stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קינג גידורה

| --- | --- |

קינג גידורה, כפי שהוצג בתמונה של הסרט ״גידורה, המפלצת התלת-ראשית״, משנת 1964
 סוג:  קאייג'ו/נבל-על
 הוצאה לאור:  טוהו
 הופעה ראשונה:  גידורה, המפלצת התלת-ראשית
 הופעה אחרונה:  גודזילה: מלך המפלצות (סרט, 2019)
 יוצרים:  צובוראיה אייג'י
 גילום הדמות:  Tsutomu Kitagawa 
 מידע
 שם אמיתי:  קינגו גיידורה
 כינויים:  המפלצת התלת-ראשית, מונסטר-זירו, יוטאמה נו אורוצ'י, השד התלת-ראשי, האחד שהוא הרבה
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  קאייג'ו עצום וחוצני דמוי דרקון
 מין:  זכר
 נטייה:  בהתחלה רע, אחר כך טוב ולבסוף רע
 כוחות:  כוח וסיבולת מוגברים, טיסה, קרני כבידה, יצירת הוריקן, עמידות גבוהה, יצירת כדורי-אש, שדה אנרגיה, ברקים עוצמתיים, יכולת שאיבת כוחות-על, טלפורטציה, שליטה במחשבות, נשיכה חשמלית, שדה מגנטי, יכולת ריפוי עצמית
 דמויות קשורות
 משפחה:  דסגידורה (צאצא אפשרי) קייזר גידורה (צאצא אפשרי מיקום אחר)
 חברים:  הדורה, גייגן, מכה-גודזילה, אבירה, ספייס-גודזילה, טיטונוזאורוס, קמקורס
 אויבים:  גודזילה, מות'רה, סיסאר, דסטורויה
 
קינג גידורה שלעיתים נקרא רק גידורה (ביפנית: キングギドラ, באנגלית: King Ghidorah) הוא קאייג'ו חייזרי בדיוני דמוי דרקון המופיע בסדרת סרטי גודזילה. דמותו של קינג גידורה מדורגת במקום השני ברשימת 10 מפלצות-הענק היפניות הגדולות ביותר בכל הזמנים, לפי אתר IGN.
עיצוב

מראהו של קינג גידורה הוא כשל זוחל ענקי בעל כנפיים ענקיות, שלושה ראשים כמו של מפלצת ההידרה ושני זנבות. צבעו זהוב והוא מכוסה במעטה כבד של קשקשים. גידורה מבוסס על היצור אורוצ'י, נחש-רב ראשים מהמיתולוגיה היפנית. צובוריאה איג'י, אמן האפקטים עבור סרטי הגודזילה בשוהה, ביסס את גידורה רק על התיאור שהיה בתסריט שתיאר אותו כ "שלושה ראשים, שני זנבות, וקול כמו פעמון".
סדרת סרטי שווה

בסדרת סרטי שווה, גידורה ישות חוצנית קדומה דמוית דרקון תלת-ראשי האחראית להשמדת הציוויליזציה של הכוכב ונוס 5,000 שנה לפני 1964. ניסיונותיו להשמיד את הציוויליזציה של כדור הארץ סוכלו על ידי שיתוף פעולה של גודזילה, רודן ומות'רה.
סרטי שווה הציגו את גידורה גם כנשק עבור גזעים שונים של חוצנים הדורשים לכבוש את כדור הארץ, לצד גייגן. גידורה גם מופיע בפרקים 5 ו-6 של סדרת הטלוויזיה לוחם האזור מ-1973, שם מתגלה כי המין החוצני בשם הגרוגאה יצר את קינג גידורה, אם כי לא ידוע אם זאת אמת או לא.
סדרת סרטי שווה:
גידורה, המפלצת התלת-ראשית (1964)
הפלישה של האסטרו-מונסטר (1965)
השמדת כל המפלצות (1968)
גודזילה נגד גייגן (1972)
סדרת סרטי הייסי

בסדרת סרטי הייסי, גידורה הוא כלי תחבולה של טרוריסטים עתידנים המעוניינים להשמיד את יפן לפני שהיא תהפוך למעצמת-על מושחתת בעתיד והוא גם הופך למקבילו המכני: מכה-קינג גידורה. בנוסף, אמרו שגידורה הוא תוצר חייזרי-עתידני, אך מידע זה הוסר מהסרט.
כמו כן, בסרט הלידה של מות'רה החדשה, מופיע קאייג'ו ספין-אוף בשם דסגידורה המבוסס על גידורה ומחליף אותו בתפקידו כמשמיד.
גידורה גם מופיע בהלידה של מות'רה החדשה 3 כיצור חוצני שנחת בכדור הארץ בתור הקרטיקון וחיסל את הדינוזאורים על ידי כך שניזון מאנרגיית חייהם. גידורה עזב את כדור הארץ וחזר בזמנים המודרניים כדי לתקוף את בני האדם. ליאו, בנה של מות'רה - לא הצליח להביס את גידורה ולכן חזר בזמן לתור הקרטיקון כדי להביסו כצעיר יותר. ליאו מצליח להביס את היצור, אך זנבו של גידורה מאפשר לו לצמוח לגידורה חדש בעת החדשה. לאחר שנת תרדמה מתור הקרטיקון ועד לימינו, בסיועם של המות'ראים הקודמים - ליאו מצליח לגבור את גידורה ולחסל את המפלצת סופית.
סדרת סרטי הייסי:
גודזילה נגד קינג גידורה (1991)
גודזילה נגד מכה-גודזילה 2 (1993)
הלידה של מות'רה החדשה 3 (1998)
סדרת סרטי מילניום

