stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחוב יוספטל (בת ים)
גלריה

תחילת הרחוב
מחלף יוספטל
קניון בת ים
בנייה צפופה ברחוב יוספטל
שלט הזיכרון בגן הנ"ד בת-ים
הערות שוליים

↑  על בתי הספר, השכונות וגני הילדים
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמס אל-דין פנרי

המולא שמס אל-דין מהמט אבן חמזה פנרי (בטורקית Molla Şemseddin Muhammad ibn Hamzah Fenari;‏ 1350–1430) היה איש הפיקה ותאולוג איסלאמי מהאסכולה של אבן ערבי. כיהן כשייח' אל-אסלאם (אנ') והמופתי הראשון באימפריה העות'מאנית.
נולד בטראנסאוקסאניה למיסטיקן מהמט חמזה בן אחמד שהיה גם מורהו הראשון. לאחר מכן למד אצל מורי הלכה רבים, מהמפורסמים של תקופתו ובין היתר נסע למצרים ללמוד את תורת המשפט החנפית.
הסולטאן באיזיט הראשון מינה אותו ב-1390 להיות המופתי של בורסה, שהייתה באותה תקופה עיר הבירה של האימפריה העות'מאנית. בתקופת אי-היציבות ששררה אחרי מותו של באיזיט והכיבוש של טימור לנג ב-1402, נסע פנרי למצרים ובדרכו לשם עבר בירושלים, ממצרים נסע לחג'אז ועלה לרגל למכה ולמדינה (חג'). אחרי עלייתו לכס של מהמט הראשון חזר פנרי לחצר הסולטאן בבורסה, וב-1424 מינה אותו מוראט השני כשייח' אל-אסלאם הראשון של האימפריה העות'מאנית, תפקיד אותו מילא עד פטירתו.
במהלך שנות כהונתו, שימש גם כשופט וכמורה הלכה וכן כתב ספרי דת ופילוסופיה רבים.
נפטר בבורסה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257146405171  GND: 130320692  ISNI: 0000 0001 1670 4633  LCCN: nr90007861  NTA: 402228235  SELIBR: 32771  SNAC: w6hh7xdv  TDVİA: molla-fenari  VIAF: 72496453   WorldCat (עם VIAF): 72496453
שמעון אמסלם

| --- | --- |

שמעון אמסלם (2016)
 לידה:  10 בנובמבר 1966 (בן 57) שדרות שבישראל
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.04 מטרים
 מספר:  8
 קבוצות כשחקן
 1983–1994   1994–1995  1995–1997  1997–1999   1999–2001   2001   2001–2002   2004–2005:  הפועל תל אביב  הפועל חיפה  הפועל אילת  הפועל תל אביב  בני הרצליה  מכבי גבעת שמואל  הפועל תל אביב   מכבי שדרות
 הישגים כשחקן
 גביע המדינה בכדורסל
שמעון אמסלם (נולד ב-10 בנובמבר 1966) הוא כדורסלן עבר, וכיום משמש כמנהל מקצועי ופרשן ספורט ישראלי.
שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בין היתר בקבוצת הפועל תל אביב ובנבחרת ישראל. גובהו 2.04 מטרים. במרבית הקריירה שלו שימש כקפטן והיה לסימלה של הפועל תל אביב.
קבוצות בהן שיחק

הפועל תל אביב - (1983/1984–1993/1994)
הפועל חיפה - (1994/1995–1995/1996)
הפועל אילת - (1995/1996–1996/1997)
הפועל תל אביב - (1997/1998–1998/1999)
בני השרון - (1999/2000–2000/2001)
מכבי גבעת שמואל - (2000/2001 - עבר באמצע העונה להפועל תל אביב)
הפועל תל אביב - (2000/2001–2001/2002)
מכבי שדרות - (2004/2005)
הערות שוליים

↑  מתן זוהר, ‏קו אדום: זיכרונות מהעונה המקוללת של הפועל, באתר ONE‏, 19 במרץ 2016
↑  הפועל אילת עונת 97–1996 - שמעון אמסלם, באתר basket.co.il
↑  יאיר צוקר, ‏"אולי אני סוציאליסט חסר תקנה, אבל מבחינתי אין דרך אחרת", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 9 במרץ 2017
↑  אור שקדי‏, לוטן אמסלם ימשיך לעונה שנייה בהפועל גליל עליון, באתר וואלה, 3 ביולי 2023
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1993 (מקום שלושה עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 הנפלד •  2 פליישר •  3 אלימלך •  4 בארמור •  5 אמסלם •  6 גורדון •  7 שטיינהאור •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 כץ • 11 ארדיטי • 12 דניאל • מאמן: שרף  |  1 הנפלד •  2 פליישר •  3 אלימלך •  4 בארמור •  5 אמסלם •  6 גורדון •  7 שטיינהאור •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 ג'מצ'י • 10 כץ • 11 ארדיטי • 12 דניאל • מאמן: שרף  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1999 (מקום תשיעי) |
| --- | --- | --- |
|  1 הנפלד •  2 דניאל •  3 גודס •  4 תורג'מן •  5 אמסלם •  6 טפירו •  7 קטש •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 שלף • 10 כהן-מינץ • 11 שטיינהאור • 12 ספר • מאמן: קצורין  |  1 הנפלד •  2 דניאל •  3 גודס •  4 תורג'מן •  5 אמסלם •  6 טפירו •  7 קטש •  ‏8‏ ‏שפר‏‏  •‏ 9 שלף • 10 כהן-מינץ • 11 שטיינהאור • 12 ספר • מאמן: קצורין  | ישראל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011525877105171
תחרת חלונות

