stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארק גהי
הערות שוליים

↑  Swansea City seal loan move for Chelsea defender Marc Guehi באתר הרשמי של סוונסי סיטי, 10 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  Marc Guehi seals Swansea City return באתר הרשמי של סוונסי סיטי, 26 באוגוסט 2020 (באנגלית)
↑  Crystal Palace sign Marc Guéhi on five-year deal באתר הרשמי של קריסטל פאלאס, 18 ביולי 2021 (באנגלית)
| נבחרת אנגליה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 שו •  4 רייס •  5 סטונס •  6 גהי •  7 סאקה •  8 אלכסנדר-ארנולד •  9 קיין •  10 בלינגהאם •   11 פודן •  12 טריפייר • 13 רמסדייל •  14 קונסה • 15 דאנק • 16 גלאגר • 17 טוני • 18 גורדון • 19 ווטקינס • 20 בואן • 21 אזה • 22 גומז • 23 הנדרסון • 24 פאלמר • 25 וורטון • 26 מיינו • מאמן: סאות'גייט |  1 פיקפורד •  2 ווקר •  3 שו •  4 רייס •  5 סטונס •  6 גהי •  7 סאקה •  8 אלכסנדר-ארנולד •  9 קיין •  10 בלינגהאם •   11 פודן •  12 טריפייר • 13 רמסדייל •  14 קונסה • 15 דאנק • 16 גלאגר • 17 טוני • 18 גורדון • 19 ווטקינס • 20 בואן • 21 אזה • 22 גומז • 23 הנדרסון • 24 פאלמר • 25 וורטון • 26 מיינו • מאמן: סאות'גייט | אנגליה |
כפרי הכס

המצודה בראס כרכר
כפרי הכס (בערבית: قرى الكراسي, תעתיק עברי: קֻרָא אל-כָּרָאסִי) היו כפרים באזורי ההרים המרכזיים של ארץ ישראל, שכל אחד מהם שימש כמקום מושבו של מנהיג מקומי של נפה מנהלית שכוללת כמה כפרים (נפה בערבית: نَاحِيَة בתעתיק עברי: נָאחִיָה). מאחר שבראש הנאחיה שלט שייח', לעיתים נקרא כל אזור "מַ֫שְׁיַיחַ'ה" (مشيخة). שיטת כפרי הכס פעלה בעיקר במהלך המחצית השנייה של השלטון העות'מאני.
תפקידים פוליטיים וחברתיים

היו כ־24 כפרי כס במחוזות המשנה שבאזור ההרים. לרוב הם היו מרוחקים יחסית מהמרכזים העירוניים העיקריים, כמו ירושלים, שכם, וחברון, שלהם היו מנהלים נפרדים. חלק מכפרי הכס היו ממוקמים, אסטרטגית, לאורך נתיבי מסחר, או שהם היו מרכזי ייצור שמן זית.
כמה כפרים שכנים קובצו יחד לנפה מנהלית, ובה שלט שייח' שישב בכפר כס. השייח' היה בן לחמולה חזקה ולרוב גם בעלת קרקעות ועשירה. כל כפר כס שימש כמרכז חברתי-פוליטי וכלכלי של הכפרים שבנפה. כפר הכס היה המרכז האדמיניסטרטיבי של המשפחה או החמולה השלטת באזור, וחלקם היו גם מרכזים של מסדרים סוּפיים שונים, במיוחד הקאדריה. החמולות המובילות של האזור שמרו על קשרים עם חמולות אחרות באמצעות רשתות חסות ובריתות, וקיימו יחסים דומים עם חמולות סוחרים עירוניים. הקשר של השייח'ים לרשויות נבע מתפקידם כגבאי מיסים מקומיים מטעם הממשלה.
השייח'ים ביססו את שלטונם על כוחם. הם היו באי כוח השלטון המרכזי וגבו מהאיכרים מיסים, אך בה בעת יצרו מעין אוטונומיה מקומית ושימשו כחוצץ בין האיכר לבין השלטונות שלא היו בני האזור ולא הכירו את הדמויות והמנהגים. השייח'ים הציעו לאיכרים הגנה, בתמורה לנאמנות והנכונות להתגייס למליציה המקומית, במקרה של איום מבחוץ. לרוב, השייח'ים כרתו בריתות עם שייח'ים שכנים וכן עם המנהיגים בערים הגדולות וכך יצרו לעצמם רשת הגנה סביבתית רחבה. מתוקף מעמדם, השייח'ים לא רק שלטו על גידול היבולים ונתיבי המסחר בהם, אלא גם שימשו כבוררים בסכסוכים, וכאוכפי החוקים השבטיים.
כשנפוליאון צר על עכו ב-1799 ונשקפה סכנה לשלטון העות'מאני, שלחו החמולות השליטות בכפרי הכס כוחות כדי לסייע בבלימת הפלישה הצרפתית.
כפרי הכס גם איחדו כוחות במהלך מרד האיכרים בארץ ישראל ב-1834 נגד צווי הגיוס של מוחמד עלי ממצרים.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19, עם ביצוע רפורמות הטנזימאט במשטר העות'מאני, חלו שינויים גם בשיטת המינהל הפוליטי של אזור ההר. השלטון המרכזי העביר את הסמכוית לידי השליטים העירוניים, בכל כפר מונה מוכתר ובכך תם עידן השייח'ים האזוריים ושלטון כפרי הכס.
ארכיטקטורה

