stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבהרד לברכט פון בליכר
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

פון בליכר נולד בעיר הנמל הבלטית רוסטוק, אז חלק מדוכסות מקלנבורג-שוורין. בגיל 16 התגייס בליכר לצבא השוודי בתור הוסר ונלחם כנגד הצבא הפרוסי במהלך מלחמת שבע השנים. שנתיים אחרי גיוסו בשנת 1760 במהלך אחד הקרבות, נתפס בליכר על ידי הוסרים פרוסים והפך לשבוי בצבא הפרוסי. מפקד הרגימנט הפרוסי שהתרשם מפון בליכר, איפשר לו לשרת ברגימנט שלו.
פון בליכר המשיך לשרת תחת הצבא הפרוסי בתור קצין ב'רגימנט ההוסרים האדומים' ולחם לאורך מלחמת שבע השנים. בשנת 1773 קידומו עוכב והוא אולץ לעזוב את השרות הצבאי, כתוצאה מהתנהגות קיצונית שהפגין בין היתר כאשר הדמה הוצאה להורג של נזיר. עזיבתו של פון בליכר את הצבא נעשתה בלחצו של פרידריך השני, מלך פרוסיה, מה שמנע ממנו לחזור לצבא כל עוד פרידריך נמצא בכס המלכות.
במהלך 14 השנים הבאות היה פון בליכר איש חקלאות, התחתן והקים משפחה, אך עם מותו של פרידריך הגדול חזר פון בליכר לצבא הפרוסי בשנת 1787 ושירת ברגימנט ההוסרים האדומים אותו עזב. במשך השנים הבאות קודם מספר פעמים בדרגות עד אשר, בשנת 1794 קיבל את הפיקוד על הרגימנט, על שרותו בשנים אלו קיבל את העיטור הגבוה הניתן בצבא הפרוסי; הפור לה מריט. בשנת 1801 קודם לדרגת גנרל לוטננט (רב-אלוף).
ביוגרפיה > המלחמות הנפוליאוניות

במהלך המלחמות הנפוליאוניות והמערכות כנגד נפוליאון, היה פון בליכר קצין פרשים נועז ואגרסיבי. במהלך 1805 ו-1806, היה פון בליכר ממפקדי הכוח הצבאי הפרוסי שנלחם במערכה הכושלת כנגד הצבא הצרפתי. פון בליכר עמד בראש כוח הפרשים הפרוסים בקרב אאורשטט, כאשר הוא מסתער פעם אחר פעם על האויב ללא הצלחה. בליכר היה בין המפקדים שהובילו את הכוח האחורי של הנסיגה הפרוסית, כשהוא נלחם בהתקפות צרפתיות. בקרב ליבק בנובמבר 1806, הובס צבאו של פון בליכר על ידי שני קורפוסים צרפתים ולבסוף הוא נכנע עם חייליו, אך הוחלף תמורת קצין צרפתי שהיה שבוי בפרוסיה וכך המשיך לשרת בפרוסיה.
בשנת 1813, החלו הפרוסים יחד עם מדינות הקואליציה האנטי-צרפתית השישית האחרות להביס את כוחות הכיבוש של הצבא הצרפתי חזרה לצרפת. בתקופה זאת פון בליכר עזר לשקם את הצבא ולבנות מחדש כוח שילחם נגד הצרפתים. כאשר נפתחה המערכה מצד הפרוסים, קיבל פון בליכר פיקוד על 'צבא שלזיה' שכלל 40,000 חיילים פרוסים ו-50,000 חיילים רוסים. בקרב לייפציג היה פון בליכר מפקד הכוח הפרוסי, זאת לאחר שקודם לדרגת גנרלפלדמרשל ביום הראשון לקרב ב-16 באוקטובר 1813. בלייפציג הובסו הצרפתים והקרב סימן את שחרור הממלכות בגרמניה מהשלטון הצרפתי, הקרב גם הוביל לפלישה של מדינות הברית בשנת 1814 לצרפת והפלת שלטונו של נפוליאון.
ביוגרפיה > תקופת 'מאה הימים' וקרב ווטרלו

