stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איי אכזיב
הערות שוליים

↑  נעם עמית, ‏סיפורו של אי האהבה, באתר ‏מאקו‏, 21 במרץ 2010
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
איי אשמור וקרטייה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס ההודי 
 קואורדינטות:  12°15′30″S 123°02′30″E﻿ / ﻿12.258333333333°S 123.04166666667°E﻿ / -12.258333333333; 123.04166666667
 שטח:  199 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  אוסטרליה 
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC+8
  (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןאיי אשמור וקרטייה(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןאיי אשמור וקרטייה
 
טריטוריית איי אשמור וקרטייה (אנגלית: Territory of Ashmore and Cartier Islands) היא טריטוריה של אוסטרליה המורכבת משתי קבוצות איים בלתי מיושבים באוקיינוס ההודי, בקצה המדף היבשתי של אוסטרליה, דרומית לאינדונזיה.
גאוגרפיה

הטריטוריה כוללת את "שונית אשמור" בה שלושה איונים (מזרחי, אמצעי ומערבי) והאי קרטייה (70 ק"מ מערבה מן השונית).
שטח הטריטוריה, לרבות שטחי הים והלגונות 199.45 קמ"ר, מתוכם 114.400 קמ"ר של יבשה. אורך קווי החוף של האיונים - 74.1 ק"מ.
אין באיים נמלים, וניתן לעגון רק במרחק מה מהחופים.
שטח שונית אשמור 155.44 קמ"ר (לרבות שטח הלגונה)
שטח היבשה של האיון המערבי  - 51,200 מ"ר. על אי זה נמצאת תחנת מדידת מזג אוויר אוטומטית.
שטח היבשה של האיון המרכזי - 21,200 מ"ר.
שטח היבשה של האיון המזרחי - 25,000 מ"ר.
שטח שונית קרטייה 44.03 קמ"ר (לרבות שטח הלאגונה). שטח היבשה של האי קרטייה - 17,000 מ"ר.
מנהל

הטריטוריה מהווה חלק מן הטריטורייה הצפונית, ומנוהלת על ידי משרד איכות הסביבה, הספורט והטריטוריות האוסטרלי, היושב בקנברה.
שמורת הטבע

בשנת 1983 הוקמה באי "שמורת הטבע הימית שונית אשמור", בשל המגוון הביולוגי הרב של בעלי החיים והצמחים החיים בשוניות.
לדוגמה, בין השוניות חיים 14 סוגים שונים של נחשי ים - יותר מבכל מקום אחר על פני כדור הארץ.
"שמורת הטבע הימית האי קרטייה" הוכרזה בשנת 2000 וכוללת את כל שטח האי, וכן רדיוס של 7.2 ק"מ סביב האי.
כלכלה

איי אשמור וקרטייה נטולים פעילות כלכלית. קרבתם של האיים לאינדונזיה, סייעה להפיכתם לנקודת מעבר למבריחי אנשים ומחפשי מקלט באוסטרליה. הפליטים מנסים להגיע לטריטוריה אוסטרלית באמצעות סירות דיג קטנות, על מנת לקבל מעמד פליטים.
ממשלת אוסטרליה מסרבת לקבל אותם, ונוקטת מספר צעדים על מנת למנוע את הברחות האנשים לאיים, ובהם הוצאת האיים מתוך "אזור ההגירה האוסטרלי". כך שכיום, עצם ההגעה לאיים אלה אינה נחשבת ככניסה לטריטוריה אוסטרלית לצורכי הגירה.
אוסטין ספרס

אוסטין ספרס (באנגלית: Austin Spurs) היא קבוצת כדורסל מהעיר אוסטין שבטקסס המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA. הקבוצה הוקמה בשנת 2001 כקלומבוס ריברדרגונס ובשנת 2005 עברה למיקומה הנוכחי. בשנת 2007 נרכשה הקבוצה בידי קבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA ובשנת 2014 שינתה את שמה לאוסטין ספרס בדומה לקבוצת האם.
הקבוצה זכתה באליפות הראשונה של המועדון בעונת 2011-12, ובאליפות השנייה של המועדון בעונת 2017-18.
היסטוריה

