stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוס של קייב
הערות שוליים

↑  Ostrowski, Donald (2012). "Systems of Succession in Rus' and Steppe Societies". Ruthenica. XI: 29-30.
↑  Martin, Janet (1995). Medieval Russia, 980–1584. Cambridge: Cambridge University Press. pp. 21-22.
↑  Martin, Janet (1995). Medieval Russia, 980–1584. Cambridge: Cambridge University Press. pp. 23-27
↑  Martin, Janet (2006). "Calculating Seniority and the Contests for Succession in Kievan Rus'". Russian History 33 (2/4). Brill: 270–271
↑  Pelenski, Jaroslaw (1987). "The Sack of Kiev of 1169: Its Significance for the Succession to Kievan Rus'". Harvard Ukrainian Studies. 11 (3). Harvard Ukrainian Research Institute: 303–316
↑  אנרי פירן, ערי ימי הביניים, פרק ב, בתוך: ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ד, יחידה 9 (עורכות: איריס שגריר ואורה לימור), עמ' 174.
↑  Serhii Plokhy,  The Origins of the Slavic Nations: Premodern Identities in Russia, Ukraine, and Belarus. Cambridge University Press, 2006. עמודים 10-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565229205171  PLWABN: 9810643699805606  BnF: cb12357159m (data)  GND: 4073393-2  LCCN: n91052954  NKC: ge129725  VIAF: 138321696   WorldCat (עם VIAF): 138321696 
רוס בתקופת יארוסלאב
שמחה שילוני

| --- | --- |

שילוני בעת מבצע חורב, דצמבר 1948
 לידה:  1919 הומל
 פטירה:  3 בדצמבר 2015 (בגיל 96 בערך)
 תאריך עלייה:  1922
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  'ההגנה', פלמ"ח,  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1938–1957 (כ־19 שנים)
 דרגה:  רב-סרן
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגת "חיות הנגב", קמב"ץ גדוד 9, קמ"ן פיקוד הדרום ופיקוד הצפון, מג"ד מילואים בצנחנים.
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות, מבצע קדש.
 תפקידים אזרחיים
 מהנדס
 
שמחה שילוני (1919 - 3 בדצמבר 2015) היה מפקד פלוגת הפלמ"ח חיות הנגב במלחמת העצמאות.
לקריאה נוספת

משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד-1994, עמ' 11 - 296.
הערות שוליים

↑  חולתא, דבר, 15 באוקטובר 1940
↑  הבת של נדר המלחמה, מעריב, 22 באפריל 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009349389705171  VIAF: 48160978140017940001   WorldCat (עם VIAF): 48160978140017940001
חוק לביטול אזרחותו או תושבותו של פעיל טרור שמקבל תגמול עבור ביצוע מעשה הטרור (תיקוני חקיקה)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  15 בפברואר 2023
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ד בשבט תשפ"ג
 גוף מחוקק:  הכנסת העשרים וחמש
 תומכים:  95
 מתנגדים:  10
 הצעת חוק:  פרטית, אופיר כץ
 משרד ממונה:  משרד הפנים
 
חוק לביטול אזרחותו או תושבותו של פעיל טרור שמקבל תגמול עבור ביצוע מעשה הטרור (תיקוני חקיקה), התשפ"ג-2023, הידוע בכינוי חוק גירוש מחבלים, אושר בכנסת העשרים וחמש ב-15 בפברואר 2023, ולפיו שר הפנים יוכל לפנות לבית המשפט בבקשה לשלול את אזרחותו הישראלית או את הרישיון לישיבת קבע בישראל של מחבל שהורשע בעבירת טרור וקיבל כספים מהרשות הפלסטינית על מעשהו זה. לאחר שבית המשפט יאשר את הבקשה, ולאחר שהמחבל יסיים לרצות את עונשו, הוא יגורש לשטחי הרשות הפלסטינית.
החוק אינו עומד בפני עצמו, משום שהוראותיו (למעט סעיף המטרה שבתחילתו) הן תיקונים לחוק האזרחות וחוק הכניסה לישראל.
רקע

מטרת החוק מוצגת בסעיף 1 שלו:
החוק אינו נוגע לרוב המחבלים שהורשעו, משום שרוב מבצעי הפיגועים הם פלסטינים שאינם אזרחי ישראל או תושביה.
הליך חקיקת החוק

