stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתקה אנרגיה
הערות שוליים

↑  יורם גביזון, דלק במו"מ עם קרנות בינלאומיות להשקעה של 300 מיליון דולר באיתקה, באתר TheMarker‏, 12 באוגוסט 2019
↑  Ithaca completes Beatrice deal - News for the Energy Sector, Energy Voice, ‏11 NOV 2008
↑  Offshore Energy Today, Ithaca Acquires Certain UK North Sea Gas Interests form GDF Suez, Offshore Energy, ‏17 DEC 2010
↑  ערן אזרן, ההפסד הענק של קבוצת דלק מהשקעות בחברות אנרגיה בינלאומיות, באתר TheMarker‏, 24 בינואר 2016
↑  ערן אזרן, ההשקעה החדשה של קבוצת דלק: איתקה החלה בהפקת נפט ממאגר Stella, באתר TheMarker‏, 19 בפברואר 2017
↑  ערן אזרן, קבוצת דלק רכשה את השליטה במפעילת הקידוחים איתקה ב-350 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 21 באפריל 2017
↑  ערן אזרן, חצי מיליארד דולר, במזומן - ההשקעה הגדולה הבאה של יצחק תשובה, באתר TheMarker‏, 6 בפברואר 2017
↑  ערן אזרן, קבוצת דלק רכשה את נכסי שברון בים הצפוני בכ-1.65 מיליארד דולר; תנפיק מחדש את איתקה, באתר TheMarker‏, 30 במאי 2019
↑  גלעד לוי, עסקת ענק ליצחק תשובה: איתקה רוכשת פעילות הפקת נפט ב-1.1 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 7 באפריל 2022
↑  מיכאל רוכוורגר, יצחק תשובה משלים את הנפקת איתקה בלונדון לפי שווי של 2.9 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 9 בנובמבר 2022
↑  ניצן כהן, איתקה של קבוצת דלק נכנסת למדד פוטסי 250 במקום 888, באתר אייס, 5 במרץ 2023
↑  מיכאל רוכוורגר, איתקה קופצת ב-8% אחרי שהתקבל אישור לפיתוח מאגר נפט מהגדולים בבריטניה, באתר TheMarker‏, 27 בספטמבר 2023
↑  Editorial, The Guardian view on the Rosebank oilfield: a symbol of Sunak’s cynicism, The Guardian, ‏27 SEP 2023
↑  איתי פת-יה, דלק רוצה לתת כ-40% מאיתקה תמורת הנכסים של הענקית האיטלקית בים הצפוני, באתר TheMarker‏, 27 במרץ 2024
יוליה ברתלסן

| --- | --- |

ברתלסן, 2007
 לידה:  7 ביוני 1979 (בת 45) אורהוס, דנמרק 
 שם לידה:  Julie Ivalo Broberg Berthelsen
 מוקד פעילות:  ממלכת דנמרק 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  דנית 
 www.julie.gl
 פרופיל ב-IMDb
 
יוליה איוולו ברוברג ברתלסן (בדנית: Julie Ivalo Broberg Berthelsen; נולדה ב-7 ביוני 1979) הידועה גם בשם יוליה (Julie) היא זמרת פופ ופזמונאית גרינלנדית ילידת דנמרק. היא ידועה בעיקר בזכות הצלחתה בתוכנית הטלוויזיה "Popstars". אף על פי שסיימה במקום השני, היא הפכה פופולרית ומצליחה יותר מהזוכה במקום הראשון. היא גדלה בנוק, בירת גרינלנד.
יוליה העניקה מגוון הופעות, שהבולטת בהן הייתה בארמון כריסטיאנסבורג, מול משפחת המלוכה הדנית לרגל חתונתם של נסיך הכתר פרדריק ונסיכת הכתר מרי במאי 2004. ביצוע נוסף היה ביצועה לשיר הביטלס "Ob-La-Di, Ob-La-Da" ב-22 בנובמבר 2008 בקונצרט הלבן, שהתקיים בהורסנס, דנמרק במלאת 40 שנה ליציאת "The Beatles" (הידוע גם בשם "האלבום הלבן").
דיסקוגרפיה

אלבומים
2003: Home
2004: Julie
2006: Asasara
2009: Lige nu
2010: Closer
סינגלים
2002: "Every Little Part of Me"
2003: "Shout (Our Love Will Be the Light)"
2003: "Completely Fallen"
2004: "It's a Wonderful Feeling"
2014: "Jesus and Josephine" (עם מרטין בריגמן)
הערות שוליים

1 2 3  "Julie Berthelsen". DISCOGS. נבדק ב-2012-07-30.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 4b3392b5-704e-461e-95a3-da8e94c9d4e0  VIAF: 83163706765529421244   WorldCat (עם VIAF): 83163706765529421244
עראמקו הסעודית