בשנת 1815, חזר נפוליאון מהגלות אליה נשלח והקים מחדש את צבאו, לשם התמודדות עם הצבא הצרפתי הוקמה הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית. בעוד הצבא הבריטי ישב בבלגיה, הצבא הצרפתי צעד לכיוונם עם כוח של כ-125,000 חיילים במטרה לשבור את הבריטים בפיקודו של וולינגטון וכך את הברית כולה.
נפוליאון הרגיש שהצבא הפרוסי בפיקודו של פון בליכר מהווה את הסכנה הגדולה יותר, החליט לתקוף ולנטרל אותו לפחות עד שיוכל לגבור על הצבא הבריטי ובכך להילחם מול כל צבא בנפרד. פון בליכר ישב עם כוח של כ-84,000 חיילים מאורגנים בשלושה קורפוסים, בקרבת העיר ליני בבלגיה. הקרב החל ב-16 ביוני 1815 כאשר כוח של כ-68,000 חיילים בפיקודו של נפוליאון תקף את כוחו של פון בליכר, בזמן שכוח נוסף נע לכיוון צומת הדרכים מצפון מערב לליני כדי למנוע איגוף בריטי במה שנודע כקרב קאטר ברה נלחמו הצרפתים בפיקודו של מישל נה בכוח בריטי קטן יחסית.
בשני הקרבות המקדימים הובסו הפרוסים והבריטים ובליכר אף נפצע בקרב. הצבא הפרוסי נסוג מהקרב בליני לכיוון צפון (במקביל לכיוון הצבא הבריטי), כך התאושש ללא הפרעות הכוח הצרפתי. אחרי ההתאוששות החלו הפרוסים לנוע לכיוון ווטרלו להילחם לצד הבריטים, תחת פיקודו של ראש המטה של בליכר, אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו. זאת למרות חששות שמא הבריטים החליטו לסגת ולא להילחם. פון בליכר הצטרף לקרב ווטרלו לקראת הערב של יום הקרב, כאשר היחידות הראשונות שלו נכנסו לשדה הקרב בסביבות 16:30 מכיוון מזרח במטרה לאגף את הצבא הצרפתי.
הצבאות המאוחדים ניצחו את צבא נפוליאון בקרב ווטרלו והוא הוגלה לאי סנט הלנה.
אחרי הקרב, נשאר פון בליכר בפריז מספר חודשים, אך עקב גילו ומצבו הבריאותי הרופף חזר לביתו בשלזיה. גבהרד לברכט פון בליכר נפטר בשנת 1819 בגיל 76 בביתו בשלזיה.
ציור המנציח את כינויו "מרשל קדימה".
ג'ילט (ויומינג)

| --- | --- |
דגל ג'ילטדגל ג'ילט

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ויומינג ויומינג
 מחוז:  קמפבל
 ראש העיר:  שי לנדוול
 תאריך ייסוד:  6 בינואר 1892
 על שם:  Edward Gillette 
 שטח:  49.21 קמ"ר
 גובה:  1,388 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  33,403 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  592 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  44°16′58″N 105°30′19″W﻿ / ﻿44.282777777778°N 105.50527777778°W﻿ / 44.282777777778; -105.50527777778 
 אזור זמן:  UTC -7
 www.gillettewy.gov
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ג'ילט(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ג'ילט(למפת ויומינג רגילה) שאיין קספר לאראמי ילוסטון גרנד טיטון מגדל השטן מונטנה קולורדו יוטה א י י ד ה ו  ד ק ו ט ה  ה ד ר ו מ י ת  נ ב ר ס ק ה ג'ילט(למפת ויומינג מוגדלת) שאיין קספר לאראמי ילוסטון גרנד טיטון מגדל השטן מונטנה קולורדו יוטה א י י ד ה ו  ד ק ו ט ה  ה ד ר ו מ י ת  נ ב ר ס ק ה ג'ילט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'ילט (באנגלית: Gillette) היא בירת מחוז קמפבל במדינת ויומינג בארצות הברית. ג'ילט שוכנת בין הרי ביגהורן במערב והגבעות השחורות במזרח, באגן נהר פאודר (Powder River Basin) בצפון-מזרח ויומינג. בעיר מתגוררים 29,087 תושבים (נכון ל-2010). המונומנט הלאומי מגדל השטן נמצא כשעת נסיעה מצפון-מזרח לג'ילט.
היסטוריה

ג'ילט נוסדה ב-6 בינואר 1892, כשנתיים לאחר שוויומינג נהפכה למדינה. העיר נקראה על שמו של אדוארד ג'ילט, שהיה סוקר באזור מטעם מסילת שיקגו, ברלינגטון וקווינסי (Chicago, Burlington and Quincy Railroad).
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה ג'ילט-מחוז קמפבל, הנמצא במרחק של כ-8 קילומטרים צפון-מערבית לעיר.
העיר נמצאת על המסלול של כביש בין-מדינתי 90, המקשר בין המדינות וושינגטון ומסצ'וסטס.
הערות שוליים

