stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טום ווטסון

| --- | --- |

 מידע אישי
 לידה:  8 באפריל 1859 נורת'מברלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 במאי 1915 (בגיל 56) מרזיסייד, הממלכה המאוחדת 
 
טום ווטסון (אפריל 1859 - מאי 1915) היה מאמן כדורגל שאימן את סנדרלנד ואת ליברפול.
ווטסון אימן את סנדרלנד במשך 6 עונות, משנת 1889 עד 1896. במהלך כהונתו כמאמן הקבוצה, הוליך את הקבוצה לליגת הפוטבול ליג, לאחר ניצחון על קבוצת החובבים סנדרלנד אלביון במשחק על ההעפלה לליגה הבכירה. תחת הדרכתו, זכתה סנדרלנד ב-3 אליפויות, בעונות 1891-92, 1892-93 ו- 1894-95, שהפכו אותו למאמן המצליח בתולדות המועדון.
ווטסון עבר לאמן את ליברפול בשנת 1896 וזכה להצלחה יחסית עד מותו ב-1915. ליברפול בזמנו של ווטסון זכתה באליפות הליגה בעונות 1900-01 ו- 1905-06, וכן הגיעה לגמר גביע ההתאחדות הראשון שלה ב-1914, בו הפסידה 1-0 לברנלי.
תארים והישגים כמאמן

אליפות הליגה האנגלית הבכירה
זכייה (3): 1891-92, 1892-93, 1894-95
סגנות (1): 1893-94
אליפות הליגה האנגלית הבכירה
זכייה (2): 1900-01, 1905-06
סגנות (2): 1898-99, 1909-10
מגן הצדקה - זכייה (1): 1906-07
גביע ההתאחדות - סגנות (1): 1914-15
טרדונה

| --- | --- |
סמל טרדונהסמל טרדונה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת קזינצברציקה
 שטח:  12.3 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  960 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°10′19″N 20°32′02″E﻿ / ﻿48.171811111111°N 20.533880555556°E﻿ / 48.171811111111; 20.533880555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://tardona.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טרדונה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.טרדונה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טרדונה (בהונגרית: Tardona) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. אוכלוסיית טרדונה קטנה משמעותית מ-1,150 תושבים בשנת 1990 עד 980 תושבים בשנת 2018 (ירידה של 170 תושבים).
בטרדונה חיו מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 22 |  |
| 1880 | 27 | 564 |
| 1910 | 20 |  |
| 1920 | 6 |  |
| 1930 | 8 |  |
| 1941 | 6 | 986 |
יהודית פריינד

אין תמונה חופשית
יהודית פריינד (נולדה ב-1976) היא אשת חינוך, סופרת עיתונאית ומרצה חרדית. כמה מספריה היו לרבי-מכר, בהם הספרים להתראות ילדים ומשהו לקחת הביתה שפורסמו בבית נאמן, מוסף יתד נאמן לנשים לשעבר. כתיבתה מתאפיינת ברגישות רבה, ועוסקת בסוגיות רגישות אתן מתמודד המגזר החרדי. רבים מספריה עוסקים בפערים חברתיים ומרימים על נס את אנשי הצללים. פריינד מוזמנת להרצאות ולרבי שיח במסגרות חינוכיות-דידקטיות מגוונות, בהם בתי ספר למורים, סמינרים, וכינוסי תוכן לנשים. בהרצאותיה משלבת את הסיפור העיתונאי ואת הסיפור האנושי שמאחורי הקלעים.
ביוגרפיה

פריינד נולדה וגדלה ברחובות. היא מתגוררת בבני ברק ועוסקת בחינוך ובכתיבה. מאז 1997 היא עובדת כעיתונאית בעיתון יתד נאמן, וכותבת לרוב בנושאים חברתיים. ספרה הראשון הוא משא של איש אחד.
החל מ-2019 מפרסמת פריינד טור שבועי פופולרי בעיתון "יתד נאמן", ומנגישה אקטואליה והתרחשויות פוליטיות מזווית ראייה ייחודית רוחנית. רבים מהחומרים שהובאו בטור השבועי שלה עובדו בשנת 2020 בספרה "זיכרון דברים" שיצא לאור בעיצומה של מגפת הקורונה והביא את הפן האנושי-יהודי של המגפה.
ספריה > ספרים למבוגרים

