stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלי מריאנו
דיסקוגרפיה > כמלווה

עם סטן קנטון
Contemporary Concepts (Capitol, 1955)
Road Show (Capitol, 1959)
Standards in Silhouette (Capitol, 1960)
Viva Kenton! (Capitol, 1960)
Live at Palo Alto (Status, 1990)
Mellophonium Moods 1962 (Status, 1990)
עם שלי מנה
Swinging Sounds (Contemporary, 1956)
More Swinging Sounds (Contemporary, 1957)
Concerto for Clarinet & Combo (Contemporary, 1957)
The Gambit (Contemporary, 1958)
עם צ'ארלס מינגוס
'מינגוס מינגוס מינגוס מינגוס מינגוס' (אימפולס!, 1964)
The Black Saint and the Sinner Lady
עם אברהרד וובר
Yellow fields (ECM), 1976
Silent Feet (ECM), 1978
Little Movements (ECM), 1980
עם אחרים
Manny Albam, The Jazz Greats of Our Time Vol. 2 (Coral, 1958)
Max Bennett, Max Bennett Plays (Bethlehem, 1956)
Max Bennett, Max Bennett Vol. II (Bethlehem, 1956)
Chet Baker, Theme Music from "The James Dean Story" (World Pacific, 1957)
Philip Catherine, Guitars (Atlantic, 1976)
Philip Catherine, End of August (WEA, 1982)
Serge Chaloff, Serge & Boots/Plays the Fable of Mabel (Vogue, 1957)
Peggy Connelly, Peggy Connelly (Bethlehem, 1956)
Herb Ellis, Ellis in Wonderland (Norgran, 1956)
Maynard Ferguson, The Blues Roar (Mainstream, 1964)
Michael Gibbs, Directs the Only Chrome-Waterfall Orchestra (Bronze, 1975)
Michael Gibbs, By the Way (Ah Um, 1993)
John Graas, Jazz Studio 3 (Decca, 1954)
George Gruntz, Theatre (ECM, 1983)
Chico Hamilton, The Further Adventures of El Chico (Impulse!, 1966)
Bill Harris, Bill Harris Herd (Norgran, 1956)
Bill Holman, In a Jazz Orbit (Andex, 1958)
Bill Holman, The Fabulous Bill Holman (Coral 1958)
Jackie and Roy, Free and Easy! (ABC-Paramount, 1958)
Elvin Jones, Dear John C. (Impulse!, 1965)
Quincy Jones, Go West, Man! (ABC-Paramount, 1957)
Quincy Jones, This Is How I Feel About Jazz (ABC-Paramount, 1957)
Mel Lewis, Mel Lewis Sextet (Mode, 1957)
Arif Mardin, Glass Onion (Atlantic, 1969)
Toshiko Mariano, Toshiko Mariano Quartet (Candid, 1961)
Toshiko Mariano, Jazz in Japan Recorded in Tokyo (Vee Jay, 1965)
Vince Mendoza, Sketces (ACT, 1994)
Modern Jazz Quartet, Jazz Dialogue (Atlantic, 1966)
Mike Nock, Magic Mansions (Laurie, 1977)
Nat Pierce, The Nat Pierce-Dick Collins Nonet/The Charlie Mariano Sextet (Fantasy, 1956)
Herb Pomeroy, Band in Boston (United Artists, 1959)
Irene Reid, Room for One More (Verve, 1965)
Johnny Richards, Something Else by Johnny Richards (Bethlehem, 1956)
Jimmy Ricks, Vibrations (Mainstream, 1965)
Shorty Rogers, The Big Shorty Rogers Express (RCA Victor, 1956)
Frank Rosolino, Frank Rosolino (Capitol, 1954)
Frank Rosolino, Frankly Speaking (Capitol, 1955)
Sal Salvador, You Ain't Heard Nothin' Yet! (Dauntless, 1963)
Fredy Studer, Seven Songs (Intuition, 1993)
Harvie Swartz, Smart Moves (Gramavision, 1986)
McCoy Tyner, Live at Newport (Impulse!, 1963)
Sadao Watanabe, Iberian Waltz (Intakt, 1967)
Sadao Watanabe, We Got a New Bag (Intakt, 1968)
Stu Williamson, Stu Williamson (Bethlehem, 1956)
Stu Williamson, Stu Williamson Plays (Bethlehem, 1957)
ראו גם

