הכוחות באיטליה.
ב-4 בפברואר 1699 רכש קונטי את שאטו ד'איסי, טירת בארוק צרפתית קטנה בפאתי פריז, תמורת 140 אלף ליברות. האחוזה נשארה רכושם של נסיכי קונטי עד המהפכה הצרפתית בשנת 1789.
הנסיך קונטי נפל ומת ב-9 בפברואר 1709 במלון "דה קונטי", מותו מתיר סימנים יוצאי דופן של אבל מכל הכיתות. הוא מת משילוב של צנית ועגבת, ונקבר לצד אמו באחוזה שלו באיי-ל-אדם, ואל-דואיז, ליד פריז. בנו הבכור, לואי ארמנד השני, נסיך קונטי ירש את נחלותיו ותאריו.
משפחתו

ב-22 בינואר 1688 התחתן פרנסואה לואי עם מארי תרז דה בורבון, בתם של אנרי ז'ול, נסיך קונדה ואנה הנרייטה מבוואריה, ממנה היו לו שבעה ילדים:
מארי אן דה בורבון (1689–1720), התחתנה עם לואי הנרי הראשון, נסיך קונדה, אבל לא היו להם ילדים.
שם לא ידוע (1693), נפטר בינקות.
נסיך לה-רוש-סור-יון (1694–1698), נפטר בינקות.
לואי ארמנד השני, נסיך קונטי (1695–1727), התחתן עם לואיז אליזבת דה בורבון, בתו של לואי השלישי, נסיך דה קונדה.
לואיז אדלייד דה בורבון (1696–1750).
מדמואזל ד'אלה (1697–1699), נפטרה בינקות.
לואי פרנסואה דה בורבון, רוזן אלה (1703–1704), נפטר בינקות.
הערות שוליים

↑  Pevitt, Christine, Philippe, Duc d'Orléans: Regent of France, Weidenfeld & Nicolson, London, 1997, (אנגלית), p.100.
↑  Roche, Jean-Michel (2005). Dictionnaire des bâtiments de la flotte de guerre française de Colbert à nos jours. Vol. 1. Group Retozel-Maury Millau. p. 370. ISBN 978-2-9525917-0-6. OCLC 165892922.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810608533805606  BNE: XX1425438  BnF: cb10719517v (data)  GND: 122811143  ISNI: 0000 0001 0903 4635  LCCN: no2011125143  NKC: mzk2009532783  NTA: 123522560  RKD: 433490  SELIBR: 173498  SNAC: w6812xtb  SUDOC: 110490614  VcBA: 495/147856  VIAF: 56600587   WorldCat (עם VIAF): 56600587 
שלט האצולה של פרנסואה לואי
פרנסיס הנרי מאי

סר פרנסיס הנרי מאי (באנגלית: Sir Francis Henry May; בסינית: 梅含理;‏ 14 במרץ 1860–1922) כיהן כמושל הונג קונג ומושל פיג'י.
קורות חיים

פרנסיס הנרי מאי נולד בדבלין שבאירלנד. מאי היה בנו הרביעי של ג. א. ס. מאי (G. A. C. May), נשיא בית המשפט העליון של אירלנד.
מאי התחנך בבית הספר הארו, ובמכללת טריניטי שבדבלין. מאי קיבל תואר BA בשנת 1881, ומונה לתפקיד באדמיניסטרציה הקולוניאלית בהונג קונג. בין השנים 1893–1902 כיהן כמפקד משטרת הונג קונג, ובין 1896–1902 כמפקד מכבי האש של הונג קונג.
בשנת 1886 מונה למזכיר האישי של המושל סר ג'ורג' ויליאם דה וו. בין השנים 1889–1891 כיהן כמזכיר האישי של המנהלן הראשי של המושבה ג'ורג' דיגבי בארקר.
בשנת 1891 מונה לסגן מזכיר המושבה, ובשנת 1892 לתפקיד גזבר המושבה בפועל. בשנת 1895 מונה כחבר המועצה המחוקקת של הונג קונג, ובאותה שנה קיבל תואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
בין השנים 1902 -1910 כיהן כמזכיר המושבה, ובשנת 1903–1910 כיהן כמנהלן בפועל של המושבה.
בשנת 1910 מונה לתפקיד מושל פיג'י ותפקיד הנציב העליון של מערב האוקיינוס השקט בו כיהן עד שנת 1912.
ס-24 ביולי 1912 מונה לתפקיד מושל הונג קונג, ונשא בתפקיד זה עד שנת 1919. ביולי 1912 נעשה ניסיון לרצוח אותו בעת שנסע באפריון שלו. הכדורים שנורו על ידי המתנקש לי האנג האנג פגעו באפריון של רעייתו של מאי, אשר נסעה לצידו. לי האנג האנג ביקש להתנקם במאי, בשל מעשיו בתקופה בה היה מפקד המשטרה (מאי הביא לכליאתו של אביו של האנג). מאז ניסיון התנקשות זה החל מאי לנסוע במושבה ברכב במקום באפריון.
בשנת 1919 פרש מאי מתפקידו בשל בריאותו הלקויה ושב לאנגליה.
מאי נפטר בשנת 1922 ונקבר במנזר קלייר, בסאפוק שבאנגליה.
משפחתו

