stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוזונדה תומאס
פרויקטים אחרים

תומאס ושאר בנות TLC תמכו ועודדו מין בטוח. למשל בקליפ לשיר שלהן "Ain't 2 Proud 2 Beg" הן לבשו עליהן קונדומים. בשנת 2003 תומאס וחברת הלהקה השנייה שנותרה בחיים טיון ווטקינז חברו לחברת התרופות "Agouron" על מנת ליצור תוכנית חינוך בנושא האיידס וה-HIV. התכנית סיפקה לאנשים מידע בנושא ותוכניות טיפול.
בשנת 2010 החלה לשווק ליין משלה של תיקים אשר נקראים "Bags by Chilli".
בשנת 2012 הקימה תומאס עמותה ללא מטרות רווח בשם "Chilli's Crew" אשר מסייעות לבנות בגילאי 13–17 להתמודד עם בעיות דימוי עצמי.
בשנת 2013 נקטה עמדה נגד בריונות ברשת כאשר בנה היה קורבן להתעללות מסוג זה. לטענתה אתר הרכילות "MediaTakeOut.com" צחק על סגנון הלבוש של בנה והטיל ספק בעקבות כך במיניותו. בעקבות כך תומאס יצרה עצומה דרך אתר "Change.org" למחוק את הכתבה מהאתר ולמנוע בכללי מאנשי האתר לצחוק על קטינים. בסופו של דבר האתר הסיר את המאמר וכתב מכתב התנצלות לבנה.
אמיר ודמני

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1973 (בן 51) ו' באדר א' תשל"ג ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת רייכמן  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-אוגוסט 1992
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין שלישות עוצבת הצנחנים במילואים חוד החנית  קצין שלישות חטיבת הצנחנים  ראש לשכת ראש אגף משאבי האנוש  קצין שלישות עוצבת הגליל  ראש ענף תכנון כוח אדם סדיר באגף כוח האדם  קצין שלישות פיקוד המרכז  ראש מחלקת סדיר בזרוע היבשה  ראש חטיבת תכנון ומנהל כח האדם באגף כוח האדם  מפקד הצוות לטיפול באזרחים החטופים והנעדרים באגף כוח האדם  ראש מטה אגף כוח האדם
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מלחמת חרבות ברזל
 
אמיר (ברוך) ודמני (נולד בו' באדר א' תשל"ג, 8 בפברואר 1973) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת־אלוף המשמש ראש מטה אכ"א. קודם לכן שימש מפקד הצוות לטיפול באזרחים החטופים והנעדרים באכ"א וכן במגוון תפקידים בתחומי משאבי האנוש ותכנון כוח האדם, ובהם קצין שלישות חטיבת הצנחנים, ראש ענף תכנון כוח אדם סדיר בחטיבת התכנון ומנהל כוח האדם, רמ"ח סדיר בחטיבת כוח האדם וראש חטיבת תכנון ומנהל כח האדם באגף כוח האדם.
ביוגרפיה

ודמני נולד בתל אביב. גדל והתחנך בישיבת בני עקיבא ברעננה ובישיבת הר עציון באלון שבות. התגייס לצה"ל באוגוסט 1992 ושובץ לגדוד השריון עז. בשנת 1993 החל קורס קציני מטה בסיסי, ועם השלמתו מונה לשליש גדוד הצנחנים אפעה. בשנים 1996–1997 שימש עוזר קצין שלישות חטיבת הצנחנים.
לאחר מכן הועלה לדרגת רב־סרן ושימש קצין שלישות עוצבת הצנחנים במילואים חוד החנית. בשנת 1999 מונה לקצין שלישות חטיבת הצנחנים.
בשנת 2004 החל לכהן בתפקיד ראש לשכת ראש אגף משאבי האנוש, אלוף אלעזר שטרן.
בשנת 2007 הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה לקצין שלישות עוצבת הגליל. בשנת 2010 חזר לאגף כוח האדם בתפקיד ראש ענף תכנון כוח אדם סדיר (עתכ"ס) בחטיבת תכנון ומנהל כח האדם (חתומכ"א).
בשנת 2014 הועלה לדרגת אלוף-משנה והחל לכהן בתפקיד קצין שלישות פיקוד המרכז. בשנת 2017 מונה לראש מחלקת סדיר בזרוע היבשה.
ביולי 2019 הועלה לדרגת תת-אלוף ושימש ראש חטיבת התכנון ומִנהל כוח האדם באגף כוח האדם. ביוני 2023 סיים את כהונתו בתפקיד.
באוקטובר 2023 עם תחילת מלחמת חרבות ברזל, החל לשמש ודמני כמפקד הצוות לטיפול באזרחים החטופים והנעדרים באכ״א.
ב-4 בנובמבר 2024 סוכם על מינויו לתפקיד ראש מטה אגף כח האדם והוא נכנס לתפקידו ב-14 בנובמבר.
ודמני הוא בוגר המרכז הבינתחומי הרצליה במשפטים ובממשל, ומוסמך בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. כמו כן, הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
אימו היא ד"ר רבקה ודמני-שאומן, סגנית יו"ר המועצה להשכלה גבוהה. דודו הוא סגן-אלוף ספי שאומן, מפקד גדוד שריון שנהרג מאש צה"ל במלחמת לבנון הראשונה. דודו (מצד אביו) הוא איש העסקים ובכיר השב"כ לשעבר יקי ודמני.
חיים אישיים

