stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקצוע
הבדלים מגדריים

הפרדת עיסוקים מגדרית במקצוע מסוים משמעה ששיעור העוסקים בו מבני מגדר אחד, גבוה או נמוך באופן משמעותי יחסית לאחוז השתתפותם בכוח העבודה. רק מיעוט קטן של מקצועות הם מאוזנים, כלומר יש בהם שיעור דומה של גברים ונשים. במרביתם נמצא רוב נשי או רוב גברי. המקצועות בעלי רוב נשי ניכר הם "מקצועות נשיים" (מקצועות של "צווארון ורוד"), כגון הוראה וסיעוד, בעוד שהמקצועות שיש בהם רוב גברי הם "מקצועות גבריים", כגון ניהול והנדסה. הפרדה (סֵגְרֵגַצְיָה) כזאת למקצועות ועיסוקים מכונה סגרגציה אופקית, ואילו הפרדה המביאה לאי-שוויון בחלוקה לדרגים מכונה סגרגציה אנכית. במקצועות שונים נמצא כי הנשים מאכלסות את הדרגים הנמוכים בעוד שהדרגים העליונים מאופיינים על ידי רוב גברי.
התאגדות מקצועית

בעלי מקצוע משותף מתאגדים פעמים רבות לשם הגנה על אינטרסים משותפים של כל העוסקים במקצוע. בימי הביניים נקראה התאגדות כזו בשם גילדה. במקצועות חופשיים מסוימים מתקיים רעיון הגילדה עד ימינו. דוגמה לכך היא מקצוע עריכת דין, שהגילדה שלו, לשכת עורכי הדין, עוסקת ברישוי העוסקים בתחום זה, בהסדרת היחסים בין עורכי הדין, בקביעת תעריפי מינימום וכדומה. בישראל, מעוגן מעמדה של גילדה זו בחוק לשכת עורכי הדין.
עם מטרותיה של הגילדה נמנית גם שמירה על כבוד המקצוע - בעל מקצוע שפגע מאוד בכבוד המקצוע, למשל מעל באמון הלקוח, עלול לאבד את רישיונו לעסוק במקצוע.
לקריאה נוספת

מאיר איילי, פועלים ואומנים - מלאכתם ומעמדם בספרות חז"ל, הוצאת יד לתלמוד, 1987
מאיר איילי, אוצר כינויי עובדים בספרות התלמוד והמדרש, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984
"שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ", ציור של רמברנדט
מרוקו (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר "Amy Jolly" של בינו ויזני
 בימוי:  יוזף פון שטרנברג 
 הופק בידי:  הקטור טרנבול 
 תסריט:  ג'ולס פורטמן, בנו ויג'ני 
 עריכה:  סאם וויטסון
 שחקנים ראשיים:  גרי קופר   מרלן דיטריך   אדולף מנז'ו
 מוזיקה:  קארל האגוס 
 צילום:  ליי גארמס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 הקרנת בכורה:  14 בנובמבר 1930
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט להט"בי 
 פרסים:  פרס המבקרים הלאומי של ארצות הברית
 דף הסרט ב־IMDb
 
מרוקו (באנגלית: Morocco) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1930 בבימויו של יוזף פון שטרנברג. בסרט מככבים גרי קופר, מרלן דיטריך ואדולף מנז'ו. הסרט מבוסס על הספר "Amy Jolly" של בינו ויזני ומעובד על ידי ג'ולס פורט'מן.
הסרט מגולל את סיפור אהבתם של לגיונר וזמרת קברטים הנתקלים קשיים עקב חיזוריו של אדם עשיר אחר הזמרת. הסרט ידוע בעיקר עקב הסצנה שבה דיטריך לובשת בגדים גבריים ומנשקת אישה, מה שהיה לא מקובל בתקופה זו.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר. ב-1992, נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
צוות שחקנים

גרי קופר – טום בראון
מרלן דיטריך – איימי ג'ולי
אדולף מנז'ו – קנינגטון לה בזייר
אולריך הפט – מר קיסר
איב ספת'ורן – גברת קיסר
הפקה

במהלך הסרט דיטריך ידעה מעט אנגלית ולכן היא קראה את תפקידה בספונטניות. על פי רוברט אוסבורן מה-"Turner Classic Movies", קופר ופון שטרנברג לא הסתדרו ביניהם. פון שטרנברג בכוונה האפיל את דמותה של דיטריך על דמותו של קופר, וכתוצאה מכך קופר התלונן למנהליו על היחס המפלה.
הסצנה האחרונה של הסרט שוחזרה בסרט המקסיקני "Enamorada" ‏ (1946) של אמיליו פרננדז.
מועמדויות לפרסים

פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (מרלן דיטריך)
פרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר (האנס דרייר)
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (ליי גארמס)
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (יוזף פון שטרנברג)
מפלגת העם הפקיסטנית

| --- | --- |

 מדינה:  פקיסטן 
 מייסד:  זולפיקאר עלי בהוטו 
 מנהיגים:  Bilawal Bhutto Zardari 
 תקופת הפעילות:  30 בנובמבר 1967 – הווה (56 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה, קידמה, סוציאליזם אסלאמי 
 מטה:  אסלאמאבאד 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל הסוציאליסטי 
 www.ppp.org.pk
 
דגל מפלגת העם הפקיסטנית
מפלגת העם הפקיסטנית (באורדו: پاکستان پیپلز پارٹی; ידועה בר"ת PPP‏ (Pakistan Peoples Party)) היא מפלגת מרכז-שמאל בפקיסטן החברה באינטרנציונל הסוציאליסטי. "הפרלמנטרים של מפלגת העם הפקיסטנית" (אנגלית: The Pakistan People's Party Parliamentarians, ר"ת PPPP) נוצרה בשנת 2002 על ידי מפלגת העם הפקיסטנית כדי להתאים לחוק המפלגות הפקיסטני.
מפלגת העם הפקיסטנית נוסדה ב-30 בנובמבר 1967 על ידי זולפיקר עלי בהוטו, שהיה ליושב ראש הראשון של המפלגה. סיסמתה של המפלגה היא: "האסלאם הוא אמונתנו, דמוקרטיה היא מדיניותנו, סוציאליזם הוא כלכלתנו. הכוח כולו לעם". בתקופת השלטון הראשונה שלה, בשנת 1973, נוסחה ונחקקה החוקה הראשונה של פקיסטן. תחת מנהיגותו של זולפיקאר בהוטו הודיעה PPP על הלאמת כל התעשיות הגדולות.
מפלגת העם הפקיסטנית היא ליברלית במידה משמעותית ממפלגות אחרות במדינה וידועה במאבקה בנושאים כגון: זכויות נשים וזכויות עניים ומדוכאים. הנהגת המפלגה נחשבת למשכילה יותר מזו של מפלגות אחרות וחלק ממנהיגיה התחנכו בבולטים שבמוסדות החינוך האקדמיים בעולם: אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קיימברידג', ועוד. המפלגה מקדמת ערכי שוויון, צדק וסובלנות ויש לה את מספר החברים הגדול בפקיסטן.
אף שבסיס הכוח העיקרי של המפלגה נמצא בפרובינציית סינד, שם היא שומרת על רוב מוצק באוכלוסייה, היא זוכה לתמיכה משמעותית אף באזורי בחירה דלילי אוכלוסין בפרובינציית פונג'אב.
מנהיגי מפלגה בולטים

זולפיקר עלי בהוטו יסד את המפלגה ושימש כיושב ראשה הראשון בשנים 1967–1979.
בנזיר בהוטו, בתו של זולפיקר, שימשה אף היא כיושבת ראש המפלגה. היא הוכרזה כיושבת ראש לשארית חייה. מנהיגותה נקטעה ב-27 בדצמבר 2007, עת נרצחה. היא שימשה יושבת ראש המפלגה החל משנת 1979.
בילוואל בהוטו זרדארי בנה של בנזיר, ובעלה אסיף עלי זרדארי הוכרזו כיושבי ראש משותפים של המפלגה ב-30 בדצמבר 2007. מספטמבר 2008 מכהן אסיף עלי זרדארי כנשיא פקיסטן.
הערות שוליים

↑  Pakistan Peoples Party, dawn.com
↑  David Rohde Musharraf’s Political Future Appears Troubled. The New York Times, 28/12/2007
↑  Bhutto's son, husband to be co-leaders of party. Reuters India, 30/12/2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414307605171  ISNI: 0000 0001 0670 0866  LCCN: n50062710  SUDOC: 029864437  VIAF: 146203249   WorldCat (עם VIAF): 146203249
מראה חד-כיוונית

מראות חד כיווניות עבור מרפסת תצפית ברמה העליונה הצופה אל הכיתה (אוניברסיטת ויסקונסין)
מראה חד כיוונית, המכונה גם מראה דו כיוונית (או זכוכית חד כיוונית, מראה חצי כסופה ומראה שקופה למחצה), היא מראה דו-צדדית המשקפת מצד אחד ושקופה מצד שני. התפיסה של העברת אור בכיוון אחד מושגת כאשר צד אחד של המראה מואר באור בהיר וחזק והצד השני חשוך. כך מתאפשרת צפייה מהצד החשוך אך לא להפך.
היסטוריה

