stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מודק (מחוז)
דמוגרפיה > 2010

מפקד האוכלוסין של ארצות הברית 2010 דיווח כי במחוז מודק יש אוכלוסייה של 9,686 תושבים. ההרכב הגזעי של מחוז מודק היה 8,084 (83.5%) לבנים, 82 (0.8%) אפרו-אמריקאים, 370 (3.8%) אינדיאנים, 78 (0.8%) אסייתים, 21 (0.2%) תושבי איי האוקיינוס השקט, 680 (7.0%) מגזעים אחרים, ו-371 (3.8%) משני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע היו 1,342 אנשים (13.9%).
פוליטיקה

מבחינה פדרלית, מחוז מודק נמצא במחוז הקונגרס הראשון של קליפורניה, המיוצג על ידי הרפובליקני דאג למלפה. בבית המחוקקים של המדינה נמצא מחוז מודק במחוז הסנאט הראשון, ומיוצג על ידי הרפובליקני בריאן דאהל, ובמחוז האספה הראשונה, המיוצג על ידי מייגן דאהל הרפובליקנית.
במשך חלק ניכר מהמאה ה-20, מחוז מודק היה מחוז שניבא בהצלחה את תוצאות הבחירות במדינת קליפורניה, והצביע למנצח בכל הבחירות למושל קליפורניה מ-1912 עד 1990, למעט שני הניצחונות של ג'רי בראון במדינה (הסלידה של המחוז מבראון נובעת ממדיניות הסביבה שלו, מדיניות שהשפיעה לרעה על תעשיית כריתת העצים של המחוז).
עם זאת, במאה ה-21 הפך מחוז מודק לרפובליקני, ואחד המחוזות השמרניים ביותר במדינה. ב-4 בנובמבר 2008, מחוז מודק העניק בבחירות לנשיאות ארצות הברית את ההצבעה המובהקת ביותר לטובת ג'ון מקיין מכל מחוז בקליפורניה, כאשר 67.4% מהמצביעים בחרו ברפובליקני. המחוז גם הצביע ב-74.2% בעד הצעה 8 ששינתה את חוקת קליפורניה כדי לאסור נישואים חד-מיניים; רק מחוזות קרן וטולארי הצביעו בשיעור גבוה יותר, שניהם בחרו בהצעה עם 75.4% מהקולות. בבחירות להדחת מושל קליפורניה ב-2021, הצביעו מחוז מדוק ומחוז לאסן השכן בעד הדחת גווין ניוסם באחוז הגבוה ביותר מכל המחוזות במדינה.
ב-4 בספטמבר 2013, התקבלה החלטה של כל ארבעת המפקחים במועצת המפקחים של מחוז מדוק להתחיל בתהליך התנתקות ממדינת קליפורניה כדי להקים מדינה מוצעת בשם ג'פרסון.
תחבורה > כבישים ראשיים

כביש 395 (אנ') של ארצות הברית
כביש 139 (אנ') של קליפורניה
כביש 299 (אנ') של קליפורניה
תחבורה > תחבורה ציבורית

"Sage Stage" הוא שירות בחיוג המספק נסיעות בתוך מחוז מודק. הוא סיפק גם נסיעות למקומות רחוקים כמו קלאמת פולס באורגון ורינו, בנבדה.
תחבורה > נמלי תעופה

ישנם שדות תעופה כלליים ליד אלטורס (שדה התעופה העירוני של אלטורס ונמל התעופה קליפורניה פינס). נמלי תעופה אחרים כוללים את נמל התעופה סידרוויל, נמל התעופה איגלוויל, נמל התעופה פורט בידוול ונמל התעופה העירוני של טולילייק.
ביאורים

1 2  Incorporated town היא עיירה או עיר המוכרים ככאלו על ידי המדינה
הערות שוליים

↑  "Eagle Peak, California". Peakbagger.com.
1 2 3  La Ganga, Maria L. (13 בינואר 2006). "Housing Bargains, at a Price". Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Douglas E. Kyle, Hero Eugene Rensch, Ethel Grace Rensch, Mildred Brooke Hoover, William Abeloe, Historic Spots in California: Fifth Edition,Stanford University Press, 2002, ISBN 9780804778176
↑  "Modoc County History". Alturas Chamber of Commerce. Modoc County Government. 2009. אורכב מ-המקור ב-17 ביוני 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Erwin Gustav Gudde, 1000 California Place Names, University of California Press, 1949
↑  Stall, Bill (19 באוגוסט 1991). "As Modoc County Goes, So Goes California". Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "California results". Los Angeles Times.
↑  Butler, Kristen. "Another county votes to secede from California". UPI.
↑  "Sage Stage".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554998605171  ISNI: 0000 0004 0381 7104  LCCN: n82018421  NARA: 10038479  VIAF: 126686606   WorldCat (עם VIAF): 126686606 
השרידים של מרכז ההפרדה הגזעית של אגם טולי
אייל פרדי שחור-זנב במחוז מודק
בית המשפט המחוזי באלטורס
אליסה לינדסטרם

