stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פלג'ידין גנדן
בראשות הממשלה > התנגדות לסטלין

על אף שהיה קומוניסט, סירב גנדן לתכתיבי ברית המועצות והתנגד להצבתו של צבא סובייטי על אדמת מונגוליה ולחיסול הנזירים הבודהיסטיים, אשר סטלין כינה "אויב פנימי". גנדן, אדם דתי שאמר בעבר "היו שני גאונים גדולים על כדור הארץ – בודהה ולנין", הכריז ב-1933 בפומבי על רצונו לא להילחם בדת, ואישר לאנשי הדת לפעול בגלוי תוך התעלמות מההנחיות של סטלין.
תוך שהוא מתחיל למאוס באחיזה הסובייטית במונגוליה, גנדן פעל לדחיית הסכם הג'נטלמנים ב-1934, שבו הבטיחה ברית המועצות הגנה למונגוליה במקרה של פלישה, כמו גם את "הסכם הידידות ושיתוף הפעולה" מ-1936 שהתיר לכוחות סובייטים להיות מוצבים במונגוליה. בפגישתו עם שליט ברית המועצות יוסיף סטלין, כינה גנדן את פעילות ברית המועצות במונגוליה "אימפריאליזם אדום".
גנדן קיווה לנצל את המתיחות בין ברית המועצות ויפן לטובת מונגוליה, אולם החשש שהוא חובר ליפנים יביא בסופו של דבר לנפילתו ב-1936. בנוסף, גנדן היסס באשר להמלצותיו של סטלין לשדרג את ועדת הפנים של מונגוליה לכדי משרד עצמאי וכי יגדיל את היקף הצבא המונגולי.
בדצמבר 1935 נקרא גנדן למוסקבה, שם סטלין נזף בו שוב על כך שהוא לא פועל בהתאם להנחיותיו. מאוחר יותר בטקס קבלת הפנים בשגרירות מונגוליה, גנדן, תוך שהוא שיכור, נזף בסטלין בפומבי וצעק "גיאורגי מקולל, הפכת לצאר רוסי וירטואלי". לאחר מכן, לכאורה, פלג'ידין סטר לסטלין ושבר את המקטרת שלו, תוך שהוא רומז כי מונגוליה שוקלת ברית עם יפן.
בראשות הממשלה > הפלתו

כתגובה לאי צייתנותו של גנדן, ארגן סטלין ישיבת חירום של המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה ב-2 במרץ 1936, בעיר אולן בטור, שם נקבעה הדחתו של גנדן והחלפתו בידי אנאדין עמאר, שלאחר מכן הוצא להורג גם כן, והוחלף בהורלוגין צ'ויבלסאן.
מותו

באפריל 1936 גנדן "הוזמן" לברית המועצות, לכאורה כדי לקבל טיפול רפואי. לאחר מכן שהה במשך שנה שלמה בעיירת הנופש פורוס שעל חוף הים השחור. בקיץ 1937 הוא נעצר במסגרת הטיהורים הגדולים שערך סטלין ותחת חקירה הודה בקשירת קשר עם "ריאקציונרים למאיסטים [אנשי דת בודהיסטים]" ו"מרגלים יפנים". הוא הוצא להורג ב-26 בנובמבר 1937 בידי כיתת יורים במוסקבה.
לקריאה נוספת

Alan JK Sanders, Historical Dictionary of Mongolia, Lanham: scarecrow, 2010, ISBN 9780810874527
Bat-Ėrdėniĭn Baabar, History of Mongolia, אולן בטור: Monsudar, 1999, ISBN 9992900385
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1217283188  ISNI: 0000 0000 2988 4234  LCCN: n89249661  VIAF: 75449031   WorldCat (עם VIAF): 75449031
קרן התוכנה אפאצ'י

| --- | --- |

 תחום:  פיתוח תוכנה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  Forest Hill, Wakefield Township 
 מייסדים:  Brian Behlendorf, Martin Krämer 
 תקופת הפעילות:  25 במרץ 1999 – הווה (25 שנים) 
 פרסים והוקרה:  BigBrotherAwards (2000) 
 www.apache.org
 
