stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר שוורצמן
ביוגרפיה

נולד בעיירה זגורוב שבפולין, בכ"ב בשבט תרס"א, 11 בפברואר 1901 למשפחה חסידית. למד ב"חדר" ובישיבה אצל רבי מאיר דן פלוצקי בעל ה'כלי חמדה', והשלים לימודי הסמכה לרבנות. בשנת ה'תרפ"ה נשא את חוה יאבלין משדליץ ועבר להתגורר לעיירה שדליץ הסמוכה ללודז', כיהן שם כרב צעיר, והיה בין מייסדי ופעילי "אגודת ישראל" בפולין.
בשנת ה'תרצ"ח 1938 היגר עם משפחתו לקנדה והתמנה בשנת ה'תש"א 1940 לרב בית הכנסת "בית יהודה" בעיר ויניפג ויסד שם את ישיבת 'בית ישראל'. כבר מצעירותו כתב ופרסם דברי ספרות ביידיש ודברי תורה בעברית. בגיל עשרים כבר נדפסו סיפוריו הראשונים ביידיש באירופה ובאמריקה, ובעברית נדפסו בארץ ישראל. יחד עם עיוני התורה שלו וסיפורי הילדים ברוח החסידות, נתן מאיר שורצמן מכוחו גם לסיפורי חייהם ותולדותיהם של רבנים גדולים. על ספרו "מאיר עיני ישרים" הסכמות של רבנים רבים, בהם הרבנים יצחק אייזיק הלוי הרצוג, בן-ציון מאיר חי עוזיאל, משה אביגדור עמיאל, זלמן סורוצקין והאדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר.
נפטר בויניפג, קנדה בכ"א בחשון ה'תשכ"ט, 12 בנובמבר 1968. גופתו הובאה לקבורה בהר המנוחות בירושלים ביום כ"ג חשון ה'תשכ"ט, 14 בנובמבר 1968.
מספריו ביידיש: 'היום-טובים שלנו', וויניפעג, 1946. 'הלהבה היהודית', (אש התמיד), וויניפעג, 1958. 'ליליאן', עם הקדמה מאת שרה שנירר, שעדלעץ (שדליץ), 1926, דער יידישער פלאם, וויניפעג - קנדה ה'תשי"ח 1958. ספריו של מאיר שורצמן מעוררים עניין עד היום בציבור החרדי, וספריו חוזרים ונדפסים גם היום.
מספריו

אש תמיד, פרקים בתולדות החסידות ובתורתה, בני ברק, 1962.
ואלה תולדות הרבי הראשון מגור, עברית אלעזר ברוינר, ירושלים 1958.
דער יידישער פלאם, וויניפעג - קנדה ה'תשי"ח 1958
המאור הגדול : סיפור חייו של אבי שושלת גור בעל חידושי הרי"ם, הרב מאיר שוורצמן, עברית י. שן, בני ברק 1991.
ספר מאיר עיני ישרים : על חמישה חומשי תורה, ילקוט ... רעיונות והשקפות ... והרבה מאמרים אשר חדשתי ודרשתי ... / מאתי ... מאיר בהרי"ם שווארצמאן, אשדוד, מכון זיכרון קדושי פולין, 1998.
מאיר שורצמן, מאיר עיני ישרים - במדבר, באתר היברובוקס
נצנים, (ספר שירים), המרכז לספרות חרדית בארץ ישראל, 1945.
הומונקולוס (קליפת המוח)

