stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איבון ריינר
השפעת הפמיניזם

אחד הדברים שהשפיעו עליה להתעסק בסוגיות אישיות בסרטים שלה הוא הגל השני של הפמיניזם. בריאיון ל-Interview magazine סיפרה כי היא 'קיבלה רשות' לעסוק בנושאים הללו אחרי שקראה כמה ספרים של קייט מילט ושולמית פיירסטון. בכמה מסרטיה מושם דגש על גוף האישה ועל האופן שבו הוא מובא לקהל על ידי במאים גברים, וכן אמירות פמיניסטיות רבות אחרות שמאוד אפיינו את עבודותיה של ריינר. בסרטה "MURDER and murder" היא מדברת בין היתר גם על סרטן השד, איתו התמודדה בעצמה.
החזרה לריקוד

בסופו של דבר, בשנת 2000, ריינר חזרה לעסוק בריקוד וכוריאוגרפיה, אך החזרה לא הייתה מתוכננת. בשנת 1999 פנה אל ריינר רקדן הבלט מיכאיל ברישניקוב וביקש שהיא תכין כוריאוגרפיה לפרויקט חדש שהוא עבד עליו באותה תקופה. היא נענתה לבקשה ואכן העלתה ריקוד בפרויקט שלו. לאחר שהציגו את היצירה החדשה, היא גם לימדה את הקבוצה של ברישניקוב את הצעדים של Trio A וכן קיבלה בקשות נוספות לכוריאוגרפיות והופעות, כך קרה שמשהו שחשבה שיהיה חד פעמי הפך להמשך של קריירת הכוריאוגרפיה והריקוד שלה באופן מלא, במקביל להמשך הקריירה שלה כבמאית ויוצרת סרטים. גם לאחר שנים כה רבות, היא הקפידה לחזור בריקודים שלה אל הסגנון שפיתחה בתחילת שנות השישים. כפי שאמרה ריינר בעצמה, "פעם רקדן - תמיד רקדן".
במהלך שנת 2002 הוצגה תערוכת יחיד של ריינר שהורכבה בין היתר מתמונות, קטעי וידאו, מחברות, חמישה סרטים קצרים משנות השישים של המאה העשרים וכן קליפים של ריקודים וסרטים באורך מלא. התערוכה הוצגה בגלריית רוזוונד-וולף, האוניברסיטה לאמנויות, פילדלפיה, בין התאריכים 19 באוקטובר ל-30 בנובמבר. לאחר מכן עברה לגלריות ואוניברסיטאות נוספות ברחבי ארצות הברית.
קריירה אקדמית

מלבד יצירת סרטים וריקודים, ריינר גם לימדה במגוון רחב ביותר של מכללות, אוניברסיטאות ובתי ספר לאומנויות. בין המוסדות בהם לימדה ניתן למצוא את אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, בארד קולג', Goddard College, ניו סקול, Vancouver Art Gallery, בית הספר לאמנות חזותית, שלושה קמפוסים שונים של אוניברסיטת קליפורניה, מכון האמנות של סן פרנסיסקו, בית הספר לאומנות "קליפורניה", NSCAD University, בית הספר לאמנות של מכון שיקגו, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת סיימון פרייזר, Schools of the Royal Danish Academy of Fine Arts, מרכז קרפנטר באוניברסיטת הרווארד ומקומות רבים אחרים. כיום היא פרופסורית בסטודיו לאומנות באוניברסיטת קליפורניה באירווין.
יצירות נבחרות בתחום המחול

(Three Seascapes (1961
(Terrain (1963
(The Mind is a Muscle (1966
(Chair/Pillow (1969
(Continuous Project-Altered Daily (1970
(War (1970
(Street Action (1970
(This is the story of a woman who… (1973
סרטים

(Hand Film (1966
(Lives of Performers (1972
(Film About a Woman Who... (1974
(Kristina Talking Pictures (1976
(Journeys from Berlin/1971 (1980
(The Man Who Envied Women (1985
(Privilege (1990
(MURDER and murder (1996
(After Many a Summer Dies the Swan: Hybrid (2002
הוקרה ופרסים

