stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (בוסטון)
לקריאה נוספת

יצחק טברסקי, כרמי הורוביץ (ע), כמעיין המתגבר: הלכה ורוח ביצירת חכמי ימי הביניים, פרק 31, הרב יוסף דב סולוביצ'יק זצ"ל: מרכז זלמן שזר, 2000, עמ' 673-698.
אבי שגיא (עורך), אמונה בזמנים משתנים: על משנתו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק, ירושלים: מרכז יעקב הרצוג וספריית אלינור, תשנ"ז 1996.
אבינועם רוזנק, מבריסק למארבוג ובחזרה: היצירה ההלכתית בשיעורי התלמוד של הרב י"ד סולוביצ'יק, אקדמות ט (תש"ס), עמ' 9–34
אביעד הכהן, "כי מנגד תראה את הארץ ואליה לא תבוא": על התמודדותו של הרי"ד סולוביצ'יק על הרבנות בתל אביב", ציונות דתית ט (תשפ"ג), עמ' 224-153
אביעד הכהן, " 'מה נשתנה?' - קווים לחקר שיטתו הלמדנית של הרב סולובייצ'יק", בתוך: רב בעולם החדש – עיונים בהשפעתו של הרב י"ד סולובייצ'יק על תרבות, על חינוך ועל מחשבה יהודית (א' רוזנק ונ' רוטנברג עורכים, הוצאת מאגנס, ירושלים תשע"א, עמ' 321-299
חיים נבון, נאחז בסבך: שערים להגותו של הרב סולובייצ'יק, מעלה אדומים: ברכת משה תשס"ו.
יובל שרלו, היו לאחדים בידך - בין הרמוניה לדיאלקטיקה במשנת הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק, הוצאת תבונות, אלון שבות, תש"ס
אליקים קרומביין, מר’ חיים מבריסק והגרי"ד סולוביצ’יק ועד "שיעורי הרב אהרן ליכטנשטיין": על גלגוליה של מסורת לימוד, נטועים ט (תשס"ב) 51-94
אברהם וולפיש, השיטה הבריסקאית והקריאה הצמודה; תגובה למאמרו של הרב אליקים קרומביין. שם יא-יב (תשס"ד) 95-137.
אבינועם רוזנק ונפתלי רוטנברג (עורכים), רב בעולם החדש, עיונים בהשפעתו של הרב יוסף דוב סולובייצ'יק על תרבות, על חינוך ועל מחשבה יהודית, מאגנס, 2011
דב שוורץ, הגותו הפילוסופית של הרב סולובייצ'יק, כרכים א' ב', ג', הוצאת אוניברסיטת בר-אילן
דב שוורץ, הגותו הפילוסופית של הרב סולובייצ'יק כרך ד – במבט מפויס: עיונים בהגות המאוחרת, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשפ"ב
ראובן ציגלר, עוז וענווה: הגותו של הרב יוסף דוב סולוביצ'יק, ירושלים: מגיד, תשע"ח
אפרים חמיאל, הרב יוסף דוב סולובייצ'יק חיבוריו ופרשניו, בתוך: הנ"ל, בין דת לדעת חלק א, כרמל ירושלים 2018, עמ' 24–53.
אפרים קנרפוגל ודב שוורץ (עורכים), מנהיגות רוחנית בדור תהפוכות: דמותו וכתביו של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, אורים 2018.
שמעון יוסף מלר, חזיתיה לרבי מאיר (רבי מאיר סולובייציק), חלק א עמוד 355.
כוכב ברנרד b

| --- | --- |

הדמיית אומן של פני שטח כוכב הלכת
 כוכב האם
 כוכב אם:  כוכב ברנרד
 קבוצת כוכבים:  נושא הנחש
 קואורדינטות
  ‑ עלייה ישרה:  17ʰ 57ᵐ 48.5ˢ
  ‑ נטייה:  ‏36″ ‏41′ ‏04°‏+
 מרחק מכדור הארץ:  5.978 שנות אור
 מסת שמש:  0.15-0.17 M☉
 רדיוס:  0.15-0.20 R☉
 טמפרטורת פני השטח:  3,130 (±100) K
 מידע כללי
 סוג:  כוכב לכת חוץ-שמשי
 סיווג ספקטרלי:  M4 Ve
 תאריך גילוי:  נובמבר 2018
 מגלה:  חוקרים בהמצפה האירופי הדרומי ובמכון קרנגי למדע
 שיטת גילוי:  ספקטרוסקופיית דופלר 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  0.02294±0.00033 יחידה אסטרונומית
 אקסצנטריות:  0.32
 זמן הקפה:  232.8 ימים
 מאפיינים פיזיים
 רדיוס קו משווה:  1.366 רדיוס כדור הארץ
 מסה:  0.01016±0.00138 מסת צדק
 טמפרטורה ממוצעת:  ≲105 ± 3 K
 מסדי נתונים
 Extrasolar Planets Encyclopaedia:  דף נתונים
 SIMBAD:  Barnard's Star b דף נתונים
 
