stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיילת מצוקי הדנובה בגאלאץ
הערות שוליים

↑  Faleza Dunării (ברומנית)
↑
Efectele alunecărilor de teren pe Faleza Dunării, la Galaţi (ברומנית) תמונות המתעדות בולענים שנוצרו מתנועות קרקע לאחר הגשמים.
עלי קשקוש

עלי קשקוש (בערבית: علي قشقوش; נולד ב-22 בפברואר 1966) הוא ראש עיריית קלנסווה.
ביוגרפיה

נולד לעבד אל חלים וחיריה וגדל בקלנסווה. השלישי מתוך 12 אחים ואחיות. למד בבית ספר יסודי "אל ראשידיה" קלנסווה ובתיכון טייבה.
לאחר התיכון עבד במשך שנתיים במשק החקלאי של אביו בגידול תותים ופרחים.
משנת 1987 החל לעבוד בבנק הפועלים בתפקידים שונים בהם, פקיד, סגן מנהל מחלקה ומנהל מחלקה בחטיבה עסקית.
בבחירות ב-2024 התמודד לראשות העירייה מול ראש העיר עבד אלבאסט סלאמה, עבד אל פתח תקרורי וחסן תאיה. וניצח עם 48.58% מהקולות לעומת 29.86% לתאיה.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
הוא נשוי לראידה ואב לשישה. מתגורר בקלנסווה.
הערות שוליים

↑  הודעות בדבר תוצאות הבחירות לרשויות המקומיות, לראש הרשות ולמועצת הרשות, ילקוט הפרסומים 12172, התשפ"ד, 10 במרץ 2024, עמ' 4664
מסביב לעולם בשבעים ושניים יום

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  נלי בליי 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון 
 הוצאה
 הוצאה:  Hall's Pictorial Weekly 
 תאריך הוצאה:  1890 
 
מסביב לעולם בשבעים ושניים ימים הוא ספר מ-1890 מאת העיתונאית נלי בליי. הספר עוסק במסע בן ה-72 הימים שלה ברחבי העולם, שנעשה בהשראת הספר מסביב לעולם בשמונים יום מ-1873 מאת ז'ול ורן. היא ביצעה את המסע עבור העיתון הניו יורק וורלד (אנ') של ג'וזף פוליצר.
המסע המתואר בספר

המסע המתואר בספר החל בעקבות הצעת בליי לעורך ה"ניו יורק וורלד" ב־1888 שתצא לטיול מסביב לעולם, בניסיון להפוך את הספר הבדיוני מסביב לעולם בשמונים יום למציאות. שנה לאחר מכן, בשעה 09:40 ב-14 בנובמבר 1889, היא עלתה על הספינה אוגוסטה ויקטוריה (אנ') ספינת קיטור של המבורג אמריקה ליין (אנ') והחלה את מסעה במטרה לסיים תוך פחות מ-80 יום ובפרט תוך פחות מ-75 יום.
היא הביאה איתה את השמלה שלבשה, מעיל עליון, מספר תחתונים להחלפה ותיק נסיעות קטן אשר הכיל את מוצרי הטיפוח שלה. היא נשאה את רוב כספה (כ-200 פאונד בשטרות) בשקית שהייתה קשורה לצווארה.
העיתון הניו יורקי הקוסמופוליטן שלח את הכתבת שלו, אליזבת' ביזלנד (אנ') כדי להתחרות בבליי ולהקיף את העולם בפחות זמן ממנה. ביזלנד נסעה בכיוון ההפוך מסביב לעולם. עם זאת, בליי לא הייתה מודעת לקיום מסעה של ביזלנד עד שהגיעה להונג קונג. היא ביטלה את התחרות הזולה באומרה "זה לא מרוץ" ואמרה. "אם מישהו אחר רוצה לעשות את הטיול בפחות זמן, זו הדאגה שלו".
כדי לשמור על עניין בסיפור, ארגן הניו יורק וורלד משחק ניחושים שבו הקוראים התבקשו להעריך את זמן ההגעה של בליי, כאשר הפרס הגדול לזוכה היה טיול חינם לאירופה ומימון הוצאות הטיול.
במסעותיה ברחבי העולם עברה בליי באנגליה, צרפת (שם פגשה את ז'ול ורן), ברינדיזי, תעלת סואץ, קולומבו, סינגפור, הונג קונג ויפן. הפיתוח הראשוני שהחל באותן שנים של רשתות כבלים תת-ימיים יעילות והטלגרף החשמלי אפשרו לבליי לשלוח דוחות התקדמות קצרים אחת לכמה זמן, אם כי הודעות ועדכונים ארוכים יותר נאלצו לנסוע בדואר רגיל ולפיכך הגיעו רק לאחר מספר שבועות.
בליי נסעה באמצעות ספינות קיטור ורכבות נוסעים, מה שגרם מדי פעם לעיכובים, במיוחד בחלק האסייתי של המסע. במהלך העצירות הללו, היא ביקרה במושבת מצורעים בסין וקנתה קוף בסינגפור.
שיבה הביתה

