stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חלליות קרב מסדרת TIE
דגמים > קרבית TIE

זוהי חללית הקרב הסטנדרטית של האימפריה הגלקטית, והגרסה הבסיסית ביותר של משפחה רחבה של חלליות קרב שפותחו בהמשך. מונעת על ידי זוג מנועי יונים, המקבלים את האנרגיה הדרושה להפעלתם מקרניים קוסמיות הנאספות על ידי לוחות סולאריים גדולים המהווים את כנפי החללית. לחללית זו שרידות נמוכה, אך היא זולה לייצור, מהירה ובעלת יכולת תמרון מעולה. החללית חמושה בצמד תותחי לייזר מהירי ירי, ללא טילים כלשהם. תכונותיה הטובות בקרב הושגו בין השאר תוך ויתור על מגני אנרגיה, מנוע על-חלל ומערכת קיום חיים בתא הטייס, מה שהפחית את מסת החללית למינימום האפשרי. עקב חוסרים אלו עמידותה של החללית בפני פגיעה ישירה נמוכה ביותר, היא תלויה לחלוטין בבסיס פעולה קרוב וכן טייסיה חייבים ללבוש חליפת חלל. טקטיקת הקרב של חלליות אלה היא מחיצת האויב על ידי עליונות מספרית. קרבית ה-TIE מהווה את עמוד השדרה של צי הקרביות האימפריאלי, היא החללית הנפוצה ביותר בגלקסיה והסמל המוכר ביותר לכוחה של האימפריה. קרבית ה-TIE גם בנויה בהתאם לפילוסופיה האימפריאלית של ערך נמוך לחיי אדם והעדפת הכמות על פני האיכות. למסדר הראשון יש שתי קרביות TIE. קרבית TIE המסדר הראשון (First Order TIE Fighter) בצבע שחור וקרבית TIE כוח מיוחד (Speical Force TIE Fighter) בצבעים שחור ואדום ואפשרי להטיס שני טייסים (אחד שמטיס והשני שיורה). ההשראה ליצירת חללית זו בסדרת הסרטים הגיעה מהקאמיקאזה היפניים במלחמת העולם השנייה.
דגמים > קרבית TIE נסיונית מתקדמת X1

קרבית TIE מתקדמת שנבנתה במיוחד עבור דארת' ויידר. הופיעה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה". קרבית זו שאבה השראה חלליות הקרב של האינקוויזטורס שווידר פיקד עליהן. קרבית זו היוותה שיפור על פני קרבית ה-TIE הסטנדרטית באשר למהירות וכושר תמרון, וכן כללה מגיני אנרגיה ומנוע על-חלל בניגוד לדגם הרגיל. הקרבית הניסיונית הייתה חמושה בצמד תותחי לייזר זהים לאלו של הקרבית הסטנדרטית. החללית מעולם לא יוצרה בייצור סדרתי בשל עלותה הגבוהה, אולם היוותה את הבסיס למיירט ה-TIE. מבחינת מראה, חללית זו שונה מקרבית ה-TIE הרגילה. שוני זה נבע גם משיקולים אמנותיים של לוקאס על מנת לאפשר לצופי סרטי מלחמת הכוכבים לזהות בקלות את החללית של ויידר בין כל חלליות ה-TIE הרגילות.
דגמים > מיירט TIE

גרסה מתקדמת של קרבית TIE. הופיע לראשונה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי". בגרסה זו של חללית TIE, העדיפה בכל מובן על קודמתה, הוגברו המהירות (בכ-25%), כושר התמרון, כוח האש ובקרת המחשב. חללית זו מצוידת בארבעה תותחי לייזר מהירי ירי בקצוות הכנפיים. היות שהחללית מורכבת בדיוק מאותו פוד מרכזי המשמש את קרבית ה-TIE, העברת תותחי הלייזר לקצוות הכנפיים (ששניים מהם היו מותקנים בגרסה הקודמת ב"סנטר" של הפוד) הותיר בפוד מקום פנוי שכעת יכול לשמש לנשיאת מספר קטן של טילי יירוט או טילי טורפדו במשימות מיוחדות. מעבר לכך המיירט לוקה באותם החסרונות של קודמו - פגיעות גבוהה עקב היעדרם של מגינים, וכן היעדרם של מנוע על-חלל ושל תא טייס מדוחס. עם זאת, המיירט הוא חללית קרב עצמאית בהרבה מקודמו המהווה יריב אימתני גם ללא הסתמכות על עליונות מספרית, בנושאו כוח אש שאינו נופל מזה של חללית ה-X-WING וביצועי טיס העולים על רובן ככולן של חלליות המורדים. חללית זו פותחה לאור התוצאות הבלתי מספקות של היתקלויות בין קרביות ה-TIE לחלליות המורדים. על אף ייעודם של המיירטים לרשת את מקום קרבית ה-TIE, קצב קבלתם לצי היה איטי למדי עקב עלותם הגבוהה יחסית וייצור קרבית ה-TIE שהמשיך במקביל, כך שעד לנפילת האימפריה הם היוו פחות מרבע מכוח חלליות הקרב הכללי. בתקופה שלאחר נפילת האימפריה הוסיף האדמירל ת'רון ששלט ברוב הצי האימפריאלי שנותר מגיני אנרגיה לחלליות אלו.
דגמים > מפציץ TIE

