stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקירה
ביקורת

המאנגה זכתה להכרה נכבדת על ידי התעשייה, כולל זכייה בפרס המאנגה של שנת 1984 מטעם הוצאת Kodansha‏. כמו כן, בשנת 2002, היצירה הייתה מועמדת לפרס ע"ש הארווי קורצמן לרומן הגרפי הטוב ביותר. נודעה לה גם החשיבות שבהכרת המאנגה היפנית לקהל המערבי. יתר על כן, תרגום היצירה לשפה הצרפתית בידי הוצאת הספרים Glénat פרץ את המחסומים לפלישה היפנית. המראות והתחושה שהציגה המאנגה "אקירה", יחד עם יצירות נוספות כ-Ghost in the Shell וסרט הקולנוע בלייד ראנר האמריקני הכשירו את הקרקע ליצירות יפניות נוספות אודות עתיד דיסטופי של סוף שנות ה-90 של המאה ה-20. המאנגה ביססה את המוניטין של אוטומו, והצלחת סרט האנימה שבא בעקבותיו איפשרה לו להתרכז בסרטים מאשר במדיום בו הקריירה שלו החלה. יציאתו של סרט האנימה תרם גם לפופולריותה של האנימה היפנית במערב והוא נחשב כחלוץ הגל השני של הפנדום, שהחל בתחילת שנות ה-90. אחת הסיבות להצלחתו של הסרט הייתה איכות האנימציה המתקדמת. עד לאותה תקופה, סרטי אנימה היו ידועים בהוזלת עלויות ההפקה על ידי אנימציית תנועה מוגבלת (כמו למשל הנפשת פה הדמות המדברת בזמן שיתר האנימציה נותרת סטטית). "אקירה" שבר את הטרנד בכך שהציג דיאלוגים מפורטים ביותר - לראשונה בתולדות הפקות האנימה, וכן אנימציה זורמת וחלקה באמצעות השימוש במעל ל-160 אלף צלולואידים.
עלילה > כרך ראשון

ב-6 בדצמבר 1992, פיצוץ גרעיני משמיד את טוקיו ובכך מתחילה מלחמת העולם השלישית. לקראת שנת 2030 נבנית נאו-טוקיו מההריסות על אי מלאכותי במפרץ טוקיו, אך היא אחוזה במאבק פוליטי, פעולות טרור נגד הממשלה ובאלימות של כנופיות. בזמן שהוא רוכב בחורבות העיר ההרוסה, חבר כנופיית הבוסוזוקו טטסואו שימה נפצע כאשר אופנועו מתפוצץ מהיתקלות עם טאקאשי - ילד בעל כוחות טלפתיים. היתקלות זו מעוררת בטטסואו כוחות משלו, מה שמושך את תשומת לבו של קולונל שיקישימה, העומד מאחורי פרויקט ממשלתי סודי. כוחותיו החדשים של טטסואו מפריעים למוחו ומחריפים את תסביך הנחיתות שלו על מנהיג כנופיית הבוסוזוקו שוטארו קַנֵדַה. הוא מחליט להפוך למנהיג כנופיית הליצנים היריבה.
בינתיים, קנגה מעורב עם קיי, חברת תנועת מחתרת שמבצעת פעולות טרור נגד הממשל היפני המושחת. המחתרת - בראשותם של חבר הפרלמנט נזו וריו, אחיה של קיי - מקבלים מידע אודות הפרויקט של קולונל שיקישימה ועל דמות מסתורית בשם "אקירה". ריו ונזו מקווים להשתמש במידע זה נגד הממשלה ומנסים להגביל את מהלכיו של קנדה לאחר שהוא מתערב בפעולותיהם. אולם, לאחר שטטסואו וכנופיית הליצנים גורמים למלחמת כנופיות רחבת היקף, קנדה מאגד את כל כנופיות האופנועים של נאו-טוקיו נגד טטסואו. כנופיית הליצנים מובסת, אך טטסואו מתברר כבלתי מנוצח בעקבות כוחותיו החדשים. הוא הורג את ימאגאטה, חבר כנופייתו של קנדה, וניצל באורח פלא לאחר שנורה בידי קנדה.
עלילה > כרך שני