בר & גריל של איזי אורט
הערות שוליים

↑  "Jazzmusiker Charlie Mariano gestorben". Münstersche Zeitung.de. 16 ביוני 2009. אורכב מ-המקור ב-21 ביוני 2009. נבדק ב-2009-06-16. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Reality show India's Got Talent – Khoj 2 winners to sing for Obama". India Today. 31 באוקטובר 2010. נבדק ב-2014-07-22. The nadaswaram is a classical instrument of Tamil Nadu and among the world's loudest non- brass acoustic instruments. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Charlie Mariano, saxophonist, musical sojourner". Boston Globe. 17 ביוני 2009. נבדק ב-2017-03-24. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345778705171  PLWABN: 9810641173305606  BIBSYS: 8027758  BNE: XX4667998  BnF: cb13897085q (data)  GND: 119125099  ICCU: LO1V268796  ISNI: 0000 0001 1562 1131  LCCN: n87142054  MusicBrainz: 9f7f5005-99da-4f89-aae5-4ae58c82d475  NLA: 35372977  NTA: 09972572X  RERO: 02-A003561782  SNAC: w6hc3b10  SUDOC: 120875489  VIAF: 22328044   WorldCat (עם VIAF): 22328044 
צ'ארלי מריאנו - דיוקן מאת גרט צ'סי
מריאנו מופיע עם פאי חזיר, כ. 1976
פתיחה ספרדית, וריאצית ההחלפה

וריאצית ההחלפה בפתיחה הספרדית היא פתיחה בשחמט המתחילה במסעים:
ה4 ה5
פ-ו3 פ-ג6
ר-ב5 א6
ר:ג6
כאן, השחור יכול לקחת את הרץ בחזרה עם הרגלי בטור ב' (4. ב:ג6), אך 4. ד:ג6 נחשב כהמהלך הטוב ביותר, וכמעט תמיד נבחר ברמות גבוהות. הלבן הפסיד רץ עבור פרש, אך מיקום הרגלים של השחור הוא לא טוב. הלבן כאן שואף להגיע לסוף המשחק כאשר לשחור יש רגלים כפולים ב-ג6 וב-ג7. לכן, השחור צריך להוציא את הכלים שלו למקומות פעילים ולהחליף כמה שפחות. הרב-אמן הראשון ששיחק את וריאצית ההחלפה היה עמנואל לסקר, ורעיונות חדשים לווריאציה הוספו על ידי בובי פישר.
לווריאציה ישנה גם אפקט פסיכולוגית על השחקן עם הכלים השחורים, בשל העובדה שהשחור חייב לשחק באופן פעיל ביותר עם כליו. כך קרה, למשל, בשנת 1914 בסנקט פטרבורג במשחקו המפורסם של לסקר כנגד חוסה ראול קפבלנקה, בו לקפבלנקה היה הובלה גדולה, והוא היה רק צריך תיקו כדי לנצח בתחרות, אבל כשלסקר שיחק בווריאצית ההחלפה הוא שיחק באופן לא פעיל והודח על ידיו כתוצאה מכך.
4. ..ד:ג6

4. ד:ג6, לקחת את הרגלי של טור ד', היא האופציה הטובה ביותר של השחור. מיקום הרגלים של השחור נחלש, אך הרצים שלו יכולים עכשיו לצאת מהשורה האחורית במהרה. המהלך הטבעי 5. פ:ה5?, לוקחים את הרגלי שעד עכשיו הפרש השחור הגן עליו, לא עובד, כי לאחר 5. מה-ד4 יש מזלג על הרגלי הלבן ב-ה4 ועל הפרש, ואחרי שהפרש יזוז, למשל, 6. פ-ו3, המלך הלבן בשח, והשחור מנצח.
4. ..ד:ג6 > 5. 0-0

מאחר ש-5. פ:ה5 לא עובד, המהלך הכי פופולרי לשחקן הלבן הוא 5. 0-0. עכשיו, המהלך פ:ה5 כן יעבוד, כי אחרי מה-ד4, מנסה השחור לזכות ברגלי בחזרה כמו קודם, פ-ו3 מה:ה4??, ועכשיו יש ללבן את האופציה לשחק ר-ה1!, מרתק את המלכה השחורה למלך, ובמהלך הבא יזכה בה. לפעמים קוראים לזה נוסח ברנדרגט, על שם השחמטאי והפסיכולוג ההולנדי יוהאן ברנדרגט, ששיחק ותרם לו רבות בשנות ה-60 המוקדמות. מכאן, יש לשחור מספר אפשרויות: 5. מה-ד6, 5. ר-ד6, 5. ר-ז4 ו-5. ו6.
4. ..ד:ג6 > 5. 0-0 > 5. מה-ד6

