stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגישה האקולוגית בעבודה סוציאלית
הערות שוליים

↑  De Hoyos, G. (1989). Person-In-Environment: A Tri-Level Practice Model. Social Casework, 70 (3), 131-138.
↑  Bronfenbrenner, 1979, p.21
1 2  Michael Ungar (2002), A deeper, more social ecological social work practice. The Social service review [0037-7961] vol:76 iss:3 pg:480
↑  .Urie Bronfenbrenner. (1979). The Ecology of Human Development: Experiments by Nature and Design Cambridge, MA
1 2  Ryan J. (n.d.) ‘Bronfenbrenner’s Ecological Systems Theory’.http://pt3.nl.edu/paquetteryanwebquest.pdf (accessed 28 July 2008).
1 2 3  Narchi ,K, (2004). The Eco-Social Approach in Social Work and the Challenges to The Expertise of Social Work. 107 pages
↑  Rutter,M ,Dunn,J ,Polmin,R ,Simonoff,E ,Pickles,A ,Maughan,B ,Ormel,J ,Meyer,J ,Eaves,l (1997). Integrating Nature and Nurture: Implications of Person-Environment Correlations and Interactions for Developmental Psychopathology. 13 pages
↑  Stokols,D, (1995). Translating Social Ecological Theory into Guideline for Community Health Promotion 17 pages
↑  Wakefield J.C. (1996).Does Social Work Need The Eco-Systems Perspective? 33pages
1 2  Heather Larkin, (2006). Integral management and the effective human service organization. AQAL: The Journal of Integral Theory and Practice, 1(3), 184-203.
↑  Nass, 1989, in:  Michael Ungar (2002), A deeper, more social ecological social work practice. The Social service review [0037-7961] vol:76 iss:3 pg:480
↑  Bookchin 1980, 1982
↑  בתוך Unger: ראו Auerswald 1968, Germain 1978,1981, Meyer 1983
1 2  Besthorn, F.H. (2001) ‘Transpersonal Psychology and Deep Ecological Philosophy: Exploring Linkages and Applications for Social Work’, in E.R. Canda and E.D. Smith (eds) Transpersonal Perspectives on Spirituality in Social Work, pp. 23–44. New York: Haworth Press
↑  בתוך בסטהורן: רובינס, צ'אטרגי וקנדה, 1998
↑  Leck, 1994, in: Brower, Aaron M. (1988). Can the Ecological Model Guide Practice?, Social Service Review 62: 411–29
↑  e.g. Beck 1994, Giddens 1994, in: Brower, Aaron M. (1988). Can the Ecological Model Guide Practice?, Social Service Review 62: 411–29
↑  Beck 1992, 1994, in: Brower, Aaron M. (1988). Can the Ecological Model Guide Practice?, Social Service Review 62: 411–29
1 2  Brower, Aaron M. (1988). Can the Ecological Model Guide Practice?, Social Service Review 62: 411–29
↑  Ryan,J, (2001). Bronfenbrenner's ecologic-System Theory. 59 pages
↑  Johnson, L. C. (1998). Social work practice: A generalist approach (6rd 4.ed.) Chapter 2: Social work as a developing profession, 18-40. Boston: Allyn and Bacon
↑  בתוך: Johnson, L. C. (1998). Social work practice: A generalist approach (6rd 4.ed.) Chapter 2: Social work as a developing profession, 18-40. Boston: Allyn and Bacon
היסטוריה של קיריבטי

בסביבות האלף הראשון לפני הספירה התיישבו מיקרונזים באיי גילברט (אשר נקראו על שם תומאס גילברט על ידי אדם יוהאן פון קרוסנסטרן ב-1820). פלישות של סמואים וטונגים החדירו לתרבותם אלמנטים פולינזיים ופלישות של פיג'יים החדירו אליה אלמנטים מלנזים.
התקופה הקולוניאלית

במאה ה-16 הגיעו לראשונה אירופים לאיי גילברט. במאה ה-19 הגיעו לאזור ציידי לווייתנים וסוחרי עבדים וסחורות בהמוניהם. מפגש זה הוביל לסכסוכים בין-שבטיים ולהפצתן של מחלות שמקורן באירופה. בשנת 1892 הכריזה בריטניה על איי גילברט ואליס כמדינת חסות שלה, על מנת להשיב את הסדר. האי בנבה סופח למדינה זו ב-1901 לאחר שנמצאו בו מרבצי גואנו עשירים בזרחה.
בשנת 1916 צירפה בריטניה לאיים אלה את האיים טריינה וטבואאראן, להם קראה האיים וושינגטון ופנינג בהתאמה, והפכה אותם לקולוניה בריטית כחלק מ"הטריטוריות הבריטיות המערב-פסיפיות", ישות קולוניאלית שנשלטה על ידי נציב עליון יחיד. במהלך 20 השנים הבאות סופחו לקולוניה רוב איי ליין, ביניהם קיריטימטי ואיי פניקס ואף טוקלאו.
במלחמת העולם השנייה כבשה יפן חלק מהאיים. קרבות עקובים מדם התחוללו באטול טאראווה ובאטול מקין ובסופם כבשו בעלות הברית את האיים מחדש.
עצמאות

בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה בריטניה לאפשר לתושבי חלק מהאיים לבסס שלטון עצמי. ב-1975 נפרדו איי אליס מהקולוניה על מנת להקים את מדינת טובאלו. איי גילברט קיבלו שלטון עצמי בשנת 1977, ובפברואר 1978 קיימו לראשונה בחירות כלליות. ב-12 ביולי 1979 הוכרזו האיים כמדינה עצמאית בשם קיריבס, גרסת המקומיים לשם "איי גילברט". ארצות הברית ויתרה על בעלותה על איי ליין ופניקס בהסכם טאראווה בשנת 1979.
לרמיה טבאי, שכיהן כראש השרים עד להקמת המדינה, נבחר לנשיאות בגיל 29. הוא כיהן שלוש כהונות, עד 1991, עם הפסקה קצרה של ארבעה חודשים בשנים 1982-1983. טאטאו טאנקי נבחר לנשיאות אחריו וכיהן עד ספטמבר 1994. בבחירות שנערכו בשנה זו זכה טבורורו טיטו, שכיהן 3 כהונות עד מרץ 2003, אז הודח בהצעת אי אמון. מחליפו הזמני היה טיאן אוטנג, ראש מועצת המדינה. בבחירות של שנת 2003 התמודדו זה נגד זה האחים הארי ואנוטה טונג והמתמודד השלישי בנוארה ברינה. אנוטה טונג ניצח ונכנס לתפקידו ב-10 ביולי 2003.
בשנת 2005 הכריז נציג בנבה בפרלמנט קיריבס שהאי שוקל לפרוש מהמדינה ולעבור לשלטון מדינת פיג'י, מכיוון שהממשלה לא העבירה אליו תקציבים מתוך מענק שקיבלה מאוסטרליה בגין כריית גואנו שבוצעה על ידי חברות אוסטרליות באי. הנציב הכללי של קיריבס לפיג'י, רטטה רמון, הכריז שהאי זכאי למענק, אך רק בתנאי שישוב להיות חלק מקיריבס. נציג בנבה בפרלמנט הודיע כי עדיף לאי לפרוש לפיג'י.
לאחר תחילת מגפת הקורונה הופסקו טיסות בינלאומיות. עד סוף 2021 היו באי שני מקרים של קורונה בלבד. עם תחילת הטיסות בינואר 2022, התגלו מקרי קורונה נוספים.
הגישה האינטרסובייקטיבית

הגישה האינטרסובייקטיבית היא גישה בפסיכואנליזה, מהמרכזיות העוסקות ב"פסיכולוגיה של שני אנשים", המדגישה את השותפות והקשר בין אדם וזולתו כשני סובייקטים. גישה זו רואה את התפתחות האדם כנובעת מתוך הקשרים בהם הוא נמצא.
תפישה טיפולית

התאורטיקנים האינטרסובייקטיביים מתייחסים בביקורת ל"מיתוס הנפש המבודדת", על פיו לאדם יש מבנה אישיות הקיים קודם לאינטראקציה שלו עם הסובבים. לטענתם כל חלקי הנפש נוצרים אך ורק בהקשר הבין-אישי. לכן יש למקד את החקירה האנליטית שמתרחש במהלך הטיפול, בעיקר במערכת הרחבה שנוצרת באינטראקציה ההדדית בעולם הסובייקטיבי שנוצר בין המטפל והמטופל.
אינטראקציה זו, בדומה למתרחש בין כל שני אנשים, מתנהלת על-פי העולם הסובייקטיבי של המטפל והמטופל, הכוללים את הצרכים והתוכניות שלהם. כמו בכל מערכת יחסים, כל פרט מארגן ונדרש לארגן את עולמו הפנימי כדי לבטא אותו ולקדם את ענייניו. הסובייקטיביות של האדם, מרגע לידתו, מוטה לטובתו בצורה אדפטיבית ומשרתת את האינדיבידואליות של הפרט.
טכניקה טיפולית כלשהי עלולה לתת למטפל הסבר למעשיו, בעוד הוא פועל לקידום האינטרסים שלו. מטפל המודע לסובייקטיביות שלו, צריך לבחון את האינטרסים שלו ולנהל משא ומתן בתוכו לגבי מתי הוא פועל כדי לקדמם. האפשרות שהמטפל נותן למטופל להשפיע על תהליך פנימי זה, מאפשרת גם למטופל לבחון את השפעתו על הסביבה, ומאפשרת לו תהליך של ארגון מחודש של עצמו. האינטראקציה הזו מושפעת לא רק מהבדלי האינטרסים אלא מכל שונות בין המטפל והמטופל, וזוהי ליבת הקושי ביחסי סובייקט.
מושגים מרכזיים > ויסות הדדי

