stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חומרים ממריצים
ראו גם

סמים בספורט
לקריאה נוספת

דוד אלישע, סרג'יו מרצ'בסקי (עורכים) - שימוש לרעה והתמכרות לסמים ולאלכוהול, הוצאת דיונון, אוניברסיטת תל אביב, 2000
Nutt, David, Leslie A King, William Saulsbury, Colin Blakemore. "Development of a rational scale to assess the harm of drugs of potential misuse" The Lancet 2007; 369:1047-1053 March 24, 2007
Walter Rodinger, Paul Schmidlin, François Wider Index Psychopharmacologicum, Verlag Hans Huber, Bern, Stuttgart, Wien 1983 -
הערות שוליים

1 2  ד. אלישע, ס. מרצ'בסקי 2000 עמ' 17
↑  Nutt, David, Leslie A King Lancet 2007
↑  לפי הצו הממשלתי מ-22 בפברואר 1990 בצרפת שקבע את רשימת החומרים הנחשבים לסמים משכרים 22 février 1990 fixant la liste des substances classées comme stupéfiants; https://www.legifrance.gouv.fr/affichTexte.do?cidTexte=JORFTEXT000000533085&categorieLien=id ; http://ansm.sante.fr/var/ansm_site/storage/original/application/e9188f8171d76f130756518f7c7ce5cb.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536425305171  BnF: cb12286673r (data)  LCCN: sh85128149  NDL: 00566229  NKC: ph196635 
סולם להערכת נזקם של סמים ותרופות פסיכואקטיביים מבחינת הנזק הפיזי והפוטנציאל הממוצע להתמכרות מופיעים בו גם חומרים ממריצים כמו קוקאין, אמפטמין, ניקוטין,4-MTA, מתילפנידט, MDMA וקאט
חצי האי פפור

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  64°27′S 61°27′W﻿ / ﻿64.45°S 61.45°W﻿ / -64.45; -61.45
 נתונים מדיניים
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי פפור(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי פפור(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי פפור(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי פפור
 
חצי האי פפור (באנגלית: Pefaur Peninsula) או חצי האי (ונטימילייה) פפור (באנגלית: Pefaur (Ventimiglia) Peninsula) או חצי האי ונטימילייה (באנגלית: Ventimiglia Peninsula)  הוא חצי האי הבולט מחוף דנקו לכיוון צפון מערב, בצידו המערבי של חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 11 קילומטרים.
חצי האי מכוסה קרחונים.
מצפון מזרח לחצי האי מצוי מפרץ יוז, ומדרום לחצי האי מצוי מפרץ שארלוט.
מצר ז'רלאש מפריד בין חצי האי לבין האי בראבאנט שמצפון מערב לחצי האי.
היסטוריה > גילוי המפרץ

המפרץ מופה לראשונה על ידי סקר בריטי בשנת 1978.
היסטוריה > מקור השם

לחצי האי יש שמות שונים - צ'ילה קוראת לו "חצי האי פפור" על שמו של חיימה פפור (Jaime E. Pefaur) ביולוג מאוניברסיטת צ'ילה, שהיה חלק ממשלחת החקר האנטארקטית הצ'יליאנית בעונת המחקר 1968–1967.
ארגנטינה קוראת לחצי האי בשם "חצי האי ונטימילייה".
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע היסטורי וגאוגרפי
חיים אלחדיף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1860 טבריה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  26 במרץ 1927 (בגיל 67 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 במרץ 1927 
 אב:  אהרן בכור אלחדיף 
 צאצאים:  זאכי אלחדיף 
 
הרב חיים אהרן אלחדיף (ה'תר"ך, 1860 - כ"ב באדר ב' ה'תרפ"ז, 26 במרץ 1927) היה רב, שד"ר ועסקן ציבור בטבריה במפנה המאה ה-20. נבחר למשרת החכם באשי של העיר טבריה ב-1913, אך ויתר על תפקידו בשל מחלוקת שפרצה בעיר.
תולדות חייו

