stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסן (חיילים)
לקריאה נוספת

Atwood, Rodney. The Hessians: Mercenaries from Hessen-Kassel in the American Revolution (Cambridge University Press, 1980), the standard scholarly history
Faust, Albert B. (1909). The German Element in the United States. Vol. I. Boston: Houghton & Mifflin. pp. 349–356.
Fischer, David Hackett (2004). Washington's Crossing. Oxford university Press. p. 517.
Ingrao, Charles. "'Barbarous Strangers': Hessian State and Society during the American Revolution," American Historical Review (1982) 87#4 pp. 954–976 in JSTOR
Ingrao, Charles W. The Hessian mercenary state: ideas, institutions, and reform under Frederick II, 1760-1785 (Cambridge University Press, 2003)
Krebs, Daniel. “Useful Enemies: The Treatment of German Prisoners of War during the American War of Independence,” Journal of Military History (2013), 77#1 pp 9–39.
Lowell, Edward J. (1884). The Hessians. New York: Harper & Brothers.
Mauch, Christof. ""Images Of America--Political Myths-- Historiography: 'Hessians' in the War of Independence," Amerikastudien (2003) 48#3 pp 411–423
Mellick, Jr., Andrew D. (1889). "Chapter XXV: The Hessians in New Jersey". The Story of an Old Farm. Somerville, New Jersey: The Unionist-Gazette. pp. 352–370.
Miller, Ken, Dangerous Guests: Enemy Captives and Revolutionary Communities during the War for Independence (Cornell Univ. Press, 2014) online review
הוסרים הסים במלחמת העצמאות האמריקנית
חיילים הסים נכנעים בפני ג'ורג' וושינגטון לאחר קרב טרנטון
הסים שבויים במצעד הניצחון של ג'ורג' וושינגטון בפילדלפיה
העמק של גואנגי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ים אוקונולי 
 הופק בידי:  צ'ארלס שנדר, ריי האריהאוסן 
 תסריט:  ויליאם באסט, ג'וליאן מור, ויליס ה. או'בריאן 
 עריכה:  הנרי ריצ'רדסון 
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס פרנסיסקוס  גילה גולן  ריצ'רד קרלסון  לורנס נייסמית'  פרדה ג'קסון  גוסטב רוחו  דניס קילבין  מריו דה ברוס  קרטיס ארדן
 מוזיקה:  ג'רום מורוס 
 צילום:  ארווין הילר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  Warner Bros.-Seven Arts 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 3 בספטמבר 1969
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  הרפתקאות
 דף הסרט ב־IMDb
 
העמק של גואנגי (באנגלית: The Valley of Gwangi) הוא סרט פנטזיה-הרפתקאות משנת 1969 אשר בוים על ידי הבמאי ג'ים אוקונולי ועוסק בקבוצת אנשים המגיעה לעמק נידח בו חיים דינוזאורים באמצע המדבר. סרט זה היה אחד מהראשונים בהם נראו דינוזאורים משוחזרים, אם כי הם לא נעשו באופן דומה למציאות.
הסרט מתבסס בהפקתו על הסרטים קינג קונג משנת 1933 ועל הספר העולם שאבד של ארתור קונן דויל.
תקציר העלילה

