stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגל ארגנטינה
עיצוב הדגל

על פי המסורת, צבעי הדגל מיוחסים לשמים, לעננים ולשמש, ובטענה זו תומכים ההמנונים "אורורה" ו"ההצדעה לדגל", אולם ההיסטוריונים חולקים על המסורת ותולים את בחירת הצבעים בנאמנות לבית בורבון.[דרוש מקור]
עיצוב הדגל > צורה וגודל

גודלו וצורתו של הדגל נקבעו בשנת 1978 על יחס של 9:14 בגודל של 0.9 על 1.4 מטר. על הדגל מצוירים שלושה פסים בצבעי תכלת-לבן-תכלת, כל אחד ברוחב 30 ס"מ. במרכזו של הפס הלבן מוטבע סמל הידוע בשם "שמש מאי", בצבע זהב. דגלים ביחס 1:2 או 2:3 נמצאים גם הם בשימוש.
שמש מאי המוטבעת בדגל הרשמי מבוססת על עיצובו של המטבע הארגנטינאי הראשון, הריאל הארגנטינאי. השמש בצבעי זהב וחום ולה 16 קרניים ישרות ו-16 קרניים גליות, ובמרכזה פנים. קוטר העיגול הפנימי הוא 10 ס"מ וקוטר העיגול החיצוני של הקרניים הוא 25 ס"מ. היא ממוקמת במרכזו של הפס הלבן האמצעי.
עיצוב הדגל > צבעים

| תבנית | כחול שמיים | כחול שמיים | זהב | זהב | חום | חום | לבן | לבן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פנטון |  | 284 C |  | 116 C |  | 483 C |  | Safe |
| HTML |  | 75AADB |  | FCBF49 |  | 843511 |  | FFFFFF |
| RGB |  | 117, 170, 219 |  | 252, 191, 73 |  | 132, 53, 17 |  | 255, 255, 255 |
היסטוריה

הדגל הארגנטינאי עוצב בידי מנואל בלגראנו במהלך מלחמת העצמאות הארגנטינאית. בעת שהותו ברוסריו הוא שם לב כי שני הצדדים הלוחמים, תומכי הכתר מן הצד האחד והפטריוטים מן הצד האחר, היו לבושים בצבעים זהים, אדום וצהוב - צבעי הדגל הספרדי. בעקבות דמיון זה, יצר בלגרנו את סמל הכובע של ארגנטינה אשר אושר במהלך הטריומוויראט הראשון ב-18 בפברואר 1812. מעודד מהצלחתו יצר בלגרנו לאחר תשעה ימים דגל בצבעים זהים לסמל הכובע. בחירתו של בלגרנו בצבעי התכלת והלבן לא הייתה מקרית, היו אלו הצבעים אשר הניפו הקריאולים במהלך מהפכת מאי של 1810.
בלגרנו שלח מכתב לטריומוויראט והודיע לו על השימוש בדגל החדש, אולם בניגוד לסמל הכובע לא אישר הטריומוויראט את השימוש בו, שכן הקו המדיני אשר נקט היה כי הוא נלחם בשמו של פרננדו השביעי, מלך ספרד אשר היה תחת שביו של נפוליאון, בעוד שהכרזה על דגל הייתה מעשה של הכרזת עצמאות. על כן שלח הטריומוויראט מסרים לבלגרנו כי לא יילחם תחת הדגל החדש, אולם עד אשר הגיעו השליחים למקום מושבו, עזב בלגרנו לכיוון צפון בהתאם לפקודותיו לחיזוק עמדות הפטריוטים באלטו פרו לאחר תבוסתו של חואן חוסה קסטלי בקרב וואקי. הדגל הונף לראשונה בבואנוס איירס ב-23 באוגוסט 1812 באתר בו ניצב היום האובליסק של בואנוס איירס. ללא כל ידיעה באשר להוראות הטריומוויראט, המשיך בלגרנו בשימוש בדגל בהניפו אותו בשנית בסן סלבדור דה חוחוי, שם זכה הדגל בברכת הכנסייה המקומית ביום השנה השני למהפכת מאי. הפקודות הגיעו אל בלגרנו כאשר נכנס האחרון לסלטה, שם הפסיק את השימוש בדגל. בתשובה לכך שחיילי צבאו כבר נשבעו לדגל החדש ענה בלגרנו כי הוא שומר את הדגל לחגיגות ניצחון גדולות יותר.
הטריומוויראט הראשון הוחלף בשני שהחזיק ברעיונות ליברליים יותר, וקרא לכינוסה של האספה של שנת 1813, ואף שלא הכריז על עצמאות, למרות שהייתה זו אחת ממטרותיו, הכיר בדגלו של בלגרנו כדגל קרב. השבועה הראשונה לדגל הייתה ב-13 בפברואר 1813 בסמוך לנהר סלאדו, אשר נודע מאז בכינוייו "נהר השבועה", והשימוש בדגל בקרב לאחר אישורו היה במהלכו של קרב סלטה, קרב בו נחלו הפטריוטים ניצחון מוחץ על הכוחות המלוכנים בפיקודו של פיו טריסטאן.
ראו גם

