stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שושנה פרסיץ
ביוגרפיה > פעילות ציבורית ביישוב ובמדינת ישראל > בכנסת > יוזמות בכנסת לעידוד וקידום נשים

כחברת כנסת קידמה תעסוקת נשים ועידודן לצאת לעבודה. פעלה לתיקון פקודת מס הכנסה במטרה להפריד בין הכנסותיהם של בני זוג עובדים. כשעמדה בראשות ארגון הנשים המפלגתי נאבקה להגדלת ייצוג הנשים במוסדות המפלגה ולהגדיל את תקציבי הארגון. בימי הכנסת השלישית דחתה הסיעה מינוי נציג מן המפלגה לראשות ועדת החינוך והתרבות. לאחר מינויה מחדש לתפקיד ב-1957 איימה כי תתפטר מראשות הוועדה על רקע חילוקי דעות פנים-מפלגתיים. באותה שנה הוקמה התאגדות נשי הציונים הכלליים, שהייתה ארגון מתחרה לארגון הנשים המפלגתי שבראשותו עמדה. באותה שנה דחתה הצעה מטעם המפלגה הפרוגרסיבית להתמודד מטעמה למועצת העיר תל אביב יפו ולראשות העיר. בהתבטאויותיה לאחר פרישתה מהכנסת הביעה לא אחת את רצונה בהקמת מפלגת נשים דמוקרטיות.
כשבתה שולמית הגיעה לגיל 12 ערכה לה חגיגת בת מצווה שבה גם הבת מקבלת על עצמה עול תורה ומצוות וחובות כלפי נצח ישראל, כשם שהיא עצמה נטלה על עצמה חובות ומשימות קשות מנעוריה.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית ביישוב ובמדינת ישראל > בכנסת > משבר הפרישה מהמפלגה ומן הכנסת

שושנה פרסיץ פרשה מהכנסת על רקע מיקומה ברשימת המפלגה לקראת הבחירות לכנסת הרביעית בשנת 1959. עסקני הציונים הכלליים רצו ב"כוחות חדשים", ובמקומה הוצב המועמד משה נסים, בנו של הרב הראשי לישראל דאז, יצחק נסים. נושא מועמדותו לכנסת על חשבון שירותו הצבאי עורר ביקורת ציבורית, אך ההחלטה נשארה בעינה.
באוגוסט 1959 החרימה את התכנסות הוועד הפועל הארצי של הציונים הכלליים לאור החלטתו של יוסף סרלין שלא לצרפה לרשימת המועמדים הבאה. בה בעת הודיעה למפלגתה כי לא תצא בשליחותם לשמש כנציגת המפלגה בוועידת האיגוד הבין-פרלמנטרית בוורשה מ"סיבות משפחתיות". חבר הכנסת יוסף סרלין הואשם שעודד את שליחתה של פרסיץ לוועידה כדי להרחיקה מרשימת המועמדים של הציונים הכלליים לכנסת הרביעית. לאחר שהוצע לה המקום העשירי ברשימה היא סירבה ודרשה את המקום השלישי. חוגים במפלגה הפיצו שמועה כי היא חולה ועל כן לא תיכלל ברשימה לכנסת. בעיתונות היומית התפרסמו ביקורות על המעשה וגינויים על אנשי המפלגה על המהלך.
בראיון שהעניקה בספטמבר 1959 לכתב הפוליטי של "דבר", יואל מרקוס, תיארה את ועדת המינויים של המפלגה כ"'ועדת בובות' ששימשה מכשיר בידי 'קאריאֶריסטים פוליטיים' אשר הכניסו למפלגה רוח של אינטריגות ותככנות והרחיקו ציונים ותיקים מהרשימה... הכללתו של משה נסים ברשימת ה'כלליים' תתן מכה ניצחת למפלגה." היא טענה כי כבר בכנסת השלישית רצתה לפרוש, אך התגברה על כך ולא הפקירה את המפלגה, אלא המשיכה "באותה עבודה אשר בציונים הכלליים היוותה תמיד את העיקר: עבודה רוחנית, חינוכית ותרבותית".
במאמר בעיתון "חרות" בנובמבר 1959 נכתב כי על יוסף ספיר ויוסף סרלין מוטחת ביקורת על הדחת הוותיקים במפלגה כמו שושנה פרסיץ, שמחה בבה ועוד, וכי "הכנסת ה'כוכב החדש' משה נסים, שבסיכומו של דבר לא רק שלא הביא קולות של בני העדה הספרדית, אלא עוד קלקל וגרם להפחתה ניכרת של מספר המצביעים למען רשימת הציונים הכלליים".
ביטאון הפועלות "דבר הפועלת" הדגיש את העובדה שעם פרישתה לא יעמדו נשים במקום ריאלי ברשימת מפלגת ימין בכנסת: "תוצאות הבחירות מראות ירידה בחלק מהימין, בעיקר הציונים הכלליים. הציונים הכלליים הפסידו את אהדת בוחריהם עקב סכסוכים פנימיים, חוסר דרך אידיאית עצמית, וטשטוש ההבדלים בין חלקים מתוכם לבין 'חרות'. פרט נוסף: בסיעה המוקטנת של הציונים הכלליים בכנסת לא תהיה חברה – זו הפעם הראשונה".
הוקרה ופרסים