כתוצאה ממזג אוויר סוער בעת חציית האוקיינוס השקט, היא הגיעה לסן פרנסיסקו על אוניית האושיאניק (אנ') ב-21 בינואר, יומיים אחרי לוח הזמנים. עם זאת, הבעלים של הניו יורק וורלד, ג'וזף פוליצר שכר רכבת פרטית כדי להביא אותה הביתה בזמן, והיא חזרה לניו ג'רזי ב-25 בינואר 1890, בשעה 15:31
הרכבת בה נסעה בליי הייתה רכבת נוסעים חד-פעמית שוברת שיאים שנסעה מסן פרנסיסקו לשיקגו עבור הכתבת בליי הרכבת הושכרה על ידי. בליי החלה את המסע שלה מזרחה מניו יורק (עצרה בפריז מספיק זמן כדי לראיין את ורן) ב-14 בנובמבר 1889, כשהיא הגיעה לסן פרנסיסקו ב-21 בינואר 1890.
בליי הגיעה חזרה לניו יורק ב-72 ימים, 6 שעות ו-11 דקות לאחר שעזבה את הובוקן. בינתיים, ביזלנד עדיין הסתובבה ברחבי העולם. כמו בליי, היא פספסה רכבת ונאלצה לעלות על ספינה איטית וישנה במקום ספינה מהירה. מסעה של בליי, באותה תקופה, היה שיא עולמי, אם כי הוא נשבר כמה חודשים לאחר מכן על ידי ג'ורג' פרנסיס טריין (אנ') שסיים את המסע ב-67 ימים. ב-1913, אנדרה ייגר-שמידט, הנרי פרדריק וג'ון הנרי מירס (אנ') שברו את השיא שלו והשלימו את המסע תוך פחות מ-36 ימים.
הערות שוליים

↑  Kroeger, Brooke. Nellie Bly – Daredevil, Reporter, Feminist. Times Books Random House, 1994, p. 146
1 2  Ruddick, Nicholas. "Nellie Bly, Jules Verne, and the World on the Threshold of the American Age." Canadian Review of American Studies, Volume 29, Number 1, 1999, p. 5
↑  Kroeger, Brooke. Nellie Bly – Daredevil, Reporter, Feminist. Times Books Random House, 1994, p. 141
↑  "Society Topics of the Week.", The New York Times, November 24, 1889, accessed January 30, 2011
↑  Barcousky, Len. "Eyewitness 1890: Pittsburgh welcomes home globe-trotting Nellie Bly", Pittsburgh Post-Gazette, August 23, 2009, accessed January 30, 2011
↑  "Nellie on the Fly". The Attic. 26 בינואר 2019. נבדק ב-1 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Kroeger, Brooke. Nellie Bly – Daredevil, Reporter, Feminist. Times Books Random House, 1994, p. 150
1 2  Ruddick, Nicholas. "Nellie Bly, Jules Verne, and the World on the Threshold of the American Age." Canadian Review of American Studies, Volume 29, Number 1, 1999, p. 8
↑  Ruddick, Nicholas. "Nellie Bly, Jules Verne, and the World on the Threshold of the American Age." Canadian Review of American Studies, Volume 29, Number 1, 1999, p. 6
1 2  Bear, David. "Around the World With Nellie Bly." Pittsburgh Post-Gazette, November 26, 2006
1 2  Ruddick, Nicholas. "Nellie Bly, Jules Verne, and the World on the Threshold of the American Age." Canadian Review of American Studies, Volume 29, Number 1, 1999, p. 7
↑  Kroeger, Brooke. Nellie Bly – Daredevil, Reporter, Feminist. Times Books Random House, 1994, p. 158
↑  Daily Alta California, "Phineas Fogg Outdone", January 22, 1890
↑  Ruddick, Nicholas. "Nellie Bly, Jules Verne, and the World on the Threshold of the American Age." Canadian Review of American Studies, Volume 29, Number 1, 1999, p. 4
↑  "William Lightfoot Visscher, Journal profile, part one". www.skagitriverjournal.com. נבדק ב-23 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  New York Times, "A Run Around the World", August 8, 1913
I'm Breathless

