stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוילו

|  נתונים |
| --- | --- |
 מרכיבים:  פירות הדר, עשבי תיבול, תבלינים, דבש וג'ינג'ר אייל
 
בוילו הוא משקה מסורתי לחג המולד.
בוילו הוא וריאציה של ליקר ליטאי מסורתי הנקרא "קרופניק (אנ')".
מתכון הבוילו כולל פירות הדר (כגון תפוזים ולימונים), עשבי תיבול ותבלינים (כגון אגוז מוסקט, ציפורן, זרעי כרוויה וזרעי אניס), ומרכיבים אחרים כגון דבש וג'ינג'ר אייל. המרכיב הבסיסי המסורתי בבוילו הוא מונשיין (אנ'). הבישול מתבצע על כיריים או בסיר לבישול איטי.
כמו אצל קרופניק, יש הסבורים שיש לו תכונות מרפא להתפרצות מחלות הקשורות לסתיו/חורף כגון הצטננות או שפעת.
תחרויות

ישנן תחרויות רבות של מבחן טעם המתקיימות מדי שנה במדינת פנסילבניה, שם מתחרות מבשלות ביתיות על תואר המתכון האותנטי ביותר. תחרות הבוילו השנתית של פייפנברגר היא בין התחרויות היוקרתיות והאינטנסיביות ביותר. עשרות מתכוני בוילו משפחתיים נשפטים וסדרה של פרמטרים מכריעים מי הזוכה.
מוצרים מסחריים

בשנת 2016 הוציאו נרות ג'ברוואקי מפראוויל, פנסילבניה, נר מבושם מבוילו.
הערות שוליים

↑  "CoalSpeak: Dictionary of the Coal Region". אורכב מ-המקור ב-26 בינואר 2012. נבדק ב-31 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Coal Region Recipes - Boilo". www.coalregion.com.
↑  Usalis, By John E. "Frackville native develops candle with the aroma of boilo". www.republicanherald.com.
קורנליס דה האוטמן

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1565 חאודה, הולנד 
 פטירה:  1 בספטמבר 1599 (בגיל 34) סולטנות אצ'ה, אינדונזיה 
 תקופת הפעילות:  ? – 1 בספטמבר 1599 
 
קורנליס דה האוטמן (בהולנדית: Cornelis de Houtman;‏ 2 באפריל 1565 – 1 בספטמבר 1599), אחיו של פרדריק דה האוטמן, היה חוקר הולנדי שגילה מסלול ימי חדש מאירופה לדרום-מזרח אסיה ובכך החל את סחר התבלינים ההולנדי. באותה תקופה החזיקה האימפריה הפורטוגלית מונופול על סחר התבלינים, וההפלגה הייתה ניצחון סמלי עבור ההולנדים, אף על פי שההפלגה עצמה הייתה אסון.
האוטמן היה גם מרגל, לאחר שפעל נגד הפורטוגלים והביא להולנד מידע ימי חשוב שהושג במהלך שהותו בפורטוגל.
ההפלגה

