stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לנה אולין
ביוגרפיה

אולין נולדה בסטוקהולם בירת שוודיה, למשפחה מרקע נוצרי. היא הצעירה מבין שלושה אחים. אולם ב-1960 אחד מאחיה הגדולים מת מסרטן. הוריה הם השחקנית בריטה אולמברג והבמאי סטיג אולין. היא הייתה תלמידה מצטיינת.
באוקטובר 1974, בגיל 19 זכתה בתחרות היופי "מיס סקנדינביה 1974" שנערכה בהלסינקי, פינלנד.
לפני שהחלה בקריירת המשחק, עבדה גם כמורה מחליפה וכאחות בבית חולים. בשנים 1976–1979 למדה משחק באקדמיה הלאומית לאמנות דרמטית, בסטוקהולם.
קריירה

בשנים 1980–1994 הופיעה אולין יותר מעשור באנסמבל המלכותי לדרמה של שוודיה, במחזות קלאסיים מאת שייקספיר, סטרינדברג ואחרים. בנוסף הופיעה בתפקידים קטנים בסרטים של הבמאי השוודי אינגמר ברגמן שהופקו על ידי הטלוויזיה המקומית.
ב-1976 ליהק אותה ברגמן לתפקיד קטן בסרט "Face to Face" כתפקיד הבכורה שלה בסרטים. לאחר מכן היא הופיעה על הבמה הלאומית בסטוקהולם, בהפקות שונות אשר בוימו על ידי ברגמן, ובהפקה של ברגמן של "המלך ליר", בה היא שיחקה בתור קורדליה. בהמשך, יצאה אולין לסיבוב הופעות בתיאטראות לאומיים בפריז, ברלין, קופנהגן, מוסקבה ואוסלו.
קריירה > מועמדויות לפרסים

פרס אוסקר - מועמדות: שחקנית משנה (1989)
פרס באפט"א - מועמדות: תפקיד משנה (2000) בסרט "שוקולד"
פרס אמי - מועמדות: שחקנית משנה בסדרת דרמה 2003 ב"זהות בדויה"
פרס גלובוס הזהב - מועמדות: שחקנית משנה בסרט קולנוע 1989 ב"הקלות הבלתי נסבלת של הקיום"
פרויקטים אחרונים

בין השנים 2014 ו-2015, אולין כיכבה בקומדיית המצבים: שוודיה אהובתי.
אולין כיכבה בסרט הדרמה האמריקאי-פולני העצמאי Maya Dardel בשנת 2017
חיים אישיים

ב-1987 ילדה את בנה הבכור. אביו היה השחקן השוודי אוז'אן רמברג, איתו חיה מספר שנים (מ-1970) ובנוסף הופיעה איתו בהפקות רבות. היחסים ביניהם הסתיימו בסוף שנות השמונים. ב-1994 נישאה לבמאי קולנוע לאסה הלסטרם, אותו פגשה ב-1992 בשוודיה. ב-1995 נולדה בתם. להלסטרם בן נוסף מקשר קודם.
כיום מתגוררת אולין בניו יורק, ביחד עם בעלה וילדיה. ב-2005 היא שבה לתקופה קצרה לשוודיה, לצורך צילומי סרט בבימויו של הבמאי הדני סימון סטהו.
פילמוגרפיה > סרטים

1976 - Face to Face
1977 - Friaren som inte ville gifta sig
1978 - Picassos äventyr (The Adventures of Picasso)
1980 - Kärlek (Love)
1982 - One Week Bachelors
1982 - Som ni behagar
1983 - פאני ואלכסנדר
1984 - After the Rehearsal
1986 - Flight North
1986 - A Matter of Life and Death
1987 - Komedianter
1988 - הקלות הבלתי נסבלת של הקיום
1988 - Friends
1989 - S/Y Joy
1989 - שונאים, סיפור אהבה
1990 - Hebriana
1990 - Havana
1993 - Romeo Is Bleeding
1993 - Mr. Jones
1995 - The Night and the Moment
1997 - Night Falls on Manhattan
1998 - Polish Wedding
1998 - Hamilton
1999 - Mystery Men
1999 - The Ninth Gate
2000 - שוקולד
2001 - Ignition
2002 - Queen of the Damned
2002 - Darkness
2003 - Hollywood Homicide
2004 - The United States of Leland
2005 - Casanova
2005 - Bang Bang Orangutang
2007 - Devil You Know
2007 - Awake
2008 - נער קריאה
2013 - רכבת לילה לליסבון
2020 - The Artist's Wife
2020 - הדרך לחיים
2022 - Intensive Care
2023 - נפש אחת
2024 - משודרג
TBA ‏- Hilma
Upgraded‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

