stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אן בודן
חיבוריו > הפרדוקס של האדון דה-מאלסטרואה (Paradoxes de M. de Malestroit - 1568)

בודן המשיך להפתיע את קוראיו במנעד הידע העצום שלו, וב"פרדוקס של האדון דה-מאלסטרואה", הסביר את תפיסותיו בענייני כלכלה ופיננסים.
רעיונותיו המקוריים על הסחר החופשי, התועלת הטמונה ביצוא והשוק בכללו, היו חדשניים וזרים לכתיבה הכלכלית של תקופתו. ספר זה היה הראשון שהעניק הסבר שלם והגיוני לתופעת האינפלציה שהחלה משתוללת במערב אירופה, והצביע על הקשר בין היצע הסחורות במשק הלאומי לבין כמות הכסף שבמחזור. היה זה בודן שקשר את עליית המחירים המתמשכת בכמות מטילי הזהב שהגיעו לספרד מן המכרות ב"עולם החדש". טענתו המרכזית הייתה כי האינפלציה נובעת, בראש ובראשונה, מהעדר גידול ריאלי בתוצר במקביל לגידול בהיצע המתכות היקרות. חלוציות זו של בודן הניחה את היסודות לפיתוחה של "תיאורית כמות הכסף" בלימוד הכלכלה המדינית (השפעת כמות הכסף על רמת המחירים).
חיבוריו > הרפובליקה (1576 - Six Livres de la République )

יצירתו הגדולה והמפורסמת ביותר היא ששת כרכי "הרפובליקה". בודן מבין את המונח על-פי פרשנותו הרומית - Res-publica, קרי, "עניין הציבור". בספרו הוא מבקש לכונן שלטון לגיטימי המושתת על עקרונות מוסריים כמו סדר, צדק, ותבונה - המייצגים עבורו את עצם יעודה של הישות השלטת. העיקרון החשוב ביותר אותו מציג בודן ב"רפובליקה", עיקרון שלא השתנה עד ימינו, הוא הריבון (souveraineté). הריבון מוצג כאבסולוטי וכתמידי. כל סוג של ממשל מוצג כארעי כיוון שהוא שואב את סמכותו ממקום אחר - הריבון הנצחי, המהווה למעשה את גרעין הכח הפרמננטי של כל גוף שלטוני. בודן הציג לראשונה את ההבדל בין מהות המשטר לצורתו הפורמלית. הריבון הוא אבסולוטי משום שכל ריבון, מעצם הגדרתו, פטור מן החוקים - הוא מעליהם.
לאחר שהבהיר את מושג הריבון, הוא פונה להסביר את פעולותיו. הוא מציע רשימה ארוכה של סמכויות אך מסכם לבסוף שכל סמכויותיו של הריבון מסתכמות ביכולת לחוקק עבור הקהילה ועבור כל פרט בה. 
בודן מציג עצמו כמונרכיסט, והוא אכן נודע בתמיכתו הבלתי מסויגת במלוכה הצרפתית כסמכות עליונה בתקופתה, אולם הוא מבדיל בין מונרכיה סניוריאלית - מלוכה בנוסח המזרח, שבה המלך רשאי לפעול באופן שרירותי, נתיניו הם עבדיו ורכושם הוא רכושו, לבין מונרכיה מלכותית - המושתתת על מערך חוקי אשר מעניק לנתינים את זכויותיהם אך גם קובע את חובותיהם.
בודן מחלק את החוקים לשלוש קטגוריות: חוקי האל - הקובעים את אופייה הדתי של הממלכה וגם המלך חייב בציות להם, חוקי הטבע - חוקי קניין בסיסיים וחירות הגוף שהם חלק מההוויה החברתית הטבעית, וחוקי יסוד הממלכה - מעין מסורת שבעל-פה, אשר כולם מסכימים לה בשל אופייה הקדום, המעניקה לגיטימציה מלאה לשלטונו של המונרך. 
לבסוף הוא "ממליץ" למלך להיוועץ עם נתיניו. בודן למעשה מבקש מהמונרך לשתף בהחלטותיו את המועצות הנושאות סמכויות ציבוריות.
ביצירה זו הוא מתחקה אחר החוקים הקובעים את מהלך ההיסטוריה האנושית. לדעתו תנאי הגאוגרפיה, כמו סוג הקרקע, הטופוגרפיה, המשקעים והאקלים קובעים את אופי האדם, ואופי זה הוא הקובע את מהלך ההיסטוריה.
ראו גם

אלי בר-נביא, צמיחתה של המדינה המודרנית
ז'אן בודן – על הריבונות – מתוך שישה ספרים על הרפובליקה (מצרפתית: אסנת יקירה), דחק, כרך טו', 2022.
הערות שוליים