בשנת 1990 זכתה בפרס עמיתי מקארתור על תרומתה למחול. בשנים 1969 ו-1988 זכתה במלגת גוגנהיים, בפעם הראשונה על עבודתה ככוריאוגרפית ובפעם השנייה על יצירותיה בתחום הקולנוע. את פרס וקסנר קיבלה בשנת 1995. בשנת 2000 קיבלה את פרס בסי (Bessie). בשנת 2014 קיבלה את פרס מפעל חיים של הCAA. בשנת 2015 קיבלה את פרס מרס קנינגהם של Foundation for Contemporary Arts.
גם בתחום הבימוי זכתה ריינר בפרסים. סרטה Journeys from Berlin/1971 זכה בפרס הסרט הניסיוני הטוב ביותר לשנת 1980 של התאחדות מבקרי הקולנוע בלוס אנג'לס. בשנת 1990 זכתה בפרס ג'יימס ד' פלאן לקולנוע. בשנת 1992 קיבלה את תעודת ההוקרה לנשים בקולנוע על שם דורותי ארזנר. על הסרט Privilege זכתה ריינר בגביע יוצרי הסרטים בפסטיבל הסרטים סאנדנס בשנת 1991 וכן בפרס נוסף בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומי במינכן. בשנת 1995 זכתה בפרס מטעם מכון הסרטים האמריקאי. הסרט MURDER and murder קטף את פרס טדי בפסטיבל הסרטים בברלין לשנת 1997 ואת "פרס השופטים המיוחד" בפסטיבל הסרטים הלהט"ביים במיאמי לשנת 1999.
כשהוצגה באוניברסיטת הרווארד, תערוכת היחיד של ריינר זכתה בפרס "ההצגה המונוגרפית הטובה ביותר המוצגת בגלריה ממסדית / אוניברסיטה" מטעם התאחדות מבקרי האמנות הבינלאומית.
בנוסף לכל אלה, זכתה גם במלגות רבות ממגוון מוסדות על עבודותיה בכל התחומים. בין המלגות שקיבלה נמנות שבע מלגות NEA, שש מלגות מטעם מועצת האומנויות של מדינת ניו יורק, שלוש מלגות מקרן רוקפלר ומלגת קרן מקארתור.
הערות שוליים

↑  Biography of Yvonne Rainer, אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  Trio A, MoMALearning (באנגלית)
↑  Judith Mackrell, Murder, menopause and a boy who barks: the startling world of Yvonne Rainer, The Guardian, ‏21.02.2018 (באנגלית)
↑  דוגלאס קרימפ, DANCE MOM: YVONNE RAINER, Interview Magazine, ‏18.12.2012 (באנגלית)
↑  Yvonne Rainer: Dances and Films, The Getty Research Institute, ‏27.05.2014-12.10.2014 (באנגלית)
↑  Yvonne Rainer, John Simon Guggenheim Memorial Foundation
↑  Yvonne rainer, Foundation for Contemporary Arts, ‏דצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306175805171  PLWABN: 9812079604005606  BIBSYS: 1006482  BnF: cb13534050k (data)  CiNii: DA07507408  GND: 118972138  ISNI: 0000 0000 8385 6533  LCCN: n86021599  LNB: 000212494  NKC: jx20130311005  NLA: 35439807  NTA: 287506436  RERO: 02-A003724635  RKD: 319374  SNAC: w60w92wp  SUDOC: 050518631  TePapa: 36184  Trove: 953351  ULAN: 500104494  VIAF: 58091535   WorldCat (עם VIAF): 58091535
Sober Up

"Sober Up" (בעברית: "להתפכח") הוא שיר של להקת הפופ האמריקאית AJR. הוא יצא לאור ב-5 בספטמבר 2017 כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, The Click. בשיר משתתף סולן להקת ויזר, ריברס קואמו, אם כי במספר תחנות רדיו הושמעה גרסה של השיר בה ביצע ראיין מט את חלקו של קואמו בשיר. "Sober Up" היה לשיר הראשון של הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד השירים האלטרנטיביים של בילבורד. באופן דומה היה השיר לראשון של קואמו שהגיע לראש המצעד כאמן סולו.
ב-31 בינואר 2018 יצא לאור הווידאו קליפ הרשמי של השיר.
רקע

לפני שיצרו קשר עם קואמו, כבר כתבו חברי הלהקה את רוב השיר. לאחר שויזר עקבה אחרי הלהקה בטוויטר, האחים הציעו לקואמו לשתף פעולה. הם שלחו לו גרסה לא גמורה של השיר, והוא כתב את הגשר, שהפך בסופו של דבר לחלק שביצע בשיר.
בינואר 2018 ביצעה הלהקה את "Sober Up" בג'ימי קימל לייב, יחד עם הסינגל הקודם שלהם, "Weak".
הצלחה מסחרית

