stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רושטו רצ'בר
הערות שוליים

↑    Sam Wallace, ‏Wenger leads head-to-head race with Ferguson for Rustu, The Telegraph, 15 April 2003
| נבחרת טורקיה – יורו 1996 |
| --- | --- | --- |
|  1 עדנאן •  2 רספ •  3 אלפאי •  4 ודאט •  5 טוגאי •  6 אטרורול •  7 האמי •  8 אוגון •  9 שוקור •  10 אוגוז •   11 אורחאן •  12 פארוק • 13 ראחים •  14 סאפט • 15 טייפון • 16 סרגן • 17 עבדוללה • 18 עריף • 19 טולונאי • 20 בולנט • 21 זבנר • 22 רושטו • מאמן: טרים |  1 עדנאן •  2 רספ •  3 אלפאי •  4 ודאט •  5 טוגאי •  6 אטרורול •  7 האמי •  8 אוגון •  9 שוקור •  10 אוגוז •   11 אורחאן •  12 פארוק • 13 ראחים •  14 סאפט • 15 טייפון • 16 סרגן • 17 עבדוללה • 18 עריף • 19 טולונאי • 20 בולנט • 21 זבנר • 22 רושטו • מאמן: טרים | טורקיה |
| נבחרת טורקיה – יורו 2000 |
| --- | --- | --- |
|  1 רושטו •  2 טייפור •  3 אוגון •  4 אקייל •  5 אלפאי •  6 ארדם •  7 בורוק •  8 קרימוגלו •  9 שוקור •  10 סרגן •   11 טייפון •  12 צ'טקיץ' • 13 עוסמן •  14 סואט • 15 איזט • 16 ארגון • 17 אוקטאי • 18 אקמאן • 19 ארג'ן • 20 אונסל • 21 פבזי • 22 אומיט דבאלה • מאמן: דניזלי |  1 רושטו •  2 טייפור •  3 אוגון •  4 אקייל •  5 אלפאי •  6 ארדם •  7 בורוק •  8 קרימוגלו •  9 שוקור •  10 סרגן •   11 טייפון •  12 צ'טקיץ' • 13 עוסמן •  14 סואט • 15 איזט • 16 ארגון • 17 אוקטאי • 18 אקמאן • 19 ארג'ן • 20 אונסל • 21 פבזי • 22 אומיט דבאלה • מאמן: דניזלי | טורקיה |
| נבחרת טורקיה – מונדיאל 2002 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 רושטו •  2 אמרה אשיק •  3 קורקמז •  4 אקייל •  5 אלפאי •  6 ארדם •  7 בורוק •  8 קרימוגלו •  9 שוקור •  10 בשטורק •   11 שאש •  12 צ'טקיץ' • 13 איזט •  14 טייפור • 15 ניהאט • 16 אומיט אוזאט • 17 מנסיז • 18 פנבה • 19 ארג'ן • 20 אונסל • 21 אמרה בלוזוגלו • 22 אומיט דבאלה • 23 אוזגולטקין • מאמן: גינש |  1 רושטו •  2 אמרה אשיק •  3 קורקמז •  4 אקייל •  5 אלפאי •  6 ארדם •  7 בורוק •  8 קרימוגלו •  9 שוקור •  10 בשטורק •   11 שאש •  12 צ'טקיץ' • 13 איזט •  14 טייפור • 15 ניהאט • 16 אומיט אוזאט • 17 מנסיז • 18 פנבה • 19 ארג'ן • 20 אונסל • 21 אמרה בלוזוגלו • 22 אומיט דבאלה • 23 אוזגולטקין • מאמן: גינש | טורקיה |
| נבחרת טורקיה – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 רושטו •  2 סרבט •  3 בלטה •  4 זאן •  5 אמרה בלוזוגלו •  6 טופאל •  7 אאורליו •  8 ניהאט •  9 שנטורק •  10 קרדניז •   11 מטין •  12 זנגין • 13 אמרה גונגור •  14 טוראן • 15 אמרה אשיק • 16 בורל • 17 טונג'אי • 18 קאזים • 19 אקמן • 20 סריאוגלו • 21 ארדינץ' • 22 אלטינטופ • 23 דמירל • מאמן: טרים |  1 רושטו •  2 סרבט •  3 בלטה •  4 זאן •  5 אמרה בלוזוגלו •  6 טופאל •  7 אאורליו •  8 ניהאט •  9 שנטורק •  10 קרדניז •   11 מטין •  12 זנגין • 13 אמרה גונגור •  14 טוראן • 15 אמרה אשיק • 16 בורל • 17 טונג'אי • 18 קאזים • 19 אקמן • 20 סריאוגלו • 21 ארדינץ' • 22 אלטינטופ • 23 דמירל • מאמן: טרים | טורקיה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ובנושא טורקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שביט 2

