stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק בער
חייו > מפעלו הגדול

יצחק בער הוציא בשנת 1936 את ספר תעודות האינקוויזיציה ויהודי קסטיליה. בפרק זמן זה חיבר ערכים מרובים על יהודי ימי הביניים ויהודי ספרד באנציקלופדיה יודאיקה הגרמנית. מחקרו של בער מתאפיין בנטייה להדגיש את הזרמים התת-קרקעיים הצפונים ביהדות, אשר מתגלמים ברוח האומה אותם היא רותמת על מנת להגשים את מטרותיה. הוא אף ראה השפעת גומלין הדדית בין ההיסטוריה הכללית ליהדות ולהפך.
ב-1936 ראה אור ספרו בגרמנית "גלות" (בעברית הודפס רק לאחר מותו), המתאר את משמעות הגלות בעיניהם של היהודים ומתנגדיהם מדמדומי תקופת הבית השני ועד לעת החדשה. זאת על רקע המאורעות ההיסטוריים בהם צמחה. בשנות השלושים חקר בער ופרסם אודות היצירה הרוחנית של יהודי ספרד, התסיסה המפעמת בקרבם וספרות הווכחנות הדתית. העסיקה אותו בעיקר אישיותו רבת הפנים של המומר אבנר מבורגוס.
בשנת 1938 השלים בער את הנוסח הגרמני של יצירתו המונומנטלית והקאנונית "תולדות היהודים בספרד הנוצרית". בעם עובד הופיע הספר בשנת 1945. מהדורה מורחבת ומתוקנת התפרסמה בשנת 1959. הספר אף ראה אור באנגלית ובספרדית. זוהי עבודה אנציקלופדיסטית המקיפה את כל מכלול חיי היהודים על אדמת ספרד הנוצרית בפרק זמן של כארבע מאות שנה. הספר הקיף את היבטי היהודים בספרד בתחומים שונים כגון: הקהילה, ארגון והיררכיית המעמדות בה, כלכלה ודמוגרפיה, עלילות דם, אינקוויזיציה פרעות וגירוש, מעמדם החוקי והחברתי של היהודים בקרב המדינה והחברה הנוצרית, כלכלה ומיסוי.
בספרו הבליט בער את רציפותה של ההיסטוריה היהודית כחלק אינטגרלי הנטוע בהיסטוריה הכללית, בין הנצרות והאסלם. בער ראה בעזרא הסופר כמשתית יסודות הבניין של החברה היהודית אשר נשתמרה מאז ראשיתו של הבית השני. הגלות היא תוצרת הברית בין הקיסרות הרומית לכנסייה הנוצרית. הגלות הייתה מאורע טראגי בדברי ימי האומה. היהודים היו עתירי שאיפות מדיניות, שהנוצרים היו חפים מהן. מסיבה זו התקרבו הנוצרים לקיסרות הרומית, עד שזו הפכה לבסוף את הדת הנוצרית לדת הקיסרות. היהודים היו אזרחים מדרגה שנייה, ברוח תורתו של אוגוסטינוס בספרו עיר האלוהים, להשפיל את היהודים אך להותירם בחיים, שעל פיה נשק דבר. בער לא ראה 'תור זהב' אצל היהודים בספרד המוסלמית, כפי שסברו חוקרים יהודים אחרים של התקופה, ולדעתו תרבות החצרנים היהודית שגשגה בשל השחיתות והמתירנות שפשתה בקרבם של השליטים ולא בגלל סובלנות מכוונת ומתודית.
בער ביכר בספריו את פשוטי העם וישרי הדרך על פני המשכילים והעשירים (האווראיסטים) שהתנצרו והתנכרו לאומה בין השנים 1391 עד 1415 והיו לה לרועץ, זאת לעומת העם הפשוט שנותר דבק בדת ובלאום והללו הצילוהו משמד.
חייו > חסידי אשכנז

לאחר סיום ספרו נטש בער את תחום יהודי ספרד בימי הביניים ופנה לחקור את חסידי אשכנז בימי הביניים ואת תקופת המשנה. כבר בשנת תרצ"ח פרסם בכתב העת ציון מאמר מקיף על חסידות אשכנז, בו נוכחת השפעה נוצרית. בניסיון לכפות את החסידות על חלק גדול מן העם שלא הסכים להתנתק מהעולם. בער מדמה את רבי יהודה החסיד לפרנציסקוס מאסיזי. הוא מאיר את הניגוד בין היהדות האשכנזית שמאורגנת באופן סדור ודמוקרטי, לבין היהדות הספרדית שינקה מלשדה של התרבות הערבית הרציונלית.
בער חיבר את מאמרו המהפכני "היסודות וההתחלות של ארגון הקהילה היהודית בימי הביניים" ובו הוא יצא כנגד הדעה כי הקהילה היהודית היא פרי הגלות וכי היא צמחה כבשר מבשרו של האורבניזם האירופי בימי הביניים. לעומת זאת סובר בער כי הקהילה התפתחה עוד מימי הבית השני, והיא התקיימה באופן רציף במשך 1,300 שנים, עד לגיבושה שהגיע לשיאו בספרד. לאחר פרסום מאמר זה בגיל שישים ושתיים חדל בער מעיסוקו בימי הביניים – משלח יד שבו נודע כגדול החוקרים בן העידן ההוא – והחל לחקור את תולדות הבית השני ותקופת המשנה.
חייו > העת העתיקה

