stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגנה אווירית
אמצעים לצמצום נזקי תקיפה אווירית > אמצעים צבאיים > מטרות דמה

בשימוש צבאי, דמה הוא ציוד צבאי מזויף שנועד להטעות את האויב – לגרום לו להשקיע מאמץ בתקיפת הדמה (ובכך להסיט את מאמציו מתקיפת הציוד האמיתי). ציוד דמה נועד להטעות את לוחמי האויב בעת התקיפה, ועוד קודם לכן את צבאי האויב, בעת שהוא קובע מטרות לתקיפה. במהלך מלחמת העולם השנייה נבנו באנגליה שדות תעופה דמה ואפילו ערי דמה, כדי להטעות את המפציצים הגרמנים התוקפים.
סוגי דמה נפוצים להטעיית תקיפה אווירית:
מטוסי דמה – בשדות תעופה מוצבים מטוסי דמה עשויים עץ או פיברגלס, כדי להטעות ויזואלית מטוסים הבאים לתקוף שדות תעופה אלה.
סוללות טק"א דמה – סוללות טילי קרקע-אוויר כבדות, לטווחים גדולים, הן בעלות ניידות מוגבלת ופגיעות לתקיפה מהאוויר. לכן מוצבים בקרבתן מרכיבי דמה, כגון רכב המכ"ם, משגרי טילים, מרכז ניהול אש וכדומה שמקשים על זיהוי מרכיבי הסוללה ביעפי התקיפה.
ראדומים ריקים – מוצבים סמוך לראדומים אמיתיים במטרה להקשות על תקיפת מתקני מכ"ם (בעיקרי מכמי גילוי אוויריים נייחים).
מטרות דמה בלוחמה אלקטרונית – מטרות אלה משמשות להטעיה של מערכות מכ"ם של האויב, בכך שהן מדמות מטרות אמיתיות, ובכך מושכות אליהן טילים מונחי מכ"ם.
אמצעים לצמצום נזקי תקיפה אווירית > אמצעים צבאיים > בונקרים

בּוּנְקֶר הוא מבנה מבוצר הממוקם, כולו או בחלקו, מתחת לפני האדמה. הבונקר בנוי כך שיוכל לספוג פגיעה מבלי לקרוס: קירותיו עבים במיוחד ובנויים בטון מזוין, חלונותיו (אם קיימים) בנויים כחרכים צרים ודלתותיו הן דלתות ברזל כבדות, הניתנות לאטימה. באזורי לחימה, משמשים בונקרים להגנה על מפקדות צבאיות, על מאגרי תחמושת והספקה ועל לוחמים המסתתרים בהם בהמתנה ליציאה להתקפה, כשישנם גם בונקרים הבנויים כך שיושביהם יכולים ללחום מתוכם. בונקר נועד לעמוד במתקפות צבאיות כגון התקפת טילים בליסטיים, הפצצה טקטית וחלקם אף תוכננו לעמוד בהתקפות נשק להשמדה המונית. שלא בקוי החזית, משמשים בונקרים להגנה על ראשי ממשל ומקבלי החלטות אחרים, כמו גם על אוכלוסייה אזרחית שאיננה לוחמת, מפני התקפות צבאיות. במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה התעצם השימוש בבונקרים כנקודות פיקוד ולמטרות אחסון כלי נשק ואספקה.
אמצעים לצמצום נזקי תקיפה אווירית > הגנה אזרחית

הגנה אזרחית היא הצעדים הננקטים בקרב האוכלוסייה האזרחית (להבדיל מכוחות הביטחון) לשם התגוננותה מפני תקיפה, במסגרת מלחמה או פעולת טרור. שותפים מרכזיים בפעולות הגנה אזרחית הם, בנוסף לאזרחים עצמם, המשטרה, מכבי אש, שירותי חירום רפואיים וכוחות צבא המיועדים להגנה אזרחית.
פעילות ההגנה האזרחית כוללת:
היערכות לתקיפה אפשרית של העורף: תרגול של כוחות ההצלה השונים, בניית מקלטים, חלוקת ערכות מגן, הפצת מידע לאזרחים על דרכי התגוננות, תרגול ירידה למקלטים בבתי ספר ובמקומות עבודה, ועוד.
מתן התרעה על תקיפה מיידית, ומתן אות הרגעה בסיומה של הסכנה. כלי עיקרי לכך הוא אזעקה, וכן משמשים לכך שידורי הרדיו, הטלוויזיה, ומערכות התרעה מבוססות טלפונים סלולריים.
טיפול בנפגעי התקיפה: חילוצם מהמקום שנפגע, העברת פצועים לבית חולים וטיפול בהם בבית החולים.
ראו גם

