stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקיפת מטוס טופולב עיראקי בישראל
הערות שוליים

↑  דף לזכר ויולט דיין, באתר לזכר חללי פעולות האיבה
↑  כרמל להד, ‏להפיל ענק מעיראק, באתר חיל האוויר הישראלי, 29 ביוני 2017
↑  צור ארליך, רומאן בהשגחה פרטית: עם חיים באר על יאקים קדושים וידיים מכוונות, 11 בספטמבר 2010. באר מזכיר את האירוע גם בספרו 'נוצות' (עמ' 54).
שרידי פצצה שנפלה על פרדסי צור משה ולא התפוצצה
האנדרטה ל-16 חללי התרסקות מטוס הטופולב העיראקי במחנה עמוס
תל אל-עג'ול

| --- | --- |

 היסטוריה
 מאורעות:  חפירה ארכאולוגית (1930–1934)  חפירה ארכאולוגית (1999–2000)  סקר טופוגרפי 
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  פיטר פישר, מועיין סאדק, פלינדרס פיטרי 
 מיקום
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 מיקום:  רצועת עזה
 קואורדינטות:  31°28′04″N 34°24′15″E﻿ / ﻿31.4677°N 34.4043°E﻿ / 31.4677; 34.4043
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) תל אל-עג'ול(למפת מערב הנגב רגילה) תל אל-עג'ול(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל אל-עג'ול(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל אל-עג'ול
 
תל אל-עג'ול נמצא במרחק של 6 ק"מ מדרום מערב לעזה. התל נמצא על הגדה הצפונית של נחל הבשור, במוצא הנחל לים התיכון. שטחו של התל 112 -132 דונם.
זיהוי התל

הזיהוי של התל שנוי במחלוקת. הארכאולוג הבריטי פלינדרס פיטרי זיהה את המקום עם העיר עזה מתקופת הברונזה התיכונה והברונזה המאוחרת. אבל חפירות שנערכו בשטחה של עזה של היום העלו שרידים של עיר מתקופת הברונזה המאוחרת ותקופת הברזל. זיהויים נוספים אפשריים שהוצעו: בית עֶגְלַיִם המתוארת  באונומסטיקון של אוסביוס ככפר היושב על החוף 14 ק"מ מעזה. הארכאולוג אהרון קמפינסקי הציע לזהות באתר את שֶרוּחַן  המופיע בספר יהושע, יט, ו – וּבֵית לְבָאוֹת, וְשָׁרוּחֶן:  עָרִים שְׁלֹשׁ-עֶשְׂרֵה, וְחַצְרֵיהֶן בפרק המספר על נחלת שבט שמעון. ויקטור גרן הציע לזהות את התל עם אנתדון.
הממצאים באתר

הממצאים באתר כוללים שני בתי קברות גדולים מתקופת הברונזה התיכונה I. רוב הקברים היו של קבורת יחיד מכווצת. בתוך הקברים נמצאו קנקנים, קערות שטוחות וספלים עמוקים. בחלק מהקברים היו פירים וחדרים מעוגלים. בחלקם נמצאו פגיונות.
על התל נמצאה סוללה, ארמון גדול, רחובות ובנייני מגורים. באתר נמצאו כרטושים הנושאים את שמה של  המלכה המצרית חתשפסות ושל המלך תחותמס השלישי. ממצאים אלה מעידים על  נוכחות מצרית באתר בתקופת שלטונם המשותף במצרים.
באתר נמצאה כמות גדולה ביותר של תכשיטי זהב וכסף. התכשיטים כללו: תליונים, עגילים וצמידים שיוצרו בטכניקות מתוחכמות. סיכות רכיסה מעוטרות. באתר נמצאו גם חותמות טביעה וחותמות גליל דמויי חרפושית.
באתר התגלו משפחת כלים קרמיים בעלת עיטור ייחודי בשם "שוקולד על לבן", שם זה ניתן להם על ידי פיטרי לאחר חפירותיו באתר.
החפירות באתר

תל אל-עג'ול היה האתר השלישי לאחר תל גמה ותל אל-פארעה (דרום) שנחפר על ידי פיטרי. החפירות נערכו בשנים 1930–1934 במסגרת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים. בשנת 1938 התקיימה עונת חפירות נוספת שמנהליה היו מקיי, ומרגרט א' מריי. דוחות החפירות התפרסמו בחמישה כרכים תחת הכותרת "עזה הקדומה".
לקריאה נוספת

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
אולגה טפנל, "עג'ול, תל אל-", האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל, כרך ג' ע' 1155-1150, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע, יוסף אבירם, 1992
הערות שוליים

