stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנדידיאזיס
גורמים

קנדידת שמרים נמצאת בדרך כלל בגופם של אנשים בריאים, בדרך כלל באזור הפה, בפלורה במעיים, ובמיוחד על העור; עם זאת, צמיחתה והתרבותה בדרך כלל מוגבלת על ידי גוף האדם, המערכת החיסונית ובאמצעות תחרות עם מיקרואורגניזמים אחרים כגון חיידקים כובש את אותם מקומות בגוף האדם.
פטריות בסוג Candida דורשות לחות להתרבות, מה שקיים בעור באופן מובהק. למשל, לבישת בגדי ים רטובים במשך פרקי זמן ארוכים הוא נחשב להיות גורם סיכון. במקרים קיצוניים, דלקות וזיהומים שטחיים של העור יכולים לחלחל למחזור הדם ולגרום לקנדידיאזיס מערכתי.
גורמים אשר ביכולתם להגביר את הסיכון לקנדידיאזיס כוללים HIV/איידס, מונונוקלאוזיס זיהומי, סרטן, טיפולי סטרואידים, לחץ, נטילת אנטיביוטיקה, סוכרת, מחסור תזונתי. כמו כן, גם טיפולי פוריות ותחליפים הורמונליים עשויים להגביר את הנטייה. טיפול באנטיביוטיקה יכול לפגוע במיקרואורגניזמים האחרים שמתחרים עם קנדידת השמרים על מצעי המזון ומקום ההתרבות בחלל הפה, ובפלורה במעיים; ובכך להגדיל את חומרת המצב. מערכת חיסונית מוחלשת מגדילה משמעותית את הסיכון לפתח זיהום או קנדידיאזיס. דיאטות הכוללות פחמימות פשוטות במידה רבה נמצאו משפיעות על הסיכויים של קנדידיאזיס אוראלי.
Candida albicans נמצאת בוואגינות של כ-19% מהנשים הבריאות, כלומר אלו אשר לא הראו סימפטומים של זיהום. שימוש חיצוני של חומרי ניקוי או שטיפות או הפרעות פנימיות (הורמונלית או פיזיולוגית) יכול לשנות את פלורת הנרתיק, ובכך לגרוע מן האיזון המיקרואורגניזמי ולגרום לצמיחת יתר של תאי ה-Candida, ובזאת לגרום לסימפטומים של זיהום, כגון דלקת מקומית. כמו כן, הריון, שימוש בגלולות למניעת הריון דווחו גם הם כגורמי סיכון. סוכרת, ושימוש באנטיביוטיקה מקושרים גם לשיעורי זיהומים פטרייתיים מוגברים.
במקרה של קנדידיאזיס בפין, הגורמים בדרך כלל הם קיום יחסי מין עם אדם נגוע, מערכת חיסונית מוחלשת, נטילת אנטיביוטיקה, סוכרת. קנדידיאזיס בגניטליה הזכרית הוא פחות נפוץ, מקרי קנדידיאזיס בפין מהווים רק שבר קטן ממקרי הקנדידיאזיס אצל נשים; עם זאת, קנדידיאזיס בפין הנובע ממגע ישיר בעת קיום יחסי מין עם שותף או שותפה נגועים אינו דבר נדיר.
אבחון

הסימפטומים של קנדידיאזיס בנרתיק מתבטאים גם בעת וגינוזיס חיידקי. ב-2002 הראה מחקר כי רק 33% מהנשים שטופלו עצמית עבור זיהום שמרים למעשה היו באמת בעלות זיהום שמרים, ואילו רובן סבלו מזיהום של חיידקים וגינליים מעורבים.
אבחון של פטריות ה-Candida מתבצע גם באמצעות בדיקה מיקרוסקופית או גידול תרבית. לצורך זיהוי על ידי מיקרוסקופ אור, ספוגית או גרד של האזור הפגוע מושם על שקופית המיקרוסקופ. טיפה אחת של תמיסת אשלגן הידרוקסיד 10% (KOH) מוספת לאחר מכן לדגימה. התמיסה ממוססת את תאי העור, אבל משאיר את תאי ה-Candida בצורת תאים שלמים, ובכך מאפשרת את זיהויים.
עבור שיטת גידול התרביות, ספוגית סטרילית משופשפת על פני שטח העור הנגועף לאחר מכן מניחים את הספוגית במדיום תרבית והיא נשארת שם תוך כדי שהיא מודגרות ב-37 °C (98.6 °F) למשך מספר ימים, וזאת כדי לאפשר התפתחות של מושבות שמרים או חיידקים. המאפיינים (כגון מורפולוגיה, צבע) של המושבות עשוי לאפשר אבחון ראשוני של האורגניזם גורם המחלה.
אבחון של קנדידת דרכי הנשימה, מערכת העיכול, והוושט מחייב אנדוסקופיה. אבחון קנדידיאזיס בדרכי העיכול מחייב קבלת דגימה של 3-5 מיליליטר של נוזל התריסריון לתרבית פטרייתית. אבחנה של קנדידיאזיס במערכת העיכול היא מבוססת על תרבית המכילה עודף של 1,000 יחידות היוצרות מושבה למיליליטר.
מניעה

