stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איחוד קנדה
היסטוריה > הרקע האידאולוגי וההיבטים הפילוסופיים

קיים ויכוח נרחב בקרב החוקרים על הרקע הפוליטי-רעיוני של האיחוד. באופן מסורתי התייחסו ההיסטוריונים לאיחוד קנדה כמהלך פוליטי פרגמטי חסר רקע אידאולוגי. בשנות השישים של המאה ה-20 שם ההיסטוריון פיטר ואיט ללעג את המקורות שעליהם הסתמכו הפילוסופים הפוליטיים בנוגע לדיונים החוקתיים על האיחוד וכינה אותם "אוויר חם". בעיניו של ואיט, רעיון האיחוד הונע משיקולי תועלת פוליטיים ועל ידי קבוצות אינטרסים יריבות.
ב-1987 קרא מדען המדינה פיטר ג'. סמית' תיגר על הגישה על פיה איחוד קנדה לא הונע משיקולים אידאולוגיים. סמית' טען שהאיחוד הושפע מאידאולוגיות פוליטיות חדשות כמו המהפכה האמריקאית והמהפכה הצרפתית ושאיחוד קנדה הונע מהאידאולוגיה של מה שנקרא בבריטניה "מפלגת הארץ" (Country Party). סמית' התחקה אחר מקורותיה של אידאולוגיה זו עד למאות ה-18 וה-19 בבריטניה, שם החיים הפוליטיים היו מקוטבים בין מגיני ערכי הרפובליקניזם הקלאסי של מפלגת הארץ ותומכי האידאולוגיה הפרו-קפיטליסטית החדשה של המפלגה שהאמינו בריכוזיות העוצמה הפוליטית. בצפון אמריקה הבריטית של שנות השישים של המאה ה-19, מסורותיה של מפלגת הארץ יוצגו על ידי תומכי איחוד קנדה, בעוד שהמסורות האנטי-קפיטליסטיות והאגרריות גולמו בהתנגדות לאיחוד.
במאמר שיצא בשנת 2000, טען ההיסטוריון איאן מקקיי שאיחוד קנדה הונע על ידי האידאולוגיה הליברלית והאמונה בעליונות של זכויות הפרט. מקקיי תיאר את האיחוד כחלק מהמיזם הליברלי הקלאסי של יצירת "סדר ליברלי" בחלקה הצפוני של יבשת צפון אמריקה. היסטוריונים קנדים רבים אימצו את הסדר הליברלי של מקקיי כתבנית להבנת ההיסטוריה הקנדית.
ב-2008 קידם ההיסטוריון אנדרו סמית' השקפה שונה לחלוטין על מקורותיו האידאולוגיים של האיחוד. הוא טען שבארבע הפרובינציות הקנדיות המקוריות, מדיניות המיסוי הייתה סוגיה מרכזית בוויכוח אודות האיחוד. סוגיית המיסוי הייתה מרכזית גם בוויכוח שהתנהל בניופאונדלנד, שהייתה ידועה בהתנגדות למיסים. סמית טען שרעיון האיחוד קיבל תמיכה ממתיישבים רבים שאהדו את הגישה המתערבת האטטיסטית יחסית כלפי ההתפתחות הקפיטליסטית. רוב הליברלים הקלאסיים, שהאמינו בסחר חופשי ובהפחתת מיסים, התנגדו לרעיון האיחוד בשל חששם שהוא יגרום ליצירתה של ממשלה גדולה. המאבק על האיחוד היה כרוך במאבק בין פילוסופיה כלכלית אינדיבידואליסטית חזקה לבין השקפה קולקטיביסטית באופן יחסי על תפקידה הראוי של המדינה בכלכלה. על פי סמית', ניצחון תומכי הגישה האטטיסטית בנוגע לאיחוד על מתנגדיהם האנטי-אטטיסטים סללה את הדרך ליישום המדיניות הלאומית פרוטקציוניסטית של ממשלתו של ג'ון אלכסנדר מקדונלד ולסיבסוד מיזמיי תשתיות עיקריים כמו מסילות הברזל האינטר-קולוניאלית והפסיפית.
ב-2007 קישרה מדענית המדינה ז'אנט אג'נסטט בין איחוד קנדה לבין האידאולוגיה האינדיבידואליסטית של ג'ון לוק. היא טעה שאיחודן של מושבות בריטניה בצפון אמריקה הונע מהשאיפה להגן על זכויות הפרט, בעיקר הזכויות לחיים, לחירות ולקניין. היא גורסת שאבות האיחוד הונעו מהערכים של עידן הנאורות של המאות ה-17 וה-18. היא גם טוענת שמחויבויותיהם האינטלקטואליות ללוק ברורות מאוד כאשר בוחנים את הדיונים שנערכו ב-1865 באספת המחוקקים של קנדה על השאלה אם איחוד עם מושבות אחרות של בריטניה בצפון אמריקה היא מטרה רצויה.
היסטוריה > ועידת שארלוטטאון