שושנה פרסיץ נפטרה ב-22 במרץ 1969, ג' בניסן תשכ"ט, והובאה למנוחות ליד קבר בן-זוגה, יוסף פרסיץ, בחלקת הנביאים שבבית הקברות בהר הזיתים בירושלים. הלווייתה נערכה במעמד נשיא המדינה ויושב ראש הכנסת.
על שושנה פרסיץ, האשה והאם, עסקנית הציבור, עברו משברים קשים מאד. מות בעלה האהוב בדמי ימיו, רצח אביה בצרפת על ידי אחד מפועליו, מות ידידה הטוב ביותר, פנחס רוטנברג, בעיצומה של פעילותו, מהפכות, מלחמות, נדודים ומשברים. היא עמדה בכל אלה ולא נפל עליה רוחה, ולא הניחה עבודתה בציבור שבה מצאה תנחומים.
לכבוד יובל שנותיה כתב לכבודה ש"י עגנון, שהידידות ביניהם החלה עוד בתקופה שחיו בגרמניה, סיפור קצר בשם "חכמת נשים" אשר מופיע באחד מקובץ מכתביו, "מעצמי אל עצמי":
אישה גדולה בת טובים היתה בעיר, שהייתה קוראת במקרא ושונה במשנה ובמדרש ובהלכות ובאגדות ונושאת ונותנת עם תלמידי חכמים בבית המדרש. יש שהיו מתייקרים בה ומגידים שבחה ויש שהיו עיניהם צרות בה ואומרים לא נאה תורה לנשים, שאין אישה אלא לבנים ואין חכמה לאישה אלא בפלך. ולפי שאין חכמתו של אדם מגעת אלא עד היכן שספריו מגיעים רגילה הייתה לבוא לבית המדרש למשמש בספרים. ריגנו עליה חובשי בית המדרש ואמרו מה לאישה בתוכנו, שהייתה מגידה להם פשעם, שעושים את התורה כמין זמר ומראים עצמם לומדים להטעות את הבריות שיהו סבורים שהם עוסקים בתורה. את עצמם הטעו – אותה לא הטעו. חשבו מחשבה נבערה ליטול נקמתם ממנה. בחכמת התורה לא מצאו ידיהם לעשות לה כלום, כי כאיש גבורתה במלחמתה של תורה, ואף על פי שהיא אישה עושה גבורה כאנשים, ואם מפלפלים עמה ידה על העליונה... הלכו וקנו להם תשעים ותשע ידות של נייר [..] לקחו את הנייר והביאוהו אצל קושר ספרים. אמרו לו קשור לנו ניירות אלו בעורות אילים מאדמים בטבלאות של עץ וחקוק על הגב ספר: חכמות נשים.
בשנת 1935 הוענק לה התואר חברת-כבוד (honorary member) של מסדר האימפריה הבריטית על פעילותה בתחום החינוך.

