stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמזים לסיבתיות
היסטורית המחקר בחשיבה סיבתית אנושית

השאלה לגבי ההגדרה והמשמעות של סיבה נדונה בפילוסופיה במשך מאות שנים. עם זאת לא נמצאה הסכמה בין פילוסופים לגבי הגדרת המושג. כלומר, הפילוסופים לא סיפקו מודל נורמטיבי שיגדיר מהו סט התנאים שצריכים להתקיים על מנת שתופעה תחשב לסיבה להתרחשות של מאורע כלשהו. ולכן לא ניתן היה לבחון האם ההיסקים הסיבתיים של האדם בפועל חורגים או לא ממה ש"נכון". עם זאת, חוקרים בפסיכולוגיה הבינו שלבני אדם יש אינטואיציות חזקות לגבי זיהוי סיבות, ומכאן הניחו שהם משתמשים בחוקים ובאסטרטגיות שיטתיות להיסק סיבתי הן במדע והן ביומיום. בהיעדר מודל כולל, התמקדו החוקרים בהיבטים ספציפיים של סיבתיות שהודגשו על ידי פילוסופים שונים. כאלה הם ארבעת הרמזים לסיבתיות.
המחקר בחשיבה סיבתית בפסיכולוגיה הוא צעיר יחסית והחל מאמצע שנות הארבעים של המאה העשרים עם מחקריו של מישו. מרבית המחקר בחשיבה סיבתית שהתמקד בהשפעת ארבעת הרמזים לסיבתיות על שיפוטי הסיבתיות נעשה עד תחילת המאה ה-21.
במהלך העשור האחרון, חל שינוי בפרדיגמת המחקר בנושא החשיבה הסיבתיותעקב הופעת מודל נורמטיבי. מתמטיקאים ותאורטיקנים ממדעי המחשב ניסחו מודלים הסתברותיים נורמטיביים הנוגעים להיסקים סיבתיים - הרשתות הבייזיאניות (אנ'). בעקבותיהם, חוקרים בפסיכולוגיה ניסחו את תיאורית המודל הסיבתי (Causal Model Theory). על פי התאוריה אנשים מייצגים ידע סיבתי שיש להם במודלים (מבנים), המיצגים את המשתנים המעורבים ומבנה הקשרים בניהם. לשם המחשה, שלושת המשתנים: תת-תזונה מחלות פיזיות ופגיעה בתפקוד הקוגניטיבי סביר שיאורגנו במודל הבא (מודל הסיבה המשותפת): מחלות פיזיות → תת תזונה ← פגיעה בתפקוד הקוגניטיבי.  הנקודה החשובה היא שהמבנה לפיו מיוצג הידע הסיבתי קובע את טבע ההיסקים הסיבתיים והמתאמים הצפויים בין המשתנים. אם אכן הידע הסיבתי של האדם מאורגן כמודל הסיבה המשותפת שבדוגמה, מצופה לא רק שיהיו מתאמים בין שלושת המשתנים אלא שההיסק לפיו ניתן לטפל במחלות פזיות על ידי אמון המערכת הקוגניטיבית הוא אבסורדי.
כיום עיקר המחקר בחשיבה סיבתית אנושית מתמקד בבדיקה האם ההיסקים הסיבתיים האנושיים תואמים או חורגים ממרכיבים שונים של תיאורית המודלים הסיבתיים.. כללית, למעט חריגות ספציפיות, מחקרים מעלים כי בני אדם די טובים בהיסקים סיבתיים.
מקסים גרצ'קין

מקסים "מקס" גרצ'קין (באוקראינית: Максим Гречкін; נולד ב-4 במרץ 1996) הוא כדורגלן ישראלי יליד-אוקראינה, המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל ירושלים.
קריירת מועדונים

