stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמרי הפלדה פרם
הערות שוליים

↑  «Пермские „Стальные Тигры“ выиграли Кубок Регионов второй год подряд» — Аргументы и Факты Прикамье
↑  «„Стальные тигры“: сколько стоит выход в полуфинал чемпионата России» — РБК Пермь
↑  «„У нас давно одна цель — выиграть чемпионат России“. Кто и зачем в Перми рубится в американский футбол» — Properm.ru
↑  «Стальные тигры» вышли в полуфинал Чемпионата России — Центр спортивной подготовки Пермского края
↑  Спортивные новости 05.09.2017 — Телеканал «Рифей»
↑  «Пермские „Стальные тигры“ выиграли финал Кубка регионов» — Properm.ru
↑  «Стальные тигры» стали бронзовыми призёрами Чемпионата России-2018 — Министерство физической культуры и спорта
Пермского края
↑  «„Стальные тигры“: сколько стоит выход в полуфинал чемпионата России» — РБК
↑  «Артем Поляков: Пермь высоко подняла планку по уровню организации соревнований» (אורכב 01.11.2019 בארכיון Wayback Machine) — Ярославский спорт
↑  «Пермские команды приняли участие в проекте для детей, оставшихся без попечительства» — First&Goal
מחמוד גנאים

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1949 
 פטירה:  13 באוגוסט 2021 (בגיל 72) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  ששון סומך 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  האקדמיה ללשון הערבית 
 פרסים והוקרה:  פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית 
 
מחמוד גנאים (בערבית: محمود غنايم, תעתיק מדויק: מחמוד ע'נאים; 22 במאי 1949 – 13 באוגוסט 2021) היה חוקר הספרות הערבית המודרנית ומאז 2008 הנשיא הראשון של האקדמיה ללשון הערבית בישראל. פרופסור בחוג ללימודי הערבית והאסלאם באוניברסיטת תל אביב. ב-1 בספטמבר 2020 נבחר לנשיא מכללת סכנין להכשרת עובדי הוראה.
ביוגרפיה

מחמוד גנאים נולד וגדל בבאקה אל-גרבייה, שם התגורר עד מותו, לרג'ב וג'מילה גנאים, פלחים במקצועם. יש לו שלושה אחים ואחות. הוא סיים תיכון בטייבה, ואחר-כך למד בסמינר למורים ערבים בחיפה. במקביל למד בקונסרבטוריון למוזיקה ערבית בחיפה. בתחילה עבד כמורה למוזיקה ולערבית.
את לימודיו הגבוהים עשה באוניברסיטת תל אביב. היה בעל תואר ראשון בשפה וספרות ערבית וחינוך, תואר שני בספרות ערבית (סיים ב-1982) ותואר שלישי בספרות ערבית מודרנית (סיים ב-1990). מנחהו לתואר שני ושלישי היה פרופ' ששון סומך.
היה מורה לערבית בחטיבת ביניים בבאקה אל-גרבייה, ומורה ללשון הערבית בבית ברל (2004-1988), הקים את המרכז לחקר הספרות הערבית בבית ברל ועמד בראשו (2004-1999). בשנת 1985 החל ללמד בחוג ללימודי הערבית והאסלאם באוניברסיטת תל אביב, מונה למרצה בחוג בשנת 1991, למרצה בכיר ב-1996 ולפרופסור חבר ב-2007. בשנים 2003–2006 ו-2009–2011 עמד בראש החוג. בשנת 2015 קודם לפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב.
ב-1 בספטמבר 2020 נבחר לנשיא מכללת סכנין להכשרת עובדי הוראה.
מאז שנת 2011 ועד מותו היה יו"ר הוועדה לתוכניות הלימוד בתחום הלשון הערבית במשרד החינוך. בשנים 2006–2010 עמד בראש הוועדה העליונה למקצוע הערבית במשרד החינוך.
זכה פעמיים בפרס היצירה בשפה הערבית של משרד התרבות והספורט (1994 ו-2007) על תרומתו לחקר הספרות הערבית. בשנת 2000 זכה בפרס ליצירה הספרותית מטעם משרד התרבות ברשות הפלסטינית.
כיהן כחבר במערכת כתבי העת אלג'דיד, לקאא, אל-שרק, מואקף, משארף ואלמג'לה – כתב העת של האקדמיה ללשון הערבית.
היה נשוי לסיהאם, ולהם שלושה ילדים. נפטר באוגוסט 2021.
מחקריו