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1991 (בת 33) 
 שם לידה:  אווה אליסה לינדסטרם
 מוקד פעילות:  שוודיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 סוגה:  קאנטרי, dansband music, מוזיקת שלאגר 
 כלי נגינה:  חצוצרה 
 www.elisalindstrom.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אווה אליסה לינדסטרם (בשוודית: Eva Elisa Lindström; נולדה ב-24 באפריל 1991) היא זמרת פופ וקאנטרי שוודית, וסולנית להקת אליסז.
קריירה

בשנת 2005 השתתפה כחלק מלהקת לאלי ב"מלודיפסטיבלן לילדים". שירה הלהקה היה "Du får ta mitt hjärta", והוא דורג במקום השישי. הוא נכתב על ידי לינדטרם עם אחותה אלמה.
בשנת 2009 הקימה עם חבריה את להקת אליסז. בשנצ 2010 הפכה הקבוצה למוקד התעניינות רב מצד כלי התקשורת הנורדיים לאחר השתתפותה בתחרות הריאליטי של תאגיד השידור השוודי, Dansbandskampen.‏ אליסז זכתה בגמר התחרות, שנערך ב-11 בדצמבר. בתחילת 2012 זכתה לינדסטרם בפרס גולדקלבן עבור "זמרת השנה".
בשנת 2013 השתתפה לינדסטרם בתחרות המקהלות Körslaget, ששודרה ב-TV4. היא הובילה לבדה את מקהלת טורבודה, עיר הולדתה. ב-19 באוקטובר העפילה לגמר, בסיומו גברה על אנה בק וניצחה בתחרות.
בנובמבר 2013 נודע כי לינדסטרם עתידה להשתתף ב"מלודיפסטיבלן" השנתי, הקדם השוודי לאירוויזיון 2014, שנערך בקופנהגן שבדנמרק. היא התמודדה במקצה הראשון עם השיר "Casanova", והודחה מהתחרות. בשנת 2016 זכתה ב-Let's Dance.‏
בשנת 2021 שבה למלודיפסטיבלן עם השיר "Den du är", שהודח בשלב המקצה השלישי. ב-1 בדצמבר אישר תאגיד השידור השוודי כי לינדסטרם עתידה להשתתף פעם נוספת בתחרות השנתית עם השיר "Forever Yours".‏ היא התחרתה במקצה הראשון, שנערך ב-3 בפברואר 2024 במאלמה. בסיום סבב ההצבעה השני דורגה במקום השני, והעפילה לשלב גלגל ההצלה. במופע הביניים הופיעה להקת A-Teens, שהתאחדה במיוחד לאירוע. הוא התקיים ב-2 במרץ, ובסיומו דורגה לינדסטרם במקום העשירי עם 142 נקודות, והודחה מהתחרות.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2014: Leva
2017: Roses In The Rain
2019: Nu glittrar trädens kronor
הערות שוליים