גרצ'קין נולד בחרקוב, אוקראינה. בגיל שלוש עלה עם משפחתו לישראל, והתגוררו בחולון.
גרצ'קין התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב ואף השתתף עם קבוצת הנוער בליגת האלופות לנוער. גרצ'קין לקח חלק בכל המשחקים, למעט משחק החוץ נגד דינמו קייב, אליו לא טס עם הקבוצה עקב החשש שייעצר על ידי השלטונות אם יתברר כי השתמט משירות צבאי אוקראיני.
ב-21 בינואר 2016, גרצ'קין הושאל להפועל רמת השרון מהליגה הלאומית. ב-2 בפברואר 2016, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד הפועל ירושלים. בקיץ 2016, הושאל לבית"ר תל אביב רמלה בה שיחק עד לסיום העונה, וקיץ לאחר מכן חזר לעונה נוספת בהפועל רמת השרון.
ב-2 ביולי 2018, גרצ'קין האריך את חוזהו במכבי תל אביב והושאל להפועל חדרה מליגת העל. ב-25 באוגוסט 2018, גרצ'קין ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1–2 נגד הפועל תל אביב. ב-13 במאי 2019, גרצ'קין הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד מכבי חיפה.
ב-4 ביוני 2019, גרצ'קין שוחרר ממכבי תל אביב וחתם לשלוש עונות בבית"ר ירושלים מליגת העל.
ב-5 באוגוסט 2020, גרצ'קין הושאל לזוריה לוהנסק מליגת העל האוקראינית עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישה.
ב-11 בפברואר 2021 חזר גר'צקין לישראל ושיחק בהפועל חדרה מליגת העל, כמושאל לחצי-עונה.
ב-29 במאי 2023 סיים את חוזהו בבית"ר, ועבר ליריבתה העירונית הפועל ירושלים.
קריירת נבחרות

לו הופעה אחת במדי הנבחרת הצעירה של ישראל ב-2017.
בנובמבר 2022 זומן לראשונה לנבחרת ישראל הבוגרת לקראת משחקי הידידות מול זמביה ומול קפריסין. ב-20 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של הנבחרת, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה, במשחק הידידות מול קפריסין שהסתיים בהפסד ביתי לישראל 2–3.
תארים

גביע הטוטו: 2019/2020
גביע המדינה: 2022/2023
הערות שוליים

↑  שירלי בר דיין, ‏כ-150 אוהדי מכבי יוכלו להיכנס למפגש עם קייב, באתר ערוץ הספורט, 7 בדצמבר 2015
↑  רז אמיר, ‏גרצ'קין האריך חוזה במכבי ת"א והושאל לחדרה, באתר ONE‏, 2 ביולי 2018
↑  תומר לוי, ‏רשמית: מקסים גרצ'קין חתם ל-3 שנים בבית"ר, באתר ערוץ הספורט, 4 ביוני 2019
↑  תומר לוי, ‏מקס גרצ'קין: הושלמה עסקת העברתו לזוריה האוקראינית, באתר ערוץ הספורט, 5 באוגוסט 2020
↑  עמית קרקו, חדרה הודיעה רשמית: גרצ'קין חתם עד סיום העונה, באתר ONE, ‏11 בפברואר 2021
↑  הודעה על סיכום חוזה עם גרצ'קין, בעמוד הפייסבוק של הפועל ירושלים מועדון אוהדים - Hapoel Jerusalem FC
↑  https://www.football.org.il/players/player/?player_id=59498
ניקיון

ערך זה עוסק במצב של היעדר לִכְלוּך. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
לוחמי מארינס מקרצפים סיפון של אוניית סער אמפיבית
שקנאי מתנקה
ניקיון הוא מצב של היעדר לִכְלוּך, ובפרט אבק, כתמים, ריח רע ופסולת. לניקיון חשיבות בריאותית. פעולת הניקיון היא פעילות-חיים המסווגת כטיפול עצמי.
ניקיון סביבת המגורים

אחת הדרכים להשגת ניקיון בסביבה הביתית היא באמצעות שטיפה במים עם סבון או דטרגנט. בהקשר של עצמים העשויים מזכוכית, מטרת הניקיון היא השגת שקיפות.
האדם פיתח כלים שונים לניקיון כדוגמת מטאטא, יעה, מטלית אבק, שואב אבק, סמרטוט, דלי ומגב. ניקיון של בגדים נקרא כביסה.
בתרבויות רבות תחילת עונת האביב נתפסת כמבשרת התחדשות, וככזו היא מעוררת מוטיבציה לשינוי וטיהור פיזי ורוחני, המיושמת לעיתים בניקיון יסודי – ניקיון האביב (אנ'). ביהדות, ההכנות לפסח, חג האביב, מוּנעות באופן מסורתי על ידי הצורך להכשיר את הבית מחמץ, ומספקות עילה לניקיון וסדר יסודי.
ניקיון הגוף

