stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל כהן (סופר)
ביוגרפיה

כהן נולד באולאשקובצה שבפלך טרנופול במזרח גליציה, באימפריה האוסטרו-הונגרית, ביום ב' של חג שבועות תרס"ה (1905), בנם של יצחק וגיטל בת מרדכי פרלמוטר. אביו היה שוחט ובודק, מורה ומחסידי ומקורבי הרבי מהוסיאטין.
כהן למד כילד ב"חדר", בבית מדרש ובבית ספר עממי, וסיים את לימודיו בהצטיינות בגפ"ת בסמינר למורים בעיר לבוב. במהלך מלחמת העולם הראשונה נחרבה עיירתו, והוא ומשפחתו נדדו רבות, בין היתר לכפר בצ'כיה, עד שבשנת 1918 חזר כהן לבית סבו בגליציה. לאחר שאביו נתמנה לשוחט ובודק בבוצ'אץ', עבר כהן ללמוד בה תורה בבית מדרש ולקח חלק ב"השומר הצעיר", "התאחדות" ו"החלוץ".
בתחילת 1924 נבחר כהן למרכז פעילות החלוץ בלבוב, והוציא בשיתוף עם דב שטוק (לימים סדן) עיתון בעברית בשם "עתוננו". מכיוון שלא הצליח להוציא דרכון על מנת לעלות לארץ ישראל, הוא הבריח את הגבול לווינה, שם נבחר לחבר מרכז החלוץ באוסטריה.
כהן עלה לארץ ישראל ב-29 באוקטובר 1925; תחילה הגיע לבנימינה, ולאחר מכן עבר לפתח תקווה כחלק מקבוצת "המשולש". כשזאת התפרקה, לאחר שנתיים, נדד בארץ ועבד בעיקר בעבודת אדמה ובניין.
כהן היה חבר במפלגת הפועל הצעיר, ולאחר איחודה עם אחדות העבודה, הפך לחבר מפלגת פועלי ארץ ישראל.
בשנת 1930 נשלח מטעם הסתדרות העובדים לפעילות עם "החלוץ" בגליציה, לטביה, אוסטריה, ורומניה, ולקח חלק בקונגרס ארץ ישראל העובדת בברלין. בתום השליחות היה לחבר בקבוצת חולדה.
בשנת 1933 נישא לצביה בת ירחמיאל מרדכי גורדון, שהייתה שותפתו לקבוצה, ונבחר למזכיר ועדת התרבות של מועצת פועלי רחובות.
משנת 1934 סייע ליצחק לופבן בעריכת שבועון מפא"י "הפועל הצעיר", ובשנת 1948 התמנה לעורכו, ושימש בתפקיד זה עד לשנת 1970. בין פעולותיו הרבות, הרשומות ב'מסלול - ספר היובל', הייתה הקמת "מלוא" - מועדון לסופרים ולאמנים, בשנת 1952, שעמד בראשו וניהלו כל ימיו.
בשנת 1955 זכה כהן בפרס חולון על ספרו "פתחים" ועל יצירתו המסאית בכלל. בשנת 1962 זכה בפרס ברנר על פרסום ארבעת הכרכים של כתביו. בשנת 1971 זכה בפרס פיכמן על מסותיו "אישים מן המקרא". באותה שנה זכה בפרס אהרונוביץ להערכת מפעלו כעורך "הפועל הצעיר" וכמבקר. בשנת 1974 זכה בפרס ביאליק עבור ספרו "יעקב שטיינברג: האיש ויצירתו". בשנת 1982 קיבל את תואר יקיר תל אביב. בשנת 1985 זכה בפרס לספרות עברית ויידיש ע"ש שלמה שנהוד.
כהן נפטר בשנת 1986. הותיר אחריו שתי בנות: חוקרות הספרות נורית גוברין וחגית הלפרין.
כתביו של כהן הועתקו לפרויקט בן יהודה.
