stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ' קנדי
הערות שוליים

↑  Bureau of Transportation Statistics, U.S. Department of Transportation (2002). "U.S. International Travel and Transportation Trends, BTS02-03" (PDF).
↑  Bureau of Transportation Statistics, U.S. Department of Transportation (2004). "America's Freight Transportation Gateways" (PDF).
↑  רשות הנמלים במדינות ניו יורק וניו ז'ורסי, דו"ח תנועה בשדה התעופה לשנת 2017
↑  כל טון שוה 907.18474 ק"ג
↑  כל טון שוה 907.18474 ק"ג
↑  החל מ-1199$: ארקיע משיקה קו טיסות ישיר בין ת"א לניו יורק בשיתוף פעולה עם חברת AIRTECH, באתר פספורטניוז, ‏2025-01-13
↑  אמריקן איירליינס חזרה להפעיל את קו ת״א - ניו יורק, באתר פספורטניוז, ‏9 במאי 2021
| תחבורה בניו יורק |
| --- | --- | --- |
| שדרות אורכיות | השדרה הראשונה • השדרה השנייה • השדרה השלישית • שדרת לקסינגטון • השדרה הרביעית (שדרת פארק) • שדרת מדיסון • השדרה החמישית • השדרה השישית (שדרת האמריקות) • השדרה השביעית • השדרה השמינית / סנטרל פארק וסט • השדרה התשיעית • השדרה העשירית • השדרה ה-11 • השדרה ה-12 • שדרה A • שדרה B • שדרה C • שדרה D |  |
| רחובות רוחביים | וול סטריט • רחוב קאנאל • רחוב 34 • רחוב 42 • רחוב 52 • רחוב 57 • רחוב 59 • רחוב 110 • רחוב 125 • רחוב 155 |  |
| רחובות אחרים | ברודוויי • רחוב בליקר • רחוב האוסטון |  |
| כיכרות | כיכר טיימס • גראנד ארמי פלאזה • כיכר וושינגטון • כיכר יוניון • כיכר קולומבוס |  |
| גשרים | גשר רוברט פ. קנדי • גשר ברונקס וייטסטון • גשר וראזאנו נארוז • גשר ת'רוגס נק • גשר הנרי הדסון • גשר קווינסבורו • גשר ברוקלין • גשר מנהטן • גשר ויליאמסבורג • גשר ג'ורג' וושינגטון • גשר מארין פארקוויי גיל הודג'ס ממוריאל • גשר קרוס ביי וטרנס ממוריאל |  |
| מנהרות | מנהרת ברוקלין בטרי • מנהרת קווינס מידטאון • מנהרת הולנד • מנהרת לינקולן |  |
| נמלי תעופה | נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי • נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי • נמל התעופה לה גוארדיה |  |
| כללי | תחנת גרנד סנטרל • הרכבת התחתית של ניו יורק • תוכנית חברי הוועדה (1811) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572972705171  GND: 1086645626  ISNI: 0000 0001 0559 3819  LCCN: n81063034  VIAF: 158285112   WorldCat (עם VIAF): 158285112
שלום רוזנברג

| --- | --- |

דצמבר 2006
 לידה:  1935 בואנוס איירס, ארגנטינה 
 פטירה:  5 במרץ 2023 (בגיל 88 בערך) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  שלמה פינס 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תחומי עניין:  מחשבת ישראל, תאולוגיה יהודית, פילוסופיה יהודית, פילוסופיה, דת ומדע 
 עיסוק:  מרצה באוניברסיטה 
 הושפע מ:  עמנואל לוינס, מר שושני, ז'אן-פול סארטר, מרטין היידגר
 מדינה:  ישראל
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים 
 בן או בת זוג:  רינה 
 http://www.shalomrosenberg.com
 
שלום רוזנברג (1935 – י"ב באדר ה'תשפ"ג, 5 במרץ 2023) היה הוגה דעות יהודי דתי, ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים, בה היה ראש החוג למחשבת ישראל. רוזנברג עסק בעיקר בפילוסופיה של הדת, יחסי דת ומוסר, יחסי דת ומדע, ופרשנות והרמנויטיקה בהגות היהודית והכללית.
קורות חיים

