stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיריית תל אביב-יפו
מבנה פוליטי > מועצת העיר > 2008–2013

הרכב המועצה ה-19:
| שם הסיעה | מספר מנדטים | חברי המועצה | חברי מועצה שעזבו במהלך הקדנציה | תפקידים נוספים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
קואליציה (21 חברים)
| תל אביב אחת | 5 | רון חולדאי, דורון ספיר, יעל דיין, שולה אגמי, שמואל מזרחי |  | חולדאי – ראש העירייה, ספיר – סגן ומ"מ ראש העירייה, דיין – יו"ר המועצה |
| כח לגמלאים | 3 | חביבה אבי גיא, משה טיומקין, מאיר מוזס | נתן וולוך – עזב לאחר שהורשע בקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות והוטל עליו קלון | אבן גיא – סגן ראש העירייה |
| רוב העיר | 3 | אסף זמיר, אלון סולר, יניב ויצמן |  | זמיר – סגן ראש העירייה, ויצמן – יועץ ראש העיר לקהילה הגאה, סולר – יו"ר ועדת הספורט |
| הירוקים | 2 | רפי קישון, דן להט | פאר ויסנר – עזב לאחר שהורשע בזיוף מסמך במטרה לקבל דבר, שימוש במסמך מזויף וקבלת דבר במרמה והוטל עליו קלון. ד"ר חנה תמיר – עברה לסיעת "לתת לחיות–חי". | - |
| הליכוד | 2 | ארנון גלעדי, שלמה מסלאוי |  | גלעדי – משנה לראש העירייה, יו"ר שפד"ן |
| יהדות התורה | 2 | נפתלי לוברט, שמואל גפן |  | לוברט – סגן ראש העירייה |
| ש"ס | 2 | שלמה תבור, בנימין בביוף |  |  |
| יאפא – רשימת תושבי יפו | 1 | סאמי אבו שחאדה | עומר סיקסיק – עזב בשל הסכם רוטציה סיעתי | - |
| צדק חברתי | 1 | כרמלה עוזרי |  |  |
אופוזיציה (10 חברים)
| עיר לכולנו | 5 | אהרון מדואל, יואב גולדרינג, שרון מלכי, שרון לוזון, רחל גלעד וולנר | יעל בן יפת ונח עפרון – עזבו בשל הסכם רוטציה סיעתי |  |
| מרצ תל אביב-יפו | 3 | מיטל להבי, אחמד משרהוואי, ערן לב | תמר זנדברג – נבחרה לכנסת ה-19 |  |
| לתת לחיות-חי | 2 | ראובן לדיאנסקי, ד"ר חנה תמיר |  |  |
קואליציה: תל אביב אחת (5), רוב העיר (3), כח לגמלאים (3), הירוקים (2), יהדות התורה–המפד"ל (2), הליכוד (2), ש"ס (2), צדק חברתי (1), יאפא – רשימת תושבי יפו (1) (נכנסה לקואליציה ב-27 בספטמבר 2012). בסך הכל 21 חברים בקואליציה העירונית.
אופוזיציה: עיר לכולנו (5), מרצ (3) (פרשה מהקואליציה ב-26 ביוני 2012), לתת לִחיות (2) (פרשה מהקואליציה ב-22 במאי 2011). בסך הכל 10 חברים באופוזיציה העירונית.
מבנה פוליטי > מועצת העיר > 2003–2008

כח לגמלאים – 6 מנדטים – נתן וולוך, חביבה אבי גיא, אריה שומר, משה טיומקין, מאיר מוזס, שלי חושן.
מרצ – 5 מנדטים – מיטל להבי, יעל דיין, יפה כחלון, רפעת טורק, איתי פנקס.
תל אביב אחת – 4 מנדטים – רון חולדאי, שולה אגמי, דורון ספיר, שמואל מזרחי.
הירוקים – 4 מנדטים – פאר ויסנר, מרדכי וירשובסקי, הדס שכנאי, אורנה בנאי.
הליכוד – 3 מנדטים – ארנון גלעדי, שלמה מסלאוי, ישעיהו דרורי.
ש"ס – 3 מנדטים – דורון לוי, מרדכי אטיאס, שלמה זעפרני.
יהדות התורה ואלי אמינוב – 2 מנדטים – נפתלי לוברט, אלי אמינוב.
שינוי – 2 מנדטים – רון לוינטל, זהר שביט.
המפד"ל – 1 מנדטים – ליאורה מינקה (רוטציה בין ליאורה מינקה לשמואל גפן לדוד עזרא).
זכות הציבור לדעת – 1 מנדטים – גילה הרץ.
קואליציה: תל אביב אחת (4), כח לגמלאים (6), מרצ (5), הירוקים (4), הליכוד (3), ש"ס (3), יהדות התורה (2), תמורה {זהר שביט} (1), המפד"ל (1). בסך הכל 29 חברים בקואליציה העירונית.
אופוזיציה: שינוי {רון לוינטל} (1), זכות הציבור לדעת – גילה הרץ (1). בסך הכל 2 חברים באופוזיציה העירונית.
מבנה פוליטי > מועצת העיר > 1935

