stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרי קרוז
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1997 פרש קרוז מה-NFL והתחיל לממש את רצונו בקריירת משחק. תפקידו הראשון היה תפקיד קטן בסדרה Battle Dome.
בשנת 2004 שיחק בסרט "הכל כלול" שנקטל בביקורות ונכשל בקופות. באותה שנה שיחק בסרט המצליח לבנבנות בתור לטרל ספנסר (תפקיד משני) באותה שנה הסרט שבר את הקופות והצליח, היהיה מועמד לחמישה פרסי פטל הזהב, הסרט הכניס סכומי כסף גבוהים בשנים וכיום נחשב לסרט פולחן. בשנת 2005 קיבל את תפקידו של ג'וליוס רוק, אביו של כריס בקומדיית המצבים "כולם שונאים את כריס". קרוז שיחק בסרטים משחק מכור וקליק. בשנת 2006 שיחק בקומדיית הספורט "חמים על הספסל" שביים דניס דוגן.
קרוז הופיע בקליפ של להקת בלינק-182 לשיר Down. קרוז גם שיחק בסרט "זמנים קשים". ב-2008 שיחק בסרט "מלכי הרחוב". בשנת 2010 כיכב בשובר הקופות בלתי נשכחים. כיכב בסדרת פרסומות למוצרי הטיפוח של אולד ספייס.
קרוז השתתף בסדרה הדוקומנטרית The Family Crews העוסקת בחייו ובמשפחתו. הסדרה עלתה לשידור ב-21 בפברואר 2010.
החל מ-2013 מככב בסיטקום של FOX "ברוקלין תשע-תשע".
ב-2014 גילם את ניקנס, מנהל המלון הנלהב, בסרט הקומדייה "תקועים בחופשה".
ב-2017 הנחה את העונה הראשונה של תוכנית הריאליטי הביסטמאסטר האולטימטיבי.
בשנת 2019 החל להנחות את העונה ה-14 של תוכנית הריאליטי "America's Got Talent" ברשת NBC, לאחר שהחליף את טיירה בנקס.
ב-2021 התארח בפרק של סדרת הילדים "Side Hustle" של ניקלודיאון בה מככב בנו איסייה, כמו כן דיבב בסרט "ראמבל".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | היום השישי |  |  |
| 2001 | יום אימונים מסוכן |  |  |
| 2002 | להציל את שרה |  |  |
| 2002 | יום שישי שאחרי הבא |  |  |
| 2003 | Deliver Us from Eva | ברמן |  |
| 2003 | המבוקשים של מליבו |  |  |
| 2003 | Baadasssss! |  |  |
| 2004 | מאחורי החיוך |  |  |
| 2004 | הכל כלול |  |  |
| 2004 | סטארסקי והאץ' |  |  |
| 2004 | לבנבנות |  |  |
| 2005 | משחק מכור |  |  |
| 2006 | האליבי |  |  |
| 2006 | זמנים קשים |  |  |
| 2006 | חמים על הספסל |  |  |
| 2006 | שואפים גבוה |  |  |
| 2006 | קליק |  |  |
| 2006 | חכם על אידיוטים |  |  |
| 2006 | אינלנד אמפייר |  |  |
| 2007 | נורביט |  |  |
| 2007 | How to Rob a Bank | הג'יפסי |  |
| 2007 | מי נושא הכלים שלך? |  |  |
| 2007 | כדורי הזעם |  |  |
| 2008 | מלכי השכונה |  |  |
| 2008 | שחק אותה סמארט |  |  |
| 2008 | שחק אותה סמארט עם ברוס ולויד: יוצאים מקונטרול |  |  |
| 2009 | שליחות קטלנית: התעוררות |  |  |
| 2009 | גיימר |  |  |
| 2010 | בלתי נשכחים |  |  |
| 2010 | כרטיס לוטו |  |  |
| 2010 | Middle Men |  |  |
| 2011 | מסיבת רווקות |  |  |
| 2012 | בלתי נשכחים 2 |  |  |
| 2013 | Aztec Warrior |  |  |
| 2013 | גשם של פלאפל 2: נקמת השאריות |  |  |
| 2013 | מת לצעוק 5 |  |  |
| 2014 | בלתי נשכחים 3 |  |  |
| 2014 | תקועים בחופשה |  |  |
| 2014 | מועדון החד-הוריות |  |  |
| 2014 | השפעה |  |  |
| 2015 | השישה המגוחכים |  |  |
| 2017 | Where's the Money | לאון גודלוו |  |
| 2018 | סליחה על ההפרעה |  |  |
| 2020 | משפחת וילובי |  | דיבוב |
| 2020 | John Henry | ג'ון הנרי |  |
| 2021 | ראמבל |  | דיבוב |
| TBA | The Killer's Game | לובדהאל |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנים | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005–2009 | כולם שונאים את כריס | ג'וליוס | 88 פרקים |
| 2012 | חדר החדשות | לוני צ'רץ' | 5 פרקים |
| 2012 | אמא מאוהבת | ניק פרסונס-קינגסטון | 73 פרקים |
| 2013 | משפחה בהפרעה | הרברט לאב | 6 פרקים |
| 2013–2021 | ברוקלין תשע-תשע | טרי ג'פורדס | 8 עונות |
| 2018–הווה | קרייג של הנחל | דואן | מדבב |
| 2022 | חיל החלל | גנרל אגרואוד | עונה 2 |
| 2022 | Tales of the Walking Dead | ג'ו | פרק: "Evie / Joe" |
מיחאין לופז

