stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיבי ניקולס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באפריל 1957 (בת 67) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון 
 בן או בת זוג:  צ'ארלס סטארידג' (1985–?) 
 צאצאים:  Matilda Sturridge, טום סטארידג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
שרה פיבי ניקולס (באנגלית: Sarah Phoebe Nicholls; נולדה ב-7 באפריל 1957) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה. ידועה מתפקידה כקורדליה פלייט בסדרה "חמדת ימים" (אנ') ובתפקיד אימו של ג'ון מריק בסרט "איש הפיל".
ביוגרפיה

ניקולס נולדה בלונדון, אנגליה. למדה בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama".
כילדה הופיעה בשם שרה ניקולס ושיחקה בסרטים אחדים לצידם של הוריה ואחותה קייט.
בשנות העשרים שלה הופיעה בסרטו של דייוויד לינץ' "איש הפיל", בסרט "The Missionary" של מייקל פיילין ובתפקיד הידוע ביותר שלה כקורדליה פלייט בסדרה "חמדת ימים". מאז לרוב הופיעה ניקולס בתיאטרון ובטלוויזיה.
הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה בשנת 1978 במחזה "Whose Life Is It Anyway?" בבימויו של מייקל לינדזי-הוג (אנ'). עוד שיחקה במחזה "שלוש אחיות" לצידה של ונסה רדגרייב, בגרסה עטורת השבחים של "An Inspector Calls" של סטיבן דלדרי שהועלתה בתיאטרון המלכותי הלאומי, במחזה זוכה פרס אוליבייה "Pravda" שיחקה לצידו של אנתוני הופקינס וכן הופיעה במחזה "היסטריה" של טרי ג'ונסון. על הופעתה ב-2008 בהפקה המחודשת של הווסט אנד של המחזה "The Vortex" מאת נואל קאוורד וב-2009 ב-"Waste" מאת הרלי גרנוויל-ברקר (אנ') זכתה בפרס "Clarence Derwent" מטעם איגוד השחקנים הבריטי (Equity). במחזה "תמונות מהוצאה להורג" מאת הווארד ברקר, בהפקת התיאטרון המלכותי הלאומי, גילמה את מבקרת האמנות ריוורה.
ב-1995 השתתפה ניקולס בסרט הטלוויזיה "אהבה כמוסה" עיבוד לרומן "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן. היא הופיעה בתפקיד אורח במספר סדרות מתח כמו "קוואנה QC", "החשוד העיקרי", "רציחות במידסומר", "לואיס", "המלחמה של פויל" ו"עיניים שלי" בכיכובו של קלייב אוון. בספיישל חג המולד של שנת 2012 השתתפה בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" בתפקיד המרקיזה מפלינטשיר. היא שבה לגלם את התפקיד בעונה של שנת 2014.
ניקולס שיחקה בסרטים אחדים שביים בעלה צ'ארלס סטארידג', בהם העיבוד לטלוויזיה של "מסעות גוליבר" מ-1995, שם גילמה את קיסרית ליליפוט, ובסרט הקולנוע "סיפורי פיות" מ-1997.
חיים אישיים

ב-6 ביולי 1985 התחתנה ניקולס עם הבמאי צ'ארלס סטארידג'. לבני הזוג יש שני בנים ובת. בנם טום סטארידג' אף הוא שחקן.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1964 |  | The Pumpkin Eater | אלזיבת' |  |
| 1965 |  | Dr. Terror's House of Horrors | קרול רוג'רס | בקטע "Creeping Vine" |
| 1967 |  | Our Mother's House | וינפרד קריץ' | קרדיט בשם שרה ניקולס |
| 1969 | נשים אוהבות | Women in Love | דבורה פיצבנקס |  |
| 1982 |  | The Missionary |  |  |
| 1983 |  | Party Party | רבקה |  |
| 1984 |  | Ordeal by Innocence | טינה ארגייל |  |
| 1987 | מוריס | Maurice | אן דורהאם |  |
| 1987 |  | Gentry | סוזאנה |  |
| 1997 | סיפורי פיות | FairyTale: A True Story | פולי רייט |  |
| 2016 |  | Chubby Funny | הדודה ג'יין |  |
| 2017 | רובוטריקים: האביר האחרון | Transformers: The Last Knight | הדודה הלן |  |
| 2017 | אהבה מריקוד ראשון | Finding Your Feet | ג'נט |  |
| 2021 | החיים המחשמלים של לואי וויין | The Electrical Life of Louis Wain | מיס ויין |  |
| 2023 | השמפניה של גברת קליקו (אנ') | Widow Clicquot | מארי קתרין קליקו |  |
הערות שוליים

