stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היקיצה
תמות > מוות

המוות הופך לתמה רק בסיום הספר, אך הופך למרכזי בשל השאלה שנותרת פתוחה לגבי מותה של עדנה: האם היא ביקשה להתאבד, או שהייתה זו תאונה? הפרשנות המסורתית לספר מכירה במותה כהתאבדות, אך קיימת אסכולה שמפרשת אותה כתאונה - לפיה עדנה, על אף הקשיים, הייתה בשיא הצלחתה כיישות עצמאית, ולא הייתה לה סיבה להתאבד: היא התחילה לחוות הצלחה כאמנית, ניהלה לראשונה חיי מין שנועדו לספק אותה, מצאה חופש במרחב פיזי משלה, ואפילו הגיעה למסקנה שעל אף הכמיהה הגדולה שלה לרוברט, חיים משותפים עמו לא היו יכולים להסב לה אושר אמיתי לאורך זמן. על פי אסכולה זו, לא הייתה לעדנה סיבה לוותר דווקא בנקודה זו, ורואים את השחייה שלה כשחייה אל עבר החופש, ואת מותה כביקורת על החברה שלעולם לא תאפשר לה חופש זה.
בין המפרשים את מותה כהתאבדות יש חילוקי דעות לגבי האופי של המעשה, כאשר חלק רואים במותה בחירה אמיצה, לנוכח האפשרות היחידה שעמדה בפניה של חיים כמנודה או כרכוש של בעלה; ואילו אחרים רואים במעשה כניעה פחדנית.
ביקורת וקבלה

"היקיצה" עוררה מחלוקת רבה בעת פרסום הספר בשנת 1899. אף על פי שהרומן לא הוחרם רשמית, הוא צונזר בפועל. הרומן של שופן נחשב כלא מוסרי, לא רק בשל הייצוגים הכנים של מיניות ותשוקה נשית, אלא גם בשל מהותה של הדמות הראשית, אשר מתמרדת נגד מוסכמות חברתיות ותפקידי מגדר. התגובה הציבורית לרומן הייתה דומה למחאות שקיבלו את פני פרסום והעלאה לבמה את יצירתו הקלאסית של הנריק איבסן, "בית הבובות" (1879), שחולקת עם "היקיצה" את התמה המרכזית של ביקורת לגבי חלוקת תפקידי מגדר, ובשתי היצירות הגיבורה נוטשת את בעלה וילדיה כדי לחתור להגשמה עצמית.
הביקורות בעיתונות היו מגוונות - החל מהאשמות וגינוי, ועד להכרה בספר כעבודה חשובה מאת יוצרת כשרונית. התפלגות זו משתקפת בביקורות שפורסמו בשני עיתונים בעיר מולדתה של שופן, סנט לואיס שבמיזורי: בעיתון St. Louis Republic כינו את הספר "רעל" ונטען שהוא "משקה חזק מדי לעוללים מוסריים"; ואילו בעיתון St. Louis Mirror, נכתב ש"עדיף היה להתחנן בפני האלים, מתוך פחדנות מוחלטת, עבור שינה בלתי פוסקת, ורק לא לדעת איזו מפלצת מכוערת ואכזרית התשוקה יכולה להיות, כשהיא מתעוררת, כמו נמר, לאיטה. זהו סוג היקיצה שמשאירה את חותמתה על הקורא בדמותה המרכזית של גברת שופן."
חלק מהביקורות הביעו אכזבה משופן: "לא היה זה הכרחי עבור סופרת בעלת עדנה כה מפותחת וחן פואטי להיכנס לתחום המעובד עד עייפה של ספרות מין" (Chicago Times Herald). אחרים התאבלו על אובדן הטעם הטוב; על פי כתב העת The Nation, הספר נפתח בציפיות גבוהות, "על סמן סיפוריה הקצרים הנעימים של הסופרת", ונסגר ב"אכזבה אמיתית", ברמיזה שהנושא של הספר הוא הבעיה: "עדיף לו הייתה נחסכת מעמנו אי-הנעימות של קריאה עליה". שופן אף כונתה במאמר "סופרת מתוחכמת נוספת שסרחה."
כמה ביקורות היו עוד יותר חותכות, כמו הביקורת בכתב העת Public Opinion, אשר הצהירה, "היינו מרוצים ביותר כאשר הגברת פונטלייר שחתה אל מותה במימי המפרץ."
אך בין הביקורות הקשוחות וההסתייגויות, חלק מהמבקרים הכירו באיכות הספרותית של "היקיצה". The Dial קרא לספר "טרגדיה רוחנית נוקבת" לצד האזהרה כי הרומן "לא לגמרי נאות בנטיותיו." באופן דומה, The Congregationalist קרא לספרה של שופן "כתיבה מבריקה" אך סכמה שבכל זאת "אין אנו יכולים להמליץ עליו". בביקורת ב-Pittsburgh Leader, וילה קאתר העמידה את "היקיצה" לצד יצירות כגון "מאדאם בובארי", היצירה הידועה לשמצה באותה מידה של גוסטב פלובר, אך גם קאתר לא התרשמה במיוחד מן הדמות המרכזית עצמה, ואמרשה שהיא "מקווה שמיס שופן תקדיש את הסגנון הזוהר והגמיש שלה למטרות טובות יותר".
מורשת

