stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלי ססטרואמיג'ויו
ספרים > ספרים

1974 - Tonggak-tonggak di Perjalananku ציוני דרך במסע שלי, ספר אוטוביוגרפיה
1975 -Empat Mahasiswa Indonesia di Negeri Belanda ארבעה סטודנטים אינדונזים בהולנד
לקריאה נוספת

ed. C.L.M.Penders Milestones on my journey.The memoirs of Ali Sastroamijoyo, Indonesian patriot and political leader St.Lucia, University of Queensland Press 1979,
Herbert Feith The Decline of Constitutional Democracy in Indonesia, Equinox, Jakarta, Kuala Lumpur, Singapore, also Cornell University Press 2007
Harris M.Lentz III - Heads of States and Governments, A Worldwide Encyclopedia of Over 2300 Leaders, 1945 through 1992. Routledge, New York, London 2013
J.Th.Lindblad Bridges to New Business.The Economic Decolonization of Indonesia KITLV Press, Leiden 2008
, 1949-1965 Hong Liu China and the Shaping of Indonesia, Nuss Press, Singapore, Kyoto University 2012
הערות שוליים

1 2  נתונים ביוגרפיים  sastroamidjojo-Dh באתר tirto
↑  J.Th.Lindblad ע' 55
↑  Hong Liu ע' 109
↑  J.Th.Lindblad ע' 44
↑  2015 Hario Kunto Wibisono
↑  H.Feith ע' -390-389
↑  H.Feith ע'385
↑  Hong Liu ע' 75
↑  H.Feith ע' 387
↑  H.Feith ע' 387-388
↑  לקחים מוסריים של הבחירות משנת 1955 Ahmad Syafii Maarif באתר Islam in Indonesia
↑  J.Th.Lindblad
↑  Straits Times 14 march 1957 p.1
↑  New York Times 15 march 1975 p.30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327546605171  GND: 1046028618  ICCU: CUBV009844  ISNI: 0000 0000 8236 6209  LCCN: n80148811  NTA: 071254765  SNAC: w6sb4b1h  SUDOC: 079176070  Trove: 1092191  VIAF: 55457133   WorldCat (עם VIAF): 55457133 
ג'ואו אנלאי מקבל את פניו של עלי ססטרואמיג'ויו ב-26 במאי 1955
דניאל גולדמן

| --- | --- |

דניאל גולדמן
 לידה:  5 ביולי 1969 (בן 55) ניוקאסל, צפון-מזרח אנגליה
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  קינגס קולג' לונדון 
 מספר צאצאים:  5 
 
דניאל גולדמן (נולד ב-5 ביולי 1969) הוא איש עסקים, פעיל חברתי ונדבן ישראלי, לשעבר יו"ר גשר מפעלים חינוכיים ובני עקיבא העולמית.
ביוגרפיה

גולדמן נולד בניוקאסל שבצפון-מזרח אנגליה למשפחה יהודית מסורתית. בגיל צעיר חזר בתשובה והחל לשמור שבת והשתתף בפעילות של תנועת בני עקיבא כחניך, כמדריך וכראש מחנה. לאחר לימודי התיכון הגיע ב-1987 לשנת הכשרה בקיבוץ שדה אליהו. בשנת 1992 כשהיה בן 23, אחרי שסיים לימודי הנדסה בקינגס קולג' לונדון, עלה לישראל ושירת בצה"ל בחטיבה 7. לאחר מכן למד חינוך מיוחד ותרפיה במוזיקה במכללת לוינסקי לחינוך במשך שנתיים. לאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת בחיל שריון עם חיילים צעירים ממנו. בשנת 1998 הקים גולדמן את חברת הייעוץ Goldrock שנועדה לסייע ל"ניהול העושר באופן רב-דורי". החברה מעניקה ייעוץ עסקי בתחומים שונים למשפחות בעלות הון, במיוחד בתחום המיסוי מול הרשויות וכן ליווי וסיוע רגשי לצורך מעבר בין דורי נכון ל-2020, גולדמן מנהל את החברה עם שני שותפים.
אביו, דייוויד גולדמן (אנ') (1937–1999) ייסד בשנות ה-80 חברה המייצרת תוכנה להנהלת חשבונות שנקראה סייג' (אנ'). אביו היה משווק את התוכנה לבתי עסק קטנים והיא זכתה להצלחה של 3 מיליוני משתמשים, והחברה רכשה חברות דומות באסיה, באירופה ובארצות הברית, והונפקה בבורסה לניירות ערך בלונדון. בהמשך מונה אביו ליו"ר באטמ תקשורת מתקדמת אותה רכש בהמשך בשותפות, ובזמן בועת הדוט-קום נאמד הונו בכ-440 מיליון דולר. אביו נפטר בשנת 1999 והותיר את אשתו סינתיה ואת דניאל ואחיו אנדרו.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