ודמני נשוי למָיה ואב לשלושה. מתגורר בחיפה.
הערות שוליים

↑   רשימת המינויים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 23 ביולי 2018
↑   הצהרת דובר צה"ל - 12.10, סרטון  באתר יוטיוב
↑  תת-אלוף אמיר ודמני נכנס לתפקיד ראש מטה אכ"א, ציוץ של אמיר בוחבוט
↑  יעקב ודמני, הקשר הרב דורי של יעקב (יקי) ודמני, באתר הקשר הרב דורי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008554243105171  LCCN: no93015656  VIAF: 68500853   WorldCat (עם VIAF): 68500853
גטו בנדין

רחוב מורדכובסקה בגטו שנת 1942
גטו בנדין היה גטו שהקימו הנאצים עבור יהודי פולין בעיירה בנדין שבדרום מערב פולין. הקמת הרובע היהודי בעיירה הוכרזה על ידי השלטונות הגרמניים במהלך מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי פולין, ביולי 1940. מעל 20,000 יהודים מקומיים מבנדין, יחד עם 10,000 יהודים נוספים שגורשו מיישובים שכנים, נאלצו להתקיים שם עד לחיסולו של הגטו. רוב היהודים הכשירים נאלצו לעבוד בעבודות כפייה במפעלים צבאיים גרמניים לפני שהועברו על ברכבות למחנה ההשמדה אושוויץ שבו נרצחו. הגירוש הגדול האחרון של אסירי הגטו בידי האס אס הגרמני - גברים, נשים וילדים, היה בין ה-1 ל-3 באוגוסט 1943, והיה בסימן התקוממות הגטו על ידי אנשי הארגון היהודי הלוחם.
גטו בנדין הוקם על ידי יחידה מינהלית אחת ביחד עם גטו סוסנוביץ ברובע שרודולה בסוסנוביץ, מכיוון ששתי הערים הן חלק מאותו אזור מטרופולין באזור זגלמביה. היהודים משני הגטאות חלקו את החווה החקלאית "Farma" שהוקצתה לנוער הציוני על ידי היודנראט.
הפולני פרידריך קוצ'ינסקי, חבר בארגון שמלט נידון למוות בשל היותו אחראי ל-100,000 קורבנות יהודים.
רקע

לפני פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה לבנדין קהילה יהודית תוססת. על פי מפקד האוכלוסין הפולני בשנת 1921, מנתה האוכלוסייה היהודית בעיירה 17,298 נפש, שהיו 62.1% מכלל אוכלוסייתה. עד שנת 1938 גדל מספר היהודים לכ־22,500.
במהלך הפלישה הנאצית-סובייטית לפולין, תפס הצבא הגרמני את האזור בתחילת ספטמבר 1939. אחרי הצבא הגיעו חוליות מוות ניידות של איינזצגרופן, ורדיפת היהודים החלה מיד. ב־7 בספטמבר הוטלו הסנקציות הכלכליות הדרקוניות הראשונות. יום לאחר מכן, ב־9 בספטמבר (מוצ"ש), נשרף בית הכנסת בבנדין. ובאותו לילה, ב-10 בספטמבר 1939, התרחש הרצח ההמוני הראשון של יהודים מקומיים, עם הוצאה להורג של כ-40 גברים אקראיים מהקהילה.
חודש לאחר מכן, ב־8 באוקטובר 1939, הכריז היטלר כי בנדין תהפוך לחלק מהשטחים הפולניים שסופחו על ידי גרמניה. גדודי משטרת הסדר החלו לגרש משפחות יהודיות מכל הקהילות השכנות זגלמביה לבנדין. ביניהם היו יהודי בוהומין, קיילצה ואושוויינצ'ים (אושוויץ). בסך הכל, כ-30,000 יהודים התגוררו בבנדין במהלך מלחמת העולם השנייה.
בסוף שנת 1942 היו בנדין וסוסנוביץ, הגובלת בבנדין (ראו גטו סוסנוביץ), הערים היחידות באזור זגלמביה שבהן גרו יהודים.
הגטו