בסדרת סרטי מילניום, גידורה הוא אורוצ'י עצמו, והוא מוגדר כשומר מגן של יפן, לצד מות'רה ובראגון.
כמו כן, בגודזילה: המלחמות הסופיות, מופיע קאייג'ו ספין-אוף בשם קייזר גידורה המבוסס על גידורה ומחליף אותו בתפקידו כמשמיד.
סדרת סרטי מילניום:
גודזילה, מות'רה וקינג גידורה: מפלצות-ענק בהתקפה חזקה (2001)
MonsterVerse

בסדרת הסרטים החדשה, גידורה מגיע ממין חוצני קדמוני של דרקונים והתרסק על כדור הארץ לפני אלפי שנים, נחשב כמין פולש עבור כדור הארץ ונלכד בקרח. לבסוף הוא מובס על ידי גודזילה. את דמותו מגלמים השחקנים ג'ייסון ליילס, אלן מקסון וריצ'רד דורטון (בהתאמה) בלכידת תנועה.
סדרת סרטי MonsterVerse:
קונג: אי הגולגולת (2017)
גודזילה: מלך המפלצות (2019)
ספירידון לואיס

ספירידון לואיס נכנס לאצטדיון פאנאתינאיקו
 בסיום ריצת המרתון, 1896.
ספירידון "ספירוס" לואיס (ביוונית: Σπυρίδων Λούης;‏ 12 בינואר 1873 – 26 במרץ 1940) היה מחלק מים יווני אשר ניצח בריצת המרתון באולימפיאדה הראשונה בעת החדשה – אולימפיאדת אתונה (1896), והפך לגיבור לאומי בארצו.
לואיס נולד למשפחה ענייה בעיירה מארוסי, היום פרבר צפוני לעיר אתונה. אביו של לואיס היה מחלק מים מינרליים באתונה, אשר בה לא הייתה באותם ימים מערכת מים מרכזית. בנו ספירידון עזר לו בחלוקת המים.
הכנות

לאחר שהתקבלה ההחלטה להחיות את המשחקים האולימפיים בשנת 1894, החלו הכנות לארגון המשחקים האולימפיים המודרניים הראשונים בעיר אתונה. אחת מן הריצות בתחרויות הייתה ריצת מרתון, אירוע ספורטיבי שלא התקיים לפני כן. ההצעה לקיום הריצה הועלתה על ידי הצרפתי מישל בריאל, אשר שאב השראה מן האגדה על השליח פידיפידס, אשר רץ מן העיר מרתון לאתונה כדי לבשר על הניצחון האתונאי בקרב מרתון.
היוונים אשר התלהבו מריצה ספורטיבית חדשה זו החליטו לקיים תחרויות מוקדמות כדי לבחור ברצים היוונים. ריצות אלה אורגנו בידי קצין הצבא קולונל פאפדיאמאנטופולוס, אשר היה מפקדו של לואיס בעת שירותו הצבאי (1893–1895). התחרות המוקדמת הראשונה – שהייתה לתחרות המרתון הראשונה בעולם – נערכה ב-22 במרץ 1896 וזכה בה חארילאוס ואסילאקוס, בזמן של 3:18 שעות. לואיס השתתף בריצה המוקדמת השנייה שנערכה שבועיים מאוחר יותר. פאפדיאמאנטופולוס אשר הכיר את כישרונו של לואיס בריצה, שכנע אותו להשתתף, אולם לואיס סיים במקום החמישי, לאחר המנצח דמטריוס דליגיאניס.
ריצת המרתון האולימפית תוכננה ל-10 באפריל. הציבור היווני היה נלהב לתחרות, אולם מאוכזב כי עד לאותו מעמד לא ניצח אף רץ יווני בתחרויות הריצה. על רקע זה ניתלו תקוות רבות לניצחון יווני ראשון במקצוע זה.
ריצת המרתון

