stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקהילה היהודית בסנקט פטרבורג
היסטוריה > המאה ה-18

הקהילה היהודית בסנקט פטרבורג הופיעה בשלהי המאה ה-18.יהודים אחדים, מומרים או אנוסים, הופיעו בסנקט פטרבורג סמוך להיווסדה ב-1703. היהודי אנטון דיבייר, שנודע בכינויו "הפורטוגלי", נתמנה לשר המשטרה הראשון בבירה הרוסית החדשה ב-1718, והיהודי יאן ד'אקוסטה היה בין ליצני החצר במחצית הראשונה של המאה. באותה התקופה חיו בעיר כמה יהודים שהיו רופאים ואנשי כספים. יהודי בשם ליפמן שימש כסוכן כספים בחצר המלכות בשנות העשרים של המאה ה-18.
הקיסרית יקטרינה השנייה שביקשה למשוך לבירה קבלני בנייה, בעלי תעשייה ורופאים, ציוותה על המשטרה להתיר ישיבתם בעיר של "יהודים מועילים". בסוף ימיה התגבש שם יישוב יהודי גדול. נודע הקבלן אברהם פרץ, שבין בני ביתו היו מנדל מסאטאנוב ול' נוואחוביץ', מי שפרסם בשנת 1803 חיבור יהודי ראשון בלשון הרוסית.
בשנת 1802 נחנך בית הקברות היהודי בחלק הלותרני של בית העלמין וולקוב ובאותה שנה הודפס לראשונה הספר הקהילתי "פנקס". 20 שנה אחר כך, כבר חיו בעיר כ-370 יהודים. מאחר שבאותה עת ברוסיה הוגדר תחום המושב היהודים סבלו מרדיפות השלטונות.
עם סיפוח אזורים גדולים מפולין בעת חלוקת ממלכת פולין בסוף המאה ה-18, שבהם ישבו יהודים רבים, התחילו נוהרים לבירה עסקנים ולוביסטים של קהילות יהודיות, וגם אנשי עסקים שחיפשו מקום לפעולתם בעיר המשגשגת.
היסטוריה > המאה ה-19

הקיסר ניקולאי הראשון, עם עלייתו לכס המלוכה בשנת 1825, ציווה לגרש את כל היהודים "שיושבים בעיר ואינם עושים דבר". לפי הערכה רשמית ישבו אז בסנקט פטרסבורג 370 יהודים - בעלי מלאכה, סוחרים ומתווכים למיניהם. ליהודים שבאו מחוץ לעיר הותר להתעכב בה לרגל עסקיהם לתקופה של כמה שבועות. היתר מגורים הוענק לכמה רופאים, ביניהם לרופא השיניים ולמיילדת בחצר המלכות. אחרי 1827 הגיעו לבירה קנטוניסטים רבים עם משפחותיהם. איסור המגורים נשמר בקפדנות ומפעם לפעם היו נערכים חיפושים אחר יהודים "בלתי לגאליים".
מספר המשתמדים עלה בהתמדה; רובם שינו את שמם ונטמעו באוכלוסייה הכללית.
רוח הליברליזם של אלכסנדר השני הובילה לעלייה חדה בכמות האוכלוסייה היהודית, מפני שהוא התיר לסוחרים יהודים מן הגילדה הראשונה, למשכילים ולאומנים להתגורר מחוץ לתחום המושב. בבירה השתקעו אז יהודים בעלי הון, דוגמת משפחות גינצבורג, וארשבסקי פוליאקוב, פרידלנד, ורוזנטל; רופאים, עורכי דין ואנשי מדע יהודים. מאות צעירים יהודים נרשמו לאוניברסיטה ולמוסדות חינוך אחרים בעיר. השפעת העשירים והמשכילים הייתה חזקה; יהודים ומומרים תפסו עמדות בולטות בעיתונות ובהוצאות לאור, בפרקליטות וברפואה, בחיי המדע ובאמנות.
על פי מפקד האוכלוסין מ-1869 חיו בעיר 6,624 יהודים ו-6,745 דוברי יידיש, ב-1881 — 14,249 יהודים ו-16,826 דוברי יידיש, 1890 — 15,331 יהודים ו-10,353 דוברי יידיש. דוברי היידיש שלא נספרו כיהודים היו אלו שהתנצרו. באותה תקופה היהודים לא היוו יותר מ-1.64% מהאוכלוסייה.
בזכות קרבתה לכס השלטון ובזכות בעלי ההון שבקרבה, מילאה הקהילה היהודית בבירה תפקיד חשוב בחיי היהודים במדינה כולה. הברונים לבית גינצבורג ואחרים נחשבו כדובריה של יהדות רוסיה בפני השלטון המרכזי. מדי פעם נערכו בעיר כינוסים של רבנים ואנשי ציבור.
הקהילה היהודית התארגנה בשנות ה-60 וזכות ההצבעה לוועד הקהילה ניתנה תמורת תשלום שנתי גבוה. המשורר י"ל גורדון שימש כמזכיר הקהילה בשנים 1879-1872.
בשנת 1862 התקבל רבי יצחק בלאזר לרבנות העיר, וכיהן בה שש עשרה שנה ברבנות.
פטרבורג הייתה בבואו אליה כמעט ריקה מפעילות דתית יהודית (זו הייתה השנה הראשונה בה מונה רב ראשי לעיר), ולעומת זאת כבר נחשבה מרכז של נציגי המודרנה ביהדות, אנשי ההשכלה ברוסיה. בבוא רבי יצחק בלאזר לשם החל בביסוס חיי הדת בעיר, ופתח במלחמה חזיתית עם ראשי המשכילים שבה. המשכילים לא טמנו ידם, והשמיצוהו מעל גבי עיתוניהם. הסופר יהודה לייב גורדון נהג להשתלח בו מעל גבי העיתון "המליץ" ולכנותו בלעג "רבי יצחק נפחא" (בלאזר פירושו נפח). במהלך שנות רבנותו בפטרבורג חיבר הרב יצחק בלאזר והדפיס את ספרו "פרי יצחק". עוגמת נפש רבה נגרמה לו בפטרבורג בעיקר מריבוי הבעיות בסידור הגיטין בעיר. בעקבות בעיות רבות בתחום, בעיקר בשל מומרים רבים, החליט לבסוף להתפטר ממשרתו.
באמצע שנות השמונים הופיע בעיר עיתון יומי עברי חדש: 'היום (עיתון רוסי)' ועשה היסטוריה: היה זה כנראה העיתון היומי הראשון בעולם בשפה העברית. באותן שנים הפך גם השבועון 'המליץ' שיצא לאור בפטרבורג, לעיתון יומי. ב-1893 נחנך בית הכנסת הכוראלי הגדול. על פי מפקד 1900 בסנקט פטרבורג חיו 19,279 יהודים.
היסטוריה > המאה ה-21

