stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גידי אורשר
ביוגרפיה

למד בבית הספר היסודי ע"ש א.ד. גורדון בתל אביב, ובתיכון עירוני ה' במגמה ריאלית-אלקטרונית. את השרות הצבאי עשה כטכנאי בגלי צה"ל ובמסגרת זאת החל להכין כתבות על קולנוע לתוכניות השונות. בשנת 1971 החל את לימודי התיאטרון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.[דרושה הבהרה] לאחר שנה כשנפתח באוניברסיטה החוג לקולנוע עבר ללמוד שם, במחזור הראשון, במשך ארבע שנים נוספות.
עד צאתו לגמלאות שימש אורשר במשך למעלה מ 40 שנה כמבקר הקולנוע של גלי צה"ל וממציא המונח "סולם אורשר" לדירוג סרטים. ייסד את אתר האינטרנט של גלי צה"ל וניהל את המחלקה במשך למעלה מ 15 שנים. מיזמי וממקימי האקדמיה הישראלית לקולנוע, חבר הוועד המנהל של האקדמיה ונציג מבקרי הקולנוע בה. הוא מרצה לקולנוע ומיוזמי "יום קולנוע ארוך" לתלמידי בתי הספר בסל תרבות ארצי. כתב את ערכי הקולנוע באנציקלופדיה "בריטניקה החדשה לנוער". בעבר הגיש במשך 7 שנים את פינת קולנוע בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!". במשך שנים ועד יציאתו לגמלאות היה מורה בכיר לקולנוע במרכז האקדמי ויצו בחיפה ולימד קולנוע ורדיו בסמינר הקיבוצים בתל אביב. ערך והגיש במשך שנים תוכניות על מחשבים ואינטרנט "ג'וקים בראש" בגלי צהל ובערוצי הכבלים והנחה את התוכנית "הפרלמנט של זומביט" בטלוויזיה החינוכית. ממקימי איגוד הביקורת האירופאי-ים תיכוני "פדאורה" וסגן נשיא של הארגון, חבר בוועדות שיפוט רבות בפסטיבלים בישראל ומחוצה לה. בעל אתר האינטרנט "סולם אורשר" לצפייה מודרכת, ביקורת קולנוע, טלוויזיה וכל מה שלידם.
ב-9 ביולי 2016 הושעה משידור בגלי צה"ל לחודש, בעקבות דרישת שר הביטחון, שרת התרבות וראש הממשלה אחרי שפרסם פוסט בדף הפייסבוק שלו, שבו יצא כנגד "קבלני הקיפוח"  בש"ס וב"קשת המזרחית". הפוסט הסאטירי תקף את אותם "נציגים" של בני עדות המזרח וייחס להם העדפה של שימור אמונות טפלות על פני מדע.
אורשר מתגורר במושב גת רימון, נשוי, ואב לשני בנים.
הערות שוליים

↑  חן ליברמן, מבקר הקולנוע גידי אורשר הושעה מתפקידו בעקבות פוסט גזעני נגד בני עדות המזרח, באתר nana10‏, 9 ביולי 2016
↑  אתר leader Group מנהיגים את עולם ההרצאות והסדנאות בישראל
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליאנס חברה לצמיגים

| --- | --- |

מפעל אליאנס בחדרה
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1950 – 14 בנובמבר 2024 (כ־74 שנים)
 חברת אם:  יוקוהאמה יפן
 מיקום המטה:  טוקיו יפן
 משרד ראשי:  ישראל
 בעלות:  יוקוהאמה יפן
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב
 מוצרים עיקריים:  פיתוח יצור ושיווק צמיגים מבוססי פטנטים לנישות ייחודיות ויישומי OEM.
 הכנסות:  1.58 מיליארד ש"ח (2014)
 רווח תפעולי:  120 מיליון ש"ח (2014)
 רווח:  80 מיליון ש"ח (2014)
 הון עצמי:  364 מיליון ש"ח (2014)
 סך המאזן:  907 מיליון ש"ח (2014)
 יו"ר:  איזיה צ'צ'יק
 עובדים:  550
 