קולונל פאפדיאמאנטופולוס נתן את אות הפתיחה לריצה שבה השתתפו 13 רצים יוונים ו-4 רצים ממדינות אחרות. קרלו אירלודי האיטלקי, אחד הרצים למרחקים ארוכים הבולטים יותר בתקופה, לא נכלל בריצה לאחר שהוועדה המארגנת קבעה כי קיבל פרס כספי בריצה אחרת בה ניצח ובכך אין הוא עוד בגדר ספורטאי חובבן.
בחלקה הראשון של הריצה, אשר התבצעה בדרכי עפר לאורכן נפרשו המוני יוונים, הוביל הרץ הצרפתי אלבין לרמוזי, אשר סיים במקום השלישי בריצת 1,500 מטר. בעיירה פיקרמי עצר לואיס בבר מקומי כדי לשתות כוס יין. לאחר ששאל על מיקומם של רצים אחרים בריצה, הודיע בביטחון כי ידביק את כולם לפני קו הגמר.
לאחר 32 ק"מ לרמוזי היה מותש ונאלץ לנטוש את הריצה לאחר שהתמוטט. את ההובלה נטל הרץ האוסטרלי טדי פלאק, אשר ניצח כבר בריצות 800 ו-1,500 מטר במשחקים. לואיס צימק באיטיות את המרחק מפלאק. האוסטרלי, אשר לא הורגל לריצות ארוכות, התמוטט לאחר שהוביל קילומטרים ספורים והותיר ללואיס את ההובלה.
תוך כדי הריצה המתינו המוני צופים במתח באצטדיון באתונה, זאת לאחר שרוכב אופניים הביא את הבשורה כי האוסטרלי מוביל בריצה. אולם לאחר שלואיס נטל את ההובלה נשלח שליח נוסף לאצטדיון, על ידי המשטרה, כדי לבשר על ההתפתחות. הבשורה העלתה זעקות עידוד אצל אלפי הצופים והם קראו: "הלני, הלני!" כאשר נכנס לואיס לאצטדיון רצו לקראתו נסיך הכתר היווני קונסטנטין, שעמד בראש הוועדה המארגנת והנסיך ג'ורג' וליוו אותו בהקפה האחרונה. הוא סיים את הריצה בזמן של 2:58:50 שעות, כאשר בדרכו שתה יין, חלב, בירה, מיץ תפוזים וביצת חג פסחא. ניצחונו של לואיס נתן את האות לחגיגות המוניות, אשר תוארו בדו"ח הרשמי של התחרויות:
כאן התקבל המנצח האולימפי בכבוד מלא; המלך קם מכסאו ובירך אותו בחמימות על הצלחתו. כמה מעוזרי המלך ומספר חברים בוועדה אפילו נישקו וחיבקו את המנצח, אשר לבסוף נישא בדרך מנצחים לחדר המנוחה מתחת לאולם הכניסה. לא ניתן לתאר בקלות את המראה שניגלה באצטדיון פנימה, אפילו זרים נסחפו בהתלהבות הכללית.
על פי הדיווחים הציע המלך ללואיס כל מתנה שיחפוץ בה, והדבר היחיד שעלה במוחו של לואיס הוא לבקש עגלה הנגררת על ידי חמור, כדי לסייע לו בחלוקת המים.
כדי להגביר את החגיגות, אף המסיימים במקום השני והשלישי היו יוונים. מאוחר יותר התברר כי המסיים במקום השלישי, ספירידון בלוקאס, גמא חלק מן הריצה על גבי עגלה והוא נפסל. במקומו קיבל את המקום השלישי הרץ ההונגרי גיולה קלנר.
לאחר ניצחונו קיבל לואיס מתנות רבות מבני ארצו, החל מתכשיטים ועד לתגלחת חינם לכל חייו אצל ספר מקומי. אין זה ידוע אם לואיס לקח עמו את כל המתנות שקיבל, אולם הוא לקח את העגלה שקיבל במתנה מן המלך. הוא פרש לעיירת הולדתו ולא התחרה עוד בריצות. הוא חי חיים שקטים ועבד כחקלאי ומאוחר יותר כקצין משטרה.
לאחר המשחקים האולימפיים

בשנת 1926 נעצר לואיס באשמת זיוף מסמכים צבאיים ונשלח לכלא. לאחר יותר משנה במאסר הוא נמצא זכאי ושוחרר. הפרשה קיבלה הד נרחב בעיתונות היוונית.
הופעתו הפומבית האחרונה הייתה בשנת 1936, כאשר הוזמן על ידי המארגנים של אולימפיאדת ברלין. לאחר שנשא את הנס היווני בטקס הפתיחה, הוא התקבל על ידי אדולף היטלר ונתן לו ענף זית מן העיר אולימפיה, ערש הולדתם של המשחקים האולימפיים, כסמל לשלום.
לואיס הלך לעולמו שבועות מספר לפני פלישת הגרמנים ליוון. מועדוני ספורט רבים ביוון ובעולם עדיין נושאים את שמו, כך גם האצטדיון המרכזי בכפר האולימפי ביוון, שם התקיימו המשחקים האולימפיים לשנת 2004 והדרך המובילה אליו (שדרות ספירוס לואיס).
ספירידון לואיס באולימפיאדת ברלין, 1936
רון לאודר

| --- | --- |

רון לאודר (ספטמבר 2014)
 לידה:  26 בפברואר 1944 (בן 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ronald Steven Lauder 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר וורטון  סורבון  תיכון ברונקס למדעים  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 תקופת הפעילות:  1958–2012 (כ־54 שנים) 
 תפקיד:  שגריר ארצות הברית באוסטריה  שגריר 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2015)  פרס אמי הבינלאומי לניהול  מדליית הזהב הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  אביר בלגיון הכבוד 
 