במערב הפרוע של מקסיקו של תחילת המאה ה-20 נראה הפרש טאק אשר מגלה את אהובתו לשעבר, בחורה בשם ט.ג, המתפרסנת מרודיאו ומציע לה לחזור אליו אך היא דוחה אותו. הוא לא מוותר ונוסע לראות אותה במלחמת שוורים. נערו הצעיר, לופה מתחיל להיאבק עם שור אך נקלע לסכנה וטאק מסיח את דעתו אך נפצע מהשור. לאחר שמשתלטים עליו הבחורה ט.ג. באה לבדוק מה קרה לו וכך הם מתנשקים ומתאחדים.
כאשר טאק נכנס לביתה היא מראה לו תגלית מיוחדת שהגיעה אליה - איוהיפוס, סוס קטן פרהיסטורי נמצא אצלה בתוך מכלאה בבית. הוא נרעש לספר זאת לפלאונטולוג הבריטי, פרופסור ברומלי, אשר חוקר במדבר לא הרחק וכשהוא רואה את הסוס הוא מבין שמדובר בחיה פרהיסטורית. נרעש מהתגלית הוא מחפש את מוצאיו המתבררים כצוענים בראשות טיה זרינה, המגלים לו שהסוס הגיע לעמק הנחשב מקולל ונמצא לא רחוק. בעסקה ביניהם הם עוזרים לו להבריח את הסוס מביתה של ט.ג. כדי שיגיע לעמק בו חי, אף שחברו של טאק, קרלוס נאבק ביניהם.
הסוס חוזר לביתו בעמק נידח וטאק ואנשיו לצד ט.ג. רצים לעמק המדברי, אך הסוס נמלט מהם לתוך חור בנקיק גדול. יחדיו הם פורצים את הנקיק ונכנסים פנימה. לפתע מגיח פטרודקטיל ענק וחוטף את הנער לופה אך מוריד אותו לקרקע. היצור מובס בידי טאק השובר את מפרקתו. אז החבורה רואה אורניתומימוס ורצה אליו אך הוא בורח. לפני שהוא נמלט מהם מגיח דינוזאור טורף ענקי, גואנני (כנראה אלוזאורוס) וטורף את האורניתומימוס. חבורת הפרשים בורחת למעט הפרופסור שסוסו נבהל והפיל אותו והוא בורח לתוך מערה. גואנגי מתקרב אליו אך מוסח בידי סטירקוזאורוס ובמהלך המאבק ביניהם נמלט. גואני לוקח את הפטרודקטיל ומחליט לסגת.
החבורה לא מוצאת אותו ומתחילה להתעצבן אחד על השני אך ט.ג. דורשת מהם להיות סבלניים. הפרופסור מתגלה שנפל לתוך בור מאולתר והוא חוזר לחבורה אך גואנגי מוצא אותם בנקודה זו. הוא רודף אחריהם אך הם מצליחים לקשור חבלים סביבו ולהפיל אותו מרגליו. עם זאת החבלים לא מחזיקים וגואנגי משתחרר והורג את קרלוס בחבטה. הסטירקוזאורוס חוזר להילחם בו אך מפסיד ונאכל. החבורה בורחת חזרה מהנקיק וגואנגי אחריהם אך הוא יוצר רעידה חזקה שמפילה עליו סלעים והוא מתעלף. אז החבורה קושרת אותו ונוסעת עם הדינוזאור הגדול אל הקרקס של ט.ג.
בקרקס נערכת הופעה גדולה עם הדינוזאור אך הצוענים של טיה זורינה מנסים לגנוב את הדינוזאור אך השליח שלה נטרף בידיו, לא לפני שפותח את השער. הפיל של הקרקס מריע כדי להזהיר את ההמון ואז גואנגי יוצא מכלובו והצופים בורחים לכל עבר. הפיל מנסה להיאבק איתו אך מפסיד לו בקרב ומת. האנשים בורחים לכל עבר, מעיפים את טיה בדרך, ורבים נכנסים לקתדרלה גדולה, ביניהם לופה וט.ג. כדי להימלט. גואנגי נכנס אחריהם ואנשים בורחים החוצה ונועלים את הדלת, כך שרק לופה וט.ג. נותרים בפנים. גואנגי מוצא אותם ומתכונן לטרוף אותם אך טאק נכנס מהכניסה, לוכד את מבטו ונועץ בו דגל מתנוסס גדול לתוך צווארו.
הדינוזאור שואג מכאב ולופה וט.ג. בורחים. טאק זורק לפיד על הווילון עליו גואנגי דורך ומבעיר אותו. גואנגי הלכוד מתחיל לעלות באש ושואג מייסורים, זורע הרס בקתדרלה. בסוף הסרט ההמון צופה מבחוץ בקתדרלה העולה באש ונשברת על גואנגי שנהרג משריפה ונפילת האבנים על ראשו.
שחקנים

ג'יימס פרנסיסקוס - טאק
גילה גולן - ט.ג.
ריצ'רד קרלסון - צ'אמפ
לורנס נייסמית' - פרופ' ברומלי
פרדה ג'קסון - טיה זורינה
גוסטב רוחו - קרלוס
דניס קילבין - ראודי
מריו דה ברוס - בין
קרטיס ארדן - לופה
הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי

| --- | --- |
 מטה הארגון:  בודפשט 
 תקופת הפעילות:  10 בנובמבר 1945 – הווה (78 שנים) 
 www.wfdy.org
 
הפדרציה העולמית של הנוער הדמוקרטי (בקיצור: הנוער הדמוקרטי; באנגלית: World Federation of Democratic Youth) הוא ארגון נוער שמאלני, המוכר בעיני האו"ם כארגון נוער לא ממשלתי ובינלאומי. הארגון, המכנה עצמו ארגון אנטי אימפריאליסטי שמאלני, הוקם בשנת 1945 בלונדון, והוא למעשה ארגון גג של תנועות נוער קומוניסטיות מכל העולם. בתחילת המלחמה הקרה, הארגונים ממדינות המערב פרשו ממנו עקב היותו מקושר למפלגות סוציאליסטיות וקומוניסטיות בהשפעה סובייטית.
כאשר קרסו הגוש המזרחי וברית המועצות, נקלע הארגון למשבר. במרווח הכוח שנוצר בעקבות עזיבתם של החברים המשמעותיים בארגון, החלו ויכוחים לגבי דמותה של הפדרציה. חלק סברו שהארגון צריך להיות בעל מבנה א-פוליטי, בעוד שאחרים סברו שהפדרציה צריכה להישאר ארגון הנוטה לשמאל. הנוער הדמוקרטי הצליחה לבסוף לשרוד את המשבר של נפילת הגוש המזרחי. הפעילות החשובה ביותר של הנוער הדמוקרטי הוא ארגון הפסטיבל העולמי של צעירים וסטודנטים.
מטה הנוער הדמוקרטי כיום נמצא בבודפשט, הונגריה.
המנון הנוער הדמוקרטי

