stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 – 2019
שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ספרד | 6 | 3 | 2 | 0 | 1 | 8 | 4 | 4 |
|  איטליה | 6 | 3 | 2 | 0 | 1 | 6 | 3 | 3 |
|  פולין | 6 | 3 | 2 | 0 | 1 | 4 | 7 | -3 |
|  בלגיה | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 4 | 8 | -4 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  פולין | 3 – 2 | בלגיה   |
|  איטליה | 3 – 1 | ספרד   |
|  ספרד | 2 – 1 | בלגיה   |
|  איטליה | 0 – 1 | פולין   |
|  בלגיה | 1 – 3 | איטליה   |
|  ספרד | 5 – 0 | פולין   |
הפרש שערים ראש בראש: ספרד 3+, איטליה 1+, פולין 4–.
שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  גרמניה | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 10 | 3 | 7 |
|  דנמרק | 6 | 3 | 2 | 0 | 1 | 6 | 4 | 2 |
|  אוסטריה | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 4 | 4 | 0 |
|  סרביה | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 10 | -9 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  סרביה | 0 – 2 | אוסטריה   |
|  גרמניה | 3 – 1 | דנמרק   |
|  דנמרק | 3 – 1 | אוסטריה   |
|  גרמניה | 6 – 1 | סרביה   |
|  אוסטריה | 1 – 1 | גרמניה   |
|  דנמרק | 2 – 0 | סרביה   |
שלב הבתים > בית ג'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  רומניה | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 8 | 3 | 5 |
|  צרפת | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 3 | 1 | 2 |
|  אנגליה | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 6 | 9 | -3 |
|  קרואטיה | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 4 | 8 | -4 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  רומניה | 4 – 1 | קרואטיה   |
|  אנגליה | 1 – 2 | צרפת   |
|  אנגליה | 2 – 4 | רומניה   |
|  צרפת | 1 – 0 | קרואטיה   |
|  קרואטיה | 3 – 3 | אנגליה   |
|  צרפת | 0 – 0 | רומניה   |
שלב הבתים > דירוג הסגניות

הנבחרות שסיימו במקום השני בביתן ידורגו בהתאם לתוצאותיהן, והנבחרת הטובה ביותר תעפיל לחצי הגמר. הנבחרות ידורגו לפי הקריטריונים הבאים: 1) נקודות; 2) הפרש שערים; 3) שערים שהובקעו; 4) נקודות משמעת; 5) דירוג בהגרלה הסופית (תקנון התחרות, סעיף 18.03).
| דירוג | בית | נבחרת | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ג' | צרפת צרפת | 3 | 2 | 1 | 0 | 3 | 1 | 2+ | 7 |
| 2 | א' | איטליה איטליה | 3 | 2 | 0 | 1 | 6 | 3 | 3+ | 6 |
| 3 | ב' | דנמרק דנמרק | 3 | 2 | 0 | 1 | 6 | 4 | 2+ | 6 |
משחקי חצי הגמר היו תלויים בזהות הנבחרת שתעפיל מהמקום השני, על מנת להימנע ממפגש בין נבחרות מאותו הבית (תקנון התחרות, סעיף 17.02).
| הסגנית הטובה ביותר | תשחק נגד | חצי הגמר השני |
| --- | --- | --- |
| בית א' | מנצחת בית ב' | מנצחת בית א' נגד מנצחת בית ג' |
| בית ב' | מנצחת בית א' | מנצחת בית ב' נגד מנצחת בית ג' |
| בית ג' | מנצחת בית א' | מנצחת בית ב' נגד מנצחת בית ג' |
שלב הנוקאאוט

בשלב הנוקאאוט נעשה שימוש בהארכה ובדו־קרב בעיטות עונשין במידת הצורך.
שלב הנוקאאוט > סיכום