ספריו

הערכות ובבואות (תל אביב: מפיץ הספר, תרצ"ח)
יצחק אדוארד זלקינסון: חייו ומפעלו הספרותי (תל אביב: מסילה, תש"ב)
סנסנה: ראָמאן פון ארץ-ישראל'דיקן לעבן (פרנקפורט: אונטערוועגס, 1948) (ביידיש) (רומן מהחיים הארצישראליים)
דמות אל דמות (תל אביב: דביר, תש"ט) (מסות על ספרות וסופרים עברים)
זה לעומת זה: אוצר פתגמים מקבילים אנגליים, גרמניים ועבריים, בצירוף מפתח עברי ומפתח גרמני (תל אביב: דביר, תשי"ד)
פתחים: מסות (תל אביב: אגודת הסופרים העברים ליד דביר, תשי"ד)
גשרים: אישים ובעיות בתנועת העבודה (תל אביב: עיינות, תשט"ו)
אישים מן המקרא (תל אביב: מחברות לספרות, תשי"ח)
ניבון אנגלי-עברי: מילון לניבים ולצירופי-לשון אנגליים והקבלותיהם בעברית (תל אביב: דביר, תשי"ט) (יחד עם אדם ריכטר)
ספר פתגמים מקבילים: אנגליים, גרמניים ועבריים (תל אביב: מחברות לספרות, תשכ"א)
כתבים (תל אביב: ועד, תשכ"ב), 4 כרכים
מתתיהו שוהם: חייו ויצירתו (תל אביב: מחברות לספרות, תשכ"ה)
אספקלריות (רמת גן: מקור, 1968)
יעקב שטיינברג: האיש ויצירתו (תל אביב: דביר, תשל"ב)
סגל חבורה: אנשי חזון ומעשה בתנועת העבודה (תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשל"ב)
פרקי אהרן מגד (תל אביב: עקד, תשל"ו)
כתבים (תל אביב: עקד, תשל"ו 1976–תשל"ז 1977), 7 כרכים
פנים אל פנים (תל אביב: יחדיו, תשל"ט 1979)
בחביון הספרות העברית: הספרות העברית לאור משנתו של ק.ג. יונג (תל אביב: עקד, תשמ"א 1981)
פסקי טעם: מסות על ספרות וסופרים (תל אביב: עקד, תשמ"ב 1982)
מעל במות: דברים שבעל-פה – בכתב (תל אביב: עקד, תשמ"ב 1982)
חילופי-מכתבים בין ישראל כהן ובין ש"י עגנון ודוד בן-גוריון, בעריכת נורית גוברין (תל אביב: עקד, תשמ"ה 1985)
עיונים ותגובות, בעריכת נורית גוברין (תל אביב: עקד, תשמ"ו 1986)
ספריו > תרגום

חיים ארלוזורוב, לשאלת הארגון המשותף (תל אביב: הוועד המרכזי של "הפועל הצעיר", תרפ"ז)
מכס נורדאו, פרדוקסים (ירושלים: מצפה, תר"ץ) (יחד עם דב שטוק)
פאול פדרן והיינריך מנג (עורכים), פסיכואנליזה לעם (ורשה: הקואופרטיב השומרי המרכזי, תרצ"ב)
פרדיננד לסל, יומן נעורים (תל אביב: מסדה: לגבולם: בהשתתפות מוסד ביאליק, תש"ו)
גוסטב לנדאואר, קריאה לסוציאליזם: המהפכה (תל אביב: עם עובד, תשי"א)
ו' מקמהון בול, לאומיות וקומוניזם במזרח אסיה (תל אביב: עיינות, תשי"ד)
ג'ורג' דאגלס הווארד קול, תולדות המחשבה הסוציאליסטית (תל אביב: עיינות, תשט"ז)
מבחר מסות אנגליות: מפרנסיס בייקון עד אלדוס האקסלי (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ב)
פראנסיס בייקון, אטלנטיס החדשה (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ו 1986)
ספר יובל

נורית גוברין (עורכת), מסלול: ספר-היובל לישראל כהן במלאת לו שבעים וחמש שנים, תל אביב: ועד היובל על ידי עקד, תש"ם.
לספר שני חלקים. חלקו השני הוא ביבליוגרפיה של ועל ישראל כהן, אותו הביאה לדפוס חיה הופמן.
לקריאה נוספת

מ. אג"ף, כתבי ישראל כהן, ב"חרות"⁩, 20 אפריל 1962
א. ב. יפה, ביקורת ויעדיה, ב"על המשמר"⁩, 15 מאי 1975⁩
ישראל זמורה, 'פתגמים מקבילים בשלוש לשונות', מאזנים י"ב, 4 (1961), 282–284. (בשולי אסופתו של ישראל כהן)
ישראל זמורה, ישראל כהן בן שבעים, ב"דבר⁩", 8 אוקטובר 1975
ישורון קשת, כתבי ישראל כהן, ב"הארץ"⁩, 1 יוני 1962⁩
עם ארבעת הכרכים של כתבי ישראל כהן, מאזנים ט"ו, 2–3 (1962):
עזריאל אוכמני, 'תפיסת-היסוד בביקרתו, 127–130.
הלל ברזל, 'המבקר בחינת יוצר', 130–136.
משה גיל, 'ישראל כהן המבקר', מאזנים כא, 3 (1965), 237–245. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ישראל איסר זיידמן, 'לסגנונו של ישראל כהן', מאזנים כא, 3 (1965), 245–247. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ישראל כהן בן שבעים, מאזנים מא, 1 (1975):
ישראל זמורה, 'חכם המונוגרפיה', 18–20.
בנימין יצחק מיכלי, 'זיקתו לספירת הלשון', 26–32. (על שלושה מאמרים של ישראל כהן העוסקים בספירת הלשון: "הלשון בכור המהפכה", "לשון שהכזיבה" ו"אינטרגלוסה")
עם כתבי ישראל כהן', מאזנים מה, 6 (תשל"ח):
יעקב רבי, 'מפורסמים הצריכים גילוי: על המונוגראפיות של ישראל כהן', 402–406.