נולד בטבריה בשנת 1860 (ה'תר"ך) לאביו הרב אהרן בכור אלחדיף, החכם באשי של טבריה ולבאהייה, בתו של הרב יעקב שאלתיאל ניניו, בעל "אמת ליעקב". את השכלתו התורנית רכש בעיקר אצל אביו. בצעירותו, עמד בראש קבוצה של איכרים יהודים מהגליל שעיבדו אדמות חקלאיות בפקיעין, כשעיבד את האדמות הרבות שהחזיק שם אביו. עמד בראשות ישיבת רבי מאיר בעל הנס. נשא את שמחה בת הרב שמואל אלחדיף, ובשנת 1890 נולד בנם זאכי.
לאחר פטירת אביו בשנת 1909 התעוררה שאלת יורשו בתפקיד, וגם שמו של הרב חיים אלחדיף עלה. תושבים רבים בטבריה התנגדו למינויו, ולמרות רצונו של החכם באשי של האימפריה, חיים נחום אפנדי, מינויו נדחה והרב חיים יששכר אבולעפיה נכנס לתפקיד. באותה העת, יצא הרב אלחדיף לשליחות דרבנן לתוניסיה, שם גייס כספים לבניית חומה לבית הקברות היהודי העתיק בטבריה. בשנת 1913, לאחר התפטרותו של הרב חיים יששכר אבולעפיה ממשרת החכם באשי של טבריה, נבחר הרב אלחדיף למלא את מקומו, בהוראת החכם באשי של האימפריה העות'מאנית, חיים נחום אפנדי. חלק מעסקני העיר ומרבניה סירבו לקבל את בחירתו, וטענו כי תומכי הרב אלחדיף זייפו חתימות של רבני טבריה כדי להציג לחכם באשי שרוב רבני העיר תומכים בו. מתנגדיו פנו לתורמים לכספי החלוקה שיעבירו את תרומותיהם ל"ועד העיר הספרדי" ולא לחכם באשי. מתנגדיו גם שלחו מכתבים ומברקים לרב הראשי של האימפריה העות'מאנית, הרב חיים נחום אפנדי שהיה חתום על המינוי, ובהם טענו שרוב יהודי העיר מתנגדים למינוי. קבוצת צעירים ממתנגדי הרב אלחדיף ייסדה את "אגדות המגן" ששמה לה למטרה להורידו ממשרתו. כמה מהם נעצרו בחשד שהציתו דליקה בביתו של אחד מתומכיו. צעדת מחאה נערכה כנגד מינויו, וחלק ממתנגדי הרב אלחדיף אף הטיל עליו חרם. גם תושבי העיר המוסלמים התנגדו למינויו
הרב חיים נחום אפנדי, שחפץ בהשקטת המחלוקת, שלח את הרב חיים יצחק שאקי כנציגו לטבריה. בהכרעתו, הושב הרב חיים יששכר אבולעפיה לתפקידו.
ב-1921 התמנה לשד"ר של קהילת טבריה, ויצא לקהילות לוב ותוניסיה. לאחר שובו לטבריה, שימש ראש ועד הכוללות לעדת הספרדים בעיר.
נפטר בליל שבת, 26 במרץ 1927, כ"ב באדר ב' ה'תרפ"ז בגיל 72 ( יליד 1855 - בסתירה ל לידה שנת 1860).
ספריו

יצב גבולות - בעניין המחלוקת על כספי קופת רבי מאיר בעל הנס.
משפט וצדק - פסקי דין בעניין הנ"ל.
חסדך מחיים- דרשות. בכתב יד.
סדרת סידורים ומחזורי תפילה עם הערות ופירושים:
זכרנו לחיים - לראש השנה. בכתב יד
חתמנו לחיים - ליום הכיפורים.
זבח פסח - לפסח. בכתב יד.
ישמח חיים - לסוכות. בכתב יד.
טועמיה חיים - לימי חול ושבתות. בכתב יד.
לקריאה נוספת

משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב עמ' 48.
עדו ישראלי, טבריה כמקרה בוחן למערכות היחסים בין נושאי משרת החכם באשי באימפריה העות'מאנית, אורשת ט (ה'תש"ף) עמ' 86 - 105.
הערות שוליים

↑  דברי ימי השבוע, הצבי, 24 ביוני 1887.
↑  ראו אוי לה אמרה רקת!, החרות 29 באוגוסט 1919
↑  תודה רבה, החרות 6 ביוני 1912.
↑  חכם באשי חדש בטבריא, החרות, 31 במרץ 1913
↑  הרקע למחלוקת היה יחסים מתוחים בין מחנה משפחת אבולעפיה לבין מחנה משפחת אלחדיף במחלוקת שפרצה קודם מינויו של הרב אהרן בכור אלחדיף
↑  על שאלת החכם-באשי בטבריה, החרות⁩⁩, 18 יוני 1913.
↑  עדו ישראלי, טבריה כמקרה בוחן למערכות היחסים בין נושאי משרת החכם באשי באימפריה העות'מאנית, אורשת ט (ה'תש"ף), עמ' 90
↑  חרוניקא, האחדות, 4 ביולי 1913.
↑  יעקב משה טולידאנו, מכתב מטבריה, החרות, 12 בנובמבר 1913
↑  מכתב מקושטא?, החרות, 12 בספטמבר 1913.
↑  הארץ, 27 במרץ 1927.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304615005171  VIAF: 97432793   WorldCat (עם VIAF): 97432793
חצר שועל

