stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלות שקועה

בכלכלה, בתמחיר ובתהליכי קבלת החלטות, עלות שקועה או עלות אבודה (מוכר גם בשם הלועזי sunk cost) היא הוצאה שכבר בוצעה ולא ניתנת להחזר, ולכן כבר אינה רלוונטית לקבלת החלטות עתידיות. לעיתים מדובר על השקעה בסדרי גודל גדולים, לדוגמה הקמת מפעל חדש, או הקמת מיזמי תשתית, כשהתוצאה העסקית בדיעבד אינה מצדיקה את ההשקעה.
ההוצאות הרלוונטיות לשיקולי הפעלת עסק הן עלויות קבועות ועלויות משתנות. עלות שקועה אינה משתייכת לשני סוגי עלויות אלה. במיוחד יש להבחין בין העלות השקועה, כהשקעה במפעל או בציוד שנעשתה כבר ואינה ניתנת למניעה או להחזרה, לבין העלות הקבועה, שהיא עלות הפעלתו של המפעל או העסק, ואשר ניתן להימנע ממנה על ידי הדממת המכונות וסגירת המפעל, או חלק ממנו.
כעלות השקועה נלקח רק אותו חלק מההשקעה בנכס שאינו בר-החזרה, ולכן יש לנכות מסך העלות שהושקעה את ערך המימוש של הנכס.
עלות שקועה היא פרמטר כלכלי. בחשבונאות נהוג להפחית עלויות בצורה ליניארית, כך שהשקעה הונית גדולה תגרום מדי שנה לרישום של הוצאה בדוח הרווח וההפסד, ולהפסד. הגישה הכלכלית מתעלמת מהוצאה זו, והיא אינה נלקחת כשיקול לאחר שהוצאה. כך שייתכן מצב שבו מפעל מפסיד עדיין כדאי להפעלה.
אפקט העלות השקועה או "ההוצאה האבודה" נבחן על ידי כלכלנים העוסקים בתורת הערך. נמצא כי מנהלים נטו להמשיך בפרויקטים כושלים, על אף שלא הייתה לכך הצדקה. אפקט זה נקרא גם "אפקט הקונקורד", על שם מטוס הקונקורד. בפרויקט זה הושקעו סכומי עתק גם לאחר שהיה ברור שהפרויקט ייכשל, והפעלת המטוס לא תהיה כלכלית, עד שלבסוף המטוס קורקע.
דוגמאות

כדוגמה לעלות שקועה ניתן לקחת את מפעל הבשר "אדום אדום" של חברת תנובה. נכון ל-2008 המפעל מפסיד, וחלק מעובדיו פוטרו. במפעל הושקעו בתחילת המאה ה-21 כ-130 מיליון שקלים. חלק נכבד מסכום זה ניתן לראות כעלות שקועה, משום שלא יוחזר בין אם ייסגר המפעל ובין אם ימשיך לפעול, ולכן אינו רלוונטי להחלטה בעניין זה.
דוגמה להחלטה של פרט לגבי עלות שקועה היא קניית כרטיס יקר להצגה, כשבמהלכה מתחוור לרוכש הכרטיס כי אינו נהנה מההצגה, ועליו לקבל החלטה האם לעזוב את ההצגה בהפסקה. רציונלית, מחיר הכרטיס איננו רלוונטי בשיקולי הרוכש, מכיוון שזוהי הוצאה שכבר נעשתה ואין להשיבה; בפועל דיסוננס קוגניטיבי משפיע על קבלת ההחלטה הלא-רציונלית.
דוגמה נוספת היא אדם שקנה כרטיס להצגה, אך כדי להגיע אליה הוא צריך לשלם הוצאות נוספות (דלק, בייביסיטר וכדומה). גם אם בסופו של דבר הוא כלל לא ירצה לצאת ולראות את ההצגה, הדיסוננס הקוגניטיבי יגרום לו כן ללכת ולראותה, מכיוון שהוא כבר שילם עליה, והוא יחשוב שאם הוא יישאר בבית הוא "יפסיד את הכסף" של עלות הכרטיס (זאת בעוד שהמצב בדיוק הפוך: את הכסף על הכרטיס הוא ממילא הפסיד מיד לאחר קנייתו, ודווקא ההליכה להצגה תגרום להפסדים כספיים נוספים).
במילים אחרות, הפחד מאיבוד העלות השקועה, עלול לגרום לאנשים/ארגונים לבזבז כספים נוספים, ללא כל תועלת.
הערות שוליים

↑  "עשינו שגיאות עם אדום אדום", nrg ,8.2.2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561525705171  LCCN: sh2004006683
סוליקו

