stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנאלדו מוויאנובה
ביוגרפיה > מורה באוניברסיטה ורופא של מלכים ואפיפיורים

ארנאלדו התפרסם מהר כרופא, ונקרא לייעוץ בחצרות השליטים.
בערך ב-1280 הוא כתב את ספרו הראשון בתחום הרפואה. בהמשך כתב כ-40 ספרים, שנגעו בכל היבטי הבריאות. כמו כן כתב ספרי תאולוגיה, ואחרי מותו נתגלו כתבי אלכימיה שהיו חתומים בשמו.
ב-1285 הוא נקרא לברצלונה למראשות המלך פרו השלישי, מלך אראגון "הגדול" של אראגון (1285-1276) ששכב על ערש דווי. כגמול על שירותיו העניק לו המלך את הכנסות טירת אולייר באזור טרגון.
קצבה זו אושרה לו מחדש על ידי המלך הבא, חיימה השני הקרוי "הצדיק" (1326-1285).
חיימה השני קרא לו פעמים נוספות לחצרו - ב-1293 וב-1297. ארנאלדו הקדיש לו ספר על דיאטות בריאות. מדובר בפירוש לספר מיסודה של אסכולת הרפואה של סלרנו Regimen sanitatis Salernitanum, שנפוץ באירופה כולה והיה לספר הרפואה הפופולרי ביותר במאה ה-15 באירופה.
בשלב מסוים, בגלל רעיונות שלו בתחום התאולוגיה וביקורתו כלפי השלטון, גורש ארנאלדו מהחצר בברצלונה ובישוף טרגונה הטיל עליו חרם.
בשנים 1299-1289 לימד ארנאלדו רפואה באוניברסיטת מונפלייה.
לפי עדויות, ברחוב קאמנו, בחזית בית מגוריו במונפלייה, היו מוצבים פסלים של אריה ושל נחש האוכל את זנבו. בהרצאותיו הגן ארנאלדו על השקפותיו של גלנוס, במטרה להעביר את העקרונות הגאלניים ששימשו כבסיס לפעולות הרפואיות השונות.
הייתה זו תקופה פורייה מאוד בחייו, שבה כתב את עיקר כתביו בתחום הרפואה והתאולוגיה.
בתקופה 1295–1303 טיפל ארנאלדו באפיפיור בוניפציוס השמיני שסבל מכאבים עזים שנגרמו לו על ידי אבנים בכליות.
הוא המליץ לו על הידרותרפיה בעזרת מים חמים ממעיינות פיוג'י שהובאו במיוחד לרומא ולאנאני "בתוך כדים עטופים בשטיחים או בבדי צמר" על מנת לשמור על הטמפרטורה המקורית שלהם.
אומרים שבמהלך טיפול זה נעזר ארנאלדו ביולי 1301 גם בחותם - קמע אסטרולוגי מזהב, טעון תכונות מגיות. לדבריו, הושגו התכונות אלה על ידי חשיפת הקמע לכוח השמש שנמצאה באותם הימים במזל אריה. האפיפיור נשא אותו קמע בתוך חגורה מעור שנועדה לתמוך בכליות, כנראה כדי לטפל בצניחתן (נפרופטוזיס).
את החותם המאגי יצר ארנלדו לפי תיאור שמצא בספר "Picatrix" (תכלית החכם, ר'עייט אל-חקים) המיוחס בטעות לאסטרונום והאלכימאי הערבי האנדלוסי אבו אל-קאסם מסלמה אבן-אחמד אל-מג'ריטי, (אנ') שנפטר בסביבות 1008.
האפיפיור גמל לו על ידי הענקת טירה אחת בעיר שלו - אנאני ועל ידי הגנה מפני ההאשמות בכפירה.
יוקרתו של ארנאלדו בעקבות הצלחה טיפולית זו גרמה לכך שקשרו את שמו לספרים רבים לרפואה, לאלכימיה, לאסטרולוגיה ולמגיה, אף על פי שהוא גינה פרקטיקות מגיות.
בהמשך טיפל ארנאלדו גם באפיפיורים בנדיקטוס האחד עשר וקלמנס החמישי.
ביוגרפיה > הגותו הדתית

אחרי שסיים ללמד רפואה במונפלייה הקדיש ארנאלדו יותר ויותר זמן ולהט בקידום דעותיו הדתיות הרדיקליות. במשך הזמן חיבר מספר רב של ספרים והצטייר, כדברי אנטואן קאלווה, כ"אישיות רוחנית יצרית".
בעת ששימש רופא, יועץ ודיפלומט בחצרות של שליטים ואפיפיורים, ניסה לרכוש את תמיכתם בהשקפותיו הנבואיות בגבול האידיאלוגיה הקתרית.
ביוגרפיה > הגותו הדתית > נבואות אפוקליפטיות

