stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצת הקרב 107

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  האיחוד האירופי האיחוד האירופי
 שיוך:  קבוצת קרב (האיחוד האירופי) 
 סוג:  קבוצת קרב
 בסיס האם:  פוטסדם, גרמניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 2007 – 30 ביוני 2011 (4 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  2,350
 
קבוצת הקרב 107 או בשמה המקוצר BG-107 היא קבוצת קרב של האיחוד האירופי. הרכבה הראשון של הקבוצה בשנת 2007 כלל חיילים מהולנד (720), גרמניה (800) ופינלנד (200), כשקבוצת הקרב עצמה הייתה תחת הנהגה גרמנית בין 1 בינואר ל-30 ביוני 2007.
לאחר שהקבוצה הוקמה מחדש במחצית הראשונה של 2011, הרכב הקבוצה התעדכן ונוספו חיילים אוסטריים וליטאים, כאשר הולנד קיבלה את הפיקוד על הקבוצה.
היסטוריה

במהלך כינוס שהתקיים בבריסל ב-22 בנובמבר 2004, שר ההגנה ההולנדי הנק קאמפ ועמיתיו לאיחוד הגיעו להחלטה על הקמת קבוצת קרב משותפת הולנדית-גרמנית-פינית. במהלך תקופת פעילותה של הקבוצה, ובשעה שהחיילים הפינים הוקצו לעבודת מודיעין, הם זכו לכינוי הלא רשמי "חטיבת נוקיה".
האימון הסופי שסימן את הפיכת קבוצת הקרב לפעילה התקיים בבסיס האוויר הגרמני בלייפהיים בסוף שנת 2006. בעקבות התרגיל, לוטננט-גנרל הנס זונוולד ממפקדת הכוחות ההולנדים, מסר כי קבוצות הקרב של האיחוד האירופי הן צעד חדש לקראת "הגברת המודעות העצמית של אירופה".
הרכב וציוד הקבוצה

קבוצת הקרב כללה במקור 720 חיילים הולנדים, 800 חיילים גרמנים ו-200 חיילים פינים. הולנד סיפקה פלוגת חי"ר, כוח משימה רפואי, גדוד לוגיסטי, אנשי מפקדה ויחידת מודיעין. גרמניה סיפקה את מרבית חיילי הרגלים, ופינלנד סיפקה כלי רכב משוריינים לאבטחת המחנה.
מלבד כלי רכב משוריינים, נשק נ"ט ומקלעים קלים, לרשות קבוצת הקרב עמדה גם פריגטה גרמנית ומשחתות גרמניות. במקביל, הולנד סיפקה גם פריגטה ומטוס קרב ומסוקי תקיפה במידת הצורך.
אימוני הקבוצה

בין 30 בספטמבר ל-8 באוקטובר 2010, ערכה קבוצת הקרב אימון נרחב במפגש הגבול שבין הולנד ובלגיה. המבצע, שזכה לשם הקוד "קרנף אירופי 1", דימה תרחיש בה קבוצת הקרב נחלצה לעזרתה של ממשלת המדינה האירופית הפיקטיבית 'בלולנד', אשר ביקשה סיוע בשמירה על הסדר לאחר התפרצות מהומות ומתיחות אתנית בין המיעוט השולט לבין קבוצות אוכלוסייה אחרות במדינה.
בין התאריכים 30 בנובמבר – 12 בדצמבר 2010 יצא לפועל מבצע אימון נוסף בהולנד, "קרנף אירופי 2", לשם הכשרת 300 לוחמים נוספים.
ראו גם

קבוצת קרב (האיחוד האירופי)
הערות שוליים

↑  Volpi, Valerio (2011). Why Europe Will Not Run the 21st Century: Reflections on the Need for a New European Federation. Cambridge: Cambridge Scholars Publishing. p. 155. ISBN 978-1443830522.
↑  Bonaiuti, Chiara; Lodovisi, Achille (2010). Sicurezza, controllo e finanza. Le nuove dimensioni del mercato degli armamenti (באיטלקית). Milan: Editoriale Jaca Book. p. 273. ISBN 978-8816409279.
קוד שתיים-מתוך-חמש

בתקשורת נתונים, קוד שתיים-מתוך-חמש הוא קידוד בינארי של מספרים עשרוניים, אשר בו:
כל ספרה עשרונית מיוצגת על ידי רצף של חמש סיביות, אשר בדיוק שתיים מהן שווה לערך 1, ושלוש האחרות שוות לערך 0.
בדרך כלל הסיביות ממושקלות (שוות ערך) על פי 0-1-2-3-6. עם זאת, כדי לשמור על הכלל הראשון, הספרה העשרונית אפס מקודדת כ"01100"; במובן הצר, המישקול לעיל 0-1-2-3-6 מהווה רק עזר זיכרון ולא חלק מהמבנה הממשי של הקוד.
המרחק המינימלי בין מילות הקוד הוא 2, כלומר כל שתי מילים שונות זו מזו בלפחות שתי סיביות ולכן הקוד מסוגל לזהות שגיאה אחת, אך לא לתקן אותה.
שימוש בדואר האמריקאי

