stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיגל דדון-לוי
ביוגרפיה

סיגל דדון-לוי נולדה בקריות.
דדון-לוי היא בעלת שלושה תארים אקדמיים אותם סיימה בהצטיינות: תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו, תואר ראשון במדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת חיפה.
דדון-לוי נשואה ליונתן, עורך דין בתפקיד ניהולי במערכת הפיננסית, ואם לתאומים. מתגוררת בתל אביב.
אחרי 4 שנים בהם עבדה במחלקת העסקים של בזק, ובתום לימודי התואר הראשון, התקבלה לעתודה הניהולית במכבי שירותי בריאות. מאז מילאה שורה של תפקידים בכירים במכבי: מנכ"לית מכבי יזמות וניהול, סמנכ"לית שירות ושיווק, ראש מחוז השרון, ראש חטיבת התפעול ותפקידים בכירים נוספים.
ב-9 בדצמבר 2020 נחת משלוח החיסונים הראשון נגד הקורונה בישראל. מרגע שנתקבל האישור לחיסון האוכלוסייה, דדון-לוי הובילה את מבצע חיסוני הקורונה במכבי שירותי בריאות, במקביל ליתר תפקידיה.
ב-7 ביולי 2021 נבחרה להחליף את רן סער כמנכ"לית מכבי שירותי בריאות.
דדון-לוי היא חלק מנבחרת הדירקטורים של רשות החברות הממשלתיות, ושימשה כדירקטורית בחברת "נתיבי איילון" ובחברת חוצה ישראל.
דדון-לוי נבחרה שלוש שנים ברציפות לאחת מ-50 הנשים המשפיעות בישראל של מגזין גלובס, בין השנים 2022-2024. בשנים 2022-2023 נבחרה לרשימת 50 הנשים מעוררות ההשראה בישראל של מגזין פורבס.
הערות שוליים

↑  אודות סיגל דדון-לוי באתר מכבי שירותי בריאות
1 2 3 4   רוני לינדר, מנכ"לית חדשה לקופת החולים מכבי: סיגל דדון-לוי, באתר TheMarker‏, 7 ביולי 2021
1 2 3  דורון אביגד, ‏הכירו את האישה שניהלה את מבצע החיסונים של מכבי והפכה למנכ"לית הקופה, באתר גלובס, 8 בינואר 2022
↑  אדריאן פילוט, מנכ"לית חדשה למכבי שירותי בריאות: סיגל דדון-לוי, באתר כלכליסט, 7 ביולי 2021
↑  מירב כהן‏, החיסונים הראשונים לקורונה נחתו בישראל; נתניהו: אהיה הראשון שמתחסן, באתר וואלה, 9 בדצמבר 2020
↑  חדשות הבוקר, ‏מבצע החיסונים נמשך: "מכבי תרחיב את הפריסה ותחסן כ-150,000 איש בשבוע", באתר ‏מאקו‏, 27 בדצמבר 2020;

אשר אטדגי, תשעה חודשים של קורונה: ראש מחוז השרון סיגל דדון לוי מסכמת תקופה, באתר mynet‏ רעננה, 30 בנובמבר 2020
↑   רוני לינדר, מנכ"ל מכבי עוזב אחרי עשור. מתוך המועמדים להחלפתו, שלוש נשים, באתר TheMarker‏, 2 ביוני 2021
↑  השנה שבה נשים הפכו לרוב בניהול קופות החולים, אנשי השנה 2021, גלובס
↑  50 הנשים המשפיעות של גלובס 2022, באתר גלובס, 30 במרץ 2022
↑  "במכבי הייתה אג'נדה - לטפח מנהלות שיתמודדו על המנכ"לות", באתר גלובס, 14 בדצמבר 2021
↑  נבחרת 50 המשפיעות על המשק לשנת 2024, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2021
↑  16# סיגל דדון־לוי וסיגל רגב־רוזנברג - Forbes Israel, באתר Forbes Israel, ‏30 ביוני 2022
↑  סיגל דדון לוי - Forbes Israel, באתר Forbes Israel, ‏19 בספטמבר 2023
סיגל בר-קובץ

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1966 (בת 58) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 
סיגל בר-קובץ (נולדה ב-17 ביוני 1966) היא סופרת, עיתונאית ועורכת ישראלית.
ביוגרפיה

בר-קובץ גדלה בראשון לציון. החלה את דרכה העיתונאית ככתבת נוער במעריב לנוער בגיל 15. את שירותה הצבאי עשתה כמדריכת חבלה ומיקוש בחיל הנדסה. תוך כדי לימודיה לתואר ראשון בקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתקשורת באוניברסיטה העברית, עבדה ככותבת, עורכת ורכזת כתבים במגזין הנוער ראש אחד. הטור השבועי שפרסמה בו במשך שלוש שנים "ידידים", הפך לספרה הראשון (1992, כתר). כיום עובדת כעיתונאית ועורכת בידיעות תקשורת וב-Mynet.
ספריה