דיאטה התומכת במערכת החיסונית, אשר אינה עתירה בפחמימות פשוטות תורמת לאיזון בריא של הפה, והפלורה במעיים. בעוד שזיהומי שמרים מיוחסים לסוכרת, שליטה ברמת סוכר בדם לא משפיעה על הסיכון לקנדידיאזיס. לבישת תחתוני כותנה עשויה לסייע בהפחתת הסיכון לפתח זיהום פטריית השמרים בעור ובנרתיק, יחד עם אי לבישת בגדים רטובים במשך פרקי זמן ארוכים.
היגיינת הפה יכולה למנוע פטריות בפה אצל אנשים בעלי מערכת חיסונית מוחלשת. עבור אנשים שעברו טיפול לסרטן, מי פה המכילים כלורהקסידין עלולים למנוע או להפחית את הסיכוי לפטריות. אנשים המשתמשים במשאפי קורטיקוסטרואידים יכולים להפחית את הסיכון לפתח קנדידיאזיס אוראלי על ידי שטיפת הפה עם מים או נוזל שטיפת פה לאחר השימוש במשאף.
עבור נשים החוות זיהומים פטרייתיים חוזרים ונשנים, ישנן ראיות מוגבלות המעידות על כך שפרוביוטיקה אוראלית או תוך-וואגינאלית עלולה לעזור למנוע זיהומים עתידיים. זה כולל גם גלולות ויוגורט.
טיפול

קנדידאזיס מטופל בעזרת תרופות אנטי-פטרייתיות, הכוללות& קלוטרימאזול, ניסטטין, פלוקונאזול, ווריקונאזול, אמפוטריצין B, וקספופונגין. פלוקונאזול תוך ורידי או וקספופונגין תוך ורידי משמשים לטיפול באנשים בעלי מערכת חיסונית מוחלשת או הסובלים מזיהום קשה.
המאמצים למניעת דלקות הפה כוללים שימוש בשטיפת פה של כלורהקסדין אצל אלו בעלי מערכת חיסונית ירודה ושטיפת פה לאחר שאיפת סטרואידים.ישנן מעט מאוד ראיות אשר תומכות בהיות הפרוביוטיקה יעילה במניעה או בטיפול זיהומים וואגינליים תכופים.
טיפול > זיהום מקומי

קנדידיאזיס בפה ובגון מטופלים בעזרת תרופות אנטי-פטרתיות. קנדידיאזיס אוראלי בדרך כלל מגיב לטיפולים חיצוניים; אחרת, ישנו צורך בשימוש בתרופות נגד פטרת מערכתית. קנדידיאזיס בוושט ניתנת לטיפול בעזרת נטילת תרופות דרך הפה או דרך הווריד; בזמן דלקת חמורה העמידה לאזול יש צורך בשימוש באמפוטריצין B.
מנה חד פעמית של פלוקונאזול יעיל בכ-90% ממקרי זיהום בנרתיק.טיפול מקומי עשוי לכלול נרות נרתיק או תרופות מקומיות בצורת דוש. סוגים אחרים של זיהומים פטרייתיים דורשים מינון שונה של תרופות..
עבור זיהום שמרים בנרתיק בזמן הריון, שימוש באימידזול או בטריאזול נחשב לטיפול לפי שיקול הדעת בנוגע לבטיחות. ספיגתם של אלה נחשבת למינימלית, ובעלת סיכון קטן להעברה בין-שלייתית. בזיהום בנרתיק במהלך ההריון, טיפול באזול מומלץ למשך 7 ימים במקום משך קצר יותר.
לא נמצאה תועלת מוכחת לפרוביוטיקה עבור ריפוי זיהומים פעילים.
טיפול > זיהום בדם

קנדידיאזיס מערכתי מתרחש כאשר שמרי ה-Candida חודרים אל תוך זרם הדם (מצב אשר נקרא פונגמיה) ועלולה להתפשט לאיברים אחרים, כולל מערכת העצבים המרכזית, הכליות, הכבד, העצמות, השרירים, המפרקים, הטחול, או העיניים. הטיפול מתבצע בדרך כלל בעזרת תרופות אנטי-פטרתיות הניתנות באופן אוראלי או תוך ורידי. כמו כן, בזיהום בדם אפשר להשתמש בקספופונגין או באמפוטרצין B יכול לעזות.
פרוגנוזה

