stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם ארלנגר
צאצאיו

שמעון (1879 – 1982) - בכורו של אברהם. היה בעל מפעלי טקסטיל בלוצרן. ייסד את "הארגון לקידום בתי הארחה יהודיים" והיה יו"ר הסניף השווייצרי.
ד"ר משה יהושע ארלנגר (1883 – 1963) - רופא עיניים, עלה לארץ ישראל והיה רופא העיניים בירושלים. נשלח על ידי חברת עזרה הגרמנית, חזר לשווייץ כעבור שנתיים.
רגינה (ריינלה) - אשת היינריך (צבי) פריהן (1879 – 1919). התגוררו בברסלוי. היה מוזיקאי ונגן. נפטר בגיל 40.
רבקה - אשת ד"ר יחיאל מיכל הלוי אשר.
יעקב ארלנגר (1883 – 1963). עד שנת 1925 עבד בעסק המשפחתי ולאחר מכן הקים עסק עצמאי. היה גזבר הקהילה בלוצרן. היה מהנדיבים הראשונים של ישיבת לוצרן.
חנה - נישאה ליהודה (ליאופולד) שוואב.
יצחק (סאקי) – התגורר בלוצרן ובז'נבה. נישא לרבקה לבית פרנטרוג מפיורדא.
נפתלי – הקים את מפעל "ארלנגר הבן" לטקסטיל. נישא ליולי (יולכן; שמה העברי: ירוחם) לבית וולף, בתו של הבנקאי משה ס. וולף מהמבורג.
שמשון רפאל – נישא לטויבא (ארמה) וורשנר ונולדו להם אחד עשר ילדים. השתתף בכנסייה הגדולה כנציג אגודת ישראל בשווייץ. נישא בשנית לתאה (גיטל) פרניך.
יוסף – נהרג בתאונת דרכים בשנת 1925, בגיל 34. ייסד את "קרן עזרה יהודית של שווייץ", את ה"משרד מרכזי לעניינים יהודיים" וכן את "הנוער האגודאי" בלוצרן. יו"ר "מרכז פלשתינה בשווייץ". השתתף בכנסייה הגדולה הראשונה בשנת 1923 בווינה.
גיטל (קרולין) – אחרונת ילדי אברהם ארלנגר. נפטרה בשנת 1979 ונקברה ליד הוריה.
אהרן – נפטר זמן קצר לאחר לידתו.
תרצה – אשת ד"ר בנימין (וילי) הופמן. השתתף עם יוסף ארלנגר בכנסייה הגדולה בווינה.
מרים – אשת אהרן (הארי) גודמן, מראשי אגודת ישראל בבריטניה.
לקריאה נוספת

ראובן ארלנגר [ואחרים] (מוציאים לאור), בית אברהם: ענף עץ אבות ותולדות משפחת ארלנגר והקהילות היהודיות בגיילינגן ובלוצרן / Stammbaum und Chronik der Familie Abraham Erlanger. ein Beitrag zur Geschichte der Juden in Luzern und Gailingen, ירושלים: ר’ ארלנגר, תשנ"ח. (עברית וגרמנית)
מכבי הוד השרון

ערך זה עוסק במועדון כדורסל ישראלי. אם התכוונתם למועדון כדורעף ישראלי, ראו .
מכבי הוד השרון היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר הוד השרון, המשחקת בליגה הארצית צפון. הקבוצה מארחת את משחקיה הביתיים באולם עתידים בעיר.
היסטוריה

המועדון נוסד באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 והשתתף בליגה ג', בעונת 1986/1987 זכתה הקבוצה בגביע האיגוד. בתום עונת 1987/1988 העפילה הקבוצה לליגה הארצית, ובנוסף זכתה בגביע האיגוד בפעם השנייה ברציפות. ובתחילת שנות ה-90 העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית, אך ירדה חזרה בתום עונת 1996/1997.
העשור הראשון של המאה ה-21