↑  ז'אן בודן באתר אוניברסיטת סטנפורד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258974005171  PLWABN: 9810664867205606  BIBSYS: 1055493  BNC: 000048441  BNE: XX1642199  BnF: cb119999518 (data)  CANTIC: a11543668  CiNii: DA01342484  GND: 118512307  HDS: 018707  ICCU: CFIV038689  ISNI: 0000 0001 2134 824X  LCCN: n50010058  LNB: 000043653  NDL: 00620385  NKC: jn20010525095  NLA: 35019803  NLG: 81480  NLK: KAC199602851  NSK: 000054935  NTA: 318678977  RERO: 02-A000021063  SELIBR: 286926  SNAC: w6jm31b1  SUDOC: 028096908  Trove: 794100  VcBA: 495/72418  VIAF: 59092656   WorldCat (עם VIAF): 59092656
טיסה 607-E של KLM

| --- | --- |

מטוס הוגו דה גרוט שהתרסק באסון
 תאריך:  14 באוגוסט 1958 
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  53°12′30″N 11°53′00″W﻿ / ﻿53.2083°N 11.8833°W﻿ / 53.2083; -11.8833
 הרוגים:  99 
 ניצולים:  0 
  (למפת האוקיינוס האטלנטי מוגדלת) טיסה 607-E של KLM(למפת האוקיינוס האטלנטי רגילה) טיסה 607-E של KLMhe
 
טיסה 607-E של KLM, הייתה טיסה סדירה בינלאומית של מטוס לוקהיד קונסטליישן שהתרסקה 180 קילומטרים ממערב לנמל התעופה שאנון באירלנד ב-14 באוגוסט 1958. המטוס נרשם כ-PH-LKM ונקרא על שמו של הוגו דה גרוט. כל תשעים ואחד הנוסעים ושמונה אנשי הצוות נספו בתאונה, כולל חברי צוות הסיף האולימפי המצרי (בהם עוסמאן עבד אל חאפז, מוחמד עלי ריאד ואחמד סברי). ה-"E" במספר הטיסה סימן שייעוד הטיסה היא טיסה נוספת במחלקת תיירים שתתאים לביקוש התיירים העונתי המוגדל.
טיסה 607-E יצאה משאנון בשעה 03:05 UTC בשלב השני של מסע טרנס-אטלנטי מאמסטרדם לניו יורק עם עצירות ביניים בשאנון וגנדר, ניופאונדלנד. קשר הרדיו עם המטוס אבד בערך בשעה 03:40 UTC; בהמשך החל מבצע הצלה שמצא שרידים של המטוס על פני האוקיינוס כ-180 קילומטרים מצפון-מערב לשאנון. גם שרידיהם של שלושים וארבעה מהנוסעים נמצאו.
בשל היעדר הוכחות, החוקרים האיריים וההולנדים לא היו יכולים לאתר סיבה אפשרית לתאונה. הם בחנו את האפשרות של פצצה, כשל חשמלי או טעות טייס, אך האמינו כי האפשרות הסבירה ביותר היא כשל מכני. ועדת החקירה סברה כי הגורם הסביר ביותר לתאונה הוא בעיית מדחף. ייתכן שהתקלות במדחף עוררו הפרעה בטיסה וכתוצאה מכך שהמדחף התנתק.
הערות שוליים

↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2006-10-19. נבדק ב-2010-09-18. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tragedy for Homeward-Bound Vacationers".
↑  City remembers memorial for 99 plane crash victims Irish Independent, 13 August 2008
1 2 3  Aviation Safety Network Flight Safety Foundation
פרס מייסדי טבע

| --- | --- |
 תיאור:  פרס למדען ישראלי בתחום מדעי הטבע
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  טבע תעשיות פרמצבטיות, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים 
 תקופת הפרס:  1993–הווה (כ־31 שנים) 
 נקרא על שם:  טבע תעשיות פרמצבטיות 
 
פרס "טבע" במדעי החיים ע"ש מייסדי החברה, המוכר בשם המקוצר פרס מייסדי טבע, הוא פרס המוענק על ידי הנהלת חברת טבע תעשיות פרמצבטיות, בשיתוף האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים למדען צעיר (עד גיל 45), תושב ישראל או אזרח ישראל, בתחומים כימיה, ביוכימיה, פרמקולוגיה, רפואה ומדעים ביו-רפואיים ובריאות הציבור, על פריצת דרך מדעית.
מגנום (גלידה)

| --- | --- |

מגנום שוקולד
 
 מאכלים
 תאריך יצירה:  1989 
 
שלגוני מגנום באריזתם
מגנום (אנגלית: Magnum) הוא מותג שלגונים בבעלות תאגיד יוניליוור, אשר יוצר במקור בארהוס, דנמרק. המגנום המקורי יוצר לראשונה בשנת 1989, ומותג מאוחר יותר כמגנום קלאסיק. הוא כלל שכבה עבה של גלידת וניל על מקל, מצופה בשוקולד חלב, שוקולד לבן או שוקולד מריר, ושקל 86 גרם. בשנת 1994 החברה החלה למכור תחת המותג גם גלידה בגביע ("טילון"), וב-2002 גם קסטה.
בישראל מיוצר ומשווק המותג על ידי גלידות שטראוס, שנשלטת על ידי תאגיד יוניליוור.
כשבתחילה הוא נמכר תחת המותג של ויטמן באריזת קרטון. ובהמשך, תחת שטראוס, בעטיפת נייר.
סוגים