דגם בגודל מקורי של הרקטה "שביט 2"
מכובדים צופים ברקטה. משמאל לימין: שמעון פרס, דוד בן-גוריון, מוניה מרדור וצבי צור
שביט 2 היא רקטה מאולתרת שנבנתה על ידי ישראל בשנות ה-60, ופרסום שיגורה שימש, בין השאר, לצורכי הרתעה ולוחמה פסיכולוגית מול מצרים. הרקטה הוצגה על ידי ישראל כרקטה ארוכת טווח ששוגרה לחלל, יכולת חדשה שבאותה עת החזיקו בה רק שתי מעצמות-העל הגדולות.
פרויקט "שביט 2" היה לאחד הסודות הכמוסים ביותר של ישראל, אשר האמת המלאה לגביו נחשפה רק לאחר למעלה מ-50 שנה. שיגור "שביט 2" הכה גלים בתקשורת העולמית בכל הקשור ליכולות הטכנולוגיות של ישראל, כשלמעשה ישראל החלה את פעילותה האמיתית בחלל רק בראשית שנות ה-80.
רקע

באותם ימים, החלו שתי מעצמות העל, ארצות הברית וברית המועצות, במרוץ לחלל. נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, הסתייע במדעני הנאצים שמצאו מקלט בארצו בשנות ה-50 לצורך פיתוח טיל בליסטי ארוך טווח. נאצר התכוון לשגר את הטיל בפומבי לצורכי תעמולה לציון יום המהפכה ב-1961, אולם הבין שהפיתוח מתעכב. נאצר, שרצה בהישג התעמולתי כלפי עמו וכאמצעי פסיכולוגי נגד ישראל, רכש בהיחבא רקטות מטאורולוגיות מארצות הברית לצורך שיגור הראווה, ולהציגן כפיתוח מצרי.
פיתוח הרקטה והצגתה

ארגון הביון הישראלי, "המוסד", יידע בתוכניות המצריות את ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, שהורה לרפא"ל לפתח במהרה רקטה ש"תגנוב" את ההצגה למצרים. רפא"ל נרתמה למשימה ותוך שבועות בנתה רקטה מאולתרת שתתחזה לטיל המשוגר לחלל והוענק לה השם "שביט 2".
מבצע השיגור נשמר בסודיות קפדנית ביותר עד הרגע האחרון. רק שעה לפני השיגור קיבלו שרי הממשלה הודעה עליו. האורחים היחידים שהיו עדים לשיגור היו ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון, שרת החוץ גולדה מאיר, סגן שר הביטחון שמעון פרס, הרמטכ״ל צבי צור, סגנו יצחק רבין, מנכ"ל משרד הביטחון אשר בן נתן, וכן העיתונאי יואל מרקוס, שנשלח לסקר את האירוע עבור כלל העיתונים בישראל.
הרקטה שוגרה ב־5 ביולי 1961 בשעה 4:41 לפנות בוקר, מאתר שיגור בחוף הים דרומית לעכו. לאחר שיגורה פורסמה ברחבי העולם תמונה המראה את ראש הממשלה דוד בן-גוריון וסגן שר הביטחון שמעון פרס, צופים ברקטה טרם שיגורה, יחד עם הרמטכ"ל רב-אלוף צבי צור, ומנכ"ל רפא"ל מוניה מרדור.
ישראל הציגה את "שביט 2" כרקטה דו-שלבית למחקר מטאורולוגי, מונעת בדלק מוצק שמשקלה 250 ק"ג. לאחר השיגור הייתה ישראל המדינה השביעית, שהצליחה לשגר רקטה דומה לצורך מדעי, אחרי ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, ברית המועצות, צרפת, איטליה ויפן. כאשר גרמניה ושוודיה גם הודיעו שהן לקראת שילוח רקטה למחקר מטאורולוגי.
בפועל השלב השני של הרקטה לא ניצת כלל, אולם ישראל פרסמה צילום של המראת הרקטה בלבד והצהרות כוזבות על הצלחתו של שיגור הטיל הישראלי הראשון, שהגיע עד לשולי החלל, לגובה 80 ק"מ. הפרסום גרם לתגובות רבות בעולם על יכולתה של ישראל. צילומים נוספים מהשיגור וסרטון שנפסק לפני הפיצוץ פורסמו רק לאחר כ-50 שנה יחד עם הסוד הכמוס.
הטעייה מכוונת בקשר לגודל הרקטה

במשך עשרות שנים מערכת הביטחון לא פרסמה צילומים רבים של "שביט 2" ולא פרסמה כל נתונים על ממדיה. לבד מן הצילום של צללית הרקטה הנוסקת בשעות הבוקר המוקדמת, כשמאחוריה שובל של עשן. פורסם גם צילום של בן-גוריון ופמלייתו כשהם צופים ברקטה מלמטה. ואכן, אם לשפוט מצילום זה ניתן להעריך כי מדובר ברקטה גדולת ממדים. מהשוואת גובה הרקטה לגובהם של האורחים ניתן להעריך כי גובה הרקטה מגיע לפחות ל-10 עד 12 מטרים.
אולם האמת הייתה שונה. צלם של רפא"ל, בתרגיל מחוכם, התייצב מאחורי הרקטה וקרוב אליה, והצליח ליצור רושם כאילו מדובר ברקטה גדולה. האמת היא שלשם תכנון הרקטה לקחו מהנדסי רפאל את צינור הרקטה של הטיל לוז, שקוטרו לא עלה על 27 ס"מ (למרבה האירוניה "לוז" היה פרויקט חשאי ביותר של טיל אמיתי). הם הצמידו לו צינור של רקטה מסוג "ר-115" שהיה באותן שנים בפיתוח, ויצרו שלב שני. למעלה הוצמד גם קונוס מתכתי שנשא אבקת נתרן. אורך הרקטה לא עלה על 3.76 מטרים, אולם היא נראתה כאילו ממדיה גדולים הרבה יותר.
השלכות השיגור