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1982 (בן 42) Herradura, קובה 
 מידע כללי
 מדינה:  קובה 
 השכלה:  אוניברסיטת הוואנה 
 משקל:  130 ק"ג 
 גובה:  1.98 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  היאבקות בסגנון יווני-רומי 
 תקופת הפעילות:  2002–2024 (כ־22 שנים) 
 
מיחאין לופז נונייז (נולד ב-20 באוגוסט 1982) הוא מתאבק יווני-רומי בדימוס קובני. נחשב לאחד המתאבקים הגדולים בכל הזמנים. לופז הוא זוכה חמש פעמים במדליית זהב אולימפית, חמש פעמים אלוף עולם וחמש פעמים אלוף במשחקים פאן אמריקאים. הוא אחיו הצעיר של מישל לופז נונייז, מתאגרף חובב קובני. ב-3 ביולי 2024, הוא והג'ודוקא הקובני אידיאליס אורטיז היו נושאי הדגל של המשחקים האולימפיים בפריז 2024.
לאחר שניצח את יסמאני אקוסטה מצ'ילה בגמר ההיאבקות היוונית-רומית במשקל של עד 130 ק״ג באולימפיאדת פריז 2024, הפך לופז לאתלט הראשון והיחיד בהיסטוריה האולימפית המודרנית שזוכה בחמש מדליות זהב רצופות באותה תחרות.
קריירה אולימפית

לופז ייצג את קובה באולימפיאדות 2004, 2008 ו-2012 באתונה, בייג'ינג ולונדון בהתאמה, והיה נושא הדגל של ארצו במהלך טקסי הפתיחה ב-2008 וב-2012. בשתי האולימפיאדות זכה במדליית הזהב בקטגוריית 120 ק"ג יווני-רומי לגברים. במשחקי ריו 2016, לופז זכה בזהב בקטגוריית 130 ק"ג. הוא שוב זכה בזהב במשחקי טוקיו 2020 מבלי לאבד נקודה אחת בטורניר, והפך למתאבק הגבר הראשון שזוכה בארבע מדליות זהב אולימפיות, כמו גם לאתלט החמישי בלבד שזוכה בארבע מדליות זהב באותו אירוע אישי. במהלך טקס הפתיחה של אותה אולימפיאדה, הוא גם הפך לנציג הקובני הראשון שהפך ארבע פעמים לנושא הדגל של המדינה, ובכך שבר את השוויון בינו לבין תאופילו סטיבנסון.
במשחקים האולימפיים בפריז 2024, לופז זכה במדליית הזהב החמישית שלו, והפך לאתלט האולימפי הראשון בכל ענף ספורט שזוכה בחמש מדליות זהב באותה תחרות אישית. לאחר מכן הוא השאיר את נעלי ההיאבקות שלו במרכז המזרן לאחר ניצחונו, מה שסימן את פרישתו מהספורט.
חופמי חוף

| חופמי חוף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
משפחה:: חופמיים
סוג:: חופמי
מין:: חופמי חוף
שם מדעי
 Charadrius leschenaultii ‏לסון, 1826

חופמי חוף (שם מדעי: Charadrius leschenaultii) הוא מין עוף מים ממשפחת החופמיים והוא אחד המינים הגדולים ביותר במשפחתו. אורכו 19 - 22 ס"מ, מוטת כנפיים 57 ס"מ ומשקלו 70 - 84 גרם. בישראל חולף שכיח, בעיקר בחוף הכרמל ובאילת.
פירוש השם

שמו בערבית הוא קטקאט ר'מל כביר, שפירושו "חופמי חולות גדול".
שמו המדעי: Charadrius leschenaultii נקרא על שם ז'אן בפטיס לואיס קלוד תיאודור לשנאולטי דה לה טור, בוטנאי, אורניתולוג ואספן צרפתי (1773–1826).
תיאור המין