"ידידים", הוצאת כתר, 1992
"ספר האהבה", הוצאת כתר, 1994
"קניון האשליות", הוצאת כתר, 1998
"מחר אולי תשתני", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2017
"אישה אובדת", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2022
הערות שוליים

↑   עלית קרפ, "מחר אולי תשתני": מפגש עצוב ואופטימי, באתר הארץ, 30 ביוני 2017
↑  הספר "אישה אובדת": כשהבוס הופך למלכודת של הטרדה מינית. 23.3.22  Mynet
↑  משבר גיל ה-40: קראו פרק ראשון מהספר "אישה אובדת", באתר ynet, 31 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305662205171  LCCN: nr92033050  VIAF: 54014268   WorldCat (עם VIAF): 54014268
נסיכות קטלוניה

נסיכות קטלוניה (בקטלאנית: Principat de Catalunya, בלטינית: Principatus Cathaloniæ, באוקסיטנית: Principat de Catalonha, בספרדית: Principado de Cataluña) הייתה מדינה מימי הביניים והעת החדשה המוקדמת בצפון-מזרח חצי האי האיברי. במהלך רוב ההיסטוריה שלה הייתה בשושלת מאוחדת (אנ') עם ממלכת אראגון, וכוננה יחד את כתר אראגון. בין המאה ה-13 למאה ה-18 היא גבלה בממלכת אראגון ממערב, ממלכת ולנסיה מדרום, ממלכת צרפת והאדונות הפיאודלית של אנדורה מצפון ובים התיכון ממזרח. המונח נסיכות קטלוניה נשאר בשימוש עד הרפובליקה הספרדית השנייה, כאשר השימוש בו ירד בגלל הקשר ההיסטורי שלו למלוכה.[דרוש מקור] כיום, המונח נסיכות (Principat) משמש בעיקר כדי להתייחס לקהילה האוטונומית של קטלוניה בספרד, להבדיל משאר הארצות הקטלאניות, ובדרך כלל כולל את האזור ההיסטורי של רוסיון בדרום צרפת.
ההתייחסות הראשונה לקטלוניה ולקטלונים מופיעה ב"ספר המעשים על הפיזנים המהוללים של מיורקה" (Liber maiolichinus de gestis Pisanorum illustribus), קורות פיזניים (שנכתבו בין 1117 ל-1125) על כיבוש מיורקה על ידי כוח משותף של איטלקים, קטאלונים (אנ') ואוקסיטנים (אנ'). באותה תקופה, קטלוניה עדיין לא הייתה קיימת כישות פוליטית, אם כי נראה שהשימוש במונח זה מכיר בקטלוניה כישות תרבותית או גאוגרפית. המחוזות שהרכיבו בסופו של דבר את נסיכות קטלוניה אוחדו בהדרגה תחת שלטונו של רוזן ברצלונה (אנ'). בשנת 1137, נפת ברצלונה וממלכת אראגון אוחדו תחת שושלת אחת, ויצרו את מה שהיסטוריונים מודרניים מכנים כתר אראגון; עם זאת, אראגון וקטלוניה שמרו על מבנה פוליטי ומסורות משפטיות משלהן, ופיתחו קהילות פוליטיות נפרדות במהלך המאות הבאות. תחת אלפונס הראשון הטרובדור (שלט בשנים 1164–1196), נחשבה קטלוניה, לראשונה, כישות משפטית. ובכל זאת, המונח נסיכות קטלוניה לא היה בשימוש חוקי עד המאה ה-14, כאשר הוא הוחל על השטחים שנשלטו על ידי בתי המשפט של קטלוניה.
המערכת המוסדית שלה התפתחה במשך מאות שנים, והקימה גופים פוליטיים מקבילים לאלו של ממלכות הכתר האחרות (כגון בתי המשפט (אנ'), הז'נרליטט או מועצת המאה) וגופי חקיקה (חוקות (אנ'), שנגזרו מהשימושים של ברצלונה (אנ')) שבמידה רבה הגבילו את הכוח המלכותי והבטיחו את המודל הפוליטי של הפקטיזם.[דרוש מקור] קטלוניה תרמה להמשך פיתוח הסחר והצבא של הכתר, ובעיקר הצי שלו. השפה הקטלאנית שגשגה והתרחבה ככל שנוספו עוד טריטוריות לכתר, כולל ולנסיה, האיים הבלאריים, סרדיניה, סיציליה, נאפולי ואתונה, שהיוו תלסוקרטיה בים התיכון. משבר המאה ה-14 (אנ'), סיום שלטונו של בית ברצלונה (אנ') (1410) ומלחמת אזרחים (אנ') (1462–1472) החלישו את תפקידה של הנסיכות בענייני הכתר והיחסים הבינלאומיים.
נישואיהם של פרדיננד השני מאראגון ואיזבלה הראשונה מקסטיליה בשנת 1469 הניחו את היסודות למלוכה הספרדית. בשנת 1492 החלה הקולוניזציה הספרדית של אמריקה (אנ'), והכוח הפוליטי החל לעבור אל קסטיליה. המתיחות בין מוסדות קטאלונים לבין המלוכה, לצד מרידות האיכרים, עוררו את מלחמת הקוצרים (1640–1659). על פי הסכם הפירנאים רוסיון נמסר לצרפת. במהלך מלחמת הירושה הספרדית (1701–1714), תמך כתר אראגון בארכידוכס קרל מהבסבורג. לאחר כניעת ברצלונה ב-1714, המלך פיליפה החמישי מבורבון, בהשראת המודל הצרפתי, כפה אבסולוטיזם (אנ') וממשל מאחד ברחבי ספרד, וחוקק את גזירות נואבה פלנטה (אנ') לכל ממלכת כתר אראגון, שדיכא את קטלוניה, מוסדות וזכויות פוליטיים של אראגון, ולנסיה ומיורקה, ומיזגו אותם לכתר קסטיליה כמחוזות. עם זאת, נסיכות קטלוניה נותרה כיחידה מנהלית עד להקמת חלוקת הפרובינציה הספרדית ב-1833, שחילקה את קטלוניה לארבעה מחוזות.
תרבות