בתחילת עונת 2003/2002 מונה כדורסלן העבר גלעד כץ למאמן, בתום עונת 2004/2005 חזרה הקבוצה לליגה הלאומית, ובעונתה הראשונה סיימה במקום ה-9. בעונת 2006/07 הקבוצה נבנתה על ידי המנהל המקצועי של האגודה, ישראל לב, שאימן קבוצות רבות בליגת העל. לקבוצה הוחתם עמי נאווי בעונתו הראשונה על הקווים כמאמן ראשי. הקבוצה הוכתרה כאחת הקבוצות המפתיעות של הליגה לאחר שסיימה במקום ה-6 (מתוך 14) ונכנסה לפלייאוף העליון.
גם בעונה הבאה, 2007/2008 נבנתה הקבוצה על ידי עמי נאווי וישראל לב. מהעונה הקודמת נשארו 3 שחקנים - גיל בש, אייל אנגל ודניאל גור אריה. אליהם הצטרף גיא קנטור הוותיק. סביב קנטור הובאו שחקנים צעירים כשהמטרה היא לשרוד בליגה. במהלך העונה הוחזר הזר מהעונה הקודמת, סטייסי מורייני. כמו כן, פפי תורג'מן ואוהד הירש הצטרפו לקבוצה, והקבוצה סיימה את העונה באמצע הטבלה.
לקראת עונת 2008/2009 הוחלט על שינוי קונספט במועדון. המנהל המקצועי והמאמן לא המשיכו, במקומם מונה לתפקיד המאמן נתי כהן הצעיר, שקצר הצלחות רבות בתור מנהל מחלקת הנוער ומאמן קבוצת הנוער בגליל העליון. כהן, ביחד עם עוזר המאמן שמינה - עודד וולפסון, שחקן עבר במועדון, בנו קבוצה חדשה כמעט מההתחלה, כשרק שני שחקנים המשיכו מהעונה הקודמת, אייל אנגל ומוטי מוסקוביץ'. אליהם צורפו מלב השרון אסף ליפשיץ' וניר גולן, ומראש העין שי נחום וליעד כהנא. הרכז הצעיר עודד ברנדווין הוחתם בקבוצה מרמלה, וכמוהו גם הגבוה ייבגני ליוטרין שהגיע מבנימינה. לבסוף צורפו לקבוצה אורן מנסקי - עולה חדש מארצות הברית, והאמריקאי בלייק המילטון שהגיע לאחר כמה עונות ברחבי יבשת אירופה. עונה זו, הייתה עונת השיא של הקבוצה שסיימה את העונה בחצי גמר הפלייאוף של הליגה הלאומית, שם התמודדה מול ברק נתניה שעלתה בעונה זו לליגת העל.
עונה לאחר מכן, 2009/2010, הוחלט על קיצוץ של כ-40% בתקציב הקבוצה. הקבוצה, שאומנה על ידי איתי ברקן שגדל במועדון, החלה את העונה טוב אך לקראת סוף הסיבוב הראשון החלה להסתבך בתחתית הליגה. במהלך חודש מרץ הוחלט לראשונה בתולדות הקבוצה לזעזע את המערכת ולהיפרד מברקן. חי דוידי, שאימן את קבוצת הנערים של מחלקת הנוער נקרא לעזור לבוגרים ולהשאירה בליגה. לאחר סדרת ניצחונות משכנעים הקבוצה נשארה בליגה כשהיא מסיימת הרחק מהקו האדום.
לאור ההצלחה הגדולה במשימת ההישארות בליגה, המשיך חי דוידי על הקווים כשהוא מצרף תחתיו את אורי חייטין לעמדת עוזר המאמן. הקבוצה הפתיעה כשהחתימה את גרי גנדל, ישראלי בכיר, שזכה עונה לפני כן באליפות הליגה הלאומית. במהלך כל הסיבוב הראשון הקבוצה דורגה בחלק העליון של הטבלה. כמו בעונה שעברה, הקבוצה החלה להסתבך עם שרשרת הפסדים, ומחזור לפני סיום הליגה הסדירה הוחלט לזעזע את המערכת, להיפרד מדוידי, ולהחליפו בעוזרו. הקבוצה הגיעה למשחק גורלי במסגרת המחזור האחרון של הפלייאוף התחתון מול הפועל בארי, שהמפסידה מביניהן תרד לליגה הארצית. המשחק, שצפו בו כ-550 צופים, היה מותח לכל אורכו והסתיים בניצחון דרמטי של הוד השרון 74:76, ובהישארות עונה נוספת בליגה הלאומית.
העשור השני של המאה ה-21