בשנת 1962 קיבלה אזרחות כבוד של העיר תל אביב-יפו. בטקס קבלת האזרחות אמר ראש העיר מרדכי נמיר: "תל אביב זוכרת את תרומתך הנכבדה להקמת מערכת החינוך העירוני, בעשר שנות כהונתך בשלוש מועצות העירייה... היית מבנות-ישראל היחידות בגולת רוסיה, אשר פעלו גדולות לקימום הריסותיה של השפה העברית ובנית שם בית לשם ולמופת. את מיטב שנות חייך, זה כחמישים שנה, הקדשת לטיפוח התרבות העברית והספרות העברית בכללה".
בהספד שנשא בהלווייתה ראש העיר תל אביב יהושע רבינוביץ, ציין שבזמן שהוענקה לה אזרחות הכבוד אמרה: "אזרחות כבוד זו ניתנת לי לא בגלל מה שעשיתי, אלא בגלל מה שרציתי לעשות".
בשנת תשכ"ח הוענק לה פרס ישראל בתחום החינוך. הפרס הוענק לה על ידי שר החינוך והתרבות זלמן ארן, במעמד נשיא המדינה זלמן שזר במוצאי חג העצמאות העשרים למדינה, ב-2 במאי 1968. פרסיץ קיבלה את הפרס על פעילותה בארגון "תרבות", הארגון להפצת החינוך העברי בגולה, ייסוד הוצאת ספרי "אמנות", על פעילותה בתחום החינוך והתרבות בעיריית תל אביב, חברות בוועד החינוך של ההנהלה הציונית ועל פעילותה בכנסת.

על שמה קרוי הרחוב שבו הוקמה קריית החינוך בצפון תל אביב.
משפחתה

פרסיץ הותירה במותה בן ושלוש בנות, נכדים ונינים.
בנה עקיבא פרסיץ היה מבכירי עורכי הדין בתחום האזרחי בתקופת טרום המדינה ואחריה, התמחה בתחום הבנקאות והיה בעלים של בנק בז'נבה. בנו רפאל (רפי) פרסיץ היה אמן שחמט בינלאומי, מבכירי השחמטאים בישראל, חבר מערכת עיתון "הארץ", עיתונאי בתחומי כלכלה, וחבר האקדמיה ללשון העברית.
בתה ריטה (ברוריה) גֶרסטנֶר/סירקין הייתה מהקרייניות הראשונות של השידור העברי בארץ ישראל. משנת 1938 שימשה קריינית ומנהלת בתחנת השידור של "ההגנה", "תלם שמיר בועז", וזכתה לשדר את טקס הכרזת העצמאות שנערך במוזיאון תל אביב (הישן) במאי 1948. במשך שנים רבות ועד יום מותה הייתה פסיכואנליטיקאית. הייתה נשואה ליצחק סירקין, בנו של משה נחמן (נחום) סירקין (1878–1918).
בתה ימימה מילוא הייתה שחקנית תיאטרון, במאית ומורה למשחק, ונמנתה עם מייסדי התיאטרון הקאמרי. רעייתו של הבמאי יוסף מילוא.
בתה שולמית הייתה רעייתו של גרשום שוקן, מו"ל עיתון "הארץ".
בין נכדיה: עמוס שוקן, מו"ל עיתון "הארץ"; הלל שוקן, אדריכל; רחלי אידלמן, מו"ל הוצאת שוקן; אורנה מילוא, ציירת; רפי פרסיץ ועֻזי גרסטנר.
לקריאה נוספת

'חבל על דאבדין – שושנה פרסיץ', דבר הפועלת, 1969.
שביט בן-אריה, 'שושנה פרסיץ', בספרו: חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, ישראל: מדיה 10, תשע"א 2011, עמ' 328–331.
יהודית הררי, אשה ואם בישראל, תל אביב: מסדה, תשי"ט, עמ' 398–400, 448.
ש"י עגנון, אסתרליין יקירתי: מכתבים תרפ"ד–תרצ"א 1924–1931, מהדורה מחודשת, ירושלים: שוקן, תש"ס 2000.
ש"י עגנון, '"חכמת נשים": ברכה ליובלה של שושנה פרסיץ', בספרו: מעצמי אל עצמי, ירושלים: שוקן, תשל"ו, עמ' 294.
דן לאור, 'קולות ממסיבת יובל השבעים של ש"י עגנון', אלפיים 30 (2006), 221–247.
שנות ה-90 של המאה ה-14

שנות ה-90 של המאה ה-14 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-14, החלו ב־1 בינואר 1390 והסתיימו ב־31 בדצמבר 1399.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

1390 - העות'מאנים כובשים את המעוז אחרון של האימפריה הביזנטית באנטוליה.
18 ביולי 1391 - קרב נהר קונדורקה בין טימור לנג לבין כוחות אורדת הזהב. ניצחון של טימור לנג
1392 - מערב טורקיה נכבשת על ידי הסולטאן באיזיד הראשון מהאימפריה העות'מאנית
25 בספטמבר 1396 - קרב ניקופול מוכרע בניצחון האימפריה העות'מאנית נגד צבא נוצרי משולב מתוך כמה מדינות
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > סכסוכים לאומיים ואזוריים

