stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתייה ואן דר פול

ואן דר פול על הפודיום לאחר ניצחונו בגרנד פרי דנאיין

מתייה ואן דר פול (בהולנדית: Mathieu van der Poel; נולד ב-19 בינואר 1995) הוא רוכב אופני סייקלו–קרוס, אופני הרים ואופני כביש הולנדי בקבוצת אלפסין דקונינק. הוא אלוף העולם במרוץ הכביש לשנת 2023
בתחום הסייקלו–קרוס, הוא אלוף העולם שבע פעמים (טאבור 2015, בוגנסה 2019, דובנדוף 2020, אוסטנדה 2021 הוגריידה 2023, טאבור 2024 ולייוון 025), עד גיל 19 (קוקסייד 2012, לוסווייל 2013) ואלוף אירופה (2017–2019). בתחום הכביש הוא מנצח המונומנטים רונדה ון פלנדרן בשנת 2020 ו-2022, מילאנו – סן רמו ב-2023 ופריז–רובה, גם כן ב-2023. אלוף העולם עד גיל 19 (פירנצה 2013), אלוף הולנד לשנת 2018, ומנצח מרוץ אמסטל גולד וחץ ברבנט, ודווארס דור פלנדרן ב-2019.  בתחום אופני ההרים הוא אלוף אירופה לשנת 2019. הוא אלוף העולם במרוץ בדרכי עפר (גראבל) לשנת 2024.
ראשית חייו

נולד בקאפלן, בלגיה.
ואן דר פול מגיע ממשפחה של רוכבים. שכן אחיו, דוד, הוא גם רוכב אופניים בקבוצתו. אביו, אדרי ואן דר פול היה רוכב אופניים נחשב מאוד בהולנד שזכה במרוץ אמסטל גולד, רונדה ון פלנדרן, קלאסיקה סן סבסטיאן ועוד. סבו, ריימונד פולידור היה גם רוכב מעוטר מאוד. דודו, ז'אק, היה גם בתחום הענף.
קריירה > סייקלו קרוס

כבר בשנותיו הראשונות של קריירתו הציג ואן דר פול יכולת טובה, כאשר זכה באליפות הולנד לקדטים בשנת 2011 ו-2010, ובשנת 2009 סיים 2. הוא זכה גם באליפות הולנד בשנת 2011 ובשנת 2012 השיג את הדאבל. בנוסף לכך ניצח בגרנד פרי על שם אביו, אדרי, בשנים 2015–2019. הוא הוסיף עוד לא מעט ניצחונות בגרנד פרי מקומיים, ובבלגיה. ב-2015 זכה במדליית הזהב באליפות העולם.
הוא שיחזר את ההישג הזה בשנת 2019 כשהקדים את ווט ואן ארט ובשנת 2020 מול טום פידקוק (כסף) וטון ארטס (ארד). באליפות אירופה, זכה במדליית זהב בשנת 2018 ובשנת 2017.
קריירה > כביש

ב-2013 ואן דר פול ניצח באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה בפירנצה. באותה עונה ניצח גם באליפות הולנד עד גיל 19. בשנת 2014 נכשל בשמירה על תוארו באליפות העולם עד גיל 19, וסיים במקום ה-10. בשנת 2015 השתתף בטור דה ל'אווניר, המרוץ היוקרתי ביותר לרוכבים עד גיל 23, אך לא התחיל את הקטע הרביעי ובכך פרש מהמירוץ. בשנת 2016 התמקד יותר בעונת הסייקלו–קרוס, אך בעונת 2017 ניצח את הקטע ה-2 בטור בלגיה, 2 קטעים ואת הדירוג הכללי בבושל  דה לה מאיין בצרפת ואן דר פול הוסיף ניצחון במרוץ דוואר דור הט האחלנד בבלגיה. ב-2018, ניצח את הרונדה ואן לימבורג, את אליפות הולנד לאחר ספרינט רב משתתפים ו-2 קטעים במרוץ הארקטי של נורווגיה ואת דירוג הנקודות.
קריירה > כביש > 2019: ניצחון באמסטל גולד, חץ ברבנט, ודווארס דור פלנדרן

