stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NCR Voyix
היסטוריה > מיני-מחשבים ומחשבים אישיים

בשנת 1982 החלה NCR לפתח מוצרים מבוססי ארכיטקטורת מערכות פתוחות (אנ'). המערכת הראשונה שפותחה בהתבסס על ארכיטקטורה זו הייתה ה-TOWER 16/32 מסדרה 5000 אשר מופעלת על ידי מערכת ההפעלה UNIX. מערכת זו הייתה להצלחה מסחרית (מכרה כ-100,000 יחידות), דבר שהציב את NCR כחלוצה בהצבת סטנדרטים תעשייתיים בתחום ובהבאתו לשוק המחשבים. המערכות מסדרה 5000 היו מבוססות על סדרת 68000 של מוטורולה (אנ') ותמכו במערכת עיבוד התנועות של NCR, TMX (אנ'), ששימשה בעיקר מוסדות פיננסיים. במרץ 1981 נוספה ל-NCR חטיבת ה-OEM למערכות, שהובילה את התכנון, ההכנסות מהמכירות, מודעות השוק וקבלת המוצרים ממשפחת Tower. זו הייתה הפעם הראשונה מאז תחילת המאה ה-20 ש-NCR הציעה מוצרים למכירה בדרך לא-ישירה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 מכרה NCR מגוון מחשבים תואמי IBM PC (אנ') ממחלקת AT (אנ'), דוגמת המחשב הקטן מסדרה NCR-3390. מחשבים אלו הציעו גרסה מותאמת של MS-DOS בשם NCR-DOS, שהייתה בה אפשרות להחליף בין מהירויות CPU של 6, 8 או 10 מגה-הרץ. למחשבים היה מתאר CGA (אנ') משופר, ה-NGA, שתמך במוד טקסט 640X640 שהתאים יותר לעסקים מאשר 640X200 המקורי ועם אותיות המצוירות באמצעות קווים ברוחב פיקסל אחד.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הציגה NCR את ה-System 3000, משפחה של מחשבים מבוססי CPU מדגם i386 ו-i486 (אנ').
היסטוריה > AT&T > Teradata

בשנת 1990, חברת Teradata (אנ') נהייתה שותפה של NCR. בהמשך, נהייתה חברת Teradata חטיבה בתוך NCR לאחר שנרכשה על ידה בשנת 1991.[דרוש מקור] מארק הארד לקח את השליטה על חטיבת Teradata בשנת 1999 ומיוחס לו הקרדיט להרחבת NCR בכיוון העסקי של Teradata, לאחר שביצע צעדי ייעול והשקעה במחקר.[דרוש מקור] חטיבת Teradata ב-NCR נהייתה רווחית בשנת 2002.[דרוש מקור]
היסטוריה > AT&T > רכישה

ב-19 בספטמבר 1991, נרכשה NCR על ידי תאגיד AT&T עבור 7.4 מיליארד דולר ואוחדה יחד עם חברת Teradata ב-28 בפברואר 1992. בתור חברת-בת של AT&T, בשנת 1992 מנתה החברה 53,800 עובדי ועובדי קבלן.[דרוש מקור] בסוף שנת 1993, ההפסד התפעולי של NCR כחברת בת עמד על 1.287 מיליארד דולר על הכנסה של 7.265 מיליארד דולר. ההפסדים התפעוליים המשיכו בשנת 1994 ושנת 1995, הפסדים שדרשו סבסוד על ידי חברת האם וגרמו לצמצום כוח האדם החברה לכדי 41,100 איש בשנת 1995. [דרוש מקור] במהלך 3 השנים האלו, AT&T הייתה הלקוח לשעבר הגדול ביותר של NCR, עם הכנסות של יותר מ-1.5 מיליארד דולר.[דרוש מקור]
ב-15 בפברואר 1995, החברה מכרה את חטיבת המיקרואלקטרוניקה ומערכות האחסון ליונדאי אלקטרוניקה, ששינתה את שמה ל-Symbios Logic (אנ'). באותה עת זאת הייתה הרכישה הגדולה ביותר של חברה אמריקאית על ידי חברה קוריאנית.
במשך זמן מה, החל משנת 1994, שונה שמה של NCR ל-AT&T Global Information Solutions (בעברית: AT&T פתרונות מידע גלולבאליים). בשנת 1995, AT&T החליטה לבצע ספין-אוף לחברה, ובשנת 1996, שינתה חזרה את שמה חזרה ל-NCR כהכנה לצעד. AT&T פרסמה את הסיבות לביצוע הספין אוף בהצהרת מידע שנשלחה לבעלי המניות, שבה נטען בין היתר כי היו שינויים בצרכי הלקוחות וכי הצעד נדרש בשל צורך במיקוד זמן ניהול ותשומת לב לעסקים שנוהלו בעבר על ידי AT&T.
NCR נהייתה מחדש חברה עצמאית ב-1 בינואר 1997.
היסטוריה > עצמאות