גישתו הייחודית של בער התבטאה בהיסמכות על נוסח המשנה כמקור היסטורי עיקרי וראיית פילון האלכסנדרוני כמשמר מסורות נושנות, זאת תוך כדי התעלמות מוחלטת מכתבי יוספוס פלביוס וספרי הבשורות, מפאת היותם רוויי סתירות. בכך הפנה אליו את חִצי ביקורת החוקרים.
במאמרו "ירושלים בימי המרד הגדול", בספרו "מחקרים ומסות בתולדות עם ישראל" (כרך ראשון, עמ' 153–216), ניסה בער להוכיח שסיפור המרד הגדול כפי שמופיע בחיבורו של יוספוס, "מלחמת היהודים", ובמיוחד סיפור מלחמת האחים בירושלים, הוא המצאה, ובעצם בנוי משאילות מתיאורי מלחמות אזרחים בחיבורים שונים בספרות הקלאסית, ובראשם יצירתו של תוקידידס. בער טען שבניגוד לנאמר אצל יוספוס, כל בני העם נאבקו על שמירת אורח חייהם היהודי והצלת ירושלים והמקדש.
במאמרו "היסודות ההיסטוריים של ההלכה" ניסה בער לצייר תמונה של המדינה והחברה בישראל, זאת בנתחו את ההלכה והשוואתה עם חוקת יוון. הוא כתב חמישה עשר מאמרים, בנסותו להתוות היסטוריה חברתית ודתית של ימי הבית השני.
בספרו "ישראל בעמים, עיונים בתולדות ימי הבית השני ותקופת המשנה וביסודות ההלכה והאמונה", תופש בער את התקופה ההלניסטית הקדם-חשמונאית, כעידן בו נוצרו ההלכות הראשונות שבבסיסן אידיאלים בעלי נופך מיסטי-סגפני-רוחני-של מות קדושים. הלכות אלה פילסו את הנתיב שבדרכו פסעה החברה היהודית מכאן ואילך. נעשו שני ניסיונות לבנות חברה תיאוקרטית ברוח העקרונות הללו: האחד במלכות החשמונאים והשני במרד הגדול.
יצחק בער נפטר ביום שלישי, 22 בינואר 1980, ד' בשבט ה'תש"ם. בן 92 במותו. בנו היה הכימאי התאורטי שלום בר.
פרסים והכרה

1945 – פרס ביאליק לחכמת ישראל (מטעם עיריית תל אביב), על "תולדות היהודים בספרד הנוצרית"
1956 – פרס ירושלים לחכמת ישראל ולחינוך על שם דוד ילין, על "ישראל בעמים"
תשי"ח – פרס ישראל למדעי היהדות
1959 (תש"ך) – חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
תשכ"ד (1964) – פרס רוטשילד במדעי היהדות
1968 – התואר "יקיר ירושלים"
הנצחה בבול דאר ישראלי

ב-10 באפריל 2002, הנפיק דאר ישראל סדרה של 4 בולי דאר על  היסטוריונים  יהודים  שעסקו  בהיסטוריה של היהודים בגולה בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל, בהם בול שהוקדש  להנצחת זכרו של יצחק בער שעליו מופיע דיוקנו. על השובל של הבול הופיעה הכתובית: "תולדות היהודים בספרד הנוצרית". האמן אד ואן אוין עיצב את הבול. דאר ישראל מכר 833,000 מהבול הזה עד להפסקת המכירה.
ספריו

מחקרים ומסות בתולדות עם ישראל, ירושלים: החברה ההיסטורית הישראלית, תשמ"ו 1985.
גלות, תרגם מגרמנית: ישראל אלדד, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ם.
תולדות היהודים בספרד הנוצרית; מהדורה ב' מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, תשי"ט 1959.
ישראל בעמים: עיונים בתולדות ימי הבית השני ותקופת המשנה, וביסודות ההלכה והאמונה, ירושלים: מוסד ביאליק, תשט"ו 1955.
תולדות היהודים בספרד הנוצרית, תל אביב: עם עובד "דעת", תש"ה 1945.
Fritz Baer, Studien zur Geschichte der Juden im Königreich Aragonien: während des 13. und 14. Jahrhunderts, Berlin: E. Ebering, 1913.
Fritz Baer, Das Protokollbuch der Landjudenschaft des Herzogtums Kleve: erster Teil: die Geschichte des Landjudenschaft Herzogtums Kleve, Berlin: C.A. Schwetschke, 1922.
Fritz Baer, Untersuchungen über Quellen und Komposition des Schebet Jehuda, Berlin: C.A. Schwetschke, 1923.
Jizchak Fritz Baer, Galut, Berlin: Schocken, 1936.
ספריו > ספרים שערך

