stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוז'ף אטווש
שוב שר בממשלה, במסגרת השלטון הדואליסטי

שנות השבעים הראשונות היו שלוות יחסית, ואטווש הקדיש זמן רב יותר לעיסוקיו הספרותיים. בשנת 1866 נבחר ליושב ראש האקדמיה ההונגרית.
בכינוסי הפרלמנט שנערכו ב-1865 וב-1867 נאבק אטווש בלהט בעד מדיניותו של פרנץ דיאק, שהתקבלה לימים - הענקת אוטונומיה ומעמד שווה להונגריה (הענקת המעמד השווה הפכה את האימפריה האוסטרית לאימפריה האוסטרית-הונגרית). עם הרכבת ממשלת דיולה אנדראשי בפברואר 1867, מונה אטווש, פעם נוספת, לשר החינוך והדתות; והיה לשר היחיד מהממשלה המהפכנית (1848–1849) שחזר להיות חבר ממשלה. אטווש שימש כממלא מקומו של ראש הממשלה אנדראשי. בשנתו הראשונה בממשלה, הצליח אטווש להעביר בפרלמנט ההונגרי חוק שהעניק שוויון זכויות פוליטיות ליהודים (אמנציפציה), אך מאמציו לכונן חופש פולחן מלא נתקלו בהתנגדות קתולית חזקה וכשלו.
"חוק בתי הספר הלאומיים" (1868, נודע גם כ"חוק החינוך") נחשב להישגו המרשים ביותר. החוק כלל הקמת בתי ספר ממלכתיים לא דתיים, ותוכנית לימודים חדשה, ששמה דגש על השפה ההונגרית ועל המקצועות הכלליים. כמו כן נכללו בחוק דרישות מינימום לגבי מבנה בתי ספר, תנאי התברואה, ספרי הלימוד והציוד הבית-ספרי. החוק הסדיר גם את תוכנית הלימודים של בתי הספר הדתיים במקצועות הידע הכללי. הקהילות הדתיות קיבלו אוטונומיה בבחירת מורים ובקביעת תוכנית הלימודים במקצועות הדתיים. הותר לכנסיות ולקהילות הדתיות להקים בתי ספר ולנהלם בשפה הנפוצה ביותר. מתוקף החוק, יכלו הרומנים, הסרבים, הרוסינים והסקסונים הטרנסילבנים להקים בתי ספר בשפתם הלאומית, מבלי ללמד הונגרית. הכנסיות הורשו לבחור את מוריהן ולקבוע את תוכנית לימודיהן. מספר שנים לאחר מכן, ב-1879, נוספה לחוק דרישה ללמד הונגרית (בכל בתי הספר). ברוח דומה, "חוק הלאומים" (1868) כלל התחייבות לספק חינוך תיכוני בשפות המיעוטים הלאומיים באזורים שבהם הם מהווים רוב.
אטווש הקים גם מכללות למורים, ייסד את האוניברסיטה בקלוז' והרחיב את אוניברסיטת בודפשט.
אוניברסיטת קלוז'וואר (קלוז') נועדה לכלול קורסים בהונגרית, רומנית וגרמנית אך בסופו של דבר, עקב התנגדות החוגים הלאומנים, היא הוקמה - בשנת 1872 - כשההוראה הייתה בהונגרית בלבד, ועם שתי קתדרות לשפות רומנית וגרמנית.
על אף היותו קתולי מאמין, התנגד אטווש לדוגמת אלטעות האפיפיור.
ככל הנראה, מאמציו של אטווש בשנותיו האחרונות פגעו בבריאותו. הוא נסע להבראה בקרלסבאד, אך חלה הידרדרות נוספת במצבו וב-2 בפברואר 1871 הוא נפטר בפשט. הובא לקבורה בחלקה המשפחתית בארצ'י. הותיר אחריו אישה וחמישה ילדים, שלוש בנות ושני בנים.
יוז'ף אטווש והיהודים > האמנציפציה של היהודים

אטווש נאבק בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי למען האמנציפציה של היהודים. הוא תמך בהתאזרחותם ובהענקה להם של הזכויות האזרחיות מהן נהנים התושבי הונגריה שאינם משתייכים לאצולה. הוא נאם בנושא בפרלמנט ופרסם חוברת בכותרת "האמנציפציה של היהודים". הוא דחה את הטענות לגבי התנאים המוקדמים לצעד כזה כבלתי מתקבלים על הדעת ו"נונסנס". אי אפשר להתנות את החופש המגיע לכל בני האדם ואי אפשר לדרוש מהיהודים שקודם ירגישו מחוברים יותר למולדת כשהמדינה אינה מכירה בהם כבניהם. את סוגיית התבוללותם של היהודים בתוך הדת הנוצרית ראה מנקודת מבט דתית בלבד: היה משוכנע שהמשימה ההיסטורית של היהדות הסתיימה עם הגעתו של ישו ושהמהלך הטבעי של היהדות הוא טמיעתה בנצרות. אף על פי שהאמין שהתנצרותם של היהודים הוא אידיאל רצוי, סבר שאין לכפות על היהודים את ההתנצרות. הוא חשב שהנוצרים יוכלו להאיץ תהליך כזה אם יוכיחו ליהודים שהם מנהלים דרך חיים למופת.
הוא דחה לחלוטין את הרעיון לתגמל יהודים המסכימים להתנצר.
יוז'ף אטווש והיהודים > הקונגרס של יהודים