חופמי חוף הוא אחד החופמיים הגדולים. הוא בעל גזרה דקה ורגליים ארוכות ירקרקות. מקורו שחור, גדול, מגושם וארוך. מידותיו: אורכו 19 - 22 ס"מ, מוטת כנפיים 57 ס"מ ומשקלו 70 - 84 גרם.
המין הבוגר בלבוש קיץ הוא בעל כיפה חומה בהירה, פס הגבה אינו מודגש וצבעו חום אפרפר בהיר. פס העין שחור כמעין מסכה וקדמת העין לבנה. הגרון לבן ועל החזה סינור חלוד. הבטן לבנה. במעוף מראה כנף כהה ברובה עם פס לבן במרכז הצבע הכהה.
בלבוש החורף שלו, המראה שלו בולט פחות ורק הגבה והעורף בעלי גוון בז'. צבע החלקים העליונים אפרפר בהיר, ואילו צבע החלקים התחתונים לבן.
הצעיר דומה לבוגר בלבוש חורף, אך על החלקים העליונים מופיע דגם נימור קל דמוי "קשקשים" בזכות שולי הנוצות הבהירים-ג'ינג'ים. כשהם מגיעים לישראל הצעירים כבר דומים יותר לבוגרים ודגם הקשקשים בולט בעיקר על סוככות הכנף. גם הראש אחיד פחות עם כיפה מפוספסת בעדינות. הנקבות דהויות יותר.
מעופו חזק וישר, עם רגליים בולטות מעבר לזנב.
מזונו

תפריטו של חופמי החוף משתנה בהתאם לעונה. בתקופת הקינון, שבה חופמי החוף מבלה יותר בנופים ערבתיים, לעיתים לא בקרבת מים, התפריט שלו מורכב בעיקר מחרקים על דרגותיהם השונות: חיפושיות, טרמיטים ויבחושים. באזורי החריפה התפריט מורכב בעיקר מפירות ים: חרקי מים, רכיכות, תולעים וסרטנים.
תתי -מינים

קיימים שלושה תת-מינים:
הפרטים שמקננים בטורקיה ובמערב המזרח התיכון - columbinus - (דמוי יונה), הם בעלי מקור עדין יותר. לזכרים בלבוש קיץ האזורים החלודיים בחזה ובצידי הבטן נרחבים יותר. הצבע החלודי מצוי גם בגב. תת-מין זה הוא המצוי באזורינו והוא דומה מאוד לחופמי מונגולי.
תת-המין הגדול ביותר - crassirostis - (עב-מקור) ממזרח לים הכספי, בעל מקור גדול ומגושם.
הפרטים שבמזרח אסיה - leschenaultii, ניכרים בפס חזה צר, יחסית.
חופמי החוף מחליף את נוצותיו ל"לבוש דגירה" לפני סוף הקיץ.
תפוצה ומגמות אוכלוסין

חופמי החוף דוגר באזורים פתוחים שאינם מעובדים, אזורים מדבריים או חצי מדבריים, מישורי בוץ יבשים, טין וחרסית. תת-המין שמקנן בטורקיה, למשל, מחבב מאוד את "ערבות המלח" המצויות ברמה האנטולית. לעומת זאת, בחורף חופמי חוף מגלה העדפה ברורה לאזורי החוף או שפכי נהרות. לאחר תום עונת הקינון חופמי החוף מתקבץ ללהקות קטנות ויוצא בחזית רחבה לנדידה דרומה. הם יוצאים לדרך בין יוני לאוגוסט, ומגיעים לאתרי החריפה בסוף יולי ועד נובמבר. הפרטים הבוגרים והמתבגרים יוצאים לדרכם לפני צאת הדור הצעיר.
אתרי החריפה מתפרשים על פני שטח עצום: מצפון אפריקה מזרחה, דרך חצי האי ערב, חופי הודו, בורמה, תאילנד, קמבודיה, וייטנאם, כל הארכיפלג האינדונזי ועד אוסטרליה. באפריקה: מחופי מזרח אפריקה ועד דרום אפריקה.
חופמי החוף הוא מזדמן נדיר מאוד במערב אירופה (בריטניה, צרפת ואיסלנד) ובחצי הכדור המערבי, דהיינו אמריקה - הצפונית והדרומית, הוא נצפה פעמיים בלבד.
על פי Wetland International 2006, גודל האוכלוסייה העולמית נע בין 180 ל-360 אלף פרטים.
אובדן בתי גידול מתאימים, ייבוש מקווי מים, ניקוז או הפניית מים לצורך השקיה ופיתוח חקלאות - כל אלה עלולים לאיים על התרבותו של חופמי החוף. אך בינתיים מצב השימור שלו מוגדר ללא חשש.
תפוצה בישראל

בארץ חולף מצוי למדי, בעיקר בחוף הכרמל ובאילת. בחורף שכיח פחות אך מצוי כמעט תמיד, במספרים קטנים, לאורך חופי הים התיכון, בלהקות מעורבות של חופמיים מסוגים שונים.
הערות שוליים

↑  חופמי חוף באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5 6 7 8  חופמי חוף, באתר הצפרות הישראלי
1 2 3 4 5 6  ליאור כסלו, חופמי חוף, באתר תצפית
1 2 3  Greater Sand Plover, israeli birds stamps
כריס בומסטד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בפברואר 1995 (בן 30) אוטווה, אונטריו, קנדה
 מדינה:  קנדה 
 עיסוק:  פיתוח גוף
 פרסים והוקרה
 מר אולימפיה
 
