stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם פליקס
ביוגרפיה > אלון מורה – שכם

לאחר כמה חודשים בתוך המחנה הצבאי, אושר ליישוב לצאת מהמחנה, וקרוואנים ראשונים של היישוב אלון מורה הוצבו בסמוך לבסיס הצבאי, בהם גר עם משפחתו. עם התפתחות היישוב (כיום קדומים) המשיכו הרב מנחם פליקס, בני קצובר וחלק מחברי הגרעין וניסו להתיישב במקום סמוך יותר לעיר שכם. בתיאום עם גורמי הצבא וממשלת ישראל, הופקעה אדמה ליד הכפר רוג'יב ובה התיישבה הקבוצה. אולם תושבי הכפר הסמוך יחד עם חברי תנועות שמאל ישראליות פנו לבג"ץ בתביעה לפנות את ההתנחלות החדשה, ובג"ץ פסק כי על הממשלה לפנות את אלון מורה מאדמות רוג'יב.
בשבט ה'תש"ם (1980) עברו הרב מנחם פליקס ומשפחתו יחד עם חבריהם אל הר כביר שם הוקם מחדש היישוב אלון מורה על ידי משרד השיכון יחד עם ההסתדרות הציונית.
בה' בשבט ה'תשנ"ה (6 בינואר 1995) שכל הרב מנחם פליקס את בתו, עפרה, בפיגוע טרור בעת שחזרה מבית אחותה בבית אל לביתה באלון מורה - יריות נורו אל הרכב בו נהגה, גיסה שנסע לידה נפצע, ושני ילדיו הרכים שנסעו עמם - לא נפגעו. היא הייתה בת 19 וחצי בהירצחה. בעקבות הרצח קיים פליקס שביתת רעב מול הכנסת.
הרב פליקס כיהן במשך שנים כר"מ בישיבת ההסדר קרני שומרון. תקופה קצרה אף כיהן כראש ישיבת ימית בנווה דקלים.
פליקס הוא חבר המזכירות של תקומה ומפרסם מאמרים מעל במות שונות, ביניהם, מעט מן האור, עלון פרשת שבוע של תקומה.
פעילות פוליטית

ב-1981 הופיע פליקס במקום התשיעי ברשימת התחיה לכנסת העשירית.
בתגובה להסכם אוסלו א', כתב במאמרו בעיתון נקודה בדצמבר 1993: "לשלטון הנוכחי במדינת ישראל אין כל סמכות להמשיך ולשלוט במדינת היהודים. שלטון... המנתק את מדינת ישראל מההיסטוריה של עם ישראל ומן הייעוד שלו, הינו שלטון בלתי לגיטימי".
בשנת 1994 הפגין במשך כמה שבועות מול ביתו של הרב עובדיה יוסף במחאה על שותפות ש"ס בממשלה שאישרה את הסכמי אוסלו, עד שהוכה על ידי בריונים ונזקק לאשפוז בבית החולים.
כאשר עלתה ירושלים על שולחן המשא ומתן ביולי 2000, שב פליקס וקיים שביתת שבת מול הכנסת, בגן הוורדים. לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות הביע תמיכה בדעתו של הרב אברהם שפירא שיש לסרב פקודה לבצע פינוי יישובים.
חיים אישיים

נשוי לטובה (לבית רוז'ה) ומתגורר באלון מורה, להם ארבעה בנים ושלוש בנות. ביניהם:
הרב יוסף (יוסי) פלאי, עורך כמה מספריו של הרב יצחק גינזבורג, ור"מ בישיבת עוד יוסף חי ובישיבת "ירדן יריחו" בבית חגלה.
הרב משה פליקס, משמש כראש ישיבת "לב חדש" בשילה.
נאוה - נשואה לדיין הרב אברהם זרביב (בנו של הרב עמנואל זרביב).
לאה - נשואה לעמיחי רמר, מנכ"ל מכון פוע"ה (בנו של הרב אברהם רמר).
עפרה - נרצחה בפיגוע ירי במהלך נסיעה ביהודה ושומרון.
הרב יחזקאל דאום, הרב יעקב רוז'ה והרב חיים פוגל הם גיסיו.
הערות שוליים

↑  "כך זה התחיל", הרב משה לוינגר, אתר מועצה מקומית קריית-ארבע חברון
↑  מפוני קריית ארבע פתחו בשביתה ליד בתי הפלישה, מעריב, 31 בינואר 1972
↑  עתיד ההתנחלות בשומרון בידי ועדת השרים לענייני התיישבות, מעריב, 5 באוגוסט 1974
↑  היסטוריה, אתר אלן-מורה שכם
↑  צביה גרנות, קדומים: חמש שנים וצרור יריות, מעריב, 28 בנובמבר 1980
↑  רצח עפרה פליקס, באתר elonmoreh.localtimeline.com
↑  פרוטוקול הישיבה השלוש-מאות-ואחת-עשרה של הכנסת השלוש-עשרה, יום שני, י"ג באדר א' התשנ"ה (13 בפברואר 1995), אתר הכנסת
↑  לקרוא לשבויים דרור - הרב מנחם פליקס, מעטן מן האור, ה' ניסן תשס"ז, אתר אלמגור
↑   שאול אריאלי, השיח הדתי־משיחי עוד יהרוג את כולנו, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2023
↑  ,
↑  שיחת השבוע, כ"ה בתמוז התש"ס
↑  רבנים נוספים הצטרפו לקריאת הרב שפירא, באתר ערוץ 7, 24 באוקטובר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517164805171  VIAF: 315203100   WorldCat (עם VIAF): 315203100
מאיר כליפי