האדריכלות של כל ארמון או מצודה הושפעה רבות מסגנון הבנייה שהיה מקובל בערים, בניגוד לאדריכלות הפשוטה יותר של בתי איכרים. בכל מבנה כזה היה אגף לגברים שנקרא בשם העות'מאני "הסָלמלוכּ" (السلملك), אגף סגור עבור נשות הבית – "החָרמליק" ("الحرملك") שהייתה לו דלת רק לאזור הפנימי, היו החלקים המִנהליים ומוסדות הציבור (לרוב באגף נפרד, או במבנים סמוכים) והיה האזור הפתוח לאירוח.
רשימת כפרי הכס

| כפר | אזור | שם המצודה | שם השבט |
| --- | --- | --- | --- |
| אבו דיס | אל-ואדיה (الوادية) |  | עריקאת (عريقات) |
| עבווין | בני זיד (بني زيد) | ארמון סחוויל (قصر سحويل) | א-סחוויל (السحويل) |
| עראבה | אל-חארית'ה (بلاد الحارثة) | ארמונות אַאל עבד אל-האדי (قصور آل عبد الهادي) | עבד אל-האדי (عبد الهادي) |
| בית איכסא | ג'בל אל-קודס (جبل القدس) | מצודת אל-ח'טיב (قلعة الخطيب) | אל-כַּסְוַואנִי (الكسواني) |
| בית עיטאב | אל-ערקוב (العرقوب) |  | א-לחאם (اللحام) |
| בית ג'וברין | ג'בל אל-ח'ליל א-תחתא (جبل الخليل التحتا) |  | אל-עזה (العزة) |
| בית וזן | ג'ורת עמרה (جورة عمرة) | ארמון אל-קאסם (قصر القاسم) | קאסם (قاسم) |
| ביתא | משאריק אל ביתאווי (مشاريق البيتاوي) |  | דוויכּאת (دويكات) |
| ביתוניא | ג'בל אל-קודס (جبل القدس) |  | אל-ביתוני (البيتوني) |
| אל-בירה | ג'בל אל-קודס (جبل القدس) |  | אל-ביראווי (البيراوي) |
| בורקה | ואדי א-שעיר (وادي الشعير) | ארמון אַאל מסעוד (قصر آل مسعود) | אל-בורקאווי ואל-מירי (البرقاوي والمري) |
| דיר ע'סאנה | בני זיד (بني زيد) | מצודת א-שייח' סאלח (قلعة الشيخ صالح) | אל-ברע'ות'י (البرغوثي) |
| דיר איבזיע | בני חארת' (بني حارث) |  | אל-כראג'ה (الكراجة) |
| דיר איסתיא | ג'מאעין (جماعين) | ארמון דיר-אסתיא (قصور ديرإستيا) | קאסם (قاسم) |
| דורא | ג'בל אל-ח'ליל אל-פוקא (جبل الخليل الفوقا) |  | עַמְר (عمرو) |
| ג'בע | ג'בל סאמי (جبل سامي) |  | ג'ראר (جرار) |
| ג'אלוד | משאריק אל-ביתאווי (مشاريق البيتاوي) |  | מנצור (منصور) |
| ג'מאעין | ג'מאעין (جماعين) | ארמון אַאל ח'ליל (قصر آل خليل) | קאסם וריאן (قاسم وريان) |
| כפר מאליכ | בני סאלם (بني سالم) |  | א-דייכּה |
| כור | قصر الجيوسي | ארמון אל-ג'יוסי (قصر الجيوسي) | אל-ג'יוסי (الجيوسي) |
| מג'דל יאבא | ג'מאעין (جماعين) |  | א-ריאן (الريان) |
| מזרעה א-שרקיה | בני מורה (بني مرة) |  | אל-עינסווייה (العينسوية) |
| נעלין | אל-ערקוב (العرقوب) | ארמון אל-ח'וואג'ה (قصر الخواجا) | אל-ח'וואג'ה (الخواجا) |
| אבו גוש (קריית אל-ענב) | בני מאלכ (بني مالك) |  | אבו ע'וש (أبو غوش) |
| ראס כרכר | בני חארת' (بني حارث) | מצודת אַאל סמחאן (قلعة آل سمحان) | אבו סמחאן |
| סנור | שעראוויה (شعراوية) | מצודת אַאל ג'ראר (قلعة آل جرار) | ג'ראר (جرار) |
| סבסטיה | ואדי א-שעיר (وادي الشعير) | ארמון אל-כּאיד (قصر الكايد) | אל-כּאיד (الكايد) |
| אל-ולג'ה | בני חסן (بني حسن ) |  | אל-עבסייה (العبسية) |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Beshara Doumani., Rediscovering Palestine: Merchants and Peasants in Jabal Nablus, 1700–1900, העמודים מוצגים באישור של University of California Press. זכויות יוצרים., 1995, עמ' 238, 35, 29, 17,16
1 2  Sarah Irving, Palestine, Bradt Travel Guides, 2011, עמ' 248
1 2 3  , قرى الكراسي في فلسطين - כפרי הכס בפלסטיין, riwaq, דצמבר 2017
1 2 3  Macalister, R. A. Stewart; Masterman, E. W. G, "Occasional Papers on the Modern inhabitants of Palestine, part I & part II"., Quarterly Statement, Palestine Exploration Fund, 1905, עמ' 356-352
↑  Permanent Delegation of Palestine to UNESCO, Throne Villages - כפרי הכס, באתר unesco, ‏יוני 2013
↑  Suad Amiry, Vera Tamari, The Palestinian Village Home, Trustees of the British Museum, 1989, עמ' 26, 11
↑  فادي العصا, بيوت "قرى الكراسي" وقلاعها.. عندما حكم الفلسطينيون أنفسهم لمصلحة الدولة العثمانية - הבתים והטירות של "כפרי הכורסי"... כשהפלסטינים שלטו בעצמם לטובת האימפריה העות'מאנית, aljazeera, 14/8/2021
כריסטוף, נסיך שלזוויג-הולשטיין

