stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלים בספרי רומח הדרקון
אלי הטוב > אחרים > ברנכאלה

אל טוב המייצג הרמוניה ומוזיקה, אשר מילא את נפשותיהם של יצורים שונים באלמנטים אלו בבריאה. ברנכאלה הוא מאוד חברותי והוא מעדיף להתראות עם מאמיניו במקום שיעבדו אותו. סמלו הוא נבל והתגלמותו הגשמית הוא נווד פשוט בעל הגזע זהה לאדם שהוא פוגש. מאמיניו הם בעיקר האלפים והקנדרים, אם כי הוא אינו האל הראשי שהם עובדים.
אלי הטוב > אחרים > סולינארי

בנם הקטן של פלאדין ומישקאל, המשמש כאל הקסם הטוב. סולינארי, ביחד עם דודניו לוניטארי ונויטארי, הקימו את מסדרי הקסם של קרין, שכן הקסם של שלושת אלים אלו היה המוחשי ביותר מבין האלים. סולינארי ממוקם בירח הלבן מעל קרין שבעזרתו הוא נותן כוחות קסם לכל המסדרים ובעיקר למאמיניו, לובשי הגלימות הלבנות. סמלו הוא הירח הלבן, והתגלמותו הגשמית היא של גבר צעיר יפה תואר, לבוש בגלימות לבנות הבוהקות באור כסוף.
אלי הזדון > טאקיזיס

אלת הרשע הבכירה מבין אלי הזדון, המכונה גם "מלכת האופל". אחרי יצירת העולם היא בראה את גזע העוגים בדמותה, אשר היו גזע של דמויי אנוש רמי קומה ויפי תואר אשר חי מאות שנים. מאוחר יותר, גזע זה הושחת ברובו על ידי הרשע (למעט בני האירדא אשר פרשו מהעוגים והתבודדו מן העולם) והפך לגזע של ענקים מכוערים וטיפשים. בנוסף היא השחיתה את דרקוני הטוב שיצר פלאדין ויצרה את דרקוני הזדון שיישרתו אותה.
מלכת האופל היא אלה קנאית אשר מעוניינת בעיקר בעבדים ולא ב"סתם מאמינים". מטרתה הייתה מאז ומתמיד להפר את האיזון בין הטוב והרע (לטובת הרע כמובן) ובעצם להיות בעלת הכוח והשליטה היחידה בעולם וביקום. יריבה המושבע הוא פלאדין אחיה, אל הטוב הנערץ.
במהלך מלחמת הדרקונים השלישית הצליחה להיכנס לקרין אך גורשה לשאול בידי הומא, אביר סולאמני שהודרך על ידי פלאדין, יריבה המושבע של טאקיזיס. מאז גירושה ניסתה בכל כוחה לחזור שוב ולשלוט בקרין. ערב מלחמת הרומח הצליחה טאקיזיס להעיר את דרקוני הזדון ולגנוב בעזרתם את ביצי דרקוני הטוב הישנים ובכך למנוע מהם להתערב במלחמה הקרבה, וכך כמעט הצליחה להשתלט על קרין, אך דרקוני הטוב גילו את מעשי השחתת ביציהם והפיכתם לדרגונים, וכך הם נלחמו בכוחותיה בעזרת שאר כוחות הטוב וכניסתה לקרין שוב נמנעה.
לאחר מלחמת הרומח בה נחלה תבוסה, טאקיזיס כמעט נהרגה על ידי הרב-מג רייסטלין מאז'ר אחד מגיבורי הרומח. אך לאחר שהביט לתוך העתיד הבין רייסטלין שעל טאקיזיס להרוג אותו, בגלל ההקרבה העצמית הזו טאקיזיס לא יכלה לפגוע ברייסטלין.
בהמשך, במהלך מלחמת הכאוס, מאמיניה נבחרו להוביל את המלחמה נגד כאוס וכוחותיו, וניתנה לה שליטה זמנית על העולם, דבר שהיא ניצלה עד תום ובעזרת תחבולה תכננה להשתלט על העולם, דבר שכמעט הצליח לה, כפי שמתברר מאוחר יותר בעידן החמישי בזמן מלחמת הנשמות.
סמלה של טאקיזיס הוא דרקון ענק בעל חמישה ראשים (כחמשת דרקוני הזדון: אדום, ירוק, כחול, לבן ושחור). ההתגלמויות הגשמיות שלה הן בעיקר אישה יפהפייה המפתה את כל רואיה או אבירת צל הלבושה בשריון מתכת שחור בולע אור. מאמיניה העיקריים הם אבירי טאקיזיס, ושאר בני-התמותה ויציריה הנלחמים למען והמאמינים באלי הרוע. נשקה הוא חרב מעוטרת בחמישה ראשי דרקונים. המזל שלה בשמים הוא ראש אישה ששערה מורכב מ-5 ראשי דרקון.
אלי הזדון > אחרים > סארגונאס