↑  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
| דגל ויומינג מדינת ויומינג |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | שאיין |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור פאודר ריבר |  |
| היישובים הגדולים ביותר | שאיין • קספר • לאראמי • ג'ילט • רוק ספרינגס • שרידן • גרין ריבר • אבנסטון • ריברטון • ג'קסון • קודי • רולינס • לאנדר • טורינגטון • פאוול דאגלס • וורלאנד • באפלו • ויטלנד • מילס |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות ויומינג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552774405171  GND: 4309784-4  LCCN: n81028944  MusicBrainz: f1f352fe-33c1-4218-879a-9b0f433b55e9  VIAF: 124341688   WorldCat (עם VIAF): 124341688 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הקברות היהודי במרקש

| --- | --- |
שער בית העלמין, בו מופיעה שנת ההקמה (ע"פ המסורת) - 1537
שער בית העלמין, בו מופיעה שנת ההקמה (ע"פ המסורת) - 1537
 פרטי בית הקברות
 דת:  יהדות
 תאריך הקמה:  1537
 שטח:  58 דונם
 מספר קבורים:  מעל 20,000
 קואורדינטות:  31°37′12″N 7°58′44″W﻿ / ﻿31.619883°N 7.978884°W﻿ / 31.619883; -7.978884
 he
 
בית הקברות היהודי במרקש (לפי המסורת נוסד בשנת 1537) נחשב לאחר מבתי הקברות היהודיים הגדולים במרוקו. בשל חשיבותו ההיסטורית וקברי הצדיקים המצויים בו, המקום מושך אליו תיירים רבים.
רקע: הקהילה היהודית במרקש

ב-1136, עלי, בנו של יוסף בן תאשפין שייסד את העיר, אסר על היהודים להתיישב במרקש, אך ידוע שהזמין רופאים יהודים לשרת בחצרו, ובכך יצר גרעין של עדה יהודית. בתקופת שלטון אל-מוואחידון נחרבה הקהילה היהודית. לאחר גירוש קנ"א הגיע רבי אפרים אנקווה, למרקש על מנת לבדוק את האפשרות להתיישב בה, הוא תיאר בספרו קהילה מאורגנת הקיימת במקום. לאחר גירוש ספרד הגיעו למרקש יהודים רבים ובעיר פעלו שושלות רבות של רבנים ממשפחות אלה, בהן: בן עטר, פינטו ואזולאי. ב-1523 כבשו השריפים מבני סעד את מרקש, ובימי השריפים עלה מעמדה של מרקש, שנהייתה לראשונה לבירת הארץ במקום פס, ובכך משכה אליה יהודים רבים. משנים אלה ידועים שני אישים חשובים במרקש, רבי משה אלפלס - דרשן ומחבר, ורבי אברהם בן ראובן אזולאי, מו"ל ומגיה ספרים, שיצא ממרוקו לרכוש תכשיטים עבור המלך. בשנת ה'שפ"ב (1622) מושלמת בניית המלאח של מרקש ליד ארמון המלך.
החל מהמאה ה-18 ניכרת התפתחות בחיי היהדות במרקש, בין השאר בכך שישיבותיה, שהצטיינו בעיון התלמוד, משכו אליה תלמידים רבים ממקומות שונים, וחכמיה הותירו יצירה תורנית ענפה. מהרבנים הבולטים והיוצרים שפעלו אז נמנים: רבי שלמה עמאר - כיהן כראש ישיבה וכרבה של העיר ובלט כפוסק הלכה חשוב, רבי אברהם אזולאי - כיהן כרב העיר ועמד בראשות ישיבה במרקש, ואף עמד בראשות בית מדרש לקבלה, אליו הגיעו ללמוד רבנים מקצוות מרוקו ומהם רבי אברהם אבן מוסה ורבי יעקב מראג'י ורבי שלום בוזגלו. האחרון מחבר הפירוש "מקדש מלך", התפרסם בעיקר הודות לתפקידים הרבניים בהם כיהן בארצות אירופה. כן ידועים הרבנים: מרדכי עטייא, אברהם פינטו, משה רוזליו ואלעזר הלוי - שהיו מורים לתלמוד בישיבות בעיר, וחיברו פרשנות נרחבת לתלמוד.
בית הקברות

