stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סן ג'וליו (אי)
תחבורה

בהיותו אי, התחבורה לסן ג'וליו מתבצעת בסירות בלבד. שני קווים של סירות ציבוריות מגיעים לאי. הקו האדום, הוא הקו היותר קצר עם מספר תחנות נמוך ותדירות גבוהה. הקו הירוק הוא קו מאסף סובב אגם אורטה, עם תחנות רבות ובתדירות נמוכה. ניתן לשכור סירה פרטית במעגן הסמוך לפיאצה (כיכר) מוטה בעיירה אורטה סן ג'וליו, הקרובה לאי כדי 400 מטרים.
גלריה

מראה האי מתוך שייט באגם אורטה.
שביל השקט סביב האי, השלט אומר "ברוכים הבאים לאי השקט".
סמטה אופיינית באי סן ג'וליו.
"הקשיבו לשקט", שלט הנחיה בארבע שפות, על שביל השקט שבאי.
סן ג'וליו (אי), כפי שנראה מן ההר הקדוש על שם פרנציסקוס, מעל לעיירה אורטה סן ג'וליו.
קטע ציורי קיר בתוך הבזיליקה, שעל סן ג'וליו (אי).
ראו גם

אורטה סן ג'וליו
ההר הקדוש של אורטה סן ג'וליו על שם פרנציסקוס הקדוש מאסיזי
סטרזה
הר מוטרונה
איזולה בלה
הערות שוליים

↑  The village of Isola San Giulio, municipality of Orta San Giulio (NO) Piemonte, italia.indettaglio.it
↑  Isola San Giulio, Atlas Obscura (באנגלית)
↑  Orta San Giulio topographic map, elevation, terrain, Topographic maps (באנגלית)
1 2 3  Island of San Giulio - Lake Orta, Lago d'Orta Piemonte Italy (באנגלית)
1 2  The climate of Orta San Giulio and the best time to visit, weathermondo.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Historia Langobardorum - Wikisource, la.wikisource.org (בלטינית)
↑  A Guide to the United States’ History of Recognition, Diplomatic, and Consular Relations, by Country, since 1776: Italy, OFFICE of the HISTORIAN
↑  מדריך EYEWITNESS מילאנו והאגמים, נתניה: שטיינהרט קציר, 2010, עמ' 154
↑  San Giulio Island, Il Lago Maggiore (באנגלית)
↑  Città Curiosa, Island of San Giulio, visitlakeorta.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Festival Cusiano di Musica Antica, www.amicimusicacocito.it
↑  La Corrispondenza | Le location del film su Italy for Movies, www.italyformovies.it (באיטלקית)
↑  La romantica scenografia del lago d’Orta… Appuntamento con l’amore, ‏2019-08-29 (באנגלית בריטית)
↑  Navigazione Lago d'Orta - Lake Orta navigation public service, Navigazione Lago d'Orta - Lake Orta navigation public service (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563921605171  LCCN: sh2004007277  VIAF: 315142986   WorldCat (עם VIAF): 315142986
מרשה

תל מרשה
מָרֵשָׁה (נכתב גם מָרֵאשָׁה) הוא אתר ארכאולוגי בשפלת יהודה. שטחו של תל מרשה הוא כ־24 דונם בלבד, אך סביבו נפרשים שרידים במרחב של כ־400 דונם המכונים "העיר התחתית". במרשה התגלו שרידים ארכאולוגיים מתקופת הברונזה המאוחרת ועד לימי הביניים. בתקופה ההלניסטית העיר התרחבה אל מעבר לתל והוקמה העיר התחתונה. ייחודה של מרשה בחפירת חללים תת־קרקעיים מתחת לבתי העיר. חללים אלה שימשו למחסנים, מאגרי מים, מתקני מסתור ועוד.
התל נחפר לראשונה בשנת 1889 על ידי שני ארכאולוגים בריטים, פרדריק ג'ונס בליס ורוברט מקאליסטר, מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל. עיקר הממצאים מרוכזים כיום במוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול שבטורקיה. ביוני 2014 הכריז ארגון אונסק"ו על מרשה ועל בית גוברין הסמוכה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה > בתקופת המקרא