ערך זה עוסק בשיר אהבה גאורגי. אם התכוונתם להרכב מוזיקלי ישראלי, ראו .
סוּלִיקוֹ (בגאורגית: სულიკო) בתרגום לעברית: נשמה שלי (סוּלי - נשמה) הוא שיר אהבה לירי פופולרי בגאורגיה, שנכתב בשנת 1895, על ידי המשורר אקקי צרתלי. השיר התפרסם ברוסיה הסובייטית כולה כשיר שהולחן על ידי ורנקה צרתלי, והוא הושמע רבות ברדיו בתקופת שלטונו של סטלין, ואף נאמר כי היה השיר האהוב על סטלין. השיר תורגם לשפות רבות ובוצע במספר רב של שפות, ביניהן: רוסית, אוקראינית, פולנית, גרמנית ועברית. בישראל השיר בוצע על ידי להקת קולן.
נשיא ליטא, ולדאס אדמקוס, זכה לקונצרט מאולתר לכבוד יום האהבה בשדה התעופה באמסטרדם, בדרכו הביתה מארצות הברית, כאשר בראש מקהלת הזמרים הייתה רעייתו ההולנדית של נשיא גאורגיה, סנדרה רואלופס.
תרגום השיר לעברית (מאת רחל טורפוסמן):
ס ו ל י ק ו ("נשמתי")



את קברה חיפשתי בלי סוף,

אך לשווא! הקבר אבד.

בכליון עיניים קראתי לה:

"נשמתי שלי, איפה את?"

שושנה פרחה בין חוחים,

כה יפה, שוכנת בדד.

בלחישה שאלתי את השושנה:

"נשמתי שלי, האם זו את?"

בין עלים זמיר התחבא,

על ענף ישב לו בלאט.

בחיוך שאלתי את הציפור:

"נשמתי שלי, האם זו את?"

במרום ראיתי כוכב,

זוהרו האיר לי מבט.

בכמיהה נואשת התחננתי לו:

"נשמתי שלי, האם זו את?"

אז לחשה לי רוח: "אכן,

לא בקבר אהובתך!

לזמיר, לשושנה ולכוכב

בעולם הזה היא הפכה".

ועתה נעורו חיי

שהיו בתופת עד כה,

כי סוף סוף מצאתי אותך,

נשמתי שלי, סוליקו!
הערות שוליים

↑  אלינור ס. שפר, ביקורת השוואתית:  מהפכה וצנזורה, עמ' 30,  (1994), ISBN 0521471990
↑  אפ.איי.פי, סרנדת אהבה למנהיג, פורסם ב-nrg, 14.2.07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: eab3bcf8-eab8-493e-90f9-78fa65c5c5af 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בהמה וחיה בהלכה

בהמות: פרות וכבשים בחווה.
בהלכה, היונקים היבשתיים הגדולים מתחלקים לשתי תת-קטגוריות, חיה ובהמה, השונות זו מזו בהלכותיהן.
תת-הקטגוריה "בהמה" כוללת את חיות המשק המבויתות המצויות במקום יישוב, ואילו תת-הקטגוריה "חיה" כוללת את חיות הבר.
הגדרות ומיון

למונחים "בהמה" ו"חיה" משמעות מורחבת ומשמעות מצמצמת.
במשמעות המורחבת "בהמה" ו"חיה" הן מילים נרדפות, המשמשות לעיתים קרובות כשם לקטגוריה הכוללת את כל מיני היונקים היבשתיים הגדולים, למעט האדם, וברוב המקומות בתורה שבכתב, "חיה" ו"בהמה" הם שמות כללים ומתחלפים, כמאמר חכמים: "הבהמה בכלל חיה" ולהפך.
במשמעות המצמצמת חיה ובהמה הן תת-קטגוריות שונות:
"בהמה" היא בעל חיים מקטגוריה זו המשתייך למיני החיות המבויתות ולבעלי החיים המשמשים לצורכי המשק: לחלב, לבשר, לרכיבה ולביגוד, כגון בקר הבית, צאן, חמור הבית, גמל וחזיר הבית. גם חתול מסווג בתלמוד כבהמה.
חיה היא בעל חיים שאינו חלק ממשק הבית, וגדל שלא במקום יישוב כגון צבי, אייל, ערוד ופיל.
אף בעלי חיים שיכולים להתרבות אלה עם אלה עשויים להשתייך לתת-קטגוריות נפרדות, כגון חזיר הבר (חיה) וחזיר הבית (בהמה), חמור הבית (בהמה) וערוד (חיה).
הגדרות ומיון > בעלי חיים מסופקים

במשנה, נחלקו התנאים האם הכלב משתייך לבהמה או לחיה: לשיטת חכמים כלב הוא מין חיה, ולשיטת רבי מאיר הוא מין בהמה. כמו כן נחלקו על בופאלו, מחלוקת שהגיעה עד האחרונים.
כמו כן, במשנה ובתלמוד נחלקו הדעות בעניין בעל החיים המכונה כוי, האם הוא חיה, בהמה או שאינו מסווג לאף לא אחת מקטגוריות אלה. יש אומרים שכוי זה הוא בן כלאיים של בהמה וחיה, ולכן לא ניתן לסווגו בוודאות לאחת מהקטגוריות.
כשרות > סימני כשרות

סימני הטהרה שעל פיהם נקבע אם בעל החיים כשר או אינו כשר משותפים לקבוצות הבהמות והחיות, ומבדילות אותן משאר בעלי החיים. חיות ובהמות כשרות רק אם הם מעלות גירה, מפריסות פרסה ושוסעות שסע.
התורה מציינת 10 מיני יונקים טהורים, כולם אוכלי צמחים. מתוך רשימת היונקים הטהורים המופרטת בתורה, 3 מוגדרים בהמה בהלכה ו-7, לא מבויתים, מוגדרים חיה טהורה.
כשרות > בהמות הכשרות לאכילה