יצחק בער, יהושע גוטמן, משה שובה (עורכים), ספר דינבורג: קבץ דברי עיון ומחקר מוגש לבן ציון דינבורג על ידי ידידיו וחבריו, ירושלים: בית המדרש למורים העברי בירושלים, תש"ט 1949.
ספר שבט יהודה / לרבי שלמה אבן וירגה; הגיה וביאר עזריאל שוחט; ערך והקדים מבוא יצחק בער, ירושלים: מוסד ביאליק, תש"ז.
ספר יובל לכבודו

שמואל אטינגר, סאלו בארון, בן-ציון דינור, ישראל היילפרין (עורכים), ספר יובל ליצחק בער: במלאת לו שבעים שנה, ירושלים: החברה ההיסטורית הישראלית, תשכ"א 1960.
ספר לזכרו

שמואל אטינגר, חיים ביינארט, מנחם שטרן (עורכים), ספר זיכרון ליצחק בער (תרמ"ט-תש"ם), ירושלים: החברה ההיסטורית הישראלית, תשל"ט–תשמ"א.
לקריאה נוספת

'בר, יצחק פריץ', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 97. (הספר בקטלוג ULI)
ט' ירוחם, "למשנתו ההיסטורית של פרופ' יצחק בער", הדאר מט (תש"ל 1970), 620–621.
אפרים שמואלי, "משנתו הפילוסופית-היסטורית של יצחק בער", כיוונים 4 (תשל"ט 1979), 94–108.
שמואל אטינגר, "ההיסטוריה כיעוד: במלאת שלושים לפטירתו של פרופ' יצחק בער ז"ל", הארץ, 22 בפברואר 1980.
אפרים אלימלך אורבך, "ימי הבית השני ותקופת המשנה בעיני יצחק בער", דברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ו, 4 (תש"ם), 59–82.
שמואל אטינגר, יצחק בער ז"ל (1888–1980), ציון מד (תשל"ט), ט-כ.
אמנון רז-קרקוצקין, מדעי היהדות 38 (תשנ"ח 1998), 73–96.
אלפרד בודנהימר, "ההיסטוריה של ארץ נעלמת: "גלות" של יצחק פריץ בער", היסטוריוסופיה ומדעי היהדות (תשס"ה 2005), 25–35.
ישראל יובל, Yitzhak Baer and the Search for Authentic Judaism בתוך The Jewish Past Revisited: Reflections on Modern Jewish Historians. הוצאת אוניברסיטת ייל, 2018.
הערות שוליים

↑  נפתלי בן מנחם, ספרי מוסד הרב קוק, עמ' 53.
↑  תרגום ליזה אולמן לתולדות מלחמת היהודים ברומאים, מבוא מאת יונתן פרייס, עמ' 62.
↑  פרס ביאליק לי. פיכמן ולפרופסור י. בער, דבר, 14 בדצמבר 1945.
↑  פרס ילין הוענק לפרופ' בער ולאטיאש, דבר, 24 בפברואר 1956.
↑  ח"י חתני פרס ישראל, דבר, 25 באפריל 1958.
↑  פרס רוטשילד – לפרופסורים י. בער, ז. לב וד. גינצבורג, דבר, 11 ביוני 1965.
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב, קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 465
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258148405171  PLWABN: 9810630632205606  BIBSYS: 6045747  BNE: XX1165959  BnF: cb13559922f (data)  CiNii: DA06725254  GND: 128910194  ISNI: 0000 0001 1867 2401  LCCN: n82070289  NKC: mub2016902417  NLA: 36362226  NTA: 071188894  RERO: 02-A002959723  SNAC: w6gt79zc  SUDOC: 052513149  Trove: 1251086  VcBA: 495/5689  VIAF: 2636999   WorldCat (עם VIAF): 2636999
גאוסופיה

גאוסופיה (באנגלית: Geosophy) הוא תחום מדעי בהתהוות שהתפתח מתוך הגאוגרפיה האנושית ועוסק בקשר בין טריטוריה גאוגרפית ספציפית לבין המרקם התרבותי חברתי אנושי שנוצר בה. הגאוסופיה בוחנת את ההשפעה ההדדית בין המקום ליושביו ולהפך (בדומה למושג 'כרונוטופ' בספרות, או המושג 'רוח המקום' או 'spirit of the place'). הגאוסופיה מתבססת על ההנחה, כי למרחב גאוגרפי או טריטוריה, קיימים מאפיינים שאינם טכניים בלבד כגון קו אורך, קו רוחב, טופוגרפיה או הרכב קרקע וצמחייה, וכי קיימים מאפיינים מהותיים נוספים. הגיאוסופיה טוענת כי ישנן תופעות שאינן ניתנות להסבר בכלים מדעיים טכניים ואמפיריים מקובלים. לדוגמה הרתחת מים ל-100 מעלות בניו יורק שונה מהרתחת מים ל-100 מעלות בירושלים.
גם בעבר נדונו ההשפעות ההדדיות בין המקום הגאוגרפי ליושביו. חז"ל עסקו בזיקה בין המתגורר למקומו - "חן המקום על יושביו", וכתבו על הפסוק 'ויצא יעקב מבאר שבע', כי ביציאת הצדיק מהעיר- 'פנה זיוה פנה הדרה (של העיר)'. גם חתן פרס נובל אליאס קנטי כתב בהרחבה בספרו 'ההמון והכוח', על הקשר בין הלאום-העם היושב בטריטוריה מסוימת, לבין הטריטוריה ומאפייני הטריטוריה עליה הוא יושב. כך כתב למשל על השפעת ה'יער הגרמני' האנכי או 'עצי היער', על אופיו ה'ישר' של העם הגרמני ועוד.
תולדות הגאוסופיה והגדרתה

