stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרטת חיל המשלוח האמריקני
מבנה

האנדרטה שוכנת בצומת שדרת פנסילבניה ורחוב 14 בוושינגטון, בקרבת הבית הלבן. היא ניצבת בתחומיו של פארק פרשינג, שנחנך שם בשנת 1981. האנדרטה כוללת כיכר בשטח של כ-360 מטרים מרובעים, שבה ניצבים שני כותלי אבן בגובה שלושה מטרים, התוחמים את הכיכר מדרום וממזרח. לפני הכותל המזרחי ניצב פסל ארד של גנרל פרשינג, כשמשקפת בידו האחת וכובעו בידו האחרת. הפסל עוצב על ידי הפסל רוברט וייט.
על גבי צדו האחד של הכותל הדרומי נחרתה כתובת המספרת את סיפור המערכה של חיל המשלוח באירופה, ועל גבי צדו האחר הותקנו שתי מפות קרב מתאימות. על גבי צד הקיר המזרחי הפונה אל הפסל נחרתו שמו של פרשינג ודרגתו, ומעברו השני נחרתו דברי הוקרה שנשא פרשינג לכבוד אנשי חיל המשלוח:
האנדרטה הוקמה על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב, אך מנוהלת ביחד עם פארק פרשינג על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
ילנה קונדקובה

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1957 (בת 67) מיטישצ'י, רוסיה 
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוטית בשירות רוסקוסמוס
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית ע"ש באומן במוסקבה (1980)  האקדמיה הדיפלומטית של המשרד לענייני חוץ של הפדרציה הרוסית (2006) 
 זמן שהייה בחלל:  256,961 דק' 
 ביוגרפיה בנאס"א:  ילנה קונדקובה באתר נאס"א (באנגלית)
 משימות
 סויוז TM-20, STS-84 
 עיטורים
 טייס-קוסמונאוט של הפדרציה הרוסית (1995)  גיבור הפדרציה הרוסית  מדליה על הישגים בכיבוש החלל  מדליית נאס"א לטיסה בחלל 
 
ילנה ולדימירובנה קונדקובה (ברוסית: Еле́на Влади́мировна Кондако́ва; נולדה ב-30 במרץ 1957 במיטישצ'י, שבמחוז מוסקבה) היא קוסמונאוטית ופוליטיקאית רוסייה. גיבורת הפדרציה הרוסית (1995). הפכה לטייסת החלל האישה השלישית, בתולדות ברית המועצות ורוסיה, לאחר ולנטינה טרשקובה (שטסה בשנת 1963) וסבטלנה סביצקאיה (שטסה בשנת 1982) ולטייסת החלל הראשונה של הפדרציה הרוסית.
ביוגרפיה

היא נולדה ב-30 במרץ 1957 בעיר מיטישצ'י שבמחוז מוסקבה, ברוסיה הסובייטית. ילנה קונדקובה הייתה האישה הראשונה שביצעה טיסה ארוכה לחלל ושהתה בו במשך מספר חודשים.
בשנת 1985 החלה להתאמן בחללית סויוז TM. היא נכללה בחיל הקוסמונאוטים של ברית המועצות משנת 1989.
טיסת החלל הראשונה שלה התרחשה ב-4 באוקטובר 1994 במסגרת משלחת סויוז TM-20 וחזרה לכדור הארץ ב-22 במרץ 1995, לאחר שהייה בת 5 חודשים בתחנת מיר.
הטיסה השנייה שלה הייתה כמומחית בחללית האמריקאית אטלנטיס במסגרת משלחת STS-84 בתאריכים 15–24 במאי 1997 במסגרת תוכנית העגינה השישית עם תחנת החלל מיר.
מאז 1980 היא עבדה כמהנדסת במחלקה 113 בתאגיד החלל והטילים "אנרגיה", שם עבדה בקבוצת ניהול התפעול הראשי ועסקה בתכנון טיסות ארוכות טווח לחלל ובהכשרת צוותים במצבי חירום, עבדה על ביצוע פרויקטים מדעיים, ניסויים וביצעה עבודות מחקר.
משנת 1989 עד 1999 שירתה בחיל הקוסמונאוטים של תאגיד החלל הרוסי. היא פרשה מתאגיד החלל אנרגיה ב-30 בדצמבר 1999, עם בחירתה למושב בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית. ב-27 במרץ 2012 מונתה להיות נציגת הסחר של הפדרציה הרוסית בשווייץ.
מ-1999 עד 2003 - הייתה חברת הדומה מטעם מפלגת "מולדת - רוסיה כולה". משנת 2003 עד 2011 מטעם מפלגת רוסיה המאוחדת.
ב-16 באוגוסט 2011 הודיעה קונדקובה על פרישתה מרוסיה המאוחדת עקב אי הסכמתה עם תוצאות הבחירות הפנימיות במפלגה שנערכו באותו חודש.
סטטיסטיקה

| # | חללית | שיגור, UTC | משלחת | חללית | נחיתה, UTC | משך שהייה | הליכת חלל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סויוז TM-20 | 03.10, 22:42 | סויוז TM-20, מיר-17 | סויוז TM-20 | 22.03, 04:03 | 169 ימים 05 שעות 21 דקות | 0  |
| 2 | אטלנטיס STS-84 | 15.05, 08:07 | אטלנטיס STS-84, מיר | מעבורת החלל אטלנטיס STS-84 | 24.05, 13:27 | 09 ימים 05 שעות 19 דקות | 0 |
|  |  |  |  |  |  | 178 ימים 10 שעות 41 דקות | 0 |
פרסים

