stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוריץ פורגס

| --- | --- |

 לידה:  מרץ 1857
 פטירה:  ינואר 1909  (בגיל 51) פראג 
 הישג בולט:  היה מס' 7 בעולם בשנת 1892
 מד כושר מרבי:  2678 (פברואר 1893)
 מדינה:  צ'כוסלובקיה
 הערות:  יהודי
 
מוריץ פורגס (בצ'כית: Moritz Porges;‏ מרץ 1857 – ינואר 1909) היה שחמטאי יהודי-צ'כי.
פורגס חלק מקום 4-7 בתחרות וינה בשנת 1882 (ניצח: וינסנז חרובי). בשנת 1892 חלק מקום שני עם גיולה מקובץ בתחרות דרזדן (ניצח: זיגברט טאראש). בשנת 1896 חלק מקום 16-17 בתחרות נירנברג (ניצח: עמנואל לסקר). בשנת 1902 הגיע למקום השלישי בתחרות קרלסבד, אחרי דוד ינובסקי וטיץ'.
משחקי מופת

לבן: מוריץ פורגס שחור: עמנואל לסקר נירנברג 1896
כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Nuremberg"]
[Site "Nuremberg GER"]
[Date "1896.07.20"]
[Round "1"]
[White "Moritz Porges"]
[Black "Emanuel Lasker"]
[Result "0-1"]
[ECO "C67"]
[PlyCount "66"]
[EventDate "1896.07.20"]
1. e4 e5 2. Nf3 Nc6 3. Bb5 Nf6 4. O-O Nxe4 5. d4 Be7 6. Qe2 Nd6 7. Bxc6 bxc6 8.
dxe5 Nb7 9. b3 O-O 10. Bb2 d5 11. exd6 cxd6 12. Nbd2 Re8 13. Rfe1 Bd7 14. Ne4
d5 15. Ned2 Ba3 16. Be5 f6 17. Qa6 fxe5 18. Qxa3 e4 19. Nd4 Qf6 20. c3 Rf8 21.
f3 Qg5 22. Qc1 Nc5 23. Nf1 Qg6 24. Re3 Nd3 25. Qd1 Nf4 26. Ng3 h5 27. Nde2 Nxg2
28. Kxg2 exf3+ 29. Rxf3 Bh3+ 30. Kxh3 Qg4+ 31. Kg2 Qxf3+ 32. Kg1 h4 33. Nh1
Qe3+ 0-1
אחת הסיבות שלסקר היה יריב שכה קשה לנצחו היא כי הוא השתמש במשחקיו ברעיונות שהתגלו שנים רבות אחר כך על ידי אהרון נימצוביץ' וחברי ההיפרמודרניזם. במשחק זה לסקר מדגים מדוע עמדה מכווצת ומוגבלת איננה בהכרח רעה. מה שקובע בעמדה היא כמות האנרגיה שטמונה בה והאפשרות להוציא את האנרגיה החוצה. בסופו של דבר לסקר משחרר את כל האנרגיה בתוך 10 מסעים שכל אחד מהם מהווה איום על יריבו.
מועאויה הראשון

ערך זה עוסק בח'ליף הראשון משושלת בית אומיה. אם התכוונתם לכפר ערבי בישראל, ראו .
מוּעַאוִיָה בֶּן אַבִּי סוּפְיָאן (בערבית: معاوية بن أبي سفيان; תעתיק מדויק: מעאויה בן אבי ספיאן; 602 – 6 במאי 680) או מועאויה הראשון היה הח'ליף הראשון משושלת בית אומיה ששלטה כ-90 שנה (750–661). הוא קיבל את שבועת האמונים (ה"ביעה") בשנת 660 בירושלים, אך הוכתר באופן רשמי כח'ליף של האימפריה המוסלמית על ידי כל העולם המוסלמי בשנת 661. העביר את מרכז האסלאם ממכה לדמשק.
מועאויה כח'ליף