הומונקולוסים בייצוג תלת־ממדי; תחושתי (מימין) ותנועתי (משמאל). ניתן לראות כי האזור המוקדש לאוזניים בהומונקולוס התנועתי זניח בהשוואה לאותו האזור בהומנקולוס התחושתי. הבדל זה נמצא מאחר שיכולת הזזת האוזניים מוגבלת עד לא קיימת.
איור הומונקולוס תחושתי על גבי המיספרה אחת של קליפת המוח.
איור הומונקולוס תנועתי על גבי המיספרה אחת של קליפת המוח.
הומונקולוס (מלטינית: הומונקולוס - איש קטן) הוא ייצוג מעוות של גוף האדם, שמטרתו להמחיש כיצד איברי הגוף השונים משתקפים בעיבוד המידע העצבי בקליפת המוח.
בקליפת המוח קיימים מספר אזורי עיבוד ראשוניים שמשמשים לקליטה ולעיבוד מידע תחושתי ממערכות החישה או לשליחת פקודות מוטוריות לשרירים. הארגון של תאי העצב באזורי העיבוד הללו אינו אקראי, והוא מבטא מעין מיפוי של התפקוד הנשלט על פני קליפת המוח. ההומונקולוס נועד להראות באופן ציורי סוג מסוים של מיפוי תפקודי במוח, שמכונה מיפוי סומטוטופי (soma = גוף, topos = מיקום). בצורת ארגון שכזו, סמיכות פיזית בין תאים ואיברים ברחבי הגוף משתקפת גם בסמיכות פיזית על פני קליפת המוח בין תאי עצב שתפקידם לעבד מידע שקשור לאותם תאים ואיברים. כך, מתקבלת על פני קליפת המוח מעין מפה של הגוף כולו, מהרגליים לראש.
קיימים שני אזורים בקליפת המוח שנהוג לייצג בעזרת הומונקולוס, שכן הם מאורגנים בצורה סומטוטופית:
הומונקולוס מוטורי מתאר את המיפוי הסומטוטופי באזור המוטורי הראשוני. אזור זה ממוקם על פני הפיתול הקדם-מרכזי בקליפת המוח, ומעורב בשליטה על ביצוע תנועות בעזרת השרירים.
הומונקולוס תחושתי מתאר לרוב את המיפוי באזור הסומטו-סנסורי הראשוני (אנ'). אזור זה ממוקם על פני הפיתול הבתר-מרכזי, ומעבד מידע מקולטני חישה בעור וכן באיברי גוף נוספים. עם זאת מחקרים מודרניים מצאו כי קיימים הומונקולוסים תחושתיים שונים באזורים שונים של הקורטקס.
הומונקולוס תחושתי בייצוג תלת-ממדי
למעשה, כל מיפוי שכזה מתפצל לשני חצאים: חציו של האזור שממוקם בהמיספרה השמאלית של קליפת המוח ממופה לשרירים או קולטני חישה שממוקמים בצידו הימני של הגוף, ולהפך.
איבריו של ההומונקולוס נראים חסרי פרופורציה, דבר המשקף את אופן עיבוד המידע התחושתי והמוטורי - השטח במוח שמוקדש לעיבוד מידע מאזור מסוים בגוף הוא פרופורציונלי למורכבות של הקישורים העצביים עם אזור זה. כך למשל, הידיים, השפתיים והלשון של ההומונקולוס הן ענקיות ביחס לשאר הגוף. הסיבה לכך היא שיכולות התנועה והתחושה העדינות במיוחד שקיימות בידיים ובפנים תופסות מקום יחסי רב יותר בקליפת המוח.
במחקרים חדשים מתגלה שבניגוד לתפיסה בשנות ה-30 ישנם אזורי ביניים בין האזורים האפקטורים שבהם לא ממופה איבר ספציפי אלה אזורי ביניים אינטר-אפקטוריים. בבדיקות FMRI התגלה שאזורים אלו מופעלים במשימות הקשורות לאזורים שונים בגוף ולאו דווקא לאזור הסמוך אליהן.
ראו גם

חוש
מערכת המישוש
הערות שוליים

↑  Noam Saadon-Grosman, Yonatan Loewenstein, Shahar Arzy, The ‘creatures’ of the human cortical somatosensory system, Brain Communications, Volume 2, Issue 1, 2020, fcaa003, https://doi.org/10.1093/braincomms/fcaa003
↑  Evan M. Gordon, Roselyne J. Chauvin, Andrew N. Van, Aishwarya Rajesh, Ashley Nielsen, Dillan J. Newbold, Charles J. Lynch, Nicole A. Seider, Samuel R. Krimmel, Kristen M. Scheidter, Julia Monk, Ryland L. Miller, Athanasia Metoki, David F. Montez, Annie Zheng, Immanuel Elbau, Thomas Madison, Tomoyuki Nishino, Michael J. Myers, Sydney Kaplan, Carolina Badke D'Andrea, Damion V. Demeter, Matthew Feigelis, Julian SB Ramirez, Ting Xu, Deanna M. Barch, Christopher D. Smyser, Cynthia E. Rogers, Jan Zimmermann, Kelly N. Botteron, John R. Pruett, Jon T. Willie, Peter Brunner, Joshua S. Shimony, Benjamin P. Kay, Scott Marek, Scott A. Norris, Caterina Gratton, Chad M. Sylvester, Jonathan D. Power, Conor Liston, Deanna J. Greene, Jarod L. Roland, Steven E. Petersen, Marcus E. Raichle, Timothy O. Laumann, Damien A. Fair, Nico UF Dosenbach, A somato-cognitive action network alternates with effector regions in motor cortex., Nature 617, 2023-05-01, עמ' 351–359 doi: 10.1038/s41586-023-05964-2
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הלל זיידמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בנובמבר 1914 ז' בכסלו תרע"ה סקאלאט, אוקראינה 
 פטירה:  28 באוגוסט 1995 (בגיל 80) ג' באלול תשנ"ה ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
ד"ר הלל זיידמן (ז' בכסלו תרע"ה, 25 בנובמבר 1914 – ג' באלול תשנ"ה, 29 באוגוסט 1995), היה עסקן חרדי בפולין ובניו יורק, סופר ופובליציסט.
ביוגרפיה