תחרת חלונות ותחרת אבן בחלון הרוזטה הדרומי של קתדרלת נוטרדאם דה פארי, צרפת.
חלון גותי בעל תחרת חלונות מורכבת הכוללת קשתות מחודדות, קוורטרפויל גדול וטריפוילים קטנים, מנזר Bebenhausen
תחרת חלונות (באנגלית: Tracery) הם צלעות וקישוטי אבן שנועדו לעטר חלונות ויטראז' ולהחזיק את הזכוכית הצבעונית. תחרת החלונות הייתה נפוצה בעיקר באדריכלות הגותית ובה הגיעה לשיאה. לעיתים, המונח מתייחס גם לתחרת אבן שלא מקשטת חלונות אלא אלמנטים אחרים של המבנה, כגון קמרון (אדריכלות), דבר שהיה נפוץ בסגנון הגותי הניצב באנגליה. השם בעברית לאלמנט אדריכלי זה ניתן עקב דמיונו לאריג תחרה אוורירי.
סוגי תחרת חלונות

את תחרת החלונות אפשר למיין למספר סוגים:
Plate Tracery המורכבת מקורות אבן עבות, ביניהן יש רווחים לזכוכית.
Bar Tracery המורכבת מקורות אבן דקות ומרווחות, בהן העיקר הוא הזכוכית הצבעונית.
Blind Tracery תחרת אבן שמעטרת קיר אבן מוצק ואיננה תומכת בחלונות.
חלונות ה-Bar Tracery הופיעו לראשונה בקומת התאורה של קתדרלת ריימס בשנות ה-1230. חידוש זה אפשר את התפתחותו של הסגנון הגותי הקורן והגדלת השימוש בחלונות ויטראז'. עד המצאת ה-Bar Tracety בריימס, הזכוכית הצבעונית הוצבה בתוך פתחים שנוקבו בין הקירות ויצרו את החלונות, דבר שנקרא Plate Tracery. בריימס, שיטת התמיכה בזכוכית שונתה. במקום לנקב חורים בקיר, הזכוכית הצבעונית נתמכה בידי רשת של קורות אבן דקות, האנכיות שבהן נקראו mullions (לעיתים מתורגם לעברית בתור "זקפים"). שיטת תמיכה זו אפשרה את הגדלת שטח החלונות והושבת הזכוכית בצורה שטוחה יותר, וכן יצירת פיתוחי אבן עדינים בחלקים העליונים של החלונות.
חלונות רגילים נתמכו בידי קורות אבן אנכיות, שהפרידו את החלון למספר חלקים. החלונות הגותיים, שהסתיימו בקשת מחודדת, כללו תחרת אבן עגולה מתחת למרכז הקשת שאיחדה את קורות האבן האנכיות (שהסתיימו גם הן בקשת מחודדת) וביניהן הזכוכית. תחרת האבן העגולה קושטה בדרך כלל בפתח באבן בצורה של מספר עלים, ובתוכו זכוכית צבעונית. כאשר העיגול קושט בשלושה עלים הוא נקרא "טריפויל" (Trifoil) וכאשר הוא קושט ב-4 עלים הוא נקרא "קוורטרפויל" (Quarterfoil). פחות נפוצים הם עיגולים ובהם 5-6 עלים, הנקראים "מולטיפויל" (Multifoil).
בחלונות רוזטה תחרת החלונות היא מורכבת במיוחד והיא מעוצבת בצורה עם סימטריה מעגלית. תחרת החלונות משתנה בהתאם לסגנון שבו נבנה החלון וכוללת בין השאר: "גלגל מריצה", "צלחות", "גותיקה קורנת (Rayonnant)" ו"להבות (Flamboyant)".
תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי

| --- | --- |

תומאס מונטגיו יחד עם אשתו
 לידה:  13 ביוני 1388
 פטירה:  3 בנובמבר 1428  (בגיל 40) מאונג-סור-לואר, ממלכת צרפת
 שם מלא:  תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי
 מדינה:   ממלכת אנגליה
 מקום קבורה:  מנזר בישם, ברקשייר, בריטניה
 בת זוג:  אלינור הולנד, רוזנת סולסברי אליס צ'וסר, דוכסית סאפוק
 פרסים והוקרה
 מסדר הבירית 
 