ב-2019, ניצח את הקטע הראשון של טור אנאטליה בטורקיה, את הדווארס דור פלנדרן, את החץ ברבנט ועוד קטע במרוץ הארקטי של נורווגיה. אך גולת הכותרת שלו בעונת הכביש הזו הייתה הניצחון שלו במרוץ אמסטל גולד. המרוץ התפתח כך שיאקוב פוגלסן, ז'וליאן אלאפיליפ ומיכל קוויאטקובסקי היו בקדמת המרוץ, אך בקילומטר האחרון, דבוקה בהובלת ואן דר פול סגרה עליהם, כשואן דר פול תופס אותם במהלך ספרינט הסיום ומנצח את המרוץ. באותה עונה הוא גם ניצח את הטור של בריטניה, לאחר שגם ניצח שלושה קטעים במרוץ.
ב-2020, התמקד לאחר תום פגרת הקורונה בקלאסיקות האיטלקיות. הוא סיים במקום ה-15 בסטראדה ביאנקה, אך לא היה חלק בשלבים המכריעים של המרוץ וסיים בפער גדול של 10:06 דקות מווט ואן ארט. לאחר מכן התחרה במילאנו–טורינו וסיים במקום ה-13, שהסתיים בספרינט רב משתתפים הניצחונות של ארנו דמאר. מרוץ זה שימש עבורו הכנה לבמוניומנט השני בקריירה שלו, מילאנו – סן רמו, בו גם סיים במקום ה-13, 2 שניות אחרי ווט ואן ארט המנצח וז'וליאן אלאפיליפ, כשהוא מסיים בפלוטון. לאחר מכן התחרה בגראן פיימונטה, ולמרות שהמסלול היה גבעי עם שדה רחב של מטפסים טובים, הוא סיים שלישי, 4 שניות אחרי ג'ורג' בנט המנצח. לאחר מכן התחרה במוניומנט השני בעונה שלו, ג'ירו די לומברדיה, וסיים במקום העשירי, 6:28 דקות אחרי יאקוב פוגלסן המנצח. ואן דר פול החזיר לעצמו את תואר אלוף הולנד לאחר שניצח את מקצה העלית, מקדים בבריחת יחיד את נילס אקוך ב-1:31 דקות ואת טימו רוסן ב-3:08 דקות. ואן דר פול התחרה גם באליפות אירופה בפלואיי, צרפת וסיים רביעי בספרינט רב משתתפים, לפני המדליסטים ג'אקומו ניצולו (זהב), ארנו דמאר (כסף) ופסקל אקרמן (ארד). ואן דר פול סיים שלישי ב-Druivenkoers - Overijse וניצח את הספרינט מתוך דבוקה של רוכבים למקום השלישיי, 15 שניות מפלוריאן סנשל המנצח. לאחר מכן ואן דר פול זינק למרוץ הקטעים השני שלו בעונה, טירנו - אדריאטיקו, בהופעת בכורה שלו במרוץ, וניצח את הקטע ה-7 והלפני אחרון במרוץ, מקדים ב-4 שניות את רובן גריירו ומטאו פאברו. גם המרוץ הבא של מוד"פ היה גם מרוץ קטעים, בינקבנק טור, ואן דר פול ניצח את הקטע החמישי והאחרון במרוץ לאחר בריחת יחיד, שבסופה הקדים את אוליבר נאסן וסוני קולברלי ב-4 שניות, ניצחונו של ואן דר פול בקטע ושניות הבונוס סייעו לו לעקוף את סורן קראו אנדרסן בדירוג הכללי ולנצח במרוץ, כשהוא מקדים את קראו אנדרסן ב-8 שניות במקום השני, ואת שטפן קינג במקום השלישי בפער של 23 שניות. ואן דר פול המשיך להתחרות בבלגיה וסיים את עונת הכביש שלו שם בסדרה של מרוצים חד-יומיים, הוא סיים שישי בלייז'–בסטון–לייז', כשהוא מנצח את הספרינט מהדבוקה השנייה על הסלול, 14 שניות מפרימוש רוגליץ' המנצח. לאחר מכן המשיך למקום שני בחץ ברבנט, לאחר שנוצח על ידי ז'וליאן אלאפיליפ, אותו רוכב שואן דר פול גבר עליו באותו המרוץ ב-2019, בספרינט הסיום. בגנט-וולחם, סיים תשיעי, 8 שניו ממאדס פדרסן המנצח, לאחר המרוץ האשים אותו ווט ואן ארט שואן דר פול העדיף לראות את ואן ארט מנצח מאשר שואן דר פול יפסיד, אך ואן דר פול טען שהוא תמיד רוכב בשביל לנצח. היריבות הספורטיבית בין השניים נמשכה גם למונומנט רונדה ון פלנדרן, שם הם היו בקבוצה הקדמית על המסלול ביחד עם אלאפיליפ, אולם הצרפתי התנגש באופנוע ופרש, כשהמרוץ הוכרע בספרינט סיום בין ואן ארט לואן דר פול, בו ניצח ואן דר פול והשיג את הניצחון הכי גדול בקריירה שלו בכביש. לאחר הרונדה, התחרה בשלושת הימים של ברוז'-דה פאנה, אך התרסק ופרש מהמרוץ.
הערות שוליים

