stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עקיבה יוסף שלזינגר
הערות שוליים

↑  במחקר ובספרים אודותיו מכונה עקיבא אך הוא עצמו הקפיד לחתום את שמו עקיבה
↑  עקיבה יוסף שלזינגר, לב העיבר"י חלק א': עמ' כ"ד א' (63 שם); כ"ה א' (65); כ"ז-כ"ח (69-72).
↑  Michael K. Silber The Emergence of Ultra-Orthodoxy: The Invention of Tradition pp. 37-38.
1 2  פעמי לב העיבר"י בארץ הג"ר, קתדרה, 73, תשרי תשנ"ה, הערה 7.
1 2  הקדמת קונטרס שמרו משפט.
↑  יוסף שלמון, היישוב האשכנזי העירוני בארץ ישראל (1903-1880), בתוך: משה ליסק (עורך), תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל מאז העלייה הראשונה, ירושלים : הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ומוסד ביאליק, תש"ן-1990, עמ' 581.
↑  בהקדמת קונטרס שמרו משפט תנינא ה'תרע"ד כתב: "להבדיל מן כאלו אשר אומרים שפתינו אתנו ג׳ קרובים בפיהם ורחוקים בלבם מן אמונת ישראל ובעינן קרא כדכתיב עברי אנכי ואת אלקי השמים אני ירא וגו׳...ולא עוד כי נתערבו בם עם דור הפלגה כאשר בתחילה רק שפה אחת היה לכולם ועתה נתבלבלו עם כל לשונת הגוים לשון ערב רב לשון מורכב עד כי להבין את דבריהם צריכין אוצר מילים מן כל לשונות הגוים ומוסיף בו ה׳ ומכניסו בלשון עבר...", (דברים אלו נכתבו כארבעים שנה לאחר העלאת תוכניותיו, ובמהלך אותם שנים החלו בן יהודה והמורים העבריים במאמציהם לחידוש הדיבור בעברית).
↑  התוכניות המפורטות מופיעות בחוברת חברת מחזירי עטרה ליושנה עם כולל העברים, ה'תרל"ג (1873).
↑  תורת יחיאל מהדורת תשל"א, לתולדות רבינו המחבר, עמ' כ"ח - ל.
↑  ברית עולם (האחרון), דף מט ע"א.
↑  ברית עולם (האחרון), דף ס"ח ע"א.
↑  חברת מחזירי עטרה ליושנה עם כולל העברים, ה'תרל"ג (1873).
↑  יוסף שלמון, היישוב האשכנזי העירוני בארץ ישראל (1903-1880), בתוך: משה ליסק (עורך), תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל מאז העלייה הראשונה, תש"ן-1990, עמ' 585.
↑  הרה"ג ר' עקיבה יוסף שלזינגר ז"ל, דואר היום, 1 במאי 1922, עמ' 3
↑  ראו: במידע על רב נחום וייספיש.
↑  ראו: שלמה יוסף זוין, המועדים בהלכה, ראש השנה, פרק ד': יו"ט של ר"ה שחל להיות בשבת, עמ' נג; שם מתואר ניסיונו לתקוע בשבת בעיר העתיקה בירושלים.
↑  קונטרס ניתוץ הבית, ירושלים תרל"ה
↑  קונטרס שומר ישראל, ירושלים תרל"ה
↑  לימים אף נקשרו צאצאיהם בקשר משפחתי, כאשר בן בתו של הרב שלזינגר נשא את בת בנו של הרב זוננפלד, אברהם אהרן.
↑  שמואל יוסף עגנון, תמול שלשום,[דרושה הבהרה] עמ' 486.
↑  דוד אסף‏, סיפורי רחובות: חפץ חיים ולב העיברי, בבלוג "עונג שבת", 18 ביוני 2018
↑  ארכיון עקיבא יוסף שלזינגר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301498405171  PLWABN: 9810583182105606  GND: 1030034044  ISNI: 0000 0000 6695 828X  LCCN: n88046955  NTA: 298990091  VIAF: 16309319   WorldCat (עם VIAF): 16309319
שלום שכנא ילין

הרב שלום שכנא ילין (בכתיב היידי: יעֶלין; 1790 – 1874, ה'תק"ן – ה'תרל"ד), "המגיה מסקידל", היה מחכמי רוסיה וירושלים באמצע המאה ה-19, ומגדולי בעלי המסורה בדורות האחרונים. אביו של רבי אריה ליב ילין, מחבר הספר "יפה עיניים" על הש"ס.
רבי שלום שכנא בלט בהגהת ספרי התורה בדורו, ואחת מעבודותיו החשובות ביותר היא העתקת הנוסחאות, הרישומים וההגהות של "כתר ארם צובה" של בן אשר, לפני שאבד.
ברוסיה