אליאנס תעשיות בע"מ הייתה חברה ישראלית, בבעלות קונצרן יוקוהאמה (אנ') מיפן. החברה התמחתה בפיתוח, ייצור ושיווק של צמיגים מבוססי פטנטים לנישות ייחודיות. בעבר ייצרה החברה צמיגים לרכבי נוסעים, אך לאחר שינוי מיקוד שיווקי נמכרה פעילות זו ולאחר מכן היא התמקדה בייצור צמיגים עתירי מו"פ. שינוי האסטרטגיה של החברה נחלה הצלחה והעלה את שוויה בשיעור של למעלה מ-2000%. החברה נמכרה בסכום של 1.2 מיליארד דולר לתאגיד יוקוהאמה היפנית בשנת 2016.
הצמיגים שיוצרו על ידי החברה היו צמיגים מתקדמים, עתירי מו"פ, המבוססים על פטנטים רשומים. הצמיגים יועדו לנישות ייחודיות ושווקו בעיקר מחוץ לישראל. בישראל התבצעה הפצת הצמיגים באמצעות החברה הבת "אליאנס שיווק ישראל". החברה העסיקה כ-550 עובדים במרכז פיתוח ובמפעל בעיר חדרה. הצמיגים שפותחו ויוצרו על ידי החברה נמכרו תחת שמות המותגים אליאנס וגלקסי.
ב-14 בנובמבר 2024 הודיע קונצרן יוקוהאמה כי המפעל בישראל ייסגר בסוף 2024.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1950, בשם "אליאנס מפעלי צמיגים וגומי בע"מ", על ידי קבוצת משקיעים מישראל ומארצות הברית, בשיתוף חברת סולל בונה. מייסדי החברה החליטו להקים מפעל צמיגים בחדרה, תוך ניצול ההטבות המיוחדות של אזור התעשייה החדש שהוקם שם. מנכ"ל המפעל הראשון היה יוסף טייכר ואחריו כיהן בתפקיד ג'ו רענן. הקמת המפעל נמשכה כשנה וחצי והוא החל לייצר לקראת סוף 1952.
בשנת 1960 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
בשנת 1985 נקלע המפעל לקשיים כלכליים עקב משבר האינפלציה בישראל ותוכנית הייצוב הכלכלית של 1985, ותחרות גוברת של צמיגים מיובאים. באותה עת היה המפעל בבעלות קונצרן כור תעשיות. בשנת 1988 היה המפעל על סף סגירה. החברה הועברה לניהול כונס הנכסים הרשמי והממונה על הליכי חדלות פירעון. התהליך לווה במחאות קשות של העובדים, ובפיטוריהם של 500 מתוך 1,400 עובדי החברה. החברה עברה תוכנית הבראה, והמשיכה להעסיק 900 עובדים, ולייצר במפעל בחדרה ובמפעל צמיגי שמשון בפתח תקווה, שהיה תחת בעלות משותפת. במסגרת תוכנית ההבראה התמקדה החברה בייצור צמיגים לחקלאות, לעבודות עפר, לתעשייה ולדרכי עפר והחלה לייצא בכמות משמעותית לארצות הברית.
בשנת 1992 רכש איש העסקים אליעזר פישמן את החברה, יחד עם בנק ההשקעות האמריקאי בר סטרנס, במכרז שפרסם כונס הנכסים. הרכישה בוצעה באמצעות חברה חדשה שהקים פישמן "אליאנס חברה לצמיגים בע"מ", ובשנת 1993 הפכה אליאנס שוב לחברה ציבורית כאשר מניותיה הונפקו בבורסה לניירות ערך בתל אביב. תחילת הדרך כחברה ציבורית הייתה קשה, והתאפיינה בתלות גבוהה בשוק המקומי ובצמיגים פשוטים. ביוני 2000 רכש פישמן מניות נוספות והיה לבעל השליטה עם 63%. החברה סבלה מהפסדים כבדים בתקופה זו ונזקקה להזרמת הון נוספת. בנוסף פיטרה כ-150 עובדים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה החברה למכור ישירות, או בשותפות, עם יצרני ציוד חקלאי ומכני דוגמת ג'ון דיר וקטרפילר.
בשנת 2007 רכשה קרן ההשקעות ורבורג פינקוס את השליטה בחברה מידי פישמן לפי שווי של כ-50 מיליון דולר. הקרן מחקה את מניות החברה מהמסחר בבורסה והחברה חזרה להיות חברה פרטית אך המשיכה במסחר באיגרות החוב שלה.
בשנת 2008 הקימה החברה מפעל חדש לצמיגים בדרום הודו בהשקעה של 100 מיליון דולר. במקביל פיטרה כ-260 עובדים בישראל וסגרה חלק מפעילותה.
בשנת 2013, רכשה קרן ההשקעות KKR (אנ') את מניות השליטה בחברה לפי שווי של חצי מיליארד דולר.
בשנת 2016 נמכרה החברת לחברת יוקוהאמה ביפנית ב-1.2 מיליארד דולר.
ב-14 בנובמבר 2024 הודיע קונצרן יוקוהאמה כי המפעל הישראלי ייסגר בסוף 2024 וכל עובדיו (קרוב ל-500) יפוטרו.
פעילות החברה

