stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב גומבינן
לאחר הקרב

בתום קרב גומבינן, ב-20 באוגוסט בערב, החליט פריטוויץ להורות על נסיגה כללית משטחי פרוסיה המזרחית. פריטוויץ נתקף בפאניקה שמה הארמייה הרוסית הראשונה תחליט לרדוף אחרי הכוחות הנסוגים ובכך תשמיד את כל הארמייה הגרמנית השמינית. למרות שהארמייה הרוסית הראשונה לא יצאה למרדף אחר הכוחות הנסוגים החליט פריטוויץ להורות על נסיגה. התכנון היה להסיג את הכוחות אל קווי נהר הויסלה ובכך להשאיר את שטחי פרוסיה המזרחית לידי הרוסים. הנסיגה החלה ב-20 באוגוסט. יומיים לאחר מכן ב-22 באוגוסט שמע הלמוט פון מולטקה הצעיר, רמטכ"ל צבא גרמניה, על הנסיגה משטחי פרוסיה המזרחית הורה מיידית להחליף את פריטוויץ. במקום פריטוויץ נשלחו לחזית הגנרל (שחזר פרישה) פאול פון הינדנבורג ביחד עם אריך לודנדורף (שהוכיח את יכולותיו בקרב לייז' שבועיים לפני כן) שייקחו פיקוד על הארמייה הגרמנית השמינית.
למזלם של הינדנבורג ולודנדורף, הארמייה הגרמנית השמינית לא הספיקה להשלים את נסיגתה. הארמייה התבצרה ליד כפר בשם טננברג. ב-26 באוגוסט תקפו הגרמנים את הארמייה הרוסית השנייה של סמסונוב במה שנודע כקרב טננברג. בקרב זה הגרמנים זכו לניצחון מוחץ שהשמיד את הניסיונות הרוסיים לכבוש את פרוסיה המזרחית. השפעתו העיקרית של קרב גומבינן על המשך המלחמה הייתה אם כן שבגללו הוחלט להחליף את הפיקוד הגרמני בחזית המזרחית בפיקוד מנוסה יותר.
הערות שוליים

↑  לפירוט על הגורמים והתהליכים שהביאו לפרוץ המלחמה ראו ערך הגורמים למלחמת העולם הראשונה
↑  Peter Simkins, Geoffrey Jukes, Michael Hickey, The First World War: The War to End All Wars, 2003, Osprey Publishing, עמוד 195
↑  ברברה טוכמן, The Guns of August, Bantam Books, עמוד 307
↑  ברברה טוכמן, The Guns of August, Bantam Books, עמוד 308
1 2 3  The Battle of Gumbinnen, 1914 באתר FirstWorldWar.com (באנגלית)
1 2 3  ברברה טוכמן, The Guns of August, Bantam Books, עמודים 309-310
| החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית | קרב שטלופנן • קרב גומבינן • קרב טננברג • הקרב הראשון על האגמים המזוריים • הקרב השני על האגמים המזוריים |  |
| קרב גליציה | קרב קרשניק • קרב קומרוב • קרב גנילה ליפה • קרב רווה • המצור על פשמישל |  |
| המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה | קרב סריקמיש • מתקפת ארזורום • קרב ארזינג'אן • קרב באש-אפאראן |  |
| קרבות נוספים | הקרב על הוויסלה • קרב לודז' • מתקפת גורליצה-טרנוב • הנסיגה הגדולה • מתקפת ברוסילוב • קרב קובל • מתקפת קרנסקי |  |
מפת קרב גומבינן
מכללת חיל הפרשים של הצאר ניקולאי

| --- | --- |

 בניין
 תקופת הפעילות:  1824–הווה (כ־200 שנה) 
 מיקום
 מדינה:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 קואורדינטות:  59°54′38″N 30°17′55″E﻿ / ﻿59.91056°N 30.29861°E﻿ / 59.91056; 30.29861
 he
 
יונקרים מבית הספר הצבאי הראשון בפאבלובסק. 1882.
מדי היונקרים של המכללה לפרשים של ניקולאי במהלך מלחמת העולם הראשונה
מכללת חיל הפרשים של הצאר ניקולאי היא בית ספר צבאי מיוחס של האימפריה הרוסית שנוסד ב-9 במאי 1823. נציגים בולטים רבים של האליטה הצבאית והתרבותית של רוסיה במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 היו בוגרי בית הספר.
היסטוריה