כריסטוף, נסיך שלזוויג-הולשטיין (בגרמנית: Christoph Prinz zu Schleswig-Holstein;‏ 22 באוגוסט 1949 – 27 בספטמבר 2023) היה דוכס שלזוויג-הולשטיין וראש בית אולדנבורג.
ביוגרפיה

כריסטוף נולד ב-22 באוגוסט 1949 באחוזת לואיזלונד, לפטר, דוכס שלזוויג-הולשטיין ומריה אליקס, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של שטפן, נסיך שאומבורג-ליפה ואינגבורג אליקס, דוכסית אולדנבורג. לכריסטוף הייתה דיפלומה בהנדסה חקלאית. בנוסף הוא שירת כחייל מילואים בצבא הגרמני במשך שנתיים בדרגת לויטננט.
בשנת 1965 מת סבו וילהלם פרידריך, דוכס שלזוויג-הולשטיין, ואביו ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1980 מת אביו, וכריסטוף ירש את תאריו. מאז 1980 ועד למותו, כריסטוף ישב בראש מועצת המנהלים של הקרן המשפחתית המחזיקה בטירת האבות, טירת גליקסבורג. הוא היה חבר מייסד של קבוצת הייעוץ GLC Glücksburg וכיהן כיו"ר המועצה המייעצת שלה. הוא התגורר בגרונהולץ ליד שוואנסן, שם היו לו אינטרסים עסקיים בחקלאות, ייעור ונדל"ן. הוא היה הבעלים של האחוזות גרונהולץ ובינבק ואחד מבעלי האדמות הגדולים של שלזוויג-הולשטיין. אחותו, הנסיכה אינגבורג, יושבת ראש מועצת המנהלים של קרן משפחתית נוספת, ה-Stiftung Louisenlund.
משפחתו

ב-23 בספטמבר 1981 התחתן כריסטוף עם אליזבת נסיכת ליפה-וייסנפלד, בתם של אלפרד קרל פרידריך גאורג פרנץ, נסיך ליפה-וייסנפלד והברונית אירמגרד יולינקה ואגנר פון ורבורן, ולהם נולדו ארבעה ילדים:
סופיה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (נולדה ב-9 באוקטובר 1983), התחתנה עם היזם השוודי אנדרס וולקוויסט.
פרידריך פרדיננד, נסיך הכתר של שלזוויג-הולשטיין (נולד ב-19 ביולי 1985), התחתן עם הדוגמנית הגרמנייה אנגוטה בוכהולץ.
קונסטנטין, נסיך שלזוויג-הולשטיין (נולד ב-14 ביולי 1986).
לאופולד, נסיך שלזוויג-הולשטיין (נולד ב-5 בספטמבר 1991).
לב ויגוצקי

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1896 אורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 ביוני 1934 (בגיל 37) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  לײב װיגאָד 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, pedagogy, defectology, לימודי ספרות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה  Moscow City People’s University 
 מוסדות:  Psychological Institute of the Russian Academy of Education  אוניברסיטת מוסקבה השנייה  Institute of Correctional Pedagogy  אוניברסיטת מוסקבה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תלמידי דוקטורט:  Aleksei N. Leontiev, Mariya Pevzner, Ivan Solovyov, Natalia Grigorevna Morozova, Lidiya Bozhovich, Leonid Zankov, Alexander Zaporozhets 
 בן או בת זוג:  Roza Noevna Vygodskaya 
 
