stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סודא
תוכן החיבור

זהו חיבור שהוא בין מילון ללקסיקון, שכן הוא מחזיק ערכים משני סוגים: מצד אחד יש בו ערכים לשוניים, ובהם מובאים הסברים למילים ולביטויים יווניים מוקשים (ליוונית של המאה העשירית לספירה). מצד שני מובאים בו ערכים או מאמרים על חיבורים ועל חייהם של מחברים קדומים, וכן ערכים בתחום ההיסטוריה והגאוגרפיה של העולם הקלאסי הקדום. הערכים אינם אחידים לא באורכם ולא במבנה שלהם.
יש לחיבור ערך רב (בעיקר לחלק ההיסטורי והביוגרפי והרבה פחות לחלק הלשוני). החיבור שימר שמותיהם ופרטים רבים על מחברים קדומים, וציטוט מדבריהם, שזהותם וזהות יצירותיהם אינם ידועים מכל מקור אחר. מובאים כאן סכוליות (הערות מבארות למילה או ביטוי מוקשה שנכתבו בין השיטין או בשולי הדף של יצירות קדומות), לחיבורים קלאסיים קדומים כמו של הומרוס, סופוקלס, אריסטופאנס, תוקידידס ולוקיאנוס. יש בו ציטוטים מחיבורים מאוחרים יותר כמו יוסף בן מתתיהו, פוליביוס, כרוניקון פסחלה, ועוד.
ערכם של הדברים שונה. אף שהמחבר האלמוני מצטט מקורות רבים, הרי ציטוטים רבים הם מן הזיכרון, ללא ביקורת משמעותית. החומר לחיבור לוקט ונערך על ידי מחברים אחדים מתוך אנציקלופדיות ומילונים קודמים. המקור העיקרי היו ככל הנראה האנציקלופדיות של קונסטנטינוס השביעי פורפירוגניטוס, יוחנן איש אנטיוכיה וגיאורגיוס מונאכוס. אך בין המקורות יש רבים שאבדו ובהם יצירות של אודמוס איש פרגמון, הלאדיוס, פמפיליוס, אירינאיוס איש סמירנה, לונגינוס, אלכסנדרוס פוליהיסטור ואחרים.
החיבור היה שימושי בידיהם של מלומדים, מדינאים, אנשי כנסייה בתקופה הביזנטית המאוחרת ובתקופת הרנסאנס.
שם החיבור

עד סביב שנת 1930 התייחסו חוקרים לשם האחד של החיבור ששרד, סוידאס (Suidas), בהנחה שזהו שמו של המחבר (סודאס Σούδας או סוידאס Σουίδας), אך דא עקא שמחבר בשם זה איננו ידוע מן העת העתיקה. קרוב לוודאי שמקור הדעה הזאת בטעות שעשה אאוסטתיוס מסלוניקי, שקבע כי זהו שמו של המחבר. כיום חוקרים בדעה שיש להעדיף את השם סוּדָא, שהוא שמו של החיבור ולא שם המחבר. הוראת המילה, ככל הנראה, היא 'ביצור' או 'מצודה', ומשמעותה הוא ביצור הידע והגנה עליו מפני השכחה.
תאריך החיבור

אאוסטתיוס מסלוניקי, שפעל במאה ה-12, מצטט את החיבור תכופות, משמע החיבור קודם לו. הערך 'אדם' בחיבור עצמו מביא כרונולוגיה קצרה של העולם המסתיימת עם מותו של יוחנן הראשון צימיסקס (שנת 975 לספירה). בערך 'קונסטנטינופוליס' נזכרים יורשיו של יוחנן צימיסקס הלא הם בסיליוס השני (1025-976) וקונסטנטינוס השמיני (1028-1025). מכאן שהחיבור ניתן לתיארוך בטוח לשלהי המאה העשירית לספירה, סביב שנת 1000.
סידור הערכים

הערכים מסודרים לפי סדר אלפביתי-פונטי, כלומר לא לפי הסדר האלפביתי היווני הרגיל, אלא לפי הגייתן של האותיות כאשר דיפטונגים (דו-תנועות כמו ai, ei,) וכדומה נחשבים סימן (אות) אחד ומסודרים בהתאם. כך למשל המלים המתחילות באות אומגה (שפירושה ביוונית אוֹ גדולה, והיא האות האחרונה באלפבית היווני) באות אחרי המלים המתחילות באומיקרון (שפירושה או קטנה), ונהגים פחות או יותר באותו אופן (למעט אורכה של התנועה), ולא בסופו של החיבור לפי מקומה של אומגה באלפבית היווני.
ערכו של החיבור

ערכו של החלק הלשוני יווני בסודא הוא מועט. רק לחלק העוסק בחייהם וביצירותיהם של מחברים קדומים יש ערך, שכן הוא שמר על מידע רב שאינו ידוע מכל מקור אחר. הפילולוג הגרמני יוסטוס ליפסיוס טבע בזיקה לחיבור הזה את המשפט הבא: ”הסודא הוא כבש, אבל כבש בעל תלתלי זהב” (Pecus est Suidas, sed pecus aurei velleris).
פרידריך ניטשה, כאשר היה סטודנט לפילולוגיה קלאסית באוניברסיטת בון, כתב בשנת 1866 (בגיל 22) חיבור על המקורות הספרותיים של הסודא.
מהדורה בדפוס