מרשה הייתה אחת מערי יהודה בימי בית ראשון, והיא נזכרת במקרא כאחת מערי שבט יהודה בספר יהושע, ברשימת ביצורי רחבעם, ובתיאור הקרב בין זרח הכושי ואסא מלך יהודה במאה ה־9 לפנה"ס. כמו ערים אחרות בשפלת יהודה (לכיש, עזקה, מורשת גת ועוד) נפגעה גם מרשה בעת מסע סנחריב מלך אשור ליהודה, לאחר מרד חזקיהו (701 לפנה"ס). במאה ה־6 לפנה"ס מרד צדקיהו מלך יהודה בשלטון הבבלי, ומלך בבל – נבוכדנצר – כבש את הארץ מחדש והגלה את תושביה. באותה העת, עם חורבן בית ראשון, התרוקנה גם מרשה מתושביה היהודים.
הנביא מיכה היה כנראה ממרשה ונקרא 'מיכה המורשתי'. כן כתב הרד"ק (מיכה א׳ א): "ונקרא מורשתי על שם עירו מרשה, כמו שתרגם יונתן 'דמן מרשה' והיא בערי יהודה". גם הנביא אליעזר בן דודוהו הגיע ממרשה.
בין הממצאים מימי בית ראשון ניתן למנות ממצאי חרס המראים זיקה לפנים הארץ כגון, חותמות "למלך". כן נמצאה במרשה חומה המתוארכת לתקופת הברזל מחוץ למגדל הצפון מערבי של העיר ההלניסטית־אדומית.
היסטוריה > בתקופת המקרא > בתקופה הפרסית

לאחר הכרזת כורש ושיבת ציון (538 לפנה"ס) לא נכללה מרשה באוטונומיה היהודית יהוד מדינתא, משום שנכלל באזור אידומיאה, במהלך התקופה הפרסית וההלניסטית (המאות ה־6–1 לפנה"ס). לאחר גלות בבל התיישבו אדומים, ששהו עד אז באזור בקעת באר שבע וערד, באזורים שהתפנו מיושביהם בשפלה, בשל דחק הנבטים שפלשו לארצם. מרשה הייתה מיושבת בעיקר באדומים, ויחד עם אדוריים שבדרום הר חברון, הייתה העיר המרכזית באדומיאה.
בתקופה הפרסית סיפקו הפיניקים לפרסים שירותים צבאיים במאבק נגד מצרים, ועל כך תוגמלו בשליטה בערי החוף הדרומיות. התפשטות הפיניקים דרומה כללה גם התפשטות לפנים הארץ, שם קיימו מושבות מכרו את סחורתם מהחוף ומעבר לים. בין הערים בפנים הארץ בהם התיישבו הפיניקים הייתה מרשה, וממצאי התקופה הפרסית בה מראים חרסים יווניים, המעידים על קשרי מסחר עם החוף.
היסטוריה > בתקופה ההלניסטית

לאחר כיבושי אלכסנדר מוקדון (332 לפנה"ס) התפתחה בעיר קהילה יוונית, שהורכבה מאזרחים ואנשי צבא בדימוס, והעיר קיבלה מעמד של פוליס. העיר הייתה לבירתה של אידומיאה, וקשריה מחוץ לחבל הארץ הפכו אותה לקוסמופוליטית יותר. הפיניקים, כסוחרים, היוו גורם חשוב בתיווך בין התרבויות.
היסטוריה > בתקופה ההלניסטית > מערות הקבורה ההלניסטיות

סמוך לתל ישנה מערת קבורה מהתקופה ההלניסטית הקדומה המכונה "מערת אפולופאנס", על שם אחד הנקברים בה, אפולופאנס בן ססמי ראש העדה הצידונית. במערה ציורי קיר משוחזרים מרשימים המעידים על השפעות צידוניות־הלניסטיות מעורבות, וכוכים המלמדים על מנהגי הקבורה בתקופה ההלניסטית. הכתובת היוונית הארוכה על קברו של אפולופאנס היא:
אפולופאנס בן ססמי ראש הצידונים במרשה שלושים ושלוש שנה, נחשב הטוב ואוהב־המשפחה ביותר מכל בני זמנו, מת בן שבעים וארבע
המקור ביוונית
Ἀπολλοφάνης Σεσμαίου ἄρξας τῶν ἐν Μαρίσῃ Σιδωνίων ἔτη τριάκοντα καὶ τρία καὶ νομισθεὶς
πάντων τῶν καθ᾽ αὐτὸν χρηστότατος καὶ φιλοικειότατος ἀπέθανεν δὲ βιώσας ἔτη
ἑβδομήκοντα καὶ τέσσαρα ἐτ–
אפולופאנס הוא שם יווני, אך ססמי הוא שם פיניקי מוכר. שמות נוספים שהתגלו במערות הקבורה מעידים על גיוון אתני, הכוללים שמות פיניקיים נוספים, שמות אדומיים ושמות יווניים. לעיתים קרובות שם הבן הוא יווני, בעוד שם האב הוא פיניקי, והדבר מעיד על הלניזציה הדרגתית. שמות אדומיים במשפחות פיניקיות מעידים על היטמעות הדרגתית של הפיניקים באדומים שבקרבם חיו.
בקבר א' נמצאה כתובת אהבה הידועה כגראפיטו הארוטי שבקברו של אפולופאנס. כתובת זאת היא למעשה שיחה בין שני אוהבים.[דרוש מקור] כתובת אחרת ביוונית, קשה לפענוח, משקפת מצוקה של אדם, שככל הנראה כלוא בבית הסוהר ומתחנן לעזרה. ליד מערת אפולופאנס, נמצאת מערת קבורה נוספת המכונה "מערת הנגנים" על שם ציור קיר שנמצא בה ושוחזר בשנת 1993. שתי המערות מכונות גם "מערות הקבורה הצידוניות".
היסטוריה > בתקופה ההלניסטית > תחת הסלווקים והחשמונאים

