stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליא, דוכס פארמה
ביוגרפיה > ילדותו

אליא נולד ב-23 ביולי 1880 בביאריץ, לרוברטו הראשון, דוכס פארמה ולרעייתו הראשונה מריה פיה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות, בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. בשנת 1882 מתה אמו במהלך לידת הילד השנים עשר, ובשנת 1884 התחתן אביו בשנית עם מריה אנטוניה, נסיכת פורטוגל, ממנה היו לאביו עוד 12 ילדים. המשפחה הגדולה נהגה לגור רוב השנה בטירה בעיר שוורצאו באוסטריה תחתית, ובקיץ לחזור ללוקה שבאיטליה. לצורך כך נשכרה רכבת מיוחדת. אליא ואחיו למדו לדבר איטלקית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית ואנגלית. אחותו זיטה העידה מאוחר יותר שפעם שאלה את אביה כיצד עליהם להגדיר את עצמם, והוא השיב: "אנחנו נסיכים צרפתים ששלטו באיטליה". בפועל, מבין 24 ילדים של רוברטו, רק שלושה, נולדו באיטליה. ב-1907 נפטר אביו, ואחיו אנריקו, דוכס פארמה ירש את תאריו, אולם מכיוון שהוא היה נכה שימש אליא כעוצר במקומו. בשנת 1910 הגיעו אליא ואחיו להסכמה כיצד עליהם לחלק את נכסיו. שנה לאחר מכן, אחותו זיטה, נישאה לארכידוכס קרל, ובעקבות רצח פרנץ פרדיננד ב-1914 הפכו קרל וזיטה ליורשי העצר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

בשל העובדה שלמשפחה לא היה לאום מוגדר, מלחמת העולם הראשונה פילגה אותה כליל. אליא ואחיו פליצ'ה ורנאטו התגייסו לצבא האוסטרו-הונגרי, אשר גיסם, בעלה של זיטה, שרת בו גם כן בדרגת גנרל, בעוד אחיהם סיסטו וסוואריו ניסו להתגייס לצבא צרפת, ולאחר שנדחו התגייסו לצבא בלגיה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בעקבות חוזה סן-ז'רמן שנחתם בספטמבר 1919 קיבלה ממשלת צרפת את הזכות להפקיע את נכסיהם של מי שלחמו בצבאות אויב בזמן המלחמה. כתוצאה מכך הוחרמו נכסיו של אליא, אשר מלכתחילה קיבל את חלק הארי של ירושת אביהם. אחיו סיסטו וסוואריו פנו אל בית המשפט הצרפתי בדרישה לקבל את הנכסים לעצמם. ב-1925 דחה בית המשפט הצרפתי את דרישותיהם, אך בית המשפט לערעורים הפך את פסק הדין ב-1928. עם זאת, בפועל, ממשלת צרפת מעולם לא החזירה דבר ושילמה פיצויים לאליא של 11 מיליון פרנק.
ביוגרפיה > אחרית חייו

בשנת 1939 מת אנריקו, ואחיו ג'וזפה, דוכס פארמה ירש את תאריו, אולם גם הוא היה נכה ובשל כך אליא נותר עוצר גם בשמו. בשנת 1950 מת אחיו ג'וזפה, ואליא הפך לטוען לכתר דוכסות פארמה. ב-27 ביוני 1959 מת אליא בפרידברג, אוסטריה, ובנו רוברטו השני, דוכס פארמה ירש את תאריו.
משפחתו

ב-25 במאי 1903 התחתן אליא עם מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן ואיזבלה, נסיכת קרוי, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
אליזבטה, נסיכת בורבון-פארמה (1904–1983)
קרלו לואיג'י, נסיכת בורבון-פארמה (1905–1912)
מריה פרנצ'סקה, נסיכת בורבון-פארמה (1906–1994)
רוברטו השני, דוכס פארמה (1909–1974)
פרנצ'סקו, נסיך בורבון-פארמה (1913–1959)
ג'ובאנה, נסיכת בורבון-פארמה (1916–1949)
אליצ'ה, נסיכת בורבון-פארמה (1917–2017), התחתנה עם אלפונסו, דוכס קלבריה
מריה כריסטינה, נסיכת בורבון-פארמה (1925–2009)
איידמיר מוגו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באפריל 1990 (בן 34) מייקופ, אדיגיה, קרסנודאר, ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה
 מקצוע:  זמר
 מספר צאצאים:  2
 