ב-9 במאי 1823, בהוראת הקיסר אלכסנדר הראשון בסנקט פטרבורג, בצריף גדוד הלייב-גווארדיה של איזמאילובסקי (בסוללת פונטנקה 120), הוקם בית הספר לקציני משמרות להכשרת אצילים צעירים שנכנסו לשירות הגווארדיה מהאוניברסיטאות או פנימיות פרטיות ולא עברו הכשרה צבאית. צוותו כלל מפקד, פקח כיתה אחד, 8 קצינים ראשיים בדרגת סגן ו-120 תלמידים. בבית הספר הוכשרו צעירים ממשפחות אצולה ואז שוחררו לשרת בגדודי פרשי המשמר הקיסרי.
מאז 1825, בית הספר היה ממוקם בארמונו לשעבר של הרוזן איוואן צ'רנישב (בשנת 1839 נהרס, במקומו נבנה ארמון מרינסקי). בשנת 1859 קיבל המוסד את שמו המוכר "מכללת חיל הפרשים של הצאר ניקולאי". משנת 1839 ועד פירוק המכללה בשנת 1917 המכללה הייתה ממוקמת בבניין בשדרת 54 לרמונטובסקי (או נובו-פטרהוף).
באוקטובר 1917 פורקה המכללה. מפקד המכללה האחרון, הגנרל י. סולימאן-אולאנובסקי (1866–1966), במהלך מלחמת האזרחים, שירת במפקדת כוחות הצבא של יוגוסלביה ויזם את שיקום המכללה ואף שלח מברקים לשליט העליון של רוסיה, האדמירל קולצ'אק. ביולי 1921 הוקמה המכללה בגליפולי על בסיס חטיבת הכשרת הפרשים בחצי האי קרים. לאחר מכן, בדצמבר 1921, פונתה המכללה לעיירה בלה צרקווה על ספינת הקיטור קרסונד, שם פעלה עד 1923.
בבניין המכללה בסנקט פטרבורג שוכן מפעל לציוד הנדסי רדיו. בשנת 2014, לאחר הריסת מפעל הרהיטים הסמוך לבניין, נפתח נוף של קפלת המכללה עם חזית תבליט, הייחודי בכך שהוא נמצא רק באנדרטת סנקט פטרבורג לאלה שנהרגו במלחמת העולם הראשונה.
בוגרים מפורסמים של המכללה

ולדימיר סוכומלינוב - רמטכ"ל ושר המלחמה הרוסי.
יאקוב ז'ילינסקי - רמטכ"ל צבא האימפריה הרוסית ב-1911 -1914.
פיוטר וראנגל - מנהיג הצבא הלבן
יבגני מילר - מקד הצבא הצפוני
קארל גוסטף אמיל מנרהיים - רמטכ"ל ונשיא פינלנד
פאבל פלווה - מפקד ארמייה במלחמת העולם הראשונה
ולדימיר קאפל - מראשי צבאו של אלכסנדר קולצ'ק
פיוטר סובניקוב - גנרל בצבא האדום
מיכאיל לרמונטוב - סופר ומשורר רומנטי
מודסט מוסורגסקי - מלחין רוסי.
הערות שוליים

↑  "Журнал Школьная Заря, Галлиполи | Русский Париж" (ברוסית).
↑  "Николаевское кавалерийское училище" (ברוסית). Русский Париж. 2020-04-30.
↑  Барельеф в память о героях Первой мировой нашли на петербургском заводе
מייק הות'ורן

ג'ון מיכאל (מייק) הות'ורן (באנגלית: John Michael Hawthorn‏. 10 באפריל 1929 - 22 בינואר 1959) היה נהג מרוצים הבריטי הראשון שלקח חלק במרוצי הפורמולה 1. בשנת 1955 ניצח במרוץ 24 השעות של לה מאן, אך זכור בעיקר בשל מעורבותו באסון הלה מאן, התאונה הגדולה ביותר בתולדות הספורט המוטורי, שאירעה באותו מרוץ. בשנת 1958 זכה באליפות הפורמולה 1 ולאחר מכן הודיע על פרישתו. שישה חודשים לאחר מכן נהרג בתאונת דרכים.
ביוגרפיה

הות'ורן נולד בעיירה מקסברו, יורקשייר לוסלי ווינפרד. אביו של הות'ורן היה בעלים של מוסך, בו סיפק חלקים ושירותים למותגים דוגמת יגואר ופרארי. אביו התחרה במרוצי אופנועים ותמך בקריירת המרוצים של בנו. בשנת 1954 נהרג האב בתאונת דרכים ומייק ירש את העסק.
מותו