בקיץ יולי-אוגוסט 2011, נחתם בין מכבי חיפה לבין המועדון הסכם על שיתוף פעולה לעונה הקרובה, בו חיפה תשתתף עם הוד השרון בחלק מעלותם של 2 זרים ו-5 מתאזרחים, שנבחנו במחנה שנערך בפלורידה של הבעלים של ג'ף רוזן.
במקביל, המנהל המקצועי של המועדון, ישראל לב הצליח להפתיע כשהחתים לעונה הקרובה את המאמן המוערך ביותר בליגה, רמי הדר. לעומת העונות האחרונות, בקבוצה שמו למטרה לתפוס מקום בפלייאוף העליון של הליגה הלאומית, דבר שאכן קרה, והקבוצה אף העפילה לגמר הפלייאוף בסדרה מול נס-ציונה. בסדרה הזו הוד השרון הפסידה בתוצאה 3:1 (בסדרה של הטוב מ-5), ובכך לא הצליחה להעפיל בפעם הראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה. משחק זכור במיוחד מהסדרה הוא משחק אשר בו התקיימו 4 הארכות, בטרם ניצחה לבסוף נס ציונה, בסופו של מותחן אדיר. במשך כל הסדרה היה האולם הביתי של הוד השרון מלא עד אפס מקום באוהדים ותושבי העיר אשר באו לתמוך בקבוצתם.
בסוף עונת 2013/2014 בכדורסל סיימה הוד השרון במקום ה-14 והאחרון בליגה הלאומית וירדה לליגה הארצית. בשנה לאחר מכן חזרה הוד השרון לליגה הלאומית.
בעונת 2016/17 סיימה הקבוצה במקום ה-8 והאחרון בפליאוף העליון של הליגה הלאומית והצליחה להעפיל לחצי הגמר לאחר שהפתיעה וניצחה 0–2 בסדרת רבע הגמר את האלופה מכבי עירוני רעננה, הוד השרון הודחה בחצי הגמר לאחר הפסד 1–3 לעירוני נס ציונה.
בעונת 2017/18 שיחקה הקבוצה בפליאוף התחתון לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום ה-13 אך במשחקי הפלייאוף התחתון עלתה הקבוצה למקום ה-11 ונשארה בליגה.
בעונת 2018/19 שיחקה הקבוצה פעם נוספת בפליאוף התחתון לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום ה-11 והבטיחה את מקומה בליגה לפני סיום משחקי הפלייאוף התחתון.
בעונת 2019/20 סבלה הקבוצה מחוסר יציבות, כאשר ניצחה מספר משחקים ברציפות ומיד לאחר מכן ספגה רצף הפסדים, בסיום העונה הייתה הקבוצה במקום ה-6 עם מאזן של 12 ניצחנות ו-10 הפסדים.
ביוני 2019 הודיעה הקבוצה על מינוי אלון שטיין למאמן הקבוצה במקומו של נתי כהן.
העשור השלישי של המאה ה-21 > עונת 2021/2022

בסיום עונת 2021/2022 ירדה הקבוצה לליגה הארצית אחרי 18 שנה בליגה הלאומית, אחרי שסיימה במאזן 26-2. את הקבוצה אימן איתי לוי.
העשור השלישי של המאה ה-21 > עונת 2022/2023

בעונת 2022/2023 מונה יוסי בן אקן לאמן את קבוצת הבוגרים, ובעקבות פציעות, הקבוצה נשארה בקושי בליגה הארצית. באותה עונה גם כן מונה מתן חרוש להיות המנהל המקצועי של המועדון.
העשור השלישי של המאה ה-21 > עונת 2023/2024

בעונת 2023/2024 מונה גיא ברביארו לאמן את קבוצת הבוגרים, שהבטיחה הישארות בליגה ארבעה מחזורים לפני הסיום.
העשור השלישי של המאה ה-21 > עונת 2024/2025

את עונת 2024/2025 פתחה הקבוצה המחוז הצפוני של הליגה הארצית בכדורסל. גיא ברביארו המשיך כמאמנה הראשי של הקבוצה.
מחלקת הנוער

באמצע שנות ה-2000, הוחלט על שינוי קונספט בפן הניהולי והמקצועי של מחלקת הנוער. השינוי הוחלט לאחר שהמחלקה, שפיגרה אחר מחלקות הנוער השכנות, סבלה מעזיבת שחקנים אינטנסיבית והישגים דלים.
לאחר שבוצע שינוי מקיף במבנה ההנהלה, נבחר ישראל לב, תושב העיר, בעל עבר מפואר בכדורסל הישראלי, לתפקיד המנהל מקצועי.
לאחר מספר שנים, של היאבקות על העפלה לליגה הלאומית בגיל הנוער ובגיל הנערים, זכתה בעונת 2009/2010 קבוצת הנערים באליפות מחוז השרון והעפילה לראשונה לליגת הנערים לאומית. עונה לאחר מכן, זכתה קבוצת הנוער באליפות מחוז השרון ועלתה לראשונה מזה עשור לליגת הנוער הבכירה בישראל, נוער לאומית. גם בשכבת הילדים זכתה מחלקת הנוער להרבה כבוד, כשקבוצת הילדים א' לאומית סיימה את העונה האחרונה בחצי גמר אליפות המדינה ובחצי גמר גביע המדינה לילדים.
לאור ההישגים הרבים והשדרוג המתמיד של מחלקת הנוער, נפסקה כמעט לחלוטין עזיבת השחקנים, ובמקום זאת מצטרפים מידי עונה שחקנים ממחלקות הנוער המתחרות באזור.
כיום, מחלקת הנוער מיוצגת בכל הליגות הבכירות בכדורסל הנוער בישראל, והיא מונה 17 קבוצות וכ-270 שחקנים ושחקניות מגיל הקט-סל ועד לגיל הנוער. בית הספר לכדורסל שמנוהל על ידי אייל המי, בוגר המועדון, משחקים כיום כ-350 שחקנים ברחבי העיר.
תארים והישגים

גביע האיגוד :
זכייה (2): 1987, 1988
הערות שוליים

↑  הגביע להוד השרון, אורי ארזי בעיתון "מעריב" 27 באפריל 1988
↑  ורד כהן, גלעד כץ מונה למאמן מכבי ראשון לציון, באתר הארץ, 3 ביולי 2006
↑  מכבי הוד השרון: אלון שטיין יחליף את נתי כהן
שחקן מכבי הוד השרון על רקע הקהל הביתי, הוד השרון, 2017
פופרס