קלומבוס ריברדרגונס הוקמה בשנת 2001 בעיר קולומבוס, ג'ורג'יה, כחלק מהקמת ליגת הפיתוח. הקבוצה שיחקה 4 עונות בליגה לפני שנקנתה על ידי קבוצת משקיעים שהעבירה אותה בסיום עונת 2004/05 לאוסטין, טקסס ושינתה את שמה לאוסטין טורוס. ביוני 2007 נרכשה הקבוצה על ידי קבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, שהפכה להיות קבוצת ה-NBA השנייה שמחזיקה בבעלותה קבוצה בליגת הפיתוח.
בעונת 2007/08 סיימה הקבוצה במקום הראשון באזור הדרום-מערבי והגיעה עד לגמר, בו הפסידה לאיידהו סטאמפייד. בעונת 2011/12 הגיעה הקבוצה שוב לסדרת הגמר, בה גברה בשלושה משחקים על הלוס אנג'לס די-פנדרס וזכתה באליפות הראשונה בתולדות המועדון.
באוקטובר 2014 הודיעה הקבוצה על שינוי שמה מאוסטין טורוס לאוסטין ספרס, על שם קבוצת האם.
עונה אחר עונה

| עונה | בית/אזור | מיקום | ניצחונות | הפסדים | % הצלחה | פלייאוף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 קולומבוס ריברדרגונס
| 2001/02 |  | 3 | 31 | 25 | 0.554 | הפסד בחצי הגמר (גרינוויל) 2-1 |
| 2002/03 |  | 6 | 23 | 27 | 0.460 |  |
| 2003/04 |  | 6 | 18 | 28 | 0.391 |  |
| 2004/05 |  | 1 | 30 | 18 | 0.625 | ניצחון בחצי הגמר (רואנוק) 96-89  הפסד בגמר (אשוויל) 90-67 |
 אוסטין טורוס
| 2005/06 |  | 6 | 24 | 24 | 0.500 |  |
| 2006/07 | מזרח | 5 | 21 | 29 | 0.420 |  |

| 2007/08 | דרום-מערבי | 1 | 30 | 20 | 0.600 | ניצחון בחצי הגמר (סו פולס) 99-93  הפסד בגמר (איידהו) 2-1 |
| 2008/09 | דרום-מערבי | 2 | 32 | 18 | 0.640 | ניצחון בסיבוב הראשון (איידהו) 119-116 (הארכה)  הפסד בחצי הגמר (קולורדו) 114-111 |
| 2009/10 | מערב | 2 | 32 | 18 | 0.640 | ניצחון בסיבוב הראשון (דקוטה) 2-1  הפסד בחצי הגמר (ריו גראנדה ואלי) 2-1 |
| 2010/11 | מערב | 8 | 22 | 28 | 0.440 |  |
| 2011/12 | מערב | 2 | 33 | 17 | 0.660 | ניצחון בסיבוב הראשון (אירי) 2-1 ניצחון בחצי הגמר (קאנטון) 2-1 ניצחון בסדרת הגמר (לוס אנג'לס) 2-1 |
| 2012/13 | מרכזי | 2 | 27 | 23 | 0.700 | ניצחון בסיבוב הראשון (בייקרספילד) 2-0 הפסד בחצי הגמר (סנטה קרוז) 2-0 |
| 2013/14 | מרכזי | 6 | 19 | 31 | 0.380 |  |
 אוסטין ספרס
| 2014/15 | דרום-מערבי | 1 | 32 | 18 | 0.640 | ניצחון בסיבוב הראשון (בייקרספילד) 2-1 הפסד בחצי הגמר (סנטה קרוז) 2-1 |
| 2015/16 | דרום-מערבי | 1 | 30 | 20 | 0.600 | ניצחון בסיבוב הראשון (ריו גרנדה) 2-1 הפסד בסיבוב השני (לוס אנג'לס) 2-1 |
| 2016/17 | דרום-מערב | 4 | 25 | 25 | 0.500 |  |
| 2017/18 | דרום-מערב | 1 | 32 | 18 | 0.640 | ניצחון בסיבוב הראשון (ריו גרנדה) 1–0 ניצחון בסיבוב השני (סאות' ביי) 1–0 ניצחון בסדרת הגמר (ראפטורס) 2–0 |
| סה"כ עונה רגילה | סה"כ עונה רגילה | סה"כ עונה רגילה | 469 | 379 | 0.553 |  |
| סה"כ פלייאוף | סה"כ פלייאוף | סה"כ פלייאוף | 26 | 19 | 0.578 |  |
הערות שוליים