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | גמר | גמר |
 
|   | 27 ביוני – רג'ו אמיליה | 27 ביוני – רג'ו אמיליה |  |  |  |  |
|   | 27 ביוני – רג'ו אמיליה | 27 ביוני – רג'ו אמיליה |  |  |  |  |
|   | ספרד ספרד | 4 |  |  |  |  |
|   | ספרד ספרד | 4 |  |  | 30 ביוני – אודינה | 30 ביוני – אודינה |
|   | צרפת צרפת | 1  |  |  | 30 ביוני – אודינה | 30 ביוני – אודינה |
|   | צרפת צרפת | 1  |  |  | ספרד ספרד | 2 |
|   | 27 ביוני – בולוניה | 27 ביוני – בולוניה |  |  | ספרד ספרד | 2 |
|   | 27 ביוני – בולוניה | 27 ביוני – בולוניה |  |  | גרמניה גרמניה | 1  |
|   | גרמניה גרמניה | 4 |  |  | גרמניה גרמניה | 1  |
|   | גרמניה גרמניה | 4 |  |  |  |  |
|   | רומניה רומניה | 2  |  |  |  |  |
|   | רומניה רומניה | 2  |  |  |  |  |
שלב הנוקאאוט > חצי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 ביוני 2019 | גרמניה גרמניה | 4–2 | רומניה רומניה | אצטדיון רנאטו דאל'ארה, בולוניה צופים: 16,211 שיפוט: אוראל גרינפלד (ישראל) |
| 27 ביוני 2019 | נדים אמירי  21', 90+4'   לוקה ואלדשמידט  51' (פ), 90' | (סיקור) | ג'ורג'ה פושקש  26' (פ), 44' | אצטדיון רנאטו דאל'ארה, בולוניה צופים: 16,211 שיפוט: אוראל גרינפלד (ישראל) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 ביוני 2019 | ספרד ספרד | 4–1 | צרפת צרפת | אצטדיון מפיי - צ'יטה דל טריקולורה, רג'ו אמיליה צופים: 6,522 שיפוט: גאורגי קבקוב (בולגריה) |
| 27 ביוני 2019 | מארק רוקה  28'   מיקל אויארסבאל  45+5' (פ)   דני אולמו  47'   בורחה מיוראל  67' | (סיקור) | ז'אן-פיליפ מאטטה  16' (פ) | אצטדיון מפיי - צ'יטה דל טריקולורה, רג'ו אמיליה צופים: 6,522 שיפוט: גאורגי קבקוב (בולגריה) |
שלב הנוקאאוט > גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 ביוני 2019 | ספרד ספרד | 2–1 | גרמניה גרמניה | דאצ'יה ארנה, אודינה צופים: 23,232 שיפוט: סרג'אן יובאנוביץ' (סרביה) |
| 30 ביוני 2019 | פביאן רואיס  7'   דני אולמו  69' | (סיקור) | נדים אמירי  88' | דאצ'יה ארנה, אודינה צופים: 23,232 שיפוט: סרג'אן יובאנוביץ' (סרביה) |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

בטורניר הובקעו 78 שערים ב־21 משחקים, ממוצע של 3.71 שערים למשחק.
| דירוג | שחקן | נבחרת | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | לוקה ואלדשמידט | גרמניה גרמניה | 7 |
| 2 | ג'ורג'ה פושקש | רומניה רומניה | 4 |
| 3 | פדריקו קייזה | איטליה איטליה | 3 |
| 3 | נדים אמירי | גרמניה גרמניה | 3 |
| 3 | מרקו ריכטר | גרמניה גרמניה | 3 |
| 3 | דני אולמו | ספרד ספרד | 3 |
סטטיסטיקה > פרסים

שחקן הטורניר: ספרד פביאן רואיס
נעל הזהב: גרמניה לוקה ואלדשמידט
סטטיסטיקה > נבחרת הטורניר

לאחר הטורניר בחרה אופ"א 11 שחקנים לנבחרת הטורניר.
| עמדה | שחקן |
| --- | --- |
שוער: גרמניה אלכסנדר נובל
הגנה: גרמניה לוקאס קלוסטרמן
הגנה: גרמניה ג'ונתן טאה
הגנה: ספרד חסוס ואייחו
הגנה: גרמניה בנימין הנריכס
קישור: ספרד פביאן רואיס
קישור: גרמניה מחמוד דאוד
קישור: ספרד דני אולמו
קישור: גרמניה לוקה ואלדשמידט
קישור: ספרד דני סבאיוס
התקפה: רומניה ג'ורג'ה פושקש
העפלה לאולימפיאדה