על פי מפקד האוכלוסין משנת 2002 בסנקט פטרבורג חיו 35 אלף יהודים. על פי רוב המומחים, נתון זה אינו מדויק וייתכן שמספר האוכלוסייה היהודית בעיר הוא הרבה יותר גבוה.
בשנת 1924 הוקם בעיר ארגון הקהילה היהודית הדתית של לנינגרד (ברוסית: Ленинградская еврейская религиозная община, בראשי תיבות ЛЕРО) שגם הוכרה על ידי השלטונות. בשנת 1990 הארגון שינה את שמו לקהילה היהודית הדתית של סנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-Петербургская Еврейская Религиозная).
מרבני העיר

יצחק בלאזר (1877–1862)
יצחק זאב אולשוואנגר (1878–1896)
דוד טבל קצנלנבוגן (1908–1930)
משה אלעזר אייזנשטדט (1909–1918)
יוסף יצחק שניאורסון (1920–1927)
מנחם מנדל גלוסקין (1934–1936)
אברהם לובנוב (1943–1973)
יפים לוויטיס (1980–1997)
מנחם מנדל פבזנר (1997–ואילך)
מספר היהודים בעיר

| 1926 | 1939 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 84,480 | 201,542 | 168,641 | 162,500 | 142,730 | 106,142 | 36,570 |
| כמות | 1926 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יהודי ההרים | 4 | 15 | 47 | 209 | 42 |
| יהודים גאורגים | 13 | 9 | 1 | 23 | 6 |
| יהודי מרכז אסיה | — | 1 | 1 | 95 | 10 |
הערות שוליים

↑  Здание Еврейского общинного центра разрисовано антисемитскими надписями с угрозами
↑  תולדות הקהילה היהודית באתר הרשמי (ברוסית)
1 2 3 4 5 6 7  קהילת יהודי סנקט פטרבורג, מאגרי המידע הפתוחים של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות. 27-03-2019
↑  Евреи в Петербурге были всегда
↑  s:ru:ЭСБЕ/Санкт-Петербург, столица России/История // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
↑  Санкт-Петербург // Еврейская энциклопедия Брокгауза и Ефрона. — СПб., 1908—1913.
↑  Евреи Санкт-Петербурга: этническая самоидентификация и участие в общинной жизни
↑  Жизнь еврейских религиозных общин в Ленинграде. Репрессии против хасидов
↑  רב מטעם
↑  "Всесоюзная перепись населения 1939 года. Национальный состав населения по регионам России". דמסקופ.
↑  "Всесоюзная перепись населения 1959 года. Национальный состав населения по регионам России". דמסקופ.
↑  "Всесоюзная перепись населения 1970 года. Национальный состав населения по регионам России". דמסקופ.
↑  "Всесоюзная перепись населения 1979 года. Национальный состав населения по регионам России". דמסקופ.
↑  "Всесоюзная перепись населения 1989 года. Национальный состав населения по регионам России". דמסקופ.
↑  "Всероссийская перепись населения 2002 года. Национальный состав населения по регионам России". דמסקופ.
↑  "Всесоюзная перепись населения 1926 года. Национальный состав населения по регионам РСФСР". דמסקופ.
פטרוגארד, נציגים לוועידת הלסינגפורס, 1906, ביניהם: אברהם אידלסון, זאב ז'בוטינסקי, בצלאל יפה, אריה לייב יפה, אלכסנדר גולדשטיין
שבתאי רוזן