רוזנברג נולד בשנת 1935 בבואנוס איירס שבארגנטינה למהגרים ממזרח אירופה. בילדותו למד בבתי ספר יהודיים ואצל מלמדים פרטיים ששכר אביו בנציון. את הלימודים הכלליים השלים במסגרות אקסטרניות. בבואנוס איירס גם רכש השכלה אקדמית בהנדסה אזרחית (1950–1957) ובמקביל למד בישיבת "חפץ חיים". בהמשך למד בפקולטות למתמטיקה ומשפטים באופן חלקי.
בשנת 1963 עלה לישראל, ולמד בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים, בזכות מלגה בחסות ארגון אונסק"ו, בה השלים את לימודי התואר הראשון בפילוסופיה ובמחשבת ישראל בשנת 1965.
בין מוריו: הרב יעקב פינק – רבו בתקופת בגרותו; הפילוסוף היהודי-צרפתי עמנואל לוינס; מר שושני – שנחשב בעיניו כגדול מוריו. בין מוריו באקדמיה: אפרים אלימלך אורבך, אליעזר שמשון רוזנטל ויוסף בן שלמה, שלדבריו גרם לו לאהבת הפילוסופיה.
קריירה

בשנים 1966–1968 חזר לארגנטינה ולימד פילוסופיה יהודית ב"מדרשה העברית" בבואנוס איירס. חזר לישראל בשנת 1968 והשלים באוניברסיטה העברית את התואר השני בהצטיינות יתרה. עבודת המאסטר שלו עסקה במושג האינסוף בימי הביניים (1969). עבודת הדוקטורט שלו, בהצטיינות יתרה, עסקה בלוגיקה ואונטולוגיה בפילוסופיה היהודית במאה ה-14, בהדרכתו של שלמה פינס (1974).
החל משנת 1970 החל ללמד בחוגים לפילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. בשנת 1974 מונה למרצה, בשנת 1978 למרצה בכיר. הפך לפרופסור חבר בשנת 1982, ומונה ב-1992 כפרופסור מן המניין, כיהן כראש החוג למחשבת ישראל בין 1985 ל-1986, ומשנת 2004 היה פרופסור אמריטוס.
היה פרופסור אורח במרכז ללימודי יהדות באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת סאו פאולו, ועוד. שימש כחבר באקדמיה לפילוסופיה יהודית בארצות הברית. היה חבר בוועדה בינלאומית שעסקה בהוצאה לאור של תרגומי אבן רושד, ובמסגרתה היה ממונה על התרגומים העבריים. היה חבר במערכת 'מחקרי ירושלים במחשבת ישראל' ו'דעת', ובוועד המנהל של המכון לחשיבה וליהדות בת זמננו שעל יד אוניברסיטת בר-אילן. בשנים 2002–2003 היה חבר במזכירות הפדגוגית של משרד החינוך. היה חבר בוועדה למונחי הפילוסופיה של האקדמיה ללשון העברית, וראש החוג למחשבת ישראל במכללת הרצוג שבאלון שבות. השתתף בכתיבה באנציקלופדיה העברית (ערכים משיח, ור' חסדאי קרשקש). שימש כראש החוג למחשבת ישראל בבית מורשה ובמכון לנדר שבירושלים, ולימד במרכז האקדמי שלם קורס של מחשבה יהודית בעת החדשה.
מחקריו ושיטתו

רוזנברג יצר גשרים בין ההגות היהודית לפילוסופיה הכללית והשתמש בהישגיה של הלוגיקה החדשה והכלים הפילוסופים שפותחו במאה ה-20 כדי להגיע להבנה שלמה יותר של ההגות היהודית הקלאסית, באמצעות חקר קטגוריות לוגיות ואונטולוגיות. בין מאמריו הבולטים, מאמר על מושג האמונה והקטגוריות האפיסטמיות בימי הביניים, ומאמר על האונטולוגיה הניאופלאטונית. רוזנברג עסק במחקר המתודות ללימוד התלמוד, ובעיקר י"ג מידות שהתורה נדרשת בהן. הוא חשף כתב יד של הרלב"ג לבניית תחשיב מתמטי עבור לוגיקה מודלית.
בנימין איש-שלום מזהה שלושה צירים בפעילות המחקרית וההגותית של רוזנברג: ציר העוסק בלוגיקה, בחשיבה מדעית, ובסוגיות של 'דת ומדע'; ציר העוסק בסוגיות של 'דת ומוסר', דיון מקיף בסוגיית "והלכת בדרכיו", ודו-השיח בין האתיקה היהודית לאתיקה הכללית, בעיקר במשנתם של אריסטו, קאנט, וניטשה; וציר העוסק בסוגיות יסוד של האמונה היהודית, בעיקר תפיסת התורה וההתגלות ותפיסת הגאולה והמשיחיות. בעשור האחרון עסק בין היתר במחלוקת התאולוגית בין התניא לבין נפש החיים, יחסי דת ומוסר ובכלל זה חקר משנתו של עמנואל לוינס, ופילוסופיה של הדת, בייחוד ממשה מנדלסון ועד לפרנץ רוזנצווייג.
רוזנברג השתמש בין היתר בקולנוע, בספרות כללית, באגדות עם ובפסיכולוגיה כדי להסביר ולהמחיש תפיסות ורעיונות בהגות היהודית והכללית.
מחקריו ושיטתו > מתלמידיו