אַיִידָמִיר חִיזִירוֹבִיץ' מוּגוּ (ברוסית: Айдамир Хизирович Мугу; ב-17 באפריל 1990) הוא זמר צ'רקסי. אמן מכובד של הרפובליקה של אדיגיה. מבצע שירים ברוסית ובצ'רקסית (ניב מערבי). רוב שיריו מדברים על אהבה.
ביוגרפיה

איידמיר נולד במייקופ, ברית המועצות. אביו, חַזִיר מוּגוּ הוא יזם. ב-2004 בגיל 14 התחיל את קריירת השירה שלו עם השיר "Чёрные глаза" (רוסית: עניים שחורות). ב-2005 הוציא את אלבומו הראשון, "Чёрные глаза", למוזיקה של אַסְלָן טְלֵבְּזוּ (אנ'). בהמשך הוציא אלבומים נוספים.
עם סיום לימודיו בבית הספר, הוא למד באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון בהדרכתו של אלכסיי איגורביץ' שנין (אנ'). במהלך לימודיו, הוא השתתף בתוכניות טלוויזיה כמו "אש מג'לסה", "קומדי קלאב", "אינטואיציה", "תנו להם לדבר (אנ')", "כופתאות אורל (אנ')".
איידמיר נשוי ואב לשני ילדים.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2005 – Черные Глаза (עיניים שחורות)
Черные Глаза (עיניים שחורות)
Фатима (פאטימה)
Есть Красивая (יש אחת יפה)
Бжыхьэпэ Маз (דבש)
Сидэхэіэй (תהיי בטוחה)
Кавказ (קווקז)
Не Ревнуй (אל תקנאי)
Долалай (תרבות)
Тызытеткіэ Зы Дунай (החוזק של הדנובה)
2016 - Дежавю (דה ז'וו)
Девушка-мечта (נערת החלומות)
Джигит (דז'יגיט)
День И Ночь (יומם ולילה)
Кто Ты? (מי את?)
Къэгъэзэжь (מחשבה)
Любимая (יקירה)
Мама (אמא)
С Тобой (איתָך)
Сишэгъогъум Икэъщэн (שירה חופשית)
Украду (אגנוב)
Синэшiуцiэ Дах (אור השמש)
Дежавю (דה ז'וו)
דיסקוגרפיה > סינגלים

2013 - Чёрные Глаза (עיניים שחורות)
2013 - Одноклассница (חבר לכיתה)
2016 - Для Неё (בשבילה)
2017 - Радуя (מענג)
2018 - Дай Мне Улыбку (תני לי חיוך)
2023 - Замани (לֵפַתות)
2023 - А Зачем? (למה?)
2024 - Сердце Пацана (לב של ילד)
דיסקוגרפיה > אוספים

2016 - Любимая Моя (אהובתי)
Любимая Моя (אהובתי)
Ну Зачем? (נו... למה?)
Капризная (גַחְמָנִי)
Твоя Любовь Ко Мне (האהבה שלַך אליי)
Зачем Я Мучаю Себя? (למה אני מענה את עצמי?)
Одинокая Луна (ירח בודד)
Ты Мне Говорила (את סיפרת לי)
Княжна (נסיכה)
Милая Моя (יקירתי)
Выходи На Танец (צאי לרקוד)
Нежные Руки (ידיים עדינות)
Мы Едины (אנחנו אחד)
Чёрные Глаза - Remix (עיניים שחורות - רמיקס)
2018 - Adyghe Collection, Vol. 3 (אוסף אדיגיה, כרך 3)
Синэшiуцiэ Дах (אור השמש)
Тызытетчэ Зы Дунай (החוזק של הדנובה)
Сишэгъогъум Икашэн (שירה חופשית)
Бжыхьэпэ Маз (דבש)
Си Дахачей (החום של היום)
Кагазэх (נייר)
Долалай (תרבות)
הערות שוליים

1 2 3  Aidamir Mugu, TopHit
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "איידמיר מוגו".
אימפריית טואי טונגה

| --- | --- |


 מפת פולינזיה
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  מואה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אוקיאניה 
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  950
 פירוק:   
 תאריך פירוק:  1865
 שליטים בולטים:  אחוייטו (950)   לאופיליטונגה (1827-1865)
 