↑  Bolero UCI Gravel World Championships: Vos and Van der Poel reign in Flanders, באתר ה-UCI,‏ 6 באוקטובר 2024
↑  https://www.procyclingstats.com/race/uci-world-championships-mj/2013
↑  https://www.procyclingstats.com/race/nc-netherlands-mj/2013
↑  https://www.procyclingstats.com/race/world-championships-u23/2014
↑  https://www.procyclingstats.com/race/amstel-gold-race/2019
↑  Rivalry ruins Gent-Wevelgem for Van Aert and Van der Poel, cyclingnews.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811810428105606  NTA: 433733640  VIAF: 29161878984733610770   WorldCat (עם VIAF): 29161878984733610770
מכבי ארזים רמת גן (כדוריד)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1963
 היכל:  אולם אהל שם, רמת גן (700 מושבים)
 ליגה:  ליגה ארצית (גברים)   הליגה הלאומית בכדוריד נשים (נשים)
 תארים
 מספר אליפויות:  14 (נשים)
 מספר גביעים:  7 (נשים), 1 (גברים)
מכבי ארזים רמת גן, הוא מועדון כדוריד ישראלי. קבוצות המועדון מארחות את משחקיהן ב"אולם אהל שם" ברמת גן המכיל 700 מקומות ישיבה.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1963 על ידי דוד ארצי וברוך חפץ ואברהם פסקל המשמש עד היום כיושב ראש האגודה ואליהם חבר בהמשך ישראל וידס המשמש כנשיא המועדון וניהל את האגודה ואת נבחרת ישראל נשים במשך שנים רבות, כאשר אלדד חפץ, בנו של ברוך, פעיל באגודה כמאמן וכמנהל.
הקבוצה הוקמה על מנת להנציח את שמם וזכרם של שישה חללי "פלוגת הארזים" מגדוד שועלי שמשון שלחמו ונפלו בקרב במלחמת העצמאות: יוסף ארביב, יוסף בן ישעיהו, מנחם ברודסקי, אברהם גלברד, יוסף מנוביץ ומשה קמחי, שהיו גם חברי אגודת מכבי ושחקני כדוריד וכדורסל בקבוצות הספורט של מכבי תל אביב. לכן בתחילת דרכו של המועדון, היו אלה שחקני הכדורסל של מכבי תל אביב שהיוו את הבסיס לקבוצת הכדוריד. קבוצת הבוגרים של המועדון עלתה בשנת 1968 לליגה הלאומית בהדרכתו של ברוך חפץ.
הישגה הבולט של הקבוצה היה עת זכתה בעונת 1977/1978 בגביע המדינה. במשחק שהתקיים בהיכל הספורט בחולון, זכתה הקבוצה בניצחון דרמטי על הפועל רמת גן 9:13. על סגל הקבוצה נמנו דורון גלפנד (קפטן), שוקי וייס, יעקב רוסו, יאיר כץ, יואב דורון, דני אלייקים, שלמה אלמוזנינוס, עמוס מועלם, אריה שגיא, יורם כגן, אריק הוברמן, איתן גלאנט, איתי רגבי, ראובן זברוצקי, דורון כזום ואילן עזרא. אימן את הקבוצה ישראל ברנר ומנהלה היה ישראל וידס.
שתי עונות לאחר מכן, זכתה הקבוצה בסגנות האליפות והגיע לגמר גביע המדינה, שהתקיים בהיכל הספורט יד אליהו, שם נוצחה על ידי הפועל רחובות. בשנים אלו שיחקה הקבוצה פעמיים ברציפות בגביע אירופה, אך נוצחה בשני מפגשים כפולים בידי בארה-מארה מרומניה ופורטו מפורטוגל.
בנוסף לשחקנים שהיו שותפים לזכייה ההיסטורית בגביע במדינה, שיחקו במהלך השנים בקבוצה הבוגרת מספר שחקנים בולטים נוספים, ביניהם: אברהם פסקל, שלמה מנדל, ציון שמש, איתן בן עמי, איתן שאולוב, דורון בוק ז"ל, ניצן גניס, רן הלפרין, רונן עיואן בני גוז, אייל קרבי, גבי ספרן, דורון אלינב, צביקה דלל.
מועדון הכדוריד של מכבי הארזים רמת גן הצמיח גם את אחד ממאמני הכדוריד הבולטים בארץ - שלי בר סלע, שגדל במועדון ואף שימש במשך ארבע שנים כמאמן הנבחרת הלאומית של ישראל.
בעונת 1983/1984 נשרה קבוצת הגברים לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה. בעונת 1985/1986 שבה לליגה הבכירה לשתי עונות, אך בעונת 1987/1988 נשרה שוב לליגה השנייה, שם שיחקה 11 שנים עד לעונת 1998/1999 שבה עלתה שוב לעונה אחת בליגה הבכירה.
בעונת 2004/2005 חזרה קבוצת הגברים למשך 3 עונות לליגה הבכירה. ביקור נוסף של הקבוצה למשך עונה אחת בליגה הבכירה התקיים בשנת עונת 2012/13. בסה"כ במשך 50 שנות קיומה שיחקה קבוצת הגברים הבוגרת במשך 27 עונות בליגה הבכירה.
בסיום עונת 2018/2019, ירדה הקבוצה לליגה הארצית.
תארים