לב סמיונוביץ' וִיגוֹצְקי (או וִיגוֹטְסְקי; ברוסית: Лев Семёнович Выго́тский;‏ 17 בנובמבר 1896 (5 בנובמבר לפי הלוח היוליאני) – 11 ביוני 1934) היה פסיכולוג התפתחותי יהודי-רוסי, מייסד הפסיכולוגיה התרבותית-היסטורית (אנ').
קורות חיים > יצירתו

התאוריה של ויגוצקי בנויה על מרכזיות התרבות ותרומתה המכרעת להתפתחות האדם. הוא טוען כי האדם הוא תוצר התרבות, כלומר התפתחות המחשבה, השפה והחשיבה הרציונלית מתפתחים דרך אינטראקציה חברתית, כך שכלל היכולות המנטליות, הקוגניטיביות והרגשיות של האדם מייצגות את הידע המשותף של התרבות.
התפתחות קוגניטיבית אצל האדם נובעת מתוך התהליך הדיאלקטי שבו לומד הילד ומתפתח דרך חוויות משותפות של פתרון בעיות עם אדם אחר (הורה/מורה). הילד לומד את הכללים התרבותיים של פתרון בעיות בתחילה תוך תצפית וחיקוי, ומאוחר יותר דרך לקיחת אחריות על מעשיו ”כל תפקוד בהתפתחות התרבותית של הילד מופיע פעמיים. לראשונה ברמה החברתית ולאחר מכן ברמה האישית. תחילה בין אנשים ואחר כך בתוך הילד...מקורם של כל התפקודים הגבוהים הוא ביחסים הממשיים בין בני האדם”.ויגוצקי טוען כי אנו מעניקים פרשנות לעולם על ידי שימוש בכלים אינטלקטואליים מתווכים אשר משפיעים בדרך עמוקה על המשמעות שאנו נותנים לכל דבר. לפיכך, התפתחותנו האינטלקטואלית לא יכולה להיות מובנת כהלכה במונחים אפיסטמולוגים של ידע נצבר או של שלבים התפתחותיים פסיכולוגיים כפי שגרס פיאז'ה. ברם, היא מחייבת הבנה מלאה של התפקיד אותו ממלאים הכלים האינטלקטואליים הזמינים לחברה שלתוכה גדל האדם. שני רעיונות מרכזיים מונחים בבסיס תורתו של ויגוצקי- הפנמה (internalization) ואזור ההתפתחות המקורבת (Zone of Proximal Development).שני המושגים הללו יבוארו להלן.
הפנמה

ויגוצקי גרס כי לסביבה יש חשיבות מכרעת בהתפתחותו האינטלקטואלית של הילד. עיקר ההתפתחות על פי ויגוצקי מתרחשת באמצעות תהליך של הפנמה, כלומר קליטת הידע מתוך הקשר. רוב המידע שהילד מפנים מתרחש כתוצאה מאינטראקציות עם הסביבה. את המידע שהילדים קלטו מהסביבה הם מפנימים, וכך הופכים אותו לשלהם. ויגוצקי גרס כי הסביבה מעניקה לילד הנחיה אישית, המותאמת למידת התקדמותו במהלך ניסיונותיו להתמודד עם משימה מסוימת הדורשת פתרון. בתהליך זה המכונה פיגום (scaffolding), הסביבה פועלת באופן מכוון להגברת המוטיבציה של הילד ולחיזוק יכולתו להמשיך במאמציו בדרכו לפתרון הבעיה העומדת לפניו. מושג הפיגום פותח והיווה נדבך מרכזי גם במשנתו של הפסיכולוג האמריקני, ג'רום ברונר.
אזור ההתפתחות המקורבת

