stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כירורג
התמחויות

התמחות בכירורגיה דורשת ידע אנטומי מקיף, סיבולת ניכרת המאפשרת לכירורג לעמוד על רגליו ברציפות, ללא הפסקה, במשך שעות רבות, וידיים יציבות.
התמחות בכירורגיה אורכת כ-6 שנים, שלאחריהן ניתן להמשיך להתמחות-על במספר מקצועות כגון:
נוירוכירורגיה
כירורגיית ילדים
כירורגיית לב-חזה
כירורגיית כלי דם
מקצוע הכירורגיה מכיל תתי התמחויות, כגון אלה:
כירורגיה כללית
כירורגיית ילדים
כירורגיית לב-חזה
כירורגיית כלי דם
נוירוכירורגיה
כירורגיית פה ולסת
כירורגיה פלסטית
ניתוחי השתלות
כירורגיה אורתופדית
כירורגיה בריאטרית
חלק מהרופאים שתחום ההתמחות שלהם הוא רפואת משפחה או מיון מסוגלים לבצע טווח מוגבל של ניתוחים קטנים או נפוצים וכן ניתוחי חירום. לעיתים קרובות הרדמה מלווה את הניתוח. לכל מנתח יש צוות שעוזר לו במהלך הניתוח שהמורכב מאח כירורגי, עוזר ראשוני ומחלקת תפעול מתרגלים - כולם אנשי מקצוע המאומנים כך שיוכלו לסייע למנתח בצורה הטובה ביותר.
כירורגים פורצי-דרך במהלך ההיסטוריה

סושרוטה - הראשון לתעד פעולת ניתוח אף פתוח.
אבו קאסם אל-זאהראוי - ידוע כאבי הכירורגיה המודרנית.
צ'ארלס קלמן - המציא פאקואמולסיפיקציה, הטכניקה של ניתוח הקטרקט המודרני.
ויליאם סטיוארט האלסטד - יזם בלימודי ההתמחות הכירורגית בארצות הברית, חלוץ בתחומים רבים.
אלפרד פלולאק - המנתח הראשון שהצליח בניתוח לב פתוח ב-1944.
קלרנס וולטון לילהי - מוכר כאבי ניתוח הלב הפתוח).
סר ויקטור הורסלי - (נוירוכירורגיה).
ניקולאי פירוגוב - אבי ניתוחי השדה.
כריסטיאן בארנרד - ניתוחי לב, השתלת לב הראשונה.
ויקטור צ'אנג - מחלוצי השתלות הלב באוסטרליה.
גאזי יסרקאלי - נוירוכירורג טורקי, מייסד המיקרוכירורגיה.
מייקל דבייקי - היה מנתח לב וכלי דם וממציא אמריקני, שנחשב לאחד החלוצים בעולם בתחומו.
ראו גם

כירורגיה
כירורגיה פלסטית
כירורגיית לב-חזה
כירורגיית פה ולסת
כירורגיית כלי דם
כירורגיה של היד
כירורגיה אורתופדית
כירורגיה רובוטית
כירורגיה בריאטרית
ביאורים

↑  בעברית ארכאית, לעיתים: רופא פצעים
הערות שוליים

↑  רוֹפֵא מְנַתֵּחַ במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  פקודת הממשלה, הצפירה, עמ' 2, 4 בפברואר 1862
↑  כירורגיית ילדים
↑  Ira D. Papel, John Frodel, Facial Plastic and Reconstructive Surgery
↑  A. Martin-Araguz, C. Bustamante-Martinez, Ajo V. Fernandez-Armayor, J. M. Moreno-Martinez, 2002.
↑  http://www.heart-transplant.co.uk/barnard.html
↑  "Michael DeBakey".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551024805171  BnF: cb119377859 (data)  GND: 4009985-4  HDS: 045277  LCCN: sh85130761  NARA: 10645089  NKC: ph119175 
קליניקת הגרוס, 1875, מוזיאון לאמנות וגם אקדמיה של פנסילבניה לאמנויות יפות
הכירורג הרוסי ניקולאי פירוגוב מנתח בשדות קרב
ויקטור הורסלי פיונארד - נוירוכירורג
אהרן שביט

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1935 (בן 89) תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  ילו
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 105  סגן מפקד בסיס רמת דוד  מפקד בסיס עציון  נספח חיל האוויר בארצות הברית
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
אהרן ("ילו") שביט (ילובסקי) (נולד ב-28 באפריל 1935) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב, מפקד טייסת ומפקד כנף בחיל האוויר, כיהן כנספח אווירי בארצות הברית.
ביוגרפיה