גיבורת הפדרציה הרוסית (10 באפריל 1995)
מדליה על הישגים בחקר החלל (12 באפריל 2011) - הוענק על תרומתה הגדולה בתחום המחקר, הפיתוח והשימוש בחלל החיצון, שנים רבות של עבודה מצפונית, פעילות חברתית פעילה
מדליית נאס"א לטיסות חלל (NASA Space Flight Medal).
בני משפחתה

בעלה - ולרי ריומין - היה טייס חלל אף הוא ולאחר מכן אחד מבכירי תאגיד הטילים והחלל "אנרגיה"
בתה - יבגניה ולרייבנה ריומינה - נולדה בינואר 1986.
ראו גם

ולנטינה טרשקובה
סבטלנה סביצקאיה
ילנה סרובה
לקריאה נוספת

И. А. Маринин, С. Х. Шамсутдинов, А. В. Глушко (составители). Советские и российские космонавты. 1960—2000 / Под редакцией Ю. М. Батурина. — М.: ООО Информационно-издательский дом «Новости космонавтики», 2001. — ISBN 5-93345-003-0.
הערות שוליים

↑  "Космонавт Е.Кондакова обвинила «ЕР» в фальсификациях на праймериз". אורכב מ-המקור ב-2011-10-20. נבדק ב-2011-12-20.
↑  Женщина-космонавт Кондакова обвинила «ЕР» в фальсификации праймериз
↑  Праймериз «Единой России» и ОНФ спровоцировали «космическую» ссору и обвинения в фальсификации
1 2 3  "Statistics - Kondakova Yelena Vladimirovna" (באנגלית). spacefacts.de. נבדק ב-2018-05-27.
↑  Указ Президента Российской Федерации от 12 апреля 2011 года № 436 «О награждении медалью „За заслуги в освоении космоса“»
↑  Елена Владимировна Кондакова на сайте «Космической энциклопедии ASTROnote»
יעקב אריה גוטרמן

| --- | --- |
 לידה:  1792 
 פטירה:  1874 (בגיל 82 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 תקופת הפעילות:  ?–1874 
 
אוהל ראדזמין בבית הקברות היהודי בוורשה
רבי יעקב אריה גוטרמן מראדזימין (ה'תקנ"ב, 1792 – י"ח בתמוז תרל"ד, 1874) היה מהאדמו"רים הבולטים בפולין במחצית השנייה של המאה ה-19.
קורות חייו