לאחר שנות ה-90 של המאה ה-13, ולאחר שהיה תלמידם של מטיפים דומיניקנים ושל רמון מארטי (רמון מארטן), מורו לעברית, הושפע ארנאלדו במיוחד מהנזיר הפרנציסקני פייר דה ז'אן אוליבי (או ז'אן אולייה, Olieu) שהטיף למנהגי העוני של מסדרו. ארנאלדו כתב אז פירושים לאפוקליפסה Expositio super Apocalypsi‏ (1292) שבישרו את בואו הקרוב של אפיפיור מלאכי שיתקן את הכנסייה וניבא את ביאת האנטיכריסט בהמשך, בשנה הגורלית 1378. דעותיו אלה גרמו לנתק בינו לדומיניקנים וקרבו אותו ל"אחים המינורים" - הפרנציסקנים.
ביוגרפיה > הגותו הדתית > הסכסוך עם הסכולסטיים מפריז

בשנים 1299-1300, נשלח ארנאלדו על ידי מלך אראגון, חיימה השני, כשגריר לפריז בחצרו של פיליפ היפה, כדי לדון עם הצרפתים בנוגע לשליטה על ואל ד'אראן.
בעת שהותו בפריז, שוחח ארנאלדו עם חברי הפקולטה לתאולוגיה על ספרו "על ביאת האנטיכריסטוס" (De adventu antechristi‏, 1288), שבו ניבא שינויים מרחיקי לכת לאחר ביאת האנטיכריסטוס בעתיד הקרוב - בשנת 1378.
בעת שהתכונן לנסוע לטולוז, נעצר ארנאלדו על ידי קצין הפקולטה לתאולוגיה, על אף מחאותיו שלו ושל הארכיבישוף מנרבון, ז'יל אסלן. ארנאלדו נחשד ב"נבואות שקר", ונטען כי ביקש להוכיח שהופעת האנטכריסטוס תחסל את ממסדו של ישו, של השליחים ושל האפיפיורים. עם זאת קשריו ההדוקים עם אנשים בתפקידים בכירים, במיוחד עם יועץ המלך, ידידו, גיום דה נוגארה (Guillaume de Nogaret), איפשרו למחרת את שחרורו ממעצר, תמורת ערבות בשווי 3,000 לירות.
התסבוכת אליה נקלע נפתרה כשנאלץ לחתום על רשימת נקודות שנויות במחלוקת (temerarie assertos) שהוכנה על ידי הפקולטה הפריזאית.
הצרות עם אנשי הסכולסטיקה השכלתנית בפריז הדפו אותו עוד יותר אל המחנה היריב שדרש רפורמה עמוקה של הכנסייה.
חיים פרטיים

ביולי 1305 ערך ארנאלדו את צוואתו בפני נוטריון בברצלונה. הצוואה נתגלתה בארכיון הספרדי של קתדרלת ולנסיה. הוא הוריש דרכה לאשתו אנייס נדל"ן ונכסים אחרים בעיר מונפלייה. הוא השאיר לרשות "קהילת החוזרות בתשובה החדשות" שליד המנזר הדומיניקני של מונפלייה את הבתים שהשכיר לה. הוא דאג גם לעתידה הכלכלי של בתו שהייתה נזירה בוולנסיה. כמו כן את הספרייה התאולוגית שלו השאירה למנזר הקרטוזיאנים "סקאלה דאי" ביישוב לה מוררה דה מונסאן באזור טרגונה שבקטלוניה ונתן זכות לשלושה אנשים לעיין בה, ביניהם אחיינו פדרו דה וילאנובה.
מורשתו

ספריו הרוחניים של ארנאלדו דה ויאנובה הוקעו על ידי האינקוויזיציה, בעוד שספרי הרפואה שלו זכו להערכה ולביאורים רבים. יחד עם רמון לול נחשב ארנאלדו לאבי הספרות הקטלאנית.
דמותו כמלומד מגויס הייתה לדגם לעוד אינטלקטואלים אחרים בתקופות הבאות.
ארנאלדו דה ויאנובה הצטיין כאיש מדעים רציונליסטי, מוכשר במלאכת הרפואה, כפי שנודעה באותם הימים, וכאדם מעורב בלהט במחלוקות המוסריות והדתיות של זמנו.
עם תלמידיו וידידיו נמנו רמון לול, איש פלמה דה מיורקה ופדרו ד'אפונו.
בתחום הרפואה ומדעי בטבע תרם ארנלדו דה ויאנובה תרומות רבות.
בין היתר תיאר את הפחמן חד-חמצני CO, גז רעיל שנוצר, למשל, תוך כדי שריפת העץ.
מיחסים לו גם את השימוש באלכוהול הרפואי, "מי האש של מאסטר ארנלדו" ( Eau ardente ,לימים "מי חיים" Eau de vie כמעין מחטא או מטהר. הוא ייצר אותו על ידי זיקוק היין וייחס לו תכונות של "ריפוי הרעלות, טיהור בית החזה, הארכת חיים, ושימור הנעורים"
ייחסו לארנאלדו את ייצור "היינות המתוקים הטבעיים" הראשונים שבדרום צרפת על ידי הוספת האלכוהול ליין.
הנצחה