אליאנס התמחתה בפיתוח, ייצור ושיווק של צמיגים מתקדמים, המבוססים על פטנטים בתחומי הנדסה כימית וחוזק חומרים. לדוגמה: צמיגי Flotation, צמיגי יערנות, צמיגי OTR, צמיגים למגזר הביטחוני וכו'.
הפעילות הייצרנית של אליאנס התחלקה בין הודו וישראל. בהודו מתבצע הייצור של הצמיגים הפשוטים, המיוצרים בסדרות ארוכות, ובישראל מתבצע הפיתוח וכן הייצור של צמיגים מתקדמים מבוססי פטנטים ייחודיים. צמיגים אלו מיועדים לנישות ייחודיות ולפיכך מיוצרים בסדרות קצרות, דורשים בדיקות איכות קפדניות והם גם רווחיים יותר. שוקי החברה העיקריים הם באירופה ובארצות הברית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  אליאנס חברה לצמיגים בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑   אורי תומר, עסקת ענק: אליאנס, יצרנית הצמיגים מחדרה, נמכרת ליוקוהאמה ב-1.2 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 27 במרץ 2016
↑  אביב לוי, ‏מתמקדים בצמיגים בעלי שולי רווח גבוהים, באתר גלובס, 27 במרץ 2016
↑  ואדים סבידרסקי, שנפ תרכוש את פעילות השיווק של צמיגי אליאנס בכ-73 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 24 באפריל 2012
1 2  תומר הדר, סוף עצוב: חברת אליאנס נסגרת אחרי 74 שנות פעילות, באתר ynet, 14 בנובמבר 2024
↑  דב שובל, פעולי חדרה מייצרים צמיגים, על המשמר, 12 בנובמבר 1952
↑  מבעיות תעשית הצמיגים, הארץ, 1 באוקטובר 1952
↑  נחטפו מניות אליאנס, דבר, 11 במרץ 1960
חב "אליאנס תוציא אמיסיה של 100 אלף מניות בארה"ב, למרחב, 2 בדצמבר 1959
↑  זיו קופר, מחירי הצמיגים למכוניות נוסעים, חדשות, 19 במרץ 1984
↑  עדנה ארידור, אליאנס בקשיים, חדשות, 28 ביולי 1985
↑  בועז אורגד, פאיז עבאס, עידו טל, ועד עובדי אליאנס: "מנסים לסדר אותנו ", חדשות, 11 במאי 1988
אהרן אורגד, עידו טל, ’’כור : אם לא יושג הסדר, נבקש היום את סגירתו הסופית של מפעל אליאנס, חדשות, 4 ביולי 1988
↑  נווית זומר, הממונה על ההגבלים אישר ארבעה מיזוגים, חדשות, 28 ביולי 1992
↑  שרון שדה, אליאנס חתמה על שני חוזי ענק ליצוא של צמיגים לארה״ב, חדשות, 9 באפריל 1993
↑  נווית זומר, ביר סטרנס ופישמן זכו במכרז לרכישת אליאנס, חדשות, 24 במרץ 1992
↑  אליאנס חברה לצמיגים (1992) בע״מ הודעה בהתאם לסעיף 23 לחוק ניירות ערך, חדשות, 27 במאי 1993
↑  שלומי גולובינסקי, פישמן רוכש את השליטה בחברה הכלכלית לירושלים ובמפעל הצמיגים אליאנס, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2000
↑  הארץ, חברת אליאנס הפסידה ברבעון ה-1 18 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 4 ביוני 2002
יורם גביזון, יו"ר אליאנס: "החברה כבר אינה בסכנה קיומית", באתר TheMarker‏, 20 ביוני 2004
↑  מאת יורם גביזון, אליאנס - גידול בתפוקה ופיטורי 150 עובדים הביאו לשיפור נוסף ברווח הגולמי, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2003
↑  אליאנס - תתקין צמיגים עבור ג'ון-דיר, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2000
אילן מוסנאים, אליאנס מקבלת עוד צ'אנס: חתמה על הסכם לאספקת צמיגים ליצרן זר ב-9.5 מיליון יורו, באתר TheMarker‏, 10 בספטמבר 2003
רועי ברגמן, ‏אליאנס קיבלה הזמנה לאספקת צמיגים מקאטרפילר האמריקנית, באתר גלובס, 11 ביולי 2006
↑   מיכאל רוכוורגר, האקזיט של וורבורג פינקוס: רכשה את אליאנס ב-50 מ' ד' - מכרה אותה ב-500 מ' ד', באתר TheMarker‏, 14 באפריל 2013
↑  דניאל שמיל, אליאנס תקים בדרום הודו מפעל חדש לצמיגים בהשקעה של 100 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 3 במרץ 2008
↑  חיים ביאור, גל פיטורים נוסף באליאנס: 50 עובדים קבועים; 260 פוטרו מאז פרוץ המשבר - רבע מכוח האדם, באתר TheMarker‏, 1 בדצמבר 2008
אילנית חיות, ‏חברת הצמיגים אליאנס סוגרת חלק מהפעילות בישראל: תפטר 50 עובדים, באתר גלובס, 1 ביוני 2009
↑  אביב לוי, ‏KKR רוכשת את השליטה באליאנס בכחצי מיליארד ד', באתר גלובס, 14 באפריל 2013
↑  שי שלו, ‏אליאנס נמכרת ליוקוהמה מיפן ב-1.2 מיליארד דולר, באתר גלובס, 27 במרץ 2016
↑   חגי עמית, מפעל ישראלי בן מאות עובדים שהיה שווה מיליארדים נסגר. ואף אחד לא שם לב, באתר TheMarker‏, 22 בנובמבר 2024
נקודת תצפית

