stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדורת השבט (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  יוסף סידר
 הופק בידי:  דוד מנדיל אייל שיראי דן שיראי
 תסריט:  יוסף סידר
 עריכה:  עינת גלזר-זרחין 
 שחקנים ראשיים:  מיכאלה עשת חני פירסטנברג מאיה מרון משה איבגי אסי דיין
 צילום:  Ofer Inov 
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  סינמה פרודקשן
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 2004
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 תקציב:  ₪3,520,000
 הכנסות:  ₪4,800,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   campfire
 פרסים:  חמישה פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
משה איבגי בסרט מדורת השבט (צילם יוני המנחם)
מדורת השבט הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של יוסף סידר שיצא לאקרנים בשנת 2004.
הסרט זכה להצלחה, הן על ידי מבקרי הקולנוע והן בקרב קהל הצופים, אך זכה גם ליחס שלילי בקרב הציבור הדתי לאומי, שבמרכזו עומדת העלילה, בטענה שציבור זה מצטייר כאליטיסטי, מתנשא, שמרן ומושחת. בספטמבר 2004 גרף הסרט חמישה פרסי אופיר על העריכה, הבימוי, התסריט, המשחק המשני (עבור חני פירסטנברג) וכן עבור הסרט. הסרט השתתף בפסטיבל ברלין ובפסטיבל הסרטים של שיקגו, ובשניהם גרף פרסים מיוחדים. הסרט זכה ל-100 אלף צופים תוך ארבעה שבועות לאחר יציאתו לאקרנים. בתחילת 2005 נמכר הסרט להפצה מסחרית בברזיל, קנדה, מקסיקו ותאילנד, ובמהלך אותה שנה השתתף ב-8 פסטיבלים בינלאומיים.
עלילה

העלילה מתרחשת בירושלים של שנת 1981, ומספרת על משפחה ציונית דתית, שבראשה עומדת רחל גרליק (מיכאלה עשת), אלמנה ואם חד-הורית לשתי נערות – תמי (חני פירסטנברג) ואסתי (מאיה מרון). רחל, אשר מנסה לבסס מעמד משפחתה, רוצה להתקבל לגרעין המייסד התנחלות בשומרון.
הסרט דן בשאלות בערכים מול נוחיות כמניע להתנחלות וליחסים רומנטיים בציונות הדתית. הגרעין בודק בציציות את כל מי שמבקש להצטרף אליו, ספק מתוך דאגה לעתיד ההתנחלות וספק מתוך רצון אנוכי להרחיק ממנו את מי שיזדקק לעזרת זולתו. הגרעין לוחץ על רחל להתחתן עם חזן ידוע בשם משה ויינשטוק (יהורם גאון) – אדם מפונק ואנוכי. התנהגותו עומדת בסתירה לערכיה של הציונות הדתית, כפי שהם מודגמים בסרט בו צופים בשבט בני עקיבא – מבצע יונתן בכיכובו של יהורם גאון.
רחל דואגת שבנותיה ישמרו על כללי הקהילה, ומנסה למצוא גבר, שישמש כחתנה, כדי לעבור את ועדת הקבלה של היישוב, שבראשה מוטקה קופפר (אסי דיין). במקביל לתהליך שעוברת רחל, שבמהלכו היא יוצאת עם נהג הסעות בשם יוסי (משה איבגי), המשנה את נקודת מבטה, עוברות בנותיה תהפוכות רגשיות. אסתי, אשר מתנגדת בכלל למעבר לגרעין, מנהלת מערכת יחסים מינית לפני החתונה עם חייל (יהודה לוי), למרות התנגדות אמה. התנגדותה של אמה נובעת מאותם ערכים שגרמו ליוסי להישאר בתול בשעה שלאחיותיו כבר יש נכדים. תמי מתחברת עם רפי (אושרי כהן) שחבריו, קבוצת עבריינים שהנהלת בני עקיבא לא מרחיקה ממסגרתה כדי לא לפגוע במוניטין של התנועה, תוקפים אותה מינית.
שיר נושא

שיר הנושא של הסרט, "חשמל בכפות ידיך" (מילים יורם טהרלב, לחן נורית הירש) מופיע פעמיים במהלכו. פעם בביצוע המקורי של רותי נבון משנת 1974, ופעם בגרסה חדשה של ריקי גל שעיבד והפיק מוזיקלית במיוחד לסרט יונתן בר גיורא. גרסה זו מופיעה במלואה על כותרות הסיום.
שחקנים ודמויות