כריסטופר אדם בומסטד (באנגלית: Chris Bumstead; נולד ב-2 בפברואר 1995) הוא מפתח גוף קנדי לשעבר. זוכה תחרות מר אולימפיה בקטגוריית מבנה גוף קלאסי בין השנים 2019-2024.
בומסטד זכה להכרה ברשת בזכות הפעילות שלו ברשתות החברתיות בהן הוא משתף באורח חייו ובמסע שלו לפיתוח גוף.
חיים אישיים

בומסטד נולד וגדל באוטווה, קנדה. במהלך ילדותו עסק במספר פעילויות ספורטיביות כגון בייסבול, פוטבול, הוקי קרח וכדורסל. כריס התחיל להרים משקולות בגיל 14 ובין כיתה ט לכיתה י"ב עלה בכ-25 קילו באותו הזמן פגש בחבר של אחותו איאן ולייר מי שהפך למאמן שלו מאז, אף שהכריז ב-2022 שהתחיל להתאמן גם עם האני רמבוד.
קריירה

בתחילה פיתוח גוף לא הייתה המטרה של כריס, אולם לאחר שזו כן הפכה לכזו, הוא כבר זכה במקום השני במר אולימפיה. התחרות הראשונה של כריס הייתה תחרות מקומית באונטריו בה השתתף בייחד עם אחותו מליסה ואלייר ושניהם זכו בתחרות. כריס התחיל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 19 ב-2014 והשיג את כרטיס הפדרציה הבין-לאומית לפיתוח הגוף למפתח גוף מקצועי שלו בגיל 21. ב-2016 זכה באליפות צפון אמריקה של הפדרציה הבין-לאומית לפיתוח הגוף וב-2017 כמעט וניצח בקטגוריית מבנה גוף קלאסי. כריס זכה לתהילה בינלאומית כשהגיע לראש הפודיום 6 פעמים ברצף בין השנים 2019 - 2024. זה הופך אותו לאלוף המכהן הנוכחי במבנה גוף קלאסי לגברים. בתחרות "מר אולימפיה" 2024 הודיע כריס כי יפרוש מפיתוח גוף מקצועי.
ב-29 באוקטובר 2024 הודיע כריס כי יתחרה בתחרות IFBB Pro בפראג בקטגוריה הפתוחה (Open Bodybuilding) כתחרות "ללא ציפיות, רק מהאהבה לספורט".
היסטורית תחרויות

2016 – IFBB אליפות צפון אמריקה, משקל כבד, מקום ראשון
2016 – IFBB דיין קאדו קלאסי, מבנה גוף קלאסי, מקום שלישי
2017 – IFBB פיטסבורג Pro, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
2017 – IFBB טורונטו Pro, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
2017 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום שני
2018 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום שני
2019 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
2020 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
2021 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
2022 – מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון
2023 - מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון.
2024 - מר אולימפיה, מבנה גוף קלאסי, מקום ראשון.
הערות שוליים

↑  פוסט של כריס באתר "instagram"., ‏29.10.24
↑  Georg Thieme Verlag KG Stuttgart, Carotisendarterektomie: Welche MR-Technik für die Plaquecharakterisierung?, Neuroradiologie Scan 07, 7 במרץ 2017, עמ' 18 doi: 10.1055/s-0042-121059
↑  Rainer Bubenzer, "Diese soziale Ungerechtigkeit ist absolute inakzeptabel", Onkologische Welt 09, פברואר 2018, עמ' 7 doi: 10.1055/s-0038-1638212
1 2 3 4  Chris Hanretty, Who Wins?, Oxford University Press, 16 באפריל 2020, עמ' 239–262
פגי ויטסון

| --- | --- |
פגי ויטסון
פגי ויטסון
 לידה:  9 בפברואר 1960 (בת 64) איווה, ארצות הברית
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוטית בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  Iowa Wesleyan University (1981)  אוניברסיטת רייס (1985) 
 עיסוק בעבר:  ביוכימאית
 עיסוקים נוספים:  מנהלת משרד האסטרונאוטים בנאס"א (2009–2012)
 תקופת השירות:  1996 – יוני 2018 (כ־22 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  665 ימים, 22 שעות ו-22 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  ‏ 10
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  60 שעות ו-21 דקות
 עיסוק נוכחי:  אסטרונאוט
 ביוגרפיה בנאס"א:  פגי ויטסון
 משימות
 STS-111, משלחת 5 לתחנת החלל הבינלאומית, STS-113, סויוז TMA-11,  משלחת 16 לתחנת החלל סויוז MS-03,  משלחת 50, 51 ו-52 לתחנת החלל
     