בפברואר 2023 אישרה ועדת השרים לחקיקה את הצעת החוק של יו"ר הקואליציה ח"כ אופיר כץ[דרוש מקור: על ההצעה חתומים רבים מחברי הכנסת] לשלילת אזרחות וגירוש מחבלים, לפיה שר הפנים רשאי לשלול את אזרחותו או תושבותו של מחבל בעל תעודת זהות כחולה שהורשע בעבירת טרור וקיבל כספים מהרשות הפלסטינית והוא יגורש לשטחי הרשות הפלסטינית, משום שקבלת הכספים מייצרת בסיס לזיקה בין המחבל לבין הרשות הפלסטינית, ולכן מדינת ישראל תגרש אותו לשטחי הרשות הפלסטינית. נציגת היועצת המשפטית לממשלה, ראש תחום ייעוץ במשרד המשפטים אביטל שטרנברג, טענה כי יש מניעה משפטית לחקיקת החוק, זאת בעקבות הסעיף בחוק כי ראיה מהרשות הפלסטינית לא תוכל לסתור את השתייכות המחבל אליה.
הוועדה המשותפת לוועדות הכנסת והפנים אישרה ב-14 בפברואר את הצעת החוק, ולמחרת אושר החוק ברוב של 95 ח"כים מול 10 מתנגדים. החוק זכה לתמיכה של חברי הקואליציה וחלקים מהאופוזיציה כאחד, בהם ח"כ זאב אלקין, מיוזמי החוק.
הוראת החוק

החוק הוא תיקונים לחוק האזרחות וחוק הכניסה לישראל. תיקונים אלה עוסקים באדם שהורשע במעשה טרור, הוטל עליו מאסר בפועל והוא או מישהו מטעמו קיבל שכר או תגמול מהרשות הפלסטינית על מעשה הטרור. אם התקיימו שלושה תנאים אלו, יודיע שר הפנים בתוך שבעה ימי עבודה, ולאחר שתינתן לפעיל הטרור הזדמנות לערער על ההחלטה, על כוונתו לבקש מבית המשפט לבטל את אזרחותו הישראלית או את רישיונו לישיבת קבע בישראל. אם לא נסתרה החזקה שהוא אכן מקבל קצבה מהרשות הפלסטינית ועם ביטול אזרחותו על ידי בית המשפט וסיום ריצוי מאסרו, יורחק פעיל הטרור מישראל לשטחי הרשות הפלסטינית, ולא תותר עוד כניסתו לישראל.
מימוש החוק

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביקורת על החוק

10 חברי כנסת הצביעו נגד החוק בקריאה שנייה ושלישית. חבר הכנסת עופר כסיף מחד"ש-תע"ל נימק כך את ההתנגדות בקריאה הראשונה: "החוק הזה הוא גזעני משורשו. מעולם לא העלה איש על דעתו לשלול אזרחות ממחבלים יהודים, אגב בצדק. שלילת אזרחות או תושבות היא דבר פסול מיסודו, אנטי-דמוקרטי ומרושע. כל כולו תאוות נקם ושנאה. הוא אולי יתחיל בפלסטינים אבל הוא לא ייעצר שם הוא ימשיך והוא יגיע לכל מתנגד משטר, ראו הוזהרתם".
ראו גם

חוק קיזוז כספי טרור
גירוש משפחות מחבלים
חוק גירוש משפחות מחבלים
הערות שוליים

↑  חזקי ברוך, בדרך לחקיקת החוק | הוועדה אישרה בקריאה שנייה ושלישית: שלילת אזרחות וגירוש מחבלים, באתר ערוץ 7, 14 בפברואר 2023
↑  דפנה ליאל, ‏ברוב של 95 חברי כנסת: החוק לשלילת אזרחות וגירוש מחבלים עבר בקריאה שנייה ושלישית, באתר ‏מאקו‏, 15 בפברואר 2023
↑  סיון חילאי, בתמיכת 89 ח"כים: החוק לביטול תושבות מחבלים עבר בקריאה ראשונה, באתר ynet, 30 בינואר 2023
טולה (מחוז)

מחוז טולה (ברוסית: Тульская область - טולסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי המרכזי. המחוז הוקם ב-26 בספטמבר 1937.
נכון לינואר 2024 במחוז מתגוררים 1,471,140 תושבים.
כ-13% משטח המחוז מכוסה ביערות.
היסטוריה