נחלות שבטי ישראל
חֲצַר שׁוּעָל הייתה עיר בנחלת שבט שמעון בנגב יהודה, על פי המסופר בספר דברי הימים, ובספר יהושע:
”וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַשֵּׁנִי לְשִׁמְעוֹן לְמַטֵּה בְנֵי שִׁמְעוֹן לְמִשְׁפְּחוֹתָם וַיְהִי נַחֲלָתָם בְּתוֹךְ נַחֲלַת בְּנֵי יְהוּדָה: וַיְהִי לָהֶם בְּנַחֲלָתָם בְּאֵר שֶׁבַע וְשֶׁבַע וּמוֹלָדָה: וַחֲצַר שׁוּעָל וּבָלָה וָעָצֶם”
בתקופת שיבת ציון הייתה חצר שועל אחת הערים שהתיישבו בהם שבי ציון, על פי המסופר בספר נחמיה:
”וּבַחֲצַר שׁוּעָל וּבִבְאֵר שֶׁבַע וּבְנֹתֶיהָ”.
לגבי אזכור העיר חצר שועל ברשימת ערי בני שמעון, מרטין נות סבור שמדובר בתוספת ברשימת ערי שמעון, והוא מביא ראיה לדעתו זו, שבדברי הימים בא שמו של מקום זה בלא אות היחס ב'; אבל הזכרת המקום ברשימת ערי נגב יהודה מבטלת את סברתו, לפי דעת שמואל ליונשטם.
במאה ה-20 סברו חוקרים שחצר שועל הייתה בסביבות באר שבע, מבלי שהצביעו על אתר מסוים. אין ממצאים ארכאולוגיים שמסייעים לזיהוי.
לקריאה נוספת

אברהם נגב, הערך: חצר שועל, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 154.
יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 130.
הערות שוליים

↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק כ"ח.
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק כ"ח.
↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק ג'.
↑  ספר נחמיה, פרק י"א, פסוק כ"ז.
↑  אנציקלופדיה מקראית : אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - ג : חבב - יתת, מוסד ביאליק, 1965, עמ' 275
חצי האי פלצ'ר

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  ים בלינגסהאוזן 
 קואורדינטות:  72°45′00″S 88°50′00″W﻿ / ﻿72.75°S 88.8333°W﻿ / -72.75; -88.8333
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי פלצ'ר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי פלצ'ר
 
חצי האי פלצ'ר או חצי האי פלטשר (באנגלית: Fletcher Peninsula) הוא חצי אי רחב המכוסה בקרח הבולט לתוך ים בלינגסהאוזן בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
חצי האי מצוי בין מדף הקרח אבוט, ולמדף הקרח ונאבל.
שיא גובהו של חצי האי 242 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי חצי האי

חצי האי מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1961–1966.
היסטוריה > מקור השם

שמו של חצי האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
חצי האי נקרא על שמו של פרד ס. פלצ'ר (Fred C. Fletcher), מבוסטון שבארצות הברית, אשר תרם לשירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
ז'אן ד'ארק (מחזה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ורג' ברנרד שו 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מחזה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1924 
 פרסים
 פרס אוליבייה 
 
