stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היינריך רותמונד
הערות שוליים

1 2 3  Carl Ludwig: Die Flüchtlingspolitik der Schweiz seit 1933 bis zur Gegenwart. In: Ludwig-Bericht von 1957
1 2  Unabhängige Expertenkommission Schweiz – Zweiter Weltkrieg (Bergier - Kommission); Der Schlussbericht in Buchform, Pendo-Verlag, Zürich, 2002
↑  Unabhängige Expertenkommission Schweiz - Zweiter Weltkrieg UEK, www.uek.ch
↑  Serge Nessi: Die Kinderhilfe des Schweizerischen Roten Kreuzes 1942–1945 und die Rolle des Arztes Hugo Oltramare
↑  Unabhängige Expertenkommission Schweiz – Zweiter Weltkrieg: Die Schweiz und die Flüchtlinge zur Zeit des Nationalsozialismus. In: Bergier-Bericht, Bern 1999
↑  Stefan Keller: Grüningers Fall. Geschichten von Flucht und Hilfe. Zürich 1993, S. 111 bzw. 118
↑  Die Tatsachen. In: Schweizerzeit. 21/1998, 25. September 1998
↑  Die Dienstreise des schweizerischen Fremdenpolizeichefs Heinrich Rothmund nach Berlin, 12. Oktober bis 6. November 1942. In: THATA, Thomas Huonker Archiv Texte Anderes (Volltext)
↑  Dokument Die Verfolgung und Ermordung der europäischen Juden durch das nationalsozialistische Deutschland 1933–1945 (VEJ) 2/127.
↑  J-Stempel ist eine deutsche Erfindung. In: Hagalil-Archiv (dpa-Meldung vom 22. Februar 2009)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267377205171  GND: 119486393  HDS: 031878  ISNI: 0000 0000 6675 4965  LCCN: nb99043189  VIAF: 18032935   WorldCat (עם VIAF): 18032935
המלך דוד (סרט)

| --- | --- |

פוסטר הסרט
 בימוי:  ברוס ברספורד 
 הופק בידי:  מרטין הלפנד 
 תסריט:  אנדרו בירקין ג'יימס קוסטיגן
 עריכה:  ויליאם אנדרסון 
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד גיר, אדוארד וודוורד, אליס קריגה, לואיג'י מונטיפיורי
 מוזיקה:  קרל דייוויס 
 צילום:  דונלד מקאלפיין 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 במרץ 1985
 משך הקרנה:  114 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט חרבות וסנדלים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   kingdavid
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלך דוד (אנגלית: King David) הוא דרמה היסטורית המגוללת את סיפורו של דוד שמלך בחברון ובירושלים בסביבות שנת 1000 לפסה"נ. הסרט בכיכובו של ריצ'רד גיר צולם בסאסי במטרה ובקיקרו שבאיטליה ויצא לאקרנים בשנת 1985.
קונפליקטים מקראיים