בעקבות הבחירות לעיריית תל אביב בדצמבר 1935 נקבע הרכב מועצת העירייה.
הסתדרות העובדים (מפא"י) זכתה בשישה מושבים, ונבחרו מטעמה יוסף אהרונוביץ', דב הוז, צבי לוביאניקר, מרדכי נמירובסקי ואליעזר פרלסון.
מאיר דיזנגוף נבחר לבדו מטעם הציונים הכלליים. ישראל רוקח נבחר מטעם המרכז, סעדיה שושני נבחר מטעם התאחדות בעלי הבתים, דוד צבי פנקס נבחר מטעם המזרחי, פליקס רוזנבליט מטעם רשימת עולי גרמניה וההתאחדות הפרוגרסיבית, יהושע שצוב מטעם מרכז הסוחרים הזעירים, דוד בנבנשתי מטעם למען תל אביב ומשה כהן מטעם המפלגה הרוויזיוניסטית.
פרסים עירוניים

עיריית תל אביב-יפו מחלקת פרסים לעידוד והוקרה לאישים בתחומים שונים. הפרסים ברובם בסכום של 18,000 ש"ח לכל זוכה, תדירות חלוקת הפרס משתנה לפי סוג הפרס. הפרסים העירוניים ממומנים ברובם מתקציבה של העירייה ומיעוטם ממומנים על ידי קרנות חיצוניות.
בין הפרסים:
פרס הרב קוק לספרות תורנית ע"ש הרב אברהם יצחק הכהן קוק. מחולק אחת ל-4 שנים.
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה ע"ש גוטליב וחנה רוזנבלום. מחולק אחת לשנתיים.
פרס דוש לקריקטורה ע"ש קריאל גרדוש. מחולק אחת לשנתיים יחד עם פרס סוקולוב.
פרס אנגל ליצירה מוזיקלית ולמחקר המוזיקה העברית ע"ש יואל אנגל. מחולק אחת לשנתיים.
פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה והאלקטרונית ע"ש נחום סוקולוב. מחולק אחת לשנתיים.
פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול ע"ש מאיר דיזנגוף. מחולק אחת לשנתיים.
פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים ע"ש ד"ר חיים ויצמן
פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף ע"ש אברהם קרוון
פרס ביאליק לספרות יפה ולחכמת ישראל ע"ש חיים נחמן ביאליק. מחולק לפחות אחת לארבע שנים.
פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת ע"ש שאול טשרניחובסקי. מחולק לפחות אחת לארבע שנים.
פרס מנדלי מוכר ספרים לספרות בשפת היידיש. מחולק אחת לארבע שנים.
פרס רוקח לאדריכלות ע"ש ישראל רוקח
פרס משה הלוי לאמנות הבימה ע"ש משה הלוי
פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה ע"ש פרץ נפתלי
פרס דב הוז לספורט ע"ש דב הוז
פרס לעובדים בתחום החינוך העברי
פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית ע"ש הנרייטה סולד
פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית ע"ש הרב עובדיה יוסף. מחולק כל שנה.
פרסים נוספים שחולקו: פרס איינהורן לחקר הלשון והספרות הרפואית העברית, ע"ש ד"ר משה איינהורן (מ-1966).
כרטיס דיגיתל

"דיגיתֵל" הוא כרטיס התושב של העיר תל אביב-יפו, שבו מחזיקים למעלה מ-200 אלף מתושבי העיר. כרטיס העיר מציע הטבות ומידע אישי, בהתאם לתחומי העניין של התושב. מועדון דיגיתל הוקם בשנת 2013, לשם חיזוק הקשר של העירייה עם תושבי העיר. הכרטיס מאפשר למחזיקו לקבל שירותים ומידע בדואר אלקטרוני, ב-SMS ובאזור האישי המותאם לו לפי מקום המגורים, תחומי עניין, מצבו המשפחתי ועוד. השירות מציע פעילויות מוזלות ושירותים ממוקדים לרווחת התושבים. כמו כן, ניתנים שירותים עירוניים מקוונים, באמצעותם ניתן לבצע פעולות מהבית ללא המתנה בתור ומבלי להגיע לעירייה.
תל־אופן > הקמת המערך