מחמוד גנאים חקר את הטקסט הספרותי כיצירה לשונית בעלת צורה אמנותית מיוחדת. ראייה זו באה כתגובה לתפישות קודמות בחקר הספרות הערבית המודרנית, שעסקו בה מזרחנים וחוקרים רבים בעולם הערבי והמערבי שהתעניינו בעיקר בחקר התכנים, האווירה, הערכים והמסר שהספרות מנסה להעביר, בין אם אלה תכנים חברתיים, פוליטיים או תרבותיים. כמעט ולא הייתה התייחסות לספרות הערבית כספרות בעלת ערך אמנותי העומדת בפני עצמה.
מחקריו > בין מחויבות לדחיה – מחקר על שירתו של עבד אל-רחים מחמוד (1980)

זהו ספרו הראשון של גנאים, שהוא פיתוח של עבודה אקדמית. עבד אל רחים מחמוד מהעיר ענבתא לא היה מוכר לקהל הרחב ולמשכילים הערביים בישראל, משום שהושמט מתוכנית הלימודים כי לחם נגד ישראל במלחמת העצמאות ונהרג בה. גנאים מצא ביצירתו שילוב של שני זרמים ספרותיים – הזרם המסורתי הנאו-קלאסי והזרם הרומנטי.
מחקריו > מבנה הטקסט ברומן "האופסימיסט" של אמיל חביבי (1987)

זהו ספרו השני של גנאים, שהוא פיתוח של עבודת המאסטר שלו. הספר עוסק בסופר אמיל חביבי ובאחת מיצירותיו החשובות ביותר "האופסימיסט" (שילוב של אופטימיסט ופסימיסט גם יחד).
גנאים ראה בספר "האופסימיסט" חריגה יוצאת דופן מהכתיבה הסיפורית המסורתית והתמקד בניתוח מבנה הטקסט של היצירה, הסגנון והלשון.
מחקריו > זרם התודעה ברומן הערבי המודרני - تيار الوعي في الرواية العربية الحديثة (1992)

ספר זה הוא פיתוח של עבודת הדוקטור של גנאים.
הספר יצא לאור בקהיר ובלבנון וזכה לתשבחות רבות בעולם הערבי.
מחקר זה בא לבדוק את התהוותו של ז'אנר ספרותי חדש בספרות הערבית המודרנית, "זרם התודעה ברומן הערבי המודרני", ז'אנר שהתחיל להתפתח בשנות השישים של המאה העשרים על ידי הסופר נג'יב מחפוט'. הזרם קיבל תפוצה רחבה במיוחד אחרי מלחמת ששת הימים אצל סופרים כמו המצרי עבד אל חכים קאסם, הפלסטיני ע'סאן כנפאני, האלג'יראי אלטאהר וטאר, הסורי-לבנוני חלים ברכאת והסופר הכוייתי אסמאעיל פהד אסמאעיל. הספר בודק את התפתחות הז'אנר מבחינה לשונית ובאיזו צורה ניסיונם של הסופרים האלה להציג את עולמן הפנימי של הדמויות ברומנים שלהם השפיע על השפה וכך נוצרה שפה חדשה, שנועדה לשרת מטרה זו.
מחקריו > דרך החתחתים – מסעה של הסיפורת הפלסטינית בישראל (1995)

הספר עורך סקירה היסטורית של התפתחותה של הספרות הערבית בישראל במשך כחמישים שנה (1995-1948), תוך הדגשת דמויות חשובות בספרות זו. חלק מהדמויות הללו לא זכו לחשיפה מספיקה בשל סיבות שונות, בעיקר בגלל סיבות פוליטיות.
אחת הדמויות היא נג'וא קעואר פרח, סופרת ילידת נצרת שנחשבת לאחת הסופרות הפלסטיניות החשובות בשנות ה-50. באותה עת פעל עטאללה מנצור, סופר שגם הוא לא זכה לחשיפה רבה. כמוהם גם הסופר תאופיק פיאצ', שכתב את הספר "המעוותים" (1963), סופר איכותי שנקטל ביקורתית מכיוון שלא עמד בקריטריונים הפוליטיים של הממסד הספרותי השולט בחברה הערבית בישראל בשנות ה-60, שהחזיק בהשקפה קומוניסטית-מרקסיסטית.
בספר נעשה גם ניסיון לדון בשאיפתם של הסופרים הערבים בישראל בשנות ה-70 המאוחרות להתקבל אצל קהל הקוראים בעולם הערבי. כתוצאה מכך נפגעה לפעמים איכותן הספרותית של היצירות, ומאידך יש סופרים שניצלו לטובה את הדבר הזה מבחינה אמנותית, בולט בכך במיוחד אמיל חביבי ברוב יצירותיו, כמו "האופסימיסט" ו"סראיא, בת השד הרע".
מחקריו > מראות בביקורת – מחקרים על הספרות הפלסטינית (2000)