במרץ 2018 הגיע השיר למקום הראשון במצעד השירים האלטרנטיביים של בילבורד, והיה לשיר הראשון של AJR לעשות זאת. עבור קואמו, היה השיר לראשון שלו שהגיע למקום הראשון במצעד כאמן סולו ולא כחלק מויזר.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | מצעד השירים מתחת להוט 100 | 8 |  |
|  ארצות הברית | Adult Top 40 | 15 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 29 |  |
|  ארצות הברית | Rock Airplay | 3 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים האלטרנטיביים | 1 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | זהב | 35,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | 2× פלטינה | 2,000,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 2,035,000 |
הערות שוליים

↑  אדם מאט, ג'ק מאט, ראיין מט, ריברס קואמו
↑  Cosores, Philip (31 בינואר 2018). "Premiere: AJR's Earnest 'Sober Up' Video Gets Back To That Youthful Feeling". Uproxx. נבדק ב-6 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  LeDonne, Rob (30 במרץ 2018). "Anatomy Of a Hit: AJR and Rivers Cuomo Discuss How Sliding Into DMs Yielded 'Sober Up'". Billboard. נבדק ב-6 במאי 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Weatherby, Taylor (6 באוגוסט 2017). "AJR Unveils 'Sober Up' Collaboration With Their Hero, Weezer's Rivers Cuomo: Premiere". Billboard. נבדק ב-6 במאי 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑   AJR on Jimmy Kimmel Live (January 23rd, 2018), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 7:19)
↑  Rutherford, Kevin (1 במרץ 2018). "AJR Crosses Over, Lands First Alternative Songs No. 1 With 'Sober Up'". Billboard. נבדק ב-6 במאי 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  ARIA Accreditations Documents, Dropbox (באנגלית)
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
| AJR |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | Living Room • The Click • Neotheater • OK Orchestra |  |
| Living Room | "I'm Ready" • "Woody Allen" • "Infinity" • "Thirsty" |  |
| The Click | "Weak" • "Drama" • "Sober Up" • "The Good Part" • "Burn the House Down" |  |
| Neotheater | "100 Bad Days" • "Birthday Party" • "Dear Winter" |  |
| OK Orchestra | "Bang!" • "Bummerland" • "My Play" • "Way Less Sad" • "World's Smallest Violin" |  |
| שיתופי פעולה | "Pretender" • "All My Favorite Songs" |  |
| סינגלים שלא מתוך אלבום | "The Lotto"‏ • "Let the Games Begin" • "I Won't" |  |
ג'ונתן נייט

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1968 (בן 56) ווסטר, ארצות הברית 
 שם לידה:  ג'ונתן ראשלי נייט
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, אינטרסקופ רקורדס
 www.nkotb.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונתן ראשלי נייט (אנגלית: Jonathan Rashleigh Knight, נולד ב-29 בנובמבר 1968) הוא זמר אמריקני אשר היה חבר בלהקת הבנים ניו קידס און דה בלוק. הלהקה כללה גם את דוני וולברג, ג'ואי מקנטייר, דני ווד ואת אחיו הצעיר של ג'ונתן (ג'ון) - ג'ורדן נייט. ג'ון היה המבוגר בין חברי הלהקה, והראשון שהחליט לעזוב אותה בשנת 1994, בטרם הוכרז רשמית על התפרקותה.
השנים הראשונות לחייו

נייט נולד בווסטר (מסצ'וסטס) למרלין פוטנם ואלן נייט. הוא היה החמישי מבין שישה ילדים: אליסון, שרון, דייוויד, כריסטופר וג'ורדן. שני הוריו הם כמרים בכנסייה האפיסקופלית.
ניו קידס און דה בלוק