המהדורה השלמה מן העת החדשה היא זו של עדה אדלר (אנ'), שהודפסה מחדש.
Ada Adler, Suidae Lexicon, Leipzig 1928-1938, 5 Vols.; Nachdruck 1994-2001.
קארי (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סטיבן קינג 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  דאבלדיי 
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  5 באפריל 1974 
 מספר עמודים:  199
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן הוצאה לאור
 תאריך:  2013
 תרגום:  אינגה מיכאלי
 מספר עמודים:  218
 
קארי (באנגלית Carrie) הוא רומן מכתבים בז'אנר האימה מאת הסופר האמריקאי סטיבן קינג. זהו ספרו הראשון של קינג שפורסם ב-5 באפריל 1974. הסיפור, שממוקם בתקופה עתידית (יחסית לזמן הוצאתו) ב-1979, עוסק בדמותה של קארי ווייט, נערה מתבגרת נטולת חברים ודחויה חברתית שסובלת מהתעללות של חבריה לכיתה ושל הוריה הדתיים. קארי משתמשת בכוחות טלקינטיים שהיא גילתה לאחרונה שיש לה כדי לנקום באלו שפגעו בה. במהלך נקמה זו, קארי גורמת לאסון הנוראי ביותר שקרה בעיר צ'מברלין, שבמיין. הסיפור מוצג דרך קטעי עיתונות, כתבות מגזין, מכתבים וקטעים מספרים פיקטיביים העוקבים אחר ההרס של צ'מברלין.
הספר הוחרם על ידי ספריות בבתי ספר בארצות הברית בעקבות האלימות, קללות, ותיאורי המין שבו והצגת הדת באופן שלילי, ואף הגיע למקום השמיני במאה הספרים המוחרמים ביותר בשנות התשעים..
הספר זכה למספר רב של עיבודים לקולנוע ולבמה. ב-1976 יצא הראשון, קארי שביים בריאן דה פלמה, ב-1988 הוצג כמחזה בברודוויי, ב-1999 יצא ההמשכון "הזעם: קארי 2" (אנ') שביימה קאת'לין שיאה (אנ'). ב-2002 יצא גרסה של סרט טלוויזיה (אנ') בבימויו של דייוויד קארסון (אנ'), וב-2013, יצא החידוש קארי בבימויה של קימברלי פירס.
עלילה

הספר מתחיל בתיאור המחזור החודשי הראשון של קארי. קארי מקבלת מחזור באמצע מקלחת משותפת עם כל הבנות. קארי, שלא ידעה על קיומו של דבר כמחזור חודשי, נלחצת ובטוחה שהיא מדממת למוות. היא קוראת לשאר הבנות לעזור לה אך הן צוחקות עליה ואף זורקות עליה טמפונים ותחבושות היגייניות. המורה להתעמלות, מיס דסז'ארדן, עוזרת לה ולוקחת אותה לחדר המנהל. קארי מתגלה כבעלת כוחות טלקינזיס - הזזת חפצים באמצעות כוח המחשבה בלבד.
כריס הארגנסן, האשמה במקרה מקבלת עונש - אסור לה להגיע לנשף הסיום, היא זועמת ומתחילה לתכנן נקמה. סו (סוזן) סנל, אחת המשתתפות באירוע, מרגישה רע על מה שעשתה לקארי ומנסה לפצות על כך.
קארי חוזרת לביתה ואימה, מרגרט, נוצרית אדוקה, מקבלת אותה בבית. סו משכנעת את טומי, בן זוגה, להזמין את קארי לנשף. שאר הספר עוסק בתכנון של כריס להתנקם בקארי באמצעותו של בילי ובנשף, שלוקח חלק משמעותי מאוד מהעלילה. בילי, בהוראת כריס, ממלא שני דליים בדם של חזירים וממקם אותם מעל במת הנשף כדי שהדם יפול על קארי. קארי מסכימה לבוא לנשף עם טומי.
עלילה > ליל הנשף

טומי אוסף את קארי שבאה לנשף על אף התנגדות מובהקת מצד אימה, והשניים נוסעים לבית הספר. בבית הספר, קארי וטומי זוכים בתואר מלך ומלכת הנשף, ושני דליים של דם נשפכים עליהם, אחד הדליים נופל על ראשו של טומי שמאבד את הכרתו. קארי בורחת מבית הספר, מכוסה בדם. באמצעות כוח המחשבה היא נועלת את דלתות בית ספר ומשאירה את הילדים בפנים עם כבלי חשמל רופפים וגלאי עשן מצפצפים מלאכת ידה. טומי שוכב מעולף על הבמה בתוך שלולית מים שיצרו גלאי העשן, כאשר אחד מכבלי החשמל נופל לתוך השלולית ומחשמל את טומי למוות. בית הספר עולה באש בזמן שכל העיירה נאבקת בשרפה אחת גדולה, כל חוטי החשמל בעיר משוחררים, מה שמוביל לאנשים רבים שמתחשמלים בדרכים. כל מי שנכח בבית ספר אחרי שקארי נעלה את הדלתות נהרג בשרפה. קארי חוזרת הביתה והורגת את אימה. בכוחותיה האחרונים היא מפוצצת את שאר העיר. בסופו של דבר היא מוצאת את מותה עקב דימום לאחר שנדקרה בכתפה על ידי אמה.
דמויות

