stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לארי טיילור
הערות שוליים

↑  Larry Taylor | Biography, Albums, Streaming Links, AllMusic (באנגלית)
↑  Mike Evans, Paul Kingsbury, Museum at Bethel Woods, Woodstock: Three Days that Rocked the World, Sterling Publishing Company, Inc., 2009, ISBN 978-1-4027-6623-7. (באנגלית)
↑  מתוך וודסטוק: הסרט, 1970
↑  Reverend Keith A. Gordon Reverend Keith A. Gordon is known as the "Reverend of Rock 'n' Roll He has 40+ years experience as a blues journalist, Rock Critic, is the author of over 10 books about music our editorial process Reverend Keith A. Gordon, Best Blues Albums of the Aughts of the 21st Century, LiveAbout (באנגלית)
↑  Canned Heat Bassist Larry Taylor Dies at 77, Billboard, ‏2019-08-20
↑  Paul Cashmere, Canned Heat’s Larry ‘The Mole’ Taylor has died aged 77, Noise11.com, ‏2019-08-20 (באנגלית)
| קנד היט |
| --- | --- |
לארי טיילור • בוב הייט • פרנק קוק • אלן וילסון • הנרי וסטין • הארווי מנדל • אדולפו דה לה פארה
אלבומי אולפן: Canned Heat • Boogie with Canned Heat • Living the Blues • Hallelujah • Future Blues • Vintage • Historical Figures and Ancient Heads • The New Age • One More River to Cross • Reheated • Hooker 'N Heat
סינגלים: "Rollin' and Tumblin'" • "On the Road Again" • "Going Up the Country" • "Let's Work Together"
אלבומי אוסף: Canned Heat Cookbook • Let's Work Together: The Best of Canned Heat • Uncanned! The Best of Canned Heat • the very best of canned heat
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13999313b (data)  GND: 134536983  ISNI: 0000 0000 7144 9412  LCCN: no2001067669  MusicBrainz: b7b64a41-f7cb-4266-9fad-eb28fc6aaf0b  NKC: xx0196096  VIAF: 95337088   WorldCat (עם VIAF): 95337088
חלומו של הכוזרי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מיכה גודמן 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  עיון 
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר 
 מקום הוצאה:  אור יהודה 
 תאריך הוצאה:  2012 
 מספר עמודים:  380 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-552-446-8
 הספרייה הלאומית:  003475934
 
חלומו של הכוזרי הוא ספר עיון לקהל הרחב מאת מיכה גודמן, שיצא בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר ב-2012. זהו ניתוח רדיקלי ואקטואלי, הטוען לחשיפה של רעיונות נסתרים בספרו הפילוסופי של רבי יהודה הלוי "ספר הטענה והראיה לדת המושפלת", הידוע יותר בשם "ספר הכוזרי".
הספר "הכוזרי", אליבא דגודמן, מבטא באורח עמוק את אישיותו של רבי יהודה הלוי (ריה"ל), ובלשונו: זוהי "ביוגרפיה נפשית של רבי יהודה הלוי."
חידושיו של הספר

מיכה גודמן מציע בספרו קריאה חדשנית ומהפכנית של "הכוזרי". בין היתר, מתמודד גודמן עם התיוג של הספר כמייצג של הגות המעדיפה את החוויה הדתית על פני הרציונליות, וכמקדם של השקפה משיחית ואפילו גזענית. על פי הפירוש המקובל של הספר, רבי יהודה הלוי (ריה"ל) מיוצג בו באמצעות דמות "החבר", שהוא תלמיד חכם יהודי המשכנע את מלך כוזר באמיתות האמונה היהודית, ואף משפיע עליו להחליף את דתו ליהדות ובעקבותיו את כל ממלכת כוזר האדירה. על פי השקפה רווחת זו, "הכוזרי" מבטא משנה גזענית, לפיה העם היהודי הוא הגזע הנעלה על שאר העמים מבחינת מדרגתו הרוחנית, ושיכולת הנבואה ניתנה רק לבני העם היהודי. גישה זו על אמונתו של ריה"ל היא הפרשנות וההבנה השלטת בקרב חוגי הפילוסופיה היהודית. גודמן טוען שבדורות האחרונים הרחיקה פרשנות זו יהודים רבים בעלי השקפה ליברלית והומניסטית מלימוד הספר.
מיכה גודמן מאתגר את הפירוש הזה, ומציע פירוש משלו, על פיו, בדומה לספר מורה הנבוכים, גם "הכוזרי" כתוב באופן אזוטרי, כלומר שכוונתו האמיתית שונה מזו הגלויה לעין, והוא מכיל בתוכו סודות המתגלים רק בקריאה זהירה וביקורתית, על ידי קוראים בעלי יכולת לוגית משופרת.
חידושיו של הספר > הנמקות