בשנת 1592 נשלח דה האוטמן על ידי סוחרי אמסטרדם לליסבון לגלות מידע רב ככל האפשר על איי התבלינים. פורטוגל וספרד, אז התאחדו, סגרו את נמליהן לספינות הולנדיות בשנת 1585, במסגרת מלחמת השמונים. האוטמן בילה כשנתיים בפורטוגל; הפורטוגלים היו זקוקים לעזרה ולא הבינו שההולנדים מהווים סיכון. כשחזר האוטמן להולנד הוא הביא עימו מידע יקר ערך אודות הימים והארצות של המזרח: החופים, השוניות, זרמי הים, הרוחות, ציוני הדרך, הציפורים המקומיות, עמים ידידותיים ואויבים ממש. כמו כן הביא הערכות על ההעוצמה והחולשה של הפורטוגזים.
באותה עת חזר ג'אן הויג'ן ואן לינשוטן מהודו לאמסטרדם. הסוחרים קבעו כי נמל אנטם (באינדונזיה) מספק את ההזדמנות הטובה ביותר לקנות תבלינים. בשנת 1594 ייסדו שני הסוחרים את החברה ואן ואר, וב-2 באפריל 1595 עזבו את אמסטרדם ארבע אוניות: אמסטרדם, הולנדיה, מאוריציוס ודייפקן.
ההפלגה הייתה בצרות מההתחלה. מחלת הצפדינה פרצה לאחר שבועות ספורים בלבד, בגלל אי הספקה מזון טרי. במדגסקר, שם תוכננה עצירה קצרה, היה צורך לקבור שבעים איש. המפרץ המדגסקרי בו הם עגנו המכונה בית הקברות ההולנדי. לאחר מותו של אחד מרבי החובלים פרצו מריבות בין החובלים והסוחרים, אחד נכלא על הסיפון והשני נכלא בבקתה שלו. ביוני 1596 הגיעו סוף סוף הספינות לבנטן, נמל צפון-מערבי בג'אווה.
ג'אן הויגן ואן לינשוטן אמר להם לא לעבור במצר מלאקה, שבשליטת הפורטוגזים, אלא דרך מצר סונדה.
דה האוטמן התוודע לסולטאן מבנטן, שחתם מיד על הסכם חסות עם ההולנדים, וכתב "אנו מסתפקים באמנה קבועה של ברית ידידות עם הוד מעלתו הנסיך מוריס מנסאו, מהולנד." הסוחרים הפורטוגזים המקומיים השתוממו מאוד כאשר דה האוטמן לא קנה שום פלפל שחור, ורצה לחכות לקטיף הבא. לרוע המזל, דה האוטמן לא היה דיפלומט והעליב את הסולטאן, וסולק בגלל "התנהגות גסה", מבלי שהיה מסוגל לקנות תבלינים כלל.
לאחר מכן הפליגו האוניות מזרחה למדורה, אך הותקפו על ידי שודדי ים בדרך. במדורה הם התקבלו בשלום, אך דה האוטמן הורה לאנשיו לתקוף באכזריות את האוכלוסייה האזרחית בנקמה בגלל התקפת הפיראטים עליהם, שלא הייתה קשורה למדורה.
לאחר מכן הפליגו האוניות לעבר באלי ונפגשו עם מלך האי. הם הצליחו להשיג כמות מסוימת של פלפל ב -26 בפברואר 1597. שניים מאנשי הצוות נשארו באי. אחת הספינות "אמסטרדם" הועלתה באש, והצוות התחלק בין שלוש הספינות האחרות. כשהספנים היו מותשים מההפלגה הארוכה, הוחלט לקצר את הנסיעה ולחזור להולנד. באותו ערב נפטר עוד אחד מרבי החובלים. דה האוטמן הואשם בכך שהרעיל אותו.
אוניות פורטוגזיות מנעו מהן לקחת מים ואספקה בסנט הלנה. מתוך 249 אנשי הצוות, רק 87 חזרו, שהיו חלשים מכדי לעגן את ספינותיהם בעצמם.
השלכות המסע

המסע היה אסון הומניטרי, אך הוא היווה ניצחון סמלי. אפשר לראות בו את התחלת הקולוניזציה ההולנדית של אינדונזיה. בתוך חמש שנים הפליגו 65 ספינות הולנדיות נוספות מזרחה כדי לסחור במזרח.
עד מהרה, ההולנדים השתלטו באופן מלא על סחר התבלינים באוקיינוס ההודי ובסביבתו.
בנסיעתו השנייה למזרח, עבור חברה אחרת, נקלעו דה האוטמן וכוחותיו לעימות באצ'ה - ממלכה בצפון האי סומטרה. בגלל מזגו הגס רוח, עד מהרה ניהל קרבות עזים עם חיל הים האצ'ני. במהלך הקרבות נהרג דה האוטמן.
בעקבות אותו אירוע, המלכה אליזבת הראשונה, מאנגליה, החליטה לשלוח שליח לסולטאן של אצ'ה בבקשת רשות להיכנס למצר מאלקה.
הערות שוליים

↑  De Houtman, C. (1597). Verhael vande reyse by de Hollandtsche schepen (in Dutch). Middelburgh: Langhenes
↑  Leupe, P. (1868). De reizen der Nederlanders naar het Zuidland (in Dutch). Amsterdam: Hulst van Keulen
↑  Swart, F. (December 2007). "Lambert Biesman of the company of trader-adventurers" (PDF). J. Hakluyt Soc.: 1–31.
↑  Winchester, S. (2003). Krakatoa: the day the world exploded, August 27, 1883. New York: HarperCollins.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 14010115  BNE: XX5567794  BnF: cb121014259 (data)  BPN: 50124510  CiNii: DA01942991  GND: 11877509X  ISNI: 0000 0001 1845 4084  KulturNav: f2cf3516-1bd1-443c-8f8b-92c74d891c10  LCCN: n87810000  NCL: 002563532  NKC: ola2011665874  NLA: 36012677  NTA: 069857970  SUDOC: 128427876  Trove: 1185278  VIAF: 103216986   WorldCat (עם VIAF): 103216986 
ארבעת הספינות בשייטת הראשונה של האוטמן לדרום מזרח אסיה.
החזרה לאמסטרדם של המשלחת השנייה למזרח הרחוק, במהלכה נהרג האוטמן.
אליעזר שקדי

| --- | --- |

האלוף במיל' אליעזר שקדי, 2019
 לידה:  16 באוגוסט 1957 (בן 67) רמתיים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  אלי
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים  בית הספר לטיסה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל ( חיל האוויר הישראלי)
 תקופת הפעילות:  1975–2008 (כ־33 שנים) 
 דרגה:   אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 109 ("טייסת העמק")  ראש ענף השתתפות במחלקת מבצעים חה"א  ראש מחלקת מבצעים חה"א  מפקד בסיס רמת דוד  ראש להק אוויר  ראש מטה חיל האוויר  מפקד חיל האוויר
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה    מלחמת לבנון השנייה  מבצע מחוץ לקופסה מבצע עופרת יצוקה
 עיטורים
  אות לגיון ההצטיינות (ארצות הברית)
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל אל על
 
