stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההיפותזה הקורגנית

ההיפותזה הקוּרְגַנִית (באנגלית: Kurgan hypothesis) היא אחת ההשערות המקובלות למקורן של שפות הודו-אירופיות מוקדמות, הגורסת כי אנשי ה"תרבות הקורגנית" (מושג המקבץ את בני תרבות יאמניה ואבותיהם הקדמונים) ששכנו בערבה הפונטית-כספית (ערבה המשתרעת בין הים השחור לים הכספי ומצפון להם לאורך הוולגה) דיברו, ככל הנראה, שפה פרוטו-הודו-אירופית. מקור השם במילה הרוסית "קורגן", שהושאלה מטורקית לציון רוגם (תל עפר ואבנים המורמים מעל קבר).
בשנות ה-50 הציעה לראשונה מריה גימבוטאס את ההיפותזה הקורגנית. גימבוטאס הגדירה את ה"תרבות הקורגנית" כבעלת ארבעה שלבים עוקבים שראשיתם (התרבות הקורגנית הראשונה) בתרבויות סמארה (אנ')  וסרוגלאזובו (Seroglazovo) שהתקיימו במהלך התקופה הכלקוליתית באזור הדנייפר והוולגה בראשית האלף ה-4 לפנה"ס. על פי ההיפותזה, בראשית האלף ה-3 לפנה"ס התפשטו עמים נוודים אלו ברחבי הערבה הפונטית-כספית ואף חדרו למזרח אירופה.
הלוויית יצחק רבין

קבר יצחק רבין בחודש שלאחר ההלוויה
הלוויית ראש ממשלת ישראל יצחק רבין התקיימה בירושלים ביום שני, 6 בנובמבר 1995, לאחר שנרצח יומיים קודם לכן בתל אביב.
ההכנות להלוויה

למחרת הירצחו, בבוקר יום ראשון, 5 בנובמבר, הובל ארונו של יצחק רבין מתל אביב לירושלים בקומנדקר צבאי. מאות אנשים קידמו את פני הרכב נושא הארון בכניסה לשער הגיא.
הארון, שהיה עטוף בדגל ישראל ונישא על ידי שישה אלופי צה"ל ושני ניצבי משטרת ישראל, הוצב ברחבת משכן הכנסת בירושלים. במשך היממה שלאחר מכן הגיעו לרחבה ועברו על פניו עשרות אלפי אנשים. רבים מהם הביאו איתם זרי פרחים, וחיילי וחיילות צה"ל שהוצבו בקרבתם קיבלו את הפרחים והניחו אותם לרגלי הארון.
לישראל הגיעו לקראת ההלוויה נציגים מטעם 78 מדינות. 23 מהן יוצגו על ידי מלכים ונשיאים. 22 מדינות יוצגו על ידי ראשי ממשלה. בין האישים שהגיעו היו נשיא ארצות הברית ביל קלינטון (בראשות משלחת גדולה בת 39 אישים), חוסיין, מלך ירדן, נשיא מצרים חוסני מובארכ, ראש ממשלת רוסיה ויקטור צ'רנומירדין, יורש העצר הבריטי צ'ארלס וראש הממשלה ג'ון מייג'ור, נשיא צרפת ז'אק שיראק, נשיא גרמניה רומן הרצוג והקנצלר הלמוט קוהל, ביאטריקס מלכת הולנד ומזכ"ל האו"ם בוטרוס ראלי. עומאן וקטר היו מדינות המפרץ היחידות ששלחו נציגים להלוויה. משלחות גדולות של אישים הגיעו גם מירדן, בריטניה וגרמניה. הרשות הפלסטינית שלחה משלחת מטעמה להלוויה, ואליה הגיעו גם נציגי הנציבות האירופית והאינטרנציונל הסוציאליסטי. להלוויה הגיע גם מפקד צד"ל הגנרל אנטואן לאחד.
הנציגים הזרים יצאו תחילה למשכן הנשיא בירושלים ונתקבלו שם על ידי נשיא המדינה עזר ויצמן.
רשויות המדינה נדרשו להתארגנות מיוחדת על מנת לאפשר את הגעת הנציגים הזרים לישראל ולהלוויה בירושלים בתוך פרק הזמן הקצר שעמד לרשותן. אלפי שוטרים הוצבו לאבטחת ההלוויה ומשתתפיה.
כלי התקשורת בישראל ועיתונאים מן העולם סיקרו את ההלוויה בשידור חי.
טקס האשכבה