באביב 1864 דנו ראש ממשלת ניו ברנזוויק, סמואל לאונרד טילי; ראש ממשלת נובה סקוטיה צ'ארלס טאפר; וראש ממשלת אי הנסיך אדוארד, ג'ון המילטון גריי, ברעיון "האיחוד הימי" (Maritime Union) לאיחודן של שלוש המושבות הללו, השוכנות לחוף ימים.
ראש ממשלת הפרובינציה של קנדה, ג'ון אלכסנדר מקדונלד הפתיע את השלושה כאשר שאל אם קנדה תוכל להיכלל בדיוניהם. הבקשה הועברה באמצעות המושל הכללי, צ'ארלס סטנלי מונק, ללונדון והתקבלה על ידי משרד המושבות. לאחר כמה שנים של קיפאון תחיקתי בפרובינציית קנדה שנגרמה על ידי הצורך לשמור על רוב כפול (רוב הן של נציגי מזרח קנדה והן של נציגי מערב קנדה במועצה המחוקקת של הפרובינציה), הוביל מקדונלד את מפלגתו, המפלגה הליברלית-השמרנית, לקואליציה הגדולה עם "המפלגה הכחולה" בהנהגתו של ז'ורז' אטיין קרטייה ועם קבוצת הרפורמטורים Clear Grits, בהנהגתו של ג'ורג' בראון. מקדונלד, קרטייה ובראון חשו שהאיחוד עם מושבות בריטיות נוספות עשוי להיות הדרך לפתרון הבעיות הפוליטיות של הפרובינציה של קנדה.
ועידת שארלוטטאון החלה ב-1 בספטמבר 1864. מאחר שסדר היום של הדיונים כבר נקבע, לא הייתה בתחילה המשלחת מפרובינציית קנדה חלק רשמי שלה. רעיון האיחוד הימי ירד מעל הפרק ואז הורשו נציגי קנדה רשמית להצטרף ולהשתתף בוועידה.
אין בנמצא פרוטוקולים של ועידת שארלוטטאון, אך ידוע שקרטייה ומקדונלד הציגו טיעונים בעד האיחוד של שלוש המושבות. אלכסנדר טילוק גאלט הציג את הצעותיה של פרובינציית קנדה בנוגע להסדרים הפיננסיים במסגרת איחוד שכזה. ג'ורג' בראון הציג את ההצעה בנוגע לתצורת הממשל של האיחוד המוצע. הצעותיהם של נציגי פרובינציית קנדה היו:
שימור הקשרים עם בריטניה.
סמכות השיפוט תיוותר בידיה של סמכות מרכזית.
רשות מחוקקת דו-בתית שתכלול בית תחתון שייבחר על ידי האוכלוסייה ובית עליון שייבחר על בסיס ייצגו אזורי, לאו דווקא על בסיס ייצוג פרובינציאלי.
יוקמו ממשלות ברמה ארצית וברמה פרובינציאלית.
ימונה מושל כללי על ידי הכתר.
הצעות נוספות שנגעו יותר למושבות הימיות היו:
נטילת החובות של המושבות על ידי הממשל המרכזי.
הכנסות הממשל המרכזי יחולקו לפרובינציות על בסיס גודל האוכלוסייה.
סלילת מסילת הברזל האינטר-קולוניאלית כך שתקשר בין מונטריאול לבין הליפקס ותתן לקנדה גישה לנמל חופשי מקרח.
ב-7 בספטמבר אותה שנה השיבו הנציגים מנובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ואי הנסיך אדוארד בחיוב על הצעותיהם של נציגי הפרובינציה של קנדה, הביעו את דעתם שאיחוד של כל הפרובינציות הוא רצוי ושהם מוותרים על רעיון "האיחוד הימי".
לאחר הפסקה זמנית של הוועידה ב-9 בספטמבר, נערכו פגישות נוספות בין הנציגים בהליפקס, בסנט ג'ון ובפרדריקטון. פגישות אלו עוררו מספיק עניין כך שהוחלט לחדש את דיוני הוועידה.
היסטוריה > ועידת שארלוטטאון > תגובות הנציגים

אחת המטרות החשובות ביותר של ועידת שארלוטטאון הייתה יצירת היכרות בין נציגי פרובינציית לבין מנהיגי המושבות הימיות. בנקודת זמן זו לא הייתה מסילת ברזל שקישרה בין קוויבק סיטי לבין הליפקס ולא הייתה היכרות רחבה דיה בין תושבי שני האזורים. תומאס ד'ארסי מק'גי היה אחד מהבודדים מבין נציגי פרובינציית קנדה שביקר במושבות הימיות, כאשר הוא נסע לשם מוקדם יותר באותו קיץ עם משלחת מסחרית של אנשי עסקים, עיתונאים ופוליטיקאים מהפרובינציה.
ג'ורג' בראון העיר במכתב לרעייתו אן שבמסיבה שנערכה על ידי ראש ממשלת אי הנסיך אדוארד, ג'ון המילטון גריי, הוא פגש אישה שמימיה לא יצאה מתחומי האי. אף על פי כן, הוא מצא שתושבי האי "מתורבתים באופן מדהים".
היסטוריה > ועידת שארלוטטאון > תגובות העיתונות והציבור

