שלמה אבינר
ביוגרפיה

נולד ב-1943 בעיר ליון, כשהייתה תחת שלטון צרפת של וישי, לזאב הכהן ודבורה לנגנאור. כרבים מיהודי צרפת השתמשו הוריו בשנות מלחמת העולם השנייה בזהות בדויה כדי להינצל משליחתם למחנות ההשמדה. הרב אבינר נקרא על שם הרב שלמה פלאם מלוצק, המגיד מלוצק, שהוא מצאצאיו דרך סבו מצד אמו הרב מאיר לוי פלאם, שהיה מפעילי המזרחי בפולין ובצרפת.
בצעירותו היה חבר בתנועת הנוער בני עקיבא בצרפת כחניך וכמדריך, ומאוחר יותר גם כאחד מחברי הנהלת התנועה בצרפת. כיוון שדילג על כיתות א' ו-ב' סיים את התיכון בגיל 16 והתחיל ללמוד בבית הספר הגבוה לחשמל (Supélec) בפריז, והוסמך כמהנדס חשמל ואלקטרוניקה. לאחר מכן גויס לחיל האוויר הצרפתי, שבו שירת ביחידת מחשוב.
בשנת 1966, ביום שבו סיים את שירותו הצבאי הצרפתי, עלה עם גרעין בני עקיבא לארץ והתיישב בקיבוץ שדה אליהו שבעמק בית שאן, כדי ליישם את רעיון חיי העבודה והחקלאות בארץ ישראל. לאחר זמן עלו בעקבותיו בני משפחתו.
בשנת 1967 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הרגלים. במלחמת ששת הימים לחם בחזית הדרומית ובמלחמת יום הכיפורים לחם בגבול הצפון. הוא הגיע בשירותו הסדיר לדרגת סגן ובמילואים לדרגת רב-סרן.
למד בישיבת מרכז הרב, וכאשר חודש היישוב היהודי בחברון, עבר ללמוד שם. בחברון פגש את שפרה, מי שלימים תהיה אשתו. גם כשלמד בחברון, וגם בשנים מאוחרות יותר שבהן כיהן כרב בצפון הארץ, המשיך להגיע לשיעורי הרב צבי יהודה הכהן קוק בישיבת מרכז הרב. בהוראת הרב צבי יהודה הוא ערך חוברות של שיחותיו, שהפכו מאוחר יותר לסדרת ספרים בשם "שיחות הרב צבי יהודה".
בשנות לימודיו בישיבה נמנע מקבלת מלגה מהישיבה, ועבד לפרנסתו בהוראת מתמטיקה בישיבת נתיב מאיר ובישיבת ירושלים לצעירים. לדבריו, בראשית לימודיו כתלמיד ישיבה הוזמן על ידי "המוסד" לעבוד בשורותיו, אך הוא דחה את ההצעה עקב רצונו להמשיך בלימוד בישיבה. עם זאת, הוא מעיד כי נשלח מאוחר יותר פעמיים לשליחויות קצרות באיראן שלאחר ימי המהפכה האיראנית. שימש גם כר"מ אמונה בישיבת מרכז הרב.
בשנת 1971 החל לכהן, בהמלצת הרב צבי יהודה קוק, כרב הקיבוץ לביא שבגליל התחתון, במקום הרב משה לוינגר. באותו זמן נסמך לרבנות בידי הרב ניסן מאיר זק"ש והרב רפאל הכהן קוק. בשנים הראשונות בתפקיד עבד במשק חצי יום מתוך הזדהות עם הרעיון הקיבוצי. יותר מאוחר נסמך גם בידי הרבנים הראשיים הרב שלמה גורן והרב עובדיה יוסף.
בשנת 1977 עבר לכהן כרב המושב קשת ברמת הגולן. בשנת 1981, עבר לשמש כרב היישוב בית אל א' (כ-4 שנים לאחר הקמתו). באותה שנה הקים את ישיבת עטרת כהנים ברובע המוסלמי של העיר העתיקה בירושלים, שבראשה עמד. בשנת ה'תשס"ה שונה שמה של הישיבה ל"עטרת ירושלים".
בשנת 1980 פרסם ספר שבו בירר את החובה ב"בני עקיבא" להפריד בין בנים לבנות בפעילות ולפעול לפי גדרי צניעות מחמירים יותר מכפי שהיה מקובל עד אז, הן בלבוש והן בהתנהגות. מזכ"ל "בני עקיבא", אמנון שפירא, יצא בחוברת נגד, ובה כתב שהיו רבנים שהתירו ואף חייבו את התערובת. מספר סניפים של בני עקיבא אכן עברו לפעול בהפרדת בנים ובנות, ולאחר מכן הוקמה גם תנועת הנוער "אריאל". ספרו זה השפיע במידה רבה על מהפכת הצניעות בציבור הדתי לאומי בשנות השמונים, בה התייסדו גדרי הלבוש של הציבור החרדי לאומי כיום.
בשנת 1981, לקראת פינוי סיני, נמנה עם האישים הבולטים בהובלת התנועה לעצירת הנסיגה מסיני שהובילה להקמת מפלגת התחיה. הוא נסע ברחבי הארץ והרצה בפני תלמידי ישיבות תיכוניות ואולפנות, ושכנע רבים מהם לעבור ולהיות בסיני בעת הפינוי. הוא עצמו התיישב ביישוב עצמונה. עמדתו הייתה שיש להמשיך ולשתול עגבניות עד הרגע האחרון, כי "לא תהיה נסיגה, אלא אם כן ה' רוצה אותה".
בשנת 1990 החל לשדר באופן קבוע בערוץ 7. עם התקדמות הסכמי אוסלו ובייחוד בגבור פיגועי ירי נגד ישראלים ביהודה שומרון ועזה ב-1994, קרא לתושבי יהודה שומרון ועזה להתאזר בסבלנות ולהאמין שהמצב ישתנה. בגבור הלחץ הציבורי נגד הממשלה ומפלגות השמאל, הוציא פסק כתוב, בו הוא קובע שראש הממשלה אינו ערב רב ועל כן אין לפגוע בו. כפי שעולה מחקירת המשטרה, וממשפטה של מרגלית הר-שפי, לפני הרצח, היא ביקשה מהרב פסק דין לגבי ראש הממשלה יצחק רבין, ונענתה שאסור לפגוע, לא בראש הממשלה ולא באף אחד אחר מנציגי השמאל.
בעת ההתנתקות מגוש קטיף ב-2005 היה הרב אבינר אחת הדמויות המובילות בעד ממלכתיות, בקראו לאזרחים שלא לפעול באלימות נגד החיילים, ולחיילים שלא לסרב פקודה, אך להשתמט מן המשימה בדרכים אחרות. הרב עצמו עבר לגור בנווה דקלים. תלמידיו טוענים כי הוא היה מהגורמים הממתנים בעת המחאה בכפר מימון, ומנע אלימות לפני פינוי היישוב נווה דקלים ובעת הפינוי, הן מצד חיילים והן מצד תושבים ומפגינים.
בשנת 2013, עם הגיעו לגיל 70, סיים באופן פורמלי את תפקידו כרב היישוב בית אל. ב-2022 פרש גם מתפקידו כרב בית הכנסת בית אל א' ביישוב.
בקיץ 2021 (ה'תשפ"א) ביקש לסיים את תפקידו בראשות ישיבת עטרת ירושלים אותה ייסד, ומינה במקומו שני ר"מים וותיקים – הרב אבישי צרויה והרב אביב צוברי. כשהוא ימשיך לכהן כנשיא הישיבה.