סמוך לקרב נגד גָּלְיָת הפלשתי בוחר לו דוד הצעיר חמישה חלוקי נחל לשימוש עתידי ("וַיִּבְחַר-לוֹ חֲמִשָּׁה חַלֻּקֵי-אֲבָנִים מִן-הַנַּחַל וַיָּשֶׂם אֹתָם בִּכְלִי הָרֹעִים אֲשֶׁר-לוֹ וּבַיַּלְקוּט--וְקַלְעוֹ בְיָדוֹ וַיִּגַּשׁ, אֶל-הַפְּלִשְׁתִּי" - שמואל א', יז: 40). בסרט בוחר לו דוד אבנים במהלך הקרב עצמו;
על פי המקרא לפני הקרב מול גוליית, מברר דוד מה יהיה שכרו של האדם שיביס את גוליית, וכן הוא נפגש עם שאול המציע לו את נשקו האישי. בסרט דוד הצעיר פשוט יורד להילחם בפלשתי (שמואל א', יז: 25-39);
לפני הקרב המפורסם בגלבוע, מקריב שאול המלך את הקורבן במקומו של נתן הנביא שגער בו על כך וניבא לו שימות בקרב. על פי המקרא אירוע זה התרחש בקרב אחר נגד הפלשתים, מוקדם יותר, ובוצע בידי שאול רק בשל חוסר הזמן והעובדה שהנביא שמואל (ולא נתן) בושש להגיע.
שבע שנות שלטונו של דוד בחברון על שבט יהודה ומאבקו בצאצאי שאול אינם מוזכרים כלל בסרט (שמואל ב', ב-ד);
בבואה לפני דוד, מספרת בת שבע כי בעלה, אוריה החתי מכה אותה לעיתים תכופות. במקרא אין כל אזכור לעניין זה;
גם בסרט וגם על פי התנ"ך מספר דוד לעבדיו על הרעיון לבנות מקדש לה': "אָנֹכִי יוֹשֵׁב בְּבֵית אֲרָזִים וַאֲרוֹן, הָאֱלֹהִים, יֹשֵׁב בְּתוֹךְ הַיְרִיעָה" (שמואל ב', ז: 2) - אולם ניתן לראות בסרט כי ביתו של דוד עשוי אבן ולא עצי ארזים.
בסרט נרצח אמנון, בכורו של דוד, על ידי אבשלום מיד לאחר שהראשון אנס את תמר - היה זה במהלך חגיגת חתונתם של דוד ובת שבע. על פי המקרא הרצח בוצע רק כשנתיים לאחר מכן וע"י עבדיו של אבשלום במהלך חג הגז (שמואל א', יג: 23-29);
על פי המקרא, במהלך מרד אבשלום, נאלץ דוד לנוס מהארמון בירושלים ולנדוד בארץ בסיוע תומכיו הנאמנים - בסרט יושב לו דוד בארמונו ומחכה לבשורות אודות הקרב שהוביל למותו של אבשלום. עם היוודע דבר מותו של אבשלום הורס דוד את דגם בית המקדש שבנה - עובדה זו לא מוזכרת במקרא.
בסרט נס אבשלום מפני יואב בן צרויה כשהוא רוכב על סוס. על פי המקרא היה זה למעשה פרד: "וְאַבְשָׁלוֹם רֹכֵב עַל הַפֶּרֶד וַיָּבֹא הַפֶּרֶד תַּחַת שׂוֹבֶךְ הָאֵלָה הַגְּדוֹלָה וַיֶּחֱזַק רֹאשׁוֹ בָאֵלָה וַיֻּתַּן בֵּין הַשָּׁמַיִם וּבֵין הָאָרֶץ וְהַפֶּרֶד אֲשֶׁר תַּחְתָּיו עָבָר"
קונפליקטים היסטוריים

הסימן היהודי הידוע "מגן דוד" מופיע בסרט בשימושם הממלכתי של המלכים שאול ודוד כאשר למעשה השימוש בו כסמל יהודי החל רק בימי הביניים;
חרבו של שאול, הנראית לא אחת מקרוב, מעוצבת כפי שהיה נהוג בתקופת האימפריה הרומית ולא כפי שהיה מקבל במזרח התיכון במאה ה-10 לפנה"ס;
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
ריצ'רד גיר: דוד
אדוארד וודוורד: שאול
אליס קריגה: בת שבע
דניס קווילי: שמואל הנביא
ניאל בוגי: נתן הנביא
טים וודוורד: יואב בן צרויה
שרי לונגי: מיכל בת שאול
הארד הטפילד: אחימלך הכהן
ג'ק קלאף: יהונתן
ג'ון קאסל: אבנר בן נר
דייוויד דה קייסר: אחיתופל
איין סירס: דוד הצעיר
ג'ין מארק בר: אבשלום
ארתור וויברו: ישי
כריסטופר מלקולם: דואג האדומי
ולנטין פלקה: שמה בן ישי
נד ווקוביץ': מלכישוע
ג'ינה בלמן: תמר
ג'יימס קומבס: אמנון
המשחקים העולמיים לנשים 1926

| --- | --- |
 עיר מארחת:  גטבורג, שוודיה
 מדינות משתתפות:  9
 ספורטאים משתתפים:  100 אתלטיות
 תחרויות:  13 תחרויות באתלטיקה
 טקס הפתיחה:  27 באוגוסט 1926
 טקס הנעילה:  29 באוגוסט 1926
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון סלוצקוגסוואלאן
 