החל משנת 1992 הוסיפה החברה טעמים, כגון שקדים, שוקולד ועוד. בשלהי 2002 יצאה סדרת גלידות על שם שבעת החטאים, וב-2005 יצאה סדרה בה כל טעם ייצג אחד מחמשת החושים.
באוסטרליה ובניו זילנד נמכר המותג תחת השם "Streets Ice Cream" ("גלידת רחוב"). בשנת 2003 יוצרה תחת מותג זה סדרת גלידות במהדורה מוגבלת המוקדשת לגדולי המוזיקאים של שנות השישים.
ביוון שייך המותג "מגנום" לחברת נסטלה, ולכן יוניליוור בחרה להפיץ את המוצר תחת השם Magic ("מג'יק", קסם).
בשנת 2011 הושקה גלידת המגנום בארצות הברית ובקנדה בשישה טעמים: קרמל כפול, שוקולד כפול, קלאסי, שקדים, שוקולד לבן ושוקולד מריר.
בישראל הושקה הסדרה "Desire" ("תשוקה") נוסף על הטעמים הקלאסיים, וכן הושק מגנום גולד ("זהב"), אשר משווק גם בצרפת, איטליה, הולנד ועוד.
יושיקו קוואשימה

ערך זה עוסק במרגלת לטובת יפן יושיקו קוואשימה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1907 בייג'ינג
 הוצאה להורג:  25 במרץ 1948 (בגיל 40) פייפינג
 מקום קבורה:  נאגנו 
 מדינה:  הרפובליקה הסינית 
 כינוי:  ג'ואן מחבל מנצ'וקוו
 בן או בת זוג:  Takashi Kawashima 
 השתייכות:  צבא קוואנטונג
 תקופת הפעילות:  1933–1948 (כ־15 שנים)
 תפקידים בשירות
 מרגלת
 תפקידים אזרחיים
 נסיכה
 
יושיקו קוואשימה (川島 芳子 Kawashima Yoshiko; ‏ 24 במאי 1907 בבייג'ינג - 25 במרץ 1948) הייתה נסיכה סינית ממוצא מנצ'ו. יושיקו גדלה ביפן ושירתה כמרגלת לטובת צבא קוואנטונג היפני ומדינת בובה מנצ'וקוו בזמן מלחמת סין–יפן השנייה.  בספרות היא מכונה לעיתים "מאטה הארי המזרחית". לאחר המלחמה היא נפלה בשבי, הועמדה לדין והוצאה להורג כבוגדת על ידי הממשלה הלאומית של הרפובליקה הסינית.
רקע משפחתי ותחילת תולדות חייה

יושיקו קוואשימה נולדה בבייג'ינג בשנת 1907 בשם איסין גיורו שיאניו כבת ה-14 של שאנקי (善耆; 1866–1922) נסיך האיסין גיורו (Aisin Gioro) משבט מנצ'ו, השבט הקיסרי של שושלת צ'ינג בסין.
שאנקי היה צאצא של הוג בנו הבכור של הונג טאיג'י (הקיסר השני של שושלת צ'ינג). שאנקי היה גם היורש העשירי לשושלת הנסיך סו, אחד מ -12 "כובעי הברזל" של שושלת צ'ינג.
אמה, ג'ינג מין (张佳氏) הייתה פילגשו הרביעית של שאנקי.
לאחר מהפכת שינהאי שהפילה את שושלת צ'ינג, שיאניו ניתנה לאימוץ בשנת 1915 בגיל שמונה לחבר של אביה, נניווה קוואשימה, סוכן ריגול יפני ששימש גם כשכיר חרב. אביה החורג הוא ששינה את שמה ל"יושיקו קוואשימה" ולקח אותה לטוקיו שביפן שם גדלה וחונכה בבית משפחת קוואשימה. כנערה מתבגרת נשלחה יושיקו לבית ספר בטוקיו שם קיבלה חינוך שכלל ג'ודו וסייף.
בשנת 1922, בערך בזמן שהמשפחה המאמצת עברה למאצומוטו, שאנקי, אביה הביולוגי של יושיקו נפטר. לאמא של יושיקו לא היה מעמד רשמי כפילגשו של שאנקי ועל פי המסורת של מנצ'ו התאבדה כדי להצטרף לשאנקי.
בגיל שבע-עשרה אנס אותה אביה החורג, ואחר כך אף ניהל איתה רומן (ככל הנראה בכפייה).
קריירת ריגול