I'm Breathless (בעברית: אני חסרת נשימה; מוכר כ-I'm Breathless: Music from and Inspired by the Film Dick Tracy; בעברית: אני חסרת נשימה: מוזיקה מתוך ובהשראת הסרט דיק טרייסי) הוא הפסקול השני של הזמרת מדונה. הוא יצא לאור ב-22 במאי 1990 כפסקול של הסרט "דיק טרייסי".
הפסקול הגיע אל המקום השני במצעד הבילבורד 200.
רקע

מדונה עצמה שיחקה בסרט כאחת הדמויות המרכזיות. לאחר צילומי הסרט מדונה החלה להקליט את הפסקול עם מפיקים כמו פטריק לאונרד, ביל בוטרל וקווין גילברט. האלבום הקולט במשך שלושה שבועות בלבד.
הסינגל הראשון אשר יצא מהאלבום היה להיט הענק "Vogue", אשר הופק על ידי שפ פטיבון. השיר זכה להצלחה אדירה כאשר הגיע למקום הראשון ב-30 מדינות ועד היום הוא נחשב לאחד מהשירים המצליחים והמזוהים עם הזמרת. גם הקליפ לשיר באותה התקופה היה לאחד מהקליפים המדוברים ביותר ולימים, הפך לאחד מהמשפיעים ביותר כאשר הכניס את ריקוד ה"ווג" למיינסטרים.
סוגה

מבחינה מוזיקלית האלבום מורכב בעיקר ממוזיקת ג'אז, פופ וסווינג. השירים שיקפו את אישיותה של מדונה וכן הושפעו ממערכת היחסים שלה עם השחקן הראשי בסרט וורן בייטי. מטרתה של הזמרת הייתה ליצור מוזיקה שתתאים להפקה ולסגנון של הסרט בימי הבלתי משוחדים וכך גם שרה את השירים בהתאם.
היא עיוותה את קולה שהיה צריך ואף באותה תרופה עישנה סיגריות על מנת שקולה יהיה צרוד כמישהי "חסרת נשימה". וורן ביטי והשחקן מנדי פטינקין היו שותפים לשירת 3 משירי האלבום.
קידום

על מנת לקדם את האלבום (ואת אלבומה Like a Prayer, שיצא באותה התקופה) מדונה יצאה לסיבוב ההופעות "Blond Ambition World Tour". סיבוב ההופעות קצר שבחים וביקורות חיוביות רבות ואף זכה בפרס בטקס פרסי "Pollstar Concert Industry". לאחר מכן הוא גם הוקלט ויצא כ-DVD עליו מדונה גם זכתה גם בפרס הגראמי הראשון שלה, כעשור לאחר תחילת הקריירה שלה. עם זאת, בשל השימוש בדימויים קתוליים בסיבוב ההופעות, קרא האפיפיור יוחנן פאולוס השני להחרים את סיבוב ההופעות.
בנוסף, על מנת לקדם את האלבום מדונה ביצעה שירים מתוכו גם בטקס פרסי ה-VMA של שנת 1990 ובטקס פרסי אוסקר של אותה שנה. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "Vogue" אשר יצא ב-20 במרץ 1990 ו-"Hanky Panky" אשר הגיע למקום ה-10 בארצות הברית ולמקום ה-2 בבריטניה.
הצלחה וביקורת