תומאס מונטגיו, הרוזן הרביעי מסולסברי (באנגלית: Thomas Montagu, 4th Earl of Salisbury‏; 13 ביוני 1388 – 3 בנובמבר 1428) היה בן אצולה ואיש צבא אנגלי בתקופת מלחמת מאה השנים.
ביוגרפיה

תומאס היה בנו הבכור של ג'ון מונטגיו, הרוזן השלישי מסולסברי, ואמו הייתה מוד פרנסיס, רוזנת סולסברי. אביו נהרג ב-1400 במהלך תכנון מרד כנגד הנרי הרביעי, מלך אנגליה, ואדמותיו הוחרמו. ב-1409 הצליח תומאס להחזיר לעצמו חלק מאדמותיו של אביו, והוא נעשה לחבר בפרלמנט. ב-1414, הוא הפך לאביר מסדר הבירית. ביולי 1415 הוא סייע בהעמדתו לדיון של ריצ'רד מקוניסבורג, הרוזן השלישי מקיימברידג' בעוון קשירת קשר כנגד הנרי החמישי, מלך אנגליה. ולאחר מכן הפליג לצרפת והצטרף לצבאו של הנרי שלחם במלחמת מאה השנים. הוא השתתף בין היתר בקרב אז'נקור. בשנים שלאחר מכן הוא לחם בעוד מספר קרבות, ובהמשך מונה למפקד כוח עצמאי. ב-1419 הוא מונה למושל נורמנדי והוענק לו התואר "רוזן פרש". ב-1421 החזיר לו המלך את כל האדמות שהוחרמו לאביו, וכן את התואר רוזן סולסברי.
אף שהועסק במשימות דיפלומטיות מסוימות, הוא כמעט ולא נטל חלק בפוליטיקה, ובילה את רוב שארית חייו כחייל בצרפת. בשנת 1423 הוא התמנה למושל שמפיין, ובשנת 1425 כבש את העיר לה-מאן. לאחר שנה באנגליה, הוא חזר לצרפת בשנת 1428, והטיל את המצור על אורליאן. הוא נהרג במהלך המצור ב-3 בנובמבר של אותה שנה.
משפחתו

מונטגיו נישא לאלינור הולנד, רוזנת סולסברי בתו של תומאס הולנד, הרוזן השני מקנט. היא ילדה לו את בתו היחידה, אליס מונטגיו, הרוזנת החמישית מסולסברי. לאחר מותה של אלינור באזור 1413, נישא מונטגיו לאליס צ'וסר, דוכסית סאפוק נכדתו של המשורר ג'פרי צ'וסר.
תחש גמדי

תחש גמדי (שם מדעי: Trichechus pygmaeus) הוצע כמין על ידי מארק ואן רוסמלן, חוקר פרימטים מאוניברסיטת אמסטרדם. להפרידו מתחש הנהרות האמזוני, הקרוב אליו, ושהוגדר שנים כתת מינו, מכך אמור להזכירו בתכונותיו, ובמקום מחייתו, ממדיו קטנים וקומפקטיים ביחס למינים אחרים ממשפחת התחשאים: משקלו לא עולה על 60 ק"ג כשאורכו מגיע ל-130 ס"מ. למעשה, המין הקטן ביותר ממשפחת התחשאים.
הוא ניזון בעיקר מצמחי מים.
ארגון הIUNC אינו מכיר בו כמין נפרד.
הערות שוליים

↑  International Union for Conservation of Nature (2008).
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלמה משה סוזין

הרב שלמה משה סוזין (? - כ"ח בכסלו ה'תקצ"ו, 1835) היה מגדולי חכמי ירושלים במחצית הראשונה של המאה ה-19, שימש כשד"ר, ראש ישיבה והראשון לציון.
ביוגרפיה

