stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקס למפל
קורות חיים

למפל נולד בווינה בירת אוסטריה בשנת 1900 במשפחה יהודית מתבוללת, בן לזיגמונד למפל. למד באקדמיה למוזיקה בווינה, והיה חבר בתנועת נוער ציונית בעיר ותכנן לעלות לארץ ישראל. עבד עם אלכסנדר פון זמלינסקי בפראג כמנצח ונגן עוגב בקונצרטים, ואחר כך שב לווינה כמנצח מקהלות ותזמורות.
למפל עבד כמוזיקאי בווינה ובפראג. בחודש יוני 1926 עלה לארץ ישראל עם אשתו,  רוזיה לבית שלאם, ובנו בן השלוש מתוך הכרה ציונית, וייסד בה תזמורת. בארץ עבד כמנצח על מקהלות ותזמורות סימפוניות וכנגן עוגב, והיה מנגן בקונצרטים של עוגב בבניין ימק"א בירושלים, כן ניגן בתוכניות רדיו. למפל לימד שנים רבות באקדמיה למוזיקה בירושלים.
מסופר כי למפל "היה דמות מרכזית בארגון קונצרטים סימפוניים של תזמורות אד־הוק בתל אביב בשנים 1927–1929. בהיעדר אולם קונצרטים בגודל מתאים ערך למפל את הקונצרטים על במת קרשים, וקהל שהגיע ל־3,000 מאזינים ישב על גבעת החול (שעליה הוקם לימים "בית העם").
למפל ידוע במיוחד בשל הלחן שכתב לשיר "דני גיבור" ("פרח נתתי לנורית"), למילותיה של מרים ילן שטקליס.
רעייתו רוזיה (1901-1978 ;Rusia) הייתה פעילה בתנועת "הנוער הציוני" כתבה תסכיתי רדיו וספרים לנוער בגרמנית. והייתה חברה באגודת הסופרים בשפה הגרמנית בישראל. על ספרה "קיץ עם אורה" (Der Sommer mit Ora) זכתה ב-1965 בפרס הספרות הגרמנית לנוער (Deutscher Jugendliteraturpreis).
מקס למפל נפטר בשנת 1987, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.
הערות שוליים

↑  Barbara von der Lühe, mit einem Geleitwort von Ignatz Bubis, Die Musik war unsere Rettung!: die deutschsprachigen Gründungsmitglieder des Palestine Orchestra, Tübingen :Mohr Siebeck, 1998 (Schriftenreihe wissenschaftlicher Abhandlungen des Leo Baeck Instituts, 58), Ch. 1: Keine jüdische Kultur ohne jüdische Musik: Deutschsprachige Orchestermusiker in Palästina von 118 bis 1936, pp. 29-30. (בגרמנית)
↑  Jehoash Hirshberg, Music in the Jewish community of Palestine 1880-1948: a social history, Oxford University Press, 1996, p. 97.
↑  על תרומתם של המוזיקאים דוברי הגרמנית שעלו לארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי ראו: Barbara von der Lühe, Die Emigration deutschsprachiger Musikschaffender in das britische Mandatsgebiet Palästina: ihr Beitrag zur Entwicklung des israelischen Rundfunks, der Oper und der Musikpädagogik seit 1933 (Vorwort von Avi Primor), Frankfurt an Main: P. Lang, 1999. (בגרמנית)
↑  כך אצל משה צימרמן, יותם חותם (עורכים), בין המולדות: היקים במחוזותיהם, ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, מרכז קבנר להיסטוריה גרמנית, תשס"ו 2006, עמ' 203. האנקדוטה מופיעה קודם לכן בספרו של יהואש הירשברג (שם, שם).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310116705171  ISNI: 0000 0000 6906 2155  MusicBrainz: 96859c8f-dd6b-44d1-a288-18aa57996cd2  VIAF: 97440246   WorldCat (עם VIAF): 97440246 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טרבאי שינדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1850 Buldhana, הודו 
 פטירה:  1910 (בגיל 60 בערך) 
 מדינה:  הראג' הבריטי 
 שפות היצירה:  מראטהית 
 
