stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארי דה פרנס

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־12 ברטאן, צרפת 
 פטירה:  המאה ה־13 
 מדינה:  ממלכת צרפת 
 שפות היצירה:  צרפתית עתיקה 
 זרם ספרותי:  שירת ימי הביניים 
 יצירות בולטות:  ספר העלילות, Legend of the Purgatory of St. Patrick 
 תקופת הפעילות:  1160–1215 (כ־55 שנים) 
 
מָארִי דֹה פְרֹנְס (בצרפתית: Marie de France – "מארי מצרפת") הייתה המשוררת הצרפתייה הראשונה, אשר כפי הנראה חיה באנגליה במהלך המאה ה-12. היא חיברה תריסר פואמות ברטוניות, הקרויות "Breton lais" – שירים קצרים עלילתיים, ששאבו השראה ממקורות ארתוריאניים ומהאהבה החצרונית. בנוסף, תרגמה מארי קובץ משלים ימי-ביניימי, המכיל כמאה משלים המיוחסים ל"איזופוס הקטן" ("איזופט" בלשונה); את אגדת "כור המצרף של פטריק הקדוש"; ואת ההגיוגרפיה (ביוגרפיה של קדוש דתי) של אודרי הקדושה. ההתייחסויות השונות המצויות בפואמות שלה למשוררים גדולים אחרים (דוגמת סנקה ואובידיוס), כמו גם תרגומיה מלטינית ומאנגלית לניב האנגלו-נורמני, מעידים על השכלתה הרחבה כאישה ממעמד האצולה בימי הביניים.
זהותה

מארי דה פראנס היא המשוררת הראשונה שכתבה בשפה הצרפתית המוכרת לנו כיום. באפילוג שלה לקובץ המשלים "איזופט", כתבה: "Marie ai nun, se sui de France" ("מארי הוא שמי, אני מצרפת"). הדגשתה את ארץ מוצאה תרמה להנחה הרווחת שחיה באנגליה, בחצרו של המלך הנרי השני, ואף כתבה עבורו את העלילות הברטוניות. כינויה מארי דה פראנס ("מארי בת צרפת") נטבע על ידי קלוד פושה, שסבר ב-1581 שמארי היא "ילידת צרפת".
למרות שארבע יצירותיה של מארי השתמרו היטב, לא ידוע לבטח דבר על זהותה ועל חייה, מלבד שמה וארץ מוצאה. במשך השנים, חוקרים רבים ניסו להתחקות אחר עקבותיה ולזהותה עם מספר נשים צרפתיות אחרות בשם מארי, אך ללא הצלחה. מארי זוהתה בין היתר עם:
מארי דה שמפיין (Marie de Champagne), בתם של אלינור מאקוויטניה ושל לואי השביעי, מלך צרפת;
אם המנזר מארי משפטסברי (Shaftesbury), אחותו למחצה של הנרי השני מצד אביהם, ג'פרי מאנז'ו;
אם המנזר מארי מבולון (Boulogne), בתם של סטיבן מלך אנגליה ומתילדה מבולון;
מארי דה מולאן (Meulan), בתו של הברון הנורמני גלרן דה מולאן, ואשתו של יו טלבוט, ברון קלוביל.
שתיים מיצירותיה של מארי מכילות פרולוג, בו ציינה את האצילים להם הוקדשו היצירות, ואפילוג, בו חתמה את שמה. זיהויים החלקי של האצילים המוזכרים בפרולוג סייע בתארוך יצירותיה המשוער. שירי העלילה הברטוניים הוקדשו ל-"nobles reis" ("מלך אצילי") – ככל הנראה מלך אנגליה דאז, הנרי השני. על כן, ייתכן שהם חוברו במהלך השנים 1160 עד 1189, היא שנת מותו של הנרי השני. תרגום קובץ המשלים תלוי בזהותו של "הרוזן וויליאם" לו הוקדש (ייתכן כי מדובר בברון וויליאם דה מנדוויל, או בוויליאם מרשל) ועל כן תארוך היצירה נע בין 1189–1208. אגדת "כור המצרף של פטריק הקדוש" תורגמה ועובדה החל מ-1190 ועד 1208–1215. ההגיוגרפיה של אודרי הקדושה "נושאת את מאפייניו של טקסט שנכתב בשלהי המאה ה-12, או לכל המאוחר, ראשית המאה ה-13".
מכלול יצירתה > Ysopet ("איזופט")