| --- | --- |

שבתאי רוזן (במרכז) עם אבא אבן (משמאל) וראובן שילוח, 1949
 לידה:  24 בנובמבר 1917 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  21 בספטמבר 2010 (בגיל 92) ירושלים 
 שם לידה:  Sefton Wilfred David Rowson 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  אוניברסיטת אמסטרדם, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת אוטרכט, אוניברסיטת וירג'יניה, אקדמיית האג למשפט בינלאומי 
 תפקיד:  שגריר 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1960)  מדליית מנלי א. הדסון 
 
שבתאי רוזן (24 בנובמבר 1917 – 21 בספטמבר 2010) היה פרופסור למשפט בינלאומי ודיפלומט ישראלי.
ביוגרפיה

רוזן נולד בנובמבר 1917 בלונדון שבאנגליה, ושמו היה ראוסון. בשנת 1938 סיים את לימודיו האקדמיים במשפטים באוניברסיטת לונדון ובשנים 1940–1946 שירת בחיל האוויר המלכותי הבריטי כיועץ משפטי באפריקה והמזרח התיכון. לאחר מכן עבד במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, תחילה בלונדון ואחר כך בירושלים. טרם עלייתו לארץ ישראל הרצה בענייני משפט בינלאומי במכללה הימית המלכותית (1946 - 1947). לקראת קום המדינה מונה לחבר המזכירות המשפטית של ועדת המצב וביולי 1948, עם גיבוש צוות משרד החוץ, מונה ליועץ המשפטי של המשרד. בראשית עבודתו עסק במידת היישום של הסכמים מדיניים מימי המנדט הבריטי. כן השתתף במשא ומתן על הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות עם מצרים, לבנון, ירדן וסוריה. כן השתתף בשיחות בוועידת לוזאן.
בדצמבר 1951 פרסם עזריאל קרליבך שרוזן אירח את היילמאר שאכט בעת שהותו בנמל התעופה בלוד בחיבור בין טיסות. משרד החוץ פרסם הכחשה שטענה שרוזן לא יצר כל מגע עם שאכט. מאמצע שנות ה-50 ניהל את התביעה נגד בולגריה על הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה בבית הדין הבין-לאומי.
רוזן המשיך לכהן כיועץ המשפטי של משרד החוץ עד 1967. במקביל, סיים בשנת 1959 את לימודי הדוקטורט באוניברסיטה העברית, בהנחיית נורמן בנטוויץ', ובשנת 1960 קודם לדרג שגריר. בסיום כהונתו כיועץ המשפטי מונה למספר תפקידים דיפלומטיים: סגן נציג ישראל לאו"ם בניו יורק (1967 - 1971), נציג ישראל לאו"ם ולארגונים בינלאומיים בז'נבה (1971 - 1974) ולאחר מכן קיבל מינוי לדרג שגריר כללי.
רוזן כיהן לאורך השנים בתפקידים שסיפקו עבורו התמחות מעשית רחבה בתחום המשפט הבינלאומי. בין היתר כיהן כחבר המשלחת הישראלית להסכמי שביתת הנשק (1949) וחבר המכון למשפט בינלאומי (משנת 1963). לאחר פרישתו משירות המדינה היה חבר סגל בדרגת פרופסור באוניברסיטת בר-אילן ופרופסור אורח באוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת אמסטרדם ומוסדות אחרים. בשנת 2001 היה חבר אקדמיית האג למשפט בינלאומי. ניסיונו הביא אותו לשמש יועץ לממשלות ארצות הברית, יוגוסלביה, יפן ומדינות נוספות. ב-2010 מונה לחבר בוועדת טירקל לחקירת אירועי המשט לעזה, אך נפטר תוך כדי עבודתה.
הוא זכה בפרס ישראל למדעי המשפט בשנת 1960, בהוקרה מהאגודה האמריקנית למשפט בינלאומי (1994) ובפרס האג למשפט הבינלאומי (2004). כמו כן הוא נבחר לנשיא כבוד של האגודה האמריקנית למשפט בינלאומי וחבר כבוד באגודה ההלניסטית למשפט בינלאומי.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
1 2  שבתי רוזן היועץ המשפטי, מעריב, 22 באוקטובר 1948
↑  הושלם המבנה של משרד־החוץ, המשקיף, 21 ביולי 1948
↑  מי ומי נכח בפגישה, הַבֹּקֶר, 6 בפברואר 1949
↑  מ. קריתי, השיחות הצבאיות לא התקדמו, מעריב, 8 בפברואר 1949
↑  התנאים לשביתת הנשק עם הלבנון, דבר, 20 בפברואר 1949
↑  הרכב משלחת ישראל, חרות, 28 בפברואר 1949
↑  היום חתימת שביתת הנשק עם עבה"י, חרות, 3 באפריל 1949
↑  התחדשו השיחות עם סוריה, הצופה, 17 ביוני 1949
↑  הורכבה המשלחת הישראלית לועידת לוזאן, הַבֹּקֶר, 19 באפריל 1949
↑  עזריאל קרליבך, לנו אסור היה, מעריב, 2 בדצמבר 1951
↑  ש. רוזן לא נפגש עם שאכט, הצופה, 3 בדצמבר 1951
↑  ישראל הגישה תביעה נגד בולגריה בבית־הדין הבינלאומי בהאג, על המשמר, 18 באוקטובר 1957
↑  ישראל הגישה תביעותיה נגד בולגריה על הפלת מטוס "אל־על", חרות, 12 באוגוסט 1958
↑  מקבלי תואר "דוקטור לפילוסופיה" במדעי הרוח והחברה, דבר, 9 ביולי 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267108105171  BnF: cb121764714 (data)  GND: 118982192  ISNI: 0000 0001 2321 5352  LCCN: n50047421  LNB: 000291732  NKC: mub2011649256  NTA: 074354493  SUDOC: 030326206  VIAF: 108935795   WorldCat (עם VIAF): 108935795
מרדכי רוטנברג (אנטוורפן)