מערך ההגנה האווירית של צה"ל
יחידה 555
הערות שוליים

↑  כריסטופר קליין, טרור הצפלין בלונדון במלחמת העולם הראשונה, באתר ערוץ ההיסטוריה, ‏2 ביוני 2014
↑  נשק הלייזר של אלביט יהיה מבצעי בתוך כשלוש שנים, באתר TechTime‏, 25 במאי 2021
↑  מנורת הפלאים של עלאדין, משמר, 17 במאי 1945
↑  ד"ר דוד הלמן, יעקב מגד וישראל זיירמן, לוחמה אלקטרונית בזירה הימית באמצעות התקנים מתכלים – “אבשלום” ו”אמנון”, באתר "רפאל"
↑  Huby Fairhead, Decoy Sites - Wartime Deception in Norfolk and Suffolk, Norfolk and Suffolk Aviation Museum
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294766505171  BnF: cb11941556x (data)  GND: 4154737-8  LCCN: sh85002625  NDL: 00566756  NKC: ph200843 
מטוס A-7 קורסייר 2 מטיל פצצות במהלך אימון
תותח נ"מ מתנייע מדגם ZSU-23-4
יירוט של מטוס מיג 17 של צפון וייטנאם בידי מטוס F-105 ת'נדרצ'יף אמריקאי, יוני 1967
שיגור טיל פטריוט (טיל קרקע-אוויר אמריקאי)
מכ"ם לגילוי כלי טיס
משגרי מוץ המשמשים להטעיית טילים נגד ספינות מונחי מכ"ם
מטוסי F-16 דמה בבסיס של חיל האוויר האמריקאי בגרמניה, 1985
מקלט בנתיבות בזמן מבצע עופרת יצוקה
הימיר

הימיר ותור על גבי סירה בצלב גוספורת'
במיתולוגיה הנורדית, הימיר (נורדית עתיקה: Hymir) הוא ענק. הימיר הוא דמות ראשית בשיר "הזמר של הימיר" (Hymiskviða) מהאדה הפואטית, והוא מופיע גם באדה הפרוזאית, שכתב סנורי סטורלוסון. בנוסף למקורות הכתובים, הימיר מופיע במספר איורים על גבי אבנים מימי הוויקינגים.
בזמר של הימיר, הימיר מתואר בתור אביו של האל טיר, בניגוד למקורות אחרים. בשיר, טיר ותור מגיעים אל הימיר כדי להביא לסעודתם כלי עצום להכנת משקאות אלכוהוליים. הימיר מסכים לתת לשניים את הכלי בתנאי שתור יוכל להדגים את עוצמתו בכך שישבור כוס בלתי ניתנת לשבירה. תור זורק את הכוס על ראשו הקשיח של הימיר, והכוס נשברת. בחזרתם של תור וטיר למשכנם, הימיר מוביל מספר ענקים למתקפה עליהם, ותור הורג אותם.
בזמר של הימיר מסופר גם שתור והימיר יצאו לדוג, ושתור כמעט הצליח לתפוס את יורמונגנד. סיפור דומה כתוב באדה הפרוזאית, והסצנה הזו היא המופיעה במספר איורים מוקדמים.
לקריאה נוספת

אנתוני פולקס, Edda, לונדון: אוורימאן, 1995
הערות שוליים

↑  קרולינה לרינגטון, The Poetic Edda, ניו יורק: הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2014
↑  שאול טשרנחובסקי, מן האדה האיסלנדית
↑  ג'ון לינדו, Norse Mythology: A Guide to the Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, ארצות הברית: הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2001, עמ' 190-191
↑  פרבן סרנסן,  The Poetic Edda: Essays on Old Norse Mythology 6,Þorr’s Fishing Expedition, רוטלג', 2016
אבן הרדום, המתארת את הימיר, תור, חכה, וחלק מיורמונגד. רגליו של תור חודרים דרך תחתית הסירה
אבן כנסיית ארדרה השמינית, על גביה מופיע בין היתר הימיר
היילי אורנטיה