↑  Professor Footprint. "Dellam Corporate Information Limited, England". 51.350638;-0.19093: Dellam.com. אורכב מ-המקור ב-2016-01-12. נבדק ב-2013-06-25.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: location (link)
↑  "Allmovie". Phoebe Nicholls.
↑  Phoebe Nicholls
↑  "Charles Sturridge Biography (1951-)". FilmReference.com. נבדק ב-1 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Charles Sturridge Biography (1951-)". FilmReference.com. ארכיון מ-12 בינואר 2016. נבדק ב-1 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ellen, Barbara (3 ביולי 2016). "Tom Sturridge: 'If I'd been a parent to myself, I would have been scared'". The Guardian. UK. ארכיון מ-3 בספטמבר 2017. נבדק ב-28 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb155933918 (data)  GND: 1190390132  ISNI: 0000 0000 7848 8131  LCCN: no2009112652  VIAF: 5249175   WorldCat (עם VIAF): 5249175
יואל (חברה)

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־43 שנים)
 משרד ראשי:  קרית-אריה, פתח תקווה
 ענפי תעשייה:  תעשיית האנרגיה 
 מוצרים עיקריים:  חיפושי נפט וגז טבעי
 הכנסות:  2.35 מיליארד ש"ח (2018)
 רווח תפעולי:  1.74 מיליארד ש"ח (2018)
 רווח:  1.42 מיליארד ש"ח (2018)
 הון עצמי:  9.35 מיליארד ש"ח (2018)
 סך המאזן:  19.2 מיליארד ש"ח (2018)
 יו"ר:  חיים צוף
 מנכ"ל:  יוסף לוי
 
י.ו.א.ל. ירושלים אויל אקספלוריישין בע"מ (שם החברה נגזר מראשי התבות של החברה באנגלית - JOEL Jerusalem Oil Exploration Ltd היא חברת החזקות ישראלית.
יואל התאגדה ביוני 1982 כחברה ציבורית  בחודש אוקטובר 1982 נרשמו לראשונה ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בעלת השליטה בחברה היא אקויטל בע"מ שבבעלות אנשי העסקים קובי מימון וחיים צוף.
היסטוריה

חברת יואל  הוקמה על ידי איש העסקים יוסף (ג'ו) אלמליח וארמנד האמר, מיליונר יהודי־אמריקאי שהקים את חברת אוקסידנטל פטרוליום, תחתיה הוקמה בשנת 1983 החברה הבת ישראמקו אינק, שהונפקה בבורסת נאסד"ק בארצות הברית . הקבוצה קיבלה רישיונות קידוח לחיפושי נפט בשטחים עצומים ברחבי מדינת ישראל. בין השנים 1983-1985 ביצעה ישראמקו ארבעה קידוחים בהשקעה של 8 מיליון דולר באזור ים המלח ("קידוחי גורים"). בקידוח גורים 4  התגלה נפט בעומק של כאלף מטר, בשכבה מגיל קרטיקון תחתון. 9,124 חביות נפט הופקו מגורים 4 במשך 14 חודשי הפקה, אך המשך ההפקה לא התאפשר בגלל פריצה מוקדמת של מי האקויפר הנמצאים מתחת למאגר לתוך הבאר, והקידוח הוגדר לא כלכלי.
בשנת 1985 הקימה ישראמקו את "נגב 1 שותפות מוגבלת" בשותפות עם יואל, פספורט בע"מ (חברה נוספת בשליטת ג'ו אלמליח שהחזיקה ביואל), נפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ, "דלק" חברת הדלק הישראלית בע"מ, דלק חיפושי נפט בע"מ (כיום דלק אנרגיה) ושותפים נוספים. עד שנת 1988 ביצעה חיפושי וקידוחי נפט בהשקעה של 19 מיליון דולר ללא הצלחה ופורקה.
בינואר 1993 רכשה חברת יואל מחצית מהזכויות בקריית שדה התעופה (שבהמשך שונה שמה ל"איירפורט סיטי"), פרויקט משרדים והיי-טק בן 385 אלף מ"ר שנבנה על הקרקעות החקלאיות של מושב ברקת, ליד נמל התעופה בן-גוריון. ב-2006 הנפקו ניירות הערך של חברת איירפורט סיטי בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לזרוע הנדל"ן של החברה.
עד שנת 1993, אהוד אולמרט היה חבר דירקטוריון החברה (פרש לאחר שנבחר לראש עיריית ירושלים).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החזיקה ב-20% מחברת ע.ר.מ שבנתה את שכונת "לב הפארק" ברעננה, פרויקט שכלל 756 יחידות דיור ומרכז מסחרי.
תחומי פעילות

