stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאישאן

| --- | --- |

מרכז העיר בשנות ה-80 של המאה ה-20
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  גואנגדונג
 נציבות עירונית:  גְ'יָאנְגְמֶן (אנ')
 בירת הנפה עירונית:  Taicheng Subdistrict 
 תאריך ייסוד:  המאה ה-2 לפנה"ס
 שטח:  3,286 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה עירונית:  907,744 (2020)
  ‑ צפיפות:  276.3 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  22°15′03″N 112°47′00″E﻿ / ﻿22.250812°N 112.783449°E﻿ / 22.250812; 112.783449
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.tsinfo.com.cn/en/index.htm
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןטאישאן(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןטאישאן(למפת גואנגדונג רגילה) גואנגג'ואו שנג'ן דונגגוואן ג'אנג'יאנג ג'יאיאנג מאומינג שאנטואו פוג'יין ג'יאנגשי חונאן גואנגשי ים סין הדרומיטאישאן(למפת גואנגדונג מוגדלת) גואנגג'ואו שנג'ן דונגגוואן ג'אנג'יאנג ג'יאיאנג מאומינג שאנטואו פוג'יין ג'יאנגשי חונאן גואנגשי ים סין הדרומיטאישאן    מיקומה של טאישאן (ורוד) במחוז גואנגדונג tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טָאיְשָׁאן (בסינית מפושטת: 台山; בסינית מסורתית: 臺山; בפין-יין: Táishān) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית גְ'יָאנְגְמֶן (אנ') בדרום מחוז גואנגדונג שבדרום הרפובליקה העממית של סין. טאישאן שוכנת בדלתה של נהר הפנינה כ-108 קילומטרים דרום-מערבית לבירת המחוז גואנגג'ואו. הנפה העירונית כוללת 95 איים ואיונים, כולל שאנגצ'ואן, האי הגדול ביותר בגואנגדונג.
האזור בו שוכנות ארבע הנפות המקוריות שהרכיבו את נציבות גְ'יָאנְגְמֶן: טָאיְשָׁאן, שִׂינְחְווֵי, קָאיְפִּינְג ואֶנְפִּינְג מכונות סְה יִי (四邑, בפין-יין Sì Yì, או גם בתעתיק Sze Yup, כלומר "4 נפות") והוא מפורסם ברחבי סין בשל כמות כוכבי הבמה שנולדו בו, ובשל הדיאלקט המיוחד אותו דוברים תושביו.
טאישאן מפורסמת בהיותה ערש הולדת הכדורעף הסיני, שהובא לטאישאן בידי מהגרים סינים חוזרים, והעיר זכתה באליפות המחוז ובאליפות המדינה פעמים רבות. העיר גם ידועה בסין כאחד משני מקומות ההולדת של הסוגה המוזיקלית של גואנגדונג, המקום השני הוא גואנגג'ואו.
רבע מה"נמרים המעופפים" (“Flying Tigers”), הקבוצה האגדית של טייסים אמריקנים שנלחמו ביפנים במהלך מלחמת העולם השנייה לפני כניסת ארצות הברית למלחמה, הגיעו מטאישאן.
היסטוריה > היסטוריה של הנפה

טאישאן נוסדה בשם נפת שִׂינִּינְג (新宁县) ב-12 בפברואר 1499, בשנה ה-12 לשלטונו של קיסר סין חונְגְגְ'ה, הקיסר התשיעי של שושלת מינג, משטחים שנלקחו מדרום מערב נפת שִׂינְחְווֵי.
בין 1854 ל-1867, בתקופת שושלת צ'ינג, ובמהלך מרד טאיפינג פרצה מלחמת אזרחים, שהתחוללה בעיקר בטאישאן (אז עדיין נפת שִׂינִּינְג), בין התושבים דוברי הקנטונזית המכונים פונטי לתושבים דוברי הניב הקרוי האקה המכונים האקה (客家). עד שצבא שושלת צ'ינג, שהיה עסוק חלק גדול מהתקופה בדיכוי מרד טאיפינג, הגיע סוף סוף לאזור במטרה לעצור את המלחמה נהרגו לפי הערכה כמיליון אזרחים, בעיקר מבני ההאקה. הצבא הפריד בין הנצים, חלק מבני ההאקה עברו לתת-נפה שהוקמה עבורם בדרום מזרח טאישאן המכונה צְ'ה-שִׂי (赤溪镇) והיתר הועברו למחוז גואנגשי.
ב-1914 שונה שם הנפה לטאישאן על מנת להימנע מהבלבול לנפות באותו שם בחונאן ובסצ'ואן. לרוע המזל, שם חדש זה יוצר אצל דוברי שפות אחרות בלבול מול טאישאן (הר טאי) במחוז שאנדונג.
במרץ 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשו חיילי האימפריה היפנית לטאישאן, והרגו 280 תושבים בעיר טאישאן.
ב-17 באפריל 1992, שודרג מעמדה של טאישאן מנפה (县) למעמד של נפה עירונית (县级市).
היסטוריה > היסטוריה של מהגרים מטאישאן