בית הקברות היהודי במרקש, הנקרא גם "בית מועד לכל חי", או "מערה" (כינוי למקום קבורה במרוקאית יהודית), נוסד, לפי המסורת, בשנת ה'רצ"ז (1537) כמופיע בשער (ראו תמונה). הוא מבתי הקברות היהודיים הגדולים במדינה ומשתרע על פני שטח של כ-58 דונם. בית הקברות מוקף חומה וממוקם מזרחית למלאח של מרקש. בצפונו ארמון בהיה ובמערבו, מעבר לחומה, נמצא בית הקברות (המוסלמי) באב ג'מאט.
לפי הערכות, קבורים במקום למעלה מ-20,000 קברים. קברי הכוהנים שנצבעו בכחול ממוקמים ליד פתחו, על מנת לאפשר לקרובים הכוהנים לבקר בהם (ראו תמונה), בהתאם להלכה האוסרת כניסת כוהנים לתחום הקברים. ישנן גם חלקות נפרשות לנשים, גברים וילדים.
המקום מתוחזק על ידי הקהילה היהודית ובאמצעות שומר הנמצא במקום 24 שעות ביממה.
בית הקברות הפך לאתר תיירות אליו מגיעים אלפי יהודים מכל רחבי העולם, בעיקר אלו בעלי מוצא מרוקאי.[דרוש מקור]
בית הקברות > קברי הצדיקים וקברים מיוחדים

המקום מיוחד במאות קברי הרבנים והצדיקים הקבורים בו שחלקם מהווים מקום תפילה למבקרים במקום. בבית הקברות ישנם כמה מבני מאוזוליאום שנבנו מעל כמה קברי רבנים מפורסמים ואישים חשובים, כמו הרב אברהם אזולאי והרב דוד חזן הקבורים באוהל אחד, ורבי יצחק דלויה (ראו תמונה), ונשיא ועד הקהילה מר חנניה קדוש (ראו תמונה). בין הרבנים הנסופים הקבורים במקום: רבי שלמה עמאר (ראו תמונה), רבי אברהם פינטו, רבי חנניה הכהן, רבי שלמה בן תאמצות, רבי אברהם בן עטר ורבים אחרים.
ראו גם

קהילת יהודי מרקש
צלאת אל עזמה
לקריאה נוספת

חביב איבגי, אבני זיכרון לקהילת מראקש, לוד, תשס"ד
יוסף הלל, מצבות מראכש, הוצאת קהילות ישראל, ירושלים, תשע"ו
הרב יוסף פרץ והרב יוסף הלל (עורך), קדושי מראכש, הוצאת קהילות ישראל, ירושלים, תשפ"א
הערות שוליים

↑  על ראשית הקהילה ראו: חיים זאב הירשברג תולדות היהודים באפריקה הצפונית א, עמ' 88 - 89 90 - 96 91, 621 681 - 680 682 - 682, ירושלים, תשכ"ה.
↑  רבי אפרים אנקווה, שער כבוד ה', עמ' סב, תוניס, תרס"ב.
↑  ראו תעודה היסטורית על חכמי מרקש ב"קורא הדורות ממרקש", נדפס בתוך אוסף כתבי היד הרבניים בספריית מנדל גוטסמן 208 - 212, נ"י, תשנ"ח.
↑  חביב איבגי, אבני זיכרון לקהילת מראקש, עמ' י, לוד, תשס"ד.
↑  על יהדות מרקש וישיבותיה החל מהמאה ה-18, ראו: רבי מרדכי עטייא, הקדמה לספר מר דרור, אזמיר ת"ץ. ובהרחבה במבוא לספר מר דרור, אור המערב, ירושלים, תשע"ח; רבי אברהם אבן מוסה, מנחת סוטה, סוטה דף כו, ירושלים, תשס"ח.
↑  מדידת השטח ותיאורי המיקום מתבססים על התצלום האווירי ועל השימוש בפונקציות של האתר: Google Earth - על פי המפה של השטח המתוחם המופיעה בסוף הספר "קדושי מראכש" - בקישורים החיצוניים.
1 2  ראו: בית העלמין במרקש.
↑  ראו:קברי צדיקים במרוקו.
↑  ראו: אנציקלופדיה להנצחת צדיקים - רבי אברהם אזולאי, אנציקלופדיה להנצחת צדיקים - רבי דוד חזן, באתר mytzadik.
↑  בפרק "לקריאה נוספת" הפניות לספרים המתעדים מאות מצבות של הרבנים הקבורים במקום.
מבט מהאוויר על בית העלמין, צולם ב-1930 או 1931
גביונים ונחשים

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  יצחק דנציגר
 תאריך יצירה:  1976
 טכניקה וחומרים:  הדפס רשת
 ממדים בס"מ
 רוחב:  50 ס"מ
 גובה:  65 ס"מ
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  סדנת ההדפס ירושלים
 מספר יצירה:  DR.21 (מספר סדנה)
 מיקום:  אוסף סדנת ההדפס ירושלים (DR.21); אוסף מוזיאון ישראל (B84.0452)
"גביונים ונחשים" (1976) הוא הדפס מאת יצחק דנציגר, המבוסס על רישום משנת 1973.
תיאור