שקדי כמפקד חיל האוויר
אליעזר שקדי כמפקד חיל האוויר ב-2007
אליעזר (אלי) שקדי (נולד ב-16 באוגוסט 1957) הוא אלוף במילואים, מרצה ומנהל ישראלי. שירת כטייס קרב וכיהן כמפקד ה-15 של חיל האוויר הישראלי (2004–2008). כיהן כמנכ"ל אל על בשנים 2010–2014.
ביוגרפיה

שקדי נולד ברמתיים למשה שקדי, ניצול משואת יהודי הונגריה ששרד בבית הזכוכית, ולנחמה, שעלתה לישראל ממצרים. שני הוריו היו אנשי חינוך שניהלו את מוסד גבעת הוד לילדים ממשפחות מצוקה. שקדי גדל בהוד השרון ובכפר סבא. בנעוריו היה כדורגלן במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא, למד בתיכון כצנלסון ובבית הספר למחוננים של אריקה לנדאו באוניברסיטת תל אביב. הוא בעל תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב מאוניברסיטת בן-גוריון, ותואר שני בניהול מערכות מבית הספר ללימודי מוסמכים של הצי שבמונטריי בקליפורניה שבארצות הברית.
שקדי התגייס לקורס טיס בשנת 1975, וסיים אותו בשנת 1977 במגמת קרב כחניך מצטיין. הוא שירת כטייס A-4 סקייהוק ("עיט") במשך שנה, ביצע הסבה להטסת מטוס מיראז', ושירת בטייסת 253 ("טייסת הנגב") בבסיס חיל-האוויר איתם שבסיני. בשנת 1980 השתתף בקורס ההסבה הראשון למטוס F-16 ("נץ") שנערך בישראל, והוצב בטייסת 117 ("טייסת הסילון הראשונה") בבסיס רמת דוד. בשנת 1981 עבר לבית הספר לטיסה שבחצרים, ושירת כמדריך וכמפקד קורס שלב מתקדם במגמת קרב. בשנת 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, כאשר הטיס את F-16 נץ 107, הפיל בקרבות אוויר שני מטוסים סוריים מדגם מיג-23.
בשנת 1986 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון, ומונה לסגן מפקד טייסת 116, טייסת A-4 סקייהוק בבסיס נבטים. בשנת 1987 היה חבר בצוות ההקמה של טייסת ה-F-16D ("ברק") הראשונה של החיל, טייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה"), בבסיס חצור, והיה סגן מפקד הטייסת. בשנת 1989 מונה למפקד מגמת קרב בבית הספר לטיסה. בשנת 1991 עמד בראש צוות ההקמה של טייסת F-16D חדשה, טייסת 109 ("טייסת העמק"), ברמת דוד, ופיקד עליה עד שנת 1993.
בשנת 1993 מונה לראש ענף קרב במחלקת מבצעים שבלהק אוויר, ובשנת 1994 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש המחלקה. בשנת 1998 שב מלימודי תואר שני בארצות הברית, ומונה למפקד בסיס רמת דוד. ביולי 2000 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק אוויר (רל"א). בפברואר 2002 מונה לראש מטה החיל (רמ"ט). במהלך שירותו צבר מעל 3,000 שעות טיסה, במגוון מטוסים ומסוקים.
ביוגרפיה > מפקד חיל האוויר