בית חולים האוניברסיטאי CHU בעיר מונפלייה קיבל את שמו - Arnaud de Villeneuve.
כרם בחבל רוסיון בצרפת נושא את שמו.
פסל שלו, יצירתו של הספר אוסבי ארנאו, הוצב בבית החולים פאו הקדוש בברצלונה.
ספרים > מהדורות כתביו

המהדורה הראשונה של כלל כתביו הוצאה לאור (Opera omnia) בליון בשנת 1504. היא פורסמה שוב ב-1520 וב-1532.
מהדורה מקיפה יותר היא זו של טאורלוס בבזל בשנת 1585 מלווה בביוגרפיה של המחבר.
המהדורה מברצלונה של כתביו הרפואיים ב-17 כרכים - 2014:
Arnaldi de Villanova opera medica omnia , Barcelona, Publicacions i Edicions de la universitat de Barcelona,vnv 2014-1985 17 vol.
vol. II : Aphorismi de gradibus (1295-1300), 1975, XIV-338 p.
vol. III : De amore heroico, 1985, 110 p.
vol. IV : Tractatus de consideracionibus operis medicine, sive de flebotomia
vol. V.1 : Tractatus de intentione medicorum, 2000, 226 p
vol. V.2 : Tractatus de humido radicali (vers 1290), 636 p.
vol. VI.1 : Medicationis parabole
vol. VI.2 : Commentum inquasdam parabolas et alias aphorismorum series, 1993
vol. VII.1 : Epistula de reprobacione nigromantice ficcionis (De improbatione maleficiorum)
vol. X.1 : Regimen sanitatis ad regem aragonum (1305-1308), 1996, 936 p.
vol. X.2 : Regimen almarie (Regimen castra sequentium), 1998
vol. XI : De esu carnium (1304), 2001
vol. XIV : Expositio super aphorismo Hippocratis, 380 p.
XV : Commentum supra tractatum galieni de malicia complexionis diverse, 1985, 391 p.
vol. XVI : Aphorismi de gradibus, 1981, 111 p.
vol. XVII : Translatio libri albuzale de medicinis simplicibus, 2004
Arnaldi de Villanova opera theologica omnia , Barcelona, Institut d'estudis catalans, Facultat de teologia de Catalunya, 2004 ss., sous la dir. de Josep Perarnau
vol. III : Introductio in librum Ioachim. 'De semine scripturarum.' Allocutio super significatione nominis Tetragrammaton (1292), 2004, 212 p.
vol. IV : Alphabetum catholicorum ad inclitum dominum regem Aragonum pro filiis erudiendis in elementis catholicae fidei. Tractatus de prudentia catholicorum scolarium, 253 p., 2007
vol. V : Tractatus de tempore adventus Antichristi: ipsius et aliorum scripta coæva (1288), 2014, 435 p.
ספרים > ספרי רפואה נחשבים אותנטיים

לפי פניאגווה ה ספרים הבאים הוערכו כאותנטיים
Speculum medicine
De intentione medicorum
De humido radicali
De considerationibus operis medicine
Aphorismi de gradibus
De dosi tyriacalium
Medicationis parabole
Commentum super quasdam parabolas
Aphorismi particulares
Aphorismi de memoria
Aphorismi extravagantes
Regimen sanitatis ad regem Aragonum
Regimen Almarie (De regimine castra sequentium)
Practica summaria
De parte operativa
De amore heroico
Regimen de podagra
Compendium regimenti acutorum
Commentum super tractatum Galieni De malitia complexionis diverse
Repetitio super canone Vita Brevis
Tabula super Vita brevis
De esu carnium
De improbatione maleficiorum
Translatio Albumasaris De simplicibus
Translatio Avicenne De viribus cordis
Translatio Galieni De rigore et iectigatione et tremore et spasmo
Translatio doctrine Galieni De interioribus
פניאגווה מציג עוד רשימה של 14 ספרים המשוערים כאותנטיים:
Tractatus contra calculum
De tremore cordis
Regimen contra catarrhum
Regimen sive consilium quartane
Consilium sive cura febris ethice
Compilatio de conceptione
Experimenta et recepte
De simplicibus
Antidotarium
Libellus de arte cognoscendi venena
Cura epilepsie
Astrologia
Expositio super aphorismo In morbis minus
Abbreviatio libri prognosticorum
ו-12 ספרים המשוערים כ"אפוקריפים" - כולל Liber de vinis (ספר היינות), Tractatus de venenis ועוד-26 ספרים הנחשבים בוודאות לאפוקריפים:
כמו Flos florum, Rosarius philosophorum ו-8 ספרים שזהות מחבריהם האמיתיים נקבעה.
ספרים > ספרים בשפה הקטלאנית ולנסיאנית