4 ביוני 1391 - גזירות קנ"א: פרעות ביהודי סביליה
5 באוגוסט 1391 - פרעות ביהודים בטולדו ובברצלונה. יהודים רבים עוזבים
24 באוגוסט 1391 - הטבח ביהודי פלמה דה מיורקה
1394 - האימפריה העות'מאנית. כובשים את תסליה
1394 - תחילת מצור של 8 שנים של האימפריה העות'מאנית על קונסטנטינופול
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

1390 - רוברט השלישי, מלך סקוטלנד, הוכתר כמלך.
1390 - אנריקה השלישי, מלך קסטיליה, הוכתר כמלך.
5 באוגוסט 1392 - שארל השישי מלך צרפת לוקה בפסיכוזה ממנה הוא סובל עד סוף ימיו
1393 - גיאורגי השביעי, מלך גאורגיה הופך להיות המלך היחיד של גאורגיה אחרי מות אביו בגרט החמישי הגדול.
1394 - שארל השישי מלך צרפת מגרש את כל היהודים מצרפת
1395 - הסולטאן באיזיד הראשון מהאימפריה העות'מאנית כורת את ראשו של יוחנן שישמן מהאימפריה הבולגרית השנייה
1397 - איחוד קאלמאר של המדינות שוודיה, דנמרק ונורווגיה
1398 - המסדר הטבטוני עובר להתגורר בגוטלנד
30 בספטמבר 1399 - הנרי הרביעי מוכתר למלך אנגליה
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית > אדריכלות

1390 - בזיליקת פטרוניוס הקדוש מתחילה להבנות בבולוניה.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שרת משחק

שרת משחק (באנגלית: Game Server, לעיתים נקרא מארח) הוא "חדר" של משחק וידאו מרובה משתתפים כלשהו, אשר מאוחסן על מחשב, לרבות שרת, אשר יכול להריץ מספר רב של שרתי משחק במקביל.
סוגי שרתי משחק > שרתי משחק ייעודיים

שרתי משחק ייעודיים (באנגלית: Dedicated server) הם שרתי משחק אשר מאוחסנים על גבי שרת ייעודי רב עוצמה. שרתים אלו מסוגלים לאחסן מספר רב של שרתי משחק, ולרבות כוללים הגנות כנגד מתקפות DDoS וכו'. סוג זה של שרתי משחק הוא הנפוץ ביותר.
סוגי שרתי משחק > שרתי משחק בשיטת עמית לעמית

שרתי משחק אלו דומים לשרתי משחק ביתיים, אך שונותם נובעת מכך שהם פועלים בשיטת עמית לעמית (P2P). אם המארח יסגור את תוכנת הקליינט, השרת עצמו לא ייסגר ותפקיד המארח יעבור אל שחקן אחר. סוג של שרתי משחק זה לא נפוץ במיוחד עקב בעיות שעלולות להתרחש, כמו בעיות תאימות, בעיות של פינג גבוה וכו'.
סוגי שרתי משחק > שרתי משחק ביתיים

שרתי משחק ביתיים (באנגלית: Listen server) הם שרתי משחק אשר פועלים על תוכנת הקליינט (ולא על תוכנת השרת) ומאוחסנים על גבי המחשב הביתי. שרתים אלו נועדו לרוב למשחקי LAN.
תהל (תיאטרון)

| --- | --- |

סמליל הל
 מידע כללי
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°04′23″N 34°46′21″E﻿ / ﻿32.072975°N 34.772485°E﻿ / 32.072975; 34.772485
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) תהל(למפת תל אביב רגילה) תהל(למפת גוש דן רגילה) תהל(למפת גוש דן מוגדלת) תהל  he תהלhe תהלמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תהל (מכונה גם תיאטרון הקהילה הגאה) הוא תיאטרון ישראלי שעוסק בתכנים הקשורים לקהילה הגאה ולמיעוטים אחרים בחברה. התיאטרון נוסד בינואר 2011 על ידי קבוצת בוגרים מבית צבי וביוזמתו של גרי בילו. תחילה פעל התיאטרון במרכז סוזן דלל ונכון ל-2012 משכנו הוא המרכז הגאה בגן מאיר שבתל אביב. בתהל פועלים שחקנים, מחזאים, במאים ויוצרים רבים, מהקהילה הגאה ומחוצה לה.
תחילת פעילות

