stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פייף סימינגטון
לאחר כהונתו > אורות פיניקס

ב-2007 חשף סימינגטון שהוא היה עד לאורות פיניקס, אירוע רבתי של עצמים בלתי מזוהים שהתרחש עשר שנים קודם לכן, ב-13 במרץ 1997, בעת שכיהן כמושל. בראיון שנתן לעיתון The Daily Courier, ציין סימינגטון, "אני טייס ואני מכיר כמעט כל מכונה שטסה. זה היה גדול יותר מכל דבר שראיתי מעודי. זו נותרה תעלומה גדולה. אנשים אחרים ראו זאת, אנשים אחראיים. אני לא מבין למה אנשם צריכים ללעוג לזה". הוא המשיך, "זה עצום ובלתי מוסבר. מי יודע מניין הגעתי? אנשים רבים ראו זאת, וגם אני. זה היה דרמטי. וזה לא היה יכול להיות זיקוקים בגלל שזה היה יותר מיד סימטרי. היה לזה קו מתאר גאומטרי, צורה יציבה". כמי שכיהן כמושל במהלך האירוע, ציין סימינגטון שהוא היה חוקר אותו, אך קיים מסיבת עיתונאים בה ראש הסגל שלו היה לבוש בתלבושת של חוצן. מאוחר יותר הוא ציין שכפקיד ציבור הוא חש אחריות למנוע פאניקה ציבורית, ולפיכך עשה ניסיון להציג אווירה של קלות ראש.
ב-9 בנובמבר 2007 הופיע סימינגטון יחד עם פאנל של אורחים שדנו בחוויותיהם בראיית עצמים בלתי מזוהים בתוכנית לארי קינג לייב. כמה ימים לאחר מכן, ב-12 בנובמבר, הוא שימש כמנחה במסיבת עיתונאים על נושא העצמים הבלתי מזוהים במועדות העיתונות הלאומי בוושינגטון. דוברים אחרים כללו אנשי צבא אמריקאים וזרים ופקידי ממשל שהיו מעורבים בכמה אירועי עצמים בלתי מזוהים מרכזיים, כמו תקרית יער רנדלשם ב-1980, גל תצפיות העב"מים בבלגיה ב-1990 ותקרית טהראן ב-1976, ואישים זרים שעמדו בראש גופי חקירה בנושא כמו העיתונאי ניק פופ מבריטניה וקלוד פוהר מצרפת. הם ציינו שהתופעה היא אמיתית למדי, שיש להתייחס אליה ברצינות, ודחקו בממשלת ארצות הברית לפתוח לציבור חקירות של מקרי ראיית עצמים בלתי מזוהים. סימינגטון גם הופיע כעד לאירוע אורות פיניקס בגרסה מעודכנת של הסרט התעודי מ-2002 Out of the Blue של יוצר הסרטים ג'יימס פוקס.
ב-2017 כתב סימינגטון מאמר מערכת עבור CNN, בו הוא המשיך לתאר את התנסותו באירוע אורות פיניקס, באומרו שהוא ראה כלי טיס בצורת דלתא, שחלף בשקט לרוחב השמיים מעל פסגת פיאסטאוה (Piestewa Peak). הוא תיאר את העצם כ"גדול באופן דרמטי" עם "שוליים ברורים מאוד ועם כמה אורות עצומים". הוא גם הביע את אי-שביעות רצונו מההסבר לאירוע של חיל האוויר כירי של אקדח נורים, בעוד שהוא הכיר בכך שהייתה אפשרות של ירי נורים באותו לילה, אך לדבריו אורות פיניקס לא היו קשורים לכך. כאשר הוא המשיך להביע את תמיכתו בפתיחת חקירות נוספות, אמר סימינגטון, "יש לפתוח מחדש חקירות, מסמכים צריכים להיחשף, ולא ניתן להתנער מהרעיון של דיאלוג פתוח", וקרא לממשלה לחדול מ"לפרסם סיפורים שמנציחים את המיתוס שניתן להסביר את כל העצמים הבלתי מזוהים במונחים קונבנציונליים עכשוויים".
יוסף דוד (רב)

| --- | --- |
 לידה:  1660 שאלוניקי
 פטירה:  1736 (בגיל 76 בערך) ב' בכסלו ה'תצ"ז
 מקום קבורה:  שאלוניקי
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 רבותיו:  רבי יצחק טולידאנו, רבי בנימין עשהאל, רבי משה שבתי
 תלמידיו:  רבי יוסף מולכו
 חיבוריו:  שו"ת בית דוד, ימי דוד, צמח דוד, יקרא דשכבי, לחם הפנים, בתי אבות
 אב:  רבי שבתי דוד
 
רבי יוסף דוד (ה'ת"כ, 1660, סלוניקי - ב' בכסלו ה'תצ"ז, 1736) היה אב בית דין, ראש ישיבה ורב הקהילה היהודית בסלוניקי ומחבר שו"ת בית דוד.
ביוגרפיה

