stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקור

| --- | --- |


מגדל סקואנה (אנ'), המטה של אקור באיסי-לה-מולינו (אנ'), פריז, צרפת
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית (Euronext: AC)
 בורסה:  בורסת פריז (AC) 
 מייסדים:  פול דוברול וג'ראר פליסון (Paul Dubrule and Gérard Pélisson)
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־58 שנים)
 חברות בנות:  Onefinestay  איביס  נובוטל  Mövenpick Hotels & Resorts  Raffles Hotels & Resorts  Ibis Styles  Fairmont Hotels and Resorts  Hotel F1  Pullman Hotels and Resorts  מרקיור  סופיטל  איביס באדג'ט 
 מיקום המטה:  איסי לה מולינו 
 משרד ראשי:  אבניו דו פראנס 110, 75013, פריז (צרפת)
 ענפי תעשייה:  activities of head offices, תעשיית המלונאות 
 מוצרים עיקריים:  בתי מלון
 שווי שוק:  832.92 מיליון דולר (15 בפברואר 2025)
 הכנסות:  7,622 מיליון € (2006)
 רווח תפעולי:  543,000,000 אירו (נכון ל־2022) 
 רווח:  402,000,000 אירו (נכון ל־2022) 
 הון עצמי:  4,549,000,000 אירו (נכון ל־נובמבר 2021) 
 יו"ר:  Sébastien Bazin 
 מנכ"ל:  סבסטיאן באזין
 עובדים:  330,000 (יוני 2024)
  
 www.accor.com
 
אקור (בצרפתית: .Accor S.A) היא קבוצת מלונאות צרפתית בין-לאומית, אשר עיקר עיסוקה הפעלת בתי מלון, אתרי נופש ומסעדות במספר מותגים שונים ביניהם: סופיטל (אנ'), נובוטל, מרקיור (אנ'), דורין, ליברטל, אורביס, דירות פרטנון, אול סיסון, איביס ורבים אחרים כמו רשת מלונות פרופיל נמוך בארצות הברית ובקנדה, רד רוף אין. אקור היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסת Euronext וכלולה במדד CAC 40.
הלוגו הקודם של הקבוצה
מלונות אול סיסון נמצאים בעיקר באוסטרליה, דורין ואורביס במרכז אירופה ודירות פרטנון בברזיל. אקור מפעילה גם בתי ספר לבישול, חברות נסיעות ובתי קזינו.
היסטוריה

בשנת 1967 נפתח המלון הראשון של החברה. ב-1975 החברה קנתה את רשת מרקור וב-1980 את רשת סופיטל. ב-1983 מוזגה החברה יחד עם חברת ז'אק בוריל. ב-1990 החברה השתלטה על רשת motel 6 וב-1991 גם על החברה הבינלאומית לקרונות שינה. בשנת 1997 ז'אן-מארק אספליו מונה למנכ"ל החברה. ב-2005 החברה רכשה 30% ממניות קלאב מד. ב-2006 גייה פליסון מונה למנכ"ל, כשהוא מחליף את ז'אן-מארק אספליו. ב-2007 אקור פתחה את המלון ה-3,000 שלה באזור "אסיה-פסיפיק". ב-2010 המנכ"ל גייה פליסון עזב את אקור ולתפקיד מונה דניס הנקין, מנכ"ל מקדונלד'ס אירופה לשעבר. באפריל 2013 דניס הנקין עזב, ויאן קאייר מונה למנכ"ל, עם פיליפ סיטרן לנשיא לתקופה זמנית. באוגוסט באותה השנה סבסטיאן באזין מונה למנכ"ל.
נוכחות בעולם

בהיותה קבוצת המלונאות הגדולה באירופה, אקור נמצאת בשש יבשות, בלמעלה מ-110 מדינות, עם 5,700 מלונות הכוללים מעל 840,000 חדרים עם מעל 45 מותגי בתי מלון.
| אקור בעולם | מספר מלונות | מספר חדרים |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| אירופה וצפון אפריקה | 3,176 | 360,909 | 42 |
| המזרח התיכון, אפריקה ואסיה-פסיפיק | 1,241 | 259,421 | 31 |
| סין | 703 | 114,805 | 13 |
| אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית | 582 | 103,307 | 13 |
נוכחות בישראל

בישראל הפעילה הרשת מספר בתי מלון, ביניהם נובוטל ים המלח ובירושלים, סוויטות מרקור בבת ים, אילת, טבריה, מרקיור בתל אביב ואיטפ ביסוד המעלה. כיום פועלים בישראל שני מלונות של החברה - שניהם מרשת איביס ופועלים בירושלים.
ביולי 2018, פורסם כי הקבוצה צפויה לנהל מלון באילת תחת המותג 25hours.
מלונות מפורסמים