ב-22 בינואר 1959, חודשים ספורים לאחר פרישתו, נהרג ה'ותורן בתאונת דרכים. התאונה אירעה במחלף גילפורד, אזור מסוכן בו אירעו 15 תאונות רציניות בשנתיים שקדמו לתאונה שבה נהרג. על פי עדי ראייה נסע במהירות ברכב היגואר שלו, על כביש שהיה רטוב בשל הגשם. הות'ורן יצא לעקיפה של רכב בו נהג בוב ווקר, מנהל קבוצת מרוצים, שהיה מיודד עם הות'ורן. מיד לאחר ביצוע העקיפה הכביש התפתל ימינה, הות'ורן שניסה להיצמד לנתיב השמאלי איבד שליטה על הרכב והתנגש בעצים שעמדו לצד הדרך. מעוצמת הפגיעה הוא הועף למושב האחורי תוך שהוא סובל מפגיעות ראש קטלניות.
ההשערה המרכזית הייתה כי הות'ורן ווקר התחרו ביניהם, השערה שהתחזקה בעקבות סרובו של ווקר לומר באיזה מהירות נסע במהלך החקירה שנעשתה לאחר התאונה. בראיון שנערך בשנת 1988 הודה ווקר כי אכן התחרה עם הות'ורן וכי נמנע מלהודות על בכך על מנת למנוע הפללה עצמית.
מאז שנת 1959, מוענק בכל שנה פרס הגביע לזכר הות'ורן לנהג הבריטי או מחבר הלאומים הבריטי הטוב ביותר באותה שנה.
הערות שוליים

↑  The Tourist Trophy Garage Standard Atlas Van Project
↑  Grand Prix Results: British GP, 1952, grandprix.com
↑  Grand Prix Results: French GP, 1953, grandprix.com
↑  Forgotten Racing Heroes: Mike Hawthorn, באתר Winding Road
↑  On Auto Racing’s Deadliest Day, New York Times, 11 June 2015
↑  How racing's deadliest crash haunts this 1956 Le Mans lap, Road and Track, 1 June 2015
↑  Grand Prix Results: Italian GP, 1958, grandprix.com
↑  עמרי ספיר, נסיך חדש? 5 דברים מבריטניה שכן מעניינים אותנו, אוטו, 23 ביולי 2013
↑  להיות איירטון סנה. כמעט: המילטון ומאסה חולמים לזכות היום בפורמלה 1, באתר הארץ, 1 בנובמבר 2008
↑  Mike Hawthorn's fatal accident
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1208169564  ISNI: 0000 0004 0336 9110  LCCN: nb2013008558  SNAC: w6w81srd  VIAF: 299949092   WorldCat (עם VIAF): 299949092
קיצוץ בנטיעות

קיצוץ בנטיעות הוא מונח שגור בתורת הסוד היהודית המתאר כפירה בעיקרי היהדות בכלל, ואמונה בקיום ריבוי רשויות מלבד האל האחד בפרט.
המונח משמש במקורות רבים בארון הספרים היהודי ולרוב בהקשר של התעלות מיסטית והעמקת חקר בסודות התורה המביאות להרהורי כפירה. במיסטיקה היהודית, נחשב הקיצוץ בנטיעות לאחד מהחטאים החמורים ביותר.
מקור הביטוי

הביטוי מופיע לראשונה בתלמוד הבבלי, מסכת חגיגה, במעשה הידוע על ארבעה שנכנסו לפרדס.
"תנו רבנן: ארבעה נכנסו בפרדס. ואלו הן: בן עזאי ובן זומא, אחר (הוא אלישע בן אבויה) ורבי עקיבא... בן עזאי הציץ ומת... בן זומא הציץ ונפגע... אחר קיצץ בנטיעות. רבי עקיבא יצא בשלום."
בתהליך ההעמקה בסודות התורה, הכניסה אל אותו "פרדס" המהווה היבט רוחני ומיסטי מעבר לאורחותם של בני אדם, על התלמיד החכם או המיסטיקן להיזהר שלא להפריד את אותו העולם אליו הוא מגיע, מן העולם הממשי. חשיפת הסודות אודות טבעו של העולם עשויה לגרום לאדם לזהות את העולם הגשמי כשקרי או כאשליה ובכך לנתק היבטים מהבריאה אלו מאלו, תפיסה המכונה בספר הזוהר "מהימנותא דפירודא" (אמונת הפירוד). אותו פירוד שנעשה באלוהות הוא כהפרדת נטיעה מהגן ולכן קיצוץ בנטיעות. במקרה של אלישע בן אבויה המופיע במעשה, בא הדבר לידי ביטוי בחילול שבת בפרהסיה. טעמי המצוות נעשו עבורו עקרים לאחר שהציץ במציאות שמעבר.
עם זאת, החשש הגדול ביותר שמלווה את חכמי הסוד הוא כי האדם עשוי להאמין כי פגש באל, או כי ישנו ריבוי אלוהיות. המפגש עם ספירות נמוכות יותר כמו ההתוודעות לשכינה או כמו אותו מפגש של בן אבויה עם מטטרון, עשוי לגרום לאמונה כי קיימת יותר מרשות אחת ולהביא את האדם לידי כפירה. מנקודת מבט יהודית, זהו למעשה חטאם של הגנוסטים אשר יוצרים את הפירוד בין האל הבורא הנוכח בגשמיות ובין האל הטוב הנמצא הטרנסצנדנטי והמנותק מהעולם.[דרוש מקור]
מסורות לימוד ותפילה הנובעות מהחשש מקיצוץ בנטיעות