נולד בבוצ'אץ' שבגליציה. היה מקורב למנהיגיה הרוחניים של אגודת ישראל ונאמן להם, במיוחד היה מקורב לחפץ חיים, האמרי אמת מגור ולר' חיים עוזר גרודזנסקי. בשל קרבתו זו מונה בין שתי מלחמות העולם למזכיר אגודת ישראל בפולין ולמזכירם של חבריה בסיים הפולני. עסק בהסברת היהדות מול התעמולה האנטישמית ופרסם ספרים ומאמרים, גם בפולנית, וביניהם פרסם גם בדרכנו.
בשנים האחרונות שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה וגם במהלכה, היה מראשי הקהילה היהודית בוורשה, ומנהל ארכיון הקהילה. היה חבר בהנהגת מרד גטו ורשה. תיעד ביומנו את המתרחש בגטו, כתב היד של היומן עבר גלגולים רבים והתפרסם כ"יומן גטו ורשה" בכמה שפות, ביומן מתואר גם מרד גטו ורשה.
בתום המלחמה נרתם זיידמן לסיוע לפליטים במחנות. לאחר מכן היגר לארצות הברית, שם השתלב בעסקנות ציבורית. היה מקורב לרב יוסף אליהו הנקין, לרב יוסף דב סולובייצ'יק ולרבי מנחם מנדל שניאורסון. כמו כן התקרב לתנועת 'חירות'.
עודד את העליה לארץ ישראל עוד בשנים שלפני המלחמה, ולאחריה תמך בהצטרפות היהדות החרדית להקמת מדינת ישראל.
ערך את כתב העת היידי "די אידישע וואך" ("השבוע היהודי") בניו יורק. מאמריו פורסמו בעיתונים מחזיקי הדת, דער יוד ודאס יודישע טאגבלאט. בתקופה מאוחרת יותר כתב גם בעיתונים הצופה, שערים וב'דער אלגמיינר זורנאל'.
חותנו היה הרב צבי יעקב אבראהאם, מראשי קהילת יהודי טרנסילבניה.
זיידמן נפטר בניו יורק.
ספריו

הישיבות בפולין, על ישיבת חכמי לובלין ועוד (פולנית, ורשה 1934)
האמת על השחיטה הכשרה (פולנית, ורשה 1936) - ספר הסברה על השחיטה על פי ההלכה, כנגד תעמולה אנטישמית שביקשה לאסור את השחיטה מנימוקים של צער בעלי חיים.
השבועה על פי התורה (פולנית, ורשה 1937) - מענה לטענות אנטישמיות כנגד היהדות. יצא לאור בעידודו של הרב חיים עוזר גרודזינסקי (אחיעזר, קובץ אגרות, איגרת תעג).
שרה שנירר ותנועת בית יעקב (פולנית, לודז' 1936)
החינוך הדתי בפולין (יידיש ופולנית, ורשה 1937)
המיסים של הקהילה בורשה (פולנית, ורשה 1937)
תולדות היהודים בארץ ישראל (פולנית, 1939)
חלום על מדינה יהודית (פולנית, 1939)
יומן גטו ורשה (תל אביב: תש"ו, ומהדורה נוספת ניו יורק: תשי"ז) - יומן בעל ערך היסטורי לתולדות הגטו והמרד.
די סדרה פון דער וואך, ניו יורק, תשכ"ה, כרך שני ניו יורק: תשכ"ו
אישים שהכרתי (מוסד הרב קוק תש"ל) - ביוגרפיות קצרות על ששים וחמש דמויות בעולם היהודי במזרח אירופה, רבים מהם נספו בשואה.
הרב ד"ר עזרא מונק (עברית, ניו יורק תשי"ז)
השתתף בכתיבת הקובץ אלה אזכרה, על תולדות אישים שנספו בשואה.
הערות שוליים