הגיאוסופיה היא מושג שהציע ג'יי קיי רייט בשנת 1947. המילה היא חיבור של "גיאו" ("כדור הארץ" ביוונית) ו-"סופיה" ("חוכמה" ביוונית). רייט הגדיר זאת כך: "הגאוסופיה ... היא חקר הידע הגאוגרפי מכל נקודות המבט. היחס בין גאוסופיה לגאוגרפיה כמו כמו היחס בין היסטוריוגרפיה להיסטוריה; היא עוסקת בטבע ובביטוי של הידע הגאוגרפי בעבר ובהווה - עם מה שויטלסי כינה "החוש האנושי של המרחב הארצי". בכך היא מתרחבת מעבר לגרעין הידע המדעי הגאוגרפי השיטתי כפי שהוגדר על ידי גאוגרפים, ולוקחת בחשבון רעיונות גאוגרפיים, נכונים או שגויים, של אנשים משלל תחומי החיים - חקלאים ודייגים, יזמים ומשוררים, סופרים וציירים, בדואים והוטנטוטים - ומשום כך היא קשורה בתפיסות סובייקטיביות" (רייט 1947).
הגדרת מושג גיאוסופיה מתבארת לעיתים כך: "חקר העולם כפי שאנשים חווים אותו ומדמיינים אותו". (McGreevy 1987)", או "מערכות של אמונות הקושרות אינטראקציה אנושית עם הסביבה הארצית." (אינס פארק 1995).
הגיאוסופיה משמשת לעיתים כמילה נרדפת לחקר המסתורין של כדור הארץ. כך מתורגם לאנגלית הפסוק בתהלים "אשר בידו מחקרי ארץ"- 'hidden secret of the land'. הגיאוסופיה היא מתודה המנוגדת לכאורה למדע האמפירי לפיו הניסוי איננו תלוי מקום וכי לניסוי מדעי או תופעה מדעית במקומות שונים תוצאה או מהות זהה.
הגיאוסופיה היא למעשה בבסיס התובנה של היתכנות ויצירת 'מקום קדוש' או 'מקדש'.
ההשקה לענפי מחקר גאוגרפיים נוספים

הגיאוסופיה נושקת לענפי מדע גאוגרפיים מתפתחים כמו 'נוף-תרבות' (Landscape Cultural) או 'גאוגרפיה היסטורית'. הגאוגרפיה ההיסטורית היא עוד ענף שהתפתח כשדה מחקר עצמאי, ענף משנה של הגאוגרפיה המודרנית, החל מהרבע השני של המאה העשרים. במסגרתה של הגאוגרפיה ההיסטורית מתפתח גם חקר הנוף התרבותי, כלומר לימוד נופי עבר שעוצבו או הושפעו בידי האדם, בכלים ובשיטות הלקוחים משתי הדיסציפלינות - הגאוגרפית וההיסטורית. בתהליך הבניית הידע המשותף לגאוגרפיה והיסטוריה, מתברר כי הבנת משמעותם של נופים אלה הלכה והשתנתה והתרחבה, והגדרתם השתנתה, ועברה בהדרגה מלימוד הנוף הפיזי, הריאלי, של מקומות, אזורים ותקופות היסטוריות, לבחינת השפעתו של האדם ותרבותו על הנוף, ולמחקר שחיפש גם משמעויות אנושיות – תרבותיות, ערכיות וסמליות, רחבות הרבה יותר, כחלק אינטגרלי בהבנת הנוף. שינוי זה נבע משינויי פרדיגמות וגישות שעברה הגאוגרפיה ההיסטורית, כחלק ממדע הגאוגרפיה כולו. שינוי זה מקביל למושג המחודש הקובע את העת החדשה כתקופה גאולוגית חדשה -'אנתרופוקן', מושג המעצים את הקשר בין האדם לטריטוריה שלו, בעיקר מבחינת עוצמת השינוי הנגרמת למרחב הטריטוריאלי, על ידי המסיביות של הפעילות האנושית על קרום כדור הארץ בעת החדשה.
הגיאוסופיה משיקה לערכים גאוגרפיים נוספים בהתפתחות של ה'גאוגרפיה האנושית' (שעדיין חסרי מקבילות בשפה העברית) כמו: Bioregionalism(אנ'), Common Ground(אנ'), Cultural landscape(אנ'), Cultural region(אנ'), Deep map(אנ')
, Genius loci(אנ'), Nature writing(אנ'), Parochialism(אנ'), Psychogeography(אנ'), Topophilia(אנ')
גאוסופיה בישראל