היכולת לוויסות עצמי מתפתחת בתוך מערכת יחסים בה מתקיים ויסות הדדי. הוויסות ההדדי בין הפעוט לאמו מאפשר את ארגון עולמו הפנימי של הפעוט. ארגון העולם הפנימי מאפשר ליצור חוויה של ייחודיות ומופרדות. ויסות זה מותנה ביכולת התאמה של ההורה לילד. בהסתמך על מחקרים של ביאטריס ביבי ופרנק לחמן הם טוענים כי הייצוגים הפנימיים של התינוק נולדים מתוך ההתאמה או היעדרה ביחסים עם ההורה. עקרונות הארגון הפנימי המתעצבים מהיחסים הראשוניים אינו תיאור אחר של "הנפש המבודדת" אליו התנגדו הוגי הגישה. לטענתם, הבחירה בעקרונות המארגנים נעשית בהתאם להקשר האינטרסובייקטיבי.
דניאל סטרן טען שהקשר האינטרסובייקטיבי מותנה ביכולת לחלוק חוויה פנימית עם אחר. היענות אינטרסובייקטיבית של ההורה משמשת את התינוק ליצירה של חוויות פנימיות. ההורה נענה באופן סובייקטיבי למצבים מסוימים לעומת חוסר היענות באחרים וכך אישיותו של התינוק מתעצבת. חוסר איזון זה עלול לגרום לעיצוב עתידי של עצמי כוזב.
קושי בוויסות רגשי של התינוק יכול למנוע ממנו לרכוש יכולת זו. מצב זה בו אין יכולת זו לשיתוף מתקיים בהפרעות אישיות ובנוירוזות, אז יש רצון לשיתוף אינטרסובייקטיבי שלא מסתייע או אשליה של שיתוף. מצבים בהם אין כלל יכולת לשיתוף אינטרסובייקטיבי הם מצבים פסיכוטיים. במהלך התפתחות התינוק, העדר קשר אינטרסובייקטיבי יתבטא בהיעדר כמעט מוחלט של כוונון רגשי ויביא כנראה לתחושת יחידוּת (תחושה של "לבד") ולא של בדידות, כיוון שהתינוק לא יחווה אובדן של שיתוף אינטרסובייקטיבי. סטרן מדגיש שהעדר הכוונון יכול להתרחש גם במצב בו יש מענה מעולה לצרכים הפיזיים והפיזיולוגיים של התינוק.
.
מושגים מרכזיים > תיקוף רגשי

התפתחות התינוק נובעת מהמפגש בינו לבין הוריו, בו נוצרת ביניהם מערכת של ויסות הדדי. בעוד תאוריות אחרות טוענות כי ההתפתחות נובעת מוויסות בין תסכול וסיפוק המהווים את המפגש עם המציאות, בוחנים התאורטיקנים האינטרסובייקטיבים את מידת התיקוף הרגשי שההורה יוצר אל מול הסובייקטיביות של התינוק. ההיכרות עם המציאות נוצרת דרך תיקוף רגיש שיוצרים ההורים. המטרה אינה לעבור מסובייקטיביות לאובייקטיביות (בין עקרון העונג לעקרון המציאות), אלא מחוויה סובייקטיבית פרטית לחוויה סובייקטיבית תקפה – כלומר חוויה של נראות.
תיקוף רגשי הוא כניסה אמפתית לעולמו של אחר (התינוק או המטופל), כלומר הבנת החוויה הסובייקטיבית (האופן בו האחר תופס מצב כלשהו, הצרכים והרגשות שמתעוררים בו, והקשר ההגיוני והטבעי בין שלושת אלה) והדהוד שלה (ביטוי ההבנה הזו בפני האחר, באופן שיעזור לו להרגיש מובן - מתוקף). לפי התאוריה, חוסר תיקוף מתמשך יכול לגרום לרגש חזק של בדידות ולחוויה של עצמי לא-קוהרנטי, אשר נמצאות בבסיסן של פתולוגיות רבות. כך למשל רואה התאוריה במצב כמו טראומה, כאירוע סובייקטיבי שנובע מכשל בתיקוף האירוע, ומציעה ליצור תיקוף רגיש של החוויה הטראומטית כדי להקטין את עוצמת הפגיעה.
תיקוף סובייקטיבי כולל שלושה רבדים. עולמו הסובייקטיבי של המטפל, על מחשבותיו ורגשותיו; עולמו הסובייקטיבי של המטופל; והשדה הסובייקטיבי שנפרש ביניהם. המטפל האינטרסובייקטיבי צריך לבחון את שלושת הרבדים בעת הטיפול.
מושגים מרכזיים > דמות המטפל האינטרסובייקטיבי