המטבח הקטלוני
קסטל (מגדל אנושי)
ראו גם

הארצות הקטלאניות
הערות שוליים

↑  Ryder, Alan (2007). The Wreck of Catalonia. Civil War in the Fifteenth Century. Oxford University Press. p. v. ISBN 978-0-19-920736-7. This group of states comprised the kingdoms of Aragon, Valencia, and Majorca, the principality of Catalonia, and the counties of Roussillon and Cerdagne; further afield it embraced the kingdoms of Sicily and Sardinia. These states had no common institutions or bonds save allegiance to a common sovereign
↑  Chandler, Cullen J. (2019). Carolingian Catalonia: Politics, Culture, and Identity in an Imperial Province, 778-987. Oxford University Press. p. 22. The region is only unique in its later statehood and conjunction with the kingdom of Aragon in the high Middle Ages, while other former Carolingian territories were eventually reabsorbed by the French crown.
↑  Ferro 1987, p. 442
↑  Eliott 1963, p. 4.
↑  Sesma 2000, p. 14
↑  Conversi, Daniele (2014). "Modernity, globalization and nationalism: the age of frenzied boundary-building". In Jackson, Jennifer; Molokotos-Liederman, Lina (eds.). Nationalism, Ethnicity and Boundaries: Conceptualising and Understanding Identity Through Boundary Approaches. Routledge. p. 65. ISBN 978-1317600008. Retrieved 17 June 2017.
↑  Conversi, Daniele (2000). The Basques, the Catalans and Spain: Alternative Routes to Nationalist Mobilisation. University of Nevada Press. p. xv. ISBN 0874173620. Retrieved 3 January 2017.
↑  "Latin text of the Liber maiolichinus with Spanish introduction" (PDF). Archived from the original (PDF) on 2007-09-29.
↑  Sesma 2000, p. 62.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557579505171  LCCN: n82023193  VIAF: 131366941   WorldCat (עם VIAF): 131366941
סיד אחמד חאן

| --- | --- |

 לידה:  17 באוקטובר 1817 דלהי, האימפריה המוגולית 
 פטירה:  27 במרץ 1898 (בגיל 80) אליגרה, North-Western Provinces, הראג' הבריטי 
 מדינה:  הראג' הבריטי 
 מקום קבורה:  אליגרה 
 השכלה:  אוניברסיטת אדינבורו  Anglo Arabic Senior Secondary School 
 חתימה:   
 
סיד אחמד חאן בהאדור (אורדו: سید احمد خان بہا در; 1817–1898) היה מחנך ומדינאי הודי, ממייסדי התנועה הרפורמיסטית באסלאם.
תורתו של חאן, שהייתה מנוגדת לאסלאמיזם, דיברה על הצורך בסינתזה תרבותית בין האסלאם לרעיונות אחרים, ועל אימוץ של כל הגישות המדעיות. חאן ניסה להפריד בין שני מרכיבים בדת:
מרכיבים רוחניים-מוסריים - נצחיים.
מרכיבים שעוסקים בניהול חיי החברה ובפוליטיקה - תלויי זמן ומקום.
לטענתו של חאן, על האסלאם להתאים עצמו לעולם המודרני, מבחינה טכנולוגית. הוא עודד קליטת הידע המדעי והטכנולוגי מהמערב, וקרא לרפורמיזציה במשפט האסלאמי; וזאת מבלי שייפגעו המרכיבים המוסריים והרוחניים באסלאם.
נסיכות פירסטנברג

