stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה
תקופת אדנאואר

אדנאואר הוביל מדיניות של התקרבות למערב, כפי שהעידו בבירור הסכמי פטרסברג עליהם חתם עם המועצה העליונה של בעלות הברית. יריבתו המפלגה הסוציאל-דמוקרטית מתחה ביקורת נוקבת על מגמה זו, מפני שחששה שתוביל לביסוסה והנצחתה של חלוקת גרמניה. גם בתוך הקואליציה נמצאו מתנגדים למדיניות זו. באוקטובר 1950 התפטר שר הפנים גוסטב היינמן במחאה על כוונות ההתחמשות-מחדש ועל סגנון הנהגתו של אדנאואר. אדנאואר מצדו הגה כבר בסוף שנת 1949 באפשרות שילובה של יחידה צבאית בצבא כלל-אירופאי.
מצבה הכלכלי של גרמניה השתפר עד למצב שבו באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 לא הייתה אבטלה בגרמניה. בו בזמן קלטה המדינה מאות אלפי אזרחים מזרח גרמנים מדי שנה, עד להקמת חומת ברלין ב-1961. מתחילת שנות השבעים קלטה גרמניה פועלים מטורקיה, שמילאו את השורות בכוח העבודה. השיפור במצבה הכלכלי של גרמניה פסק רק עם פרוץ משבר הנפט ב־1973.
המשרד הממשלתי לענייני מגורשים טיפל ביצירת מקומות מגורשים ובקשייהם הכלכלים של 14 מיליון המגורשים הגרמנים מארצות המזרח, שרבים מהם נקלטו במערב גרמניה.
באוקטובר 1950 מונה תאודור בלנק מן ה-CDU ל"ממונה מטעם הקאנצלר על סוגיות הקשורות בריבוי כוחות בעלות הברית". תפקיד אישי זה היווה אחר כך את הגרעין ממנו צמח משרד ההגנה הגרמני.
תקופת אדנאואר > סגירת הגבול בין שתי הגרמניות

בשנת 1952 הציע סטלין לאחד מחדש את גרמניה כמדינה נייטרלית. הצעה זו נדחתה בידי מעצמות המערב, שחששו מפני השתלטותה של ברית המועצות על כל שטח גרמניה. בתגובה סגרה ברית המועצות את הגבול בין שתי הגרמניות, והפכה אותו לגבול מבוצר ובלתי עביר.
סוגיה פוליטית חשובה הייתה יומרתה של גרמניה המערבית להיות נציגתה הבלעדית של גרמניה כולה. בהתאם לרוח זו, קבעה דוקטרינת הלשטיין כי גרמניה המערבית תנתק את קשריה הדיפלומטים עם כל מדינה שתכיר בקיומה של מזרח גרמניה. דוקטרינה זו הופעלה לראשונה ביחס ליוגוסלביה, בשנת 1957. עם זאת, לא מנעה הדוקטרינה מאדנאואר לנסוע בספטמבר 1955 למוסקבה כדי לייסד שם קשרים דיפלומטיים בין גרמניה המערבית לברית המועצות, הפטרונית של מזרח גרמניה, ולהבטיח את שובם של שבויי המלחמה הגרמנים האחרונים מן השבי הסובייטי. בסוף שנות ה-60 חדלה דוקטרינת הלשטיין להתקיים הלכה למעשה.
בשנת 1951 הוקמו משרד החוץ ומשמר הגבול. גרמניה המערבית הייתה לחברה במועצת אירופה. בחליפת מכתבים ביניהם, הסכימו הקאנצלר אדנאואר והנשיא הויס על הבית השלישי של "שיר גרמניה" בתור ההמנון הרשמי של גרמניה.
במהלך 1951 - 1954 נחתמו עוד מספר הסכמים שהמשיכו את מגמת השתלבות מערב גרמניה בגוש המערבי והגבירו את עצמאותה. כך למשל התבטל השלטון הבינלאומי בחבל הרוהר, נחתמה אמנת פריז והוקמה קהילת הפחם והפלדה האירופית.
בספטמבר 1952 חתמה גרמניה המערבית על "הסכם לוקסמבורג" עם ישראל, שעניינו שילומים לקורבנות הנאצים. באוקטובר 1952 אסר בית המשפט לחוקה של גרמניה על פעילות מפלגת-הרייך הסוציאליסטית הימנית-קיצונית, ובאוגוסט 1956 על פעילות המפלגה הקומוניסטית הגרמנית. אלו היו ונותרו שתי המפלגות היחידות שהוצאו מחוץ לחוק במערב גרמניה. בבחירות לבונדסטאג בספטמבר 1953 התחזק ה-CDU. החל בשנת 1954 צוין במערב גרמניה 17 ביוני בתור "יום אחדות גרמניה", לציון ההתקוממות במזרח גרמניה ב-17 ביוני 1953.
במאי 1955 הייתה מערב גרמניה לחברה בנאט"ו ובאיחוד המערב-אירופאי. התחמשותה מחדש של גרמניה נתקלה בהתנגדות נחרצת בכל שכבות האוכלוסייה. עם הקמת הבונדסווהר, צבאה של גרמניה המערבית, ניתנה אפשרות חוקתית לסרב לשירות הצבאי ולשרת תחתיו בשירות אזרחי. בזכות ניסיונם הועסקו אנשי צבא רבים מתקופת הרייך השלישי בצבא שזה עתה קם. ההסתרה וההכחשה של עברם הנאצי של חברי הבונדסווהר, וכן של בעלי תפקידים אחרים, הייתה לעול מתמשך על כתפי החברה המערב-גרמנית. האפשרות להתחמש בנשק אטומי נשקלה ונדחתה. באפריל 1956 הוקם שירות הביון הגרמני.
הסארלנד שנוהל עד אז בידי צרפת הצטרף לרפובליקה פדרלית בתחילת 1957 לאחר משאל עם שנערך בו. השוק המשותף, קודמו של האיחוד האירופאי, נוסד ב-25 במרץ 1957 בהסכמי רומא, וגרמניה המערבית נמנתה על החברות בו. בבחירות של שנת 1957 זכה ה-CDU לרוב מוחלט. ביולי 1959 נבחר היינריך לובקה, לשעבר שר החקלאות מטעם ה-CDU, לנשיאה השני של גרמניה.
תקופת אדנאואר > חומת ברלין