בשל אסונות טבע, ומצוקות כלכליות החלו תושבי טאישאן לחפש חיים חדשים מעבר לים אחרי מלחמת האופיום הראשונה. ההגירה של תושבי טאישאן לאמריקה הצפונית החלה עם הבהלה לזהב. תושבים רבים מטאישאן הגיעו לקליפורניה כעובדים על פי חוזה. גל נוסף של מהגרים הגיע במהלך בניית מסילת הרכבת הטרנסקונטיננטלית הראשונה בארצות הברית ובקנדה. ב-1870 התגוררו בארצות הברית כ-63,000 סינים, כמעט כולם בקליפורניה. בשל אפליה (ראו חוק הדרת הסינים) ומחסומי שפה הוקמו השכונות המכונות צ'יינהטאון על מנת לאפשר לסינים (שחלק גדול מהם הגיע מטאישאן) לחיות יחדיו ולעזור האחד למשנהו.
דמוגרפיה

ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בנפה העירונית 907,744 תושבים. כ-1.3 מיליון אנשים שמוצאם בטאישאן מתגוררים בכ-91 מדינות ברחבי העולם. משום כך מכונה הנפה "ביתם של הסינים מעבר לים".
אם כוללים את כל ארבע הנפות המקוריות של ג'יאנגמן המכונות גם אזור טאישאן רבתי יש ברחבי העולם כ-8 עד 9 מיליון אנשים מטאישאן. ההיסטוריון האמריקני ממוצא סיני הים מרק לאי (Him Mark Lai‏ 2009-1925) טוען שבשנות ה-80 של המאה ה-20 היה מוצאם של קרוב ל-430,000 אמריקנים ממוצא סיני, כ-70% מכלל קהיליית האמריקנים ממוצא סיני, מטאישאן על פי נתונים מ-1988. נכון ל-2013 כ-500,000 אמריקנים ממוצא סיני מקורם בטאישאן.
מנהלה

בתחום השיפוט בן 3,286 קמ"ר של טאישאן כלולים 16 עיירות, המחולקות בין 313 כפרים מנהליים ו-3,655 כפרים טבעיים.
שפה

בבתי הספר מחייבים את התלמידים לדבר בכיתה במנדרינית תקנית והמורים מחויבים להרצות בשפה זו, ואף משתמשים במנדרינית בנסיבות רשמיות. למרות זאת, השפה העיקרית אותה דוברים תושבי טאישאן היא טאישאנית, דיאלקט של קנטונזית, משפחת שפות נרחבת שדובריה מפוזרים בדרום סין. לפני שנות ה-80 של המאה ה-20 הייתה הטאישאנית השפה הסינית השלטת בכל רחבי שכונות הצ'יינה טאון באמריקה הצפונית. התושבים גם דוברים קנטונזית תקנית כיוון שזו השפה הנפוצה במחוז גואנגדונג.
חינוך

החינוך בעיר טאישאן נהנה מתמיכה משמעותית מאנשי עסקים ומאנשי חינוך סיניים מעבר לים. בתי ספר תיכוניים רבים נבנו ומומנו על ידי סינים המתגוררים באזורים המנהליים המיוחדים (הונג קונג ומקאו) ובארצות זרות שונות, דוגמת ארצות הברית, קנדה וברזיל. יש אומנם חטיבות ביניים ובתי ספר תיכוניים רבים בטאישאן, אך אין עדיין בנפה אוניברסיטה שבה ניתן ללמוד לתואר ראשון מלא. תלמידים שמקבלים ציונים גבוהים לומדים באוניברסיטאות בערים אחרות. על מנת לכבד את התורמים נושאים בתי הספר את שמותיהם של הורי הנדבן. דוגמה לכך הוא בית הספר פֶּנְג צְ'וֵאן (鹏权中学), שנבנה במהלך 2001-1999, וכיום משולב במערכת בתי הספר הציבוריים של העיר. בית הספר שוכן במערב העיר, ונבנה על ידי איש עסקים מהונג קונג.
תחבורה ציבורית

לטאישאן ניתן להגיע כיום בקווי אוטובוסים בלבד. תחנת האוטובוסים המרכזית נמצאת בטָאיְצֶ'נְג, המרכז המסחרי והחינוכי של העיר טאישאן. בעבר ניתן היה להגיע לעיר במעבורת סנפירית מהונג קונג שעגנה בנמל בגונְגְיִי על הנהר טָאן הזורם לנהר הפנינה.
עד מלחמת העולם השנייה פעלה באזור מערכת מסילות ברזל מצומצמת שקישרה חלקים שונים של טאישאן עם ג'יאנגמן. את הרשת בנה צֶ'ן יִישִׂי והיא הייתה רק אחת משלוש מסילות ברזל שנבנו והופעלו על ידי סינים בשנים שקדמו להקמת הרפובליקה העממית של סין.
שירות מעבורות קיים בין החלק היבשתי בטאישאן לאי שאנגצ'ואן, השייך לנפה. המעבורת יוצאת מנמל שָׁאנְדְזְוֵי (山咀港) בעיירה צְ'ווָאנְדָאו לנמל סָאנְג'וֹאוּ (三洲港) באי שאנגצ'ואן. מעבורת נוספת מקשרת בין שָׁאנְדְזְוֵי לאי שיאצ'ואן (גם הוא חלק מנפת טאישאן).
הערות שוליים

