stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטוריה פיודורובה
קריירה

לאחר שסיימה את בית הספר בשנת 1962, השחקנית לעתיד נכנסה לסטודיו לאמנות דרמטית. את הופעת הבכורה שלה בסרט היא עשתה בשנת 1964, כשגילמה את התפקיד של טניה (אחיינית של פרופסור קורנילוב) בסרטו של ויטלי אקסיונוב " מוזיקה שחזרה ". בשנת 1969 סיימה את לימודיה ב-VGIK (סדנתם של בוריס ביביקוב ואולגה פיז'ובה ). היא שיחקה בסרטו של מיכאיל קאליק " להתראות, בנים " (מבוסס על הסיפור באותו שם מאת בוריס בלטר ), הטראגיקומדיה של אלכסיי קורנב " שיעור ספרות " (מבוסס על הסיפור "יום ללא שקרים" מאת ויקטוריה טוקרבה), העיבוד הקולנועי הקלאסי של לב קולידז'אנוב" החטא ועונשו " (מבוסס על הרומן באותו שם מאת פיודור דוסטויבסקי ), המלודרמות של מיכאיל בוגין " שניים " ו"על האהבה ", הדרמה הפסיכולוגית של פיודור פיליפוב "חשבון " וסרטים סובייטיים מפורסמים אחרים של שנות ה-60. ושנות ה-70.
בשנת 1964, היא כבר כיכבה בשלושת הסרטים הראשונים שלה. הצלחתה הגדולה הייתה ב-1965 עם הסרט הרוסי "Two in Love", אשר פורסם ברחבי העולם כולל בארצות הברית תחת השם "בלדה של אהבה". ויקטוריה קיוותה מאוד שאביה, שאותו חיפשה ללא הצלחה מאז ילדותה (מהרגע שנודע לה עליו), יראה את הסרט ויצור עימה קשר.
אחרי הסרט, שהביא לה תהילה היא כיכבה בסרטים רבים אחרים, כולל עיבוד מ-1970 לספר החטא ועונשו.
למרות העובדה שהקריירה של פדורובה בקולנוע הסובייטי, שנמשכה עשר שנים בדיוק (1964–1974), התפתחה בהצלחה רבה, בראיון עם הסופר הרוסי-אמריקאי אלכסנדר מינצ'ין, שניתן בנובמבר 1987 ופורסם לראשונה בברית המועצות שלוש שנים מאוחר יותר, השחקנית עצמה הודתה שהיא רואה רק שניים מתפקידיה משמעותיים באמת: הרקדנית החירשת-אילמת נטשה ("שתיים") והפסלת-משקמת גלינה ("על אהבה"):
הסרטים ברובם היו בינוניים למדי, ובאופן כללי אני לא אוהב לדבר על העבר שלי, זה עבר - ובסדר. מכל ערימת העומדים, היו שניים: "שניים" ו"על אהבה". ודי. כל השאר היה מאוד בינוני. הרי אתה לא בוחר שם, אומרים לך, ואתה הולך לירות. אבל אהבתי לשחק, אני לא אכחיש את זה. מאוד אהבתי לעבוד בקולנוע.
ב־1975 ויקטוריה פיודורובה התיישבה בסטמפורד, קונטיקט וניסתה להצליח כשחקנית בארצות הברית. היא למדה במהירות אנגלית, אבל המבטא הרוסי נשאר מה שמנע ממנה להצליח בהוליווד. היא הופיעה כרופאה רוסיה בפרק של התוכנית Medical Center בשנת 1975, ובסרט מטרה משנת 1985 כמו גם בפרק של התוכנית מקגייוור ב-1986. כשהבינה כי המקסימום שהיא יכולה להגיע זה תפקידים משניים קטנים (או תפקידי מרגלת רוסיה), היא עזבה את הקריירה של שחקנית.
בשנות ה-80 המאוחרות היא החליטה לנסות להפוך לדוגמנית. בגלל יופיה הרב היא הופיעה על המסלולים בבגדים של מעצבים אמריקאים, וכן הפכה להיות הפנים של אחת החברות הקוסמטיקה הידועות באותה תקופה, אבל קריירת הדוגמנות שלה לא ארכה זמן רב.
בשנות ה-90, ויקטוריה פיודורובה התרחקה ממשחק בסרטים, והחלה לעסוק בספרות, ציור וקרמיקה אמנותית.
ב-1979 הוציאה ספר ביוגרפי המספר את הרומן בין הוריה, חייהם לאחר הפרידה שנכפתה עליהם וכן האיחוד בינה לבין אביה. הספר יצא באנגלית וזכה להצלחה רבה, אך לביקורת אצל השלטונות הרוסים בגלל הדרך בה השלטון הרוסי מתואר בספר. ב־1979 יצא הספר לאור בתרגום לרוסית.
חיים אישיים