עם הבהמות הכשרות לאכילה נמנים שלושה סוגים בלבד: הפרים, הכבשים והעיזים
פרה
כבשה
עז
כשרות > חיות הכשרות לאכילה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: בערכים אודות החיות עצמן נזכרו זיהויים שונים.
החיות הכשרות היחידות הן שבע כפי שנכתב בתורה:
אַיָּל וּצְבִי וְיַחְמוּר וְאַקּוֹ וְדִישֹׁן וּתְאוֹ וָזָמֶר.
אַיָּל – הוא המין ממשפחת האייליים הידועה לנו.
צבי – סוג בתת-משפחת הצבאיים שבמשפחת הפריים.
יחמור – סוג במשפחת האייליים.
אקו – יעל, לפי דעת ראשוני מפרשי התורה והתלמוד.
דישון – ראם
תאו – לפי דעה בתלמוד בבלי זהו שור הבר ויש דעות שהוא מין אחר.
זמר – לא נמצא לו תיאור במקורות, יש המזהים אותו בימינו עם הג'ירף.
אייל
צבי
יחמור
יעל (אקו?)
ראם (דישון?)
שור הבר (תאו?)
ג'ירף (זמר?)
הלכות שבהן החיה והבהמה נבדלות זו מזו

לחלוקה זו ביהדות בין חיה לבהמה השלכות הלכתיות רבות ומגוונות.
קרבנות – באים רק מבהמה (פר, כבש ועז) וכן מן העוף אך לא מחיה.
איסור אותו ואת בנו – שלא לשחוט ביום אחד, אינו נוהג בחיה.
בכור – קדושת בכור נוהגת בבהמה ואינה נוהגת בחיה.
בשר בחלב – לרוב הדעות מהתורה איסור בשר וחלב אינו נוהג בחיה (אך אסור מדרבנן).
זרוע לחיים וקיבה – מצווה זו לתת לכהן זרוע לחיים וקיבה, נוהגת בבהמה ואינה נוהגת בחיה.
חֵלב – נאסר באכילה רק בבהמה ולא בחיה.
טומאה – חלב של חיה מטמא טומאת נבלה.
כיסוי הדם – מצווה זו נוהגת רק בחיה ועוף ולא בבהמה.
מעשר בהמה – אינו נוהג בחיה.
פדיון מעשר שני – בהמה נקנית בכסף מעשר, לצורך זבחי שלמים ולא לבשר תאוה, אבל אין לקנות חיה בכסף זה.
הלכות בהן בהמה וחיה שוות

מלבד סימני הכשרות, שאמרנו כבר שאינם תלויים בחלוקה בין חיה לבהמה, ישנן הלכות נוספות שבהמה וחיה שוות כלפיהן:
איסור גיד הנשה – חל על בהמות וחיות כשרות כאחת.
טומאת נבלה – נוהגת בבהמה ובחיה.
העמדה והערכה – הערכת שווי.
כלאי בהמה – למרות שמו, חל האיסור גם על חיות.
לא תחרוש בשור ובחמור יחדיו – אסור גם בהמה עם חיה וגם שני מינים שונים תחת אותה חלוקה.
לקריאה נוספת

סימני חיה ובהמה, שמחה יאיר פוסטולסקי
ביאורים

↑  אך יונקים ימיים כגון לוויתן או כלב ים, ויונקים מעופפים כעטלף אינם בכלל בהמה וחיה. אף יונקים יבשתיים קטנים כגון עכברים וחולדות אינם בכלל בהמה וחיה אלא מסווגים כשרצים.
↑  למרות הכתוב בתורה: "וַיְהִי הָאָדָם לְנֶפֶשׁ חַיָּה" (בראשית, ב', ז') לרוב אין האדם כלול בתת-הקטגוריה ההלכתית "חיה".
הערות שוליים

1 2  פירוש המשניות להרמב"ם מסכת אהלות פרק ח' משנה א'.
1 2  ספר שנות אליהו להגאון מווילנא על משניות מסכת כלאיים פרק ח' משנה ו'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף ע"א, עמוד א'
↑  על פי פירוש האבן עזרא לספר בראשית, פרק א', פסוק כ"ד.
↑  תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל', עמוד ב'
↑  משנה, מסכת כלאים, פרק ח', משנה ו'
↑  הכינוי "בופאלו" משמש לתיאור שלושה סוגי פָּרִיִּים: ביזון, תאו ותאו אפריקני.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן כ"ח, סעיף ד'
↑  ראו ערך כוי.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף פ', עמוד א'
↑  ספר דברים, פרק י"ד, פסוקים ד'–ה'
1 2  משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות מאכלות אסורות, פרק א', הלכה ח'
↑  ספר דברים, פרק י"ד, פסוק ה'.
↑  תרגום אונקלוס על הפסוק הנ"ל, פירוש התוספות על מסכת ראש השנה דף כ"ו עמוד ב' ד"ה של יעל.
↑  תרגום אונקלוס הנ"ל
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף פ', עמוד א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר טהרה, הלכות שאר אבות הטומאות, פרק א', הלכה ה'
↑  משנה, מסכת כלאים, פרק ח', משנה ב'
אדוארד קוקויטי