פסלה של ז'אן ד'ארק בכיכר הפירמידות בפריז
ז'אן ד'ארק (באנגלית: Saint Joan) הוא מחזה פרי עטו של ג'ורג' ברנרד שו, המבוסס על חייה ומשפטה של ז'אן ד'ארק. הוא הועלה לבמה לראשונה בסוף 1923, כ-3 שנים אחרי שזכתה לקאנוניזציה מידי הכנסייה הקתולית. המחזה ממחיז את מה שידוע על חייה בהתבסס על התיעוד ממשפטה. שו למד את פרוטוקול המשפט והחליט שהמעורבים בו פעלו בתום לב מתוך אמונתם. הוא כתב בהקדמה למחזה:
"הצד הטרגי ביותר במשפט זה היה שז'אן... לא הבינה כלל במה מאשימים אותה. דבקותה בכנסייה הייתה שונה בתכלית מזו של הבישוף, ולאמיתו של דבר אין היא יכולה להיות נמדדת כלל באמת-המידה שלו. היא נהנתה מזיו השכינה המיוחד שאוצלת הכנסייה לנשמות רגישות... תפילותיה לא היו אלא שיחות מופלאות עם שלושת קדושיה. חסידותה נראתה על-אנושית לאותם ברנשים קפדנים ודקדקנים שכל עניין הדת לא היה לגביהם אלא עניין שבתפקיד בלבד. אולם משמנעה הכנסייה את ברכותיה מז'אן וכפתה עליה את פירושה הממוסגר לרצונו של אלוהים ותבעה ממנה להקריב לפירוש זה את פירושה האישי... כי על-פי הבנתה היא את הכנסייה הקתולית, הרי זה מוסד שבו האפיפיור היא ז'אן ד'ארק מלוריין, ולא האב הקדוש ברומא. וכי איך וכיצד יכלה הכנסייה לשאת ולסבול פירוש כעין זה, לאחר שחיסלה זה לא כבר את יאן הוּס..."
מייקל הולורויד אפיין את המחזה כ"טרגדיה בלי רשעים" וה"טרגדיה היחידה" של שאו.
הנפשות הפועלות

רובר דה בריקור
משרת
יוהנה (ז'אן ד'ארק)
ברטראן דה פולאנז'י
ארכיבישוף
דה-לא-טרמוי
נער (כרוז)
ז'יל דה רֶה (כחולדקן)
קפיטאן לא-איר
שרל, הדופין
הדוכסית דה-לא-טרמוי
דיונוא, הממזר מאורליאן
נער (נושא-כלים)
רישאר דה-בושן, רוזן ווריק
נער (נושא-כלים)
הכומר סטוגאמבר
קושון, הבישוף מבווא
האינקוויזיטור
דסטיווא
דה-קורסל
מרטין לאדבני, נזיר
תלין
חיל אנגלי
נציג המאה העשרים
הפקות

המוניטין של שאו אחרי מלחמת העולם הראשונה היה בשפל המדרגה, וסבורים שהוא רצה קודם כל לבחון את המחזה מחוץ לבריטניה. הצגת הבכורה של המחזה התקיימה ב-28 בדצמבר 1923 בתיאטרון גאריק בברודוויי, בידי להקת תיאטר גילד בכיכובו של ויניפריד לניהאן בתפקיד הראשי. הצגת הבכורה בלונדון הופקה בידי לואיס קאסון וכיכבה בה חברתו של שאו סיביל תורנדייק, השחקנית שעבורה הוא כתב את התפקיד. מעצב התלבושות היה צ'ארלס ריקטס. ג'ון פולדס הלחין פסקול מקורי למחזה וניצח בו.
עיבודים

גרהם גרין עיבד את המחזה לסרט אותו ביים אוטו פְּרֶמִינְגֶר, שיצא לאקרנים בשנת 1957. ג'ין סיברג גילמה את דמותה של ז'אן ד'ארק, בסרט שיחקו גם ריצ'רד וידמארק, ריצ'רד טוד וג'ון גילגוד.
ב-1927 לי דה פורסט ביים את סיביל תורנדייק בסצנת הכנסייה מז'אן ד'ארק בסרט קצר שהוא עשה במכשיר הפונופילם שפיתח.
המחזה בדפוס בעברית

ג'ורג' ברנרד שו, יוהנה הקדושה - ז'אן ד'ארק, מאנגלית: יעקב אורלנד, תל אביב: הוצאת ספרים נ. טברסקי, 1953.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי

1. תיאטרון הקאמרי, הצגת בכורה: 18 בדצמבר 1952
יוצרים: מתרגם - יעקב אורלנד, במאי – יוסף מילוא, צייר – תיאו אוטו.
שחקנים: רובר דה בריקור – טוביה גרינבאום, משרת – ניסן יתיר, יוהנה (ז'אן)– אורנה פורת, ברטראן דה פולאנז'י – אריה לביא, ארכיבישוף – מיכאל גור, דה-לא-טרמוי – חנן סמטאי, נער (כרוז) – שמעון ברבו, ז'יל דה רֶה (כחולדקן) – אריה אליאס, קפיטאן לא-איר – עמנואל בן-עמוס, שרל, הדופין – יוסף מילוא, הדוכסית דה-לא-טרמוי – מרים רוז'ה, דיונוא, הממזר מאורליאן – נתן כוגן, נער (נושא-כלים) – א. קירשנבאום, רישאר דה-בושן – יצחק שילה, הכומר סטוגאמבר – איתן פריבר, קושון – זלמן לביוש, האינקוויזיטור – יוסף ידין, דסטיווא – אברהם רונאי, נער (נושא-כלים) – מרים רוז'ה, דה-קורסל – חיים אברון, מרטין לאדבני – אלברט בן-צבי, התליין – אריה אליאס, החייל – ניסן יתיר, איש המאה העשרים – חנן סמטאי.
2. תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 1 במאי 1971
יוצרים: מתרגמת - תרצה אתר, בימוי - מייקל מיצ'ם, תפאורה ותלבושות - רובין פידקוק, מוזיקה : פולדי שצמן.
שחקנים: רוברט דה בודריקוט - פסח גוטמרק, שמש - ישראל רובינצ'יק, ז'אן - גילה אלמגור, ברטראנד דה פולנג'י - יצחק קלוגר, ארכיבישוף מריימוס - אברהם רונאי, דה לה טרמואי - ליאו יונג, ז'יל דה ריי - אלכס קוטאי, קפטן לה-הייר - איתן פריבר, הדופין - ניסים עזיקרי, הדוכסית דה לה טרמואי - עדי קפלן, דונואה, הממזר מאורליאן - שמואל עצמון, ריצ'רד דה בושם - יצחק שילה, ציפלין זה סטוגומבר - נחום בוכמן, פיטר קושון - ברוך דוד, פאז' לוארוויק - משה קליף, האינקוויזיטור - יהודה אפרוני, ד'אסטיווה - רולף ברין, דה קורסל - ישראל רובינצ'יק, האח מרטין לאדוונו - דוד ירדני, רשם ראשי - זלמן הירשפלד, התליין - פסח גוטמרק, חייל אנגלי - אליעזר יונג, ג'וטלמן - פנחס גולדברג. אנשי החצר, אבירים, רשמים : אורה פרוש, גד יסעור, רבקה מרומי, אדם שפירא, בתיה ארואטי, ג'ון פולטון, פנחס גולדברג.
הערות שוליים

↑  ג'ורג' ברנרד שו, יוהנה הקדושה - ז'אן ד'ארק, מאנגלית: יעקב אורלנד, תל אביב: הוצאת ספרים נ. טברסקי, 1953, עמ' 8-7.
↑  מייקל הולורויד, "טרגדיה בלי רשעים", בעיתון גארדיאן, 14 ביולי 2007
↑  ברנרד שו, יוהנה הקדושה - ז'אן ד'ארק, עמ' 98.
↑  ברנרד שו, יוהנה הקדושה - ז'אן ד'ארק, עמ' 102.
↑  ברנרד שו, יוהנה הקדושה - ז'אן ד'ארק, עמ' 103.
↑  ברנרד שו, יוהנה הקדושה - ז'אן ד'ארק, עמ' 120.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: aun2008452121
זמש

ז'קט זמש
זמש הוא חומר גלם המיוצר מעורם של בעלי חיים.
בניגוד לעור הרגיל, מתאפיין הזמש במרקם רך ומחוספס יותר. עור רגיל מופק מהאפידרמיס, שכבת העור החיצונית של בעל החיים שמטרתה להגן על החיה מפני הסביבה החיצונית. מנגד, בזמש נעשה שימוש בדרמיס, שהוא החלק הפנימי של עור החיה. זה הופך אותו לפחות עמיד, שכן חלק זה רך ועדין יותר וכולל נקבוביות פתוחות, שבעטיין הוא פגיע ללכלוך ורטיבות. זאת, בשונה מהעור רגיל, שנחשב לעמיד בפני רטיבות ובפני רוב סוגי הלכלוך.
הפקה ושימוש

הזמש מופק בעיקר מעורן של כבשים, אך גם עורם של צבאים, עזים ועגלים יכול לשמש להכנתו. גם חלקים מסוימים מעורות הפרה יכולים לשמש לייצור זמש.
בדומה לעור, עובר גם הזמש תהליך של בירסוק. ניתן להשאיר את השכבה החיצונית של העור ולהשתמש בשכבה הפנימית, אך זמש מסוג זה (המכונה בפי העם "עור הפוך") אינו נחשב איכותי ביחס לזמש שבו מופרדות שכבות העור באופן מלא, על מנת להשאיר את החלק הרך בלבד.
הזמש משמש בעיקר למוצרים עדינים יותר שאינם נדרשים להציג עמידות דומה לזו של העור, כמו כפפות, נעליים, ריפוד, וילונות, תיקים וכדומה.
אטימולוגיה