באתר נמצאה כתובת הליודורוס, כתובת מלכותית משנת 178 לפנה"ס, המכילה 23 שורות שנחקקו ביוונית על לוח אבן. הכתובת נחשבת לאחת הכתובות העתיקות החשובות ביותר שהתגלו בארץ ישראל. הכתובת, היא הכרזה של המלך סלאוקוס הרביעי, אחיו של אנטיוכוס הרביעי, בנוגע למינוי "אחראי על המקדשים" במחוז "קוילה־סוריה ופויניקיה". מחוז זה כלל בתוכו את ארץ ישראל, שנשלטה באותם ימים על ידי המלכים היוונים־סֶלֶווקים, יורשי אלכסנדר הגדול. בכתובת, מודיע המלך על המינוי למשנה שלו – הליודורוס, "הממונה על העניינים".
שרידי מקדש אדומי בתוך חצר נמצא בפסגת התל סמוך לקארדו שבמרכז העיר.
בימי מרד החשמונאים (המאה ה־2 לפנה"ס) היוותה העיר בסיס להתקפות היוונים על צבאו של יהודה המכבי. השליט החשמונאי יוחנן הורקנוס כבש את העיר בשנת 111 לפנה"ס, וגייר את תושביה. מרשה התנגדה לכיבוש ולגיור וספגה מכה קשה, וכך לאחריו הלכה העיר ודעכה.
היסטוריה > התקופה הרומאית

המצביא הרומי פומפיוס, שכבש את הארץ בשנת 63 לפנה"ס ניתק את אדומיאה, ובכללה מרשה, מהמדינה היהודית, והחזיר לה את עצמאותה. אולם הבנייה שנחשפה במרשה, אותה ניתן לייחס לתקופה זו, התקופה ההלניסטית המאוחרת, היא דלה מאוד. העיר מרשה חרבה בשנת 40 לפנה"ס, על ידי הפרתים, במסגרת המאבק בין החשמונאי מתתיהו אנטיגונוס השני לבין הורדוס, קודם לעלייתו לשלטון. במקום המשיך להתקיים יישוב דליל עד המאה השנייה לספירה, אך העיר איבדה מחשיבותה, בעוד ששכנתה – בית גוברין, עלתה לגדולה. במהלך מרד בר כוכבא (בשנים 132–136) נחפרו מחילות בין החללים התת־קרקעיים של העיר הקדומה, והמקום שימש כבסיס להתקפות המורדים על הצבא הרומי, וכמקום מסתור.
בתקופה המודרנית > החפירות הארכאולוגיות רחבות ההיקף בתל מרשה