שלום שכנא נולד בשנת 1790 (ה'תק"ן) לאביו רבי נפתלי ילין, נצר למשפחת רבנים. הוא התגורר בעיירה סקידל בפלך הורודנה שבאימפריה הרוסית, ונישא לחיה שרה מלכה, בתו של רבי שלום מאוסטרהא. היא ילדה לו את בנו אריה ליב, ונפטרה בשנת 1833, כשאריה ליב היה בן 13. אחרי פטירתה נשא רבי שלום שכנא לאישה את אחותה, דובקה.
רבי שלום שכנא היה תלמידו של רבי חיים מוולוז'ין, ושימש לפניו: ”הרב מו"ה שכנא נ"י בעל מגיה העיד שהוא בעצמו קרא בספר-תורה של וועליש [-בכתב ספרדי] בוולאז'ין לפני אדמו"ר נפש החיים ז"ל בסדר מטות-מסעי”.
באירופה התפרסם רבי שלום שכנא כבקי בצורה יוצאת דופן במסורה ובהגהת התנ"ך, ובשליטה מלאה בכל הגרסאות השונות והספקות המצויים בתנ"ך. בקיאותו הרבה בנוסח המקרא, על חסירותיו ויתירותיו, קרי וכתיב ושאר ענייני המסורה, הקנו לו שם עולם במקצועו, ועליו סמכו כל גדולי דורו שהכירו בו כ"חד בדרא".
רבי יצחק מרגליות, אב בית דין שצ'וצ'ין, כתב עליו: ”אין ערוך אליו בכל המגיהים, ונהירין ליה שבילי המסורה, מסורה קטנה ומסורה גדולה, כלליה ופרטיה, עד להפליא... וכבר כתב עליו אחד מגדולי זמנינו, וזה לשונו: ולפי דעתי בזמן הזה אין מהראוי לעלות לתורה עד שיוגה מפי המגיה הזה, כי אין למעלה הימנו בדורות הללו, ואפשר גם מלפנים!”
עלייתו לארץ ישראל

בשנת 1854 (תרי"ד) החליט רבי שלום שכנא לעלות לארץ ישראל. רבי שלום שכנא החל במסע לכיוון ארץ ישראל עם אשתו דובקה וארבעת ילדיו הצעירים, כשהוא מותיר אחריו את בנו אריה ליב שלמד אז בישיבת וולוז'ין בראשות רבי יצחק מוולוז'ין. דרכו ארכה מספר שנים, שכן כדי לעמוד בהוצאות הדרך המרובות של משפחה שלמה עצר רבי שלום שכנא בערים ועיירות רבות ברוסיה והגיה בהן את ספרי התורה המקומיים, וגדולי הרבנים והאדמו"רים הורו אז לאנשי כל העיירות בהן עבר שלא יעלו לתורה בשום ספר שלא הוגה על ידי רבי שלום שכנא.
בהיותו בדרכו ארצה שלח אליו בנו ר' אריה ליב מכתב ובו שאלה שנשאלה אז בעניין צורת כתיבת שירת הים בספר תורה (אותה הפנה לאביו ”כי רב חילו וגדול ועצום עמקותו בדינים אלו ובמסורות”), וצירף למכתב את חיבורו "מצפה אריה" על הלכות הרי"ף. את תשובתו ההלכתית של אביו קבע לימים בראש ספר דרשותיו "קול אריה", ובתשובה זו כותב רבי שלום שכנא, לאחר שהוא משבח מאוד את חיבורו החדש של בנו:
הלא ידעת כי רוב חידושיי הם במסורת ובהגהת נביאים במסורות אשר נלאו הראשונים לבארם, או שנטו מדרך האמת. והנה עתה כי פני מועדות ליסע לארץ הקודש בעזרת ה' לשלום, והנה שם בארם צובה נמצא תנ"ך אחד כתוב על קלף עם מסורות אשר הגיהו בן אשר ימים רבים, אשר סמך עליו הרמב"ם ז"ל בכתיבת ספר תורה שלו... וכל מגמתי בעזרת ה' להשיגו ולהאיר עיני בהתרת הספיקות אשר נסתפקו בהם כל גדולי המחברים בענייני הגהות ומסורות. ואולי יזכני ה' להגיה ממנו תנ"ך אחד עם המסורה ואשלח לך למנה אם ירצה ה', ואולי יזכני גם להדפיסו ולהאיר כל עיני הגולה בתנ"ך מוגה, ואז אדע כי כיוונתי למטרת האמת בהגהתי.
רק לאחר זמן רב הגיעו רבי שלום שכנא ומשפחתו לים השחור, ומשם הפליגו לארץ ישראל. הם הגיעו ארצה בשנת 1858 (תרי"ח), וכבר באותה השנה או מייד לאחריה יצא רבי שלום שכנא עם בנו הצעיר ר' יהושע ילין לחלב, במטרה להגשים את חלומו ולהעתיק את נוסחאותיו של כתר ארם צובא.
כתר ארם צובא > נסיעת ר' שלום שכנא לחלב