אימפריית טואי טונגה הייתה אימפריה חזקה באוקיאניה.
מרכזה היה באיי טונגה באי טונגטפו בבירה מוּאה. בשיאה התפשטה האימפריה מניואה ועד טיקופיה ותחום השפעתה היה גדול אף יותר.
האימפריה נוסדה סביב שנת 950 לאחר דעיכת הטואי מאנואה בסמואה וטואי פולוטו בפיג'י. אימפריה זו התקיימה במקביל לאימפריה המלנזית שמרכזה היה ביאפ.
ראשית האימפריה

חלק מטונגה היה נתון להשפעתו של הטואי פולוטו ובמקביל שלט הטואי מאנואה על חלקים נרחבים מטונגה. טונגה הצליחה להשתחרר מעול השלטון הזר לאחר כמה מלחמות עקובות מדם. כך נוסדה שושלת השליטים המכונים טואי טונגה. הטואי טונגה הראשון היה אהוֹאיטוּ שאמו הייתה ממשפחת אצילים חשובה מסמואה. אביו, טאנגאלואה איטומאטופואה, היה כוהן הדת הראשי של סמואה שלאחר מותו סגדו לו כאל. בשל כך, הוכרו נציגי השושלת הן כמנהיגים דתיים והן כשליטים אזרחים ויש לכן קווי דמיון בין שליטים אלו לפרעונים במצרים העתיקה. הוא מיקם את בירתו בטוֹלוֹאה, אך הטואי טונגה התשיעי העביר את הבירה להקטה.
התפשטות (1200–1500)

תחת הטואי טונגה העשירי, המלך מוֹמוֹ, ובנו טואיטאטואי (הטואי טונגה ה-11) התרחבה האימפריה וכללה את כל פיג'י וחלקים מסמואה. גבולות האימפריה המשיכו להתרחב והיא כללה את כל מערב ומרכז פולינזיה, וחלקים ממלנזיה ומיקרונזיה. בשיאה היו תחת השפעת האימפריה איים המשתרעים על פני יותר משלושה מיליון קילומטרים רבועים של האוקיינוס השקט. אזורים רבים שלא היו בשליטה ישירה של האימפריה אולצו לשלם מס. הבירה הועברה שוב תחת בנו של טואיטאטואי לעיר הידועה והמשגשגת ביותר בהיסטוריה של האימפריה, מוּאה.
הצי הקיסרי

הצלחתה של האימפריה הייתה מבוססת בעיקר על הצי הקיסרי. הספינות הנפוצות ביותר היו סירות קאנו לטווח רחוק בהם היו בדרך כלל מפרשים מרובעים. הספינות הגדולות ביותר נשאו 100 נוסעים. הספינות הראויות ביותר לציון היו טונגאפוסיה, אקיהאוהו, הלומפיאאו והטאקאאיפומאנה. הצי הקיסרי היה אחד הגורמים העיקריים לעושרה של טונגה שכן אפשר את המסחר הנרחב ואת גביית המיסים שזרמו לקופה המלכותית.
השלטון המשולש > דעיכת הטואי טונגה ושתי השושלות החדשות

דעיכת הטואי טונגה החלה עקב מספר רב של מלחמות ולחץ פנימי. בתגובה הוקם מוסד הפאלפה כיועץ מדיני לאימפריה. הפאלפה הצליחו בתחילה לשמר את השושלת אך הלחצים התמידו ובעטיים גם אירעו רציחות של מנהיגים אחדים. הרציחות הראויות ביותר לציון היו של האוואה הראשון (הטואי טונגה ה-19), האוואה השני (הטואי טונגה ה-22), וטאקאלאו (הטואי טונגה ה-23), שהיו ידועים בשלטונם העריץ.
הרצח של טאקאלאו סביב 1470 הוביל לארגון מחדש של האימפריה. הטואי טונגה הודחו משלטונם האזרחי ונשארו רק בתפקידם הדתי בעוד ששושלת חדשה טואי האאטאקאלאו הוקמה לשם השלטון האזרחי. השליט הראשון תחת תואר זה היה מואונגאמוטואה שהיה בנו הבכור של טאקאלאו ואחיו הצעיר של קאואולופונואה הראשון שקיבל את התואר טואי טונגה (מספר 24). שיטה זו תפקדה בהצלחה במשך מעל ל-100 שנים, אך בדומה לטואי טונגה, התמודדה השושלת החדשה בלחצים פנימיים וחיצוניים שהובילו להקמת שושלת שלישית הטואי קאנוקופולו. במהלך תקופה זו והבאות אחריה הפכה האימפריה להיות ריכוזית יותר ויותר ובתהליך איבדה את מירב השפעתה. ב-1600 גורשה האימפריה מסמואה על ידי משפחת מאליאטואה.
השלטון המשולש > עליית הטואי קאנוקופולו