↑  בחפירת העתיקות, דבר, 9 במרץ 1932
חיים ברגר, לאורף חוף הנגב, דבר, 20 בדצמבר 1932
↑  הילדה פטרי, חפירות סיר פלינדרס פטרי בעזה העתיקה, דואר היום, 6 במרץ 1933
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1044501790  SUDOC: 125904541  VIAF: 305357503   WorldCat (עם VIAF): 305357503 
קדרה ממשפחת הכלים הדו-גוניים מתל אל עג'ול המאה ה-16 לפנה"ס. מוזיאון הכט
שליחי בהאא אללה

שליחי בהאא אללה (בפרסית: نخستین پیروان بهاءالله, או پیروان اولیه بهاءالله) הוא תוארם של תשעה-עשר ממאמיניו המוקדמים של בהאא אללה, מייסד הדת הבהאית. שליחי בהאא אללה מילאו תפקיד חשוב בהתפתחותה של הדת הבהאית במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, ומעמדם בעיני הבהאים דומה לזה של השליחים בנצרות או צחאבה באסלאם. התואר הוענק להם על ידי שוגי אפנדי, מנהיג הדת בין השנים 1921–1957.
השליחים

להלן תשעה-עשר השליחים (המספרים מתייחסים לדיוקנותיהם בתמונה משמאל). חלק מהם נמנים עם "ידי האמונה", כמפורט להלן:
מירזא מוסא המכונה ג'נאב-י כלים - אחיו היחיד של בהאא אללה מאם משותפת.
מירזא אקא בוזורג-י נישאפורי, הידוע בכינוי בדיע - צעיר שנהרג באיראן ב-1869 בהיותו בן 17, לאחר שהביא עמו את איגרתו של בהאא אללה, שהיה כלוא בכלא עכו, אל נאצר א-דין שאה.
סיד חסן, המכונה סולטאן א-שוהאדה - הוצא להורג ב-1879, יחד עם אחיו, בשל אמונתו. הוא ואחיו מכונים ביחד "נוריין-י נייראן" (نورين نيران - "האורות הזוהרים").
מולא אבו אל-חסן-י ארדִכּאני, המכונה חאג'י אמין - נמנה עם "ידי האמונה". היה אחראי על חקוק אללה.
מירזא אבו אל-פצ'ל גולפאיגאני - מלומד שכתב מספר ספרים אודות הדת הבהאית.
מירזא עלי מוחמד, הידוע בכינוי ורקא (ورقا) - הוצא להורג ב-1896. נמנה עם "ידי האמונה".
מירזא מחמוד פֻרוע'י - ממאמיניו של בהאא אללה.
חאג'י מולא עלי אכבר שאהמירזאדי, המכונה חאג'י אח'ונד - נמנה עם "ידי האמונה".
אקא מוחמד-י קַאִיני, המכונה נביל-י אכבר (בערבית نبيل الأكبر - "נביל הגדול") - מורה ידוע במאה ה-19. נמנה עם "ידי האמונה".
אפנאן-י יאזדי, המכונה וכיל א-דוולה - בן דודו של הבאב. מבוני "משרק אל-אד'כאר" באשגבאט.
חאג'י מירזא מוחמד תאקי, המכונה איבן אבהר (ابن ابهر) - נמנה עם "ידי האמונה". היה פעיל בקווקז, בטורקמניסטן ובהודו.
מולא מוחמד-י זרנדי, המכונה נביל-י אעט'ם (نبيل أعظم - "נביל הרם") - כתב את הספר "מפציעי השחר" (The Dawn Breakers) העוסק בתולדות הבאביזם והדת הבהאית.
כאט'ם-י סַמַנְדר, המכונה סמנדר (سمندر) - ממאמיניו של בהאא אללה.
מירזא מוחמד מוסטפא אל-בגדאדי - משומרי שרידי גופתו של הבאב.
מירזא חוסיין-י איספהאני, הידוע בכינוי מישְכּין קַלַם (مشکین‌قلم - "העט השחור" או "העט עוטה המסיכה") - קליגרף ידוע אשר עיצב את "השם הגדול".
חאג'י מירזא חסן-י עבד אל-עולמא, המכונה אדיב - נמנה עם "ידי האמונה".
שייח' מוחמד עלי-י קַאִיני - אחיינו של נביל-י אכבר. פעיל בהאי בטורקמניסטן.
מולא זיינול עאבדין, המכונה זיינול מוקרבין - מומחה לשריעה אשר עמד בקשר מכתבים עם בהאא אללה אודות ספרו של האחרון אל-כתאב אל-אקדס. התכתובת בין השניים הכוללת 107 שאלות ותשובות היא נספח לספר.
מירזא עלי מוחמד-י ח'וראסאני, המכונה איבן-י אסדאק - נמנה עם "ידי האמונה".
ראו גם

