אריך פרום
תורתו > מנוס מחופש

במסגרת העולם המערבי המודרני, הבנוי על מודל כלכלי-חברתי קפיטליסטי הנשען על התאולוגיה של לותר וקלווין, נוצר מושג חופש שאינו מאוזן, המצייר את האדם כרע מטבעו ואת ישועתו רק במסגרת פעולה נוירוטית לריצוי האל. מסגרת זו חולנה ותורגמה לפי פרום לדפוסים הכלכליים של המאה ה-19–20, כאשר האדם עובד למעשה לאל השוק והכלכלה, ומאבד את קשריו הבריאים עם הזולת. במצב זה האדם אינו מסוגל ליהנות מהחופש שיש לו ואינו מסוגל לטפח את ייחודו, והוא בורח מעצמו ומאחריות עצמית למול העולם החיצוני שמאיים עליו. נוצרת דילמה בין דרישות החברה, המטפחת יצרנות ותרומה, לבין צורכי הפרט לצמיחה ולאושר. התנגשות זו יכולה לגרור "מנוס מחופש" (כשם ספרו הראשון של פרום) באמצעות מנגנוני מילוט שונים, שהעיקריים שבהם הם:
סמכותנות (authoritativeness) – ביטול העצמי מול גורם חזק, והענקת כוח הסמכות לבני-אדם אחרים, לאידאה או לרעיון, ולחלופין ניצול הכוח לשלוט, לנצל ואף להשפיל בני אדם אחרים. פרום מכנה זו גם כמאוויים סאדו-מזוכיסטיים או יחסים סימביוטיים. בשני המקרים נוצרת סימביוזה בין בני אדם שנמלטים מייחודיותם על ידי כניעה או שליטה. תופעת הנאציזם היא, לדעת פרום, ביטוי לבריחה מחופש לסמכותנות.
תוקפנות ממאירה (malignant aggression) – כדי להתגבר על התחושה של האיום מהסביבה, נוקט האדם בגישה תוקפנית והרסנית, שמטרתה להרוס את האיום שניצב למולו. האלימות והוונדליזם, התמכרויות לסמים ולמשקאות חריפים, המתרחשים בחברה העירונית המתועשת, מהווים ביטוי לכך.
קונפורמיות של אוטומט (automatum conformity) – בתואמנות הכפייתית יש משום הפחתה בתחושת הניכור של האדם, על ידי שהוא מידמה למרבית בני התרבות שאליה הוא משתייך בדפוסי חייו, רצונותיו, רגשותיו ומחשבותיו, ואינו מתייחד עוד לעצמו. עמדה זו דומה לצבעי ההסוואה של בעלי חיים. פתרון זה מסוכן לדעת פרום, מכיוון שמדובר באשליה שבה האדם מדמה כי מחשבותיו, רגשותיו ורצונותיו הם אותנטיים והוא בן חורין, בעוד שלמעשה הוא מתאים את עצמו לציפיות של החברה, ומאבד את זהותו בכך שהוא מחקה את רוב הפרטים בחברה ומטמיע את שאיפותיהם, מחשבותיהם, רצונותיהם ורגשותיהם. פתרון זה נפוץ ביותר לדעת פרום בחברה המערבית.
על-פי פרום, קיימות חמש אוריינטציות אישיותיות – צורות התמודדות והסתגלות במרחב הסביבתי והפיזי – שארבע מהן אינן יעילות:
המקבלת-פסיבית – היונקני, שקשור במובן החברתי למזוכיזם ולנאמנות; טיפוס שמאמין כי מקור הברכה נמצא מחוצה לו, והוא יכול לקבלו רק מחוצה לו. הוא תלוי באחרים, ותמיד יחפש ישות חיצונית שתתמוך בו ותפתור את בעיותיו.
המנצלת-אגרסיבית – הנצלני, שקשור במובן החברתי לסאדיזם ולמרותנות; גם טיפוס זה מאמין כי מקור הברכה נמצא מחוצה לו, אבל הוא ינסה לקבלו מאחרים בגנבה או בכוח הזרוע, שכן הוא מאמין שהדשא של השכן ירוק יותר, ושאין ביכולתו ליצור בעצמו דברים טובים. סיסמאותיו הן "מים גנובים ימתקו" ו"אני נוטל מהעולם מה שאני צריך".
האוגרת-כפייתית – האוגרני, שקשור במובן החברתי להרסנות ולדעתנות; טיפוס זה אינו מאמין כי הוא יכול לקבל מהעולם, ומאמין בעקרון השימור, האגירה והחסכון. הוא דוגל בסדרנות ובדייקנות כדי לבטל את האיום של פריצת העולם החיצוני לעמדתו המבוצרת. סיסמתו היא "אין חדש תחת השמש".
השווקנית-אופנתית – השווקני; יחסים בינאישיים נגזרים על פי הגישה הצרכנית של היצע וביקוש ורייטינג, וקשורים במובן החברתי לאדישות ולהגינות; טיפוס זה רואה את עצמו כמוכר וכסחורה גם יחד, ומפתח בעצמו את התכונות שה"שוק" דורש. מאפיין את האישיות השווקנית ריקנות וחוסר ייחודיות, כדי שלא יהיה דבר שיתנגש עם דרישות השוק העתידי.
אבל רק אוריינטציה אחת היא יעילה:
היצרנית – הפתרון הבריא והיעיל לאדם, שקשור במובן החברתי לאהבה יצרנית ושיקול דעת, ולחוסר תלותיות, למימוש כישורים ויכולות, לשייכות, לשליטה עצמית ולזהות. טיפוס זה, שמאמין כי הצמיחה והמימוש העצמי הם מטרה שלעולם אין להכפיפה למטרות אחרות, מנסה בכוח תבונתו ומאמציו להוציא אל הפועל ולהגשים את הפוטנציאל האישי והסגולות שגנוזות בו. הוא ממלא את חובותיו כלפי עצמו, וסיסמתו "היה נאמן לעצמך".
פרום הבדיל בין חירות שלילית ("חירות מאת") – השתחררות האדם משליטת הטבע והחברה, לבין חירות חיובית ("חירות לשם") – יחס פעיל של אחווה אנושית ופעילות ספונטנית של אהבה ועבודה שמלכדת את האדם עם העולם. לתפיסתו, הפער שבין שתי חירויות אלה הוא הגורם לבעיה העיקרית של האדם, אשר משתחרר מכבלים קודמים, אך אינו מסוגל לגשר על הפער שנוצר באמצעות חירות חיובית. לתפיסתו של פרום, אין דבר נעלה יותר מהעצמי של האדם, ולכן הוא ראה את החירות החיובית כחירות להגשמה עצמית, והצמיחה והמימוש העצמי של האדם הן מטרת-על שאין להכפיפה למטרות אחרות. פרום קרא לאדם לבחור בחירות ולחנך לספונטניות, מקוריות ועצמאות, בלי לפחד מאנוכיות או אנרכיה, כיוון שבמצב של מתן חופש חיובי לאדם, הדבר יביא לידי ביטוי את כוחות הצמיחה, ההתרחבות וביטוי הכשרים האנושיים הטבועים בו, ובהם האידיאלים האמתיים שמכוונים לצמיחתו ואושרו של היחיד. לעומת זאת, דווקא במצב שבו היחיד מדכא את הספונטניות שלו והוא חסום, מבודד, אכול ספקות, חסר אונים וחייו מתוסכלים – הוא ייגרר להרסנות ויערוג לכוח או לכניעה.