קארי וויט - ילדה חסרת ביטחון, יש לה יכולת טלקינטית (שליטה בחפצים בכוח המחשבה). לאחר שנשפך עליה דם בנשף, היא מתנקמת, היא הורגת את כל הילדים בנשף ושורפת את כל העיר. היא מתה מדימום לאחר שנדקרה בכתף על ידי אימה.
סו (סוזן) סנל - אחת מהבנות שזרקו על קארי טמפונים. לאחר מכן היא מתחרטת ומשכנעת את בן זוגה להזמין את קארי לנשף כדי לפצותה. היא אחת הילדות היחידות שלא היו בנשף, ואחת השורדות היחידות מן העיר ההרוסה.
מרגרט וויט - אימה של קארי. נוצרית אדוקה שמאמינה שבתה היא השטן. נוהגת להעניש את קארי בהכנסתה לארון כדי שתתפלל במשך שעות. היא דוקרת את קארי בכתפה בליל הנשף (מה שמוביל למותה של קארי) וקארי הורגת אותה.
כריס הארגנסן - מנהיגת הבנות שזרקו טמפונים על קארי. נאסר עליה להגיע לנשף עקב זאת והיא נעזרת בבילי כדי לתכנן נקמה. בילי עושה כל מה שהיא רוצה, אך רק כדי שתסכים לשכב איתו. בליל הנשף השניים רואים את קארי והמכונית שלהם סוטה מהדרך ומתנגשת בקיר. שניהם מתים.
טומי רוס - בן זוגה של סו. מצטיין בלימודים ובספורט. סוזן משכנעת אותו להזמין את קארי לנשף כדי לפצות את קארי. הוא מסכים. הוא מת בנשף, כאשר כבל חשמל חשוף נפל לשלולית בה שכב מעולף.
דמויות > דמויות משנה

בילי נולאן - נער חרמן עם אובססיה למכונית שלו. עוזר לכריס לנקום בקארי רק כדי שתשכב איתו. בליל הנשף, לאחר שהם מפילים את הדם על קארי וטומי, הם נוסעים במכוניתו, עד שהם רואים את קארי. נגד רצונם, המכונית סוטה מהדרך ומתנגשת בקיר. שניהם מתים במקום.
מיס דסז'ארדן - מורה להתעמלות בבית הספר. היא עוזרת לקארי כשהבנות זורקות עליה טמפונים, אך קארי לא מחבבת אותה. בליל הנשף היא מנסה לעזור לה, לאחר שנשפך עליה הדם. היא נכלאה בבית הספר עם הילדים וידוע לנו שהיא שרדה בעקבות מכתב בסוף הספר.
פרסום

קינג מכר את כתב היד של הרומן ב־1973 למו"ל דאבלדיי תמורת מקדמה של 2,500 דולר עבור מהדורה בעלת כריכה קשה. הזכויות למהדורה בעלת כריכה קלה נמכרו ב־400,000 דולר לNew American Library (אנ').
ראו גם

קארי (סרט, 2013)
קארי (סרט, 2002)
קארי (סרט)
לקריאה נוספת

סטיבן קינג, קארי, הוצאת מודן, 1974
הערות שוליים

↑  Hannah Gampe, ‏Banned Book Week Book Review: Carrie by Stephen King, The Eagle Eye News‏, 29 בספטמבר 2016
↑  Marshall, Helen (במאי 2020). "A Snapshot of an Age: The Publication History of Carrie". The Journal of Popular Culture. 53 (2): 284–302. doi:10.1111/jpcu.12897. S2CID 218941970. נבדק ב-24 בנובמבר 2021. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4529906-7  VIAF: 201884439   WorldCat (עם VIAF): 201884439
קול אחד

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית, בריטניה בריטניה, ישראל ישראל, הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 מטה הארגון:  ניו יורק, לונדון, רמאללה, תל אביב-יפו 
 מייסדים:  דניאל לובצקי 
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־22 שנים) 
 www.onevoicemovement.org
 
תנועת קול אחד (באנגלית: One Voice, בערבית: حركة صوت واحد) מקדמת אקטיביזם בינלאומי למען זכויות האדם מאז היווסדה ב-2002. מטרתה המוצהרת היא להביא להעצמת קולם של האוכלוסייה המתונה והשקטה בישראל ובפלסטין, לדאוג לאחד בין שני העמים ובין שני הנרטיבים השונים, על מנת לסיים את הסכסוך, על-בסיס פתרון שתי המדינות לשני עמים. מייסדה הוא איש העסקים המקסיקני-אמריקאי, דניאל לובצקי. התנועה בישראל התמזגה לאחר בחירות 2015 עם תנועת V15 לתנועת שמאל-פוליטי חדשה בשם "דרכנו".
"קול אחד" פעלה בשלושה אפיקים מרכזיים: רתימת מנהיגים ומעצבי דעת קהל לקידום מטרותיה, קמפיין ציבורי ותוכניות מנהיגות לצעירים. תמכו בה תורמים פרטיים, קרנות נדבנות וחברות מהמגזר העסקי.
הקמת התנועה ומבנה התנועה