אסופת מאמרים שערך בנושא השירה והספרות הערבית, בהוצאת המרכז לחקר הספרות הערבית בבית ברל, שבראשו עמד.
באסופה גנאים הקדים לספר וכתב מאמר שדן ברומן של הסופר עטאללה מנצור "ובקית סמירה" (ראו את ספרו בעברית: באור חדש).
כשהספר יצא לאור ב-1962, הוא עורר ביקורת חריפה משום שהיה נגד התפישה המרקסיסטית ששלטה בממסד הספרותי באותה עת. גנאים ניסה להאיר את הספר באור חדש מתוך הנחה שהוא היה תחילתו של הזרם הריאליסטי בספרות הפלסטינית החדשה.
מחקריו > חמישים שנה לירחון אלג'דיד – אינדקס ביבליוגרפי (2004)

הירחון אלג'דיד יצא לאור בשנים 1951–2000 והיווה מקור להתקבצותם של סופרים רבים שהביעו בו את דעותיהם באמצעות הספרות בסוגות של שירה, סיפורת, מחזאות, ביקורת ספרות ומסות ספרותיות. האינדקס מאורגן לפי מחברים, גיליונות ונושאים, בא למיין את החומר הספרותי והתרבותי, בעיקר מאמרי הביקורת, המסות והמחקרים הספרותיים.
מחקריו > החיפוש אחר זהות אבודה (2008)

ספר באנגלית שיצא לאור בהוצאת הרסוביץ, גרמניה. דיון בסוגיות ספרותיות מרכזיות בספרות הפלסטינית בישראל, כגון – משבר הזהות בספרות הפלסטינית, נטייתה של הספרות הפלסטינית לפנות לקהל מחוץ לישראל, דמותו של האחר בספרות זו. אלו סוגיות המאפיינות מיעוט החי בישראל ונתון במשבר זהות בין הנאמנות למדינה ולממסד הישראלי, לבין הנאמנות לעם הפלסטיני והאומה הערבית, המצויים ביחסי איבה עם מדינת ישראל. משבר זה משתקף במאפיינים הספרותיים השונים ובהם התכנים, אופן בניית הספרות הזו והלשון.
מחקריו > הפיתוי של הכותרת (2015)

הספר יצא בערבית תחת הכותרת غواية العنوان בהוצאת האקדמיה ללשון הערבית בנצרת ובאנגלית תחת הכותרת The Lure of the Title בהוצאת הרסוביץ, גרמניה. מדובר במחקר שמפתח תפיסה סמיוטית לשונית להבנת הטקסט דרך משולש סמיוטי המושתת על הכותרת, הטקסט והקונטקסט. דרך הלשון גנאים מנסה להבין את היצירה הספרותית הפלסטינית שנכתבה על ידי קבוצה גדולה של סופרים ערבים בישראל, וזאת כדי לבטא את מאווייהם ולשקף את המציאות הסבוכה החיים בתוכה.
ספריו

بين الالتزام والرفض - دراسة في شعر عبد الرحيم محمود، القدس: منشورات أبو عرفة، 1980
في مبنى النص: دراسة في رواية إميل حبيبي: "الوقائع الغريبة في اختفاء سعيد أبي النحس المتشائل"، جت المثلث: منشورات اليسار، 1987
تيار الوعي في الرواية العربية الحديثة، دراسة أسلوبية، القاهرة وبيروت: دار الهدى ودار الجيل، 1992 (ط2، دار الجيل، 1993)
المدار الصعب: رحلة القصة الفلسطينية في إسرائيل، حيفا وكفر قرع: منشورات الكرمل، جامعة حيفا ودار الهدى، 1995
مرايا في النقد: دراسات في الأدب الفلسطيني (إعداد وتقديم)، بيت بيرل وكفر قرع: مركز دراسات الأدب العربي ودار الهدى، 2000
"الجديد" في نصف قرن: مسرد ببليوغرافي، بيت بيرل وكفر قرع: مركز دراسات الأدب العربي ودار الهدى، 2004
غواية العنوان: النص والسياق في القصة الفلسطينية، الناصرة: مجمع اللغة العربية، 2015
8. The Quest for a Lost Identity: Palestinian Fiction in Israel, Wiesbaden: Harrassowitz, 2008
9. The Lure of the Title: Text and Context in Palestinian Fiction, Wiesbaden: Harrassowitz, 2015
הערות שוליים

↑  ורד לוי-ברזילי, איך אומרים דוקטור בערבית?, באתר הארץ, 11 ביולי 2001
↑   אסתר זנדברג, אולי פונטים חדשים יובילו לשוויון בין יהודים לערבים, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2014
↑  ציוץ בטוויטר של כאן חדשות, 13 באוגוסט 2021
1 2  האופסימיסט : הכרוניקה המופלאה של היעלמות סעיד אבו אל-נחס אל-מתשאאל ; עברית - אנטון שמאס. ירושלים: מפרש 1984.
↑  ראו למשל:
Abdellah Bounfour (Université Michel de Montaigne, Bordeaux III), Maḥmūd Ghanāyim, Tayyār al-Wa‘y fī al-Riwāya al-‘Arabiyya al-Ḥadītha, Dirāsa ‘Uslūbiyya (Stream of Consciousness in Modern Arabic Novel, A Stylistic Study), Journal of Arabic Literature, XXV (1994), pp. 266-270.