| --- | --- |

אורנטיה באוקטובר 2016
 לידה:  21 בפברואר 1994 (בת 30) ארלינגטון, טקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  Sarah Hayley Orrantia
 שם במה:  היילי
 מוקד פעילות:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 מקום לימודים:  Marcus High School
 עיסוק:  שחקנית, פזמונאית וזמרת
 מעסיק:  דן אורנטיה (מנהל) סוכנות APA (סוכנות) ניהול היילו (חברת ניהול)
 סוגה:  קאנטרי
 שפה מועדפת:  אנגלית
 www.hayleyorrantia.com
 פרופיל ב-IMDb
שרה היילי אורנטיה (נולדה ב-21 בפברואר 1994) היא שחקנית, זמרת וכותבת שירים אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות גילומה של אריקה גולדברג בסדרה הקומית הגולדברגים של ערוץ ABC. היא הייתה חברה בלקודה ריין, להקת בנות בסגנון פופ קאנטרי שהרכיבה פאולה עבדול במהלך העונה הראשונה של אקס פקטור אמריקה. היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Love Sick" ב-2015. EP הבכורה שלה, "The Way Out", שוחרר במאי 2019.
ילדות

אורנטיה נולדה בארלינגטון, טקסס, ב-21 בפברואר 1994, וגדלה בגרנד פריירי והיילנד וילג' הסמוכים. משפחתה באה ממוצא אנגלי, צרפתי, אירי ומקסיקני. היא למדה בבית ספר ציבורי מבית הספר היסודי ועד לחטיבת הביניים בעיר הולדתה היילנד וילג'.
לאחר מכן היא למדה בבית הספר התיכון מרקוס, לאחר כמה שנים, החליטה ללמוד בחינוך ביתי כדי להמשיך בהכשרת המוזיקה והמשחק שלה. בתיכון, היא הצטרפה לתוכנית לתיאטרון מוזיקלי, משם החליטה שהיא רוצה ללמוד משחק.
אורנטיה היא נוצריה.
קריירה

אורנטיה החלה לשיר בגיל תשע והחלה להתאמן מקצועית בגיל 12. היא כתבה את השיר הראשון שלה בגיל 13. בגיל 15, היא הקליטה את ה-EP הראשון שלה לשירי כיסוי והחלה לכתוב עם כותב השירים ג'יימי יוסטון, שבאותו זמן היה ידוע בעיקר בזכות כתיבת להיטים לשלושת הסרטים של דיסני היי סקול מיוזיקל.
אורנטיה הקליטה את שירה "Magic of a Friend" של יוסטון שהיה בפסקול טינקרבל והאוצר האבוד של חברת וולט דיסני ב-2009. מאוחר יותר באותה שנה, אורנטיה עשתה קולות רקע עבור דמי לובאטו בפסקול "קאמפ רוק 2: הג'אם האחרון" של דיסני וקולות רקע עבור מיילי סיירוס בפסקול "Hannah Montana Forever" של דיסני.
תפקיד המשחק הראשון שלה היה בגיל 17, בפרסומת לספרינט ב-2011. היא לוהקה לסרט העצמאי "Cooper and the Castle Hills Gang", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של דאלאס .
בקיץ 2011, אורנטיה עברה אודישן לעונה הראשונה של אקס פקטור. אורנטיה נבחרה מתוך הגשת סרטון יוטיוב וקיבלה ארבע הצבעות "כן" מהשופטים במהלך שלב האודישן החי בסיאטל. למרות שבמקור היא עברה אודישן כאמנית סולו, במהלך "שבוע הוליווד", היא ושלוש זמרות נוספות הוכנסו לקבוצה לשאר האודישנים בתור להקת לקודה ריין. הם הודחו במהלך השבוע החמישי בהופעות החיות.
מאז 2013, אורנטיה גילמה את אריקה גולדברג בסדרה הקומית של ABC, "הגולדברגים". לאחר ליהוקה של אורנטיה, הבין שאורנטיה יכולה גם לשיר, יוצר הסדרה אדם פ. גולדברג כתב כמה פרקים שבהם אריקה שרה. כוכבת שותפה בסדרה, אמנדה מישלקה היא גם אמנית הקלטות, והשתיים שרות יחד בשלושה מהרצועות של The Goldbergs MixTape, שיצא ב-2017.
לאורנטיה היה תפקיד ראשי בסרט הדרמה "אלוהים לא מת 2", שיצא לאקרנים ב-1 באפריל 2016.
ב-2016 היא הוציאה סינגל בשם "Strong, Sweet and Southern". לקליפ המוזיקה שלו היו למעלה מ-400,000 צפיות ביוטיוב.
בשנת 2019, היא פרסמה את מיני-אלבום הבכורה שלה "The Way Out". השיר תואר כ"מבט אינטימי ואישי מאוד על חייה שלה".
בשנת 2022, אורנטיה התמודדה בעונה השביעית של "הזמר במסכה" כ"מנחת הקרקס" מצוות הטובים. היא התייחסה לכך שהכירה את ניקול שרזינגר מ"אקס פקטור" עוד כשנכללה לחברה בלקודה ריין. אורנטיה סיימה במקום השני בגמר.
פעילות חברתית