קנדה, קיי וטטסואו נלקחים למעצר צבאי בעקבות אירועי הכרך הראשון. הם מוחזקים בגורד שחקים בשליטה צבאית תחת שמירה מרבית, אך קיי נמלטת לאחר שהיא הופכת לבעלת כוחות טלפתיים. היא נלחמת נגד טטסואו ומשחררת את קנדה לחופשי. לאחר שהחלים במהירות מפציעותיו, טטסואו מברר אודות אקירה ומאלץ מדען בשם ד"ר אונישי לקחת אותו למרכזם של בעלי הכוחות. שם מתרחשת תקרית אלימה ביניהם לבין טטסואו, קנדה וקיי, וד"ר אונישי מחליט לאפשר לטטסואו להכיל את כוחותיו של אקירה למרות אישיותו המתוסבכת. טטסואו נמלט מגורד השחקים מתוך מטרה לשחרר את אקירה - מושא ניסויים אשר הוא זה שגרם לפיצוץ טוקיו - ששוכן בהקפאה קריוגנית מתחת לאצטדיון האולימפי של נאו-טוקיו. הוא פולש לבסיס הצבאי שבאצטדיון והורג את כל מי שעומד בדרכו. קולונל שיקישימה מגיע לבסיס ומנסה להניא את טטסואו מתוכניתו. קנדה וקיי נכנסים לבסיס דרך הביוב ועדים למתרחש. טטסואו מתעלם מהפצרותיו של הקולונל ופורץ את מחסומי תא ההקפאה. הוא משחרר את אקירה, שמתגלה כילד קטן ורגיל למראה. הטרור למראה אקירה גורם להכרזת מצב חירום אשר זורע פאניקה ברחבי נאו-טוקיו. הקולונל מנסה להשתמש בלוויין לייזר כדי להשמיד את טטסואו ואת אקירה, אך מצליח רק לגרום נזק לזרועו של טטסואו. קנדה וקיי פוגשים באקירה, שאינו יודע מי הוא, ולוקחים אותו חזרה לנאו-טוקיו.
עלילה > כרך שלישי

לאחר שחרורו של אקירה, גם קולונל שיקישימה וגם ממשיכי דרכה של ליידי מיאקו מחפשים אחריו. קנדה, קיי וחברת מחתרת שלישית בשם צ'יוקו מנסים לתפוס מחסה יחד עם אקירה ביאכטה של נזו, אך נזו בוגד בהם וחוטף את אקירה לצורך תועלתו הפרטית, ומנסה להרגם. הם שורדים את נסיונותיו של נזו ומשיבים את אקירה לצידם. בניסיונו הנואש לתפוס את אקירה וכתגובה לפעולותיה הנלוזות של הממשלה במשבר זה, קולונל שיקישימה מכריז על הפיכה ומשליט משטר צבאי על העיר. אנשיו של הקולונל מצטרפים לחסידיה של ליידי מיאקו ולצבאו הפרטי של נזו ברדיפה אחר קנדה, קיי, צ'יוקו ואקירה ברחבי העיר. המרדף מסתיים בתעלה, ואקירה עומד להילקח לחזקתו של הקולונל. נזו מנסה לירות באקירה, מאשר שזה יילקח לידי הממשלה, ובעקבות כך נורה ונהרג על ידי אנשיו של הקולונל. כתוצאה מחילופי האש נורה טקאשי בראשו ונהרג. מותו של טקאשי מכניס את אקירה לטראומה, אשר גורם לפיצוץ שני שמשמיד את נאו-טוקיו. קיי, ריו, צ'יוקו, קולונל שיקישימה וקיוקו ומסארו - שני בעלי הכוחות הנותרים, שורדים את החורבן. קנדה נעלם בעקבות הפיצוץ. לאחר השמדת העיר, טטסואו נפגש עם אקירה, לאחר שלא היה לו כל אזכור עד כה בכרך השלישי.
עלילה > כרך רביעי