5. מה-ד6 פותח את נוסח ברונשטיין. ללבן כאן יש שלוש תגובות מרכזיות: 6. ד4, 6. ד3 ו-6. פ-א3.
אחרי 6. ד4, תגובתו של השחור צריכה להיות 6. ה:ד4. אפשרויות נוספות הן 6. ו6 ו-6. ר-ז4, אך כאן פשוט ניתן לקחת הרגלי בטור ה' 7. ד:ה5. לעומת זאת, אם השחור אכן משחק 6. ה:ד4, צריך לקחת אותו בחזרה עם המלכה (7. מה:ד4) או עם הפרש (7. פ:ד4) כדי להשאיר יתרון אצל הלבן. מכאן, מטרתו של הלבן תהיה לתקוף את המלכה השחורה, ומטרתו של השחור תהיה להוציא את כליו ולהצריח.
אחרי 6. ד3, השחור צריך לבחור בין אם לשחק 6. ר-ה6 (המהלך הטוב ביותר) או 6. ו6. אם ישחק 6. ר-ה6, יש כאן שלוש אפשרויות ללבן: להוציא את כליו עם 7. ר-ה3 או עם 7. מה-ה2. או לתקוף את הרץ ב-ה3 ולאיים על מזלג אם השחור אי-פעם יצריח באגף המלכה ב-ו7.
אחרי המהלך המוזר 6. פ-א3, שמטרתו להוציא את הפרש ואולי גם לתקוף את המלכה בעתיד, השחקן עם הכלים השחור יכול לשחק או 6. ו6, או להוציא את שאר כליו מהשורה האחורית, מכאן יהיה לשני הצדדים סיכוי טוב לנצח.
5. ר-ד6
5. מה-ד6 הוא הנוסח הנורמלי. פה, מומלץ ללבן לשחק 6. ד4 או 6. ג3.
ל-6. ד4 ניתן להגיב בשתי דרכים: 6. ה:ד4 או 6. ר-ז4. אם השחור אכן לוקח את הרגלי ופותח את המרכז בעזרת 6. ה:ד4, השחקן הלבן יוציא את מלכתו 7. מה:ד4, וכאן אין פרש שיתקוף את המלכה ב-ג6. לאחר 6. ר-ז4, הלבן ייקח את הרגלי השחור 7. ד:ה4 וכאן החלפה גדולה תקרה אחרי 7. ר:ג3 8. מה:ג3 ר:ה5, ופה ניתן להוציא את כליו של הלבן 9. פ-ד2 או 9. ר-ה3 והלבן טוב.
6. ג3 גם הוא מתכנן לשחק 7. ד4 במסע הבא, כך שהרגלי יהיה יותר יציב, וללבן תהיה שליטה במרכז. אם השחור ישחק 6. ג5?! או 6. ו6 כדי לעצור את התקפת הלבן, מומלץ לו לשחק זאת בכל מקרה, המשחק פתוח ולשחקן עם הכלים הלבנים יש יציבות במרכז.
4. ..ד:ג6 > 5. 0-0 > 5. ר-ז4

5. ר-ז4 הוא ללא ספק התגובה הכי אגרסיבית ל-5. 0-0. ללבן יש שתי אופציות מרכזיות: 6. ח3 או 6. ד3.
אחרי 6. ח3, לשחור יש אפשרות לשחק את המהלך 6. ח5!!, גמביט אלאפין. הרעיון כאן הוא שאם הלבן לוקח את הרץ 7. ח:ז4?, לאחר 7 .ח:ז4 גם הפרש הלבן תחת מתקפה. אם הלבן יזיז את הפרש עם 8. פ:ה5?? לבטחה, יש מט ב-3: 8. מה-ח4!, מאיים על מט ב-1 ב- ח2 או ב-ח1, אז השחקן הלבן צריך לשחק 9. ו4 ז3 ואין שום דרך לעצור את המט 10. מה-ח2 # בעשרה מסעים. לכן, השחור צריך לשחק 7. ד3 או 7. ג3 כדי להשאיר אצלו יתרון.
אחרי 6. ד3, מתכנן להגן על הפרש ב-ו3 בעזרת 7. פב-ד2. כאן השחור יכול לשחק 7. מה-ו7, ולבן כאן יותר טוב.
4. ..ד:ג6 > 5. 0-0 > 5. ו6

5. ו6 היה מהלך ששוחק בעיקר בזמן כהונתו של בובי פישר כאלוף העולם בשחמט, ועדיין משחקים אותו כיום. תגובה טובה למהלך הזה היא 6. ד4. פה, יש לשחור שתי אפשרויות טובות: 6. ה:ד4 ו-6. ר-ז4. הוא נקרא נוסח גליגוריץ'.
אם תגובתו של השחור תהיה 6. ה:ד4, הלבן צריך לשחק 7. מה:ד4 (פישר עצמו העדיף לקחת את הרגלי בחזרה עם 7. פ:ד4), מציע החלפת מלכות, שהשחור חייב להסכים לה אם הוא לא רוצה להגיע למצב גרוע יותר. אחרי 7. מה:ד4 8. פ:ד4, השחור יכול לשחק 8. ג5, גורם לפרש לזוז עוד פעם, ומרוויח תור. כדי להשאיר יתרון אצלו, הלבן צריך להזיז את פרשו ל-ה2, ומפה השחור יוציא את שאר כליו למרכז.
לעומת, אם השחקן השחור ישחק 6. ר-ז4, הלבן יכול לעשות אחד משני מהלכים: 7. ח3 או 7. ד:ה5 (חשוב לציין שגם 7. ג3 היא אופציה, מגן על הרגלי ב-ד4, אבל אחרי 8. מה-ה7 הלבן צריך לבחור אחד משני מהלכים אלו בכל מקרה). אחרי 7. ח3, השחור ייקח את הפרש ב-ו3 7. ר:ו3, כדי לא לבזבז מהלך עם הרץ. הלבן ייקח בחזרה עם המלכה 8. מה:ו3, ולאף אחד מהצדדים אין יתרון גדול. לאחר 7. ד:ה5, השחור צריך לקחת את המלכה 7. מה:ד1 (אם ייקח את הרגלי 7. ו:ה5?!, הלבן בעצמו ייקח את המלכה השחורה 8. מה:ד8, ואחרי שהשחור ייקח בחזרה 8. צ:ד8, הפרש עכשיו חופשי לקחת את הרגלי ב-ה5, וכבר כאן יש לשחקן עם הכלים הלבנים יתרון), ולאחר 8. צ:ד1, ללבן יש שליטה בטור ד' הפתוח.
4. ..ד:ג6 > אפשרויות נוספות ללבן