שנשמרו:
11 ביולי 1305 Confessió de Barcelona
(ההצהרה מברצלונה) - הכרזה על הטענה הנבואית-אפוקליפטית שהקריא אנלדו בארמן המלך בפני המלך חיימה השני ואספת נכבדים.
על בסיס טקסטים מהתנ"ך (דניאל י"ב, י"א), מהברית החדשה (מעשי השליחים א, ז) והתגלויות מיוחדות (המיוחסות לקירילוס האלכסנדרוני, Insurgent gentes, המיוחסת ליואכים מפיורה או להילדגרד מבינגן וכו') בספר טען ארנלדו שחשוב ומועיל הוא לדעת את זמני ההגעה הקרוב של האנטיכריסט. הפרק המוקדש ל"נזירים המזויפים" הוא תרגום מ"ההצהרה מליידן" (Confessio Ilerdensis).
1308-1305, אולי באוקטובר 1308 -Lliçó de Narbona (השיעור מנרבונה) - הוקראה בנרבון. בה הציג ארנלדו תוכנית רוחנית לנזירים הבגינים. הוא העמיד את האמונה האמיתית של הבגיניות לעומת הנצרות השטחית של התקופה.
1309 -Raonament d'Avin - הדו"ח מאביניון
1310 - Informació espiritual - הנחיה רוחנית (למלך פרדריק של סיציליה)
לקריאה נוספת

Antoine Calvet Les œuvres alchimiques attribuées à Arnaud de Villeneuve ; Grand œuvre, médecine et prophétie au Moyen-Âge S.É.H.A, Paris, Archè, Milano 2011
הערות שוליים

↑  2016 B.Ricciardi et al
↑  Le rosier alchimique de Montpellier
↑  Marc Haven 1896
↑  J.Benton 1962
1 2  H.Sculard
↑  אחוזת מונפלייה בראשות הבישוף של מגלון, הייתה ירושת מריה, בתו של גיירמו השמיני ממונפלייה, כשזאת התחתנה ב-1204 עם פרו הראשון של אראגון, רוזן של ברצלונה. צאצאיהם של נישואים אלה החזיקו באחוזת מונפלייה עד לקנייתה על ידי מלך צרפת ב-1348 - ראו L.Cifuentes 2001
↑  H.Lagerlund עמ' 1468
↑  Medarus
↑  2013 J.Mensa, S.Giralt
↑  1923 Lynn Thorndike
↑  Jean Astruc 1767
↑  בטקסט האפוקריפי "על החומות" De sigiliis 1585' תיאר המחבר תריסר חותמות עשויות זהב טהור, לפי סימני המזלות
↑  B.Ricciardi et al 2016
↑  A.Calvet 2011 עמ' 728
↑  פרארנו, 1979, מצא כי השתמש בטקסקט קתרי כדי ללמד סנגוריה על אורח החיים של "בגיניות" -ב-Information beguinorum 1305
↑  לפי Hauréau אורו (1881) ועוד מחברים אחריו, לפי דעות אחרות - 1299, ולפי מחקריו של מ.מקוו M.McVaugh - היה מדובר בשנת 1306
↑  L.Principe 2013
↑  Medarus
↑  Medarus
↑  Medarus
↑  A.Calvet
↑  B.Ricciardi 2016
↑  Haureau
↑  Medarus
↑  J.Rompel 1912
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257842305171  PLWABN: 9810593340505606  BNE: XX878166  BnF: cb120195246 (data)  CANTIC: a10175702  CiNii: DA12619626  GND: 118645854  ICCU: CFIV086637  ISNI: 0000 0001 2283 4311  LCCN: n50001534  NKC: nlk20000079983  NLA: 35590331  NSK: 000085206  NTA: 071586474  RERO: 02-A000009649  SELIBR: 290669  SNAC: w6417nbd  SUDOC: 028339592  VcBA: 495/44025  VIAF: 100189814   WorldCat (עם VIAF): 100189814 
ארנאלדו דה ויאנובה, תמונתו בתחריט על עץ, בכרוניקה מנירנברג, 1493
ספרו של ארנלדו מוייאנואבה Thesoro de los pobres "אוצר העניים", מהדורת ליון 1584
פסל של ארנאלדו מווילנובה, יצירתו של אוסבי ארנאו, בבית החולים פאו הקדוש בברצלונה.
בורה ברוך

| --- | --- |

דיוקן עצמי של בורה ברוך
 לידה:  19 בנובמבר 1911 בלגרד, ממלכת סרביה 
 פטירה:  7 ביולי 1942 (בגיל 30) יאיינצי, סמוך למחנה הריכוז באנייצה
 מקום קבורה:  בית הקברות החדש של בלגרד 
 לאום:  יהודי
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  פוסט-אימפרסיוניזם
 