בקרב המטופלים ביחידות לטיפול נמרץ, שיעור התמותה הוא כ-30-50% כאשר קנדידיאזיס מערכתית מתפתחת.
אפידמיולוגיה

קנדידיאזיס אוראלי הוא הזיהום הפטרייתי הנפוץ ביותר של הפה, והיא מייצגת גם את הזיהום האוראלי האופורטוניסטי ביותר בבני אדם. בחצי הכדור המערבי, כ-75% מהנשים חוות במהלך חייהן זיהום על רקע Candida בנרתיק.
קנדידיאזיס בוושט הוא הזיהום הנפוץ ביותר בוושט אצל אנשים הסובלים מאיידס, ומהווה כ-50% מכל דלקות הוושט, לעיתים קרובות מתקיימת עם מחלות וושט אחרות. כשני שלישים מהאנשים הסובלים מאיידס ומקנדידיאזיס ושטית, סובלים גם מקנדידיאזיס אוראלי.
דלקות של הפה נפוצה אצל כ-6% מכלל התינוקות בגיל של פחות מבן חודש. מתרחשת אצל בערך 20% מאלה שעברו כימותרפיה, ו-20% מאלה עם איידס. אצל שלוש מארבע נשים מופיע זיהום שמרים כלשהו במהלך חייהן. דלקת מפושטת היא נדירה באוכלוסייה ובדרך כלל מופיעה רק אצל אנשים בעלי מערכת חיסונית ירודה.
ראו גם

פטרת
זיהום (רפואה)
נרתיק
לקריאה נוספת

Achkar, J. M., & Fries, B. C. (2010). Candida infections of the genitourinary tract. Clinical microbiology reviews, 23(2), 253-273.
Garcia Cuesta, C., Sarrión Pérez, M. G., & Bagán Sebastián, J. V. (2014). Current treatment of oral candidiasis: A literature review.
Pappas, P. G., Rex, J. H., Sobel, J. D., Filler, S. G., Dismukes, W. E., Walsh, T. J., & Edwards, J. E. (2004). Guidelines for treatment of candidiasis. Clinical Infectious Diseases, 38(2), 161-189.
אלכס שטיין

אלכסנדר (אלכס) שטיין (נולד ב-27 באוקטובר 1957) הוא שופט בבית המשפט העליון. כיהן כפרופסור למשפטים בבית הספר למשפט של ברוקלין (אנ'), באוניברסיטה העברית בירושלים ובישיבה יוניברסיטי. שימש פרופסור אורח באוניברסיטאות ייל, קולומביה, טורונטו, אוקספורד והרווארד.
ביוגרפיה

אלכס שטיין נולד באוקטובר 1957 בקישינב שבברית המועצות לישראל ורחל שטיין. בשנת 1973 עלה לישראל עם הוריו ואחותו. משפחתו התיישבה בכרמיאל, עיירת פיתוח קטנה באותה תקופה, שם בילה שטיין את שנות נעוריו. את לימודי התיכון סיים במרכז חינוך ליאו באק בחיפה.
ב-1976 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הקשר והאלקטרוניקה. במהלך שירותו הצבאי השתתף במבצע ליטאני ובמלחמת שלום הגליל. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם קיבל תואר ראשון ב-1983 ותואר שני ב-1987. במהלך לימודיו היה חבר מערכת בכתב העת משפטים. התמחה אצל שופט בית המשפט העליון מנחם אלון ואצל רחל סוכר במחלקה הפלילית של פרקליטות המדינה, ובשנת 1984 הוסמך כעורך דין ועבד במקצוע זה. בשירות המילואים עבר לפרקליטות הצבאית, ושימש קצין משפטים בממשל הצבאי ברצועת עזה.
שטיין היה שחמטאי פעיל והגיע לדרגת אמן ישראלי. הוא היה פעיל באיגוד הישראלי לשחמט כבורר. היה אלוף ברית המועצות בשחמט לתלמידים עד גיל 14. ב-1976, בעת שרותו הצבאי, זכה באליפות צה"ל בשחמט.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