הגטו הוקם ביולי 1940. לראש המשטרה היהודית בגטו מונה הירש (צבי) ברנבלט, שהיה נגן בתזמורת הגטו. 
ברנבלט השתתף באקציה בבנדין, כראש המשטרה, ב-12 באוגוסט 1942.
מאוקטובר 1940 עד מאי 1942 גורשו מבנדין כ-4,000 אנשים יהודים לעבודות במחנות שנבנו. עד אוקטובר 1942 נותרו הגבולות הפנימיים של הגטו ללא סימון. שום גדר לא נבנתה. האזור הוגדר על ידי שכונות קמיונקה ושרודולה (הקטנה), הגובלות בגטו סוסנובייץ, כאשר המשטרה היהודית הוצבה על ידי האס אס לאורך ההיקף שנקבע. באזור גרו בעוני, צוענים, שכבות עוני ואנשי העולם התחתון. בגטו קמיונקה, רוכזו מרבית יהודי זגלמביה. הצפיפות הייתה נוראית, שלוש משפחות (10–12 נפשות) בדירת חדר ומטבח. כשלושה חודשים לאחר מכן התחיל חיסול הגטו. כמו בגטאות אחרים ברחבי פולין הכבושה, המידו השלטונות הגרמניים את רוב יהודי בנדין במהלך מבצע ריינהרד הרצחני, וגירשו אותם למחנות ההשמדה הנאציים, בעיקר לאושוויץ-בירקנאו הסמוכה, ושם נרצחו בתאי הגזים. במהלך תקופה זו, מנהיגי הקהילה היהודית בזגלמביה, כולל משה מרין, שיתפו פעולה עם הגרמנים, בתקווה כי שרידותם של היהודים תהיה קשורה לניצול עבודת הכפייה שלהם. זו הייתה הנחה שקרית.
פעולות גירוש גדולות, בפיקודו של שטנדרטנפיהרר אלכסנדר פון וודטקה, התרחשו בשנת 1942 עם 2,000 יהודים שנשלחו אל מותם באושוויץ במאי. ב-12 באוגוסט נדרשו כלל 30,000 יהודי העיר להגיע לרישום ברחבת מגרש הספורט. מתוכם גורשו 5,000 יהודים. באקציה הופקדה המשטרה היהודית על הסדר. הירש ברנבלט בתפקידו כראש המשטרה היה נוכח באקציה.
5,000 יהודים נוספים מהגטאות גורשו מבנדין על ברכבות בין אוגוסט 1942 ליוני 1943. הגירושים הגדולים האחרונים התרחשו בשנת 1943, כאשר 5,000 יהודים הועברו משם ב-22 ביוני 1943 ו-8,000 בסביבות ה-1–3 באוגוסט 1943. כ-1,000 יהודים שנותרו גורשו בחודשים שלאחר מכן. ההערכה היא שמבין 30,000 תושבי הגטו נותרו רק 2,000 ניצולים.
מרד

במהלך פעולת הגירוש הסופית בתחילת אוגוסט 1943, הארגון היהודי הלוחם בבנדין ביצע התקוממות נגד הגרמנים (כמו בסוסנוביץ הסמוכה).
מרד > הכנה למרד

כבר בשנת 1941 נוצר בבנדין פרק מקומי של ŻOB, בעצתו של מרדכי אנילביץ'. נשק הושג מהמחתרת היהודית בוורשה. אקדחים ורימוני יד הוברחו בנסיעות רכבת מסוכנות. באמצעות תבניות שסופקו על ידי המטה, יוצרו בקבוקי התבערה. בהמשך לכך, אדזיה פייסכסון נתפס ועונה למוות. הפצצות שייצרו היהודים – על פי עדויות ששרדו – היו דומות לאלה של הנאצים. כמה בונקרים נחפרו בגבול הגטו כדי לייצר ולהסתיר את הנשק הזה. יחסו של היודנראט בבנדין להתנגדות היה שלילי מההתחלה, אך הוא השתנה במהלך חיסול הגטו.
מרד > מהלך המרד

המרד היה מעשה התרסה אולטימטיבי של המתקוממים בגטו, שלחמו בשכונות קמיונקה ושרודולה. קבוצת פרטיזנים התבצרה בבונקר ברחוב פודסיאדלי יחד עם מנהיגתה, פרומקה פלוטניצקה, בת ה-29, שלחמה במרד גטו ורשה מספר שבועות קודם לכן. כולם נהרגו על ידי הכוחות הגרמנים ברגע שנגמרו להם הכדורים, אך הלחימה שהחלה ב-3 באוגוסט 1943 נמשכה מספר ימים.
מרד > לאחר המרד

רוב היהודים שנותרו נספו זמן קצר לאחר מכן, עם חיסול הגטו, אם כי היה צורך להאריך את הגירושים מכמה ימים לשבועיים, ולצורך כך חיילי אס אס מאושוויץ נקראו לסייע. לאחר מותה קיבלה פרומקה פלוטניצקה את מסדר הצלב של גרונוולד מהוועד הפולני לשחרור לאומי ב-19 באפריל 1945.
ניסיונות הצלה > לפני יישוב הגטו