Dorint Hotel Tower - בניין הרב-קומות הכי מפורסם בעיר אאוגסבורג בגרמניה, ונראה בכל רחבי העיר. בגובה 107.2 מטרים (158 כולל האנטנה), זהו הבניין הגבוה ביותר באזור אאוגסבורג ובין עשרת הגבוהים במחוז בוואריה.
Sofitel Dalat Palace - מלון יוקרה היסטורי בעיר דה לאט, וייטנאם. הקולוניאליזמים הצרפתיים הרבו לבקר בו כמקום מפלט.
מגדלי שברון רנסאנס (אנ') - אתר דירות נופש המורכב משלושה מגדלים מעל שברון וילאג', מרכז קניות, מזון ובידור, הנמצא מטרים ספורים מהחופים העמוסים בסרפרז פרדייז, בעיר גולד קוסט שבאוסטרליה.
מועדון Le Club Accorhotels

בדומה למקובל בשוק המלונאות העולמי, מפעילה אקור מועדון לקוחות קבועים הקרוי לה קלאב אקור הוטלס (Le Club Accorhotels), מאז שנת 2008. המועדון מחולק לארבע דרגות חברות – קלאסי, כסף, זהב ופלטינה. עקרון היסוד של מועדון לה קלאב דומה לאלה של מועדונים דומים ברחבי העולם. תמורת שהיות שמזמין חבר המועדון במלונות אקור ברחבי העולם, נצברת לזכותו כמות מסוימת של נקודות אותן יוכל לממש בבוא העת לשם הנפקת לינות בחינם, הזמנת לינות מוזלות או תשלום בעבור שירותים שונים במלון. אקור חילקה את 13 מותגי המלונות שלה לארבע רצועות בהתאם לרמת המלון ומחירו, כשבכל רצועה נמצאים מספר מותגים שעליהם חלים כללי צבירת נקודות זהים. זאת בניגוד לחברת ישרוטל, למשל, המחשבת את צבירת ההטבות באופן זהה לכל המלונות ברשת בהם שהה חבר המועדון.
הערות שוליים

↑  Chronologie - Accor
↑  Accor dans le monde - Accor
↑  Les plus grands groupes hôteliers
↑  קבוצת המלונאות השנייה בגדולה בעולם בדרך לאילת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11879486z (data)  GND: 5306638-8  ISNI: 0000 0001 2169 8557  SUDOC: 026573628  VIAF: 139683406   WorldCat (עם VIAF): 139683406 
בכחול: מדינות בהן אקור פעילה בעולם (2008)
בית חינוך ירקון

| --- | --- |

בנין ג' - הנהלת בית הספר, מזכירות ראשית, ספריה וכיתת הוותיקים, כיתות אם של חלק מחטיבת הנעוריםבנין ג' - הנהלת בית הספר, מזכירות ראשית, ספריה וכיתת הוותיקים, כיתות אם של חלק מחטיבת הנעורים
 בית ספר תיכון
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־21 שנים) 
 תלמידים
 :  1,378 (נכון ל־2022) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°08′01″N 34°54′44″E﻿ / ﻿32.133693430232°N 34.912179898331°E﻿ / 32.133693430232; 34.912179898331
 yarkon.tik-tak.net
  (למפת גוש דן מוגדלת) בית חינוך ירקון(למפת גוש דן רגילה) בית חינוך ירקון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית חינוך ירקון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית חינוך ירקון
 
בית חינוך ירקון הוא בית ספר על-יסודי שש-שנתי שהוקם בשנת 2004 בקריית המועצה האזורית דרום השרון, ליד מקורות נחל הירקון והישוב נווה ירק. לומדים בו תלמידים מישובי מועצה אזורית דרום השרון ותלמידים מכוכב יאיר צור יגאל.
בית הספר משתייך לחינוך היהודי ממלכתי, והוא מחולק אדמיניסטרטיבית לחטיבת נעורים ותיכון. הנהלת בית הספר מורכבת ממנהלת כוללת לבית החינוך, עליזה מגן; מנהלת החטיבה העליונה, דנה פלג, וסגנה, אלון מילכיקר; מנהלת חטיבת הנעורים, דנה הופמן, וסגנה, ליאור בוגנים.
נתונים כלליים

נכון לנובמבר 2024 בבית הספר 134 מורים, 14 אנשי מנהלה ו-1,438 תלמידים ב-46 כיתות, עם צפיפות ממוצעת של 31.2 תלמידים בכיתה.
| שכבה | כיתות | תלמידים | בנים | בנות | ממוצע תלמידים לכיתה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ז | 6 | 157 | 81 | 76 | 26.1 |
| ח | 5 | 155 | 69 | 86 | 31.0 |
| ט | 6 | 179 | 91 | 88 | 29.8 |
| י | 10 | 327 | 151 | 176 | 32.7 |
| יא | 11 | 351 | 171 | 180 | 31.9 |
| יב | 8 | 269 | 134 | 135 | 33.6 |
| סה"כ | 46 | 1,438 | 697 | 741 | 31.2 |
מגמות לימוד