בשנת 1990 קיבל תואר דוקטור מיוניברסיטי קולג' לונדון על עבודה שכותרתה "The Law of Evidence and the Problem of Risk-Distribution", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' ויליאם טווינינג (אנ'). בשנת 1991 הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1992 זכה במלגת אלון. יחד עם פרופסור אריאל פורת ואחרים, ייסד וערך (1997–2002) את כתב העת "Theoretical Inquiries in Law", העוסק בתאוריה של המשפט. במהלך עבודתו באוניברסיטה העברית שימש סגן דיקן הפקולטה למשפטים, מונה לפרופסור מן המניין ואייש קתדרה ע"ש סילוואן כהן.
בשנים 1993–2004 הרצה במכון להשתלמות שופטים ע"ש זוסמן. בשנים 1993–2003 היה חבר הוועדה לרפורמה בסדר דין פלילי, במינוי של כמה שרי משפטים.
בשנת 2002 נפצע באורח קל בפיגוע באוניברסיטה העברית.
בשנת 2004 עבר לארצות הברית והצטרף לסגל בית הספר קרדוזו למשפטים של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק. בשנת 2016 עבר לבית הספר למשפט של ברוקלין (אנ').
נכון לשנת 2014, שטיין נכלל בין אנשי האקדמיה המצוטטים ביותר בתחום דיני הראיות בארצות הברית. תחומי התמחותו הנוספים הם דיני נזיקין וניתוח כלכלי של המשפט. דעותיו בתחומים אלה צוטטו בכלי תקשורת, שכללו את New York Times‏, Frankfurter Allgemeine Zeitung, ו-Nature.
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון

בינואר 2018 הוצע כמועמדה של שרת המשפטים איילת שקד למשרת שופט בבית המשפט העליון. בעקבות פרסום המועמדות פנתה ד"ר אורית קמיר, שלה סכסוך ארוך שנים עם שטיין, לוועדה לבחירת שופטים במכתב שבו הביעה התנגדות למינוי, בנימוק שהתנכל לה בעת ששניהם נמנו עם סגל האוניברסיטה העברית. שטיין הכחיש את טענותיה. בעקבות פנייתה זו הגיש יהודה דרורי עתירה לבג"ץ נגד המינוי, אך עתירתו נדחתה על הסף.
לפי הדיווח בעיתון הארץ, חבר הוועדה לבחירת שופטים, השופט חנן מלצר, אמר שיתמוך במועמדותו של שטיין רק אם בנו בן ה-24, החי בארצות הברית, ישרת בצה"ל. שטיין התחייב שכך יהיה. חבר הכנסת אלעזר שטרן כתב לחברי הוועדה כי במינויו של שטיין יש "משום יריקה בפרצופם של ערכיה הבסיסיים של החברה בישראל", אך לאחר מינויו של שטיין בירך אותו. באקדמיה המשפטית האמריקנית זכה מינויו של שטיין להדים חיוביים.
בפברואר 2018 נבחר שטיין לכהן כשופט בבית המשפט העליון, ולאחר שחזר להתגורר בישראל וויתר על אזרחותו האמריקנית הושבע לתפקיד ב-9 באוגוסט 2018, עם פרישתו של השופט אורי שהם.
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון > פסיקתו > מגבלות סמכות הכנסת

לפי גישתו של שטיין, סמכויות שררה שאינן כתובות בשום חוק או חוקה אינן קיימות. שטיין שולל את גישת בג"ץ מזה (לפיה לבית המשפט הסמכות לקבוע כי תיקון חוקתי איננו חוקתי), ואת גישת משיבי הממשלה בבג"ץ 5658/23 מזה. שטיין מזהה את העם בתור הריבון, אך דוחה את הזיהוי של "העם" עם הכנסת או בית המשפט. לדידו, הגם שהכרזת העצמאות בשום אופן איננה החוקה, הרי שתכניה זכו לאשרור העם בזמנו. הואיל וסמכותה של הכנסת נובעת מסמכותה של מועצת המדינה הזמנית באמצעות המנשר ופקודת סדרי השלטון והמשפט, הרי שסמכותה של הכנסת תחומה בכך שאל לה לחרוג מערכי מגילת העצמאות. משיבי הממשלה ביקשו לקבוע כי לכנסת מקור סמכות המזוהה עם העם מכוח הבחירות, אך שטיין דחה זאת, וגרס כי המושג "דמוקרטיה" לבדו אין בו די על-מנת לזהות את הכנסת עם העם אך משום זכייתה באמונו באמצעות בחירות, באשר מושג הדמוקרטיה הוא מורכב, וממילא, במרבית הדמוקרטיות ישנן מגבלות על הפרלמנט.
שטיין התייחס לקביעתו של בן-גוריון שהכרזת העצמאות איננה מהווה חוקה, והסביר כי זו אכן איננה מהווה חוקה, אך הוראות הכנסת מוגבלות לא משום שמגילת העצמאות מכילה הוראות במדרג נורמטיבי "חוקתי", אלא משום שהיא זו שהעניקה לכנסת את סמכותה מלכתחילה. עוד הסביר שטיין כי ממילא עמדתו של בן-גוריון כאב מייסד איננה מחייבת משפטית, ועיון במסמכים המשפטיים המחייבים מלמד כי הכנסת הראשונה הוסמכה לפעול בגדרי הכרזת העצמאות. כך, שטיין מפנה למנשר, שפורסם על ידי מועצת המדינה הזמנית בה' באייר, תש"ח, ,14.5.1948 ולפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח-1948, שנחקקה ביום י"ב באייר, תש"ח 21.5.1948, וקובע כי מסמכי יסוד אלה קבעו במפורש כי סמכותה האמורה של הכנסת מעוגנת בהכרזת העצמאות, אשר הוכרזה על ידי מועצת העם בה' באייר, תש"ח, 14.5.1948 – הכרזה אשר שיקפה, ואשר ממשיכה לשקף, את ה"אני מאמין" הקולקטיבי של העם היושב בציון.
שטיין פירט וחידד את עמדתו בפסק הדין שניתן בבג״ץ בו ביקש, בדעת מיעוט, שלא לפסול את התיקון של פקודת המשטרה שהעניק לשר לביטחון פנים סמכויות נרחבות בתחום הניהול הכללי של המשטרה. במסגרת זו, שטיין הציג שש תובנות בסיסיות עליהן, לשיטתו, עומדים דיני החוקה של מדינת ישראל.
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון > פסיקתו > ריסון שיפוטי