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 בורסה:  Saudi Stock Exchange (11 בדצמבר 2019–2222) 
 תקופת הפעילות:  1933 (חברת-הנפט סטנדרד הערבית של קליפורניה או California Arabian Standard Oil Co–Casoc שהיא חברת-בת של חברת סטנדרד אויל של קליפורניה או Standard Oil Company of California–Socal‏);‏ 1944 (עראמקו);   1988 (עראמקו הסעודית) – הווה
 חברות בנות:  Valvoline  S-Oil  Johns Hopkins Aramco Healthcare  Aramco Training Services Company  Arlanxeo  Saudi Refining  Vela International Marine  Saudi Petroleum International  Motiva Enterprises  Aramco Financial Services Company  Johns Hopkins Aramco Healthcare  SABIC  עראמקו הסעודית ארה"ב 
 מיקום המטה:  ד'הראן, ערב הסעודית ערב הסעודית
 שליטה בחברה:  עלי בן אבראהים אל-נעימי (علي بن إبراهيم النعيمي), שר הנפט
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנפט, זיקוק נפט, קידוח נפט, קידוח נפט וגז טבעי 
 מוצרים עיקריים:  נפט, גז טבעי, פטרוכימיקלים עתודות נפט (2013): 260.2 מיליארד חביות נפט קונבנציונלי (עתודות מוכחות: נפט גולמי וקונדנסט)  תפוקת נפט ממוצעת (2013): 9.4 מיליון חביות נפט ביום (נפט גולמי וקונדנסט)  יצוא נפט גולמי (2013): כ-6.8 מיליון חביות נפט ביום (מזה כ-54% לאסיה וכ-17% לארצות הברית)  עתודות גז (2013): 288.4 טריליון רגל מעוקבת סטנדרטית (גז נלווה וגז בלתי-נלווה)  תפוקת גז ממוצעת (2013): 11 מיליארד רגל מעוקבת סטנדרטית ליום (גז גולמי למתקני גז)  תפוקת נג"ט (2013): 455.9 מיליון חביות
 הכנסות:  2,006,955,000,000 ריאל סעודי (נכון ל־2022) 
 רווח תפעולי:  1,144,077,000,000 ריאל סעודי (נכון ל־2022) 
 רווח:  604,005,000,000 ריאל סעודי (נכון ל־2022) 
 הון עצמי:  1,046,235,000,000 ריאל סעודי (נכון ל־31 בדצמבר 2019) 
 יו"ר:  Yasir Al-Rumayyan 
 מנכ"ל:  ח'אלד בן עבד אל-עזיז אל-פאלח ( خالد بن عبد العزيز الفالح), נשיא ומנכ"ל
 עובדים:  79,000 (נכון ל־31 בדצמבר 2019) 
  
 www.aramco.com
 
מטה עראמקו הסעודית בד'הראן
עראמקו הסעודית (בין השנים 1944–1988 נקראה עראמקו, דהיינו – "חברת הנפט הערבית-אמריקנית" על פי המקור באנגלית: ‏Arabian-American Oil Company‏ או Aramco‏; משנת 1988 קרויה בשמה הנוכחי – בערבית: أرامكو السعودية, בתעתיק מדויק: אראמכו אלסעודיה) היא חברת הנפט הממלכתית של ערב הסעודית, שמרכזה בד'הראן, מחוז א-שרקייה, העוסקת בחיפוש ובהפקה של נפט וגז טבעי, בזיקוק, בפטרוכימיה, בשיווק ובהובלה יבשתית וימית. נחשבת לחברת הנפט הגדולה בעולם מבחינת העתודות הקונבנציונליות והתפוקה. בנובמבר 2013 דורגה שוב ראשונה מבין 50 חברות הנפט המובילות בעולם על ידי Petroleum Intelligence Weekly ‏(PIW). בבעלותה של החברה מצוי שדה הנפט הגדול בעולם – שדה גוואר, ושדה הנפט הימי הגדול בתבל – שדה ספאנייה.
תולדות החברה