שיגור הרקטה גרם לסערה במדינות ערב, ולהאצת מרוץ החימוש האזורי. כשנה לאחר מכן, ב-23 ביולי 1962, דיווחה מצרים ששיגרה בהצלחה טילי קרקע-קרקע מתוצרתה בשם אל קאהר ונשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הכריז שהטילים מסוגלים להגיע "דרומית לביירות". שמעון פרס בתגובה טען ש"השביט 2" עצמו לא הביא למרוץ חימוש, מכיוון שמצרים כבר הייתה עסוקה בפיתוח נשק זמן רב, ומטרתו הייתה לשמור על איזון כוחות.
בתחילת שנת 1963 נחשפה העובדה כי המדענים הגרמנים במצרים מסייעים בייצור טילים ארוכי טווח ונשק לא קונבנציונלי. הדבר יצר משבר בין ראש "המוסד", איסר הראל, שרצה להשקיע מאמצים בחיסול המדענים, ובין ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, שסבר כי לא מדובר בפעילות שיש בה סכנה קיומית. המשבר הסתיים בהתפטרותו של הראל.
בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים הופסק פיתוח הטילים המצריים. כן נודע כי טווח הטילים קצר והפעלתם אינה מתאימה לשדה הקרב. בחלוף שנים אחדות לאחר שיגור "שביט 2" החלה ישראל בפיתוח סדרת טילי "יריחו".
לקריאה נוספת

מוניה מרדור, רפא"ל - בנתיבי המחקר והפיתוח לביטחון ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980, עמ' 319–348
דני שלום, מעל האופק - 50 שנות פעילות ישראלית בחלל, באוויר פרסומי תעופה, 2003, עמ' 12–15
הערות שוליים

↑  אמיר אורן, "שליט 2", באתר הארץ, 5 ביולי 2006
↑  עופר אדרת, הכניס את ישראל למרוץ החלל, באתר הארץ, 6 בפברואר 2014
1 2 3 4 5  נפתלי לביא, ישראל שילחה ראקיטה לחלל, המזה״ת הצטרף למירוץ לחלל; הראקיטה הרב־שלבית – לצורכי מחקר; התכנון, הביצוע והדלק – ישראליים, הארץ, 6 ביולי 1961
↑   יותם ראובני, יואל מרקוס מסכם 67 שנות כתיבה, ומגלה כיצד השיג סקופים שהסעירו מדינה שלמה, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2017
↑  מימין: הרמטכ"ל, רב אלוף י. צור. ראש הממשלה מר ד. בן גוריון (שני מימין) וסגן שר-הבטחון, מר ש. פרס – לרגלי הראקיטה הישראלית – לפני שילוחה, הארץ, 6 ביולי 1961
↑  זאב שיף, ב. ג.: אין משמעות צבאית, הארץ, 6 ביולי 1961
↑  אריה נשר, הרעיון נולד בטכניון -  המוסד עוסק בחקר בעיית הטיסה לחלל, הארץ, 6 ביולי 1961
↑  מבצע־החלל הישראלי זכה להערכתם של מדעני העולם, הארץ, 6 ביולי 1961
↑  הרגשה של כוח וגאווה, הארץ, 6 ביולי 1961
↑  טלי בן עובדיה, בחו"ל הגדירו את שביט 2 : הישג - בישראל התייחסו לטיל כגימיק בחירות, חדשות, 20 בספטמבר 1988
↑  מיום ליום, ״שביט 2״ ואחריות הממשלה, הארץ, 11 ביולי 1961
1 2  ביקורת על מועד ודרך פירםום שיגורה של הרקטה "שביט 2", למרחב, 10 ביולי 1961
↑  עמוס אילון, הערכה בארה"ב למבצע־החלל הישראלי; אין תגובה רשמית - מכחישים ביקורת על "בזבזנות" ישראל, הארץ, 7 ביולי 1961
↑  כתב עת סובייטי: " שביט  2 " ־ שוגר לצורכי בחירות, על המשמר, 28 ביולי 1961
↑  לונדון חוששת מתגובת הערבים, הארץ, 7 ביולי 1961
↑  גדעון לוי, עמוס א', באתר הארץ, 25 באפריל 2008
↑  שיגור הטיל שביט 2 באתר הספרייה הלאומית
↑  רפאל בשן, סגן שר הבטחון שמעון פרס "מירוץ־הטילים נפתח לפני שביט 2", מעריב, 27 ביולי 1962
| ישראל אמצעי לחימה מתוצרת רפאל מערכות לחימה מתקדמות |
| --- | --- | --- |
| טילים ורקטות | אנקור (אנקור כחול • אנקור כסוף • אנקור שחור) • ברק • גיל • גיל 2 • דרבי • לוז • מטאדור • סיימון • ספייק • פופאי • פיתון • שפריר • משגר השביט • תמוז • ‏CARPET • ‏Sea Breaker |  |
| עמדות שליטה מרחוק בנשק | טייפון • מאג רפא"ל • קטלנית • רואה-יורה |  |
| מערכות הגנה אווירית | ברק • כיפת ברזל • כיפת מגן • מגן אור • קלע דוד ("שרביט קסמים") • קלע חד • SPYDER • ‏כיפת רחפן |  |
| לויינים | אביר • ונוס |  |
| רכבי שטח, כלי שיט וכלי טיס | גולן • זאב • חצצית • סקיילייט • פרוטקטור • רקון • מעוז |  |
| שונות | אזוב • מאמין • מאמין קל • "מעיל רוח"/TROPHY • ספייס • לייטנינג‏ • Sky Shield‏ • THOR – מערכת סילוק פצצות |  |
קריקטורה של רענן לוריא מארכיון ידיעות אחרונות המבטאת הלך הרוח של אחדים לפיו "שביט 2" שימש כתעמולת בחירות של בן-גוריון
צילום כתבה מארכיון ידיעות אחרונות
צילום כתבה מארכיון ידיעות אחרונות, 7 ביולי 1961
כותרת ראשית של העיתון אל-אהראם ב-1962 שבו דווח על פיתוח טילי קרקע קרקע מצרי בשם "אל-קאהר"
שיטת קלט

