stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחייה באולימפיאדת סנט לואיס (1904)

אולימפיאדת סנט לואיס (1904) נערכה בסנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית. תחרויות השחייה נערכו בין ה-4 בספטמבר 1904 ל-6 בספטמבר 1904. 9 משחים לגברים נערכו במשחקים אלו, בהשתתפות 32 משתתפים מ-5 מדינות.
תחרויות השחייה נערכו באגם מלאכותי. בפעם היחידה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים נמדדו המשחים ביארדים.
השחיינים הבולטים

צ'ארלס דניאלס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, אמיל ראוש ( גרמניה) זכה ב-3 מדליות, מהן 2 מדליות זהב וזולטאן הלמיי ( הונגריה (1867–1918) הונגריה) שזכה ב-2 מדליות זהב.
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 |  גרמניה | 4 | 2 | 2 | 8 |
| 2 | ארצות הברית ארצות הברית מארחת | 3 | 6 | 5 | 14 |
| 3 | הונגריה (1867–1918) הונגריה | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 4 |  אוסטריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| בסך הכל | בסך הכל | 9 | 9 | 9 | 27 |
הזוכים במדליות > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 50 יארד חופשי | זולטאן הלמיי   הונגריה (1867–1918) הונגריה | 28.2 שניות, ו-28.0 שניות | סקוט לירי   ארצות הברית ארצות הברית | 28.2 שניות ו-28.6 שניות | צ'ארלס דניאלס   ארצות הברית ארצות הברית |  |
| 100 יארד חופשי | זולטאן הלמיי   הונגריה (1867–1918) הונגריה | 1:02.8 דקות | צ'ארלס דניאלס   ארצות הברית ארצות הברית |  | סקוט לירי   ארצות הברית ארצות הברית |  |
| 220 יארד חופשי | צ'ארלס דניאלס   ארצות הברית ארצות הברית | 2:44.2 דקות | פרנסס גיילי   ארצות הברית ארצות הברית | 2:46.0 דקות | אמיל ראוש    גרמניה | 2:56.0 דקות |
| 440 יארד חופשי | צ'ארלס דניאלס   ארצות הברית ארצות הברית | 6:16.2 דקות | פרנסס גיילי   ארצות הברית ארצות הברית | 6:22.0 דקות | אוטו ואלה    אוסטריה | 6:39.0 דקות |
| 880 יארד חופשי | אמיל ראוש    גרמניה | 13:11.4 דקות | פרנסס גיילי   ארצות הברית ארצות הברית | 13:23.4 דקות | גזה קיש   הונגריה (1867–1918) הונגריה |  |
| 1 מייל חופשי | אמיל ראוש    גרמניה | 27:18.2 דקות | גזה קיש   הונגריה (1867–1918) הונגריה | 28:28.2 דקות | פרנסס גיילי   ארצות הברית ארצות הברית | 28:54.0 דקות |
| 100 יארד גב | ולטר בראק    גרמניה | 1:16.8 דקות | גאורג הופמן    גרמניה |  | גאורג זכריאס    גרמניה |  |
| 440 יארד חזה | גאורג זכריאס    גרמניה | 7:23.6 דקות | ולטר בראק    גרמניה |  | הנרי ג'יימיסון הנדי   ארצות הברית ארצות הברית |  |
| שליחים 4x50 יארד חופשי | ארצות הברית ארצות הברית   (מועדון האתלטיקה של ניו יורק)   ג'וזף רודי   ליאו ג'וזף גודווין   לואיס הנדלי   צ'ארלס דניאלס |  | ארצות הברית ארצות הברית   (איגוד האתלטיקה של שיקגו)   דייוויד המונד   ויליאם טאטל   הוגו גץ   ריימונד תורן |  | ארצות הברית ארצות הברית   (איגוד האתלטיקה של מיזורי)   אמדי רייבורן   גוויין אוונס   מארקוורד שוורץ   ויליאם אורת'וויין |  |
שברולט מונטה קרלו