במאי 1933 העניק שליט ערב הסעודית, אבן סעוד, לחברת "סטנדרד אויל של קליפורניה" (סוקאל, באנגלית: Standard Oil Company of California, בראשי תיבות Socal, לימים "שברון" Chevron) זיכיון בן 60 שנה להפיק נפט על שטח של 961,567 קמ"ר בחבליה המזרחיים של הממלכה, מרביתו באזור אל-חסא. בסוף 1933 הקימה סוקאל חברת בת בשם "חברת הנפט סטנדרד הערבית של קליפורניה" (קזוק, California Arabian Standard Oil Company או בראשי תיבות Casoc), וזו קיבלה לידיה את הזיכיון. קזוק הייתה רשומה במדינת דלאוור שבארצות הברית בהון רשום של 700,000 דולרים, הון שסופק כולו על ידי חברת האם.
בשנת 1936 מכרה קזוק מחצית מן הזיכיון לחברת הנפט של טקסס (טקסקו, Texaco, לימים "שברון" לאחר המיזוג) תמורת 21 מיליון דולר. במרץ 1938 גילו שתי החברות לראשונה נפט בבאר דמאם מס' 7 (הנפט הראשון בממלכה) בתחומי הזיכיון שבבעלותן. ובעקבות הצלחתו של שדה הנפט הוגדל שטח הזיכיון ל-1,139,595 קמ"ר שכלל גם את חלקה של ערב הסעודית באזורים הנייטרליים שבין הממלכה לבין כווית ובין הממלכה לבין עיראק. בשנת 1944 שינתה החברה את שמה, והיא נתכנתה מעתה "חברת הנפט הערבית-אמריקאית" – עראמקו; Arabian-American Oil Company או בראשי תיבות Aramco, עראמקו).
בשנת 1948 הצטרפו שתי חברות אמריקאיות נוספות לעראמקו: "סטנדרד אויל מניו ג'רזי" (Standard Oil of New Jersey, לימים Exxon ואחר כך ExxonMobil, אקסון מוביל), ו"סטנדרד אויל של ניו יורק" הממוזגת עם חברת וואקום (Socony-Vacuum, לימים מוביל, Mobil‏, ואחר כך אקסון מוביל). ארבע חברות מג'וריות אמריקאיות התחלקו איפוא מעתה בבעלות על עראמקו: 30 אחוזים מניות בעלות (לכל אחת) לניו ג'רזי, לסוקאל ולטקסקו; ו-10 אחוזים לסוקוני-וואקום. הרחבת השותפות איפשרה הגדלת ממדי ההשקעה בתעשיית הנפט הסעודית ופתחה ערוצי שיווק חדשים. תוך שנים מעטות הפכה עראמקו לחברה המפיקה הגדולה בעולם, ואילו הממלכה – לאחת משלוש המדינות המפיקות הגדולות בעולם (יחד עם ארצות הברית וברית המועצות) וגדולה ביצואניות הנפט במזרח התיכון.
במהלך שנות ה-70 העבירה ערב הסעודית את הפקת הנפט בתחומה לשליטתה המלאה בתהליך של משא ומתן הידוע בשם תהליך ה"השתתפות" (participation): בשנת 1973 קיבלה ממשלת סעודיה לראשונה 25 אחוזי שליטה בעראמקו; ובשנת 1980 נשלם התהליך כאשר הפכה לבעלת המניות הבלעדית בחברה - 100 אחוזי בעלות. בשנת 1988 הוסב שמה של החברה לעראמקו הסעודית.
בינואר 2016 פרסמה החברה כי היא שוקלת הנפקה של חלק קטן מהחברה (כ-5%) בפעם הראשונה בתולדותיה, עקב משבר מחירי הנפט בשילוב עם פרשיות שחיתות בצמרת החברה.
ב-14 בספטמבר 2019 הותקפו מתקני נפט של החברה על ידי ארגון הטרור התימני, החות'ים. הסעודים הודיעו שהתקיפה תגרום לירידה של כ-50% בתפוקת הנפט שלהם עקב סגירת המתקנים לשיפוצים.
בדצמבר 2019 הנפיקה החברה לראשונה את מניותיה בבורסה של ריאד, וגייסה 25.6 מיליארד דולר, סכום שהופך את ההנפקה לגדולה בהיסטוריה. ההנפקה משקפת לחברה שווי שוק של 1.7 טריליון דולר.
ב-11 במאי 2022 החברה הגיעה לשווי שוק של 2.43 טריליון דולר, שווי שוק הגבוה ביותר מבין כל החברות הציבוריות בעולם. בכך הדיחה את אפל מהמקום הראשון.
החברה מוציאה לאור מאז 1949 כתב עת דו-חודשי בשפה האנגלית בשם "עולם ערמקו" (Aramco World). רוב תכניו נוגעים בארכאולוגיה, בהיסטוריה ובתרבות של ארצות האסלאם. כתב העת נגיש באינטרנט (גם לגליונות עבר מאז 1960).
לקריאה נוספת

בנימין שבדרן, נפט המזרח-התיכון: ברכה ואיום, עם עובד, 1975
גד גילבר, כלכלת המזרח התיכון בעת החדשה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990 [פרק ו': 'נפט: המאבק על השליטה']
דניאל ירג'ין, השלל הגדול: החתירה הבלתי נלאית לנפט, לכסף ולעוצמה, תורגם מאנגלית על ידי עמנואל לוטם, תל אביב: הוצאת דביר, 1992.
הערות שוליים