מאי נשא לאישה את הלנה בארקר (Helena Barker) בשנת 1891, בתו של מנהלן המושבה, מייג'ור ג'נרל ג'ורג' דיגבי בארקר. לזוג נולדו ארבע בנות.
פרסומים

מאי פרסם שני ספרים:
מדריך לקנטונזית מדוברת (Guide to Cantonese Colloquial)
שיט ביאכטות בהונג קונג (Yachting In Hong-Kong)
מורשתו

על שמו של מאי קרויה דרך מאי, באזור המיד לוולז של האי הונג קונג. קרן הלנה מאי קרויה על שם אשתו.
קאטי לנה נ'דיאייה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בת 56 בערך) דקר, סנגל 
 מדינה:  סנגל, בלגיה 
 מקצוע:  במאית קולנוע
 
קאטי לנה נ'דיאייה (בצרפתית: Katy Léna N'diaye; נולדה ב-1968) היא במאית דוקומנטרית סנגלית-צרפתייה, הידועה בעיקר בשל סרטי התעודה שלה אודות ציירות קיר באפריקה.
ביוגרפיה

נ'דיאייה נולדה בסנגל, וגדלה באירופה. היא למדה ספרות מודרנית בפריז, והמשיכה משם ללמוד עיתונות משודרת. היא עבדה כעיתונאית עבור TV5 Monde ו - RTBF, ומתגוררת בבריסל.
הסרט התיעודי של נ'דיאייה Traces, empreintes de femmes – שתואר בביקורתו של אלביס מיטשל בניו יורק טיימס "חד ויזואלית, ונטול פורמליות באופן אוהב". – נסוב על ציורי קיר של נשים מעם הקסנה בבורקינה פאסו. בסרט, שלוש נשים זקנות מסבירות את תוכני הציורים המכסים את בקתות החימר בכפר לאנטינה, אישה צעירה ולא נשואה. En attendant les hommes (מחכות לגברים) מתעד שלוש נשים מבוגרות שמדברות בזמן שהן מציירות את חומת העיר ולאתה, הממוקמת בקצה הסהרה בדרום-מזרח מאוריטניה.
פילמוגרפיה

Traces, empreintes de femmes (עקבות, נשים שמירות), 2003
En attendant les hommes (ממתינות לגברים), 2007. 56 דקות.
Amin - כשחקנית; סרט עלילתי, 2018
Une Histoire du Franc CFA, 2019, 90 minutes, production Neon Rouge, Indigo Mood, Tact Production
הערות שוליים

1 2  Janis L. Pallister; Ruth A. Hottell (2005). French-speaking Women Documentarians: A Guide. Peter Lang. p. 18. ISBN 978-0-8204-7614-8.
1 2  Olivier Barlet (2016). Contemporary African Cinema. MSU Press. p. 130. ISBN 978-1-62895-270-4.
↑  Hassouna Mansouri, La vocation du documentaire: Entretien avec Katy Lena Ndiaye, africine.org, 6 December 2008.
Translated by Beti Ellerson, Katy Lena Ndiaye's walls of women, women's words, 11 April 2014.
↑  Modou Mamoune Faye, Dans l'intimité des femmes de Oualata… En attendant les hommes, de Katy Léna NDIAYE (Sénégal), africine.org, 9 October 2007.
Translated by Beti Ellerson, Katy Lena Ndiaye's walls of women, women's words, 11 April 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008082896  NTA: 30316011X  SUDOC: 128703873  VIAF: 66281835   WorldCat (עם VIAF): 66281835
פרנסואה ז'קוב