מאמצים לחלץ יהודים מהרדיפה הנאצית החלו מיד במהלך הפלישה הגרמנית. ב-8 בספטמבר 1939, כאשר הוצת בית הכנסת על ידי האס אס עם קהל מתפללים יהודים בתוכו, הכומר הקתולי, האב מיצ'יסלב זאוואצקי, פתח את שערי כנסייתו בגורה זמקובה עבור כל הנמלטים המחפשים מקלט. לא ידוע כמה יהודים הוא הציל בפנים עד שהסכנה שככה; ככל הנראה יותר ממאה. האב זאוואצקי זכה בתואר חסידי אומות העולם הפולני לאחר מותו בשנת 2007. הוא נפטר בשנת 1975 בבנדין.
בזמן שבית הכנסת בער, גם בתים אחרים הועלו באש. יהודים נמלטים רבים שהציל האב זאוואצקי נפצעו גם הם ונזקקו לעזרה רפואית. הם חולצו על ידי ד"ר טדיאוש קוסיבוביץ', מנהל בית החולים הממלכתי בבנדין, בסיוע ד"ר רישארד ניץ והאחות רופינה שווירסקה. היהודים שנפצעו קשה נלקחו על ידיהם לבית החולים בשמות בדויים. יהודים אחרים הסתתרו בבית החולים גם בכך שקיבלו עבודה מיידית. עם זאת, בעקבות הלשנה של אחד ממטופליו המנהל ד"ר קוסיבוביץ', נעצר על ידי הגסטפו ב-8 במאי 1940. כל שלושת המצילים נידונו למוות, עד מהרה הוסבו למאסר במחנה. ד"ר קוסיבוביץ' נשלח לדכאו, זקסנהאוזן ומיידנק ולאחר מכן לגרוס-רוזן. הוא עבד כחובש אסיר ושרד. קוסיבוביץ' חזר לבנדין לאחר השחרור וחזר לתפקיד מנהל בית החולים. הוא נפטר ב-6 ביולי 1971; וזכה בתואר חסיד אומות העולם לאחר מותו בשנת 2006 על ידי יד ושם.
ניסיונות הצלה > במהלך חיסול הגטו

ניסיונות בריחה התרחשו במהלך פעולות החיסול בגטו. צ'לה קליינמן ואחיה איצ'אק ברחו מהטרנספורט בשנת 1943 בזכות קרש רופף בגג, וחולצו על ידי משפחתו של סטניסלב גרזיבובסקי, שאביהם עבד במכרה פחם. עם זאת, צ'לה נתפסה בעת בדיקת תעודות זהות "ארית" ונרצחה. לאחר מכן הביא גריז'ובסקי[דרושה הבהרה] את איצ'אק לבתו שלו וונדה ולבעלה קז'ימייז' בשנת 1944. וונדה וקז'ימייז' קפרסקי זכו להכרה כחסידי אומות עולם בשנת 2004, זמן רב לאחר שסטניסלב גריז'ובסקי נפטר מזקנה.
מאות יהודי פולין נותרו במסתור כאשר הגירושים באושוויץ הסתיימו באוגוסט 1943. הניצולים הוברחו מהבונקרים בקבוצות קטנות על ידי חברי ה-ŻOB: פלה קאק, שמואל רון וקסיה סנסר. כוחות ההצלה הפולניים שאספו אותם בצד ה"ארי "של העיר כללו את רומן קולודז'י, שנהרג בגין הצלת יהודים ב-2 בינואר 1944 וזופיה קלמנס אשר נעצרה על ידי הגסטפו ונשלחה למחנה ריכוז; קלמנס שרדה. היא קיבלה את אות חסיד אומות העולם בשנת 1964. משפחת קובילץ הצילה למעלה משבעים יהודים; הם קיבלו את תואר חסידי אומות עולם עשרים שנה אחר כך.
הנצחה

ישנם כמה יומנים של ניצולים ומאות התכתבויות בכתב שנערכו ליחסי הגטו באותה תקופה. נשמרו תמונות של רבים ממגורשי הגטו לאושוויץ. באוקטובר 1986 התגלה אוסף של למעלה מ-2,000 תצלומים, כולל תמונות רבות של החיים בבנדין ובגטו. חלקם פורסמו בספרים או בסרטונים.
בשנת 2004 החליטה מועצת העיר בנדין להקדיש את כיכר העיר לגיבורי המרד בגטו היהודי בבנדין. באוגוסט 2005 נחשפה אנדרטה חדשה באתר גטו בנדין.
אנשי גטו בנדין

אלה גרטנר ורגינה ספירשטיין היו שתיים מארבע הנשים שסייעו למרד הזונדרקומנדו ונתלו באשמת גנבת אבק שרפה ממפעל "אוניון" שבאושוויץ-II (בירקנאו) והעברתו לזונדרקומנדו.
הירש ברנבלט, מנצח האופרה הלאומית הישראלית, נשפט בשנת 1964 בגין מסירת היהודים לידי הנאצים כראש המשטרה היהודית בגטו בנדין, פולין. לאחר שהגיע לישראל בשנים 1958–1959, נעצר ברנבלט לאחר שניצול שואה זיהה אותו בזמן שניצח על אופרה. לאחר שנמצא אשם בסיוע לנאצים בכך שהבטיח שיהודים שנבחרו למחנות המוות לא יברחו, נידון ברנבלט לחמש שנות מאסר. ב-1 במאי 1964, לאחר שריצה שלושה חודשים מהעונש, שוחרר ברנבלט ובית המשפט העליון בישראל ביטל את הרשעתו.
נילס ארסטרופ

| --- | --- |

נילס ארסטרופ, 2014
 לידה:  8 בפברואר 1949 מונטריי, צרפת 
 פטירה:  1 בדצמבר 2024 (בגיל 75) Ville-d'Avray, צרפת 
 מדינה:  ממלכת דנמרק, צרפת 
 תקופת הפעילות:  1973–2023 (כ־50 שנה) 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (13 במאי 2011)  פרס מולייר לשחקן הטוב ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
נילס ארסטרופ (באנגלית: Niels Arestrup;‏ 8 בפברואר 1949 – 1 בדצמבר 2024) היה שחקן קולנוע צרפתי זוכה שלושה פרסי סזאר על הופעותיו בסרטים "נביא", "לבי החסיר פעימה" ו-"Quai d'Orsay".
ביוגרפיה