התיישבות עמים סלאבים באזור ידועה מהמאה ה-7. לחר התפרקות רוס של קייב האזור היה חלק של נסיכות צ'רניגוב. במהלך המאה ה-13 בעקבות פלישת מונגולים לרוסיה רוב היישובים נהרסו. בהמשך בהדרגה החל אכלוס מחדש. בשנת 1380 באזור התרחש קרב קוליקובו.
בשנת 1503 השטח סופח לנסיכות מוסקבה. בשנת 1696 מייסד משפחת סוחרים ותעשיינים דמידוב החל באזור ייצור ברזל. במאה ה-16-17 הגבול הדרומי של רוסיה עבר בשטחי המחוז והוקמו בו מבצרים רבים. בשנת 1712 בפקודת פיוטר הגדול הוקם מפעל נשק שפועל עד היום.
בשנת 1777 הוקמה גוברניית טולה.
בשנת 1855 באזור החלו לעבוד מכרות פחם. בשנת 1868 החלה לפעול מסילת ברזל למוסקבה.
בשנת 1929 בעקבות שינויים בחלוקה מנהלית גוברניית טולה בוטלה ואזור שולב היחידה מנהלית אחרת. בשנת 1939 מחוז טולה הוקם מחדש.
בתקופת מלחמת העולם השנייה באזור התחוללו קרבות שהיו חלק של מערכת ההגנה על מוסקבה.
בשנים 1942 ו-1957 חלקים של מחוז הועברו למחוז מוסקבה.
בשנת 1986 האזור סבל מהשלכות של אסון צ'רנוביל.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "הדומה של מחוז טולה" שכוללת 36 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר לחמש שנים. בספטמבר 2024 לתפקיד נבחר דמיטרי מיליאיב.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-23 ראיונים ו-2 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
דמוגרפיה

נכון לינואר 2024 במחוז מתגוררים 1,471,140 תושבים. בשנת 1979 התגוררו במחוס ג-2 מיליון תושבים.כ-74.6% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - טולה מתגוררים כ-500 אלף תושבים.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-87.7% מאוכלוסיית המחוז.
כלכלה

המחוז מתאפיין בתעשייה מפותחת, ובמיוחד תעשייה ביטחונית, כימית, פלדה וכו'.
בשטח המחוז קיימים מספר אתרי תיירות, ביניהם מקום התרחשותו של קרב קוליקובו ויאסניה פוליאנה - מקום מגוריו של לב טולסטוי.
בשנת 2019 החל ייצור מכוניות במפעל של החומה הגדולה מוטורס שצויה להגיע לייצור של 150 אלף מכוניות בשנה..
כלכלה > תחבורה

פיתוח רשת מסילות ברזל באזור החל עובד בסוף המאה ה-19.
שטח המחוז חוצות מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית. המרחק עד למוסקבה הוא כ-185 ק"מ.
בשטח מחוז עוברות מספר קווי צנרת נפט וגז טבעי.
בשטח המחוז לא פעולים נמלי תעופה.
הערות שוליים

↑  הודעה לעיתונות, ‏7 ביוני 2019
| חלוקה אדמיניסטרטיבית של הפדרציה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| סובייקטים פדרליים | סובייקטים פדרליים |  |
| רפובליקות | אדיגיה • אודמורטיה • אינגושטיה • אלטאי • בוריאטיה • בשקורטוסטן • דאגסטן • טובה • טטרסטן • חקסיה • סאחה-יקוטיה • מארי אל • מורדוביה • צ'ובשיה • צ'צ'ניה • צפון אוסטיה - אלניה • קאראצ'אי-צ'רקסיה • קברדינו-בלקריה • קומי • קלמיקיה • קרליה• קרים 1 • דונצק 1 • לוגנסק 1 |  |
| חבלים מנהליים (קראיה) | אלטאי • חברובסק • סטברופול • פרימוריה • פרם • עבר הבאיקל • קמצ'טקה • קרסנודאר • קרסנויארסק |  |
| מחוזות (אובלסטי) | אוליאנובסק • אומסק • אורנבורג • אוריול • איוואנובו • אירקוטסק • אמור • ארכנגלסק • אסטרחן • בלגורוד • בריאנסק • טומסק • טולה • טבר • טיומן • טמבוב • וולגוגרד • וולוגדה • וורונז' • ולדימיר • ירוסלבל • לנינגרד • ליפצק • מגדן • מוסקבה • מורמנסק • נובגורוד • נובוסיבירסק • ניז'ני נובגורוד • סברדלובסק • סחלין • סמולנסק • סמרה • סראטוב • פנזה • פסקוב • רוסטוב • ריאזאן • צ'ליאבינסק • קוסטרומה • קורגן • קורסק • קירוב • קלוגה • קלינינגרד • קמרובו • דרום חרסון 1 • זפורוז'יה 1 |  |
| ערים פדרליות | מוסקבה • סנקט פטרבורג • סבסטופול 1 |  |
| מחוזות (אובלסטי) אוטונומיים | המחוז היהודי האוטונומי |  |
| מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים | חנטי ומנסי • ימאלו-ננץ • ננץ • צ'וקוטקה |  |
| טריטוריה פדרלית | סיריוס |  |
| מחוזות כלכליים | מחוזות כלכליים |  |
| מחוזות כלכליים | מרכזי • צ'רנוזמיה-מרכז • מזרח סיביר • מערב סיביר • המזרח הרחוק • צפוני • אורל • צפון הקווקז • צפון מערב • עבר הוולגה • וולגה-וויאטקה • קלינינגרד |  |
| מחוזות פדרליים | מחוזות פדרליים |  |
| מחוזות פדרליים | מרכזי • המזרח הרחוק • סיביר • הצפון-מערבי • דרומי • אורל • וולגה • צפון קווקז • (קרים 2)  הערות: 1מרבית מדינות העולם לא מכירות בסיפוח דרום ומזרח אוקראינה וחצי האי קרים לרוסיה והם אינם מוכרים בינלאומית כחלק מרוסיה. 2התקיים בשנים 2014–2016. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 3c964554-785b-452b-a74c-3789715a95ca  NKC: ge1131480
אקיס צוחאדזופולוס