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
מיכאלה עשת: רחל גרליק
חני פירסטנברג: תמי גרליק
מאיה מרון: אסתי גרליק
משה איבגי: יוסי
אסי דיין: מוטקה קופפר
עידית טפרסון: שולה קופפר
עופר סקר: יאיר קופפר
יהורם גאון: משה ויינשטוק
אושרי כהן: רפי
יהודה לוי: "החייל"
איתי תורג'מן: גוזלן
אבי גרייניק: עודד
דינה סנדרסון: ענבל
דני זהבי: אילן
ברק ליווריק: יניב
הערות שוליים

1 2  אברהם כרמלי, איריס רביד–ימין, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 2004–2005, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, פברואר 2008, אדר א' תשס"ח, עמ' 8
1 2 3 4  גואל פינטו, מדורת השבט, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2004
↑  גואל פינטו, "מדורת השבט" - הזוכה בטקס פרסי הקולנוע, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2004
↑  גואל פינטו, לראשונה: סרט ישראלי פותח את המסגרת "פנורמה" בפסטיבל הקולנוע בברלין, באתר הארץ, 4 בפברואר 2004
↑  גואל פינטו, 100 אלף צופים ב"מדורת השבט"; 130 אלף ב"האושפיזין", באתר הארץ, 12 באוקטובר 2004
↑  שירות גלובס, ‏סרטים, באתר גלובס, 12 בינואר 2005
| פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שורו (1990) • מעבר לים (1991) • החיים על פי אגפא (1992) • נקמתו של איציק פינקלשטיין (1993) • שחור (1994) • חולה אהבה בשיכון ג' (1995) • קלרה הקדושה (1996) • עפולה אקספרס (1997) • קרקס פלשתינה (1998) • החברים של יאנה (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | ההסדר (2000) • חתונה מאוחרת (2001) • כנפיים שבורות (2002) • האסונות של נינה (2003) • מדורת השבט (2004) • איזה מקום נפלא (2005) • אביבה אהובתי/אדמה משוגעת (2006) • ביקור התזמורת (2007) • ואלס עם באשיר (2008) • עג'מי (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | שליחותו של הממונה על משאבי אנוש (2010) •  הערת שוליים (2011) • למלא את החלל (2012) • בית לחם (2013) • גט - המשפט של ויויאן אמסלם (2014) • באבא ג'ון (2015) • סופת חול (2016) • פוקסטרוט (2017) • האופה מברלין (2018) • ימים נוראים (2019) |  |
| שנות העשרים של המאה העשרים ואחת | אסיה (2020) • ויהי בוקר (2021) • סינמה סבאיא (2022) • שבע ברכות (2023) • קרוב אלי (2024) |  |
בראד דוריף

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1950 (בן 74) הנטינגטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Bradford Claude Dourif 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1973 
 מקום לימודים:  Fountain Valley School of Colorado 
 צאצאים:  פיונה דוריף 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
בראדפורד קלוד "בראד" דוריף (באנגלית: Bradford Claude "Brad" Dourif ; נולד ב-18 במרץ 1950) הוא שחקן קולנוע אמריקאי, זכה בפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1975 על תפקידו בסרט "קן הקוקייה". התפרסם גם בדיבוב קולו של בובת הצעצוע הרצחנית צ'אקי בסדרת סרטי האימה "משחק ילדים" (וגם על גילום דמותו של צ'ארלס לי ריי האדם, בזיכיון זה).
ביוגרפיה