ארבע הנבחרות הבאות העפילו למשחקי הקיץ האולימפיים באולימפיאדת טוקיו 2020.
| נבחרת | תאריך העפלה | הופעות קודמות באולימפיאדה |
| --- | --- | --- |
|  ספרד | 22 ביוני 2019 | 10 (1920, 1924, 1928, 1968, 1976, 1980, 1992, 1996, 2000, 2012) |
|  גרמניה | 23 ביוני 2019 | 9 (1912, 1928, 1936, 1952, 1956, 1972, 1984, 1988, 2016) |
|  רומניה | 24 ביוני 2019 | 3 (1924, 1952, 1964) |
|  צרפת | 24 ביוני 2019 | 12 (1900, 1908, 1920, 1924, 1928, 1948, 1952, 1960, 1968, 1976, 1984, 1996) |
↑  כתב מודגש מתייחס לזכייה באותה שנה. כתב נטוי מתייחס לכך שהיא אירחה את הטורניר.
1 2 3 4  הנבחרת ייצגה את המשלחת הכלל-גרמנית באולימפיאדת 1956, ואת גרמניה המערבית באולימפיאדות 1972, 1984 ו־1988.
אנגליה אינה יכולה לשחק באולימפיאדה, מכיוון שהיא איננה אומה אולימפית. בעוד שלנבחרת הנשים הושג הסכם בין כל ההתאחדויות הבריטיות שיאפשר לה לייצג את הממלכה המאוחדת באולימפיאדה, לא הושג הסכם דומה לגבי נבחרת הגברים. משום כך, אילו העפילה אנגליה לחצי הגמר, הכרטיס למשחקים האולימפיים היה מוכרע במשחק פלייאוף נוסף, שהיה מתוכנן להתקיים באצטדיון דינו מאנוצ'י, צ'זנה ב־28 ביוני 2019 בין שתי הסגניות שלא העפילו לחצי הגמר. בסופו של דבר, אנגליה לא הצליחה להעפיל אל שלב הנוקאאוט ומשחק הפלייאוף האולימפי בוטל.
יוליה דומנה

יוליה דומנה (בלטינית: Julia Domna;‏ 160–217 לספירה) הייתה קיסרית רומית ממוצא סורי, אשתו השנייה של הקיסר ספטימיוס סוורוס (שלט בשנים 193–211).
רקע משפחתי

יוליה דומנה נולדה בעיר אמסה (כיום חומס) בפרובינקיה הרומית של סוריה בסביבת שנת 160, למשפחה ממוצא ערבי. שמה, דומנה, קשור למילה ערבית ארכאית שמשמעותה "שחור". היא הייתה הבת הצעירה ביותר של הכהן הגדול לבעל, גאיוס יוליוס בסיאנוס (אנ'), ואחותה של יוליה מאיסה. דרך אחותה זו ובעלה, יוליוס אוויטוס (אנ'), היו ליוליה דומנה שתי אחייניות: יוליה סואימיאס ויוליה ממאיאה (אנ'), אמותיהם בהתאמה של הקיסרים הרומיים העתידיים אלאגבאלוס ואלכסנדר סוורוס.
אבותיה של יוליה היו מלכים-כהנים ממשפחת המלוכה של אמסה (אנ') של המקדש המפורסם לאל אלאגבאלוס (אנ'). למשפחה היה עושר עצום והיא קודמה לאריסטוקרטיה הסנאטוריאלית הרומאית. לפני נישואיה, ירשה יוליה את עזבונו של דודו של סבה, יוליוס אגריפס (אנ'), קנטוריון חשוב לשעבר.
חייה