החל משנת 1984 ועד ל-1994, נייט היה חבר בלהקת הבנים האמריקנית זוכת הפרסים ניו קידס און דה בלוק (בעברית: "הנערים החדשים בשכונה"). הם מכרו מעל ל-80 מיליון עותקים ברחבי העולם לפני שהלהקה התפרקה בשנת 1994 כאשר נייט עזב במהלך מסע ההופעות של אלבומם Face the Music. בהתחלה חברי הלהקה התכוונו להמשיך את מסע ההופעות בטענה כי ג'ון נפצע בעקבות נפילה ברכיבה על סוס, אך שבועות מספר לאחר עזיבתו הם הודיעו על התפרקותם באופן רשמי. עזיבתו המוקדמת גררה דיווחים על כך שמספר חברי להקה היו מתוסכלים מהדרך בה עזב ותחושות אלו גרמו להתפרקותם.
באביב 2008 נייט חזר להופיע כאשר התאחד עם שאר ארבעת חברי להקת הניו קידס און דה בלוק. ב-2 בספטמבר 2008 הם הוציאו את אלבומם השביעי (הראשון מזה שבע שנים) "דה בלוק". על מנת לאשר את האיחוד ולהכריז על הוצאת האלבום החדש הם הופיעו יחדיו ב-16 במאי 2008 בפעם הראשונה מזה חמש עשרה שנים בתוכנית טודיי (Today Show).
תוכנן מסע הופעות בעקבות ההכרזה על האלבום אשר החל בטורונטו ב-18 בספטמבר 2008. הסינגל הראשון מתוכו "Summertime" זכה להגיע למקום ה-9 במצעד בקנדה וכן נכנס להיות אחד מ-30 הסינגלים המצליחים בארצות הברית (מקום 24 בהורדות הדיגיטליות). הם הוציאו את הסינגל השני "Single" מהאלבום דה בלוק באוגוסט 2008.
חייו האישיים

נייט הוא אחיו הבוגר של ג'ורדן.
בשנים הראשונות לאחר ההתפרקות של הלהקה נייט עבד בנדל"ן, גר באסקס, מסצ'וסטס ולעיתים נדירות ביותר התראיין או הופיע בכלי התקשורת. בשנת 2000 הוא גילה כי הוא סבל מהתקפי פאניקה מתחילת הקריירה כחבר בניו קידס. הוא מאז קיבל טיפול תרופתי וחל שיפור במצבו. הוא הופיע בתוכנית הריאליטי של MTV True Life על מנת לסייע למעריץ שסבל מהתקפי חרדה.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, נייט היה בקשרים חבריים עם זמרת הפופ טיפאני, והיו שמועות על היותם במערת יחסים רומנטית. באותה תקופה שני הצדדים הכחישו זאת. בשנת 2009 במגזין נשיונל אינקווירר פורסמה כתבה ובה ריאיון עם גבר שטען כי הוא יצא עם ג'ונתן, וכך הכריז עליו שהוא הומוסקסואל. בינואר 2011 טיפאני אישרה את היותו הומוסקסואל, ונייט מאוחר יותר אמר: "אני חי בפתיחות ומעולם לא הסתרתי את העובדה שאני גיי" בהודעה בבלוג של הניו קידס הוא הוסיף "נראה כי תנאי מוקדם עבור כל דמות ציבור הומוסקסואלית הוא להופיע על גבי שער עיתון עם הכותרת 'אני הומו'. אני מתנצל שלא עשיתי זאת אם זה מה שהיה מצופה ממני".
נייט נמצא במערכת יחסים עם הארלי רודריגז החל מ-2008. השניים הופיעו בעונה ה-26 של "המרוץ המדהים" (The Amazing Race) ששודר ב-CBS בתחילת 2015, והגיעו למקום התשיעי.
הערות שוליים

↑  "Biography for Jordan Knight". נבדק ב-27 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 6828a086-87b6-4ee0-91ef-3b5f16ca0536 
ג'ונתן נייט בהופעת הלהקה
גבי רוזנדורן

אין תמונה חופשית
גבי (גבריאל) רוזנדורן (30 באוקטובר 1947 – 27 באפריל 1980) היה כדורגלן ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר האחורי בהפועל הרצליה ובמספר קבוצות בליגת הראשונה בהן: הפועל פתח תקווה, מכבי נתניה והפועל יהוד, וכן בנבחרת ישראל, במדיה רשם 7 הופעות בשנות ה-70.
רוזנדורן גדל במחלקת הנוער של הפועל הרצליה ועבר משם להפועל פתח תקווה שם שיחק 9 עונות, ובמדיה רשם 198 הופעות בליגה וכבש 17 שערים. במאי 1976 התעלף לאחר שכבש שער בניצחון קבוצתו על מכבי תל אביב באצטדיון בלומפילד. בהמשך עבר למכבי נתניה בה היה שותף לעונת 1978 בה זכתה הקבוצה בדאבל. ממכבי נתניה המשיך רוזנדורן להפועל יהוד, ובדצמבר 1979 איבד רוזנדורן את הכרתו בעת משחק ליגה של קבוצתו מול הכח מכבי רמת גן, בעקבות האירוע ואחרי התייעצות עם רופאיו החליט רוזנדורן לפרוש מכדורגל ולהמשיך בקורס המאמנים בו השתתף באותה עונה.
ב-27 באפריל 1980, בעת שהיה בקורס מאמנים, איבד רוזנדורן את הכרתו וצנח אל הקרקע עקב אירוע לב. ניסיונות ההחייאה לא צלחו הוא הובהל לבית החולים לניאדו, אך שם נקבע מותו. רוזנדורן היה נשוי ואב לשני ילדים בת ובן  .
ג'ן ריצ'רדס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1976 (בת 49) נאצ'ז, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  תסריטאית, שחקנית, מפיקה, פעילה חברתית
 מקום לימודים:  שימר קולג' 
 http://smartassjen.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ן ריצ'רדס (נולדה ב-30 בינואר 1976) היא אקטיביסטית, שחקנית ומפיקה טרנסג'נדרית אמריקאית.
רקע