כוכב ברנרד b (נקרא גם GJ 699 b) הוא כוכב לכת חוץ-שמשי, ככל הנראה סלעי ומכוסה קרח, המקיף את כוכב ברנרד ומרוחק 5.978 שנות אור ממערכת השמש. על גילויו הוכרז רשמית בנובמבר 2018. הוא כוכב לכת חוץ-שמשי השני הכי קרוב לכדור הארץ (אחרי פרוקסימה קנטאורי b). הוא כוכב לכת דמוי ארץ מכיוון שנמצא באזור ישיב. הוא משלים הקפה סביב הכוכב כל 232.8 יום במרחק ממוצע של 0.4 יחידות אסטרונומיות, מרחק הדומה לזה של כוכב חמה סביב השמש.
כוכב לכת זה קר מאוד, עם טמפרטורה ממוצעת של 168- מעלות צלזיוס ומקבל רק 2% מהקרינה שמגיעה מהשמש לכדור הארץ, אולם המחקר הצביע על כך שבצעירותו היה חם יותר ב-70 מעלות צלזיוס וכך שאם לברנרד b יש גלעין גדול של ברזל או ניקל כמו ליבת כדור הארץ – ייתכן שגלעין זה ממשיך לחמם את המים מתחת לפני השטח, בדומה לתהליך שאנו רואים באגמים התת-קרקעיים של יבשת אנטארקטיקה ובירח הקרח אירופה.
הערות שוליים

1 2  ערן פוס, קרוב להפליא וגדול מתמיד, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 14 בנובמבר 2018
1 2  עודד כרמלי, חוקרים: ייתכנו חיים פרימיטיביים במערכת שמש קרובה, באתר סוכנות החלל הישראלית, 10 בינואר 2019
דוד נשרי

| --- | --- |

 לידה:  7 ביולי 1917 י"ז בתמוז ה'תרע"ז זכרון יעקב, האימפריה העות'מאנית 
 נרצח:  28 באוגוסט 1936 (בגיל 19) י' באלול ה'תרצ"ו מוצא, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 
דוד נשרי (7 ביולי 1917 – 28 באוגוסט 1936) היה סטודנט וחבר "ההגנה", שנרצח בשנת 1936 בראשית המרד הערבי הגדול בקרבת מוצא.
ביוגרפיה

דוד נשרי, בן לאה וצבי נשרי, נולד בשנת 1917 בזכרון יעקב, שם שהתה משפחתו במסגרת גירוש תל אביב. בשנת 1934 סיים בהצטיינות את לימודיו בגימנסיה העברית "הרצליה", שם שימש אביו כמורה. לאחר מכן עבד במחלקת המדידות של ממשלת המנדט הבריטי. בשנת 1936 התקבל כסטודנט למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. עם פרוץ המרד הערבי הגדול, התגייס לפלוגת "הנודדת" של ההגנה.
בבוקר יום שישי, 28 באוגוסט 1936, יצאה קבוצת של כ-40 נוסעים מקריית ענבים אל ירושלים. במוצא עלו אל המשאית עוד עשרה גפירים (שומרים), בהם נשרי, שהתגייס לכך כמה ימים קודם לכן. בדרך, בחלק שבין ארזה למוצא, כ-250 מ' אחרי מוצא עלית, נתקל האוטובוס במארב ערבי. נשרי נפגע מכדור בחזהו. בנוסף נפצעו עוד שני נוסעים – יעקב ינובסקי וויקטור קאבוסו. לאחר זמן המשיך הרכב אל בית החולים מאיר רוטשילד, שם נקבע מותו של נשרי. גופתו, מכוסה פרחים, הוסעה בעשר וחצי לבית החולים הדסה, בתל אביב, משם יצא מסע הלוויה אל בית הקברות טרומפלדור.
מותו של נשרי, שאביו היה מהדמויות הבולטות ביישוב, זכה לתהודה גדולה בציבור ובעיתונות היהודית. בלווייתו הספידו אותו דב הוז, שמואל סמבורסקי, שהיה ממרציו של נישרי, חיים הררי ואחרים. לאחר מותו דמותו הונצחה בפסל (1936) שיצרה חנה אורלוף, דודתו, ובפסל "השבועה" (1938) שיצר יצחק דנציגר, שהיה אחד מחבריו הקרובים בזמן לימודיו בגמנסיה.
ארבעה מאחייניו, ובהם דודו גבע, נקראו על שמו.
גלריה

קברו של דוד נשרי בבית העלמין טקומפלדור
דיוקן דוד נשרי (1936) מאת חנה אורלוף
"השבועה" (1938) מאת יצחק דנציגר
הערות שוליים