נוער כל עם וארץ

לנו יש מחשבה אחידה

שוב נפרוץ את הפרץ

שנבע בין אומה לשניה

בואו אל שורותינו

יד שלבו עם ידנו

נוער בר-דעת

צעד בצעד

יחד למטרה
קום ושירה שיר הנוער

של אחווה 

בן אלמוות הוא שירנו

לא יגווע 

אז יאזין

שירתנו זו עולם כולו

בן אלמוות הוא שירנו

לא יגווע
לא ימוש בנו זכר

גיבורים שהקריבו את עצמם

ומעומק הקבר

הם ציוו אחדות לעולם.

כי יחדל שוד ורצח

עוד ישרור שקט נצח

כל בעל נפש

תחת שמש

אל נא יפול חינם
הפרויקט הצילומי של קברי המלחמה

הפרויקט הצילומי של קברי המלחמה (באנגלית: The War Graves Photographic Project) הוא מיזם התנדבותי, שבסיסו בבריטניה, העוסק בצילום של מצבות חללי מלחמה ושל לוחות זיכרון לנופלים על גבי אנדרטאות ברחבי העולם, על מנת להעמיד את הצילומים לרשות כל דורש. מטרת הפרויקט היא להשתמש בטכנולוגיה המודרנית על מנת לסייע בהנצחת הנופלים לאורך שנים ולאפשר את אזכרתם על ידי מי שמתקשים לבקר במקומות הימצאם של קברי המלחמה והאנדרטאות, ובמיוחד קשישים ובעלי מוגבלויות. קהל היעד של הפרויקט כולל גם חוקרים העוסקים בתולדות העימותים הצבאיים בעולם.
המיזם נוסד בשלהי העשור הראשון של המאה העשרים ואחת במטרה לצלם את קברי חללי המלחמה של בריטניה ומדינות חבר העמים שנפלו מראשית מלחמת העולם הראשונה ועד כה. לאחר שהיוזמה צברה פופולריות החליטו מובילי המיזם להרחיבו, כך שיתייחס לחללי כל האומות וכל העימותים הצבאיים.
המיזם מתבסס על פעולתם של מתנדבים מכל רחבי העולם, המצלמים את המצבות והאנדרטאות ללא תמורה ומשגרים את תצלומיהם אל מטה המיזם. פרטי החללים אשר מצבותיהם (או ציון שמם על גבי אנדרטה) צולמו מוכנסים למאגר מידע, שבו ניתן לחפש באמצעות אתר האינטרנט של הפרויקט. כל אדם רשאי לקבל לבקשתו העתק של איזה מן הצילומים תמורת תרומה בסכום נמוך, המיועדת לכיסוי הוצאות התשתית של המיזם.
עד לחודש דצמבר 2011 צילמו מתנדבי הפרויקט למעלה מ-1.6 מיליון מצבות או שמות על גבי אנדרטאות ברחבי העולם. חלק מן הצילומים נאספו על ידי ביקור מרוכז של קבוצות מתנדבים באתרי הזיכרון בארצות שונות.
המיזם החל לפעול בשיתוף פעולה עם ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, המשרד לקברי המלחמה האוסטרליים, המשרד הקנדי לענייני ותיקי מלחמה ומשרד המורשת והתרבות של ניו זילנד. הפרויקט נעזר במאגרי המידע של הוועדה לצורך איתור אתרי בתי הקברות והאנדרטאות שבהם הוא מבקש לצלם. בעתיד מתוכנן שילוב מאגר המידע של הפרויקט גם במסגרת אתר האינטרנט של הוועדה, בצמוד למידע האישי על הנופלים שהוא מציג.
הרי העברים

הַרי הָעֲבָרִים הוא כינוי שניתן במקרא לרכס הרים באזור עבר הירדן המזרחי, ושימש כאחת מתחנות בני ישראל בעת מסעם במדבר לאחר יציאתם מצרים.
כמו כן נזכר הר זה בספר במדבר בשם הר נבו, עליו נצטווה משה לעלות: ”וַיֹּאמֶר יְהוָה אֶל מֹשֶׁה עֲלֵה אֶל הַר הָעֲבָרִים הַזֶּה וּרְאֵה אֶת הָאָרֶץ אֲשֶׁר נָתַתִּי לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל” (משה כידוע לא זכה להיכנס אליה).
בספר דברים ישנו תיאור מפורט של ההר: ”הַר הָעֲבָרִים הַזֶּה הַר נְבוֹ אֲשֶׁר בְּאֶרֶץ מוֹאָב אֲשֶׁר עַל פְּנֵי יְרֵחוֹ”.
זיהוי המקום