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1959 (בן 65)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1977–2010 (כ־33 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד גדוד 202 של הצנחנים   סגן מפקד חטיבת הצנחנים   מפקד חטיבה 55   מפקד חטיבת יהודה   מפקד חטיבת גבעתי    קצין אג"מ של פיקוד מרכז   מפקד עוצבת סיני   מפקד עוצבת הגליל   ראש חטיבת תורה והדרכה באגף המבצעים   סגן מפקד זרוע היבשה   המזכיר הצבאי של ראש הממשלה
 פעולות ומבצעים
 מבצע ליטני   מבצע איש דמים   מבצע סיגל   מבצע חוק וסדר     מלחמת לבנון הראשונה  האינתיפאדה הראשונה   האינתיפאדה השנייה     המערכה ברצועת הביטחון     מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית ובפנמה (FIDF)
 
טקס מינוי יוחנן לוקר לתפקיד המזכיר הצבאי לרה"מ נתניהו שהחליף את האלוף מאיר כליפי היוצא. מימין אהוד ברק ומשמאל גבי אשכנזי, ינואר 2010
מאיר כליפי-אמיר (נולד ב-30 באפריל 1959), הוא אלוף במילואים בצה"ל אשר שימש בתפקידו האחרון בצה"ל כמזכיר הצבאי של ראשי הממשלות אולמרט ונתניהו. כיהן כמנכ"ל ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית ובפנמה (FIDF), וכיום מכהן כנשיא חברת התקשורת הפרו ישראלית NEWSRAEL.
שירות צבאי

כליפי התגייס לצה"ל בשנת 1977, התנדב לחטיבת הצנחנים, ושובץ בגדוד 202. בצנחנים עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר ועם סיומו שב לגדוד כמפקד מחלקה. במלחמת לבנון הראשונה היה מפקד פלוגה בגדוד ולחם בראש פלוגתו מהנחיתה מן הים בשפך נהר האוואלי שבקרבת צידון ועד ביירות. בין היתר השתתף בקרב הקשה על רכס הבוקסתא, למחרת הנחיתה בלבנון, בו תקף כוח בן כשלושים מחבלים את פלוגתו שהייתה ערוכה להגנה על הרכס. בקרב קשה, בסיוע טנקים וכוחות נוספים מן הגדוד בפיקוד דורון אביטל והסמג"ד שמאי רן, הצליחו כליפי וחייליו להדוף את התוקפים ולהרגם. עם תום המלחמה מונה למפקד הפלוגה המסייעת בגדוד. בשנת 1988 שימש כקצין האג"ם של חטיבת הצנחנים והשתתף בין היתר במבצע חוק וסדר.
לאחר מכן הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד גדוד 202 בחטיבה. בתפקידו הבא שימש כסגן מפקד חטיבת הצנחנים. בשנת 1992 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לפקד על חטיבת מילואים של הצנחנים חטיבה 55. לאחר שנה, במקביל לתפקידו כמח"ט 55 מונה לפקד על חטיבת יהודה באוגדת אזור יהודה ושומרון. הוא פיקד על החטיבה בזמן טבח מערת המכפלה. בשנת 1995 לאחר שסיים את לימודיו במכללה לביטחון לאומי, מונה למפקד חטיבת גבעתי. בשנת 1997 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז. בשנת 1999 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד עוצבת סיני, ובמקביל שימש כמפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים בזרוע היבשה.
בשנת 2001 שימש כמפקד עוצבת הגליל. בשנת 2003 מונה לראש חטיבת התורה והדרכה באגף המבצעים במטכ"ל, ובתפקידו זה היה אמון בין השאר על אימון המפקדות הבכירות של צה"ל (המטכ"ל, הזרועות והפיקודים המרחביים) ועל כתיבת תפיסת ההפעלה של צה"ל. בשנת 2006 הועלה לדרגת אלוף ומונה לסגן מפקד זרוע היבשה לתחומי התורה, ההדרכה והאימונים. כמו כן היה אחראי על חקירת הירי ממנו נהרגו שבעה אזרחים פלסטינים בחוף רצועת עזה.
בשנת 2007, עם סיומה של מלחמת לבנון השנייה מונה למזכיר הצבאי של ראש הממשלה אהוד אולמרט, ושמש בתפקיד זה בין היתר במבצע עופרת יצוקה. בשנת 2010, לאחר כהונה של כשנתיים וחצי כמזכירם הצבאי של אהוד אולמרט ובנימין נתניהו, החליט לסיים את שירותו ולהשתחרר מצה"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל

בשנים 2015–2020 כיהן כליפי כמנכ"ל ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית ובפנמה (FIDF). הוא חבר תנועת הביטחוניסטים. החל מחודש יוני 2023 מכהן כליפי כנשיא חברת התקשורת הפרו ישראלית NEWSRAEL.
באוקטובר 2023, לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, מונה לעמוד בראש צוות ליווי משפחות הנעדרים במטה החטופים והנעדרים, המונה כ-200 קצינים וקצינות במילואים ועוד כ-100 אזרחים מתנדבים.
חייו האישיים

בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. מתגורר בקיסריה יחד עם אשתו, תא"ל במילואים גילה כליפי-אמיר, אשר שירתה בתפקידה האחרון כיועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, ולהם 3 ילדים.
לקריאה נוספת

בן כספית, "חמקן", זמורה ביתן, 2013.
הערות שוליים

↑  1יעל ולצר, "עבור התורמים בחו"ל אין דבר חזק מחייל ישראלי", באתר ynet, 13 בנובמבר 2015.
↑  אלוף יורם יאיר, "אתי מלבנון" - סיפורה של חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990, עמודים 30-31.
↑  עמיר רפפורט, מחקו את הכפר, מחקו את רון ארד, באתר nrg‏, 19 ביולי 2008
↑  אלי ברדנשטיין ואמיר בוחבוט, המועמדים להחלפת ארד: עמידרור וכליפי, nrg, ‏20 בפברואר 2011
↑  עמוס הראל, הפיגוע במצובה: המחבלים נעזרו בסולם בחציית הגבול, באתר הארץ, 14 במרץ 2002.
↑  אמיר אורן, קרב הירושה על תפקיד הרמטכ"ל מתחמם, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2009.
↑  עפר שלח ואמיר בוחבוט, המשקם: האלוף מזרחי עוזב את זרוע היבשה, nrg, ‏. 16/10/2009.
↑  אריק בנדר ואמיר בוחבוט, "גלאון תקעה סכין בגבה של מערכת הביטחון", nrg, ‏ 18/06/2006.
↑  אלוף (מיל’) מאיר כליפי באתר התנועה
↑  הוקם צוות ליצירת קשר אישי עם משפחות הנעדרים, באתר ynet, 13 באוקטובר 2023
↑  טלי חרותי-סובר, "בלי העדפה מתקנת ובלי לבוא בטענות - יש סיכוי שנראה כאן רמטכ"לית", באתר TheMarker‏, 2 באפריל 2012.
קו מהדרין

אוטובוס של חברת דן עם כיתוב "מהדרין". שירת שכונות חרדיות בעיר בני ברק, צולם בינואר 2006
מודעה בירושלים מסוף 2007, המבשרת כי הוקצו מספר אוטובוסים עירוניים ל"מתכונת מהדרין" שבה קיימת הפרדה מגדרית
קו מהדרין היה קו אוטובוס שבו נהגו כללי תרבות חרדיים, שבמרכזם הפרדה מגדרית לפיה הגברים יושבים במחציתו הקדמית של האוטובוס והנשים במחציתו האחורית. ברוב המקרים שבהם הייתה נהוגה הפרדה, הנשים עלו וירדו מהאוטובוס דרך הדלת האחורית והגברים - דרך הדלת הקדמית. בינואר 2011 קבע בג"ץ שהפרדה מגדרית כפויה באוטובוס אסורה ושכל נוסע ונוסעת רשאים לעלות מכל דלת ולשבת בכל מקום באוטובוס שיבחרו. בג"ץ הורה על הדבקת מודעות ברוח זו בכל קווי האוטובוס בארץ.
הפרדה בעלת אופי דומה לזו שבישראל מתבצעת גם בקו אוטובוס הנוסע בברוקלין, בין ריכוזי החרדים בוויליאמסבורג ובבורו פארק. קו האוטובוס פועל בזיכיון מטעם העירייה, ועניין ציבורי בו בשנת 2011 הוביל לביקורת שמתח על הפעלת הקו במתכונת זו ראש העירייה, מייקל בלומברג.
הפעלת קווי מהדרין