 עיטורים
 מדליית השירות המצוין של נאס"א (1995)  פרס מפעל חיים (2017)  100 נשים (BBC) (2017)  NASA Outstanding Leadership Medal (2013)  Space Flight Award (2017)  היכל התהילה של נשות אייווה (2018)  International Air & Space Hall of Fame (2018)  טיים 100 (2018)  מדליה על הישגים בכיבוש החלל (12 באפריל 2011)  מדליית השירות המצויין של נאס"א (2008)  מדליית נאס"א לטיסה בחלל (2003)  מדליית השירות המצויין של נאס"א (2003)  מדליית נאס"א לטיסה בחלל (2008)  NASA Certificate of Appreciation (2006)  NASA Outstanding Leadership Medal (2006)  מדליית השירות המצוין של נאס"א (2006)  פרס נשים במדע החלל (2019) 
 
פגי אנט ויטסון (באנגלית: Peggy Annette Whitson; נולדה ב-9 בפברואר 1960) היא ביוכימאית ואסטרונאוטית אמריקאית. אחת מהאסטרונאוטיות המנוסות ביותר עם שהות מצטברת בחלל של יותר מ-665 ימים. נכון למאי 2017, מחזיקה בשיא הליכות חלל לאחר שביצעה 10 הליכות חלל בשהות מצטברת של 60 שעות ו-21 דקות. האישה הראשונה ששימשה כמפקדת משלחת לתחנת החלל הבינלאומית בזמן משלחת 16 בשנת 2007. ויטסון שבה לתחנת החלל במשלחת 50/51, במהלכה היא פיקדה על משלחת 51 בשנת 2017, והפכה לאישה הראשונה המפקדת פעמיים על תחנת החלל. נכון לספטמבר 2017, ויטסון מחזיקה בשיא השהייה המצטברת בחלל לאסטרונאוט אמריקאי ולאישה (יותר מ-665 ימים).
במאי 2023 שוגרה למשימתה הרביעית בחלל במסגרת טיסת החלל הפרטית Axiom Mission 2.
ויטסון עתידה לפקד על משימת Axiom Mission 4 שעתידה להמריא באוקטובר 2024.
ביוגרפיה

ויטסון נולדה במאונט אייר, איווה, וגדלה בחווה ליד ביקונספילד. במהלך ילדותה, החלה ללמוד לטוס כאשר את הכסף לשיעורי טיסה מימנה ממכירת תרנגולות. סיימה לימודי תיכון בשנת 1978, וקיבלה תואר ראשון במדעים בביולוגיה וכימיה מאיווה וסלייאן קולג'.
למדה תואר שלישי בביוכימיה מאוניברסיטת רייס ביוסטון טקסס, אותו סיימה ב-1985. המשיכה בתור בתר-דוקטורנטית במסגרת מלגת רוברט א. וולש. עד אוקטובר 1986.
כחוקרת

במסגרת המלגה באוניברסיטת רייס, החלה לעבוד במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, כעמית מחקר של המועצה הלאומית למחקר.
מאפריל 1988 עד ספטמבר 1989, שימשה כמפקחת לקבוצת מחקר בנושא ביוכימיה אצל חברת קרוג, חברה המועסקת כקבלן משנה בנושאי מדעי החיים במרכז החלל ג'ונסון.
מ-1991 עד 1997, ויטסון שימש כמרצה מן החוץ (Adjunct Assistant Professor) במחלקה לרפואה פנימית והמחלקה לגנטיקה וכימיה ביולוגית של האדם באוניברסיטת טקסס, שלוחת המרכז הרפואי בגלבסטון, טקסס.
ב-1997, ויטסון החלה כמרצה מן החוץ במעבדת מייבי לביוכימיה והנדסה גנטית באוניברסיטת רייס ביוסטון.
מ-1992 עד 1995, שימשה מדענית ראשית כחלק מתוכנית מיר ומעבורות החלל וגם הייתה סגן מנהלת היחידה למדעי הרפואה במרכז החלל ג'ונסון.
בנאס"א