מתיאור המקום בתורה (לעיל) משתמע שהר העברים נמצא בפינה הצפונית מערבית של רמת מואב סמוך לערבות מואב, וזה אכן מסתדר עם האמור שהר העברים היה התחנה האחרונה של העברים עד ערבות מואב.
עם זאת, בספר במדבר, פרק ל"ג, פסוק מ"ז נאמר: "וַיַּחֲנוּ בְּהָרֵי הָעֲבָרִים לִפְנֵי נְבוֹ." תיאור זה סותר את האמור בציטוט בספר דברים, פרק ל"ב, פסוק מ"ט בשני דברים: ראשית בדברים מדובר על הר אחד, בעוד בספר במדבר מדובר על "הרי העברים". כמו כן, מספר דברים משתמע שהר העברים הוא הר נבו, בעוד שמספר במדבר משתמע שהרי העברים הם לפני נבו. לפיכך ככל הנראה הרי העברים היו רכס הרים, שהר נבו היה אחד מהם.
רמז נוסף בנוגע למיקום הר העברים, נמצא בספר ירמיהו. ירמיהו מקונן:
”עֲלִי הַלְּבָנוֹן וּצְעָקִי וּבַבָּשָׁן תְּנִי קוֹלֵךְ וְצַעֲקִי מֵעֲבָרִים כִּי נִשְׁבְּרוּ כָּל מְאַהֲבָיִךְ.”
משתמע מכאן שהר העברים נמצא בסמיכות לרכסי הלבנון והבשן. לפיכך מסתבר שבשם זה נקראו אשדות המערב של רמת מואב, היורדות אל ערבות מואב ואל ים המלח והנראות למשקיף מצד יריחו כשלשלת הרים גבוהים.
הערות שוליים

↑  ספר במדבר, פרק כ"ז, פסוק י"ב
↑  ספר דברים, פרק ל"ב, פסוק מ"ט
1 2 3  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, כרך ו', עמ' 51.
↑  ספר במדבר, פרק ל"ג, פסוק מ"ז
↑  ספר ירמיהו, פרק כ"ב, פסוק כ'
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| קודמת: עלמן דבלתימה | נדודי בני ישראל במדבר | הבאה: ערבות מואב |
המנון הונגריה

| --- | --- |

העמוד הראשון של כתב היד משנת 1823
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 שפה:  הונגרית
 מילים:  פרנץ קלצ'יי
 לחן:  פרנץ ארקל
 תאריך מעמד רשמי:  1844
 שמות נוספים:  A magyar nép zivataros századaiból
 ‏האזנהקובץ:Hu-magyarhimnusz.ogg‏Ⓘ‏
כתב היד המקורי של תווי ההמנון
ההמנון (בהונגרית: Himnusz) הוא ההמנון הלאומי של הונגריה. הוא נכתב על ידי המשורר ההונגרי פרנץ קלצ'יי (Ferenc Kölcsey) בשנת 1823, והלחן חובר על ידי המלחין והמנצח ההונגרי פרנץ ארקל (Ferenc Erkel). ההמנון אומץ בשנת 1844.
מדיה

| --- | --- |
: מנגינת המנון הונגריה 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
ראו גם

דגל הונגריה
סמל הונגריה
הערות שוליים

↑  שמעון בכרך, תפילת הארץ (Himnusz). בתוך: "זמירות הארץ", פעסט, ה'תרכ"ו. עמ' 22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: f88a168f-e68e-3488-8b16-eea5554da72e
המדינה המאוחדת

| --- | --- |

 שפה רשמית:  בלארוסית, רוסית
 מדינה:  רוסיה, בלארוס 
 מטה הארגון:  סטראיה פלושצ'אד, מוסקבה, רוסיה
 חברים:  בלארוס ורוסיה
 מזכיר כללי:  גריגורי ראפוטה
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים)
 soyuz.by
 
מפת מיקום המדינה
פרויקט עיצוב דגל המדינה (לא אומץ באופן רשמי)
האיחוד של רוסיה ובלארוס (ברוסית: Союз России и Белоруссии; או בשמו הרשמי הרוסי: "Союзное государство России и Белоруссии" – "המדינה המאוחדת של רוסיה ובלארוס") הוא רעיון לישות על-לאומית הכוללת את הפדרציה הרוסית ואת בלארוס. בדיונים ביניהן מכנות המדינות את האיחוד בתור "המדינה המאוחדת".
יצירת רעיון האיחוד