אדוארד דז'בייביץ' קוקויטי (באוסטית: Кокойты Джабейы фырт Эдуард; ברוסית: Эдуа́рд Джабе́евич Коко́йты; נאמר לעיתים כ"קוקוייב") (נולד ב-31 באוקטובר 1964), הוא הנשיא המוכרז מטעם הממשלה הבדלנית של דרום אוסטיה, חבל ארץ מורד בגאורגיה, שהכריז על עצמאות דה פקטו, שאינה מוכרת על ידי הקהילה הבינלאומית.
ביוגרפיה

קוקויטי נולד ב-1964 והיה חבר בנבחרת ההיאבקות של ברית המועצות, וזכה אף בתואר אלוף ברית המועצות. לפני 1989 שימש כמזכיר הראשון של ארגון הנוער הקומוניסטי, הקומסומול, בצחינוואלי, בירת דרום אוסטיה. לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנת 1991, הכריזה גאורגיה על עצמאותה, ולאחר מאבק עקוב מדם, פרש חבל דרום אוסטיה מגאורגיה, והכריז על עצמאות דה-פקטו. ב-1992 עבר קוקויטי למוסקבה, שם היה לאיש עסקים. הוא שב לדרום אוסטיה ב-2001.
בבחירות לנשיאות דרום אוסטיה בנובמבר-דצמבר 2001 נבחר קוקויטי ברוב גדול לנשיא. בסיבוב הראשון לנשיאות, שנערך ב-18 בנובמבר 2001, קיבל 45% מהקולות. בסיבוב השני, שנערך ב-6 בדצמבר התמודד מול סטניסלב קוצ'ייב שקיבל 24% בסיבוב הראשון, וניצח ברוב של 53% אל מול 40% לקוצ'ייב. ב-18 בדצמבר 2001 הושבע כנשיא דרום אוסטיה והחליף את קודמו בתפקיד, לודוויג צ'יבירוב.
ניצחונו של קוקויטי היה בלתי צפוי, והושג הודות לתמיכת חמולת טדייב, אחת מהמשפחות החזקות בדרום אוסטיה, שאוכלוסייתה הכוללת מונה כ-70,000 נפש. ביולי 2003 יצא קוקויטי כנגד אנשי טדייב, פיטר את אלברט טדייב מתפקידו כשר הביטחון, והורה למיליציה של טדייב להתפרק מנשקה, בטענה שיש לה קשרים עם פושעים. האירוע לווה בקרבות רחוב בצחינוואלי, אך לא דווח על נפגעים.
קוקויטי נקט בעמדה נחושה כנגד איחוד עם גאורגיה, על אף שהביע נכונות למשא ומתן על בסיס שוויוני, בין שתי אומות ריבוניות, תנאי שנדחה על ידי ממשלת טביליסי. בשנת 2006, בטרם נבחר מחדש, טען כי המשבר האוסטי-גאורגי אינו נובע מסכסוך אתני אלא ממטרתה הפוליטית של טביליסי לכפות על האוסטים נורמות מערביות שאינן נהוגות בקווקז. במספר הזדמנויות ביקר את כוח המשקיפים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, וטען כי הם קשורים בשירותים החשאיים של גאורגיה.
ב-12 בנובמבר 2006 נבחר מחדש לנשיאות. באותו היום קיימה האופוזיציה הפרו-גאורגית בדרום אוסטיה בחירות מטעמה, באזורים שבשליטת גאורגיה בחבל דרום אוסטיה, ובחרה את דמיטרי סנקוייב כנשיא לעומתי, במקביל לקוקויטי.
בתחילת אוגוסט 2008, כאשר תקריות ירי החריפו את המתיחות בין גאורגיה לדרום אוסטיה, הצהיר קוקויטי כי בכוונתו לגייס את תושבי דרום אוסטיה, ומתנדבים מצפון אוסטיה-אלניה ואזורים נוספים בקווקז, כדי להילחם נגד גאורגיה.
כאשר פרצו הקרבות בין גאורגיה ודרום אוסטיה, ב-8 באוגוסט 2008, הופיע קוקויטי בפני אמצעי התקשורת הבינלאומיים ומסר כי בקרבות שהתחוללו באותו יום נהרגו 1,400 בני אדם.
הערות שוליים

↑  רויטרס, מנהיג מחוז מורד בגאורגיה מאיים במלחמה, באתר ynet, 3 באוגוסט 2008
↑  לפחות 1,400 בני אדם נהרגו בקרבות בדרום אוסטיה. מאות נמלטו מבתיהם nrg חדשות 8 באוגוסט 2008
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לודוויג צ'יבירוב |  נשיא דרום אוסטיה  2001-מכהן  | הבא: - |
זאב אנגלמאיר

| --- | --- |

זאב אנגלמאיר, 2009
 לידה:  7 בינואר 1962 (בן 63) 
 לאום:  ישראל ישראלי
 תחום יצירה:  איור וקומיקס
 