זמן מה לאחר מאורעות הכרך השלישי, צוות סיור אמריקני בראשות ג'ורג' ימאדה מגיע בחשאי לנאו-טוקיו. ימאדה מגלה שהעיר מחולקת לשתי סיעות - הכת של ליידי מיאקו, שמספקת מזון ומחסה לפליטים, ואימפריית טוקיו הגדולה - קבוצת פנאטים בראשות אקירה וטטסואו, אשר מוערצים כאלים על היותם בעלי כוחות. האימפריה מטרידה ללא הרף את קבוצתה של מיאקו והורגת כל פולש לשטחה באמצעות פלוגת הסער המיוחדת של טטסואו. קיוקו ומסארו הופכים למטרות של חיילי האימפריה הפנאטיים. קיי, צ'יוקו, הקולונל וחבר כנופיה בשם קאי מצטרפים לכוחותיה של ליידי מיאקו לצורך הגנתם.
ימאדה נפגש עם ריו ומעדכן אותו בנוגע לתגובות העולם בעקבות השמדת נאו-טוקיו. הם מגלים עד מהרה שצי אמריקני ממתין בקרבת מקום. טטסואו נעשה מכור כבד לכדורים נגד כאבי ראש הפוקדים אותו. הוא מבקר במקדשה של ליידי מיאקו ומבקש את עצתה, והיא פורסת בפניו את ההיסטוריה אודות פרויקט "אקירה". היא מייעצת לו להפסיק עם הכדורים כדי להפוך לחזק יותר, וטטסואו מתחיל בתהליך גמילה כואב. בינתיים, עוזרו של טטסואו מארגן מתקפה של האימפריה על מקדשה של מיאקו, ללא הצלחה. לאחר שהקולונל משתמש בלוויין הלייזר כדי לתקוף את צבא האימפריה, אירוע מסתורי יוצר קרע בשמיים אשר פולט פסולת מהפיצוץ השני של אקירה... וגם את קנדה.
עלילה > כרך חמישי

לאחר המאורעות בכרך רביעי, קנדה מתייחד שוב עם קיי, קאי וג'וקר - מנהיג כנופיית הליצנים לשעבר, והם מתכננים מתקפה על אימפריית טוקיו הגדולה. בינתיים, קבוצה של מדענים נאספת על נושאת מטוסים אמריקנית ומקימה את "פרויקט נוער עבריין" כדי לחקור את אירועי הפיצוץ על נאו-טוקיו. ריו נכנס לוויכוח עם ימאדה, לאחר שהוא מגלה שימאדה מתכוון להשתמש בלוחמה ביולוגית כדי להתנקש בחייהם של טטסואו ואקירה. ימאדה נמלט ממעצרו של ריו ונפגש עם כוחות הקומנדו שלו. אקירה וטטסואו מארגנים מפגן כוחות באצטדיון האולימפי אשר בעקבותיו טטסואו פוער חור בירח.
בעקבות המפגן, כוחותיו של טטסואו גורמים לגופו להתעוות, והוא סופג עצמים הקרובים אליו. הוא מגלה שהשימוש לרעה בכוחותיו גרם להם להתעצם אל מעבר למגבלות גופו הגשמי. הוא מתקיף את נושאת המטוסים בהם נמצאים המדענים ועורך קרב נגד מטוסי קרב אמריקניים. במהלך תקרית זו, טטסואו משתלט על נושאת המטוסים ומשגר נשק גרעיני מעל האוקיינוס. קיי מגיעה ונאבקת עמו, לאחר שקיבלה על עצמה את הכוחות הטלפתיים. בינתיים, קנדה, קאי וצבא האופנוענים שלהם מגיעים לאצטדיון האולימפי כדי לפצוח במתקפה כוללת על אימפריית טוקיו הגדולה.
עלילה > כרך שישי

קנדה וכנופייתו החדשה ממשיכים במתקפה על האצטדיון שהחלה בסוף כרך קודם. טטסואו חוזר לאצטדיון ומתעמת מול צוותו של ימאדה, אך הוא סופג את התקפותיהם הביולוגיות ומקבל חזרה שליטה על כוחותיו באופן זמני. או אז, הוא מתחיל בקרב אפי נגד קנדה, אך קרב זה נפסק בחטף על ידי הצי האמריקני, שמנסה לפוצץ באופן שיטתי את נאו-טוקיו בעזרת לוויין לייזר משלו. טטסואו מצליח לטוס לחלל ולהשמיד את הלוויין, שמתרסק על נושאת המטוסים. האדמירל וכמה מהמדענים נהרגים. לאחר הקרב, טטסואו עושה את דרכו לתא ההקפאה הישן של אקירה, הממוקם מתחת לאצטדיון.
תפאורה