בין השנים 1989–1993 עבדה ויטסון כחוקרת ביוכימאית במחלקת מחקר ותפעול ביו-רפואי במרכז החלל ג'ונסון. במהלך שנים אלו עסקה בעיקר במחקר: ב-1991–1992 הייתה מובילת המטעד למחקר בתאי עצם בניסוי Bone Cell Research Experiment (E-10), ניסוי שטס על טיסת המעבורת STS-47. כמו כן הייתה חלק מצוות עבודה משותף בין ארצות הברית וברית המועצות בנושאי רפואת חלל וביולוגיה. במהלך השנים 1991–1993 עסקה גם בניטור ופיקוח טכני במעבדות למחקר ביוכימיות.
בשנת 1992 מונתה כמדען הראשי בתוכנית מיר ומעבורות החלל (תוכנית הכללה את טיסות המעבורת STS-60, STS-63, STS-71, ומשלחות 18 ו-19 לתחנת החלל מיר). ויטסון שימשה בתפקיד זה עד לסיומו של שלב A1 בתוכנית בשנת 1995. ויטסון הייתה גם היו"ר במשותף של קבוצת העבודה המשותפת בין ארצות הברית וברית המועצות בנושאי מדע במשימות החלל (U.S.-Russian Mission Science Working Group).
לאחר תפקיד זה ובשנים 1993–1996 שימשה כסגן מנהל המחלקה במחלקת מדעי הרפואה במרכז החלל ג'ונסון.
באפריל 1996 נבחרה ויטסון לאסטרונאוטית והחלה את האימונים באוגוסט 1996. לאחר שנתיים של הכשרה היא החלה לעבוד במחלקת התכנון של משרד האסטרונאוטים (היחידה האחראית על כל פעילויות טייסי החלל). היא הייתה המובילה בצוות התמיכה הקרקעי ברוסיה בין השנים 1998–1999.
ויטסון טסה לחלל במסגרת משלחת מס' 5 לתחנת החלל הבין-לאומית, ושהתה בה שישה חודשים.
ביוני 2003 ויסטון הייתה מפקדת משימת NEEMO 5 במתקן המחקר התת-ימי אווקריוס. במהלך משימה זו שהו ועבדו האקוונאוטים והצוות מתחת למים במשך 14 יום.
בנובמבר 2003 מונתה להיות סגן מנהל משרד האסטרונאוטים, תפקיד אותו שימשה עד מרץ 2005. בחודשים מרץ 2005 - נובמבר 2005 שימש כמנהלת תפעול תחנת החלל הבינלאומית, במסגרת יחידת משרד האסטרונאוטים.
ויטסון מונתה לצוות הגיבוי של משלחת 14 לתחנת החלל, כגיבוי למפקד המשלחת מייקל לופז אלג'ריה, והתאמנה עם צוות הגיבוי מנובמבר 2005 ועד ספטמבר 2006 (מועד שיגור משלחת 14). לאחר מכן, נבחרה להיות מפקדת משלחת מס' 16 לתחנת החלל הבין-לאומית, ששוגרה באוקטובר 2007, ושהתה בחלל 191 יום.
לאחר חזרתה לכדור הארץ שימש כמנהלת משרד האסטרונאוטים מאוקטובר 2009 ועד יולי 2012, שבו חזרה לשירות פעיל כאסטרונאוטית. במסגרת תפקידה, הייתה אחראית לניהול ותכנון כל המשימות והפעילות על תחנת החלל, מינוי ואימון הצוותים לחלל וכן צוותי הגיבוי והתמיכה. ויטסון הייתה האישה הראשונה שמונתה לתפקיד זה, וגם הייתה הראשונה שמונתה לתפקיד שלא הייתה טייסת בעברה.
ויטסון חזרה לחלל בנובמבר 2016 במסגרת משלחת מס' 50/51 לתחנת החלל ושימשה כמפקדת משלחת 51 לתחנת החלל. שהותה בחלל הוארכה להיות חלק ממשלחת 52. היא חזרה לכדור הארץ בספטמבר 2017 ובכך הפכה לאמריקאית בעלת השהות הממושכת ביותר בחלל, למעלה מ-665 יום.
ב-15 ביוני 2018, הודיעה ויטסון כי היא פורשת מנאס"א.
טיסות לחלל > משלחת מס' 5 לתחנת החלל הבין-לאומית

צוות משלחת 5 לתחנת החלל הבינלאומית שוגר לחלל ב-5 ביוני 2002, במסגרת טיסת מעבורת STS-111. המעבורת עגנה עם תחנת החלל ב-7 ביוני 2002. חברי המשלחת היו ולרי קורזון (מפקד המשלחת), פגי ויטסון וסרגי טרשצ'וב.
במהלך שהותה בתחנת החלל עזרה ויטסון להתקין מודולים בתחנת החלל במסגרת הרחבתה, כמו גם בהתקנת הזרוע הרובוטית של התחנה (קנדארם2).
במסגרת המשלחת, ויטסון ביצעה הליכה חוץ רכבית של 4 שעות ו-25 דקות בחליפת החלל הרוסית אורלן שנועדה להתקין מגן מחלקיקים זעירים על מודול זבזדה הרוסי. המגן נועד להגן מחלקיקים היכולים לפגוע בתחנה. כמו כן היא הפעילה ובדקה תא המיועד לניסויים במיקרו כבידה (Microgravity Science Glovebox), המכיל מספר תאים לניסויים בתחנה.
במהלך שהותה בתחנת החלל היא מונתה להיות קצין המדע הראשון של נאס"א, והיא ביצעה 21 ניסויים במדעי החיים ובמדעי חוסר כבידה, כמו גם במספר ניסויים מסחריים.
משלחת 5 חזרה לכדור הארץ במסגרת טיסת המעבורת STS-113 ב-7 בדצמבר 2002. סה"כ ויטסון שהתה בחלל 184 ימים, 22 שעות ו-14 דקות במסגרת טיסה זו.
טיסות לחלל > משלחת 16 לתחנת החלל הבינלאומית