פיודורובה הייתה נשואה 5 פעמים, ונולד לה בן אחד.
נישואיה הראשונים היו עם בנו של הקולנוען התיעודי ג'ורג'י אסאטיאני - אירקלי אסאטיאני (היו נשואים מ-1967 עד 1969) היא פגשה את אירקלי בעת שלמדה בוויג'יק. הוא היה גם סטודנט בשנה השלישית. הם התחתנו אבל נישואיהם לא נמשכו זמן רב. אירקלי היה קנאי וניסה שלוש פעמים להתאבד. ב-1969 התגרשו.
כעבור זמן-מה הכירה ויקטוריה את הכלכלן סרגיי בלגובולין בנו של חברה של אמה. הוא עבד כאדריכל. הם התחתנו תוך זמן קצר אבל הנישואים שוב לא צלחו ( היו נשואים מ-1970 עד 1972).
בעלה השלישי היה התסריטאי ולנטין יז'וב (היו נשואים מ-1972 עד 1973) הוא היה הרבה יותר מבוגר מוויקטוריה. בנוסף, היה שתיין כבד. גם ויקטוריה התמכרה לאלכוהול. לבסוף הצליחה אימה לגרום לה להתגרש גם מבעלה השלישי.
בקיץ 1975 בזמן שהותה בארצות הברית היא נישאה שוב. בעלה הרביעי היה הטייס האמריקאי פרדריק פוי, טייס בחברת פאן אמריקן. הם חיו יחד במשך 17 שנים. בשנה שלאחר נישואיהם נולד להם בן, ששמו כריסטופר אלכסנדר פיודור פוי, אשר נולד ב-3 במאי 1976. הנישואים הללו שוב הסתיימו. בני הזוג התגרשו ב-1990.
לאחר מכן התחתנה עם ג'ון ואיר, לו הייתה נשואה עד למותה.
בשנים האחרונות לחייה, השחקנית התגוררה עם בעלה, ג'ון, בבית פרטי בעיירה מאונט פוקונו בפנסילבניה. היא הייתה חולה תקופה ארוכה - בנוסף לסרטן הריאות, אובחן אצלה גידול במוח - לעיתים רחוקות הופיע בציבור והייתה בקשר רק עם קבוצה קטנה של חברים. ב-5 בספטמבר 2012, ויקטוריה פדורובה נפטרה בגיל 67 מאמפיזמה בבית החולים של מחוז גריניץ' בפנסילבניה. בעקבות רצונה של אשתו, ג'ון שרף את גופתה ופיזר את האפר על הפוקנוס.
פילמוגרפיה

1964 - להתראות בנים (אנ') - ז'ניה
1965 - שניים מאוהבים (אנ') - נטשה
1970 - החטא ועונשו (אנ') - אבדוטיה רומנובה
1970 - על האהבה (אנ') - גלינה
1980 - יומנה של יוליה - יוליה ווזנסקסקיה
1985 -  מטרה - ליסה
1986 - מקגייוור - ויקטוריה טומנובה
ביבליוגרפיה

בתו של האדמירל ויקטוריה פיודורובה וחזקל פרנקל (1979).(אנ')
הערות שוליים

↑  Forsberg, Myra (1985-11-29). "NEW FACE: VICTORIA FYODOROVA; HAPPY NEW BEGINNING FOR A STORYBOOK LIFE". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-11-01.
↑  Charlie Connelly, jonoread, Great European Lives: Victoria Fyodorova, The New European, ‏2020-09-03 (באנגלית בריטית)
↑  ויקטוריה פדורובה: ביוגרפיה, חיים אישיים, סרטים, באתר iw.ruarrijoseph.com
↑  DAUGHTER OF FAMOUS SOVIET ACTRESS DIES IN THE US, russkiymir, ‏14.09.2012
↑  Victoria Fyodorova, Haskel Frankel, The admiral's daughter, New York : Delacorte Press, 1979, ISBN 978-0-440-00366-3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318418505171  BnF: cb126072957 (data)  ISNI: 0000 0000 3075 0620  LCCN: n78086162  SNAC: w60q6xjp  SUDOC: 24404130X  VIAF: 27186366   WorldCat (עם VIAF): 27186366 
פיודורבה בתפקיד אורח בתוכנית Medical Center בארצות הברית עם צ'אד אוורט, 1975
פסטיץ

| --- | --- |

פסטיצי ממלטה
 
 מאכלים
 סוג:  מאפה ממולא
 מטבח:  המטבח המלטזי 
 מוצא:  מלטה מלטה
 מרכיבים עיקריים:  פילו 
 