בשנות ה-80 המוקדמת של המאה ה-2, הכירה יוליה את הגנרל הרומאי הלובי ספטימיוס סוורוס, כאשר שירת בצבא הרומאי בסוריה. סוורוס הייתה נשוי אז לאשתו הראשונה, פאקיה מרקיאנה. זמן לא רב לאחר מותה, סידר סוורוס עם משפחתה של יוליה, שתשלח את בתה הצעירה אל גאליה, שם כיהן כמושל פרובינקיה. נראה כי הם נישאו בשנת 187. סוורוס היה מבוגר ממנה בערך ב-25 שנה. הנישואים היו מוצלחים וסוורוס טיפח את דעותיה הפוליטיות של יוליה, מאחר שהיא הייתה בעלת ספר ולמדה פילוסופיה.
נולדו להם שני בנים, באסיאנוס (קרקלה), שנקרא על שם אביה של יוליה, בשנת ,188 וגטה ב-189.
לאחר שהקיסר קומודוס נרצח ללא יורש בשנת 192, היה ספטימיוס סוורוס בין המתמודדים הרבים לכתר. בשנת 193 הוא נעשה קיסר. לאחר שהביס בשנת 194 את פסקניוס ניגר ובשנת 197 הביס והרג את קלודיוס אלבינוס, ביסס עצמו סוורוס כקיסר, ובכך הפכה יוליה דומנה לרעיית הקיסר.
שלא כמו רוב נשות הקיסרים, התלוותה יוליה אל בעלה במסעות המלחמה שלו ושהתה במחנה עם הצבא. בתקופה זו הוענקו לה תארים דומים לאלה שהוענקו לפאוסטינה הצעירה (אנ'), ובהם: "אם המחנה" (mater castorum), "אם אוגוסטוס" (mater Augustus) ו"אם המולדת" (mater patriae).
הקיסרית הייתה מעורבת במפעלי בנייה רבים, שהידוע בהם הוא מקדש וסטה, לאחר שהשריפה של קומודוס בשנת 192 החריבה אזורים של המקדש ואת הבית (אטריום) של הבתולות הווסטליות. על בסיס עדויות נומיסמאטיות, סופרים היסטוריים, וכתובת שנמצאה אין סיטו (באתר), חלק מהחוקרים מסכימים כי יוליה מימנה מפעלי שיקום לאתר בזמן שלטונו של סוורוס.
יוליה זכתה לכבוד והערכה במשך רוב תקופת שלטונה, כפי שמעידים על כך המטבעות שנטבעו עם דיוקנה, המציינים את שמה עם מספר תוארי כבוד וגם פשוט כ"יוליה אוגוסטה". נאמר כי היא התעלתה על כל שאר הקיסריות הרומאיות בתוארי כבוד. בסגנון תסרוקתה נעשה מאוחר יותר שימוש על ידי הקיסרית הרומאית קורנליה סלונינה (אנ') ומלכת תדמור זנוביה.
עם מותו של סוורוס בשנת 211, נעשתה יוליה מעורבת יותר פוליטית ותווכה בין שני בניה, קרקלה וגטה, שאמורים היו לשלוט במשותף, בהתאם לצוואתו המפורשת של אביהם. אולם שני האחים מעולם לא חיבבו זה את זה ורבו לעיתים קרובות. מאוחר יותר באותה שנה, נרצח גטה על ידי חייליו של קרקלה.
לאחר מותו של גטה, המשיכה יוליה להחזיק בעמדה ציבורית ואף קיבלה עצומות ומשלחות. כאשר יצא קרקלה למסע המלחמה שלו במזרח נגד האימפריה הפרתית בשנת 216–217, התיישבה יוליה באנטיוכיה. בתקופה זו כבר חלתה בסרטן השד.
חייה > מותה

במהלך מסע המלחמה שלו נגד הפרתים בשנת 217, נרצח קרקלה על ידי חייל. לאחר ששמעה על המרד ורציחתו של בנה, היא החליטה לשים קץ לחייה, וכדי לזרז את מותה, סירבה לאכול.
כשנה לאחר מותה, המשיכה אחותה, יוליה מאיסה, את השושלת הסוורית.
גופתה של יוליה דומנה הובאה לרומא והוצבה ב-"Sepulcrum C. et L. Caesaris" (אולי חדר נפרד במאוזוליאום אוגוסטוס). אולם מאוחר יותר העבירה יוליה מאיסה את עצמותיהם של יוליה דומנה ובנה גטה אל מאוזוליאום אדריאנוס.
יוליה דומנה עודדה את פילוסטרטוס לכתוב את החיבור "חיי אפולוניוס איש טיאנה" (על אפולוניוס איש טיאנה), אולם נראה כי היא מתה לפני שהספיק להשלים את עבודתו שכללה שמונה כרכים.
הערות שוליים