אזור ההתפתחות המקורבת או בקיצור ZPD (ראשי תיבות של: Zone of Proximal Development) מוגדר כטווח שבין יכולות הלומד לבצע פעולה כלשהי בכוחות עצמו לבין יכולותיו לעשות זאת עם סיוע. בתחילה ויגוצקי פיתח את הרעיון כדי לטעון כנגד שיטת האבחון האקדמית למדידת אינטליגנציה של תלמידים. הוא הגה את הרעיון כפיתוח של תיאורית ההתפתחות הקוגניטיבית של ז'אן פיאז'ה ביחס ליכולותיו של ילד להיות לומד עצמאי. בעוד פיאז'ה האמין שקיימת הבחנה ברורה בין התפתחות לבין למידה, ויגוצקי שהשקיע זמן רב בחקירת השפעת ההוראה בבית הספר על תלמידים, הבחין שרעיונות מילוליים נתפסים די בקלות על ידי התלמידים בעוד שמתמטיקה וכתיבה שנלמדים בבית הספר, לא נרכשים בטבעיות כזו. פיאז'ה שהיה חסיד של חשיבה עצמאית וביקר את שיטת ההוראה באופן שהיא נעשית על ידי המורים ונפוצה בבתי הספר, טען שהתפתחות היא תהליך ספונטני שנובע כולו ממאמציו של הילד בלבד. ויגוצקי אמנם התייחס להתפתחות הספונטנית כמשמעותית, אך לא כאחראית בלעדית להתפתחות. הוא האמין שילד לא יתקדם באופן משמעותי אם יניחו לו לגלות את הכול בכוחות עצמו, וציין את הידע והכלים, והניסיון התרבותי שנמסרים מדור לדור והילדים נעזרים בהם רבות. לדעתו מורים טובים לא אמורים להציג תכנים מורכבים מדי כדי "לאתגר" את תלמידיהם.
הוא טען שכדי לקבוע מה מידת האינטליגנציה של התלמיד לא צריך לבחון אותו מה הוא יודע, אלא עדיף לבחון מה יכולותיו לפתור בעיות באופן עצמאי ומה יכולותיו לפתור את הבעיות בסיועו של מבוגר. הוא שאל: "האם שני תלמידים שקיבלו ציון זהה במבחן, הם ברמת התפתחות זהה?" הוא קבע שלא. (כי הרי ייתכן שהאחד מניין שנותיו היה שמונה ואילו האחר שתים עשרה). עניין מהותי הוא שתהליכי ההתפתחות אינם חופפים לתהליכי הלמידה, אלא עוקבים לתהליכי הלמידה, שיוצרים את אזורי ההתפתחות המקורבת. בין תהליכי ההתפתחות והלמידה מתקיימים יחסי תלות דינאמיים מורכבים ששום נוסחה לא תוכל להגדירם.
אזור ההתפתחות המקורבת > הרחבת המושג אזור ההתפתחות המקורבת

מאז ההגדרה המקורית של ויגוצקי, הורחבה הגדרת ה ZPD ושונתה. גרסה מתקדמת יותר של ההגדרה: אזור ההתפתחות המקורבת הוא הטווח של הלמידה שמתקיימת כאשר אדם נעזר במורה או בעמית, בעל מערך מיומנויות מפותח יותר מזה של הנבדק. כלומר האדם שלומד את המיומנויות לא יכול להשלים את הלמידה ללא סיועו של המנחה או העמית. על המורים, לפיכך, לעזור לתלמידים להשיג את המיומנויות שהם מנסים להתמחות בהם, מתוך כוונה שהמורים לא יידרשו יותר לאותה המשימה. לדוגמה לימודי נהיגה, מורה הנהיגה מלמד את התלמיד על ידי הסברים כיצד המכונית פועלת, על ידי הדגמות, כמו מנח הידיים הנכון על גבי ההגה, ומה הטכניקה לקריאת מצב הכביש וכדומה. וככל שהתלמיד מתקדם, נדרשות לו פחות ופחות הנחיות, עד התוצאה המקווה שהתלמיד יהיה כשיר לנהוג בעצמו.
ויגוצקי טען שאנו לא יכולים לבחון את התלמידים רק על סמך הדברים שהם מסוגלים לבצע בכוחות עצמם, אלא עלינו לבחון מה הם מסוגלים לבצע במסגרת חברתית. משום שבמקרים רבים תלמידים מסוגלים להשלים משימות בקבוצה בטרם הם יצליחו לבצע אותה בעצמם. הוא ציין שמשימתו של המורה היא לקדם את יכולותיו של התלמיד צעד-אחר-צעד, שהרי מורה לא יוכל ללמד איזון משוואות כימיות את תלמידי כיתה א'. כמו כן, אל למורה ללמד את כל התלמידים באופן אחיד, אלא עליו לקבוע מי מהתלמידים מתאימים לאיזה שיעור. לדעת ויגוצקי החיסרון העיקרי של המבחנים המתוקננים הוא שהם בוחנים רק את יכולותיו של הלומד בעצמו בלבד, ולא את יכולותיו במסגרת קבוצתית שבה יכולות אלו מקודמות בעזרת העמיתים.
אזור ההתפתחות המקורבת > השלכות התאוריה על החינוך

בתאוריית ה ZPD נעשה שימוש נרחב בחקירת ההתפתחות השכלית של הילד בתחום החינוך. התאוריה באה לידי ביטוי במבנה של "נקודות תמיכה" בדרך לביצוע משימה, אלו מכונים "פיגומים" (Scaffolding). הכוונה היא לעזרה או הדרכה שניתנת על ידי מבוגר או עמית מכשר יותר שמותר לילד להיעזר בהם. ויגוצקי מעולם לא הזכיר מונח כזה. "פיגום" בהקשר זה פותח לראשונה על ידי ג'רום ברונר, דייוויד ווד וגייל רוס, כאשר הם מימשו את הרעיון של ויגוצקי לגבי ZPD במגוון הקשרים חינוכיים לרבות פיתוח עקרונות עיצוב אוניברסליים ללמידה.
חוקרים רבים, עם גישות שונות וממסגרות מחקר שונות, הוכיחו שלמידה בשיתוף פעולה יעילה במגוון רב של הגדרות והקשרים. מורים אמורים לייעד לתלמידים משימות שהם לא מסוגלים לפתור בעצמם אך הם כן יוכלו לבצע אותן עם עזרה. המורים צריכים לספק עזרה לתלמידים כדי לסייע להם ללמוד כיצד להשלים את המשימה בעצמם ואז לתת להם משימות מורכבות עוד יותר שלפני כן הם לא היו יכולים להתמודד עימן בעצמם. ובהקשר למבוגרים, בעבודה ובלימודים, כדאי שעמיתים יאתגרו אלו את אלו כדי לפעול בשיתוף פעולה ולהצליח.
כתביו שתורגמו לעברית