ריצ'רדס נולדה במיסיסיפי ומתגוררת בצפון קרוליינה. היא סיימה תואר ראשון בפילוסופיה בשימר קולג', ולמדה באוניברסיטת אוקספורד.
ב-2013, ריצ'רדס, הקימה את אתר האינטרנט, We Happy Trans, במטרה לייצר מרחב בו אנשים טרנסג'נדרים יוכלו לשתף חוויות חיוביות, הן לשם העצמה והן כדי להגיע לקהל רחב יותר ולהראות לציבור שקהילת הטרנס היא קהילה ככל הקהילות, עם האתגרים וההצלחות שלה.
בשנת 2015, היא הופיעה בתוכנית הראליטי של קייטלין ג'נר, אני קייט, כחלק מקבוצת התמיכה הטרנסית שליוותה את קייטלין בתהליכים שהתוכנית תיעדה. ב-2016, היא כיכבה והייתה במאית שותפה ומפיקה שותפה בסדרת הרשת  Her Story, אשר היה מועמד לפרס אמי. ריצ'רדס גם הייתה מפיקה שותפה בסדרה More Than T, וכתבה את התסריט לסדרה Trans 10.
ריצ'רדס הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה נאשוויל ב-2017. היא הטרנסג'נדרית המוצהרת הראשונה שהופיעה בתוכנית ברשת CMT ‏(Country Music Television), ומשחקת את הדמות הטרנסג'נדרית הראשונה ברשת. ריצ'רדס גם הופיעה בסרט משנת 2017, Easy Living.
ביוני 2017, ריצ'רדס כתבה והופיעה בסרטון וידאו ובו שחקנים טרנסג'נדרים מבקשים ייצוג יותר הולם בקולנוע ובטלוויזיה. הסרט הוצג על ידי ScreenCrush והליגה ההומו-לסבית נגד השמצה (GLAAD).
בשנת 2019 השתתפה בסדרה "גברת פלטשר" בתפקיד מרגו, טרנסג'נדרית המלמדת בסדנת כתיבה.
פילמוגרפיה

| שנה | יצירה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| TBA | MK Ultra | לורה סטנלי | סרט קולנוע |
| 2024 | האקוליט |   | תסריטאית הפרק: "Choice" |
| 2023 | מכשפות מייפייר | ג'ו'גו | 6 פרקים |
| 2020 | Gossamer Folds | דיאנה | סרט קולנוע |
| 2019-הווה | גברת פלטשר | מרגו | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2019 | סיפורי סן פרנסיסקו | אנה מדריגל | פרק אחד |
| 2018 | Midnight Climax | לורה סטנלי |  |
| 2018 | Blindspot | סברינה לארן | פרק 1 |
| 2018 | Take My Wife | נעמי | פרק 1 |
| 2017 | Two Sentence Horror Stories | נאלה | פרק 1 |
| 2017 | Threads | תסריטאית | פרק 1 |
| 2017 | More Than T | תסריטאית, יועצת | סרט תיעודי |
| 2017 | דברים טובים יותר | ג'איה | 2 פרקים |
| 2017 | Doubt | מקיילה | פרק 1 |
| 2017 | Easy Living | דני |  |
| 2016 | נאשוויל | אליסון דל-אגו | תפקיד חוזר |
| 2016 | Her Story | ויולט, תסריטאית, מפיקה | תפקיד ראשי |
| 2013 | #Hashtag: The Series | מלצרית | פרק 1 |
הערות שוליים