ההדפס "גביונים ונחשים", אשר נוצר בשנת 1976, מבוסס על רישום עשוי דיו, צבע מים וקולאז' שיצר יצחק דנציגר בעקבות העבודה על "פרויקט שיקום מחצבת נשר". בשנת 1976 הזמין מרכז ברסטון לגרפיקה את הפקתם של שלושה הדפסים של דנציגר. הדפסים אלו הודפסו על ידי סדנת ההדפס ירושלים בטכניקה של הדפס רשת. העבודה הודפסה בגובה של 30 ס"מ, וברוחב של 32 ס"מ, על גבי גיליון נייר בגובה של 65 ס"מ, וברוחב של 50 ס"מ ובמהדורה בת 84 עותקים.
במרכז ההדפס מופיעה קוביית רשת, שנועדה לעצור סחף של קרקע, ושמכונה "גֵבְיוֹן" (אנ') ושימש את דנציגר ושותפיו בשחזור שטחי האדמה שבמחצבת נשר. בפינתו הימנית של ההדפס מופיע רישום שחור של נחש מפותל בתוך שיח. ייתכן כי האמן ביקש לחבר בין פעולת השחזור לבין הטבע, מהלך אותו ביקש לבצע בפרויקט השחזור.
בשנת 1979 הוצגה העבודה בתערוכה "אמן-סדנה-הדפס" שהתקיימה במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן. ובתערוכה הרטרוספקטיבית שנערכה לדנציגר במוזיאון ישראל בשנת 1981. תצלום היצירה פורסם בספר "100 שנות אמנות הדפס בישראל" (2015).
הערות שוליים

↑  ראו: עומר, מרדכי, "חורשת אלונים כמקום הנצחה", בתוךיצחק דנציגר: מקום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1982 (ללא מספרי עמודים)
↑  ראו: עפרת, גדעון (עורך), 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 2015, עמ' 412
↑  ראו: אמן-סדנה-הדפס, מוזיאון ע"ש אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב (מאוחד), 1979
↑  ראו: עומר, מרדכי (אוצר), יצחק דנציגר, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1981
↑  עפרת, גדעון (עורך), 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 2015, עמ' 263.
ברצלונה (הוקי קרח)

מועדון הוקי קרח ברצלונה הוא מועדון הוקי קרח מהעיר באותו השם שבקטלוניה, שמהווה חלק ממועדון הכדורגל בשם זה. כיום מתמודד בליגה הספרדית ואולם הבית מכונה פאלאו דה גל.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1972, לאחר הקמת  Palau de Gel. התואר הראשון היה הזכייה בגביע הלאומי בשנת 1976. באמצע שנות השמונים של המאה העשרים פורקה קבוצת הבוגרים ונותרה רק את קבוצת הנוער.
בשנת 1990 חזר המועדון לתחרות העליונה עם הקמתה מחדש של קבוצת הבוגרים ולאחר מכן המועדון זכה בתחרויות הליגה והגביע בעונת 1996/97 ומאז זכה בשלוש אליפויות נוספות, האחרונה שבהן בעונת 2020/21.
תארים

הליגה הספרדית :
זכייה (6): 1986/87, 1987/88, 1996/97, 2001/02, 2008/09, 2020/21
הגביע הספרדי :
זכייה (6): 1975/76, 1976/77, 1981/82, 1996/97, 2014/15, 2018/19
הערות שוליים

↑  http://www.eurohockey.com/club/1108-fc-barcelona.html
גבינה טבעונית

גבינות טבעוניות
גבינה טבעונית היא מאכל דמוי גבינה על בסיס צמחים שאינו מכיל רכיבים מהחי.
גבינה טבעונית לא מכילה לקטוז וכולסטרול, וניתן להכינה מסויה, קשיו, שקדים, שמרי בירה, שומשום, אורז, שמן קוקוס ועוד.
הסיבות לצריכת גבינה טבעונית רבות, וביניהן: טבעונות, תזונה אגטריאנית (צמחונות ללא שימוש בחלב ומוצריו), סיבות בריאותיות, סיבות סביבתיות, סיבות דתיות, סיבות מוסריות, אלרגיה לחלב, אי-סבילות ללקטוז, העדפת טעם ועוד.
גבינה טבעונית, כמו גבינה מחלב חיות, ניתנת להכנה כגבינה רכה, חצי קשה וקשה.
ראו גם