יהודה פרידלנדר, 'הערות ליצירתו המסאית', 407–408.
ישראל זמורה, 'על "אישים מן המקרא"', 409–410.
דב סדן, '"אישים מן המקרא"', מאזנים מו, 4 (תשל"ח), 246–249. (על אחד הכרכים מכתבי ישראל כהן עם הופעת מבחר כתביו בשבעה כרכים)
הלל ברזל, 'הביקורת בחינת יצירה: התבוננות משווה', מאזנים מו, 4 (תשל"ח), 250–256. (על ישראל כהן כמבקר)
נורית גוברין, 'מבוא: ישראל כהן בעיני הביקורת', בתוך: נורית גוברין (עורכת), מסלול: ספר-היובל לישראל כהן במלאת לו שבעים וחמש שנים (תל אביב תש"ם), עמ' 1–73.
"ישראל כהן בן שבעים וחמש", מאזנים נא, 1 (תש"ם):
חיים שהם, 'בעל המונוגראפיות', 19–20.
פנחס לנדר, 'ישראל כהן, דיוקנאי של "אישים מן המקרא"', 21–26.
נפתלי הרץ טוקר, 'פגישות בז'אנר מעורב', 27–31.
ישראל זמורה, 'המהדיר', 32–34.
דבר , 16.8.1985:
אבינעם ברשאי, 'ואם בגבורות שמונים שנה', 20–21.
בנימין יצחק מיכלי, 'על חטיבה ממוארית בכתביו של ישראל כהן', 20.
חילופי-מכתבים בין ישראל כהן ובין ש"י עגנון ודוד בן-גוריון; הקדמות: ישראל כהן; עריכה: נורית גוברין; הערות: חיה הופמן, תל אביב: עקד, תשמ"ה.
חיים ליף, 'ישראל כהן: מפעל חייו', בצרון ח, 29–30 (1986), 3–5.
חיים נגיד, 'אמן המסה הספרותית: ישראל כהן ז"ל', ספר השנה של העיתונאים (1986), 297–298.
חיה הופמן (עורכת), ישראל כהן: ביבליוגרפיה: תש"ם–תשמ"ז 1979–1987, לוד: מכון הברמן למחקרי ספרות, תשמ"ז.
אפרים שמואלי, 'ישראל כהן והמערערים על הספרות והבקורת', בצרון 41–42 (תשמ"ט), 65–68.
נורית גוברין, 'חשבון-הדורות וחשבון-הדור: מדיניות התרבות של ישראל כהן', בתוך ספרה: קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה, תל אביב: גוונים, תשס"ב, כרך ב, עמ' 439–469.
חגית הלפרין, 'בית ההורים: קטעי זיכרונות', בתוך: אבנר הולצמן (עורך), ממרכזים למרכז: ספר נורית גוברין, תל אביב: מכון כץ לחקר הספרות העברית, אוניברסיטת תל אביב, תשס"ה, עמ' 512–518.
נורית גוברין, "פיגומים למתרגמים - תרומתו של ישראל כהן ללשון העברית', בתוך: 'העברית - רבעון בענייני הלשון העברית', האקדמיה ללשון העברית, מחזור עא, חוברת ד, תשפ"ד, עמ' 164 - 182.
הערות שוליים

↑  ראו דבריו של ש. שלום בטקס ההענקה: ש. שלום, 'פרס ברנר לישראל כהן', מאזנים ט"ו, 6 (1962), 456–457.
↑  הזוכים בפרס ביאליק לספרות יפה
↑  עמנואל בן-גריון, קריאה ראשונה, דבר, 30 בינואר 1942.
↑  ביקורת: ש. שלום, במערכות היצירה: בספירת החן, דבר, 26 באוגוסט 1949; חיים תורן, "דמות אל דמות", דבר, 9 בדצמבר 1949.
↑  ביקורת: עמנואל בן-גריון, משל ושנינה (עם הופעת שני ספרים חדשים בשדה הפתגם והמשל), דבר, 25 בפברואר 1955.
↑  ביקורת: מרדכי יפה, "פתחים" לישראל כהן, דבר, 24 ביוני 1955.
↑  ישראל כהן (סופר), "אישים מן המקרא", דבר, 7 בפברואר 1958 (ההקדמה לספר). ביקורת: ש"י פנואל, אישי המקרא במסותיו של ישראל כהן, דבר, 22 באפריל 1959.
↑  ביקורת: י. א. זיידמן, בין מקור לתרגום, דבר, 6 באפריל 1961.
↑  אלכסנדר מנור, מבחר כתבי ישראל כהן, דבר, 25 במאי 1962, המשך.
↑  ביקורת: יהודה בורלא, אספקלריות, דבר, 20 בדצמבר 1968; מ. אונגרפלד, אספקלריות לישראל כהן, דבר, 27 בספטמבר 1968; יוסף פרידלנדר, ה"אספקלריות" של ישראל כהן, מעריב, 4 באפריל 1969.