שופן לא כתבה ספרים נוספים לאחר "היקיצה", ואף התקשתה לפרסם סיפורים לאחר השקתו. החוקרת אמילי טות סבורה שזה בין היתר כי שופן "הלכה רחוק מדי: החושניות של עדנה הייתה יותר מדי עבור שומרי הסף הגברים". הספר הבא של שופן בוטל, והיא פיתחה בעיות בריאות וענייני משפחה שכילו את זמנה וכוחותיה. כשהיא נפטרה כעבור כחמש שנים, היא הייתה בדרך להיות נשכחת. רק בשנת 1960 גילה אותה מחדש החוקר הנורווגי פר סיירסטד, מה שהוביל לעניין מחודש בספר, וכניסתו לקאנון הספרותי הפמיניסטי.
הספר עובד לסרטים פעמיים: בפעם הראשונה בשנת ת1985, בשם The End of August בכיכובה של סאלי שארפ בתפקיד עדנה; וב-1991 לסרט Grand Isle, בבימויה של מארי למברט ובכיכובה של קלי מקגיליס, ובהשתתפותם של ג'ון דברי בתפקיד לאונס ואדריאן פסדר בתפקיד רוברט.
ב-2010, בפרק 9 של העונה הראשונה של סדרת HBO "טרמיי", פרופסור קרייטון ברנט (ג'ון גודמן) מלמד את הרומן בכיתתו, ודן בתמות שלו עם הסטודנטים. בהמשך הפרק, הוא משחרר את הכיתה מוקדם, ויוצא לטיול לראות את המקומות האהובים עליו בניו אורלינס, אשר חלקם נחרבו על ידי הוריקן קתרינה, לפני שהוא לבסוף נוטל חייו במימי נהר המיסיסיפי.
הוצאה בעברית

"היקיצה", כתר הוצאה לאור, 2010. ISBN 978-965-07-1858-9. תרגום: מירי קרסין.
הערות שוליים

↑  Chopin, Kate. The Awakening. New York, NY: Bantam Classic, 1981.
↑  Benjamin, Franklin. Colonial literature, 1607–1776. New York: Infobase Publishing, 2010: 88. ISBN 0-8160-7861-0
↑  Emily Toth (ביולי 1999). "Emily Toth Thanks Kate Chopin". The Women's Review of Books. Old City Publishing, Inc. 16 (10/11): 34. doi:10.2307/4023250. JSTOR 4023250. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Review from "recent novels" reprinted from The Nation 69 (3 August 1899) In Critical essays on Kate Chopin, ed. By Alice Hall Petry, (New York, 1996)
↑  Review from 'Book Reviews' reprinted from Public Opinion 26 (22 June 1899) 794. In Critical essays on Kate Chopin, ed. By Alice Hall Petry, (New York, 1996)
↑  Keith Phipps (13 ביוני 2010). "Wish Someone Would Care". The A.V. Club. {{cite web}}:  (עזרה)
לוחית זיכרון לקייט שופן בספריה העירונית של ניו יורק: "The bird that would soar above the level plain of tradition and prejudice must have strong wings." (הציפור שברצונה להמריא מעל המישור השטוח של מסורת ודעה קדומה, חייבת להיות בעלת כנפיים חזקות).
המהדורה העברית של "היקיצה"
בית התה של ירח אוגוסט (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של ורן סניידר
 בימוי:  דניאל מאן
 הופק בידי:  ג'ק קאמיננגס
 תסריט:  ג'ון פטריק
 עריכה:  הרולד קרס
 שחקנים ראשיים:  מרלון ברנדו גלן פורד אדי אלברט פול פורד
 מוזיקה:  סול צ'פלין
 צילום:  ג'ון אלטון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בנובמבר 1956
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  יפן 
 תקופת התרחשות:  1945 
 תקציב:  3,926,000‏$
 הכנסות:  8,925,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   teahouseoftheaugustmoon
 דף הסרט ב־IMDb
 