1 2  "De tävlar i Lilla Melodifestivalen". Svenska Dagbladet (בשוודית). 7 בספטמבר 2005. ארכיון מ-19 באוקטובר 2013. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lilla melodifestivalen 2005 | Svensk mediedatabas". SMDB. ארכיון מ-20 באוקטובר 2013. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisa Lindström: "Jag stänger av" - Nöje" (בשוודית). arbetarbladet.se. ארכיון מ-19 באוקטובר 2013. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisas vann Dansbandskampen - Nyheter P4 Skaraborg | Sveriges Radio". Sverigesradio.se. ארכיון מ-29 בנובמבר 2014. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisa's sköna vinst i "Dansbandskampen" | Expressen Nöje | Nöjesnyheter Musiknyheter Filmnyheter". Expressen. ארכיון מ-3 במרץ 2014. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisa ger sig in i Körslaget | Skövde Nyheter" (בשוודית). Skovdenyheter.se. אורכב מ-המקור ב-22 באוקטובר 2013. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisa's Elisa klar för Körslaget - Nyheter P4 Skaraborg | Sveriges Radio". Sverigesradio.se. ארכיון מ-4 בפברואר 2016. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisa Lindström: "Jag vill vinna - vore roligt" | Nöje | Expressen Nöje | Nöjesnyheter Musiknyheter Filmnyheter". Expressen. 5 באוקטובר 2013. ארכיון מ-7 באוקטובר 2013. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Book sjuk inför "Körslaget"-final - Kultur & Nöje". Göteborgs-Posten. אורכב מ-המקור ב-19 באוקטובר 2013. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisa Lindström vann Körslaget". Expressen. ארכיון מ-20 באוקטובר 2013. נבדק ב-19 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Elisa klar för Melodifestivalen". SverigesRadio.se. ארכיון מ-12 בנובמבר 2013. נבדק ב-12 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "YOHIO först på scen – här är startordningen för Melodifestivalen 2014". Svt.se. ארכיון מ-4 במרץ 2016. נבדק ב-20 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Deltagare i Let's dance". TV4. אורכב מ-המקור ב-1 באפריל 2016. נבדק ב-1 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LISTA: De tävlar i Melodifestivalen 2021". Aftonbladet. נבדק ב-4 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Van Waarden, Franciska (2023-11-01). "Sweden: Melodifestivalen 2024 Participants Revealed on December 1st". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-11-01.
↑  "The 30 artists competing in Sweden's Melodifestivalen 2024". Eurovision.tv. European Broadcasting Union (EBU). 2023-12-01. נבדק ב-2023-12-01.
↑  "Melodifestivalen 2024 - Deltävling 1: Malmö". Mellopedia (בשוודית). SVT. נבדק ב-2024-02-03.
↑  Grace, Emily (2024-01-25). "Sweden: A*Teens Revealed As Interval Act in Melodifestivalen Semi-Final One". Eurovoix. נבדק ב-2024-01-25.
↑  "Melodifestivalen 2024 - Finalkvalet". Mellopedia (בשוודית). SVT. נבדק ב-2024-02-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6719 5156  MusicBrainz: f11cd796-4fed-4ee7-a68f-97062afce5fe
נידאל אבו דוח'אן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בספטמבר 1968 (בן 56) אלג'יריה 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית
 השכלה:  Military Academy of Cherchell Defunct President Houari Boumediene 
 דרגה:  מייג'ור גנרל 
 עיטורים
 לגיון הכבוד (2017) 
 
נידאל עלי מחמוד אבו דוח'אן (בערבית: نضال علي محمود أبو دخان; נולד ב-16 בספטמבר 1968) הוא איש מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית בדרגת מייג'ור גנרל, כיהן כמפקד מנגנון הביטחון הלאומי הפלסטיני מ-27 בדצמבר 2011 עד 1 במרץ 2025. אז הוחלף באל-עבד אבראהים ח'ליל (ער').
ביוגרפיה

נולד באלג'יריה בשנת 1968, נשוי ואב לשני ילדים, בעל תואר ראשון במדעי הצבא מהאקדמיה הצבאית (ער') בשרשל (אנ') באלג'יריה. בעבר שימש כמפקד המבצעים המיוחדים במשמר הנשיאותי הפלסטיני.
ב-13 בספטמבר 2009 מינה אותו נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס למנהל הכללי של המודיעין הצבאי הפלסטיני, ובתפקיד זה כיהן עד 27 בדצמבר 2011, כאשר מונה לתפקיד מפקד כוחות הביטחון הלאומי הפלסטיני במקומו של האלוף ד'יאב אל-עלי.
הערות שוליים

1 2  מינוי אבו דוח'אן למפקד כוחות הביטחון הלאומי במקום אבו אל-פתח (תרגום חופשי של הכותרת מערבית), 26 בנובמבר 2011, באתר סוכנות הידיעות מען (בערבית)
1 2  הנשיא מוציא החלטה למנות את האלוף אל-עבד אבראהים ח'ליל למפקד כוחות הביטחון הלאומי (תרגום חופשי של הכותרת מערבית), באתר סוכנות הידיעות הפלסטינית וואפא. (מאורכב מהמקור, בארכיון האינטרנט)
↑  הביוגרפיה של נידאל אבו דוח'אן באתר כוחות הביטחון הלאומי הפלסטיני, 22 במרץ 2013. (אורכב בארכיון האינטרנט ב-14 ביוני 2012
↑  הנשיא מחליט למנות את תא"ל נידאל אבו דוח'אן למנהל הכללי של המודיעין (תרגום חופשי של הכותרת), 16 בספטמבר 2009, באתר דוניא אל-וטן (בערבית) (מאורכב מהמקור בארכיון האינטרנט)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דיאב אל-עלי | מפקד מנגנון הביטחון הלאומי הפלסטיני  2011–2025 | הבא: אל-עבד אבראהים ח'ליל (ער') |
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ציון לוי