בצהרי יום שני, 6 בנובמבר, יצא מסע האשכבה של רבין מרחבת משכן הכנסת בדרכו להר הרצל. הארון הובל על גבי קומנדקר צבאי, שעליו נבנתה שילדה מרובעת פתוחה צבועה בשחור. מסע האשכבה נע לאטו בדרך רופין, שדרות בן-צבי, שדרות שז"ר, הכניסה המערבית לעיר ושדרות הרצל, כשמאות אנשים עומדים בשולי הדרך בה נסע.
טקס האשכבה נערך בראש הר הרצל, ברחבה הסמוכה לקבר בנימין זאב הרצל, שבה מתקיים מדי שנה טקס הדלקת המשואות בערב יום העצמאות. הארון הוצב על גבי כן מוגבה, כשמאחוריו משמר כבוד של עשרות חיילי צה"ל ולימינו דוכן הדוברים. מולו ישבו בשורות ארוכות מאות המשתתפים בטקס, ובהם נכבדי המדינה ונציגי מדינות העולם. הטקס נפתח בשעה 14:00, בצפירת דומייה בת שתי דקות שהושמעה במדינה כולה.
לאחר הצפירה נשמעו הספדים לרבין מפי האישים הבאים:
נשיא המדינה עזר ויצמן;
חוסיין, מלך ירדן;
נשיא ארצות הברית ביל קלינטון;
ראש הממשלה בפועל שמעון פרס;
נשיא מצרים חוסני מובארכ;
מזכ"ל האו"ם בוטרוס בוטרוס ראלי;
ראש ממשלת ספרד פליפה גונסאלס;
מנכ"ל משרד ראש הממשלה שמעון שבס;
ראש ממשלת רוסיה ויקטור צ'רנומירדין;
נועה בן-ארצי, נכדתו של רבין;
ראש לשכת ראש הממשלה איתן הבר.
מבין ההספדים בלטו במיוחד דבריה הנרגשים של נועה בן-ארצי, דברי הנשיא קלינטון, שקד לארונו של רבין וסיים את דבריו ב"שלום, חבר", ודברי המלך חוסיין.
הקבורה

בסיום טקס האשכבה נישא הארון אל חלקת גדולי האומה, שהייתה צרה מלהכיל את כל באי טקס האשכבה. רבין נקבר בה בטקס צבאי. מטח כבוד נורה על ידי משמר צבאי וזרים הונחו על הקבר.
על גבי הקבר נבנתה מצבה בעיצובו של האדריכל משה ספדיה, שבטבורה הוצבה אש תמיד.
חמש שנים לאחר מכן, בנובמבר 2000, נפטרה לאה רבין, אלמנתו של יצחק רבין. היא נקברה לצד בעלה.
לימים הוצבו מצלמות אבטחה באתר הקבר, המשדרות לאורך 24 שעות ביממה, בעקבות מספר ניסיונות לחלל את המצבה שעליו.
ראו גם

רצח יצחק רבין
ביאורים

↑  להלוויה הגיעו מלכי ירדן והולנד ונשיאי ארצות הברית, גרמניה, מצרים, צרפת, אוסטריה, אוקראינה, אזרבייג'ן, אלבניה, אסטוניה, ארמניה, אתיופיה, בולגריה, גאורגיה, גאנה, מולדובה, סלובניה, פורטוגל, פינלנד, קפריסין, רומניה ושווייץ.
↑  בין חברי המשלחת היו רעיית הנשיא הילרי קלינטון, הנשיאים לשעבר ג'ימי קרטר וג'ורג' בוש האב, מזכירי המדינה לשעבר הנרי קיסינג'ר, ג'יימס בייקר, ג'ורג' שולץ וסיירוס ואנס, ארבעה ממזכירי המחלקות (שרים) של ממשלת ארצות הברית ו-19 חברי הקונגרס.
↑  עם חוסיין באה להלוויה רעייתו המלכה נור.
↑  רבין היה זכאי להלוויה צבאית מכוח היותו רמטכ"ל לשעבר של צה"ל.
הערות שוליים

↑  מקור: World Leaders at PM Rabin-s Funeral באתר משרד החוץ. (באנגלית)
↑  ברק בר-זוהר, הסיקור העיתונאי של הרציחות של חיים ארלוזורוב ושל יצחק רבין, קשר, מס' 51.
↑  מקור: Yitzhak Rabin: 1922-1995 באתר משרד החוץ. (באנגלית)
↑  יאיר אטינגר‏, לכל אחד מורשת רבין שונה ליד קברו, באתר וואלה, 4 בנובמבר 2005
משפחת רבין בהלווייתו. מימין לשמאל, יהונתן בן ארצי (החייל, נכד), דליה פילוסוף (בת), נועה בן ארצי (נכדה), לאה רבין ויובל רבין (בן).
נועה בן ארצי מספידה את סבה יצחק רבין בהלוויה
קטע הסיום מהספדו של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון את יצחק רבין בהלווייתו, בו אמר בעברית "שלום חבר"
איתן הבר מספיד את רבין ומקריא את שיר לשלום מתוך דף המוכתם בדמו של רבין
קברם של לאה ויצחק רבין בהר הרצל
המהפכה הכימית