משא של איש אחד – קובץ סיפורים קצרים.
משהו לקחת הביתה – רומן משפחתי, רב מכר.
להתראות ילדים – סיפור השואה והתקומה על רקע תל אביב הישנה. הסיפור זכה לתהודה רבה בקרב בני הדור השני והשלישי.
כורי הפחמים – רומן משפחתי על רקע עיירת פיתוח דרומית.
נוגע בלב – קובץ סיפורים.
סמבטיון חיי – קובץ סיפורים ספרותיים, רבים מהם הומחזו ונלמדים במסגרת לימודי הספרות במכללות החרדיות.
מתנה לאמא - אוסף רשימות ייעודיות על הורות, חינוך ומשמעות.
מחר ניסע לירושלים (2018) - סיפור משפחתי המביא אל קדמת במת המיינסטרים את העם שבשדות וחכמת החיים הפשוטה, החפה מאילוצים וממוסכמות חברתיות המכתיבות את סדר היום והשיח במגזר החרדי-ליטאי.
זיכרון דברים (2020) - רשמים, הגיגים סיפורים ותובנות בעקבות גל הקורונה הראשון.
ספריה > ספרים לילדים

גבעת המטאטא – ספר ילדים טיפולי
רחוב קישטא – 2 חלקים – ספר ילדים ביבליותרפי במהדורה אלבומית.
הבית ברחוב קיבוץ גלוית
מגדלים באוויר
טאראס מיכאליק

טאראס וולודימירוביץ' מיכאליק (באוקראינית: Тара́с Володи́мирович Миха́лик; נולד ב-28 באוקטובר 1983 בעיירה לוביישוב שבמחוז ווהלין) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות הקשר אחורי. לאחר פרישה ממשחק פעיל פנה לקריירת אימון. נכון ל-2023 מאמן את קבוצת נוער של המועדון ווהלין לוצק.
קריירה

מיכאליק החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל צסק"א קייב בגיל 17. את משחקו הראשון במדי הקבוצה שיחק באביב 2002. עד לעונת 2004/2005 שותף במשחקי הליגה בעיקר כשחקן מחליף. בתחילת העונה המדוברת הפך לשחן קבוע בהרכב צסק"א. בקיץ 2005 הושאל לקבוצת הוברלה אוז'הורוד ששיחקה אז בליגת העל של אוקראינה. באחד ממשחקי העונה שיחק מול קבוצת הצמרת של הליגה - דינמו קייב. במהלך המשחק הוא הרשים את מאמני דינמו וקיבל הצעה לעבור לשורותיה. באביב 2006 הוא חתם על חוזה ל-5 שנים בדינמו קייב. מיכאליק שיחק בשורות דינמו עד יוני 2013. הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ובשני גביעי המדינה.
ב-18 ביוני 2013 חתם בקבוצה הרוסית לוקומוטיב מוסקבה ושיחק בה במשך 6 עונות, במהלכן זכה ב-3 גביעי רוסיה ובאליפות אחת.
בקיץ 2019 עזב את לוקומוטיב ועבר לשחק בקבוצה האוקראינית ווהלין לוצק. באוגוסט 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת

מיכאליק זומן לנבחרת הצעירה של אוקראינה בשנת 2004. הוא שיחק 10 משחקים בשורות הנבחרת. בשנת 2006 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות. שותף בכל חמשת משחקיה של הנבחרת בטורניר וזכה עמה במדליית הכסף.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק מיכאליק מאז אוגוסט 2006. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול אזרבייג'ן. מיכאליק היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012. הוא השתתף בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות. מאז הטורניר לא זומן יותר לנבחרת.
אימון

בינואר 2021 החל לאמן את קבוצת המילואים של המועדון ווהלין לוצק.
תארים

מקום שני באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2006
אליפות אוקראינה: 2007, 2009
אליפות רוסיה: 2018
הגביע האוקראיני: 2006, 2007
הגביע הרוסי: 2015, 2017, 2019
טרד

ערך זה עוסק בכפר בהונגריה. אם התכוונתם לציפור, ראו .
טרד (בהונגרית: Tard) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טרד קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-1,527 תושבים בשנת 1990 עד 1,127 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-26%).
בטרד חיו מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 23 |  |
| 1880 | 42 | 1,855 |
| 1910 | 34 |  |
| 1920 | 30 |  |
| 1930 | 27 |  |
יום ליקוט עצמות

בהלכה היהודית, יום ליקוט עצמות הוא היום בו אוספים את עצמות הנפטר מקברו הזמני, ומעבירים אותן אל קבר קבוע. על-פי ההלכה, יום זה הוא מעין יום קבורה, והקרובים נוהגים בו מקצת מנהגי אבלות.
המקור ההלכתי