גולדמן תרם רבות לתנועת בני עקיבא ובשנים 2000–2015 כיהן גולדמן כיו"ר בני עקיבא העולמית, עם זאת החרים את טקס פתיחת הוועידה של "בני עקיבא העולמית" בשנת 2019, במחאה על הגיבוי שהעניק הרב חיים דרוקמן למוטי אלון.
משנת 2000 גולדמן חבר בוועד המנהל של גשר– מפעלים חינוכיים, עמותה ישראלית העוסקת בקידום ההבנה בין דתיים לחילוניים, ומשנת 2010 התמנה ליו"ר העמותה תפקיד בו כיהן עד 2019. בתפקידו כיו"ר גשר הקים גולדמן תוכנית מנהיגות של הארגון באמצעות מכון גשר למנהיגות. כמו כן כיו"ר גשר שם גולדמן דגש על פעילות שמטרתה דיאלוג עם הציבור החרדי. גם לאחר עזיבתו את גשר גולדמן לוקח חלק בפעילות של חינוך ושילוב של המגזר החרדי בחברה הישראלית, הוא הקים את עמותת 'לשם - מפעלים חינוכיים' בשותפות עם ד"ר יוסי בן-גל שמטרתה לסייע לישיבות חרדיות־תיכוניות שבשלב זה מלווה שתים עשרה ישיבות ופועלת לקידום הלימודים הכלליים בעולם החרדי.
גולדמן כותב טורים בישראל היום, ג'רוזלם פוסט ובכלי תקשורת נוספים.
גולדמן מתגורר עם אשתו דברה-לי בבית שמש מאז 2001. לזוג 5 ילדים.
ראו גם

גשר מפעלים חינוכיים
בני עקיבא העולמית
הערות שוליים

↑  לאחר 8 שנים: דניאל גולדמן פורש מתפקיד יו"ר גשר, באתר כיפה, ‏24 באפריל 2019
↑  Goldrock Capital - The firm, www.goldrockcap.com
↑  ריקי רט, יו"ר גשר היוצא משוכנע שקצת סבלנות תוביל לחיבורים, באתר www.makorrishon.co.il, ‏4 ביוני 2019
↑  עדי מנדלסון, ‏באטם כבר שווה מיליארד דולר, מרום וגולדמן שווים 440 מיליון דולר, באתר גלובס, 14 ביולי 1999
↑  "לא אוכל לשבת בשורה אחת עם הרב חיים דרוקמן" - חדשות כיפה סרוגה, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד
↑  ציונות 2.0, באתר השילוח, ‏25 ביוני 2017
המדרשה החסידית

| --- | --- |

 ישיבה תיכונית
 מוטו:  לצמוח להחכים ולהתעלות
 השתייכות:  כלל חסידי
 תקופת הפעילות:  א' באלול ה'תשע"ד – הווה
 מייסדים:  הרב מנחם בומבך
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה התיכונית:  הרב מנחם בומבך
 מיקום
 מיקום:  רחוב רבי עקיבא 100 ביתר עילית
 קואורדינטות:  31°42′02″N 35°07′38″E﻿ / ﻿31.700576119495°N 35.127255479882°E﻿ / 31.700576119495; 35.127255479882
 אתר המדרשה: https://www.mcl.org.il/home-c17y3
 he
 
המדרשה החסידית לצעירים (בקיצור: המדרשה החסידית) היא ישיבה תיכונית, כלל חסידית, השוכנת בביתר עילית. בישיבה לומדים כ-90 בחורים. זוהי הישיבה התיכונית הראשונה במגזר החסידי. המייסד וראש הישיבה הוא הרב מנחם בומבך.
תולדות המדרשה וקווים לדמותה

הישיבה נוסדה בא' באלול תשע"ד, עבור בחורים בגילאי 13–18. קודם לכן נכנסו המייסדים אל מנהיגים חרדים כדי להיוועץ בהם ולקבל את ברכתם. מנהיג המגזר הליטאי הרב אהרן יהודה לייב שטינמן ביקש מן המייסדים שימנעו מלקרוא לו "ישיבה". מכאן שמה הייחודי.
נושאי תפקידים

ראש המדרשה ומנהלה החינוכי הוא הרב מנחם בומבך. מנהל תיכון: משה מלמוד. מנהל הפנימיה: הלל רוזנברג.
שיטת וסדרי הלימוד במדרשה