ויטסון חזרה לחלל במסגרת משלחת 16 לתחנת החלל ששוגרה ב-10 באוקטובר 2007 על סויוז TMA-11 . יחד איתה בטיסה היה חבר המשלחת יורי מלנצ'נקו והאסטרונאוט המלזי הראשון שייח' מוסזפר שביקר בתחנה. ויטסון הייתה האישה אסטרונאוטית הראשונה שתפקד על משלחת לתחנת החלל מספר אסטרונאוטים התחלפו כחבר המשלחת השלישי: קליטון אנדרסון, דניאל טאני, ליאופולד איהארטס וגארט רייזמן.
במהלך משלחת 16 ביקרה בתחנת החלל טיסת מעבורת STS-120, בפיקודה של האסטרונאוטית פמלה מלרוי. עם עגינתה של משימת STS-120 בתחנת החלל הבינלאומית, הייתה זו הפעם הראשונה ששתי נשים מפקדות במסלול הקפה באותו הזמן
כמו כן במהלך המשלחת הוסיפו את מודול הרמוני האמריקאי, חיברו את מעבדת קולומבוס האירופאית, את היחידה המדוחסת קיבו היפנית ואת הרובוט דקסטר הקנדי.
במהלך הליכת חלל הרביעית של משלחת 16 ב-18 בדצמבר 2007, שנועדה לבדוק את מצבם של פאנלים הסולארים של התחנה, הודיע פיקוד המשימה ביוסטון לויטסון שהיא הפכה לאסטרונאוטית עם הכי הרבה הליכות חלל מצטברות, נכון לאותה תקופה, ושהיא עקפה את סוניטה ויליאמס (ויליאמס החזיקה בתואר מחדש בין השנים 2012–2017, עד להליכת החלל השמינית של ויטסון). זו הייתה הליכת החלל החמישית של ויטסון, והיא צברה בסך הכל 32 שעות ו-36 דקות.
לאחר ביצוע הליכת חלל נוספת, היא הגיעה לשהות מצטברת של 39 שעות ו-46 דקות בהליכה חוץ רכבית.
ויטסון חזרה לכדור הארץ בטיסת סויוז TMA-11 יחד עם חברה למשלחת יורו מלנצ'נקו והאסטרונאוטית הקוריאנית אי סו-יון ב-19 באפריל 2008. כתוצאה מתקלה בסויוז, החללית נכנסה במסלול בליסטי במהלכו הצוות הרגיש תאוצה של עד ל-10g. החללית סטתה ב-420 ק"מ ממקום הנחיתה הצפוי בקזאחסטאן.
סה"כ ויטסון שהתה בחלל 191 ימים, 19 שעות ו-8 דקות בחלל במסגרת משימה הזאת.
טיסות לחלל > משלחות 50/51/52