הברקוד "POSTNET" של שירות הדואר האמריקאי משתמש בקוד שתיים-מתוך-חמש כאשר הערך 1 מיוצג על ידי קווים ארוכים, וקווים קצרים מייצגים את הערך 0. ברקוד זה משמש לייצוג המיקוד הפנים-ארצי לציוד מיון וניתוב דואר אוטומטי.
במקרה הזה, הסיביות ממושקלות בצורה מעט שונה: 0-1-2-4-7. כמו כן, האפס מקודד כ"11000" בינארי.
שימוש במחשבי IBM

המחשבים IBM 7070,‏ IBM 7072 ו-IBM 7074, שייצורם החל בשנת 1958, השתמשו אף הם בקוד שתיים-מתוך-חמש. הסיביות לא היו ממושקלות, ומוספרו רק לצורך סידורן: 0-1-2-3-4. לכל מילת מידע יכולה להיות מסומנת ב"סימנים" פלוס ומינוס עבור מילת מידע שמייצגת מספר, או A כדי לציין שמדובר במילה שמערבת ספרות וסימנים. "סימן" זה יוצג בעזרת הסיביות במקומות 0,3 ו-4 בלבד.
מימושים שונים של הקידוד

הטבלה הבאה מציגה את הקידודים של הספרות 0-9 בווריאציות שונות של קוד שתיים-מתוך-חמש.
| ספרה/סימן | תקשורת נתונים   01236 | דואר ארצות הברית   74210 | IBM 7070, 7072, 7074   01234 |
| --- | --- | --- | --- |
| 0 | 01100 | 11000 | 01100 |
| 1 | 11000 | 00011 | 11000 |
| 2 | 10100 | 00101 | 10100 |
| 3 | 10010 | 00110 | 10010 |
| 4 | 01010 | 01001 | 01010 |
| 5 | 00110 | 01010 | 00110 |
| 6 | 10001 | 01100 | 10001 |
| 7 | 01001 | 10001 | 01001 |
| 8 | 00101 | 10010 | 00101 |
| 9 | 00011 | 10100 | 00011 |
| A | N/A | N/A | 1––10 |
| - | N/A | N/A | 1––01 |
| + | N/A | N/A | 0––11 |
ברקוד של Postnet והספרות המתאימות לברקוד
פתניים

.
| פתניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
שם מדעי
 Elapidae ‏בויה, 1827

קוברה סינית
ממבה ג'יימסונית
נחש נמרי מזרחי
רב-פתן מלכותי
פתן אלמוגים מזרחי
פִּתְנִיִּים (שם מדעי: Elapidae) הם משפחה בתת-סדרת הנחשים (מסדרת הקשקשאים) הכוללת בתוכה את סוגי הנחשים המסוכנים ביותר, כגון הקוברה, הממבה, הטאיפן, פתן האלמוגים, פתני הים, הקרייט והרב-פתן המלכותי. משפחה זו כוללת כ-410 מינים. 71 מתוכם חים בימים ובאוקיינוסים. 
הפתניים עשויים להופיע במקומות צחיחים ומדבריות וגם באזורים חמים בעלי צמחייה רבה.
מאפיינים

אורכם מגיע עד חמישה מטרים וחצי והם עשויים להופיע בצבעים רבים אשר מקנים להם יכולת הסוואה מעולה נגד אויבים וגם לארוב לטרפם. מבנה גופם מזכיר את משפחת הזעמניים. כך למשל, הראש אינו עבה יותר מהצוואר. הגדול בהם הוא קוברה מלכותית (רב-פתן מלכותי) שאורכו 5.6–5.7 מטרים (18–19 רגל) ומשקלו כ-12 ק"ג.
הקטנים ביותר הם בני הסוג Drysdalia שאורכם לפעמים 18 ס"מ.
הפתניים ניזונים מדו-חיים, מזוחלים, מציפורים ומיונקים בתנאי שכל אלה קטנים מהם. נחשי הים ממשפחת הפתניים ניזונים בעיקר מדגים.
אם הפתניים מבחינים באויב מתקרב הם זוקפים כשליש מהחלק הקדמי של גופם ונושפים על מנת ליצור איום. בכל מיני הפתניים שיני הארס גדולות במידה משמעותית מאשר השיניים הרגילות והן נמצאות בלסת העליונה. רבים מן המינים אינם מסתפקים בהכשה אחת כדי להביס את טרפם אלא בכמה הכשות מהירות. יש ביניהם מינים המתיזים ארס לעבר עיני יצורים התוקפים אותם, כגון קוברה יורקת. כמה מן המינים חונקים את הטרף בנוסף להכשה.
קיימת תת-משפחה פתני הים שארסם מסוכן אף יותר מנחשי היבשה הארסיים ביותר, אך כיוון שאינם מצויים בקרבת בני אדם, אין מהם סכנה.
רק מין אחד חי בארץ ישראל, פתן שחור מצוי החי באזורים המדבריים: הנגב, מדבר יהודה וסיני.
מיון