החברה פועלת כיום כחברת החזקות ומחזיקה בחברות העוסקות בארבעה תחומי פעילות:
תחום הנדל"ן המניב, בעיקר באמצעות החזקתה בחברת איירפורט סיטי בע"מ שהיא בעלת פארק העסקים איירפורט סיטי ובעלת השליטה בנצבא החזקות 1995 בע"מ המחזיקה בין היתר את כל תחנות האוטובוסים המרכזיות של "אגד" בישראל.
תחום הנפט והגז הטבעי בעיקר באמצעות נפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ אשר היא בעלת השליטה בישראמקו אינק
תחום הבניה למגורים בעיקר באמצעות איירפורט סיטי
תחום המלונאות בעיקר באמצעות החזקתה בנפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ.
מבנה החזקות

י.ו.א.ל. ירושלים אויל אקספלוריישין בע"מ
נפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ (65.07%)
חנ"ל-חברת הנפט לישראל בע"מ (100%)
ישראמקו אויל אנד גז בע"מ (100%)
ישראמקו נגב 2 שותפות מוגבלת (8%)
חנ"ל - ים המלח שותפות מוגבלת (33%)
נפטא אחזקות (100%)
ישראמקו אינק (48.4%)
איירפורט סיטי בע"מ (59.02%)
נצבא חברה להתנחלות בע"מ (96.21%)
נצבא החזקות 1995 בע"מ (54.17%)
התחנה המרכזית של ירושלים
התחנה המרכזית החדשה של תל אביב
התחנה המרכזית של נתניה
מרכזית בת גלים
הערות שוליים

1 2 3 4 5  י.ו.א.ל. ירושלים אויל אקספלוריישין בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
↑  חשיפת "גלובס": מיהו חיים צוף - הבעלים על הנייר של ישראמקו?, באתר גלובס, 5 בפברואר 2010
↑  קרן צוריאל הררי, ריקוד ההיעלמות של ג'ו אלמליח, באתר כלכליסט, 23 ביוני 2011
↑  מודיעין אנרגיה- שותפות מוגבלת דו"ח תקופתי לשנת 2006
↑  עמי גינזבורג, אנליסט הממליץ על מניות של חברה בורסאית לחיפושי נפט?! יש דבר כזה, באתר הארץ, 26 ביולי 2004
↑  עומר שרביט, קובי מימון לא מוותר: רוצה להנפיק את איירפורט סיטי לפי שווי של 140 מיליון דולר, באתר הארץ, 21 ביולי 2005
↑  תומר זרחין, אולמרט ממשיך להסתבך: איש העסקים ג'ו אלמליח נחקר על הלוואה שנתן לאולמרט, באתר הארץ, 21 ביולי 2008
↑  ע.ר.מ רעננה מחקה כ-8.9 מיליון שקל בגין ירידת ערכו של המרכז המסחרי בשכונת לב הפארק, באתר TheMarker‏, 7 באפריל 2003
להט"ב ונצרות

כנסיית כל הקדושים בהמילטון, קנדה מניפה את דגל הגאווה בשנת 2018
טרוי פרי, מייסד כנסיית המטרופוליטן הקהילתית (MCC), המעניקה שירות עבור חברי קהילת הלהט"ב בכ-222 קהילות ברחבי 37 מדינות
לאורך רוב ההיסטוריה הנוצרית, רוב התאולוגים והזרמים הנוצרים ראו התנהגות הומוסקסואלית כבלתי מוסרית או חוטאת. היום בנצרות ישנן מספר גישות בנוגע לנטייה מינית והומוסקסואליות. הזרמים הרבים בנצרות מחזיקים בעמדות מגוונות, מגינוי של אקטים הומוסקסואלים והגדרתם כחטא ועד ראייתם כדבר מקובל מבחינה דתית. אפילו בתוך כל זרם, אינדיבידואלים וקבוצות מחזיקות בהשקפות שונות. מעבר לכך, לא כל חברי הזרם תומכים בהכרח בהשקפות הכנסייה שלהם בנוגע להומוסקסואליות.
כתבי הקודש הנוצרים מתייחסים מספר פעמים לאקטים הומוסקסואלים במישרין או בעקיפין. אולם במאות ה-20 וה-21 ההיקף ההתייחסות של כתבי הקודש הנוצרים לנושא והאם הם מגנים הומוסקסואליות או לא, הפכו לסלע למחלוקת בין אנשי דת וחוקרים שונים. הוויכוח נוגע לפרשנות הנכונה של איסור משכב זכר בחומש ויקרא, סיפור סדום ועמורה, מערכות יחסים הומוסקסואליות בכתבי הקודש הנוצרים ומספר פסוקים שנכתבו באגרות על ידי פאולוס והאם פסוקים אלו מוקיעים פעילויות מיניות של בני אותו המין.
הומוסקסואליות וכתבי הקודש