↑  Spurs Purchase Austin Toros of NBA Developmental League, nba.com, 28 June 2007
↑  Austin Toros Win 2012 NBA Development League Championship, NBA.com, 28 April 2012
↑  Toros Announce Name Change: Austin Spurs, NBA.com, 15 October 2014
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
קבוצות ליגת הפיתוח של ה-NBA
| האזור המזרחי | האזור המזרחי | האזור המזרחי | האזור המערבי | האזור המערבי | האזור המערבי |
| אוסיאולה מג'יק | דלאוור בלו קואוטס | מוטור סיטי קרוז | אוסטין ספרס | ממפיס האסל | סן דייגו קליפרס |
| אינדיאנה מאד אנטס | וינדי סיטי בולס | מיין סלטיקס | אוקלהומה סיטי בלו | סאות' ביי לייקרס | סנטה קרוז ווריורס |
| ברמינגהאם סקוואדרון | ויסקונסין הרד | קולג' פארק סקייהוקס | איווה וולבס | סו פולס סקייפורס | קפיטנס דה סיודד דה מקסיקו |
| גרינסבורו סווארם | וסטצ'סטר ניקס | קליבלנד צ'ארג' | ואלי סאנס | סולט לייק סיטי סטארס | ריו גראנדה ואלי וייפרס |
| גרנד ראפידס גולד | לונג איילנד נטס | קפיטל סיטי גו-גו | טקסס לג'נדס | סטוקטון קינגס | ריפ סיטי רמיקס |
| גרנד ראפידס גולד | לונג איילנד נטס | ראפטורס 905 | טקסס לג'נדס | סטוקטון קינגס | ריפ סיטי רמיקס |
איוון שוובל

| --- | --- |
איוון שוובל (1980)
איוון שוובל (1980)
 לידה:  1932 ארצות הברית
 פטירה:  13 ביולי 2011 (בגיל 79 בערך) ישראל
 מקום קבורה:  קריית ענבים 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  ציור
 www.schwebelpaints.com
 
איוון שוובל (באנגלית: Ivan Schwebel;‏ 1932 – 13 ביולי 2011) היה צייר ישראלי.
קורות חייו

שוובל נולד בשנת 1932 במורגנטאון, וירג'יניה המערבית שבארצות הברית. כשהיה בן שבע, הוריו התגרשו והוא עבר עם אימו ושתי אחיותיו הגדולות לברונקס שבניו יורק. בגיל ההתבגרות הסתובב ברחובות ושיחק בייסבול.
שוובל התגייס לצבא ארצות הברית בזמן מלחמת קוריאה. הוא הוצב בקוריאה ולאחר מכן ביפן. החל לצייר במהלך שירותו בצבא האמריקאי. בקיוטו נוצר קשר עם קימורה קיואן, אמן זן, שהיה למעין אב רוחני לשוובל. כשחזר לארצות הברית התחיל ללמוד באוניברסיטת ניו יורק. הוא למד ציור אצל האמן פיליפ גסטון (אנ'), שאמר לו שאין לו מה ללמוד אצלו. למד בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת ניו יורק וצייר בלילות.
ב-1962 נסע שוובל ליוון לקחת את בנו מאשה יווניה שפגש, אך לא הצליח. הסתובב כשנה באירופה עד שפגש עיתונאית ישראלית שהמליצה לו לבוא לישראל. בשנת 1963 עלה לישראל וקבע מיד את מגוריו בשכונת עין כרם שבירושלים, שם חי עד מותו. את הבית בעין כרם מצא כחורבה ובמשך חייו שיפץ והגדיל אותה לצורכי המשפחה. היו תקופות שחילק את השנה בין עין כרם לניו יורק. שוובל התחתן עם אביבה, שנפטרה מסרטן ב-1989. נולדו להם 2 ילדים. לאחר מותה של אביבה התחתן עם אדווה. לזוג 2 ילדים נוספים, ואיתה חי עד מותו הפתאומי ב-2011.
שוובל ניהל כל חייו יומן אישי המתייחס גם ליצירתו. עבור שוובל הציור היה צורך הישרדותי. שוובל היה חבר טוב של הצייר אורי ליפשיץ, והוא נפטר זמן קצר אחריו.
בן 79 במותו, נקבר בבית הקברות של קריית ענבים.
מבחר תערוכות יחיד