אותיות הח"י
ידי האמונה
אבירי בהאא אללה
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
שרגא פייש פישמן

הרב פייש פישמן
הרב שרגא פייש פישמן (כ"ח בניסן ה'תקפ"ה, 5 במאי 1826 - כ"ט באייר ה'תרמ"א, 28 במאי 1881) היה רב ודרשן הונגרי יליד בוהמיה. רב אב"ד סיקסו וקלויזנבורג, ובאחרית ימיו מגיד מישרים (פרעדיגר) בקהילת פרשבורג.
ביוגרפיה

נולד במיסקביץ שבבוהמיה לחנה ולרב יחזקאל משה פישמן שכיהן אז כרבה של העיירה. התחנך אצל אביו ואצל סבו הרב אברהם ליפשיץ שהתגורר באותה תקופה בבית בנו. עם מינויו של אביו, בסוף שנת ה'תקצ"ה (1835) לכהן כרבה של העיר מישקולץ, משרה שחלשה גם על הקהילות היהודיות ברוזנות בורשוד כולה, עברה משפחתו להתגורר בהונגריה. בהיותו בן 12 נסע ללמוד בטרביץ' בישיבתו של הרב חיים יוסף פולק מחבר "מקור חיים", ובה חגג את בר המצווה שלו. בשנת ה'תר"א (1841) נסע ללמוד בוואגניישטטל ושהה בה שש שנים. עם שובו לעיר מגורי הוריו, נישא באלול ה'תר"ח (1848) למרים אלמנה צעירה ומבוססת שניהלה יחד עם אביה (בן למשפחת נטר, עלה בסוף ימיו לארץ ישראל) בית מסחר לעורות, אביה התחייב לפרנס את בני הזוג בביתו שבעיר דיונדיוש, והחתן היה נוסע מעת לעת לרכוש סחורה עבור בית העסק המשפחתי בבירה בודפשט. במשך תשע שנות חייו בדיונדיוש סירב להצעות רבנות מזדמנות, אך לבסוף הכריע אותו מצבו הכלכלי שהורע והוא קיבל את משרת רבנות העיר סיקסו (Szikszó) בצפון-מזרח הונגריה, ממנה התפרסם כדרשן בשל דרשותיו שנישאו בימי השוק שהתקיימו בסיקסו ומשכו אליה סוחרים יהודים מכל האזור. בתרכ"א (1861) עזב את סיקסו ותחתיו התמנה הרב הלל ליכטנשטיין, הוא עבר לכהן בקלויזנבורג בה כיהן כמה שנים קודם לכן, מחליפו הרב ליכטנשטיין.
כבר בתקופת כהונתו בסיקסו קיבל הזמנה מאב"ד פרשבורג, הכתב סופר, לעבור אליה על מנת לשמש בה במשרת ה"מגיד מישרים" (מטיף, או Prediger). משרה זו תאמה לאופיו ולרצונו, ובשנת ה'תרכ"ד 1864 השתקע בעיר. תפקידו היה לשאת דרשות סדירות בגרמנית תקנית, במקום הפלפול המקובל ביידיש. התביעה לכך עלתה מהקהל הנאור והמשכיל בפרשבורג, שקץ בסדרים הישנים. דור קודם לכן היה סגנון זה בגדר רפורמה מרחיקת לכת, והחת"ם סופר ניסה לבלום זאת בכל מקום שהדבר עדיין היה חידוש; הוא שמר על יחסים תקינים עם יצחק נח מנהיימר שהנהיג זאת בווינה, שקהילתה הייתה רחוקה ממסורת, אך נלחם ברבנים כליב שוואב שחידשו דרשה כזו לראשונה במעהרין האדוקה. הוא כתב ש"הלועז כמעמיד אשרה" ובצוואתו אסר על כך במפורש בפרשבורג: ”לא ידרוש בלשון לאומים כי לא יאריך ימים.” חריגת בנו מהציווי הרתיחה את הקנאים בראשות ליכטנשטיין. הם שטמו את פישמן, כמו את עזריאל הילדסהיימר, דווקא בגלל שנחשב לקפדן מהסוג הישן והקשה על הוקעת הרפורמות המתפשטות. ב-1865 היה איסור על הדרשה בלשון נכרי הסעיף הראשון בתקנות מיכאלוביץ, עליהן סמכו ידם, שנועדו לבלום כל שינוי בארחות בית-הכנסת והיו התייחסות ברורה למתרחש בפרשבורג.
בחורף תרל"ב לאחר הכתב סופר, היה מועמד מוביל להחליפו ברבנות, אך הוא סירב. במעמד הקהילה פתח את ארון הקודש והצהיר, לגרסה אחת בשבועה, כי לא יעלה על דעתו לחרוג ממנהגי הירושה המקובלים ביהדות, וכי אין למנות רב אחר מבנו של הרב המנוח, הרב שמחה בונם סופר. לאחר פטירת אביו בשנת ה'תרל"ד (1874) סירב להצעת רבנות העיר מישקולץ. הוא כיהן במשרת הדרשן במשך שבע עשרה שנים. מת בחצות ליל שבת כ"ט באייר ה'תרמ"א, 28 במאי 1881, בגיל חמישים וחמש בלבד.
הערות שוליים

