הסמאשינג פאמפקינס
היסטוריה > האלבום Mellon Collie and the Infinite Sadness: ‏ 1995–1997

במהלך ההפסקה שנטלו חברי הלהקה, עבד קורגן במרץ ולפי הצהרות שנשמעו בראיונות שונים, כתב 56 שירים לערך, שנועדו לאלבומה הבא של הלהקה. בהמשך לשטף היצירתיות, שבו הפאמפקינס לאולפן ההקלטות עם המפיקים אלן מולדר ומארק אליס, המוכר בכינוי פלוּד, כדי לעבוד על אלבום אותו כינה קורגן "The Wall של דור ה-X" – השוואה לאלבום הקונספט הכפול והמפורסם של Pink Floyd.
המאמצים באולפן ההקלטות הניבו את Mellon Collie and the Infinite Sadness, אלבום כפול הכולל 28 שירים באורך כולל של מעל שעתיים. (גרסת הויניל של האלבום כללה שלושה תקליטים ושני שירים נוספים והשירים בו הופיעו בסדר שונה). השירים נועדו לעמוד יחדיו, כסמל למחזור החיים והמוות. מגזין טיים שיבח את האלבום, כשהגדיר אותו כ"עבודתם השאפתנית והמקצועית ביותר של חברי הלהקה עד כה".
Mellon Collie פרץ במקום הראשון בדירוג המגזין בילבורד לחודש אוקטובר 1995. הצלחתו במישור המסחרי עברה את זו של Siamese Dream ולזכותו נרשמו בארצות הברית תשעה אלבומי פלטינה. נכון להיום, מחזיק אלבום כפול זה בשיא מכירות העותקים של העשור.
בשנת 1997, הועמד Mellon Collie לשבעה פרסי גראמי, לרבות אלבום השנה. מבין כל המועמדויות, זכתה הלהקה רק בפרס שיר הרוק הכבד הטוב ביותר, שהוענק לסינגל הראשון מתוך האלבום, Bullet with Butterfly Wings. בסמוך ליציאת האלבום, יצאו מתוכו חמישה סינגלים: Tonight, Zero ,1979, Bullet with Butterfly Wings ו-Thirty-Three, מתוכם הוענק הוענק זהב לשלושה הראשונים וכולם, פרט ל-Zero, התברגו במצעד 40 השירים הפופולריים ביותר.
שירים רבים שלא נכנסו ל-Mellon Collie הגיעו בהמשך לאוזני הציבור כבי-סיידס בסינגלים ולבסוף, נאספו במארז התקליטורים The Aeroplane Flies High. חברת התקליטים האחראית, Virgin Records, התעתדה תחילה להגביל את ההפצה ל-200,000 עותקים, אך שיווקה עותקים נוספים לאחר שהמלאי אזל, עקב דרישת שוק גבוהה.
בשנת 1996, החלו הפאמפקינס במסע הופעות עולמי לקידום Mellon Collie. קורגן אימץ בתקופה זו מראה חדש, שהפך לאייקון – ראש מגולח, חולצה שחורה וארוכת שרוולים, עליה הכיתוב "Zero" והדפס של כוכב, ומכנסים צבועים כסף. באותה השנה, נתנה הלהקה הופעת אורח בפרק של תוכנית הטלוויזיה משפחת סימפסון, אשר נקרא "Homerpalooza". קליפים של הפאמפקינס הופיעו תדירות בלוח השידורים של MTV, בתעשיית המוזיקה נזקפו לזכותם שבחים ופרסים רבים וחולצות "Zero" רבות נמכרו בקניונים. לאור כל אלו, הפכו הסמאשינג פאמפקינס לאחת הלהקות הפופולריות ביותר באותה התקופה.
למרות כל התהילה וההישגים, לא הייתה שנה זו חיובית לגמרי עבור הלהקה. במאי, ניגנו הפאמפקינס באולם The Point Theatre בדבלין, אירלנד. המקום היה מלא עד אפס מקום ולמרות בקשותיהם החוזרות ונשנות של חברי הלהקה מהקהל לחדול מריקודיהם הפרועים, נמחצה למוות ברנדט אובריין בת ה-17. בעקבות תקרית מצערת זו, הסתיים המופע והופעה שנועדה להתקיים בלילה שלאחר מכן בבלפסט בוטלה, מתוך כבור לברנדט.
בליל ה-11 ביולי 1996, קרתה טרגדיה לחברי הלהקה. צ'מברלין וג'ונתן מלוויין, הקלידן שהצטרף לסיבוב ההופעות של הלהקה, לקחו מנת יתר של הרואין בחדר מלון בניו-יורק. בעקבות זאת, נגרם מותו של מלוויין בעוד שצ'מברלין נותר בחיים ונעצר בגין החזקת סמים. מספר ימים לאחר מכן, יצאה הלהקה בהודעה רשמית, לפיה פוטר צ'מברלין בעקבות התקרית. הפאמפקינס בחרו להמשיך את סיבוב ההופעות עם קלידן ומתופף אחרים. מאוחר יותר, אמר קורגן שזו הייתה ההחלטה הגרוע ביותר שעשתה הלהקה מעודה, משום שפגעה במוזיקה ובמוניטין שלהם כאחד.
בראיונות שנערכו לאחר יציאת Mellon Collie הצהירו החברים, שיהיה זה האלבום הקונבנציונלי האחרון של הסמאשינג פאמפקינס, ושמוזיקת הרוק הופכת שבלונית. בסוף 1996 אמר ג'יימס איהא: "העתיד הוא במוזיקה האלקטרונית. באמת נראה משעמם להמשיך רק לנגן רוק".