השושלת התבססה תחת נגאטה שהיה הבן של הטואי האאטאקאלואה השישי. השושלת החדשה לא החליפה את השושלות הקודמות אלא התחרתה בשושלת הטואי האאטאקאלואה על השלטון האזרחי. הטואי קאנוקופולו הושפע מאוד מהפוליטיקה של סמואה שכן אמו של השליט הייתה בתו של אמה הכוהן הגדול של סמואה מסאפאטה. התוצאה הייתה מערכת שלטון נזילה ומקוטעת שסימנה את תחילת הדמוקרטיזציה.
מלחמת אזרחים והחוקה של 1875

ב-1799 נרצח הטואי קאנוקופולו ה-14, טוקואהו. אירוע זה הוביל את טונגה למערבולת של מלחמת אזרחים שנמשכה 46 שנה. טאופאאהאו, הטואי קאנוקופולו ה-19 ניצל זאת ב-1845. הוא קיבל את תמיכת העם הפשוט בשל הנהגת ספר החוקים. הקודכס הראשון היה קודכס ואוואו ב-1839. הוא קיבל גם את תמיכת המיסיונרים מאותה הסיבה. הוא ניצל את תהליך החקיקה להקטין את כוחם הדתי של הטואי טונגה ולהקטין את סמכותם של הצ'יפים של קאנוקופולו. הוא הביא לאיחוד הממלכה וב-1875 הוא ביסס את החוקה שהבטיחה את שליטתו על הארץ.
תרבות

בירת האימפריה מואה נוסדה לפני שנת 500 לפנה"ס. עם זאת, התאריך המדויק אינו ידוע. מעט מאוד ידוע על תרבות טונגה אך ברור כי הייתה לתושבי טונגה מערכת מתוחכמת של דרכים ותעלות. בנוסף הם גם בנו פירמידות גדולות ומבני אבן גדולים אחרים. בשל הצפות ועליית מפלס המים הוזזה הבירה מאוחר יותר למיקום חדש נוקואלופה. בין ציוני הדרך המפורסמים של טונגה מצוי ה האאמונגה אה מואי שהוקם בימיו של טואיטאטואי במאה ה-13. מלכי ומלכות טונגה נקברו בלאנגי שהם תלי אבן גדולים.
איידן גילט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בנובמבר 1958 (בן 65) עדן, תימן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1984)  קולג' אליזבת 
 בן או בת זוג:  שרה סטיוארט 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1994) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון איידן גילט (באנגלית: John Aden Gillett; נולד ב-8 בנובמבר 1958) הוא שחקן בריטי הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד ג'ק מדוקס בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "בית אליוט".
ביוגרפיה

גילט נולד בעיר עדן שבתימן, ומכאן שמו איידן (באנגלית: Aden) הוא למד בקולג' אליזבת' בגרנזי.
את הכשרתו כשחקן רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה. הוא זכה לפרסים על עבודתו ובהם פרס טרי (Tree Prize), פרס סר אמיל ליטלר (Sir Emile Littler Prize), פרס ואנברוג (Vanbrugh) ופרס רדיו. גילט זכה בפרס עולם התיאטרון לשחקן החדש הטוב ביותר בברודוויי על הופעתו במחזה "המפקח בא" בתיאטרון רויאל בברודוויי.
גילט גילם את מר באנקס בהפקה מחודשת של המחזמר "מרי פופינס", ושיחק בתפקיד בנדיק במחזה "מהומה רבה על לא דבר". בקולנוע הופיע בסרטים "הכבוד של וינסלו" ו"קטנים עליו".
גילט הופיע בתיאטרון המלכותי בבאת' עם להקת התיאטרון של פיטר הול במספר רב של הפקות של מחזות שייקספיריים ומחזות קלאסיים. בין השאר שיחק ב"אנטוניוס וקלאופטרה", "כטוב בעיניכם", ובמחזה "הסערה" בתיאטרון אולד ויק. עוד שיחק במחזות "Blithe Spirit" ו-"Private Lives" מאת נואל קאוורד ובמחזה "Man and Superman" מאת ג'ורג' ברנרד שו.
בטלוויזיה גילם גילט את דמותו של רובין הוד בעיבוד לספר "אייבנהו". הוא שיחק בתפקיד פיטר טאונסנד, אהובה של הנסיכה מרגרט בסרט "The Queen's Sister". עוד השתתף בתוכנית הטלוויזיה של הארי אנפילד.
גילט היה הקריין בסרט הדוקומנטרי "Who Betrayed Anne Frank" משנת 2004 בערוץ דיסקברי. הסרט דן בחשדות לגילוי מקומם של משפחת פרנק לגסטפו שגילתה הסופרת קרול אן לי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