תל־אופן הוא שירות שיתוף אופניים של העירייה לבאי העיר המאפשר שכירת אופניים ואופניים חשמליים לזמן קצר.
מערך השכרת האופניים העירוני הוקם בשנת 2011 וזכה להיקפי שימוש גבוהים.
רחובות העיר מלאים בתנועת מכוניות והעיר פקוקה מאוד, גם חנייה קשה מאוד למצוא בעיר תל אביב. כחלק מהניסיונות לפתור את העניין העירייה מעודדת שימוש באופניים שתופסים פחות מקום בנפח התנועה ופחות חניות. מיזם תל־אופן מאפשר לאנשים לשכור אופניים בתחנת איסוף אחת, להגיע איתם לתחנת איסוף אחרת ושם להחזיר אותם.
תל־אופן > ביטול המערך

בשנים האחרונות חלה ירידה הדרגתית בהיקף השימושים, עקב התפתחות שוק האופניים והקורקינטים החשמליים והשיתופיים.
חוזה הפעלת המערך היה אמור להסתיים בינואר 2021, ולאור התמורות שחלו בהיקפי השימוש, ועקב התפתחות שוק האופניים והקורקינטים החשמליים והשיתופיים, הוחלט להקדים את סיום ההתקשרות במספר חודשים, והפעילות הופסקה על ידי העירייה, החל מחודש אוגוסט 2020.
הסיירת לביטחון עירוני (סל"ע)

העירייה מפעילה את הסיירת לביטחון ושיטור עירוני (סל"ע). תפקיד הסיירת הוא להגביר את תחושת הביטחון האישי של תושבי העיר ובעלי העסקים הפועלים בה.
הסיירת פועלת בכל ימות השבוע, לאורך כל היממה, בשיתוף פעולה עם משטרת ישראל, הפיקוח העירוני ומשל"ט המצלמות באגף הביטחון ושירותי החירום.
מוקד שירות 106 פלוס מרכז את הפניות ומנתב אותן אל הסיירת או אל המשטרה בהתאם לאופי הפנייה.
סיירת פועלת מכוח סמכות העירייה בפקודות העיריות ונושאי פעילותה הוגדרו בתקנות העיריות (שמירה, אבטחה וסדר ציבורי ברשות מקומית), התשע"ב - 2011 כדלהלן:
שמירה ואבטחה נייחת וניידת במרחב הציבורי ובמתקני הרשות המקומית לרבות לצורך מניעת פעילות חבלנית עוינת.
סיוע למשטרת ישראל בפעולותיה לשמירת שלום הציבור והסדר הציבורי, לרבות באבטחת אירועים המוניים.
מניעת פגיעה ברכוש של הרשות המקומית.
ב-5 באוגוסט 2023 נפל בעת מילוי תפקידו סייר של היחידה חן אמיר בפיגוע ירי ברחוב מונטפיורי בתל אביב לאחר שחתר למגע מול המחבל, לאחר מאמצי החייאה ממושכים מת מפצעיו בבית החולים איכילוב.
הערות שוליים

↑  מתוך אתר הרבנות הראשית של תל אביב.
↑  מועצת הקהילה לשאלת ההתמזגות, הצופה, 27 באוקטובר 1938
↑  התמזגות הקהילה עם עירית תל אביב, הצופה, 1 במאי 1939; המשך
↑  שחורי, אילן, 1990.חלום שהפך לכרך: תל–אביב, לידה וצמיחה: העיר שהולידה מדינה, תל אביב: אביבים.
↑  חברי מועצות העירייה של תל אביב, ידיעות עיריית תל אביב, 15 באפריל 1942
↑  יצחק בן חורין, עירית תל־אביב חייבת לבנקים 4 מיליארד שקל, מעריב, 4 בספטמבר 1984
↑  תקציב עיריית תל אביב-יפו לשנת 2023
↑  אתר ארכיון עיריית תל אביב
↑  [hhttps://www.tel-aviv.gov.il/About/Pages/Members.aspx/ מועצת עיריית תל אביב]
↑  מועצת עיריית תל אביב
↑  היום הבחירות בתל־אביב, דואר היום, 15 בדצמבר 1935
↑  התוצאות הסופיות של הבחירות והרכב מועצת העיריה החדשה, הארץ, 19 בדצמבר 1935
↑  פרסים עירוניים, באתר עיריית תל אביב.
↑  רון חולדאי, הדיגיתל ה-200,000!, באתר www.facebook.com
↑  אתר תל-אופן.
↑  תל־אופן באתר עיריית תל אביב
↑  רועי רובינשטיין, לירן לוי, יעל צ'כנובר, מתן צורי, מת מפצעיו חן אמיר, הסייר שנורה בפיגוע בת"א: "היה גיבור גם ברגעיו האחרונים", באתר ynet, 5 באוגוסט 2023
| תל אביב-יפו |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | יפו • היסטוריה • תחבורה • אדריכלות • בנייה לגובה • רחובות ושדרות • רבעים • צפון תל אביב • דרום תל אביב |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | יפו העתיקה • אחוזת בית • העיר הלבנה • חוף תל אביב • העירייה ומועצת העיר • סמל העיר |  |
| קטגוריה ראשית | פורטל תל אביב-יפו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2007009350  VIAF: 1063158188202920260006   WorldCat (עם VIAF): 1063158188202920260006 
מפת הרבעים
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מפת הגבולות של עיריית תל אביב-יפו
ונסה קירבי