טבלת האפיניות של ז'אופרוי (אנ'), 1718: בראש כל טור צורון כימי עמו יכולים להתרכב כל הצורונים שמתחתיו. חלק מההיסטוריונים הגדירו טבלה זו כתחילתה של המהפכה הכימית.
אחת הצורות של הטבלה המחזורית של מנדלייב, בספרו עקרונות הכימיה משנת 1870 (בתמונה תרגום לאנגלית משנת 1891). בעמודה הימנית ה"מחזור" של היסודות, כיום ידוע שמספר המחזור של מנדלייב קשור למספרי אורביטלים אטומיים.
המהפכה הכימית, המכונה גם המהפכה הכימית הראשונה, היא הניסוח מחדש של הכימיה על בסיס חוק שימור החומר ותאוריית הבעירה של החמצן.
המהפכה התבססה בעיקר על עבודתו של הכימאי הצרפתי אנטואן לבואזיה (ידוע כ"אבי הכימיה המודרנית").
ב-20 בפברואר 1773 כתב לבואזיה: "חשיבות הקץ אותו אנו רואים הביאה אותי לקחת על עצמי את כל העבודה הזו, שנראה כי נועדה להביא מהפכה ב...כימיה. נותר לבצע סדרת ניסויים כבירה." כאשר כתב מילים אלה במחברת המעבדה שלו, עמד לשנות לעד את הפרקטיקה והרעיונות של הכימיה.
כמה גורמים הביאו למהפכה זו, ביניהם ביסוס הטענה כי אוויר אינו יסוד, אלא מורכב משבעה יסודות שונים במצב גז. כימאים כמו הנרי קוונדיש וג'וזף פריסטלי ביצעו ניסויים רבי חשיבות לאישוש עובדות אלה. לבואזיה גם תרגם את עולם המושגים הארכאי והטכני של הכימיה לשפה מובנת יותר להמונים הלא-משכילים. הדבר הביא לעניין ציבורי בלימוד ועיסוק בכימיה. כאשר תיאר את המשימה של חידוש הנומנקלטורה הכימית, ציין לבואזיה: "עלינו לבצע טיהור מוחלט, כי הם עשו שימוש בשפה אניגמטית, ייחודית להם עצמם, המציגה משמעות אחת ליודעי-דבר, ואחרת להמונים, ובאותה עת אינה מכילה דבר ניתן להבנה הגיונית על ידי אלה או אלה."
המהפכה החלה ב-1789, עת פורסם חיבורו של לבואזיה, "Traite Elementaire de Chimie" ("יסודות הכימיה"). בפרסום זה, ובאלה שבאו אחריו, תיאר לבואזיה את הרכב האוויר והמים, וטבע את המונח "oxygen" (חמצן). הוא הסביר גם את תיאורית הבעירה, ונפטר מתיאורית הפלוגיסטון, אותה החליף ברעיון הקלוריק. "יסודות" שילב כמה רעיונות של "הכימיה החדשה", ותיאר את הניסויים וההגיון שהובילו את לבואזיה למסקנותיו.
ניתן לומר כי "יסודות הכימיה" עשה לכימיה, מה ש"עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע", ספרו של ניוטון עשה לפיזיקה.
בנוסף, בן זמנו של לבואזיה, יונס יעקב ברצליוס המציא שיטת כתיבה מקוצרת לציון תרכובות כימיות, על בסיס תיאורית המשקלים האטומיים של ג'ון דלטון.
במהפכה הכימית, כימאים מודרניים הפריכו טענות אותן העלו היוונים הקדמונים, ונחשבו לעובדות במשך אלפי שנים. לדוגמה, הכימאים החלו לציין כי כל המבנים הכימיים מורכבים מיותר מארבעה יסודות.
ראו גם

היסטוריה של הכימיה
הטבלה המחזורית
הערות שוליים

↑  Kim, Mi Gyung. (2003). Affinity, That Elusive Dream – A Genealogy of the Chemical Revolution. Cambridge, Mass: The MIT Press.
↑  The First Chemical Revolution – the Instrument Project, The College of Wooster
↑  The Chemical Revolution - The life of Antoine-Laurent Lavoisier (1743-1794), American Chemical Society
↑  Jaffe, B. (1976). Crucibles: The Story of Chemistry from Alchemy to Nuclear Fission. 4th ed. New York: Dover Publications, Inc.
דיק אדבוקאט

דירק ניקולאס "דיק" אדבוקאט (בהולנדית: Dirk Nicolaas "Dick" Advocaat; נולד ב-27 בספטמבר 1947) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל הולנדי המכונה "הגנרל הקטן" (בהולנדית De kleine generaal).
במהלך קריירת האימון הארוכה שלו אימן נבחרת כדורגל רבות ביניהן הולנד, איחוד האמירויות, קוריאה הדרומית, בלגיה, רוסיה וסרביה.
הליודורוס