במשנה במסכת מועד קטן (פרק א, משנה ה) נחלקו ביניהם התנאים האם מותר ללקט עצמות בחול המועד. רבי מאיר סבר שהדבר מותר "מפני ששמחה היא לו". כלומר ליקוט העצמות הוא מאורע משמח ולכן מותר לעשותו בתקופה שמחה, בחול המועד. לעומתו, רבי יוסי סבר שליקוט העצמות הוא מאורע של אבלות ולכן אין לעשותו בימי חול המועד.
ההלכה נפסקה כרבי יוסי וביום ליקוט עצמות יש לנהוג מנהגי אבלות מסוימים.
דבריו של רבי מאיר שיום ליקוט העצמות הוא יום שמחה נראים תמוהים במבט ראשון. ההסבר המובא להם בתלמוד הירושלמי על המשנה במסכת מועד קטן הוא שכל עוד לא לוקטו העצמות הרי שהמת עדיין סובל מחיבוטי הקבר ולאחר ליקוט העצמות מסתיימים ייסוריהם. בלשון התלמוד הירושלמי "שנינוחו אבותיו מן הדין" כלומר שהתקופה בה התייסר הנפטר על חטאיו תמה ולכן יש לשמוח. (בתלמוד הבבלי על משנה זאת (מסכת מועד קטן, דף ח, עמוד א) הוסברו דברי רבי מאיר באופן אחר).
הברייתא המובאת בתלמוד הירושלמי שהוזכר לעיל מאזנת בין שתי התחושות ומורה על יום אבל ביום ליקוט העצמות ויום שמחה ביום שלאחר מכן. וזה לשון הברייתא:
"בראשונה היו קוברין במהמורות. נתאכל הבשר היו מלקטין את העצמות וקוברין אותן ברזים. אותו היום היה מתאבל ולמחר היה שמח שנינוחו אבותיו מן הדין."
ההלכות הקשורות ביום ליקוט עצמות מופיעות בספר הטור ובשולחן ערוך בסימן תג, הסימן החותם את חלק יורה דעה. ההלכה מחייבת לנהוג מנהגי אבלות אם כי מנהגי האבלות ביום ליקוט עצמות פחות חמורים ממנהגי האבלות הנהוגים בשבעת ימי האבל.
הראשונים נחלקו ביניהם האם ביום ליקוט העצמות נוהגים גם מנהגי אנינות כל עוד לא נטמן הנפטר במקומו החדש. בטור מובאים דברי המהר"ם מרוטנברג ולפיהם
"כתב הר"מ מרוטנבורק כל זמן שלא נקברו חל עליו כל דין אנינות לאסור בשתיית יין ואכילת בשר ואחר שנקבר חל עליו כל דין אבלות עד הערב."
הטור גם הביא את דברי אביו הרא"ש ולפיהם:
"ואבי אדוני הרא"ש כתב שאין עליו דין אנינות כלל אלא מיד חל עליו דין אבילות אפילו קודם שקברום"
הרמ"א בהגהותיו לשולחן ערוך פסק בסוגיה זאת כדעת הרא"ש.
רקע היסטורי

הסיבה לצורת הקבורה הדו־שלבית הזאת היא שבתקופה הראשונה היו ממתינים עד שיתאכל הבשר מגופת הנפטר. לאחר התאכלות הבשר ולאחר שמגופת המת נותרו רק העצמות, היו אוספים את העצמות ומעבירים אותם אל המקום המיועד להם - חדר ובו עצמות כל מתי המשפחה ("מאספה") בתקופת בית ראשון, וגלוסקמאות בתקופת בית שני. ארון הקבורה היה נטמן באדמה או במערה ובכך היה בא אל סופו תהליך קבורת הנפטר. מטבע הדברים כשפסק המנהג לקבור את הנפטר באופן דו שלבי פחת השימוש בהלכה של יום ליקוט עצמות. למרות זאת הלכה זאת מצויה בשימוש גם בימינו אנו.
בתקופה שלאחר מלחמת העצמאות נאספו עצמות נרצחי כפר עציון ועצמות חללי לטרון ומקומות נוספים והובאו לקבורה. ביום הבאתן לקבורה היו מקרובי החללים שנהגו מנהגי אבלות עקב היותו של יום זה מעין יום ליקוט עצמות. גם בביצוע תוכנית ההתנתקות נזקקו חלק ממפוני גוש קטיף להלכה זאת. בית הקברות היהודי שבגוש קטיף פונה וגופות הנפטרים הובאו לקבורה מחודשת בהר הזיתים. ביום הוצאת המתים מקברם היו מקרובי הנפטרים שנהגו מנהגי אבלות עקב היותו של יום זה מעין יום ליקוט עצמות.
בשנים האחרונות מתקיים שיח על חידוש מנהג ליקוט העצמות, ופיילוט ראשון נערך בקבוצת יבנה.
הערות שוליים

