stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היינץ פישר
ביוגרפיה

פישר נולד ב-9 באוקטובר 1938 בעיר גראץ במזרח אוסטריה. את חינוכו העל-יסודי הוא קיבל בגימנסיה, וסיים את לימודי התיכון בשנת 1956. לאחר מכן למד לימודי משפטים באוניברסיטת וינה, ולבסוף קיבל דוקטורט בשנת 1961. בתחילת שנות ה-60 היה מתנדב בקיבוץ שריד. חוץ מעיסוקו בפוליטיקה הוא העסיק עצמו בקריירה אקדמאית והיה לפרופסור במדע המדינה באוניברסיטת אינסברוק בשנת 1993.
פישר היה חבר הפרלמנט האוסטרי (הנציונלראט) מ-1971 ואף שימש כאחד מיושבי ראש שלו בשנים 1990–2004. כמו כן כיהן כשר המדע בין השנים 1983–1987 בקואליציה שהונהגה על ידי קנצלר אוסטריה דאז, פרד זינובאץ.
בשנת 2004 הודיע כי יתמודד על משרת הנשיא הקודם שנפטר, תומאס קלסטיל. הוא נבחר לתפקיד ב-25 באפריל 2004 כנציג האופוזיציה בראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, השיג 52.4 אחוז מסך הקולות נגד המועמדת השנייה, שרת החוץ בניטה פררו-ולדנר שהתמודדה מטעם הקואליציה השמרנית של מפלגת העם האוסטרית.
פישר נשבע לנשיאות ב-8 ביולי 2004 וקיבל את המשרה מידי נשיא הפרלמנט שהחליף את תומאס קלסטיל, שנפטר ב-6 ביולי אותה השנה. מאז שנבחר לתפקיד גברה האהדה כלפיו. ב-2010 נבחר לתקופת כהונה שנייה ברוב גדול של 78.9% מן הקולות.
למרות שהוא זוכה לתמיכה באוסטריה, חברו לשעבר באוניברסיטה, נורברט לסר, טוען כי פישר נמנע מלהביע את דעתו בנושאים שנויים במחלוקת או מלהביע ביקורת על נושאים כאלו. דוגמה נפוצה לכך היא תמיכתו שבשתיקה בברונו קרייסקי שהתנגד לשמעון ויזנטל - צייד הנאצים.
פישר מגדיר עצמו כאגנוסטיקן. הוא נשוי משנת 1968 למרגיט, בת להורים יהודיים, ולהם שני ילדים מבוגרים. תחביבו העיקרי הוא טיפוס הרים וכן הוא משמש כנשיא האגודה האוסטרית של חברי הטבע.
בנובמבר 2008 החליטה אוניברסיטת תל אביב להעניק לו תואר דוקטור לשם כבוד.
בשנת 2016 לא היה יכול פישר להתמודד על התפקיד שלישית, שכן לפי החוק האוסטרי מותר להיבחר לנשיא לשתי קדנציות בלבד, בנות שש שנים כל אחת. לכן סיים את כהונתו ב-8 ביולי 2016 אז תמו בדיוק 12 שנים לכהונתו. החליף את מקומו אלכסנדר ואן דר בלן שניצח בבחירות הנשיאותיות של אוסטריה ב-4 בדצמבר 2016.
הערות שוליים

↑  הקשר האוסטרי, באתר "אתר הקיבוצים", 11 בדצמבר 2008
↑  תואר הדוקטור מטעם האוניברסיטה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278561005171  PLWABN: 9811344705705606  BIBSYS: 6090420  BnF: cb12206542j (data)  GND: 120668890  ISNI: 0000 0001 1060 5968  LCCN: n80138883  NKC: skuk0002456  NLA: 35785235  NSK: 000049474  NTA: 069413843  SUDOC: 080457304  Trove: 1086650  VIAF: 46800469   WorldCat (עם VIAF): 46800469 
2010-04-25
קו B של הרכבת התחתית של רומא

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  איטליה
 עיר:  רומא
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של רומא
 מפעיל:  ATAC
 מידע על ההקמה
 התחלת בנייה:  שנות ה-30 של המאה ה-20
 פתיחת הקו:  1955
 מידע על הקו
 סוג הקו:  חצי מטרו חצי רכבת קלה
 אורך הקו:  23.5 ק"מ
 מתח חשמלי:  חשמול מסילות ברזל במתח ישר של 1500 וולט 
 מספר כלים:  377
 צבע על המפה:  כחול
 מספר נוסעים ביום:  345,000
 מספר נוסעים בשנה:  125,925,000
 מספר התחנות:  26
 תרשים הקו
 
 
קו B הוא קו מטרו המשרת את רומא, איטליה, וחלק ממטרו רומא. למרות שמו, קו B היה הקו הראשון שנבנה בעיר. הוא חוצה את רומא באלכסון, מתחיל בדרום בתחנת לורנטינה שבמחוז EUR, ולאחר מכן מתפצל ל-2 זרועות שונות מצפון-מזרח, מסתיים בתחנת רבּיבּיה, ומצפון בתחנות ג'וניו. הקו חוצה את קו A בתחנת טרמיני. אורכו של הקו 23.5 ק"מ ובו 26 תחנות.
סקירה כללית