ערך זה עוסק בשר סלאוקי הנזכר בספר מקבים ב'. אם התכוונתם לאדם אחר, ראו .
גירוש הליודורוס מהמקדש; פרסקו שצייר רפאל בשנים 1512-1511 בארמון האפיפיור בוותיקן
גירוש הליודורוס מן המקדש; ציור של ג'ראר דה לֶרֶס (אנ') מ-1674
גירוש הליודורוס מן המקדש מאת פרנצ'סקו סולימנה בכנסיית ג'זו נאובו בנאפולי
כתובת הליודורוס כפי שמוצגת במוזיאון ישראל
הליודורוס (ביוונית: Ηλιόδωρος) היה המשנה למלך הסלאוקי סלאוקוס הרביעי, אשר נודע בשל ניסיונו להחרים כספים מאוצר בית המקדש בירושלים.
הליודורוס ושוד בית המקדש

הליודורוס הוא האדם המוזכר בספר מקבים ב, פרק ג', שם מסופר כי המלך סלאוקוס הרביעי שלחו לירושלים כדי שיחרים כספים מאוצר בית המקדש. אולם כתוצאה מהתערבות אלוהית, הופיע פתאום פרש מסתורי רכוב על סוסו, ושני מלאכים תפסו את הליודורוס, הפילוהו ארצה והכו אותו נמרצות. הליודורוס שנפל, מן-הסתם, למארב מתוכנן, הוצא מן המקדש מחוסר הכרה; ורק בזכות התערבותו של הכהן הגדול חוניו השלישי, ניצלו חייו.
הסיפור המופיע בספר מקבים ב' מעיד, ככל הנראה, על ויכוח בין פקידי המלך לנציגי היהודים, וכי הפשרה שאליה הגיעו נתפסה בעיני מחבר הספר כניצחון יהודי.
כתובת הליודורוס

הכתובת, משנת 178 לפנה"ס, היא הכרזה של המלך סלאוקוס הרביעי, אחיו של אנטיוכוס הרביעי, בנוגע למינוי "אחראי על המקדשים" במחוז החדש "קוילה-סוריה ופויניקיה". מחוז זה כלל בתוכו את ארץ ישראל, שנשלטה באותם ימים על ידי המלכים היוונים-סֶלֶווקים, יורשי אלכסנדר הגדול. בכתובת מודיע המלך על מינוי הליודורוס למשנה שלו ("הממונה על העניינים"). הליודורוס מסר בתורו את דבר ההחלטה לפקידים שתחתיו בהיררכיה השלטונית, דריומנס ודיופאנס. תפקיד האחראי על המקדשים במחוז החדש הוטל על אולימפיאודורוס.
כתובת חפציבה

הליודורוס נזכר גם בכתובת חפציבה משנת 195 לפנה"ס. הכתובות כוללת מספר צווים מלכותיים שנשלחו כל אחד כאיגרת. שש איגרות כאלה נשלחו מטעם המלך אנטיוכוס השלישי אל הנציב המקומי, תלמי בן תֵרֵסיאס, ושתי איגרות הנזכרות בכתובת נשלחו מטעם הנציב תלמי אל המלך.
הצווים הנזכרים באיגרות, אשר קובצו בכתובת האבן, נוגעים למינהל המקומי ולמצב הכפרים והאיכרים בראשית התקופה הסלאוקית. היא עוסקת בכפרים שהיו בבעלות תלמי בן תרסאס הנציב (סטרטגוס) והכהן העליון של קוילה-סוריה ופניקיה, שארץ ישראל נכללה אז בתחומיה. הכתובת עוסקת גם בכפרים נוספים שחכר תלמי מן המלך. תלמי שולח תזכיר למלך, שבו הוא מבקש ממנו שידרוש מקלאון ומהליודורוס, האדמיניסטרטורים האחראים על הכפרים, לאסור כניסת זרים, והחרמת רכוש. המלך שולח הוראות לארבעה אנשים (כנראה מושלי מחוזות) ודורש לקבוע עונשים לעבריינים. המלך מצווה על הנציב תלמי לחקוק את המכתבים – שוודאי נכתבו במקור על יריעות פפירוס – באבן, ולהציב עותקים מהם בכפרים.
אזכורים נוספים להליודורוס

הליודורוס נזכר בחיבורו של אפיאנוס מאלכסנדריה כאחד מאנשי חצרו של סלאוקוס הרביעי שקשר קשר ורצח את סלאוקוס הרביעי. הוא ניסה להפוך למלך אולם עד מהרה נתפס ונהרג על ידי אנטיוכוס הרביעי בסיוע של מלך פרגמון אאומנס השני (אנ'). הליודורוס מופיע גם בחיבור הביוגרפי "חיי פילונידס". החיבור נשתמר חלקית על פפירוס שהתגלה בעיר הרקולנאום שבאיטליה, ובמספר כתובות ביוונית.
לקריאה נוספת

דב גרא, ירמיהו וחרב אלוהים, ישראל בארצו: קובץ מאמרים ליובלו של ישראל שצמן, גיא ד שטיבל, יוסף גיגר (עורכים), ירושלים, 2010, עמ' 39–58
הערות שוליים