נולד בסלוניקי לרבי שבתי דוד, וממנו קיבל את ראשית חינוכו התורני. לאחר מכן למד מפי רבי יצחק טולידאנו ורבי בנימין עשהאל, ומורו ורבו, חמיו, רבי משה שבתי. בדומה לרבים מחכמי האימפריה העות'מאנית בדורו, עסק בקבלה.
נודע כדרשן ותלמיד חכם מפורסם כבר משנת ה'תמ"ד. בשנת ה'תס"ב (1702) נתמנה לדיין בבית דינו של רבי שלמה אמריליו. בערב ראש השנה ה'תפ"א לאחר שנפטר אב בית הדין של הקהילה, רבי שלמה אמראילייו (בעל הספר כרם שלמה), נבחר רבי יוסף דוד לכהן במקומו. על המשרה התחרה גם רבי משה אמריליו, בנו של רבי שלמה אמריליו. בשנת ה'תפ"ה או ה'תפ"ח לאחר שנפטר רבה הראשי של הקהילה, רבי יוסף קובו, התמנה הרב יוסף דוד לתפקיד. הוא נשאל שאלות הלכתיות מרחבי האימפריה העות'מאנית: יוון, טורקיה, מקדוניה מצרים ועוד, ואף מאיטליה. ספרו בית דוד נחשב לאחד מספרי השו"ת היסודיים בספרות ההלכה של האחרונים, עד שהחיד"א כינהו: "גדול המורים"
כמו כן, עמד בראשות ישיבה גדולה בסלוניקי. בין תלמידיו היו רבי משה אמריליו ורבי יוסף מולכו, מחבר פירוש שלחן גבוה על שולחן ערוך.
נפטר בד' בכסלו ה'תצ"ז (1736).
חיבוריו

בית דוד (שאלוניקי תק"ו) - שו"ת בשני חלקים; חלק א' בנושאים השייכים לחלק אורח חיים ויורה דעה וחלק ב' בנושאי אבן העזר וחשן משפט. החיבור נדפס בשנית בשנת תשפ"א בארבעה כרכים בהוצאת מכון הכתר. במקביל נדפס בשנה זו חלק אורח חיים מן הספר בהוצאת מכון ירושלים (שעצרו את הפרויקט).
ימי דוד (שאלוניקי תר"ו) - דרושים לחגים ולמועדים. חידושים על חלקים ממסכת יומא ועל חלקים מתפילת יום הכיפורים.
צמח דוד (שאלוניקי תקע"א) - על חמישה חומשי תורה, ההפטרות, ספר יהושע, ספר תהילים, ספר משלי וספר איוב. שני חלקים (חלק א; חלק ב).
יקרא דשכבי (שאלוניקי תקל"ד) - הספדים ודרושים.
לחם הפנים (שאלוניקי תקצ"ט) - על הגדה של פסח.
בתי אבות (שאלוניקי תקפ"ה) - על מסכת אבות, על ההושענות, על תיקון הגשם ותיקון הטל, ושלוש דרשות לחג השבועות.
לקריאה נוספת

יצחק שמואל עמנואל, מצבות שאלוניקי, עמ' 618.
משה שוחט, תולדות רבי יוסף דוד בעל ספר 'בית דוד', בתוך: ספר בית דוד, חלק אורח חיים, ירושלים תשפ"א, עמ' 23-9.
הערות שוליים

↑  יקרא דשכבי, דרוש שביעי
↑  יש מקורות המצביעים על כך שהחליף את רבי שלמה אמריליו לאחר פטירתו בסוף שנת ה'תפ"א - 1721 (מצבות שאלוניקי עמ' 618) ויש מקורות שמצביעים על כך שהחליף את רבי אליהו בן שאנג'י שעלה לארץ ישראל בשנת ה'תפ"ה - 1724/1725 (ארזי הלבנון)
↑  אנציקלופדיה לבית ישראל, כרך יא, עמ' 228
↑  יוסף אומץ סד
↑  הרב חיים יוסף דוד אזולאי, שם הגדולים, ערך 'רב יוסף דוד'
↑  נתינת הדורות, עמ' 163
↑  ארזי הלבנון, אנציקלופדיה לגאוני ספרד, ח-י, כרך ח-י, עמ' 956
שו"ת בית דוד
רוח רפאים

ערך זה עוסק בהופעה על טבעית של אדם מת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אילוסטרציה של רוח רפאים
רוח רפאים היא הופעתו העל-טבעית של אדם מת. רוח רפאים נקראת גם בשם פנטום. רוח הרפאים מזוהה לרוב עם נשמה ונפש האדם, שנשארה על הארץ, במקום לעלות השמיימה לגן עדן או לרדת לשאול תחתיות. לתרבויות רבות יש סיפורים על רוחות רפאים, אך אמונתן משתנה רבות בכל הקשור למהותן ולעצם קיומן של הרוחות. לרוב מתוארות רוחות רפאים כבעלות גודל וצורת אדם, כמעט שקופות, אווריריות, מעורפלות ונטולות ממשות. לפעמים הן לא מתגלות באופן ממשי, אלא רק על ידי הזזה של חפצים, או הקמת רעש כלשהו, לכאורה נטול הסבר מדעי.
ישנן התייחסויות רבות לרוחות רפאים בפולקלור, בספרות ובקולנוע, אולם מבחינה מדעית כל הניסיונות להוכיח את קיומן במציאות עלו בתוהו.
רוח הרפאים בפולקלור