הפסקול זכה לביקורות חיוביות, במיוחד של שיריו של סטפן סונדהיים אך גם השירה של מדונה זכתה לביקורות חיוביות. חלק מהמבקרים ביקרו את העובדה שבפסקול היו שירים שלא היו ממש קשורים לסרט וראו אותם כ"לא נחוצים". השיר "Sooner or Later" מתוך האלבום זכה בפרס אוסקר בטקס פרסי האוסקר של שנת 1990 בקטגוריית: "השיר המקורי הטוב ביותר עבור סרט", מדונה עצמה לא קיבלה קרדיט על הזכייה אלא סונדהיים עצמו אשר כתב והלחין את השיר.
מבחינה מסחרית, הפסקול זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האירופאי הרשמי וכמו כן, גם באוסטרליה ויפן. ביפן זכה להצלחה גדולה במיוחד כאשר היה לאלבום הנמכר ביותר במדינה באותה השנה. בארצות הברית האלבום הגיע למקום השני וזכה למעמד פלטינה כפולה. סך הכול, נמכר הפסקול בכ-7 מיליון עותקים ברחבי העולם, דבר אשר הופך אותו לאחד מהפסקולים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
רשימת רצועות

| I'm Breathless> מס' | I'm Breathless> שם | I'm Breathless> כותב(ים) | I'm Breathless> משך | I'm Breathless>  | I'm Breathless>  | I'm Breathless>  | I'm Breathless>  | I'm Breathless>  | I'm Breathless>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | He's a Man  | מדונה, פטריק לאונרד | 4:42 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Sooner or Later  | סטיבן סונדהיים | 3:18 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Hanky Panky  | מדונה, לאונרד | 3:57 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | I'm Going Bananas  | מייקל קרנן, אנדי פיילי | 1:41 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Cry Baby  | מדונה, לאונרד | 4:04 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Something to Remember  | מדונה, לאונרד | 5:03 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Back in Business  | מדונה, לאונרד | 5:10 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | More  | סונדהיים | 4:56 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | What Can You Lose (דואט עם מנדי פטינקין)   | סונדהיים | 2:08 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Now I'm Following You" (Part I) (דואט עם וורן בייטי)   | א. פיי, ג'ף לאס, נד קלפלין, ג'ונתן פיילי | 1:35 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Now I'm Following You" (Part II) (דואט עם וורן בייטי)   | א. פיי, לאס, קלפלין, ג'יי פיילי | 3:18 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Vogue  | מדונה, שפ פטיבון | 4:50 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 45:08 |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 5 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 1 |
|  אירופה | מצעד האלבומים האירופאי | 1 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 2 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 2 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 1 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 8 |
|  הונגריה | Mahasz | 19 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 2 |
|  יפן | אוריקון | 1 |
|  נורווגיה | VG-lista | 4 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 2 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 2 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 1 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 1 |
|  צרפת | SNEP | 3 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 3 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 4 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 3 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1990)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1990)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1990)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 26 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 18 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 42 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 34 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 19 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 23 |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטריה (IFPI Austria) | זהב | 25,000* |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה | 70,000^ |
| איטליה (FIMI) | — | 300,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה 2× | 3,000,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | זהב | 182,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 250,000^ |
| הולנד (NVPI) | זהב | 50,000^ |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | פלטינה | 300,000^ |
| יפן (RIAJ) | זהב | 329,382 |
| ישראל (IFPI ISR) | — | 12,000 |
| סינגפור (RISA) | — | 60,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינה 2× | 200,000^ |
| פינלנד (Musiikkituottajat) | זהב | 37,039 |
| צרפת (SNEP) | זהב 2× | 200,000* |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה 2× | 200,000^ |
| שווייץ (IFPI Switzerland) | זהב | 25,000 |
סיכום
| בעל העולם | — | 7,000,000 |
* נתוני מכירות המבוססים על הסמכה בלבד. ^ נתוני משלוחים המבוססים על הסמכה בלבד.  נתוני מכירות + סטרימינג המבוססים על הסמכה בלבד.
ביאורים

↑  מכירות בישראל נכון לאוגוסט 2001.
Terraria

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  16 במאי 2011 
 סוגה:  משחק פעולה הרפתקני
 פיתוח:  Re-Logic
 הוצאה לאור:  505 Games 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית, רוסית, סינית מפושטת, פורטוגזית ברזילאית, ספרדית, איטלקית, צרפתית, גרמנית, פולנית 
 הפצה:  505 Games
 עיצוב:  אנדרו ספינקס, וויטני ספינקס, יוראי עומר
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Microsoft XNA 
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  Windows
 terraria.org
 