קובץ המכיל 102 משלים שתורגם על ידי מארי. לטענתה, היא עצמה השתמשה בתרגומו של המלך אלפרד (הידוע בתרגומיו הרבים של יצירות אחרות) לאנגלית; עם זאת, אין בנמצא כתב יד (ואף לא אזכור) של תרגומו את משלי איזופוס. על כן, הסיקו חוקרים כי מארי טעתה בזיהויו של המתרגם.
מכלול יצירתה > L'Espurgatoire Seint Patriz ("אגדת הפרגטוריום של הקדוש פטריק")

החיבור אותו תרגמה מארי נכתב (1188 לערך) בלטינית על ידי הנזיר הנרי מסלטרי, ומתאר את מסעו של האביר האירי אווין (Owein). אווין ירד אל מערת כור המצרף על מנת לכפר על חטאיו, סייר בגיהנום ולבסוף זכה במבט חטוף בגן העדן השמימי. בגרסתה של מארי, שונו מספר פרטים: שדים מנסים לשכנע את אווין להתכחש לדתו, והוא מצליח לדחותם מעליו בכל פעם שהגה את שמו של ישוע. לבסוף, לאחר שהעביר לילה שלם בכור המצרף, הוא יוצא ממנו מטוהר מחטאיו.
מכלול יצירתה > La Vie Seint Audree ("חיי אודרי הקדושה")

שאלת זהות מחבר הטקסט הייתה נתונה במחלוקת עד לפני כעשור, אז פורסם מחקר המראה כי מחברת ההגיוגרפיה (שציינה כי שמה מארי) היא אכן מארי דה פראנס; גישה זו מקובלת כיום על חוקרים ברחבי העולם. בהגיוגרפיה, מתארת מארי כיצד התחמקה אודרי מבעלה השני בניסיונו לפתותה לקיים עמו יחסי מין במשך שתים עשרה שנים, עד שלבסוף ניסה לאונסה. אודרי מצליחה לברוח למנזר, וממונה לתפקיד אם המנזר. מארי תרגמה חלק מן הטקסט המקורי בלטינית ועיבדה אותו.
מכלול יצירתה > הביקורת העולה מיצירותיה

חוקרים סוברים כי יצירתה של מארי דה פראנס מותחת ביקורת על נושאים רבים, דוגמת המיזוגיניה הרווחת בחברה דאז והאהבה החצרונית. כך, למשל, ב"ביסקלבר" הביעה מארי את מורת רוחה על העונש החמור שהוטל על נשים שהואשמו בניאוף (תלישת אפן), בהציגה את אלימותו של איש הזאב המאופיין כאביר. כך, טשטשה מארי את הגבול בין אנושיות למפלצתיות. במקביל, כשביסקלבר מאבד את בגדיו ורכושו מופקע ממנו, הוא נהיה נשי, בעוד שאשתו מקבלת את הפריבילגיות הגבריות ומרגישה חופשייה להתחתן בשנית. מאוחר יותר, תלישת אפה תביא להפקעת כוחה החדש של האישה כמו גם מעמדה בחברה, וצאצאיה חסרי האף מסמלים את המיניות הנשית המתפרצת והמגונה.
ב"אלידוק", הציבה מארי את האהבה הרוחנית ואת אהבת האל כנגד האהבה הארצית, בה חטא האביר אלידוק עם פילגשו. בהמשך לכך, בעלילה הברטונית "הזמיר" (Laüstic), נטען כי מארי ביקרה את פעולותיהם של הבעל, האישה ומאהבה; שכן הללו חוטאים, כל אחד בתורו, ועוברים על שניים מתוך עשרת הדיברות והחוקים שניתנו בברית החדשה.
השפעתה של מארי דה פראנס