חללית קרב מסדרת חלליות ה-TIE שנועדה לתקיפת מטרות גדולות כגון פריגדות, משחתות ובסיסי חלל ואף הפצצת שטח כוכבי או אסטרואידי. הופיעה לראשונה בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית". המפציץ איטי וכבד ביחס לשאר משפחת קרביות ה-TIE, אם כי מהיר וקל תנועה ביחס למקביליו מכוחות המורדים (ה-B-WING וה-Y-WING). לרוב פועלים המפציצים בליווי של קרביות או מיירטי TIE המגנים עליהם בדרכם אל המטרה, אולם אינם חסרי אונים גם בקרב מול קרביות המורדים במידת הצורך. מפציץ ה-TIE בנוי משני גופים מוארכים זה לצד זה, כאשר האחד מכיל את הטייס והמנועים והשני מכיל מספר רב של טילי טורפדו, פצצות חלל, טילי יירוט, נפצים תרמיים ועוד. כמו כן מצויד המפציץ בצמד תותחי לייזר הזהים לאלו של קרבית ה-TIE. יחד עם קרבית ה-TIE, היווה המפציץ את עמוד השדרה של צי הקרביות האימפריאלי ושימש באופן כמעט בלעדי ככלי לתקיפת מטרות גדולות. בדומה לקרבית ולמיירט, גם למפציץ ה-TIE אין מגיני אנרגיה, מנוע על-חלל ותא טייס מדוחס, אם כי חוזקו המבני גבוה בהרבה משל הקרבית והמיירט כך שביכולתו לספוג במבנהו כמה וכמה פגיעות בטרם ינוטרל או יושמד.
השפעה תרבותית

דגם חללית ה-TIE fighter המקורי שהופיע בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה" נמכר לבסוף במכירה פומבית בעבור 350,000 דולרים.
במקביל ליציאתם לאקרנים של טרילוגיית הסרטים המקורית של מלחמת הכוכבים יצרנית הצעצועים האמריקנית Kenner Products הוציאה לשווקים שני דגמי צעצוע של חלליות בסדרת חלליות ה-TIE – את חללית ה-TIE fighter ואת החללית TIE interceptor. כמו כן באותה העת יצרנית הצעצועים האמריקנית הסברו גם כן הוציאה לשווקים שלושה דגמי צעצוע של חלליות ה-TIE – את חללית ה- TIE fighter, את החללית TIE bomber, ואת החללית TIE interceptor. גם Kenner Products וגם הסברו ייצרו באותה העת את דמויות טייסי הקרוב של חלליות ה-TIE. בנוסף לכך, לאורך השנים חברת לגו הוציאה גם כן לשווקים דגמי צעצוע של חללית ה-TIE fighter, חללית ה-TIE bomber, חללית ה-TIE interceptor, בנוספים לדגמי חלליות נוספים בסדרת חלליות ה-TIE.
השפעה תרבותית > משחקי וידאו

בשנת 1994 חברת לוקאס ארטס הוציאה לשווקים את משחק הווידאו TIE Fighter אשר הוא סימולטור טיסה בו השחקן משחק טייס קרב בצי החלליות של האימפריה הגלקטית אשר מסוגל לטוס במגוון חלליות בסדרת חלליות ה-TIE.
חללית ה-TIE fighter נכללת גם במשחק הווידאו Star Wars: Battlefront ‏(2004), במשחק הווידאו Star Wars: Battlefront II ‏(2005) ובמשחק הווידאו Star Wars: Battlefront III (2015)
הערות שוליים

↑  Star Wars: TIE Fighter for DOS (1994) MobyRank - MobyGames
↑  וכן דגמים נסיוניים, כגון קרבית TIE ניסיונית מתקדמת X1 וקרבית TIE ניסיונית מתקדמת V1
↑  TIE fighter - Info, Pictures, and Videos | StarWars.com
↑  BBC NEWS | Entertainment | Star Wars model sold for $350,000
קרבית TIE בסיסית
הקרבית המתקדמת של דארת' ויידר.
מיירט TIE
מפציץ TIE
ויגמור הול

