stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולו
יהודי קולו בתקופת השואה

הנאצים כבשו את קולו ב-18 בספטמבר 1939 וכבר למחרת הם רצחו כמה יהודים והחלו לגייס יהודים לעבודת כפייה ב-20 בספטמבר 1939 שרפו הגרמנים את בית הכנסת והטילו כופר על היהודים. באוקטובר 1939 הצטוו כל הגברים היהודים בני 14 ומעלה לעבוד בעבודת כפייה במפעלים של הגרמנים ואצל המשטרה הגרמנית. היהודים נצטוו בתחילה לשאת סרט צהוב על זרוע שמאל, ולאחר מכן – טלאי צהוב בצורת מגן דוד על החזה ועל הגב. נאסר עליהם לבוא במגע עם הנוצרים ולקנות בחנויותיהם ורוב כספם הוחרם.
בנובמבר 1939 נרצחו בעיר יהודים אחדים, מאנשי האינטליגנציה ומהעשירים. הוקם יודנרט של 11 חברים, ובראשו עמד פנחס ברנר.
ב-10 בדצמבר 1939 רוכזו 1,139 יהודים, ולאחר שהוחזקו בבידוד יותר משבוע גורשו מהעיר לאיזביצה קויאווסקה שבגנרלגוברנמן. רכושם נמסר לגרמנים. רבים מהמגורשים לאיזביצה מתו מרעב וממחלות.
ב-2 באוקטובר 1940 גורשו 150 משפחות יהודיות מהעיר לגטאות כפריים שהוקמו בכפרים בוגאי ונוביני ברדובסקיה. מקצת המגורשים שולחו בנובמבר 1941 למחנה העבודה באינוברוצלב (Inowroclaw), והיתר שולחו בינואר 1942 למחנה ההשמדה חלמנו. בראשית דצמבר 1940 הוקם הגטו בקולו, והיציאה ממנו נאסרה. רבים מתו כתוצאה מכך ממחלות. בין 19 ל-21 ביוני 1941 שולחו כ-500 גברים מהגטו למחנות עבודה בסביבת פוזנן. באוגוסט 1941 שולחו כ-100 נשים יהודיות מהגטו למחנה עבודה בברסלאו.
בין 8 ל-11 בדצמבר 1941 ריכזו כוחות המשטרה הגרמניים, בפיקודם של גריין (Grein) ושטרק (Stark), את יהודי גטו קולו וגירשו אותם למחנה ההשמדה חלמנו, והיו הראשונים להגיע אליו. לאחר המלחמה שבו לקולו כמה עשרות יהודים, שניצלו ממחנות-הריכוז ומרוסיה. שהייתם במקום הייתה קצרה בגלל האווירה האנטישמית, והם יצאו עד מהרה לערים הגדולות בפולין.
בית הכנסת בקולו, ראשית המאה ה-20
אנדרטה לזכר יהודי קולו שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
שארל קלרמון-גנו

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1846 פריז, צרפת 
 פטירה:  15 בפברואר 1923 (בגיל 76) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה, מזרחנות
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי לשפות מזרחיות עכשוויות (1867)  תיכון לואי הגדול  קולז' סנט-בארב  קולז' דה פראנס 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1890–1923)  אקול פראטיק דה אוטז אטיד (1876–1923)  בית הספר הלאומי לשפות מזרחיות עכשוויות  משרד החוץ הצרפתי 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (10 במרץ 1875) 
 תרומות עיקריות
 חפירות בארץ ישראל, סוריה ובאזור הים האדום
 חתימה:   
 
שָארל סימון קְלֶרְמוֹן-גָנוֹ (בצרפתית: Charles Simon Clermont-Ganneau‏; 19 בפברואר 1846 – 15 בפברואר 1923) היה דיפלומט, מזרחן וארכאולוג צרפתי. מהבולטים בחוקרי ארץ ישראל במאה ה-19.
ביוגרפיה

