stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשוטט

| --- | --- |
עטיפת ה-DVD של הסרט
עטיפת ה-DVD של הסרט
 בימוי:  אבישי סיון
 הופק בידי:  רדי סיון, קרן מיכאל, שי גולדמן
 תסריט:  אבישי סיון
 עריכה:  נילי פלר, אבישי סיוון
 שחקנים ראשיים:  עמרי פירר עלי נאסר
 צילום:  שי גולדמן
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2010
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
המשוטט הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2010 בכתיבה ובימוי של אבישי סיון, עם עמרי פירר ועלי נאסר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על תלמיד ישיבה, ילד יחיד להורים חוזרים בתשובה, שמוצא מפלט למחשבותיו בשיטוטיו דרך בתי כנסת, חדרי מיון וסמטאות נטושות. מרבית הסרט מתאר את שיטוטיו, כמעט ללא דיאלוג.
הסרט הוצג בפסטיבל קאן 2010 (מסגרת "שבועיים של במאים") ובפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בוורשה 2010.
הסרט זכה בפרס על סרט הביכורים (אבישי סיון) ועל הצילום (שי גולדמן) בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2010.
תקציר העלילה

יצחק (עמרי פירר) הוא בחור ישיבה בן 19, בן יחיד להורים ששחזרו בתשובה. בערב שבת הוא חש בכאבים עזים במתנו. אביו נתן (עלי נאסר) מוביל אותו למונית שנוסעת לבית חולים בעוד הוא הולך ברגל.
בבדיקות מתגלה כי הוא סובל מאבני כליה וכי עליו לשתות הרבה. הרופא (רמי ברוך) מגלה לו כי יש לו וריקוצלה על האשך וכי עליו לעבור ניתוח להסרתו היות שזה פוגע בפוריות שלו.
הדבר מגביר את מצוקתו הנפשית של יצחק. הוא מרבה להיעדר מהישיבה. הוא גם מגלה כי אביו היה בעבר עבריין וכי אמו הייתה שוטרת שבעבר עזרה לו ואז הם חזרו ביחד בתשובה והתחתנו. יצחק הולך לכותל המערבי ומטמין בין האבנים פתק עליו כתב לאלוהים שלא יכעס על אביו...
יצחק עובר בדיקת זרע ואחר כך מנותח בבית החולים. כעת אביו מחפש לו שידוך. הוא נפגש עם המשודכת (רינת מטטוב), קונה לה גלידה אך הם כמעט לא מוציאים מילה כל הפגישה.
יצחק מיואש, הוא לובש בגדים חילוניים ופוגש בזונה מזדקנת (עדי קפלן) אך הוא לא מוכן להשתמש בקונדום והיא מגרשת אותו.
הוא ממשיך לשוטט בסמטאות ונתקל בבחורה שתוייה או מסוממת (תמי ברק), שמדדה בקושי והוא עוזר לה לעלות לדירתה ושם כופה את עצמו עליה במה שנראה כמו אונס. הוא נבהל וממהר למשטרה כדי להסגיר את עצמו אבל היומנאי (צחי גראד) עסוק מידי ולא מתפנה לטפל בו. יצחק חוזר אבל וחפוי ראש לבית הוריו.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| עמרי פירר | יצחק |  |
| עלי נאסר | נתן |  |
| רונית פלד | תמרה | האמא |
| רינת מטטוב | משודכת |  |
| רמי ברוך | רופא |  |
| שני בן חיים | דפנה |  |
| איתמר גלוקסמן | אליעזר | בחור ישיבה |
| צחי גראד | מארק | שוטר |
| עדי קפלן | זונה |  |
| תמי ברק | בליינית |  |
הברך

| --- | --- |

 בימוי:  נדב לפיד
 תסריט:  נדב לפיד
 עריכה:  נילי פלר
 שחקנים ראשיים:  אבשלום פולק   נור פיבק
 צילום:  שי גולדמן
 מדינה:  צרפת, ישראל, גרמניה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 במרץ 2022 
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הברך (הופץ באנגלית בשם Ahed's Knee – "הברך של עהד") הוא סרט דרמה משנת 2021 של הבמאי הישראלי נדב לפיד, שהופק בקופרודוקציה ישראלית-צרפתית-גרמנית. הסרט התמודד בפרס דקל הזהב וזכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן בשנת 2021.
שמו של הסרט מתייחס לדבריו של ח"כ בצלאל סמוטריץ', אותם פרסם בציוץ בטוויטר ב-23 באפריל 2018, ולפיהם עהד תמימי "הייתה חייבת לחטוף איזה כדור, לפחות בפיקה של הברך".
תקציר

גיבור הסרט הוא י' (אבשלום פולק), במאי קולנוע שעובד על סרט חדש העוסק באקטיביסטית הפלסטינית עהד תמימי, ותוך כדי כך יוצא לערבה כדי להקרין בה את אחד מסרטיו הקודמים. בזמן שאמו גוססת ונאבקת על חייה, פוגש הבמאי במדבר את יהלום (נור פיבק), פקידה ממשרד התרבות, הדורשת ממנו לחתום על טופס שמקומם אותו מבחינה פוליטית: הוא מחייב את י' להגדיר במה עוסק סרטו באמצעות מחסן מילים מוטה פוליטית, שמשקפת את תפיסת העולם של הימין הפוליטי. י' מתקרב ליהלום, אבל גם מנסה במקביל להשתמש בה כדי להילחם באג'נדה שהיא משרתת.
שחקנים