גילט נשוי לשחקנית שרה סטיוארט. לבני הזוג יש שני ילדים.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 |  | Time for Murder | מתיו קליי | בפרק "Mister Clay, Mister Clay" |
| 1986 |  | Hot Metal | כתב | בפרק "The Tell-Tale Heart" |
| 1987 |  | A Hazard of Hearts | ללא קרדיט | סרט טלוויזיה |
| 1989 |  | The Free Frenchman | דאקי פריי | מיני-סדרה |
| 1989 |  | Ending Up | טרוור | סרט טלוויזיה |
| 1990 |  | Screen Two | יולינוב | בפרק "The Kremlin, Farewell" |
| 1991 | לאבג'וי | Lovejoy | צ'ארלס גרנר | בפרק "Sugar & Spice" |
| 1990–1992 |  | Harry Enfield's Television Programme | קומת' איש הקרח | סדרת טלוויזיה |
| 1991–1994 | בית אליוט | The House of Eliott | ג'ק מדוקס | סדרת טלוויזיה |
| 1996 |  | The Vet | סיימון ווקר | בפרק "Out of the Past" |
| 1996 |  | My Good Friend | רוי | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1997 | אייבנהו | Ivanhoe | רובין הוד |  |
| 1997 |  | Under the Lighthouse Dancing | דייוויד |  |
| 1997 | קטנים עליו | The Borrowers | ג'ו לנדר |  |
| 1998 |  | Touching Evil | רג'י הנסון | בפרק "What Price a Child" |
| 1999 |  | Wonderful You | אלן | מיני-סדרה |
| 1999 | הכבוד של וינסלו | The Winslow Boy | ג'ון ות'רסטון |  |
| 1999 | עדות אילמת | Silent Witness | מפקח בילוש סטיוארט לייטפוט | בפרק "A Kind of Justice" |
| 2000 | הממלכה העשירית | The 10th Kingdom |  |  |
| 2000 | צילו של הערפד | Shadow of the Vampire | הנריק גאלין |  |
| 2000 |  | In Defence | ג'יימס גלייזר | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2000 |  | Peak Practice | ביל תומפסון | בפרק "Skin Deep" |
| 2000 | טגארט | Taggart | רובין מארי | בפרק "Wavelength" |
| 2000 |  | Six of One | ג'ון | סרט קצר |
| 2001 |  | Animated Tales of the World | האדס | בפרק "Persephone: A Story from Greece" |
| 2002 |  | Innocents | סטיב בולסין | סרט טלוויזיה |
| 2003 | פוליאנה | Pollyanna | ד"ר צ'ילטון | סרט טלוויזיה |
| 2003 |  | Inside Out | ד"ר אליאס | סרט קצר |
| 2003 |  | Collusion | ג'ק ליטלמור |  |
| 2003 |  | Trevor's World of Sport | פרשן | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2005 |  | The Queen's Sister | פיטר טאונסנד | סרט טלוויזיה |
| 2006 | האימפרסיוניסטים | The Impressionists | אדגר דגה | מיני-סדרה |
| 2008 | חדר מיון | Casualty | גרג הארוות' | בפרק "Impact" |
| 2010 |  | I Do | בן | סרט קצר |
| 2016 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | איאן קנט | בפרק "The Silent Land" |
| 2011 | הגלימה | Silk | דונובן | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2013 |  | Tula: The Revolt | האב שינק |  |
| 2013–2014 | הולבי סיטי | Holby City | אדוארד קמפבל |  |
| 2014 | המפקח לואיס | Inspector Lewis | טום מרסטון | בפרק "Entry Wounds" |
| 2014 |  | Transporter: The Series | גארי לנדסמן | בפרק "Sex, Lies and Videotape" |
| 2015 | האב בראון | Father Brown | בנטלי דיוק | בפרק "The Deadly Seal" |
| 2016 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | כריסטופר קורבי | בפרק "Saints and Sinners" |
| 2016 | ורה | Vera | הארי בנטון | בפרק "The Moth Catcher" |
| 2017 |  | A Caribbean Dream | תזאוס |  |
| 2019 | ברקזיט | Brexit: The Uncivil War | רוברט מרסר | סרט טלוויזיה |
| 2019 | הכתר | The Crown | ריצ'רד קרוסמן | בפרק "Olding" |
הערות שוליים