קרן התוכנה אפאצ'י (באנגלית: Apache Software Foundation, בראשי תיבות: ASF) מספקת "מטריית תמיכה" לפרויקטי קוד פתוח של קהילת אפאצ'י. הפרויקטים של קהילת אפאצ'י מתאפיינים בתהליך פיתוח שיתופי ברישיון תוכנה פתוח. תוכנות מבית אפאצ'י מופצות תחת תנאי רישיון אפאצ'י.
בין הפרויקטים של קרן התוכנה אפאצ'י ניתן למצוא את שרת ה־Web הנפוץ בעולם – Apache HTTP Server ומסנן דואר הזבל SpamAssassin. הקרן גם מארחת מאות פרויקטים בתחום Java שרובם הפכו לתקן דה-פקטו בתחום הנדסת התוכנה. בנוסף, מתארחים בקרן גם מימושי הייחוס והדגם של תקנים רבים בתחומי Java ו-Java EE וכן בתחומי XML ו-SOA.
מיזמים

נכון למרץ 2017 יש בקרן אפאצ'י כ-300 מיזמים ראשיים וכ-60 מיזמים באינקובטור. ביניהם:
HTTP Server – המיזם המקורי.
טומקט – שרת המממש את המפרטים Java Servlet ו-JavaServer Pages
Subversion – תוכנה לניהול גרסאות מסוג שרת-לקוח
Ant – כלי לאוטומציה של תהליכי בניית תוכנה (בעיקר פרויקטים של Java)
האדופ
קסנדרה – בסיס נתונים מבוזר מסוג NoSQL
SpamAssasin – מסנן דואר זבל.
פיג
הייב
אפאצ'י קפקא
ראו גם

המוסד לתוכנה חופשית
רות פירסט

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1925 יוהנסבורג, דרום אפריקה 
 פטירה:  17 באוגוסט 1982 (בגיל 57) מפוטו, מוזמביק 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 השכלה:  אוניברסיטת ויטווטרסראנד 
 מעסיק:  אוניברסיטת דרהאם 
 מפלגה:  הקונגרס הלאומי האפריקני 
 בן או בת זוג:  ג'ו סלובו (1949–17 באוגוסט 1982) 
 
רות פירסט (באנגלית: Ruth First;‏ 4 במאי 1925 – 17 באוגוסט 1982) הייתה חוקרת יהודייה-דרום אפריקאית ילידת יוהנסבורג, ואקטיביסטית נגד האפרטהייד במולדתה. נהרגה בהתנקשות באמצעות מעטפת נפץ שנשלחה אליה למוזמביק, לשם גלתה מדרום אפריקה.
משפחה וחינוך

פירסט נולדה למשפחה יהודית. הוריה, יוליוס פירסט ומתילדה לבטן, היגרו לדרום אפריקה מלטביה בשנת 1906 והפכו לחברים המייסדים של המפלגה הקומוניסטית של דרום אפריקה (CPSA), הגלגול הראשון של המפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקאית (SACP). רות פירסט נולדה בשנת 1925 וגדלה ביוהנסבורג. גם היא הצטרפה למפלגה הקומוניסטית, אשר כרתה ברית עם הקונגרס הלאומי האפריקני במאבק להפלת ממשלת דרום אפריקה.
פירסט למדה בתיכון ג'פה לבנות, והייתה לראשונה מבני משפחתה שלמדה באוניברסיטה. היא קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת ויטווטרסראנד בשנת 1946. בזמן שלמדה באוניברסיטה היא גילתה כי "בקמפוס דרום אפריקני, הנושאים שמעניינים את הסטודנטים הם סוגיות לאומיות". היא הייתה מעורבת בהקמתה של הפדרציה לתלמידים מתקדמים, הידועה גם כליגה לתלמידים מתקדמים, שם הכירה, בין היתר, את נלסון מנדלה, נשיאה לעתיד של דרום אפריקה ואת אדוארדו מונדלאנה, המנהיג הראשון של החזית לשחרור מוזמביק (FRELIMO).
לאחר שסיימה את לימודיה, עבדה פירסט כעוזרת מחקר באגף לרווחה חברתית במועצת העיר יוהנסבורג. ב-1946 התחזק מעמדה במפלגה הקומוניסטית באופן משמעותי לאחר סדרה של שביתות כורים אשר במהלכן נעצרו חברי מפלגה מובילים. פירסט נהייתה עורכת ראשית בעיתון "הגרדיאן", אשר פרסומו נאסר לאחר מכן על ידי המדינה. ב-1949 היא נישאה לג'ו סלובו, פעיל דרום אפריקני נגד האפרטהייד וקומוניסט. לשניים נולדו שלוש בנות: שון, גיליאן ורובין.
בנוסף לעבודתה בעיתון הגרדיאן ויורשיו, קיבלה פירסט בשנת 1955 את תפקיד העורכת פוליטית בכתב העת הרדיקלי Fighting Talk. היא הייתה פעילה בתנועה נגד האפרטהייד לא רק דרך העיתונות אלא גם בפעילות פוליטית. פירסט ובעלה סלובו היו חברי הקונגרס הלאומי האפריקני, וחברי המפלגה הקומוניסטית. פירסט הייתה פעילה גם בפעולות המרי האזרחי בשנות החמישים של המאה העשרים.
משפט ומעצר