עם עלייתו לשלטון נאלץ להתמודד עם מציאות פוליטית מורכבת. השלטון באזור הכיבוש האסלאמי התאפיין בביזור, חוסר יציבות ואי סדר. שבטים בדואיים שהיו חוד החנית במלחמות ההתפשטות של תקופת הנביא מחמד וארבעת הח'ליפים ישרי הדרך נטו שלא לקבל את מרותו של השלטון המרכזי במכה, וחלקם אף כפרו באסלאם ושאפו לסגת בחזרה לתקופת הג'אהיליה האלילית. הקשר הדתי-רוחני שאיחד את החליפות בראשיתה התרופף בימי הח'ליף עות'מאן בעקבות מלחמת האזרחים שהתרחשה בימיו בין שבטי קייס וימן. מועאויה נדרש למצוא בסיס חדש לליכוד הממלכה, וביקש להפוך את התיאוקרטיה האסלאמית לאימפריה ערבית המונהגת על ידי שושלת ערבית שלטת שמוצאה משבט קורייש – שבט הנביא מחמד, ובעלי השליטה במכה.
בעיני מועאויה, כמו בעיני רוב בני אומיה, האסלאם היה לא רק תפיסת עולם דתית, אלא גם תפיסה מדינית. הם ראו באסלאם את הכוח שיביא לאיחוד הערבים. על כן כל מי שניצב בדרכם הפך לאויב האסלאם, ולעומת זאת הישגי השלטון נחשבו בעיניהם כהצלחה דתית, שכן אי אפשר להפריד בין טובת האסלאם לטובת המדינה. מועאויה דאג לריכוז הממשל – הוא העביר את מרכזו לדמשק שבסוריה, שנשארה מרכז רוחני ופוליטי עבור העולם הערבי דורות רבים אחריו.
בפרובינציות הכפופות לו, נהג מועאויה להפעיל את סמכותו באמצעות נציבים ממונים, אשר נבחרו בזכות כישוריהם המוכחים, כמו גם בזכות נאמנותם האישית למועאויה. שני נציבים בולטים בתקופתו היו אלמג'ירה בן שעבה משבט ת'קיף, שמשל באזור עיראק, וזיד בן אביהי (זיד בן אביו – נקרא כך משום שלא היה ידוע מיהו אביו), גם הוא מבני שבט ת'קיף שהחל את דרכו בבצרה. בראשית, זיד היה בן חסותו של מועאויה, אשר אף אימץ אותו למשפחתו. עם הזמן, בזכות יכולותיו המנהיגותיות והדיפלומטיות הפך עד מהרה למעין "ח'ליף שותף" למועאויה, כשקיבל לידיו את השלטון בעיראק, ובכך תפקד למעשה כשליטו של החלק המזרחי באימפריה המוסלמית.
מנהל ואדמיניסטרציה

יותר משיצרה ח'ליפות בית אומיה מדינה ערבית חדשה, היא התבססה במידה רבה על מנגנוני הניהול הישנים של האימפריות הפרסית והביזנטית. המנגנון הישן על צוות אנשיו ושיטותיו נשאר כמעט בשלמותו. דוגמה לאימוץ השיטות הישנות מתבטא בשימוש באותם מטבעות הכסף של האימפריות הישנות, כאשר רק בימיו של הח'ליף עבד אל-מלכ הוטבעו מטבעות אחידים לכלל שטחי האימפריה, אשר נשאו את דיוקנו של הח'ליף המכהן. עם זאת, למועאויה היו מספר הישגים בתחום זה: הדואר – "אלבריד ואלחבאר", נבנו לאורך ולרוחב כל האימפריה תחנות דואר שפעלו במהירות ודייקנות. בזכות הדואר, יכל הח'ליף לקבל ידיעות על הנעשה בנקודות המרוחקות ביותר של ממלכתו תוך ימים ספורים. למעשה היה זה שירות ריגול שסיפק אינפורמציה לממשל על הנעשה בפרובינציות, ואיפשר לשלטון המרכזי בדמשק מידה רבה של יכולת התערבות בשטחי הפרובינציות. כמו כן, תמך מועאויה בהקמתה של מיליציה אזרחית חמושה לשם שמירת הסדר ברחבי האימפריה, שנקראה ה"שורטה".
הצבא

מועאויה התבסס בעיקר על הצבא הסורי הנאמן לו עוד מימיו כמושל סוריה, ותחת פיקודו הפך את הצבא לצבא קבע יעיל, חזק וממושמע. יצוין עם זאת, כי בכל ימיו של מועאויה כח'ליף מעולם לא הופעל הצבא הסורי כנגד גורמי פנים בממלכה, דבר המעיד על כישרונו הדיפלומטי המרשים של מועאויה. חידוש נוסף היה הצי המוסלמי – מועאויה ויורשיו אימצו את השיטה הביזנטית והקימו צי בטריפולי (שבלבנון), בעכו בצור ובאלכסנדריה. פיתוח הצי אפשר את הניצחון הימי הראשון על הביזנטים ב"מלחמת התרנים" (655), כחלק ממלחמה בלתי פוסקת בין הערבים לביזנטים.
בימי מועאויה הקיסרות הערבית התרחבה במידה רבה הן לתוככי אסיה המרכזית והן לכיוון האוקיינוס האטלנטי בצפון אפריקה. המאורע הצבאי הגדול ביותר בימי מלכותו של מועאויה הייתה ההתקפה הממושכת על קונסטנטינופול בשנים 674–680 (ראו המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול). אף שהערבים כשלו בנסיונותיהם לכבוש את העיר, במלחמות אלה הייתה תועלת כפולה למועאויה – הן רוממו את קרנו מבחינה דתית, והקנו לצבאו אימון, משמעת וניסיון. מסעות האואיף נגד ביזנטיון הפכו למסורת בבית אומיה.
מועאויה לא שלט בערבים כעריץ, אלא כ"סיד" – מעין ראש שבט. הוא נהג לדון עם ראשי השבטים על צעדיו הפוליטיים וקיים איתם התייעצויות ("שורא") (אנ') סדירות. לעיתים קרובות הוא קיבל משלחות מהפרובינציות. לפי המסורת היה מתון דעת, ובעל שליטה עצמית. הוא הרחיב את שטחי הממלכה והשאיר ליורשיו אימפריה גדולה מאוד. הוא הביא תקופה של ביטחון פנימי וחיצוני בהכניעו את ביזנטיון. תקופתו הייתה לתקופת שגשוג ופריחה של האימפריה. ערב מותו הוא מינה בשיתוף והסכמה עם השורא (מועצת חכמי הדת) את בנו יזיד לשלטון אחריו, ובכך למעשה עשה צעד חסר תקדים והחל מסורת של מינוי משפחתי בח'ליפות, שלא היה מוכר טרם לכן, ואשר עורר התמרמרות רבה בחוגים מסוימים באימפריה.
מורשתו והיחס אליו באסלאם