↑  ראו: יום של התנקשויות בירושלים: דוד נשרי נפל ליד מוצא, דבר, 28 באוגוסט 1936 וגם דוד נשרי, סטודנט גפיר נרצח ליד מוצא, הארץ, 28 באוגוסט 1936
אדית האן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בינואר 1914 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 במרץ 2009 (בגיל 95) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  אוסטריה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי גולדרס גרין 
 מקום מגורים:  גולדרס גרין 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
עטיפת סרט הדי.וי.די על אדית האן
אדית האן בר (Edith Hahn Beer; ‏24 בינואר 1914, וינה - 17 במרץ 2009 לונדון) הייתה סטודנטית למשפטים יהודייה באוניברסיטת וינה, שנמלטה מאוסטריה בגיל 24, לאחר הסיפוח לגרמניה (אנשלוס), מצאה מקלט בגרמניה ושרדה את השואה לאחר שהתחתנה עם גרמני נאצי בשם ורנר פטר (Werner Vetter). בעלה הגרמני שמר את סודה במשך כל תקופת המלחמה. לבני הזוג, שהתגרשו ב-1947, נולדה בת, אנגלה, שהייתה ליהודייה היחידה שנולדה בבית חולים גרמני ב-1944.
ביוגרפיה > נעורים באוסטריה

אדית האן נולדה בווינה בשנת 1914 כבת הבכורה במשפחה יהודית מתבוללת בת שלוש בנות. הוריה, לאופולד וקלוטילדה, החזיקו וניהלו מסעדה. למרות העובדה שלימודים בגימנסיה לא היו מקובלים במשפחות של מסעדנים, הצליח אחד המורים לשכנע את האב לממן לביתו את הלימודים בגימנסיה. בנעוריה גילתה האן עניין בספרות, פילוסופיה והיסטוריה והתקבלה ללא קושי ללימודי משפטים באוניברסיטת וינה. היא תכננה קריירה בתחום זה אולם הפלישה הנאצית לאוסטריה שיבשה את תוכניותיה כיוון שלא הורשתה לגשת למבחני ההסמכה.
בנוסף, נשלחו האם ובנותיה ל"גטו" של וינה.
אחותה, יוהנה, היגרה בנובמבר 1938 לארץ ישראל. אחותה, מריה, נישאה בדצמבר 1938 לחבר ללימודים של האן והשניים הצליחו להימלט מאוסטריה ולהעפיל לארץ ישראל בפברואר 1939.
האן פנתה לאהבת נעוריה, פפי רוזנפלד, יהודי שהתנצר, והציעה שהשניים יתחתנו וינסו להימלט יחד מאוסטריה. רוזנפלד סירב להצעתה.
ב-1941 נשלחה האן לתקופה של 13 חודשים לעבודות כפייה בצפון גרמניה בקטיף אספרגוס ובמפעל קרטון. האם נותרה לבדה בגטו. שבועיים בטרם חזרתה המיועדת לווינה נשלחה אמה לאושוויץ ומאז לא נודעו עקבותיה.
ביוגרפיה > זהותה החדשה

האן שבה לווינה ושם תלשה מעל בגדיה את הטלאי הצהוב, ירדה למחתרת והחלה לנדוד בין מקומות מסתור. לבסוף נחלצה לעזרתה ידידה נוצרייה, כריסטה ברן, שסיכנה את חייה ונתנה לה את מסמכיה. הידידה עצמה ביקשה מסמכים חדשים והסבירה כי ניירותיה אבדו בדנובה. האן נאלצה לעזוב את וינה ולנסוע לגרמניה, כדי שהשלטונות לא יגלו את הכפילות.
בגיל 28, בשנת 1942 לקחה האן רכבת במסמכים המזויפים למינכן. שם הציגה את עצמה כגרטה דנר (Grete Denner), אחות מתנדבת בצלב האדום.
ביוגרפיה > הבעל הגרמני

יום אחד בקיץ 1942, בעת שהאן ביקרה בגלריה לאמנות במינכן והתבוננה בציור, התיישב לידה גבר גרמני גבוה, בלונדיני, שענד צלב קרס על שרוולו. הוא הציג עצמו כוורנר פטר, חבר המפלגה הנאצית, שהיה בחופשה. הם החלו לשוחח ומאותו רגע נפגשו במשך כל יום. כעבור שבוע ימים בלבד הציע לה נישואין. האן ניסתה להניא אותו מההצעה, ואמרה כי אין זה זמן מתאים להתחתן בתקופת מלחמה. כשהדבר לא הועיל היא לחשה באוזניו את סודה הגדול והתוודתה בפניו שהיא יהודייה. בתגובה הוא חשף בפניה סוד אישי שהסתיר ממנה, הוא לא היה רווק, אלא נשוי בהליכי גירושין ואב לילד. הרומן ביניהם הסתיים בכך שבני הזוג עברו להתגורר בעיר המזרח גרמנית ברנדנבורג, שם עבד ורנר כצבעי במפעל לבניית מטוסים. בעקבות הריונה של האן החליטו השניים להנשא בשנת 1943 ובאפריל 1944 נולדה הבת אנגלה. במהלך הלידה סרבה האן לקחת זריקות הרגעה, מתוך חשש שהיא עלולה לגלות את סודה כשתהיה נתונה להשפעה סמי ההרגעה.
האן שמרה על פרופיל נמוך ככל האפשר, נמנעה מלבקר בחנויות שם הייתה צריכה להצדיע במועל יד נאצי וסירבה לתלות את תמונתו של היטלר על קירות ביתם. לבני הזוג היה מסוכן ליצור קשר עם ידידים והיו לה רק כמה מכרים בודדים.
ביוגרפיה > שופטת במזרח גרמניה

