stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'נט ילן
קריירה

בין השנים 1971 - 1976 כיהנה כ-Assistant Professor באוניברסיטת הרווארד וככלכלנית במועצת הנגידים של הפדרל ריזרב בשנים 1977–1978.
החל בשנת 1980 החלה לבצע מחקרים בבית הספר האס וללמד מקרו-כלכלה לתלמידי MBA. כיום היא פרופסור אמריטה בבית הספר לעסקים האס שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי שם היא פרופסור לעסקים ופרופסור לכלכלה. היא זכתה פעמיים בפרס בית ספר האס להוראה מצטיינת.
ילן כיהנה כיו"ר מועצת היועצים הכלכליים של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון מ-13 בפברואר 1997 ועד 1999 וכיהנה כחברת הנהלת מועצת הנגידים של הפדרל ריזרב בין השנים 1994 ל-1997. בעבר לימדה באוניברסיטת הרווארד ובבית הספר לכלכלה של לונדון. היא כיהנה כנשיאת Western Economic Association International והיא סגנית נשיא לשעבר של האגודה האמריקנית לכלכלה. היא עמיתה ב-Yale Corporation.
החל מ-14 ביוני 2004 ועד 2010 כיהנה כנשיאה וכמנכ"לית של הפדרל ריזרב של סן פרנסיסקו. היא הייתה חברה בעלת זכות הצבעה בוועדה הפדרלית לשוק פתוח (Federal Open Market Committee - FOMC) ב-2009. נחשבת כרבים בוול סטריט כ"יונה", כלומר, מודאגת יותר מאבטלה מאשר מאינפלציה, וככזו היא נוטה פחות לתמוך בהעלאת ריבית הפדרל ריזרב בהשוואה, למשל, לוויליאם פול, לשעבר נשיא הפדרל ריזרב של סנט לואיס.
ביולי 2009 הוזכר שמה של ילן כמחליפה פוטנציאלית לבן ברננקי בתפקיד יו"ר מערכת הפדרל ריזרב, בטרם הוארכה כהונתו על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
תחומי העניין והמחקר בהן עסקה ילן הם אבטלה ושוק העבודה, מדיניות מוניטרית ופיסקלית ומדיניות השקעות וסחר בינלאומי.
קריירה > סגנית ליושב ראש

ב-28 באפריל 2010 מינה אותה הנשיא ברק אובמה להחליף את דונלד כהן בתפקיד סגן יו"ר הפדרל ריזרב. ביולי, ועדת הבנקאות של הסנאט הצביעה ברוב של 17 תומכים מול שישה מתנגדים לאישור המינוי, על אף שהנציג הרפובליקני הבכיר, הסנאטור ריצ'רד שלבי מאלבמה, הצביע נגד, באומרו שהוא מאמין שלגברת ילן יש "הטיה אינפלציונית". במקביל, מיד לאחר עדותו של יו"ר הפדרל ריזרב, בן ברננקי, חבר הוועדה הפדרלית לשוק פתוח (FOMC), ג'יימס בולארד מהפדרל ריזרב של סנט לואיס, הצהיר כי כלכלת ארצות הברית הייתה נתונה בסיכון להפיכתה ל"לכודה בדיפלציה בסגנון יפני בתוך כמה השנים הבאות". הצהרתו של בולארד פורשה כמסמנת מפנה אפשרי באיזון שבוועדה הפדרלית לשוק הפתוח בין נִצי ליוני אינפלציה. ההמתנה לאישור מינויה של ילן, לצד מינוים של פיטר דיאמונד ושרה בלום רסקין למילוי משרות פנויות נתפסה כקידום שינוי אפשרי בוועדה הפדרלית לשוק פתוח. כל שלושת המינויים נחזו כ"נמצאים על המסלול לאישור על ידי הסנאט של ארצות הברית".
ב-4 באוקטובר 2010 הושבעה ילן לכהונה בת ארבע שנים שהגיעה לסיומה ב-4 באוקטובר 2014. בעת ובעונה אחת התחילה ילן כהונה בת 14 שנים כחברה במועצת המנהלים של הפדרל ריזרב, כהונה שתגיע לסיומה ב-31 בינואר 2024.
ב-11 באוקטובר 2010, בנאום הראשון שלה כסגנית היו"ר, התרחקה ילן מהרטוריקה ה"יונית" שלה ביחס לשיעורי ריבית נמוכים. לדבריה, "זה מתקבל על הדעת שמדיניות מוניטרית מרחיבה יכולה לספק חומר בעירה להצטברות של מינוף ולקיחת סיכונים מוגזמים במערכת הפיננסית".
קריירה > יושבת ראש