שיטת קלט (באנגלית: input method, או input method editor שפירושו עורך שיטת קלט -נפוץ בקיצור IME) היא רכיב במערכת הפעלה, או בתוכנה, המאפשרת למידע כמו הקשות מקלדת או תנועת עכבר, להתקבל כקלט. שיטת קלט הכרחית בכל שפה שבה יש יותר גרפמות מאשר מקשי המקלדת של המשתמש.
דוגמאות לכך הם, שבמחשב בעל מקלדת לטינית מאפשרת שיטת הקלט להקליד, גם בשפות סינית, עברית, הודית, וכדומה, ובהתקנים שונים כמו פלאפונים ניתן להקליד אלף-בית בשפות שונות, למרות שהמקשים הם מספריים בבסיסם. גם הקשה במסך מגע נחשבת כשיטת קלט. במערכות הפעלה מסוימות שיטת הקלט מגדירה גם את פעולתם של מקשים מתים (מקשים שבהקשה עליהם לבד לא יביאו לשום פלט ורק בשילוב עם מקש אחר יביאו לפלט).
שביט ביאלה

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  שמש
 מידע כללי
 סוג:  שביט
 תאריך גילוי:  8 במרץ 1772 
 מגלה:  Baron Wilhelm von Biela 
 על שם:  Baron Wilhelm von Biela 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  3.53465 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.751299 (נכון ל־3 בדצמבר 1832) 
 זמן הקפה:  2,427.278 יממה
 נטיית מסלול:  13.2164 מעלה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  7.1 
 
שביט ביאלה (כינוי רשמי: 3D/Biela) היה שביט שתועד לראשונה בשנת 1772 על ידי מונטיין ושארל מסייה. בשנת 1826 זוהה כשביט מחזורי על ידי וילהלם פון ביאלה. לאחר מכן נצפה שהוא מתפצל לשניים ולא נראה מאז 1852. כיום הוא נחשב כשביט שהתפרק, אם כי שרידים שלו שרדו והיוו את המקור של מטר מטאורים, האנדרומדידים.
גילוי

השביט תועד לראשונה ב-8 במרץ 1772 על ידי ז'אק ליבקס מונטיין; באותה שנה התגלה השביט באופןבלתי תלויי על ידי שארל מסייה. הוא תועד גם בשנת 1805 על ידי ז'אן לואי פונס, אך לא זוהה כאותו אובייקט. בסביבות ה-9 בדצמבר 1805 עבר השביט ביאלה במרחק של כ-0.0366 יחידות אסטרונומיות (5.48 מיליון קילומטרים) מכדור הארץ. לאחר הופעתו ב-1805 נעשו מספר ניסיונות על ידי גאוס ובסל לחשב את מסלולו המדויק של השביט גאוס ואולברס ציינו את הדמיון בין השביטים של שנת 1805 ו-1772, אך לא הצליחו להוכיח כי יש ביניהם קשר.
אישורו כשביט מחזורי