מיכה גודמן מבסס את קביעתו על שורה של סתירות רעיוניות המצויות בספר, שלדעתו לא ניתן לתרץ אותן באופן משביע רצון:
על פי משנתו הגלויה של ריה"ל, רק ליהודים נתונה היכולת לתקשר עם אלוהים – והנה הדמות היחידה בספר שמקבלת מסר על-טבעי באמצעות "חלום אמת", היא של המלך הגוי.
בנוסף לכך, מלך כוזר לא רק שאיננו יהודי, אלא שאמונתו אינה שייכת אף לאחת מהאמונות המונותאיסטיות, והוא בעצמו הכוהן הגדול של דת כוזר האלילית.
על פי ריה"ל, שלכאורה האמין בתורת האקלימים, הנבואה תיתכן רק בארץ ישראל. והנה, ההתגלות האלוהית היחידה בספר, כלומר חלומותיו של המלך, מתרחשת בכוזר, ממלכה השוכנת במקום הרחוק ביותר מארץ ישראל, כפי שנרמז בספר בביטוי "מכוזר ועד חבש" ("הכוזרי", מאמר א', מה).
לכאורה, ריה"ל לא האמין באפשרות של הצטרפות של גויים לאמונה היהודית, דווקא בגלל שהחלק האלוהי והקדושה האימננטית קיימת אצל יהודים בלבד. והנה, הספר מתאר באופן אוהד התגיירות, ולא של אדם אחד אלא של כל ממלכת כוזר הגדולה.
במאמר א' ב"הכוזרי" מצויה הוכחה לקיומו של מעמד הר סיני, על פי טיעון העד. לפי טיעון זה, לא ניתן לבדות סיפור שהיו עדים לו מאות אלפי אנשים; מפני שאם הסיפור בדוי, לא ייתכן שלא יימצאו מבין העדים הרבים שהיו אמורים לחזות בו, כאלה שיפריכו את עדות השקר, ויעבירו את הפרכתם לצאצאיהם. לטענת גודמן, ריה"ל תמך לכאורה בהוכחה הזו, ועם זאת בדה סיפור על מלך כוזר שהתגייר (גודמן מניח שהסיפור בדוי); הוא העיד בעצמו בפתיחת הספר, שהסיפור אמיתי ואפילו שהתפרסם בקרב היהודים וכך הגיע לאוזניו. נמצא, שריה"ל בעצמו בדה סיפור, שהעיד ששמע אותו כמקרה אמיתי – בסתירה לדעתו הגלויה על אי-האפשרות להמציא עדות יש מאין. בלשונו של גודמן: ”הספר הכולל את הטענה שלא ניתן לבדות היסטוריה, הוא בדיה היסטורית מראשיתו ועד סופו” (עמ' 298).
חידושיו של הספר > הדיאלוג כאמצעי מתודי

על פי פרשנותו של גודמן, ריה"ל משתמש בצורת הדיאלוג, צורה ספרותית שלא הייתה קיימת כמעט בימיו, כדי לבטא רעיונות פילוסופיים מורכבים, ובראשם – שדעתו האמיתית של ריה"ל איננה זהה לזו של "החבר", והיא למעשה סינתזה מתוחכמת של דבריהם של החבר ושל המלך. בפרט, היסודות הסיפוריים המשמעותיים בסיפור, למשל: ההתגלות שלה זוכה מלך כוזר, מבטאים את עמדתו האמיתית של ריה"ל באשר לאפשרות של בני אדם בכלל ושל גויים בפרט להגיע למעלה הרוחנית הגבוהה, בדומה לעמדתו המפורשת של הרמב"ם.
חידושיו של הספר > תורת גזע או "גאוות יחידה"?

באשר לטענה לעליונות הגזע היהודי, שרבים דחו כגזענית, גודמן מציע הבחנה: ”אפשר אולי לטעון שיותר משספר הכוזרי הוא ספר גזעני, הוא פרודיה על גזענות... ממילא אפשר לחשוד שספר הכוזרי איננו מטיף לרעיון סגולת ישראל, אלא לועג לו” (עמ' 173). אולם גודמן איננו סבור שריה"ל באמת לועג לאמונה בעליונות היהודים, משום שהעובדה בעינה עומדת שהיהודים אכן מצטיינים בין העמים. גודמן סבור שבדרך הדיאלוג ריה"ל מציג את מורכבות הדברים, מתחבט ביניהם ולא מכריע לכאן או לכאן: יש סגולה מיוחדת כלשהי בעם היהודי, שמתבטאת בהצטיינותו בפועל; ייתכן שכל אדם מכל עם יכול להצטיין ואף להגיע למדרגת נביא – אם כי זוהי כנראה תופעה נדירה.
חידושיו של הספר > אחדות מחשבה, דיבור ומעשה