עמוס קלונר התחיל במרשה בדיקות וסקרים מצומצמים בשנים 1972, 1980, 1985–1984, ואחר כך ערך חפירות רחבות היקף מ־1989 עד 2001. בתקופה זאת ערך מדי שנה עונת חפירות שארכה עד שישה חודשים, ואסף מידע רב על העיר בתקופות קיומה שהן תקופות הברזל (ימי הבית הראשון), התקופה הפרסית והתקופה ההלניסטית. בתקופה ההלניסטית העיר הייתה מורכבת משני חלקים עיקריים: התל הגבוה שנחפר כולו ב־1900 על ידי בליס ומקאליסטר מטעם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל (PEF), והעיר התחתית. קלונר פרסם שני כרכים עם תוצאות החפירות, שיצאו לאור בשנים 2003 ו־2008 (Maresha Excavations: Final Report).
בחפירות הוא עבד בעיקר בחלק של העיר התחתית, שמקיפה את התל הגבוה ומשתרעת על פני 320 דונמים. בעיר התחתית נמצאו בתי מגורים מהמאות ה־3 וה־2 לפנה"ס. בשטח העיר התחתית חצובות בסלע כמאה וששים מערכות תת־קרקעיות מורכבות ביותר שהירידה אליהן הייתה מבתי מגורים שהיו בעיר. בסך הכל נמנים כ־2,500 חללים תת־קרקעיים בסדרי גודל שונים ובתפקודים מגוונים בתת־הקרקע של העיר התחתית. העיר כולה הייתה בנויה מבתים ומתחת לבתים היו חצובות בסלע 160 המערכות התת־קרקעיות. המושג "מערכת תת־קרקעית" פירושו שאפשר לזחול ולעבור מחדר לחדר בלי לצאת החוצה והן כוללות לפעמים 60 או 70 חדרים מסדרי גודל שונים. במערכות התת־קרקעיות נתגלו כל אמצעי היצור של תושבי מרשה בתקופה ההלניסטית, כולל כ־200 בורות מים, 85 מתקני קולומבריה (שובכים לגידול יונים), 22 בתי בד ליצור שמן, 4 אורוות, עשרות מחסנים, ומחצבות. כל גושי האבן שהוצאו מהמערות שימשו לבניית הבתים שעל פני השטח. כמו כן נמצאו במרשה גם שלושה בתי קברות שהקיפו את העיר התחתית בצד המזרחי, הדרומי–מערבי והצפוני.
בחפירות מרשה התאפשר להכיר את האוכלוסייה של האזור שנקראה אדומים, שהתיישבה במקום במהלך התקופה הפרסית ואליה נוספו צידונים ויוונים שייבאו את התרבות היוונית שהתלכדה עם האדומים במקום וייצרה את המיזוג התרבותי המכונה הלניסטי. האדומים דיברו וכתבו בלשון הארמית והאוכלוסייה הפיניקית, בעיקר צידונית והיוונית השתמשה בשפה היוונית, שהייתה השפה הבינלאומית בעת ההיא.
החפירות במרשה הניבו כמות ממצאים שאין כדוגמתה לא רק בארץ ישראל אלא בכל הלבנט (הצד המזרחי של הים התיכון) מבחינת כלי חרס, נרות שמן לתאורה, אמפורות (כלים גדולים שהביאו בהם יין וייצאו בהם שמן), קערות מעשה דפוס שנקראות "קערות מגאריות", אוסטרקאות (חרסים כתובים בארמית וביוונית), צלמיות חרס ומתכת. אלה הן דוגמאות להשפעה יוונית שחדרה לאוכלוסייה האדומית שדרה במקום. למרות שהיה להם אל מקומי ששמו קוס, אודותיו אין לנו פרטים, כי דמותו הייתה סכמטית. החפירות של מרשה חושפות עיר מהתקופה ההלניסטית שאין כדוגמתה מבחינת ידיעתנו את חיי היום־יום בתקופה ההלניסטית, לא רק בישראל.
בתקופה המודרנית > האתר כיום

כיום מרשה היא חלק מהגן הלאומי – בית גוברין – מרשה, וניתן לראות בה מערות קולומבריום גדולות. באתר נמצאו עצמות תרנגולים בכמות גדולה, מה שמלמד על גידול מסחרי קדום של העוף. עלתה אף השערה שמערות הקולומבריום שימשו לגידול תרנגולים. שרידים של בתי בד רבים מעידים כי יצוא שמן היה אחד מענפי הכלכלה המרכזיים בעיר. נמצאו גם בתי מגורים ובורות מים. זה מספר שנים מבקרים מוזמנים להשתתף בחפירות ארכאולוגיות המתבצעות באזור תחת רישיון רשות העתיקות.
גלריה

אחת ממערות בית הבד המשוחזרות במרשה
"המערה הפולנית"
החלל הראשי (בצדדים שני החללים האחרים) במערה הצידונית
ציור קיר של קרברוס וכתובת במערה הצידונית
ציורי קיר במערה הצידונית
ציורי קיר במערה הצידונית
בול דואר אוויר משנת 1950 ועליו הנשר ממערת אפולופאנס
ראו גם

מסמך הנישואים ממרשה
כתובת הליודורוס
לקריאה נוספת

הערך: מראשה, מרשה, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א–ב, תל אביב: דביר, 1965, עמ' 566.
יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974.
עמוס קלונר, מרשה, קדמוניות כד, 1991, עמ' 70–85
John P. Peters, Hermann Thiersch, Painted Tombs in the Necropolis of Marissa (Marêshah), Committee of the Palestine Exploration Fund, 1905
Amos Kloner, Maresha Excavations Final Report I: Subterranean Complexes 21, 44, 70, Israel Antiquities Authority, 2003, ISBN 965–406–150–3
Adi Erlich, Amos Kloner, Maresha Excavations Final Report III: Hellenistic Teracota Figurines from the 1989–2000 Seasons, Israel Antiquities Authority, 2008, ISBN 978–965–406–210–3
Amos Kloner, Esther Eshel, Hava B. Korzakova, Gerald Finkielsztejn, Maresha Excavations Final Report III: Epigraphic Finds from the 1989–2000 Seasons, Israel Antiquities Authority, 2010, ISBN 978–965–406–235–3
Eliezer D. Oren, Uriel Rappaport, The Necropolis of Maresha–Beth Govrin, Israel Exploration Journal 34, 1984, עמ' 114–153
הערות שוליים