שביט נולד בבית החולים עין גדי בתל אביב וגדל בנס ציונה. הוא דור רביעי בארץ ישראל, בן משפחת ילובסקי ומשפחת בוקסר ממייסדי המושבה. אבי סבו היה אברהם ילובסקי, מקורבנות הטרור הראשונים בארץ ישראל, שנרצח על ידי ערבים ב-1888. למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
שביט התגייס לצה"ל ב-1953 וסיים קורס טיס מס' 17 במאי 1955. לאחר הקורס נדרש לעברת את שמו. הוא שימש מדריך בבית הספר לטיסה וב-1956 השתתף בקורסי ההכשרה הראשונים על מטוסי המיסטר החדשים שסופקו לחיל האוויר.
במלחמת סיני לחם כטייס מיסטר בטייסת 101, במהלך המלחמה הפיל שני מטוסי ומפייר מצריים. לאחר המלחמה שירת כקצין מבצעים בטייסת העקרב, טייסת סופר מיסטר (סמב"ד), ב-1960 זכה למכתב הערכה ממפקד חיל האוויר עזר ויצמן, בזכות נחיתת אונס מוצלחת שביצע. שימש סגן מפקד טייסת 116, ב-1963 עבר להדריך בבית הספר לטיסה והיה ממקימי הצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי.
ביוני 1966 מונה למפקד טייסת העקרב (טייסת 105). הוא פיקד עלייה במהלך מלחמת ששת הימים, במבצע מוקד הוביל מבני תקיפה של שדות התעופה אינשאס ואל-מנצורה במצרים ושדה התעופה סייקל בסוריה. בתקיפה בסוריה הפיל בקרב אוויר מטוס מיג 21. לאחר המלחמה המשיך לפקד על הטייסת עד אוגוסט 1968. לאחר מכן מונה למפקד טייסת תעופה וסגן מפקד בסיס רמת דוד. במלחמת ההתשה היה בהצבת חירום כטייס סקייהוק והשתתף ב-1969 בהפצצת סוללות תותחים ירדניות שירו על עמק בית שאן, וכטייס F-4 פנטום בטייסת 69. הוא השתתף בגיחות מבצעיות במצרים, בהן מבצע קשת אווירי (תקיפת נמל ראס בנאס במאי 1970 בתגובה לטיבוע ספינת הדיג אורית), התקיפה הארוכה ביותר של חיל האוויר עד מבצע רגל עץ.
באוגוסט 1971 מונה למפקד ההקמה של בסיס עציון בסיני, ופיקד על הבסיס עד יולי 1976. בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שהה במשלחת חיל האוויר בארצות הברית, הוא שב לישראל ונטל פיקוד על הבסיס תחתיו פעלה טייסת 144. בתפקידו הבא שימש נספח אווירי בארצות הברית במשך שלוש שנים. ב-1979 מונה לראש משלחת משרד הביטחון לסינגפור.
לאחר שירותו הצבאי שימש סמנכ"ל מבצעים בחברת אלול טכנולוגיות מתחום הביטחון והתעופה.
חיים אישיים

שביט נשוי לחסיה ואב לשתי בנות ומתגורר ברמת השרון.
הערות שוליים

↑  אבינועם מיסניקוב, ‏הפלת ארבעה מטוסי ומפייר מצריים, 31.10.1956, באתר "מרקיע שחקים", 21 באפריל 2021
↑  מירב הלפרין, אהרון לפידות, חליפת לחץ - דפים בספר הטיסות של חיל האוויר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, הפרק "ללא חניית ביניים", עמ' 81–83
שבריריות

| --- | --- |

 סוגה:  סדרה המבוססת על ספר, סרט דרמה 
 יוצרים:  Michael MacLennan 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית אמריקאית 
 מקום התרחשות:  שיקגו 
 מספר פרקים:  10 
 הפקה
 הפצה:  נטפליקס 
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס 
 תקופת שידור מקורית:  14 בדצמבר 2020 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
שבריריות (באנגלית: Tiny Pretty Things) היא סדרת דרמה אמריקאית המבוססת על הרומן באותו שם מאת סונה צ'ראיפוטרה ודונילה קלייטון, שנוצרה על ידי מייקל מקלן. הסדרה הוקרנה בבכורה בנטפליקס ב-14 בדצמבר 2020, ושודרה עונה אחת.
עלילה

הסדרה מתארת את ההתרחשויות בבית ספר לבלט בשיקגו, ומתמקדת בתלמידי בית הספר, המדריכים, המנהלים והתורמים של בית הספר. את הריקודים בסדרה מבצעים השחקנים עצמם, לא כפילים.
התגובה הביקורתית לסדרה הייתה מעורבת. מאז פורסמה הודעה רשמית על כך שהיא לא תימשך לעונה נוספת.
שחקנים ודמויות > תפקיד ראשי