↑  משנת 1984 ידועה בשמה החדש שברון (Chevron).
↑  ראו: Energy Intelligence announces the PIW Top 50 ranking of the world's largest oil companies, Petroleum Insights, 19 November 2013
↑  לרשימת חמשת שדות הנפט הימיים הגדולים בעולם, ראו: Five Largest Offshore Oil Fields, Forbes, September 7, 2013
↑  בנימין שבדרן, נפט המזרח-התיכון: ברכה ואיום, עם עובד, 1975, עמ' 185–188. גודלו של שטח הזיכיון – 371,263 מייל רבוע או 961,567 קמ"ר – לקוח מתוך Paul Lunde, "A King and a Concession", Saudi Aramco World, Vol. 35, No. 3 (May/June 1984
↑  רויטרס, אחרי המתקפה: סעודיה תקצץ בחצי את ייצור הנפט, באתר ynet, 15 בספטמבר 2019
↑  ההנפקה הגדולה בהיסטוריה: ארמקו גייסה 25.6 מיליארד דולר, באתר גלובס, 5 בדצמבר 2019
↑  Armaco World
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267543105171  GND: 5039268-2  ISNI: 0000 0000 9113 8494  LCCN: nr94024338  NKC: kn20040623020  SUDOC: 172542391  Trove: 936771  VIAF: 133266137   WorldCat (עם VIAF): 133266137
אלכסנדרה פחמוטובה

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1929 (בת 95) וולגוגרד, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי למוזיקה במוסקבה, הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 סוגה:  ואלס, שיר, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Nikolai Dobronravov (אוגוסט 1956–16 בספטמבר 2023) 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1975, 1982)  מסדר אנדרו הקדוש (2019)  אזרחות כבוד של מוסקבה (2000)  גיבור העמל של הפדרציה הרוסית (9 בנובמבר 2024)  האמנית העממית של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1977)  מסדר פרנציסק סקורינה (3 באפריל 2000)  מסדר הנסיכה הקדושה אולגה (2014)  דרך האמנות - לשלום והבנה הדדית (2008)  פרס לנין קומסומול (1966)  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה (1971)  עיטור הדגל האדום של העמל (1967, 1971)  עיטור הידידות בין העמים (1986)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1990)  עיטור לנין (1979, 1990)  עיטור מסדר המולדת דרגה ראשונה (2009)  האמנית העממית של ברית המועצות (1984)  מסדר הידידות של בלרוס (9 בנובמבר 2024)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (1999)  פרס הפדרציה הרוסית (2015)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (2014)  honorary citizen of the Volgograd region  מסדר "מפתח הידידות"  אזרחות כבוד של וולגוגרד  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 pakhmutova.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדרה פחמוטובה בגיל 80
אלכסנדרה ניקולאיבנה פחמוטובה (ברוסית: Александра Николаевна Пахмутова; ‏ נולדה ב-19 בנובמבר 1929) היא מלחינה סובייטית ורוסית. זכתה פעמיים בפרס ברית המועצות והוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות בשנת 1984. על פעילותה בתחום התרבות הוענקו לה מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1990. היא הצטיינה בהלחנת שירים שזכו לפופולריות רבה בברית המועצות ורוסיה הנוכחית.
חייה

אלכסנדרה פחמוטובה נולדה בפרוורי וולגוגרד. מגיל צעיר הצטיינה במוזיקה ובגיל חמש כבר הלחינה יצירה לפסנתר. בשנת 1943 עברה למוסקבה והתחילה ללמוד בבית הספר ליד הקונסרבטוריון של מוסקבה. בשנת 1948 התקבלה לקונסרבטוריון וסיימה אותו במסלול הלחנה בשנת 1953.
פחמוטובה נשואה למשורר ניקולאי דוברונרבוב שכותב מילים לרוב שיריה. למעשה כל הזמרים הסובייטים החל משנות ה-70 ביצעו שירי פחמוטובה. פחמוטובה הלחינה יותר מ-400 שירים. בנוסף לכך כתבה מוזיקה למספר סרטים. במהלך הקריירה שלה פחמוטובה כתבה גם כמה יצירות קלסיות ובשנת 1974 בלט שלה הועלה על במת תיאטרון בולשוי. בשנת 1980 ביצוע על ידי לב לשצ'נקו של שיר שכתבה פחמוטובה היה בין רגעי השיא של טקס סיום אולימפיאדת מוסקבה. בנוסף להלחנה, פחמוטובה הייתה פעילה בעשייה ציבורית ובמשך עשרות שנים כיהנה בתפקיד רשמי באיגוד המלחינים הסובייטי.
אמילי דייוויסון

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1872 בלקהית', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 ביוני 1913 (בגיל 40) אפסום, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Grave Of Emily Davison Approx 100 Yards North-West Of Church Of St Mary 
 השכלה:  רויאל הולוויי של אוניברסיטת לונדון  אוניברסיטת לונדון  Kensington Prep School 
 פרסים והוקרה:  Hunger Strike Medal 
 