ערך זה עוסק בנקודה תצפית המשמשת לתצפית נופית על האזור. אם התכוונתם לנקודת תצפית מתורת הספרות: מערך הנורמות והידע של הדובר או של הדמות, ראו .
תצפית נוף עשויה מאבן ב-Outeniqua Pass (אנ') דרום אפריקה, מהצד ניתן לראות את האוקיינוס ההודי
מהנוף הנשקף ממגדל התצפית UFO ניתן לראות את הדנובה, טירת ברטיסלאבה ושמורת הטבע פצ'ניאנסקי
מצפה דדו במטולה
נקודת תצפית ברחוב הפלמ"ח בשכונת רוממה הישנה בחיפה, משקיפה על דרך פיק"א שכונת רוממה החדשה והיכל הספורט רוממה חיפה
נקודת תצפית, מצפור או מצפה היא מקום גבוה ממנו ניתן לצפות כדי להשקיף לנוף הנראה ממקום המצפה.
מצפור בטבע

מצפים נבנים לרוב בצדי כבישים, ראשי פסגות, מדרונות הרים, צוקים, גבעות גבוהות ואף בגבעות נמוכות. מצפים רבים נבנים בפארקים לאומיים. לרוב יהיה ניתן למצוא אותם במקום מוגבה או כחלק מטיילת המשקיפה לנוף. המצפים הקיימים בפארקים לאומיים בטיילות ובגנים עשויים מאבן או מעץ ואילו רוב נקודות התצפית האחרות אינן בנויות.
 לעיתים הצפייה בנקודות התצפית כרוכה בתשלום.
בישראל ניתן למצוא נקודות תצפית נופיות לטבע רבות כגון: מצפה דדו במטולה,מצפור דוד איזן סמוך לעספיא, הר בנטל ברמת הגולן, מצפה רן ברכס הרי נפתלי, מערת קשת בגליל המערבי, מצוק הארבל בגליל התחתון, הר ארי בבית ג'ן, הר ברקן בגלבוע, מצפור המרפסת של המדינה, גן הפסגה בתל אביב, מצפה נח כנרתי ברמת סירין, הר הזיתים בירושלים, נחל בוקק בבקעת ים המלח, כרבולת חרירים במכתש רמון, מצפה זי"ו בהר חברון והר ברך באילת.
נקודת תצפית בראש גורד שחקים

בנוסף לנקודות תצפית נופיות מוקמות נקודות תצפית בראשי גורדי השחקים. בישראל הוקמו נקודות תצפית כאלה למשל בראש מגדל שלום ומגדלי עזריאלי. הגישה אליהן כרוכה בתשלום. נקודת תצפית קיימת גם בראש מגדל אשכול בקמפוס אוניברסיטת חיפה, המשלב את גובה המגדל עם גובה ההר שעליו נבנה. נקודות תצפית נודעות בניו יורק הוקמו בראש בניין אמפייר סטייט ובראש מגדלי התאומים.
לקריאה נוספת

עמנואל הראובני, פסגות – טיולים אל נקודות תצפית, הוצאת כנרת, 1993.
הערות שוליים

↑  את המילה תצפית חידש הבלשן יצחק אפשטיין
↑  דוד סמילנסקי, עם בני ארצי ועירי, הוועד הצבורי להוצאת כתביו של דוד סמילנסקי ומסדה, עמ' 127, 1958
↑  מצפור - האקדמיה ללשון העברית
↑  טלי מליחי, ‏נקודות התצפית היפות ביותר בישראל, באתר ‏מאקו‏, 10 במאי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540275005171  LCCN: sh2008009411  NKC: ph136793
אביב אברהם

אביב דניאל אברהם (נולד ב-20 במרץ 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בא.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים

אברהם נולד בעפולה לאחר שהוריו עלו לישראל מאתיופיה, והוא בן זקונים למשפחה בת שמונה אחים ואחיות. אברהם החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של הפועל עפולה, ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי נתניה.
קריירת מועדונים > מכבי נתניה

ב-12 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מכבי נתניה, בניצחון 2–0 על הפועל רמת גן בליגה הלאומית. ב-17 באוקטובר 2015 ערך אברהם את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 0–1 להפועל כפר סבא.
בעונת 2016/2017, לאחר שהקבוצה ירדה שוב לליגה הלאומית, הפך אברהם לשחקן הרכב קבוע בקבוצה. ב-19 בספטמבר 2016 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 2–1 נגד הפועל רמת גן. בסך הכל כבש בעונה זו ארבעה שערים ב-30 הופעות בליגה הלאומית, והעפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
במחזור הפתיחה של עונת 2017/2018 כבש אברהם את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול הפועל באר שבע שהסתיים בתיקו 1–1, ובסך הכל כבש בעונה זו שלושה שערים ב-32 הופעות בליגת העל. בדצמבר 2017 חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים נוספות במועדון. בעונת 2018/2019 כבש אברהם שני שערים ב-27 הופעות ליגה, והעפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה.
קריירת מועדונים > א.א.ל. לימסול