שטיין דורש ריסון של בית המשפט בבואו לדון בהחלטות של רשויות אחרות. תפיסת תפקידו של בית המשפט באה לידי ביטוי בדבריו בעתירה נגד מימון פרטי של תוכניות לימודים נוספות. בדבריו, ציטט את דברי השופטת אילה פרוקצ'יה בפסק דין קודם: "האוטונומיה לחינוך ייחודי מוכרת אף היא כזכות חשובה, אך בהתמודדות עם ערך השוויון, היא מפנה את דרכה." וכתב:
מניין לנו זאת? מה מקור הסברה שלאדם פחות אוטונומי אך שווה-הזדמנויות יש יותר כבוד מאשר לאדם יותר אוטונומי שסל ההזדמנויות שלו נחות מזה של חבריו? בהנחה שלסברה זו אכן יש בסיס כלשהו, כיצד נדע שבסיס זה בא מהדין ולא מהדיין שמערכת ערכיו האישיים העמידה את השוויון מעל האוטונומיה? סבורני כי לשאלות אלה אין מענה המניח את הדעת, והסיבה לכך הינה פשוטה בתכלית. האיזון בין אוטונומיה לשוויון הוא אחד ההסדרים החברתיים הראשוניים שמסור למחוקק ולו בלבד. הקביעה כיצד איזון זה ייעשה צריכה להיעשות ביום הבוחר, ולא ביום העותר.
גישה זאת הופיעה גם בפסק דינו בבג"ץ פלונית נגד בית הדין הרבני בחיפה, שעסקה בוויכוח על חלוקת רכוש בעקבות גירושים. בית הדין הרבני הגדול פסק כי לאישה אין חלק בדירה שנבנתה על שטח שקיבל הבעל בירושה, נבנתה בכספו ורשומה על שמו, ושבה התגוררו יחד עשרות שנים. שטיין פסק שאין מקום להתערבות בג"ץ בפסיקה ונימק: "הביקורת השיפוטית של בג"ץ על פסקי הדין של בתי דין דתיים מוגבלת מעיקרה לשאלת הסמכות ולתיקון פגמים שיורדים לשורשו של ההליך. בית הדין פסק, כפי שראה לנכון לפסוק, בדל"ת אמות סמכויותיו. פסק דינו איננו מגלה על פניו שום טעות שבדין, קל וחומר טעות ברורה ומוכחת בעליל אשר משתווה בחומרתה לחריגה מסמכות." העתירה נדחתה ברוב קולות. בהרכב מורחב, העתירה התקבלה ושטיין נשאר בדעת מיעוט.
שטיין הבהיר בפסק דין אחר שהוא מכיר בכך שגישה מרסנת פירושה שתהיינה בעיות שלא תבואנה לידי פתרון, ודרש השלמה עם עובדה זאת. הוא כתב:
חברתי, השופטת ברק-ארז, מבססת ... על שיקול ערכי, שאותו ניתן לתאר ככורח בל-יגונה. כפי שעולה מחוות דעתה, אם לא נכיר בהסתברות כאמור כ"סיכוי סביר" לנכונות טענותיהם של דורשי הבדיקה, כיצד נוכל לתקן תקלות דוגמת זאת שאירעה בבית החולים? שאלה זו היא שאלה נכבדה. תשובתי הקצרה לשאלה זו היא שהתקלה שאירעה היא, לדאבוני, אחת התקלות שאותן לא נוכל לתקן, ועם זאת אין לנו אלא להשלים.
בעתירה שביקשה לאסור ייבוא של חיסוני פייזר לישראל בטענה כי אלו מסכנים, בין היתר, את בריאות הילדים, קבע שטיין כי לעותרים אין זכות עמידה, מאחר שאיש לא מחייבם להתחסן ועל כן שום אינטרס אישי שלהם לא נפגע, ומאחר שהעותרים אינם רשאים לעתור באצטלה של עותרים ציבוריים, שכן עתירתם אינה באה אלא לשלול את זכויותיהם של אלו שמבקשים להתחסן. פסק דין זה ניתן פה-אחד.
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון > פסיקתו > אזרחי