מחקרים חדשים עוסקים בתפיסות ההוליסטיות של הציבור בתקופות שונות את הארץ. ייחוס קדושה לאתרים, קשר מהותני בין תושבי הארץ לארץ עצמה, ייחוס תכונות אופי לארץ, פרסוניפיקציה של אתרים ותצורות נוף ועוד.
לקריאה נוספת

אמנון להב, ההיסטוריוגרפיה של המושג "נוף תרבותי"(Landscape Cultural) בגאוגרפיה ההיסטורית, והדגמתו במקרה חקר: שדרת הדקלים במשמר העמק, עבודת גמר מחקרית (תיזה) המוגשת כמילוי חלק מהדרישות לקבלת התואר "מוסמך האוניברסיטה", אוניברסיטת חיפה, הפקולטה למדעי הרוח, החוג ללימודי ארץ ישראל, אפריל 2013.
שמעיה כרמל, תפיסות גאוגרפיות הוליסטיות בפרשנות חז"ל לברכות יעקב בבראשית פרק מ"ט, עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בר-אילן, הפקולטה למדעי הרוח, החוג ללימודי ארץ ישראל, מרץ 2019.
McGreevy, P., Imagining the future at Niagara Falls, Annals of the Association of American Geographers 77 (1), 1987, עמ' 48–62
Wright, J.K., Terrae Incognitae: The Place of Imagination in Geography, Annals of the Association of American Geographers 37 (1), 1947, עמ' 1–15
הערות שוליים

↑  Yuriy O. Kyselov, Geosophy as a scientific discipline: issues of methodology and metatheory, Journal of Geology, Geography and Geoecology 29, 2020-07-08, עמ' 327–334 doi: 10.15421/112029
גידולי תרומה

ערך זה עוסק בדינם של צמחים שגדלו מזרעי תרומה. אם התכוונתם לספר הלכה שמבאר את "ספר התרומות" של רבי שמואל הסרדי, ראו .
גידולי תרומה הם צמחים שגדלו מזרעי תרומה. מדאורייתא דינם כחולין, אך תקנת חכמים שדינם יהיה כדין התרומה לעניין איסור האכילה למי שאינו כהן.
התקנה וטעמיה

אחת מתקנות חכמים שנתקנו כחלק מי"ח דבר היא התקנה "גידולי תרומה - תרומה". מדאורייתא צמחים שגדלו מזרעי תרומה דינם כחולין, אך חכמים תיקנו שיהא דינם כתרומה. בטעם התקנה מובאות בתלמוד שתי דעות:
לדעת רבי חנינא הטעם הוא משום חשש שישראלים ימנעו מלתת את התרומה לכהן, כיון שיוכלו להשאיר את הזרעים בידם ולגדל מהם יבולים.
לדעת רבא הטעם הוא משום תרומה טמאה שבידי הכהן, שיש חשש שמא ישאיר הכהן את התרומה הטמאה אצלו על דעת לזרוע אותה ולזכות ביבוליה, ובזמן שבינתיים עלול הכהן להיכשל באכילת תרומה טמאה.
ההלכה היא כדעת רבא.
פרטי דינים

גידולי גידולים - על גידולי גידולים של תרומה לא גזרו והם נשארו בהיתרם. הדבר נוגע לצמחים בהם הזרע כלה באדמה לפני שיוצא הצמח החדש. בצמחים בהם הזרע אינו כלה, גם גידולי הגידולים אסורים.
מצוות התלויות בארץ - כיון שמדאורייתא דינם כחולין ומדרבנן דינם כתרומה, הם חייבים במצוות התלויות בארץ כחולין, ולכן יש לתת מהיבול: לקט, שכחה ופאה, תרומות ומעשרות, אלא שכיון שמדרבנן יש עליהם דיני תרומה, מקבלי המתנות שאינם כהנים צריכים למכור אותם לכהנים (בשווי מופחת, "דמי תרומה", משום שרק כהנים מותרים לאכול פירות אלה), הכהנים אוכלים אותם לפי דיני אכילת התרומה, והכסף שמתקבל אצל המוכרים שייך להם. לגבי מעשר שני, קיים איסור מסחר, ולכן כתב הרדב"ז שהבעלים נותנים אותו במתנה לכהן, והכהן יאכל אותו בירושלים כדין מעשר שני וכדין תרומה. הרש"ש העיר שניתן למכור מעשר שני בדרך חילול, ולפי זה יוכל הבעלים למכור את המעשר השני לכהנים, הכהנים יאכלו את היבול כתרומה, והבעלים יעלו את הדמים ויאכלו אותם בירושלים כדין מעשר שני.
לא תחסום שור בדישו - כאשר דשים בתרומה, אין נוהג איסור חסימה מדאורייתא, אבל מדרבנן, משום מראית העין עליו לשים מעט מאותו יבול בסל על צוואר הבהמה. בגידולי תרומה קיים איסור חסימה, אבל כדי שלא יאכלו הבהמות מגידולי התרומה עליו להניח סל בצוואר הבהמה ובו מאותו מין יבול שבשדה.
גידולי זרעים שאינם נאכלים - במקרה בו נזרעו צמחים שהזרעים שלהם אינם נאכלים, כגון לפת וצנון, לא נוהג דין גידולי תרומה.
בתרומת חוץ לארץ - גם במקומות בחוץ לארץ שבהם נוהג דין תרומה, לא נוהג דין גידולי תרומה, כיון שהתרומה במקומות אלה אינה מצויה, לא החמירו חכמים לאסור את הגידולים.
הערות שוליים