מוטיב חוזר בסיפורי רוחות הרפאים הוא קיום מטרה מסוימת שלא השיג המת ועליו להגשימה כדי שיוכל לעבור ל"עולם המתים" – ממד בו נמצאות הרוחות שהגשימו את ייעודן, או שלא "נכנסו" לגן עדן או לגיהנום. לרוחות אין צורה ולפעמים לובשות צורה של בני אדם, ביניהן יש רוחות טובות שעוזרות לבני האדם ויש שרוצות להתנקם בהם. כמעט בכל הפולקלורים אין לרוחות אפשרות לגעת בעצמים הקיימים במציאות הגשמית. בסיפורים אחרים הרוח מסוגלת לעבור דרך עצמים או לחלופין משתמשת בהם כדי להעביר מסר, לרוב על ידי הזזתם. הרוחות אינן חשות רעב, צמא או עייפות ונגזר עליהן לשהות זמן על פני הארץ, זמן זה משתנה בין תרבות לתרבות ויכול לנוע בין ימים בודדים ועד למספר רב של שנים. בתרבויות מסוימות רוחות הרפאים נותרות לנצח על פני האדמה ומסופר על סבלן שכן אינן יכולות לנוח לעולם.
על פי התרבות העתיקה, בין הסיבות הנפוצות ביותר להישארותה של רוח על פני האדמה ניתן למצוא סיבות משפחתיות כמו למשל עזרה לבן משפחה חי או סיבות חברתיות, בעיקר כמשלים שתפקידם ללמד את החיים כיצד לנהוג כדי שיוכלו לזכות בחיי נצח. לעיתים הרוחות מקבילות לאלים בתרבויות שונות והן מבצעות מעשי קונדס באנשים החיים כדי להשתעשע בהם.
רוח מפורסמת במיוחד בתרבות המערבית היא אביו של המלט שהורעל ובנו יצא למסע נקם.
בפונדקים ומסבאות ברחבי אירלנד, סקוטלנד ואנגליה, הבנויים בדרך כלל בבניינים בני מאות שנים, מסופרות אגדות על רוחות של לקוחות קבועים שלאחר מותם המשיכו להגיע יום יום לבר, להזמין את השתייה המועדפת עליהם ולהתל בבעלי המקום או בשאר הלקוחות. ישנן שמועות ואגדות אורבניות על רוחות הנוהגות לפקוד את הבר, להרעיש ולהפחיד את הלקוחות כדי לגרשם מהמקום. כמעט למחצית מכלל הברים באזורים אלו סיפורים העוסקים בהיסטוריה של המקום ובהם משולבת רוח רפאים אחת או יותר.
רוח הרפאים בדת

המקבילה הרוחנית יותר של רוח הרפאים שקיימת בדתות המונותאיסטיות היא גלגול נשמות, כפי שמתואר בקבלה למשל או אצל הדרוזים, שמאמינים כי נשמתו של המת מתגלגלת לאדם חי. באופן דומה מסופר בפולקולרים עממיים רבים (נפוץ יותר בכתות פגניות) על נשמות שנותרו כרוחות רפאים על הארץ ולאחר שתיקנו מעשיהן או סיימו משימה כלשהי שהיה על האדם החי להשלימה, מתגלגלות הלאה לגופו של אדם אחר. ביהדות רוח הרפאים היא דיבוק הנכנס באדם ויש לגרשו.
בתרבות ההודית, רוחות הרפאים הן למעשה הטלות אסטרליות (Astral Projection), מעין דמויות מראה של נפש האדם או "קליפות" העוטפות את התודעה האנושית, היוצאות מגוף האדם החי כאשר הוא ישן ומרחפות ברחבי הזמן והמרחב האינסופיים וביקומים מקבילים בחיפוש אחר מידע כלשהו או דרך להגשמת תשוקה בלתי ממומשת.
רוח הרפאים בדת > בדת היהודית

בתנ"ך מוזכרים רוחות הרפאים באיסור שואל האוב, הידעוני והדורש אל המתים:
כִּי אַתָּה בָּא אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ - לֹא תִלְמַד לַעֲשׂוֹת כְּתוֹעֲבֹת הַגּוֹיִם הָהֵם:

לֹא יִמָּצֵא בְךָ מַעֲבִיר בְּנוֹ וּבִתּוֹ בָּאֵשׁ, קֹסֵם קְסָמִים, מְעוֹנֵן, וּמְנַחֵשׁ וּמְכַשֵּׁף,

וְחֹבֵר חָבֶר, וְשֹׁאֵל אוֹב וְיִדְּעֹנִי, וְדֹרֵשׁ אֶל הַמֵּתִים...
בספר שמואל מסופר על שאול המשוחח עם רוחו של שמואל הנביא בעזרת בעלת האוב מעין דור הנותרת לאחר הריגת שאר בעלות האוב בארץ.
וַיִּתְחַפֵּשׂ שָׁאוּל וַיִּלְבַּשׁ בְּגָדִים אֲחֵרִים, וַיֵּלֶךְ הוּא וּשְׁנֵי אֲנָשִׁים עִמּוֹ. וַיָּבֹאוּ אֶל הָאִשָּׁה לָיְלָה.