ב-1986, עקב תלונות שהועלו בנושא, החליטו מספר פוסקי הלכה חסידיים מאזור גוש דן, ובהם שמואל הלוי ואזנר ומשה יהודה ליב לנדא, להורות על הפרדה מגדרית בקו 54ב משני צדי האוטובוס. ב-1991 פרסם בד"ץ העדה החרדית בירושלים אזהרה מפני נסיעה מעורבת לרחצה במעיינות מרפא, תוך שהוא מתיר בלית ברירה נסיעה שכזו כאשר גברים יישבו מלפנים ונשים מאחור. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 התקיימו בישראל מערכי היסעים פרטיים ומקומיים, ללא רישיון להפעלת תחבורה ציבורית, שהפעילו הסדר הפרדה מגדרי תחת השם "קווי מהדרין" עבור הציבור החרדי. במטרה לעודד שימוש של חרדים בתחבורה ציבורית, הוקמה ועדת לנגנטל, שהמליצה בשנת 1997 על ניסוי בשני קווים בבני ברק שיסומנו בכיתוב "מהדרין", ועליהם ניתן יהיה לעלות מכל הדלתות, ציבור הנוסעים יקיים הפרדה בין גברים לנשים באופן התנדבותי והנהגים לא ייטלו חלק בהנהגת ההפרדה. הניסוי לא יצא אל הפועל, אולם קווי מהדרין הופעלו בקווים בינעירוניים ששימשו בעיקר נוסעים חרדים ומספר קווים עירוניים בירושלים, העיר היחידה בה הונהגו קווי מהדרין עירוניים. בשנים 2003–2006 הנהיגה "אגד" מדיניות של הקמת קווים חדשים בהתאם לצורכי הציבור החרדי ורבים מקווים אלו היו קווי מהדרין. על מנת להתחרות בהסדרי התעבורה הפרטיים, קבעה אגד, באישור משרד התחבורה, תעריפי נסיעה נמוכים יחסית לתעריפי קווים דומים שאינם קווי מהדרין. בשנת 2009 הופעל גם בבית שמש קו מהדרין עירוני על ידי חברת סופרבוס.
הדיון בציבור הדתי והחרדי

ההפרדה בין גברים ונשים היא חלק מאורח החיים בחברה החרדית, אולם עד לתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 לא הונהגו בישראל קווי הפרדה לקהל הרחב, למעט קווי אגד אחדים בירושלים שהופעלו בתחילת היום ובסופו, ושימשו בעיקר בחורי ישיבות חסידיות. עם התרחבות השימוש התקיים הדיון בנושא בציבור החרדי והדתי הן בהיבט ההלכתי, האם מדובר בהידור או בהלכה, והן בהיבט החינוכי. התמיכה והשימוש היו רבים יותר בציבור החסידי; תומך בולט היה האדמו"ר מוויז'ניץ, משה יהושע הגר, שקבע שנסיעה בקווים אלו אינה "הידור" אלא "הלכה ממש". הרב ניסים קרליץ והרב גרשון אדלשטיין גם התבטאו באופן דומה.
הרבנים הראשיים יונה מצגר ושלמה משה עמאר יצאו נגד כפיית השימוש בקווים.
הרב יובל שרלו מהזרם הדתי לאומי טען שהיות שהצידוק לקיום הקווים הוא בראש ובראשונה בתנאי שבאמת אנשי היהדות החרדית רוצים בהם, "צריך לברר האמנם החרדים "רוצים" בדבר, או שמדובר בהשתלטות עסקנית", וכי מבחינה הלכתית, "אין שום חובה ליצור קווים אלה ולמעשה הדבר גורם לחוסר צניעות משווע. החרדים חוברים לפרסומאים, ושניהם מטמיעים את ההכרה כאילו ההתייחסות לגופן של נשים היא כאל דבר שכל הזמן מגרה ומושך, מהכיוונים המנוגדים". גם הרב אליעזר מלמד טען שהנזק בקווים אלו עולה על התועלת וכתב כי חכמים בתקנותיהם "יצרו חברה צנועה ששומרת על מרחק מכובד בין גברים לנשים, אבל לא ניסו למנוע פגישה ומבט". לעומתם "ההמצאות החדשות מנסות למנוע פגישה ומבט, וכיוון שאי אפשר למנוע זאת, הרי שכל פגישה ומבט עלולים לגרום להתגברות היצר".
בתוך הציבור החרדי חל פילוג דעות בנוגע להפרדה בתחבורה הציבורית: היו שהתנגדו (בעיקר בציבור הליטאי) להפרדה הגורפת. הציבור החסידי ברובו תמך יותר בהפרדה. כיום ההפרדה באוטובוסים לרוב נעשית מתוך בחירה כשגם אלו מהציבור החרדי שאינם תומכי בהפרדה יישבו לרוב לפיה (גברים - קדימה, נשים - אחורה) מתוך כבוד או מתוך אי נעימות. ייתכנו מקרים של התערבות בנוגע לישיבה מצד נוסעים אחרים כגון נוסעים גברים שיבקשו מנשים לפנות אחורה או באמצעות מדבקות.[דרוש מקור]
הפולמוס הציבורי