בול דואר שיצא לאור בסרביה ב-2011 לרגל מלאת 100 שנים להולדתו של בורה ברוך
קברם של בני משפחת ברוך בשדרת "גבורי יוגוסלביה" אשר בבית העלמין החדש בבלגרד
בורה ברוך (בסרבית: Бора Барух; ‏19 בנובמבר 1911, בלגרד, ממלכת סרביה – 7 ביולי 1942, מחנה הריכוז באנייצה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה צייר ופרטיזן יהודי-יוגוסלבי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.
קורות חייו

בורה ברוך נולד בבלגרד. במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר כיבוש סרביה, עקרה המשפחה לווידין שבבולגריה, וברוך למד בבית הספר היסודי של הקהילה היהודית בעיר. לאחר תום המלחמה שבה המשפחה ליוגוסלביה. ברוך רכש תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בלגרד ובמקביל למד ציור בבית הספר לאמנויות בניהולו של יובאן בייליץ' (אנ'). בשנים 1935–1938 למד ציור בפריז במימון מלגה שהעניקה לו הקהילה היהודית בבלגרד.
יצירותיו הוצגו בתערוכות בפריז, בלונדון, בהאג, בבלגרד ובזאגרב. בתקופת שהותו בפריז הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ופעל לגיוס מתנדבים לבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד. על רקע זה גורש מצרפת. בורה ברוך אשר סגנון ציורו היה פוסט-אימפרסיוניסטי, צייר לאורך הקריירה כ-200 ציורים ומספר דומה של רישומים. ציוריו ורישומיו שילבו דיוקנאות לצד ציורי נופי רחובות פריז ובלגרד.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף בורה ברוך לכוחות הפרטיזנים של טיטו. ב-18 באוגוסט 1941 נהרג אחיו של ברוך איזידור בקרב מול הצבא הגרמני. בורה ברוך הוצב בגדוד האבטחה של הפיקוד העליון אשר באוקטובר 1941 חילץ את חברי המטה הכללי של הפרטיזנים בעת המתקפה הגרמנית באזור אוז'יצה (אנ'). בקרבות נהרג אחיו יוסף ברוך. ב-1942 נלכד בורה ברוך על ידי צ'טניקים והוסגר לגרמנים. הוא הועבר למחנה הריכוז באנייצה וביולי 1942 הוצא להורג באתר יאיינצי(אנ').
אחיותיו ברטה ורחל נלכדו אף הן בידי הגרמנים והוצאו להורג במחנה הריכוז באנייצה. לאחר המלחמה נקרא רחוב בבלגרד על שם "האחים ברוך". ב-1964 הוקם בבלגרד בית ספר יסודי על שם "האחים ברוך". ב-2011, במלאת 100 שנים להולדתו, הונצח בורה ברוך על גבי בול דואר סרבי. מקצת מציוריו הוצגו במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד.
הערות שוליים

1 2  אמנות יהודית, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 336-335.
↑  בורה ברוך, באתר "הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, אוחזר ב-16 באוגוסט 2014.
↑  אתר בית הספר "האחים ברוך", באתר osbracabaruh.edu.rs, אוחזר ב-16 באוגוסט 2014 (בסרבית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511850505171  GND: 118937936  ISNI: 0000 0000 4398 6149  LCCN: nb2008016125  RKD: 95722  VIAF: 47560917   WorldCat (עם VIAF): 47560917
ג'ון שפארד

| --- | --- |
 לידה:  1515? 
 פטירה:  דצמבר 1558 (בגיל 43 בערך) 
 מוקד פעילות:  ממלכת אנגליה 
 סוגה:  מוזיקת רנסאנס 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון שפארד (באנגלית: John Sheppard‏; 1515 לערך - דצמבר 1558) היה זמר ומלחין אנגלי מתקופת הרנסאנס.
חייו

בשנת 1554 עתר שפארד, כנראה ללא הצלחה, לתואר דוקטור למוזיקה מאוניברסיטת אוקספורד, בטענה שהוא לומד מוזיקה מזה 20 שנה ו"חיבר שירים רבים". אם תקופת לימודיו החלה ב-1534, סביר להניח שנולד בעשור השני של המאה ה-16. ב-29 בספטמבר 1543 (יום חג המלאך מיכאל בנצרות) התמנה למדריך מקהלה (Informator Choristarum) במודלין קולג' באוקספורד, שם נשאר עד 1548. בשנת 1552 כיהן כ"אציל הקאפלה המלכותית", משרה שייתכן שהגיע אליה מיד לאחר עזיבת מודלין. מחקר של דייוויד צ'אד מגלה, שצוואתו של שפארד נכתבה ב-1 בדצמבר 1558 וב-21 בדצמבר נקבר, אף כי נמצא זכאי לקבל מדי שרד להלוויית המלכה מרי ב-13 בדצמבר ואפילו להכתרת אליזבת הראשונה ב-15 בינואר 1559, כנראה משום שלא נודע דבר מותו.
מיסות