אל מקורנן ובן זוגה של טאקיזיס, אשר ברא את גזע המינוטאורים. אל נקמני הנהנה ממעשי הרס והשמדה, אך לצד זאת גם אל מלחמה מושבע המעריך אויב טוב וקרב הוגן. מטרתו היא זמימת קשרים נגד כל מכריו לרבות טאקיזיס ולהפוך לאל הרוע הבכיר, תוך קידום גזעו, המינוטאורים, לשליטה על קרין ושאר הגזעים הנחותים. התגלמותו הגשמית היא של לוחם רב עוצמה מגזע המינוטאורים. מאמיניו הם בעיקר המינוטאורים, שכן הוא האל שיצר אותם. מזלו בשמים הוא קונדור, ואף מופיע בדמות זו לעיתים.
אלי הזדון > אחרים > חידוקל

חידוקל הוא מושחת, הנהנה לעשות מזימות ועסקאות מרמה ולגרום בעצם לתוהו אחד גדול. הוא נוהג לעשות עסקאות של החלפת נשמות בתמורה לכוח ועושר, וכך כל בני התמותה העושים איתו עסקים, מאבדים את חייהם במהרה. הוא גרם בין היתר לתוהו שנוצר בקרין על ידי האבן האפורה בעזרת תחבולותיו בקרב האלים, שגררו ליצירת האבן, כליאת הכאוס בתוכה, ושחרור האבן ברחבי קרין. סמלו הוא מאזניים שבורים, והתגלמותו הגשמית היא לרוב אדם תככן הנמנע מקרב פיזי ומגע. מאמיניו הם בעיקר אנשי עסקים וסוחרים מפוקפקים. גם אחראי מטעם הזדון על האיזון.
אלי הזדון > אחרים > זבואים

זבואים היא בתם של טאקיזיס וסארגונאס, המשמשת כאלת הים הזועפת. זבואים מתחרה תמיד בחבקוק על שליטה על הימים ומאופיינת במזג קיצוני ומשתנה. אופי זה בא ביחד עם היותה אלת הסערות, דבר שמביא לכך שלחש ההרס החביב על כוהניה הוא ברק. לאחר התאהבות במנהיג צבא הדרקונים של אמהּ, אריאקס, ילדה זבואים ילד בן-תמותה בשם אריאקן, אשר הפך למנהיג צבא הדרקונים הבא. סמלה הוא צב ים ענק ואימתני, והתגלמותה הגשמית היא צב ים בעל פני בת אנוש או אישה יפת תואר בעלת עיניים ירוקות כמו מי הים ושיער ארוך ולבן כמו קצף ים, וככזו מופיעה על כריכת הספר ענבר וברזל. יש לה מאמינים רבים: מינוטאורים ובני אנוש כאחד, בדרך כלל מלחים, דייגים וכו'.
אלי הזדון > אחרים > כמוש

כמוש הוא אל המוות, אשר משמש כפטרונם של האלמתים, אשר בהם הוא משמש כאוות נפשו במטרה לקדם את מטרותיו ומטרות אלי הרשע. הוא נוהג להבטיח הבטחות שווא למאמיניו על חיי אלמוות, ואלו מבינים מאוחר מדי כי מדובר במציאות של קיום תמידי בצורה אנושה וקרה של האלמתים. סמלו הוא אלמת, והתגלמותו הגשמית היא אלמת לבוש בגלימות שחורות. מאמיניו הם בעיקר אלמתים וכהני דת אפלים המעלים באוב את האלמתים. הוא עובר שינוי מהותי מארבעת העידנים הראשונים לעידן החמישי. מקור השם הוא באליל הראשי של מואב כמוש.
אלי הזדון > אחרים > מורג'יון

אל המביא מחלות, ריקבון ומגפות. הוא פועל בעיקר בסודיות במטרה להביא חורבן והרס לקרין. אויבתו בנפש היא מישקאל אלת המרפא הטובה, ולכן הוא פועל תמיד במטרה לסכל את תוכניותיה ואת מאמיניה. סמלו הוא מכותר שעיניו בוהקות וזוהרות. התגלמותו הגשמית היא תליין לבוש גלימות שחורות או ענן שחור בעל עניים אדומות. מאמיניו הם רוצחים, כהני רוע ופושעים אשר מנהלים את חייהם בסתר. ניסיון כושל להשליט את אמונתו על הקנדרים יצר מחלות בלתי נשלטות.
אלי הזדון > אחרים > נויטארי

בנם של טאקיזיס וסארגונאס, המשמש כאל הקסם השחור, אשר ביחד עם אחיו לקסם לוניטארי וסולינארי ייסד את הקסם בקרין, תוך שהוא עצמו מייסד את מסדר הגלימות השחורות. ירחו השחור של נויטארי זורח בקרין בקביעות במחזורים של 28 ימים, אך רק מאמיניו יכולים לראות אותו ולשאוב ממנו כוח, כאשר בעצם הכוחות האפלים שלו הם ידועים כחזקים מבין שלושת מסדרי הקסם. הירח האפל מלא שבעה ימים במהלך כל חודש. סמלו הוא הירח השחור שאינו נראה, אלא רק לעיני מאמיניו, והתגלמותו הגשמית היא של קוסם שחור-גלימה המחזיק בידו מטה עץ שבקצהו טופר של דרקון. מאמיניו הם לובשי הגלימות השחורות.
אלי הנייטרליות > גיליאן