ב-9 באוקטובר 2013 הודיע הנשיא ברק אובמה על מינוי ילן ליושב ראש הפדרל ריזרב, במקומו של בן ברננקי.
ב-3 בפברואר 2014 החלה ילן לכהן בתפקיד יושבת ראש הפדרל ריזרב ובכך היא יושבת הראש ה-15 בהיסטוריה האמריקאית והאישה הראשונה בתפקיד זה.
בדצמבר 2015 הודיעה לראשונה מאז המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 על העלאת הריבית. בפברואר 2018 סיימה את תפקידה, ומונה לתפקיד ג'רום פאואל.
קריירה > מזכירת האוצר

בנובמבר 2020 הוכרז כי ילן תהיה מזכירת האוצר בקבינט העתידי של נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן. ב-25 בינואר 2021 אושר מינויה של ילן על ידי הסנאט של ארצות הברית והיא החלה לכהן בתפקידה. ילן היא האישה הראשונה שמכהנת כמזכירת האוצר. סגנה היה וולי אדיימו.
חייה האישיים

ילן היא יהודייה. היא נשואה לחתן פרס נובל לכלכלה ג'ורג' אקרלוף, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
סימן ההיכר שלה הוא מנהגה ללבוש מקטורן עם צווארון מורם, ועל כך זכתה למחווה "pop your collar" בעת עזיבתה את תפקיד יו"ר הפדרל ריזרב.
אותות וכיבודים

ב-1997 זכתה ילן ב-Wilbur Cross Medal המוענקת על ידי אוניברסיטת ייל. ב-1998 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת בראון ובשנת 2000 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד ב-Humane Letters מטעם בארד קולג'.
באוקטובר 2010 קיבלה ילן את פרס אדם סמית היוקרתי מה-National Association for Business Economics.
ב-2012 נבחרה ילן ל"עמית נכבד" באגודה האמריקנית לכלכלה.
בספטמבר 2012 נכללה ילן ברשימת "50 האנשים המשפיעים ביותר" של כתב העת Bloomberg Markets.
ביוני 2014, ילן נבחרה ידי הג'רוזלם פוסט כאחד מחמישים היהודים המשפיעים ביותר בעולם.
בשנת 2023 הופיעה ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
משרות בהן החזיקה

2014 - 2018: יושבת ראש מועצת הנגידים, מערכת הפדרל ריזרב.
2010 - 2014: סגנית ליושב ראש, מועצת הנגידים, מערכת הפדרל ריזרב.
2004 - 2010: נשיאה ומנכ"לית הפדרל ריזרב של סן פרנסיסקו.
1997 - 1999: חברה במועצת היועצים הכלכליים של נשיא ארצות הברית.
1994 - 1997: חברה במועצת הנגידים של מערכת הפדרל ריזרב.
1985 - נוכחי: פרופסור בבית הספר האס לעסקים, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
1982 - 1985: Associate Professor בבית הספר האס לעסקים, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
1978 - 1980: מרצה, בית הספר לכלכלה של לונדון.
1977 - 1978: כלכלנית, המחלקה לפיננסים בינלאומיים, סחר והמדור ללימודים פיננסיים, מועצת הנגידים של מערכת הפדרל ריזרב.
1971 - 1976: Assistant Professor, המחלקה לכלכלה, אוניברסיטת הרווארד.
1974: עמיתת מחקר, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
הערות שוליים