רבי שלום שכנא נסע לחלב כשהוא מצויד במכתב המלצה אל רבי מנשה סתהון, נשיא קהילת חלב, מאת רבני ירושלים: הראשון לציון רבי חיים נסים אבולעפיה, רבי יוסף זונדל מסלנט, חתנו רבי שמואל סלנט, רבי יעקב ברלין (אביו של הנצי"ב) ורבי ידידיה רפאל אבולעפיה ראש ישיבת המקובלים בית אל. רבני ירושלים כתבו בהמלצתם כי ר' שלום שכנא הוא ”חכם ומופלג בגפ"ת, בפרט בדיני סת"ם שהוא בקי בהם בכלליהן ובפרטיהן מראשונים ואחרונים עד להפליא, וגם בשאר פינות התורה”. לשליחת רבי שלום שכנא לחלב על ידי רבני ירושלים נודעה משמעות היסטורית גדולה, שכן היא הוכיחה שלשיטתם יש להעדיף את נוסחאות ה"כתר" על פני אלו שבידיהם.
כתבי השליחות שמסרו חכמי ירושלים לרבי שלום שכנא ילין ראו אור בתוספת הערות על ידי הרב דוד יצחקי והרב יעקב יששכר טשינגל.
בבואו לחלב העתיק רבי שלום שכנא עם בנו ר' יהושע את מסורת ה"כתר" על החלקים שקוראים בהם בתורה ברבים, והם התורה, הנביאים וחמש מגילות, ושב לירושלים כשעמו עותק התנ"ך שלו שעליו רשם את ההגהות וההערות. לאחר בואו נכתב בירושלים לפי הנוסחאות החדשות שהביא עמו נוסח של נביאים וכתובים מדויקים, בהשגחת רבי שמואל מסלנט, וממנו העתיקו סופרי הסת"ם שבירושלים נביאים וכתובים מדויקים לנוהגים (כדעת הגר"א) לקרוא את ההפטרות מתוך קלף.
בניגוד למקורות לפיהם רבי שלום שכנא אכן הגיע לחלב, סבור החוקר יוסף עופר כי בפועל תוכניתו של רבי שלום שכנא לנסוע לחלב לא התממשה מעולם, וכל ההעתקות מה"כתר" שעל התנ"ך שלו הן מעשה ידיו של חתנו, ר' משה יהושע קמחי.
כתר ארם צובא > נסיעתו של ר' משה יהושע קמחי

כמה שנים לאחר מכן - לא לפני שנת תרכ"ד (1864) - ביקשו חכמי ירושלים (וכנראה במיוחד רבי שמואל שלמה בוירסקי) מרבי שלום שכנא לנסוע שוב לחלב כדי להעתיק מה"כתר" את מסורת הכתובים, אותה לא העתיק במסעו הראשון. אולם רבי שלום שכנא, שכבר היה זקן ובא בימים, הרגיש שאין בכוחו לנסוע, ושלח במקומו את חתנו רבי משה יהושע קמחי עם עותק התנ"ך האישי שלו, שהוגה לפני-כן על ידו, ובצירוף הוראות עבודה.
ר' משה יהושע קמחי נסע לחלב, הקדיש זמן רב לעיון בכתר ארם צובא לפי הדרכתו של חותנו, ורשם את הערותיו, את עמדת ה"כתר" בכל הספקות שסימן חותנו, ואת השינויים בנוסח המקרא, בשולי עותק התנ"ך של רבי שלום שכנא שהביא עמו.
רבי שמואל שלמה בוירסקי, שספרו עמודי שש כולל תיאור חשוב של ה"כתר", כתב על כך:
וכאשר שמעתי פה [-בירושלים] שבארם צובה נמצא התנ"ך כתר תורה הנכתב מבן-אשר, אשר הרמב"ם ז"ל הגיה ממנו איך לכתוב הספר-תורה... שלחתי מפה איש אחד [-ר' משה יהושע קמחי] לארם צובה להעתיק גם איך 'כתובים' נכתב בשירה, וברוך ה' עלתה בידי. וכתבתי גם ה'כתובים' בקלף כדין וכדת, והעמדתיה בבית הכנסת הגדולה אשר בחורבה רבי יהודה החסיד.
ובהמשך ספרו כתב:
ברם זכור לטוב התם והישר פעלו הרמ"י [-ר' משה יהושע קמחי] מביאלאסטאק אשר נדבה רוחו ליסע לארם צובה עם התנ"ך שנקד ומסר לו חותנו המדקדק הגדול בדורינו הרב ר' שכנה מסקידול להעתיק עליו מה'כתר'... והתנ"ך נמצא בפה עיר הקודש, ומי שיש לו איזה דבר ספק לשאול או במסורת קטנה וגדולה יבוא במכתב להגאון הרב ר' שמואל סלאנט וימלא חפצו.
תורה, נביאים וחמש מגילות לפי נוסחאות ה"כתר" שהובאו לירושלים בידי רבי שלום שכנא נמצאו לקראת סוף המאה ה-20 בכמה וכמה בתי-כנסת ישנים בירושלים, חלקם הובאו לשם מ"החורבה" וחלקם הועתקו לפי נוסח התנ"ך שנכתב על פי גרסאות ר' שלום שכנא ור' משה יהושע קמחי.
אחרית ימיו