גיליאן הוא האל הבכיר של האלים הנייטרלים, המכונה גם "חסר מושא הפנים". אחרי יצירת העולם, הוא ברא את גזע בני-האדם בדמותו, כאשר הוא נותן להם חיים קצרים יחסית לשאר גזעי האלים ובנוסף גם חופש הבחירה בין טוב לרע.
מטרתו של גיליאן ושאר אלי הנטרליות הוא לשמר את האיזון בעולם, כאשר הוא מוכן לסייע או לבלום את אלי הטוב או הרוע כדי לממש מטרה זו, אך בעיקרון גיליאן אינו מתערב באירועי העולם, אלא מתעד אותם בספרו. גיליאן הוא חוקר והיסטוריון מטבעו והסכמתו לבריאת העולם הייתה כדי לממש מטרה זו. כך גיליאן כותב בספרו את ההיסטוריה של כל המתרחש בקרין והוא לעולם אינו מזיז את מבטו מספרו גם בהשתתפותו בדיוני האלים.
סמלו של גיליאן הוא ספר היסטוריית העולם שלו, והתגלמותו הגשמית היא בעצם אסטינוס - בן-אנוש מלומד בגיל העמידה, אשר כותב בספריית פלנתאס הענקית את ספר ההיסטוריה העולמית. מאמיניו וכהניו הם בעיקר האסטיקנים והיסטוריונים. התגלמותו השמימית היא מערכת כוכבים בצורת מאזניים כשעל יד כף אחת אישה עם שיער המורכב מחמישה דרקונים (טקיזיס) ועל יד כף אחרת לוחם-דרקון (פלדין) והוא חוצץ ומאזן ביניהם.
אלי הנייטרליות > ריאורקס

ריאורקס הוא אל גמדי שאוהב לעצב ולחשל, והוא זה שבעצם "חישל" פשוטו כמשמעו את העולם ואת הכוכבים הסובבים אותו בעזרת פטישו וכבשנו. בנוסף הוא ייצר את האבן האפורה ובטעות כלא בתוכה את כל ישות הכאוס.
סמלו הוא כוכב אדום בשמים, שם נמצא כבשנו ומקום מושבו. התגלמותו הגשמית היא גמד רגזן בשם דוגן פטיש-אדום. מאמיניו הם בעיקר הגמדים על כל גזעיהם ושבטיהם (שאותם הוא ייצר מבני-אנוש רגילים שצחקו על גובהו אפילו אחרי שהוא לימד אותם את אומנות החישול והעיצוב).
אלי הנייטרליות > אחרים > כסלו

כסלו היא אלת הטבע, הצמחים ובעלי-החיים, ובעצם ה"אמא אדמה" של קרין. מטרתה היא לעזור לגונן על בעלי חיים ועל הטבע מפני פגיעות לא מוצדקות וזדוניות של בני-התמותה. התגלמותה הגשמית היא חד-קרן או אשת יער בעלת שער זהוב הנושאת מטה עץ. מאמיניה הם האלפים שוחרי הטבע, הקנטאורים, בעלי החיים וכל שכני היערות והדרואידים למיניהם.
אלי הנייטרליות > אחרים > שינאר

שינאר היא אלת המזל והעושר, והיא הפטרונית של המסחר. כך היא מעניקה חסדים לאנשים ישרים אשר עושים מסחר הוגן וכלכלה נכונה. אויבה בנפש הוא האל הזדוני חידוקל שהוא אל עסקאות מושחת וערמומי הגורם לצרות. התגלמותה הגשמית היא של סוחרת עשירה הלבושה במיטב הבגדים והתכשיטים. מאמיניה הם סוחרים, בעלי חנויות וגמדים, וכל בני-התמותה המקווים לקצת מזל ברגעים מסוימים. בן-זוגה הוא סיריון, אולם מערכת יחסים זו בין אלים אלו ידעה עליות ומורדות.
אלי הנייטרליות > אחרים > סיריון

בן זוגה של שינאר, המשמש כאל האש והחום אשר ממוקם בשמש. לרוב הוא משגיח על אלי הקסם, ומשמש מעין אדם היכול להכריע במחלוקות ביניהם. יש לו שליטה מעטה באוויר. אל אלמוני שאין לו כמעט מאמינים שכן מטרותיו וכוונותיו אינן ידועות. התגלמותו הגשמית היא אדם בעל שיער מאש המחזיק חרב בוערת.
אלי הנייטרליות > אחרים > זיבילין