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  תת-משפחה פתני ים (Hydrophiinae) Aipysurus בו 7 מינים.  סוג Disteira - בו נחש ים ראש-זית  נחש ים צבי (Emydocephalus) בו 3 מינים.  Enhydrina בו 2 מינים.  סוג ומין יחיד Ephalophis greyae.  סוג ומין יחיד Hydrelaps darwiniensis.  פתן ים (Hydrophis) בו 34 מינים.  סוג ומין יחיד Kerilia jerdonii.  סוג ומין יחיד Kolpophis annandalei.  Lapemis בו 2 מינים.  רחב זנב (Laticauda) בו 5 מינים. ייתכן ששייכים לתת-משפחה נפרדת.  סוג ומין יחיד Parahydrophis mertoni.  סוג ומין יחיד Parapistocalamus hedigeri.  סוג ומין יחיד נחש ים צהוב-בטן (Pelamis platura).  סוג ומין יחיד Praescutata viperina.  סוג ומין יחיד Thalassophis anomalus.  תת-משפחה פתנים (Elapinae) פתן המוות (Acanthophis) - בו 7 מינים.  Aspidelaps - בו 2 מינים, ביניהם אספידלפס לובריקוס.  Aspidomorphus - בו 3 מינים. |  אוסטרלפס (Austrelaps) - בו 3 מינים.  Boulengerina - בו 2 מינים.  קרייט (Bungarus) - בו 12 מינים.  Cacophis - בו 4 מינים.  Calliophis - בו 8 מינים, ביניהם פתן אלמוגי כחול מלאי.  פתן גמד (Demansia) - בו 9 מינים.  ממבה (Dendroaspis) - בו 4 מינים.  Denisonia - בו 2 מינים.  Drysdalia - בו 3 מינים.  מין יחיד - נחש בארדיק (Echiopsis curta).  מין יחיד - נחש קצר-אף (Elapognathus minor).  Elapsoidea - בו 10 מינים.  Furina - בו 5 מינים.  מין יחיד - קוברה טבעתית (Hemachatus haemachatus).  Hemiaspis - בו 2 מינים.  Hemibungarus - בו 3 מינים.  מין יחיד - ארלקינו מפוספס (Homoroselaps dorsalis).  Hoplocephalus - בו 3 מינים, ביניהם הופלוצפלוס סטפנסי.  Leptomicrurus - בו 4 מינים.  מין יחיד - נחש סולומונס קטן עיניים (Loveridgelaps elapoides).  מין יחיד - נחש קטן-עין פפואני (Micropechis ikaheka). |  מין יחיד - נחש אלמוגים אריזוני (Micruroides euryxanthus).  פתן אלמוגים (Micrurus) - בו 69 מינים.  קוברה (Naja) - בו 23 מינים.  מין יחיד נחש נמרי (Notechis scutatus).  מין יחיד - נחש פיג'י (Ogmodon vitianus).  מין יחיד - רב-פתן מלכותי (Ophiophagus hannah).  טאיפן (Oxyuranus) - בו 3 מינים.  מין יחיד - נחש רב-רצועות (Paranaja multifasciata).  מין יחיד - נחש אגם קרונין (Paroplocephalus atriceps).  פתן אפעי (Pseudechis) - בו 7 מינים.  Pseudohaje - בו 2 מינים.  פתן חום (Pseudonaja) - בו 8 מינים.  Rhinoplocephalus - בו 6 מינים.  מין יחיד - נחש אלמוגים סולומונסי (Salomonelaps par).  Simoselaps - בו 13 מינים.  Sinomicrurus - בו 5 מינים.  Suta - בו 10 מינים.  Toxicocalamus - בו 11 מינים.  Tropidechis - בו 2 מינים.  Vermicella - בו 5 מינים.  פתן שחור (Walterinnesia) - בו 2 מינים. |  |
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533399205171  BnF: cb12565976g (data)  GND: 7535807-4  LCCN: sh85041501
פסק דין זלמן נגד סימונס-האריס