טרבאי שינדה (בהינדית: ताराबाई शिंदे‏; 1850-1910) הייתה פעילה פמיניסטית אשר מחתה נגד החברה הפטריארכלית ושיטת הקאסטות בהודו הקולוניאלית של המאה ה-19. היא ידועה בשל המאסה שלה, "סטרי פורוש טולאנה" (Stree Purush Tulana או "השוואה בין נשים וגברים"), שיצא כספר במקור בשפת המראטהי ב-1882. המאסה כללה ביקורת על הפטריארכיה השלטת בקאסטות העליונות, ונחשבת לטקסט הפמיניסטי המודרני ההודי הראשון. הביקורת שלה עוררה התנגדות בשל הצבעתה על כתבי קודש הינדיים כמקור של דיכוי נשים, עמדה שממשיכה לעורר מחלוקת גם היום.
ביוגרפיה

שינדה נולדה ב-1850 בבולדהאנה, במחוז בראר, שכיום הוא חלק ממדינת מהאראשטרה. היא הייתה חברה מייסדת של "סאטיישודהאק סאמאג'" (Satyashodhak Samaj), בפונה - אגודה שמטרתה הייתה לשחרר את הקאסטות הנמוכות, ה"טמאים" והשודרה, מניצול ודיכוי. אביה, שעבד כפקיד במשרד המיסוי, היה פעיל רדיקלי, וגם הוא פרסם ספר, שכותרתו "רמז למשכילים המקומיים" בשנת 1871. טרבאי הייתה בת יחידה, וזכתה להשכלה רחבה מידי אביה, כולל לימודי מראטהי, סנסקריט ואנגלית.
פעילות חברתית

שינדה, יחד עם הפעילים החברתיים ג'וטיראו וסביטריבאי פולה (שהיו זוג נשוי), הקימה את הארגון "סאטיישודהאק סאמאג'" ("קהילת החיפוש אחר האמת"). הארגון שם למטרה מיגור התנאים החברתיים הקשים של הקאסטות הנמוכות, וכן של נשים שהחוקים הפטריארכליים של החברה ההודית הפעילו עליהן מגוון דיכויים. הזוג פולה יסדו את בית הספר הראשון לנערות מקאסטת הדלית (שחבריה נקראו באותה תקופה "הטמאים") בשנת 1848, וכן בית מחסה לאלמנות מהקאסטות העליונות (עליהן נאסר להינשא מחדש, דבר שהשפיע על יכלתן להתקיים) בשנת 1854. שינדה למדה מבני הזוג תאוריות חברתיות ומודעות לאופנים בהם דיכויים שונים - כמו מגדר ומעמד או קאסטה - משתלבים לכדי השפעה ייחודית על הפרט. דבר זה ייחד את עבודתה של שינדה - בעוד היו לא מעט אגודות צדקה לטובת אלמנות, למשל, שינדה פעלה מתוך ההנחה שדיכוייהן של כל הנשים כרוכים זה בזה, ושאינם תוצאה ישירה של מעמד או סטטוס חברתי.
המאסה הפמיניסטית, 1882