נאו-טוקיו - התפאורה המרכזית להתרחשות. עיר שוקקת חיים הבנויה על אי מלאכותי שבמפרץ טוקיו. ביתם של מרבית הדמויות והסיעות שבסיפור - כולל הצבא, המחתרת וכנופיות האופנוענים השונות כהליצנים והקפסולות. העיר מושמדת לאחר מכן בידי אקירה והופכת לשממה ולביתם של כנופיות האופנוענים, של אימפריית טוקיו הגדולה ושל כוחותיה של ליידי מיאקו.
העיר הישנה - האזורים הנטושים של טוקיו. מבין האזורים החשובים: "לב החורבן", המקום בו אקירה הפעיל לראשונה את כוחותיו, והכביש הראשי שמוביל אליה, המקום שבו קרתה לטטסואו התאונה בה התגלו כוחותיו.
בית הספר לאימונים במחוז השמיני - בית הספר אליו קנדה ושאר חברי כנופייתו לומדים.
הארוקיה - בר משקאות בו קנדה וכנופייתו מבלים. במקום זה נפגש קנדה לראשונה עם ריו וקיי, ובו קנדה וקיי תופסים מחסה מכוחות הצבא. מקום התאספותם גם של כנופיות האופנוענים במטרה לחסל את טטסואו והליצנים.
האצטדיון האולימפי - מיקום מרכזי בסיפור. הופיע לראשונה כשהוא תחת בניה בשנת 2031 בחורבות העיר הישנה. מקום זה מאכלס את הבסיס הצבאי הסודי בו מוחזק אקירה. מאוחר יותר, זהו בסיסה של אימפריית טוקיו הגדולה בראשות אקירה וטטסואו, ומקום הקרב האחרון בין קנדה וטטסואו.
המקדש של מיאקו - ביתם של ליידי מיאקו וחסידיה. נהפך למקום מושבם של מאות פליטים לאחר התעוררותו של אקירה, והותקף כמה וכמה פעמים על ידי אימפריית טוקיו הגדולה ובקרב בין קנדה וטטסואו.
הקבר הקריוגני של אקירה - המתקן בו הוחזק אקירה בהקפאה לאחר מלחמת העולם השלישית לצורך מחקר לדורות הבאים. הכניסה היחידה היא מעלית, אשר הושבתה בקרב של הצבא נגד טטסואו, אך הופעלה מחדש על ידי ג'וקר.
המדיות השונות בזיכיון > המאנגה

סדרת המאנגה, אשר נוצרה על ידי קצוהירו אוטומו, פורסמה במקור במגזין Young Magazine בין השנים 1982 עד 1990. הסדרה לוקטה בהמשך ב-6 כרכים.
המדיות השונות בזיכיון > סרט האנימה

ב-18 ביוני 1988 יצא סרט אנימה המבוסס על המאנגה, בבימויו של קצוהירו אוטומו, יוצר המאנגה. בשעה שרוב עיצובי הדמויות והתפאורות עובדו ישירות מהמאנגה בת 2,182 העמודים, עלילת הסרט בנויה מחדש ושונה לחלוטין מגרסתו המודפסת, ומקצצת הרבה מחלקה השני של המאנגה. סרט האנימה מיוחס על ידי רבים כציון דרך במדיום האנימה, והוא הפך במהרה לסרט פולחן. ככזה, הוא היווה השראה לסרטים שבאו אחריו.
המדיות השונות בזיכיון > משחקי וידאו

משחק הרפתקאות המבוסס על סרט האנימה יצא לקונסולת ה-Nintendo Entertainment System בשנת 1988 בידי חברת Taito. השחקן משחק בדמותו של קנדה, והסיפור מתחיל כאשר קנדה וחברי כנופיית האופנוענים שלו מוחזקים על ידי כוחות המשטרה. בשנת 1994 יצא משחק פעולה לאמיגה CD32, ובשנת 2002 יצא משחק הפינבול Akira Psycho Ball לקונסולת פלייסטיישן 2 בידי חברת Bandai.
המדיות השונות בזיכיון > סרט לייב אקשן מתוכנן

בשנת 2002 אולפני האחים וורנר רכשו את הזכויות להפקת רימייק לייב אקשן של הסרט. לאורך השנים היו מספר ניסונות להשיק את ההפקה של הסרט, ולפחות חמישה במאים שונים ועשרה כותבים שונים היו מעורבים באותם הניסיונות. בשנת 2017 פורסם לראשונה שהבמאי טאיקה ואיטיטי נבחר להיות הבמאי שיביים את עיבוד הלייב אקשן של הסרט. אולפני האחים וורנר קבעו בהמשך שהסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-21 במאי 2021, ושהצילומים לסרט מתוכננים להתחיל בקליפורניה ביולי 2019. עם זאת, משום שואיטיטי היה לבסוף מעורב בבימוי של הסרט "תור: אהבה ורעם", הוחלט לדחות למועד מאוחר יותר את תחילת הצילומים של הסרט.
הוצאות הפרסום > פרסום דארק הורס