וַיֹּאמֶר: קסומי [קָסֳמִי] נָא לִי בָּאוֹב וְהַעֲלִי לִי אֵת אֲשֶׁר אֹמַר אֵלָיִךְ.

וַתֹּאמֶר הָאִשָּׁה אֵלָיו: הִנֵּה אַתָּה יָדַעְתָּ אֵת אֲשֶׁר עָשָׂה שָׁאוּל אֲשֶׁר הִכְרִית אֶת הָאֹבוֹת וְאֶת הַיִּדְּעֹנִי מִן הָאָרֶץ, וְלָמָה אַתָּה מִתְנַקֵּשׁ בְּנַפְשִׁי לַהֲמִיתֵנִי?

וַיִּשָּׁבַע לָהּ שָׁאוּל בַּה' לֵאמֹר: חַי ה' אִם יִקְּרֵךְ עָו‍ֹן בַּדָּבָר הַזֶּה.



וַתֹּאמֶר הָאִשָּׁה: אֶת מִי אַעֲלֶה לָּךְ? וַיֹּאמֶר: אֶת שְׁמוּאֵל הַעֲלִי לִי.

וַתֵּרֶא הָאִשָּׁה אֶת שְׁמוּאֵל, וַתִּזְעַק בְּקוֹל גָּדוֹל! וַתֹּאמֶר הָאִשָּׁה אֶל שָׁאוּל לֵאמֹר: לָמָּה רִמִּיתָנִי וְאַתָּה שָׁאוּל?!

וַיֹּאמֶר לָהּ הַמֶּלֶךְ: אַל תִּירְאִי, כִּי מָה רָאִית?



וַתֹּאמֶר הָאִשָּׁה אֶל שָׁאוּל: אֱלֹהִים רָאִיתִי עֹלִים מִן הָאָרֶץ. וַיֹּאמֶר לָהּ: מַה תָּאֳרוֹ?

וַתֹּאמֶר: אִישׁ זָקֵן עֹלֶה, וְהוּא עֹטֶה מְעִיל. וַיֵּדַע שָׁאוּל כִּי שְׁמוּאֵל הוּא, וַיִּקֹּד אַפַּיִם אַרְצָה וַיִּשְׁתָּחוּ.  

וַיֹּאמֶר שְׁמוּאֵל אֶל שָׁאוּל: לָמָּה הִרְגַּזְתַּנִי לְהַעֲלוֹת אֹתִי?! וַיֹּאמֶר שָׁאוּל: צַר לִי מְאֹד, וּפְלִשְׁתִּים נִלְחָמִים בִּי, וֵאלֹהִים סָר מֵעָלַי - וְלֹא עָנָנִי עוֹד גַּם בְּיַד הַנְּבִיאִם גַּם בַּחֲלֹמוֹת! וָאֶקְרָאֶה לְךָ לְהוֹדִיעֵנִי מָה אֶעֱשֶׂה!...
בספר דברי הימים העלאת אוב זו מוצגת כחטאו העיקרי של שאול, בגללה הומת בקרב.
בספרות הגאונים היו מי שפירשו את פרשת בעלת האוב כרמאות פשוטה:
מימי הביניים ועד התקופה המודרנית היה עיסוק של רבנים בנושא הדיבוק, כולל תשובה מפורסמת של הרב יהודה פתיה, על הסרת דיבוק מחסיד של שבתאי צבי.
בימינו ישנם רבנים המתייחסים ברצינות מלאה לרוחות רפאים ואף טוענים שהם מסוגלים לרפא ולהסיר רוחות רפאים באמצעים שונים. הרב יהודה הלוי עמיחי לעומתו פסק שאין רוחות רפאים בארץ ישראל. לעומתו, במאמר ארוך וממצה, מביא אתר הידברות את סיכום התפיסה הרציונלית ביהדות
רוח הרפאים בתרבות המודרנית