רבי שלום שכנא נפטר בירושלים בה' בשבט תרל"ד (1874) ונטמן בהר הזיתים. הוא הותיר אחריו כתבים רבים, ביניהם חיבורים שלמים במקצוע המסורה, והם נשלחו לרוסיה לבנו הרב אריה ליב כדי שיסדרם וידפיסם, אולם בינתיים נפטר הבן והכתבים אבדו ואינם.
גילוי התנ"ך והרשימות של רבי שלום שכנא

בשנת 1948, במהלך המהומות בחלב, נגרם נזק ל"כתר ארם צובא", והחוקרים האמינו שהוא הושמד. בשנת 1957 התגלה שחלק גדול מה"כתר" שרד והוברח לירושלים. עם זאת, חוקרים התעניינו בשחזור החלקים החסרים ב"כתר", וחיפשו מקורות משניים שיוכלו לעזור במאמץ זה. אחד המקורות החשובים, שהיה ידוע רק מתוך ספרו של רבי שמואל שלמה בוירסקי, עמודי שש, היה התנ"ך של רבי שלום שכנא ילין. אולם גם תנ"ך זה אבד במרוצת השנים ונעלם, ואף עותק ממנו לא שרד.
רק לאחר שנים רבות, בשנת ה'תשמ"ז (1987), התגלה באורח פלא עותק תנ"ך כמעט-שלם עם רשימותיו של ר' שלום שכנא ילין. תנ"ך זה שהה שנים רבות בעליית גג ביתו של נכדו, יצחק יעקב ילין, מבלי שזה ידע, בשכונת קריית משה בירושלים, וכמעט הועבר לגניזה כאשר עמד הבית להיהרס. הוא ניצל ברגע האחרון על ידי שמואל לורנץ, באותה עת תלמיד ישיבת הר עציון ולימים ראש ישיבת נחלים, שהעבירו לידי החוקר יוסף עופר.
מאז משמשות הערות התנ"ך של רבי שלום שכנא מקור חשוב לקביעת נוסחו המדויק של ה"כתר": הרב דוד יצחקי והרב יעקב יששכר טשינגל פרסמו לפי תנ"ך זה רשימת פרשיות פתוחות וסתומות, ואף מהדורות התנ"ך "כתר ירושלים" של האוניברסיטה העברית בירושלים (שיצאה לאור בשנת 2001) ומקראות גדולות הכתר של אוניברסיטת בר-אילן מתבססות בין היתר על התנ"ך של רבי שלום שכנא, וכמותן מהדורות אחרות המבקשות לשחזר את נוסחו המלא של ה"כתר".
בשנת 2008 הוצע למכירה בבית המכירות הפומביות "קדם" ספר תהילים עם רישומי מסורה והגהות בכתב ידו של רבי שלום שכנא. עותק תהילים זה הוגה כנראה על ידו לפני שהעתיק את מסורת ה"כתר". בשנת 2016 הוצע למכירה בווינרס מכירות פומביות קונטרס בכתב ידו של רבי שלום שכנא ובו רשימת מסורות בנביאים וכתובים המסודרות לפי שרשי המילים (לפי סדר אלפבית).
צאצאיו

ילדיו של רבי שלום שכנא היו:
רבי אריה ליב ילין, רבן של הערים יאשינובקה ובילסק ומחבר הספר "יפה עיניים" שנדפס בש"ס וילנא, וכן הספרים "מצפה אריה" על הלכות הרי"ף וספר הדרשות "קול אריה".
ר' צבי הירש ילין (ר' צבי הירש "סופר"), שכאביו היה מגיה וסופר סת"ם ידוע, ממייסדי שכונת "משכנות ישראל" ומהממונים על 'כולל הורודנא'. היה מורה הוראה לענייני סת"ם, ורבי שמואל סלנט היה שולח אליו שאלות הלכתיות בכתיבת סת"ם שהופנו אליו מחוץ-לארץ. בניו היו: ר' שלום שכנא ילין (אביו של נפתלי יצחק ילין), שהיה אף הוא סופר סת"ם מעולה עד לפטירתו בטרם עת בגיל 27; ויצחק יעקב ילין, שהיה מחלוצי העיתונות העברית בארץ, איש חינוך שפעל להפצת השפה העברית וממייסדי שכונת קריית משה במערב ירושלים.
ר' יהושע ילין, בנו הצעיר, שליווה אותו במסעו לחלב. שינה אחר כך את שם משפחתו להלפמן (כדי להבדילו מיהושע ילין). קנה בכספו מגרש בירושלים והחל לבנות בו שכונה חדשה, שבבניינה המשיך חתנו אלכסנדר זיסקינד (שקרא למקום שכונת "אבן יהושע" על שם חמיו), אולם לבסוף הפך המגרש לחלק משכונת בתי ורשה.
ר' דוד ילין, התגורר בקישינב.
בת שבע, אשת רבי משה יהושע קמחי, שחשיבות רבה נודעת לעבודתו בהעתקת מסורת הכתובים מכתר ארם צובא לפי הוראות חותנו.
לאה, אשת ר' גרשון פולצקר (נפטר 1911).
לרבי שלום שכנא וצאצאיו אין קשר משפחתי עם משפחת ילין הירושלמית שמוצאה בדוד ילין הראשון.
לקריאה נוספת