רוזנות (נסיכות) פירסטנברג (בגרמנית: Grafschaft (Fürstentum) Fürstenberg) הייתה רוזנות, ומאוחר יותר נסיכות של האימפריה הרומית הקדושה בשוואביה, ששכנה בדרום באדן-וירטמברג של היום, גרמניה. המשפחה השלטת הייתה בית פירסטנברג.
היסטוריה

הרוזנות הוקמה כאשר אגינו הרביעי, רוזן אוראך בנישואין, ירש חלקים גדולים מדוכסות צרינגן עם מותו של הדוכס ברטהולד החמישי, דוכס צרינגן בשנת 1218, והיא נקראה במקור רוזנות פרייבורג. נכדו של אגינו, הרוזן היינריך, החל לקרוא לעצמו על שם מגוריו בטירת פירסטנברג בסביבות 1250.
הרוזנות חולקה ב-1284 בינה לבין הרוזנות התחתית של דילינגן, ולאחר מכן שוב ב-1408 בין פירסטנברג-פירסטנברג ופירסטנברג-וולפאך.
במהלך מאות השנים, הרחיבו השליטים השונים את שטחיהם לכלול את רוזנות באר, הלורדות של גונדלפינגן, האוזן, הייליגנברג, הוואן ומסקירך, ורוזנות שטוהלינגן בגרמניה, כמו גם אזורים סביב טירת Křivoklát (בגרמנית: Pürglitz), בוהמיה, טוויקוביץ' (בגרמנית: Taikowitz) במוראביה וויטרה באוסטריה.
בשנת 1667 הועלתה פירסטנברג-הייליגנברג לדרגת נסיכות וקיבלה זכות הצבעה ברייכסטאג. ב-1744, שטחי פירסטנברג השונים אוחדו מחדש לנסיכות פירסטנברג-פירסטנברג, שכן כל הענפים מלבד אחד נכחדו.
הקונפדרציה של הריין של 1806 פיזרה את מדינת פירסטנברג. רוב שטחה נמסר לבאדן, וחלקים קטנים יותר ניתנו לווירטמברג, הוהנצולרן-זיגמרינגן ובוואריה.
גאוגרפיה

נכון לשנת 1789, הטריטוריה הייתה מורכבת מחמישה חלקים מבודדים גדולים יותר וכן מכמה מובלעות קטנות יותר. חמשת החלקים הגדולים היו:
מסביב לדונאושינגן, כולל רוזנות באר והלורדות של הוואן וכן טירת פירסטנברג. ערים: דונאושינגן, הופינגן, אגן, נוישטאדט. האזור גבל באוסטריה, וירטמברג, מנזר סנט בלייז ואחרים וניתן לבאדן.
הלורדות של האוזן. ערים: האוסך, וולפאך, הסלאך. האזור גבל בבישופות שטרסבורג, וירטמברג, אוסטריה, הוהנגרולדסק, העיר הקיסרית צל, העמק הקיסרי של הרמרסבאך וניתן לבאדן.
רוזנות שטיהלינגן. ערים: שטיהלינגן. האזור גבל במנזר סנט בלייז, שווייץ, רוזנות קלטגאו וניתן לבאדן.
סביב מסקירך. ערים: מסקירך. האזור גבל בהוהנצולרן-זיגמרינגן, מנזר צווייפאלטן, אוסטריה, מנזר בוכאו, ואחרים וניתן לבאדן ולהוהנצולרן-זיגמרינגן.
רוזנות הייליגנברג. האזור גבל בקניגזג, מנזר ויינגרטן, אוסטריה, ימת קונסטנץ, בישופות קונסטנץ, מנזר זלמאנסוויילר, העיר הקיסרית איברלינגן, העיר הקיסרית פפולנדורף, ואחרים וניתן לבאדן.
נכון לשנת 1806, שטחו של פירסטנברג היה 2,000 קמ"ר ואוכלוסייה של 100,000 נפש. בירתה הייתה דונאושינגן.
רוזני פירסטנברג (1250–1408)

היינריך הראשון, 1250–1284
פרידריך הראשון, 1284–1296
היינריך השני, 1296–1337
שליטים משותפים:
קונרד השלישי, 1337–1370
היינריך הרביעי, 1337–1366
יוהאן השני, 1337–1365
היינריך השישי, 1365–1408
חלוקת פירסטנברג