1971 - מוזיאון ישראל, ירושלים.
1974 - מוזיאון תל אביב לאמנות.
1979 - המשכן לאמנות עין חרוד.
2010 - המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
2010 - מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם. התערוכה - The Inescapable - מגירוש ספרד עד הפתרון הסופי.
ספרים וקטלוגים אודות יצירתו

יונה פישר, מרטין וייל, איוון שוויבל: האמן בסדנתו, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1971.
חיים גמזו, שוובל: ציורים - רישומים, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1974.
שוובל - זירת ירושלים (Schwebel - The Arena of Jerusalem), ניו יורק, 1987 (בשפה האנגלית. מצורפת חוברת ובה תרגום הטקסט לעברית).
שוובל ממחזר, ירושלים, תל אביב, 2003.
שוובל: The Inescapable - מגירוש ספרד עד לפתרון הסופי, סול לנזיני, מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם, 2010.
ציטוטים מתוך קטלוג התערוכה The Inescapable

ייתכן שהיה קל יותר לצופה לו היו הציורים, הנוגעים בתקופות היסטוריות שונות - גירוש ספרד, האינקוויזיציה והשואה - מוצגים בסדר כרונולוגי. אולם אינני היסטוריון ועבור אמן זהו כנראה יתרון. מה שברור, שהעבודות נוצרו מתוך בליל של רגשות: תערובת של שיקול דעת, ספקנות, פליאה ופחד ולעיתים רצון להימלט מהדבר שאין ממנו מנוס. אני חושב שהצלחתי לבטא את כל אלה.
ביולי 1990 חשבתי שקיבלתי הזמנה לצייר סדרת עבודות המציינת חמש מאות שנה לגירוש ספרד. לאחר מספר חודשי עבודה, צץ להפתעתי החיבור לנאצים. מאותו רגע כבר לא ציירתי מאותה עמדה – אלמנט של אסון היסטורי נוסף אחז בי, שהיה בעל רצון משלו. ההזמנה התבטלה, אך על קירות הסטודיו הלכו ונצברו עוד ועוד עבודות. הציורים רעשו וגעשו, מה שהוביל אותי למחזר ציורים פחות מוצלחים שהיו לי במחסן. בציורים אלה יצרתי הנגדה בין נושאים הנראים מנותקים זה מזה. השימוש בוֶלסקז, למשל, כדי לייצג היבט של ספרד איתו אין לו שום קשר – הצבת המדונה והילד ליד הרכבת – עלול לעורר שאלות. אולם עבורי אמנותו של וֶלסקז היא היא ספרד, השפעה מופלאה בחיי; וברוח זו השתמשתי בו. כמו תמיד, בסדרת ציורים זו אני מתנהל בין היסטוריה והווה, בין בני ברית ואויבים אשר תמיד קשורים לעצמי, מזדהה איתם ומכוון שיזדהו אתי.
הוא ממקם את הדמויות ההיסטוריות ואת הדימויים האמנותיים בתפאורת הגטו, לצד רכבות הגירוש, בנופה של וורשה, בניו יורק, בשכונות המומרים בספרד וברחובותיה וכיכרותיה של ירושלים. הגשר המחבר את חלקיה של וורשה יכול לגשר בין שכונות תל אביב, רכבות הגירוש יכולות לנוע בכיכרות ירושלים או לאורך רחובות הברונקס בניו יורק. המלכים הספרדים וקורבנות האינקביזיציה ניצבים על רציפים.
מספר מילים על העבודות עצמן: אני לא משכפל את המשרפות או את ערמות המתים בברגן-בלזן אשר צולמו על ידי הבריטים בעת השחרור. זו אינה טעות; אין לי זכות לשחזר את הזוועות באופן ריאליסטי. אני צריך להיכנס לכל ציור מתוך מודעות לאתיקה של תהליך העבודה – להיפרד מהאשליה הטוטאלית ולהביא את העבודה לעצם מהותה של האמנות. אולם אני כן משתמש בגדרות התיל, הגשרים, השער, והטלאי הצהוב – מספיק באלה כדי להגביר את הלמות הלב.
גלריה