אמילי ויילדינג דייוויסון (באנגלית: Emily Wilding Davison;‏ 11 באוקטובר 1872 – 8 ביוני 1913) הייתה מורה ופעילה בתנועה הסופרג'יסטית בבריטניה.
דייוויסון הצטרפה לארגון זכויות נשים "איגוד הנשים החברתי והפוליטי" (WSPU) תחת הנהגתה של אמלין פנקהרסט. היא הייתה חברה מיליטנטית בארגון, נעצרה לעיתים תכופות ונאסרה תשע פעמים. במהלך מאסריה נהגה לשבות רעב ואולצה לעבור הזנה בכפייה ארבעים ותשע פעמים.
ב-4 ביוני 1913 חדרה למסלול מרוץ סוסים בדרבי באפסום (Epsom), ונרמסה תחת סוס דוהר שהיה שייך למלך בריטניה, ג'ורג' החמישי. בעקבות התאונה סבלה מפגיעות חמורות אשר הובילו למותה ארבעה ימים מאוחר יותר. ישנה מחלוקת האם דייוויסון נכנסה למסלול בכוונה להתאבד או במטרה לתלות את דגל התנועה הסופרג'יסטית על רסן הסוס.
ביוגרפיה

אמילי ויילדינג דייוויסון נולדה בשנת 1872, בת למרגרט וצ'ארלס אדוארד דייוויסון, בני המעמד הבינוני-גבוה באנגליה בבלקהית', מחוז קנט, אנגליה. אביה היה איש עסקים ואמה עקרת בית. כשנישאו הוריה אמה הייתה בת 19, אביה היה אלמן בן 49 ואב ל-9 ילדים מנישואיו הראשונים. בנוסף לאחיה החורגים היו לה שתי אחיות ואח.
דייוויסון החלה ללמוד בשנת 1885 בבית ספר תיכון פרטי לבנות "קנסינגטון" (Kensington) ובשנת 1891 זכתה במלגה ללימודים במכללת "רויאל הולווי" (Royal Holloway), מכללה לנשים המהווה חלק מאוניברסיטת לונדון, שם למדה ספרות ושפות זרות. ב-14 בינואר 1892 נאלצה לעזוב את לימודיה בעקבות מות אביה וכיוון שאמה לא יכלה לממן את שכר הלימוד. דייוויסון החלה לעבוד כאומנת פרטית עד שהצליחה לחסוך מספיק כסף כדי לחזור ללימודים. באפריל 1895 החלה ללמוד ביולוגיה, כימיה, וספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד ועברה את מבחני סוף התואר בהצלחה יתרה. כיוון שבאותה תקופה נשים לא הורשו לקבל תעודת בוגר מאוניברסיטת אוקספורד, עברה דייוויסון לאוניברסיטת לונדון, שם סיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1908.
בנוסף, דייוויסון עבדה כמורה במשך שלוש עשרה שנים בין השנים 1895-1908.
מאבק מיליטנטי

בשנת 1906 דייוויסון הצטרפה לאיגוד הסוציאל-פוליטי לנשים תחת הנהגתה של אמלין פנקהרסט. בשנת 1908 התעצמה פעילותה בתנועה הסופרג'יסטית עד שלבסוף עזבה את עבודתה כמורה והקדישה מלוא מרצה למען התנועה. היא צברה מוניטין בתור אחת הסופרג'יסטיות המיליטנטיות ביותר. פעולותיה נעו בין זריקת אבנים ועד הצתה. בשנת 1908 הייתה בין המארגנות של ההפגנה הגדולה בהייד פארק.
במרץ 1909 דייוויסון נעצרה בזמן שניסתה למסור עצומה לראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית'. היא נמצאה אשמה בגרימת הפרעה ונאסרה לחודש ימים. ארבעה חודשים מאוחר יותר נאסרה שוב בשל ניסיון להיכנס לאולם בו נערכה הרצאה של שר האוצר דייוויד לויד ג'ורג'. היא פתחה בשביתת רעב ושוחררה לאחר חמישה ימים. סופרג'יסטיות רבות היו נוהגות לשבות רעב במהלך מעצרן וזאת מפני שהממשלה סירבה להכיר בהן כאסירות פוליטיות.
בספטמבר 1909 נאסרה לתקופה של חודשיים בעקבות השלכת אבנים אך שוחררה כעבור יומיים וחצי של שביתת רעב. באוקטובר, לאחר שחרורה מהכלא, נתפסה משליכה אבנים יחד עם מרי ליי (Mary Leigh) וקונסטנס לייטון (Constance Lytton), על כרכרה של אדם אותו זיהו בטעות כשר האוצר לויד ג'ורג'. בעקבות זאת נאסרה לתקופה של חודש ימים ונשפטה לעבודת פרך בבית הסוהר במנצ'סטר (HM Prison Manchester), הידוע בכינויו "סטרנג'ווייס". במאסר זה פתחה בשביתת רעב ובתגובה בבית הסוהר החליטו להזינה בכפייה. בניסיון להתנגד להזנה בכפייה, חסמה את דלת תאה בעזרת מיטה. לאחר מספר ניסיונות לפרוץ את דלת התא, הכניסו השומרים זרנוק דרך חלון התא והציפו אותו במי קרח. לבסוף נשברה דלת התא בעקבות לחץ המים, דייוויסון נלקחה לבית חולים ונאלצה לעבור הזנה בכפייה. היא שוחררה לאחר שמונה ימים במאסר.
בנובמבר 1910 נאסרה לתקופה של חודש בגין השלכת אבנים ושבירת חלון בבית הנבחרים. היא פתחה בשביתת רעב, אולצה לעבור הזנה בכפייה ושוחררה כעבור שמונה ימים.
באפריל 1911, בלילה שלפני מפקד האוכלוסין, הסתתרה בבית הנבחרים שבארמון וסטמינסטר במטרה לרשום את בית הנבחרים ככתובתה ובכך לחזק את הטענה כי נשים ראויות לזכויות פוליטיות שוות לגברים. בדצמבר 1911 נעצרה בשל גרימת הצתה לתיבות דואר ונאסרה למשך שבוע.
בינואר 1912 נעצרה בשל הצתת תיבות דואר ונאסרה לתקופה של חצי שנה בבית הסוהר "הולוויי" (HM Prison Holloway). בניסיון להתחמק מהזנה בכפייה ניסתה לשים קץ לחייה פעמיים. בפעם הראשונה קפצה מגרם מדרגות בגובה של כ-10 מ', בפעם השנייה קפצה ממרפסת בגובה של כ-15 מ'. בעקבות קפיצתה השנייה, נזק רב נגרם לראשה ולעמוד השדרה, נזק שהוביל לכאבים אשר ליוו אותה עד סוף חייה. מאוחר יותר הסבירה את מעשיה בטענה כי
טרגדיה אחת גדולה יכולה להציל רבות אחרות
. בנובמבר 1912 נאסרה ל-10 ימים בשל תקיפה של כומר אותו זיהתה בטעות כשר האוצר לויד ג'ורג', אז פתחה בשביתת רעב ושוחררה כעבור ארבעה ימים. ישנן השערות רבות לגבי תקרית זו וייתכן כי לא הייתה האחראית למקרה ונטלה את האשמה במטרה להגן על סופרג'יסטית אחרת.
מאבק מיליטנטי > מעצריה