↑  משנה, מסכת תרומות, פרק ט', משנה ד', ותלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י"ז, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף י"ז, עמוד ב'. וראו בתוספות שם (דיבור המתחיל דילמא), שגם לאחר התקנה הזו דין הגידולים כתרומה טהורה, אלא שאין חשש שהכהן ישהה אצלו את התרומה כיון שהרווח מכך הוא קטן. לדעת הרמב"ם בספר זרעים, הלכות תרומות, פרק י"א, הלכה כ"ג הגידולים של תרומה טמאה אסורים משום שנדחו מאכילה.
↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, הלכות תרומות, פרק י"א, הלכה כ"א
↑  משנה, מסכת תרומות, פרק ט', משנה ד', וכן משנה תורה לרמב"ם, הלכות תרומות, פרק י"א, הלכה כ"ב.
↑  ראו תלמוד ירושלמי, מסכת תרומות,  פרק ט', הלכה ב', ובמשנה, מסכת תרומות, פרק ט', משנה ו' לגבי טבל.
↑  משנה, מסכת תרומות, פרק ט', משנה ב'
↑  ראו פירוש הר"ש משאנץ למשנה, מסכת תרומות, פרק ט', משנה ד'
↑  ראו פירוש הרדב"ז למשנה תורה לרמב"ם, הלכות תרומות, פרק י"א, הלכה כ"ז
↑  רש"ש על משנה, מסכת תרומות, פרק ט', משנה ג'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות שכירות, פרק י"ג, הלכה ד'
↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, הלכות שכירות, פרק י"ג, הלכה ה' והלכות תרומות, פרק י"א, הלכה כ"ח. הריטב"א (במסכת בבא מציעא, דף צ', עמוד א') דיבור המתחיל "גוי", מסביר שכאן לא די ב"מעט מאותו המין", אלא יש להניח בסל כמות גדולה ומספקת: "בגדולי תרומה, דמדאורייתא חולין גמורין הן אלא דרבנן גזרו שיהו גדולי תרומה תרומה מדרבנן, וגבי בל תחסום לא תקנו רבנן לעקור דבר מן התורה בקום עשה, הילכך נהי שלא יניחנה לאכול, כיון דתרומה דרבנן היא ואסור להאכילה לבהמה, מכל מקום יש לו לתלות לה בטרסקלין ארבעה קבין לפרה ושלושה לחמור".
↑  ראו משנה, מסכת מעשרות, פרק ג', משנה ח' ופירוש המשנה לרמב"ם שם, וכן משנה תורה לרמב"ם, הלכות תרומות, פרק י"א, הלכה כ"ב ובהשגות הראב"ד שם.
↑  ראו שולחן ערוך, יורה דעה, סימן של"א, סעיף א'
↑  ראו משנה, מסכת תרומות, פרק ט', משנה ד', ומשנה תורה לרמב"ם, הלכות תרומות, פרק י"א, הלכה כ"ב
↑  ראו תלמוד ירושלמי, מסכת תרומות,  פרק ה', הלכה ב'
חבלי משיח

ערך זה עוסק במושג יהודי על התרחשות לפני ביאת משיח. אם התכוונתם לשיר של נעמי שמר, ראו .
חבלי משיח ביהדות הם הייסורים שיקדמו לזמנו של המשיח, כמו "חבלי לידה". בזמן הגלות נמשלים ישראל לעובר בבטן אימו, ושלב המעבר הוא השלב של "צירי לידה" וחבלי המשיח.
מקור

המקור למושג זה נמצא בספר ישעיהו:
על פי חז"ל (סנהדרין צח ע"ב) הופעת הגאולה, לפני סיום הגלות אינה דווקא מהירה ופשוטה אלא יכולה לגרור בדרכה ייסורים רבים מסוגים שונים, כשם שיש כאבים ליולדת בזמן הלידה, כך יהיו כאבים לציון המנסה ללדת את עצמה מחדש, כל זה אם לא יחזרו בתשובה אז יעמיד מלך שגזרותיו כהמן הרשע עד שיחזרו בתשובה. על פי המסופר שם היו כמה מחכמי התלמוד כמו עולא ורבא שחששו מהייסורים עד שאמרו "יבוא [המשיח] (הגאולה) ולא אראנו" לעומתם אמר רב יוסף "יבוא [המשיח] (הגאולה) ואשב בצל צואת חמורו", ישנם פרשנים המסבירים שאין כוונת רב יוסף שישב בשלווה בזמן זה אלא יאבק.
מהות הייסורים > ייסורים פיזיים