ציור קיר, 1977
היכל התרבות, תל אביב-יפו
הערות שוליים

↑  Ivan Schwebel, Ivan Schwebel, America-Israel Cultural Foundation (באנגלית אמריקאית)
↑  דוד שליט, ‏איוון האדום, באתר גלובס, 25 במרץ 2004
↑  ערן בר-און, הצייר איוון שוובל הלך לעולמו, באתר ynet, 14 ביולי 2011
1 2  Anne Sassoon, Ivan Schwebel: 1932-2011, Jerusalem Post, Aug 2011
↑  איתן ליפשיץ, תעלומת בד: פרידה מאיוון שוובל, באתר הארץ, 22 ביולי 2011
↑  Schwebel, The Arena of Jerusalem, ניו יורק: Adama Books, 1987
↑  לאוהבים את תל אביב, באתר GoGay, ‏13.11.2005
1 2 3 4 5  סול לנזיני, The Inscapable, מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, 2010
↑  כך במקור.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278113  NLI: 987007267850305171  BnF: cb16588182w (data)  GND: 135734193  ISNI: 0000 0000 8284 0898  LCCN: n85346087  RKD: 327933  ULAN: 500112511  VIAF: 96526581   WorldCat (עם VIAF): 96526581
איליה צאנוב

איליה חאג'יטומאקב צאנוב (בבולגרית: Илия Хаджитомакев Цанов;‏ 27 ביולי 1835, וידין, האימפריה העות'מאנית – 27 במרץ 1901, סופיה, נסיכות בולגריה) היה משפטן, דיפלומט, ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין השנים 1894–1896 כיהן כשר החוץ והדתות של נסיכות בולגריה.
קורות חייו

איליה צאנוב נולד בווידין. רכש השכלה תיכונית בסבישטוב ובהמשך הועסק כפקיד ממשל במנגנון העות'מאני. מ-1968 הועסק כעורך דין בבבית המשפט המסחרי בסופיה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), השתלב במנגנון הממשל הזמני בבולגריה של האימפריה הרוסית. בהמשך, נמנה עם מייסדי ומנהיגי המפלגה הליברלית של בולגריה. כיהן כחבר האספה הלאומית הבולגרית הראשונה. בין השנים 1883–1884 כיהן כנציג דיפלומטי לאימפריה העות'מאנית. בין 1884–1886 כיהן כשר החוץ והדתות בממשלתו של פטקו קרבלוב.
בתפקידו כשר החוץ והדתות, נקלע צאנוב לראשיתו של המאבק בקהילה היהודית בין צעירי הקהילה לדור הוותיק (נוטאבלים). צעירי הקהילה דרשו לפטר את הרב הראשי הראשון גבריאל אלמושנינו ולמנות רב צעיר ומשכיל מקהילות מרכז אירופה. צאנוב דחה בתקיפות את הבקשה למנות רב זר מחוץ לבולגריה, ואף איים על הפונים וציין שאם הדרישה תישאר על כנה תפסיק ממשלת בולגריה לשלם את משכורתו של הרב הראשי.
איליה צאנוב הלך לעולמו בסופיה ב-1901.
הערות שוליים

↑  שרי החוץ של בולגריה, באתר משרד החוץ של בולגריה (בבולגרית).
↑  איליה צאנוב - ביוגרפיה, באתר /www.vidin-online.com (בבולגרית).
↑  חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר שחרורה מעול העותומנים (1878-1898), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 70-68.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מרקו בלבנוב | שר החוץ והדתות של נסיכות בולגריה  11 ביולי 1884 – 21 באוגוסט 1886 | הבא: חריסטו סטויאנוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11914123X  ISNI: 0000 0000 1335 153X  VIAF: 13111268   WorldCat (עם VIAF): 13111268
אה"מ האזרד (1894)