אין תמונה חופשית
הרב ציון רחמים לוי (אלול תרפ"ה, 1925 – כ"ה בחשוון תשס"ט, 23 בנובמבר 2008) היה הרב הראשי של יהדות פנמה במשך 57 שנים.
ביוגרפיה

נולד בארץ ישראל למקובל הרב יעקב לוי שהיה דיין בבית דינו של הרב רפאל אנקווה במרוקו לאחר שעלה לארץ ישראל למד בישיבת המקובלים בית אל בעיר העתיקה בירושלים.
מסופר שכאשר עלו הוריו לארץ ממרוקו התפללה אמו שתזכה ללדת את בנה בארץ ישראל, ואכן לאחר שירדו מהאונייה והגיעו לירושלים נולד שם.
בצעירותו למד בישיבת פורת יוסף בעיר העתיקה בירושלים, והיה לחברותא של הרב עובדיה יוסף, שעמו המשיך להתכתב בנושאים הלכתיים במשך השנים. בגיל 17 לערך קיבל סמיכה לרבנות ולאחר מכן התמנה להשגיח על כשרות הבשר של ירושלים[דרוש מקור]. במלחמת העצמאות התגייס ל"גדוד טוביה" שהורכב מבחורי ישיבות.
בגיל 23 לאחר נישואיו לשרה לבית ביטון נשלח על ידי ראש ישיבת פורת יוסף רבי עזרא עטיה, לכהן כרב בפנמה. פעל שם כשוחט ומוהל. מצב היהדות בקהילה בשנים הראשונות לכהונתו הצריך לקבל היתר להתפלל ללא מניין, כיוון שלא היה שם מניין שומרי שבת. הרב לוי הקים מוסדות רבים.
הלווייתו יצאה מישיבת פורת יוסף, בראשות הרב עובדיה יוסף, שהספיד את ידיד נעוריו. כמו כן הספידוהו הרבנים הראשיים לישראל. נקבר בהר המנוחות. לאחר פטירתו נבחר על פי בקשתו בנו, הרב חיים לוי, למלא את מקומו.
אחיו הוא הרב משה לוי שהיה הרב הראשי הספרדי הראשון של העיר בת ים. אחייניו הם איש התקשורת ג'קי לוי והרב ד"ר אהרן לוי שכיהן כראש מועצת מיתר.
לקריאה נוספת

הרב מאיר מיארה (כתיבה ועריכה), המנהיג והקהילה – הרב ציון ר. לוי וקהילת שבת אחים, פנמה, קרן מאור יעקב וחיים, ירושלים תשס"ה. (הספר בקטלוג ULI)
שאלות ותשובות תורה מציון: בארבעת חלקי השולחן ערוך / שאלות שנשאל והשיב כמהר"ר ציון לוי, רבה של פנמה; בתוספת מקורות וביאורים ממני ינון חיים רביב; עורך ראשי: הרב יהודה ארצי. בית שמש: מכון הספרים שע"י ישיבת פנמה, תשע"ט. (הספר בקטלוג ULI)
בין המוסדות שהוקמו בפנמה בהכוונתו ישיבה גדולה בשם "ישיבת הר סיני" שלימים שינתה את שמה ל"ישיבת חכם ציון לוי" על שמו של הרב זצ"ל
הערות שוליים

↑  חשיפה: המתגייסים מסאטמר בעקבות הסכם הגאב"ד, בבלוג "כבר היה לעולמים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313002405171  ISNI: 0000 0004 3213 9541  SUDOC: 15465602X  VIAF: 31153530880148700158   WorldCat (עם VIAF): 31153530880148700158 
מקווה בלוד שנקרא על שם הרב ציון הלוי ואשתו
הרמן ליברמן