צנצנות ובהן פופרס
פּוֹפֶּרס (Poppers) הוא כינוי לקבוצת החומרים הכימיים אלקיל ניטריטים (Alkyl nitrites), המשמשים כסמים פסיכואקטיביים הנצרכים בשאיפה. הסם נמצא בשימוש שנים רבות ונפוץ בישראל ובעולם. הפופרס פותח בשנת 1857 כתרופה לטיפול בחולי לב הסובלים מתעוקת לב (אנגינה פקטוריס). השימוש בסם מוביל להתרחבות כלי הדם וכתוצאה מכך חלה ירידה מהירה של לחץ הדם והאצה משמעותית של הדופק. תופעות הלוואי כוללות כאב ראש חולף, בחילה ותחושה של קהות חושים הנמשכות זמן מה.
הרכב כימי

הפופרס מכיל בתוכו נגזרות של כימיקלים ממשפחת הניטריטים, כשהנפוצים ביותר הם אמיל ניטרט, בוטיל ניטרט ואיזובוטיל ניטרט. אמיל ניטרט שימש בעבר לטיפול באנגינה ולהרעלת ציאניד. באמיל ניטרט וחומרים נוספים מאותה משפחה נעשה שימוש במטהרי אוויר ומוצרים לניקוי מכשירי וידאו.
שימושים

פופרס מוכר כ"סם מסיבות" וכסם שנועד להגביר את ההנאה מיחסי מין. השימוש בו מביא לתחושת חום ושיכרון חושים הנמשכת מספר דקות, וכתוצאה מכך מוביל לעוררות מינית מוגברת. בנוסף, שחרור השרירים בגוף, ובהם שריר פי הטבעת, הפכה את הסם לפופולרי בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, המשתמשים בו כדי להקל על מין אנאלי.
בישראל, השימוש בפופרס הוא שולי ביחס לסמים אחרים. מחקר של הרשות למלחמה בסמים מראה כי היקף השימוש בפופרס בשנת 2004 עמד על 0.6% מהמבוגרים בישראל (18–40), המהווים 13,675 מכלל האוכלוסייה. כמו כן, מנתוני המחקר עולה כי תפוצת השימוש בפופרס דומה לזו של אקסטזי (0.7%) ושל LSD‏ (0.5%).
סכנות

שאיפה של פופרס עלולה לגרום לתמס דם (המוליזה) במיוחד אצל אנשים הלוקים במחסור באנזים G6PD. תופעה זו נגרמת עקב העקה שיוצרים הניטריטים על תאי הדם האדומים.
מנהל המזון והתרופות האמריקאי מזהיר משאיפת פופרס מכיוון שיכול לגרום לכאבי ראש חמורים, סחרחורות, עלייה בטמפרטורת הגוף, קשיי נשימה, ירידה קיצונית בלחץ הדם וגם בעיות ברמת החמצן בדם. בנוסף, חלה עלייה נוספת במוות ומוות מוחי כתוצאה משאיפה של "פופרס".
השימוש בפופרס עלול גם לגרום לפגיעה בעצב הראייה או פגיעה בלתי הפיכה בראייה.
המיתוס סביב פופרס ואיידס

בשנת 1982, כשהמקרים הראשונים של איידס הובאו לידיעת הממסד הרפואי, תוארו החולים כהומוסקסואלים מקליפורניה וניו יורק. המיתוג של המחלה עם הומוסקסואלים הוביל השערות שונות לגורמים לה כגון: יחסי מין אנונימיים ומתירניים ושימוש בסמים ובכללם פופרס. עם התפתחות המחקר והצטברות המקרים התגלה כי איידס נגרמת מנגיף ה-HIV אשר מועבר בין השאר על ידי יחסי מין לא מוגנים.
לקריאה נוספת

Rebecca French, & Robert Power, 'A qualitative study of the social contextual use of alkyl nitrites (poppers) among targeted groups,' Journal of Drug Issues 28,1 (1998), 57-76.
הערות שוליים

↑  אלעמארי ויקי, תופעת השימוש לרעה בחומרים נדיפים, משטרת ישראל, האגף לחקירות ומודיעין חטיבת החקירות מחלקת נוער, 2010.
↑  יוענה גונן, ‏חיים בין השורות, באתר Time Out תל אביב, 10 בדצמבר 2008 (הקישור אינו פעיל, 1 באוקטובר 2017)
.
↑  ד"ר רחל בר המבורגר, ד"ר יעקב אזרחי, מר אילן רוזינר ופרופ' דוד שטיינברג,השימוש בחומרים פסיכואקטיביים בקרב תושבי מדינת ישראל 2005 - מחקר אפידמיולוגי VI.
↑  תמס דם אצל אדם הלוקה בחסר באנזים g6pd עקב שימוש בפופרס, anemia in a G6PD-deficient man after inhalation of amyl nitrite ("poppers")..
↑  FDA Advises Consumers Not to Purchase or Use Nitrite “Poppers”, .
↑  עידן יוסף-ימין, ‏ה-FDA מזהיר: תפסיקו לקנות ולהשתמש בפופרס, באתר ‏מאקו‏, 7 ביולי 2021
עלי איחסן סביס