↑  ההכרזה באתר של אונסק"ו
↑  דליה מזורי, גן לאומי בית גוברין הוכרז כאתר מורשת עולמית, באתר nrg‏, 22 ביוני 2014.
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק מ"ד
↑  ספר דברי הימים ב', פרק י"א, פסוק ח'
↑  ספר דברי הימים ב', פרק י"ד, פסוק ח'
↑  בתרגום יונתן: ”מיכה ממרשה” (תרגום יונתן על מיכה א', א')
1 2 3 4  איאן שטרן, שמואל וולף, עדי ארליך, תליון דמוי תנית ממרשה והקשרו הצידוני־פיניקי, ארץ־ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה לג, 2018, עמ' 233
1 2  ב"צ לוריא, "והצרים ישבו בה מביאים דאג וכל מכר" (נחמיה י"ג, טז), בית מקרא טו, 1970, עמ' 366
↑  איאן שטרן, שמואל וולף, עדי ארליך, תליון דמוי תנית ממרשה והקשרו הצידוני־פיניקי, ארץ־ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה לג, 2018, עמ' 233–234
↑  בנתיבות השפלה והרי יהודה - איל דודסון עמ' 193
1 2 3 4  איאן שטרן, שמואל וולף, עדי ארליך, תליון דמוי תנית ממרשה והקשרו הצידוני־פיניקי, ארץ־ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה לג, 2018, עמ' 234
↑  John P. Peters, Hermann Thiersch, Painted Tombs in the Necropolis of Marissa (Marêshah), Committee of the Palestine Exploration Fund, 1905, עמ' 38
↑  כתובת ענת־אתנה, כתובת עשתרתפלס מחמון ואף מהמקרא (דברי הימים א', ב', מ'), ראו נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 107
↑  John P. Peters, Hermann Thiersch, Painted Tombs in the Necropolis of Marissa (Marêshah), Committee of the Palestine Exploration Fund, 1905, עמ' 40–71
1 2  Amos Kloner, Maresha Excavations Final Report I: Subterranean Complexes 21, 44, 70, Israel Antiquities Authority, 2003, עמ' 23–24
↑  מנחם שטרן, ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 3, חלק א: ארץ ישראל בתקופה ההלניסטית, עמ' 83
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק שני, פסקה ו, סעיף 63; קדמוניות היהודים, ספר יג, פרק ט, פסקה א, סעיף 257
↑  בשנת 111 - גדעון פוקס, הערים ההלניסטיות של ארץ ישראל בתקופת החשמונאים, ימי בית חשמונאי, עמ' 96. ראו גם דיון אצל ישראל שצמן, על גיורם של האדומים, לאוריאל: מחקרים בתולדות ישראל בעת העתיקה, עמוד 237
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק ז, פסקה ז, סעיף 269; קדמוניות היהודים, ספר 14, פרק ד, פסקה ד, סעיף 364
↑  איתי בלומנטל, תגלית: גידול תרנגולות בארץ לפני 2,300 שנה, באתר ynet, 21 ביולי 2015
↑  שרה ג'ו בן-צבי, "חפירה מלאת חורים", מגזין סגולה, גיליון 74, עמ' 42
↑  John P. Peters, Hermann Thiersch, Painted Tombs in the Necropolis of Marissa (Marêshah), Committee of the Palestine Exploration Fund, 1905, עמ' 56–59
| דגל ישראל סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים | העיר העתיקה בירושלים וחומותיה • מצדה • העיר העתיקה בעכו • העיר הלבנה בתל אביב • מערות בית גוברין ומרשה בגבעות יהודה (בית גוברין ומרשה) • בית שערים |  |
| המקומות הבהאים הקדושים בחיפה ובגליל המערבי | המרכז הבהאי העולמי: מקדש הבאב • אל-באהג'ה • בית הצדק העולמי |  |
| תלים מקראיים | תל מגידו • תל חצור • תל באר שבע |  |
| דרך הבשמים | עבדת • ממשית • חלוצה • שבטה • מואה הנבטית • חורבת קצרה • מצד נקרות • מצד גרפון • מצד סהרונים • מצד מחמל |  |
| נחל מערות | מערת תנור • מערת גמל • מערת הנחל • מערת הגדי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316599777   WorldCat (עם VIAF): 316599777 
ממצאי התל במרשה
ארכיון ויליאם בלייק

| --- | --- |

 סוג:  פרויקט בתחום מדעי הרוח הדיגיטליים 
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־29 שנים)
 מייסדים:  Morris Eaves, Robert N. Essick, and Joseph Viscomi
 עריכה:  מוריס איבס 
 שירותים עיקריים:  מתן גישה ליצירותיו השונות של האמן הבריטי ויליאם בלייק, באמצעות ממשק דיגיטלי המשלב בתוכו את ציוריו ותחריטיו בליווי תיאור טקסטואלי של הכתוב בהם, במיוחד בהקשר של ספרי השירה שחוברו על ידו
 http://www.blakearchive.org
 