"חבר העמים של רוסיה ובלארוס" נוצר ב-2 באפריל 1996, וחוזק ב-2 באפריל 1997 כאשר מנהיגי שתי המדינות חתמו על "אמנת איחוד בין בלארוס ורוסיה" אשר שינתה את שם הישות שנוצרה ל"האיחוד של רוסיה ובלארוס". בדצמבר 1998 נחתמו אמנות נוספות, על מנת להעניק לישות החדשה איחוד פוליטי, כלכלי וחברתי רב יותר.
הישות נוצרה עקב שילוב אינטרסים בין בלארוס, שבראשה עמד אלכסנדר לוקשנקו, שרצה לקשור את כלכלתה החלשה של ארצו בכלכלת הפדרציה הרוסית, לבין בוריס ילצין, שעמד תחת לחצם של יריביו הפוליטיים, שתמכו באיחוד מלא בין רוסיה ובלארוס. הצעה דומה הציע בעבר נשיא קזחסטן, נורסולטאן נזרבייב, שהיה בעל חזון ליצירת "איחוד אירואסיאתי". חזונו של נזרבייב התגשם כשהאיחוד החל לפעול בשנת 2015.
עם זאת, טיבה של הישות שיצרו האמנות מעורפל למדי. "האמנה ליצירת מדינה מאוחדת של רוסיה ובלארוס" היא האחרונה שנחתמה, ב-8 בדצמבר 1999, ובה מוצהר על כוונה עתידית להשיג בסופו של דבר פדרציה בנוסח ברית המועצות עם נשיא משותף, פרלמנט משותף, דגל וסמל משותפים, המנון, חוקה, צבא, אזרחות, ומטבע משותפים. האיחוד הנוכחי אושר על ידי הדומה הרוסית ב-22 בדצמבר 1999 והאספה הלאומית של בלארוס ב-6 בינואר 2000, שהוא המועד בו נכנסה האמנה לתוקף, והאיחוד בין המדינות קם והיה.
מוסדות משותפים והמסגרת החוקית

על פי אמנות האיחוד השונות היו צריכים להיווצר המוסדות הבאים:
מועצת מדינה עליונה, האמורה להיות הסמכות העליונה במדינה המאוחדת, בה יהיו חברים הנשיאים, ראשי הממשלה וראשי הפרלמנט של שתי הארצות. לכל מדינה יש קול אחד במועצה, ופירוש הדבר הוא כי על כל ההחלטות להתקבל פה אחד.
מועצת שרים, המורכבת מראשי הממשלה של שתי הארצות, שרי החוץ, הכלכלה, האוצר ומזכירי המדינה.
פרלמנט של שני בתים המורכב מ"בית נציגים" נבחר ובו 75 צירים רוסים ו-28 בלארוסים, שייבחר על ידי אוכלוסיית שתי הארצות, ו"בית האיחוד" ובו 36 נציגים לכל מדינה, הנבחר על ידי הנציגים בבית העליון של כל מדינה. מוסדות אלו לא הוקמו מעולם.
בית משפט של האיחוד ובו תשעה שופטים הנבחרים לתקופות כהונה בנות שש שנים. גם מוסד זה לא הוקם מעולם.
מוסד לפיקוח על התקציב השולט בתקציבי האיחוד.
על פי האמנה כל מדינה שומרת על ריבונותה הן כלפי פנים והן כלפי חוץ, ומכאן שרוסיה ובלארוס ממשיכות להיות אחראיות לחלוטין לענייניהן הפנימיים וליחסי החוץ שלהן. האיחוד כשלעצמו אינו יכול לטעון לייצוג במוסדות חיצוניים או לבטל חקיקה או החלטות ממשלה של חברותיו, פרט למקרים נדירים המופיעים באמנת האיחוד. ככזה, האיחוד מזכיר יותר קונפדרציה מסוג האיחוד האירופי.
פאבל בורודין הוא כיום מזכיר האיחוד. הוא מונה לראשונה על ידי מועצת המדינה העליונה ב-26 בינואר 2000 לתקופת כהונה בת ארבע שנים שהוארכה ב-2004 וב-2008.
התפתחויות