לאחר מספר משברים בעניינה של ברלין וכדי למנוע את זרם הפליטים מתחומה, סגרה מזרח גרמניה ב-13 באוגוסט 1961 את המעבר למערב ברלין והחלה בבנייתה של חומת ברלין, חומה שחצצה בין ברלין המערבית לשכנתה המזרחית ולשאר גרמניה המזרחית. החומה הייתה באורך של 155 ק"מ וכללה חומות, גדרות חשמליות, דרכי פטרול, דרכי טשטוש, מגדלי שמירה ושומרים.
מעצמות המערב הגיבו בצורה מתונה, מחשש לעורר משבר נרחב. נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי הודיע בנאומו המפורסם בברלין ביוני 1963: "אני ברלינאי".
בבחירות של 1961 איבד ה-CDU את הרוב המוחלט, אבל בכל זאת הקים את הממשלה. בהסכם האליזה הושג בינואר 1963 הפיוס בין היריבות הוותיקות גרמניה וצרפת, וזו הייתה לבריתה הקרובה ביותר של גרמניה במדיניות החוץ.
כבר ב-1961 הודיע אדנאואר כי לא יישאר בתפקידו קדנציה מלאה נוספת. למרות סכסוכים בין אדנאואר לשר הכלכלה שלו לודוויג ארהרד בחרה מפלגתו, ה-CDU, בארהרד למחליפו כקנצלר גרמניה. אדנאואר פרש מתפקידו ב-15 באוקטובר 1963.
בשנות השישים נחלש הבום הכלכלי. אחד הפתרונות היה בהבאת עובדים זרים (Gastarbeiter) מאיטליה, ספרד, יוגוסלביה ובעיקר טורקיה. רוב העובדים היו ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, הגיעו לתקופה מוגבלת מראש, ללא משפחה והיו אמורים לעבוד בעבודות בהן גרמנים לא היו מעוניינים.
וילי ברנדט ומדיניות האוסטפוליטיק