| --- | --- |

שברולט מונטה קרלו, שנת 1972 (דור ראשון)
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  שברולט
 שנות ייצור:  1970–1988, 1995–2007
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  Chevrolet Lumina 
 מודל אחריו:  שברולט קמארו, Chevrolet Lumina 
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 אורך:  5,245 מ"מ (דור ראשון) 5,403 מ"מ (דור שני) 5,090-5140 מ"מ (דור שלישי) 5,090-5,140 מ"מ (דור רביעי) 5,100 מ"מ (דור חמישי) 5,030 מ"מ (דור שישי)  5,000 מ"מ (דור שישי המחודש)
 רוחב:  1,930 מ"מ (דור ראשון) 1,971 מ"מ (דור שני) 1,820 מ"מ (דור שלישי) 1,820 מ"מ (דור רביעי) 1,840 מ"מ (דור חמישי) 1,850 מ"מ (דור שישי)  1,850 מ"מ (דור שישי המחודש)
 גובה:  1,344 מ"מ (דור ראשון) 1,380-1,390 מ"מ (דור שלישי) 1,370-1,390 מ"מ (דור רביעי)  1,420 מ"מ (דור שישי המחודש)
 משקל:  1,457 - 1,469 ק"ג (דור שלישי)  1,457-1,469 ק"ג (דור רביעי)
 בסיס גלגלים:  2,946 מ"מ (דור ראשון) 2,946 מ"מ (דור שני) 2,740 מ"מ (דור שלישי) 2,740 מ"מ (דור רביעי) 2,730 מ"מ (דור חמישי) 2,810 מ"מ (דור שישי)  2,810 מ"מ (דור שישי מחודש)
 מפרט טכני
 מנוע:  8V   צילינדרים, 5,700 סמ"ק, המפיק 245 כ"ס (מנוע מסוג "Turbo-Fire"), 6,500 סמ"ק, המפיק 270 כ"ס (מנוע מסוג "Turbo-Fire"), 6,590 סמ"ק, המפיק 300 כ"ס (מנוע מסוג "Turbo-Jet"), 7,440 סמ"ק, המפיק 365 כ"ס ((מנוע מסוג "Turbo-Jet") (דור ראשון) V8  צילינדרים,5,000 סמ"ק, 5,700 סמ"ק, 6,600 סמ"ק, 7,400 סמ"ק (דור שני)  6   צילינדרים, 3,300 סמ"ק, 3,800 סמ"ק, 4,300 סמ"ק  (דור שלישי) 8V  צילינדרים,4,400 סמ"ק, 5,000 סמ"ק (דור שלישי) 8V  צילינדרים, 5,700 סמ"ק מנוע דיזל (דור שלישי) 6V  צילינדרים, 3,750 סמ"ק, 3,800 סמ"ק, 4,300 סמ"ק (דור רביעי) 8V  צילינדרים,4,400 סמ"ק, 5,000 סמ"ק, 5,700 סמ"ק (דור רביעי) 8V  צילינדרים, 5,700 סמ"ק מנוע דיזל (דור רביעי) 6V  צילינדרים, 3,100 סמ"ק, המפיק 160 כ"ס, 3,400 סמ"ק, המפיק 210 כ"ס, 215 כ"ס, 3,800 סמ"ק המפיק 200 כ"ס (דור חמישי) 6V  צילינדרים, 3,400 סמ"ק, המפיק 180 כ"ס, 3,800 סמ"ק  המפיק 200 כ"ס, 240 כ"ס (דור שישי) 6V  צילינדרים, 3,500 סמ"ק, 3,900 סמ"ק (דור שישי המחודש)  8V  צילינדרים, 5,300 סמ"ק  (דור שישי המחודש)
 הילוכים:  תמסורת ידנית: 3 - 4 מהירויות, תמסורת אוטומטית: 2 - 3 מהירויות (דור ראשון) תמסורת ידנית - 3 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות (דור שני) תמסורת ידנית: 3-4 מהירויות, תמסורת אוטומטית - 3 מהירויות מסוג "THM350", תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מסוג "THM200-4R" (דור שלישי) תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מסוג "THM200-4R" (דור רביעי) תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מסוג " 4T60-E" (דור חמישי) תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מסוג " 4T65-E" (דור חמישי) תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מסוג " 4T65-E" (דור שישי) תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מסוג "4T65E-HD" (דור שישי) תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מסוג " 4T65-E" (דור שישי המחודש)  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות מסוג "4T65E-HD" (דור שישי המחודש)
 
שברולט מונטה קרלו (באנגלית: Chevrolet Monte Carlo) היא מכונית סלון בתצורת קופה, 2 דלתות אשר יוצרה על ידי חטיבת שברולט בקונצרן הרכב ג'נרל מוטורס האמריקאי בין השנים 1970–1988 ו-1995–2007.
דורות > דור ראשון 1970-1972

2 דלתות הרדטופ
סדרה: "Monte Carlo 138"
דורות > דור שני 1972-1977

2 דלתות קופה
מודל: "Monte Carlo S" (שנת 1973)
מודל: "Monte Carlo Landau" (שנת 1973)
סדרה: Monte Carlo 1H  (1972
-1975)
סדרה: (Monte Carlo 1A (1976–1977
דורות > דור שלישי 1977-1980

2 דלתות קופה
סדרה: (Monte Carlo 1A (1977–1980
דורות > דור רביעי 1980 - 1987

2 דלתות קופה
סדרה: ( Monte Carlo 1A (1980 –1984
סדרה: (Monte Carlo 1G (1985 – 1987
דורות > דור חמישי 1995-1999

2 דלתות קופה
דגם מונטה קרלו Z34
דגם מונטה קרלו LS
סדרה: (Monte Carlo 1W (1995–1999
יוצרו 376,483 יחידות
דורות > דור שישי 2000-2005

2 דלתות קופה
סדרה: (Monte Carlo 1W (2000–2005
יוצרו 379,439 יחידות
דורות > דור שישי המחודש 2006-2007