עם הקמת הקבוצה בראשית 2011, שימש גרי בילו כיושב ראש ההנהלה הציבורית של תהל ופעל רבות לביסוסו. בתחילת דרכה הופיעה קבוצת השחקנים במרכז סוזן דלל שבנווה צדק בתל אביב. בדצמבר 2011 נפטר בילו, וקבוצה גרעינית מטעם השחקנים החליטה להמשיך בפעילות התיאטרון. חברי הקבוצה הם: גיל וייס, סיון קרצ׳נר, אביהוד תדהר, גיל רשף ותמר גוטמן. באותה השנה נוספה שורה לזכרו ללוגו התיאטרון. יושבי ראש ההנהלה הציבורית של עמותת קבוצת תהל (ע"ר); גרי בילו (2011), תומר כהן (2012-2014), ענת ניר (2015), שמרי סגל (2016-מכהן)
אופי התיאטרון

בתהל משולבים שני סוגי תיאטרון מרכזיים, תיאטרון רפרטוארי ותיאטרון פרינג'. חברי התיאטרון רואים בשילוב זה סוג חדש של "תיאטרון פרינג'וארי"[דרוש מקור]. כך למשל מוצגים מחזות מודרניים או קלאסיים בעלי אופי רפרטוארי בביצוע מודרני ואינטימי כנהוג בהצגות פרינג'. בתיאטרון ניתנת במה גם למחזאות ישראלית מקורית ומחזאות בינלאומית.
תוכני ההצגות הם תכנים שלא זוכים לרוב לייצוג בבימות התיאטרון הישראלי. הקבוצה המייסדת ביקשה להקים תיאטרון שייצור חיבור רגשי והזדהות אצל מיעוטים בחברה הישראלית ובהם הקהילה הגאה. בהתאם ניתנת העדפה למחזות ותכנים שנוגעים לחיי הקהילה הגאה ולמיעוטים אחרים בחברה הישראלית. אחת ממטרות התיאטרון היא קידום דו-שיח פתוח יותר בין עולמות שונים שיוביל להכרות וקבלה.
פעילות

ההצגה הראשונה שעלתה במסגרת תהל ובבכורה ישראלית הייתה ההצגה "בעקבות הזמן האבוד" מאת הרולד פינטר, המבוסס על ספרו הקלאסי של מרסל פרוסט, בבימויה של אתי רזניק. הפקה מרובת משתתפים זו מנתה 23 משתתפים, כולם בוגרי השנים האחרונות של בילו כמנהל בית צבי, נועדה להיות הפקת ראווה וזאת על מנת להציב יתד ראשון להקמת התיאטרון. ההצגה עלתה בחודש פברואר 2011, בסוזן דלל בתל אביב. לאחר מכן עלו בסוזן דלל עוד ארבע הפקות נוספות של הקבוצה ("לצאת נקי" מאת קווין אליוט, "קיץ אחרון" מאת ג'יין צ'מברס, "האיש עם הפרח בפה" מאת לואיג'י פיראנדלו, "איפה אמא שלי" מאת כריסטופר המפטון). באוגוסט 2011 עברה פעילות התיאטרון לאולם המרכז הגאה בגן מאיר, תל אביב. שם ממשיכה הקבוצה את פעילותה עד היום ומוציאה את הפקותיה לרחבי הארץ (למעט תל אביב, הציג תיאטרון בתל חי, חיפה, יהוד, נס ציונה, ירושלים, מצפה רמון וחולון). בין הפקות התיאטרון; סיפור אהבה בשלושה פרקים (הפקה שזכתה להצלחה והמשיכה להציג בתיאטרון הספרייה ברמת גן), מלאכים באמריקה, הכל אודות אמא, הכלב הקטן צחק, וינסנט ריבר, קוק ועוד. לקראת סוף שנת 2016, הביא שמרי סגל, יו"ר ההנהלה הציבורית, להישג משמעותי עבור התיאטרון שקיבל לראשונה תמיכה ממשרד התרבות לפעילותו. בפברואר 2017 מונתה נועה שכטר לכהן כמנכ"לית התיאטרון.
תהל מארח / Unplugged