בפסק דין בו היה שותף בדעת רוב לקביעה שפושט רגל זכאי לצו הפטר גם על חוב הנובע מערבות למזונות כתב: "קבלת הפטר בהליכי פשיטת רגל ופתיחת דף חדש היא אחת הזכויות החשובות שיש לאזרח בישראל".
שטיין נותן בכורה לשיקולי יעילות בכל הקשור לניהול התדיינויות בתחום האזרחי–מסחרי. באחד מפסקי הדין שלו, במסגרתו אישר את דחיית התביעה שהוגשה בדרך לא נכונה, כתב שטיין כי "פרוצדורה אזרחית איננה תוכנית כבקשתך". בפסק דין אחר, קבע שטיין את "חזקת השקר", שלפיה יכול בית המשפט לדחות את תביעתו של תובע שנמצא משקר בעניין מהותי או לקבל תביעה כאשר הנתבע נמצא משקר בעניין מהותי – בהתבסס אך ורק על השקר בעדות.
בפסק דין שדן בסכסוך בין רכבת ישראל לבין חברה קבלנית, ביבי כבישים, ציין שטיין ש"לא כל החוזים נולדו שווים" והציג את החוזים על מנעד שבין "חוזה יחס" שבו הצדדים לא פירטו את תנאי ההתקשרות שלהם ועל כן על השופט מוטלת החובה לקבוע תנאים אלו "על בסיס עקרונות משפט רחבים כמו תום לב, הגינות וסבירות, [...] מותאמים למטרות החוזה", לבין "חוזה סגור עם התניה מלאה: חוזה ממצה שכל תנאיו מוגדרים באופן ברור ונהיר, והוא איננו זקוק לפרשנות יצירתית". בהערת אגב ציין שטיין שהתיקון לסעיף 25 לחוק החוזים שהתייחס להלכת אפרופים: "שינתה את המצב המשפטי רק בעבור החוזים הממוקמים במרכז הקשת. ... חוזים הקרובים לחוזה יחס ימשיכו לחסות תחת משטר של פרשנות ערכית רחבה, מאחר שאין להם מקור השלמה אחר; ואילו על חוזים שקרובים יותר לחוזה סגור יחול המשטר של כללים פורמליים שעיקרם פרשנות עובדתית צרה." בהתייחס לסכסוך מושא פסק הדין קבע שטיין שהשופט קמא טעה בכך שהתייחס אל החוזה בין הצדדים כאל חוזה יחס, בעוד שמדובר היה בחוזה סגור. בהתאם, ביטל שטיין, בהסכמת עמיתיו להרכב, את רוב החיובים בפסק הדין קמא. בעקבות פסק הדין התעורר דיון בין פרשנים משפטיים האם שטיין ניסה לצמצם בפסק הדין את הלכת אפרופים וחוקרי דיני חוזים, בהם פרופ' איל זמיר וד"ר אפי צמח, סיווגו את פסיקתו כפורמליסטית ומחזירה את בית המשפט לעידן שמרני. הנשיאה א׳ חיות דחתה את בקשתה של חברת ביבי כבישים לקיים דיון נוסף בפסק דין זה, תוך שהיא מאשרת את קביעותיו של שטיין כי "לא כל החוזים נולדו שווים" וכי בחוזים סגורים לשון החוזה היא הקובעת.
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון > פסיקתו > נזיקין

באחד מפסקי הדין מצא עצמו השופט שטיין בדעת מיעוט כאשר ביקש לקבוע כי יש לחייב בית חולים לחולי נפש באחריות על התאבדות מטופלת לאחר שמצא כי בית החולים לא פעל במישור הלוגיסטי כדי לשלול ממטופלי המחלקה הפתוחה אמצעי התאבדות זמינים, חרף הסיכון המשמעותי להתאבדות בקרב המטופלים הסובלים מהפרעה דו-קוטבית. שופטי הרוב באותו פסק הדין, ניל הנדל ונועם סולברג, סברו כי משפחת המנוחה לא הוכיחה שבית החולים התרשל ואישרו את פסק דינו של בית המשפט המחוזי אשר דחה את תביעתה.
בפסק דין אחר, שניתן פה-אחד, שטיין שלל את אחריותה של הרשות לניירות ערך לנזקי המשקיעים במיזם של גרגורי לרנר, אשר עלו על 60,000,000 שקלים. שטיין קבע כי הרשות לא התרשלה וכי המשקיעים סיכונו את כספם מרצון ולא שעו לאזהרות בנוגע ללרנר ופועלו, ועל כן אין להם אלא להלין על עצמם.
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון > פסיקתו > ענישה