בנובמבר 1927, בגיל 20, אחיה ואביה החורג, ארגנו עבור חתונתה לגנג'ורב בנמל ארתור (ידוע גם כ-ריוג'ון),שהיה בנם של ג'נגורג'אב - גנרל הצבא המונגולי, שבעבר הוביל את התנועה המונגולית לעצמאות בשנת 1911.
הנישואין הסתיימו בגירושין לאחר 3 שנים בלבד, והיא עזבה את מונגוליה וטיילה לראשונה בערי החוף של סין. לאחר מכן היא חיה סגנון חיים בוהמי במשך מספר שנים בטוקיו, עם סדרה של מאהבים עשירים - גברים וגם נשים. קוואשימה עברה לאזור נידח בשאנגחאי. בזמן ששהתה בשנגחאי, היא הכירה נספח צבאי יפני, ופקיד חכם בשם ריוקיצי טנקה, אשר השתמש בקשרים שלה עם אצילויות מונגו ומנצ'ו על מנת להרחיב את רשת הקשרים שלו. היא גרה עם טנקה בשאנגחאי בזמן תקרית שאנגחאי בשנת 1932.
לאחר שטנקה נקרא חזרה ליפן, קוואשימה המשיכה לשרת כמרגלת עבור הגנרל קני דואיאהרה. היא התחייבה למשימות סמויות במנצ'וריה, לרוב תחת הסוואה, ונחשבה ל"מושכת להפליא, עם אישיות דומיננטית, כמעט כדמות מסרט דרמה, חציה גברית, חציה גיבורה, ועם תשוקה כזאת להתלבש כגבר. היא כנראה עשת זאת על מנת להרשים את הגברים או אולי עשתה זאת על מנת להתאים בקלות יתרה לקבוצות הגרילה בלי למשוך יותר מדי תשומת לב.
קוושימה הכירה טוב את פויי, הקיסר האחרון של שושלת צ'ינג, מי שהחשיב אותה כחברה במשפחה הקיסרית, וקיבל אותה לביתו בזמן שהייתו בטיאנג'ין. בזכות הקשר הזה, קוואשימה הצליחה לשכנע את פוי להפוך להיות דמות בובה עבור מנצ'וקוו, מדינת בובה שנוצרה על ידי האימפריה היפנית במנצ'וריה. למרות זאת, קוואשימה ביקרה את פוי על היותו קל דעת עבור ההשפעה היפנית.
לאחר שפוי הפך לקיסר של מנצ'וקוו, קוואשימה המשיכה למלא מספר תפקידים, ולמשך זמן מה הייתה הפילגש של איהו טאדה, היועץ הצבאי הראשי של פוי. היא יצרה כח נגד עצמאי ב-1932, אשר הורכב מ-3,000–5,000 שודדים לשעבר על מנת ללכוד כוחות גרילה אנטי-יפניים כחלק מניקוי מנצ'וקוו. קוואשימה הוכתרה בעיתונים היפניים לז'אן ד'ארק של מנצ'וקו. ב-1933, היא הציעה את היחידה לצבא קוואנטונג לפעולת תקיפה על החומה הגדולה של סין, אבל הצעתה סורבה. היחידה המשיכה להתקיים תחת פיקודה עד שנות ה-30 המאוחרות.
קוואשימה הפכה דמות אהודה וידועה במיוחד במנצ'וקו. קוואשימה הופיעה בתסכיתי רדיו ואפילו הוציאה תקליט עם שיריה. מספר רב של סיפורים בדיוניים וחצי בדיוניים של מעשיותיה פורסמו בעיתונים וגם בספרות זולה. עם זאת, העובדה שהייתה אהודה מאוד גרמה לבעיות עם צבא קוואנטונג, מפני שהתועלת שלה כנכס מזמן אבדה, והערך שלה כסמל לתעמולה נפגע על ידי הטון הביקורתי שלה נגד המדיניות הנצלנית של צבא יפן במנצ'וקו כבסיס לפעולות נגד סין במלחמת יפן-סין השנייה, ובהדרגה היא נעלמה מעין הציבור.
נפילתה בשבי, המשפט והגלות

עם סיון המלחמה, ב-11 בנובמבר 1945, חברת החדשות דיווחה כי "חיפושים רבים אחר יפהפייה בתחפושת גבר, הביאו לעצירתה בבייג'ינג על ידי קציני המודיעין הסיני". היא הוחזקה בבית הכלא של חביי.
בית המשפט העליון של חביי תחילה התייחס אל קוואשימה בפניותיו, בשמה היפני תחת הטייתו הסינית "צ'אונדאו פאנגזי". רק לאחר מכן התוודתה לגבי מוצאה הסיני ושמה "ג'ין ביהוי" וזהו השם שאליו התייחסו אליה באופן רשמי במהלך משפטה.
כל אופן, בהתאם לאסטרטגיית עורך דינה של קוואשימה להסיט את אישומי הבגידה שלה, היא החלה להדגיש ולסגל לעצמה זהות יפנית. הניסיון מצד ההגנה לתאר אותה כפושעת מלחמה ולא כבוגדת, נדחה על ידי בית המשפט מתוקף דין הדם וניסיונה הכושל של קוואשימה לבטל את אזרחותה הסינית, דרך המחלקה לעניינים אזרחיים של סין.
בתאריך ה-20 באוקטובר 1947, הורשעה קוואשימה בבגידה, והוצאה להורג בירייה בחלק האחורי של ראשה ב-25 במרץ 1948 כשגופתה הוצגה לראווה לעיני הציבור.
גופתה נאספה על ידי נזיר יפני, נשרפה ונשלחה בחזרה למשפחתה המאמצת. שם נקברה במקדש שורינג'י במוטצומוטו, נאגנו ביפן.
בתרבות הפופולרית