↑  אפאינוס, סיריאקי 45
↑  Gera, D., Philonides the Epicurean at Court: Early Connections, ZPE 125, 1999, 77-83
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810542920905606  GND: 13384045X  ULAN: 500372006  VIAF: 52944851   WorldCat (עם VIAF): 52944851
האומיה (כוכב לכת ננסי)

| --- | --- |
האומיה ושני ירחיו
האומיה ושני ירחיו
 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  כוכב לכת ננסי
 קטגוריה:  גוף טרנס-נפטוני
 מיקום:  חגורת קויפר
 תאריך גילוי:  28 בדצמבר 2004 (בראון)  יולי 2005 (אורטיז)
 מגלה:  מייקל בראון דייוויד רבינוביץ  חוסה לואיס אורטיז מוראנו
 על שם:  האומיה 
 מקום גילוי:  Sierra Nevada Observatory 
 מאפיינים מסלוליים
 משפחת אסטרואידים:  Haumea family 
 מרחק ממוצע מהשמש:  6,484,000,000 ק"מ (43.335 AU)
 אפואפסיד:  7,708,000,000 ק"מ (51.526 AU)
 פריאפסיד:  5,260,000,000 ק"מ (35.164 AU)
 ציר חצי-ראשי:  42.94142025±0.00020787 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.188
 זמן הקפה:  283.28 שנים   103,468 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  4.484 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  28.19°
 מספר ירחים:  2
 מאפיינים פיזיים
 רדיוס קו משווה:  618.62 קילומטר
 ממדים:  1,960 (אורך), 1,518 (רוחב), 996 (עומק) ק"מ
 מסה:  ‎4.2×1021‎ ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  2.6–3.3 גרם/סמ"ק
 תאוצת הכובד בקו המשווה:  0.44 מטר/שנייה2
 זמן סיבוב עצמי:  3.9154 שעות   0.16314 ימים
 אלבדו:  0.1 ± 0.7
 בהירות נראית:  17.3
 בהירות מוחלטת:  0.23 
 מהירות מילוט:  0.84 ק"מ/שנייה
 טמפרטורה ממוצעת:  -241 °C   32 K
 
הַאוּמֶיָה (שם מלא: 136108 האומיה; באנגלית: 136108 Haumea; סמל: ) הוא כוכב לכת ננסי מסוג גוף טרנס-נפטוני באזור הדיסק המפוזר של מערכת השמש. מסתו של האומיה היא כשליש ממסתו של פלוטו, מרחקו הממוצע מהשמש כ-43.3 יחידות אסטרונומיות ובהירות נראיתו הנראית 17.3. להאומיה שני ירחים טבעיים, ככל הנראה סלעים שנקרעו ממנו בעת פגיעה של גוף גדול בכוכב הלכת הננסי. הוא נקרא על שמה של אלת הלידה והפריון האומיה במיתולוגיה של הוואי (אנ'). שני ירחיו קיבלו את השמות הייאקה ונאמאקה כשמות ילדיה של האומיה במיתולוגיה של הוואי, שגם הם נוצרו מתוך חלקים בגופה.
את האומיה גילו שני צוותים: ב-28 בדצמבר 2004 הצוות האמריקאי בראשותו של מייקל בראון מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה במצפה הכוכבים פאלומר, וב-2005 הצוות הספרדי בראשותו של חוסה לואיס אורטיז מוראנו ממצפה הכוכבים סיירה נבאדה. האומיה קיבל את הסימון הזמני 2003 EL61, בשלב מאוחר יותר קיבל את המספר האסטרונומי 136108, וב-17 בספטמבר 2008 הוא קיבל את שמו הנוכחי בהחלטת האיגוד האסטרונומי הבינלאומי ואת מעמדו ככוכב לכת ננסי.
היסטוריה > גילוי

שני צוותים טענו כי היו הראשונים לגלות את האומיה. צוות בראשותו של מייקל בראון מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה גילה את הגוף ב-28 בדצמבר 2004 מתמונות שצולמו ב-6 במאי. ב-20 ביולי 2005 הם פרסמו את ממצאיהם ברבים. באותו הזמן, צוות בראשותו של חוסה לואיס אורטיז מוראנו ממצפה הכוכבים סיירה נבאדה בספרד, גילה את הגוף מתמונות שצולמו ב-3-10 במאי 2003. ב-27 ביולי 2005 הוא שלח דואר אלקטרוני בדבר הגילוי למרכז לכוכבים מינוריים (Minor Planet Center) ובכך הצהיר על הגילוי.
תחילה בראון הודה כי הגילוי של אורטיז קדם לשלו, היות שהתמונות של הצוות הספרדי צולמו בשנת 2003. בהמשך היה חשד לתרמית מצד הצוות הספרדי שקיבל גישה לתצפיותיו של בראון יום לפני ההצהרה שלהם. היה חשד כי נעשה ניסיון מצידו של אורטיז לזקוף לצוותו קרדיט לתגלית על סמך ממצאיו של בראון, ובהתבסס על תמונות שהם צילמו בשנת 2003. בהמשך אורטיז הודה כי קיבל גישה למצפה הכוכבים של המכון הטכנולוגי של קליפורניה, אך הכחיש כל אשמה בטענה כי הוא וידא שגילה גוף חדש שלא היה ידוע לפני כן.
לפי פרוטוקול של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הקרדיט על הגילוי ניתן למי ששולח דוח למרכז לכוכבים מינוריים עם מספיק מידע על מסלול הגוף שהתגלה, והדבר מזכה אותו במתן שם לגוף. ב-17 בספטמבר 2008 הודיעה האיגוד כי הגוף קיבל את הסטטוס כוכב לכת ננסי, אך לא ציין את פרטי הצוות שגילה אותו. על פי האיגוד, מיקום הגילוי הוא מצפה כוכבים סיירה נבאדה של הצוות הספרדי, אך השם שנבחר - האומיה - נבחר על ידי הצוות האמריקאי.
היסטוריה > מקור השם