ב-16 בפברואר 1964 התמנה וילי ברנדט לראשות עיריית ברלין המערבית. ב-1 בדצמבר 1966 התמנה לתפקיד שר החוץ במסגרת "הקואליציה הגדולה" של הנוצרים דמוקרטים עם הסוציאל-דמוקרטים עליה נמנה ברנדט. עם התמנותו לתפקיד זה החל ברנדט לקדם את מדיניות האוסטפוליטיק אותה יזם. במסגרת מדיניות זו שאף ברנדט ליצור הפשרה עם מזרח אירופה כיוון שסבר שחלוקת היבשת לשני גושים הוא מצב קבוע ולא ארעי וחולף כמו שסבר אדנאואר. בתפקידו כשר חוץ שבר ברנדט את דוקטרינת הלשטיין וגרמניה המערבית כוננה יחסים דיפלומטיים עם רומניה ויוגוסלביה בשנים 1967 ו-1968, בהתאמה.
ביוני 1967 בעקבות ביקור השאה האיראני, מוחמד רזה פהלווי נערכו הפגנות סטודנטים. במהלכן סטודנט גרמני בשם בנו אונסורג נורה בראשו על ידי שוטר. האירוע עורר את הקמת ארגון הטרור "תנועת ה-2 ביוני".
בוועידת המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית הצליח ברנדט להעביר החלטה כי על גרמניה להכיר בגבולות עם פולין שנוצרו לאחר 1945 ובכך לוותר באופן רשמי על התביעות לשטחים במערב פולין שהיו שייכים פעם לגרמניה. בעקבות החלטה זו נפלה הקואליציה הגדולה ונערכו בחירות בגרמניה המערבית. בבחירות אלו שנערכו במרץ 1969 החליפה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית SPD את זו השמרנית בעמדת הרוב בפרלמנט הגרמני, לראשונה מאז סוף המלחמה.
ב-21 באוקטובר התמנה וילי ברנדט לתפקיד הקנצלר. מרגע זה ואילך החל ברנדט במסע לנרמול היחסים עם מדינות מזרח אירופה הנותרות. במרץ 1970 נפגש ברנדט לראשונה עם נשיא גרמניה המזרחית וילי שטוף, בצעד שנחשב עד אז כבלתי יאמן. באוגוסט אותה שנה נרמלו ברית המועצות וגרמניה המערבית את היחסים ביניהם תוך הצהרתה של האחרונה כי היא מכירה כי אין לשנות בכוח את הגבולות שנוצרו לאחר 1945. הצעד הבא היה כינון היחסים עם פולין תוך הכרה פורמלית מערב גרמנית כי סיפוח השטחים הגרמניים לשעבר לפולין, הוא חוקי. כינון היחסים עם פולין היה צעד קשה לגרמנים רבים שראו בכך ויתור על שטחי המולדת. ב-1971 זכה ברנדט בעקבות צעד זה בפרס נובל לשלום. שיאו של האוסטפוליטיק היה בכינון היחסים עם האחות הסוררת גרמניה המזרחית. אמנם ההכרה של גרמניה המערבית באחותה הקומוניסטית לא הייתה מלאה (לא הוחלפו שגרירים לדוגמה) אך היה כאן שינוי דרסטי במדיניות המערב גרמנית בעצם ההכרה כי יהיו שתי מדינות גרמניות. החתימה על כינון היחסים נעשה ב-21 בדצמבר 1972 והובילה לקשרים מסוימים בין שתי המדינות אשר גם נכנסו לאו"ם רשמית כשתי מדינות נפרדות ב-1975.
מדיניות האוסטפוליטיק מעוררת יחסים מעורבים. יש הרואים בה מדיניות מתוחכמת אשר מכירה נוכחה במצב הקיים ומנסה להשלים איתו. יש הרואים במדיניות זו כלי המכיר בשלטון הקומוניסטי דבר אשר עיכב את נפילתו. מצדדי האוסטפוליטיק טוענים כי דווקא הנרמול של יחסי גרמניה המערבית ומזרח אירופה, חשף את תושבי המזרח לשפע הקיים במערב ובכך האיץ את התמוטטות מסך הברזל.
ביוני 1972 נעצרו מנהיגי קבוצת הטרור המרקסיסטית באדר מינהוף שפועלה המשמעותי ביותר היה בחטיפתו ורציחתו של ראש איגוד המעסיקים הגרמניים הנס מרטין שלאייר ב-1977.
ב-5 בספטמבר 1972, נרצחו 11 ספורטאים ישראלים באולימפיאדת מינכן.
ב-16 במאי 1974 התפטר וילי ברנדט מתפקידו עקב פרשיית ריגול, בה היה מעורב אחד מעוזריו הבכירים ביותר.
במאי 1978 ביקר ברז'נייב נשיא ברית המועצות בבון.
ב-1982 התמנה הלמוט קוהל לתפקיד קנצלר גרמניה המערבית.
נפילת חומת ברלין ואיחוד גרמניה

בנובמבר 1989 התחילו הפגנות ענק ברחבי גרמניה המזרחית שערערו על הלגיטימציה של השלטון. ב-9 בנובמבר נפלה חומת ברלין. ב-18 במרץ 1990 התנהלה הצבעה חופשית, שבה זכתה ה-CDU בראשות קוהל לקדנציה נוספת. אריך הונקר, שליט המפלגה הקומוניסטית במזרח גרמניה ברח לברית המועצות. ב-1991 הוכרזה ברלין כבירת גרמניה המאוחדת.
ב-1992 התאפשרה בפעם הראשונה גישה לתיקי המשטרה החשאית של מזרח גרמניה, השטאזי. בספטמבר 1998 החליף גרהרד שרדר את הלמוט קוהל כקנצלר גרמניה. קוהל שימש קנצלר במשך 16 שנה. ב-1999 הועבר הבונדסטאג לבניין ההיסטורי של הרייכסטאג בברלין. ב-22 בנובמבר 2005, אנגלה מרקל נבחרה לכהן כקאנצלרית גרמניה.
הערות שוליים