| --- | --- |
קירבי בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, 2024
קירבי בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, 2024
 לידה:  18 באפריל 1988 (בת 36) לונדון, אנגליה אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  Vanessa Jane Kirby 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אקסטר  בית הספר ליידי אלינור הולס 
 פרופיל ב-IMDb
 
ונסה נואלה קירבי (באנגלית: Vanessa Nuala Kirby; נולדה ב-18 באפריל 1988) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 2020 על תפקידה בסרט הדרמה "קרעים של אישה", וידועה גם בשל תפקידה בתור הנסיכה מרגרט בסדרת הדרמה "הכתר" בנטפליקס, שעליו קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה.
ביוגרפיה

ונסה ג'יין קירבי נולדה וגדלה בווימבלדון, לונדון, שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית-אנגלית. אביה היה אורולוג ואמה הייתה המייסדת של מגזין "Country Living". בין חברי המשפחה היו השחקנים ונסה רדגרייב וקורין רדגרייב.
קירבי למדה בבית הספר ליידי אלינור הולס בהמפטון. אחרי שלא התקבלה לבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק, יצאה לטיול של שנה, ואחר כך למדה אנגלית באוניברסיטת אקסטר.
קריירה

היא דחתה את מקום הלימודים באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), אחרי שהוחתמה על ידי סוכנות כישרונות ופגשה את במאי התיאטרון דייוויד תאקר, שנתן לה תפקידים בשלושה מחזות בתיאטרון אוקטגון בבולטון בשנת 2009: "כולם היו בניי" מאת ארתור מילר, "רוחות" מאת הנריק איבסן, ו"חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר. על הופעתה ב"כולם היו בניי" זכתה בפרס "BIZA Rising Star" של מנצ'סטר איבנינג ניוז בסך 5,000 ליש"ט.
בהמשך כיכבה בתיאטרון המלכותי הלאומי בתפקיד איזבלה במחזה "Women Beware Women" מאת תומאס מידלטון בבימויה של מריאן אליוט. היא כיכבה בתפקיד רוזלינד במחזה "כטוב בעיניכם" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס בלידס. אלפרד היקלינג מעיתון הגרדיאן כינה אותה "כישרון חדש משמעותי". ב-2011 הופיעה בתפקיד אניה רייס בתיאטרון רויאל קורט בבימויו של סיימון גודווין, וזכתה לשבחים על הופעתה מפול טיילור בעיתון האינדפנדנט שתיאר אותה כ"כוכב".
הופעת הבכורה של קירבי בטלוויזיה הייתה ב-2011 בסדרה "The Hour" ב-BBC. היא גילמה את אסטלה במיני-סדרה "תקוות גדולות".
קירבי שיחקה בתפקיד הראשי בדמות אליס במיני-סדרה של רידלי סקוט עיבוד לרומן "לבירינת" מאת קייט מוס. ב-2012 שיחקה בסרט "צ'ארלי חייב למות", בכיכובו של שיה לה-באף.
ב-2013 שיחקה בתפקיד משני בסרט הפנטזיה הרומנטי של ריצ'רד קרטיס "כל הזמן שבעולם", בתור ג'ואנה חברתה הטובה של דמותה של רייצ'ל מקאדמס.
בספטמבר 2012 גילמה קירבי את מאשה בהפקה של המחזה "שלוש אחיות" בתיאטרון יאנג ויק וזכתה לביקורות נלהבות.
בתחילת 2012 שיחקה קירבי בסרט "The Rise". הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבלי הסרטים של בטורונטו ובלונדון וזיכה את רואן אתייל בפרס הסרט החדש הטובה ביותר.
ב-2013 חזרה קירבי לתיאטרון הלאומי לשחק בתפקיד המלכה איזבלה במחזה "אדוארד השני" לצדו של ג'ון הפרנן. בקיץ 2014 גילמה את סטלה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" בתיאטרון יאנג ויק. ב-2014 זכתה בפרס Whatsonstage בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר לפי בחירת הקהל.
קירבי הופיעה בסרט הקולנוע "Kill Command", בסרט "עלייתה של ג'ופיטר" של האחיות וצ'אוסקי, ובסרט "Queen and Country" סרט ההמשך של ג'ון בורמן לסרט "תקווה ותהילה" מ-1987. בשנת 2015 שיחקה בסרט "אוורסט". עוד שיחקה בעיבוד לרומן "Bone in the Throat" מאת אנתוני בורדיין.
ב-2015 שיחקה קירבי בסרט "גאון" של מייקל גרנדייג'. עוד הופיעה בתפקיד ראשי בסדרה "תולדות פרנקנשטיין", בדרמה "המלביש" בבימויו של ריצ'רד אייר, ובעיבוד של תיאה שרוק לספרה של ג'וג'ו מויס "ללכת בדרכך".
במאי 2015 פורסם שקירבי לוהקה לתפקיד הנסיכה מרגרט לסדרה "הכתר" של נטפליקס שכתב פיטר מורגן וביים סטיבן דלדרי. קירבי שיחקה בשתי עונותיה הראשונות של הסדרה, והיא זכתה לשבחים רבים על משחקה ואף קיבלה מועמדויות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה, לשני פרסי באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר שעל אחד מהם היא זכתה.
בשנת 2016 הופיעה קירבי בתפקיד אלנה במחזה "הדוד וניה" בתיאטרון אלמיידה.
בשנת 2020 כיכבה בתור מרת'ה וייס בסרט "קרעים של אישה" מבית נטפליקס, ועליו קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה, לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי ולפרס גילדת שחקני המסך.
ב-2023 הופיעה בסרט בכיכובו של טום קרוז משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות - חלק ראשון.
חיים אישיים