מתוך חמשת מחזורי המיסה הנהוגים של שפארד ששרדו, ה"מיסה קנטטה" היא יצירת פאר חגיגית, באורך מלא, במסורת של ג'ון טאוורנר, הבנויה ביחידות של פוליפוניה בשישה קולות המתחלפות לסירוגין בפסיפס של פרקי מקהלה למחצה. המכנה המשותף העיקרי, מלבד קטעי המוטיב הראשוני בראשית של פרק, היא התבנית מתומנת הצלילים, פה-מי-פה-סול-לה-סיb-סול-פה, המופיעה בטנור בנקודות שונות. מבין ארבעת מחיבורי המיסה בארבעה קולות, "רוח המערב" מבוסס על מלודיה עממית, המהווה גם את הבסיס למחזורי מיסות של ג'ון טאוורנר וכריסטופר טיי. במוזיקה של שפארד נודדת המלודיה בין הסופרן לטנור. שני מחזורים אחרים, Be not afraid ו-The Frences Mass, בנויים בחופשיות
ובקונטרפונקט משוכלל; הראשון בשניים נועד לקולות גברים. "מיסת קנטוס פלאנוס לקול אמצעי" היא יצירה פשוטה הרבה יותר. בכתב התווים המפושט שלה היא נאמנה למסורת של מוזיקה בסגנון דומה מאת טאוורנר. היא כוללת "קיריה" (בניגוד לרוב מחזורי המיסה בנוסח סארום) ועושה שימוש בטכניקת חילופים, פרקי קנטוס ופוליפוניה מתחלפים לסירוגין.
מוזיקה לטקסטים לאטיניים ואנגליים

שפארד כתב הן מוזיקה פוליפונית לטקסטים הלאטיניים של נוסח סארום הישן, והן מוזיקה לפולחן הפרוטסטנטי החדש. מוזיקה זו, שחלק ניכר מכתבי היד שלה אבד, חוברה כנראה בתקופת מלכותו של אדוארד השישי. בתקופה זו, בשנת 1549, יצא לאור ספר של "תפילות בצוותא" (Common Prayer) ועקב כך נוצר צורך במוזיקה ליטורגית לטקסטים אנגליים. חמישה-עשר מזמורי התפילההאנגליים של שפארד עונים על דרישות המתקנים הפרוטסטנטים לפשטות, למילים ברורות וקליטות ולבסיס מוזיקלי תואם-הברות ברובו הגדול. היצירות החילוניות היחידות הידועות של שפארד הן O happy dames ו-Vain, vain, all our life we spend in vain.
הערות שוליים

↑  דייוויד צ'אד, הערך "ג'ון שפארד" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012502114505171  PLWABN: 9810658878105606  BIBSYS: 7007701  BNE: XX1760175  BnF: cb13941479k (data)  CiNii: DA10847244  GND: 124523951  ISNI: 0000 0000 8184 2904  LCCN: n81055571  LNB: 000239731  MusicBrainz: 06e599a0-f816-4a3a-9e30-492c2c83b62e  NKC: xx0148382  NTA: 072836628  SNAC: w6pg1rxf  SUDOC: 158057066  VIAF: 115659380   WorldCat (עם VIAF): 115659380
בובי טימונס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בדצמבר 1935 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  1 במרץ 1974 (בגיל 38) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Henry Timmons 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1954 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  בלו נוט, קפיטול רקורדס, אטלנטיק רקורדס, ריברסייד רקורדס 
 www.bobbytimmons.net
 פרופיל ב-IMDb
 
בובי טימונס (באנגלית: Bobby Timmons‏; 19 בדצמבר 1935 - 1 במרץ 1974) היה פסנתרן ג'אז ומלחין אשר התפרסם בעיקר בנגינתו לצד ארט בלייקי בתור הפסנתרן של מבשרי הג'אז בין השנים 1958–1961 (עם הפסקה קצרה שבה הוחלף על ידי ולטר בישופ). הלחן המפורסם ביותר של טימונס הוא "Moanin'" אשר נהיה לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר של מבשרי הג'אז.
הקריירה