נראה כי זמן קצר לאחר אישור האיחוד איבדו המדינות החברות בו את העניין באיחוד, כאשר בתחילה רוסיה, ולאחר מכן בלארוס, החזירו את מנגנוני המכס בין שתי המדינות ב-2001, ובזאת סיימו את איחוד המכס שהיה התוצר המעשי הבולט של האמנות. נעשו תוכניות לביסוס מטבע משותף, אך אלו נדחו כמה פעמים. בלארוס ורוסיה שמרו על סמליהן הלאומיים ולא יצרו סמלים משותפים לשימוש האיחוד. שיר בשם "איחוד האומות הריבוני" (Державный союз народов) הוצע כהמנון לאיחוד. השיר, המבוסס על המנון ברית המועצות מתייחס לאיחוד רחב יותר מזה של רוסיה ובלארוס.
בתחילה הבטיח אלכסנדר לוקאשנקו כי מטבע משותף ייכנס לתוקף ב-1 בינואר 2004, אך הדבר לא בוצע, ונדחה מספר פעמים.
מדינות נוספות בברית המועצות לשעבר הביעו את רצונן להצטרף לאיחוד, אם כשותפות מלאות ואם בתנאי איחוד המכס. ביניהן נמצאות קזחסטן, קירגיזסטן, מולדובה, ואף סרביה (שמעולם לא הייתה תחת שליטה רוסית).
ב-15 בדצמבר 2006 החלו שיחות על חידוש ביצוע אמנת האיחוד, אך לאחר זמן מה חלו עיכובים נוספים. בינואר 2007 טען לוקאשנקו כי מטרתם של הרוסים הוא צירוף בלארוס לפדרציה הרוסית ואובדן עצמאותה לחלוטין. באוקטובר 2007 הכריז ראש ממשלת רוסיה ויקטור זובקוב כי תקציב האיחוד יוגדל בעשרה אחוזים בשנת 2008, על מנת לספק מימון ראוי לפרויקטים משותפים. הצהרה זו הביאה להשערה כי רוסיה חידשה את עניינה באיחוד. פגישה בין בורודין ובין לוקאשנקו ובין ולדימיר פוטין ששימש אז כנשיא הפדרציה הרוסית, במינסק בדצמבר 2007 חיזקה השערה זו. על פי בורודין נדונה בפגישה הקמת הפרלמנט המשותף, והסדרי המעבר הדרושים לשם כך. כן נדונו עניינים הקשורים באנרגיה ובמסחר.
במהלך שנת 2010 לאור התקררות של היחסים בין המדינות קידום הפרויקט למעשה הופסק. בשנת 2011 הדיונים חודשו אך ללא מעשים של ממש.
בינואר 2019 נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו ונשיא רוסיה ולדימיר פוטין נפגשו בסוצ'י ודנו ביחסים בין המדינות. במסיבת עיתונאים משותפת חשף לוקשנקו שהוא מוכן לאיחוד עם רוסיה.
הפדרציה העולמית של איגודי העובדים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  3 באוקטובר 1945 – הווה (79 שנים) 
 מיקום המטה:  אתונה 
  
 www.wftucentral.org
 
לוגו הפדרציה העולמית של איגודי העובדים
הפדרציה העולמית של איגודי העובדים (באנגלית: The World Federation of Trade Unions - WFTU) הוקמה על מנת לחבר איגודים מקצועיים ברחבי העולם. בימי המלחמה הקרה זוהה הארגון כתומך בברית המועצות וכנשלט על ידי המפלגות הקומוניסטיות. הארגון, על פי הצהרותיו, מבקש להגשים את עקרונות אמנת האו"ם מיוני 1945, בדבר מאמץ למניעת מלחמה בעולם, ולקידום הקידום הכלכלי והחברתי של כל העמים באמצעות שיתוף פעולה. כמו כן חרט הארגון על דגלו את המאבק בגילוייו השונים של הפאשיזם.
נכון לשנת 2016 דיווחה הפדרציה כי תחת הארגונים החברים בה מאוגדים כ-92 מיליון עובדים מכ-120 מדינות.
היסטוריה

שורשי הארגון בפדרציה הבינלאומית של ארגוני העובדים (IFTU) שהוקם באמסטרדם ביולי 1919, בניסיון לאחד מחדש את איגודי העובדים באירופה שפוצלו ביניהם במלחמת העולם הראשונה. ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, ירש ה-WFTU את מקומו. ועידת היסוד של הארגון התקיימה בפריז ב-3 באוקטובר 1945, והשתתפו בו נציגי 56 ארגונים שייצגו כ-67 מיליון עובדים מ-55 מדינות. קדם לה כינוס הכנה שנערך בפברואר אותה שנה בלונדון. בין הארגונים המייסדים היו ה-TUC הבריטי, קונגרס הארגונים התעשייתיים האמריקני (CIO), והמועצה המרכזית של האיגודים המקצועיים בברית המועצות.
בשנותיו הראשונות של הארגון, היווה את הפדרציה העולמית הגדולה ביותר של האיגודים המקצועיים, ואף התיימר לפעול ולאחד תחתיו את כלל האיגודים המקצועיים בעולם תחת פדרציה עולמית אחת. הוא קיבל מעמד ייעוצי למועצה החברתית-כלכלית של האו"ם. פעל ליישום החלטות ארגון העבודה הבינלאומי בדבר זכות ההתארגנות והמשא ומתן הקיבוצי. כמו כן ניהל קמפיין כנגד המשטרים הטוטליטריים בספרד ויוון, ודחף את האו"ם להמליץ למדינות החברות בו על הוצאת השגרירויות שלהן ממדריד. ביולי 1946 ובפברואר 1947 שלח הארגון משלחות לאירן בעקבות מעצריהם של מנהיגי איגוד מקצועי. במרץ 1947 שלח משלחת דומה לדרום אפריקה בעקבות דיכוי איגודי הכורים. הארגון תמך במאבקים הלאומיים לעצמאות של עמים תחת המשטרים האימפריאליסטים.
אולם עד מהרה, נתפצל על רקע המלחמה הקרה, כשאיגודי העובדים המערביים, הלאומיים ואלו שהתנגדו למדיניות ברית המועצות פרשו ממנו בינואר 1949, בהובלת האיגודים האמריקניים והבריטיים, והקימו את הארגון המתחרה הקונפדרציה הבינלאומית של איגודי העובדים החופשיים (ICFTU). נושא מרכזי למחלוקת הייתה תוכנית מרשל בארצות הברית שהאיגודים האמריקניים תמכו בה. גם ארגוני העובדים ביוגוסלביה ובסין, עזבו את ה-WFTU בעקבות מחלוקות של מדינותיהם עם ברית המועצות.
הארגון ספג מהלומה נוספת עם קריסת ברית המועצות, כשאיגודים מקצועיים נוספים מהגוש המזרחי עזבו אותו והצטרפו לפדרציה הבינלאומית של איגודי העובדים הנוצריים (IFCTU). הארגונים המתחרים ל-WETU התאחדו ביניהם ב-2006, והקימו את קונפדרצית איגודי העובדים הבינלאומית המתחרה ב-WFTU, והגדולה מביניהן.
ראו גם