| --- | --- |
אה"מ "האזרד", 1910 לערך, צילום: ארנסט הופקינס.
אה"מ "האזרד", 1910 לערך, צילום: ארנסט הופקינס.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת תותחים נושאת טורפדות מ-1901 אוניית בסיס לצוללות
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה:  "דרייאד" (Dryad-class)
 סדרה קודמת:  "אלארם" (Alarm-class)
 סדרה עוקבת:  אין
 אוניות בסדרה:  5
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת הצי בפמברוק (אנ')
 תחילת הבנייה:  1 בדצמבר 1892
 הושקה:  14 בפברואר 1894
 תקופת הפעילות:  24 ביולי 1895 – 28 בינואר 1918 (22 שנים)
 אחריתה:  טבעה בהתנגשות ב-28 בינואר 1918
 מיקום:  מצר סולנט
 מלחמות וקרבות:  פעולות השייטת הרב-לאומית בכרתים (1898)
 מידות
 הֶדְחֶק:  1,070 טון
 אורך:  "262-6 רגל (80.0 מ')
 רוחב:  "30-6 רגל (9.3 מ')
 שוקע:  13 רגל (4.0 מ')
 נתונים טכניים
 מהירות:  18.2 קשר (33.7 קמ"ש)
 גודל הצוות:  120 איש
 הנעה:  2 מנועי קיטור 3-צילינדרים תלת-דרגתיים בהספק כולל של 3,500 כוחות סוס (2,600 קילוואט)
 צורת הנעה:  זוג מדחפים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  2 תותחי 4.7 אינץ' 4 תותחי 6-pounder מכונת ירייה נורדנפלט 5 צינורות טורפדו 18 אינץ'
אה"מ "האזרד" (באנגלית: HMS Hazard) הייתה ספינת תותחים נושאת טורפדות מדגם "דרייאד" (אנ') של הצי המלכותי הבריטי. היא הושקה ב-1894 והוסבה ב-1901 לאוניית בסיס לצוללות (אנ'), הראשונה בעולם. ב-2 בפברואר 1912 התנגשה "האזרד" בצוללת A3 (אנ'). הצוללת טבעה ואיתה כל 14 אנשי הצוות. "האזרד" עצמה טבעה ב-28 בינואר 1918 לאחר שהתנגשה באוניית בית החולים "וסטרן אוסטרליה" (Western Australia).
מבנה האונייה

בניית האונייה הייתה חלק מתוכנית ההתחמשות הימית שיזמה הממשלה ב-1889. ספינות התותחים נושאות הטורפדות מסדרת "דרייאד", אורכן "262-6 רגל (80.0 מ'), רוחבן "30-6 רגל (9.3 מ'), והדחקן 1,070 טון, לא היו כלי שיט קטנים במושגי התקופה; הן היו גדולות מרוב המשחתות של מלחמת העולם הראשונה. "האזרד" צוידה בשני מנועי קיטור תלת-דרגתיים אנכיים מתוצרת פיירפילד (Fairfield), בעלי הספק אינדיקטורי של 3,500 כוחות סוס, שסובבו שני מדחפים. את הקיטור סיפקו שני דודים מסוג שהותקן בקטרי קיטור. מהירותה המרבית 18.2 קשרים (33.7 קמ"ש), קיבולת הפחם בין 100 ל-160 טון פחם, ומספר אנשי צוותה – 120 מלחים וקצינים.
החימוש

חימושה של "האזרד" כלל שני תותחים ימיים מהירי-ירי 4.7 אינץ' (12 ס"מ) (אנ'), שני תותחי 6-pounder ומכונת ירייה 5-קנים מסוג נורדנפלט (Nordenfelt). חימושה העיקרי כלל חמישה צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ) (אנ'). כאשר הוסבה ב-1914 לשולת מוקשים, הורדו ממנה שניים מחמשת צינורות הטורפדו.
תולדות שירותה בצי > מִסְקַר הַצִּי של 1897

ב-26 ביוני 1897 השתתפה "האזרד" במסקר הצי (אנ') שנערך בספיטהד לציון יובל היהלום של מלכה ויקטוריה.
תולדות שירותה בצי > השייטת הרב-לאומית