הרב מרדכי רוטנברג
הרב מרדכי רוטנברג (ה'תרל"ב, 1872 - סיוון ה'תש"ד, 1944) היה רב קהילת "מחזיקי
הדת" החרדית באנטוורפן וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. נספה בשואת יהודי בלגיה.
ביוגרפיה

נולד בקרקוב לר' נפתלי רוטנברג ואסתר שפרה לבית ליפשיץ. למד אצל ר' שלמה הלברשטאם בוישניצה, ולאחר מכן נסע ללמוד בישיבות הונגריה: אצל ר' משה גרינוואלד בקישווארדה (קליינווארדיין), אצל ר' חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים בסיגט, אצל ר' נפתלי סופר בפצ'י-ניידורף (אנ') ולבסוף אצל ר' דוד פרידמן בדויטשקרויץ (צעהלים). בנוסף, היה נוסע לאדמו"רי גליציה ר' יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא, רבי יהושע רוקח מבלז ובנו רבי ישכר דב רוקח. נשא את שרה הנדיל, בתו של רבו הרב פרידמן. לאחר נישואיו התפרנס ממסחר ועסק בתורה, אך לאחר שלא צלח בעסקיו, נבחר לדיין ומורה צדק בצעהלים. התקבל לרבנות באושפיצין, אך סירב בשל מחלוקת שעוררה בחירתו מול המועמד השני.
בשנת ה'תרס"ה (1904) נבחר לכהן כרב בוודוביצה. בוודוביצה הייתה הקהילה היהודית מודרנית יותר, והדבר יצר חיכוך בין הרב רוטנברג השמרן חניך בתי המדרש ההונגריים, לבין ראשי הקהל. שיאה של המתיחות הגיע כאשר לקראת חגיגות יובל לקיסר פרנץ יוזף הוכנס לבית הכנסת עוגב. הרב רוטנברג סירב להשתתף באירוע, אפילו כשכל המוזמנים המכובדים חיכו לו. ראשי הקהל תבעו אותו לבית המשפט על ביזיון הממלכה, והוא זוכה. מתנגדיו הגישו ערעור ובית המשפט בלבוב מצא אותו אשם. הוא ערער לבית המשפט העליון בווינה, שזיכה אותו באופן סופי. באותה תקופה השתתף בוועידת קטוביץ שבה נוסדה אגודת ישראל.
בשנת 1912 (ה'תרע”ב), בעיצומם של ההליכים המשפטיים כנגדו, נבחר לכהן כאב בית דין בקהילה החרדית "מחזיקי הדת" באנטוורפן, בשל חולשתו של רב הקהילה נח צבי אולמן, ובעידודו. בשנת ה'תרע"ז נפטר הרב אולמן, והוא התמנה רשמית למלא את מקומו. בשנות מלחמת העולם הראשונה נאלץ לעזוב את אנטוורפן. הוא חי עם משפחתו בדוחק בפרנקפורט על המיין, וסירב להצעת רבנות שם. לאחר המלחמה שב לקהילתו באנטוורפן, והשקיע מאמץ רב בשיקומה ובהרחבתה עבור הפליטים הרבים שהגיעו אליה. הוא היה מראשי אגודת ישראל בבלגיה, והיה חבר במועצת גדולי התורה. בכנסייה הגדולה השלישית של אגודת ישראל, שנערכה במרינבד ב-1937 (אלול ה'תרצ"ז) נבחר כחבר מועצת גדולי התורה. כשהוצגה בכנסייה תוכנית ועדת פיל לחלוקת הארץ - היה ממייצגי העמדה המתנגדת לתמיכה בהקמת המדינה, אל מול עמדתם של אחרים, ובראשם נשיא הכנסייה הרב יהודה לייב צירלסון שייצג את המצדדים בתמיכה במאמצים להקמת מדינה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, פעל להצלת יהודים מהמדינות שתחת הכיבוש הנאצי, וסייע לפליטים היהודים מהן. מספר פעמים סירב להגר לארצות הברית, אף לאחר שהג'וינט שלח לו ויזה, משום שלא רצה לעזוב את בני קהילתו. כאשר מרבית יהודי אנטוורפן נמלטו לצרפת, הצטרף אליהם, וחזר לאחר הכיבוש הגרמני של צרפת.
הוא הובא למחנה המעבר מכלן, ומשם למחנה ויטל שבצרפת. משם גורש להשמדה בפולין.
משפחתו