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 תאריך טענות:  20 בפברואר 2002
 תאריך החלטה:  27 ביוני 2002
 מראה מקום:  122 S. Ct. 2460; 153 L. Ed. 2d 604; 2002 U.S. LEXIS 4885; 70 U.S.L.W. 4683; 2002 Cal. Daily Op. Service 5788; 2002 Daily Journal DAR 7295; 15 Fla. L. Weekly Fed. S 490
 החלטה
 בית המשפט קבע שמדיניות השוברים אינה נוגדת את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית
 חברי המותב
 נשיא בית המשפט:  ויליאם רנקוויסט
 חברי המותב:  ג'ון פול סטיבנס, סנדרה דיי אוקונור, אנטונין סקליה, אנתוני קנדי, דייוויד סוטר, קלרנס תומאס, רות ביידר גינסבורג, סטיבן ברייר.
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  רנקוויסט,
 דעות נוספות:  מצטרפים לדעת הרוב: אוקונור, סקליה, קנדי, תומאס   דעת יחיד תומכת בדעת הרוב: אוקונור   דעת מיעוט: סטיבנס   דעת מיעוט: סוטר   מצטרף לדעת המיעוט:, סטיבנס, ברייר, גינסבורג
 
פסק דין זלמן נגד סימונס-האריס (באנגלית: Zelman v. Simmons-Harris) היה פסק דין אמריקאי אשר קבע כי מדיניות שוברים למימון חינוך לילדים לפי בחירת ההורים היא חוקתית, גם כאשר ההורים משתמשים בשוברים למימון לימודים בבתי ספר דתיים.
רקע

על פי תיאור המצב המופיע בפסק הדין, המצב של מערכת החינוך בקליבלנד אוהיו היה במשך שנות דור קטסטרופלי. רובם של 75,000 הילדים באזור קליבלנד היו ממשפחות מעוטות יכולת אשר לא יכלו להרשות לעצמם לשלם שכר לימוד בבית ספר פרטי וכך נאלצו להשתמש בבתי הספר הציבוריים בלבד. אולם המצב החינוכי במערכת הציבורית היה ירוד ביותר. רק אחד מכל עשרה תלמידים בכיתה ט' היה יכול לעבור מבחן בקריאה בסיסית. יותר משני שלישים מהתלמידים נשרו לפני תום לימודיהם ורבע מהנשארים לא הצליחו לעבור מבחני גמר. גם אלו שעברו מבחני גמר היו במצב ירוד לעומת ערים אחרות בארצות הברית. בשנת 1995 העביר בית משפט פדרלי את מערכת החינוך בקליבלנד לאחריות ישירה של מדינת אוהיו.
מדינת אוהיו הפעילה מספר צעדים שכוונו להעלות את רמת החינוך בקליבלנד. בין השאר, נקבעו תוכניות של:
"בתי ספר קהילתיים" שזכו באוטונומיה רחבה ונוהלו על ידי גופים חצי פרטיים
"בתי ספר מגנט" אשר נוהלו על ידי רשויות החינוך אך זכו באוטונומיה חינוכית ובמימון מוגבר
תוכנית שוברים למימון לימודים בבתי ספר פרטיים.
סיוע בשיעורי עזר לתלמידים שנשארים בבתי ספר ציבוריים
שתי התוכניות האחרונות נקבעו בחוק של האספה הכללית של אוהיו.
82% מבתי הספר שהשתתפו בתוכנית השוברים היו בתי ספר דתיים. בשנת הלימודים 1999–2000 כ-96% מהתלמידים שהשתמשו בשוברים לרישום לבתי ספר פרטיים ניצלו אותם ללימודים בבתי ספר דתיים.
קבוצה של משלמי מיסים באוהיו פנו לבתי משפט של מדינת אוהיו כנגד התוכנית. לאחר מיצוי ההליכים המדינתיים, פנתה הקבוצה לבית משפט פדרלי כנגד התוכנית, בטענה שהיא נוגדת את התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית הקובע שהמדינה לא תתמוך בדת כלשהי. באוגוסט 1999 הוציא בית משפט אזורי פדרלי צו האוסר את המשך יישום התוכנית, צו אשר הוקפא על ידי בית המשפט העליון עד למיצוי הליכי הערעור. בדצמבר 1999 פסק בית המשפט הפדרלי האזורי שהתוכנית אינה חוקתית ובדצמבר 2000 פסק הדין אושר על ידי בית המשפט השישי לערעורים של ארצות הברית. סוזן זלמן, המפקחת על חינוך ציבורי באוהיו, הגישה ערעור לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
פסק הדין

ברוב של חמישה שופטים כנגד ארבעה נקבע שתוכנית השוברים חוקתית. נשיא בית המשפט העליון, ויליאם רנקוויסט, כתב את דעת הרוב והשופטים אוקונר ותומאס כתבו כל אחד דעה תומכת. שופטי הרוב כוללים את רנקוויסט, סקאליאה ותומאס הנחשבים שמרנים ואת אוקונר וקנדי הנחשבים מתונים.
השופט ג'ון פול סטיבנס כתב דעת מיעוט קצרה המתנגדת לכל מימון ציבורי לבית ספר דתי על רקע התנגדות לדת. השופט סוטר, אליו הצטרפו סטיבנס, גינסבורג וברייר, התנגד לפסיקה גם על עצם העברת כספים לבתי ספר דתיים אך טען בנוסף שהרוב טועה אפילו לשיטתו המקילה והיה עליו לדחות את העתירה גם על פי שיטתו. השופט ברייר כתב דעת מיעוט נוספת שבאה להדגיש את הסכנות, לשיטתו שבמימון בתי ספר דתיים.
פסק הדין > שופטי הרוב