גלן פורד (פיסבי), מרלון ברנדו (סאקיני) ומצ'יקו קיו (פרח הלוטוס)
בית התה של ירח אוגוסט (באנגלית: The Teahouse of the August Moon) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1956, בבימויו של דניאל מאן, עם מרלון ברנדו, גלן פורד, אדי אלברט ופול פורד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ג'ון פטריק והוא מבוסס על מחזה שלו בשם זה שהוצג בהצלחה רבה בברודוויי ב-1953 וזכה בפרס טוני ובפרס פוליצר. המחזה מבוסס על ספר בשם זה מאת וורן סניידר (1951).
העלילה מתרחשת בשנת 1946 באי אוקינאווה הנמצא תחת שלטון צבאי אמריקאי. השלטון מבקש להקנות לכפריים היפניים ערכים אמריקאים של דמוקרטיה.
תקציר העלילה

קולונל פורדי (פול פורד) הוא בראש הממשל הצבאי האמריקאי באוקינאווה. מסייעים לו סרג'נט גריגוריץ' (הנרי מורגן) והמתורגמן סאקיני (מרלון ברנדו). בתחילה נואם סאקיני את נאומו המפורסם על ההיסטוריה של האי ועל הבדלי התרבויות בינם ובין האמריקאים – "באוקינאווה... להתרחץ בבית מרחץ עם אישה ערומה: יפה מאוד. תמונה של אישה ערומה בבית פרטי: לא יפה. באמריקה... פסל אישה ערומה בגן מקבלים פרס. אישה אמיתית ערומה בגן מקבלים בית סוהר. מסקנה: פורנוגרפיה שאלה של גאוגרפיה".
פורדי מקבל הוראה מהפנטגון להקנות לתושבי הכפר, ערכים אמריקאיים של דמוקרטיה, שוויון וזכויות נשים. הוא שולח לכפר טוביקי את קפטן פיסבי (גלן פורד) ביחד עם סאקיני. הם מכנסים את התושבים ופיסבי מודיע להם על רצונו לבנות שם בית ספר בצורת הפנטגון. הכפריים אינם רוצים בזה אלה בבניית בית תה.
הם שולחים לו כמתנה את "פרח הלוטוס (מצ'יקו קיו) שתשמש לו כגיישה. פיסבי מתנגד אך סאקיני משכנע אותו שזה המנהג וכי היא רק תשרת אותו. בעקבות זה דורשות הנשים שוויון זכויות ואפשרות ללמוד להיות גיישות. בגברים לוחצים על פיסבי לבנות בית תה כי רק שם יוכלו לבלות עם הגיישות.
לבסוף נכנע פיסבי אך למוצרים שלהם - כלובים לצרצרים, כובעי קש וכדים, אין ביקוש אצל החיילים. סאקיני מגלה לפיסבי שהם מייצרים ברנדי מתפוחי אדמה ופיסבי מורה להם להקים מזקקה גדולה והם משווקים את הברנדי לכל הצבא באי ובכסף הם בונים בית תה. פיסבי מתחיל ללכת לבוש עם כפכפי עץ וחלוק אחצה בתור קימונו.
פורדי משוחח בטלפון עם פיסבי שמספר לו שבנה בית תה במקום בית ספר. הוא חושב שיצא מדעתו ושולח לטוביקי את הפסיכיאטר הצבאי קפטן מקלין (אדי אלברט).
מקלין הוא מעריץ חקלאות אורגנית וכשפיסבי אומר לוו שהם אינם משתמשים בחמרי הדברה הוא מתלהב, מחליט להישאר והופך ליפני כמו פיסבי.
לבסוף חוגגים כולם את פתיחת בית התה לאור הירח המלא של חודש אוגוסט. הנשים היפניות מופיעות לפני כולם והאמריקאים מלמדים את היפנים שירה בציבור. בתוך כל החגיגה באת מגיעים פורדי וסרג'נט גריגוריץ. פורדי אומר להם כי בגללם הקריירה הצבאית שלו אבודה.
פורדי נוזף בפיסבי ומקלין ומורה לכפריים ולגריגוריץ להרוס את בית התה והמזקקה. הכפריים מחביאים את קירות בית התה ומשקים את גריגוריץ בברנדי שלהם עד שאינו יכול לפעול.
לפתע מקבל פורדי ידיעה כי מפקד הצבא ביפן התרשם ממה שקרה בטוביקי והוא מתכונן להגיע. פיסבי ומקלין מוחזרים למשרתם, בית התה מוקם במהירות וכולם נכנסים אליו לאור אור הירח של חודש אוגוסט ופורדי בטוח שיועלה לדרגת גנרל.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מרלון ברנדו | סאקיני | מתורגמן |
| גלן פורד | קפטן פיסבי |  |
| אדי אלברט | קפטן מקלין | פסיכיאטר |
| מצ'יקו קיו | פרח הלוטוס | גיישה |
| פול פורד | קולונל פורדי | מפקד הצבא באוקינאווה |
| הנרי מורגן | סרג'נט גריגוביץ | שליש |
פרסים > גלובוס הזהב