ברנן קלוסט בתפקיד שיין מקריי, רקדן הומו גלוי השוכב בסתר עם שותפו לחדר, אורן
ברטון קאופרת'ווייט בתור אורן לנוקס, רקדן שיש לו הפרעת אכילה ושותפו לדירה של שיין איתו הוא שוכב בסתר
באירדו דה מורגויה בתפקיד רמון קוסטה,  אחד הכוריאוגרפים הטובים בעולם
דיימון ג'יי גילספי בתפקיד קיילב וויק, רקדן השוכב בסתר עם מוניק, מנהלת בית הספר לבלט ארצ'ר
קיילי ג'פרסון בתפקיד נוואה סטרוייר רקדנית מאינגלווד, קליפורניה, שזוכה למלגה מלאה בבית הספר לבלט ארצ'ר לאחר שסטודנטית נופלת מגג ושוקעת בתרדמת
קאזימר ג'ולט בתפקיד בט ויטלו, רקדנית שחיה בצל אחותה הגדולה, דיליה, וחברתו של אורן
אנה מייצ'ה בתור קאסי שור, הרקדנית שנופלת מהגג ונמצאת בתרדמת
דניאלה נורמן בתפקיד ג'ון פארק, שותפתה לשעבר של קאסי והשותפה לדירה של נוואה
מייקל סו רוזן בתור נביל לימיאדי רקדן צרפתי שהוא מוסלמי, שותפו לחדר של קיילב והחבר של קאסי
טורי טרוברידג' בתור דיליה ויטלו,  אחותה הגדולה של בט ובוגרת בית הספר לבלט ארצ'ר; היא גרה עם קוסטה ונחשבת לכוכבת עולה
ג'ס סלגיירו בתפקיד איזבל קרוז,  שוטרת במשטרת שיקגו אשר חוקרת את המקרה של קאסי
לורן הולי בתפקיד מוניק דובואה, מנהלת בית הספר לבלט ארצ'ר בשיקגו, אילינוי, השוכבת בסתר עם קיילב
שחקנים ודמויות > תפקיד חוזר

אלכסנדרה בוקיון צ'ון בתור מריסל פארק, אמו של ג'ון
שון בנסון בתור טופר ברוקס, מנהל הבלט בבית הספר לבלט ארצ'ר
מישל נולדן בתור קתרינה ויטלו, אמם של בט ודליה שהיא חלק מהוועד המנהל של בית הספר לבלט ארצ'ר
פאולה בודרו בתפקיד סלינה קובי, מזכירתה של מוניק
ג'סיקה גרקו בתור טורי פולר, היועצת של בית הספר לבלט ארצ'ר
מורגן קלי בתפקיד אלן רנפרו, ראש רפואת ספורט בבית הספר לבלט ארצ'ר ובעלה של טופר
קלייר באטלר בתור אסמה הלטרליין
אראיה מנגה בתפקיד טיילר סטרוייר, אחיה הגדול של נווה
אשלי קולסון בתור גוון רזניק
ניקול האף בתור פייג' אקינו
אלכס אלינג בתור מתאו מרצ'טי, מושא האהבה של בט
דניאל קש בתור סמל דן לאברי, הבוס של איזבל במשטרת שיקגו
לוק האמפרי בתפקיד טרוויס קווין
ג'וש פיימן בתור דב ראנאוורה, מושא האהבה של שיין
ארין פיט בתור לורה
שחקנים ודמויות > תפקידי אורח

קארן רובינסון בתור מאקאילה סטרוייר, אמה של נווה שריצתה זמן בכלא על רצח ומחפשת לתקן את יחסיה עם בתה.
טיילר פק בתור סיינה מילקן
אמילי סקוביץ' בתפקיד לינדי (ללא קרדיט)
הפקה > פיתוח

חברת ההפקות "Insurrection Media, Inc". בחרה בחומר המקור מהוצאת הספרים הרפר קולינס ופיתחה את הפרויקט במשך שנה לפני שקיבלה הזמנה להפקת סדרה בת 10 פרקים ב-6 באוגוסט 2019 מנטפליקס. הסדרה נוצרה על ידי מייקל מקלן שהפיק לצד קיליאן ואן רנסלר, ג'ורדנה פרייברג, דברה הנדרסון, גארי פלדר שגם ביים את הפרק הראשון של הסדרה. חברות הפקה המעורבות בסדרה היו אמורות להיות Insurrection Media ו-Peacock Alley Entertainment, Inc. הסדרה עלתה לראשונה ב-14 בדצמבר 2020.
הפקה > ליהוק