תוכנית הלימודים במדרשה כוללת לצד לימודי הגמרא תנ"ך, הלכה, סוגיות בפרשיות השבוע, סוגיות יסוד במחשבת ישראל ועיון בתורת ובתולדות החסידות. במדרשה גם לימודי חול (מתמטיקה, מדעי המחשב, אנגלית, פיזיקה, ועוד), מתוך מטרה שלתלמידים תהיה הכשרה מעשית לחיים. כדי להתמודד עם העובדה שרוב התלמידים מגיעים למדרשה מתלמודי התורה וללא ידיעות רחבות במקצועות חול, פיתח צוות המדרשה תוכנית השלמת פערים הבחורים עוברים מבדקים ובהתאם לתוצאות נבנית עבור כל בחור תוכנית להשלמת הפערים.
בתשע"ח זכתה המדרשה לתעודת הערכה ממשרד החינוך עבור "קידום אקלים חינוכי מיטבי".
התנגדות

הקמת ישיבה תיכונית הפונה לבחורים מהמיינסטרים החרדי עוררה התנגדות בציבור החרדי. מול ביתו של מנחם בומבך התקיימו מספר הפגנות, והופצו פשקווילים בשכונות החרדיות שבהם נכתב "חילוני מתחזה, הברנש מנחם בומבך, חזור לחבריך החילונים בתל אביב". ב-23 בנובמבר 2016 שפכו שני קיצוניים זפת על דלתו של בומבך וסתמו בדבק מגע את מנעול ביתו. קודם לכן השחיתו את דלתו ואת דלתו של איש צוות אחר בישיבה כמה פעמים.
ב-29 באוגוסט 2017 כתב עורך יתד נאמן ישראל פרידמן מאמר מערכת שבו האשים את המייסד ואת שותפיו בכך שהם "רוצחים רוחניים" ושכל מטרתו לשנות את היהדות החרדית ואת צביונה, ו"לחפור תחת אושיות קיומה, לערער ולהרהר אחרי כל בנינה, לחלץ בצבת את כל מסמרותיה, לסלול דרך חדשה וליצור בידיים מציאות של "עוון". "סולל-הורס", בניין נערים סתירה!".
הערות שוליים

1 2  יאיר שלג, המדרשה החסידית שמלמדת לימודי ליבה למרות האיומים, באתר nrg‏, 26 באוגוסט 2017
↑  אַקְלִים חִינּוּכִי, באתר המדרשה החסידית
↑  מפגינים מחו מול ביתו של מקים הישיבה התיכונית החרדית, באתר גיוס בני הישיבות (ארכיון)
↑  ישראל כהן, זפת ודבק מגע: מי מתנכל למנהל הישיבה?, באתר כיכר השבת, ‏23 בנובמבר 2016
↑  אליעזר היון, החרמות, איומים ואלימות: "המאפיה החרדית" נגד "החרדים החדשים", באתר ynet, 21 בפברואר 2017
↑  ישראל כהן, ‏'יתד נאמן' נגד מדרשה חסידית שמשלבת לימודי חול: "רוצחים רוחניים", באתר כיכר השבת, 29 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007390458705171 
הרב מנחם בומבך, מייסד המדרשה, אוגוסט 2018
סמל המדרשה החסידית
מוייטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם
 מטבח:  מקסיקני
 מוצא:  מקסיקו מקסיקו
 מרכיבים עיקריים:  קמח, מים, מלח
מוייטה (בספרדית: Mollete) הוא לחם העשוי מקמח חיטה ונפוץ במטבח המקסיקני והספרדי.
למוייטה לרוב צורה עגולה והוא ידוע כלחם רך המוגש כארוחת בוקר במקסיקו וספרד.
ללחם גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, ישנן גרסאות נוספות בהן השכבה העליונה מכילה סלט, גבינה, חביתה, אבוקדו או שוקולד.
במקסיקו, המונח מתייחס למאכל כאל סוג של טורטיה המוגשת עם שעועית שחורה מרוסקת, גבינה מותכת ורוטב סלסה, גוואקמולי או בשר.
ראו גם

בייגלה
דונאט
בייגל ירושלמי
קובריג
הערות שוליים

↑  Patrick, Molletes -- Mexican Bean and Cheese Sandwiches, Mexican Please, ‏April 12 2024 (באנגלית)
↑  Maggie Unzueta, Molletes Dulces, Mamá Maggie's Kitchen, ‏June 21 2021 (באנגלית)
↑  Mely Martínez, Sweet Molletes Recipe | Molletes Dulces | Mexican Recipes, Mexico In My Kitchen, ‏September 1 2016 (באנגלית)
↑  Caroline's Cooking, Mexican molletes, Caroline's Cooking, ‏March 28 2022 (באנגלית)
חטיפת טיסה 8969 של אייר פראנס

איור המתאר את חילוץ הנוסעים על ידי ה-GIGN בטיסה
טיסת אייר פראנס 8969 מאלג'יר לפריז היא טיסה אשר נחטפה על ידי טרוריסטים מארגון הקבוצה האסלאמית החמושה ב־24 בדצמבר 1994. המשבר נפתר בסופו של דבר עם אבדות מינימליות בידי GIGN, יחידה מיוחדת של הז'נדרמריה הצרפתית. מטרתה הסופית של החטיפה הייתה להתרסק מעל מגדל אייפל בפריז.
החטיפה > הרקע