1 2 3 4  ד"ר הלל זיידמן בארץ, שערים, 17 במרץ 1949
1 2 3  שמואל רוטשטיין, העיתונות האורתודוקסית בפולין, עיתונות יהודית שהייתה, תל–אביב: תשל"ג, עמ' 145, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  ביקורת ספרים על אישים שהכרתי עמ' 211
↑  שמואל רוטשטיין, העיתונות האורתודוקסית בפולין, עיתונות יהודית שהייתה, תל–אביב: תשל"ג, עמ' 139, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  הלל זיידמן, יומן גיטו ווארשה, תל אביב: אומה ומולדת, תש"ו, באתר אוצר החכמה
↑  הלל זיידמן, יומן גיטו ווארשה, ניו יורק: די אידישע וואך, תשי"ז, באתר אוצר החכמה
↑  הלל זיידמן, די סדרה פון דער וואך – א, ניו יורק: תשכ"ה, באתר אוצר החכמה
↑  הלל דייזמן, די סדרה פון דער וואך – א, באתר ארכיון האינטרנט
↑  הלל זיידמן, די סדרה פון דער וואך – ב, ניו יורק: תשכ"ו, באתר אוצר החכמה
↑  הלל דייזמן, די סדרה פון דער וואך – ב, באתר ארכיון האינטרנט
↑  הלל זיידמן, אישים שהכרתי, ירושלים: מוסד הרב קוק, תש"ל, באתר אוצר החכמה
↑  אלה אזכרה א, ניו יורק: תשט"ז ; אלה אזכרה ב, ניו יורק: תשי"ז ; אלה אזכרה ג, ניו יורק: תשי"ט ; אלה אזכרה ד, ניו יורק: תשכ"א ; אלה אזכרה ה, ניו יורק: תשכ"ג ; אלה אזכרה ו, ניו יורק: תשכ"ה ; אלה אזכרה ז, ניו יורק: תשל"ב, באתר אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267703005171  BnF: cb133389395 (data)  CiNii: DA18634156  GND: 119269287  ISNI: 0000 0000 5311 2031  LCCN: n83043081  NTA: 299375595  RERO: 02-A003819102  SELIBR: 240712  SUDOC: 035824344  VIAF: 39524153   WorldCat (עם VIAF): 39524153
האבן (סרט, 2012)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ויאצ'סלב קאמינסקי 
 הופק בידי:  ויאצ'סלב קאמינסקי סרגיי סבטלאקוב
 עריכה:  טימופיי גולובורודקו יאנה קוליקובה יבגני ריז'ונקוב
 שחקנים ראשיים:  סרגיי סבטלאקוב אולסיה סודזילובסקאיה ניקולאי קוזאק ילנה קורנייבה ולדה ביקוטה אלכסנדר קולסניקוב
 מוזיקה:  יורי שוואלין DJ Shved
 צילום:  רוסלן גראסימנקוב 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Slava Film Company
 חברה מפיצה:  Bazelevs Group
 הקרנת בכורה:  19 בינואר 2012
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית
 סוגה:  מותחן
 תקציב:  $2,000,000
 הכנסות:  $4,069,176
 onbolsheneshutit.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
האבן (ברוסית: Камень) הוא סרט דרמה ומותחן רוסי בבימויו של ויאצ'סלב קמינסקי (בארצות הדוברות אנגלית הסרט הופץ כ"היתום", Orphan). הסרט מבוסס על רומן משנת 2009 בשם "לא לחיות" (ברוסית: Не жить) מאת יורי בריגאדיר.
הסרט שוחרר לאקרנים ב-19 בינואר 2012 בבכורה עולמית, כשלפני כן הוקרן בדצמבר 2011 בבתי קולנוע נבחרים ברוסיה. הסרט שוחרר להפצה ב-DVD ב-16 בפברואר 2012. בסרט מככב הקומיקאי סרגיי סבטלאקוב כרוצח קר רוח, בתפקיד הרציני היחיד שלו בקולנוע.
עלילה

כאשר בנו הבן ה-7 של איש עסקים ידוע נחטף, מתברר כי החוטף המסתורי לא דורש שום כופר. הוא דורש מאיש העסקים להתאבד. עד ליום המחרת עליו להחליט מי ימות: הילד שלו או הוא עצמו.
צוות השחקנים

סרגיי סבטלאקוב - פיוטר "האבן" נאידיונוב
ארסני זאיצב - פיוטר בילדותו
אולסיה סודזילובסקאיה - נטליה גירייבה, אמו של קוליה
ניקולאי קוזאק - ולדימיר "ולאד" גירייב, אביו של קוליה
דניס טומאשב - ולדימיר בילדותו
אלכסנדר רולסניקוב - קוליה גירייב
ולדה ביקוטה - ואליה
ילנה קוריינבה - קירה
מריה קוזלובה - קירה בנעוריה
סרגיי נסיבוב - מילביץ'
ויאצ 'סלב חרוטה - מייג'ור במשטרה
סמיון אוקונוצ'ניקוב - דרבנט
רומן וולודקין - לנון
פאבל אש - טכנאי
קונסטנטין גלושקוב - מורה לחינוך גופני
הערות שוליים

↑  Svetlana Mazurova. ""У меня съехала голова"". Rossiyskaya Gazeta.
↑  "«Камень»: Светлаков как карающий рок (ФОТО, ВИДЕО)". km.ru.
הזדהות השלכתית

הזדהות השלכתית (באנגלית: Projective Identification) הוא מושג פסיכולוגי שנטבע לראשונה על ידי החוקרת והפסיכואנליטיקאית מלאני קליין ב-1946. קליין השתמשה במושג ההשלכה הפרוידיאני, שדיבר על ייחוס של דחפים מאיימים לאנשים אחרים, והרחיבה אותו כדי לתאר העברה של דימויי אני שליליים שהאדם לא יכול להכיל אותם, אל אדם אחר. האחר מזדהה עם הדימויים השליליים שהושלכו עליו, ומתנהג בהתאם.
למרות שהתיאוריה הפסיכואנליטית מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית, ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע.
תהליך ההזדהות ההשלכתית

