stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבע יסוד
חיסור צבעים

בחיסור צבעים אור שמוטל על פני שטח כלשהו מוחזר ממנו לאחר שאורכי גל מסוימים מוסרים (באופן מלא או חלקי) על ידי בליעתם במשטח. בליעת אורכי גל אלו גורם לשינוי בצבע פני השטח.
דוגמה מצוינת לכך היא ציור או דפוס. דף הנייר הלבן מחזיר בקירוב את כל הקרינה הפוגעת בו באורכי הגל שבתחום הנראה. צביעתו בחומר כימי - הצבע - חוסמת תחומים מסוימים. הצבע בולע חלק מהאור שפוגע בו ומחזיר אור בעל אורך גל שונה ולכן אנו רואים צבע שונה מזה שמאיר על הדף), כפי שניתן לראות באיור.
צבעי היסוד המקובלים בחיסור צבעים הם ציאן, מג'נטה וצהוב. צבעים אלו נבחרו כך שהחפיפה ביניהם תהיה קטנה ככל האפשר, כי הדבר מאפשר השגת מגוון גדול יותר של צבעים. ניתן לראות כמה דוגמאות לחיסור צבעים:
לבן – (צהוב + מג'נטה) = אדום
לבן – (צהוב + ציאן) = ירוק
לבן – (ציאן + מג'נטה) = כחול
לבן – (צהוב + מג'נטה + ציאן) = שחור
בדוגמאות אלו מובלעת הנחה שמקור האור פולט אור לבן, שהנייר יכול להחזיר אותו ולהיראות לבן אף הוא. אך מובן שאילו היה הנייר ה"לבן" מואר באור ירוק, הוא היה נראה ירוק. כלומר, הצבע הנוצר תלוי לא רק בנייר ובצבענים שמשתמשים בהם אלא גם בתאורה. כך למשל, אם התאורה לא תהיה אור לבן אלא אדום, משטח שנצבע ב (ציאן+מג'נטה) לא יהיה כחול אלא שחור.
באופן מעשי יוצר ערבוב צבעים צבע שונה במקצת מזה שצופה התאוריה, זאת בגלל שונות בתהליכים הכימיים הדרושים להפקת צבעי היסוד והנייר שעליו מושמים הצבעים. בעיה מיוחדת היא יצירת צבע שחור – במציאות אין השחור (חסר מוחלט של אור) מתקבל על ידי שימוש בשלושת הצבעים, מכיוון שהם אינם זרים זה לזה לגמרי. מסיבה זו מוסיפים בדרך כלל את הצבע השחור כצבע יסוד רביעי. רביעיית צבעי יסוד זו מכונה CMYK והיא נפוצה מאוד בתחום הדפוס.
בשנות ה-90 הציגה חברת פנטון מודל צבע מורחב לדפוס, הכולל שישה צבעי יסוד, למקרים שבהם נדרש דיוק צבע טוב במיוחד. המודל, ששמו הקסה-כרום, כולל את הצבעים ציאן, מג'נטה, צהוב, שחור ובנוסף כתום וירוק.
צבעים מנוגדים

באמנות מגדירים ערבוב של שני צבעי יסוד כצבע מנוגד, או צבע משלים לצבע היסוד השלישי. למשל, באופן זה ערבוב של אדום וכחול יוצר את הצבע מג'נטה, שהוא הצבע המנוגד לירוק (בשיטה המתארת את שלושת צבעי היסוד כאדום, כחול וירוק) וכיוצא בזה. הצבעים המנוגדים מהווים כלי ליצירת הדגשה והבלטה. צבע יסוד על רקע הצבע המנוגד לו ייצור אובייקט בולט ומובחן יותר מאשר על רקע צבע אחר. באופן זה יבלוט הצבע המג'נטה על גבי הירוק בצורה ניכרת מאשר על גבי הכחול. שימוש נוסף של הצבעים המנוגדים בציור הוא יצירת הצללה: הוספת הצבע המנוגד לאזור המוצלל על פני אובייקט תגרום לו להראות כהה יותר, ולפיכך הוא ממחיש את הצל הנופל עליו. לכל קבוצה של צבעי יסוד מתאימים 3 צבעים מנוגדים שונים.
אמנים מערבבים צבעים לעיתים קרובות באמצעות לוח צבעים (פלטה) – משטח קשיח (לרוב עשוי מעץ) המונח על ידו וזרועו של האמן ועליו הוא מסדר ומערבב צבעים.
ראו גם