הלבן גם יכול לשחק 5. פ-ג3, 5. ד4, 5. ד3 ו-5. ג3.
4. ..ב:ג6

המסע 4. ב:ג6 הוא הרבה פחות פופולרי מאשר 4. ד:ג6 ונחשב לפחות טוב. לשחור יש עכשיו טור ב' חצי-פתוח, אך מיקום הרגלים של השחור נראה מוזר, ויהיה לו קשה להוציא את כליו מהטור האחורי.
ECO

יש לווריאצית ההחלפה בפתיחה הספרדית שני קודי ECO:
קוד ECO C68 מדבר על 4. ד:ג6 ועל 4. ב:ג6, ואחרי זה 5. ד4 ו-5. פ-ג3.
קודם ECO C69 מדבר על 4. ד:ג6 5. 0-0 ו6.
ראו גם

פתיחה ספרדית
הגנה ברלינאית
| פתיחות שחמט |
| --- | --- | --- |
| פתיחות אב | משחק פתוח • משחק חצי פתוח • משחק סגור • משחק חצי סגור • פתיחת איגוף • פתיחה נדירה |  |
| פתיחות גמביט | גמביט אבנס • גמביט בודפשט • גמביט המלך • גמביט המלכה • גמביט המלכה הנדחה • גמביט המלכה הנרצה • פתיחה סקוטית • גמביט לטבי • הגנה אוסטרית • הגנת צ'יגורין • הגנה בלטית • הגנת מרשל |  |
| הגנה הודית | הגנת בנוני • גמביט בודפשט • פתיחה קטלאנית • הגנה נימצו-הודית • הגנת בנוני מודרנית • הגנה הודית של המלכה • הגנת גרינפלד • הגנה הודית של המלך • התקפת טורה • הגנה הודית מזרחית • התקפת טרומפווסקי • הגנה מקסיקנית |  |
| פתיחות הגנה | הגנה הודית של המלך • הגנה הודית של המלכה • הגנה הודית מזרחית • הגנה נימצו-הודית • הגנת נימצוביץ' • הגנה הולנדית • הגנה מודרנית • הגנת בנוני • הגנת פילידור • הגנת גרינפלד • הגנת אלכין • הגנת קארו-קאן • הגנת שני הפרשים • הגנה ברלינאית • הגנה צרפתית • הגנה סיציליאנית • פתיחת פירץ  • טנגו הפרשים השחורים • פתיחה רוסית |  |
| פתיחות התקפה | התקפת ריכטר-ורסוב • התקפת טרומפווסקי • התקפת טורה • התקפת הודג'סון • פתיחת לארסן |  |
| פתיחות שיטתיות | שיטת לונדון • שיטת קול |  |
| פתיחות ללא סיווג | פתיחה איטלקית • פתיחה אנגלית • פתיחת בירד • פתיחה ספרדית • פתיחה ספרדית, וריאצית ההחלפה • פתיחה וינאית (משחק וינה) •  פתיחת ארבעת הפרשים • פתיחת רץ המלך • פתיחה קטלאנית • פתיחת רטי  • פתיחת בארנס • פתיחת סארגוסה • פתיחה פולנית • פתיחת גרוב • פתיחת אנדרסן • פתיחת קלמנץ • פתיחת דורקין • פתיחת אמאר • פתיחת דאנסט • פתיחת וור • פתיחת דספרז • פתיחת מיזס • פתיחת ואנ'ט קרויג'ס |  |
| אחר | אנציקלופדיית פתיחות שחמט • מלכודות בפתיחה בשחמט |  |
ראו גם פורטל השחמט • קטגוריה:פתיחות שחמט • קטגוריה:שחמט
פנינה אלדר

| --- | --- |

 לידה:  1934 (בת 90 בערך) ארגנטינה 
 מדינה:  ישראל 
 
פנינה אלדר (נולדה ב-1934 בארגנטינה) היא עובדת סוציאלית ישראלית, ממקדמי שיטות טיפול ושיקום אלכוהוליסטים בישראל, ומייסדת האגודה למניעת אלכוהוליזם בישראל.
ביוגרפיה