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1870 דרוהוביץ', האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  21 באוקטובר 1941 (בגיל 71) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  פולין, אוסטריה 
 השכלה:  האוניברסיטה היגלונית 
 תפקיד:  חבר הסיים של רפובליקת פולין (1919–1922)  שר משפטים (3 בספטמבר 1941–20 באוקטובר 1941)  חבר בית הנציגים  member of the Sejm of the Second Polish Republic 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאליסטית הפולנית 
 פרסים והוקרה:  עיטור מסדר העיט הלבן של פולין 
 
הרמן (הרש) ליברמן (בפולנית: Herman Lieberman;‏ 4 בינואר 1870 – 21 באוקטובר 1941) היה עורך דין ופוליטיקאי סוציאליסט יהודי-פולני, שר המשפטים של הממשלה הפולנית הגולה והיהודי הראשון שכיהן בקבינט הפולני.
ביוגרפיה

ליברמן נולד למשפחה יהודית בדרוהוביץ', גליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. את לימודי המשפטים למד בכמה מקומות עד להשגת תואר ד"ר, וכבר בצעירותו נדד לצרפת ולשווייץ בעקבות פעילותו הפוליטית. המחאה הפוליטית הראשונה בה השתתף הייתה ב-1894 בעיר ז'שוב, ובשנה שלאחר מכן הוא החל להוציא בעיר שבועון יהודי-סוציאליסטי, אז גם נעצר ונשפט על הדפסתו, אך זוכה על ידי חבר מושבעים.
ב-1905 נעצר בפריז לבקשת שלטונות רוסיה דאז, בשל מעורבותו במהפכה בפולין. מ-1907 עד 1914 ומ-1917 עד 1918, הוא היה חבר פרלמנט בווינה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרף כטוראי ללגיונות הפולניים של יוזף פילסודסקי. הוא הועלה לדרגת לוטננט והשתתף בקרב קוסטיוכנובקה, על כך הוענק לו צלב הגבורה. במהלך משבר השבועה (אנ'), כאשר חיילים פולנים סירבו להישבע אמונים לקיסר וילהלם השני מגרמניה, שימש ליברמן כעורך הדין של החיילים הפולנים שהואשמו בבגידה על ידי השלטונות הגרמניים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ליברמן הפך למנהיג המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (אנ') (PPS), ואף כיהן בוועד הפועל שלה. בינואר 1919 היה חבר בסיים הפולני. בשנת 1923 הוא הגן בהצלחה על פועלי קרקוב שהואשמו לאחר המהומות בקרקוב ב-1923.
לאחר ההפיכה במאי 1926, ליברמן התנגד לפילסודסקי. הוא נעצר והוכה על ידי המשטרה ולאחר מכן נידון במשפטי ברסט (אנ') בשנים 1931–1932 לשנתיים וחצי מאסר. במקום לרצות את העונש הוא היגר לצרפת, וסירב גם להצעה לחזור לפולין ולרצות בה עונש סמלי של יום אחד במאסר. בהיותו בחו"ל הוא תמך במטרה הרפובליקנית במלחמת האזרחים בספרד ופרסם תגובה ביקורתית למאמר של  מרסל דיאה (אנ') שכותרתו מדוע למות עבור דנציג? ותמך בפיוס עם אדולף היטלר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1939, הצטרף ליברמן לממשלת פולין הגולה של ולדיסלב שיקורסקי בלונדון, אנגליה. בין ה-3 בספטמבר 1941 ל-20 באוקטובר 1941 היה ליברמן שר המשפטים של הממשלה, ובכך היה היהודי הראשון שהחזיק תיק בממשלת פולין.
ליברמן נפטר ב-1941. לאחר מותו הוא קיבל את העיטור הגבוה ביותר של פולין, מסדר הנשר הלבן (אנ'), על ידי נשיא הממשלה הגולה ולדיסלב רצ'קייביץ', כהוקרה על שירותיו יוצאי הדופן לפולין.
הערות שוליים

1 2  Rzeszowskie ślady ministra Hermana Liebermana, Podkarpacka Historia, ‏2024-10-21 (בפולנית)
1 2 3 4  Dr. Herman Lieberman, First Jew in Polisn Cabinet, Dies in London, Jewish Telegraphic Agency, ‏2015-03-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  ⁨מת הרמן ליברמן ⁩ | ⁨הבקר⁩ | 22 אוקטובר 1941 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275885905171  PLWABN: 9810690086505606  BnF: cb15058639h (data)  GND: 119473437  ISNI: 0000 0001 0918 1723  LCCN: n83219609  NKC: js2014839341  NTA: 352631155  SNAC: w6np40p3  SUDOC: 128721766  VIAF: 77126366   WorldCat (עם VIAF): 77126366 
אנדרטה לכבוד ליברמן בבית העלמין היהודי בפשמישל
ז'אן דה בריין