קונפדרצית איגודי העובדים הבינלאומית
ארגון העבודה הבינלאומי
העמקים היבשים מקמרדו

מפה של מצר מקמרדו ושל העמקים היבשים מקמרדו
העמקים היבשים מֶקמֶרדו (באנגלית: McMurdo Dry Valleys) הם שורת עמקים אנטארקטיים שאינם מכוסים בשלג בארץ ויקטוריה, מערבית למצר מקמרדו.
העמקים היבשים מקמרדו מכונים בשם זה בגלל הלחות הנמוכה מאוד והיעדרם של שלג ושל קרח. היעדר השלג והקרח נובעים מהגנה בפני רוחות שיוצרים הרי הסביבה. אזור זה כולל גם אגמים, שקרח תמיד מכסה אותם מזה זמן ממושך מאוד ונוצרו בהם תנאי קיום ותהליכים כימיים מיוחדים מאוד.
מראה העמקים היבשים מקמרדו במבט מלמעלה
העמקים

עמק אלאטנה (Alatna Valley) שוכן כשישה קילומטרים מצפון להר גראן (Mount Gran). העמק הוא הצפוני ביותר מבין העמקים היבשים של מקמרדו, והוא נמצא צפונית לקרחון בנסון.
שלושת העמקים העיקריים הם (מצפון לדרום):
עמק ויקטוריה (Victoria Valley) הוא אחד העמקים הרחבים ביותר מבין העמקים היבשים מקמרדו, ממוקם בין רכס סנט ג'ון שמצפון לעמק ורכס אולימפוס שמדרום לעמק. בעמק זה נמצא אגם וידה.
עמק רייט (Wright Valley), שהוא הרחב ביותר ובתוכו זורם נהר אוניקס, ממוקם בין רכס אולימפוס שמצפון לעמק ורכס אסגארד שמדרום לעמק. בעמק זה שוכנים אגם ונדה ואגם דון חואן.
עמק טיילור (Taylor Valley), בין רכס אסגארד שמצפון לעמק, וגבעות קוקרי שמדרום לו.
מערבית לעמק ויקטוריה מצויים העמקים הבאים (מצפון לדרום):
עמק בארוויק
עמק בלהאם
עמק מקקלווי
דרומית לעמק בלהאם מצויים העמקים הבאים (ממערב למזרח):
עמק פריסקו
עמק וול
עמק וירג'יניה
עמק סטואיוור
מערבית לעמק טיילור נמצא עמק פירס.
דרומית לעמקים, בין רכס החברה המלכותית ממערב וחופו המערבי של מצר מקמרדו מצויים, מצפון לדרום:
עמק גארווד
עמק מארשל
עמק מירס
ראו גם

נווה מדבר אנטארקטי
לקריאה נוספת

• Matthew J. HOFFMAN, Andrew G. FOUNTAIN, Glen E. LISTON, , Journal of Glaciology, Vol. 60, No. 220, 2014 doi: 10.3189/2014JoG13J095
• Andrew G. Fountain, W. Berry Lyons, Melody B. Burkins, Gayle L. Dana, Peter T. Doran, Karen J. Lewis, Diane M. McKnight, Daryl L. Moorhead, Andrew N. Parsons, John C. Priscu, , BioScience, Volume 49, Issue 12, 1 December 1999, Pages 961–971, https://doi.org/10.1525/bisi.1999.49.12.961
• Roger Highfield, , The Telegraph, Sunday 25 November 2018
• J.G. Bockheim, M. McLeod, , Geoderma 144 (2008) 43–49
הסכם ירושלים 1940