אלדר נולדה בארגנטינה ועלתה ללא משפחתה לישראל ב-1955. התגוררה בקיבוץ בחן, נישאה, ובהמשך נולדו לה 4 ילדים.
ב-1957 עברה עם בעלה לבאר שבע, שם החלה ללמוד ב"מכון להכשרת עובדים סוציאליים", ובמקביל עבדה במחלקה לעובדים סוציאליים. בנוסף שימשה כחברת מזכירות ב"התאחדות עולי אמריקה הלטינית" וסייעה בקליטת עלייה. ב-1962 הצטרפה לבעלה לשליחות בבואנוס איירס, שם מונתה למנהלת המחלקה הסוציאלית של הקהילה היהודית בעיר, הקימה איגוד עובדים סוציאליים של הקהילה, וכן הקימה ארגון גג של הקרנות והמוסדות של הקהילה.
עם חזרתה לישראל עבדה כעובדת סוציאלית בעיירות פיתוח. ב-1966 מונתה למנהלת השירותים הסוציאלים של בית החולים לילדים נכים של איל"ן, שם פעלה לקידום שיקומם של המטופלים במוסד במטרה להוציאם במהרה להתמודדות עצמאית בקהילה. ב-1970 הצטרפה לשליחות נוספת של בעלה בדרום אמריקה - בצ'ילה, שם למדה לתואר שני בחינוך בריאות הציבור וכתבה עבודת תזה על אלכוהוליזם.
כשחזרה לישראל, ב-1973, מונתה למפקחת תחום ילד ונוער במשרד הסעד במחוז ירושלים והדרום. במסגרת עבודתה שמה לב שילדים רבים הוצאו מבתיהם על ידי משרד הסעד למשפחות אומנה ולמוסדות, בשל בעיות אלכוהוליזם של אחד ההורים, שהביאו לאבטלה ואלימות שלו כלפי בני המשפחה. בכך הייתה מהראשונים שחשפו את בעיית האלכוהוליזם בארץ. אלדר התנגדה לפתרונות שהציעה המדינה בתקופה זו במצבים אלו - סיוע כספי לבת הזוג ולילדיה, מימון אחזקת הילדים במוסדות, ובמקרים חמורים אשפוז של ההורה האלכוהוליסטי במוסדות ללוקים בנפשם. היא החלה לפתח ולקדם שיטת טיפול שונה באלכוהוליסטים - בתוך ביתם ובסיוע המשפחה והקהילה.
ב-1974 הקימה לראשונה בישראל תחנה ניסיונית לגמילה מאלכוהול, בבית שמש. בעקבות ההצלחה בקרב המטופלים הראשונים שלה, ששוקמו במסגרת הקהילה, הוקם במשרד הסעד "השירות לטיפול באלכוהוליסטים". ב-1976 הקימה אלדר את "האגודה למניעת אלכוהוליזם בישראל", שפעלו בה מגוון אישי ציבור. במסגרת האגודה הקימה מחלקת מחקר לגבי פתרונות לבעיית האלכוהוליזם בישראל, וכן מחלקת הסברה ומניעה. בנוסף ניסתה לקדם חקיקה בכנסת בנושא האלכוהול.
ב-1980 קיבלה מלגה ללימודי המשך בתחום הטיפול באלכוהוליזם, באוניברסיטת רטגרס בניו יורק.
לאורך שנות פעילותה במשרד הרווחה כראש היחידה לגמילה מאלכוהול, עד 1988, הקימה עוד 9 מרכזי גמילה והכשירה אנשי צוות רבים שפעלו בשיטת השיקום שפיתחה. אחד מהמרכזים שהוקמו היה מעון גמילה אשפוזי בתנאי פנימייה, הראשון בארץ, אותו ניהלה 9 שנים. מרכז טיפולי נוסף שהקימה היה הוסטל שיקומי לאלכוהוליסטים בודדים וחסרי דיור ותעסוקה. אלדר גם לימדה וסייעה לאורך השנים לאנשי מקצוע אחרים להקמת מרכזי טיפול באלכוהוליסטים בדרום אמריקה (בהונדורס, אקוודור, גואטמלה, בוליביה וארגנטינה).
ב-1991 החלה לעסוק בתחום התמכרויות נוסף - הימורים כפייתיים, והייתה מהראשונים שחשפו וחקרו תחום זה בישראל. באותה שנה הקימה את "מכון אלדר" לטיפול בהתמכרויות, והתמחתה בין השאר בגמילה מהימורים. במכון החלה להציע טיפולים אישיים, משפחתיים וקבוצתיים בתחום ההתמכרויות. לאורך השנים השתתפה בהשתלמויות וכנסים בינלאומיים בתחום זה. כן הקימה את "העמותה למניעת הימורים כפייתיים בישראל", שמרכזת פעילות התנדבותית של בני משפחות של מהמרים ואנשי מקצוע. בשנת 2000 ערכה סקר ראשון בתחום זה, בשיתוף מכון הסקרים "דחף" של מינה צמח, ובו עלה בין השאר כי אחוז גבוה מבני הנוער המהמרים הוא ממעמד סוציו-אקונומי גבוה יחסית. ב-2002 ערכה סקר אינטרנט שעסק בהימורים בקרב קשישים בישראל. באותה שנה גם הגישה הצעה ליועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין להקצאת כספים מתוך רווחי הגרלות מפעל הפיס לפעילויות הסברה ומניעה של הימורים, ותרמה לקידום חוק הגבלת גיל ההימורים שהוגש לכנסת.
לקריאה נוספת