עם הודעת הזמנת הסדרה לוהקו לורן הולי, קיילי ג'פרסון, קאסימר ג'ולט, דניאלה נורמן, ברנן קלוסט, מייקל סו רוזן, דיימון ג'יי גילספי, בייארדו דה מורגווייה, בארטון קופרטווייט, טורי טרוברידג' וג'ס סלגאירו לתפקידים ראשיים. ב-20 בספטמבר 2019, אנה מיישה לוהקה לתפקיד הראשי. ב-9 בדצמבר 2020, דווח כי רקדנית בלט מקצועית, אמילי סקוביץ' אמורה לעשות את תפקיד הבכורה שלה כאורחת בסדרה.
הפקה > צילומים

הצילום הראשי של הסדרה החל ב-6 באוגוסט 2019 והסתיים ב-3 בדצמבר 2019 בטורונטו, קנדה.
ביקורת

בצובר הביקורות Rotten Tomatoes, קיבלה הסדרה דירוג אישור של 53% על סמך 19 ביקורות מבקרים, עם דירוג ממוצע של 5.38/10. אתר Metacritic העניק לסדרה ציון ממוצע משוקלל של 47 מתוך 100 על סמך 6 ביקורות מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
הערות שוליים

↑  Petski, Denise (6 באוגוסט 2019). "Netflix Orders 'Tiny Pretty Things' Ballet Drama Series Based On Book; Sets Main Cast". Deadline Hollywood. נבדק ב-16 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Mallenbaum, Carly (24 בנובמבר 2020). "Netflix in December 2020: What's new and what's expiring". USA Today. נבדק ב-1 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kourlas, Gia (15 בינואר 2021). "'Tiny Pretty Things' Falls for Big Ugly Ballet Stereotypes". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Kocan, Liz (16 בדצמבר 2020). "'Tiny Pretty Things' Cast Guide: Who Are the Tiny Dancers of Netflix's High-Stakes Ballet Drama". Decider. נבדק ב-18 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Trejos, Carolina (14 בדצמבר 2020). "Meet the Cast of Tiny Pretty Things on Netflix". LATV. נבדק ב-15 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Keller, Joel (14 בדצמבר 2020). "Stream It Or Skip It: 'Tiny Pretty Things' On Netflix, About An Elite Ballet School And The Rivalries And Pressures The Students Endure". Decider. נבדק ב-15 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bjornson, Greta (14 בדצמבר 2020). "Is the 'Tiny Pretty Things' Cast Really Dancing in the Netflix Show?". Decider. נבדק ב-15 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miller, Shannon (14 בדצמבר 2020). "Netflix's Tiny Pretty Things has sex on the mind but little else". The A.V. Club. נבדק ב-19 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Read, Jordyn (9 בדצמבר 2020). "Local dancer makes TV debut in Netflix series, Tiny Pretty Things". CTV News. נבדק ב-9 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (20 בספטמבר 2019). "'Tiny Pretty Things': Anna Maiche Joins Netflix's Ballet Drama Series Based On Book". Deadline Hollywood. נבדק ב-16 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Current Productions | IATSE 873". IATSE 873. ארכיון מ-1 בנובמבר 2019. נבדק ב-16 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tiny Pretty Things: Season 1 (2020)". Rotten Tomatoes. נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tiny Pretty Things: Season 1". Metacritic. נבדק ב-19 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
עמית אדלר

| --- | --- |

אדלר בטקס חילופי ראש חטיבת תבל, יולי 2024
 לידה:  1981 (בן 44 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא ההגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 117   מפקד מרכז האש בפיקוד צפון   ראש חטיבת תבל באגף האסטרטגיה והמעגל השלישי
עמית אדלר (נולד ב-1981) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המשמש כראש חטיבת תבל באגף האסטרטגיה והמעגל השלישי.
ביוגרפיה

אדלר התגייס ב-2001 לקורס טיס וסיים אותו ב-2004 במגמת טייסי קרב. הוא שירת בטייסת 106 (F-15B/C/D איגל), ב-2006 מונה להיות מדריך בבית הספר לטיסה בבסיס חצרים. ב-2008 פיקד על קורס מתקדם במגמת הקרב בביס"ט. ב-2009 מונה לסגן מפקד טייסת 106 (F-15B/C/D איגל). ב-2014 מונה לראש מדור בלהק מבצעי אוויר במטה חיל האוויר. ב-2015 מונה לסגן מפקד טייסת 253 (F16I). ב-2017 מונה למפקד טייסת תעופה בבסיס רמון. ב-2018 מונה למפקד טייסת 117 (F16C). ב-2021 מונה למפקד מרכז האש בפיקוד צפון.
ביולי 2024 מונה לראש חטיבת "תבל" באגף האסטרטגיה ומעגל שלישי והועלה לדרגת תת-אלוף.
חיים אישיים

אדלר נשוי ואב לשלושה. הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה וביטחון לאומי באוניברסיטת חיפה. מתגורר במרכז הארץ.
אורי טלמור