קלרמון-גנו נולד בפריז. אביו, סימון גנו, סוציאליסט, פסל ודמות אקסצנטנרית, נפטר כששארל היה בן חמש והוא גדל תחת חסותו של איש-הרוח תאופיל גוטייה. אחר לימודיו בבית הספר לשפות מזרחיות (École des Langues Orientales; "אקול דה לאנג אוריינטאל") נשלח ב-1867 לארץ ישראל כשהוא בן 21, והחל לשמש כמתורגמן הקונסוליה הצרפתית בירושלים, ומאוחר יותר באיסטנבול. בעת שהותו בירושלים התמסר ללימוד אתריה הארכאולוגיים של העיר והארץ, ורכש מוניטין כאחד מחשובי חוקריה של הארץ ושל הארכאולוגיה המקראית.
בגיל 23 רכש את המוניטין שלו דרך אחד מהגילויים החשובים לארכאולוגיה המקראית -  מצבת מישע שנתגלתה ב-1868. קלרמון-גנו אומנם לא גילה את המצבה, אך תרם תרומה חשובה בזיהויה, בחקירתה ובשיקומה. כמו כן, אחראי קלרמון-גנו לגילוין ב-1870 של שלוש כתובות קבר עבריות קדומות, בכללן זו שנמצאה ב"קבר ...יהו אשר על הבית", כתובת הקבר העברית הקדומה ביותר והארוכה ביותר שנמצאה ופוענחה. ב-1871 גילה וזיהה את אבן כתובת הסורג של בית המקדש השני, עם כיתוב ביוונית המתריע מפני כניסת נוכרים לתחום הקודש של בית המקדש.
בשנים 1873–1874 עמד בראש משלחת ארכאולוגית בריטית לארץ ישראל מטעם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. באותה עת הובאה לידיעתו מציאת כתובת עברית חקוקה בסלעים ליד הכפר הערבי אבו שושה הסמוך לתל העתיק הסמוך, שעדיין לא זוהה עם תל גזר המקראית. קלרמון-גנו השכיל לקרוא בכתובת החקוקה בסלע את המלים העבריות "תחום גזר". יתר על כן, הוא הסיק מכך שאם מדובר בכתובת התוחמת אזור מן הדין שיימצאו בסלעים הסובבים את התל כתובות נוספות. הוא יצא לחפש ומצא שלוש נוספות. היו אלה הראשונות מבין שלוש עשרה כתובות תחום גזר הידועות כיום.
הוא אף הועסק בידי הצרפתים בחפירות בסוריה ובים האדום. בשנת 1875 קיבל את אות האבירות של לגיון הכבוד. קלרמון-גנו שירת כמשנה לקונסול ביפו בשנים 1880–1882. בתום תפקידו הקונסולרי חזר לפריז, שם המשיך לעסוק בענייני שפות המזרח.
קלרמון-גנו היה הראשון באנגליה לטעון לתרמית ולזיוף בפרשת המגילות שהציע סוחר העתיקות הירושלמי מוזס וילהלם שפירא למכירה למוזיאון הבריטי בשנת 1883. זאת לאחר שכבר בירושלים עשור קודם לכן, הוקיע את שפירא כזייפן בפרשת אוסף חרסים מואביים שמכר למוזיאון בברלין. קביעה זו של קלרמון-גנו לגבי המגילות, אליה הצטרפו בשעתה מומחים נוספים בני התקופה, הובילה לאובדנן של המגילות ולתהייה בדיעבד בקרב חוקרים מן המאה ה-20 שמא מדובר היה באוצר ארכאולוגי שירד לטמיון, חלק משלים למגילות מדבר יהודה.
בשנת 1886 נתמנה לקונסול מדרגה ראשונה, וכן נתמנה למנהל המוסד בו קיבל את חינוכו, ועבד כפרופסור בקולז' דה פראנס. בשנת 1896 מונה לדרגת קונסול כללי, ואחר-כך לציר בשנת 1906. בשנת 1903 השתתף בחקירת נזר סלטפרנס וכתר סאיטאפרנס. הלובר רכש את הנזר המדובר ב-400,000 פרנקים, במחשבה שמדובר בעבודת חרשות סקיתית. רבים מאמינים כי למעשה הנזר הוא זיוף רוסי.
קלרמון-גנו נפטר ב-15 בפברואר 1923 בפריז.
על שמו רחוב בשכונת שייח ג'ראח בירושלים.
כתביו

Palestine inconnue, 1886
Études d'archéologie orientale, 1880 מהדורה סרוקה בשפה הצרפתית (archive.org)
L'Imagerie phénicienne et la mythologie iconologique chez les Grecs (1880)
Fraudes archéologiques, 1885
Recueil d'archéologie orientale (1885, etc.)
Album d'antiquités Orientales, 1897
(1896): Archaeological Researches in Palestine 1873-1874, [ARP], translated from the French by J. McFarlane, Palestine Exploration Fund, London. Volume 1
(1896): Archaeological Researches in Palestine 1873-1874, [ARP], translated from the French by J. McFarlane, Palestine Exploration Fund, London. Volume 2
ראו גם