נולד כנראה בירושלים, אם כי ידוע שחי בצעירותו בחברון ולכן ייתכן שנולד בחברון. אביו היה רבי אליעזר סוזין, שעל מצבתו נכתב "הרב הישיש מתנהג בחסידות". נמנה עם חברי ישיבת המקובלים בית אל ופעל רבות למען היישוב היהודי בארץ ישראל שסבל בתקופתו מקשיים רבים.
בשנת ה'תקל"ח (1778) בקירוב, יצא לטורקיה כשד"ר מטעם קהילת חברון, ובשנת ה'תקס"ב (1802) יצא אל צפון אפריקה וטריפולי כשד"ר מטעם קהילת ירושלים. בשנת ה'תקס"ח (1808) הקים בעזרת נדיב עלום שם ישיבה בשם "בני משה" ועמד בראשה. באותה שנה יצא לתוניס בשליחות מטעם קהילת ירושלים.
בשנת ה'תקפ"ד (1824) מונה לתפקיד ראש חכמי ירושלים, "הראשון לציון". בשנת ה'תקפ"ו יצא פעם נוספת בשליחות לארצות צפון אפריקה על אף שכבר שימש בתפקיד הראשון לציון.
בין הרבנים שכיהנו לצדו בבית הדין היו: ר' חזקיה אברהם הכהן, ר' יהודה בן רבי רפאל נבון שהתמנה חמש שנים אחריו לתפקיד הראשון לציון, ר' שמואל הלוי, ר"מ הלוי, ור' ישראל חיים סגרי.
נפטר בכ"ח בכסלו ה'תקצ"ו (1835), ונקבר בחלקת הרבנים הספרדיים בבית הקברות הר הזיתים, לצד קברו של הראשון לציון, רבי רפאל משה בולה.
על מצבתו נכתב:
ציון במר תבכה בכי נהרות קבעות לדורות, אל הלקח ארון האלוהים. גדול אדוננו ורב, ציון כל הדרה, משה איש האלוהים רבן של בני הגולה, משיירי כנסת גדולה, גדול העצה ורב ציון קריית מועדינו נהפך לאבל מחולנו. נפלה עטרת ראשנו, מורנו ורבנו עמד בפרץ ירושלים, רעיא מהימנא, אבינו מלכנו, המלך שלמה משה סוזין זלה"ה. נלב"ע כ"ח כסליו התקצ"ו. יתומים הינו ואין אב מושיע ורב
יחסיו עם הקהילה האשכנזית בירושלים

בזמנו חודשה הקהילה האשכנזית בירושלים והרב סוזין שמר על קשר קרוב עם מנהיג הקהילה האשכנזית בירושלים ר' מנחם מנדל משקלוב. היה בין היוזמים והיועצים כיצד לגאול את חצר האשכנזים הקדומה חורבת רבי יהודה החסיד.
כך מובא בספרם של אריה ליב פרומקין ואליעזר ריבלין "תולדות חכמי ירושלים": "אכן הרב הגדול הר"מ סוזין גילה אוזן מוהרמ"מ (מורנו הרב מנחם מנדל) ז"ל כי אין כל הצדקה להישמעאל על פי חק נמוסם להחזיק ולהתאחז בבתי דירה המוקדש לבית מדרש ותפילה..."
בעקבות התפתחות היישוב האשכנזי בירושלים החלו האשכנזים לתבוע את חלקם מכספי ההקדשות והעזבונות שנדבו יהודים מארצות אשכנז לארץ ישראל וירושלים. כמו כן החלו גם הם לשלוח מטעמם שד"רים לארצות שונות. מצב חדש זה יצר מחלוקות וסכסוכים קשים והרב סוזין מצא דרך להגיע להסכמה ופשרה המקובלת על כל הצדדים על אופן חלוקת הכספים.
כתביו

כתביו לא הובאו לדפוס אך ניתן ללמוד על השפעתו הרבה מספרים אחרים שנכתבו בתקופתו. כתב תשובות רבות, חלק קטן מהן נדפסו בספריהם של חכמי הדור "חקקי לב" לרבי חיים פלאג'י, "חוקי חיים" לרבי חיים אברהם גאגין ו"חקרי לב" לרבי יוסף רפאל חזן, אך רובן נשארו בכתב יד בספרייתו של הרב יצחק בדהב. פרומקין כותב שהיה לו חיבור גדול בכתובים ואינו מציין את תוכנו. בראש הספר "תקנות ירושלים" נדפסה תשובתו על תקנת העזבונות ושם הוא מרבה בשבח ירושלים וחכמיה.
הסכמותיו מצויות בספרים רבים. כבר בשנת ה'תקמ"ח (1788) אנו מוצאים הסכמה ממנו על ספר "עבודת התמיד". נתן הסכמה והמלצה חמה לספר פאת השולחן לרבי ישראל משקלוב, למרות שהשניים נחלקו בעניין תקנת העזבונות.
פנקסו בכתב ידו נשמר בספרייה הלאומית ובו רשימות וחידושים שונים.
צאצאיו

מצאצאיו ידועים בניו רבי יהודה סוזין ורבי חי ידידיה סוזין, ונכדיו אשר גם הם שימשו כשד"רים, ר' יצחק ב"ר חי ידידיה סוזין ורבי משה שלמה סוזין. אחת מבנות נינותיו היא השחקנית בקי סוזין פריישטדט.
לקריאה נוספת

גיורא פוזיילוב, חכמיהן של ארבע ערי הקודש חכמי ירושלים, מינהל החינוך הדתי.
תומאס מוסטר