גישות מסורתיות מדגישות את הדיכוטומיה בין המטפל והמטופל. היחסים הטיפוליים מתעוותים בטיפול על ידי המטופל באמצעות ההעברה. לעומת זאת, המטפל הוא בעל הסמכות והוא תופס אותם בצורה אובייקטיבית ואמיתית. המטפל נדרש להביט פנימה אל רגשותיו ולהתייחס אליהם כנתונים גולמיים. רגשות המטופל דורשים הבנה ופיענוח ואין להתייחס אליהם כפשוטם. המטרה הטיפולית היא לסייע למטופל לראות עצמו בצורה מציאותית יותר.
הגישה האינטרסובייקטיבית מציעה תפיסה טיפולית שונה בבסיסה. היא מניחה שאין מציאות אובייקטיבית ולכן המטפל חייב להתייחס גם לעצמו כסובייקט.
מטפל אינטרסובייקטיבי על פי גישה זו, אינו מטפל נייטרלי. הוא מכיר בעולם הבין-אישי שלו ובחלקים האינטרסובייקטיביים שלו, להם הוא נותן המשגה בטיפול. מטרתו היא חקירת האינטרסובייקטיביות של המטופל. חקירה זו היא חקירה מגדלת ומאפשרת התפתחות, היוצרת סביבה מתקפת ומתכווננת, בה המטופל יכול לחקור את החוויה הסובייקטיבית שלו.
למטפל על פי גישה זו אין ידע קודם, אלא אחריות יתרה. אל לו לכפות על האדם הגדרה או מחשבה. הוא צריך להיות מוכן למפגש ייחודי ולהשתנות בהתאם למפגש ולמטופל. תפקיד המטפל הוא "לגעת בחוויה" (experience near), להיות במקום של החוויה לפני ניסיונו להבין ולפרש את המטופל.
קבלתה של הסובייקטיביות של המטפל אינה הופכת את הטיפול לתהליך שוויוני. המטפל יכול לפעול מתוך רגשותיו, אך רק מתוך זהירות והתחשבות במטרה הטיפולית המכוונת אל המטופל.
המטרה המרכזית של המטפל היא ההבנה של המטופל וההיכרות עם עולמו הסובייקטיבי. באופן זה נוצרת סביבה טיפולית בטוחה ותומכת המאפשרת חקירה חופשית של נפש המטופל.
ההתעניינות האמפטית היחידה ההגיונית בחשיבה הפוסט-קרטזיאנית היא, שהמשתתפים בשיחה יעסקו במשחק ההדדי של העולמות החוויתיים האישיים... שאלות מסוג זה, שקרוב לוודאי עולות ברוב הקהילות הפסיכואנליטיות, מניחות כי מה שהזולת אומר הוא סביר, ושהמשימה הטיפולית היא להבין; לא להעריך, לסווג או לשפוט.
ראו גם

תאוריית יחסי אובייקט
אמפתיה
חשיפה עצמית
גישה התייחסותית
נוירון מראה
לקריאה נוספת

לואיס ארון, המפגש, עם עובד, 1996
סטיבן מיטשל, לואיס ארון, פסיכונאליזה התייחסותית - צמיחתה של מסורת, תל אביב: תולעת ספרים, 1999
סטיבן מיטשל, תקווה ופחד בפסיכואנליזה, תל אביב: תולעת ספרים, 2003
ענר גוברין, בין התנזרות לפיתוי, הוצאת דביר, 2004
ג'סיקה בנג'מין, כבלי האהבה, הוצאת דביר, 2005
Robert D. Stolorow and George E. Atwood (1992) Context of Being: The Intersubjective Foundation of Psychological Life, The analytic press, New jersey
Jessica Benjamin (1990). Recognition and Destruction: An Outline of Intersubjectivity. In: Relational Psychoanalysis- the emergence of a tradition, lewis Aron. pp. 181–210.
הערות שוליים

↑  ג'סיקה בנג'מין, כבלי האהבה, הוצאת דביר
↑  דניאל סטרן, עולמם הבין-אישי של תינוקות, הוצאת מודן, 2000, עמ' 254-243
↑  Donna M. Orange (2000). Zeddies's Relational Unconscious: Some Further Reflections. Psychoanalytic Psychology 17 (3):488-492.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph121157
החזית לשחרור קוויבק

| --- | --- |
דגל החזית לשחרור קוויבק
 תקופת הפעילות:  1963–1970 (כ־7 שנים)
 אידאולוגיה:  לאומנות קוויבקית (אנ') מרקסיזם-לניניזם סוציאליזם
 קבוצות אתניות:  קנדים צרפתים
 אזורי פעילות:  קוויבק קוויבק
 מדינה:  קנדה 
 
החזית לשחרור קוויבק (בצרפתית: Front de libération du Québec) הייתה קבוצה בדלנית, מיליטנטית וסוציאליסטית בקוויבק, קנדה, אשר הייתה פעילה בין השנים 1963–1970.
היסטוריה