מערכת הראייה
גלגל הצבעים
ייצוג צבע במחשב
הערות שוליים

↑  Primary Colors Are Red, Yellow and Blue, Right? Not Exactly, HowStuffWorks, ‏1970-01-01 (באנגלית אמריקאית)
| צבעים וייצוגם במחשב |
| --- | --- | --- |
| גוני אפור | לבן • כסף • אפור • שחור |  |
| צבעי היסוד ב-RGB | אדום • ירוק • כחול |  |
| צבעים שניוניים | ציאן • צהוב • מג'נטה |  |
| צבעים שלישוניים | כתום • תרוג • ירוק אביב • תכלת • סגול • ורוד שושנה |  |
| פיגמנטי צביעה | אוכרה • ספיה • כחול פרוסי • וירידיאן • אולטראמרין |  |
| שונות | אינדיגו • ענבר • חום • זהב • נחושת • ארגמן • ורוד • שני • בורדו • בורגונדי • בז' • חאקי • טורקיז • ערמון • פנטון 448c • קרדינל • כתום בטיחותי • ירוק זית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4203512-0 
חיבור צבעים – צבעי אור שמתקבלים באיחוד מלא או חלקי של שלושה מקורות אור בצבעים שונים. העיגולים מייצגים RGB, ואילו אזורי החפיפה הם CMYK
חיבור צבעים – כשמטילים על משטח אור ירוק ואור כחול מתקבל צבע ציאן
חיסור צבעים שונים. העיגולים מייצגים CMYK, ואילו אזורי החפיפה הם RGB
יאיר רוה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 באפריל 1968 (בן 56) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 
יאיר רוה (נולד ב-21 באפריל 1968) הוא מבקר קולנוע, יוצר ותסריטאי ישראלי, לשעבר חבר המועצה הישראלית לקולנוע.
ביוגרפיה

רוה נולד וגדל בראשון לציון, למד בבית הספר אשכולות ובגימניסה גן נחום. מאוחר יותר למד קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. 
החל את דרכו כמבקר הקולנוע של מקומוני רשת שוקן, "צומת השרון" ו"ערים". הוא עבר לתפקידי עריכה וכתיבה ב"זמן תל אביב", "תרבות מעריב" ו"סופשבוע". ב"זמן תל אביב" החל לכתוב בינואר 1996 את מדור הקולנוע "סינמסקופ", שאיתו הוא ממשיך עד היום בכל עיתון שבו הוא כותב. משם עבר למגזין "העיר", שם שימש גם כעורך התרבות, סגן עורך המגזין ועורך מוסף עכבר העיר.
בין יולי 2005 למאי 2014 היה רוה מבקר הקולנוע של ב"פנאי פלוס", וכתב ב"ידיעות אחרונות" וב"עלמה".
מינואר 2006 הוא בעליו של בלוג הקולנוע "סינמסקופ" (בעבר תחת מיזם "orange time" שבבעלות פרטנר תקשורת וכיום תחת חסות ״מאקו״). כדי להעמיק את הקשר עם קוראיו מפעיל רוה גם חשבון טוויטר.
רוה מרצה לקולנוע בבית הספר לקולנוע "מעלה". בעבר לימד גם בבית הספר על שם סם שפיגל בירושלים ובחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
רוה כתב מספר תסריטים, בהם "ברונו" בערוץ השני, בכיכוב שלמה בראבא, "מותה של רקדנית דיסקו", דרמה לערוץ שלוש עם בראבא ו"נמוך", סרט תיעודי בבימוי עידן אלתרמן. רוה הוא אחד מיוצרי סדרת הדרמה "קטמנדו" ששודרה בערוץ 2 ב-2012.
רוה ביים את הסרט התיעודי "שרון עמרני, זכרו את השם" שהוקרן בבכורה בפסטיבל חיפה 2010.
רוה הוא אחד מיוצרי הסדרה הדוקומנטרית "חגיגה לעיניים – סיפורו של הקולנוע הישראלי", סדרה בת עשרה פרקים, שעלתה לשידור ביוני 2015 בערוץ הראשון. רוה היה עורך הסדרה ובמסגרתה ראיין במשך למעלה משנתיים כ-150 מאנשי תעשיית הקולנוע הישראלית לדורותיה.
הילה וידור

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1975 (בת 49) ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
הילה וידור (נולדה ב-20 באוקטובר 1975) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