הכניסה לויגמור הול מחופה באפיריון ייחודי של זכוכית וברזל
ויגמור הול (באנגלית: Wigmore Hall) הוא אולם קונצרטים ברחוב ויגמור בלונדון. האולם, שנקרא במקור "אולם בכשטיין", נועד בעיקר לקונצרטים של מוזיקה קאמרית, מוזיקה עתיקה, מוזיקה ווקאלית ורסיטלים של שירה. מקובל לראות בו את אחד המרכזים הראשונים במעלה בעולם לסוג זה של מוזיקה ויעד קבוע לרבים מן הכוכבים המובילים בעולם המוזיקה הקלאסית. הודות לאקוסטיקה המעולה והייחודית שלו, יצא עד מהרה שמו של האולם לתהילה ברחבי אירופה ורבים מגדולי האמנים במאה ה-20 התארחו בו. כיום, מקיים אולם ויגמור 550 קונצרטים בשנה ומדי שבוע משודר ממנו קונצרט ברשת רדיו 3 של BBC.
האולם מקדם גם תוכנית חינוכית רחבת-יריעה בלונדון רבתי ומפעיל שלוחה עצומה של שידור דיגיטלי, הכוללת את חברת ההקלטות ויגמור הול לייב והרבה שידורים של קונצרטים חיים.
היסטוריה

האולם, שנקרא במקור בכשטיין הול, נבנה בין 1899 ל-1901 על ידי חברת בכשטיין, יצרנית הפסנתרים הגרמנית, שאולם התצוגה שלה שכן בבניין הסמוך. האדריכל הבריטי הנודע תומאס אדוארד קולקאט הוזמן לתכנן את האתר. קולקאט היה אחראי גם למלון סבוי בסטרנד (שנהרס מאז) ולתיאטרון פאלאס בכיכר קיימברידג' (במקור בית האופרה האנגלית המלכותית), המתנאה, כמו ויגמור הול, בעיטור טרקוטה בהיר.
חברת בכשטיין בנתה אולמות קונצרטים דומים בסנקט פטרבורג ובפריז, אף כי, בדומה למשרדים ואולם המופעים בלונדון, גם הם והעסק בכללותו סבלו במהלך מלחמת העולם הראשונה. בכשטיין נאלצה להפסיק את המסחר בבריטניה ב-5 ביוני 1916 אחרי שעבר התיקון לחוק סחר עם האויב 1916 וכל נכסיה, כולל אולם הקונצרטים ואולמות התצוגה, הוחרמו ונסגרו מיידית. ב-1916 נמכר האולם במכירה פומבית כנכס של גורם זר לדבנהאמס, במחיר 56,500 ליש"ט - סכום נמוך במידה ניכרת ממחיר 100,000 ליש"ט של הבניין בלבד. אז שונה שמו של האולם לוויגמור הול והוא נפתח בשמו החדש בשנת 1917.
עיצוב

הבניין נבנה בסגנון הרנסאנס, תוך שימוש בקירות בהט ושיש, המקיפים אולם שטוח, מלבני עם שטח במה קטן מוגבה ומעליו כיפה, המתארת את נשמת המוזיקה. את ציור התקרה הייחודי עיצב ג'רלד מוירה, שהיה אחראי למספר יצירות אמנות ציבוריות מודרניות; בהמשך היה למנהל הקולג' לאמנות של אדינבורו. לאחר השלמת העיצוב, נבנתה הכיפה בידי הפסל פרנק לין ג'נקינס. היא שוחזרה ב-1991 ו-1992 ומוצגת לעיתים קרובות בחומר השיווקי המודפס של האולם.
האולם נחשב לאחד הטובים ביותר מבחינת באקוסטיקה למוזיקה קלאסית באירופה.
 האולם שופץ מחדש ב-2004 וזכה לשבחים מגורמים רבים על עמידה בלוח הזמנים ובתקציב. בצורתו הנוכחית יש באולם, כולל התאים ויציע קטן יותר, 545 מושבים. בשנת 2005 חתמה קרן הנאמנות של ויגמור הול על חוזה חכירה ארך-טווח ל-300 שנים תמורת 3.1 מיליון ליש"ט. מהלך זה גם הבטיח את עתידו של האולם וגם איפשר הקצאת כספים, שנדרשו קודם לשכירות, להמשך פיתוח התוכנית האמנותית שלו.
מבצעים ראשונים