החשש מהעמקת יתר בסודות ללא הבסיס האיתן שיאפשר לאדם המאמין לדבוק באמונתו, השרישו במסורת היהודית מספר פרקטיקות.
מסורות לימוד ותפילה הנובעות מהחשש מקיצוץ בנטיעות > האיסור על לימוד מעשה מרכבה לכל תלמיד

אין דורשין בעריות בשלשה,
ולא במעשה בראשית בשנים,
ולא במרכבה ביחיד, אלא אם כן היה חכם ומבין מדעתו.
כל המסתכל בארבעה דברים, ראוי לו כאילו לא בא לעולם: מה למעלה, מה למטה, מה לפנים, ומה לאחור.
וכל שלא חס על כבוד קונו, ראוי לו שלא בא לעולם.
קיים איסור על לימוד במעשה מרכבה, היינו בתורת הסוד, אפילו לתלמיד יחיד. איסור זה מסויג ומאפשר ללמד את הסוד אך ורק לתלמיד "חכם ומבין מדעתו". בפירוש ר' עובדיה מברטנורא ופירוש הרמב"ם למשנה, מצוין כי גם אז, יש ללמד את אותו תלמיד רק "ראשי פרקים" ואת השאר ילמד מעצמו.
מסורות לימוד ותפילה הנובעות מהחשש מקיצוץ בנטיעות > אמירת "לשם ייחוד" בתפילה ובמצוות

לפני מצוות, ברכות ותפילות שונות, נהוג בקרב קהילות רבות בישראל לפתוח באמירת הנוסח ”לשם ייחוד קודשא בריך הוא (הקדוש ברוך הוא) ושכינתיה (ושכינתו) בדחילו ורחימו (ביראה ובאהבה), לייחד שם י"ה בו"ה בייחודא שלים (בייחוד שלם) בשם כל ישראל.” נוסח זה מהווה הכרזה על אחדות האל ושכינתו וכל אחד מן הספירות ותאריו בעולם על מנת לכוון את לבו של האדם בעת המצווה לייחוד, כדי למנוע כל אמונת פירוד.[דרוש מקור]
חומרת החטא

קיצוץ בנטיעות נתפס כחטא שאין עליו כפרה והאפשרות לחזור בתשובה סגורה בפני המקצץ בנטיעות.
בהמשך מסכת חגיגה, דורשים האמוראים את הפסוק ”שׁוּבוּ בָנִים שׁוֹבָבִים” ומוסיפים "חוץ מאחר". כלומר, כל החוטאים רשאים לחזור בתשובה, חוץ מאלישע בן אבויה (המכונה "אחר") אשר קיצץ בנטיעות ואין לו עוד רשות לשוב.
המונח "קיצוץ בנטיעות" בהקשרים נוספים

המונח "קיצוץ בנטיעות" מופיע פעמים נוספות בטקסטים יהודיים, לעיתים בהקשרים שונים בתכלית ולעיתים באופן המרמז למונח המסורתי.
החובל בעצמו, אף על פי שאינו רשאי – פטור. אחרים שחבלו בו – חייבין. והקוצץ נטיעותיו, אף על פי שאינו רשאי – פטור. אחרים שקצצו את נטיעותיו – חייבים.
כאן מדובר בדיני נזיקין, במקרה בו אדם קוצץ נטיעות ממש, בגן. המקצצים בנטיעות אחרים – חייבים.
ועשו סייג לתורה. לא דומה כרם שהוא מוקף גדר, לכרם שאינו מוקף גדר. שלא יעשה אדם גדר יותר מן העיקר ויפול הגדר ויקצץ את הנטיעות, שכך מצינו שעשה אדם הראשון: גדר יותר מן העיקר ונפל הגדר וקצץ את הנטיעות.
כאן מוצגת פרשנות של חטא גן העדן כמעין "קיצוץ בנטיעות". האכילה מעץ הדעת טוב ורע קיצצה בנטיעות הגן ובהקשר הרחב יותר, בגבולות המוצבים בין אל ואדם. כך נקשר המושג קיצוץ בנטיעות עם כפירה ופרשנות זו מנסה למצוא מקור אטימולוגי נוסף למונח.
ראו גם