עד בחירת השם הרשמי, חברי הצוות האמריקאי קראו לגוף סנטה, היות שהגילוי התרחש ב-28 בדצמבר 2004, מספר ימים אחרי חג המולד. הצוות הספרדי, שהגיש בקשה נפרדת על הגילוי למרכז לכוכבים מינוריים ביולי 2005, הם קראו לו אטגינה על שמה של אלת האביב במיתולוגיה האיברית.
ב-29 ביולי 2005 הגוף קיבל את הסימון הרשמי שלו - 2003 EL61. שנת 2003 ציינה את השנה בה צולם הגוף לראשונה על ידי הצוות הספרדי. ב-7 בספטמבר 2006 הוא קיבל את המספר האסטרונומי 136108 קוטלג באופן רשמי תחת הסמל (136108) 2003 EL61.
בהתאם להנחיות של איגוד האסטרונומיה שמות כוכבי הלכת יתבססו על דמויות מיתולוגיות הקשורות לבריאה, הצוות האמריקאי הגיש בקשה רשמית למתן שמות לגוף ולירחיו, שמות שהתבססו על המיתולוגיה של הוואי. לפי הצעתו של דייוויד רבינוביץ, חבר צוות המכון הטכנולוגי של קליפורניה, כוכב הלכת יקרא על שמה של אלת הלידה והפריון האומיה, ושני ירחיו יקראו על שם ילדיה של האומיה הייאקה ונאמאקה. השמות התקבלו, יחד עם שינוי מעמדו של הגוף לכוכב לכת ננסי, בהחלטה של איגוד האסטרונומיה העולמי ב-17 בספטמבר 2008.
מאפיינים

לא קיים מידע רב אודות האומיה היות שאף חללית לא התקרבה די הצורך כדי לחקור אותו מקרוב, והמרחק הרב שלו מכדור הארץ מאפשר רק להעריך את מאפייניו והרכבו. תצפיות טלסקופיות הן הדרך היחידה להעריך את תכונותיו.
מסתו של האומיה היא כשליש ממסתו של פלוטו והוא מסווג ככוכב לכת ננסי. זמן ההקפה שלו סביב השמש נמשך 283 שנות ארץ. מרחקו הממוצע מהשמש הוא כ-43 יחידות אסטרונומיות, בשנת 1992 הוא חצה את הפריהליון וכרגע הוא נמצא במרחב של 50 יחידות אסטרונומיות מהשמש. בהירות נראיתו הנראית היא 17.3, מה שהופך אותו לגוף השלישי בבהירותו בחגורת קויפר, אחרי פלוטו ומאקה-מאקה.
מאפיינים > ירחים

להאומיה שני ירחים ידועים, הייאקה ונאמאקה. שניהם התגלו על ידי בראון, צ'אד טרוחיו ודייוויד רבינוביץ בשנת 2005 במצפה הכוכבים קק. הייאקה, הירח החיצוני והגדול מבין השניים - קוטרו 310 ק"מ - מסיים הקפה סביב האומיה כל 49 יום. נאמאקה, הירח הפנימי והקטן יותר - מסתו עשירית מהייאקה - והוא מסיים הקפה מלאה סביב האומיה כל 18 יום במסלול אליפטי מאוד.
מאפיינים > טבעות

בשנת 2017 תצפיות גילו כי האומיה מוקף בטבעת סביבו. באמצעות שילוב תצפיות מ-12 טלסקופים שונים ניתן היה למדוד כי הטבעת ברוחב 70 ק"מ, ומקיפה את האומיה ברדיוס 2278 ק"מ. הטבעת מסתובבת בתהודה מסלולית ביחס של 3:1 עם סיבוב האומיה.
הערות שוליים

↑  JPL/NASA (2015-04-22). "What is a Dwarf Planet?". Jet Propulsion Laboratory. נבדק ב-2022-01-19.
1 2 3  אבי בליזובסקי, ‏גוף חדש במערכת השמש זכה לשם: כוכב הלכת הננסי האומיה, באתר "הידען", 20 בספטמבר 2008
↑  Grush, Loren (11 באוקטובר 2017). "Astronomers discover a ring around egg-shaped dwarf planet Haumea". The Verge. נבדק ב-2017-10-13. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  אליסף קוסמן, ‏התגלתה טבעת פלנטרית סביב כוכב הלכת הננסי האומיה, באתר "הידען", 13 באוקטובר 2017
↑  Ortiz, J. L.; Santos-Sanz, P.; Sicardy, B.;  et al. (2017-10-11). "The size, shape, density and ring of the dwarf planet Haumea from a stellar occultation". Nature. Springer Nature. 550 (7675): 219–223. doi:10.1038/nature24051. ISSN 0028-0836.
הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד

הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד היה שמה של הממלכה הבריטית שהתקיימה בין השנים 1801–1922.
היא נוצרה על פי חוק האיחוד של 1800, באיחוד בין ממלכת בריטניה הגדולה (האיחוד של אנגליה וסקוטלנד מ-1707) לממלכת אירלנד, והורכבה משני האיים הבריטים (בריטניה הגדולה ואירלנד) בשלמותם.
ראש המדינה היה מלך אנגליה שישב בבירה לונדון, והממלכה הייתה למרכז האימפריה הבריטית המתרחבת.
הממלכה הפכה לממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד (כך היא נקראת עד היום) בעקבות קבלת העצמאות של אירלנד החופשית על מרבית האי אירלנד, על פי החוזה האנגלו-אירי מדצמבר 1921.
ההכרזה האמריקאית בדבר זכויות האדם וחובותיו

ההכרזה האמריקאית בדבר זכויות האדם וחובותיו (הידועה גם בקיצור הצהרת בוגוטה) הייתה המסמך הבינלאומי הראשון שנגע לזכויות האדם באופן כללי, שפורסמה מעט לפני ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ההכרזה אומצה על ידי מדינות היבשת אמריקה ב-2 במאי 1948.
אמנם ההכרזה אינה אמנה המחייבת מבחינה משפטית, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם מתייחס אליה ככזו ביחס למדינות החברות בארגון מדינות אמריקה. בהמשך ההכרזה הוחלפה במידה מסוימת על ידי האמנה האמריקאית לזכויות אדם.
מבנה

הפרק הראשון מציג שורת זכויות מהן אמורים ליהנות אזרחי המדינות החותמות, בהן זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות. הפרק השני של ההכרזה מכיל רשימה של חובות תואמות. כמוסבר בהקדמה: "מילוי החובה על ידי כל אדם הוא תנאי מוקדם לזכויות כולן. זכויות וחובות קשורות זו בזו בכל פעילות חברתית ופוליטית של האדם. בעוד שזכויות מעלות את חירות הפרט, החובות מבטאות את כבוד החירות ההיא."
ההכרזה האוניברסלית על גיוון תרבותי

ההכרזה האוניברסלית על גיוון תרבותי היא הצהרה שאומצה על ידי הוועידה הכללית של אונסק"ו במושב השלושים ואחד שלה ב-2 בנובמבר 2001. הצהרה זו מורכבת מ-12 סעיפים העוסקים בחשיבותו של המגוון התרבותי בתרבות האנושית.
מבנה ותוכן

סעיף 1 שכותרתו "מגוון תרבותי - המורשת המשותפת של האנושות" קובע כי "כמקור לחדשנות ויצירתיות, המגוון התרבותי הוא הכרחי לאנושות כמו המגוון הביולוגי הוא עבור הטבע. במובן זה זו המורשת המשותפת של האנושות". סעיף 4 מתאר כי המגוון התרבותי אינו פוגע בזכויות האדם המובטחות בחוק הבינלאומי. סעיף 5 מאשר את זכויות הלשון כזכויות תרבותיות בהתאם למגילת זכויות האדם הבינלאומית. סעיף 6 מאשר את חופש הביטוי, פלורליזם תקשורתי ורב-לשוניות. סעיף 12 מגדיר את תפקידה של אונסק"ו למען שימור הגיוון.
ראו גם

יום הגיוון העולמי
מגוון תרבותי
הארגז

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1932–הווה (כ־92 שנים)
 מיקום המטה:  ישראל ישראל
 מוצרים עיקריים:  תחבורה, מתכת וזיווד, ריהוט עץ, מבנים יבילים ומערכות תצוגה ואחסנה
  
 www.haargaz.co.il
 
אוטובוס משוריין של החברה בפתח המפעל, מרץ 1948
הארגז הוא מפעל רב-תחומי בישראל העוסק בייצור כלי תחבורה ציבורית - אוטובוסים, מערכות אחסון ומערכות קירור תעשייתיות, מבנים ניידים וריהוט.
היסטוריה