ב-2015 החלה זוגיות שלה עם השחקן קאלום טרנר, שהכירו שנה לפני כן על סט הסרט "Queen & Country". בפברואר 2018 השניים נפרדו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Love/Loss | ג'יין |  |
| 2012 | ארץ ישימון | ניקולה |  |
| 2013 | צ'ארלי חייב למות | פליסיטה |  |
| 2013 | כל הזמן שבעולם | ג'ואנה |  |
| 2014 | Queen & Country | דון רוהן |  |
| 2014 | חשמלית ושמה תשוקה | סטלה | הקרנה של ההצגה |
| 2015 | עלייתה של ג'ופיטר | קתרין דונלווי |  |
| 2015 | עצם בגרון | סופי |  |
| 2015 | אוורסט | סנדי היל |  |
| 2016 | גאון | זלדה פיצג'רלד |  |
| 2016 | Kill Command | קתרין מילס |  |
| 2016 | ללכת בדרכך | אלישיה דיוארס |  |
| 2018 | משימה בלתי אפשרית: התרסקות | האלמנה הלבנה |  |
| 2019 | מחיר האמת | אדה ברוקס |  |
| 2019 | מהיר ועצבני: הובס ושואו | האטי שואו |  |
| 2020 | קרעים של אישה | מרתה וייס |  |
| 2020 | העולם שמעבר (אנ') | טאלי |  |
| 2021 | Italian Studies | אלינה ריינולדס |  |
| 2023 | משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות – חלק ראשון | האלמנה הלבנה |  |
| 2023 | נפוליאון | ז'וזפין דה בוארנה |  |
| 2023 | הבן | בת' |  |
| 2025 | משימה בלתי אפשרית: חשבון סופי | האלמנה הלבנה |  |
| 2025 | ארבעת המופלאים: צעדים ראשונים | סוזן "סו" סטורם / האישה הבלתי-נראית |  |
| TBA | Eden |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | השעה | רות' אלמס | 3 פרקים |
| 2011 | תקוות גדולות | אסטלה | מיני-סדרה |
| 2012 | המבוך | אליס טרנר | מיני-סדרה |
| 2013 | פוארו | סיליה רייבנסקרופט | פרק: "Elephants Can Remember" |
| 2015 | המלביש | איירין | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2017–2015 | תולדות פרנקנשטיין | ליידי ג'מימה הרווי | תפקיד ראשי (עונה 1) תפקיד אורח (עונה 2); 7 פרקים |
| 2017–2016 | הכתר | הנסיכה מרגרט | תפקיד משני (עונות 2-1); 17 פרקים |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | שם | מחזאי | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | כולם היו בניי | ארתור מילר | אן דיוור | תיאטרון אוקטגון |
| 2010 | רוחות | הנריק איבסן | רגינה | תיאטרון אוקטגון |
| 2010 | חלום ליל קיץ | ויליאם שייקספיר | הלנה | תיאטרון אוקטגון |
| 2010 | כטוב בעיניכם | ויליאם שייקספיר | רוזלינד | וסט יורקשייר פלייהאוס |
| 2011 | Women Beware Women | תומאס מידלטון | איזבלה | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2011 | The Acid Test | אניה רייס | דנה | תיאטרון רויאל קורט |
| 2012 | שלוש אחיות | אנטון צ'כוב | מאשה | תיאטרון יאנג ויק |
| 2013 | אדוארד השני | כריסטופר מרלו | איזבלה | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2014 | חשמלית ושמה תשוקה | טנסי ויליאמס | סטלה קוואלסקי | תיאטרון יאנג ויק |
| 2016 | הדוד וניה | אנטון צ'כוב | אלנה | תיאטרון אלמיידה |
| 2016 | חשמלית ושמה תשוקה | טנסי ויליאמס | סטלה קוואלסקי | סנט אנ'ס ורהאוס |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | עבור | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | פרס איאן צ'ארלסון | רוחות | מועמדות |
| 2011 | פרס איאן צ'ארלסון - מקום שלישי | חלום ליל קיץ | זכייה |
| 2011 | פרס איאן צ'ארלסון - מקום שלישי | כטוב בעיניכם | זכייה |
| 2011 | פרס איאן צ'ארלסון - מקום שלישי | Women Beware Women | זכייה |
| 2013 | פרס איאן צ'ארלסון – ציון לשבח | שלוש אחיות | מועמדות |
| 2015 | פרס WhatsOnStage לשחקנית המשנה הטובה ביותר | חשמלית ושמה תשוקה | זכייה |
| 2017 | פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר | הכתר | מועמדות |
| 2017 | פרס גילדת שחקני המסך | הכתר | מועמדות |
| 2017 | פרס גלאמור לשחקנית הבריטית הטובה ביותר | הכתר | זכייה |
| 2018 | פרס אמי לבידור בפריים טיים | הכתר | מועמדות |
| 2024 | פרסי האקדמיה האוסטרלית הבינלאומית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה | נפוליאון | בהמתנה |
הערות שוליים