שוודיה אהובתי (2014–2015)
ויניל (2016)
מיינד האנטר (2017)
ריביירה (2017–הווה)
ציידים (2020–הווה)
תשעה זרים מושלמים (2025)
הערות שוליים

↑  Welcome to Sweden, TVGuide.com (באנגלית)
↑  Welcome to Sweden (TV Series 2014–2015) - IMDb, IMDb (באנגלית אמריקאית)
↑  Dave McNary, Dave McNary, SXSW Film Festival Announces 2017 Lineup, Variety, ‏2017-01-31 (באנגלית אמריקאית)
↑  Patrick Hipes, Patrick Hipes, Samuel Goldwyn & Orion Acquire SXSW Pic ‘Maya Dardel’, Deadline, ‏2017-06-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  Maya Dardel (2017) - IMDb, IMDb (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432524505171  PLWABN: 9810573805005606  BIBSYS: 90547377  BNE: XX1295389  BnF: cb14032721q (data)  CANTIC: a11774861  GND: 129709689  ISNI: 0000 0001 2141 9247  LCCN: no96026905  MusicBrainz: 4c5834e0-b3ed-4baf-873c-c2937466a0ef  NKC: pna2005261901  NLK: KAC2020M1716  NTA: 074335472  SELIBR: 275799  SUDOC: 060164220  VIAF: 85081333   WorldCat (עם VIAF): 85081333
חנינא מזרחי

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1886 טהראן, איראן 
 פטירה:  28 ביולי 1974 (בגיל 88) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
חנינא מזרחי (ט"ו בשבט תרמ"ו, 21 בינואר 1886 – אב תשל"ד, 28 ביולי 1974) היה היסטוריון, מחנך, מתרגם, חוקר ואיש ציבור שכיהן כציר באספת הנבחרים הראשונה של היישוב היהודי בארץ ישראל.
קורות חייו

חנינא מזרחי נולד בט"ו בשבט תרמ"ו (1886) בטהראן שבפרס, בנו של ר' חיים אלעזר מזרחי, רב, משורר, והמנהיג הדתי של יהודי טהראן, ושל קמר לבית טורק. בשנת 1895 עלתה המשפחה לארץ ישראל מטהראן והתיישבה בירושלים.
חנינא למד בבית הספר למל שבעיר העתיקה בירושלים. לאחר מכן למד בישיבת תפארת ירושלים, והוכשר כמורה בבית המדרש למורים של "המזרחי" בירושלים. משנת תרס"ז (1907) היה למורה ומחנך בירושלים, ומשנת תרפ"א (1921) ניהל את תלמוד התורה הספרדי בעיר. במהלך 15 שנה היה במקביל מדריך בבית המדרש למורים "המזרחי" בירושלים וזכה להערכה רבה כמחנך.
כאיש ציבור היה פעיל במוסדות הספרדיים והלאומיים של היישוב היהודי. למשך שנים אחדות עמד בראש "הוועד הכללי של יהודי פרס" בארץ ישראל, היה חבר בוועד העדה הספרדית בירושלים, ציר באספת הנבחרים הראשונה של יהודי ארץ ישראל, חבר הוועד הלאומי, חבר בוועד העיר ירושלים ועוד.
לאורך חייו היה מזרחי חוקר פורה של יהדות פרס. הוא פרסם מאמרים רבים בכתבי עת כגון "ציון", "התור", "ההד" ואחרים. עוד הוא חיבר מספר ספרים מקיפים על ההיסטוריה והתרבות של יהודי פרס. בנוסף, עסק בתרגום לעברית: מפרסית תרגם את היצירה הגדולה "גולסתאן" של המשורר הפרסי הקלאסי סעדי (1210–1292), ומגרמנית תרגם את כתביו של אחיו, נהוראי מזרחי, הכוללים מחזות, סיפורים, מאמרי ביקורת ומחקרים. כמה מחיבוריו נותרו בכתב יד, כגון ספר על יהודי פרס במאה ה-17 וה-18 על פי יצירותיהם של באבאי בן פרהאד ובאבאי בן לוטף, וחיבורים על מנהגי יהדות פרס.
חנינא מזרחי ורעייתו שרה לבית מני היו ממייסדי שכונת בית הכרם. הם נכנסו לביתם בשכונה בטו באב תרפ"ג. חנינא מזרחי היה בין מייסדי בית הכנסת הראשון בשכונה. במשך שנים היה הגבאי הראשי של בית הכנסת והיה בין ההוגים והיוזמים לבנית בית הכנסת הגדול בשכונה
חנינא מזרחי היה ראש ועד שכונת בית הכרם בשנות החמישים. בתקופתו סופחה בית הכרם לעיר ירושלים.
בשנת 1966 קיבל את תואר "יקיר ירושלים".
בשנת 1911 נשא לאישה את שרה, בת רבי שלום יחזקאל מני, ולזוג נולדו שני בנים ובת.
פרסומיו