↑  תאריך הולדתה של יוליה דומנה אינו ידוע, אולם מטבעות של אחותה, יוליה מאיסה, שנטבעו בסביבת שנת 220, מציגים אשה הקרובה לגיל 60, ומכאן שיוליה דומנה נולדה בסביבת שנת 160.
1 2 3 4  Ancient Greece and Rome, p. 141
1 2 3  Barbara Levick, Julia Domna: Syrian Empress, p. 18
↑  דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר 79, פרק 30, סעיפים 2–3.
1 2  Julia Domna 170 CE Syria
1 2 3  Ancient Greece and Rome, p. 142
↑  דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר 79, פרק 23.
↑  דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר 79, פרק 24.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273173905171  PLWABN: 9810619321405606  BnF: cb12006627k (data)  CANTIC: a19775325  GND: 118558668  ISNI: 0000 0000 7858 5943  LCCN: n81152362  NKC: jx20080108011  SUDOC: 028179161  TePapa: 68569  VcBA: 495/325131  VIAF: 84399568   WorldCat (עם VIAF): 84399568 
משפחת הקיסר: ספטימיוס סוורוס, יוליה דומנה ושני בניהם, קרקלה וגטה (199–201 לספירה).
תבליט עם דמויותיהם של יוליה דומנה ובנה קרקלה (212–215 לספירה).
מטבע ועליו דיוקנה של יוליה דומנה.
מרקש-אספי

מראכש-אספי (בערבית: مراكش آسفي; בברברית: ⵎⵕⵕⴰⴽⵛ ⴰⵙⴼⵉ) או מראכש-סאפי הוא אחד משנים עשר מחוזות מרוקו והעשרה שלא נמצאים בשטח סהרה המערבית. אוכלוסיית המחוז בשנת 2014 הייתה 4,520,569, השלישית במרוקו, ובירתו היא מרקש.
היסטוריה

מחוז מרקש-אספי נוצר בספטמבר 2015 על ידי מיזוג מחוז מרקש-טנסיפט-אל-האוז עם נפות אספי ויוסופיה במחוז דוקלה-עבדה.
ב-8 בספטמבר 2023 התחוללה במחוז רעידת אדמה בעוצמה של 6.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט שהרגה, אלפים.
חלוקה מנהלית

המחוז מורכב מפרפקטורה אחת ושבע הנפות:
פרפקטורת מרקש
נפת אל-חוז
נפת צ'יצ'אוה
נפת אל קלאה דה סראנה
נפת אסאווירה
נפת רחמנה
נפת אספי
נפת יוסופיה
הערות שוליים

1 2  "Décret fixant le nom des régions" (PDF). Portail National des Collectivités Territoriales (בצרפתית). 20 בפברואר 2015. אורכב מ-המקור (PDF) ב-18 במאי 2015. נבדק ב-2023-09-09. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דניאל סלאמה ואיתמר אייכנר, אסון במרוקו: לפחות 632 הרוגים ברעידת אדמה | תיעוד: רצים ברחוב בין הבניינים שקורסים, באתר ynet, 9 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007471098405171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מרוקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפת מרקש-אספי במרוקו
נפות המחוז
טקיטוס (קיסר רומי)

ערך זה עוסק בקיסר רומאי מהמאה ה-3. אם התכוונתם להיסטוריון רומאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  200 טרני, האימפריה הרומית
 פטירה:  יוני 276 (בגיל 76 בערך) טיאנה, האימפריה הרומית
 שם מלא:  מרקוס קלאודיוס טקיטוס אוגוסטוס
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
 הקיסר ה-45 של האימפריה הרומית.
 