גביע המדינה:
קבוצת הנשים

קבוצת הנשים משחקת בליגת אתנה.
קבוצת הנשים זכתה באליפות המדינה לראשונה בעונת 1967/1968 ו-3 עונות ברציפות לאחר מכן, ב-1977/1978, ובעונת 1979/1980 ועוד 6 פעמים ברציפות לאחר מכן עד 1985/1986, סה"כ ב-12 אליפויות, כאשר ב-6 מהן זוכה הקבוצה גם בגביע המדינה לכדוריד נשים ומשלימה 6 דאבלים.
לאחר הפסקה ארוכה שבה הקבוצה, שהורכבה משחקניות מקבוצת הנערות (פעמיים אלופת המדינה ומחזיקת הגביע), חזרה אל מרכז הבמה, ובעונת 2016/2017 העפילה לגמר גביע המדינה ולגמר הפלייאוף בליגה הראשונה אך הפסידה בשניהם לבנות הרצליה. בעונת 2017/2018 זכתה הקבוצה באליפות ובגביע המדינה והשלימה דאבל שביעי בהיסטוריה, לאחר 31 עונות בהן לא זכתה בתואר. בעונת 2018/2019 זכתה הקבוצה באליפות ה-14 במספר, אך הפסידה בגמר הגביע למכבי ראשון לציון שזכתה בתואר לראשונה בהיסטוריה שלה.
מספר שחקניות בולטות גדלו ויצאו מהקבוצה: חנה מרגלית (בן אליהו) המשמשת כיום כמזכירה בעיריית רמת גן תמי סנדיק המשמשת כיום כמנהלת נבחרות ישראל נשים, מונסה בר מנהלת בית ספר וחברת הנהלת איגוד הכדוריד ויו"ר ועדת נשים, ומרגלית פנגר-נבון שהייתה מלכת השערים של הליגה באותם הימים וקפטנית נבחרת ישראל.
קבוצת הנשים > תארים

אליפויות העליונה בכדוריד לנשים (14):
גביע המדינה בכדוריד לנשים (7):
דאבל (7):
בטאים

| בטאים |
| --- | --- |
 Urolophus cruciatus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
תת־מחלקה:: מחויצי זימים
על־סדרה:: בטאים
שם מדעי
 Batoidea
מנטה ענקית באיים המלדיביים.
טריגון נהרות באקווריום
בטאים (שם מדעי: Batoidea), על-סדרה במחלקת דגי הסחוס.
גופם של הבטאים שטוח וצורתו צורת דיסקוס. סנפירי החזה ארוכים ורחבים כמו "כנפיים". הסנפירים הבלתי-זוגיים מנוונים. זנבם דמוי השוט ארוך ודק. פתחי הזימים מצויים בתחתית הגוף. שיניהם חדות. תנועתם איטית וצמודה בדרך-כלל לקרקע. הם ניזונים מרכיכות, מדגי קרקע ומבעלי חיים נוספים המצויים על קרקעית הים. הבטאי הגדול ביותר הוא המנטה הענקית, עם מוטת סנפירים של 9 מטר.
מיון

על-סדרה בטאים (Batoidea )
סדרה טחנאים (Myliobatiformes )
תת-סדרה Myliobatoidei
על-משפחה Hexatrygonoidea
משפחה הקסטריגוניים (Hexatrygonidae) – בה מין יחיד: הקסטריגון (Hexatrygon bickelli).
על-משפחה Urolophoidea
משפחה בטאי תהומות (Plesiobatidae) – בה מין יחיד: פלסיובאטיס (Plesiobatis daviesi).
משפחה טריגונים עגולים (Urolophidae).
על-משפחה Urotrygonoidea
משפחה טריגונים עגולים אמריקאים (Urotrygonidae).
על-משפחה טריגונאים (Dasyatoidea )
משפחה טריגוניים (Dasyatidae).
משפחה טריגוני נהרות (Potamotrygonidae).
משפחה אגפיתיים (Gymnurinae) – בה סוג אחד: אגפית (Gymnura).
משפחה טחניים (Myliobatinae).
תת-סדרה Platyrhinoidei
משפחה טריגונים קוצני-גב (Platyrhinidae).
משפחה פנראיים (Zanobatidae) – בה סוג אחד: פנראי (Zanobatus).
סדרה מסורנאים (Pristiformes )
משפחה מסורניים (Pristidae).
סדרה תריסנאים (Rajiformes )
משפחה תריסניתיים (Rajidae).
משפחה אנקנתובטיים (Anacanthobatidae).
משפחה ארינכובטיים (Arhynchobatidae).
משפחה גורגסיליים (Gurgesiellidae).
סדרה Sclerorhynchiformes - נכחדה. בה היה האונכופריסטיס.
סדרה גיטרנאים (Rhiniformes )
משפחה כנוריתיים (Rhinidae).
משפחה גיטרניים (Rhinobatidae).
משפחה גלאוקוסתגיים (Glaucostegidae) – בה סוג אחד: גלאוקוסתגוס (Glaucostegus).
משפחה טריגונוריניים (Trygonorrhinidae).
סדרה חשמלנאים (Torpediniformes )
תת-סדרה Narcinoidei
משפחה נרקינידיים (Narcinidae).
משפחה נרקידיים (Narkidae).
תת-סדרה Torpedinoidei
משפחה היפניים (Hypnidae) בה סוג ומין יחיד: היפנוס מונופטריגיוס (Hypnos monopterygius).
משפחת חשמלניים (Torpedinidae).
חלק מבני המשפחה נכללים לעיתים בסדרה רינופריסטיים (Rhinopristiformes).
כנפתן מקפץ
טחן נקוד
טריגון מגובשש
גיטרן ענק
Narcine bancroftii
Platyrhinoidis triseriata
ג'ון אנדרסון (פוליטיקאי אמריקאי)