בשנים 1897–1998 הוצבה "האזרד" בכרתים, והייתה חלק מהשייטת הרב-לאומית (אנ') שהורכבה מאוניות של הצי האוסטרו-הונגרי, הצי הצרפתי, הצי הקיסרי הגרמני, הצי המלכותי האיטלקי, הצי הרוסי הקיסרי והצי המלכותי הבריטי. מפברואר 1897 עד דצמבר 1898 עסקו אוניות השייטת בהרגעת הרוחות באי עקב מרידת תושביו היווניים-נוצרים נגד השלטון העות'מאני. ההתערבות הצבאית נועדה לכאורה לשמור על השלום בין התושבים הנוצרים והמוסלמים, אך למעשה כוונה למנוע את התפרקותה של האימפריה העות'מאנית מנכסיה ואת סיפוחה של כרתים לממלכת יוון. האדמירלים הבכירים של השייטת היוו יחד "מועצת אדמירלים" רב-לאומית, אשר ניהלה את ענייני האי. בתחילת ספטמבר 1898 הורתה המועצה להעביר את בית המכס בקנדיה (כיום הרקליון) לידי הבריטים, על מנת להקים מערכת גביית מיסים למימון הוצאות הניהול של האי. ב-6 בספטמבר 1898 תקף המון מוסלמים כוח קטן של חיילים ומלחים בריטיים בבית המכס ובמחנה הבריטי ובית החולים בצדו האחר של האי, וטבח מאות מהתושבים הנוצרים. "האזרד" הייתה האונייה היחידה במקום בעת האירוע, והיא פתחה באש תותחים על העיר; חיילי הצבא העות'מאני, שהופקדו על שמירת הסדר, לא סייעו לבריטים ולנוצרים ואף לא התאמצו להשיב את הסדר על כנו. ארבעה מאנשי צוותה של "האזרד" נהרגו ועוד כמה נפצעו. לוטננט לוּאֶס, מפקד האונייה, הועלה לדרגת קומנדר לאחר האירוע. רופא האונייה (אנ') ויליאם ג'וֹב מיילווֹרד (אנ') עוטר בצלב ויקטוריה על אומץ ליבו. אנדרטת זיכרון למלחים שנהרגו הוקמה בבָּרָקָה-עילית (Upper Barrakka) במלטה.
תולדות שירותה בצי > אוניית בסיס לצוללות

ב-1901 הוסבה "האזרד" לאוניית בסיס לצוללות, האונייה הראשונה בעולם שמילאה תפקיד זה. היא הוכנסה לשירות פעיל ב-20 באוגוסט 1901. מפקדה הראשון, קפטן רג'ינלד בייקון (אנ'), היה גם המפקד של פַּלגת הצוללות הראשונה (First Submarine Flotilla), שכללה חמש צוללות מדגם "הולנד" (אנ'), הצוללות הראשונות שהוכנסו לשירות בצי המלכותי הבריטי. בסיס הפַּלגה היה בבַּארוֹ (אנ'). היא השתתפה במִסְקָר הצי בספיטהד ב-16 באוגוסט 1902 לכבוד הכתרתו של המלך אדוארד השביעי.
תולדות שירותה בצי > ההתנגשות עם צוללת A3

ב-2 בפברואר 1912, תחת פיקודו של לוטננט צ'ארלס ג' ס' ליטל, התנגשה "האזרד" בצוללת הוד מלכותו A3 (אנ') ליד האי וייט. ההתנגשות ארעה כשהצוללת תירגלה עלייה לפני המים, ובאסון קיפחו את חייהם כל 14 אנשי צוותה. היא נמשתה מהקרקעית ב-13 במרץ והחללים הובאו לקבורה.
תולדות שירותה בצי > מלחמת העולם הראשונה

באוגוסט 1914 שירתה "האזרד" כאוניית בסיס של פלגת הצוללות הרביעית.
תולדות שירותה בצי > אובדנה

ב-28 בינואר 1918, בערפל כבד, התנגשה "האזרד" באוניית בית החולים "וסטרן אוסטרליה" (SS Western Australia). "האזרד" נחצתה לשניים וטבעה, ואיתה ירדו למצולות ארבעה מאנשי צוותה. ההתנגשות ארעה בחלקו המזרחי של מצר סולנט (אנ'), המצר המפריד בין האי וייט לאי הבריטי, כחצי מייל מזרחית למצוף וורנר (Warner buoy). שני חלקי הטרופת שוכבים במהופך בעומק של 30 מ'; חלקים אחדים חסרים בה, כי נמשו על ידי צוללים. הטרופת נמצאת באמצעו של נתיב ספנות סואן, ומאחר שגם הראות דלה, היא אינה מושכת צוללים.
לקריאה נוספת