לגבי מהות הייסורים פרשן התלמוד רש"י מפרש: "פחדים וחבלים שיהיו בימיו מחיל האומות". יש המביאים את הפסוק האפוקליפטי מספר דניאל כהסבר לחבלי משיח באסון גדול שיתרחש לעם ישראל באחרית הימים:
גם המלבי"ם קושר את חבלי משיח למלחמת גוג ומגוג: "בבוא זמן הגאולה שאז תשב היולדת על המשבר ויגיעו לה חבלים וצירים שהוא מלחמת גוג, אז יהיה לידתה באופן מופלא".
יש הרואים בעקבות ספר דניאל, בשואה ובצרות של תקופתנו חבלי משיח. 
השקפה דומה הייתה ליהודים בעבר על אסונות כגון גירוש ספרד ופרעות ת"ח ות"ט.
מהות הייסורים > ייסורים רוחניים

על פי עולא, רבא ורב יוסף מדובר בייסורים רוחניים שעם ישראל יגיע לשפל המדרגה מבחינה רוחנית, שאותו מסמל "צל צואת החמור", וישתקע באופן מרובה בעשיה ובחומריות באופן מוגזם. וכן סבר הראי"ה קוק:
מהות הייסורים > ייסורים מצפוניים

על פי רבי יוחנן שם מדובר בייסורים מוסריים שגורמים לקיפאון ומצב בלתי אפשרי, כמו גבר שמנסה ללדת, על פי הפסוק: "שאלו נא וראו אם ילד זכר מדוע ראיתי כל גבר ידיו על חלציו כיולדה ונהפכו כל פנים לירקון". (ירמיהו ל, ו), שבהם אלוהים (ועימו האנשים המוסריים) אומר: "הללו [=האומות] מעשי ידי והללו [=ישראל] מעשי ידי, היאך אאבד אלו מפני אלו?". שם בתלמוד מובא משל "שכשהשור רץ ונופל, מעמידים במקומו סוס באבוס", שימלא את תפקידו וכאשר השור מתרפא, קשה להוציא את הסוס ששימש כממלא מקום, ולהחזיר את השור.
תרופה לייסורים

חז"ל מייעצים לרוצה להינצל מהייסורים הכרוכים בחבלי המשיח לעסוק בתורה ובגמילות חסדים. בנוסף לכך ספר הזוהר (בפרשת נשא דף קכד ע"ב)  מוסיף כי לעיסוק בתורת הנסתר, ישנה מעלה מיוחדת "שבזכות ספר זה, ספר הזוהר יצאו ישראל מן הגלות ברחמים", כמו כן בהמשך הדברים בספר הזוהר שם מובאת גרסת הזוהר לעקבתא דמשיחא, מה שגרם לרבים לקשר בין שני המושגים לאחד.
בחסידות

ישנה קבלה בחסידות בנוגע לחבלי משיח שרבי אלימלך מליז'נסק, נהג היה להילחם בשרי מעלה, וגרם לכך שהמתיק את חבלי משיח מעל ישראל.[דרוש מקור] רבי יהודה אריה ליב אלתר מגור נוקט בספרו שפת אמת (פסח תרמ"ב ד"ה בשה"ש) כי התארכות הגלות פועלת להקל על חבלי משיח.
בתרבות

השיר "חבלי משיח" מאת נעמי שמר
הצגת "חבלי משיח", של המחזאי מוטי לרנר, בבימויו של סיני פתר.
ראו גם

אפוקליפסה
עקבתא דמשיחא
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, צח ע"ב
↑  מלבי"ם על ישעיה ס"ו ח'
משה רבפוגל

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1955 (בן 69) כפר סבא
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 
משה מאיר רבפוגל (נולד ב-24 ביוני 1955 בכפר סבא), הוא מהנדס תקשורת, מומחה לתאימות וקרינה אלקטרומגנטית, ודו קיום בצוותא ללא הפרעות, במישור התדר. ומחברם של מאמרים וספרים בנושא עיקרי האמונה לפי הרמב"ם, ותורת החסידות. רבפוגל הוא סא"ל במילואים.
ביוגרפיה