קליין תיארה באמצעות מושג זה את המתרחש בנפשו של הפעוט בחצי השנה הראשונה לחייו. לטענתה, בשלב זה שאופיין כעמדה פרנואידית-סכיזואידית, משליך התינוק את דימוי העצמי התוקפני שלו, שמקורו בדחף המוות, על האם. מכיוון שבשלב זה התינוק עדיין לא עבר תהליך של היפרדות מהאם, הוא מפנים בחזרה את דימוי האני שהושלך, וכך נוצרת הזדהות השלכתית. בעקבות הגדרה זו, אוטו קרנברג והוגים אחרים רואים בהזדהות ההשלכתית מנגנון הגנה לא יעיל שקיים רק אצל פסיכוטיים או בעלי ארגון אישיות גבולי.
במסגרת ההזדהות ההשלכתית, מתרחש תהליך תלת-שלבי:
השלכה - אדם (המשליך) מייחס תכונות, מחשבות או אמונות לאדם אחר (המושלך), שעמו הוא נמצא לרוב במערכת יחסים כלשהי.
המושלך מקבל על עצמו, באופן תת הכרתי, את אותן תכונות, מחשבות או אמונות שיוחסו לו, ומתנהג בהתאם להן. במקרים רבים התנהגות המשליך ביחסים היא כזאת שדוחפת, או אף כופה על המושלך להפנים את התכונות המושלכות.
המעגל נסגר כאשר נוצרת בין המשליך למושלך דיאדה שמשחזרת יחסים לא פתורים של המשליך.
דוגמה לתהליך זה: ילד חרד מדחפי התוקפנות שלו, ולכן משליך אותם על אמו, וטוען שהיא תוקפנית כלפיו. האם עשויה להזדהות עם הדחפים התוקפניים שהושלכו עליה, ולנהוג בהתאם - לבטא תוקפנות בהתנהגותה כלפי הילד, וכך ממשיך המעגל ומשתחזר התהליך. על פי וילפרד ביון, תהליך בין-אישי מותאם יותר עשוי להיות עיבוד וארגון של האם את התכנים התוקפניים שהושלכו עליה, שהפחידו את הילד, וזאת ללא בהלה וחרדה מהם וללא הזדהות, אלא החזרתם לילד תוך תמלול תחושות התוקפנות שלו, סיבות אפשריות לתחושות אלו, והצעת דרכי התמודדות. כך יכול הילד להפנים חזרה את דחפי התוקפנות ("האני הרע") כאשר החוויה מוסברת ומובנת לו יותר, ותוך הפחתה בתחושת החרדה.
תהליך ההזדהות ההשלכתית מתרחש לא רק במערכות יחסים פתולוגיות, שבהן התכונות המושלכות עשויות להיות שליליות (מחשבות רדיפה, התעללות, התקרבנות ופרנויה), אלא גם במערכות יחסים נורמטיביות, כבסיס לתקשורת בין-אישית. התפיסה המקובלת היא כי צדדים למערכות יחסים ארוכות טווח שבים ו"משחקים" באופן בלתי מודע בהזדהות השלכתית וב"הזדהות השלכתית שכנגד", ובאופן כזה מכניסים ליחסים תכנים הלקוחים מתקופת התפתחותם ומהדיאדות הראשונות שחוו.
התייחסות תאורטיקנים אחרים למושג

וילפרד ביון הפך את מושג ההזדהות ההשלכתית מתהליך תוך-אישי לתהליך בין-אישי. לדבריו, התינוק משליך את ה"אני הרע" שלו על האם, והיא יכולה לארגן עבורו את החוויה של האני הרע באופן שיוכל להפנימו בחזרה כשהוא מעובד יותר, ולהכילו יחד עם האני הטוב. כאשר האם נכשלת במשימה, האני הרע מופנם באופן מאיים ומעורר חרדה אצל התינוק.
תומאס אוגדן רואה בהזדהות ההשלכתית תהליך נורמלי שיכול לשרת את מנגנוני ההגנה, וכן ממסד תקשורת ויחסי אובייקט. תהליך זה מאפשר שינוי כאשר התכנים מושלכים בחזרה אחרי שעברו שינוי. ההזדהות ההשלכתית ככלי טיפולי מקבילה להעברה נגדית בפסיכותרפיה פרוידיאנית. לדעתו, המטפל צריך לא רק לפרש למטופל את התכנים המושלכים, אלא גם להתנהג באופן שונה מזה שהמטופל מצפה לו ובכך לשבור את מעגל הקסמים.
סטיבן מיטשל תיאר את ההזדהות ההשלכתית כאחד המנגנונים שיוצרים חוויה משותפת של אפקט עז וגבולות חדירים. על פי הגישה ההתייחסותית זהו השני מבין ארבעה אופני ארגון של ההתייחסותיות לפיו רגשות עזים של תשוקה, כאב, צער ועוררות מינית יכולים לחלחל באחר ולעורר אצלו רגשות דומים. רגשות על-אישיים (Transpersonal) מתעוררים בנו בלי לדעת אצל מי התעורר הרגש לראשונה.
ראו גם