מאוחר יותר, בשנת 1867 כשר החינוך והדתות בממשל האוטונומי החדש של הונגריה ביקש אטווש לראות התארגנות של היהדות כדוגמת דתות אחרות בארגון שינהיג אותה וייצג אותה בפני השלטון. הוא סבר שעל ידי כינסו נציגי כל הפלגים ביהדות ניתן יהיה להגיע לפשרה. לא ציפה שהפערים בין היהודים האדוקים ה"חרדים" המסתגרים והיהודים המודרניים המסתגלים יהיה כה גדול
אחרי כישלון הקונגרס שבו נוצר קרע קבוע בקרב יהדות הונגריה - בין היהודים שכונו "אורתודוקסים" ואלו הנקראו "נאולוגים", המשיך לקוות שהיהודים ה"אורתודוקסים" יתעשתו ויקבלו את הצורך להתאחד עם האחרים. אחרי מותו לא נשארה בפני הממשלה ההונגרית אלא להכיר רשמית בשני הפלגים כ"זרמים" נפרדים.
יוז'ף אטווש והיהודים > אטווש ואיגנאץ גולדציהר

לפי המלצתו של ארמין ואמברי עזר אטווש למזרחן הצעיר והמוכשר היהודי איגנץ גולדציהר וסידר לו מלגות כדי שיוכל להשתלם בגיל מוקדם במזרחנות על ידי נסיעה לספריות המדעיות החשובות באירופה ועל ידי מסע למזרח התיכון. אולם מותו של אטווש גרם לכך שגולדציהר לא זכה להתמנות בתפקיד אוניברסיטאי הולם בבודשפט ונאלץ לעבוד בעבודה נוספת כדי להתפרנס ועסק במחקר בזמנו הפנוי.
חייו הפרטיים

מנישואיו לאגנש קטלין אנה לבית רושטי בארקוצי נולדו לו 5 ילדים:אילונה (לימים נשואה ללאיוש נאוואי), יולאן (לימים נשואה לברון אינקיי), לוראנד אטווש, שנודע כפיזיקאי, מאריה (לימים נשואה עם ארנסט פון פלנר, שר האוצר של אוסטריה) ודנש שמת אחרי לידתו.
פרסים ואותות הוקרה

1867-1860 - היה יושב ראש החברה הספרותית ע"ש קישפאלודי
1871-1866 - היה יושב ראש האקדמיה ההונגרית למדעים
הנצחה

ב-3 במאי 1879 הוקמה אנדרטה לכבודו, בכיכר הנושאת את שמו
1895 - הוקמה בבודפשט, לפי דגם ה"אקול נורמל סופרייר" שבפריז, "המכללה (קולגיום) על שם הברון יוז'ף אטווש", מוסד השכלה עם פנימייה ששימש שנים רבות כביתם של בני האליטה ההונגרית, וכיום הוא חלק מאוניברסיטת לורנד אטווש.
בתי ספר רבים בהונגריה קרויים על שמו
החברה הפדגוגית הליברלית קרויה גם היא על שמו
פרס אטווש
עיטור אטווש
ב-1999 נוסד פרס אטווש לחינוך, המוענק כל שנה ביום המורה
הוקם מוזיאון יוז'ף אטווש - בביתו בארצ'י
כתביו