ב-23 ביולי 2024 חתם אברהם על חוזה לשנתיים ב-א.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית.
נבחרות ישראל

בשנים 2014–2016 שיחק בנבחרת הנוער של ישראל עד גיל 19. בשנים 2017–2018 שיחק בנבחרת הצעירה עד גיל 21.
ב-8 בנובמבר 2021 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת על-ידי המאמן האוסטרי וילי רוטנשטיינר, להמשך משחקיה במוקדמות מונדיאל 2022. ב-15 בנובמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במשחקה האחרון מול איי פארו במוקדמות מונדיאל 2022, שנגמר בניצחון ביתי 3–2 לישראל.
תארים

גביע הטוטו (ליגת העל): 2022/2023
הערות שוליים

↑  אופיר סער‏, האביב הנתנייתי: הפריחה של אביב אברהם, הכישרון של מכבי נתניה, באתר וואלה, 25 באוגוסט 2017
↑  צפו: 1:2 למכבי נתניה על ר"ג בתוספת הזמן, באתר ‏מאקו‏, 20 בספטמבר 2016
↑  דוד בן-שימול, אביב נעורים: היהלום של נתניה פורע שטרות, באתר ynet, 18 בדצמבר 2017
↑  אביב אברהם חתם לשנתיים בא.א.ל לימסול הקפריסאית, באתר וואלה, 23 ביולי 2024.
↑  יניב טוכמן‏, גלזר וגולסה שוחררו מסגל הנבחרת, חזיזה ואביב אברהם זומנו במקומם, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2021
דניאלה מיכאלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בספטמבר 1952 (בת 72) רחובות, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 
דניאלה מיכאלי (נולדה ב-12 בספטמבר 1952) היא כוריאוגרפית, במאית תיאטרון ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

מיכאלי נולדה וגדלה ברחובות. למדה ריקוד, נגינה בפסנתר ופיתוח קול מילדות. למדה בין השאר אצל דליה חרל"פ, עליזה שדה, דבורה ברטונוב, מיה ארבטובה ורינה שחם, בסטודיו בת דור ועם להקת בת שבע. היא בוגרת בית הספר התיכון ע"ש עמוס דה-שליט בעירה. בתחילת 1971 התגייסה לצה"ל ושירתה בצוות הווי של חיל האוויר.
ביוגרפיה > משפחה

דניאלה מיכאלי הייתה נשואה למוזיקאי ישראל בורוכוב (אנסמבל "מזרח מערב", ממייסדי להקת "הברירה הטבעית"), להם שני ילדים, נגני ג'אז, מלחינים ומעבדים: אברי בורוכוב, קונטרבסיסט ואיתמר בורוכוב, חצוצרן. בן זוגה הנוכחי הוא הפיזיולוג אבי לבנת.
בני דודיה הם המוזיקאים יובל וגיל דור. אביה, הכימאי פרופסור יצחק מיכאלי, עבד במכון ויצמן. אמה, מרים מיכאלי, מניצולי רכבת ההצלה של ישראל קסטנר, עבדה כספרנית במכון ויצמן ועוסקת בהוראת שיטת אלכסנדר. כילדה הרבתה לבקר עם הוריה במקומות שונים בעולם, שם התוודעה לסגנונות שונים ומגוונים של מחול ותיאטרון.
פרסים

1991 – פרס ראשון, תיאטרונטו, הצגת יחיד "שלאף שטונדה".
1996 – שמונה פרסים להצגה "הקץ של העץ", בכלל זה פרס הבימוי לדניאלה מיכאלי, פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
1996 – "הגלגול", ציון לשבח, פסטיבל עכו.
1999 – פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה.
2001 – פרס התיאטרון הישראלי לעיצוב תנועה בהצגה "כטוב בעיניכם", הקאמרי.
2008 – פרס התיאטרון הישראלי להצגת הבידור של השנה ל"שירת העצבים".
2012 – פרס קיפוד הזהב לעבודה קבוצית ולעיצוב תלבושות עבור ההצגה בבימויה "כשאוניה שוקעת".
משחק בתיאטרון