רות פירסט הייתה אחת הנאשמות במשפט הבגידה בשנת 1956, לצד 156 פעילים מובילים נוספים נגד האפרטהייד, שהיו דמויות מפתח ב"ברית הקונגרס". לאחר מצב החירום שהוכרז בעקבות טבח שארפוויל ב-1960, היא סומנה והורחקה. היא לא יכלה להשתתף בפגישות או לפרסם, ואסור היה לצטט אותה. בשנת 1963, במהלך סנקציות נוספות שהטילה ממשלת האפרטהייד, היא נעצרה והוחזקה בבידוד ללא אישום במשך 117 ימים בהתאם לחוק "99 ימים". היא הייתה האישה הלבנה הראשונה שהוחזקה במעצר לפי חוק זה.
גלות והתנקשות

במרץ 1964 גלתה פירסט ללונדון, שם הפכה לפעילה בתנועה הבריטית נגד האפרטהייד. היא הייתה עמיתת מחקר באוניברסיטת מנצ'סטר בשנת 1972, ובין 1973 ו-1978 הרצתה בלימודי פיתוח באוניברסיטת דרהאם. היא שימשה כמרצה מחליפה לפרקי זמן באוניברסיטאות בדאר א-סלאם ובלורנסו מארקש (מפוטו).
בנובמבר 1978 פירסט הייתה למנהלת המחקר במרכז ללימודי אפריקה (Centro de Estudos Africanos), באוניברסיטת אדוארדו מונדלאנה במפוטו שבמוזמביק.
ב-17 באוגוסט 1982 בפקודתו של קרייג ויליאמסון, סרן באגף הביטחון במשטרת דרום אפריקה, התנקשו בחייה באמצעות מעטפת נפץ שנשלחה עבורה מהאוניברסיטה. ברידג'ט או'לאכלין, אנתרופולוגית שעבדה עם פירסט, הייתה עמה במשרדה כאשר מעטפת הנפץ התפוצצה, והיא העידה בוועדת האמת והפיוס.
זיכרונותיה

ספרה הראשון של פירסט, 117 ימים, הוא תיאור של המעצר, המאסר והחקירה שעברה בידי האגף המיוחד של משטרת דרום אפריקה ב-1963. הוא פורסם לראשונה בשנת 1965. הספר מתאר בפירוט כיצד היא סבלה "בידוד וחסך חושי" בזמן שעמדה ב"לחץ לספק מידע על חבריה עבור האגף המיוחד".
בתה, הסופרת גיליאן סלובו, פרסמה את זיכרונותיה בספר כל דבר סודי: המשפחה שלי, המדינה שלי, בשנת 1997. הספר מתאר את ילדותה בדרום אפריקה ואת מערכת היחסים שלה עם הוריה.
סרטים