פסיכואנליזה - מונחים
העברה
נבואה המגשימה את עצמה
הערות שוליים

↑  Frederick Crews, The Verdict on Freud, Psychological Science 7, 1996-03, עמ' 63–68 doi: 10.1111/j.1467-9280.1996.tb00331.x
↑  Mario Bunge, The philosophy behind pseudoscience, Skeptical Inquirer, 2006, עמ' 29-37
1 2  סטיבן מיטשל ומרגרט בלאק, פרויד ומעבר לו: תולדות החשיבה הפסיכואנליטית המודרנית (תל אביב: תולעת ספרים, 2006), 175-145
1 2  מרק רויטמן, הזדהות השלכתית - מפתח להבנת תהליכים בין אישיים וקבוצתיים, שיחות 2.3 (1989)
↑  Emanuel Berman (2007). This art of psychoanalysis: Dreaming undreamt dreams and interrupted cries by Thomas H. Ogden New York: Routledge (New Library of Psychoanalysis). 2005. 143 p.. Int. J. Psycho-Anal., 88:255-261.
↑  סטיבן מיטשל (2009), התייחסותיות: מהיקשרות לאינטרסובייקטיביות, תל אביב: תולעת ספרים.
היפוקוריזם

היפוקוריזם (מיוונית עתיקה: היופוקוריזמה (ὑποκόρισμα), נובע מהמילה היפוקוריזסטאי (ὑποκορίζεσθαι), "לקרוא בשמות מחמד") או שם מחמד הוא שם המשמש להפגנת חיבה לאדם או חפץ. זו יכולה להיות צורת הקטנה של שם האדם, כמו איזי עבור איזבל או בוב עבור רוברט, או שזה יכול להיות שם לא קשור כמו אפו עבור פונית רג'קומאר.
היווצרות של שמות חיבה > בספרדית

הוספה של סיומות, כדוגמת: חואנה ← חואניטה; אנטוניו ← אנטוניטו; קרלוס ← קרליטוס.
שימוש בהברות האחרונות של השם או תוספת הסיומות הנ"ל, כדוגמת: פרננדו ← ננדו; ריינאלדו ← נאלדו; אלברטו ורוברטו ← ברטו.
מיקום אחר של צורת הקטנה. לפעמים משתמשים בו בהתנשאות אם האדם המדובר הוא מבוגר, לדוגמה: אלברטו ← אלברטיטו; חואן ← חואנחיטו או חואניטו; מרקוס ← מרקיטוס.
אותה צורת הקטנה, המשמשת ככינוי בהתאם לכל שם, למשל: אלברטו, ארנסטו, רוברטו וכו' ← טיטוס; אנטוניו ← ניטו; דייגו ← איטו; ראמון: סיטו.
ראו גם

שם חיבה
הערות שוליים

↑  "hypocorism". Merriam-Webster.com Dictionary (באנגלית). Merriam-Webster. נבדק ב-2 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph191871 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב המל

קרב המל התרחש ב-4 ביולי 1918 בעיירה לה המל בצפון צרפת, במסגרת החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. במסגרת הקרב תקפו כוחות חי"ר אוסטרלים ואמריקאים יחד עם טנקים בריטים את העמדות הגרמניות בעיירה ובסביבתה.
המתקפה תוכננה ונוהלה על ידי לוטננט גנרל ג'ון מונש, מפקד הקורפוס האוסטרלי, ונחשבת למוצלחת מאוד. יעדי המתקפה הושגו תוך 93 דקות, 3 דקות יותר מהזמן שהקציב לכך מונש בתכנונו.
רקע

בתחילת 1918, כתוצאה מחוזה ברסט-ליטובסק, יצאה רוסיה מן המלחמה. כתוצאה מכך העבירה גרמניה קרוב ל-50 דיוויזיות לחזית המערבית, וב-21 במרץ 1918 יצאה למתקפת האביב, במהלכה ניסו הגרמנים לנצל את יתרון הכוחות שהיה להם, בטרם יצטרף למערכה חיל המשלוח האמריקאי, שהיה בדרכו לאירופה. לאחר מספר הצלחות ראשוניות, בעיקר באזור הסום, נבלמה התנופה הגרמנית, ועד יוני הסתיימה מתקפת האביב עם הישגים מועטים לגרמנים.
העיירה לה המל והגבעות מסביבה היו אזור בעל חשיבות אסטרטגית לשני הצדדים. השטח נשלט על ידי הגרמנים, שניצלו את הגבעות לשליטה על האזור ולמתקפה אפשרית בכיוון אמיין, הנמצאת כ-17 קילומטרים ממזרח. כוחות מדינות ההסכמה נמצאו כ-2.5 קילומטרים ממערב להמל, וראו חשיבות בתפיסת האזור השולט כהכנה לקראת המתקפה הגדולה שתוכננה (מתקפת מאה הימים).
הכנות למתקפה