מגמות לימוד ייחודיות בחטיבה העליונה (תלמיד יכול לבחור בשתיים): אמנות ומדיה דיגיטלית, ביוטכנולוגיה, ביולוגיה, ביורפואה ומערכות רפואיות, גאוגרפיה, דיפלומטיה ותקשורת בינלאומית, חינוך גופני, כימיה, מדעי המחשב והנדסת תוכנה, מדעי החברה: פסיכולוגיה וסוציולוגיה, מוזיקה, משפטים, ניהול עסקי, ערבית, פיזיקה, פילוסופיה של המדע (החל מתשפ״ו), קולנוע, רובוטיקה.
כיתות ייחודיות בחטיבת נעורים: כיתות מדעיות, כיתות שח"ק (שיתוף חקר מדעי וקהילת אמנות).
קמפוס בית הספר

בית הספר נבנה בשטח בו מספר בניינים נפרדים לשימוש מגוון:
בנין א': משמש את חלק מכיתות האם לתיכון, חדרי רכזי השכבות בתיכון.
בנין ב': משמש את חלק מכיתות האם לתיכון, מעבדות וחדרי לבורנטים.
בנין ג': משמש את חלק מכיתות האם לתיכון, חדרי הנהלת בית הספר, מזכירות ראשית, חדר מורים ראשי, מטבח פדגוגי, ספריה וכיתת הוותיקים.
בנין ד': משמש את חלק מכיתות האם בחטיבת הנעורים, חדרי הנהלת חטיבת הנעורים וחדרי רכזי השכבות בחטיבה.
בנין ה': אולם הספורט ובו יציע ומגרש רב שימושי (כדורסל וכדור יד), חדר כושר.
בנין ו': בנין המדעים הראשי, משמש את המגמות המדעיות ומגמת המוזיקה, מעבדות וחדרי לבורנטים, כיתת האם המדעית של התיכון, אודיטוריום, ספריה אנושית וחדר מורים משני.
בקמפוס מוקמו מבנים המתאימים לשימוש כיתות בודדות, בהם מוקמו חלק מכיתות האם והמגמות השונות. בנוסף מוקמו כיתות פתוחות שמיים, פינת חי פדגוגית, נגרייה פדגוגית, גינה הידרופונית, חדר כושר חיצוני ומגרשי משחקים, מזנון ומרחבי ישיבה לשימוש התלמידים.
פרסים ותעודות הערכה

בית הספר זכה בפרס החינוך לבתי ספר מצטיינים לשנת תשפ"ג במחוז ההתיישבותי, והומלץ לפרס הארצי.
בית הספר זכה בפרס תגמול דיפרנציאלי לחטיבות העליונות של שנת הלימודים תשפ"ב 2022, ברמה הגבוהה ביותר (רמה 1), וככזה הוגדר כבית ספר תיכוני מצטיין ומוביל בישראל בתחומים הערכיים, החברתיים והלימודיים; גם מסגל המורים נבחר אחד המחנכים לתחרות "המורה של המדינה".
בית הספר זכה לתעודת הערכה מטעם הרמטכ"ל על 100 אחוזי גיוס נשים לצה"ל בשנת 2021, ושילובן בשירות משמעותי (אחוזי קצינות, לוחמות ומדריכות).
בית הספר זכה בפרס תגמול דיפרנציאלי לחטיבות העליונות כמעט ברציפות בשנים קודמות - דוגמת שנת הלימודים תש"פ 2022 (רמה 3), ותשע"ו 2016 (רמה 4).
תוכניות לימוד ייחודיות ופעילות חברתית

בבית הספר מספר תוכניות לימודיות חדישות, דוגמת הומניסטיקה בחטיבת הנעורים, יהלום-3 בהוראת ההיסטוריה בתיכון, חממ״ה (חינוך מצמיח, מעצים, הוליסטי - מרכז למידה לטיפוח תלמידים בהיבט לימודי רגשי וחברתי).
בית חינוך ירקון מפעיל תוכנית ייחודית, נוער יוצר שיח ערכי (ניש"ע), במסגרתה מטופחת מנהיגות תלמידים השותפים בתהליכים חינוכיים ערכיים ומעגלי שיח בנושאים חברתיים.
בית הספר מטפח קשרי קהילה עם היישובים מהם מגיעים תלמידיו ובוגריו, ובמיוחד עם תנועות הנוער הפועלות בהם (התנועה החדשה - קיני נגי"ע, אלישמע, נירית, סירקין, חגור, שדי חמד; האיחוד החקלאי - עינת, גבעת השלושה; תנועת הצופים - שבטי אפיק, צור וגלבוע; כנפיים של קרמבו). מעל לשליש מבוגרי בית הספר ממשיכים לשנות שירות ומכינות טרם גיוסם לצה"ל. במסגרת קשרי הקהילה מופעלת מאז 2018 כיתת ותיקים ובה מעל 100 תלמידים (מגדולות כיתות הוותיקים בישראל), רבים מהם סבים וסבתות לתלמידי בית הספר.
מבוגרי בית הספר