↑  Richard Bessel, Germany 1945: From War to Peace (Simon and Schuster, 2009), p. 336
1 2  Richard Bessel, Germany 1945: From War to Peace (Simon and Schuster, 2009), p. 327
↑  נאומו של מזכיר המדינה האמריקני ג'יימס פרנסיס ברנס
↑  ישי פלג על בסיס ספרו של ג'ורג' פאקר, ‏"שיחה עולמית - גרמניה 1949 : החוקה שאחרי", השילוח, גיליון 15, יוני 2019
| היסטוריה של גרמניה |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה מוקדמת | שבטים גרמאניים • נדידת העמים • הממלכות הברבריות • האימפריה הפרנקית | גרמניה |
| גרמניה של ימי הביניים | פרנקיה המזרחית • ממלכת גרמניה • האימפריה הרומית הקדושה | גרמניה |
| תחילת התקופה המודרנית | מדינות גרמניה במאה ה-18 • פרוסיה | גרמניה |
| הדרך לאיחוד | הקונפדרציה של הריין • הקונפדרציה הגרמנית • אביב העמים בגרמניה • הקונפדרציה הצפון-גרמנית | גרמניה |
| האיחוד והרייך הגרמני | הקיסרות הגרמנית • רפובליקת ויימאר • גרמניה הנאצית | גרמניה |
| גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה | אזורי הכיבוש בגרמניה • גירוש גרמנים לאחר המלחמה • היסטוריה של גרמניה המזרחית • היסטוריה של גרמניה המערבית • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית • הגבול בין שתי הגרמניות • חומת ברלין • איחוד גרמניה המחודש • גרמניה אחרי האיחוד | גרמניה |
פורטל גרמניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551471405171  LCCN: sh91001545 
"נשות חורבות" מפנות הריסות
ילדים גרמנים-אתניים שגורשו מפולין
נכי מלחמה
מפת חלוקת גרמניה. הגבול בין השטח הסובייטי (הצבוע באדום) לשטח יתר המעצמות הפך לגבול בין שתי הגרמניות, למעט המובלעת בברלין, בלב השטח הסובייטי
רצועת השליטה והמכשולים בגבול
הדור הראשון של החומה, 1961: לוחות בטון ולבנים בגובה של כשני מטרים ומעליהם תיל דוקרני
עמירם רביב

| --- | --- |

 לידה:  אוקטובר 1939 (בן 85) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה חינוכית 
 מקום מגורים:  גני תקווה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  שירות פסיכולוגי ייעוצי  אוניברסיטת תל אביב  המרכז ללימודים אקדמיים 
 מספר צאצאים:  2 
 
עמירם רביב (נולד באוקטובר 1939) הוא פסיכולוג קליני וחינוכי מומחה ומדריך, מכהן כדקאן בית הספר לפסיכולוגיה במרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה. רביב הוא פרופסור אמריטוס בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, שם שימש גם כראש החוג לפסיכולוגיה וכראש המגמה לפסיכולוגיה קלינית של הילד. כן כיהן כפסיכולוג הראשי בשירות הפסיכולוגי הייעוצי במשרד החינוך.
ביוגרפיה

רביב התגייס לצה"ל ב-1957, ושירת עד 1960, אז החל בלימודיו האקדמיים. למד לתואר ראשון, שני ושלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא עבודת הדוקטורט שלו היה "מחקרים בתפקיד הילד כתלמיד" (1974). ב-1974-1977 למד לימודי פסיכותרפיה באוניברסיטת תל אביב. בשנתיים שלאחר מכן ביצע פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סטנפורד. לאורך השנים הרצה וחקר במסגרת החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים 2001-2005 כיהן כראש החוג לפסיכולוגיה.
מ-1965 עבד כפסיכולוג חינוכי ומנהל השירות הפסיכולוגי הייעוצי של קריית אונו. בשנות ה-70 וה-80 התקדם לתפקידי פסיכולוג אזורי ופסיכולוג ראשי בשירות הפסיכולוגי הייעוצי במשרד החינוך. היה חבר בוועדות מקצועיות שונות, כגון ועד הסתדרות הפסיכולוגים בישראל ומועצת הפסיכולוגים.
רביב עוסק במחקר וכותב ספרי הדרכה בנושאי הורות וסבאות, וכן עורך ספרים במגוון נושאים בתחום הפסיכולוגיה של הילד. הוא עוסק בנושאים כגון התמודדות ילדים במצבי דחק ומשבר, פסיכולוגיה חינוכית והתמודדויות של ילדים בבתי ספר, התפתחות קוגניטיבית של ילדים, התנהגויות חיפוש עזרה בתחום הבריאות הנפשית, וקוגניציה חברתית. מייעץ בנושאי הורות שונים בתוכניות רדיו וטלוויזיה ובעיתונות. כתב כ-80 מאמרים בכתבי עת אקדמיים.
רביב עוסק גם בתחום השפעות ספרות ילדים על העשרה קוגניטיבית ורגשית לילדים. משנות ה-70 שיתף פעולה עם סופרת הילדים דבורה עומר וסייע בייעוץ מקצועי בכתיבת עשרות מספריה לילדים ולנוער. בנוסף ייעץ מקצועית לסופרים ולמאיירים לילדים נורית יובל, דני קרמן ואפרים סידון. כמו כן שימש עורך תסריט בקומדיית המצבים "קרובים קרובים" של הטלוויזיה החינוכית הישראלית.
מ-2007 מכהן כדקאן בית הספר לפסיכולוגיה במרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה.
רביב נשוי ואב לשתי בנות. מתגורר בגני תקווה.
מבחר מספריו