הרכבת הראשונה יוצאת ב-05:30 בבוקר, והאחרונה ב-23:30 בלילה, החל מ-18 בינואר 2008, הרכבת האחרונה בימי שישי ושבת יוצאת בשעה 1:30 בבוקר. היא נושאת 345,000 נוסעים ביום ומפעילה 377 רכבות ביום, בתדירות שיא של רכבת אחת כל 3 דקות בחלק המשותף, וכל 4.5 דקות בזרועות בזמני העומס, ובזמני השפל 6–9 דקות.
היסטוריה

למרות שמו של הקו (B) היה הוא קו המטרו הראשון ברומא. הקו תוכנן במהלך שנות ה-30 על ידי הממשלה הפשיסטית במהלך חיפוש אחר חיבור מהיר בין תחנת הרכבת המרכזית טרמיני, לבין רובע חדש בדרום מזרח העיר, E42, המיקום המתוכנן של התערוכה האוניברסלית, ובה הייתה אמורה להתקיים ברומא ב-1942, על כן נקראה מסילת הרכבת "מסילת E42". התערוכה מעולם לא התקיימה עקב כניסתה של איטליה למלחמת העולם השנייה ב-1940. כאשר הופסקה העבודה, חלק מהמנהרות במרכז העיר (בין טרמיני לפירמיד ) הושלמו ושימשו כמקלטים להתקפות אוויר במהלך המלחמה.
העבודה על המטרו החלה שוב בשנת 1948, במקביל עם הפיכת האזור שיועד לתערוכה בעבר, לרובע מסחרי תחת השם Esposizione Universale Roma (EUR). הקו נפתח ב-9 בפברואר 1955 על ידי נשיא הרפובליקה לואיג'י אינאודי. הקו החל לפעול יום למחרת.
כאשר קו חדש החל את שירותו ב-1980 מאנגנינה לאוטביאנו, קראו לו קו A, על כן החליט ראש העיר בתקופה (לואיג'י פטרוסלי) ששמו של קו E42 מטרמיני - ללורנטינה שונה לקו B.
בשנת 1990 הוארך קו B מטרמיני לרבּיבּיה במזרח העיר, והקו כולו עבר מודרניזציה. זרועה חדשה בשם B1 נפתחה ב-13 ביוני 2012.  זו היא שלוחה של קו B מבולוניה לג'וניו עם 4 תחנות נוספות.
היסטוריה > תאריכי פתיחה

9 בפברואר 1955: טרמיני - לורנטינה
8 בדצמבר 1990: טרמיני - רבּיבּיה
13 ביוני 2012: בולוניה - קונקה ד'אורו (B1)
21 באפריל 2015: קונקה ד'אורו - ג'וניו (B1)
הרחבות

לאחר פתיחתו של קו B1, היו תוכניות להארכתו על מעבר לג'וניו. הרחבה עתידית נוספת תוכננה מעבר לרביביה עם שתי תחנות נוספות: San Basilio ו- Torraccia/Casal Monastero .
הלוגו של הרחבה B1
תחנת גרבטלה
תחנת ליביה
תחנת ג'וניו
תחנת סנט'אנייזה/אניבליאנו
צי רכבות

כאשר קו B נפתח ב-1955, בעיקר נעשה שימוש ברכבות מסוג MR100 ו-MR200 (הידועות גם בשם Automotrice Stanga -TIBB), והן הועברו אל רכבת "רומא-לידו" ב-1987. הרכבות הוחלפו ברכבות מסדרה MB100 שהוצגה באותה השנה. מהלך זה גם החליף את רכבות ה-MR100 ו-MR200 הישנות, וגם עזר להכיל יותר נוסעים.
מאז 2010, קו B משתמש גם רכבות החדשות מסוג CAF MA300, ומשנת 2014, יש שימוש ברכבות מסדרת MB400 הדומות לאלו בקו A.
הערות שוליים

↑  Online, Redazione Roma. "Ore 5.30, taglio del nastro: inaugura la metro B1 Si viaggia da Piazza Bologna a Conca d'Oro". נבדק ב-12 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Prolungamento Linea B". romametropolitane.it. נבדק ב-12 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
הקורפוס ה-90 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  17 בנובמבר 1942   19 בנובמבר 1944 – 8 בדצמבר 1942   8 במאי 1945
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-90 (בגרמנית: LXXXX. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הקורפוס הוקם ב-17 בנובמבר 1942 ברומא בפיקודו של ולטר נהרינג, והוטל עליו להחזיק את ראש הגשר הגרמני בתוניסיה. לאחר שנחל כמה הצלחות הפך הקורפוס ב-9 בדצמבר 1942 לארמיית הפאנצר החמישית.
היסטוריה > הקמה שנייה