דוריף נולד בעיר הנטינגטון שבמערב וירג'יניה לג'אן ולג'ואן דוריף. כשהיה בן שלוש אביו נפטר ואמו נישאה בשנית לשחקן הגולף ויליאם קאמפל, לדוריף חמש אחיות ואח אחד.
למד אומנות ומשחק במכינה פרטית בעיר אייקן, על אף שייעד לעצמו להפוך לאמן, בחר דוריף לבסוף בתחום המשחק זאת בהשראת אימו שהייתה שחקנית תיאטרון.
מלבד תקופת לימוד במכינה למד דוריף גם ב"תיכון עמק במעיין" שבקולורדו ספרינגס, משם עבר לתקופה ל"אוניברסיטת מארשל" והפסיק את לימודיו במטרה לנסוע לניו יורק וללמוד משחק.
החל להופיע במופעי בית ספר ובמופעי תיאטרון קהילתיים במערב וירג'יניה, כשעבר לניו יורק חתם אצל חברת שחקנים מקומית והחל להופיע בהפקות אוף ברודוויי.
הופעה אחת במחזה "When You Comin' Back, Red Ryder?" שבתה את עינו של הבמאי הצ'כי מילוש פורמן שהחליט ללהק את דוריף לתפקיד משני בסרטו "קן הקוקייה".
בסרט הופיע דוריף בתפקידו של בילי ביביט, המטופל המגמגם והשפוף בבית חולים לחולי נפש אשר מתיידד עם גיבור העלילה מק’מרפי (ג'ק ניקולסון).
תפקיד זה זיכה אותו בפרס גלובוס הזהב על היותו הכוכב החדש העולה של השנה ובפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה, דוריף גם היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
דוריף חזר לניו יורק, שיחק וביים הפקות ב"אוניברסיטת קולומביה", לפני שעבר להתגורר בהוליווד. בשנת 1988
מבקר הקולנוע של עיתון "הניו יורק טיימס" וינסנט קנבי תיאר בזמנו את דוריף כאחד משחקני הקולנוע הצעירים העזים והמרתקים ביותר בדורו.
הופעה נוספת של דוריף הייתה ב-1984 ביצירה הבדיונית של דייוויד לינץ' "חולית" בה גילם את פיטר דה ורייס, המנטאט של ברון הארקונן.
שיתוף פעולה נוסף בין לינץ' ודוריף היה בדרמה האירוטית "קטיפה כחולה".
ב-1988 שיחק בתור סגן קלינטון פל בדרמת הפשע של אלן פארקר "מיסיסיפי בוערת", כשבנוסף באותה שנה דיבב את הבובה הרצחנית צ'אקי במותחן האימה " משחק ילדים" (וגם גילם את דמותו של הרוצח צ'ארלס לי ריי- שמעביר את נשמתו אל בובה באמצעות מילות כישוף- אחרי שהוא נכשל לברוח מהמשטרה, כשהוא פצוע קשה ומנסה להסתתר בחנות צעצועים).
את דמותו של צ'אקי דיבב דוריף גם ב-ששת סרטי ההמשך בסדרת סרטי "משחק ילדים", ובהמשך גם בסדרת טלוויזיה שנעשתה החל מ-2021 (עד כה עם 3 עונות), הנקראת "צ'אקי".
במהלך שנות ה-90 הופיע בסרטים: "צבע הלילה", "מגרש השדים 3" בו הופיע בתור רוצח סדרתי בשם "מזל תאומים" ובסרט הרביעי בסדרת סרטי "הנוסע השמיני", שם הופיע בדמותו של ד"ר גדימן, מדען מושחת אשר שותף לביצוע ניסויי שיבוט של החייזרים בבני אדם בניגוד לרצונם.
בשנים האחרונות בלט דוריף בעיקר בזכות הופעותיו בסרטיו של פיטר ג'קסון "שר הטבעות: שני הצריחים" ו"שר הטבעות: שיבת המלך", בשני הסרטים הופיע דוריף בדמותו הספרותית של גרימה לשון נחש, משרתו של סארומן הלבן (כריסטופר לי).
דוריף היה ב-2004 מועמד לפרס אמי על הופעתו בסדרה "דדווד", הופיע במשך 36 פרקים בדמותו של רופא המחנה ד"ר קוצ'ארן.
דוריף היה נשוי לאשת עסקים בשם ג'וני, לזוג נולדו שתי בנות: כריסטינה ופיונה, האחרונה גם היא שחקנית קולנוע.
כיום דוריף גרוש וגר במנהטן.
פילמוגרפיה נבחרת

קן הקוקייה (1975)
עיניים של לורה מרס (1978)
דם חכם (1979)
שערי החופש (1980)
רגטיים (1981)
חולית (1984)
Impure Thoughts‏ (1986)
קטיפה כחולה (1986)
יופי קטלני (1987)
משחק ילדים (1988)
מיסיסיפי בוערת (1988)
משחק ילדים 2 (1990)
מגרש השדים 3 (1990)
תיק חסוי (1990)
משחק ילדים 3 (1991)
קדחת הג'ונגל (1991)
חלקי גוף (1991)
יצורים 4 (1992)
טראומה (1993)
עמוס ואנדרו (1993)
צבע הלילה (1994)
רצח מדרגה ראשונה (1995)
מסע בין כוכבים: וויאג'ר (1996)
משמרת לילה (1997)
הנוסע השמיני 4: התחייה (1997)
שושבין (1997)
ללא הגיון (1998)
הרקוויאם של בראון (1998)
תינוקה של שרי (1998)
כלתו של צ'אקי (1998)
הנבואה 3 (2000)
שר הטבעות: שני הצריחים (2002)
שר הטבעות: שיבת המלך (2003)
היורש של צ'אקי (2004)
פעימה (2006)
ליל המסכות (2007)
מחוז המבולדט (2008)
פקד מושחת (2009)
ליל המסכות 2 (2009)
מכתב שרשרת (2010)
Death and Cremation‏ (2010)
מלכוד 44 (2011)
Last Kind Words‏ (2012)
קללתו של צ'אקי (2013)
פראית (2018)
The Shuroo Process‏ (2021)
Butterfly in the Typewriter‏ ‏(TBA)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