רון לאודר משוחח עם שגריר ארצות הברית בישראל, דן שפירו, ביום זיכרון לאסון מגדלי התאומים שנערך ליד האנדרטה לזכר קרבנות האסון בירושלים. ספטמבר 2016
רונאלד (רון) סטיבן לאודר (בשם מלא באנגלית: Ronald Steven Lauder; נולד ב-26 בפברואר 1944) הוא נשיא הקונגרס היהודי העולמי, איש עסקים, פוליטיקאי, אספן אמנות ונדבן מפורסם, מבעלי ערוץ 10 וחברות תקשורת אחרות בעולם, יהודי-אמריקאי. בנה של אסתי לאודר, אחיו של לאונרד לאודר וחבר בדירקטוריון של קונצרן הקוסמטיקה "אסתי לאודר" ושל חברות הבת שלה. על פי המגזין פורבס לאודר הוא מעשירי תבל (מקום 617 בעולם) וסך כל הונו נטו נכון ל-2023 הוא כ-4.6 מיליארד דולר.
קורות חיים

לאודר נולד בניו יורק, בנם של ג'וזף ואסתי לאודר, השני בין האחים לבית לאודר, לאחר איש העסקים לאונרד לאודר, בעלה של אוולין לאודר. למד בתיכון ברונקס למדעים והוא בעל תואר ראשון מבית הספר וורטון למנהל עסקים באוניברסיטת פנסילבניה. אחר כך למד באוניברסיטת פריז וכן קיבל תעודה בלימודי עסקים בינלאומיים מהאוניברסיטה החופשית של בריסל. ב-1964 הצטרף לחברת אמו כראש האגף הבינלאומי.
ב-1967 נשא לאשה את ג'ו קרול קנופף והוא אביהן של אארין וג'יין. בעלה של בתו ג'יין, קווין וורש, היה יועץ בכיר לנגיד הבנק הפדרלי האמריקאי במשך כחמש שנים (מפברואר 2006 עד 31 במרץ 2011).
באפריל 1985 יצא לאור ספרו על המלחמה בפשיעה האלימה בארצות הברית.
קורות חיים > קריירה פוליטית

ב-1984 עזב לאודר את חברת אמו לטובת תפקידים פוליטיים, כשמונה לסגן עוזר שר ההגנה האמריקאי לענייני מדיניות בנושאי אירופה ונאט"ו. ב-1986 מונה על ידי רונלד רייגן לשגריר ארצות הברית בווינה, תפקיד בו שימש עד 1987.
בספטמבר 1989 התמודד מול רודי ג'וליאני במרוץ למועמדות המפלגה הרפובליקנית לראשות עיריית ניו יורק והפסיד, אך בניגוד למקובל המשיך במירוץ, הפעם כמועמד המפלגה השמרנית וזכה בבחירות עצמן בפחות מ-0.5% מהקולות (ג'וליאני הפסיד בבחירות אלה לדייוויד דינקינס, מועמד המפלגה הדמוקרטית). הדעות שהשמיע במהלך מסע הבחירות הזה היו בדרך כלל ימינה מג'וליאני, כאשר בנוגע לישראל היו אלה בדרך כלל דעות המקבילות לדעות הליכוד.
בשנת 1993 ושוב ב-1996 היה לאודר מראשי התומכים בהגבלת משך הכהונה של חברי מועצת עיריית ניו יורק, בשני משאלי העם המוצלחים מבחינתו, שנערכו בעניין זה שם.
לאודר היה ועודנו תורם ופעיל פוליטית וציבורית בענייני איכות הסביבה.
בשנת 2003, הקים לאודר את בית הספר למנהל עסקים ע"ש לאודר בווינה, אוסטריה, במטרה להכשיר אנשי מקצוע ומנהיגים מובילים לתחומי העסקים והכלכלה, שיתמחו בשיווק וניהול ברמה הבינלאומית.
בראשית חודש פברואר 2013 העניק לו נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, את אות קצין לגיון הכבוד.
קורות חיים > שותפות בערוץ 10