מועמדות לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי – דניאל מאן
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי – מצ'יקו קיו
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי – מרלון ברנדו
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי – גלן פורד
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע – אדי אלברט
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לסרט המקדם הבנה בינלאומית
פרסים > שונות

Laurel Awards לשחקן בתפקיד קומי – מרלון ברנדו
פרס גילדת הכותבים של אמריקה – ג'ון פטריק
NUbuntu

| --- | --- |

 מפתח:  ג'ייסון בייטלר, עמנואל ג'נטילי, ברנדן אלמונטה.
 משפחה:  גנו/לינוקס
 מודל קוד:  קוד פתוח
 גרסה אחרונה:  8.12 ב־16 בדצמבר 2008 (לפני 16  שנים, חודשיים ויומיים)
 סוג גרעין:  מונוליתי
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 מצב עבודה:  לא עדכני
 מבוססת על:  Ubuntu Live 
 
נובונטו (אנגלית: Nubuntu, "Network Ubuntu") הייתה הפצת גנו/לינוקס עם סביבת שולחן עבודה מבוסס Fluxbox. ההפצה הייתה מיועדת לבדיקות רשת, חדירה ופגיעויות.
היא פותחה על ידי ג'ייסון בייטלר (Jayson Beitler), עמנואל ג'נטילי (Emanuele Gentili), ברנדן אלמונטה (Brendan Almonte) ושוחררה בגרסת בטא למפתחים, בתאריך 18 בדצמבר 2005 (Developers Release Testing 1).
בתאריך 4 באפריל 2010, נסגר האתר הרשמי ללא כל הודעה מוקדמת והופסקה התמיכה בהפצה.
כיום, ניתן למצוא את ההפצה בגרסאות לא רשמיות ברחבי האינטרנט.
המערכת הופצה כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: סורק הפורטים Nmap, רחרחן Wireshark, כלי התקיפה Ettercap, מקליט הפקודות dSniff ועוד.
רשימת גרסאות

| תאריך יציאה | גרסה | שם קוד |
| --- | --- | --- |
| 26.1.2006 | nUbuntu Live | Stable 1 |
| 26.6.2006 | 6.06 | Stable |
| 21.11.2006 | 6.10 | Stable |
| 16.7.2008 | 8.04 | Alpha |
| 30.10.2008 | 8.10 | Alpha |
| 17.12.2008 | 8.12 | Beta |
ראו גם

SparkyLinux
Knoppix
Ubuntu
PHLAK
Pinguy OS

| --- | --- |

 מפתח:  אנתוני נורמן (Antoni Norman)
 משפחה:  גנו/לינוקס
 מודל קוד:  קוד פתוח
 גרסה אחרונה:  18.04.2 ב־30 במרץ 2019 (לפני 5  שנים, 10  חודשים ו־19  ימים)
 סוג גרעין:  מונוליתי
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 מצב עבודה:  עדכני
 מבוססת על:  אובונטו לינוקס 
 פלטפורמות:  x86 
 אתר אינטרנט:  http://www.pinguyos.com 
 
Pinguy OS היא הפצת גנו/לינוקס, נגזרת של אובונטו, המיועדת לשימוש במחשבים אישיים ומכשירים ניידים.
ההפצה פותחה על ידי אנתוני נורמן (Antoni Norman) ומותאמת עבור המשתמש הביתי.
ממשק המשתמש הגרפי של ההפצה מבוסס GNOME וערכת הנושא שלו מזכירה את מערכת ההפעלה MAC OS.
ההפצה ניתנת להורדה בגרסה מלאה (Full) למחשבים בעלי חומרה חלשה (Mini), המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: תוכנת המסרים Pidgin, דפדפן האינטרנט Firefox, חבילת יישומים משרדיים Libre Office, נגן המדיה VLC ועוד.
רשימת גרסאות