מארי דה פראנס תרמה רבות ביצירותיה לספרות המערבית המוכרת כיום. עלילותיה הברטוניות מכילות מוטיבים רבים המזוהים עם הפולקלור הקלטי: פילגש-פיה ("לנבל"), אייל לבן המסוגל לדבר בלשון בני אדם ("גיז'מר"), שיקויים קסומים ("שני הנאהבים") ואנשי זאב ("ביסקלבר"). אלו השתלבו במהלך השנים בספרות הפנטזיה המערבית. בנוסף, העלילות הברטוניות של מארי הציגו חידושים נוספים שאומצו לאחר מכן בספרות המערבית – ההרפתקה הבלתי צפויה ועקרון הגמול. ב"עלילות", אף גיבור לא יצא לחפש אחר הרפתקה במכוון: האירועים אותם חוות הדמויות מתרחשים בהפתעה גמורה (בניגוד לסיפורי העם הקלטיים, שרווחו אז). התנהגותן של הדמויות נשפטת לפי ציותן לעקרונות המוסריים של התקופה, כפי שהוצגו בתקנון האהבה החצרנית ("De amore") של אנדראס קאפלאנוס (Andreas Capellanus). אם הן אכן עמדו בדרישות שהוצגו בתקנון זה, הרי שזכו בגמול החיובי לו היו ראויות.
בנוסף, ייתכן כי מארי השפיעה אף על הספרות היהודית בימי הביניים. אליבא דביברינג, המחבר יעקב בן אלעזר (אשר חי בטולדו בין המאות ה-12 וה-13) הושפע עמוקות מהעלילות של מארי דה פראנס; במיוחד אלו המתארות את האביר שנאלץ להתגבר על מכשולים בדרכו לזכות באהובתו (בסיפורו "סהר וכימה" מופיעים מוטיבים אלו). יוצר יהודי נוסף ששאב השראתו מיצירתה של מארי הוא ברכיה הנקדן, שחי בין סוף המאה ה-12 לתחילת המאה ה-13. במבוא לספרו "משלי שועלים", כתב ברכיה ש"הושפע מאד מידידיו, אנשי רוח נוצריים". לטענתה של גורביץ', ברכיה הכיר את מארי וכתיבתו הושפעה ממנה.
בהקשר זה, הציעה גלזנר במאמרה כי לאה גולדברג כתבה בהשפעת שיר העלילה "Laüstic" את הסונטה התשיעית מתוך המחזור "אהבתה של תרזה דימון". כמו כן, מתוארים קווי דמיון רבים הקיימים בין "הזמיר" לבין הסיפור על קאתרינה וריצ'רדו בדקאמרון לבוקאצ'ו. אליבא דגלזנר, בוקאצ'ו השתמש בחלק ניכר מהעלילה הברטונית של מארי דה פראנס ובמוטיבים המופיעים בה.
יוצר נוסף מהמאה ה-14 שככל הנראה שאב השראה מיצירתה של מארי דה פראנס היה אגנולף פון שטאופנבורג, משורר גרמני שחי ב-1310 לערך בשטרסבורג או באורטנאו. פון שטאופנבורג חיבר שיר הלל לבן משפחתו, פיטר פון שטאופנבורג, החווה הרפתקאות דומות ביותר לאלו של לנבל. פואמה נוספת שחוברה בהשראת עלילה זו היא "סיר לונפל" (Sir Launfal), אשר נכתבה על ידי תומאס צ'סטר. היא מספרת בהרחבה על הרפתקאותיו של לונפל (אורכה 1,045 שורות).
מתילדה בת'אם, משוררת אנגליה (1776–1852) כתבה שיר עלילה המספר אודות מארי דה פראנס עצמה (1816) בשם "העלילה על מארי" ("The Lay of Marie").
על-שמה נקרא בית-הספר הגבוה "מארי דה פרנס" במונטריאול.
לקריאה נוספת

גורביץ, דניאלה. סיפורי מארי דה פראנס: על אבירים, גבירות ואהבות אסורות – עלילה ופרשנות. גרף אקדמי ואוניברסיטת בר-אילן, 2020; https://www.getbooks.co.il; https://www.e-vrit.co.il/Product/1
Atkinson Jenkins, Thomas. L’Espurgatoire Seint Patriz of Marie de France: an Old French Poem of the Twelfth Century. Philadelphia: Press of Alfred J. Ferris, 1894.
Bloch, R. Howard. The Anonymous Marie de France. Chicago, IL: University of Chicago Press, 2003. ISBN 9780226059693
Burgess, Glyn Sheridan. The Lais of Marie de France: Text and Context. Manchester: Manchester University Press, 1987. ISBN 9780719019234
Burgess, Glyn Sheridan. Marie de France: an Analytical Bibliogrpahy – Supplement 3. Woodbridge: Tamesis, 2007. ISBN 9781855661547
Burkholder, Peter J, Grout, Donald Jay, and Palisca, Claude V. A History of Western Music. New York: Norton, 2010. ISBN 978-0-393-91829-8
Martin, Mary Lou. The Fables of Marie de France: an English Translation. Birmingham, AL: Summa Publications, 1984. ISBN 9780917786341
McCash, June Hall and Clark Barban, Judith. The Life of Saint Audrey: a Text by Marie de France. Jefferson, NC: McFarland and Company, 2006. ISBN 978-0786426539
Whalen, Logan E. A Companion to Marie de France. Leiden: Brill, 2011. ISBN 9789004202177
Wilson, Katharina M., Schlueter, Paul and Schlueter, June. Women Writers of Great Britain and Europe: an Encyclopedia. New York: Routledge, 1997. ISBN 9781135616700
Zipes, Jack. The Oxford Companion to Fairy Tales. Oxford: Oxford University Press, 2015. ISBN 9780199689828
סיפורי מארי דה פרנס, בתרגומה של ד"ר טובי ביברינג, הוצאת כרמל, 2015.
אריה סתיו, לנבל – הג'יגולו על יצועה של היפה בנשות תבל. על "לנבל" (Lanval) מאת מארי דה פרנס (Marie de France), נתיב, גיליון 113, נובמבר 2006.
אריה סתיו, עלילות אבירי השולחן העגול – מבחר פרקי שירה מן הסאגה הארתוריאנית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2007.
קת'לין קיפר (עורכת), האנציקלופדיה לספרות של מרים-וובסטר, ספרינגפילד, מסצ'וסטס, 1995.
הערות שוליים