עבד אלחלים עקאר, הרומן המרוקאי (בערבית), קזבלנקה: שרכת אלנשר ואלתוזיע, אלמדארס, 2000.

אחלאם חאדי, האסתטיקה של הלשון בסיפור הקצר, קזבלנקה ובירות: אלמרכז אלת'קאפי אלערבי, 2004.

שוקי בדר יוסף
↑  אמיל חביבי, סראיא, בת השד הרע, תל אביב : 1993.
↑  וסמירה נשארה ונבואה על הריאליזם, עמ' 209–242.
↑  באור חדש, הוצאת קרני, 1966.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309737805171  LCCN: n83209352  SUDOC: 050261223  VIAF: 24759456   WorldCat (עם VIAF): 24759456
פגניות

.
.
מזבח קלטי קדום באירופה, ששימש לפולחני הדת המקומית לפני עליית הנצרות
פסל פגני בוואראנסי, הודו
תור להעלאת מנחות במקדש בלליטפור, נפאל
פגניות (בעברית: עבודת אלילים) הוא מונח מערבי המתאר פולחנים ומנהגים של דתות פוליתאיסטיות לרוב, עתיקות וחדשות, מערביות ומזרחיות. הדתות הפגניות שונות זו מזו אך יש להן מאפיינים ייחודיים המבדילים אותן מהדתות האברהמיות.
התנגדות הדתות האברהמיות לעבודת אלילים

היהדות, הדת האברהמית הראשונה, שללה בתוקף את האמונה בפוליתאיזם, וחלק ניכר מספר דברים ומספרי הנביאים עוסק במאבק של משה רבנו ואחריו יתר הנביאים בעובדי האלילים ובתפיסותיהם. בעקבות זאת, גם הנצרות והאסלאם, שהתפתחו מהיהדות, שללו את הפגאניזם.
התואר "פגני", מלטינית, paganus, נטבע על ידי הרומאים הנוצרים בתקופת הקיסר קונסטנטינוס ככינוי גנאי לאדם שטרם קיבל על עצמו את עול הנצרות.
משמעות המילה "פגני" (Pagani) בלטינית הוא "איכרים" או "יושבי כפר". ברומא העתיקה נפוצה הנצרות בערים הגדולות תחילה. העירוניים היו נוצרים, ואילו הכפריים אחזו עדיין באמונות פוליתאיסטיות. מנהיגי הכנסייה הגיעו משכבת האצולה הרומית העירונית, ומכיוון שכך ארגנו את מבנה הכנסייה בדומה לקיסרות, כלומר, הבישופים ישבו בערי המחוז ומשם הפעילו את הכמרים שפעלו במרחב הכפרי. גם כינוסי הכנסייה התקיימו בערים מרכזיות.
אף על פי שהפגניות הייתה בבחינת מוקצה בשביל הדת הצעירה ניתן בכל זאת להבחין בסינקרטיזם משולב בין שתי התרבויות כמו: אימוץ מסורות פגניות, ושילובן בליטורגיה, בפולחן ובתאולוגיה הנוצרית. כך חדרו המאגיה, שירת נער מקהלה, השימוש בקטורת ובמנורות לטקסי תפילה, חגים ופסטיבלים נוצריים. גם מוטיבים של התרבות ההלניסטית החלו לחדור לנצרות, בעיקר לנצרות אורתודוקסית, תופעה שהייתה לצנינים בעיני חלק מאבות הכנסייה דאז.
משמעות אחרת של המונח היא "אזרח". הרומאים הנוצרים ראו את עצמם "חיילים בצבאו של ישו הנוצרי", ואת המאמינים בדתות אחרות כ"אזרחים".
בשיח הנוצרי ואחר כך בשיח החילוני, המשיך המונח "פגניות" לשמש ככינוי גנאי אתנוצנטרי לאנשים שמנהגיהם נבערים וחשוכים. החל מן המאה ה-18 החל תהליך טביעה מחדש של המושג על ידי מאמינים פוליתאיסטיים מודרניים. כיום נעשה גם שימוש לא שיפוטי במונח, לתיאור דתות פוליתאיסטיות שונות, עתיקות וחדשות. דתות פוליתאסטיות מודרניות מכונות לעיתים "דתות נאו-פגניות".
פגניות בתקופה הרומנטית