↑  א. סדומי, ספר חדש: עולמם הרוחני של ראשונים, דבר, 27 בפברואר 1973.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אהרן מגד, אברהם קריב | פרס ביאליק לספרות יפה  1974 | הבא: חיים גורי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274319305171  PLWABN: 9811264174005606  BnF: cb129154684 (data)  GND: 1150799234  ISNI: 0000 0001 2020 4076  LCCN: n82012227  NTA: 312816839  SUDOC: 14765677X  VIAF: 7517894   WorldCat (עם VIAF): 7517894
סוזי קנטיקיאן

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1987 (בת 37) ירוואן
 מידע כללי
 מדינה:  ארמנית
 גובה:  1.54 מ'
 www.kentikian.com
 ספורט
 ענף ספורט:  איגרוף
 :  משקל זבוב
 הישגים
 דירוג שיא:  אלופת עולם WBA  2007-2012; 2013-2017 אלופת עולם WBO 2009-2012  אלופת עולם WIBF 2007-2012; 2015-
סוזיאנה "סוזי" לבונובנה קנטיקיאן (בארמנית: Սյուզի Կենտիկյան; נולדה סיוזאנה קנטיקיאן ב-11 בספטמבר 1987) היא מתאגרפת מקצועית ארמנית-גרמנייה. היא נולדה בירוואן, בארמניה הסובייטית, אך עזבה עם משפחתה בגיל חמש בגלל מלחמת נגורנו קרבאך. קנטיקיאן חיה בהמבורג מאז 1996, והחלה להתאגרף בגיל שתים עשרה. בעקבות קריירה חובבנית מצליחה, היא הפכה למקצועית ב-2005.
קנטיקיאן היא פעמיים אלופת העולם במשקל זבוב, והחזיקה בתואר אלופת נשים של התאחדות האגרוף העולמית (WBA) מ-2007 ועד 2012, ומ-2013 ועד 2017. בנוסף, היא הייתה אלופת העולם במשקל זבוב של ארגון האגרוף העולמי (WBO) מ-2009 ועד 2012, ומחזיקה בתואר אליפות הנשים של פדרציית האגרוף הבין-לאומית לנשים (WIBF) מאז 2015, ובעבר החזיקה בתואר גם בין השנים 2007 ו-2012.
עד 2012, קנטיקיאן הייתה בלתי מובסת כמקצוענית, וניצחה ב-16 מתוך 30 הקרבות הראשונים שלה בנוקאאוט. תחנת הטלוויזיה הגרמנית ZDF משדרת את הקרבות של קנטיקיאן מאז יולי 2009. היא הייתה בעבר מתאגרפת-כותרת של תחנת הטלוויזיה ProSieben מ-2007 ל-2009.
תחילת דרכה

סוזיאנה קנטיקיאן נולדה בירוואן, בירת ארמניה הסובייטית, בתו של הרופא הווטרינרי לבון קנטיקיאן ואשתו מקרוהי. יש לה אח אחד, מיכאיל, המבוגר ממנה בארבע שנים. ב-1992, כשהיא הייתה בת חמש, הוריה החליטו לעזוב את ארמניה אחרי שאביה קיבל צו גיוס להילחם במלחמת נגורנו קרבאך. המשפחה עברה לברלין, שבגרמניה, ושהתה תחילה במתקנים למבקשי מקלט. אך בשל ריבוי האלימות במוסדות אלו, ואי ידיעת השפה הגרמנית, המשפחה עזבה את ברלין ועברה למולדובה, ומאוחר יותר לרוסיה, שם קנטיקיאן למדה תקופה קצרה בבית הספר. המשפחה חזרה לגרמניה בשנת 1996, עברה להמבורג, ושוב התגוררה במוסדות ממשלתיים למבקשי המקלט. סטטוס השהייה של קנטיקיאן נותר לא ברור במהלך כמעט עשור. מספר פעמים, היא ומשפחתה נלקחו לשדה התעופה לשם גירוש, אבל בעקבות התערבות של חברים מקומיים, ביניהם המאמן שלה לאגרוף חובבני, פרנק רית, אשר התקשר לעורכי הדין, לתקשורת, ולפוליטיקאים מקומיים, הגירוש של המשפחה נמנע. בני המשפחה קיבלו היתרי מגורי קבע ב-2005, כאשר קנטיקיאן חתמה על חוזה אגרוף מקצועי לשלוש שנים אשר הבטיח לה הכנסה יציבה.
בגיל 16 החלה קנטיקיאן לעבוד כמנקה במרכז כושר מקומי, כדי לסייע בכלכלת המשפחה. היא סיימה את לימודי התיכון שלה בקיץ של שנת 2006, והפכה לאזרחית גרמניה ביוני 2008. היא בקשה היתר לשמר את אזרחותה הארמנית במקביל.