טראריה (באנגלית: Terraria) הוא משחק פעולה-הרפתקאות מז'אנר ארגז חול. המשחק פותח על ידי חברת Re-logic. כשיצא בשנת 2011, היה זמין רק לפלטפורמת ה-Windows, אך מאז השתכלל ונתמך על ידי פלטפורמות נוספות, לרבות Xbox, פלייסטיישן, נינטנדו סוויץ', מקינטוש ועוד.
משחקיות

טראריה מתנהל בגרפיקה דו־ממדית מפוקסלת, בה לשחקן המשוטט בעולם יכולת לחצוב ולשבור בלוקים, ולהילחם באויבים וירטואליים אשר משובצים בנקודות שונות במפת העולם. כמו כן, על השחקן לעשות את אשר ביכולתו כדי להשיג חפצים, אשר יעזרו לו הדרגתית להתקדם בעלילה.
פיתוח

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  יש היסטוריה ארוכה יחסית מבחינת הפיתוח, אפשר להשתמש בויקי האנגלית ולתרגם.
חברת Re-logic החלה לעמול על פיתוח המשחק בינואר של שנת 2011, כאשר תשתית המשחק הייתה Microsoft XNA והקוד נכתב בשפת סי שארפ. בספטמבר של שנת 2012, הודיע אנדרו 'Redigit' ספינקס, שיתבצע 'פורט' אשר יאפשר למשתמשי Xbox 360 וכן פלייסטיישן 3 לשחק גם הם, בטראריה.
הערות שוליים

↑  האתר הרשמי של החברה
↑  כתבה בנוגע למעבר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17001881d (data)  MusicBrainz release group: b25f12b8-9661-4cf4-9bfa-95456e5d7a72  MusicBrainz work: 862b3191-534f-4796-ab4e-ea62c8239e3c
ג'ד רובנפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בן 65 בערך) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר ג'וליארד  אוניברסיטת פרינסטון  בית הספר למשפטים בהרווארד 
 מעסיק:  בית הספר למשפט של ייל, אוניברסיטת סטנפורד 
 בן או בת זוג:  איימי צ'ואה 
 
ג'ד רובנפלד (באנגלית: Jed Rubenfeld, נולד ב-1959) הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטת ייל, מומחה למשפט חוקתי, פרטיות והתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, וסופר.
רובנפלד קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1980. בין 1980 ל-1982 למד תיאטרון בבית הספר ג'וליארד. לאחר מכן השלים תואר J.D. במשפטים באוניברסיטת הרווארד. התמחה בלשכת השופט הפדרלי ג'וזף סניד ועבד במשרד עורכי הדין הידוע Wachtell, Lipton, Rosen & Katz וכתובע פדרלי. הצטרף לבית הספר למשפטים של ייל בשנת 1990 וקיבל דרגת פרופסור מן המניין ב-1994. לימד כמרצה אורח בבתי הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת דיוק.
נשוי לאיימי צ'ואה, ולשניים שתי בנות.
ספריו

פשר הרצח, 2006. גרסה עברית יצאה לאור בשנת 2007 בהוצאת כתר ספרים
Freedom and Time: A Theory of Constitutional Self-Government :2001
Revolution by Judiciary: The Structure of American Constitutional Law :2005
The Death Instinct :2010
מסוטאצו אוימה

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1923 קימג'ה, צפון ג'אולה, הכיבוש היפני בקוריאה 
 פטירה:  26 באפריל 1994 (בגיל 70) Tsukiji, צ'ואו, יפן 
 שם לידה:  崔 永宜 
 מדינה:  יפן 
 השכלה:  בית הספר לתעופה של יפן  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מעסיק:  קיוקושינקאי 
 בן או בת זוג:  צ'יאקו אוימה (יוני 1946–?) 
 פרסים והוקרה:  צלב הקצין של מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין 
 mas-oyama.com
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
מסוטאצו אויאמה (יפנית: 大山 倍達;‏ 27 ביולי 1923 – 26 באפריל 1994) היה מייסד שיטת קיוקושין קראטה.
ביוגרפיה