המשיכה לדתות הטרום-נוצריות נמשכה גם בתקופה הרומנטית שהדגישה שיבה למסורות אותנטיות וחזרה אל הטבע. בתקופה זו התגבר העניין בפולקלור, אגדות עמים, מיתוסים עתיקים ופולחנים קדומים. כמו כן, נוסדו אגודות לחקר הפולקלור, המאגיה, ומנהגי דת וכישוף פגניים עתיקים. ציירים כגון דנטה גבריאל רוזטי, ויליאם הולמן האנט וג'ון ויליאם ווטרהאוס תיארו ביצירותיהם מגוון סצנות מיתולוגיות ופולקלוריסטיות. גם במוזיקה הקלאסית ניסו יוצרים להתחקות אחר מסורות פגניות, ולבטא את הקשר שלהן לטבע המשתנה. דוגמה ליצירה כזאת היא "פולחן האביב" של סטרווינסקי, המתארת טקס הקרבת קורבנות לכבוד בוא האביב והאופרות של ואגנר שנסובות סביב המיתולוגיה הנורדית.
משקעים פגניים בתרבות המודרנית

אף שהתרבות הפגנית נשכחה בחלקים גדולים של העולם, עדיין קיימות שאריות פגניות לא מעטות בתרבות העכשווית, במנהגים ובשפה. במיוחד ניכר רישומם של שמות אלים אף בתרבויות המונותאיסטיות השונות. שמות חודשים עבריים מסוימים כתמוז, אדר, כמו גם שמות גיבורים יהודיים כמו מרדכי (מורדוך), אסתר (אשתר) ועוד, הם למעשה שמות של אלים של אותה תקופה. יש שטענו שהשם "אלוהים" ברבים הוא שריד לתקופה הפגנית; לדעת אחרים זוהי תופעה לשונית של "ריבוי של כבוד" (אנ'), ומתרחשת לאו דווקא ביחס לאלוהות (לדוגמה: "אני הבעלים של רכב זה"). בשפה העברית מוטמעים שמות אלים רבים וביניהם: אל, שחר, שלם, מות, ים, בעל, רשף, עשרת, כושר, חורון, ענת, וסער, אך לפחות בחלקם ככל הנראה שם האל נבע מהמקור הפרוטו-שמי לדבר שייחד אותו, ולא ששם הדבר נבע מכינוי האל.
מסורת שחוגגים עד היום היא חג המולד. הצבת עץ חג המולד מקורו במנהג פגני שמסמל את החיים באמצע החורף.
שמות ימות השבוע מקושרים ברבות מהשפות האירופאיות לשמות של אלים רומיים או נורדים, שריד שמקורו בתרבות היוונית לזיהוי של ימי השבוע עם גרמי השמיים, אשר בעצמם קושרו לאלים מהמיתולוגיה היוונית. כך למשל יום ראשון מזוהה ברבות מהשפות האירופאיות עם השמש, יום שני עם הירח, יום שלישי עם מרס, אל המלחמה הרומי או עם טיר, אל המלחמה הנורדי, יום רביעי עם מרקוריוס או אודין, יום חמישי עם יופיטר או עם תור, יום שישי עם ונוס או עם פריה, ויום שבת עם סטורנוס.
גם רבים משמות החודשים של השנה האזרחית, שמקורם בתרבות הרומית, נקראים על שם אלים: שמו של חודש ינואר מקורו באל הרומי יאנוס. חודש מרץ משמו של האל מרס. חודש מאי משם האלה הרומאית מאיה. יוני מהאלה יונו, אשתו של יופיטר.
נאו-פגניות

במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 החלו להתארגן קבוצות שהתעניינו במנהגים פוליתאיסטיים לא רק מבחינה אמנותית או אינטלקטואלית, אלא גם מבחינה דתית. בתרבות העידן החדש קיימים זרמים נאו פגניים השואפים לחדש כמקדם מנהגים, מסורות ואמונות פגניות שאבדו מן העולם, ולהעניק להן פרשנויות מודרניות. בין הקבוצות הללו ניתן למנות את מסדר השחר המוזהב, ויקה, מסורת פרי ודת האלה. הדתות הנאו פגניות מתאפיינות בדרך כלל בכמיהה לחזרה אל הכפר, הטבע, או אל הערכים הפוליתאיסטיים של יושבי הכפרים בתקופה הטרום-מונותאיסטית וכן בהעצמת הנשיות בהשראת הדתות הפגניות, אשר בחלקן הגדול היו מטריארכליות.
הדתות הפגניות החדשות האלו הושפעו לא רק מרעיונות פוליתאיסטיים טרום-נוצריים, אלא גם מן הרעיונות הרומנטיים אודות הפגניות והפולקלור האירופי, למשל כתבי מרגרט מורי, רוברט גרייבס, צ'ארלס גודפרי לילנד וג'ורג' פרייזר. חלק מן התאוריות הללו הופרכו מבחינה מדעית, אך הן עדיין משמשות בסיס רוחני לדתות הפגניות החדשות.
ראו גם