מספר חברי הכנסת וחברי מועצת עירייה, בעיקר בירושלים, התנגדו להפעלתם של קווי המהדרין על ידי "אגד", ובפיהם שלוש טענות:
"אגד" מקבלת סובסידיה ציבורית, ובעת קיום קווים אלו היא מעדיפה פלח שוק מסוים, משום שתעריף הנסיעה בחלק מהקווים נמוך באופן משמעותי מקווים מקבילים רגילים
מדובר בקווים של תחבורה ציבורית ולכן אסור שיוכתבו בהם כללי התנהגות חרדיים.
חרדים משתמשים גם בקווים רגילים והם אינם נפגעים מכך, ועל כן אין צורך להנהיג קווי מהדרין.
לטענות אלו השיבו תומכי הקווים כי:
מדובר בקווים רווחיים עבור החברות המפעילות אותן, משום שמדובר באוכלוסייה שהיא צרכנית משמעותית של תחבורה ציבורית. הסדר המהדרין, כמו גם המחירים המוזלים לעיתים, מטרתם לעודד שימוש בתחבורה ציבורית.
יש להתאים שירות, כולל תחבורה ציבורית, לאורח חייו ולתרבותו של קהל היעד.
רבני המגזר החרדי מינו ועדה לענייני תחבורה, כדי לדאוג להסעת האוכלוסייה החרדית בהתאם לדרישות הצניעות שבהן מעוניין ציבור זה, וועדה זו ראתה בקווי מהדרין פתרון ראוי.
מהחרדים נמנעת, על ידי משרד התחבורה, הפעלה של תחבורה לשירותו של מגזר זה בלבד, ולכן נחוצה הפעלת קווי מהדרין ייעודיים לאוכלוסייה זו, על ידי חברות התחבורה הציבורית.
הפולמוס התקיים לא רק במרחב הדיון הציבורי, אלא גם בתוך קווי מהדרין עצמם, וגלש לעיתים לאלימות. בעקבות זאת פתח משרד התחבורה "קו חם" לדיווח על אירועים חריגים בקווי מהדרין, לרבות מקרי אלימות פיזית או מילולית כלפי נוסעים.
ועדת הרבנים טוענת כי בבדיקה שקיים משרד התחבורה נדגמו אלפי נסיעות באוטובוסים ונמצא כי ברובם המוחלט של המקרים הדבר לא בכפייה ולא באלימות.
עתירה והליכים משפטיים

בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ על ידי המרכז הרפורמי לדת ומדינה לביטול קווי המהדרין, מינה שר התחבורה ב-11 במאי 2008 ועדה בראשות מנכ"ל משרדו, אלכס לנגר, "לבדיקת הסדרי ההסעה בתחבורה הציבורית בקווים המשמשים את המגזר החרדי". הוועדה ביקשה את חוות דעת הציבור, והגיעו אליה אלפי פניות - חלקן בעד ההפרדה וחלקן נגדה. ב-26 באוקטובר 2009 הגישה הוועדה את מסקנותיה, ובהן ההמלצות:
"על פי עמדת הוועדה, כל נוסע יהא רשאי לשבת באוטובוס בכל מושב פנוי, למעט המושבים הייעודיים השמורים לאנשים עם מוגבלויות וכו', כן רשאי כל נוסע, יהא מינו אשר יהא, לעלות ולרדת בכל דלת המותרת לעליית נוסעים באותו קו."
"לא ייקבע הסדר של קווי תחבורה ציבורית בהם נוהגת הפרדה בין נשים לגברים, או הסדר דומה אחר ההופך אותם שונים במהותם מיתר קווי התחבורה הציבורית בישראל."
"מאידך הוועדה אינה מבקשת למנוע מצב בו גברים ונשים המבקשים מתוך רצונם החופשי, לשבת באוטובוס ואף לעלות עליו באופן מסוים, יעשו כן, קרי, ככל שחלקים מציבור הנוסעים מעוניינים בישיבה מופרדת, זהו עניינם שלהם ובלבד שתשמרנה במלואן הוראות החוק, ובכלל זה שלא יתגלו כל סימנים של אלימות מילולית או פיזית או כפייה כלשהי כלפי אחרים שאינם מבקשים לנהוג בדרך זו."
ב-20 באוקטובר 2010 הודיע שר התחבורה כי "החליט לאמץ את המלצות ועדת הבדיקה... במלואן, זאת על בסיס דו"ח סטטוס מפורט שהוגש לו בסוף תקופת הבדיקה, והמלצותיו של המפקח על התעבורה". בינואר 2011 אימץ בג"ץ את המלצות הוועדה ופסק שהפרדה כפויה בין נשים לגברים ב"קווי המהדרין" אינה חוקית, וכי הטרדת נוסעות בעניין, כמו גם לגבי לבושן, עלולה להיות עבירה פלילית (הפרה של תקנה 455(א) לתקנות התעבורה המורה: "לא יפעל נוסע בצורה העשויה לגרום נזק או אי-נוחות בלתי-סבירה לכל נוסע אחר"). בג"ץ התיר את המשך ההסדר של העלאת נוסעים ונוסעות מהדלת האחורית כדי לאפשר הפרדה מרצון. כמו כן נפסק כי הנהגים יחויבו לוודא את אכיפת ההחלטה, וכי "אגד" תפרסם את ביטול הסדר המהדרין בעיתונות הכללית ובעיתונות של המגזר החרדי, ותציב שילוט בכלל הקווים ששימשו במתכונת קווי מהדרין, המודיע כי: ”כל נוסע רשאי לשבת בכל מקום שיבחר (למעט המקומות המסומנים לאנשים עם מוגבלויות), הטרדת נוסע בעניין זה עלולה להיות עבירה פלילית”.
המרכז לפלורליזם יהודי (שלימים שינה את שמו למרכז הרפורמי לדת ומדינה), שנמנה עם העותרים, אמר על פסק הדין כי "בג"ץ קבע לראשונה כי ההפרדה היא הפליה פסולה האסורה על פי חוק". מנגד גם דובר ועדת הרבנים לענייני תחבורה בירך על ההחלטה ואמר כי "בג"ץ הכיר בכך שזכותו של הציבור החרדי לנסוע בהפרדה", ובפועל ימשיכו האוטובוסים בקווי המהדרין לפתוח את שתי הדלתות. הדובר הדגיש ש"אין שום היתר ושום לגיטימציה לאלץ נוסע או נוסעת בשום סוג של כפייה או כוחנות".
"אגד" הציגה בקווי מהדרין את השלט הנדרש, אך נמנע ממנה לפרסם את ביטול ההסדר בעיתונות החרדית, עקב סירובם של עיתונים אלה לפרסם את המודעה. המודעה פורסמה בעיתונות חילונית.
לאחר שפסיקת בג"ץ ובעקבות תביעות שהוגשו על ידי נשים שנהגים המשיכו לשלוח אותן לאחור, פחתה באופן משמעותי הכפייה המגדרית באוטובוסים. יחד עם זאת, עדיין מתרחשים מקרים כאלה.
כך, למשל, ביולי 2019 מנע נהג של "אגד" כניסת נשים לאוטובוס בירושלים, בנימוק "יש מקום רק לגברים, הם נוסעים בהפרדה". בעקבות תלונה של נוסעת שנמנעה נסיעתה הוגש כתב אישום נגד "אגד" והנהג, ובהסדר טיעון נפסק ש"אגד" תפצה את הנוסעת באלפיים ש"ח ותשלם קנס של 18 אלף ש"ח, הנהג יפצה את הנוסעת ב-2,500 ש"ח, ויוטל עליו קנס של 20 אלף ש"ח אם יעבור עבירה נוספת בתוך שלוש שנים.
לקריאה נוספת