↑  Michael Miller, Rabbis and Revolution: The Jews of Moravia in the Age of Emancipation, Stanford University Press, 2010. עמ' 106.
↑  לפי הקדמת נכדו לספרו, נוסח הסיפור אושר בידי רבה האחרון של פרשבורג לבית משפחת סופר, רבי עקיבא סופר.
תל איילון

| --- | --- |

תל אַיָּלוֹן מימין, ותל אל קוּקַע הקטן יותר משמאלו. ניתן לראות בצילום את שרידי המבצר הצלבני "קסטלום ארנולדי" שבראש תל אַיָּלוֹן. תל אל קוּקַע משוער כאתר הקדום יותר של העיר בתקופת הברונזה הקדומה
 מידות
 גובה מעל פני הים:  280 מ' 
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברונזה 
 מיקום
 מדינה:  יהודה ושומרון 
 קואורדינטות:  31°50′28″N 35°01′25″E﻿ / ﻿31.84111111°N 35.02361111°E﻿ / 31.84111111; 35.02361111
  (למפת השפלה מוגדלת) תל איילון(למפת השפלה רגילה) תל איילון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל איילון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל איילון
 
מפת פארק קנדה ואזור לטרון
תל איילון הוא תל ארכאולוגי בגובה של 280 מטרים מעל פני הים, השוכן במזרחו של פארק קנדה, כ-1,200 מטרים דרומית-מערבית למבוא חורון. התל מזוהה עם העיר הקדומה איילון אשר העניקה את שמה לעמק איילון ולנחל איילון.
איילון במקורות > במקרא

העיר אַיָּלוֹן נזכרת במקרא בנחלת שבט דן יחד עם עיר בשם אֵילוֹן:
”לְמַטֵּה בְנֵי-דָן, לְמִשְׁפְּחֹתָם, יָצָא, הַגּוֹרָל הַשְּׁבִיעִי; וַיְהִי, גְּבוּל נַחֲלָתָם--צָרְעָה וְאֶשְׁתָּאוֹל, וְעִיר שָׁמֶשׁ. וְשַׁעֲלַבִּין וְאַיָּלוֹן, וְיִתְלָה וְאֵילוֹן וְתִמְנָתָה וְעֶקְרוֹן.”
בתחילת ספר שופטים נזכרת אַיָּלוֹן כאחת הערים אשר שבט דן לא הצליח לרשת, אך נחלות שבטי "בֵּית יוֹסֵף" (מְנַשֶּׁה ואֶפְרַיִם) הגיעו עד האזור והָאֱמֹרִים שישבו באַיָּלוֹן העלו מס לבני אֶפְרַיִם:
”וַיִּלְחֲצוּ הָאֱמֹרִי אֶת-בְּנֵי-דָן, הָהָרָה: כִּי-לֹא נְתָנוֹ, לָרֶדֶת לָעֵמֶק; וַיּוֹאֶל הָאֱמֹרִי לָשֶׁבֶת בְּהַר-חֶרֶס, בְּאַיָּלוֹן וּבְשַׁעַלְבִים; וַתִּכְבַּד יַד בֵּית-יוֹסֵף, וַיִּהְיוּ לָמַס.”
עוד נזכרת אַיָּלוֹן כאחת מהערים שנתנו בני דָן ללווים:
”וּמִמַּטֵּה-דָן--אֶת-אֶלְתְּקֵא, וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ; אֶת-גִּבְּתוֹן, וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ. אֶת-אַיָּלוֹן, וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ, אֶת-גַּת-רִמּוֹן, וְאֶת-מִגְרָשֶׁהָ: עָרִים, אַרְבַּע.”
אך ברשימה בדברי הימים היא מוזכרת דווקא בין הערים שבני אֶפְרַיִם נתנו ללוויים:
”וּמִמִּשְׁפְּחוֹת בְּנֵי קְהָת וַיְהִי עָרֵי גְבוּלָם מִמַּטֵּה אֶפְרָיִם ... וְאֶת אַיָּלוֹן וְאֶת מִגְרָשֶׁיהָ וְאֶת גַּת רִמּוֹן וְאֶת מִגְרָשֶׁיהָ.”
מיקומה האסטרטגי של איילון מביא לאזכורה במלחמת שאול נגד הפלשתים:
העיר גם את נתנה את שמה לעמק איילון המוזכרת בספר יהושע בביטוי ”שֶׁמֶשׁ בְּגִבְעוֹן דּוֹם וְיָרֵחַ בְּעֵמֶק אַיָּלוֹן.”, שקרא יהושע במהלך המרדף אחר חמשת מלכי הָאֱמֹרִי מגִּבְעוֹן דרך מעלה בֵּית-חוֹרֹן, עד עֲזֵקָה ומַקֵּדָה.
בימי הממלכה המאוחדת נכללה "אילון בית חנן" בנציבות השנייה של שלמה.
כשפוצלה הממלכה נשארה אַיָּלוֹן בתחום ממלכת יְהוּדָה, וכך היא נזכרת גם ברשימת הערים שביצר רחבעם (כנראה לקראת או בעקבות מסע המלחמה של פרעה שִׁישַׁק שהתרחש בימיו):
”וַיֵּשֶׁב רְחַבְעָם, בִּירוּשָׁלִָם; וַיִּבֶן עָרִים לְמָצוֹר, בִּיהוּדָה. ... וְאֶת-צָרְעָה, וְאֶת-אַיָּלוֹן, וְאֶת-חֶבְרוֹן, אֲשֶׁר בִּיהוּדָה וּבְבִנְיָמִן: עָרֵי, מְצֻרוֹת.”
איילון במקורות > במקורות חוץ מקראיים