הילה וידור נולדה בבת ים. היא נשרה מהלימודים בגיל צעיר, ובשנות העשרה שלה עברה לגור עם סבתהּ.
היא תכננה להיות מעצבת אופנה, החלה לעשות מכינה בשנקר ובמקביל דגמנה. בטי רוקאווי, הסוכנת שלה, שלחה אותה לאודישן ששינה את מהלך חייה.
היא החליטה להיות שחקנית, החלה ללמוד משחק מול מצלמה אצל רות דייכס, וכעבור שנה החלה ללמוד בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין (1999–2001).
בתקופת הלימודים הופיעה בתפקידי אורח בסדרות "פלורנטין", "הבורגנים", ובסרט "מרס תורכי". בשנה השנייה ללימודיה בסטודיו הועלה בסטודיו עיבוד בימתי ל"רומיאו ויוליה". וידור גילמה את יוליה, וזהר שטראוס את רומיאו. בעקבות צפייה של אחד ממנהלי הבימה בהצגה היא נבחרה לגלם את התפקיד הראשי של אדלה, בתה של ברנרדה, לצדן של גילה אלמגור וליא קניג במחזה "בית ברנרדה אלבה" מאת לורקה בהבימה.
בשנים הבאות שיחקה בהבימה בתפקידים ראשיים בהצגות "שלוש נשים גבוהות", "חתול רחוב", "הפרפרים הם חופשיים", "אנה קארנינה", "טיקוצ׳ין בת ים" ו"סונטת סתיו" (עליו קיבלה את פרס שחקנית הדור הצעיר). ב-2009 עזבה וידור את הבימה, ומאז היא מתמקדת בעיקר בקולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה > קולנוע

את הפריצה הקולנועית שלה עשתה וידור ב"הדברים שמאחורי השמש", סרט הביכורים של יובל שפרמן. היא גילמה את דמותה של מיכל, לסבית קשוחה ומחוספסת, שנעמה (טלי שרון) מתאהבת בה.
ב-2006 הצטלמה לסרט "רגליים קרות", בבימויו של דורון ערן, על-פי ספרו של אורי אדלמן "חתונה". היא גילמה את דמותה של כלה הבורחת מחתונתה. בסרט שיחקו גם רון שחר וציון ברוך.
ב-2009 החלה ללמוד משחק אצל ערן פסח על פי שיטת סטניסלבסקי. פסח הוא שעודד אותה להתמקד בעשייה קולנועית.
ב-2010 שיחקה וידור ב"עזרה ראשונה", סרטו הקצר של ירדן כרמין. היא גילמה את דמותה של תמר, שחברה לשעבר שי (ארז כהנא) מגיע לביתה ערב חתונתו, ומתחולל ביניהם מפגש סוער. הסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב בקטגוריית סרטים קצרים בפסטיבל קאן וזכה בפרס וולג'ין לסרט קצר, בפסטיבל ירושלים.
ב-2011 שיחקה בסרט הקולנוע הקומי "סלסה תל אביב", בתפקיד דפנה, ארוסתו של יוני (אנחל בונני), שמתאהב בויקי (אנחליקה וולה), עובדת זרה מקסיקנית. דפנה עושה הכול כדי להפריד ביניהם.
ב-2011 שיחקה הילה וידור בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "לאן שאת נוסעת", מאת ובבימויה של רוני ששון אנג'ל. היא גילמה את דמותה של זהרה, בחורה יוצאת בשאלה ממשפחה חרדית. היא נוסעת לחתונתה של אחותה אותה לא ראתה שנים רבות. בדרך היא אוספת טרמפיסטית בדואית שבורחת מחתונתה (מאיסה עבד אלהאדי), וגורלותיהן נקשרים יחד. הסרט השתתף במספר פסטיבלים, בהם קרלובי וארי, וזכה בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ובפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות.
ב-2012 הצטלמה לסרט הקצר "חופש גדול" בבימוים של שרון מימון וטל גרניט. בסרט היא מגלמת אישה הנמצאת בחופשה משפחתית יחד עם בעלה (יפתח קליין) וילדיה ועומדת בפני תגלית גדולה על האמת שבנישואיה. הסרט הוקרן בפסטיבלים ברחבי העולם וזכה בפרסים[דרוש מקור]. והתמודד על פרס האוסקר בקטגוריית הסרט הקצר.
ביולי 2012 הצטלמה לתפקיד הראשי של הגר ארליך בסרטו של אדם סנדרסון, "לוויה בצהריים", על-פי ספרו של ישעיהו קורן. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
בספטמבר 2012 היא הצטלמה לסרטו העצמאי של יוסי ארצי "אושר עטוף בשמיכה". בסרט היא מגלמת את קארין, בת זוגו של באשיר (קאיס נאשף), זוג אוספי גרוטאות שיוצאים למסע בריחה לאחר שקארין חוטפת תינוק של עובדת זרה.
בספטמבר 2013 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט "לוויה בצהריים" במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
בטלוויזיה שיחקה בסדרות "כנפיים", "ילדות רעות", "חמישה גברים וחתונה", "שירות חדרים" "15 דקות", "קטמנדו", "תל אביביות".
באוקטובר 2013 שודרה הסדרה "בני ערובה". וידור מגלמת את אלה, רוצחת שכירה שחולמת לפתוח בחיים חדשים. הסדרה בבימוים של עמרי גבעון ורותם שמיר, שודרה בצרפת וזכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל מונטה קרלו 2014.
חיים אישיים