רוזנות פירסטנברג (1250–1408)
רוזנות דילינגן (1284–1386)
רוזנות פירסטנברג-וולפאך (1408–1490)
רוזנות פירסטנברג-פירסטנברג (1408–1441, 1704–1716), לאחר מכן נסיכות פירסטנברג-פירסטנברג (1716–1804)
רוזנות פירסטנברג-גיזינגן (1441–1483)
רוזנות פירסטנברג-באר (1441–1559)
רוזנות פירסטנברג-מוהרינגן (1599–1641)
רוזנות פירסטנברג-בלומברג (1559–1614)
רוזנות פירסטנברג-מסקירך (1614–1716), ולאחר מכן נסיכות פירסטנברג-מסקירך (1716–1744)
רוזנות פירסטנברג-שטיהלינגן (1614–1704)
רוזנות פירסטנברג-וייטרה (1705–1806)
רוזנות פירסטנברג-טאיקוביץ (1759–1806)
רוזנות פירסטנברג-הייליגנברג (1559–1664), ולאחר מכן נסיכות פירסטנברג-הייליגנברג (1664–1716)
רוזנות פירסטנברג-דונאושינגן (1617–1698)
נסיכות פירסטנברג-פירגליץ (1762–1806)
נסיכות סרביה

נסיכות סרביה (בסרבית קירילית: Кнежевина Србија) היה שמה של סרביה בין השנים 1815–1882. הנסיכות קמה בעקבות המרד הסרבי השני, והוכרה על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1830. בשנת 1867 פינו העות'מאנים את כוחותיהם מהנסיכות, ובשנת 1882 בעקבות קונגרס ברלין הוכרזה הנסיכות כממלכת סרביה.
רקע

בדצמבר 1371, עם מותו של סטפן אורוש החמישי, מלך סרביה אשר היה ערירי, קרסה ממלכת סרביה והתפרקה למספר ישויות. קרבות קשים ומתמשכים עם מניין נפגעים גבוה מול צבאו של מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית, בלווי חולשת הממשל המרכזי הסרבי הובילו לשחיקה ביציבותה של הממלכה עד לקריסתה. עד 1459 השלימו העות'מאנים בהדרגה את השתלטותם על כל שטחי סרביה. לאורך השנים השתלטה לפרקים ממלכת הבסבורג שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה על חלקים מסרביה וזאת במהלך מלחמות אזוריות מול העות'מאנים.
המרד הסרבי

תהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית לווה בהחלשות מנגנון הממשל המרכזי על האיילטים השונים ונקיטת מדיניות עצמאית על ידי הוואלים. בשנת 1804 טבחו כוחות יניצ'רים מקומיים במאות בני אצולה סרבית במטרה לחזק את אחיזתם באיילט, ובעקבות אירוע זה פרץ המרד הסרבי הראשון בהובלתו של קאראג'ורג'ה פטרוביץ'. בשנת 1813 עלה בידי העות'מאנים לדכא את המרידה, אך תוצאותיה של המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) אילצו אותם להסכים להעניק אוטונומיה לסרבים. ב-1815 התחדשה המרידה בהובלתו של מילוש אוברנוביץ' והעות'מאנים נאלצו לסגת מאזור בלגרד. לאחר משא ומתן הסכימו העות'מאנים להכיר בנסיכות סרבית אוטונומית במסגרת האימפריה. דה פקטו מדובר היה במתן עצמאות לסרבים. בנובמבר 1817 מינה אוברנוביץ' את עצמו לנסיך סרביה וארגן את רציחתו של מנהיג המרד הראשון קאראג'ורג'ה פטרוביץ' אשר שב לסרביה מהגלות.
נסיכות סרביה