2 דלתות קופה
סדרה: (Monte Carlo 1W (2006–2007
יוצרו 43,456 יחידות
תמונות

שברולט מונטה קרלו שנת 1971 (דור ראשון)
שברולט מונטה קרלו שנת 1971 (דור ראשון)
שברולט מונטה קרלו שנת 1971 (דור ראשון)
שברולט מונטה קרלו שנת 1976 (דור שני)
שברולט מונטה קרלו שנת 1976 (דור שני)
שברולט מונטה קרלו שנת 1976 (דור שני)
שברולט מונטה קרלו שנת 1978 (דור שלישי)
שברולט מונטה קרלו שנת 1986 (דור רביעי)
שברולט מונטה קרלו  (דור רביעי)
שברולט מונטה קרלו שנת 1997 - מבט לתוך הרכב (דור חמישי)
שברולט מונטה קרלו שנת 1986 (דור שישי המחודש)
שברולט מונטה קרלו שנת 1987 (דור שישי המחודש)
ראו גם

שברולט
ג'נרל מוטורס
הערות שוליים

↑  שברולט מונטה קרלו edmunds.com/chevrolet/monte-carlo
↑  שברולט מונטה קרלו Chevrolet Monte Carlo Supercharged SS
שברולט מונטה קרלו, דור ששי
שברולט מונטה קרלו, דור ששי המחודש
לוגו חברת שברולט על דגם שברולט מונטה קרלו, שנת 1979
שירות האבטחה הממלכתי של אוקראינה

| --- | --- |
סמל השירות לאבטחת אישים של אוקראינה

שומרי הראש של נשיא אוקראינה לשעבר, ויקטור יושצ'נקו.
 מידע כללי
 מדינה:  אוקראינה 
 תאריך הקמה:  1992 
 מטה מרכזי:  קייב 
 תקציב:  3,617,779,500 הריבניה (נכון ל־2024) 
 www.do.gov.ua/frontpage
 
שירות האבטחה הממלכתי של אוקראינה (אוקראינית: Управління державної охорони України) הוא שירות מיוחד באוקראינה האחראי לאבטחת אישים בכירים כנשיא אוקראינה, יו"ר הפרלמנט, שופטי בית המשפט העליון ובית המשפט לחוקה.
מוטו: "המדינה, העם החוק".
היסטוריה

הארגון הוקם ביוני 1992 בשם המינהל לאבטחת אישים בכירים (אוקראינית: Управління охорони вищих посадових осіб) כיורש למינהל 9 בק.ג.ב.. בספטמבר אותה שנה הארגון קיבל את שמו הנוכחי על פי חוק שנחתם על ידי נשיא אוקראינה ליאוניד קרבצ'וק.
משימות

הארגון מאבטח את:
נשיא אוקראינה ובני משפחתו (באמצעות שירות הביטחון של נשיא אוקראינה, Служба безпеки Президента України);
ראש ממשלת אוקראינה, שרי ממשלת אוקראינה;
יו"ר בית המשפט העליון;
יו"ר בית המשפט לחוקה;
יו"ר הפרלמנט האוקראיני;
התובע הכללי האוקראיני;
ראש שירות הביטחון האוקראיני;
כמו כן, מאבטח הארגון מבנים ומתקני ממשל בעלי חשיבות לאומית.
ראו גם

שירות האבטחה הפדרלי של מקסיקו
שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה
שירות הביטחון של נשיא בלארוס
היחידה לאבטחת אישים
השירות החשאי של ארצות הברית
שלמה ברנשטיין

ערך זה עוסק בצייר. אם התכוונתם לאדריכל, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בפברואר 1886 אוזדה, בלארוס 
 פטירה:  16 במרץ 1968 (בגיל 82) חולון, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 
שלמה ברנשטיין (11 בפברואר 1886 – 16 במרץ 1968, ט"ז באדר תשכ"ח) היה צייר ישראלי.
נולד בעיירה אוּזְדָה (ברוסית: Узда) שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה; כיום במחוז מינסק בבלארוס), בן לרב וראש ישיבה. למן ילדותו נמשך לציור, וסבל בשל כך, שכן נטייה זו לא נתקבלה באהדה בסביבתו. למד בישיבת מיר, ורק עם הגיעו לגיל 18 הסכים אביו שילמד ציור. אז נסע ברנשטיין ללמוד בבית ספר לאמנות בווילנה במשך חמש שנים, ולאחר מכן למד כארבע שנים בבית הספר הגבוה לאמנות באודסה (באותו זמן למד שם גם הצייר איסאק ברודסקי). בין מוריו שם היו קִירְיָאק קוֹסְטַאנְדִי (Костанди; מחברי תנועת הנודדים).
לאחר מלחמת העולם הראשונה נסע ללמוד באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר בפריז, שם הצייר האקדמי לאון בונא (Bonnat), שלימד במוסד, סייע לו לקבל מלגה מהברון רוטשילד. ברנשטיין למד אצל ז'יל לפבר (Lefebvre), וכן באקדמיה ז'וליאן (Académie Julian), שבה זכה בכמה פרסים.
ב–1914 עלה לארץ ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב–1914 גלה לאלכסנדריה, שם התפרנס ממתן שיעורים וציור דיוקנאות.
ב–1919 שב לארץ, והציג בגימנסיה "הרצליה" תערוכת יחיד גדולה של עבודותיו משנות מגוריו במצרים. משובו ועד 1920 היה מורה ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", ונמנה עם מייסדי אגודת אמנים עברית. בהמשך לימד גם בבית המדרש למורים "המזרחי".
ב-1924 השתתף ב"תערוכת מגדל דוד".
ב–1928 הציג תערוכה בסלון ד'וטאן (Salon d'Automne), ובשנים 1929, 1930 ו–1931 הציג תערוכה בסלון של אגודת האמנים הצרפתים (Société des Artistes Français).
נפטר בשנת 1968, בן 82, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
לקריאה נוספת