הסכם ירושלים 1940 הוא טיוטה של הסכם שמחתרת הלח"י בהנהגתו של אברהם שטרן (יאיר) התכוונה לחתום עליו עם איטליה הפשיסטית בעת מלחמת העולם השנייה, אך לא הגיע לכלל חתימה. לימים התברר שההסכם היה אמנם הונאה ביוזמת האצ"ל, על מנת להכפיש את מנהיג לח"י אברהם שטרן, ואיטליה כלל לא הייתה מעורבת במשא ומתן; אך לצד זאת התקיימו גם כן מגעים עם הנציג הדיפלומטי הגרמני ורנר אוטו פון הנטיג שתכליתם הצעה לשתף פעולה עם הנאצים.
הרקע

ב-19 במאי 1939 עצרה ממשלת המנדט את מפקד האצ"ל, דוד רזיאל. ב-31 באוגוסט נעצרו גם חברי מפקדת האצ"ל וביניהם אברהם שטרן. ביום למחרת, 1 בספטמבר, פלשה גרמניה הנאצית לפולין ופרצה מלחמת העולם השנייה. זאב ז'בוטינסקי החליט שלא להילחם בבריטים במהלך המלחמה. כחודש לאחר מכן, באוקטובר 1939, שוחרר רזיאל מהמאסר. כממשיך דרכו של ז'בוטינסקי, הוא החליט שהאצ"ל לא יילחם בבריטים בזמן שמתחוללת מלחמה ותחת זאת יסייע להם במלחמתם בגרמניה הנאצית, וקרא לחברי האצ"ל להתנדב לצבא הבריטי.
ב-18 ביוני 1940 שוחררו שטרן ויתר חברי המפקדה. לעומת רזיאל, שטרן קרא לחבריו שלא להתגייס לצבא ו"להשתמט בכל הדרכים מגיוס זר". הדבר הביא לפרישת שטרן וחבריו מן האצ"ל, ולהקמת לח"י (אותו הבריטים כינו בשם "כנופיית שטרן"). אנשי לח"י המשיכו במלחמתם נגד הבריטים וחתרו להיות צד לוחם במלחמה לצדה של איטליה הפשיסטית, שהצטרפה למלחמה לצדה של גרמניה הנאצית ב-10 ביוני 1940. כוונת הלח"י ללחום בבריטים לצד איטליה נבעה מהזדהותו האידאולוגית של שטרן עם הפשיזם האיטלקי, אותו אהד עוד מתקופת לימודיו באיטליה בשנים 1933–1934. נוספה לכך אמונתו שאיטליה וגרמניה עומדות לנצח במלחמה, והוא שאף לחבור אליהן כדי להקים בארץ ישראל מדינה יהודית בחסותן ובאימוץ שיטתן הפוליטית.
פנייתו של משה רוטשטיין

משה רוטשטיין היה איש אצ"ל מחיפה שעסק בהספקת ידיעות הן למש"י, שירות המודיעין של האצ"ל והן לבולשת הבריטית. רוטשטיין יצר מגע עם שטרן והנהגת לח"י וטען בפניהם כי הוא נמצא בקשר עם סוכני ריגול איטלקיים המוסמכים להציע הקמת מדינה יהודית פשיסטית בחסות איטלקית בארץ ישראל. הצעה זו הייתה מקובלת על שטרן, אשר לאחר נפילת צרפת, וכאשר הצבא האיטלקי החל להתקדם לכיוון מצרים וחיל האוויר האיטלקי הפציץ את חיפה ואת תל אביב, נראה היה לו כי הגיעה שעת הכושר וניתן להגיע להסכם עם איטליה. יונתן רטוש, שבאותה עת ניהל שיחות אידאולוגיות ופוליטיות עם שטרן, המליץ בפניו למהר ולנצל את ההזדמנות פן תישמט מידיו.
למרות ההסתייגות מאישיותו של רוטשטיין הוחלט במפקדת לח"י לפתוח בהידברות אתו. שטרן סבר כי גם אם האיש מופעל על ידי הבריטים הרי מוטב שהבריטים יידעו לצד מי עומד לח"י בסכסוך העולמי. לח"י השיב לרוטשטיין כי הוא מוכן לפתוח במשא ומתן עם האיטלקים, והחל מהלך של חילופי טיוטות בין לח"י לרוטשטיין של ההסכם עם האיטלקים. מאז היה רוטשטיין מקבל ומחזיר ללח"י טיוטות עם סעיפים שנמחקו או תוקנו על ידי כל צד, עד שנתגבש הנוסח הסופי, שרוטשטיין הודיע ללח"י כי הוא מקובל על האיטלקים.