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1920 נאנסי, צרפת 
 פטירה:  19 באפריל 2013  (בגיל 92) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Franck François Louis Jacob 
 ענף מדעי:  ביולוגיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מקום לימודים:  הפקולטה לרפואה של פריז (1947)  תיכון קארנו 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1964–1991) 
 תלמידי דוקטורט:  מתיו ריקרד 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1965)  הרצאת לוונהוק (1977)  חבר זר של החברה המלכותית (3 במאי 1973)  Arnold-Reymond prize (5 בדצמבר 1974)  מדליית סיר הנס קרבס (1982)  מדליית מנדל (1962)  גראן פרי שארל-לאופולד מאייר (1962)  צלב גדול של לגיון הכבוד  צלב המלחמה 1939-1945  חבר מסדר השחרור  קצין בכיר של מסדר ההצטיינות הלאומי 
 צאצאים:  Odile Jacob 
 הערות:  יהודי.
 תרומות עיקריות
 הרעיון שהגה והוכיח יחד עם ז'אק מונו ולפיו ויסות של רמות האנזימים בכל התאים מתרחש בדרך של משוב בשעתוק.
 
פרנסואה ז'קוב (בצרפתית: François Jacob; ‏17 ביוני 1920 – 19 באפריל 2013) היה ביולוג צרפתי, יהודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1965 על גילוי מנגנון בקרת התעתוק במהלך מחקרו על אופרון הלקטוז.
ביוגרפיה

פרנסואה ז'קוב נולד בנאנסי, צרפת לסימון ותרז ז'קוב. מגיל 7 ובמשך 10 שנים למד בבית ספר קרנו (אנ') בפריס, ולאחר מכן החל ללמוד רפואה, אך ביוני 1940 נפסקו לימודיו בשל מלחמת העולם השנייה. ז'קוב עזב את צרפת והצטרף לצבא צרפת החופשית, במסגרתו לחם בצפון אפריקה שם גם נפצע קשה. על שירותו הצבאי זכה בעיטור מסדר השחרור.
לאחר שובו לצרפת המשיך את לימודי הרפואה אותם סיים ב-1947. ב-1950 הצטרף למעבדתו של אנדרה לבוף במכון פסטר, וב-1954 קיבל תואר דוקטור למדעים מהסורבון. ב-1957 התמנה למנהל מכון פסטר.
מחקר

בשנת 1961 חקרו פרנסואה ז'קוב וז'אק מונו את הרעיון כי ויסות רמות הביטוי האנזימי בתאים הוא תוצאה של משוב בהליך השעתוק של קטע ה-DNA. ניסוייהם של הצמד הניבו רעיונות ותנופה לתחום הצעיר של ביולוגיה התפתחותית מולקולרית ובאופן מיוחד בתחום ויסות השעתוק.
במשך שנים ארוכות היה ידוע כי תאי חיידקים ותאים אחרים יכולים להגיב לתנאים חיצוניים משתנים על ידי ויסות רמות האנזימים המטבוליים העיקריים שלהם, וכן את רמת הפעילות של אותם אנזימים. לדוגמה, אם חיידק מוצא עצמו בתמיסה המכילה לקטוז (דו-סוכר) ולא גלוקוז (חד-סוכר), הוא חייב להסתגל לצורך לייבא לקטוז, לפרק את הלקטוז למרכיבי הגלוקוז והגלקטוז ולבסוף להמיר את הגלקטוז לגלוקוז. היה ידוע כי תאים מאיצים את ייצור האנזימים כאשר הם נחשפים ללקטוז ולא מייצרים אנזימים אלה בכמויות כל הזמן. מחקרים על ויסות פעילות אנזימית התקדמו על יסוד תאוריות על השפעת מולקולות זעירות על מולקולת האנזים (כך הן "מכבות" ו"מדליקות" אותה לפי הצורך), אבל השיטה שבה נעשה הוויסות של ייצור האנזים לא הובנה היטב טרם מחקרם של ז'קוב ומונו.
על יסוד מחקרים קודמים אשר הדגימו את המבנה וחשיבותו המרכזית של ה-DNA, היה ברור כי כל החלבונים נוצרו בדרך כלשהי מן הקוד הגנטי וכי שלב זה עשוי להיות מכריע בשאלת הוויסות. ז'קוב ומונו ביצעו מחקרים שהיוו אבן פינה בהוכחה כי במקרה של מערכת עיבוד הלקטוז בתא, כפי שהוסבר לעיל, (בחיידק Escherichia coli), ישנם חלבונים מסוימים שתפקידם לבלום את שעתוק ה-DNA לצורך עיבוד הלקטוז.
אותו בלם (lac repressor) מיוצר בכל התאים ומתקשר ישירות ל-DNA בגנים שעליהם הוא שולט, כך הוא מונע באופן פיזי מתהליך השעתוק לגשת ל-DNA. כאשר התא בא במגע עם לקטוז, אותו בלם מתקשר ללקטוז, כך אינו יכול עוד להתקשר ל-DNA ואין עוד בלימה לתהליך השיעתוק. בדרך זו, נוצרת לולאת משוב המאפשרת ייצור סדרה של חלבונים המפרקים לקטוז בתא, אך ורק כאשר הם נדרשים. כאשר אין עוד לקטוז, עוצר התהליך.
בהתלהבות הראשונית מתגליתם, טענו ז'קוב ומונו כי הדגם התאורטי של לולאת המשוב, אותו הדגימו, קיים בכל הגנים ובכל האורגניזמים. מאז מחקרם, התפתח הוויסות של פעילות גנטית לתחום מחקר גדול בביולוגיה מולקולרית ומאז תגליתם של ז'קוב ומונו הודגם כי קיימים מנגנונים רבים ושונים לוויסות ייצור האנזימים בתא.
תארים ועיטורים