כתבי הקודש הנוצריים מתייחסים לפרקטיקות מיניות שהיום אפשר לקרוא להן "הומוסקסואליות", אבל בטקסטים המקוריים של כתבי הקודש אין התייחסות מפורשות להומוסקסואליות כנטייה מינית או כזהות מינית-חברתית. לדוגמה, הפסוקים בספר ויקרא בתנ"ך אוסרים על משכב זכר והסיפור על מהפכת סדום ועמורה פורש על ידי מספר אנשים כמגנה פרקטיקות הומוסקסואליות. הסיפור על סדום ועמורה לא מזהה באופן מפורש את ההומוסקסואליות כחטא שבגללו נהרסו הערים. רוב הפרשנים לסיפור זה מצאו שחטא הערים האלו היה דווקא אונס אלים, אולם באופן היסטורי (בהמשך לפרשנות היהודית) הנצרות ראתה בסיפור זה עונש על הומוסקסואליות שכן אנשי סדום רצו לשכב עם המלאכים שבאו להציל את לוט.
הברית החדשה מתייחסת ל"חוסר מוסריות מיני" במספר מקרים במתי ט"ו:19, מרקוס ז:21, מעשי השליחים ט"ו:20, 29 ועוד. ההגדרה של "חוסר מוסריות מיני" נתון למחלקות בין החוקרים, אך לרוב הוא כלול ברשימה שבה נמצא גם חטא "ניאוף", מה שמצביע שמדובר ביותר מסתם ניאוף. חוקרים רבים מאמינים שכל פעם שבספר ויקרא מתייחס ל"יחסי מין" בלתי מוסרים, נכלל בחוסר המוסריות המופיע בברית החדשה. כיוון שכך, יש לכלול את ההומוסקסואליות בכל הפסוקים המגנים חוסר מוסריות מיני.
אולם פרשנים אחרים סוברים שכתבי הקודש לא מגנים הומוסקסואליות. הם טוענים כי לפסוקים משמעויות שונות אם ממקמים אותם בהקשר ההיסטורי, וכי עולות שאלות הקשורות לתרגום של מילים נדירות או בלתי רגילות בפסוקים שלאו דווקא מתייחסות להומוסקסואליות. כמו כן נטען שהן בברית הישנה והן בברית החדשה ישנם פסוקים המתארים מערכות יחסים חד מיניות, וכי מערכות יחסים אלו שבני הזוג היו אוהבים ובעלי מחויבות לא זכו לגינוי בתיאור של כתבי הקודש. על כל הטענות האלו יש מחלוקת במחקר.
הומוסקסואליות בתנ"ך ובספרים החיצוניים