בתרבות המודרנית, בערך מהמאה ה-19 והלאה, הסיבות העיקריות להישארותה של רוח רפאים על פני הארץ הן פליליות כגון אדם שנרצח ויוצא לחפש נקמה או אדם שהתאבד בשל סיבה מסוימת והוא יוצא במסע כדי לתקן את העוול שנגרם לו ולחשוף את האשמים האמיתיים במותו.
בסיפורי ילדים עממיים מתוארות רוחות הרפאים כסדינים אמורפיים בעלי מתאר של ראש עגול וידיים הקשורות בשלשלאות ברזל. רוחות הרפאים בספרות הילדים העממית יכולות להיות ידידותיות ולבוא לעזרת האדם או לחלופין להיות דמויות רעות המזיקות לאדם ונהנות להפחיד אותו.
דוגמאות לרוחות רפאים בתרבות המודרנית, בתקשורת ההמונית ניתן למצוא בשפע. הבולטות שמביניהן הן קספר, רוח הרפאים הידידותית שעוזרת לבני האדם, הרוחות מסדרת ספרי הארי פוטר, רוחות רפאים שונות מסדרות מצוירות כגון: סקובי דו, אחי, זאת הרוח שלי!, דני פנטום וסדרות יומיות כגון על טבעי, באפי ציידת הערפדים ואנג'ל שבהן מסופר על יצורים אגדיים נוספים.
רוח הרפאים בתרבות המודרנית > רוח הרפאים בקולנוע

הקולנוע עושה שימוש רב במוטיב רוח הרפאים כדי לקדם עלילה מסוימת. הרוחות בסרט עשויות לקדם על העלילה על ידי עזרה משמעותית לגיבור או לחלופין מקשות עליו. לעיתים הרוחות משמשות כדמויות המרכזיות בעלילה.
בקולנוע המודרני, רוח הרפאים יכולה להיות בלתי נראית וה"הוכחות" לקיומה הן תופעות על טבעיות בעליל הסותרות את חוקי הפיזיקה הפשוטים ביותר, כגון כוח המשיכה. בדרך כלל, החיות הן הראשונות שמרגישות ברוחות. בסרטים רבים הכלבים מתנהגים מוזר, מסרבים להיכנס לבית הרדוף, ולעיתים הם הראשונים שנרצחים. הרוח יכולה ללבוש צורה כשל אחד האדם אך היא תיראה רק לאחת הדמויות. בסרטים רבים, הגיבור מגלה את זהותה של רוח הרפאים כאשר דמותה האנושית אינה משתקפת במראה (בדומה לאגדות על ערפדים), או במקרה ההפוך-שאי אפשר לראות את הרוח אלא רק דרך מראה.
לרוב, דמות הרוח בסרטי קומדיה תהיה דמות חצופה ושנונה, ובסרטי מתח או דרמה הרוח תהיה דמות רעה שתפקידה לסכל את ניסיונות הגיבור הטוב מלהגיע אל מטרתו. בדרך כלל-הרוח אינה מדברת עם בני האדם.
רוח הרפאים בתרבות המודרנית > רוח הרפאים בקולנוע > רוח הרפאים כמוטיב מרכזי בסרט

דוגמה לסרט שבו הרוחות מופיעות כאחד המוטיבים המרכזיים הוא שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה שעלילתו מתרחשת בתחילת העת המודרנית וסובבת סביב דמותו של קפטן שצוותו בגד בו במטרה למצוא אוצר אבוד ומקולל, וכעת הם במסע נקם כדי להתיר את הקללה.
בסרט זה בא לידי ביטוי אלמנט אחר ברוחות הרפאים הקולנועיות ובספרות הילדים המוקדמת – רוחות רפאים הקשורות בפיראט ובספינות רפאים נטושות המפליגות בשבעת הימים, אוצרות אבודים והקללות המגנות עליהם.
באופן ספציפי, הסרט עוסק במאפיין חשוב מהפולקלור – רוח הרפאים אינה רעבה, צמאה או עייפה לעולם ועל כן נגזר עליה לשוטט בעולם לנצח, או עד להשלמת משימתה, ללא יכולת ליהנות או לשקוע בעצבות. רוח הרפאים עצמה רדופה על ידי כוח גדול ממנה, שאינו בשליטתה.
הדמויות בסרטים אלו מעוצבות על ידי שימוש בכלים ספרותיים וקולנועיים המקנים להן תכונות אנושיות למרות חוסר יכולתן להיות אנושיות ועל כן הן "תקועות" במצב ביניים בין המתים לחיים ומחפשות ייעוד. חיפוש הייעוד הוא המניע את עלילת הסרט ומאפיין את הדמויות.
רוח הרפאים בתרבות המודרנית > רוחות רפאים בספרות

בספרות, במיוחד בספרות הפנטזיה נעשה שימוש ברפאים. בשר הטבעות מסופר על הנאזגול, שהם מעין רוחות רפאים הרכובים על סוסים שחורים. בטרילוגיית חומריו האפלים קיימים הרפאים שהם רוחות שקופות שנצמדים לבני אדם ומוצצים מהם את הנשמות שלהם והופכים אותם לזומביים.
רוח הרפאים בתרבות המודרנית > סיפורי רוחות מפורסמים

בין הסיפורים הבולטים של רוחות רפאים מהמאה ה-20 הוא הסיפור שהגיע בעקבות הטבח שהתרחש באנשיו של איש המאפיה באגס מורן. הטבח התרחש בשנת 1929 עת ניסה יריבו של באגס מורן, המאפיונר אל קפונה, לחסלו. טבח זה כונה "טבח יום ולנטיין", ובמהלכו התפרצו אנשיו של קפונה לבניין בו התגודדו אנשיו של מורן וירו בהם עם תת-מקלעים, בעוד חלקם מנסים להימלט וחלקם הוצאו להורג ופניהם מופנות לאחד הקירות בבניין.