להלן חמש הגרסאות האחרונות ששוחרו אל השוק:
| גרסה | מערכת מבוססת: |
| --- | --- |
14.04.3: אובונטו
14.04.4: אובונטו
18.04: אובונטו
18.04.1: אובונטו
18.04.2: אובונטו
וינוקס

| --- | --- |

 מפתח:  טוני סילס (Tony Sales)
 משפחה:  מערכת הפעלה דמוית יוניקס
 מודל קוד:  קוד פתוח
 גרסה אחרונה:  5.1 ב־15 בינואר 2017 (לפני 8  שנים, חודש ו־3  ימים)
 סוג גרעין:  מונוליתי
 סוג רישיון:  תוכנה חינמית
 מצב עבודה:  עדכני
 אתר אינטרנט:  https://www.vinux.org.uk 
 
וינוקס (באנגלית: Vinux) היא הפצת גנו/לינוקס המבוססת על אובונטו ומיועדת למשתמשים בעלי לקות ראייה.
היא פותחה על ידי טוני סילס (Tony Sales), טכנאי במכללה הלאומית לעיוור בעיר הרפורד, בריטניה ושוחררה בתאריך 1 ביוני 2010 (גרסה 3.0).
ההפצה ניתנת להורדה מאתר SourceForce בגרסת תקליטור אתחול שאינה דורשת התקנה.
המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכנות המסייעות למשתמשים בעלי לקות ראייה כגון: יישום להגדלת המסך (Orca), זכוכית מגדלת תלת־ממדית (Compiz), תמיכה בהתקנים המציגים כתב ברייל, הקראת טקסטים (Speakup), תמיכה בשינוי גופן, צבע, גודל תפריט ועוד.
ראו גם

אובונטו
עיוורון
לקות ראייה
לינוקס דגל אדום

| --- | --- |


צילום מסך של Red Flag Linux
 מפתח:  Red Flag Software
 משפחה:  לינוקס
 מודל קוד:  קוד פתוח
 מחזור חיים:  אוגוסט 1999 – הווה (כ־25 שנים) 
 גרסה אחרונה:  8.0 ב־23 באפריל 2013
 סוג גרעין:  מונוליתי
 סוג רישיון:  מגוון
 מצב עבודה:  בפיתוח
 אתר אינטרנט:  https://www.chinaredflag.cn/ 
 
לינוקס דגל אדום (בסינית: 红旗Linux) היא גרסת הפצה המבוססת על ליבת מערכת ההפעלה לינוקס, אשר נפוצה מאוד בסין. הגרסה מפותחת על ידי חברת Red Flag Software. הסמל שלה הוא הפינגווין Tux, הסמל של לינוקס, מנופף בדגל אדום.
הגרסה הראשונה יצאה בשנת 1999 על ידי המכון לחקר התוכנה של האקדמיה הסינית למדע, בתמיכה כלכלית של המדינה. בעקבות מתחים עם חברת מיקרוסופט, החליטה הממשלה הסינית בשנת 2000 להסיר לצמיתות את גרסאות של מערכת ההפעלה חלונות 2000 ממחשבי הממשלה ולהחליפם ב"לינוקס דגל אדום".
StartOS

| --- | --- |


 מפתח:  YLMF Computer Technology
 משפחה:  ניהול חבילות אישית YKPG
 מודל קוד:  קוד פתוח
 גרסה אחרונה:  6.0 ב־4 ביולי 2013 (לפני 11  שנים, 7  חודשים ו־14  ימים)
 סוג גרעין:  מונוליתי
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 מצב עבודה:  עדכני
 אתר אינטרנט:  http://www.startos.org/ 
 
Start OS (מבטאים: "סטארט או אס") היא הפצת גנו/לינוקס סינית, נגזרת YPK, ניהול חבילות מותאמת אישית למערכת הפעלה זו.
פותחה על ידי צוות הפיתוח של חברת YLMF Computer Technology ומותאמת עבור המשתמש הביתי.
עד לגרסה 4.0 ההפצה נקראה Ylmf OS והייתה נגזרת של דביאן.
גרסת Ylmf OS 3.0 מוכרת בעיקר בזכות הדמיון הרב שיש בין ממשק המשתמש שלה, הנקרא לונה (Luna) לבין מערכת ממשק המשתמש במערכת ההפעלה Windows XP מבית מיקרוסופט.
ממשק המשתמש של גרסת Ylmf OS 4.0 מזכיר את מערכת ההפעלה חלונות ויסטה מבית מיקרוסופט וקיימת גם ערכת נושא של מערכת ההפעלה MAC OS X.
המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: עורך גרפי Gimp, חבילת יישומים משרדיים Open Office, עורך הקוד Blue Fish, סביבת הפיתוח Geany ועוד.
רשימת גרסאות