עומרי לוי, נפל בעת שירותו הצבאי
יונתן גרנות, נפל בעת שירותו הצבאי
גיא בזק, נפל בעת שירותו הצבאי
עדן אלון-לוי, נפלה בעת שירותה הצבאי
רוני אשל, נפלה בעת שירותה הצבאי
רני תמיר, נפל בעת שירותו הצבאי
נועם ברזילי, נפל בעת שירותו הצבאי
איתי מרקוביץ, נפל בעת שירותו הצבאי
מנהלי בית הספר

אביבה גרוס (2003-2006)
דר' אדוארדו דולב (2006-2007)
חנה צוקרמן (2007-2014)
עליזה מגן (2014 ואילך).
הערות שוליים

1 2  בית ספר בית חינוך ירקון נווה ירק, באתר אולסקול
↑  עיתון ״ירוק״, בית חינוך ירקון במועצה האזורית דרום השרון נבחר כבית ספר מצטיין בחינוך ההתיישבותי ומועמד לפרס החינוך הארצי, באתר Hoha, ‏7 דצמבר 2022
↑  פרס חינוך - בית חינוך ירקון, מוענק ממנהלת המינהל לחינוך התיישבותי, אילנה נולמן, ובחירת בית הספר למועמד לפרס הארצי על העשיה החינוכית בו
↑  בתי ספר זוכים תשפ"ב, באתר cms.education.gov.il
↑  ענבר טויזר, ‏משרד החינוך: אלו התיכונים המצטיינים לשנת תשפ"ב, באתר ‏מאקו‏, 28 באוגוסט 2022
↑  אמיר קמניר, המורה של המדינה, באתר ynet, 20 במאי 2022
↑  רשימת בתי הספר הזוכים בגתרול הדיפרנציאלי תש"פ, באתר משרד החינוך - אגף א' - חינוך על יסודי, ‏2020
↑  דסי בארי, רשימת בתי הספר הזוכים בתגמול הדיפרנציאלי תשע"ו, באתר משרד החינוך - אגף א' - חינוך על יסודי, ‏2016
1 2  מועצה אזורית דרום השרון, בית חינוך ירקון, באתר מועצה אזורית דרום השרון
↑  דוברות מועצה אזורית דרום השרון, מתי בפעם האחרונה ראיתם את סבא בהפסקה? כיתת הוותיקים שלנו פותחת שנה, באתר מועצה אזורית דרום השרון, ‏07/09/2022
↑  אתר יזכור, סמל עומרי לוי - אתר יזכור, באתר יזכור, ‏18 אוקטובר 2016
↑  רענן בן צור, יואב זיתון, אדיר ינקו, האבל על סמ"ר יונתן גרנות שנורה למוות בידי חברו: "חוש נתינה נדיר ומנהיגות כובשת", באתר ynet, 26 בפברואר 2021
1 2  פורסמו שמותיהם של 26 חללים שנהרגו מאז תחילת הלחימה, באתר ynet, 8 באוקטובר 2023
↑  רענן בן צור, זוהתה גופת התצפיתנית רוני אשל, שהוגדרה נעדרת במשך חודש - מאז שכתבה: "אמא לא לדאוג, אני בסדר", באתר ynet, 9 בנובמבר 2023
↑   היום ה-80 למלחמה | איראן על ההתנקשות בבכיר משמרות המהפכה בסוריה: "סופרים לאחור", באתר הארץ, 25 בדצמבר 2023
↑  אשר אטדגי, נפרדים מהלוחם נועם ברזילי ז״ל: ״ערכי ויפה תואר, אישיות כובשת״, באתר מיינט, ‏6 אוקטובר 2024
↑   סרן איתי מרקוביץ ז"ל, באתר צה"ל
ג'ורג' וושינגטון

ג'ורג' וושינגטון (באנגלית: George Washington‏; 22 בפברואר 1732 – 14 בדצמבר 1799) היה נשיא ארצות הברית הראשון בין 1789 ל-1797 ואחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית. עוד בחייו כונה "אבי האומה" האמריקאית.
וושינגטון היה מפקד מיליציה בימי מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, ופעילותו השפיעה על פריצתה של המלחמה. בהמשך עמד בראש הצבא הקונטיננטלי המורד במלחמת העצמאות של ארצות הברית, ולאחר מכן ניהל את הוועידה של 1787 שחיברה את חוקת ארצות הברית. נחשב לכוח המניע מאחורי הקמת המדינה.
וושינגטון, שהיה מוערך בשל יכולתו להנהיג, נבחר פה אחד בידי חבר האלקטורים, לנשיאות, בשתי מערכות הבחירות הראשונות. הוא פיקח על יצירתה של ממשלה לאומית חזקה וממומנת היטב, ששמרה על נייטרליות במהלך מלחמות צרפת המהפכנית, דיכאה את מרד הוויסקי, וזכתה לתמיכת האמריקאים. נשיאותו ביססה נוהגים רבים שנשיאי ארצות הברית משתמשים בהם עד היום: קבינט נשיאותי, טקס השבעה, הפנייה בתור "אדוני הנשיא" ועוד.
וושינגטון פרש לאחר שתי תקופות כהונה, מסורת שנשארה בעינה עד 1940 והפכה לתיקון בחוקה ב-1951.
עם מותו, הוא כונה "הראשון במלחמה, הראשון בשלום, והראשון בלבבותיהם של אנשי מדינתו". נחשב עד היום לאחד מהנשיאים הטובים ביותר בתולדות ארצות הברית.
ראשית חייו (1732–1753) > עיסוקו כמודד