רבפוגל נולד להורים ניצולי שואה, שעלו מפולין בשנת 1948. בשנת 1966 לרגל עבודתו של האב שאול בנמל, עברה המשפחה להתגורר באשדוד. משה למד בבית הספר היסודי "נתיבים", ובבית הספר התיכון רוגוזין (מקיף ג') בעיר.
התגייס לצבא כעתודאי ולמד הנדסת חשמל ואלקטרוניקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא עבר טירונות במהלך מלחמת יום הכיפורים, ובעטייה נאלץ להפסיק את לימודיו באופן זמני. השתחרר משירות סדיר בדרגת סגן, ובמהלך שירות הקבע שימש בתפקידים בתחום הטכני, בפרט בתחום התאימות האלקטרומגנטית שמטרתו לאפשר קיום בצוותא של מערכות שידור מסוגים שונים ללא הפרעות הדדיות.
במהלך השירות הצבאי והלימודים באוניברסיטה, התקרב רבפוגל למשנתו של ישעיהו ליבוביץ. הוא נפגש איתו כמה פעמים בביתו ולימים כתב ליבוביץ לרבפוגל מכתב שבו שיבח את הספר "יסוד הבניין" שנדפס בשנת 1989. במקביל נפגש עם הרב יוסף קאפח, בנושא גישתו הייחודית של הרמב"ם לאמונה. כתוצאה מהמפגשים עם שני אישים אלו החל בתהליך של חזרה בתשובה, ובשנת 1983, עם נישואיו למינה, החל רבפוגל לנהל אורח חיים דתי.
עוד בעת לימודיו באוניברסיטת באר שבע, נוצר קשר בין רבפוגל לתנועת חב"ד. הוא התרשם מפעילותו של שליח חב"ד באוניברסיטה ועסק בכתבי הרבי מלובביץ', הרב מנחם מנדל שניאורסון. הקשר עם חב"ד העמיק בעקבות מפגש עם פרויקט ילדי צ'רנוביל, והוא החל למסור שיעורים על פרשת-השבוע ועל ספר התניא בבתי כנסת ברמת גן ובאזור.
אתר מרחבקוק

בשנת 2004 יזם רבפוגל והקים את אתר "מרחבקוק". באתר כ-700 שאלות ותשובות בענייני אמונה ויסודותיה על פי הרמב"ם והשולחן ערוך. מלבד משה עונים לשאלות הרב יעקב אריאל, רבה הראשי של רמת גן, הרב צבי כהן, רב מערב בני ברק ועוד.
באתר גם כתבים של רבפוגל בנושאי פרשת השבוע ברוח חב"ד והרמב"ם, וכן מנוע חיפוש בשם "קשר אמיץ", שבו מוסדות חסד בישראל ובעולם.
ספריו

יסוד הבניין - על עיקרי האמונה של הרמב"ם מתוך כל חיבוריו, בהוצאת המחבר, רמת גן, ה'תשמ"ט 1989.
תיקון הגוף והנפש בזמן הזה - על תיקון מקצת ענייני המדינה לפי הרמב"ם ואחרים, בהוצאת המחבר, רמת גן, ה'תשנ"ב 1992.
דעת אורות על עיקרי האמונה של הרמב"ם, ועיקרי החסידות, בהוצאת המחבר, רמת גן, ה'תשנ"ו 1996.
התחיה - פירוש על עיקרי האמונה לפי הרמב"ם והחסידות למול הגותו של פרופסור י. ליבוביץ, בהוצאת המחבר, רמת גן, 2002.
יסודות שמירת בריאות הגוף והנפש על פי הרמב"ם - סיכום הגותו של הרמב"ם מכל חיבוריו בענייני בריאות הגוף, בריאות הנפש והשקפתו האמונית והמחשבתית, בהוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, 2007, מהדורה שנייה (מורחבת) 2015, מהדורה בשפה הצרפתית, תורגם על ידי הרב מרדכי ביטון, בהוצאת Torah-Box ‏, 2018
החוט המשולש - צוואת הרבי מלובביץ', לימוד התורה לשמה וקיצור הנהגת הבריאות על פי הרמב"ם, הוצאת כתב, 2009.
חסידות וקוממיות - על הקמת חסידות ארץ ישראלית לאורם של ראשונים ואחרונים וחשיבות היות האדם חסיד, הוצאת כתב, 2014.
הרמב"ם וליבוביץ הילכו שניהם יחדיו - עיבוד מחדש של ספר "התחיה", הוצאת ספרי צמרת, 2015.
חסידילנד - מסה תורנית ב-2 חלקים. חלק ראשון "חצי סיפור", על החיים לאחר הקמת חסידות ארץ ישראל, וחלק שני פירוט ההצעה להקמת חסידות זו. הוצאת כתב ווב, ת"א 2017.
אורות משה (הרמב"ם) לאורחות חיים - 5 חלקים בכרך אחד על לימוד התורה ברצינות, צוואת הרבי מליובאוויטש, יסודות לשמירת בריאות הגוף והנפש, עיקרי הדעות הנכונות לפי הרמב"ם וביאורים למקצת הלכות תשובה. סטימצקי 2018.
מבוא למדע הא-להי - מדע העוסק בידיעת ועבודת הא-ל יתברך על פי התורה. הוצאת מוסד הרב קוק. ירושלים תשפ"א.
הקיבוץ הטהור והנבחר בארץ ישראל - מסה תורנית על אמונה, מדע וחסידות, חלק ב של המבוא למדע הא-להי. הוצאת מוסד הרב קוק. ירושלים תשפ"ג.