הבריחה להר הקסמים (1995) - סרט טלוויזיה
דדווד: הסרט (2019) - סרט טלוויזיה של HBO
צ'אקי (2021) - סדרת טלוויזיה
סוכה ולולב לעם סגולה

סֻכָּה וְלוּלָב לְעַם סְגֻלָּה הוא פיוט המושר במסורת בבל ובמסורת עדות צפון אפריקה בחג הסוכות.
הפיוט חובר על ידי המשורר ר' משה בן יעקב אדהאן (חי באזור הסהרה שבמרוקו, שימש כאב בית דין ומנהיג רוחני של יהודי מקנס עד לאמצע המאה ה-18. נפטר בשנת 1736).
מבנה הפיוט

הפיוט נכתב במשקל סילאבי, משקל הפיוט הוא עשר הברות בכל טור.
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא המילים המזכירות את הסוכה והלולב:
סֻכָּה וְלוּלָב לְעַם סְגֻלָּה.

יַחַד יָרֹנּוּ יִשְׂאוּ תְהִלָּה.
האותיות הראשונות בכל בית בפיוט יוצרות אקרוסטיכון של שם המחבר: "אני משה חזק".
תוכן הפיוט

הנושאים בהם עוסק הפיוט הם יציאת מצרים והקפת ענני הכבוד את בני ישראל (הבית הראשון), מתן תורה (הבית השני), בסוכות שהקימו בני ישראל ביציאת מצרים ורומז על הקשר בין השכינה לבין הסוכה (בבית השלישי, "השם ככתבו וכקריאתו כמספר סוכה מספרו עלה"), על רמזיהם וסודותיהם של ארבעת המינים (הבתים הרביעי, החמישי והשישי), וחותם בבקשה מה' שיגאל את עם ישראל (הבית השביעי).
תוכן הפיוט מבוסס על תורת הקבלה, וחלקים ממנו כלל לא ניתן לפרש ללא היזקקות לתפיסות קבליות. בשיר מתוארים סודות ארבעת המינים, כשהם משולבים בסודות הגאולה וברזיהם של שבעת האושפיזין.
תוכן הפיוט > ארבעת המינים כאושפיזין

בספר הזוהר מובאת פרשנות קבלית לארבעת המינים, לפיה הם משל לאושפיזין ולשבע הספירות. פרשנות זו מצאה ביטוי בפיוט:
שלושה בדי ההדס רומזים לשלושת האבות: אברהם (חסד), יצחק (גבורה) ויעקב (תפארת).
שני בדי הערבה רומזים לאחים משה (נצח) ואהרן (הוד).
הלולב מזכיר את יוסף (יסוד) שזקף קומתו כנגד עשו.
והאתרוג רומז לדוד המלך (מלכות).
לקריאה נוספת

אודות הפיוט, באתר "חיבה", התנועה למורשת ישראל
הערות שוליים

↑  כלומר, המילה 'סוכה' בגימטריה היא 91, כמספר הגימטריה של מספר 'הוי"ה' ("ככתבו", כך נכתב השם) וכמספר 'א-ד-נ-י' ("וכקריאתו", כך שם הוי"ה נהגה בפה) יחד.
↑  ר' משה בן יעקב אדהאן באתר הפיוט והתפילה
↑  חביבה פדיה, מעור הלווייתן לסוכה של אור, מאמר על הפיוט באתר הפיוט והתפילה.
↑  פירוש, באתר חיבה
| סוכות |
| --- | --- | --- |
| מהלך החג | יום טוב ראשון • חול המועד סוכות • הושענא רבה • שמיני עצרת/שמחת תורה |  |
| סוכה | סכך • אכילה בסוכה • שינה בסוכה • ברכת לישב בסוכה • אושפיזין • מצטער פטור מן הסוכה • תשבו כעין תדורו • מעמיד • דופן עקומה • הלכות סוכה |  |
| ארבעת המינים | אתרוג, לולב, הדס וערבה • הלכות ארבעת המינים • קוישיקלך |  |
| מנהגים | הושענות • הקפות • חיבוט ערבה • זכר לשמחת בית השואבה • תיקון ליל הושענא רבה |  |
| מצוות הנוהגות  בזמן בית המקדש | מצוות ערבה במקדש • הקפת המזבח • ניסוך המים • שמחת בית השואבה • הקהל • שמחת הרגלים |  |
| שמיני עצרת ושמחת תורה | תפילת הגשם • וזאת הברכה • דגל שמחת תורה • הקפות בשמחת תורה • הקפות שניות |  |
| תפילות ופיוטים | פיוטי הושענות (כהושעת אלים) • פיוטי הגשם (אף ברי · זכור אב · שפעת רביבים) • מפי אל • סוכה ולולב לעם סגולה • משה אמת |  |
| שירי החג | אורחים לחג • שלומית בונה סוכה |  |
| שונות | שמחת הרגלים • מסכת סוכה • שלומית בונה סוכה • סהרנה |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש הרגלים 
ארבעת המינים
חני פרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בת 72 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
חני פרי (נולדה ב-10 בפברואר 1953) היא דוגמנית ואשת אופנה ישראלית.
ביוגרפיה