’שלמה ברנשטיין’, בתוך: 100 אמנים בישראל שהלכו לעולמם בשנים תרס"ח-תש"ל: מבוא - האמנים בחייהם וביצירתם, סוף-דבר / מאת גבריאל טלפיר, תל אביב: גזית, תשל"א, עמ' 27.
הערות שוליים

↑  גדעון עפרת, ביקורי אמנות: פרקים על אמנים ישראלים, ירושלים: הספרייה הציונית - ההוצאה לאור של ההסתדרות הציונית העולמית, תשס"ה–2005, עמ' 94.
↑  מודעת אבל, מעריב, 17 במרץ 1968.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272196  NLI: 987007282792805171  ISNI: 0000 0004 0242 8377  ULAN: 500485730  VIAF: 297973042   WorldCat (עם VIAF): 297973042 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שפצלה

| --- | --- |
שפצלה תוצרת בית
שפצלה תוצרת בית
 
 מאכלים
 סוג:  כיסונים, פסטה מביצים 
 מטבח:  המטבח השוואבי, Baden cuisine, המטבח השווייצרי, המטבח האוסטרי, המטבח האלזסני 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  ביצה, קמח כוסמין, מלח שולחן, מים, קמח חיטה, farina 
 
שפצלה ארוכים
מכשיר להכנת שפצלה
שְׁפֶּצְלֶה או שפעצל (בגרמנית: Spätzle), המוכרות גם כבְּצֵקָנִיּוֹת, הן אטריות בצק, בצורת נטיפים, נפוצות בדרום גרמניה (בבאדן-וירטמברג ובוואריה), במערב אוסטריה, בחלק הגרמני של שווייץ, באלזס ולעיתים בצפון איטליה (בחבל דובר הגרמנית דרום טירול, שם הן נקראות "טרופי", Troffi). בהונגריה גרסאות מקומיות שלו מוכרות בשם "נוקדלי" (Nokedli) או "נוקרלי" או גאלושקה, אך הן שונות בצורה ובדרך ההכנה. שפצלה הוכנו גם במלטה עד לשנות ה-50, שם הן נקראו "פצלטי", אבל לאחר חדירת הפסטה התעשייתית, המאכל כמעט שנכחד.
הכנת שפצלה נעשית באמצעות הכנסת בצק למים רותחים והוצאת האטריות המוכנות. הבצק הוא בצק פשוט של ביצים, קמח ומלח. את הבצק מרסקים לצורת האטריות באמצעות מכשיר מיוחד, דמוי מגררת שטוחה ועליה תא ובו מונח הבצק ומוסע הלוך ושוב כך שהבצק נגרר לאטריות על המגררת.
ייתכן שמקור המילה "שפצלה" במילה "דרור" בגרמנית (Spatz), וצורת ההקטנה שלה ("דרורים קטנים").
שיח'יה

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 זרם:  אסלאם שיעי
 ענף:  תריסריים
 מקור השם:  שיח' אחמד אחסאא'י
 מייסד:  שיח' אחמד אחסאא'י
 דמויות מרכזיות:  שיח' אחמד אחסאא'י, כאזם רשתי
 הושפע מ:  מולא סדרא
 
השיח'יה (בערבית: الشيخية, מכונה גם "כשפיה") היא זרם דתי באסלאם השיעי, שנוסד באיראן במאה ה-19 על ידי שיח' אחמד אחסאא'י. היא נחשבת לבסיס להתפתחות הדת הבאבית והדת הבהאית.
היסטוריה > ראשיתה של השיח'יה - שיח' אחמד אחסאא'י וסייד כאזם רשתי