ארסטרופ נולד בפריז לאם צרפתייה ולאב ממוצא הולנדי.
בתחילת דרכו כשחקן זכה לשתף פעולה עם במאי קולנוע מפורסמים כמו אישטוואן סאבו בסרטו הראשון באנגלית "לפגוש את ונוס", אלן רנה, קלוד ללוש, מרקו פררי ושאנטל אקרמן.
בשנת 2002 הופיע בתפקיד הראשי בסרטה השני של כוכבת הקולנוע סופי מרסו "דבר אליי על אהבה".
ארסטרופ זכה להכרת הקולנוע הצרפתי בגיל מבוגר, כאשר זכה בשנת 2006 בפרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בדרמה "לבי החסיר פעימה" בתור רוברט אביו של איש הנדל"ן תומאס סייר.
בשנת 2007 ביים את סרטו הראשון "המעמד" ושיחק בתפקיד הראשי לצידו של איוואן אטאל. בנוסף שיחק בסרטו של ג'וליאן שנאבל "הפרפר ופעמון הצלילה" בתור רוסין, דמות מעברו של עורך מגזין" Elle" המשותק ז'אן דו (מתייה אמלריק).
בשנת 2009 שיחק ארסטרופ בדרמת כותלי הכלא "נביא", בתפקיד המאפיונר הזקן סזאר לוצ'יאני.
הופעתו זיכתה אותו בביקורות מהללות ברחבי העולם ובפרס סזאר שני בקריירה.
ב-2010 היה מועמד בפעם השלישית לפרס סזאר על תפקידו בדרמה "התמונה הכוללת" והשתתף בדרמת השואה "המפתח של שרה" בתפקיד ג'ולס דיופיור, אביה המאמץ של הילדה היהודיה שרה סטרזינסקי.
ב-2011 השתתף בדרמת המלחמה של סטיבן ספילברג "סוס מלחמה".
ב-2015 השתתף בסרט "ליד הים" לצידם של בראד פיט ואנג'לינה ג'ולי.
ב-2022 גילם את דמותו של המנצח סרג'יו צ'ליבידאקה בסרטה של הבמאית  מארי-קסטי מנסיון-שאר "המנצחת".
נפטר ב-1 בדצמבר 2024.
פילמוגרפיה

סטביסקי (1974)
אני אוהב אותך, אותו, אותה (1974)
השיר של רולנד (1978)
העתיד הוא אישה (1984)
שארלוט הכנה (1985)
לפגוש את ונוס (1991)
דבר אליי על אהבה (2002)
Une affaire privée‏ (2002)
לבי החסיר פעימה (2005)
הפרפר ופעמון הצלילה (2007)
נביא (2009)
התמונה הכוללת (2010)
להתראות (2011)
אתה תהיה הבן שלי (2011)
סוס מלחמה (2011)
הגבעה (2013)
דיפלומטיה (2014)
להתראות שם למעלה (2017)
בחזרה למונטוק (2017)
ואן גוך: בשערי הנצח (2018)
המנצחת (2022)
סקוט וילנד

| --- | --- |
וילנד בהופעה, יולי 2009
וילנד בהופעה, יולי 2009
 לידה:  27 באוקטובר 1967 ארצות הברית סן חוזה, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  3 בדצמבר 2015 (בגיל 48) בלומינגטון, מינסוטה, ארצות הברית
 שם לידה:  סקוט ריצ'רד קליין
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד פוראבר 
 מוקד פעילות:  לוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  1985–2015 (כ־30 שנה)
 מקום לימודים:  תיכון אדיסון, תיכון קנסטון, קולג' אורנג' קוסט 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, רוק כבד, מטאל אלטרנטיבי, גראנג', נאו-פסיכדליה
 סוג קול:  בריטון 
 כלי נגינה:  שירה, גיטרה, קלידים
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס 
 שיתופי פעולה בולטים:  סטון טמפל פיילוטס, ולווט ריבולבר, קאמפ פרדי, דה מגניפיסנט בסטרדס, דה וונדרגירלס, ארט אוף אנארכי
 http://scottweiland.com
 פרופיל ב-IMDb
 