↑  יאיר פורסטנברג, יוזמה לחידוש מנהג ליקוט עצמות: בעיות חדשות, פתרונות ישנים, באתר נאמני תורה ועבודה, ‏דצמבר 2017
| מצוות ומנהגים יהודיים |
| --- | --- | --- |
| ערכים כלליים | הלכה • עשרת הדיברות • תרי"ג מצוות • שבע מצוות דרבנן • שבע מצוות בני נח • רשימות: מצוות הנהוגות בזמן הזה • מצוות שאינן נוהגות בזמן הזה |  |
| סדר היום | נטילת ידיים • ציצית • תפילין • קריאת שמע • תפילה • תלמוד תורה • ברכת המזון |  |
| הלוח העברי | קידוש החודש • עיבור השנה • שבת • ראש חודש • חגי ישראל ומועדיו • שמיטה • שנת היובל |  |
| מצוות שבין אדם לחברו | ואהבת לרעך כמוך • צדקה • גמילות חסדים • לשון הרע • והדרת פני זקן • אונאת דברים • משפט עברי |  |
| מצוות התלויות בארץ | מצוות יישוב ארץ ישראל • מתנות כהונה • מתנות עניים • איסור ערלה • שמיטה • שנת היובל |  |
| איסור והיתר | כשרות • בשר בחלב • שחיטה • טרפה • איסור אכילת חלב • יין נסך • חמץ |  |
| תשמיש קדושה ותשמיש מצווה | ספר תורה • תפילין • מזוזה • סידור • ציצית • שופר • לולב • מצה • כיפה |  |
| בית המקדש | מצוות בניין בית המקדש • כהן • קורבן • עלייה לרגל • טומאה וטהרה • רשימת מצוות בית המקדש |  |
| משפחה | ברית מילה (או הטפת דם ברית) • פדיון הבן • זבד הבת • בת מצווה • בר מצווה • חופה וקידושין • טהרת המשפחה • מעמד האישה ביהדות • צניעות  • כיבוד אב ואם |  |
| מוות | אבלות • אנינות • הלוויה • קריעה • קדיש • קבורה • סעודת הבראה • שבעה • יום השנה • אזכרה • נר נשמה • הזכרת נשמות • חברה קדישא |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אוסף גלוסקמאות במוזיאון הכט באוניברסיטת חיפה
טרה אוסטרליס

מפת העולם מאת הקרטוגרף אברהם אורטליוס שנוצרה בשנת 1570 לערך, ובה מופיעה "טרה אוסטרליס נודום קוגניטה" כיבשת גדולה בחלקה התחתון של המפה
טרה אוסטרליס (בלטינית: Terra Australis; "האדמה הדרומית") היא יבשת היפותטית, שההנחה הראשונה לקיומה הופיעה כבר בזמן העתיק, והיא החלה להופיע לראשונה על מפות בין המאות ה-15 ל-18. קיומה של טרה אוסטרליס לא היה מבוסס על מדידות, מיפוי או תצפית ישירה, אלא על הרעיון, שלארץ יבשתית בחצי הכדור הצפוני צריך להימצא איזון בארץ מקבילה בחצי הכדור הדרומי. רעיון זה של יבשה מאזנת מתועד כבר בתקופתו של מקרוביוס, פילוסוף רומאי בן המאה ה-5, שעשה שימוש במונח "אוסטרליס" על גבי מפותיו.
בראשית המאה ה-19 עשה חוקר אוסטרליה הבריטי מתיו פלינדרס נפשות לרעיון לקיחת השם אוסטרליה מ"טרה אוסטרליס" בנימוק, ש"אין כל ודאות" שתימצא איזו שהיא יבשה משמעותית דרומית לאוסטרליה. היבשת העתידה להיקרא אנטארקטיקה תיחקר עשרות בשנים לאחר צאת ספרו של פלינדרס על אוסטרליה, "מסע לטרה אוסטרליס" ("A Voyage to Terra Australis") ב-1814, ולאחר שחילוף השמות שלו התקבל ברבים.
שמות נוספים

טרה אוסטרליס הוא אחד מתוך מספר שמות אשר התייחסו לשטח האדמה הקרוי בימינו יבשת אוסטרליה. שמות נוספים כוללים את טרה אוסטרליס איגנוטה (Terra Australis Ignota), טרה אוסטרליס אינקוגניטה (Terra Australis Incognita; "האדמה הלא מוכרת בדרום") או טרה אוסטרליס נודום קוגניטה (Terra Australis Nondum Cognita; "האדמה הדרומית שעדיין לא נתגלתה"). שמות אחרים ליבשת הדמיונית הם ברזיליאה אוסטרליס (Brasiliae Australis), מגָלניקה (Magallanica) או מגֶלניקה (Magellanica; "ארצו של מגלן"), לה אוסטריאליה דל איספיריטו סנטו (La Australia del Espíritu Santo; בספרדית: "האדמה הדרומית של רוח הקודש") ולה גרנדה איסלה דה ג'אווה (La grande isle de Java; בצרפתית: "האי הגדול של ג'אווה"). שמות אחרים בהם בעצם נעשה שימוש נפוץ ליבשת היו אוסטרליה וניו הולנד.
מקורות מוקדמים