אלון הראל, "מה הופך פרקטיקה חברתית לפרקטיקה פסולה? על ההפרדה בין המינים בתחבורה הציבורית" בספר: ידידיה שטרן (עורך), צדק שלי, צדק שלך: צדק בין תרבויות, מרכז זלמן שזר והמכון הישראלי לדמוקרטיה, 2010.
הערות שוליים

↑  כריסטין הוני, גם בברוקלין: הפרדה בין המינים מעוררת סערה, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2011
↑  נח זבולוני, רבני בני-ברק פסקו שיופרד בין המינים באוטובוס 54 ב'
↑  נח זבולוני, "אחורי ארי ולא אחורי אשה"
↑  ועדה לבדיקת הסדרי התחבורה הציבורית למגזר החרדי, עמ' 14
↑  ועדה לבדיקת הסדרי התחבורה הציבורית למגזר החרדי, עמ' 31–32
↑  ועדה לבדיקת הסדרי התחבורה הציבורית למגזר החרדי, עמ' 33
↑  קובי נחשוני, "אוטובוס לא מהדרין – חשש איסור דאורייתא", באתר ynet, 31 במרץ 2009
↑  ynet, מצגר נגד קווי המהדרין: לא מדינה של החרדים, באתר ynet, 18 בדצמבר 2011
↑  על ההפרדה בין גברים ונשים ומקורות הלכתיים כנגד ההפרדה, באתר "ויהי אור"
↑  אליעזר מלמד, אלו לא קווי מהדרין, באתר ערוץ 7, 29 בדצמבר 2011.
↑  קווי המהדרין-אותו האוטובוס בחצי מחיר שגיא כהן, מרץ 2010 באתר nrg מעריב; תלמידי הישיבות משלמים פחות לאגד 16 בדצמבר 2004, באתר וואלה; אגד מפעילה אוטובוס לחרדים בלבד 19 בינואר 2005, באתר וואלה
↑  ארי גלהר, הרבנים: "הרכבת אסון ליהדות החרדית", באתר mynet‏ ירושלים, 24 באוגוסט 2008
↑  שמעון שטרן, הפרדה באוטובוס? כבוד לאישה, באתר ynet, 19 באוגוסט 2009
↑  ענת צוריה, כפייה - בין רמות בית שמש לקאבול, ארץ אחרת, 2 באוגוסט 2009
↑  דיווח על אירועים חריגים באוטובוסים המשמשים את המגזר החרדי, אתר משרד התחבורה, 24 באוגוסט 2010
שחר הזלקורן, "קו חם" לנפגעות ההפרדה בקווי מהדרין, באתר ynet, 25 באוגוסט 2010
↑  קובי נחשוני, הבוקר: ילדי החרדים מתפללים למען קווי המהדרין, באתר ynet, 21 באוקטובר 2010
1 2  בג"ץ 746/07 נעמי רגן ואח' נ' משרד התחבורה ואח', ניתן ב־5 בינואר 2011;
דפנה ברק-ארז, תקדימיוֹת - נשים קובעות תקדים במשפט הישראלי, כנרת, זמורה, דביר, 2024, הפרק "שוות באוטובוס", עמ' 231–233
↑  שמעון שטרן, הפרדה באוטובוס? כבוד לאישה, באתר ynet, 19 באוגוסט 2009
↑  ועדה לבדיקת הסדרי התחבורה הציבורית למגזר החרדי
↑  יאיר אטינגר, בג"ץ על קווי המהדרין - שני הצדדים טוענים לניצחון, באתר הארץ, 7 בינואר 2011
↑  רועי אלמן, רק בישראל: מדבקת זכויות באוטובוסים, באתר mynet‏ ירושלים, 3 בפברואר 2011
↑  שחר הזלקורן, קווי מהדרין: עיתונים חרדים לא נענו לדרישת בג"ץ, באתר ynet, 8 בפברואר 2011
↑  יעל פרידסון‏, "יש מקום רק לגברים": הנהג סירב לעלות אישה לאוטובוס, אגד תשלם 20 אלף שקלים, באתר וואלה, 8 במרץ 2022
מודעה שפרסמה אגד בהוראת בג"ץ
פרוזן יוגורט