↑  Heinichen, Claire (13 בספטמבר 2016). "Emmy Nominated Writer, Producer and Actress Jen Richards Joining Cast of Nashville". CMT News. CMT. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  smartassjen.com
↑  Anderson, Tre'vell (19 בינואר 2016). "'Her Story' creators Jen Richards and Laura Zak highlight dating while transgender". Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stafford, Zach (10 באוגוסט 2016). "Her Story: the transgender-themed web series up for a 'shock' Emmy". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (13 בספטמבר 2016). "'Nashville' Casts Transgender Actor Jen Richards In Recurring Role". Deadline.com. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Transgender Actress Jen Richards Joins Cast of 'Nashville'", Stephen L. Betts, Rolling Stone, September 13, 2016
↑  Yohannes, Alamin (13 בספטמבר 2016). "Actress Jen Richards Is Headed to 'Nashville'". NBC News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Valentini, Valentina (23 במרץ 2017). "EXCLUSIVE: Jen Richard Pushes Hollywood Forward With 'Easy Living' and 'Nashville'". Entertainment Tonight. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Trans Actors Ask Hollywood for Roles With Dignity and Depth in Open Letter, Daniel Reynolds, The Advocate, June 20, 2017
אריק שינגר

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1948 (גיל: 76) סנקט אורבן, אוסטריה 
 מידע כללי
 שם לידה:  Erika Schinegger 
 מדינה:  אוסטריה 
 ספורט
 ענף ספורט:  סקי אלפיני 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  אליפות עולם (1966) 
 
אריק שינגר (בגרמנית: Erik Schinegger; נולד ב-19 ביוני 1948) הוא גולש סקי אוסטרי אינטרסקס וטרנסג'נדר. זכה באליפות העולם לנשים לסקי במורד ההר ב-1966, אז היה מוכר בתור אישה.
תחילת דרכו

שינגר נולד בחווה באגסדורף. אמו סיפרה שהיו לה ספקות לגבי מינו, אך המיילדת קבעה שנולדה לה ילדה. שינגר גדל כטומבוי. על אף שהאמין שהוא ילדה והזדהה כילדה, בגיל הנעורים לא התפתח כנקבה מתבגרת, ומעולם לא קיבל וסת. שינגר חשב שהוא בוודאי לסבית, גם בשל תכונותיו הגופניות וגם בשל משיכתו לבנות.
בילדות פיתח עניין בסקי, ולמד תחילה מספרים. הספורט נתן לו מפלט מההקנטות של הילדים האחרים וכן מבלבולו לגבי עצמו. בגיל 12 הלך ברגל 14 ק"מ כדי להתחרות בסקי בפעם הראשונה. הוא התחיל אחרון, במקום ה-314, אך ניצח בתחרות. משם, העפיל למקום מוביל תחילה במחוז, ואחר כך בתחרויות לאומיות.
קריירה והתאמה מגדרי