| הצגה | מחזאי | במאי | תיאטרון | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קריזה (אנשים במצוקה) | ליקט וערך: איציק ויינגרטן, שירים: יהושע סובול | נולה צ'לטון | תיאטרון חיפה |  | 1976 |
| קלפים (הצגת פנטומימה) | יורם בוקר | יורם בוקר | תיאטרון חיפה, להקת "מיני מיים" |  | 1977 |
| אופניים לשנה | עריכה: איציק ויינגרטן | נולה צ'לטון | תיאטרון חיפה, במה 2 | תפקידים שונים | 1977 |
| סוף משחק בקרית גת | עיבוד של נולה צ'לטון ואיציק ויינגרטן לסיפורו של ג'ון אוארבך | נולה צ'לטון | תיאטרון חיפה |  | 1978 |
| סורגים | חיים מרין ואיציק ויינגרטן | בימוי, רעיון ועריכה: עודד קוטלר | תיאטרון חיפה |  | 1980 |
| ססיליה, כריסטינה, קורנליה וכל השאר | על פי שירי לאה גולדברג, דליה רביקוביץ' ויונה וולך | דניאלה מיכאל | פסטיבל עכו | הצגת יחיד של דניאלה מיכאלי | 1985 |
| חוות החיות | עיבוד של פיטר הול לג'ורג' אורוול | גדי רול | תיאטרון הקאמרי | החליפה את אורלי זילברשץ | 1986 |
| שלאף שטונדה | עיבוד של יורם פאלק ודניאלה מיכאלי לסיפור מאת יהודית קציר | יורם פאלק | תיאטרונטו, רצה בתחילה בתיאטרון בית ליסין ואחר-כך כהפקה פרטית של אירית נאמן | הצגת יחיד בביצוע דניאלה מיכאלי. כשחודשה ב-2012 רצה בתיאטרונטו | 1991 |
| מחכים לגודו | סמואל בקט | נולה צ'לטון | פסטיבל עכו | לאקי | 1995 |
| הסתברות | תמר שחף | רועי הורוביץ | נעה גיל | תיאטרון תמונע | 1999 |
| להצחיק את אלוהים | אסף אופק | נולה צ'לטון | צוותא |  | 2017 |
הערות שוליים

↑  רבקה בת צור, טירוניות הוואפל והשוקולדה, דבר, 22 בפברואר 1971
↑  הכל עובר חביבי, מעריב, 31 בדצמבר 1974
↑  יום שני, דבר, 23 בספטמבר 1977
↑  תסתכל מסביב, מעריב, 22 באוקטובר 1976
↑  חכמי חלם, בקט, דבר, 8 במרץ 1978
תיאטרון מהחיים, דבר, 16 באוגוסט 1978
↑  אופניים לשנה, מעריב, 8 במאי 1979
↑  חוה נובק, אחרי בכורה, דבר, 15 בנובמבר 1978
↑  אלפים באו לפסטיוואל, מעריב, 4 באוקטובר 1985
↑  חיים נגיד, דניאלה, איפה היית?, מעריב, 8 באוקטובר 1985
↑  שרית פוקס, מגרשי השדים, מעריב, 27 בספטמבר 1985
↑  עמנואל בר-קדמא, ידיעות אחרונות, 3 באוקטובר 1985.
↑  חיים נגיד, דניאלה מיכאלי תציג בתל אביב, מעריב, 22 באוקטובר 1985
↑  אליקים ירון, מעריב, 16 בנובמבר 1990.
↑  שוש אביגל, תיאטרונטו / בסך הכול – אירוע סימפטי, חדשות, 29 באפריל 1991
↑  צבי גורן, "כשהאוניה שוקעת – הישג מרתק", אתר הבמה, 13 ביולי 2010.
↑  יוסי עוזרד, הצגה - ציפורה נחמדת, חדשות, 30 בדצמבר 1986
רחל שיין ארגמן, הצגת ה־200 - ציפור הנפש, גם אמריקה רוצה, חדשות, 25 בדצמבר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303456205171  VIAF: 298192544   WorldCat (עם VIAF): 298192544
אלכסיי שבד

אלכסיי שבד (ברוסית: Алексей Швед; נולד ב-16 בדצמבר 1988 בבלגורוד, ברית המועצות) הוא כדורסלן רוסי, המשחק עבור זניט ונבחרת רוסיה בכדורסל. גובהו 1.98 מטר. משחק בעמדות הרכז והקלע.
קריירה > קריירה מקצוענית