זאב אנגלמאיר (נולד ב-7 בינואר 1962) הוא קומיקסאי והומוריסטן ישראלי.
עבודותיו, הנוטות לסצנת הקומיקס האלטרנטיבית, מתאפיינות בהומור פרוע ובסגנון איורי חזק וחריף. כונה "הילד הרע של האיור הישראלי".
אנגלמאיר מרבה להופיע ולתעד את עצמו כ"שושקה", דמות מאוירת פרי עטו שהוא מתלבש בדמותה במגוון מקומות ומצבים.
קורות חיים

אנגלמאיר נולד וגדל בקריית אונו, נכד ליהודה בינדר, אלוף הארץ באיגרוף,[דרוש מקור][מפני ש...] ובנם של ימי ורחל, מורים ומנהלי קייטנת "הצברים העליזים". בילדותו פרסם סיפורים ושירים ב"הארץ שלנו" וב"דבר לילדים".
בשנת 1976, בגיל 14, עבר עם משפחתו לוויניפג שבקנדה, שם למד בתיכון ויצר קולאז'ים וציורים רומנטיים.
המשפחה חזרה לישראל בשנות ה-80, ואנגלמאיר התגייס לצה"ל ושירת בהנדסה קרבית. במהלך שירותו הצבאי הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו בבית החייל בתל אביב. לאחר השחרור למד עיצוב גרפי באקדמיה לאמנות "בצלאל", בין השאר אצל מילכה צ'יזיק.
קריירה מקצועית

עבודתו הגרפית הראשונה הייתה פלאטה של מאה איורי פופאי שהודפסו על קרטונים של אל אס די, ללא ידיעתו.
קריירה מקצועית > עיתונות

בתקופת לימודיו ב"בצלאל" פרסם את הטור "סוטה העיר" במקומון "כל העיר" בירושלים. הטור היה נועז ופרובוקטיבי, והתאפיין בעשייה קולאז'ית וטקסטים אבסורדים.
לאחר סיום לימודיו עבר לתל אביב ואייר לעיתון "חדשות". טור הקומיקס הראשון שלו היה "חם וזפת", אודות ילד מוכר כעכים בחוף הים. אייר את המדור "מחלת השבוע" ובתוך זמן קצר הפך למאייר הבית של "חדשות". בעיתון זה ניתן לו חופש אמנותי ומקום ליצירתו הפרועה. אסף גפן כתב אודותיו ב"תרבות מעריב": "זאב אנגלמאיר הוא עוגת הקרם בפרצופו של הפוליטיקלי קורקט. אל מול הבורגנות הישראלית, אנגלמאיר הוא הילד הרע שצועק: כולנו ערומים". אנגלמאיר פרסם במוסף "חדשות" את מדורי "הידעת?", אוסף של עובדות מוזרות המבוססות על מדורים שרווחו בעיתונות בשנות ה-50. במוסף פרסם כפולות עמודים של "משחקים וכייף"- תחרויות ומשחקי נונסנס. לאחר סגירת "חדשות" פרסם את המדור "קרע קרע" במקומון "העיר", ואייר בקביעות את שער "עכבר העיר". איורים רבים שיצר היו שנויים במחלוקת, ועוררו מכתבי תגובה מצד הקוראים. בעקבות שער פסח ל"עכבר העיר" הציעה לו הוצאת "תמוז" להוציא לאור הגדה של פסח מאוירת וכתובה בכתב ידו. ההגדה יצאה לאור בחמש מהדורות, והוצגה בתערוכה במוזיאון תל אביב. עמיר חדד כתב אודות ההגדה ב"ידיעות אחרונות": "אנגלמאיר הצליח לפצח את הקוד הבלתי אפשרי של שפה ויזואלית ישראלית. סדרת האיורים שמלווה את הספר היא קולאז' סלפסטיק מופרע, שמצליח בדרך מוזרה לייצר שפה חדשה, שמתקשרת עם הישראליות". איור שער שלו ל"העיר" מיום תחילת האינתיפאדה נבחר לייצג את ישראל בתערוכה נודדת במכוני גתה בעולם.
במקביל לאיוריו ב"העיר" החל אנגלמאיר לפרסם ב"ידיעות אחרונות". הייתה זו פעם ראשונה שאיורים קיבלו תפקיד ומקום כל כך משמעותי בעיתון זה. אנגלמאיר אייר כתבות, מוספים ושערים, והפך למאייר הבית של "ידיעות אחרונות". בשנת 2005 החל ליצור קריקטורות פוליטיות במוסף "24 שעות". כשנתיים אייר למדור "מבקרי המדינה", כפולת עמודים שבועית במוסף הפוליטי של יום שישי. עבודות פוליטיות אחרות שלו הן ספרונים שונים - "הבלדה על אבא של גרישה", "אבא שלי שוטר הגירה" ו"כיפה אטומה"
בשנת 2002 הוציא את הספר "אנגלמאיר" בהוצאת עם עובד, ספר רטרוספקטיבי המאגד את יצירותיו.
קריירה מקצועית > עיתונות אלטרנטיבית > הדמות שושקה