אבשלום פולק – י'
נור פיבק – יהלום
מילי עשת
הערות שוליים

↑  "Ahed's Knee". Cinereach. נבדק ב-3 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   נירית אנדרמן, סרטו של נדב לפיד "הברך" זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן, באתר הארץ, 17 ביולי 2021
↑  יקי אדמקר‏, עקב ציוץ על עהד תמימי: טוויטר חסמה את חשבונו של ח"כ סמוטריץ', באתר וואלה, 23 באפריל 2018
לצוד פילים

| --- | --- |

 בימוי:  רשף לוי
 הופק בידי:  אהוד בלייברג, משה אדרי, לאון אדרי
 תסריט:  רשף ורגב לוי
 עריכה:  יצחק צחייק
 שחקנים ראשיים:  ששון גבאי, מוני מושונוב, פטריק סטיוארט, גיל בלנק
 מוזיקה:  גלעד בן עמרם, גיל תורן (עיצוב פסקול)
 צילום:  ירון שרף
 מדינה:  ישראל
 חברה מפיצה:  סרטי יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  4 ביולי 2013
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיית פשע 
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 תקציב:  7,775,086 ש"ח
 הכנסות:  4,916,528 ש"ח בהקרנות
 דף הסרט ב־IMDb
 
לצוד פילים הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הקומדיה של התסריטאי והבמאי רשף לוי, שיצא להקרנה בבתי הקולנוע ב-4 ביולי 2013.
הסרט, שעלילתו מתרחשת בירושלים, עוסק בתוכנית של יונתן וסבו לשדוד בנק לשם פתרון בעיותיהם הכספיות.
עלילה

יונתן (גיל בלנק) בן ה-12 סובל מגמגום קל ומהתעללות של חבריו ללימודים. דניאל (צביקה הדר), אביו של יונתן, היה אחראי אבטחה בסניף בנק, ונפטר לפתע במהלך משמרתו כאשר יונתן לצדו. הבנק סירב לשלם למשפחה פיצויים או להפעיל את חברת הביטוח בגלל ה"אותיות הקטנות" בחוזה. האם, דורית (יעל אבקסיס), שנותרה שרויה בעוני, נענית לחיזוריו של מנהל סניף הבנק, דדי עטיה (משה איבגי), שנתן לה תמיכה כלכלית, ואת יונתן היא משאירה בהשגחתו של אליהו (ששון גבאי), סבו מצד אביו. עקב סכסוך בין הסב לבין דניאל בנו, עצם קיומו של הסב נודע ליונתן רק אחרי מות אביו. בצעירותו היה הסב לוחם בלח"י, ובמסגרת זו שדד בנקים כדי לממן את פעילות הארגון. הסב שוהה בבית אבות יחד עם חברו מימי הלח"י ניק (מוני מושונוב), ועם אשתו רודה (רינה שיינפלד), השרויה בתרדמת. מייקל (פטריק סטיוארט), אחיה של רודה, הוא לורד אנגלי חסר כול, המנסה ללא הצלחה להתפרנס למחייתו כשחקן. דורית מודיעה לו טלפונית על מצבה של רודה, והוא מגיע ארצה ומצטרף לבית האבות.
ביוזמתו ועל פי תכנונו של יונתן, שלמד מאביו את נוהלי האבטחה בבנק, חבורת הזקנים (אליהו, ניק ומייקל) יוצאת איתו לשדוד את סניף הבנק כדי לנקום את מות האב ולהשיג כסף שיממן את משפחתו של יונתן ולימודיו בבית ספר למחוננים, את הטיפולים בסבתו, ניתוח עיניים לניק כדי לשפר את ראייתו החלשה, ומתן אמצעים ללורד לממן את פעילותו כשחקן. ניסיון שוד ראשון משתבש, לאחר שניק בהתרגשותו שיבש כליל את התוכנית. אליהו חוזר לשוד נוסף, המוכתר בהצלחה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
גיל בלנק: יונתן, "ילד מתבגר, מחונן ביותר אך נטול יכולות חברתיות "
ששון גבאי: אליהו, סבא של יונתן. דמותו מבוססת על אביו של רשף לוי.
מוני מושונוב: ניק, חברו של אליהו, "קשיש נרגן בבית אבות ירושלמי, שמתגעגע לימים שבהם היה ברור לו מי זה מי, מי הטוב ומי הרע, מי הגבר ומי האישה, מה מותר ומה אסור, ולא העולם המבלבל והמבולבל שלתוכו הוא הזדקן, בו כל החוקים השתנו".
פטריק סטיוארט: מייקל, הלורד האנגלי, "שחקן תיאטרון בריטי כושל שגם תואר האצולה נלקח ממנו והוא נותר חסר כל, מספק אמירה אצילית, מלאת הומור וחן, על ההבדלים הדקים שבין העולם האמיתי לזה שעל הבמה ועל השילוב ביניהם"
יעל אבקסיס: דורית, אמו של יונתן, "אמא ואישה שאיבדה כמעט הכול, הנלחמת על קיומה העצמאי"
רותם זיסמן כהן: סיגי, עובדת סיעודית בבית האבות.
צביקה הדר: דניאל, אביו של יונתן אשר מת בתחילת הסרט.
משה איבגי: דדי עטיה,"מנהל בנק תחמן, אך משתוקק לאהבה"
תיקי דיין: מנהלת בית אבות "חנפנית"
רינה שיינפלד: רודה, סבתו של יונתן השרויה בקומה.
לתפקידי הדיירים בבית האבות לוהקו אחדים מוותיקי הקולנוע הישראלי, ובהם שושיק שני, צבי שיסל, אלכס פלג ועזרא דגן.
הפקה

