stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקסס (BB-35)
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה > מבצע אוברלורד > תרגול

במהלך שנים עשר הימים הבאים, טקסס ביצעה תרגילי ירי רבים של פגזים בקוטר 14 אינץ' עם אוניות המערכה הבריטיות ראמיליס ורודני. הירי נעשה בשיתוף עם מטוסי חיל האוויר המלכותי כצופים. ב-29 באפריל, טקסס, נבדה וארקנסו עברו לבלפסט לוך, צפון אירלנד, שם בוצעו הכנות אחרונות, כולל הסרת מעוט המטוס ומטוסי התצפית OS2U קינגפישר של האונייה. שלושת הטייסים שהטיסו את מטוסי הקינגפישר של טקסס במהלך תקופה זו הועברו באופן זמני לטייסת חדשה שהוקמה, VOS-7, שהורכבה מהטייסים שהטיסו מטוסי תצפית וסיורים מהסיירות אוגוסטה, קווינסי טסקלוסה ומאוניות המערכה ארקנסו, נבדה וטקסס. VOS-7 קיבלו הכשרה בטקטיקת קרב הגנתי, אווירובטיקה, ניווט, טיסה במערך ונוהלי איתור בספיטפיירים של חיל האוויר המלכותי; הם טסו במשימות איתור בספיטפייר בגלל האיום מצד מטוסי קרב גרמנים. הטייסים של VOS-7 יטוסו במשימות איתור עבור ספינות המלחמה של ארצות הברית מול חופי אומהה ויוטה במהלך D-Day. כמו כן, במהלך תקופה זו נוסף ציוד רדיו נוסף, לרבות מכשיר לאיתור ושיבוש טילים מונחי רדיו. תרגילים אחרונים בוצעו מדרום במפרץ דאנדראם ובבלפסט לוך. במהלך ההכנות האחרונות, הגנרל אייזנהאואר עלה על הסיפון ב-19 במאי כדי לדבר עם הצוות. ב-31 במאי נחתמה האונייה וניתן תדרוך לצוות על הפלישה הקרובה. עבור הפלישה, טקסס הוגדרה אוניית הדגל של כוח ההפגזה עבור חוף אומהה, בכוח המשימה המערבי. אזור הירי שלה באומהה היה החצי המערבי, ותמך בדיוויזיית דיוויזיית הרגלים ה-29 ובגדוד הריינג'רים השני בפוינט דו הוק, ובגדוד הריינג'רים החמישי, שהופנה לאומהה המערבית כדי לתמוך בכוחות בפוינט דו אוק.
כוח ההפגזה של חוף אומהה כלל שני חלקים עם טקסס והסיירת הקלה הבריטית גלאזגו אחראים על החצי המערבי עם ארקנסו, והסיירות הקלות הצרפתיות ז'ורז'ה לייג ומונקאלם אחראיות על החלק המזרחי. כמו כן הוקצו לחוף אומהה המשחתות האמריקאיות פרנקפורד, מק'קוק, קארמיק, דויל, אמונס, בולדווין, הארדינג, סאטרלי ותומפסון והמשחתות הבריטיות טנאצייד, טוליבונט ומלברייק. טקסס הייתה אחת משלוש אוניות המערכה האמריקאיות בלבד (ארקנסו ונבדה) שהשתתפו במבצע נפטון (D-Day).
בשעה 02:09 ב-3 ביוני, טקסס ושאר כוח המשימה המערבי הפליגו מבלפסט לוך לנורמנדי. באופק, במסלול מקביל הייתה קבוצת ספינות בריטיות, כולל אוניות המערכה וורספייט וראמיליס. בשעה 07:10 ב-4 ביוני, נאלץ כוח המשימה לשנות את מסלולו עקב מזג אוויר לא יציב בנורמנדי. מאוחר יותר באותו ערב, ליד האי לנדי, שינה כוח המשימה את הכיוון ופנה לעבר צי הפלישה שנאסף באזור Z והצטרף אליו. צי הפלישה פנה לאחר מכן דרומה לכיוון נורמנדי וניווט דרך שדה המוקשים הגרמני, דרכו פינו שולות המוקשים נתיבים; אף כלי שיט מכוח המשימה של חוף אומהה לא אבד.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה > קרב שרבור