גוסטב החמישי, מלך שוודיה, בדרך לטקס הפתיחה
קינואה היטומי, מנצחת בקפיצה לרוחק בשיא עולם חדש
המשחקים העולמיים לנשים 1926, הם האירוע השני, שנערך בין ה-27 באוגוסט ל-29 באוגוסט 1926 באצטדיון סלוצקוגסוואלאן, גטבורג, שוודיה. המשחקים אורגנו על ידי אליס מיליאט והתאחדות ספורט הנשים הבינלאומי (FSFI) Fédération Sportive Féminine Internationale. התחרויות נפתחו בטקס רשמי כמו במשחקים האולימפיים בנוכחותם של כ-20,000 אנשים. בתחרויות השתתפו 100 אתלטיות מ-9 מדינות ב-13 תחרויות שונות ונקבעו מספר שיאי עולם. מרי פון סידוב, אשתו של אוסקר פון סידוב ראש ממשלת שוודיה לשעבר, נאמה בטקס הפתיחה. גוסטב החמישי, מלך שוודיה הגיע לטקס הפתיחה לצפות במשחקים.
מדינות משתתפות

בלגיה בלגיה
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
יפן יפן - 1 אתלטית
לטביה לטביה
פולין פולין
צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
צרפת צרפת
שוודיה שוודיה
שווייץ שווייץ
אתלטיות מצטיינות

מרגריט רדידו (צרפת צרפת), זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד
קינואה היטומי (יפן יפן), זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד
המנצחות בתחרויות > ריצות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| ריצת 60 מטר | מרגריט רדידו   צרפת צרפת | 7.8 שניות | פלורנס היינס   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 7.8 שניות | רוז תומפסון   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 7.8 שניות |
| ריצת 100 יארד | מרגריט רדידו   צרפת צרפת | 11.8 שניות | רוז תומפסון   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 11.8 שניות | קינואה היטומי   יפן יפן | 12.0 שניות |
| ריצת 250 מטר | איילין אדוארדס   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 33.4 שניות | ורה פלמר   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 34.6 שניות | מרגריט רדידו   צרפת צרפת | 35.4 שניות |
| ריצת 1000 מטר | אדית טריקי   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 3:08.8 דקות | אינגה ינצל   שוודיה שוודיה | 3:09.4 דקות | לואיז בלון   צרפת צרפת | 3:10.4 דקות |
| ריצת 100 יארד משוכות | לודמילה סיכרובה   פולין פולין | 14.4 שניות | אדית וייט   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 14.8 שניות | הילדה האט   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 15.0 שניות |
| ריצת שליחות 4x110 יארד | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת   דורותי סקולר   פלורנס היינס   איילין אדוארדס   רוז תומפסון | 49.8 שניות | צרפת צרפת   לואיז בלון   לואיז בלון   יולנד פלאנק   מרגריט רדידו | 51.2 שניות | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 52.8 שניות |
| 1000 מטר הליכה | דייזי קרוסלי   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 5:10.0 דקות | אלברטין ריג'ל   צרפת צרפת | 5:12.4 דקות |  |  |
המנצחות בתחרויות > שדה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| קפיצה לגובה | הלן בון   צרפת צרפת | 1.50 מטר | הילדה האט   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 1.45 מטר | אינגה ברומן   שוודיה שוודיה | 1.45 מטר |
| קפיצה לרוחק | קינואה היטומי   יפן יפן | 5.50 מטר | מיוריאל קורנל   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 5.44 מטר | זדנה סמולובה   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 5.28 מטר |
| קפיצה לרוחק מהמקום | קינואה היטומי   יפן יפן | 2.49 מטר | זדנה סמולובה   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 2.47 מטר | ברברה הולידיי   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 2.37 מטר |
| זריקת דיסקוס | הלינה קונופצקה   פולין פולין | 37.71 מטר | קינואה היטומי   יפן יפן | 33.62 מטר | אלזה סוונסון   שוודיה שוודיה | 31.78 מטר |
| הדיפת כדור ברזל בשתי ידיים | מריה וידלקובה   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 19.54 מטר | אלזה סוונסון   שוודיה שוודיה | 19.42 מטר | הלינה קונופצקה   פולין פולין | 19.25 מטר |
| הטלת כידון בשתי ידיים | אן-ליסה אדלסקולד   שוודיה שוודיה | 49.15 מטר | לואיז פוסט   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 45.41 מטר | מארטה הלגרן   שוודיה שוודיה | 45.06 מטר |
טבלת דירוג לפי ניקוד

| מקום | מדינה | ניקוד |
| --- | --- | --- |
| 1 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 50 |
| 2 | צרפת צרפת | 27 |
| 3 | שוודיה שוודיה | 20 |
| 4 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 19 |
| 5 | יפן יפן | 15 |
| 6 | פולין פולין | 7 |
| 7 | לטביה לטביה | 1 |
הערות שוליים