סמל ארגנטינה
המנון ארגנטינה
גלריית דגלי ארגנטינה
תמר הלפרין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בת 49 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  גרמניה, ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, אוניברסיטת תל אביב, סקולה קנטורום בזיליינסיס 
 כלי נגינה:  צ'מבלו, פסנתר 
 שיתופי פעולה בולטים:  מיכאל וולני, אנדריאס שול
 בן או בת זוג:  אנדריאס שול 
 tamarhalperin.com
 
תמר הלפרין (נולדה ב-1976) היא נגנית צ'מבלו ופסנתרנית ישראלית-גרמנייה. היא מנגנת בעיקר מוזיקת בארוק בביצועים אותנטים לצד מוזיקה קלאסית וג'אז עם ביג בנד.
קורות חיים

תמר הלפרין נולדה בתל אביב בשנת 1976. היא למדה מוזיקה באוניברסיטת תל אביב והמשיכה את לימודיה בבית הספר למוזיקה עתיקה סקולה קנטורום בזיליינסיס(אנ') עם דגש על מוזיקה בכלים אותנטיים. היא השלימה דוקטורט בבית הספר ג'וליארד בניו יורק על יוהאן סבסטיאן באך.
היא מומחית במוזיקת בארוק, אבל גם עסקה במוזיקה מודרנית. היא הקליטה עם פסנתרן הג'אז מיכאל וולני את האלבום וונדרקמר שזכה בפרס אקו גאז(אנ') בקטגוריית אלבום הפסנתר בשנת 2010. היא הקליטה עם וולני והביג בנד של רדיו הסן אלבום המשך בשם "וונדרקמר XXL" שזכה גם כן בפרס אקו ג'אז, אך הפעם בקטגוריית הביג בנד. היא ניגנה בצ'מבלו ובצ'לסטה עם וולני בפסטיבל הג'אז בבון בשנת 2014.
בשנת 2011, ניגנה יצירות מאת באך בצ'מבלו בכנסיית הבארוק כריסטופורוס ברובע שירשטיין שבעיר וויסבאדן, במסגרת פסטיבל המוזיקה של ריינגאו. בשנת 2012 הלפרין הקליטה לידים של היידן, מוצרט, שוברט ובראהמס עם בעלה הזמר אנדריאס שול תחת הכותרת וונדרר (Wanderer). בביקורת של טים אשלי בגרדיאן על הופעה של הלפרין ובן זוגה בויגמור הול בנושא לידיים (בדומה לנושא האלבום המשותף) נכתב:
הלפרין, מצידה, התגלתה כמלווה עדינה להפליא וכמבצעת בולטת: כששול לקח הפסקה, היא הציעה לנו מוצרט משובח וביצוע לאינטרמצו בלה של ברהמס שהיה עוצר נשימה.
המקור באנגלית
Halperin, for her part, proved to be a wonderfully subtle accompanist and a performer of real distinction: when Scholl was taking a break, she offered us some exquisite Mozart and a performance of Brahms's Intermezzo in A that was breathtaking.
ב-2016 היא פרסמה אלבום שבו נגנה יצירות של אריק סאטי לרגל 150 שנים להולדתו בפסנתר, צ'מבלו, גלוקנשפיל, אורגן האמונד והפסנתר אלקטרוני של וורליצר (אנ').
פרס תרבות הסן לשנת 2016 הוענק הן להלפרין והן לשול על ידי פולקר בופיה, ראש ממשלת מדינת הסן. מיכאל הרמן(אנ') מחבר הנאמנים של הפרס, תיאר באירוע את שני האמנים כחוצי גבולות.
בשנים האקדמיות 2020-2024 תמר הלפרין הייתה עמיתה אורחת למוזיקה בקולג' אוריאל באוניברסיטת אוקספורד.
ב-24 בינואר 2025 הוציאה את הסינגל "Toccata" מתוך האלבום הבא שלה "ground".
אלבומים

2009: חדר הפלאות של מיכאל וולני (בגרמנית:Wunderkammer‏ s'‏Michael Wollny) – יחד עם מיכאל וולני
2012: וונדרר (בגרמנית: wanderer‏. בתרגום לעברית: הנווד) – לידיים של היידן, מוצרט, שוברט ובראהמס. יחד עם אנדריאס שול.
2013: חדר הפלאות ‏XXL (בגרמנית: WunderkammerXXL) – יחד עם וולני והביג בנד של רדיו הסן
2016: סאטי (בצרפתית:Satie) – יצירות של אריק סאטי
2017:‏ ‏Bachspace – אלבום משותף של הלפרין, טומק קולצ'ינסקי(אנ') ואטיין אבלין מיצירותיו של באך
2018: ספר שירי משפחה (באנגלית: Family Songbook) – יחד עם משפחתה
2019: ‏Twilight People (בתרגום לעברית: אנשי הדמדומים) – יחד עם שול
פרסים