נשיא בית המשפט העליון, ויליאם רנקוויסט, קבע שמדובר במקרה פשוט אשר אינו דורש עיון מיוחד. רנקוויסט הבדיל בין מקרים בהם ניתן סיוע ישיר לבתי ספר למקרים בהם ניתן סיוע להורים לבחור כראות עיניהם בחירה אמיתית, גם אם דתית. בעוד שבסיוע לבתי ספר היו שינויים בפסיקה לכיוון הקלה בעזרה לבתי ספר פרטיים גם אם הם דתיים, במקרים של אפשור בחירה אמיתית של הורים, טען ריקוויסט, הפסיקה נשארה קבועה. בהסתמך על פסיקות קודמות בפסק דין מולר נגד אלן, פסק דין וויטרס נגד מחלקת הסיוע לעוור של וושינגטון ופסק דין זוברסט נגד מועצת החינוך של קטלינה ובחינת העובדות, קבעו שופטי הרוב שהתוכנית מעניקה להורים בחירה אמיתית ואינה מעודדת אותם לבחור באופציה דתית ועל כן היא חוקתית. נשיא בית המשפט כתב: "הקידום המקרי של מסר דתי או מה שנתפס כקבלת מסר דתי, ניתן בסבירות ליחס למקבלי הסיוע היחידים ולא למדינה אשר תפקידו מסתיים בהעברת הטבות". בפסק הדין צוטט קביעה קודמת שלא סביר לקבוע חוקתיות של תוכנית על סמך סטטיסטיקות שנתיות של ניצול ההטבות על ידי הנהנים מהם.
השופטת אוקונר בדעה תומכת ציינה שהפסיקה אינה סוטה ממבחן למון שנקבע בפסק דין למון נגד קורצמן וקובע שבחירה אמיתית לא דתית ניתנת כאשר מתמלאות שלוש הדרישות:
לפעולות הממשלה יש מטרה חילונית לגיטימית
לפעולות הממשלה אין מטרה ראשית לקדם או למנוע עיסוק בדת
אסור לפעולות הממשלה להביא למעורבות יתר של המדינה בדת
שימוש במבחן למון, לדבריה, מראה שהתוכנית עומדת במבחן. אוקונר הוסיפה שתוכניות פדרליות רבות מאפשרות העברת סכומי כסף רבים מאוד בצורה של ניכויי מס לעמותות דתיות ושההעברות במסגרת התוכנית בקליבלנד הן מזעריות לעומת סכומים אלו.
השופט תומאס הוסיף שתוכניות השוברים דוגמת זאת של אוהיו הן הכרח כדי לאפשר למשפחות מעוטות יכולות את האפשרות להעניק לילדיהם חינוך בבית ספר פרטי. זאת בגלל כישלון בתי הספר העירוניים הציבוריים אשר פוגע בעיקר בילדי מיעוטים הזקוקים ביותר לסיכוי בחינוך. ללא שוברים אלו, המטרות הבסיסיות של התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית היו מתפספסות.
פסק הדין > שופטי המיעוט

השופט סטיבנס טען בדעת המיעוט ש"האופי הוולונטרי של הבחירה האישית להעדיף חינוך דתי על פני חינוך בבתי ספר ציבוריים נראה לי בלתי רלוונטית לשאלה האם בחירתה של הממשלה לממן אינדוקטרינציה דתית היא חוקתית."
לטענתו, עצם מתן כסף לבתי ספר המבצעים אינדוקטרינציה דתית אינה חוקתית.
השופט סטיבנס מודה שהגיע למסקנה זאת על סמך ההשפעה, לטענתו, של מלחמות דת על האמריקאים הראשונים להגר לאמריקה ועל החלטתם של שכנים בבלקן, בצפון אירלנד ובמזרח התיכון שלא לסמוך זה על זה. לטענתו, כל הקלה בחומת ההפרדה בין דת מדינה מגבירה את הסכנה שבמלחמות דת ומערערת את הדמוקרטיה.
השופט סוטר טען שההחלטה ב"זלמן נגד סימונס-האריס" עומדת בסתירה לפסק דין אוורסון נגד מועצת החינוך. לטענתו, פסק דין הרוב סוטה משמעותית מהפסיקות הקודמות של בית המשפט בכך שהוא מעניק מימון כמעט מלא לבתי ספר דתיים. לטענתו, גם על פי מבחן למון היה על הרוב לדחות את התוכנית של אוהיו כבלתי חוקתית.
קול דויד