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
מערת צדקיהו
הערות שוליים

↑  Menahem Mansoor, The Case of Shapira's Dead Sea Scrolls of 1883
↑  John M. Allegro, The Shapira Affair, W.H. ALLEN, 1965
↑  Je m'appelle Byblos, Jean-Pierre Thiollet, H & D, 2005, p. 162
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259659205171  BIBSYS: 1007029  BNE: XX1240157  BnF: cb12166514c (data)  CANTIC: a12313294  GND: 116544244  ISNI: 0000 0001 0813 8424  LCCN: nr87000596  Léonore: 84738  NLA: 35312495  NLG: 174946  NTA: 107280132  RKD: 408703  SELIBR: 296745  SNAC: w6904864  SUDOC: 030199239  Trove: 907753  VcBA: 495/166303  VIAF: 17263280   WorldCat (עם VIAF): 17263280
(Everything I Do)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע בריאן אדמס
 מתוך האלבום Waking Up the Neighbours
 יצא לאור:  17 ביוני 1991
 סוגה:  רוק רך
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  6:34 דק' (גרסת האלבום) 4:06 דק' (גרסת הסינגל/וידאו קליפ)
 כתיבה:  בריאן אדמס, מייקל קאמן, רוברט "מאט" לאנג 
 לחן:  מייקל קאמן, רוברט "מאט" לאנג, בריאן אדמס 
 
"(Everything I Do) I Do It for You" (בתרגום חופשי לעברית: "(כל מה שאני עושה) אני עושה בשבילך") הוא שיר של הזמר-יוצר הקנדי בריאן אדמס. השיר נכתב על ידי אדמס, מייקל קאמן ורוברט ג'ון "מאט" לאנג. השיר שימש כשיר הנושא בפסקול הסרט "רובין הוד: נסיך הגנבים" משנת 1991 ונכלל באלבום האולפן השישי של אדמס "Waking Up the Neighbors" אשר יצא גם הוא לשווקים לראשונה בשנת 1991. הסינגל פורסם לראשונה ב-17 ביוני 1991. השיר עוסק במחויבות, במסירות ובנכונות לעשות הכל למען בת הזוג.
השיר זכה להצלחה עצומה במצעדי הפזמונים ברחבי העולם, והגיע למקום הראשון במצעדים של 19 מדינות שונות לכל הפחות. השיר זכה להצלחה ניכרת במיוחד בבריטניה שם הוא כיכב במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי במשך 16 שבועות רצופים - הישג אשר נכון ל-2024 אף שיר אחר לא הגיע אליו בתולדות מצעד הסינגלים הבריטי. זה היה גם הסינגל הנמכר ביותר באירופה במשך 18 שבועות רצופים. בארצות הברית השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, אשר לוקח בחשבון הן השמעת ברדיו והן נתוני מכירות, בו הוא כיכב בצמרת המצעד במשך שבעה שבועות, אך היה לסינגל הנמכר ביותר בארצות הברית במשך 17 שבועות רצופים. לאורך השנים נמכרו בסך הכל מעל ל-15 מיליון עותקים פיזיים של הסינגל ברחבי העולם, מה שהפך אותו לשיר המצליח ביותר של אדמס לאורך הקריירה שלו, ולאחד הסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. לאורך השנים מאות זמרים שונים ברחבי העולם הפיקו גרסאות כיסוי לשיר.
רקע

השיר נכתב בלונדון באולפן בו עבד אדמס ב-1990 אדמס ולאנג כתבו את השיר תוך 45 דקות, והקליטו אותו במהלך מרץ 1990, ופרסמו אותו שלושה חודשים לאחר מכן.
משתתפים בהקלטה המקורית

בריאן אדמס - סולן ראשי, ביצוע קולות רקע, גיטרת קצב
ביל פיין - פסנתר
מיקי קארי - תופים
לארי קליין - גיטרת בס
קית' סקוט - גיטרה וקולות רקע
רובי קינג - אורגן
מאט לאנג - סינתיסייזרים
וידאו קליפים

את הווידאו קליפ הרשמי של שיר ביים ג'וליאן טמפל. בווידאו קליפ אדמס ולהקתו מבצעים את השיר בלב יער כאשר בין לבין מוצגות סצנות מהסרט "רובין הוד: נסיך הגנבים". הווידאו קליפ צולם במחוז סומרסט אשר בדרום-מערב אנגליה.
בנוסף לכך הופק גם וידאו קליפ בבימויו של אנדי מוראהן בו נראה אדמס מבצע את השיר בהופעה חיה.
פרסים