לאודר השתתף במספר עסקאות גדולות בתחום התקשורת בישראל, ובין השאר קנה חלק מערוץ 10. בספטמבר 2011 נטען כנגד לאודר כי הוא הפעיל לחצים כבדים על ראשי הערוץ לשדר התנצלות אישית כלפי איש העסקים שלדון אדלסון. מדובר בהתנצלות לאחר כתבת פרופיל על אדלסון, ששודרה בערוץ בינואר 2011. לפי נוסח ההתנצלות, "לאחר שידור הכתבה בדקנו את ההאשמות. בדיקותינו גילו שהאשמות אלה היו - והינן - כוזבות לחלוטין". "אנו מצטערים מאוד שלא בדקנו את ההאשמות האלה לפני ששידרנו אותן". כפיית צורת ההתנצלות הובילה להתפטרותם של מנכ"ל חברת החדשות ראודור בנזימן, עורכת התוכנית רותי יובל ומגישה גיא זהר (אשר ממשיך בתפקידים אחרים בערוץ 10), תוך התקפות על רון לאודר בשל לחצים אלה. בשל התקפות שדרני ערוץ 10 על לאודר בפרשה זאת, החליט רון לאודר, שהיה עד אותה עת המממן האחרון שנותר לערוץ, לשקול מחדש את המשך הזרמת הכספים למימון הערוץ. נטען אז, שאם אמנם לאודר יממש אפשרות זו, יתקשה הערוץ להמשיך לפעול במתכונתו הנוכחית אחרי אוקטובר 2011.
ב-3 בנובמבר 2011 קיבלה מועצת הרשות השנייה החלטה בעניין זה ובה נקבע שההתנצלות ששידר ערוץ 10 בפני איש העסקים שלדון אדלסון הייתה במקומה
וכי "לא הוצגו ראיות כי הייתה התערבות של בעלי המניות של ערוץ 10 בתוכני החדשות, או אפילו בנוסח ההתנצלות שהוסכם עליו בין חברת החדשות לבין הנפגע מהשידור".
באוקטובר 2012 מכרה נטוויז'ן את חלקה באתר האינטרנט "נענע10" לחברת התקשורת JCS, תמורת כ-10 מיליון ש"ח. JCS, הנמצאת בבעלותו של לאודר, אוחזת כעת ב-50% מהשליטה באתר כשבמחצית השנייה אוחז ערוץ 10, אשר לאודר מחזיק גם בחלק ממניותיו.
יהדות וישראל

ב-1987 הקים לאודר את "קרן לאודר לפיתוח קהילות יהודיות והשכלה יהודית בארצות מזרח אירופה". כיום יש לקרן 62 תוכניות ב-15 ארצות, הכוללות בין השאר בתי ספר וגנים. הוא הקים, תומך, תורם ומשמש כנאמן בשורה ארוכה נוספת של גופים פילנתרופיים, יהודים ולא יהודים שונים ברחבי העולם. לאודר תרם לבניית בית הספר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה, הנקרא כיום על שמו. לאודר הוא גם היו"ר של הקרן להנצחת אושוויץ-בירקנאו.
לאודר היה נשיא קונגרס ראשי הקהילות היהודיות, וראש מינהל הכספים של הקונגרס היהודי העולמי.
ב-10 ביוני 2007 נבחר לאודר לשמש כנשיא הקונגרס היהודי העולמי, כשהוא מנצח בהפרש ניכר את שני מתחריו, עינת וילף מישראל ומנדל קפלן מדרום אפריקה.
בתוקף תפקידו כנשיא הקונגרס היהודי העולמי השמיע לאודר את דעותיו ברבים, בנושאים שונים שהיו שנויים במחלוקת. הוא ביקר בחריפות ביצוע עסקאות בין גופי אנרגיה אירופאים שונים לבין איראן, קרא לסנקציות רציניות יותר של האו"ם כנגד מדינה זו בשל איומיה על ישראל ובשל תוכניתה הגרעינית, התנגד להפיכתו של האפיפיור פיוס ה-12 לקדוש נוצרי, עד לחשיפת ארכיוני הותיקן שיראו מה הייתה התנהגותו האמיתית בנוגע ליהודים בתקופת השואה, תמך בבנימין נתניהו בעימות מול ברק אובמה ועוד.
בעבר היה נחשב לאודר לידיד אישי של בנימין נתניהו. ב-1998, בתקופתו הראשונה של נתניהו כראש ממשלה, דווח כי לאודר נשלח מטעמו לגבש הסכם שלום עם סוריה, שיכלול הסכם לגבי רמת הגולן. התיווך של לאודר בין ישראל לסוריה נמשך גם כשהחליף אהוד ברק את בנימין נתניהו בראשות ממשלת ישראל ועד ועידת שפרדסטאון שהתקיימה ב-3 עד 10 בינואר 2000 בין שתי המדינות, אך בסופו של דבר מאמצים אלו לא נשאו פרי. עם זאת, מאז נראה כי היחסים בין לאודר לנתניהו הצטננו. במאי 2017 רון לאודר תדרך ואירח בביתו את נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס לפני פגישתו של עבאס עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. בלשכת נתניהו הביעו מורת רוח על מעשה זה.
קרבתו לבנימין נתניהו הביאו להתעניינות ואף הזרמת כספים ב-1998 לקבוצת הכדורגל של תנועת החירות בית״ר ירושלים. מסמכי מכירת הקבוצה כבר נחתמו ואפילו גורמים מטעמו נכנסו להנהלת המועדון. בסופו של דבר הרכישה לא צלחה עקב חובות רבים של המועדון. על פי דיווחים שונים ב-2009 שוב נכנס לאודר למו״מ עם ארקדי גאידמק, אך המהלך שוב לא צלח.
במרץ 2018, במאמר שפורסם בניו יורק טיימס הזהיר כי "ישראל מסתכנת בכך שתהפוך ממדינה מודרנית וליברלית לסמי-תאוקרטיה" ומפני "מותו של פתרון שתי המדינות, כניעתה של ישראל לדתיים קיצוניים והניכור ההולך וגדל של יהודי התפוצות". לדבריו "אם המגמות הנוכחיות יימשכו ישראל תעמוד בפני בחירה קשה: להעניק לפלסטינים זכויות מלאות ולהפסיק להיות מדינה יהודית או לפגוע בזכויותיהם ולהפסיק להיות דמוקרטית. כדי להימנע מתוצאות אלה, הדרך היחידה קדימה היא פתרון שתי המדינות".
אמנות