במשך שנים לאחר הטבח סופר שבמקום שבו התרחש, זועקות רוחותיהם של אנשיו של מורן לעזרה ונשמעים קולות הירי של הרוצחים.
אחד הסיפורים המפורסמים בארצות הברית הוא ממלחמת האזרחים האמריקנית, בו מסופר על חייל שגויס לשורות הדרום ומתוקף תפקידו פיטרל במבצר שבו הוצב, יום יום במשך שעות. בהמשך נפצע החייל אנושות מפגיעת כדור תותח ומת. על פי האגדה, רוחו של החייל ממשיכה לשמור על המבצר גם לאחר מותו.
רוח הרפאים בתרבות המודרנית > סיפורי רוחות מפורסמים > בית המסתורין של וינצ'סטר

ישנם גם מקרים של אנשים שניסו "להילחם ברוחות" או לפחות להתגונן מהם.
הסיפור המפורסם ביותר הוא הסיפור של שרה וינצ'סטר. היא הייתה נשואה לוויליאם וירט וינצ'סטר, ממציא רובה צלפים וינצ'סטר. תוך שנים ספורות היא איבדה את בתה, אנה, את חותנה (אביו של ויליאם) ואת ויליאם. היא קראה ל"מומחה" לשדים ורוחות שקבע חד-משמעית שרוחות של אנשים שנרצחו בידי הנשק שבעלה המציא – רודפות אותה והיא תהיה הבאה בתור.
לכן, הוא המליץ לה "להתגונן" מהרוחות על ידי בניית בית ש"יבלבל" אותן. שרה לקחה את העניין ברצינות, והיא בנתה בית גדול שמאופיין בחוסר תכנון מוחלט (או, ליתר דיוק, "בעיות" בבניה שהיו מתוכננות היטב) שנועד "לבלבל" את רוחות הרפאים. דוגמאות: מדרגות שמובילות לתקרה, ודלת ארון שמובילות לקיר, המספר 13 שמופיע כמוטיב חוזר בכל הבית. שרה הקפידה לישון כל לילה בחדר אחר. היא תמיד אכלה לבד על שולחן גדול עם 13 מקומות ישיבה ו־13 צלחות וסכו"ם. אחרי כיובל שנים, בגיל 83, היא הלכה לישון ומתה בשנתה. גם את הצוואה שלה היא כתבה ב-13 עותקים וחתמה בכל אחד מהעותקים 13 פעמים.
רוח הרפאים בתרבות המודרנית > ניסיונות להוכיח את קיומן של רוחות הרפאים

במחצית השנייה של המאה ה-20, מתחילת שנות ה-70 המוקדמות, נעשו ניסיונות פסאודו-מדעים להסברת תופעות מוזרות כגון תזוזת חפצים או קולות אנושיים בבתי קברות, בבנינים מימי הביניים וכן במקומות המקושרים לסיפורי רציחות מזוויעות.
במסגרת ניסיונות אלו הועלתה ההשערה כי הרוחות הן למעשה ישויות עשויות פלזמה קרה הרוטטות בתדרים של "עולם המתים", תדרים השונים מהתדרים של מציאות עולם החיים הגשמית וכאשר ישנה התנגשות בין שני העולמות או כאשר נפער קרע במרחב הזמן והחלל, הישויות הללו מסוגלות לעבור בין העולמות.
הבדיקות המדעיות כביכול כללו בדיקות של קרינה אלקטרומגנטית וריכוזי גזים וחומרים שונים במקומות שבהם נטען כי רוחות הרפאים נוהגות להופיע.
לעיתים נמצאה התאמה בין פעילות אלקטרומגנטית מוגברת לבין מקומות כאלו אך נתגלה כי הדבר נגרם בשל שדות חשמליים מוגברים המגיעים מקווי מתח קרובים, מכשירי חשמל בלתי תקינים או חשמל סטטי רב שהצטבר באזור מסיבות שונות.
בדיקות פסיכיאטריות ונוירולוגיות שונות הראו שישנם אנשים בעלי "נטייה לראות רוחות רפאים". אנשים אלה מושפעים בקלות משדות חשמליים או אלקטרומגנטיים שונים. כך, נרשמת עלייה בפעילות החשמלית במוחם והם הוזים תופעות על טבעיות. מבחינה פסיכיאטרית לאנשים אלה קיימת באופן כללי נטייה לחלום בהקיץ. מדענים הצליחו לייצר שדות דומים על אותם נבדקים בתנאי מעבדה והנבדקים טענו שחוו חוויות על טבעיות כגון ריחוף וכן הרגשת נוכחות נוספות הצופה בהם ונוגעת בהם. תוצאות דומות העלו מחקרים שנעשו על אנשים שטענו כי ראו חייזרים או נחטפו על ידם. סוציולוגית נטען כי הנטייה לראות רוחות רפאים או חייזרים היא תלוית תרבות.
במקרה של ציד המכשפות בסיילם (עיירה של כת דתית, שנקראה על שם שלם – היא ירושלים הקדומה), ההתנהגות ההזייתית של המואשמים בכישוף והקרובים אליהם תורגמה בידי שופטי העיירה כהשלטת רוחות על הנפגעים. בעקבות מחקר עדכני התברר שמדובר בתופעה חוזרת בכמה מקומות בעולם, שמקורה בהרעלת לחם, העשוי מקמח שזוהם בפטריית הארגוט הגדלה על חיטה הנרקבת בשדה, ואשר פוגעת במערכת העצבים, וגורמת לעיוותי גוף קשים והזיות.
הסבר אחר, פחות נפוץ, לקיומן של רוחות רפאים הוא הטענה שרוחות הרפאים הן למעשה חייזרים שבאים לבקר מעולמות רחוקים ולובשים צורה כשל בני אדם.[דרוש מקור]
בספרות התלמודית ובעקבותיה בספרות הגאונים יש דיון אם אכן העלאה באוב היא אמיתית, או שמא זו רק פעולה פסיכולוגית נפשית, או רמאות.
כל הניסיונות להוכיח את קיומן של הרוחות עלו בתוהו (ישנן תמונות רבות של רוחות, אך רובן המוחלט התגלו כזיוף).
ראו גם