| תאריך מעצר | תקופת המעצר | סיבת המעצר |
| --- | --- | --- |
| 30 במרץ 1909 | חודש | חבלה |
| 29 יוני 1909 | לא ידוע | חבלה |
| 30 יולי 1909 | חודשיים | חבלה |
| 4 ספטמבר 1909 | חודשיים | השלכת אבנים |
| 20 אוקטובר 1909 | חודש | השלכת אבנים |
| 19 נובמבר 1910 | חודש | שבירת חלונות |
| 14 דצמבר 1911 | שבוע | הצתה |
| 10 ינואר 1912 | שישה חודשים | הצתה |
| 30 נובמבר 1912 | 10 ימים | תקיפה |
מרוץ הדרבי

ב-4 ביוני 1913 הלכה לדרבי של אפסום (Epsom Derby) יחד עם מרי ריצ'רדסון (Mary Richardson) והן נעמדו בסמוך לגדר המסלול. בשעה 15:10, בסיבוב האחרון של המירוץ, נכנסה דייוויסון למסלול ונעמדה מול הסוס של המלך ג'ורג' החמישי. היא הניפה ידיה בניסיון לתפוס את רסן הסוס אך נרמסה ונחבלה קשות, שקעה בתרדמת והובלה לבית החולים באפסום (Epsom Cottage Hospital) כשהיא סובלת מזעזוע מוח. בבית החולים מתה מפצעיה כעבור ארבעה ימים, ב-8 ביוני. סיבת המוות שנקבעה הייתה תאונה.
בזמן האירוע, רכב על גבי הסוס הרברט ג'ונס (Herbert Jones), יליד אפסום, שהתפרסם בעקבות זכייתו בדרבי של שנת 1909. בעת הפגיעה בדייוויסון נתפסה רגלו ברגלית האוכף והוא נגרר על המסלול. ג'ונס נאלץ לפרוש בשנת 1923 בשל שטף דם בריאה. ב-17 ביולי 1951 נמצא על ידי בנו כשהוא מת מדליפת גז במטבח דירתו. ניתוח לאחר המוות קבע כי הייתה זו התאבדות כתוצאה מרקע נפשי מעורער. הסברה היא שהוא מעולם לא התאושש מהתקרית בדרבי.
מרוץ הדרבי > מניעיה למעשה