וידור נשואה ואם לשניים. פעילה בעמותת "אפשר אחרת", עמותה העוסקת בהטמעת ערכי החברה האזרחית והסולידריות החברתית בין יהודים לערבים במדינת ישראל.
תפקידים > סרטי קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | תסריטאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | מרס תורכי | רבקה זהר, שליחה (תפקיד אורח) | לימור נחמיאס וגל זייד | עודד דוידוף |
| 2006 | הדברים שמאחורי השמש | מיכל הלסבית | יובל שפרמן | יובל שפרמן |
| 2009 | רגליים קרות | רוני, הכלה | עופר כספי על פי ספרו של אורי אדלמן "חתונה" | דורון ערן |
| 2011 | סלסה תל אביב | דפנה (הארוסה) | אליסה דור ויוחנן ולר | יוחנן ולר |
| 2011 | אוסטרליה שלי | רעיה המורה | עמי דרוזד | עמי דרוזד |
| 2013 | הבן של אלוהים | רבקה | שרון מימון, גיא נתיב | ארז תדמור וגיא נתיב |
| 2013 | לוויה בצהריים | התפקיד הראשי - הגר ארליך | על-פי ספרו של ישעיהו קורן | אדם סנדרסון |
| 2019 | ככה את אוהבת | התפקיד הראשי - תמרה | שרון אייל-אזולאי | לימור שמילה |
| 2024 | מרים | חנה, אמה של מרים | טימותי מייקל הייז | די. ג'יי. קארוסו |
תפקידים > סרטים קצרים

| שנה | סרט | תפקיד | תסריטאי | במאי | אורך הסרט | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | עצם מעצמי |  | בית ברל | ליאת סימון |  |  |
| 2010 | עזרה ראשונה | תמר | ירדן כרמין (סם שפיגל) | ירדן כרמין | 16 דקות | פרס דמות האשה להילה וידור, בפסטיבל סרטי סטודנטים, אוקלנד, ניו־זילנד. היה מועמד לפרס דקל הזהב בקטגוריית סרטים קצרים – פסטיבל קאן 2010 וזכה בפרס וולג'ין לסרט הקצר בפסטיבל הקולנוע ירושלים. השתתף גם בפסטיבל הקולנוע מונטריאול בקנדה, בפסטיבל סאו פאולו לסרטים קצרים בברזיל ובפסטיבל הקולנוע בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן שבספרד. |
| 2010 | ישימון | רחלי | יוסף כהן (מכללת ספיר) | יוסף כהן | 15 דקות |  |
| 2011 | לאן שאת נוסעת (סדקים בחול) | זהרה | רוני ששון אנג'ל | רוני ששון אנג'ל | 40 דקות | זכה בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. זכה בפרס הסרט העלילתי הקצר בפסטיבל הבינלאומי ה-9 לסרטי נשים ברחובות. |
| 2012 | טיפות | האם | פיני טבגר | פיני טבגר | 12 דקות | במסגרת פרויקט מים של אוניברסיטת תל אביב, שפתח את פסטיבל ונציה 2012 |
| 2012 | חופש גדול | מיכאלה | טל גרניט ושרון מימון | שרון מימון, טל גרניט |  | פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2012 |
| הקרנת בכורה בפסטיבל קולנוע דרום 2013 | אושר עטוף בשמיכה | קארין | יוסי ארצי על פי סיפור של א.ל. דוקטורוב | יוסי ארצי | 55 דקות |  |
תפקידים > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | סוגה | ערוץ | יוצרים/תסריטאים | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997 | פלורנטין | אחות בבית חולים, תפקיד אורח | סדרת טלוויזיה | ערוץ 2, טלעד ואחר כך ערוץ 3 וHOT VOD | יוצרים: אודי זמברג (מפיק) ואיתן פוקס (במאי), עידו בורנשטיין וגל אוחובסקי (תסריטאים). תסריטאים נוספים: אריק רוטשטיין, שלומי רוטשטיין, שרון גרינברג ליאור ותמר גלבץ |  |
| 2000 | הבורגנים | דפנה, עובדת בחנות של בני (תפקיד אורח) | סדרה קומית | ערוץ 2, קשת | איתן צור ואסף ציפור (יוצרים) | איתן צור |
| 2003 | כנפיים | אלכסנדרה (אלכס) אלוני, הנווטת | מיני-סדרה | ערוץ 1 | אופיר בביוף וטל אימברמן | שמואל אימברמן |
| 2006 | ילדות רעות | מישל הצלמת | טלנובלה יומית מוזיקלית | ערוץ 24 | שלומי רוטשטיין, ירון מוטולה, דלית קהן, יזהר הר-לב, יואב פז, אריק רוטשטיין, עדי בנימינוב | עדי בנימינוב |
| 2008 | חמישה גברים וחתונה | שרון קידרון | סדרה | ערוץ 10 | אריק רוטשטיין | ערן קולירין ואריק רוטשטיין |
| 2009 | שירות חדרים | מיכל | סדרת דרמה | ערוץ 2, רשת | יוצר: ערן ריקליס, תסריטאים: גיא מאירסון (תסריטאי ראשי), עמית ליאור, עומר תדמור, שלומי פרי, דניאלה דורון, דפנה יודוביץ', ינץ לוי ומירי רוזובסקי | איתן ענר ורוני גרובר |
| 2010 | 15 דקות | ליהי רוטנר | דרמה קומית סאטירית | Yes stars Next HD | אריק שגב (תסריטאי) | יואב ודורון פז |
| 2012 | קטמנדו | נטע | דרמה | ערוץ 2, רשת | יאיר רוה ואסתר ונדר (יוצרים ותסריטאים ראשיים) וגם אמיל בן שמעון וליאורה קמינצקי | אמיל בן שמעון |
| 2012 | תל אביביות | מיה | שני פרקי פיילוט | ערוץ 10 | גליה מילוא, יסמין אדרי ואשר לגזיאל | דנה בלנקשטיין |
| 2013 | בני ערובה | אלה | סדרת מתח ואקשן | ערוץ 10 |  | עמרי גבעון ורותם שמיר |
תפקידים > בתיאטרון הבימה