"המדריך הישראלי להורים: שנים ראשונות: מהלידה עד גיל שש", עם הילי כוכבי. 2007, הוצאת כנרת זמורה-ביתן (על הספר וקישור לפרק מתוכו, באתר פסיכולוגיה עברית)
"סבאות עכשיו: מורה דרך לסבתא ולסבא", עם עדנה כצנלסון. 2009, הוצאת כנרת זמורה-ביתן (על הספר ופרק המבוא מתוכו, באתר האיגוד הישראלי לפסיכותרפיה; פרק הסיום, באתר "הגיל הרך")
"משבר ושינוי בחיי הילד ומשפחתו", עם עדנה כצנלסון. מהדורה מורחבת ומעודכנת: 2003, הוצאת עמיחי
"תפוח ועץ: הורות - לא יוצאים מזה כל החיים", עם דבורה עומר. 1999, הוצאת קוראים
"בישול לגבר המשוחרר", עם אשר שחם. הוצאת מסדה
דניאל בר-טל ועמירם רביב, אזור הנוחות של חברה בסכסוך, הוצאת סטימצקי, 2021
רחל לוי-שיף ועמירם רביב, שנינו לחוד – גירושים: השלכות ודרכי התמודדות, אמציה הוצאת ספרים, 2024.
מבחר ממאמריו

עמירם רביב וגילי לוטרינגר, דימוי הפסיכולוג בציבור, 2005, בכתב העת "פסיכואקטואליה"
עמירם רביב, לא רק קלינים: פסיכולוג מומחה יוכל לטפל נפשית, באתר ynet, 9 בפברואר 2011
עמירם רביב, מיהו פסיכולוג: מדען או מספר סיפורים?, באתר ynet, 23 בנובמבר 2010
עמירם רביב‏, אלימות ורצח במשפחה - מה אומרים לילדים?, באתר וואלה, 26 ביולי 2009
עמירם רביב, המל"ג לא מאפשרת לקבל סטודנטים - גם כשיש להם מקום, באתר TheMarker‏, 15 ביולי 2012
עמירם רביב, ההנחה שקיבלתם נשללה? הענישו את החברה, באתר ynet, 30 בספטמבר 2012
הערות שוליים

↑  רשימת הספרים להם תרם רביב בייעוץ מקצועי, באתר של עמירם רביב
↑   אלי פודה, באזור הנוחות של ההדחקה וההכחשה, בלי אשמה ובושה, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277320005171  BIBSYS: 57876  ISNI: 0000 0000 6694 4902  LCCN: n84042976  NTA: 202418219  VIAF: 38310782   WorldCat (עם VIAF): 38310782
אוגמיוס

אוגמיוס (ביוונית: Ὄγμιος, בלטינית: Ogmios, בקלטית: "המשכנע") הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו). אוגמיוס נחשב כאל החוכמה או האל המגן על המלומדים, וכבעל יכולת השכנוע והנאום.
לוקיאנוס מסאמוסאטה מציין כי לרוב תואר כאדם זקן וקירח האוחז בידו האחת קשת ובידו השנייה אלה. בתגליפים מתואר אוגמיוס כאשר מאחוריו קבוצת אנשים ששלשלאות מחברות את אוזניהם ללשונות של האל - ככל הנראה מטפורה ליכולת השכנוע של האל או יכולת הדיבור שלו.
עם המפגש בין התרבות הקלטית ותרבות האימפריה הרומית זוהה אוגמיוס עם הרקולס מהמיתולוגיה הרומית. משתי כתובות שהתגלו באוסטריה ניתן להסיק כי זוהה גם עם האל הרמס מהמיתולוגיה הרומית.
האל האירי אוגום מזוהה עם אוגמיוס.
לקריאה נוספת