כנראה שאיילון היא "אילונ" הנזכרת במכתבי אל-עמארנה במאה ה-14 לפנה"ס, כמקום בו ישב אחד מבניו של מִלְכִּאלֻ, המושל של גזר. איילון מוזכרת גם בכתיב חסר "ילונ" כעיר שבשטחה נבזזו שיירות ששלח עבדיחבה מלך ירושלים לפרעה אמנחתפ הרביעי.
איילון נזכרה גם ברשימת הערים שהחריב שישק הראשון במסעו לארץ ישראל בשנת 925 לפנה"ס לערך.
זיהוי

באונומסטיקון של אוסביוס מצוין שאילון היא עיר בקרבת אמאוס והירונימוס בתרגומו כותב שהיא נמצאת במיל השני מאמאוס לירושלים. ממקורות התקופה ידוע שהיישוב במיקום זה נקרא "אלוס" או "יאלו". בעקבות זאת מזוהה אַיָּלוֹן בתלים שלצד הכפר יאלו המשמר את השם מהתקופה הרומאית.
השערות שונות הועלו האם אַיָּלוֹן וְאֵילוֹן הם אותה עיר ומדובר בחזרה משובשת של שם אותה העיר או שמדובר בשני מקומות שונים. זיהויים שונים נתנו לאֵילוֹן אם היא נפרדת מאַיָּלוֹן. זיהוי אחד קובע את מקומה בחרבת ואדי עלין או בעלין, אך בנימין מזר שולל זיהויים אלו. יצחק גולדהאר זיהה את אילון בנעלין.
אלברכט אלט זיהה את "איילון בית חנן" עם איילון, בהתאם לנוסח תרגום השבעים ולערים המוזכרות עמה ברשימה של ערי הנציבות השנייה של שלמה.
היסטוריה