משה וינשטוק
ד"ר צבי לשם, מנהל ספריית גרשם שלום בספרייה הלאומית
אלכסנדר אבן-חן
מור אלטשולר
פעילות ציבורית

רוזנברג השתתף בייסוד מעלה - המרכז לציונות דתית ובהקמת בית מורשה. השתתף בחוגי הידברות, בהם חוג "הגות" וכחבר המועצה הציבורית של נאמני תורה ועבודה. לאחר רצח יצחק רבין, יזם התקרבות בין דתיים לחילוניים בחוג בשם "שחרית", שעם משתתפיו נמנו העיתונאים ירון לונדון ואמנון דנקנר. מאז שנת 2000 היה בעל טור שבועי בעיתון "מעריב" בנושא פרשת השבוע, והיה בעל טור חודשי בעלון "שבת בשבתו" במשך כשנתיים. בעיתון "מקור ראשון" היה מספר שנים בעל טור בענייני פרשת השבוע, בו כתב על פרשת השבוע מנקודת מבט פילוסופית, והוא המשיך לפרסם מאמרי הגות כמעט מדי שבוע בעמוד האחרון של מוסף שבת של עיתון זה. אנשי הכת היפנית מקויה יצרו איתו קשר וראו בו מורה דרך.
חיים אישיים

נישא לד"ר רנה, פסיכולוגית קלינית, והיה אב לשבעה. התגורר בשכונת גבעת שאול בירושלים. ניהל אורח חיים טבעוני.
הוקרה

בשנת תשע"ז החליטה עיריית ירושלים להעניק לו את התואר יקיר ירושלים.
הערות שוליים

↑  הלך לעולמו פרופסור שלום רוזנברג: "גאון אדיר הצופה למרחקים",  באתר כיפה, 5 במרץ 2023;
 שלמה פיוטרקובסקי, ‏מהבולטים שבהוגי הדעות בעשורים האחרונים: פרופ' שלום רוזנברג הלך לעולמו, בעיתון מקור ראשון, 5 במרץ 2023
↑  דף הבית, באתר פרופ' שלום רוזנברג ז"ל - הגות ומחשבת ישראל
↑  נתן שניידר, "ההוגה האשכנזי הזה" או מה לניטשה ולישראל?, באתר הארץ, 9 במרץ 2003
↑  מאמרי שלום רוזנברג, באתר "מקור ראשון"
↑  המקויה, יפן וארץ ישראל | גילי חסקין – מדריך טיולים, ‏2016-07-08
↑  הלך לעולמו הפרופ' שלום רוזנברג והוא בן 88, הלוויתו בשעה 16:00, באתר ערוץ 7, ‏5 במרץ 2023
↑  שלמה פיוטרקובסקי, פורסמו שמות יקירי ירושלים לשנת תשע"ז, באתר ערוץ 7, 24 בינואר 2017.
↑  ספרים חדשים, באתר הארץ, 14 במאי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267114505171  BnF: cb13737101q (data)  GND: 136696716  ISNI: 0000 0001 0783 5869  LCCN: n86012479  NDL: 00916821  NKC: ola20231193782  RERO: 02-A027086646  VIAF: 72297515   WorldCat (עם VIAF): 72297515
רצח

ערך זה עוסק בפשע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
קין רוצח את הבל אחיו, תחריט מאת גוסטב דורה.
רצח הוא פשע של הריגת אדם מתוך מודעות וללא הצדקה, בעיקר כאשר ההריגה מלווה בכוונת זדון.
בכל תרבויות האדם והדתות רצח נחשב לפשע חמור ביותר, אך חברות נבדלות זו מזו בהגדרה אילו מעשי קטל נחשבים לרצח ממש, ואילו מקרים יוצאים מהכלל. ככלל שיעור ההחרגות (כלומר מקרי הרג אדם מכוון שאינו נחשב לרצח) נמצא בסימן ירידה מתמשכת, אך קיימים יוצאי דופן רבים. במרבית המדינות רצח הוא עבירה פלילית שעונשה מאסר עולם ובאחרות (כגון ארצות ערב, סין, מדינות שונות באסיה וחלק ממדינות ארצות הברית) הדין קובע עונש מוות למורשעים ברצח והם מוצאים להורג.
לפי הערכות, כ-400,000 בני אדם מתים כל שנה כתוצאה מרצח בקרב אוכלוסיית העולם כולו.
רצח ביהדות

