מרפא לבריאות
ביקורת

הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך שליליות ברובן. הוא זכה לשבחים עבור הוויזואליות, הסינמטוגרפיה והופעת השחקנים שבו, אולם ספג תגובות שליליות רבות בנוגע לאורכו, כשעתיים וחצי, וכן בשל מבנה ומורכבות עלילתו. מספר מבקרים הבחינו באלמנטים הלאבקרפטיים שבו.
אתר האינטרנט עגבניות רקובות העניק לסרט, נכון ל-2022, ציון שלילי של 42% מתוך סיכום של מאתיים ושלוש עשרה ביקורות. הקונצנזוס הכללי שהביע צוות המבקרים של האתר מסר כי, "מרפא לבריאות מתרברב בשפע של סגנון ויזואלי, אולם הוא מתבזבז על עלילה צפויה המכילה טוויסטים, פניות ואלמנטים של אימה אשר נראו זה מכבר בצורה הרבה יותר מוצלחת".
הצלופחים מופיעים לאורך הסרט באופן חוזר ונשנה, וההשוואה המתבקשת בין מטה אסקלפיוס (מימין) ושלט האצולה (משמאל) המצוי בשער בית ההבראה עשויה להצביע על ההפכים ביניהם, בעוד שהנחשים מסמלים רפואה, הצלופחים גוזלים את כוח החיות והנעורים של המטופלים.
אתר האינטרנט מטאקריטיק העניק לסרט, נכון ל-2022, ציון של ארבעים ושבע מתוך מאה על בסיס ארבעים ביקורות, והצביע על "חוות דעת מעורבות שאינן חד משמעיות", כאשר ציון הקהל עמד על כ-8.2.
פאול בירנס מעיתון הסידני מורנינג הרלד (אנ') השווה את עלילתו של הסרט לזו של דרקולה, וטען שבית ההבראה המוצג בו הוא שילוב בין המלון הרדוף מהניצוץ ובין קן הנשרים של אדולף היטלר. לדבריו, על אף שהסרט מכיל אלמנטים רבים של סוגת האימה, הוא כלל אינו מפחיד. בירנס טען כי ורבינסקי ניסה ליצור סרט פולחן העוסק בתרבות הצריכה המודרנית, אולם כל מה שקיבל היה שני שלישים של עלילה אשר הפכו למשחק מקדים והרגישו כמו נצח רק בכדי להיגמר בסוף מטופש.
טארה בריידי מהאייריש טיימס טענה כי הסרט קרס תחת משקלו העצמי הודות לסיפורי הפולקלור והמיתולוגיה המיותרים שבו. כמו כן הבחינה באורכו האבסורדי, שלדעתה איפשר לו להמשיך לספק תשובות לשאלות שמעולם לא נשאלו. היא סיכמה את צפייתה כמתסכלת אך מבדרת.
ונדי אייד מעיתון האובזרבר ציינה כי נדרשת חוצפה רבה על מנת לפתוח סרט הוליוודי בוול סטריט ולסיים אותו בטירה גותית מפחידה. היא הצביעה על אלמנטים מסרטי האימה של הבמאי דייוויד קרוננברג, והשוותה בין הסרט לקרימזון פיק, סטוקר ואבולוציה (אנ'). כמו כן כתבה כי אף על פי שהסרט מרשים מבחינה טכנית, ובייחוד עיצוב ההפקה, חוסר המיקוד וההתקדמות האיטית שבו הם מפגעים רציניים המפריעים לאטמוספירה שניסה ורבינסקי לבנות. לדבריה, האווירה המפחידה והאימה המזדחלת אינם מספיקים על מנת "להדביק" את העלילה הארוכה מדי, אשר מתעדפת אלמנטים של אימה על פני קוהרנטיות והיגיון.
ג'ו ליווינגסטון מהשבועון האמריקאי הניו ריפבליק כתבה בשבח הסרט וכינתה אותו "סרט האימה שמגיע לנו", אף על פי שביקרה בחריפות את הדרך בה הסתיים. לטעמה מזכיר הסרט את סגנונו של הבמאי דייוויד פינצ'ר, וכן את עלילת פנטום האופרה. כמו כן הצביעה ליווינגסטון על האטמוספירה הנאצית במקצת, ועל הרוחות הפרוידיאנות הנושבות בו.
פיטר בראדשו מעיתון הגרדיאן תיאר את הסרט כיצירה קלסטרופובית, מצמררת ומהפנטת, ואמר כי לא היה בטוח אם נמשך הסרט שעתיים וחצי, יומיים וחצי, חודשיים וחצי, או האם חלק מהסצנות שהוצגו בו היו למעשה הזיות שרק הוא ראה. לדעתו הזכיר הסרט את עבודותיהם של סטנלי קובריק וסטיבן קינג.
ליה פיקט מעיתון השיקגו רידר (אנ') תיארה את הסרט כסיפור אימה גותי המנסה לחקות את תינוקה של רוזמרי; לדבריה, העלילה הארוכה מדי משעממת ותלויה בטוויסט צפוי שניתן לראות ממרחק רב. בעיניה מזכיר לוקהרט את דמותו של אדוארד טדי דניאלס משאטר איילנד, סרט הדומה למרפא לבריאות, אך מוצלח ממנו במובנים רבים.
ג'סטין צ'אנג מעיתון הלוס אנג'לס טיימס כתב כי קיים היבט מעורר השראה בנכונותם של האולפנים הגדולים לתת חופש לחזונו המטורף של ורבינסקי, גם אם התוצאות אינן תמיד רווחיות. לדעתו אין הסרט מפחיד כמו שהוא יפהפה, גם אם שרירותי מפעם לפעם. צ'אנג השווה אותו לשאטר איילנד, קרימזון פיק ונעורים (אנ'), וכמו כן הבחין בצללים הנאצים המאפילים על העלילה, מתוך התייחסות לאובססיה של הברון פון רייכמרל לטוהר דם.
קייל סמית' מעיתון הניו יורק פוסט כתב כי התענוג שחווה בעת הצפייה בסרט לא נבע מהיעד אליו הובילה אותו העלילה, אלא דווקא מהאטמוספירה החלומית והמטרידה. אורכו הרב אינו מפריע, כך טען, ברגע שנכנסים לתוך צעדיו האיטיים של הסיפור המלא בתפניות מצמררות. לדעתו, החזותיות של ורבינסקי היא כה עשירה, עד כדי שיתוק הצופים בסרט בזמן הטיול בטירת האימה המבעיתה. הוא השווה בין הסרט לשאטר איילנד ואיש הקש, וכמו כן בין דמותו של פמברוק לזו של קולונל קורץ מאפוקליפסה עכשיו, שתי דמויות אשר ברחו מהמסגרת בה היו מצויות, ושלחו מכתבים חזרה לביתם עם סירובם לשוב.