גודמן טוען, שעיקרו של "הכוזרי" הוא הרעיון, שמשימתו של האדם להידמות לאל בכך שיסגור את הפער הקיים בחוויה האנושית בין המחשבה, הדיבור והמעשה. גודמן מבסס את טענתו בין היתר על ציטוט של ריה"ל מספר יצירה, שם מסופר שהעולם נברא ב"ספר, ספר וסיפור" – מושגים שעל פי גודמן, מקבילים למחשבה (המיוצגת במושג המספר), לדיבור (סיפור) ולמעשה (המיוצג על ידי הספר הכתוב). האחדות בין שלושת התחומים היא מאפיין של אלוהים, ומשימתו של האדם היא להתקרב לאחדות זו בחייו, ובכך להידמות לאלוהים.
רעיון מרכזי במשנת ריה"ל, על פי גודמן, היא פתרון לבעיית גוף-נפש על ידי האחדה של שניהם כמשימה האנושית לחיים. וזאת, בניגוד להוגים רציונליסטיים מחד (כמו הרמב"ם), או הנוצרי מאידך, ששאיפתם להביא להתעלות הנפש ולנתק אותה מחרפת הגוף והחומר.
הרלוונטיות לימינו > השוואה ל"מורה הנבוכים"

בחלק הרביעי של הספר מציג גודמן ניתוח משווה בין "הכוזרי" לבין "מורה הנבוכים", ספרו הפילוסופי של הרמב"ם ומתחרהו הגדול של "הכוזרי", על פי גודמן. גודמן טוען, שלמרות היותו של "המורה" הספר הגדול של המחשבה הרציונלית – הרי ש"הכוזרי" מספק לקורא המודרני אופן מחשבה אקטואלי ורלוונטי אף יותר מאשר "המורה", בהיותו של "הכוזרי", בין היתר, מייצג את ההגות שאין לה תשובות מוחלטות, שהיא קשובה ופתוחה לרב שיח בין השקפות שונות, ושמעניקה מקום לאופנים בלתי רציונליים לתפיסת המציאות – כמו חוויות מיסטיות, חלומות, והכרה פנימית-סובייקטיבית.
גודמן טוען, שבתודעת המעיינים בתורותיהם של ריה"ל ושל הרמב"ם, שני ההוגים הגדולים נתפסים כשני קצוות של ספקטרום הדעות בשאלות תאולוגיות, בעוד שלמעשה, על פי דעותיהם האמיתיות, שניהם נמצאים באמצע הספקטרום ולא בקצותיו. מה שנתפס כדעתו של הרמב"ם, ה"רמבמיזם", לאמור: רציונליזם קיצוני ודחיית החוויה הדתית – שונה מדעתו האמיתית של הרמב"ם; ובדומה לכך, גם ה"ריהליזם", התפיסה הרווחת באשר לעמדתו של ריה"ל, שהיא: דחיית החשיבות של התבונה, משיחיות ואף גזענות – גם היא איננה עמדתו האמיתית של ריה"ל. והפילוסופיה היהודית כולה מאז ועד היום עומדת בצילם של שני ההוגים מימי הביניים. כדברי גודמן: ”מסתבר שאת כל ההוגים היהודים אפשר למקם בטווח שבין רמבמיזם לריהליזם – כולל את הרמב"ם ואת הלוי עצמם” (עמ' 278).
הרלוונטיות לימינו > בשבח המבוכה

אבן פינה בהגותו של ריה"ל היא הדעה, שהמעשים (המתגלמים במצוות) חשובים מן הכוונות. בכך נבדל "החבר" בספר הן מהפילוסוף, המחשיב את הידיעה בלבד, והן מהנוצרי ומהמוסלמי, המחשיבים את האמונה כעיקר. לטענת גודמן, באשר לאמונות ולעיקרים תאולוגיים – ריה"ל העדיף את המבוכה ואת הספק, ולא הכריע לכאן או לכאן בשאלות המרכזיות של התאולוגיה, שאיננה מרכזית ביהדות. עולמו ההגותי של ריה"ל מכיל את המורכבות, רוב-הקולות ואת רב-השיח בין דעות שונות.
בהתאם לכך, גודמן טוען שריה"ל הוא פרגמטיסט, בכך שיותר משחשובה לו נכונות הטענה התאולוגית, חשובה השפעתה על חיי המאמין. בכך הוא כמעט מטרים את הפרגמטיזם, שהתפתח כזרם פילוסופי בתקופה המודרנית בארצות הברית.
הרלוונטיות לימינו > היעלמותו של הדיאלוג

בפרשנותו ל"כוזרי", גודמן מצר על כך, שבדורות האחרונים הולך ונעלם הדו-שיח או הרב-שיח, שריה"ל ניסה לטפח. לדבריו, רבים ראו עצמם כמייצגי הגותו וממשיכי דרכו, בהם הוגים בעלי רעיונות הפוכים בתכלית זה מזה. אולם ”לקראת סוף המאה העשרים התרסקה ההסכמה הגדולה סביב ספר הכוזרי... הוא הפך לטקסט המבליט את הפערים הגדלים ביניהם... ניתן כמעט לומר שהמחלוקות שפוצעות את העם היהודי מתנקזות לפולמוס על ספר הכוזרי... עדות להיעלמות הרוח של הכוזרי – היעלמותו של הדיאלוג” (עמ' 298). עם זאת, גודמן מביע את התקווה שההיעלמות היא זמנית, ושהספר ישוב לייצג את אפשרות הקיום של השקפות שונות בכפיפה אחת (עמ' 210).
הרלוונטיות לימינו > קדושה אימננטית