חלב צמחי
תחליף גבינה
הערות שוליים

↑  "12 Vegan Cheese Recipes That Will Change Your Life". ChooseVeg.com (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2017-10-09. נבדק ב-2017-10-08.
↑  Vegan Cheese | Vegetarian Journal | Vegetarian Resource Group, www.vrg.org
↑  "Reasons to Stop Eating Dairy - Plant-Powered Kitchen". Plant-Powered Kitchen (באנגלית אמריקאית). 2012-12-31. נבדק ב-2017-10-08.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ו דימאג'יו

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1914 מרטינז, ארצות הברית 
 פטירה:  8 במרץ 1999 (בגיל 84) הוליווד, ארצות הברית 
 עמדה:  מרכז השדה 
 מספר:  5, 9
 היכל התהילה:  נבחר בשנת 1955
 קבוצות כשחקן
 1936–1942 1946–1951:  ניו יורק יאנקיז ניו יורק יאנקיז
 הישגים כשחקן
 13 השתתפויות במשחק האולסטאר (1936–1942, 1946–1951) 9 זכיות בוורלד סיריס (1936–1939, 1941, 1947, 1949–1951) 3 זכיות בתואר ה-MVP של העונה (1939, 1941, 1947) 2 זכיות בתואר מלך החבטות (1939, 1940) 2 זכיות בתואר מלך ההום ראן (1937, 1948)
 
ג'וזף פאולו "ג'ו" דימאג'יו (באנגלית: Joseph Paul "Joe" DiMaggio;‏ 25 בנובמבר 1914 – 8 במרץ 1999) היה שחקן בייסבול בקבוצת הניו יורק יאנקיז, חבר בהיכל התהילה של הבייסבול. לאחר שפרש, הפרישה קבוצתו את חולצה מספר 5, אותה לבש.
חייו > ילדותו

ג'וזפה פול דימאג'יו נולד במרטינז, קליפורניה, ב-25 בנובמבר 1914, השמיני מתוך תשעת ילדיהם של ג'וזפה ורוזלי דימאג'יו שהיגרו לארצות הברית מסיציליה בתחילת המאה ה-20.
בעקבות השפל הגדול של שנת 1929, נאלץ ג'ו בן השש-עשרה לעזוב את בית-הספר והתחיל לעבוד במפעל לייצור בקבוקי מיץ תפוזים. במהלך השנים הקרובות עסק גם בסבלות בנמל, אך בעיקר השקיע את זמנו הפנוי במשחק בייסבול במגרש חניה בפאתי סן פרנסיסקו.
חייו > השנים הראשונות במשחק

וינס, אחיו הגדול של ג'ו, התקבל בשנת 1932 לכלבי הים של סן פרנסיסקו, קבוצת מיינור-ליג קטנה. במהלך העונה הקבוצה הייתה צריכה שורטסטופ, ווינס המליץ על אחיו הצעיר ג'ו.
דימאג'יו בלט בקבוצה כבר מההתחלה. המספרים שלו מהעונה המלאה הראשונה בכלבי הים היו מדהימים: ממוצע חבטות של 340 (34%), 28 חבטות הום ראן, 161 RBI ורצף חבטות של 61 משחקים.
בעונה השנייה שלו (1934), סקאוטרים רבים הגיעו למגרש המאולתר בסן פרנסיסקו לראות את הפלא שעבר לשחק בסנטר-פילד. עם סיום העונה, סוכם שבתום העונה הבאה יעבור ג'ו בן ה-20 ליאנקיז, תמורת חמישה שחקנים ו-25,000 דולר.
חייו > השנים עם היאנקיז, שלוש-עשרה עונות בשש-עשרה שנים > השנה הראשונה

ב-3 במאי 1936 עלה דימ'אגיו הצעיר בפעם הראשונה במדי היאנקיז. כבר באותו משחק הוא חבט בהצלחה בשלושה מתוך שישה ניסיונות. הוא סיים את העונה הראשונה בהצלחה גדולה עם 29 הום-ראנס ו-206 חבטות מוצלחות, שניהם שיאי יאנקיז עבור שחקן שנה ראשונה, שעדיין לא נשברו.
באותה עונה נבחר דימאג'יו לשחק באול-סטאר, ה"רוקי" הראשון אי פעם לעשות זאת.
את עונה זו, כמו גם את השלוש הבאות, סיימו היאנקיז כאלופים, כשניצחו בסדרת הגמר את הניו יורק ג'איינטס, במה שהיה מכונה ה"סאבווי סיריס", לפני שהג'איינטס עברו לסן פרנסיסקו והוקמו הניו יורק מטס.
חייו > השנים עם היאנקיז, שלוש-עשרה עונות בשש-עשרה שנים > פרשת התינוק של לינדברג