אחת מהרכישות המשמעותיות הראשונות של NCR לאחר שנהייתה עצמאית מ-AT&T הייתה ביולי 1997, כשרכשה את חברת Compris Technologies, חברה בבעלות פרטית בקנסו, ג'ורג'יה (אנ') שייצרה תוכנה לרשתות מסעדות. [דרוש מקור] בנובמבר 1997, רכשה NCR את Dataworks Inc., חברה פרטית המונה 60 איש בסן אנטוניו, טקסס.[דרוש מקור]
בשנת 1998, הכריזו האגודה ההיסטורית של מחוז מונטגומרי (אנ') ותאגיד NCR על שיתוף פעולה במטרה לשמר את ארכיון NCR, שהיה בעל ערך היסטורי ושופע במידע. ב-1999, NCR העבירה כ-3 מיליון פריטים מבניין NCR מס' 28 למרכז המחקר של האגודה.
ב-1998, מכרה NCR את נכסי מפעל הייצור לחומרת מחשב לחברת Solectron (אנ') וחדלה מלייצר מערכות מחשב לשימוש כללי, לטובת מיקוד בתעשיות הקמעונאות והפיננסיים. בשנת 2000, NCR רכשה את חברת Ceres Integrated Solutions המספקת שירותי CRM ואת חברת השירותים 4Front Technologies. רכישות נוספות של החברה מאותה תקופה מונות את חברת Kinetics, חברה למוצרי תוכנה עבור עמדות שירות עצמי שנהייתה בהמשך לחברת-בת של NCR בשם NCR Self Service, כמו גם החברות InfoAmerica, Galvanon ו-DecisionPoint.
באפריל 2003, רכשה NCR את חברת Copient Technologies (אנ'), חברת תוכנה לשיווק קמעונאות מאינדיאנה.
לארס נייברג, המנהל הכללי של NCR הודיעה על פרישתו מהחברה בפברואר 2003 בשל עניינים משפחתיים. NCR קידמה את מארק הארד כדי להחליף את נייברג כמנהל כללי במרץ 2003. [דרוש מקור] עם תחילת תפקידו, הארד ביצע צעדי ייעול בחברה, לרבות פיטורים והמרת מגרש חנייה של בכירים בחברה למרכז אימונים של כספומטים. לאחר שנה שכיהן הארד בתפקיד המנכ"ל, ערך מניית החברה הוכפל ו-NCR נהייתה מובילת שוק בתוכנת מחסן נתונים ברמה גבוהה במיוחד. [דרוש מקור]
היסטוריה > תחת ניהולו של ביל נאטי

בשנת 2006, רכשה NCR את חברת התוכנה IDVelocity ואת חטיבת ייצור הכספומטים של חברת Tidel, יצרן ציוד לאבטחת כסף מזומן המתמחה בשוקי קמעונאות.
ב-8 בינואר 2007 הודיעה NCR על כוונותיה להתפצל לשתי חברות בלתי תלויות על ידי ביצוע ספין-אוף לחברת Teradata (אנ') לבעלי המניות. ביל נאטי (אנ'), שהיה אז המנהל הכללי של NCR, המשיך בתפקידו כמנהל כללי וכנשיא של NCR, בעוד שסגן הנשיא הבכיר מייקל קוהלר ינהל את חברת Teradata. ב-7 בקואטובר 2007 תאגיד NCR ו-Teradata הודיעו במשותף עעל השלמת הספין-אוף, כשמייקל קוהלר מכהן כמנהל הכללי של Teradata.
ב-11 בינואר 2007 הודיעה NCR על תוכניותיה לארגון מחדש של כלל פעילות הייצור של הכספומטים, הכוללות קיצוץ של 650 משרות במפעל בדנדי. [דרוש מקור] 450 משרות נוספות קוצצו בווטרלו (אנ'), אונטריו, קנדה. בשנת 2009 נסגר המפעל בדנדי, יחד עם מתקני ייצור נוספים בסאו פאולו ובבוקרשט. לטענת החברה, מפעלים אלו נסגרו בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ששרר באותה תקופה.
NCR הרחיבה את נתח השוק של עמדות השירות העצמי במדיה הדיגיטלית, בעת שהכריזה בינואר 2007 על NCR Xpress Entertainment, קיוסק בידוק רב-ערוצי. רכישת החברה Touch Automation על ידי NCR הוכרזה ב-31 בדצמבר 2007. [דרוש מקור]
ב-15 באוקטובר 2008 הכריזה NCR על שותפות שיווקית גלובאלית עם חברת Experticity, חברת תוכנה מהעיר סיאטל. [דרוש מקור]
בשנת 2009 העתיקה NCR את מטה החברה מדייטון, אוהיו ליד דולות' (אנ'), ג'ורג'יה; מטה החברה בדייטון שימש אותה במשך 125 שנים. בנוסף, בשנה זו NCR הפכה למפעילה השנייה בגודלה של מפעילי קיוסק DVD בצפון אמריקה, לאחר רכישה של החברות The New Release ו-DVD Play. בשנת 2010 השלימה NCR את רכש חברת החתימה הדיגיטלית Netkey.
באוגוסט 2011 רכשה NCR ב-1.2 מיליארד דולר את חברת Radiant Systems (אנ'), חברה למערכות אירוח וקמעונאות. חטיבת האירוח של Radiant נהייתה קו עסקי חדש לאירוח בתוך NCR. הנפט ועסק הקמעונאות למוצרי נוחות של Radiant נהיו חלק מהקו העסקי הקיים לקמעונאות בתוך NCR. מספר בכירים ב-Radiant נשארו בתפקידם, כולל סקוט קינגספילד, שהיה מנהל כללי של הקו העסקי לקמעונאות ב-NCR ועזב את החברה בשנת 2014, ואנדי היימן - שנהיה מנהל כללי לקו העסקי עבור שירותים פיננסיים ב-NCR.
באוגוסט 2012 ספגה החברה האשמות על כך שנמנעה מיישום הסנקציות הכלכליות של ארצות הברית כנגד סוריה, דבר שגרם לירידה בשער המניה שלה. [דרוש מקור]
בפברואר 2013 השלימה NCR את רכש חברת Retalix, ספק תוכנה ושירותי קמעונאות, עבור כ-650 מיליון דולר במזומן.
בינואר 2014 השלימה NCR את רכש תאגיד Digital Insight (אנ'), ספק של שירותי בנקאות אונליין למוסדות פיננסיים בשוק הביניים, מקרן תומא בראבו (אנ'), בעבור 1.65 מיליארד דולר במזומן.
בספטמבר 2016 מונה מארק בנג'מין לנשיא ומנהל תפעול ראשי ב-NCR. [דרוש מקור]
היסטוריה > רילוקיישן ופיצול