הציונות הדתית של ימינו, מוצאת ב"הכוזרי" חיזוק לרעיון של קדושה אימננטית שיש בעם ישראל. אולם לפי גודמן, אין לכך זכר ב"הכוזרי". לדעתו, ”תפיסתו הלאומית של הלוי תואמת יותר את הרעיונות החילונים של גרץ ומאוחר יותר של ביאליק, מאשר את הניסוחים מבית המדרש של הרב קוק” (עמ' 287).
הרלוונטיות לימינו > העם היהודי בארצו

מלך כוזר טוען באוזני "החבר", שאמנם בגלות היהודים מתנהגים בשפלות רוח ובענווה, אולם כשיהיו עצמאים בארצם הם עלולים להפוך לאכזרים כמו כל העמים. תגובתו של החבר היא הודאה ושתיקה. גודמן מבקש להדגיש את הפרט הזה, שזכה להתעלמות על ידי רוב הפרשנים: ריה"ל שכביכול האמין בעליונות המוסרית של היהודים, למעשה חשש מהיותם עם ככל העמים. לטענת גודמן, זהו האלמנט שאיפשר לפרנץ רוזנצוייג, כהוגה יהודי אקזיסטנציאליסט אנטי-ציוני, שראה בגלות את המצב הרצוי בזמן הזה – להזדהות עם "הכוזרי". גודמן חוזר על רעיון זה בספרו השלישי, הנאום האחרון של משה, ומוסיף לרשימת ההוגים האלה את הרמן כהן ואת שמעון דובנוב.
הרלוונטיות לימינו > חיים אחרי המוות

גודמן איננו מתייחס בספרו באופן ישיר לעניין תחיית המתים. ריה"ל כתב בעניין זה את הדעה המסורתית, שעתידים המתים לקום לתחייה באחרית הימים (מאמר א' טו, ומאמר ג' יז). יש לשער שגם בעניין זה הייתה דעתו של ריה"ל מורכבת יותר, כפי שסבור גודמן שדעתו שונה בעניינים אחרים, באותם פסוקים עצמם.
גודמן הקדיש את ספרו לאחיו, נתנאל (תני), שמת בתאונה. בריאיון עיתונאי אמר: ”זה בעיני הפירוש של חיים אחרי המוות. האם אתה יכול לחיות אחרי שהוא מת”.
ביקורת

ספרו של גודמן קיבל ביקורות אוהדות, בדומה לספרו על מורה הנבוכים. אולם נשמעה גם הטענה, שגודמן מייצג נטייה עכשווית לדתיות "קלה" יותר, שנוטה אל הצד הפילוסופי, ההומניסטי והליברלי, מתוך מניע של אי רצון להתחייב באופן מלא להלכה מחמירה ותובענית. יש הטוענים, ובעיקר בעולם האקדמי[דרוש מקור], שסגנונו הנגיש והבהיר של גודמן מושג במחיר של פשטנות יתר ושל רדידות של השיח הרעיוני. עם זאת, גודמן עושה שימוש יעיל בכישרונו לתמצת רעיונות מורכבים במשפטים קצרים וקולעים. לדוגמה: ”הפילוסוף קורא ליחיד להשתחרר מייחודו, והחבר קורא לו לממש את ייחודו... על פי הלוי, הגלות היא מחלה המנוונת את היהדות, ועל פי רוזנצוייג, היא סוד כוחה” (עמ' 293).
הערות שוליים