נולד לאביו רבי שלמה וגדל בוורקי. בצעירותו התקרב לתנועת החסידות ונסע לחצרותיהם של גדולי החסידות ומפיציה בפולין החוזה מלובלין והמגיד מקוז'ניץ. נשא לאישה את בת רב העיירה ריטשעוואל ועבר להתגורר סמוך לחותנו. מאוחר יותר התמנה לרב העיירה ובהמשך עבר לכהן כרב הקהילה בראדזימין.
רבי יעקב אריה היה תלמידה המובהק של שיטת פשיסחא כפי שעוצבה על ידי היהודי הקדוש ותלמידו רבי שמחה בונים מפשיסחא. לאחר פטירת רבי שמחה בונים בשנת תקפ"ז (1827) נחלקו חסידיו בשאלת ההנהגה. חלק מהחסידים בראשות רבי יצחק מאיר אלתר בחרו ברבי מנחם מנדל מקוצק. הקבוצה השנייה ובהן רבי יעקב אריה תמכה בבנו של רבי שמחה בונים, רבי אברהם משה מפשיסחה, אך לאחר תקופה קצרה הוא נפטר וההנהגה עברה אל רבי יצחק מוורקא.
לאחר פטירת רבי יצחק מוורקא בשנת תר"ח (1848) מילא את מקומו תלמידו רבי שרגא פייבל דנציגר שנפטר חצי שנה אחריו. לאחר פטירת רבי שרגא פייבל החל רבי יעקב אריה לכהן כאדמו"ר בראדזימין.
רבי יעקב אריה שהאריך ימים יותר משאר תלמידי רבי שמחה בונים מפשיסחא נחשב כ"זקן האדמו"רים" בדורו והשפעתו הייתה רבה. הוא התפרסם כבעל רוח הקודש וכפועל ישועות ורבים נהרו לחצרו, לרבות אדמו"רים ורבנים.
נפטר בי"ח בתמוז תרל"ד (1877) ונטמן בבית הקברות היהודי בוורשה. על קברו הוקם אוהל שבו נקברו גם שני נכדיו, האדמו"רים רבי אהרן מנחם מנדל גוטרמן ורבי לוי יצחק גוטרמן וכן רבי נחמיה אלתר, בנו של השפת אמת שהיה נשוי לנינתו.
לאחר שנפתחו שערי פולין לביקורי יהודים יצא בשנת ה'תשמ"ה רבי יעקב אריה אלתר בראש משלחת לטפל ולשקם קברי אדמו"רים שנחרבו שם. לאחר שהתגלה מיקומו של אוהל ראדזימין התברר כי האוהל נהרס על ידי העצים הגבוהים שגדלו פרא ובשל השלגים נפלו על האוהל והמצבות. לאחר שפונו משם האבנים וההריסות, נחשפו המצבות והגדרות מברזל שמסביב לקברים, שברי מצבתו של רבי יעקב אריה מראדזמין שוחזרה במלאכת אומן מיוחדת ופיסות המצבה חוברו זה לזה על ידי ר' מנדל צישינסקי שהיה בקי באיתור ושיקום קברים עד שנשלמה המצבה כבראשונה והורכבה על קיר האוהל החדש.
בשנת ה'תשפ"ב היה חשש כי האוהל עלול להתמוטט, ביוזמת ר' שלמה קופלוביץ מנהל ישיבת בית נחמיה נתקבלה החלטה כי יש לשפץ את האהל, המצבות הורדו מהקיר ונמסרו לידי ר' מנחם בירנשטוק לשחזור, עבודת השחזור והקמת האוהל מחדש הייתה מורכבת במיוחד ומלאכת מחשבת לשמור על כל ההוראות שנאמרו להם להיזהר מאד ולשמור על כבוד הצדיקים הטמונים באזור האהל, מלבד זאת בית הקברות היהודי בוורשה נמצא תחת חוק שימור וכל תזוזה חייבת לעבור אישור מועדת השימור.
בעבודת המחקר שעשה ר' מנחם בירנשטוק מחסידי גור בירושלים ובסיוע מומחים נוספים התברר כי המצבה במקור הייתה אבן שחורה עם כיתוב מזהב, עם מכשור משוכלל הצליח להחזיר את המצבה למצבה המקורי ולהשלים את המילים החסרות כמו כן הצליח לחבר את שברי המצבות כך שהמצבה נראית כחדשה, ולא כשברי מצבה ישנה. בהמשך עבודת השחזור התברר על פי תמונות מהעבר כי האוהל המקורי התנשא לגובה של כמטר וחצי יותר מהאהל שנבנה בשנת ה'תשמ"ה ובהתאם לכך שוחזר עכשיו..
דברי תורתו נאספו מכת"י בספרים שיצאו לאור לאחר פטירתו על ידי האדמו"ר מלומאז' -קאצק רבי יחיאל מאיר מורגנשטרן: "דברי אבי"ב" על בראשית רבה "ביכורי אבי"ב" על התורה והמועדים ו"ליקוטי אבי"ב".
צאצאיו