בבוקר 25 ביוני טקסס, יחד עם ארקנסו, נבדה, ארבע סיירות ואחת עשרה משחתות, סגרו על הנמל החיוני של שרבור כדי לדכא את הביצורים והסוללות המקיפות את העיירה בזמן שהקורפוס האמריקאי ה-7 תקף את העיר מאחור. במהלך הדרך לשרבור, שונתה תוכנית ההפגזה וקבוצת משימה 129.2 (TG 129.2), שנבנתה סביב ארקנסו וטקסס, קיבלה הוראה לנוע 9.7 ק"מ ממזרח לשרבור ולירות לעבר התותחים של סוללת המבורג, סוללת חוף גדולה המורכבת מארבעה תותחי 24 סנטימטרים (9 אינץ'). בשעה 12:08, ארקנסו הייתה הראשונה לירות לעבר העמדות הגרמניות, בעוד התותחנים הגרמנים המתינו לארקנסו וטקסס שהיו בטווח רחוק כדי להשיב אש. בשעה 12:33, פגעו מסביב לטקסס שלושה פגזים גרמניים; חמש דקות לאחר מכן השיבה טקסס באש עם זרם רציף של מטחים משני תותחים. אוניית המערכה המשיכה במטחי הירי שלה למרות נתזי פגזים שפגעו סביבה וקושי לזהות את המטרות בגלל עשן; עם זאת, התותחנים של האויב היו עקשנים ומיומנים באותה מידה. בשעה 13:16, פגז גרמני בקוטר 24 ס"מ החליק על גבי מגדל הניווט שלה, קטע את חלקו העליון של פריסקופ בקרת האש (שרידי הפריסקופ נפלו חזרה לתוך מגדל הניווט ופצעו את קצין בקרת האש, לוטננט קומנדר ריצ'רד ב' דריקסון ג'וניור ועוד שלושה), פגעו בעמוד התמיכה הראשי של גשר הניווט והתפוצצו. הפיצוץ גרם לסיפון עמדת ההיגוי שמעל להתפוצץ לגובה של כ-4 רגל (1.2 מטר), הרס את פנים עמדת ההיגוי ופצע שבעה. מתוך אחד-עשר הנפגעים הכוללים מפגיעת הפגז הגרמני, רק אדם אחד מת מפצעיו - ההגאי התורן, כריסטן כריסטנסן.  המפקד של טקסס, קפטן בייקר, נמלט ללא פגע ופינה במהירות את הגשר. ספינת המלחמה המשיכה לירות את פגזי ה-14 אינץ' שלה במטחים עם שני תותחים, ולמרות הנזק והנפגעים, השיגה פגיעה ישירה שחדרה לאחד מעמדות התותחים המחוזקים בכבדות והשמידה את התותח שבתוכו בשעה 13:35.
בשעה 14:47, דווח על פגז בקוטר 24 ס"מ שפגע ולא התפוצץ.  הפגז התרסק דרך החרטום השמאלי ישירות מתחת לחדר המלתחה ונכנס לחדרו של הקצין מ.א. קלארק, אך לא הצליח להתפוצץ. הפגז שלא התפוצץ פורק מאוחר יותר על ידי קצין סילוק פצצות של הצי בפורטסמות' והוא מוצג כעת על סיפון האונייה. לאורך הדו-קרב שנמשך שלוש השעות, הגרמנים פגעו מסביבה והחטיאו את טקסס יותר משישים וחמש פעמים, אך היא המשיכה במשימתה לירות 206 פגזים בקוטר 14 אינץ' לעבר סוללת המבורג עד שקיבלה הוראה לפרוש בשעה 15:01.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה > מבצע דרגון

לאחר שטקסס עברה תיקונים בפלימות' מהנזקים שנגרמו בשרבור, היא התאמנה לקראת הפלישה לדרום צרפת. ב-16 ביולי היא עזבה את בלפסט לוך ופנתה לים התיכון. לאחר עצירות בגיברלטר ובאוראן, אלג'יריה, הגיעה אוניית המערכה לטאראנטו, איטליה ב-27 ביולי.  ביציאה מטאראנטו ב-11 באוגוסט, טקסס נפגשה עם שלוש משחתות צרפתיות ליד ביזרטה, תוניסיה, ושייטה לעבר הריביירה הצרפתית. היא הגיעה אל סן טרופה בלילה של 14 באוגוסט ומוקדם למחרת הצטרפה לאוניית המערכה נבדה והסיירת פילדלפיה. בשעה 04:44 ב-15 באוגוסט, היא עברה לעמדה להפגזה לפני הנחיתה, ובשעה 06:51, ירתה לעבר המטרה הראשונה שלה, סוללה של חמישה תותחי 15 ס"מ. החופים היו מבוצרים והייתה צפויה התנגדות כבדה. עקב ראות ירודה מאוד באותו בוקר, טקסס הסתמכה על ציוד המכ"ם שלה SG כדי לקבוע את מיקומה והמסלול שלה הן למטרות ניווט והן למטרות ירי. לא נראו ציוני דרך במהלך הירי ובמשך רוב שעות הצהריים.
ההתנגדות הכבדה שהייתה צפויה לא התממשה, ולכן כוחות הנחיתה נעו פנימה במהירות. מאחר שלא נדרשה עוד תמיכה באש מהתותחים של טקסס, היא עזבה את החוף הדרומי של צרפת בשעות הבוקר המוקדמות של 17 באוגוסט.  לאחר עצירה בפלרמו, סיציליה, היא עזבה את הים התיכון ופנתה לניו יורק לשם הגיעה ב-14 בספטמבר 1944.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה > מבצעים ניתוק וקרחון