| --- | --- |
צילום מ-2007
צילום מ-2007
 לידה:  31 ביולי 1939 סלוניקי, יוון
 פטירה:  27 באוגוסט 2021 (בגיל 82) אתונה, יוון
 מדינה:  יוון יוון
 מקום קבורה:  בית הקברות הראשון של אתונה 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן
 תקופת הפעילות:  1981–2004 (כ־23 שנים)
 עיסוק:  פוליטיקאי
 תפקיד:  חבר הפרלמנט ההלני  חבר הפרלמנט ההלני  שר התחבורה והתקשורת של יוון  שר הפנים, הממשל הציבורי והביזור של יוון  שר העבודות הציבוריות  שר הפיתוח של יוון  שר העבודה של יוון  שר הפנים היווני  שר ליד ראש הממשלה של יוון  שר הביטחון  הלאומי של יוון  חבר הפרלמנט האירופי 
 תואר:  מהנדס אזרחי ומהנדס כלכלה
 מפלגה:  פאסוק
 בת זוג:  ויקי סטמטיס
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי (1998) 
 חתימה:   
 akis.gr
 
אקיס צוחאדזופולוס (ביוונית: Άκης Τσοχατζόπουλος;  ‏31 ביולי 1939 – 27 באוגוסט 2021) היה פוליטיקאי יווני ששימש בין השנים 1981– 2004 כשר במספר משרדי ממשלה מטעם מפלגת התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית, המוכרת גם בראשי התיבות "פאסוק" (ΠΑΣΟΚ). בין היתר כיהן שלוש פעמים כשר הפנים וכמו כן כשר הביטחון בממשלות אנדראס פפנדראו וקונסטנדינוס סימיטיס.
הוא נמנה עם מקימי מפלגת פאסוק. נבחר לפרלמנט היווני לראשונה ב-1981, וכיהן בו עד שנת 2007. ב-1 בינואר 2011, בעקבות האשמות במספר שערוריות שחיתות, בהן "פרשת הצוללות היוונית", הצביע הפרלמנט היווני בעד העמדתו לדין. ב-7 באוקטובר 2013 הורשע בהלבנת הון, ולמחרת נגזרו עליו 20 שנות מאסר. באפריל 2018 שוחרר מהכלא בגלל בעיות בריאות.
ביוגרפיה

הוא למד הנדסה אזרחית באוניברסיטה הטכנית במינכן, ובשנת 1967 קיבל תואר שני בהנדסת כלכלה.
ב-27 באוגוסט 2021 נפטר צוחאדזופולוס בבית חולים באתונה מהתקף לב.
פעילות פוליטית

בשנת 1968 הצטרף לתנועת PAK (התנועה הליברלית הפאן-הלנית). הוא חבר-מייסד של מפלגת פאסוק. מאז שנת 1974 עד 1 בנובמבר 1990 שימש מזכיר הוועד המרכזי של המפלגה. הוא נבחר שוב לתפקיד ב-14 במאי 1994 ושירת בו עד 1995.
ב-1995 נבחר לחבר בקבינט הלאומי ביטחוני היווני. ב-1996 נבחר למזכיר הפוליטי של המפלגה. בין נובמבר 1995 לינואר 1996 החליף את ראש הממשלה אנדראס פאפאנדראו (שנבחר ב-1995). ב-1997 נבחר לסגן יושב ראש סיעת מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.
פעילות פוליטית > תפקידים בממשלה

במהלך הקריירה הפוליטית שלו החזיק צוחאדזופולוס במספר תפקידי שרים בממשל היווני :
שר לעבודות ציבור (21 באוקטובר 1981 - 5 באוקטובר 1984)
שר העבודה (5 ביוני 1985 - 26 ביולי 1985)
שר ליד ראש הממשלה  (26 ביולי 1985 - 5 בפברואר 1987)
שר הפנים (23 בספטמבר 1987 - 2 ביוני 1989)
שר התחבורה והתקשורת (23 בנובמבר 1989 - 13 בפברואר 1990)
שר הפנים (13 באוקטובר 1993 - 30 באוגוסט 1996)
שר הביטחון הלאומי (25 בספטמבר 1996 - 24 באוקטובר 2001)
שר הפיתוח (24 באוקטובר 2001 - 10 במרץ 2004)
סקנדלים, ביקורת ופרשות שחיתות