שטיין הביע תמיכה בענישה מטעמי הרתעה, במיוחד בעבירות מין. הוא כתב: "אף אם נניח כי הרתעה כללית איננה אפקטיבית דיה והחמרת הענישה איננה מפחיתה את מספר עבירות המין המבוצעות באופן משמעותי, הייתי עומד על כך שיש להגדיל את עונשם של נאשמים בעבירות אלו. אומנם הרתעה מוצלחת עדיפה על פני הרתעה חלקית, אך הרתעה חלקית עדיפה על פני העדר-הרתעה. די בכך שהגדלת העונש תרתיע עבריין פוטנציאלי אחד ...".
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון > פסיקתו > מינהלי

בעניין מחבל ששוחרר בעסקת שליט וביצע עבירות פליליות כנגד בני משפחתו, הפך שטיין פסק דין של בית המשפט המחוזי מרכז, ששלל את חנינת המחבל על ידי נשיא המדינה והחזיר את המחבל לרצות את יתרת 16 שנות המאסר שלו כאסיר ביטחוני. שטיין פסק כי המערער ירצה את עונש המאסר שקיבל בגין העבירות שאותן ביצע נגד בני משפחתו, אך חנינת הנשיא על פעולות הטרור שביצע בעבר, לא תישלל ממנו. שטיין ביסס פסיקה זו על מהות החנינה, על מהותה של סמכות הנשיא לתת חנינה על תנאי ועל כללי פרשנות לפיהם יש לפרש את כתבי החנינה של הנשיא.
בפסק דין אחר, מי-טל, קבע שטיין כי במכירת דירות שנבנו על מקרקעי המדינה חל איסור חמור על הפליה מטעמי דת או לאום ואישר תשלום פיצויים לזוג ממוצא ערבי שפניו הושבו ריקם על ידי חברה קבלנית שבנתה דירות במסגרת ההסכם שבינה לבין רשות מקרקעי ישראל. שטיין ביסס פסיקה זו על הוראותיו של חוק רשות מקרקעי ישראל, התש"ך-1960, והמשפט המינהלי שאוסר על הפליה; ואולם, הוא סירב להצטרף לפסק דינו של השופט מני מזוז שביקש לקבוע כי דירה היא "מוצר" לעניינו של חוק האוסר על הפליה במכירת מוצרים ובהספקת שירותים. בעניין האחרון, נצמד שטיין לכוונת המחוקק בדברי ההסבר לכלול במילה "מוצר" רק מיטלטלין ולא נכסי דלא ניידי.
ביולי 2020 קבע את בטלותה, החל מ-30 בספטמבר, של תעודת מחלה גורפת שהוציא משרד הבריאות למי שנשלחו לבידוד בית מחמת מגפת הקורונה, בנימוק שבידוד בית אינו מחלה ושתעודת המחלה הגורפת איננה בגדר "תעודת מחלה" כהגדרתה בתקנות דמי מחלה.
ביוגרפיה > שופט בבית המשפט העליון > פסיקתו > ביטחון

שטיין הוא מהשופטים שאישרו הרס בתי מחבלים.
עמדותיו

שטיין מתנגד למהפכה החוקתית ולגישת "הכל שפיט". בפוסטים שהעלה לחשבון הפייסבוק שלו בשנת 2015 כתב כי ”האקטיביזם השיפוטי הישראלי שובר שיאים: אין דרישה אמיתית לזכות עמידה והכול שפיט, אין 'שאלה פוליטית (אנ')'. אומנם בית המשפט העליון פוסל לעיתים רחוקות חוקים של הכנסת, אבל הרטוריקה שלו שתלטנית. הוא דורש סמכויות במסווה של איזונים ובלמים.” הוא ציטט את השופט אנטונין סקאליה, מראשי המחנה השמרני בבית המשפט העליון של ארצות הברית, שאמר ”אני קורא פסקי דין של בית המשפט העליון של ישראל כשאני רוצה להיות המום, כשאני רוצה לראות שבית המשפט שלי לא באמת כזה גרוע אחרי הכול”.
בנאום בטקס השבעתו כשופט בבית המשפט העליון אמר שטיין: "בעל שררה צריך לפעול בדל"ת אמות מומחיותו ולכבד את מומחיותם של מקבלי ההחלטות בעניינים אחרים...הכנסת, הממשלה ובתי המשפט חייבים לפעול לטובת העם תוך התחשבות במגוון הדעות ותוך שמירה הדדית על גבולות הסמכות שהעם הריבון התווה עבורם".
בפוסטים אחרים תמך במדיניות אגרסיבית יותר של ישראל ברצועת עזה במענה לירי רקטות משם, הגן על פעולותיה של ישראל במהלך מבצע צוק איתן והביע את עמדתו לפיה אין לישראל מחויבות משפטית לספק חשמל לרצועת עזה וכי הדבר תלוי אך ורק בשיקולים הומניטריים.
לדעתו של שטיין, חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה איננה מחייבת את הממשלה, והיא רשאית להסתמך על חוות דעת של משפטן מוסמך כנגד דעת היועץ, זאת בהתאם למסקנות ועדת שמגר ובניגוד לפסיקות בג"ץ שקבעו שהיועץ המשפטי הוא 'הפרשן המוסמך של החוק'. כמו כן הביע תמיכה בזכותה של הממשלה להיות מיוצגת בידי פרקליט פרטי אם אינה מרוצה מעמדתו של היועץ המשפטי לממשלה.
עמדותיו > פרשנות