בן זוגה של כסלו, המשמש כאל חוכמה היכול לראות אל תוך הזמן ומישורי היקום, ולכן פועל בצמוד לגיליאן. זיבילין הוא אל מוזר ומבולבל שאף פעם אינו מסוגל להחליט עם עצמו על החלטה סופית כיוון שהוא רואה את כל המשתנים כל הזמן ולכן אינו מצליח להגיע להכרעה. התגלמותו הגשמית היא של אדם מזוקן ומקריח הנושא מטה עץ. מבט אחד לתוך עיניו מראה לאדם את גורלו ומותו. מאמיניו, בדומה לגיליאן, הם אסטיקנים ומשכילים.
אלי הנייטרליות > אחרים > לוניטארי

לוניטארי היא אלת הקסם הנייטרלי. היא ייסדה את הקסם בקרין ביחד עם דודניה סולינארי ונויטארי, תוך ייסוד מסדר הגלימות האדומות, כאשר מטרתה העיקרית היא הפצת הקסם ושמירת האיזון בקרין. היא זו שביקשה מריאורקס להכין את האבן האפורה, אך לאחר ששיכנה אותו בירח שלה, הוא נגנב ממנה בידי גנום כלשהו שחמד אותה. סמלה הוא הירח האדום והתגלמותה הגשמית היא של קוסמת אדומת גלימה שפניה חבויות בגלימתה. מאמיניה הם קוסמים ממסדר הגלימות האדומות.
אלי הנייטרליות > אחרים > אדון החתולים

אדון החתולים הוא אל למחצה המייצג את החתולים, הוא מופיע בשם באסט ואחד מהאווטארים שלו הוא חתול שחור.
מינה

מינה היא אלת הדמעות. אין לה כוהנים או מקדשים. כל יעודה הוא להשפיע על הצער של בני התמותה.
מינה מתגשמת כילדה שובבה או כלוחמת אכזרית ולעיתים נדירות, כאישה יפהפייה. מינה אינה בדיוק אלה ששיוכה מוגדר. היא מתקיימת לעיתים כאלת טוב ולעיתים כאלת זדון. היא הופכת לאלה בספר השלישי של טרילוגיית "כוהנת האופל".
הערות שוליים

↑  ההתייחסות אליה היא כאן כאל אלה ולא אל, למרות התרגום של שני הספרים, היות שזהו המגדר של אותו אל באנגלית, כמובן, לא קיימת הבעיה הזו, היות שתוארה לא משתנה והוא One God
| רומח הדרקון |
| --- | --- | --- |
| ספרים עיקריים | דרקונים של דמדומי הסתיו • דרקונים של ליל החורף • דרקונים של שחר האביב • עת התאומים • מלחמת התאומים • מבחן התאומים • דור ההמשך • דרקוני להבת קיץ • דרקונים של שמש גוועת • דרקונים של כוכב אבוד • דרקונים של ירח נעלם • ענבר ואפר • ענבר וברזל • ענבר ודם • דרקונים של מעמקי הגמדים • דרקונים של שחקי שרת הדרקונים • דרקונים של מג שעון החול • ספרים נוספים |  |
| עולם | קרין  • ההיסטוריה של קרין • דמויות • אלים |  |
| דמויות עיקריות | גדילן קוץ-רגל • חלמיש כור-אש • טיקה ויילן מאז'ר • לאורנה קנן • מי-נהר • סהר-פז • סער בהיר-להב • קיטיארה אות-מאטר • קרמון מאז'ר • רייסטלין מאז'ר • תניס חצי-אלף |  |
| דמויות נוספות | אריאקס • אלהנה צפריר  • דאלאמר ארג'נט • הומא רועץ-דרקון • לורד סות' • פאלין מאז'ר • פיסטנדנטילוס • קריסניה |  |
סרט האנימציה • טרייסי היקמן • מרגרט וייס
קורווה

קוֹרְוֶה (בעברית - "מס עובד", בצרפתית: Corvée), הוא מונח ששימש בחברות פיאודליות לציון סוג של מס שנתי לא כספי שהצמית או הווילן היה צריך לשלם למלך, לווסאל, לאדון העליון או לאדון הטירה באמצעות ביצוען של עבודות שנתיות ללא שכר באחוזותיהם. עבודות אלה נקראו לפעמים opera riga. החריש והקטיף היוו למעשה את חלק הארי בהן.
מקור השם

מקור המילה בפועל הלטיני "corrogare" שמשמעותו "לדרוש", בלטינית: angaria. כאשר דרש האדון עבודות נוספות, הקרויות opera corrogata (עבודה נדרשת, מגויסת), ומכאן המונח הפך ל "coroatae, בהמשך "corveiae", ובסופו של דבר "corvée", במשמעות נרחבת - גם של עבודות שנתיות סדירות וגם של עבודות כפויות במצבי חירום.
בלטינית ה"קורווה" נקראה "angaria".
רקע