A kritikus apotheosisa 1831 ("אפותיאוזת המבקר") כתב ב.י.א, פשט,
A házasulók 1833. "הנשואים", קומדיה ב-3 מערכות, כתב ב.י.א.,פשט
Boszú (sic!), 1834. ("נקמה"), טרגדיה, ב - מערכות, פשט, הוצגה ב-21 באפריל 1836 בדברצן
Angelo 1836 - ("אנג'לו"), לפי ד"ר ויקטור הוגו, פשט
1837 Szegénység Irlandban ("עוני באירלנד"), מסה
Vélemény a fogházjavítás ügyében, ns. Borsod vármegye ebbeli küldöttségéhez 1838. דעה בשאלת הרפורמה בבתי הכלא
Die Emancipation der Juden 1840.("האמנציפציה של היהודים"), מסה, מהדורה שנייה - בתרגום מהונגרית לגרמנית מאת הרמן קליין, פשט, 1841., פורסם בבודפשט בעיתון "מדיאר סמלה".
ָ* 1840 A megfagyott gyermek. "הילד הקפוא" - שירים
Kelet népe és a Pesti Hirlap 1841 ("עמי המזרח ו"פשטי הירלפ")
A karthausi 1842–1841 "הקרטוזיאני", רומן בשני כרכים
Emlékbeszéd Kőrösi Csoma Sándor felett., 1843. נאום הספד לזכרו של שנדור קרשי צ'ומה, בודפשט
A falu jegyzője 1845 - ("נוטריון הכפר"), רומן, ב-3 כרכים
Über die Gleichberechtigung der Nationalitäten in Österreich. 1850. "על שיוון הזכויות של העממים באוסטריה", לייפציג, מהדורה שנייה בווינה, מסה
1854-1851 - Der Einfluss der herrschenden Ideen des 19. Jahrhunderts auf den Staat
("השפעת הרעיונות המובילים של המאה ה-19 על המדינה"), מסה, בשני חלקים, בשתי גרסאות - הונגרית וגרמנית
Nővérek 1857 ("האחיות"), פשט
Elbeszélések 1859 נאומים, פשט
Die Garantien der Macht und Einheit Oesterreichs1859 הערבויות לכוחה ולאחדותה של אוסטריה
Felelet b. Kemény Gábor nehány szavára 1860. (תשובה לכמה מילים של גאבור קמני)
Die Sonderstellung Ungarns vom Standpunkte der Einheit Deutschlands. (Leipzig, 1859.Magyarország különállása Németország egységének szempontjából. Pest, 1861) בתרגום מגרמנית להונגרית על מאת אימרה טוט - ("העמדה המיוחדת של הונגריה מנקודת המבט של אחדות גרמניה")
Emlékbeszéd gr. Széchenyi István felett.1860 - נאום הספד לזכרו של הרוזן אישטוון סצ'ני, פשט
1861 Gyöngy sarok קובץ כל היצירות, בעריכת גברת ואכוט שאנדור ("פינות של פנינים")
Gondolatok 1865.(הגיגים)
A nemzetiségi kérdés 1865 "השאלה הלאומית"
1868 Báró Eötvös József emlékbeszédei.Magyar irók államférfiak, נאומי ההספד של הברון יוז'ף אטווש - לזכר הסופרים והמדינאים ההונגרים, פשט - על פרנץ קלצ'יי, שנדור קרשי צ'ומה, הרוזן יוז'ף דז'פי, מיהאי ורשמארטי, פרנץ קזינצי, הרוזן אישטוואן סצ'ני, אנטל רגוי, לאסלו סאלאי, הרוזן אמיל דז'פי,
1871 - B. Eötvös József költeményei שירי יוז'ף אטווש - עם איורים מאת ברטלן סקיי וקארוי לוץ, בודפשט
A vallás - és közoktat. m. k. miniszternek az országgyűlés elé terjesztett jelentése a népiskolai közoktatás állapotáról 1870–71 הדת והחינוך, דו"חות השר באספה הלאומית בנוגע למצב החינוך הציבורי, בשני חלקים
1873 (אחרי מותו)Für den Glanz des Hauses ("לתפארת הבית"), רומן לא גמור, עובד והושלם על ידי אדולף דוקס, וינה
הערות שוליים

↑  בודפשט נוצרה מאיחוד של שלוש ערים; בודה היא אחת מהן (ניתן לראות ששמה נשמר בשם העיר החדשה - בודפשט)
↑  סגן קנצלר החצר המלכותית ההונגרית, יועץ ו"שר המשקים" של הממלכה
1 2  צוטט על ידי Loránt Cigány
↑  העיתון שבו עבד; ראו את תחילת הפרק
↑  מהמילה Center (בגרמנית כמו באנגלית).
↑  SHALOM 42 - Hungary - Jewish Education in Hungary, www.shalom-magazine.com
↑  I.Romsics, B.Király ע' 155-154
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260981505171  PLWABN: 9810645672705606  BIBSYS: 2083635  BnF: cb12155323b (data)  GND: 118959379  ISNI: 0000 0001 0908 7470  LCCN: n83048810  NKC: xx0004859  NTA: 070468052  RERO: 02-A006420017  SELIBR: 185791  SUDOC: 027336107  VcBA: 495/98670  VIAF: 64044769   WorldCat (עם VIAF): 64044769 
ציור דיוקן מאת הצייר מיקלוש בראבאש
הממשלה ההונגרית הראשונה בראשות לאיוש בתיאני בימי מהפכת 1848.בקצה הימני למטה - יוז'ף אטווש
יחסי יוון–מלטה

| יחסי יוון–מלטה |
| --- | --- |
יוון: מלטה


יוון: מלטה
שטח (בקילומטר רבוע)
131,957: 316
אוכלוסייה
10,020,238: 541,063
תמ"ג (במיליוני דולרים)
238,206: 20,957
תמ"ג לנפש (בדולרים)
23,773: 38,733
משטר
דמוקרטיה: רפובליקה