טקיטוס, קיסר רומא
מַרְקוּס קְלָאוּדִיוּס טַקִיטוּס (בלטינית: Marcus Claudius Tacitus Augustus; חי 198–276) היה קיסר רומא במשך שנה אחת, משנת 275 ועד שנת מותו.
נולד בטרני שבאיטליה ומת בטיינה שבקפדוקיה.
קורות חייו > רקע

טקיטוס נולד ופעל בתקופה הידוע בהיסטוריה בשם משבר המאה ה-3, שבה היו לפחות עשרים ושישה תובעים לתואר הקיסר, בעיקר גנרלים בולטים בצבא הרומי, שהצליחו להשתלט על תפקיד הקיסר. עשרים ושישה אנשים התקבלו באופן רשמי על ידי הסנאט הרומי כקיסרים במהלך תקופה זו, ובכך הפכו לקיסרים לגיטמיים.
הקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים. בנוסף, בשנת 251 פרצה מגפת קיפריאנוס – ככל הנראה אבעבועות שחורות, שגרמה לתמותה גבוהה ופגעה בכוח האדם שעבד בחקלאות, אך בעיקר ביכולתה של הקיסרות לגייס חיילים לצבאה ולהגן על עצמה. השבטים הגרמניים שחשו את חולשת האימפריה החלו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את הקיסרים הרומאיים לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים, בתקופה זו החלו הגותים ושבטים ברברים אחרים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, מעימותים שנמשכו לאורך המאות עד לנפילת האימפריה הרומית המערבית.
המשבר הביא לשינויים עמוקים במוסדות האימפריה, בחברה, בחיים הכלכליים, ובסופו של דבר, בדת. תקופה זו נתפסת בעיני רוב ההיסטוריונים, כהגדרת המעבר בין התקופות ההיסטוריות של העת העתיקה הקלאסית לבין שלהי העת העתיקה.
קורות חייו > עד לעלייתו לשלטון

מעט מאוד ידוע על חייו של טקיטוס שלא זכה להיות באור התיעוד ההיסטורי לפרק זמן מספיק לעורר עניין בקרב בני זמנו והיסטוריונים מאוחרים. ידוע כי נולד בטרני שבאיטליה, בתאריך לא ידוע. ככל הנראה בסמוך לשנת 200 לספירה. אנקדוטה היסטורית היא שככל הנראה טען טקיטוס לקרבת משפחה להיסטוריון הרומאי טקיטוס שפעל במאה הראשונה לספירה ובמאה השלישית כבר היה בגדר דמות שאבדה בערפילי הזמן, טקיטוס מתואר כמי שהחיה את זכרו של ההיסטוריון העתיק ודאג שספריו שנשכחו ייכתבו מחדש ויופצו ברבים. במבט לאחור הישג זה שיש המפקפקים בהיותו מעבר לאנקדוטה, יהיה הישגו הגדול ביותר של טקיטוס. בשנת 273 התמנה טקיטוס לקונסול.
קורות חייו > תקופת שלטונו

לאחר הרצחו של הקיסר אורליאנוס בספטמבר של שנת 275 מינה הסנאט הרומי את טקיטוס כקיסר הנבחר והמינוי קיבל את הסכמתו של צבא האימפריה הרומית, זו הייתה הפעם האחרונה בדברי ימי רומא שהסנאט מינה את הקיסר ולאחר מותו של טקיטוס עבר הכוח למנות את השליט לידי לגיונות הצבא והמשמר הפרטוריאני. במהלך הזמן בין הרצחו של אורליאנוס לתפיסת כס הקיסר על ידי טקיטוס, תפסה אשתו של אורליאנוס, אולפיה סברינה (לטינית: Ulpia Severina), את מושכות השלטון ואף שלטה באימפריה לתקופה קצרה, בין יתר פעולותיה היא יזמה הכרזה על בעלה המנוח כאל על ידי הסנאט. טקיטוס שישב במחוז קמפניה בעת בחירתו מיהר לרומא ולאחר שחזר בפני הסנאט על הבקשה להעלות את אורליאנוס לדרגת אל, הוא פעל לאסור ולהוציא להורג את רוצחי אורליאנוס. טקיטוס החזיר לסנאט חלק מסמכויות החקיקה והיכולת להתערב בענייני המדינה שנשללו מהסנאט במהלך הזמן.
צעדו הבא של טקיטוס היה לפרק את לגיונות שכירי החרב הזרים, שאסף הקיסר אורליאנוס על מנת לחזק את צבא האימפריה הרומית למסע מלחמה במזרח מול האימפריה הסאסאנית. עם מותו אל אורליאנוס פרקו שכירי החרב עול והחלו תוקפים ערים מרכזיות בפרובינקיות המזרחיות תוך שהם בוזזים, רוצחים ושודדים מכל הבא ליד. טקיטוס ואחיו-למחצה פלוריאנוס, ששימש כמפקד המשמר הפרטוריאני, הצליחו להכניע את הכוחות המורדים שכללו בעיקר גדודים של שבטים גרמאניים וטקיטוס זכה לשאת את התואר "גותיקוס מקסימוס".
בדרכו של טקיטוס חזרה לרומא כשהוא בשיא תהילתו ובראש גייסות מנצחים, הוא פנה ללא דיחוי להתעמת עם פולשים פרנקים ואלמאנים שפלשו אל תוך הפרובינקיה של גאליה. על פי המקורות הרומאים בני התקופה הוא מת ממחלה בסמוך לעיר טיאנה שבקפדוקיה (טורקיה) בחודש יוני 276. על פי הסיפור הוא החל להתנהג באופן מוזר ובשגיון והצהיר כי הוא ישנה את שמות חודשי השנה ויקרא להם על שמו, ואז התמוטט ומת. על פי ההיסטוריון הרומאי זוסימוס, הוא נרצח לאחר שמינה קרובי משפחתו לתפקידי מפתח בסוריה.
לקריאה נוספת

היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. מבוא: טקיטוס, עמ' 53–54; טקיטוס, עמ' 341–360.
משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
הערות שוליים

↑  פיטר בראון, The World of Late Antiquity, לונדון, 1971, עמ' 22.
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16491279m (data)  GND: 12877505X  ISNI: 0000 0001 2099 6747  NTA: 07013717X  SUDOC: 149341091  VIAF: 26144782957772522468   WorldCat (עם VIAF): 26144782957772522468
אדריאנה סלוואטיירה

| --- | --- |

 לידה:  3 ביוני 1989 (בת 35) סנטה קרוס דה לה סיירה, בוליביה 
 מדינה:  בוליביה בוליביה
 השכלה:  Universidad Autónoma Gabriel René Moreno 
 מפלגה:  התנועה לסוציאליזם
 דת:  נצרות קתולית
 
אדריאנה סלוואטיירה אריאס (בספרדית: Adriana Salvatierra Arriaza;‏ נולדה ב-3 ביוני 1989) היא פוליטיקאית בוליביאנית. במשך מספר שעות ב-10 בנובמבר 2019 היא שימשה דה יורה כנשיאת בוליביה, מבלי שנכנסה לתפקיד רשמית. עם זאת, עד מהרה התפטרה. לפני כן היא הייתה נשיאת הסנאט הבוליביאני מאז ינואר 2019.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

סלוואטיירה נכנסה לפוליטיקה בשנת 2005, כשהייתה בת 16 בלבד. היא הצטרפה לשורות התנועה לסוציאליזם. בשנת 2014, ארגון הנוער של המפלגה בחר בה כמועמדת לסנאט על מקצועיותה ועבודתה מול ארגונים ציבוריים ואזרחיים. היא נבחרה לסנאט בגיל 26 בשנת 2015 מטעם סנטה קרוז ובגיל 29 הייתה סלוואטיירה לנשיאה הצעירה ביותר של הסנאט בתולדות בוליביה.
ביוגרפיה > התפטרות

ב-10 בנובמבר 2019 הודיעה נשיא בוליביה אבו מוראלס על התפטרותו בעקבות מחאות ואולטימטום מהצבא. בעקבותיו עזב סגן נשיא המדינה, אלווארו גרסיה לינרה, את תפקידו. הבא בתור לכהן כנשיא היה יו"ר לשכת בית הנבחרים ויקטור בורדה, אשר, עם זאת, התפטר לפני הנשיא מוראלס. על פי החוקה, במקרה זה, נשיאת הסנאט, אדריאנה סלוואטיירה, הייתה צריכה לשמש כנשיאה. ברם, סלוואטיירה הודיעה על התפטרותו באותו יום והגישה בקשה למקלט בשגרירות מקסיקו בלה פאס, זמן קצר לאחר שמוראלס עשה זאת על רקע המשבר הפוליטי במדינה. סגנית הנשיא השנייה של הסנאט, ג'נין אנייס, מכוח סירובו של סגן הנשיא הראשון, החליפה אותה בתפקיד. עם זאת, סלוואטיירה טענה מאוחר יותר כי אף על פי שהתפטרה, הסנאט עדיין לא קיבל רשמית את התפטרותה עד אז ולכן היא נותרה נשיאת הסנאט. הסנאט קיבל לבסוף את התפטרותה ב-14 בנובמבר 2019 ובחר את מוניקה אווה קופה לנשיאת הסנאט החדשה.
הערות שוליים