הקבוצה התארגנה בפברואר 1963 כפלג קיצוני של התנועה הבדלנית בקוויבק שדרשה להתנתק מקנדה ולהקים מדינה עצמאית. הפלג שנודע כ"החזית לשחרור קוויבק"  אף נקט בשורת פעולות טרור שונות להשגת המטרה (בין השאר הייתה אחראית לפיגוע בבורסה של מונטריאול, ב-1969).
היסטוריה > משבר אוקטובר 1970

במשבר אוקטובר 1970 הגיבה ממשלת קנדה באופן תקיף לאחר שנחטפו ג'יימס קרוס (אנ'), ופייר לאפורט (אנ'), שר העבודה בממשלת קוויבק.
בעקבות אירועי החטיפות, דרשה ממשלת קוויבק מראש הממשלה פייר טרודו להכריז על מצב חירום באמצעות החלת חוקים לזמן מלחמה וכך הוא עשה. הוזעקו חיילים לפרובינציה למשימות אבטחה ושיטור, במהלך הפעילות נעצרו מאות אנשים שנחשדו בקשר עם ארגון "החזית לשחרור קוויבק". ב-17 באוקטובר 1970,  נמצאה גופתו של פייר לאפורט בתא מכונית ליד שדה התעופה במונטריאול. הרצח הכה בתדהמה את קנדה ואת תושבי קוויבק, והביא הלכה למעשה לסיום השימוש באלימות כאמצעי למימוש מטרות התנועה הלאומית של קוויבק. לאחר מספר שבועות שחררו החוטפים את ג'יימס קרוס בתמורה להבטחת מעברם לקובה. אף שהפעלת אמצעי החירום בזמן המשבר על ידי ממשלת קנדה עוררה ביקורת בקרב חברי אופוזיציה שונים, היא זכתה להסכמה בקרב מרבית מהציבור.
ב-1968 הוקמה מפלגת הקוויבקים (Parti Québécois), כזרוע פוליטית של החזית לשחרור קוויבק - אף שהחזית חדלה מלהתקיים ממשיכה המפלגה בפעילותה ובבחירות 2007 הפכה למפלגה השנייה בגודלה באספה הלאומית של קוויבק. מצעה הפוליטי מגדיר כמטרה: השגת אוטונומיה והיפרדות לקוויבק מקנדה.
על פי עדויות של עריקים סובייטיים מהקג"ב, לחזית לשחרור קוויבק היו קשרים סמויים עם הקג"ב - זאת בהתבסס על ספרם של כריסטופר אנדרו וואסילי מיטרוחין.
ארגון ההתנגדות הבינלאומית

כיום פועל בקוויבק ארגון טרור אחר, בהשראת החזית לשחרור קוויבק, הארגון הוקם ב-2004 בתור ארגון ההתנגדות הבינלאומית (Initiative de résistance internationaliste) השואף להשגת עצמאות לקוויבק ונחשב לארגון אנרכיסטי התומך בטרור אקולוגי.
הארגון מתנגד לגלובליזציה ומוביל אידאולוגיה אנטי-אמריקאית.
שלטונות קנדה ושירות הביטחון של קוויבק (Sûreté du Québec) מאשימים את הארגון בשני פיגועי טרור שבוצעו: האחד ב-4 באוגוסט 2006, כאשר פוצץ רכב תופת בסנט תרזה סמוך למונטריאול, במכון להפקת נפט; השני ב-2 ביולי 2010, כאשר פצצה התפוצצה בלשכת הגיוס של צבא קנדה. בשני המקרים לא היו נפגעים.
הערות שוליים

↑  ב-5 באוקטובר 1970 התחזו חברים בארגון לדוורים וחדרו לביתו של ג'יימס קרוס, הנספח הכלכלי הבריטי בקנדה שהתגורר במונטריאול. הם חטפו אותו ודרשו את שחרור חבריהם מהכלא תמורת החזרתו.
↑  פייר לאפורט נחטף יומיים אחרי חטיפתו של ג'יימס קרוס על ידי תא אחר בחזית לשחרור קוויבק. הוא נחטף מביתו בפרברי מונטריאול.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528218205171  BnF: cb12791829p (data)  GND: 5087647-8  ISNI: 0000 0001 2109 1448  LCCN: n82104287  NKC: kn20020516005  NLA: 36561571  SUDOC: 071080775  VIAF: 126653496   WorldCat (עם VIAF): 126653496
המחליפים (סרט, 2009)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  ג'ונתן מוסטו 
 הופק בידי:  דיוויד הוברמן, אליזבת' בנקס, מקס הנדלמן, הל לייברמן 
 תסריט:  מיכאל פריס, ג'ון ד' ברנקטו 
 עריכה:  קווין סטיט   בארי זאטלין
 שחקנים ראשיים:  ברוס ויליס   ראדה מיטשל   רוזמונד פייק
 מוזיקה:  ריצ'רד מרווין 
 צילום:  אוליבר ווד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון, Mandeville Films, Top Shelf Productions 
 חברה מפיצה:  Touchstone Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 25 בספטמבר 2009
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט דיסטופי, סרט פעולה, מותחן פסיכולוגי, סרט בלשי 
 תקציב:  $80,000,000
 הכנסות:  $122,444,772
 הכנסות באתר מוג'ו:   surrogates
 דף הסרט ב־IMDb
 