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1967 (בן 56) לייבניץ, אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מקום מגורים:  אוסטריה
 גובה:  180
 יד חובטת:  שמאל
 פעילות כמקצוען:  1985–2011 (כ־26 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  12,266,977 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  274-626
 דירוג שיא:  1 (1996)
 זכיות בטורנירים:  1 (טורנירי גראנד סלאם)
 זוגות
 מאזן קריירה:  91-56
 דירוג שיא:  94 (1988)
 זכיות בטורנירים:  - (טורנירי גראנד סלאם)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 2
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  חצי גמר (1989, 1997)
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (1995)
 וימבלדון:  סיבוב ראשון
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  רבע גמר (1993, 1994, 1996)
 
תומר מוסטר (בגרמנית: Thomas Muster ;‏ נולד ב-2 באוקטובר 1967) הוא טניסאי עבר אוסטרי. אחד מהטניסאים הטובים בעולם בשנות ה-90. בשיא הקריירה קיבל את תואר "מלך החימר". בסך הכל הוא זכה ב-44 תחרויות יחידים ובתואר אחד בזוגות. במאזנו 625 ניצחונות מול 273 הפסדים.
קריירה

תומר מוסטר הגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה לנוער בשנת 1985. עוד לפני זה, בשנת 1984 הוא היה חלק ממשלחת אוסטריה למשחקים האולימפיים. בשנת 1989 הוא היה הטניסאי האוסטרי הראשון שהגיע לחצי גמר באליפות אוסטרליה הפתוחה. הוא הביא את נבחרת גביע דייוויס של אוסטריה לשלב חצי הגמר. בשנת 1990 הוא נבחר לספורטאי השנה באוסטריה.
בתחית שנות ה-90 הוא הגיע לשיא הקריירה שלו. בשנת 1992 הוא זכה ב-12 תחרויות, בשנת 1995 תומר מוסטר זכה באליפות צרפת הפתוחה (זו הייתה הפעם היחידה שמוסטר הגיע לגמר תחרות גראנד סלאם) ובסוף השנה קיבל תואר ספורטאי השנה באוסטריה. ב-12 בפברואר 1996 הוא דורג מס' 1 בעולם, אך רק למשך שבוע.
בשנת 1999 הוא הפסיק להשתתף בתחרויות ועבר להתגורר לאוסטרליה. ביוני 2010 בגיל 42 הוא חזר להתחרות בצורה מקצועית, אך ללא הצלחה יתרה וסיים את השנה במקום 980.
סיכום הופעות

| תחרות | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2010 | 2011 | יחס | ניצ'-הפס' |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
גראנד סלאם
| אליפות אוסטרליה הפתוחה |  |  | NH |  | סיבוב ראשון | חצי גמר | סיבוב שלישי |  | סיבוב שלישי | סיבוב שני | רבע גמר | סיבוב שלישי | סיבוב רביעי | חצי גמר | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון |  |  | 0 / 11 | 23–11 |
| אליפות צרפת הפתוחה |  | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב שלישי | סיבוב שלישי |  | חצי גמר | סיבוב ראשון | סיבוב שני | סיבוב רביעי | סיבוב שלישי | זכייה | סיבוב רביעי | סיבוב שלישי | רבע גמר | סיבוב ראשון |  |  | 1 / 14 | 32–13 |
| אליפות וימבלדון |  |  |  | סיבוב ראשון |  |  |  |  | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון |  |  |  |  |  |  |  | 0 / 4 | 0–4 |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה |  |  | סיבוב ראשון | סיבוב שלישי | סיבוב ראשון |  | סיבוב רביעי |  |  | רבע גמר | רבע גמר | סיבוב רביעי | רבע גמר | סיבוב ראשון | סיבוב שלישי |  |  |  | 0 / 10 | 22–10 |
| ניצ'-הפס' | 0–0 | 0–1 | 1–2 | 4–3 | 2–3 | 4–1 | 10–3 | 0–1 | 3–3 | 8–4 | 10–4 | 12–2 | 10–3 | 7–3 | 6–3 | 0–2 | 0–0 | 0–0 | 1 / 39 | 77–38 |
אליפות סוף שנה
|  |  |  |  |  |  | בית |  |  |  |  | בית | בית | בית |  |  |  |  | 0 / 4 | 2–8 |  |
סיכום קריירה
| תוארים | 0 | 0 | 1 | 0 | 4 | 0 | 3 | 2 | 3 | 7 | 3 | 12 | 7 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 44 | 44 |
| גמרים | 0 | 0 | 1 | 0 | 6 | 1 | 5 | 2 | 3 | 9 | 3 | 14 | 7 | 3 | 1 | 0 | 0 | 0 | 55 | 55 |
| ניצ'-הפס' משטח קשה | 1–1 | 0–0 | 0–4 | 6–4 | 3–5 | 11–4 | 10–2 | 2–3 | 7–5 | 18–7 | 18–10 | 11–6 | 14–8 | 29–8 | 11–7 | 4–5 | 0–1 | 0–1 | 145–81 | 145–81 |
| ניצ'-הפס' משטח חימר | 2–1 | 11–7 | 21–10 | 17–10 | 43–9 | 4–2 | 37–11 | 28–13 | 30–13 | 55–10 | 37–9 | 65–2 | 46–3 | 9–9 | 20–11 | 1–6 | 0–0 | 0–1 | 426–127 | 426–127 |
| ניצ'-הפס' משטח דשא | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 0–1 | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 0–1 | 0–1 | 0–1 | 0–1 | 0–0 | 5–2 | 2–2 | 0–1 | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 7–10 | 7–10 |
| ניצ'-הפס' שטיח | 1–1 | 1–1 | 1–4 | 3–3 | 5–2 | 4–3 | 4–5 | 0–2 | 2–4 | 4–3 | 3–5 | 10–10 | 3–7 | 6–5 | 1–1 | 0–0 | 0–0 | 0–0 | 48–56 | 48–56 |
| ניצ'-הפס' סך הכל | 4–3 | 12–8 | 22-18 | 26-18 | 51-16 | 19–9 | 51-18 | 30-19 | 39-23 | 77-21 | 58-25 | 86-18 | 68-20 | 46-24 | 32-20 | 5–11 | 0–1 | 0–2 | 626–274 | 626–274 |
| ניצ' % | 57% | 60% | 55% | 59% | 76% | 68% | 74% | 61% | 63% | 79% | 70% | 83% | 77% | 66% | 62% | 31% | 0% | 0% | 69.56% | 69.56% |
| דירוג סוף שנה | 311 | 98 | 47 | 56 | 16 | 21 | 7 | 35 | 18 | 9 | 16 | 3 | 5 | 9 | 25 | 189 | 980 | 1,075 |  |  |
תחריט יבש