המילה "זמש" הגיעה לעברית בתקופה שבה עיקר ההשפעה על העברית המתפתחת היה מהשפות הסלאביות, ומקורה הוא מהמילה הפולנית "Zamsz". באנגלית נקרא הזמש "סוויד" ("Suede") והוא מגיע מהביטוי הצרפתי "gants de Suède" שמשמעו "כפפות משוודיה".
הזמש בתרבות

בשירו המפורסם של הזמר אלביס פרסלי, "Blue Suede Shoes", הוא נוקב בשורה של נזקים שעלולים להיגרם לו על ידי בת זוגו, ומציין שיוכל להבליג על כולם, כל עוד לא תדרך על נעלי הזמש הכחולות שלו.
בפרק "The Jacket", הפרק השלישי בעונתה השנייה של קומדיית המצבים "סיינפלד", רוכש ג'רי ג'קט זמש חדש במחיר גבוה במיוחד, אך יוצא איתו לשלג מה שמכתים אותו וגורם לו לנזק בלתי הפיך ומאלץ אותו לוותר עליו.
להקת הבריטפופ הבריטית "סווייד" קרויה על שם החומר.
הערות שוליים

1 2 3  Macwilliam K. Appianing, What is the Difference Between Leather and Suede?, Favored Leather
1 2  WHAT IS SUEDE LEATHER?, Best Leather
↑  Suede, in Dictionary.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא טקסטיל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נעל זמש
נעלי זמש כחולות
חאטף-7

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  מודל נשק 
 ארץ ייצור:  פקיסטן 
 יצרן:  National Development Complex 
 תקופת השירות:  11 באוגוסט 2005 – הווה (19 שנים) 
 משתמשים:  צבא פקיסטן 
 מאפיינים כלליים
 משקל:  1,500 ק"ג 
 ממדים
 אורך:  6.25 מ' 
 קוטר:  0.52 מ' 
 ביצועים
 מהירות:  880 קמ"ש 
 ראש קרב והנחיה
 הנחיה:  מערכת ניווט אינרציאלית, TERCOM 
 
חאטף-7 באבור (אורדו: بابر) הוא טיל שיוט מתוצרת פקיסטן. לטיל טווח של 700 קילומטרים והוא טיל השיוט הראשון מתוצרת פקיסטן.
על פי מקורות שונים, מדובר בגרסה עצמאית פקיסטנית של טיל הטומהוק האמריקאי שנפל לידי פקיסטן במהלך תקיפה אמריקאית באפגניסטן. הטיל ניתן לשיגור מהקרקע, מהים ומהאוויר וניתן לחמשו גם בראשי נפץ גרעיניים.
פקיסטן ניסתה לפתח טיל שיוט עצמאי מאז 1995. ב-1998 נפל טיל טומהוק אמריקאי בשטח פקיסטני אחרי שארצות הברית שיגרה שישה טילים מסוג זה על בסיסי טליבאן באפגניסטן. ב-12 באוגוסט 2005 הודיעה פקיסטן באופן רשמי על ניסוי מוצלח בטיל. הניסוי התקבל בהפתעה ברחבי העולם שלא היה מודע ליכולות פקיסטן בתחום פיתוח וייצור טילי שיוט.
זיינב אל-עסכרי

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1974 (בת 50) מנאמה, בחריין
 מדינה:  בחריין בחריין
 תקופת הפעילות:  1990–2008 (כ־18 שנים)
 עיסוק:  שחקנית, תסריטאית, מפיקה, דוברת, מנחה ומגישה תוכניות בטלוויזיה
 תחום סיקור:  בידור ופרסומות
 בן זוג:  עבדאללה בן סאלם אל-קאסמי (ער')
 צאצאים:  זֵיין, חלא וע'לא
 מספר צאצאים:  3 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  zainab.al.askari
 טוויטר:  @ZainabAlaskari
 
זיינב אל-עסכרי (בערבית: زينب العسكري; נולדה ב-6 בפברואר 1974) היא שחקנית, תסריטאית, מפיקה ודוברת בחריינית, מנחה ומגישה אירועים ובתשדירי פרסומת פופולריים במדינות הערביות של המפרץ הפרסי. היא פרשה מהופעה בשנת 2009.
קריירה