ויקה
פטישיזם דתי
אנומה אליש
עלילות בעל וענת
אגדת כרת
הערות שוליים

↑  משמעות המושג בלועזית היא ככל הנראה צעקה ותפילה, כאן בהקשר לעבודת אלילים. ראה הרב שי עילם, בית יער הלבנון על פי פירוש רש"י למסכת תענית דף יח עמוד א
↑  בתנ"ך מתוארים כמה סיפורים כאלו. על פי חלק מהפרשנים, מישע מלך מואב, הקריב את בנו בכורו שהיה אמור למלוך אחריו, בצעד אחרון של מצוקה במלחמתו עם ישראל ולמרבה ההפתעה נושע (מלכים ב', ג', כ"ז), ועל אחז מלך יהודה, שהעביר את בנו באש (מלכים ב', ט"ז, ב')
↑  קאסוטו למשל סבר כי המשמעות של עלילות בעל וענת היא שהקדמונים סברו כי במחזה הענקי של העולם כולו נטושה בכל עת מלחמה נוראה בין כוחות החיים והקיום לבין כוחות הכיליון והמוות, ואלה ואלה משתדלים להשתלט על העולם, ואף שהם מנצחים ומפסידים חליפות, בסופו של דבר כוחות החיים נוחלים את הניצחון.
↑  ראו בערך על שפש. בשירה האוגריתית הסבירו את הלילה בכך שהשמש נעצרת מתחת לעולם בשאול (בית החופשית באוגריתית), מקום משכנו של האל מות אדון הנשמות. הם גם ניסו להסביר שהשמש הפסיקה להאיר כאבל על מותו של האל הבעל.
↑  הקיץ וכמישתה של הצמחייה הוסבר בתרבויות השונות במותם של אלי הצמחייה, בעל, אדון ותמוז. ובמקביל התקיימה אבלות וטקסי הספד על מותם של האלילים הללו.
↑  ראו אגדת אקהת ואגדת כרת
↑  פגאניות בעזה במאה החמישית והשישית לספירה יעקב אשכנזי
↑  פירוש האבן עזרא על בראשית א' א': "אחר שמצאנו 'אלוה', ידענו כי 'אלהים' לשון רבים. ושורש זה – מדרך הלשון, כי כל לשון יש לו דרך כבוד... ובלשון הקודש – דרך כבוד לומר על הגדול לשון רבים, כמו אדונים ובעלים". כמו כן בפירוש רש"י על בראשית כ' י"ג, וכן על בראשית ל"ה ז', שלשון מרות הוא בלשון רבים.
↑  כמו ב"ים", או "אל" שמשמעותו היסודית היא כוח, לדוגמה בביטויים "יש/אין לאל ידו".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555720105171  GND: 4024001-0  LCCN: sh85096574  LNB: 000052207  NARA: 10648380  NDL: 00569080  NKC: ph124189
טפנוזאורוס

| טפנוזאורוס> תקופה |
| --- | --- |
אמצע פרם 275 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
תת־סדרה:: דינוצפאליה
משפחה:: Tappenosauridae
סוג:: טפנוזאורוס
מין:: Tappenosaurus magnus
שם מדעי
 Tappenosaurus magnus

טפנוזאורוס (שם מדעי: Tappenosaurus; מילולית: "הלטאה של טפן") הוא סוג של בעל חיים קדום מקבוצת הסינאפסידה, אשר חי במשך הפרם התיכון שלפני 275 מיליון שנה.
תיאור

המאובנים שלו התגלו בתצורות סן אנגלו (אנ') שבטקסס והוא תואר למדע ב-1953 בידי החוקרים: אוורסט ס. אולסון (Everett C. Olson) וג'יימס בארבאואר (James Beerbower). הוא ידוע משלוש דגימות שהתגלו באותם ממצאים ואלה רמזו שהיה קרוב לדימטרודון, הספנקודון ושאר פליקוזאורים. הסוג הכיל מין אחד - Tappenosaurus magnus, שפירושו: ""עצום".
ממצאיו של טורף קדום זה ידועים ממספר שלדים מקוטעים בעלי חלקים שונים מהגולגולת, פיסות של מספר שיניים וצלעות, חוליות שונות, קטעים מעמוד השדרה, חלקי ירך ואגן וחלק מהדגימות ידועות רק מצלעות.
לפי ממצאיו נראה שהיצור היה גדול אף יותר מהדימטרודון ואולי הוא הכיל מפרש גבי לייצוב או לשימור טמפטורה. לפי ההערכות הוא הגיע לאורך של 5.5 מטרים, גדול כמו הגדולים שבדינוצפאלים המתקדמים והמאוחרים יותר. ככל הנראה היה זה טורף-על בתקופתו בטקסס הקדומה, אשר ניזון בדומה לדימטרודון מזוחלים קטנים, סינאפסידים אחרים ואולי גם מפגרים.
אספקלריא