התגובות לוועידת שארלוטטאון היו מגוונות כפי שהשתקף בפרסומים בעיתונים שונים. במושבות הימיות הייתה דאגה שהקנדים החלקלקים, עם השמפניה המבעבעת ונאומיהם מצודדי הלב יערימו על הנציגים מהפרובינציות הקטנות. "מכל הבחינות נראה שהאדונים האלו [הקנדים] ניהלו את הכול בדרכם שלהם, ... ובאמצעות טיעוניהם ומחמאותיהם הם הורידו את נציגי הפרובינציות הקטנות על ברכיהם".
היסטוריה > ועידת קוויבק

לאחר שובו משארלוטטאון, ביקש מקדונלד את מונק, שהיה אז המושל הכללי של פרובינציית קנדה, להזמין נציגים משלוש הפרובינציות הימיות ומניופאונדלנד לוועידה בהשתתפות נציגים מקנדה. מונק נעתר והוועידה התקיימה בקוויבק סיטי באוקטובר 1864.
הוועידה החלה ב-10 באוקטובר במקום בו שוכן כיום פארק מונמורנסי. הוועידה בחרה באטיין-פאשל טאש כיושב הראש שלה, אך הדמות המרכזית בוועידה היה מקדונלד. על אף הבדלי הדעות בין כמה מהנציגים בסוגיות שונות, הייתה הוועידה, בעקבות הצלחת ועידת שארלוטטאון, חדורה בתחושת המעורבות והלאומיות. לתפיסתם, של הרפורמטורים ממערב קנדה, מעורבותם של הקנדים-צרפתים בעניינים המקומיים, באה לקיצה. מבחינתם של אנשי המושבות הימיות, כמו טרופר מנובה סקוטיה וטילי מניו ברנזוויק, נפתח לפתע האופק לקראת אפשרויות רחבות יותר של סחר וצמיחה.
בנוגע לסוגיית הסנאט, הפעילו הפרובינציות הימיות לחץ שיתקיים שוויון רב ככל האפשר. עם הצטרפותה של ניופאונדלנד לוועידה, לא רצו שלוש הפרובינציות הימיות האחרות לראות את כוחן בבית העליון מוחלש על ידי הוספת ניופאונדלנד לקטגוריה האטלנטית. הייתה זו סוגיית הסנאט שאיימה להכשיל את כל התהליך והיה זה מקדונלד שהעלה הצעה מתקבלת על הדעת לאפשר לניופאונדלנד להיות מיוצגת על ידי ארבעה סנאטורים כאשר היא תצטרף לאיחוד.
נציגי הפרובינציות הימיות העלו גם את שאלת הסמכות הממשלתית – פדרלית או פרובינציאלית – שתופעל במקרים בלתי מוגדרים. מקדונלד, ששאף לקיום ממשלת מרכזית חזקה ככל האפשר, עמד על כך שתהיה זו הממשלה המרכזית ולגישתו זו הוא קיבל תמיכה מאחרים, בין השאר מטרופר.
בסיום הוועידה, אומץ מסמך החלטות בן 72 סעיפים שיהווה את הבסיס לוועידה שתתכנס בעתיד. ב-27 באוקטובר התפזרה הוועידה.
נציגי אי הנסיך אדוארד שבו מקוויבק מאוכזבים. הם לא קיבלו הבטחה לכך שהם ייוצגו על ידי שישה נציגים בבית התחתון ונדחתה בקשתם להקצבת סכום של 200,000 דולר כפי שהוצע בשארלוטטאון לסייע לרכישת קרקעות שבעליהן היו נפקדים.
היסטוריה > ועידת קוויבק > תגובת הציבור והעיתונות

"מעולם לא הייתה הזדמנות שכזו כמו עכשיו ללידתה של אומה", הוכרז בעלון שנכתב על ידי ס. א. דאוסון בעיתון בקוויבק סיטי במהלך הוועידה. שוב, הדעות על ועידת קוויבק היו מגוונות בתלות בדעותיו הפוליטיות של מי שהביע אותן.
היסטוריה > ועידת לונדון