בשנת 1962, הוענק לפרנסואה ז'קוב הפרס על שם צ'ארלס לאופולד מאייר, על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים.
בשנת 1964 נבחר לכהן בקולז' דה פראנס.
בשנת 1965 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה יחד עם אנדרה לווף וז'אק מונו.
בשנת 1996 נבחר לחבר באקדמיה הצרפתית.
ספריו שתורגמו לעברית

בין הרצוי והמצוי, בהוצאת כתר, 1989.
הלוגיקה של החי, בהוצאת כתר ומוסד שמואל נאמן, 1994.
על זבובים, עכברים ואנשים, בהוצאת ידיעות ספרים, 2004.
הפסל הפנימי, בהוצאת ידיעות ספרים, 2005.
פרס השלום הבין-לאומי לילדים

| --- | --- |

 מיקום הטקס:  אמסטרדם 
 מדינה:  בין־לאומי 
 הגוף המעניק:  KidsRights Foundation 
 סכום הזכייה:  100 אירו 
 תקופת הפרס:  2005–הווה (כ־19 שנים) 
 childrenspeaceprize.org
 
פרס השלום הבין-לאומי לילדים מוענק מדי שנה לילד אשר תרם תרומה משמעותית לקידום זכויות הילדים ושיפור מצבם של ילדים פגיעים, כגון יתומים, ילדים עובדים וילדים עם HIV/איידס. הפרס הוא יוזמה של "קרן הילדים", ארגון סיוע וסיוע בינלאומי לילדים באמסטרדם, הולנד.
היסטוריה

פרס השלום הראשון לשלום ילדים הושק בנובמבר 2005 במהלך פסגת העולם של חתני פרס נובל ברומא, מפגש שנתי של זוכי פרס נובל וארגונים בינלאומיים כגון UNICEF ו-Amnesty International. "אנו מקדמים בברכה את השקת פרס השלום לשלום הילדים במהלך פסגתנו", נאמר בהודעת הסיכום של הפסגה.
מיכאיל גורבצ'וב הציג את פרס 2005, שהוענק לאחר מותו לנקוסי ג'ונסון, נער דרום אפריקאי שהביא תשומת לב בינלאומית לילדים עם איידס וייסד את בית Nkosi's Haven לאימהות ולילדים. הזוכה מקבל 100,000 אירו תרומה לטובת פרויקט צדקה לילדים, כמו גם פסלון אשר נקרא Nkosi לכבודו ג'ונסון.
פרס 2006 הוענק על ידי חתן פרס נובל לשלום פרדריק וילם דה קלרק בטקס בבינהוף, מקום מושבו של הפרלמנט ההולנדי בהאג. פרס 2008 הוצג על ידי דזמונד טוטו.
2005 - Nkosi Johnson, דרום אפריקה
2006 - אום פראקאש גור'אר, הודו
2007 - Thandiwe Chama, זמביה
2008 - מאיירה אוולאר נבס, ברזיל
2009 - Baruani Ndume, טנזניה
2010 - פרנצ'יה סימון, הרפובליקה הדומיניקנית
2011 - מיכאלה 'צ'אלי' מיקרופט, דרום אפריקה
2012 - Kesz Váldez, הפיליפינים
2013 - מלאלה יוספזאי, פקיסטן
2014 - Neha Gupta, ארצות הברית
2015 - אברהם מקאיטה, ליבריה
2016 - Kehkashan Basu, איחוד האמירויות הערביות
2017 - Mohamad Al Jounde, סוריה
2018 - מצעד למען חיינו, ארצות הברית
2019 - גרטה טונברי, שוודיה
2019 - דיווינה מאלום, קמרון
2020 - סאדאת רחמאן, בנגלדש
2021 - ויהאן ונאוו אגרוואל, הודו
2022 - רנה קאוואסקי, יפן
קבניים

| קבניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
משפחה:: קבניים
שם מדעי
 Berytidae ‏פיבר, 1851