שיח' אחמד אחסאא'י (1753 - 1826) נולד במזרח חצי האי ערב והראה כישרון ללימודי דת מגיל צעיר. הוא טען כי הוא זוכה לחזיונות וחלומות, בין השאר של האמאמים השיעים, שהעניקו לו הבנה מעמיקה של הקוראן והמסורת האסלאמית. בשנת 1806 הוא עבר לאיראן ושם התחיל לאסוף סביבו תלמידים, תוך שהוא מתגורר ביזד עד 1814 ולאחר מכן בכרמאנשאה עד 1821. בתקופה זו הוא זכה לפטרונותם של השאה ושל בנו, מושל כרמאנשאה מחמד-עלי מירזא, ואף הוזמן להצטרף לחצר השאה בטהראן, אך סירב.
ב-1822 אחסאא'י עזב את כרמאנשאה ויצא למסע של שנה דרך קום, קזוין, משהד, יזד ואצפאהאן. בקזוין הוא הוכרז ככופר על ידי איש דת מקומי, בשל דברים שכתב בנוגע לתחיית המתים, אך הדבר לא השפיע על המשך מסעו. רק כשחזר לכרמאנשאה ההכרזה עליו ככופר כבר צברה מספיק תהודה והשפעה והוא נאלץ לעזוב ולנסוע למכה, אך מת בדרך.
תלמידו של אחסאא'י, סייד כאזם רשתי (1793 - 1843), היה זה שגיבש את תורת השיח'יה והפיץ אותה. אחסאא'י מינה את רשתי ליורשו (באופן חריג עבור השיעה, שבה הדבר אינו נהוג) ולשליחו בעיר הקדושה כרבלאא', שבה פעל רוב חייו. רשתי אמנם טען תמיד שהוא אינו מייסד אסכולה הלכתית (מד'הב) חדשה אלא רק ממשיך לפתח את רעיונותיו של אחסאא'י, אך בפועל תחת מנהיגותו השיח'יה הפכה לאסכולה מובחנת. לפי החוקרים, הדבר נבע מכך שרשתי התעקש להגן על דבריו של אחסאא'י ובכך שימר את המחלוקת מול מתנגדיו, שבמצב אחר סביר להניח שהייתה דועכת ונשכחת. זאת משום שההבדלים התאולוגיים האמיתיים היו מינוריים ומנהיגים דתיים רבים אף התנגדו להכרזה על אחסאא'י ככופר. אך רשתי ניהל ויכוחים תאולוגיים עם מנהיגים שיעיים אחרים, שגרמו להתעצמות המחלוקת והיווצרות תחרות פוליטית, וכך השיח'ים הפכו לאסכולה מובחנת גם אם רשתי לא רצה להודות בכך. סימן לכך ניתן למצוא בעובדה כי הקמפיין להכרזה על אחסאא'י ככופר היה במקור מכוון נגדו אישית ולכן דעך לאחר מותו, אך שנים ספורות לאחר מכן חודש, ככל הנראה בשל התגבשותה של השיח'יה כאסכולה מובחנת.
החידוש המרכזי של רשתי היה בנוגע למעמדו של אחסאא'י. רשתי הדגיש את האמונה שהידע של אחסאא'י ניתן לו ישירות מפי הנביא והאמאמים, דבר שהעניק לאחסאא'י מעמד של חסין מטעות. הוא ראה בתורתו של אחסאא'י חשיפה של האמת הנסתרת של האסלאם, שמובילה לתקופה חדשה ובה היא תתפוס את מקומן של המצוות החיצוניות. עד כמה שידוע, הוא לא ראה את אחסאא'י כשער לאמאם הנעלם או ממלא מקומו, אלא כמי שזכה לידע נסתר מהאמאמים. את עצמו הוא ראה כמי שקיבל מאחסאא'י את הידע הנסתר, ממשיך דרכו ומפיץ תורתו, שמפרש את הידע הנסתר עבור ההמונים. המקום המיוחד של אחסאא'י בעיני השיח'ים הוא למעשה מה שהפריד בינם לבין השיעה הקלאסית וגם נתן להם את שמם ("שיח'ים" הם מאמיניו של שיח' אחסאא'י). למרות ההאשמות בכפירה, רשתי הצליח להפוך לאחד הפוסקים החשובים ביותר בכרבלאא', והיה בעל קשרים והשפעה גם בקרב חכמים סונים ובכירים ממשפחת המלוכה הקאג'ארית.
היסטוריה > התפצלות השיח'יה לאחר מות רשתי