בתחילת תהליך ההפקה, תפקידו של פטריק סטיוארט יועד לשחקן הבריטי וחבר קבוצת מונטי פייתון, ג'ון קליז. לפני תחילת ההפקה הודיע קליז להפקה שלא יוכל להשתתף בסרט עקב אירוע לב שעבר. רשף לוי פנה לפטריק סטיוארט, וכשהאחרון הסכים להשתתף בסרט, התסריט עבר עריכה על מנת להתאים את הדמות לסטיוארט.
הסרט נבחר לפתוח את פסטיבל הקולנוע ירושלים 2013.
רשף לוי סיפר כי דמותו של אליהו מבוססת על דמותו של אביו, שנקרא גם הוא אליהו.
דבר המבקרים

דעות מבקרי הקולנוע חלוקות ביחס לאיכותו של הסרט.
דבר המבקרים > ביקורת שלילית

הסרט ספג ביקורת שלילית מרוב המבקרים הבולטים:
אורי קליין:
יונתן גת:
שמוליק דובדבני:
מרט פרחומובסקי:
פבלו אוטין:
דבר המבקרים > ביקורת אוהדת

מבקרים אחדים העניקו לסרט ביקורת חיובית, וחלקם אף מתלהבת:
יעל (פרוינד) אברהם:
יריב פלג:
יאיר רוה:
דבר המבקרים > הוויכוח סביב ביקורתו של אורי קליין

כאמור, מבקר הקולנוע של "הארץ", אורי קליין יצא בביקורת שלילית על הסרט.
בצעד יוצא דופן רשף לוי יצא בהתקפה על קליין בעמוד הפייסבוק שלו, והאשים את קליין בכתיבה אלימה ובנטייה רבת שנים "לקטול" כל סרט ישראלי מרגש או מצחיק. על צעד זה של לוי נמתחה ביקורת בעולם העיתונות.
פרופ' ענר פרמינגר הצטרף ליוצר רשף לוי, נגד ביקורתו של קליין, והאשים אף הוא את קליין באלימות. אחרי שציטט את דברי קליין, ובהם: "הסרט אינו מצליח לעורר אפילו מידה מועטה של הזדהות", טען שהמבקר הוא יומרני, והזכיר את כינויו "האזרח קליין", כתב:
מן הצד השני, ד"ר בני בן-דוד צידד בקליין, ודחה את התנגדותו של פרמינגר לביקורת.
עיקר הביקורת על המבקרים, מצד רבים מהמגיבים הייתה שבעוד הקהל יוצא מגדרו כשהוא צוחק ובוכה חליפות, המבקרים, חמוצי הפנים, מסרבים להצטרף ל"רמה הנמוכה" הסונטת בכל דבר כולל ובמיוחד הכבוד לנשים, להורים, לזקנים, לילדים ולמשפחה, שכולם בסכנת הכחדה, יחד עם ההיסטוריה המפוארת, הציונות, עולם העסקים הנכסף, והאמת המוכחשת על הבדלי המעמדות בישראל.
נושאים שבהם נוגע הסרט

הסרט הוא קומדיית פשע, שבמרכזה שוד בנק, אך הוא נוגע בנושאים נוספים. מבקר הקולנוע אורי קליין ציין שבסרט "חבוי הניסיון לעסוק בנושאים כגון יתמות ואובדן, אשמה וכעס, זיקנה, קשייה ואכזבותיה ואף ביקורת אקטואלית בנוגע לאטימות הממסד הכלכלי לנוכח מצוקת הפרט".
נושאים שבהם נוגע הסרט > משפחה