במרץ 1945 נעצר בעלה ונשלח על ידי הצבא הרוסי למחנה עבודה בסיביר. האן נטלה את תעודת הזהות היהודית שלה, אותה החביאה כל תקופת המלחמה בתוך עטיפה של ספר, והגישה בקשה לבית משפט מזרח גרמני לקבל בחזרה את שם נעוריה.
לאחר המלחמה זכתה לקבל הכרה בלימודי המשפטים שעשתה בווינה. היא הפכה לתובעת ולאחר מכן לשופטת. לנוכח בקשותיה החוזרות ונשנות, הוחזר בעלה מן השבי הרוסי בסיביר. הוא גילה כי אשתו הפכה לאשה רבת עוצמה, שופטת במזרח גרמניה. נישואיהם התפרקו והוא שב לחיות עם אשתו הראשונה.
לאחר שהשלטונות הסובייטים במזרח גרמניה הפעילו עליה לחץ לספק מידע לשירותי המודיעין נמלטה האן עם בתה ללונדון ופגשה באחיותיה, שהיגרו לשם מארץ ישראל.
ביוגרפיה > בלונדון

בשנת 1957 נישאה האן לסוחר יהלומים יהודי בשם פרד בר והם גידלו את אנגלה כיהודיה.
השניים חיו יחד בלונדון עד פטירתו של בר ב-1984.
ב-1989, 5 שנים לאחר שהתאלמנה, היא עלתה לישראל והתגוררה בנתניה.
תחילה שמרה על קשר עם בעלה לשעבר בגרמניה אך אחר כך הוא נותק.
בשנת 1997 מכרה בסות'ביס את אוסף המסמכים והתמונות שלה מתקופת המלחמה כדי לממן ניתוח בעיניה. שני הזוכים במכירה הפומבית תרמו את האוסף למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון.
בשנת 2003 הפיקה ליז גרבוס סרט תיעודי על חייה בשם "אשתו של הקצין הגרמני", The Nazi Officer's Wife.
אדית האן נפטרה בלונדון בשנת 2009, שם חיה בשנותיה האחרונות.
איקריה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האגאי 
 קואורדינטות:  37°35′00″N 26°10′00″E﻿ / ﻿37.583333333333°N 26.166666666667°E﻿ / 37.583333333333; 26.166666666667
 שטח:  255.320 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  Atheras
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אוכלוסייה:  8,843 (2021)
 אזור זמן:  UTC+2
 עיר ראשית:  Agios Kirykos 
 he
 
אייקריה (ביוונית: Ικαρία; בתעתיק לטיני: Icaria או Ikaria) הוא אי יווני בים האגיאי הסמוך לאי סאמוס. האי הוא אחד מהאזורים הכחולים בהם תוחלת החיים גבוהה במיוחד.
אטימולוגיה

האי נקרא על שם איקרוס שניסה לעוף ביחד עם אביו דדלוס, השעווה מכנפיו נמסה והוא נפל לים ליד איקריה ונהרג. אביו דדלוס קבר אותו באי.
פסטיבלים

המונח פסטיבל מתייחס למסיבות ריקודים עם אוכל. במקור היו הפסטיבלים חגיגות דתיות. לאחר מלחמת האזרחים ביוון הוגלו לאי קומוניסטים יוונים. תושבים האיקרים שיתפו איתם פעולה ולכן הפסיק השלטון המרכזי לתמוך כלכלית באי. עד תחילת שנות ה-80 של המאה העשרים מנע השלטון המרכזי מעבר סחורות לאי ומהאי לחלקים אחרים של יוון. בגלל העוני הרב החליט המחוז בראשית שנות ה-60 של המאה העשרים להסב את ועדות הכנסיות לאגודות במטרה לסייע לקהילות הקטנות העניות. הפסטיבלים הפכו גם לאמצעי מימון. הכסף ששילמו המבקרים בפסטיבלים שימש לשירותים לקהילות, כגון: בניית כבישים, בניית אמות מים, כיכרות, נמלים וכיוצא בזה. 