ב-19 בנובמבר 1944 הוקם הקורפוס מחדש כחלק מהארמייה ה-19 על בסיס קורפוס הלופטוואפה ה-4, וכמפקדו מונה אריך פטרסן. הקורפוס לחם במהלך מבצע נורדווינד כחלק מהארמייה הראשונה. באפריל הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות G, ובסוף המלחמה לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
מפקדים

| שם | כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| ולטר נהרינג | 17 בנובמבר 1942 - 8 בדצמבר 1942 | הקמה ראשונה |
| אריך פטרסן | 19 בנובמבר 1944 - 8 במאי 1945 | הקמה שנייה |
סדר הכוחות > מבצע נורדווינד

במבצע נורדווינד כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-559
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-257
פאולוס השישי

סמלו של פאולוס השישי
פאולוס השישי (בלטינית: Paulus VI; נולד בשם ג'ובאני באטיסטה אנריקו אנטוניו מאריה מונטיני, 26 בספטמבר 1897 – 6 באוגוסט 1978) כיהן כאפיפיור בשנים 1963–1978. הוא עמד בראש הכנסייה הקתולית במרבית תקופת "מועצת הוותיקן השנייה" ושיחק תפקיד מכריע בהשתתת החלטותיה.
ביוגרפיה

ג'ובאני מונטיני נולד בקונצ'זיו שבנפת ברשה באיטליה, למשפחת אצולה מקומית. ב-1916 הוא החל את לימודי הכמורה, והוסמך ב-1920. לאחר לימודים במספר אוניברסיטאות קתוליות, כישוריו הארגוניים הובילו אותו לשירות בקוריה, השירות הציבורי של הוותיקן. ב-1937 הוא מונה כמשנה לענייני מסדרים, תחת הקרדינל פאצ'לי, הקרדינל מזכיר המדינה של האפיפיור פיוס האחד עשר. אחרי שפאצ'לי נבחר כאפיפיור פיוס השנים עשר, נותר מונטיני בתפקידו תחת מזכיר המדינה החדש, וב-1944, לכשזה מת, נטל האפיפיור לעצמו את המושכות, כאשר מונטיני עובד ישירות תחתיו.
פעילותו בתקופה זו שנויה במחלוקת בין ההיסטוריונים. יש הטוענים, כי מונטיני היה מעורב בהסכמים בין הוותיקן למשטר הפאשיסטי באיטליה, וכי היה מעורב בעקיפין גם בהסכמים של פיוס ה-12 עם גרמניה הנאצית. היסטוריונים אחרים חולקים על ממצאים אלה, ומונטיני עצמו הכחיש את הטענות נגדו.
קיים מידע, מצד אחד, כי פעל להשגת סכומי כסף להצלת יהודי אירופה, אך מצד שני, כי ייתכן והיה מעורב בפעילות הוותיקן לאפשר לקצינים נאציים להימלט מדין לאחר המלחמה. כמו כן נטען כי היה מעורב במגעים בין ארצות הברית (ונציגיה בוותיקן) לבין נסיכת הכתר האיטלקייה מאריה ג'וסה, לשם השגת הסכם שלום בין שתי המדינות, מגעים שלא התקיימו (אם כי לא ברור אם מחוסר יכולת של מונטיני או מחוסר רצון).
ב-1953 מונה מונטיני לארכיבישוף של מילאנו, אך לא מונה (לבקשתו) כחשמן ולכן, עם מותו של פיוס ה-12 ב-1958, לא יכול היה להיבחר כאפיפיור. האפיפיור החדש, יוחנן העשרים ושלושה, מינה את מונטיני למשרת חשמן.
כאפיפיור