מילוש אוברנוביץ' כיהן כנסיך סרביה הראשון עד 1839 ובמרבית שנותיו אופיין שלטונו כאוטוקרטי. אופי משטרו הוביל לאי שקט פוליטי ולניסיונות התקוממות, עניין שאילץ אותו לפעול לכינון חוקה בסרביה, והיא כוננה ב-1835. כמו כן הוכר הוכר מעמדה העצמאי של הכנסייה האורתודוקסית של סרביה תחת פטריארך קונסטנטינופול. עד 1830 שלטו הסרבים באזור סנג'ק בלגרד. חולשתם הצבאית של העות'מאנים כפי שהופגנה במהלך מסע הכיבושים של אבראהים פאשא וחששם לאובדן שטחים נרחב באירופה לאחר מלחמת העצמאות היוונית, הובילו את הסולטאן העות'מאני מהמוט השני להסכים להרחבת ניכרת של האוטונומיה הסרבית. מילוש אוברנוביץ' ויתר על כסאו לטובת בנו מילאן אשר נפטר תוך זמן קצר ולכס הנסיכות עלה בנו השני מיכאילו שהיה בן 16 שנים בעת עלייתו לשלטון. לאחר שלוש שנות שלטון הודח מיכיאלו בהפיכה ולשלטון עלה אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ'. אביב העמים לא פסח על אזור הבלקן ובתקופת שלטונו, פרץ המרד ההונגרי וקאראג'ורג'ביץ' שלח כוחות של "מתנדבים" סרבים כדי לסייע במרידה באזור וויבודינה. עם זאת, סירב הנסיך לצרף את כוחות צבא הנסיכות למלחמת קרים לצד הבריטים, הצרפתים והעות'מאנים בשל חששו מתגובת הרוסים, והעניין הוביל להפיכה ולהדחתו בידי בית אוברנוביץ' בשל רצונם למצב את סרביה כגורם דומיננטי אזורי בבלקן וכמשתנה בו יש להתחשב ב"שאלה המזרחית".
אלכסנדר קאראג'ורג'ביץ' גלה מארצו עם משפחתו ונפטר בטימישוארה שבממלכת רומניה. לשלטון בנסיכות חזר מילוש אוברנוביץ' ולאחר מותו ב-1860 שב לשלטון מיכיאלו אוברנוביץ'. בסיוען של האימפריה הרוסית והאימפריה האוסטרית עלה בידי הסרבים לסיים בהסכם את הנוכחות הצבאית העות'מאנית על אדמתם. ב-1868 נרצח מיכיאלו אוברנוביץ' בידי מתנקש ולשלטון עלה בן דודו בן ה-14 מילאן אוברנוביץ' הרביעי. שנותיו הראשונות בשלטון היו תחת פיקוחה של מועצת עוצרים ומ-1872 עת מלאו לו 18 שנים, שלט באופן עצמאי. הנסיך הצעיר תומרן על ידי הרוסים והאוסטרו-הונגרים וב-1876 הכריז מלחמה על האימפריה העות'מאנית. העות'מאנים הביסו את הסרבים ורק אולטימטום רוסי מנע את הכרעתם הסופית. תוצאותיה של המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הטיבו עם נסיכות סרביה ובמסגרת סיכומי קונגרס ברלין הכירו המעצמות האירופיות בעצמאות סרביה.
לאחר מכן

ב-6 במרץ 1882 הכריז הנסיך מילאן הרביעי על סרביה כממלכה ועל עצמו כמלך מילאן הראשון. הממלכה עברה כמה מלחמות והפיכות צבאיות, ואף נכבשה על ידי מעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה, אולם בשנת 1918 הוקמה על בסיסה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, שמאוחר יותר הפכה לממלכת יוגוסלביה.
סמי מלכה

סמי מלכה (נולד ב-4 ביולי 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי ומאמן כדורגל בהווה, אשר שיחק בעמדת הקשר. מלכה שיחק את רוב שנותיו ככדורגלן במדי קבוצת בית"ר ירושלים. לאחר פרישתו הפך למאמן נוער, נערים וילדים בעיקר בבית"ר ירושלים, וכיום הוא מאמן ילדים ונוער במחלקת הנוער של המועדון.
קריירה