"קול דויד" היא פינת השידור בשפה העברית של רדיו איראן, שבה משודרים דברי תעמולה המיועדים למאזינים במדינת ישראל.
העברית שבפי השדרים נשמעת במבטא פרסי, וככל הנראה נמצאים בהם גם יהודים איראנים.
מנהל השידור אמיר בהג'תי הסביר בריאיון לעיתון ירדני, שהובא באתר האינטרנט בעברית של הקהילה היהודית בטהראן, כי השידור נקרא על שמו של דוד המלך, שהיה "נעים זמירות".
בניגוד לסגנון המקובל בכלי התקשורת האיראנים, השידור קורא לישראל בשמה ולא בכינוי "היישות הציונית". עם זאת, אין הוא משתמש בביטוי "עולים", אלא בביטוי "מהגרים", ולמשרד הביטחון הישראלי הוא קורא "משרד המלחמה", עם זאת בניגוד למקובל בממשל האיראני בתחנה מחבלים מתאבדים נקרא "מחבלים מתאבדים ולא "שאהידים" דבר שנחשב יוצא דופן.
התחנה משדרת פעם ביום במשך חצי שעה, בין השעות 12:00 ל-12:30 לפי שעון גריניץ' ושידור חוזר בין השעות 4:30 ו-5:00 לפי שעון גריניץ'.
היסטוריה

במשך שלושה עשורים, החל משנות ה-50 של המאה ה-20, שררו יחסי ידידות בין ישראל לאיראן. נציגים דיפלומטיים רשמיים ובלתי רשמיים ייצגו את האחת כלפי השנייה, ובין שתי המדינות נוצרו קשרים ביטחוניים ומסחריים. מנהיגי ישראל אף דיברו על "ברית הפריפריה" של המדינות הלא ערביות במזרח התיכון, ישראל, טורקיה ואיראן. לאחר המהפכה האיראנית של שנת 1979 חל מפנה לרעה ביחסי איראן–ישראל, ואיראן הפכה למדינה עוינת לישראל. לשיא השפל הגיעו היחסים בשנת 2005, עם בחירתו של מחמוד אחמדינז'אד לנשיא איראן, אז הפכה איראן למעשה למדינת אויב, שנשיאה קורא להשמדת מדינת ישראל וחותר לייצור נשק גרעיני.
כדוגמת מדינות אויב ערביות, בעבר ובהווה, ששידרו דברי תעמולה בשפה העברית המיועדים למאזינים בישראל, כ"קול הרע"ם מקהיר" ו"השידור העברי מרדיו קול דמשק", מצאה איראן לנכון לשדר, במסגרת שידורי החוץ של רדיו איראן, דברי תעמולה בעברית.
ב-11 ביוני 2002 החל הרדיו הממלכתי האיראני לשדר מטהראן שידור עברי יומי בן מחצית השעה, שכונה בשם "קול דויד". לתחנה אף אתר אינטרנט בשפה העברית, שבו מוגדר השידור העברי כ"קול האמת, הצדק והשלום". השידור נעשה בגלים קצרים, שיטת שידור למרחק רב שהייתה מקובלת בעבר לשידורים לארצות חוץ והפכה כמעט לבלתי רלוונטית בעידן האינטרנט.
אתר האינטרנט של ה-BBC מסר מפי כתבו בטהראן כי השידור העברי מאיראן הוא צעד גומלין של האיראנים מול שידורי קול ישראל בשפה הפרסית, הזוכים להאזנה רבה באיראן, ביחד עם שידורי קול אמריקה, ה-BBC ושאר תחנות השידור הזרות.
הערות שוליים

↑  גל מור, רשות השידור האיראנית השיקה אתר בעברית, באתר ynet, 28 בדצמבר 2004
↑  מאת ג'לאל בנא, ברדיו האיראני "קול דוד" מראיינים פוליטיקאים ישראלים בעברית, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2002
פסק דין טוי ביז נגד ארצות הברית

טוי ביז נגד ארצות הברית הוא פסק דין של בית המשפט לסחר בינלאומי של ארצות הברית משנת 2003 שקבע שלצורכי מכס, דמויות הפעולה (action figures) של סדרות הקומיקס של חברת טוי ביז נחשבות לצעצועים ולא לבובות, משום שהן מציגות "יצורים לא-אנושיים". ההחלטה הפחיתה את שיעור המכס על הדמויות למחציתו. חשיבות פסק הדין היא בביקורת הקשה שנמתחה בעקבותיו על החברה מצד המעריצים והציבור, בשל הסתירה שנוצרה בין טענות החברה בבית המשפט לבין הערכים שדמויות סדרות הקומיקס של החברה מנסות לקדם.
רקע

חוקי ארצות הברית מבחינים בין שני סוגים של דמויות צעצוע לעניין מכס: בובות, שכוללות בהגדרתן דמויות אנושיות, וצעצועים, שכוללים בהגדרתם "יצורים לא-אנושיים". מכיוון שמכסים על בובות היו גבוהים יותר, טענה "טוי ביז", חברה בת של מארוול קומיקס, שדמויות הצעצוע שלה (כולל דמויות האקס-מן וארבעת המופלאים) מייצגות יצורים לא-אנושיים, ולכן זכאיות לשיעור המכס הנמוך יותר. ב-3 בינואר 2003, לאחר שבחנה יותר מ-60 דמויות צעצוע, פסקה השופטת ג'ודית ברזילי לטובת החברה, והעניקה לה פיצויים על מכסי ייבוא גם למפרע.
תגובות