בספר ויקרא נכתב:
"וְאֶת-זָכָר לֹא תִשְׁכַּב, מִשְׁכְּבֵי אִשָּׁה: תּוֹעֵבָה, הִוא" (י"ח: כ"ב)
"וְאִישׁ, אֲשֶׁר יִשְׁכַּב אֶת-זָכָר מִשְׁכְּבֵי אִשָּׁה תּוֹעֵבָה עָשׂוּ, שְׁנֵיהֶם; מוֹת יוּמָתוּ, דְּמֵיהֶם בָּם" (כ: י"ג)
שני הפסוקים פורשו באופן היסטורי על ידי הנוצרים כאיסורים ברורים האוסרים אקטים הומוסקסואלים.
הסיפור של סדום ועמורה לא מציין באופן ברור שהומוסקסואליות היא החטא שבגללו ערים אלו נהרסו. רוב הפרשנויות רואות בסיפור של סדום ועמורה ובסיפור "פילגש בגבעה" (שופטים י"ט) הוקעה של אונס אלים של אורחים, ולא של הומוסקסואליות. אולם הסיפור פורש באופן היסטורי ביהדות ובנצרות ככזה שבא להעניש על הומוסקסואליות בעקבות ההבנה שאנשי סדום רצו לאנוס את המלאכים שבאו להציל את לוט. בעוד הנביא דיבר רק על רשע, עושק וגאווה, הפרשנות האקסקלוסיבית המינית של הומוסקסואליות הפכה לדומיננטית עד כדי כך שהשם "סדום" הפך לבסיס של המילה "מעשה סדום", מילה נרדפת בחוק למעשים הומוסקסואלים או כאלו שאין בהם יכולת הולדה, ובמיוחד מין אוראלי או אנאלי. בעוד הנביאים ישעיהו, ירמיהו, עמוס וצפניה מתייחסים במעומעם לחטא של סדום, יחזקאל מפרט כי העיר נהרסה מאחר שביצעה עוולות מוסריות:
"הִנֵּה-זֶה הָיָה, עֲו‍ֹן סְדֹם אֲחוֹתֵךְ: גָּאוֹן [גאווה] שִׂבְעַת-לֶחֶם וְשַׁלְוַת הַשְׁקֵט, הָיָה לָהּ וְלִבְנוֹתֶיהָ, וְיַד-עָנִי וְאֶבְיוֹן, לֹא הֶחֱזִיקָה. וַתִּגְבְּהֶינָה [יהירות], וַתַּעֲשֶׂינָה תוֹעֵבָה לְפָנָי; וָאָסִיר אֶתְהֶן, כַּאֲשֶׁר רָאִיתִי" (יחזקאל ט"ז: מ"ט-נ)
פרשנותו של יחזקאל עולה בקנה אחד עם הפרשנות של התלמוד לחטאה של סדום ועם פרשנותו של ישו בברית החדשה, כפי שלמשל בא לידי ביטוי במתי (י: י"ד-ט"ו) כאשר הוא מספר לשליחים כי העונש לערים ולעיירות שלא יקבלו אותם בברכה יהיה יותר גרוע מזה של סדום ועמורה. מסורות מאוחרות יותר על חטאה של סדום, כמו צוואות השבטים, נחשב לצורה אסורה של יחסי מין הטרוסקסואלים. באיגרת יהודה (א:ז), תושביה של סדום ועמורה מתוארים כמי ש"התמסרו לניאוף ולתאוות בשרים מוזרה", דבר שייתכן ומתייחס להומוסקסואליות או לכל תאוות בשרים אחרת שהם הפנו למלאכים. הכותרים היהודים פילון (מת ב-50 לפנה"ס) ויוסף בן מתתיהו (37- 100 לספירה) היו הראשונים לקבוע שהומוסקסואליות הייתה בין חטאיה של סדום.
המקורות הנוצריים הם שקישרו בין הומוסקסואליות לבין מה שהתרחש בסדום, כמו בהערה של אוגוסטינוס בספרו "וידויים". מקורות אלו הם גם שטבעו את הביטוי "מעשה סדום" בסביבות המאה ה-11 כמסמל יחסי מין "שלא כדרך הטבע" ובכללם יחסים הומוסקסואליים. משמעות זו של המונח "מעשה סדום" נטמעה גם במערכות משפט חילוניות. בחקיקה הפלילית במשפט המקובל האנגלי למשל, ובעקבותיה גם במשפט הישראלי, הפך הביטוי "מעשה סדום" שם קוד לכל חדירה שהיא לא וגינלית, כלומר למין אנאלי או אוראלי, גם בין גבר לאישה. לפי פרופסור  קוסמן: ”חז"ל מעולם לא ראו- כמו בנצרות -את החטא המרכזי שבגללה חרבה העיר בהומוסקסואליות, כי אם ברוע הלב של אנשי העיר”
.
החברוּת בין דוד ויהונתן בספר שמואל פורשה על ידי רוב הפרשנים המסורתיים הנוצרים כמערכת יחסים חברית של חיבה בלבד, אך היו מי שראו בה כבעלת אופי מיני. הפסוקים הרלוונטיים לעניין הם:
"וְנֶפֶשׁ יְהוֹנָתָן, נִקְשְׁרָה בְּנֶפֶשׁ דָּוִד; ויאהבו (וַיֶּאֱהָבֵהוּ) יְהוֹנָתָן, כְּנַפְשׁוֹ" (שמואל א, י"ח:א)
וכן
"צַר-לִי עָלֶיךָ, אָחִי יְהוֹנָתָן נָעַמְתָּ לִּי, מְאֹד; נִפְלְאַתָה אַהֲבָתְךָ לִי, מֵאַהֲבַת נָשִׁים" (שמואל ב, א: כ"ו)
גם הסיפור של נעמי ורות פעמים שפורש באופן דומה.
הומוסקסואליות בברית החדשה > האיגרת אל הרומאים