חנינא מזרחי, מנהל ת"ת הספרדים (עורך), קובץ ליובל השבעים וחמש של ת"ת הספרדים על הר ציון בירושלים, ירושלים: אגף החנוך – המרכז העולמי של המזרחי – וועד העדה הספרדית, תש"י.
יהודי פרס, תל אביב: דביר ('ספרית דביר לעם'), תשי"ט.
תולדות יהודי פרס ומשורריהם, ירושלים: ר' מס, 1966.
בישישים חכמה: ארבעים סיפורי עם מפי יהודי פרס; ערך והוסיף הערות: דב נוי, חיפה: המוסיאון לאתנולוגיה ולפולקלור – ארכיון הסיפור העממי בישראל (אסע"י), תשכ"ז.
ממאמריו:
'חיי אבי מולא חיים אלעזר', רשומות (הוצאת "דביר"), תש"ו.
לקריאה נוספת

חנינא מזרחי, 'תולדות חיי', בספרו בישישים חכמה: ארבעים סיפורי עם מפי יהודי פרס (חיפה תשכ"ז), עמ' 10–16.
Amnon Netzer, "Hanina Mizrahi, A Cultural Personality," in: Padyavand: Judeo-Iranian and Jewish Studies Series V. 3, Costa Mesa 1999, pp. 361-370.
הערות שוליים

↑  חנינא מזרחי, דבר, מודעת אבל, 29 ביולי 1974.
↑  משה דוד גאון, חנינא ב"ר חיים אלעזר מזרחי, יהודי המזרח בארץ ישראל בעבר ובהוה, כרך ב, ירושלים: מ"ד גאון, תרצ"ח 1937, עמ' 391, באתר היברובוקס
↑  חנינא מזרחי, בית הכנסת בבית הכרם, בתוך: שרגא קדרי (עורך), בית הכרם בת הארבעים תרפ"ג-תשכ"ג, ירושלים תשכ"ו, עמוד 146
↑  שאול ספיר, בית כנסת בשכונת מורים, פקידים, סופרים ופועלים - השנים הראשונות, שנות העשרים לבית הכנסת המרכזי בית הכרם תש"ם-תש"ס, עורך: שאול ספיר, הוצאת בית הכנסת המרכזי בית הכרם, דפוס "אחוה", ירושלים 2001, עמוד 16
↑  דוד שיפמן. אלה תולדות בית הכנסת, בתוך: שנת העשרים לבית הכנסת המרכזי בית הכרם תש"ם-תש"ס, עורך: ד"ר שאול ספיר, הוצאת בית הכנסת המרכזי בית הכרם, דפוס "אחוה", תשס"א-2001, עמוד 19
↑  יקירי ירושלים קיבלו תעודות כבוד, דבר, 14 בדצמבר 1966
↑  א. ב., קובץ לת"ת הספרדים בירושלים, הד-המזרח, 24 בנובמבר 1950.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311043605171  GND: 1065420870  ISNI: 0000 0000 7909 584X  LCCN: no93023929  VIAF: 98062179   WorldCat (עם VIAF): 98062179
כנסיית סן פדרו (טרואל)

תקרת הכנסייה בסגנון מודחאר
הקלויסטר
המגדל של כנסיית סן פדרו
כנסיית סן פדרו (בספרדית: Iglesia de San Pedro), היא כנסייה קתולית מהמאה ה-14 בעיר טרואל במחוז טרואל, באראגון שבספרד. הכנסייה היא דוגמה בולטת לאדריכלות בסגנון מודחאר. יחד עם כנסיות אחרות בעיר ובמחוז סרגוסה היא מוגדרת מ-1986 כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אדריכלות מודחאר באראגון. מגדל הפעמונים שלה, מגדל סן פדרו (Torre de San Pedro), הוא הדוגמה העתיקה ביותר לסגנון מודחאר בטרואל ומתוארך למאה ה-13. פנים הכנסייה עוטר בין 1896 ל-1902 בסגנון מודרניסטי נאו-מודחאר על ידי הצייר סלבדור חיסברט (Salvador Gisbert), והאדריכל פאו מונגיו (Pau Monguió) שהקים גם קלויסטר חדש. באחת הקפלות הצדדיות שלה שוכבים האוהבים מטרואל. מאז 2005 הביקור בקפלה מתבצע דרך מתחם מוזיאון הקרוי "המאוזוליאום של האוהבים" (Mausoleo de los Amantes) שנבנה כנספח לכנסייה.
היסטוריה