פסטיץ (במלטית: Pastizz), ברבים פסטיצי הוא מאפה פילו מסורתי מהאי מלטה. פסטיצי מגיעים בדרך כלל במילוי ריקוטה (pastizzi tal-irkotta) או במילוי קרם אפונה (pastizzi tal-piżelli). הפסטיץ הוא אחד המאכלים המזוהים ביותר עם מלטה, וניתן למצוא פסטיצריות (בתי עסק המוכרים פסטיץ) רבות בכל רחבי הרפובליקה של מלטה.
הפסטיץ בדרך כלל מגיע בצורת יהלום או עיגול, וממולא בשני המילויים המסורתיים.
למילה פסטיצי משמעויות רבות בשפה המלטזית: היא משמשת כסלנג לאיבר המין הנשי, בעקבות צורתו, והיא משומשת בניבים ופתגמים רבים בשפה המלטית.
הערות שוליים

↑  "#1 Pastizzi.com". Pastizzi. נבדק ב-2010-01-21.
↑  Gaul, Simon (2007). Malta Gozo & Comino. New Holland Publishing. p. 157. ISBN 978-1-86011-365-9.
↑  Maltese meat pies (אורכב 28.07.2011 בארכיון Wayback Machine) British Baker, 12 October 2007
↑  Fabri, Ray (2009) Maltese linguistics: a snapshot; in memory of Joseph A. Cremona (1922-2003) Bochum: Brockmeyer ISBN 978-3-8196-0734-9 p.44
פסטל דה אנגו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מאכל
 מטבח:  פורטוגזי
 אזור מוצא:  מצ'אדו
 מוצא:  ברזיל ברזיל
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  קמח תירס
פסטל דה אנגו (בפורטוגזית: Pastel de Angu) הוא מאפה ממולא הנפוץ בקרב תושבי העיר מצ'אדו בברזיל.
המאפה מורכב מבצק אנגו, העשוי מקמח תירס ומים וממולא בבשר וגבינה שאותם אופים או מטגנים.
מלבד שמו המקורי, המאכל נקרא גם פסטל דה פובה (Pastel de Fubá).
הערות שוליים

↑  Pastel de Angu
↑  Brazilian Pastel - 3 Fillings, Olivia's Cuisine, ‏2018-07-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Pastel de Fubá – Cook'n Enjoy, cooknenjoy.com (ב־Brazilian Portuguese)
↑  Pastel de Fubá, Receitas (ב־Brazilian Portuguese)
השלמה חילית

טקס קורס קציני חי"ר בבית הספר לקצינים. הצוערים עונדים כותפות בצבע לבן ורקע לבן מאחורי סמל הכומתה.
טקס קורס קורס הקצינים הקרביים ביבשה בבית הספר לקצינים. הצוערים עונדים כותפות בצבע כחול ורקע כחול מאחורי סמל הכומתה.
צוערת במהלך השלמה חיילית במערך בקרה אווירית ופיקוח טיסה של חיל האוויר. צוערת עונדת כותפות  כחולות עם פס רחב בצבע תכלת.
השלמה חילית היא קורס פיקודי המיועד לבוגרי קורס קצינים בצה"ל. בפרק זה עוברים הצוערים הכשרה המכינה אותם באופן ספציפי יותר לתפקיד בו הם מיועדים לשרת. משך ההכשרה משתנה בין החילות השונים. זהו הפרק האחרון בהכשרת הקצין, בסיומו מקבלים הצוערים את דרגות הסג"ם, למעט עתודאים, נגדים ורבנים צבאיים המקבלים דרגות סגן. לעיתים, טקס הסיום הוא טקס סיום משולב, המשלב חלק מן ההכשרות יחדיו. ההשלמות החייליות של החילות הלוחמים, דהיינו, חיל השריון, חיל ההנדסה הקרבית, חיל האיסוף הקרבי, חיל הרגלים וחיל התותחנים משכן ארבעה חודשים. הצוערים בחילות אלו נפגשים במהלך ההשלמה לסדנה הרב חילית, המתקיימת במחנה שיזפון, בהם הם מתרגלים מפקדי מחלקות בקרב משולב.
בשלב זה עונדים הצוערים כותפות בצבע כחול ורקע כחול מאחורי סמל הכומתה.
| --- | --- |