| --- | --- |
עלי איחסן סביס
עלי איחסן סביס
 לידה:  30 באוגוסט 1882 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  9 בדצמבר 1957 (בגיל 75) איסטנבול, טורקיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות זינג'ירליקויו 
 מדינה:  טורקיה 
 השכלה:  הקולג' הצבאי העות'מאני 
 השתייכות:  האימפריה העות'מאנית הצבא העות'מאני טורקיה הצבא הטורקי
 תקופת הפעילות:  1904–1922 (כ־18 שנים)
 דרגה:  "מירליבה" (בטורקית: Mirliva ‏- דרגה מקבילה למייג'ור גנרל)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה הראשונה ראש המטה של הארמייה השנייה (אנ') סגן מפקד הקורפוס ה-13 (אנ') מפקד כוחות המילואים של הארמייה השלישית (אנ') סגן מפקד הקורפוס ה-11 (אנ') מפקד הקורפוס התשיעי (אנ') (1915-1916) מפקד הקורפוס ה-13 (אנ') (1916-1917) מפקד הקורפוס הרביעי (אנ') (1917-1918) מפקד הארמייה השישית (1918-1919) מפקד הארמייה הראשונה (אנ') (1921-1922)
 פעולות ומבצעים
 מלחמות הבלקן מלחמת העולם הראשונה המערכה בקווקז המערכה במסופוטמיה שואת העם הארמני מלחמת העצמאות של טורקיה
 
עלי (יושב בחזית) בראש קציני המטה של הקורפוס ה-13
פגישה של עלי עם מוסטפא כמאל אטאטורק ב-1922
עלי איחסן סביס (עלי איחסן פאשה) (בטורקית: Ali İhsan Sâbis; ‏30 באוגוסט 1882 - 9 בדצמבר 1957) היה קצין בכיר בצבא העות'מאני. במהלך מלחמת העולם הראשונה פיקד על כוחות במערכה במסופוטמיה ובמערכה בקווקז. היה שותף למצור על כות שהביא לכניעת חיילי הדיוויזיה השישית "פונה" של צבא בריטניה. נודע במעורבותו הפעילה בשואת העם הארמני ואף הוגלה בשל כך אך לא הועמד לדין.
נעוריו

גדל ברובע בשיקטש שבאיסטנבול שם למד בבית ספר יסודי. ב-1895 הצטרף לתיכון צבאי לתותחנות. ב-1901 למד ב"אקדמיה העות'מאנית הצבאית" (אנ') ברובע פנגלטי (Pangaltı) שבאיסטנבול וסיים אותה בהצטיינות ב-1904.
קריירה צבאית > טרום מלחמת העולם הראשונה

עלי התגייס לצבא ב-1902. במהלך הקריירה הצבאית שקדמה למלחמת העולם השנייה מילא את התפקידים הבאים:
מפקד הדיוויזיה הראשונה.
ראש המטה של הארמייה השנייה (אנ').
סגן מפקד הקורפוס ה-13 (אנ').
מפקד כוחות המילואים של הארמייה השלישית (אנ').
ב-1912–1913 השתתף עלי במלחמות הבלקן.
קריירה צבאית > מלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה קיבל אחריות גם בזירת מסופוטמיה וגם בזירת קווקז ומזרח טורקיה.
תחילה מונה לסגן מפקד הקורפוס ה-11 (אנ'). בספטמבר 1915 הועלה לדרגת "מיראלאי" (בטורקית: Miralay ‏- דרגה מקבילה לבריגדיר) ומונה למפקד הקורפוס התשיעי (אנ').
בפברואר 1916 מונה עלי למפקד הקורפוס ה-13 (אנ') ועבר עם יחידתו לחזית מסופוטמיה שם היה שותף במצור על כות ובבלימת הכוחות הבריטים שניסו לפרוץ את המצור.
החל מפברואר 1917 התמודד עלי במערכה המחודשת שניהלו הבריטים לכיבוש בגדאד. תחילה נסוג מכות בעקבות קרב כות השני ובהמשך הפסיד צבאו במערכה לכיבוש בגדאד. עלי וחייליו המשיכו לסגת צפונה לאחר ההפסד בקרב סאמארה.
באוקטובר 1917 מונה למפקד הקורפוס הרביעי (אנ') וביוני 1918 הועלה לדרגת "מירליבה" (בטורקית: Mirliva ‏- דרגה מקבילה למייג'ור גנרל) ומונה למפקד הארמייה השישית. בתפקיד זה הובס בקרב שרקט (אוקטובר 1918) והיה בין חותמי הסכם הכניעה של הטורקים במסגרת הפסקת האש של מודרוס. עמדתו האחרונה הייתה במוסול אך גם ממנה נסוג בלחץ הכוחות הבריטים בפיקודו של ויליאם מרשל.
קריירה צבאית > שואת העם הארמני