האיסור "לא תרצח" (לא תעשה) נחשב כאחת משלוש המצוות החמורות ביותר ביהדות, שהדין בהם הוא ייהרג ובל יעבור, כלומר מי שאנוס לרצוח כדי להציל את חייו, מוטב שימות ולא יִרצח. האיסור מופיע בעשרת הדיברות, ונמנה עם שבע מצוות בני נח.
על פי המקרא הרוצח הראשון בהיסטוריה היה קין, והפך לסמל לאדם מקולל. עונשו של רוצח הוא בכך שהוא יהרג, מידה כנגד מידה, "שופך דם האדם – באדם דמו ישפך", טעם האיסור מופיע בתורה משום האדם נברא בצלם אלוהים ולכן אין לשום אדם אחר זכות לבטל את חייו, בשל המימד האלוהי שקיים בו. כמו כן מפרידים במקרא בין דינו של רוצח בשגגה לבין דינו של רוצח בזדון. עם זאת כותבי ועורכי התנ"ך לא הביעו הסתייגות מרצח של כוהני הבעל על ידי אליהו הנביא, ורצח איזבל אשתו של אחאב מלך ישראל, ואף התייחסו באהדה למעשים אלה.
על פי ההלכה אין ליטול חיים בשום מצב אף לא בהמתת חסד, אולם במקרים מסוימים הריגה מותרת כמו במקרה של ענישת בית דין ומלחמה, ודין רודף. עם זאת חלק מחכמי המשנה הסתייגו מכך עד שאמרו במשנה: ”סנהדרין ההורגת אחד בשבוע (הכוונה לשבע שנים) נקראת חובלנית, רבי אליעזר בן עזריה אומר אחד לשבעים שנה רבי טרפון ורבי עקיבא אומרים אילו היינו בסנהדרין לא נהרג אדם מעולם”. לעומתם טען רבן שמעון בן גמליאל שגישה זו תוביל לריבוי מקרי הרצח.
בתרבויות אחרות

רוב התרבויות והדתות בעולם קיבלו עיקרון זה של איסור רצח ככלל מוסרי בסיסי, עם זאת ישומו לעיתים רבות הוגבל רק לבני אותו המעמד או לבני אותו העם. כך בחלק מהמשטרים הקדומים למעמד של האדונים הייתה סמכות לרצוח בני המעמד של העבדים על פי שיקול דעתם, גם היחס של הסמוראים לאיכרים בתרבות היפנית הקדומה, שבה האיכרים היו נתונים בידי הלוחמים לשבט או לחסד, היה דומה. בתרבויות מסורתיות רבות נשים (ובמידה פחותה בהרבה גם גברים, בעיקר כאלה ששכבו עם נשים נשואות) שקיימו יחסי מין מחוץ לנישואין או נחשדו בכך נרצחו.
היו מספר תרבויות בהם בוצע רצח אף כלפי בני אותו המעמד, כמו העיר ספרטה שבה היו הורגים ילדים נכים וחלשים שלא מילאו את ציפיות החברה וכמו המשטר הנאצי שבשל האידאולוגיה של "טיהור הגזע", רצח ביחד עם רצח מיליוני היהודים גם צוענים והומוסקסואלים ובעלי גזעים "נחותים" נוספים, גם מאות אלפי גרמנים שהיו נכים, חולים קשים, בעלי מומים וחריגים.
ביפן בתקופת אדו (1603–1868), האיכרים נקטו בשיטות לצמצום הריבוי הטבעי, בעיקר "דילול" של תינוקות ממין נקבה. כאשר נולדה ילדה, הייתה לאב את הזכות לצוות על המיילדת לחנוק את התינוקת באמצעות נייר רטוב שקוף אשר הוכן למטרה זאת.
דתות רבות רצחו אנשים שלא הסכימו לבצע המרת דת, לעיתים בצידוק שהרצח נועד להציל את נשמתם של הכופרים, ושקיומו הרוחני של האדם חשוב יותר מקיומו הגשמי.
שיעור מקרי הרצח בעולם נמצא בסימן ירידה מתמשכת, מעשרות ואף למעלה ממאה נרצחים לשנה ל-100,000 נפש באוכלוסייה בימי הביניים, ועד נרצח אחד בלבד לשנה ל-100,000 נפש במרבית מדינות אירופה בראשית המאה ה-21. ניתן להבחין (ראה מפה) שרצח נפוץ יותר במדינות בהן שלטון החוק חלוש, ונדיר יותר בשני סדרי גודל בארצות המערב ובמזרח אסיה.
עבירות המתה בישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – חוק לא תעמוד על דם רעך
עבירות המתה בישראל > רקע