↑  "Watch this face: Vanessa Kirby on Kate Mosse's Labyrinth, Richard". 30 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Interview: Vanessa Kirby". 30 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vanessa Kirby: Whirlwind year brings rising star Vanessa to leading role".
↑  "Octagon Theatre Bolton". אורכב מ-המקור ב-2012-09-19. נבדק ב-2017-06-12.
↑  "National Theatre".
↑  "The Acid Test, Royal Court: Theatre Upstairs, London". 26 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Series 1, The Hour - BBC Two".
↑    Richard Eden, ‏Great Expectations star Vanessa Kirby wins Hollywood role opposite Shia LaBeouf, The Telegraph, 3 June 2012
↑  "Rachel McAdams to Star in Working Title's 'About Time' (Exclusive)".
↑  "Review: Three Sisters, Young Vic - Matt Trueman".
↑  "Accounts".
↑  "Interview: Vanessa Kirby, Labyrinth star".
↑  Desk, BWW News. "Vanessa Kirby and Ben Foster Join Gillian Anderson in A STREETCAR NAMED DESIRE at the Young Vic This Summer".
↑  Andreeva, Nellie (15 במאי 2015). "Vanessa Kirby To Play Princess Margaret In Netflix's 'The Crown'". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BAZ BAMIGBOYE: Vanessa's great expectations of Queen's life story".
↑  יאיר רוה, "נפוליאון": סצנות קרב מרהיבות בסרט שלא חף מבעיות, באתר כלכליסט, 18 בדצמבר 2023
↑  Patrick Frater, ‘Barbenheimer’ Duo and ‘Killers of the Flower Moon’ Lead Australia’s AACTA International Awards Nominations, Variety, ‏2023-12-15 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011827701505171  PLWABN: 9811471811305606  BnF: cb16939819z (data)  GND: 1195240422  ISNI: 0000 0004 2785 0603  LCCN: no2014019365  NKC: xx0319711  SUDOC: 203612787  VIAF: 306387815   WorldCat (עם VIAF): 306387815
דוד ואוריה (רמברנדט)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  רמברנדט 
 תאריך יצירה:  שנות ה־50 של המאה ה־17 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  116 ס"מ 
 גובה:  127 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  תור הזהב של הולנד 
 מספר יצירה:  ГЭ-752 (ארמיטאז') 
 מיקום:  ארמיטאז'
 
דוד ואוריה הוא ציור שמן מאוחר מאת הצייר ההולנדי רמברנדט, שנוצר בסביבות שנת 1665. היצירה מתארת את אוריה החתי ברגע שבו נודע לו כי עליו לשוב לחזית המלחמה, שם צפוי לו מוות בטוח, על פי פקודתו של המלך דוד. הציור נמצא באוסף מוזיאון הארמיטאז' בסנט פטרבורג.
לעיתים מכונה הציור גם בשם "המן מקבל את גורלו", בהתייחסות לנושא מקראי אחר.
סיפורו של אוריה