אדמס, קאמן ולאנג זכו בפרס גראמי בקטגוריית השיר הטוב ביותר מסרט קולנוע או טלוויזיה,. בנוסף לכך השיר היה מועמד גם לפרס הגראמי להקלטת השנה בטקס פרסי הגראמי של 1992, והוא היה מועמד גם לפרס האוסקר בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד לבסוף לשיר "Beauty and the Beast".
פרסים > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1991–1993)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1991–1993)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1991–1993)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1991–1993)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 1 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 1 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 3 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 1 |  |
|  אל סלוודור | מוניטור לטינו | 7 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 1 |  |
|  בלגיה | מצעד שירי בלגיה | 1 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 1 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 1 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 1 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 1 |  |
|  זימבבואה | ZIMA | 2 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 1 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 1 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 4 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 1 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 1 |  |
|  פנמה | מוניטור לטינו | 6 |  |
|  צרפת | SNEP | 1 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 1 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 1 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 1 |  |
רבי שמעון בן יהודה

| --- | --- |
 לידה:  המחצית הראשונה של המאה ה-2 (משוער) האימפריה הרומית פרובינקיה יודיאה, האימפריה הרומית
 פטירה:  המחצית השנייה של המאה ה-2 (משוער) האימפריה הרומית פרובינקיה סוריה פלשתינה, האימפריה הרומית
 כינוי:  • רבי שמעון בן יהודה  • רבי שמעון בן יהודה איש כפר עכו  • רבי שמעון איש כפר עכו (/עמוס, אמוס, איבוס, עכוס, עכום, עיכום)
 מדינה:  האימפריה הרומית פרובינקיה יודיאה ופרובינקיה סוריה פלשתינה, האימפריה הרומית
 מקום פעילות:  כפר עכו
 תקופת הפעילות:  דור חמישי לתנאים
 רבותיו:  רבי שמעון בן יוחאי (רב מובהק) רבי ישמעאל בן אלישע, רבי עקיבא בן יוסף, רבי יוסי בן חלפתא
 תלמידיו:  רבי זכאי
 בני דורו:  רבי אלעזר בן רבי שמעון רבן שמעון בן גמליאל (זיהוי מהמאה ה-10)
 אב:  יהודה רבי יהודה בר אילעאי (השערה) רבי יהודה בן אגרא איש כפר עכו (השערה) יהודה איש כפר עכו (השערה)
 
רבי שמעון בן יהודה איש כפר עכו היה תנא בדור החמישי (המחצית השנייה של המאה ה-2). תלמידו המובהק של רבי שמעון בן יוחאי, וכמעט כל מאמריו הם בשמו, פעמים - בניגוד למסורות אחרות בשם בן יוחאי. גם כאשר הוא ורבי אלעזר בן רבי שמעון מוסרים יחדו בשם רבי שמעון - הוזכר רבי שמעון בן יהודה לפני רבי אלעזר. מסר גם בשם רבי יוסי בן חלפתא ואף בשם רבי עקיבא ורבי ישמעאל. הוזכר ארבע פעמים במשנה, וכמאה פעמים בספרות חז"ל שבידינו בכללה.
היה תושב כפר עכו הסמוך לעיר עכו, ובמספר מקומות הובא בתור "רבי שמעון איש כפר עכו", או בשמו המלא: "רבי שמעון בן יהודה איש כפר עכו" (לעיתים בצורות כתיב אחרות: עמוס, אמוס, איבוס, עכוס, עכום, עיכום).
במקומות ספורים אמר דברים שלא בשם חכם אחר, כולם בענייני אגדה.
כנגד הדעה שבית מנוגע "לא היה ולא עתיד להיות" סיפר רבי שמעון בן יהודה על מקום בגליל שנמסר עליו שיש בו אבנים מנוגעות.
מצאנו שהתנא רבי זכאי מוסר בשמו.
מסופר על הוראות שונות שנתן לאריסו בענייני כלאים, ומן הסיפור משתמע שהתפרנס מחקלאות.
רב שרירא גאון באיגרתו הידועה מונה את ר"ש בן יהודה בין חכמי דורו של רבן שמעון בן גמליאל.
בתוספתא הוזכר חכם בשם "רבי יהודה בן אגרא איש כפר עכו", ויש משערים שהוא אביו של רבי שמעון בן יהודה. הוזכר גם "יהודה איש כפר עכו" כמי ששאל שאלה את רבן גמליאל, ואפשר שהוא אבי רבי שמעון.
בעל ספר יוחסין השלם סובר שהוא אחיו של רבי יוסי ברבי יהודה ובנו של רבי יהודה בר אלעאי. יש שתמהו על כך, שאם כן כיצד לא מצאנו אף הלכה שמסר בשם אביו, ואף לא נקרא "רבי שמעון ברבי יהודה", כפי שמצאנו רבות אצל רבי יוסי ברבי יהודה.
לקריאה נוספת