הפטנט האמריקני הראשון למראה חד כיוונית הופיע בשנת 1903, ונקרא אז "מראה שקופה".
עקרון הפעולה

הזכוכית מצופה בשכבת מתכת דקה וכמעט שקופה (או מכוסה בתוכה) (חלונות מצופים באלומיניום). התוצאה היא משטח שיקוף המשקף מעט אור וחודר לשאר. האור תמיד עובר באופן שווה בשני הכיוונים. עם זאת, כאשר צד אחד מואר בהיר והשני חשוך, הצד האפל מתקשה לראות מהצד המואר בהיר מכיוון שהוא מוסווה על ידי ההשתקפות הבהירה הרבה יותר של הצד המואר.
יישומים

מראה חד-כיוונית משמשת בדרך כלל כמראה רגילה לכאורה בחדר מואר, עם הצד האפל בהרבה. מהצד המואר, אדם העומד מול המראה רואה את השתקפותו כמו במראה רגילה. בצד האפל רואים את זה, המראה הופכת לשקופה ופועלת כמו חלון שקוף. האור מהחדר המואר המשתקף מהמראה חזרה לחדר עצמו גדול בהרבה מהאור המועבר מהחדר החשוך, ומציף את כמות האור הקטנה המועברת מחושך לחדר המואר; לעומת זאת, האור המוחזר חזרה אל הצד האפל מוצף על ידי האור המועבר מהצד הבהיר. זה מאפשר לצופה בצד האפל לראות את החדר המואר בסתר.
כאשר מראות כאלה משמשות לתצפית חד כיוונית, חדר הצפייה מוחזק על ידי וילון חשוך או פרוזדור דלת כפול. חדרי תצפית אלה שימשו ב:
תאי הוצאה להורג
מחקר פסיכולוגיה ניסיונית
חדרי חקירות
מחקר שוק וסקרי קהל
תוכנית מציאות, כמו האח הגדול, העושה שימוש נרחב במראות חד כיווניות ברחבי הסט שלה, לאפשר לצלמים הנעים במדרונות מושחרים מבלי להיראות.
מרפסות תצפית ביטחונית באזורים ציבוריים
נהגי רכבת ברכבות מטרו חדישות.
לעיתים משתמשים בגרסאות קטנות יותר ב:
חלונות כהים בכלי רכב או בניינים
מסך הטלפון הנייד והטאבלט מאפשרות להשתמש במסך כמראה כאשר הוא כבוי
מצלמות אבטחה, בהן המצלמה מוסתרת בתוך מארז מראות
אפקטים שלביים (במיוחד רוחו של פפר (אנ'))
טלפרומפטרים, שם הם מאפשרים למגיש לקרוא מתוך טקסט המוקרן על זכוכית ישירות מול סרט או מצלמת טלוויזיה
מערכים נפוצים של אשליית מראת אינסוף (אנ')
מראה חכמה (רכישה מקוונת) המציג את המוצר על גוף המתבונן
משחקי וידאו ארקייד, כמו פולשים מהחלל
אותו סוג של מראה, כאשר משתמשים בו במכשיר אופטי, נקרא מפצל קרניים ועובד על אותו עיקרון כמו מראה של עמוד השדרה. מראה שקופה חלקית היא גם חלק אינטגראלי מהאינטרפרומטר פברי-פרו.
ראו גם

אשליה אופטית
הערות שוליים

↑  "How to Spot a Two-Way Mirror". Snopes. נבדק ב-28 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The History of Mirrors". About.com. נבדק ב-2015-04-22.
↑  Finio, Ben. "Arduino-controlled RGB LED Infinity Mirror". Instructables (באנגלית). Autodesk, Inc. נבדק ב-2017-08-12.
↑  "Tour the Big Brother house camera runs". bbspy.co.uk. 2013-09-28. נבדק ב-2014-03-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559021205171  LCCN: sh99000759 
ניתן לכוונן את התכונות האופטיות של המראה על ידי שינוי עובי השכבה המשקפת.
זכוכית חד כיוונית (4) המשמשת בטלפרומפטר
מרוץ הסירות אוקספורד-קיימברידג'

| --- | --- |
סיום המרוץ ב-2002. סירת אוקספורד נראית מימין

 ענף:  חתירה
 תאריך ייסוד:  1856
 מדינות משתתפות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 עיר מארחת:  לונדון רבתי 
 הכי הרבה זכיות:  גברים: מועדון מרוץ הסירות של אוניברסיטת קיימברידג' (83)   נשים: מועדון מרוץ הסירות של אוניברסיטת קיימברידג' (43)
 www.theboatrace.org
 