טימונס נולד כרוברט הנרי "בובי" טימונס (באנגלית: Robert Henry "Bobby" Timmons) בפילדלפיה. כמו מוזיקאים רבים, גם טימונס פרץ בזכות ארט בלייקי כנגן במבשרי הג'אז. למעשה הוא היה הפסנתרן הראשון שהתגלה בהרכב, ואחד הפסנתרנים שנתנו את הטון בתחילת הדרך. הקטע המפורסם ביותר שהלחין טימונס, כאמור, הוא "Moanin'" אשר נהיה לשיר הנושא של האלבום הראשון שלו עם מבשרי הג'אז, ולאחד השירים המוכרים והחשובים של ההרכב. לקראת סוף העבודה עם מבשרי הג'אז, החל טימונס להקליט גם כמוביל הרכבים. אלבומו הראשון  כמוביל היה בטריו עם סם ג'ונס (קונטרבס) וג'ימי קוב (תופים), האלבום נקרא "This Here Is Bobby Timmons" והוא הופק ב-1960. אחד השירים באלבום הוא "Dat Dere" השיר השני הכי מוכר של טימונס. לאחר צאת האלבום המשיך להקליט אלבומי סולו בהרכבים קטנים יחסית, לרוב עם מוזיקאים חשובים ומוכרים (כולל את ארט בלייקי). בסוף שנות השישים הקליט טימונס הקלטה עם תזמורת של מוזיקאי צמרת, כולל למשל את רון קרטר, ג'ימי קוב ובילי היגינס.
לאחר שהקריירה שלו דעכה לאיטה, בובי טימונס נפטר ב-1 במרץ 1974, בניו יורק.
סגנונו

טימונס היה מהפסנתרנים הראשונים בהארד בופ וסגנונו השפיע רבות על הסוגה. סוגת ההארד בופ מתאפיינת בכך שהיא משלבת את הבי בופ עם מרכיבים מוזיקליים שונים, הסגנון של טימונס היה שילוב של גוספל ופאנק בתוך הג'אז. הוא אמנם לרוב לא היה מחוכם מבחינה הרמונית אך הצד החזק שלו היה הגרוב המיוחד שלו, והאנרגיות הרבות שהוא הכניס למוזיקה.
אישיותו

טימונס היה בעל ביטחון עצמי נמוך, והיה זקוק לעידודם של מוזיקאים אחרים, למשל, ארט בלייקי. כמו כן הייתה לטימונס נטייה קשה לאלכוהוליזם, מה שהוביל למותו.
לקריאה נוספת

The Penguin Guide to Jazz on CD
בובי ווטסון

| --- | --- |

ווטסון מנגן בפריז בקיץ 2008
 לידה:  23 באוגוסט 1953 (בן 71) קנזס
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מיאמי, Frost School of Music 
 סוגה:  ג'אז, בי בופ, הארד בופ, פוסט-בופ
 כלי נגינה:  סקסופון
 חברת תקליטים:  בלו נוט, Red Records, Smoke Sessions Records 
 שיתופי פעולה בולטים:  ארט בלייקי ושליחי הג'אז
 פרסים והוקרה:  Kansas Music Hall of Fame (2011) 
 www.bobywatson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
בובי ווטסון (באנגלית: Bobby Watson; נולד ב-23 באוגוסט 1953 בקנזס) הוא נגן סקסופון אלט, מלחין ומפיק אמריקאי. ווטסון הוא מוזיקאי ג'אז אשר עוסק בעיקר בהארד בופ ובפוסט-בופ. בין המוזיקאים עמם עבד ניתן למנות את: ארט בלייקי ושליחי הג'אז, מקס רואץ', ג'ורג' קולמן, ברנפורד מרסליס ורבים אחרים. ווטסון ממשיך ליצור מוזיקה עד היום, ובמשך שנות פעילותו זכה בפרסים רבים. מלבד עבודתו בצד הביצועי של המוזיקה, ווטסון עסק רבות גם בלימוד באוניברסיטאות.
שליחי הג'אז

ווטסון למד מוזיקה באוניברסיטת מיאמי יחד עם מוזיקאים כמו ג'אקו פסטוריוס. לאחר שסיים את תוכנית הג'אז של האוניברסיטה, שנחשבת איכותית ומוערכת בשנת 1975, נסע ווטסון לניו יורק. עבודתו הרצינית הראשונה כמוזיקאי, ולמעשה פריצת הדרך שלו, הייתה עם שליחי הג'אז של ארט בלייקי. ההרכב שהוקם בשנות ה-50 כבר היה ידוע ביכולתו לגלות כישרונות. בהרכב של בלייקי ווטסון החל לפתח צליל ייחודי ולעסוק בהלחנה. ווטסון ניגן עם השליחים בין 1977 ל-1981 והיה במידה רבה הרוח החיה שעזרה להרכב לשוב להצלחה אחרי תקופת יובש של כמה שנים. בשלב כלשהו היה ווטסון אף המנהל המוזיקלי של ההרכב. בשנים הללו הקליט ההרכב שלושה עשר אלבומים ששחזרו את הצלחתם של השליחים מהתקופה שלפני שנות השבעים. בעבודתו עם בלייקי הוא הופיע בארצות הברית ובאירופה ותפס את עיניהם של מוזיקאים רבים, בהם מיילס דייוויס, אשר רצה לצרף אותו להרכבו, אך לא עשה כן כיוון שווסטון היה באירופה באותה תקופה.
אחרי שליחי הג'אז