אלישע בן אבויה
כפירה
מעשה מרכבה
ארבעה שנכנסו לפרדס
לקריאה נוספת

ד"ר יהודה ליבס, המשיח של הזוהר, האוניברסיטה העברית בירושלים
ד"ר מלילה הלנר-אשד, ונהר יוצא מעדן, עם עובד, 2005
נכוה באור: פרשת חייו ומותו של אלישע בן אבויה
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"ד, עמוד ב'
↑  צחי וייס, 'רוב הטועים במלכות הם טועים': עבודת השכינה בקבלה המוקדמת, תרביץ – רבעון למדעי היהדות, שנה פב, חוברת ב (תשע"ד), עמ' 319-334
↑  הזוהר המתורגם – ספר במדבר, באתר www.toratemetfreeware.com
↑  תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף ט"ו, עמוד א'
↑  ירמיה, ג', י"ד
התמקחות

מיקוח בשוק בדלהי
התמקחות או מיקוח הוא סוג של משא ומתן במסגרתו הקונה והמוכר של מוצר או שירות מסוימים מתווכחים על המחיר או על המהות של העסקה.
שבמסגרתו הקונה מבקש להוריד את המחיר של הסחורה או השירות המוצע על ידי המוכר. זהו תהליך שבאמצעותו האינטרסים של הלקוחות והמוכרים הופכים לגלויים. המוכר מנסה להעלות את המחיר. כאשר תהליך ההתמקחות מסתיים בכך ששני הצדדים מגיעים להסכמה על התנאים, העסקה מבוצעת. לעיתים המוכר והקונה לא מגיעים להסכמה והרכישה/מכירה לא מתבצעת.
לאורך השנים תהליך ההתמקחות נעלם במידה רבה בחלקים רבים ברחבי העולם. בעולם המערבי לרוב ההתמקחות מוגבלת לסחורות יקרות או ייחודיות (כגון מכוניות, עתיקות, תכשיטים, פרטי אמנות, נדל"ן ומכירות עסקיות של חברות) וכן למקומות לא רשמיים יותר כגון שוקי פשפשים. בחלקים אחרים של העולם, ההתמקחות עשויה להיות הנורמה, אפילו בעסקאות קטנות. במקומות רבים ברחבי אסיה המקומיים נוהגים להתמקח על סחורות ושירותים בכל מקום, משווקי רחוב ועד מלונות.
בחנויות בהן מקובל להתמקח, האפשרות להתמקח תלויה לרוב בנוכחות של בעל החנות במקום. חנויות רשת המנוהלת על ידי עובדים זוטרים לעיתים רבות יותר נוטים יותר להסתמך על שימוש בתמחור קבוע מאשר חנויות עצמאיות המנוהלת על ידי בעלי החנות או עובד מסוים אשר בעל החנות סומך עליו במיוחד.
הערות שוליים

↑  Study: Online Shopping, Couponing & Bargain Hunting on the Rise in India - Press Release - Digital Journal, web.archive.org, ‏2019-09-01
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4517876-8 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון ג'וזף או'קונור

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1920 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  3 במאי 2000 (בגיל 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  קתדרלת פטריק הקדוש 
 השכלה:  בית הספר לשירות חוץ ע"ש אדמונד ולש (1970)  אוניברסיטת וילאנובה  סמינר סנט צ'ארלס בורומאו  תיכון ווסט פילדלפיה 
 תפקיד:  הארכיבישופ המטרופוליטני של ניו יורק (19 במרץ 1984–3 במאי 2000)  הכומר הראשי של צי ארצות הברית (1975–1979)  חשמן (25 במאי 1985)  cardinal priest (25 במאי 1985–3 במאי 2000)  בישוף דיוקסי (29 ביוני 1983–26 בינואר 1984)  auxiliary bishop (24 באפריל 1979–6 במאי 1983)  בישוף טיטולרי (24 באפריל 1979) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של הקונגרס (7 במרץ 2000)  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 
ג'ון ג'וזף או'קונור (באנגלית: John Joseph O'Connor; ‏15 בינואר 1920 – 3 במאי 2000) היה איש כמורה קתולי אמריקאי ממוצא יהודי. שימש כארכיבישוף של ניו יורק משנת 1984 ועד מותו בשנת 2000. נודע כתומך נלהב של ישראל וכמתנגד לאנטישמיות.
ביוגרפיה