"קול אחד" הוקמה בשנת 2002, על ידי לובצקי ביחד עם מוחמד דראושה, על רקע כישלון המשא ומתן בקמפ דייוויד והידרדרות המצב הביטחוני בישראל במהלך האינתיפאדה השנייה, על מנת לקדם את סיום הסכסוך ולהפחית את האלימות באזור.
הסניף הישראלי של "קול אחד" שוכן בתל אביב, ופועל בשלושה ערוצים: בזירה החינוכית, באמצעות תוכנית המנהיגות; בזירה הציבורית, באמצעות קמפיינים ופעולות שטח; בזירה הפוליטית, עם הקמתה של השדולה לקידום פתרון שתי המדינות בכנסת.
לתנועה עוד שלושה סניפים: בניו יורק, בלונדון וברמאללה. הסניף האירופאי בלונדון והסניף בארצות הברית פועלים לגיוס תמיכה, לקידום המסר של התנועה בכנסים פוליטיים, ובפרויקט הקולג'ים הבינלאומי. הסניף הפלסטיני פועל ברשות הפלסטינית במתכונת מקבילה לסניף הישראלי - מפעיל תוכניות חינוכיות בקרב צעירים, לצד פעילות בזירה הפוליטית. הסניף הפלסטיני התנתק מהתנועה בשנת 2015 ושינה את שמו לזימאם.
ראו גם

V15
דרכנו - יוצאים לפעולה
דניאל לובצקי
הערות שוליים

↑  אביהוא קדוש, בונה הגשרים ממכסיקו סיטי, באתר ynet, 5 ביולי 2013
↑  אסתי סגל, ‏ג'ורג' קוסטנזה עושה שלום, באתר גלובס, 28 ביוני 2009
↑  איתי בלומנטל, מורן אזולאי, הליכוד נגד עמותות השמאל: "התערבות גסה של גופים שרוצים להחליף השלטון", באתר ynet, 1 בפברואר 2015
↑   רועי צ'יקי ארד, ארגון "V15" מתגאה: הקמפיינר של אובמה יעזור לנו לחולל מהפך בבחירות, באתר הארץ, 26 בינואר 2015
↑  רועי צ'יקי ארד, מפלגת הליכוד עתרה לוועדת הבחירות נגד ארגון V15: עושה שימוש פלילי במקורות מימון זרים, באתר הארץ, 30 בינואר 2015
↑  יהונתן ליס, הליכוד על ארגוני השמאל: "פעולה עבריינית שתכליתה קניית בחירות", באתר הארץ, 1 בפברואר 2015
↑  יוני קמפינסקי, "עמותות השמאל - אותה שיטה, אותו דפוס", באתר ערוץ 7, 1 בפברואר 2015.
↑  זאב קם, ארגון V15 הגיש תלונה נגד הליכוד בגין הסתה, באתר nrg‏, 2 בפברואר 2015
↑  מכה לליכוד: היועמ"ש דחה על הסף את העתירה נגד קמפיין V15, באתר nana10‏, 11 בפברואר 2015
↑  אביאל מגנזי, מורן אזולאי, אחרי ההתקפות, בליכוד מתקפלים: "אין לנו ראיות לקשר בין V15 להרצוג", באתר ynet, 19 בפברואר 2015
↑  עפרה אידלמן, יהונתן ליס, יו"ר ועדת הבחירות דחה את עתירת הליכוד נגד תנועת V15, באתר הארץ, 22 בפברואר 2015
↑  גיל תמרי, דיווח: מחלקת המדינה בארה"ב העבירה כספים לקמפיין נגד נתניהו, באתר nana10‏, 12 ביולי 2016; ג'ים סוויפט, דו"ח בסנאט: מחלקת המדינה האמריקנית מימנה מאמצים להפלת הימין, 12 ביולי 2016, באתר מידה
↑  http://www.politico.com/story/2016/07/state-department-grant-netanyahu-225414
חצר אדר (אתר מקראי)

חצר אדר הוא אתר המוזכר בספר במדבר בגבול הדרומי של ארץ ישראל.
במקורות

חצר אדר מוזכר בתנ"ך פעם אחת, בתיאור גבולה הדרומי של ארץ ישראל המחולקת לשבטים:
תיאור מקביל מופיע בספר יהושע:
רב סעדיה גאון תרגם את "חצר אדר" ל"רפח", באופן דומה לתרגום של "חצרון", "חצור" ו"חצרים".
שושנק הראשון ברשימת מסעו הידוע כ"מסע שישק", מזכיר מקום בשם "אדר", שיש שייחסו אותו לחצר אדר.
משמעות השם