צפורה רומן, "צעירים עוזבים את הסמים ומתחילים להתמכר לאלכוהול". ידיעות אחרונות, 12 באוקטובר 1976
תמר מרוז, "אלכוהוליסטים". הארץ, 27 בפברואר 1976
"המאבק המוזר על מרכז הגמילה". לאשה, 14 באוגוסט 1978
חיים הנדוורקר, "כוסית ועוד". הארץ, 10 בנובמבר 1979
צפורה רומן, "במהמורת ההימורים". לאשה, 15 ביוני 1992
ישראל שקד, "קלף משוגע". מעריב, 28 ביולי 1993
יונתן הללי, "על כל הקופה". מעריב, 13 בינואר 1994
שרון סגל, "לא יכולים בלי זה". ערי המפרץ, 12 באוגוסט 1994
Ruth Beker, "An addiction that's all in". The Jerusalem Post, 10-3-95
פנינה אלדר, "הימורים בקרב בני נוער בישראל". העמותה למניעת הימורים כפייתיים בישראל, 1 ביולי 2002
הערות שוליים

↑  תהילה עופר, מה אתה יודע מה מביא אדם לאלכוהול - כדי לשכוח מצרות?, מעריב, 14 בדצמבר 1982
↑  מכון אלדר, באתר "צ'אקרהפדיה"
↑  "ההשתתפות של הציבור היהודי במשחקי מזל". ממצאי סקר דעת קהל. פנינה אלדר מ"מרכז אלדר" בשיתוף מכון "דחף" של ד"ר מינה צמח, מאי 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453156505171  VIAF: 17148874621649621598   WorldCat (עם VIAF): 17148874621649621598
צ'ארלי פארקהרסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1812 שרון, ארצות הברית 
 פטירה:  28 בדצמבר 1879 (בגיל 67 בערך) וטסונוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  וטסונוויל 
 
המצבה של צ'ארלי פארקהרסט בבית הקברות פיוניר, בווטסונוויל, קליפורניה
המצבה של מרי פארקהרסט, אמה של צא'רלי פארקהרסט, ואשתו של אבנעזר פארקהרסט. בית הקברות ברוד ברוק בשרון, ורמונט.
צ'ארלי דארקי פארקהרסט, נולד בשם שרלוט דארקי פארקהרסט (באנגלית: Charley Darkey Parkhurst; ‏1812-1879) הוא היה ידוע גם בכינויים "צ'ארלי אחת העין" או "צ'ארלי ששת הסוסים", ועבד כנהג מרכבות נוסעים במערב הישן של ארצות הברית, וכעובד חווה חקלאית בקליפורניה. הוא נולד וגדל כבת בניו אינגלנד, בעיקר בבית יתומים, משם ברח כנער, ואז אמץ את השם צ'ארלי והחל לחיות כגבר. צ'ארלי החל לעבוד באורווה ולמד להתנהל עם סוסים, כולל בהסעת כרכרות עם סוסים מרובים. הוא עבד במסצ'וסטס ורוד איילנד, והגיע עד לג'ורג'יה בדרום ארצות הברית במסגרת עבודתו.
בשנות השלושים המאוחרות שלו, הפליג פארקהרסט לקליפורניה בעקבות הבהלה לזהב בשנת 1849; שם הוא נהיה נהג מרכבות ידוע. בשנת 1868, הוא הצביע בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1868, אולי האדם הראשון שהיה אנטומית נקבה שהשתתף בבחירות לנשיאות בקליפורניה. עם מותו, התגלה מינו האנטומי, וכן העובדה שילד תינוק בשלב מסוים, והדבר עורר תדהמה ציבורית.
ביוגרפיה