וילנד בפסטיבל וירג'ין 2008
סקוט ריצ'רד וילנד (נולד בשם סקוט ריצ'רד קליין, באנגלית: Scott Richard Weiland; ‏27 באוקטובר 1967 – 3 בדצמבר 2015) היה מוזיקאי, זמר וגיטריסט אמריקאי בסגנון גראנג' ומטאל. ידוע בעיקר כסולנה של להקת סטון טמפל פיילוטס (מ-1989 ועד 2002) והסופרגרופ ולווט ריבולבר (מ-2003 ועד 2008). הוא נחשב לאחת הדמויות האיקוניות של הגראנג' האמריקאי בזכות פעילותו בתחום. וילנד ביסס את עצמו גם כזמר סולו.
בתחילת הקריירה זכה וילנד לביקורות פושרות ממבקרים, והיה ידוע בתור מופיע מצועצע, מבולגן וכאוטי על הבמה. כמו כן היה ידוע בתור מוזיקאי המשנה את מראהו ואת סגנונו מהופעה להופעה, השתמש במגאפון בהופעותיו כדי ליצור אפקטים ווקאליים, והיה דמות שנויה במחלוקת עקב שימושו החוזר בסמים. ב-2012 קיבל ביקורות קשות ממבקרים וממעריצים באחת מהופעותיו, שטענו כי הרמה המקצועית שלו ירדה עקב מצב רפואי ירוד בגלל שימוש בסמים. ב-2015 מת וילנד ממנת יתר בשגגה, בהיותו באוטובוס בסיבוב הופעות במינסוטה, והוא בן 48.
חיים אישיים

וילנד נולד בסן חוזה שבמדינת קליפורניה לשרון ניי ויליאמס ולקנט קליין, שמוצאו גרמני. כשהיה בן חמש אימץ אותו דייוויד וילנד באופן חוקי, וסקוט קיבל את שם משפחתו. בתקופה זו עבר וילנד לביינברידג' שבמדינת אוהיו, ולמד בתיכון קנסטון בעיר. עוד בהיותו נער מתבגר חזר לקליפורניה ולמד בתיכון אדיסון, בהנטינגטון ביץ', ובאורנג' קואוסט קולג'. לפני שהתמסר למוזיקה, היה וילנד אמן איור בלוס אנג'לס דיילי ג'ורנל.
וילנד סיפר שכשהיה בן 12 אנס אותו גבר מבוגר שהזמין אותו לביתו. הוא כתב זאת באוטוביוגרפיה "Not Dead & Not For Sale", וטען שזה גרם להרבה זיכרונות מודחקים אצלו ושהוא נאלץ לעבור טיפולים עשרות שנים לאחר מכן.
קריירה מוזיקלית > סטון טמפל פיילוטס

עיקר פרסומו של וילנד הוא כסולנה של אחת מהלהקות המובילות בסצנת הגראנג' של סיאטל בשנות ה-90, סטון טמפל פיילוטס, שפעלה לפרקים בין השנים 2003–1989, ולאחר מכן התאחדה ב-2008, ופועלת למעשה עד היום.
בשנת 1986 פגש וילנד את הבסיסט רוברט דה לאו, בהופעה של להקת Black Flag בלונג ביץ', קליפורניה. מעתה התחברו השניים, עברו לגור ביחד. יחד עם חברי ילדות של וילנד קורי היקוק ודייוויד אלין הקימו להקה ראשונית, אך כעבור זמן קצר מאוד הוחלפו שניהם באריק קריץ' ואחיו של דה לאו, דון. הם לקחו את השם "Stone Temple Pilots" מפני שלטענתם הקיצור "STP" משל אותם. ב-1992 הלהקה הוציאה לאור את האלבום הראשון שלה "Core" שכלל כמה מלהיטיהם הגדולים: "Sex Type Thing," "Wicked Garden," "Creep," ו-"Plush", שנחשב עד היום ללהיט הגדול ביותר שלה שגרם לפריצה משמעותית של הלהקה למיינסטרים בתודעה הכוללת.
ב-1994 STP הוציאו לאור את האלבום השני שלהם "Purple" שזכה גם הוא להצלחה משמעותית עם שלושה להיטים: "Big Empty", "Vasoline" ו-"Interstate Love Song". האלבום מכר כ-6 מיליון עותקים, והאלבום זכה לביקורות חיוביות לרוב אצל המבקרים בניגוד לאלבומם הקודם שזכה לביקורות פושרות.
ב-1995 וילנד עזב את STP והקים להקה חדשה של רוק אלטרנטיבי בשם "דה מגניפיסנט בסטרדס" (the Magnificent Bastards) עם המתופף ויקטור אינדריזו בסן דייגו. הלהקה כללה את זנדר שולס וג'ף נולאן על הגיטרות, ואת בוב ת'ומפסון על הבס. להקה זו שחררה 2 שירים בלבד: "Mockingbird Girl" שהולחן על ידיד נולאן, שולס ו-וילנד, והופיע בסרט "Tank Girl" (פצצה על טנק) שיצא לאקרנים ב-1995, וגם קאבר לשירו של ג'ון לנון "How Do You Sleep?", והפסיקה את פעילותה לאחר מכן. בסתיו 1995, הצטרף וילנד מחדש ללהקת STP, אך הלהקה נאלצה לבטל את סיבוב הופעותיה שתוכנן ל-1996–1997 על מנת לתמוך באלבומה השלישי שיצא " Tiny Music... Songs from the Vatican Gift Shop", ומכר כ-2 מיליון עותקים. בתקופה זו הרבה וילנד להשתמש בסמים, ועל מאבקו בהתמכרות כתב חלק גדול מהשירים בשנות ה-90 המאוחרות. התמכרות זו גם הביאה אותו להתמודד עם תקופה בה היה עצור בכלא על הסתבכותו בפלילים בכל מה שקשור לסמים.
ב-1999 התאחדה STP שוב ושחררה את אלבום האולפן הרביעי במספר שנקרא "No. 4" וכלל את הלהיט "Sour Girl" שזכה לווידאו קליפ בהשתתפותה של כוכבת הקולנוע, שרה מישל גלר. באותה השנה הקליט וילנד 2 שירים בלבד עם הסופרגרופ דה וונדרגירלס (the Wondergirls) שהחזיק מעמד זמן קצר מאוד. בתקופה זו הספיק וילנד לבלות 5 חודשים בבית הכלא, על אחזקת סמים לא חוקיים.
בנובמבר 2000, הוזמן וילנד להופיע בתוכנית "VH1 Storytellers" עם חברי להקת ההדלתות (The Doors) שנותרו, והופיע איתם בתור סולן ב-2 שירים: "Break On Through (To the Other Side)" ו-"Five to One". באותו החודש, STP הופיעו באלבום תקליטור שהיה מחווה ללהקת הדלתות שנקרא "Stoned Immaculate". ב-19 ביוני 2001, שחררה STP את אלבומה החמישי "Shangri-La Dee Da", והצטרפה לסיבוב הופעות משותף שנקרא "Family Values Tour" וכלל את הלהקות לינקין פארק, סטיינד ואת סטטיק-אקס. בסוף 2002 ותחילת 2003 הלהקה התפרקה בגלל מחלוקות קשות שנתגלעו בין האחים דה לאו (דין ורוברט) לבין וילנד.
קריירה מוזיקלית > ולווט ריבולבר