מחשבה ותרבות: אסופה / לב ויגוצקי; עורכים: אלכס קוזולין וגבריאלה עילם (תרגום מרוסית: אנה וקסלר), ירושלים: מכון ברנקו וייס לטיפוח החשיבה, 2003.
למידה בהקשר חברתי: התפתחות התהליכים הפסיכולוגיים הגבוהים / לב ויגוצקי; עורכים: מיכל צלרמאיר ואלכס קוזולין, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2004.
חשיבה ודיבור / לב ויגוטסקי; עורכת המהדורה העברית: בלה קוטיק-פרידגוט (תרגמה מרוסית: רחל גילבאום), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס - האוניברסיטה העברית, תשס"ז-2006.
ראו גם

ג'רום ברונר
פילוסופיה לילדים
תוכנית CASE
קונקטיביזם
לקריאה נוספת

קירן איגן, חינוך להבנה- שלבים בהתפתחות ההבנה האנושית, ספריית פועלים; עמ' 46
אבנר זיו ונעמי זיו, פסיכולוגיה בחינוך במאה ה-21, הוצאת יחדיו, תל אביב, 2010; עמ' 125–128
שאול סולברג, פסיכולוגיה של הילד והמתבגר- מבוא לפסיכולוגיה התפתחותית, ירושלים:הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס- האוניברסיטה העברית, תשע"ב; עמ' 24–26
הערות שוליים

↑  Yasnitsky, A. (2018). Vygotsky: An Intellectual Biography. London and New York: Routledge BOOK PREVIEW
↑  הביוגרפיה של לב ויגוצקי.
↑  לב ויגוצקי - מחשבה ותרבות, באתר הגיל הרך.
↑  Berk, L & Winsler, A. (1995). "Vygotsky: His life and works" and "Vygotsky's approach to development". In Scaffolding children's learning: Vygotsky and early childhood learning. Natl. Assoc for Educ. of Young Children. pp. 25–34
↑  Stages of development. (2010). In Curriculum connections psychology: Cognitive development
↑  Zone of proximal development. (2009). In Penguin dictionary of psychology.
↑  Burkitt, E. (2006). Zone of proximal development. In Encyclopaedic dictionary of psychology.
↑  Crain, W. (2010). Theories of development: Concepts and applications, 6th ed. Upper Saddle River, NJ: Prentice Hall.
↑  Grossman, P., Wineburg, S., & Woolworth, S. (2001). Toward a theory of teacher community. Teachers College Record, 103(6), 942-1012.
↑  Wass, R., & Golding, C. (2014). Sharpening a tool for teaching: the zone of proximal development. Teaching in Higher Education, 19(6), 671-684.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297319105171  PLWABN: 9810679955505606  BIBSYS: 90212633  BNC: 000135578  BNE: XX1156328  BnF: cb11999271z (data)  CANTIC: a11596211  CiNii: DA00765879  GND: 118770497  ICCU: CFIV004400  ISNI: 0000 0001 2096 303X  LCCN: n83062700  LNB: 000030990  NDL: 00459940  NKC: jn19990210660  NLA: 35585253  NLG: 196317  NLK: KAC199629015  NSK: 000160172  NTA: 070738572  RERO: 02-A003951317  SELIBR: 200718  SUDOC: 085720305  Trove: 1004400  VIAF: 66476809   WorldCat (עם VIAF): 66476809 
תיאור טווח ההתפתחות המקורבת
מאסטר ביין

מאסטר ביין (באנגלית: Master of Wine; או בקיצור MW) הוא תואר (לא אקדמי) שמעניק "מכון המאסטרים ביין" (The Institute of Masters of Wine) בממלכה המאוחדת. קבלת התואר "מאסטר ביין" נחשבת בדרך-כלל בתעשיית היין כאחת מהאמות המידה הגבוהות ביותר של הידע המקצועי.