בינואר 2018, NCR העתיקה את מטה החברה ממיקומה ליד דולות' (אנ'), ג'ורג'יה למשרד חדש במידטאון אטלנטה.
באפריל 2018 מונה מייק הייפורד למכ"ל החברה. הייפורד מוביל את המעבר האסטרטגי של החוברה מספק חומרה לספק תוכנה ושירותים טכנולוגיים.
בינואר 2021 הגיעה NCR להסכם לרכוש את חברת Cardtronics (אנ') המפעילה כספומטים, בעסקה המוערכת בכ-2.5 מיליארד דולר.
באוקטובר 2021 פתחה NCR בניו בלגרד, סרביה את מרכז טכנולוגיית המידע הגדול ביותר באירופה.
ב-16 בספטמבר 2022, הודיעה NCR על פיצול חטיבת הכספומטים (ATM) מתוך חטיבת המסחר הדיגיטלי לשתי חברות נפרדות.שמות החברות החדשות נחשפו ב-24 ביולי 2023, כאשר העסק למסחר דיגיטלי נקרא NCR Voyix (החברה הנשארת) והעסק לכספומטים נקרא NCR Atleos (החברת המתפצלת). הפיצול הושלם ב-16 באוקטובר 2023.
מוצרים ושירותים

פעילות המחקר והפיתוח של NCR מחולקת בין שלושה מתחמים מרכזיים: במטה החברה באטלנטה (קמעונאות), בדנדי (פיננסים) ובווטרלו (אנ'). לחברה יש מרכזי פיתוח ומחקר נוספים בבייג'ינג, בסבו סיטי, בבלגרד, בבאניה לוקה בפודוצ'רי, בצ'נגלפטו (אנ') ובהיידראבאד. ל-NCR יש גם מפעלי ייצור בבייג'ינג, בודפשט, בפודוצ'רי וצ'נגלפטו.
NCR בישראל > הפצה ושיווק

מאמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 משמשת חברת י.א. מיטווך ובניו כמפיצה בלעדית בישראל של חברת NCR. כנציגת NCR נטלה החברה תפקיד חשוב בהתפתחות המיכון המשרדי ועיבוד הנתונים ביישוב ואחר כך במדינה. בשנת 1936 סיפקה החברה לבנק אנגלו-פלשתינה ארבע מכונות להנהלת חשבונות מתוצרת NCR, שהיו המכונות הראשונות מסוגן בבנקאות בארץ ישראל. בשנת 1963 הקימה חברת "דיסקונט השקעות" את חברת "מען - מרכז עיבוד נתונים", ובספטמבר 1964 הותקנו במשרדי החברה בתל אביב שני מחשבים, מדגמי NCR 315 ו-NCR 390, שהלקוח העיקרי שלהם היה בנק דיסקונט. היה זה המחשב הראשון במערכת הבנקאות בישראל. מחשב דומה הותקן במינהל הכנסות המדינה. מאמצע שנות ה-60 הפעילה החברה לשכת שירות לעיבוד נתונים. פעילות זו הצטמצמה בשנות ה-80 עד לסגירתה בתחילת שנות ה-90.
NCR בישראל > אן. סי. אר ישראל