לאחר פירוק הלהקה הצטרף וילנד ללהקת ולווט ריבולבר בסוף 2002, ביחד עם חברי להקת Guns N' Roses: הגיטריסט סלאש, הבסיסט דאף מק'אגן והמתופף מאט סורום, ובנוסף גיטריסט להקת "Wasted Youth" דייב קושנר, שחיפשו סולן ללהקה. במשך הקריירה התחבר וילנד לארבעה והפך למוכר כסולן ריבולבר. למעשה היה לוילנד קשר קודם עם כמה מחברי הלהקה ששלחו אליו חומרים וניסו לשכנע אותו לעבוד איתם אך עד עתה סירב עקב התחייבותו ל-STP. עתה כשהלהקה הקודמת שלו התפרקה התפנה וילנד לקבל את החומרים החדשים שהם שלחו אליו, הכניס אותם לאולפן והוסיף את קטעי השירה במקומות המתאימים, לשיר הראשון שלהם שהיה "Set Me Free". אף על פי ששיתף איתם פעולה בשיר זה לא היה בטוח וילנד שהוא רוצה להצטרף ללהקה רשמית. לבסוף אחרי מספר ניסיונות של הלהקה עם סולן אחר, והחלטה סופית של וילנד הוא נעתר לבקשתם והצטרף ללהקה. מעבר לשירים "Set Me Free" ו-"Slither" ששוחררו והיו להיטים עד מהרה, הלהקה ביצעה קאברים לשיריהם של להקת נירוונה: "Negative Creep", "Sex Pistols" "Bodies" ולשירה של להקת Guns N' Roses, ‏"It's So Easy".
ב-2004 שחררה הלהקה את אלבומה הראשון "Contraband" שהגיע למקום הראשון בבילבורד 200 ומכר מעל ל-3 מיליון עותקים בעולם. האלבום זכה לשבחים רבים, 2 משיריו הגיעו למצעד פזמוני הרוק של הבילבורד, והלהיט "Slither" זכה בפרס גראמי להופעת הרוק הטובה ביותר עם קטע שירה ב-2005. בטקס פרסי הגראמי ביצעה הלהקה קאבר שהפך ללהיט וידוע, לשירה של להקת הביטלס "Across the Universe" ביחד עם בונו, בריאן וילסון, נורה ג'ונס, סטיבי וונדר, סטיבן טיילר, בילי ג'ו ארמסטרונג, אליסון קראוס ואלישה קיז.
ב-2007 שוחרר אלבומה השני של הלהקה "Libertad" ונכנס למקום החמישי בבילבורד 200. באותה השנה קיימו וילנד ודין דה לאו, חברו בלהקה לשעבר STP, שיחות בו ביקש דה לאו לבצע הופעת יחסי ציבור למספר פסטיבלים, בו בעת התדרדרו יחסיו עם חברי להקת הריבולבר. במרץ 2008 בעת הופעה בגלאזגו, הודיע וילנד כי יהיה זה סיבוב ההופעות האחרון של הלהקה בהרכב זה. עוד באפריל כבר הודיעה הלהקה כי וילנד כבר לא חבר הלהקה והוא סיים את דרכו שם.
קריירה מוזיקלית > חבירה מחדש ל-STP