↑  China: Guăngdōng (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  כיום יש בנציבות חמש נפות לאחר שב-1983 צורפה נפת חֶשָׁאן לארבע הנפות.
↑  Ruins from a history of exodus
1 2 3  מבוא - האתר הרשמי של נפת טאישאן (בסינית)
↑  "From Gold Rush to Golden State". California history Collection
↑  Young Americans find roots in China: S.F. program offers history and genealogy, helps locate relatives
↑  Taishan's U.S. well runs dry
↑  אתר בית הספר פֶּנְג צְ'וֵאן (בסינית)
↑  The History of Xinning Railway
↑  Traffic guide
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562678105171  BnF: cb119911634 (data)  LCCN: n88080532  MusicBrainz: 013141c6-e158-4e8a-91bb-5c8ecb66e4a6  NLA: 36657535  VIAF: 261119791   WorldCat (עם VIAF): 261119791
חטיפת מרדכי קורנגולד

חטיפת מרדכי קורנגולד התרחשה בירושלים ב-29 בדצמבר 1944, במסגרת הסזון, והסתיימה בשחרורו כעבור שבוע.
רקע

מרדכי קורנגולד, בן שש-עשרה וחצי, היה חבר בתנועת הנוער הציונית דתית ברית החשמונאים, אשר שימשה כמאגר כוח אדם מבצעי לפעולות האצ"ל והלח"י, וכך פעל קורנגולד בלח"י. בהמשך התקבל לעבודה כשליח בסוכנות היהודית.
באותה תקופה, דצמבר 1944, החלו ההגנה והפלמ"ח לנהל מאבק נגד האצ"ל, שכונה "הסזון", כדי לאלצו לחדול מביצוע פעולות נגד כוחות המנדט הבריטי. המאבק כלל הסגרת אנשי אצ"ל לידי הבריטים וכן אירועים שבהם הוחזקו אנשי אצ"ל בידי אנשי הגנה בתנאים קשים תוך חקירות שלוו לעיתים באלימות. במסגרת פעולות אלו, נחשד כנראה קורנגולד שהוא משמש כ"מודיע" של האצ"ל בסוכנות היהודית ולכן הוחלט לחטוף ולחקור אותו. החטיפה עוררה סערה בירושלים.
החטיפה והמעצר

החטיפה בוצעה בערב ב-29 בדצמבר 1944, באותו ערב שבו בוצעה גם חטיפת דניאל ינובסקי ובאותה שיטה - שני "שוטרים", אחד "אנגלי" והאחר "יהודי", מלווים בבלש ללא מדים, הגיעו לביתו של קורנגולד והודיעו לו כי באו לעוצרו. הם אזקו והובילו אותו למכונית שהמתינה בחוץ. כל הפעולה נמשכה דקות מספר ואיש מן הנוכחים לא העלה על דעתו כי מדובר בחטיפה.
אביו של קורנגולד פנה לרב אריה לוין וביקשו לברר אצל השלטונות מה עלה בגורלו של בנו. לוין, הלך עוד באותו לילה אל מרכז הבולשת בירושלים ושאל את הקצין התורן היכן מרדכי קורנגולד ובמה מאשימים אותו. הקצין בדק והודיע ללוין: "אנו לא עצרנו אותו. עשו זאת אחיכם היהודים".
החוטפים השכיבו את קורנגולד על רִצפת המכונית, כשעיניו קשורות, והביאוהו לחדר המעצר במערה שליד משמר העמק. אחר-כך הוסרה המטפחת מעל עיניו, אך השומרים היו נכנסים אליו במסכות על פניהם ולא דיברו אתו הוא עצמו ביקש מהם רק תפילין וסידור ונענה בחיוב. בהמשך שהה מספר ימים בבידוד מוחלט. אחר-כך הובא לחקירה במהלכה ספג מכות. קורנגולד נשאל על חבריו, שהיו אנשי אצ"ל, ונתבקש לספר על פגישותיהם ומעשיהם. חוקריו האשימו אותו בהדבקת כרוזים של אצ"ל והוא נדרש למסור את שמות החברים שהיו אתו. כן שאלו אותו על עבודתו בסוכנות היהודית ועל הקשר בין עבודתו לבין פעילותו המחתרתית. קורנגולד הכחיש שהיה חבר באצ"ל, אבל לא סיפר לחוקריו כי היה חבר לח"י. כשעובדת חברותו בלח"י נודעה לחוקריו הם הודיעו לו על שחרורו.
השחרור