"הירונימוס הקדוש" (1512), תחריט יבש מאת אלברכט דירר
"תחריט יבש" (באנגלית: Drypoint) היא טכניקת הדפס העובדת בצורה של דפוס שקע, נקרא גם תחריט במחט יבשה.
תיאור

תחריט יבש היא אחת הטכניקות הבסיסיות בהדפס, כיוון שהיא מאפשרת עבודה חופשית של האמן. מקור הטכניקה הוא בשלהי המאה ה-15 בדרום גרמניה. המצאתה מיוחסת לאמן שנודע בכינויים "אמן הספר" (בגרמנית: Meister des Hausbuches). במסגרת הטכניקה עושה האמן שימוש בלוח מתכת רכה כמצע ליצירת גלופה. לרוב נעשה שימוש בלוח נחושת, אולם אמנים מודרניים עושים שימוש גם בחומרים נוספים כגון אבץ. האמן משרטט על לוח המתכת את הדימוי המבוקש בעזרת מחט חדה עשויה פלדה או בעלת חוד של יהלום. לאחר מכן מורחים צבע להדפסה על גבי הלוח. האמן מחדיר את הצבע לשקעים ולחריצים, ובמקביל מסיר את הצבע העודף משאר לוח ההדפסה. לבסוף, האמן מצמיד גיליון נייר אל לוח ההדפסה ומדפיס אותו בעזרת מכבש דפוס או בהדפסה ידנית.
השימוש במחט על גבי לוח המתכת הרך יוצרת גלופה שאיננה מתאימה להדפסת עותקים רבים, כיוון שהקו שנחרט בלוח נשחק בתהליך ההדפסה. על כן, מקובל להדפיס כמות קטנה של עותקים מהדפסים מסוג זה. נהוג לשלב טכניקה זו עם טכניקות הדפס אחרות, בייחוד טכניקות התצריב השונות.
לקריאה נוספת

קריגר, דן, גרפיקה אמנותית: תחריט - תצריב וטכניקות נילוות, ידיעות אחרונות, תל אביב, 2000/1999, עמ' 53-51
קרב חרן