המחליפים (באנגלית: Surrogates) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2009, שביים ג'ונתן מוסטו, בכיכובם של ברוס ויליס, ראדה מיטשל ורוזמונד פייק. הסרט מבוסס על ספר קומיקס בעל אותו שם.
עלילה

טום גרייר (ברוס ויליס) הוא סוכן FBI החי בתקופה שבה לבני האדם יש "מחליף", רובוט בדמותם המשופרת שלא נפגע פגיעות פיזיות. הוא מנהל מערכת יחסים מורכבת עם אשתו, מגי (רוזמונד פייק), לאחר שהם איבדו את בנם מספר שנים קודם לכן. בנוסף היא מסרבת לו לראות אותה שלא דרך "מחליפתה".
טום ושותפתו, ג'ניפר פיטרס (ראדה מיטשל), חוקרים מקרה מוות של שני אנשים ש"מחליפיהם" נהרגו. אחד מהם הוא בנו של ממציא ה"מחליפים", ד"ר ליונל קאנטר (ג'יימס קרומוול). טום וג'ניפר מנסים ללכוד את מיילס סטריקלנד (ג'אק נוסוורת'י) שבו הם חושדים ברצח. לאחר רדיפה אחריו, הוא נכנס לשטח שבו יש קבוצה של אנשים המתנגדים ל"מחליפים" וכאשר טום נכנס לשם הם משמידים לו את ה"מחליף". לאחר בירור, נודע לטום שמיילס העביר למנהיג המורדים, הנביא (וינג ריימס), נשק שפותח על ידי הממשלה שגורם להרס ה"מחליפים".
לאחר הירצחה של הסוכנת פיטרס, טום מגלה שמנהלו, אנדרו סטון (בוריס קודג'ו), היה אחראי להעברת הנשק ל"נביא" כדי שזה יהרוג את ד"ר קאנטר. אך לבסוף נהרג בנו שהשתמש באחד מ"מחליפיו". לבסוף, טום מצליח להגיע לד"ר קאנטר ולעצרו.
שחקנים

ברוס ויליס - טום גרייר
ראדה מיטשל - ג'ניפר פיטרס
רוזמונד פייק - מגי גרייר
בוריס קודג'ו - אנדרו סטון
ג'אק נוסוורת'י - מיילס סטריקלנד
וינג ריימס - הנביא
ג'יימס קרומוול - ד"ר ליונל קאנטר
מייקל קודליץ - קולונל ברנדון
הלנה מטסון - ג'יי ג'יי
הכנסות וביקורות

הסרט זכה לביקורות מעורבות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", רק כ־39% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי בהתבסס על 109 ביקורות. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-14.9 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט השני הכי מכניס בשבוע זה אחרי "גשם של פלאפל". לבסוף הוא הכניס כ-38,577,772 מיליון דולר בארצות הברית וכ-83 מיליון דולר בחוץ לארץ.
המלחמה האחרונה (שיר)

| --- | --- |
 שיר בביצוע יהורם גאון
 מתוך האלבום אותך שרים
 יצא לאור:  1973
 סוגה:  שירת מלחמה
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  חיים חפר
 לחן:  דובי זלצר
 
"המלחמה האחרונה" (מוכר כ"אני מבטיח לך ילדה שלי קטנה") הוא שיר עברי, שנכתב בשנת 1973, במהלך קרבות מלחמת יום הכיפורים על ידי חיים חפר והולחן בידי דובי זלצר. המבצע הראשון של השיר והמוכר ביותר הוא יהורם גאון, שקיבל את השיר מספר ימים לאחר כתיבתו, וביצע אותו בפני חיילים עוד בזמן המלחמה.
רקע לכתיבת השיר

השיר נכתב בלהט הרגע על ידי חיים חפר, כאשר שהה כעיתונאי מטעם ידיעות אחרונות בבסיס הצבאי "ביר גפגפא" בסיני. לפי דבריו הוא נכתב מתוך תקווה ותפילה, ברגע של יאוש, כאשר לא היה יכול לרוץ למחסה בזמן אזעקה. לפי דבריו, לא ידע אם ישרוד, וכתב את המילים בתוך מספר דקות של לחץ וחרדה, לבתו הקטנה בת השש, כסוג של צוואה, תפילה ותקווה. השיר נכתב כמקאמה תחת הכותרת "בשם" ופורסם לאחר מספר ימים בעיתון "ידיעות אחרונות" בשם זה.
לחן וביצוע