חברי הקהילה המקומית עוזבים את עבודתם בימים שלפני הפסיטיבל, בזמן הפסטיבל ובימים שאחריו ועובדים בהתנדבות בארגון הפסטיבל. גם היום כשחלק מהשירותים הממומנים על ידי ממשלת יוון משמשים הפסטיבלים לאיסוף כסף למטרות חברתיות, כגון: מלגות.
פסטיבלים > ריקודים ואוכל ושתייה

האוכל הוא בדרך כלל בשר עז טחון וצלוי עם פילאף מבושל במרק עיזים. טבחים ומלצרים מתנדבים מגישים את האוכל על מגשי עץ ענקיים. שותים יין אדום מקומי. 


מתחילים בריקודים אירופאים ואחרי זה ריקודים יוונים וריקודים איקראים. כל המשתתפים רוקדים, כולל קשישים בגיל מופלג ונערים.
היסטוריה

איקריה מיושבת בערך החל מהתקופה הנאוליתית. בערך משנת 7000 לפני הספירה. בערך בשנת 750 לפני הספירה הגיעו לאי היוונים הראשונים. הם הגיעו ממילטוס.
היסטוריה > עד ימי הביניים

במאה ה-6 לפני הספירה נשלטתה איקריה על ידי האימפריה של פוליקרטס. 


במאה החמישית לפני הספירה הייתה איקריה חלק מהברית האטית-דלית שנשלטה על ידי אתונה.


במאה השנייה לפני הספירה איקריה נשלטה על ידי סאמוס.
היסטוריה > עד ימי הביניים > מקדש ארטמיס בנאס

במאה השישית לפני הספירה הוקם מקדש לאלה ארטמיס בנאס (באנגלית:Nas) שבאיקריה. נאס היא עיירת נמל שממנה יצאו להפלגות. האלה ארטמיס מקודשת במיוחד באיקריה.  בסביבות שנת 1830 לקחו תושבי הכפרים חלקים גדולים מאבני המקדש לצורך בניית כנסייה.
היסטוריה > ימי הביניים

תושבי איקריה ניסו להגן על עצמם מפני אורחים לא קרואים, בעיקר שודדי ים. הם הרסו את הנמלים של האי והציבו צופים במגדלים בכנסיות בראשי ההרים. באמצעות מדורות שהדליקו.[דרושה הבהרה]
בנוסף, בתי התושבים היו מוסווים על מנת ששודדי ים לא יבחינו בהם. 
ההסוואה בוצעה באמצעות המרכיבים הבאים:
הבתים היו נמוכים ונבנו מאבנים דומות לסלעים שהיו שם מבחינת צבע ומראה.
הבתים נבנו בתוך יערות או חורשות.
פתחי היציאה היו מכוונים בכיוון מנוגד לים וללא ארובות, שהוחלפו במספר רב של חרכים קטנים בגובה נמוך. המטרה הייתה למנוע משודדי הים להבחין שהבתים משמשים למגורים באמצעות זיהוי האש שהודלקה בתוכם לצורך חימום ובישול.
היסטוריה > השלטון העות'מאני

איקריה נשלטה על ידי העות'מאנים משנת 1520 ועד לשנת 1912.


לפני הכיבוש העות'מאני, נשלטה איקריה על ידי אבירי סנט ג'ון ולפניהם על ידי הרפובליקה של גנואה ועל ידי הביזנטים.


בשנת 1912 מרדו תושבי איקריה באימפריה העות'מאנית. המרד הסתיים בהצלחה ואיקריה הפכה לזמן קצר לאחת המדינות העצמאיות הקטנות בביותר בעולם. המרד הצליח כמעט ללא שפיכות דמים וללא תמיכה ישירה מבחוץ. 


לפני מלחמת העולם הראשונה נחלשה האימפריה העות'מאנית. באזור הסמוך לאיקריה נלחמו העות'מאנים מלחמה אבודה באיטלקים. איטליה השתלטה על רודוס ועל האיים הדודקאנסיים בשנת 1912. ההשתלטות האיטלקית עודדה את האיקראים לנסות להשתחרר מהכיבוש העות'מאני כשהשאיפה של התושבים הייתה להתאחד עם יוון ולא להיות תחת שלטון איטלקי. את המרד האיקראי הובילו ד"ר ג'ון מלאכיאס, רופא שלמד באתונה ובפריז וחזר לאי וג'ורג' פומטאליס, נידון למוות על יד העות'מאנים בשל התגייסותו לצבא היווני. 


האיקראים רצו להשתחרר מהכיבוש העות'מאני גם בגלל שהעות'מאנים רצו לגייס לצבא את צעירי איקריה, וגם בגלל האיסור על גידול טבק באי. 