היחס אליו באסלאם הסוני נחשב לאמביוולנטי. בניגוד לארבעת הח'ליפים שקדמו לו, לא נחשב מועאויה ל"ח'ליף ישר-דרך" שמשל בעולם האסלאם בצדק, והביקורת כלפיו מופנית עקב כך שתפס את כס הח'ליפות לאחר מלחמת אזרחים, ועקב כך שהפך את מוסד הח'ליפות למוסד מלוכני העובר בירושה ובכך הפך עצמו לעריץ. למרות זאת, מחשיבים הסונים בחיוב את היותו אחד משותפיו של מוחמד ועל כך שעזר להעלות על הכתב חלקים מהקוראן.
באסלאם השיעי לעומת זאת, נחשב מועאויה לאדם נתעב והפך לאחת הדמויות המושמצות ביותר, וזאת עקב מלחמתו בעלי, שנחשב עבור השיעים יורשו האמיתי של מוחמד. בנוסף לכך, מאשימים אותו השיעים ברצח חלק ממלוויו של מוחמד שלא התיישרו עם דעות בית אומיה, בהרעלתו של חסן בן עלי, ובמינויו של בנו יזיד ליורש, שבתקופתו נרצח חוסיין בן עלי בכרבלא. השיעים גם מכחישים את טענות הסונים להיותו אחד משותפי מוחמד ואחד מכותבי הקוראן.
מוזיקה אירית

מוזיקה אירית היא מוזיקה שנוצרה במגוון סגנונות באי אירלנד, והיא מחולקת לשני סוגים עיקריים: מוזיקה מסורתית אירית ומוזיקה אמנותית אירית (קלאסית). המוזיקה המסורתית האירית נשארה פעילה ותוססת לאורך המאה ה-20 ועד המאה ה-21, למרות השפעות תרבותיות גלובליות. המוזיקה האמנותית האירית כוללת השפעות מגוונות, החל ממזמור גרגוריאני בימי הביניים, מוזיקת מקהלה ונבל של הרנסאנס, מוזיקת חצר מתקופת הבארוק ועד מוזיקה מודרנית מהמאה ה-20 וה-21.
מוזיקה אירית מסורתית

המוזיקה המסורתית האירית כוללת מגוון רחב של שירים וריקודים, כמו שירי שתייה, בלדות וקינות, שניתן לשירם בליווי כלים מגוונים או ללא ליווי כלל. הפולקה הגיעה בתחילת המאה התשע עשרה, והופצה על ידי רקדנים נוודים וחיילים שכירי חרב, שחזרו מאירופה. כלים מסורתיים כגון חלילית, חליל עץ אירי (פניוויט), חמת חלילים אירית וכינור אירי מהווים חלק בלתי נפרד מהמוזיקה המסורתית.
המוזיקה המסורתית באירלנד חוותה תחייה בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, עם התפשטות האקורדיון הכפתורים והקונצרטינה. ריקודי הסטים (Set Dancing) הפכו פופולריים ונערכו בתחרויות ומפגשים קהילתיים (Céilís). בתקופה זו, השירה בסגנון "שאן-נוס" (Sean-nós) נשמרה במידה רבה, במיוחד לשירים פואטיים בשפה האירית.
מוזיקה קלאסית באירלנד

ישנן עדויות למוזיקה במסורת ה"קלאסית" מאז תחילת המאה ה-15 כאשר הוקמה מקהלה פוליפונית בקתדרלת כריסט צ'רץ', דבלין, ו"מוזיקאים עירוניים" הועסקו בערים ובעיירות הגדולות, שהופיעו בהזדמנויות חגיגיות. במאה ה-18, דבלין נודעה בתור "העיר השנייה" של האי הבריטי, עם חיים מוזיקליים פעילים שהגיעו לשיאם, בין היתר, בביצוע הראשון של האורטוריה המפורסמת של הנדל משיח. טרנד האופרה הבלדי, שנגרם מהצלחת האופרה של הקבצנים, השאיר עקבות ניכרים באירלנד, עם יצירות רבות שהשפיעו על הז'אנר באנגליה וביבשת, מאת מוזיקאים כמו צ'ארלס קופי וקיין אוהרה.
מוזיקת מקהלה