1998–2000: מלגה של קרן התרבות אמריקה-ישראל
2004: פרס כבוד בפסטיבל פלנדריה למוזיקה עתיקה בברוז'(אנ')
2005: פרס פרסר (באנגלית: Presser Award)
2006: פרס המוזיקה של REC
2006 ו-2007: פרס אייזן-פיקארד לאמנויות הבמה
2010 ו-2014: פרס האקו ג'אז (יחד עם מיכאל וולני)
2016: פרס תרבות הסן (יחד עם בעלה)
הערות שוליים

↑  Tamar Halperin, Bach's choice of key: a determining factor in the compositional strategy drawn from a selection of his instrumental works, 2009
↑  Michael Wollny/Tamar Halperin, Jazzfest Bonn, ‏2013-11-14 (באנגלית אמריקאית)
↑  Projekt der Pianistin Tamar Halperin - Satie als zeitgenössischer Kammer-Jazz, Deutschlandfunk Kultur (בגרמנית)
↑  Hessian cultural award to Andreas Scholl and Tamar Halperin | Rheingau Musik Festival, web.archive.org, ‏2016-11-09
↑  Tamar Halperin - Oriel College, Oriel College, ‏6 באפריל 2022
↑  Tamar Halperin, Tamar Halperin (באנגלית אמריקאית)
↑   הכרזה על הסינגל החדש, ברשת החברתית אינסטגרם
↑   אמיר מנדל, הקונטרה־טנור הגרמני אנדריאס שול מעריץ את הזמר העברי ואת עידן רייכל, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2018
↑  Tamar Halperin, Tamar Halperin, America-Israel Cultural Foundation (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318484905171  BnF: cb16195963m (data)  GND: 139684786  ISNI: 0000 0000 7793 8145  LCCN: no2013102503  MusicBrainz: 464f1548-5ad0-45bb-954a-0ca37edcd942  VIAF: 305284027   WorldCat (עם VIAF): 305284027
שלמה זלמן מן-ההר

| --- | --- |

עטיפת ספר על חייו של הרב
 לידה:  9 ביולי 1911 י"ג בתמוז ה'תרע"א ירושלים, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  26 בספטמבר 2000 (בגיל 89) כ"ו באלול ה'תש"ס
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 26 בספטמבר 2000 
 
הרב שלמה זלמן מן-ההר (י"ג בתמוז ה'תרע"א, 9 ביולי 1911 – כ"ו באלול ה'תש"ס, 26 בספטמבר 2000) היה רבה של שכונת בית וגן שבירושלים במשך ארבעים שנה ומחנך.
תולדות חייו

נולד בעיר העתיקה בירושלים למשפחת ברגמן, מצאצאי אליעזר ברגמן "איש ירושלים". עקב קשיי פרנסה יצא אביו, הרב חיים יהודה ברגמן, לגרמניה לפני מלחמת העולם הראשונה, שם גויס במהלך המלחמה לצבא הגרמני. לאחר המלחמה נאסרה על אביו החזרה לארץ ישראל, שעברה לשלטון המנדט הבריטי, בשל שירותו בצבא האויב, ולכן נאלצו בני משפחתו להצטרף אליו, לאחר פרידה של שבע שנים. כך, בהיותו בן תשע, הגיע שלמה יחד עם אמו ואחיו לנירנברג, שם למד בבית ספר יסודי גרמני. עם סיום בית הספר הוא נשלח לליטא, שם למד כעשר שנים: תחילה בישיבה לצעירים בקלם, בראשותו של הרב אליהו לפיאן, ממנה המשיך את לימודיו בישיבות הגדולות טלז ומיר.
בתרצ"ו 1936 שב לארץ ישראל. הוא נשא לאישה את קרובת משפחתו מתילדה לבית אגסי, ועִברֵת את שם משפחתו מ"ברגמן" ל"מן-ההר", כחלק מהחשיבות שייחס לשימוש בשפה העברית.
הרב מן ההר למד הוראה בסמינר המזרחי (לימים מכללת ליפשיץ), ואת צעדיו הראשונים בהוראה עשה ביסוד המעלה, סג'רה ושדה יעקב (שם גם מונה לרב המושב). בסוף שנת תש"ה (1945) שב עם משפחתו לעיר העתיקה בירושלים, לאחר פטירת אביו.
בזמן מלחמת העצמאות נמנה עם תושבי הרובע היהודי בעיר העתיקה והתמנה לחבר בוועדה האזרחית, שהייתה מסונפת ל"הגנה" וטיפלה בכל ענייני התושבים באזור הלחימה. עם נפילת הרובע היהודי בתש"ח (1948), נלקח יחד עם לוחמי העיר העתיקה ותושביה (הגברים) לשבי הירדני באום אל ג'מאל, והיה חבר הנהלת מחנה השבויים ורבם של השבויים. בתקופת השבי בירדן עסק בהתלבטויות הערכיות, ההלכתיות והשרידות של הציבור שהיה עמו. בכ"ב בשבט ה'תש"ט שוחרר עם יתר השבויים. מאז בכל שנה נהג לערוך סעודת מצווה בתאריך זה, ואחרי מלחמת ששת הימים היה, בנוסף לכך, עורך תפילת הודיה בכותל המערבי.
לאחר שובו מן השבי חזר לעבוד בהוראה. עד פרישתו לגמלאות, וגם אחרי כן, לימד במסגרות שונות: בבית הספר התיכון לנערים "מזרחי" (לימים תיכון הימלפרב), בסמינר למורים ע"ש ליפשיץ, במכללה ללימודי היהדות בבית-וגן ובמכון מרחבים. במהלך השנים לימד בעיקר תלמוד, הלכה, תנ"ך ולשון הקודש.
בשנת תש"ך (1960), מונה לרבה של שכונת בית וגן בירושלים, שימש כרב בית הכנסת המגדל. בתפקיד זה שימש קרוב לארבעים שנה. היה אהוד על הציבור עקב יחסו החם לכל מי שפנה אליו. לימד תורה לבני קהילתו ומחוצה לה והיה ידוע כרב וכפוסק הלכה לציבור רחב.
כאשר הוענק לו התואר יקיר ירושלים, סירב להגיע לטקס, שנערך בעצם ימי החנוכה בתיאטרון ירושלים, בנימוק (שאותו הסביר במכתב לראש העיר) שאין בכוונתו לשנות מדרכו ומחינוכו ולהיכנס לתיאטראות כמנהגי היוונים. ראש העיר העניק לו את התואר בטקס פרטי בלשכתו.
רחוב על שמו נקרא בשכונת חומת שמואל (הר חומה) בירושלים.
עמדותיו