↑  "Aden Gillett". tv.com. נבדק ב-29 בדצמבר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Independent Radio Drama Productions". IRDP.co.uk.com.
↑  "Aden Gillett". IMDB.com. נבדק ב-13 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Neil Cooper (12 בינואר 2012). "The Price of Fame". The Herald. נבדק ב-11 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5107320  GND: 1089828349  ISNI: 0000 0001 2280 3507  LCCN: no2004009295  NTA: 071604855  SUDOC: 18003250X  VIAF: 56315990   WorldCat (עם VIAF): 56315990
אכן חציר העם

אכן חציר העם הוא שיר זעם ותוכחה בסגנון נבואי מאת חיים נחמן ביאליק. השיר מבוסס על הטקסט שמכיל חזונו של ישעיהו הנביא בפרק מ': "קוֹל אֹמֵר קְרָא וְאָמַר מָה אֶקְרָא כָּל־הַבָּשָׂר חָצִיר וְכָל־חַסְדּוֹ כְּצִיץ הַשָּׂדֶה. (ז) יָבֵשׁ חָצִיר נָבֵל צִיץ כִּי רוּחַ יְהוָה נָשְׁבָה בּוֹ, אָכֵן חָצִיר הָעָם (ח) יָבֵשׁ חָצִיר נָבֵל צִיץ וּדְבַר־אֱלֹהֵינוּ יָקוּם לְעוֹלָם"
השיר נכתב בתקופת ההכנות לקונגרס הציוני העולמי הראשון, והוא מוחה על כך שחלקים נרחבים בעם היהודי נותרו באדישותם, ולא הצטרפו להתעוררות של התנועה הציונית. נדפס לראשונה בגיליון אוגוסט 1897 של כתב העת השילוח.
הרקע לכתיבת השיר

בשנת 1897 הגיע ביאליק לעיר סוסנוביץ, אשר בדרום פולין למטרת עבודתו במשרה של מורה פרטי לכמה משפחות במקום. היו בעיר כ-3000 יהודים, ופרנסתו הייתה בשפע, ואפשרה לו לעסוק בזמנו הפנוי בענייניו הספרותיים. יהודי המקום הרבו לעסוק בטרדות היום יום, ולא התעניינו בהתפתחויות האחרונות שחלו בקהילה היהודית בכללותה באירופה, לקראת כינוסו של הקונגרס הציוני הראשון.
ביאליק לא התרשם לטובה מהקהילה היהודית במקום, כותב אבנר הולצמן. בשיר ליצני גנוז בשם 'אי שכר' המוקדש לאחד מידידיו בעיר זו, תיאר בביקורת נוקבת את סוסנוביץ כמקום קטן הטובע בבוץ, שריח ביביו נודף למרחקים וצחנה דומה עולה מן הגבירים המקומיים השחצנים, הבורים והמתבוללים. ואילו במכתב שכתב לרבניצקי חודשיים לפני מועד הקונגרס, התלונן ביאליק: "זרים לי האנשים וכל המונם, שאין כל אלוהים בלבבם המלא דאגת רגע וציניזם נורא לכל קודשי הקודשים"
טעון בתחושות קשות כאלו, כתב את שיר התוכחה, שקרא לו תחילה "מחזון ישעיה", אך אחד העם, שהיה עורך "השילוח", אליו שלח המשורר את שירו, פרסם את השיר בכותרת שנלקחה משורתו הראשונה: "אכן חציר העם".
כך נולד השיר שיהפוך לאחר משירי התוכחה הרבים של המשורר הלאומי.
אחת התגובות לשיר התוכחה התפרסמה בעיתון "הצפירה" על ידי מנחם מנדל הורוויץ. העם עוד חי, עונה הורוויץ בשיר לביאליק. "שור איך ילחם שם בקרב / מה אדיר הוא, מה רוחו עז / שוא אחי תבך, 'הוא חציר', שוא / עוד כוחו רבו בו, רב כאז"
על השיר