הסרט "עולם נפרד" (A World Apart) משנת 1988, שאת תסריטו כתבה בתה שון סלובו ובוים על ידי כריס מנג'ס, הוא סיפורה של צעירה לבנה החיה בדרום-אפריקה עם הורים פעילים נגד משטר האפרטהייד. ברברה הרשי משחקת את הדמות הראשית המבוססת על חייה של רות פירסט.
הסרט Catch a Fire משנת 2006, על אודות הפעיל פטריק צ'אמוסו, נכתב על ידי בתה שון סלובו. רות פירסט מגולמת בסרט על ידי בתה השלישית, רובין סלובו, שהייתה גם אחת המפיקות של הסרט.
לזכרה

ב-2005 השיק המשרד לאיכות הסביבה של דרום אפריקה אוניית הסיור לשמירה על איכות הסביבה הקרויה על שמה "רות פירסט".
חיבוריה העיקריים

South West Africa. London. 1963.
117 Days. London. 1965.
with R. Segal, South West Africa: A Travesty of Trust. London. 1967.
The Barrel of a Gun: Political Power in Africa and the Coup d’etat in Africa. London. 1970.
co-edited with J. Steele and C. Gurney, The South African Connection: Western Investment in Apartheid. London. 1972.
Libya: The Elusive Revolution. London. 1970.
The Mozambican Miner: Proletarian and Peasant. New York. 1983.
ראו גם

אפרטהייד
נלסון מנדלה
הקונגרס הלאומי האפריקני
עולם נפרד
הערות שוליים

↑  Shula Marks, "Ruth first: a tribute," Journal of Southern African Studies 10/1 (1983)
, pp. 123-128.
↑  Ruth First, 117 Days, Penguin, 1965.
↑  Bridget O'Laughlin, "Why Was Ruth First in Mozambique?," Deportate, Esuli e Profughe [Deported Exiles and Refugees], 26 (2014), pp.26-41.
↑  "Ruth First: Williamson given amnesty," Independent Online (South Africa), 1 June 2000.
↑  עדותה של ברידג'ט או'לאכלין בוועדת האמת והפיוס, 22 בפברואר 1999.
↑  יפתח אילן, קולנוע - אמא לא בבית 'עולם נפרד', במאי: כריס מנגס, תסריט: שון פירסט, שחקנים: ג'ודי מיי, בארבארה הרשי, כל העיר, 5 באוגוסט 1988
↑  דף הסרט Catch a Fire באתר IMDb.
↑  "SA's marine protection vessels," BuaNews, 20 May 2005.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261274705171  BnF: cb127729420 (data)  GND: 118954709  ISNI: 0000 0001 0899 1521  LCCN: n50005242  NKC: jn20010602935  NTA: 070477221  SELIBR: 346073  SNAC: w6cm3h6g  SUDOC: 069047391  Trove: 1221419  VIAF: 49350668   WorldCat (עם VIAF): 49350668 
לוחית זיכרון בקמדן טאון
מעשה בחמישה בלונים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מרים רוֹת
 איורים:  אוֹרה אַיָּל
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  ערבית, קוריאנית
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית פועלים (סדרת פשוש)
 תאריך הוצאה:  תשל"ד–1974
 מספר עמודים:  32
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002071471
מעשה בחמישה בלונים הוא ספר ילדים מאת מרים רוֹת שיצא לאור בשנת 1974, מלווה באיוריה של אוֹרה אַיָּל. הספר זכה לפופולריות רבה והפך לקלאסיקה בספרות הילדים הישראלית. הוא זכה בפרס "אות החיוך" של יוניצ"ף.
עלילה

הספר עוסק בחמישה ילדים המקבלים כל אחד בלון מאמא של רותי – בלון כחול לרותי, צהוב לרון, סגול לסיגלית, ירוק לאורי ואדום לאלון. במהלך הסיפור מתפוצצים ארבעה מהבלונים, כל אחד מסיבה אחרת:
הבלון של אורי נדקר בקוציו של שיח-ורדים בזמן שאורי שיחק בו כמו בכדור.
הבלון של רון התפוצץ מפני שנופח יותר מדי, לאחר שרון ביקש מאביו שינפח אותו עד שיהיה "גדול כמו השמש".
הבלון של סיגלית התפוצץ כשנשרט בציפורניה של חתולתה מיצי.
הבלון של רותי התפוצץ כי מחצה אותו בחיבוק מתוך רצון להגן עליו.
בכל פעם שאחד הבלונים התפוצץ, הילדים נוחמו. לאורי הובטח בלון אחר ולשאר הילדים ניתן ההסבר "זה סופו של כל בלון". את הבלון האחרון, של אלון, סחפה הרוח מעבר לטווח הישגם של הילדים. הם צפו בו מתרחק ונפרדו ממנו: "שלום, שלום, בלון אדום".
משמעות