בניו יורק, טקסס עברה תקופת תיקון של 36 יום במהלכה הוחלפו הקנים בסוללה הראשית שלה. היא החליפה את כל עשרת הקנים של התותחים הראשיים שלה בקוטר 14 אינץ' בפעם השלישית והאחרונה בקריירה שלה במהלך השיפוץ הזה. במנת מזל מדהימה היא התאחדה עם תשעה מתוך עשרת קני התותחים המקוריים שלה ששירתו בטקסס מ-1914 עד 1923. תשעת התותחים הללו שירתו עם פנסילבניה לפני שיפוץ, ריפוד והתקנתם מחדש בטקסס בסוף 1944. התותחים המקוריים האלו נשארו על טקסס מאז.  לאחר שיוט רענון קצר, היא עזבה את מיין בנובמבר וקבעה מסלול, דרך תעלת פנמה, לאוקיינוס השקט. היא עצרה בלונג ביץ', קליפורניה, ולאחר מכן המשיכה לאואהו. היא בילתה את חג המולד בפרל הארבור ולאחר מכן ניהלה תמרונים באיי הוואי במשך כחודש שבסיומו היא יצאה לאטול אוליטי. היא עזבה את אוליטי ב-10 בפברואר 1945, עצרה באיי מריאנה ליומיים של הכנות לפלישה, ואז היא שייטה לעבר איוו ג'ימה. היא הגיעה לאיוו ג'ימה ב-16 בפברואר, שלושה ימים לפני תחילת הנחיתות האמפיביות. היא הקדישה רק שלושה ימים להכות את ההגנה היפנית על איוו ג'ימה כהכנה לנחיתה של שלוש דיוויזיות של חיל הנחתים. לאחר שהנחתים הסתערו על החופים ב-19 בפברואר, טקסס עברה לספק להם תמיכה בירי ימי. "אש בכוננות" בתגובה לבקשות של יחידות הנחתים נמשכה עד 21 בפברואר.
למרות שהאי איוו ג'ימה לא הוכרז ככבוש עד 16 במרץ, טקסס יצאה מאיי הגעש ב-7 במרץ,  וחזרה לאטול אוליטי כדי להתכונן לפלישה לאוקינאווה (מבצע קרחון). היא יצאה מאוליטי עם כוח משימה 54, יחידת התמיכה באש, ב-21 במרץ, והגיעה לאיי ריוקיו ב-26. טקסס התמקמה קרוב לאוקינאווה והחלה את ההפגזה המוקדמת שלה באותו יום. במשך ששת הימים הבאים, היא ירתה מספר רב של מטחים מהתותחים הראשיים שלה כדי להכין את הדרך לכמה דיוויזיות של הצבא והנחתים לבצע נחיתות אמפיביות ב-1 באפריל.
בכל ערב פרשה טקסס מעמדת ההפגזה שלה קרוב לאוקינאווה, אך חזרה למחרת בבוקר כדי לחדש את ההפצצות שלה. האויב על החוף, שהתכונן לאסטרטגיית הגנה לעומק כמו באיוו ג'ימה, לא הגיב. רק יחידות אוויריות סיפקו תגובה, שכן מספר פשיטות קמיקזה נשלחו כדי להציק לקבוצת ההפצצות. טקסס נמלטה מנזק במהלך ההתקפות הללו. ב-1 באפריל, לאחר שישה ימים של הפצצות אוויריות וימיות, חיילי הקרקע ירדו לחוף, ובמשך כמעט חודשיים, טקסס נשארה במימי אוקינאווה וסיפקה תמיכה בירי לחיילים והדפה את ההסתערות האווירית של האויב. בביצוע המשימה האחרונה, היא טענה להפלת קמיקזה אחד בכוחות עצמה ולעוד שלושה שסייעה בהפלתם. טקסס הייתה בעמדות קרב יותר מ-50 ימים רצופים באוקינאווה בגלל איום הקמיקזות. המשמעות היא שהצוות היה בעמדות הקרב שלהם בכל עת במשך שבעה שבועות ואכל רק קרקרים ומנות K לארוחות וזמני המנוחה היחידים שלהם היו מקלחת מהירה והחלפת בגדים כל 3 ימים. טקסס מעולם לא נפגעה כתוצאה מכך, ומאמינים שזו הייתה האונייה האמריקאית היחידה ששהתה בעמדות קרב זמן רב כל כך בכל נקודה במהלך מלחמת העולם השנייה. היא ירתה 2,019 פגזי 14 אינץ', 2,643 פגזי 5 אינץ', 490 פגזי 3 אינץ', 3,100 פגזי 40 מ"מ, ו-2,205 קליעי 20 מ"מ במהלך המערכה באוקינאווה. ב-14 במאי היא עזבה את אוקינאווה לפיליפינים.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם השנייה > סוף המלחמה