ג'ון באיירד אנדרסון (באנגלית: John Bayard Anderson;‏ 15 בפברואר 1922 - 3 בדצמבר 2017) היה פוליטיקאי אמריקני, חבר קונגרס ומועמד נשיאותי מאילינוי. כחבר במפלגה הרפובליקנית, ייצג את המחוז השישה עשר של אילינוי בין 1961 ל-1981. במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1980, רץ כמועמד עצמאי לנשיאות, והשיג 6.6% מהקולות.
הוא נולד ברוקפורד, ועסק בעריכת דין לאחר ששירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר תקופה בשירות החוץ של ארצות הברית, נבחר לתפקיד התובע המחוזי במחוזו. לאחר מכן נבחר ב-1960 לבית הנבחרים, מטעם מחוז רפובליקני. בתחילה נחשב לחבר קונגרס שמרן, אך התמתן במהלך שנות השישים, בעיקר בנושאים חברתיים. הוא ניהל את ועדת חברי בית הנבחרים הרפובליקנים ב-1969, וכיהן בתפקיד עד 1979. הוא ביקר את מלחמת וייטנאם ואת מעשיו של הנשיא ריצ'רד ניקסון במהלך פרשת ווטרגייט.
אנדרסון ניסה להתמודד בבחירות המקדימות במפלגתו ב-1980, כשהוא דורש להעלות את מסי הדלק ולהוריד את דמי הביטוח הלאומי בארצות הברית. לבסוף החליט לפרוש מהמירוץ ולהתמודד כמועמד עצמאי. בבחירות הגיע למקום השלישי מאחורי המועמד הרפובליקני רונלד רייגן והנשיא הדמוקרטי ג'ימי קרטר. הוא זכה לתמיכה בקרב הרפובליקנים המתונים, העצמאים, האינטלקטואלים הליברלים ותלמידי המכללות.
לאחר מערכת הבחירות, חזר לקריירה כעורך דין והקים ארגון בשם "FairVote", שמטרתו לבצע רפורמות במערכות בחירות, כולל הנהגת בחירות בהן הבוחרים יכולים לדרג את המועמדים לפי העדפותיהם. בנוסף הצליח לתבוע את מדינת אוהיו ולהאריך את תאריך היעד עבור מועמדים עצמאיים להגשת מועמדותם. אנדרסון היה פרופסור עמית בכמה אוניברסיטאות וכיהן במועצות של כמה ארגונים. הוא תמך בראלף ניידר בשנת אלפיים והקים את "מפלגת הצדק", ב-2012.
ראשית חייו

אנדרסון נולד ברוקפורד, אילינוי, שם גדל, בנם של מייבל עדנה (לבית רינג) ואלבין אנדרסון. אביו היה מהגר שוודי, כמו סבו וסבתו. בנעוריו, עבד בחנות המכולת המשפחתית. הוא היה המצטיין בכיתתו בתיכון המרכזי של רוקפורד. את אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין סיים ב-1939, ואז החל ללמוד משפטים, אולם לימודיו נקטעו עקב מלחמת העולם השנייה. הוא התגייס אל צבא ארצות הברית ב-1943, וכיהן כסמל בצרפת ובגרמניה עד לסופה של המלחמה, כשהוא זוכה לארבעה כוכבי שירות. לאחר המלחמה, חזר ללמוד עריכת דין, והשיג את התואר ממחלקת המשפטים של האוניברסיטה ב-1946.
ראשית הקריירה

אנדרסון הוסמך לעריכת דין באילינוי באותה השנה והחל בעריכת דין ברוקפורד. מעט לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר למשפטים בהרווארד, וסיים את לימודיו שם ב-1949. במהלך לימודיו בהרווארד, לימד בבוסטון. לאחר שחזר שוב אל רוקפורד, עבד כעורך דין בחברה פרטית. לאחר מכן הצטרף אל שירות החוץ של ארצות הברית. בין 1952 ל-1955, כיהן כקצין הדיווח הכלכלי בברלין. לבסוף עזב את שירות החוץ וחזר לעריכת דין ברוקפורד.
קריירה פוליטית