קוואשימה תוארה במספר רב של סרטים וסדרות דרמה מאז 1932 על ידי שחקנים שונים.
היא הופיעה בסרט "הקיסר האחרון" של ברנרדו ברטולוצי, כאשר הופיעה כפנינת המזרח, ודמותה גולמה על ידי מגי האן.
אניטה מוי תיארה את יושיקו קוואשימה בסרט בהונג קונג בשנת 1990 בשם "קוואשימה יושיקו".
בנוסף היא תוארה על ידי ריי קיקוקווה בסדרץ דרמה יפנית בשנת 2007 בשם רי קוראן, אשר מספרת את סיפור חייו של יושיקו ימגוצ'י. מייסה קורוקי תיארה את קוואשימה בסדרת דרמה בשנת 2008.
בשפה היפנית, השמות של קוואשימה הם מילים נרדפות לרעיות של אישה מרגלת.
לקריאה נוספת

דיאקון ריצ'רד, ההיסטוריה של השירות החשאי היפני, הוצאת בארקלי, 1986
ג'ווט פיליפ, קרני השמש העולה-כרך 1 בעלות הברית האסייתיות של יפן 1931–1945, סין ומנצ'קו, הוצאת הליון חברה בע"מ, 2005
גרנט דה פאו לינדה, קריאות קרב ושירי ערש: נשים במלחמה מפרהיסטוריה ועד ימינו, הוצאת אוניברסיטת אוקלהומה, 2000
לי ליליאן, הנסיכה האחרונה של מנצ'וריה, הוצאת ויליאם מורו ושות', 1992
וודס וילה לו, הנסיכה ג'ין, ז'אן ד'ארק מאוריינט, הוצאת חברת ההוצאה לאור העולמית, 1937
מאמורו שיניצ'י, תחת שליטה יפנית, הוצאת אוניברסיטת פנסילבניה, 2005
לינדלי מורין, פנינת המזרח, הוצאת צומת ספרים, 2008
הערות שוליים

הספר "פנינת המזרח" הוא תרגום של הוצאת צומת ספרים של הספר "The private papers of Eastern Jewel" של הוצאת בלומסבורי לונדון, ניתן למצוא ביקורות בעברית על הגרסה המקורית של הספר כאשר שם הספר מתורגם כ-"מסמכיה הפרטיים של פנינת המזרח".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007321439605171  PLWABN: 9810666212905606  BnF: cb149031515 (data)  CiNii: DA10209667  GND: 11909598X  ISNI: 0000 0000 8412 1993  LCCN: n81023136  NDL: 00029831  NTA: 197221785  SUDOC: 237560380  VIAF: 115189936   WorldCat (עם VIAF): 115189936 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יושיקו קוואשימה".
סמארט פורספיד

| --- | --- |

Smart Forspeed
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סמארט
 שנות ייצור:  2011 (מכונית קונספט)
 הרכבה:  צרפת צרפת
 חברת אם:  דיימלר AG
 סיווג:  מכונית מיקרו
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי המפיק 41 כ"ס עם אפשרות לתוספת רגעית של 7 כ"ס (מנוע אחורי)
 מהירות מרבית:  121 קמ"ש
 צריכת דלק:  טווח טעינה סוללת ליתיום-יון - 135.2 ק"מ
סמארט פורספיד (באנגלית: Smart Forspeed) היא מכונית קונספט דו-מושבית בתצורת מכונית מיקרו המונעת על ידי מנוע חשמלי מתוצרת חטיבת סמארט, חברת בת של דיימלר AG אשר הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית בז'נבה ("Geneva Motor Show" (אנ')) בשנת 2011.
"סמארט פורספיד"

2 מושבים.
2 דלתות.
מכונית רודסטר.
מנוע אחורי חשמלי המפיק 41 כ"ס עם אפשרות לתוספת רגעית של 7 כ"ס.
מקור חשמל: סוללת ליתיום-יון 16.5 קילו-וולט הממוקמת בחלק האחורי של הרכב
טווח נסיעה: 135.2 ק"מ.
טעינה 80% ב-45 דקות.
תאוצה בין 0–37 מייל (59.54 ק"מ) היא 5.5 שניות.
גימור בצבע לבן מתכתי.
החרטום של הדגם תוכנן בתצורה אווירודינמית של מטוס כדי להפחית את התנגדות האוויר של המכונית.
תמונות