מרדכי מרגליות (עורך), הערך "ר' שמעון בן יהודה", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יבנה וספרי חמד, מהדורה מחודשת בידי יהודה איזנברג, 2006, כרך ב, עמ' 344.
אטלס עץ חיים, כרך ד', עמ' 308
רבי שמעון בן נתנאל

רבי שמעון בן נתנאל היה תנא בדור השני, תלמידו של רבן יוחנן בן זכאי, שכינה אותו ירא חטא.
היה כהן ונשא לאישה את בתו של רבן גמליאל הזקן.
אמרותיו

במשנה שבה מסופר על חמשת תלמידיו של רבי יוחנן בן זכאי, שהאחד מהם רבי שמעון בן נתנאל, מסופר, כי רבי יוחנן בן זכאי אמר לחמשת תלמידיו: "צאו וראו איזה דרך יבחר בו האדם... רבי שמעון אומר, הרואה את הנולד... אמר להם צאו וראו איזה היא דרך רעה שיתרחק ממנה האדם... רבי שמעון אומר, הלווה ואינו משלם, אחד הלווה מן האדם כלווה מן המקום, שנאמר לווה רשע ולא ישלם וצדיק חונן ונותן".
בתלמוד הירושלמי נכתב:

מעשה ברבן יוחנן בן זכאי שהיה מהלך על הדרך רוכב על החמור ורבי אלעזר בן ערך מהלך אחריו, אמר לו למדני פרק אחד במעשה מרכבה, וכיון ששמעו רבי יוסי הכהן ורבי שמעון בן נתנאל אף הם פתחו במעשה המרכבה, אמרו יום אחד בתקופת תמוז היה ורעשה הארץ ונראתה הקשת בענן ויצאה בת קול ואמרה להן הרי המקום פנוי לכם והטרקלין מוצע לכם, אתם ותלמידיכם מזומנים לכת שלישית.
מקום קבורתו על פי המסורת

מקום קבורתו על פי המסורת נמצא בעלמה סמוך לקבר רבי אלעזר בן ערך וסומן על ידי ועד "אהלי צדיקים".
סמואיל מרשק

| --- | --- |

בול סובייטי המוקדש למרשק
 לידה:  22 באוקטובר 1887 (יוליאני) וורונז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 ביולי 1964 (בגיל 76) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שם עט:  Доктор Фрикен, Уэллер, С. Кучумов 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לונדון 
 שפות היצירה:  רוסית, אנגלית, איטלקית 
 סוגה:  שירה, טור שירי 
 תקופת הפעילות:  1904–1964 (כ־60 שנה) 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פרס לנין  עיטור מלחמת המולדת  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור לנין  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945 
 חתימה:   
 
סמואיל יקובלביץ' מַרשַק (נכתב בעברית גם סמויל, שמואל ומהרש"ק; ברוסית: Самуил Яковлевич Маршак‏; 22 באוקטובר (3 בנובמבר) 1887 – 4 ביוני 1964) היה משורר, מחזאי, סופר ואיש חינוך רוסי יהודי. נודע בעיקר כמשורר ילדים וכמתרגם, אך כתב גם למבוגרים.
ספר הילדים הידוע "המפוזר מכפר אז"ר" הוא עיבוד עברי לספר של מרשק "המפוזר" (Вот какой рассеянный). במקור הרוסי האיש הוא תושב לנינגרד המנסה להגיע ברכבת למוסקבה.
קורות חיים > ילדות: וורונז', אוסטרוגוז'סק, יאלטה