ב-4 באפריל 2004 הועלה לדרגת אלוף, מונה למפקד חיל האוויר הישראלי והחליף את האלוף דן חלוץ שמונה לסגן הרמטכ"ל.
על בחירת שקדי לתפקיד הגיב האלוף במיל' הרצל בודינגר, מפקד החיל לשעבר, ”כשהייתי מפקד בית-הספר לטיסה, הוא היה חניך בקורס מדריכי טיסה. אני זוכר אותו כטייס מצטיין. רק פעם אחת במהלך השירות שלי הענקתי את הציון עשר על ביצועים של מדריך טיסה - וזה היה לשקדי. לדעתי, זו בחירה מתבקשת וראויה. הוא מילא את כל תפקידיו על הצד הטוב ביותר, ובכל מקום שהיה הותיר אחריו אנשים שאוהבים אותו. הוא אדם נחמד, מקרין מקצועיות ואוטוריטה, אדם שנעים לעבוד איתו”.
במאי 2005 הוענק לשקדי עיטור "אות לגיון ההצטיינות" בדרגת מפקד על ידי מפקד חיל האוויר האמריקאי, הגנרל ג'ון פ. ג'אמפר.
תחת פיקודו המשיך חיל האוויר בביצוע סיכולים ממוקדים ושיפר את ביצועיו תוך פגיעה ביותר מחבלים והורדה ניכרת של מספר האזרחים הבלתי מעורבים שנפגעו בתקיפות: ב-2007, על כל כ-30 מחבלים שנהרגו בסיכולים ממוקדים נהרג אזרח אחד (לפי שקדי עצמו, עם סיום תפקידו ב-2008 היה היחס 1:24). חיל האוויר השתלב ב"טקטיקת הבועה" בסיוע לכוחות הקרקע בלוחמה בשטח בנוי, בהשמדת חוליות נ"ט וחוליות קסאם, דבר שהתבטא היטב במבצע ימי תשובה ובמבצע גשמי קיץ.
שקדי פיקד על חיל האוויר בתקופת מלחמת לבנון השנייה, בה ביצעו מטוסי ומסוקי הקרב של החיל אלפי גיחות הפצצה, ומסוקי הסער ביצעו עשרות גיחות לחילוץ פצועים. על פעולות אלו הוענק צל"ש יחידתי לשתי טייסות הבלקהוק. אחד ההישגים העיקריים של חיל האוויר במלחמה היה מבצע משקל סגולי להשמדת מערך הרקטות ארוכות הטווח של חזבאללה בימים הראשונים של הלחימה. כמו כן פיקד שקדי על מבצע חד וחלק, שבמהלכו ערכו כוחות של סיירת מטכ"ל ויחידת שלדג פשיטה על מרפאת השדה "דר אל חיכמה" של ארגון חזבאללה בבעלבכ שבבקעת הלבנון ב-2 באוגוסט 2006. שקדי התנדב לפקד על המבצע ממוצב הפיקוד העליון כשלצידו טל רוסו כיועץ להפעלת כוחות מיוחדים. על הכוח בשטח פיקד אלוף-משנה ניצן אלון, יוצא סיירת מטכ"ל.
בתקופת כהונתו כמפקד החיל התבצע מבצע "מחוץ לקופסה" ב-6 בספטמבר 2007, תקיפה אווירית בסוריה שבה השמיד חיל האוויר הישראלי כור גרעיני בשלבי בנייה, שהוקם בעזרתה של קוריאה הצפונית. שקדי פיקד על התכנון וההכנות לתקיפת הכור ועל התקיפה עצמה מחדר השליטה ב"בור".
שקדי היה ממקימי המיזם שח"ר כחול לשירות חרדים בחיל האוויר, ביחד עם רב החיל, הרב משה ראב"ד. היוזמה הייתה לסיפור הצלחה עוד בתוך כהונתו של האלוף שקדי, הורחבה לחילות נוספים, והפכה לפרויקט כלל צה"לי.
ב-13 במאי 2008 הוחלף על ידי אלוף עידו נחושתן בטקס רשמי בבסיס רמת דוד.
לאחר שחרורו היה שקדי אחראי על תכנון התקיפה האווירית המסיבית בתחילת מבצע עופרת יצוקה. התקיפה נחשבה להצלחה ונפגעו בה מאות מטרות טרור ונהרגו מעל 300 פלסטינים, רובם פעילי חמאס (מחבלים ושוטרים במשטרה האזרחית של חמאס).
ביוגרפיה > קריירה אזרחית

ב-21 באוקטובר 2009 בחרה בו מועצת המנהלים של חברת אל על למנכ"ל החברה, במקומו של חיים רומנו. בזמן כהונתו כמנכ"ל החברה הקים את פרויקט שגרירי אל על, המקדם הסברה ישראלית של טייסי ודיילי אל על ברחבי העולם. ב-1 בדצמבר 2013 הודיע על התפטרותו. דוד מימון החליף אותו ב-20 במרץ 2014.
שקדי מכהן כנשיא ארגון "מסע ישראלי".
באוגוסט 2021 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, "למה מי זה מייקל?!", בהוצאת ידיעות ספרים. בספר הוא מתאר 148 אירועים מתולדות חייו.
בינואר 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל מונה לפרויקטור גיוס ושילוב חרדים בצה"ל על ידי שר הביטחון יואב גלנט.
חיים אישיים

אליעזר שקדי נשוי לרופאה ד"ר ענת שקדי, ואב לשני בנים ובת. בנו הקטן עומר שירת אף הוא כטייס בחיל האוויר. בנו הבכור נמרוד הוא בוגר תוכנית תלפיות.
אחותו, יעל שקדי, מפעילה סדנה לצורפות בכפר סבא.
הערות שוליים