לאורך השנים הייתה מחלוקת בין היסטוריונים בנוגע למניעיה של דייוויסון בהתפרצותה למירוץ הסוסים. יש הסבורים כי כוונתה הייתה לשים קץ לחייה, בעוד שאחרים סבורים שניסתה לתלות דגל על רסן הסוס ובכך להעלות את מודעת הציבור למאבק התנועה הסופרג'יסטית לשוויון נשים וזכות ההצבעה.
לאחר התאונה נמצאו על גופה שני דגלים של התנועה הסופרג'יסטית, בארנקה נמצא כרטיס רכבת חזור לתחנת ויקטוריה וכרטיס לאירוע פסטיבל הקיץ של התנועה שתוכנן לאותו הערב. ריצ'רדסון, חברתה ושותפתה למאבק שנכחה בתקרית, אמרה לאחר התאונה כי דייוויסון רכשה כרטיס חזרה ברכבת כך שהתכוונה בבירור לשוב מהדרבי.
מרוץ הסוסים תועד על ידי שלושה צלמים. כחלק מתחקיר לקראת סרט טלוויזיה ששודר בערוץ 4 הבריטי, הועברו חומרי הצילום המקוריים לפורמט דיגיטלי. בעקבות התחקיר התגלה כי מיקומה לפני התקרית אפשר לה לראות את המסלול באופן ברור. ניתוח הסרטון מראה שדייוויסון ניסתה להושיט את ידיה לכיוון הרוכב כשהיא אוחזת בבד לבן. ככל הנראה, רצתה לנופף בדגל התנועה הסופרג'יסטית ולהצמידו לאוכף של סוס המלך, אולם העניין השתבש והיא מצאה את מותה תחת רגלי הסוס הדוהר. לאחר מותה אמרה פנקהרסט:
דייוויסון ידעה שטרגדיה אחת יכולה לשים קץ לעינויים הבלתי נסבלים של כלל הנשים.
ההלוויה

ב-14 ביוני 1913 ארגן האיגוד הסוציאלי-פוליטי לנשים טקס לוויה לזכרה של דייוויסון. בטקס שנערך בשכונת בלומסברי בלונדון, השתתפו אלפי סופרג'יסטיות שהתבקשו ללבוש בגדים בצבעים שחור, סגול או לבן וכן עשרות אלפי אנשים. ב-15 ביוני נלקח ארונה לקבורה בחלקה המשפחתית בבית הקברות "מריה הקדושה" במורפת' אשר בנורת'מברלנד. היא נקברה בסמוך לאביה שמת בשנת 1893. על מצבת הקבר נרשם מוטו האיגוד הסוציאלי-פוליטי לנשים: "מעשים, לא מילים" ("Deeds, Not Words"). דייוויסון הפכה למרטירית הראשונה של התנועה הסופרג'יסטיות.
מורשת

דייוויסון קיפחה חייה למען המאבק. בתחילה לא נראה כי התקרית העלתה את מודעות הציבור לתנועה הסופרג'יסטית בכלל ולמאבק למען שוויון זכויות לנשים בפרט. הציבור ראה בה אישה שאינה בריאה בנפשה וההתעניינות בשלומו של הרוכב הייתה גדולה יותר מההתעניינות בשלומה. המלכה מרי שלחה מכתב לרוכב בו היא מאחלת לו החלמה מהירה מהמפגש עם "האישה האכזרית והמשוגעת".
בשנת 1918 החליטה הממשלה הבריטית להעניק זכות בחירה לנשים. "חוק ייצוג העם 1918" העניק זכות בחירה לנשים מעל גיל 30, ובלבד שהיו נשואות, או בעלות רכוש, או בעלות זכות בחירה באוניברסיטה. זאת בשעה שכל הגברים מעל גיל 21 קיבלו זכות בחירה. שוויון הצבעה מלא ניתן עשור מאוחר יותר, בשנת 1928, לכלל הנשים מעל גיל 21.
דייוויסון היא הדמות עליה מבוססת האופרה "אמילי" (Emily), שנכתבה על ידי טים בנג'מין (Tim Benjamin). דמותה מופיעה בסרט "סופרג'יסטיות", שיצא לאקרנים בדצמבר 2015. את דמותה מגלמת השחקנית נטלי פרס (Natalie Press). כמו כן, היא הנושא בשיר "אמילי דייוויסון" של זמר הרוק גרג קיהן (Greg Kihn). בנוסף, חבר הפרלמנט הבריטי טוני בן (Tony Benn) הצמיד לוח הנצחה לזכרה על ארון המטאטאים בו הסתתרה בליל מפקד האוכלוסין.
ראו גם

אמלין פנקהרסט
סופרג'יזם
אבוטילון תאופרסטוס

Abutilon theophrasti
אַבּוּטִילוֹן תֵּאוֹפְרַסְטוּס (שם מדעי: .Abutilon theophrasti Medik), או אַבּוּטִילוֹן תֵּאוֹפְרַסְט, הוא מין צמח חד-שנתי מאוזרח ממשפחת החלמיתיים. פרחיו צהובים עם חמישה עלי כותרת. צומח עד לגובה של 1 מטר. בעל עלים בעלי צורת לב.
בישראל אבוטילון תאופרסטוס הוא מין גר. נכון ל-2008 הוא עדיין נדיר יחסית, ועם זאת הוא מתחיל אט אט להתפשט בשדות, בעיקר באזור השפלה. בארץ ישראל הפריחה היא בחודשים מאי עד ספטמבר.
חלקו הראשון של שם הצמח-אבו טילֻן (أبو طيلون) שאול מערבית (טילֻן, משורש ط و ل בהוראות: גובה, להתארך) נקבע בידי המלומד אבן סינא כשם כולל למשפחת הצמחים. השם חודש במאה ה-18 ונתקבל בידי מתקני ועורכי הלטינית-החדשה.
חלקו השני של שם הצמח קרוי על שמו של תאופרסטוס, מחכמי יוון העתיקה שהרבה לעסוק, בין השאר, בנושאי בוטניקה, ובסדרת ספריו, 'חקירה אודות צמחים', שנכתבה במאות 3–2 לפנה"ס, מוזכרים מינים אחדים של חלמיתיים.
מקור הצמח הוא מהודו. הסינים מכירים את הצמח עוד משנת 2000 לפנה"ס ומשתמשים בצמח כדי לטפל במחלות רבות כמו קדחת, דיזנטריה וכאבי בטן.
הצמח נפוץ בעיקר בתור עשב שוטה בשדות כותנה.
מאפיינים