לאחר ועידת קוויבק, העבירה המועצה המחוקקת של פרובינציית קנדה חוק שמאשר את האיחוד. בפרובינציות הימיות היה רעיון האיחוד שנוי יותר במחלוקת ורק ב-1866 העבירו ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה את חוקי האיחוד שלהן, בעוד שאי הנסיך אדוארד וניו פאונדלנד המשיכו להתנגד להצטרפות לאיחוד.
בדצמבר 1866 נסעו 16 נציגים מפרובינציית קנדה, ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה ללונדון, שם קיבלה המלכה ויקטוריה את כל אחד מהם לשיחה אישית וכן קיבלה בחצר המלכות את נשותיהן ובנותיהן. בפגישות נוספות שהתקיימו במלון ארמון וסטמינסטר, אישרו הנציגים את מסמך 72 ההחלטות, אף על פי שבקשות לשינויים שהציע טרופר מנובה סקוטיה, נדחו. סיכום הוועידה שנודע בשם "החלטות לונדון", הוגש למשרד המושבות.
עם תום פגרת חג המולד, חידשה הוועידה את דיוניה בינואר 1867 והחלה לנסח את טיוטת "חוק צפון אמריקה הבריטית. הם הגיעו להסכמה שהמדינה החדשה תקרא "קנדה", שמזרח קנדה תקרא "קוויבק" ושמערב קנדה תקרא "אונטריו". עם זאת, ניטש ויכוח ער על הגדרת המדינה החדשה. בסופו של דבר הצביעו הנציגים לקרוא למדינה החדשה "הדומיניון של קנדה", לאחר שההצעות "ממלכה" ו"קונפדרציה", בנוסף להצעות נוספות, ירדו מעל הפרק מסיבות שונות. המונח "דומיניון" הוצע ככל הנראה על ידי סר סמואל לאונרד טילי.
ניסוח טיוטת החוק הושלם בפברואר 1867. הצעת חוק האיחוד הוגשה למלכה ב-11 בפברואר ולמחרת היום הוגשה הצעת החוק לבית הלורדים, שאישר אותו בהליך מהיר וגם בית הנבחרים אישר אותו במהירות. ב-29 במרץ קיבל החוק את ההסכמה המלכותית ו-1 ביולי נקבע כיום האיחוד.
היסטוריה > חוקי צפון אמריקה הבריטית

כאמור, הושלם תהליך האיחוד עם מתן ההסכמה המלכותית ל"חוק צפון אמריקה הבריטית" (British North America Act), שבעקבותיו ניתנה הצהרה מלכותית שאמרה: "אנו מכריזים ומצווים בזאת, שמיום 1 ביולי 1867, הפרובינציות של קנדה, נובה סקוטיה וניו ברנזוויק, יהפכו לדומיניון אחד, בשם קנדה". חוק זה שאיחד את פרובינציית קנדה עם המושבות של ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה, נכנס לתוקף ב-1 ביולי אותה שנה. חוק זה החליף את חוק האיחוד של 1840, שאיחד את קנדה העליונה וקנדה התחתונה לפרובינציית קנדה. שתי פרובינציות נפרדות הוקמו מחדש תחת השמות אונטריו וקוויבק. 1 ביולי נקבע כחגה הלאומי של קנדה, יום קנדה.
מבנה הממשלה המרכזית של קנדה הושפע מזה של שכנתה מדרום, ארצות הברית. מתוך ראיית הפגמים שבמערכת הפוליטית האמריקאית, בחרו אבות האיחוד לשמור על שיטת הממשלה של מונרכיה חוקתית. מקדונלד, בדברים שנשא ב-1865 בנוגע להצעות לקראת איחוד קנדה, אמר:
באמצעות דבקות בעקרון המלוכני אנו נמנעים מפגם אחד הטבוע בחוקת ארצות הברית. הנשיא שנבחר על ידי הרוב למשך תקופת כהונה קצרה יחסית לא היה אף פעם הריבון וראש המדינה. הוא המנהיג המצליח של מפלגה. פגם זה נוגע כל שכן להליך הבחירה מחדש. במהלך תקופת כהונתו הראשונה בתפקיד הוא עסוק בנקיטת צעדים להבטחת בחירתו מחדש ומפלגתו עסוקה בהבטחת המשכיות כוחה. אנו נמנעים מכך באמצעות דבקות בעקרון המלוכני – הריבון שאנו מכבדים ואוהבים. אני מאמין שחשוב מאוד העקרון שיהיה לנו ריבון שעומד מעל לאזור או המפלגה, שעיני כל המפלגות יינשאו אליו. אחד כזה שלא ישב על כסאו בזכות פעולותיה של מפלגה זו ולא ירד ממנו בזכות פעולותיה של מפלגה אחרת. ראש מדינה וריבון של כולם.
צורת הממשל שנבחרה יצרה פדרציה שהיא ממלכה בזכות עצמה. מקדונלד דיבר על "הקמת מונרכיה בריטית גדולה" ורצה שהיא תיקרא "ממלכת קנדה". אף על פי שהמונרך שלה ישב בלונדון, משרד המושבות התנגד למושג "ממלכה" בהקשר של קנדה בטענה שהוא "מקדים את זמנו" ו"יומרני", שכן הם חשו שהוא עלול לעורר את התנגדותה של ארצות הברית. המושג דומיניון נבחר כדי להגדיר את מעמדה של קנדה כישות בעלת ממשל עצמי של האימפריה הבריטית והייתה זו הפעם הראשונה שמונח זה שימש להגדרתה של ארץ מסוימת.
בעוד שחוק צפון אמריקה הבריטית גרם לאוטונומיה נרחבת יותר של קנדה בהשוואה לזו שהייתה לה קודם לכן, היא הייתה רחוקה מאוד מקבלת עצמאות מלאה מבריטניה. על פי בית המשפט העליון של קנדה, "הריבונות של קנדה הושגה בתקופה שבין חתימתה בנפרד על חוזה ורסאי ב-1919 לבין חקיקתו של חוק וסטמינסטר ב-1931", זמן רב לאחר האיחוד ב-1867. הגנתה של צפון אמריקה הבריטית עברה לאחריותה של קנדה. מדיניות החוץ נותרה בידיה של בריטניה, הוועדה השיפוטית של המועצה המלכותית של בריטניה נותרה דרג הערעור הגבוה ביותר של קנדה ורק בריטניה יכלה לבצע תיקונים בחוקת קנדה. בהדרגה, השיגה קנדה אוטונומיה רחבה יותר וב-1931 היא קיבלה אוטונומיה כמעט מוחלטת במסגרת חבר העמים הבריטי עם חקיקתו של חוק וסטמינסטר. בשל העובדה שלפרובינציות של קנדה לא היה סמכות לבצע תיקונים בחוקה, נותרה סמכות זו בידי הפרלמנט הבריטי. ב-1982 שונתה החוקה כאשר המלכה אליזבת השנייה העניקה את ההסכמה המלכותית לחוק קנדה. חוקת קנדה מורכבת ממספר מסורות כתובות ובלתי כתובות. אחד ממסמכי היסוד שלה הוא "חוק החוקה" משנת 1982 ששינה את "חוק צפון אמריקה הבריטית" משנת 1867 ל"חוק החוקה – 1867".
היסטוריה > תוצאות