מרשק נולד במשפחה יהודית בעיר וורונז'. אביו היה פועל במפעל כימי. משפחתו עברה מספר פעמים בין ערי תעשייה קטנות בדרום רוסיה ולבסוף השתקעה בעיר אוסטרוגוז'סק.
כאשר היה בן שש החל בלימודי עברית. בבית ספר תיכון החל לכתוב שירה.
חלק ממשפחת מרשק עברה לסנקט פטרבורג, אך בתחילה סמואיל נותר באוסטרוגוז'סק, מכיוון שהייתה קיימת הגבלה על קבלת תלמידים יהודים לבתי ספר שלא בתחום המושב. כתבי מרשק הגיעו למבקר הספרות ולדימיר סטאסוב, שהתפעל מהכישרון הספרותי של הנער והוא סייע למרשק להתקבל לגימנסיה בפטרבורג. אך האקלים הצפוני לא היטיב עם מרשק, אשר סבל ממחלות נשימה. ידידיו של סטאסוב הזמר פיודור שאליאפין והסופר מקסים גורקי סייעו למשפחת מרשק לעבור ליאלטה בחצי האי קרים. ביאלטה הוא התגורר אצל אשתו של גורקי, יקטריה פֶּשְׁקוֹבָה, ופרסם שירים בעיתונים יהודיים, בין הבולטים שבהם – תרגום מיידיש לשיר של חיים נחמן ביאליק "דאָס לעצטע וואָרט" ("הדבר האחרון"; רוסית: Последнее слово) והשיר האלגי "מעל קבר פתוח" (Над открытой могилой) לזכר בנימין זאב הרצל.
בשנת 1906 בעקבות מהפכת 1905 הכושלת התגברו ביאלטה רדיפות המשטר המלוכני נגד פשוטי העם, היהודים והמהפכנים. גורקי ופשקובה, שתמכו במהפכה, עזבו את העיר, ומרשק נשאר בה לבדו בדירה שכורה. על פי עדותו, בתקופה זו הוא קרא רבות והכיר ספרות מהזרמים החדשים – גרהרט האופטמן, הנריק איבסן, מוריס מטרלינק, אדגר אלן פו, שארל בודלר, פול ורלן, אוסקר ויילד וכן יצירות של משוררי הסימבוליזם הרוסי. עוד לפני כן הכיר את היצירה של ניקולאי גוגול, אלכסנדר פושקין, מיכאיל לרמונטוב, לב טולסטוי ואנטון צ'כוב וכן את היוצרים הלועזיים מיגל דה סרוואנטס וויליאם שייקספיר.
קורות חיים > התבגרות: פטרבורג ולונדון

בהמשך שנת 1906 מנהל הגימנסיה ביאלטה הזהיר את מרשק כי צפוי גל קשה של מעצרים והמליץ לו לעזוב את העיר. מרשק חזר לפטרבורג, שם המשיך את לימודיו ופרסם שירים בעיתונים. באותה תקופה הכיר כמה דמויות בולטות שהשפיעו על יצירתו, ביניהן המנהיג הציוני יצחק בן-צבי – לימים נשיא מדינת ישראל, והמשורר הרוסי אלכסנדר בלוק, עליו כתב שהייתה בו "אמת בלתי רגילה, פתוחה וחסרת פחד, ורצינות טראגית." ב־1911 נסע לארץ ישראל וכתב בהשראת הנסיעה מספר שירים ליריים שרובם לא פורסמו מעולם.
בתחילת 1912 מרשק נישא לסופיה מילבידסקאיה ונסע אתה ללימודים גבוהים בלונדון, שם למד אמנות ובלשנות. הוא העמיק במיוחד בלימודי תולדות השפה האנגלית ויצירתו של שייקספיר והכיר משוררים בריטיים רבים נוספים, ביניהם רוברט ברנס, ויליאם בלייק, ג'ון קיטס, רוברט בראונינג ורודיארד קיפלינג, וכן שירי ילדים אנגליים רבים, שהותירו עליו רושם רב והוא תרגם כמה מהם לרוסית.
קורות חיים > תקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים

ב־1914, חודש לפני פרוץ מלחמת העולם, חזר לרוסיה והשתקע בעיר וורונז'. שם הוא פרסם מאמרים בעיתון מקומי ועבד בניהול מוסדות חינוך לילדים יהודים שנמלטו מהחזית. במאי 1914 נולדה לו הבת נתנאל (Натанель); היא נפטרה בנובמבר 1915.
ב־1916 עבר לגור בפטרוגרד (שמה החדש של סנקט פטרבורג), שם תרגם יצירות של סופרים יהודיים עבור אוסף של ספרות יהודית. בפברואר 1917 נולד בנו עמנואל. במאי של אותה שנה כל בני משפחתו, כולל אביו, אשתו ובנו, עברו לגור ביקתרינודר (לימים קרסנודר); סמואיל הצטרף אליהם רק באוקטובר.
ביקתרינודר מרשק עבד בעיתון. בשנת 1919, בתקופת שלטון הצבא הלבן בעיר, הוציא שם את ספרו הראשון בשם העט "דוקטור פריקן" (Доктор Фрикен). לאחר השתלטות הצבא האדום באזור עבד כמנהל מוסדות החינוך באזור, ולימד בחוגים חינוכיים לחיילי הצבא האדום ובאוניברסיטת קובן. בשנת 1920 היה בין מקימי תיאטרון הילדים הראשון ברוסיה הסובייטית, שעם הזמן התפתח ל"עיר הילדים" (Детский городок), קריית חינוך עם בית ספר, ספריה ובתי מלאכה לימודיים.
קורות חיים > פעילות חינוכית וספרותית לאחר מלחמת האזרחים