מסגרת משנה לפעילות בתהל היא "תהל מארח" / תהל Unplugged. במסגרת זו נותנת קבוצת התיאטרון גב הפקתי ליוצרים בתחומים שונים כגון מוזיקה ומחול. בכך מנסים בתהל לסייע בקידום יוצרים חדשים מהקהילה ומחוצה לה. במסגרת זו עולים יצירה ישראלית חדשה, מופעי בידור או מופעי שירה. עד כה עלו במסגרת זו חמש הפקות שונות - "האיש עם הפרח בפה", "רויטל זלצמן שרה חוה אלברשטיין", "עכשיו שוב מאי", "its not easy having such a good time"', "יעל רסולי שירי שנסונים".
הערות שוליים

↑  בוגרי בית צבי מקימים תיאטרון הומו-לסבי בהתנדבות בסוזן דלל, באתר הארץ, 10 בפברואר 2011
↑  תיאטרון - בעקבות הזמן האבוד - אשנב לפרוסט, באתר www.habama.co.il
↑  צ'ארלי שירלי קליינמן, ‏תיאטרון הומו- לסבי חדש, באתר ‏מאקו‏, 11 בספטמבר 2011
↑  לראשונה מאז הקמתו: התיאטרון הגאה "תהל" קיבל תמיכה ממשרד התרבות, באתר ‏מאקו‏, 8 בינואר 2017
↑  נועה שכטר - מנכ"לית תיאטרון תהל, באתר www.thl-theater.co.il (ארכיון)
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
לוגו תהל Unplugged
תאודורה גנצ'ובסקה

תאודורה דימיטרובה גנצ'ובסקה (בבולגרית: Теодора Димитрова Генчовска;‏ נולדה ב-23 במאי 1971, פאבליקני, מחוז וליקו טרנובו, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית והיסטוריונית בולגרייה אשר כיהנה כשרת החוץ של בולגריה בממשלתו של קיריל פטקוב.
קורות חייה

תאודורה גנצ'ובסקה נולדה בכפר פאבליקני אשר סמוך לווליקו טרנובו. רכשה תואר בהיסטוריה באוניברסיטת סופיה, ובהמשך למדה באקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה. בהמשך התמחתה ביחסים בינלאומיים בארצות הברית. היא שימשה מומחית לביטחון ולאבטחה במטה הכללי של צבא בולגריה, ובהמשך כינה כנציגה קבועה של משרד ההגנה הבולגרי לנאטו ולאיחוד האירופי.
גנצ'ובסקה שירתה כמומחית הראשית לביטחון בצוותו של נשיא בולגריה רומן ראדב. במהלך המשבר הפוליטי בבולגריה בחודשים מאי - נובמבר 2021, הועלתה מועמדותה לתפקיד שרת ההגנה של בולגריה. עם זאת, לאחר הקמת ממשלתו של קיריל פטקוב בדצמבר 2021 מונה סטפן יאנב לתפקיד שר ההגנה, וגנצ'ובסקה לתפקיד שרת החוץ של בולגריה. שניהם, אנשי אמונו האישיים של הנשיא רומן ראדב. ב-13 ביוני 2022 התפטרה מתפקידה בעקבות פרישת מפלגתה מהקואליציה וב-2 באוגוסט מונה הדיפלומט ניקולאי מילקוב לתפקיד שר החוץ.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סווטלאן סטואב | שר החוץ של בולגריה  13 בדצמבר 2021 - 2 באוגוסט 2022 | הבא: ניקולאי מילקוב |
תמונת ISO