בניגוד לאחסאא'י, רשתי לא מינה לעצמו יורש. לא ברור מדוע, אך ייתכן כי מכיוון שהוא נפטר בגיל צעיר הוא פשוט לא חש צורך עדיין. כך או כך, הדבר הוביל להצפה של מתחים ומחלוקות שהיו מתחת לפני השטח עד אז, ולפילוג השיח'יה. לאחר מותו של רשתי ב-1843 רוב תלמידיו עזבו את כרבלאא' וחזרו לארצות מוצאם, ושם המשיכו לפתח את השיח'יה, שהתפצלה לשני תת-זרמים מרכזיים: הכרמאני והתבריזי (על שם הערים שהיו מרכזי הזרמים, כרמאן ותבריז). זרמים אלו התחרו על הבכורה גם עם הדת הבאבית, שיצאה מתוך השיח'יה (כפי שיפורט בהמשך).
הזרם הכרמאני הוא הזרם המרכזי של השיח'יה המודרנית. הוא נוסד על ידי חאג' מחמד-כרים ח'אן (1810-1870), תלמידו של רשתי שהיה ממשפחת המלוכה הקאג'ארית. רשתי העריך אותו מאוד ושלח אותו לכרמאן כדי להפיץ שם את תורתו, אולי מתוך הבנה שמעמדו הפוליטי יתרום לכך. כרים ח'אן הצליח לגבש את מעמדו כמנהיג השיח'יה באיראן, ודאג להדגיש את החלקים באמונה השיח'ית שלא התנגשו עם השיעה הקלאסית ולצמצם את אלה שכן. הוא היה חכם דת וסגפן, ופיתח את האמונה באליטה הנסתרת, מלווי האמאם הנעלם ("העמוד הרביעי"). הוא הפך את המדרסה האבראהימיה, שהוקמה על ידי אביו, למרכז הרוחני של הזרם הכרמאני, שממנו יצאו תלמידים רבים שהמשיכו להפיץ את התורה השיח'ית.
לאחר מותו של כרים ח'אן הוא הוחלף על ידי אחיו, מחמד ח'אן כרמאני, שבניו המשיכו להנהיג את הזרם במשך שלושה דורות נוספים. אחרי המהפכה האסלאמית באיראן הזרם הכרמאני הוצא מחוץ לחוק ומוסדותיו נסגרו. המנהיג האחרון ממשפחתו של כרים ח'אן, עבד-אלרצ'א ח'אן אבראהימי, נרצח ב-26 בדצמבר 1979 בידי אלמונים. מחליפו היה תלמיד ממוצא עיראקי, שאבותיו היו נציגי ההנהגה הכרמאנית בעיראק, בשם סיד עלי מוסאווי, וכך המרכז הרוחני עבר לבצרה. נכון ל-2017, הקהילה באיראן דועכת אך בעיראק היא ממשיכה להתפתח, ובבצרה הם מהווים אחת הקבוצות הגדולות ביותר באוכלוסייה, שמונה כמעט 12,000 חברים.
הזרם התבריזי (מכונה גם הזרם האחקאקי) נוסד על ידי שני אנשי דת: מולא מחמד מאמאקאני, שהיה פופולרי יותר אך נפטר מעט אחרי רשתי (1852) וחאג' מירזא שאפע ת'קה-אלאסלאם, שהפך למנהיג היחיד לאחר מותו. הוא היה תלמיד הן של אחסאא'י והן של רשתי ולא חידש הרבה מבחינה תאולוגית. השיח'ים התבריזיים הקימו מספר מדרסות ומסגדים בתבריז, אך מאוחר יותר התפצלו בשל סכסוכים בין משפחות (אף כי מבחינה תאולוגית לא היו הבדלים משמעותיים ביניהן). הזרם התבריזי השתלב חזרה בשיעה הקלאסית במידה רבה ופעיל מאז אמצע המאה ה-20 בעיקר בכוית.
זרם שלישי התפתח מתוך הזרם הכרמאני לאחר מותו של מחמד-כרים ח'אן. זרם זה מכונה הזרם ההמדאני (אך גם האצפאהאני) ונוסד על ידי חאג' מחמד-באקר שריף המדאני טבאטבאא'י. טבאטבאא'י ביקש להתמנות לנציג הזרם השיח'י בהמדאן מעט לפני מותו של מחמד-כרים ח'אן אך סורב, ולכן סירב לקבל את מחמד ח'אן כמנהיג (אך עדיין כינה את עצמו מנהיג השיח'ים הכרמאניים בהמדאן). תומכיו היו בהמדאן, אצפאהאן ונאא'ין, אך רוב הכרמאניים קיבלו את מחמד ח'אן כמנהיגם. מבחינה תאולוגית, טבאטבאא'י יצא הן כנגד הרעיון של ירושת הנהגה משפחתית והן כנגד פרשנותו של מחמד ח'אן לעמוד הרביעי. ההמדאנים עודם חוקיים באיראן (אך בניגוד לזרמים האחרים, הם אינם פעילים מחוצה לה). נכון ל-2017, מרכז הקהילה הוא בבאקריה ומנהיגם הנוכחי מתגורר במשהד.
תאולוגיה

ישנם כתבים שיח'יים רבים, אך רובם לא זכו לעיסוק מחקרי ולכן ישנם תחומים רבים שעדיין לא ידועים. כתבים אלו מתמקדים בעיקר בפרשנות (תפסיר) של הקוראן והחדית', ולא בספרי הלכה, משום שהשיח'יה מעניקה משקל רב יותר לטקסטים מאשר לשכל האנושי.
באופן כללי הדוקטרינה של אחסאא'י דומה למדי לזו של השיעה התרי-עשרית, ספציפית לזרם האצולי שהפך אז לזרם הדומיננטי שלה, ומהווה איחוד של מגמות שונות שהתקיימו בשיעה בתקופתו של אחסאא'י במטרה שכל אחת תפצה על חולשותיה של האחרת. אחסאא'י תמיד הדגיש את השתייכותו לאורתודוקסיה השיעית וראה את עצמו כחכם דת (עאלם) שקורא לחזרה לעקרונות היסוד של השיעה ובמיוחד למסירות האישית לאמאמים. בקרב החוקרים יש מחלוקת לגבי מידת הקרבה לשיעה: לפי דניס מק'יואן, היו לו אמנם לו רעיונות "חריגים", אך הם היו יכולים להשתלב בשיעה המסורתית. מה שמנע זאת הוא גורמים חיצוניים: הסטיגמה בשל ההכרזה על אחסאא'י ככופר, הקשר לדת הבאבית ומאבקים פוליטיים בתוך השיעה התרי-עשרית עצמה. עבאס אמאנת לעומתו סבור כי רעיונותיו בנוגע לקבלת הלגיטימציה מהאמאם ותחיית המתים היו מנוגדים בבירור לעמדת השיעה האצולית.
רשתי התעקש כי שורש הדברים של אחסאא'י אינו סותר את השיעה הקלאסית ורק אי הבנות במבט מבחוץ גורמות לו להיראות כאילו שכן. כרים ח'אן, מייסד הענף הכרמאני, ניסה ליישב בין השיח'יה לאצוליה בטענה שהם חלוקים רק על פרקטיקה דתית ולא על העקרונות.
תאולוגיה > "העמוד הרביעי"