אורנטיה כתבה את השיר "Who I Am" עבור האגודה הלאומית להפרעות אכילה ואת השיר "Power of a Girl" עבור צופי ארצות הברית. היא גם תומכת בארגוני הצדקה לסרטן Lungevity, סוזן ג'י קומן ו- לעמוד מול סרטן. מאז 2007, היא משמשת כשגרירה של פרויקט המוזיקה של טקסס, שמעלה מודעות ומימון לחינוך מוזיקלי בבתי ספר ציבוריים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | קופר וחבורת קאסל הילס | פני |  |
| 2016 | אלוהים לא מת 2 | ברוק ת'ולי |  |
| 2021 | כריסמס מבוטל | אמה לוקהארט |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | The X Factor | מתחרה | עונה 1: מקום תשיעי |
| 2013–הווה | הגולדברגים | אריקה גולדברג | תפקיד ראשי |
| 2016 | שותפים לדירה | היילי | סדרת רשת; 7 פרקים |
| 2019 | עושה בבית ספר | אריקה גולדברג | פרק: "מפגש התיכון של אריקה ולייני" |
| 2020 | Are You Still? |  | פרק: "Are You Still?" |
| 2022 | הזמר במסכה | מתחרה | עונה 7; מקום שני |
דיסקוגרפיה > אלבומים

2019: "The Way Out"
דיסקוגרפיה > סינגלים

2015: "Love Sick"
2015: "Until Then"
2015: "Hasta Verte"
2016: "Silence You"
2016: "Strong Sweet & Southern"
2017: "Give Me Back Sunday"
2019: "If I Don't"
2019: "Night and Weekends"
ביאורים

↑  חלק מהאלבום "The Way Out"
הערות שוליים

↑  "Hayley Orrantia, Navigates Heartbreak With The Release Of Her Latest EP, 'The Way Out'". Broadway World. 24 במאי 2019. נבדק ב-7 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Patron, Chris (17 במאי 2019). "Hayley Orrantia Traces Betrayal and Denial on 'If I Don't'". Sounds like Nashville. נבדק ב-7 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1208867458  LCCN: no2015117887  MusicBrainz: e48933be-2ddf-4895-a6c3-2f6bf0bad8db  VIAF: 317121753   WorldCat (עם VIAF): 317121753
הקבינט של ארצות הברית בממשל רונלד רייגן

הקבינט ב-1984
הקבינט של ארצות הברית בממשל רונלד רייגן כיהן במשך שתי תקופות כהונה נשיאותיות, ממועד השבעת הנשיא רייגן ב-20 בינואר 1981 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-20 בינואר 1989.
הרכב הקבינט

הנשיא רייגן הוציא מהקבינט את היועץ לביטחון לאומי, שכיהן בו בימי ממשלו של הנשיא הקודם קרטר (1977–1981)
בסך הכל כלל הקבינט 21 בעלי תפקידים וכיהנו בו 44 גברים וחמש נשים. שניים מהם - סגן הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש ומזכיר השיכון והפיתוח העירוני סמואל פירס - כיהנו בו במשך כל תקופת נשיאותו של רייגן.
הקבינט > מזכירי מחלקות הממשל