בסך הכל למד השכלה יסודית, רק שבע או שמונה שנות לימוד, ממורים פרטיים ומכומר אנגליקני. רבים ציפו שיתמנה לצי המלכותי הבריטי כשהיה בן חמש-עשרה, אולם אמו התנגדה לכך. ג'ורג' וושינגטון ככל הנראה העתיק בעיות גאומטריה כשהיה כבן 14 מתוך הספר "המודד השלם" (The Compleat Surveyor), מאת ויליאם ליבורן, מתמטיקאי, מורה ומודד קרקעות אנגלי. עותק הספר שוושינגטון נעזר בו היה בן כמעט מאה שנה ובתוכו ליבורן הדגים כיצד החוקים והקביעות הגאומטריות שפותחו על ידי המתמטיקאים של יוון העתיקה צריכים להיות מיושמים באופן מעשי על ידי מודד מקצועי. מתוך ספר זה העתיק וושינגטון את "הבעיות הגאומטריות" ופרסם ברבים פתרונות לשבע עשרה שאלות.
וושינגטון החל לעסוק במדידה עוד בילדותו, כשלמד את הבסיס של המקצוע. את המדידות הראשונות שלו ביצע בסביבות מאונט ורנון. בשנת 1747, תוך שנה או שנתיים מפתרון ופרסום הבעיות הגאומטריות הראשונות, וושינגטון ביצע סקרי תרגול שנדרשו עבור מודד מתלמד. ההזדמנות הראשונה שלו לעסוק במדידה בשטח הופיעה ב-1748, כשהוזמן למשלחת מדידה כדי למפות חלקים גדולים מהאדמה באזור גבול וירג'יניה. הוא יצא כשוליית מודדים אל המדבר של מערב וירג'יניה, מעבר להרי הבלו רידג'.
וושינגטון החל את הקריירה שלו כמודד מקצועי ב-1749, בגיל שבע עשרה. הוא קיבל הסמכה ממכללה מקומית (על אף שלא נכח בשיעורים) והפך למודד הרשמי של המחוז. הוא מונה למשרה זאת הודות לקשריו של לורנס בחברה הגבוהה של העיר. הוא הצליח לרכוש אדמות ראשונות בעזרת משכורתו.
בארבע השנים הבאות, עבד וושינגטון במדידת אדמות בווירג'יניה המערבית. לבסוף קיבל מינוי צבאי כשליש בווירג'יניה הדרומית.
מלחמת הצרפתים והאינדיאנים

את תחילת הקריירה שלו עשה וושינגטון - המהפכן האמריקאי הגדול - דווקא בשירותו של הכתר הבריטי. כקצין צעיר, הוא נשלח על ידי מושל וירג'יניה מטעם בריטניה לחקור את ארצות המערב שמעבר להרי האלגנים. לאחר מכן לקח חלק בשירותה של בריטניה במלחמה שנודעה כמלחמת הצרפתים והאינדיאנים. הוא היה מייג'ור במיליציה של וירג'יניה. ב-1753 נשלח כשגריר מטעם הכתר הבריטי כדי לפגוש נכבדים צרפתיים ואינדיאנים. המשקיעים הבריטים תכננו להתרחב לעמק אוהיו, להקים נקודות התיישבות ולסחור עם האינדיאנים. ב-1753, החלו גם הצרפתים להרחיב את שליטתם הצבאית אל אוהיו, שהקולוניות וירג'יניה ופנסילבניה כבר תבעו עליה בעלות. התביעות הובילו למלחמה במושבות שנקראה מלחמת הצרפתים והאינדיאנים (1754–1762) ותרמה לתחילתה של מלחמת שבע השנים (1763-1756). וושינגטון היה מעורב בתחילת המלחמה.
מלחמת הצרפתים והאינדיאנים > מפקד המיליציה של וירג'יניה