↑  לפי תרגומו החדש של מיכאל שוורץ, בהוצאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2013
↑  "הכוזרי" נלמד מאז ומעולם, הן במוסדות התורניים והן באקדמיה, כספר שמבטא את דעותיו ואת אמונתו של ריה"ל, דרך דבריו של "החבר". עמדתו של גודמן, שדעותיו האמיתיות של ריה"ל מצויות בטווח שבין "החבר" לבין המלך, היא חדשנית; אולם ניתן למצוא ביטוי לכך אצל הרב יצחק שילת, דרור בונדי, ועוד. גודמן אמר שקדמו לו בפרשנות רדיקלית זו ליאו שטראוס ומנחם לורברבוים.
↑  אך ראה ערך ממלכת הכוזרים
↑  ספרו של הרמב"ם היה הנושא של ספרו רב המכר של גודמן, סודותיו של מורה הנבוכים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר 2010.
↑  אמנם מבחינה כרונולוגית, ספר הכוזרי קדם ל"מורה הנבוכים" במספר עשורים, והביקורת הזאת כוונה כלפי הקראים. גודמן מצטט את מורהו ל"מורה הנבוכים", זאב הרווי: "ריה"ל תקף את הרמב"ם - עוד לפני זמנו..."
↑  להמחשת הרעיון, גודמן משתמש בדוגמה של סרט אימה: הסרט מעורר רגש עז של פחד, אולם הצופה מפעיל את תבונתו כדי להבין שזהו סרט, וכך הוא יכול ליהנות מהחוויה.
↑  מסקנה זו של גודמן דומה באופן מפתיע לפרשנותו לספר מורה נבוכים, בספרו הקודם, סודותיו של מורה הנבוכים.
↑  מאיר בוחניק, ביקורת ספר: חלומו של הכוזרי, מיכה גודמן, באתר מידה
↑  יהודה יפרח, מצוקת הלייט: מסורתיים אשכנזים? אין דבר כזה, באתר nrg‏, 28 ביולי 2013
↑  יצחק שילת, סגולת ישראל אינה גזענות, מקור ראשון, מוסף "שבת", 4 בינואר 2013, 4 בינואר 2013
↑  ציטוט לדוגמה: "הפילוסופים סבורים שהאדם זוכה לנצח בזכות המחשבה, והדתות סבורות שהוא זוכה לו בזכות הדיבור" (עמ' 252)
פרס קמואש

| --- | --- |

 תיאור:  פרס לספרות פורטוגזית
 מדינה:  פורטוגל 
 סכום הזכייה:  100,000 אירו 
 תקופת הפרס:  1988–הווה (כ־36 שנים) 
 נקרא על שם:  לואיש דה קמואש 
 אתר רשמי
 
פרס קמואש (בפורטוגזית: Prémio Camões) הוא הפרס הספרותי היוקרתי ביותר בעולם הדובר פורטוגזית. הפרס, הקרוי על שמו של המשורר לואיש דה קמואש, מוענק כל שנה, החל מ-1989, במשותף על ידי מוסד הספרייה הלאומית של פורטוגל ומשרד התרבות של ברזיל.
| שנה | תמונה | זוכה | השם הפורטוגזי | מדינה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989 |  | מיגל טורגה | Miguel Torga | פורטוגל פורטוגל |
| 1990 |  | ז'ואאו קאברל דה מלו נטו | João Cabral de Melo Neto | ברזיל ברזיל |
| 1991 |  | חוזה קראביריניה | José Craveirinha | מוזמביק מוזמביק |
| 1992 |  | ורז'יליו פריירה | Vergílio Ferreira | פורטוגל פורטוגל |
| 1993 |  | ראשל דה כיירוז | Rachel de Queiroz | ברזיל ברזיל |
| 1994 |  | ז'ורז' אמאדו | Jorge Amado | ברזיל ברזיל |
| 1995 |  | ז'וזה סאראמאגו | José Saramago | פורטוגל פורטוגל |
| 1996 |  | אדוארדו לואורנסו | Eduardo Lourenço | פורטוגל פורטוגל |
| 1997 |  | פפטלה | Pepetela | אנגולה אנגולה |
| 1998 |  | אנטוניו קנדידו | António Cândido de Mello e Sousa | ברזיל ברזיל |
| 1999 |  | סופיה דה מלו בריינר אנדרסן | Sophia de Mello Breyner Andresen | פורטוגל פורטוגל |
| 2000 |  | אאוטראן דואורדו | Autran Dourado | ברזיל ברזיל |
| 2001 |  | אאוז'ניו דה אנדרדה | Eugénio de Andrade | פורטוגל פורטוגל |
| 2002 |  | מריה ולו דה קוסטה | Maria Velho da Costa | פורטוגל פורטוגל |
| 2003 |  | רובם פונסקה | Rubem Fonseca | ברזיל ברזיל |
| 2004 |  | אגושטינה בסה-לואיש | Agustina Bessa-Luís | פורטוגל פורטוגל |
| 2005 |  | ליז'יה פארונדס טלס | Lygia Fagundes Telles | ברזיל ברזיל |
| 2006 |  | חוזה לואנדינו ויירה | José Luandino Vieira | אנגולה אנגולה |
| 2007 |  | אנטוניו לובו אנטונש | António Lobo Antunes | פורטוגל פורטוגל |
| 2008 |  | חואן אובלדו ריביירו | João Ubaldo Ribeiro | ברזיל ברזיל |
| 2009 |  | ארמניו ויירה | Arménio Vieira | כף ורדה כף ורדה |
| 2010 |  | פריירה גולאר | Ferreira Gullar | ברזיל ברזיל |
| 2011 |  | מנואל אנטוניו פינה | Manuel António Pina | פורטוגל פורטוגל |
| 2012 |  | דלטון טרוויזאן | Dalton Trevisan | ברזיל ברזיל |
| 2013 |  | מיה קואוטו | Mia Couto | מוזמביק מוזמביק |
| 2014 |  | אלברטו דה קוסטה א סילבה | Alberto da Costa e Silva | ברזיל ברזיל |
| 2015 |  | אליה קורייה | Hélia Correia | פורטוגל פורטוגל |
| 2016 |  | רדואן נאסאר | Raduan Nassar | ברזיל ברזיל |
| 2017 |  | מנואל אלגרה | Manuel Alegre | פורטוגל פורטוגל |
| 2018 |  | ז'רמנו אלמיידה | Germano Almeida | כף ורדה כף ורדה |
| 2019 |  | שיקו בוארקי | Chico Buarque | ברזיל ברזיל |
| 2020 |  | ויטור מנואל דה אגיאר א סילבה | Vítor Manuel de Aguiar e Silva | פורטוגל פורטוגל |
| 2021 |  | פאולינה צ'יזיאנה | Paulina Chiziane | מוזמביק מוזמביק |
נפת חוני