ז'אן דה בריין (בצרפתית: Jean de Brienne; ‏1170 (או על פי גרסה אחרת בשנת 1158) 27 במרץ 1237) היה אציל צרפתי שהוכתר כמלך ירושלים בזכות נישואיו למריה ממונפראטו נושאת הזכות לכתר ממלכת ירושלים.
ז'אן דה בריין נשא בתואר מלך ירושלים משנת 1210 עד לשנת 1225. מצד אשתו השנייה סטפני מארמניה הוא היה מועמד לכתר ממלכת קיליקיה הארמנית ואף ניסה לממש זכות זאת. עם ויתורו הכפוי על כתר ממלכת ירושלים הוא נקרא לקבל את כתר האימפריה הלטינית שנוסדה לאחר מסע הצלב הרביעי ונשא את הכתר משנת 1229 עד ליום מותו. דמותו של ז'אן דה בריין מתוארת כרבת ניגודים - אביר נודד המחפש את מזלו, לוחם מהולל אך חסר-כל.
אציל בצרפת

ז'אן מבריין היה בנו השני של אררד השני, רוזן בריין עיר במחוז שמפן-ארדן. מתחילה ייעד אותו אביו לחיי כומר קתולי אך הוא בחר בחיים של אביר. עד גיל ארבעים השתתף ז'אן דה בריין בתחרויות אבירים ורכש לעצמו מוניטין של לוחם אמיץ ומוכשר.
מלך ירושלים

לאחר מסע הצלב השלישי נתערער מעמד כיסא מלכות ירושלים, ובהיעדר יורש עבר הכתר לנשים - בנות משפחת המלוכה ולבעליהם השונים. לאחר רצח קונרד ממונפראטו ביום ה-28 באפריל 1192 התחתנה אשתו, יורשת העצר איזבל הראשונה, מלכת ירושלים עם אמלריך דה ליזיניאן מלך קפריסין ועם מותם בשנת 1205 עבר התואר מלכת ירושלים לידי מריה ממונפראטו והיא בת 13. בעיית הכתר - או היעדר מלך בראש ממלכת ירושלים, דרשה פתרון ואצילי הממלכה פנו בהתאם למסורת ונטיית לבם לפיליפ השני, מלך צרפת. הוא הועיד לתפקיד את ז'אן מבריין. ז'אן דה בריין קיבל עליו את התפקיד והפליג לארץ הקודש כשבידו מענק כספי נדיב ממלך צרפת בסך 40,000 לירות כסף, סכום שהושווה במענק נוסף על ידי האפיפיור. מלווה בגדוד אבירים נחת ז'אן דה בריין בעכו ביום 13 בספטמבר 1210 ונתקבל על ידי האוכלוסייה המקומית הצלבנית ואף האוכלוסייה היהודית הקטנה של ממלכת ירושלים, שקיבלה את פניו עם ספר תורה בידם בסמוך לשפך נחל נעמן.
ב-14 בספטמבר 1210 התחתנה מריה עם ז'אן מבריין בעכו. וביום 3 באוקטובר הוכתרו למלכי ירושלים בקתדרלה של צור. בתם היחידה של ז'אן דה בריין ומריה ממונפראטרו איזבל השנייה מירושלים נולדה בשנת 1212. מריה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה, ככל הנראה מסיבוכים או רעלת הריון. עם מותה איזבל ירשה את הזכות לכיסא המלוכה של ממלכת ירושלים ואביה ז'אן מלך בשמה כעוצר.
בשנת 1214 נשא ז'אן דה בריין לאישה את סטפניה (ריטה) מארמניה. בתו של לאו הראשון, מלך ארמניה. בשנת 1216 נולד לזוג בן אחד בשם ז'אן, שנפטר כ-4 שנים לאחר מכן, בשנת 1220, ובסמוך לכך באותה שנה נפטרה גם סטפניה.
מלך ירושלים > עליית בעלי התוספות