תכנון הקרב הוטל על ג'ון מונש, אשר תכנן אותו בקפדנות. היה זה הקרב הראשון שלו כמפקד הכוחות האוסטרלים. מונש תכנן מתקפה משולבת הכוללת כוחות רגלים, טנקים וארטילריה. מונש האמין כי יש להגן על חיילי הרגלים ותכנן את המתקפה כך שינועו מוגנים ככל הניתן עד לעמדות הגרמנים.
למתקפה הוקצו 60 טנקי סימן 5 בריטים. מונש ראה בטנקים כלי עיקרי לפריצת העמדות הגרמניות ותכנן את המתקפה כך שהטנקים ינועו ראשונים ויפצחו את עמדות הגרמנים, וחיילי הרגלים ינועו מוגנים בעקבותיהם, מוכנים להשתלט על עמדות נטושות ולטהר את השטח. כדי להבטיח שיתוף פעולה מוצלח, התאמנו הרגלים האוסטרלים יחד עם כוחות השריון בחודשים שלפני הקרב.
ארבעה טנקים נוספים שימשו כטנקי אספקה להעברת ציוד לכוחות המתקדמים. כמות האספקה שיכל טנק בודד להעביר לחזית הייתה שקולה לזו של 1,200 חיילים. אספקה נוספת הועברה לכוחות בהצנחה על ידי מטוסים.
הארטילריה תוכננה כמסך ארטילרי מתגלגל לפני כוחות הקרקע, שינועו מוגנים מאחוריו. מעל 600 תותחים בריטים וצרפתים רוכזו באזור כהכנה למתקפה. בימים שלפני המתקפה ירו התותחים באופן קבוע כדי להסוות את יום המתקפה. בשבועיים שלפני הקרב נורו פגזי עשן וגז על עמדות הגרמנים מדי יום לפנות בוקר, במטרה לגרום להם לחבוש את מסיכות הגז ביום הקרב.
הכנות למתקפה > כוחות

כוחות מדינות ההסכמה כללו בעיקר כוחות מהקורפוס האוסטרלי. בתחילה הוצע לצרף לכל גדוד רגלים אוסטרלי פלוגת חיילים אמריקאים כדי שאלה יצברו ניסיון קרבי וכדי לחזק את היחידות האוסטרליות השחוקות. ביום שלפני המתקפה החליט מפקד הכוחות האמריקאים, גנרל פרשינג כי חלק מכוחותיו לא ישתתפו בקרב והדבר דרש ארגון מחדש של חלק מהיחידות האוסטרליות. בסופו של דבר השתתפו בקרב ארבע פלוגות אמריקאיות. סך הכוחות התוקפים היה כ-7,000 חיילים.
כן השתתפו בקרב כ-60 טנקים מחטיבת הטנקים החמישית הבריטית, ארטילריה ומטוסים.
הכוחות הגרמנים באזור כללו שתי דיוויזיות (הדיוויזיה ה-13 והמילואים ה-43) מהארמייה השנייה בפיקודו של גאורג פון דר מרוויץ, ובסך הכל כ-5,600 חיילים.
הקרב

בליל 3 ביולי נעו הטנקים הבריטים לאזורי ההיערכות שלהם, כ-800 מטרים מאחורי הקווים הקדמיים. בשעה 03:02 לפנות בוקר ב-4 ביולי החלה הרעשה ארטילרית על קווי הגרמנים, כמדי יום. הגרמנים, שהורגלו לפגזי גז בהפגזות הקודמות, חבשו את מסיכות הגז שהגבילו את תנועותיהם. מטוסים בריטים הפציצו גם כן את קווי הגרמנים. בחסות ההפגזה התקדמו הטנקים הבריטים אל החזית.
בשעה 03:10 החלה ההפגזה העיקרית שכללה גם פגזי עשן שסיפקו מסתור לכוחות המתקדמים. חיילי הרגלים האוסטרלים יצאו משוחותיהם והחלו להתקדם, כשמסך הארטילריה המתגלגל נמצא במרחק של עד 200 מטרים לפניהם. במספר מקרים פגעו פגזי ארטילריה בחיילים אוסטרלים ואמריקאים והביאו לנפגעים בקרב הכוחות המתקדמים.
הכוחות האוסטרלים המשיכו להתקדם בחסות הטנקים. במספר גזרות התעכבו הטנקים וחיילי הרגלים נאלצו להתקדם בלעדיהם. כוחות מדינות ההסכמה ניהלו קרבות קשים בלה המל עצמה וביערות שמסביב.
בתוך 93 דקות השלימו כוחות ההסכמה את משימותיהם. בשעה 4:45 לפנות בוקר הגיעו לכוחות בחזית הטנקים שהוקצו להעברת אספקה. עד השעה 7:00 בבוקר השלימו האוסטרלים באופן סופי את כיבוש לה המל והאזור.
מיד לאחר תפיסת העיירה החלו הכוחות האוסטרלים בבניית הגנות מפני התקפת נגד גרמנית. הטנקים הבריטים נשארו להגנה ולקראת הערב הוסגו לאחור. בלילה הבא החלו הגרמנים להטריד את החיילים בחזית בירי צלפים ובהפגזות ארטילריה.
ב-5 ביולי בשעה 22:00 ניסו הגרמנים לבצע התקפת נגד, שכללה פגזי גז והסתערות של חיילי סער ורגלים. למרות הצלחות מועטות, נהדפה ההתקפה בעזרת תגבורות שהוזרמו לאזור המתקפה.
אחרית דבר