ביאליק המשיך בשיר "אכן חציר העם" במילוי התפקיד שהטילה עליו הביקורת, להיות המשורר הלאומי, שמגיב על אירועים ציבוריים בעולמה של הקהילה היהודית, אומר דן מירון, ושירת הזעם הנבואית הגדולה של המשורר התבשרה בשיר זה.
אדישותו של העם לאור ההתעוררות הציונית המדינית והתכנסותו של הקונגרס הציוני העולמי הראשון, אליו נאספו הצירים מרחבי העולם, מעלה את זעמו של ביאליק, והוא מתכתב עם מילותיו של ישעיהו, הנביא המוכיח, לאורך השיר. העם הוא יבש וחסר חיים באדישותו כחציר. חוסר היענותו ותגובתו לקול הקורא ("קול אומר קרא" - ישעיהו) ללאום היהודי מביאה אותו להיות משול כמת ("אכן חלל העם", "היתעורר המת?" - ביאליק). גם המילה "נבל" שמופיעה בחזון ישעיהו במשמעות של נבילה, חוזרת כאן לאורך השיר, "נבל העם" ומרמזת על המשמעות הנוספת של הגינוי.
הקשר האינטרטקסטואלי מתקיים לא רק עם נבואת הזעם של ישעיהו, אלא במילים וביטויים הלקוחים משורות התנ"ך כולו. "ולא קם כארי ולא נעור ככפיר" מתכתב עם ברכות יעקב ליהודה: גּוּר אַרְיֵה יְהוּדָה מִטֶּרֶף בְּנִי עָלִיתָ כָּרַע רָבַץ כְּאַרְיֵה וּכְלָבִיא מִי יְקִימֶנּוּ" קטנות הנפש של העם מודגשת אל מול העוז והגבורה של יהודה. "ולא חרד לקול גם איש אחד מעיר" מתקשר ניגודית עם ירמיהו: וְלָקַחְתִּי אֶתְכֶם אֶחָד מֵעִיר, וּשְׁנַיִם מִמִּשְׁפָּחָה, וְהֵבֵאתִי אֶתְכֶם, צִיּוֹן. (ירמיהו, ג', י"ד) וכיוצא בזה ביטויים, שמקורם המקראי בא להדגיש או להשוות בין המצב הקיים למצב האידיאלי.
בהמשך עובר ביאליק לתאר את האדם המנהיג שפועם בו לב, ובלבו זיק ואור שיאיר את הדרך לעם. המשורר אינו מזכיר את שמות המנהיגים, לא של הרצל, שנדלק בו הזיק הלאומי, ו לא של משה רבנו, שהלך כעמוד הענן לפני המחנה, אבל הרמזים ברורים.
התלאות הקשות שעבר העם, ההשפלות הרבות, הקהו את לבו, ובמקום להירתם כאיש אחד לקריאותיו של המנהיג, הוא עוסק בטרדות זניחות של חיי היום יום, עד כדי כך שאין הוא מסוגל להתנער ולחוש את גודל השעה, אלא אם כן "יעירנו השוט" או "יקימנו השוד" האסון.
לדעת אבנר הולצמן, השיר מבטא, בין השאר, גם את השתאותו של ביאליק "לנוכח ניסיונם של יהודים מתבוללים, דוגמת הרצל ונורדאו, להפיח רוח חיים בזירה הציונית וליטול בה עמדות הנהגה"
הלל ברזל מביע השערה שלהט התוכחה והזעם הנבואי של המשורר נבעו לא רק מהרקע הלאומי ההיסטורי, אלא גם מהרקע האישי הביוגרפי של ביאליק, אשר, לאחר קריסת עסקיו בשרות חותנו, נאלץ להתפרנס ממשרת מורה בעיר קטנה, שהקהילה היהודית שבה אכזבה אותו באדישותה.
יוחאי אופנהיימר אומר, שהמסר המתקבל מהשיר הוא שבתקופת הגלות הדרדרה האנרגיה הלאומית של העם, ואין הוא עתה אלא גוף מת, שאינו מתעורר אפילו למשמע קול שופר הגאולה.
לקריאה נוספת

ביאליק, חיים נחמן, שירים תר"ן - תרנ"ח: מהדורה מדעית בלוויית מבואות וחילופי נוסח / ערך והוסיף מבוא דן מירון, מכון כץ לחקר הספרות העברית, 1983
הערות שוליים