"סמארט פורספיד"
"סמארט פורספיד"
"סמארט פורספיד"
הערות שוליים

↑  "סמארט פורספיד"  carmagazine.co.uk/car-news/first-official-pictures/smart/smart-forspeed-concept-2011-at-2011-geneva-motor-show
↑  מארט פורספיד mercedes-benz.com/en/mercedes-benz/design/smart/concept-cars-smart/as-fast-as-the-wind-the-smart-forspeed
↑  "סמארט פורספיד" - בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה, שנת 2011 autocar.co.uk/car-news/geneva-motor-show/geneva-motor-show-2011-smart-forspeed-concept
↑  םמארט פורספידcarzone.ie/news/Smart-ForSpeed-concept-newsitem344
↑  סמארט פורספיד autocar.co.uk/car-review/smart/forfour/first-drives/smart-forspeed-concept
↑  סמארט פורספיד קונספט סמארט חושפת את הצעצוע החדשה שלה, פור-ספיד (Forspeed) קונספט החשמלית cartube.co.il
קרול ברנט

| --- | --- |

קרול ברנט, 1974
 לידה:  26 באפריל 1933 (בת 91) סן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Carol Creighton Burnett 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1955
 מקום לימודים:  בית הספר לתאטרון, סרטים וטלוויזיה של UCLA  בית הספר התיכון הוליווד  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  האקדמיה למוזיקה ע"ש הרב אלפרט של  UCLA 
 בן או בת זוג:  ג'ו המילטון (4 במאי 1963–1984) 
 צאצאים:  קרי המילטון, ארין המילטון 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  Hasty Pudding Woman of the Year (1969)  פרס לוסי (1997)  היכל התהילה של קליפורניה (2009)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (21 במאי 1975)  פרס קריסטל (1980)  אגדה חיה של ספריית הקונגרס  פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית (1997)  פרס עולם התיאטרון (1960)  גביע הכסף לנשות השנה של לוס אנג'לס טיימס (1967)  פרס מארק טוויין להומור אמריקני (2013)  פרס הורשיו אלג'ר  פרס גילדת שחקני המסך למפעל חיים  פרס מרכז קנדי  מדליית החירות הנשיאותית  פרס אמי לבידור בפריים טיים  פרס פיבודי 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברנט עם דיק ואן דייק ב-1977
קרול קרייטון ברנט (באנגלית: Carol Creighton Burnett; נולדה ב-26 באפריל 1933) היא שחקנית, קומיקאית וזמרת אמריקאית. ברנט, הקומיקאית המצליחה ביותר בשנות ה-70, זכתה במהלך הקריירה שלה כשחקנית בחמישה פרסי גלובוס הזהב, שישה פרסי אמי ובפרס גראמי. ידועה בעיקר בזכות הסדרה הקומית על שמה "המופע של קרול ברנט".
ביוגרפיה

ברנט נולדה בסן אנטוניו ללואיס, סופרת ולתומאס בארנט, מנהל תיאטרון.
עזבה את ביתה בגיל צעיר בשל בעיית אלכוהוליזם של הוריה, ועברה להתגורר ביחד עם אחותה כריס אצל סבתה.
לאחר שהוריה התגרשו עברה להתגורר עם סבתה ליד בית אמה שבהוליווד.
עבדה למשך תקופה קצרה כסדרנית בקולנוע.
ברנט למדה עיתונות ב"אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס", במהלך השנה הראשונה שלה באוניברסיטה החליפה ברנט את מקצועות הלימוד, ללימודי ספרות אנגלית ותיאטרון במטרה להפוך למחזאית.
על מנת להתקבל לקורס המחזאות היה עלייה לקחת שיעורי משחק, בהם הראתה יכולות קומיות ומוזיקליות מרשימות שהוצגו גם בחזות מטעם האוניברסיטה.
ברנט שקיבלה עזרה כלכלית בלתי צפויה עזבה באמצע לימודיה ונסעה לניו יורק במטרה להפוך לשחקנית.
באותו הזמן אביה נפטר מאלכוהול ואמה נפטרה בתחילת ההצלחה שלה כשחקנית.
קריירה > טלוויזיה