האזכור המובהק ביותר בברית החדשה לקוח מהאיגרת אל הרומאים:
"בעבור זה הסגירם אלוהים ביד קלון תשוקתם כי גם נשיהם החליפו אורח חוקתן אורח זר. כאשר גם הגברים חדלו מבוא אל הנשים כדרך כל הארץ ותבער בם אש תאוותם איש אל רעהו; וגבר בגבר יתעללו לקיקלון [באופן שאינו הולם] ועקב תעתועיהם לקחו די גמול בנפשותם" (הברית החדשה, האיגרת אל הרומאים, תרגום דליטש, א: 26-27)
פסוק זה היה במוקד ויכוח של פרשנים בני המאה ה-20 וה-21 הן ביחס לרלוונטיות שלהם כיום והם ביחס לאיסור המעשי שלהם. בעוד נוצרים ממספר זרמים הבינו מפסוק זה ששיש איסור כולל על כל צורות של ההומוסקסואליות, חלק מהכותבים בני המאה ה-20 וה-21 טענו שהאיסור אוסר על הטרוסקסואלים להתנסות בפעילות הומוסקסואלית, או כי הגינוי של פאולוס היה יחסי לתרבות שלו, שבה הומוסקסואליות לא הובנה כנטייה מינית וחדירה נתפסה כמבישה. פרשנויות אלו הם דעות מיעוט בנצרות.
הומוסקסואליות בברית החדשה > יחס אל הסריסים

במתי י"ט:12 ישו מדבר אל הסריסים באומרו:
"כי יש סריסים אשר נולדו כן מרחם אמם ויש אשר נעשו סריסים בידי אדם ויש אשר מנפשם נהיו לסריסים למען מלכות השמים מי אשר כוחו רב לו לסבול-יסבול"
ההתייחסות לסרסים שנולדו כך מרחם אמם פורשה כהתייחסות לנטייה ההומוסקסואליות. כך למשל קלמנס מאלכסנדריה כתב בפירוש שלו שחלק מהגברים מלידה נולדים עם סלידה לנשים, ולכן הם לא צריכים להתחתן.
הומוסקסואליות בברית החדשה > הסריס האתיופי

הסריס האתיופי, שהיה אחד הגוים הראשונים שהצטרפו לאמונה בישו כפי שמתואר במעשי השליחים, תואר כנוצרי הומוסקסואל קודם, בהתבסס על העובדה שהשימוש במילה "סריס" בתנ"ך לא תמיד נעשה באופן מילולי, כמו במתי י"ט:12. הפרשנים ככלל הציעו כי הצירוף של המילה "סריס" יחד עם התואר "בכיר מטעם השלטון" מתארת סריס ממש- ולא הומוסקסואל- שלא בא בקהל ה' לפי האיסור של
"לֹא יָבֹא פְצוּעַ דַּכָּא וּכְרוּת שָׁפְכָה, בִּקְהַל ה'" (דברים כ"ג:א)
היסטוריה של הומוסקסואליות בנצרות

מנהיגים נוצרים כתבו על יחסים מינים בין גברים מאז המאות הראשונות של הנצרות, בעוד התייחסות ליחסים מיניים בין נשים זכתה להתעלמות. הנצרות, שקיבלה את הכתוב בספר התנ"ך כבסיס להתקיימותה, אף החמירה את ההתייחסות השלילית להומוסקסואליות. הנצרות הקדומה שגינתה את ההומוסקסואליות תחת אצטלה של מוסר, נאבקה למעשה במאבק דתי מר בין הכנסייה המונותאיסטית לדתות הפגאניות העתיקות שנהגו קודם ברומא, בתרבותן ובמנהגיהן. הלגיטימציה כלפי משיכה בין גברים שהייתה קיימת בתקופת האימפריה הרומית התחלפה באיסור חמור. אין אזכור מפורש לאיסור על הומוסקסואליות בדברי ישו; והאיסור הנוצרי מבוסס בעיקר על דברי פאולוס שהובאו מעלה. בעוד אין חיוב בנצרות על קיום המצוות והאיסורים הרשומים בתנ"ך, הרי האיסור התנ"כי על משכב זכר תקף לגבי הנוצרים בעקבות המובאות בברית החדשה.
במהלך רוב ההיסטוריה הנוצרית רוב התאולוגים והזרמים הנוצרים ראו בהתנהגות הומוסקסואלית בלתי מוסרית או מעשה חטא. אולם במהלך המאה ה-20 תאולוגים בולטים וקבוצות דתיות נוצריות הביעו את תמיכתם במגוון רחב של אמונות ופרקטיקות של הומוסקסואלים, כולל הקמה של קהילות "פתוחות ומקבלות" וחברים להט"בים פעילים.
היסטוריה של הומוסקסואליות בנצרות > ימי הביניים > תאולוגיה