השלמה חילית לקציני חי"ר (גפן): השלמה חילית לקציני יבשה, מערך תומכי הלחימה וקציני מטה
קורס קציני שריון

קורס קציני שריון (בראשי תיבות: קק"ש) הוא ההשלמה החילית של צוערי חיל השריון. משכה כארבעה חודשים, בהם לומדים ומתרגלים הצוערים את הטכניקות והמיומנויות הנדרשות לפיקוד והפעלת מחלקת טנקים.
קורס קציני שריון > מבנה הקורס

הקורס מתקיים אחת לארבעה חודשים במחנה שיזפון, בחטיבה 460. מגיעים אליו בוגרי קורס מפקדי טנקים מכל חטיבות השריון לאחר שסיימו את קורס הקצינים בבית הספר לקצינים בבה"ד 1.
הקורס נחשב לאחד היקרים בצה"ל בשל עלויות הפעלת הטנקים והתחמושת הרבה הנורית בו.
קורס קציני שריון > תוכני הקורס

במהלך הקורס לומדים הצוערים את תורת הלחימה של חיל השריון ואת הפעלת מחלקת הטנקים במתארים שונים כשטח פתוח, שטח הררי ושטח עירוני ובנוי. בתרגילים רבים מושם דגש על כיבוש יעדים מבוצרים ופריצת מכשולים. אופן לימוד הפעלת מחלקת הטנקים הוא מדורג: ראשית בשיעורים עיוניים, לאחר מכן בתרגילים ייצוגיים על גבי האמרים ובהמשך על גבי טנקים. הצוער מתרגל הפעלת מחלקת טנקים בודדת, ובשלבים מאוחרים יותר, במסגרת פלוגתית.
דגש רב מושם על הקרב המשולב. בשלביו האחרונים של הקורס מתקיימת סדרת הקרב המשולב, בו נערכים תרגילי פלוגה וגדוד ביחד עם צוערי ההשלמות האחרות.
מעבר לידע והמיומנויות הנדרשות בקרב, מוקדש פרק בקורס ללימוד שגרת המחלקה: ניהול המחלקה בשגרה, דרכי הנחלת ערכי צה"ל לחיילים, חינוך ופיתוח הכושר הגופני. השכלתו של הצוער בתחום ההיסטוריה הצבאית והטקטיקה חשובה, והצוערים נדרשים לכתיבת עבודה באחד מהנושאים הללו.
הקורס תובעני מאוד ודורש מאמץ רב מהצוער: שעות השינה מועטות, ויש מספר רב של תרגילים מבחנים ומטלות.
קורס קציני חי"ר

ההשלמה החילית של קציני החי"ר מתקיימת בבה"ד 1. בהשלמה זו משתתפים צוערים מחטיבות החי"ר, מיחידות מיוחדות ומפלס"רי השריון.
קורס קציני הנדסה (ח"ץ)

ההשלמה החילית של חיל ההנדסה הקרבית נקראת ח"ץ (חה"ן-צוערים), משכה ארבעה חודשים והיא מתקיימת בבית הספר להנדסה צבאית בצוקי עובדה (בה"ד 14). במהלך ההכשרה לומד החייל תוכני הנדסה מתקדמים כגון חבלה מתקדמת (בפרט, פיצוץ מבנים), שיתוף פעולה עם חיל הרגלים וחיל השריון. בסיום ההשלמה החילית מוסמך החייל כקצין הנדסה קרבית וכפלס שלב 12.
קורס קציני תותחנים (יסוד)

ההשלמה המכונה יסוד לקורס קציני תותחנים (הנקראים גם קציני אש) נערכת באגד 425 בבית הספר לתותחנות ולסיוע באש, במחנה שבטה.
קורס קציני איסוף

הכשרת קציני האיסוף הקרבי מתבצעת בביסל"ק במחנה מגן סיירים הממוקם בבקעת סיירים. קציני מודיעין המיועדים לשרת כקציני מודיעין ביחידות שדה עוברים השלמה חילית בבה"ד 15.
קורס קציני רפואה

ההשלמה נערכת בבה"ד 10 ומכשירה קציני ארגון רפואה (חובשים בהכשרתם). במקום נערכת גם ההשלמה החילית של קציני רפואה המכשירה רופאים.
קורס קציני קשר