כמעט כל בעלי חיים נוהגים להתנקות כחלק משמירה על בריאותם, הופעתם והרגשתם. לכל מין בעולם החי יש פרקטיקה שונה, ותדירות שונה, של טקס הניקוי העצמי - החל מהציפורים המשתמשות במקורן להוצאת לכלוך מבין נוצותיהן, דרך החתולים הנוהגים ללקק את עצמם לעיתים תכופות במטרה לשמור על פרוותם והקופים הפולים כינים איש מרעהו, וכלה בפילים המתיזים על עצמם מים באמצעות החדק שלהם.
האדם לומד לנקות את גופו כחלק מהתפתחותו במהלך הילדות, תהליך שמתחיל ברכישת השליטה בהפרשת הצרכים (שתן וצואה). תפקיד הניקיון הוא לחסל בקטריות או למנוע הצטברותן, ולכן לניקיון, או להיעדרו, יש משמעות רפואית. בחלקים שונים של העולם נהוגים דפוסים שונים של ניקיון: בארצות מתפתחות יש הרוחצים בנהר (לכך נלווית לעיתים משמעות של טיהור דתי), ובתרבויות מפותחות יותר יש במרבית הבתים מקלחת או אמבט, ואנשים נוהגים לצחצח שיניים במברשת מיוחדת עם משחה, לחפוף את שיערם בשמפו, לרחוץ את ידיהם בסבון לאחר ביקור בשירותים ולנקות את אוזניהם עם קיסמי אוזניים.
אדם בוגר המתקשה באופן משמעותי בניקיון גופו (צריך עזרה במקלחת) או סביבתו עשוי להיחשב כבעל לקות.
אדם שמקפיד על ניקיון בצורה שחורגת מצרכיו הגופניים האמיתיים, נקרא בסלנג "חולה ניקיון". אנשים שמבצעים פעולות של התנקות שמהותן כפייתית, עשויים להיות אנשים שלוקים בהפרעה טורדנית-כפייתית.
הביטוי "ניקיון כפיים" הוא מטפורה הבאה לתאר יושר.
ניקיון כעבודה

העבודה בניקיון היא אחד מענפי הכלכלה הנפוצים ונמנית עם העבודות הבלתי-מקצועיות השכיחות בשוק התעסוקה בכל רחבי העולם המערבי. עבודת הניקיון כוללת פעולות שלמזמין העבודה אין די זמן לבצען, או שאינו מעוניין לבצען, או שאינו יכול בשל מגבלה גופנית - ובהן ניקוי של הבית, המשרד או חדר המדרגות בבניין משותף; רחיצת מכונית בתחנת דלק, שטיפת כלים במסעדה, ניקוי חלונות של גורדי-שחקים בשיטת "סנפלינג", ניקוי רחובות, ורחיצה גופנית של מטופלים שאינם כשירים לדאוג לעצמם - ראו סיעוד.
בחברות מודרניות רבות, מרבית העוסקים בניקיון הם נשים או אנשים ממעמד חברתי נמוך. בישראל רבים מעובדי הניקיון מועסקים כעובדי קבלן, אך ההסתדרות חותרת להעברתם להעסקה ישירה.
ניקיון הסביבה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פעם בשנה בחודש אדר מתקיים בישראל יום ניקיון לאומי אשר מתווסף לפעילויות השוטפות של הרשויות ושל תושבי המדינה אשר דואגים באופן שוטף לניקיון הסביבה.
ראו גם

חדר נקי
הערות שוליים

↑  עופר וולפסון, אלפי עובדי בתיה"ח של כללית יועסקו ישירות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 20 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4308426-6
האי של גיליגן

| --- | --- |

 סוגה:  סדרת טלוויזיה קומית 
 יוצרים:  Sherwood Schwartz 
 בימוי:  רוד אמאטאו 
 שחקנים:  Bob Denver  טינה לואיס  ראסל ג'ונסון  Natalie Schafer  Alan Hale, Jr.  Jim Backus  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  98 
 הפקה
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 אורך פרק:  25 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  CBS 
 תקופת שידור מקורית:  26 בספטמבר 1964 – 17 באפריל 1967 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בוב דנבר בתור גיליגן
אלן הייל ג'וניור בתור הסקיפר
טינה לואיז בתור ג'ינג'ר גרנט
דון ולס בתפקיד מרי אן סאמרס
האי של גיליגן (באנגלית: Gilligan's Island) היא קומדיית מצבים אמריקאית שנוצרה והופקה על ידי שרווד שוורץ (אנ'). צוות השחקנים של התוכנית כולל את בוב דנבר (אנ'), אלן הייל ג'וניור (אנ'), ג'ים באקוס (אנ'), נטלי שפר (אנ'), טינה לואיז (אנ'), ראסל ג'ונסון (אנ') ודון ולס (אנ'). היא שודרה במשך שלוש עונות ברשת CBS מ-26 בספטמבר 1964 ועד 17 באפריל 1967. הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם הקומיות של שבעה ניצולים כשהם מנסים לשרוד על אי בו ספינתן נטרפת. רוב הפרקים סובבים סביב הסכסוכים של הנמלטים השונים והניסיונות הכושלים שלהם להימלט מהאי, כאשר הקצין הראשון גיליגן, אחראי בדרך כלל לכשלים.
"האי של גיליגן" רצה במשך 98 פרקים. כל 36 פרקי העונה הראשונה צולמו בשחור-לבן ולאחר מכן נצבעו לשידורים החוזרים. העונה השנייה והשלישית של התוכנית (62 פרקים) ושלושת סרטי ההמשך של הטלוויזיה (ששודרו בין 1978 ל-1982) צולמו בצבע.
הסדרה קיבלה דירוגים גבוהים במהלך השידור המקורי ואז תפסה פופולריות במהלך עשרות שנים של שידורים חוזרים, במיוחד בשנות ה-70 וה-80, כאשר היא שודרה על ידי מספר ערוצים בשעות אחר הצהריים המאוחרות. כיום, כל הדמויות של האי גיליגן מוכרות כסמלים תרבותיים אמריקאים.
רקע