נפת חוֹנִי (בגאורגית: ხონის მუნიციპალიტეტი,חוֹנִיס מוּניציפַּליטֵטי) היא הנפה הצפון-מערבית של מחוז אימרתי שבגאורגיה. הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת צאגרי, בצפון-מערב ומערב בנפת מרטווילי, מדרום-מזרח בנפת אבשה מדרום נפת סמטרדיה וממזרח בנפת צקאלטובו.
העיירה חוני מהווה המרכז המנהלתי של הנפה. בנפה ישנן 9 תמי: גוּבִּי,
דֶדַאלָאוּרִי, דִידִי קוּחִי, זֶדָה גוֹרדִי, זֶדָה קִינצ'חִי, מָאתחוֹגִ'י, נָאחַאחוּלֶווִי, כּוּטִירִי ודזֶדזִילֶתִי.
הערות שוליים

↑   מאתר www.geostat.ge
↑  "მოსახლეობის საყოველთაო აღწერა 2014". საქართველოს სტატისტიკის ეროვნული სამსახური. 2014-11-01. נבדק ב-7 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  תמי (თემი)- היא הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של גאורגיה. המונח מקביל פחות או יותר למועצה  אזורית בישראל או לקומונה בצרפת.
| נפות אימרתי |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת בר'דתי • נפת ואני • נפת זסטפוני • נפת תרג'ולה • נפת סמטרדיה • נפת סצ'חרה • נפת טקיבולי • נפת צ'יאתורה • נפת צקאלטובו • נפת חרגאולי • נפת חוני |  |
| עיר במעמד נפה | כותאיסי |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנוהר לאל קהטר

מנוהר לאל קהטר (בהינדי: मनोहर लाल खट्टर; נולד ב-5 במאי 1954) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כשר האנרגיה וכשר השיכון ואורבניזציה בממשלת מודי השלשית. כיהן כראש השרים של הריאנה מטעם מפלגת העם ההודית.
ביוגרפיה

מנוהר לאל קהטר נולד ב-5 במאי 1954 בנינדנה (אנ') באיחוד מדינות פטיאלה ופנג'אב המזרחית (היום בהריאנה) למשפחה פנגאבית-הינדואית. אביו, הרבנס לאל קהטר, היה בעל חנות שהיגר מפנג'אב הפקיסטית לאחר חלוקת הודו ב-1947.
לפני שקהטר הצטרף כפרנך בראשטריה סוויאמסווק סאנג ב-1980, הוא הפעיל חנות בדלהי.
ב-1994 הצטרף קהטר למפלגת העם ההודית. מ-2000 עד 2014 שימש מזכיר ארגוני ראשי של המפלגה בהריאנה. בתקופה זו היה מעורכי בהג'קה קי באט (אנ'), ביטאונה הרשמי של המפלגה בהריאנה, עד 2010.
כאסטרטג ידוע, מונה לראש ועדת הבחירות של מפלגת העם ההודית בהריאנה לפני הבחירות ללוק סבהה ב-2014. המפלגה זכתה ב-9 מתוך 10 המושבים במדינה. לאחר הבחירות לאספה המחוקקת של הריאנה באוקטובר 2014, בהם נבחר לראשונה לאספה, מונה לראש השרים של המדינה.
בבחירות לאספה המחוקקת של הריאנה באוקטובר 2019 קיבלה מפלגת העם ההודית 41 מושבים מתוך 90 והקימה ממשלת קואליציה, וקהטר הושבע בשנית לראש השרים.
ב-12 במרץ 2024, בעקבות חוסר הסכמה בין מפלגת העם ההודית לשותפתה הקואליציונית, מפלגת ג'אניאק ג'נטה (אנ'), על חלוקת מושבים לקראת הבחירות ללוק סבהה התפטר קהטר מתפקידו כראש השרים. מפלגת העם ההודית הודיעה כי נייב סינג ימלא את מקומו כראש השרים. יום לאחר מכן התפטר קהטר מהאספה המחוקקת של הריאנה.
קהטר התמודד מטעם מפלגת העם ההודית בבחירות ללוק סבהה ב־2024. הוא נבחר ללוק סבהה, ומונה לשר האנרגיה ושר השיכון והאורבניזציה בממשלת מודי השלישית שהוקמה בעקבות הבחירות.
הערות שוליים