בריאיון שנערך עימה בערוב ימיה אמרה רות:
"הבלונים הם החלומות והחלומות מתנפצים. רק אחד נשאר: הבלון האדום. ואני לא יודעת איפה הוא. הרוח נשאה אותו, תרתי משמע, והוא ממשיך לרחף. לאן שהרוח תישא אותי, לשם אגיע."
עיבודים

בשנת 1992, עובד הספר לסרט ילדים שיצא על גבי קלטות בסדרת "סרטים מהספרים" של קלסיקלטת ואחר כך על DVD ב-2003, שהופק על ידי רחל שיין ארגמן והשתתפו בו ירון לונדון ונורית גלרון שמכר מאות אלפי עותקים וזכה להצלחה רבה. מלבד סיפור הסיפורים "מעשה בחמישה בלונים", "הבית של יעל" ו"תירס חם" בליווי משחק, כללה הקלטת גם ארבעה שירים. שניים מהם מיוחסים לסיפור אשר מהווה את שם כותרת הסרט ("מעשה בחמישה בלונים") והשניים האחרים מיוחסים כל אחד לסיפורים האחרים.
בשנת 1996 עלתה בישראל הצגת הילדים "מעשה בחמישה בלונים" בה שיחקו שרון צור, וקרן שמש.
בשנת 2001 עיבוד נוסף לספר עלה על בימות הארץ, בו שיחקו מיכל אמדורסקי, דודי בן-אדרת ועוד רבים. ההצגה הופקה על ידי התיאטרון של עזריאל אשרוב.
ב-2018 עלה עיבוד נוסף על במות הארץ, שכתבו וביימו יובל שם טוב ("יובל המבולבל") ושיראל אשרוב, בכיכובו של שם טוב.
בשנת 2020 עובד הספר לפרסומת לאינטרנט של חברת הכבלים "הוט" בהשתתפות גל גדות.
ב-2022 עלה עיבוד נוסף על במות הארץ, בו כיכב לירון דר ("לירון איש האווירון").
לקריאה נוספת

מירי ברוך, "פירורים של עצב בעוגת החיים", הד הגן, 65, 1 (2000), 26–31. ("עיון פואטי בשלושה מספריה של מרים רות: "מעשה בחמישה בלונים", "תירס חם" ו"הבית של יעל")
הערות שוליים

↑  Tale of Five Balloons באתר המכון לתרגום ספרות עברית.
↑  עדנה קרמר, "שלום, שלום בלון אדום", "הדף הירוק", עמ' 21, 25 במרץ 2010
↑  הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתה של מרים רות, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
ב-16 בפברואר 2011 בחרו בגוגל ישראל לציין את יום הולדתה של רות. באותו יום שונה סמליל דף הבית של האתר בעברית לדודל בהשראת איוריה של אורה אייל ל"מעשה בחמישה בלונים".
תאוריה קווירית