גיסו היה הרב ישכר שלמה טייכטל, רבה של פיישטיאני, מחבר "משנה שכיר" ו"אם הבנים שמחה".
לרב רוטנברג ורעייתו נולדו 11 ילדים. שניים מתוכם נפטרו בילדותם. ביניהם:
בנו הבכור ד"ר מנחם ברוך רוטנברג היה רופא ומעסקני אגודת ישראל.
בנו הרב חיים יעקב רוטנברג היה רב באנטוורפן ובפריז. בנו הוא הרב מרדכי רוטנברג הממלא מקום אביו בפריז.
בנו הרב יוסף יצחק היה ר"מ בישיבת מונטרה ועסקן ציבור.
חתנו הרב חיים ברגר היה אב"ד במישוקולץ ואחרי השואה בארצות הברית וקנדה, בעל "אמרי חיים".
בתו רחה שטרנבוך נישאה ליצחק שטרנבוך מסנט גאלן שבשווייץ. במהלך השואה הייתה פעילה בהצלת יהודים. בין היתר ניסתה להציל את דודה הרב טייכטל, אך הוא סירב לעזוב את קהילתו.
ספרו

לאחר מותו הוציאו נכדיו מרדכי יצחק צוקר ומרדכי רוטנברג מתשובותיו ודרשותיו בשם "יד מרדכי" (לייקווד, תשמ"ג).
לקריאה נוספת

מאיר וונדר, "מאורי גליציה" חלק שישי, ירושלים תשס"ה, עמ' 1149 - 1151.
דוד יעקובוביץ (עורך), "ספר זיכרון לקהילות ודוביצה, אנדריכוב, קלווריה, מישלניץ, סוכא", גבעתיים-רמת גן, 1967, עמ' 35 - 36.
הערות שוליים

↑  רשימת המשתתפים בוועידת קאטוביץ, שערים, 16 בנובמבר 1950
↑  ראו: מרדכי רוטנברג, יד מרדכי, סימן נג, באתר היברובוקס
↑  יוסף פונד, פירוד או השתתפות, הוצאת מאגנס, ירושלים תשנ"ט, עמ' 114
↑  ראו אודותיו: זושא ולטנר, "יודע ה' ימי תמימים", בתוך: "אור השבת" קובץ תורני, ירושלים 1987, עמ' קיז-קכד.
↑  כרטיס הקבר של מנחם ברוך רוטנברג
↑  מ. ורנר, "הרב ישכר שלמה טייכטהאל - תולדותיו ופועלו", בהרדצה לספר משנה שכיר על התורה תשס"ט, עמ' יד
בילבי: הסרט