יצחק יעקב ילין, אבותינו: פרקי היסטוריה והווי, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים 1966, עמ' שנ"ט-שס"ב
הרב דוד יצחקי, נביאי האמת וצדק, עמ' 15–20
הערות שוליים

↑  שמה משוער לפי שם נכדתה, ראו: רבי אריה ליב יעלין וחיבורו "יפה עיניים": תולדות חייו ומפעלו התורני-הספרותי, הוצאת ראובן מס, ירושלים תשל"ג.
↑  אליעזר ריבלין, הצדיק ר' יוסף זונדל מסלאנט ורבותיו, ירושלים תרפ"ז, עמ' מ"ו.
1 2  הרב ראובן דב דסלר, שנות דור ודור, ירושלים תש"ס, חלק ב' עמ' קצ"ט-ר"ד.
1 2  פנחס גרייבסקי, זיכרון לחובבים הראשונים וטובי עסקני הציבור שבירושלים, ירושלים תרפ"ז-תרפ"ט, חלק ו' עמ' 8.
↑  "קול אריה" סימן א', עם פתיחת קיצורים וראשי תיבות.
↑  הרב דוד יצחקי והרב יעקב יששכר טשינגל, בן אשר והתנ"ך של רבי שלום שכנא ילין (ב), צפונות י', טבת תשנ"א, עמוד ס"ח.
↑  ראו למשל: רבקה זיסקינד, רבי אריה ליב יעלין וחיבורו "יפה עיניים": תולדות חייו ומפעלו התורני-הספרותי, הוצאת ראובן מס, ירושלים תשל"ג, עמ' 17; הרב דוד יצחקי והרב יעקב יששכר טשינגל, בן אשר והתנ"ך של רבי שלום שכנא ילין (א), צפונות ח', תמוז תש"ן, עמוד ס"ז; הרב ראובן דב דסלר, שנות דור ודור, ירושלים תש"ס, חלק ב' עמ' ר'; ועוד.
↑  יוסף עופר, כתר ארם צובא והתנ"ך של ר' שלום שכנא, מהדורה מקוונת באתר "דעת", מתוך ספר היובל לרב מרדכי ברויאר, עמוד 318. עופר מתבסס בדבריו אלו על דבריו של יצחק יעקב ילין, אבותינו: פרקי היסטוריה והווי, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים 1966, עמ' שס"ב.
↑  יוסף עופר, כתר ארם צובא והתנ"ך של ר' שלום שכנא ילין, עמוד 318.
↑  יוסי פרץ, 'קריאות כפולות' כאמצעי לפתרון בעיות טקסטואליות בנוסח המקרא, טללי אורות, ט', ה'תש"ס.
↑  עמודי שש, ירושלים תרנ"א, הקדמת הספר.
↑  עמודי שש, ירושלים תרנ"א, סוף שער "כתר תורה".
↑  יוסף זונדל וסרמן, מיקירי ירושלים, עמ' 81-80.
↑  דפנה לוי, אוצר בעליית הגג, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2001.
↑  יוסף עופר, כתר ארם צובא והתנ"ך של ר' שלום שכנא, מהדורה מקוונת באתר "דעת", מתוך ספר היובל לרב מרדכי ברויאר, עמוד 295 ואילך.
↑  מתיה קם, העתקי כתר ארם צובה, באתר מקראנט.
↑  מרדכי ברויאר, מקראות שיש להם הכרע, מגדים, י', 97–112.
↑  הרב דוד יצחקי והרב יעקב יששכר טשינגל, בן אשר והתנ"ך של רבי שלום שכנא ילין (א), צפונות ח', תמוז תש"ן, עמוד ס"ז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506192105171  VIAF: 308283878   WorldCat (עם VIAF): 308283878
הסכסוך האיראני-ישראלי