בנו, רבי שלמה יהושע דוד גוטרמן (נפטר בט"ו בשבט תרס"ג, 1903), כיהן כאדמו"ר בראדזימין לאלפי חסידים. שימש גם כנשיא קופת רבי מאיר בעל הנס כולל פולין. חתנו היה רבי צבי הירש מורגנשטרן מלומאז', נכדו של רבי מנחם מנדל מקוצק.
בנו של רבי שלמה יהושע דוד, רבי אהרן מנחם מנדל גוטרמן (י"ח באלול תר"כ, 1860 - ט' באלול תרצ"ד, 1934). התחנך בצעירותו אצל סביו והיה תלמידם של רבי אברהם בורנשטיין מסוכוצ'וב ורבי שלמה זלמן שניאורסון מקאפוסט. היה חתן רבי יצחק יעקב רבינוביץ מביאלה. תיאור שלו ושל אשתו הראשונה, בתו של האדמו"ר יצחק יעקב רבינוביץ מביאלא, מתאר יצחק בשביס-זינגר, מנקודת ראותו כילד, הוא מספר גם על הסיבות לגירושיו מאשתו הראשונה. כנראה שאביו של בשביס-זינגר, שגם כיהן בראשות הישיבה שהקים רבי אהרן מנחם מנדל, ערך את הגט. בנישואיו השניים נישא לבתו של רבי יעקב משה ספרין מקומרנה. התפרנס ממסחר והיה בעל נכסים. לאחר פטירת אביו החל לכהן כאדמו"ר. היה עסקן ציבורי ובין היתר עמד בראש קופת רבי מאיר בעל הנס. בתרפ"ט (1929) הגיע לארץ ישראל ותרם כסף להקמת המחיצה בכותל המערבי. בשנת תרע"ב הקים ישיבה בראדזימין, בראשה העמיד את הרב פינחס מנחם זינגר (אביו של בשביס-זינגר), מחבר "מגדים חדשים", והיה מוסר שם שיעורים מעת לעת. בסוף ימין כהן כרב בנשלסק. כתב חיבורים רבים שמהם נדפסו: "חינוך הבנים", "צמח מנחם" על הגדה של פסח ו"עלים לתרופה" על דף אחד במסכת ביצה. מעט מקורותיו הובאו בספר "תועפות ראם" (ורשה תרצ"ו). רבי אהרן מנחם מנדל לא הניח אחריו בנים, ולאחר פטירתו עברו חסידיו לבני גיסו, רבי יעקב אריה מורגנשטרן מראדזימין ורבי אברהם פנחס מורגנשטרן משדליץ. שניהם נספו בשואה.
נכד נוסף של רבי יעקב אריה מראדזימין הוא רבי לוי יצחק גוטרמן (נפטר בכ"ג בטבת תרס"ה), בנו של רבי ישראל גוטרמן. בנישואיו השניים היה חתנו של האדמו"ר חיים שניאור זלמן שניאורסון ודרכו התקרב לתורת חב"ד. לאחר פטירת חותנו בשנת תר"מ החל לכהן כאדמו"ר בליאדי, ממנה עבר מאוחר יותר לסיראטין (בלשון היהודים:סיראטשינה). בסוף ימיו עבר לוורשה ושם נפטר. חתנו[דרושה הבהרה] היה רבי מרדכי מנחם קאליש מסקרנביץ-אוטבוצק.
מצאצאיו של רבי יעקב אריה מראדזימין מכהנים כיום כאדמו"רים, רבי יעקב אריה אלתר מגור ורבי יעקב אריה מיליקובסקי מאמשינוב.
בחודש אלול ה'תשפ"ד נפתחה בבני ברק ישיבה גדולה על שמו בשם "ראדזימינער ישיבה" בנשיאות רבי ישראל מנחם אלתר בן האדמו"ר רבי יעקב אריה אלתר מגור.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, חמישים צדיקים, כרמל, 1977, עמ' 177
הסבא קדישא מראדזימין 2 כרכים, ליקט והוציא לאור יעקב דוד לנדוי בעריכת בן ציון קלוגמן, תשע"ב. מהדורה שנייה מורחבת, תשפ"א.
הערות שוליים

↑  האהל נהרס בימי המלחמה, ובשנת תשמ"ה שוקם האהל על ידי הרבי מגור רבי יעקב אריה אלתר, ('אמת ואמונה' תשפ"א, עמוד תקה)
↑  » פולין » בית העלמין בורשה », באתר ארגון קברי צדיקים מתעסק בכל הקשור ל- |קברי צדיקים|מקומות הקדושים|בתי עלמין|בתי כנסת בגולה, ‏2016-05-12, שושלת ראדזימין - אידישע וועלט פארומס, באתר www.ivelt.com
↑  אוצר הגנוז, תמוז ה'תשפ"ד, עמ' מו-סו
↑  המודיע, תוספת תורנית, יום ו' בלק, י"ג בתמוז תשפ"ד, 19 ביולי 2024
↑  כמו כן פרסם את הסגולה שכתב רבי יעקב אריה מראדזמין המסוגלת להציל את הנושא אותה מנזק.
1 2  בספרו: "מאי טאטנס בית-דין שטוב". ניו-יורק תשי"ז 1956. יצא לאור גם בעברית בספרית פועלים תש"ם 1979 תחת השם:"בית-הדין של אבא"
↑  אביו של רבי יעקב אריה אלתר, רבי שמחה בונים אלתר, היה חתנו של רבי נחמיה אלתר שהיה חתנו של רבי צבי הירש מלומאז', חתנו של רבי שלמה יהושע דוד גוטרמן. סבו של רבי יעקב אריה מאמשינוב, רבי ירחמיאל יהודה מאיר, היה חתנו של רבי יעקב אריה מורגנשטרן.
↑  אוצר הגנוז תמוז ה'תשפ"ד עמ' סז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527031905171  LCCN: nr95003548  VIAF: 1027167025434753390001   WorldCat (עם VIAF): 1027167025434753390001
אוניברסיטת קארל בפראג

| --- | --- |

הסמינר הארכיבישופי והפקולטה לתאולוגיה קתולית של אוניברסיטת קארל בפראג
הסמינר הארכיבישופי והפקולטה לתאולוגיה קתולית של אוניברסיטת קארל בפראג
 אוניברסיטה ציבורית
 על שם:  קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה 
 תקופת הפעילות:  1347 או 1348 – הווה
 מייסדים:  קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה 
 בעלי תפקידים
 רקטור:  פרופ' טומאש זימה
 סגל:  9,156 (נכון ל־2019) 
 סטודנטים
 :  כ-50,000
 מיקום
 מיקום:  פראג, הרפובליקה הצ'כית
 מדינה:  צ'כיה צ'כיה
 קואורדינטות:  50°05′18″N 14°24′13″E﻿ / ﻿50.0884°N 14.4037°E﻿ / 50.0884; 14.4037
 http://www.cuni.cz/UKENG-1.html
  (למפת פראג מוגדלת) אוניברסיטת קארל בפראג(למפת פראג רגילה) אוניברסיטת קארל בפראג
 