מצבה של הקהילה היהודית הקטנה של ממלכת ירושלים השתפר בזמן מלוכתו של ז'אן דה בריין, ויהודים עלו לארץ הקודש.
מבתי המדרש של בעלי התוספות, מרביתם מחוג תלמידי רש"י באשכנז ובצרפת ומיעוטם באנגליה ובאיטליה יצאה תנועת העלייה לארץ ישראל הידועה גם בשם "עליית הרבנים מצרפת ומאנגליה". העולים היהודים זכו, בבואם לארץ לכתב זכויות חתום מז'אן דה בריין במעמדו כמלך ירושלים.
בגל הראשון, בין השנים 1211-1209 עלו לארץ ישראל כשלוש מאות תלמידי חכמים, בהם כמה ממנהיגיו הרוחניים של הדור ובראשם רבי שמשון משאנץ ורבי יהונתן מלוניל - הוא "הכהן הגדול, רבנו יונתן הכהן". הם התיישבו בעכו, מרכז המדינה הצלבנית, ויסדו בה בית מדרש ברוח בעלי התוספות. מסורות שונות מצביעות על מספר קברים בחיפה ובגוש חלב של העולים בעלייה זו. בהמשך הם גם הגיעו לירושלים.
מלך ירושלים > מסע הצלב החמישי

תפיסת כיסא מלכות ירושלים על ידי ז'אן דה בריין הבשילה את התנאים למסע צלב מחודש, וביוזמת האפיפיור הונוריוס השלישי יצאו צבאות צלבנים בפיקודו של לאופולד השני, דוכס אוסטריה ואנדרש השני, מלך הונגריה לממלכת ירושלים, אך נכשלו בהשגת הכרעה צבאית ולא הצליחו לכבוש את ירושלים. שלב שני של מסע הצלב כוון - ביוזמת ז'אן דה בריין - אל מצרים, מתוך מחשבה כי היא המפתח לביטחונה ושלומה של ממלכת ירושלים. לאחר גיוס כוחות יצא בשנת 1218 צבא גרמני וצבא מעורב של הולנדים, פלמים ופריזיאנים עם כוחות של המסדרים הצבאיים והקומונות האיטלקיות ונחת בדמיאט שבדלתת הנילוס.
לאחר מצור מיגע שנמשך שנה וחצי הציע סולטאן מצרים הסכם שביתת נשק, שהיה מביא את רוב ארץ ישראל לשליטת הצלבנים. ההצעה נדחתה בעיקר על ידי נציג האפיפיור ומפקד מסע הצלב בפועל, הליגאט פלגיוס מאלבנו, ובניגוד לדעתו של ז'אן דה בריין. ביום 5 בנובמבר 1219 נפלה העיר דמיאט לידי הצלבנים. על פי החלטת נציג האפיפיור נמסרה העיר לשלטון ז'אן דה בריין, שאף הטביע מטבעות מיוחדים לכבוד האירוע ועליהם רשום "מלך דמיאט" - תואר ריק מתוכן שמטרתו להכריז בפומבי על קניין העיר כרכוש מלכותי.
מעמדו של ז'אן דה בריין בדמיאט הלך והתערער כאשר נציג האפיפיור תובע זכויות מיוחדות לכנסייה הקתולית ולקומונות האיטלקיות בעיר. בחודש פברואר 1220 הודיע האפיפיור כי הוא ממנה את פלאגיוס למפקד עליון של מסע הצלב.
באותו חודש נודע לז'אן דה בריין כי חותנו, לאו מארמניה, מת והשאיר את ארמניה תחת שלטונה של גיסתו - אחותה למחצה של סטפניה. זמן קצר לאחר מכן עזב ז'אן דה בריין את דמיאט על מנת לנסות ולתבוע את זכותו במדינה הארמנית של קיליקיה. בהגיעו לארץ ישראל נפטרו אשתו ובנו ובכך נסתם הגולל על חוקיות דרישתו לכתר ארמניה.
במהלך שהותו בארץ ישראל התברר כי הנסיכים האיובים החריבו באופן שיטתי מבצרים וערים בארץ ישראל ובראשם את ירושלים בה נותרו מבנים מועטים מלבד הר הבית ומגדל דוד.
בהיעדרו של ז'אן דה בריין לא זז המחנה בדמיאט ואבירי המסדרים והצלבנים האירופאים, שעתה לא עמד בראשם אביר כמפקד, סירבו להשמע להוראות נציג האפיפיור. ניסיונות למשא ומתן עלו על שרטון. בחודש יולי 1221 הופיע ז'אן דה בריין במחנה הצלבני בדימיאט לאחר שקיבל הבטחה מפלאגיוס לפרוע את חובותיו לאחר שהתרושש לחלוטין. עתה יצאו הצלבנים למהלך צבאי דרומה לכוון קהיר. נרדפים על ידי הגאות השנתית של הנילוס וכוחות מצריים וסוריים, נאלצו הצלבנים להגיע לעיר אלברמון תוך כדי לחימה מתמדת, בה הוכיח - שוב- ז'אן דה בריין את יכולתו כלוחם. ביום 30 באוגוסט, לאחר משא ומתן של 3 ימים, הסכימו הצלבנים לסגת לחלוטין ממצרים ללא כל הישג נוסף מלבד שמירת חייהם.
מלך ירושלים > מסע הצלב השישי