עבירות ההמתה שבחוק העונשין עברו לישראל בירושה מפקודת החוק הפלילי (1936) של המנדט הבריטי, וחלק מהעבירות בחוק היו בלתי מעודכנות. בשנת 2007 מינה שר המשפטים ועדה לבחינה מחודשת של עבירות ההמתה בישראל כתוצאה מכך. הוועדה המליצה לערוך רפורמה מקיפה בתחום. המלצות הוועדה מומשו בתיקון לחוק העונשין (תיקון 137 לעבירות ההמתה) שאושר בכנסת ב-1 בינואר 2019 ונכנס לתוקף ב-1 ביולי 2019. במסגרת התיקון נוספו לחוק עבירות רצח בנסיבות מחמירות, המתה בנסיבות של אחריות מופחתת והמתה בקלות דעת, ובוטלה עבירת ההריגה.
עבירות המתה בישראל > מדרגי עבירות ההמתה

גרימת מוות ברשלנות (ס' 304 – לחוק העונשין) – הגדרתה היא מרכיב אי המודעות של מבצע העבירה להשלכות האפשריות שלה, כלומר, גרימת מותו של אדם אחר. ("מודעות בכוח"). לדוגמה: מקרים מסוימים של מוות בעקבות רשלנות רפואית, מקרי רשלנות בשימוש בנשק או מכונות, מקרים מסוימים של תאונות דרכים שהתרחשו בעקבות התנהגות פזיזה של הנהג, ונסיבות אחרות שבמסגרתן החשוד או הנאשם נמנעו מנקיטת אמצעי הבטיחות הדרושים כלפי זולתם. עבירה זו נותרה כשהייתה בדין הקודם.
המתה בקלות דעת (ס' 301 ג' – לחוק העונשין) – דהיינו שמבצע ההמתה פעל בנטילת סיכון בלתי סביר לאפשרות גרימת מותו של אדם, מתוך תקווה להצליח למנוע זאת. עונשה המרבי של עבירת ההמתה במדרג זה הוא 12 שנות מאסר.
רצח באדישות או בכוונה (ס' 300 – לחוק העונשין) – לשון החוק הוא 'הגורם בכוונה או באדישות למותו של אדם', מדרג זה הוא חמור יותר מגרימת מוות ברשלנות ומהמתה בקלות דעת, וזהו מדרג ה'רצח' שהיה קיים גם בחוק הקודם (ומכונה כעת גם 'רצח סתם'). דינה של עבירה זו הוא מאסר עולם. במדרג זה אין צורך בהתקיימות נסיבות מחמירות נוספות כגון תכנון מקדים, אכזריות מיוחדת, וכו', ודי בהתגבשות היסוד העובדתי והיסוד הנפשי האמור ביחס למעשה ההמתה.
רצח בנסיבות מחמירות (ס' 300 א' – לחוק העונשין) – נסיבות מחמירות הן בין היתר: תכנון מוקדם, התאכזרות לקורבן, מניעים גזעניים הקורבן הוא עד או שופט בהליך פלילי, וההמתה נועדה לשבש את ההליך, ועוד, שבהיתקימן דינה של עבירת הרצח הוא מאסר עולם חובה, בניגוד למדרג הפחות יותר 'רצח באדישות או בכוונה' ('רצח סתם') שבו דין הרוצח הוא עד מאסר עולם ועונשו נתון לשיקול בית המשפט. במדרג זה אין נפקא מינא אם הרצח נעשה באדישות או בכוונה.
רצח בנסיבות של אחריות מופחתת (ס' 300 ב' – לחוק העונשין) – לצד קביעת עונש מאסר עולם חובה במדרג 'רצח בנסיבות מחמירות' המחוקק מכיר במספר נסיבות יוצאי דופן שבהתקיימם ניתן לבית המשפט שיקול דעת בקביעת העונש והוא יהיה מופחת ממאסר עולם (עד 15–20 שנים, תלוי בנסיבה המפחיתה). בין הנסיבות המקלות ניתן למצוא את ההמתה בעקבות התעללות (300ב (א), או את ההמתה בעקבות קנטור (300ב (ב)).
קטגוריות מיוחדות > המתת חסד

בסוגיית "הרצח מתוך רחמים", המכונה גם המתת חסד, קיים פולמוס, מכיוון שהיא נעשית מתוך רצון למנוע חיים של ייסורים, לעיתים לפי בקשתו של החולה, אם ביכולתו לתקשר עם הסביבה או אם הצהיר על כך מבעוד מועד. ברוב מדינות העולם קיים איסור על המתת חסד, אך בהולנד, בלגיה ולוקסמבורג הדבר אפשרי. בסין מתירים המתת חסד רק בשלב האחרון של המחלה בתנאי שהחולה ביקש זאת באופן רשמי. בקולומביה מתירים המתת חסד של חולים סופניים בהסכמתו המוקדמת של החולה לכך. במדינות יפן, שוודיה, צרפת, ספרד וגרמניה מתאפשרת המתת חסד פסיבית. בשווייץ קיימת חובה לפעילות פעילה של החולה בתהליך ההמתה/התאבדות. החוק השווייצרי אינו מאפשר להזריק חומר ממית לאדם ללא מעורבותו, ידיעתו או אישורו.
בשנת 2016 הכנסת דחתה את הבקשה לקיום אפשרות להמתת חסד בישראל.
קטגוריות מיוחדות > רצח עם