באותה תקופה הייתה שרויה אלג'יריה במלחמת אזרחים, לכן היה קיים סיכוי לירי טילים על המטוסים הנוחתים בשדה התעופה האלג'ירי. למרות זאת, חברת אייר פראנס התעקשה להמשיך את טיסותיה לאלג'יר.
החטיפה > תיאור החטיפה

טיסת אייר פראנס 8969 נחתה בשלום באלג'יר, אך כמה דקות לפני שהמריאה בחזרה לפריז עצרו את ההמראה ארבעה אנשים, שהתחזו לאנשי ביטחון של חברת התעופה האלג'ירית ודרשו לבדוק את דרכוני הנוסעים. בתוך מספר דקות הם השתלטו על המטוס ופקדו על קברניטו להמריא ולטוס לעבר פריז. האלג'יריים לא אפשרו את המראת המטוס. נשיא צרפת ניסה לדבר עם הממשלה האלג'ירית אך ללא כל הצלחה.
כדי לאלץ את האלג'יריים לאפשר למטוס להמריא, הרגו הטרוריסטים, שהיו חמושים ב-20 מקלות דינמיט, רובי סער, אקדחים ורימונים, שלושה נוסעים: איש משטרה אלג'ירי, דיפלומט וייטנאמי ועובד שגרירות צרפת. הם איימו כי אם לא ימריאו, הם יוציאו להורג נוסעים צרפתים נוספים. נשיא צרפת איים על נשיא אלג'יריה. הלה נתן את הזכות לטיסה להמריא, אך דאג שהדלק במטוס יאפשר להגיע רק עד מרסיי. החוטפים פקדו על הנוסעות לשים כיסוי ראש ולאחר מכן הכריחו שתי דיילות להתאסלם, והן עשו כדבריהם. במהלך הטיסה הודיע הקברניט לחוטפים כי אין במטוס די דלק כדי להמשיך בטיסה עד פריז והוא יוכל לנחות רק במרסיי.
לאחר שהמטוס נחת במרסיי, ראש החוטפים הורה להחנות את המטוס הרחק משאר המטוסים. כמו כן הורה לרשויות שדה התעופה להביא למטוס 27 טון דלק במטרה להפוך אותו לדליק כמה שיותר ולרסקו לתוך מגדל אייפל.
החילוץ

כוחות הצבא הצרפתי התאמנו באיים הבלאריים על חילוץ הנוסעים וצוות המטוס. במבצע חילוץ של ה-GIGN הצרפתי הצליחו הכוחות המיוחדים להרוג את כל החוטפים ולהציל את הנוסעים.
לאחר המקרה החליטה חברת אייר פראנס שלא לקרוא עוד לטיסה במספר 8969, וכיום היא קוראת לטיסות במספרים 3543 ו-7667.
לקריאה נוספת

ג'יילס מילטון, קדימון למתקפת 11 בספטמבר מתוך: הערות שוליים מרתקות מן ההיסטוריה, לעברית: סמדר ויוסי מילוא, כתר ספרים, 2017. עמ' 127–129.
הערות שוליים

↑  ארז לין, מהטובות ביותר בעולם: ה־GIGN - הימ"מ הצרפתי, באתר ישראל היום, 15 בנובמבר 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561760705171  LCCN: sh2008005819
אמונת עתיך

אֱמוּנַת עִתֶּיךָ הוא רבעון היוצא לאור החל משנת 1985 על ידי מכון התורה והארץ, כפר דרום - אשקלון. ב-27 שנותיו הראשונות התמקד כתב העת בתחום של מצוות התלויות בארץ כמו שביעית, ערלה, נטע רבעי, תרומות ומעשרות וכו'. משנת 2012 הורחבו נושאי כתב העת למחקר תורני בתחומים רבים.
כתב העת 'אמונת עתיך' נקרא על שם הפסוק ”וְהָיָה אֱמוּנַת עִתֶּיךָ חֹסֶן יְשׁוּעֹת חָכְמַת וָדָעַת יִרְאַת ה' הִיא אוֹצָרוֹ”, ועל פי דרשת ריש לקיש "אמונת עתיך" זהו סדר זרעים "שמאמין בחי העולמים וזורע".
כתב העת שם לו למטרה לברר וללבן את הנושא הרחב של מצוות התלויות בארץ. המאמרים שמתפרסמים בו הם מאמרים תורניים ומדעיים, הן במבחינת תוכן הכתיבה והן מבחינת צורת הכתיבה.
מלבד מאמרים תורניים מובאות בחוברות גם סקירות מקצועיות מאנשי מדע ומאגרונומים.
עורך כתב העת הוא הרב יואל פרידמן. חברי המערכת, נכון לתשפ"ד, הם הרבנים יהודה הלוי עמיחי, יצחק דביר, אריה כץ,
שלמה אישון, חיים בלוך, אריאל בראלי, תומר בן-צבי, עזריה אריאל ומרדכי הלפרין.
צורה חדשה