הכניסה לאולם הטקסים בבניין הקרולינום באוניברסיטה
פסלו של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אשר הוצב בפראג בשנת 1848 לציון 500 שנה לאוניברסיטה. פסלי הנשים סמוך לבסיס מסמלים את ארבע הפקולטות הראשונות באוניברסיטה
אוניברסיטת קארל בפראג (ידועה אף בשם אוניברסיטת קארל, או אוניברסיטת פראג, בצ'כית: Univerzita Karlova v Praze; בלטינית: Universitas Carolina Pragensis; בגרמנית: Karls-Universität zu Prag) היא האוניברסיטה העתיקה והגדולה ביותר ברפובליקה הצ'כית הפועלת בעיר פראג. האוניברסיטה נוסדה בשנת 1348. היא הייתה האוניברסיטה הראשונה במרכז אירופה ונחשבת האוניברסיטה הגרמנית הראשונה. אוניברסיטת קארל היא אחד ממוסדות הלימוד האקדמי העתיקים ביותר, הפועלים ברציפות מעת היווסדם, ביבשת אירופה. האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה.
על פי דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם (דירוג שאנגחאי), אוניברסיטת קארל היא האוניברסיטה המובילה ברפובליקה הצ'כית ושנייה בדירוג במרכז ומזרח אירופה אחרי אוניברסיטת מוסקבה. על פי דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם לשנת 2010, מדורגת אוניברסיטת קארל במקום ה-267 בעולם, ובין 200 האוניברסיטאות המובילות בעולם בתחומי מדעי הטבע ומדעי הרוח (מקום 134 ו-192 בהתאמה).
היסטוריה > האוניברסיטה בימי הביניים (1349–1419)

יסודה של אוניברסיטת קארל בא בהשראתו של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אשר פנה לידידו ובן בריתו האפיפיור קלמנס השישי ובקשו ליסד את האוניברסיטה. ב-26 בינואר 1347 פרסם האפיפיור בולה המכריזה על יסוד האוניברסיטה בפראג, הדומה בארגונה לסורבון בפריז, ובה ארבע פקולטות, הכוללות פקולטה לתאולוגיה. ב-7 באפריל 1348 העניק קרל, שהיה אז מלך בוהמיה, רשות וחסינות למוסד בבולת זהב, וב-14 בינואר 1349 הוא שב על הוראתו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. רוב המקורות, בצ'כיה ומחוצה לה, קובעים מאז המאה ה-19 את שנת יסודה של האוניברסיטה בשנת 1348, ולא בשנים 1347 או 1349, זאת כתוצאה מתנועה כנגד הכנסייה שלה היו שותפים צ'כים וגרמנים.
בפועל החלה האוניברסיטה לפעול בשנת 1349. קהילת האוניברסיטה חולקה למגזרים שכונו "אומות": בוהמיים, בווארים, פולנים וסקסונים, ואלה קבעו את דרכו של המוסד. צ'כים אתנים היוו רק 16–20 אחוז מכלל ציבור התלמידים. ההרצאות באוניברסיטה נערכו בבתי ספר שונים, העתיק שבהם נקרא על שם קרל בשם קרולינום ונוסד בשנת 1366. בשנת 1372 הפכה הפקולטה למשפטים לאוניברסיטה עצמאית.
בשנת 1402 העתיק ג'רום מפראג (Jeroným Pražský;‏ 1379-1416) באוקספורד את כתביו של ג'ון ויקליף והביאם לבוהמיה. בפראג תרגם דיקן הפקולטה לפילוסופיה יאן הוס את ה"טריאלוג" לצ'כית, ואף ששלטונות האוניברסיטה אסרו על לימוד תורתו של ויקליף, זו מצאה לה תומכים וקנתה לה אהדה נרחבת שהובילה לתנועה ההוסיטית.
בעת הקרע המערבי "האומה" הבוהמית בקהילת האוניברסיטה תמכה במלך ואצלב (1361–1419) ובמועצת פיזה (1409). שאר "האומות" באוניברסיטה תמכו בעמדת האפיפיור גרגוריוס השנים עשר, ועל כן היה רוב של 3 אומות כנגד אחת בעמדה זו. עם זאת, הוס והבוהמינים ניצלו את יריבותו של ואצלב עם האפיפיור גרגוריוס. ב-18 בינואר 1409 פרסם המלך את הצו המלכותי של קוטנה הורה ובו שינה את חוקת האוניברסיטה (ולפיה לכל אומה יש קול בודד) על ידי מתן שלושה קולות לנציגי האומה הבוהמית, בעוד שלכל נציגי שאר האומות גם יחד ניתן קול בודד. כתוצאה ממהפך זה במאזן הכוחות באוניברסיטה עזבו אותה רבים מן המרצים והתלמידים הזרים (רובם גרמנים), ואלה יסדו את אוניברסיטת לייפציג בחודש מאי 1409. בשנת 1408, בטרם ניתן צו קוטנה הורה, היו באוניברסיטה 200 חברי סגל בדרגת דוקטור ומגיסטר, 500 בעלי תואר בוגר, ו-30,000 תלמידים. לא קיים אומדן מדויק של מספר התלמידים שעזבו לאחר מתן הצו, וההערכות נעות בין 5,000 ל-20,000 תלמידים וכן 46 מרצים. בסתיו 1409 נבחר יאן הוס לרקטור האוניברסיטה שהייתה כבר אז צ'כית באופייה. צו קוטנה הורה היווה קו שבר במעמדה של האוניברסיטה באירופה, ומאותה עת הידרדר מעמדה לזה של מוסד אקדמי בעל אופי אזורי ובעל מעמד בינלאומי נמוך. בשנת 1419 נסגרו הפקולטות לתאולוגיה ולמשפטים, ורק הפקולטה לאמנויות המשיכה לפעול.
היסטוריה > אקדמיה פרוטסטנטית (1419–1622)