אל-עסכרי כיכבה והפיקה כמה תוכניות לטלוויזיה לפני שפרשה במועד מאוחר יותר. אף על פי שהיא אזרחית בחריין שפעלה במספר הפקות בבחריין, היא הופיעה כאחת הדמויות הראשיות בכמה תוכניות טלוויזיה של כווית וערב הסעודית. תפקידה האחרון היה בתפקיד הודא בתוכנית הטלוויזיה של בחריין הוּד֫וּאְ וַעַוַ֫ואסֶ֗ף (שתיקה וסופות), בה היא מגלמת יפהפייה מבולבלת וטרגית שאינה יכולה לבחור בין האהבה האמיתית בחייה, שהוא אדם עני אך נלהב שאינו יכול לחיות בלעדיה, ובין הבוס שלה. אף על פי שהיא מחליטה להתחתן עם הבוס שלה, דבר שיהפוך אותה לבטוחה מבחינה חברתית וכלכלית, היא מוכת אשמה על החיים שהשאירה מאחור וחווה מפגשים קצרים עם אהבתה האמיתית. בינתיים המשפחה שהיא נטשה מתפרקת; אביה מאוד חולני ואחותה נופלת לעסקי זנות מסוכנים. בסופו של דבר, מעט מאוד מהסכסוכים נפתרים. אביה נפטר כתוצאה מגילוי הזנות של בתו ואחותה הזונה, רדופה מחזונותיו של אביה ומאוחר יותר הופכת למטורפת. הודא עצמה חולה באופן טרגי בסיום הסדרה ומתה. על ערש דווי ישב בעלה לידה, בזמן שאהובה האמיתי הציץ פנימה מהחלון המרובע שעל הדלת. כשהיא יורדת אט אט לשכחה, היא ממלמלת "אני ציפור ולכן אסור לכלוא אותי, אני חייבת להיות חופשייה, כדי שכולם יוכלו לאהוב אותי". בכך הודא נפטרת והמופע מסתיים.
בשנת 2005 הופיעה בסדרה "עד'ארי"; סדרה על ילדה צעירה חביבה שמתמודדת עם אתגרים רבים בחייה שקובעים את גורלה. עד'ארי הייתה הסדרה הראשונה של חברת ההפקה של זיינב אל-עסכרי (בינת אל-ממלכּה). היא נבחרה לשחקנית הטובה ביותר במדינות המפרץ בשנת 2005 על תפקידה בעד'ארי. הופעתה האחרונה הייתה בסדרת המפרץ הטובה ביותר בשנת 2006: בִּלַא רַ֫חְמַה (ללא רחמים); סיפור של אישה יפה עשירה; (פַגֶ'ר) גרה עם אחותה הקטנה (Wedd) הסובלת מתסמונת דאון והתמודדותה עם בן דודה המכור (ג'אסם) לחיות חיים שלווים. בלא רחמה נבחרה לסדרת המפרץ הטובה ביותר בשנת 2006, וזיינב אל-עסכרי נבחרה גם לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בפעם השנייה.
שני הפרויקטים הבאים של זיינב אל-עסכרי הם לַ֫עְנַת אִמְרַאַה (קללת אישה) ולַ֫חְטַ'ת דַ֗עְף (רגע של חולשה).
אל-עסכרי עומדת בשורה אחת עם נשים מפיקות טלוויזיה ידועות במדינות המפרץ כגון עם חאיאת אל-פהד.
חייה האישיים

אל-עסכרי פרשה לגמלאות כשהתחתנה עם עבדאללה בן סאלם אל-קאסמי (ער'), סגן שליט אמירות שארג'ה באיחוד האמירויות הערביות. יש להם שלושה ילדים: זֵיין, חלא וע'לא.
עבודותיה > סדרות טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 1992 | ילדה אחרת | נג'מה |
| 1995 | עיניי ים | סארה |
| 1995 | בית הזמר | מריום |
| 1995 | חמוץ מתוק | סלווא |
| 1995-2002 | טאש מא טאש | מספר תפקידים |
| 1995 | חסן ונור אל-סנא | נור א-סנא |
| 1996 | סלח לי אבא |  |
| 1997 | אשליה (סדרת טלוויזיה) | מונא |
| 1997 | חלומות אבודים | רים |
| 1998 | תאלי אל-ע֫ומור | סמר |
| 2000 | ג'וואהר 3 (סדרת טלוויזיה) | שייח'ה מזנה (בצעירותה) |
| 2001 | רחוב הדמעות | ליאלי |
| 2002 | סַהם אל-עַ'דר | מַ֫הַא |
| 2003 | אנשים ועוד אנשים | ע'זאל |
| 2003 | מקלט ציפורים | אמל |
| 2004 | עולם לענקים | בודור |
| 2004 | הַמַּפָּה של אום ראכּאן | רוקיה |
| 2004 | שתיקה וסופות | הודא |
| 2005 | שתהיה מאושר ומבורך | בַּסְמַה |
| 2005 | התירוץ שלי | עד'ארי |
| 2006 | בִּלַא רַ֫חְמַה | פַגֶ'ר |
| 2007 | רגע של חולשה | פַרַח |
| 2008 | קללת אישה | ע'ורור |
עבודותיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 1990 | ג'וחא וכדור הארץ |  |
| 1993 | מפלצת לילה |  |
| 1996 | איפתח יא סימסים |  |
| 1996 | ד'יב וליילא | ליילא |
| 1998 | א-נוח'יד'ה א-סע'יר | נור |
| 1999 | געגוע והיער המכושף | שוג |
| 2003 | ענתר ועבּלה אחרי קוסמטיקה | עבּלה |
| 2004 | אהבה בפלוג'ה | פַרַח |
עבודותיה > תסריטאות