במקביל לעבודתו בעיתונות הארצית השתתף במגוון פרסומים מחתרתיים באופיים. בשנות ה-90 פרסם במגזין הקומיקס "סטיות של פינגווינים" את הדמות המוכרת והאהובה ביותר שלו - שושקה. הקומיקס הופיע בקביעות במגזין, ושושקה הפכה לאחת מהדמויות המזוהות איתו. שושקה הופיעה בפתיחי אנימציה לסדרה "בלונד" ובמגזין הקומיקס הגרמני "סטרפצין". סיפורים שלה הופיעו בספר הקומיקס "קומפוט". בשנת 2007 צוירה שושקה על חזית בית עיריית תל אביב בפרויקט "פרופיל תל אביבי". כמו כן הופיעו סיפורי שושקה בחוברת הקומיקס הראשונה של אנגלמאיר, "סירופ". החוברת "סירופ" נבחרה ל"חוברת הלא ממוסדת הטובה ביותר" על ידי "עיתון תל אביב".
אלי אשד כתב במאמר "אנגלמאיר - המאייר הלאומי" באתר מוזיאון הקומיקס: "חוברות סירופ הם כנראה הקומיקסים הארוטיים ביותר שפורסמו עד כה בעברית."
אנגלמאיר הוציא לאור ארבע חוברות "סירופ". פרסם ספורי קומיקס במגוון רחב של חוברות ופנזינים: "הבועה", "הקורמורן", "פלאן B", "הצופר", ״mfm" ורבים אחרים.
אנגלמאיר מרבה להופיע ולתעד את עצמו כ"שושקה", דמות מאוירת פרי עטו שהוא מתלבש בדמותה במגוון מקומות ומצבים: כשושקה הופיע עם דקס וקומן במופע בגלריה צדיק, דגמן לציירים, יצר סרטונים ושימש כרבנית לזוג צרפתי שהתחתן בפריז. בחמישה בספטמבר 2020 נעצר לשעות אחדות בעת שהשתתף בהפגנה נגד ממשלת ישראל בתחפושת של "שושקה", בנימוק שתחפושת זו גורמת להטרדה מינית כלפי הציבור.
קריירה מקצועית > עיתונות אלטרנטיבית > הגמל המנשנש

מדור במגזין "עיניים" אותו הוא כותב ומאייר - סיפור קומיקס על חיי ג'חנון הגמל מנואבה שאוהב לנשנש בקלווה.
קריירה מקצועית > עיתונות אלטרנטיבית > יצירות נוספות

במלחמת המפרץ יצר ספר שירים מאויר בשם "כיפה אטומה". דפים מהספר פורסמו בירחון "מוניטין" והוצגו בתערוכה "זמן אמת" במוזיאון תל אביב. אוצרת התערוכה, בתיה דונר, כתבה בקטלוג: "העימות האבסורדי בין ייצוג עולם הילדים הנוסטאלגי והקיטשי לבין הדימויים הלקוחים מן המציאות - יוצר אפקט מדהים בעוצמתו."
כמו כן הוציא לאור פנזינים עצמאיים, בהם "כרוז אהבה", "לילה לבן עם שושקה", "לאן נעלם דודו טופז" ורבים אחרים. בשנת 1998 חבר לדודו גבע ולתמיר שפר והשלושה הקימו את "חבורת החור". הם הוציאו לאור פוסטר "סוזי מחפשת אהבה", עיצבו את עטיפת האלבום של מאור כהן ורע מוכיח, "צמד ראות", ויזמו פרויקטים שונים. כעבור שלוש שנים החבורה התפרקה, "במשך הזמן האינדיבידואליזם ניצח והחבורה התפרקה" אמר אנגלמאיר בריאיון ל"מעריב". בנוסף, השתתף בפעילותה של חבורת A4 ובפרויקט ספרות זולה. בשנת 2010 יצרו אנגלמאיר ורוני איז'אק סרט קצר בשם "ריאיון עם הברווז" - ראיון פיקטיבי עם דודו גבע.
בשנת 2015 אייר את ספר "בראשית" בפרויקט 929 - תנ"ך ביחד. איורי ספר בראשית הוצגו במוזיאון היהודי בפילדלפיה ובמוזיאון הקומיקס בחולון.
בשנת 2016 הוציא לאור ספר טקסטים ודימויים, "מסע לוולגריה", והציג תערוכת יחיד רטרוספקטיבית במוזיאון "בית העיר" תל אביב, הפעם הראשונה שבה הציג עבודות בתלת־ממד, ויטראז'ים, פסלים, רישומי ניאון, פסלי בד. על פתיחת התערוכה כתב איתי עמוס: "פלא שצריך לראות כדי להאמין". אבי פיטשון כתב בכתבת שער במוסף "גלריה" על התערוכה ועל אנגלמאיר: "המאייר המשוגע, המצחיק, הפסיכדלי והרדיקלי ביותר בתולדות עם ישראל" ו"הירונימוס בוש בגרסת הפאנק". בפתיחת התערוכה הופיע מצדפה גדולה, מוקף רקדניות, תזמורת וזיקוקים.
מ-7 באוקטובר 2023, יום טבח שבעה באוקטובר, אנגלמאייר מעלה לפייסבוק מדי יום "גלויה יומית" בנושא החטופים שבעזה. הציורים צבעוניים, אופטימיים, ודמיוניים, ומציגים חטופים ששבים הביתה ונרצחים מעופפים בשמים. הגלויות מוצגות על קיר מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
קריירה מקצועית > הוראה