בשנת 1932 נולד בנו הראשון של לינדברג, הטייס הראשון שחצה את האוקיינוס האטלנטי ללא חניות ביניים. התינוק נחטף, ונמצא מת לאחר חיפוש בקנה מידה לאומי. הפרשה סירבה לרדת מהכותרות, והעסיקה את ארצות הברית במשך שנות ה-30. באפריל 1938, כמה ימים לפני פתיחת עונת הבייסבול, ביקש דימאג'יו להשתחרר מהיאנקיז כדי לאלץ אותם לשפר את שכרו, שעמד על 25,000 דולר. לבסוף נסוג מדרישתו, אך האוהדים של היאנקיז חשו פגועים, ובתחילת העונה הם קראו קריאות גנאי לכל מהלך שלו. לכתב ששאל אותו על צעקות הבוז, אמר דימאג'יו: "היית יכול לחשוב שאני חטפתי את התינוק של לינדברג". ההתבטאות האומללה רק הגבירה את קריאות הבוז, אולם אלו פחתו בהדרגה ככל שהתקדמה העונה, והאוהדים שכחו סופית את כעסם לאחר שהיאנקיז זכו ב"וורלד סיריס" בתום אותה עונה.
חייו > השנים עם היאנקיז, שלוש-עשרה עונות בשש-עשרה שנים > הנישואים הראשונים

בנובמבר 1939, שישה ימים לפני יום הולדתו ה-25, התחתן דימאג'יו עם השחקנית דורותי ארנולד. החתונה נערכה בקתדרלת סן פרנסיסקו, כאשר מחוצה לה עמדו עשרות אלפי אוהדים שרצו לראות את הזוג המפורסם יוצא מחופתו.
בשנת 1941 נולד בנם, ג'ו ג'וניור. בסוף שנת 1943 בני הזוג התגרשו.
חייו > השנים עם היאנקיז, שלוש-עשרה עונות בשש-עשרה שנים > השיא של עונת 1941

אחרי שסיים משחק ללא חבטה ב-14 במאי 1941 מול קליבלנד, החל דימאג'יו את רצף החבטות הארוך בהיסטוריה. ב-2 ביולי, במשחק מול הבוסטון רד סוקס, חבט דימאג'יו הום-ראן ששבר את שיא החבטות במשחקים רצופים שנקבע על ידי וילי קילר ב-1897 ועמד על 44. לאחר המשחק התראיין דימאג'יו ברדיו והקדיש את השיא ללו גריג שנפטר שבועות מספר לפני כן. הרצף נעצר ב-17 ביולי אחרי 56 משחקים, יותר מחודשיים מאז שהחל. לאחר המשחק אמר דימאג'יו: "נו, אני שמח שזה נגמר".
חייו > השנים עם היאנקיז, שלוש-עשרה עונות בשש-עשרה שנים > השירות הצבאי בזמן מלחמת העולם השנייה 1943–1945

כמו מספר כוכבי בייסבול, ובראשם טד ויליאמס שהיה טייס קרב, התגייס דימאג'יו, בתחילת שנת 1943 (במהלך מלחמת העולם השנייה), לצבא ארצות הברית, אך בניגוד לוויליאמס, דימאג'יו העביר את שירותו בעיקר בכניסה ויציאה מבתי חולים שטיפלו באולקוס שלו. את שאר הזמן העביר במשחקי בייסבול עם עמיתיו בבסיס.
האירוע המשמעותי היחיד שעבר עליו בתקופת שירותו הצבאי היה גרושיו מאשתו דורותי, בסוף 1943.
הוא השתחרר לאחר המלחמה בספטמבר 1945, וחזר לשחק ביאנקיז בעונת 1946 לאחר שלוש שנות הפסקה.
חייו > השנים עם היאנקיז, שלוש-עשרה עונות בשש-עשרה שנים > השנים האחרונות בביסבול

דימאג'יו המשיך להוביל את היאנקיז להישגים. ב"וורלד סיריס" של שנת 1947, שהייתה הראשונה ששודרה בטלוויזיה, ניצחו היאנקיז את הברוקלין דודג'רס בעוד "סאבווי סיריס", לפני שהדודג'רס עברו גם הם לצד השני של אמריקה.
בעונת 1949 היה דימאג'יו שחקן הבייסבול הראשון שקיבל שכר של 100,000$ לעונה, ובעונת 1951 הוביל את היאנקיז לאליפות נוספת כשהוא מעביר את השרביט לשחקן הגדול הבא של היאנקיז – מיקי מנטל.
בדצמבר של אותה השנה, כשהוא בן 37, הודיע דימאג'יו על פרישה ואמר: "פשוט אין לי את זה יותר". המספרים של דימאג'יו במהלך הקריירה סולידיים: 2,214 חבטות, 361 הום-ראנס ו-1,537 RBI, אבל גם ממוצע של 325. שלושה תוארי MVP של ה-MLB, אול-סטאר בכל אחת מ-13 שנותיו בליגה ותשע טבעות אליפות.
חייו > לאחר הקריירה