מוזיקת מקהלה קיימת באירלנד במשך מאות שנים, בתחילה בעיקר בכנסיות הגדולות כמו קתדרלת קרייסט צ'רץ', קתדרלת סנט פטריק, והקתדרלה הפרו-קתולית סנט מרי, וכן באגודת המקהלה של אוניברסיטת דבלין (שנוסדה בשנת 1837).
ההרכב אנונה, שנוסד ומנוהל על ידי המלחין מייקל מקגלין בשנת 1987, תרם תרומה משמעותית להעלאת הפרופיל של מוזיקת המקהלה, במיוחד בזכות השתתפותם במופע ריברדאנס, בו לקחו חלק בין השנים 1994 ל-1996. ההרכב היה מועמד לפרס Classical Brit בבריטניה והופיע בסדרת הפרומס באולם אלברט הול בשנת 1999. בשנת 2012 השתתפו בקולות הגיהנום במשחק הווידאו דיאבלו 3. בפברואר 2018 זכה ההרכב בקטגוריית "ההרכב המצטיין" בטקס פרסי המוזיקה למשחקי וידאו לשנת 2017, עבור תרומתם למשחק Xenoblade Chronicles 2.
הלהקות האיריות המצליחות ביותר בכל הזמנים

| להקה | נמכר | ז'ָאנר | שנות פעילות | הערות שוליים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. U2 | 170 מיליון + | רוֹק | 1976 – היום |  |
| 2. אניה | 80 מיליון + | מוזיקה קלטית / ניו-אייג' | 1986 – היום |  |
| 3. ווסטלייף | 55 מיליון + | פּוֹפּ | 1998 – 2012, 2018 – היום |  |
| 4. החמוציות | 50 מיליון + | רוֹק | 1990–2003, 2009–2019 |  |
הערות שוליים

1 2  Sawyers, June Skinner (2002), The Complete Guide to Celtic Music, London: Aurum, p 48-49.
↑  "Exclusive: Meet Diablo III's sound team, samples included". www.destructoid.com. 9 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vallely, Paul (13 במאי 2006), "Bono: The Missionary", The Independent, London, אורכב מ-המקור ב-10 באוקטובר 2008, נבדק ב-25 באפריל 2008 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "FAQ". Enya.sk. נבדק ב-2 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Westlife Return With 'The Twenty Tour'". Croke Park. נבדק ב-19 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Cranberries' Dolores O'Riordan on surviving success and finding new happiness – 3am & Mirror Online". The Mirror. 7 באוגוסט 2009. נבדק ב-2 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
ג'ון פילד, אחד המלחינים הקלאסיים הבולטים באירלנד.
מבצע מקצה שיפורים

מבצע מקצה שיפורים התקיים בין 2 ל-8 באוגוסט 1988, במהלכו נלכדה היאכטה "אנג'ל" (לשעבר "דורוטי"). הסטי"לים אח"י גאולה, "יפו", קשת ומולדת היו באימון שגרתי בפיקוד יוסי לוי. אח"י "גאולה" גילתה את היאכטה.
היאכטה "אנג'ל" הייתה בדרכה מיוגוסלביה ללוב, ונלכדה דרומית למפרץ טרנטו - איטליה. על סיפונה נלכדו 4 קצינים מהכוח הימי של הפת"ח, בהם סגן מפקד הכוח הימי וקצין השלישות של הפת"ח. המבצע התנהל הרחק מחופי הארץ וכיוון שלא תוכנן מראש כמבצע השתלטות הוא בוצע על ידי לוחמי ספינות הטילים ללא השתתפות שייטת 13 כמקובל במקרים דומים. תפיסת ספינת המחבלים אנג'ל היא הלכידה הרחוקה ביותר מחופי ישראל.
רקע

הספינה "אנג'ל" נרכשה ביוון על ידי ארגון הפת"ח בשנת 1983 והייתה לספינה הגדולה והמודרנית ביותר שברשות הארגון. אורך הספינה 33 מטר ודחק הספינה 170 טון. ביולי 1988 נשלחה הספינה לסדרת שיפוצים מקיפה בנמל דוברובניק שביוגוסלביה בעלות כוללת של כ-300 אלף דולר. בתקופה זו שהו ארבע ספינות משייטת ספינות הטילים באימון במרכז הים התיכון. כשבוע לאחר תחילת האימון קיבל כוח הסטי"לים ממפקדת חיל הים הודעה בדבר יציאת ספינת המחבלים אנג'ל אל הים ונשקלה אפשרות לעצור אותה. לאחר קבלת הידיעה גיבש מפקד השייטת יוסי לוי תוכנית להצבת מארב לספינה בנתיב מעבר צפוי שלה בים האדריאטי ולהשתלטות עליה.
רקע > פיקוד

כשהגיע המידע נמצא מפקד חיל הים אברהם בן שושן בשליחות. התנהל דיון בין הרמטכ"ל אהוד ברק לראש מספן הים עמי אילון לגבי משלוח צוות השתלטות מלוחמי שייטת 13. אילון הכיר היטב את הלוחמים שכנע שצוות השתלטות מלוחמי שייטת ספינות הטילים יוכל לבצע את המשימה.
מהלך המבצע