מרוץ הסירות אוקספורד-קיימברידג' (The Boat Race) הוא אירוע ספורט שנתי מסורתי, הנערך מאז 1856, שבו מתחרים ביניהם צוותי סירות חתירה לשמונה חותרים מאוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג' בבריטניה במרוץ לאורך 6.8 קילומטרים בנהר התמזה במערב לונדון. זהו אירוע פופולרי ביותר בבריטניה. הוא מושך מדי שנה מיליוני צופים.
תולדות המרוץ

המרוץ מתנהל בין שני צוותי סירות חתירה המשתייכים למועדוני החתירה של אוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג'. הוא נערך בדרך כלל בשבת האחרונה בחודש מרץ או בשבת הראשונה בחודש אפריל.
המרוץ נערך לראשונה בשנת 1829 ביזמת שני סטודנטים מקיימברידג'. בשנים שלאחר מכן הוא נערך באופן לא סדיר ובקטעים שונים של התמזה. ב-1839 הוסכם על נתיב התחרות המשמש כיום, ומאז 1856 נערך המרוץ מדי שנה (למעט במהלך שתי מלחמות העולם).
נשים רשאיות להיכלל בצוותי החתירה לגברים מאז 1981. גברים אינם נכללים בצוותי החתירה במרוץ לנשים (ראו להלן).
המרוץ הוא אירוע ידוע ופופולרי בלוח השנה הספורטיבי בבריטניה ומשודר בשידור חי בטלוויזיה. בשנת 2010 צפו במרוץ על גדות הנהר כרבע מיליון צופים, ומיליונים נוספים צפו בו דרך הטלוויזיה.
מאז 1976 ניתנות חסויות מסחריות למרוץ.
ההכנות למרוץ

אנשי צוות הסירות חייבים להיות סטודנטים פעילים של שתי האוניברסיטאות. חלקם הם תלמידים לתארים מתקדמים (כך, ב-2005 השתתפו במרוץ מטעם קיימברידג' ארבעה סטודנטים לתואר דוקטור). עם השנים התגבש כלל לפיו סטודנט אינו רשאי להשתתף במרוץ אלא ארבע פעמים במהלך לימודי התואר הראשון שלו וארבע פעמים במהלך לימודיו לתארים מתקדמים.
מספר אלופים אולימפיים בריטים בחתירה השתתפו בעברם במרוץ מטעם אחת האוניברסיטאות.
בשונה מתחרויות חתירה אחרות אין מגבלה על משקלם של החותרים בצוותי הסירות.
האימונים למרוץ הם אינטנסיביים ביותר, מתחילים שישה חודשים לפניו ומתנהלים במשך שישה ימים בשבוע. חברי הצוות הסופי מכל מועדון חתירה נבחרים מבין 20 מועמדים ראשוניים בתהליך ניפוי ארוך, שבמהלכו הם משתתפים בתחרויות חתירה שונות ואף יוצאים לאימונים מחוץ לבריטניה.
חברי הצוותים הנבחרים מתחרים במהלך החורף נגד צוותי חתירה ממועדוני שיט אחרים ונגד צוותי חתירה בינלאומיים, והם משתתפים במרוצי חתירה אחרים בבריטניה.
ארבע תחרויות בין צוותי חתירה אחרים של שתי האוניברסיטאות נערכות שבוע לפני המרוץ, במהלך אירוע מרוצי החתירה של הנלי. אלו הם מרוצים בין צוותי הנשים, צוותי העתודה לנשים והצוותים במשקל קל לגברים ולנשים. יום לפני המרוץ העיקרי נערך מרוץ בין צוותים המורכבים מחותרים ותיקים.
ביום המרוץ וממש לפניו מתחרים זה נגד זה צוותי חותרי העתודה של שתי האוניברסיטאות. מרוץ זה נערך ברציפות מאז 1965.
המסלול

המרוץ מתנהל לאורך קטע של נהר התמזה באורך של 6.779 קילומטרים במערב מטרופולין לונדון. ראשיתו היא ליד גשר פאטני והוא מתמשך מערבה (נגד כיוון הזרם בנהר) בנתיב דמוי האות S על פני מספר אתרים היסטוריים עד לנקודת הסיום בסמוך לגשר צ'יזוויק. נקודות הזינוק והסיום מסומנות על ידי אבני סימון מיוחדות על גדות הנהר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נערך המרוץ ארבע פעמים באופן בלתי רשמי ובנתיבי שיט שונים מן הנתיב הקבוע.
המרוץ