בהתאם לתרגום של רב סעדיה גאון, היו שראו את הדגש בשם על המילה הראשונה "חצר", וראו את חצר אדר כשם נרדף ל"חצרון". לעומת זאת, היו שראו את "חצר" כשם לוואי שמתאר את המקום כחוות בודדים, ושמו את הדגש על השם "אדר". מנשה הראל מזהה את המונח "חצר" עם חד'ירה בערבית, המציינת מכתש.
זיהוי

יש שזיהו את "חצר אדר" עם חצרון, שמוקמה דרומית מזרחית לבאר שבע. יוחנן אהרוני זיהה בשנת 1957 מצודה מעל עין קדיס, אותה הוא זיהה עם "חצר אדר". מצודה זאת נמצאת דרומית לעין קודיראת המזוהה עם קדש ברנע.
צבי אילן זיהה את חצר אדר בכונתילת עג'רוד, כ-50 קילומטר דרומית לקדש ברנע.
מנשה הראל מזהה את חצר אדר בעין מע'ארה.
הערות שוליים

↑  ספר במדבר, פרק ל"ד, פסוק ב'
↑  ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק ג'
↑  נחל גרר או רפיח, הצבי, 11 בנובמבר 1910
זאב וילנאי, מסעות ארץ ישראל, דבר, 9 בספטמבר 1938
↑  חצר אדר, אנציקלופדיה יהודית דעת
1 2  מנשה הראל, היכן הוא הגבול הדרומי של ארץ ישראל?, דבר, 31 בדצמבר 1971
↑  יוחנן אהרוני, חצרון, אנציקלופדיה מקראית, כרך ג', 1958, עמ' 277
↑  יוחנן אהרוני, מצודת קדש ברנע, דבר, 19 באפריל 1957
↑  צבי אלון, נחשפה מצודת עין קדיס בגבול סיני, דבר, 6 בינואר 1977
↑  צבי אילן, במות ומקדשים בישראל, דבר, 22 במרץ 1977
↑  מצודת קודש שנחשפה במזרח סיני, דבר, 7 ביוני 1976
טראוויס מק-גי

| --- | --- |
 יוצרים:  ג'ון מקדונלד 
 גילום הדמות:  רוד טיילור 
 מידע
 מקצוע:  חוקר פרטי
 אזרחות:  ארצות הברית 
 
טראוויס מק-גי (באנגלית: Travis McGee) הוא דמות בדיונית של חייל לשעבר וחוקר פרטי, הוא הפרוטגוניסט של סדרת ספרי מתח פרי עטו של הסופר ג'ון ד. מקדונלד. הסדרה כוללת 21 ספרים, כאשר בכל שם ספר נכללת צבע מסוים (בדומה של סדר א-ב של סדרת ספרים של סו גרפטון).
רקע

הסופר ג'ון ד. מקדונלד נולד בפנסילבניה בשנת 1916 ולמד באוניברסיטת סירקיוז, שבמדינת ניו יורק. שם פגש את דורותי ונישא לה ב-1937. נולד להם בן אחד. ב-1939 הוא סיים תואר שני (MBA) באוניברסיטת הרווארד. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת מקדונלד ב-OSS האמריקאי (הארגון שקדם ל-CIA), בחזית המזרח הרחוק והגיע עד לדרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף). מקדונלד חי מרבית ימיו בפלורידה, אשר הייתה גם הרקע למרבית ספרי הבלשים והמתח שלו. הוא מת בגיל 70, במילווקי, ויסקונסין, כתוצאה מסיבוכים לאחר ניתוח מעקפים בלב. הוא כתב 78 ספרים, בנוסף לכ-500 סיפורים קצרים. סרט הקולנוע המצליח פסגת הפחד, שזכה לשתי גרסאות שונות (1962 ו-1991) נעשה על פי ספר פרי עטו. בעיקר ידוע מקדונלד בגלל סדרת הספרים אודות טראוויס מק-גי. מקדונלד החל לכתוב סידרה זו ב-1964, כשהופיע הספר "תעלומה בכחול". בסך הכל כתב 21 ספרים שגיבורם הוא מק-גי, האחרון שבהם ב-1985, שנה לפני מותו, היה "גשם הבדידות הכסוף".
ביוגרפיה דמיונית

"תעלומה בכחול" הוא הספר הראשון בסדרת הספרים אודות הבלש הפרטי טראוויס מק-גי. מק-גי, חייל לשעבר, אשר שירת בצבא ארצות הברית, לחם במלחמת קוריאה ואף עוטר בכוכב הכסף ובלב הארגמן, החי לו בחוף בהיה-מר, שבלודרדייל, פלורידה, ומתגורר בספינה בשם "העביט". מק-גי פועל כחוקר פרטי קשוח העובד למען השבת רכוש שנגזל, לבעליו החוקיים, תוך שהוא מקבל כשכר את מחצית הרכוש המושב. הוא מתואר אמנם כאיש ציני וקשוח; אך מעבר לחיצוניות זאת מסתתר אדם טוב לב ונדיב, המעוניין להילחם ברע, ולהחזיר לעולם את הטוב והצודק שבו. לאורך סדרת הספרים הוא מתגלה כאיש פעולה ובשעת הצורך אף איש אגרוף, וצלף הבקיא היטב בשימוש באקדח ורובה.
בסך הכל נכתבו בסדרת ספנסר 21 ספרים.
מספרי הסדרה