באוגוסט ובספטמבר 1867 נערכו בדומיניון החדש הבחירות לפרלמנט הראשון של קנדה וממשלות ארבע הפרובינציות החדשות המליצו על 72 אנשים (24 מקוויבק, 24 מאונטריו, 12 מניו ברנזוויק ו-12 מנובה סקוטיה) לכהן כחברים בסנאט הקנדי.
בבחירות שנערכו בנובה סקוטיה בספטמבר, זכתה מפלגת האנטי-איחוד ב-18 מתוך 19 נציגי הפרובינציה לבית הנבחרים של קנדה ובבחירות הפנימיות בפרובינציה, שנערכו ב-1868, זכתה מפלגה זו ב-36 מתוך 38 המושבים במועצה המחוקקת של נובה סקוטיה. במשך שבע שנים הובילו ויליאם אננד וג'וזף האו מאבק בלתי מוצלח לשכנע את ממשלת בריטניה להוציא את נובה סקוטיה מהאיחוד הקנדי. ממשלת הפרובינציה הביעה באופן נחרץ את התנגדותה לאיחוד וטענה שהוא לא היה יותר מסיפוח של נובה סקוטיה לפרובינציית קנדה.
קודם לכניסת חוק האיחוד לתוקף היו דאגות בנוגע לאפשרות של "ואקום חקיקתי" שיתרחש במהלך התקופה של 15 החודשים בין דחיית פיזורו של הפרלמנט של פרובינציית קנדה באוגוסט 1866, לבין פתיחת הפרלמנט החדש של הדומיניון בנובמבר 1867. כדי למנוע זאת, הורה חוק החוקה על "המשכיות החוקים הקיימים" של שלוש המושבות של קנדה, נובה סקוטיה וניו ברנזוויק, עד לחקיקת החוקים החדשים על ידי הפרלמנט של הדומיניון החדש. כך, "המערכות הפיננסיות של הדומיניון, המרקם שלו ובעלי התפקידים שלו, יכלו לפעול על פי החוקים הישנים של פרובינציית קנדה" לאחר האיחוד, ומוסדות וארגונים רבים המשיכו לפעול ולהיות "אחראים באותו אופן כלפי הממשל הפדרלי החדש ממש כפי שעשו כלפי ממשלות הפרובינציות".
אבות האיחוד

"אבות האיחוד" (Fathers of Confederation) הם אותם הנציגים שנכחו באחד או יותר מבין הוועידות שנערכו בשארלוטטאון ובקוויבק ב-1864 ובלונדון ב-1866.
קבוצת אבות האיחוד המקורית מונה 36 אישים. "האבות" המאוחרים יותר, שהובילו את הצטרפותן של הפרובינציות הנוספות לאחר 1867, מכונים גם הם "אבות האיחוד". באופן זה, אמור דה קוסמוס, שהיה פעיל להנהגת הממשל הדמוקרטי בקולומביה הבריטית ולצירופה לקנדה, נחשב גם הוא על ידי רבים אחד מאבות האיחוד. באופן דומה, ג'ואי סמולווד, ראה עצמו כ"אחרון אבות האיחוד", בשל העובדה שהוא הוביל את הצטרפות ניופאונדלנד לקנדה ב-1949.
הצטרפות פרובינציות נוספות