כבר בתקופת יוון העתיקה שיער הפילוסוף אריסטו כי "...מכיוון שחייב להתקיים אזור הנושא את אותו היחס לקוטב הדרומי בדומה למקום בו אנו חיים המתייחס לקוטב שלנו...". רעיונותיו של אריסטו הורחבו במהלך המאה ה-1 על ידי תלמי, אשר האמין כי האוקיינוס ההודי מוקף מצידו הדרומי ביבשה ושהאדמה בהמיספירה הצפונית צריכה להיות מאוזנת באמצעות שטח אדמה בגודל דומה בדרום. מרקוס טוליוס קיקרו השתמש במונח "סינגולוס אוסטרליס" (Cingulus australis; "אזור דרומי") בהתייחסו לאנטיפודים בספרו "סומניום סקיפיאוניס" (Somnium Scipionis; "חלום סקיפיו").
אגדות על אודות טרה אוסטרליס אינקוגניטה, "האדמה הלא ידועה שבדרום", היו קיימות עוד לפני תקופת רומא העתיקה. שרטט מפות רומאי בשם פומפוניוס מלה האמין גם הוא, כמוהו כאריסטו, בסימטריה הכרחית בין היבשות. אחרת, טען, היה העולם מתהפך על צדו. האגדות, הסברות והדמיונות הפכו למושג מקובל בגאוגרפיה של תקופת ימי הביניים, אף על פי שהדבר לא היה מבוסס על מידע מתועד כלשהו של היבשת. מפותיו של תלמי, שהתפרסמו באירופה בתקופת הרנסאנס, לא הראו במדויק יבשת כזו, אך הציגו את יבשת אפריקה ללא גבול ימי עם האוקיינוס בקצה הדרומי שלה (ומכאן ששטחה נמתח עד לקוטב הדרומי), דבר שהעלה עימו גם את האפשרות שהאוקיינוס ההודי מוקף למעשה ביבשה מכל עבריו. מלומדים נוצרים לא התייחסו בביטול לרעיון היבשה מעבר לים הדרומי, אך היתכנות קיומה של יבשה הייתה נתונה במחלוקת.
התיאור הראשון של טרה אוסטרליס על גבי גלובוס מיוחס ככל הנראה לאיש האשכולות הגרמני יוהנס שונר (Johannes Schöner). הגלובוס אבד ב-1523 אך מקובל להאמין כי הקרטוגרף הצרפתי אורונס פינה (Oronce Finé) התבסס על דגם זה כאשר פרסם את מפת העולם בעלת צורת הלב שלו ב-1531. פינה רשם על גבי המפה כי היבשת "נתגלתה לאחרונה אך טרם נחקרה במלואה". גוף המים מעבר לקצה הדרומי של דרום אמריקה מכונה במפה "מארה מגלניקום" (Mare Magellanicum), אחד השימושים הראשונים בשמו של פרדיננד מגלן בהקשר כזה.
יוהנס שונר כינה את היבשת ברזיליאה אוסטרליס במאמר "אופוסקולום גאוגרפיקום" (Opusculum Geographicum) שפורסם ב-1533 ובו הסביר:
ברזיליאה אוסטרליס היא אזור ללא גבולות לכיוון הקוטב הדרומי, אשר נתגלתה לאחרונה אך טרם נחקרה במלואה, ומשתרעת הרחק אל מֶלאכָה ואף מעבר לה. תושבי האזור מנהלים חיים טובים וישרים ואינם קניבלים, בניגוד לעמים ברבריים אחרים. אין להם כתב או מלכים, אך הם מוקירים את זקניהם ומצייתים להם; הם נותנים את השם תומאס לילדיהם [על שמו של תומאס הקדוש]; קרוב לאזור שוכן האי הגדול של זנזיבר ב-102.00 ו-27.30 מעלות דרום.
מרקו פולו טען, שבמסעותיו בדרום ראה ארץ פראית מאוד בשם לוקאק, שרק מעטים מבקרים בה והיא מלאה זהב, פילים, חיות בר ועובדי אלילים. משרטטי המפות של תקופת הרנסאנס השתמשו בקואורדינטות המעורפלות למדי של מרקו פולו למיקום הארץ שתיאר בדרום הרחוק, כחלק מטרה אוסטרליס אינקוגניטה, מחוז האגדות. גם גילוי אמריקה חיזק את סברת האירופאים, שאכן ישנה בדרום הרחוק יבשת רחבת ידיים ועתירת משאבים, שיש לגלותה.
דעיכת הרעיון