מורה כנסייה בשם פטרוס דמיאנוס, כתב את "ספר עמורה" (בלטינית Liber Gomorrhianus), שבו ערך מתקפה נרחבת על הומוסקסואליות ואוננות. הוא צייר את ההומוסקסואליות ככוח אנטי דתי המערער את המוסר, הדת והחברה עצמה, ושצריך לדכאו באופן חזק פן הוא יתפשט בעם ובמיוחד בקרב הכמורה. לכן יש להטיל עונשים על כמרים שחוטאים נגד הטבע.
הילדגרד מבינגן, שנולדה שבע שנים לאחר מותו של פטרוס דמיאנוס, כתבה כי ראתה חזיונות ותיעדה אותם בספרו "סקיביאס" (Scivias), שפירושו "דע את הדרכים לאל". בחיזיון השישי בספר השני, היא ציטטה את האל כזה שמגנה מין חד-מיני, כולל לסביוּת:
"אישה שמאמצת את דרכי השטן ולוקחת את תפקידו של הזכר בהזדווגות בשוכבה עם אישה אחרת היא מתועבת ביותר בחיזיון שלי, וכן זאת אשר משעבדת את עצמה למעשה מרושע שכזה".
בת זמנה הצעירה ממנה אלן דה ליל (Alain de Lille) האנישה את הנושא של חטא מיני כמנוגד לטבע בחיבור "תלונה של הטבע" בהביאה את הטבע עצמו לגנות חוסר מוסריות מינית ובמיוחד הומוסקסואליות כמרד נגדו, מרד נגד הטבע. הטבע בחיזיון שלה מוגדר כבלבול בין הגברי לנשי ובין נושא ומושא. התלונה כוללת גם את התיאור המדהים הבא הנוגע להזנחת הנשיות:
"אף על פי שכל היופי של הגבר מצטנע בפני יופיה של האישה, שכן הוא תמיד נחות ביחס לתפארת (היופי הנשי); אף על פי שפניה של בתו של טינדריס הגיחו לעולם והחינניות המושכת של אדוניס ונרקיס כבשו אותה באהבתם. לכל אלה היא בזה, אף על פי שהיא מדברת משל הייתה היופי עצמו, ואף על פי שהחן הכמו-אלוהי שלה מאשר את היותה אלה; אף על פי שחזיזי הברק ייכשלו בידיו של יופיטר, וכל שריר של אפולו יעצור ויעמוד ללא תנועה; ואף על פי שבגללה אדם חופשי יהפוך עבד, והיפוליטוס כדי לזכות באהבתה ימכור את בתוליו. מדוע כל כך הרבה נשיקות יוותרו ללא מגע על שפתי העלמה, ואף אחד לא יהנה מהם?"
התאולוג המשפיע ביותר של עולם ימי הביניים היה תומאס אקווינס, שנתפס על ידי הקתולים כמורה של הכנסייה. התאולוגיה המוסרית שלו מכילה אלמנט חזק של חוק טבעי דיאונטולוגי הקשור לחובות המוסריים ולמצוות. לפי השקפתו, לא כל היצרים שאדם חש הם "טבעיים" במובן המוסרי. רק היצר המביע בצורה הראויה והמלאה ביותר את הטבע האנושי, והיצרים שמתיישרים עם יצר זה, הם טבעיים. זאת בניגוד ליצרים שהם סטיות מהטבעי במובן שהם מחפשים אחר הטוב, אך בדרך שהיא הרסנית לטוב.
השקפה זאת מדגישה את המעבר מהטבעי לאלוהי, מפני שעל פי אקווינס כל האנשים מחפשים אחר אושר, אך ניתן להשיג אושר זה במלואו רק דרך חזון השמחה (דרגה של תקשורת אישית הישירה של האינדיבידואל עם האל). לכן כל החטאים הם נגד החוק הטבעי. אך החוק הטבעי של הבטים רבים בחיים ידועים, חוץ ממה שנגלה באופן מיוחד מבחנית הצורות והמטרות של הבטים אלו. בהקשר זה תפס אקווינס את ההומוסקסואליות כבלתי טבעית, כיוון שמעורב בה פרטנר מסוים השונה ממה שמטרת המיניות מכתיבה (כלומר גבר תחת אישה פורייה). אקווינס לכן תפס את ההומוסקסואליות כשווה למין הטרוסקסולי לשם הנאה, שאינו משמש לפרייה ולרבייה.
ב-1424 ברנרדינו מסיינה הטיף במשך שלושה ימים בפירנצה נגד הומוסקסואליות וצורות אחרות של תאווה, וקרא לנדות את הסדומאים. דרשות אלו לצד אמצעים אחרים בהם נקטה הכמורה בת הזמן חיזקה את הדעה נגד הומוסקסואלים ועודדה את הרשויות להגביר את אמצעי ההרשעה האזרחיים.
היסטוריה של הומוסקסואליות בנצרות > ימי הביניים > אומנות