↑  בתחרות השתתפו רק שתי אתלטיות
↑  כל אתלטית הדפה כדור ברזל 3 הדיפות ביד ימין ו-3 הדיפות ביד שמאל. התוצאה הסופית היא סכום של ההדיפה הטובה ביותר ביד ימין וההדיפה הטובה ביותר ביד שמאל
↑  כל אתלטית הטילה כידון 3 הטלות ביד ימין ו-3 הטלות ביד שמאל. התוצאה הסופית היא סכום של ההטלה הטובה ביותר ביד ימין וההטלה הטובה ביותר ביד שמאל
| המשחקים העולמיים לנשים |
| --- | --- | --- |
| המשחקים העולמיים לנשים | פריז 1922 • גטבורג 1926 • פראג 1930 • לונדון 1934 |  |
| אולימפיאדות לנשים | אולימפיאדה לנשים 1921 • אולימפיאדה לנשים 1922 • אולימפיאדה לנשים 1923 • אולימפיאדה לנשים 1924 • אולימפיאדת החן 1931 |  |
הנס פון קסטר

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1844 שוורין, הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין 
 פטירה:  21 בפברואר 1928 (בגיל 83) קיל, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   הצי הפרוסי    צי הקונפדרציה הצפון-גרמנית   הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני
 תקופת הפעילות:  1859–1906 (כ־47 שנים)
 דרגה:  גרוס-אדמירל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה 
 עיטורים
 מסדר העיט השחור  הצלב הגדול של מסדר לאופולד  אביר הצלב הגדול במסדר הוויקטוריאני המלכותי  מפקד במסדר אולב הקדוש 
 
הנס לודוויג ריימונד פון קסטר (בגרמנית: Hans Ludwig Raimund von Koester;‏ 29 באפריל 1844 – 21 בפברואר 1928) היה קצין צי גרמני ששירת בצי הפרוסי ולאחר מכן בצי הקיסרי הגרמני. הוא פרש כגרוס-אדמירל.
הערות שוליים

↑  By order of the Kaiser, p. 118
↑  By order of the Kaiser: Otto von Diederichs and the rise of the Imperial German Navy, 1865-1902 by Terrell D. Gottschall; Institute Press, 2003, 337 pages, p. 226.
↑  By order of the Kaiser, p. 150-64
↑  By order of the Kaiser, p. 237
↑  By order of the Kaiser, p. 241
↑  The great naval game: Britain and Germany in the age of empire by Jan Rüger; Cambridge University Press, 337 pages. p, 96
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14978854s (data)  GND: 116301147  ISNI: 0000 0000 0998 9813  VIAF: 42585789   WorldCat (עם VIAF): 42585789 
SMS פרינץ אדלברט
קניג וילהלם בשנת 1890
הדום השומרון

נוף בהדום השומרון סמוך לתל נבלט
הדום השומרון הוא אזור גאוגרפי בהרי השומרון, אשר כולל את הגבעות וההרים הנמוכים בדרום-מערב השומרון, סמוך למישור החוף, ומהווה כעין "שפלה" של הרי השומרון. האזור מכונה כך בשל היותו חבל ארץ הררי נמוך יחסית להרים שממזרח לו, כהדום הנמוך ביחס לכיסא. ייתכן שהאזור מוזכר במקרא בשם - שפלת הר ישראל.
גאוגרפיה

גבולו הדרומי של הדום השומרון הוא המעבר לגבעות הקירטון שבשפלת יהודה, באזור חלקו הצפוני של יער בן שמן. גבולו הצפוני הוא בנחל קנה בקירוב. גבולו המערבי הוא במעבר מהרי השומרון למישור החוף, וגבולו המזרחי לא מוגדר, אך מתאפיין במעבר בין הגבעות וההרים הנמוכים, אשר שיא גובהם מגיע בערך לרום 300 מטר, לבין האזור ההררי הגבוה יותר, באזור קו א-זאוויה-בית אריה.[דרוש מקור]
גאוגרפיה > נחלים