שינדה כתבה את "סטרי פורוש טולאנה" בתגובה למאמר שהופיע בשנת 1881, בכתב עת שבועי בפונה, שהיה ידוע בשל עמדותיו האורתודוקסיות. המאמר עסק בתיק הפלילי נגד ויג'איאלקשמי, אלמנה צעירה ממעמד הברהמין (קאסטה עליונה), אשר הורשעה ברצח לאחר שעשתה הפלה מפחד התגובה הציבורית אם תלד ממזר, והאיום באלימות ובהדרה, ונידונה למוות. המאמר יצא נגד ה"מוסר הרופף" של נשים, ותיאר נשים הודיות כנתעבות.
מאחר שעבדה במסגרת פעילותיה עם אלמנות ממעמד זה, עליהן נאסר להינשא, שינדה הייתה מודעת היטב לשכיחות המקרים של אלימות מינית כלפי אלמנות בידי קרובי משפחותיהן, וההריונות שנבעו מכך, וכן אלימות כלפיהן כתגובה ליחסים אסורים שבהסכמה. בספרה, היא תיארה את הקו הדק עליו נשים נאלצות ללכת, שמבדיל בין היותן "נשים טובות" ל"זונות", ודיברה על המוסר הכפול בהתייחסות לגברים ולנשים, וכן דרשה זכויות מורחבות לנשים בהודו. היא טענה נגד הנטייה הרווחת להאשמת הקורבן, ובניתוחה, ציינה כיצד ניתן למצוא את רוב החסרונות המיוחסים לנשים בכמויות גדולות יותר אצל גברים, אך אצל אלו הם מקובלים ואילו נשים נענשות. היא ייחסה את ההבדל הזה לפטריארכליות של החברה, וטענה לפירוקה.
הספר, שכלל 52 עמודים, יצא בשנת 1882 ב-500 עותקים, ובמחיר תשע אנות. אך בגין התגובות העוינות שספגה בעיתונות, לא יצאה מהדורה נוספת. לכן, הספר כמעט ונשכח. יש אזכור שלו בגיליון השני של המגזין של "סטסאר", שהוציאה אגודת "סאטיישודהאק סאמאג'", אך מלבד התייחסות יחידה זו, הספר נעלם עד לשנת 1975, כאשר גילתה אותו מחדש ס. ג. מלשה, והביאה להוצאתו המחודשת.
הערות שוליים

↑  Phadke, Y.D., ed. (1991). Complete Works of Mahatma Phule.
1 2  Tharu, Susie J.; Ke Lalita (1991). Women Writing in India: 600 B.C. to the Present (Vol. 1). Feminist Press. p. 221. ISBN 1-55861-027-8.
↑  Delhi, University of. Indian Literature : An Introduction. Pearson Education. p. 133. ISBN 81-317-0520-X.
1 2  Feldhaus, Anne (1998). Images of women in Maharashtrian society. SUNY Press. p. 205. ISBN 0-7914-3659-4.
↑  DeLamotte, Eugenia C.; Natania Meeker; Jean F. O'Barr (1997). "Tarabai Shinde". Women imagine change: a global anthology of women's resistance from 600 B.C.E. to present. Routledge. p. 483. ISBN 0-415-91531-7.
↑  Roy, Anupama (24 בפברואר 2002). "On the other side of society". The Tribune. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Devarajan, P. (4 בפברואר 2000). "Poignant pleas of an Indian widow". Business Line. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Anagol, Padma (2005). The emergence of feminism in India, 1850–1920. Ashgate Publishing. p. 239. ISBN 0-7546-3411-6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431742705171  BnF: cb15105830c (data)  CiNii: DA08947257  GND: 1145912125  ISNI: 0000 0000 8431 7662  LCCN: n89100143  NTA: 22940989X  RERO: 02-A011927868  SUDOC: 06918206X  VIAF: 18807861   WorldCat (עם VIAF): 18807861 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טרבאי שינדה".
טנטריקס

| --- | --- |

 כללי
 סוגה:  משחק אסטרטגיה מופשט 
 www.tantrix.com
 
לוח טנטריקס
טנטריקס הוא משחק חשיבה אסטרטגי המבוסס על סריג משושה מופשט (אין לוח, מניחים את האריחים המשושים על השולחן).
כלי המשחק מורכבים מ-56 אריחים משושים שונים שכל אחד מהם כולל 3 קווים בצבעים שונים מתוך ארבעת הצבעים: אדום, צהוב, כחול וירוק. כל אחד מהקווים מחבר בין שני קצוות של המשושה.
מטרת המשחק היא ליצור את הקו הארוך ביותר מהצבע שבו בחר השחקן לשחק (הניקוד הניתן על לולאה גדול פי שנים מהניקוד על קו באורך זהה).
חוקי המשחק

כל שחקן בוחר שש אבני טנטריקס, האבנים מונחות עם הפנים כלפי מעלה כך שכל שחקן רואה את אבני המשחק של השחקנים האחרים.
השחקן הראשון מניח אבן כלשהי במרכז השולחן מתוך ששת האריחים שאצלו וקונה אריח אחר. גם בהמשך המשחק, כל פעולה של הנחת אבן על הלוח מחייבת קניית אבן אחרת. 
המשחק ממשיך בכיוון השעון, כשהשחקן הבא מתאים אבן משחק לזו שכבר נמצאת על השולחן, וכך הלאה.
חוקי המשחק > מיקום כפוי