| שם | גרסה | מערכת מבוססת: |
| --- | --- | --- |
| Ylmf OS | 1.0 | פדורה 11 (Fedora 11) |
| Ylmf OS | 1.15 | אובונטו 9.04 (Ubuntu 9.04) |
| Ylmf OS | 1.5 | אובונטו 9.10 (Ubuntu 9.10) |
| Ylmf OS | 2.0 | אובונטו 9.10 (Ubuntu 9.10) |
| Ylmf OS | 3.0 | אובונטו 10.04 (Ubuntu 10.04) |
| Ylmf OS | 4.0 | שיאנג לינוקס (Xiange Linux) - גרסה בשפה הסינית אך ניתן להתקין בה אנגלית. |
| Start OS | 5.0 | גרסת בטא של ההפצה בשמה החדש. |
| Start OS | 5.1 | ללא |
| Start OS | 6.0 | גרסת בטא. |
שולחן העבודה של Ylmf 3.0
חטיפת הרכבת התחתית 123

| --- | --- |

 מבוסס על:  חטיפת הרכבת התחתית 123 
 בימוי:  טוני סקוט 
 הופק בידי:  טוני סקוט, סטיב טיש 
 תסריט:  בריאן הלגלנד 
 עריכה:  כריס לבנזון 
 שחקנים ראשיים:  דנזל וושינגטון Ty Jones ג'ייסון סרבון ג'ייסון באטלר הרנר פרנק ווד Victor Gojcaj בנגה אקינביי ג'ייק סיציליאנו גארי בסארבה טוניה פטנו אונג'אנו אליס ג'ון בנג'מין היקי לואיס גוזמן ג'ון טרבולטה אדריאן מרטינז ג'ון טורטורו ראמון רודריגז מייקל ריספולי ג'יימס גנדולפיני בריאן הולי 
 מוזיקה:  הארי גרגסון ויליאמס 
 צילום:  טוביאס שליסלר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  רלטיביטי מדיה, Escape Artists, סקוט פרי הפקות 
 חברה מפיצה:  InterCom, סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 בספטמבר 2009 
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט מתח, סרט פעולה, סרט שוד, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות באתר מוג'ו:   takingofpelham09
 דף הסרט ב־IMDb
 
חטיפת הרכבת התחתית 123 (באנגלית: The Taking of Pelham 123) הוא סרט פעולה ומותחן אמריקאי משנת 2009 בבימויו של טוני סקוט. הסרט מבוסס על הרומן באותו השם מאת ג'ון גודי, ומהווה את הגרסה השלישית לסיפור זה, לאחר סרט קולנוע משנת 1974 וסרט טלוויזיה משנת 1998.
עלילה

הסרט מתאר את סיפורו של וולטר גרבר (דנזל וושינגטון), פקח ברכבת תחתית בניו יורק, שנכנס לתפקיד של מתווך כאשר קבוצת חמושים בראשותו של ריידר (ג'ון טרבולטה) חוטפת קרון נוסעים ומחזיקה את הנוסעים כבני ערובה בתמורה לכופר. העלילה מסתבכת כאשר גרבר מגלה שריידר הוא למעשה דניס פורד, מנהל לשעבר בחברת השקעות שנידון למאסר בגין הונאה פיננסית.
שחקנים ראשיים

דנזל וושינגטון – וולטר גרבר
ג'ון טרבולטה – דניס 'ריידר' פורד
ג'ון טורטורו – סגן וינסנט קמונטי
לואיס גוזמן – פיל ראמוס
ג'יימס גנדולפיני – ראש עיריית ניו יורק
הפקה

ההפקה החלה במרץ 2008, והסרט יצא לאקרנים ב-12 ביוני 2009. הסרט הופק בתקציב של 100–110 מיליון דולר והרוויח כ-150 מיליון דולר בקופות.
ביקורות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, כאשר ציינו לטובה את ביצועי המשחק של וושינגטון וטרבולטה, אך מתחו ביקורת על הסטייה מהעלילה המקורית.
הערות שוליים

1 2  The Taking of Pelham 123, Box Office Mojo
יחסי ארצות הברית – רוסיה

| יחסי ארצות הברית – רוסיה |
| --- | --- |
ארצות הברית: רוסיה


ארצות הברית: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 17,098,242
אוכלוסייה
346,514,652: 144,335,057
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
78,960: 14,005
משטר
רפובליקה נשיאותית פדרלית