↑  Virender Kumar, Manohar Lal Khattar to be new Haryana Chief Minister, Economic Times.India Times, ‏22 באוקטובר 2014
↑  Haryana Assembly Polls 2014: Manohar Lal Khattar - firmly rooted to ground, catapulted to top by PM Modi, economictimes.indiatimes, ‏26 באוקטובר 2014
1 2  Who is Manohar Lal Khattar?, India Today, ‏21 באוקטובר 2014
↑  Manohar Lal Khattar profile-hHaryana Election 2019: 2014 Newcomer Manohar Lal is BJP safe, NDTV, ‏18 באוקטובר 2019
↑  IndiaToday.in, BJP's Manohar Lal Khattar takes oath as Haryana chief minister, India Today, ‏26 באוקטובר 2014
↑  Manohar Lal Khattar sworn in as Haryana CM for second consecutive term, business-standard
↑  Kamaljit Kaur Sandhu, Chief Minister ML Khattar quits as BJP, Haryana ally 'head for split', India Today, ‏12 במרץ 2024
↑  Kamaljit Kaur Sandhu, Haryana ex-Chief Minister Manohar Lal Khattar resigns as MLA, India Today, ‏13 במרץ 2024
↑  Poulomi Saha, Manohar Lal Khattar, Nitin Gadkari in BJP's second list for Lok Sabha polls, India Today, ‏13 במרץ 2024
↑  Former Haryana CM Manohar Lal Khattar gets Power and urban affairs ministry, Hindustan Times, ‏10 ביוני 2024
פאבלו מרטינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בנובמבר 1987 (בן 36) בואנוס איירס ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 עיסוק:  טניס, זמר
 מקום לימודים:  Rafael Hernández National College 
 https://pablomar.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פאבלו (אנדרס) מרטינס (בספרדית: Pablo Martínez; נולד ב-7 בנובמבר 1987 בלה פלאטה) הוא שחקן טלוויזיה ארגנטינאי שידוע בזכות משחקו בטלנובלה הפופולרית "כמעט מלאכים".
ביוגרפיה

בעברו עסק מרטינס בטניס, ועבד כמורה לטניס.
בשנים 2008–2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "כמעט מלאכים", בתפקיד סימון ארצ'בלטה.
בספטמבר 2009 ובפברואר 2010 ביקר בישראל לצד אאוחניה סוארס כדי לקדם את המופע של "כמעט מלאכים". באוקטובר 2009 ובמרץ 2010 הגיע שוב לישראל עם כל הקאסט למופעי ענק בהיכל נוקיה ובגני התערוכה.
ב-2011 לוהק מרטינס לסדרה בשם "סופר טורפה", העוסקת בפולי טרופר אותה מגלמת קנדלה וטראנו, ילדה בעלת כוחות מיוחדים שלומדת לשלוט בהם ומתאהבת בפליקס, אותו מגלם מרטינז.
ב-2013 התחיל לוהק פאבלו לתוכנית החדשה של כריס מורנה "אליאדוס", בה שיחק את האל המציל את שבעת הילדים העומדים למות ביום בו הכירם.
ב-2014 שיחק פאבלו בטלנובלה "דרך לאהבה" בה גילם את התפקיד של פולו, לצד אאוחניה סוארס.
ב-2016 שיחק בסדרה "שובו של לוקאס", בתפקיד לוקאס.
שלמה הרמתי

שלמה הרמתי
שלמה הרמתי (20 במרץ 1928 - 19 במרץ 2015) היה מומחה לחינוך לשוני, שתרם לגיבוש שיטות הוראה - למשרד החינוך, לצה"ל ולמרכזים של החינוך היהודי ברחבי תפוצות ישראל - פיתח שיטות להוראת עברית כשפת אם וכלשון נוספת - מגן-הילדים ועד האוניברסיטה. הציע שיטה יעילה להוראת תנ"ך בישראל ובתפוצות - ליהודים ולנוכרים. פיתח שיטה לשיכתוב טקסטים קשים ולעימודם, להקלת הבנת הנקרא, ושיטה יעילה להדרכת הבנת הנקרא ברמות הלימוד השונות.

תחום נוסף של מחקרו: תולדות הדיבור העברי במרוצת הדורות בקרב יהודים ונוכרים.
הרמתי הוא חתן פרס ירושלים לחינוך ובעל תעודות הערכה: מקצין חינוך ראשי של צה"ל, ממחלקת החינוך של ההסתדרות הציונית וממרכזים רבים לחינוך יהודי בתפוצות.
ביוגרפיה

הרמתי קיבל את חינוכו הפורמלי לשלביו (עד סיום לימודיו באוניברסיטה העברית, בתואר "מוסמך", במקצועות: פסיכולוגיה, ספרות עברית ותנ"ך).