כבר במהלך חייו של יוחנן העשרים ושלוש, מונטיני "סומן" כיורשו העתידי. כאשר הלה נפטר ב-1963, מונה מונטיני לאפיפיור פאולוס השישי. מונטיני היה אחד התומכים העיקריים שבהקמת מועצת הוותיקן השנייה ולאחר שמונה לתפקיד, הביא לנעילת הוועידה. החלטות הוועידה והרפורמות העמוקות שהנהיגה, יצאו, לפיכך, בשמו.
למרות הרוח החדשנית הנובעת מהחלטות מועצת הוותיקן השנייה, פרסם פאולוס השישי גם אנציקליקות (אגרות אפיפיור) שמרניות. אחת מהן, ב-1968, קבעה כי הכנסייה מתנגדת לשימוש באמצעי מניעה.
פאולוס השישי היה האפיפיור הראשון אשר ביקר בכל חמש היבשות ובמדינות רבות, וכונה "האפיפיור העולה לרגל". עד ליוחנן פאולוס השני, הוא נחשב לאפיפיור אשר ביקר במספר הרב ביותר של מקומות. הוא היה האפיפיור הראשון שביקר במדינת ישראל. במהלך ביקורו ב-1964, סירב הרב הראשון לציון יצחק נסים לצאת לפגשו. סירובו של הראשון לציון להגיע לקבלת הפנים, שנערכה לאפיפיור פאולוס הששי במגידו, נבע מסירובו של האפיפיור לפגוש ברב הראשי כראש הדת היהודית בירושלים. הרב סבר שמצב דברים זה והעדר הסכמה לפגישת גומלין בירושלים יביא לביזוי העם היהודי.
במהלך ביקור בפיליפינים ב-1970 ניסה צייר בוליביאני להתנקש בחייו.
חלק ממבקריו טוענים, כי פאולוס השישי היה אדם חסר החלטיות וסמכותיות, אשר לא הצליח להכפיף את המופקדים תחתיו למדיניות מוסדרת. כך, למשל, הוא לא פעל בתקיפות נגד כמרים ובישופים שמרניים אשר מרדו כנגד החלטות המודרניזציה של ועידת הוותיקן השנייה (בפרט מנהיג המגמה, מרסל לפבר, שנודה רק על ידי יוחנן פאולוס השני) מחד, או כנגד אנשי כנסייה ליברליים שפעלו בניגוד להחלטותיו השמרניות בנושא אמצעי מניעה, מאידך.
ב-1978 הוא נפטר מהתקף לב במשכן הקיץ של האפיפיור, בקסטל גנדולפו.
על שמו נקרא רחוב ראשי בנצרת.
ראו גם

ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל
ציון ביקורו של פאולוס השישי בכנסיית ההשתנות בהר תבור
לואי השני, נסיך מונקו

לואי השני, נסיך מונקו (בצרפתית: Louis Honoré Charles Antoine Grimaldi; ‏12 ביולי 1870 – 9 במאי 1949), היה נסיך מונקו בין השנים 1922–1949.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לואי נולד ב-12 ביולי 1870 בבאדן-באדן, לאלבר הראשון, נסיך מונקו ולמרי ויקטוריה דאגלס המילטון, בתם של ויליאם המילטון, דוכס המילטון האחד עשר ומריה אמליה, נסיכת באדן. זמן קצר לאחר מכן נפרדו הוריו, ולאחר מכן לואי גדל בגרמניה עם אמו ואביו החורג, הרוזן - ולאחר מכן הנסיך - טסילו פסטטיקס פון טולנה, יחד עם אחותו למחצה, מריה מתילדה (שהייתה סבתו של איירה פון פירסטנברג), ולא ראה את אביו עד גיל 11.
אביו של לואי, הנסיך אלבר הראשון, היה אישיות דומיננטית, שהפך את מונקו למרכז של פעילות תרבותית והישגיה האינטלקטואליים הוכרו ברחבי העולם.
בשנת 1904 נסע לואי לצרפת, נרשם לאקדמיה הצבאית סן-סיר, וארבע שנים לאחר מכן, לאחר שסיים את לימודיו, הוא הצטרף ללגיון הזרים הצרפתי, ונשלח עמו לצפון אפריקה.
בעודו מוצב באלג'יריה, הוא פגש את מארי ז'ולייט לובה, זמרת קברט. ז'ולייט הייתה כבר אם לשני ילדים, ז'ורז' ומרגריט, מבעלה לשעבר. לפי הדיווחים, הנסיך לואיס התאהב עמוקות, אך אביו לא התיר את נישואיהם. נטען כי לואי התעלם מאביו והתחתן עם ז'ולייט בשנת 1897, אולם אין כל ראיה לטענה זו. בתם הבלתי לגיטימית, שרלוט לואיז ז'ולייט, נולדה ב-30 בספטמבר 1898 בקונסטנטין שבאלג'יריה.
במשך עשר שנים שירת לואי בצבא בהצטיינות, ואף קיבל את עיטור צלב לגיון הכבוד. בשנת 1908 הוא חזר לביתו, תוך שהוא משאיר מאחור את פילגשו ובתו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לואי לצבא הצרפתי, ולחם בגבורה כחלק מהארמייה החמישית. הוא נעשה קצין בכיר בלגיון הכבוד ובסופו של דבר הועלה לדרגת ז'נרל של בריגדה.
ביוגרפיה > משבר הירושה

מכיוון שלא היו ללואי ילדים חוקיים, היה אמור לרשת אותו לאחר מותו דודנו וילהלם קרל, דוכס אוראך, בן דודתו פלורסטין, נסיכת מונקו. אולם, כדי להבטיח שדבר זה לא יתממש, הוא חוקק חוק בשנת 1911 אשר מכיר בבתו הלא חוקית שרלוט כיורשת העצר של מונקו, ובשנת 1918 העביר חוק נוסף לשינוי החוקים כדי לאפשר אימוץ יורש בעל זכויות ירושה. שרלוט אומצה רשמית על ידי לואי בשנת 1919, והפכה לשרלוט לואיז ז'ולייט גרימלדי, נסיכת מונקו ודוכסית ולנטיניוס.
ביוגרפיה > שלטונו