"תעלומה בכחול" ("The Deep Blue Good-by"), תרגום חיים לב, 1966, ספרי שין שין שין.
"סיוט בורוד" ("Nightmare in Pink") תרגום יואב פרידמן, 1966, ספרי שין שין שין.
"המוות הוא סגול" ("A Purple Place for Dying"), תרגום יואב פרידמן, 1966, ספרי שין שין שין.
"עור קינמון", ("Cinnamon Skin")‏, 1984, הוצאת הוצאת זמורה ביתן.
"נפילה חופשית בארגמן" ("Free Fall in Crimson"), תרגום שלמה גונן, 1983, הוצאת זמורה ביתן.
"גשם הבדידות הכסוף" ("The Lonly Silver Rain")‏, תרגום דוד שחם, 1989, הוצאת זמורה ביתן.
הערות שוליים

↑  ג'ון ד. מקדונלד, "תעלומה בכחול", הוצאת שוקן, 1967, עמוד 6, "עליך להבין, צ'וק שאינני יכול להפיץ כרטיסי-ביקור. וכי מה אכתוב עליהם? טראוויס מק-גי, מחזיר אבידות?".
↑  וושינגטון פוסט, 10 בנובמבר 2003
↑  ג'ון ד. מקדונלד, "תעלומה בכחול", הוצאת שוקן, 1967, עמוד 75.
↑  ג'ון ד. מקדונלד, "תעלומה בכחול", הוצאת שוקן, 1967, עמוד 6, "בדרך-כלל, אין בעל-האבידה יכול להרשות לעצמו להתמקח יתר-על-המידה. מאחר שאני נחשב כהזדמנות האחרונה, עומד שכר הטרחה שלי על חמישים אחוז. לגבי הנגזל, חמישים האחוז הנותרים טובים יותר מלא-כלום".
↑  ג'ון ד. מקדונלד, "תעלומה בכחול", הוצאת שוקן, 1967, עמוד 147.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551264205171  LCCN: sh86003043
הרמס 180

הרמס 180 הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) טקטי המיועד לדרגי הגדוד והחטיבה שפותח על ידי חץ הכסף, חברה-בת של אלביט מערכות. הוא הכטב"ם הקטן ביותר במשפחת כטב"מי ההרמס של חץ הכסף, הכוללת גם את ההרמס 450 וההרמס 1500.
תפעול

הרמס 180 יכול לשאת מטען ייעודי (מטע"ד) במשקל 32 ק"ג, ולשהות באוויר יותר מ-10 שעות בגובה של עד 15,000 רגל. הוא מונע על ידי מנוע רוטרי יחיד מתוצרת UEL בעל 38 כוח סוס עם מדחף דוחף. שלדתו עשויה מחומרים מרוכבים. ההרמס 180 מצויד במערכות אוויוניקה יתירות, המגדילות את אמינותו, והוא מסוגל לטוס באופן אוטונומי על-פי נתיב טיסה שהוגדר לו לפני המשימה, עם אפשרות התערבות של המפעיל במהלכה. ההרמס 180 מסוגל להמריא באמצעות מעוט ולנחות באמצעות מצנח וכרית אוויר. בנוסף ניתן להרכיב לו כן נסע קבוע וכך לאפשר לו להמריא גם ממסלול המראה ולנחות עליו.
תחנת השליטה הקרקעית של ההרמס 180 היא מדגם אחיד ומסוגלת לשלוט על כל הכטב"מים ממשפחת ההרמס. ניתן להתקין אותה בתצורה נייחת או ניידת. המערכות בתחנת השליטה כוללות מערכות לניהול משימה ולעיבוד והפצה של המידע המגיע בזמן-אמת מחיישני הכטב"ם. מערכות אלו מאפשרות את הפעלת הכטב"ם על ידי מפעיל יחיד. השליטה בהרמס 180 יכולה להיעשות באמצעות תקשורת בקו-ראייה.
עם המטענים הייעודיים שההרמס 180 יכול לשאת נמנים: חיישן אלקטרו-אופטי/תת-אדום לתצפית ביום ובלילה עם ציין לייזר, וציוד ממסר לקשר טקטי.
תוכנית ה"ווטשקיפר" לציוד צבא בריטניה בכטב"מים טקטיים למשימות סיור ומודיעין כללה בתחילה את ההרמס 180 וההרמס 450 שנועדו להיכנס לשירות תחת הכינויים WK180 ו-WK450 בהתאמה, אך לבסוף הוחלט כי רק כטב"מי הרמס 450 יירכשו.
מאפיינים (הרמס 180) > מאפיינים כלליים

מוטת כנפיים: 6  מטר
אורך גוף הכלי: 3.47 מטר
משקל המראה: 195 ק"ג
משקל מטען מרבי: 32 ק"ג
הספק זמין למטען: 1.2 קילו-וואט
משקל דלק מרבי: 40 ק"ג
מאפיינים (הרמס 180) > ביצועים