בתקופה מלחמת העולם הראשונה היה עלי אחראי על זירות מסופוטמיה וקווקז. תוך ניצול מעמדו הרם, פעל עלי לרצח ארמנים, נוצרים ושבויי מלחמה. בין השאר בעקבות כיבוש טבריז. ההאשמות נגד עלי כללו:
רצח נוצרים בואן, מוסול ואורמיה.
הרג שבויי המלחמה הבריטיים שנלכדו לאחר המצור על כות.
הרג ארמנים בואן באפריל 1915 לאחר קרב דילמן.
רצח המוני של כ-3,300 נוצרים נסטוריאנים וכ-700 ארמנים שנמלטו מאורמיה ביוני 1915.
רצח של כ-620 כפריים שמצאו מקלט בחסות צרפת באורמיה ביולי 1915.
רצח של 20 חולים ופצועים (כולל העיתונאי האמריקאי ג'ון נושי) ב-18 בספטמבר 1915.
הרג של כ-270 אזרחים ארמנים במוסול באותו חודש.
קריירה צבאית > לאחר המלחמה

עם סיום המלחמה חזר עלי לאיסטנבול שם הורה הנציב העליון הבריטי לעצור אותו והוא נשפט והוגלה למלטה. בזמן גלותו הכינו הבריטים נגדו כתב אישום שהתייחס לאחריותו האישית למעשי הרצח שבוצעו בארמנים, נוצרים וכן חיילים בריטים מהדיוויזיה השישית "פונה" שנפלו בשבי לאחר נפילת כות.
בסופו של דבר המשפט המתוכמן לא נערך וביוני 1921 חזר עלי לאיסטנבול, יחד עם שאר גולי מלטה, ומונה למפקד הארמייה הראשונה (אנ') והיה שותף במלחמת העצמאות של טורקיה. ביוני 1922 שוחרר עלי מתפקידו וזאת בעקבות סכסוך עם איסמט אינני שהיה בכיר ממנו. בעקבות אירוע זה החליט עלי לפרוש מהצבא.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הביע תמיכה גלויה בגרמניה אולם לאחר החלטת טורקיה להתגד לגרמניה שלח עלי, ב-1944, מכתבים (אנונימים) בהם ביקר נשיא טורקיה איסמט אינני על החלטה זו. בעקבות מכתבים אלו נעצר עלי וישב במעצר עד משפטו במהלכו נידון, ב-10 בפברואר 1947, ל-15 חודשי מאסר. ב-1950 עלתה לשלטון המפלגה הדמוקראטית שחננה אותו והחזירה לו את זכויותיו הפוליטיות.
ב-1954 נבחר עלי לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה כחלק מהמפלגה הדמוקרטית.
נפטר ב-1957 והובא לקבורה בבית הקברות זינג'ירליקויו (אנ') באיסטנבול.
ספריו

לאחר פרישתו כתב עלי את זכרונותיו:
זכרונותי ממלחמת העולם הראשונה (כרכים 1–4)
זכרונות המלחמה שלי, מלחמת העצמאות והצדדים הסודיים שלה (כרכים 5–6)
לקריאה נוספת

Gaunt, David (2006). Massacres, resistance, protectors: muslim-christian relations in Eastern Anatolia during world war I (1st Gorgias Press ed.). Piscataway, NJ: Gorgias. ISBN 1-59333-301-3. (הקישור אינו פעיל)
Kiernan, Ben (2008). Blood and Soil: Modern Genocide 1500–2000. Melbourne University Publishing. ISBN 978-0-522-85477-0.
Winter, J. M. (2003). America and the Armenian genocide of 1915. Cambridge University Press. ISBN 978-0-511-16382-1.
Kévorkian, Raymond H. (2010). The Armenian genocide : a complete history (Reprinted. ed.). London: I. B. Tauris. ISBN 978-1848855618.
טנר אקצ'ם, מאמרים לקראת דיאלוג טורקי-ארמני, 2001, מאנגלית ערגה הלר, הוצאת בבל, 2002
הערות שוליים