John T. Koch, Celtic Culture: A Historical Encyclopedia, ABC-CLIO, 2006
8 לילות מטורפים

| --- | --- |

 בימוי:  Seth Kearsley 
 הופק בידי:  אדם סנדלר, אלן קוברט 
 תסריט:  אדם סנדלר, אלן קוברט 
 שחקנים ראשיים:  אדם סנדלר (Davey Stone, Whitey Duvall) ג'קי סנדלר רוב שניידר ג'ון לוביץ 
 מדבבים:  אדם סנדלר ג'קי סנדלר רוב שניידר 
 מוזיקה:  טדי קסטלוסי, פלוּד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האפי מדיסון, סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס, סרטי סוני 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2002 
 משך הקרנה:  76 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט חג המולד, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ניו המפשייר 
 תקופת התרחשות:  חנוכה, תקופת חג המולד 
 הכנסות באתר מוג'ו:   eightcrazynights
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
8 לילות מטורפים (באנגלית: Eight Crazy Nights) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית מוזיקלית מונפשת למבוגרים משנת 2002, בבימויו של סת' קירסלי (בעבודת הבימוי הראשונה שלו). בסרט זה מככב אדם סנדלר בתפקיד הדיבוב הראשון שלו, לצד אשתו לעתיד ג'קי טיטון, אוסטין סטאוט, רוב שניידר, קווין ניילון, נורם קרוסבי וג'ון לוביץ. הסרט מונפש בסגנון סרטי חגים בטלוויזיה, ובניגוד לרוב סרטי החגים המשודרים, הסרט מתמקד בדמויות יהודיות בעונת החנוכה, בניגוד לחגיגה הנוצרית של חג המולד.
הכותרת לקוחה משורה בסדרת השירים של סנדלר בשם "The Chanukah Song" המשווה את מסורות הענקת המתנות של חג המולד וחנוכה: "במקום יום אחד של מתנות, אנחנו מקבלים 8 לילות מטורפים!" גרסה חדשה של השיר מתנגנת גם על כתוביות הסיום של הסרט.
הסרט הופק על ידי חברת ההפקה של סנדלר האפי מדיסון (כסרט המונפש הראשון שלו), הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-27 בנובמבר 2002 על ידי סרטי קולומביה. הסרט הכניס 23.8 מיליון דולר וקיבל ביקורות שליליות מהמבקרים.
דמויות ומדבבים

אדם סנדלר - דייבי סטון, ווייטי דובאל, אלינור דובאל, אייל
ג'וש אולר בתפקיד דייבי הצעיר
ג'קי טיטון - ג'ניפר פרידמן
אליסון קראוס - ג'ניפר פרידמן (שירה)
אלי הופמן - ג'ניפר הצעירה
אוסטין סטאוט - בנג'מין פרידמן
ג'ייסון האוסמן - בנג'מין פרידמן (שירה)
רוב שניידר - מספר, מר צ'אנג
קווין ניילון - ראש העיר דיואי
ג'יימס בארבור - ראש העיר דיואי (שירה)
כרמן פילפי - הומלס
נורם קרוסבי - השופט
ג'ון לוביץ - טום בלטזור
Kingdom Hearts III

| --- | --- |
 עטיפת ה-PS4 של המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  25 בינואר 2019
 סוגה:  משחק פעולה-תפקידים
 פיתוח:  Square Enix
 הוצאה לאור:  Square Enix 
 ארץ מקור:  יפן 
 שפות:  אנגלית 
 הפצה:  Square Enix
 עיצוב:  Tetsuya Nomura
 סדרה:  Kingdom Hearts
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Unreal Engine
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  Xbox One PlayStation 4
 
 אתר רשמי
 
Kingdom Hearts III הוא משחק פעולה ותפקידים, שפותח והופץ על ידי Square Enix. פיתוח המשחק הוכרז לראשונה בתערוכת E3 2013(אנ') לקונסולת ה-PlayStation 4
ולראשונה בסדרה גם ל-Xbox One. משחק זה משלב לראשונה דמויות וסביבות מסרטי פיקסאר (ביניהם "צעצוע של סיפור" ו"מפלצות בע"מ"), בנוסף לדמויות דיסני ודמויות ממשחקי Final Fantasy כמו שאר המשחקים בסדרה. כמו כן, המשחק משלב לראשונה דמויות מהסרטים "פלונטר", "לשבור את הקרח" ו-"6 גיבורים".
על אף שמו, המשחק הוא למעשה המשחק ה-12 בסדרת Kingdom Hearts ומהווה המשך ישיר לאירועים במשחקים Birth by Sleep ו-A Fragmentary Passage. המשחק מביא לסיום את סאגת זיאנורט שהחלה במשחק הראשון.
המשחק יצא לראשונה ביפן ב-25 בינואר 2019 והופץ לשאר העולם ב-29 בינואר 2019.
עלילה