בפברואר 1826 צפה וילהלם פון ביאלה (אנ'), קצין צבא המשרת בעיירת המבצר יוזפשטאדט, בשביט במהלך התקרבות הפריהליון שלו וחישב את מסלולו. הוא גילה שהשביט מחזורי עם זמן מחזור של 6.6 שנים. באותה תקופה היו ידועים רק שני שביטים מחזוריים, שביט האלי ושביט אנקה. השביט נקרא על שם ביאלה, אם כי בתחילה התגלעה מחלוקת מסוימת, עקב תגלית מאוחרת אך עצמאית של ז'אן פליקס אדולף גמברט,, שגם סיפק את ההוכחה המתמטית הראשונה המקשרת בין השביטים מ-1826 ו-1805. טענה שלישית הועלתה על ידי תומאס קלוזן, שגם הוא קישר באופן עצמאי בין השביטים.
בהתאם לתחזיות הופיע השביט במהלך 1832, ונצפה לראשונה על ידי ג'ון הרשל ב-24 בספטמבר. נתוני המסלול והאפמריס שחושבו על ידי אולברס עבור חזרה זו יצרו עניין רב בציבור, שכן הם הראו שהילת השביט תעבור ככל הנראה במסלול כדור הארץ ב-29 באוקטובר במרחק של כ-0.55 יחידות אסטרונומיות (82 מיליון קילומטרים) מכדור הארץ. תחזיות עוקבות, בתקשורת של אותה תקופה, על ההרס הצפוי לכדור הארץ התעלמו מהעובדה שכדור הארץ עצמו לא יגיע לנקודה זו עד 30 בנובמבר, חודש לאחר מכן, כפי שציין פרנסואה אראגו במאמר שנועד להפיג את חששות הציבור. למרות זאת, העובדה שבמאה ה-19 השביט של ביאלה היה השביט הראשון שנודע כחוצה את מסלול כדור הארץ עוררה עניין רב, הן בקרב האסטרונומים והן בקרב הציבור הרחב.
בחזרת השביט ב-1839 תנאי התצפית בשביט היו גרועים. השביט לא התקרב יותר מ-1.8 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ, כיוון שהיה בצד השני של השמש. במהלך 1839 לא הייתה לשביט אלונגציה גדולה מ-50 מעלות.
התפרקות

נכון לשנת 1832, המרחק המינימלי בין משלולו של שביט ביאלה למסלול כדור הארץ היה של 0.0005 יחידות אסטרונומיות (75 אלף קילומטרים) בלבד. השביט התגלה מחדש ב-26 בנובמבר 1845 על ידי פרנצ'סקו דה ויקו. בתחילה נראה כערפיליות קטנות וקלושות. תצפיות מאוחרות יותר גילו כי משהו מדהים קרה לשביט. מתיו פונטיין מורי, שצפה ב-14 בינואר 1846, ציין כי בן לוויה נצפה במרחק של דקת קשת אחת מצפון לשביט. לאחר הכרזה זו החלו אסטרונומים רבים לצפות בשביט, וציינו ששני הרכיבים (המכונים בדרך כלל "שביט A" ו"שביט B" במינוח המודרני) התחלפו בבהירותם, ופיתחו זנבות מקבילים כשהם התקרבו לפריהליון. כמה תצפיות הצביעו על "קשת של חומר שביטי" המשתרעת בין שני גרעיני השביטים, מה שעשוי להצביע על כך שהשביט התפצל להרבה יותר חלקים מאשר שניים, שהיו חיוורים מכדי שניתן יהיה לצפות בהם בנפרד.
בשנת 1852, התגלה השביט שוב, פחות או יותר במועד הצפוי. "שביט A" התגלה מחדש לראשונה על ידי אנג'לו סקי ב-26 באוגוסט. "שביט B" התגלה לבסוף ב-16 בספטמבר, ושוב שני הגרעינים התחלפו בבהירותם במהלך תקופת התצפית. "A" זוהה לאחרונה בהופעה זו ב-26 בספטמבר ו-"B" ב-29 בספטמבר, בשני המקרים על ידי אוטו וילהלם שטרובה. חישובי מסלול עוקבים הצביעו על כך שהגרעינים התפצלו כנראה כ-500 ימים לפני ההתגלות ב-1845, אם כי מחקרים עדכניים יותר קבעו שייתכן שפיצול התרחש ליד האפהליון בסוף שנת 1842.
התפרקות > מטר מטאורים

אף אחד מהחלקים לא נמצא בחזרות הצפויות בשנים 1859, 1865 או 1872. אך ב-27 בנובמבר 1872, נצפה מטר מטאורים מרשים (קצב 3,000 בשעה) שנקודת הקרנה הוא האזור בו היה השביט לעבור בספטמבר 1872. זה היה התאריך שבו כדור הארץ חתך את הנחילים המטאורואידים של 1839 ו-1846. מטאורים אלו נודעו כאנדרומדידים או "ביאלידים", ונראה כי הם נוצרו כתוצאה מהתפרקות שביט ביאלה. מטר המטאורים נראה שוב במספר הזדמנויות בהמשך המאה ה-19, אך במהלך המאה ה-20 דעך עקב הפרעות כבידה שהזיזו את נחיל המטאורואידים אל מחוץ למסלול כדור הארץ .
תצפיות וחיפושים אפשריים