אולם בכשטיין נפתח ב-31 במאי 1901 בקונצרט, שבו הופיעו הפסנתרן והמלחין פרוצ'ו בוזוני והכנר אז'ן איזאיי. בתקופה הראשונה, משך האולם נגנים דגולים כמו ארתור שנאבל, פיטר ארנולד, פבלו סרסטה, פרסי גריינג'ר, מיירה הס, ארתור רובינשטיין, ולדימיר רוזינג, אלכסנדר זילוטי, קאמי סן-סנס, יאשה ספיבקובסקי ומקס רגר. ברסיטל האחרון שלו, בשנת 1976, עודד רובינשטיין את הקהל "להמשיך לבוא אל האולם הנפלא הזה."
אמנים וקשרים

ויגמור הול נהנה ממספר רב של קשרים ממושכים עם רבים מן האמנים הדגולים של המאה ה-20, בהם אליזבט שוורצקופף, ויקטוריה דה לוס אנחלס, סרגיי פרוקופייב, שורה צ'רקאסקי, פאול הינדמית, אנדרס סגוביה, פיטר פירס, בנג'מין בריטן ופרנסיס פולנק.
אמנים וקשרים > בנג'מין בריטן

ויגמור הול קיים קשר פורה במיוחד עם בנג'מין בריטן, הן כמלחין והן כמבצע. יצירותיו "סרנדה לטנור, קרן וכלי מיתר", רביעיית המיתרים השנייה, "הסונטות הקדושות של ג'ון דון" ו"שבע סונטות של מיכלאנג'לו" זכו לנגינת בכורה באולם ויגמור, כמו גם קטעים מתוך האופרה פיטר גריימס (לפני הפרמיירה העולמית שלה בתיאטרון סדלר'ס ולס ביוני 1945.
ויגמור הול הנציח את הקשר שלו עם בריטן בסדרת קונצרטים ואירועים, תחת הכותרת "לפני החיים ואחריהם" בנובמבר ודצמבר 2012.
בקונצרטים אלה הופיעו אמנים ידועי-שם, והם ציינו את ראשיתה של שנת חגיגות לציון יובל המאה להולדת בריטן.
עונת 2019–2020 כוללת סדרה, שבמרכזה בריטן וקשריו עם האולם. אלאן קלייטון וג'יימס ביילו ישחזרו את הביצוע הראשון של "שבע סונטות על מיכלאנג'לו", שנתנו בריטן ובן-זוגו, הטנור פיטר פירס, ב-23 בספטמבר 1942, לצד שורה של זמרים מעולים בעוד יצירות של בריטן. בהמשך העונה, יציין ויגמור הול הן את יום הולדתו של בריטן והן את יום השנה למותו.
לידר ושירים

מאז פתיחתו, מהווה האולם ציר חשוב לביצועי ליד ושיר אמנותי. הבכורה הבריטית של הטוחנת היפה מאת פרנץ שוברט התקיימה בוויגמור הול בשנת 1903, והביצוע הראשון באנגליה של מחזור השירים "יומנו של נעלם" מאת יאנאצ'ק היה בשנת 1922.ג'נט בייקר, פטר שרייר ומרגרט פרייס הופיעו בקביעות בוויגמור הול, ובשנים האחרונות הפיק ויגמור הול רסיטלים שבהם הופיעו תומאס קוואסטהוף, אן סופי פון אוטר, אנדריאס שול ואחרים.
פסנתר ומוזיקה קאמרית

בדומה לזמרים ומלוויהם, גם נגנים והרכבים קאמריים נענו בשמחה לאינטימיות של אולם ויגמור. בין מבצעים אלה לזלי הווארד, ולדימיר אשכנזי, סטיבן קובצביץ', אנדראש שיף, ג'ושוע בל, מקסים ונגרוב, אנג'לה יואיט, סטיבן איסרליס, אנסמבל נאש, שלישיות בוזאר ופלורסטאן ורביעיות המיתרים ארטמיס, אביב, אמרסון, האגן, ירושלים ואחרות. בשנים האחרונות הופיעו עוד נגנים והרכבים רבים באולם, הנודע בסיוע לאמנים צעירים בפיתוח קריירות בינלאומיות.
יצירות קאמריות רבות זכו להשמעות הבכורה שלהן בבריטניה באולם ויגמור, בהן: סונאטה לכינור ופסנתר של לאוש יאנאצ'ק; שש רביעיות המיתרים של בלה בארטוק; רביעיית המיתרים מס' 2 של ארנולד שנברג; סונאטה לכינור של קלוד דביסי; "ניגודים" של קופלנד והשישייה של ריכרד שטראוס מתוך האופרה "קפריצ'ו".
מנהל