פרי נולדה בתל אביב, כחנה פרידמן לזוג הורים שעלו מרומניה, אמה ניהלה בית קפה ברחוב בן-יהודה בעיר. בילדותה התגוררה בבת ים.
בהיותה בת 16 השתתפה ב"צעדת ארבעת הימים" ("צעדת ירושלים") והוכתרה כמלכת הצעדה. שנה אחר כך, ב-1970, זכתה בתחרות "מלכת המים" שארגן המגזין "העולם הזה", ולאחר מכן זכתה במקום השני בתחרות נערת ישראל ובמקום הראשון בתחרות היופי "מלכת הכנרת".
בגיל 18 החלה לדגמן בניו יורק והופיעה במגוון מגזינים ותצוגות אופנה והופיעה בין היתר בקמפיינים של רבלון ואוסקר דה לה רנטה וכונתה TT (הטורנדו מתל אביב) והיא יצאה תקופה עם השחקן ג'ורג' המילטון, וגרה בבית דירות מפואר במנהטן.
בשנת 1978 השתתפה בסרט הקולנוע "העיניים של לורה מרס", וב-1979 היא הופיעה בסרט "מנהטן".
לאחר שחזרה לישראל בסוף שנות ה-80, ארגנה תצוגות אופנה יחד עם הדוגמנית פינצ'י מור, עסקה בבימוי תצוגות אופנה ובסטיילינג.
בישראל דגמנה בין היתר לחברת גוטקס, רשת ונדום, והייתה פרזנטורית בקמפיין של חברת תנובה.
פריי השתתפה כשופטת אורחת בתוכנית פרויקט מסלול בפרק ספיישל שעסק באופנת שנות השמונים.
היא מנהלת את מותג האיפור והקוסמטיקה "פרסייס".
חיים אישיים

פרי נישאה שלוש פעמים. בגיל 17 וחצי נישאה לאיש העסקים יגאל רוזנברג ונסע לגור איתו בלונדון, אחרי זמן קצר התגרשה ועברה לניו יורק. ב-1979 נישאה לעורך דין אלאן שוורץ, לאחר היכרות של שלושה שבועות.
מבעלה השלישי איש העסקים צביקה סבו, איתו התחתנה בדצמבר 1985, נולדו שלושת ילדיה והיא מתגוררת בצפון תל אביב. בתה דניאלה התמודדה בתוכנית הדוגמניות.
הערות שוליים

1 2 3  אי שם בפלורידה נישאה בחשאי הדוגמנית העולמית של ישראל , "העולם הזה", גיליון 2171 מ-11 באפריל 1979, עמוד 60
↑  עשייתה של מלכה, "העולם הזה", גיליון 1727 מ-6 באוקטובר 1970, עמוד 31
חני פרי, "מלכת המים", ל-1970, עם המנחה מני פאר, על המשמר, 18 בספטמבר 1970
↑  כתר נוסף למלכה?, "העולם הזה", גיליון 1725 מ-23 בספטמבר 1970, עמוד 20
↑  עירית לינור, תרשי לי להיות שחצנית, חדשות, 21 בפברואר 1990
↑  עילית מינמר, כל המגמות ברשת ונדום ומקס מארה, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2007
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏מאמא עוף משקיעה 9 מיליון שקל בפיתוח תחום מוצרי העוף דלי השומן, באתר גלובס, 5 ביוני 2006
↑  חני פרי מתחתנת, חדשות, 8 בדצמבר 1985
↑  יפעת יעקובסון, כתם הפרי, באתר ynet, 16 בפברואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009157152305171  VIAF: 1464160978145417940000   WorldCat (עם VIAF): 1464160978145417940000
קורנליה ראו

| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  תיכון דוידסון  Wakehurst Public School 
 
