השען העיוור
פרק 4- יצירת מסלולים במרחב בעלי חיים

הפרק מסביר כיצד התפתחו איברים מורכבים כמו עיניים בעקבות שורה של מוטציות מקרייות קטנות. דוקינס מתעמת בפרק עם רעיונות של בריאתנים לגבי מורכבות שאינה ניתנת לפישוט
מתנגדי אבולוציה ממשיכים לטעון גם כי העין היא מורכבת מידי מכדי שתתפתח "במקרה". הם מצביעים על כך שיש לעין עדשה, שרירים לכיוון העדשה, קרנית, רשתית, שק דמעות ועוד, וכדי לקבל תמונה חדה וטובה על כל הרכיבים של העין לעבוד ביחד. דוקינס מצטט את Francis Hitching, מתוך ספרו "The neck of the giraffe, or, Where Darwin went wrong":
זה די ברור שאם הדבר הקטן משתבש בדרך - אם הקורונה מטושטשת או שהאישון לא מתרחב, או שהעדשה הופכת אטומה או שהמיקוד משתבש - לא נוצרת תמונה הניתנת לזיהוי. העין מתפקדת כמכלול או לא מתפקדת בכלל. אז איך הגיעה להתפתח על ידי שיפורים דרוויניים איטיים ויציבים, אינטיפסימלים וקטנים?
דוקינס מציין כי ניתן לפסול בקלות את הטענה לפיה "העין מתפקדת כמכלול או לא מתפקדת בכלל". לדוגמה אנשים שיש להם קוצר ראייה סובלים מראייה מטושטשת אם הם בלי משקפיים, אבל הטענה כי "לא נוצרת תמונה הניתנת לזיהוי" אינה נכונה. ללא משקפיים אנשים כאלה יתקשו לזהות חבר ברחוב, אבל הטיעון לפיו ראיה הטיעון לפיו לא מושלמת אינה מועילה, שקול לטיעון לפיו עבורם הליכה בלי משקפיים משולה להליכה בעיניים עצומות. חולי קטרקט עוברים ניתוח הסרה של עדשת העין הטבעית ואיתה את היכולת לכוון את העדשה, ראייתם למרחק רחוק נפגמת ובכל זאת אין הם עיוורים. מי שראייתו מטושטשת יתקשה לשחק טניס, אבל יכול להציל את עצמו מנפילה מצוק.
דוקינס מצטט דעה דומה לפיה "אנו נמנעים משאלה מצוינת, מה התועלת ב 5% עין?" וכי ראיה לא מושלמת אינה דבר מועיל. דוקינס מציין כי יצור עם 5% ראייה לעומת הראייה שלנו נראה לנו בעל יכולות ראייה גרועות, אבל ליצור כזה יש יתרון אבולוציוני גדול אם הוא היצורים האחרים סביבו הם עיוורים לחלוטין. כך גם יצור עם ראייה ביכולת של 1%.
דוקינס מציין כי שיפור קטן ביכולת הראייה יכול להיות בעל השלכות על התפקוד ומכאן גם על יכולת השרידות שלנו. בני אדם יודעים שראייה היא דבר שמשתנה בצורה רציפה כאשר הם נמצאים בתנאי תאורה שונים - החל מחושך מוחלט ועם יותר ויותר אור המאפשר לראות דברים, תחילה בצורה גרועה ובהמשך בצורה טובה יותר. הראייה שלנו שלא במרכז העין היא רחוקה מלהיות מושלמת, אך היא מאפשרת לזהות תנועה במרחב זה. ניתן להבחין כי דבר זה הוא שימושי כאשר ביום גשום נאלצים להסתובב עם כובע ושדה הראיה מוגבל יותר, דוגמה להשלכות של דבר זה על השרידה היא היכולת לזהות טורף או משאית שנמצאים לא במרכז שדה הראיה.
דוקינס מדגים כיצד העין של חולייתנים הייתה יכולה להתפתח מסדרה של שינויים אבולוציוניים קטנים, שראשיתם בעין פשוטה מאוד שמורכבת רק מתאים רגישים לאור. דוקינס טוען כי העין החלה את דרכה כאיבר פשוט מאוד שמסוגל רק להבחין בין אור לחושך באופן הגס ביותר. בהמשך דוקינס מתאר סדרה של שלבים בהתפתחות העין, שכל אחד מהם הוא שיפור קטן בתחכום של העין עד להגעה לאיבר המורכב והאלגנטי של עין כפי שהיא קיימת בקרב בעלי חולייות. לדוגמה אם התאים הרגישים לאור נמצאים בתוך גומה קטנה של תאים אחרים, האורגניזם יכול להבין מאין מגיע מקור האור. תאים נוספים יכולים לשפר את המיקוד וכו'. בתיאור התפתחות העין הוא מציין מספר יצורים חיים שהעיניים שלהם, הם אמנם דבר שימושי מאוד, אבל גם מהווים דוגמה חיה ליתרונות האפשריים של שלבי-ביניים של הסיבוכיות של העין, אם כי הם אינם מהווים שלבי ביניים אמיתיים ביחס לעיני חולייתנים. דוגמה לכך הם תאים של יצורים חד-תאיים שיש להם רק תא רגיש לאור ומעין מסך מאחורה – כך שהם יכולים לקבוע את כיוון האור. דוגמה אחרת הן תולעים שונות שהעיניים שלהן נמצאות בתוך "מצלמה עם חריר" או גומה כך שהדיוק של מקור האור יכול להיות גבוה יותר. קיום של עדשה בתוך הגומה יכול להיות שכלול נוסף.