ההשלמה החילית של חיל הקשר היא הארוכה מבין החילות, ומשכה כארבעה חודשים[דרוש מקור], בנוסף למיומנויות פיקוד נלמדים במסגרתה תכנים רחבים החל מקשר רדיו וכלה במחשוב.
השלמות נוספות

השלמת קציני הגנה אווירית מתקיימת בביסל"א 883.
השלמת קציני חי"ר קל גבולות ושמה "מגן" מתקיימת במחנה סיירים.
השלמת קציני טכנולוגיה ואחזקה מתקיימת בבה"ד 20 שבעיר הבה"דים.
השלמת קציני משטרה צבאית מתקיימת בבה"ד 13.
השלמת קציני שלישות בבה"ד 11.
השלמת קציני לוגיסטיקה בבה"ד 6.
השלמת קציני מודיעין בבה"ד 15 שבגלילות.
השלמת קציני אימון גופני בבה"ד 8 שבווינגייט.
השלמת קציני עורף בבה"ד 16.
השלמת קציני קשר מתקיימת בבה"ד 7.
השלמת קציני הפרקליטות הצבאית (קורס קמ"שים) מתקיימת בבית הספר למשפט צבאי שבמחנה גדעונים.
השלמת קציני תיאום וקישור (תו"ק) של המתפ״ש מתקיימת בבית הספר לתיאום וקישור שבמחנה גדעונים.
השלמת קציני חטיבת החילוץ ושמה "חנית" מתקיימת במחנה רחבעם שברמלה.
השלמת קמ"ט חכ"ל בבה"ד 11.
השלמת המערך הכלכלי בצה"ל מתקיימת בבית הספר לתקציבים, הנמצא במחנה גדעונים ואורכה כחודש.
הערות שוליים

↑  http://mazi.idf.il/4054-he/IGF.aspx
יחזקאל ראטה

| --- | --- |

 לידה:  פברואר 1935 כ"ג באדר א' תרצ"ה טרנסילבניה, רומניה
 פטירה:  7 במרץ 2021 (בגיל 86) כ"ג באדר ה'תשפ"א בורו פארק, ברוקלין, ניו יורק
 מקום קבורה:  מירון בסמוך לקבר רבי שמעון בר יוחאי
 תאריך עלייה:  1953
 תקופת הפעילות:  ? – 7 במרץ 2021 
 השתייכות:  חסידות סאטמר
 תחומי עיסוק:  פוסק
 תפקידים נוספים:  רב בית המדרש "קהל יראי ה' קרלסבורג" בשכונת בורו פארק שבניו יורק ונשיא בית תלמוד להוראה
 חתימה:  
 
הרב יחזקאל ראטה (קרי רוֹט; כ"ג באדר א' תרצ"ה פברואר 1935 – כ"ג באדר ה'תשפ"א, 7 במרץ 2021) היה פוסק חסיד סאטמר, רב בית המדרש "קהל יראי ה' קרלסבורג" בשכונת בורו פארק שבניו יורק ונשיא בית תלמוד להוראה.
ביוגרפיה