קורנגולד הוכנס למכונית, כשעיניו קשורות, והוסע לאחד הפרדסים בקרבת כפר-סבא. שם הוסרה המטפחת מעיניו, נמסר לו כי נחטף בטעות, ניתנה לו חצי לירה להוצאות הדרך, ונאמר לו: "רוץ לכיוון האורות. זוהי כפר-סבא". מרוב התרגשות, מעד ונפל. שומריו האיצו בו לקום ולהמשיך בריצה, ותוך כדי כך הסתלקו מן המקום.
לאחר שחרורו, הוזמן קורנגולד למשרדי הבולשת בירושלים ונתבקש לתאר את פרטי חטיפתו, מקום מעצרו ומה עשו בו בזמן המעצר. לאחר מכן הודיעו לו שהוחלט להטיל עליו מעצר בית. כן הוטל עליו להתייצב פעמיים ביום בתחנת המשטרה.
הערות שוליים

↑  שני יהודים נחטפו בירושלים, הארץ, 1 בינואר 1945
↑  נחטף חבר "ברית החשמונאים" בירושלים, המשקיף, 1 בינואר 1945
1 2  סזון: חטיפת מרדכי קורנגולד, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
↑  ארכיון צה"ל, תיק פלמ"ח 19/801
↑  מ.קורנגולד שוחרר ע"י חוטפיו, המשקיף, 8 בינואר 1945
חליל רומנטי

חליל רומנטי בעל רגל סי עם 14 מפתחות, מפורק לשלושת חלקיו
חליל קלאסי בעל שמונה מפתחות
חליל רומנטי הוא כינוי לחליל מערבי אשר היה נפוץ באמצע המאה ה-19. החליל הרומנטי הוא דגם מרובה מפתחות ושסתומים, אשר היה בשימוש לפני שחליל-בהם (דגם זהה לחליל המודרני הקיים היום) החל להיות נפוץ.
מבין דגמי החליל ההיסטוריים, החליל הרומנטי הוא הקשה ביותר להגדרה, מכיוון שבמוזיקה המערבית באמצע המאה ה-19 היו בשימוש דגמי חליל מסוגים שונים ומתקופות שונות. לראיה, בראשית המאה ה-19 עוד נעשה שימוש בחלילים קלאסיים בעל מפתח אחד (דגם דומה לחליל בארוק, אם כי בעל גוון צליל שונה במקצת), דגמי חליל מרובה-מפתחות (4 עד 9 מפתחות, אם היה החליל בעל רגל רה, דו, או סי נמוך); וכבר אז החלו להופיע דגמים של חליל בעלי 10 מפתחות ויותר. ניתן לומר אם כן, שהחלילים הרומנטיים היו אלו שנעשה בהם שימוש תדיר באמצע המאה ה-19, ושלהם 10 מפתחות ומעלה, אם כי אין נקודת ציון היסטורית-רשמית אשר אותה מחשיבים כראשיתו של החליל הרומנטי.
מאפייני מנגנון האצבעות

אחת התכונות הבולטות של חליל רומנטי הוא מנגנון האיצבוע המורכב שלו (ויש אף שיאמרו, המסובך), הקרוב לזה של האבוב. הוא מתבסס על עיקרון של סגירת שסתומים ראשיים, תוך כדי פתיחתם של אחרים, בעוד שמנגנון בהם מתבסס בעיקר על סגירת שסתומים (ופתיחת שסתומים אחרים בו-בזמן היא די נדירה). בחליל קלאסי, האצבעות אשר עסוקות בסגירת שסתומים מסוימים, אינן מסוגלות בו בזמן לפתוח שסתומים אשר חיוניים לאיצבועים של צלילים אחרים. בעיה זו גרמה לגלישת האצבעות ולמעברים לא חלקים, אשר היה ניתן לפתור אותם בשימוש ב"אצבועי מזלג" (שהם בשימוש רב מאוד בנגינת חליל בארוק). משום הקפדה על אסתטיקת הצליל, ניסו בוני החליל להימנע משימוש באצבועי מזלג, ולכן נקדחו בחליל הרומנטי חורים נוספים לרוחב החליל, ולהם הותאמו שסתומים (בחליל קלאסי, רק הצליל פה הוא בעל שני קידוחים, ושני אצבועים מקבילים). לעיתים ניתן למצוא מקטע בחליל אשר בו קדוחים כמה חורים מקבילים בצורה טבעתית. בשסתומים החדשים משתמשים אם כן, כאשר אצבוע מסוים אינו מאפשר גישה נוחה לאחד מן השסתומים. שסתומים מרובים אלו נמצאים בעיקר באיצבועים של הצלילים פה, סי במול (לה דיאז) ודו. לדוגמה, במעבר בין הצליל רה לצליל דו באוקטבה השנייה היה צורך, בחליל הקלאסי, להחליק את האצבע המורה של יד ימין, אשר אך כיסתה חור מסוים, למנוף אשר פותח שסתום. החלקה זו לוותה ביציאתו של החליל מאיזון ובקשיים בחיבור שבין הצלילים. לפיכך, בדגמי חליל רומנטי מסוימים, נוסף מנוף חדש לאחת מאצבעות יד שמאל, אשר הקל מעבר צלילים זה. מעברים בעיתיים נוספים הביאו ליצירת מנופים ושסתומים נוספים בהתאם.
מאפיין נוסף של החליל הרומנטי, אשר לא היה קיים בדגמים של חליל קלאסי, הוא הוספת מנופים ושסתומים לאיצבועי טרילים (למשל, הטריל דו-רה, ודו דיאז-רה). פטנטים אלו אף נכנסו למנגנון של החליל המודרני.
מבנה וחומרים