| שנים | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | בית ברנרדה אלבה | אדלה, בתה של ברנרדה | פדריקו גארסיה לורקה | אילן רונן |
| 2003 | מותו של סוכן | מיס פורסיית | ארתור מילר | רוני פינקוביץ' |
| 2004 | חתול רחוב | נטלי | גורן אגמון | רביד דברה |
| 2004 | שלוש נשים גבוהות | אשה גימל (החליפה את יעל הדר) | אדוארד אלבי | ג'ק מסינגר |
| 2005–2004 | פרפרים הם חופשיים | ג'יל טאנר | ליאונרד גרש | טטיאנה קנליס אולייר |
| 2007–2006 | טייפ | איימי | סטיבן בלכר | ניר ארז |
| 2008–2006 | סונטת סתיו | הלנה, בתה הצעירה של שרלוט | אינגמר ברגמן | איציק ויינגרטן |
| 2008–2007 | אנה קארנינה | קיטי | עיבוד של הלן אדמונדסן לרומן של טולסטוי | אילן רונן |
| 2009–2008 | טיקוצ'ין בת ים (פרויקט משותף להבימה ותיאטרון בן זמננו בוורוצלאב) | בתפקיד הראשי של אלינה | פאבל דמירסקי | מיכאל זדרה |
תפקידים > הופעות אחרות בתיאטרון

| שנים | הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012–2004 | המסע ליער המשאלות | הצגת ילדים עצמאית | אמיר שרייבר והילה וידור | אמיר שרייבר והילה וידור |  |
| 2007–2006 | המופע על פי שירי יונה וולך | הועלה לראשונה בפסטיבל אישה בתיאטרון חולון | דליה שימקו (עורכת) | דליה שימקו | השירים הוקראו כמונולוגים דרמטיים וידור ביצעה את שירי מסע ה־LSD |
הערות שוליים

↑  ציפי שוחט, חתול רחוב, באתר הארץ, 20 בינואר 2004
↑  קובי ניב, ‏קרנינה כאיקאה, באתר גלובס, 11 במרץ 2008
↑  רותי זוארץ, ‏"יש כיף במשחק", באתר גלובס, 24 במרץ 2008
↑  אורי קליין, רגליים קרות: סרט חובבני ומרושל, באתר הארץ, 26 במרץ 2009
↑  נירית אנדרמן, שני סרטים ישראלים - בין עשרת המתמודדים על האוסקר בקטגוריית הסרט הקצר, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2014
↑  אורון שמיר, עכבר העיר, "לוויה בצהריים": סיום יפהפה לשנה נהדרת, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2014
↑  נירית אנדרמן, הסרטים "הגבעה" ו"לוויה בצהריים" התקבלו לפסטיבל סאן סבסטיאן, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2013
↑  מתן שירם, ‏קצר וחכם, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2014
↑  עכבר העיר, פסטיבל חיפה: "בית לחם" הוא הזוכה הגדול, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2013
↑  קופרודוקציה של ישראל-פולין
↑   נתנאל שלומוביץ, "ככה את אוהבת": ממריא אבל הולך לאיבוד באמצע הדרך, באתר הארץ, 27 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 9791 4975  LCCN: no2017002409  VIAF: 1606148451573715970002   WorldCat (עם VIAF): 1606148451573715970002 
הילה וידור בסרטו של אדם סנדרסון, "לוויה בצהריים", 2013
הילה וידור בסרטו של יוסי ארצי, "אושר עטוף בשמיכה", 2013
הילה וידור ומאיסה עבד אלהאדי בסרטה של רוני ששון אנג'ל, "לאן שאת נוסעת", 2011
Assassin's Creed: Altaïr's Chronicles

| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  Nintendo DS: 5 בפברואר 2008 iOS: 23 באפריל 2009 WebOS: 25 בינואר 2010 Windows Phone 7: 11 בנובמבר 2010
 סוגה:  פעולה-הרפתקאות, התגנבות
 מספר שחקנים:  שחקן יחיד
 פיתוח:  Gameloft
 הוצאה לאור:  Ubisoft
 ארץ מקור:  צרפת
 סדרה:  Assassin's Creed
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  Nintendo DS, Android, iOS, Windows Phone 7
 המשחק הבא:  Assassin's Creed: Bloodlines
 