נושא מרכזי בסרט הוא היחסים בין בני המשפחה:
במרכז הסרט נמצאים היחסים בין הסבא אליהו לנכדו יונתן, יחסים שתחילתם בהתעלמות מוחלטת, כך שיונתן כלל לא ידע שסבו בחיים, והמשכם בקשר הדוק, המוביל את השניים לשותפות בשוד.
בין הסב לנכד נמצא האב, דניאל. בין דניאל לאביו שררה שנאה, שגרמה לנתק מוחלט ביניהם. מקורותיה של שנאה זו אינם מתוארים בסרט. בין דניאל לבנו שררה קרבה - השניים מבלים יחד ומשוחחים על חייהם. לאחר שדניאל מאבד את הכרתו עושה יונתן מאמץ עילאי להציל את חייו, אך ללא הצלחה.
בסצנה קומית בתחילת הסרט מתקיים ויכוח בין דניאל ודורית, הוריו של יונתן, על מי מהם מוטלת החובה לחנך את הילד. לאחר מותו של דניאל נותרים דורית ויונתן לבדם. קשיי הפרנסה והרצון באהבה חדשה גורמים לדורית להתנתק במידה רבה מבנה, והיא מוסרת אותו להשגחתו של סבו.
יונתן אינו רואה בעין יפה את הקשרים המתהדקים בין אמו, דורית, ובין דדי עטיה, מנהל סניף הבנק שבו מצא דניאל, אביו של יונתן, את מותו. מייקל, דודו של דניאל, הצופה ביונתן, מעיר שמצבו דומה לזה של המלט, שאמו נישאה לרוצח אביו.
אף שרודה, אשתו של אליהו, שרויה בתרדמת, אהבתו אליה עזה, והוא לא מוכן לשקול המתת חסד שלה. ראשיתה של אהבה זו בנסיבות לא שגרתיות: השניים נפגשו בעת שאליהו שדד בנק שבו רודה עבדה כפקידה.
אל רודה השרויה בתרדמת מגיע מאנגליה אחיה מייקל, ספק מאהבתו אותה וספק מהרצון לזכות בחלק מהעיזבון שתותיר אחריה.
מייקל הוא בנו של לורד עשיר, אך הוא עצמו חסר פרוטה, לאחר שאביו הדיר אותו מכל נכסיו, משום שכעס על החלטתו להיות שחקן.
פרופ' ענר פרמינגר העיר על כך: "במרכז הקומדיה "לצוד פילים" יחסי הורים ילדים על פני שלושה דורות במשפחה מסובכת, שמגלמת בתוכה חלק ניכר מפיצולי הזהויות והישויות של החברה הישראלית".
נושאים שבהם נוגע הסרט > זקנה

חלק ניכר מהסרט מתרחש בבית אבות בירושלים. חייהם של דיירי בית האבות מתאפיינים בעליבות רבה. חלק מהדיירים שרויים בתרדמת, ולאחרים הבידור העיקרי הוא צפייה במטפלת הסיעודית, תוך השמעת הערות וולגריות על מיניותה. עם זאת, חרף מגבלותיהם יוצאים שלושה מדיירי בית האבות לשוד בנק, ומצליחים בו.
לדברי מבקר הקולנוע יאיר רוה, הזקנה באה לידי ביטוי בהומור של הסרט, "הומור שכיום אפשר לשים רק בפיהם של קשישים, כאלה שכבר לא ממש שולטים על מה שיוצא להם מהפה ולא מעודכנים בעדכוני התוכנה האחרונים של הפוליטיקלי קורקט, ולהגיד את כל מה שהיה פעם נורמטיבי לחלוטין והיום מסמר אוזניים מרוב חוסר רגישות".
נושאים שבהם נוגע הסרט > נשיות

דמותן של הנשים בסרט רחוקה מלהיות מחמיאה, הן מוצגות כתלויות בגברים, עלובות, ומשת"פיות עם הממסד הגברי. דורית, מיד לאחר שהתאלמנה, ממהרת להיפטר מבנה ולהעבירו לאחריות חמיהּ, והיא נענית לחיזוריו, ובעיקר לכספו, של מנהל הבנק. סיגי, עובדת סיעוד בבית האבות, המתלבשת ומתנהגת בבוטות מינית מוחצנת ומפתה, היא מושא הערותיהם הוולגריות של הזקנים, המתגוררים שם. היא גם מוצגת כמי שלכאורה אינה מודעת כלל למעמדה הנמוך ("לא הבנתי כלום"), אך מתברר שהיא מנצלת את גירוי הגברים, על מנת ללמד את בנה היחיד אנגלית. שתי האמהות בסרט אינן מהוות השראה לבניהן. כל דבריה של דורית הן התנצלויות, וסיגי מדברת אל בנה בפקודות קצרות ובגסות. האהבה מוצגת בעיקר מצד הגברים, לבן ולנכד, וכן אהבה חוזרת לאב ולסב, ואף לדוד.
אישה שלישית היא רודה, השרויה בתרדמת, ורוקדת עם בעלה האוהב האוחז בה בעל כרחה והיא "תלויה בו" תרתי משמע. דמויות נשיות נוספות הן המזכירות והפקידות בבנק, אשר עומדות דום או מבצעות את פקודות מנהל הבנק והפקידים הבכירים, או מודיעות בשמם הודעות לקהל.
נושאים שבהם נוגע הסרט > מחאה חברתית