הקורווה היה חלק בשרשרת המערכת הכלכלית-פוליטית בימי הביניים והיא נולדה גם בשל המחסור במטבעות. המס שימש לאספקת כוח עבודה באחוזות הפאודליות וכשנגבה על ידי המלכות שימש המס להשלמת פרויקטים מלכותיים, למשל, לתחזוקת הדרכים.
היו מבחינים "עבודה כפויה פרטית" - בצרפתית corvée privée ועבודה כפויה ציבורית corvée publique. משמעות הראשונה הייתה של ימי עבודה (שבפרובינציות אחדות בצרפת היו מכונים "ארבאן" arban ) שאותם היה חייב האיכר לבצע על אדמת האדון -בלטינית - pars dominica. הם התקיימו בעיקר בימי החריש, הקציר והבציר. בעבודות אלו גויסו גם בעלי החיים שברשות האיכר.
בתחום החקלאי נחשבה הקורווה יעילה יותר מהעבדות. תמורתה זכה האיכר בהיתר לעבד את אדמתו, להשתמש בטחנת הקמח ובנהרות שעל אדמות האדון. איכות העבודה הייתה יותר טובה מבעבודת העבדים והיא איפשרה לאיכר בהתאם להיקף עבודתו לצבור כמות יותר גדולה של מוצרים.
בימי הביניים הקורווה החקלאי לא הייתה לגמרי ללא תמורה. לפי המנהג, יכלו העובדים בה לצפות לתגמולים קטנים, לעיתים בצורת מזון ומשקאות שנצרכו במקום. הקורווה כללה לפעמים גם את הגיוס לצבא. פעמים אחרות משמעות המונח הייתה אספקה כפויה לצרכים צבאיים, לרוב אספקת עגלות ובעלי חיים להובלה. הקורווה עוררה תרעומת רבה בקרב האיכרים מכיוון שביצועה נדרשה בדיוק בתקופות שבהן היה עליהם לטפל בשדות שלהם. במאה ה-16 התחילה ירידה בדרישה לקורווה כשהיא הוחלפה בתשלומים בכסף. אולם בהרבה מקומות באירופה המשיך הנוהג עד למהפכה הצרפתית וגם אחריה.
היסטוריה > עבודות כפייה ציבוריות בעת העתיקה

עבודות כפייה ציבוריות התקיימו לכל אורך ההיסטוריה, גם בעת העתיקה ובחברות הדספוטיות ובחברות שבהן התקיימה עבדות: למשל במצרים העתיקה, בשומר, בישראל העתיקה בימי שלמה המלך, ברומא העתיקה, במזרח אסיה, ועוד.
באימפריה הרומית המאוחרת אזרחים ביצעו "עבודות לטובת ציבור" - opera publica - כתחליף לשילום מיסים; לעיתים קרובות היה מדובר בבניית דרכים וגשרים. האדונים הרומאים דרשו מקולונים שעל אדמותיהם ומהעבדים המשוחררים מספר ימי עבודה. במקרה של האחרונים עבודות אלה נקראו opera officialis.
היסטוריה > הקורווה באירופה

בחלק מאירופה, בעיקר בדרומה, ירדה ה-"קורווה הפרטית" "corvée privée" בחשיבותה החל מן המאה ה-11 כשגבר השימוש השוטף במטבעות. עבודה זו הצטמצמה ללא יותר מיום-יומיים בשנה והיה ניתן להחליפה בתשלום כספי. עם זאת, את הצמיתים ואת האיכרים החופשיים העניים ביותר יכלו לנצל לעבודות כפויות "כרצונו" של האדון (היו "corvéables à merci").
בצפון אירופה ובאנגליה הקורווה הפרטי נשאר משמעותי לכל אורך ימי הביניים.
הקורווה בוטלה בצרפת במהלך המהפכה הצרפתית על ידי צווי אוגוסט שהוצאו ב-4 באוגוסט 1789. יחד איתה בוטלו עוד מספר פריבילגיות פיאודליות שהוענקו לבעלי האחוזות הצרפתים בימי הביניים.
היסטוריה > צרפת > בימי "המשטר הישן"