AKIRA, Volume 1, ISBN 1-56971-498-3, תאריך יציאה: 13 בדצמבר 2000
AKIRA, Volume 2, ISBN 1-56971-499-1, תאריך יציאה: 28 במרץ 2001
AKIRA, Volume 3, ISBN 1-56971-525-4, תאריך יציאה: 27 ביוני 2001
AKIRA, Volume 4, ISBN 1-56971-526-2, תאריך יציאה: 19 בספטמבר 2001
AKIRA, Volume 5, ISBN 1-56971-527-0, תאריך יציאה: דצמבר 2001
AKIRA, Volume 6, ISBN 1-56971-528-9, תאריך יציאה: 15 במרץ 2002
הוצאות הפרסום > פרסום רנדום האוס

AKIRA, Volume 1, ISBN 1-93542-900-0, תאריך פרסום: 13 באוקטובר 2009‏
AKIRA, Volume 2, ISBN 1-93542-902-7, תאריך יציאה: 22 ביוני 2010‏
AKIRA, Volume 3, ISBN 1-93542-904-3, תאריך יציאה: 13 ביולי 2010‏
AKIRA, Volume 4, ISBN 1-93542-906-X, תאריך יציאה: 30 בנובמבר 2010‏
AKIRA, Volume 5, ISBN 1-93542-907-8, תאריך יציאה: 1 במרץ 2011‏
AKIRA, Volume 6, ISBN 1-93542-908-6, תאריך יציאה: 12 באפריל 2011‏
הערות שוליים

↑  Amano, Masanao; Julius Wiedemann (2004). Manga Design. Taschen. p. 138. ISBN 3822825913
↑  פרסי ספרים: הגראנד פרי של יפן למדע הבדיוני
1 2 3  Brooks, Brad; Tim Pilcher (2005). The Essential Guide to World Comics. London: Collins & Brown. pp. 103. ISBN 1-84340-300-5
↑  Kwok Wah Lau, Jenny (2003). Multiple Modernities. Temple University Press. pp. 189–90. ISBN 1566399866
↑  פרסי המאנגה מטעם הוצאת הספרים Kodansha
↑  Sabin, Roger (1996). Comics, Comix and Graphic Novels: a History of Comic Art. Phaidon. pp. 230–1. ISBN 0714839930
↑  Beck, Jerry (2005). The Animated Movie Guide. Chicago Review Press. pp. 7. ISBN 1556525915
↑  מתוך אתר הביקורות Rotten Tomatoes
↑  Linder, Brian et al. (April 12, 2002). "Akira Hollywood Remake!?" IGN. Retrieved October 24, 2006. (אורכב 13.03.2010 בארכיון Wayback Machine)
1 2  Busch, Anita; Fleming, Mike Jr. (19 בספטמבר 2017). "'Akira' Back? 'Thor: Ragnarok' Helmer Taika Waititi In Talks". Deadline Hollywood. ארכיון מ-25 בספטמבר 2017. נבדק ב-25 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marc, Christopher (6 באפריל 2017). "Akira: The Tortured History of the Unmade Live-Action Adaptation". IGN. ארכיון מ-1 בספטמבר 2017. נבדק ב-31 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kit, Borys (5 בינואר 2012). "'Akira' Production Offices Shut Down As Warner Bros. Scrutinizes Budget (Exclusive)". The Hollywood Reporter. אורכב מ-המקור ב-16 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Couch, Aaron (24 במאי 2019). "Taika Waititi's 'Akira' Sets 2021 Release Date". The Hollywood Reporter. נבדק ב-24 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patton, Dominic (2 באפריל 2019). "Leonardo DiCaprio Produced 'Akira' Scores In Latest CA Tax Credits Allocation". Deadline Hollywood. ארכיון מ-2 באפריל 2019. נבדק ב-2 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kit, Borys (16 ביולי 2019). "Taika Waititi to Direct 'Thor 4' (Exclusive)". The Hollywood Reporter. ארכיון מ-16 ביולי 2019. נבדק ב-16 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  "Random House Author Page".
כרזת הסרט
אייווי קמפטון-ברנט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 ביוני 1884 פינר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 באוגוסט 1969 (בגיל 85) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של פאטני וייל 
 מקום לימודים:  רויאל הולוויי של אוניברסיטת לונדון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1967)  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (1955) 
 
דֵיים אייווי קַמְפְּטוֹן־בֶּרנֶט (באנגלית: Dame Ivy Compton-Burnett, DBE,‏ 5 ביוני 1884 – 27 באוגוסט 1969) הייתה סופרת אנגלייה. היא זכתה בפרס ג'יימס טייט בלאק לשנת 1955 על הרומן שלה "אֵם ובנה". יצירותיה מתאפיינות בריבוי דיאלוגים, ובהתמקדות בחיי המשפחה בקרב המעמד הבינוני הגבוה בשלהי התקופה הוויקטוריאנית או בתקופה האדוארדית. הרומן "משרת ומשרתת" משנת 1947 הוא אחד הבולטים בספריה.
רקע משפחתי