החל מגיליון 95 (ניסן תשע"ב, 2012) החוברת מהווה במה למחקר תורני המשלב תורה ומדע בתחומים רבים, כמו פוריות, כשרות, משפט, וטכנולוגיה, ממכונים שחרתו על דגלם שילוב של תורה ומדע, ויישום של ההלכה במציאות המודרנית, נוסף על מכון התורה והארץ הוותיק. בין מכונים אלה: מכון פועה, מכון כת"ר, מכון צומת, כושרות, מכון משפטי ארץ, מכון המקדש, מכון שלזינגר, חותם, הליכות עם ישראל, משפט לעם, מרכז תורה ומדינה.
הערות שוליים

↑  ספר ישעיהו, פרק ל"ג, פסוק ו'
↑  על פי תוספות, מסכת שבת, דף ל"א, עמוד א'
קצין רפואה (ישראל)

ערך זה עוסק ברופאים צבאיים וקציני רפואה בצבא ההגנה לישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דרגת קצין רפואה, צמרת (מסלול צבאי) או פסגה (מסלול צבאי), עתודאי בוגר לימודי רפואה או סיעוד בטרם סיים קורס קצינים
סיכת רופא צבאי בכיר
סיכת רופא צבאי
קצין רפואה (בראשי תיבות: קָרָ"פּ) הוא רופא או אח וקצין בחיל הרפואה. זאת להבדיל מקצין ארגון רפואה (קא"ר), שהוא קצין בחיל הרפואה הממונה על התחום המנהלי ביחידה בה הוא משרת (ולרוב התחיל דרכו כחובש או אח).
קצין הרפואה אחראי על פיקוד, ארגון וניהול מערכות הרפואה בצה"ל בשגרה, בפעילות ביטחון שוטף ובעת חירום, בנוסף על תחום אחריותו הטיפולי כרופא צבאי.
קציני הרפואה מתחילים דרכם הצבאית, לרוב כעתודאים הלומדים רפואה או סיעוד, אך ישנם קר"פים המגיעים לחיל הרפואה לאחר שלמדו רפואה, אחרי שירותם הסדיר.
כהכשרת קצונה, קציני הרפואה שלמדו במסלול ״צמרת״ ללימודי רפואה כיום עוברים קורס קצינים במגמת נחשון בבה"ד 1 בין השנה השנייה והשלישית ללימודים, ולאחר חזרתם לצבא בתום הסטאז' השלמה חילית במשך כ-12 שבועות. ההשלמה מתקיימת בבה"ד 10 אשר בעיר הבה"דים.
בראש יחידות רפואית רבות בצבא עומד קצין רפואה. מבין מגוון תפקידי קציני רפואה הראשוניים ניתן למצוא קרפ"גים, קצינים המנהלים את כוחות הרפואה בגדוד, קציני מטה במקרפ"ר או במשר"פים. אולם, יש יחידות רפואיות שבראשן עומד קא"ר. ראש קורס חובשים, למשל, הוא קא"ר בעוד מפקד בית הספר לרפואה צבאית הוא קצין רפואה.
הדרגה הבכירה ביותר לקצין רפואה היא תת-אלוף, המוענקת למפקד חיל רפואה - קצין הרפואה ראשי (קרפ"ר).
רשימת קציני רפואה ראשיים