התחילה את דרכה בניו יורק במספר עבודות מזדמנות וחלקה את דירתה עם ארבע בנות נוספות.
התגלתה בסיטקום "סטנלי" לצד הקומיקאי היהודי-אמריקאי באדי האקט ובמחזמר "היה היה פעם מזרן".
ברנט התפרסמה לראשונה בתחילת שנות ה-60 כשזכתה בפרס אמי על הופעתה בסדרה הקומית-מוזיקלית של הקומיקאי גארי מור "המופע של גארי מור".
שיחקה בתחילת דרכה גם לצידה של חברתה ג'ולי אנדרוז בספיישל הקומי–מוזיקלי המצליח של מייק ניקולס "Julie and Carol at Carnegie Hall", ההופעה זיכתה אותה בפרס אמי שני.
ברנט הייתה לחברה טובה של השחקנית לוסיל בול והופיעה כאורחת בתוכניתה "המופע של לוסי", בול אף הציעה להפיק לברנט סיטקום בכיכובה.
בשנת 1967 עלתה לאוויר התוכנית הקומית המוצלחת בכיכובה, "המופע של קרול ברנט" שזכתה בסוף שנות ה-60 ושנות ה-70 בלא פחות מ-25 פרסי אמי.
יוצרי הסדרה לא האמינו ביכולתה של ברנט להוביל את התוכנית, בטענה שתוכנית בידור מוצלחת חייבת להיות מוגשת בידי גברים.
ברנט הצליחה לשבור את המוסכמויות השמרניות והובילה בהצלחה יתרה את התוכנית בכל 11 שנותיה.
ברנט הייתה לקומיקאית המצליחה והמוערכת ביותר בשנות ה-70 עם זכיות בחמישה פרסי גלובוס הזהב לשחקנית הקומית הטובה ובשלושה פרסי אמי.
בסוף כל תוכנית נהגה ברנט למשוך באוזנה, סימן הוקרה לסבתה שגידלה אותה וצפתה בה מהבית.
בשנת 1997 זכתה בפרס אמי השישי שלה בזכות הופעות אורח בקומדיית המצבים "משתגעים מאהבה", בתפקיד טריז סטמפל אמה של ג'יימי באקמן (הלן האנט).
בשונה משאר בנות תקופתה, המשיכה ברנט להיות מעורבת בהפקות וב-2009 אף הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקיד אורח בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2019 דיבבה את כיסא רול ברנט בסדרה "מזלגוני שואל שאלה".
קריירה > קולנוע

ברנט התפרסמה לראשונה בהוליווד ב-1972 לצידו של וולטר מתאו בדרמה הקומית "פיט וטילי", על התפקיד הועמדה לפרס גלובוס הזהב בקטגוריה קומית/מוזיקלית.
ב-1974 שיחקה בדרמה הקומית של בילי ויילדר "כותרת ראשית".
ב-1978 שיחקה בקומדיה השחורה של רוברט אלטמן "חתונה" והועמדה לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר של גלובוס הזהב.
בתחילת שנות ה-80 הועמדה פעמיים ברציפות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הקומית/מוזיקלית הטובה ביותר על הופעותיה בקומדיה של אלן אלדה "ארבע העונות" בתור עורכת המגזין העסקים קייט בורג'ס ובקומדיה המוזיקלית של ג'ון יוסטון "אנני" בתור אגת'ה האניגן, המנהלת השיכורה והאכזרית של בית היתומים. ב-1980 זכתה בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע.
ב-1992 הופיעה בקומדיה של פיטר בוגדנוביץ' "נתפסים על חם" בתפקיד השחקנית דוטי אוטלי.
ב-2008 דיבבה בסרט האנימציה "הורטון שומע מישהו" את דמותו של הקנגורו סוואר.
ב-2009 שיחקה בקומדיה "בוגרת" בתור מאורין סבתה של בוגרת הקולג' ריידן מאלבי (אלקסיס בלדל).
חיים אישיים

ברנט חוותה בחייה שלוש מערכות נישואים, הראשונים היו לחבר ילדותה השחקן דון סארויין ונמשכו שבע שנים. בשנת 1963 התחתנה עם מפיק הטלוויזיה ג'ון המילטון איתו עבדה בתוכנית "המופע של גארי מור", לזוג נולדו שלוש בנות המפיקה ג'ודי המילטון, הזמרת ארין המילטון והשחקנית קארי המילטון שנפטרה בשנת 2002 ממחלת סרטן המוח כשהיא בת 38.
לפני מות בתה, השתיים יצרו את המחזה "זרועות הוליווד" שעלה כשלושה חודשים לאחר פטירתה של המילטון.
ברנט וג'ו המילטון התגרשו לאחר 21 שנות נישואים.
משנת 2001 נשואה ברנט בפעם השלישית בחייה למתופף בריאן מילר.
חיים אישיים > פרסי הוקרה

בשנת 1992 קיבלה כהוקרה על עבודתה בטלוויזיה את פרס פיבודי. ב-2003 קיבלה כהוקרה על תרומתה לתחום הבידור האמריקאי את פרס מרכז קנדי. ב-2005 קיבלה ברנט באופן אישי מנשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש את מדליית החירות הנשיאותית. בשנת 2009 הוכנסה ברנט להיכל התהילה של מדינת קליפורניה ביחד עם הבמאי ג'ורג' לוקאס והפוליטיקאי ופעיל זכויות הלהט"ב הארווי מילק. כוכב הטלוויזיה על שמה שבשדרת הכוכבים של הוליווד הוצב בכניסה ל"תיאטרון הוליווד הפסיפי", בו עבדה לפני שהתפרסמה. ב-2015 זכתה בפרס גילדת שחקני המסך למפעל חיים. ב-2019 הוחלט לקרוא על שמה את פרס גלובוס הזהב למפעל חיים בתחום הטלוויזיה, והיא התכבדה להיות הזוכה הראשונה בו.
פילמוגרפיה