רוח המחאה החברתית, שהתקיימה בישראל טרם הפקת הסרט ובמהלך הפקתו, ניכרת בסרט. לדברי מבקר הקולנוע מרט פרחומובסקי, "בלב 'לצוד פילים' עומד חוסר הנחת הכלכלי-חברתי בישראל בשנים האחרונות".
הסרט מציג את הבנק כגוף חמדן ונצלן, המקפח את שאיריו של דניאל, שנפטר בעת עבודתו בבנק (ובמידה מסוימת - עקב עבודתו), ומונע מהם פיצויים בנימוק שכך כתוב ב"אותיות הקטנות". במנהל סניף הבנק, דדי עטיה, מתקיים מאמרו של הלל הזקן, "על דאטפת אטפוך", ובסוף הסרט הוא מאבד את משרתו ללא פיצויים, אף זאת עקב "האותיות הקטנות". בהצגה זו מתעלם הסרט מזכויות המוקנות לעובדים במסגרת חוקי מדינת ישראל, כגון קצבת תלויים הניתנת לשאירים של נפגע עבודה או פנסיית שאירים הניתנת כחלק מהביטוח הפנסיוני שחובה לבטח בו כל עובד, ומציג את שאיריו של דניאל כחסרי כל.
בעיה חברתית נוספת מוצגת דרך ניק, שראייתו נפגמת אך מחוסר תקציב לא ניתן לטפל בפתרון הבעיה.
שתי בעיות אלה הן מניע עיקרי לשוד הבנק, המוצג בסרט לא כפשע הנובע מתאוות בצע, אלא כדרך פרטית להגשמת צדק חברתי.
נושאים שבהם נוגע הסרט > צדק עממי

במסגרת הסרט הקהל מצטרף באהדתו ל"נקמה" ב"רשעים" - הבנק נשדד, הזקנים מצליחים להראות לעולם ולנכד את כוחם, מנהל הבנק בא על עונשו, האישה הדפוקה וחסרת ההשכלה בסופו של דבר מתבררת כשומרת על כבודה, דואגת לבנה, וביודעין "מכניסה חיים" בדמיונם של קבוצת זקנים אשמאים, תוך כדי חיבה אמיתית ביניהם. המנקה העלובה היא זו המובילה את הלורד האנגלי לפתרון אופן השוד. הילדים המציקים והאלימים חוטפים. הפקידים הטפשים, ואנשי הביטחון הנוקשים נופלים בפח. הזקן המשוגע מתברר כאמיץ ומתוחכם המוכן למסור את נפשו. הנכד ואמו נפדים מגורלם המר, והכסף שהגיע לאב השומר - מושב ליורשים. הקהל מזדהה עם האנגלי ותלונותיו המתוחכמות על מזג האוויר הנפלא של ארצנו, בלי להפוך את זה ל"שנאת ישראל". והחשוב מכל - כמו בסרטים המצוירים של פעם: אף אחד לא באמת נפגע.
הערות שוליים

↑  קולנוע בישראל סיכום הפעילות השנתית 2013 דו"ח פילת
↑  מהקרנות בישראל בלבד, לפי דו"ח פילת 2013
1 2 3 4 5 6  יריב פלג, ‏ביחד כיף להזדקן: גם אתם תתאהבו ב"לצוד פילים", באתר ‏מאקו‏, 7 ביולי 2013
1 2 3  יאיר רוה, "לצוד פילים", ביקורת, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 5 ביולי 2013
↑  ynet, זוכרים אותם? גיבורי ילדותנו צדים פילים, באתר ynet, 30 ביוני 2013
↑  מערכת גיא פינס, צפו: כך שכנע רשף לוי את ג'ון קליז להשתתף בסרט החדש שלו, באתר nana10‏, 17 במאי 2012
↑  פטריק סטיוארט יככב בסרטו של רשף לוי "לצוד פילים", באתר וואלה, 29 ביולי 2012
↑  חגיגות 30 השנה של פסטיבל הקולנוע ירושלים ייפתחו עם הקרנת בכורה של "לצוד פילים", באתר פסטיבל ירושלים
נירית אנדרמן, "לצוד פילים" יפתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים, באתר הארץ, 16 במאי 2013
1 2   אורי קליין, הפיל הלבן של רשף לוי, באתר הארץ, 5 ביולי 2013
↑  שמוליק דובדבני, "לצוד פילים": פיל לבן על המסך, באתר ynet, 5 ביולי 2013
↑  מרט פרחומובסקי‏, "לצוד פילים": סרט מבאס שניצל רק בזכות שחקנים מוכשרים, באתר וואלה, 7 ביולי 2013
↑  פבלו אוטין, עכבר העיר אונליין, "לצוד פילים" : רשף לוי יורה לכל הכיוונים ומחטיא, באתר הארץ, 5 ביולי 2013
↑  יעל (פרוינד) אברהם, "לצוד פילים": על גמלאים ואקדחים, באתר nrg‏, 5 ביולי 2013
↑  הפוסט של רשף לוי נגד אורי קליין, באתר פייסבוק
↑  אילן קפרוב, קרב פילים: רשף לוי נגד אורי קליין, באתר mako,‏ 17 ביולי 2013
דבורית שרגל, רשף לוי VS אורי קליין, באתר "ולווט אנדרגראונד" 17 ביולי 2013
פיני אסקל‏, שי גבסו ורשף לוי תוקפים עיתונאים: התבכיינות מיתממת ומסוכנת, באתר וואלה, 21 ביולי 2013
↑   ענר פרמינגר, מה שאורי קליין לא הבין, באתר הארץ, 25 ביולי 2013
↑   בני בן דוד, "לצוד פילים": צודק אורי קליין, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2013
↑   ענר פרמינגר, מה שאורי קליין לא הבין, באתר הארץ, 25 ביולי 2013
↑  מרט פרחומובסקי‏, "לצוד פילים": סרט מבאס שניצל רק בזכות שחקנים מוכשרים, באתר וואלה, 7 ביולי 2013
↑  'בזמן שבארץ, עולם האמנות לוקח את עצמו ברצינות תהומית, והיצירות המוערכות משתדלות לנפק מניפסט פוליטי-חברתי סדור ומדכא, חשוב וחיוני שיהיה יוצר שלא לוקח את היצירות שלו יותר מדי ברצינות. - יעל אברהם, בכתבתה באתר מעריב
טמפופו