1 2 3  גורביץ' 2011
↑  Bloch 2003: 315
↑  Wilson, Schlueter and Schlueter 2013: 280
↑  Whalen 2011: 237
↑  Martin 1984: 2
↑  Whalen 2011: 91
↑  Bloch 2003: 3–4
↑  Burgess 1987: 113
↑  Bloch 2003: 6
↑  Whalen 2011: 89–90
↑  McCash and Clark Barban 2006: 4
↑  Burkholder, Grout, Palisca 2010: 75
↑  Whalen 2011: 81
↑  Whalen 2011: 191
↑  Martin 1984: 22
↑  Jenkins 1894: 2
↑  ראו ספרן של McCash ו-Clark Barban.
↑  Whalen 2011: 90
↑  McCash 2002: 744
↑  Whalen 2011: 268
↑  Burgess 2007: 79
↑  Burgess 2007: 99
↑  Burgess 2007: 112
↑  Murray 2011: 4, 6
↑  Zipes 2015: 74
↑  ביברינג 2013
↑  גלזנר 2011
↑  Prettyman 1906: 205–206
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422020005171  PLWABN: 9810559904905606  BIBSYS: 90142575  BNE: XX1077591  BnF: cb11886884v (data)  CANTIC: a19998570  GND: 118577883  ICCU: CFIV035424  ISNI: 0000 0004 4458 540X  LCCN: n50040631  LNB: 000161376  MusicBrainz: 5ae8191c-5c56-4cee-a935-02e8e245db6a  NDL: 00448837  NKC: jn20000603894  NLK: KAC199617728  NSK: 000224591  NTA: 068987447  RERO: 02-A000110487  SELIBR: 74370  SUDOC: 084978449  VcBA: 495/102456  VIAF: 104840688   WorldCat (עם VIAF): 104840688
הנותאיזם

הנותאיזם (מיוונית: εἷς θεός - אל אחד) הוא מונח תאולוגי המתאר פרקטיקה של אמונה בקיום אלים רבים (פוליתאיזם) אך ריכוז הפולחן בעיקר סביב אלוהות אחת או שתיים.
המונח נטבע על ידי פרידריך וילהלם יוזף פון שלינג על מנת לתאר גרסה מוקדמת של מונותאיזם. מאקס מילר היה מי שהביא את המושג לתודעת הציבור, במטרה לציין אמונה באל אחד במקביל להכרה כי קיימים אלים נוספים. הרעיון המרכזי הוא שפולחן או אמונה באל כלשהו יכולים להתייחס להיבט אחד מסוים שלו, בעוד שבמקום או בזמן אחר ההתייחסות לאותו אל יכולה לייצג היבט אחר.
רעיון ההנותאיזם מתנגד לאמונה בעליונותו של אחד ההיבטים של האל על פני ההיבטים האחרים, ותומך ברעיון שאל יכול להתקיים בצורות רבות בו זמנית. לכן, קיום צורות פולחן שונות לאלים בעלי שמות שונים, לא מוגדר כפוליתאיזם.
הנותאיזם נחשב לעיתים לגרסה מורכבת של מונותיאיזם, בכך שהוא מאפשר לאדם להאמין באל מסוים אחד בלי לשלול צורות שונות ואחרות של שמות, כינויים, או התגלויות המתייחסות לאותו אל.
יש חוקרים הטוענים כי הדת הישראלית הקדומה הייתה במקורה דת הנותאיסטית, אשר האמינה באל אחד שמוביל פנתיאון, והפכה בהדרגה למונותאיסטית במהלך תקופת המקרא, עד להשתלטות מוחלטת של מונותאיזם מופשט בתקופת הבית השני. חוקרים אחרים חלקו על תיאור זה, והגדירו את הישויות הנוספות שיהודים מאמינים בהן עד היום, כגון "מלאכים", "מידות" ו"ספירות", כהמשך של הגישה ההנותאיסטית ביהדות.
מימוש הרעיון היה בקיסרות הרומית, כאשר הוחל בתהליך סינקרטיזם של אלים. אלים שונים בעלי מכנה משותף עברו תהליך שבסופו הם נחשבו כבעלי אותן תכונות. למשל כל אלות האם הגדולה, הפיריון, הטבע והאדמה, עשתרת, אשתר, אפרודיטה, ונוס, קיבלי ודומות להן קיבלו מאפיינים זהים ופולחן זהה אף כי עבדו אותן בשמותיהן השונים במקומות שונים.
כך גם אלי השמש השונים (בהם תמוז, אדוניס, מיתרה, אפולו, הליוס, רע) התמזגו לאל אחד שמאפיינים שונים של פולחנו (למשל יום אדוננו שהוא יום ראשון) עברו לאמונה הנוצרית.
מושג האווטאר בתרבות ההינדית הוא איחוד של מספר אלים לאל אחד. כל מאמין יכול לעבוד את ההתגלמות הקרובה אליו יותר וכל ההתגלמויות הן אל אחד.
ראו גם