בשנת 1220 ייסדו בטרואל שני תלמידים של פרנציסקוס מאסיזי, חואן דה פרוסה (Juan de Perusa) ופדרו דה סקצ'ופרטו (Pedro de Saxoferrato), מנזר פרנציסקני שהמבדד שלו על שם סן ברטולומה נהרס בהוראת הארכיבישוף של סרגוסה (אנ') גרסיה פרננדס דה ארדיה (García Fernández de Heredia), על מנת להתחיל בשנת 1392 את בניית הכנסייה של ימינו.
בשנת 1555 התגלו המומיות של האוהבים מטרואל במרתף של אחת מקפלות הצד, שמאותו רגע הוקדשה כ"קפלה של האוהבים" (capilla de Los Amantes).
פנים הכנסייה עוטר בין 1896 ל-1902 בסגנון מודרניסטי נאו-מודחאר על ידי הצייר סלבדור חיסברט (Salvador Gisbert), והאדריכל פאו מונגיו (Pau Monguió) שהקים גם קלויסטר חדש.
תיאור > פנים הכנסייה

הכנסייה מורכבת מספינה גבוהה אחת עם חמישה קטעים עם קפלות צדדיות בין התומכות, אפסיס מצולע ובית מקהלה גבוה לפניו. הספינה מכוסה בקמרונות צלעות פשוטים, מחוזקים בקשתות מסולסלות מחודדות ומשדרת תחושה טובה של אחדות ומקום מרווח.
מאחורי המזבח קיר מפוסל שהוקדש לקוסמאס ודמיאנוס הקדושים, עבודה של הפסל גבריאל יולי (Gabriel Yoly), שהכין גם את הפיסול מאחורי המזבח הראשי בקתדרלת טרואל, לפני 1537.
תיאור > הכנסייה מבחוץ

בגמלון המערבי של הכנסייה נפתח חלון רוזטה גדול באזור העליון והשער הראשי באזור התחתון, נפתח באמצעות קשת מלבנית משוקעת, ממוסגרת על ידי ארכיוולטים (אנ') מחודדים ומעליהם גמלון ומצדדיו צריחונים, ואילו השער המשני ממוקם ב"קיר השליחים" (Muro de la Epístola) ודומה במבנהו לשער הראשי, אך ממדיו קטנים יותר.
תיאור > מגדל הפעמונים

מגדל סן פדרו הוא המבנה העתיק ביותר בסגנון מודחאר בטרואל. הוא נבנה בשליש האחרון של המאה ה-13, והיה מחובר לקצה של הכנסייה המקורית, לפני שהוקם הבניין הנוכחי.
תיאור > הקלויסטר

הקלויסטר בכנסיית סן פדרו בטרואל מהווה את אחת הדוגמאות הבודדות לקלויסטרים הבנויים תוך שימוש באמנות מודחאר באראגון. הוא נבנה במחצית השנייה של המאה הארבע עשרה כשהוא צמוד לכנסייה, כמימוש צוואה של פרנסיסקו מוניוס (Francisco Muñoz) אחד מעשירי טרואל, שנקבר באחת מקפלות הכנסייה עצמה. הקלויסטר הוא בסגנון גותי-מודחאר, הוא בנוי מלבנים ובעל קמרון מצולע. היה בו בור מים שהיה ממוקם בחצר, שלא נשמר כיום. אף על פי שנחשב לפני מספר עשורים שהמבנה מימי הביניים נהרס ונבנה מחדש, הוכח שבין 1901 ל-1902 שופץ הקלויסטר וקושט מחדש על ידי האדריכל פאו מונגיו, שהעניק לו מראה נאו-גותי. בשיפוץ זה נוספו תחרת חלונות וזיזים פיגורטיביים.
בשנת 2007 שוחזר הקלויסטר, ובנוסף בוצעה חפירה ארכאולוגית, תוך איתור כמה קריפטות עם קברים מהמאה ה-17 וה-18, שהוסבו לגלוסקמאות. בין הממצאים הארכאולוגיים שנחשפו בולטת אסטלת הלוויה מימי הביניים מעוטרת בצלב ועם המפתחות של פטרוס הקדוש.
הנקרופוליס מימי הביניים

לרגל עבודות השיפוץ של סביבת המאוזוליאום של האוהבים, התגלה בשנת 2004 נקרופוליס מימי הביניים מהמאה ה-13, שהשתרע על פני השטח של המאוזוליאום עצמו ופטיו הגישה אליו. החקירה הארכאולוגית אפשרה לזהות אותו כבית הקברות של הכנסייה הקדומה של סן פדרו. לאחר בניית הכנסייה הנוכחית במאה ה-14, ננטש אזור הקבורה ושימש פטיו או מכלאה לבעלי חיים.
הממצאים הארכאולוגיים בחצר כנסיית סן פדרו