מממצאים שנמצאו בסקר שנערך בתל ב-1968 עלה כי היה נושב כבר בתקופת הברונזה, ומשוער שהישוב שכן קודם לכן בתל קוּקַע הסמוך, שם נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה הקדומה.
העיר בוצרה על ידי רחבעם מלך יהודה, אך ההתיישבות בה לא הייתה רציפה, והיא חודשה בימי שיבת ציון.
בתקופה הרומית והביזנטית תפסה העיר אמאוס השכנה את מקומה של אַיָּלוֹן כעיר החשובה באזור השולטת על הדרך לירושלים ואיילון, שנקראה אז "אלוס" או "יאלו", ישבה בצילה.
בשנת 1133 הקים פולק מאנז'ו את מבצר "קסטלום ארנולדי" (Castellum Arnoldi) בראש התל, וזה חלש על הדרך העולה לירושלים דרך בית חורון. המבצר חרב בשנת 1187 בידי צלאח א-דין. שרידי החומה הצלבנית המערבית וחלק מהחומה הדרומית עדיין עומדים על תילם בראשו של התל. סמוך לתל קם הכפר הערבי יַאלוּ אשר שימר כמשוער את שמה של העיר המקראית, והוא שכן במקום עד שחרב ב-1967 ותושביו גורשו. שרידי הכפר פזורים סביב התל, הנמצא כיום בתחום פארק אילון-קנדה.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוקים מ'–מ"ג
↑  ספר שופטים, פרק א', פסוקים ל"ד–ל"ה
↑  ספר יהושע, פרק כ"א, פסוקים כ"ג–כ"ד
↑  ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוקים נ"א–נ"ד
↑  ספר שמואל א', פרק י"ד, פסוק ל"א
↑  ספר יהושע, פרק י', פסוק י"ב
↑  ספר מלכים א', פרק ד', פסוקים ז'–ט'
↑  ספר דברי הימים ב', פרק י"א, פסוקים ה'–י'
↑  ציפורה כוכבה־רייני, למלך אדוני: מכתבי אל-עמארנה כמד, תענך ומכתבים נוספים מהמאה הארבע-עשרה לפסה"נ, ירושלים: מוסד ביאליק, 2005, עמ' 214
1 2  בנימין מזר, אַיָּלוֹן, אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך א', עמ' 265-266
↑  יוחנן אהרוני, ארץ ישראל בתקופת המקרא: גאוגרפיה היסטורית, הוצאת יד בן-צבי, 1987, עמ' 249
↑  Ailōn, THE ONOMASTICON OF EUSEBIUS PAMPHILI, page 45
↑  Ailōm (Aialon), THE ONOMASTICON OF EUSEBIUS PAMPHILI, page 41
1 2  בנימין מזר, אֵילוֹן, אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך א', עמ' 266-267
↑  יצחק גולדהאר, אדמת קודש, ירושלים תרע"ג, עמוד 206, באתר היברובוקס
↑  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, הוצאת מוסד ביאליק, כרך א', עמ' 266
תל אַיָּלוֹן, ובראשו שרידי מבצר "קסטלום ארנולדי" הצלבני
תיק נעדר

ערך זה עוסק בספרו של דרור משעני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דרור משעני
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרות בלשית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך הוצאה:  2011
 מספר עמודים:  281
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003243361
תיק נעדר הוא ספר בלשי מאת דרור משעני, שיצא לאור בשנת 2011 בהוצאת כתר, עלילת הספר מתרחשת בחולון, והיא הראשונה בסדרת עלילותיו של פקד אברהם אברהם. הספר השני בסדרה, "אפשרות של אלימות", יצא לאור בשנת 2013.
הספר תורגם לשפות אחדות: אנגלית, דנית, איטלקית, גרמנית, פולנית, שוודית, הולנדית, רומנית, צרפתית, נורווגית, קטלאנית וספרדית. בשנת 2018
הספר עובד לסרט קולנוע צרפתי בבימויו של אריק זונקה. משעני היה שותף לכתיבת התסריט, ביחד עם במאי הסרט, וונסן קאסל הופיע בו בתפקיד הראשי. במאי 2019 החל שידורה, בכאן 11, של סדרת הטלוויזיה "תיק נעדר", המבוססת על הספר.
תמצית העלילה

חנה שרעבי מגיעה למשרדו של פקד אברהם אברהם במשטרת חולון, ומדווחת על היעדרותו של בנה בן ה-16 וחצי, עופר שרעבי, שיצא בבוקר לבית הספר, אך לא הגיע לשם ולא יצר קשר. אברהם מרגיע אותה, אך כאשר חולפים עוד יומיים והנער לא נמצא, מתחילים חיפושים אחריו, בראשותו של פקד אברהם. אילנה, המפקדת של אברהם, מצרפת לחקירה, למורת רוחו של אברהם, את אייל שרפשטיין, חוקר צעיר ושאפתן, ובנוסף לו את אליהו מעלול, חוקר נוער ותיק.
רפאל שרעבי, אביו של הנעדר, הוא ימאי, קצין מכונות ראשי, שיצא להפלגה לטריאסטה שעות ספורות לפני שנודע דבר ההיעדרות. אחותו של עופר, הצעירה ממנו בשנתיים, סובלת מפיגור שכלי. אח נוסף צעיר מעופר ב-11 שנים. בעקבות ההיעדרות מוזעק רפאל שרעבי הביתה, וחוזר בטיסה מאיטליה.
שכן של משפחת שרעבי, המורה לאנגלית זאב אבני, שנתן שיעורים פרטיים לעופר, מציע עזרתו למשטרה, באומרו שיש לו היכרות קרובה עם הנער. אבני משתתף בקורס לכתיבה יוצרת, וההיעדרות נחשבת בעיניו לאירוע הפותח את מעייני היצירה שלו. הוא כותב מכתבים בשמו של עופר, ושם אותם בתיבת הדואר של הוריו. בנוסף הוא מטלפן למשטרה, בלי להזדהות, וממליץ לחפש את עופר בחולות חולון, אך החיפושים אינם מעלים דבר.
אברהם יוצא לשבוע של סיור לימודי, שתוכנן קודם להיעדרות, במשטרת בריסל. במהלך שהייתו שם נמצא ילקוטו של עופר מושלך במכולת אשפה. זהו ממצא ראשון המאפשר להתקדם בחקירה. אברהם אינו נהנה בביקורו בבריסל, שם עסוקים מארחיו בתיק היעדרות משלהם, והוא אינו שולט בשפתם. רק ביומו האחרון שם יש לו מעט נחת, כאשר השוטרת מריאנקה לוקחת אותו לסיור חפוז בעיר.
עם חזרתו לישראל מתוודה זאב אבני על המכתבים ששלח, וצעד זה פותח פתח לפתרון התעלומה שבסופה נודע כי עופר שרעבי, הנעדר, נרצח.
פרשנות > אברהם אברהם

