טכנולוגיה חינוכית
חסרונות > ביקורת חברתית-תרבותית

לדברי לאי, "סביבת הלמידה היא מערכת מורכבת שבה האינטראקציות והאינטראקציות של דברים רבים משפיעות על תוצאת הלמידה". כאשר טכנולוגיה מוכנסת למסגרת חינוכית, המסגרת הפדגוגית משתנה בכך שהוראה מונעת טכנולוגיה יכולה לשנות את כל המשמעות של פעילות ללא אימות מחקרי הולם. אם הטכנולוגיה נותנת מונופול על פעילות, התלמידים יכולים להתחיל לפתח את התחושה ש"בקושי ניתן לחשוב על החיים ללא טכנולוגיה".
ליאו מרקס ראה בעצמה את המילה "טכנולוגיה" כבעייתית, רגישה לריפיקציה ו"אובייקטיביות פנטום", המסתירה את טבעה הבסיסי כדבר בעל ערך רק במידה שהוא מועיל למצב האנושי. טכנולוגיה מסתכמת בסופו של דבר בהשפעה על היחסים בין אנשים, אך מושג זה מתערפל כאשר מתייחסים לטכנולוגיה כאל מושג מופשט נטול טוב ורע. לנגדון ווינר מציין נקודה דומה בטענה שחוסר הפיתוח של הפילוסופיה של הטכנולוגיה מותיר אותנו עם צמצום פשטני מדי בשיח שלנו למושגים הדיכוטומיים כביכול של "עשייה" מול "שימושים" של טכנולוגיות חדשות ושהתמקדות צרה ב "שימוש" מוביל אותנו להאמין שכל הטכנולוגיות הן נייטרליות במעמד המוסרי. הביקורות הללו יגרמו לנו לשאול לא, "כיצד נמקסם את תפקידה או התקדמות הטכנולוגיה בחינוך?", אלא, "מהן ההשלכות החברתיות והאנושיות של אימוץ טכנולוגיה מסוימת?"
Winner ראה בטכנולוגיה "צורת חיים" שלא רק מסייעת לפעילות אנושית, אלא שהיא גם מייצגת כוח רב עוצמה בעיצוב מחדש של פעילות זו ומשמעותה. : ix–39 לדוגמה, השימוש ברובוטים במקום העבודה התעשייתי עשוי להגביר את הפרודוקטיביות, אך הם גם משנים באופן קיצוני את תהליך הייצור עצמו, ובכך מגדירים מחדש את הכוונה ב"עבודה" במסגרת כזו. בחינוך, מבחנים סטנדרטיים הגדירו מחדש את המושגים של למידה והערכה. לעיתים רחוקות אנו משקפים באופן מפורש עד כמה מוזרה הרעיון שמספר בין, נניח, 0 ל-100 יכול לשקף במדויק את הידע של אדם על העולם. לדברי ווינר, הדפוסים החוזרים בחיי היומיום נוטים להפוך לתהליך לא מודע שאנו לומדים לקחת כמובן מאליו. הזוכה כותב,
ללא ספק, קו הרוחב הגדול ביותר של הבחירה קיים כבר בפעם הראשונה שמכשיר, מערכת או טכניקה מסוימת מוצגים. מכיוון שבחירות נוטות להתקבע בציוד חומרי, השקעה כלכלית והרגל חברתי, הגמישות המקורית נעלמת לכל המטרות המעשיות ברגע שההתחייבויות הראשוניות מתקבלות. במובן זה, חידושים טכנולוגיים דומים למעשי חקיקה או ליסודות פוליטיים המקימים מסגרת לסדר ציבורי שתחזיק מעמד לאורך דורות רבים. (עמ' 29)
כאשר מאמצים טכנולוגיות חדשות, ייתכן שיש סיכוי אחד טוב יותר "לעשות את זה נכון". סימור נייר (עמ' 32) מצביע על דוגמה טובה לבחירה (רעה) שהתקבעה חזק בהרגל החברתי ובציוד החומרי: ה"בחירה" שלנו להשתמש במקלדת ה-QWERTY .  סידור האותיות של ה-QWERTY במקלדת נבחר במקור, לא בגלל שהוא היה היעיל ביותר להקלדה, אלא בגלל שמכונות כתיבה מוקדמות היו מועדות להיתקע כאשר מקשים סמוכים נלחצו ברצף מהיר. כעת, כשההקלדה הפכה לתהליך דיגיטלי, זו כבר לא בעיה, אבל סידור ה-QWERTY ממשיך להתקיים כהרגל חברתי, כזה שקשה מאוד לשנות.

ניל פוסטמן אישר את התפיסה שטכנולוגיה משפיעה על תרבויות אנושיות, כולל תרבות הכיתות, ושזהו שיקול חשוב אף יותר מאשר התחשבות ביעילות של טכנולוגיה חדשה ככלי להוראה. לגבי השפעת המחשב על החינוך, כותב פוסטמן (עמ' 19):
מה שאנחנו צריכים לקחת בחשבון לגבי המחשב לא קשור ליעילות שלו ככלי הוראה. אנחנו צריכים לדעת באילו דרכים זה משנה את תפיסת הלמידה שלנו, וכיצד בשילוב עם טלוויזיה זה מערער את הרעיון הישן של בית הספר.
יש הנחה שטכנולוגיה היא מעניינת מטבעה ולכן היא חייבת להיות מועילה בחינוך; בהתבסס על מחקר של דניאל ווילינגהם, זה לא תמיד המקרה. לטענתו, זה לא בהכרח משנה מהו המדיום הטכנולוגי, אלא אם התוכן מושך או לא מנצל את המדיום בצורה מועילה.