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1935 פלשתינה (א"י) כפר ויתקין, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  22 באוגוסט 1986 (בגיל 51)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953–1979 (כ־26 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש ענף אמצעי לחימה  מפקד טייסת תעופה בבסיס פלמחים  מפקד בסיס פלמחים  ראש מחלקת אמצעים מיוחדים  ראש להק כח אדם
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 ראש צוות טאבה במשרד הביטחון
אורי טלמור (28 ביוני 1935 – 22 באוגוסט 1986) היה תת-אלוף בחיל האוויר הישראלי ודוקטור למנהל עסקים, שירת כנווט קרב, מפקד כנף 2[דרוש מקור] ועמד בראש להק כוח האדם.
ביוגרפיה

טלמור נולד בכפר ויתקין, בנם של חיים ויונה פליטמן. הוא למד בכפר ויחד עם בני מחזורו גד יעקבי, אריה כשר ומיכה גיסר הוביל לפתיחת הכיתה הראשונה של תלמידי י"ב.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

ב-1953 התגייס לצה"ל במסגרת קורס טיס מס' 17, לאחר טיסת ההכרות הראשונה עבר לקורס נווטים וסיים אותו ב-1955. שירת כנווט קרב במטוסי מוסקיטו בטייסת העמק. ב-1958 היה חלק ממשלחת לצרפת לקליטת מטוסי הווטור, אז שינה את שם משפחתו לטלמור מפליטמן כפי שהתחייבו קציני צה"ל באותה עת. שירת כקצין המבצעים בבסיס רמת דוד וכנווט בטייסת 110. ב-1961 מונה לראש מדור תכנון בענף אמצעי לחימה של מטה חיל האוויר ויצא ללימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
במלחמת ששת הימים לחם במסגרת טייסת 110 והשתתף במבצע מוקד. בגל התקיפות הראשונות שימש נווטו של מוביל מבנה להפצצת בסיס חיל האוויר המצרי בני סואף. על גיחה זו כתב ביומנו האישי: "בשדה הזה, בני סואף, התאהבתי אישית. אהבתי לשנוא אותו. ההכנות השונות לתקיפת השדה, עשו ממנו חלק מהוויתי. הכרתי אותו כפי שאי אפשר להכירו יותר״ פחות משעה לאחר נחיתתו כבר הצטרף כנווט למוביל מבנה לתקיפת שדה התעופה קהיר מערב. בגל התקיפה השלישי שימש נווטו של מוביל המבנה לתקיפת בסיס חיל האוויר הסורי דמייר. בהמשך המלחמה השתתף בהפצצות וגיחות בגדה המערבית, בירדן, במצרים ובסוריה.
לאחר המלחמה השתתף ב-1969 כנווטו של יעקב טרנר בתקיפה הראשונה של מטרות קרקעיות בסוריה, בדצמבר 1969 השתתף בקורס ההסבה השני של חיל האוויר למטוסי F-4 פנטום ושובץ בטייסת 201. טלמור השתתף בגיחות רבות במלחמת ההתשה, במבצעי פריחה במרץ-אפריל 1970 השתתף במבצע פריחה 13 לתקיפת מכ"ם מצרי בראס עובייה, מבצע פריחה 17 לתקיפת סוללת נ"מ במנסורה, במבצע פריחה 19 לתקיפת מפקדה מצרית בסלחייה, בו נהרגו 30 ילדים ששימשו מגן אנושי במבנה שהותקף. טלמור סיפר על האירוע: ״הפצצנו מתקן צבאי לחלוטין. תחנת משטרה. באותו ערב הסתבר לנו שהמצרים התחכמו לחוק הבינלאומי ושמו שם ילדים. זה היה דבר נורא" וכן כנווטו של רון חולדאי במבצע פריחה 21 לתקיפת מכ"ם מצרי חדיש שהוצב בוואדי זור בראס עובייה. במאי 1970 השתתף בגיחות הפצצה במצרים כנווטם של אורי יערי ודן חלוץ ובמבצע קשת אווירי להפצצת הנמל המצרי ראס בנאס, ביוני 1970 השתתף במבצע "שיער 7" לתקיפת סוללות הנ"מ המצריות, ביולי במבצע "שיער 9" כנווטו של איתן בן-אליהו, במהלכו בחנו שיטת הפצצת קלע ובאוגוסט 1970 ב"מבצע שיער 265" כנווטו של יורם אגמון.
ב-1971 מונה למפקד בסיס פלמחים ופיקד עליו במלחמת יום הכיפורים, לאחר המלחמה כיהן כראש מחלקת אמצעים מיוחדים ועסק בין השאר בקליטת המערכות המבצעיות הראשונות של כלי הטיס הבלתי מאוישים בחיל האוויר. בתפקידו הבא כיהן כראש להק כוח האדם בדרגת תת-אלוף עד 1979. בתפקידיו אלו היה הנווט הראשון בחיל האוויר ששימש כמפקד בסיס ונשא דרגות תת-אלוף.
ביוגרפיה > קריירה אזרחית