מזכיר המדינה: אלכסנדר הייג (1981–1982), ג'ורג' שולץ (1982–1989)
מזכיר האוצר: דונלד ריגן (1981–1985), ג'יימס בייקר (1985–1988), ניקולס בריידי (1988–1989)
מזכיר ההגנה: קספר ויינברגר (1981–1987), פרנק קרלוצ'י (1987–1989)
התובע הכללי: ויליאם פרנץ' סמית' (1981–1985), אדווין מיס (1985–1988), דיק ת'ורנברג (1988–1989)
מזכיר הפנים: ג'יימס ואט (1981–1983), ויליאם פ. קלארק (1983–1985), דונלד הודל (1985–1989)
מזכיר החקלאות: ג'ון בלוק (1981–1986), ריצ'רד לינג (1986–1989)
מזכיר המסחר: הווארד בולדרייג' (1981–1987), ויליאם וריטי (1987–1989)
מזכיר העבודה: ריימונד דונובן (1981–1985), ביל ברוק (1985–1987), אן מקלפלין קורולוגוס (1987–1989)
מזכיר הבריאות ושירותי האנוש: ריצ'רד שוויקר (1981–1983), מרגרט הקלר (1983–1985), אוטיס בוון (1985–1989)
מזכיר השיכון והפיתוח העירוני: סמואל פירס (1981–1989)
מזכיר התחבורה: דרו לואיס (1981–1983), אליזבת דול (1983–1987), ג'יימס ברנלי (1987–1989)
מזכיר האנרגיה: ג'יימס אדוארדס (1981–1983), דונלד הודל (1983–1985), ג'ון ס. הרינגטון (1985–1989)
מזכיר החינוך: טרל בל (1981–1985), ויליאם בנט (1985–1988), לאורו קוואזוס (1988–1989)
הקבינט > בעלי תפקידים ברמת הקבינט

סגן הנשיא: ג'ורג' הרברט ווקר בוש (1981–1989)
ראש מטה הבית הלבן: ג'יימס בייקר (1981–1985), דונלד ריגן (1985–1987), הווארד בייקר (1987–1988), קנת דוברשטיין (1988–1989)
מנהל משרד הניהול והתקציב: דייוויד סטוקמן (1981–1985), ג'יימס מילר (1985–1988), ג'וזף רייט (1988–1989)
מנהל הסוכנות להגנת הסביבה: אן גורסץ' (1981–1983), ויליאם רוקלשאוס (1983–1985), לי תומאס (1985–1989)
מנהל סוכנות הביון המרכזית: ויליאם קייסי (1981–1987), ויליאם ובסטר (1987–1989)
שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות: ג'ין קירקפטריק (1981–1985), ורנון וולטרס (1985–1989)
נציב הסחר: ביל ברוק (1981–1985), קלייטון יוטר (1985–1989)
יושב ראש מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית: מאריי ויידנבאום (1981–1982), מרטין פלדסטיין (1982–1984), בריל ספרינקל (1985–1989)
הערות שוליים

↑  עבר ב-1985 לשמש כראש מטה הבית הלבן.
↑  קודם ב-1985 לתפקיד מזכיר הפנים.
↑  קודם ב-1985 לתפקיד מזכיר האוצר.
↑  קודם ב-1985 לתפקיד מזכיר העבודה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565691005171  LCCN: sh85140475
הפיגוע בתחנת הרכבת נהריה

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

תחנת הרכבת נהריה, 2009
 תאריך:  9 בספטמבר 2001
 מקום:  תחנת הרכבת נהריה, שדרות הגעתון, נהריה, ישראל
 קואורדינטות:  33°00′20″N 35°05′55″E﻿ / ﻿33.005424°N 35.098733°E﻿ / 33.005424; 35.098733
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  3
 פצועים:  61
 מבצע:  חמאס חמאס
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הפיגוע בתחנת הרכבת נהריה(למפת הגליל המערבי רגילה) הפיגוע בתחנת הרכבת נהריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בתחנת הרכבת נהריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע בתחנת הרכבת נהריה
הפיגוע בתחנת הרכבת נהריה היה פיגוע התאבדות שביצע ערבי-ישראלי ב-9 בספטמבר 2001 בתחנת הרכבת נהריה. שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע וכ-60 נפצעו. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע

בבוקר 9 בספטמבר 2001, פוצץ מחבל מתאבד מטען חבלה בתחנת הרכבת נהריה. המחבל, שהגיע ממרכז מסחרי סמוך, פוצץ את המטען ליד קבוצת נוסעים שיצאה מהתחנה, ונמנע מלהיכנס אליה בשל האבטחה המתוגברת במקום. המטען שהוטמן בתוך קרטון, הכיל חומר נפץ שהיה בחלקו תקני ובחלקו מאולתר, וגם חלקיקי רסס. שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע וכ-60 נפצעו, מתוכם שבעה באורח בינוני, 18 באורח קל והיתר נפגעי חרדה.
המחבל