הסטי"לים נפרסו במרחק של מספר קילומטרים זו מזו בים האדריאטי במרחק של כ-400 ק"מ מנמל דוברובניק, בניסיון לזהות את "אנג'ל" שהייתה צפויה לחלוף ביניהן. ב-3 באוגוסט, לאחר כמעט שתי יממות של המתנה ולאחר שכמות הדלק והמזון שבסטי"לים חייבה חזרה לישראל, זוהתה האנג'ל מבין הספינות הרבות שחלפו בנתיב. בעת הזיהוי האזור היה ריק מאניות אחרות והוחלט לעצור את "אנג'ל". כוח הסטי"לים התקרב לאניה כשהשמש בגבו ובמרחק של כקילומטר קרא לה באנגלית לעצור. לאחר ש"אנג'ל" התעלמה מהקריאה נורו לעבר חרטומה צרור יריות ממקלע 20 מ"מ והיא עצרה. מפקד האניה מאזן מוסטפא פכרי חמאש חשב שהצרור נורה מאניית מלחמה איטלקית ועלה על הסיפון יחד עם עוד שלושה קציני פת"ח, מכונאי וטבח. עם הצוות עלה לסיפון כלב זאב.
לאחר שהכוח הישראלי זיהה את "אנג'ל" בוודאות, נשקלה האפשרות להטביע אותה באש מחשש לקרב השתלטות עם נפגעים לכוח צה"ל ללא יכולת פינוי מהיר לישראל. לבסוף הוחלט על ידי מפקדת חיל הים בהתייעצות עם שר הביטחון יצחק רבין להשתלט על הספינה. ספינות הטילים הקיפו את "אנג'ל", וחוליית השתלטות בפיקוד רס"ן ישראל אהרוני (קצין משייטת 13 שעשה התמחות לפיקוד על סטי"ל), עלתה על סיפונה באמצעות סירת גומי. המחבלים נכנעו ללא קרב והתברר כי אין בירכתיים מחבלים נוספים או מטענים ממולכדים.
לאחר ההשתלטות הוחלט לגרור את הספינה לישראל. במטרה למנוע גילוי על ידי ציים זרים, נמחק שם האניה, אלמנטים בה נצבעו בצבעים אחרים וחלקים אחרים כוסו בבד. 
כדי למנוע תנועה מחשידה הוחלט כי הספינה תשוט בכוחות עצמה בשעות היום כשהיא מושטת על ידי לוחמי שייטת ספינות הטילים מהירותה בתנועה חופשית הייתה 6 קשר. בשעות הלילה נגררה על ידי הספינות בעיקר אח"י קשת (סער 4.5) שפיתחה מהירות כ-12 קשר. לאחר ארבע יממות הגיעה הספינה למים הטריטוריאליים של ישראל.
לאחר המבצע

בישראל הוחלט לשמור את מעצר הספינה בסוד. הספינה נותרה במרחק 40 ק"מ מחיפה. צוותים של צה"ל פירקו ממנה ציוד ולקחו מסמכים. כלב הזאב שנתפס על סיפון האניה הועבר לידי הכלבן של הקומנדו הימי. לאחר מספר שבועות הוכנסה לנמל חיפה והועגנה באזור המצופים ליד שובר הגלים הראשי. אזור בו עוגנות ספינות שאינן בשימוש. בארגון הפת"ח לא נודע דבר על נסיבות היעלמותה של היאכטה. לאחר מספר חודשים הביעו הפלסטינים חשד שמא ישראל קשורה בהיעלמות. הספינה שהייתה עשויה מעץ הרקיבה ולבסוף טבעה.
ספינות ומפקדים

| ספינות ומפקדים> ספינה | ספינות ומפקדים> תמונה | ספינות ומפקדים> מפקד | ספינות ומפקדים> פעילות | ספינות ומפקדים> תמונה | ספינות ומפקדים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שייטת ספינות הטילים |  סמל שייטת ספינות הטילים | אל"ם יוסי לוי (קצין) | מפקד המבצע |  |  |
| מפקד פלגה 33 |  | סא"ל אלי רונן |  |  |  |
| אח"י גאולה ספינת פיקוד |  | נמרוד גלעד |  |  |  |
| אח"י קשת (סער 4.5) | ספינת טילים מדגם סער 4.5 נירית, 1990. | אריה נגלר | גרירת היאכטה בלילות | רס"ן אריה נגלר מפקד אח"י קשת 1988 |  |
| מפקד פלגה 34 |  | סא"ל ניר מאור |  |  |  |
| אח"י יפו (סער 4) |  | עידו שבח |  |  |  |
| אח"י מולדת | אח"י "מולדת" נכנסת לנמל אלכסנדריה, ביקור ראשון של ספינות חיל הים הישראלי במצרים, 4 במאי 1980. | שלומי מיכאל |  |  |  |
| אח"י נגה |  | נתן אברהם | תדלוק הספינות מדרום לכרתים |  |  |
| היאכטה אנג'ל | ספינת המחבלים אנג'ל מושטת שנתפסה בלב ים מושטת לנמל חיפה | רס"ן אבי ארזוני | השטת היאכטה לנמל חיפה. |  |  |
| צוות השתלטות |  | רס"ן ישראל אהרוני | קצין גנ"ק שהיה בעברו לוחם שייטת 13. |  |  |
מקורות וקריאה נוספת