הסכסוך האיראני-ישראלי (בפרסית: جنگ نیابتی ایران و اسرائیل, לוחמת השליחים בין ישראל לאיראן) הוא מאבק אזורי בין איראן לבין ישראל, שמהצד האיראני אופיין עד לתחילת 2018 בלוחמת שליחים ומצד ישראל אופיין בלוחמת צללים. קדם לסכסוך שיתוף פעולה בין ישראל לאיראן תחת שלטון השאה. הסכסוך החל ב-1979 עם המהפכה האסלאמית באיראן והפלת שלטון השאה, אז התגבשה התנגדות פוליטית ודתית של שלטון האייתולות באיראן לעצם קיומה של ישראל, התנגדות זו ביקשה לשרת את המאבק האיראני להשפעה אזורית על חשבון ההשפעה האזורית של ישראל ועל חשבון ענייניה.
מאבקה של ישראל נגד ארגוני הטרור הפלסטיניים שאיימו עליה, יחד עם שאיפתה להחלפת השלטון בלבנון בהתערבות צבאית חיצונית (מלחמת לבנון) אפשרו לאיראן לחדור באופן מעמיק לתחום גבולה של ישראל ולהפעיל בו ארגוני טרור וגורמי התנגדות לפלישת ישראל ללבנון שהעיקרי שבהם הוא חזבאללה. מערכה משמעותית נוספת היא בתוכנית הגרעין האיראנית שאחת ממטרותיה העיקריות הייתה פיתוח והשגת נשק גרעיני, דבר שגובה בתוכנית טילים בליסטיים ארוכי-טווח. מנגד, ישראל פעלה נגד תוכנית הגרעין האיראנית ונגד התבססות איראן על גבולות ישראל.
איראן מפעילה בעיקר כוחות שליחים למאבקה נגד ישראל, ובמיוחד את תנועת חזבאללה הלבנונית, אם כי חלה לתקופה מסוימת נסיגה בתמיכתה בחמאס ובג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, ועדיין תומכת ומממנת מספר גופים פלסטיניים הפועלים בסוריה, לרבות החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית. במהלך השנים האשימה איראן את ישראל בתמיכה בתנועות בדלניות של הכורדים והבלוצ'ים באיראן.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, כוחות איראניים של משמרות המהפכה האסלאמית נפרסו בסוריה ולראשונה הגיעו למגע ישיר עם גבול ישראל, מה שעורר, לפי דיווחים לא רשמיים, מספר התקלויות חמושות בין כוחות שתי המדינות. באפריל 2018, בעקבות מספר אירועים כאלה, צוטט ראש אמ"ן לשעבר האלוף במיל' עמוס ידלין כי ישראל נמצאת בעימות ישיר מול איראן.
במסגרת מלחמת חרבות ברזל, ב-13 ו-14 באפריל 2024 תקפה איראן את ישראל, לראשונה משטחה, בכטב"מים, טילים בליסטיים וטילי שיוט. ב-1 באוקטובר 2024 תקפה איראן שנית את ישראל בטילים בליסטיים. בתגובה לכך, ב-26 באוקטובר תקפה ישראל את איראן לראשונה באופן גלוי במסגרת מבצע ימי תשובה.
רקע

אף על פי שאיראן הקיסרית הצביעה נגד הקמת ישראל בהצבעה באו"ם, במהלך רוב שנות שלטון השאה אחרי הקמת המדינה שמרו ישראל ואיראן על יחסים קרובים במסגרת ברית הפריפריה. יחסים אלו כללו הן קשרים כלכליים חמים ומסחר, והן קשרים צבאיים.
בתחילת 1979, לאחר עליית האייתוללה ח'ומייני לשלטון והצהרתו שהוא תומך בכיבוש ירושלים מידי הציונים, נותקו היחסים בין שתי המדינות והוחלפו בעוינות גלויה. 33 ישראלים חולצו מאיראן בפברואר אותה שנה. ח'ומייני טבע את המונח "השטן הקטן" עבור ישראל, כנגד "השטן הגדול" עבור ארצות הברית. בתגובה ארצות הברית העבירה לישראל את כלל הנשק שקנה פהלווי טרם המהפכה האיראנית.
במשך השנים נשאר שלטון האייתולות באיראן נאמן לקו הבלתי מתפשר נגד ישראל, גם כאשר דגלים אחרים של מדיניותם המהפכנית התפשרו עם צורכי ניהול המדינה. איראן לא חדלה להניף את דגל העוינות לישראל, לגנות את מדינות ערב על חוסר נחרצותן במאבק נגדה ועל מוכנותן לשאת ולתת עמה על שלום, ולתמוך במדינות ובתנועות האסלאמיסטיות והטרוריסטיות הנאבקות נגדה. דוברים איראנים נוהגים לכנות את ישראל "המשטר הציוני", כינוי שנטבע לראשונה על ידי רוחאללה ח'ומייני, במטרה להציג את השלילה מבחינתם בישראל. החל משנת 1979 צוין מדי שנה יום ירושלים הבינלאומי כיום הזדהות עם המאבק נגד הציונות.
בשנת 2017, במסגרת מפגן השנאה נגן ישראל, הוצב בכיכר פלסטין במרכז טהרן,שעון הסופר את הימים עד השמדתה של ישראל בשנת 2040.
היסטוריה > תמיכת איראן בחזבאללה וחמאס

מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 איראן התערבה במאבק העדתי בלבנון. קיימות עדויות רבות לכך שאיראן בנתה, מימנה וציידה את חזבאללה, ולכך שפעולות הטרור של הארגון נעשות בשיתוף פעולה מלא עם המשטר האיראני ובהוראתו. בנוסף, איראן עזרה לחזבאללה להקים מנגנון פוליטי שמטרתו להפוך את לבנון למדינה שיעית פונדמנטליסטית. מיום הקמתו רואה הארגון במדינת ישראל אויב ועוסק בפעילות עוינת נגדה. בהודעות רשמיות של הארגון לא מכונה ישראל בשמה אלא "פלסטין הכבושה" או "האויב הציוני". יחד עם חזבאללה הייתה איראן מעורבת בפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה ב-1992 ובפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ב-1994.
איראן סיפקה נשק לפלסטינים, למשל באוניות קארין איי וקלוס סי. היא מימנה וסיפקה נשק וטילים לחמאס אחרי שזה השתלט על רצועת עזה. התמיכה האיראנית בחמאס נמשכה עד ל-2011, אז פרצה מלחמת האזרחים בסוריה והתגלעה מחלוקת בין איראן לחמאס לגבי התמיכה בבשאר אל-אסד ומשטרו. בשנים האחרונות חזרה איראן לממן ולחמש את החמאס. בנוסף, איראן מחמשת ומממנת באופן קבוע את הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, במיוחד ברצועת עזה.
בצה"ל אמרו שאיראן עמדה מאחורי מטחי הפצמ"רים והרקטות של הג'יהאד האסלאמי וחמאס ביממת ה-29 במאי 2018.
היסטוריה > מאבק ישראל בתוכנית הגרעין האיראנית

החל מסוף שנות ה-90 עמדו יחסי איראן–ישראל בצל התפתחות תוכנית הגרעין האיראנית והפעילות הישראלית למניעת הגעת נשק גרעיני לידי איראן. ישראל פעלה נגד תוכנית הגרעין האיראנית במישור הדיפלומטי בקהילה הבינלאומית, וגם רמזה שאיננה שוללת תקיפה באיראן, אפשרות שהופיעה בעיתונות כבר ב-1998, אם הקהילה הבינלאומית לא תעצור את פיתוח הנשק הגרעיני של איראן.
תוכנית ההצטיידות והאימונים של חיל האוויר הישראלי בעשור הראשון של המאה ה-21 כללה היערכות לתקיפה לטווח ארוך, כזו שתאפשר תקיפה של מתקני הגרעין באיראן. בפברואר 2015 כתב הפרשן דן מרגלית כי ההכנות לתקיפה באיראן בתקופת נתניהו וברק לא היו אלא הונאה, שמטרתה הייתה לגרום לקהילה הבינלאומית להחריף את הסנקציות על איראן.
כמו כן יוחסו ל"מוסד" פעולות חבלה במתקני גרעין וטילים באיראן, וחיסולים של מדענים ובכירים בתוכנית הגרעין האיראנית, בהם ארדשיר חוסיינפור (2007), מסעוד עלי מוחמדי (2010), מג'יד שהריארי (2010), ומוחסן פח'רי-זאדה (2020). בתחילת 2018 הצליחו סוכני המוסד לפרוץ לארכיון סודי בטהראן שבו הוחזק חומר ארכיוני רב על תוכנית הגרעין האיראנית בכלל ובפרט על פעילותה לפיתוח נשק גרעיני. חומר זה שהוברח לישראל שימש את ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, להציג את איראן כמי שהערימה על הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית ביחס לכוונותיה בתחום זה וכן הוצגה כדוברת שקר בנוגע להצהרתה בהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית ב-2015 על כך שמעולם לא היה בכוונתה לפתח נשק גרעיני.
ביולי 2018 מונה האלוף ניצן אלון לתפקיד "פרויקטור למאבק באיום האיראני".
בשנת 2021, חשף ראש הממשלה נפתלי בנט כי האופציה הצבאית נזנחה במשך שנים, וכי ייקח למנגוני הביטחון הישראלים שנים לשקם את היכולת לבצע מתקפה אפקטיבית על מתקני הגרעין.
בספטמבר 2024 חשף נשיא איראן לשעבר אחמדינז'אד כי ישראל הצליחה להעמיד מרגל מוסד בראש יחידת סיכול איראנית שפעלה נגד המוסד, לדבריו ביחידה עצמה היו עוד 20 סוכני מוסד וכך גם נגנבו מסמכי הגרעין האיראניים.
היסטוריה > ריגול איראני בישראל

בשנת 1998 הורשע נחום מנבר, איש עסקים וסוחר נשק ישראלי, בסיוע לאיראן על ידי מכירת ידע, ציוד וחומרים אשר עשויים לשמש להכנת נשק כימי.
בשנת 2019 הורשע שר האנרגיה לשעבר, גונן שגב, בריגול חמור לטובת איראן. שגב פעל מאז שנת 2012 בשירות המודיעין האיראני, מסר מידע על משק האנרגיה ועל גופי הביטחון של ישראל, וניסה לקשר בין אזרחים ישראלים לאנשי מודיעין איראניים שהציג כאנשי עסקים.
בתקופת מלחמת חרבות ברזל נחשפו בישראל מספר רשתות ריגול וחבלה שפעלו בשירות איראן.
היסטוריה > נוכחות צבאית איראנית בסוריה