"הקורווה הסניוריאלית" (corvée seigneuriale)
בצרפת, זירת עימות בעבר בין התרבויות הגרמאניות והרומית, ואחת היורשות של האימפריה הפרנקית, מצאה שיטת הקורווה קרקע פורייה. זאת במסגרת הפאודליזם של ימי הביניים עם משטר הצמיתות המבוסס על העיקרון: "אין אדמה ללא אדון" (nulle terre sans seigneur) ומאוחר יותר במסגרת המונרכיה האבסולטית.
עם השכנת המשטר הפאודלי בצרפת מצאו האיכרים את עצמם תחת עול שכמעט לא היה לו אח ורע בשאר מדינות אירופה המערבית. בצרפת היה קיים מגוון רב של דרגות כפיפות, ובהתאמה, דרגות שונות של קורווה.
במאות 7-12 החלק הכי חסר זכויות באוכלוסייה - האיכרים הצמיתים (serfs, gens de pleine poeste, hous de cors) נדרשו לקורווה שרירותית לגמרי, כפופים לחלוטין לחסדי האדון.
בימי "המשטר הישן" הבחינו בין "קורווה אישית" (corvée personnelle) - מס על מגורי האיכר חסר הנכסים, ל"קורווה ריאלית" (corvée réelle) שהייתה מס על נכסי האיכר, אפילו אם מגוריו היו מחוץ לאחוזות האדון. הקורווה כללה בממוצע 3 ימי עבודה כפויה בשנה.
הקורווה הסניוראלית בוטלה בימי המהפכה הצרפתית ב-4 באוגוסט 1789.
"הקורווה המלכותית" (corvée royale) כללה עבודות כפויות ציבוריות לצורך בנייתן ותחזוקתן של התשתיות הציבוריות - דרכים, גשרים, חפירים ותעלות, גדרות, וכו'
בשנת 1738 החליט המפקח הכללי של אוצר הממלכה, פיליבר אורי על הנהגת קורווה מלכותית כללית לצורך הרחבתה והתחדשותה של מערכת הדרכים הציבוריים בצרפת. "קורווה הדרכים הגדולות" בוטלה עוד בשלהי תקופת "המשטר הישן". לפי רעיון של הכלכלן הפיזיוקרט פייר סמואל דו פון דה נמור (דופונט) הוציא שר האוצר טורגו צו שישי שביטל את הקורווה הנ"ל, תוך הסתמכות על הישיגים של המהנדס פייר-מארי-ז'רום טרסאגה שצמצמו את כוח האדם הדרוש לעבודות. אולם החלטות אלה בוטלו ב-1776. ב-1785 הצליח בסופו של דבר שארל-אלכסדר דה קאלון לבטל את הקורווה פעם נוספת. סופית היא בוטלה בימי המהפכה הצרפתית בשנת 1791.
היסטוריה > צרפת > קורווה מודרנית - במאות 20-19

עד לתקנון ה"חכירה" (fermage) משנת 1946 סבלו החוואים שחכרו אדמות מלחצים שרירותיים מצד בעלי האדמות החכורות. בנוסף לדמי החכירה חויבו החוואים במספר ימי עבודה ללא תשלום לטובת הבעלים - למשל "שלושה ימי חרישה" (כולל עבודת אדם, שימוש בסוסיו ובציודו) ואספקת עובדים בזמן קציר החציר. סוגי קורווה מודרנית אחרים היו בתחום הובלת העצים ואפילו בהאכלת כלבי בעלי האחוזה. ביוזמתו של פרנסואה טנגי-פריז'אן, שר החקלאות בממשלת הגנרל דה גול ב-1946 הוחלט על חידוש אוטומטי של חוזי החכירה (bail ברבים baux) ועל הגבלת האפשרויות להפסקת החוזים על ידי המחכיר (bailleur).
עד לשנות ה-1950 נכפתה על האיכרים הצרפתים עוד מערכת קורווה בצורת "מיסים מקומיים", אותם יכלו לשלם על ידי עבודות, למשל השתתפות בשיפוץ הדרכים בעזרת סוסיהם וציודם.
היסטוריה > צרפת > אפריקה המערבית הצרפתית

בשטחי אפריקה המערבית הצרפתית בוטלו העבודות הכפויות של הציבור בחוק הופואה-בואני באפריל 1946.
היסטוריה > גרמניה, "האימפריה הרומית הקדושה", האימפריה ההבסבורגית

תולדות ה"קורווה" בגרמניה עד למאה ה-12 דומות לאלו שבצרפת, אם כי האיכרים הגרמנים נהנו מהרבה יותר חופש ורק מאוחר יותר מצבם החמיר.
הקורווה הייתה חלק ממשטר האריסות (בצרפתית ובאנגלית:Socage) ששלט בכלכלה הפאודלית של תחום מלכותו של בית הבסבורג - מאוחר יותר האימפריה האוסטרית - ובמרבית המדינות הגרמנית שהיוו חלק מהאימפריה הרומית הקדושה בעלת הלאום הגרמני. החוואים והאיכרים נדרשו לעמול קשות בעבודה חקלאית עבור האצילים אדוניהם. כשכלכלת הכסף השתרשה, חובה זו הוחלפה בהדרגה על ידי תשלום מיסים לאדונים.
אחרי מלחמת שלושים השנה הדרישות לקורווה עלו יותר מדי והשיטה הפכה לבלתי יעילה. הצמצום הרשמי של הקורווה נקשר לביטול הצמיתות על ידי השליט ההבסבורגי והקיסר יוזף השני בשנת 1781. עם זאת הקורווה שרדה והיא בוטלה רק בימי אביב הימים - מהפכות 1848, יחד עם ביטול אי השוויון החוקי בין האצולה לאנשים הפשוטים.
בוהמיה (הארצות הצ'כיות) הייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה וגם של אדמות בית הבסבורג. הקורווה בשפה צ'כית נקרא "רובוטה" (robota). (בשפות סלאביות אחרות "רובוטה" היא כל סוג של עבודה). המונח הצ'כי הושאל גם בחלק מגרמניה, שבה נקרא הקורווה "רובאט" ("Robath") וגם בהונגריה, שבה השתמשו במילה robot, - כולל ברומנית בטרנסילבניה- robotă .
היסטוריה > רוסיה והאימפריה הרוסית