תמונת ISO או ISO image, הוא כינוי לקובץ בינארי המכיל את כל המידע על מדיה מסוימת (בדרך כלל תקליטור).
אפיון שמירה זה שונה ממבנה הקבצים הרגילים כיוון שהוא מכיל את המידע כפי שהוא מופיע פיזית על המדיה, ולא במבנה של קבצים (אשר עלולים להיות חסרי כל סדר על המדיה עצמה). מכאן גם נובע השם, שכן הקובץ הוא כמו דמות המשתקפת מהמראה של מבנה הקבצים במדיה. דמויות ISO אינם קובצי ארכיון מכווצים (כגון ZIP ו-RAR), למרות הדמיון בשמירת מספר קבצים בקובץ אחד, שכן גודלם בדרך כלל זהה או גדול מגודל המדיה המקורית.
השימוש העיקרי של קובצי דמות ISO הוא להעברת עותקי תקליטורים ברשת האינטרנט. הפצות של GNU/לינוקס אימצו בחום את הפורמט הנ"ל להפצת תוצריהם ברשת, כדרך נוחה וקלה. הלקוח שמקבל את המוצר בדמות ISO, יכול להשתמש בו כתקליטור רגיל על ידי תוכנות לדימוי כוננים וירטואליים כמו DAEMON Tools.
לרוב דמויות ISO הן כבדות משקל (אם מדובר בתקליטור - כ־700 מגה בית של מידע), ולכן רבים ממפיצי הקבצים מציגים באתריהם את תוצאת תוכנת MD5SUM (אשר, בתור סיכום ביקורת באמצעות אלגוריתם MD5, משייכת לכל קובץ מחרוזת תווים ייחודית), כדי שמורידי הדמויות יוכלו להשוות את המחרוזת המתקבלת על הקובץ שהורד ולבדוק אם שום דבר לא נפגם בזמן ההורדה.
פורמט ISO הוא אחד הנפוצים בתחום הדיסקים, ניתן למצוא גם את סיומת img. על חלק מקבצי תמונת ISO. עם זאת, קובצי img נוהגים להיות בעלי תוכן שונה במקצת. בנוסף משתמשים בסיומת UDF. כדי לציין שמערכת הקבצים בתוך תמונת ISO היא למעשה UDF ולא ISO 9660.
ישנם פורמטים נוספים לדמויות של תקליטורים, ביניהם BIN, פורמט nrg של חברת Nero ועוד, אך הם נפוצים פחות ופועלים על עקרון שונה.
מקור השם הוא בתקן ISO 9660 של ארגון התקינה הבין-לאומי (בר"ת ISO). מספר התקן (9660) נשמט מהשם.
שיר עבודה

ערך זה עוסק בסוג שיר. אם התכוונתם לשירים ששמם "שיר עבודה", ראו .
שיר עבודה הוא שיר קבוצתי המושר במהלך עבודה פיזית ומשעממת החוזרת על עצמה. שירי עבודה מפיגים את השעמום ומזרזים את הפועלים בשעת עבודה קשה ומונוטונית, וכן יוצרים תיאום של המלאכה לפי מקצבי השירים. משום כך, השירים מותאמים בדרך כלל לקצב של תנועות הגוף של העובדים (למשל, חתירה במרץ, קציר).
שירי עבודה מביאים גם לפיתוח תחושת קרבה ושותפות בקרב העובדים. ברוב המקרים, השירים הללו מועברים בעל פה והמילים בהם אינן קבועות, אלא ניתנות להתאמה על פי אלתורי הזמרים. המוזיקה מושרת בדרך כלל במקהלה לצד זמר המוביל את השירה.
מקורם של שירי העבודה הקדומים הידועים לנו כיום, הוא ממצרים העתיקה. דוגמה לשיר עבודה קצר שהשתמר במקרא הוא "שירת הבאר" בספר במדבר כא:
אָז יָשִׁיר יִשְׂרָאֵל אֶת הַשִּׁירָה הַזֹּאת: עֲלִי בְאֵר - עֱנוּ לָהּ.

בְּאֵר חֲפָרוּהָ שָׂרִים, כָּרוּהָ נְדִיבֵי הָעָם, בִּמְחֹקֵק בְּמִשְׁעֲנֹתָם וּמִמִּדְבָּר מַתָּנָה.
חוקרי מקרא שונים, ביניהם הרמן גונקל, מזהים שירים רבים נוספים במקרא כשירי עבודה שנוגנו בזמן הקציר והבציר.
המבנה החברתי הייחודי בארצות הברית ותרבות העבדים בה הביאו ליצירת ז'אנרים ייחודיים של שירי עבודה כגון ג'אז ובלוז, שהשפיעו על המוזיקה של המאה ה-20. ניתן למצוא דוגמה יפה של שיר עבודה דרום אפריקאי בתחילת הסרט "אחי, איפה אתה?" של האחים כהן, בביצוע של זמר הג'אז ג'יימס קרטר לשיר "פו לזרוס" (Po Lazarus). שיר עבודה נוסף שהתפרסם בזכות הביצוע של הארי בלפונטה הוא השיר הג'מייקני "Banana Boat Song".
שירי עבודה עבריים

בין שירי העבודה העבריים הידועים בעת החדשה:
"שיר העבודה והמלאכה" - מילים:חיים נחמן ביאליק, לחן: נחום נרדי
"במחרשתי" - מילים ולחן: אליקום צונזר
"שיר עבודה" ("יה חי לי לי הה עמלי") - מילים: נח שפירא, לחן עממי
"שיר הכביש" ("הך פטיש") - מילים: נתן אלתרמן, לחן: דניאל סמבורסקי
"שיר הנמל" - מילים: לאה גולדברג, לחן: רבקה לוינסון
"אנו נהיה הראשונים" - מילים: יוסף הפטמן, לחן עממי
הערות שוליים