בעת שאוריה נלחם למען בני ישראל במלחמה נגד העמונים, המלך דוד עיבר את אשתו, בת שבע, לאחר שציווה להביאה אליו כאשר ראה אותה רוחצת מחלונו. בתחילה ניסה דוד להסתיר את מעשיו בכך שהחזיר את אוריה מהמלחמה, מתוך כוונה שיישן עם בת שבע וכך ייחשב הילד כשלו. אולם, אוריה סירב, שכן כל עוד המלחמה נמשכה, אסור היה לו "להיות טמא". בעקבות זאת שלח אותו דוד חזרה לחזית, בצירוף מכתב אל שר הצבא יואב, בו ציווה להציבו בקו הראשון – גזר דין מוות בטוח. אוריה אכן נהרג מיד.
תיאור היצירה

כמו ביצירותיו המאוחרות האחרות של רמברנדט, גם "דוד ואוריה" מתאפיין בהבעת רגשות עזים ברגע דרמטי נבחר בקפידה. אוריה מתואר ברגע שלאחר קבלת פקודתו לשוב לקרב. הוא עומד בקימה מן השולחן, מפנה את גבו למלך, ראשו מורכן תחת מצנפת מעוטרת אבנים טובות, ועיניו מושפלות. ידו מונחת על ליבו, חגורתו מתהדקת סביב מותניו, והוא עוזב בצער עמוק את אולם המלכות.
הבעת רגשותיו מועצמת על ידי שכבות הצבע העבות, השימוש החזק בקונטרסט בין אור וצל, דמותו האיתנה והמעטפת האדומה הבוהקת העוטפת אותו. ברור כי הוא מבין את גורלו; אף שאינו מודע למכתב שנשלח עם פקודת מותו, הוא מבין את משמעות הדברים. עם זאת, הוא מחויב לציית – המלך הוא כל יכול. אך תחושת האכזבה הרבה ממי ששירת בנאמנות רבה מורגשת היטב.
ברקע יושבים דוד ונתן הנביא. אף אחת מהדמויות אינה מביטה ישירות באחרת, והמתח בסצנה מורגש היטב. דוד, מזוקן, חובש מצנפת ועונד שרשרת זהב בולטת. הוא נראה מהורהר – אולי מודע לפחדנותו, אך שלם עם החלטתו. נתן, לעומתו, נראה קודר ומאוכזב. בהמשך הוא עתיד להוכיח את דוד על מעשיו.
נתן
אוריה
דוד
פרשנות המן

הפרשנות של הציור כסצנה בה מתואר אוריה אינה מוסכמת לחלוטין. ישנם חוקרי אמנות הסבורים כי מדובר דווקא בייצוג של סיפור מקראי אחר – גורלו של המן האגגי במגילת אסתר. לפי פרשנות זו, הדמות המרכזית בציור היא המן, שהרגע קיבל מהמלך אחשוורוש את ההוראה להכין תהלוכת כבוד למרדכי היהודי, לאחר שזה הציל את חיי המלך. המן מתמלא תחושת גועל עמוקה, שכן קיווה שהכבוד יוענק לו ולא למרדכי – האיש היחיד שסירב להשתחוות בפניו.
המחלוקת סביב הנושא

לראשונה הוצע כי הציור מתאר את אוריה על ידי חוקר האמנות ההולנדי אברהם ברדיוס, ששיבץ אותו בקטלוג שלו תחת נושא זה. מחקרים מאוחרים יותר, ובהם מחקרה של מאדלין קאר משנת 1965, חיזקו פרשנות זו. קאר טענה כי הסצנה "פסיכולוגית מתקבלת על הדעת" יותר בפרשנות אוריה, וכי הפרטים החזותיים, כמו המצנפות שבבעלות רמברנדט, אינם בהכרח מצביעים על סצנה מזרחית. מנגד, ידוע כי רמברנדט עסק בדמותו של המן גם ביצירות קודמות.
מוזיאון הארמיטאז' מחזיק בשם "המן חווה את גורלו", תחתיו נכלל הציור באוסף המוזיאון מאז שנת 1773.
שנת יצירה

על פי מוזיאון ההרמיטאז', הציור נוצר בסביבות שנת 1665. כאשר הוצג בתערוכה "רמברנדט המאוחר" במוזיאון הרייקסאמסטרדם בשנת 2015, צוין טווח השנים 1666–1669 כשנות יצירתו המשוערות.
ספרות וביבליוגרפיה