צבעי הצוותים המתחרים הם כחול כהה לאוקספורד ותכלת לקיימברידג'.
נשיאי שני מועדוני החתירה נפגשים לפני הזינוק להטלת מטבע, המכריעה באיזה צד של הנהר תשוט כל סירה – פרט העשוי להקנות לה יתרון מבחינת תנאי מזג האוויר ותנאי השיט בנהר באותו יום.
הגאי הסירות מתחרים ביניהם על ההשתלבות בזרם המהיר ביותר בנהר, דבר המוביל לא פעם להתנגשויות בין הסירות ולמתן אזהרות מצד שופט התחרות.
התחרות נערכת לעיתים בתנאי מזג אוויר קשים ואף בתנאים שהיו מביאים לביטולן של תחרויות שיט אחרות.
בסיום המרוץ מועלות הסירות אל גדת הנהר, ושם מוענק גביע לצוות הזוכה. על פי המסורת משליך הצוות הזוכה את ההגאי שלו לתוך הנהר כדי לחגוג את הניצחון.
נתונים מספריים

מספרי זכיות (עד 2016): קיימברידג' – 82, אוקספורד – 79
מספרי זכיות של צוותי העתודה: קיימברידג' – 29, אוקספורד – 18.
הזכיות הרצופות המרובות ביותר: 13 לקיימברידג' (1924-1936)
זמן המרוץ המהיר ביותר: קיימברידג', 16 דקות ו-19 שניות, במהירות ממוצעת של 24.9 קילומטרים לשעה
גיל החותר המבוגר ביותר: 36 (אוקספורד, 2008)
גיל ההגאי המבוגר ביותר: 38 (קיימברידג', 1992)
בספרות

מרוץ אוקספורד-קיימברידג', כמו היריבות המסורתית אוקספורד-קיימברידג עצמה, מופיע בסרטים ובספרות בריטית. זהו מוטיב חוזר אצל פ. ג. וודהאוס, ומספר דמויות מתייחסות ל"ליל מרוץ הסירות" כלילה של חגיגה פרועה שמסבכת אותם בצרות עם השלטונות. בספר "טוב ויפה, ג'יבס" ברטי ווסטר חוזר ומספר בתרעומת שבליל מרוץ הסירות קנס אותו שופט בחמישה פאונד על שגנב קסדה משוטר, בעוד שלדעתו היה די בנזיפה.
מפת נתיב המרוץ
אבן הסימון של נקודת ראשית המרוץ על גדת התמזה בפאטני
מריו דל מונקו

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1915 פירנצה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  16 באוקטובר 1982 (בגיל 67) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, מסטרה, איטליה 
 מקום קבורה:  פזארו 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1939 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון למוזיקה על שם רוסיני בפזארו 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין 
 www.mariodelmonaco.net
 פרופיל ב-IMDb
 
מריו דל מונקו (באיטלקית: Mario del Monaco;‏ 27 ביולי 1915, פירנצה - 16 באוקטובר 1982, מסטרה) היה זמר טנור איטלקי, שמעריציו ראו בו את אחד הטנורים הגדולים ביותר במאה ה-20.
חייו > לימודי מוזיקה

דל מונקו נולד למשפחה פלורנטינית מוזיקלית בת המעמד הגבוה. כילד למד נגינה בכינור אך גילה משיכה נלהבת לשירה. הוא סיים את קונסרבטוריון רוסיני בפזארו, שם הכיר את רנאטה טבאלדי ושר עמה לראשונה. בשנות החמישים נחשבו השניים לצמד אופראי ממדרגה ראשונה. מאסטרו רפאלי הכיר בכישרונו ועזר לו בראשית הקריירה. דל מונקו נשא לאישה את רינה פיליפיני בשנת 1941.
חייו > קריירה

דל מונקו החל בקריירה של זמר טנור אופראי ב-31 בדצמבר 1940, בתפקיד פינקרטון במאדאם באטרפליי בתיאטרון פוצ'יני במילאנו. בשנים הבאות התפרסם, תחילה באיטליה ובעקבותיה ברחבי העולם, בקולו החזק והמתכתי, קול טנור הרואי (ראו: סיווג קולות הטנור) לאמיתו (אם כי דל מונקו דבק בעיקר ברפרטואר האיטלקי), שהקנה לו מעמד בין כוכבי-העל של שנות החמישים, לצד ג'וזפה די סטפנו ופרנקו קורלי.
התפקיד שהיה לסמלו המסחרי של דל מונקו היה אותלו של ורדי. הוא שר אותו לראשונה בשנת 1950 והמשיך ללטש אותו לאורך כל שנות הקריירה שלו. נאמר עליו, שהופיע באופרה אותלו 427 פעמים, הישג ראוי לציון, אבל בספרה של אליזבטה רומניולי: Mario Del Monaco, Monumentum aere perennius, Azzali 2002 מונה המחברת רק 218 הופעות בתפקיד אותלו. הוא נקבר בתלבושת שעטה בתפקיד אותלו.
דל מונקו היה גבר יפה-תואר וחסון, בעל דרך ביטוי ייחודית וקול מצלצל, שהקנה לו את הכינוי "פר הנחושת ממילאנו", אך הוא היה גם מושא לביקורת, כמי שפרשנויותיו הווקאליות לוקות בבוטות וחוסר עידון. בשנת 1975 פרש דל מונקו מן הבימה.
הקלטות וסרטי קולנוע