הארגז נוסד ב-18 באוגוסט 1932 כקואופרטיב עובדים לייצור ארגזים לפירות הדר. הוא הוקם בסיוע חברת "יכין" שהייתה הלקוחה הראשונה של הארגז. בית החרושת הראשון של קואופרטיב הארגז נוסד ב-1 במאי 1933 בתל אביב, רחוב סלומון - פינת הגר"א. לאחר כשלושה חודשים של פיתוח והקמת בית החרושת הוכנסו למפעל מכונות חדישות והחלו בעבודה סדירה. במהלך שנת 1933 חיפשו מייסדי המפעל תעסוקה נוספת ויצרו קשר עם חברת "המומחה" שעבודתה העיקרית הייתה פיתוח וייצור מרכבים מעץ לאוטובוסים. ב-15 בספטמבר 1933 החלה הקמת מפעל נוסף ל"הארגז" בנווה שאנן בתל אביב. בעת הגשמים העזים בנובמבר 1938 חדרו מים למפעל בנוה שאנן והפועלים עמלו במשך שעות רבות להציל את חומרי הגלם. בשנות ה-40 ייצרה החברה גם רהיטי מתכת משרדיים.
היסטוריה > סיוע למאבק היישוב

במהלך שנת 1936 חבר המפעל לארגון "ההגנה" משום שהיה על קו החזית. במפעל ייצרו משוריינים ועמדות מגן שסייעו לשמירה בלילות. כמו כן שימש מחסן העצים העצום של המפעל כמחסן סודי לנשק הארגון (סליק).
במהלך מלחמת העולם השנייה התרחב המפעל וקלט עובדים שכירים רבים. בעקבות זאת הוחלט בשנת 1945 להסב את הארגז לחברה שמחציתה בבעלות חברת העובדים של ההסתדרות וחציה בבעלות עובדי הקואופרטיב.
דגם ליילנד טייגר (כונה: סוחוי) מודל 1949, נבנה בבית החרושת "הארגז" בעבור קואופרטיב שחר ושובץ לעבודה בסניף נהרייה.
היסטוריה > לאחר קום המדינה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1949 בעלי חברת "הארגז" החליטו לקחת על עצמם לייצר ג'ריקנים, קסדות ומגוון ציוד לוגיסטי למען צה"ל שהוקם אך לפני זמן קצר. בעקבות ההצלחה החליטו מנהלי "הארגז" ליזום פרויקטים נוספים כגון שיתוף פעולה עם חברת "אמפא", הסוכנת הבלעדית לייבוא מקררי "פילקו" מארצות הברית. שיתוף פעולה זה הביא להקמת חברת "אמקור" בית חרושת של מקררים חשמליים בשכונת ביצרון. שבסמוך לו הוקם גם מפעל חדש ל"הארגז".
היסטוריה > לאחר קום המדינה > קרונות רכבת

בשנות ה-90, במפעל הארגז-צריפין, בוצעו פרויקטי שיפוץ לקרונות משומשים שנקנו מחברת הרכבות הלאומית של צרפת עבור רכבת ישראל, הקרון הראשון של הפרויקט נמסר לרכבת ישראל ב-1994. כמו כן, שימשה חברת הארגז כקבלן משנה עבור חברת רכבות אלסטום שבנתה וסיפקה קרונות חדשים (המכונים מו-דו ספרדים) לרכבת ישראל. לצורך ביצוע הפרויקטים האלה נבנתה שלוחת מסילות למפעל שהתפצלה משלוחה לבסיס צריפין.
היסטוריה > מכירת החברה

בשנת 1996, החליטה חברת העובדים של ההסתדרות למכור את החברה במכרז, שבו זכתה קבוצת משקיעים מארצות הברית, אך המכירה לא יצאה לפועל. בשנת 1998, התדרדר מצבה הכספי של החברה והוחל ביישום תוכנית הבראה שכללה חיסול פעילויות מפסידות, ומכירת חלק משטחי נדל"ן שבידי החברה. כמו כן יושם הסדר הנושים ועורך דין פנחס רובין מונה כנאמן.
בינואר 2000 נרכשה החברה מידי ההסתדרות על ידי אנשי העסקים יצחק תשובה ושלום חגי המכהן כיו"ר הקבוצה. בעקבות שינוי הבעלות עברה קבוצת הארגז תהליך התייעלות כולל, ונכנסה לתחומי פעילות חדשים. ב-2004 רכשה החברה את מפעל טכנופח שבאזור התעשייה ברקן. המפעל נוסד ב-1980 ועוסק בייצור מארזים לתחום התקשורת, ארונות, שולחנות בקרה וארגזי אחסנה לציוד. ב-2007 רכשה החברה את מפעל "תדיטל אוטומוטיב אלקטרוניקס", המייצר בקרים אלקטרונים לרכב. מפעל "תדיטל" הוקם ב-1997 בעומר על ידי קבוצת תדיראן. אחר כך עבר לבעלות התעשיין גד פרופר.
בעשור השני של המאה ה-21 "הארגז" הוא אחד מספקי האוטובוסים הראשיים של חברות אגד, דן, וחברות אוטובוסים ציבוריות ופרטיות נוספות בישראל. מפעל הארגז הוא יצרן המרכבים השני בגודלו בישראל, אחרי חברת "מרכבים" (העוסקת גם היא בייצור מרכבים לכלי רכב ותחבורה ציבורית). אך ספקים סינים השתלטו על כ–50% משוק האוטובוסים הישראלי.