| --- | --- |

פרוזן יוגורט אמריקני
 
 מאכלים
 סוג:  קינוח קפוא 
 מוצא:  ארצות הברית 
 מרכיבים עיקריים:  חלב 
 
פרוֹזֵן יוֹגוּרט (מאנגלית: Frozen yogurt, "יוגורט קפוא") הוא שמו של מאכל המוגש לרוב כקינוח. מאכל זה מכיל לרוב יוגורט מוקצף ומוגש קפוא, בדומה לגלידה. לרוב ניתנת למזמין אפשרות לבחור בין מרכיבים רבים את אלו שהוא רוצה שיוכנסו למנה. יוגרט קפוא יכול להכיל, בדומה ליוגורט, תרביות חיידקים שהיו פעילות לפני ההקפאה. בניגוד לגלידות השמנת הוא מכיל גם חומרים שעוזרים להקצפה.
הפרוזן יוגורט מיוצר מיוגורט, ממתיק, ג'לטין, סירופ סוכר וחומרי טעם וריח, המוקפאים במכונת גלידה. הפרוזן יוגורט קופא בטמפרטורה נמוכה יותר משל הגלידה, ובהתאם מפשיר באיטיות רבה יותר.
בשנות ה-80 של המאה העשרים, הגיע הפרוזן יוגורט למדינות רבות ובכלל זה ישראל כיוגורט קפוא העשוי בעיקר מעירוב של פירות שונים. מיד צצו בכל פינה דוכנים אשר מכרו פרוזן יוגורט. ההיצע המוגזם עלה על הביקוש ותוך זמן קצר נעלמו רבים מדוכנים אלו. מאז, משמש סיפור הפרוזן יוגורט כמשל לאופנה חולפת. למרות זאת, עדיין בגלידריות רבות נמכר פרוזן יוגורט, אך לא כמוצר הבלעדי.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החל גל חדש של צריכת פרוזן יוגורט בארצות הברית ומדינות נוספות, בהשפעת הצלחתו של המוצר בקוריאה הדרומית. רשת פינקברי שנוסדה בקליפורניה ב-2005 הייתה מחלוצות התחייה של הענף בארצות הברית.
גם גלידה על בסיס יוגורט קפוא (פרוזן יוגורט) היא עתירת סוכר, יותר ממה שניתן להעריך על-פי הטעם שמיטשטש עם הקירור וההקפאה.
חלק מהיוגורט הקפוא מבוסס כמו גלידות רגילות על אבקה שמובאת לארץ מאיטליה המכילה מי גבינה ומיצבים צמחיים שהם סוגי עמילנים המהווים מרכיב חובה בתעשיית הגלידות והן שנותנות את המרקם החלקלק של המוצר במיוחד במכונות גלידה אמריקאית הנפוצות.
גלידות היוגורט למיניהן ובשמותיהם השונים יוצרות לעיתים רושם של מוצר בריאותי ולא משמין, אך כמות הסוכר בהן היא משמעותית ומגיעה לפי בדיקות מעבדה ל-22% סוכר. בעיה נוספת היא שלא כולן מכילות תוספת של יוגורט טבעי כפי שנדרש מהוראות יצרן האבקה מאיטליה, כך שמתקבלת גלידה פשוטה עם לכל היותר טעם דומה ליוגורט וללא יתרונותיו הבריאותיים.
הערות שוליים