ברוסיה הצארית תופעת הקורווה הייתה נפוצה ביותר, במסגרת שעבוד הצמיתים על ידי הבויארים ונקראה "בארשצ'ינה" (барщина) או "בויארשצ'ינה" (боярщина). השתרשו בה כמה סוגי קורווה (тяглые повинности) שכללו: הקורווה של ההובלות ,(подводная ,ямская повинность), שהיו קיימים מימי המונגולים, הקורווה עבור הבתים, (постоялая повинность).
הברשצ'ינה מתייחסת לחובת העבודה הכפויה שביצעו הצמיתים על אדמות הבויארים בעלי האחוזות (פומשצ'יק), לחובה זו לא היו חוקים מוסדרים עד לצו (אוקאז) של הצאר פבל הראשון בשנת 1797 שהגדיר "ברשצ'ינה" - קורווה של שלושה ימים בשבוע כתקנית ומספיקה לצורכי הבויאר. באזור עתיר הצ'רנוזיום המרכזי ברוסיה 70-77% מהצמיתים ביצעו קורווה (ברשצ'ינה). השאר שילמו מיסים בכסף וסחורות ("אוברוק").
היסטוריה > הנסיכויות הרומניות

בנסיכויות הרומניות הקורווה נקרא clacă (קלאקה). בעיני קארל מארקס הקורווה בנסיכויות הרומנית בתקופה המודרנית היו מעין צורה טרום-קפיטליסטית של שעות עבודה נוספות בכפייה.
בנוסף לעבודה, להבטחת קיומו, היה על האיכר הרומני לבצע עבודות נוספות עבור הבויאר, בעל האחוזה. לפי התקנון האורגני, קודקס הטרום-חוקתי בהשראה רוסית של ולאכיה במחצית הראשונה של המאה ה-19, האיכר הצמית היה חייב לבויאר 14 ימי עבודה בשנה, אולם בפועל היה מדובר ב-42 יום, כיוון שיום עבודה נחשב הזמן הדרוש לאספקת התפוקה היומית הממוצעת והיקף תפוקה זו נקבע לפי מכסות גבוהות מאוד. הסעיפים לגבי הקורווה היו אמורים לבטל את משטר הצמיתות אבל לא השיגו יעד זה. בשנת 1864 בימי השליט של נסיכות רומניה (הנסיכויות הרומניות המאוחדות) אלכסנדרו יואן קוזה יושמה רפורמה אגררית שביטלה את הקורווה והפכה את האיכרים לבעלי אדמה חופשיים. בעלי אחוזות היו זכאים לפיצוי ששולם מתוך קרן שהאיכרים נדרשו להפריש כספים אליה למשך 15 שנים. בנוסף האיכרים היו צריכים לקנות את האדמה שחולקה להם, אמנם במחיר מתחת לערך בשוק. חובות אלה עדיין דחפו את האיכרים לחיים של חצי-צמיתים.
היסטוריה > האימפריה העות'מאנית וטורקיה המודרנית

באימפריה העות'מאנית הופעלה קורווה בשם "אנגאריה" (Angarya). האיכר האריס היה חייב לבצע עבודות ללא תשלום על אדמות האדון שלו - ה"אע'ה" (אגה) - בדרך כלל חודשיים בשנה, בנוסף למיסים בכסף ובמוצרים. נעשה ניסיון להפסיקן בעת רפורמות הטנזימאט. בשנת 1856 הוחלט שוב על הפסקת הקורווה, אך ללא הצלחה. ב-1876 שוב הוכרז על ביטול הקורווה, להוציא זמני מלחמה. חוקי טורקיה המודרנית אוסרים על קורווה, ומאפשרים רק עבודה בהתנדבות או עבודות כפויות במצבי חירום או עבודות כפויות של אסירים.
היסטוריה > אימפריית אינקה ופרו המודרנית

באימפריית אינקה הופעלה שיטה הקרויה מיט'א לפיה נגבה מס באמצעות עבודה כפויה כשירות ציבורי למלכות. בשיאה, נדרשו איכרים מסוימים לבצע לא פחות מ-300 ימי עבודה כפויה בשנה. אחרי כיבוש פרו, אימץ השלטון הקולוניאלי הספרדי את השיטה הזאת אולם החליף אותה לעבודת חובה של הילידים במכרות הכסף.
שיירים של שיטת מיט'א קיימים בעבודה הקהילתית הנקראת מינק'א המחייבת את בני קצ'ואה. למשל בכפר החוות אוקרה, קרוב לקוסקו כל אדם בוגר נדרש לבצע 4 ימי עבודה ללא תשלום בחודש למען הקהילה. בימי הנשיא פרננדו בלאונדה טרי בשנות ה-1960 נתבקשה האוכלוסייה להשתתף במאמץ פדרלי של עבודות תשתית ברוח מסורת האינקה.
היסטוריה > ארצות הברית