המכון נוסד ב-1955, אולם הבחינות לתואר "מאסטר ביין" נערכו לראשונה ב-1953 בידי החברות Worshipful Company of Vintners ו-Wine and Spirits Association.‏
היעדים

המכון למאסטרים ביין הוא ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בידי חבריו וממומן בידי תעשיית היין. מטרותיו המוצהרות הן:
לקדם את הידע, ההבנה וההערכה של היין;
לשמור על אמות המידה הגבוהות ביותר בתעשיית היין;
להגביר את היעדים האישיים והמקצועיים בפעילויות הקשורות ליין.
ההסמכה

לפני שניגשים לתוכנית בת שלוש שנים של לימוד עצמי ונוכחות בסמינרים שעורך המכון, על המועמדים הפוטנציאליים לשכנע את המכון שהם בעלי הכישרון המתאים בכך שהם מגישים מסה ורשמי טעימה. בדרך-כלל נדרשת גם החזקה בתעודת דיפלומה מטעם הארגון Wine & Spirit Education Trust, שהיא ההסמכה הגבוהה ביותר שמעניק הארגון. בנוסף לכך, הם עוברים ראיון וזוכים לחניכות ממאסטרים מוסמכים ביין.
המועמדים חייבים לעבור בהצלחה גם את החלק התאורטי (שכולל הגשה של ארבעה מאמרים) וגם את החלק המעשי (שכולל שלושה מבחני טעימה עיוורת) של הבחינות במשך אותה שנה. אולם, אם הם מצליחים לעבור חלק אחד בלבד, הם רשאים לנסות ולהיבחן בחלק השני בשנתיים שלאחר-מכן. אם הם עוברים בהצלחה את שלב הבחינות, המועמדים צריכים להגיש הצעת מחקר ולכתוב דיסרטציה כעבור שישה חודשים מאישור ההצעה מצוות הבחינות של המכון.
התהליך מאתגר וקשה. בשנים 2000-1993, מתוך 266 מועמדים שהשתתפו בתוכנית, רק 85 עברו בהצלחה את כל החלקים של הבחינות והוסמכו להיות מאסטרים ביין.
חברות

עד לשנת 1983 הבחינות היו מוגבלות ליבואני יין, סוחרים וקמעונאים מהממלכה המאוחדת בלבד.

הפעם הראשונה שהוענקה דרגת מאסטר ביין לאדם שאינו בריטי הייתה בשנת 1988. ב-2005 היו 278 חברים בני 18 לאומים שונים, שחיו ב-19 ארצות ברחבי תבל. רוב 74 החברים שחיו אז מחוץ לממלכה המאוחדת הוסמכו לכך עד לשנת 1990 (ב-2011 עלה מספר החברים הזרים ללמעלה מ-100, והם חיו ב-23 ארצות שונות). נכון ליולי 2010, ישנם 280 מאסטרים ביין ברחבי תבל (במאי 2011 היה מספר החברים 288).
כיום מחזיקים החברים במגוון רחב של עיסוקים בכלל זה ייננים, כורמים, יועצי יין, סופרי ועיתונאי יין, מרצים ליין, מלצרי יין, מנהלי מסעדות ובתי מלון. בנוסף לכך, רבים מהם עוסקים ברכישה, יבוא, הפצה, מכירה ושיווק יין. באופן כללי "אוצרי יין" (סומלייה) בוחרים לקבל תעודת "מאסטר סומלייה" (Master Sommelier), אולם קומץ אנשים השיגו את שתי התעודות ("מאסטר ביין" ו"מאסטר סומלייה"). בעוד ששתיהן משתמשות במונח "מאסטר", הן שונות בתכלית שלהן. ההסמכה ל"מאסטר ביין" נוגעת בעולם היין מצד אקדמאי-מחקרי בעוד הסמכת מאסטר סומלייה מתרכזת בעיקר בעולם האירוח והמסעדנות.

במדינת ישראל הוענק לראשונה דרגת מאסטר ביין בשנת 2016 לערן פיק, יינן יקב צרעה, ובשנת 2020 הוסמך גם עידו לוינסון, יינן ביקב ברקן.
בין המאסטרים המפורסמים ביין ניתן למנות את מייקל ברודבנט, קליב קוטס, ג'נסיס רובינסון וסרינה סאת'קליף.
ראו גם

חינוך ליין
הערות שוליים

↑  ג'נסיס רובינסון, הערך "מאסטר ביין", מתוך The Oxford Companion to Wine (Third Edition ed.). Oxford: Oxford University Press. 2006, pp. 430. ISBN 0-19-860990-6.
↑  "בשאיפה למצוינות", "אודותינו", באתר מכון Master of Wine
↑  "הבחינות למאסטר ביין", באתר מכון Master of Wine
↑  סם פרקינס, "הזוכים בפרס הגדול ליין", הניו יורק טיימס, 7 באפריל 2004
↑  רבקה גיב, "הוסמכו מאסטרים חדשים ביין", דקנטר, 7 בספטמבר 2009
↑  "בשאיפה למצוינות", "אודותינו", באתר מכון Master of Wine
↑  ז'נט פלטשר, "המבחן האולטימטיבי", סן פרנסיסקו כרוניקל, 22 בספטמבר 2006
לוקיוס קורנליוס קינה