המנהל הנוכחי של ויגמור הול הוא ג'ון גילהולי, אירי יליד לימריק, זמר. הוא הצטרף לוויגמור בשנת 2000 כמנהל ראשי והתמנה נוסף על כך למנהל אמנותי בשנת 2005, בגיל 32. גילהולי קיים והרחיב את רפרטואר ויגמור הול, בשיר הקלאסי, במוזיקה קאמרית ובמוזיקה עתיקה, וכן נקט ביוזמות חדשות כדי למשוך קהל מאזינים מגוון יותר. גילהולי יזם ערבי ג'אז, בהדרכת פסנתרן הג'אז האמריקאי בראד מלדאו וכן מוזיקת עולם, המופיעה בקביעות ברפרטואר המקומי. יש גם קונצרטים בשעות הלילה המאוחרות, במטרה למשוך קהל מאזינים חדש וצעיר.
המנהל האמנותי הקודם היה פול קילדה. לפניו כיהן ויליאם לין כמנהל במשך 37 שנים, מ-1966 עד 2003. בתקופה זו העלה בויגמור עונות לפי נושא, שהראשונה בהן הוקדשה למוזיקה של גבריאל פורה, בעונת 1979–1980. התוכניות הבאות הוקדשו לשומאן, פרסל, באך, ליגטי, היידן, שוסטקוביץ' ווון ויליאמס.
מוזיקה חדשה

נאמן למורשתו, מרבה ויגמור הול להזמין מוזיקה חדשה. ב-31 באוגוסט 2007, הודיע ג'ון גילהולי על תוכנית למלחינים מודרניים.
מוזיקה חדשה > מלחין הבית

ויגמור מטפח קשרים נוספים עם חוגי המוזיקה בת-זמננו באמצעות תוכנית מלחין הבית שהגה. לוק בדפורד היה למלחין הבית הראשון בשנת 2009 ואחריו בא ג'וליאן אנדרסון בשנת 2013. לצד ביצועים של יצירותיהם, יצר ויגמור סדרת קונצרטים המוקדשים למוזיקה של ג'ורג' בנג'מין, יו ווטקינס, תומאס לארצ'ר, אליוט קרטר, ברט דן, קווין וולנס, ג'יימס מקמילן וירג וידמן. מלחין הבית בעונת 2020/2019 הוא
Vijay Iyer.
מוזיקה חדשה > הזמנות מן התקופה האחרונה

בשנת 2012, פרסם ג'ון גילהולי תוכנית הזמנות מחודשת, שנשענה על תרומה נכבדה מקרן הופמן ונשיאה, איש העסקים, פעיל שימור הסביבה והנדבן השווייצרי אנדרה הופמן. תרומת הקרן איפשרה את הזמנתן של יצירות חדשות מאת ג'וליאן אנדרסון, פטר אטווש, אנה מרדית, ניקו מולי, וולפגנג רים, ג'ודית וייר וירג וידמן. משנת 2013 התחייב ויגמור הול לביצועי בכורה של 13 יצירות חדשות בעונה.
תחרויות

תחרות השיר הבינלאומית של ויגמור הול/האופרה העצמאית (קודם תחרות השיר הבינלאומית של ויגמור הול/קרן קוהן) מתקיימת באתר מזה 15 שנים והאולם מארח את התחרות התלת-שנתית הבינלאומית לרביעיות מיתרים של ויגמור הול (קודם תחרות לונדון הבינלאומית לרביעיות מיתרים ובראשיתה תחרות פורטסמות' הבינלאומית לרביעיות מיתרים) מאז יולי 2010.
תחרויות > תחרות השיר הבינלאומית של ויגמור הול/האופרה העצמאית

מאז היווסדה בשנת 1997, מתעצמת התחרות הדו-שנתית במעמד וביוקרה, ומושכת זמרים ופסנתרנים מרחבי העולם, בגיל עד 33, המעוניינים לפתח קריירות רסיטל משמעותיות.
לאחר 20 שנה של תמיכה נדיבה ביותר מקרן קוהן, התחרות של 2019 תתקיים במימון האופרה העצמאית בסדלר'ס ולס. קשריה של האופרה העצמאית עם ויגמור הול התחילו במלגת הקול הראשונה של ויגמור הול/האופרה העצמאית, שניתנה לזמר הבס מתיו רוז.
התחרות נותנת הזדמנות יקרת-ערך למשוב והדרכה מחבר שופטים, המורכב מאמנים ומנהלים בעלי שם עולמי, מן השורה הראשונה של אולמות הקונצרטים ופסטיבלי המוזיקה החשובים בעולם. היא מקדמת גם חילופי רעיונות בין אמנים מרחבי העולם, ומציעה במה חשובה לביצוע פומבי ולהרחבת רפרטואר.
הסיבוב המקדים, חצי הגמר והגמר מתקיימים כולם בוויגמור הול.
שידורים והקלטות