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| סא"ל ד"ר חיים שיבא | 1948–1949 | הקרפ"ר במלחמת העצמאות. לימים פרופסור, מנכ"ל משרד הבריאות, בית חולים בילינסון ובית חולים תל השומר. |
| אל"ם ד"ר אברהם עצמון | 1949–1956 | פעולות התגמול. לימים מנהל המכון לרפואה ספורטיבית ומייסד המועצה לרפואת ספורט שליד ההתאחדות לכדורגל |
| אל"ם פרופ' ברוך פדה | 1956–1962 | מלחמת סיני. לימים מנכ"ל משרד הבריאות ומנהל בתי חולים |
| תא"ל ד"ר אליהו גילון | 1962–1967 | מלחמת ששת הימים |
| תא"ל ד"ר ראובן אלדר | 1967–1972 | מלחמת ההתשה |
| תא"ל ד"ר משה קורדובה | 1972–1975 | מלחמת יום הכיפורים |
| תא"ל פרופ' דן מיכאלי | 1975–1979 | מבצע אנטבה ומבצע ליטני. לימים מנכ"ל משרד הבריאות ומנהל בית החולים איכילוב |
| תא"ל פרופ' ערן דולב | 1979–1983 | מלחמת לבנון הראשונה |
| תא"ל ד"ר משה רוח | 1983–1987 | לימים מנהל המרכז הרפואי רמב"ם |
| תא"ל פרופ' יהודה דנון | 1987–1991 | האינתיפאדה הראשונה |
| תא"ל ד"ר מיכאל וינר | 1991–1994 |  |
| תא"ל ד"ר יהושע שמר | 1994–1997 | לימים מנכ"ל משרד הבריאות ומכבי שירותי בריאות |
| תא"ל פרופ' אריה אלדד | 1997–1999 | לימים חבר הכנסת |
| תא"ל ד"ר גיורא מרטינוביץ' | 1999–2003 | האינתיפאדה השנייה ומבצע חומת מגן |
| תא"ל ד"ר חזי לוי | 2003–2007 | האינתיפאדה השנייה, תוכנית ההתנתקות ומלחמת לבנון השנייה. לימים מנהל מרכז רפואי ברזילי ומנכ"ל משרד הבריאות |
| תא"ל ד"ר נחמן אש | 2007–2011 | מבצע עופרת יצוקה, לימים מנכ"ל משרד הבריאות |
| תא"ל פרופ' יצחק קרייס | 2011–2014 | מבצעי עמוד ענן, שובו אחים וצוק איתן, לימים מנהל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר |
| תא"ל ד"ר דודו דגן | 2014–2017 |  |
| תא"ל ד"ר טריף בדר | 2017–2020 | הקרפ"ר הראשון מהעדה הדרוזית; מגפת הקורונה בישראל |
| תא"ל פרופ' אלון גלזברג | 2020–2024 | מגפת הקורונה בישראל, מבצע שומר החומות, מלחמת חרבות ברזל |
| תא"ל ד"ר זיוון אביעד-בר | 2024–הווה | מלחמת חרבות ברזל |
פוקה-יוקה

דוגמה לפוקה-יוקה:
כבל רשת מעוצב כך שניתן יהיה לחבר אותו רק בכיוון אחד.
פוֹקה-יוקֶה (ביפנית: "הימנעות משגיאות", ポカヨケ ) הוא מונח יפני שפירושו "חסינות לשגיאות" או "מניעת טעויות בשוגג", המתאר הגבלה שמטרתה למנוע טעויות אנוש.
פוקה-יוקה הוא כל מנגנון בתהליך המסייע למשתמש להימנע (yokeru) מטעויות (poka) וכשלים, על ידי מניעה, תיקון, או הסבת תשומת לב לטעויות אנוש, בעודן מתרחשות. הרעיון נהגה, ובהמשך אומץ, על ידי שיגאו שינגו, כחלק ממערך הייצור טויוטה.
מימוש

כמעט בכל תחומי החיים עלולה להתבצע טעות אנוש כזו או אחרת. באמצעות הטלת מגבלות מסוגים שונים, ניתן לכוון את האדם שלא יבצע טעויות, ובמידת האפשר אף לכוון אותו לבצע רק את הפעולה הרצויה/נכונה.
רמות בפוקה-יוקה:
אזהרה - הדרכה מראש, שילוט ותיעוד;
גילוי - חיווי על פעולה תקינה/שגויה;
תיקון - תיקון לאחר ביצוע השגיאה;
מניעה - פעולה אוטומטית לפני שמתבצעת השגיאה;
חסינות - מצב שבו הטעות בלתי אפשרית או לא קיימת.
ראו גם

חוק מרפי
ערך זה הוא קצרמרבנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב צמח (שופט)

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1935 מוסול, עיראק 
 פטירה:  28 בינואר 2006 (בגיל 70) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת וירג'יניה 
 תקופת כהונה:  ?–2005
 תקופת הפעילות:  ? – 28 בינואר 2006 
 מספר צאצאים:  4 
 
יעקב צמח (26 ביולי 1935 –  28 בינואר 2006) היה דוקטור למשפטים ושופט, נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים בשנים 2003–2005.
ביוגרפיה