המשחק ממשיך מיד אחרי הסוף של Birth by Sleep – A Fragmentary Passage כדי להתכונן לקרב הסופי נגד זיאנורט. ין סיד שולח את מיקי וראיקו למצוא את אקווה שנעלמה בעולם האפל. מיד אחרי עזיבתם, סורה חוזר וין סיד מחליט לשלוח אותו יחד עם דונלד וגופי לקולוסיאום כדי שיוכל לפגוש את הרקולס ולהבין כיצד להשיב את הכוחות שאיבד.
עולמות

קולוסיאום האולימפוס (Olympus Coliseum) - עולם שמבוסס על הסרט "הרקולס". בעולם פוגשים את הרקולס ואת הדמויות מהסרט.
פורט רויאל (Port Royal) - עולם שמבוסס על הסרט "שודדי הקאריביים". העולם מבוסס על הסרט השלישי בסדרה ולעומת המשחק השני העולם נעשה גדול יותר וניתן לשוט בו בספינה.
עיר הדמדומים (Twilight Town) - אף על פי שזה עולם מקורי שנוצר בשביל המשחק, אפשר לפגוש שם גם דמיות מדיסני כמו הדוד קמצוץ, האחיינים של דונלד דאק ורמי מ"רטטוי".
יער מאה הדונמים (Hundred Acre Wood) - עולם שמבוסס על סרטי "פו הדב", עולם זה נעשה קטן יותר ומכיל בתוכו רק שלושה משחקים.
ארגז הצעצועים (Toy Box) - עולם שמבוסס על סדרת הסרטים "צעצוע של סיפור", העולם ממשיך אחרי סוף הסיפור של הסרט השני. בעולם זה אנדי והמשפחה שלו נעלמו וצריך לעזור לוודי, באז וחבריהם למצוא אותם.
ממלכת הקורונה (Kingdom of Corona) - עולם שמבוסס על הסרט של "פלונטר", העולם עוקב אחרי אירועי הסרט.
ארנדל (Arendelle) - עולם שמבוסס על הסרט "לשבור את הקרח", העולם עוקב אחרי האירועים של הסיפור בסרט הראשון.
מונסטרופוליס (Monstropolis) - עולם שמבוסס על הסרט "מפלצות בע"מ", העולם ממשיך אחרי סוף הסיפור של הסרט הראשון. בעולם זה רנדל חזר ומנסה להשתלט על המפעל.
סאן פרנסוקיו (San Fransokyo) - עולם שמבוסס על הסרט "6 גיבורים", ממשיך אחרי הסוף של הסרט ומשמש בתור המשך לסרט.
קיבלייד גרביירד (Keyblade Graveyard) - בית קברות לקיבליידס. עולם זה מכיל מדבר מלא קיבליידס חסרי חיים שהמאסטרים שלהם נהרגו במלחמת הקיבליידס.
העולם האחרון (The Final World) - עולם המייצג מאין לימבו שאנשים שאיבדו את גופם מגיעים אליו.
סקאלה עד קלום (Scala Ad Caelum) - עולם מסתורי שלא ידוע עליו הרבה, ובו נערך הקרב הסופי נגד זיאנורט.
DLC ועדכונים

למשחק יצאו מספר עדכונים, ביניהם עדכונים שמוסיפים רמת קושי חדשה, קיבליידים חדשים ומספר cutscenes חדשות.
ReMind
הוא ה-DLC הראשון שיצא לסדרת המשחקים. ה-DLC הוכרז ב-8 ביוני 2019, יצא ל-PS4 ב-23 בינואר 2020 ול-Xbox One ב-25 בפברואר 2020. ה-DLC ממשיך ישר לאחר סיום המשחק המקורי בו סורה יוצא לחפש את קארי ומסביר בהרחבה על האירועים שהתרחשו בסוף המשחק. ה-DLC מוסיף עולם חדש, דמויות נוספות, מצב מצלמה משופר וקרבות בוסים חדשים.
הערות שוליים

↑  עכשיו זה רשמי: תערוכת E3 בוטלה – לנצח, באתר www.geektime.co.il, ‏13.12.2023
אלטון אליס