ב-26 ביוני 1922 נפטר אביו אלבר הראשון, נסיך מונקו בפריז, ולואי עלה לשלטון במקומו. בשנת 1924 הקים לואי את מועדון הכדורגל א.ס. מונקו, ובשנת 1929 ייסד את הגרנד פרי של מונקו. לואי אף הביא לעזיבתו של קמיל בלאנק, שניהל את קזינו מונטה קרלו, בשל השמועות על שחיתותו. בשנת 1931 שכר לואי את רנה בלום להקים את "בלט דה מונטה קרלו", ובשנת 1939 הקים את אצטדיון לואי השני (1939).
במהלך מלחמת העולם השנייה תמך לואי בצרפת של וישי תחת שלטון ידידו פיליפ פטן, אולם בשנת 1943 נכבשה הנסיכות על ידי הצבא המלכותי האיטלקי, ולאחר פרישת איטליה מהמלחמה, כבש הוורמאכט את הנסיכות, והחל בגירוש היהודים לאושוויץ, וביניהם אף רנה בלום. אולם, לואי הזהיר יהודים בסתר על כוונת הגסטאפו לעצור אותם ולגרשם.
בשנת 1944 ויתרה בתו הנסיכה שרלוט, דוכסית ולנטיניוס על זכויותיה כיורשת העצר, והעבירה את זכויותיה לבנה הנסיך רנייה. לאחר שחרור הנסיכות בידי בעלות הברית, הזניח לואי את הנסיכות, ובילה את רוב זמנו בפריז. ב-24 ביולי 1946 התחתן לואי עם גיזליין דומאנגט, אשתו לשעבר של השחקן אנדרה ברולה, והתגורר עמה באחוזתו במארשה בצרפת.
ב-9 במאי 1949 מת לואי בארמון מונקו, ונקבר בקתדרלת סנט ניקולס במונטה קרלו, ובמקומו עלה לשלטון נכדו רנייה השלישי, נסיך מונקו.
טדאוש מזובייצקי

טדאוש מזובייצקי (בפולנית: Tadeusz Mazowiecki 18 באפריל 1927 – 28 באוקטובר 2013) היה סופר, עיתונאי, פילנתרופ ופוליטיקאי פולני, שהיה אחד ממנהיגי תנועת סולידריות וראש ממשלת פולין הראשון שאינו קומוניסטי מאז 1946, כאשר כיהן בתפקיד בין השנים 1989 ל-1991. מזובייצקי היה מייסד ומנהיג של "האיחוד הדמוקרטי" ו"האיחוד החופשי". בין השנים 1991 ל-2001 היה חבר בפרלמנט הפולני. בשנים 2010–2013 שימש כיועץ לנשיא ברוניסלב קומורובסקי. הוא זכה לעיטור הגבוה ביותר של פולין, עיטור מסדר העיט הלבן.
ביוגרפיה

טדאוש מזובייצקי נולד ב-18 באפריל 1927 בפלוצק, פולין, למשפחת אצולה פולנית המשתייכת לשושלת דולנז'ה. שני הוריו עבדו בבית החולים המקומי "השילוש הקדוש": אביו היה רופא ואמו ניהלה ארגון צדקה לעניים. השכלתו נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ובמהלך המלחמה עבד כנער שליח בבית החולים שבו עבדו הוריו. לאחר שחרור פלוצק מהנאצים, חזר מזובייצקי ללימודיו וב-1946 סיים את לימודיו בתיכון "מרשל סטניסלב מאלכובסקי", בית הספר התיכון העתיק ביותר בפולין ואחד מבתי הספר העתיקים ביותר הפועלים ברציפות באירופה. לאחר מכן עבר ללודז' ומשם לוורשה, שם הצטרף לפקולטה למשפטים באוניברסיטת ורשה, אך לא סיים את לימודיו ובמקום זאת הקדיש את זמנו לפעילות באגודות קתוליות שונות, כתבי עת והוצאות ספרים.
ביוגרפיה > פעילותו כפעיל קתולי

כבר במהלך שהותו הקצרה באוניברסיטת ורשה, הצטרף מזובייצקי לארגון הצדקה "קריטס אקדמיקה" ואף עמד בראש קואופרטיב ההדפסה של האוניברסיטה בשנים 1947-1948. בשנת 1946 הצטרף למפלגת העבודה של קרול פופייל, אך המפלגה נאסרה מאוחר יותר באותה שנה על ידי השלטונות הקומוניסטיים בפולין בשליטתה של ברית המועצות, וכמעט כל הארגונים הלא קומוניסטיים הפכו למטרות דיכוי על ידי המדינה.
ביוגרפיה > פעילותו הפוליטית והדיסידנטית