1 2  יצחק בן-חורין, לראשונה: אישה בראש הבנק הפדרלי בארה"ב, באתר ynet, 9 באוקטובר 2013
↑   ציוץ של החדשות - N12‏ ברשת החברתית אקס (טוויטר), 26 בינואר 2021
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, לראשונה: אישה בראש הבנק הפדרלי בארה"ב, באתר ynet, 9 באוקטובר 2013
↑  היסטוריה בארה"ב: הפד העלה את הריבית ב-0.25%, באתר ynet, 16 בדצמבר 2015
↑  יונתן קירשנבאום, ‏פרידה מנגידה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 4 בפברואר 2018
↑  סוכנויות הידיעות, ‏צוותו של ג'ו ביידן הכריז על ג'נט ילן כמועמדת לתפקיד מזכירת האוצר, באתר מעריב אונליין, 30 בנובמבר 2020
↑  Tappe, Anneken; Egan, Matt. "Janet Yellen is confirmed as the first female Treasury secretary in US history". CNN.
↑  נל, ‏המחווה האופנתית של עובדי הפדרל ריזרב ליו"רית הפורשת ילן, באתר גלובס, 6 בפברואר 2018
↑  Marion Fischel, The 50 most influential Jews of 2014, Jerusalem Post
↑  לארי סאמרס, Janet Yellen Is on the 2023 TIME 100 List, טיים, ‏13 באפריל 2023
| הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ו ביידן ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגנית הנשיא | קמלה האריס (2021–2025) |  |
| מזכיר המדינה | אנתוני בלינקן (2021–2025) |  |
| מזכירת האוצר | ג'נט ילן (2021–2025) |  |
| מזכיר ההגנה | לויד אוסטין (2021–2025) |  |
| התובע הכללי | מריק גרלנד (2021–2025) |  |
| מזכירת הפנים | דב האלנד (2021–2025) |  |
| מזכיר החקלאות | טום וילסאק (2021–2025) |  |
| מזכירת המסחר | ג'ינה ריימונדו (2021–2025) |  |
| מזכיר העבודה | מרטי וולש (2021–2023) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | חוויאר ביסרה (2021–2025) |  |
| מזכירת השיכון והפיתוח העירוני | מרשה פאדג' (2021–2024) |  |
| מזכיר התחבורה | פיט בוטיג'ג' (2021–2025) |  |
| מזכירת האנרגיה | ג'ניפר גרנהולם (2021–2025) |  |
| מזכיר החינוך | מיגל קרדונה (2021–2025) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דניס מקדאנה (2021–2025) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | אלחנדרו מיורקס (2021–2025) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | מייקל רייגן (2021–2025) |  |
| מנהלת משרד הניהול והתקציב | שאלנדה יאנג (2021–2025) |  |
| ראש המודיעין הלאומי | אווריל היינס (2021–2025) |  |
| ראש ה-CIA | ויליאם ברנס (2021–2025) |  |
| נציבת הסחר של ארצות הברית | קתרין טאי (2021–2025) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | לינדה תומאס-גרינפילד (2021–2025) |  |
| היועץ המדעי לנשיא ארצות הברית | אריק לנדר (2021–2023) • אראטי פרבהאקר (2023–2025) |  |
| יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית | ססיליה ראוס (2021–2025) • ג'ארד ברנסטיין (2021–2025) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | איזבלה קסיאס גוזמן (2021–2025) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | רון א. קליין (2021–2023) • ג'ף זיינטס (2023–2025) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  ↑  ג'ולי סו כיהנה כמזכירת העבודה בפועל במשך כשנתיים.  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446241705171  PLWABN: 9810674019205606  BIBSYS: 90237328  BnF: cb123619436 (data)  CiNii: DA01047247  GND: 128530316  ISNI: 0000 0000 8368 0232  LCCN: n90615692  MGP: 202186  NDL: 00903418  NKC: mub2014834241  NLK: KAC201722071  NTA: 067831567  SNAC: w65n6wzh  SUDOC: 032625162  VIAF: 29610505   WorldCat (עם VIAF): 29610505
האקוליט

| --- | --- |

לוגו הסדרה בעברית
 מבוסס על:  זיכיון "מלחמת הכוכבים" מאת ג'ורג' לוקאס
 סוגה:  הרפתקאות-פעולה מדע בדיוני דרמת פשע מסתורין אופרת חלל
 יוצרים:  לזלי הדלנד
 שחקנים:  אמנדלה סטנברג לי יונג-ג'ה מאני ג'סינטו דפני קין ג'ודי טרנר-סמית' רבקה הנדרסון צ'ארלי בארנט דין צ'ארלס צ'פמן קארי-אן מוס מרגריטה לווייווה
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 הפקה
 מפיק:  ריין רוברטס דמיאן אנדרסון
 מפיקים בפועל:  לזלי הדלנד קתלין קנדי סימון עמנואל ג'ף פ. קינג ג'ייסון מיקלף
 חברת הפקה:  לוקאס פילם
 אתר צילומים:  אנגליה לונדון
 צלמים:  ג'יימס פרינד
 שידור
 רשת שידור:  דיסני+
 תקופת שידור מקורית:  ? – 16 ביולי 2024
פוסטר הסדרה באנגלית
The Acolyte / האקוליט (בתרגום חופשי לעברית: השׁוּלְיָה או החָנִיךְ או החניכה) היא סדרת אופרת חלל אמריקאית, שנוצרה על ידי לסלי הדלנד עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+". הסדרה היא חלק מזיכיון "מלחמת הכוכבים", ועלילתה מתרחשת בשלהי עידן הרפובליקה הגבוהה, טרם אירועי סאגת סקייווקר.
בתפקידים הראשיים מככבות אמנדלה סטנברג ולי יונג-ג'ה. הדלנד הביעה עניין בעבודה על פרויקט הקשור ל"מלחמת הכוכבים" כבר משלהי 2019, ובאפריל 2020, נמסר לראשונה על פיתוחה של הסדרה, שצילומיה החלו באוקטובר 2022.
הסדרה כללה שמונה פרקים, ועלתה ל"דיסני+" ביוני 2024. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
תקציר העלילה