עבודתו המעשית והמחקרית מחולקת לארבע תקופות והיא התקדמה בד בבד עם השלמת תאריו האקדמיים.
ביוגרפיה > צה"ל – (1951 – 1954)

מונה ל"קצין הוראת עברית" ראשון בצה"ל וכעבור שנה ל"קצין השכלת יסוד", לפי תכנון של דוד בן-גוריון, שכל חייל במסגרת שירותו יסיים תוכנית לימודים של בי"ס יסודי עם תעודה מטעם משרד החינוך. בצה"ל הכין את תוכניות הלימודים ואת חומרי-העזר ללומדים ולמורים, וחיבר – לראשונה בארץ – מבחני הישג אובייקטיביים. כן הכין רשימת מילים שכיחות במכתבי-חיילים לשיפור הוראת הכתיב העברי.

ביוזמתו הוחלט על תפקיד מורה-חיילת לביצוע התוכנית הנ"ל, כי לפני כן היו בוגרות סמינרים להוראה פטורות משירות צבאי בשל העלייה הגדולה.

הרמתי המשיך פעילות זו לאחר שובו מארצות הברית, במסגרת שירות המילואים: הכין חומרי-לימוד וחומרי-עזר ללומדים ולמורות והדריך אותן בימי עיון ובהשתלמויות.
ביוגרפיה > ארצות הברית (1955 – 1960)

הגיע לארצות הברית ללימודים באוניברסיטת קולומביה בעיר ניו יורק. למד בלשנות שימושית, הוראת לשון זרה, פסיכולוגיה של הלומד המבוגר ופסיכולוגיה של הקריאה – כל זאת כהכנה לפעילות חינוכית בהשכלת מבוגרים בישראל.

בתקופה זו שלח לעיתוני החינוך בארץ מאמרים וסיכומי מחקרים בנושאי לימודיו. בתקופה זו גם ערך השתלמויות רבות למורים יהודים ברחבי ארצות הברית בהוראת עברית חיה והמקצועות היהודיים, כולל מקצוע חדש: "מדינת ישראל". לפני שובו לארץ פורסם ספר לימוד בנושא זה (על ידי "ועד החינוך היהודי בעיר ניו יורק").

הרחיב פעילות חינוכית זאת מטעם האוניברסיטה העברית וההסתדרות הציונית, בביקוריו במרכזים רבים של חינוך יהודי בתפוצות.
ביוגרפיה > משרד החינוך הישראלי (1960 – 1969)

על יסוד עבודתו ופרסומיו הנ"ל הוזמן לכהן כמפקח ראשי במחלקה להנחלת הלשון במשרד החינוך בישראל. במקביל, השלים באוניברסיטה העברית את מחקרו לתואר דוקטור (שהופיע כספר בשם: הוראת עברית לאנאלפביתים, 1964). בתקופה זו עסק בתחומים אלה:
על יסוד עבודת הדוקטורט עיצב שיטה יעילה להוראת עברית לאנאלפביתים. במסגרת משרד החינוך חיבר: חוברות לימוד, חומר-עזר ללומדים ולמורים. ההישגים היו מרשימים. במקום 100–150 שעות-לימוד עד אז, הושגו תוצאות טובות יותר ב-25-20 שעות-לימוד. השיטה הותאמה להוראה בשפות לועזיות, במסגרת מחלקת מש"ב של משרד החוץ הישראלי, ולעיתים גם בחסות אונסק"ו. ערך בישראל ובחו"ל סדנאות להכשרת מורים על פי שיטה זו, כולל: חומר-לימוד וחומר-עזר ללומדים ולמורים.
עיצב את "שיטת האולפן" החדשה, המבוססת על יסוד לימודיו בארצות הברית ומחקריו שם בהוראת עברית למבוגרים. שיטה זו יושמה גם בחו"ל: בהוראת עברית חיה ליהודים ולנוכרים. עיקרי שיטה זו אומצו גם בהוראת שפות זרות לנוכרים (ספרו: שיטת האולפן, 1972).
משפחה

הרמתי נשוי לרבקה הרמתי, מרצה בכירה להכשרת מורים יהודיים לתפוצות ופרופסור-אורח במספר אוניברסיטאות בחו"ל, מחקרה: מחנך בראי תקופה (תשס"ב - על ראשית החינוך היהודי המודרני בארצות הברית) - שזכה בפרס החינוך של אוניברסיטת בן-גוריון, משמש ספר יסוד בחוגים לחינוך. כתבה וערכה חומר ללימוד עברית בתפוצות. ריכזה השתלמויות מורים לעברית בחו"ל.
בנותיו: ד"ר אוריה תשבי - פסיכולוגית קלינית (האוניברסיטה העברית), רונית הרמתי-אלפרן - משפטנית (אוניברסיטת חיפה).