לוקיוס קורנליוס קינה (סביבות 130 לפנה"ס – 84 לפנה"ס), בן לבית האב של הקורנליים, חי בתקופה רבת תהפוכות בתולדותיה של הרפובליקה הרומית. הוא נמנה עם הפופולרים, תומכיו של גאיוס מריוס. בשנת 87 לפנה"ס, אחרי המלחמה במרסים במהלך מלחמת בעלות הברית, נבחר לקונסול.
קורנליה בתו של קינה, הייתה אשתו הראשונה של יוליוס קיסר
לארה פלין בויל

| --- | --- |

לארה פלין בויל וקייל מקלכלן בטקס פרסי האמי, 1990
 לידה:  24 במרץ 1970 (בת 54) דבנפורט, איווה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמניות של שיקגו  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו 
 בן או בת זוג:  קייל מקלכלן (1990–1992)  ג'ק ניקולסון (1999–2004) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לארה פלין בויל (באנגלית Lara Flynn Boyle; נולדה ב-24 במרץ 1970) היא שחקנית אמריקאית.
קורות חייה

בויל נולדה בדבנפורט, איווה. שמה ניתן לה על שם אחת הדמויות ברומן "ד"ר ז'יוואגו" של בוריס פסטרנק. ילדותה עברה עליה בשיקגו ובמדינת ויסקונסין. היא למדה באקדמיה לאמניות של שיקגו.
קריירה

תפקידה הראשון בקולנוע היה תפקיד קטן בסרט "שמתי ברז למורה" (1986), בזכותו הצטרפה לאיגוד שחקני המסך למרות שהסצנה שלה נחתכה לבסוף בעריכה. לאחר מכן שחקה ב-1987 במיני-סדרה Amerika, ב-1988 בסרט "פולטרגייסט 3" וב-1989 בסרט "ללכת שבי אחריו".
תפקידה המשמעותי הראשון היה גילום דמותה של דונה הייוורד, אחת הדמויות המרכזיות בסדרה "טווין פיקס" שזכתה לביקורות מהללות. לאחר סיום הסדרה ב-1991, הפיק דייוויד לינץ' סרט בשם "טווין פיקס - אש הולכת עמי" אך בו סרבה בויל להשתתף בשל הצעות טובות יותר שעמדו בפניה. את תפקיד דונה בסרט גילמה מוירה קלי.
במהלך שנות התשעים שיחקה בויל במספר סרטים, בהם סרטים שזכו להצלחה ואחרים שכשלו בקופות. ב-1992 שיחקה בדרמת הפשע "תאומים ובנים" (Equinox), שביים אלן רודולף. באותה שנה שיחקה בדרמת הנעורים "איפה הימים לוקחים אותך" לצד ויל סמית'. ב-1994 הופיעה בסרט "שלושה במיטה אחת. ב-1997 היא ניגשה למבחני בד לתפקיד הראשי בסדרה "אלי מקביל" אך זה ניתן לבסוף לקליסטה פלוקהארט. עם זאת, בויל הותירה רושם עז על יוצר הסדרה, דייוויד אי קלי, וזה יצר עבורה את תפקיד המשנה לפרקליט המחוז, הלן גמבל, בסדרה אחרת, הפרקליטים.
בויל כיכבה בסדרה זו עד 2003, אז חלו שינויים בצוות השחקנים במטרה להעלות את פופולריות הסדרה ותפקידה בה נסתיים. על גילום תפקידה של הלן הייתה בויל מועמדת לפרס אמי וכן למספר פרסי איגוד שחקני המסך.
שיחקה גם בעונה השלישית של התוכנית לאס ווגאס כמוניקה מנקוזו הבעלים החדשים של בית המלון מונטסינו.
בשנת 1998 גילמה תפקיד מרכזי בסרט "אושר". בשנת 2002 גילמה בויל תפקיד ראשי בסרט המצליח "גברים בשחור 2", בו שיחקה את תפקידה של החייזרית המרושעת סרלינה. היא גם התארחה במספר פרקים של אלי מקביל, בסדרה "חוק וסדר" ובסדרות נוספות.
בשנת 2009 שיחקה בדרמת הפשע "Life Is Hot in Cracktown‏" בתפקיד הזונה בטי מקביין, בכיכובה של שאנין סוסאמון.
חיים אישיים

בויל נשואה בפעם השנייה. לבעלה הראשון נישאה באוגוסט 1996 והתגרשה ממנו שנתיים לאחר מכן. כיום היא נשואה לדונלד ריי תומאס השני, משקיע נדל"ן לו נישאה בדצמבר 2006. היא מתגוררת עמו בבוורלי הילס בבית שנבנה במקור כמעון המשרתים של השחקנית מרי פיקפורד. לבויל אין ילדים משלה ובמספר ראיונות הצהירה שהיא אינה מעוניינת להביא ילדים לעולם.