שינגר זכה במדליית הזהב בסקי נשים במורד ההר באליפות העולם של שנת 1966 בפורטילו, צ'ילה.
לאחר הניצחון, התקבל שינגר חזרה בארצו כגיבור לאומי. הוא המשיך להצטיין, גם באירועי ספורט טכניים, והיה בין המועדפים לזכות במדליות זהב בכל אירועי סקי נשים באולימפיאדה הבאה.
אך ב-1967, בעת שהתאמן לקראת אולימפיאדת החורף של 1968 בגרנובל, הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) ערך לשינגר בדיקת מגדר. הבדיקות האלה הפכו שגורות לנוכח חשש מצד מדינות מערביות שמדינות קומוניסטיות שולחות לתחרויות נשים גברים מתחזים. הבדיקה קבעה כי שינגר הוא זכר, עם אברי מין זכריים פנימיים, ופאנל של הוועד האולימפי פסל אותו מתחרות נשים. הפאנל הכין לשינגר הצהרה לחתום עליה, לפיה הוא פורש מהספורט מסיבות אישיות. תוצאות הבדיקה לא פורסמו.
ניתנה לשינגר הבחירה הבאה: לעבור ניתוחים פלסטיים וטיפולים הורמונליים שיאפשר לו להמשיך חייו כאישה, ולשמר את קריירת הספורט וכן את המדליה מאליפות העולם – וכפי שהבהירו לו – גם את הכבוד של עיר מולדתו. או, לבחור בניתוחים שישחררו את האיברים הזכריים שצמחו אצלו רק באופן פנימי, ולחיות כזכר. כנגד עצתם של משפחתו, אגודת הסקי האוסטרית (OSV), ונותן החסות שלו, שינגר החליט בסופו של דבר לחיות כגבר.
בתחילת שנת 1968 התאשפז בקליניקה באינסברוק, והחל תהליך כואב שארך שישה חודשים של טיפולים רפואיים להתאמה מגדרית. במהלך ההתאמה המגדרית, שאינה רק כירורגי אלא גם זהותי ופסיכולוגי, שינגר תיאר את החוויה שלו כבודדה, מדכאת, ומלאת פחד. הוא היה שם לבדו, ללא משפחה, חברים אות תמיכה כלשהי. הוא ניצל את הזמן ללמוד "התנהגות גברית" מטלוויזיה ומגזינים, וכן ללמוד טכניקות של סקי גברים. במהלך זמן זה שינה את שמו מאריקה לאריק.
זמן קצר לאחר שחרורו, התחרה שינגר לראשונה כגבר, במירוץ אופניים. הוא גילה במהלך מסיבת העיתונאים על ההתאמה המגדרית שלו. התגובות בתקשורת היו סימפתיות, אך התגובות מצד הנבחרת הלאומית ובני עירו לא – ההערצה לאריקה הפכה לבושה וביזוי לאריק. העיירה חזרה בה ממענק חלקת אדמה בטענה שכתוב במענק "אריקה" ולכן אינה תקפה.
אך הדבר הקשה ביותר בעקבות השינוי, לדברי שינגר, היה שנכפה עליו לעזוב את תחום הסקי. המאמן לשעבר שלו קיבל אותו בברכה למחנה הסקי של הנבחרת הלאומית, אך הוא היה היחיד. הייתה מבוכה הדדית בינו לבין עמיתיו הספורטאים, דבר ששינגר האמין שניתן להתגבר עליו, אך על ההתכלות מצד רשויות הספורט לא הצליח להתגבר – זה אחר זה הגיעו צווים להדיחו ממחנות אימונים, מאירועי ספורט, ומכל אפשרות להתקבל לנבחרת. גם אחרי שניצח בשלושה אירועי גביע אירופה, המשיכו לחסום אותו מלהתקבל לנבחרת הלאומית, ואף מלייצג כל מדינה אחרת. לבסוף, בגיל 21, ויתר שינגר על המאבק.
מאז, ה-OSV מתעלמים מהסיפור. בחגיגות 100 שנה לאגודה, פסחו על שנת 1966 בציון ההישגים ההיסטוריים בכל שנה בהיסטוריית הארגון.
שנים מאוחר יותר, יצא שינגר להגנתה של קסטר סמניה, אשר גם היא עמדה בפני השעיה מהשתתפות בספורט נשים בשל היפר-אנדרוגניות. סמניה הורשתה להתחרות, ואם היו חלות על שניגר בשנות ה-60 התקנות הבינלאומיות הנוכחיות, היה יכול להתחרות בתחרויות גברים.
המשך חייו

שינגר הוציא תעודת הוראת סקי בשנת 1973, ומאז פתח בתי ספר לסקי לילדים, וכן פונדק ומסעדה.
הוא נישא ב-1973 לרנטה, ולהם בת יחידה. השניים התגרשו מאוחר יותר, לדברי רנטה בשל "המצ'ואיזם והשתלטנות" של שינגר. בתו קלייר העידה שבתור ילדה היא הרגישה "כראיה אינסופית לגבריותו". שינגר עצמו אישר התייחסויות אלה בראיונות. הוא סיפר על הצורך לאשש את גבריותו באופנים סטראוטיפיים, כולל נהיגה במהירות מופרזת במכונית ספורט פורשה ואורח חיים של פלייבוי, עד שהחליט להתחתן ולהשתקע. הוא נישא בפעם השנייה לרנטה.
יחד עם מרקו שנז, שינגר פרסם אוטוביוגרפיה ב-1988 בשם Mein Sieg über mich. Der Mann, der Weltmeisterin wurde ("הניצחון שלי על עצמי: הגבר שהפך לאלוף העולם לנשים"). הוא היה גם הנושא של הסרט הדוקומנטרי משנת 2005 שלל קורט מאייר, (A)‏Erik, עם מוזיקה מאת אולגה נויווירת. ב-1988, בתוכנית טלוויזיה אוסטרית, העביר שינגר את המדליה משנת 1966 לזוכת המקום השני, מריאל גויטשל.
ראו גם

טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
הערות שוליים

↑  "Champion Girl Skier In Sex Change ". The Age. 17 ביוני 1968. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Austrian's win help to national prestige". Spokesman-Review. Associated Press. 9 באוגוסט 1966. p. 13. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Rick Broadbent, "From Erika to Erik, a long journey of self-discovery", The Times, October 22, 2009.
↑  John Fry, The Story of Modern Skiing (University Press of New England, 2006), pp.131-133 (excerpt available at Google Books).
↑  Jay Weissberg, Review of Erik(a), Variety, May 16, 2006.
↑  "Man Who Won '66 Women's Downhill Gives Up Medal", AP in Los Angeles Times, November 19, 1988.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810664553405606  BnF: cb12114760k (data)  GND: 118843699  ISNI: 0000 0000 7972 6090  SUDOC: 029543452  VIAF: 29565799   WorldCat (עם VIAF): 29565799
אינדיגו גירלז

| --- | --- |
אינדיגו גירלז בהופעה, 2005 משמאל איימי ריי, מימין אמילי סייליארז
אינדיגו גירלז בהופעה, 2005 משמאל איימי ריי, מימין אמילי סייליארז
 מקום הקמה:  אטלנטה 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 סוגה:  אינדי רוק, פולק רוק
 חברת תקליטים:  IG Records, אפיק רקורדס הוליווד רקורדס, אינדיגו קולומביה רקורדס לגסי רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  פינק, מייקל סטייפ, ג'ואן באאז
 http://www.indigogirls.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 איימי ריי אמילי סייליארז
 
אינדיגו גירלז (באנגלית: Indigo Girls), הוא הרכב מוזיקלי מסוגת הפולק-רוק, המורכב מהמוזיקאיות איימי ריי ואמילי סייליארז. השתיים נפגשו בבית הספר היסודי, והתחילו להופיע יחד בתיכון, בדקטור, ג'ורג'יה, הסמוכה לאטלנטה. את השם "אינדיגו גירלז" הן בחרו במהלך לימודיהן באוניברסיטת אמורי, כאשר הייתה להן הופעה קבועה בבר סמוך לקמפוס.
ההרכב הוציא אלבום באורך מלא בהפקה עצמית ב-1987, והתקשר עם חברת תקליטים ב-1988. לאחר שהפיקו תשעה אלבומים עם חברות תקליטים מוכרות בין 1988 ו-2007, חזרו ההרכב להפיק בעצמן את אלבומיהן, תחת חברת הפקה שיסדו בשם IG Recording Company.
בנוסף לעבודתה במסגרת אינדיגו גירלז, איימי ריי מופיעה ומקליטה כזמרת סולו, גם בסגנון קאנטרי, והיא גם יסדה עמותה אשר תומכת באמנים עצמאיים. סייליארז היא יזמית בתחום המסעדנות, וגם סופרת. היא גם משתפת פעולה במיזמים מוזיקליים עם אביה, דון סייליארז, בהופעות עבור קבוצות מיוחדות ומטרות חברתיות. שתי הנשים מזדהות כלסביות ופעילות בנושאים פוליטיים, למען זכויות להט"ב, ולמען איכות הסביבה.
שנים מוקדמות

ריי וסייליארז נפגשו לראשונה כשהן היו תלמידות בבית הספר היסודי "לורל רידג'" במחוז דה קלב, ג'ורג'יה, אך לא נהיו אז חברות כי סייליארז הייתה בכיתה גבוהה יותר מריי. אך כשהן למדו בתיכון שמרוק, הן התקרבו, והחלו להופיע יחד - תחילה בשם The B-Band, ומאוחר יותר כ-Saliers and Ray.
כשסייליארז סיימה את לימודי התיכון היא נסעה ללמוד באוניברסיטת טוליין אשר בניו אורלינס, ושנה אחריה, ריי סיימה את לימודיה והחלה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת וונדרבילט, אשר בנאשוויל, טנסי. שתיהן התגעגעו הביתה, ועברו לאוניברסיטת אמורי, קרוב לבית. כאן, הן הקימו את אינדיגו גירלז, והחלו להופיע באזורי בילוי של האוניברסיטה.
האלבום הראשון שלהן, ב-1985, היה תקליט 7-אינץ', סינגל בשם "Crazy Game", כאשר בצד השני שיר בשם‏ "(Everybody's Waiting (for Someone to Come Home‏". באותה שנה, הוצאו אינדיגו גירלז תקליט EP עם שישה שירים, בשם "Indigo Girls", וב-1987 הוציאו תקליט באורך מלא, "Strange Fire". עם הוצאת תקליט זה, הם החלו את קשריהן עם מי שמלווה אותן מאז ולאורך כל הקריירה שלהן בתור אמרגן, ראסל קרטר.