מלכה נולד וגדל בירושלים להורים שעלו מרבאט שנתיים לפני שנולד. הוא החל לשחק בנוער של בית"ר מגיל צעיר.
לאחר שבשנת 1978 החליטו על הקמת קבוצת נוער בכירה בבית"ר (על ידי יו"ר בית"ר דאז ראובן ריבלין), הגיעו כ-300 ילדים לגן סאקר שם נערכו המבחנים לקבוצה, מתוכם בחר מאמן בית"ר דאז דוד דוידוף את ה-20 המוכשרים ביותר וביניהם נבחרו אלי אוחנה, אבי כהן, משה בן ארוש, אהוד אשש וסמי מלכה.
את הבכורה בבוגרים עשה בסוף עונת 1979/1980 והרשים את המאמן ניסים בכר למרות ירידת הליגה של הקבוצה באותה עונה.
לאחר הירידה בוצע רענון בסגל של בית"ר כאשר וותיקים כגון: דני נוימן ואלי מיאלי שוחררו מהקבוצה ושחקנים מהנוער ביניהם אלי אוחנה ומלכה עלו לסגל במקומם ותחת הנהגתם עלתה בית"ר חזרה לליגה הבכירה בעונה שלאחר מכן כאשר מלכה כובש 12 שערים בעונה זו.
בעונה שלאחר העלייה מאמן בית"ר, אליהו עופר החליט לשחררו, כיוון שהיה עומס בעמדת הקישור (בעיקר מכיוון שאורי מלמיליאן כיכב בעמדה זו באותן שנים). לפיכך, בוצעה עסקת חילופין, כאשר מלכה עבר בהשאלה להפועל באר שבע, ושחקן ב"ש אורי בנימין עבר לבית"ר.
לאחר כ-2 עונות מוצלחות יחסית בב"ש, שם הפך לחביב הקהל, חזר סמי מלכה לבית"ר ושיחק לצד מלמיליאן בקישור בית"ר, כאשר הוא שותף בכיר לגביעי המדינה בעונות 1984/1985, 1985/1986, 1988/1989 ולאליפות המדינה בעונת 1986/1987.באותה עונת האליפות הוא כבש את השער שהקנה את האליפות לבית"ר רשמית, וזאת במשחק הליגה נגד מכבי תל אביב בסוף העונה. את אותה עונה סיים עם 14 שערים.
בסיום עונת 1990/91 בית"ר ירושלים,עם סמי מלכה,ירדה לליגת המשנה,אך מיד בסיום עונת 1991/92 עלה השחקן,יחד עם בית"ר בחזרה לליגה הלאומית(אז הליגה הראשונה)
מלכה שיחק כ-12 עונות במצטבר בבית"ר, ורשם לזכותו 288 הופעות ו-47 שערים בקבוצה. הוא מדורג במקום העשירי בטבלת שיאני ההופעות בקבוצת בית"ר ירושלים נכון ל-2016.
בקיץ 1992 עבר להפועל אשקלון. בהמשך שיחק בסקציה נס ציונה ובית"ר לוד עד שפרש ממשחק פעיל.
לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק אימן מלכה במספר מקומות לא מקצועניים כגון כדורגל אולמות.
במהלך עונת 2003/2004 אימן את קבוצת מכבי אבו גוש בעונתה הראשונה בליגה ג'.
בעונות 2006/2007–2007/2008 מונה למאמן בצוות האימון של קבוצת הנוער של בית"ר ירושלים בצוותא עם גיא עזורי, ותחת הדרכתם זכתה הקבוצה דאבל (כולל אליפות הנוער באותן שנים). בנוסף אימן שחקנים כמו: אבי ריקן, דן איינבינדר, חן עזריאל, קובי מויאל, שהיוו שלד לקבוצת הבוגרים של השנים הבאות. לאחר מכן, בשנים 2008–2011, עבר לאמן את קבוצות הנערים בשכבות הגילאים הנמוכות. בהמשך לכך, אימן את קבוצת הנוער של בית"ר מעלה אדומים בשנים 2011–2013.
בשנים 2013–2015 אימן מלכה את קבוצת הנוער של בית"ר ירושלים, ולאחר מכן את קבוצות הילדים (נערים א-ג') של המועדון. בעונת 2017/2018, עקב התפטרות של מאמן הנוער בבית"ר ומצבה הרע של קבוצת הנוער חזר מלכה לאמן את קבוצת הנוער של המועדון פעם נוספת והצליח להשאיר אותה בליגת העל לנוער.
בתחילת עונת 2018/2019 שימש מלכה כמאמן זמני של הבוגרים במשחקי גביע הטוטו של טרום העונה במשך מספר משחקים. עונה לאחר מכן מונה למאמן של מחלקת הנוער, ולאחר מכן לעוזר המאמן של יוסי מזרחי במחלקת הנוער של בית"ר. ב-2021 מונה להיות מנהל חטיבת הנוער של המועדון
חיים אישיים

מלכה נשוי ואב לשניים. בנו, עדן מלכה, עלה ממחלקת הנוער של בית"ר ואף שיחק בבוגרים תקופה מסוימת.
תארים > כשחקן

אליפות המדינה (1): 1986/1987
גביע המדינה (3): 1984/1985, 1985/1986, 1988/1989
הערות שוליים

1 2 3 4  אשר גולדברג‏, סמי מלכה: "לא הייתי מודע למהומה שיצרתי", באתר וואלה, 27 בינואר 2023
1 2  מערכת וואלה!‏, הצל המבריק של מלמיליאן, באתר וואלה, 7 בדצמבר 2000
↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק שמיני, סמי מלכה, עמוד 159, הוצאת Media41LTD
↑  ביתר ירושלים-מכבי תל אביב 1986–1987, חלק מתקציר המשחק, אתר YouTube
↑  אשר גולדברג, מלכה ואקהויז לאשקלון, חדשות, 28 ביולי 1992
↑  ברוך שי, סמי מלכה והחומוס מתגברים על הבחירות, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2003
↑  גיא בן זיו, ‏אלימלך מאמן הנוער בבית"ר, מלכה מנהל החטיבה, באתר ONE‏, 28 ביולי 2021
סיד מאייר

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1954 (בן 70) סרניה, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 השכלה:  אוניברסיטת מישיגן 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מעסיק:  2K Games 
 השקפה דתית:  לותרניזם 
 פרסים והוקרה:  Game Developers Choice Award - Lifetime Achievement (2008) 
 