לאחר חוק האיחוד של 1867, הוקמה מניטובה על פי חוק של הפרלמנט הקנדי שנחקק ב-15 ביולי 1870, ובמקור היא השתרעה על פני שטח קטן בהרבה בהשוואה לשטח הנוכחי שלה. קולומביה הבריטית הצטרפה לקנדה ב-20 ביולי 1871 על פי דבר המלך במועצה שפורסם מתוקף חוק צפון אמריקה הבריטית. בצו זה שולבו התנאים שעליהם ניהלו ממשלות קנדה וקולומביה הבריטית משא ומתן, ושכללו התחייבות של הממשלה הפדרלית לסלול מסילת ברזל שתקשר את קולומביה הבריטית למערכת הרכבות הארצית תוך עשר שנים מיום האיחוד. ב-1 ביולי 1873 הצטרף לבסוף אי הנסיך אדוארד לאיחוד, גם כן על פי דבר המלך במועצה. אחד התנאים שהעלו נציגי האי היה מתן ערבות של הממשלה הפדרלית להפעלת קו מעבורת שיקשר אותו ליבשה, תנאי שבוטל עם השלמת בנייתו של גשר הקונפדרציה ב-1997. אלברטה וססקצ'ואן הוקמו ב-1 בספטמבר 1905 מתוקף חוקים שחוקק הפרלמנט הקנדי. ב-31 במרץ 1949 הצטרפה לאיחוד הקנדי אחרונת הפרובינציות, ניופאונדלנד ולברדור, מתוקף חוק של הפרלמנט הבריטי, זאת גם כן על בסיס הבטחת הקמתו של קשר מעבורות לאי.
ב-1869 רכש הכתר את "ארץ הנסיך רופרט" ואת "הטריטוריה הצפון-מערבית" מחברת מפרץ הדסון (אם כי התשלום הסופי הועבר לחברה רק ב-1870). לאחר הרכישה הועבר השיפוט על השטחים הללו ב-15 ביולי 1870 והם אוחדו לטריטוריות הצפון-מערביות. ב-1880 העבירה בריטניה את כל האיים הארקטיים שבצפון אמריקה שהיו בשליטתה לידיה של קנדה, כשהצפוני מבין האיים הוא האי אלסמיר. משטחים רחבי ידיים אלו נוצרו שלוש פרובינציות, מניטובה, ססקצ'ואן ואלברטה ושתי טריטוריות, יוקון והטריטוריות הצפון-מערביות, בנוסף לשטחים שצורפו לקוויבק, אונטריו ומניטובה. ב-1 באפריל 1999 הופרדה טריטוריה שלישית מתוך שטחי הטריטוריות הצפון-מערביות, נונאווט.
סדר הצטרפות הפרובינציות והטריטוריות של קנדה

| תאריך | שם | לפני ההצטרפות |
| --- | --- | --- |
| 1 ביולי 1867 | אונטריו אונטריו | אזור מערב קנדה בפרובינציית קנדה |
| 1 ביולי 1867 | קוויבק קוויבק | אזור מזרח קנדה בפרובינציית קנדה |
| 1 ביולי 1867 | נובה סקוטיה נובה סקוטיה | מושבת נובה סקוטיה |
| 1 ביולי 1867 | ניו ברנזוויק ניו ברנזוויק | מושבת ניו ברנזוויק |
| 15 ביולי 1870 | מניטובה מניטובה | חלק מ"ארץ הנסיך רופרט" |
| 15 ביולי 1870 | הטריטוריות הצפון-מערביות הטריטוריות הצפון-מערביות | כל שטחן ארץ הנסיך רופרט ושל הטריטוריה הצפון-מערבית למעט החלק שהיה למניטובה |
| 20 ביולי 1871 | קולומביה הבריטית קולומביה הבריטית | מושבת קולומביה הבריטית |
| 1 ביולי 1873 | אי הנסיך אדוארד אי הנסיך אדוארד | מושבת אי הנסיך אדוארד |
| 13 ביוני 1898 | יוקון יוקון | חלק מהטריטוריות הצפון-מערביות |
| 1 בספטמבר 1905 | ססקצ'ואן ססקצ'ואן | חלק מהטריטוריות הצפון-מערביות |
| 1 בספטמבר 1905 | אלברטה אלברטה | חלק מהטריטוריות הצפון-מערביות |
| 31 במרץ 1949 | ניופאונדלנד ולברדור ניופאונדלנד ולברדור | הדומיניון של ניופאונדלנד |
| 1 באפריל 1999 | נונאווט נונאווט | חלק מהטריטוריות הצפון מערביות |
אנטונוב An-2