קמפטון־ברנט נולדה בכפר פּינֶר, באזור לונדון רבתי, ב־5 ביוני 1884, שביעית בין שנים־עשר ילדיו של רופא הומאופתי ידוע ומחבר פורה של ספרי רפואה, ד"ר ג'יימס קמפטון־ברנט (1840–1901; שמות המשפחה שלו חוברו במקף, ונהגו בצורה חריגה, קַמפטון ולא קוֹמפטון, וברנט במלעיל), ושל אשתו השנייה, קתרין לבית ריס (1855–1911), בתו של מהנדס אזרחי, מודד, ואדריכל, שהיה גם ראש עיריית דובר.
לאור נושאי כתיבתה, ההנחה הרווחת הייתה שמשפחת קמפטון־ברנט היא ממעמד בעלי האחוזות; בסקירה שלו על הכרך האחרון של הביוגרפיה של קמפטון־ברנט מאת הילרי ספרלינג, העיר הסופר ג'ון אינס מקינטוש סטיוארט: "את ההנחה הזו לא טרחה [קמפטון־ברנט] להפריך. [...] כאשר מעריצהּ הנלהב וחברהּ הקרוב רוברט לידל עסק בחיטוט משפיל־משהו ב[לקסיקון בעלי האחוזות הבריטיים של] בֶּרק וקרוקפורד, בחיפוש אחר קמפטון־ברנטים נכבדים, חיים או מתים, הוא נדהם משלא מצא אף לא אחד. התברר שהן משפחת ברנט והן משפחת קמפטון היו לאמיתו של דבר פועלי חווה רק לפני דורות ספורים, וגברת ספרלינג סבורה שאייבי בוודאי הייתה כבת שלושים כשזכתה לראשונה לראות אחוזה אנגלית מבפנים." לדברי ספרלינג, "חבריה של אייבי בגיל מאוחר יותר הניחו בדרך כלל שמוצאה, כמו מוצא המשפחות בספריה, משושלת ארוכה של בעלי אחוזות". בפועל, אייווי קמפטון־ברנט "עקרה עם משפחתה ארבע פעמים לפני גיל 14, גרה בשיכוני דיור ציבורי או בבנייה חדשה בפרברים, ולא שמעה כמעט דבר על קרובים ממשפחת קמפטון־ברנט".
מחקר מאוחר העלה שמוצא משפחת קמפטון־ברנט היה מחוכרים של חוות גבלאקר, ליד ווינצ'סטר, המפשייר, שהעמידו פנים מאז תקופת סבהּ של אייווי, צ'ארלס, שמוצאם מהענף הצעיר של משפחת בֶּרנֶט הסקוטית, בעלת האדמות, דרך אלכסנדר ברנט בן המאה ה־16, הליירד ה־12 של ליס, דרך בנו, השופט רוברט ברנט, לורד קרימונד, ודרך נכדו, גילברט ברנט, בישוף סולסברי מ־1689 עד 1715. טענה זו "התקבלה ללא עוררין בקרב צאצאי צ'ארלס, וכל הפרשה הפכה [...] במהירות לאגדה משפחתית".
טענה זו למוצא מבעלי אדמות הופיעה גם בביוגרפיה "חיי אייווי קמפטון־ברנט" מאת אליזבת ספריג; רק בביוגרפיה המאוחרת מאת הילרי ספרלינג (שבה היא מציינת את קיומן של "טענות מטעות רבות... שנטענו בעניין אילן היוחסין של אייווי קמפטון־ברנט") נעשה מחקר מדוקדק על תולדות המשפחה. החוקרת ג' בהאגיאלאקשמי קובעת בספרה "אייווי קמפטון־ברנט ויצירתה" (1986) כי הביוגרפיה של ספריג הייתה "זיכרונות של חֲברה", בעוד שספרלינג "טרחה כמלומדת" בחיבור הביוגרפיה שלה.
אביו של ג'יימס קמפטון־ברנט, צ'ארלס, היה עובד חקלאי נודד, ולימים סוחר פחם וחלבן. (עד מחקרה של ספרלינג נטען שהיה "בעל קרקעות רבות", אולם הקמפטון-ברנטים של דורו של צ'ארלס היו פועלים וסוחרים זעירים ממעמד הפועלים, ועל אף טענותיהם במשך כמה דורות, מעולם לא היו בעלי אדמות כלשהן.
השם "קמפטון" שימש מאז 1803, מועד נישואי סבו של ג'יימס קמפטון־ברנט, ריצ'רד ברנט, לקתרין מריה קמפטון מהמפשייר, לכאורה לכבוד "הונהּ הרב"; בפועל, היא הייתה בתו של נפח, שהלווה לחתנו 300 ליש"ט. אחיו הצעיר של ריצ'רד, ויליאם, התחתן עם אחותה של קתרין, אן; רבים מילדי שני הנישואים נשאו את השם "קמפטון".
ראשית חייה