ב-17 במאי, הגיעה טקסס ללייטה שבפיליפינים ונשארה שם עד לאחר הכניעה היפנית ב-15 באוגוסט. היא חזרה לאוקינאווה לקראת סוף אוגוסט ושהתה באיי ריוקיו עד 23 בספטמבר. באותו יום, היא הפליגה לארצות הברית עם חיילים שיצאו הביתה כחלק ממבצע מרבד קסמים. אוניית המערכה הורידה את נוסעיה בסן פדרו, קליפורניה ב-15 באוקטובר, וחגגה שם את יום הצי ב-27 באוקטובר לפני שחידשה את משימתה להחזיר חיילים אמריקאים הביתה. היא ביצעה שתי מסעות הלוך ושוב בין קליפורניה לאואהו בנובמבר ושלישית בסוף דצמבר. ב-21 בינואר 1946, טקסס עזבה את סן פדרו ויצאה דרך תעלת פנמה לנורפוק לשם הגיעה ב-13 בפברואר, ועד מהרה החלה בהכנות להשבתה. ב-18 ביוני היא שובצה רשמית למילואים בבולטימור, מרילנד.
ספינת מוזיאון > נציבות אוניית המערכה של טקסס

ב-17 באפריל 1947 הוקמה נציבות אוניית המערכה של טקסס על ידי בית המחוקקים של טקסס כדי לטפל באונייה. 225,000 הדולרים הדרושים לתשלום עבור גרירתה מבולטימור לסן חסינטו היו המשימה הראשונה של הנציבות. ב-17 במרץ 1948, טקסס החלה את מסעה למעגן החדש שלה לאורך תעלת הספנות העמוסה של יוסטון ליד אנדרטת סן חסינטו, בפארק הלאומי סן חסינטו, והגיעה ב-20 באפריל, שם נמסרה למדינת טקסס למחרת לשמש אנדרטה קבועה. טקסס עגנה ממש מול האנדרטה ב-Battleground Park במימי נמל יוסטון, שם היא הוצאה משימוש בטקס ב-21 באפריל, תשעה ימים לאחר מכן ב-30 באפריל 1948 שמה נמחק מרשימות כלי השיט של הצי. טקסס היה מוזיאון הזיכרון הקבוע הראשון של אוניות המערכה של ארצות הברית. אורגון (BB-3) הוצגה כמוזיאון צף בפורטלנד, אורגון מ-1925 עד 1941, אך נגרטה ב-1956. כאשר אוניית המערכה נמסרה למדינת טקסס, היא הוזמנה כאוניית הדגל של הצי של טקסס.
המימון שהופק על ידי נציבות אוניית המערכה של טקסס לא עמד במשימה של תחזוקת האונייה. כתוצאה מכך, שנים של הזנחה הביאו לסדקים ופערים במשטחים המצופים, חדירת מים והידרדרות פלדה. צבע בחללים פנימיים החל להיסדק, ואז להתקלף, וחשף מתחתיו משטחי מתכת שהחלו להחליד. במקביל, צינורות פתוחים לים נכשלו בסופו של דבר, והציפו חללים ובונקרים שונים. עד 1968, סיפון העץ הראשי של הספינה נרקב כל כך עד שמי גשמים דלפו דרך הסיפון אל פנים האונייה והתקבצו בתאים שונים. הוועדה מצאה כי החלפת עצי הסיפון שנרקבו תהיה יקרה באופן בלתי רגיל. הפתרון בזמנו היה להסיר את דק העץ ולהחליפו בבטון. הבטון נסדק בסופו של דבר, ושוב, מי גשמים החלו לדלוף דרך הסיפון הראשי לתוך חללים מתחת. בשנת 1971, שלושה מוסדות צדקה מקומיים, קרן בראון, קרן מודי וקרן יוסטון, תרמו יחד 50,000 דולר לאונייה כדי לאפשר לנציבות לאטום בחול ולצבוע את גוף האונייה. בשלב זה, כתבות בעיתונים דיווחו שטקסס הייתה "תחת מתקפה" מהזנחה ומימון לא מספיק. עם זאת, טקסס הוגדרה כנקודת ציון היסטורית לאומית להנדסת מכונות על ידי האגודה האמריקאית של מהנדסי מכונות ב-1975, ונקודת ציון היסטורית לאומית על ידי שירות הפארקים הלאומיים ב-1976.
ספינת מוזיאון > העברה למחלקת הפארקים וחיות הבר של טקסס

עד 1983, חששות מהנהגת נציבות אוניית המערכה של טקסס הובילו להחלטת בית המחוקקים של המדינה להעביר את השליטה באונייה למחלקת הפארקים וחיות הבר של טקסס (TPWD). בית המחוקקים ביטל את הנציבות החל מ-31 באוגוסט 1983, ו-TPWD קיבל את השליטה התפעולית למחרת. אחת הפעולות הראשונות של TPWD הייתה לשכור משרד של אדריכלים ימיים כדי לסקור את האונייה על מנת להעריך את ההידרדרות ולהמליץ באילו פעולות יש לנקוט כדי לשמר את האונייה. הסקר העלה כי תקינות האונייה האטומה למים נפגעה קשות, גוף האונייה היה פתוח לים במקומות רבים, ותאים רבים היו מלאים במי גשם עומדים. האדריכלים קבעו שהאונייה צריכה לעבור לרציף היבש לצורך תיקונים גדולים בגוף האונייה וכדי למנוע ממי גשמים להגיע דרך סיפון הבטון הנקבובי. במסגרת תוכנית זו ניתן שיקול רציני להגנה על בדים רגישים ושיקום פנים האונייה. לאחר מסע גיוס תרומות שנמשך חמש שנים, נאספו 15 מיליון דולר למעגן יבש של האונייה ולהשלים את התיקונים הנדרשים.
ספינת מוזיאון > 1988–1990 תקופת המבדוק היבש