הוצאות צבא (במיליארדי דולרים)
711: 71.1
מס' החיילים המשרתים בכוחות המזוינים
1,037,000: 1,447,076
יחסי ארצות הברית – רוסיה הם המשך ליחסי ארצות הברית – ברית המועצות ויחסי ארצות הברית – האימפריה הרוסית, שידעו עליות ומורדות רבות. עם התפרקות ברית המועצות בשנת 1991, והקמת הפדרציה הרוסית, היחסים בין שתי המדינות השתפרו וכיום המדינות משתפות פעולה בתחומים כמו מלחמה בטרור, מחקר בתחום החלל ומניעת הפצת נשק גרעיני, חרף איבה מובהקת בין המדינות.
תחת ממשלו של ולדימיר פוטין היחסים בין המדינות התקררו. באוגוסט 2013, הכריז הממשל האמריקאי על ביטול פגישתו המתוכננת של נשיא ארצות הברית ברק אובמה עם מקבילו הרוסי ולדימיר פוטין, עקב מתן מקלט מדיני לאדוארד סנואודן, מדליף אמריקאי שחשף תוכניות ריגול של סוכנות ה-NSA בארצות הברית. ב-2014 היחסים החריפו בעקבות המשבר באוקראינה וסיפוח חצי האי קרים, הסנקציות שהוטלו מצד ארצות הברית על רוסיה וב-2015 מעורבות רוסיה במלחמת האזרחים בסוריה והתערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016.
היסטוריה > ילצין וקלינטון

לאחר התפרקות ברית המועצות, הפדרציה הרוסית הצהירה על עצמה כיורשתה בזירה הבינלאומית ועל כן גם קיבלה את מושבהּ במועצת הביטחון של האו"ם. בתחילת פברואר 1992 ערך בוריס ילצין ביקור מדיני ראשון בארצות הברית ונפגש עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש. בתקופת ילצין (1999-1991) היחסים בין המדינות היו באופן כללי חמים, עד להפצצות של נאט"ו על הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה באביב 1999, אז ראש ממשלת רוסיה, יבגני פרימקוב, הוביל קו ניצי והיחסים בין המדינות הלכו והתקררו.
לאחר מינויו של ולדימיר פוטין לנשיא רוסיה בסוף שנת 1999 החלו היחסים בין המדינות להתקרר עוד יותר ואף הפכו למתוחים. שיאה של המתיחות הגיעה עם סיפוחו של חצי האי קרים לרוסיה בשנת 2014.
היסטוריה > פוטין וג'ורג' בוש