"מיקום כפוי" הוא כל חלל ריק הנוצר בין לפחות שלוש אבני משחק.
תורו של כל שחקן מורכב משלושה שלבים:
מילוי מיקומים כפויים.
הנחת אריח במקום חוקי על הלוח.
מילוי מיקומים כפויים (פעם נוספת).
במשחק ובכל הפאזלים, בכל מקום שיש מגע בין אבני טנטריקס, הצבעים של כל הקווים והלולאות חייבים להתאים בדיוק. לדוגמה צבע אדום לצבע אדום, כחול לכחול וכן הלאה. אסור ליצור מיקום כפוי אשר מובילים אליו שלושה קישורים מאותו צבע. אסור להניח אבן רביעית המשיקה למיקום כפוי.
טניה (כפר)

| --- | --- |
סמל טניהסמל טניה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  מערב טרנסדנוביה
 מחוז:  גיור-מושון-שופרון גיור-מושון-שופרון
 נפה:  נפת גיור
 שטח:  26.38 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,741 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°32′00″N 17°39′00″E﻿ / ﻿47.533333°N 17.65°E﻿ / 47.533333; 17.65 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.tenyo.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טניה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טניה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טניה (בהונגרית: Tényő) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בטניה חיו מעט יהודים.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 32 | 2,002 |
| 1910 | 19 |  |
| 1920 | 12 |  |
| 1930 | 10 |  |
| 1941 | 9 | 2,116 |
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין ההונגרי 2018
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת גיור |
| --- | --- | --- |
| יישובים | גיור • אבדה • בזי • בן • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • גיוראויבראט • גיוראויפלו • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מזארש • מושונסנטמיקלוש • נג'בייץ' • נאג'סנטיאנוש • ניול • אטוונן • פר • ראבפטונה • רטלפ • שוקורופאטקה • טניה • טלטשטווה • ואמושסבדי • ונק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 252748411   WorldCat (עם VIAF): 252748411
טניה (מחנה ריכוז)

| --- | --- |
אנדרטת זיכרון בשטח בו שכן מחנה הריכוז טניה אשר הוקמה ב-2004
אנדרטת זיכרון בשטח בו שכן מחנה הריכוז טניה אשר הוקמה ב-2004
 מידע כללי
 סוג:  מחנה מעבר, מחנה ריכוז
 מדינה:  קרואטיה
 תאריכים
 תאריך הקמה:  תחילת אפריל 1941
 תאריך סגירה:  סוף אוגוסט 1942
 אוכלוסייה
 צבא משחרר:  צבא השחרור העממי של יוגוסלביה, הצבא האדום
 השתייכות האסירים:  יהודים
 נתונים
 קואורדינטות:  45°29′53″N 18°44′49″E﻿ / ﻿45.49806°N 18.74694°E﻿ / 45.49806; 18.74694
  (למפת קרואטיה מוגדלת) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי טֶנְיָה(למפת קרואטיה רגילה) זאגרב ספליט רייקה אוסייק זאדאר דוברובניק הונגריה ס ר ב י ה  מונטנגרו אל. בוסניה והרצגובינה  אוסטריה סלובניה אי. איטליה הים האדריאטי טֶנְיָה
האנדרטה לזכר הנספים במחנה הריכוז טניה
מחנה הריכוז טֶנְיָה (בסרבו-קרואטית: Logor Tenja, בסרבית קירילית: Логор Тења), היה מחנה ריכוז אשר הוקם על ידי שלטון האוסטאשה באזור העיר אוסייק שבמדינה העצמאית של קרואטיה, בסמוך לכפר טניה. המחנה פעל מאפריל 1941 ועד שלהי אוגוסט 1942.
באפריל 1941 נכבשה ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ובהמשך, כוננה מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון ממשלת הבובות של האוסטאשה. מייד הוחל ברדיפות יהודים. מחנה טניה הוקם במסגרת עבודות כפייה של יהודי אוסייק ובמימונם הכפוי. בשיא פעולתו נכלאו בו כ-3,000 עצורים וממנו גורשו אל מחנות ההשמדה.
בחורף 1941 גורשו כ-3,000 מיהודי אוסייק למחנות הריכוז ומאות מהם נכלאו בתנאים קשים במחנה טניה. 350 יהודי וִירוֹבִיטִיצָה וכן מקצת מיהודי זאגרב נכלאו בטניה בטרם גירושם למחנות ההשמדה דכאו ואושוויץ. בקיץ 1942 נעצרו 585 יהודי זמון ומרביתם הובלו לטניה. בהמשך גורשו ליאסנובאץ וסטארה גרדישקה. בשלהי אוגוסט 1942 נסגר המחנה.
הערות שוליים