מריו דל מונקו שר עם טבאלדי בשורה ארוכה של אופרות משל ורדי ופוצ'יני בהקלטות לחברת דקה. בחברה זו הקליט ב-1969 גם את "פדורה" של אומברטו ג'ורדאנו, מול מגדה אוליברו וטיטו גובי.
הוא הוכיח את יכולתו גם כשחקן מעולה והשתתף בסרטי קולנוע, שבעלילותיהם שובצו שירים המתאימים וקולו.
מרדכי מילגרום

| --- | --- |

 לידה:  1946 (בן 78 בערך) יאשי, ממלכת רומניה 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  רומניה, ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון ויצמן למדע 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 מספר צאצאים:  3 
 תרומות עיקריות
 דינמיקה ניוטונית מתוקנת (דינ"ם; MOND)
 
מרדכי מילגרום (נולד ב-1946) הוא אסטרופיזיקאי, פרופסור לפיזיקה תאורטית במכון ויצמן למדע ברחובות. הוא הגה את דינמיקה ניוטונית מתוקנת (בקיצור: דינ"ם; או באנגלית: MOND), החלופה המצליחה והעמידה ביותר להשערת החומר האפל. תחומי עיסוקיו המדעיים האחרים משתייכים לקוסמולוגיה ולאסטרופיזיקה באנרגיות גבוהות.
ביוגרפיה

מילגרום נולד ביאשי, רומניה. הוא קיבל את התואר הראשון מהאוניברסיטה העברית בשנת 1966. בהמשך למד במכון ויצמן למדע והשלים דוקטורט בשנת 1972.
בשנת 1981, בעת ששהה בשנת שבתון במכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, הגה את הרעיון של דינמיקה ניוטונית מתוקנת שמהווה פתרון חלופי לבעיה שאותה נועד לפתור רעיון החומר האפל. בריאיון הסביר את גישתו: "העיקרון שהנחה את התאוריה פשוט. אם הצורך בחומר אפל מתעורר מפני שאין מספיק כבידה, אפשר למצוא תאוריה אחרת שנותנת יותר כבידה עם אותה כמות של חומר רגיל".
נשוי ואב לשלוש בנות.
הערות שוליים

↑  אסף שטול-טראורינג, הנה תפוח שמציית לחוקים קצת אחרים: מרדכי מילגרום מבצע שיפוץ קטן בחוקי ניוטון, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009291607505171  PLWABN: 9810597474705606  GND: 1218036222  ISNI: 0000 0005 0147 0191  LCCN: no2020059379  VIAF: 7309147665837360670007   WorldCat (עם VIAF): 7309147665837360670007 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא פיזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרקו פאפה

מרקו פאבלו פאפה פונסה (נולד ב-15 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן גואטמלי המשחק בדפורטיבו סן פדרו בעמדת הקיצוני.
קריירת מועדונים

פאפה התחיל את הקריירה שלו במוניסיפל. באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ב-16 באוגוסט 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-6 נגד ריאל מדריס במסגרת גביע אינטרקלאב של UNCAF.
ב-30 ביולי 2008 הושאל לשיקגו פייר לחצי עונה עם אפשרות לרכוש את כרטיס השחקן שלו. ב-2 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בשיקגו נגד צ'יבאס ארצות הברית. ב-5 באפריל 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון נגד ניו יורק רד בולס. ב-3 בדצמבר 2009 חתם בשיקגו ל-3 שנים. את עונת 2010 התחיל פאפה עם 5 שערים ו-4 בישולים ב-11 משחקים. עד לסיום העונה כבש עוד שני שערים והיה מלך השערים של המועדון למרות היותו קשר אחורי. ב-10 באפריל 2010 הבקיע במשחק נגד סן חוזה ארת'קווייקס. שער זה זכה בתואר שער העונה.
ב-13 באוגוסט 2012 חתם בהירנביין ההולנדית. ב-3 בינואר 2014 שוחרר מהירנביין וחתם בסיאטל סאונדרס ובה שיחק עד סוף שנת 2015 עת עבר לקולורדו ראפידס.
בינואר 2017 חזר למוניסיפל. בינואר 2018 חתם בברוניי DPMM מליגת העל הסינגפורית, אך כעבור זמן קצר חזר למוניסיפל.
בקיץ 2018 פאפה חתם בצ'לחו. בקיץ 2019 חתם במיקסקו מהליגה הגואטמלית השנייה.
בינואר 2020, פאפה חתם בדפורטיבו סן פדרו.
מראה (עבודת אמנות)