צמוד לכנסייה ולקלויסטר, שימש האזור המכונה גן-פטיו (patio-jardín), כבית קברות של הכנסייה במאות ה-17–19. בשנים 2006, 2013 ו-2014 בוצעה חפירה ארכאולוגית, תוך איתור שרידי שלושה בתים מימי הביניים המאוחרים, שנהרסו בסוף המאה החמש עשרה, מבלי ששטח זה פותח מחדש. חלק מהחדרים השתמרו עד לגובה של 3 מטרים. העיסוק האחרון באתר היה בית מלאכה לניפוח זכוכית מהמאה השבע-עשרה, שבו היו חמישה תנורי התכה עגולים קטנים. כל שרידי המבנים הארכאולוגיים השתמרו תחת הריצוף הנוכחי של החצר.
עם זאת, הממצא החשוב ביותר הוא ארקדה או גלריה סגורים ונרחבים שחצו חלק מהחצר, והיו חלק מאמת לוס ארקוס (ספ'), שנקראה בתקופתה "מוביל המים" (Traída de las Aguas), תשתית מהמאה ה-16 לאספקת מים באזור העיר, עבודה שתוכננה על ידי פייר ודל (Pierre Vedel). הגלריה שימשה הגנה על הולכת מים דרך קשתות הממוקמות בפנים. האולם נשמר במצב מושלם, ואפשר להיכנס פנימה עד לבניין המאוזוליאום של האוהבים, שם הוא נקטע.
אתר מורשת עולמית

ב-3 ביוני 1931 הוכרז האתר כ"אתר אמנותי היסטורי" ( Monumento histórico artístico), כיום "אתר של עניין תרבותי" (Bien de Interés Cultural). המגדל וכנסיית סן פדרו בטרואל הוכרזו, יחד עם המכלול המונומנטלי של מבנים בסגנון מודחאר של העיר, אתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1986.
נערי בייקר המופלאים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  סטיב קלובס 
 הופק בידי:  מרק רוזנברג, פולה ויינסטיין
 תסריט:  סטיב קלובס 
 עריכה:  ויליאם שטיינקמפ 
 שחקנים ראשיים:  מישל פייפר בו ברידג'ס ג'ף ברידג'ס
 מוזיקה:  דייב גרוסין 
 צילום:  מיכאל בלהאוס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Gladden Entertainment 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 באוקטובר 1989
 משך הקרנה:  114 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט מוזיקלי, סרט דרמה 
 תקציב:  11,500,000 דולר
 הכנסות:  18,400,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   fabulousbakerboys
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נערי בייקר המופלאים (באנגלית: The Fabulous Baker Boys) הוא סרט רומנטי מוזיקלי אמריקאי משנת 1989 בבימויו של סטיב קלוביס, עם מישל פייפר, בו ברידג'ס וג'ף ברידג'ס בתפקידים הראשיים.
הסרט מגולל את סיפורם של שני אחים פסנתרנים, אשר לאחר שנים רבות של הופעות כצמד, מצרפים אליהם זמרת.
מישל פייפר שאינה זמרת מקצועית התעקשה לבצע בעצמה את קטעי הזמרה וקיבלה שיעורים בפיתוח קול.
תקציר העלילה