במהלך החזרות של 1865 ו-1872 היו תצפיות לא חד משמעיות. צ'ארלס טלמאג', תוך שימוש באפמריס של ג'ון ראסל הינד, טען כי הבחין לזמן קצר בחפץ ערפילי במיקום הנכון בערך בנובמבר 1865. ג'יימס בקינגהאם גם צפה בשתי ערפיליות ב-1865 לאחר שחקר את התחזיות של הינד, אך הינד הצהיר לאחר מכן כי לא סביר שהם יהיו השביט של ביאלה, מכיוון שהם היו הרבה יותר קרובים זה לזה ממה ששני מרכיבי השביט היו אמורים להיות.
למרות התפרקות לכאורה של השביט, היו מספר חיפושים אחריו גם במהלך המאה ה-20 המאוחרת. בריאן ג'י מרסדן וזדנק סקאנינה ניסו לחשב את המסלולהמסתבר ביותר עבור החלקים שנותרו מהשביט; במהלך חיפוש באמצעות החישובים של מרסדן גילה לובוש קוהוטק את שביט קוהוטק. חושב שמסת הפסולת שנותרה במטר האנדרומידידים עדיין קטנה בהרבה מהמסה הכוללת של השביט. בהתחשב בכך שסביר שאובדן המסה העיקרי התרחש סמוך לאפהליון לפני ההתגלות ב-1845, נראה כי ייתכן שלפחות "שביט A" עדיין קיים כשביט 'רדום'.
פגיעות מטאורים בכדור הארץ

שביט ביאלה הוצע לפעמים כמקור לפגיעות מטאורים בכדור הארץ.
תאוריית שוליים מקשרת בין כמה שריפות גדולות שהתרחשו בו זמנית באמריקה, כולל השריפה הגדולה של שיקגו, השריפה הגדולה של מישיגן ושרפת פשטיגו, בטענה שהן נגרמו על ידי שברי שביט ביאלה שפגעו בכדור הארץ באוקטובר 1871. התיאוריה הוצעה לראשונה על ידי Ignatius L. Donnelly ב-1883, וקמה לתחייה בספר משנת 1985 ונחקרה ב-2004 במאמר מדעי שלא פורסם. עם זאת, מומחים חולקים על תרחיש כזה - מטאוריטים למעשה קרים למגע כשהם מגיעים אל פני כדור הארץ, ואין דיווחים אמינים על שריפה כלשהי שהוצתה על ידי מטאוריט. בהתחשב בחוזק הנמוך של גופים כאלה, אילו שבר של שביט קפוא היה פוגע בכדור הארץ, סביר ביותר שהוא יתפורר באטמוספירה העליונה, מה שיוביל לפיצוץ אוויר של מטאור.
ב-27 בנובמבר 1885, נפל מטאוריט ברזל בצפון מקסיקו, במקביל להתפרצות של מטר האנדרומידידים בקצב של 15,000 מטאורים בשעה. המטאוריט יוחס לפעמים לשביט ביאלה, אך מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 אין תומכים ברעיון זה, מכיוון שתהליכי ההתמיינות הנדרשים לייצור גוף ברזל אינם מתרחשים בשביטים.
הערות שוליים

1 2 3  Gary W. Kronk. "3D/Biela". Cometography. ארכיון מ-15 בדצמבר 2010. נבדק ב-2010-12-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Arago, F. Tract on comets: and particularly on the comet that is to intersect the earth's path in October, 1832 (transl. J. Farrar), Hilliard, Gray and Company, 1832
↑  Kronk, G. W. Cometography, Vol 2, Cambridge UP, 2003, p.157
↑  Kronk, 2003, p.159
↑  Kronk, 2003, p.210
↑  Kronk, 2003, p.212
↑  Jenniskens, P. and Vaubillon, J. "3D/Biela and the Andromedids", The Astronomical Journal, 134: 1034
↑  W. F. Denning, The Meteors of Biela's Comet, Nature 61, 1899-11, עמ' 78–78 doi: 10.1038/061078c0
↑  Jenniskens & Vaubillon, 1044-5
↑  WTBS Atlanta.
↑  Mel Waskin (1985). Mrs. O'Leary's Comet: Cosmic Causes of the Great Chicago Fire. Academy Chicago Publishers. ISBN 978-0-89733-181-4.
↑  Wood, Robert (3 בפברואר 2004). "Did Biela's Comet Cause the Chicago and Midwest Fires?" (PDF). American Institute of Aeronautics and Astronautics. אורכב מ-המקור (PDF) ב-5 פבר' 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Calfee, Mica (בפברואר 2003). "Was It A Cow Or A Meteorite?". Meteorite Magazine. 9 (1). נבדק ב-2011-11-10. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Meteorites Don't Pop Corn". NASA Science. NASA. 2001-07-27. נבדק ב-2011-11-10.
↑  Beech, M. (בנובמבר 2006). "The Problem of Ice Meteorites" (PDF). Meteorite Quarterly. 12 (4): 17–19. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-09-27. נבדק ב-2011-11-13. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Beech, Martin (2002). "The Mazapil meteorite: from paradigm to periphery". Meteoritics & Planetary Science. 37 (5): 649–660. Bibcode:2002M&PS...37..649B. doi:10.1111/j.1945-5100.2002.tb00845.x.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284760405171  LCCN: sh85013931 
ציור של שני הרכיבים של שביט ביאלה בשנת 1852 על ידי (Angelo Secchi)
מטר האנדרומדידים, כפי שנראה בליל ה-27 בנובמבר 1872.
השביט של ביאלה היה נושא לכמה פאניקות בגלל התקרבות לכדור הארץ. איור עיתון משנת 1877 מצ'ילה, עם הכיתוב "פגיעה בלתי נמנעת של כדור הארץ בשביט ביאלה"
שאול גאררו