לאחר שחרורו עבד כמנהל בקונצרן כור. ב-1981 הצטרף ל"חוג רעים" בראש העין ועסק בפעילות התנדבותית בקהילה המקומית. על פעילותו זו הוזמן ב-1984 להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
ביולי 1985 מונה על ידי שר הביטחון יצחק רבין, לשמש כיועצו המיוחד ולעמוד בראש צוות טאבה במשרד הביטחון שעסק בסכסוך הגבולות בין ישראל למצרים. באוגוסט 1986 נפטר כתוצאה מדלקת קרום המוח. הובא למנוחות בבית העלמין המשותף לכפר ויתקין ,חופית ובית ינאי .
היה בעל תואר שלישי בניהול, ובעל רקע אקדמי גם במדע המדינה, סוציולוגיה, משפטים וכלכלה.
היה נשוי לרני טלמור (סכר), סופרת ופעילת זכויות אדם, ואב לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  דני שלום, כרעם ביום בהיר, מבצע "מוקד" – כך הושמדו חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים, באוויר - פרסומי תעופה, 2002, עמ' 353
↑  דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967-1970), אויר - פרסומי תעופה, עמ' 235
↑  דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק ב' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967-1970), אויר - פרסומי תעופה, עמ' 725
חריש (עיר)

סמליל ממותג של העיר שהיה בשימוש בשנים 2016–2022
חָרִישׁ היא עיר במחוז חיפה בישראל השוכנת בצפון-מזרח השרון, מדרום לנחל עירון ולמחלף עירון וממזרח לכביש 6. נוסדה בשנת 1982 כחלק מתוכנית יישובי הכוכבים, והוכרזה כעיר בשנת 2022, 40 שנה לאחר הקמתה.
היסטוריה > 1982–1993: קיבוץ חריש

ב-1982 הוקם קיבוץ חריש על ידי הקיבוץ הארצי, במרחק של כ-6 קילומטרים (בקו אווירי) דרום-מערבית ליישוב קציר, בגובה של 110 מטרים מעל פני הים. בתחילה הוקמה במקום היאחזות נח"ל ובשנת 1982 הוחלט לאזרח את המקום ולהופכו לקיבוץ.
בשנת 1990 התגוררו במקום רק 25 תושבים, חלקם חברי קיבוץ, ובעקבות כך ננטש מרצון.
בשנת 1993 ננטש הקיבוץ, למעט פלוגה של מג"ב ששכנה בו.
היסטוריה > שנות ה-90: תוכנית שבעת הכוכבים

בראשית שנות ה-90, במסגרת תוכנית שבעת הכוכבים, הוחלט להקים בסמוך לקיבוץ חריש ישוב עירוני בשם חריש. על פי התכנית היישוב היה אמור לאכלס 30,000 תושבים.
בשנת 1995 הושלמה בניית כ־300 יחידות דיור ראשונות. משרד השיכון השקיע רבות בתשתיות היישוב ובתכנונו, אך מכירת הדירות ביישוב נכשלה ורבים מאלה שרכשו דירות, בכל זאת, לא עברו לגור בהן אלא ניסו להשכירן. מרבית הבתים נותרו ריקים, והאוכלוסייה המעטה ששכנה ביישוב הייתה של שוכרי דירות מעוטי יכולת.
בשנת 1998 הובאו ליישוב כ־70 מבני חמולת קראג'ה מרמלה, לאחר סכסוך דמים ממושך בינם לבין חמולת ג'רושי.
היסטוריה > 1992–2012: המועצה המקומית "קציר-חריש"

ביולי 1992, במסגרת התוכנית לאיחוד רשויות מקומיות, אוחדו היישובים קציר וחריש למועצה מקומית אחת בשם "טל-עירון", שהייתה ה"כוכב" הצפוני ביותר בתוכנית "יישובי הכוכבים". בשנת 1995 הוסב שם המועצה המקומית ל"קציר-חריש".
ביוני 2012, במסגרת קידום הפיכת חריש לעיר, חתם שר הפנים על צו להפרדת הרשויות. היישוב קציר הועבר לתחום שיפוטה של מועצה אזורית מנשה, והמועצה המקומית חריש חזרה להיות רשות מוניציפלית בפני עצמה. ההפרדה בוצעה בפועל באוגוסט 2012.
היסטוריה > 2010: ייסוד העיר חריש > ביטול התכנון הראשוני כעיר חרדית