קורנליה ראו היא אזרחית גרמנית ותושבת קבע באוסטרליה, שנעצרה שלא כדין לתקופה של עשרה חודשים בשנת 2004 וב-2005 במסגרת תוכנית המעצר המנדטורית של ממשלת אוסטרליה.
מעצרה הפך לנושא לחקירה ממשלתית שהורחבה מאוחר יותר לחקירה של למעלה מ-200 מקרים נוספים של חשד למעצר שלא כדין על ידי מחלקת ההגירה של ממשלת אוסטרליה.
היא נעלמה מבית החולים מנאלי ב-17 במרץ 2004, ובפברואר 2005, נחשף כי נעצרה שלא כדין במרכז המתקן לנשים בבריסביין, בית סוהר, ומאוחר יותר במרכז המעצר בקסטר, לאחר שסווגה כחשודה כפליטה או לא אזרחית על ידי מחלקת ההגירה כשסירבה לחשוף את זהותה האמיתית.
החיים באוסטרליה

ראו הגיעה לאוסטרליה מגרמניה בשנת 1967, בגיל שמונה-עשר חודשים. משפחתה התגוררה באוסטרליה עד 1980 כשחזרו לגרמניה. הם גרו שם שנתיים, ואז עברו לאסיה ושוב לאוסטרליה בשנת 1983 שם הם נשארו. אף על פי שראו היא עדיין אזרחית גרמנית ודיברה קצת גרמנית בבית, בבית הספר ובמקומות אחרים היא דיברה אנגלית.
ראו למדה בבית ספר לאמנות ועבדה באירוח לפני שלקח עבודה כדיילת בחברת התעופה קוטאנטס. באפריל 1998 הצטרף ראו לכת בשם קניה תקשורת, אך ככל הנראה גורשה משם במהלך אירוע במלבורן.
מחלת נפש

באוקטובר 1998 אושפזה ראו במשך שלושה חודשים, לאחר שנראתה עם התנהגות בלתי יציבה, ככל הנראה בגלל הכת שהייתה בה. באותה התקופה היא אובחנה כחולה בהפרעה דו־קוטבית, אולם בהמשך אבחנו אותה הרופאים כחולה בסכיזופרניה. בשלב מסוים, הרופאים האמינו כי ראו סובלת מהפרעה דו־קוטבית סכיזואקטיבית.
בין ינואר 1999 למרץ 2004, אושפזה ראו עוד מספר פעמים, לאחר אירועים נוספים של התנהגות לא יציבה. בכמה הזדמנויות היא נעלמה לכמה ימים, ולפעמים נסעה מעבר לים, אך תמיד חזרה או יצרה קשר עם משפחתה, בדרך כלל עם אחותה, כריס ראו.
ב-1 בדצמבר 2003, ראו נעלמה, אך עד מהרה חזרה. ראו קיבלה טיפול תרופתי במצבה ולעיתים קרובות אושפזה בבית החולים, אך לא אהבה את הטיפול בגלל תופעות הלוואי. בסופו של דבר רופאיה של ראו ומשפחתה קבעו דיון בהוראת הקהילה ל-18 במרץ 2004, מה שהיה צריך להכריח את ראו ליטול תרופות.
היעלמות

ב-17 במרץ 2004, שחררה ראו את עצמה מבית החולים מנאלי ונעלמה. למחרת דיווח בית החולים מנאלי על ראו למשטרת ניו סאות' ויילס כ"חולה נעדרת", אף שלא ראו אותה בסכנה חמורה כלשהי.
ב-29 במרץ 2004 ראו הגיע לצפון קווינסלנד. היא נסעה בטרמפים לבדה. מכיוון שזו הייתה העונה הרטובה, ולא הייתה לה תוכנית עקבית לנסיעות, המקומיים דאגו לשלומה. ב-30 במרץ, המקומיים לקחו אותה לעיירה סמוכה, בחצי האי קייפ יורק. היא נלקחה למלון, שם התקשרו המקומיים למשטרת קווינסלנד. שם מסרה ראו כמה גרסאות לסיפור שלה, כשהיא מזדהה כאנה ברוטמאייר ואנה שמידט ודיברה אנגלית וגרמנית. היא אמרה שהיא תיירת ממינכן, גרמניה, וכי היא מתכננת להמשיך צפונה. עם זאת, היא לא הצליחה לספק שום תיעוד ואמרה כי אין אף אחד אחר באוסטרליה שיידע שהיא נעדרת.
ב-31 במרץ, המשטרה בקווינסלנד יצרה קשר עם מחלקת ההגירה (DIMIA) ומסרה לה את הפרטים שראו מסרה. לדברי המחלקה אין רשומות על הגעתו של אף אדם בשם אנה ברוטמאייר. המשטרה חזרה למלון, אך ראו עזבה, ובהמשך הם מצאו אותה כחמישה עשר קילומטרים צפונית לעיירה, שם הורו לה לחזור לתחנת המשטרה. שם היא העבירה מספר סיפורים שונים על איך ומתי נכנסה למדינה, אף אחד מהם לא היה עקבי. המשטרה פנתה שוב אל DIMIA, אשר ייעצה להם לעצור את ראו כחשודה כבלתי חוקי שאינה אזרח על פי הוראות חוק ההגירה האוסטרלי משנת 1958. נערך עליה חיפוש ובו דרכון נורווגי, ספר עם שני שמות (שניהם שונים מאנה וקורנליה) ו-2,413 דולר. בהמשך אותו יום היא הוסעה לקיירנס.
מעצר > בקסטר