לאיקריה הוברח נשק רב מיוון. ב-17 ביולי 1912, 50 לוחמים איקראים ניצחו בקרב כוח עות'מאני קטן של תשעה לוחמים. לכל צד היה הרוג אחד. המושל העות'מאני התבצר עם הכוח הקטן שלו בבניין המושל בעיר הבירה אגיוס קיריקוס. האיקריאם נכנסו לבניין ב-18 ביולי 1912 והעות'מאנים נכנעו ללא קרב.
היסטוריה > מדינת איקריה

בגלל סיבות פוליטיות לא ניתן היה לצרף את איקריה מידית ליוון. איקריה הוכזה ביולי 1912 כמדינה עצמאית ייחודית בהיסטוריה. 


מדינת איקריה החופשית הייתה מדינה ללא ביורוקרטיה, ללא מטבע וללא יחסים דיפלומטיים. היו לה דגל. חוקה, המנון לאומי ובולי דואר, לייצוב כלכלת המדינה נאספו תרומות של איקראים שהגרו לארצות הברית ולמצרים. מדינת איקריה החופשית התקיימה במשך חמישה חודשים. בנובמבר 1912 התאחדה עם יוון. הנשיא היחיד של מדינת איקריה החופשית היה איואניס מלאכיאס (Ioannis Malachias).
היסטוריה > אי "אדום" אחרי מלחמת האזרחים

בשנים 1946 עד 1949 הייתה מלחמת האזרחים ביוון. המלחמה הייתה בין הצבא היווני, כוחות הביטחון, השמרנים, המלוכנים והליברליים בתמיכה בריטית ואמריקאית בצד אחד, לבין הצבא הדמוקרטי של יוון (DSE), שהיה הזרוע הצבאית של המפלגה הקומוניסטית היוונית (KKE), מגובה בבולגריה, יוגוסלביה ואלבניה בצד השני. לאחר שהקומוניסטים הפסידו במלחמה, הוגלו לאיקריה כ-13,000 קומוניסטים.


בין הקומוניסטים היו מיקיס תאודוראקיס, מנוס קרטרקיס ומנוליס אנאגנוסטקיס.
היסטוריה > מסוף שנות ה-60 של המאה העשרים ועד היום

בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 התחיל השלטן המרכזי ביוון להשקיע באי איקריה. אחת הסיבות לכך הייתה השאיפה להגדיל את מספר התיירים באי. כתוצאה מכך חל שיפור משמעותי בתשתיות באי. אחת הסיבות לגידול במספר התירים המבקרים באי היא היותו של האי אזור כחול בו תוחלת החיים גבוהה יחסית.
אזור כחול

אזורים כחולים הם אזורים בעולם שתוחלת החיים בהם גבוהה מהממוצע. אזורים כאלה זוהו על ידי ג'יאני פס, מישל פולן ודן בואטנר. באזורים אלה ניתן למצוא שיעור גבוה יחסית של אנשים החיים מעל לגיל 100 ותוחלת החיים בבריאות טובה גבוהה יחסית למקומות אחרים. 


ההשערה היא שתוחלת חיים גבוהה זו נובעת מצירוף של גורמים:
קהילה תומכת וערבות הדדית (בהקשר של איקריה גורם זה מצוין בפסקאות "פסטיבלים" ו"היסטוריה" בערך זה)
תזונה (בהקשר של איקריה זו תזונה ים תיכונית המבוססת על גידולים מקומיים (ירקות, פירות, צמחי תבלין) ואכילה מועטת של בשר.)
פחות מתח (Stress) (מקומיים מרבים לציין שאין מתחים)
פעילות גופנית
גורם גנטי
שלטון מקומי

ברפורמה בשנת 2011 אוחדו שלוש רשויות מקומיות באיקריה לרשות אחת. הרשויות המקומיות היו:
אגיוס קיריקוס, בנאגלית: Agios Kirykos, ביוונית: Agios Kirykos
אבדילוס, בנאגלית: Evdilos, ביוונית: Evdilos
רחס, בנאגלית: Raches, ביוונית: Raches
כל אחת מהרשויות הפכה לאזור משנה ברשות המשותפת. בכל אחת מהן כלולים יישובים נוספים באזור הקרוב לעיירה ההמרכזית.


אגיוס קיריקוס היא בירת איקריה. 
איקריה כפופה מינהלית לרשות של האי הסמוך הגדול יותר סאמוס.
ראו גם

אזור כחול
הים האיקרי
סאמוס
לקריאה נוספת

Kalampogias, Antōnēs (2016). Ikaria, o kokkinos vrachos / Ικαρία, ο "κόκκινος βράχος" (in Greek). Athens: Sychroni Epochi. ISBN 978-9604512355.
Joseph Georgirenes, A Description of the Present State of Samos, Nikaria, Patmos, and Mount Athos (London 1677) pp 54–70; G
הערות שוליים