קריירה חובבנית

קנטיקיאן גילתה את תשוקתה לאגרוף כשהיא הייתה בת עשר, כשליוותה את אחיה הגדול לאימון אגרוף. היא התחילה להתאמן בעצמה, וסיפרה מאוחר יותר שהפעילות הזו עזרה לה לשכוח את תנאי חייה למשך זמן קצר: "יכולתי להוציא את הכל, את כל האנרגיה שלי. כשיש לך כל כך הרבה בעיות כמו למשפחה שלנו, צריך משהו כזה."
קנטיקיאן ניצחה באליפויות הנוער של המבורג מ-2001 עד 2004. היא גם ניצחה באליפות הנוער של צפון גרמניה בשנים 2003 ו-2004, ובחודש אוקטובר 2004, היא זכתה להצלחתה הגדולה ביותר שלה כחובבנית כשניצחה באליפות הבינלאומית בגרמניה לאגרוף נשים חובבני במדור הנוער, במשקל נוצה. בשל ניצחונותיה, קנטיקיאן התחילה להתקשות למצוא יריבות חובבניות, והסטטוס שלה כמבקשת מקלט לא איפשר לה להתחרות מחוץ להמבורג. הרקורד הסופי של קנטיקיאן כחובבנית עומד על 24 ניצחונות והפסד אחד. את ההפסד היא זקפה להתלהבות יתר, ואמרה שהיא התעקשה להתאגרף למרות קשיי בריאות שחוותה. הסגנון האגרסיבי והשילובים המהירים של קנטיקיאן, וכן השאיפה שלה תמיד לתקוף עד שהיא מפילה את יריבתה, זיכו אותה בכינוי "Killer Queen" (מלכה קטלנית); היא לעיתים קרובות משתמשת בשיר בשם זה של להקת הרוק האנגלית קווין כמוזיקת הכניסה שלה לזירה.
קריירה מקצועית > 2005 – 2007

קנטיקיאן החלה את דרכה כמתאגרפת מקצועית כשהתגלתה על ידי מארגן מקצועי במהלך קרב ראווה בו השתתפה בעת תהליכי ההכשרה לאליפות העולם החובבנית. בתחילת 2005 היא חתמה על חוזה לשלוש שנים עם חברת קידום אגרוף מקצועי בהמבורג, Spotlight Boxing. בשנים הבאות, היא אומנה על ידי מגומד שבורו. הקרב הראשון של קנטיקיאן כמקצוענית היה ב-15 בינואר 2005, בו ניצחה בהחלטה פה אחד נגד איליאנה בונבה מבולגריה. היה זה קרב חימום של המתאגרפת הגרמנייה רגינה הלמיך, אותה קנטיקיאן רואה כמודל לחיקוי. במהלך 14 החודשים הבאים, קנטיקיאן ניצחה בתשעה מתוך עשרה קרבות בנוקאאוט. אחוזי הנוקאאוט שלה הם גבוהים מהרגיל, ונדירים במיוחד במשקלי הנשים הקלים יותר. בעקבות זאת, היא החלה למשוך תשומת לב תקשורתית וציבורית. ב-25 ביולי 2006, היא זכתה בחגורת האליפות הראשונה שלה, ובתואר האליפות הגרמני הבינלאומי למשקל זבוב, נגד דניאלה גראף, בהחלטה פה אחד. בקרב התואר הבינלאומי הראשון שלה ב-9 בספטמבר 2006, קנטיקיאן ניצחה נגד מריבל זוריטה מארצות הברית, בנוקאאוט טכני בסיבוב הרביעי, וזכתה בתואר האליפות של WIBF אינטרקונטיננטל למשקל זבוב. הקרב הופסק כשזוריטה נפצעה מעל הגבה השמאלית.
בקרב המקצועי ה-15 שלה, קנטיקיאן התמודדה על תואר אליפות העולם הראשון שלה בקלן, שבגרמניה, ב-16 בפברואר 2007; זו גם הייתה הפעם הראשונה שלה כשהיא מתמודדת בקרב הראשי. היא הביסה את קרולינה אלוורז מוונצואלה בנוקאאוט טכני בסיבוב התשיעי, ובכך זכתה בתואר WBA למשקל זבוב. אלוורז ספגה אגרופים ללא תגובה, והחל דימום כבד מאפה, והשופט בסופו של דבר עצר את הקרב מתוך דאגה לבריאותה. שישה שבועות מאוחר יותר, ב-30 במרץ 2007, קנטיקיאן הגנה על התואר שלה בפעם הראשונה. בפני קהל של 19,500 בארנה של קלן, הקרב שלה היה משנה לקרב ראווה בין הקומיקאי הגרמני שטפן ראב ורגינה הלמיך, שהחזיקה אז בתואר אלופת העולם של ה-WIBF. קנטיקיאן הביסה את מריה חוסה נונייז מאורוגוואי בנוקאאוט טכני בסיבוב השלישי. נונייז הופלה בסיבוב השני, וקנטיקיאן השלימה את המלאכה בסיבוב השלישי במכת קרוס שהשאירה את נונייז ללא הגנה על החבלים, והשופט התערב וסיים את הקרב.