אלכס פישמן מבצע מקצה שיפורים, "חשיפה ראשונה: כך לכד חיל הים את היכטה האישית של יאסר ערפאת בעומק הים האדריאטי", ידיעות אחרונות, 31 באוקטובר 1997.
ביאורים

↑  צילום מתקופה מוקדמת יותר.
↑  צילום מתקופה מאוחרת יותר.
הערות שוליים

↑  המקור: משה אימבר וגדי אריאל, שייטת 3 "ספינות הטילים בחיל הים" 2005.
↑  אלכס פישמן, ידיעות אחרונות, מוסף השבת, "כך לכד חיל הים את היאכטה האישית של יאסר ערפאת בעומק הים האדריאטי", 31.10.1997.
↑  אריה נגלר השתתפות במבצע מקצה שיפורים באתר משמר המורשת הימית.
מוריץ פון ביסינג

| --- | --- |

מוריץ פון ביסינג
 לידה:  30 בינואר 1844 אודר בלמנסדורף, ממלכת פרוסיה פרוסיה
 פטירה:  18 באפריל 1917 (בגיל 73) בריסל, בלגיה הכבושה הקיסרות הגרמנית
 מקום קבורה:  Invalids' Cemetery 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 צאצאים:  Friedrich Wilhelm von Bissing 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1865–1908 1914 – 1917
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-29  מפקד הקורפוס ה-7 המושל הכללי של בלגיה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אוסטריה–פרוסיה מלחמת צרפת–פרוסיה מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 מסדר העיט השחור  מסדר אלברט  מפקד עם כוכב של מסדר פרנץ יוזף  אביר מסדר פרידריך (דרגה ראשונה) 
 
גנרל-אוברסט מוריץ פרדיננד פרייהר פון ביסינג (בגרמנית: Moritz Ferdinand Freiherr von Bissing; 30 בינואר 1844 – 18 באפריל 1917) היה גנרל גרמני ששימש כמושל הכללי של בלגיה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ביסינג נולד ב-30 בינואר 1844 בעיר אודר בלמנסדורף שבממלכת פרוסיה. כיום שם העיר רצימוב, והיא נמצאת בתחומי פולין המודרנית. ב-1865 התגייס ביסינג לצבא הפרוסי, ושרת בחיל הפרשים. ב-1886 לחם במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובין השנים 1870–1871 לחם במלחמת צרפת–פרוסיה. ב-1887 הועלה לדרגת מיור, ומונה לשלישו של נסיך הכתר וילהלם. ב-1897 עבר לחיל הרגלים וקיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-29. ב-1901 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-7, וב-1902 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא פיקד על הקורפוס ה-7 עד פרישתו מהצבא ב-1907. לאחר פרישתו היה לשחקן טניס מצטיין, ושיחק במהלך אליפות וימבלדון 1912. הוא נפסל בסיבוב השני.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, חזר ביסינג לשירות. הוא מונה לסגנו של קרל פון איינם מפקד הקורפוס ה-7. הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה השנייה של קרל פון בילוב ולחם במהלך הפלישה הגרמנית לבלגיה. הוא שימש בתפקיד עד נובמבר 1914, והועלה לדרגת גנרל-אוברסט. בדצמבר מונה למושל של בלגיה הכבושה במקום קולמר פון דר גולץ. בתפקיד זה, ביסינג הוציא לפועל את מדיניות הפלמנפוליטיק (Flamenpolitik - מדיניות פלמית), אשר מטרתה הייתה לפצל את בלגיה לשתי מדינות נפרדות. ביסינג עודד הפרדה בין הפלמים דוברי ההולנדית לבין הוולונים דוברי הצרפתית, וב-21 במרץ 1917 חתם על צו שחילק את בלגיה לשתי ישויות מנהליות נפרדות: פלנדריה וולוניה. נאמור הוכרה כבירת ולוניה, אשר כללה את ארבעת המחוזות הדרומיים, ובריסל הוכרה כבירת פלנדריה אשר כללה את ארבעת המחוזות הצפוניים. בין היתר, ביסינג חתם על הוצאתה להורג של האחות הבריטית אדית קאוול, אשר טיפלה בחיילים משני צידי המתרס והואשמה בבגידה. ההוצאה להורג גררה זעם רב בבריטניה ובעולם.
באפריל 1917 נאלץ ביסינג לפרוש מהתפקיד בשל מחלת ריאה כרונית. ב-18 באפריל הוא נכנע למחלה בכפר במחוז בריסל. הוא היה בן 73 במותו.
מדליית ההגנה (בריטניה)

| --- | --- |

החלק הקדמי (שמאל), החלק האחורי (ימין) ואות העיטור (תחתון).
 