ארכיון ויליאם בלייק הוא פרויקט בתחום מדעי הרוח הדיגיטליים אשר נוצר לראשונה בשנת 1996. הפרויקט ממומן על ידי ספריית הקונגרס ונתמך על ידי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, בין היתר. בהשראת ארכיון רוזטי, הארכיון מספק רפרודוקציות דיגיטליות של היצירות השונות של ויליאם בלייק, משורר, אמן וחרט בולט מהעידן הרומנטי, לצד הסברים, פרשנות מלומדת וחומרים הקשורים לבלייק.
בתהליך ההוצאה לאור של שירתו, היה ויליאם בלייק יוצר שרטוטים מודפסים של כל איור לכל ספר, מדפיס את ספריו בשחור לבן, ואז צובע ביד את האיורים כחלק מהההדפסים. יתר על כן, רבות מיצירותיו עברו מספר מהדורות של הדפסה, כל אחת עם וריאציות ייחודיות בהדפסים ששימשו כדי להמחיש את השירים ואת השירים עצמם. בשל תהליך מורכב זה, ובשל האיכות של אמנותו, המשלבת ציור, חריטה ושירה, היו איוריו מבוקשים מאוד על ידי אספנים וחוקרים. הארכיון, כפרויקט במדעי הרוח הדיגיטליים, מספק עותקים דיגיטליים בעלי איכות גבוהה של התדפיסים המקוריים, ומעניק לחוקרים וסטודנטים הזדמנות לראות את המורכבות של עבודותיו שפורסמו בו, אשר לעיתים קרובות לא היו זמינות להם באמצעות צפייה בספרים המודפסים של מוסדות הלימוד .
הארכיון עבר ביקורת עמיתים על ידי האגודה לשפות מודרניות בשנת 2005. ב-2010 נסקר על ידי מרלו מאגר מולטימדיה וכלי הוראה של אוניברסיטת קליפורניה עבור למידה מקוונת (מרלו). מרלו המליץ בחום על השימוש בכלי ההוראה שבארכיון ושיבח את הגישה שהוא מספק אל מקורות ראשוניים; עם זאת, הוא ציין גם את הצורך שמחנכים ייצרו חומרי הדרכה בעצמם, סקר כיצד להשתמש באתר ואת הקלות שבה מישהו יכול ללכת בו לאיבוד. חוקרים גם כתבו מספר מאמרי דוגמה המדריכים איך להשתמש באתר הארכיון.
לקריאה נוספת

Whitson, Roger and Jason Whittaker. William Blake and Digital Humanities:Collaboration, Participation, and Social Media. New York: Routledge, 2013. ISBN 978-0415-65618-4
ביאורים

↑  See for example Josephine A. McQuail "Using the William Blake Archive in Teaching Poetry" from MLA 2000 in Washington, D.C. or Daniel Cook "Teaching Romanticism VI: William Blake" on the Romantic Textualities blog.
הערות שוליים

↑  "The William Blake Archive Site Info". The William Blake Archive. 14 ביוני 2011. נבדק ב-19 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eaves, Morris (בדצמבר 1997). "Behind the Scenes at the William Blake Archive: Collaboration Takes More Than E-mail". Journal of Electronic Publishing. 3 (2). doi:10.3998/3336451.0003.202. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  McQuail, Josephine A. "Using the William Blake Archive in Teaching Poetry". "World Wide Poetry on the Web" a MLA Poetry Division Panel. The Electronic Poetry Center at The University of Buffalo. נבדק ב-16 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Viscomi, Joseph (בפברואר 2002). "Digital Facsimiles: Reading the William Blake Archive". Computers and the Humanities. 36 (1): 27–48. doi:10.1023/A:1013163229994. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  English Editorial Board (25 נוב' 2010). "Peer Review:The William Blake Archive". נבדק ב-10 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
יסטה סטולץ

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1904 סטוקהולם 
 פטירה:  25 ביולי 1963 (בגיל 59) סטוקהולם, שוודיה 
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1954
 מדינה:  שוודיה
 