↑  Myth of the fall of Icarus, באתר Greeka
1 2  פסטיבלי איקריה Greek Gastronomy Guide
↑  Ikaria Artemis Temple, באתר Greeka
↑  דילי מייל: בתי "אנטי פיראטים", באתר Athens Now
1 2  על האי הזעיר שניצח את העות'מאנים,  באתר HistoryisTold//, מקס פרדקין
↑  Kalampogias, Antōnēs (2016). Ikaria, o kokkinos vrachos / Ικαρία, ο "κόκκινος βράχος" (in Greek). Athens: Sychroni Epochi. ISBN 978-9604512355
↑  פסטיבלי איקריה, באתר Greek Gastronomy Guide
↑  Dina Spector, "IKARIA, GREECE: The Oldest People On Earth Reveal The Secrets To Living Past 100 family’s roots --- and religious", Business Insider. Jul 14, 2012.
↑  Dina Spector, "IKARIA, GREECE: The Oldest People On Earth Reveal The Secrets To Living Past 100 family’s roots --- and religious", Business Insider. Jul 14, 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4239960-9  LNB: 000338785  VIAF: 244171325   WorldCat (עם VIAF): 244171325 
בית באיקריה מהמאה ה-15 להסוואה מפני שודדי ים
בית ועץ בכפר אקמטרה באיקריה. בו חי שנתיים מיקיס תאודורקיס
מרכז העיירה אבדילוס באיקריה
בראדלי קופר

| --- | --- |

קופר, 2017
 לידה:  5 בינואר 1975 (בן 50) פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית
 שם לידה:  Bradley Charles Cooper 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון  אוניברסיטת וילאנובה  ניו סקול 
 בת זוג:  אירינה שייק (2015 – 2019)
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס איגוד עיתונאי הקולנוע של אינדיאנה לשחקן הטוב ביותר (2012)  פרס גילדת שחקני המסך  פרס גראמי  האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה  איגוד המבקרים האמריקני 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
בראדלי צ'ארלס קופר (באנגלית: Bradley Charles Cooper; נולד ב-5 בינואר 1975) הוא מפיק, במאי קולנוע ושחקן טלוויזיה, תיאטרון וקולנוע אמריקאי. הופיע שלוש פעמים ברשימת הסלבריטאים המרוויחים ביותר של המגזין "פורבס", ומעריכים שההכנסות מסרטיו עומדות על כ-11 מיליארד דולר ברחבי העולם. כמו כן, הופיע ברשימת מאה האנשים המשפיעים בעולם של המגזין "טיים".
קריירת המשחק של קופר החלה בשנת 1999 כשהשתתף בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה". בשנת 2001 קיבל את תפקידו המשמעותי הראשון, כשהחל לשחק בסדרת הטלוויזיה "זהות בדויה", אך פריצת הדרך המשמעותית שלו התרחשה בשנת 2009, עת השתתף בסרט "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס". הסרט היה להצלחה מסחרית וביקורתית אדירה וזו הובילה ליציאת שני סרטי המשך - "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק" בשנת 2011 ו"הנגאובר 3: חוזרים לווגאס" בשנת 2013. סרטים מצליחים נוספים בהם השתתף הם הקומדיה הרומנטית "אופטימיות היא שם המשחק" בשנת 2012, הקומדיה השחורה "חלום אמריקאי" בשנת 2013, ודרמת המלחמה "צלף אמריקאי" בשנת 2014, אותה גם הפיק. על השתתפותו בסרטים אלו היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר והיה לשחקן העשירי בהיסטוריה שקיבל מועמדות לפרס זה במשך שלוש שנים רצופות. בשנת 2014 היה מועמד לפרס טוני על גילום ג'וזף מריק במחזה "איש הפיל" בברודוויי והחל לדבב את דמותו של רוקט ראקון בסרטי היקום הקולנועי של מארוול. בשנת 2018 קופר הפיק, כתב, ביים וכיכב בסרט "כוכב נולד" לצד הזמרת ליידי גאגא, והיה מועמד על ההשתתפות בו לשלושה פרסי אוסקר. כמו כן, על השתתפותו בפסקול הסרט ובשיר Shallow זכה קופר בפרס באפט"א לקולנוע ובשני פרסי גראמי. קופר היה מועמד פעם נוספת לפרס אוסקר על הפקת הסרט ג'וקר בשנת 2019.
ראשית חייו