בשנת 2008 הוחלט להכריז על חריש כמרחב תכנון מיוחד על פי סעיף 32 בחוק התכנון והבנייה והוקמה ועדה מיוחדת שבסמכותה לאפשר תכנון ופיתוח אזורי מהירים. בראש הוועדה עמד יגאל שחר. החל מ-2014 עומד בראש הוועדה השר לשעבר דוד מגן.
בשנת 2010 החליטה הממשלה להקים ועדת מנכ"לים לקידום היישוב חריש לצורך "פתרונות ארוכי טווח לצמיחתו העתידית של היישוב כפתרון משמעותי וארוך טווח למצוקות הדיור הקשות מהן סובלת האוכלוסייה בעלת צביון דתי". החלטה זו עוררה התנגדות ביישוב, ובשנת 2011 עתרו תושבי חריש לבית המשפט המחוזי בחיפה נגד התוכנית לייעד את העיר לחרדים בלבד. בית המשפט קבע כי על המכרזים להיות פתוחים לציבור הרחב. נכון לשנת 2024 העיר מעורבת, והעירייה מקצה מבנים, משאבים, תקציבים ותוכניות לכלל פלחי האוכלוסייה.
היסטוריה > 2010: ייסוד העיר חריש > בנייה, אכלוס והתפתחות

במהלך 2014 ו-2015 אושרו ושווקו ליזמים שתי שכונות נוספות, 1/ב "המגף" (2,519 יח"ד) ו-2/א "אור המזרח" (1,858 יח"ד). כן אושר מרכז עירוני ראשי 1/ד שכולל 664 יח"ד, 150,000 מ"ר שטחי מסחר ותעסוקה, 8,000 מ"ר שטחי מלונאות ו-77,000 מ"ר מבני ציבור שיכללו מתחם עירוני לשירותי הצלה וחירום. בסוף מרץ 2018, הגדיל שר האוצר משה כחלון את מרחב התכנון של חריש ב-2,000 דונם.
במהלך שנת 2020 המשיכה חריש להתרחב בצעדים מהירים – באפריל 2020, פורסם כי נבנים בשכונת הפרחים שני בתי ספר חדשים, הראשון יתפקד כבית ספר יסודי ממלכתי והשני יהיה בית ספר יסודי ממלכתי דתי. במאי, פורסם כי שכונת מעו"ף, שתשמש גם כמרכז העסקים הראשי של חריש, לקראת אכלוס. השכונה תכיל בין היתר מתחם משרדים, מבני תעשייה, בית עירייה חדש ומסוף תחבורה ציבורית שייתן מענה למזרח חריש. ביולי, הגישה הוועדה הגאוגרפית חיפה את המלצותיה למשרד הפנים, באשר להרחבת גבולות השיפוט של חריש, כדי לאפשר את המשך פיתוחה והפיכתה לעיר של כ־100,000 תושבים. הוועדה המליצה על תוספת של 3,282 דונם, המהווים גידול של כ-46% בשטח השיפוט של חריש. בנובמבר, פורסם כי הסתיים שלב התכנון של הפארק העירוני של חריש. על פי התכנון הפארק ישתרע על שטח של כ-200 דונם ולאורך כ-1,500 מטרים. הפארק יוקם בצמוד לכביש 6 הנושק למערב היישוב. חודש לאחר מכן הופקדה תוכנית "רובע חריש דרום". במסגרת התוכנית יבנו כ־1,650 יחידות דיור וכ-332 אלף מ"ר של שטחי תעסוקה ומסחר. השכונה תחבור לכביש 611 שמתוכנן לחבר את חריש לכביש 574 ובעתיד אולי גם לכביש 6.
במאי 2022 הכריזה שרת הפנים איילת שקד כי חריש מקבלת מעמד של עיר.
ב-2023 אושרה הקמת בית חולים בעיר.
תחבורה

חריש ממוקמת ממזרח לכביש 6, לא רחוק ממחלף עירון אשר מהווה כניסה לכביש 6. דרך מחלף מג"ב הסמוך לעיר, ישנה גישה ישירה לחריש בכביש 65. כביש 6353 הוא כביש גישה מרכזי לעיר וכן כביש 574, אשר מהווה כביש אורך ממחלף משמר הגבול ועד לצומת באקה אל גרביה צפון.
בסמוך לכניסה ליישוב מתוכננת תחנת הרכבת חריש על מסילת מנשה, שהיא מסילת רכבת המקשרת את המסילה המזרחית החדשה אל מסילת העמק.
מערבית לחריש נמצא מחלף משמר הגבול, במקום שבו שכן בעבר צומת משמר הגבול וקטע הכביש שבין הצומת לכיכר בכביש 574. המחלף נחנך בפברואר 2022, כשבמסגרת הפרויקט הוקם גשר מעל כביש 65.
תחבורה > בתכנון ובנייה > כניסה דרומית לעיר