בנובמבר 2012 הכריזה חברת NCR על רכישת חברת Retalix מידי קרן פימי ושותפיה תמורת 750 מיליון דולר. הרכישה הושלמה בפברואר 2013, והחברה הפכה לחברת בת בשם אן. סי. אר ישראל בע"מ.
BMJ (חברה)

BMJ היא חברת הוצאה לאור בריטית של כתבי עת רפואיים, וספקית ידע בתחום הבריאות של כלי החלטה קליניים, משאבים חינוכיים מקוונים ואירועים. החברה, שהוקמה בשנת 1840, נמצאת בבעלות איגוד הרופאים הבריטי. עד שנת 2013 שמה של החברה היה כקבוצת BMJ.
נכון לשנת 2013, BMJ נחשבת אחת מחמש ההוצאות לאור המובילות בעולם בתחום של רפואה כללית. לחברה יש כ-300,000 לקוחות ב-229 מדינות. לפי החברה, הפרסומים הדיגיטליים שלה מגיעים ל-5 מיליון מבקרים מדי חודש.
נכון לשנת 2024, ההוצאה מוציאה לאור 65 כתבי עת מדעיים ורפאויים, לפי החברה, כמחציתם נמצאים בעשיירה המובילה בקטגוריה שלהם. כתב העת המוכר ביותר של החברה הוא British Medical Journal‏ (The BMJ) כתב עת מדעי הנחשב רביעי מבין 167 ירחונים בתחום הרפואה, בעל אימפקט פקטור של 105.7 ובעל ציון של 15.3 ב-CiteScore
פרסומים מפורסמים

1840 : פרסם ראשון של "כתב עת פרובינציאלי רפואי וכירורגי" (שונה מאוחר יותר ל-British Medical Journal)
1847: ג'יימס סימפסון (אנ') מפרסם בכתב העת מאמר על כלורופורם, דבר שסלל את הדרך לטכניקות הרדמה מודרניות
1867: ג'וזף ליסטר מפרסם את ההקדמה שלו למושג חיטוי בריפוי פצעים
1950: ריצ'רד דול (אנ') מפרסם את גילויו על הקשר בין צריכת טבק וסרטן ריאות
1958: אליס סטיוארט מפרסמת בכתב העת את המחקר שלה על הסיכונים של קרינה ברמה נמוכה
1995: אתר אינטרנט ראשון
הערות שוליים

1 2  BMJ unveils new brand and positioning, InPublishing. 17.4.2013
1 2  על החברה, באתר ההוצאה לאור, נכון ליוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315397605171  ISNI: 0000 0001 0727 9735  LCCN: n96057529  VIAF: 153772184   WorldCat (עם VIAF): 153772184
כולל (היישוב הישן)

כולל היה כינוי להתארגנות הכלכלית, העדתית, החברתית והדתית בארץ ישראל של חבורת יהודים יוצאי עיר או ארץ משותפת בימי היישוב הישן. היהודים שהתגוררו עדיין באותן ערים או ארצות תרמו את כספי החלוקה להחזקת הכוללים, כדי לממן את ישיבתם של אחיהם בארץ ישראל. בשל כך התפתחו הארגונים לפי ארצות-מוצא. יהודי שעלה לארץ היה נרשם בפנקס (כעין מיפקד) של גבאי קהילתו בארץ, כדי שיהיה זכאי לסיוע מהארגון הקהילתי. ההכללה בפנקס היא כנראה מקור השם "כולל".
הכוללים פעלו בעיקר בירושלים, ובמאה ה-19 פעלו עשרות; לדוגמה כולל חב"ד, כולל אונגרין, כולל רייסין, כולל הולנד ודויטשלנד (הו"ד), כולל חיבת ירושלים, כולל ורשה ואחרים. במחצית המאה ה-19 איחד ר' יוסף ריבלין כמעט את כל כוללות האשכנזים תחת הוועד הכללי כנסת ישראל, אם כי לאחר זמן היו שוב כאלה שנפרדו לכולל משלהם.
הכוללות הקימו "חצרות" לבני הקהילה, ובהן דירות מגורים, בית-מדרש, חנויות או בתי-מלאכה. עולה מחו"ל שנמנה עם כולל מסוים יכול היה לפנות להנהלת הכולל בבקשה להתגורר בחצר הכולל "שלו". שכונת בתי מחסה למשל הוקמה על ידי כולל הו"ד; שכונת בתי אונגרין הוקמה על ידי כולל שומרי החומות שמקורה מהונגריה; כולל רייסין הקים את חצר רייסין בנחלאות, וכיוצא בזאת כוללים אחרים. במלחמת העולם הראשונה התרסקה יהדות מזרח אירופה שהייתה מקור כלכלי חשוב לתרומות לכוללים, ופעילותם נפגעה.
רוב הכוללים שהיו פעילים עד 1914, אינם פעילים עוד. והשם 'כולל' משמש היום בעיקר לכולל אברכים.
ראו גם

קופת מעות ארץ הקודש
הוועד הכללי כנסת ישראל
כולל ווהלין
החלוקה
שד"ר
הרמן פון פיקלר-מוסקאו