הפקולטה לאמנויות הפכה למרכז התנועה ההוסיטית, ומקור הסמכות העליונה בדוגמה התאולוגית של אסכולה זו. בין השנים 1417–1430 לא הוענק אף לא תואר בודד באוניברסיטה ולעיתים מנה סגל המרצים שמונה או תשעה בלבד. זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, השתלט על נכסיה הנותרים של האוניברסיטה ובזכותו הושגה מעט התקדמות. בשנת 1552 הזמין פרדיננד הראשון ישועים לפראג ובשנת 1562 הם פתחו אקדמיה - הקלמנטיום. בין השנים 1541 ועד 1558 ההומניסט הצ'כי מתאוס קולינוס (1516–1566) שימש כמרצה ליוונית באוניברסיטה. התקדמות נוספת במצבה של האוניברסיטה הושגה כאשר רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה התיישב בפראג. בשנת 1609 בוטלה החובה שהוטלה על מרצי האוניברסיטה לנהוג מנהגי פרישות. בשנת 1616 ניתן לאקדמיה הישועית מעמד של אוניברסיטה, דבר שאיפשר לה מאותה עת להעניק תארים.
הישועים גורשו מפראג בין השנים 1618–1621 בשלביה הראשונים של מלחמת שלושים השנים, אשר פרצה בפראג במרד הבוהמי על ידי בוהמינים מתנגדים לקתוליות ולאימפריה. עד לשנת 1622 השיגו הישועים השפעה מכרעת על הקיסר. צו קיסרי מ-19 בספטמבר 1622 העניק לישועים שליטה על כל מערכת החינוך של בוהמיה, מוראביה ושלזיה. ארבעת המרצים הנותרים של הקרולינום התפטרו וכל תשע המכללות שהרכיבו את הקרולינום עברו לשליטת הישועים. מאותה עת הישועים הם שהחזיקו בזכויות להעניק תארים, למנות רקטורים ולמנות מרצים חילונים.
היסטוריה > אוניברסיטת קארל-פרדיננד (1622–1882)

הקרדינל ארנסט אדלברט פון הראך (1598–1667), שהיה הארכיבישוף של פראג החל משנת 1622, התנגד לאיחודה של האוניברסיטה עם מוסד אחר ולביטול זכותה של הכנסייה לקבוע את זהות רקטור האוניברסיטה. הקרדינל ארנסט יסד את קולגיום אדלברטינום ובשנת 1638 פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הגביל את המונופול של הישועים על תוכנית הלימודים. הוא שלל מהם את הזכויות, את רכושם והארכיונים של הקרולינום והשיב לאוניברסיטה את עצמאותה תחת חסות הקיסר. במהלך השנים האחרונות של מלחמת שלושים השנים תלמידים מן האוניברסיטה הגנו באומץ על גשר קארל בפראג.
ב-23 בפברואר 1654 מיזג פרדיננד השלישי את הקרולינום והקלמנטינום לאוניברסיטה אחת ובה ארבע פקולטות ושמה, אוניברסיטת קארל-פרדיננד. בקרולינום לימדו אותה עת רק בפקולטה לאמנויות, היחידה ששרדה מתקופת המלחמות ההוסיטיות (1419–1434). בשנת 1718 שופץ בניין הקרולינום, שהיה אז במצב ירוד ביותר, על חשבון המדינה.
הרפורמות והבנייה המחודשת של אוניברסיטאות בתקופת בית הבסבורג בשנים 1752 ו-1754, הביאה לשלילת רבות מזכויות היתר שהאוניברסיטה נהנתה מהן לאורך השנים. בשנת 1757 מונו מורים דומיניקנים ואוגוסטיאנים להוראה מקצועות הדת, אולם במקביל החלו להיכנס לאוניברסיטה גם תחומי לימוד אחרים, שיאו של תהליך זה כאשר בסוף המאה ה-18 הותר לראשונה לתלמידים שאינם קתוליים להתקבל לאוניברסיטה, תחילה התקבלו תלמידים פרוטסטנטים ואחר כך אף תלמידים יהודים. ב-29 ביולי 1784 שונתה שפת ההוראה באוניברסיטה לגרמנית, בעוד שעד לאותו מועד התנהלו השיעורים בלטינית.
בעת אביב העמים תלמידים גרמנים וצ'כים נאבקו באוניברסיטה בשאלת הוספת השפה הצ'כית כשפת הוראה. כתוצאה משינויים דמוגרפיים הפכו דוברי הגרמנית למיעוט בעיר פראג בשנת 1860 לערך. בשנת 1863 ניתנו 22 קורסים באוניברסיטה בשפה הצ'כית, ואילו יתרתם (מתוך 187 קורסים סה"כ) ניתנו בגרמנית. בשנת 1864 הציעו דוברי הגרמנית להקים אוניברסיטה צ'כית נפרדת, הצעה שנדחתה על ידי המרצים דוברי הצ'כית שחפשו להמשיך במסורת האוניברסיטה.
היסטוריה > ממחצית המאה ה-20 ועד ימינו