עלילת הסדרה מתרחש בשלהי עידן הרפובליקה הגבוהה, כ-100 שנים טרם אירועי אימת הפנטום. פדוואן לשעבר מתאחדת עם מאסטר הג'דיי שלה במטרה לחקור סדרת פשעים איומים, אך עד מהרה מגלות השתיים כי הכוחות מולן הן מתמודדות מרושעים יותר ממה ששיערו בתחילה.
צוות השחקנים

אמנדלה סטנברג – פדוואן לשעבר
לי יונג-ג'ה – סול, מאסטר ג'דיי
מאני ג'סינטו
דפני קין – ג'קי, ג'דיי צעירה
ג'ודי טרנר-סמית'
רבקה הנדרסון – ורנסטרה רו, אבירת ג'דיי הנחשבת לעילויה בתחומה.
צ'ארלי בארנט – ג'דיי צעיר
דין צ'ארלס צ'פמן
קארי-אן מוס – ג'דיי
מרגריטה לווייווה
יונאס סואוטאמו – קלנאקה, מאסטר ג'דיי מגזע הווקי. סואוטאמו גילם בעבר את דמותו של צ'ובקה בסרטי ההמשך של הטרילוגיה החותמת את סאגת סקייווקר.
הפקה > פיתוח

במהלך הקרנת הבכורה של "עלייתו של סקייווקר" (2019), נשאלה התסריטאית לזלי הדלנד על התעניינותה בזיכיון "מלחמת הכוכבים" וחשפה שהיא מעריצה גדולה עם רעיונות רבים לסרטי "מלחמת הכוכבים" שתהיה מעוניינת להפיק אם תתבקש על ידי נשיאת "לוקאס פילם", קתלין קנדי. באפריל 2020, נמסר על הצטרפותה של הדלנד לכתיבת והפקת סדרת "מלחמת הכוכבים" חדשה עבור שירות הזרמת המדיה "דיסני+". עוד נמסר כי עלילת הסדרה תתקיים בנקודה אחרת על ציר הזמן של הזיכיון, להבדיל מפרויקטים אחרים שפותחו עבורו. ב-4 במאי 2020, אישרה רשמית "לוקאס פילם" את פיתוחה של הסדרה. באירוע שנערך לכבוד המשקיעים של חברת וולט דיסני ב-10 בדצמבר 2022, הכריזה קנדי על שם הסדרה וחשפה כי עלילתה תתרחש בשלהי עידן הרפובליקה הגבוהה, טרם אירועי טרילוגיית הפריקוול. מנהלת "לוקאספילם", ריין רוברטס, הופקדה על פיתוח הסדרה לצד הדלנד, שחשפה ששאבה את השפעתה ממשחקי וידאו ורומנים נלווים בזיכיון. בפברואר 2023, נשכרו אלכס גרסיה לופז וקוגונדה לבימוי מספר פרקים בסדרה. במרץ 2023, תבעה קארין מקארתי, עובדת "לוקאס פילם", את החברה על הפרת חוזה לאחר מספר שבועות של עבודה עבור הסדרה באפריל 2022.
באוגוסט 2024, הסדרה בוטלה. באוקטובר 2024, סטנברג, השחקנית המובילה בסדרה, פרסמה סרטון שבו היא דיברה על ההחלטה של לוקאס פילם לא להמשיך את הסדרה לעונה שנייה, ככל הנראה בשל "פאנדום רעיל" של תגובות שליליות וביקורת שמרנית.
הפקה > כתיבה