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1785 טירת מוסקאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  4 בפברואר 1871 (בגיל 85) Schloss Branitz, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Hermann Ludwig Heinrich von Pückler-Muskau 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  קוטבוס 
 תקופת הפעילות:  1795–1871 (כ־76 שנים) 
 תפקיד:  חבר הסנאט הפרוסי 
 בן או בת זוג:  Lucie Hardenberg-Reventlow 
 פרסים והוקרה:  אזרחות כבוד של קוטבוס 
 www.fuerstpueckler.de
 
איור של מחבובה
טירת מוסקאו בתקופתו
שולחן הכתיבה של פיקלר-מוסקאו בטירת בראניץ
הרוגם המכיל את קברו של הנסיך פיקלר
הגלידה של הנסיך פיקלר
הרמן לודוויג היינריך פון פיקלר-מוסקאו (בגרמנית: Hermann Ludwig Heinrich von Pückler-Muskau ‏האזנהקובץ:DE-Hermann Ludwig Heinrich von Pückler-Muskau.ogg‏Ⓘ‏‏; 30 באוקטובר 1785 – 4 בפברואר 1871) היה אציל גרמני, שנודע כאמן מוכשר באדריכלות נוף, וכן היה מחברם של מספר ספרים שבמרכזם נסיעותיו באירופה ובצפון אפריקה, שפורסמו בשם העט "סמילאסו" ("Semilasso"). הוא נולד כרוזן פיקלר-מוסקאו (Graf von Pückler-Muskau), ומ-1822 קיבל תואר אצולה כנסיך (Fürst).
אדריכל הנוף

בקרב אניני טעם הוא נחשב לגאון של עיצוב גנים (אנ'), הפיתוחים הנוספים שביצע לרעיון "הפארק האנגלי" בפארקים של מוסקאו ובראניץ מציבים אותו לרוב אף מעל לנה וסקל (אנ'). גם הפארקים וגם תלמידיו (במיוחד אדוארד פצולד (גר'), 1815–91) יצרו אסכולות בינלאומיות שהשפיעו אפילו באמריקה הצפונית, והם נחשבים עדיין בין השיאים המיוחדים של אדריכלות הנוף באירופה של המאה ה-19.
מה שייקר במיוחד את עלות שני הפארקים היה העובדה שפיקלר הורה להביא כמויות אדירות של קרקע עליונה משטחים רחוקים יותר על עגלות רתומות לשוורים מכיוון שתת-הקרקע לא התאימה לצמחייה המתוכננת. בנוסף, הוא הצליח לראשונה להעביר ולשתול עצים בגודל מלא. הוא הביא אותם בעגלה מיוחדת והכין את הקרקע במקום החדש שתהיה "ידידותית לעץ". בדרך זו הוא הצליח ליישם את התפיסה המפורסמת שיצר לנה של קווי הראיה (Sichtachse "הצירים החזותיים") בעת תכנון הפארקים.
פיקלר, שהוענקה לו האפשרות לבקר במעון הכפרי האנגלי וגישה חלקית לגנים באנגליה, החליט על גישה חופשית לגנים המעוצבים שלו והרחיב זאת לכולם.
הסופר

הוא היה פעיל כמספר, כעיתונאי וככותב מכתבים. תהילתו הספרותית בקרב בני דורו מבוססת על הספר שהודפס בעילום שם "מכתבים מאדם שנפטר" (Briefe eines Verstorbenen‏ 4 כרכים, 1830–1831). בספרים אלו ביטא דעה עצמאית על אנגליה ומדינות אחרות בהן ביקר בסוף שנות ה-20 של המאה ה-19 ועל אנשים בולטים שפגש. במקור, היו אלה למעשה מכתבים לאשתו, והיה זה הרעיון שלה לפרסם את המכתבים בדפוס. הם הפכו במהרה לרבי מכר בגרמניה, אנגליה וצרפת.
האיכות הסגנונית של המכתבים סייעה להשיג זאת, גישה בעיניים פקוחות לסיטואציות דיבור, לשון חדה מאיימת, במיוחד בכל הקשור למעמדו שלו, חוסר זהירות, אירוניה בלא מאמץ. הבורגנות, שהייתה כנועה בתקופת הריאקציה לפני 1848, קיבלה תובנה לגבי המילייה של האריסטוקרטיים, שהייתה סגורה בפניהם, מכיוון שלפיקלר כאציל הייתה גישה לבתי האצולה המובילים של אירופה מה שאפשר לקוראיו להשתתף בחוויות אלה. בתור גנדרן, הוא בלט מעל עמיתיו. בנוסף, היה לו מעגל ידידים ומכרים נרחב בין אמנים וסופרים - למשל קארל פרידריך שינקל, לאופולד שפר, בטינה פון ארנים, רחל ורנהגן, קרל אוגוסט פרנהגן פון אנזה והיינריך היינה. בנוסף, הוא הכיר מדינות אקזוטיות רבות והצליח להחזיק מעמד מול המשנה לסולטאן העות'מאני ואמירים ערביים באותה מידה. הוא ידע בדיוק כיצד לתאר זאת באופן מרמז ולעגני.
עם זאת, המכתבים המקוריים ללוסי פון פיקלר-מוסקאו וללאופולד שפר נערכו כך שכללו רק את הדברים הנחוצים והבסיסיים לפני שפורסמו בדפוס כדי לא לפגוע בדעה של ציבור הקוראים עליו, פעולה שממכתביו הבאים עולה כי הוא לא היה מרוצה ממנה.
במהלך מסעותיו יצר פיקלר גם את "תמונות זיכרון" (Erinnerungsbilder), מעין יומן בארבעה כרכים שלא התפרסמו, המכיל הערות אינפורמטיביות על גנים ונופים אנגליים, אך גם על התרבות והאוכלוסייה, וכן כמה הדפסי אמנות וקריקטורות שנרכשו במקום.
בין ספרי המסע המאוחרים שלו ניתן למנות את "מסלול העולם הלפני אחרון של סמילאסו" (Semilassos vorletzter Weltgang‏ 3 כרכים, 1835), "סמילאסו באפריקה" (Semilasso in Afrika‏ 5 כרכים, 1836), "האימפריה של מוחמד עלי" (Reich Aus Mehemed Ali‏ 3 כרכים, 1844) ו"השיבה" (Die Rückkehr‏ 3 כרכים, 1846–1848).
"הערות על גינון נוף" (Andeutungen über Landschaftsgärtnerei‏ 1834) היה הספר היחיד שפרסם בשמו שלו והיה בעל השפעה רבה.
הנצחה