ביום העצמאות הניף דגל ישראל מחוץ לדירתו ואמר הלל כדעת הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. אחרי שחרור ירושלים העתיקה האיץ בכוהנים, ובמיוחד בנכדיו, ללמוד הלכות מקדש וקודשיו ולהיות נכונים בפועל לחידוש עבודת המקדש. הוא הצטרף לעמותת "עטרה ליושנה" העוסקת בגאולת בתים וקרקעות בירושלים העתיקה. בנוסף, העביר שיעורים בנושאי המקדש, בין השאר בישיבת עטרת כוהנים.
במשך שנים לימד תנ"ך, בעיקר במכללה ירושלים ובמכון מרחבים. דרכו הייתה לבאר את המקראות על פי דברי חז"ל בתלמוד ובמדרשים. סבר שיש להדגיש את הצדדים ההלכתיים שבתנ"ך, ולראות בדמויות התנ"ך מי שהלכו לאורה של ההלכה בכל צעד. סבר שאין צורך להתעסק הרבה בצדדים ראליים של המקרא (כמו צמחייה וגאוגרפיה), אלא בעיקר להבין מכל פרק בתנ"ך מהו דבר ה' ומה המידות שנלמדות ממנו.
שנים רבות למד שבעה דפי גמרא ליום וכך סיים בכל שנה את התלמוד. במשך עשרים וחמש שנה היה מורה לגמרא בבית הספר התיכון לנערים "מזרחי" (לימים תיכון הימלפרב). הוא היה בוחן בבחינות בגרות בתלמוד מטעם משרד החינוך. לימד קרוב לארבעים שנה גמרא בבית הכנסת בשכונתו והדגיש בפני בני קהילתו את חשיבות קביעת העתים לתורה.
סבר כי המטרה שנקבעה בלימוד גמרא בחינוך הממלכתי-דתי - להצליח בסוף כיתה ח' להבין שיעור של "בעלי בתים", ובסוף התיכון להגיע ליכולת "ללמד שיעור לבעלי בתים" - אינה מושגת. הוא הציע כי בבית הספר היסודי ילמד תלמיד שני סדרי משנה עם ברטנורא ובמהלך בית הספר התיכון ילמד עוד ארבעה סדרי משנה ורש"י על כל החומש. הרב מן-ההר ראה את קיומו של החזון בהשקעה מרבית בלימוד תורה החל מהגיל הרך, תוך הקדשה מינימלית ללימודי חול, על פי הדגם של תלמודי התורה.
הרב מן-ההר התרעם על הרואים בהעתקה בבחינות עבירת משמעת שאפשר להשלים עמה כל עוד היקפה מצומצם. לדבריו קבלת ציונים גבוה יותר בעקבות העתקה יכולה להוביל בעתיד לגמול חומרי (כגון קבלת משכורת גבוהה יותר) ובכך יש גנבה. גם מורה שמתרשל במניעת העתקות, מועל בתפקידו ולמעשה גונב. "האם נסכים לחנך את תלמידינו שמותר לאכול מעט טריפה, ומותר לחלל מעט שבת, ומותר לגנוב מעט ולמעול מעט ולשקר מעט, ובלבד שנשמור על מידה המתקבלת על הדעת?"
מספריו