ב-13 בדצמבר 1988, טקסס נמשתה מהמעגן שלה בקושי רב במהלך שש שעות על ידי שש גוררות גדולות כדי להתחיל את מסע ה-90 ק"מ מהמעגן שלה למספנות טוד בגלווסטון, טקסס. לאחר שנגררה בתעלת הספנות של יוסטון היא החלה לדלוף מים, עם פריצה רצינית ממש לפני חדרי המכונות. לצוות היו שלוש משאבות 4 אינץ' (100 מילימטרים) ושתי משאבות 2 אינץ' (51 מילימטרים) בשירות רציף למלחמה בהצפות. במהלך המעבר בן תשע השעות ויותר, השוקע של האונייה גדל ב-18–20 אינץ' (460–510 מ"מ) בירכתיים.
טקסס נכנסה למבדוק היבש הצף של החצר בערך בשעה 22:30 ב-13 בדצמבר, בשיא הגאות עם 6 אינץ' (150 מ"מ) בלבד שהפרידו בין גופה לבלוקים שהיא תשב עליהם. היא עברה שיפוץ של 14 חודשים שביקש להחזיר את האונייה למצבה ב-1945. בזמן שיפוץ, עובדי המספנה קילפו צבע לא רק מהגוף אלא גם מהמבנה העילי והחליפו טונות רבות של מתכת חלודה מהגוף. בתוך האונייה, רתכים ויצרנים החליפו קורות מבניות מוחלשות ומספר רב של לוחות סיפון שהחלו להחליד. בצד העליון, העובדים הסירו את הבטון מהסיפון הראשי וסיפון עץ אורן חדש הותקן ב-Green's Bayou. בסך הכל, יותר מ-375,000 ליברות (170,000 ק"ג) של פלדה (בהיקף של כ-15% מגוף האונייה) הוחלפו ולמעלה מ-40,000 מסמרות רותכו באטימה על גוף האונייה התת-ימי.
ב-24 בפברואר 1990, גוררות העבירו את טקסס מהמבדוק היבש למתקן הייצור הימי של Brown & Root ב-Green's Bayou לצורך תיקונים נוספים, והתקנה של ארבעת אביזרי העגינה בצד הימני של האונייה. היה צורך להשתמש בלהבי חיתוך סיכות יהלומים מיוחדים כדי לחתוך את פלדת הגוף העבה בעובי 4 אינץ' אשר יוצרה בגרמניה והוקשחה כדי להגיע לערכי קשיות של למעלה מ-425 HB על פי שרטוטים מקוריים. כאן הותקן גם דק העץ והותקנו ארבעה מתוך עשרת הצריחים המרובעים של תותחי 40 מ"מ. ב-26 ביולי, האונייה הוחזרה למעגן שלה בסן חסינטו, שם הותקנו ששת הצריחים האחרונות של תותחי 40 מ"מ. עשרת צריחי תותחי 40 מ"מ המקוריים של טקסס הוסרו בשנת 1948 עקב התותחים שעדיין היו בשימוש פעיל על ידי הצי במשך עשורים רבים לאחר מלחמת העולם השנייה. בצירוף מקרים מדהים מיזורי ואוניות מערכה אחרות מהסדרה שלה הוחזרו לשירות פעיל ובשל המודרניזציה נאלצו להסיר את כל תותחי ה-40 מ"מ ב-1986. טקסס ניצלה את המצב הזה כדי לא רק לקבל השלמה מלאה של עשרת צריחי התותחים הקלים הטובים ביותר של מלחמת העולם השנייה, אלא גם אז כדי להמשיך לצבוע מחדש את טקסס לאיך שהיא נראתה בזירת האוקיינוס השקט ב-1945 עם סכמת צבע כחול כהה מידה 21 ולא עוד ערכת הצבע האפור ערפל שהיא נשאה בזירת האוקיינוס האטלנטי ולאחר מכן מ-1948 עד 1990 לפני שיפוץ המבדוק היבש הראשון שלה. שש עד שמונה מתוך עשרת צריחי תותחי 40 מ"מ שקיבלה טקסס היו במיזורי עד שנות ה-80. ארבעת צריחי התותחים הנחותים הישנים שהצי נתן לטקסס ב-1948 הוסרו. התיקונים הסתיימו, האונייה נפתחה מחדש רשמית לציבור ב-8 בספטמבר 1990. מאז שחזרה לעמדה שלה בסן חסינטו, אנשי צוות האונייה והמתנדבים פעלו לשחזור החללים הפנימיים.
ספינת מוזיאון > פרויקט דרגש יבש