↑  עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה, הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 81.
↑  יוסי יהושוע, מפקד שקול וטייס קר-רוח, באתר ynet, 30 בנובמבר 2003.
↑  עיטור "לגיון הכבוד" הוענק למפקד חיל-האוויר, אתר חיל האוויר, 25 במאי 2005
↑  ראו דיון בסיכול ממוקד#יחס מחבלים-אזרחים שנהרגו בסיכול ממוקד ואת המקורות שם.
↑  אליעזר שקדי, "למה מי זה מייקל?!", הוצאת ידיעות ספרים, 2021 (עמ' 139)
↑  עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, הוצאת "ידיעות אחרונות", 2008, עמוד 280.
↑  עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה, הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמ' 253-254
↑  עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה, הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמ' 255
↑  עפר שלח, מפקד אוגדת איו"ש: "לא בטוח שלפלסטינים יש אינטרס לשמור על רגיעה", באתר nana10‏, 1 ביוני 2011
↑    גל פרל פינקל, ‏"אנחנו צריכים לתקוף הלילה": סיפור השמדת הכור הגרעיני הסורי, בעיתון מקור ראשון, 31 במרץ 2020
↑  טל גלעדי, ‏אלוף (מיל') אליעזר שקדי חוזר לתקיפת הכור בסוריה, באתר חיל האוויר הישראלי, 21 במרץ 2018
 יוסי יהושוע, על כנפי נשרים, באתר "ידיעות אחרונות", 21 במרץ 2018
↑  אמיר בוחבוט‏, ה"גולנצ'יק" מחיל האוויר מתכונן לתפקיד חייו, באתר וואלה, 3 בפברואר 2012
↑  אליעזר שקדי מונה למנכ"ל אל על, באתר ynet, 22 באוקטובר 2009
↑  מיקי גרינפלד, מנכ"ל אל על שקדי הודיע על סיום תפקידו, באתר ynet, 1 בדצמבר 2013
↑  פרק ראשון באתר "עברית"
↑  יעל ולצר, אליעזר שקדי: האיש, האגדה והמציאות, באתר ynet, 20 במאי 2022
↑  גלנט מינה את האלוף במיל׳ אליעזר שקדי לפרויקטור גיוס חרדים לצה״ל באתר כיכר השבת.
↑  יעל שקדי הסדנה לצורפות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496401805171  GND: 1279643749  LCCN: n2022008065  VIAF: 308256577   WorldCat (עם VIAF): 308256577
דיזנהאוז

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1926–הווה (כ־98 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 ענפי תעשייה:  תיירות 
 עובדים:  450 (נכון ל־2016) 
  
 www.deasy.co.il
 
דיזנהאוז – בי.טי.סי. המוכרת בשם המקוצר "דיזנהאוז" היא חברת תיירות ישראלית שהוקמה בשנת 1926 כחברת נסיעות משפחתית על ידי שלמה דיזנהויז.
היסטוריה

בשנת 1986 נרכשה החברה על ידי כלל תיירות מקבוצת כלל. בשנת 2005 התמזגה החברה עם "יוניתורס". בחודש יולי 2015, מוזגה הפעילות של החברה עם חברת בי.טי.סי – מרכז נסיעות עסקי. החברה החדשה נרשמה תחת המותג המוביל "דיזנהאוז" וחיזקה את מעמדה כחברת התיירות המובילה והגדולה ביותר במתן שירותי נסיעות ללקוחות עסקיים.
לדיזנהאוז כ-40 סניפים בפריסה ארצית בישראל והיא מעסיקה כ-450 עובדים. 15 מהסניפים נמצאים בתוך חברות עסקיות שונות.
ההחברה משמשת כנציגה הישראלית של תאגיד התיירות הגלובאלי קבוצת BCD (אנ'), הפועל ב-100 מדינות ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "שלמה דיזנהויז", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו (1955), עמ' 2506;יריב אזרחי, שלושים למותו של יאיר דינהויז, הַבֹּקֶר, 29 ביולי 1965
↑  BCD Israel
דב סוקולובסקי

הרב דב סוקולובסקי, 1982
הרב דב סוקולובסקי (ה'תרנ"ז, 1897 - כ"ג בכסלו ה'תשמ"ח - 14 בדצמבר 1987) היה רב וראש ישיבה חרדי-ישראלי וממנהיגי תנועת "נטורי קרתא"[דרוש מקור]. עמד בראש ישיבות "תורה ויראה" ו"מאור התורה".
ביוגרפיה