Brown, Les (2023). Royal Navy Torpedo Vessels. Barnsley, UK: Seaforth Publishing.
Clowes, W. Laird (1897), The Royal Navy: a history from the earliest times to the present. Vol. VII. London, S. Low Marston. Digitized copy in Internet Archive.
Colledge, J. J.; Warlow, Ben (2006) [1969]. Ships of the Royal Navy: The Complete Record of all Fighting Ships of the Royal Navy. (Rev. ed.). London: Chatham Publishing.
Compton-Hall, Richard (1983). Submarine Boats: The beginnings of underwater warfare. London: Conway maritime press.
McTiernan, Mick, A Very Bad Place Indeed For a Soldier. The British involvement in the early stages of the European Intervention in Crete, 1897–1898. London, King's College, September 2014.
Winfield, R.; Lyon, D. (2004). The Sail and Steam Navy List: All the Ships of the Royal Navy 1815–1889. London: Chatham Publishing.
הערות שוליים

↑  "חוק ההגנה הימית של 1889" (אנ') נועד לשמר את העיקרון של "Two-power standard" (אנ'), כלומר להבטיח שכוחה של בריטניה במספר ובגודל אוניות המלחמה שלה לא יפחת מזה של שתי מעצמות אחרות כלשהן יחד.
1 2 3 4 5  Winfield (2004), p. 307.
1 2 3 4  "HMS Hazard at the Index of 19th Century Naval Vessels". Archived from the original on 15 August 2017. Retrieved 24 February 2009.
↑  McTiernan (2014), p. 34.
↑  Clowes (1897), vol. VII, pp. 447-448.
↑  "British Justice" in: "The British in Crete, 1896–1913".
↑  "Iraklion, 25th August…" in: "The British in Crete, 1896–1913".
1 2  "HMS Hazard at BattleshipsCruisers.co.uk". Retrieved 24 February 2009.
↑  Compton-Hall (1983), pp. 115 and 122.
↑  "Naval Review at Spithead". The Times. No. 36847. London. 15 August 1902. p. 5.
↑  Compton-Hall (1983), p. 159.
↑  Maritime Archaeology Trust, "Forgotten Wrecks of World War 1".
↑  Pritchard (1987), p. 87.
אה"מ "האזרד" וצוללת מס' 2. התמונה צולמה לפני 1914.
WHA

| --- | --- |

 שם מלא:  World Hockey Association
 תחום:  הוקי קרח
 מדינות:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 קבוצות:  12 (ביום ההקמה) 14 (מספר השיא, 1975) 6 (בסוף עונת הפירוק)
 תקופת הפעילות:  1972–1979 (כ־7 שנים)
 אלופה אחרונה:  ויניפג ג'טס
 מירב הזכיות:  ויניפג ג'טס (3 אליפויות)
איגוד ההוקי העולמי (באנגלית: World Hockey Association, ראשי תיבות WHA) הייתה ליגה מקצוענית בהוקי קרח שפעלה בארצות הברית ובקנדה במשך 7 עונות, מתוך כוונה להתחרות בליגת ה-NHL כליגה מקצוענית ראשית של הענף.
הליגה סבלה מבעיות תפעוליות וכלכליות, חלקן כתוצאה מלחץ של ה-NHL, מיום הקמתה. למרות זאת, ולמרות הזמן הקצר בו התקיימה, הצליחה למשוך אליה כמה מכוכבי ה-NHL והטביעה חותם על ענף ההוקי קרח, ובעיקר על ה-NHL, בחידושים שהנהיגה. בנוסף, כמה שחקנים צעירים שהפכו מאוחר יותר לכוכבי על ב-NHL צמחו בשורות ה-WHA, ובראשם ויין גרצקי.
עם פירוקה של ה-WHA ב-1979 צורפו ארבע מקבוצותיה כקבוצות התרחבות ל-NHL.