פוליתאיזם
מונולטריזם
סינקרטיזם
פנתאון
קנאות דתית
מונותאיזם
הערות שוליים

↑  William Brown, Ancient Israelite & Judean Religion, World History Encyclopedia, ‏2017
↑  פרופ' יונתן בן דב, אלים, מלאכים ושדים בספר דברים?, באתר thetorah.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4310291-8 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איגוד המוסכים בישראל

| --- | --- |

 תחום:  תעשיית הרכב 
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  1942–הווה (כ־82 שנים) 
 www.iga.org.il
 
איגוד המוּסכּים בישראל הוא הארגון היציג של ענף שרותי הרכב והתחבורה בישראל, מאז שנת 1942.
הענף מקיף כ-5,000 מוסכּים מורשים כחוק בכל ענפי המקצוע ועובדים בו כ-50,000 איש.[דרוש מקור]
היסטוריה ומבנה ארגוני

טרם קום המדינה, כבישים רבים עדיין לא היו קיימים. התנועה התנהלה בדרכי עפר ובשבילים, דבר שהוביל להארכת משך הנסיעות ולצורך בתיקונים תכופים ויסודיים לכלי הרכב. גם המכוניות עצמן לא הצטיינו באיכותן, והמבחר התרכז בעיקר ברכבי פורד מעודפי הצבא הבריטי.
המוסך היהודי הראשון בישראל, מוסך "אוניברסל", הוקם בשנת 1918 בלב יפו, באחת הסמטאות המוליכות לכיכר השעון, מאחורי בית הסראייה. את המוסך הקים פליק גורבן, שהיה בין מייסדי איגוד המוסכים. האיגוד, שהוקם בשנת 1942, נוסד כגילדה מקצועית שנועדה לספק מענה לצרכים ההולכים וגדלים של צי הרכב של היישוב. האיגוד איגד את המוסכים הראשונים שקמו בארץ ישראל בתקופת המנדט.
מטרות היסוד של האיגוד, כפי שהוגדרו על ידי מייסדיו, היו בעיקרן לספק סיוע משפטי, מקצועי וטכני לעוסקים בענף. מוסדות האיגוד כוללים את האספה הכללית, המועצה, ההנהלה הארצית והוועדות השונות. האיגוד מתווה מדיניות ומקבל החלטות באמצעות נציגי הציבור בכל מוסדותיו. ניהול האיגוד השוטף מתבצע על ידי יו"ר האיגוד, יו"ר הסניפים, יו"ר הוועדים לענפי הרכב השונים וההנהלה הראשית. כלל התפקידים הציבוריים באיגוד מבוצעים בהתנדבות, והצוות המנהלי כולל כ-50 עובדים בשכר ופרילנסרים, לצד כ-250 פעילים מתנדבים.
חברוּת באיגוד

מוסכים החברים באיגוד, מזוהים באמצעות סמל "הפלוס הירוק". מוסכים אלו מחויבים לקוד האתי של האיגוד לנותני שירות בענף הרכב בישראל.
בין הנושאים המוסדרים בקוד: עבודה עם רישוי והסמכה מתאימים, התנהלות בשקיפות ובגילוי מלא, אחריות לעבודות ולחלפים, איסור לתשלום עמלות או טובות הנאה לכל גורם שהוא, עבודה על פי כללי הבטיחות ובהתאם להוראות היצרן, השבה לקדמות של הרכב בתיקוני תאונות דרכים, איסור מוחלט של תיקון כלי רכב מסוכנים והונאות ביטוח מכל סוג, התחייבות לגביית תשלום הוגן ובהתאם לשעיתון היצרן, שמירה על רכוש הלקוחות ועוד.
ארגוני גג ושותפויות מקצועיות