מטוס בגרסה לכיבוי שריפות יער, 2011
אנטונוב An-2 (שם דיווח נאט"ו קולט) הוא מטוס סובייטי, כלי טיס דו-כנפי חקלאי שתוכנן ויוצר על ידי לשכת העיצוב אנטונוב החל משנת 1946. עמידותו המדהימה, כוח ההרמה הגבוה ויכולתו להמריא ולנחות ממסלולים גרועים הקנו לו חיי שירות ארוכים. האנטונוב An-2 יוצר עד שנת 2001 ונותר בשירות עם מפעילים צבאיים ואזרחיים ברחבי העולם. במשך שנים היו תוכניות להחליף אותו במטוס באיקל, אך בשנת 2019 הם נגנזו. בשנת 2020, רוסיה החלה ליישם תוכניות להחלפתו במטוסים מדגם L-410 ו-L-610 שייצורם החל במפעלים ביקטרינבורג.
ה-An-2 תוכנן כמטוס שירות לשימוש שירותי הייעור והחקלאות כמחליף לפוליקרפוב Po-2 שהיה רובו בנוי מעץ. עם זאת, מבנהו הבסיסי והחסון של המטוס מאפשר התאמתו לשימושים רבים ומשתנים. וריאציות רבות מסוגו פותחו; אלה כוללים גרסאות מאובזרות לריסוס יבולים חקלאיים, גרסאות מדעיות לדגימה אטמוספירית, מטילי מים ללחימה בשריפות יער, מטוסי פינוי רפואי של שירותי האמבולנסים, גרסאות של מטוס ימי בעלות מצופים וגרסאות לחימה קלות לצנחנים. הגרסה הנפוצה ביותר היא מטוס הנוסעים An-2T שכולל 12 מושבים. כל הגרסאות (למעט An-3 ו-An-2-100) מופעלות באמצעות מנוע 750 קילוואט (1,010 כ"ס) תשעה צילינדרים מדגם שבצוב ASh-62 רדיאלי, שפותח מתוך המנוע האמריקאי רייט R-1820 "סייקלון". אנטונוב An-2 בדרך כלל צורך 2.5 ליטרים של דלק לדקה.
בתחילת שנות השמונים עבד משרד אנטונוב על גרסה מודרנית יותר, מצוידת במנוע טורבו-פרופ גלושנקוב בן 1,450 כוחות סוס בחרטום ארוך ואווירודינמי יותר, זו קיבלה לבסוף את הציון An-3. בשנת 2013 אנטונוב פיתחה גרסה מחודשת נוספת עם מדחף בן 3 להבים הניתן להיפוך כיוון ומנוע 1,500 כ"ס מתוצרת מוטור סיץ' המונע בקרוסין ולא בדלק תעופתי. אנטונוב דיווחה שהיא קיבלה מאות הזמנות לגרסה זו ממדינות כקובה, אזרבייג'ן ורוסיה.
הערות שוליים

↑  "Designations of Soviet and Russian Military Aircraft and Missiles". Designation-systems.net. 18 בינואר 2008. אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2017. נבדק ב-8 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Designations of Soviet and Russian Military Aircraft and Missiles". Designation-systems.net. 18 בינואר 2008. אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2017. נבדק ב-8 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Gordon,Yefim & Komissarov, Dmitry. “Antonov An-2”. Midland. Hinkley. 2004. ISBN 1-85780-162-8
↑  Совиет Унион. Министерство сельского хозяйства, Научно-техническое общество сельского хозяйства. Центральное правление, Государственный агропромышленный комитет СССР (publisher): Защита растений, Изд-во "Колос", 1989, p.36
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290982105171  GND: 4769714-3  LCCN: sh00000323
2016 בממלכה המאוחדת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2015   2014  2013 |  דגל ממלכה המאוחדת | 2016  בממלכה המאוחדת |  »»»  2017   2018   2019 |
כל ערכי השנים בממלכה המאוחדת • אירועים בולטים בעולם ב-2016 פורטל הממלכה המאוחדת • לוח שנה של שנת 2016
2016 בממלכה המאוחדת היא השנה בה הממלכה המאוחדת חגגה 215 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

מונרך - המלכה אליזבת השנייה
ראש ממשלה - דייוויד קמרון (המפלגה השמרנית הבריטית) עד 13 ביולי, תרזה מיי (המפלגה השמרנית הבריטית)
אירועים בולטים

23 ביוני – במשאל העם על יציאה מהאיחוד האירופי, הכריעו קולות התומכים בעזיבה של הממלכה המאוחדת.
13 ביולי – תרזה מיי ממונית כראש ממשלת הממלכה המאוחדת עם התפטרותו של דייוויד קמרון
נפטרו

(קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2016)
10 בינואר – דייוויד בואי, מוזיקאי, זמר ושחקן בריטי (נולד ב-1947)
14 בינואר – אלן ריקמן, שחקן בריטי זוכה פרס גלובוס הזהב (נולד ב־1946)
24 בינואר – הנרי וורסלי, קצין צבא וחוקר ארצות בריטי (נולד ב-1960)
26 בינואר – קולין ורנקומב, זמר ויוצר בריטי (נולד ב-1962)
8 במרץ – ג'ורג' מרטין, מפיק ומלחין בריטי (נולד ב-1926)
20 באפריל – ויקטוריה ווד, קומיקאית, שחקנית, זמרת יוצרת, תסריטאית ובמאית אנגלייה (נולדה ב-1953)
30 באפריל – הארי קרוטו, כימאי אנגלי וזוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1996 (נולד ב-1939)
16 ביוני – ג'ו קוקס, חברת פרלמנט בריטית (נולדה ב-1974)
1 באוקטובר – דייוויד הרד, כדורגלן בריטי ששיחק בארסנל ובמנצ'סטר יוניטד (נולד ב-1934)
2 באוקטובר – נוויל מרינר, מנצח וכנר בריטי (נולד ב-1924)
3 בנובמבר – מגי פיורי, סופרת פנטזיה בריטית (נולדה ב-1955)
25 בדצמבר – ג'ורג' מייקל, זמר ומלחין פופ אנגלי (נולד ב-1963)
הערות שוליים

↑  דרמה בבריטניה: בחרה לעזוב את אירופה, באתר ynet, 23 ביוני 2016
| הממלכה המאוחדת שנים בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-19 | 1801 • 1802 • 1803 • 1804 • 1805 • 1806 • 1807 • 1808 • 1809 • 1810 • 1811 • 1812 • 1813 • 1814 • 1815 • 1816 • 1817 • 1818 • 1819 • 1820 • 1821 • 1822 • 1823 • 1824 • 1825 • 1826 • 1827 • 1828 • 1829 • 1830 • 1831 • 1832 • 1833 • 1834 • 1835 • 1836 • 1837 • 1838 • 1839 • 1840 • 1841 • 1842 • 1843 • 1844 • 1845 • 1846 • 1847 • 1848 • 1849 • 1850 • 1851 • 1852 • 1853 • 1854 • 1855 • 1856 • 1857 • 1858 • 1859 • 1860 • 1861 • 1862 • 1863 • 1864 • 1865 • 1866 • 1867 • 1868 • 1869 • 1870 • 1871 • 1872 • 1873 • 1874 • 1875 • 1876 • 1877 • 1878 • 1879 • 1880 • 1881 • 1882 • 1883 • 1884 • 1885 • 1886 • 1887 • 1888 • 1889 • 1890 • 1891 • 1892 • 1893 • 1894 • 1895 • 1896 • 1897 • 1898 • 1899 • 1900 |  |
| המאה ה-20 | 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 • 1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1910 • 1911 • 1912 • 1913 • 1914 • 1915 • 1916 • 1917 • 1918 • 1919 • 1920 • 1921 • 1922 • 1923 • 1924 • 1925 • 1926 • 1927 • 1928 • 1929 • 1930 • 1931 • 1932 • 1933 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
23 ביוני - במשאל העם על חברות באיחוד האירופי, הכריעו קולות התומכים בעזיבה של הממלכה המאוחדת.
דייוויד בואי
ג'ורג' מייקל
2021 בקיריבטי

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  2020   2019  2018 |  דגל קיריבטי | 2021  בקיריבטי |  »»»  2022   2023   2024 |
כל ערכי השנים בקיריבטי • אירועים בולטים בעולם ב-2021 לוח שנה של שנת 2021
אירועים בשנת 2021 בקיריבטי.
בעלי תפקידים

נשיא: טאנטי מאמאו
סגן נשיא: טיואה טואטו
אירועים

מתמשך - מגפת COVID-19 בקיריבטי.
אנשים שנפטרו

24 ביוני - פול מאה, כומר בכיר קתולי, בישוף של טאראווה ונאורו (נולד ב-1939).
ראו גם

ההיסטוריה של קיריבטי
הערות שוליים

↑  "Bishop Paul Eusebius Mea Kaiuea, M.S.C." catholic-hierarchy.org. נבדק ב-2 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
פול מאה
הספר הנשרף

הספר הנשרף הוא כינויו של ספר אבוד בן ארבעה חלקים שכתב רבי נחמן מברסלב ונשרף בהוראתו באביב שנת ה'תקס"ח (1808).
הספר הנשרף נחשב לספר קדוש וגבוה במיוחד בקרב חסידות ברסלב יחד עם "הספר הגנוז" שהיה ספר סודי אף יותר. לפי רבי נתן שטרנהרץ מברסלב תלמידו של רבי נחמן, הספר בתחילה נתכנה הספר השני, והספר הגנוז נקרא הספר השלישי. "הספר הראשון" הוא הספר ליקוטי מוהר"ן שנדפס בחיי הרבי, בשנת 1808.
רקע

בקרב החסידים מצויות מסורות על כתבי רבי נחמן שנשרפו או נגנזו בידיו או בהוראתו. רבי נחמן נהג לשרוף מדי פעם דברים שכתב לשימוש מאגי או מיסטי, וקיימת עדות שלו על שריפת חלק מספר המידות, באות "רפואה", שבו נכתבו תרופות לכל המחלות. גם ביום פטירתו של רבי נחמן מיהר משמשו לשרוף את כל כתביו שנמצאו בידיו.