צ'ארלי פארקהרסט נולד בשם שרלוט דארקי פארקהרסט בשנת 1812 בשרון, ורמונט, למרי (מורהאוס) פארקרסט ואבנעזר פארקהרסט. לפארקהרסט היו שני אחים, צ'ארלס ד. ומריה. צ'ארלס ד. נולד בשנת 1811 ונפטר בשנת 1813. האם, מרי, מתה ב-1812. זמן מה לאחר מותו של שרל ד., נלקחו שרלוט ומריה לבית היתומים בלבנון, ניו המפשייר. הם גדלו תחת חסותו של מר מילשארק.
פארקהרסט ברח מבית היתומים בגיל 12. הוא אימץ את השם צ'ארלי וכן חזות גברית יותר. על פי מקור אחד, בתקופה זו פגש פאנקהרסט את אבנעזר בלץ', בעל אורווה בפרובידנס, רוד איילנד. בלץ' לקח אתת מי שהכיר כנער יתום תחת חסותו וחזר לרוד איילנד. הוא התייחס אל פארקהרסט כאל בנו, ולימד אותו לעבוד עם הסוסים ולנהוג בכרכרת נוסעים, קודם עם סוס יחיד, אבל אחר כך עם שניים ואז ארבעה ובסופו של דבר שישה סוסים. פארקהרסט עבד עבור בלץ' למשך כמה שנים.
כשהיה בשנות ה-30 לחייו, נסע פארקהרסט לקליפורניה לנסות שם את מזלו, בעת הבהלה לזהב. הוא עלה על הספינה R.B. Forbes מבוסטון לפנמה; הנוסעים היו צריכים לחצות את האיזמוס היבשתי ולעלות על ספינה נוספת בחוף המערבי. בפנמה, פגש פארקהרסט את ג'ון מורטון, בעל חברת הובלה עסקית בסן פרנסיסקו; מורטון העסיק את פארקהרסט כנהג. זמן קצר לאחר שהגיע לקליפורניה, איבד פארקהרסט את השימוש בעין אחת בעקבות בעיטה מסוס, וכך זכה לכינוי "צ'ארלי אחת העין".
מאוחר יותר, פארקהרסט עבד עבור ג'יימס בירץ', גם הוא מרוד איילנד, ונראה שהשניים הכירה משם. בירץ', הצעיר ביותר מעשור מפארקהרסט, פתח עסק תחבורת מרכבות, שהחל מעגלה אחת, והפך לעסק גדול ומצליח, California Stage Company. המרכבות היו חלק מרכזי של היישוב של מערב ארצות הברית, והעבירו נוסעים, דואר, חדשות, משכורות, אספקה ועוד. בחברה זו פיתח פארקהרסט מוניטין כאחד הנהגים המשובחים של החוף המערבי. הוא זכה בתקופה זו בכינוי נוסף, "צ'ארלי ששת הסוסים" בשל כישוריו עם עגלות רתומות למספר גדול של סוסים. נהגי הכרכרות ככלל זכו גם לכינוי "יהוא", בשל פסוק מקראי במלכים ב ט כ: "...והמנהג, כמנהג יהוא בן-נמשי - כי בשיגעון, ינהג."
בין המסלולים של פארקרסט בצפון קליפורניה היו סטוקטון למריפוסה, "דרך המרכבות הגדולה", ומסן חוזה לאוקלנד, וסן חואן לסנטה קרוז. נהגי המרכבות נאלצו להתמודד עם ניסיונות שוד, מזג אוויר גרוע ומסלולים מסוכנים ופרימיטיביים. כפי שתיאר ההיסטוריון צ'ארלס אוטלנד את התקופה, "היה זה עידן מסוכן בארץ מסוכנת, שבה התנאים המסוכנים היו הנורמה".
מכיוון שבניית מסילות הרכבת פגעה בעסקי המרכבות, פארקהרסט פרש מעבודתו מספר שנים מאוחר יותר והשתקע בווטסונוויל, קליפורניה. במשך חמש עשרה שנים הוא עבד בחווה ובכריתת עצים בחודשי החורף. הוא גם גידל תרנגולות באפטוס.
מאוחר יותר הוא עבר לבקתה קטנה, במרחק שישה קילומטרים מווטסונוויל, וסבל משיגרון בשנותיו המאוחרות. פארקהרסט נפטר שם ב-18 בדצמבר 1879, בשל סרטן הלשון.
מותו

לאחר מותו של פארקהרסט בשנת 1879, שכנים הגיעו לבקתתו כדי להכין את הגופה לקבורה, וגילו כי גופו נראה להם. נקבה. בנוסף, הרופא הבודק קבע כי פארקהרסט ילד במהלך חייו. בתיבה בבית היו שמלות של תינוק. העיתון לוס אנג'לס טיימס דיווח כי "גילוי המין האמיתי של פארקהרסט הפך לסנסציה מקומית".
מודעת האבל של פרקהרסט מהעיתון המקומי בסן פרנסיסקו הופיע גם בניו יורק טיימס ב-9 בינואר 1880, כך שקריירת הנהיגה יוצאת הדופן והגילוי שלאחר המוות של פארקרסט קיבלו סיקור לאומי. על פי העיתון, פארקהרסט נחשב לדמות כמעט אגדית בתחום עבודתו. הכתבה גם הביעה תמיהה שמי שגילה אומץ לב, כישורים פיזיים, כוח נפשי וסיבולת כה גדולים חי בגוף נקבי, אך ציינה גם ש"הראיות הן רבות שזה אכן המקרה".
מורשת

בשנת 1955, האגודה ההיסטורית של עמק פאג'ארו הקימה אנדרטה על קברו של פארקהרס, עליה נכתב:
בשנת 2007, סוכנות הפיתוח של מחוז סנטה קרוז קרא לשיכון על שם פארקהרסט, הממוקם כקילומטר וחצי ממקום מותו, לצד מסלול המרכבות בו נהג.
בתרבות הפופולרית