או'קונור נולד בפילדלפיה שבמדינת פנסילבניה שבארצות הברית. הוא היה הרביעי מבין ילדיהם של תומאס א'וקנור ודורותי גומפל. בשנת 2014 נחשף שדורותי הייתה למעשה יהודיה, בתו של רב ושוחט, אולם הוטבלה לנצרות בשנת 1908 ונישאה לתומאס א'וקנור שהיה צבע במקצועו.
בגיל 16 החל ללמוד תאולוגיה וגילה התעניינות רבה בדת. הוא הוסמך ככומר בידי הארכיבישוף של פילדלפיה בשנת 1945. בשנת 1952 הצטרף לצי האמריקאי, ושימש ככומר צבאי במהלך מלחמת קוריאה. הוא נודע באומץ ליבו כאשר לעיתים קרובות נכנס בעצמו למרכז הקרב כדי לומר תפילה אחרונה עם החיילים. ב-24 באפריל 1979 הוסמך כבישוף בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני. ב-26 בינואר 1984 הוסמך כארכיבישוף של ניו יורק.
במסגרת תפקידו פעל או'קונור רבות נגד האנטישמיות, והכריז בין היתר ש-"אנטישמיות ונצרות לא עולים בקנה אחד, כי האנטישמיות היא חטא". בשנת 1995 הגיש בקשה להתפטר מתפקידו, אולם האפיפיור לא קיבל את ההתפטרות. בשנת 1999 אובחן גידול במוחו ממנו הוא מת בסופו של דבר כשנה לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  טלי פרקש, הארכיבישוף של ניו-יורק היה בכלל יהודי, באתר ynet, 11 ביוני 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308432205171  PLWABN: 9810551151805606  BnF: cb120379456 (data)  CiNii: DA05668202  GND: 11886629X  ICCU: SBLV300354  ISNI: 0000 0001 1556 1917  LCCN: n81089114  NARA: 10569972  NTA: 074510495  RERO: 02-A022476789  SNAC: w6fx87v9  SUDOC: 028570138  ULAN: 500058924  VcBA: 495/287291  VIAF: 4947420   WorldCat (עם VIAF): 4947420
פלאואנתרופולוגיה

מצעד הקדמה, איור המתאר את האבולוציה של האדם. משמאל מוצג קוף, ומימין הומו סאפיינס – האדם המודרני.
פלאואנתרופולוגיה הוא המדע העוסק בחקר האבולוציה של האדם. במובנו המצומצם, חקר שרידי שלד אנושיים עתיקים הוא ענף של אנתרופולוגיה פיזית, אולם במובן הרחב, מדענים מתחומים רבים עוסקים בפלאואנתרופולוגיה, בעיקר ארכאולוגים המתמחים בתקופה הפלאוליתית וחוקרים העוסקים בגאוכרונולוגיה, פלאונטולוגיה ופלאואקולוגיה של תקופות הפליוקן והפליסטוקן. משיניים דרך גולגולות, לסתות, אצבעות, ועד שלדים כמעט שלמים דוגמת לוסי, נמצאו מאובנים של מעל ל-6,000 פרטים ששיחקו תפקיד מפתח באבולוציית האדם (מהאוסטרלופיתקוס עד להומו היידלברגנסיס ומשם לאדם הנבון (הומו ספיינס).
היסטוריה של מחקר התחום > מוצא והתפתחות

בשנות ה-60 של המאה ה-19 לאחר פרסום "מוצא המינים" מאת צ'ארלס דרווין, פיתחו תומאס הנרי האקסלי וארנסט הקל את ההשערה כי גם האדם הוא תוצר התפתחותי ולא יציר בריאה מיוחדת.
בשנת 1871 פרסם דרווין את ספרו "מוצא האדם" ובו טען כי לאדם ולקופי האדם יש מקור משותף. לדרווין לא היה ידע בגנטיקה - ניסויים של גרגור מנדל שנעשו באותו זמן לא פורסמו בכתבי עת שלדרווין הייתה גישה אליהם. חרף זאת, דרווין שיער שישנו מנגנון המעביר את התכונות מדור לדור, ושמדי פעם הטבע מאפשר פיצול של מינים עד שבתוך דורות רבים הצאצאים של שתי הקבוצות אינם יכולים עוד להתרבות אלה עם אלה, וכך נוצר מין חדש - תהליך הקרוי ספציאציה. רק המשך ההתפתחות במדע ותגליות נאו-דרוויניסטיות, כולל הסינתזה האבולוציונית המודרנית, חזרו והוכיחו שוב ושוב את צדקתו ואף עדכנו את תורת האבולוציה. אך לטענתו של דרווין הייתה השלכה מיידית על הציבור שעד אז האמין רובו ככולו בתהליך הבריאה כפי שתואר בספר בראשית.
הסברה כי לאדם ולקופי האדם האפריקניים מוצא משותף מקבלת חיזוקים פילוגנטיים שכן קיימות הומולוגיות רבות בין האדם לשימפנזה ולגורילה. היו שטענו כי מדובר באבולוציה מתכנסת - התפתחות בלתי תלויה של איברים אצל יצורים שונים, כך שהם נראים דומים ותפקידם בגוף לרוב זהה. מאובנים של קופי אדם קדומים שנמצאו במאה ה-20 חיזקו את ההשערה שהתכונות ההומולוגיות הללו נגזרות מתכונותיהם של אותם יצורים קדומים והם לא התפתחו באבולוציה מקבילה. ברם, השוואה ציטוגנטית שערך גודמן בשנת 1963 בין כרומוזומי אדם לבין כרומוזומים של קופי אדם הראתה, כפי שסברו דרווין ועמיתיו, כי האדם, השימפנזה והגורילה משתייכים לאותה קבוצה מבלי האורנגאוטן. מחקרים מולקולריים שנערכו מאוחר יותר חיזקו דעה זו.
היסטוריה של מחקר התחום > פילוגנטיקה