רֶצַח עַם (באנגלית: גֵ'נוֹסַיְיד – Genocide), הוא ניסיון מכוון של שלטון להשמיד קבוצה חברתית מסוימת – עם, קבוצה לאומית, אתנית או קבוצה דתית – באמצעות רצח המוני.
מעשי טבח מוכרים מתרבויות שונות בדברי ימיה של האנושות. בעת העתיקה התבצעו רציחות המוניות שניתן להגדירן כרצח עם: כך למשל בסופה של המלחמה הפונית השלישית טבחו הרומאים כמעט בכל תושבי קרתגו ורצחו מאות אלפים מתושביה; יוליוס קיסר השמיד כרבע מאוכלוסיית גאליה ומכר רבע נוסף לעבדות ועוד.
במאה העשרים הגיעה תופעת הרצח ההמוני לשיא, בהשמדה המאורגנת ביותר, השיטתית ביותר ובממדים הגדולים ביותר שיצר האדם. לפי הערכות מעשי הרג המוני של אזרחים לא חמושים הובילו למותם של למעלה מ-150 מיליון בני אדם במאה העשרים. הדוגמה הקיצונית ביותר לרצח-עם היא שואת העם היהודי שבה נרדף כל מי שהוגדר כיהודי על ידי גרמניה הנאצית ונרצחו כ-6,000,000 יהודים, בעיקר בין השנים 1939–1945.
קטגוריות מיוחדות > רצח סדרתי

רוצח סדרתי הוא אדם שביצע שלושה מעשי רצח שונים או יותר, לאורך זמן, של קרבנות שעל פי רוב לא היו מוכרים לו לפני כן. רוצחים סדרתיים פועלים לרוב מתוך דחף מיני סוטה או סדיסטי, או מתוך צורך להתגבר על רגשי נחיתות על ידי הוכחת עליונותם על הקורבן, על המשטרה ועל מוסכמות החברה.
רצח סדרתי, כעיקרון, הוא פעולה נדירה – הרוצח הסדרתי צריך להיות אדם בעל דחף לעשות מעשים שהחברה רואה אותם כחמורים ביותר, וכן מסוגל להסתיר את פעולותיו מהסביבה לאורך זמן.
קטגוריות מיוחדות > רצח המוני

רצח המוני (באנגלית: Mass Murder) הוא מעשה רצח בו אדם או בני אדם הורגים ארבעה אנשים, או יותר, באירוע אחד ובמקום אחד, ללא פרק זמן מובחן בין הרציחות. לעיתים מתאבדים הרוצחים, דבר המונע התחקות מדויקת אחר הסיבות הישירות והמצב הנפשי שהניע אותם לפעול כפי שפעלו. רוצחי המונים שנתפסו טענו לעיתים כי לא זכרו בבירור את האירוע.
המונח רצח המוני לרוב מתייחס לאירוע בודד, ולכן משטר הרוצח אזרחים באופן שגרתי לא יואשם ברצח המוני. אם אותו המשטר הרג הרבה אנשים באירוע אחד, הדבר כן ייחשב לרצח המוני.
מעשי הטבח והרציחות ההמוניות הגדולות בהיסטוריה היו הניסיונות להשמיד קבוצות אוכלוסייה שלמות או קהילות של אנשים, בדרך כלל על בסיס השתייכותם האתנית או הדתית – חלק מהרציחות ההמוניות הללו נחשבים לרצח עם ואחרים לפשעים נגד האנושות, אך לעיתים קרובות פשעים מסוג זה הובילו להרשעות אחדות או לשום הרשעות.
קטגוריות מיוחדות > רצח והתאבדות

רצח והתאבדות הוא מעשה שבו אדם הורג אדם אחד אחר או יותר, לפני או באותו הזמן שהוא הורג את עצמו. השילוב של רצח והתאבדות יכול לבוא לידי ביטוי בדרכים שונות.
קטגוריות מיוחדות > רצח פוליטי