שגרירות יוון במלטה
יחסי יוון–מלטה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין רפובליקת מלטה. השגרירות היוונית בוולטה נפתחה בשנת 2004, לפני שנה זו שגרירות יוון ברומא הייתה אמונה גם על מלטה. למלטה יש שגרירות באתונה ושתי קונסוליות כבוד בפיראוס ובסלוניקי. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובאיחוד מדינות הים התיכון.
סחר

בשנת 2014 סך הייצוא היווני למלטה היה 211 מיליון דולר אמריקאי וכלל בעיקר נפט מזוקק, שנאים, ודם בעלי חיים. באותה השנה סך הייצוא המלטזי ליוון עמד על 49.2 מיליון דולר אמריקאי וכלל גם הוא בעיקרו נפט מזוקק.
רשימת ביקורים מדרג גבוה

ראש ממשלת יוון קוסטס סימיטיס ביקר בוולטה ב-24-25 במאי 2001.
נשיא מלטה גואידו דה מרקו ביקר ביוון ב-11-13 בספטמבר 2002.
ראש ממשלת יוון קוסטס קרמנליס ביקר בוולטה ב-9-11 באוקטובר 2008, בביקור נפגש ראש הממשלה עם נשיא מלטה דאז אדוארד פנק אדאמי ועם ראש ממשלת מלטה דאז לורנס גונצי.
רשימת הסכמים בין המדינות

הסכם בדבר שיתוף פעולה מסחרי (1976)
הסכם בדבר שיתוף פעולה מדעי (1976)
הסכם בדבר שיתוף פעולה תרבותי (1976)
הסכם זכויות כלכליות, תעשייתי ושיתוף פעולה טכני (1980)
הסכם בדבר תובלה אווירית (1999)
הסכם בדבר פעולה בנושא הגנה אזרחית (2001)
הסכם בדבר שיתוף פעולה משטרתי (2001)
הסכם מניעת כפלי מס (2004)
יחסי תרבות

לאחר תרומת ממשלת יוון בשנת 1992, ב-26 בינואר 1997 נחנך פארק יווני במלטה במעמד שר החוץ היווני דאז.
יוסף חנני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בדצמבר 1908 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 באפריל 1988 (בגיל 79) 
 מדינה:  ישראל 
 
יוסף חנני (8 בדצמבר 1908 - 18 באפריל 1988) היה סופר ומחנך.
ביוגרפיה

חנני נולד בווילנה למנחם ורבקה, אח למשורר גרשון חנוביץ' ולסופר הילדים ישראל חנני, ולמד בגימנסיה תרבות בעיר. במלחמת העולם הראשונה נדד עם משפחתו לחרקוב ולסיביר. לאחר מכן חזר לווילנה להמשך לימודיו. בשנת 1925 עלה עם בני משפחתו לארץ ישראל והחל לעבוד בפרדסי פתח-תקוה. במקביל, למד חנני בבית המדרש העברי למורים בירושלים. לאחר סיום לימודיו עבד כמורה בחדרה, בהולנד כשליח החלוץ, ובפתח תקווה. הוא ייסד את בית הספר של מפעל החשמל בנהריים. בהמשך הוא ניהל בתי ספר, שימש מפקח על בתי הספר בתל אביב, הרצה למחנכים במקצוע ספרות עברית וכללית.
לאורך השנים כתב חנני עשרות ספרים, ייסד וערך במשך שנים רבות את הקובץ הספרותי "קטיף", הרצה על ספרות ברחבי הארץ והיה חבר ועד אגודת הסופרים העברים ומועצת הסופרים. היסוד הדומיננטי ביצירתו הוא המאבק בסבל. האדם, בכל חולשתו, נכשל ונענש. הרקע לסיפוריו הם חיי היישוב בארץ משנות השלושים ואילך. המקומות שבהם מתרחשים הסיפורים הם ירושלים, פתח-תקוה ויישובים אחרים. ביצירות השונות משתקף המאבק בין האידיאלים לעולם המעשה, ובין חיי אושר והתרוממות רוח לבין יאוש ובדידות.
כך למשל נתן גליק, גיבור הרומן "המחלל ממאה שערים", נושא שאת מזמורי תהילים ומתעמק בגמרא. לצורך פרנסה הוא כורך ספרי קודש. לאחר שקיבל מעט כסף, החלה החומריות להשתלט עליו וחייו מידרדרים. הוא מסכים לנישואי בתו להרפתקן פיננסי אך החתן זונח את משפחתו. הוא מאבד את מאור עיניו כתוצאה מתאונה ומקבל את גזר הדין כעונש על שרדף אחר חיי הזוהר. אותו קסם של חיים חומריים ונוצצים מכשיל את בלהה, גיבורת הרומן "בעול הכיבוש". מזל, גיבורת הרומן "מזל", רואה את חלום חייה בחברה האשכנזית, השונה ממוצאה הספרדי וסובלת גם היא בשל היגררותה אחר החומריות.
חנני נישא לחסיה, מורה ירושלמית, ולשניים נולדו שני בנים: הפרופסור לפיזיולוגיה מנחם חנני, וד"ר אורי חנני.
יוסף חנני נפטר ב-18 באפריל 1988. על שמו נקראים רחובות בפתח תקווה ובכפר סבא.
פרסים