על מנת להגדיל את עוצמת הצליל של החליל, השתמשו בוני החליל בפטנטים שונים; ציפוי חור הנשיפה במתכת, הגדלתו והפיכתו לאליפטי יותר, והיו אף שקרבו אותו לצורה מלבנית. צורת המלבן, אשר הייתה נפוצה בחלילים מבאווריה השפיעה על בהם בבואו לעצב את חלילו; ציפוי הצינור של מפרק הראש במתכת ואף זניחת העץ לטובת מתכת ולעיתים אף שנהב (בעיקר בחלילים גרמניים); הגדלה מינימלית של החורים, עיבוי דופן הצינור ושימוש בעצים כבדים יחסית לבנייתו. ל
רוב דגמי החליל היו בנויים מארבעה מפרקים, אך ישנם גם דגמים בשלושה מפרקים. אורך המפרק הרחוק ממפרק הראש השתנה; לעיתים היה בעל רגל דו (חליל אשר צלילו הנמוך ביותר הוא דו ראשון), או ארוכים יותר, בעלי רגל סי (מנעד הנמוך יותר בחצי טון). בוני חלילים גרמניים ואיטלקיים אף הרחיבו את המנעד מטה לסי-במול ויש שהרחיקו והרחיבוהו עד לצליל סול באוקטבה הקטנה. זהו גם צלילו הנמוך ביותר של הכינור מה שייתר את הצורך לשנות מוזיקה לכינור על מנת להתאימה למנעד החליל.
השימוש בו

אף באמצע המאה ה-19 נעשה שימוש בחלילים מתקופות מוזיקליות קודמות (חלילים קלאסיים), ובשנת 1851 הופיע לראשונה חלילו המהפכני של בהם. חלילי בהם תפסו את הבכורה במהירות בצרפת, אך חלילנים גרמנים התעקשו להמשיך במסורת הנגינה בחליל רומנטי אשר לו מנגנון שונה לגמרי. בעקבות מפנה זה, ואימוץ החליל המודרני על ידי הצרפתים, הפכה מאוחר יותר אסכולת נגינת החליל הצרפתית להיות דומיננטית ביותר, והאפילה מאוד על האסכולה הגרמנית, אשר בה נמצאו נגנים אשר עוד ניגנו בחליל רומנטי בתחילת המאה ה-20, דבר שבשאר העולם כבר לא נעשה כלל.
המנגנון המורכב של החליל הרומנטי, גודלו ומשקלו הרב (שכן עליו מורכבים מנופי מתכת רבים, וכן הוא עשוי מעץ כבד), הביאו לירידתו המהירה יחסית. לעומתו ניצב חלילו של בהם, אשר היה פשוט יותר להפעלה, ואף היה קל ממנו, והיה ניתן להפיק ממנו צליל עוצמתי ובעל תהודה רבה יותר.
החליל הרומנטי זוכה לעדנה כיום, בביצועים "תקופתיים" של יצירות מהמאה ה-19, אשר ידוע שנוגנו כאשר החליל הרומנטי היה עוד נפוץ. דגמים שונים של חלילים רומנטיים שרדו עוד מן המאה ה-19, וחדשים נבנים על ידי בוני חלילים המתמחים בבניית חלילים היסטוריים, על ידי העתקה של דגמי-חליל רומנטי ידועים.
טיילור רוצ'סטי

| --- | --- |

טיילור רוצ'סטי בעת משחק של מכבי תל אביב נגד מכבי ראשון לציון בהיכל קבוצת שלמה
 לידה:  1 ביולי 1985 (בן 39) יוסטון שבטקסס, ארצות הברית
 עמדה:  גארד
 גובה:  1.85
 מספר:  22
 מכללה:  אוניברסיטת טוליין אוניברסיטת המדינה של וושינגטון
 קבוצות כשחקן
 2009–2010  2010–2011   2011   2011–2012   2012–2013 2013  2013–2014   2014–2015   2015–2016   2016–2017   2017–2018   2019–2020   2020–2021   2020–2021 2021 2021 2022–2023   2023  2023:  גטינגן  גלאטסראיי  אלבה ברלין לה-מאן סארת קאחה לבורל ויטוריה פלקנסטרו ביאלה מונטפסקי סיינה ניז'ני נובגורוד  מכבי תל אביב   לוקומוטיב קובאן   הכוכב האדום בלגרד    אולימפיאקוס   הכוכב האדום בלגרד   הפועל חיפה לה-מאן סארת טיינג'ין פיונירס שנדוג היי-ספיד לה-מאן סארת אל אהלי בחריין
 הישגים כשחקן
 מלך הסלים של היורוליג (2014/2015) MVP של הפיינל פור ביורוצ'לנג' (2010) גביע ווינר (2015)   גביע המדינה (2016)
טיילור קמפבל רוצ'סטי (באנגלית: Taylor Campbell Rochestie; נולד ב-1 ביולי 1985) הוא כדורסלן אמריקאי-מונטנגרי-ישראלי ממוצא יהודי המשחק בעמדת הגארד בנבחרת מונטנגרו.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