ביולי 2021, נמסר כי הדלנד כינסה רשמית את חדר התסריטאיות עבור כתיבת הסדרה עד יוני 2021, כשלכל אחד מהתסריטאיות רמת הערצה מסוימת עבור פרויקטי עבר של "מלחמת הכוכבים". בין התסריטאיות נמנו צ'ארמיין דגראטה וקמרון סקווירס. במאי 2022, אישרה הדלנד כי כתיבת רוב פרקי הסדרה הושלמה. בנוסף, העירה הדלנד שלסדרה "המרוכזת בנשים" תהיה גיבורה נשית, אך לא תדיר דמויות גבריות או קהל צופים גברי; וכי הסדרה תציג דמויות וקאנון חדשים לזיכיון שהיא מקווה שיעניינו מעריצים קיימים, אך גם מודעת לכך שלא כל המעריצים יאהבו זאת, וציינה שזה בסדר מבחינתה בשל ריבוי הפרויקטים השונים בזיכיון.
בסיס העלילה של הדלנד עבור הסדרה נועד לחקור את הזיכיון מנקודת מבטם של הנבלים בעידן הרפובליקה הגבוהה, שלתחושתה שימשה כנקודה הטובה ביותר בציר הזמן לעשות זאת מכיוון ש"מספר הנבלים הם בשיעור גדול מאוד [בנקודה זו והם] אנדרדוגים". הדלנד החלה בעיקר במציאת דרכים לאתגר את הסטטוס קוו של הזיכיון, שכן היא מצאה את עובדת תחילת אימוני הגד'יי בגיל הילדות "מוזר". בהיותה מודעת לביקורות מעריצים על אלמנטים עלילתיים שונים, כמו עלייתו של דארת' סידיוס לשלטון מבלי שיודה ידע על כך, החליטה הדלנד שברצונה להתייחס לביקורות אלו, והצהירה כי "אני רוצה לנסות להתאפק רק בלשאול חלק מהשאלות שאולי אנשים אחרים לא בהכרח חושבים לשאול או שאנשים שאלו, אבל אולי לא ברמה שבה התמזל מזלם כדי לקבל את ההזדמנות לגרום לזה לקרות בפועל, כמוני". בנוסף, תיארה הדלנד את הסדרה כ"'לשבור את הקרח' פוגש את 'להרוג את ביל'". למועד כתיבת הסדרה, השיקה "לוקאס פילם" סדרת ספרים חדשה המתרחשת בעידן הרפובליקה הגבוהה, ומטעם החברה נמסר כי ברצונם להעמיק בחקר התקופה באמצעות הסדרה. החברה גם הייתה מעוניינת לחקור חלקים חדשים בציר הזמן של "מלחמת הכוכבים", הרחק מסאגת סקייווקר וסדרות אחרות דוגמת "המנדלוריאן". הדלנד הצהירה כי הסדרה תחקור את האלמנטים ה"פוליטיים, האישיים והרוחניים" מתקופת הרפובליקה הגבוהה, ובין היתר תסביר כיצד היה יכול הקיסר פלפטין להסתנן לסנאט הגלקטי במהלך הסרטים, באומרה, "כיצד הגענו לנקודה שבה אדון סית' יכול לחדור לסנאט ואף אחד מהג'דיי לא קולט זאת? מה השתבש?". הדלנד תיארה את עידן הרפובליקה הגבוהה כ"הרנסאנס, או עידן הנאורות".
בנוסף, בחנה הדלנד את השראותיו המקוריות של יוצר הזיכיון, ג'ורג' לוקאס, על הפקת הטרילוגיה המקורית, כולל סרטי מערבונים וסרטיו של אקירה קורוסאווה, והחליטה לקחת יותר השפעה עבור כתיבת הסדרה מסרטי אמנויות לחימה שלדעתה היו "קצת יותר אישיים ופחות גלובליים וגלקטיים", ובעיקר מסרטי וושיה.
הפקה > ליהוק

בשלהי יוני 2021, החל תהליך הליהוק. מטעם "לוקאס פילם" נמסר כי ברצונם ללהק אישה צעירה אפרו-אמריקאית לתפקיד הראשי. בדצמבר 2021, נמסר על ניהול משא ומתן מצד אמנדלה סטנברג על התפקיד הראשי, וביולי 2022, ליהוקה אושר רשמית. בספטמבר 2022, נמסר על ניהול משא ומתן מצד ג'ודי טרנר-סמית' על הצטרפות לצוות השחקנים, ועל ליהוקו של לי יונג-ג'ה לתפקיד הראשי הגברי, בעוד שמאני ג'סינטו וצ'ארלי בארנט לוהקו לתפקידים שטרם פורסמו. בנובמבר 2022, נמסר על ליהוקם של דפני קין, רבקה הנדרסון, דין צ'ארלס צ'פמן וקארי-אן מוס. בדצמבר 2022, לוהקה מרגריטה לווייווה לצוות השחקנים בתפקיד שטרם פורסם. באפריל 2023, נחשף שיונאס סואוטאמו יגלם את דמותו של מאסטר הג'דיי קלנאקה, ווקי במוצאו. כמו כן, אושר כי לי, קין, בארנט ומוס יגלמו דמויות המשתייכות למסדר הג'דיי, בעוד שהנדרסון תגלם את דמותה של הג'דיי ורנסטרה רו.
הפקה > עיצוב