שני אנשי צוות של ספינת "SS Minnow" וחמישה נוסעים ב"סיור בן שלוש שעות" מהונולולו נתקלים בסערה וספינתם נטרפת על אי לא ידוע אי שם באוקיינוס השקט. (המיקום המדויק נמצא בקווי אורך/קו רוחב סותרים בשלושה פרקים שונים). מאמציהם להיחלץ מסוכלים בדרך כלל על ידי התנהלותו של הקצין הראשון חסר האונים גיליגן. בשנת 1997, יוצר התוכנית שרווד שוורץ הסביר שהרעיון הבסיסי, אנשים עם דמויות ורקע שונים במצב שבו הם צריכים ללמוד איך להסתדר ולשתף פעולה זה עם זה כדי לשרוד, הוא עדיין "הרעיון הכי חשוב בעולם היום".
שחקנים ודמויות

בוב דנבר בתפקיד גיליגן, קצין ראשון חסר אונים של ה-SS Minnow .
אלן הייל ג'וניור בתור קפטן ג'ונאס גרמבי ("הסקיפר"), רב החובל של ה-SS Minnow
ג'ים בקוס בתפקיד ת'רסטון האוול השלישי, מיליונר בוול סטריט
נטלי שפר בתור יוניס "לאבי" האוול, אשתו של ת'רסטון
טינה לואיז בתור ג'ינג'ר גרנט, כוכבת קולנוע הוליוודית
ראסל ג'ונסון בתור פרופסור רוי הינקלי, Ph.D. ("הפרופסור")
דון ולס בתפקיד מרי אן סאמרס, נערת חווה מווינפילד, קנזס, שזכתה בטיול ובסיור בהגרלה
צ'ארלס מקסוול (ללא קרדיט) כקולו של קריין הרדיו
פרקים

| עונה | פרקים | פרק ראשון | פרק אחרון | רשת |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פיילוט | פיילוט | 16 באוקטובר 1992 | 16 באוקטובר 1992 | TBS |
| 1 | 36 | 26 בספטמבר 1964 | 12 ביוני 1965 | CBS |
| 2 | 32 | 16 בספטמבר 1965 | 28 באפריל 1966 | CBS |
| 3 | 30 | 12 בספטמבר 1966 | 17 באפריל 1967 | CBS |
| סרט טלוויזיה | סרט טלוויזיה | 14 באוקטובר 1978 | 14 באוקטובר 2001 | NBC/CBS |
פרקים > פרק פיילוט

פרק הפיילוט, "Marooned", צולם בנובמבר 1963. הפיילוט הציג שבע דמויות (כמו בסדרה), אבל רק ארבע מהדמויות - והשחקנים הקשורים אליהן - הועברו לסדרה GMNV: גיליגן (דנבר), הסקיפר (הייל) והאוולס (באקוס ושופר).
בגלל השינויים המשמעותיים בדמות ובליהוק בין פרק הפיילוט לפרק הראשון בסדרה, הפיילוט לא שודר. הפיילוט המקורי שודר בסופו של דבר למעלה מ-29 שנים מאוחר יותר ב-TBS.
שלוש הדמויות שלא נשארו מהפיילוט היו שתי מזכירות ומורה בתיכון. בפיילוט, הפרופסור בעל הנטייה המדעית היה במקום זאת מורה בתיכון בגילומו של ג'ון גבריאל . ג'ינג'ר כוכבת הסרט עדיין הייתה ג'ינג'ית, אבל היא עבדה כמזכירה וגילמה אותה קיט סמית'. היא הייתה יותר סרקסטית מהגלגול המאוחר יותר. מרי אן, נערת החווה בקנזס, הייתה במקום זאת באני, שותפתה לעבודה של ג'ינג'ר, ששיחקה בתור " בלונדינית מטומטמת " עליזה על ידי ננסי מקארתי.
עלילות אופייניות