במאי 1922 משפחת מרשק עברה שוב לפטרוגרד. בפטרוגרד מרשק היה בין מנהלי תיאטרון הילדים החדש, והיה בין המקימים והמובילים של הוצאות ספרי הילדים "מולודאיה גווארדיה" (Молодая Гвардия) ו"דטגיז" (Детгиз) ושל עיתון הילדים "נובי רובינזון" (Новый Робинзон). ב"נובי רובינזון" יצאו לאור לראשונה יצירות של הסופרים ארקדי גאידר, ויטלי ביאנקי, דניאיל חארמס, לאוניד פנטלייב ובוריס ז'יטקוב, שלימים נמנו עם סופרי הילדים הבולטים בברית המועצות.
בתקופה הזו כתב גם שירי ילדים רבים, שהפכו לנכסי צאן ברזל של ספרות הילדים הרוסית, ביניהם "פעוטות בכלוב" (Детки в клетке), "האגדה על העכברון הטיפש" (Сказка о глупом мышонке; תורגם ועובד לעברית על ידי רבקה דוידית ב"דבר לילדים" בשם "מעשה בעכבר טיפשון"), "המטען" (Багаж; תורגם לעברית על ידי מרים ילן-שטקליס בשם "גברת עם כלבלב") ו"מיסטר טוויסטר" (Мистер-Твистер). ספרו משנת 1930 "המפוזר" (Вот какой рассеянный) תורגם לעברית על ידי לאה גולדברג ויצא בשם "המפוזר מכפר אז"ר".
בשנת 1929 מרשק כבר היה מוכר בתור האיש המוביל בספרות הילדים הסובייטית. בחלק משיריו הוא הביע תמיכה בחיים החדשים של רוסיה תחת המשטר הסובייטי, אך תיבל אותם גם בעמדות עצמאיות, ודבר זה גרם לחיכוכים עם הרשויות.
בשנת 1939 קיבל את עיטור לנין.
קורות חיים > מלחמת העולם השנייה

בזמן מלחמת העולם השנייה מרשק התגייס לטובת התעמולה הסובייטית נגד גרמניה הנאצית. שיריו, שהיללו את גבורת חיילי הצבא האדום ותקפו את האכזריות של חיילי אדולף היטלר, פורסמו בעיתונים הסובייטיים המובילים. חלקם ליוו קריקטורות של קבוצת הציירים קוקריניקסי. בשנת 1942 קיבל על פעילות זו את פרס סטלין.
יחד עם זאת, גם במסגרת פעילות זו החופש היצירתי שלו הוגבל. למשל, שיר שכתב לזכר קצין יהודי וקצין רוסי, שנפלו יחד בקרב, צונזר – כאשר השיר התפרסם בעיתון פראבדה, הוצאו ממנו שמות הקצינים וציון הלאום שלהם.
בשנת 1944 זכה בפרס סטלין נוסף על עבודתו כמחזאי ובשנת 1945 קיבל את עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה.
קורות חיים > לאחר המלחמה

במהלך שנות השלושים תרגם מאנגלית את הסונטות של ויליאם שייקספיר, את שירי רוברט ברנס וכן יצירות של קיטס, קיפלינג ווורדסוורת'.
ב־1948 תרגם והכין לדפוס את הספר "שירי הגטו הליטאי", שיצא לאור בארצות הברית. כמו כן תרגם לרוסית את היצירות של לייב קויטקו, אותו הכיר בוועד היהודי האנטי-פשיסטי.
ב־1949 זכה בפרס סטלין נוסף על תרגום שייקספיר.
בסוף שנות ה־40 ותחילת ה־50 נרדף בשל פעילותו בוועד היהודי האנטי-פשיסטי, אך לא הוצא להורג יחד עם הרוגי המלכות בברית המועצות. ניסו לעצור את מרשק גם בהקשר למשפט הרופאים, אך לאחר מות סטלין ב-1953 הרדיפות נגדו פסקו.
לאורך שנות ה-50 המשיך לכתוב שירי ילדים ושירה לירית.
הוא קיבל את פרס סטלין 4 פעמים ואת עיטור לנין פעמיים.
אף על פי שסבל מכמה מחלות קשות, המשיך ליצור ולתרגם כמעט עד יומו האחרון. הוא נפטר בשנת 1964.
ספריו לילדים