בזכות יתרונותיו האקוסטיים של האולם, הוא אידיאלי לשידור ולהקלטה. רדיו 3 של שירות השידור הבריטי משדר את קונצרט הצהריים שלו מאולם ויגמור מדי יום שני במהלך העונה, הנמשכת מספטמבר עד יולי. בין המשתתפי בקונצרטי צהריים אלו היו בנג'מין גרובנור, רביעיית סקמפה, כריסטוף דנות', נוריקו אוגאווה, גוטייה קפוסון, גבריאלה מונטרו, שלישיית ATOS, קלרה מוריץ, מארק פדמור ויבגני סודבין. גם מספר רב של קונצרטי ערב משודרים חיים או מוקלטים לשידור מאוחר יותר ברשת סקאי ארטס של הטלוויזיה ויוצאים בחברות הקלטה.
ויגמור הול חי

ויגמור הול גם מוציא לאור הקלטות של קונצרטים בביצוע אמנים ידועי-שם בחברת ההקלטות שלו, "ויגמור הול לייב", שזכתה בפרס המיוחד לחברת הקלטות לשנת 2011 מטעם גרמופון.
 החברה נכנסה ללוחות המוזיקה הקלאסית עם רסיטל של לוריין האנט ליברזון המנוחה, שהוצע גם הוא לפרס גרמופון. תוספות מאוחרות לקטלוג כוללות רסיטלים של הכנר מקסים ונגרוב, ביצירות מאת באך ובטהובן וקונצרט של זמר הבריטון רודריק ויליאמס מיצירות מאהלר, קורנגולד ושומאן, בליווי הפסנתרן הגרמני הלמוט דויטש.
לימודים בוויגמור הול

מאז 1994 פותחת תוכנית הלימודים של ויגמור הול לאנשים בכל גיל, רקע וכישרונות הזדמנויות להשתתף ביצירת מוזיקה. התוכנית מושכת קהל רחב ומגוון באמצעות מיזמים יצירתיים חדשניים, קונצרטים, סדנאות ומשאבים מקוונים.
התוכנית כוללת עבודה עם בתי ספר, בקונצרטים, הכשרת מורים, מיזמים עם בתי חולים ועוד. משפחות מוזמנות לוויגמור הול להשתתף בסדנאות אינטראקטיביות ובקונצרטים למשפחות עם תינוקות, ילדים בגיל הרך וילדים בני 5 ומעלה. עבודה בשיתוף עם הקהילה כוללת "מוזיקה לחיים", התוכנית רחבת-ההיקף של ויגמור הול ללוקים בשטיון ולמשפחותיהם, ידידיהם והמטפלים בהם וכן עבודה עם ארגונים, המסייעים למעוטי-יכולת להיחלץ ממצבם ותומכים בנשים וילדים, שחוו אלימות ביתית.
תוכנית "נתיבים" (Pathways) מקיפה תוכניות ואירועים, המספקים במה לאמנים בראשית דרכם, לתמיכה בדור החדש של נגנים ומנצחים.
ברקע המוזיקה ניצבת תוכנית של אירועי למידה, הכוללים שיחות, רסיטלים עם הרצאות, כיתות אמן, קבוצות לימור וימי שירה בצוותא. ויגמור הול מנהל מדי שנה כ-600 אירועי למידה.
הערות שוליים

↑  קונצרטים לשעת צהריים של BBC
↑  אודותינו: פעולות איבה מצד גרמניה
↑  כיפה; אולם ויגמור: קונצרטים קלאסיים של מוזיקה קאמרית ושירה
↑  האינדיפנדנט,מדור אמנות/מוזיקה/ויגמור הול: "האקוסטיקה היא מעל שלימות ... היא מאתגרת הצטיינות"28 במאי 2001
↑  רשת בלומברג, ויגמור הול לונדון מונע גריסת מזומנים בחוזה חכירה ל-300 שנה8 במאי 2006
↑  [=http://www.wigmore-hall.org.uk/about-us/history#pastpresent אתר ויגמור הול/אודותינו/היסטוריה, עבר והווה]
↑  מאה לבריטן
↑  https://wigmore-hall.org.uk/artistic-series/britten-series ויגמור הול/סדרת בריטן]
↑  אולם ויגמור, היסטוריה:הופעות עבר והווה
↑  אתר ויגמור הול, "מוזיקה חדשה"
↑  www.londonmusicmasters.org ארגון מורי מוזיקה בלונדון, "ג'ון גילהולי" 15 במרץ 2012
↑  ויגמור הול, היסטוריה
↑  ויגמור הול, תחרויות
↑  ויגמור הול, תחרויות
↑  "BBC Radio 3 Lunchtime Concerts". נבדק ב-23 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  gramophone.co.uk Awards 2011. Label of the Year – Wigmore Hall Live. Retrieved 16 November 2011 פרס גרמופון לחברת ההקלטות של השנה, ויגמור הול לייב]
↑  "חי מוויגמור הול".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1086542991  ISNI: 0000 0004 6046 224X  LCCN: nr2003011484  MusicBrainz: fafdec68-4bb6-4083-977c-b33694041a08  VIAF: 128305405   WorldCat (עם VIAF): 128305405 
תיאור שמע של ויגמור הול מפי לורד קולין האו
חימא