ב-14 בינואר 1954 נישא דימאג'יו לשחקנית מרילין מונרו. נישואים אלו החזיקו פחות משנה, כאשר כבר לאחר תשעה חודשים הגישה מונרו בקשת גירושים ממנו. כאשר מונרו מתה, נהג לשלוח זר ורדים אדומים לקברה, שלוש פעמים בשבוע, במשך 20 שנה.
בשנת 1955 נבחר דימאג'יו להיכל התהילה בפעם הראשונה בה היה מועמד. בשנת 1969 במהלך חגיגות מאה שנה לבייסבול, הוא נבחר לשחקן הטוב ביותר שעדיין בחיים (התואר הכללי עבר לבייב רות'). שנתיים לפני כן, ב-1967, הוציאו סיימון וגרפונקל את השיר "Mrs. Robinson" ובו השאלה האלמותית: "Where have you gone, Joe DiMaggio? Our nation turns its lonely eyes to you". כשדימאג'יו שמע את זה, הוא אמר לחבר: "מעולם לא הצלחתי להבין את כוונת השיר".
ב-1977 העניק נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד לדימאג'יו את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה ביותר המוענק לאזרחים בארצות הברית.
בספטמבר 1998 התגלה בגופו של דימאג'יו סרטן ריאות. באותו חודש הוא הגיע בפעם האחרונה ליאנקי-סטאדיום ושם, מול קהל נרגש, הוענקו לו תשע טבעות אליפות במקום התשע שנגנבו מחדרו במלון ב-1960. חצי שנה לאחר מכן, ב-8 במרץ 1999, כשהוא בן 84, נפטר דימאג'יו ממחלת הסרטן. מילותיו האחרונות היו "סוף-סוף אפגוש את מרילין".
הערות שוליים

↑  ג'וזף דורסו,‏ Joe DiMaggio, Yankee Clipper, Dies at 84, באתר הניו יורק טיימס‏, 9 במרץ 1999
| קבוצת המאה של ה-MLB |
| --- | --- | --- |
| מגישים | נולאן ראיין • סנדי קופקס • סיי יאנג • רוג'ר קלמנס • בוב גיבסון • וולטר ג'ונסון • וורן ספאן • כריסטי מת'יוסון • לפטי גרוב |  |
| תופסים | ג'וני בנץ' • יוגי ברה |  |
| שחקני בסיס ראשון | לו גריג • מרק מקגוייר |  |
| שחקני בסיס שני | ג'קי רובינסון • רוג'רס הורנסבי |  |
| שחקני בסיס שלישי | מייק שמידט • ברוקס רובינסון |  |
| עוצרי ביניים | קאל ריפקן ג'וניור • ארני בנקס • הונוס ואגנר |  |
| שחקני השדה החיצון | בייב רות' • האנק ארון • טד ויליאמס • וילי מייז • ג'ו דימאג'יו • מיקי מנטל • טיי קוב • קן גריפי ג'וניור • פיט רוז • סטן מוסיאל |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ג'ימי פוקס | MVP של האמריקן ליג 1939 | הבא: האנק גרינברג |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: האנק גרינברג | MVP של האמריקן ליג 1941 | הבא: ג'ו גורדון |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: טד ויליאמס | MVP של האמריקן ליג 1947 | הבא: לו בודראו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414422005171  BnF: cb165265274 (data)  CiNii: DA03358780  GND: 119559579  ISNI: 0000 0001 2124 9014  LCCN: n79109795  LNB: 000121788  MusicBrainz: 79f0fa50-572e-4323-890d-26a356bd48de  NARA: 10582294  NDL: 00437823  NTA: 074036041  SNAC: w6cp7t32  SUDOC: 15744791X  VIAF: 25415331   WorldCat (עם VIAF): 25415331 
ג'ו דימאג'יו ומרילין מונרו בחתונתם בינואר 1954
גארי קגלמאכר

גארי כריסטופר קגלמאכר פרס (בספרדית ובגרמנית: Gary Christofer Kagelmacher Pérez; נולד ב-21 באפריל 1988 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר האחורי, המגן הימני והבלם בלאון.