Assassin's Creed: Altaïr's Chronicles (בתרגום לעברית: "אמונת המתנקש: קורותיו של אלטאיר") הוא משחק פעולה-הרפתקאות שפותח על ידי חברת Gameloft והופץ על ידי יוביסופט בשנת 2008. המשחק הוא משחק הספין אוף הראשון בסדרת משחקי Assassin's Creed ומהווה הקדמון למשחק Assassin's Creed משנת 2007. הסיפור מתרחש בשנת 1190 לספירה, שנה לפני אירועי המשחק המקורי, ומתמקד בחיפושו של חבר מסדר המתנקשים אלטאיר אבן לא-אחד אחרי חפץ קדמון בשם הגביע, מה שמוביל אותו להתמודדות עם מסדר הטמפלרים. אלטאיר עורך מסעות בין הערים ברחבי המזרח התיכון במהלך המשחק, ביניהם בירושלים, עכו ודמשק (הנכללות גם במשחק הראשון), ובנוסף בערים צור וחאלב, שהן חדשות לסדרה.
המשחק יצא במקור לקונסולת המשחקים הניידת Nintendo DS בפברואר 2008, ולאחר מכן הותאם ל-Windows Phone, Android, iOS, webOS, Symbian ו-Java ME. המשחק קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, ולאחריו יצאו שני משחקי ספין-אוף נוספים בשם Assassin's Creed: Bloodlines (שגם הוא עקב אחרי קורותיו של אלטאיר) ו-Assassin's Creed II: Discovery (משחק ספין-אוף ל-Assassin's Creed II) - שניהם שוחררו בנובמבר 2009. גרסאות ה-iOS ו-Android של המשחק הוסרו מ-App Store ו-Play Store בשנת 2013.
משחקיות

המשחק הוא משחק פעולה-הרפתקאות שבו השחקנים משחקים בתפקידו של אלטאיר אבן לא-אחד. גרפיקת המשחק היא תלת-ממדית מנקודת מבט של גוף שלישי, והיא מנצלת את יכולות ה-Nintendo DS, אם כי להבדיל מהמשחק הראשון, המשחק אינו מתרחש בעולם פתוח. המשחקיות משלבת קרבות בסגנון "הכה ושסף", התנקשויות חשאיות תוך שימוש בהתגנבות, ואמנות הפארקור כדי לחקור את הסביבה. בקרב, השחקנים יכולים להשתמש בתקיפות חלשות וחזקות, חסימות ושלל שילובים שונים כדי להפיל אויבים. מאוחר יותר במהלך המשחק, ניתנת גישה לפצצות, סכיני הטלה וקשת מוצלבת. המשחק כולל שלוש רמות קושי.
עלילה