ערך זה עוסק בקרב שהתרחש בשנת 53 לפנה"ס. אם התכוונתם לקרב שהתרחש בשנת 1104, ראו .
מרקוס ליקיניוס קראסוס
קרב חָרָן (בלטינית: Proelium Carrharum) היה קרב מכריע בין צבא רומאי בפיקודו של מרקוס ליקיניוס קראסוס לבין כוחות האימפריה הַפַּרְתִּית, שהתחולל בראשית חודש מאי שנת 53 לפנה"ס סמוך לעיר חרן (Carrhae) שבצפון מסופוטמיה. הקרב הסתיים בתבוסה מוחצת של הצבא הרומאי, שכּוּתר וכמעט הושמד על ידי כוח פרשים פרתי קטן יחסית, ובמותם של מרקוס קראסוס ובנו פובליוס. שרידי הצבא הרומי שניסו לסגת צפונה, תחילה לעיר חרן ולאחר מכן לשטח ארמניה, ספגו אבדות כבדות במהלך נסיגתם, ורק חלק קטן מצבאו של קראסוס הצליח לחזור בשלום. התבוסה שמה קץ לניסיונה הראשון של האימפריה הרומית לפלוש לתחומי האימפריה הפרתית, ובעקבותיה השתלטו הפרתים מחדש על כל השטח שממזרח לנהר פרת.
קרב חרן היה הקרב המשמעותי הראשון בין האימפריה הרומית לבין האימפריה הפרתית. הוא פתח סדרה של עימותים צבאיים בין שתי האימפריות, שארכו מאות שנים. הניצחון הפרתי בקרב ביסס את מעמדה של האימפריה הפרתית ככוח הדומיננטי באזור המזרח הקרוב וכיריב שווה כוחות לאימפריה הרומית.
מותו בקרב של קראסוס, שהיה אחד מחברי הטריומווירט הראשון, ששלט ברומא באותה תקופה, פגע באיזון הפנימי בין חברי הטריומווירט, והשפיע בעקיפין על פירוק הברית הפוליטית בין שני החברים הנוספים בטריומווירט, פומפיוס ויוליוס קיסר, ועל הקרע ביניהם, שהוביל לפרוץ מלחמת אזרחים ברומא ובסופו של דבר לקיצה של הרפובליקה הרומית.
רקע > רקע גאופוליטי > ממלכת ארמניה

ממלכת ארמניה שכנה באזור כורדיסטן המודרנית, ומיקומה הגאוגרפי בין השטחים שבשליטת האימפריה הפרתית לבין השטחים שבשליטת האימפריה הרומית הפך אותה לסלע מחלוקת בין שתי האימפריות החשובות במזרח הקרוב, ששאפו לספח אותה לתחום השפעתן. ארמניה החלה להתחזק לאחר תבוסתה של האימפריה הסלאוקית בקרב מגנסיה בשנת 190 לפנה"ס, והגיעה לשיא עוצמתה בתקופת שלטונו של המלך טיגראנס הגדול (95–55 לפנה"ס), שהפך אותה למעצמה אזורית חשובה. אולם בשלהי תקופת שלטונו של טיגראנס הגדול נחלשה ממלכת ארמניה, לאחר שספגה שורת תבוסות קשות מידי המצביאים הרומיים לוקולוס ופומפיוס בשנים 69–66 לפנה"ס, איבדה חלק ניכר מהשטחים שכבשה, והפכה לממלכה קליינטית של רומא.
במהלך שני מסעות המלחמה שניהל הצבא הרומאי בפיקודו של קראסוס נגד האימפריה הפרתית בשנים 54–53 לפנה"ס, שלט בארמניה המלך ארטאווסדס השני. האחרון שמר על נאמנות לרומא, ואף הציע לקראסוס סיוע צבאי ארמני מאסיבי ומידע מודיעיני, בתמורה להסכמת האחרון לשתף פעולה עם הצבא הארמני, ולפלוש לתחומי האימפריה הפרתית דרך ממלכתו. סירובו של קראסוס לקבל את הצעת העזרה הארמנית, שכללה גם סיוע של 16 אלף פרשים ארמניים, והחלטתו לפלוש לאימפריה הפרתית דרך צפון מסופוטמיה, ולא דרך שטח ארמניה, היו בין הגורמים העיקריים למפלתו בקרב חרן.
רקע > רקע גאוגרפי