הניצולים נואשים לעזוב את האי והזדמנויות שונות מופיעות לעיתים קרובות אך תמיד נכשלות, כמעט תמיד בגלל איזו שגיאה מביכה שמבצע גיליגן.
רוב הפרקים של הסדרה משתמשים בווריאציות של חמש עלילות בסיסיות שחוזרות על עצמן:
החיים על האי. בדיחה חוזרת היא היכולת של הניצולים לעצב מגוון של חפצים שימושיים מבמבוק, קוקוס, דלעות, גפנים וחומרים מקומיים אחרים. חלקם פריטים יומיומיים, כמו כלי אכילה ובישול, בעוד שאחרים (כגון מקדחת שיניים ומנגנון גלאי שקר יעיל להפליא) הם קטעים דמיוניים. ראסל ג'ונסון ציין באוטוביוגרפיה שלו שצוות ההפקה נהנה מהאתגר של בניית האביזרים הללו. פריטי הבמבוק הללו כוללים בקתות ממוסגרות עם דפנות וגגות קש, יחד עם ארונות במבוק חזקים מספיק כדי לעמוד ברוחות ובגשם של סופות הוריקן, שולחן האוכל והכיסאות המשותפים, צינורות למים החמים של גיליגן, סטטוסקופ ומכונית מונעת על ידי פדלים.
מבקרים באי. אתגר נוסף להשעיית הספק של הצופה הוא התדירות המדהימה שבה מבקרים את האי המרוחק והלא ידוע מגוון של אנשים שכולם מסרבים או לא מצליחים לעזור להציל את הניצולים.
רצפי חלומות שבהם אחד מהניצולים חולם שהם דמות כלשהי הקשורה לקו הסיפור של אותו שבוע. כל הניצולים הופיעו כדמויות אחרות בתוך החלום. בראיונות ובזיכרונות מאוחרים יותר, כמעט כל השחקנים הצהירו כי פרקי החלומות היו בין האהובים עליהם.
ידיעה הנוגעת לאחד או יותר מהניצולים נשמעת ברדיו וגורמת למצוקה או מחלוקת ביניהם.
הופעתם או הגעתם של חפצים יוצאי דופן לאי, כמו מכרה ימי ממלחמת העולם השנייה, מצלמת קולנוע אילמת ותלבושות, ארגז של זרעי ירקות רדיואקטיביים, חומרי נפץ מפלסטיק, רובוט, אריה חי, או "נחתת מאדים" סוררת שלדעת המדענים ששיגרו אותה שולחת להם תמונות של חיים על מאדים.
רוב הקטעים הקומיים של הסלפסטיק בין הייל לדנבר נוצרו בהשראת "לורל והארדי", במיוחד כאשר הייל שובר את הקיר הרביעי על ידי הסתכלות ישירה לתוך המצלמה, ומביע את התסכול שלו מהגמלוניות של דנבר, כפי שעשה אוליבר הארדי לעיתים קרובות.
עלילות אופייניות > רצפי חלומות

אחד מהסימנים המסחריים של הסדרה היה השימוש התכוף שלה ברצפי חלומות. מנהלי התוכנית השתמשו במכשיר זה כדרך למנוע מהתפאורה של התוכנית להפוך למיותרת ולהציג את כישרונות המשחק של צוות השחקנים. פרקים רבים הכוללים רצפי חלומות מדורגים בין הפרקים הזכורים ביותר של התוכנית, שכן רובם היו פרודיות או שאבו השראה מיצירות ספרות, קולנוע ותוכניות טלוויזיה אחרות של היום.
רצפי החלומות תמיד התאימו לסיטואציה האמיתית של הפרק ובדרך כלל כללו סמליות שגרמה לשינוי בכל אחד מהניצולים שחולם. מבין שבעת הניצולים, ג'ינג'ר הייתה היחידה שמעולם לא חלמה.
הפקה > שיר פתיחה

המוזיקה והמילים לשיר הנושא, "הבלדה על האי של גיליגן", נכתבו על ידי שרווד שוורץ וג'ורג' וויל. גרסה אחת שימשה לעונה הראשונה ואחרת לעונה השנייה והשלישית. בשיר המקורי, הפרופסור ומרי אן, שנחשבו במקור ל"כוכבות צד שני", כונו "השאר", אך עם הפופולריות הגוברת של הדמויות הללו, שמותיהן הוכנסו למילים בשיר בעונה השנייה. כוכב התוכנית בוב דנבר ביקש אישית ממנהלי האולפנים להוסיף את ג'ונסון וולס לשיר. שיר הנושא בפיילוט המקורי אפילו לא הזכיר את הדמות ג'ינג'ר, כאשר השניים האחרונים שהוזכרו בשם היו "המיליונר וגברת המיליונר" ואחריו "...ושאר התיירים".
סרטי המשך