בחלוף השנים החל רעיון קיומה של טרה אוסטרליס לאבד בהדרגה מאחיזתו. ב-1615 הקיפו יאקוב לה מייר ווילם סכאוטן את כף הורן והוכיחו כי ארץ האש איננה יבשת אלא ארכיפלג קטן יחסית, בעוד שב-1642 הוכיח מסעו הראשון של אבל טסמן באוקיינוס השקט כי אוסטרליה איננה חלק מיבשת דרומית מיתית. מאוחר יותר הפליג ב-1770 ג'יימס קוק סביב מרבית שטחה של ניו זילנד והוכיח כי אף היא איננה חלק מיבשת גדולה. במסעו השני הפליג קוק סביב העולם בקו רוחב גבוה מאוד ואף חצה מספר פעמים את חוג הקוטב והראה בכך כי קיומה של יבשת דרומית אפשרי רק בתוך תחומיו הקרים של הקוטב הדרומי ולא קיימת שלוחה אל אזור האקלים הממוזג כפי שחשבו בעבר. ב-1814 פרסם מתיו פלינדרס את ספרו "מסע אל טרה אוסטרליס" (A Voyage to Terra Australis) והסיק כי טרה אוסטרליס, אותה שיערו אריסטו ותלמי, אינה קיימת ורצה שהשם יתייחס אל מה שראה כדבר הגדול הבא, "אוסטרליה". הוא כתב:
אין סבירות לכך, כי עוד גוף יבשה מנותק, שהיקפו שווה בקירוב, יימצא אי פעם בקו רוחב דרומי יותר; לנוכח זאת, ישמש השם טרה אוסטרליס לתיאור חשיבותה הגיאוגרפית של הארץ הזו, ומיקומה על הגלובוס: עתיקות השם ממליצה עליו; ובאין התייחסות לאף אחת מהמדינות הטוענות לבעלות, נראה ששם זה מעורר פחות התנגדות מכל שם אחר שהיה יכול להבחר.
בליווי הערה בתחתית הדף:
אם ארשה לעצמי לתקן חידוש למונח המקורי, יהיה זה להמירו ל"אוסטרליה", מכיוון שהוא נעים יותר לאוזן ומתאים לשמותיהן של חלקות אדמה גדולות אחרות על כדור הארץ.
לאחר זמן לא רב הוכח שמסקנתו שגויה, אך עד אז כבר דבק השם החדש שהעניק.
ממלכת ביך

ביך (Beach) הופיעה על גבי מפות מהמאה ה-16, בעיקר אלה של אברהם אורטליוס מ-1570 ויאן הויגן ואן ליסחוטן (Jan Huyghen van Linschoten) מ-1596, כנקודה הצפונית ביותר של טרה אוסטרליס, יחד עם לוקאק (Locach), ממלכה אשר תוארה על ידי מרקו פולו כעשירה מאוד בזהב. "ביך" הייתה למעשה תעתוק שגוי של "לוקאק", כאשר האחרון היה השם שנתן מרקו פולו לממלכה התאית של לאבו (לופ בורי של ימינו). בקנטונזית מבוטאת לאבו כ"לו-הוק" (Lo-huk, 羅斛) ומשם לקח מרקו פולו את התרגום שלו. בשיטת הכתיב של השפה הגרמנית במאה ה-16 היה דמיון בין לוקאך ובואֶך (Boëach). בשל התעתוק השגוי במהדורת 1532 של הספר מסעות מרקו פולו שונה לוקאך לבואך, ומאוחר יותר קוצר לביך.
המקום הופיע על מפת העולם שפורסמה בפירנצה על ידי הגרמני הנריקוס מרטלוס גרמנוס (Henricus Martellus Germanus) ב-1489, ובה נראית "פרובינציית בואך" בשכנות ל"פרובינציית סיאמבה". קטע בספרו של מרקו פולו המתאר את הפלגתו בים מסין אל הודו דרך צ'אמפה, ג'אווה (אותה כינה "האי הגדול של ג'אווה"), לוקאך וסומטרה (אותה כינה "האי הקטן של ג'אווה"). לאחר הפרק העוסק בממלכת צ'אמפה, מופיע פרק המתאר את ג'אווה (בה לא ביקר בעצמו). בהמשך מתואר המסע מצ'אמפה לסומטרה, אך בשל טעות סופרים הוחלפה המילה "ג'אווה" ב"צ'אמפה" כנקודת היציאה, הממקם את סומטרה כ-1,200 מייל דרומית לג'אווה במקום צ'אמפה. לוקאך, הממוקמת בין סומטרה לצ'אמפה הופיעה בשל כך הרחק דרומה מג'אווה, ועל פי מספר גאוגרפים, סמוך או על יבשת טרה אוסטרליס עצמה.
כפי שהסביר סר הנרי יול (Henry Yule), עורך הגרסה האנגלית לספרו של מרקו פולו:
בשל הכתוב במהדורות הישנות, אשר נשאו את הנוסעים דרומית-מזרחית מג'אווה אל אדמת בואך (או לוקאך), מיקמו מספר גאוגרפים של המאה ה-16 במפותיהם את היבשת בכיוון זה.
בגלובוס שבנה בשנת 1541, הציב גרארדוס מרקטור את "פרובינציית ביך העשירה בזהב" (Beach provincia aurifera) בקצה הצפוני של טרה אוסטרליס, זאת בהתאם לתעתיק השגוי כפי שפורסם במהדורת ספרו של מרקו פולו מאותה תקופה.
ביך נותרה במיקום זה גם על מפת העולם של מרקטור ב-1569, מיקום שהועצם על ידי הוספת הציטוט המיוחס למרקו פולו: "פרובינציית ביך העשירה בזהב, אליה מגיעים רק מעטים מארצות אחרות, וזאת בשל אופיים הלא אנושי של תושביה", בעוד אזור לוקאך (Lucach regnum) הופיע באותה מפה דרומית מערבית לה. בעקבות מרקטור, מיקם גם אברהם אורטליוס את ביך ולוקאך על מפת העולם שלו ב-1571. בדומה לכך, הופיעה ביך בקצה הדרומי של מפתו הידועה של יאן הויגן ואן ליסחוטן על איי מזרח הודו ב-1596, אשר הובילה (או הטעתה) את אבל טסמן במסעו ב-1642 לחיפוש אחר הארץ העשירה בזהב והשוכנת דרומית לאיי שלמה, בשטח שבין כף הורן לכף התקווה הטובה.
אישור לקיומה של יבשה באזור בו הראו המפות על מיקומה ההיפותטי של ביך הגיע באוקטובר 1616, עם הגעתו של ההולנדי דירק הארטוך (Dirk Hartog) לחופה המערבי של אוסטרליה של ימינו, אותה כינה אֵנדראכטסלנד (Eendrachtsland) על שם ספינתו. באוגוסט 1642 שיגרה מועצת חברת הודו המזרחית ההולנדית את אבל טסמן למסע לאותו אזור, כאשר אחת ממטרותיו הייתה "השגת מידע על הפרובינציות הלא נודעות של ביך".
אנטארקטיקה