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  דמותה של בילבי, מסדרת ספרים הנושאת את שמה שכתבה אסטריד לינדגרן
 בימוי:  מייקל שאק, קלייב א. סמית'
 הופק בידי:  וולדמאר ברגנדהאל, מייקל הירש, קלייב א. סמית'
 תסריט:  קתרינה סטאקלברג
 עריכה:  נודה צרמדוס
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  אנדרס ברגלונד
 מדינה:  קנדה קנדה שוודיה שוודיה גרמניה גרמניה
 חברת הפקה:  Nelvana Svensk Filmindustri IdunaFilm TFC Trickompany
 חברה מפיצה:  Malofilm (קנדה) Svensk Filmindustri (שוודיה) Columbia TriStar Film Distributors International (גרמניה) פורום פילם (ישראל)
 הקרנת בכורה:  קנדה 22 באוגוסט 1997 שוודיה 3 באוקטובר 1997 גרמניה 22 בינואר 1998 ישראל 23 ביולי 1998
 משך הקרנה:  כ-77 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה, סרט לכל המשפחה, סרט קומדיה, סרט הרפתקאות, סרט מוזיקלי
 תקציב:  11.5 מיליון דולר
 הכנסות:  505,335 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   pippilongstocking
 סרט הבא:  בילבי: הרפתקאות בים הדרומי
 דף הסרט ב־IMDb
בילבי: הסרט (באנגלית: Pippi Longstocking) הוא סרט קומדיה והרפתקאות מונפש מוזיקלי קנדי-שוודי-גרמני לכל המשפחה. הסרט מבוסס על הספרים "בילבי גרב-ברך" ו"בילבי גרב-ברך מפליגה" שנכתבו על ידי אסטריד לינדגרן ואוירו על ידי אינגריד ואנג ניימן, כאשר כולם בכיכובה של דמותה של בילבי.
הסרט בוים והופק על ידי קלייב א. סמית', יחד עם ביומו של מייקל שאק והפקתם של וולדמאר ברגנדהאל ומייקל הירש. הסרט נכתב על ידי קתרינה סטאקלברג, נערך על ידי נודה צרמדוס והולחן על ידי אנדרס ברגלונד. הפקת הסרט נעשתה על ידי Nelvana הקנדית בשיתוף IdunaFilm ו-TFC Trickompany הגרמניות ו-Svensk Filmindustri השוודית.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בקנדה בהפצת Malofilm ב-22 באוגוסט 1997. לאחר מכן הסרט הוקרן בשוודיה ב-3 באוקטובר 1997 בהפצת Svensk Filmindustri, ובגרמניה ב-22 בינואר 1998 בהפצת Columbia TriStar Film Distributors International. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב עברי בביומה והפקתה של שפרירה זכאי ב-23 ביולי 1998 בהפצת פורום פילם. אורך הסרט הוא כ-77 דקות.
הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים, כאשר הוא הרוויח 505,335 דולר ממכירות הכרטיסים, מתוך תקציב של 11.5 מיליון דולר. הסרט היה מועמד בשנת 1998 לפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי, אך הפסיד לסרט "!I Married a Strange Person". בהתבסס על הסרט הופקה סדרת הטלוויזיה "בילבי" המשמשת לו כהמשכון, כמו כן הופק הסרט "בילבי: הרפתקאות בים הדרומי" שמבוסס על הספר "בילבי גרב-ברך בים הדרומי" ומאחד מספר פרקים מתוך הסדרה.
תקציר העלילה

הסרט מתחיל עם בילבי שמפליגה ברחבי העולם עם אביה, סוס המחמד שלה, קוף המחמד שלה וצוות הספינה. לילה אחד במהלך הוריקן, אביה של בילבי נפל לתוך המים. כשהוא נסחף בים הוא אמר לבילבי שהוא ייפגש איתה בוילה וילקולה ושהוא יהיה בסדר מפני שהוא שמן. בילבי וחיות המחמד שלה עשו את הדרך לוילה, שם הם המתינו לשובו של אביה של בילבי. לאחר זמן קצר בילבי התיידדה עם שני ילדים שגרים מעבר הרחוב, טומי ואניקה, שמתלהבים מרוחה החופשית ובגישתה. טומי ואניקה לקחו את בילבי לבית הספר בפעם הראשונה, שם למרות שהסתבכה זכתה באהבתם של חבריה לכיתה.
בילבי גם משכה את תשומת לבה של העובדת הסוציאלית המקומית, גברת פריסיליוס, שמזמנת אותה למשפחת אומנה. כאשר גברת פריסיליוס הולכת לדבר על כך עם המשטרה היא נותנת פרטים על ביתה של בילבי, ועל הרכוש הרב והיקר שם. זוג גנבים הנמצאים בכלא, בלום וסאנדר קרלסון, מחליטים לברוח מהכלא ולפרוץ לביתה של בילבי.
בילבי וחבריה עוברים הרפתקאות רבות, מדברים ומנצחים כמעט את כולם. בדיוק כשגברת פריסיליוס באה לקחת את בילבי לאומנה בעצמה, אבא של בילבי חזר ולקח אותה חזרה לים. בים בילבי החליטה שהיא לא יכולה לעזוב את חבריה, ולכן היא החליטה להישאר בוילה וילקולה. בסדרה "בילבי" המשמשת כהמשכון לסרט, רואים הרפתקאות נוספות של בילבי אחרי שהחליטה להישאר בוילה.
דמויות ומדבבים