בכמה מושבות, לימים מדינות, בצפון אמריקה, השתמשו בעבודות ציבוריות כפויות מסוג "קורווה" בעבודות תשתית כמו תחזוקת דרכים והשימוש בהן המשיך במידה מסוימת בארצות הברית. אחרי המהפכה האמריקאית צמצמו המנהלים המקומיים את השיטה, תוך כדי ההתפתחות הכלכלה המוניטרית. אחרי מלחמת האזרחים האמריקאית ניסו כמה ממדינות הדרום, שחסרו אמצעים כספיים זמינים, להחליף את המיסוי בעבודות ציבוריות חובה או פטור מהן תמורת קנס או מס מיוחד. השיטה לא הצליחה בגלל האיכות הירודה של העבודה. ב-1894 הכריז בית המשפט העליון של מדינת וירג'יניה כי הקורווה הפרה את חוקת המדינה. אלבמה הייתה ב-1913 המדינה האחרונה בארצות הברית שביטלה עבודות אלה.
היסטוריה > האיטי

הממלכה הראשונה של האיטי שהוקמה בקאפ -האיסיין בראשות אנרי כריסטוף כפה על הציבור שיטת עבודות קורווה ציבוריות לצורך בנייה מסיבית של ביצורים נגד פלישה צרפתית. בעלי המטעים יכלו לשלם בכסף ולשלוח את פועליהם לעבוד במקומם. שיטה זאת איפשרה לממלכת האיטי להיות יותר חזקה כלכלית מרפובליקת האיטי בראשות אלכסנדר פטיון שבירתה הייתה בפורט-או-פרנס ושביצעה רפורמה אגררית וחילקה את האדמות לעובדים.
אחרי פלישת ארצות הברית להאיטי בשנת 1915 בהתאם לתיקון רוזוולט לדוקטרינת מונרו, חיזק הצבא האמריקאי הכובש את השימוש בעבודות ציבוריות כפויות מסוג "קורווה" לצורך שיפור התשתית. גורמים רשמיים בהאיטי משערים כי מעל 3,000 תושבי האיטי מתו תוך כדי עבודות אלה.
היסטוריה > שרידי קורווה וסוגים אחרים של עבודות חובה ללא תשלום בתקופה המודרנית והעכשווית

הקורווה נשאר בזיכרון הקולקטיבי העכשווי כסמל לשעבוד האיכרים על ידי הסניורים הפאודלים ועל ידי המונרכיות, בדומה למס המעשר החקלאי (בצרפתית - dîme, בגרמנית - der Zehnte, ברוסית - דסיאטינה, באנגלית tithe) והגאבלה (צרפת) (המס על מלח) באזורים אחדים במדינות מסוימות הוכרחו התושבים לבצע עבודות ציבוריות ללא תשלום, כדוגמת פינוי שלגים, בניית אסמים וכו'. עבודות חובה ציבוריות ללא תשלום נכפו על ידי ממשלות מסוימות, כמו המשטר הצבאי במיאנמר. בשנת 2004 ממשלת ז'אן-פייר רפרן בצרפת קבע יום עבודה בחג ללא תשלום - כ"יום סולידריות עם הקשישים". כיום מדינות רבות שמרו את העבודות הציבוריות הכפויות רק למסגרת השירות בצבאי או למסגרות בתי הסוהר או מחנות עבודה לאסירים. השלטון הנאציונל-סוציאליסטי (נאצי) בגרמניה כפה עבודות כפייה לאזרחי גרמניה ולתושבי הארצות הכפויות. עבודות פרך נכפו על ידי הנאצים על המוני אסירים מקבוצות אתניות, דתיות, חברתיות או פוליטיות שנועדו לדיכוי או להשמדה (כמו היהודים). גם השלטון הקומוניסטי בברית המועצות, בסין העממית ובארצות אחרות יזם עבודות כפויות ציבוריות על התושבים לעיתים קרובות במסווה של "עבודה התנדבותית" (לצד עבודות התנדבותיות אמיתיות) או ייעדו אותם לאסירים כולל אסירים פוליטיים, ולאוכלוסיות שנועדו ל"חינוך מחדש".
לקריאה נוספת

Richard Pipes, Russia under the old regime, ed II, Penguin Books, London 1993
Karl Marx Capital. A Critique of Political Economy: Volume One, International Publishers 1967
Paul Farmer, The Uses of Haiti Common Courage Press: 1994
Peter Wallenstein - Blue Laws and Black Codes: Conflict, Courts and Change in Twentieth Century Virginia, Charlottesville: University Press of Virginia 2004. pp.280 reviewed by Martin Hardeman in H-Net Reviews. August 2004
Maxwell Gordon Lay Ways of the World :A History of the worlds Roads and Vehicles That Used Them Rutgers University Press, New Brunswick, New Jersey 1992