מעט לאחר חזרתו, החליט אנדרסון לרוץ לתפקיד ציבורי. ב-1956, נבחר לכהן כתובע המחוזי במחוזו באילינוי, כשהוא זוכה בבחירות המקדימות במפלגתו ולאחר מכן בבחירות הכלליות. לאחר כהונה אחת, התכונן לעזוב את תפקידו כשחבר הקונגרס ליאו אלן, שכיהן כבר עשרים ושמונה שנה כנציג המחוז בבית הנבחרים, הכריז על פרישתו. אנדרסון התמודד בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית - התחרות האמיתית, כיוון שרוב בוחרי המחוז היו רפובליקנים - מול ארבעה מועמדים אחרים. הוא ניצח בבחירות המקדימות באפריל ובנובמבר נבחר בבחירות הכלליות. הוא כיהן עשר כהונות בבית הנבחרים של ארצות הברית, בין 1961 ל-1981.
אנדרסון היה מחבר הקונגרס השמרנים ביותר במפלגתו. שלוש פעמים (ב-1961, 1963 ו-1965) הוא ניסה להגיש תיקון חוקתי ש"יכיר בחוקיו וסמכותו של ישו" על ארצות הברית. החוקים לא משכו תשומת לב רבה, אולם רדפו את אנדרסון במהלך ניסיונו להיבחר לנשיאות.
לאחר שהמשיך בכהונתו, האווירה בשנות השישים השפיעה על אנדרסון והוא החל לחשוב על השקפת עולמו. בסוף שנות השישים, עמדתו בנושאים חברתיים נטתה שמאלה, אולם מדיניותו הפיסקלית נותרה שמרנית. באותה התקופה, חברי בית הנבחרים ראו בו אדם מכובד. ב-1964, מונה לוועדת החוקים של בית הנבחרים. ב-1969, הפך ליושב ראש ועדת חברי בית הנבחרים הרפובליקנים, התפקיד החשוב השלישי בגודלו (לאחר מנהיג המפלגה והמצליף) במפלגה הרפובליקנית, שהייתה מפלגת מיעוט בבית הנבחרים למשך כל כהונתו של אנדרסון.
אנדרסון גילה שהוא אינו מסכים עם השמרנים במחוזו ובבית הנבחרים. לא תמיד תמך במצע הרפובליקני, למרות מעמדו הרם במפלגה. הוא ביקר את מלחמת וייטנאם, וביקר את ריצ'רד ניקסון במהלך פרשת ווטרגייט. ב-1974, על אף שביקר את ניקסון, הוא כמעט הפסיד בבחירות בשנה בה רוב הרפובליקנים איבדו את תפקידיהם. הוא נבחר מחדש עם 55% בלבד מהקולות, המירוץ הקשה ביותר בכל הקריירה שלו. שלוש פעמים לאחר היבחרו ניסו להדיחו מתפקיד יושב ראש ועדת חברי בית הנבחרים הרפובליקנים, ולאחר שג'רלד פורד הובס בבחירות של 1976, איבד אנדרסון בעל ברית חשוב בוושינגטון.
ב-1970 וב-1972, ניסה ג'ון דווין, פרופסור דמוקרטי מרוקפורד, להתמודד מול אנדרסון על תפקידו בבית הנבחרים. בשני המקרים ניצח אותו אנדרסון. בסוף 1977, הכריז הכומר דון ליון שיתמודד מול אנדרסון בבחירות המקדימות. ליון, המנוסה מול המצלמה, היה יריב עוצמתי. ליון גם הצליח לגייס תרומות רבות וזכה לתמיכת השמרנים. למרות היותו של אנדרסון דמות לאומית, הוא הצליח לנצח את ליון בבחירות המקדימות בהפרש של 16% בלבד. אנדרסון זכה לתמיכת העיתונות והדמוקרטים.
התמודדותו לנשיאות ב-1980

ב-1978, הקים אנדרסון ועדה לבחינת התמודדותו לנשיאות, שלא זכתה להתעניינות רבה. בסוף אפריל 1979, החליט להיכנס לבחירות המקדימות, בהן התמודדו גם רונלד רייגן, בוב דול, ג'ון קונלי, הווארד בייקר וג'ורג' הרברט ווקר בוש, נוסף להרולד סטאסן, מועמד קבוע. בסוף שנת 1979, הציג אנדרסון את דרישתו להעלאת מס הדלק לצד הקטנה של 50% בדמי הביטוח הלאומי.
אנדרסון ניהל מסע בחירות בארבעה מקומות חשובים- ניו המפשייר, מסצ'וסטס, אילינוי וויסקונסין. הוא זכה לתמיכה מסוימת בקרב הרפובליקנים ומעמדו התחזק. הוא זכה לתמיכה בקרב האליטה התקשורתית, שהעריכה את רהיטותו, יושרו, עמדותיו המתונות והעובדה שבניגוד לשאר המועמדים, לא נחשב לשמרן.
התמודדותו לנשיאות ב-1980 > עלייה