הסרט בדיבוב העברי בוים והופק על ידי שפרירה זכאי.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית | תיאור הדמות |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבי | מליסה אלטרו | נליה צמחמן | ילדה ג'ינג'ית בעלת גישה חופשית לחיים |
| גברת פריסיליוס | קתרין אוהרה | מיקי קם | עובדת סוציאלית מקומית |
| קפטן אפרים | גורדון פינסנט | דב רייזר | אביה של בילבי |
| סאנדר קרלסון | דייב תומאס | טוביה צפיר | גנב שמנסה לשדוד את בילבי |
| בלום | ויין רובסון | אוהד שחר | גנב שמנסה לשדוד את בילבי |
| מורה | קרול פופ | שפרירה זכאי (קול) רונית כץ (שירה) | מורה בבית ספר של טומי ואניקה |
| טומי סטגרן | נואה ריד | יובל בינדר | אחיה הבכור של אניקה וחבר של בילבי |
| אניקה סטגרן | אוליביה גאראט (קול) ג'ודי טייט (שירה) | מיטל מיכאלי | אחותו הקטנה של טומי וחברה של בילבי |
| השוטר קלינג | ריק ג'ונס | איציק סיידוף | שוטר מקומי |
| השוטר קלאנג | פיליפ ויליאמס | שלמה בר-שביט | שוטר מקומי |
| גברת קלינג | מארי טריינור | אורית אמיר | אשתו של השוטר קלינג |
| גברת קלאנג | אלווה מאי הובר | שירלי טפר | אשתו של השוטר קלאנג |
| מר נילסון | ריצ'רד בינסלי | ריצ'רד בינסלי | קוף המחמד של בילבי |
| גברת סטגרן | קארן ברנשטיין | רותי הולצמן | אמא של טומי ואניקה |
| מר סטגרן | מרטין לבוט | עפרון אטקין | אבא של טומי ואניקה |
| פרידולף | כריס ויגינס | עפרון אטקין | קצין ראשון בהפלגה של קפטן אפרים |
בנוסף דיבבו גיל זמק ושמעון כהן בדיבוב העברי רבי חובלים.
הפקה והפצה

בשנת 1992 חברת ההפקה הקנדית Nelvana הציעה לאסטריד לינדגרן להפיק סרט קולנוע וסדרת טלוויזיה מונפשים בהשראת דמותה שיצרה, בילבי. לאחר שלינדגרן אישרה את התסריט החלה עבודת ההנפשה על הסרט, אשר החלה ב-15 ביולי 1996 והסתיימה באמצע 1997. הסרט הונפש בהנפשה מסורתית מפני ש-Nelvana לא רצתה שהיא תוחלף בהנפשה ממוחשבת שעשתה את פריצת הדרך שלה בשנות ה-90 עם סרטים כמו "צעצוע של סיפור". סרט זה הוא סרט ההנפשה הראשון של החברה מאז שנת 1989, בה הופץ הסרט "המלך בבר" שמבוסס על הסדרה "מסיפורי המלך בבר". בנוסף לחברת ההפקה הקנדית, השתתפו בהפקת הסרט IdunaFilm ו-TFC Trickompany הגרמניות ו-Svensk Filmindustri השוודית. תקציב הסרט הוא 11.5 מיליון דולר.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בקנדה בהפצת Malofilm ב-22 באוגוסט 1997. לאחר מכן הסרט הוקרן בשוודיה ב-3 באוקטובר 1997 בהפצת Svensk Filmindustri, ובגרמניה ב-22 בינואר 1998 בהפצת Columbia TriStar Film Distributors International. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב עברי בביומה והפקתה של שפרירה זכאי ב-23 ביולי 1998 בהפצת פורום פילם. בנוסף להקרנות בבתי הקולנוע, לסרט גם הופצו על ידי Warner Home Video מהדורות ביתיות על גבי VHS ו-DVD.
מוזיקה

מוזיקת הסרט הולחנה על ידי אנדרס ברגלונד. פסקול הסרט הכולל עשרה שירים, אשר ארבעה מהם הם חזרות, הופץ לראשונה ב-3 באוקטובר 1997. בגרסה העברית של הסרט כל השירים דובבו בניהולו המוזיקלי של רוני וייס.
| מספר השיר | שם השיר בעברית | שם השיר באנגלית | דמויות מבצעות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | "מה אעשה היום?" | "?What Shall I Do Today" | בילבי |
| 2 | "היי-הו, זו בילבי" | "Hey-Ho, I'm Pippi" | בילבי |
| 3 | "המתכון הזה" | "Recipe for Life" | בילבי, טומי, אניקה |
| 4 | "מגבעת ושן זהב" | "A Bowler and a New Gold Tooth" | בלום, סאנדר קרלסון |
| 5 | "מגבעת ושן זהב" (חזרה) | A Bowler and a New Gold Tooth" (reprise)" | בלום, סאנדר קרלסון |
| 6 | "לוח כפל - לוח שפל" | "Pluttifikation" | בילבי, תלמידים, מורה |
| 7 | "הסקוטים" | "The Schottische" | בילבי, בלום, סאנדר קרלסון |
| 8 | "מה אעשה היום?" (חזרה) | What Shall I Do Today?" (reprise)" | בילבי |
| 9 | "היי-הו, זו בילבי" (חזרה) | Hey-Ho, I'm Pippi" (reprise)" | בילבי |
| 10 | "המתכון הזה" (חזרה) | Recipe for Life" (reprise)" | בילבי |
קבלה > קופות