המחבל זוהה כמוחמד שאקר סלאח חביישי, איש דת מוסלמי ערבי-ישראלי בן 48 מהכפר אבו סנאן שבגליל.
זה היה פיגוע ההתאבדות הראשון בתולדות הסכסוך הישראלי-פלסטיני שביצע ערבי-ישראלי. ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע, ובכרוז שפרסם בג'נין נכתב כי "הפיגוע בנהריה מוכיח שלחמאס יכולת לפגוע בעומק ישראל למרות הסגרים והכתרים".
בתגובה לזיהויו של המחבל כערבי-ישראלי, גינו חברי הכנסת הערביים את הפיגוע, וקראו לא להאשים את כל המגזר הערבי בשל היותו של המחבל "עשב שוטה בודד".
לאחר הפיגוע

באותו יום התרחשו שני פיגועים נוספים. האחד, פיגוע התאבדות נוסף בצומת בית ליד באמצעות מכונית תופת בו נפצעו 12 בני אדם. השני, פיגוע ירי על מיניבוס בכביש הבקעה בו נרצחו שני בני אדם ונפצעו שלושה.
בתגובה לפיגועים תקפו מסוקי חיל האוויר שורת מטרות של הפת"ח באזור רמאללה ויריחו.
הערות שוליים

1 2  אורי ניר, ג'לאל בנא, דוד רטנר, מאת אבי שמול, המתאבד המתין ביציאה מתחנת הרכבת, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2001
↑  סמדר שמואלי, "ראיתי חייל שוכב על חייל", באתר ynet, 9 בספטמבר 2001
↑  שרון רופא ועמיקם חורש, בנו של המחבל מאבו סנאן יובא להארכת מעצרו, באתר ynet, 10 בספטמבר 2001
1 2  שרון רופא וסוכנויות הידיעות, הקלטת הוכיחה: חביישי הוא המחבל המתאבד, באתר ynet, 10 בספטמבר 2001
↑  פליקס פריש, בשב"כ חוששים ממחבלים ערבים-ישראלים נוספים, באתר ynet, 10 בספטמבר 2001
↑  לינוי בר גפן, "זו לא תופעה, אלא ייאוש של אדם בודד", באתר ynet, 9 בספטמבר 2001
↑  רענן בן צור, מכונית תופת התפוצצה בצומת בית ליד, באתר ynet, 9 בספטמבר 2001
↑  פליקס פריש ואפרת וייס, שני הרוגים בפיגוע ירי בבקעה, באתר ynet, 9 בספטמבר 2001
↑  פליקס פריש ועלי ואקד, מסוקי צה"ל תקפו שורת עמדות פלסטיניות, באתר ynet, 9 בספטמבר 2001
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
היינץ ציגלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במאי 1894 דארקהמן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  21 באוגוסט 1972 (בגיל 78) גטינגן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1912–1945 (כ־33 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל התותחנים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד ארמיית הפאנצר החמישית   מפקד הדיוויזיה ה-334   מפקד קורפוס הפאנצר ה-3   מפקד הארמייה ה-14
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל היינץ ציגלר (בגרמנית: Heinz Ziegler;‏ 19 במאי 1894 – 21 באוגוסט 1972) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ציגלר נולד ב-19 במאי 1894 בדארקהמן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1912 התגייס ציגלר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-15 (פומרניה ה-2), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, וב-18 ביוני 1917 הועלה לדרגת אובר לויטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר ציגלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1925 הועלה ציגלר לדרגת האופטמן, ומונה לתפקיד מטה במשרד המלחמה בברלין. באביב 1926 מונה למפקד סוללה 6 ברגימנט הארטילריה ה-6 (הפרוסי), ובאביב 1927 הועבר בחזרה למשרד המלחמה בברלין. באביב 1931 מונה למפקד סוללה 2 ברגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי), ובשנת 1933 הועלה לדרגת מיור. ב-1 ביוני 1935 הועלה ציגלר לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת אוברסט. ב-10 בנובמבר 1938 מונה ציגלר למפקד רגימנט הארטילריה ה-98, ובקיץ 1939 מונה לראש מטה צבא העתודה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה ציגלר ראש מטה צבא העתודה, וב-15 בספטמבר 1939 מונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-4. ב-1 בפברואר 1940 מונה ציגלר לראש מטה הקורפוס ה-42, ולחם עמו במערכה על צרפת, כחלק מהארמייה התשיעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות A. במהלך מבצע ברברוסה לחם ציגלר עם הקורפוס ה-42, כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-9 בדצמבר 1941 מונה ציגלר לראש מטה של הארמייה ה-15, וב-1 בינואר 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-26 בינואר 1942 קיבל ציגלר את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-1 באפריל 1942 מונה לתפקיד בכיר במפקדת כוחות השריון. ב-3 בדצמבר 1942 מונה ציגלר למפקד זמני של ארמיית הפאנצר החמישית באפריקה, עד הגעתו של גנרל הנס-יירגן פון ארנים ב-20 בפברואר 1943. בתחילת מרץ 1943 מונה ציגלר למפקד קבוצת קרב בקורפוס אפריקה, וב-16 באפריל 1943 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-24 במאי 1943 מונה ציגלר למפקד הדיוויזיה ה-334, וב-20 באוקטובר 1943 מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-3, שהיה חלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-25 בנובמבר 1943 פרש ציגלר מתפקידו, וב-1 בינואר 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. ב-24 בפברואר 1944 מונה ציגלר לנציג מיוחד באיחוד הארגונים הכלכליים המזוינים, וב-24 באוקטובר 1944 מונה למפקד הארמייה ה-14. ב-22 בנובמבר 1944 פרש ציגלר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים, ובסוף המלחמה נפל בשבי בעלות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ציגלר שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר ציגלר בגטינגן, עד למותו ב-21 באוגוסט 1972.
הלן ארוויילר