יֶסְטָה סְטוֹלְץ (משוודית: Gösta Stoltz;‏ 9 במאי 1904 – 25 ביולי 1963) הוא שחמטאי שוודי בדרגת רב אמן.
דו-קרבות

סטולץ שיחק מספר דו-קרבות עם אמני שחמט חזקים. בשנת 1926 הוא הפסיד למיכאל בוטביניק 1.5-0.5, בדו-קרב קבוצתי בין סטוקהולם ללנינגרד. בשנת 1927 הוא סיים בתיקו עם אלאן נילסון +2 -2 =1, בשנת 1930 ניצח את יצחק קשדן +3 -2 =1, ובאותה שנה הפסיד לרודולף שפילמן +2 -3 =1. ב-1931 ניצח את סאלו פלור +4 -3 =1 בגטבורג ובאותה שנה הפסיד לו +1 -4 =3 בפראג. ב-1931 סיים בתיקו עם גדעון סטולברג +2 -2 =2. בשנת 1934 הפסיד לאהרון נימצוביץ' +1 -2 =3. ב-1935 שיחק בדו-קרב שוודיה מול גרמניה והשיג מקום שני קבוצתי אחרי סטולברג.
יסטה סטולץ באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1927 ל-1954 השתתף יסטה סטולץ ב-9 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1927 |  | שוודיה |  | 7.5 מ-15 | 5+ 5= 5- | 50.0 | 11 קבוצתי |
|  1928 |  | שוודיה |  | 8.5 מ-16 | 6+ 5= 5- | 53.1 | 13 קבוצתי, 33 אישי |
|  1930 |  | שוודיה |  | 10 מ-17 | 7+ 6= 4- | 58.8 | 9 קבוצתי, 16 אישי |
|  1931 |  | שוודיה | 2 | 13.5 מ-18 | 10+ 7= 1- | 75.0 | 7 קבוצתי, 1 אישי |
|  1933 |  | שוודיה | 2 | 8 מ-14 | 5+ 6= 3- | 57.1 | 3 קבוצתי, 6 אישי |
|  1935 |  | שוודיה | 2 | 12 מ-19 | 8+ 8= 3- | 63.2 | 2 קבוצתי, 3 אישי |
|  1937 |  | שוודיה | 3 | 3.5 מ-12 | 2+ 3= 7- | 29.2 | 10 קבוצתי, 14 אישי |
|  1952 |  | שוודיה | 2 | 5 מ-10 | 3+ 4= 3- | 50.0 | 7 קבוצתי, 10 אישי |
|  1954 |  | שוודיה | 3 | 1 מ-2 | 0+ 2= 0- | 50.0 | 11 קבוצתי |
באולימפיאדת השחמט 1936, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת ברלין (1936) ואורגנה על ידי האיגוד השחמט הגרמני (Grossdeutscher Schachbund). האירוע התקיים במינכן בין 17 באוגוסט לבין 1 בספטמבר 1936, בלוח השלישי השיג סטולץ תוצאה של +8 -4 =7
קריירה תחרותית