ראו הגיעה לבקסטר בהמשך אותו יום והופנתה לפסיכולוג שם. הפסיכולוג בחן את ראו ב-7 באוקטובר, אך לא הצליח לאבחן סכיזופרניה, והצהיר במקום זאת כי יש לה בעיות התנהגות. לאחר שלא תקשרה עם גורמי DIMIA בראיון שלה ב-8 באוקטובר, היא הופנתה שוב לפסיכולוג, שבדק אותה שוב ב-12 באוקטובר. ב-14 באוקטובר דיווח הפסיכולוג כי טיפול בתרופות יהיה חסר תועלת, וכי יש להעביר את אנה למתקן בסידני, בו היה אזור לנשים בלבד שיתאים יותר לאנה. עם זאת, מחלקת ההגירה התנגדה ולא העבירה את אנה, למרות העובדה שהפסיכיאטר של BWCC ציין את התנהגותה הבלתי הולמת כלפי גברים.
ב-3 בנובמבר, ראו סירבה לשוחח עם הפסיכולוג וב-6 בנובמבר הפסיכיאטר ד"ר אנדרו פרוקאץ', המליץ להעביר אותה לבית חולים. הוא לא יכול היה לבצע אבחנה מסוימת, אך הוא האמין כי יש לה סכיזופרניה, יחד עם הפרעת אישיות. לפסיכיאטר משירות הבריאות הנפש גלנסייד, קמפוס של בית החולים המלכותי אדלייד, נמסר על התנהגותה של אנה, וטען כי לראו בעיות התנהגותיות שלא קשורות לבריאות הנפש. שירות בריאות הנפש (RRMHS) הציע שיחת וידאו, אולם בכירי בקסטר רצו במקום זאת שאנה תתאשפז בבית חולים, מכיוון שהם האמינו שהיא לא תשתף פעולה עם שיחת הווידאו. ב-17 בנובמבר, RRMHS הוריד את אנה מרשימת ההמתנה לטיפול בבית חולים, מבלי ליידע את הגורמים בבקסטר, שהאמינו כי בקשתם עדיין נשקלת.
למרות המלצותיו של ד"ר פרוקאץ', ראו הוכנסה לבידוד בתא, שנבנה במיוחד כדי למנוע מהומות ולהחזיק עצורים סוערים. שם הם מופרדים מהאוכלוסייה הכללית, מבודדים ומוחזקים במשך שמונה עשרה שעות ביום.
ב-24 בנובמבר הרשויות המנהלות את התיקים של אנה כי לדעתם אנה אינה גרמניה כלל אלא אוסטרלית עם הורים גרמנים. על דעה זו התבשרו הצוותים האחרים בבקסטר, כמו גם אנשי DIMIA בקנברה.
ב-5 בינואר 2005, הקונסוליה הגרמנית במלבורן אמרה ל-DIMIA כי ללא מידע כמו טביעות אצבעות, הם לא יוכלו לזהות את אנה, וב־14 בינואר, אמרו כי גורמים בגרמניה גם לא התקדמו בזיהויה. ראו עצמה יצרה קשר עם הקונסוליה ב-20 בינואר, כשהיא עדיין מזדהה כאנה שמידט, אך הצוות אמר לה כי הם עדיין זקוקים למידע נוסף. לאחר מכן אמרו אנשי הצוות הקונסולרי למנהלת התיקים של אנה בבקסטר כי השליטה של אנה בשפה הגרמנית עולה בקנה אחד עם הדעה שאנה שהיא אוסטרלית בעלת רקע גרמני. צוין בחקירת פאלמר כי לעיתים אנה מדברת אנגלית במבטא אוסטרלי, ולעיתים במבטא גרמני וגם דוברת גרמנית.
ב-4 בינואר, פסיכולוגים מבקסטר יצרו קשר עם RRMHS שוב, ואנשי גלנסייד בסופו של דבר חקרו את המידע שנשלח אליהם בנובמבר 2004. ב-7 בינואר, רופא מטעם שירותי הבריאות והרפואה הבינלאומית (IHMS), קבלן משנה של DIMIA, בדק את אנה שוב והציע כי היא עלולה לסבול מסכיזופרניה, או לפחות ממצב של סכיזופרניה. ב-24 בינואר דנו פקידי DIMIA בקנברה עם רופאי גלנסייד באפשרות לאשפז בכפייה את אנה. הרופא של IHMS ניסה שוב לבחון את אנה ב-31 בינואר, אך הוא לא הצליח לגרום לה לשתף פעולה וב-2 בפברואר פנה הרופא לפסיכיאטר בגלינסייד, שאמר כי יש לבדוק את אנה על פי "חוק בריאות הנפש" של דרום אוסטרליה משנת 1993 לצורך התחייבות אפשרית. הרופא בדק את אנה למחרת, ולאחר התייעצות עם הרופא של גלנסייד, הורה לאשפז את אנה.
חשיפה