נולד לרב מאיר שמחה בעיירה ספטקין שברוסיה. למד בישיבות ליטא ונקרא בהן בשם "בערל ספטקינר" על שם עיירת הולדתו. בתחילת דרכו למד בישיבת נובהרדוק[דרושה הבהרה], עבר לישיבת סלובודקה ומשם לישיבת ראדין שם התקרב ל"חפץ חיים" שנתן לו להגיה חלק מספריו. לאחר מכן עבר לישיבת מיר. בשלב מסוים גויס בבחרותו לצבא הרוסי אך ערק וחזר לישיבה.
במיר נישא לחנה דינה קמאי בתו של ראש הישיבה ורב העיירה, רבי אברהם צבי קמאי. הרב קמאי סמך את ידיו על ר' דב כרב ופוסק בכל ענייני הקהילה ובעת היעדרו מהעיירה מילא ר' דב את מקומו ברבנות, בהעברת השיעורים, ובהוראת תשובות לשאלות בהלכה.
בשנת ה'תרצ"ב, 1931, עלה לארץ ישראל, התגורר תקופה קצרה בצפת באמרו שאינו ראוי עדיין לעלות לירושלים, ולאחר מכן עבר להתגורר בירושלים.
עם התיישבותו במגורי קבע, הקים את "חברת מזהירי שבת", בהתאם לדברי רבו החפץ חיים. החברה פעלה אצל שלטונות המנדט בדרישה לחייב סגירת החנויות ביום שישי לפני כניסת השבת, וסוקולובסקי גייס מאות מתנדבים שארגנו פעולות מחאה וניהלו מאבק נגד פתיחת עסקים וחילולי שבת בירושלים. בין המשתתפים המפורסמים בפעילות החברה היו הרבנים: אריה לוין, שבתי יודלביץ, חייקל מילצקי, מרדכי אליהו וישראל יעקב פישר. הוא נהג לכתוב מכתבים לאנשים שנראו מחללים שבת שבהם ביקש מהם שלא לחלל שבת.
לאחר מלחמת העולם השנייה התברר ביישוב גודל החורבן והשואה, ישיבת מיר חרבה וחמיו וחמותו נרצחו. בשנת ה'תש"ד 1944 הוקמה ישיבת מיר מחדש בירושלים בידי דוד אשתו, הרב אליעזר יהודה פינקל. ר' דב סוקולובסקי פנה לחוגי נטורי קרתא והיה ממייסדי "איחוד הישיבות בארץ ישראל", מוסד אלטרנטיבי לוועד הישיבות המזוהה עם אגודת ישראל ממנה פרשה והתרחקה "העדה החרדית". הוא שימש במשך תקופה ארוכה כראש ישיבה בישיבת תורה ויראה. באמצע שנות ה-40 יסד ישיבה וכולל אברכים בשם "מאור התורה" ובראשם עמד עד ליומו האחרון.
בשנות החמישים סייע לפעילות בית לפליטות בירושלים[דרוש מקור].
הרב סוקולובסקי היה מעורב במהלכי חטיפת יוסלה שוחמכר, ועסק רבות בארגון הברחתו יחד עם רות בן דוד. כאשר נישאה בן דוד לרב עמרם בלוי ב-1963, מהלך שנתקל בהתנגדותם של חברי וראשי בית הדין של העדה החרדית, שימש הרב סוקולובסקי שתמך בבני הזוג וגיבה את החלטתם, כרב מסדר הקידושין.
בשנת ה'תשכ"ב, 1962, הקים קרן גמילות חסדים בשם "הרווחה והצלה", שיועדה לנתינת הלוואות לנזקקים לעזרה בנישואי צאצאיהם.
בכל שנותיו בישראל עמד בקשר תורני הדוק עם גדולי תורה כמו הרב שך שבתקופה מסוימת אף היה עולה לביתו[דרושה הבהרה] מדי שבוע לבקרו ולשוחח בלימוד, והרב יעקב ישראל קניבסקי עמו למד בחברותא בעת לימודיהם המשותפים בישיבת נובהרדוק. כמו כן למד בחברותא עם הרב מרדכי חיים סלאנים והרב אהרן ראטה משומרי אמונים ועם חתנו הרב אברהם יצחק קאהן מחסידות תולדות אהרן.
הרב דב סוקולובסקי נפטר בכ"ג בכסלו ה'תשמ"ח - 14 בדצמבר 1987. ללא שהשאיר אחריו צאצאים.
חידושי תורתו פורסמו על ידו במהלך השנים בעיקר בכתב העת התורני "העמק" של "כולל יראי ה'" בירושלים, המזוהה עם חוגי נטורי קרתא.
נוסח מצבתו בהר הזיתים:
זכר צדיק לברכה
אחד מבני ענק
בתורה ובעבודה ובגמ"ח
מנקיי הדעת שבירושלים
הגה"צ רבי דוב בער זלה"ה
ב"ר מאיר שמחה ז"ל סוקולובסקי
תלמיד ה"חפץ חיים" זיע"א
וחתן גאב"ד מיר
הגרא"צ קמאי הי"ד זצוק"ל
הרביץ תורה לעדרים
למעלה מע' שנה
במיר ביאליסטוק וירושלים
ועמד בכל שנותיו במסי"נ
במערכות בתורה והשבת
לבו נפשו וביתו
פתוחים תדיר לכל נשבר
ונדכא עני ועשיר
נלש"מ
כ"ג כסלו ה'תשמ"ח תנצב"ה
הערות שוליים