קופר נולד בפילדלפיה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא אירי ואיטלקי. הוריו הם גלוריה (לבית קמפאנו) וצ'ארלס קופר. בראדלי גדל בעיירות השכנות ג'נקינטאון וריידל שבמדינת פנסילבניה. ולו אחות גדולה בשם הולי. בינקותו, עקב כולסטאתומה באוזנו וצלילות בגיל מוקדם, סבל מקרע בעור התוף.
בילדותו, קופר למד בתיכון בפורט וושינגטון, הצטיין בכדורסל ועבד בעיתון המקומי "Philadelphia Daily News". קופר החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת וילאנובה, אך עבר לאחר שנה אחת לאוניברסיטת ג'ורג'טאון, בה השלים בהצטיינות בשנת 1997 תואר ראשון באנגלית. במהלך הלימודים היה חבר בנבחרת החתירה של האוניברסיטה ובתיאטרון הסטודנטיאלי, למד צרפתית והשתתף בחילופי סטודנטים באקס-אן-פרובאנס שבצרפת. בשנת 1999 השתתף כשחקן אורח בסדרה "סקס והעיר הגדולה" לצד שרה ג'סיקה פרקר. בשנה שלאחר מכן שיחק בסדרה "The Street" ושימש כמגיש בסדרת התיירות "Globe Trekker", במסגרתה טס למדינות שונות כפרו וקרואטיה.
בשנת 2000 קופר עבר מבחן כניסה ללימודים בבית הספר למשחק "אולפן השחקנים" והתקבל ללימודים על ידי ג'יימס ליפטון, אותם סיים עם תואר M.F.A במשחק. בזמן לימודיו קופר עבד כשומר סף בבית מלון מורגנס בניו יורק.
ביוגרפיה > תפקידים מוקדמים (2001–2008)

הופעת הבכורה הקולנועית של קופר הייתה בקומדיה "Wet Hot American Summer" בשנת 2001, בה גילם את בן, מדריך במחנה קיץ בדיוני משנת 1981. על אף שהסרט לא הצליח מבחינה מסחרית או ביקורתית, לאורך השנים הוא פיתח מעמד של סרט פולחן. בנוסף, בשנת 2015 נטפליקס הוציאה סדרת פריקוול בת שמונה פרקים לסרט בשם "Wet Hot American Summer: First Day of Camp", בה שב קופר לגלם את דמותו של בן.
בשנת 2001, קופר קיבל את תפקידו המשמעותי הראשון - דמותו של ויל טיפין בסדרת הטלוויזיה "זהות בדויה". טיפין הוא כתב מקומי וחברהּ הטוב ביותר של דמותה של השחקנית ג'ניפר גארנר. בשתי העונות הראשונות שיחק בתפקיד ראשי ובעונה השלישית והחמישית היה לשחקן אורח. בשנת 2002 לוהק לתפקיד משנה במותחן הפסיכולוגי "משנים כיוון" - אך הסצנות בהן הופיע נחתכו בעריכה ועל כן אינו מופיע בגרסתו הקולנועית של הסרט, אלא רק בגרסאות ה-DVD וה-Blu-ray. באותה השנה הופיע גם בדרמה הרומנטית "Bending All the Rules", בה גילם צלע מתוך משולש אהבה. בשנת 2003 הופיע כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה "Miss Match" וגילם בוקר ומאמן סוסים בשם מורגן מרפי בסרט הטלוויזיה "The Last Cowboy". בשנת 2004 לוהק יחד עם ג'ייסון פריסטלי לסרט הטלוויזיה "אני רוצה להתחתן עם ראיין בנקס" והפך לאורח קבוע בסדרת הטלוויזיה "ג'ק ובובי" ברשת The WB, בה השתתף עד 2005.
הקריירה של קופר החלה לנסוק בשנת 2005 עם ליהוקו לסרט "לדפוק חתונה" לצד אוון וילסון, וינס ווהן ורייצ'ל מקאדמס. בסרט הוא מגלם את דמותו של סק לודג', בן זוגה היהיר והאגרסיבי של דמותה של מקאדמס - קופר תיאר את הדמות בהמשך כ"סוג של סוציופת". באותה השנה קופר לוהק לתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "סודות המטבח" של רשת פוקס, אשר התבססה על חייו של השף אנתוני בורדיין. על אף שזכתה לביקורות חיוביות, רייטינג הצפייה בה היה נמוך מאוד והיא ירדה מהמסך לאחר ארבעה פרקים בלבד. כמו כן, הופיע בתפקידי אורח בסדרות "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"חוק וסדר: משפט וצדק".
במרץ 2006 קופר החל להופיע כדמותו של פיפ/תיאו במחזמר "Three Days of Rain" בברודוויי לצד ג'וליה רוברטס ופול ראד. באותה השנה לוהק לתפקיד משנה בקומדיה הרומנטית "אין כמו בבית" ובשנת 2007 לתפקיד משנה בקומדיה "The Comebacks". בשנת 2007 החל לגלם את דמותו של כוכב הטלוויזיה איידן סטון בעונה החמישית של הסדרה "ניפ/טאק". ב-2008 שיחק את התפקיד הראשי בסרט "Older than America" והופיע בהצגה "The Understudy" לצד קריסטן ג'ונסטון. באותה השנה שיחק גם בתפקידי משנה בקומדיות "יס מן" ו-"The Rocker" ובתפקיד הראשי בסרט האימה "לילה ברכבת התחתית". הסרט מבוסס על ספרו קלייב בארקר משנת 1984 וקופר מגלם בו את דמותו של צלם המנסה לאתר רוצח סדרתי - דמות זו מהווה חריגה מרצף הדמויות הקומיות שקופר גילם קודם לכן.