השיח'ים מאמינים בשניים מתוך שלושת עיקרי הדת שמשותפים לסונים ולשיעים: ייחוד האל (תוחיד) ונבואה (נבוה). את העיקר השלישי, תחיית המתים (מיעאד), הם מחליפים בעיקר שיעי חשוב אחר, האמונה באמאמים (אמאמה). לכך הם מוסיפים עיקר רביעי, שמכונה "העמוד הרביעי" (בפרסית: רכנ-י ראבע) ופותח על ידי כרים ח'אן. לפי חלק מהחוקרים, "העמוד הרביעי" מהווה את התרומה החשובה ביותר של השיח'יה להיסטוריה האינטלקטואלית של השיעה.
"העמוד הרביעי" הוא אמונה באליטה שיעית נסתרת שמתווכת בין האמאם הנעלם למאמינים. במקור, מדובר היה במתווך יחיד ואלוהי בין האמאם למאמינים, בדמותם של אחסאא'י, רשתי וככל הנראה גם כרים ח'אן. אך מאוחר יותר, ככל הנראה בשל התחרות עם הבאבים, הרעיון הומר באליטה רחבה יותר של עלמאא' ודמויות קדושות. במסגרת כך גם החלו שוב לתפוס את אחסאא'י כמעין מחייה של השיעה ולא דמות מופת שמובילה לעבר אסלאם חדש.
מהעמוד הרביעי נובעת אמונה בחברה היררכית, שבראשה אותה אליטה שיש לה קשר ישיר לאמאם הנעלם, תחתיהם הנאטק-י ואחד (הדובר הייחודי) והבאב (השער), ואז "נציגים" המכונים נקבאא' (מילולית "מדריכים" או "בכירים") ונג'באא' (מילולית "נכבדים" או "אצולה"), שתפקידם לתווך ולהעביר את דברי האמאם למאמינים. עם זאת, נציגים אלו הם נסתרים, בדומה לאמאם עצמו, וכל דרגה מכירה רק את הדרגה שמיד מעליה. תחת הנג'באא' נמצאים חכמי הדת (עלמאא'), שתפקידם להוות הוכחה מוחשית לקיומו של אללה, ותחתיהם המאמינים. במנהיגי השיח'יה הוטחו לעיתים האשמות כי הם מתיימרים להיות נקבאא' או נג'באא', אך למעשה הם רואים את עצמם כעלמאא'.
תאולוגיה > עקרונות נוספים

הזרם המרכזי (הכרמאני) של השיח'יה דוגל בא-פוליטיות, עיקרון שנלמד לכאורה מסירובו של אחסאא'י להתארח בחצר השאה. הם סבורים כי בזמן היעלמותו של האמאם האחרון, סמכותם של חכמי הדת מוגבלת והם אינם רשאים לחדש הלכות באמצעות אג'תהאד, ובין השאר אין להפעיל עונשים הלכתיים על חטאים. יחסם של הזרם ההמדאני לא נחקר מספיק, אך הוא כנראה דומה. הזרם התבריזי, לעומתם, דווקא הוליד דמויות שונות שהיו מעורבות בפוליטיקה, כולל במסגרת התנועה החוקתית.
אחסאא'י, רשתי וכל ממשיכיהם בשלושת הענפים של השיח'יה התנגדו לצופיות. אחסאא'י הושפע אמנם מהוגים צופיים כגון אבן-אלערבי, אך גם תקף אותו בחריפות. הוא יצא כנגד הרעיונות של איחוד עם האל, שנחשב לשלב הסופי של ה"דרך" השיעית, ושל אחדות הקיום (וחדה אלוג'וד), ורשתי ראה בדחיית הצופיות תנאי סף להשתייכות לשיח'יה.
יחסים עם קבוצות אחרות > השיעה התרי-עשרית