המרכז הלאומי על שם אוטריבלוס אנג'לס ערך סדרה של תוכניות ואירועים בשם Out West, בשנים 2009–2010, שכלל תערוכות, הרצאות, סרטים וחומר אחר על הומוסקסואלים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים במערב הישן. פרקהרסט היה אחד האנשים שהופיעו בסדרה זו.
פאם מוניוז ריאן כתבה ביוגרפיה בדיונית על חייו של צ'ארלי פרקהרסט לילדים, שכותרתה Riding Freedom ‏(1999). הספר מאויר על ידי בריאן סלזניק.
פרן ג'. היל כתבה אוטוביוגרפיה בדיונית המבוססת על חייו של פארקהרסט, Charley's Choice: The Life and Times of Charley Parkhurst ‏(2008).
קרן קונדזיאן כתבה רומן היסטורי The Whip ‏(2012), המבוסס באופן רופף על חייו של צ'ארלי פארקרסט. (Whip, שפירושו שוט, היה כינוי לנהגי המרכבות)
ב-13 במרץ 1958 בעונה השישית של סדרת הטלוויזיה " Death Valley Days, שודר הפרק "Cockeyed Charlie Parkhurst", שהיה מבוסס על חייו.
ג'אניס הולט ג'יילס כללה את צ'ארלי פרקהרסט כדמות בספר Six Horse Hitch, רומן היסטורי משנת 1969 על המרכבות בתקופה שבין השנים 1859–1869.
קריאה נוספת

Harris, Gloria G. and Hannah S. Cohen. Women Trailblazers of California: Pioneers to the Present, The History Press, 2012
Outland, Charles F. Stagecoaching on El Camino Real, American Trails Series, Glendale, California: Arthur H. Clarke Company, 1973
Pryor, Alton. Fascinating Women in California History, Roseville, California: Stagecoach Publishing, 2003, ISBN 0-9660053-9-2, self-published
Southwick, Albert B. (published 1970 in Carriage Journal), republished in Selected Writings Volume II (2014) ISBN 9781501015557
הערות שוליים

1 2 3 4   Kathi Bristow, "נהגי הבמה היקרים האלה", 2008, מחלקת קליפורניה של פארקים ונופש, הגישה ל-13 באוגוסט 2014
1 2 3 4  Ng, David (15 בדצמבר 2009). "'Out West' at the Autry examines the history of homosexuals and transgender people in the Old West". Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Thrapp, Dan L. (1991), Encyclopedia of Frontier Biography: P-Z, University of Nebraska Press, p. 1115, ISBN 0-8032-9420-4
↑  "dailyUV". dailyuv.com.
↑  California’s Sesquicentennial Wagon Train Organization. "Reining a Team Through Yosemite," California: California Sesquicentennial Board of Directors; California: California’s Sesquicentennial Wagon Train, Mariposa Board of Directors, 1999, pp. 107-108
↑  Craig MacDonald, Cockeyed Charley Parkhurst: The West’s Most Unusual Stage Whip, Colorado: Filter Press, 1973, p. 22
↑  "Thirty Years in Disguise", Correspondence of the San Francisco Call, carried in New York Times, 9 January 1880
↑  Kathi Bristow, "Those Daring Stage Drivers", 2008, California Dept. of Parks and Recreation, accessed 13 August 2014
↑  "Thirty Years in Disguise", Correspondence of the San Francisco Call, carried in New York Times, 9 January 1880
↑  Ward McAfee, Review: Charles F. Outland, Stagecoaching on El Camino Real, Los Angeles to San Francisco: 1861-1901, San Diego Historical Society Quarterly, Summer 1974, Volume 20, Number 3
↑  "Thirty Years in Disguise", Correspondence of the San Francisco Call, carried in New York Times, 9 January 1880
↑  "Thirty Years in Disguise", Correspondence of the San Francisco Call, carried in New York Times, 9 January 1880
↑  Beal, Richard A. (1991), Highway 17: The Road to Santa Cruz, Aptos, California: Pacific Group, pp. 71–2, ISBN 0-9629974-0-4
↑  צ'ארלי פארקהרסט, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
↑  Current Housing Projects, 2006
↑  Fajardo, Aldwin (13 במאי 2008), "Fairy Tale Transformation for a Notorious Aptos Trailer Park", Mid-County Post, אורכב מ-המקור ב-14 ביולי 2011 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Review of Pam Muñoz Ryan's Riding Freedom, Publisher's Weekly, reprinted at Amazon.com
↑  Kondazian, Karen (2012), The Whip, Hansen Publishing Group, ISBN 978-1601823021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2934 1627  LCCN: n91128213  NTA: 184544092  SNAC: w6c933d3  VIAF: 55800132   WorldCat (עם VIAF): 55800132 
לוח בתחנת כיבוי האש בסוקל, קליפורניה, מסמן את המקום שבו כפי הנראה פארקהרסט הצביע.