הנחל החשוב החוצה את הדום השומרון ממזרח למערב הוא נחל שילה.
נחל נוסף החוצה את הדום שומרון ממזרח למערב הוא נחל מזור, שהנו יובל של נחל שילה
דרומית לכביש חוצה בנימין נמצא נחל בית עריף, המכונה בערבית "ואדי אל-חרוב", שתחילתו באזור היישוב עופרים והוא זורם עד מישור החוף שם מתחבר לנחל יהוד.
גאוגרפיה > דרכים

את הדום השומרון חוצה ממערב למזרח כביש חוצה בנימין, ובחלקו המערבי עובר כביש 6.
גאוגרפיה > יישובים

במרכז הדום השומרון עובר הקו הירוק מדרום לצפון, והאזור כולל בחלקו המזרחי כפרים פלסטיניים והתנחלויות. המועצות האזוריות שחלק משטחן כלול בהדום השומרון הן מועצה אזורית חבל מודיעין ומועצה אזורית שומרון. היישובים החשובים הנמצאים בהדום השומרון כיום הם ראש העין בחלקה הגדול, אלעד ושוהם.
גאולוגיה

בניגוד לגבעות שפלת יהודה שמדרום להדום השומרון, שעשויות מקירטון, גבעות והרי הדום השומרון עשויים מסלע גיר, הקשה יותר מקירטון, דבר שיוצר נוף הררי-גבעתי תלול יחסית לנוף הגבעות המתונות של שפלת יהודה. בנוסף ההבדלים במסלע יוצרים שבעוד בהדום השומרון ישנו מעבר חד למישור החוף, בשפלה יש מעבר מדורג. הנחלים בהדום השומרון יוצרים גאיות צרים, לעומת גאיות ועמקי הנחלים הרחבים שבשפלה. הבדל נוסף הוא, שבשל היותם של הרי יהודה עשויים מגיר לעומת השפלה העשויה מקירטון, ובשל היוצרותה של השפלה בתקופה אחרת מההר, ישנו הבדל וגבול ברור בינה להרי יהודה. בעוד אין גבול ברור בין הדום והרי השומרון, בשל היותם עשויים מגיר.[דרוש מקור] הדום השומרון נבדל באופיו מהגבעות וההרים הנמוכים שבשוליו המערביים של השומרון שמצפון לנחל קנה, בשל העובדה שבעוד הם נחשבים חלק מקער שכם, הדום השומרון נחשב לשוליו הצפון מערביים של קמר רמאללה. בהדום השומרון מצויות מספר מערות קרסטיות, הבולטות שבהן הן מערת אוח ומערת תנשמת.
החי והצומח

אין שטחים חקלאיים רבים בהדום השומרון. באזור אוכלוסייה גדולה של צבי ארץ-ישראלי.
יערות קק"ל הנטועים באזור הם יער נחשונים ויער קולה. בשל מיעוט ההתיישבות האורבנית היחסי בו, הדום השומרון נחשב כמסדרון אקולוגי המאפשר רצף של שטחים פתוחים מהשרון לשפלת יהודה, המשמש למעבר חיות בר, ובכך יוצר רצף העוקף ממזרח את האזור האורבני של גוש דן.
היסטוריה

במשך ההיסטוריה ההתיישבות בהדום השומרון הייתה דלילה לעומת שאר הרי השומרון שממזרח ולעומת המרזבה שבמישור החוף ממערב. הדום השומרון נכלל בנחלת שבט אפרים, ככל הנראה כולו. היישובים העתיקים הנמצאים בו כוללים את תל חדיד, תל נבלט, מגדל אפק ועזבת צרטה. חדיד ונבלט מוזכרות אף במקרא בספר נחמיה.
חוקרים מזהים את אתר עזבת צרטה בצפון הדום השומרון, סמוך לראש העין, כאתר אבן העזר המוזכר בספר שמואל בהקשר למלחמת ישראל בפלשתים ובהקשר לשביית ארון הברית.
במשך ההיסטוריה האזור היה ידוע כמקום המשמש למחצבות.
היסטוריה > שמורת טבע הדום שומרון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתאריך 2 במאי 2019 הוכרזו 15,576 דונם כשמורת טבע הדום שומרון. חלק מאתרי השמורה :
בריכת צרטה
מערת תנשמת – מערה קרסטית בה שוכנים אוכלוסיות עטלפים
מערת אוח – מערה קרסטית בה שוכנים אוכלוסיות עטלפים
נחל בית עריף – נחל עיקרי המנקז את שטח השמורה
נחל נבלט – נחל עיקרי המנקז את שטח השמורה
ראו גם