"Fürst-Pückler-Eis" (הגלידה של הנסיך פיקלר) – הוא שילוב בסגנון נפוליטני (שלוש רצועות של גלידה זה בצד זה) של גלידת תות, וניל ושוקולד. המעדן נקרא לכבודו על ידי טבח החצר הפרוסי המלכותי לואי פרדיננד יונגיוס בשנת 1839.
הכותרת להקדמה של הכרך השני של יצירתו של היינריך היינה: "כתבים מעורבים – לוטציה" (Vermischte Schriften – Lutezia) היא "מכתב האישור להוד מעלתו הנסיך פיקלר מוסקאו".
האסטרואיד "(39571) Pückler" קרוי על שמו.
שניים מהגנים שלו רשומים ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו: האחד בבאד מוסקאו, השני בבבלסברג, ליד פוטסדאם, ושניהם נחשבים בין שיאי עיצוב הנוף האירופי מהמאה ה-19.
בשנת 2016 הקדיש "אולם האמנות והתערוכות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה" (Bundeskunsthalle) בבון תערוכה לנסיך האקסצנטרי בכותרת "נופי הגן של הנסיך פיקלר" (Die Gartenlandschaften des Fürsten Pückler).
הערות שוליים

↑  PRINCE HERMANN VON PÜCKLER-MUSKAU IN LIMERICK,1828
↑  Richard Pankhurst, Mahbuba, the Beloved
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274472805171  PLWABN: 9810625835405606  BIBSYS: 90330298  BnF: cb121860670 (data)  CiNii: DA03571121  GND: 118597019  ISNI: 0000 0001 0912 0875  LCCN: n82017580  LNB: 000098998  NDL: 00550763  NKC: mzk2009544216  NLA: 36420261  NLG: 222597  NLK: KAC200903752  NSK: 000584061  NTA: 070131996  RERO: 02-A005245586  RKD: 351237  SELIBR: 207613  SUDOC: 03044859X  Trove: 1255421  ULAN: 500059458  VcBA: 495/26305  VIAF: 68973825   WorldCat (עם VIAF): 68973825
בית בודנברוק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  תומאס מאן 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  רומן ריאליסטי, רומן מפתח, סאגה
 נושא:  הגרעה, אמנות, דת, עסק, משפחה, חברה, נישואים 
 מקום התרחשות:  ליבק, Breite Straße, Eimsbüttel, Kaufingerstraße, Mühlenstraße (Lübeck), באד שווארטאו, נמל טרוומונדה, Fischergrube, כנסיית מרי הקדושה, ברלין, Mengstraße, Buddenbrookhaus, גרמניה 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-40 של המאה ה-19, שנות ה-70 של המאה ה-19, שנות ה-60 של המאה ה-19, שנות ה-50 של המאה ה-19, שנות ה-30 של המאה ה-19 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד (בגרסה העברית החדשה ביותר)
 תאריך הוצאה:  1901 
 הוצאה בעברית
 תרגום:  ראו תרגומי הספר לעברית
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002022114, 001740685, 002325894, 002004125
 