פרנק בייקר (בו ברידג'ס) ואחיו הצעיר, ג'ק (ג'ף ברידג'ס) הם פסנתרנים מקצועיים שמופיעים כבר 15 שנים בבתי מלון ובאולמות קטנים בסיאטל. הם מנגנים בפסנתרי כנף אחד מול השני.
פרנק הוא נשוי עם שני ילדים. הוא המנהל של ההופעה, והמבוגר האחראי לאור העובדה שעליו לפרנס את משפחתו. ג'ק הוא רווק שגר בדירה קטנה עם כלבו אדי. לעיתים קרובות מבקרת אצלו שכנתו הילדה נינה (אלי ראב), בת לאם יחידנית. נינה מוציאה את הכלב וג'ק מלמד אותה לנגן בפסנתר. ג'ק הוא פסנתרן יותר מוכשר מאחיו, ומעדיף ג'אז על פני החומר שהוא נאלץ לנגן בהופעות.
כאשר הביקוש להופעותיהם צונח, פרנק מחליט לצרף אליהם זמרת. הם עורכים מבחן במה במסגרתו נבחנות 37 מועמדות, אחת יותר גרועה מהשנייה. כאשר האחים עומדים לעזוב את המקום, נכנסת סוזי דיימונד (מישל פייפר), נערת ליווי לשעבר, חסרת כל ניסיון בימתי. הם בוחנים אותה. היא שרה את "More Than You Know" וכובשת אותם.
השלישייה זוכה להצלחה מסחררת, אך פרנק מתבונן בדאגה על היחסים הנרקמים בין סוזי וג'ק. בערב ראש השנה האזרחי הוא נאלץ לחזור הביתה בגלל פציעה של אחד מילדיו, והם מופיעים בצמד. בשיאו של הערב סוזי שרה את "Makin' Whoopee" בהופעה סקסית כשהיא שרועה על הפסנתר וזוכה לתשואות. לאחר ההופעה ג'ק וסוזי שוכבים.
בהמשך מתגלים סדקים ביחסים של השלושה. סוזי לא אוהבת חלק מהשירים, כמו למשל "Feelings", אך פרנק לא מגלה גמישות. בסופו של דבר סוזי עוזבת, לאחר שקיבלה הצעה מפתה לשיר ג'ינגלים. סוזי נעלבת כשג'ק לא מפציר בה להישאר. היא מטיחה בו שהוא פחדן שאין לו אומץ להגשים את עצמו מבחינה מקצועית. האחים חוזרים להופיע כצמד וחווים סיטואציות משפילות. השיא מגיע כשהם מוזמנים להופיע באמצע הלילה באירוע התרמה בערוץ נידח בטלוויזיה. ג'ק מרגיש שזו התבזות ועוזב את המקום בזעם. מתנהל ויכוח בין האחים שגולש לאלימות, וג'ק תוקף את אחיו ופוצע אותו בידיו.
כעבור זמן מגיע ג'ק לבקר את אחיו ומודיע לו כי הוא עוזב את הצמד לטובת קריירת סולו. השניים מתפייסים ומבצעים כדואט אחרון לזכר הימים הטובים את השיר "You're Sixteen". ג'ק נפגש גם עם סוזי ושניהם מתנצלים על המילים הקשות שהטיחו זה בזה בפגישתם האחרונה. הם נפרדים בידידות כשג'ק אומר לה שהוא מרגיש שהם עוד ייפגשו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מישל פייפר | סוזי דיימונד | זמרת |
| בו ברידג'ס | פרנק בייקר | פסנתרן |
| ג'ף ברידג'ס | ג'ק בייקר | פסנתרן |
| אלי ראב | נינה | ילדה, שכנה של ג'ק |
פרסים

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - מישל פייפר
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - מייקל בלהאוס
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר - ויליאם סטיינקאמפ
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - דייב גרוסין. הוא זכה גם בפרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית.
מישל פייפר זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה והייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
הסרט זכה גם בפרס באפט"א לסאונד הטוב ביותר.
הערות שוליים

1 2  חגי לוי, שני אחים ופייפר - ״נערי בייקר המופלאים״ - קולנוע לימור, אורלי, ת״א, חדשות, 22 במרץ 1990
תומאסין מקנזי

| --- | --- |

מקנזי בריאיון לקידום הסרט "ג'וג'ו ראביט", 2019
 לידה:  26 ביולי 2000 (בת 24) ולינגטון, ניו זילנד 
 שם לידה:  Thomasin Harcourt McKenzie 
 מדינה:  ניו זילנד ניו זילנד
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  קולג' סמואל מרסדן 
 פרופיל ב-IMDb
 
מקנזי, 2018
תומאסין הארקורט מקנזי (באנגלית: Thomasin Harcourt McKenzie; נולדה ב-26 ביולי 2000) היא שחקנית ניו זילנדית.
ביוגרפיה

מקנזי נולדה, גדלה והתנחכה בבירתה של ניו זילנד, העיר ולינגטון, למשפחה נוצרית ממוצא בריטי. אמה היא השחקנית והמורה למשחק דיים מירנדה הארקורט, ואביה הוא הבמאי סטיוארט מקנזי. היא נכדתם של השחקנית דיים קייט הארקורט ושל פיטר הארקורט. משפחתו של סבה פיטר הארקורט הקימה את חברת הנדל"ן Harcourts International בוולינגטון. לה אח בכור ואחות צעירה, השחקנית דווידה מקנזי. היא סיימה את לימודיה התיכוניים ב-2018 בבית הספר הפרטי לבנות-בלבד ע"ש סמואל מרסדן שבעיר הולדתה.
קריירה