| --- | --- |

גאררו כמלכת וכאלופת הדיוות של FCW
 לידה:  14 באוקטובר 1990 (בת 33) אל פאסו, טקסס, ארצות הברית
 שם במה:  שאול גאררו רחל דיאז
 גובה:  1.60 מטר
 לאום:  אמריקאית
 קריירה מקצוענית:  11 בפברואר 2011 – הווה (13 שנים)
 מאמנים:  צוות FCW WWE Performance Center
 תרגילי סיום:  Gory Bomb
שאול גאררו (באנגלית: Shaul Guerrero; נולדה ב-14 באוקטובר 1990 באל פאסו, טקסס ארצות הברית), הידועה יותר בשם הבמה שלה רחל דיאז (באנגלית: Raquel Diaz), היא זמרת מקסיקנית-אמריקאית, דוגמנית ומתאבקת מקצועית עבר של הארגון WWE. כמו כן, היא התחרתה ב-FCW, ליגת הפיתוח של הWWE.
שאול היא חלק ממשפחת גאררו האגדית, כאשר היא הבת של אדי גאררו ושל ויקי גאררו.
ב-17 במאי 2012 ערכה את הופעת הבכורה שלה ב-NXT.
WWE > FCW‏ (2010–2012)

ב-26 באוקטובר 2010, ארגון ה-WWE החתימו את גאררו לחוזה פיתוח בליגת הפיתוח שלהם - FCW. היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בדצמבר 2010, כאשר היא הייתה לצד הזירה בקרב על אליפות הדיוות של FCW בין AJ לי ונעמי נייט. היא ערכה את הקרב הראשון שלה מאוחר יותר, ב-11 בפברואר 2011 תחת השם "רחל דיאז", כאשר היא הצטוותה עם נעמי נייט לקרב זוגות נגד AJ לי ואוקסנה.
ב-17 בנובמבר בתוכנית של FCW, דיאז ניצחה את אוקסנה עם תרגיל הסיום "Gory Bomb", שנחשב תרגיל מפורסם מאוד במשפחת גאררו, והפכה להיות "מלכת FCW". ב-15 בדצמבר בתוכנית של FCW, ניצחה דיאז את אודרי מארי כדי להפוך לאלופת הדיוות של FCW בפעם הראשונה בקריירה, כעת היא החזיקה בתואר "מלכת FCW" ובאליפות הדיוות של FCW בו זמנית.
בהמשך, דיאז המשיכה עם הפיוד שלה נגד אודרי מארי ופיתחה יריבויות קטנות נוספות כנגד סופיה קורטז, קייטלין ועוד.
ב-21 ביוני 2012, דיאז הפכה להיות מחזיקת התואר הכי ארוכה בהיסטוריה של FCW, כאשר היא עברה את הרצף של נעמי נייט, שעמד על 189 ימים.
WWE > NXT‏ (2012–2014)

ב-18 ביולי 2012, גאררו ערכה את הופעת הבכורה בפרק של NXT, כאשר היא משחקת את הדמות של ה"אולטרה דיווה" ו"מדיחת הגועל" של הדיוות האחרות.
בתחילת אוגוסט, דיאז ניצחה את אודרי מארי, וציירה על מצחה את האות L, סימן ללוזרית. ב-22 באוגוסט, היא הופיעה לאחר הקרב בין טמינה סנוקה וסופיה קורטז, כאשר דיאז תוקפת את סנוקה לאחר חגיגות ניצחונה ומציירת גם על מצחה את האות L.
בחודש ספטמבר 2013, גאררו חזרה להתאמן במתחם הפיתוח של ה-WWE. בסביבות הזמן הזה דווח שגאררו לא פוטרה רשמית, אלא נתנו לה זמן להיעדר כדי להיות נוכחת בבית הספר. ב-30 באפריל 2014 פורסם שה-WWE שחררו את גאררו מהחוזה שלה. באוגוסט 2014 נודע שגאררו עזבה את הארגון עקב הפרעות אכילה.
WWE > ארגונים עצמאיים (2018–היום)

ב-17 בפברואר 2018 גאררו חזרה לענף ההיאבקות כאחת מצוות השידור של הארגון Reality of Wrestling, שהבעלים שלו הם בוקר טי ושארמל.
חיים אישיים

גאררו היא הבת הבכורה של אדי גאררו ושל ויקי גאררו. ב-3 בינואר 2016, היא התחתנה עם המתאבק איידן אינגליש.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות Florida Championship Wrestling - FCW
אליפות הדיוות של FCW (פעם אחת)
"מלכת FCW" (פעם אחת, אחרונה)
הערות שוליים