↑  מחנות ההשמדה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 315.
↑  הקהילה היהודית באוסייק, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמוד 31.
↑  הקהילות היהודיות בוירוביטיצה ובזאגרב, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמוד 122, 142.
↑  הקהילה היהודית בזמון, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, עמוד 156.
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
מעבר הגידי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  576 מ' 
 מדינה:  מצרים 
 מיקום:  חצי האי סיני, מצרים
 אורך המעבר:  29 קילומטר
 מחבר בין:  חלקה הדרומי של תעלת סואץ אל מרחבי חצי האי סיני
 פתיחת הכביש:  לאחר מלחמת סיני
 קואורדינטות:  30°13′00″N 33°10′00″E﻿ / ﻿30.21666667°N 33.16666667°E﻿ / 30.21666667; 33.16666667
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףמעבר הגידי(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףמעבר הגידי
 
מעבר הגידי (בערבית: ممر الجدي) הוא מעבר בין שני רכסי הרים במערב חצי האי סיני. אורכו של המעבר הוא 29 קילומטר וכיוונו הכללי הוא מזרח-מערב. הכביש שבמעבר מתחבר במזרחו לכביש ביר גפגפה - ביר תמדה ובמערבו לכביש הרוחב (בלוזה - טסה - ראס סודר).
חשיבותו של המעבר נובעת מהיותו אחד משני המעברים היחידים (השני הוא מעבר המיתלה שמדרום למעבר הגידי) המאפשרים תנועה רכובה מחלקה הדרומי של תעלת סואץ אל מרחבי חצי האי סיני. המעבר נפרץ על ידי המצרים לאחר מלחמת סיני כאחד מלקחי המלחמה.
במלחמת ששת הימים חטיבה 200 של צה"ל, בפיקודו של יששכר שדמי, שהשתייכה לאוגדה 31 (בפיקוד אברהם יפה) ולחמה בגזרת חצי האי סיני, כבשה את מעברי המיתלה והגידי וחסמה בכך את דרך הנסיגה של כוחות צבא מצרים.
במלחמת יום הכיפורים נערך כוח צה"לי, בפיקודו של אלוף מנחם מרון, במעברי המיתלה והגידי, במטרה לשמש כוח עתודה לבלימה אם הצבא המצרי יצליח לפרוץ את קווי צה"ל שממזרח לתעלת סואץ.
כחלק מהסכם הביניים בין ישראל למצרים, נסוגה ישראל ב-22 בפברואר 1976 לקו המיתלה והגידי.
הערות שוליים

↑  בנימין זאב וכסלר, מלחמת ששת הימים - מהלכים עיקריים : המלחמה בחזית המצרית, תולדוט - אתר ההיסטוריה של מט"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007326688005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של מצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקרואאופרקטוס

| מקרואאופרקטוס |
| --- | --- |

תקופה
סוף מיוקן-סוף פליוקן 9–3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: ארמדילאים
משפחה:: ארמדיליים
סוג:: מקרואאופרקטוס
מינים
 Macroeuphractus outesi  Macroeuphractus retusus  Macroeuphractus moreni
שם מדעי
 Macroeuphractus ‏אמחינו, 1908