ב-31 בינואר 2005 העיתון "The Age" במלבורן פרסם כתבה מאת אנדרו ג'קסון, תחת הכותרת "אשת המסתורין בבקסטר עלולה להיות חולה". את הסיפור ראו ידידים של משפחת ראו, שחשבו כי האישה שהכתבה התייחסה אליה יכולה להיות קורנליה ראו, ולכן הם יצרו קשר עם המשפחה.
המשפחה, בתורה, יצרה קשר עם משטרת ניו סאות' ויילס, ששלחה בדואר אלקטרוני לפקידי DIMIA בבקסטר פרטים ותמונות של ראו. עד מהרה, צוות DIMIA זיהה רשמית את אנה כקורנליה ראו. מאוחר יותר באותו לילה נכנסו שוטרים מדרום אוסטרליה לבקסטר ולקחו את ראו. היא הועברה לבית החולים פורט אוגוסטה הסמוך ובבוקר 4 בפברואר אושפזה במתקן לבריאות הנפש של בית החולים גלנסייד.
חקירה

ב-9 בפברואר 2005 השרה לענייני הגירה והעניינים הרב-תרבותיים והילידים, הסנאטורית אמנדה וונסטון, הודיעה כי נציב המשטרה הפדרלית לשעבר, מיק פאלמר, יקיים בירור על הנסיבות סביב מעצרה של ראו. החקירה נודעה בשם "חקירת פאלמר". במאי 2005 הורחבה תקופת הבירור כדי לאפשר לפלמר לחקור פרשה של גירוש לא תקין של ויויאן סולון לפיליפינים בשנת 2001, שגם מצבה הנפשי לא נלקח בחשבון והייתהאזרחית אוסטרלית.
הדו"ח של חקירת פאלמר פורסם ב-14 ביולי 2005. ונסטון הציגה אותו בפרלמנט וקיימה מסיבת עיתונאים יחד עם ראש הממשלה ג'ון האוורד, בו התנצלו בפני ראו וסולון. דובר ההגירה מטעם הלייבור, טוני בורק, מתח ביקורת על החקירה ואמר כי רק לנציבות המלכותית יהיו הסמכויות הדרושות כדי לחקור את המצב כראוי. קורנליה ראו עצמה אמרה שהיא רוצה שהסנטורית ונסטון תוחלף כשר ההגירה על ידי מישהו מרקע אתני. ביולי 2005, ושוב בהמשך השנה, הבטיחה הממשלה כי ראו תפוצה. בפברואר 2008, עורכי הדין של ראו קיבלו הצעה מוגברת לפיצוי בסך של 2.6 מיליון דולר.
לאחר מכן

במאי 2008, ראו הורשתה לצאת לטייל לנסוע על ידי פסיכיאטר באדלייד, אולם לאחר מכן "הוחזקה בבידוד בבית חולים בהמבורג" במחלקה סגורה במשך 7 שבועות עד סוף אוקטובר 2008. היא התגוררה באדלייד תחת פיקוחו של נציב קבילות הציבור. משפחתה הביעה חוסר אמון מכך שהותר לה לנסוע לחו"ל כשהיא גם הייתה חופשית למשך "שלושה עד שישה חודשים מנטילת התרופות שלה".
ראו נעצרה כשהיא מתנהגת באופן לא תקין בעיר טפילה שבירדן בפברואר 2009. גורמים מקומיים טענו כי היא נלקחה למעצר מפני שלא שילמה למלונות ומוניות. ממשרד החוץ האוסטרלי אמרו כי הרשויות באוסטרליה ימשיכו לספק סיוע לראו. היא חזרה לאוסטרליה ב-22 במרץ 2009, מלווה בשני חובשים, עורכת דינה וסוכני המשטרה הפדרלית האוסטרלית. היא הגיעה לסידני ואז הוטסה לאדלייד שם נלקחה לבית החולים המלכה אליזבת עם אחותה והאפוטרופוס שלה, שם אושפזה.
ראו גם

עקורים (2020)