אוימה נולד בקוריאה, והחל ללמוד את תורת ה"קמפו" הקוריאני בגיל 9. סיים גמנסיה בסיאול בשנת 1938 ובא ליפן ללמוד בבית ספר לתעופה. תחילה התמסר לג'ודו, אך מאוחר יותר העדיף את הקראטה.
התקדמותו הייתה כה מפתיעה עד שבגיל 17 כבר היה בעל חגורה שחורה דאן 2, ובגיל 22 דאן 4.
ב-1947 זכה אויאמה באליפות הקראטה של יפן, ובחר לשנות כיוון ולהתבודד בהרים תחת משמעת פיזית חמורה. ב-1952 הדהים רבבות בארצות הברית בקרבות קראטה נגד מתאגרפים ומתאבקים מקצועיים. לאחר שנה, ביפן, לחם בידיים ריקות נגד פר בעל קרניים בקוטר 10 סנטימטרים. לאחר קרב אימים, תלש אוימה את אחת מקרני החיה מן השורש. בחייו נלחם ב-52 פרים - 3 מהם הוכו על ידו למוות ו-48 קיפחו את קרניהם. עוד לא קם איש המסוגל לנפץ ערימה של 30 רעפי גג או שתי לבנים במכת יד אחת. הוא שבר קוביות קרח ענקיות, לוחות עץ ועוד.
לאחר שהדגים את יכולתו בכל רחבי תבל בהפגינו את כישוריו, הוקמו מכוני אימון בכל רחבי תבל.
ב-1965 נפתח ה"הונבו" -(המועדון המרכזי). כיום ישנם נציגויות קיוקושין בכל העולם.
סביב אוימה נקשרו סיפורים רבים. מסופר עליו שבתקופת התבודדותו בהרים נהג לעמוד כל יום מול עץ ובמשך שבע שעות עמד בתנוחת אקיווידא'ץ והכה בו באגרופיו[דרוש מקור]. לאחר מספר שנים העץ התייבש ומת[דרוש מקור].יש האומרים כי היה איש שניסה לדקור את אוימה ואוימה הרג אותו בעזרת מכה אחת בלבד. עוד מסופר, שכדי לחזק את מכת האגרוף מסמר אוימה את מפרקי האצבע והאמה בשתי ידיו במקום חיבורם לכף היד ויצר בכך עצם מאוחה שנתנה אפקט חזק יותר לאגרוף[דרוש מקור]. הוא התבסס על מכת אגרוף עוצמתית כדי לנצח בנוק אאוט כל קרב שהשתתף בו[דרוש מקור]. באחד האירועים המפורסמים בחייו ערך במשך שלשה ימים 300 קרבות[דרוש מקור], 100 ליום[דרוש מקור], ובכולם ניצח בנוק אאוט[דרוש מקור]. השיטה שלו התבססה על "משחק" עם היריב והסטת תנועותיו עד שהיה מוצא הזדמנות נוחה להיכנס, ואז היה חודר עם אגרוף מחץ שהיה מסיים את הקרב.
באליפות שנערכה ביפן בנשיאותו ב-1975 השתתף גם דניס הנובר.
כאשר מת החזיק אויאמה ב:
חגורה שחורה דאן 10 בקיוקושין קאי.
חגורה שחורה דאן 6 בגוג'ו ריו.
חגורה שחרה דאן 4 בשוטוקאן.
חגורה שחורה דאן 4 בג'ודו.
הארי קיין (פוליטיקאי)

הארי פוליאם קיין (באנגלית: Harry Pulliam Cain;‏ 10 בינואר 1906 – 3 במרץ 1979) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כסנאטור מוושינגטון כרפובליקני בין השנים 1946 ל-1953. קיין זכור בעיקר בזכות דעותיו השמרניות ולעיתים קרובות מאוד שנויות במחלוקת כחבר בסנאט וכחבר ותומך של הסנאטור ג'וזף מקארתי. לפני כהונתו בסנאט, הוא כיהן כראש העיר ה-23 של טקומה, וושינגטון. לאחר כהונתו בסנאט הוא זכה להכרה נרחבת כמגן על חירויות האזרח של אנשים שהואשמו בסיכונים ביטחוניים במהלך ממשל אייזנהאואר וכפעיל קהילתי ורפובליקני מתון עד מותו ב-1979.
בראיון משנת 1972, קין תיאר את עצמו כ"בעצם פרגמטיסט פוליטי - מעת לעת ומסיבות שונות שמרן, מיליטנטי, ליברל, מתון, טהרני, רדיקלי ופעם אחר פעם מה שיש המכנים פופוליסט". מתוך הכרה בכך שהקריירה שלו הייתה ידועה בחוסר העקביות שלה, הוא אמר, "הרשומה מורכבת מעשיית הכי טוב שיכולתי כשאני מתמודדת עם כל מצב הדורש פעולה".
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