↑  מספר מתאבקים משוחררים מהחוזה שלהם
↑  שאול גאררו בריאיון לגבי למה עזבה את ה-WWE
ריצוף (גאומטריה)

ריצוף רצפה באמצעות אריחים שצורתם משושה משוכלל
בגאומטריה, ריצוף הוא כיסוי של משטח דו-ממדי, או מרחב מממד גבוה יותר, באריחים מאותו סוג. ישנם סוגים שונים של ריצופים - הנבדלים זה מזה באופי הקבוצה שאותה מכסים, במספר האריחים המותרים בשימוש, ובמחזוריות שלהם. הדוגמה הפשוטה ביותר היא כיסוי של המישור באריחים ריבועיים, כפי שמשבצות מכסות דף במחברת חשבון. הצד השווה בכל הריצופים הוא שכל נקודה בקבוצה שאותה מכסים, מכוסה בדיוק על ידי אריח אחד.
לריצופים יש חשיבות רבה בגאומטריה (ובטופולוגיה אלגברית), בכך שהם מאפשרים ללמוד את הקבוצה המכוסה X על ידי תכונות של הכיסוי. לכיסוי משויכת חבורת סימטריות G. במקרה שהחבורה פועלת באופן טרנזיטיבי, האריחים בהכרח חופפים זה לזה, ואפשר להתאים ביניהם לבין מרחב המנה  \ X/G. קשרים אלה הם נקודת המוצא של תוכניתו של פליקס קליין מסוף המאה ה-19, ללמוד מרחבים גאומטריים דרך החבורות הפועלות עליהם, ולהפך.
ראו גם

ריצוף של המישור
שביל החומוס

שביל החומוס הוא ביטוי שגור בקרב תרמילאים ישראלים המטיילים בהודו, ומשמעותו היא המקומות בהודו שבהם מטיילים ישראלים באופן קבוע.
בתחילת שנות ה-2000, בעקבות ריבוי הצעירים בוגרי צה"ל היוצאים לטיול אחרי צבא, הביטוי נולד בקרב המטיילים בהודו, והפך נפוץ בכלל האוכלוסייה הישראלית. ישנם מקומות בהודו שבשל ריבוי הישראלים, ניתן למצוא בהם שלטים ותפריטים בעברית, ואפילו ספריות עם ספרים בעברית במספר מקומות. במקומות רבים בשביל החומוס נפתחו בתי חב"ד ומרכזי אירוח ותרבות יהודית-ישראלית כגון בינה. ניתן למצוא גם ישראלים שגרים כדרך קבע בערים ובכפרים לאורכו של שביל החומוס ועוסקים בתיירות, הסעדה ולינה לישראלים.
לפעמים משתמשים בביטוי "שביל החומוס" גם לגבי מדינות אחרות בעולם בהם נפוצים תרמילאים ישראלים כגון מדינות באמריקה הדרומית, דרום מזרח-אסיה (לאוס קמבודיה, וייטנאם), ויפן, אך מקורו בהודו וזה גם השימוש שלו בדרך כלל.
מקבילות בינלאומיות הם שביל הפנקייק-בננה (Banana Pancake Trail [אנ']) לתרמילאים מרחבי העולם בדרום-מזרח אסיה ושביל הגרינגו (Gringo Trail [אנ']) בדרום אמריקה.
מקומות פופולריים

המקומות המזוהים ביותר עם שביל החומוס בהודו הם:
דלהי (בעיקר במיין בזאר), רישיקש, פושקר, ואראנסי, האמפי, עמק פרוואטי (בעיקר הכפרים:קאסול, פולגה, קלגה, טוש, קירגנגה),
דרמסאלה (בעיקר הכפרים באגסו ודרמקוט), גואה (בעיקר החופים: ארמבול, פאלולים, אנג'ונה), גוקרנה (בעיקר החופים קודלי ביץ' ואום ביץ'), מנאלי, קאסר דיווי, אלמורה, קודאיקאנאל (בעיקר הכפר ואטה-קנאל), אודאיפור, ג'איסלמר, לה, קירגנגה, סרינגאר, מומבאי, אורוויל, מונאר, פודוצ'רי, בנגלור, צ'נאי, מייסור, קוצ'י, שימלה, אמריטסר, אגרה.
ראו גם

טיול אחרי צבא
תרמילאות
הערות שוליים

↑  דור גליק, מסע בשביל הסמים בהודו שאליו באים הישראלים לרבוץ ולעשן, באתר הארץ, 3 באפריל 2009
↑  Matthew Schwarzfeld, Lost in Goa, Tablet Magazine, ‏April 27, 2010
↑  גלעד כרמלי, הישראלי ש"איבד את עצמו בהודו" חוזר עם ספר חדש, באתר ynet, 16 בנובמבר 2018
↑  אבי עמית, ‏דרום אמריקה בסטיישן: בלי אינטרנט, מים זורמים ומקרר, באתר גלובס, 16 במרץ 2019
↑  איריס ז'ורלט, טוקיו, ‏דרום אמריקה והודו אאוט: יותר ויותר ישראלים עושים את הטיול אחרי צבא ביפן, באתר מעריב אונליין, 2 בדצמבר 2017