אות יקיר פתח-תקוה
פרס למדן לספרות נוער וילדים (1969)
ספריו

בנתיב הייסורים
בעול הכיבוש
בית מלבין בפרדס
מזל
המחלל ממאה שערים
רגע של חיים
שלוש אצבעות (קובץ סיפורים)
עת כבו האורות (קובץ סיפורים)
אדם וצילו (קובץ סיפורים)
ריח של עצי אקליפטוס (קובץ סיפורים)
מערת הפלאים (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
השמש זרחה בחלון (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
כד החרס (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
שלושה חברים וחבר (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
שני לימונים ולימון (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
סנדל יצא לדרך
רחוק מן הבית רחוק מן הלב (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
היום הארוך של ערן (רומן לבני הנעורים בשני כרכים)
סמי הפורץ (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
הראש מעל המים (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
מהומה בכיתה (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
פרחים מן הכותל (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
גינת אגוז (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
אחד נגד כולם (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
ענן זהוב (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
יש לי ידיד (קובץ סיפורים לילדים ולנוער)
הוראת הסיפור הקצר (ספר הוראה)
הוראת השירה (ספר הוראה)
שחזה מבשרו (מסה)
יפים פרדקין

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1924 שצ'דרין, בלארוס 
 פטירה:  25 במאי 1999 (בגיל 74) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  תורת השדות הקוונטית 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרויקורובסקויה 
 מנחה לדוקטורט:  ויטאלי גינזבורג 
 מוסדות:  מכון לבדב לפיזיקה 
 תלמידי דוקטורט:  Igor Tyutin 
 פרסים והוקרה:  פרס דיראק של המרכז הבינלאומי לפיזיקה תיאורטית (1988)  פרס סטלין  Sakharov Gold Medal  עיטור אות הכבוד  עיטור הכוכב האדום  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
יפים פרדקין (ברוסית: Ефим Самойлович Фрадкин‏; 24 בפברואר 1924 - 25 במאי 1999, מוסקבה) היה פיזיקאי סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא מתמחה בפיזיקה גרעינית.
קורות חיים

יפים פרדקין נולד בשנת 1924 בשצ'דרין (אז בתחומי ברית המועצות, כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. אביו היה רב וסבל מרדיפות מצד השלטונות. בשנת 1940 פרדקין החל לימודים באוניברסיטת מינסק. עם תחילת הקרבות הוא פונה לחלקים הפנימיים של ברית המועצות. רוב חברי משפחתו נספו בשואה.
פרדקין התגייס לשורות הצבא האדום, לחם בחזית הלחימה ונפצע. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הוא חידש את הלימודים באוניברסיטת לבוב תוך התעניינות בפיזיקה גרעינית. בשנת 1948 הוא נסע למוסקבה והכיר את ויטלי גינזבורג. בקושי רב בגלל מוצאו היהודי ורק בגלל זה שפרדקין היה פצוע מלחמה הוא התקבל לימודי תואר שלישי בפיזיקה במכון לבדב לפיזיקה. הוא סיים את הדוקטורט בשנת 1951. עד לשנת 1955 פרדקין היה מעורב בפיתוח פצצה גרעינית. על פעילות זו הוא קיבל פרס ברית המועצות בשנת 1953.
בשנת 1960 פרדקין סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
בשנת 1988 הוענק לפרדקין פרס דיראק.
בשנת 1990 פרדקין התקבל כחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות.
פרדקין היה מיודד עם אנדריי סחרוב וביקר אותו בגלות בניז'ני נובגורוד. בשנת 1996 הוא קיבל מדליית זהב על שם סחרוב על עבודות בתחום תורת השדות הקוונטית.
בשנים 1996–1997 פרדקין עבד במעבדות CERN.
פרדקין נפטר בשנת 1999 ונטמן במוסקבה.
יפים קרימרמן

| --- | --- |

 לידה:  1923 בלץ, ממלכת רומניה 
 פטירה:  2015 (בגיל 92 בערך) אאכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  מולדובה, גרמניה 
 מקום קבורה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של מולדובה 
 