תאוריה קווירית (מאנגלית: Queer theory) היא תאוריה ביקורתית הכוללת טיעונים פילוסופיים נגד הטרונורמטיביות ובעד נזילות מגדרית ונזילות מינית.
התאוריה הקווירית הושפעה רבות מכתביהם של מישל פוקו וג'ודית באטלר, ובכלל מכתיבתן של הוגות פמיניסטיות שביקרו את הרעיון לפיו מין וזהות מגדרית חד הן מבחינה מהותנית, לעיתים בהישען על גישת קונסטרוקטיביזם חברתי ולעיתים בהישען על ממצאים ביולוגיים על אינטרסקסואליות.
בעוד לימודים קווירים בוחנים את הטבעיות או חוסר הטבעיות שבמיניות הומוסקסואלית, התאוריה הקווירית מרחיבה את ההתמקדות לכל התחום פעילות או זהות מינית הנופלת לתוך קטגוריות של נורמה או של סטייה חברתית[דרוש מקור].
התאוריה הקווירית נקשרת בהכרח בהפצת הפוליטיקה של קבוצות להט"ב והגנה עליה אל מול דיכוי והומופוביה, אולם המחקר הקווירי גולש מעבר לכך אל שאלות בסיסיות על אודות טיבן הפוליטי, ואף עצם לכידותן, של הקטגוריות הרווחות והנורמליות לכאורה של ההטרוסקסואליות.
החל משנת 2000 מתקיים באוניברסיטת תל אביב מדי שנה כנס סקס אחר ללימודי להט"ב ותאוריה קווירית.
תאורטיקנים בולטים

מישל פוקו
ג'ודית באטלר
גלוריה אנזלדואה
מוניק ויטיג
גי הוקנגם
לי אדלמן
שרה אחמד
אהרון בטסקיי
לורן ברלאנט
ליאו ברנאסי
ג'יין גאלופ
אליזבת גרוס
טים דין
ג'ודית הלברשטאם
מייקל וורנר
ויליאם טרנר
חוזה אסטבן מוניוז
אלן סינפילד
מרקו אאורליו מאסימו פראדו
אלספת פרובין
לאורה קיפניס
ראו גם

אנרכיזם קווירי
קוויר
קריאה קווירית
הטרוסקסיזם
תפקידי מגדר
הגל השלישי של הפמיניזם
פמיניזם פוסטמודרני
סיסג'נדר
הערות שוליים

↑  Richardson, D. (ed.) (1996) Theorizing homosexuality: telling is straight, Buckingham, Open University Press.
↑  קול קורא - סקס אחר 13, האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים וחקר המגדר
↑  שחר בן פורת, ‏סקס אחר: קרוס-דרסינג ופורנו של גייז באוניברסיטת תל אביב, באתר ‏מאקו‏, 28 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547122405171  BNE: XX557058  BnF: cb158322675 (data)  GND: 7628620-4  LCCN: sh2006001835  NKC: ph1190974
נשים בשחור

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  9 בינואר 1988 – הווה (37 שנים) 
 פרסים והוקרה:  פרס קונסטנטין אוברדוביץ' (2006)  פרס המיליניום לשלום לנשים (2001) 
 www.womeninblack.org
 
הפגנה של נשים בשחור נגד הכיבוש ונגד מלחמת עיראק, פברואר 2003
נשים בשחור היא תנועת שמאל בינלאומית שמקורה בישראל, הפועלת להגדרתה כנגד אלימות באמצעים בלתי אלימים. על פי נתוני הארגון, רשומים בו כ-10,000 חברים וחברות, אשר טוענים כי בעיות האלימות נגד נשים והמלחמות קשורות זו לזו. התנועה מורכבת בעיקר מנשים, ומשתפת פעולה גם עם גברים המזדהים עם עקרונותיה.
לתנועה אין מצע רשמי פרט להתנגדות לשליטה הישראלית ביהודה ושומרון, כאשר כל קבוצה רשאית לבחור לעצמה אידאולוגיה נוספת בתחומים שונים; כך לדוגמה נחלקות ההתארגנויות השונות בשאלה האם לאפשר הצטרפות גברים לקבוצה.
היסטוריה