פרויקט הכניסה הדרומית לחריש (כביש 611) עבר משלב התכנון המפורט לשלב הביצוע, בימים אלו חברת נתיבי ישראל בונה את חיבור בין כביש 611 לכביש 574, אשר יהיה כניסה דרומית לחריש ויתחבר לשדרות התמדה בחריש, בנוסף לשתי הכניסות הקיימות.
תעסוקה

בסביבתה של חריש נמצאים מספר אזורי תעסוקה, המספקים מקומות עבודה רבים. המרכזיים שבהם הם פארק תעשייה קיסריה, אזור התעשייה שח"ק, אזור התעשייה חדרה ופארק תעשיות עמק חפר. במסגרת ההתרחבות דרומה, הופקדה בוועדה לתכנון ובנייה התב"ע (תוכנית בינוי עיר) של השכונה העתידית "חריש דרום", תוכנית שבה מתוכננים לקום שטחי מסחר ותעסוקה גדולים.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בחריש 40,579 תושבים, מתוכם 40,390 תושבי ישראל (מקום 58 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+4.0% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 66.7%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 10,351 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
באוקטובר 2018 הגיע מספר התושבים בחריש ל-10,000 ובסוף 2020 מנתה אוכלוסיית חריש כ-19,600 תושבים. בסוף שנת 2024 מנתה אוכלוסיית העיר מעל 40,000 תושבים.
ראשי העיר

1998–2003: דב (דובי) סנדרוב – ראש המועצה הנבחר הראשון של קציר-חריש
2006–2013: נסים דהן – ראש המועצה הממונה.
2013–מכהן: יצחק קשת – ראש המועצה הנבחר הראשון לאחר הפרדת קציר מחריש וראש העירייה הראשון.
פרסים

2022 אות האדריכלות בקטגוריית מבנה החינוך. מקום ראשון למכלול חינוכי בחריש בתכנון "גושן אדריכלים". מתחם של כ-4,300 מ"ר, הכולל שני מבנים מרובעים סימטריים, הגדול במבנים הוא בית הספר שבתוכו 18 כתות לימוד, והקטן במבנים הוא גן הילדים עם ארבע כיתות. בנוסף, במרכז כל אחד מהמבנים יש חצר ירוקה ונעימה לרווחת התלמידים.
ראו גם

יישובי הכוכבים
המשולש
מודיעין-מכבים-רעות
תמיר הוצאה לאור

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2014–2024 (כ־10 שנים) 
 מוצרים עיקריים:  ספר 
  
 אתר רשמי
 
תמיר הוצאה לאור (לשעבר: סנדיק ספרים) היא הוצאה לאור המתמקדת בפרסום תרגומי סיפורת קלאסית ומודרנית מאנגלית ומצרפתית לעברית. ההוצאה הוקמה בשנת 2014 על ידי שי סנדיק, מתרגם ספרות ועיון שתרגומיו ראו אור בהוצאות מרכזיות בישראל כמו מודן, כנרת זמורה-ביתן, נהר ספרים ועוד, במטרה להוציא לאור תרגומים מחודשים לקלאסיקות ספרותיות. בקיץ 2015, לאחר שההוצאה כמעט נסגרה עקב קשיים כלכליים, היא נרכשה על ידי דורית תמיר, מייסדת מיזם "מועדון קוראות". כיום (2020) ההוצאה מתמקדת בהוצאה לאור של תרגומים לספרים מודרניים, ובפרט לספרי ביכורים בולטים של סופרים וסופרות מרחבי העולם.
הסמליל הראשון של הוצאת סנדיק
בסוף שנת 2016 פורסם כי הוצאת הספרים תמיר-סנדיק תשתף פעולה עם הוצאת ידיעות ספרים. שיתוף הפעולה נקבע לעניינים לוגיסטיים והפצה, בדומה לשיתופי פעולה אחרים שמקיימת הוצאת ידיעות ספרים עם הוצאות ספרים אחרות, בין היתר: פן הוצאת ספרים, אחוזת בית, הוצאת בבל ועוד. במסגרת ההסכם נקבע כי ההוצאה תמשיך לפעול עצמאית בבחירת כותרים וניהול מערכת.
במאי 2020 הצטרפה ההוצאה כאחת המייסדות של הקולקטיב הספרותי, קולקטיב של הוצאות ספרים עצמאיות.
ב-2019 סנדיק ותמיר נפרדו, ושם ההוצאה חזר לתמיר.
החל מ-2022 ספרי ההוצאה נמכרים על ידי ספרים בעלמא.