השומרון
שפלת יהודה
עזבת צרטה
תל חדיד
מאוזוליאום מזור
הערות שוליים

↑  יהושע, יא, טז
↑  המכונה גם קמר בית אל.
↑  למעט ראש העין וכפר קאסם
↑  אם הגבול בין נחלת אפרים לנחלת דן, עובר בגבול שבין הרי השומרון ומישור החוף, מה שמקובל על פי רוב, אז הדום השומרון כולו באפרים. אך לא ברור בוודאות איפה גבולה המזרחי של נחלת דן.
↑  נחמיה, יא, לד
↑  שמואל א, ז, יב
↑  שמואל א, ד, א
↑  גבולות מוכרזים של שמורת טבע הדום שומרון, באתר מנהל מקרקעי ישראל
↑  שמורת הדום השומרון, באתר טבע ונופים בישראל
הספרוזאורוס

| הספרוזאורוס |
| --- | --- |
  שלד והשוואה לאדם של הספרוזאורוס
תקופה
יורה עליון, 156 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: תיראופורה
משפחה:: סטגוזאוריים
סוג:: הספרוזאורוס
מין:: Hesperosaurus mjosi
שם מדעי
 Hesperosaurus

איור אפשרי
הספרוזאורוס (שם מדעי: Hesperosaurus; מילולית: "לטאה מערבית") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הסטגוזאוריים אשר חי ביורה העליון לפני 156 מיליון שנה. מאובניו התגלו ב-1985 בתצורת מוריסון במונטנה ובויומינג. בסוג זה היה מין אחד, Hesperosaurus mjosi שקיבל את שמו ב-2001 מהחוקרים קנת' קרפנטר, קליפורד מילס וקרן קלוורד.
אורכו של דינוזאור זה הגיע ל-6-7 מטרים ומשקל ל-2-3.5 טונות. בצורתו דמה לסטגוזאורוס, קרובו הגדול יותר והוא היה בעל שתי שורות של מעל 10 לוחיות גדולות מעוגלות שהתחברו לחוליותיו ושימשו לחימום היצור. הראש היה קטן יחסית ובעל מקור צר ומעל 20 שיניים חלשות. כמו הסטגוזאורוס הוא היה בעל זנב עם 4 דורבנות גדולים ששימשו לדקירת אויבים אפשריים. כמה חוקרים סוברים שהוא היה בעל דו-צורתיות זוויגית בשל הבדלים בגודל הלוחיות.
ההספרוזאורוס חי במישורי אמריקה השופעים וליחך עלי מחטניים, ציקסים ושרכים. הוא התגונן מטורפים כמו האלוזאורוס באמצעות הצלפה של זנבו הדוקרני.
המורליסטים הצרפתים

מהפינה השמאלית למעלה ובכיוון השעון: ז'אן דה לה ברייר, פרנסואה דה לה רושפוקו, המרקיז דה וובנארג, ניקולא שאמפור
המורליסטים הצרפתים (בצרפתית: moralistes français) הוא כינוי למסורת של סופרים והוגי דעות צרפתים, שעסקו במוסר ובתיאר התנהגויות אישיות, חברתיות ופוליטיות, לעיתים קרובות באמצעות כתיבת מקסימות ואפוריזמים קצרים, ועל פי רוב גם בטון הומוריסטי ואירוני. מסורת זו קשורה לסלונים הספרותיים הצרפתיים בין המאה ה-16 ועד למאה ה-18. המסורת מתחילה עם המסות של מישל דה מונטיין (1580), ותקופת הזוהר שלה הייתה בשלהי המאה ה-17.
ארבעת המורליסטים הצרפתים הבולטים, לצד יצורותיהם העיקריות, היו:
פרנסואה דה לה רושפוקו, Reflexions ou sentences et maximes morales (1665) ‏ (הרהורים או אמרות ואמרי שפר מוסריים)
ז'אן דה לה ברייר, Caractères ou les moeurs de ce siècle (1688)
המרקיז דה וובנארג, Introduction à la connaissance de l’esprit humain, suivie de réflexions et maximes (1746)
ניקולא שאמפור, Maximes et pensées, caractères et anecdotes (1795)
מורלסטים צרפתים בולטים נוספים היו: מונטסקייה, שארל ז'וזף, פייר שארון (אנ'), שארל פינו דיקלו (אנ'), אנטואן דה ריווארול (אנ'), פרדיננדו גליאני (אנ'), ז'וזף ז'ובר (אנ'). יש הקושרים למסורת זו גם את בלז פסקל, שחיבורו Pensées ("הגיגים" או "מחשבות") פורסם רק ב-1670 ולאחר מותו.
המורליסטים הצרפתיים השפיעו רבות על מחברים מאוחרים יותר בהם: וולטר, גאורג כריסטוף ליכטנברג (אנ'), יוהאן וולפגנג פון גתה, ארתור שופנהאואר, פאול ריי, פרידריך ניטשה, אוסקר ויילד, פול ואלרי וז'ול רנאר.
לקריאות נוספות > ספרות ראשונית בעברית