| --- | --- |

 בימוי:  Jūzō Itami 
 הופק בידי:  Jūzō Itami 
 תסריט:  Jūzō Itami 
 עריכה:  Akira Suzuki 
 שחקנים ראשיים:  קן ואטאנבה Mariko Okada Yoshi Katō Hideji Ōtaki Toshiya Fujita Rikiya Yasuoka צוטומו יאמזאקי Nobuko Miyamoto קוג'י יאקושו Ryūtarō Ōtomo 
 צילום:  Masaki Tamura 
 מדינה:  יפן
 חברת הפקה:  Itami Productions  New Century Producers
 חברה מפיצה:  טוהו, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ספטמבר 1987 
 משך הקרנה:  115 דקות
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  טוקיו 
 הכנסות:  £11.6 מיליון
 דף הסרט ב־IMDb
 
タンポポ') Tampopo – "שן הארי") הוא סרט קומדיה יפני משנת 1985 בבימויו של איטמי ג'וזו.
הסרט התפרסם כ"מערבון הראמן הראשון", משחק מילים על הביטוי מערבון ספגטי (סוגת סרטים שנעשו על המערב הפרוע האמריקאי על ידי אולפנים איטלקיים).
עלילת הסרט

גורו וגאן, צמד נהגי משאית, עוצרים במסעדת ראמן רעועה בצידי כביש.
מחוץ למסעדה הם מבחינים בטאבו, ילד צעיר שחווה אלימות פיזית מצד שלושה מחברי כיתתו, גורו מציל אותו.
טאבו הוא בנה של טמפופו - אישה אלמנה ובעלת מסעדת ראמן בשם "לאי לאי".
גורו וגאן עדים להטרדה שעוברת טמפופו מידיי לקוח בשם פיסקן. גורו מחליט להזמין את פיסקן ואנשיו לקרב מכות מחוץ למסעדה, הוא נלחם היטב אך נמצא בנחיתות מספרית. הוא מובס ומתעורר בביתה של טמפופו.
בבוקר, טמפופו מכינה איטריות ונותנת לשניים לטעום, היא מבקשת מהם לתת לה חוות דעת כנה עליהן. גורו וגאן אומרים לה שהן "אמיתיות, אך חסרות אופי". גורו מוסיף ומייעץ לטמפופו בנוגע להכנת הראמן והיא מפצירה ממנו להפוך להיות המורה שלה להכנת ראמן.
הם מחליטים להפוך את העסק שלה למוסד "אומנות של הכנת מרק איטריות". גורו לוקח אותה לסיבוב במסעדות ראמן מתחרות ומצביע לעבר נקודות החוזק והחולשה שלהם.
על אף כל המאמצים שגורו עושה, טמפופו עדיין לא מסוגלת להכין את המרק בצורה נכונה. גורו מחליט להביא "מאסטר זקן", מומחה באומנות הראמן.
לאחר שהם הצליחו להציל אדם קשיש מהיחנקות הוא מלווה להם את הנהג שלו, שוהיי, שהתמקצע בעשייה והכנה של איטריות. לאט לאט הם מצליחים באמצעות תחבולות מתוחכמות להשיג סודות ומתכונים ממתחריהם.
הקבוצה מסכימה לשנות את שם המסעדה מ"לאי לאי" ל"טמפופו".
פיסקן, הלקוח החצוף, מרגיש רע ומתחרט על כך שבגלל שכרותו ביום בו נלחם נגד גורו לא אמר לאנשיו להישאר מחוץ לקרב, לכן, בשביל להיות הוגן וכדי שירגיש טוב עם עצמו הוא מציע לגורו סיבוב חוזר - אחד על אחד. אחרי שהקרב מסתיים בתיקו פיסקן מספר לגורו שהוא קבלן ומציע לשפץ את פנים החנות. נוסף על כן, הוא מלמד את טמפופו את המתכון הסודי שלו לראמן. לאחר שחמשת הגברים - גורו, גאן, שוהיי, פיסקן והמאסטר גומעים את הראמן בשקיקה - עד הטיפה האחרונה - טמפופו יודעת שהצליחה. הלקוחות ממלאים את המסעדה (המשופצת) שלה,
עיקר התוכן בסרט מובע בסיפורים שמשלבים אוכל בכל מיני רמות. הצגת תמונות עמומות סאטיריות של עובד נחות מהממונים עליו שמציג ידע קולינרי נרחב בעת הזמנה במסעדה צרפתית, עקרת בית שקמה מערש דווי על מנת לבשל ארוחה אחת אחרונה עבור משפחתה, אישה שמציגה לכיתה כיצד לאכול ספגטי בצורה נכונה. עוד עלילת משנה מציגה פקיד בחנות שצריך להתמודד עם אישה מבוגרת בעלת אובססיה למחיצת מזון. סצנות הפקיד משלבות לתוך מסעדה שמערבת הונאה בהשקרה והכוונה לקורבן, שמתברר כי הוא נוכל בעצמו.
עלילת המשנה העיקרית סובבת סביב גבר צעיר בחליפה לבנה - גנגסטר אלגנטי - והמאהבת שלו, החוקר דרכים ארוטיות להשתמש באוכל. בסופו של דבר הגבר נורה מספר פעמים על ידי אלמוני, ומילותיו האחרונות למאהבת שלו מגלות את המתכון הסודי שלו לנקניקיות.
לאורך הסרט קיימים סטריאוטיפים אמריקאיים- נעימות נושא, דמויות, מוזיקה, מיקום מצלמה ושוטים.
שחקנים