האזור התרבותי בחימא (ערבית منطقة حمى الثقافية) הוא אתר אמנות סלע השוכן בחימא שבדרום-מערב ערב הסעודית, כ-100 ק"מ צפונית לעיר נג'ראן. באזור מאות אתרים המשתרעים על פני שטח של כ-550 קמ"ר, ובהם ריכוז מרשים של ציורי סלע המתארים חי, צומח וחיי יום-יום וכן כתובות רבות. אמנות הסלע באזור מתוארכת לרצף של כ-7,000 שנה, החל מהתקופה הפרהיסטורית ועד ההווה. ב-2021 הוכרזו שישה אתרים מרכזיים באזור כמו גם שטח חיץ רחב ידיים כאתר מורשת עולמית.
תולדות המחקר באזור

ההיסטוריה האנושית של האזור התרבותי בחימא מתחילה בתרבות האשלית, וייתכן שאף קודם לכן, עם ממצאים מהתרבות האולדובאית. לאחר נוכחות אנושית זו של התקופה הפלאוליתית התחתונה נמצאו גם כלי אבן מהתקופה הפלאוליתית התיכונה ומהתקופה הפלאוליתית העליונה. התקופה הנאוליתית מיוצגת באזור באמנות סלע וייתכן שאף במבני אבן. בהיעדר חפירות ארכאולוגיות תועדו רק ממצאים שנמצאו על פני השטח. עם זאת, אמנות הסלע אינה מותירה ספק כי האזור היה נושב באופן מתמשך מאז התקופה הנאוליתית. אמנות הסלע באזור זכתה לפרסום ראשון במשלחות אירופיות שחקרו את האזור בשנות ה-50 של המאה ה-20, והרשויות הסעודיות ערכו מחקר ראשון משלהן בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, ושוב ב-1990. תיארוך אמנות הסלע במחקרים אלה נעשה לפי כלי אבן וחרסים, אך לא ניתן היה להבטיח את הקשר שבין אלה לבין אמנות הסלע. רק ב-2004 החלה חקירה מדעית של אמנות הסלע בחימא, אשר הניבה תיארוך ראייתי בדוק של אמנות הסלע באזור. מחקר זה ממשיך גם בהווה.
הממצא באזור