בשנת 2012 הופיעה עם אחיה בסרט "Existence". בשנת 2014 גילמה מקנזי את המתבגרת לואיז ניקולס בסרט הטלוויזיה "Consent: The Louise Nicholas Story". ב-2015 היא גילמה את פיקסי האנה באופרת הסבון הטלוויזיונית "רחוב שורטלנד". בשנה שלאחר מכן, היא שיחקה בתפקיד המרכזי בסדרה הקומית לילדים "Lucy Lewis Can't Lose".
בשנת 2018, היא זכתה להכרה על גילומה של בת של ותיק מלחמה בסרטה של דברה גרניק, "Leave No Trace"; על הופעתה זכתה לשבחי המבקרים וזיכתה אותה בפרס המועצה הלאומית לביקורת עבור הופעה פורצת דרך.
בשנת 2019, מקנזי גילמה את מלכת דנמרק, פיליפה, בסרט הדרמה ההיסטורית מבית נטפליקס "המלך" לצדם של טימותי שאלאמה ורוברט פטינסון.
לאחר מכן ב-2019, היא גילמה צעירה יהודייה שמתחבאת בביתה של הדמות הארית הראשית, בגילומה של סקרלט ג'והנסון, מאימת הנאצים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה, בסרט הדרמה-הקומית-הסאטירית של טאיקה ואיטיטי "ג'וג'ו ראביט". סרט זה זכה לביקורות משבחות מרבים מהמבקרים וכן מהקהל.
באוגוסט 2018, מקנזי לוהקה לתפקיד בסרט ה "אהבה בשחקים: מאווריק", אך נאלצה לעזוב אותו לאחר שלוהקה כבר לתפקיד בסרט "נערות אבודות" מ-2020. בשנת 2021, היא שיחקה בסרט המתח "זמן" של הקולנוען מ. נייט שאמלאן, וכיכבה בסרט המותחן הפסיכולוגי של אדגר רייט "אתמול בלילה בסוהו", לצידה של אניה טיילור-ג'וי. ב-2022, היא שיחקה בעיבוד הטלוויזיוני של ג'ון קראולי לרומן "חיים ועוד חיים" מאת קייט אטקינסון ל-BBC Two, שה ב-2022.
בנוסף ב-2022 גילמה את המתעמלת האמריקאית קרי סטרוג בסרטה של אוליביה ווילד "Perfect".
כיכבה ב-2023 בסרט דרמת הפשע הרומנטית "איילין", לצידה של אן האת'ווי.
חיים אישיים

נכון למרץ 2017, היא התגוררה בוולינגטון בירת ניו זילנד.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Existence | סקראפס |  |  |
| 2014 | ההוביט: קרב חמשת הצבאות | אסטריד |  |  |
| 2017 | The Changeover | רוז קיטון |  |  |
| 2018 | Leave No Trace | טום | מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנ') (2018) |  |
| 2019 | המלך | פיליפה מלכת דנמרק |  |  |
| 2019 | ג'וג'ו ראביט | אלזה קור |  |  |
| 2019 | ההיסטוריה האמיתית של כנופיית קלי | מארי |  |  |
| 2020 | ילדות אבודות | שר גילברט |  |  |
| 2021 | The Justice of Bunny King | טוניה |  |  |
| 2021 | זמן | מדוקס קאפה (בת 16) |  |  |
| 2021 | אתמול בלילה בסוהו | אלואיז "אלי" טרנר |  |  |
| 2021 | כוחו של הכלב | לולה |  |  |
| 2023 | איילין | איילין דנלופ |  |  |
| 2024 | הנס של ג'וי | Joy | ג'יין פרדי (אנ') |  |
| 2024 | Fackham Hall | רוז דוונפורט |  |  |
| 2024 | I, Object |  | דיבוב |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Consent: The Louise Nicholas Story | לואיז הצעירה | סרט טלוויזיה |
| 2015–2020 | רחוב שורטלנד | פיקסי האנה | תפקיד קבוע (28 פרקים) |
| 2015 | End of Term | אנאבל | פרק אחד |
| 2016 | Bright Summer Night | פטרה קווינס | 4 פרקים |
| 2016 | ז'אן | ז'אן הצעירה | סרט טלוויזיה |
| 2017 | The Cul De Sac | וילה | 3 פרקים |
| 2016 | Lucy Lewis Can't Lose | לוסי לואיס | תפקיד ראשי (11 פרקים) |
| 2022 | חיים אחרי חיים | אורסולה טוד | מיני-סדרה (4 פרקים) |
| 2023 | אצלי הכל בסדר | ויויאן קנינגהם | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2023 | Pantheon | מיסט | דיבוב; 6 פרקים |
| TBA | Gossamer | TBA | בצילומים; דיבוב |
הערות שוליים