בלז פסקל, הגיגים, תרגם מצרפתית בצירוף מבוא והערות: יוסף אור, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשל"ו.
בלז פסקל, מחשבות, תרגום: רמה איילון, עריכה מדעית: ז'ואל הנסל, הוצאת מאגנס, 2016
פרנסואה דה לה רושפוקו, אמרות, מחברות לספרות, מצרפתית: ישראל זמורה, תשי"ז.
פרנסואה דה לה רושפוקו, כתבים נבחרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, מצרפתית: יוסי אסודרי, 2015.
ניקולא שאמפור, מאמרות (מצרפתית: ראובן מירן), דחק, כרך טו', 2022.
לקריאות נוספות > ספרות משנית

Gosse, Edmund. Three French Moralists and The Gallantry of France. Project Gutenberg, 2006.
הערות שוליים

1 2  17th Century French Moralists, www.1902encyclopedia.com
1 2 3 4 5  Fritz Schalk, Die französischen Moralisten, Bremen: Schünemann 4. Auflage (Band 1: La Rochefoucauld, Vauvenargues, Montesquieu, Chamfort, Rivarol. Sammlung Dieterich, 22. 4. neubearb. Aufl. Wiesbaden o. J. & Leipzig 1962 / Band 2: Galiani, Fürst von Ligne, Joubert. ebd. Nr. 45.)
↑  Paul Sneed, Delirium and Divertissement: Pascaline Allegories in Machado de Assis, Hispania 89, 2006, עמ' 474–481 doi: 10.2307/20063327
1 2  Brendan Donnellan, Nietzsche and La Rochefoucauld, The German Quarterly 52, 1979, עמ' 303–318 doi: 10.2307/404869
↑  Brendan Donnellan, Friedrich Nietzsche and Paul Rée: Cooperation and Conflict, Journal of the History of Ideas 43, 1982, עמ' 595–612 doi: 10.2307/2709345
↑  פרידריך ניטשה, אנושי, אנושי מדי, כרך ראשון §36
↑  Brendan Donnellan, Nietzsche and Chamfort, Comparative Literature Studies 20, 1983, עמ' 363–375
המלכה מרגו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אלכסנדר דיומא האב 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  צרפת 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1845 
 סדרה
 הספר הבא:  הרוזנת דה מונסורו 
 
המלכה מרגו (בצרפתית: La Reine Margot) הוא רומן היסטורי סביב דמותה של מרגריט דה ולואה, נסיכת צרפת ובעלה הנודע, אנרי הרביעי, מלך צרפת, שכתב אלכסנדר דיומא האב ויצא לאור בשנת 1845. הספר פורסם תחילה בהמשכים בכתב העת La Presse החל מ-25 בדצמבר 1844 ועד 5 באפריל 1845. ב-1847 המחיז דיומא את הספר למחזה שהוצג באותה שנה.
"המלכה מרגו", רומן עב כרס, שפורסם בשני כרכים, הוא חלק מטרילוגיה, שכוללת גם את "הגברת דה מונסורו" ו"הארבעים וחמישה". בכתיבת הספרים דיומא שיתף פעולה עם אוגוסט מקה.
עלילת הספר מתחילה עם הנישואים בין הנסיכה מרגו, אחות המלך הצרפתי ובין מלך נאווארה, מי שעתיד להיות מלך צרפת. הנישואים נעשו כמעשה מדיני, שאמור לאחד בין הקתולים ובין הפרוטסטנטים. מאחורי המצג הזה הייתה מזימה להביא לפריז את ראשי הפרוטסטנטים לחתונת ראש המחנה שלהם ולנצל זאת לרציחתם בטבח ליל ברתולומאוס הקדוש. מלך נאווארה, שניצל הודות לרעייתו הטריה, בורח מפריז, מקים צבא ולאחר שנות מלחמה ארוכות שב כמנצח. מרגו מבלה עם מאהביה.
עיבודים קולנועיים