בשנת 2004, לאחר שנים רבות של עבודה עם רבים מבעלי העניין באתר ההיסטורי של זירת הקרב של סן חסינטו, תוך הערכת מגוון רחב של תוכניות חלופיות לטיפול בבעיות האונייה, אימצה TPWD תוכנית אב שקראה להציב את טקסס במבדוק יבש קבוע. לבית המחוקקים של טקסס פנו כדי להבטיח מימון מתאים. בית המחוקקים אפשר למצביעים של טקסס להביע את דעתם וב-6 בנובמבר 2007 אישרו המחוקקים של טקסס 25 מיליון דולר לעגינה יבשה של האונייה כדי למנוע הידרדרות נוספת מהמים המאכלים של תעלת הספנות.
אחת ההוראות של חקיקת האג"ח הייתה קרן Battleship Texas (BTF), ארגון תמיכה ללא מטרות רווח, גיוס 4 מיליון דולר בקרנות פרטיות כדי להשלים את 25 מיליון הדולרים בקרנות האג"ח. זה יספק סך של 29 מיליון דולר כדי להשיג את המטרה.
BTF התקשרה עם חברת הנדסה ימית אשר קבעה שהשדרית של האונייה והמבנה הפנימי התומך העיקרי של האונייה יהיו חזקים מספיק כדי לתמוך באונייה בעגינה יבשה, בעוד שחברת הנדסה ימית אחרת התקשרה אף היא לבחון את מכלול חלופות העגינה היבשה. עם סיום מחקרים אלו ואחרים, הציג TPWD דוח התקדמות למועצה התקציבית המחוקקת (LBB) בסוף יולי 2008.
במרץ 2009 ה-LBB שחרר את הכספים לתחילת פרויקט העגינה היבשה. לאחר תהליך בחירה ממושך ומשא ומתן על שכר טרחה, TPWD חתמה על חוזה עם AECOM, ב-26 באוקטובר 2010, לתכנון ופיתוח התוכניות עבור המעגן היבש של טקסס. החוזה קרא ל-AECOM להשלים את התכנון הראשוני שלה עד אביב 2011, כאשר תהליך הגשת ההצעות לבניית המעגן היבש והמעגן הזמני של טקסס יתחיל באמצע 2014, והבנייה תושלם עד קיץ 2017. עם זאת, עד פברואר 2019, עדיין לא אובטחו כספים כדי להתחיל בבנייה, ובמקום זאת הוקדשו מאמצים לתיקונים באונייה.
ב-28 במאי 2019, דווח כי טקסס תעבור תיקונים בשווי 35 מיליון דולר ולאחר מכן תועבר במעלה החוף של טקסס, בעיקר בשל ירידה במספר המבקרים במיקומה הנוכחי. מאוחר יותר באותה שנה, טקסס הייתה סגורה לקהל, כך שניתן היה לבצע הכנות הכרחיות לתהליך השיקום הקרוב.
ספינת מוזיאון > דליפות

ביוני 2010, דליפה בצד הימני של האונייה גרמה לטקסס לשקוע שניים עד שלושה מטרים במעגן שלה. הדליפה נגרמה על ידי משאבה שרופה, שגרמה לחדירת מים לאונייה יותר מהרגיל. כתוצאה מכך, נפרד חיבור בין לוחות מתחת לקו המים ויצר דליפה שנייה. לאחר שהתגלתה הנזילה, הוחלפה המשאבה השבורה. היה צורך לשאוב מהאונייה 105,000 גלון (400,000 ליטר; 87,000 גלון אימפריאלי) של מים.
ב-9 ביוני 2012, התגלו כ-30 דליפות חדשות, מחורים בגודל בין 1 אינץ' (25 מ"מ) ו-2 רגל רבוע (0.19 מ"ר), שבסופו של דבר חייבו סגירה של האונייה לשלושה שבועות למבקרים; הסרת המים ותיקון הדליפות הללו היו מסובכים על ידי נוכחות של שאריות נפט במחסני הדלק של טקסס . תוך פחות מחודש תוקנו הדליפות.
ב-12 ביוני 2017, חור בגודל 6–8 אינץ' (15–20 סנטימטרים) כ-15 רגל (4.6 מטרים) מתחת לקו המים גרם לאונייה לנטות בשש מעלות ימינה. לאחר תיקוני חירום, הצוותים הוציאו מהאונייה כ-105,000 גלון (400,000 ליטר; 87,000 גלון אימפריאלי) מים לדקה מהאונייה במשך יותר מ-15 שעות.
ספינת מוזיאון > תקופת המבדוק היבש 2022