אייווי קמפטון־ברנט גדלה בהוב ובלונדון. היא התחנכה בבית, עם שני אחים, עד גיל 14. היא למדה באדיסקומב קולג', הוב, בשנים 1898–1901, ולאחר מכן למדה במשך שני סמסטרים בשנים 1901–1902 בהווארד קולג', בדפורד, ואז למדה לימודי תואר ראשון בלימודים קלאסיים באוניברסיטת לונדון. לאחר סיום לימודיה, חינכה ארבע אחיות צעירות בבית המשפחה. אימהּ שלחה את כל ילדיה החורגים לפנימייה ברגע שהתאפשר לה. לדברי המלומד פטריק ליונס, "אימהּ של קמפטון־ברנט, משנתאלמנה, סיפקה לה מודל מוקדם לשורה של דמויות בריוניות באופן שערורייתי בזירה הביתית שהופיעו בספריה, כגון סופיה סטייס מוכת היגון והתובענית (בספר "אחים ואחיות", 1929), או הרייט האסְלֶם חסרת הבושה (בספר "גברים ונשים", 1931), שמכריזה בגילוי לב: "אני רואה את פני ילדיי, והכאב שבהם מניע אותי ללכת רחוק יותר, ודוחף אותי לגרוע יותר".
ארבע מאחיותיה של אייווי מרדו בחיי הבית ב־1915 ועברו ללונדון, והתגוררו בדירה עם הפסנתרנית מיירה הס. אייווי הצליחה לנהל את הרכוש המשפחתי שהיה בנאמנות, המורכבת מירושות שני ההורים, לאחר מות אמה.
בתיאור המְחַברת במהדורות המוקדמות של ספריה בהוצאת ספרי פינגווין הופיעה פיסקה שחיברה קמפטון־ברנט בעצמה:
"חיי כה נטולי אירועים מיוחדים, עד שכמעט שאין לי מידע למסור. התחנכתי עם אחי ואחיותי בכפר, ולאחר מכן למדתי בקולג' הולווי, והשלמתי תואר בלימודים קלאסיים. חייתי עם המשפחה שלי בצעירותי, אבל במשך רוב חיי הייתה לי דירה משלי בלונדון. אני נפגשת הרבה עם חברים רבים, לא כולם עוסקים בכתיבה. ובאמת אין יותר מה לומר".
תיאור זה פוסח, למשל, על העובדה שאחיה האהוב, גאי, מת מדלקת ריאות; אח אחר, נואל, נהרג בקרב על הסום, ושתי אחיותיה הצעירות, סטפני פרימרוז וקתרין, התאבדו יחד בנטילת ֶורונאל בחדר השינה הנעול שלהן ביום חג המולד, 1917. לאף אחד משנים־עשר ילדי המשפחה לא היו ילדים, וכל שמונה הבנות לא נישאו מעולם.
קמפטון־ברנט בילתה חלק ניכר מחייה כבת לוויה של מרגרט ג'ורדן (1876–1951), מומחית בולטת בתחום האמנויות הדקורטיביות וההיסטוריה של הרהיטים, שחיה בדירתה של קמפטון־ברנט בקנזינגטון מ־1919. כשהופיע הספר "כמרים ומורים" ב־1925, אמרה ג'ורדן שכלל לא ידעה שחברתה כותבת רומן.
לאחר מות ג'ורדן בשנת 1951, הייתה קמפטון־ברנט ככל הנראה בזוגיות עם מאדג' גרלנד, עורכת ווג הבריטי בדימוס ומייסדת בית הספר לאופנה בקולג' המלכותי לאמנות. גרלנד תיארה את הזוגיות כ"אחד הדברים המאושרים ביותר בחיים ארוכים ורוויי סבל". הן טיילו יחד ובילו חגים יחד עד מותה של קמפטון־ברנט. גרלנד נחשבת לסבית לפי הביוגרפית שלה, ליסה כהן, אם כי חייה הפרטיים היו מוסתרים ברובם, בשל מעמדה בחברה.
תארים