ויליאם ממלר – צלם רוחות
הערות שוליים

↑  חננאל מאק, זלזול ואהדה אל שאול המלך הדורש באוב (אוניברסיטה משודרת, אתר יוטיוב)
↑  פירוש הרד"ק לפרשיית האוב בספר שמואל. יש לציין שוופי גולדברג שיחקה בעלת אוב בסרט רוח רפאים בדיוק על פי תסריט זה, בה היא מרמה את לקוחותיה, ומופתעת כאשר רוח אמיתית מופיעה ומדברת אליה.
↑  בספרו "מנחת יהודא" - "רוחות מספרות" כותב רבי יהודה פתיה, אחד מעמודי התווך של חכמי בבל ותלמידו של רבי יוסף חיים, כי בשנת ה'תרס"ג (1903) בא אליו אדם בשם יחזקאל עזרא בן ישראל המכונה בשם בכור והתלונן כי בעת תפילת לחש, קדיש או קדושה הוא מרגיש שמישהו מדבר מתוכו ומפריע אותו בתפילתו על ידי הרהורי עבירה קשים.
לאחר ביצוע עצתו של רבי יוסף חיים, שלא עזרה, ניגש בכור לרבי יהודא פתייא. הרב החל בייחודים ומעשים לבדיקת אותו רוח שנכנסה בבכור. לאחר יגיעה קשה ולאחר שהרוח נסתה לתעתע ברב, הכניע הרב את הרוח ונמצא שהרוח היא של משיח השקר שבתי צבי, והוא מגולגל כבר מעל 220 שנה.
על אף אזהרותיהם של הרב יוסף חיים והרב שמעון אגסי לבל יתעסק עם הרוח, המשיך הרב יהודא לנסות ולתקן את רוחו של שבתי צבי. מן הספר ברור כי הרב יהודא כן הצליח להוציא את רוחו של שבתי מגופו של בכור אך לא ברור אם התיקון אכן הצליח או שרוחו רק עזבה את בכור וקבלה אישור להיכנס לגוף אחר.
↑  רב שכונת שחמון באילת: תלונות רבות על רוחות רפאים (ערב ערב - מקומון העיר אילת
↑  האם יש רוחות בארץ (אתר כיפה)
↑  [טבע ועל טבע ביהדות, הרב משה ענבל], (אתר הידברות) הכולל ציטוטים מהרמב"ם משולחן ערוך ועד ימינו אנו כמו ספרו ההגותי של הרב אליהו דסלר.
↑  מכון דוידסון:מדענים מצאו את המנגנון שגורם לנו להאמין ברוחות רפאים, ואפילו גרמו לאנשים בריאים לחוש ב"נוכחות" לידם
↑  ור' בהרחבה ב #רוחות רפאים בדת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529284305171  BNE: XX525179  BnF: cb119422988 (data)  GND: 4071802-5  LCCN: sh85054821 
סיפורים על רוחות רפאים.
שמואל יצחק מודיליאנו

| --- | --- |
 לידה:  1656 סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  23 באוקטובר 1703 (בגיל 47 בערך) סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 תקופת הפעילות:  ? – 23 באוקטובר 1703 
 
רבי שמואל בן יצחק מודיליאנו (ה'תט"ז, 1656 – י"ג בחשוון ה'תס"ד, 1703), היה רב, פוסק, דרשן. מחכמי ורבני סלוניקי.
ביוגרפיה