סידני ק. מאייר (באנגלית: Sidney K. Meier; ‏ נולד ב-24 בפברואר 1954 בסארניה, אונטריו, קנדה) הוא מעצב ומתכנת משחקי וידאו, מהפוריים והמשפיעים בתעשיית משחקי המחשב.
ייסד יחד עם ביל סטילי את חברת מיקרופרוס בשנת 1982, ולאחר שפרש מזו בשנת 1996 הקים יחד עם ג'ף בריגס ובריאן ריינולדס את חברת המשחקים פיראקסיס (Firaxis), בה משמש כמנהל הפיתוח הקריאטיבי עד היום.
מאייר השתתף בפיתוח מספר רב של משחקים שזכו הן להצלחה מסחרית ולשבחי הביקורת, וביטוי להערכה לה זוכה האיש והשם שקנה לו בתעשייה ניכר בכך ששמו שורבב בשמות כותרים רבים (לדוגמה המשחק אלפא קנטאורי, ששמו המלא: Sid Meier's Alpha Centauri).
במהלך הקריירה שלו, נטל חלק בהפקה של למעלה מ-40 משחקי מחשב, בהם יצירות כדוגמת משחק הפעולה-הרפתקה "Pirates!‎" ומשחק האסטרטגיה "Civilization" שהתפתח לסדרת משחקים ידועה.
מאייר היה לחבר השני בהיכל התהילה של האקדמיה לאמנות ומדע אינטראקטיביים בשנת 1999.
סברין

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1948 (בת 76) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1969 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  פיליפס רקורדס 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
סֶבְרִין (בצרפתית: Séverine; נולדה ב־10 באוקטובר 1948) היא זמרת צרפתייה, שניצחה באירוויזיון 1971 כשייצגה את מונקו.
ביוגרפיה

סברין נולדה בפריז, צרפת בשם ז'וזיאן גריזוֹ (בצרפתית: Josiane Grizeau).
סברין ייצגה את מונקו באירוויזיון 1971 שנערך בדבלין, אירלנד עם השיר Un banc, un arbre, une rue (בתרגום לעברית: "ספסל, עץ, רחוב"), וזכתה במקום הראשון עם 128 נקודות. זו הייתה הפעם היחידה בה מונקו זכתה באירוויזיון. בהמשך הוקלט שיר בשלוש שפות נוספות: באנגלית (Chance in time), בגרמנית (Mach die Augen zu) ובאיטלקית (Il posto).
ב-1972 הופיעה באולם האולימפיה בפריז.
היא לימדה תקופה בבית ספר למוזיקה.
נסיכות רויס-אברסדורף

נסיכות רויס-אברסדורף (בגרמנית: Fürstentum Reuß-Ebersdorf) הייתה נסיכות קטנה בגרמניה, אשר השתייכה לענף הצעיר של בית רויס, אשר התקיים עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1920 צורפה לתורינגיה.
היסטוריה

בעקבות מותו של היינריך העשירי, רוזן רויס-לובנשטיין בשנת 1671, שלטו ברוזנות במשותף שלושת בניו: היינריך השלישי, היינריך השביעי והיינריך העשירי. בשנת 1678 חילקו האחים ביניהם את הנחלה: היינריך השלישי קיבל את רוזנות רויס-לובנשטיין, היינריך השביעי קיבל את רוזנות רויס-הירשברג והיינריך העשירי קיבל את רוזנות רויס-אברסדורף.
בשנת 1806 הועלה היינריך החמישים ואחד, רוזן רויס-אברסדורף למעמד נסיך, ובאותה שנה הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה של הריין. בשנת 1824 מת היינריך החמישים וארבעה, נסיך רויס-לובנשטיין ללא ילדים, והיינריך השבעים ושניים, נסיך רויס-אברסדורף ירש את נחלותיו והקים את נסיכות רויס-לובנשטיין-אברסדורף. בשנת 1848 פרצו בנסיכות מהומות כחלק ממהפכות אביב העמים, ובעקבות כך התפטר היינריך השבעים ושניים, נסיך רויס-לובנשטיין-אברסדורף, והנסיכות אוחדה עם נסיכות רויס-שלייץ ליצירת נסיכות רויס הקו הצעיר.
שליטי רויס-אברסדורף > רוזני רויס-אברסדורף

היינריך העשירי (1678–1711)
היינריך העשרים ותשעה (1711–1747)
היינריך העשרים וארבעה (1747–1779)
היינריך החמישים ואחד (1779–1806)
שליטי רויס-אברסדורף > נסיכי רויס-אברסדורף

היינריך החמישים ואחד (1806–1822)
היינריך השבעים ושניים (1822–1824)
שליטי רויס-אברסדורף > נסיכי רויס-לובנשטיין-אברסדורף

היינריך השבעים ושניים (1824–1848)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4786698-6