הארי פוליאם קיין ואחיו התאום נולדו ב-10 בינואר 1906 בנאשוויל, טנסי. שני ההורים היו ממוצא סקוטי-אירי שעברו מווירג'יניה, אלבמה וקנטקי. הבנים שלהם התחנכו עם הערכה חזקה למורשת הדרומית שלהם ולהיסטוריה המשפחתית שלהם. המשפחה עברה לטקומה ב-1911. שני ההורים היו סופרים מוכשרים. אמו סבלה מדיכאון והתאבדה ב-1917. זמן קצר לאחר מותה, קיין לקה בהתקף של שיתוק על שם בל, אשר פגע ביכולתו לדבר. בסופו של דבר הוא חזר לדבר.
קיין למד בבתי הספר הציבוריים בטאקומה ולאחר מכן, בשנת 1920, נרשם לאקדמיה הצבאית של היל בפורטלנד, אורגון, שם היה ספורטאי כוכב וערך את עיתון בית הספר. הוא בילה את 1924 ו-1925 בעבודתו ככתב עבור "פורטלנד ניוז-טלגרם". הוא למד ב־Sewanee: The University of the South בסוואני, טנסי, וסיים את לימודיו ב-1929. גיבורו האינטלקטואלי היה הפילוסוף והמדינאי הבריטי בן המאה ה-18, אדמונד ברק. עם סיום הלימודים הוא קיבל הצעת עבודה מהניו יורק טיימס.
ביוגרפיה > קריירה

לפני שעבר לניו יורק, קיין ביקר את אביו בטקומה, אך מצא אותו במצב בריאותי לקוי, ולכן החליט להישאר. הוא הועסק בסניף טקומה של בנק אוף קליפורניה (כיום Union Bank) שם נשאר עד 1939.
כשטקומה נבחרה לארח את חגיגת יובל הזהב של 1939, לרגל חמישים שנה למדינת וושינגטון, קיין נבחר כמנהל הפסטיבל שלה. הצלחת האירוע הביאה את קיין להתמודד על תפקיד ראש עיריית טקומה הבלתי מפלגתי בבחירות מיוחדות להשלמת כהונתו בת השנתיים של ראש העיר הזמני שהחליט לא להתמודד שוב. קיין, דמוקרט שמרן, הצביע פעמיים לנשיא פרנקלין רוזוולט, אך התאכזב מהניו דיל לאחר 1936. קיין הגיע למקום השלישי בבחירות המקדימות. ארבעה ימים לפני הבחירות הכלליות, המועמד המוביל מת משבץ מוחי ושמו של קיין צורף לקלפי. תומכיו של המועמד המת תמכו בקיין והוא נבחר לראשות העיר בגיל 34.
ביוגרפיה > קריירה > ראש עיריית טקומה

כהונתו של קיין כראש עיר התאפיינה בהתלהבותו ובגישתו הפומבית מאוד לשלטון, כולל תוכנית רדיו שבועית שלא הייתה שכיחה באותה תקופה. הקדנציה הראשונה שלו התאפיינה גם בהצטברות לקראת מלחמת העולם השנייה במספנות ובבסיסים הצבאיים סביב טקומה, ובקריסת גשר מצר טקומה. לאחר המתקפה היפנית בפרל הארבור, הוואי, קיין היה אחד משני נבחרי הציבור היחידים בחוף המערבי שהתנגדו בפומבי לכליאת 110,000 יפנים על ידי הממשלה.
ב-1942, קיין נבחר מחדש לראש העיר על ידי הרוב הגדול בתולדות טקומה. הקדנציה השנייה שלו התאפיינה במאמצים האגרסיביים שלו לטהר את הסגן הקיים, להשיג מימון לדיור בזמן מלחמה, להפעיל תהליך תכנון ארוך טווח עבור העיר, לרפורמה בצורת הממשל המיושנת של ועדת העיר, והתנגדות של חברי נציבות העיר לכל אחד מהאמור לעיל.
ביוגרפיה > קריירה > מלחמת העולם השנייה