ב-5 בינואר 1980, במהלך העימות בין המועמדים הרפובליקנים באיווה, טען אנדרסון שבניגוד למועמדים האחרים, הוא סבור שהורדת מיסים, העלאת תקציב הביטחון ואיזון תקציבי הם שילוב שאינו אפשרי. בסיכום דבריו, טען אנדרסון שעל הציבור להקריב קורבנות היום לצורך עתיד טוב יותר מחר. הופעתו הטובה בעימות הובילה לפרסומו בקרב התקשורת הלאומית.
אנדרסון השקיע פחות מאלפיים דולרים באיווה, אולם השיג 4.3% מהקולות. רשתות הטלוויזיה הציגו את אנדרסון כאדם ערכי. בבחירות בניו המפשייר, שוב השיג מעל המצופה, והגיע למקום הרביעי עם מעט פחות מעשרה אחוזים מהקולות.
במרץ 1980 הוכרז שאנדרסון ניצח במסצ'וסטס ובוורמונט, אולם למחרת התברר שהפסיד בהפרש קטן. במסצ'וסטס הפסיד לבוש בהפרש של 0.3% מהקולות ובוורמונט הפסיד לרייגן בהפרש של 690 קולות.
אנדרסון הגיע לאילינוי לאחר הבחירות בניו אינגלנד ונחשב למועמד המוביל, אולם למרות התמיכה התקשורתית התקשה במסע הבחירות. רייגן ניצח אותו עם 48% מהקולות לעומת 37%. אנדרסון הצליח בשיקגו וברוקפורד, הערים הגדולות, אולם הפסיד בדרום השמרני.
כעבור שבוע, בבחירות בקונטיקט, החליט לא לנהל מסע בחירות פעיל. הוא הגיע למקום השלישי עם 22% מהקולות. בוויסקונסין, נראה היה שיוכל לנצח סופסוף, אולם הוא הגיע למקום השלישי עם 27% מהקולות.
התמודדותו לנשיאות ב-1980 > ריצה כעצמאי

המצע הרפובליקני לא תמך בתיקון לשוויון זכויות או בהארכת הזמן עד לאשרורו. אנדרסון תמך בתיקון. סקרים חשפו שאנדרסון היה אהוד יותר בקרב הבוחרים מאשר התמיכה שזכה לה בבחירות הרפובליקניות. ללא כל מסע בחירות, הודיעו 22% מהבוחרים שיתמכו בו. יועציו שכנעו אותו להישאר במפלגה.
אנדרסון נאלץ להתמודד עם מספר קשיים כמועמד ממפלגה לא מרכזית: הוא היה צריך לזכות לתמיכה מספקת כדי להתמודד ב-50 המדינות ובמחוז קולומביה (בניגוד למועמדים המרכזיים), היה צריך לגייס כסף (המפלגות הגדולות זכו לכמעט שלושים מיליון דולרים מהממשלה), השגת תשומת לב תקשורתית, בניית מסע בחירות, וקושי במציאת סגן. הוא הקים צוות בחירות חדש, הצליח להתמודד בכל המדינות, גייס כסף רב והצליח להגיע ל-26% תמיכה בסקרים.
בקיץ 1980, נסע אנדרסון אל מעבר לים כדי להראות את יכולתו במדיניות החוץ, דבר שזכה לביקורת בתקשורת. המפלגות המרכזיות ערכו את ועדות הבחירות שלהם, ואנדרסון לא זכה לכיסוי. אנדרסון גם הופיע יחד עם טד קנדי והייתה זאת שגיאה גדולה. לקראת סוף אוגוסט הוא השיג בין 13 ל-15 אחוזים מהקולות.
בנוסף לכך, הייתה הבעיה של הופעה בעימותי הבחירות. הוא הוזמן להופיע למרות השגת 12% מהקולות בלבד בסקרים. בסוף אוגוסט, בחר בפטריק לוסי, מושל דמוקרטי לשעבר בוויסקונסין והשגריר במקסיקו, כסגנו. בסוף אוגוסט הגיש מצע בן 317 עמודים, מטעם מפלגת האחדות הלאומית, שהתקבל טוב. בתחילת ספטמבר התקבלה עתירתו והוא זכה להחזר הוצאות הבחירות. הוא הצליח להתמודד בכל 51 מחוזות הבחירה, ובנוסף הצליח להשיג מספיק אחוזי תמיכה כדי להגיע לעימותים הנשיאותיים.
התמודדותו לנשיאות ב-1980 > נפילתו