בתחילת הקריירה הבינלאומית, בשנת 1928, חלק סטולץ מקום 11–13 בתחרות ברלין (המנצח: יפים בוגוליובוב. בשנת 1930 חלק מקום 2–3 עם בוגוליובוב בתחרות סטוקהולם (המנצח: יצחק קשדן). ב-1931 חלק מקום 4–7 בבלד (המנצח: אלכסנדר אלכין). באותה שנה חלק מקום 5–8 בהייסטינגס (ניצח: סאלו פלור).
בשנת 1932 ניצח סטולץ בתחרות סוימונדה. ב-1933 הגיע למקום השני, אחרי אהרון נימצוביץ' בתחרות קופנהגן. בשנת 1934 הגיע למקום השלישי בתחרות סטוקהולם (ניצח: אריק לונדין). ב-1935 חלק מקום ראשון עם לינדברג בהרנוסאנד. באותה שנה הגיע למקום הרביעי בתחרות ארברו (ניצח: אלכין), וחלק מקום 5–6 בבד נאוהיים (ניצח: בוגוליובוב).
בשנת 1936 חלק סטולץ מקום 2–3 עם אירו בוק אחרי ולדימיר פטרוב בתחרות הלסינקי. באותה שנה הגיע למקום השלישי בתחרות נוספת בהלסינקי (ניצח: לונדין). בשנת 1937 חלק מקום 3–4 בסטוקהולם (ניצח: ראובן פיין). בשנת 1938 ניצח באליפות שוודיה ובשנת 1939 סיים במקום החמישי באליפות שוודיה (ניצח: גדעון סטולברג).
במהלך מלחמת העולם השנייה, סטולץ שיחק בשוודיה ובגרמניה. בשנת 1940 חלק מקום 4–5 באליפות סטוקהולם (ניצח: נילס ברגקויסט). בשנת 1941 ניצח באליפות אירופה השנייה, לפני אריק לונדין ואלכסנדר אלכין. ביוני 1942 הגיע למקום השישי בתחרות זלצבורג (ניצח: אלכין). בספטמבר 1942 חלק מקום 9-10 במינכן (ניצח: אלכין). בשנת 1943 חלק מקום ראשון עם לונדהולם בסטוקהולם ובסוף 1943 מקום רביעי בסטוקהולם (ניצח: פולקה אקסטרם). בשנת 1944 הגיע למקום השלישי אחרי סטיג לונדהולם ופאול קרס באליפות שוודיה.
לאחר מלחמת העולם השנייה סטולץ השתתף בתחרויות בינלאומיות מעטות. בשנת 1946 הגיע למקום השני, אחרי אלבריק אוקלי דה גולוויי בתחרות בוורויק. באותה שנה הגיע למקום הרביעי בתחרות זאנדאם (ניצח: לאסלו סאבו), חלק מקום 8–9 בתחרות גרוניגן (ניצח: מיכאל בוטביניק) וחלק מקום 2–3 בפראג (ניצח: מיגל ניידורף).
בשנת 1947 חלק מקום ראשון עם אירו בוק בתחרות האזורית בהלסינקי. שנה לאחר מכן הגיע למקום ה-18 בתחרות הבינאזורית (ניצח: דוד ברונשטיין). ב-1948 ניצח תחרות בסטוקהולם, חלק מקום 4–5 בקרלסבד (ניצח: יאן פולטיס). בשנת 1950 חלק מקום 9–13 בתחרות בלד (ניצח: מיגל ניידורף). ב-1951 חלק מקום 8–9 בדורטמונד (ניצח: אלבריק אוקלי דה גולוויי). באותה שנה חלק מקום 3–4 בתחרות פראג (ניצח: לודק פאכמן). בשנת 1952 סיים במקום ה-16 בתחרות הבינאזורית בסטוקהולם (ניצח: אלכסנדר קוטוב). בשנת 1962 הגיע למקום ה-12 בתחרות בלגרד (ניצח: הרמן פילניק).
סטולץ זכה שלוש פעמי באליפות שוודיה: בשנים 1951, 1953 ו-1953. הוא קיבל תואר אמן בינלאומי בשנת 1950 ותואר רב אמן בשנת 1954.
הערות שוליים

↑  Stoltz, Gösta - Men's Chess Olympiads, באתר OlimpBase
↑  Gillam, Anthony J.:Munich 1942, European Chess Championship. The Chess Player, Nottingham. ISBN 1-901034-46-1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1264338031  ISNI: 0000 0000 4087 7086  LCCN: no97051738  NTA: 181459493  VIAF: 36524927   WorldCat (עם VIAF): 36524927
בית הזכוכית (בודפשט)

| --- | --- |

הכניסה לחדר ההנצחה בבית הזכוכית
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 כתובת:  Vadász utca 29. 
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2005
 תאריך פתיחה רשמי:  2005 
 אדריכל:  לאיוש קוזמה 
 
 קואורדינטות:  47°30′20″N 19°03′13″E﻿ / ﻿47.50569°N 19.05363°E﻿ / 47.50569; 19.05363
 www.uveghaz.org
  (למפת בודפשט מוגדלת) בית הזכוכית(למפת בודפשט רגילה) בית הזכוכית
 
בית הזכוכית (בהונגרית: Üvegház; בתעתיק עברי: אִיבֶגְהָאז) הוא בית ברחוב ודאס 29 בבודפשט שבהונגריה, אשר נבנה בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי משפחת וייס, סוחרי זכוכית, כדי שישמש מקום למשרדיו של עסק הסיטונאות שלהם, למוצרי זכוכית לבנייה. חזית הבית צופתה בזכוכית כדי לציין את מהות המקום וכדי להמחיש טכניקות שילוב של זכוכית בבנייה, וכך זכה הבית לשמו. בית הזכוכית נסגר עקב הטלת הגזרות על יהודי בודפשט במחצית שנת 1944.
לקריאה נוספת

כץ, שמואל (אלכסנדר), גורלו של צייר, ספריית פועלים, בני ברק, 2003, עמ' 35–40.
אילה נדיבי, בין קראוס לקסטנר – המאבק על הצלת יהודי הונגריה, כרמל, ירושלים, 2014
יהודים מחכים בתור מול בית הזכוכית ב-1944. התמונה צולמה על ידי אגנס הירשי, בתו של קרל לוץ.