מקרואאופרקטוס (שם מדעי: Macroeuphractus) הוא סוג נכחד של ארמדיל אשר חי באמריקה הדרומית במהלך סוף המיוקן עד לסוף הפליוקן לפני 9-3 מיליון שנה. הוא השתייך למשפחת הארמדיליים ונחשב למין הארמדיל הגדול ביותר שאינו שייך לקבוצת הגליפטידוניים או הפמפתריים. הוא התגלה בבואנוס איירס, ארגנטינה וסווג ב-1889. מאובנים נוספים נמצאו בכמה אזורים בבוליביה. בסוג זה היו 3 מינים: Macroeuphractus retusus ,Macroeuphractus outesi ו-Macroeuphractus moreni.
המקרואאופרקטוס היה גדול הארמדיליים והיה קרוב רחוק של ארמדיל שש-החגורות החי כיום. הוא הגיע לאורך 0.6 מטר ולמשקל של מעל 100 ק"ג והיה בעל מבנה שיניים גדולות ומבנה ראש וכן שרירים גדולים וזרועות רחבות מאוד המעידים שהיה  היפרקרניבור ולא אוכל-כול כמו מרבית הארמדילאים. הוא היה בעל שריון גרמי בולט כמו קרוביו וכנראה שהיה מתחפר באדמה. זהו מין הארמדיל היחיד שהיה אוכל בשר מובהק.
ארמדיל זה ניזון כנראה ממיני דמויי קביה, נוטונגולאטויים קטנים ויונקי מטאתריה קטנים. בשל גודלו הוא כנראה היה טורף-על באזור חיותו לצד עופות האימה, תניני ענק מהמשפחה Sebecidae והספרסודונטים. כל אלה נפגעו מהגעתם של טורפים חזקים יותר עם ההחלפה האמריקאית הגדולה.
טקסון מוטל בספק

הברונטוזאורוס הענקי התגלה ב-1879 אך בהמשך הפך לטקסון מוטל בספק עקב דמיונו לאפטוזאורוס, דינוזאור שהתגלה אחריו. באפריל 2015 העריכו שהברונטוזאורוס הוא מין נפרד מהאפטוזאורוס והוא חזר להתקיים.
בנומנקלטורה הזואולוגית טקסון מוטל בספק (בלטינית: Nomen dubium) הוא טקסון מתואר בעל שם מדעי שניתן לו, ואשר לאחר זמן הוחלט שאינו רלוונטי. מונחים דומים הם: טקסון מעורפל (nomina ambigua) בו משתמשים באותו שם מדעי ליותר מקבוצה/מין אחד, טקסון מעורבב (nomina confusa) בו תרבויות שונות מערבבות את השם המדעי, טקסון מבולבל (nomina perplexa) בו השם המדעי כולל עוד יצורים שאינם קרובים וטקסון מסוכן (nomina periculosa) בו שם מדעי שגוי עלול לסכן חיים או לפגוע בכלכלה (בקשר לחיידקים).
הדבר קורה בעיקר במאובנים שמקבלים שם אך יכולים לעבור מטקסון אחד לטקסון אחר ולהעלים אותו. לעיתים יש על כך מחלוקות בין החוקרים. הברונטוזאורוס למשל נחשב הרבה שנים ליצור שכיום מכונה אפטוזאורוס שעוד לא קיבל שם. לאחר שהוגדר האפטוזאורוס רוב הקהילה המדעית החליטה לבטל את הסוג ברונטוזאורוס. בהמשך הוחלט שהברונטוזאורוס שונה בכמה מאפיינים מהאפטזאורוס והוא חזר להתקיים. מקרה נוסף הוא היצור דמוי-התנין פרסוכוס מהטריאס שקיבל שם מדעי נפרד עקב מראה החרטום הצר שלו, אך לא נמצא לו שלד. לאחר שהתגלו מאובנים נוספים שקיבלו שמות מדעיים שונים לא הצליחו להבדיל ביניהם והסוג הפך למיותר. בהמשך התגלה שלד של היצור בנוסף לגולגולת, והבליט יותר את ההבדלים בינו למינים דומים, והוא חזר להתקיים.
הקהילה המדעית מצריכה בדיקות של המאובנים כדי להעריך כראוי את הטקסון המבוטל. אם המאובנים הושמדו היא מרשה להמציא שם מדעי חדש במקום הישן וכך לבטל אותו.
שימוש נוסף במונח קשור לחוקרי חיידקים, כאשר שמות של כמה חיידקים נידחים על ידי הקהילה המדעית ולא ברור האם היצור קיים או לא.
מקרה מנוון