↑  גיורת מארה"ב נישאה לצייר במאה שערים, מעריב, 31 במאי 1970
↑  מזהירי שבת אצל המושל, דואר היום, 5 בדצמבר 1935
↑  אהרן דולב, השער החשוך של מאה שערים, מעריב, 19 באוגוסט 1977
↑  ראו למשל: 'עדות לישראל (על הרב ישראל רוזנברג), ניו יורק תש"ט, עמ' 34. ובאמצע שנות ה-50, מודעה בכתב העת "המאור", גיליון נג, מאי 1955. עמ' 17.
↑  ירון דרוקמן, הרב הקיצוני, הגיורת, החתונה והסערה, באתר ynet, 5 בספטמבר 2015
קבלת פנים שערכו בוגרי ישיבת ראדין לכבוד ראש הישיבה הרב מנחם מנדל זקס (נואם) לימינו (לשמאל התמונה) יושב הרב דב סוקולובסקי, ואחריו הסופר דוד זריצקי. ירושלים 1962
מושיק אביב

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1971 (בן 53) לוד, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 פעילות בולטת:  מנהל מרכז ההסברה (החל מ-2015)  ראש מטה חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל (2017–2019)  מפקד מדרשת חינוך ירושלים בחיל החינוך והנוער (2013–2015)  ראש ענף תרבות בצה"ל (2008–2012)   ראש ענף השכלה, עליה והשתלבות חברתית בצה"ל (2006–2008)
 תפקיד:  מנכ"ל יד לבנים
 
מושיק (משה) אביב (נולד ב-1 ביוני 1971) הוא מנכ"ל ארגון יד לבנים הארצי. עד לאחרונה כיהן כראש מערך ההסברה הלאומי במשרד ראש הממשלה וכיועץ ראש הממשלה. לפני כן שימש גם כמנהלו של מרכז ההסברה וראש המטה לטקסים ולאירועים ממלכתיים של מדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  בהשראת "הלהקה": צה"ל מבטל הופעות אמנים ומחזיר את הלהקות הצבאיות, באתר רשת 13, 9 בינואר 2012
↑  אסף נבו, ‏בכורה: משי קלינשטיין ורוני דלומי עם להקת חינוך, באתר ‏מאקו‏, 18 בספטמבר 2011
↑  שירון צה"ל
↑  למשל: עברית צוה"לת, באתר כנס לשון ראשון
↑  למשל: מושיק אביב, לצאת מאזורי הנוחות, אתר 929, 17 באפריל 2016
↑  אברהם פריינד, נתניהו החליט: זה ראש מערך ההסברה הלאומי הבא, באתר בחדרי חרדים, 24 באוגוסט 2023
↑  נבו טרבלסי, ‏ההסברה במדינת ישראל מתעוררת מתרדמת קשה, באתר גלובס, 19 באוקטובר 2023
↑  ועדת המשנה למדיניות חוץ והסברה בראשות ח״כ אלקין ביקרה בחמ״ל ההסברה ובמרכז התקשורת של מערך ההסברה הלאומי , באתר הכנסת, 3 בדצמבר 2023
↑  מערך ההסברה הלאומי במשרד ראש הממשלה מודיע על פתיחת אולפן שידור יומי, באתר משרד ראש הממשלה, 10 בדצמבר 2023
↑  מערך ההסברה הלאומי במשרד ראש הממשלה מעלה את האתר הבין לאומי 7.10 Hamas Massacre, באתר משרד ראש הממשלה, 10 בינואר 2024
↑  שורדת שואה וניצולת טבח חמאס בקמפיין בארה"ב: "רצח תינוקות ונשים - שואה", באתר ynet, 26 בינואר 2024
↑  מערך ההסברה הלאומי ומשרד התפוצות יוצאים במסע הסברה בארצות הברית במהלך הסופרבול, באתר וואלה, 11 בפברואר 2024
↑   יסמין גואטה, ראש מערך ההסברה הלאומי הודיע לנתניהו על רצונו לסיים את תפקידו, באתר TheMarker‏, 9 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415491405171  VIAF: 11153237837129211664   WorldCat (עם VIAF): 11153237837129211664
דנים

ערך זה עוסק בבני העם הדני. אם התכוונתם לשבט גרמאני, ראו .
ערך זה עוסק בבני העם הדני. אם התכוונתם לסוג של אריג, ראו .
.
| --- | --- |