טווח: 150 ק"מ
שהות באוויר: יותר מ-10 שעות
סייג רום: 15,000 רגל
מהירות מרבית: 105 קשר בגובה פני הים
מהירות שיוט: 71 קשר בגובה 6,000 רגל
V15

V15 או ניצחון 2015 הייתה תנועה ישראלית על-מפלגתית שנוסדה לקראת הבחירות לכנסת ישראל ה-20, על-ידי האקטיביסטים איתמר ויצמן ונמרוד דוויק, שהצהירה כי בכוונתה להביא להחלפת שלטון ראש ממשלת ישראל (בנימין נתניהו).
התנועה פעלה כשלושה חודשים טרם מערכת הבחירות לכנסת ה-20, בדרכים של "גיוס קולות" וקמפיין ציבורי בחוצות ובאינטרנט, שבהם נמתחה ביקורת על מעשיה של הממשלה היוצאת, שעמדה בראשות נתניהו. התנועה ניסתה להעלות את אחוז ההצבעה של השמאל הפוליטי בישראל.
לאחר הבחירות מוזגה התנועה עם תנועת "קול אחד" וביחד הקימו את תנועת "דרכנו" בנובמבר 2015.
הקמה

V15 הוקמה בדצמבר 2014, על ידי איתמר ויצמן ונמרוד דוויק. בכנס ההקמה, שבו נשא דברים ראש השב"כ לשעבר יובל דיסקין, הונחו היסודות לפעילותה של התנועה במחקר, בשטח, ברשת האינטרנט ועוד. לאחר הקמתה סיכמה התנועה על שיתוף פעולה עם תנועת "קול אחד".
פעילות

לאורך התקופה שקדמה הבחירות לכנסת ה-20 (שהתקיימו ב-17 במרץ 2015), ניהלה התנועה קמפיין חוצות תחת הסיסמה "פשוט מחליפים". מערך השטח של הארגון כלל מטות בערי ישראל השונות, במטרה להעלות את אחוזי ההצבעה בקרב מצביעי המרכז והשמאל. פעילות גיוס קולות של התנועה, שנעשתה באמצעות הסברה מדלת לדלת, הגיעה אל מעל ל-100 אלף מצביעים פוטנציאליים במטרה להוציא אותם להצביע.
עם קבלת תוצאות הבחירות התברר שהתנועה כשלה במשימתה להחלפת הממשלה - מפלגת הליכוד הגדילה את כוחה ל-30 מנדטים וב-14 במאי 2015 הושבעה ממשלת נתניהו הרביעית. מנתוני הצבעה עולה כי במקומות שפעלה התנועה עלו אחוזי ההצבעה בשיעור של בין 0 ל-3 אחוזים. עם זאת, בכלל מדינת ישראל עלו אחוזי הצבעה בבחירות לכנסת ה-20 בשיעור של 4.6%.
חקירת הפעילות על ידי תת-ועדה של הסנאט האמריקאי

תת-ועדה של הסנאט של ארצות הברית קבעה כי V15 עשתה שימוש בתשתית של "קול אחד" שנבנתה בתמיכת מחלקת המדינה האמריקאית לארגון "קול אחד" בשנת 2014 כדי לתמוך בקידום פתרון שתי המדינות לשני עמים. לפי הדו"ח, התמיכה נועדה לצורך קמפיין שכלל "הרחבת הנוכחות ברשתות החברתיות, בניית מאגר בוחרים גדול יותר, ושכירת חברת ייעוץ פוליטי אמריקאית שתכשיר פעילים ומנהלים בשיטות ניהול קמפיין עממי למען תמיכה בתהליך השלום הישראלי־פלסטיני". כך למשל, הפעילים שגויסו בתמיכת ממחלקת המדינה נרתמו לפעילות V15, "קול אחד" דיווח על כך לקונסול הכללי של ארצות הברית בירושלים, אך זה אמר שלא קרא את האימיילים בעניין משום שהיו ארוכים מדי. הסנטורים קבעו כי מחלקת המדינה לא הציבה מלכתחילה תנאים לגבי השימוש בכסף ולכן לא נעברה עבירה, אולם נמצאו כשלים בדרך שבה מקצה הממשל כספים לעמותות והאופן שבו הוא מפקח עליהם. יושב ראש תת-הוועדה, הסנאטור הרפובליקני רוב פורטמן, אמר כי הדבר לחלוטין אינו מקובל שנעשה שימוש בכספי משלם המיסים האמריקני לבניית תשתית של קמפיין פוליטי וכנגד ידידתה הטובה ביותר של ארצות הברית מהמזרח התיכון.
ביקורת