אזור חימא שוכן בנקודות מפתח על ציר השיירות העתיק במערב חצי האי ערב. שיירות מתימן בדרום אל פנים הארץ, נאלצו לעבור לאורך רצועה צרה בין ההרים במערב והמדבר במזרח. הבארות בביר חימא היוו את מקור המים האחרון לפני הכניסה אל השממה, והראשון לאלה שהגיעו ממנה. התעבורה האינטנסיבית באזור זה משתקפת בעשרות אלפי כתובות בכתבים שונים ובלפחות 100,000 ציורי סלע, שהשתמרו במצב מצוין. אמנות הסלע מספקת תיעוד מתמשך מהתקופה הנאוליתית עד ההווה, לאורך של כ-7,000 שנים. רק בשנים האחרונות הסתבר כי אמנות הסלע באזור המשיכה ונהגה בשלושים השנים האחרונות (סוף המאה ה-20 וראשית המאה ה-21). לכן חימא הוא אחד האתרים היחידים בעולם, מחוץ לאוסטרליה, שבו אמנות הסלע מבטאת מסורת תרבותית חיה. יתר על כן, הכתובות המופיעות בכתבים שונים מספקות מידע רב על עולמם של אלה שחרטו אותן. כתובות אלה מופיעות באלף בית ארמי, כתב נבטי, כתב תמודי, כתב דרום-ערבי עתיק,  אלף בית יווני ובכתב ערבי. הכתובות מאזכרות אירועים היסטוריים וחלק מהן מתוארכות בדיוק. לאלה נוסף ממצא עשיר של כלי אבן, גלי-עד, קברים, מבני אבן ובארות מים. תנועת השיירות באזור הייתה כה ערה, עד כי נקודה לגביית מס מעבר נקבעה באן ג'מאל, אחד מששת אתרי המשנה המוכרזים (ראו להלן). שימוש אינטנסיבי זה, בייחוד לאחר שלב המידבור הסופי של האזור, מסביר את הריכוז יוצא הדופן של אמנות סלע באזור - אחד הנרחבים בעולם.
ההכרזה מורכבת משישה אתרי משנה עיקריים המיועדים לשימור מיוחד, ובהם הממצאים העיקריים הבאים:
בארות חימא - שני אתרים של כתובות סלע השוכנים בקרבת חמש הבארות העתיקות של ביר חימא. הבארות היו בשימוש לאורך 3,000 שנה ושירתו שיירות וצבאות שחנו באתר בתקופות שונות. הכתובות מכסות קטע באורך של 45 מטרים לרוחב בסיס של מצוק. למרגלות המצוק שוכנים שבעה קברי אבן. אתר זה היה הראשון שנסקר במאה ה-20.
אן ג'מאל - זהו רכס סלעי נמוך שבו סלעי ענק ומצוקים אנכיים, המכוסים כולם בצפיפות ב-245 ציורי סלע ו-438 כתובות בכתב דרום ערבי, כתב תמודי ובערבית. במקום זה שכנה בעבר תחנה לגביית מס דרכים.
ג'בל ציידא - גבעה סלעית בגובה של כ-20 מטרים ובהיקף של 90 מטרים שבה כתובת גדולה וכן 43 כתובות קטנות יותר. ציורי סלע רבים נמצאו על סלעים הפזורים מסביב לגבעה. בראש הגבעה שלושה קברים וסביב לה נקרופוליס צעיר יחסית.
ד'יבה - סדרה של סלעים גדולים השוכנים למרגלות הר ומשתרעים לאורך של 2.5 קילומטרים ממזרח למערב. במקום מספר פנלים של אמנות סלע, המתארים, בין היתר, פילים, ממצא חריג לאור העובדה שפילים לא חיו מעולם באזור.
מינשף - הממצא העיקרי באתר הוא דמויות גדולות של פריים עם עיטורים מסוגננים בתוך מסגרת הגוף, וחלק מהדמויות הן באורך של שני מטרים. עיטורים כאלה שויכו בדרך כלל לתיאורי בקר מהתקופה הנאוליתית בצפון ערב, אולם אלה שבמינשף מתוארכים לתקופת הברונזה וקודם לשלב המידבור את האזור.
נאג'ד חאיראן - אתר השוכן בבסיסו של צוק עקלקל ובו אלפי ציורי סלע שצוירו על פיסות גדולות של אבן חול, ואשר מתארים פריים ודמויות אדם, ובחלק מהמקרים - אינטראקציה ביניהם.
בנוסף לששת האתרים המוכרזים, נסקרו באזור חימא 545 אתרים נוספים שבהם ציורי סלע וכתובות שמספרם המדויק אינו ידוע. סביר כי ישנם אתרים רבים נוספים שטרם נתגלו.
גלריה

"כתובת הרקדנים"
באר משוחזרת בביר חימא
כתובת בכתב דרום ערבי עתיק
פריים ובני אדם
טיטאן (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דון בלות', גרי גולדמן 
 הופק בידי:  דון בלות' גארי גולדמן דייוויד קירשנר
 תסריט:  ג'וס וידון, בן אדלונד, ג'ון אוגוסט 
 עריכה:  בוב בנדר 
 שחקנים ראשיים:  מאט דיימון ביל פולמן דרו ברימור ג'ון לגוויזאמו נייתן ליין ג'נין גרופלו רון פרלמן
 מדבבים:  מאט דיימון (Cale Tucker) דרו ברימור (Akima Kunimoto) אלכס ד. לינז (Cale Tucker) נייתן ליין (Preedex Yoa) רון פרלמן (Sam Tucker) ג'ון לגוויזאמו קן הדסון קמפבל טון לוק ג'נין גרופלו ג'ים קומינגס סאי צ'ין ביל פולמן צ'ארלס רוקט 
 מוזיקה:  גרים רוול 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של פוקס, חטיבת ההנפשה של פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 ביוני 2000
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט דיסטופי, סרט הרפתקאות, סרט פעולה 
 תקציב:  75–90 מיליון דולר
 הכנסות:  36.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   titanae
 דף הסרט ב־IMDb
 
טיטאן (באנגלית: Titan A.E.‎) הוא סרט אנימציה אמריקאי, אשר נוצר על ידי פוקס המאה ה-20. הסרט בוים והופק על ידי דון בלות' וגארי גולדמן. בסרט בין היתר דיבבו מאט דיימון, ביל פולמן, דרו ברימור, ג'ון לגוויזאמו, נייתן ליין, ג'נין גרופלו ורון פרלמן. זהו הסרט הרביעי והאחרון של חברת אולפני ההנפשה של פוקס.