פקד אברהם אברהם הוא בן לאב שעלה מעיראק ואם שעלתה מהונגריה. הוא בן 38, מופנם ועצור, ומתגורר לבדו בחולון, לא רחוק מבית הוריו. לקראת סוף הספר מתפתח רומן בינו ובין מריאנקה, שוטרת בלגית שמוצאה מסלובניה. הוא מספר לה על תחביבו: "אני קורא כל ספר מתח, ואז אני עורך חקירה משל עצמי ומוכיח שהבלש בספר טועה או מטעה את הקוראים במכוּון, ושהפתרון האמיתי שונה מהפתרון שאותו הוא מציג". בספר אין כמעט התייחסות לשם הכפול, אברהם אברהם, ומוצג רק מקרה אחד של קנטור, בשיחת טלפון לאברהם, המתחילה במילים: "שלום אברהם אברהם, מדבר אורי אורי מהשב"כ שב"כ".
פרשנות > חולון

עלילת הספר מתרחשת בחולון, ובהתאם לכך מוזכרים בספר אתרי העיר: שכונת קריית שרת, שכונת נווה רמז, רחוב אלופי צה"ל, רחוב ההסתדרות, כיכר סטרומה, מוזיאון העיצוב ועוד. מיקום העלילה בחולון, הנחשבת לעיר שינה אפרורית, עורר את תשומת לבם של המבקרים. תלמה אדמון כתבה על כך: "בחירתו בחולון כזירת ההתרחשות היא מעשה אמנותי נכון ואמיץ. חולון היא ישראל, יותר מתל אביב וירושלים ואפילו יותר מדימונה. בהדהוד התודעה הקולקטיבית חולון היא המקום שבו גרים כולם, מקום חסר ייחוד שנכפה על החולות, ובכל זאת החיים רוחשים בו. הסופר הנוקב בשמות רחובות בחולון, כפי שסימנון נוקב בשמות רחובות בפריז, מכיר בזהות המקום החולוני מפני שהוא קיים." חנה הרציג שבחה אף היא בחירה זו: "ההתוודעות למרחב ולדמויות בעיר בעלת התדמית הכי לא סקסית, מאפשרת, בלי שום אזכור של מציאות פוליטית וחברתית, להציג את החתך המרכזי של יושבי הארץ, ללא תוויות של עשוקים, מזרחיים, או מודרים."
פרשנות > ארס פואטיקה

חנה הרציג ציינה: "ברומן של דרור משעני יש עוד ציר מקביל, העוסק במעשה הכתיבה עצמו, ומושתלים אליו פרטים מהמציאות הספרותית המוכרת לנו. כך שבין השאר, זהו רומן בלשי על "איך כותבים רומן בלשי" ויותר מזה - על איך כותבים ספרות בכלל."
תהליך הכתיבה בכלל מוצג בספר דרך עיניו של זאב אבני, הלומד כתיבה יוצרת ועושה צעדים ראשונים בכתיבה, במה שנראה כרומן מכתבים.
התייחסות ארס פואטית ישירה יותר נמצאת בדברים שאומר אברהם לחנה שרעבי במפגש הראשון ביניהם:
מיכאל הנדלזלץ העיר על כך:
פרשנות > פרטים אוטוביוגרפיים

פרטים אחדים בספר קשורים לביוגרפיה של המחבר. חולון, העיר שבה מתרחשת העלילה, היא עיר הולדתו של משעני. אביו של פקד אברהם אברהם הוא עורך דין, וכך גם אביו של משעני. אברהם מתאהב בשוטרת זרה, מריאנקה, ומשעני נשוי לחוקרת ספרות, מרתה (לה הוא מקדיש את הספר), שמוצאה מפולין.
לקריאה נוספת

דוד גורביץ', ‏הבלש כגיבור תרבות: ספרות, קולנוע, טלוויזיה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2013, הפרק "אברהם אברהם: הקסם הסודי של חולון", עמ' 317–323.
הערות שוליים