קבניים (שם מדעי: Berytidae) הם משפחה קטנה יחסית של חרקים מתת-סדרת הפשפשים. בעולם ידועים כ-155 מינים ב-45 סוגים אשר מתוכם קיימים בישראל רק כ-14 מינים. אורך גופם כ-2.5–11 מ"מ והוא לרוב צר וארוך בעל רגליים דקיקות וארוכות, הופעה שבעקבותיה ניתן להם השם העממי העברי, קבניים (הולכים על קביים).
ביולוגיה

הביולוגיה של רוב מיני הקבניים איננה ידועה. לחלקם כנפיים מנוונות, אך גם בעלי הכנפיים המפותחות ממעטים להתעופף. הליכתם איטית והיא מתבצעת לעיתים תוך כדי הסוואה על ידי נדנוד המדמה משב רוח. המינים באזור הפלארקטי נצפו ניזונים ממוהל צמחים (phytophagous), בעיקר של צמחים המפרישים חומרים דביקים. קיימות גם עדויות על תזונה אנטומופגית בעיקר של כנימות וחרקים קטנים. מינים אחדים אף נצפו על רשתות עכבישים כנראה במטרה לחמוס טרף קל שנלכד ברשת. על האקולוגיה של מינים באזורים הטרופיים כמעט ואין מידע.
מיון טקסונומי בישראל

הקבניים מחולקים לשלוש תת-משפחות אשר לשלושתן נציגים בישראל.
תת-משפחה Berytinae
הסוג Apoplymus
הסוג קבן Neides
הסוג Berytinus
תת-משפחה Gampsocorinae
הסוג Gampsocoris
תת-משפחה Metacanthinae
הסוג קבנית Metacanthus
הסוג Metatropis
הערות שוליים

1 2  Pericart J. 2001. Family Lygaeidae in Catalogue of the Heteroptera of the Palaearctic Region 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284770305171
פרשת הסיוע של בנק לאומי להימנעות ממס בארצות הברית

פרשת הסדר בנק לאומי עם רשויות המס האמריקאיות היא הסדר משנת 2014 בין בנק לאומי לישראל ובין משרד המשפטים של ארצות הברית והרשות לשירותים פיננסים של מדינת ניו יורק, לפיו ישלם הבנק 400 מיליון דולר עבור סגירת חקירה של חשדות שסייע ללקוחותיו האמריקאים להתחמק מתשלומי מיסים בארצות הברית. בנוסף שילם הבנק 1.6 מיליון דולר לוועדה לניירות ערך ולבורסות (SEC).
רקע

הרשויות האמריקאיות ובכלל זה מחלקת המשפטים של ארצות הברית, רשות המס (IRS), הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית) והרשות לשירותים פיננסיים של מדינת ניו יורק (DFS) מנהלות חקירות כנגד 14 בנקים זרים הפועלים בשווייץ, בחשד כי סייעו ללקוחות - נישומי מס בארצות הברית, להפר את הדין האמריקאי לרבות בנושאי מיסוי וניירות ערך. בין בנקים אלו נמצאת גם קבוצת בנק לאומי, כמו גם שלוחות של שני בנקים ישראלים נוספים שפועלים בשווייץ, בנק הפועלים ובנק מזרחי טפחות.
באוגוסט 2013, נחתם הסכם בין הרשויות בשווייץ לבין הרשויות האמריקאיות, המעודד בנקים לשתף פעולה עם רשויות המס האמריקאיות, זאת בתמורה להסכם הפוטר אותם מהליך פלילי. בניגוד לכך, הסכם זה לא חל על בנקים אשר נמצאו תחת חקירה באותה עת, בכללם, שלוש חברות הבת (שלוחות) של הבנקים הישראלים הפועלים בשווייץ (לאומי, מזרחי וטפחות). יוצא איפה שהבנקים הישראלים אינם זכאים להשתתף בהסדר אוגוסט 2013 והשאלה על טיב ההסדר בין הבנקים הישראלים לרשויות המס האמריקאיות, אם יושג, נותרה פתוחה.