דנים: (שורה ראשונה) סוון הראשון, מלך דנמרק. הנס כריסטיאן ארסטד. נילס בוהר. הנס כריסטיאן אנדרסן (שורה שנייה) קארן בליקסן. טיכו ברהה. סרן קירקגור. פטר שמייכל
 אוכלוסייה
 5,602,628
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 דנמרק דנמרק 4,996,980 ‏   ארצות הברית ארצות הברית 1,430,897   קנדה קנדה 200,035  ברזיל ברזיל 140,000  נורווגיה נורווגיה 52,510  אוסטרליה אוסטרליה 50,413  גרמניה גרמניה 50,000  שוודיה שוודיה 42,602  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 18,493  ארגנטינה ארגנטינה 13,000  ספרד ספרד 8,944  צרפת צרפת 7,000  גרינלנד גרינלנד 6,348  שווייץ שווייץ 4,251  ניו זילנד ניו זילנד 3,507  איי פארו איי פארו 2,956  איסלנד איסלנד 2,802  אוסטריה אוסטריה 1,281  אירלנד אירלנד 809  יפן יפן 500  לבנון לבנון 400
 שפות
 דנית, שוודית, נורווגית חדשה, איסלנדית, אנגלית
 דת
 נוצרים
 קבוצות אתניות קשורות
 נורווגים, שוודים, גרינלנדים ופינים
דנים (בדנית: Danskere) הם עם סקנדינבי הדובר דנית. רוב העם הדני, כ-6 מיליון אנשים, חי בדנמרק. בנוסף הדנים נמצאים כמיעוט גדול בגרינלנד (11% מהתושבים) ואיי פארו (6% מהתושבים) שהיו שטחים בשליטתם עד המאה ה-20. בנוסף חי מיעוט דני של כ-50,000 איש במחוז שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. במחוז זה משמשת הדנית כשפה הרשמית ויש בו בתי ספר ואגודות שונות המתנהלים בדנית.
בנוסף מתגוררים דנים רבים גם בארצות הברית, קנדה, ברזיל ומדינות נוספות.
מקור השם ומוצא

לפי ה-"Chronicon Lethrense" שנכתב במאה ה-12, התחלקו האומות הנורדיות לשלוש ממלכות. המלך נור קיבל את נורווגיה, המלך דן את דנמרק והמלך אוסטן (Østen) את שוודיה. שם העם והארץ נגזרו משמו של המלך דן.
הדנים היו שבט גרמאני צפוני ומוצאם אינו ברור. הם מוזכרים לראשונה במאה ה-6 בכתביהם של יורדנס, פרוקופיוס וגרגוריוס מטור. שפתם הייתה נורדית עתיקה, שפה אשר הייתה משותפת לדנים ולשבטים נוספים אשר ישבו בנורווגיה, בשוודיה ומאוחר יותר איסלנד. בתארו את סקנדזה (אזור צפון אירופה) בספרו גטיקה, מציין יורדנס כי הדאני, אשר היו מאותו גזע כמו ה"סואדיטי" (השוודים), גרשו את ההרולים ולקחו את אדמתם.
בתחילת המאה ה-8 הקימו הדנים עיירות מסחר בתחומי שליטתם, ובכלל זה הדבי, ריבה, ויבורג ואורהוס, והרחיבו יישובים קיימים כגון אודנסה ואלבורג. הדבי גדלה והפכה במהירות ליישוב הגדול ביותר בסקנדינביה ושמרה על מעמד זה עד חורבנה בשנת 1066.
מסביבות שנת 800 החלו הדנים בעידן של פשיטות מאורגנות היטב על אירופה דרך החופים והנהרות. לאחר שלב הפשיטות החלה התיישבות הדרגתית של דנים באזורים נרחבים מחוץ לסקנדינביה, ובכלל זה באנגליה (הדנלואו), באירלנד, בהולנד ובצפון צרפת. בתחילת המאה ה-11 שלט המלך הדני קנוט הגדול בשטח נרחב אשר כונה האימפריה של הים הצפוני וכלל את אנגליה, דנמרק ונורווגיה.
במהלך המאה ה-10 הועבר מקום מושבם של המלכים ליילין שבמרכז יוטלנד, וסימן בכך את ייסודה של ממלכת דנמרק.
דת

כ-80% מהדנים הם לותרנים.
הערות שוליים

↑  אתר אוכלוסין דני
↑  אתר חדשות דני
↑  אתר WWW אמריקאי
↑  אתר סטטיסטיקות קנדי
↑  אתר סטטיסטיקות נורווגי
↑  אתר סטטיסטיקות אוסטרלי
↑  אתר WWW אמריקאי
↑  קובץ סטטיסטיקות שוודי
↑  אתר סטטיסטיקות בריטי
↑  כתבה דנית
↑  קובץ סטטיסטיקות ספרדי
↑  כתבה דנית על דנים בצרפת
↑  ספר העובדות של הCIA
↑  כתבה דנית
↑  כתבה ניו זילנדית
↑  סטטיסטיקות איסלנדיות
↑  אתר סטטיסטיקות אוסטרי
↑  סטטיסטיקות איריות
↑  500 דנים בטוקיו
↑  אתר סטטיסטיקות דני
↑  Anderson, Carl Edlund. "The Danish Tongue and Scandinavian Identity". 26 February  2000. עמוד 1
↑  Jordanes. Mierow (1908), ed. Getica III (23)
↑  Somerville, Angus A. McDonald, R. Andrew. The Vikings and Their Age. University of Toronto Press, 2013. ISBN 1442605243
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543248405171  BnF: cb11986047m (data)  LCCN: sh85035702  NARA: 10646959  NKC: ph117522