שמואל יצחק נולד למשפחת מודיליאנו אשר גדלה תלמידי חכמים ופוסקי הלכה מתוכה. חמיו היה מהר"מ אנג'יל.
למד אצל רבי אליהו קובו ושימש כדיין בבית דינו. בראש חודש תמוז ה'תנ"ג התמנה למרביץ תורה בקהילת "איטליה ישן". שימש גם כ"ראש ישיבת הגביר ר' שמואל פלורנטין". מדרשותיו במקום חיבר את ספרו ארוחת תמיד.
בתנ"ז נפטר רב העיר סלוניקי הרב אהרן פרחיה והוא מונה לרב ראשי במקומו.
בתשובותיו שבספרו נאמן שמואל הוא מתאר מאורעות שונות אשר עברו עליו ועל קהילתו באותם ימים, ובין היתר הוא מציין את המגפה שהפילה חללים בעירו. באחת התשובות כתב על עצמו: "ואנכי אדם רך המזג לא אוכל ללכת אנה ואנה מחולי הרגלים, ואביון בעבור נעליים".
נפטר ביום שלישי י"ג בחשוון ה'תס"ד. נקבר ליד רבו רבי אליהו קובו בבית העלמין בסלוניקי.
השאיר אחריו שלושה בנים יצחק (דיין מקומי), יהושע ויום טוב, הייתה לו גם בת אחת. רבי יוסף שמואל מודיליאנו היה בן אחיינו.
מאיר בניהו שיער שהיה שבתאי נסתר אף לאחר מות שבתאי צבי, זאת משיריו שהדפיס בתמ"ו בו מכנה את המשיח "עטרת צבי" הלחן הוא שיר שהיה אהוב של שבתי צבי. ייתכן שחפץ לעודד את הקהל לא להתייאש מהגאולה אף לאחר אכזבת השבתאות.
חיבוריו

חלק מכתביו אבדו במהלך הדורות. אך נדפסו ממנו החיבורים הבאים:
ארוחת תמיד – דרשות על התורה (סלוניקי תקט"ז). יצא לאור במהדורה חדשה על ידי מוסדות שובי נפשי, תשס"ז.
דברי שמואל – דרשות. נדפס רק חלק (בספר ארוחת תמיד) והשאר אבד.
נאמן שמואל – שאלות ותשובות בכל חלקי ארבעה טורים (סלוניקי תפ"ג).
שעשוע התלמידים – על חושן משפט (סלוניקי תקנ"ז).
רננת מזמור – שירים ותוכחות (סלוניקי תמ"ז), מודליאנו לא נחשב למשורר טוב ושיריו לא התפרסמו.
כמו כן, נדפסו חידושיו למסכת שבועות בתוך הספר אוריין תליתאי לנכד אחיו רבי יוסף שמואל, מי שגם היה המגיה של הספר ארוחת תמיד.
הערות שוליים

↑  מכונה "שמואל יצחק" על שם אביו
↑  שו"ת נאמן שמואל, סימנים: לז, נב נד ועוד
↑  ארוחת תמיד, דרוש יג, עמ' קצח:
↑  נאמן שמואל סימנים סז וצו
↑  כך לפי נוסח המצבה, מוזכר בתואר זה על ידי מספר רבנים: רבי יצחק אבן שאנג'י (הקדמה לספר באר יצחק), רבי אשר שלם (מטה אשר נא:), ועוד
↑  יצחק שמואל עמנואל, מצבות שאלוניקי, חלק ב, מצבה 1133 עמ' 514, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום), בספר נדפס גם נוסח מצבתו
↑  מאיר בניהו, רבי שמואל יצחק מודילייאנו, התנועה השבתאית ביוון (ספונות יד), עמ' קץ, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
↑  יוסף טובי, פיוטים משיחיים לרבי יצחק שמואל מודיאנו, ספונות, טז, מכון בן צבי, ירושלים תש"ם, עמ' 223, באתר JSTOR
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309227305171  GND: 105315108X  ISNI: 0000 0000 6692 2578  LCCN: nr91025357  NTA: 244630143  VIAF: 14626531   WorldCat (עם VIAF): 14626531
נהר הדמעות

"נהר הדמעות" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרים הישראלים פאר טסי ושלמה ארצי. השיר יצא לאור ב-15 בינואר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל.
רקע וכתיבה

ב-12 בינואר 2024, נמסר כי הזמרים הישראלים, פאר טסי ושלמה ארצי, ישירו יחד דואט. בתחילה, טסי השמיע לארצי סקיצה ראשונה מתוך השיר. לאחר מכן, ארצי הסכים לבצע, לכתוב ולהפיק יחד עם טסי את השיר. תוכנו הלירי של השיר עוסק בטבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל. השיר יצא לאור ב-15 בינואר 2024.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|  ישראל | היטליסט | 34 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 8 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 32 |  |
ראו גם

מלחמת חרבות ברזל במוזיקה