קרימרמן ב-2014
יפים קרימרמן (ברוסית: Ефим Кримерман;‏ 1923, בלץ – 2015, אאכן) היה משורר, פזמונאי ועיתונאי סובייטי מולדובני בשפה הרומנית וגרמני ממוצא יהודי. עלה לישראל לזמן קצר ב-1980 והתיישב אחר כך בגרמניה.
ביוגרפיה

יפים קרימרמן נולד ב-1923בבלץ, אז חלק מממלכת רומניה. הוא למד בגאלאץ ובבוקרשט, וחזר לקישינב זמן קצר לפני סיפוחה לברית המועצות. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא גויס לצבא האדום ושוחרר בשנת 1945 בדרגת קצונה.
הוא החל ללמוד באוניברסיטת קישינב בשנת 1946, וקיבל תואר בשפה וספרות.
בהיותו במולדובה הסובייטית כתב מילים לפזמונים רבים. במשך שנים הוא כתב מילים ליצירות של מיכאי דולגן, אולג מילשטיין, ארקדי לוקסמבורג ומלחינים נוספים. בשנת 1968 פזמון שלו זכה במקום הראשון בפסטיבל בסוצ'י. רוב היצירות נכתבו תחת שם העט "יפים צ'ונטו".
בשנת 1980 עלו יפים קרימרמן ומשפחתו לישראל, אך תוך זמן קצר עברו לגרמניה. בגרמניה הוא עבד במחלקה הרומנית של רדיו אירופה החופשית תחת שם העט "גריגורה סינגורל". בשנת 1994 הוא יצא לגמלאות.
יפים קרימרמן נפטר בשנת 2015 באאכן.
יעקב קופל רייך

ערך זה עוסק בר' יעקב קופל רייך. אם התכוונתם לסבו, יעקב קופל רייך הראשון, ראו .
| --- | --- |

צילום משנת 1903
 לידה:  1838 תקצ"ט ורבו (ורבובה), כיום בסלובקיה, אז בממלכת הונגריה, באימפריה האוסטרית
 פטירה:  1929  (בגיל 91 בערך) תרפ"ט בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום פעילות:  בודפשט, הונגריה
 תקופת הפעילות:  1856 – 22 בספטמבר 1929 (כ־73 שנים) 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית
 תפקידים נוספים:  רב העיר ורבו, רב ראשי של הקהילה האורתודוקסית בבודפשט
 רבותיו:  אביו רבי אברהם יחזקאל רייך, רבי אברהם שמואל בנימין סופר
 
הרב יעקב קופל רייך (Jakob Koppel Reich ‏ 1838-1929) 
היה רב, מורה ומנהיג קהילתי יהודי הונגרי, יליד סלובקיה, מראשי היהדות האורתודוקסית ההונגרית במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. היה רב ראשי של הקהילה האורתודוקסית בבודפשט, שמרכזה היה (החל משנת 1913) בית הכנסת ברחוב קזינצי. בערוב ימיו היה חבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי כנציג היהדות האורתודוקסית ההונגרית.
קורות חיים