טומו יאמזאקי בתור גורו
נבוקו מיאמוטו בתור טמפופו
Kōji Yakusho בתור הגבר הצעיר בחליפה הלבנה
קן ואטאנבה בתור גאן
Rikiya Yasuoka בתור פיסוקן
Kinzō סאקורה בתור שוהיי
יושי Katō בתור מאסטר הכנת הנודלס
Hideji Ōtaki בתור איש מבוגר ועשיר
Fukumi קורודה בתור המאהבת של האיש בחליפה הלבנה
סצוקו Shinoi בתור המאהבת של האיש הזקן
Yoriko Dōguchi בתור פרל דייבר
Masahiko Tsugawa בתור מנהל הסופרמרקט
יושיהירו Katō בתור החסיד של האיש בחליפה הלבנה
מריקו אוקאדה בתור סנסיי הספגטי
Ryūtarō Ōtomo בתור מאסטר ראמן
Toshiya פוג'יטה בתור איש עם כאב שיניים (לא אוזכר)
הפצה

הפצת הסרט טמפופו נעשתה על ידי טוהו החל מה- 23 בנובמבר 1985 . הסרט הופץ בארצות הברית על ידי ניו יורקר סרטים בשנת-1987 ובישראל ב-1988.
קבלה

רוג'ר איברט דירג את הסרט ארבעה מתוך ארבעה כוכבים, בתגובה "כמו הקומדיות הצרפתיות של ז'אק טאטי, זוהי מדיטציה מבלבלת על טבע האדם שבה סיטואציות הומוריסטיות זורמות כלאחר יד, כאילו החיים הם סדרה של חיוכים"
האל הינסון מ"וושינגטון פוסט" כתב כי "הסרט, שאיטאמי מכנה 'מערבון ראמן', הוא תערובת פרועה של גסויות והתעללות." "'טמפופו' הוא אולי הסרט הכי מצחיק על הקשר בין אוכל למין שנעשו אי פעם."
טמפופו קיבל שבחים רבים מהמבקרים, עם דירוג מאושר של 100 אחוזים, וציון ממוצע של 8.5/10 מאתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 46 ביקורות. "תודות להומור והחדות הסאטירית של הבמאי ג'וזו איטאמי, טמפופו הוא מצחיק, סקסי, חגיגה של חיבה לאוכל, שלה השפעה רחבה על התרבות היפנית."
מורשת

הסרט היפני/אמריקאי נערת הראמן, שבו אישה שלומדת להכין ראמן, מכיל הרבה אזכורים לטמפופו.
מספר מסעדות ראמן ברחבי העולם נקראו בשם טמפופו.
לקריאה נוספת

Ashkenazi, Michael. "Food, Play, Business, and the Image of Japan in Itami Juzo's Tampopo". In Anne Bower, ed., Reel Food: Essays on Food and Film (New York: Routledge, 2004).
הערות שוליים