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1926 (בת 98) אתונה, יוון
 שם לידה:  Hélène Glykatzi 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 עיסוק:  היסטוריונית
 מקום לימודים:  הפקולטה לאמנויות של פריז (1960)  הפקולטה לאמנויות של פריז (1966)  אוניברסיטת אתונה 
 מוסדות:  אקול פראטיק דה אוטז אטיד
 תלמידי דוקטורט:  Jean-Pierre Arrignon, Gérard Dédéyan, Marie-José Mondzain, Boško Bojović, Isabelle Brousselle, Marina Loukaki, Joëlle Beaucamp, Georges Tate, Jean-Claude Cheynet, Michel Kaplan, Gisèle Hadji-Minaglou, Sophia Mergialē-Sacha 
 פרסים והוקרה:  מסדר האמנויות והספרות, מסדר הדקלים של האקדמאים, לגיון הכבוד
 
הלן ארוויילר (ביוונית: Ελένη Γλύκατζη-Αρβελέρ; נולדה ב-29 באוגוסט 1926) היא היסטוריונית יוונייה. מחקריה האקדמיים מתמקדים בעיקר בביזנטיון. בשנת 2008 נבחרה ארווילר על ידי הטלוויזיה היוונית לאחת מ-100 היווניות המשפיעות ביותר בכל הזמנים.
ארוויילר חברה במסדר האמנויות והספרות, האקדמיה הבריטית, מסדר הדקלים של האקדמאים, לגיון הכבוד. היא גם שגרירת רצון טוב של יוניסף ביוון. בנוסף על כך, אורווילר קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת לונדון ואוניברסיטת בלגרד.
ביוגרפיה

ארוויילר נולדה באתונה בשנת 1926 למשפחת פליטים מאסיה הקטנה. באתונה סיימה את לימודיה התיכוניים ושם למדה גם את התואר הראשון בהיסטוריה ובארכאולוגיה. בשנת 1953 עברה לפריז על מנת להמשיך בלימודיה באקול פראטיק דה אוטז אטיד,שם קיבלה את הדוקטורט שלה בהיסטוריה ובלימודים קלאסיים. בשנת 1955 החלה לעבוד כחוקרת במרכז הלאומי למחקר מדעי בשנת 1964 החלה לנהל את המכון. בנובמבר 1958 נישאה ארוויילר לקצין צבא צרפתי. בשנת 1966, סיימה את הדוקטורט השני שלה בפילולוגיה ובשנת 1967 החלה לעבד כפרופסורית בסורבון. במהלך שנות ה-70 הייתה ארווילר ממנהלות הסורבון, ולמעשה הייתה האישה הראשונה שהחזיקה בתפקידים אלו. מפברואר 1989 עד אוגוסט 1991 היא הייתה נשיאת מרכז ז'ורז' פומפידו. לאור פועלה, היא זכתה באות לגיון הכבוד מהנשיא פרנסואה מיטראן.
הפועל דימונה