בהמשך מונה למפקד המיליציה של המושבה וירג'יניה, עדיין בכפוף לכתר הבריטי. וושינגטון, על אף שלא השתווה בניסיונו הצבאי לקציני צבא הקבע האנגליים הוותיקים, היה למעשה לחייל המקצועי ביותר מבין בני המושבות. היה זה הכוח הצבאי המקצועי הראשון במושבות, בניגוד למיליציות זמניות. פקודותיו של וושינגטון היו לפעול במגננה או בתוקפנות כפי שמצא לנכון. הוא עדיין לא הצליח להתמנות לקצין בצבא הבריטי, למרות הלחץ מצד סגן המושל.
כשפיקד על אלף חיילים, הדגיש וושינגטון משמעת ואימונים. הוא הוביל מערכות אלימות כנגד האינדיאנים במערב. המיליציה שלו לחמה בעשרים קרבות בעשרה חודשים ואיבדה כשליש מאנשיה. למרות זאת, הצליח בכך להגן על העורף של וירג'יניה, שסבלה פחות מהתקפות אינדיאנים.
ב-1758, שוב ניסה וושינגטון לכבוש את פור דוקן. הוא הובך בתקרית בה יחידתו חשבה שיחידה בריטית אחרת הייתה האויב הצרפתי. לאחר מכן לא היה מעורב וושינגטון בקרבות נוספים, והבריטים כבשו את פור דוקן. לאחר מכן, פרש מהצבא בדצמבר. הוא לא חזר לצבא עד למהפכה ב-1775.
מלחמת הצרפתים והאינדיאנים > לקחים

וושינגטון לא הצליח לקבל פיקוד על הצבא הבריטי כמו שרצה, אולם השיג ניסיון צבאי, פוליטי ומנהיגותי בשנים הללו. הוא הצליח לבחון את הטקטיקות הבריטיות, ולהבין את היתרונות והחסרונות שלהם, מידע בו השתמש במהפכה. וושינגטון למד כיצד לארגן, לאמן ולהטיל משמעת בחייליו. הוא למד את הבסיס של ניהול הלוחמה, והבין את נושאי הלוגיסטיקה והארגון. הוא גם הבין את החשיבות במציאת נקודות אסטרטגיות.
ברגעים קשים, כולל באסונות ובנסיגות, הפגין וושינגטון את התושייה והאומץ שלו. הוא פיתח נוכחות בשדה הקרב, בשל גודלו, עצמתו ואומץ ליבו. החיילים ראו בו מנהיג טבעי אחריו יוכלו ללכת.
היסטוריונים טוענים שכעסו של וושינגטון כלפי הממשל הבריטי גרם לו לשאוף לממשל מרכזי חזק ולרשות ביצועית חזקה. אחרים טענו שעמדותיו הושפעו משירותו במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית. וושינגטון התנגד למיליציות, שנראו לו לא ממושמעות וחסרות תועלת לעומת צבא מקצועי.
בין המלחמות: מאונט ורנון (1759–1774)

ב-6 בינואר 1759, נישא וושינגטון לאלמנה העשירה מרתה דנדריג' קאסטיס, בת עשרים ושמונה. מרתה הייתה מנוסה בניהול מטעים. ביחד הזוג גידל את ילדיה של מרתה מנישואיה הקודמים, ג'ון קאסטיס ומרתה פארק (פטסי) קאסטיס. לג'ורג' לא היו ילדים ממרתה. מחלת האבעבועות השחורות כנראה הפכה אותו לעקר, אף על פי שלא הודה בכך. הזוג עבר למאונט ורנון, וג'ורג' הפך לבעל מטעים.
נישואיו של וושינגטון למרתה העלו את מעמדו החברתי והפכו אותו לאחד מעשירי וירג'יניה. הוא רכש שליש משבעים ושלושה הקילומטרים הרבועים של שטחה של משפחת קאסטיס, בשווי מאה אלף דולרים, וניהל את שאר השטח בשם ילדיה של מרתה.
ב-1754 הבטיח סגן המושל שטרות מקרקעין לכל מי שיתנדב לשרת במלחמה. וושינגטון הצליח להשיג אדמות בגודל תשעים וארבעה קילומטרים רבועים במערבה של וירג'יניה המערבית. הוא המשיך לרכוש אדמות. עד 1775, הכפיל את שטחו של מאונט ורנון לעשרים ושישה קילומטרים רבועים, והשיג מעל למאה עבדים. כגיבור צבאי מכובד, נבחר למועצה המחוזית של וירג'יניה, וכיהן בה כשבע שנים החל מ-1758.
וושינגטון חי בסגנון אריסטוקרטי וצד שועלים. הוא נהנה ללכת לנשפים ולמסיבות, בנוסף לתיאטראות, למרוצים ולקרבות תרנגולים. הוא גם שיחק קלפים, שש בש וביליארד. כמו רוב בעלי המטעים, ייבא מותרות מאנגליה ושילם בעבורם בעזרת יצוא הטבק. ב-1764, הידרדרות בשוק הטבק הותירה את וושינגטון בחוב של 1,800 לירות שטרלינג. הוא החל לצאת מהחוב באמצע שנות השישים כשהחל לעסוק בתחומים חוץ מטבק, וקנה פחות מותרות.
ב-1766 החל לגדל חיטה במאונט ורנון, ובנוסף עסק בטחינת קמח, דיג, הרבעת סוסים וחזירים, טווייה ואריגה. בשנות התשעים גילה שיטה להפקת ויסקי שהפיקה יותר מאלף גלונים בחודש.
ב-1773, לאחר היסטוריה של אפילפסיה, מתה פטסי בת ה-17 בזרועותיו של וושינגטון.
וושינגטון היה בעל מטעים מצליח, ומנהיג באליטה החברתית של וירג'יניה. בין 1768 ל-1775, הזמין כ-2,000 אורחים אל מאונט ורנון, בעיקר אנשים חשובים. בנוגע לאנשים ממעמד נמוך יותר, הציע להתייחס אליהם בכבוד אולם להתרחק מהם. ב-1769, הפך לפעיל פוליטי, והציג חקיקה בפני האספה המחוקקת של וירג'יניה לאסור על ייבוא מבריטניה.
מלחמת העצמאות האמריקנית (1775–1783)