לאודר הוא התורם העיקרי של נויה גאלרי ניו יורק (Neue Galerie New York; פירוש השם בגרמנית הוא "הגלריה החדשה"), וכן בבעלותו אוספי אמנות פרטיים שונים. האוסף שלו של כלי מלחמה מימי הביניים והרנסאנס, נחשב לאוסף הפרטי הגדול מסוגו בעולם. לאודר היה הגורם המסייע המכריע, במספר מקרים בהם הושבו לבעליהם, בדרך כלל יהודים, אוצרות אמנות שהנאצים בזזו בתקופת השואה.
ביוני 2006, קנה לאודר את ציורו של גוסטב קלימט, "דיוקנה של אדלה בלוך-באואר", תמורת 135 מיליון דולר; זהו המחיר הגבוה ביותר ששולם עבור ציור עד אז.
מוזיאון תל אביב לאמנות בחר בלאודר בנובמבר 2009 לעמית כבוד.
הערות שוליים

↑  פורבס
↑  NCJRS Abstract
↑  JTA, Ronald Lauder Wins France's Highest Honor: President Hollande Cites World Jewish Congress Leader, The Jewish Daily Forward, February 7, 2013; Hollande: France will 'study evidence' of Burgas, The Jerusalem Post, February 7, 2013.(הקישור אינו פעיל, 2.05.2018)
↑  לי-אור אברבך ורועי ברק, ‏התפטרות בנזימן: מה באמת קרה מאחורי הקלעים של חדשות 10?, באתר גלובס, 8 בספטמבר 2011
↑  שלי פריצקר, הזעזועים בערוץ 10 נמשכים: התפטרה רותי יובל, עורכת מהדורת שישי "השבוע", באתר כלכליסט, 8 בספטמבר 2011
↑  יואב יצחק, לערוץ 10 אין כסף לאוקטובר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 בספטמבר 2011
↑  "ישראל היום", 4 בנובמבר 2011
↑  לי-אור אברבך‏, סופית: נענע10 נמכרה לרון לאודר, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2012
↑  אתר הקרן
↑  רונלד ס. לאודר, באתר בית ספר לאודר לממשל דיפלומטיה ואסטרטגיה, המרכז הבינתחומי הרצליה
↑  עמירם ברקת, רון לאודר נבחר לנשיא הקונגרס היהודי העולמי, באתר הארץ, 11 ביוני 2007
↑  ברק רביד, Top Jewish leader and close Netanyahu ally blasts PM for lack of diplomatic plan,‏ באתר "הארץ" באנגלית, 29 ביוני 2011 (באנגלית)
↑  בן כספית, ‏זעם בלשכת רה"מ: רונלד לאודר הכין את אבו מאזן לפגישה עם טראמפ, באתר מעריב אונליין, 8 במאי 2017
↑  Israel’s Self-Inflicted Wounds By RONALD S. LAUDER - MARCH 18, 2018
↑  טל שלו‏, יו"ר הקונגרס היהודי: ישראל תצטרך לבחור בין יהודית לדמוקרטית, באתר וואלה, 19 במרץ 2018.
↑  יוסי דהאן, המקלט הבטוח של ההון, באתר "העוקץ", 28 בנובמבר 2011
↑  כתבה מאתר הניו יורק טיימס, 19 ביוני 2006
↑  חגית פלג-רותם, ‏רון לאודר, רות שטרית ומאיר ויזלטיר - עמיתי כבוד של מוזיאון ת"א, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461706405171  PLWABN: 9810719123505606  BIBSYS: 14025532  BnF: cb16658617c (data)  CiNii: DA08788142  GND: 13062425X  ISNI: 0000 0000 8220 5413  LCCN: n84165680  LNB: 000236441  NARA: 10568651  NKC: jx20050708011  NLK: KAC2022B9813  NTA: 37676306X  RERO: 02-A013971765  RKD: 440006  SNAC: w6b85hn9  SUDOC: 152486879  VIAF: 38323682   WorldCat (עם VIAF): 38323682
סטיב הרפר

ערך זה עוסק בשחקן כדורגל. אם התכוונתם לראש ממשלת קנדה, ראו .
סטיבן אלן "סטיב" הרפר (באנגלית: Stephen Alan "Steve" Harper; נולד ב-14 במרץ 1975 באסינגטון, אנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