גישתו המשפטית של שטיין תוארה כמשתייכת לאסכולה הפוזיטיביסטית, לפיה אין קשר הכרחי בין החוק למוסר. כמו כן, גישתו של שטיין למשפט היא פורמליסטית, ולפיה על השופט להיצמד ללשון החוק ולמעט בשימוש בשיקולים ערכיים משלו לצורך פרשנות החוק. בפסק דין שבו היה שותף בדעת רוב לקביעה שפושט רגל זכאי לצו הפטר גם על חוב הנובע מערבות למזונות, טען בניגוד לעמדת עמיתיו שלשון החוק ברורה והוסיף: "אינני סבור כי בית משפט רשאי לראות את עצמו חופשי להתעלם ממילותיו הברורות של חוק כדי להגיע לתוצאה שנראית לו רצויה". השופט ניל הנדל שחלק על עמדת הרוב סיכם את עמדתו של שטיין: "שטיין נתן את הבכורה בפרשנותו ללשון החוק. לדעתו הסעיף ברור ופשוט, ועל כן אין אף מקום לעבור לבחינת פרשנות תכליתית".
בפסק דין אחר כתב:
מדיניות הצמצום אשר נקוטה בידינו ביחס לתקיפה עקיפה של חוקים צריכה להימשך ולהתעצם. באשר לפרשנותם של חוקי המס, סבורני כי לשונו הברורה של החוק, שאינה משתמעת לשתי פנים, צריכה לקבל מעמד בכורה בכל מקרה ומקרה ... גם אם נמצא שמתחת לידי המחוקק נפלה שגגה, אין זה מתפקידנו לתקנה בדרך של חקיקה שיפוטית. מלאכה זו עלינו להשאיר למחוקק, ככל שהוא סבור כי טעה.
בפסק דין עקרוני שהגדיר את כללי הפרשנות של איסורים פליליים, קבע שטיין כי פרשנות זו חייבת לשקף את משמעותן הרגילה והמקובלת של מילות החוק. זאת, כדי לקיים את הדרישה הבסיסית של דיני העונשין לפיה רק חוקי הכנסת יכולים לקבוע עבירות ועונשים וכדי להציב גבולות לכוחם של המשטרה, התביעה ובתי המשפט. בהתבסס על עיקרון זה, ביטל שטיין את הרשעת המערער בעבירות מין בתוך המשפחה והרשיעו בעבירות מין כפשוטן, מאחר שהמערער – שבעבר היה נשוי לדודתה של נפגעת העבירה – התגרש מאותה דודה לפני ביצוע העבירות באחייניתה, ועל כן אינו יכול להיחשב ל"דוד". השופטים וילנר ופוגלמן הסכימו עם עיקרי דבריו של שטיין.
חיים אישיים

שטיין נשוי בשנית לשירלי בליאר-שטיין והוא אב לחמישה. אחד מילדיהם הוא ילד עם אוטיזם ומאז לידתו כותבת שירלי על אודות הורות לילדים כאלה.
כתביו > ספרים

Evidence and Proof (New York University Press, 1992) (with William L. Twining)
Tort Liability under Uncertainty (Oxford University Press, 2001) (with Ariel Porat)
Foundations of Evidence Law (Oxford University Press, 2005)
Philosophical Foundations of Evidence Law (Oxford University Press, 2021) (with Christian Dahlman & Giovanni Tuzet)
An Analytical Approach to Evidence: Text, Problems, and Cases (Wolters Kluwer, 7th ed., 2022) (with Ronald J. Allen, et al.).
כתביו > מאמרים נבחרים בעברית

"הבטחה מינהלית", משפטים יד, תשמ"ה
"דוקטרינת הנזק הראייתי: תגובה לביקורת", יחד עם אריאל פורת, משפטים ל, תש"ס
המשפט כדיסציפלינה אוטונומית, משפטים ‏נ', תשפ"א