מליסה ריקטס: "רמברנדט. מאסטר של אור וצל", ריבו, 2006, עמ' 121. מסת"ב 9039619239
מדלין קאהר: "בעיית רמברנדט: המן או אוריה?" כתב העת של מכוני ורבורג וקרטאול. כרך יד. כ"ח, 1965, עמ' 258–273
רע מוכיח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באוקטובר 1971 (בן 53)
 מוקד פעילות:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 סוגה:  רוק דאנס מוזיקה אלקטרונית
 חברת תקליטים:  אן אם סי
 פרופיל ב-IMDb
 
רֵעַ מוכיח (נולד ב-27 באוקטובר 1971) הוא מוזיקאי, יוצר, מלחין, נגן ומפיק מוזיקלי ישראלי. פעיל בעיקר בתחום הרוק, מוזיקה אלקטרונית ומוזיקת עולם. מנגן בכלים רבים, כמו גיטרה, בס, תופים, קלידים ועוד. מראשוני היוצרים בישראל ששילבו שימוש בסמפלר ביצירתם.
ביוגרפיה

רע מוכיח הוא בנו של המוזיקאי אילן מוכיח, אחיו הגדול של המוזיקאי תום מוכיח ונכדו של המוזיקאי דניאל פקטורי. כשהיה נער התחיל ללמוד לתופף בבית ספר רימון והצטרף ללהקת "אחוות כחולי העין". כשהיה בן 15.5 היה המתופף בלהקת "קאריזמא" של מאיר אריאל, יחד עם יואב קוטנר, יהודה עדר ומיקי שביב והשתתף עימם ב"מסע הבחירות של מאיר אריאל".
לאחר שלמד מוזיקה בארצות הברית חזר לישראל והצטרף ללהקות "בלאגן", "רעש" ו"זקני צפת", איתן ניגן בשנים 1991–1992.
ב-1993 השתתף כמפיק מוזיקלי, מלחין, נגן וזמר באלבומו של ברי סחרוף "סימנים של חולשה". האלבום נחשב למהפכני וחדשני באותה תקופה, בעיקר בזכות הפקתו המקצועית של מוכיח שכללה שימוש רב בסמפלרים ומוטיבים של מוזיקה אלקטרונית שלא היו נפוצים אז.
באמצע שנות התשעים עזב מוכיח את ישראל והשתקע בניו יורק. עם זאת, חזר מדי פעם לישראל לצורך עבודה ויצירה עם אמנים ישראלים שונים כמו מאור כהן, אלון כהן, אורן קפלן, יובל בנאי ועוד.
בשנת 2000 יצא אלבומם של "צמד ראות" (מוכיח ומאור כהן), "צעצועים מהבית ספר הישן". באותה שנה השתתף ביחד עם ברי סחרוף בכתיבת הפסקול לסרט "בסמה מוצ'ו".
בשנת 2001 חבר רע ללהקת הפאנק הצועני "גוגול בורדלו", בה ניגן באס בהופעותיהם המרובות וכן נטל חלק בתכנותים באלבומים והלחין את הפסקון לסרט "חמש דקות בהליכה". בשנת 2006 עזב את הלהקה, כנראה עקב ריבוי הופעותיה, שלא הותירו לו זמן לעסוק במוזיקה שרצה ליצור בכוחות עצמו.
בשנת 2005 הוציא אלבום יחד עם ברי סחרוף שנקרא "11א'". מוכיח השתתף בכתיבת המילים, בהלחנה, בהפקה ובשירה.
בשנת 2007 חבר מוכיח אל יהלי סובול, סולן "מוניקה סקס", כדי להפיק את אלבומו השני של סובול. באוגוסט 2008 יצא "אלדוראדו", אלבום משותף לסובול ולמוכיח. סובול כתב והלחין את כל השירים באלבום, ואילו מוכיח הפיק מוזיקלית והיה אחראי על העיבודים.
על הפקת סיבוב-ההופעות "עיר" של המוזיקאי שלומי שבן הופקד מוכיח, ואף בהופעות עצמן הוא ניגן עמו על התופים.
בשנת 2009 הוציא עם ברי סחרוף את "אבן גבירול, אדומי השפתות", אלבום עם שיריו של ר' שלמה אבן גבירול.
בשנת 2010 יצא האלבום "צעיר, חופשי ואנוכי" של ג'וני שועלי בהפקתו של מוכיח.
בשנת 2012 הפיק מוכיח את האלבום "שירים אחרונים", ובו ביצועים של אמנים שונים לשירים שכתב יוסי בנאי ולא הספיק להקליט בטרם מותו. מוכיח אף הלחין עבור האלבום את השיר "מחשבות ליד חלון פתוח", ששר יובל בנאי.
בשנת 2015 הפיק את אלבום הבכורה של פיינליסט העונה הראשונה של דה וויס - חנן בן סימון.
בימים אלו, מנגן רע באנסמבל הג'אז החופשי ה"אורקסטרע", אותה מוביל על התופים[דרושה הבהרה].