בשנת 1993 רכשה ניוקאסל יונייטד את הרפר מקבוצת נעוריו תמורת סכום סמלי. הרפר שימש כשוער המחליף בניוקאסל ועד מהרה הושאל למספר קבוצות בליגות המשנה. הרפר שיחק במשך שש השנים הללו ב-5 קבוצות שונות.
לבסוף, בשנת 1999 חזר הרפר לניוקאסל וערך את הופעת הבכורה בליגה הבכירה אך לרוב שימש כשוער מחליף לשי גיבן.
ב-2002 ערך הרפר מספר הופעות בליגת האלופות, כולל בניצחון 0–1 בשלב הבתים נגד יובנטוס באצטדיון סנט ג'יימס פארק, וסייע לניוקאסל להעפיל לשלב הבא.
ב-2009 חתם הרפר על חוזה לשלוש שנים בקבוצה, ולאחר עזיבתו של גיבן הפך לשוער הראשון של הקבוצה לאחר 16 שנים במועדון. ב-6 במרץ 2010 ערך את הופעתו ה-50 ברציפות בניצחון 1–6 על בארנסלי. ב-23 במרץ 2010 שמר הרפר על שער נקי בפעם ה-19 באותה עונה בניצחון 0–1 על דונקסטר רוברס, ובכך שבר את שיא מספר המשחקים ללא ספיגה בעונה אחת, שיא שלא נשבר מאז עונת 1992/1993.
לקראת עונת 2013/2014 חתם הרפר בהאל סיטי. ב-22 בינואר 2016 חתם בסנדרלנד עד לסוף העונה כשאחריה פרש ממשחק פעיל.
קווין וימר

קווין וימר (בגרמנית: Kevin Wimmer, נולד ב-15 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן אוסטרי בינלאומי, המשחק בסלובן ברטיסלאבה.
קריירת מועדונים

אחרי עונת בכורה במועדון נעוריו, ל.א.ס.ק. לינץ, וימר עבר ביוני 2012 לשחק במועדון הגרמני פ.צ. קלן תמורת סכום של 250,000 אירו. ב-5 באוגוסט 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בפ.צ. קלן, במהלך ההפסד 0–1 מול איינטרכט בראונשווייג. ב-29 בנובמבר 2013, הוא כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 מול סנט פאולי.
במהלך עונת 14–2013 הפך לשחקן הרכב קבוע, והיה וימר שותף להעפלת קבוצתו לבונדסליגה, כמו גם לקבוע שיא בליגת המשנה בספיגה מועטה של שערים, כשקלן ספגה רק 20 שערים באותה העונה. בעונת הבכורה שלו בבונדסליגה, וימר היה חלק משמעותי מחוליית ההגנה והצלחת קבוצתו להימנע מירידה, כאשר במהלך העונה קלן ניצחה לפחות פעם אחת את כל קבוצות הליגה, למעט באיירן מינכן ופרייבורג. קלן קבעה גם שיא בונדסליגה, כאשר סיימה 9 משחקים בתיקו מאופס, והשוותה את שיאה של באיירן מינכן מ-1966, בשמירה על רשת נקייה 13 משחקים במהלך העונה. בעונת 15–2014, וימר פתח בהרכב הקבוצה ב-32 משחקי בונדסליגה, ונבחר לשחקן ההגנה השביעי בטיבו בליגה, על ידי מגזין הכדורגל קיקר.
ב-29 במאי 2015, וימר הצטרף לטוטנהאם הוטספר, לאחר שחתם על חוזה לחמש שנים וקלן קיבלה תמורתו 4.3 מיליון פאונד. ב-30 ביולי 2015, ערך את הופעת הבכורה שלו עבור מועדונו החדש, במשחק קדם עונה מול כוכבי ליגת הMLS בדנוור, קולורדו, בו הפסידה טוטנהאם 1–2. וימר נכנס למשחק בדקה ה-45, כמחליפו של יאן ורטונגן, וערך הופעת בכורה לצד השחקנים החדשים הנוספים במועדון דלה עלי, קירן טריפייר וטובי אלדרווירלד. ב-4 באוגוסט 2015, הוא ערך הופעת בכורה בהרכב הקבוצה, בהפסד 0–2 מול ריאל מדריד במסגרת גביע אאודי.
ב-28 באוגוסט 2017 חתם וימר בסטוק סיטי מהפרמייר ליג בסיום אותה עונה הקבוצה ירדה ליגה. בקיץ 2018 הושאל וימר להנובר 96 מהבונדסליגה. וימר שיחק עונה אחת בהאנובר, וגם איתה ירד ליגה, לאחר שערך 22 הופעות. בתום עונת ההשאלה להאנובר, חזר וימר לסטוק והושאל שוב, הפעם לרויאל מוסקרון מליגת העל הבלגית. ב-1 בפברואר 2021 הושאל לקרלסרוהה עד לסוף העונה. ב-28 במאי 2021 חתם בראפיד וינה.
בקיץ 2023 חתם בסלובן ברטיסלאבה מליגת העל הסלובקית.
קריירה בינלאומית

וימר ייצג את הנבחרות האוסטריות בכל גילאי הנוער. ב-15 בנובמבר 2013, במהלך יום הולדתו ה-21, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת האוסטרית הבוגרת, במהלך הניצחון 0–1 במשחק ידידות מול ארצות הברית. בשנת 2016 השתתף וימר עם נבחרת אוסטריה ביורו 2016, והודח עמה בשלב הבתים.
ממשלת ישראל החמישית

| --- | --- |
 
 מעט מחברי הממשלה
 מידע כללי
 26 בינואר 1954 – 29 ביוני 1955 (שנה)
 תחום שיפוט:  ישראל 
 ראש ממשלה:  משה שרת
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל הרביעית
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל השישית
 