רוצ'סטי נולד ביוסטון שבטקסס, בנם של הווארד רוצ'סטי, יהודי-אמריקאי, וקריסטינה קמפבל. למד בתיכון בסנטה ברברה שבקליפורניה והוא הקלע המוביל בכל הזמנים של בית הספר. ב-2004 החל ללמוד באוניברסיטת טוליין בלואיזיאנה ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה במשך שנה אחת. שנה לאחר מכן ביקש לעבור לאוניברסיטת המדינה של וושינגטון, בשל חוקי ה-NCAA לא שיחק עד 2006 ולאחר מכן שיחק במסגרת וושינגטון סטייט עד 2009.
ביוגרפיה > קריירת מועדונים

את הקריירה המקצועית שלו החל בעונת 2009/2010 בקבוצת גטינגן מהליגה הגרמנית הראשונה וסיים את העונה עם ממוצע של 15.1 נקודות למשחק. הוא זכה עם גטינגן ביורוצ'לנג', קלע בטורניר 14.7 נקודות בממוצע למשחק ונבחר ל-MVP של הפיינל פור. עונה לאחר מכן עבר לגלאטסראיי מטורקיה, במהלך העונה עבר לאלבה ברלין מגרמניה. בעונת 2011/2012 שיחק בלה-מאן סארת מליגת העל הצרפתית וסיים עמה במקום השני בליגה, בעונה זו קלע 16.3 נקודות בממוצע למשחק. ב-2012 עבר לקאחה לבורל ויטוריה מליגת העל הספרדית אך עזב לאחר זמן קצר ובינואר 2013 הצטרף לפלקנסטרו ביאלה מליגת העל האיטלקית. את עונת 2013/2014 פתח במונטפסקי סיינה האיטלקית ובמהלך העונה עבר לניז'ני נובגורוד מרוסיה המשחקת בליגה המאוחדת של VTB. בעונת 2014/2015 היה מלך הסלים של היורוליג עם ממוצע של 18.9 נקודות למשחק, כמו כן רשם 5.7 אסיסטים למשחק.
ביוני 2015 חתם בקבוצת מכבי תל אביב. לאחר כחודשיים קיבל אזרחות ישראלית מתוקף חוק השבות בזכות אביו היהודי. במהלך העונה הסדירה בליגת העל הישראלית רשם ממוצע של 9.5 נקודות למשחק. ביורוליג השיג ממוצע של 14 נקודות למשחק וביורוקאפ 10.7 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 2016/17 סיים רוצ'סטי את דרכו בקבוצה.
ב-5 בספטמבר 2016 חתם רוצ'סטי בלוקומוטיב קובאן.
בדצמבר 2020 חתם לשתי עונת בהפועל חיפה מליגת העל בכדורסל.
ביוגרפיה > קריירה בנבחרת מונטנגרו

רוצ'סטי קיבל אזרחות מונטנגרית ושיחק עם נבחרת מונטנגרו במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2013 ובמוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2015.
הערות שוליים

↑  רועי גלדסטון, ‏יעשה עלייה? מכבי תל אביב ביקשה לאזרח את רוצ'סטי, באתר ערוץ הספורט, 1 בספטמבר 2015
↑  ורד כהן‏, רכש ראשון לעונה הבאה: הגארד טיילור רוצ'סטי חתם במכבי תל אביב, באתר וואלה, 21 ביוני 2015
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, טיילור רוצ'סטי חתם לעונה בקובאן: "הגישות שלי ושל המועדון זהות", באתר וואלה, 5 בספטמבר 2016
↑   חוזר לישראל: טיילור רוצ'סטי חתם אצל העולה החדשה, הפועל חיפה, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2020
חטיפת פסקגאולה

כביש 90 שחוצה את דרום-מזרח המדינה ועובר ליד פסקגאולה מיסיסיפי
חטיפת פסקגאולה היה אירוע של חטיפה בידי חוצנים שהתרחש לכאורה בשנת 1973 ובו נחטפו צ'ארלס היקסון וקלווין פרקר בעיר פסקגאולה שבמיסיסיפי, ארצות הברית. התקרית זכתה לסיקור תקשורתי נרחב.
סיפור החטיפה