איגוד המוסכים חבר ב(מועצה האירופית לסחר ושרותי רכב ותחבורה (CECRA), בלשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל (לה"ב) ובפורום ארגוני הרכב בישראל (יחד עם איגוד שמאי הביטוח בישראל, איגוד יבואני הרכב בישראל, איגוד קציני בטיחות בתעבורה, איגוד מכוני הרישוי וארגון מנהלי תחבורה).
פעילויות נוספות > "פורום התיקון הבטוח"

"פורום התיקון הבטוח", הוקם בשנת 2003, במטרה לרכז את הפעילות בנושא הבטחת האיכות והבטיחות של תיקוני הרכב בישראל, ולהעלות את הנושא לסדר היום הציבורי.
לפורום מאגר מידע בנושא תחזוקה ותיקון כלי רכב, והוא עומד לרשות בעלי המוסכים והציבור בכל נושא הקשור לתחום.
פעילויות נוספות > המכללה הטכנולוגית לרכב

המכללה הטכנולוגית לרכב מיסודו של איגוד המוסכים בישראל, הוקמה במטרה לדאוג להכשרה, העשרה וקידום מקצועי של העוסקים בתחום שרותי הרכב. הלימודים במכללה מסובסדים למטרת קידום מקצועי של הענף.
בסניפי המכללה נערכים קורסים, השתלמויות, ימי עיון והרצאות, הכוללים לימודים עיוניים ומעשיים כאחד. הלימודים המעשיים מתקיימים בצמוד לסניפי המכללה.
פעילות המכללה הטכנולוגית לרכב מתרחבת ומתעדכנת באופן שוטף בהתאם לשינויים הטכנולוגיים בתחומי הרכב. המכללה פועלת בפיקוח ובשיתוף פעולה עם משרד התחבורה ומשרד הכלכלה והתעשייה.
פעילויות נוספות > השבוע ברכב

האיגוד מוציא לאור שבועון מקוון "השבוע ברכב", המספק חדשות ועדכונים על ענף הרכב והתחבורה בישראל, כולל אירועים מרכזיים בענף, עדכונים שבועיים מן התקשורת, כתבות ומאמרים, מידע משפטי ופסקי דין, לוח מודעות, ערוץ הרכב וקישורי וידאו, חוזרים רשמיים, הכשרה והעשרה מקצועית רווחה תרבות ופנאי ועוד. לשבועון כ-30,000 מנויים.
סמל "הפלוס הירוק"
סמל פורום התיקון הבטוח
סמל המכללה הטכנולוגית לרכב
ציר זמן של תגליות בתחום פיזיקת חלקיקים
הערות שוליים

↑  Hockberger (2002). A history of ultraviolet photobiology for humans, animals and microorganisms
↑  W.C. Röntgen (1895). Über ein neue Art von Strahlen. Vorlaufige Mitteilung
פולנדם (כדורגל)

מועדון הכדורגל פולנדם (בהולנדית: Football Club Volendam) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיירה פולנדם שצפון הולנד אשר משחק בליגת העל ההולנדית. בעבר העפיל המועדון פעמיים לגמר הגביע ההולנדי.
היסטוריה