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 למען:  שירות במלחמת העולם השנייה (1939-1945)
 זכאות:  חברי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי.
 נוסד:  16 באוגוסט 1945
 היררכיה
 הבא:  מדליית השירות ההודי
 עיטור מקביל:  מדליית המלחמה
 הקודם:  כוכב צרפת וגרמניה
מדליית ההגנה (באנגלית: Defence Medal או בראשי תיבות: DM) הייתה מדליית מערכה בריטית אשר ניתנה לחברי הכוחות המזוינים של בריטניה וחבר העמים הבריטי בנוסף לאזרחים במקרים מסוימים, עבור תקופת שירות במהלך מלחמת העולם השנייה. ייחודה של מדליית ההגנה, שלא כמו המקבילה שלה; מדליית המלחמה, היא שהיא ניתנה בנוסף למשרתים בכוחות המזוינים גם לאזרחים מתחומי שירות שונים אשר תמכו במאמץ המלחמתי בממלכה המאוחדת ומעבר לים.
זכאות

הזכאות למדליית ההגנה התפרסה על מגוון רב של תחומי שירות ותפקידים שונים, כמו גם לתקופות שירות שונות כתלות בקרבה להפגזות האויב. ככלל בסיס, זכאות למדליה ניתנה לכל מי ששירת במספר תחומים ותפקידים מוגדר, במשך לפחות פרק זמן מוגדר בין ספטמבר 1939 למאי 1945. עבור שירות בממלכה המאוחדת, פרק הזמן המינימלי היה 1,080 ימים (כשלוש שנים), עבור שירות מעבר לים אך לא אל מול פני האויב פרק הזמן היה 360 ימים ובמצב בו השירות היה נתון להפגזות האויב מהאוויר, פרק הזמן המינימלי היה יורד ל-180 ימים.
תחומי השירות אשר הוגדרו כזכאים למדליה התפרסו על שלל תפקידים אזרחיים, ביניהם גופי התנדבות שונים, גופי הצלב האדום, גופי התנדבות והגנה אזרחיים, גופי סיעוד שונים, כוחות המשטרה, כוחות מילואים אזרחיים, כוחות כיבוי אש ושלל תפקידים תומכים, התנדבותיים ואזרחיים אחרים.
תיאור

המדליה מורכבת מדיסק עשוי כסף בקוטר 36 מ"מ. בחלקה הקדמי מוצבת דמותו של המלך ג'ורג' השישי שמלך בתקופת המלחמה, בטבעת סביבו נכתב בראשי תיבות תוארו המלכותי המלא; 'GEORGIVS VI D:G:BR:OMN:REX F:D:IND:IMP' (ג'ורג' השישי, בחסד אלוהים, מלך כל הבריטים, מגן האמונה, קיסר הודו).
מצידה השני של המדליה, מתואר הכתר המלכותי מונח על גדם של עץ אלון אשר צומח על אי סמלי, כשלצידיו אריה ולביאה. מעל מצוינות השנים 1939 ו-1945 (שנות המלחמה) ומתחת מצוינת שמה של המדליה 'THE DEFENCE MEDAL' בשתי שורות נפרדות.
המדליה תלויה מסרט המורכב מפס כתום שבשני צדדיו פסים ירוקים, אשר במרכזם פס שחור דק. הפס הכתום במרכז מסמל את ההתקפות וההפגזות על הנוף הירוק והיפה של בריטניה (הפסים הירוקים בצדדים), כאשר הפסים השחורים מסמלים את ההחשכות של תקופת המלחמה. תצורה זו נהוגה גם באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור אשר נענדת לא באירועים פורמליים).
מייקופ

מייקופ (רוסית: Майко́п, צ'רקסית: Мыекъуапэ, בתרגום: "עמק התפוחים") היא עיר ברוסיה בצפון הרי קווקז, בירת רפובליקת אדיגיה (רוסית: Адыгея). נמצאת על גדתו הימנית של הנהר 'בליה', יובלו של הנהר קובאן. אוכלוסיית העיר מונה כ-144,101 תושבים (2015).
היסטוריה

האזור שהעיר נמצאת נכבש על ידי הרוסים במלחמת קווקז, שהתקיימה בין 1817 ל-1864. העיר נוסדה ב-25 במאי 1857 כמאחז צבאי רוסי. מ-1870 הוכרזה כעיר. החל משנת 1890 ליד העיר נתגלו על ידי פרופסור וסלובסקי מאוניברסיטת סנקט פטרבורג אתרי קבורה מתקופת הברונזה, הנקראים בשם תרבות מייקופ. ב-1909 על ידי פרופסור איוון גובקין באזור התגלו מכרות נפט, והעיר התחילה להתפתח כמרכז לתעשייה זו. ב-27 ביולי 1922 העיר נהפכה לחלק מהחבל הצ'רקסי (האדיגי) האוטונומי עם קרסנודר הבירה. ב-1936 הבירה הועברה למייקופ.
מייקופ הייתה כבושה בידי הנאצים מ-9 באוגוסט 1942 עד ל-29 בינואר 1943. ב-1990 החליטה המועצה העליונה של החבל האוטונומי, בהסכמה עם שלטונות רוסיה, להפוך את הישות לרפובליקה ולהיפרד ממחוז קרסנודר, ומייקופ הייתה לבירת רפובליקת אדיגיה.
מחיקות