ממשלת ישראל החמישית הייתה ממשלת ישראל, בראשותו של משה שרת, שפעלה מ-26 בינואר 1954 עד 29 ביוני 1955, בזמן כהונתה של הכנסת השנייה.
הרכב הכנסת השנייה ערב הקמת הממשלה החמישית

| סיעה | ראש הסיעה | מנדטים | מושב | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מפא"י | משה שרת | 47 | קואליציה |  הצטרפו שני חברי הסיעה הבלתי תלויה – לאחדות העבודה (לאחר שפרשו תחילה ממפ"ם) |
| הציונים הכלליים | פרץ ברנשטיין | 23 | קואליציה |  התווספו 3 חברי כנסת מספרדים ועדות מזרח והתאחדות התימנים בישראל |
| מפ"ם | מאיר יערי, יעקב חזן | 10 | אופוזיציה |  שלושה חברי כנסת פרשו והקימו את סיעת השמאל  שני חברי כנסת פרשו והקימו את הסיעה הבלתי תלויה באחדות העבודה |
| הפועל המזרחי | חיים משה שפירא | 8 | קואליציה |  |
| חרות | מנחם בגין | 8 | אופוזיציה |  |
| מק"י | שמואל מיקוניס | 5 | אופוזיציה |  |
| המפלגה הפרוגרסיבית | פינחס רוזן | 4 | קואליציה |  |
| רשימה דמוקרטית לערביי ישראל | סיף-אלדין אל-זועבי | 3 | קואליציה |  |
| סיעת השמאל | משה סנה | 3 | אופוזיציה |  פורשי מפ"ם |
| אגודת ישראל | יצחק מאיר לוין | 3 | אופוזיציה |  |
| פועלי אגודת ישראל | קלמן כהנא | 2 | אופוזיציה |  |
| המזרחי | דוד צבי פנקס | 2 | קואליציה |  |
| קידמה ועבודה | סאלח-חסן ח'ניפס | 1 | קואליציה |  |
| חקלאות ופיתוח | פארס חמדאן | 1 | קואליציה |  |
הקמת הממשלה

לאחר פרישתו של בן-גוריון מראשות הממשלה (7 בדצמבר 1953) התמנה שרת, בניגוד לרצונו של בן-גוריון שביכר את לוי אשכול, לראש הממשלה השני של מדינת ישראל, וממשלתו קיבלה את אמון הכנסת ב-26 בינואר 1954. שר המשפטים פנחס רוזן לא הצטרף בתחילה לממשלה עקב תוכנית להעלאת אחוז החסימה בבחירות, שלה התנגדו במפלגה הפרוגרסיבית. לאחר שהוסכם על הקפאת התוכנית הצטרף שוב רוזן ב-1 בפברואר 1954.
ציוני דרך ומדיניות

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא ניסוח סיפורי ולא אינציקלופדי.
תקופתו הקצרה של שרת בראשות הממשלה (דומה באורכה רק לזו של אהוד ברק) אופיינה בחולשתו. הוא לא הצליח להשתלט על מנגנוני הביטחון. לא היה דבר הרחוק ממשנתו המדינית המתונה והזהירה מאשר "העסק הביש", פעולת חבלה במצרים שנרקחה בתקופתו ומאחורי גבו. הוא לא תמך בלב שלם עם פעולות התגמול של אותה עת, שבהן הרג צה"ל כמעט 200 חיילים מצרים, בתגובה לרציחות הפדאיון בתוך הארץ. עוד הקשתה עליו השפעתו של בן-גוריון על המערכת הפוליטית שלא פחתה גם לאחר שהתפטר מתפקידיו כראש הממשלה ושר הביטחון. שר הביטחון החדש פנחס לבון והרמטכ"ל משה דיין לא שעו לדבריו. לאחר התפטרותו של לבון מינה שרת את בן-גוריון לשר הביטחון, דבר שהחליש את מעמדו של שרת עוד יותר.
בראשית כהונתו של שרת כראש ממשלה אירע טבח מעלה עקרבים, שבו נרצחו 11 מנוסעי אוטובוס שעשה דרכו מאילת לתל אביב. פעולת טרור זו עוררה בציבור הישראלי זעזוע עמוק וזעם רב. שרת התנגד בתחילה לפעולת תגמול על הטבח, אבל מעשי רצח נוספים הביאו לפעולת תגמול נגד ירדן.
ניסיונותיו של שרת לכרות ברית צבאית עם ארצות הברית ולפתח קשרים עם סין נכשלו.
הממשלה הגיעה לסוף דרכה ב-29 ביוני 1955, כאשר לאחר הצבעת אי אמון בממשלה (שנדחתה) בעקבות משפט קסטנר, שבה נמנעו שרי הציונים הכלליים בהצבעה, התפטר שרת מתפקידו (היות שבאותה עת החוק לא איפשר פיטורי שרים) והקים באותו יום ממשלה חדשה, שכיהנה תקופה קצרה עד לבחירות לכנסת השלישית.