המועדון הוקם ב-1920 בשם "ויקטוריה". ב-1923 שינה את שמו ל"ראקב פולנדם" (הקבוצה הרומית-קתולית חובננית של פולנדם בתרגום חופשי), אך היה מוכר בפשוטות בשם "פולנדם" המועדון שיחק בליגות החובבניות הנמוכות עד 1945 אז הצטרף להתאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית ושובץ לליגה השלישית של אליפות הולנד. עם הכוונה להקמת ליגת מקצועית בהולנד החל המועדון לאבד שחקנים לטובות הקבוצות הגדולות והמקצועיות ששאפו לשחק בליגה הראשונה ויכלו לשלם שכר לשחקנים. בעונת 1955/1956 הגישה הקבוצה בקשה להצטרף לליגת המשנה ולאחר שגייסה כספים בעזרת איגרות חוב קיבלה אישור להפוך לקבוצה מקצוענית בליגת המשנה. את עונת הבכורה של הקבוצה בליגת המשנה סיימה הקבוצה במקום הרביעי. בעונתה השנייה בליגה הצליחה הקבוצה להגיע להישג גדול כאשר העפילה לגמר הגביע ההולנדי כנגד ספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית אך הפסידה 4–3 לעיני כ-18,000 צופים. העונה הבאה, עונת 1958/1959 הייתה המשך ישיר לעונה הקודמת והקבוצה סיימה במקום הראשון והעפילה לראשונה לליגה הבכירה. בעונתה הראשונה בליגה החלה הקבוצה את מה שיקרה עבורה כ"תקופת היו-יו" בה היא עולה ויורדת אל ומהליגה הבכירה ללא השארת חותם משמעותי.
בעונת 1971/1972 סיימה הקבוצה במקום ה-17 בליגת העל ונשרה לליגת המשנה אך בגביע הצליחה להעפיל לשלב חצי הגמר לראשונה מעונת 1957/1958. לאחר עונה זו בילתה הקבוצה חמש עונת רצופות בליגת המשנה ובסיומן שבה לליגה הבכירה לאחר שסיימה במקום החמישי בליגת המשנה והעפילה דרך שלב הפלייאוף בו זכתה בזכות יתרון של שני שערים על זוולה. גם הופעה זו בליגה הבכירה נקטעה לאחר שתי עונות בלבד ובשחזור של עונת הירידה הקודמת גם כאן סיימה הקבוצה במקום ה-17 והעפילה לשלב חצי גמר הגביע בו הפסידה לאייאקס בעקבות שערי חוץ. לאחר ירידה לליגת המשנה חזרה הקבוצה לרצף של ארבע שנים עד לחזרתה מהמקום השני לליגה הבכירה, פעם נוספת לשתי עונות בסיומן שבה לליגת המשנה. בסיום עונת 1986/1987 העפילה הקבוצה מהמקום הראשון בליגת המשנה לליגת העל במה שנראה כתור הזהב של הקבוצה. הקבוצה פתחה רצף של 11 עונות רצופות בליגה הבכירה בהן סיימה פעמיים במקום השישי. כך למשל בעונת 1989/1990 סיימה הקבוצה במרחק ניצחון בודד מהעפלה לגביע אופ"א. בעונת 1994/1995 העפילה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה לגמר הגביע בו הפסידה לפיינורד בתוצאה 2–1 לעיני 48,146 צופים. בעונת 1997/1998 נשרה הקבוצה לליגת המשנה. בליגת המשנה שיחקה הקבוצה חמש עונות נוספות בטרם שבה הקבוצה לליגה הבכירה דרך פלייאוף העלייה, אך שבה וירדה לליגת המנה לאחר עונה אחת בלבד לארבע עונות נוספת בליגת המשנה אשר בסופן העפילה פעם נוספת מהמקום הראשון לליגה הבכירה, פעם נוספת לעונה אחת בסיומה שבה לליגת המשנה.
בסיום עונת 2021/2022 סיימה הקבוצה במקום ה-2 בליגת המשנה ושבה לליגה הבכירה לאחר היעדרות של 13 שנים.
בתום עונת 2023/2024 ירדה לליגת המשנה.
קבוצת עתודה

ב-2017 הוחלט במועדון כי בדומה לקבוצות הליגה הבכירה, למועדון תוקם קבוצת עתודה בשם "יונג פולנדם" מכיוון שבחוקי הכדורגל ההולנדי קבוצת עתודה לא יכולה לשחק באותה ליגה עם קבוצת האם, קבוצת העתודה משחקת בליגה השלישית, באם תעלה פולנדם לליגה הבכירה תינתן לקבוצת העתודה אפשרות להעפיל לליגת המשנה. כיום פולנדם היא הקבוצה היחידה בליגת המשנה המחזיקה קבוצת עתודה.
סגל הקבוצה

נכון ל-1 בפברואר 2024
הישגים

אליפות ליגת המשנה ההולנדית
זכייה: (6) 1958/1959, 1960/1961, 1966/1967, 1969/1970, 1986/1987, 2007/2008
הגביע ההולנדי
סגנית: (2) 1957/1958, 1994/1995
הערות שוליים

↑  Studioweb.nl, Selectie, FC Volendam (בהולנדית)
תאודירוס מריה "דיק" טול, מלך השערים בכל הזמנים של פולנדם בעונת הפרישה שלו 1967
משחק כדורגל בין וולדנם לפ.ס.וו. איינדהובן 2017 במגרשה הביתי של פולנדם
דמוגרפיה של ממלכת ירושלים

ממלכת ירושלים הייתה מדינה צלבנית שהוקמה בארץ ישראל בשנת 1099 כתוצאה מהכיבוש הצלבני של ארץ ישראל במסע הצלב הראשון, ונכבשה בשנת 1187. אוכלוסיית הממלכה מנתה כ־300,000–350,000 נפש והתחלקה לשני חלקים עיקריים: פרנקים והלא פרנקים. הפרנקים הם הכובשים הצלבנים, והם נהנו משורה של זכויות יתר. הלא פרנקים סבלו מאפליה וניידותם החברתית הייתה מוגבלת אפילו בסטנדרטים של ימי הביניים. בפרט, משרות המנהל היו סגורות בפניהם.
פרנקים