צבאו של קראסוס החל את תנועתו מהחלקים הפוריים של סוריה. עמדו לרשותו שני מסלולי תנועה אפשריים: הראשון תנועה במורד נהר הפרת דרומה לעבר הערים העשירות של מסופוטמיה, סלאוקיה, קטסיפון ובבל, והשני תנועה מזרחה מנהר פרת לנהר חידקל, בדרך המלך הפרסית העתיקה, העוברת דרך הערים חרן ונציבין. לאחר חציית החידקל יכול היה קראסוס להתקדם דרומה במורד עמק החידקל, או מזרחה לכיוון לב האימפריה הפרתית דרך אקבאטאנה.
הפשרת השלגים גורמת לזרימת מים חזקה בנהר הפרת בחודשים אפריל ומאי והוא קשה לחצייה. אולם לאחר חציית הנהר, תנועה דרומה במורד עמק הפרת מספקת יתרונות רבים לצבא גדול כמו צבאו של קראסוס. כל עוד הוא נע בצמוד לנהר, הוא לא צפוי לסבול ממחסור במים או במזון. יתרה מכך, הקרקע החקלאית הבוצית לעיתים של עמק הפרת הייתה מקשה על הפעלת חיל הפרשים הפרתי, בוודאי כשמדובר בפרשים הכבדים.
מסלול התנועה האפשרי השני עובר דרך המדבר הסורי. אזור זה, על אף שמו, הוא שילוב של ערבה ושל מדבר מבחינה גאוגרפית ואקלימית. הוא מתאפיין ברמה מישורית עם צמחייה דלילה וקרקע סלעית וקשה. הקרקע המישורית והשטוחה נוחה להפעלת יחידות פרשים ניידות, ואילו היעדר מכשולים טבעיים מקשה על יחידות חיל רגלים להתגונן באופן יעיל מפני התקפות הפרשים.
האזור בין הנהרות פרת וחידקל בצפון מסופוטמיה, סמוך לגבול סוריה-טורקיה של ימינו, אינו צחיח לחלוטין, משום שבשטחו עוברים שני נהרות הנשפכים לנהר פרת – נהר באליח ונהר חבור. בראשית חודש מאי, שבו נערך מסע המלחמה של קראסוס, האקלים באזור העיר חרן, שם התנגשו הצבאות הרומאי והפרתי, הוא נוח למדי. הטמפרטורה הממוצעת באזור בחודש זה היא C°‏ 21.6 והטמפרטורה המקסימלית אינה עולה על C°‏ 30. בנוסף לכך, באזור חרן יורדות כמויות משקעים ניכרות, שאינן אופייניות לאזור מדברי (כ-360 מ"מ בשנה בממוצע), כך שלא סביר שצבא הצועד בנתיב זה זמן קצר לאחר תום עונת הגשמים, יסבול ממחסור חמור במים.
צבאות ופיקוד > הצבא הרומאי

בתקופת קרב חרן היה הצבא הרומי צבא מקצועי וחייליו ראו בשירות בו קריירה ארוכת שנים. היחידה הצבאית הבסיסית שממנה הורכב הצבא הרומי הייתה הלגיון. בלגיון שירתו אזרחים רומאים, והוא כלל חיל רגלים כבד בלבד. בנוסף ללגיונות כלל הצבא הרומי גם חילות עזר, ששירתו בדרך כלל בחיל הפרשים וביחידות חיל רגלים קל.
הלגיונר היה מוגן היטב בשריון שרשראות ובמגן גדול (סקוטום), ועל ראשו הגנה קסדת מתכת טובה, עובדה שהעניקה לצבא הרומאי יתרון על פני רוב יריביו בשדה הקרב. החימוש של הלגיונר כלל חרב גלאדיוס שאורכה כ-50–65 ס"מ ונועדה בעיקר לדקירה, פגיון כבד וכידון הטלה כבד פילום. הפילום היה יעיל לטווח של כמה עשרות מטרים והיה מסוגל לפלח את המגן של היריב, או לפחות להוציא אותו מכלל שימוש.
הלגיון חולק ל-10 קוהורטות, יחידות בסדר גודל של גדוד (480–600 לוחמים), שכל אחת מהן כללה שש קנטוריות (סדר גודל של פלוגה, 80–100 לוחמים). בעקבות הרפורמה המריאנית כלל הלגיון רק חיל רגלים כבד, ולא נכללו בו כוחות קלים כלשהם או פרשים. בנוסף, כל לגיון כלל יחידות ארטילריה אורגניות. כל קנטוריה הייתה מצוידת בסקורפיון (סוג של בליסטרה קלה, שירתה חיצים גדולים לטווח ארוך) ואילו כל קוהורטה הייתה מצוידת, בנוסף לסקורפיונים, בבליסטרה כבדה יותר. כלומר, הארטילריה של לגיון בתקן מלא כללה 60 סקורפיונים ו-10 בליסטרות.
כוחות רגלים קלים ופרשים סופקו על ידי העמים הכבושים, או על ידי שליטים קליינטים (בעלי ברית) של רומא. השימוש במונח "רגלים קלים" מטעה לעיתים. רבים מהם אכן לא היו מצוידים במיגון כבד, אך חלקם היו מצוידים בשריון גוף. ההבדל בינם לבין הרגלים הכבדים לא היה רק סוג המיגון והנשק שנשאו, אלא בעיקר צורת הלחימה: הלגיונרים לחמו במערך צפוף ואילו חיילי העזר לחמו במערך פזור יותר.
לקראת המערכה נגד האימפריה הפרתית אסף קראסוס צבא גדול שכלל שבעה לגיונות, 4,000 רגלים קלים מחיל העזר, 1,000 פרשים גאלים מנוסים ועוד כ-3,000 פרשים, רובם מהפרובינקיות המזרחיות.