ביום 30 באוגוסט 1221 נחתם הסכם אלברמון בין צלבני מסע הצלב החמישי לבין הסולטאן המצרי אלמלך אלכאמל, שהביא לידי סיכום את ההרפתקאה הצבאית במצרים. הצבא הצלבני יצא ממצרים ופינה את העיר המבוצרת דמיאט, שביתת נשק לתקופה של 8 שנים הוכרזה בין מצרים האיובית לממלכת ירושלים.
האפיפיור הונוריוס השלישי, יוזם מסע הצלב החמישי, המשיך ללחוץ על פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לממש את הבטחתו ולצאת בראש מסע צלב חדש. במהלך השנים 1221- 1222 מנהל האפיפיור סדרת פגישות, מגובה במכתבים, עם הקיסר ונציגיו על מנת להבטיח את ארגון מסע הצלב בתיאום עם המסדרים הצבאיים ומלך ירושלים ז'אן דה בריין. בפגישה שנערכה בשנת 1222 בעיר האיטלקית ברינדיזי הוסכם בין האפיפיור, הקיסר ומלך ירושלים על השקת מסע צלב חדש. בפגישה נוספת שנערכה בשנת 1223 הציעו מלך ירושלים והאפיפיור - ככל הנראה כתמריץ - שהקיסר יישא לאישה את איזבל, בתו בת ה-11 והיורשת של מלך ירושלים, ובכך יהפוך פרידריך למלך ירושלים משיתפנה כיסא המלכות.
מלך ירושלים > מסע הצלב השישי > ויתור על כיסא מלך ירושלים

פעולתו הראשונה של הקיסר בדרכו "המחודשת" למסע הצלב הייתה מימוש הצעת הנישואים לאיזבל, וארבע עשרה אוניות יצאו לנמל עכו. לאחר שנציג הקיסר ניהל טקס אירוסים ושם טבעת על אצבעה של איזבל בכנסייה בעכו – כנסיית הצלב הקדוש ולאחר מכן הוכתרה איזבל למלכת ירושלים בכנסייה בקתדרלה של צור ששימשה תחליף לכנסיית הקבר בירושלים – מקום הכתרתם המסורתי של מלכי ממלכת ירושלים. משם הפליג הצי הקטן אל ברינדיזי בה נערך טקס הנישואים ב-9 בנובמבר 1225 בהשתתפות אביה ואצילי ממלכת ירושלים. עם מימוש הסכם הנישואים הפכה ממלכת ירושלים לחלק מקיסרות רומא. פרידריך השני דרש - וקיבל את ויתורו של ז'אן דה בריין על תוארו כמלך ירושלים, ובהמשך דרש וקיבל את שבועת הנאמנות של אבירי הארץ. כך הפך -שוב- ז'אן דה בריין ממלך לאביר חסר כל.
נישואים שלישיים

בשנת 1223 ערך ז'אן דה בריין מסע של עלייה לרגל בדרך סנטיאגו אותו סיים בסנטיאגו דה קומפוסטלה. במהלך מסע זה הוא קיבל הצעה לשאת את אחת מבנותיו של אלפונסו התשיעי, מלך ארגון. ובשנת 1224 נשא ז'אן דה בריין בטולדו את ברינגואלה דה קסטיליה ילידת 1204, נישואים שהעמידו את ז'אן דה בריין או צאצאיו מנישואים אלו בין בעלי הזכות לכיסא המלכות של קסטיליה.
מנישואים אלו נולדו 4 צאצאים:
מריה דה בריין, נולדה בשנת 1225 באיטליה ונפטרה בשנת 1275 באסיסי, נישאה לבודואין השני, קיסר קונסטנטינופול.
אלפונס דה בריין תאריך לידה לא ידוע, נפטר בתוניס 25 באוגוסט 1270
לואיס דה בריין תאריך לידה לא ידוע, נפטר בשנת 1297
ז'אן דה בריין השני נולד בשנת 1230, כיהן כעוצר הגדול של צרפת