נולד ליצחק אייזיק בן הרב משה ראטה אב"ד האמאראד, חתן הרב יצחק אייזיק רוזנפלד, חתן הרב יצחק משה פנט בן רבי יחזקאל פנט בעל ה'מראה יחזקאל' מקארלסבורג.
למד בישיבת אראד. נמלט מרומניה ועלה לישראל ב-1953. למד בישיבת יטב לב סאטמר בירושלים בראשות הרב משה אריה פריינד.
אחרי נישואיו שימש בתור מורה הוראה מטעם העדה החרדית בירושלים ורב בית הכנסת סאטמר בקטמון. על פי בקשת אדמו"ר מסאטמאר רבי יואל טייטלבוים[דרוש מקור] עבר לניו יורק בשנת תשל"ב לשמש בתור מורה הוראה לחסידי סטמר בבורו פרק. אחר פטירת הרב טייטלבוים ייסד קהילה עצמאית בשם קהל יראי השם קארלסבורג.
בשנת ה'תש"ן (1990) נפתח במונרו בית ספר ציבורי לילדים עם בעיות התפתחות. לפי החוק האמריקני לא הותקנו מזוזות במקום (אנ').[דרושה הבהרה] הרב ראטה אסר את הלימוד בו, בניגוד לדעת האדמו"ר מסאטמר רבי משה טייטלבוים, שהתיר בנימוק שהבניין בבעלות נוכרית. התיר את העירוב בוויליאמסבורג, למרות התנגדות חסידי סאטמר.
משנת תשמ"ג נהג לשהות רבות בקבר הרשב"י במירון, בעיקר בימי שובבי"ם, ל"ג בעומר ובחודש אלול. קנה שם בית גדול ופתח בו בית מדרש. בשבתות שבהן שהה במקום נהג לארח, בעיקר בחורי ישיבות.
בתשנ"ד הוציא לאור שלושה כרכים משו"ת "עמק התשובה". כיום מונה הסדרה תשעה כרכים בשו"ת. עוד פרסם את הספרים 'משפט הארץ' על מצוות התלויות בארץ (ירושלים, תשכ"א); 'חזקת טהרה' על הלכות נדה (ירושלים, תשכ"ד); 'עמק שמעתתא' על סוגיות במסכת סוכה וכריתות (ירושלים, תש"ל); 'קרן התורה' על הלכות ריבית (ברוקלין תשמ"ג); 'חזון יחזקאל' על התורה ומועדים (ברוקלין, תשע"א).
באדר תשע"ו מינה את בנו הגדול הרב משה כרב הצעיר של קהל יראי השם קארלסבורג, והוא מילא את מקומו אחר פטירתו. בנו הרב עמרם היה רב האמאראד, נפטר סוכות ה׳תשפ״ה. בנו הרב ברוך דוד רב מראה יחזקאל, הרב עזריאל יודא רב בג'רזי סיטי, הרב אברהם מרדכי רב טשערנא, הרב שלום רב אוסטריק, הרב יצחק אייזיק רב קהל חסידים. חתנו הרב משה פרידמן הוא דיין בקהילת סאטמאר (הרב אהרן) בבורו פארק, חתנו הרב אהרן צבי יוזשעף רב בבורו פארק, חתנו הרב אשר זעליג מיללער רב דקהל ערבי נחל בסטטן איילנד. אחד מנכדיו הוא הרב יואל ראטה ראש ישיבת ברסלב בוויליאמסבורג.
נפטר בביתו בכ"ג באדר תשפ"א (7 במרץ 2021) באופן פתאומי. מסע הלווייתו יצא מבית מדרשו בבורו פארק והמשיך במטוס פרטי לישראל נקבר במירון בחלקה שקנה בחייו וקרא לה חלקת קהל יראי השם קארלסבורג, ליד קבר אשתו הקבורה שם לפניו.
הערות שוליים

1 2  יעקב מלמד, ‏אבל כבד בעולם התורה והחסידות: הגאב"ד הגה"צ רבי יחזקאל ראטה זצ"ל, באתר JDN‏, 7 במרץ 2021
↑  חתם על כרוז בעניין בשנת תשנ"ה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300306305171  LCCN: n84221008  VIAF: 21096332   WorldCat (עם VIAF): 21096332
מחנה הריכוז פוסטקוב

| --- | --- |

שחזור של המחנה
 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז
 מדינה:  פולין
 שמות אחרים:  היידלאגר (גרמנית)
 תאריכים
 תאריך הקמה:  יוני 1940
 תאריך סגירה:  1944
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  מפקד המחנה: רוף. ראש המחנה היהודי: פולדי
 השתייכות האסירים:  יהודים, פולנים
 נתונים
 קואורדינטות:  50°12′07″N 21°32′11″E﻿ / ﻿50.201825°N 21.536514°E﻿ / 50.201825; 21.536514
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיפוסטקוב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיפוסטקוב(למפת פרובינציית פודקרפצקיה רגילה) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטו. לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהפוסטקוב(למפת פרובינציית פודקרפצקיה מוגדלת) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטוקז'יסקיה לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהפוסטקוב
 