שלושה סרטי המשך לטלוויזיה נוצרו - הראשון באופן עצמאי, השניים האחרים על ידי MCA/ Universal Television .
בסרט הטלוויזיה משנת 1978, "הצלה מהאי של גיליגן", הניצולים עוזבים בהצלחה את האי אך מתקשים להשתלב מחדש בחברה. במהלך שייט איחוד בחג המולד הראשון לאחר החילוץ שלהם, הגורל מתערב והם מוצאים את עצמם שוב באותו אי בסוף הסרט. כיכבה בה צוות השחקנים המקורי, מלבד טינה לואיז, שסירבה להשתתף בגלל המחלוקות שלה עם המפיקים ושהוחלף בג'ודית בולדווין. העלילה כללה סוכנים סובייטים שחיפשו דיסק זיכרון מלוויין ריגול שנחת על האי והקל על החילוץ של הגיבורים.
בסרט המשך משנת 1979, "The Castaways on Gilligan's Island", הם ניצלים שוב והזוג האוולס הופכים את האי לאתר נופש עם חמשת הניצולים האחרים כ"שותפים שקטים". ג'ינג'ר שוב גולמה על ידי ג'ודית בולדווין.
בסרט המשך שני מ-1981 "The Harlem Globetrotters on Gilligan's Island", נבלים בגילומם של מרטין לנדאו ואשתו דאז ברברה ביין מנסים להשתלט על האי כדי לקבל. הפעם, ג'ינג'ר גולמה על ידי קונסטנס פורסלונד . הם מסוכלים על ידי התערבות בזמן של הארלם גלובטרוטרס . ג'ים בקוס, שהיה במצב בריאותי ירוד באותה תקופה, נכתב מחוץ לתסריט באומרו שתורסטון האוול השלישי מטפל בהאוול תעשיות בחזרה ביבשת. דייוויד רופרכט שיחק בתפקיד בנו, ת'רסטון האוול הרביעי, שהתבקש לנהל את אתר הנופש. עם זאת, בקאוס התעקש לשמור על המשכיות ועשה הופעת קמיע בסוף הסרט.
ב-2008, שרווד שוורץ הצהיר שהוא רוצה עיבוד קולנועי מודרני לאי של גיליגן עם מייקל סרה בתור גיליגן וביונסה נואלס בתור ג'ינג'ר.
סרטי המשך > יצירות נוספות

המחזמר "Gilligan's Island: The Musical" הופק לראשונה בתחילת שנות ה-90, עם תסריט מאת לויד שוורץ, בנו של שרווד שוורץ ושירים מאת בתו וחתנו של שוורץ, הופ ולורנס ג'ובר .
"Gilligan's Wake" הוא רומן משנת 2003 המבוסס באופן רופף על הסיטקום של CBS משנות ה-60, מנקודת המבט של שבע הדמויות המרכזיות, שנכתב על ידי מבקר הקולנוע והטלוויזיה של Esquire, טום קרסון. הכותרת נגזרת מהכותרת של תוכנית הטלוויזיה ופיניגנז וייק, יצירתו המכוננת של הסופר האירי ג'יימס ג'ויס.
ג'ינג'ר או מרי אן?

השאלה איזו משתי הדמויות הללו מעריצי התוכנית מעדיפים נמשכה הרבה לאחר סיום הסדרה. השאלה שימשה השראה לפרסומות, חיבורים, סרטונים ועוד. לפי רוב הדיווחים, מרי אן גברה בעקביות על כוכבת הקולנוע הזוהרת ג'ינג'ר בהפרש ניכר. בוב דנבר הודה שהוא מעריץ של מרי אן. לפי דנבר בראיון משנת 2001, וולס קיבל 3,000-5,000 מכתבי מעריצים מדי שבוע, בעוד שללואיז היו אולי 1,500 או 2,000.
הערות שוליים