מאז שנת 1989 מרצה בבתי ספר לעיצוב, מרצה במחלקה לתקשורת חזותית באקדמיה "בצלאל", מרצה במחלקה לתקשורת חזותית ב"מכון אבני", ב"שנקר", ב-HIT מכון טכנולוגי חולון, ב"מנשר לאמנות", בפסטיבלי קומיקס וב"אמנות לעם".
קריירה מקצועית > שופט בתחרויות וחבר בוועדות

השתתף כשופט בתחרויות עיצוב: "לצאת מהקופסה" - עיצוב קופסאות פח, "כיסא" - עיצוב כיסאות, "הזמנות חתונה" של אתר mako, ו"אסיף" - תחרות אנימציה שנתית בסינמטק תל אביב. בשנת 2012 שימש כחבר בוועדת הכרה מטעם משרד התרבות והספורט (מוזיאונים ואמנות פלסטית).
סגנון אמנותי

סגנונו האמנותי של אנגלמאיר הוא מחוספס והומוריסטי. הוא מפעיל מערכות מנוגדות כמו טקסט גבוה עם טקסט נמוך ומשיחת רעיונות נשגבים בחומרים זולים. הטקסט בעבודותיו הוא חלק מהאיור, ללא חנופה למוסכמות של אסתטיקה. אדם ברוך כתב עליו "משך השנים מתקיים בישראל משק אילוסטרטיבי עשיר. אנגלמאיר אחד מנציגיו המעולים. לאנגלמאיר הפועל גם בעיתונות הלגיטימית וגם במחתרתית נוסח משלו שעיקרו: בלילת חומרים עצומה. ומבלילה זו נמשך הסיב האנגלמאירי. מכל אלה אנגלמאיר מייצר אילוסטרציה המתייחסת גם לנוהלי החיים היומיומיים, גם לאידיאות אתיות ופוליטיות שליטות וגם להיסטוריה של האילוסטרציה עצמה. כלומר מדבר בכמה טלפונים באותה שעה."
אנגלמאיר מרבה להשתמש ביצירותיו בקולאז'ים אותם הוא מרכיב מחלקי עיתונים, תחריטים מהמאה ה-20, הדפסים הודיים, איור אמריקאי משנות ה-50 וכו'. איוריו משופעים באזכורים למין שמוצג בצורה הומוריסטית, בציטוטים מהתרבות הישראלית. בסגנון פראי ומעודן, אנרכיסטי ומתריס, נונסנס-שטותי.
אודות סגנונו האמנותי כתבה נעמי סימן טוב ב"העיר": "את החותם האישי שלו מזהים מיד ואפילו מרחוק. זהו סגנון מובהק, מובחן, חזק וחריף. בקו שחור עבה, בוטה ומהיר, הוא ממציא יצורים, יוצר סיטואציות חצופות והכל בהומור שופע, לא מתחנחן וללא פשרות."
פרסים והוקרה

זכה שלוש פעמים בפרס קרן התרבות אמריקה-ישראל לאמנות פלסטית
פרס על הצטיינות בלימודים מטעם המחלקה לתקשורת חזותית ב"בצלאל"
בשנת 2006 נבחר אנגלמאיר לרשימת "האנשים שמצחיקים אותנו" של השבועון "Time Out תל אביב".
בשנת 2009 נבחר לפרויקט יום העצמאות של וואלה, "61 סיבות לגאווה", בקטגוריית"מצחיקים".
בשנת 2011 זכה בפרס הראשון בתחרות קריקטורות של הוועד למלחמה באיידס, בשיתוף המוזיאון הישראלי לקריקטורה וקומיקס.
בשנת 2015 קיבל מענק מפעל הפיס להוצאת נובלה גרפית.
חיים אישיים

בתו הבכורה רותם היא חולת כבד, שקבלה תרומה בתחילת 2022. הם תיעדו את מסע ההשתלה באיורים משותפים.
ספרים

הידעת? - ספר אוסף מדורים שפורסמו במוסף "חדשות", הוצאת מודן 1994
סירופ 1 -קומיקס וטקסטים, הוצאת "סטיות של פינגווינים" 1998
סירופ 2 - חוברת קומיקס בהוצאה עצמית 2006
סירופ 3 - חוברת קומיקס בהוצאה עצמית 2007
סירופ 4 - חוברת קומיקס בהוצאה עצמית 2009
הגדה של פסח בנוסח אנגלמאיר - הוצאת תמוז 1999
אנגלמאיר - ספר רטרוספקטיבי מעבודותיו, הוצאת עם עובד 2002
אבאלה - איורים שפורסמו ב"ידיעות אחרונות", הוצאת אריה ניר 2008
קומפוט - פרויקט קומיקס ישראלי פולני 2008
טאו טה טיגרה - איורים לספר "תורת הנמר" 2005
60 מילים - האקדמיה ללשון העברית 2009
מעשה בחזאי מכפר הס - אנגלמאיר, בידרמן, גבע, הוצאת קרן 2004
הגפילטע של גיל לביא - חוברת מכתבים של אנגלמאיר, הוצאת תפרים 2009
צלילי הגיהנום - ספר מאויר מאת רפאל פוגל, בהוצאת המחבר 2005 .
אנגלמאיר במערבולת האילוסטרציה - קטלוג תערוכה ב"אסכולה" 1998
היהודי הנודד - ספר מאויר בהוצאת מוזיאון הקומיקס חולון 2011
הגפילטע שלנו - ספר גלויות בהוצאת מדרשת בן-גוריון 2012
ספר יצירה - ספר גלויות בהוצאת מדרשת בן-גוריון 2012
מסע לוולגריה, הוצאת אפיק, 2016
עבודותיו פורסמו בספרים רבים, בהם "ספר הקומיקס הציוני", "ספר החתונה" של מכללת עלמא, הספר "תל אביב מאה", "חדוות הלשון" של רוביק רוזנטל, ו"יומני הפורענות" של סלון מזל.
תרגומים