הוא לקח חופשה במאי 1943 כדי להיכנס לצבא ארצות הברית כמייג'ור. לאחר הכשרה בבית הספר לממשל צבאי של הצבא, קיין שובץ לממשל הצבאי של בעלות הברית לשטחים כבושים (AMGOT) באלג'יר, אלג'יריה. לאחר אימוני שטח בסיציליה, השתתף קיין בפלישה לאיטליה, ונחת על ראש החוף בסלרנו, איטליה, צמוד לגדוד דאונים של הדיוויזיה המוטסת ה-82 ב-15 בספטמבר 1943. קיין הופקד כאחראי על 29 ערים וכפרים ליד נאפולי, איטליה, בניסיון לענות על הצרכים של אזרחים עקורים מורעבים שנלכדו בין שני הצבאות. מאוחר יותר שירת קיין בתפקידי מטה שונים בסגל של ועדת השליטה החדשה של הברית (ACC) ובמפקדת אזור רומא של הארמייה האמריקנית החמישית. הוא נכח במהלך הלחימה על מונטה קאסינו והפלישה לאנציו, שניים מהקרבות העקובים מדם של המערכה האיטלקית.
במרץ 1944, קיין הוצב במטה SHAEF בלונדון, אנגליה, שם ניהל את חטיבת הלוחמה הפסיכולוגית ויחסי הציבור של צוות ה-G-5 לעניינים אזרחיים. הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ועבד עם סופרים ועיתונאים מפורסמים רבים, כולל ארצ'יבלד מקליש ואדוארד ר. מורו. באפריל 1944, התומכים הפוליטיים במדינת וושינגטון פנו לקיין כדי לרוץ כרפובליקני על המושב הפתוח בסנאט האמריקני בבחירות של 1944. למרות שקיין לא הצליח לנהל קמפיין פעיל, הוא זכה בפריימריז הרפובליקני והתמודד מול הנציג הדמוקרטי הפופולרי וורן ג. מגנוסון בבחירות הכלליות. קיין ניהל קמפיין מכובד, אך נקלע לפיגור בשבועות האחרונים של הקמפיין, והפסיד למגנוסון ב-88,000 קולות.
בזמן שהוא התמודד לסנאט וביצע את תפקידי המטה שלו בלונדון, התרחשו הפלישה לנורמנדי ומבצע מרקט גארדן וקיין החמיץ את שניהם. הוא השתוקק למשימה בשטח עם יחידה קרבית. בספטמבר, הוא שובץ לקורפוס המוטס ה-18, בפיקודו של מייג'ור גנרל מת'יו רידג'וויי, כעוזר ראש המטה לעניינים אזרחיים (G-5). במהלך הקרב על הבליטה בדצמבר, הקורפוס של רידג'ווי היה גורם מרכזי בסתימת הפער וקיין היה בעובי הקרבות. אחראי על הניסיון להגן ולהאכיל את האזרחים שנתפסו באמצע, קיין קיבל קידום בשדה הקרב לקולונל.
קיין השתתף בתכנון מבצע ורסיטי, חיסול כיס הרוהר והתקדמות של בעלות הברית לצפון גרמניה. הוא נפצע קל 24 שעות לפני סיום הלחימה ב-7 במאי 1945. יום לאחר מכן, קיין נשא נאום בקבורתם של כ-200 קורבנות מחנות הריכוז ליד העיירה האגנוב, גרמניה. הגנרל רידג'ווי זכר את הנאום בזיכרונותיו כ"אחד היעילים ביותר ששמעתי מעודי".
המשימה הצבאית האחרונה של קין הייתה בדיקת נוהלי הממשל הצבאי השנויים במחלוקת של הגנרל ג'ורג' ס. פטון במהלך הכיבוש הצבאי של בוואריה.