במהלך ריאיון, דיברה הדלנד על האסתטיקה המתוכננת עבור הסדרה, וציינה כי לוקאס רצה שלטרילוגיה המקורית תהיה "סוג מסוים של ריקבון... זהו עולם פנטסטי-מדע בדיוני חי, לא מלוטש ומלוכד היטב", אך הפך את טרילוגיית הפריקוול ל"הרבה יותר מלוטשת, נראית טוב יותר, כמעט מתקדמת יותר". הדלנד הסבירה כי ברצונה להשיך את התפיסה הזו, באומרה כי "ככל שהולכים אחורה, הדברים נראים יותר מרגשים וחדשים, אלגנטיים ומעניינים".
הפקה > צילומים

צילומי הסדרה החלו ב-30 באוקטובר 2022, באולפני "שיינפילד" שבבריטניה, תוך שימוש בטכנולוגיית "StageCraft". מאמצע ועד לשלהי מרץ 2023, הצילומים התייקמו באי מדירה שבפורטוגל. באפריל 2023, נמסר כי נותרו מספר שבועות עד לתום הצילומים.
הפצה

הסדרה עתידה לכלול שמונה פרקים, ולעלות לשירות הזרמת המדיה "דיסני+" בשנת 2024.
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס המוזיקה במדיה של הוליווד | 2024 | שיר מקורי – סדרת טלוויזיה/מיני-סדרה | "The Power of Two" – ויקטוריה מונה | מועמדות |  |
400 המלקות

| --- | --- |

 בימוי:  פרנסואה טריפו 
 הופק בידי:  פרנסואה טריפו 
 תסריט:  פרנסואה טריפו, מרסל מאוזי 
 עריכה:  מריה-יוזפה יויוט 
 שחקנים ראשיים:  ז'אן-פייר לאו
 מוזיקה:  ז'אן קונסטנטין 
 צילום:  אנרי דקאי 
 מדינה:  צרפת 
 חברת הפקה:  לה פילם דו קארוס 
 חברה מפיצה:  Cocinor
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 במאי 1959 (צרפת)
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  פריז 
 הכנסות באתר מוג'ו:   400blows
 פרסים:  פרס הבימוי הטוב ביותר בפסטיבל קאן
 דף הסרט ב־IMDb
 
400 המלקות (בצרפתית: Les Quatre Cents Coups) הוא סרט התבגרות צרפתי בשחור-לבן משנת 1959, בבימויו של פרנסואה טריפו ובכיכובו של ז'אן-פייר לאו.
הסרט צולם בתקציב דל, במהירות ובאמצעים מאולתרים, ולא באולפן. הוא התקבל בביקורת אוהדת, זכה בפרס לבימוי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן, והיה לאחד הראשונים והחשובים ביותר בסרטי הגל החדש בקולנוע הצרפתי. כסרט הבכורה של טריפו והסרט הראשון בכיכובו של לאו, הוא גם פתח את הקריירה הקולנועית של שניהם. הם המשיכו לשתף פעולה בסדרת סרטים מצליחה שעקבה אחרי התפתחותו של גיבור הסרט.
עלילה