יעקב צמח נולד בעיר מוסול שבעיראק, בן לששון ופהימה צמח. אביו כיהן כחבר בפרלמנט העיראקי כנציג היהודי המחוזי בתקופת כהונת המלך פייסל השני. אחיו, אפרים צמח, פעל רבות בתחום החינוך וההוראה, ייסד וניהל את בית הספר הממלכתי-דתי "רמב"ם" בטירת כרמל. אח נוסף, רחמים צמח, כיהן כסגן נשיא בתי משפט השלום במחוז חיפה ולתקופה של שנה כשופט בפועל בבית המשפט המחוזי.
בשנת 1951 עלה לישראל ולמד בבית ספר התיכון "מורים מוסמכים" בחיפה. התגייס לצה"ל ושירת בין השנים 1955 ל-1957.
לאחר שירותו הצבא, החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1961 סיים את התואר הראשון בהצטיינות. מאמנו בתקופת התמחותו היה השופט ד"ר בנימין הלוי, נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים. לאחר תום תקופת התמחותו הוסמך כעורך דין. במקביל המשיך את לימודי המשפטים ובשנת 1962 קיבל תואר "מוסמך למשפטים" באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1969–1970 למד באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק, שם קיבל תואר L.L.M. כשנתיים לאחר מכן, בשנת 1972, קיבל תואר דוקטור למשפטים (S.J.D) באוניברסיטת וירג'יניה (University of Virginia), במשפט קונסטיטוציוני.
לאחר מספר שנים בהן עבד כעורך דין במשרד עו"ד א.ש. שמרון, החל לעבוד כממונה על החקיקה במשפט המנהלי במשרד המשפטים ושימש בתפקיד זה בשנים 1979–1984. בשנת 1984 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים ובינואר 1996 מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי. באוגוסט 2003 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים. בתפקיד זה כיהן עד יולי 2005, עת פרש לגמלאות.
צמח היה נשוי ואב לארבעה, שניים מהם, אפי ובינה, משפטנים.
נפטר בינואר 2006 בעקבות מחלה קשה.
הוראה ופעילות אקדמית

בתחילת דרכו האקדמית לימד במכינה הקדם-אקדמית לחיילים משוחררים, שם העביר קורס מבוא ללימודי משפט. הקורס עסק ביצירתם ובתפקודם של בתי המשפט המלכותיים ברחבי אנגליה.
בין השנים 1965 ל-1969 הרצה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1972–1979 שימש מרצה בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בנוסף, שימש מרצה אורח באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת קליפורניה. בשנים 1983–1984 הרצה במחלקה למדעי המדינה בירושלים. בנוסף, היה חבר בוועדה למונחי משפט באקדמיה ללשון העברית.
פסיקותיו

השופט צמח דן, בין השאר, בתיקים הבאים:
תיק הריגה ברובע הארמני בירושלים (7 נאשמים);
תיק דהיישה - 15 נאשמים מקריית ארבע;
תיק בזק - המנכ"ל וסגנו;
תיק משה מן, מנכ"ל בנק טפחות;
תיק פלילי נגד קצינים ושוטרים ממיחלק המיעוטים בירושלים;
ת"פ 305/93 מדינת ישראל נגד אריה דרעי ואחרים. כיהן כאב בית הדין (כשלצידו השופטות מרים נאור ומוסיה ארד) שהרשיע את אריה דרעי. פסיקת השופטים בוטלה במקצתה בעקבות ערעור לבית המשפט העליון. בספר "קללת דרעי" של העיתונאי מרדכי גילת, העוסק במשפט דרעי, מגולל גילת, בין היתר, את מסכת "רדיפתו" (כלשונו של גילת) של צמח על ידי תומכיו של דרעי במהלך המשפט. לדברי גילת, צמח, שהיה מקורב לרב עובדיה יוסף, התנהל באופן מקצועי, עצמאי ומעורר כבוד.
כתביו

"על שפיטותן של שאלות פוליטיות". ספר זה הוא עיבוד מורחב של עבודת הדוקטורט שחיבר באוניברסיטת וירג'יניה. Political Questions in the Courts, Wayne State University Press 1976. על ספר זה אמר נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק כי מדובר בספר שמרבים לצטטו בבתי משפט במדינות המערב.
"הרשות השופטת בישראל", הוצאת המכון להשתלמות שופטים (1992). נוסח אנגלי: The Judiciary of Israel, The Institute for Judicial Training of Judges, Jerusalem 1993. למלאכת הכתיבה נדרש השופט צמח על ידי נשיא בית המשפט העליון השופט מאיר שמגר. הספר ראה אור בארבע מהדורות ותורגם לשפות ערבית, אנגלית, צרפתית וספרדית.
"בעיית אי שפיטות ההליכים הפרלמנטרים", עיוני משפט כרך ג, חוב' מס' 1, תשל"ג 1973.
פרסם מאמרי משפט בכתבי עת משפטיים וכן ערכים משפטיים באנציקלופדיה העברית.
הערות שוליים

↑   מרדכי גילת, דרעי: תמנון פשע, באתר הארץ, 10 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270125005171  BnF: cb12298772c (data)  ISNI: 0000 0000 6835 0665  LCCN: nr99011398  RERO: 02-A003997422  SUDOC: 251235521  VIAF: 97014965   WorldCat (עם VIAF): 97014965
קפה לורנץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית קפה, אולם אירועים 
 כתובת:  המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1886
 תאריך פתיחה רשמי:  1886 
 מידות
 קומות:  2 
 קואורדינטות:  32°03′33″N 34°45′59″E﻿ / ﻿32.059114°N 34.766305°E﻿ / 32.059114; 34.766305
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) קפה לורנץ(למפת תל אביב רגילה) קפה לורנץ(למפת גוש דן רגילה) קפה לורנץ(למפת גוש דן מוגדלת) קפה לורנץ  he קפה לורנץhe קפה לורנץמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האולם בקומה השנייה, ששימש את הראינוע
קפה לורנץ היה בית קפה שפעל עד אמצע המאה ה-20 ברחוב אילת מספר 57 פינת רחוב שלוש בפאתי שכונת נווה צדק והמושבה הגרמנית ביפו.
כיום פועל במבנה נווה שכטר, מרכז לתרבות יהודית ישראלית עכשווית ובית כנסת של הקהילה המסורתית נווה צדק.
היסטוריה