↑  "Thomasin McKenzie". Issue Magazine. אורכב מ-המקור ב-9 בנובמבר 2019. נבדק ב-10 באוקטובר 2019. Birth Date: 26/07/2000 Birth Place: Wellington NZ {{cite web}}:  (עזרה)
↑  madman, Thomasin McKenzie, Ethnicity of Celebs | EthniCelebs.com, ‏2018-04-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  McFadden, Suzanne (11 באוגוסט 2017). "At home with Dame Kate Harcourt and daughter Miranda". {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Keogh, Brittany (10 במרץ 2017). "Young Kiwi actor Thomasin McKenzie's big break in US movie My Abandonment". New Zealand Herald. נבדק ב-19 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hipes, Patrick (21 בפברואר 2019). "'Last Night In Soho': Thomasin McKenzie, Matt Smith Join Edgar Wright's Next Movie". Deadline. ארכיון מ-22 בפברואר 2019. נבדק ב-21 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC One commissions adaptation of Kate Atkinson's award-winning best-seller Life After Life". BBC. 16 בדצמבר 2020. נבדק ב-2 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Simich, Ricardo (22 בינואר 2022). "Spy: Mayor accidentally reveals Kiwi star's new role with Hollywood A-Lister". New Zealand Herald. נבדק ב-1 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010984312305171  BnF: cb17893428k (data)  GND: 1176131370  ISNI: 0000 0004 9330 3819  LCCN: no2018131847  NKC: xx0273062  SUDOC: 234272910  VIAF: 3151153895177902410000   WorldCat (עם VIAF): 3151153895177902410000
נהדה גפני

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1928 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  19 ביוני 2012 (בגיל 84) 
 שם לידה:  נהדה הרניק 
 מקום קבורה:  גבעת השלושה 
 מקום לימודים:  מכון אבני  בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות 
 תחום יצירה:  ציור 
 
נהדה גפני (באנגלית: Nahada Gafni) (10 ביוני 1928 - 19 ביוני 2012) הייתה ציירת ישראלית, שפעלה רוב שנותיה בירושלים.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים בשם נהדה הרניק לחנה (לבית כהנא) ילידת העיירה ויזניץ' באוקראינה ומרדכי הרניק. הייתה הצעירה מבין שני הילדים במשפחה. בהמשך עברה עם משפחתה לראשון לציון, חדרה ומקומות נוספים.
כבר בילדותה גילתה נטיות אמנותיות וכישרון לציור ורישום. בשנים 1941-1939 בהיותה עדיין בבית הספר, נשלחה ללמוד ב"סטודיו של אהרן אבני" (שלאחר מותו של אבני קיבל את השם מכון אבני). בהמשך למדה לצייר ולרשום גם באופן אוטודידקטי, והתמקדה בעיקר ברישומי פחם. עם סיום התיכון שאפה ללמוד אמנות, אך אמה דרשה שתלמד קודם מקצוע, ולכן למדה בסמינר למורים וגננות. סמוך לפרוץ מלחמת העצמאות התגייסה לצבא ואחרי עוד זמן קצר התחתנה. במקביל לנישואיה פתחה גן ילדים פרטי ועבדה בו עד גיל 27.
בשנים 1957-1955, לאחר הולדת ילדיה, סגרה את גן הילדים ופנתה ללימודים בבית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות בירושלים.
בשנים 1960-1958, כהשלמה ליידע שרכשה בלימודיה בבצלאל, למדה ציור אצל האמנים מרסל ינקו ומשה מוקדי בעין הוד.
בתחילת שנות ה-60, עם כינון יחסי ישראל-קמרון, התמנה בעלה, אלחנן גפני, לשגריר הראשון של ישראל בקמרון, והיא נסעה עמו ועם ילדיהם לשליחות דיפלומטית בת מספר שנים.
בשנת 1967, לאחר חזרתה ארצה, התקבלה כחברה באגודת הציירים והפסלים והחלה להציג תערוכות יחיד ולהשתתף בתערוכות קבוצתיות.
בשנת 1990 נסעה עם קבוצת חברות (רובן מירושלים) לטיול מאורגן במצרים. היא נפצעה בהתקפת טרור על אוטובוס התיירים שבו נסעה הקבוצה, הקרויה פיגוע האוטובוס במצרים (1990). למרות שהחלימה מן הפציעה בפיגוע, סבלה מפציעה זו, ונזקקה לתמיכה בהליכה עד למותה.
בריאיון עיתונאי, שנתנה בשנת 2011, סיפרה כי העיסוק באמנות סייע לה להשתקם מן הפציעה הקשה.
נקברה בבית העלמין של קיבוץ גבעת השלושה לצד בעלה.