בשנת 1957 נבחר מזובייצקי לפרלמנט הפולני, שם היה חבר פעיל בוועדת החינוך ובוועדת העבודה והעניינים החברתיים. אף על פי שפולין הייתה למעשה מדינה חד-מפלגתית, הצליח מזובייצקי לעורר הד ציבורי רחב בנאומיו ובהתנגדויותיו לחוקים שפגעו בחופש ההתארגנות והביטוי בפולין. לאחר סיום כהונתו בפרלמנט, הפך מזובייצקי לראש סניף ורשה של מועדון האינטליגנציה הקתולית והיה לאחד הדיסידנטים המובילים בפולין.
ביוגרפיה > סולידריות ונפילת הקומוניזם

באוגוסט 1980 עמד מזובייצקי בראש ועדת המומחים שתמכה בעובדים שובתים מגדנסק במגעיהם עם השלטון. לאחר הכרזת הממשל הצבאי בדצמבר 1981, נעצר ונכלא, ושוחרר רק בדצמבר 1982. בשנת 1989, בעקבות שיחות השולחן העגול, הפך לראש ממשלת פולין הראשון שאינו קומוניסטי מזה 43 שנים, והוביל רפורמות פוליטיות וכלכליות רבות.
ביוגרפיה > שנותיו המאוחרות

בשנת 1991 מונה מזובייצקי לדווח מיוחד של האו"ם בנושא זכויות האדם ביוגוסלביה לשעבר. בשנת 1995 התפטר מתפקידו במחאה על חוסר תגובת הקהילה הבינלאומית לזוועות במלחמת בוסניה, ובמיוחד לטבח סרברניצה.
מזובייצקי נפטר ב-28 באוקטובר 2013 בוורשה, כשהוא בן 86. לאחר מותו, תיאר אותו שר החוץ רדוסלב סיקורסקי כאחד מ"אבות החירות והעצמאות הפולנית".
הערות שוליים

↑  BBC (corporate author), p. 1
↑  Kopka & Żelichowski, p. 135
↑  Pac, p. 1
1 2  Friszke, "Koło posłów Znak...", p. 606
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272737505171  PLWABN: 9810702869605606  BIBSYS: 90589493  BNE: XX1026721  BnF: cb12033361t (data)  CiNii: DA07162463  GND: 118977105  ISNI: 0000 0001 0881 527X  LCCN: n87821245  NKC: kup19980000063244  NSK: 000048654  NTA: 07527437X  RERO: 02-A003577743  SNAC: w6360sbt  SUDOC: 030642884  VIAF: 27081552   WorldCat (עם VIAF): 27081552
קריסטין קוואלארי

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1987 (בת 37) דנוור, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  נאשוויל 
 השכלה:  תיכון לגונה ביץ'  אוניברסיטת לויולה מרימאונט  Santa Margarita Catholic High School  תיכון ברינגטון 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 בן או בת זוג:  Jay Cutler (2013–2020) 
 מספר צאצאים:  3 
 kristincavallari.com
 
קריסטין אליזבת קוואלארי (נולדה ב-5 בינואר 1987) היא אישיות טלוויזיה, מעצבת אופנה וסופרת אמריקאית.
היא התפרסמה לראשונה בשנת 2004 כחלק מצוות השחקנים בתוכנית הריאליטי הפופולרית של MTV, לגונה ביץ': מחוז אורנג' האמיתי (2004–2005), ובהמשך הופיעה בתוכנית ההמשך של MTV, הוליווד הילס (2009–2010). מאוחר יותר קיבלה סדרת ריאליטי משלה בערוץ E!, בשם וורי קוואלארי (2018–2020).
קוואלארי השתתפה גם כשחקנית בתוכניות טלוויזיה ובסרטים, כולל הסרט השנה הראשונה של ואן ויילדר: לאמפון הלאומי. בשנת 2017, קוואלארי הקימה את חברת Uncommon James, המציעה למכירה תכשיטים, כלי בית ומוצרי טיפוח.
חיים מוקדמים

קריסטין אליזבת קוואלארי נולדה בדנוור, קולורדו, להוריה ג'ודית אייפריג ודניס קוואלארי. היא הייתה ילדם השני, אחרי אחיה הבכור מייקל קוואלארי, שנפטר מהיפותרמיה בעקבות תאונת דרכים בשנת 2015. לקוואלארי שורשים איטלקיים מצד אביה ושורשים גרמניים מצד אמה.
לאחר גירושי הוריה, עברה קוואלארי עם אמה מדנוור לברינגטון, אילינוי, פרוור של שיקגו, שם התגוררה עד שנתה הראשונה בתיכון. אז עברה ללגונה ביץ', קליפורניה, כדי להתגורר עם אביה ואחיה. היא סיימה את לימודיה בתיכון לגונה ביץ' בשנת 2005.
לאחר מכן למדה תקופה קצרה באוניברסיטת לויולה מרימאונט בלוס אנג'לס, אך נשרה כדי להתמקד בקריירת המשחק שלה.
קריירה > תוכניות ריאליטי