בערב ה-11 באוקטובר 1973, שני עמיתים לעבודה בשם צ'ארלס היקסון (בן 42) וקלווין פרקר (בן 19), דגו על גדות נהר פסקגאולה במיסיסיפי. הם סיפרו לשריף של מחוז ג'קסון שבאמצע הדיג הם שמעו מעין קולות של זמזום או שריקה, ולאחר מכן הבחינו בצמד אורות כחולים מהבהבים ובעצם בלתי מזוהה אליפטי ברוחב של 9–12 מטרים ובגובה של 2.5–3 מטרים. פרקר והיקסון סיפרו שהם היו "משותקים אך בהכרה", בעוד ששלושה "יצורים" העלו אותם לסיפון העב"ם, ביצעו בהם בדיקות שונות ולבסוף שחררו אותם.
פרסום התקרית

בתוך ימים, צוותי עיתונות וחדשות נהרו לעיירה כדי לסקר את האירוע. העב"מולוגים ג'יימס הרדר וג'י אלן היינק ראיינו את שני החטופים. הרדר ראיין אותם תחת היפנוזה והגיע למסקנה שהם חוו "תופעה על טבעית חוצנית", בעוד שהיינק הסיק שהם עברו "חוויה טראומטית וממשית מאוד". היקסון הופיע לאחר מכן בתוכנית אירוח וסיפר החטיפה שלו, וכן כתב ספר ובו פרסם את התקרית לפרטי פרטים. הוא אף טען שפגש חייזרים פעם נוספת בשנת 1974 ושהחייזרים אמרו לו שכוונתם לשלום. מספר שנים לאחר החטיפה פרקר הקים חברה שמטרתה לחקור ולהפיק תוכניות טלוויזיה לגבי חייזרים ועצמים בלתי מזוהים. צ'ארלס היקסון נפטר ב-9 בספטמבר 2011 בגיל 80,
ופרקר נפטר בשנת 2023,בגיל 69.
ספקות על התקרית

עיתונאי וספקן בשם פיליפ ג'יי. קלאס מצא "פערים" בסיפורו של היקסון. היקסון עבר בדיקת פוליגרף ונמצא דובר אמת, אך קלאס ייחס את תוצאות הבדיקה לכך שהיקסון פשוט "האמין" לסיפורו האישי וכן שהמבחן נערך על ידי חוקר פוליגרף שאינו מנוסה דיו. בנוסף, היקסון סירב לעבור בדיקת פוליגרף נוספת והדבר הוביל את קלאס לקבוע שמדובר במתיחה. ספקן נוסף בשם ג'ו ניקל כתב שהתנהגותו של היקסון הייתה "מעוררת חשד" וכן שהוא שינה או ערך את סיפור החטיפה כאשר התראיין בתוכניות אירוח. ניקל הוסיף וטען שהיקסון כפי הנראה "פינטז" על חטיפה בעת שעבר ממצב של שינה למצב של ערות ושפרקר הצטרף אליו במתן עדות במשרד השריף מתוך בשנת 2018 התגלתה הקלטה שחיזקה את הדעה שמשהו באמת אירע להיקסון ופרקר.
החוקר שחקר את השנים,השתיל בלי ידיעתם מכשיר הקלטה בחדר בו הם נחקרו,כאשר השניים יצאו להפסקה מהחקירה.
ובהקלטה נשמעו דברים,המחזקים את ההשערה,שמשהו אכן אירע לשניים,בין היתר נשמע היקסון שאומר לפרקר,"האם אתה חושב שאנשים יאמינו למה שקרה לנו?".
ראו גם

חטיפתו של אנטוניו וילאס בואס (ברזיל)
חטיפתם של בטי ובארני היל (ארצות הברית)
חטיפתו של טרוויס וולטון (ארצות הברית)
| עב"מולוגיה ועב"מים |
| --- | --- | --- |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הראשון | תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947) • תקרית מנטל (1948) • תקרית וושינגטון (1952) • תצפית העב"ם של הטייס רולנד יוז (1952) • תקרית קקסבורג (1965) • תקרית טהראן (1976) • היעלמותו של פרדריק ולנטיץ' (1978) • תקרית יער רנדלשם (1980) • התצפית בעב"מים במהלך טיסה 1628 של ג'פאן איירליינס (1986) • גל תצפיות העב"מים בבלגיה (1990) • אורות פיניקס (1997) • סרטוני העב"מים של הפנטגון (2004, 2014, 2015 ו-2019) • התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר (2006) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השני | הבעירות הספונטניות בעיירה קנטו (סיציליה) (2003-2005) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השלישי | תקרית אורורה (1897) • תקרית רוזוול (1947) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הרביעי | חטיפתו של אנטוניו וילאס בואס (1957) • חטיפתם של בטי ובארני היל (1961) • חטיפת פסקגאולה (1973) • חטיפתו של טרוויס וולטון (1975) |  |
| גזעי חוצנים | אפורים • רפטיליאנים • אינסקטואידים (איש העש) • פליאדיאניים |  |
| תאוריות קשר בולטות | אזור 51 • גברים בשחור |  |
| שונות | חוצנים • חטיפה בידי חוצנים • נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית) • כדור ברק • בילי מאייר • בוב לזר • דייוויד גראש • הסיווג של היינק • פרויקט הספר הכחול • מעגלי תבואה |  |
טיול לילי