מהר שלם - עיוני תנ"ך ; ענייני מקדש (מערכת: הרב יששכר גואלמן, הרב נריה גוטל, הרב יגאל שפרן), מרחבים, מרכז תורני ליהדות ולחינוך ירושלים, תשנ"ט.
דיני כשרות הבית, השכל - מכללה ירושלים, תשכ"ז.
הארץ ומצוותיה בהשתתפות יהודה איזנברג, השכל - מכללה ירושלים, תשכ"ט.
דיני צבא ומלחמה יחד עם יששכר גואלמן, יהודה איזנברג, השכל - מכללה ירושלים, תשל"ג. הספר זכה בפרס ירושלים לתרבות תורנית לשנת תשל"ב ועודכן בשנת תשס"א.
מועדים : מעגל השנה וחגי ישראל על פי המקורות, בהשתתפות יהודה איזנברג, ספריית השכל - עולם הספר התורני, תשנ"ט.
צידה לדרך יועץ הלכתי למחבר הספר חתנו ישעיהו שפירא, על הלכות לנוסע הדתי לחו"ל.
פרסומים נוספים

על העתקות בשיעורי הבית ובבחינות - אין מתריעין די נגד תופעה זו, שמעתין - ביטאון איגוד מורים למקצועות הקודש, גיליון 19
על החינוך לטהרת המשפחה - תשובה לשואל על ההזנחה בתחום זה, עקרונות הסברה לבנים ולבנות, שמעתין, גיליון 17
חינוך ממלכתי-דתי; הרהורים ותהיות- הרקע והמטרות של החמ"ד. חוק חינוך ממלכתי ומטרותיו. מקומו של לימוד הגמרא בבתיה"ס: הכותב מציע להמעיט בלימוד גמרא ולהרבות כנגד זה בלימוד משנה וחומש עם רש"י. (ראו לעיל) גיליון 35
לקריאה נוספת

פועה שטיינר, ההר הטוב הזה, חייו ופועלו של הרב שלמה ז. מן-ההר, הוצאת המשפחה ו"רשת צבי"ה", ירושלים תשס"ח
פועה שטיינר, מתוך ההפיכה – חוויותיה של ילדה בין חומות ירושלים במלחמת תש"ח, ירושלים תשמ"ג, מהדורה שתים-עשרה מורחבת יצאה בתשע"ב.
ש. בת-ציון, לכתך אחרי במדבר, על המצור בעיר-העתיקה והשבי בעבר הירדן, הוצאה פרטית, ירושלים תשס"ו
אלידע בר-שאול, הרב מן-ההר, מעייני הישועה – פינה ירושלמית, פרשת יתרו, תשס"ח
הערות שוליים

↑  השם 'בֶּרגמן' פירושו 'איש ההר' בגרמנית. השם "מן ההר" היה בשימוש כמה מהראשונים, כמו רבי 'שלמה מן ההר' ורבינו 'אברהם מן ההר' מהעיר 'מונפלייה' שפירושו 'הר'. הרב מן-ההר הוא מצאצאיו של רבי אליעזר ברגמן
↑  סג'רה, הצופה, 25 ביולי 1941
↑  אתר הרב שלמה מן ההר
↑  'בין אנשי מדע המקרא לביני', הרב ש. מן ההר, מרחבים כרך ב
↑  אתר דעת
↑  "שמעתין" גיליון 19
↑  שם עט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311631805171  ISNI: 0000 0000 6695 3518  LCCN: n85259435  NTA: 169390535  VIAF: 75303253   WorldCat (עם VIAF): 75303253
פטריות פסילוסיבין

פטריות פסילוסיב סמילנסיטה
פטריות פסילוסיבין הן קבוצת פטריות המכילות את החומרים הפסיכואקטיבים פסילוסיבין ופסילוסין, ולעיתים גם טריפטמינים פסיכואקטיביים אחרים. לפטריות פסילוסיבין ישנם מספר כינויים, שהנפוצים בהם הם: פטריות קסם, פטריות (Shrooms) או פטריות הזיה. פטריות פסילוסיבין היו בשימוש בטקסים דתיים קדומים, והן מוזכרות באומנויות סלע על מגוון אבנים מתקופת האבן ברחבי אירופה ובאפריקה.
היסטוריה > מוקדמת