עד שנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה מקובלת על הקהילה המדעית הדעה כי האדם מקורב לקופי האדם האפריקניים שימפנזה וגורילה. מאז ועד שנות ה-60 של המאה ה-20 התחזקה ההשערה כי מוצא האדם באסיה והוא רחוק במוצאו משאר קופי האדם. החוקרים ווד ג'ונס ואוסבורן היו בין התומכים בהשערה זו. הסברה התהפכה שוב, והסברה המקובלת בימינו היא כשל דרווין, הקסלי והקל, כי לאדם ולקופי האדם מוצא משותף באפריקה.
היסטוריה של מחקר התחום > התפשטות גאוגרפית

התפשטות מוקדמת של הומינינים אל מחוץ לאפריקה החלה לפני כ-2 מיליון שנה ונמשכה עד לפני כ-200,000 שנה. מינים שידוע שיצאו מאפריקה היו הומו ארקטוס והומו היידלברגנסיס.
התפשטות האדם הקדמון למזרח התיכון החלה לפני כ-70,000 שנה ומשם לדרום אסיה לפני כ-50,000 שנה ומשם לאוסטרליה לפני כ-40,000 שנה. הומו ספיינס מודרני אנטומית פרץ לאזורים שאליהם לא הגיע ההומו ארקטוס. אל אירופה הגיע אדם זה, ההומו ספיינס המודרני, לפני כ-40,000 שנה ולמזרח אסיה וצפון אמריקה - לפני כ-30,000 שנה.
היסטוריה של מחקר התחום > סדר התפתחות התכונות

ויכוח נוסף הוא מה קדם למה: מוח מפותח ששינה את מרכז כובד הגוף והביא להליכה זקופה, או עמידה על שתי רגליים בטרם החל המוח להתפתח. הדעה השנייה נעשית בימינו מקובלת יותר וכי ההומינידים מן העבר לא היו יצורים כה נבונים כפי שבעבר סברו.
הפולמוס סביב האבולוציה

רעיונות האבולוציה ובמיוחד משמעותם לגבי האבולוציה של האדם - נושא המחקר של הפלאואנתרופולוגיה, עוררו מאז פרסומם ועדיין מעוררים פולמוס חריף. ישנן כמה גישות:
הקהילה המדעית מקבלת בכללותה את עיקרי תורת האבולוציה על כל השלכותיה כולל השלכותיה על מוצא האדם.
עיקר הציבור הדתי כופר בכל רעיון האבולוציה, וטוען כי כל היצורים ברואי אל הם ולא השתנו כהוא זה מעת בריאתם.
ציבור אחר לא שולל את רעיון האבולוציה אך מתנגד לסברה כי גם האדם הוא תוצר אבולוציוני בחזקת "מותר האדם מן הבהמה". ישנם גם המעלים את שאלת נפש האדם בחזקת "התומך באבולוציית האדם טוען כי הנפשות בלתי קיימות". טענה זו היא הד לטענתו של אלפרד ראסל וולאס, לפיה האבולוציה פועלת על כל עולם החי, אך התפתחות האדם עירבה גורם טרנסצנדנטי.
ראו גם

גזע (אדם)
אבולוציה חברתית ותרבותית
אבולוציה של האדם
הערות שוליים

↑  Human Fossils, humanorigins.si.edu
| אבולוציה |
| --- | --- | --- |
| מנגנונים ותהליכים | הסתגלות • סחף גנטי • זרימת גנים • מוטציה • ברירה טבעית • ברירה זוויגית • ברירת שארים • היווצרות המינים |  |
| מחקר והיסטוריה | היסטוריית חקר האבולוציה • היסטוריית חקר התפתחות האדם • ראיות • היסטוריה של החיים • מאובן מעבר • הסינתזה המודרנית • השפעות חברתיות • תאוריה ועובדה • התנגדויות / מחלוקת |  |
| תחומים בביולוגיה אבולוציונית | קלדיסטיקה • גנטיקה אקולוגית • ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית • אבולוציה של האדם • אבולוציה של צמחים • אבולוציה מולקולרית • פילוגנטיקה • גנטיקה של אוכלוסיות • אבולוציה של השפה |  |
קטגוריית אבולוציה • פורטל ביולוגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537488505171  BNE: XX526062  BnF: cb12245000t (data)  GND: 4173104-9  LCCN: sh2001004516  NKC: ph115642
הנסיכה סופיה, דוכסית ורמלנד