ב-31 באוגוסט 2022, טקסס נגררה מהמעגן שלה למבדוק יבש צף ב-Gulf Copper Dry Dock & Rig Repair בגלווסטון לצורך תיקונים. המסע כלל ארבע גוררות שמשכו את האונייה 40 מיל (64 קילומטרים) דרך תעלת הספנות של יוסטון והסתיימה בסביבות השעה 16:00.
לאחר השלמת התיקונים, קרן Battleship Texas מתכוונת לעגן את האונייה בעיר אחרת; גלווסטון וערים רבות אחרות בטקסס מתעניינות, אך במרץ 2023 נאמר לבייטאון ובאומונט על ידי הקרן שהם אינם נחשבים עוד. כחלק מהתנאים לקבלת 35 מיליון הדולר מממשלת טקסס, ניתן לעגן את טקסס באזור החוף העליון של טקסס רק לאחר תיקון. משמעות הדבר היא כל חלק בקו החוף של טקסס, מגן חיות הבר הלאומי של סן ברנרד ועד לגבול לואיזיאנה. טקסס קיבלה גם מענק פדרלי של 35 מיליון דולר מממשלת ארצות הברית עבור תיקוניה. 70 מיליון דולר אלה יכולים לשמש רק לתיקון אוניית המערכה ולא ניתן להשתמש בהם לתחזוקה הקשורה לקוסמטיקה כמו החלפת סיפון העץ וצביעת האונייה. כמו כן, פרויקטים הקשורים לתשתית לנמל הבית החדש כמו מגרש החניה או מבני המוזיאונים אינם ניתנים למימון מכספים אלו.
ספינת מוזיאון > הנצחה

טקסס הייתה הראשונה והוותיקה מבין שמונה אוניות המערכה האמריקאיות שהפכו למוזיאונים צפים קבועים; אוניות המערכה האחרות שזוכות לכבוד בדרך זו הן מסצ'וסטס, אלבמה, קרוליינה הצפונית, ניו ג'רזי, מיזורי, ויסקונסין ואיווה. טקסס היא גם אחת מאוניות הצי המודרניות הישנות ביותר ששרדו, לאחר שמלאו לה 100 שנים ב-12 במרץ 2014.
הנצחות רדיו מתרחשות בטקסס מדי שנה במהלך סוף השבוע של ספינות המוזיאון ויום פרל הארבור. מפעילי רדיו חובבים מ-Battleship Texas Amateur Radio פועלים בשתי הזדמנויות אלה תחת אות הקריאה של ועדת התקשורת הפדרלית NA5DV, בדומה לסימן הקריאה המקורי NADV.
בית המחוקקים של טקסס ייעד את אוניית המערכה טקסס כ"ספינת המדינה של טקסס" הרשמית ב-1995.
מדיה

טקסס הופיעה בכמה סרטים לפני ומאז פרישתה. הופעת הבכורה שלה בקולנוע, אם כי קצרה, הייתה בסצנה האחרונה של הסרט "ילד הרחובות" משנת 1937 בכיכובם של ג'קי קופר ומורין אוקונר. הסרט "היאנגצה הגועש" של סטיב מקווין משנת 1966 צילם כמה סצנות על סיפון האונייה, אך אלה הוסרו מהחלק האחרון של הסרט ולאחר מכן אבדו. עבור הסרט פרל הארבור משנת 2001, צילומי חוץ ופנים רבים בטקסס שצולמו עם שחקנים באמצעות הסיפון הראשי ואזורים פנימיים רבים כמו מיטות קומתיים של טקסס שימשו עבור אוניות המערכה של Battleship Row במהלך סצנות המתקפה על פרל הארבור. הסצנות הפנימיות של נושאת המטוסים הורנט צולמו גם בתוך טקסס. טקסס נבחרה כמקום צילום לסרט מכיוון שהיא אוניית המערכה האמריקאית היחידה ששרדה שנבנתה והייתה בשירות לפני 1941. הרכיבים החיצוניים והפנימיים שלה נראים דומים מאוד לאוניות המערכה של פרל הארבור שנבנו בשנות ה-10 וה-20. עבור הסרטים משנת 2006, גיבורי הדגל ומכתבים מאיוו ג'ימה שימשו צילומי סרט ממשיים של החלק החיצוני של טקסס שצולמו על ידי צוות הצילום כדי לתאר את הלחימה שלה באיוו ג'ימה. נעשה שימוש גם בצילומי תקריב של שחקנים שאיישו את התותחים הקטנים יותר של טקסס. הדבר היחיד שהתווסף בפוסט-פרודקשן היה תמונות שנוצרו על ידי מחשב המתארות את הצריחים הראשיים מסתובבים ויורים.
קרב פרוחורובקה

קרב פרוחורובקה התרחש ב-12 ביולי 1943 במסגרת המערכה על בליטת קורסק ונחשב לאחד מקרבות השריון הגדולים בהיסטוריה בו השתתפו למעלה מאלף כלי רכב משוריינים משני הצדדים. במהלך הקרב תקפו ארמיית הטנקים ה-5 ויחידות סובייטיות נוספות את כוחות קבוצת ארמיות דרום שחדרו לעומק מערך ההגנה הסובייטי בגזרה הדרומית של בליטת קורסק. הקרב העיקרי התרחש באזור העיירה פרוחורובקה, מדרום לקורסק. הקרב הסתיים ללא הכרעה והכוחות התוקפים הסובייטיים ספגו במהלכו אבדות כבדות. שני הצדדים היריבים לא הצליחו להשיג את מטרותיהם; הגרמנים לא הצליחו לכבוש את פרוחורובקה ולהמשיך בהתקדמותם צפונה, והתקפת הנגד של הצבא האדום נכשלה, ולא הניבה הישגים קרקעיים כלשהם.
גם לאחר מתקפת הנגד הסובייטית הכושלת ב-12 ביולי נמשכה לחימה אינטנסיבית במרחב פרוחורובקה לפחות עד 16 בחודש. עקב כך חלק מהמחקרים העוסקים בקרב מרחיבים את מסגרת הזמן שלו, ומתייחסים לימים 12–16 ביולי 1943.
רקע