הסופר כרמן הילייר טען שההיסטוריה של פטריות ההזיה התחילה במזרח אפריקה עוד לפני כמיליון שנים. לדבריו, בתקופות עתיקות הרחיבו קופי האדם את התזונה שלהם מפירות ומחיות קטנות והוסיפו לה שורשים, פקעות ודגנים. הביולוג טרנס מק'קנה טוען שבזמן ההוא, קופי אדם קדמונים ליקטו פטריות פסילוסיבין בערבות האפריקאיות ואכלו אותן כחלק מהתזונה שלהם. הוא סבר שהפטריות שגדלו בתקופה ההיא בערבה האפריקאית היו מזן ה"פנאאולוס" ו"פסילוסיב קובנסיס" שהיא "פטריית הקסם" הנפוצה כיום.
ישנן מספר ראיות ארכאולוגיות לשימוש בפטריות בימי קדם, ביניהן ציורי סלע מ"טסילי אן אג'ר" (אתר פרה-היסטורי בצפון אפריקה המזוהה עם התרבות הקאפיסיאנית) אשר הוגדרו על ידי הסופר ג'ורג'יו סמוריני כמתארים את השימוש השמאני בפטריות פסילוסיבין. כמו כן, לזנים הלוצינוגניים של פטריית הפסילוסיב ישנה היסטוריה של שימוש בקרב הילידים של מרכז אמריקה לצורכי טקסים דתיים, לחיזוי העתיד ולריפוי, מהתקופה הפרה-קולומביאנית ועד היום. פסלים בצורת פטריות שנמצאו באתרים ארכאולוגיים מצביעים גם הם על כך שהשימוש הטקסי בפטריות הזיה הוא עתיק למדי.
מוטיבים של פטריות נמצאו בהריסות של מקדש שבט המאיה בגואטמלה. החוקרים נחלקים בשאלה, האם המוטיבים מסמלים שימוש בפטריות הזיה או שמדובר בצירוף מקרים בלבד. קונקרטי יותר הוא פסל במצבה במערב מקסיקו במדינת קולימה, המתאר פטרייה שמזכירה מאוד את פטריית "פסילוסיב מקסיקנה". פסילוסיב הלוצינוגנית ידועה לאצטקים כ"טאוננקטל" (בתרגום חופשי "הפטריה הקדושה", טאו=קדוש, ננקטל=פטריה), וישנם דיווחים כי שימשה בהכתרת שליט האצטקים "מוקטוזומה השני" בשנת 1502. אצטקים ומצטקים מתייחסים לפטריות פסילוסיבין כפטריות נעלות, כפטריות מקודשות וכפטריות נפלאות. ברנרדינו דה סהגון דיווח על שימוש טקסי בטאוננקטל בקרב האצטקים, כשטייל למרכז אמריקה בעקבות המשלחת של הרנאן קורטס.
אחרי הכיבוש הספרדי, יצאו קתולים מסיונרים כנגד "פולחן האלילים". כתוצאה מכך, הופסק במהירות השימוש בצמחים הלוצינוגניים לרבות בפטריות ההזיה, כמו מנהגים פרה-נוצריים אחרים. הספרדים האמינו שהשימוש בפטריות אפשר לאצטקים לתקשר עם שדים. כשניסו להפוך אנשים לקתולים, עודדו הספרדים לערוך את טקסי המיסה ולחם הקודש הנוצריים ודיכאו באכזריות את השימוש בטאוננקטל. על אף ההיסטוריה הזאת, עדיין, במקומות מסוימים בעולם, נותר השימוש בטאוננקטל.
האזכור הראשון של פטריות הלוצינוגניות בספרות הרפואה המערבית מופיע ב"London Medical and Physical Journal" ב-1799: אדם שהגיש פטריות "פסילוסיב סמילנסיטה", שאסף בגרין פארק בלונדון, בארוחת בוקר שערך עם משפחתו. הרופא שטיפל בהם תיאר לאחר מכן כיצד נתקף הילד הצעיר התקפי צחוק מוגזמים ולא נרגע גם אחרי שהוריו ניסו לרסן אותו.
היסטוריה > מודרנית

ב-1955 הפכו ולנטינה ור. גורדון ואסון לאנשים המערביים הראשונים שלקחו חלק פעיל בטקס פטריה אמיתי. הוואסונים עשו הרבה כדי לפרסם את ההתנסות שלהם ואפילו פרסמו כתבה על כך ב-Life ב-1957. ב-1956 הגדיר רוג'ר היים את הפטריה ההלוצינוגנית שהביאו הואסונים ממקסיקו כפסילוסיב וב-1958 הגדיר אלברט הופמן לראשונה את הפסילוסיבין ואת הפסילוסין כמרכיבים הפעילים בפטריות האלה.
בהשראת הכתבה של הואסונים במגזין Life, נסע טימותי לירי למקסיקו כדי לחוות פטריות הלוצינוגניות ישירות מהמקור. כאשר חזר להרווארד ב-1960, החלו הוא וריצ'רד אלפרט ב"פרויקט הפסילוסיבין של הרווארד", וקידמו מחקר פסיכולוגי ודתי של פסילוסיבין וסמים הלוצינוגניים אחרים. אחרי שלירי ואלפרט הושעו בהרווארד ב-1963, הם מיקדו את עבודתם בהבאת החוויה הפסיכדלית לתרבות ההיפית המרדנית שהתפתחה באותה תקופה.
ההתעסקות הרבה באנתאוגנים על ידי ואסון, לירי, טרנס מק'קיין, רוברט אנטון וילסון ואחרים, הובילה להתפוצצות בשימוש בפסילוסיב הלוצינוגני ברחבי העולם. בתחילת שנות ה-70, החלו לחקור מספר זנים של פסילוסיב פסיכואקטיבי מצפון אמריקה, אירופה ואסיה. הן תוארו והוגדרו והחלו להיאסף באופן נרחב. גם ספרים המתארים שיטות לגידול "פסילוסיב קובנסיס" בכמויות גדולות פורסמו באותה תקופה. הנגישות הקלה יחסית לפסילוסיב הלוצינוגני שנאסף מהטבע ושיטות הגידול והטיפוח שלו הפכו אותו לסם ההלוצינוגני הנפוץ ביותר.
כיום, מספר קבוצות ספרדיות ממרכז מקסיקו עד אוקסקה כמו המיקסטקים, מצטקים, זפוטקים ואחרים משתמשות בפטריות הלוצינוגניות. גם שמאנים משבט המאיה בכפרים באזור צ'יאפה של מקסיקו, כמו סאן חואן דה מנצ'ולה, נותנים לעיתים פטריות כטיפול להפרעות נפשיות ופסיכולוגיות.
ההשפעה