| --- | --- |
 סינגל בביצוע הדודאים
 מתוך האלבום "צמד הדודאים סדרה 2", "הם רוכבים ושרים"
 יצא לאור:  1959
 שפה:  עברית
 אורך:  3:17
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  עמוס אטינגר
 לחן:  מאיר נוי
 הפקה:  אריה לבנון ("צמד הדודאים סדרה 2") יואל רקם ‏•‏‏ מפיק מוזיקלי: מתי כספי ("הם רוכבים ושרים", 1979)
 עיבוד:  אריה לבנון ("צמד הדודאים סדרה 2") מתי כספי ("הם רוכבים ושרים", 1979)
 גרסאות כיסוי:  יפה ירקוני ‏•‏‏ אריק סיני ‏•‏‏ "הפרברים" ‏•‏‏ שמעון בר ‏•‏‏ גאולה זוהר ‏•‏‏ עירית בולקא וגבי שדה ‏•‏‏ חבצלת רון ‏•‏‏ "הגבעטרון" ‏•‏‏ אילנית ‏•‏‏ גרי אקשטיין ‏•‏‏ רונית אופיר ‏•‏‏ שמעון כהן ותזמורת קול ישראל ‏•‏‏ חופני כהן ‏•‏‏ רן דנקר ‏•‏‏ "הדודאים" וירדנה ארזי ‏•‏‏ "גאיה"
 
"טיול לילי" (מוכר גם בשם "חולות מדבר", ממילות הפתיחה) הוא שיר בביצוע צמד "הדודאים". עמוס אטינגר כתב את השיר, ומאיר נוי הלחין אותו. השיר נכלל באלבום "צמד הדודאים סדרה 2", שהתפרסם ב־1959, וכן באלבום "הם רוכבים ושרים", שהתפרסם ב־1979 במלאת 20 שנה לצמד, בהפקתו המוזיקלית של מתי כספי.
זמרים רבים הקליטו את השיר. בין ההקלטות המוקדמות ניתן למנות את שמעון בר (1960), חבצלת רון (1964), גאולה זוהר (1965), ויפה ירקוני (1966). בין השאר ביצעו אותו גם "הפרברים", אריק סיני, אילנית, "הגבעטרון", רונית אופיר, חופני כהן, שמעון כהן ותזמורת קול ישראל (ביצוע כלי), רן דנקר, ולהקת "גאיה".
על השיר

"טיול לילי" נכתב והולחן ב־1958. השיר הוא שירו הראשון של עמוס אטינגר, שכתב אותו בעת שירותו בלהקת פיקוד המרכז. באותה העת להקת הנח"ל הייתה בשיאה, ואטינגר הרגיש שהלהקה שלו נחותה ממנה – בעיקר מבחינת החומרים שנכתבו להם. בדרכם על משאית לאחת ההופעות של להקת פיקוד המרכז התערב אטינגר עם חברו אילי גורליצקי על ארוחת צהריים במסעדת גורמה ברמלה (שבה שכנה באותם הימים מפקדת פיקוד המרכז) ששירים כמו שנכתבים ללהקה שלהם, הוא יכול לכתוב בתוך חמש דקות. עוד בהיותו על המשאית בדרך להופעה הוא כתב את מילות השיר. למוחרת ביקר אצל המלחין מאיר נוי, שהיה ממקימי להקת פיקוד המרכז ועבד איתה באותה העת. נוי אהב את המילים, הלחין אותן ומסר את השיר לחברי הצמד שהוקם זה לא מכבר "הדודאים", שהקליטו אותו כעבור שלושה ימים. לימים סיפר אטינגר: "את אותה ארוחת צהריים בגין אותה התערבות לא החזיר לי אילי גורליצקי עד היום, אבל השיר, שנכתב אז על המשאית – "טיול לילי" – שהיה השיר הראשון שלי שבוצע בצורה מקצועית, הפך לאחד הלהיטים הגדולים, הוקלט, ואפשר לי לממן הרבה ארוחות צהריים...".
על השיר > גניבה של הלחן

הזמר האמריקאי מרק לאנגן (אנ') פרסם ב־2001 שיר באנגלית בשם "Don't Forget Me" שתואר כגנבה מוזיקלית של הלחן של "טיול לילי" (לאנגן הרבה להופיע בישראל). אטינגר התייחס לכך בריאיון לאלי לפיד ואמר כי זהו השיר הראשון שנגנב ממנו וממאיר נוי, והוסיף: "רק הביצוע של 'הדודאים' יותר טוב".
מיקומי שיא > גרסת "גאיה", 2008

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2008)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2008)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2008)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2008)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 15 |  |