מכיוון שרעיון מרכזי בסדרות הקומיקס של חברת מארוול הוא שמוטאנטים כמו האקס-מן הם אנושיים לכל דבר ועניין מבחינת זכויותיהם וההתייחסות שצריכה להיות אליהם מצד החברה והאנשים ה"רגילים", נוצרה סתירה לכאורה, בין הערכים שסדרות אלה מנסות לקדם לבין טענות החברה בבית המשפט, כי דמויות אלה הן "בלתי אנושיות". סתירה מהותית זו עוררה תגובות שליליות וביקורת חריפה כנגד החברה שהביעו המעריצים. מארוול הגיבה לביקורת כלפיה וניסתה ליישב את הסתירה שבין ערכי המוסר שבעלילת הסדרה לבין רצונה להשגת רווחים כספיים גבוהים יותר, בכך שטענה, כי "הגיבורים שלנו הם בני אנוש חיים ונושמים, אבל בני אנוש בעלי יכולות יוצאות-דופן... החלטה שלדמויות האקס-מן אכן יש מאפיינים "לא-אנושיים" רק מוכיחה שלדמויות יש כוחות מיוחדים".
ראו גם

פסק דין ניקס נגד הידן - בו נפסק שלצורכי מכס, עגבנייה היא ירק ולא פרי.
הערות שוליים

↑  קישור לפסק הדין
↑  OJR article: No Time for Mutants; Adaptation, Times Two; I Vant to Be Alone
↑  Fans Howl in Protest as Judge Decides X-Men Aren't Human - WSJ
צב ים רידלי

| צב ים רידלי |
| --- | --- |
 צב ים רידלי
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבים ימיים
סוג:: צב ים רידלי
מין:: צב ים רידלי
שם מדעי
 Lepidochelys kempii ‏גארמן, 1880
תחום תפוצה


צב ים רידלי (שם מדעי: Lepidochelys kempii), ידוע גם כצב ים אטלנטי וצב ים רידלי של קמפ, הוא מין של צב ים שחי בשטח מצומצם מאוד במערב האוקיינוס האטלנטי, במפרץ מקסיקו. הוא צב ים נדיר ביותר ומצוי בסכנת הכחדה חמורה כתוצאה מציד, זיהום, איבוד סביבת מחיה, איבוד חופי קינון, והלכדות ברשתות דייגים. בצעירותם הם חיים בתוך אצות שצפות במים ומספקות להם הגנה. הם ניזונים מקיפודי ים, מדוזות, סרטנים, דגים, אצות וצמחי ים אחרים. הם צבי ים קטנים יחסית, ומגיעים לאורך של 60-90 סנטימטר ומשקל של 45 קילוגרם.
צב ים זה תואר על ידי סמואל גארמן ב-1880.
הערות שוליים

↑  צב ים רידלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבי ים |
| --- | --- | --- |
| צבים ימיים | צבים ימיים |  |
| צב ים ירוק* | צב ים ירוק |  |
| צב ים קרני* | צב ים קרני |  |
| צב ים חום* | צב ים חום |  |
| צב ים רידלי | צב ים זיתני • צב ים רידלי |  |
| צב ים שטוח גב* | צב ים שטוח גב |  |
| צבי ים גלדיים | צבי ים גלדיים |  |
| צב ים גילדי* | צב ים גילדי |  |
*סוג ומין יחיד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh88005182 
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קורנליוס יאקובוס לאנגנהובן

| --- | --- |

לאנגהובן ורעייתו ביום חתונת בתם, 1926
 לידה:  13 באוגוסט 1873 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, דרום אפריקה 
 פטירה:  15 ביולי 1932 (בגיל 58) אאודטסהורן, דרום אפריקה 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 השכלה:  אוניברסיטת סטלנבוש 
 
קורנליוס יאקובוס לאנגנהובן (Cornelis Jacobus Langenhoven;‏ 1873–1932) - היה עורך דין, עיתונאי ופוליטיקאי דרום אפריקאי.
לאנגנהובן נולד ב-1873 בהואקו, ליידיסמית, דרום אפריקה.
הוא כתב תחת השמות ק. י. לאנגנהובן ו-Sagmoedige Neelsie. עבודתו המוכרת ביותר היא 'די סטם' ("הקול") - המנונה המקורי של דרום אפריקה - וחלקים ממנה עובדו להמנון החדש לאחר קץ שלטון האפרטהייד.
לאנגנהורן היה בין התורמים הגדולים לספרות ולתרבות של שפת האפריקאנס.
פתק בבקבוק