הפרי מפרדת בת 10 עד 16 פרודות. הפרודות מסתיימות במלענים ארוכים יחסית. אורך הכותרת גדול פי 1.5 מאורך הגביע.
הגביע בעל 5 אונות. אין גביעון.
העלים תמימים או מעט משוננים.
עוקצי הפרחים עבים ואורכם קטן מהפטוטרת.
עמודי השחלה מאוחים. השחלה  מרובת מגורות.
תמונות

פרי
עלה בצורת לב
פרי ירוק
הערות שוליים

↑  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 301
סלוצקי ודומינגז

| --- | --- |

הראל סלוצקי ועופר דומינגז
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  מנחי טלוויזיה שדרני רדיו
הראל סְלוּצקי (נולד ב-31 באוגוסט 1966) ועופר דוֹמינגֶז (נולד ב-5 באוגוסט 1970) הם צמד בדרנים, מנחי טלוויזיה ושדרני רדיו ישראלים.
ביוגרפיה

הצמד הכיר בשנת 2000, כאשר שניהם שידרו בתחנת "רדיו קול רגע", בזמן שדומינגז היה מנהל התוכניות בתחנה.
בשנת 2009 החלו להנחות את "תוכנית הבוקר של ישראל" ברדיו תל אביב. בנוסף, הם הגישו פינה בתוכניתה של צופית גרנט, "קצפת" והפיקו וביימו את הסרט הדוקומנטרי "באמת ומקרוב" על עודד קטש עבור ערוץ 10.
בשנת 2011, החלו להנחות בערוץ הטיולים תוכנית בשם "מסעות סלוצקי ודומינגז בארץ הקודש", בה טיילו ברחבי הארץ. בשנת 2012, הופיעו בתוכנית הדוקו-ריאליטי של הוט, "גולסטאר". באותה שנה זכו בפרס "תוכנית האקטואליה הסטירית" בכנס העיתונות באילת.
בשנת 2013, השתתפו בתוכנית המתיחות "אמבוש".
בשנת 2014, השתתפו בתוכנית הדוקו-ריאליטי של הוט, "היחידה". באותה שנה, הפסיקו להנחות את תוכנית הבוקר ברדיו תל אביב. בעקבות הפרת חוזה של הרדיו תבעו את התחנה וזכו בבית המשפט לדיני עבודה. הם הוחלפו על ידי אסי עזר ודפנה לוסטיג, ובנוסף, החלו להנחות תוכנית מוזיקה בערוץ 2 בשם "אנשי המוזיקה" שזכתה לאחוזי רייטינג גבוהים, בה בכל פרק ראיינו מספר מוזיקאים ישראלים.
משנת 2015 עד אוקטובר 2017 הנחו את התוכנית "בוקר ספורט" בערוץ הספורט. באולימפיאדת ריו, הנחו השניים את הפאנלים האולימפיים במסגרת מבצע שידורים רחב והנחו את משבצת הערב בערוץ "מגרש פתוח".
מיוני 2016 חזרו לשדר את תוכנית הרדיו שלהם באכסניה חדשה - רשת ב' ומדצמבר 2017 הם משדרים ברדיו צפון וברדיו קול הים האדום באילת.
תוכנית הרדיו

תוכנית הרדיו שלהם, בגלגוליה השונים, בנויה כתוכנית בידורית עם פינות היתוליות ומוזיקה עדכנית.
בין הפינות הקבועות נמצאות: חידונים בהשתתפות המאזינים, פינת שיר נוסטלגי: "שיר ההה", ראיונות מבוימים עם אישים בכותרות בעזרת חיקויים של סלוצקי (מהפופולריים: בנימין נתניהו, משה מזרחי), חמשיר שבועי בביצוע חיקוי של יהונתן גפן.
ביולי 2024 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב שעל רדיו צפון, רדיו קול הים האדום והשדרנים סלוצקי ודומינגז לפצות את כרמלה מנשה ב-500 אלף ש"ח, בתוספת הוצאות משפט בסך 100 אלף ש"ח, על הוצאת לשון הרע כלפיה והטרדה מינית שלה בשידוריהם.