פטריות פסילוסיבין אינן ממכרות. כמו כן, הן מביאות לעליה בסבילות אליהן לטווח קצר בקרב המשתמשים בהן. פטריות רעילות (לעיתים קטלניות) הנאספות בטבע עשויות להיראות כמו פטריות פסילוסיבין, אך פטריות פסילוסיבין אמיתיות הן לא רעילות כלל, ודורגו כרעילות פחות מאספירין. כאשר אוכלים פסילוסיבין, הוא הופך בגוף לפסילוסין שהוא בעצם החומר האחראי לתופעות ההלוצינוגניות.
כמו עם חומרים פסיכדליים רבים, השפעת פטריות פסיכדליות היא סובייקטיבית, ועשויה להשתנות בין משתמש למשתמש. שינוי מצב התודעה על ידי פטריות המכילות פסילוסיבין נמשך בדרך כלל בין 3 ל-8 שעות, בהתאם לגודל המנה, לשיטת ההכנה, ולחילוף החומרים של האדם הצורך אותן. ההשפעה עשויה לתת תחושה כאילו נמשכה זמן רב יותר ממה שנמשכה בפועל בעקבות השפעת הפסילוסיבין על תפיסת הזמן.
ההשפעה > פיזית

בהתאם לכמות הפטריות שנאכלו, יכולות להופיע תגובות פיזיות רבות כגון: איבוד תיאבון, תחושת קור עז, עליה בדופק, חוסר תחושה בפה ותווי הפנים הקרובים, בחילה, עליה בלחץ הדם, עייפות בגפיים (דבר המקשה על ניידות), רפיון שרירים, פיהוקים, נפיחות בפנים ואישונים מורחבים.
ההשפעה > תחושתית

שינויים בחושי השמיעה, הראיה והמישוש מתחילים להיות מורגשים בגוף המשתמש לאחר עשר דקות עד שעה אחרי האכילה. השינויים הוויזואליים כוללים העצמת צבעים והניגודיות שלהם, מראה אור מוזר (כמו אורות מסביב למקורות אור למשל), עליה בחדות הראיה, משטחים שנראים כגליים יכולים להיראות כמנצנצים או נושמים; מראות בעיניים פתוחות וסגורות של צורות גאומטריות ותמונות, חפצים מעוותים או מחליפים צבעים חזקים, תחושת התמזגות עם הסביבה וראיית שובל אחרי חפצים זזים. צלילים נשמעים בבהירות רבה יותר; מוזיקה, למשל, מקבלת עומק חדש. יש משתמשים המדווחים על סינסתזיה, כאשר אדם רואה צליל מסוים כצבע. במספר לא ידוע של מקרים, שינויים אלה עלולים להפוך לארוכי טווח או קבועים, מצב זה נקרא HPPD.
ההשפעה > רגשית

כמו חומרים פסיכדליים אחרים, החוויה באכילת פטריה (המכונה פעמים רבות "טריפ") מושפעת מאוד מהמצב הפסיכולוגי שבו נמצא האדם, מהציפיות שלו מהחוויה ומהסביבה שבה הוא נמצא. סביבה שלילית עלולה להביא ל"טריפ רע", בעוד שסביבה נוחה ומוכרת תביא ברוב המקרים לחוויה חיובית.
ב-2006 מימנה ממשלת ארצות הברית מחקר שבוצע באוניברסיטת ג'ונס הופקינס המובילה בתחומי מחקר רפואי, לימודי רפואה ומדעים לצורך חקר ההשפעות הרוחניות של פטריות פסילוסיבין. המחקר כלל 36 בוגרי קולג', שמעולם לא התנסו בפסילוסיבין, או השתמשו בסמים כלשהם, ושהם בעלי התעניינות ברוחניות ומדת. הגיל הממוצע של המשתתפים היה 46. החוקרים עקבו מקרוב אחר המשתתפים במקטעים של 8 שעות במעבדה כאשר היו בהשפעת פטריות פסילוסיבין. שליש מהמשתתפים דיווחו כי תחת ההשפעה הם חוו את הרגע הרוחני ביותר בחייהם אי פעם, ושני שלישים דיווחו כי זה היה בין 5 החוויות הרוחניות ביותר בחייהם. חודשיים אחרי המחקר, 79% מהמשתתפים דיווחו על עליה ברמת החיים והסיפוק שלהם מדברים; חברים וקרובי משפחה שלהם אישרו זאת. למרות תנאי המעבדה שנועדו למנוע תגובות שליליות, 22% מהמשתתפים (8 מתוך 36) חוו רגשות פחד ופראנויה, אשר "טופלו מיידית על ידי הרגעת המשתתף". המעקב על אותם משתתפים בניסוי המקורי נערך לאחר 14 חודשים. נמצא כי לא היו עליהם השפעות שליליות לטווח הארוך. המשתתפים בניסוי טענו כי הייתה זאת החוויה המיסטית המשמעותית בחייהם, והיא בעלת השפעה חיובית מתמשכת. כך סברו גם האנשים בסביבתם: בני משפחתם, חבריהם ובני זוגם שתוחקרו גם הם.
שימוש ברפואה