אף שהאוניברסיטה חידשה פעילותה זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה, החופש האקדמי ממנו נהנתה לאורך מאות שנים לא שב למוסד. לאחר המהפכה הקומוניסטית בשנת 1948, המשטר החדש החל מבצע טיהורים בקרב קהילת האוניברסיטה וכל מי שזוהה כסוטה מן הקו האידאולוגי הקומוניסטי סולק מן המוסד. מדיניות זו המשיכה לאורך ארבעה עשורים, ולוותה בגל שני של טיהורים בתקופת ה"נורמליזציה" בצ'כוסלובקיה, בתחילת שנות ה-70.
רק בשלהי שנות ה-80 החלו ניצני החופש האקדמי לשוב לבין כותלי המוסד, עת תלמידים ארגנו פעילויות עצמאיות שונות, כולל הפגנות שקטות, על רקע סתיו העמים במדינות סמוכות במרכז ובמזרח אירופה. פעילויות אלה בישרו את מהפכת הקטיפה בשנת 1989, בה נטלו תלמידי ומורי האוניברסיטה תפקיד בולט.
אירוע ירי

לפחות 15 בני אדם נהרגו ו-30 נפצעו באירוע ירי המוני שהתרחש באוניברסיטה ב-21 בדצמבר 2023.
מבנה ארגוני

האוניברסיטה מורכבת מ-17 פקולטות:
פקולטה לתאולוגיה קתולית
פקולטה לתאולוגיה פרוטסטנטית
פקולטה לתאולוגיה הוסיטית
פקולטה למשפטים
פקולטה ראשונה לרפואה
פקולטה שנייה לרפואה
פקולטה שלישית לרפואה
פקולטה לרפואה בפלזן
פקולטה לרפואה בהראדץ קראלובה
פקולטה לרוקחות בהרדק קרלובה
פקולטה לאמנויות (ופילוסופיה)
פקולטה למדעים
פקולטה למתמטיקה ופיזיקה
פקולטה לחינוך
פקולטה למדעי החברה
פקולטה לחינוך גופני וספורט
פקולטה למדעי הרוח
בוגרים ידועים

בין תלמידיה הבולטים של אוניברסיטת קארל בפראג:
הרפורמטור יאן הוס אשר סיים תואר ראשון במדעי הרוח בשנת 1393 ותואר שני ב-1396. לימים שימש אף כרקטור האוניברסיטה.
הממציא ניקולה טסלה למד סמסטר קיץ בשנת 1880, בטרם עזב את המוסד.
נשיא צ'כוסלובקיה אדווארד בנש אשר למד בפקולטה לפילוסופיה.
הסופר קארל צ'אפק למד בין השנים 1909–1915 וסיים דוקטורט בפילוסופיה.
המתמטיקאי אדוארד צ'ך
קרל הראשון, קיסר אוסטריה
הכימאי ירוסלאב היירובסקי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1959.
הסופר מילן קונדרה למד שני סמסטרים באוניברסיטה בטרם המשיך באקדמיה לאמנויות הבמה.
איוונה טראמפ מתעמלת אולימפית, דוגמנית וידוענית
המשורר והסופר ריינר מריה רילקה.
פליקס זגהר, סיים את לימודי הרפואה ב-1932 - היה פרופסור לדרמטולוגיה, בית הספר לרפואה, האוניברסיטה העברית בירושלים, מנהל מחלקת עור בבית החולים הדסה ירושלים
סמל האוניברסיטה

על סמל האוניברסיטה מופיע נותן החסות למוסד, קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כורע ברך לפני ואצלב הקדוש, הקדוש המגן של בוהמיה, לצידו האחד שלט האצולה של קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולצידו האחר שלט האצולה של מלך בוהמיה. האיור מוקף בכתובת הלטינית Sigillum Universitatis Scolarium Studii Pragensis (חותם האקדמיה של פראג).
הערות שוליים