↑  Adriana Salvatierra Arriaza
↑  Bolivia (Plurinational State of) — Chamber of Deputies
↑  Take Five: «I truly believe it takes a revolutionary process to achieve equality»
↑  Получившая президентскую власть спикер сената Боливии ушла в отставку
↑  Bolivian Senate President Salvatierra announces resignation
↑  Presidenta de Senado boliviano denuncia presión a dirigentes
↑  El Gobierno y el MAS abren espacios de negociación en vías de la pacificación
פיליפ מיאלייביץ'

פיליפ מיאלייביץ' (בפינית: Filip Mihaljević; נולד ב-31 ביולי 1994) הוא אתלט קרואטי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם באולם (פורטלנד 2016), אלוף אירופה (מינכן 2022), וסגן אלוף אירופה (רומא 2024) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה

מיאלייביץ' נולד בליבנו, בוסניה והרצגובינה, אך עבר להתגורר עם משפחתו בספליט, קרואטיה. שיחק בצעירותו כדורגל אך החליט להתמקד בקריירת אתלטיקה.
קריירה > 2016 > מדליית ארד באליפות העולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון, ארצות הברית במרץ 2016 זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 20.87 מטר, אחרי תומאס וולש מניו זילנד (21.78 מטר) ואנדריי גאג מרומניה (20.89 מטר).
קריירה > 2021 > מדליית ארד באליפות אירופה באולם 2021

באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון, פולין במרץ 2021 זכה במדליית ארד בתוצאה של 21.31 מטר, אחרי תומאש סטאנק מצ'כיה (21.62 מטר) ומיכאל הרטיק מפולין (21.47 מטר).
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים במקום 15 בתוצאה של 20.67 מטר.
קריירה > 2022

באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה סיים במקום רביעי בתוצאה של 21.83 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי סיים במקום שישי בתוצאה של 21.82 מטר.
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.88 מטר, לפני ארמין סינאנצ'ביץ' מסרביה (21.39 מטר) ותומאש סטאנק (21.26 מטר).
קריירה > 2023

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט סיים במקום שביעי בתוצאה של 21.57 מטר.
קריירה > 2024 > סגן אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה במרץ 2023 זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.20 מטר, אחרי לאונרדו פאברי מאיטליה (22.45 מטר).
שיאים אישיים

הדיפת כדור ברזל : 21.94 מטר (2021) שיא קרואטיה
זריקת דיסקוס: 63.76 מטר (2017)
דקיוס

מטבע של דקיוס, מצד אחד דמותו ומהצד השני ויקטוריה מחזיקה זר עלי דפנה וענף תמר בידיה
מטבע של איליה קפיטולינה (ירושלים הרומאית) עם ראשו של הרניוס אטרוסקוס, בנו הבכור של דקיוס מצד אחד ומהצד השני זאבה מניקה את רמוס ורומולוס
קטע מתבליט על ארון קבורה רומאי משנת 251 המתאר סצנה ובה ככל הנראה בנו הבכור של דקיוס הרניוס אטרוסקוס בעת קרב עם לוחמים גרמאניים
גַּאיוּס מֶסִיוּס טְרַאיָאנוּס קְוִוינְטוּס דֶקִיוּס אוֹגוּסְטוּס (בלטינית: Gaius Messius Quintus Traianus Decius Augustus; ‏201–251) היה קיסר רומא משנת 249 ועד למותו באבריטוס בשנת 251 לספירה.