↑  החליף בתפקיד זה את חליל כות
↑  הסכסוך היה על רקע הסכמת טורקיה לסגת מבאטומי ואזרבייג'ן ולמסרן לרוסיה
↑  מחליפו בפיקוד על הארמייה הראשונה היה נוראדין איברהים פאשה
↑  משלוח המכתבים היה על רקע יריבות בין עלי לאינני שהחלה עוד ב-1922
| המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| כללי | מסילת הברזל ברלין-בגדאד | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| קרבות | 1914: קרב בצרה • קרב אל-קורנה 1915: קרב שוויבה • קרב עמארה • קרב נאסריה • קרב א-סין • קרב קטסיפון 1916: המצור על כות • קרב שייח' סעד • קרב ואדי • קרב אום-אל-האנה • קרב דוג'יילה 1917: קרב כות השני • כיבוש בגדאד • קרב סאמארה • קרב רמאדי הראשון • קרב רמאדי השני 1918: קרב חאן בגדאדי • קרב שרקט • האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| יחידות | צבא בריטניה: הצבא הבריטי • חיל המשלוח ההודי • הדיוויזיה השלישית "לאהור" • הדיוויזיה השישית "פונה" • הדיוויזיה השביעית "מירוט" • הדיוויזיה ה-12 ההודית • הדיוויזיה ה-13 "המערבית" • הדיוויזיה ה-14 ההודית • הדיוויזיה ה-15 ההודית • הדיוויזיה ה-17 ההודית • הדיוויזיה ה-18 ההודית הצבא העות'מאני: הארמייה השישית | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אישים | צבא בריטניה: ג'ון ניקסון • צ'ארלס טאונסנד • ג'ורג' פרדריק גורינג • פרסי לייק • פנטון איילמאר • פרדריק סטנלי מוד • ג'ורג יאנגהאזבנד • אלכסנדר קוב • ויליאם מרשל הצבא העות'מאני: אנוור פאשה • קולמר פון דר גולץ • נוראדין איברהים פאשה • סולימאן אסקרי ביי • חליל כות • מוסה קזם קראבקיר • עלי איחסן סביס • איסמעיל האקי ביי (אנ') | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אתרים | אנדרטת בצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד • בית הקברות הצבאי הבריטי בכות • שער הודו | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| תוצאות | הפסקת האש של מודרוס • הסכם סוור | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118824695X  ISNI: 0000 0000 8440 6884  LCCN: n85039611  SUDOC: 219839840  VIAF: 35876301   WorldCat (עם VIAF): 35876301
סיקיזם

סיקיזם (בפנג'אבי: ਸਿੱਖੀ, פירוש מילולי "ממשיכי הדרך" או "ההולכים בעקבות") היא דת מונותאיסטית דהרמית שמקורה בחבל פנג'אב שבין הודו לפקיסטן.
הדת התגבשה בתהליך סינקרטי המשלב אמונות הינדיות, מוסלמיות ואחרות, סביב תורתם ומורשתם של הגוּרוּ (מורה) נאנאק ותשעת ממשיכי דרכו, במהלך תקופה שתחילתה בסוף המאה ה-16 וסופה בשנת 1708 עם חתימת הספר המקודש לסיקים – הגורו גְרַאנְת סַאהִיבּ שמכונה גם האַדִי גְרַאנְת – "הספר הראשון". קובץ קדוש זה מורכב ממזמורים ופיוטים המנסחים את עקרונות הדת ונחשב במסורת הסיקית לגורו ה-11 האחרון והנצחי.
המאמינים בסיקיזם מכונים סיקים – "תלמידים". התנועה מונה כ-25 מיליון מאמינים ברחבי העולם, אך מקורה ומקום תפוצתה העיקרי הוא בחבל הפנג'אב. עם חלוקת תת-היבשת ההודית על-ידי הבריטים בשנת 1947, נחצה חבל הפנג'אב בין הודו לפקיסטן ומיליוני סיקים נאלצו להגר ממקומות מגוריהם אל תוך תחומי מדינת פנג'אב בהודו. כיום חיים שם כעשרים מיליון סיקים והם מהווים כשני שלישים מהאוכלוסייה המקומית. בתקופה שבין סוף המאה ה-19 לאמצע המאה ה-20, היגרו מהודו סיקים רבים וכיום קיימות קהילות רבות של מהגרים סיקים, בעיקר במדינות חבר העמים הבריטי ובארצות הברית.
תקופת הקנוניזציה > נאנאק