בשלבי הפתיחה של קרב קורסק התמקדה המתקפה הגרמנית על הגזרה הדרומית של מבלט קורסק בציר יאקובלבו-אובויאן. המתקפה החלה ב-5 ביולי ולמרות ההתנגדות הסובייטית העזה ומתקפות נגד סובייטיות הגרמנים דבקו בתוכניתם המקורית. לקראת 10 ביולי, לאחר חמישה ימים של קרבות עזים, הצליחו יחידות קבוצת ארמיית דרום לחדור לעומק של כ-30 ק"מ בלבד. כתוצאה מכך החליט הפיקוד הגרמני להסיט את מרכז הכובד של המתקפה מזרחה, לאזור צומת מסילות הרכבת בעיירה פרוחורובקה. דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה, בסיוע דיוויזיית אס אס דאס רייך, שאיבטחה את אגפה הימני, ודיוויזיית האס אס השלישית שהתקדמה באגפה השמאלי, הובילה את המתקפה הגרמנית החדשה.
הפיקוד הסובייטי ריכז באזור פרוחורובקה את ארמיית הטנקים ה-5 מחזית הערבה, שקיבלה הוראה כבר ב-6 ביולי לנוע לאזורי כינוס מאחרי החזית, שהוחזקה על ידי חזית וורונז', ולשם כך נדרשה לבצע מסע התקרבות של כ-300 ק"מ מאזור ההערכות המקורי שלה, שארך שלושה ימים.
לקראת 10 ביולי המתקפה הגרמנית באזור הצפוני של קשת קורסק נחלשה ולפיקוד גרמני היה חשוב להגיע להישג משמעותי בחלק הדרומי.
הפיקוד הסובייטי היה מודע לסכנה למתקפה גרמנית באזור פרוחורובקה. בהתאם לכך לאזור נשלחו תגבורות שריון ונעשו הכנות למתקפת נגד. ארמיית הטנקים ה-5 בסיוע חלק מיחידות ארמיית המשמר ה-5 נועדה לתקוף את קורפוס הס"ס ה-2.
הכוחות היריבים

לפי מרבית המקורות הסובייטים השתתפו בקרב כ-850 כלי רכב משוריינים סובייטיים וכ-700 כלי רק"מ גרמנים. מספר מקורות נקבו במספר 1200 כלי רכב משוריינים. אולם מחקרים מודרניים מעריכים שמספר כלי הרכב המשוריינים שהשתתפו בקרב, לפחות מהצד הגרמני, היה קטן בהרבה. בקרב העיקרי, שנערך באזור פרוחורובקה, השתתפו לא יותר מ-500 כלי רכב משוריינים משני הצדדים. שדה הקרב היה מוגבל מצד אחד על ידי נהר פסל ומצד שני על ידי קו מסילת הרכבת לפרוחורובקה, ולכן הקרב נערך בחזית צרה, שרוחבה לא עלה על 8–10 ק"מ. מספר חוקרים טענו, שלא ניתן פיזית להכניס לשטח זה מעל ל-1000 טנקים.
הכוחות היריבים > יחידות גרמניות

הכוח הגרמני העיקרי שהשתתף בקרב פרוחורובקה היה קורפוס הפאנצר אס אס השני בפיקוד פאול האוסר, שכלל 3 דיוויזיות פאנצרגרנדיר של הוואפן אס אס. בנוסף לכך השתתפו בקרב גם חלק מיחידות קורפוס הפאנצר ה-3 וכן דיוויזיית הפאנצר ה-11 מקורפוס הפאנצר ה-48.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| היחידה | פאנצר סימן 2 | פאנצר סימן 3 | פאנצר סימן 4 | טיגר | T-34 (שלל) | תותחי סער | סך הכול |
| קורפוס הפאנצר אס אס ה-2 | 4 | 118 | 95 | 15 | 8 | 58 | 294 |
| קורפוס הפאנצר ה-3 | 2 | 50 | 19 | 23 | - | 19 | 119 |
הכוחות היריבים > יחידות הצבא האדום

הכוח הסובייטי העיקרי שהשתתף בקרב הייתה ארמיית משמר הטנקים החמישית של חזית הערבה בפיקוד פאבל רוטמיסטרוב. בנוסף השתתפו בקרב גם חלק מכוחות ארמיית המשמר החמישית שעליה פיקד אלכסיי ז'אדוב, וכן מספר יחידות מארמיית הטנקים הראשונה ומכוחות העתודה של חזית וורונז', שסופחו לארמייה של רוטמיסטרוב.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| היחידה | T-70 | T-34 | צ'רצ'יל | SU-76 | SU-122 | סך הכול |
| ארמיית משמר הטנקים החמישית | 463 | 301 | 25 | 22 | 15 | 826 |