הבית הוקם ב-1886, על בסיס בית קדום יותר, בידי פרנץ לורנץ, שנמנה עם הטמפלרים שהתיישבו ב-1870 במושבה האמריקאית הנטושה. המבנה נבנה מאבני כורכר מקומיות, בתוספת רעפים מיובאים. לאחר מותו של פרנץ לורנץ ב-1909, הוסיף לו בנו קורט קומה נוספת, בה התקיים אולם אירועים והתקין גנרטור שסיפק לו חשמל. באולם התקיימו מופעים שונים, סרטי ראינוע, מסיבות פורים, אסיפות עסקיות וחתונות.
בקומת הקרקע פתח גוטהילף וגנר בית קפה ובית מרזח. בית הקפה היה פופולרי בקרב הטמפלרים, אך גם בריטים ויהודים נהגו לפקוד אותו, ובהם ש"י עגנון, שהזכיר אותו בספרו "תמול שלשום": ”ולכשדעתו של אורגלברנד רחבה עליו מזמין הוא את יצחק לבית הקהוה של לורנץ, שאורגלברנד אינו נכנס לבית הקהוה חרמון, שכל הבריות משיחים שם במנהל, אבל נכנס אצל לורנץ, שרוב הבאים לשם גרמנים ואין להם עסק באפ"ק, ואף ליהודים שבאים לשם מבקשים נופש מעניינים של עסק”. במקום הייתה גם מאפיית עוגות.
מיקומו של בית הקפה באמצע הדרך בין תל אביב היהודית ויפו הערבית ובעלותו הגרמנית הזרה, הביאה אותו למעמד של אזור נייטרלי. מיקומו של בית הקפה היווה נקודת ציון בתל אביב של ימי המנדט ועסקים רבים פרסמו את כתובתם כ"על ידי קפה לורנץ". עם פרוץ המרד הערבי הגדול, היווה קפה לורנץ נקודת ציון לגבול בין תל אביב היהודית ויפו הערבית.
בית הקפה שימש גם כאולם ראינוע ("ראינוע קסם"), עד שב-1925 הוסבה לשם כך הקומה השנייה. את הראינוע ניהל ירושלים סגל. כן נערכו בו מופעי תיאטרון ואירועים שונים. בית הקפה נוהל רוב הזמן על ידי משפחת לורנץ בשיתוף עם מסעדנים יהודים. עם גירוש הטמפלרים מהארץ בפרוץ מלחמת העולם השנייה המשיך להפעיל את בית הקפה המסעדן מקס רפופורט, אשר שילם עד 1948 את דמי השכירות לנאמן של משפחת לורנץ.
לאחר הקמת מדינת ישראל, נמסר בית הקפה לוועד למען החייל, שהקים בו, ב-1951, מועדון לחיילים שנקרא "פינת החייל". במועדון פעלו גם מסעדה ואולם חתונות. לאחר הקמתו של בית החייל ברחוב ויצמן ב-1965 הצטמצמה הפעילות במועדון, והוא נסגר ב-1975. לאחר מכן ננטש המבנה ועמד בפני סכנת קריסה. בשנת 2010 מכון שכטר למדעי היהדות יחד עם משרד האדריכלים קימל אשכולות, החלו בתהליך של שיפוץ, שימור ושיחזור של המבנה, אשר נחנך בשנת 2012 בשם נווה שכטר, מרכז לתרבות יהודית ישראלית עכשווית שבו מתקיימים לאורך השנה הרצאות, סיורים, סדרות, הופעות ואירועים מיוחדים. בנוסף, בנווה שכטר פועל בית קפה ובית כנסת של הקהילה המסורתית נווה צדק.
גלריה

דלת הכניסה לאולם הראינוע, בקומה השנייה
הרצפה באולם בקומה השנייה, עם אריחים מעוטרים בסגנון האופייני לבתי הטמפלרים ולבנייה הגרמנית והאוסטרית בכלל באותה התקופה
קומת הקרקע, ובה הקשתות המקוריות מהבניין שקדם לבית לורנץ, ורצפת האריחים המשוחזרת
שרידי ציורי קיר
ארון הקודש בבית הכנסת הקונסרבטיבי הפועל בקומה הראשונה