וושינגטון היה ממובילי מלחמת העצמאות האמריקנית. כאשר החריף המשבר עם הממשלה הבריטית סביב שאלת סמכותה לאכוף מיסים ומכסים על המושבות האמריקניות, החל וושינגטון - שעד לאותו שלב נהנה ממוניטין בעיקר בווירג'יניה - להתבלט ולזכות בהכרה בכל המושבות. בזכות כושר מנהיגותו ועמדתו הנחרצת, הוא התקבע במהרה כמנהיג המאבק האמריקני בממשל הבריטי. תרמה לכך גם עובדת היותו החייל המקצועי והבכיר ביותר מבין בני המושבות, שכן בשלב מסוים היה ברור שהעימות מתדרדר בכיוון של התנגשות צבאית.
מעורבותו בנושא החלה ב-1767, כשהחל להתנגד לחוקים של הפרלמנט הבריטי. הוא התנגד לחוק הבולים של 1765, שהיה המיסוי הישיר הראשון שהוטל על המושבות בידי הפרלמנט הבריטי, בו לא היו נציגים מהמושבות. הוא החל להנהיג את המושבות כשהן התנגדו לחוקי טאונסנד. במאי 1769, הוא הציג הצעה שבה קרא לווירג'יניה להחרים סחורות בריטיות עד לביטול החוקים.
הפרלמנט ביטל את חוקי טאונסנד ב-1770. אולם וושינגטון התנגד לחוקי הכפייה של 1774 וטען שפגעו בזכויות המתיישבים. הוא טען שלפרלמנט אין זכות לשלוח יד אל כיסו.
ביולי 1774, הוביל פגישה שקראה להקמת הקונגרס הקונטיננטלי. באוגוסט, נכח בוועידה הראשונה של וירג'יניה, ונבחר להיות ציר בקונגרס הקונטיננטלי.
מלחמת העצמאות האמריקנית (1775–1783) > מפקד עליון