↑  Publishers and editions, באתר של דרור משעני
↑  אבנר שביט‏, הספר הישראלי שהפך לסרט צרפתי עתיר כוכבים: ריאיון עם במאי "תיק נעדר", באתר וואלה, 24 בספטמבר 2018
↑  דרור משעני, תיק נעדר: אברהם אברהם, החקירה הראשונה, כתר ספרים, 2011, עמ' 166
↑  דרור משעני, תיק נעדר : אברהם אברהם, החקירה הראשונה, כתר ספרים, 2011, עמ' 91
↑  תלמה אדמון, נוכחות נדירה: על הספר "תיק נעדר", באתר nrg‏, 6 בספטמבר 2011
1 2  חנה הרציג, לחיים אין אנלוגיות וסמלים / על "תיק נעדר" של דרור משעני, באתר "יקום תרבות", 20 בספטמבר 2011
↑  דרור משעני, תיק נעדר : אברהם אברהם, החקירה הראשונה, כתר ספרים, 2011, עמ' 12-11
↑  מיכאל הנדלזלץ, על החוקר הבלשי והקורא הספרותי, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2011
שרגא פייבל קנול

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1919 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  14 בפברואר 2012 (בגיל 92) 
 מדינה:  ישראל 
 
שרגא פייבל (פייבוס) קנול (Phoebus Knoll; ט"ז בחשוון תר"פ, 9 בנובמבר 1919 - כ"א בשבט תשע"ב, 14 בפברואר 2012) היה איש עסקים, מלונאי ופילנתרופ יהודי.
ביוגרפיה

נולד בווינה כבנם הצעיר של צבי ודבורה קנול, שהיגרו מגליציה לאוסטריה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
הועסק בקליניקה של דוצנג שטיין בעיר וינה כטכנאי שיניים. עם עליית הנאצים לשלטון ולאחר שחוו את מאורעות ליל הבדולח, נמלטו בני המשפחה מאוסטריה בדרכים שונות והתיישבו בקראקס, ונצואלה, והיו ממניחי היסודות לקהילה היהודית המקומית.
(עיין ספרו של מנחם גלרטר - ציוני לכל החיים/זכרונות ומעשים - ..." “סליחות” אמרתי בביתם של משפחת קנול, אשר שלחה לי מדי בוקר בבוקר אוטו הדור ואחרי תפלת “שחרית” החזירני אל המלון. בביתם של משפחת קנול, שעמד באחד הפרברים, היה “מנין” בכל ימות השנה, ו“לימים הנוראים” זימנו חזן מניו יורק")
קנול ניצל את הידע הדנטלי שרכש ועסק בשיווק ציוד למעבדות שיניים, שהתפתחו לאחר זמן לסחר בציוד רפואי כללי, בין השאר הוא היה הראשון ליבא לוונצואלה מכונות רנטגן, וכן הקים עבור ממשלת וונצואלה בית חולים בתפוסה של 1,000 (!) מיטות בשנות החמישים.  בהמשך התפרס לתחומי השקעה נוספים ומסועפים וזכה להצלחה רבה בעסקיו.
בתחילת שנות ה-60 עלה לישראל והתיישב בתל אביב. בשנת 1964 חנך יחד עם אחיו מנחם מנדל את "מלון דבורה" ברחוב בן-יהודה בתל אביב כמלון יוקרתי כשר למהדרין, שהציג לראשונה בישראל מעלית שבת. שם המלון הנציח את אמו המנוחה דבורה. המבנה, שהיה בשעתו אחד המבנים הגבוהים בתל אביב, זכה לסיקור בכתב העת הבינלאומי "Time Magazine", שאף הציג תצלום של האחים קנול בעת קריאת התורה בבית הכנסת המהודר שבמלון.
קנול עסק בפעילות פילנתרופית, בתחומים רבים, סייע והקים בתי מדרש כוללים וישיבות, היה פעיל בהיקפים גדולים בחלוקת ערכות מזון לנזקקים מדי חודש בחודשו, ובפעילויות רבות נוספות שרק חלק מהן נחשפו לציבור.
מיזם נוסף שמומן על ידו, הוא הוצאתו לאור של מהדורת ארבעה טורים השלם בהוצאת 'מכון שירת דבורה' (22 כרכים). המיזם, ההדרת ספר ארבעה טורים על פי כתבי יד, שהעבודה עליו החלה במכון ירושלים - נקלע לקשיים, בהותירו כעשרת אלפים מנויים מאוכזבים. קנול רכש את המיזם ובהשקעה לא מבוטלת איפשר את המשך עבודת הההדרה עד לסיום המהדורה ושיווקה.
פעילות הארגון "בינינו" מוקדשת לזכרו.
נטמן בחלקת הרבנים בהר המנוחות, לצד הוריו ואחיו. הותיר אחריו את רעיתו, ארבעת ילדיו, נכדים ונינים.