מי ישן במיטה שלי? (1963)
פיט וטילי (1972)
כותרת ראשית (1974)
חתונה (1978)
בריאות (1980)
ארבע העונות (1981)
צ'ו צ'ו ופילי פלאש (1981)
אנני (1982)
נתפסים על חם (1992)
תרועת הברבור (2001)
הורטון שומע מישהו (2008)
בוגרת (2009)
צעצוע של סיפור 4 (2019) - דיבוב
ועכשיו כולם ביחד (2020)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

סטנלי (1956–1957)
המופע של גארי מור (1959–1962)
קלמיטי ג'יין (1963)
המופע של לוסי (1966)
המופע של קרול ברנט (1967–1978)
משתגעים מאהבה (1996–1999)
היה היה פעם מזרן (2005) - סרט טלוויזיה
חוק וסדר: מדור מיוחד (2009)
הוואי 5-0‏ (2013)
מכתבי אהבה (2014)
משתגעים מאהבה (2019)
מזלגוני שואל שאלה (2019) - דיבוב
סמוך על סול (2022)
פאלם רויאל (אנ') (2024)
סהרורי (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  ג'רי קרמר, קולין צ'ילברס 
 הופק בידי:  ויל וינטון, מייקל ג'קסון, נטליה 
 תסריט:  דייוויד ניומן, מייקל ג'קסון 
 עריכה:  ג'ון ברנט
 שחקנים ראשיים:  מייקל ג'קסון   ג'ו פשי   שון לנון
 מוזיקה:  מייקל ג'קסון, ברוס ברואוטון 
 צילום:  פרדריק אלמס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  לורימר, MJJ Productions, לייקה 
 חברה מפיצה:  הד ארצי
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1988
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט פנטזיה, סרט גיבורי-על, סרט מוזיקלי, סרט פשע 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סהרורי (באנגלית: Moonwalker) הוא סרט מוזיקלי על חייו של מייקל ג'קסון משנת 1988.
עלילת הסרט

הסרט מתאר את חייו של הזמר, זוכה 10 פרסי גראמי, מייקל ג'קסון, בסיפור בדיוני המתרחש בתקופת האלבום "רע" ומחולק לשמונה חלקים:
עלילת הסרט > "Man In The Mirror"

קטע הפתיחה של הסרט, מייקל ג'קסון מבצע את השיר "האיש במראה" במספר הופעות באירופה בשנת 1988, הקליפ משלב גם קטעים שונים המופיעים בקליפ המקורי לשיר כדוגמת חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים ופעילותיהם של מרטין לות'ר קינג והאם תרזה.
עלילת הסרט > "Retrospective"

מונטאז' ביוגרפי על חייו של ג'קסון מתקופת ילדותו ו"חמישיית הג'קסונים" עד להצלחת האלבום "Bad" וכולל את השירים הבאים:
"Music & Me"
"I Want You Back"
"ABC"
"The Love You Save"
"2-4-6-8"
"Who's Lovin' You"
"Ben"
"Dancing Machine"
"(Shake Your Body (Down To The Ground"
"Rock with You"
"Don't Stop 'til You Get Enough"
"Can You Feel It"
"Human Nature"
"Beat It"
"Thriller"
"Billie Jean"
"State of Shock"
"We Are the World"
"The Way You Make Me Feel"
"Dirty Diana"
עלילת הסרט > "Badder"

שחזור של הקליפ "Bad" בכיכובם של ילדים בתפקידים השונים בקליפ.
מייקל ג'קסון מוחלף בקליפ בברנדון אדמס המשחק גם בחלקים נוספים בסרט.
עלילת הסרט > "Speed Demon"

לאחר צילומי הקליפ "Bad", מייקל נאלץ לברוח מהאולפנים בעקבות מרדף ממעריציו המסיירים במתחם, הוא בורח כאשר מתחפש לארנב בשם ספייק לצלילי "Speed Demon" ולבסוף נראה מתחרה בספייק שקם לתחייה בתחרות ריקודים. התחרות נקטעת כאשר ג'קסון נעצר על ידי שוטר בטענה שהוא במקום שבו אסור לרקוד.
"Speed Demon" משלב סרט "לייב-אקשן" עם אנימציית פלסטלינה המבוימת על ידי ויל וינטון.
עלילת הסרט > "Leave Me Alone"

וידאו-קליפ לשיר החדש של ג'קסון המדבר על חדירת התקשורת לחייו הפרטיים והשמועות השונות בצהובונים.
הקליפ מציג את מייקל ג'קסון ובאבלס ב"לונה פארק" הבנוי על גופו של ג'קסון כאשר האטרקציות השונות בו מתייחסות לשמועות השונות לצד כותרות בצהובונים.