קנטיקיאן התמודדה מול נדיה הוקמי מצרפת ב-25 במאי 2007, בקרב השני שלה בהגנת התואר. להוקמי היה יתרון של גובה על קנטיקיאן, והיוותה את המבחן האמיתי הראשון של קנטיקיאן בקריירה המקצועית. שתי המתאגרפות נלחמו קשה; הוקמי התחילה לאט, אך ניצחה במספר סיבובים מאוחרים בעזרת הנחתה מוצלחת של שילובים. בסופו של דבר, קנטיקיאן ניצחה בקרב בהחלטת רוב של השופטים, הפעם הראשונה בקריירה שלה בה הייתה החלטת מפוצלת. הקרב נבחר כבין "חמשת הקרבות של השנה" על ידי WomenBoxing.com. ב-7 בספטמבר 2007, קנטיקיאן הגנה על התואר שלה נגד שאני מרטין מבריטניה, וניצחה בנוקאאוט טכני בסיבוב השלישי. השופט הפסיק את הקרב לאחר שמרטין הופלה בסיבוב השלישי.
בעקבות פרישתה של מחזיקת התואר רבת-השנים של ה-WIBF, רגינה הלמיך, קנטיקיאן "איחדה" את תוארי ה-WBA וה-WIBF כשזכתה באחרון בעיר מגוריה, המבורג, ב-7 בדצמבר 2007. היא והוקמי נפגשו שנית בזירה, שישה חודשים אחרי הקרב הראשון שלהן. גם הפעם המתאגרפת הצרפתייה הוכיחה עצמה יריבה ראויה, והקרב התפתח באופן דומה למפגשן הראשון. וגם הפעם, קנטקיאן התחילה חזק, והוקמי התקדמה בחצי השני, בקרב שנהיה צמוד. אך הפעם, קנטיקיאן הובילה אצל כל שלושת השופטים, וניצחה בהחלטה פה אחד. בסוף השנה, קנטיקיאן נבחרה כספורטאית השנה של העיר המבורג.
קריירה מקצועית > 2008 – 2010

קנטיקיאן הגנה בהצלחה על תאריה נגד שרה גודסון מהפיליפינים בנוקאאוט טכני בסיבוב השלישי ב-29 בפברואר 2008. גודסון, שהתאגרפה כמעט באופן בלעדי במשקלים נמוכים יותר לפני כן, לא הצליחה לעמוד בפני קנטיקיאן, והשופט סיים את הקרב לאחר סדרה של מכות לגוף בסיבוב השלישי. בקרב הבא שלה בהגנה על האליפות, ב-10 במאי 2008, קנטיקיאן הביסה את מרי אורטגה מארצות הברית בסיבוב הראשון בנוקאאוט טכני. אורטגה, אשר נלחמה בעבר נגד מתאגרפות ידועות, כגון אלנה ריד והולי דאנאווי, הופלה פעמיים על ידי מכות ישרות במהלך 90 השניות הראשונות של הקרב. כאשר קנטיקיאן הצמידה את אורטגה לחבלים, השופט התערב זמן קצר לפני סוף הסיבוב הראשון. העצירה המהירה הפתיעה רבים שציפו לקרב קשה יותר, כולל את הלמיך ששימשה כפרשנית טלוויזיה.
קרב התואר הבא של קנטיקיאן, ב-29 באוגוסט 2008, הציב אותה מול הגר פיינר מישראל, שהייתה יריבתה האחרונה של הלמיך לפני פרישתה. לאחר סיבוב פתיחה צמוד, הקרב הפך פראי יותר, ופיינר חבטה בקנטיקיאן והובילה בנקודות בחלק הראשון של הקרב. אך מהסיבוב החמישי ואילך, קנטיקיאן הצליחה להשתלט על הקרב על ידי הנחתת מכות נקיות, וצברה יותר נקודות, ובסוף זכתה על פי החלטה פה אחד. ב-5 בדצמבר 2008, יריבתה של קנטיקיאן הייתה אנסטסיה טוקטלובה מרוסיה, אלופת איגוד האגרוף הגרמני (אך קרב זה לא היה על התואר). בקרב שהיה טקטי באופן בלתי אופייני, קנטיקיאן הצליחה לשלוט בטוקטלובה מאמצע הזירה. שלושת השופטים החליטו לטובת קנטיקיאן. בדצמבר 2008, היא נבחרה כמתאגרפת השנה של גרמניה בפעם הראשונה. בנוסף, היא זכתה בפרס WBA למתאגרפת הטובה ביותר לשנת 2007-08.