רצח פוליטי – התנקשות – הוא רצח של דמות מדינית או פוליטית בכירה: נשיא, ראש ממשלה, שר, מועמד לתפקידים אלה, מנהיג של מפלגה יריבה לשלטון, או דמות פופולרית עם שאיפות שלטוניות. מבחינת החוק הפלילי עבירת הרצח הפוליטי היא עבירת רצח גרידא, אך מבחינה לאומית והיסטורית יש לה משמעות כבדה והיא יכולה לשנות גורל עמים ומדינות. מעשי רצח פוליטי שזורים לאורך ההיסטוריה, ועם הנרצחים מסיבה זו נמנים גדליהו בן אחיקם, יוליוס קיסר, אברהם לינקולן, הארכידוכס פרנץ פרדיננד, מהטמה גנדי, ג'ון פיצג'רלד קנדי, מרטין לותר קינג, אנואר סאדאת, אינדירה גנדי, אולוף פלמה, יצחק רבין, בנזיר בהוטו, רחבעם זאבי, הרב כהנא ועוד.
קטגוריות מיוחדות > רצח נשים על ידי בני משפחותיהן

רצח נשים על ידי בני משפחותיהן הוא מעשה רצח של נשים שביצעו מעשה המערער על שליטת אב המשפחה או גברי דומיננטי אחר במשפחה. מרבית מקרי רצח הנשים בישראל התרחשו בקרב אוכלוסייה מוסלמית. לרוב, מתורץ מעשה רצח כזה בטענה שהאישה קיימה קשר רומנטי או מיני שלא על דעתם או בהסכמתם של בני משפחתה, או שאורחות חייה אינם נושאים חן בעיניהם. רוצחי נשים מסוג זה מגדירים מעשים כאלו כ"חילול כבוד המשפחה" ואינם רואים במעשה רצח אלא "שמירה על כבוד המשפחה." להלכה, מתייחס הדין הפלילי בישראל למעשים כאלו כמעשי רצח לכל דבר. בפועל, נוהגים לעיתים בתי המשפט להקל בעונשם של רוצחים אלו.
קטגוריות מיוחדות > נקמת דם

נקמת דם הוא רצח הנעשה על ידי קרוביו של נרצח, כפעולת גמול על רציחתו של קרובם. קרוביו של הנרצח רוצחים את רוצח קרובים או מישהו ממשפחתו. נקמת דם עלולה להתפתח לשרשרת דמים של מעשי רצח.
סוג רצח נוסף כמניע של נקמה הוא רצח כנקמה על חילול כבוד המשפחה שבו רוצחים בני משפחה בדרך כלל, של אישה שנאנסה, את האנס. סוג רצח זה כבר נזכר במקרא במעשה שמעון ולוי אחי דינה שרצחו את שכם בן חמור ובני עירו לאחר שחטף ואנס את דינה אחותם, כך גם אבשלום בן דוד אחי תמר רצח את אמנון לאחר שאנס את תמר אחותו.
קטגוריות מיוחדות > רצח בשגגה (יהדות)

על פי המקרא, להורג בשוגג ניתנה האפשרות להימלט לעיר מקלט. השהייה בעיר המקלט נתנה להורג הגנה מפני גאולת הדם.
קטגוריות מיוחדות > קטל תינוקות

קטל תינוקות (infanticide) נהוג בחברות רבות כפתרון בלית-ברירה להולדת צאצא שלא ניתן לקיימו או שעצם קיומו פוגע קשות בהוריו. בחברות ציידים-לקטים רבות קטל תינוקות אינו מן הנמנע, מאחר שחיי הנדודים שהם הכרח קיומי לציידים/לקטנים אינם אפשריים עם יותר מתינוק אחד למשפחה בכל זמן נתון. מנגד, חברות פטריארכליות מסוימות נוקטות בהחבא, קטל תינוקות ממין נקבה, שכן בעוד שצאצא זכר נחשב ליורש ראוי, הבנות נתפשות כנטל וכפחיתות כבוד[דרוש מקור]. בחברות רבות קטל תינוקות הוא גורלם של תינוקות לא רצויים שהולדתם מקורה באונס או בקשר פסול חברתית[דרוש מקור]. יש הרואים גם בהפלה מלאכותית של עוברים רצח, בתלות במידת התפתחותם.
ראו גם