נולד בוורבו באזור נייטרה שבסלובקיה (אז - בממלכה ההונגרית) במשפחת רבנים, לרב מבנוביץ, אברהם יחזקאל רייך. סבו מצד האב היה הרב יעקב קופל אלטנקונשטט, הידוע כ"קופל חריף", הרב מוורבו, מחבר "חידושי יעבץ" (1837 - על מסכת חולין) ותלמיד של "הנודע ביהודה".
יעקב קופל רייך למד תורה אצל אביו ואחר כך בישיבת פרסבורג (ברטיסלאבה) אצל הרב אברהם שמואל בנימין סופר מפרסבורג בעל ה"כתב סופר". בפרסבורג הצטיין יעקב קופל כעילוי ונבחר על ידי ה"כתב סופר" לשמש מדריך לבנו, שמחה בונם. כמו כן נבחר להיות חלק ממשלחת של חמישה תלמידים מצטיינים שנשלחו מישיבת פרסבורג אל חצר הרבי מצאנז.
התחתן בזיווג ראשון עם רבקה שאוור ובזיווג שני עם אחותה פייגא, בנותיו של הרב ישראל הרואה, אחד מתלמידי הרב משה סופר, שכיהן כרב של סובוטיסט. בשנת 1860 ירש את מקומו כרב של אותה עיירה. כעבור עשרים שנה עבר לכהן בעיירת הולדתו ורבו (בה שירת סבו). ב-1889 נענה להזמנת הקהילה האורתודוקסית בבודפשט והפך לרב הראשי שלה למשך ארבעים שנה. קודם כיהן בבית הכנסת ב"בית אורצי", ואחרי 1913 בבית הכנסת המפואר ברחוב קזינצי.
ההונגרית שבפיו הייתה קלוקלת, אולם הוא היה בעל ידע כללי רחב, והיה פעיל מאוד בארגון ובניהול העדה. הוא דבק בעקרונות של החת"ם סופר - שום פשרה בנושאי דת ונאמנות מוחלטת למדינה.
הקים בית ספר "תורת אמת" ששילב בתוכנית הלימודים גם מקצועות חול. כמו כן דאג בשנת 1920 ליסוד בית חולים של הקהילה בבודה, מושב זקנים ומוסד סיעודי.
בשנת 1905 ניהל את ישיבות האספה הכלל-ארצית של היהדות האורתודוקסית ההונגרית ונאם בפניה דווקא בעברית ולא ביידיש. באספה זו נקבעו כללי הניהול של ארגון הגג של היהדות האורתודוקסית בממלכת הונגריה, אז חלק האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בתקופת העוצרות, כאשר היה בן 89, נבחר לתפקיד ייצוגי של חבר בבית העליון של הפרלמנט ההונגרי, והיה לזקן הבית. יחד איתו נבחר גם הרב הנאולוגי של סגד, עמנואל לעף.
הוא לא כתב ספרים, אבל רבנים בני זמנו נהגו לצטט מדבריו.
הרב קופל רייך נפטר ביום י"ז אלול בשנת תרפ"ט - 22 בספטמבר 1929, הוא נקבר בבית העלמין הישן של הקהילה האורתודוקסית ברחוב צ'רס ( Csörsz utca).
זכה בחייו להוקרה רבה ואף קברו בבית הקברות היהודי ברחוב צ'רס בבודפשט הפך למקום לעלייה לרגל. הרב יוסף חיים זוננפלד, ראש העדה החרדית בירושלים, שהיה גם הוא יליד "הונגריה העליונה", נהג להזכירו כ"סבא קדישא". יורשו של הרב קופל רייך בראש הקהילה האורתודוקסית בבית הכנסת קזינצי היה חתנו, הרב מרדכי אפרים פישל זוסמן סופר (1867–1942). הרב יוסף ברויאר (נכדו של הרב שמשון רפאל הירש) הוסמך לרבנות על ידו.
משפחתו

בניו וחתניו של רבי קופל רייך שימשו אף הם כרבנים בערים שונות בהונגריה, באוסטריה ובארצות אחרות:
רבי ישראל רייך - רבה של בוטריקס, מחבר הספר "מִנְחַת יִשְׂרָאֵל" על מסכת עירובין
רבי יחזקאל רייך - רבה של ניטרונובניק
רבי משה רייך - רבה של מדייץ
רבי שמואל רייך - יורשו ברבנות ורבובה
בתו רייזל נישאה לרב מרדכי אפרים פישל זוסמן-סופר, שכיהן אחרי חמיו כאב-בית-דין של הקהילה האורתודוקסית בבודפשט (נספתה בשואה)
מלבד חתנו הרב סופר, שהוזכר כיורשו בראש בית הדין של הקהילה האורתודוקסית בבודפשט, היה לו חתן נוסף: הרב משה יוסף ליכטנשטרן, שכיהן כרבה של אוראין.
לקריאה נוספת

P.Z. Schwartz, Shem ha-Gedolim me-Ereẓ Hagar (1959), pt. 2, 35.
(פ. שוורץ - שם הגדולים מארץ-הגר 1959).
Kinga Frojmovics,Géza Komoróczy, Viktória Pusztai and Andrea Strbik -Jewish Budapest,
Monuments,Rites, History, CEU Press, Budapest, 1999
Universal Jewish Encyclopedia
הערות שוליים

↑  David Kranzler, Rav Breuer : his life and his legacy : a biography of Rav Dr. Joseph Breuer, Jerusalem: Published for the Rabbi Dr. Joseph Breuer Foundation by Feldheim, 1998, ISBN 1-58330-163-1
↑  נלקח מלשון הפסוק בספר שמואל (שמואל א, ב, כט);  לָ֣מָּה תִבְעֲט֗וּ בְּזִבְחִי֙ וּבְמִנְחָתִ֔י אֲשֶׁ֥ר צִוִּ֖יתִי מָע֑וֹן וַתְּכַבֵּ֤ד אֶת־בָּנֶ֙יךָ֙ מִמֶּ֔נִּי לְהַבְרִיאֲכֶ֗ם מֵרֵאשִׁ֛ית כׇּל־מִנְחַ֥ת יִשְׂרָאֵ֖ל לְעַמִּֽי, ראה הקדמת הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499128505171  GND: 1027624278  ISNI: 0000 0000 7720 458X  LCCN: no2010043060  VIAF: 279087087   WorldCat (עם VIAF): 279087087 
הרב קופל רייך מחוץ לבית-העלמין האורתודוקסי הנפרד של בודפשט, כנראה בשנות ה-20
יער חורשים

| --- | --- |

 נתונים ומידות
 שטח:  2,000 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  השרון 
 קואורדינטות:  32°08′20″N 34°58′58″E﻿ / ﻿32.13888889°N 34.98277778°E﻿ / 32.13888889; 34.98277778
  (למפת גוש דן מוגדלת) יער חורשים(למפת גוש דן רגילה) יער חורשים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יער חורשים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יער חורשים 
 