שבד גדל במחלקת הנוער של צסק"א מוסקבה והביל את קבוצת הנוער לשלוש אליפויות רצופות בליגת העל הרוסית. בעונת 2006/07, הוקפץ לקבוצת הבוגרים השנייה של המועדון, טרינטה ושיחק עימה בליגה השלישית ואף ערך שלושה משחקים במסגרת הקבוצה הבוגרת הראשונה. בעונת 2007/08, שבד תקע יתד בסגל צסק"א מוסקבה ושיחק עימה באופן קבוע בליגה ובגביע המקומי. שבד סיים את העונה עם 3.5 נקודות וריבאונד אחד ב-28 הופעות ליגה ושותף בזכייתה של צסק"א באליפות רוסיה.
בעונת 2008/09, לשבד ניתנו מספר רב של דקות, ואף הוצב מספר פעמים בעמדת הרכז הפותח. שבד שותף בזכייתה של צסק"א מוסקבה באליפות רוסיה, פעם נוספת. וערך את הופעתו הראשונה במסגרת היורוליג, מול פאניוניוס.
בסיום העונה נרשם לדראפט ה-NBA של שנת 2010. ב־8 ביולי 2012 הוא חתם במינסוטה טימברוולבס.
ביולי 2021 חתם בצסק"א מוסקבה, לאחר שעזב את חימקי מוסקבה שנקלעה לקשיים כלכליים ופשטה רגל.
באוקטובר 2023 חתם בקבוצת שאנשי לונגס מהליגה הסינית.
בינואר 2025 חזר לרוסיה, לליגת VTB וחתם בזניט.
קריירה > קריירה בינלאומית

שבד היה חבר בסגל נבחרות הנוער של רוסיה ושותף באליפות אירופה עד גיל 18 שנערכה בשנת 2006 ובאליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בשנת 2007.
סטטיסטיקת קריירה

נכון לסוף עונת 2014/2015‏
סטטיסטיקת קריירה > ביורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006/2007 | צסק"א | 1 | 0 | 2.2 | 0.000 | 0.000 | 0.000 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 | 0.0 |
| 2007/2008 | צסק"א | 8 | 0 | 4.1 | 0.538 | 0.500 | 0.667 | 0.3 | 0.0 | 0.1 | 0.1 | 2.8 |
| 2008/2009 | צסק"א | 3 | 0 | 3.2 | 1.000 | 1.000 | 1.000 | 0.3 | 1.0 | 0.3 | 0.0 | 2.3 |
| 2009/2010 | צסק"א | 2 | 0 | 1.9 | 0.000 | 0.000 | 0.500 | 0.5 | 0.5 | 0.0 | 0.0 | 0.5 |
| 2010/2011 | צסק"א | 7 | 1 | 12.3 | 0.550 | 0.444 | 0.500 | 1.4 | 1.1 | 0.3 | 0.1 | 4.4 |
| 2011/2012 | צסק"א | 21 | 3 | 21.6 | 0.487 | 0.493 | 0.833 | 2.6 | 3.0 | 0.6 | 0.2 | 10.6 |

| קריירה |  | 42 | 4 | 14.0 | 0.497 | 0.494 | 0.817 | 1.6 | 1.8 | 0.4 | 0.1 | 6.7 |
סטטיסטיקת קריירה > בעונה הסדירה ב-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012/2013 | מינסוטה | 77 | 16 | 23.9 | 0.372 | 0.295 | 0.720 | 2.3 | 3.7 | 0.7 | 0.4 | 8.6 |
| 2013/2014 | מינסוטה | 63 | 0 | 10.5 | 0.321 | 0.294 | 0.756 | 1.3 | 1.1 | 0.4 | 0.3 | 4.0 |
| 2014/2015 | פילדלפיה | 17 | 0 | 16.8 | 0.400 | 0.298 | 0.842 | 1.3 | 2.7 | 0.8 | 0.1 | 9.9 |
| 2014/2015 | יוסטון | 9 | 0 | 6.6 | 0.333 | 0.333 | 0.818 | 0.4 | 0.3 | 0.0 | 0.1 | 3.2 |
| 2014/2015 | ניו יורק | 16 | 9 | 26.4 | 0.403 | 0.371 | 0.780 | 4.6 | 3.6 | 0.3 | 0.9 | 14.8 |

| קריירה |  | 182 | 25 | 18.0 | 0.369 | 0.306 | 0.762 | 2.0 | 2.5 | 0.3 | 0.6 | 7.4 |
הערות שוליים

↑  Alexey Shved career stats באתר NBA.com
↑  הדקות, הריבאונדים, האסיסטים, החטיפות, החסימות והנקודות הם בממוצע למשחק.
| נבחרת רוסיה – אולימפיאדת לונדון - 2012 (מדליית ארד) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 שבד •  5 מוזגוב •  6 קראסב •  7 פרידזון •  8 קאון •  9 ורונוב •  10 חריאפה •   11 אנטונוב •  12 מוניה • 13 חבוסטוב •  14 פונקרשוב • 15 קירילנקו • מאמן: בלאט |  1  •  2  •  3  •  4 שבד •  5 מוזגוב •  6 קראסב •  7 פרידזון •  8 קאון •  9 ורונוב •  10 חריאפה •   11 אנטונוב •  12 מוניה • 13 חבוסטוב •  14 פונקרשוב • 15 קירילנקו • מאמן: בלאט | רוסיה |
חגית רכבי ניקוליבסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1951 (בת 74) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
חגית רכבי ניקוליבסקי (נולדה ב-1 בינואר 1951) היא במאית, מחזאית, תסריטאית, דרמטורגית ומורה לתיאטרון ישראלית.
חיים אישיים