בקרב כוחות מדינות ההסכמה היו כ-1,400 הרוגים ופצועים, מתוכם כ-1,000 נפגעים אוסטרלים, כ-300 אמריקאים, ו-13 חיילים בריטים מצוותי הטנקים. אבדות הגרמנים כללו כ-2,000 הרוגים וכ-1,600 חיילים שנפלו בשבי, בנוסף לציוד רב.
שני חיילים אוסטרלים עוטרו בצלב ויקטוריה, העיטור הצבאי הבריטי הגבוה ביותר. בנוסף, העניקו הבריטים עיטורים צבאיים ל-14 חיילים אמריקאים. אחד מהחיילים האמריקאים, תומאס פופ, עוטר על פעולותיו בקרב גם במדליית הכבוד של הצבא האמריקאי.
פרט לשלושה טנקים, הגיעו כל הטנקים הבריטים ליעדיהם במהלך הקרב. לפחות חמישה טנקים נפגעו בקרב, אולם הם תוקנו מאוחר יותר.
קרב המל הושלם בתוך 93 דקות, רק 3 דקות מעבר לזמן שהקצה מונש בתכנונו המדוקדק. מונש זכה לשבחים רבים על ניהול הקרב. האבדות בקרב כוחות ההסכמה נחשבות נמוכות ביחס למלחמת העולם הראשונה.
ארבעת הפלוגות האמריקאיות שהשתתפו בקרב צברו ניסיון רב, וחזרו ליחידותיהן המקוריות מיד עם תומו. מונש שיבח את תפקוד החיילים האמריקאים. למרות ההצלחה, פרשינג, מפקד חיל המשלוח האמריקאי, הודיע כי יחידותיו לא יפעלו שוב תחת פיקוד כוחות ממדינות אחרות.
אף שהיה קרב בקנה מידה קטן יחסית למלחמה, הקרב הותיר חותם בכך שהיווה הדגמה מוצלחת להתקפה משולבת שכללה רגלים וטנקים, בדומה לקרב קמברה. טקטיקות שנוסו בקרב המל נחלו הצלחה גם בקרבות בקנה מידה גדול יותר, כדוגמת קרב אמיין, והיה להם חלק גדול בהצלחת מדינות ההסכמה בהמשך המלחמה.
טנק סימן 5 בריטי
חיילים בריטים, אוסטרלים ואמריקאים ביער סמוך להמל, ביום שלפני המתקפה
בית הרוס בעיירה המל ביום הקרב, 4 ביולי 1918
ג'ון מונש מעניק עיטורים לחיילים אוסטרלים בעקבות קרב המל
חייל אמריקאי מקבל עיטור צבאי בריטי מהמלך ג'ורג' החמישי
ההיכל בהמבורג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 מיקום:  המבורג
 מדינה:  גרמניה
 
 קואורדינטות:  53°34′38″N 9°59′28″E﻿ / ﻿53.57733°N 9.99119°E﻿ / 53.57733; 9.99119
  (למפת המבורג מוגדלת) ההיכל בהמבורג(למפת המבורג רגילה) ההיכל בהמבורג
 
הבניין הראשון, 1818–1844
הבניין השני, 1844.
המבנה השלישי, כיום אולפן טלוויזיה.
קהל בית חדש (בגרמנית: Neuer Israelitischer Tempel, "בית-התפילה החדש לבני ישראל"; מתורגם לעברית לרוב: "ההיכל בהמבורג"), היה בית-הכנסת הרפורמי הראשון, שנחנך בעיר המבורג ב-1818. המבנה השלישי והאחרון שלו נהרס בליל הבדולח.
הקמה

עוד בסתיו 1815 נעשו בקהילה היהודית של המבורג ניסיונות ראשונים להקים בית תפילה לפי הדגם שהתווה ישראל יעקבסון בקונסיסטוריה היהודית של וסטפאליה ובמניינים הפרטיים שפתחו הוא ויעקב הרץ בר בברלין. באלה הונהגו תפילה מקוצרת עם קטעים בגרמנית, שירת מקהלה בלוויית עוגב וכיוצא בזה. הצעירים והמשכילים יותר מאסו בבית-הכנסת האשכנזי הישן שפעל מ-1654, אך יוזמתם התקדמה באיטיות עד לבואו של הדרשן ישראל (אדוארד) קליי מברלין. הוא הגיע כדי לנהל את בית-הספר המקומי, וערך בו לעיתים תפילות ודרשות בסגנון זה. ב-17 בדצמבר 1817 התכנסו 65 מחברי הקהל לישיבה בראשות קליי בה נוסדה אגודה (Neuer Israelitischer Tempel-Verein) ליישום הרעיון. נקבע כי הדגם שהונהג בברלין יאומץ: התפילות יאמרו בחלקן בגרמנית והקטעים העבריים בהברה ספרדית שנחשבה אסתטית ומתורבתת, יונהג ליווי בכלי נגינה ובשירה, ייערכו טקסי קונפירמציה לצעירים והדרשה תיאמר גם היא בגרמנית ולא ביידיש.
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה – תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל.
קהילת יהודי המבורג