"האב המייסד" של הדת הסיקית הוא גורו נאנאק – מנהיג כריזמטי שמוצאו (כמו כל הגורו אחריו) בג'אטי הסוחרים "קַהרְטִי". נאנאק נולד בשנת 1469 בכפר טַלְוַואנְדִי – שנקרא כעת, לזכרו, נאנְקאנַה סאהיב – מערבית ללאהור (בירת מחוז הפנג'אב בפקיסטן). רוב המידע על חייו מגיע מביוגרפיות שנכתבו לאחר מותו – ספרות שנקראת גַ'נַמְסָקִהי – ומשירי המשורר האגדי בַהאִי גוּרְדַאס מתקופת הגורו החמישי והשישי. לפיכך, מיוחסים מיתוסים רבים לחייו ופועלו.
תקופת חייו המוקדמת של נאנאק הייתה יוצאת דופן. כילד הוא היה תלמיד מצטיין, אך מאוחר יותר החל להטיל ספק בדוגמות הדתיות של האסלאם וההינדואיזם. עד גיל שלושים התגורר נאנאק בסוּלְטַנַפּוּר – שם עבד אצל השליט המוסלמי דַאוּלַת חָאן. בוקר אחד יצא לרחצה בנהר ונעלם. משחזר, שלושה ימים אחר כך, שתק במשך יום שלם ואז אמר: "אין הינדו ואין מוסלמי" (nā kō hindū nā kō musalmān). מאותו יום – במשך עשרים השנים הבאות – הפיץ נאנאק במהלך מסעות ארוכים את "בשורת האל". מסופר שהגיע עד לטיבט (במזרח), סרי לנקה (בדרום), בגדאד ומכה (במערב). בערוב חייו הקים את הקהילה הסיקית (ה"פָּאנְת") בנה את הכפר קַרְטַרְפּוּר, שעל גדות נהר הרַאבִי (שם מת בשנת 1539) ומיסד את תפילות הבוקר והערב היומיות. נאנאק היה נשוי לסוּלַאקְהנִי, בתו של סוחר אורז מהעיירה בַּטַלַה (Batala) והיו לו שני בנים. בנו הבכור – שרי צ'אנד – נקט ככל הנראה בדרכים רוחניות אסקטיות שנגדו את תורת אביו וייתכן שהוא מקור כת האוּדַאסִי. הבן הצעיר – לקמי דאס – התעניין יותר בעולם החומרי. בשל כך בערוב ימיו מינה נאנאק ליורש דווקא את תלמידו, לֵהְנַה והעניק לו את השם "אַנְגַאד".
התורה אותה לימד נאנאק בפועל איננה ברורה – אולם המחקר על חייו מראה שהוא היה ביקורתי מאוד כלפי הממסד הדתי סביבו. יש שטוענים שהוא הושפע, בשל המיקום הגאוגרפי, מזרמים של דבקות וחסידות (בהקטי) בהינדואיזם ושילבם בתאולוגיה מהאסלאם הסוּפי. הסיקים בני ימינו גורסים שמשנתו של נאנאק עסקה תמיד בפיוס, אחדות ושוויון בין קסטות ודתות וגורסים שהיה "פופולרי בקרב הינדים ומוסלמים גם יחד". ייתכן וכך הדבר, אולם נראה שהנושא העיקרי בו עסק – ועליו שב וחזר בדרשותיו – היה "פולחן לאל אחד ויחיד חסר צורה"(ניראנְג'אני).
תקופת הקנוניזציה > ברית ה"קהלסה" והגורו ה-11

בשנת 1699, במהלך כנס באַנַאנְדְפּוּר, ביסס גובינד סינג לראשונה את מוסד ה"קַהלְסַה" ("עדת הגורו") וקבע טקס קבלה דתי שכלל טבילה סמלית ב-"אַמְריט" ("צוּף" – מים קדושים מסוכרים שעורבבו בחרב "קַהאנְדֶה"). המאמינים שהצהירו נאמנות לקהלסה נדרשו לחמישה סימני היכר חיצוניים (פַּאנְג' קַאקַּה – "חמש ה-K"):
קֵש – שיער וזקן לא-גזוזים (אצל הגברים השיער נאסף ומכוסה בטורבן)
קַאנְגַה – מסרק קטן
קַארַה – צמיד מתכת עגול
קִירְפַּאן – פגיון קטן מעוקל
קַאצֶ'ה – מכנסיים רפויים
בנוסף קבע הגורו גובינד סינג שכל הגברים הסיקים יכונו מעתה "סִינְג" ("אריה") וכל הנשים – "קַאוּר" ("נסיכת אריות"). צעדים אלו נעשו במטרה להנציח שוויון חיצוני (בהופעה) ומעמדי (בשמות) בין קהילות נפרדות וייחודיות אחת כלל-עדתית. ה"קהלסה" יצרה בקהילה הסיקית (ה"פאנת") מסגרת צבאית שצייתה לפקודות הגורו ובעת פקודה יכלה להתגייס ל"קרב על חופש הדת" (דַארְם יוּד). לחימה לא נתפשה כמנוגדת לדת – ובתקופה זו של התערערות המסגרות הפוליטיות הקיימות התחזקה הגישה שיש לאחד את השורות. מסופר שאלפים רבים באו בברית תוך ימים ספורים וסביר מאוד שהדבר עורר חוסר שביעות רצון בקרב ברהמינים ומוקדי כח אזוריים אחרים.
ארבעת בניו של גורו גובינד סינג מתו בתקופת חייו וב-1708 הוא עצמו הותקף ונדקר. בעודו גוסס, וללא יורש להמשיך את דרכו, הוא הצהיר על ספר ה"אדי גראנת'" כיורשו הרוחני והנצחי ובכך אפשר את המשכיות המסורת (ומנע קרבות ירושה). מאותו יום נקרא הספר, בגרסה אותה ערך גובינד סינג, בשם גורו גראנת' סאהיב ובעקבות ההתרחשויות נוצרה הפרדה מסוימת בין הדת לבין מוקדי הפוליטיקה והכלכלה.