פרנקים מלשון "פרנג' " ("צרפתי" בערבית) הם הכינוי בפי המוסלמים לתיאור הכובשים הצלבנים. ראשיתה של האוכלוסייה הפרנקית בארץ ישראל הוא במסע הצלב הראשון, אך מתוך עשרות אלפי משתתפיו רק קומץ צלבנים נותרו בארץ ישראל. המקורות מוסרים שהצבא הצלבני המגויס שנותר בארץ ישראל כלל כמה מאות אבירים וכמה אלפי רגלים בלבד. מטרת הצלבנים הייתה גירוש המוסלמים מארץ הקודש ו"שחרור" כנסיית הקבר. משהסתיימה המלחמה, רוב הצלבנים חזרו לאירופה. עם הזמן, גדלה האוכלוסייה הפרנקית והגיעה ל-100–120 אלף כשהיא מהווה כשליש מתושבי הארץ.
החברה הצלבנית הייתה בנויה על פי הדגם הפאודלי של אירופה. בראש הפירמידה עמד המלך והאצולה, מתחתיה האבירים הזוטרים ובתחתיתה פשוטי העם.
על אף שככלל אוכלוסייה זאת שמרה על תרבות אירופאית, במשך הדורות בארץ היא גם ניכסה לעצמה מנהגים מהתרבות המקומית ויחסה כלפי יתר תושבי הארץ, לרבות המוסלמים, היה הרבה פחות עוין מאשר זה של המהגרים החדשים ילידי אירופה, ואף לא נדיר היה למצוא קישרי ידידות בינם לאוכלוסיות הילידות, דבר שלא פעם עורר עליהם ביקורת מקרב ילידי אירופה שבזו והתנשאו מעליהם.
יהודים > ירושלים > האוכלוסייה היהודית של עכו

בעיר עכו, בירת ממלכת הצלבנים בתקופה השנייה, נבנתה קהילה יהודית גדולה שמנתה בשיאה כארבעים אלף נפש. השפעתה של קהילת עכו הייתה רבה על העולם היהודי; כך למשל, כתב רבי שלמה בן אדרת (הרשב"א), איש המאה ה-13, בספר התשובות: "מנהג מכל חכמי ארץ ישראל וכל חכמי בבל, השואלים שאלה, לא יחתום בה שום אדם, וכך אומרים: יורונו חכמי עכו משאלת כך וכך". בקהילת עכו חברו יחדו נציגים משלושה מרכזי תרבות יהודית באותה תקופה: היהדות הארצישראלית וסביבתה באזור המזרח התיכון, יהדות חצי האי האיברי ויהדות אשכנז במרכז אירופה; היסטוריונים סוברים, כי המפגש ביניהם הניב תוצאות ברוכות רבות בספרות העברית בימי הביניים. ההיסטוריון אלחנן ריינר כתב על כך: "בעכו התוודעו חכמי אשכנז וספרד לראשונה אל יהודי המזרח ולמדו להכיר את תרבותם וספרותם ואת הדמויות הרוחניות המדריכות אותם. חשיבות רבה במיוחד הייתה לפגישתם עם אברהם הנגיד, בנו של הרמב"ם". אשר התמנה לתפקידו כנגיד הקהילה היהודית במצרים בשנת 1205.
אולם בשנת 1286 התלקח בקהילה היהודית בארץ ישראל ובמצרים פולמוס עז על משנת הרמב"ם; רבי דוד נכדו התגורר אז בעכו, והתפלמס עם המבקשים להחרימם ומניעת הפצתם, ובראשם רבי שמואל קטן, חכם שבא מצרפת; לאחר דין ודברים, הודיעו מנהיגי הקהילות במרחב הארצישראלי, הנשיאים ממשפחת ראשי הגולה, והנגידים במצרים, על תמיכתם במשנת הרמב"ם, ובכך הטביעו את חותמם על מקומה ביהדות בהמשך הדורות.
שנים ספורות לאחר מכן, נחרבה הקהילה היהודית התוססת, כאשר העיר עכו נהרסה ותושביה הומתו או נשבו ונמכרו לעבדות על ידי הכובשים הממלוכים; הממלוכים הטילו על העיר מצור ב-5 באפריל 1291, והעיר נפלה בידיהם ב-28 במאי 1291.