↑  "BBC - Comedy Guide - Gilligan's Island". 3 בינואר 2005. אורכב מ-המקור ב-3 בינואר 2005. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "22 fascinating facts about 'Gilligan's Island'". Me-TV Network (באנגלית). נבדק ב-2022-01-30.
↑  "Gilligan's Island" creator Sherwood Schwartz on the show's concept - EMMYTVLEGENDS.ORG, recorded on September 17, 1997 in Beverly Hills, CA with Dan Pasternack (published to YouTube on Nov 4, 2010).
↑  "Shows | Gilligan's Island". Me-TV Network.
↑  "Denver", The New York Times, 7 בספטמבר 2005 {{citation}}:  (עזרה).
↑  "CBS Studio Center". Seeing-stars.com. נבדק ב-17 באוקטובר 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Walstad, David (7 באוגוסט 1995). "Civilization Takes Over 'Gilligan's' Lagoon : Television: The set of the 1960s sitcom is turned into an employee parking lot as CBS Studio Center adds production facilities". Los Angeles Times. נבדק ב-4 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Russell Johnson with Steve Cox, Here on Gilligan's Isle, p. 20 (1993).
↑  First season opening sequence of Gilligan's Island From YouTube. Retrieved on November 6, 2011.
↑  Fore, William F (1987). "Escape From Gilligan's Island". medialit.org. נבדק ב-14 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gilligans Island 1.00". 27 באפריל 1963 – via Internet Archive. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  סטיבי הררי, חדשות קולנוע: קיאנו ריבס ב"קומדיית סקס", באתר הארץ, 25 בדצמבר 2008
↑  Gael Fashingbauer Cooper (18 באוקטובר 2012). "As Dawn Wells turns 74, the question remains: Ginger or Mary Ann?". Today. נבדק ב-25 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hiassen, Rob (29 בספטמבר 2007). "Author has left Ginger and 'Island' behind". The Baltimore Sun. אורכב מ-המקור ב-24 בספטמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Budweiser Ginger or Mary Ann (אורכב 16.10.2011 בארכיון Wayback Machine) Retrieved on September 7, 2011
↑  Rev. Jeffrey Symynkywicz (5 ביוני 2005). "Ginger or Mary Ann?". uustoughtonma.org. אורכב מ-המקור ב-26 בדצמבר 2007. נבדק ב-24 באוקטובר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Russell Johnson on 'Gilligan's Island' in 1993 interview | Celebrities | Enterta, web.archive.org, ‏2017-05-02
↑  Silver, Marc (7 בספטמבר 2005). "So which one did Gilligan like best?". usnews.com U.S. News & World Report. אורכב מ-המקור ב-26 בדצמבר 2007. נבדק ב-24 באוקטובר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  retroCRUSH: The barely legal pleasure palace, web.archive.org, ‏2019-09-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 6e23fec5-c5fd-4f73-b266-f2cc43336974
אדוארד דה סטייקל

אדוארד דה סטייקל, בשמו המלא אדוארד אנדרייביץ' פון סטייקל (איות גרמני של שם פרטי ושם המשפחה הוא "אדוארד פון סטייקל" או "שטוקל"; נולד ב-1804, קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית - מת ב-26 בינואר 1892, פריז, צרפת) היה דיפלומט רוסי. ידוע במשא ומתן עם ממשלת ארצות הברית מטעם אלכסנדר השני, שהגיע לשיאו במכירת אלסקה. בספרות ובמחקר המערבי הוא מכונה לעיתים קרובות הברון "פון סטייקל" או "דה סטייקל", אף על פי שלא היה בעל מעמד ברון.
שימש כשגריר רוסיה בארצות הברית ממרץ 1854 ועד פברואר 1869.
ביוגרפיה

הוריו אנדראס פון שטוקל, דיפלומט אוסטרי באיסטנבול ומריה פיזאני, בתו של מתורגמן איטלקי בשירות החוץ הרוסי באיסטנבול, ניקולס פיזאני.
בשנת 1850 שימש כציר שגרירות רוסיה בוושינגטון ובשנת 1854, לאחר מות השגריר אלכסנדר בודיסקו תפס את מקומו. בדומה לבודיסקו, סטייקל היה נשוי לאמריקאית. הוא יצר חברויות עם פוליטיקאים אמריקאים רבים, כולל הסנטור ויליאם מ. גווין (תומך עקבי ברעיון רכישת רכוש רוסי בצפון אמריקה) ומזכיר המדינה העתידי סיוארד, איתו ניהל אחר-כך משא ומתן לרכישת אלסקה. מערכת היחסים של סטייקל עם סוארד נשאה אופי אמון במיוחד, הם היו מאוחדים באינטרסים משותפים ונכונות לעזור אחד לשני במימוש יעדים אישיים פוליטיים ואחרים.
מכירת אלסקה