החל מ-1775 עמד בראש הצבא הקונטיננטלי המורד, במלחמת העצמאות של ארצות הברית. המושבות החלו להילחם לאחר קרבות לקסינגטון וקונקורד ליד בוסטון באפריל 1775. בקונגרס הקונטיננטלי השני, הופיע וושינגטון בלבוש צבאי וסימן את מוכנותו למלחמה. הייתה לו היוקרה, הניסיון, הכריזמה והכוח הצבאי. וירג'יניה הייתה המושבה הגדולה ביותר, וניו אינגלנד - שם החלו הקרבות - נזקקה לתמיכת הדרום. וושינגטון לא ביקש את התפקיד, אולם הוצע בידי ג'ון אדמס ממסצ'וסטס, שמינה אותו לגנרל ולמפקד העליון של הצבא הקונטיננטלי. בניגוד לבריטים, שהחליפו מספר פעמים את המפקד העליון של כוחותיהם במלחמה, וושינגטון הנהיג את הצבא הקונטיננטלי מראשיתה של המערכה ועד לסיומה לאחר הניצחון הגדול ביורקטאון. במהלך תקופה זו התמודד עם קשיים עצומים, שנבעו בעיקר מחוסר מקצועיותו של הצבא הקונטיננטלי על חייליו וקציניו, ומהיעדרה של ממשלה ריכוזית חזקה שתוכל לכפות את סמכותה בכל הקשור לכינון הצבא. כך קרה, שהמושבות האמריקאיות, שבשלב מוקדם זה של עצמאות עדיין תפקדו במידה רבה כיחידות נפרדות, לא ניאותו להעמיד את כוח האדם והמשאבים הכלכליים הדרושים למלחמה באימפריה העצומה של בריטניה ובצבאה המקצועי. וושינגטון עשה ככל יכולתו על מנת להחדיר משמעת ומקצועיות בצבא החדש, וחזר והפציר בנציגי הקונגרס הקונטיננטלי וכן בראשי הממשל ב-13 המדינות המייסדות להקצות את המשאבים הדרושים לצבא. אף שקיבל מספר לא מבוטל של החלטות טקטיות שגויות, ואף נחל מפלות צבאיות לא פשוטות כגון התבוסה בניו יורק, הנכס העיקרי של וושינגטון היה קור רוחו, שבא לידי ביטוי בעצבי ברזל ובשליטה עצמית אובססיבית כמעט, גם ברגעים הקשים ביותר. וושינגטון נסמך רבות על חבורה צעירה של קצינים אמריקאים שהיו למעשה חובבים מוכשרים ובעלי כושר למידה מהיר, וביניהם ניתן למנות בייחוד את נתנאל גרין מרוד איילנד והנרי נוקס ממסצ'וסטס (נוקס שרת לאחר מכן כקצין הבכיר של הצבא וכמזכיר המלחמה בקבינט של וושינגטון).
הבריטים טענו שהפטריוטים הם בוגדים, ושכל שימוש בכוח יוביל להחרמת רכוש ולהוצאה להורג של המנהיגים.
וושינגטון מילא מספר תפקידים במהלך המלחמה. ראשית, הוא הנהיג את הכוחות כנגד הבריטים בין 1775 ל-1777, ושוב ב-1781. הוא הפסיד בקרבות רבים, אולם לעולם לא נכנע והמשיך להילחם עד לסוף המלחמה. יחד עם הקונגרס, תכנן את האסטרטגיה המלחמתית.
בנוסף, נאלץ לארגן ולאמן את הצבא. הוא גייס צבא מקצועי ומינה מצביא פרוסי, פרידריך וילהלם פון שטויבן, לאמן את חייליו. הקונגרס פיקח על האספקה המלחמתית.
הקצינים האמריקנים לא השתוו לבריטים, והפסידו ברוב הקרבות. ההצלחות הגדולות בבוסטון (1776), בסרטוגה (1777) וביורקטאון (1781) התרחשו בגלל נחיתות הבריטים באזורים מבודדים. קרב קאופנס בפברואר 1781, בו השמיד הכוח בפיקודו של דניאל מורגן את הלגיון של בנסטר טרלטון, התרחש בגלל הסוואה בגבעות הסובבות.
תפקידו השלישי והחשוב ביותר של וושינגטון היה לייצג את הצבא בפני הכתר. הוא דרש לשמור על הצבא בחזית. מעמדו הפוליטי שמר על אחדות פנימית. לאחר שהתפטר עם תום המלחמה, ביסס את עליונות החברה האזרחית על הצבא.
מלחמת העצמאות האמריקנית (1775–1783) > ניצחון בבוסטון

וושינגטון הנהיג את הצבא ביולי 1775, במהלך המצור על בוסטון (אנ'). הוא זיהה שלצבאו חסר אבק שרפה באופן קריטי והוא נאלץ לחפש מקורות אחרים, החל מפריצה למחסנים בריטים וכלה ביבוא לא חוקי מהולנד ומצרפת.
וושינגטון ארגן מחדש את הצבא בבוסטון והכריח את הבריטים לסגת לאחר מתקפה ארטילרית. הבריטים נסוגו מבוסטון במרץ 1776 ואפשרו לוושינגטון להעביר את צבאו אל העיר ניו יורק.
העיתונים הבריטים אמנם היו עוינים את הפטריוטים, אולם שיבחו את וושינגטון כמנהיג צבאי - החלטה נועזת כיוון שהיה גנרל אויב.
מלחמת העצמאות האמריקנית (1775–1783) > תבוסה בניו יורק

וושינגטון קבע את מפקדתו החדשה בבית מספר 1 ברחוב ברודוויי, שכונה גם "מעון קנדי" (נבנה על ידי ארצ'יבלד קנדי), בקצה הדרומי ביותר של העיר ניו יורק. הוא הגיע אל העיר ב-13 באפריל 1776 ומספר ימים לאחר מכן, לאחר הגעתה של אשתו, עבר הזוג להתגורר באחוזה כפרית, "בית אברהם מורטייר" (מאוחר יותר "ריצ'מונד היל"), מחוץ לגבולות העיר.
באוגוסט 1776, החל הגנרל הבריטי ויליאם האו בהתקפה ימית וקרקעית כדי לכבוש את ניו יורק. רוב הגנרלים העדיפו לסגת מהעיר ולהגן. וושינגטון העדיף להילחם. הצבא הקונטיננטלי לחם מול האויב לראשונה בקרב לונג איילנד, שהיה הקרב הגדול ביותר במלחמה. האמריקנים היו בנחיתות מספרית, חיילים רבים ערקו, ולבסוף הצבא האמריקני נוצח. הוא והגנרלים החליטו לסגת. בזמן קצר הצליח הצבא לסגת ללא אבדות.
וושינגטון שקל לנטוש את מנהטן, אולם הגנרלים המליצו להגן על המבצר. לאחר מכן נסוג בכל זאת. הוא הוביל את המתקפה על האי, ולכד את המוצב פורט וושינגטון עם אבדות כבדות לאמריקנים.