בשנת 2004 הופנתה כלפיו ביקורת רבה על ידי התקשורת ובקרב הזירה הפוליטית היוונית בגלל חיי מותרו שניהל.  כונה משום כך סוציאליסט "נציג של סוציאליזם השמפניה". הביקורת הגיעה בעקבות חתונת הפאר של אקיס בפריז ושהייתו במלון "ארבע העונות" היוקרתי בבירת צרפת. שם גם נראה נוסע במכונית יגואר כחולה. צוחאדזופולוס נהג לבלות בחופשות פאר, התגורר בבתים יקרים (בין היתר התגורר לתקופה מסוימת בבית צמוד קרקע שניתן היה לתאר כ"אחוזה" בשכונה פסיכיקו היוקרתית של אתונה) ועוד.
דייוויד קופרפילד (קוסם)

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1956 (בן 68) מטוצ'ן, ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 שם לידה:  David Seth Kotkin 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  לאס וגאס 
 השכלה:  אוניברסיטת פורדהם  Metuchen High School 
 תקופת הפעילות:  מ-1974 
 מעסיק:  אוניברסיטת ניו יורק 
 בן או בת זוג:  קלאודיה שיפר (1994–1999) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  אגדה חיה של ספריית הקונגרס  Mandrake d'Or (2000)  אביר מסדר האמנויות והספרות  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 www.davidcopperfield.com
 
דייוויד סת קוטקין (באנגלית: David Seth Kotkin; נולד ב-16 בספטמבר 1956), המוכר בשם הבמה דייוויד קופרפילד (David Copperfield) הוא קוסם אמריקאי, הנחשב לאחד המצליחים בעולם. הוא מוכר בעיקר בשל השילוב בין מופעי אשליות לצד סיפורים בהופעותיו. האשליות המפורסמות ביותר של קופרפילד כוללות את העלמת פסל החירות (1983), ריחוף באוויר מעל הגרנד קניון (1984) ומעבר דרך החומה הסינית - מעברה האחד לעברה השני (1986). קסמים נוספים של קופרפילד היו יצירת קשר עם חייזרים, העלמת מטוס סילון פרטי (1981), בריחה מאלקטרז (1987), בריחה מגורד שחקים אשר מפוצץ באופן מבוקר (1989), העלמת קרון של רכבת האוריינט אקספרס במשקל 70 טון (1991), וריחוף מעל קהל חי (1992).
קופרפילד הצליח להשיג לאורך הקריירה 11 שיאי גינס. הוא זכה ב-21 פרסי אמי על תוכניות הטלוויזיה בהן הופיע. כן זכה לקבל כוכב על שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ביוגרפיה

נולד בניו ג'רזי שבארצות הברית להורים יהודים; אמו רבקה קוטקין (לבית גיספאן) נולדה בירושלים טרם קום המדינה והייתה שמאית ביטוח, ואביו היימן קוטקין נולד בארצות הברית היה בעלים ומנהל של חנות סדקית לגברים. סבו מצד האם עלה לארץ ישראל מצנעא שבתימן, אם כי סבתו מצד האם הייתה ילידת ירושלים. סבו וסבתו מצד האב היו מהגרים יהודים-אשכנזים ילידי אוקראינה הסובייטית ורוסיה הסובייטית דאז, בהתאמה.
חיים אישיים

בינואר 1994 קופרפילד היה מאורס לדוגמנית-העל הגרמנייה קלאודיה שיפר, אך הם נפרדו בספטמבר 1999 לאחר כשש שנות אירוסין. לעיתים, היא לקחה חלק במופעיו של קופרפילד, ואף במסגרת פעלולי "אישה חצויה לשניים" שביצע.
באפריל 2006 נשדדו קופרפילד ושתי עוזרותיו באיומי אקדח לאחר הופעה בפלורידה; בתחילה טען קופרפילד שהוא לא נתן לשודדים דבר, לאחר שהשתמש בזריזות ידיים כדי להסתיר את חפציו. אך לבסוף מסר שלא עשה זאת וכי אילו היה עושה זאת "זה היה מעשה טיפשי, שיכול היה לגרום להם לירות בי". בזכות העוזרת שלו, שהצליחה לרשום את מספר לוחית הרישוי, החשודים נתפסו, נעצרו ונשפטו על מעשיהם.
בשנת 2007, מלכת יופי לשעבר בשם לייסי קרול האשימה את קופרפילד בתקיפה מינית באי הפרטי שלו. ה-FBI חקר את הטענות ופשט על מחסן בבעלותו בלאס וגאס. התיק נסגר ללא אישומים ובית המשפט קבע כי הייתה האשמת שווא. לאחר מכן, קרול עמדה למשפט על האשמת שווא בתקיפה מינית, הודתה באשמה וספגה קנס כספי ועבודות שירות. בינואר 2018, האשימה אותו דוגמנית עבר בשם בריטני לואיס וטענה שסימם אותה ותקף אותה מינית בהיותה נערה בשנת 1988.
ב-2006 החל בזוגיות עם קלואי גוסלין, דוגמנית אופנה צרפתייה. בפברואר 2010, נולדה לזוג בת משותפת. לקופרפילד שני ילדים נוספים, בן ובת, הנושאים את שם משפחתו המקורי, קוטקין.
הערות שוליים