קנטיקיאן הגנה בהצלחה על תוארי האליפות של WIBF ו-WBA בהחלטה פה אחד בקרב נגד אלנה ריד האמריקאית ב-20 במרץ 2009. ריד, שהייתה מוכרת בגרמניה אחרי שני קרבות מעוררי מחלוקת נגד הלמיך בשנים 2004 ו-2005, נשארה יחסית פסיבית כבר מהפתיחה, ובניקוד הסופי היא לא ניצחה אפילו בסיבוב אחד. ב-4 ביולי 2009, קנטיקיאן פגשה בזירה את אלופת הביניים במשקל סופר זבוב של ה-WBA, קרולינה גוטיירז גאיטה מארגנטינה. קנטיקיאן הייתה דומיננטית בכל הסבבים, והייתה המנצחת על פי כל השופטים. קנטיקיאן סגרה את שנת 2009 בקרב נגד המתאגרפת הטורקייה-גרמנייה הבלתי מנוצחת ג'וליה סאהין (20-0). הן נלחמו ב-10 באוקטובר על תואר האליפות של ה-WBO לנשים במשקל זבוב (שהיה פנוי). קנטיקיאן היממה את סאהין כבר מהפתיחה עם מכות מהירות וגבוהות, וסאהין העבירה את רוב הקרב בהגנת גוף. קנטיקיאן שוב זכתה בהחלטה פה אחד, והייתה לאלופת WBO החדשה.
כשהיא מחזיקה בשלושה תוארי אליפות נשים במשקל זבוב בו זמנית – של WIBF, WBA ו-WBO – היא הגנה עליהם בהצלחה מפני מחזיקת התואר של ה-IBA (אגודת האגרוף הבינלאומית), נדיה ראווי, שהייתה בלתי מנוצחת. הקרב התקיים ב-24 באפריל 2010 בהמבורג. הקרב היה צמוד מאוד, וראווי הנחיתה יותר מהלומות ברוב הסיבובים. אך בתום עשרה סיבובים, לקנטיקיאן היה יתרון צר בניקוד של שניים מתוך שלושת השופטים, וזכתה בהחלטה חלוקה. ב-17 ביולי, קנטיקיאן שוב הגנה על תאריה נגד ארקלי מוסיניו. בסיבובים הראשונים, היא השתמשה בשילובים והתקפות מהירות וצברה נקודות. אך אז קנטיקיאן נחתכה כשהשתיים התנגשו בראשיהן, ולא יכלה להמשיך. הקרב הוכרז כאין תחרות והיא שמרה על תאריה.
קריירה מקצועית > 2011 – 2016

ב-26 במרץ 2011 הגנה קנטיקיאן על תואר ה-WIBF נגד אנה ארזולה וניצחה בהחלטה פה אחד. ב-21 באוקטובר, היא ניצחה שוב בהחלטה פה אחד, הפעם נגד טירפורן טנימיט מתאילנד, ושמרה על כל שלושת התארים.
בשלב זה, היא הייתה בלתי מנוצחת, עם 29 ניצחונות (כולל 16 בנוקאאוט). בקרב הבא שלה, קנטיקיאן הגנה על תוארי ה-WIBF ו-WBO, ב-16 במאי 2012 בפרנקפורט, נגד מליסה מקמורו האמריקאית. קנטיקיאן הפסידה בהחלטת רוב, בהפרש צר. הייתה זו התבוסה הראשונה שלה כמתאגרפת מקצועית. תואר אליפות ה-WBA לא היה בתחרות בקרב הזה, אז קנטיקיאן נותרה אלופת ארגון זה. ב-1 בדצמבר, האמריקאית קרינה מורנו נלחמה על תואר ה-WBA בקרב שהתקיים בדיסלדורף. קנטיקיאן ניסתה להביס את מורנו באמצעות התקפות אגרסיביות, אבל ספגה מהלומות רבות מידי מורנו תוך כדי תנועתה קדימה. הקרב נקבע על ידי החלטת הרוב בתום עשרה סיבובים, כשקנטיקיאן המפסידה. שופט אחד נתן לקנטיקיאן ארבע נקודות יתרון, אבל שני האחרים נתנו למורנו יתרון זהה של 94–96, והיא לקחה את חגורת WBA לנשים במשקל זבוב. היה זה ההפסד השני ברציפות של קנטקיאן.
ב-1 בפברואר 2013, קנטיקיאן נלחמה בסניה ג'אה על תואר אליפות הביניים של ה-WBA לנשים במשקל זבוב, אשר היה פנוי באותה העת. היא שלטה בקרב במהלך הסיבובים הראשונים, ובשביעי, הפילה את ג'אה באגרוף ימין. על אף שסבלה חתכים קרוב לעין ימין שלה, כולל אחד מהתנגשות ראשים במהלך הסיבוב העשירי והאחרון, קנטיקיאן הצליחה לנצח בקרב בהחלטה פה אחד. אחרי זה, קנטקיאין התמודדה נגד מורנו בקרב חוזר ב-6 ביולי. עם ניצחון בהחלטה פה אחד, היא חזרה להחזיק בתואר אליפות WBA לנשים במשקל זבוב. היא הגנה על התואר בהצלחה נגד סימונה גלאסי ב-7 בדצמבר בשטוטגרט.