עם פרוץ המלחמה, יצא הזמר יהורם גאון להופיע בפני חיילים בחזית סיני, והזמין את המלחין דובי זלצר להתלוות אליו. במהלך מסע הופעות זה שוחחו השניים עם החיילים בפניהם הופיעו, ואותם חיילים ביקשו מהם שירים חדשים המתאימים למלחמה העקובה מדם בה נכחו. המקאמה שחיבר חיים חפר, ופורסמה בעיתון מספר ימים קודם לכן, הייתה ברשותם, והמלחין דובי זלצר הלחין את מילות השיר במקום. כבר למחרת ביצע גאון את השיר הטרי, כשהוא מקריא את מילותיו מן הדף בהופעה מול כוח של הצנחנים. השיר נגע לליבם של הלוחמים, ובוצע מאז בכל הופעה של הצמד במהלך המלחמה.
בשנת 1975, כאשר הקליט גאון אל אלבומו הראשון, "אותך שרים", הוא סירב להקליט את השיר ולצרפו לאלבום בטענה, שלא מן הראוי לעשות רווח ופרסום משיר שנכתב מדם ליבם של חיילים אשר נפלו במלחמה. לאחר ויכוחים רבים עם מנהליו האמנותיים, הסכים גאון להקליט את השיר לאלבום, ובלבד שהשיר לא יישלח להתחרות במצעדי פזמונים. השיר אכן לא התחרה במצעדי הפזמונים.
בשנת 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הגיע יהורם גאון לבקר חיילים בשטח ושיחזר את המעמד מלפני 50 שנה, כשהוא שר את השיר לחיילים בקשר.
הערות שוליים

↑  פרמיירה ברשת הקשר בטנקים - השיר שנולד בתוך אזעקה אחת בסיני, מתוך מחשבה על ילדה אחת קטנה בת 6, מוסף "ידיעות אחרונות" במלאת 30 שנה למלחמת יום הכיפורים, 5.10.2003
↑  רון בכר, שיר ישראלי - המלחמה האחרונה - יהורם גאון, אוצרות הארכיון הישראלי. סרטון יוטיוב
↑  הספרייה הלאומית - על השיר "המלחמה האחרונה
↑  רן בוקר, אחרי 50 שנה: יהורם גאון שר בקשר לחיילים שבעזה את "המלחמה האחרונה", באתר ynet, 15 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 773fdb98-75d6-42a8-b0aa-b4f73578cad9
הארמון המלכותי של יוגיאקרטה

הארמון המלכותי של יוגיאקרטה (באינדונזית: Keraton Ngayogyakarta Hadiningrat, בשפת ג'אווה: ꦏꦿꦠꦺꦴꦤ꧀ꦔꦪꦺꦴꦒꦾꦏꦂꦠꦲꦢꦶꦤꦶꦔꦿꦠ꧀), בקיצור קראטון, הוא מתחם ארמון בעיר יוגיאקרטה, מחוז מיוחד יוגיאקרטה באי ג'אווה באינדונזיה. זהו מקום מושבו של סולטאן יוגיאקרטה (אנ') ובני משפחתו. המתחם הוא מרכז של תרבות ג'אווה (אנ'), ומכיל מוזיאון המציג חפצים מלכותיים. הוא נשמר על ידי שומרי הקראטון של יוגיאקרטה (אנ') (באינדונזית: Prajurit Keraton Ngayogyakarta Hadiningrat).
היסטוריה

המתחם נבנה בשנים 1755–1756 עבור האמנגקובוונו הראשון (אנ'), הסולטאן הראשון של יוגיאקרטה. זה היה אחד המעשים הראשונים של השליט לאחר החתימה על הסכם גיאנטי (אנ'), שהכיר בהקמתה של סולטנות יוגיאקרטה תחת חברת הודו המזרחית ההולנדית. יער של עצי פיקוס, המוגן מפני הצפה במיקומו בין שני נהרות, נבחר כאתר לארמון.
ב-20 ביוני 1812, הוביל סר תומאס סטמפורד ראפלס כוח בריטי ואירי בן 1,200 חיילים בהתקפה על עיר המלוכה המוקפת חומה יוגיאקרטה. אף על פי שהם עלו על הבריטים במספרם, בני ג'אווה לא היו מוכנים למתקפה. יוגיאקרטה נפלה ביום אחד, והארמון נבזז ונשרף. המתקפה הייתה הראשונה מסוגה על חצר מלכות של ג'אווה, והסולטנות הפכה לזמן קצר כפופה לסמכות בריטית לפני שממשלת בריטניה החזירה להולנדים את השליטה באינדונזיה. רוב הארמון הנוכחי נבנה על ידי האמנגקובוונו השמיני, סולטאן יוגיאקרטה (אנ') (ששלט בין 1921 ל-1939), ונבנה מחדש לאחר רעידות אדמה ב-1876 וב-2006.
אדריכלות