באפריל 2008 הודיעה הלהקה כי תחזור להופיע בהרכב מלא לראשונה מאז 2002, וההופעה הראשונה נערכה ב-17 במאי 2008. סיבוב ההופעות נחל הצלחה רבה, והלהקה הודיעה כי תמשיך לסיבוב הופעות נוסף בשנת 2009. בשנת 2010 הוציאה הלהקה אלבום חדש, החמישי במספר, והראשון אחרי האיחוד מחדש, שנקרא בשם הלהקה "Stone Temple Pilots".
בספטמבר 2010 הודיעה STP שהיא דוחה מעט את סיבוב ההופעות, והיא הופיעה לאחר מכן לאורך שנת 2011 במזרח הרחוק (פיליפינים, סינגפור, אינדונזיה) ובאוסטרליה.
ב-2012 הודיעה הלהקה כי היא תקיים סיבוב הופעות לכבוד 20 שנים ליציאת אלבום הבכורה "Core", אך מיד לאחר מכן התגלעו מחלוקות נוספות בין וילנד לחברי הלהקה שגרמו למתחים פנימיים בינו לבין החברים האחרים, וסיבוב ההופעות בוטל. ב-27 בפברואר 2013, מעט לפני סיבוב הופעות אחר שהיה אמור להתחיל, הודיעה הלהקה באמצעות אתרה הרשמי כי סקוט וילנד סיים את דרכו בלהקה שוב.
לאחר מכן ליהקו חברי הלהקה הנותרים את סולן להקת לינקין פארק, צ'סטר בנינגטון, ועל כך ביקר אותם וילנד קשות, ואמר כי הם לא אמורים לקרוא לעצמם Stone Temple Pilots בלעדיו.
קריירה מוזיקלית > לאחר ההיפרדות השנייה מ-STP

בינואר 2012 גיטריסט להקת ולווט ריבולבר דייב קושנר הודיעה כי הלהקה תשמח להתאחד מחדש עם וילנד בפעם הראשונה מזה ארבע שנים, על מנת לגייס כסף למשפחתו של המוזיקאי ג'ון אוברייאן שנפטר זה מכבר. באפריל 2012 התבטא וילנד שברצונו להתאחד לצמיתות עם ריבולבר ושאין סיבה שזה לא יצליח, אך לאחר כמה ימים דחו חברי הלהקה את הצעתו.
בינואר 2015, ביחד עם הסופרגרופ "Art of Anarchy", הוציא לאור וילנד אלבום בכורה לחבורה באותו השם, ובמרץ 2015 הוציא לאור וילנד אלבום סולו שלישי ביחד עם ה"Wildabouts" שנקרא "Blaster".
קריירה מוזיקלית > מותו

ב-4 בדצמבר 2015 פורסם בהודעה בדף הפייסבוק שלו וילנד כי הוא מת יום קודם לכן בשנתו, בן 48, וכי המשפחה מבקשת לכבד את פרטיותה. בפרסומים לאחר מכן עלה כי המשטרה שחקרה את האירוע מצאה כמויות קטנות של קוקאין בחדר באוטובוס של סיבוב ההופעות שבו נמצאה גופתו של וילנד. נוסף על כך נמצאו שאריות של תרופות מרשם שכללו זנקס, בופרנורפין, זיפרסידון, ויאגרה וכדורי שינה. כן נמצאו שקי קוקאין וחומר ירוק צמחי. למרות מציאת החומרים האסורים לא ניתנה סיבת המוות הרשמית באופן מיידי. בוחן מוות קבע לאחר מכן כי וילנד מצא את מותו עקב מנת יתר בשגגה של קוקאין, אלכוהול ו-MDA. לוילנד היה עבר של מחלת לב איסכמית ואסתמה, שהיו גורמי סיכון.
וילנד נקבר ב-11 בדצמבר 2015 בהוליווד, לוס אנג'לס. כל חבריו משתי הלהקות הקודמות STP ו-ולווט ריבולבר הגיעו לטקס ההלוויה השקט יחסית שנערך לו.
דיסקוגרפיה

סטון טמפל פיילוטס
1992 Core
1994 Purple
1996 Tiny Music... Songs from the Vatican Gift Shop
1999 No. 4
2001 Shangri-La Dee Da
2010 Stone Temple Pilots
ולווט ריבולבר
2004 Contraband
2007 Libertad
אלבומי סולו של וילנד
1998 12 Bar Blues
2008 "Happy" in Galoshes
2015 Blaster (עם הווילדאבאוטס)
אלבומי קאברים
2011 A Compilation of Scott Weiland Cover Songs
2011 The Most Wonderful Time of the Year
הערות שוליים

↑  דפנה ארד, סקוט וילנד, סולן להקת "סטון טמפל פיילוטס", מת בגיל 48, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14026127w (data)  GND: 135095158  ICCU: DDSV050947  ISNI: 0000 0000 7840 4612  LCCN: no98054260  MusicBrainz: 3b709eac-a251-4cc8-8259-4b379c4b9331  NKC: xx0020186  VIAF: 37115494   WorldCat (עם VIAF): 37115494 
וילנד מופיע עם להקת ולווט ריבולבר ב-2007