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1938 קינגסטון, ג'מייקה 
 פטירה:  10 באוקטובר 2008 (בגיל 70) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  ג'מייקה 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 סוגה:  רוקסטדי, רגאיי 
 חברת תקליטים:  Studio One, איילנד רקורדס 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלטון אליס (אנגלית: Alton Ellis‏; 1 בספטמבר 1938 – 10 באוקטובר 2008) היה זמר רגאיי ג'מייקאני. אליס ידוע בתור ממציא זרם הרוקסטדי ברגאיי ומכונה בהתאם "סנדק הרוקסטדי". אליס החל את קריירת הזמרה שלו בסגנון הסקא תחת חברת ההקלטות "Studio One", והגיע לשיא הפופולריות שלו בסוף שנות ה-60.
חייו

אליס נולד בטרנצ'טאון, אחת משכונות העוני של קינגסטון, בירת ג'מייקה. הוא החל לנגן על פסנתר בגיל צעיר. עוד בהיותו נער חבר לאדי פרקינס והוציא עמו את הלהיט "Muriel". אליס החל את קריירת הסולו שלו אחרי שפרקינס היגר לארצות הברית בשנת 1965. הוא עבר לחברת ההקלטות "Treasure Isle" וחבר אל הטריו "The Flames".
להיטו הראשון, "Get Ready Rock Steady", הוא כנראה אחד משירי הרוקסטדי הראשונים. כיוון שהבסיסט המיועד לא הגיע להקלטות, הוקלט השיר כאשר הקלידן, ג'קי מיטו, מנגן על גיטרת הבס. מיטו לא הצליח לנגן בקצב הסקא ולכן הקצב הואט וכך, למעשה, נוצר שיר הרוקסטדי הראשון.
להיטו הגדול ביותר של אליס הוא כנראה "Girl I've Got a Date" משנת 1966.
בשנת 2006 אליס נכנס אל היכל התהילה של ארגון הרגאיי העולמי.
ב-10 באוקטובר 2008, אחרי שנה קשה בה נאבק במחלת הסרטן, נפטר אליס בלונדון.
אלבומים

I'm Still In Love With You
Cry Tough
Sunday Coming
Arise Black Man 1968–1978
Be True To Yourself: Anthology 1965–1973
My time is The right Time
Many Moods Of Alton Ellis
Soul Groover
Alton & Hortense Ellis
Still In Love
מחמוד עסגרי ועיאז מרהוני

הוצאתם להורג של מחמוד עסגרי ועיאז מרהוני, 19 ביולי 2005.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מחמוד עסגרי (בפרסית: محمود عسگري) בן 16, ועיאז מרהוני (בפרסית: عياض مرهوني) בן 18, היו שני נערים איראנים ממחוז ח'וראסאן שהוצאו להורג בתלייה בפומבי ב-19 ביולי 2005 בכיכר משהד שנמצאת בעיר משהד שבצפון מזרח איראן. הם הוצאו להורג לאחר שהורשעו על ידי בית המשפט העליון באיראן באונס נער בן 13.‏ הודעה על ההוצאה להורג פורסמה בין השאר בשפה הפרסית על ידי סוכנות הידיעות האירנית ISNA ועל ידי הזרוע הפוליטית של מוג'אהדין ח'לק. כליאתם, כולל חקירות בעינויים והוצאתם להורג כקטינים, עוררו מאות תגובות וגינויים ברחבי העולם. על פי !‏OutRage, ארגון בריטי למען זכויות להט"ב, הנערים הוצאו להורג בשל קיום יחסי מין הומוסקסואליים בהסכמה זה עם זה, ולא אונס. הודעתו של הארגון התבססה על תרגום לאנגלית של ההודעה של ISNA.
ארגון Human Rights Watch גינה את ההוצאות להורג של הנערים, אך עם זאת ציין כי "אין כל ראיות לכך שמדובר ביחסי מין בהסכמה", וציין כי "עיקר העדויות מצביעות על כך שהצעירים הועמדו לדין באשמת אונס בן 13, כאשר הטענה שהם נשפטו על קיום יחסי מין הומוסקסואליים מבוססת כמעט כולה על תרגום לא מדויק ודיווחי חדשות לא מבוססים שפורסמו על ידי העיתונות המערבית". כמו כן, הארגון הודיע כי הוא "מוטרד מאוד מהאדישות של אנשים רבים ממעשה אונס לכאורה של בן 13".‏ כתב העת האמריקני "The Nation" פרסם תחקיר ארוך של המקרה, בו מתח ביקורת על פיטר טאצ'ל ו-!‏OutRage, אשר עיצבו את דעת הקהל להאמין שהצעירים שהוצאו להורג היו הומואים לפני שבדקו את הראיות. על פי התחקיר, עמדתו האידאולוגית של טטצ'ל גרמה לו להתעלם ממידע אשר הטיל ספק בסיפור "הנערים ההומואים". עם זאת, התחקיר איננו שולל את האפשרות שעסגרי ומרהוני נתלו פשוט כי קיימו יחסי מין בהסכמה.