אנטארקטיקה נתגלתה לבסוף באזור ההיפותטי של טרה אוסטרליס על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן ב-1820. היקפה של טרה אוסטרליס נקבע סופית, והוכח כי ההמיספירה הדרומית מכילה הרבה פחות שטח אדמה לעומת הצפונית. שטחה ההיפותטי של טרה אוסטרליס כלל בסופו של דבר רק שתי יבשות קטנות יחסית בהיקפן: אנטארקטיקה ואוסטרליה.
ראו גם

ניו הולנד
לקריאה נוספת

אומברטו אקו, תולדות האגדות - סיפורם של מקומות אגדיים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2016, הפרק "איי שלמה וארץ אוסטרליס", עמודים 324–341
Barber, Peter. Barnes, Katherine. Dr Erskine, Nigel. Gertisen, Rupert. Dr Green, Jeremy. Dr Helman, Susannah. Kaus, David. King, Robert J. Mawer, Granville Allen. Patton, Maggie. Persak, Erica. Rhodes, Jon. Shephard, Denis. Dr Sutton, Peter. Dr Terry, Martin. Van Mourik, Justine. Dr Whyte, Brendan. Wiliams, Nat. Dr Woods, Martin. Mapping Our World: Terra Incognita To Australia. National Library of Australia, 2013. ISBN 0642278091
Eisler, William Lawrence. The Furthest Shore: Images of Terra Australis from the Middle Ages to Captain Cook. Cambridge University Press, 1995. ISBN 0521392683
הערות שוליים