קריסטין קוואלארי הייתה בשנתה השלישית בתיכון כשהחלה הפקת העונה הראשונה של לגונה ביץ': מחוז אורנג' האמיתי. באותה תקופה, הייתה במערכת יחסים לסירוגין עם סטיבן קולטטי, תלמיד שנה רביעית בתיכון. הרומן שלה עם קולטטי גרם ליריבות עם משתתפת אחרת בתוכנית, לורן קונרד, יריבות שסוקרה בתוכנית.
לאחר סיום לגונה ביץ', עברה קוואלארי ללוס אנג'לס והצטרפה לתוכנית הריאליטי Get This Party Started של רשת UPN, שהוקרנה לראשונה בפברואר 2006, אך בוטלה לאחר שידור שני פרקים בלבד.
בשנת 2009, הצטרפה קוואלארי לצוות השחקנים של סדרת ההמשך של לגונה ביץ', הוליווד הילס. הופעתה הראשונה הייתה בגמר אמצע העונה החמישית, בחתונתם של היידי מונטאג וספנסר פראט, שם תפסה את הזר. במחצית השנייה של העונה, קוואלארי החליפה את קונרד כחברת צוות ראשית וכמספרת של הסדרה. למרות שחתמה על חוזה להופעה בשתי עונות נוספות לאחר העונה החמישית, הסתיימה הסדרה בעונתה השישית והאחרונה ביולי 2010.
קוואלארי השתתפה בתוכניות ריאליטי שונות כאורחת, ובשנת 2011 השתתפה כמתמודדת בעונה ה-13 של תוכנית הריקודים רוקדים עם כוכבים ברשת ABC, שם רקדה עם האלוף פעמיים מארק באלאס. היא הודחה שלישית.
בשנת 2012, החלה קוואלארי לשמש כפרשנית בטקס פרסי האוסקר בערוץ E!, ובשנת 2014 הנחתה את תוכנית הטלוויזיה The Fabulist, שסקרה מגמות באופנה ובאורח חיים.
באפריל 2018, הודיע ערוץ E! על תוכנית ריאליטי בכיכובה של קוואלארי בשם Very Cavallari, שעלתה לשידור ביולי של אותה שנה ועקבה אחר פתיחת חנות הדגל של המותג שלה, Uncommon James. במאי 2020, לאחר שלוש עונות, הודיעה קוואלארי על סיום התוכנית.
בשנת 2021, קוואלארי התארחה בשני פרקים בעונה השנייה של סדרת ההמשך ל-דה הילס, בשם The Hills: New Beginnings.
בשנת 2022, החלה להנחות פודקאסט עם כוכב העבר של לגונה ביץ', סטיבן קולטטי, בשם Back to the Beach with Kristin and Stephen, בשיתוף עם חברת Dear Media. הפודקאסט חקר את הסדרה המקורית עם פרשנויות מאחורי הקלעים ואורחים מיוחדים.
בשנת 2023, השיקה קוואלארי פודקאסט חדש עם Dear Media בשם Let's Be Honest with Kristin Cavallari, שהתמקד בעיקר בעצות בנושא מערכות יחסים, וכלל ראיונות עם מומחים וסלבריטאים נוספים.
קריירה > משחק

קוואלארי הופיעה בפרק אחד של סדרת הטלוויזיה ורוניקה מארס של רשת UPN, והמשיכה להופיע בתפקידי אורח בסדרות כמו CSI: ניו יורק, The Middle ו-Adventures in Hollyhood. בשנת 2006, היא לוהקה לתפקיד קריסטל בסרט האימה Fingerprints.
בשנת 2008, קיבלה תפקיד משנה כ"סאמר" בסרט Spring Breakdown, שהופץ ישירות ל-DVD. בנוסף, היא כיכבה בסרט העצמאי Green Flash לצד טורי דה ויטו.
בשנת 2009, שיחקה בתפקיד "טריש" בסרט הקומדיה העצמאי Wild Cherry, המתאר חיי תיכון, ובתפקיד "קייטלין" בסרט שהופץ ישירות ל-DVD השנה הראשונה של ואן ויילדר: לאמפון הלאומי.
קוואלארי הופיעה כשחקנית, יחד עם ג'יי קאטלר וגם באופן עצמאי, בסיטקום האמריקאי הליגה בשנת 2012 וב-2013.
קריירה > קווי אופנה