הפועל דימונה הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר דימונה שהשתתפה בעבר בליגה השנייה במשך 5 עונות בשתי קדנציות. לרוב שיחקה הקבוצה בצבעי כחול-לבן ואירחה את משחקיה באצטדיון דימונה.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1956 (כשנה לאחר הקמת העיר) ושיחקה בליגה ג' מחוז נגב. בסיום עונת 1961/1962 כשלה הקבוצה במשחקי המבחן כשהפסידה במשחק המכריע לקבוצת "הררי תל אביב" ונשארה בליגה ג'.
בעונת 1963/1964 סיימה הקבוצה במקום הראשון אך כצעד מחאה לא התייצבה למשחק המבחן מול הפועל אשדוד והאחרונה העפילה לליגה ב' לאחר התערבות בית הדין של ההתאחדות.
בתחילת עונת 1966/1968, לאחר כעשור של ניסיונות חוזרות ונשנות להעפיל לליגה ב', התמזגה הקבוצה עם "הפועל אברהם באר שבע", ששיחקה בליגה ב' והייתה קבוצת הבת של הפועל באר שבע ובכך עלתה לליגה ב'.
בסיום עונת 1971/1972 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ב' והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה א' שהייתה באותם ימים הליגה השנייה.
הקבוצה שיחקה 4 שנים בליגה השנייה כאשר הישג השיא שלה באותם ימים היה המקום החמישי בו סיימה בעונות 1972/1973 ו-1974/1975.
בסיום עונת 1975/1976 סיימה הקבוצה במקום ה-12 בליגה א'. באותו עונה הוקמה הליגה הארצית אליה העפילו הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 בכל אחד משני מחוזות ליגה א' ובכך הקבוצה ירדה לליגה השלישית.
בעונות 1976/1977 ו 1982/1983 ירדה הקבוצה לליגה ב' אך בשני המקרים חזרה לליגה א' כעבור עונה אחת.
בסיום עונת 1985/1986 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה א' והעפילה לליגה הארצית שהייתה הליגה השנייה באותם ימים הקבוצה, אך לא הצליחה לשרוד בליגה ונשרה כעבור עונה חזרה לליגה א' לאחר שסיימה במקום האחרון. שלוש שנים לאחר שירדה לליגה א' נשרה הקבוצה לליגה ב'.
בסיום עונת 1995/1996 חזרה הקבוצה לליגה א' אחרי 6 שנות היעדרות ואת השנתיים הראשונות שלאחר החזרה לליגה א' סיימה בצמרת במקומות הרביעי והחמישי בהתאמה.
את עונת 1998/1999 סיימה הקבוצה במקום הראשון ועלתה לליגה הארצית החדשה שהוקמה באותה עונה והפכה לליגה השלישית. הקבוצה לא הצליחה לשרוד בליגה הארצית וירדה כעבור עונה לליגה א' שהפכה לליגה הרביעית.
בסיום עונת 2002/2003, נקלעה הקבוצה לבעיות פיננסיות והכריזה על פירוק.
שחקני עבר במועדון

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אלון ריף  ויקי בוקובזה  יניב אדרי  כפיר אדרי  דודו בן-עיון  אברהם צרויה  שלמה "סמי" בניטה  יוסף "ז'וז'ו" אוחיון  גדי איפרגן  דני איפרגן  שאול כהן  מאיר ברד |  דורון כהן  דוד אלמועלם  יצחק בן ברוך  בקר בן ברוך  יעקב פולברניס  דני בן שמעון  מרדכי דוד  גבריאל יעיש  יצחק אמיתי  עודד אלבז  צ'רלי סילם  טיבי ברנשטיין |  מאיר אלימלך  אלי עייד  מקס סמדג'ה  מחלוף שבת  בלולו  בנימין יהודה  יוסי (בבי) אלברג  יצחק ניזרי  משה אמסלם  גבי פרץ  שלמה דוידוביץ'  זבולון לנדסברגר  יניב אלול |  מאיר צבי  מאיר דהן  מאיר אלמלם  מוטי דהן  דניאל וענונו  בבר וענונו  מוטי עמוס  אבי אלון  אפרים צבי  עובדיה צבי  ויסאם עסימי  נסים אביטן  אודי הרר |
ראו גם: רשימת כדורגלני הפועל דימונה