במתמטיקה, מקרה מנוון של עצם מתמטי הוא מקרה קצה של העצם המקיים את הגדרתו, אולם הוא חורג מהמאפיינים השגרתיים של העצם ולרוב הוא פשוט יותר. לעיתים המקרה המנוון אינו מקיים את הגדרת העצם אך הוא הגבול של סדרת עצמים המקיימים את ההגדרה.
ההחלטה האם לכלול או לא לכלול מקרה מנוון בהגדרת העצם תלויה בהקשר, והיא מבוססת על אסתטיקה ונוחות. לדוגמה, ניתן להגדיר משולש כאוסף של שלוש נקודות (קודקודים) והקטעים המחברים אותן (צלעות), אולם הגדרה זו כוללת משולשים מנוונים - משולשים שבהם שלוש הנקודות הן על ישר אחד. במקרה כזה משולש מנוון הוא פשוט קטע (בתוספת מידע על מיקום קודקוד עליו). הגדרה זו נוחה כאשר עוסקים באי-שוויון המשולש, שם יש חשיבות למקרה המנוון שבו מתקיים שוויון. אולם כאשר עוסקים בגאומטריה אוקלידית, מקובל להעלים את המקרה המנוון ולהגדיר משולש בעזרת שלוש נקודות שאינן על ישר אחד. זאת משום שמשולש מנוון אינו תואם את התפיסה היומיומית של משולש והוא אינו מקיים תכונות משולש חשובות, למשל הוא אינו מגדיר מישור, ויש משפטים שאינם מתקיימים בו, למשל המשפט: "משולש ששתיים מזוויותיו שוות זו לזו הוא שווה-שוקיים" - שתיים מזוויותיו של משולש מנוון שוות זו לזו (הן אפס), אך משולש כזה אינו בהכרח שווה-שוקיים.
תכונות מסוימות של עצמים מתמטיים משתמרות גם במקרים המנוונים, לעיתים קרובות באופן ריק. דוגמה: גם במשולש מנוון מתקיים המשפט שמפגש האנכים האמצעיים הוא מרכז המעגל החוסם, מהסיבה הפשוטה שבמשולש מנוון האנכים האמצעיים אינם נפגשים (הם מקבילים) וכלל אין מעגל חוסם (אין מעגל העובר דרך שלוש נקודות הנמצאות על ישר אחד). לעיתים ניאלץ להיזהר בניסוח של טענות, על מנת שיתקיימו גם במקרה המנוון. דוגמה: המשפט "במשולשים דומים, היחס בין שטחי המשולשים שווה ליחס בין ריבועי האורך של הצלעות המתאימות" אינו מתקיים במקרה המנוון (כי הוא מדבר על חלוקה באפס), אך הוא מתקיים בניסוח השקול (המסורבל מעט יותר): "במשולשים דומים, שטח המשולש האחד שווה לשטח המשולש האחר כפול יחס ריבועי האורך של הצלעות המתאימות". הניסוח הראשון שהובא כאן הוא ניסוחו של אוקלידס בספרו "יסודות" (כרך VI, משפט 19), וממנו (כמו ממשפטים נוספים בספר זה, ובפרט משפט 20 בכרך I: במשולש סכום שתי צלעות גדול מהצלע השלישית) ברור שאוקלידס לא כלל משולש מנוון בהגדרתו של משולש.
יש דמיון בין עצמים המכונים מנוונים לעצמים המכונים טריוויאליים. אולם לרוב עצם מכונה טריוויאלי בעיקר כשהוא דוגמה פשוטה ביותר לעצם, אבל אין בו איבוד משמעותי של תכונות או של מבנה פנימי כמו במקרה מנוון.