פשע מלחמה
רוצח סדרתי
רצח המוני
רצח עם
הערות שוליים

↑  Homicides - Our World In Data
↑  בלשון התלמוד נאמר שדמו של אדם אחד אינו סמוק (אדום) מדמו של אדם אחר.
↑  מסכת מכות א י
↑  להמחשה גרפית ומקורות, ראו דף ההיסטוריה של שיעורי הרצח באתר של מקס רוזר Our World in Data
↑  חוק העונשין (תיקון מס' 137), התשע"ט-2019
↑  אופיר סטרשנוב ומתן עמוס, רפורמת עבירות ההמתה, באתר כלכליסט, 19 באפריל 2020
↑  גלעד גרוסמן‏, המתת חסד: שלוש מדינות מתירות, אחרות מעלימות עין, באתר וואלה, 30 בנובמבר 2012
↑  מה יהיה בסופנו ? על הזכות למות בכבוד. הטרקלין.(הקישור אינו פעיל, 30.11.2019)
↑  איתי גל, הכנסת דחתה - לא תהיה המתת חסד בישראל, באתר ynet, 13 ביולי 2016
↑  החוקר רודולף ראמל שהקדיש את חייו למחקר זה נקב במספר מעל 174,000,000 נרצחים ברציחות המונים במאה העשרים. ראה: STATISTICS OF DEMOCIDE: Genocide and Mass Murder Since 1900, R.J. Rummel, Charlottesville, Virginia, Center for National Security Law, School of Law, University of Virginia, 1997 החוקר דניאל גולדהגן נקב במספר 125,000,000-175,000,000. ראה: Worse Than War: Genocide, Eliminationism, and the Ongoing Assault on Humanity, Daniel Jonah Goldhagen, 2009
↑  השואה המיוחד והאוניברסלי, יהודה באואר, יד ושם
↑  "Serial Murder – Multi-Disciplinary Perspectives for Investigators" (PDF). Federal Bureau of Investigation. 2005. נבדק ב-17 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553370805171  BNE: XX525411  BnF: cb13319142p (data)  GND: 4040235-6  LCCN: sh85088613  NDL: 00570239  NKC: ph116633  SUDOC: 027837629 
שלט עם הכיתוב "לא תרצח" בעצרת תמיכה לעסקה עבור החזרת החטופים במלוא 11 חודשים לפרוץ מלחמת חרבות ברזל

אבראהים ראיסי שרצח אסירים פוליטיים בדם קר ב-1988.
כפר א-דיכ

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  הרשות הפלסטינית (13% שטח B, ו-87% שטח C)
 נפה:  סלפית
 שטח:  15.228 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,453 (2007)
 קואורדינטות:  32°04′00″N 35°04′59″E﻿ / ﻿32.066666666667°N 35.083055555556°E﻿ / 32.066666666667; 35.083055555556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) כפר א-דיכ(למפת גוש דן רגילה) כפר א-דיכ(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר א-דיכ(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר א-דיכ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כפר א-דיכ (בערבית: كفر الديك) הוא כפר פלסטיני, הממוקם במרחק של 9.5 ק"מ מערבית לסלפית, במחוז סלפית שבצפון יהודה ושומרון, ושמונה ק"מ מזרחית לקו הירוק. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 מנתה האוכלוסייה הפלסטינית בכפר 4,453 תושבים.
היסטוריה

בתקופה העות'מאנית, במאות ה-18 וה-19, נכלל הכפר א-דיכ בחבל הארץ שנקרא "ג'וֹרַת עַמְרַא" או "בילאד ג'מאעין." אזור זה היה ממוקם על התפר שבין הרי יהודה והרי השומרון, והוא סבל מחוסר יציבות פוליטית עקב הגירת שבטים ותחרות מתמדת בין משפחות תקיפות על גביית מיסים בשם השלטונות העת'מאניים.
כ-70% מתושבי כפר א-דיכ תלויים בחקלאות כמקור הכנסה עיקרי, ואילו 30% הנותרים עובדים במגזר הפרטי והציבורי. שיעור האבטלה הוא 60%.
שטח הקרקע הכולל של הכפר הוא 15,228 דונם, מתוכם 578 דונם בנויים. עם זאת, 119 דונמים מתוך השטח הבנוי נמצאים מחוץ לשטח השיפוט של כפר א-דיכ. כתוצאה מהסכמי אוסלו, הרשות הפלסטינית שולטת בעניינים אזרחיים ב-1,953 דונמים מאדמות כפר א-דיכ – שטח B, ואילו 13,275 דונם מסווגים כשטח C שמשמעותו שליטה ישראלית אזרחית וצבאית.
במהלך השנים הפקיעה ישראל 1,444 דונם מאדמות הכפר (9.3% מכלל השטח) להקמת שלוש התנחלויות: פדואל, עלי זהב, לשם ואזור תעשייה ליד עלי זהב. כמו כן הופקעו שטחים נוספים באמצעות צו אלוף לבניית גדר ההפרדה. גדר זו תוחמת 57.4% משטחי הכפר, שאינם נגישים לתושביו.
בנובמבר 2019, במסגרת "פעולת תג מחיר", נוקבו 21 צמיגים של כלי רכב בעיירה ורוססו כתובות "קומי אורי" (מאחז בלתי-חוקי ליד יצהר) על אחד הרכבים.
ביולי 2020 הוציא בית המשפט צו ביניים להפסקת בנייה בלתי חוקית בשטחי C היוצאת משטחי הכפר אל עבר היישוב פדואל, ובהם מבנים וכבישים חדשים.