פעוטות בכלוב (1923)
אתמול והיום (1925. תר' בן-ציון תומר בתוך שירי פלאים ואגדות, 1959)
המטען (1926. תר' מרים ילן-שטקליס בשם גברת עם כלבלב, 1943; חנניה רייכמן בתוך משירי מרשק, 1944; פנינה היילפרין בשם "מעשה בכלבלב" בתוך שלפוחיות, 1950; בן-ציון תומר בתוך שירי פלאים ואגדות, 1959; עינת יקיר בשם גברת, רכבת וכלבלב, 2017) — מסע משעשע ברכבת של אישה וכלבלבה.
דואר (1927. תר' לאה גולדברג, 1942)
המלחמה בדנייפר (1931) — פואמה פטריוטית לילדים על בניית הסכר הגדול.
המפוזר (1932. תר' לאה גולדברג בשם המפוזר מכפר אז"ר, 1943) — סיפור עליז על אדם מפוזר.
מיסטר טוויסטר (1933. תר' חיה קאופמן-קדמון בתוך משמר לילדים, 1949) — סיפור בחרוזים על מיליונר אמריקני, המסייר בברית-המועצות ולומד מהי אחוות-עמים.
מעשה בגיבור אלמוני (1938. תר' אברהם לוינסון בשם הבחור הפלאי, 1945) — חיפוש-סרק אחר בחור צעיר שהציל ילדה מבית בוער.
נווה חתולים (1945. תר' אהרן צפנת בתוך הבה נציגה, 1962)
שנים-עשר החודשים (1947)
ארמון ארמונון (1947. תר' בן-ציון תומר, 1959) — מחזות אלגוריים בחרוזים.
ספר על ספרים (1947. תר' לאה גולדברג, 1954)
מסע עליז מא' ועד ת' (1953)
סיפור בארבעה כרכים (1957)
דברי חכמים (1965) — מחזה לתיאטרון בובות
בראשית החיים (1966) — זיכרונות.
כתיבת מוזיקה

מנגינות ל"נוה חתולים", (תווים), מלחין: מאיר נוי, תרגום לעברית : אהרון צפנת,  מתוך: הבה נגילה, שנת הוצאה לא ידועה,(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Давид Иоффе, Первый вариант באתר Недописанная страница
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך: סמואיל מרשק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306081105171  PLWABN: 9810612912105606  BIBSYS: 90208159  BNE: XX1103698  BnF: cb13533918b (data)  CiNii: DA01542982  GND: 118782088  ISNI: 0000 0001 2132 1629  LCCN: n50051399  LNB: 000037026  MusicBrainz: bc47905d-0c31-44fb-8400-f3f48a2515ac  NDL: 00448922  NKC: jn20000603912  NLA: 36544969  NLG: 66896  NLK: KAC200714253  NSK: 000097891  NTA: 07073979X  RERO: 02-A021740295  RSL: 000080176  SELIBR: 74848  SNAC: w60g49zf  SUDOC: 050517392  Trove: 1283839  VIAF: 49384475   WorldCat (עם VIAF): 49384475
בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה

| --- | --- |

 בית ספר למשפטים
 תקופת הפעילות:  1858–הווה (כ־166 שנים) 
 תלמידים
 :  1,244 (נכון ל־2020) 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  40°48′25″N 73°57′37″W﻿ / ﻿40.806944444444°N 73.960277777778°W﻿ / 40.806944444444; -73.960277777778
 www.law.columbia.edu
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה (למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה (למפת מנהטן רגילה) בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה (למפת מנהטן מוגדלת) בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה 
 
בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה (באנגלית: Columbia Law School, או בקיצור CLS) הוא בית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטה פרטית ליגת הקיסוס בניו יורק שבארצות הברית. CLS נחשב לאחד מבתי הספר היוקרתיים ביותר למשפטים בעולם. בנוסף על כך, בית הספר ידוע במיוחד בעיסוקו בדיני חברות ובאיוש בוגריו במשרדי עורכי הדין הבולטים במדינה. בית הספר למשפטים נוסד בשנת 1858 כקולג' למשפטים של קולומביה.
ל-CLS יש בוגרים בולטים רבים, ובהם נשיאי ארצות הברית תיאודור רוזוולט ופרנקלין דלאנו רוזוולט; עשרה שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית; מספר חברי קבינט ויועצים נשיאותיים בארצות הברית; סנאטורים אמריקאים; נבחרי ציבור ומושלים. בנוסף, עם בוגריו של המוסד נמנים משפטנים ישראלים בולטים ביניהם פרופ' רון חריס, פרופ' אהוד קמר, פרופ' אליאב ליבליך, וכן עו"ד ערן דוידי.