היריבה הבאה של קנטיקאין בהתמודדות לתואר הייתה דן-בי קים. בקרב שנערך ב-31 במאי 2014, קנטיקיאן ניצחה בנוקאאוט טכני בסיבוב התשיעי. ב-8 בנובמבר 2014, יריבתה של קנטיקיאן הייתה נאוקו פוג'יוקה היפנית, והיא ניצחה בהחלטת השופטים אחרי 10 סיבובים. בשנה זו, היא הקימה חברת קידום אגרוף משלה, Kentikian Promotions, ונעדרה מן הזירה לתקופה. הקרב הבא שלה נערך כעבור 11 חודשים, באוקטובר 2015, נגד סוסנה קרוז פרז המקסיקנית. קנטיקיאן נפצעה בסיבוב השני בהתנגשות ראשים, אבל ניצחה על פי ניקוד ברוב הסיבובים, ובתום עשרת הסיבובים ניצחה בקרב בהחלטה פה אחד. עם זאת, הלמיך, במעמדה כפרשנית, ציינה שקנטיקיאן לא נראתה כתמול שלשום בזירה. ובכל זאת, הניצחון זיכה את קנטיקיאן בתואר אליפות ה-WIBF לנשים משקל זבוב. ב-30 ביולי 2016, הגנה על תואר זה נגד נבנקה מיקוליץ' וניצחה בהחלטה פה אחד. נכון ל-2018, היה זה הקרב האחרון שלה. ב-2017, קנטיקיאן פינתה את תואר האליפות של WBA לנשים במשקל זבוב.
בתקשורת

בתחילת הקריירה המקצועית שלה, קנטיקיאן בעיקר סוקרה בתקשורת המקומית בהמבורג, ומדי פעם בעיתונים גרמניים לאומיים; בפרט, הילדות הקשה שלה והתקופה הארוכה בה מעמדה לא היה ברור כמבקשת מקלט עוררו עניין בתקשורת, והובילו להשוואות עם סרט האגרוף "מיליון דולר בייבי". הגובה שלה, 1.54 מ', גם משך תשומת הלב, והיא זכתה לכינוי "המתאגרפת הגרמנייה המקצועית הקטנה ביותר". בשלב מוקדם, קנטיקיאן נחשבה לאחת הכישרוניות באגרוף הגרמני והתקשורת הזכירה אותה בתור בעלת הפוטנציאל להיות יורשתה של אלופת העולם, רגינה הלמיך, מטרה שגם קנטיקיאן הגדירה עבור עצמה.
ב-2007, קנטיקיאן הוצגה בפני קהל גדול הרבה יותר, בשל שיתוף פעולה עם תחנת הטלוויזיה ProSieben. בנוסף לשידורים חיים של הקרבות שלה, היא הופיעה מספר פעמים בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית TV total. היא עשתה ארבעה סבבי אימונים עם מארח התוכנית, שטפן ראב, וכן השתתפה בתחרות הריאליטי אליפויות גלישת ווק, בה הייתה בקבוצה המנצחת יחד עם סוון האנאוולד, כריסטינה שורר ומרקוס באייר. הקרב הראשון שלה על הגנת התואר, נגד מריה חוסה נונייז, נצפה על ידי 4.69 מיליון צופי טלוויזיה. כשנה לפני הקרב שלה על התואר מול קרולינה אלוורז, היא צולמה לסרט תיעודי אשר שודר ביוני 2007 בתחנת הטלוויזיה הציבורית הגרמנית Das Erste. גרסה מקוצרת עם קריינות באנגלית שודרה על ידי הערוץ הגרמני הבינלאומי דויטשה ולה באוקטובר 2007. ב-2010, קנטיקיאן הייתה לדוברת של ארגון הצדקה הארמני Lebensbaum Armenien (עץ החיים הארמני).
1992 בטלוויזיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1992  בטלוויזיה |  |
< · 1990 · 1991 — 1992 — 1993 · 1994 · >
כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-20 · כל ערכי השנים בטלוויזיה במאה ה-21 · פורטל הטלוויזיה
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1992 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
9 במאי – תחרות האירוויזיון התקיימה במאלמה שבשוודיה. בתחרות זכתה אירלנד, עם השיר "Why Me?" ("למה אני?) בביצוע הזמרת האירית לינדה מרטין.
22 במאי – ג'וני קרסון פורש מהטונייט שואו אותה הוא הנחה במשך 30 שנים ברציפות. רשת NBC בחרה בג'יי לנו כמחליפו, למרות שהבטיחה את התפקיד לדייוויד לטרמן.
24 בספטמבר – ערוץ הטלוויזיה Syfy(אנ') מתחיל את שידוריו בארצות הברית.
1 באוקטובר – ערוץ Cartoon Network מתחיל את שידוריו בארצות הברית, ובכך הפך לערוץ הטלוויזיה הראשון שמשדר סדרות אנימציה 24 שעות ביממה.