ויטסון חזרה לתחנת החלל עם משלחת 50/51, אשר שוגרה לחלל ב-17 בנובמבר 2016. ויטסון פיקדה על משלחת 51, בכך הפכה לאישה הראשונה אשר פיקדה על שתי משלחות לתחנת החלל הבינלאומית.
במשלחת שלה היו גם הקוסמונאוט אולג נוביצקי והאסטרונאוט הצרפתי תומא פֵסְקֵה.
במהלך משלחת 50, בינואר 2017 ויטסון ביצעה פעילות חוץ רכבית יחד עם שיין קימברו להחלפת סוללות של תחנת החלל הבינלאומית. הפעילות נמשכה 6 שעות ו-32 דקות. בכך הפכה ויטסון לאישה המבוגרת ביותר אשר ביצעה פעילות חוץ רכבית, וכן למחזיקת שיא מספר פעילות חוץ רכביות לאישה (7) יחד עם סוניטה ויליאמס (סוניטה ויליאמס החזיקה בשיא לנשים לשהות בפעילות חוץ רכבית באותו זמן).
ב-30 במרץ 2017, ביצעה ויטסון הליכת חלל נוספת יחד עם שיין קימבורו. זו הייתה הליכת החלל השמינית שלה, שנמשכה 7 שעות ו-4 דקות. במהלך הליכה זו בכך שברה את שיא הליכות החלל לנשים והיא מחזיקה את שיא השהות המצטברת לנשים בהליכה חוץ רכבית
עם התחלת משלחת 51 לתחנת החלל, הפכה ויטסון למפקדת המשלחת, ובכך הפכה לאישה הראשונה אשר פיקדה פעמיים על תחנת החלל הבינלאומית.
ב-24 באפריל 2017, השיגה ויטסון את שיא השהייה המצטברת בחלל לאסטרונאוט אמריקאי (שיא שהוחזק על ידי האסטרונאוט ג'ף וויליאמס, שהיה 534 יום, 2 שעות ו-48 שעות).
ב-12 מאי 2017, ביצעו ויטסון וג'ק פישר את הליכת החלל ה-200 מחוץ לתחנת החלל מאז הקמתה. זו הייתה הליכת החלל הראשונה של פישר, והתשיעית של ויטסון. ההליכה נמשכה 4 שעות ו-13 דקות. בכך, שברה ויטסון את השיא שוב והיא מחזיקה בשיא המצטבר לנשים בהליכה חוץ רכבית (57 שעות ו-35 דקות), ובמקום 5 בזמן הכולל של הליכה מצטברת חוץ רכבית (נשים וגברים).
ב-23 במאי 2017, ויטסון וג'ק פישר ביצעו הליכת חלל נוספת. הליכת החלל הזו הייתה לא מתוכננת מראש ונועדה להחליף את מחשב ה-MDM החיצוני (External-1 (EXT-1) Multiplexer/Demultiplexer) שהתקלקל בפתאומיות ב-20 במאי. המחשב הוא אחת משתי יחידות חיצוניות המספקות בקרה לזרועות הרובוטיות, ניהול תרמי, וסיבוב פאנלים סולריים של התחנה, וההחלפה נועדה כדי לשמור על אפשרויות גיבוי בזמן תקלה באחת היחידות. הליכת החלל תוכננה תוך 48 שעות, בנוהל זהה להתקנת מחשב זהה שהותקן באפריל 2016. הליכת החלל נמשכה שתי שעות ו-46 דקות, וכיוון שהאסטרונאוטים סיימו את ההתקנה בזמן הם גם התקינו שתי אנטנות להפעלת תקשורת אלחוטית בזמן הליכות חלל. זו הייתה הליכת החלל השנייה של פישר, והעשירית של ויטסון. ויטסון שברה את השיא של עצמה במספר הליכות חלל והגיעה לשהות מצטברת של 60 שעות ו-21 דקות, ודורגה במקום הרביעי בשהות מצטברת של הליכה חוץ רכבית (נכון ליוני 2018)
ב-1 ביוני, העבירה ויטסון את הפיקוד על תחנת החלל לפיודור יורצ'יחין, מפקד משלחת 52.
ויטסון חזרה לכדור הארץ בחללית הסויוז MS-04 ב-3 בספטמבר 2017, יחד עם פישר ויורצ'יחין. השהות המצטברת שלה בחלל במהלך תקופה זו הייתה 289 יום, 5 שעות ודקה. עם חזרתה היא הפכה לאמריקאית בעלת השהות המצטברת הרבה ביותר בחלל, בשהות מצטברת של 665 יום 22 שעות ו-22 דקות
בחברת אקסיום ספייס

לאחר פרישתה מנאס"א הפכה ויטסון יועצת של חברת אקסיום ספייס, המתווכת טיסות לחלל ומתכננת בניית תחנת חלל מסחרית.
בינואר 2021 הוכרז שהיא מפקדת הגיבוי של טיסת Axiom Mission-1 (אותה טיסה בה השתתף איתן סטיבה).
במאי 2021 הוכרז כי ויטסון תהיה המפקדת של משימת החלל Axiom Mission 2 לתחנת החלל הבינלאומית. בטיסה השתתף גם נהג המרוצים, הטייס והיזם ג'ון שופנר, ושני האסטרונאוטים הסעודים הראשונים: רייאנה ברנאווי ועלי אלקרני. הטיסה שוגרה בחללית דרגון של חברת SpaceX, ב-9 במאי 2023. החללית שוגרה ממרכז החלל קנדי של נאס”א בפלורידה על גבי משגר פאלקון 9 של SpaceX.
הטיסה המריאה ב-21 במאי 2023 והתחברה לתחנת החלל הבין-לאומית ב-22 במאי למשימה שנמשכה 8 ימים. החללית נחתה בחזרה בכדור הארץ ב-30 במאי 2023 בשעה 22:04. במהלך טיסה בוצעו ניסויים בתחום ביולוגיה וחקר חוסר כבידה.
פרסים והוקרה

בין הפרסים הרבים שקיבלה, הוענקו לה גם:
מדליית נאס"א למנהיגות יוצאת דופן (2006)
מדליית נאס"א לטיסה בחלל (2002)
פטנטים (1997, 1998)
פרס קבוצתי עבור תוכנית מיר ומעבורות החלל (1996)
פרס סילבר סנופי של נאס"א (1995) - הישגים יוצאי דופן הקשורים לטיסות מאוישות בחלל
מדליית נאס"א לשירות יוצא דופן (1995, 2003, 2006)
מדליית "עבור הצטיינות בחקר החלל" (רוסיה, 12 באפריל 2011) – על תרומה מצטיינת ומתמשכת לפיתוח של שיתוף פעולה בינלאומי בטיסות מאוישות לחלל
מלגת רוברט א. וולש (1985–1986)
כלולה ברשימה של 100 האנשים המשפיעים ביותר לפי המגזין טיים לשנת 2018.