ערך זה עוסק בתיאטרון אספקלריא. אם התכוונתם למונח חז"לי, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מוטו:  במה לתיאטרון יהודי
 מייסדים:  חגי לובר
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 קואורדינטות:  31°47′13″N 35°11′24″E﻿ / ﻿31.787°N 35.190083333333°E﻿ / 31.787; 35.190083333333 
 משרד ראשי:  רחוב ז'בוטינסקי 1 (גן הפעמון), ירושלים
 בעלות:  אספקלריא (ע"ר)
 מנכ"ל:  בני מזוז
  
 www.aspaklaria.org
  (למפת ירושלים מוגדלת) אספקלריא(למפת ירושלים רגילה) אספקלריא(למפת הרי ירושלים רגילה) אספקלריא(למפת הרי ירושלים מוגדלת) אספקלריא
 
אספקלריא הוא תיאטרון יהודי-ישראלי ובית ספר למשחק בירושלים.
מייסד התיאטרון ומנהלו האמנותי הוא חגי לובר.
היסטוריה > תיאטרון

ב-1999, לאחר שסיים שנה ראשונה מתוך שלוש שנות לימודי משחק במעלה, העלה חגי לובר הצגת יחיד בשם "תלוש" שכתב וביים עבורו שולי רנד. לאחר שהעלה עוד 2 הצגות, הקים את התיאטרון בשנת 2000 (העמותה הוקמה בשנת 2004) במטרה להעלות מחזות מתוך עולם הערכים היהודי. הקמת התיאטרון נולדה מתוך התחושה כי מערכת ערכים זו כמעט ולא באה לידי ביטוי בעולם התרבות העכשווי הישראלי, והקמת התיאטרון נועדה למלא חוסר זה. כותבי הטקסטים והשחקנים באים בחלקם מתוך העולם הדתי לאומי והחרדי. אמונתם במערכות הערכים של עולמות אלה ומחויבותם אליהם היא המעוררת בהם את הרצון לשקף את תוכניהם, עם הלבטים שבתוכם.
שם התיאטרון "אספקלריא" - שמשמעותו מראה - הוצע לחגי לובר על ידי אלי ויסברט, והבחירה בשם הייתה בין השאר כי התיאטרון יוצר בהשראת מקורות יהודיים.
ב-29 בנובמבר 2011 השתתפו שחקני התיאטרון (ביניהם רחל ורבוב אשר גילמה את גולדה מאיר) בשחזור של כ"ט בנובמבר שנערך ברחבת בית המוסדות הלאומיים.
ב-2012 הוכר כתיאטרון רפרטוארי על ידי מדור התיאטרון במועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
ב-2017 זכה התיאטרון בפרס ירושלים (ערוץ 7) בתחום התרבות. באותה שנה החל התיאטרון במיזם תיאטרון חברתי בו מחיר כרטיס להצגה עמד על סך של 20 שקלים.
עד תחילת 2021 שימש לובר כמנכ"ל וכמנהל אמנותי של התיאטרון. ב-2021 מונה יזהר פלורסהיים למנכ"ל התיאטרון, בעוד לובר נשאר כמנהל אמנותי. בין אוגוסט 2022 לאוגוסט 2024 היה אורן כהן מנכ"ל התיאטרון. ב-2024 בני מזוז מונה למנכ"ל התיאטרון.
תיאטרון אספקלריא מעלה בארץ מדי שנה כ-200 הצגות מתוך רפרטואר המונה 16 הצגות. כמו כן, מעלה התיאטרון כ־40 הצגות מדי שנה בקרב קהילות יהודיות ברחבי העולם.
היסטוריה > תיאטרון > מיקום

בין השנים 2006 - 2021 מרכז פעילות התיאטרון הייתה במשכנו באולם ובו 50 מקומות (בהמשך הוגדל ל-80 מקומות) בשכונת גבעת שאול בירושלים, לצד העלאת ההצגות גם ברחבי הארץ. במאי 2021 עבר התיאטרון לאולם במתחם התחנה הראשונה בירושלים ובו 250 מקומות. בינואר 2023 עבר למתחם של תיאטרון הקרון בגן פעמון הדרור.
היסטוריה > תיאטרון > שלוחות