1 2 3  ethnic, David Copperfield, Ethnicity of Celebs | EthniCelebs.com, ‏2007-12-26 (באנגלית אמריקאית)
↑  Style File - Claudia Schiffer (image #7), Vogue
↑  David Copperfield tricks robbers
↑  מערכת ערוץ התרבות, ‏דיוויד קופרפילד מואשם באונס משנת 1988, באתר ‏מאקו‏, 25 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012414875905171  PLWABN: 9810614763605606  BNE: XX5566844  BnF: cb14054210k (data)  GND: 129808938  ISNI: 0000 0001 1028 7365  LCCN: n95055679  MusicBrainz: 824acc82-a56e-4c31-b1b2-f76a329e905f  NKC: jn19990001491  NLA: 35473130  NSK: 000199889  NTA: 183163230  SNAC: w6tm8h5z  Trove: 965719  VIAF: 67555852   WorldCat (עם VIAF): 67555852 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תובל גבירצמן

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1959 ישראל חדרה, ישראל
 נהרג:  4 באוגוסט 1982 (בגיל 23) לבנון ביירות
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  תולי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    רב-סרן
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגה בחטיבה 188
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל
 עיטורים
 צל"ש אלוף הפיקוד
 
תובל "תולי" גְבִירְצְמן (26 ביוני 1959 – 4 באוגוסט 1982) היה מפקד פלוגה בחטיבה 188 של חיל השריון שנהרג במבצע שלום הגליל. זכה בצל"ש אלוף פיקוד הצפון לאחר מותו, על גילוי אומץ לב, מסירות נפש וכושר מנהיגות.
ביוגרפיה

גבירצמן נולד בחדרה לחיותה ויעקב גבירצמן, ונצר למשפחות גבירצמן והוכברג, מוותיקי חדרה. אביו נפטר כשמלאו לו שש שנים. הוא למד בבית-הספר היסודי ע"ש אחד העם בחדרה, המשיך את לימודיו בבית-הספר התיכון העיוני בחדרה וסיים את לימודיו במגמה ביולוגית.
בצבא הוא החל את שירותו בשריון כמפקד טנק, ואחר-כך סיים קורס קצינים. ביולי 1981 התמנה למפקד פלוגה מ'-"מחץ" בחטיבה 188 בגדוד 71. ב-21 ביולי 1982 הטנקים של פלוגה מ' בפיקודו פגעו ב-18 טנקים ו-4 נגמ"שים סוריים, וזאת ללא נפגעים כלל בפלוגתו.
תולי נהרג בשדה התעופה של ביירות ביום רביעי, ט״ו באב, בפגיעה ישירה מפגז, כאשר רץ תחת אש כבדה ובידו מטף כיבוי, לעבר נגמ"ש בוער שנלכדו בו לוחמים פצועים. מספר שעות לפני מותו, הספיק לתת ראיון מצולם לרון בן ישי משדה התעופה. על גילוי אומץ לב, מסירות נפש וכושר מנהיגות, הוא זכה בצל"ש אלוף מטעם אלוף פיקוד הצפון אמיר דרורי. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי בחדרה. לאחר מותו הועלה לדרגת רב-סרן.
השיר "טוליק"