ב-1981 עזב את שליחי הג'אז, והוחלף על ידי ברנפורד מרסליס, אחיו של החצוצרן ושליח הג'אז וינטון מרסליס. ווטסון נחשב אז להבטחה צעירה וניגן עם רבים מהמוזיקאים החשובים של הדור, כולל המתופפים מקס רואץ' ולואיס היאס. הוא עבד באותה התקופה עם מוזיקאים רבים, כגון ג'ורג' קולמן, סם ריברס והאחים ברנפורד ווינטון מרסליס אותם הכיר בעבודתו עם השליחים. במקביל לעבודתו עם נגנים רבים, הוא גם עסק בליווי זמרים ידועים, דוגמת בטי קרטר, ג'ו ויליאמס ודיאנה ריברס.
כמוביל

ווטסון הקים עם נגן הקונטרבס קרטיס לונדי והמתופף ויקטור לאויס את ההרכב "Horizon" (בתרגום חופשי: אופק). ההרכב היה בנוי במידת מה כמו שליחי הג'אז, בכך שהמוזיקאים שעבדו סביב ווטסון היו מתחילים צעירים ובלתי מנוסים וקיבלו את הכשרתם המוזיקלית בהרכב. ההרכב עסק במוזיקה המעט יותר מודרנית של ווטסון. Horizon היה אחד ההרכבים המוצלחים של שנות ה-80 ואולי המצליח ביותר בשנות התשעים, לאחר התפרקות השליחים בעקבות מותו של בלייקי.
נוסף על הרכב זה ווטסון הקים גם ביג בנד בן 16 נגנים הנקרא "Tailor-Made big band" שהיה אף מועמד לפרס גראמי. כמו כן הוא הוביל הרכב מחווה למוזיקה של ג'וני הודג'ס תחת השם "High court of Swing". ווטסון היה גם ממקימי הרכב כלי הנשיפה "29th Street Saxophone Quartet" (בעברית: רביעיית הסקסופונים של הרחוב ה-29).
גם בתקופה הזו ווטסון לא הפסיק לנגן לצד עשרות מוזיקאים, החל בג'ון היקס וכלה בקרלוס סנטנה. ווטסון גם הלחין את הפסקול של סרט הבכורה של רוברט דה נירו כבמאי.
כמחנך ומורה

את רוב שנותיו המקצועיות עבר ווטסון בעיר ניו יורק. לצד ההופעות וההקלטות, הוא לימד סקסופון באוניברסיטת ויליאם פטרסון בין השנים 1985 ו-1986, וכן לימד בבית הספר מנהטן למוזיקה בין השנים 1998 ו-1999.
בשנת 2000 שב לקנזס כדי לעסוק בהוראה. כמו כן גם זכה לקבל את הפרופסורה של כבוד הראשונה של ויליאם די ומרי גראנט ללימודי הג'אז בשנת 2001. ווטסון משמש בשנים האחרונות כמנהל הקונסרבטוריון והמחלקה המוזיקלית של אוניברסיטת מיזורי-קנזס סיטי. הכנסים שהוא מקים באוניברסיטה זיכו אותו בפרסים ובהוכרה.
ווטסון מנהל משרה כפולה הן כמחנך ומורה, והן כמוזיקאי פעיל המופיע בכל העולם.
מורשת

ווטסון מנגן בחזית הג'אז כבר כשלושה עשורים, הוא זכה בפרסים רבים ונחשב לאחד הסקסופוניסטים הדגולים של ימינו. במשך השנים הקליט כ-26 אלבומים כמוביל (נכון ל-2008) ועוד כמאה אלבומים בתור מלווה בתפקידים יותר או פחות מרכזיים. ווטסון גם הקליט למעלה ממאה קטעים מקוריים שחלקם זכו גם לביצועים של מוזיקאים נחשבים אחרים.
אחד מאלבומיו המוכרים של ווטסון, "Love Remains" זכה לדירוג הגבוה ביותר של המדריך לג'אז בסי די של פינגוין (Penguin Guide to Jazz on CD) ובמהדורה השביעית, האלבום נכנס לרשימת "האוסף הגרעיני" (The Core Collection) שמונה את האלבומים שלפי דעת העורכים מוכרחים להיות בספריה של כל חובב ג'אז. בין היצירות ברשימה זו נמצאים אלבומים של דיוק אלינגטון, צ'ארלי פארקר, ת'לוניוס מונק וג'ון קולטריין.
גם עבודותיו העכשוויות זוכות להצלחה, דוגמת הפרויקט שלו לחידוש Horizon, שהגיע לראש רשימות הלהיטים בתחום הג'אז.