המשחק מתרחש במהלך מסע הצלב השלישי בשנת 1190, בערך שנה לפני אירועי המשחק הראשון. לאחר משימה לא ידועה, המתנקש אלטאיר אבן לא-אחד מגיע לעיר חלב, שנמצאת תחת מצור על ידי הטמפלרים, המחפשים בעיר אחר אדם לפקודתו של ראש המסדר, הרוזן בזיליסק. לאחר שאלטאיר מגלה על כך ממתנקש גוסס, הוא מקבל חרב ובעזרתה הוא נלחם כדי להגן על עצמו. לאחר מכן, אלטאיר מקבל משימה מהמנטור של אחוות המתנקשים, אל-מועלים, למצוא את "הגביע", שנאמר כי יש לו כוח לאחד את כל הסיעות ולסיים את מסעות הצלב בניצחון לצד שמחזיק בו. אולם, הגביע חזק מדי ועליו להיות מושמד על מנת שלא ייפול לידיים הלא נכונות.
אלטאיר מתחיל את מסעו בדמשק, שם הוא מגלה מסייען כי הגביע נמצא במקדש החול וכי הוא צריך שלושה מפתחות כדי להיכנס פנימה. אלטאיר משיג את המפתח הראשון בדמשק מרקדנית מסתורית בשם פאירה לפני שעוזב לעיר צור. שם הוא לומד שהמפתח השני נמצא ברשותו של רולנד נאפול, ראש בית החולים המקומי שנאמר כי הוא לא אמין וחלקלק. אלטאיר מתנקש בנאפול ומשיג את המפתח. הוא נוסע לירושלים ומגלה שהמפתח השלישי מוחזק בידיו של לורד בזיליסק. אלטאיר מגלה שבזיליסק ישתתף במסיבה אותה מארח המלך בוילה שלו, והוא מסתנן לתוכה ומתעמת עם בזיליסק. הוא מביס אותו ומשיג את המפתח השלישי, אך ראש הטמפלרים מצליח להימלט. מאוחר יותר, הטמפלרים תוקפים סוכן של המתנקשים בשם חזאד, וגונבים ממנו מפה המובילה למקדש החול. אלטאיר עוקב אחריהם למגדל שלהם, בו הוא הורג את המנהיג שלהם, הידוע רק בתור "המאסטר", ונוטל את המפה.
אלטאיר ממשיך בדרכו למקדש ומוצא תיבה ריקה במקום הגביע. אז הוא נתקל בלורד בזיליסק, שלפני מנוסתו חושף שהגביע הוא בעצם אישה. אלטאיר רודף אחריו לצור ואחרי שהוא מצליח להשיג גישה למבצר הטמפלרים, הוא מביס אותו שוב. בתמורה לכך שחס על חייו, בזיליסק מספר לאלטאיר כי הגביע נלקח לירושלים ושהטמפלרים מטילים מצור על עכו ומתכננים להרעיל את אספקת המים. לאחר שהוא מצליח להגן על עכו ולהדוף את התקפת הטמפלרים, אלטאיר שם פעמיו לירושלים ומציל את הגביע, אשר מתגלה כאדהא, נערה שאותה פגש בעבר וחש כלפיה רגשות. אדהא מגלה לו שהטמפלרים שילמו להאראש, השני בפיקוד של מסדר המתנקשים כדי לעזור להם בתקיפה על מצודת המתנקשים בחלב. אלטאיר הודף את המתקפה ומתנקש בחייו של האראש, אך בעודו במשימה הטמפלרים חוטפים את אדהא מחדש. בחזרה בצור, אלטאיר נלחם נגד בזיליסק בפעם האחרונה והורג אותו על סיפון ספינתו, אך הטמפלרים נמלטים עם אדהא בספינה נפרדת. אלטאיר מביט אל האופק ונשבע למצוא את אדהא.
ביקורות

אתר הביקורות Metacritic העניק ציון ממוצע משוקלל של 58 מתוך 100, בעוד אתרי ביקורות אחרים העניקו לו ציון מעט גבוה יותר - אתר IGN העניק לו ציון 7 מתוך 10, אתר GameSpot העניק לו ציון 6 מתוך 10, האתר Nintendo Power העניק ציון 7.5 מתוך 10, אתר X-Play העניק ציון של שני כוכבים מתוך חמישה, האתר Game Informer העניק ציון 6.5 מתוך 10 ואילו המגזין הרשמי של נינטנדו העניק למשחק ציון של 69% מתוך 100.
הערות שוליים

↑  Assassin's Creed: Altair's Chronicles critic reviews, Metacritic
↑  Every IGN Assassin's Creed Review, Craig Harris, February 6th 2008
↑  Assassin's Creed: Altair's Chronicles Review, Kevin VanOrd, February 11th 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166280111 (data)  VIAF: 292780212   WorldCat (עם VIAF): 292780212
Kinect

| --- | --- |


 יצרן:  מיקרוסופט
 סוג:  קונסולת משחקים
 דור:  תקופת הדור השביעי
 יצא לראשונה:  4 בנובמבר 2010 (צפון אמריקה)  10 בנובמבר 2010 (אירופה)  18 בנובמבר 2010 (אוסטרלאסיה)  20 בנובמבר 2010 (יפן)  1 בפברואר 2012 (גרסה ייעודית לחלונות 7)
 יחידות שנמכרו:  35 מיליון (נכון ל-25 באוקטובר 2017)
 מודל קודם:  Xbox Live Vision
Kinect (בעברית: קינקט; שם קוד: פרויקט נטאל) הוא בקר משחקים שמיוצר על ידי חברת מיקרוסופט עבור קונסולות משחקי הווידאו Xbox 360 ,Xbox One ולמחשבי ווינדוס. טכנולוגיית הקינקט מבוססת מצלמה היקפית ומאפשרת שליטה על ידי קליטה של תנועות הגוף וזיהוי קול ללא צורך בבקר. הדור הראשון של הקינקט הוצג לראשונה בחודש נובמבר 2010, בניסיון להרחיב את קהל הגיימרים שלה. הקינקט מתחרה עם בקרי תנועה בקונסולות ביתיות אחרות, כגון ה-Wii, ה-PlayStation Move וה-PlayStation Camera.
מיקרוסופט התירה לפרסום ערכת פיתוח של תוכנת קינקט עבור Windows 7 ב-16 ביוני 2011. ערכת הפיתוח נועדה לאפשר למפתחים לכתוב יישומי קינקט בשפות התכנות C++/CLI,‏ C#, או Visual Basic .NET.
ב-26 באוקטובר 2017 מיקרוסופט הודיעה על הפסקת ייצור הקינקט ובנוסף גם הכריזה על הפסקת ייצור המתאמים לאקסבוקס וואן S ולאקסבוקס וואן X, שמגיעים ללא החיבור לקינקט.
טכנולוגיה