↑  שרון מרוז, הפרוזן יוגורט חוזר, nrg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531832005171  NKC: ph827245
רעידת האדמה בווירג'יניה (2011)

| --- | --- |
פינוי הפנטגון, 23 באוגוסט 2011
פינוי הפנטגון, 23 באוגוסט 2011
 תאריך התרחשות:  23 באוגוסט 2011 
 שעה:  13:51 (שעון מקומי)
 משך האסון:  כ-20 שניות
 מגניטודה:  5.8 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 במדינות או באזורים:  החוף המזרחי של ארצות הברית; וירג'יניה, ארצות הברית
 מוקד:  מצפון מערב לריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית
 קואורדינטות:  37°56′10″N 77°55′59″W﻿ / ﻿37.936°N 77.933°W﻿ / 37.936; -77.933
 מפת הרעש   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה רעידת האדמה בווירג'יניה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה רעידת האדמה בווירג'יניה(למפת וירג'יניה רגילה) ריצ'מונד וירג'יניה ביץ' נורפוק אלכסנדריה רואנוק לינצ'בורג וושינגטון מרילנד וירג'יניה המערבית  קנטקי טנסי קרוליינה הצפונית האוק. האט. רעידת האדמה בווירג'יניה(למפת וירג'יניה מוגדלת) ריצ'מונד וירג'יניה ביץ' נורפוק אלכסנדריה רואנוק לינצ'בורג וושינגטון מרילנד וירג'יניה המערבית  קנטקי טנסי קרוליינה הצפונית האוק. האט. רעידת האדמה בווירג'יניה
 
רעידת האדמה בווירג'יניה שבארצות הברית אירעה ב-23 באוגוסט 2011 בשעה 13:51 שעון החוף המזרחי, ברמה של 5.8 בסולם ריכטר. מוקד הרעש היה 60 קילומטר צפונית מערבית לריצ'מונד, 8 קילומטר מהעיירה מינרל, על פי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית. הרעש הורגש לאורך כל החוף המזרחי של ארצות הברית ואף בקנדה. לא דווח על נפגעים.
רעידת האדמה אירעה בהעתק ספוטסילבניה, קו העתק עתיק היושב באמצע הלוח הצפון-אמריקאי. שני זעזועים בדרגת 2.8 בסולם ריכטר ו-2.2 בסולם ריכטר, התרחשו שעות ספורות לאחר הרעש העיקרי, שאירע באזור שאינו נוטה לפעילות סייסמית רבה.
רעש האדמה מתואר כרעידת האדמה החזקה ביותר בארצות הברית שממזרח להרי הרוקי (יחד עם רעידת האדמה בגבול ניו יורק-אונטריו ב-1944) מאז רעידת האדמה ב-1897 שמרכזה היה במחוז ג'יילס והגיעה לרמה 5.9 בסולם ריכטר. כמו כן, הייתה זו רעידת האדמה הראשונה בתולדות וושינגטון די. סי., הרעש הביא לנזקים בשווי של 100 מיליון דולר בשל פגיעה במבנים, ובהם אנדרטת וושינגטון והקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
השפעות הרעש

כתוצאה מהרעש, הורגשו רעידות באטלנטה, ג'ורג'יה, צפון קוויבק, מערב אילינוי וממזרח לפרדריקטון וניו ברנזוויק.
השפעות הרעש > בארצות הברית

בוושינגטון הבירה פונו בניין הקפיטול ובניין ה-FBI והפנטגון, לצד מבנים בפילדלפיה וניו יורק.
כמה טיסות הושבתו בכמה נמלי תעופה: נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, נמל התעופה נוארק, נמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל, נמל התעופה דאלאס ונמל התעופה הבינלאומי פילדלפיה. כעבור זמן הושבו נמלי התעופה לפעילות מלאה.
פינוי הפנטגון נעשה בעקבות פיצוץ צינור מים שהביא להצפת שני מסדרונות. רעידת האדמה גרמה לנזק במגדל המרכזי של הקתדרלה הלאומית של וושינגטון. בנמל התעופה דאלאס, כמה מאריחי התקרה נפלו על הקרקע ובשל כך הופסקו הטיסות. פעילות הרכבת התחתית של וושינגטון הופסקה לאחר שבתחנת לורינג נגרם נזק קל בשל קריסת התקרה בכמה מקומות. כל הרכבות עברו לנסוע במהירויות מופחתות.
נוסף לכך, שני כורים גרעיניים בתחנת הכוח הגרעינית צפון אנה כובו אוטומטית, בשל חשש אפשרי להיווצרות סדקים במבני הכורים. כמו כן, רשת התקשורת האלחוטית והסלולרית שותקה זמנית.
השפעות הרעש > בקנדה

רעידת האדמה הורגשה גם במזרח קנדה, בעיקר בדרום אונטריו, כמו גם בחלקי החוף של קוויבק. כמה בניינים בטורונטו פונו כאמצעי זהירות אך לא דווח על תאונות או נזקים משמעותיים בקנדה.
השפעות הרעש > גלריית תמונות

אנדרטת וושינגטון מצופה פיגומים בעת תיקון הנזק שנגרם עקב רעידת האדמה
נזק לבניין שגרירות אקוודור שבוושינגטון
נזק לבניין מחלקת האוצר של ארצות הברית
סדקים בקירות בית ארלינגטון