ביויס ובטהד, הספר הזה מסריח, הוצאת מודן, 1994
תערוכות > תערוכות יחיד

1982, "החיים כקולאז'", בית החייל תל אביב
1998, "אנגלמאיר במערבולת האילוסטרציה", גלריה "אסכולה" תל אביב
1999, הגדה בנוסח אנגלמאיר, סינמטק ת"א
1999, הגדה של אנגלמאיר, גלריה "אנגל", ת"א
2002, "עולמו המופלא של וולט אנגלמאיר", תערוכת יחיד סינמטק ת"א
2003, אנגלמאיר איורי עיתונות, תיאטרון החאן ירושלים
2004, "אנגלמאיר בפריץ - אני טסה להציץ", קפה פריץ ת"א
2005, אנגלמאיר תערוכת יחיד, הבית הישראלי, פריז צרפת
2009, "חמץ מצה וטקילה בהקפצה", גלריה אובניקס תל אביב
2010, "שיר השירים בקופסת שימורים", "עלמא" בית לתרבות עברית
2011, "היהודי הנודד" במוזיאון הקומיקס, חולון
2012, "הגפילטע שלנו" במדרשת בן-גוריון
2015, איורי ספר בראשית במוזיאון היהודי בפילדלפיה ובמוזיאון הקומיקס בחולון.
2016, "הארץ המובתחת" בית העיר תל אביב-יפו
תערוכות > תערוכות משותפות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אנגלמאיר הציג בתערוכות קבוצתיות רבות, בהן במוזיאון ישראל ירושלים, במוזיאון תל אביב, במוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, במוזיאון נחום גוטמן, במוזיאון לאמנות פתח תקווה, ובמוזיאון הקומיקס חולון. השתתף בתערוכות קבוצתיות בגלריות בישראל ומחוצה לה, ב-2015 הציג תערוכה משותפת עם אמנים גרמנים ומרצים ב"בצלאל" במוזיאון האיור Bilderbuchmuseum בטרויסדורף, גרמניה, המוזיאון הגדול והחשוב באירופה לאיור.
בשנת 2023 הציג במוזיאון הרצליה את התערוכה ״ההיסטוריה המטורפת של האיור הישראלי״ (ביחד עם קרן כץ ולילך רז. אוצר: יובל סער).
אנימציה

"גיבור התרבות שלי" - כתבת אנימציה ל"עובדה" בערוץ 2 עם איתי אנגל
"כן המפקדת" - פתיח יום העצמאות לערוץ 10
"בלונד" - פתיחים לסדרה שביימה אורנה בן דור בערוץ 8
"מגעים מדיניים" - סרטון אנימציה בשיתוף רוני איז'אק
"דובי שבט בתעלומת הצימוק האבוד" - סרטון אנימציה לכבוד ט"ו בשבט בשיתוף ירדן הירש
"גיבור העל העברי" - דמותה של שושקה בפרק מתוך סרט הדוק-אנימציה על גיבורי הקומיקס הישראליים. סרטם של שאול בצר ואסף גלאי, בימוי אנימציה גילת פרג והפקת "אנטנה", ערוץ 8, 2015
לקריאה נוספת

קטלוג "אנגלמאיר במערבולת האילוסטרציה" ביקורות מאת דודו גבע, איריס ואופיר פז, תמיר להב רדלמסר, גלריה אסכולה 1998
"האיש והאגדה" כתבה אודות אנגלמאיר מאת עמיר חדד במוסף "7 ימים" 12.3.99
"עוצמת הקולאז'" מאמר מאת אנגלמאיר בספר "פשר החיים" אודות דודו גבע, הוצאת "כתר" 2005
"השאלון עם אנגלמאיר" מאת טל ניב, מוסף הארץ 9,1.98
"על השערים של עכבר העיר "תמיר להב רדלמסר על השערים של בידרמן ואנגלמאיר" קטלוג התערוכה, גלריה "אסכולה" 1999
"זאב בעור של כבש" כתבת שער אודות אנגלמאיר בעיתון זמן ת"א 4.6.2004
"אנגלמאיר, הלוואה נוחה מהבנק החזותי" אדם ברוך אודות אנגלמאיר, כתבה ב"שישי"מעריב, 1998
אנגלמאיר ב"תרבות מעריב", כתבה מאת אסף גפן, 1998
"מטורף? אני?" כתבה אודות אנגלמאיר מאת יובל יועז בעיתון "אנשים", 1999