ככלל, בתקופה הקאג'ארית היו יחסים מתוחים בין השיח'ים לשיעים האורתודוקסים, שכללו אפליה ואף מקרים של איומים באלימות פיזית או אלימות של ממש. זאת בעיקר בשל אנשי דת שיעים שהוציאו צווים עם כללים משפילים בנוגע לשיח'ים, לרוב בטיעון שהם כופרים ולכן טמאים (על סמך פסוק 28 בסורה 9 בקוראן, שקובע שכופרים הם טמאים). בין השאר נאסר עליהם במקרים מסוימים להיכנס לבתי המרחץ, להיקבר בבתי קברות מוסלמיים ואף לקיים קשרי מסחר עם שיעים. קריאות של אנשי דת לאלימות לא תמיד הובילו לאלימות בפועל, ונועדו בעיקר להרתיע אנשים להצטרף לשיח'יה, אך היו גם מקרי אלימות של ממש. עם זאת, היחס לשיח'יה השתנה ממקום למקום ובתקופות שונות, וקשה לאפיין אותו במבט על.
המצב השתפר במידה מסוימת בזכות התנועה החוקתית ולאחר עליית השושלת הפהלווית. היחסים עם המיינסטרים השיעי כיום טובים יותר והשיח'יה נחשבת לאסכולה הלכתית (מד'הב) ולא לפלג נפרד (פרקה).
יחסים עם קבוצות אחרות > הדת הבאבית

הדת הבאבית התפתחה במסגרת פיצול השיח'יה לאחר מותו של רשתי ב-1843 כגרסה של שיח'יה, בהנהגת סיד עלי מחמד שיראזי, הבאב. הבאבים שמו דגש על הרעיון של אדם שמכונה הבאב, שהוא "השיעי המושלם" ומהווה מדריך עבור המאמינים בדרכו של האמאם הנעלם. אחסאא'י ורשתי הציגו עצמם ככאלה ונתפסו ככאלה על ידי תלמידיהם, והבאב לקח את התפקיד לעצמו. הוא התחרה עם מנהיגי הזרמים השיח'יים האחרים (בעיקר כרים ח'אן) על הנהגת התנועה, וכפי שכבר הוזכר, תחרות זו אף השפיעה על התפתחות רעיון "העמוד הרביעי". אך ב-1848 הבאב ורוב מאמיניו עזבו את האסלאם, מסיבות שאינן ידועות, ובמהרה כבר החלו לטעון שברשותם התגלות חדשה ושריעה חדשה.
המנהיגים השיח'ים יצאו נגד הדת הבאבית: מחמד-כרים ח'אן היה המנהיג השיעי שכתב הכי הרבה נגד הבאב בימי חייו, ובין השאר טען כנגדו כי הוא מחדש חידושים באסלאם (בדעה). גם מנהיגים כרמאנים והמדאנים אחרים כתבו נגד התאולוגיה הבאבית. בזרם התבריזי אף הוכרז כי הבאב הוא בן מוות (ושלושה מחכמיו, כולל מאמקאני, היו השופטים שדנו אותו למוות ב-1850).
למרות זאת, משום שהבאב בעצמו ורוב מאמיניו היו תלמידיו של רשתי, הם המשיכו לראות בו ובאחסאא'י מבשרי התנועה שלהם וייחסו לעצמם את מורשתם. קיימת מחלוקת מחקרית בשאלה אם אכן קיים קשר היסטורי ותאולוגי הדוק בין שתי התנועות. דניס הרמן למשל מפקפק בכך וטוען כי הקשר של הבאב עם רשתי היה קצר ומוגבל, ונראה כי הוא לא באמת למד את עיקרי השיח'יה כפי שנטען. עוד הוא טוען כי למנהיגי הבאבים (והבהאים, יורשיהם) היה אינטרס להפיץ את הטענה כדי לצבור לגיטימציה דתית כממשיכי דרכם של אחסאא'י ושל רשתי, ואנשי דת שיעים מצדם גם הם תמכו בכך כדי לפגוע במעמד השיח'יה בעיני מוסלמים שיעים. לדבריו, הגישה שמקבלת את הקשר בין התנועות שוררת גם במחקרים היסטוריים ובמסמכים שיעיים נגד השיח'יה, ומסבירה חלקית מדוע הוגים שיח'ים שאינם אחסאא'י ורשתי לא זכו לתשומת לב מחקרית.
לקריאה נוספת

* Abbas Amanat, , 1844-1850. Ithaca and London: Cornell Univ. Press, 1989
* Vahid Rafati, , Ph.D. diss. Univ. Calif. at Los Angeles, 1979.
* Denis MacEoin, , Leiden: Brill, 2009
*THE WORKS OF SHAYKH AHMAD AL-AHSA'I, A BIBLIOGRAPHY by DR. MOOJAN MOMEN
*The World as Text: Cosmologies of Shaykh Ahmad al-Ahsa'i, by Juan Cole published in Studia Islamica, 80, pages 1-23, 1994
*Henry Corbin Spiritual Body And Celestial Earth
*The Metaphysics and Cosmology of Process According to Shaykh ’Ahmad al-’Ahs¯a’¯i, Critical Edition, Translation, and Analysis of Observations in Wisdom, by Idris Samawi Hamid, 1998