ב-2011 פרצה בסוריה התקוממות נגד שלטונו של בשאר אל-אסד. אסד הפעיל כוח צבאי רב כדי לדכא את ההתקוממות, וכתוצאה מכך שקעה סוריה למלחמת אזרחים עקובה מדם, שנכון ל-2021 עדיין נמשכת, ובה נהרגו למעלה מ-500 אלף בני אדם ומיליונים נוספים הפכו לפליטים. בעקבות חוסר יכולתו של אסד לדכא את ההתקוממות, ובזכות היותו בעל ברית של איראן ורוסיה, הוא החל לקבל סיוע צבאי ניכר שהתבטא במשלוחי נשק, בייעוץ צבאי של קצינים ממשמרות המהפכה האסלאמית, ובמיליציות שיעיות, שבראשן חזבאללה ששלח אלפי לוחמים למערכה. בהדרגה החלה איראן לשלוח עוד ועוד כוחות לסוריה ואף הקימה בה בסיסים צבאיים. מלבד לסייע לסורים מטרת איראן היא להתבסס בשטחי סוריה על מנת לפעול משטחה נגד ישראל. ראש ממשלת ישראל דאז, בנימין נתניהו הודיע שמבחינת ישראל מדובר ב"קו אדום" ושישראל לא תרשה לאיראן להתבסס בסוריה.
ב-18 בינואר 2015 תקפו מסוקי קרב שיירה של חזבאללה בגולן הסורי והרגו 6 לוחמים של חזבאללה וכ-6 לוחמים של משמרות המהפכה, כולל תת-אלוף האיראני מוחמד עלי אלעדאדי וג'יהאד מורנייה. התקיפה יוחסה לישראל, וב-28 בינואר ירו בתגובה מחבלי חזבאללה שישה טילי קורנט לעבר כלי רכב של כוח צה"ל בסמוך לע'ג'ר. מהירי נהרגו קצין ולוחם מחטיבת גבעתי.
בלילה שבין 1 בדצמבר ל-2 בדצמבר הותקף בסיס צבאי שבנתה איראן כ-15 ק"מ מדמשק. לפי רוב הדיווחים את התקיפה ביצעו מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי באמצעות ירי טילי אוויר-קרקע מלבנון, אך לפי חלק מהפרסומים בתקיפה שוגרו גם טילי קרקע-קרקע אל עבר הבסיס. לבסיס נגרם נזק כבד ולפי ההערכות בין 10 ל-12 חיילים נהרגו, בהם איראנים, הסורים הגיבו בירי נ"מ וטענו שהצליחו ליירט חלק מהטילים. צילומי לוויין צילום שפורסמו בתקשורת מספר ימים אחרי הראו שלבסיס נגרם נזק כבד ומספר מבנים הושמדו כליל.
ב-2018 הפך העימות בין ישראל לאיראן לגלוי. עד אז תקפה איראן את ישראל באמצעות פרוקסי, ארגונים הפועלים מטעמה אך לא מהווים חלק רשמי מכוחותיה. הפרוקסי העיקרי היה חזבאללה, שניסה להקים תשתית טרור בסוריה ומשם לבצע פיגועים נגד ישראל. מנגד, ישראל פעלה נגד איראן במבצעים חשאיים ונמנעה לקחת עליהם אחריות. המבצעים כללו תקיפות רבות של משלוחי נשק מאיראן לחזבאללה דרך סוריה. בעקבות מספר תקריות גלויות צוטט האלוף במילואים וראש אמ"ן לשעבר עמוס ידלין כי ישראל נמצאת בעימות ישיר מול איראן.
היסטוריה > תקיפות בעיראק

בקיץ 2019 החלו תקיפות נגד מטרות איראניות (בסיסי טילים ובסיסי מיליציות פרו-איראניות) בעיראק. רוב התקיפות יוחסו לישראל, אך למעשה ישראל לא לקחה עליהן אחריות.
ביולי בוצעו שתי תקיפות נגד בסיסי טילים של משמרות המהפכה האסלאמית בעיראק.
ב-19 ביולי הושמדו טילים שהוסלקו במשאיות קירור במחוז צלאח-א-דין וב-29 ביולי הותקף מחנה אשרף של מיליציית אל-חשד א-שעבי. בתקיפות נהרגו עשרות חיילים איראנים ואנשי מיליציות שיעים והושמדו טילים בליסטיים. אף על פי ששום גורם לא לקח אחריות באופן רשמי, היו שייחסו את ביצוע התקיפות לישראל.
באוגוסט בוצעו תקיפות נוספות נגד בסיסי טילים ומחסני נשק של מיליציות פרו-איראניות. לפי דיווח בא-שרק אל-אווסט חלק מהתקיפות בוצעו על ידי מטוסי F-35 של חיל האוויר הישראלי, אך גורמים עיראקיים טענו שחלק מהתקיפות בוצעו על ידי כלי טיס בלתי מאוישים.