הקינקט נבנה על ידי טכנולוגית תוכנה שפותחה בחברת "Rare", חברת בת של "מיקרוסופט גיים סטודיו" שבבעלות מיקרוסופט.
טכנולוגיית המצלמה של הקינקט, פותחה על ידי חברת הסטארטאפ הישראלית PrimeSense. המערכת שפותחה מסוגלת לפענח תנועות גוף ספציפיות כך שיאפשרו שליטה ללא מגע ידיים על התקנים אלקטרוניים, אפשרות זאת מתבצעת באמצעות מקרן אינפרא אדום, מצלמה ושבב אלקטרוני מיוחד שמאפשר לעקוב אחר התנועה של אובייקטים ואנשים בשלושה ממדים (תלת-מימד). מערכת סורק זו נקראת קוד אור (Light Coding) המשתמשת בטכנולוגיה המבוססת על תלת מימד לשחזור תמונה.
טכנולוגיה > חיישן זיהוי הקול ופנים

חיישן זיהוי הקול והפנים של הקינקט מחובר לבסיס קטן בעל ציר ממונע וממוקם מעל או מתחת לתצוגת הווידאו. המכשיר כולל מצלמת RGB, חיישני עומק ותנועה ומיקרופון רב מערכתי הכלולים בתוכנה. כל אלה מספקים לכידת תנועת תלת־ממדית של גוף מלא, יכולת זיהוי קול וזיהוי פנים. המערכת מסוגלת לזהות את הפנים והקול של העומד מולה ולהתייחס אליו בהתאם. בזמן ההשקה מערכת זיהוי הקול הייתה זמינה רק ביפן, בריטניה, קנדה וארצות הברית. לאירופה מערכת זיהוי הקול מאוחר יותר באביב 2011.
מערכת הזיהוי הקולי הגיעה בהמשך גם לאוסטרליה, קנדה, צרפת, גרמניה, איטליה, יפן, מקסיקו, ניו זילנד, בריטניה וארצות הברית. מערכת המיקרופונים של חיישן הקינקט מאפשרת לנהל לוקליזציה ולהפחית רעשי סביבה, ללא שימוש באוזניות.
טכנולוגיה > חיישן זיהוי העומק

חיישן זיהוי העומק מורכב משילוב של קרן לייזר, אינפרא אדום וחיישן CMOS. החיישן לוכד את נתוני הווידאו בתלת מימד בכל תנאי אור וסביבה. טווח הזיהוי של החיישן מתכוונן ומאפשר כיול באופן אוטומטי עם הסביבה הפיזית של השחקן. באמצעות טכנולוגיית הפריים סנס, הקינקט מסוגל לעקוב ולזהות בו זמנית עד שישה אנשים אך רק "לראות" אותם (לא לעבד אותם כשחקנים), אך רק לשניים מהם זיהוי כשחקנים פעילים המאפשר ניתוח תנועות של 20 מפרקים לכל שחקן. 
בגלל החיישן הנע של קינקט מנגנון ההטייה דורש יותר מתח חשמלי גבוה יותר מאשר המתח שיציאות ה-USB של ה-Xbox 360 יכולות לספק, לכן מפתחי המכשיר שילבו בו מחבר תקשורת עם כוח נוסף. דגמי ה-Xbox 360 S עוצבו מחדש והם כוללים יציאת AUX מיוחדת למחבר. לדגמים הישנים יותר דרוש כבל חשמל מיוחד שמפצל את החיבור לחיבור USB וחיבור חשמל נפרדים; כוח החשמל המסופק ממתאם AC.
טכנולוגיה > חיישנים נוספים

בנוסף למצלמה ולחיישן זיהוי עומק, מיקרוסופט ציידה את הקינקט במספר חיישנים:
חיישן תנועה, השומר שהקינקט לא יזוז בזמן משחק.
מנוע המזיז את הקינקט למעלה ולמטה, על מנת לאפשר למכשיר "לראות" מגובה של ילד קטן ועד לגובה לאדם גבוה.
חיישנים הבודקים את המשטח עליו נמצא הקינקט, כדי לוודא שהוא נמצא במקום יציב.
מערך של 4 מיקרופונים לשמע חלק וניטרול רעשי סביבה.