| --- | --- |

עבודת מראה (1965)
 מידע כללי
 אמן:  אמנות ושפה
 תאריך יצירה:  1965
 טכניקה וחומרים:  מראות בגדלים שונים, בזכוכית, לוחות עץ.
 ממדים בס"מ
 אורך:  גדלים שונים
 רוחב:  גדלים שונים
 גובה:  גדלים שונים
 עומק:  גדלים שונים
 קוטר:  גדלים שונים
 נתונים על היצירה
 מיקום:  טירת מונסורו - מוזיאון לאמנות עכשווית אוסף פיליפ מאיי מונסורו שבצרפת
.
עבודת מראה (באנגלית: Mirror Piece) היא יצירה פלסטית של אמנות עכשווית שנוצרה ב-1965 על ידי מייקל בולדווין, חבר בקולקטיב האמנות הקונספטואלית הבריטית, אמנות ושפה.
תיאור

עבודת מראה, היא מיצב של מראות במידות שונות. היא מורכבת ממספר מראות בגדלים שונים, המכוסות בזכוכית רגילה או מעוותת ומוצגות על לוחות עץ. מיצב זה מלווה בהוראות הסבר ובעבודות טקסט התלויות בחלל המוזאון ביחד עם המראות.
תערוכות

גלריית ברונו בישופברגר, ציריך, שווייץ.
המוזיאון לאמנות עכשווית של ברצלונה, ברצלונה, ספרד.
טירת מונסורו - מוזיאון לאמנות עכשווית, מונסורו, צרפת.
ניתוח

יצירת אמנות זו, מהראשונות של הקולקטיב אמנות ושפה, מחליפה
את המשטח הקלאסי של הציור על ידי מראות. עובדה המאפשרת לדון, בין היתר, בנושא הייצוג כמו גם במקומו ותפקידו של הצופה ביצירת האמנות. המראה הוא משטח מלוטש המשקף את קרני האור, ללא דימוי, האמנים אומרים על המחווה הזו:
מה שעניין אותנו במראות זו העובדה שמראה מייצרת את הדימוי "שקוף" לחלוטין... אבל זה לא אומר שאתה לא יכול להיות מודע, קשה ככל שיהיה, למשטח המראה עצמו
המראה ממוקמת במקום בו יכול להיות הציור, הצופה רואה את עצמו מתבונן ביצירה והשימוש האחרון של הסלפי, תרם רבות לפופולריות של עבודת המראה.
לקריאה נוספת

Matthew Jesse Jackson, Art & Language, Art & Language Reality (Dark) Fragments (Light) Philippe Méaille Collection, Château de Montsoreau - Musée d'art contemporain, 2018 ISBN 978-2955791721
Art & Language, Carles Guerra, Matthew Jesse Jackson, Bartomeu Marí, Philippe Méaille, Art & Language Uncompleted The Philippe Méaille Collection , MACBA, 2014, ISBN 978-84-92505-52-4
הערות שוליים

↑  "Art & Language | Tate". Tate Etc. נבדק ב-23 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matthew Jesse Jackson, Art & Language Reality (Dark) Fragments (Light), France: Château de Montsoreau - Musée d'art contemporain, 2018, ISBN 9782955791721
↑  Jean-Philippe Peynot, Art & Language, les empêcheurs de tourner en rond, art press
↑  Jill Silverman van Coenegrachts, Rod Mengham, Philippe Méaille,, Made in Zurich, Paris, Zurich, Berlin: Bernard Jordan Editions, 2015, ISBN 978-3-00-047269-5
↑  Coleccionista retira su colección del MACBA por la inestabilidad política de Catalunya, e24diari (בספרדית)
↑  Philippe Méaille deposita 800 obras de Art & Language en el MACBA, hoyesarte.com, ‏2011-03-29 (בספרדית)
1 2  La Collection, Château de Montsoreau-Musée d'Art Contemporain (בצרפתית)
↑  Jill Silverman Van Coenegrachts, Double language Art & Language Les Rolling Stones de l'art conceptuel, L'Officiel Art
↑  Tate, Art & Language: Conceptual art, mirrors and selfies – TateShots, Tate (באנגלית)
ממשלת ישראל השנייה