ב-2016 נפתחה שלוחה של התיאטרון בטורונטו, אותה מנהל יוסף פקנהיים.
ב-2022 נפתחה שלוחה של התיאטרון בניו יורק.
היסטוריה > בית הספר למשחק

בשנת 2003 ייסד לובר, לצידו של התיאטרון, בית ספר ללימוד מקצועות התיאטרון הנושא גם הוא את השם "אספקלריא", ובו מגמות לימודי משחק לגברים ולנשים בקבוצות נפרדות. בבית הספר לימדו במשך השנים בין השאר עופר גורן, אילווה עשת, יוספה אבן-שושן, רמה בורשטין, אופיר נהרי, גיא דורון, חביב מזרחי, משה מלכא וצביקה פישזון.
היסטוריה > בית המדרש ליצירה

במהלך שנת תשע"ג (2013) הוקם בירושלים בית מדרש ליצירה בראשות הרב שמעון קליין, בו כ-15 עמיתים דתיים וחילוניים לומדים תורה על מנת לתרגם אותה ליצירה.
הצגות התיאטרון > הצגות ילדים > שירותרון > רקע

ב-2013 הוקמה תוכנית ה"שירותרון" בפיקוח ומימון משרד החינוך, במטרה ליצור מסלול שירות לאומי ייחודי המשלב משחק בתיאטרון. רכזת התכנית והבמאית הראשונה הייתה רחל ורבוב ואחר כך מיכל פרץ. בנות השירות למדו יום בשבוע בבית הספר למשחק של אספקלריא, ובמהלך השבוע כתבו יחד עם הבמאית את ההצגות. במחזור הראשון היו ארבע בנות: אופיר ילוז, הודיה ויסנשטרן, יערה יהודה ונוי חביב.
הצגות התיאטרון > הצגות ילדים > שירותרון > הצגות

הרבי מרימינוב, הצגת בכורה: 9 בספטמבר 2013
יוצרים - מחזאית - רחל ורבוב, במאית - רחל ורבוב
שחקניות: 2 שחקניות
תפילת הדב, הצגת בכורה: 10 בספטמבר 2013
יוצרים - מחזאית - רחל ורבוב, במאית - רחל ורבוב
שחקניות: 2 שחקניות
חלות מן השמיים, הצגת בכורה: 2013
יוצרים - מחזאית - רחל ורבוב, במאית - רחל ורבוב
שחקניות: 4 שחקניות
מחייה של בת שירות, הצגת בכורה: 18 בנובמבר 2013
יוצרים: מחזאית - רחל ורבוב, במאית - רחל ורבוב
שחקניות: 4 שחקניות
בדרך אל הרב, הצגת בכורה: 27 בנובמבר 2013
יוצרים: מחזאית - רחל ורבוב, במאית - רחל ורבוב
שחקניות: 2 שחקניות
ליל הסדר האמיתי של נעה, הצגת בכורה: 6 באפריל 2014
יוצרים: מחזאית - רחל ורבוב, במאית - רחל ורבוב
שחקניות: 2 שחקניות
בשבילך, הצגת בכורה: 13 בינואר 2014
יוצרים: מחזאית - רחל ורבוב, במאית - רחל ורבוב
שחקניות: 4 שחקניות
המסע של ברה'לה (חידוש להצגות תפילת הדב וחלות מן השמיים)
יוצרים: במאית - רחל ורבוב
כשהנשמה מאירה (על הרב אברהם יצחק הכהן קוק), הצגת בכורה: 2022
יוצרים: מחזאי - יצחק לאור, במאית - רננה לובר
3 שחקניות
חלום של בת מצווה, הצגת בכורה: פברואר 2023
יוצרים: רעיון וליווי אומנותי - חגי לובר, מחזאית - מוריה חסין, במאית - תודיה מרקוביץ ורננה לובר, מוזיקה - תודיה מרקוביץ ובנות השירותרון, עיצוב תפאורה ותלבושות - נופר פרמן, הפקה - תודיה מרקוביץ
2 שחקניות
הדרך ללב של ליבי (עלה לאחר מכן בשם הסופגניה של ליבי)
יוצרים: מחזאי - יצחק לאור, במאית - רחל ורבוב/מיכל פרץ, מוזיקה - איילת חן, תפאורה - קרן ווליך
הפקת ההצגה מומנה על ידי משרד הבריאות ומנח"י.
הגינה של יעלי (הועלה גם בשמות "הגינה של שלי" ו"שלי שלך") (הצגה בנושא איכות הסביבה), הצגת בכורה: 2020
יוצרים: מחזאי - יצחק לאור, במאית - רחל ורבוב/מיכל פרץ, מוזיקה - איילת חן, שיר נושא - קרני אלדד, תפאורה - קרן ווליך
שחקניות: 3 שחקניות השירותרון