"טוּלִיק" הוא שיר שנכתב על ידי רמה סמסונוב בהשראתו של גבירצמן בהיותו ילד.
השיר הולחן על ידי נפתלי אלטר ובוצע על ידי אושיק לוי בפסטיבל שירי הילדים מס' 9, בשנת 1978. לאחר הפסטיבל היה לשיר מושמע ברדיו. השיר נמנה עם השירים שהופיעו באלבומה היחיד של רמה סמסונוב.
בריאיון לעיתון "לאישה" בשנת 1976 סיפרה רמה סמסונוב, כותבת השיר, על מילותיו: ”פעם, כשבני היה קטן, ישבתי איתו על שפת הים. היה שם ילד אחד משגע בשם טוליק, שאחז בידו אשכול ענבים. ילדה קטנה חיזרה אחריו וביקשה רק עינב אחד, וכשלא רצה לתת לה, הלכה והותירה אותו בודד ועצוב. בשבילי סימלה סיטואציה זו יותר מכל את המקרה של הגבר האגואיסטי, יפה-התואר, שמרוב אהבה עצמית נשאר לבסוף לבדו.[...] לפני שנה הייתי עם בני על החוף, ופתאום הוא אומר לי: אני רוצה להראות לך משהו. והוא מצביע על נער יפהפה בן 16 ואומר: זה טוליק”.
הנצחה

ספר לזכרו: אורית ברום (גבירצמן) (עורכת), תולי, גבעתיים: מפעלי דפוס פלאי, 1986
באוקטובר 2011 נחנכה "כיכר תולי" בחדרה, העיר בה נולד, בצומת של שדרות רוטשילד וז'בוטינסקי. בכיכר משולבים צריח טנק שוט ופרחי הצבעוני ("טוליפ"), שחלקם חלולים לציון מה שלא הספיק תולי בחייו הקצרים.
גדוד תובל של שבט להבות של הצופים הדתיים בירושלים נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  תובל גבירצמן - על הטנק הראשון שנכנס ללבנון, מעריב, 6 באוגוסט 1982
↑  תרבות מוזיקה, רק השיר נשאר, באתר nrg‏, 10 במאי 2005
↑  הסוד בעיניים של טוליק: מה עומד מאחורי "העיניים של טוליק"?, כתבה של סמדר פלד בדף הפייסבוק של אושיק לוי
↑  העיניים של תוליק - 30 שנה למלחמת לבנון, באתר של עפר גביש
↑  סרן תובל גבירצמן, באתר הגבורה
↑  על השיר תוליק, בדף הפייסבוק שיר ישראלי -  זוכרים  בשירים
↑  כיכר תולי בחדרה, פסלי טוליפים, באתר גלריה "נתיש" של ישראל פרימו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011596076005171  VIAF: 5714166479526607840000   WorldCat (עם VIAF): 5714166479526607840000 
כיכר תולי בחדרה ובמרכזה, פסלו של ישראל פרימו
אליפז בן עשו

אֱלִיפַז הוא דמות מקראית, בנו הבכור של עשו ואשתו עדה. לאליפז היו ארבעה אחים למחצה: רעואל, יעוש, יעלם וקרח.
לאליפז היו שישה בנים: תימן, אומר, צפו, געתם, קנז, ועמלק, שהיה אבי העם הראשון שנלחם בעם ישראל.
עמלק הוא בנו של אליפז מפילגשו תמנע. בספר דברי הימים נמנית תמנע בין בניו של אליפז, ולכן יש מדרשים המייחסים לאליפז גילוי עריות, ובהם תמנע היא גם בתו וגם פילגשו.
אליפז מוזכר במדרש בהקשר לבריחתו של יעקב מאחיו עשו, מחשש לחייו, אל דודו לבן הארמי שישב בחרן. בעקבות בריחת יעקב, שלח עשו את בנו אליפז לרדוף אחריו ולהורגו. כאשר השיג אותו אליפז, התחנן יעקב על חייו, אך אליפז טען שמוטלת עליו החובה למלא את מצוות אביו. יעקב נתן את כל אשר היה לו לאליפז ובכך אפשר לו לקיים את מצוות אביו וכן לא לפגוע בו נפש, שכן "עני חשוב כמת".
על פי ספר יוסיפון, בנו של אליפז, צפו, היה למלכם של הכתים עם שחרורם מעול קרתגו.
ראו גם

תולדות עשו
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוק ה'
↑  ספר בראשית, פרק ל"ו, פסוקים י'–י"א.
↑  ספר דברי הימים א', פרק א', פסוק ל"ו.
↑  מדרש תנחומא, פרשת וישב א; רש"י לבראשית ל"ו, י"ב.
↑  בראשית רבתי על בראשית כח י (מיוסח לרבי משה הדרשן), רש"י (בראשית, כ"ט, י"א), ילקוט ראובני על התורה, פרשת ויצא אות ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398040705171
יוקיו מישימה