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 אמן:  יהושע נוישטיין
 תאריך יצירה:  1973-1971
 טכניקה וחומרים:  סרט 16 מ"מ, 20:16 דק'
"מחיקות" (באנגלית: Erasures) היא יצירת אמנות מאת יהושע נוישטיין.
הסרט "מחיקות" נוצר על ידי יהושע נוישטיין בין השנים 1971–1973 בירושלים ובלונדון. הוא מורכב ממספר סצנות, ללא פסקול, המתעדות תהליך סימולטני של רישום ומחיקה על ידי שתי ידיים. בכל סצנה נכתבת ונמחקת מילה, ביטוי לשוני או דימוי חזותיי. בין היתר עשה נוישטיין שימוש במילים "Erasure Fmae",‏ "Art Beauty", "רגיש", "פנאטי", "טוב", "אני ילדה ציונית", "יהודי" ועוד. בסצנה אחרת נרשמו ונמחקו שני משולשים המסודרים כמגן דוד, ריבוע, סימן דולר וצורות אחרות.
כמו בעבודות אחרות של נוישטיין, הפעולות הרישומיות המתועדות כורכות יחדיו אל תוך מרחב לימינאלי את תוצאות פעולת הרישום ואת עקבותיה של אותה פעולה. אלו מהוות הד להבנייה ולפרוק של המושגים הלשוניים הנרשמים-נמחקים.
הערות שוליים

↑  ראו: הדר, אירית, דימויים תחת מחיקה, ערב רב, 14 בדצמבר 2014
↑  ראו: אילנה טננבאום, "ההקשר הישראלי: בין הגוף הפרטי לגוף הלאומי", וידאו Zero, כתוב בגוף, פעולה בשידור חי, מוזיאון חיפה, 2006, עמ' 48
↑  ראו: פרי-להמן, מאירה, נוישטיין: כלומר רישום, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2012, עמ' 10
מיסים כעבדות

איכרים מצריים נעצרים בשל אי תשלום מיסים במצרים העתיקה.
מיסים כעבדות הוא מושג המבטא תפיסה, הנפוצה בעיקר בליברטיאניזם ואנרכו-קפיטליזם, שלפיה מיסים יוצרים חברה לא חופשית, שבה היחיד מאולץ לעבוד כדי להעשיר את הממשלה, במקום שיוכל לעבוד למען טובתו האישית.
הצורה המוקדמת ביותר של מיסוי הייתה הקורווה, שקיים ככל הנראה מראשית הציוויליזציה. הקורווה הייתה עבודת כפייה שהוטלה על איכרים שהיו עניים מכפי שיוכלו לשלם מיסים בכל דרך אחרת (משמעות המילה labour - פועל, באנגלית - במצרית עתיקה, היא מיסים). העיתונאית גלי באקלי כתבה בספרה, 'פטריוטים אמריקנים', ש"שמנקודת מבט בריטית, הקולוניות האמריקניות קיימות רק בשביל טובת מדינת האם, אבל האמריקנים ראו כל סוג של מיסוי כעבדות."
אנרכיסטים היו מהתומכים הראשונים בכך שמיסוי שווה לעבדות. 'החברה לחירות הפרט' ו-Beureaucrash (רשת בינלאומית של פעילים ליברטריאנים) הביעו גם הם תמיכה ברעיון, והאחרונה אף טענה ש"ביטחון סוציאלי זו עבדות סוציאלית" (בגלל שלא ניתן להעניק ביטחון סוציאלי, שעולה לממשלה כסף רב, מבלי לגבות מיסים).
ניתן להסביר את הרעיון באמצעות משל - ליוסי יש ארגון צדקה, שעוסק באספקת אוכל לנזקקים. כמות התרומות לארגון של יוסי לא מספיקה כדי לדאוג שלכולם יהיה די אוכל. לכן - יוסי נוטל רובה, יוצא לרחוב ומאלץ אנשים לתרום את כספם לארגון. כך, יוסי מצליח לדאוג שאף אחד לא יהיה רעב. לפי הרעיון של 'מיסים כעבדות', יוסי מעביד למעשה את האנשים שאת כספם הוא לקח, בגלל שהוא החליט על דעת עצמו שיש לו הזכות לקחת את 'פירות עבודתם' ולהשתמש בהם כראות עיניו. במשל זה יוסי מדמה את הממשלה, שכופה על אזרחיה - באמצעות מיסוי (שיש עונש למסרבים לשלמו) - להעביר לה חלק מרכושם, כדי לקדם מטרות שחשובות בעיניה אך לא בהכרח בעיני מי שמשלם את המס.