| --- | --- |
 
 ממשלת ישראל השנייה בראשות דוד בן-גוריון ב-5 בנובמבר 1950 בבית הנשיא חיים ויצמן.  משמאל לימין: זאב שרף (מזכיר הממשלה), יעקב מאיר גרי, בכור שטרית, פנחס לבון, דב יוסף, דוד רמז, הנשיא חיים ויצמן, ראש הממשלה דוד בן-גוריון, הרב יהודה לייב מימון, פנחס רוזן, חיים משה שפירא, ויצחק מאיר לוין
 מידע כללי
 1 בנובמבר 1950 – 8 באוקטובר 1951 (342 ימים)
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 ראש הממשלה:  דוד בן-גוריון
 מפלגה שולטת:  מפא"י
 סיעות הקבינט:  מפא"י  החזית הדתית המאוחדת  המפלגה הפרוגרסיבית  ספרדים ועדות מזרח
 מספר שרים:  13
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל הראשונה
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל השלישית
ממשלת ישראל השנייה בראשות דוד בן-גוריון הושבעה ב-1 בנובמבר 1950, בעת כהונתה של הכנסת הראשונה, וסיימה את כהונתה ב-8 באוקטובר 1951, לאחר הבחירות לכנסת השנייה.
הרכב הכנסת הראשונה ערב הקמת הממשלה

| סיעה | סיעה | ראש הסיעה | מושבים | מושבים | שיוך | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מפא"י |  | דוד בן-גוריון | 46 | 46 / 120 | קואליציה |  |
| מפ"ם |  | יצחק טבנקין | 20 | 20 / 120 | אופוזיציה | הצטרף חבר כנסת ממק"י. |
| החזית הדתית המאוחדת |  | יהודה לייב פישמן | 16 | 16 / 120 | קואליציה |  |
| תנועת החרות |  | מנחם בגין | 14 | 14 / 120 | אופוזיציה | בהמשך פרשו שני חברי כנסת והקימו סיעות יחיד. |
| הציונים הכלליים |  | פרץ ברנשטיין | 7 | 7 / 120 | אופוזיציה |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית |  | פנחס רוזן | 5 | 5 / 120 | קואליציה |  |
| ספרדים ועדות מזרח |  | בכור-שלום שטרית | 4 | 4 / 120 | קואליציה |  |
| מק"י |  | שמואל מיקוניס | 3 | 3 / 120 | אופוזיציה | אחד הח"כים פרש, הקים סיעת יחיד ולאחר מכן הצטרף למפ"ם. |
| הרשימה הדמוקרטית של נצרת |  | סיף-אלדין אל-זועבי | 2 | 2 / 120 | קואליציה |  |
| רשימת לוחמים |  | נתן ילין-מור | 1 | 1 / 120 | אופוזיציה |  |
| ויצו |  | רחל כהן-כגן | 1 | 1 / 120 | אופוזיציה |  |
| התאחדות התימנים בישראל |  | זכריה גלוסקא | 1 | 1 / 120 | אופוזיציה |  |
הקמת הממשלה

אחרי התפטרותו מממשלת ישראל הראשונה, דוד בן-גוריון ניסה ליצור קואליציה באמצעות שילוב של מפא"י ומפלגת ספרדים ועדות מזרח, אך בממשלה תמכו רק 52 חברי כנסת. הנשיא חיים ויצמן ביקש ממנהיג המפלגה הפרוגרסיבית, פנחס רוזן, ליצור ממשלה, והוא הצליח לבסוף להרכיב ממשלה עם אותם שותפי קואליציה כמו בממשלה הראשונה, אולם החזיר את המנדט לנשיא. בן-גוריון הציג את הממשלה כעבור כמה ימים על בסיס הממשלה שרוזן הרכיב.
הממשלה השנייה הייתה דומה מאוד בהרכבה לממשלה הראשונה. זלמן שזר פרש ובמקומו מונה דוד רמז שהיה שר התחבורה לתפקיד שר החינוך, דב יוסף שהיה שר הקיצוב ושר החקלאות עבר לתפקיד שר התחבורה. משרד הקיצוב בוטל ופנחס לבון שלא היה שר בממשלה הראשונה מונה לשר החקלאות. משרד המסחר פוצל ממשרד האוצר ויעקב גרי מונה להיות שר המסחר, אף על פי שלא היה חבר כנסת.
ציוני דרך ומדיניות > מדיניות כלכלית

נמשכה מדיניות הקיצוב של הממשלה הקודמת. אולם בתקופת ממשלה זו תמיכת הציבור במדיניות נפגעה קשות, והשוק השחור פרח. המדיניות הייתה פורמלית בלבד, שכן כמעט כל האזרחים קנו ומכרו בשוק השחור. הגירעון הממשלתי העמיק, והמשק היה על סף משבר.