מראשית פעילותה של התנועה הושמעה ביקורת כלפי פעילותה, בעיקר בקרב ארגוני הימין וכלי התקשורת המזוהים עימם. בסוף ינואר 2015 פתחה מפלגת הליכוד בקמפיין נגד V15 שכלל ראיונות שונים בערוצי התקשורת ומסיבת עיתונאים בהשתתפות מירי רגב, ציפי חוטובלי, אופיר אקוניס, יריב לוין ודוד שמרון, שבה טענו בדבר מימון והתנהלות התנועה. הליכוד טען שהארגון משמש כשלוחה של רשימת המחנה הציוני תוך הפרת חוק מימון מפלגות, התלונן על כך בפני ועדת הבחירות המרכזית והגיש בקשה לצו מניעה נגד הארגון. לאחר שלא הצליח להוכיח את טענותיו ביטל הליכוד את בקשתו לצו מניעה, ולאחר מכן דחה ראש ועדת הבחירות המרכזית את עתירת הליכוד, וחייבו בתשלום הוצאות בסך 48,000 ש"ח. בד בבד, התפרסמו כתבות ב"ישראל היום", אשר כינו את פעילות התנועה "פרשת העמותות 2" (באזכור לפרשת עמותות ברק), ושטחו טענות דומות לאלו שהופיעו בעתירה.
בעקבות פעילות התנועה, הודיע חבר הכנסת יואב קיש בחודש מרץ 2016 כי בכוונתו ליזום חוק שנועד להגביל את סך התרומות לעמותות פוליטיות בתקופת בחירות, שאושר בכנסת ב-20 במרץ 2017.
בדו"ח מבקר המדינה לעניין בחירות 2015 יש התייחסות גם ל"פעילות גופים חוץ-מפלגתיים", בלי לנקוב במפורש בשמו של גוף כלשהו. בדו"ח נאמר: "אין להתעלם מהמסרים הישירים שמצאו ביטוי בחלק מהפרסומים של הגופים החוץ-מפלגתיים, לרבות פרסומים הקוראים להחלפת הממשלה ואחרים המעודדים הצבעה עבור גושים שונים. חרף האמור, ובשים לב לחשיבותו של חופש הביטוי הפוליטי של יחידים וקבוצות בחברה דמוקרטית, הגעתי לכלל מסקנה כי לא ניתן לראות במסרים מעין אלו תעמולה מובהקת לטובת סיעה ספציפית עד כדי קביעה שנוצרה חזקה של זיקה ארגונית לסיעה מסוימת כלשהי".
ראו גם

תנועת קול אחד
דרכנו - יוצאים לפעולה
דניאל לובצקי, נמרוד דוויק, פולי ברונשטיין, איתמר ויצמן
הערות שוליים

1 2 3  ג'נין תמי וולף, דור שלם רוצה להחליף שלטון – גרסת 2015, באתר מגפון, 14 במרץ 2015.
↑  עוז רוזנברג, ‏חברי V15 לא מתייאשים מהכישלון בבחירות: "גם הימין וגם השמאל מדוכאים", באתר מעריב אונליין, 3 בדצמבר 2015
↑   עפרה אידלמן, לא מחכים לאיחוד מפלגות: הצעירים שהקימו חזית עממית לשחרור מביבי, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2014.
↑  נמרוד דוויק, על השמאל להפוך ממפלגות מפוצלות למחנה מאוחד, באתר nrg‏, 5 במאי 2015
↑  הילו גלזר, מהפך אל הפח: הכישלון הצורב של V15, באתר הארץ, 18 במרץ 2015
↑  גיל תמרי, דיווח: מחלקת המדינה בארה"ב העבירה כספים לקמפיין נגד נתניהו, באתר nana10‏, 12 ביולי 2016; ג'ים סוויפט, דו"ח בסנאט: מחלקת המדינה האמריקנית מימנה מאמצים להפלת הימין, 12 ביולי 2016, באתר מידה
↑  http://www.politico.com/story/2016/07/state-department-grant-netanyahu-225414
1 2   תאגיד השידור הישראלי, תיעוד: כך הועתקו מסרי הליכוד ל"ישראל היום" בבחירות 2015, באתר יוטיוב,‏ 18 במרץ 2018
↑  עמרי נחמיאס‏, סערת V15: "עמותת קש תומכת שמאל" או "פאניקה של הימין"?, באתר וואלה, 1 בפברואר 2015
↑  עמרי נחמיאס‏, "לא נמצא קשר להרצוג": הליכוד משך את העתירה נגד V15, באתר וואלה, 19 בפברואר 2015
↑  עמרי נחמיאס וגלי גינת‏, העתירה נגד V15 נדחתה: "ספק אם היה צריך להגישה", באתר וואלה, 22 בפברואר 2015
↑  יהונתן ליס, הכנסת אישרה את חוק V15: סעיפים מרכזיים הושמטו מהנוסח הסופי, באתר הארץ, 20 במרץ 2017
↑  הודעות הכנסת, אושר סופית: הרחבת חוק מימון מפלגות על גופים פעילים בבחירות(V15), באתר הכנסת, ‏2 במרץ 2017
↑  דין וחשבון על תוצאות ביקורת חשבונות הסיעות ורשימות המועמדים לתקופת הבחירות לכנסת העשרים, הפרק "פעילות גופים חוץ-מפלגתיים", באתר מבקר המדינה, אוקטובר 2016
מדבקה של V15