בֵּית בּוּדֶנבּרוֹק – שקיעתה של משפחה (מגרמנית: Buddenbrooks. Verfall einer Familie) הוא רומן רחב־יריעה מאת הסופר הגרמני תומאס מאן, אשר מגולל את קורותיהם של ארבעה דורות לבית בודנברוק – משפחה של סוחרים עשירים ורמי יחס בגרמניה של המאה ה-19. פרשת שקיעתה האיטית של המשפחה נהפכת בידיו של מאן לפרשת שקיעתו של עולם שלם – גסיסתה של הנפש האירופית, שדווקא משעה שהגיעה אל פסגות העידון הרוחני איבדה את רצון החיים.
"בית בודנברוק", הרומן הראשון של מאן, פורסם בשנת 1901, בהיות הסופר בן 26 בלבד. הרומן זיכה את מאן בפרס נובל לספרות לשנת 1929. "בית בודנברוק" נחשב לאחרון הרומנים הקלאסיים, לאחד הספרים החשובים ביותר בתולדות הספרות הגרמנית, ונכלל ברשימת הספרים הטובים ביותר של כל הזמנים.
רקע > כתיבה

מאן החל לכתוב את הרומן בעת שהותו בוונציה באוקטובר 1897, כשהיה בן 22 בלבד. הספר הושלם כעבור שלוש שנים, ביולי 1900, וראה אור באוקטובר 1901.
בתחילת הכתיבה תכנן מאן חיבור בקנה מידה קטן, כ"תרגיל כתיבה בלי תביעות יתירות", אולם עם הזמן עבר לכתיבת סאגה משפחתית רחבת היקף, שבמרכזה קונפליקטים בין עולם העסקים לעולם האמנות, שנשאו מאפיינים אוטוביוגרפיים באותה עת. מטרתו הייתה להתבסס על מסורת הכתיבה הריאליסטית של המאה ה-19 באירופה (כדוגמת "האדום והשחור" של סטנדל, "אנה קארנינה" של טולסטוי ו"מאדאם בובארי" של פלובר), ולא על מסורת הכתיבה שהייתה מקובלת בגרמניה באותה תקופה.
לפני "בית בודנברוק" כתב מאן בעיקר סיפורים קצרים, שהתפרסמו בקובץ בשם "אדון פרידמן הקטן" (1898). מאן שאף לא רק להישג ספרותי, אלא גם להתעלות מעל אחיו, היינריך מאן, שזכה להצלחה כספית ומעמדית עם פרסום ספרו "במשפחה" (1894), ועמד לכתוב ספר חדש על החברה הבורגנית הגרמנית, "בארץ העדן" (הספר הופיע לבסוף ב-1901).
כשסיים מאן את מלאכת הכתיבה, מיהר לשלוח אותו להוצאה לאור, עד כדי כך שלא רצה למסור אותו למהדיר לשם עריכה והעתקה. אשתו, קטיה מאן, כתבה על כך בספרה "זיכרונות שלא נכתבו":
משסיים את "בית בודנברוק" נטל את כתב היד, בלי שטרח להעתיקו, חתם אותו בחותמת שעווה (בשעת מעשה נכווה כוויות קשות), והביא אותו אל בית הדואר. אמר לפקיד שהיה רוצה לבטח את הצרור, שכן כתב יד הוא.
על כך אמר לו הפקיד: "כך, לבטח אתה רוצה? ובאיזה סכום?"
"לדעתי מן הראוי לבטחו באלף מארק." [שווה ערך לכ-9,200 דולר בשנת 1900]
"מה? אלף מארק? יהי כרצונך."
מבחינה היסטורית מכסה "בית בודנברוק" את השנים 1835–1877, שבמהלכן התרחשו מספר אירועים דרמטיים בהיסטוריה של גרמניה - בהם אביב העמים (מהפכת 1848), מלחמת שבעת השבועות (בין אוסטריה לפרוסיה), הקמת הקונפדרציה הצפון-גרמנית והקמת האימפריה הגרמנית. בספר עצמו משחקים אירועים אלו תפקיד משני, ולכן לא ניתן לומר כי "בית בודנברוק" הוא רומן היסטורי. עם זאת, נודעת חשיבות להזכרתם של האירועים ברומן, שכן מטרתו של מאן הייתה לתת לספר נופך היסטורי על ידי אזכור אירועים מן העבר, היוצרים אחידות מבחינת הזמן.
רוב המאורעות ההיסטוריים סובבים סביב עיר ההנזה ליבק, שבה התגורר תומאס מאן בילדותו. ליבק הצטיינה במסורת תרבותית ארוכה ומפוארת שלא הושפעה מהתמורות הפוליטיות שחלו בימי שלטונו של קיסר גרמניה וילהלם הראשון; כך, למרות הזמן הרב שחלף מהמאורעות ההיסטוריים ועד תחילת כתיבת הספר, הצליח מאן לתאר במדויק את האווירה ששררה בליבק באותה תקופה.
חרף הביקורת הקשה שהעביר ברומן על הבורגנות, לא התעלם מאן גם מן הפן החיובי של אריסטוקרטיית הממון של זמנו ומנהגיה. למעשה, ביצירותיו המאוחרות אף הפגין סימפתיה כלפי המוסריות והאתיקה הפרוטסטנטיות של הדמויות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה לא כתב עוד מאן על המאה ה-19, משום שלא ראה צידוק להמשיך לבקרה, משום שהמאה ה-20 נראתה לו גרועה ממנה. עם זאת, לאחר מלחמת העולם השנייה שינה את דעתו השלילית על המאה ה-19. התפוררות העולם לאחר שתי מלחמות העולם הביאה אותו למסקנה שהמאה ה-19 הייתה, על אף הכול, טובה מאחרות לאנושות. ביקורתו השלילית על גרמניה בהווה באה לידי ביטוי ב"דוקטור פאוסטוס" שנכתב במהלך המלחמה. אם עסק בעבר, פנה בכתיבתו לתקופות רחוקות יותר, עד תקופת התנ"ך ב"יוסף ואחיו":
לא מילתא זוטרא [דבר פעוט] היא להיות בן הרבע האחרון של המאה הי"ט, הלא היא מאה גדולה של שלהי התקופה האזרחית-הליבראלית. וזכות היא למי שחי עוד בעולם זה ונשם מאווירתו! יש בזה, הייתי אומר מתוך גאוות-הזקנה מעין יתרון-תרבותי לגבי אלו שנולדו ממש בחיק ההתפוררות הנוכחית.
רקע > פרסום

המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור בהוצאת פישר (Fischer) היוקרתית. הוצאת קנאור הגרמנית (Knaur-Verlag) שמכרה את ספריה במחירים זולים יותר במסגרת סדרת "יצירות קלאסיות מספרות העולם", רצתה להוציא לאור את "בית בודנברוק" במהדורה עממית של מיליון עותקים. היא אף הציעה לשלם למאן מאה אלף מארק במזומן אם יעבור אליה, משום שהיה הסופר החי היחיד שספר מספריו התאים לסדרה. מאן, שהיה זקוק נואשות לכסף לבניית בית מגוריו הראשון, שקל בכובד ראש את ההצעה, ועל כן נסע לברלין לשכנע את סמואל פישר, בעל בית ההוצאה S. Fischer למכור מהדורה עממית של הספר במחיר שווה לכול נפש:
מר פישר, אני זקוק לזה, הכסף דרוש לי בדחיפות. הרי לא אוכל לזלזל בסכום כזה; ומכיוון שאינך נוטה לעשות את העסקה אני ממליץ מאוד שדרמר [בעל הוצאת קנאור] יעשה אותה. זאת אשר לנקודת ראות חומרית, ואשר להיבט הרעיוני עליך להיווכח כי השתנו הזמנים. יש להתחשב עם רוח הזמן, ומהדורתו העממית של ספר שחיוניותו הוכחה במשך חיי אנוש, היא אמנם בבחינת חידוש בבית-הוצאה כגון זה של פישר, אולם אין היא, חס וחלילה, משום פגיעה בכבוד, משום עסק גרוטאות העלול לזעזע את מסחר הספרים ביסודותיו, אלא משום צו השעה. מלבד זאת תגיע מהדורה המונית וזולה כזאת אל קהל קוראים שונה לגמרי.
בתחילה, סירב סמואל פישר להעניק לתומאס מאן את הזכות למהדורה מיוחדת זו ודחה את ההצעה. פישר טען כי לספריו "יש רק קהל קוראים אחד". קטיה מאן, שלא יכלה להשלים עם דבריו אמרה לו כי "יש סטודנטים, זבניות קטנות, ורבים רבים אחרים, שאין ידם משגת לקנות את ספרי פישר היקרים". לבסוף השתכנע פישר והמהדורה העממית יצאה בהוצאתו.
ואכן, כדברי קטיה מאן, הייתה זו הצלחה ענקית. עד מהרה לא יכול עוד בית הדפוס של פישר שבלייפציג לעמוד בעומס ההדפסה ולכן נאלץ פישר להסתייע בכמה בתי דפוס קטנים שהיו באזור. מכונות הדפוס סבבו רק על "בית בודנברוק" וכריכיות רבות כרכו את הספר בעת ובעונה אחת. ביום הופעת הספר בברלין נאלצה ההוצאה לשכור ארבעים משאיות כדי להביא את כל הספרים לחנויות הספרים. צילומים של מסע הספרים הופיעו בכל העיתונים הנפוצים.
משאת נפשו של מאן, לראות את ספרו מצליח, התגשמה. "בית בודנברוק" ניצב בחזית ספריו הן במישור הספרותי והן במישור דעת הקהל, ואף מציב אותו בשורה הראשונה של הסופרים האירופיים.
הצלחתו הגדולה של מאן הייתה במיוחד בגרמניה, שבה הספר הפך לרב-מכר עצום עם מכירות של מעל מיליון ושלוש מאות אלף עותקים – דבר שהציב את הספר בצמרת רשימות רבי מכר הגדולים, והפך אותו לאחד הספרים הרווחיים ביותר של הוצאת הספרים הגרמנית S.Fischer - ההוצאה הגדולה בגרמניה.