| שנה | עבודה | תרומה |
| --- | --- | --- |
| 2006 | בִּלַא רחמה | תסריט |
| 2007 | רגע של חולשה | יוצר, דיאלוג כלשהו |
הערות שוליים

↑  "فنانتان تلجآن لـ "تويتر" لنفي شائعات". Al-Ittihad (Emirates). 23 באוקטובר 2012. נבדק ב-19 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "زينب العسكري ترزق بـ«الزين»". Al-Wasat (Bahrain). 31 בדצמבר 2009. נבדק ב-19 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
חצי האי פרניק

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  66°45′50″S 66°12′00″W﻿ / ﻿66.7639°S 66.2°W﻿ / -66.7639; -66.2
 נתונים מדיניים
 על שם:  פרניק 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי פרניק(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי פרניק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי פרניק(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי פרניק
 
חצי האי פרניק (באנגלית: Pernik Peninsula; בבולגרית: полуостров Перник) הוא חצי האי המכוסה בקרח באזור חוף לובה של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 40 קילומטרים. חצי האי בולט (יוצא) לכיוון צפון מערב מחוף לובה.
חצי האי גובל במפרץ דארבל שמצפון מזרח לו, בפיורד לאלמאנד שממערב לחצי האי, ובמפרצון קריסטל שמצפון מערב לחצי האי.
מעל חלקו הצפוני של חצי האי מתנשאת רמת פרוטקטור.
היסטוריה > מיפוי חצי האי

חצי האי מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976.
היסטוריה > מקור השם

חצי האי קרוי על שם העיר פרניק שבמערב בולגריה.
השם אומץ רשמית ב-14 באוקטובר 2010.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6 7 8 9  הגאזט האנטארקטי הבולגרי
חטיפות בריטים על ידי האצ"ל

חטיפות בריטים על ידי האצ"ל נעשו לשם ביטול עונש מוות שנגזר על לוחמי אצ"ל והמרתו למאסר עולם.
רקע

לאחר התקפת אצ"ל על מחנה חיל האוויר הבריטי בעקיר (כיום- מחנה תל נוף) ב-28 בינואר 1946 והחרמת ציוד צבאי, פרסמו השלטונות הבריטים תקנות חדשות לשעת חרום. בתי הדין הצבאיים הוסמכו לגזור עונש מוות על העבירות הבאות:
ירייה מנשק חם אל כל איש או אל כל קבוצת אנשים או אל כל מקום אשר ייתכן כי יהיו בו אנשים.
הטלת או הנחת פצצה, רימון או חומר תבערה בכוונה לגרום מוות או פציעה לאנשים או נזק לרכוש.
נשיאת נשק חם מאיזה סוג שהוא, תחמושת, פצצה, רימון, חומר נפץ או חומר תבערה בלי רשות מאת המפקד הצבאי, או בשמו.
השתייכות לקבוצה או לגוף של אנשים אשר אחד או יותר מהם ביצע, בהיותו חבר אותה קבוצה, או גוף אנשים, עבירה נגד התקנות הנ"ל.
החטיפות היו (לפי סדר כרונולוגי):
חטיפת הקצינים הבריטים  - כדי לבטל את עונש המוות על יוסף שמחון ומיכאל אשבל.
חטיפת השופט וינדהאם - לשם ביטול עונש המוות על דב גרונר
חטיפת הסרג'נטים - לשם ביטול עונש המוות על שלושה לוחמי אצ"ל שנתפסו בפריצה לכלא עכו.
רק חטיפת הקצינים הבריטים השיגה את מטרתה.