קמפטון־ברנט זכתה בתואר אבירות בדרגת Dame Commander של מסדר האימפריה הבריטית בשנת 1967.
מותה

קמפטון־ברנט לא החזיקה בכל אמונה דתית; א"נ וילסון כינה אותה, בעקבות הביוגרפיה מאת ספרלינג, "אתאיסטית ויקטוריאנית נחושה". היא מתה בביתה בקנזינגטון ב-27 באוגוסט 1969 וגופתה נשרפה.
יצירתה

מלבד ספרה "דולורס" (1911), רומן מסורתי שדחתה מאוחר יותר כמשהו ש"כותבים בתור ילדים", עוסקת הסיפורת של קמפטון־ברנט בסיטואציות ביתיות במשקי בית גדולים, אשר, לכל דבר ועניין, תמיד נראים שייכים לתקופה האדוארדית. תיאור החולשות האנושיות למיניהן עובר כחוט השני ביצירתה, וכל המשפחות המתוארות ברומנים שלה לא מְתַפקדות בדרך זו או אחרת: הורים נאבקים בילדים, או יריבויות בין אחים אשר מייצרות מאבקי כוח זדוניים, אף כי סמויים.
החל מספרה "כמרים ומורים" (1925), סיגלה לעצמה קמפטון־ברנט סגנון אישי ביותר: הסיפורת שלה מסתמכת במידה רבה על דיאלוג פורמלי, טִקסי (בניגוד חריף לעלילות, המלודרמטיות לעיתים קרובות), ודורשת תשומת לב מתמדת מצד הקורא: לא פעם ביצירתה מוזכר מידע חשוב כלאחר יד בחצי משפט, והיא נוהגת בסימני הפיסוק רישול מכוון. התוצאה היא יצירת עולם בדיוני קלסטרופובי במכוון, שבמרכזו חקירה פסיכולוגית של השימוש לרעה בכוח ושל התנכלות, שניהם בקנה מידה קטן.
התקבלות

יצירתה של קמפטון־ברנט זכתה להערכה לאורך השנים. על "כמרים ומורים" פסק הניו סטייטסמן: "זה עוצר נשימה, מדהים. זה לא דומה לשום דבר אחר בעולם. זו יצירה גאונית." באוסף המסות שלה L'Ère du soupçon ‏(1956), שהוא מעין מניפסט מוקדם ל"רומן החדש" הצרפתי, שיבחה נטלי סארוט את קמפטון־ברנט כ"אחת מגדולי הסופרים שהיו באנגליה אי פעם".
אליזבת בואן אמרה על "הורים וילדים", הספר מתקופת מלחמת העולם השנייה, "לקרוא בימים אלה עמוד דיאלוג של קמפטון־ברנט זה לחשוב על צליל טאטוא הזכוכית, באחד הבקרים הלונדוניים האלה אחרי הבליץ". למעלה מ־30 שנה מאוחר יותר, כתב פטריק ליונס "אלו רומנים שנונים ולעיתים קרובות תובעניים, מלאים דמויות ספקניות שמדברות במימרות ומקדישות זמן רב לניתוח מדויק של דברי אחרים".
כתביה

Dolores (1911)
Pastors and Masters (1925)
Brothers and Sisters (1929)
Men and Wives (1931)
More Women Than Men (1933)
A House and Its Head (1935)
Daughters and Sons (1937)
A Family and a Fortune (1939)
Parents and Children (1941)
Elders and Betters (1944)
Manservant and Maidservant (1947)
Two Worlds and Their Ways (1949)
Darkness and Day (1951)
The Present and the Past (1953)
Mother and Son (1955)
A Father and His Fate (1957)
A Heritage and Its History (1959)
The Mighty and Their Fall (1961)
A God and His Gifts (1963)
The Last and the First (לאחר מותה, 1971)
לקריאה נוספת

Hilary Spurling: Ivy: The Life of I. Compton-Burnett (1995). Combines two volumes originally published separately in 1974 and 1984. (ISBN 978-1860660269).
Cicely Greig: Ivy Compton-Burnett: a memoir. London: Garnstone Press, 1972. ISBN 0-85511-060-0ISBN 0-85511-060-0
Frederick R. Karl: "The Intimate World of Ivy Compton-Burnett", A Reader's Guide to the Contemporary English Novel (1961), pp. 201–219.