בקבוק שהושלך ב-1959 ליד חופי האוקיינוס האטלנטי במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית ונמצא בשנת 2013 במרתה'ס ויניארד שבאותה מדינה.
פתק בבקבוק (נקרא גם מסר בבקבוק, או מכתב בבקבוק) הוא צורת תקשורת באמצעותה נשלח מסר בתוך כלי קיבול אטום (לרוב באמצעות בקבוק) וזאת מתוך כוונה, מחשבה או תקווה שיגיע בזמן בלתי-ידוע בעתיד לאדם כלשהו שיוכל לקרוא את המסר ואף לענות בחזרה. המסר נשלח לרוב על פני שטח מים נרחב (ים או אוקיינוס), תוך ניצול הציפה על פני הזרמים שיסחפו אותו לקו חוף במקום אחר על פני כדור הארץ. 

הזרמים מסוגלים להעביר בקבוק הצף על פני המים למרחקים המשתרעים על פני תבל, כך משפחה השליכה בקבוק לנהר האמבר בבריטניה וכעבור שנתיים היא קיבלה תשובה מטובאלו שבאוקיינוס השקט. עם זאת, הסבירות שאכן בקבוק שכזה יימצא על ידי אדם היא נמוכה מכיוון שרוב קווי החוף בכדור הארץ אינם מיושבים וזאת בהנחה שהבקבוק אכן מגיע לקו החוף.
מטרות וסיבות

יש לצורת תקשורת זו מספר סיבות, או מטרות:
מחקר אוקיינוגרפיה באמצעות שיתוף המונים. בדרך זו נשלחו בצפון האוקיינוס האטלנטי 300 אלף בקבוקים הכוללים את מקום השלכת הבקבוק למים ואת המועד. מי שמצא את המסר בצד השני דיווח ובכך היה ניתן למפות את הזרמים באוקיינוסים.
שליחת אות מצוקה, במקרה של סכנת חיים בלב ים, למשל כתוצאה מטביעה של כלי שיט שאבד עמו קשר רדיו ואינו מסוגל לשלוח אותות SOS.
מחוות הנצחה בצורת מכתב אישי ליקירים שהלכו לעולמם.
הודאה בדבר פשע שבוצע מתוך האשמה עצמית.
מכתב לעבר דמות כלשהי שמעוניינים ביחסים של אהבה כלפיה, בין אם היא דמות מסוימת שפוחדים להביע כלפיה רגשות או שמדובר בדמות שאינה ידועה. פעולה זו הייתה יכולה להוביל להחלפת מכתבים במקרה שהגיע המכתב לאדם בצד השני.
מסירת הודעה בדבר שלום השולח, באין אמצעים אחרים להעביר את המסר.
סוג של משחק ללא מטרה להבעת מסר, אלא רק מתוך מחשבה שאולי בעתיד תתקבל תשובה מאדם כלשהו במקום אחר בעולם.
היסטוריה

אמצעי זה קיים עוד מימי קדם, שכן כלי קיבול אטומים צפים על פני המים באופן פשוט יחסית ואין צורך בטכנולוגיה מיוחדת מרגע שיש כלי קיבול שניתן לבודד אוויר בתוכו. המקרה המתועד הראשון הוא מסביבות שנת 310 לפנה"ס אז שלח הפילוסוף היווני תאופרסטוס בקבוקים על פני המים כדי להראות כי הים התיכון נוצר באמצעות כניסת מים מן האוקיינוס האטלנטי. 

אף על פי שהיו שימושים צבאיים כבר מהמאה ה-16, צורת תקשורת זו מצד יחידים החלה רק עם היכולת לתקשר באמצעות הדואר הימי או אמצעים טכנולוגיים יותר מאוחרים. לפני כן, לא היה לכך שימוש מכיוון שלא היה ניתן למצוא דרך להחזיר מענה למוען. כמו כן, עד תחילת המאה ה-20 השימושים היו כמעט רק למקרה של קריאת מצוקה בעת טביעת אונייה. הפתק בבקבוק שהחזיק את הזמן הרב ביותר ונמצא הושלך בשנת 1784 בעת טביעת ספינה יפנית במימי האוקיינוס השקט ונמצא כעבור 151 שנים, בשנת 1935, בכפר הירטורמורה שביפן על ידי אוספי אצות.
החל מתקופות יותר מאוחרות לא נמצא לשיטה זו כל שימוש מעשי, אם כי יש לכך השלכות תרבותיות שקשורות במחשבות של הלא-נודע ועל יד הגורל שתקבע מי הצד השני שיקבל את הפתק. בתחילת המאה ה-20 נעשו מחקרים על זרמי הים ובד בבד גם נשלחו מכתבים אל עבר קשר עם הלא נודע, בשנת 2015 נמצא בגרמניה בקבוק שהושלך בים הצפוני בין 1904 ל-1906.