מחנה הריכוז פוסטקוב (בכתיב יידי פוסטקאוו, בגרמנית: היידלאגר) היה מחנה ריכוז של כוחות הכיבוש הנאציים, שהיה ממוקם ליד העיר דמביצה (בפולנית: Dębica; ביידיש: דעמביץ) בפולין. מחנה זה היה מחנה הריכוז הראשון בפולין שהנאצים גירשו אליו יהודים מהגטאות. במחנה היו חלקים נפרדים ליהודים ולאסירים פולנים. המחנה שימש מחנה עבודה ופעלו בו בתי מלאכה שפעלו עבור ה-SS.
המחנה הוקם ביוני 1940 בגליציה המערבית. המחנה נסגר בידי הנאצים עם התקרבות כוחות הצבא האדום ב-1944.
ביוני 1940 נשלחו למחנה יהודים שנחטפו מגטו דמביצה. ב-1942 גורשו למחנה חלק מיהודי מיילץ. בנובמבר 1943 נסגר מחנה שבניה והיהודים שבו הועברו למחנה פוסטקוב. לפי דפי עד ביד ושם, נרצח במחנה הסופר והמשורר החרדי המפורסם ר' אלימלך שטייאר.
ב-28 בספטמבר 1943 ביקר במחנה היינריך הימלר בליווי הפמליה המלאה שלו.
ביוני 1944, עם התקדמות כוחות הצבא האדום, המחנה פורק, והאסירים היהודים שבו נשלחו לאושוויץ. הכוונה המקורית הייתה להוביל אותם היישר לתאי הגזים, אך בעקבות צורך שהתעורר בעובדים הועברו אנשי הקבוצה למחנה העבודה גלייביץ, בו הוחזקו עד שחרור המחנה בידי הרוסים.
החיים במחנה

חיים שלמה פרידמן, יליד קרקוב, מספר על הריכוז במחנה: ”לא אחת התנפלו על אזור מסוים וסחבו את כל הגברים לעבודה במחנה הריכוז 'פוסטקאוו' שנמצא ביער לא הרחק מהעיר דמביץ, אלפי יהודים ממקומות שונים רוכזו שם במטרה לחסלם באמצעות הרעבות ומכות רצח. כן קיננו שם מחלות קטלניות, שכתוצאה מכך מתו שם מאות ואלפים. חלקם נורו למוות, גם זאת בשיטה מיוחדת בצורת משחק; מדי יום הובלו כמה עשרות יהודים לשטח מיוחד ורחב ידיים, שם 'התאמנו' עליהם הרשעים בקליעה למטרה... אלפי יהודים נפלו כזבובים במחנה זה. כאשר אך נתרוקן המחנה, דאגו הרשעים למלאותו שוב ביהודים”.
יונה שטיינר, יליד העיירה גרוניק, גורש למחנה פוסטקוב בגיל 13 והוא מתאר את המחנה: ”הייתי כלוא בפוסטקוב ארבעה חודשים. בדרך כלשהי שרדתי... בכל ארבעת החודשים ששהיתי במחנה לא התרחצנו ולו פעם אחת. המזון שקיבלנו הלך והצטמצם עד שהפך לכוס מים חמים עם קצת צבע בבוקר, וכיכר לחם אחת שחולקה בין עשרים איש.
בכל אותם ימים הילד בן השלוש-עשרה שצעד בסך לשדות, חפר תעלות, פרק פחם, הביט במתים המובלים משם, נזהר ממלקות...”
בשנת 1943 שהו במחנה רק בעלי מלאכה, והוקלו מעט התנאים בו: במקרה בריחה של אסיר פולני, נענשו האסירים הפולנים בשלילת החבילות המזון שנשלחו אליהם, למשך שבוע. במקרה כזה הגרמנים מסרו את החבילות ליהודים. פעם בשבוע הותר ליהודים להשתמש במקלחות המים החמים שבחלק הפולני.
הערות שוליים

↑  באותו זמן בשטח גנרלגוברמן. כיום בפולין
↑  וסף אלגזי (גלילי) קול העם, 27 בספטמבר 1964
↑  המנון לחנוכת ישיבת חכמי לובלין / ר' אלימלך שטייאר הי"ד
↑  "זכרונות אליהו", אליהו שופט, 1992, עמודים 126 - 128
↑  "לא אמות כי אחיה", יצחק אייזיק אוביץ, אנטוורפן, ה'תשמ"ז, עמוד נט
↑  אתר יד ושם
↑  "זכרונות אליהו", אליהו שופט, 1992, עמודים 124 - 125
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2005062335  VIAF: 153816549   WorldCat (עם VIAF): 153816549
וילה קורנרו

מראה בתוך הווילה
וילה קורנרו (איטלקית: Villa Cornaro) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה (בפיומבינו דסה Piombino Dese שבנפת טרוויזו).
הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתו של ג'ורג'ו קורנרו. הבנייה התבצעה בשנות החמישים של המאה השש-עשרה. וילה קורנרו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת ההכרזה על הווילות הפלדיאניות בוונטו.
אדריכלות

תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". תוכנית הבניין דומה מאוד לזו של וילה פיזאני במונטניאנה, אך גדולה ממנה. ואמנם שתי התוכניות מופיעות בספרו של פלאדיו האחת מול השנייה.
זוהי וילה ובה קומה עיקרית כפולה, הניכרת בחלונות המלבניים הגבוהים, עם קומת שירותים נמוכה מתחתיה ולה חלונות צרים, וקומה עליונה מתחת לגג, הניכרת גם היא בחלונות צרים. לווילה שתי חזיתות, אחת מכל צד, הניכרות במבואות בעלות שני טורי עמודים, זה מעל זה. הטור העליון תומך בגמלון ובו מעוצב סמל המשפחה. גרם מדרגות רחב מוביל אל המבואה הראשית של המבנה. טור של שישה עמודים תחתונים עם כותרות יוניות, ומעליו  טור של שישה עמודים עם כותרות קורינתיות יוצרים מרפסת מעל המבואה. כך גם בחזית האחורית, אלה שזו הקדמית בולטת מקיר חזית הבניין, ואילו האחורית משוקעת בו.
את מרכזו של הבית תופס חדר מגורים (salone) רבוע גדול. פלאדיו כותב בספרו כי המיקום הפנימי נעשה כדי שאולם זה יהיה מוגן מן החום ומן הקור. לסלון יש תקרת קורות שטוחה, הנתמכת על יד ארבעה עמודים בעלי כותרות יוניות פינתיות. מבחינה זו שונה התקרה מאולמות דומים בווילות האחרות שרובם בעלי קמרונות מקומרים. הכותרות היוניות גולפו באבן על ידי הפסל אוגוסטינו זופו איש פדובה, בעוד שהכותרות הקורינתיות של הקומה השנייה עשויות חרס (טרה קוטה). באולם הגדול עוצבו שתי גומחות חצי עגולות בכל קיר עבור פסלים, בוודאי פסלי אבות המשפחה. עיטורי הפרסקו שעל הקירות נוצרו במאה השמונה עשרה.
ראו גם

הווילות הפלדיאניות בוונטו
לקריאה נוספת

אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 147.
Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 117-121.
הערות שוליים

↑  ספר שני, פרק 14, עמ' 73.
שקף (הקרנה)

שקפים מודפסים
מטול שקפים מקרין שקף על גבי מסך
שקף הוא יריעה דקה של חומר שקוף וגמיש, בדרך כלל צלולוז-אצטט, שעליו ניתן לשרטט או להדפיס. השקף מונח על מטול שקפים לצורך הקרנתו. בעבר ארגונים ומוסדות חינוך השתמשו רבות במטולי שקפים ובשקפים להרצאות, הדרכות, ישיבות וכדומה. התחליף הנוכחי לשימוש זה הם מצגות שקפים ממוחשבות המוקרנות באמצעות מקרן או צג ולוחות חכמים.
הדפסה

ניתן להדפיס על גבי שקפים באמצעות מדפסות לייזר או מכונות צילום. שקפים המותאמים לשימוש במדפסות לייזר עמידים לטמפרטורות הגבוהות הנוצרות בעת חימום והמסת הטונר. עבור מדפסות הזרקת דיו קיימים שקפים מצופים היכולים לספוג את הדיו הנוזלי, אך יש להקפיד שלא לחשוף אותם ללחות, שעלולה לגרום לפגיעה בשקיפות. יש גם לטעון אותם כהלכה במדפסת מכיוון שהם בדרך כלל מצופים רק מצד אחד.
שימושים

השימושים לשקפים היו מגוונים כמו הארגונים המשתמשים בהם, בדומה לשימושים הנעשים כיום במצגות ממוחשבות כגון PowerPoint.
במוסדות חינוך השתמשו בשקפים כדי להדגים פתרון בעיות ארוכות (למשל בשיעורי פיזיקה ומתמטיקה) או להמחיש ולאייר תופעות ואירועים (למשל בשיעורי היסטוריה, גאוגרפיה, ביולוגיה).
חברות תעופה וחלל, כמו בואינג וביצ'קראפט, השתמשו בשקפים במשך שנים בישיבות ניהול על מנת לעדכן מהנדסים ואנשי צוות רלוונטיים אודות תכנוני מטוסים חדשים ושינויים בעיצובים קיימים, כמו גם להמחשת בעיות.
בצה"ל שורטטו שקפים לצורך מצגות במטלות הדרכה שונות באמצעות טושים מותאמים לשקפים.
ראו גם

שקף (מצגת)
שקופית
מצגת
הערות שוליים

↑  Legend and Legacy: The Story of Boeing and Its People, Robert J. Serling
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546107705171  LCCN: sh85136999