במהלך השנים עלו בקשות למחקר רפואי של שימוש בפטריות פסילוסיבין או בפסילוסיבין סינתטי כדי להביא לשיפור בטיפול במצבים מנטליים שונים, כמו כאבי ראש כרוניים. קיימות מספר עדויות שלפיהם פטריות פסילוסיבין מביאות להקלה מיידית ב-OCD ובדיכאון קליני הקשור ב-OCD (שתיהן בעיות נפוצות מאוד), הקלה שנשארת לחודשים אחרי טיפול אחד, בהשוואה לתרופות הקיימות שיעילות רק באופן חלקי ובעלות תופעות לוואי רבות.
מחקר חדש מתנהל כיום במרכז למחקר רפואי הופקינס על התרומה של פטריות אלו לחולי סרטן בשלב הסופי לחייהם.
כיום מתקיימים מחקרים נוספים בעולם על שימוש בפסילוסיבין לצורכי גמילה מאלכוהול, מעישון סיגריות ומסמים.
ישנם שימושים בפטריות האלו כמחזקות מערכת החיסון ותפקוד מערכת העצבים.
באוגוסט 2018 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לקיים ניסוי קליני המלווה בפסילוסיבין לטיפול בדיכאון עמיד.
מינון

המינון בפטריות המכילות פסילוסיבין תלוי בעוצמה של הפטריות (כמות הפסילוסיבין והפסילוסין שמכילה הפטריה), שמשתנה באופן משמעותי בין הזנים של הפטריות וגם בין פטריות מאותו הזן, אך לרוב היא ניתנת למדידה; 0.5%-2% ממשקל הפטריה המיובשת. המנה האופיינית לזן הנפוץ יחסית, פסילוסיב קובנסיס, היא בין 1 ל-2.5 גרם, כאשר בין 2.5 ל-5 גרם פטריות מיובשות נחשבת למנה חזקה. מעל 5 גרם של פטריות מיובשות נחשב למנה עוצמתית.
חוקיות

הפסילוסיבין והפסילוסין נרשמו כסמים בנספח בוועידת החומרים הפסיכו-טרופיים של האומות המאוחדות (UN) בשנת 1971. הסמים המצוינים בנספח הם כאלה שזוהה אצלם פוטנציאל גבוה לשימוש לרעה ואינם בעלי שימוש רפואי מוכר. עם זאת, פטריות הפסילוסיבין עצמן אינן רשומות בפקודת הסמים.
הפטריות חוקיות באיחוד האירופי ומותר סחר וגידול מפוקח, TL יש איסור על מיצוי החומר פסילוסיבין, אבל פסילוסין נשאר חוקי.
הפטריות נמכרות באיחוד האירופי, גם פטריית טראפלס (חלק מהפטריה שצומח מתחת לאדמה כאשר הפטריה לא מסוגלת לגדול מעל האדמה).
פטריות פסילוסיבין ווסתו או נאסרו במדינות רבות, ושימוש בהן במדינות האלה הוא לא חוקי וגורר לענישה. האיסור על פטריות פסילוסיבין עורר ביקורת רבה מכיוון שהפטריות נחשבות לסם לא ממכר, עם סיכוי נמוך לשימוש לרעה ורעילות נמוכה.
פטריות קסם טריות נשארו חוקיות במדינות מסוימות כמו ספרד ואוסטריה. ב-29 בנובמבר 2008, הודיעה הולנד על איסור עיבוד ושימוש בפטריות המכילות פסילוסיבין. איסור זה אינו תקף כלפי הטראפלס, שנכנס לתוקף ב-1 בדצמבר 2008. הנהגת האיסור באנגליה ב-2005 הביאה לביקורת רבה, אך האיסור נכנס לתוקף במהירות בסוף הקדנציה של הפרלמנט שכיהן בשנים 2001–2005. לפני 2005 נמכרו פטריות פסילוסיבין בחנויות רבות ובאתרים באינטרנט בבריטניה.
בארצות הברית, בית המשפט בניו מקסיקו קבע ב-14 ביוני 2005 שגידול פטריות פסילוסיבין לשימוש עצמי לא ייחשב כ"גידול לצורכי סחר". אך זה עדיין נחשב לא חוקי מבחינה פדרלית.
בשנת 2018 חקר מנהל המזון והתרופות האמריקאי את השימוש בפטריות פסילוסיבין לשימושים רפואיים.
במאי 2019 אושרה בעיר דנוור הצעת חוק לאי-הפללה של משתמשי פטריות פסילוסיבין. ביוני 2019 אושרה בעיר אוקלנד (קליפורניה) הצעת חוק דומה.
החומר פסילוציבין אסור לשימוש על פי החוק בפורטוגל ובהודו, אך שימוש אישי בפטריות פסילוסיבין נחשב חוקי במדינות אלה.