המשא ומתן על אלסקה התרחש בסביבה בה בריטניה תבעה את האדמות הללו זמן קצר לפני שהביסה את רוסיה במלחמת קרים, במיוחד מאז שהשלטון הבריטי של קנדה גבל ישירות באלסקה.
סטייקל חתם על אמנת אלסקה במרץ 1867. כאות הערכה, אלכסנדר השני העניק לו את מסדר העיט הלבן, אגרה חד פעמית של 25,000 רובל ופנסיה לכל החיים של 6,000 רובל בשנה. פרס כה גבוה היה מוצדק לא רק בשל רגישות המשימה, אלא גם ב"עלויות מוסריות" שבאו לאחר מכן - בשנת 1869 התפטר סטייקל "מסיבות בריאותיות ", אך למעשה זה קרה בגלל חוסר הפופולריות והשמועות על כך שקיבל שוחד מהאמריקנים. ההצהרה של אלכסנדר השני על התפקיד שמילא סטייקל בסיום ההסכם ידועה: "על כל דבר שהוא עשה, הגיעה לו תודה מיוחדת ממני".
לאחר שקיבל באופן אישי את הצ'ק, השליך סטייקל, לפי שיקול דעתו, את הכספים שהוקצו לו על ידי הצאר "לשימוש מסוים" בסכום של 165 אלף דולר, מתוכם שילם בנדיבות וללא שליטה שכר גדול ושוחד לפוליטיקאים אמריקאים ועיתונאים, מה שהשפיע על אישור ההסכם על ידי הקונגרס האמריקני. המחאה של 7.2 מיליון דולר שהונפקה על ידי מחלקת האוצר האמריקני על שמו של סטייקל, ששימשה לרכישת אלסקה, מאוחסנת הארכיון הלאומי בוושינגטון.
עד סוף חייו הוא חי בצרפת, מת בפריס בשנת 1892.
לאחר מותו

ביוני 2011 בית המכירות הפומביות בלונדון "סותבי'ס" הציג למכירה את עיטוריו של סטייקל, כולל אות מסדר העיט הלבן, במחיר שנע בין 70 ל-90 אלף פאונד. הפרסים כל הזמן הזה נשמרו על ידי צאצאים ישירים של סטייקל.
לקריאה נוספת

Marie de Testa & Antoine Gautier, Le Diplomate russe Edouard de Stoeckl (ca 1805—1892) et la cession de l’Alaska aux États-Unis, in Drogmans et diplomates européens auprès de la Porte ottomane, éditions ISIS, Istanbul, 2003, pp. 463—469.
הערות שוליים

↑  "Check for the Purchase of Alaska (1868)".
1 2  Императорский орден как награда за Аляску
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810685796405606  LCCN: n2005016025  VIAF: 19085176   WorldCat (עם VIAF): 19085176 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פון סטייקל (בשורה התחתונה, השני משמאל) עם המזכיר ולדימיר בודיסקו (בשורה התחתונה, מימין) בקבלת פנים של נציגי מעצמות חוץ על ידי שר החוץ האמריקני וויליאם סיוארד.
צ'ק של 7.2 מיליון דולר ששימש לרכישת אלסקה.
נעמי פרנקל

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1918 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  20 בנובמבר 2009 (בגיל 91) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל, גרמניה 
 מקום קבורה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית, גרמנית 
 בן או בת זוג:  ישראל רוזנצווייג 
 פרסים והוקרה:  פרס רופין (1957)  פרס אוסישקין (1962)  פרס ניומן (2005) 
 
נעמי פרנקל (20 בנובמבר 1918 – 20 בנובמבר 2009) הייתה סופרת ישראלית.
פרסים ספרותיים

פרנקל זכתה במספר פרסים ספרותיים, בהם:
פרס רופין ב-1956
פרס אוסישקין ב-1962
פרס ראש הממשלה ע"ש לוי אשכול ב-1970
פרס העיתונות ב-1971
פרס ניומן ב-2005
ספריה

שאול ויוהאנה, ספרית פועלים, 1957.
רחלי והאישון, לילדים, ציירו אורה ואליהו שוורץ, תל אביב, לוין אפשטיין, 1972. עובד גם לסדרת תסכיתים ששדורה בקול ישראל.
דודי ורעי, תל אביב, עם עובד, 1973.
נער צמח בגדות האסי, תל אביב: משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1976. רומן לזכרו של גיורא אשכנזי, שנפל במלחמת ששת הימים בקרב על שחרור ירושלים המזרחית.
צמח בר, עם עובד, 1981.
ברקאי, ירושלים, גפן, 1999.
פרדה, ירושלים, גפן, 2003.
לקריאה נוספת

ציפורה כוכבי-רייני, מלכת הקונכייה: סיפור חייה הסוערים של נעמי פרנקל (שלושה כרכים), גפן בית הוצאה לאור, ירושלים: תשע"ג 2013.
שושנה שרירא, "שאול ויוהנה" "עם וספר" - ביטאון ברית עברית עולמית מדור "במה וספר" בעריכת שושנה שרירא ספטמבר 1956.