היחסים של ולדימיר פוטין עם מקבילו האמריקאי, ג'ורג' ווקר בוש, הלכו והתקררו על רקע שלל אירועים. ג'ורג' בוש נכנס לתפקידו כנשיא בסמוך להיבחרו של ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה והפיכתו של פוטין לאיש החזק במדינה. היחסים בין ארצות הברית לרוסיה במהלך הקדנציה הראשונה של בוש התאפיינו בהקצנה של מדיניות החוץ הרוסית ובהתעצמות של רוסיה מחד, ומאידך הקשחה במדיניות החוץ האמריקאית בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
עם זאת היחסים היו חיוביים יחסית הודות לקשרים האישיים הטובים שהצליח בוש לרקום עם פוטין. קשרים אלו התבטאו בביקורים הדדיים ובפגישות תכופות בין השניים.
לצד זאת, אירועים רבים העיבו על היחסים בין שתי המדינות. בשנת 2002, בוש פתח ביוזמה לפריסת מערכות הגנה כנגד טילים באירופה למקרה של התקפה מצד מדינות כמו איראן, קוריאה הצפונית ולוב. לשם כך פרשה ארצות הברית מהאמנה עליה חתמה בימי המלחמה הקרה, אמנה שהגבילה החזקת נשק אנטי-בליסטי (ABM treaty). רוסיה ראתה בתוכנית מעשה התגרות ואיום כלפיה, וטענה שמטרתה האמיתית של התוכנית היא סיכול יכולותיו של הצבא הרוסי.
הממשל הרוסי האשים את ארצות הברית בעידוד אלמנטים אנטי-רוסיים בזמן מהפכת הוורדים בגיאורגיה ב-2003, ולאחר מכן המהפכה הכתומה באוקראינה ב-2004. הממשל הרוסי ראה בזאת התערבות באינטרסים הגאוגרפיים של רוסיה.
בשנים הבאות קיים בוש שיחות עם מדינות שונות באירופה על מנת שישתתפו בפרויקט. גם הפלישה האמריקנית לעיראק בשנת 2003 הוסיפה לדרדור היחסים, ורוסיה התנגדה למלחמה זו בין השאר בגלל קשריה החיוביים עם משטרו של סאדם חוסיין. ב-29 במרץ 2004 הצטרפו שמונה מדינות – רומניה, בולגריה, סלובניה, סלובקיה, ליטא, לטביה ואסטוניה – לברית נאט"ו, והפכו בה לחברות מן המניין. הצטרפות מדינות אלו לנאט"ו, כולן חברות הגוש הקומוניסטי לשעבר כאשר חלקן אף היו חלק מברית המועצות, נתפסה בעיני רוסיה כצעד אגרסיבי שפירשו הרחבת ההגמוניה האמריקנית מזרחה אל עבר גבולותיה.
בעוד היחסים עם רוסיה בקדנציה הראשונה של בוש היו סבירים ומעורבים, בקדנציה השנייה המחלוקות פרצו ביתר שאת מעל לפני השטח, והיחסים הלכו והתערערו. תרמו לכך בעיקר הצעדים שעשתה ארצות הברית בשנים הקודמות ובעיקר הסוגיה מרכזית שעתידה תהיה לעמוד ביחסים בין המדינות בשנים הבאות - יוזמת מערכת ההגנה מפני טילים שבוש רצה לפרוס באירופה. בעוד בקדנציה הראשונה בוש היה טרוד בעיקר בענייני המזרח התיכון, בכהונתו השנייה הוא הביע את כוונתו להשלים את תוכניותיו באירופה. עקב כך הואץ המשא ומתן עם מדינות אירופאיות שונות, ולבסוף הוחלט להציב את מערכות יירוט טילים בפולין וצ'כיה. בוש סיכם זאת עם מנהיגי מדינות אלו, והדבר גורר תגובה חריפה מצד רוסיה ובכלל זה איומים צבאיים למחצה. ב-14 באוגוסט 2008, חודשים ספורים לפני שבוש עזב את הבית הלבן, הגיעו השיחות עם פולין לידי סיכום, וסוכם על פריסה של כעשרה מערכות יירוט טילים במדינה זאת.
היסטוריה > מדבדב ואובמה

בינתיים נשיא חדש הגיע לקרמלין, דמיטרי מדבדב הדמוקרט נבחר לתפקיד נשיא המדינה ואומנם נדמה היה שיוביל צעדים להתחממות בין היחסים אך פרץ אירוע נוסף שהידרדר למשבר חמור בין המדינות: המלחמה בין רוסיה לגאורגיה. באוגוסט 2008, פלשה רוסיה לגאורגיה, מדינה שנחשבה לפרו-אמריקנית. הדבר הביא לתגובות נוקבות מצד ממשל בוש, שגינה את הפלישה הרוסית בחריפות. ובינתיים מונה נשיא חדש בבית הלבן: ברק אובמה נבחר לנשיא ארצות הברית. עם כניסת אובמה לתפקיד נשיא ארצות הברית, הוכרז על אתחול ביחסים ובניית אמון. הקשרים בין שתי המדינות התהדקו והגיעו עד לכדי חתימת הסכם היסטורי לצמצום מאגרי הנשק הגרעיני בין שתי המדינות ואובמה אף פעל לביטול תוכנית הנשיא הקודם, ג'ורג' בוש הבן, להצבת סוללות טילי הגנה מפני טילים בליסטיים על אדמת פולין והחליט במקום זאת להציב את סוללות הטילים על ספינות שיהיו במזרח התיכון. אובמה ראה בתוכניתו להצבת סוללות הטילים על ספינות כטובה יותר וזאת בשל הירידה בחשש של רוסיה.
היסטוריה > פוטין ואובמה

ברם, בשנת 2012 פוטין נבחר מחדש לנשיא והיחסים בין המדינות הורעו שוב והמתיחות הגיעה לשיא עד לכדי חשש לפרוץ מלחמה קרה חדשה, לאחר סיפוח חצי האי קרים (2014), מעורבות רוסיה במלחמת האזרחים הסורית והאשמות של בכירים אמריקאים באשר להתערבות רוסית בהטיית תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית בנובמבר 2016. בדצמבר 2016 הורגשה הרעה נוספת ביחסים כאשר ברק אובמה הכריז על גירוש 35 דיפלומטים רוסים מארצות הברית בשל מה שממשל אובמה כינה ההתערבות הרוסית בקמפיין הבחירות בארצות הברית.