הצגת ההומוסקסואליות באומנות חוותה עלייה בימי הביניים המאוחרים, החל ברנסאנס של המאה ה-12, דרך השפעות לטיניות ויווניות שזכו לתחיה מחודשת באירופה. בהשפעת הצגה רומאית של אהבה רומנטית, משוררים "נאו-לטיניים" הציגו אהבת גברים באור חיובי, בעודם מתעלמים בציון מפורש של המילה הומוסקסואליות, שעדיין נחשבה לטאבו. דוגמה לכך הוא המשורר מרבודיוס מרן (Marbodius of Rennes) שכתב אודות יופי גברי ותשוקה גברית:
"פנים נאות דורשות נפש טובה ומניבה..גוף זה כה חלק, דומה לחלב, ללא פגם, כל כך טוב, כה מחליק, כה נאה, כה ענוג. אך תבוא העת...כאשר בשר זה, גוף נערי יקר, יהיה חסר ערך...אל תהיה איטי בהפיכתך למאהב נלהב".
שירה אודות מעשים הומוסקסואלים באירופה של ימי הביניים לא הייתה נפוצה ביותר. שיר אחד שאכן תיאר מעשים הומוסקסואלים היה זה של "לה ליבר דה מאנייר" (Le Livre de Manieres) שנכתב על ידי אטין דה פוז'ר (Etinne de Fougeres) בין 1173 ל־1178. שיריו הנגידו את ה"יופי" של מין הטרוסקסולי ל"כיעור" של אהבה הומוסקסואלית בלתי טבעית. אולם אחד משיריו מתייחס באופן ספציפי למעשים מיניים לסבים. הוא כותב:
"הן עושות את המעשה ההיאבקות שלהם בזוגות, וניגשות למעשה באופן נטוי לגמרי; במשחק של סיף הירך, הן חולקות את ההנאה שלהם בזימתיות. הן כלל לא מתנהגות כעשויות מאותה התבנית: אחת שוכבת אפרקדן בעוד האחרת עסוקה; אחת מגלמת את התרנגול בעוד השנייה מגלמת את התרנגולת, וכל אחד משחקת את תפקידה."
שיר זה מסביר את האופן שבו פעילות מינית לסבית לא מזקיקה פין עבור יחסי המין. דה פוז'ר גם ממחיש את הידע שלו על כן שלסביות לא חיקו מין הטרוסקסואלי אינטימי, וכי הן עשו שימוש בשיטות מיניות חלופיות.
היסטוריה של הומוסקסואליות בנצרות > הרפורמציה וקונטרה-רפורמציה

עם זאת, היחס הכללי כלפי הומוסקסואליות בעולם הנוצרי לא השתנה גם לאחר הרפורמציה. הנצרות הפרוטסטנטית שנוסדה בתחילת המאה ה-16, והעלתה את חשיבות כתבי הקודש הנוצריים, הקפידה על נושא מעשי סדום אף יותר מהנצרות הקתולית. רק במהלך תקופת ההשכלה וקידום הליברליזם במדינות הנוצריות, חל שינוי מסוים בהיבט של ירידה בחומרת העונשים ובהיקף האכיפה. ואילו ביטול החוקים כנגד משכב זכר הוא תהליך שהתרחש במרבית מדינות אירופה רק בעשרות השנים האחרונות.
עמדתו של מרטין לותר ביחס להומוסקסואליות,:
"המידה הרעה של הסדומאים היא זוועה שאין לה אח ורע. היא יצאת מתוך התשוקה והרצון טבעיים שנבראו בטבע על ידי אלוהים לפיהן לגבר יש רצון תשוקתי לאישה. נטיית מעשה סדום עורגת לכל מה שהוא הפוך לטבע. מאין נוצרת סטייה זו? ללא ספק היא מגיעה מהשטן. לאחר שהאדם סטה לראשונה מפחד האל, השטן מפעיל לחץ גדול על טבו עד כדי שהוא מכבה את אש התשוקה הטבעית ומעורר אחת אחרת, ההפוכה לטבע".
היסטוריה של הומוסקסואליות בנצרות > התפתחות המחשבה המודרנית

באופן היסטורי כנסיות נוצריות ראו במין הומוסקסואלי כמעשה חטא, בהתבססם על ההבנה הקתולית של החוק הטבעי והפרשנויות המסורתיות למספר פסוקים בכתבי הקודש. עמדות אלו קיימות גם היום בקרב קבוצות הכוללות את רוב הנוצרים, ביניהם הכנסייה הקתולית, הכנסייה האורותודוקסית וחלק מהזרמים הפרוטסטנטים, במיוחד הכנסיות האוונגליסטיות. אך השינוי בפרשנות והטענה כי ניתן לקבל הומוסקסואליות כמקובלת מבחינה מוסרית הוא מנת חלקם של מיעוט הזרמים בעולם הנוצרי.