↑  חיים איסרוביץ, אנה ברסקי, ‏הטבח בפראג: 10 הרוגים ו-24 פצועים באירוע ירי סמוך לבית כנסת | תיעוד, באתר מעריב אונליין, 21 בדצמבר 2023
↑  איתמר אייכנר, סוכניות הידיעות, לפחות 14 נרצחים ועשרות פצועים מירי במרכז פראג, החשוד נהרג בזירה, באתר ynet, 21 בדצמבר 2023
↑  שי שחר, 15 נרצחים ועשרות פצועים בירי באוניברסיטה בפראג: "החשוד נהרג", באתר חדשות 13, 21 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269231205171  PLWABN: 9810533102105606  BIBSYS: 90382301  BNE: XX128132  BnF: cb12080711p (data)  CiNii: DA03220105  GND: 3511-7  ISNI: 0000 0001 1957 4408  LCCN: n80038495  LNB: 000013790  MusicBrainz: 8e4f2858-8bc4-4ced-8a77-7616ac7bcd6f  NKC: kn20010710036  NLA: 36750083  NSK: 000071319  RERO: 02-A010035155  SELIBR: 244674  SUDOC: 069566992  Trove: 1440337  ULAN: 500308208  VcBA: 494/16493  VIAF: 132451424   WorldCat (עם VIAF): 132451424 
בניין הפקולטה למתמטיקה ולפיזיקה בנובה מסטו (העיר החדשה) בפראג
החותם המקורי של אוניברסיטת קארל בפראג. חפץ ששאלת השליטה בו היוותה סלע מחלוקת בין שתי האוניברסיטאות לאורך שנים
חייל הברונזה של טאלין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל 
 על שם:  חללים סובייטים מתקופת מלחמת העולם השנייה
 כתובת:  Defence Forces Cemetery of Tallinn 
 מיקום:  גבעת טיניסמגי, טאלין, אסטוניה אסטוניה
 מדינה:  אסטוניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 22 בספטמבר 1947
 תאריך פתיחה רשמי:  22 בספטמבר 1947 
 חומרי בנייה:  ארד 
 יוצר:  אן רוס, ארנולד אלאס
 
 קואורדינטות:  59°25′18″N 24°45′56″E﻿ / ﻿59.421663888889°N 24.765463888889°E﻿ / 59.421663888889; 24.765463888889
  (למפת טאלין מוגדלת) חייל הברונזה של טאלין(למפת טאלין רגילה) חייל הברונזה של טאלין
 
חיל הברונזה (אסטונית: Pronkssõdur; רוסית: Бронзовый Солдат) הוא הכינוי הנפוץ לאנדרטה למשחררי טאלין. האנדרטה המציינת מספר קברים צבאיים והמנציחה חללים סובייטים מתקופת מלחמת העולם השנייה הנמצאת בטאלין שבאסטוניה. האנדרטה נפתחה ב-22 בספטמבר 1947, שלוש שנים לאחר כניסתו של הצבא האדום לטאלין ב-1944 במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה מורכבת מקיר אבן עשוי דולומיט ופסל ברונזה של חייל הלבוש במדי הצבא האדום מתקופת מלחמת העולם השנייה. מיקומה המקורי של האנדרטה היה בפארק קטן בגבעת טיניסמגי (Tõnismägi) שבמרכז טאלין, מעל אתר קבורה קטן של חללים סובייטים. באפריל 2007 החליטה ממשלת אסטוניה להעביר את האנדרטה ואת גופות החללים הסובייטים לבית העלמין הצבאי של טאלין. לקרובים ניתנה הזכות לבקש שיקיריהם יקברו במקום שונה מהמקום המיועד, וחלק מן הגופות הועברו לקבורה ברוסיה לבקשת המשפחות. גופתה של החובשת היהודייה ילנה (לנינה) וַרְשַבְסְקָיָה (Варшавская) הועברה לישראל ונקברה בהר הזיתים.
הבדלים בפרשנות למשמעות לאירועים שהאנדרטה מייצגת הביאו למחלוקות בין התושבים הרוסים לבין האסטונים, ובין הפדרציה הרוסית לבין אסטוניה. המחלוקת סביב מיקומה החדש את האנדרטה הגיעה לשיאה בשני לילות של מהומות בטאלין (ליל הברונזה) ובמהומות סביב השגרירות האסטונית במוסקבה. האירועים זכו לעניין בינלאומי והובילו למגוון תגובות פוליטיות.
המחלוקת סביב האנדרטה

האנדרטה הוקמה על ידי הרשויות הסובייטיות לזכר משחררי טאלין. ידוע כי לא נערכו קרבות בין הצבא הגרמני לצבא האדום עם כניסתו של הצבא האדום לעיר, ב-22 בספטמבר 1944. מחד גיסא, אף על פי שהגרמנים לא לחמו בסובייטים בטאלין, הם כן נסוגו בעקבות הלחץ מהתקדמותו של הצבא האדום. מאידך גיסא, הוועידה הלאומית של הרפובליקה האסטונית ניסתה להקים מחדש עצמאות אסטונית על ידי תפיסת השלטון בטאלין, הכריזה על ממשלה זמנית ועל עצמאות עוד ב-18 בספטמבר 1944.