קרטר הודיע שלא ישתתף בעימותים עם אנדרסון, מה שפגע בנשיא בעיני הבוחרים. רייגן ואנדרסון ערכו עימות בבולטימור ב-21 בספטמבר 1980. אנדרסון הצליח, והסקרים הראו שהצליח לנצח במקצת את רייגן, אולם רייגן, שהוצג במהלך מסע הבחירות כרודף מלחמות, הוכיח שהוא מועמד ממלכתי ומכובד ונראה טוב. העימות היה ההזדמנות של אנדרסון להוכיח את עצמו, אולם הוא לא הצליח לנצל את ההזדמנות. בשבועות לאחר מכן, החל אנדרסון לאבד תמיכה, כשהוא יורד מ-16% תמיכה, ל-10-12% בתחילת אוקטובר. בסוף החודש, התעמת רייגן מול קרטר לבד והתמיכה של אנדרסון המשיכה להיעלם. על אף הניצחון המשמעותי של רייגן, חשפו הסקרים ששני המועמדים המרכזיים היו בשוויון אחד עם השני (47-44-8) והיה ברור שתומכים פוטנציאליים של אנדרסון עברו לתמוך במועמדים המרכזיים. בסופו של דבר, השיג אנדרסון מעט פחות מ-7% מהקולות.
רוב תמיכתו של אנדרסון באה מרפובליקנים מתונים, שהיו יותר ליברלים מרייגן. אינטלקטואלים רבים תמכו באנדרסון. היו כאלו שטענו שג'קלין קנדי-אונאסיס תמכה גם היא באנדרסון. על אף שקרטר חשש שאנדרסון יגנוב ממנו מצביעים ויגרום להפסדו, אנדרסון היה רק עוד אפשרות הצבעה למאוכזבי קרטר, שממילא לא תמכו בו. הסקרים חשפו שרוב תומכי אנדרסון העדיפו את רייגן על קרטר.
אנדרסון לא הצליח לנצח באף מחוז. הוא עדיין היה המועמד השלישי המוצלח ביותר מאז ג'ורג' וולאס ב-1968, שזכה ל-14%. הוא גם המועמד השלישי שהגיע למקום השביעי מבחינת תמיכה במועמדים שלישיים, אחרי 8.5% של ג'יימס ווייבר הפופוליסט ב-1892, 27% של תאודור רוזוולט ב-1912, 17% של רוברט לה פולט ב-1924, וולאס, ורוס פרו, שהשיג 19% ו-8% ב-1992 וב-1996 בהתאמה.
לאחר מכן תבע את מדינת אוהיו והצליח לנצח אותה בפסק דין שהאריך את תאריך היעד להגשת עצומות תמיכה במועמדים שלישיים. חוסר יכולתו לנצח את המערכת הדו-מפלגתית אילצה אותו להקים את FairVote ב-1992, ולתמוך ברפורמה שכללה פתקי בחירות בהם האזרח יכול היה לדרג את העדפותיו.
סוף הקריירה

בסוף מסע הבחירות, זכה אנדרסון בעיקר לתמיכת תלמידי מכללות. הוא ניצל זאת והפך לפרופסור עמית במספר אוניברסיטאות: אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת דרום קליפורניה, אוניברסיטת דיוק, ואוניברסיטת ברנדייס. ב-1988, הרצה בנושא יחסים בינלאומיים.
אהוא כיהן כיושב ראש ארגון "FairVote" (קול הוגן) מ-1996 עד 2008, ארגון שסייע לייסודו ב-1992, והמשיך להיות חבר במועצת המנהלים שלו עד ל-2014. בנוסף עסק בעריכת דין בוושינגטון. ב-1989 ניהל מועצה לצורך קידום האינטרסים האמריקניים במזרח התיכון.
בשנת אלפיים, נחשב למועמד פוטנציאלי עבור המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית, אבל הוא תמך בראלף ניידר. בינואר 2008, הודיע על תמיכתו במועמדותו של ברק אובמה, גם הוא מאילינוי.
ב-2012, הקים את "מפלגת הצדק" האמריקנית, מפלגה פרוגרסיבית וסוציאל-דמוקרטית שתמכה ברוקי אנדרסון בבחירות של 2012.
ב-6 באוגוסט 2014, הודיע על תמיכתו בהקמת אספה פרלמנטרית של האו"ם, והוא אחד משישה חברי קונגרס לשעבר שהודיעו על תמיכתם בנושא.
אנדרסון מת מוות טבעי ב-3 בדצמבר 2017, בוושינגטון, בגיל 95.
אורנה ואלה

| --- | --- |

מסעדת אורנה ואלה
 מידע כללי
 סוג:  מסעדה 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1992
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 
 קואורדינטות:  32°04′08″N 34°46′29″E﻿ / ﻿32.069°N 34.774722222222°E﻿ / 32.069; 34.774722222222
 ornaandella.com
 תבנית:לשוניות2
 
אורנה ואלה הייתה מסעדה תל אביבית.