רכבי ניקוליבסקי נשואה ואם לשניים. בתה אלה היא במאית תיאטרון.
פרסים

2014 - פרס הבמה לילדים ונוער למפעל חיים, על תרומתה לתיאטרוני הילדים.
2011 - פרס הבמה לילדים ונוער למחזה הטוב ביותר - "הקסם של אורנה" (תיאטרון אורנה פורת).
2005 - פרס הבמה לילדים ונוער להצגת הנוער הטובה ביותר – "אליפים" (תיאטרון המדיטק).
2003 - פרס רוזנבלום - על פועלה לעשייה תיאטרונית איכותית ובלתי מתפשרת לילדים.
2003 - פרס הוקרה על פועלה למען תיאטרון ילדים - פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
1996 - פרס המחזה הטוב ביותר בפסטיבל עכו ל"יונה יונה".
1993 - פרס המבקרים - "ילדת מפתח" - (עיבוד ובימוי) במסגרת אורחות פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
1981 - פרס כינור דוד על הצגת הילדים הטובה ביותר - שמוליק של זהרה (תיאטרון אורנה פורת).
1978 - פרס כינור דוד הצגת הילדים "ציפי קונץ" (תיאטרון פשנל).
הצגות שכתבה וביימה > למבוגרים

שאלה נעלמה תיאטרונטו 2018
מחזה ובימוי חגית רכבי ניקוליבסקי
מנחם מנדל בארץ ישראל תיאטרון יידישפיל. 2019 מחזה ובימוי חגית רכבי ניקוליבסקי
מרלן בית לסין 2019(מחזה מאת שרה עזר) בימוי חגית רכבי ניקוליבסקי
גלבי הבימה 2022 מחזה חגית רכבי ניקוליבסקי (עפ איריס אליה כהן) במאי רזי אמיתי הבימה
סטפה אהובתי 2023 צוותא 2
מחזה (ע״פ ספרה של עמלה עינת) ובימוי חגית רכבי ניקוליבסקי
| הצגה | מחזאי | במאי | תיאטרון | שנת ההפקה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| "אין ישראל און צוריק" (בישראל ובחזרה) | על פי קדיה מולודובסקי | רכבי ניקוליבסקי | תיאטרון יידישפיל | 2017 |
| אמה ויגואר | עינת ברנובסקי | רכבי ניקוליבסקי | סטודיו יורם לוינשטיין | 2014 |
| בין חברים | רכבי ניקוליבסקי על פי עמוס עוז | איה קפלן | תיאטרון באר שבע | 2014 |
| עד ראייה | יהושע סובול | רכבי ניקוליבסקי | סטודיו יורם לוינשטיין ואחר כך בתמונע | 2013, 2014 |
| ילד הנה ציפור | דניאל לנזיני | רכבי ניקוליבסקי | סטודיו יורם לוינשטיין | 2012 |
| שלוש אחיות | צ'כוב | רכבי ניקוליבסקי | סטודיו יורם לוינשטיין | 2011 |
| למה לא באת לפני המלחמה | עינת ברנובסקי, על פי ספרה של ליזי דורון | רכבי ניקוליבסקי | תיאטרון באר שבע | 2011 |
| מארבע כנפות | רכבי ניקוליבסקי | רכבי ניקוליבסקי | תיאטרון מחול ענבל | 2008 |
| הבימה הסטודיה הדרמטית מציגה | רכבי ניקוליבסקי | רכבי ניקוליבסקי | סטודיו יורם לוינשטיין בשיתוף הבימה | 2008 |
| קיבוץ אל. אי | רכבי ניקוליבסקי על פי ספרה של נעמה צבר בן-יהושע | רכבי ניקוליבסקי | תיאטרון באר שבע | 2006-7 |
| מישהו לרוץ איתו | רכבי ניקוליבסקי על פי ספרו של דויד גרוסמן | רכבי ניקוליבסקי | תיאטרון בית ליסין בשיתוף בית צבי | 2006 |
| כלא עכו | רכבי ניקוליבסקי | רכבי ניקוליבסקי | תיאטרון סביבתי הפקה מיוחדת לפסטיבל תיאטרונטו |  |
| ילד משלי | רכבי ניקוליבסקי על פי "סדר נשים" של עמיה ליבליך | רכבי ניקוליבסקי | תיאטרון באר שבע | 2004 |
| יונה יונה | רכבי ניקוליבסקי בעקבות ספרו של יגאל סרנה | רכבי ניקוליבסקי | תיאטרון באר שבע | 2004 |
| מוכרים בלבד | רכבי ניקוליבסקי בשיתוף ג'ון הולדן והסן-פרנציסקו מיים טרופ | ישראל גוריון ודן צ'מלי | קבוצת התיאטרון נווה צדק | 1985 |
| עלילות שלונסקי מהו | רכבי ניקוליבסקי | רכבי ניקוליבסקי | בימת הקיבוץ | סוף שנות ה-70 |