הסרט מתאר את קורותיו של אנטואן דואנל, מתבגר פריזאי. אנטואן חי בסביבה ענייה עם אימו המנוכרת ואביו החורג, ונתקל בקשיים בבית הספר עקב אופיו המרדן.
הוא מחליט להיעדר מבית הספר כדי ללכת לקולנוע וליריד יחד עם חברו הטוב, רנה. כאשר השניים משוטטים ברחובות פריז, הם נתקלים באימו של אנטואן מנשקת גבר זר. כתירוץ להיעדרותו מהלימודים, מספר אנטואן למורה שאימו מתה. השקר מתגלה כאשר הוריו באים לבית הספר, ואביו החורג של אנטואן מכה אותו. במקום לחזור הביתה, מבלה אנטואן את הלילה במפעל דפוס שאליו לוקח אותו רנה.
למחרת מנסה אימו של אנטואן לפייסו. היא מבטיחה לו 1,000 פרנק אם החיבור הבא שלו בספרות יקבל את אחד מחמשת הציונים הגבוהים בכיתה. אנטואן כותב חיבור בהשראת אונורה דה בלזק, אך מקבל ציון נכשל משום שהמורה שלו מאשימו בגניבה ספרותית. אנטואן המאוכזב והמבויש מחליט שאינו יכול לחזור עוד הביתה, ורנה מארח אותו בביתו.
לאחר סדרת גניבות קטנות, גונב אנטואן את מכונת הכתיבה של אביו החורג במטרה למכור אותה תמורת כסף, אך אינו מצליח למצוא קונה. הוא מנסה להחזירה לחדר העבודה של האב, אך מתגלה על ידי השומר, שמזעיק את אביו החורג. אנטואן מובא למעצר ומשם למוסד לעבריינים צעירים.
רנה מנסה לבקר את אנטואן במוסד, אך אינו מורשה להיכנס. אימו של אנטואן מגיעה לביקור ומספרת לו שהיא ויתרה על המשמורת עליו. אנטואן עובר הערכה פסיכולוגית, שבמהלכה הוא מספר שהוא מודע לכך שבעלה של אימו אינו אביו הביולוגי, ושאימו רצתה לבצע הפלה לפני לידתו.
לאחר תקופת בדידות ותסכול במוסד, מצליח אנטואן לברוח ורץ אל חוף הים. על שפת המים הוא עוצר, מסתובב ומביט אל תוך המצלמה. הסרט מסתיים בתמונה קפואה של פניו.
שחקנים ודמויות

ז'אן-פייר לאו – אנטואן דואנל
אלבר רמי (אנ') – ז'וליין דואנל
קלֶר מוֹריֶה (אנ') – ז'ילברט דואנל
פטריק אופיי – רנה ביגה. דמותו מבוססת על רובר לאשנה (אנ'), חבר ילדות של טריפו.
גי דקומבל (אנ') – מר סורפיס, מורה
בסרט נכללו מספר הופעות קמע: פרנסואה טריפו ופיליפ דה ברוקה כמבקרים ביריד, ז'אק דמי כשוטר, וז'אן-קלוד בריאלי וז'אן מורו כעוברי אורח.
יצירת הסרט > מקורות השראה

טריפו התייחס ל-"400 המלקות" כסרט אוטוביוגרפי למחצה. עם יציאת הסרט הוא הצהיר ש"שאב השראה מן הילדות שלו", אך הסתייג באומרו שהסרט אינו ביוגרפי. מאוחר יותר אמר כי "ההרפתקאות שעוברות על אנטואן דואנל הן שלי", אך הצהיר שהמניע העיקרי ליצירת הסרט לא היה תיעוד נאמן של חייו.
טריפו נולד מאב לא ידוע, וגדל לסירוגין אצל אימו ואביו החורג ואצל סבתו. הוא עזב את מערכת החינוך בגיל 14, שקע בחובות ובפשע, ונשלח למוסד לעבריינים צעירים. כמה מהסצנות ב-"400 המלקות" מתארות כמעט במדויק חוויות מילדותו; למשל, כמו אנטואן, טריפו גנב ומכר את מכונת הכתיבה של אביו החורג, וסיפר למורה שאמו מתה כדי להתחמק מעונש.
בין הסרטים מהם שאב טריפו השראה ליצירת "400 המלקות" נמנים "גרמניה שנת אפס" מאת רוברטו רוסליני, "אפס בהתנהגות" מאת ז'אן ויגו, "קיץ עם מוניקה" מאת אינגמר ברגמן ו"המלאך הכחול" מאת יוזף פון שטרנברג. טריפו ציין ששאב השראה גם מעבודתם של ז'אן רנואר ואלפרד היצ'קוק.
יצירת הסרט > כתיבת הסרט ומימונו