האדריכל הראשי של הארמון היה האמנגקובוונו הראשון (אנ'), שייסד את סולטנות יוגיאקרטה (אנ'). מומחיותו האדריכלית זכתה להערכה על ידי החוקר ההולנדי תאודור גוטייה תומאס פיז'ו (אנ') והחוקר הצרפתי לוסיין אדם (אנ'), אשר ראו בו יורש ראוי של פאקובוונו השני (אנ') (מייסד סונאנט סורקרטה (אנ')). תוכנית הארמון, שחיקתה את העיצוב הבסיסי של העיר העתיקה של יוגיאקרטה, הושלמה בשנים 1755–1756; בניין אחר נוסף על ידי סולטאן מאוחר יותר מיוגיאקרטה.
המתחם מורכב מחצר מכוסה בחול מהחוף הדרומי, מבנה מרכזי ומבנה משני. המבנים מופרדים על ידי קיר עם רגול בסגנון סמר טיננדו. דלת הארמון עשויה מעץ טיק עבה. מאחורי (או מול) שער בארכיטקטורה ג'וואנית נמצא בדרך כלל קיר מבודד (Renteng או Baturono), לפעמים עם קישוט ייחודי ומסורתי.
מבני העץ של המתחם הם בסגנון האדריכלות המסורתי של ג'אווה (אנ'), המעוטר במוטיבים של צמחייה, בעלי חיים או טבע. נראות גם השפעות זרות (פורטוגזיות (אנ'), הולנדיות (אנ') וסיניות). הבניינים הם מבני ג'וגלו (אנ').
גג הג'וגלו הטרפזי מכוסה בדרך כלל ברעפים אדומים או אפורים, אריחים או אבץ. הוא נתמך על ידי עמוד מרכזי (סאקה גורו (אנ')) ועמודים משניים. העמודים הם בדרך כלל בצבע ירוק כהה או שחור, עם הדגשות צהובות, ירוקות-בהירות, אדומות או זהב. אלמנטים אחרים של הבניה מעץ תואמים לצבע העמודים.
עבור מסד האבן (Ompak), הצבע השחור משולב עם עיטור זהב. הלבן שולט בקירות המבנה והמתחם. הרצפה, לרוב עשויה משיש לבן או אריחים מעוצבים, גבוהה מהחצר החולית. לחלק מהבניינים יש קומה ראשית גבוהה יותר. במבנים אחרים יש אבן מרובעת (Selo Gilang) לכס הסולטאן.
כל בניין מסווג לפי שימוש. לבניין הראשי (המשמש את הסולטאן) יש יותר קישוטים מאשר בניינים ממעמד נמוך יותר, שיש להם עיטור פשוט או שהם חסרי עיטורים.
סמליות

קטע בן שישה הקילומטרים על הציר מדרום לצפון המוביל מהאוקיינוס ההודי, המסמל את מלכת הים הדרומי, אל הר הגעש מראפי, הנחשב משכן של הרוחות השומרות, מכונה הציר הקוסמולוגי של יוגיאקרטה. הוא מתחיל מאנדרטת פאנגונג קראפיאק שמדרום אל אנדרטת יוגיאקרטה, TUGU JOGJA שבצפון, כשהארמון מצוי במרכזו. על פי הפילוסופיה והמסורות של ג'אווה לגבי החיים האנושיים. הציר מייצג את העקרונות הבאים:
מעגל החיים (Sangkan Paraning Dumadi), כאשר הקטע הדרומי מאנדרטת פאנגונג קראפיאק ועד הקראטון מייצג התעברות, לידה, התבגרות, נישואים ויצירת משפחה, והקטע הצפוני מאנדרטת יוגיאקרטה לקראטון מייצג בגרות, זקנה, מוות וחזרה לבורא.
אחדות האלוהים ובני אדם (Manunggaling Kawula Gusti) - בטקסים רבים, הכיכר הצפונית והמבנים הצפוניים בקראטון הופכים למקומות שבהם הסולטאן של יוגיאקרטה (גוסטי), המכהן כשליט מחוז מיוחד יוגיאקרטה, מתאחד עם האנשים (קאוולה). המסגד הגדול (הצמוד לקראטון) מחובר לכיכר הצפונית כסמל לאחדות (בזמן התפילה) בין אלוהים (גוסטי) לבין המלך, וגם המלך ועמו (שניהם כקאוולה של אלוהים).
היחס ההרמוני בין אלוהים, האדם והטבע (Hamemayu Hayuning Bawana) – אנדרטת יוגיאקרטה, הקראטון ואנדרטת פאנגונג קראפיאק מסמלים את אלוהים, האדם והטבע בהקבלה. הציר הקוסמולוגי התחום משני צדדיו על ידי נחלים, מתחיל באוקיינוס ההודי המייצג את האלמנט הנקבי של המים ומסתיים בהר מראפי המייצג את האלמנט הזכרי של האש.