קוואלארי שימשה כשגרירה של ארגון הצדקה לילדים OneKid OneWorld. בשנת 2010, נסעה לאל סלוודור כדי לשקם בתי ספר בקהילות מקומיות. בשנת 2011, לאחר נסיעה נוספת לקניה, החלה קוואלארי את דרכה הראשונה בעיצוב אופנה, כאשר שיתפה פעולה עם חברת ShoeDazzle לעיצוב נעל אביבית, שהכנסותיה נתרמו לארגון הצדקה.
בשנת 2012, עיצבה קוואלארי לראשונה קו נעליים לחברת Chinese Laundry. בשנת 2013, השיקה את קולקציית התכשיטים הראשונה שלה בשיתוף פעולה עם חברת GLAMboutique. בשנת 2014, ייסדה יחד עם חברתה צ'לסי בולט את קו התכשיטים Emerald Duv, אך בשנת 2016 עזבה את המותג כדי להשיק קו עצמאי בשנת 2017.
בשנת 2017, הקימה קוואלארי את מותג התכשיטים שלה, Uncommon James, שהתרחב בהמשך למכירת כלי בית ומוצרי טיפוח. בשנת 2019, השיקה קו בגדי ילדים בשם Little James.
בשנת 2021, השיקה קולקציית בגדי פנאי בשיתוף פעולה עם חברת Feat Clothing.
קריירה > ספרי סגנון חיים

קוואלארי פרסמה את ספרה הראשון, אוטוביוגרפיה בסגנון אורח חיים בשם Balancing in Heels, בשנת 2016.
לאחר מכן הוציאה שני ספרי בישול: True Roots ו-True Comfort, שכללו מתכונים ללא גלוטן, מוצרי חלב או סוכר מעובד, בשנת 2018 ובשנת 2020, בהתאמה. שני ספרי הבישול נכתבו בשיתוף עם השף מייק קוביסה.
ספר הבישול השלישי שלה, Truly Simple, יצא לאור ב-4 באפריל 2023.
כל ספריה של קוואלארי היו רבי-מכר של ה-New York Times. ספרה True Comfort נבחר כאחד מספרי הבישול הטובים של השנה על ידי אתר Delish.
חיים אישיים

בשנת 2013, קוואלארי התחתנה עם הקוורטרבק של שיקגו ברס ג'יי קטלר. הם התגוררו בשיקגו בשל הקריירה של קטלר. לקוואלארי ולקטלר יש שלושה ילדים. ב-2017, בעקבות פרישתו של קטלר, הם עברו לנאשוויל. באפריל 2020, קטלר הגיש בקשה לגירושין והגירושין הסתיימו ב-2022. שניהם ממשיכים להתגורר בטנסי ולחלוק את המשמורת על ילדיהם.
מפברואר עד ספטמבר 2024, יצאה עם יוצר התוכן מארק אסטס. מערכת היחסים זכתה לתשומת לב תקשורתית בשל פער הגילאים שלהם, כשקוואלארי מבוגרת מאסטס ב-13 שנים.
פילמוגרפיה > בתור שחקנית

| שָׁנָה | כּוֹתֶרֶת | תַפְקִיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | ורוניקה מארס | קיילי מרקר | פרק: " תוספות ורסטיליות " |
| 2006 | טביעות אצבע | גָבִישׁ | תפקיד ראשי |
| 2007 | מחנה מעודדים | ג'ולי | סרט טלוויזיה |
| 2007 | קָנֶה | קייסי | פרק: "עסקים משפחתיים" |
| 2008 | פלאש ירוק | לאנה | שחרור ישיר ל-DVD |
| 2008 | CSI: ניו יורק | איזבל ווהן | פרק: " פרי אסור " |
| 2008 | התמוטטות אביב | שבע מס' 3 |  |
| 2009 | דובדבן בר | טריש ואן דורן |  |
| 2009 | Van Wilder של National Lampoon: שנה ראשונה | קייטלין הייז | שחרור ישיר ל-DVD |
| 2011 | האמצע | גב' דוורו | פרק: "חברים, שקרים וקלטת וידאו" |
| 2012–2013 | הליגה | עַצמָה | עונה 4, פרק 4; עונה 5, פרק 3 |
פילמוגרפיה > בתור עצמה

| שָׁנָה | כּוֹתֶרֶת | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2004–2005 | לגונה ביץ': מחוז אורנג' האמיתי | 28 פרקים |
| 2006 | התחל את המסיבה הזו | מְאָרֵחַ; 2 פרקים |
| 2009–2010 | הגבעות | 23 פרקים |
| 2011 | מרוץ הדראג של רופול | אוֹרֵחַ; עונה 3, פרק 5 |
| 2011 | הטופ מודל הבאה של אמריקה | שופט אורח; עונה 17, פרק 3 |
| 2011 | רוקדים עם כוכבים | מִתחָרֶה; עונה 13, הודחה שבוע 3 |
| 2012 | מלחמות קאפקייק | שופט אורח; עונה 6, פרק 9: "המקלחת של קריסטין קוואלארי" |
| 2016 | Project Runway All Stars | שופט אורח; עונה 5, פרק 9 |
| 2018–2020 | מאוד קוואלארי | 30 פרקים, גם מפיק בפועל |
| 2019 | מלון פרדייז | מְאָרֵחַ; 7 פרקים |
| 2021 | הגבעות: התחלות חדשות | אורח מיוחד; 2 פרקים |
| 2024 | חוף ג'רזי: חופשה משפחתית | פרק: "ריינסטון קאובוי" |