1910 המלכה מרגו (La Reine Margot) בבימוי Camille de Morlhon
1914 המלכה מרגו (La Reine Margot) בבימוי Henri Desfontaines
1954 המלכה מרגו (La Reine Margot) בבימוי Jean Dréville
1994 המלכה מרגו (La Reine Margot) בבימוי פטריס שרו. זכה ב-5 פרסי סזאר ובפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן
1996 סדרת טלוויזיה בבימויו של אלכסנדר מורטוב
הערות שוליים

↑  המלכה מרגו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12417486p (data)
הנס פלבר

| --- | --- |

גנרל הנס פלבר (משמאל) עם ברנהרד גריזה וקרל אוברג במהלך גירוש יהודי מרסיי
 לידה:  8 ביולי 1889 ויסבאדן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  8 במרץ 1962 (בגיל 72) פרנקפורט, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1908–1945 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-13   מפקד הקורפוס ה-83   מפקד פלגת הארמייה סרביה   מפקד הקורפוס ה-13   מפקד הארמייה השביעית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל הנס פלבר (בגרמנית: Hans Felber;‏ 8 ביולי 1889 – 8 במרץ 1962) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פלבר נולד ב-8 ביולי 1889 בויסבאדן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט המשמר ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-27 בינואר 1915 הועלה לדרגת אובר לויטננט, וב-18 ביוני 1915 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פלבר לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה פלבר לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1929 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר. ב-1 באפריל 1928 הועלה פלבר לדרגת אוברסט לויטננט, ומונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-4 של הרייכסווהר. ב-1 באוקטובר 1932 מונה לראש מטה רגימנט הרגלים ה-1, וב-1 בפברואר 1933 מונה למפקדו. ב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד האקדמיה הצבאית. ב-1 ביולי 1935 לראש מטה הקורפוס ה-3, וב-1 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1938 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה השלישית, שהפכה לאחר מכן לארמייה השמינית.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה פלבר ראש מטה הארמייה השמינית, והשתתף עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מקבוצת ארמיות דרום, וב-1 באוקטובר 1939 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-20 באוקטובר 1939 מונה פלבר לראש מטה הארמייה השנייה שהוקמה על בסיס הארמייה השמינית, וב-15 בפברואר 1940 מונה לראש מטה קבוצת ארמיות C. במהלך המערכה על צרפת השתתף פלבר בלחימה עם קבוצת ארמיות C, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-25 באוקטובר 1940 מונה פלבר למפקד הקורפוס ה-13, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק, וב-17 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך הקרב על מוסקבה לחם פלבר עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-14 בינואר 1942 פרש מתפקידו.
ב-1 באפריל 1943 מונה פלבר למפקד הקורפוס ה-45, שהיה חלק מהארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות D, וב-25 במאי 1942 הפך הקורפוס לקורפוס ה-83. ב-15 באוגוסט 1943 מונה פלבר למושל הצבאי בבלגרד, וב-26 בספטמבר 1944 מונה למפקד פלגת הארמייה סרביה. ב-6 באוקטובר 1944 מונה פלבר למפקד מפקדת הכוחות בהרי הווז', שהפכה ב-8 בינואר 1945 לקורפוס ה-13, שהיה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות B.
ב-22 בפברואר 1945 מונה פלבר למפקד הארמייה השביעית כחלק מקבוצת ארמיות B, ולחם עימה במהלך הקרבות באזור הריין. ב-23 במרץ הועברה הארמייה תחת פיקוד קבוצת ארמיות G, וב-25 במרץ פרש פלבר מתפקידו. ב-8 במאי 1945 לאחר סיום המלחמה, נלקח פלבר לשבי האמריקני.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-8 במאי 1948 שוחרר פלבר מהשבי. לאחר שחרורו התגורר פלבר בפרנקפורט עד למותו ב-8 במרץ 1962.