| --- | --- |

מישימה, 1956
 לידה:  14 בינואר 1925 טוקיו
 התאבד:  25 בנובמבר 1970 (בגיל 45) טוקיו, יפן 
 שם לידה:  היראוקה קימיטקה
 מדינה:  יפן 
 מקום קבורה:  בית הקברות טאמה 
 אירועים משמעותיים:  Mishima incident 
 שם עט:  Yukio Mishima, 榊山保, 三島由紀夫 
 מקום לימודים:  בית הספר לממשל ולמשפטים של אוניברסיטת טוקיו 
 שפות היצירה:  יפנית 
 סוגה:  דרמה, מסה, הרצאה, מנשר, סרט קצר 
 זרם ספרותי:  לאומיות יפנית, התנועה האסתטית, Second Generation of Postwar Writers, Japan Romantic School, פוסטמודרניזם 
 יצירות בולטות:  מקדש הזהב, Kyōko no Ie, אהבת מולדת, Five Modern Noh Plays, המלח שחטא לים, The Sea of Fertility, The Sound of Waves, וידויה של מסכה, מאדאם דה-סאד 
 תקופת הפעילות:  1944 – 25 בנובמבר 1970 (כ־26 שנים) 
 הושפע מ:  מורסקי שיקיבו, Mimei Ogawa, יוהאן אוגוסט סטרינדברג, רמון ראדיגה, יאהרה סאיקאקו, Fujiwara no Teika, צ'יקמטסו מונזאימון, Izumi Shikibu, ז'אן רסין 
 בן או בת זוג:  יוקו היראוקה (1 ביוני 1958–25 בנובמבר 1970) 
 צאצאים:  נוריקו היראוקה, איצ'ירו היראוקה 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס שינצ'ושה לספרות (1954)  ACA National Arts Festival (1965)  Mainichi art award (1964)  פרס יומיורי (1956, 1961)  Kishida Theatre Award (1955)  חץ הזהב  star on Playwrights' Sidewalk  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:   
 
יוקיו מישימה (ביפנית: 三島 由紀夫;‏ 14 בינואר 1925 – 25 בנובמבר 1970) הוא שם העט של היראוקה קימיטקה, גדול סופרי יפן במאה ה-20, ומי שהיה מועמד שלוש פעמים לפרס נובל לספרות.
פועלו הספרותי כולל כתיבה של למעלה מארבעים נובלות, קובצי שירה, מאמרים, מחזות ועוד.
כתיבתו עוסקת בשאלות של גבריות ונשיות, אסתטיקה יפנית, מיליטריזם ועוד.
החל משנת 1988 מוענק פרס ספרותי על שמו.
עבודה ספרותית

מישימה כתב למעלה מ-40 נובלות, 18 מחזות, 20 קובצי סיפורים קצרים, 20 קובצי מאמרים ולברית אחת.
דעותיו הפוליטיות

מישימה החזיק בדעות לאומניות ריאקציונריות, וטען כי לאחר מלחמת העולם השנייה "יפן מתה" מבחינה תרבותית וכדי לחזור למקומה הראוי עליה לשוב לערכי הבושידו (הלוחם) של הסמוראי. מן החרצית והחרב שסימלו את יפן, קבל מישימה, נעלמה החרב ונותרה רק החרצית. הוא אף טען כי לאחר מלחמת העולם השנייה קיסר יפן הירוהיטו היה צריך להתפטר. דעות אלו קוממו עליו אנשי שמאל וימין כאחד והפכו אותו לדמות שנויה במחלוקת. לצורך מימון פעולותיו הפוליטיות השתתף גם בסרטי קולנוע ובין השאר כיכב בסרט "פחד מוות" של הבמאי יאסוזו מאסומורה. בשנת 1967 הקים צבא פרטי קטן בראשותו שהתאמן לצד צבא יפן ונתפס על ידו ככוח המזוין היחיד במדינה שראוי להגן על הקיסר. בשנת 1970 שם קץ לחייו באמצעות ספוקו, אקט שביצע לאחר ניסיון השתלטות כושל על צבא יפן.
שנות ילדותו

מישימה נולד בטוקיו ואת מרבית שנות ילדותו בילה במחיצת סבתו האגרסיבית שתיעבה נערים והתעקשה לגדלו כילדה. מישימה הצעיר לא הורשה לשחק בשמש או להשתתף בכל סוג של פעילות ספורטיבית, ונאלץ לשחק עם בנות דודותיו ובובותיהן. כאשר שב לבית אביו בגיל 12, זכה ליחס מחמיר לא פחות - אביו, שהיה איש צבא, הטיל עליו משמעת קשה וניסה למנוע ממנו לכתוב. הדבר לא צלח ומישימה החל לכתוב כבר בשנים אלו כשהוא מושפע מהסופרים היפניים ומאוסקר ויילד האירי.
מאוחר יותר קיבל מישימה טופס גיוס לצבא היפני הקיסרי ובבחינות הבריאות במיונים לגיוס הוא נכשל עקב אבחון שגוי של שחפת.