בזמן שצילם את סרטו הקצר "Les Mistons" (אנ'), תכנן טריפו ליצור סרט קצר נוסף, "אנטואן בורח", שעלילתו עוסקת בילד שמספר שאימו מתה כתירוץ להיעדרותו מבית הספר, והוא בורח מהבית לאחר שהוריו מגלים זאת. בסופו של דבר התאכזב טריפו מאורכו של "Les Mistons", והחליט לפתח את "אנטואן בורח" לכדי סרט באורך מלא. הוא כתב יחד עם ידידו התסריטאי מרסל מוסי (אנ') תסריט גמיש שהותיר מקום רב לאלתור. מוסי תרם מניסיונו כמורה לשעבר, וטריפו, בעזרת ידידו הוותיק רובר לאשנה, סיפק פרטים מילדותו. שם הסרט, "400 המלקות", לקוח מתוך הביטוי הצרפתי "faire les 400 coups" (מילולית: "לעשות את 400 המלקות") שמשמעותו לעורר מהומות.
טריפו הציע את התסריט למפיק פייר ברונברגר (אנ'), אך ברונברגר דחה אותו, וטריפו החליט להפיק את הסרט בעצמו. ההפקה מומנה בעזרת סובסידיה ממשלתית ובתמיכתם הכספית של כמה מידידיו של טריפו, ובמיוחד זו של אביו הרוחני אנדרה באזאן. באזאן מת ביום הראשון לצילומים, וטריפו הקדיש לו את הסרט. התקציב הסופי עמד על כ-70,000 דולר (שווה ערך לכ-750,000 דולר בשנת 2024). בהפקת הסרט סייע גם חמיו של טריפו, מפיק ומפיץ הסרטים איגנס מורגנסטרן (אנ').
יצירת הסרט > ליהוק

באוגוסט 1958 החל שלב הליהוק. כדי למצוא שחקן לגילום הדמות הראשית פרסם טריפו מודעה בעיתון "France-Soir" (אנ') ובחן כ-100 ילדים, פריזאים בלבד. לדבריו, הוא בחר בז'אן-פייר לאו משום שהוא היה "אינטנסיבי יותר, אפילו תזזיתי יותר" משאר הנבחנים. לאו גם היה דומה לטריפו במראהו החיצוני. טריפו אמר שעל אף שלאו גילם את אנטואן באופן שונה מזה שדמיין, הוא היה מרוצה ממנו מאוד. "בהתחלה היה הרבה ממני בדמותו של אנטואן. אבל כשז'אן-פייר לאו הגיע, האישיות שלו, שהייתה מאוד חזקה, גרמה לי לשנות את התסריט לעיתים קרובות. אז אני מחשיב את אנטואן כדמות בדיונית שנובעת קצת משנינו", כתב. אלבר רמי, שגילם את דמות האב בסרט, דמה חיצונית לאביו החורג של טריפו, מה שעורר האשמות לפיהן טריפו ביקש להשפיל את הוריו באמצעות הסרט.
לתפקיד הצלם בחר טריפו את אנרי דקה (אנ'), שהיה בעל ניסיון רב ומגוון. פיליפ דה ברוקה שימש כעוזר במאי. את הפסקול כתב ז'אן קונסטנטין (אנ').
יצירת הסרט > צילום

בניגוד לסטנדרט הקולנועי המקובל באותה תקופה, צולם הסרט על ידי צוות מצומצם, באופן מהיר, ספונטני ומאולתר, לרוב במצלמה הנישאת ביד, וללא כל שימוש באולפן. טריפו צילם בסינמסקופ, לדבריו משום שהייתה לו הרגשה "נאיבית במקצת" שבכך הסרט ייראה מקצועי יותר ופחות נטורליסטי: "בסינמסקופ הדמות נראית כאילו היא נעה בצורה מופשטת, כמעט כמו באקווריום... זה מצא חן בעיניי." הצילומים נערכו בין נובמבר 1958 לינואר 1959, והתקיימו ברובם בפריז, ובעיקר במונמארטר. הסצנות שמתרחשות במוסד לעבריינים צעירים צולמו באונפלר, וסצנת הסיום על החוף צולמה בווייר-סור-מר.
רוב הסרט צולם ללא קול ודובב על ידי השחקנים לאחר מכן. הסצנה שבה משוחח אנטואן עם פסיכיאטרית במוסד היא היחידה שצולמה בסאונד חי. לסצנה זו לא היה תסריט, וז'אן-פייר לאו ענה לשאלות באופן חופשי.
שוט הסיום המפורסם של הסרט, שבו מוצגת תמונה קפואה (אנ') של פניו של אנטואן, לא היה מתוכנן; לדבריו של טריפו, ז'אן-פייר לאו הסיט את עיניו מהמצלמה מהר מדי, וטריפו נאלץ להקפיא את התמונה כדי להשהות את מבטו.