1 2  אמיר רותם, קולנוע - אמיר רותם מטבח יפני "טאמפופו" (1986), בימוי ותסריט: ז'רז'ר איטאמי, שחקנים: נובוקו מיאימוטו, טפוטומו יאמאזאקי, קוז'י ואקושו, קן ואטאנאבה, כל העיר, 12 בפברואר 1988
↑  Ebert, Roger (1987-09-11). "Tampopo Review". Chicago Sun-Times. נבדק ב-2012-08-23.
↑  Hinson, Hal (17 ביוני 1987). "'Tampopo' (NR)". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "טמפופו", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)(באנגלית)
↑  Waitrose Food Illustrated 2001 - Page 32
"Tampopo is one of a rapidly growing number of noodle bars offering a broad range of Asian dishes, served quickly, in simple surroundings, at reasonable prices. The Manchester branch of Tampopo (there's another in Leeds) is an airy ..."
מנחם בנימין פומרנץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1887 בסביבות ה'תרמ"ז 
 נרצח:  1942 (בגיל 55 בערך) י"ב בכסלו ה'תש"ב סלונים, גרמניה הנאצית 
 תקופת הפעילות:  ?–1942 
 השתייכות:  רבני חסידים, רבני פולין, רבני גור
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, אגדה
 רבותיו:  הרב פתחיה הורנבלאס, הרב מיכאל זאב סוקלוב
 אב:  נפתלי יוסף פריינד 
 
הרב מנחם בנימין פומרנץ (ביידיש: פאמעראנץ; תרמ"ז, 1887 - י"ב בכסלו תש"ב, דצמבר 1942) היה רב ופוסק הלכה, רבן של הקהילות היהודיות הנריקוב ודלוגושיודלו שבפולין. נספה בשואה.
ביוגרפיה > ראשית הדרך

מנחם בנימין פומרנץ, נולד בשנת תרמ"ז (1887), לרב מרדכי גבריאל, מנכבדי חסידי גור בוורשה, ולרבנית תמר.
בצעירותו אובחן ככישרוני ונשלח ללמוד תורה בישיבתו הנודעת של הגאון רבי רפאל זאב סוקולוב, שהקנה לו את דרך הלימוד של רבו האבני נזר מסוכטשוב. לאחר שאובחן כמחונן ומהיר תפיסה, קבע עמו ראש הישיבה לימוד אישי בחברותא. כך נסללה דרכו ללימוד אישי ומשותף עם גאון וורשאי נוסף, הרב פתחיה הורנבלאס מחבר פורה של כמה ספרי הלכה ועיון נחשבים שהתרשם מבקיאותו של העילוי הצעיר והכשירו לרבנות.
קשריו עם רבני ורשה הוציאו לו מוניטין ובהמשך נבחר כחתן בתו של הרב נפתלי יוסף פריינד רבה של העיר רוז'אן ומחבר הספר פני לוי. את השנים שלאחר החתונה, עשה סמוך על שלחן חתנו, שאף דאג לו להיתר הוראה ולסמיכה לרבנות מגדולי פולין
ביוגרפיה > ברבנות קהילות

שנים מועטות לאחר נישואיו, נבחר לכהן ברבנות העיירה הערניקוב, שם כיהן תקופה קצרה עד שבסביבות שנת תרפ"ד, בסיוע חותנו הרב מרוז'אן, נבחר לכהונת הרבנות בעיירת הקייט הסמוכה דלוגושיודלו, שבכהונתה נשא עד להריגתו על ידי חיילי הגסטאפו. בדלוגושיודלו הטביע חותם עמוק, כאשר לצד דאגתו לביסוס צורכי הדת כמו שחיטה, כשרות, עירוב, מקווה וחברה קדישא, אף דאג באופן אישי למוסדות חינוך לבנים ובנות. את רבנותו נהג ברמה והשתמש במוטיבים שראה אצל חותנו ברוז'אן.
בעיקר הוכר כלוחם שמרן, שנהג בתקיפות נגד גורמי החילון ופעילי המפלגות שרבו אז בדלוגושיודלו. מורכבות האוכלוסייה היהודית שהתפלגה למפלגות רבות, אילצה אותו ללחום בחירוף נפש על מנת להקים מערכת חינוך חרדית לבנים ולבנות. במסגרת פעילותו הקים את סניף בית יעקב לבנות. כמו כן התמסר באופן אישי ללמד תורה את בני הקהילה הצעירים, והיה קובע לימוד קבוע וחינמי עם עשרות בחורים שלמדו עמו באופן פרטי. בנוסף היה מוסר שיעור יומי בפני בעלי הבתים שבקהילה, במסגרת הדף היומי.
בתיאורים שנשתמרו מזיכרונות בני הקהילה, מתוארת דמותו הקמאית של הרב, שבדרך כלל היה יושב בבית המדרש או בביתו, מוקף בצעירים רבים שעוטרים אותו והוא מלמדם תורה והלכה. אך בכל פעם כשנדרש לסייע למישהו מבני הקהילה, היה סוגר את ספרו וממהר לסייע. בכתביהם גם מצוינת הדומיננטיות והמרכזיות שלו בעיני כל החוגים, שלמרות היותו חסיד גור תלמידו של רבי אברהם מרדכי אלתר מגור, היה נערץ על כל בני הקהילה מכל החוגים. הוא היה קובע תפילות בבית הכנסת העירוני, ואף היה מוסר את שיעורו הקבוע בדף היומי בשטיבל של חסידי אמשינוב. ובהיות דלוגושיודלו עיירת קייט שהזדמנו אליה רבנים ואדמו"רים רבים מכל רחבי פולין, היה הרב מתרועע עמם וזוכה להכרה חוצת גבולות.