↑  ספר ישעיהו, פרק מ', פסוק ו'
1 2 3  אבנר הולצמן, חיים נחמן ביאליק, מרכז זלמן שזר, 2009 (סדרת גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי), עמ' 87-85
↑  מנחם מנדל הורוויץ, "לא חציר העם", הצפירה, כ"ט, גיליון 45, 6 במרץ 1902
↑  דן מירון, הפרידה מן האני העני : מהלך בהתפתחות שירתו המוקדמת של חיים נחמן ביאליק, 1901-1891, האוניברסיטה הפתוחה, 1986, עמ' 230
1 2  וראו, הלל ברזל, שירת התחייה: חיים נחמן ביאליק, ספריית פועלים, 1990, עמ' 138 - 200
↑  ראו: בראשית, מ"ט, ט
↑  חיים נחמן ביאליק, השירים; המהדורה המלאה והמעודכנת בעריכת אבנר הולצמן, דביר, 2004, עמ' 108
↑  וראו לעיל גם: חיים נחמן ביאליק, השירים...
↑  יוחאי אופנהיימר, שם מאחורי לי קוראה יבשת : זיכרון הגלות בספרות העברית,

מוסד ביאליק, 2015, עמ' 43
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
אלברטונקטס

| אלברטונקטס |
| --- | --- |
איור אפשרי של Albertonectes vanderveldei  Albertonectes vanderveldei בהשוואה לאדם
תקופה
קרטיקון עליון 73.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פלזיוזאוריה
משפחה:: אלאסמוזאוריים
סוג:: אלברטונקטס
מינים
 Albertonectes vanderveldei
שם מדעי
 Albertonectes ‏מיצ'ל והנדרסון וקובו, 2012

אלברטונקטס (שם מדעי: Albertonectes; משמעות שמו: "השחיין של אלברטה") הוא סוג של זוחל ימי מסדרת הפלזיוזאורים וממשפחת האלאסמוזאוריים. הוא חי בתור הקרטיקון לפני 73.5 מיליון שנה בחופי אמריקה הצפונית ובים הפנימי המערבי. מאובניו התגלו ב-2012 בתצורות בירפאו (אנ') שבאלברטה, קנדה, על ידי תאי קובו (Tai Kubo) שהעניק לו את שמו המדעי.
האלברטונקטס היה אחד מהארוכים והגדולים שבפלסיוזאורודים והוא הגיע לאורך 11.6 מטר, כש-7 מטרים הכיל רק הצוואר. בקצה הצוואר הייתה גולגולת קטנה ושטוחה עם לסת מלאה שיניים חרוטיות דקות שיכלו להיסגר על דגים ואמוניטים בהפתעה. הוא עצמו למרות גודלו שימש לטרף לטורפים גדולים ממנו כמו המוזאזאורוס העצום.
אילת זהר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באפריל 1958 (בת 66) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  המדרשה לאמנות  בית הספר סלייד לאמנות יפה  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים  Central Academy of Fine Arts  סמית'סוניאן 
 
אילת זהר (נולדה ב-9 באפריל 1958) היא אמנית חזותית רב-תחומית ישראלית המשלבת ציור, מיצג, וידאו ארט והדפס. נוסף על כך, היא אוצרת עצמאית, וחוקרת אקדמית המתמחה במחקר של צילום ואמנות מזרח אסיה. זהר היא מרצה בכירה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

אילת זהר נולדה בתל אביב. למדה בתיכון עירוני ד'. עשתה שנת שירות בגרעין "עודד" באופקים, ושירתה בבית ספר שדה "ימית" ובחיל השריון. עם תום שירותה הצבאי, נסעה למזרח-אסיה וביקרה בתאילנד, בורמה, הודו, נפאל, ויפן. בשנים 1982–1986 למדה לתואר ראשון במדרשה לאמנות. בשנת 1991 סיימה תואר ראשון בהצטיינות במסלול ללימודי יפן בחוג ללימודי מזרח אסיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1993–1996 למדה לתואר MFA במחלקה לציור דיו באקדמיה המרכזית לאמנות, בייג'ינג. בשנים 1996- 2000 למדה לתואר שני בחוג לתורת ספרות כללית באוניברסיטת תל אביב, שם כתבה את עבודת התיזה לתואר מוסמך על עבודות הצילום של מורימורה יאסומאסה, בהנחייתו של פרופסור חנן חבר. ב-2002 זהר המשיכה ללימודי דוקטורט באמנות וביצירה בבית הספר לאמנות "סלייד" בקולג' האוניברסיטאי של לונדון תחת הנחייתו של פרופ' נורמן ברייסון. בשנים 2007-2009 עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה, וב-2011 סיימה פוסט דוקטורט נוסף במכון סמיתסוניאן.