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1984 (בת 39) Danderyd Hospital, קומין דנדריד, שוודיה 
 שם לידה:  Sofia Kristina Hellqvist 
 מדינה:  שוודיה 
 בן או בת זוג:  קרל פיליפ, נסיך שוודיה (13 ביוני 2015–?) 
 פרסים והוקרה
 קצין גבוה בלגיון הכבוד (30 בינואר 2024, צרפת)  אביר הצלב הגדול של מסדר הבז (17 בינואר 2018)  מסדר המופת האזרחי  המסדר המלכותי של השרפים 
 
הנסיכה סופיה, דוכסית ורמלנד (בשוודית: Prinsessan Sofia, hertiginna av Värmland; נולדה ב-6 בדצמבר 1984) היא רעייתו של הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד.
ביוגרפיה

סופיה הלקוויסט נולדה במחוז סטוקהולם כאחת משלוש בנות לאם העוסקת בתחום השיווק ואב העובד כיועץ תעסוקה בסוכנות השמה, בהיותה בת שש עברה לגור בעיר אחרת במחוז דלרנה.
בגיל 20 הצטלמה למגזין הגברים "Slitz", כשרק נחש על החלק העליון של גופה, לאחר מכן היא גם קיבלה את התואר "Miss Slitz 2004" על ידי קוראי המגזין.
ב-2005 השתתפה בתוכנית המציאות "Paradise Hotel", הגרסה השוודית של התוכנית מפרץ האהבה, שם עלתה לגמר התוכנית.
ב-2006 היא עברה לניו יורק על מנת ללמוד שם חשבונאות בהתמחות על פיתוח עסקי, כמו כן למדה אתיקה גלובלית, מדעי הילד והנוער, תקשורת ילדים בדגש על אמנת זכויות הילד של האו"ם. בנוסף היא הוכשרה כמדריכת יוגה ועבדה במקצוע זה בניו יורק. כשחזרה לשוודיה היא המשיכה ללמוד בסטוקהולם, בנוסף היא עבדה כדוגמנית וכמלצרית.
ב-2010 אישר בית המלוכה את מערכת היחסים שלה עם הנסיך. ב-2011 הם עברו לגור ביחד באי "Djurgården" בסטוקהולם. בדצמבר 2014 היא לקחה חלק ב-"Nobelfesten", משתה שנתי הנערך לאחר טקס חלוקת פרס נובל. ב-2015 הם נישאו.
ב-2010 היא הקימה את הארגון "Project Playground", העוסק בסיוע לילדים מעוטי יכולת בדרום אפריקה.
משפחתה

ב-13 ביוני 2015 התחתנה סופיה עם הנסיך קרל פיליפ, דוכס ורמלנד, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
הנסיך אלכסנדר, דוכס סודרמנלנד (נולד ב-19 באפריל 2016)
הנסיך גבריאל, דוכס דארנה (נולד ב-31 באוגוסט 2017)
הנסיך ג'וליאן, דוכס הולנד (נולד ב-26 במרץ 2021)
בחר יוסף

| --- | --- |

נהר יוסף ליד העיירה מיניה
 מידע כללי
 אורך:  220 קילומטרים
 גובה מוצא הנהר:  48 מ' 
 מדינות באגן הניקוז:  מצרים 
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםבחר יוסף(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםבחר יוסף
 
בחר יוסף (בערבית: بحر يوسف; "נתיב המים של יוסף") הוא תעלה המחברת את נהר הנילוס עם פיום במצרים.
בימי קדם הוא נקרא טומיס (ביוונית קדומה: Τωμις) על ידי היוונים אשר נגזר מהשם המצרי שלה "Tm.t" "התעלה הסופית" והיה עדיין בשימוש לאחר הכיבוש הערבי, בתרגום לערבית אל-מנח"י (בערבית: المنهى). התעלה הייתה ידועה גם בשם "התעלה הגדולה" (ביוונית קדומה: διῶρυξ Μεγάλη) או "תעלת מוריס". השם הערבי המודרני מתייחס לנביא יוסוף, שהוא למעשה יוסף המקראי.
בחר יוסף קיים עד היום, ומזין מים צפונה לתוך בירקט קארון, במקביל לנילוס.
בית הכנסת בנערן

| --- | --- |

שרידי הפסיפס בנערן בשנת 2006
 מיקום
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 קואורדינטות:  31°53'36.5"N 35°25'29.1"E
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) בית הכנסת בנערן(למפת דרום השומרון רגילה) בית הכנסת בנערן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת בנערן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת בנערן
 
בית הכנסת העתיק בנערן ממוקם כחמישה ק"מ צפונית ליריחו, סמוך לכפר נועימה, בגדה המזרחית של ואדי מכוך, אשר נבנה ככל הנראה במאה ה-6, בימי יוסטיניאנוס הראשון או השני.