↑  שיר עבודה, באתר זמרשת
↑  שיר הכביש, באתר זמרשת
↑  שיר הנמל, באתר זמרשת
↑  אנו נהיה הראשונים, באתר זמרשת
| זמרה, שירים וכתיבה |
| --- | --- | --- |
| סוגי שיר | שיר תשובה • שיר אמנותי • בלדה (בלדת הוצאה להורג • בלדת רצח • בלדה סנטימנטלית) • שיר מכונית • שיר ילדים (שיר מדורה • שיר מצטבר • שיר שחוזר על עצמו) • מזמור חג המולד (שיר הציפייה) • שיר שתייה • להיט (להיט רדום • להיט קיץ) • שיר רשימה • שיר אהבה (שיר לפידים • שיר פרידה) • שיר גימיק (שיר שטותי) • שיר להג • שיר פשוט (ניגון מזמור) • שיר פוליטי או מהפכני (שיר קמפיין • שיר חופש • שיר מחאה • שיר מלחמה) • שיר מחזמר (שיר "אני רוצה") • שיר חותם • שיר ספורטיבי (שיר קרב • שיר כדורגל) • שיר נושא • שיר טרגדיה • שיר עבודה (שיר מלחים) |  |
| סוגי זמרה | א-קפלה • שירה בחדר הרחצה • טכניקה מורחבת (שירה גרונית • שירת צלילים עיליים) • שירה עילאית • ראפ • שירת סקאט • שירה מתוזמנת • שירה בציבור (קריוקי • ליפ סינק) • כלי הקשה קוליים (ביטבוקס) |  |
| ערכים קשורים | מחזור שיר • מבנה השיר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566068805171  BnF: cb119570237 (data)  GND: 4139349-1  LCCN: sh85148159  NDL: 00569602
שנות ה-90 של המאה ה-10

שנות ה-90 של המאה ה-10 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-10, החלו ב־1 בינואר 990 והסתיימו ב־31 בדצמבר 999.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

15 בספטמבר 994 – כוחות האימפריה הביזנטית מפסידים לכוחות השושלת הפאטימית בקרב אורונטס על העאסי
999 – הכוחות הטורקים כובשים את בוכרה. סיום השושלת הסאמאנית.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

994 – אוטו השלישי הופך לבגיר ומוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה
994 – אתלרד השני משלם כ-20,000 לירות דמי חסות למלך הויקינגים, אולף הראשון מנורווגיה, כדי שזה לא יפלוש לאנגליה
994 – הוויקינגים מתיישבים בשטדה, (כיום בגרמניה)
24 באוקטובר 996 – רובר השני, מלך צרפת מתחיל את כהונתו
997 – העיר טרונדהיים נוסדה על ידי המלך הוויקינגי אולף הראשון
997 – קנת השלישי מוכתר למלך סקוטלנד
997 – תושבי גדנסק מוטבלים לנצרות בידי הקדוש אדלברט מפראג, שנשלח על ידי מלך פולין בולסלאב האמיץ
997 – מחמוד מע'זנה עולה לשלטון
2 באפריל 999 – סילבסטר השני מתמנה לאפיפיור
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
שולמית בת-דורי

| --- | --- |

שולמית בת-דורי, 1930
 לידה:  7 בדצמבר 1905 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 בפברואר 1985 (בגיל 79) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  משמר העמק 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  מ-1934 
 מעסיק:  אוניברסיטת תל אביב 
 
שולמית ("מיתָה") בת-דורי (גוּטגֶלד) (7 בדצמבר 1905 – 15 בפברואר 1985) הייתה במאית, מחזאית ושחקנית ומייסדת תיאטרון הקיבוץ. ממייסדות משמר העמק וחברה בו עד מותה.
משפחתה

הייתה אחותו הצעירה של מרדכי בנטוב, לימים שר בממשלת ישראל.
בשנת 1939 נישאה בת-דורי לראובן זיו (1917–2004), לזוג נולדו בן, יורי (1943–1949) ובת, אורנה ספיר-קם (1945), אשת אמנויות הבימה אף היא. מותו של יורי בגיל 6 השפיע רבות על חייה ויצירתה של בת-דורי.