הסרט הופץ ב-73 בתי קולנוע בארצות הברית החל מ-22 באוגוסט 1997. בסוף השבוע הראשון של הסרט, הסרט הרוויח כ-62,196 דולר. הסרט הפסיק להיות בבתי הקולנוע ב-30 באוקטובר 1997, כאשר הוא הרוויח כ-505,335 דולר.
קבלה > ביקורות

הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים. אתר "Rotten Tomatoes" הביא לסרט ציון של 43% על סמך 7 ביקורות, דבר שמעיד על החותם "רקוב". לורנס ואן גלדר הביא לסרט ביקורת מעורבת בעיתון "הניו יורק טיימס", וציין "כפי שאמרה זהבה, כשזה מגיע לבידור ילדים זה לא מסובך, בילבי הזה לא גדול מדי, לא קטן מדי, אלא בדיוק כמו שצריך". הווארד פיינשטיין כתב באתר "וראייטי" שהוא לא אהב את דיבובה של מליסה אלטרו בתור בילבי, כמו כן הוא ציין שהוא אהב כמה מהשירים.
קבלה > מועמדות

הסרט היה מועמד בשנת 1998 לפרס הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי, אך הפסיד לסרט "!I Married a Strange Person".
המשכים > סדרת טלוויזיה

בהתבסס על הסרט הופקה סדרת הטלוויזיה "בילבי" המשמשת לו כהמשכון, אם כי עלילתה אינה מתייחסת למאורעות הסרט ומתחילה בקו עלילה חדש. לסדרה הופקו שתי עונות ו-26 פרקים שאורכם כ-22 דקות, כאשר רוב המדבבים המקוריים מהסרט חזרו לדבב את דמותם גם בסדרת הטלוויזיה. שיר הפתיחה של הסדרה הוא השיר "מה אעשה היום?" שהופיע בסרט. הסדרה שודרה לראשונה בקנדה בערוץ Teletoon ב-17 באוקטובר 1997, ביום בו הושק הערוץ, כאשר פרקה האחרון שודר ב-26 בספטמבר 1998.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית, אשר בוים על ידי שרון כהן והופק על ידי נטע בן צבי. המדבבים העבריים מהסרט לא חזרו לתפקידם בסדרה ובמקומם לוהקו מדבבים חדשים, כאשר השינוי המשמעותי ביותר הוא שמיטל מיכאלי שדיבבה בסרט זה את אניקה מדבבת בסדרה את בילבי. הסדרה שודרה לראשונה בערוץ הילדים בשנת 1999, ולאחר מכן שודרה בשידורים חוזרים בערוץ 2, בטלוויזיה החינוכית הישראלית ובערוץ ג'וניור.
המשכים > סרט המשך

סרט המשך בשם "בילבי: הרפתקאות בים הדרומי" יצא לצפייה ביתית, כאשר הוא הופץ לראשונה ב-4 בספטמבר 1999 בשוודיה. הסרט מבוסס על הספר "בילבי גרב-ברך בים הדרומי" ומאחד את פרקים חמש, שש ושבע מתוך סדרת הטלוויזיה. הסרט לא הופץ בישראל ואינו דובב לעברית, אם כי הפרקים כן.
הערות שוליים

↑  בילבי: הסרט, באתר Behind The Voice Actors
↑  נותר הדיבוב המקורי בדיבוב העברי
↑  Tekenfilm over heldin Pippi Langkous na vijf jaar voltooid, באתר Trouw‏, 23 באוגוסט 1997
↑  כריס ווד ודיאן טורביד, Canadians Succeed in Animation, באתר The Canadian Encyclopedia‏, 17 במרץ 2003
↑  וונדי ג'קסון, Animation To Go: New Home Video Releases, באתר Animation World Network‏, נובמבר 1997
↑  Pippi Longstocking (1997) Soundtrack
↑  בילבי: הסרט, באתר Box Office Mojo
↑  בילבי: הסרט, באתר Rotten Tomatoes
↑  לורנס ואן גלדר, A Little Girl So Perky and Powerful, באתר הניו יורק טיימס, 22 באוגוסט 1997
↑  הווארד פיינשטיין, Pippi Longstocking, באתר וראייטי, 22 באוגוסט 1997
↑  Annecy Film Festival - 1998 Award Winners, באתר FilmAffinity
↑  שריל בנינגו, Hitting the Screens: Cdn. flicks navigate distrib gamut, באתר Playback‏, 6 באוקטובר 1997
↑  "בילבי", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
קוספליי של בילבי כמו בעיצובה בסרט, מתוך Montreal Comiccon שהתרחש בשנת 2014