↑  Mapping Our World: Terra Incognita To Australia. עמודים 96-99
↑  Ambrosius Aurelius Theodosius Macrobius. "Zonenkarte". e-manuscripta.ch
↑  Flinders, Matthew. A voyage to Terra Australis (Introduction). SA.GOV.AU
↑  Aristotle. Meteorology. Book II Part 5. The Internet Classics Archive
↑  Mapping Our World: Terra Incognita To Australia, עמוד 19
↑  Scott, Anne M. European Perceptions of Terra Australis. Ashgate Publishing, Ltd., 2012. ISBN 1409439410. עמודים 18-19
↑  טוני הורביץ, "קווי רוחב כחולים", תרגום נועה בן-פורת, הוצאת ארה ניר 1997, עמ' 20
1 2  Mapping Our World: Terra Incognita To Australia. עמוד 83
↑  הורביץ, עמ' 20
↑  Wilford, John Noble. The Mapmakers: The Story of the Great Pioneers in Cartography - from Antiquity to the Space Age. Pimlico, 2002. ISBN 0712668128. עמוד 165
↑  Eisler, עמודים 37-40
↑  "A Nova Gazeta da Terra do Brasil (Newen Zeytung auss Presillg Landt)"
↑  Suarez, Thomas. Shedding the Veil: Mapping the European Discovery of America and the World. World Scientific, 1992. ISBN 9810208693. עמוד 70
↑  Medina, José Toribio. El piloto Juan Fernández, descubridor de las islas que llevan su nombre y Juan Jufré, armador de la expedición que hizo en busca de otras en el mar del sur : estudio histórico. Santiago de Chile: Imprenta Elzeviriana. 1918. Internet Archive. 
עמודים 136, 246
↑  "Polus Antarcticus". National Library of Australia
1 2  Mapping Our World: Terra Incognita To Australia.
 עמודים 106-107
↑  Translation by Dolores Turró of the tenth of Queirós’ Presentation memorials. State Library of New South Wales. עמוד 15
↑  Mapping Our World: Terra Incognita To Australia. עמודים 108-113
↑  Wales, William. "Log book of HMS 'Resolution' (RGO 14/58)". Cambridge Digital Library
↑  Cook, James. The life, voyages, and discoveries, of captain James Cook. (Followed by) Pitcairn's island and the mutineers of the Bounty. 1837. עמודים 80, 84, 86, 184
1 2 3  Mapping Our World: Terra Incognita To Australia. 
עמודים 89–91, 96
↑  Sharp, Andrew. The Voyages of Abel Janszoon Tasman. Oxford, Clarendon Press, 1968. עמודים 24-25
↑  Robert ,Clancy. Manning, John. Brolsma, Henk. Mapping Antarctica: A Five Hundred Year Record of Discovery. Springer Science & Business Media, 2013. ISBN 9400743211. עמוד 82
↑  World Exploration From Ancient Times. Encyclopaedia Britannica, Inc. 2011. ISBN 1615354557. עמודים 88-89
"אוסטרליה על המפה" - מקומה של יבשת אוסטרליה על המפות במהלך השנים. 
הספרייה הלאומית של אוסטרליה
Universi Orbis seu Terreni Globi מאת ז'ראר דה ז'וד, 1578. זהו עותק על דף יחיד של ה-Typus Orbis Terrarum, בן שמונת הדפים של אברהם אורטליוס משנת 1564. טרה אוסטרליס מתפשטת כאן צפונה עד לגינאה החדשה
טרה אוסטרלה, 1583
‏Cosmographie Universel‏ משנת 1556 מאת גיום לה טסטי, בה מוצג חלקה הצפוני ביותר של טרה אוסטרליס כ"ג'אווה הגדולה"
טרה אוסטרליס תופסת שטח גדול מההמיספרה הדרומית על גבי מפתו של גרארדוס מרקטור מ-1587
טרה אוסטרליס היפותטית על גבי מפה מאת קורנליוס ויטפליאט משנת 1597
שטחה המוערך של היבשת הדרומית הצטמצם במפה זו משנת 1657 מאת יאן יאנסוניוס. טרה אוסטרליס אינקוגניטה ("אדמה דרומית לא ידועה") משורטטת סביב אזור הקוטב הדרומי ללא קווי חוף מוגדרים
טרגולינה

| טרגולינה |
| --- | --- |
 איילון ג'אווני
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
אינפרא־סדרה:: טרגולינה
שם מדעי
 Tragulina ‏פלואר, 1870

טרגולינה (שם מדעי: Tragulina) היא אינפרא-סדרה של מכפילי פרסה שבתת-סדרת מעלי הגירה. הקבוצה התפתחה מתחילת האאוקן וכיום נכחדו כל המשפחות הכלולות בה למעט האיילוניים, החיים ביערות אפריקה ודרום-מזרח אסיה. בעבר הם חיו גם לאורך אירואסיה ואף באמריקה הצפונית.
מאפיינים

מיני האיילונים החיים הם מהקטנים שבמכפילי הפרסה ואינם עולים על 12 קילוגרם. חלק מהמינים הנכחדים כמו הפרוטוצרטיים היו גדולים יותר, דומים לאנטילופות במראם ובעלי קרניים מוזרות על חוטמם ומצחם, אשר עזרו לזכרים להילחם ביניהם. קרניים אלה דמו לקרני אייליים אך לא בטוח שנשרו ממצחם. למינים אלה הקרניים לא בולטות כמו אצל שאר מעלי הגירה, כך שלרוב הם נאבקים באמצעות הניבים המפותחים שלהם.
בני הקבוצה הם בעלי שלוש קיבות בניגוד לארבע אצל הפקוריים, והם מתקשים בעיכול צמחייה קשה. לעיתים הם אף יאכלו חסרי חוליות או אף חולייתנים קטנים.