יער חורשים הוא יער בשרון השוכן בין אורנית ממזרח, נירית, ירחיב ומתן מצפון, חורשים ממערב וכפר ברא מדרום.
גאוגרפיה

שטחו של יער חורשים כ-2,000 דונם והוא שוכן בגבהים של 50 עד 147 מטרים מעל פני הים. היער משתרע על פני שני טורי גבעות שכיוונם ממזרח למערב, מצפונו ומדרומו של נחל קנה, אחד מיובליו הצפוניים של הירקון, המחלק את היער לשניים.
חלק מהיער טבעי וחלקו ניטע בשנות ה-50 של המאה ה-20 בידי הקרן הקיימת לישראל, ובו עצי אורן וברוש וכן עצים רחבי עלים. בעקבות מאבק ציבורי יועד היער בתוכניות מחוזיות וארציות כשטח לשימור. ביער מפוזרים מספר חניונים ופינות לעריכת פיקניקים, והוא פופולרי מאוד בקרב רוכבי אופני הרים בזכות ה"סינגלים" הטכניים הרבים היורדים מהגבעות אל נחל קנה.
בראש גבעה בצפונו של היער שוכנת חורבת זכור שנחפרה בחפירת הצלה בשנת 1968. במקום נמצאו שרידים החל מתקופת הברזל (המאות ה-13 עד ה-11 לפנה"ס) ועד התקופה העות'מאנית. בתקופת ממלכת ישראל שכן במקום יישוב של שבט מנשה ולאחר חורבן בית המקדש הראשון התגוררו בו שומרונים. כחצי קילומטר מצפון לחורבה נמצאו שתי מערות קבורה ובהן שרידים מתקופת הברונזה, תקופת הורדוס ומהתקופה הביזנטית. השרידים כוללים שברי עצמות אדם וממצאים קרמיים שונים. סביב חלקה המזרחי של החורבה נסללה דרך עפר היקפית, הוקם חניון והוכשרה מרפסת תצפית בצידה המזרחי של הגבעה, המאפשרת תצפית פנורמית על השומרון. בחלקה המערבי של חורבת זכור הוקם בתחילת שנות ה-90 מגדל תצפית אש, שממנו נשקפים נופים פנורמיים של מישור החוף וגוש דן.
נחל קנה זורם דרך היער ממזרח למערב בעמק הנמוך משיאי הגבעות בכ-50 עד 70 מטרים. רוחב קרקעית העמק מגיע עד 200 מטרים, ולאורכו חורשות עצי אקליפטוס. בעמק שוכן חניון ובו שולחנות לעריכת פיקניקים. בצידו המערבי של היער, סמוך למוצאו של הנחל אל מישור החוף, מתרחב אפיק הנחל ובו שטחים חקלאיים.
בצידו הדרומי של היער, בין נחל קנה לכפר ברא, מבותר טור הגבעות על ידי שני ערוצים המעניקים למקום מראה פראי יחסית. חלק זה של היער מיוער בצפיפות יחסית, ובדרומו, סמוך לכפר ברא גדלים מטעי עצי זית.
גלריה

מגדל התצפית בחורבת זכור המערבית
ערוץ בחלקו הדרומי של היער. חורבת זכור שוכנת על הרכס הצפוני שבמרכז התמונה
אפיק נחל קנה
חורבת זכור
ים - חלקו התחתו של בית בד
מבט על היער לכיוון מערב. תוואי נחל קנה בוואדי במרכז התמונה.
הערות שוליים

↑  חורבת זכור, אתר רשות העתיקות
↑  מגדלי תצפית אש ביערות קק"ל (עמ' 83), ‏2014
יחסי גרנדה – קוריאה הצפונית

| יחסי גרנדה – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
גרנדה (מדינה): קוריאה הצפונית


גרנדה: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
344: 120,538
אוכלוסייה
117,232: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,320: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,263: 
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: דיקטטורה, טוטליטריזם, משטר חד מפלגתי

יחסי גרנדה-קוריאה הצפונית הם היחסים בין גרנדה לבין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה.
יחסי לוקסמבורג–סלובקיה

| יחסי לוקסמבורג–סלובקיה |
| --- | --- |
לוקסמבורג: סלובקיה


לוקסמבורג: סלובקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,586: 49,035
אוכלוסייה
674,898: 5,498,707
תמ"ג (במיליוני דולרים)
85,755: 132,794
תמ"ג לנפש (בדולרים)
127,064: 24,150
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי לוקסמבורג–סלובקיה הם היחסים הדיפלומטיים בין לוקסמבורג לסלובקיה.