הקבוצה הראשונה הוקמה בירושלים בשנת 1988 בעקבות פריצת האינתיפאדה הראשונה, וכמחאה על צעדים צבאיים שנעשו על ידי מדינת ישראל ביהודה ושומרון.
מקימות הארגון הכריזו על הקמת משמרת מחאה קבועה בימי שישי בכיכר צרפת שבירושלים, בה ילבשו בגדים שחורים לזכר האנשים שנהרגו במהלך המאבקים בין ישראל לפלסטינים משני צדי המתרס; הפגנה זו כוללת בעיקר שלטים שעליהם הכיתוב "די לכיבוש". בשנים הראשונות, צורת מחאה זו התפשטה לערים נוספות, ולקראת סוף האינתיפאדה הראשונה היו כשלושים משמרות מחאה במקומות שונים בארץ. עם חתימת הסכמי אוסלו תפוצת הארגון בארץ החלה במגמת ירידה. בהפגנה לציון 20 שנה להקמת הארגון השתתפו מאות ספורות של משתתפים.
הארגון זכה לתמיכה גם בקרב נשים יהודיות בחוץ לארץ, שהחלו בתמיכה בפעילות בישראל, ובהמשך החלו לפעול גם בעניינים מקומיים. מלחמת עיראק הובילה לעלייה בהצטרפות נשים לקבוצות הארגון שבארצות הברית, כשפעילותן מתמקדת בהתנגדות למלחמה זו.
בעקבות מבצע עופרת יצוקה ארגן "נשים בשחור" הפגנות כנגד המבצע. פעילות הארגון כתבו מאמרים כנגד המבצע.
תנועת נשים-בשחור בישראל זכתה בפרס אאכן לשלום (1991), בפרס השלום של העיר סאן-ג'ובאהי ד'אסו באיטליה (1994) ובפרס Peacemaker מטעם אגודת השלום היהודית (2001). בשנת 2001 הוענק לתנועת-נשים בשחור העולמית פרס המיליניום לשלום על ידי קרן הפיתוח לנשים של ארגון האומות המאוחדות (UNIFEM).
לקריאה נוספת

שרה הלמן ותמר רפפורט, ‏אלה נשים אשכנזיות, לבד, זונות של ערבים, לא מאמינות באלוהים, ולא אוהבות ארץ־ישראל": "נשים בשחור" ואתגור הסדר החברתי , תיאוריה וביקורת 10, קיץ 1997
Safran, Hannah, Alliance and Denial: Lesbian Protest in Women in Black, in Frankfort-Nachmias, C. & Shadmi E. Sappho in the Holy Land, State Uni. of NY Press,Albany, 2005
Schachter, Sue, Lesbians in the WOmen's Peace Movement, in Frankfort-Nachmias, C. & Shadmi E. Sappho in the Holy Land, State Uni. of NY, Press,Albany, 2005
הערות שוליים

↑  Who are Women in Black?, באתר הארגון, באמצעות וייבאק מאשין, ‏20 במאי 2021 (באנגלית).
↑  אליעזר יערי, על הקצה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265849505171  LCCN: n93107563  VIAF: 149075966   WorldCat (עם VIAF): 149075966
דורון כהן (עיתונאי)

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1964 (בן 60) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאי, עורך, משורר
 מעסיק:  "חדשות", "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הארץ", "העיר", "מעריב השבוע"
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  Doco28
דורון כהן (נולד ב-28 בדצמבר 1964) הוא עיתונאי, עורך ומשורר ישראלי, עורך ראשי משותף של העיתון "מעריב".
ביוגרפיה

נולד בתל אביב ליששכר וברכה כהן, עולים מאפגניסטן, כבן זקונים לחמישה אחים בוגרים. גדל בשכונת שפירא, למד בגימנסיה הרצליה. שירת בחיל האוויר.
לאחר שהשתחרר מצה"ל החל לעבוד כעיתונאי במדור הספורט של העיתון "חדשות", ובהמשך היה עורך המדור עד סגירת העיתון ב-1993. שימש בתפקידי עריכה בכירים בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"הארץ". ב-1997 מונה לסגן עורך המוסף "סופשבוע" של "מעריב". בשנים 1998–2001 היה עורך המקומון "זמן תל אביב" מרשת "מעריב". לאחר מכן שימש כסגן עורך במקומון "העיר" והיה שליח העיתון למונדיאל 2002 שנערך בדרום קוריאה וביפן. בשנים 2007–2011 ערך את המוסף "סופשבוע" של "מעריב". מספטמבר 2011 עד פברואר 2012 היה העורך הראשי של אתר "nrg" של העיתון. בשנת 2014, עם מכירת "מעריב" לאלי עזור, מונה לעורך הראשי של העיתון עם גולן בר יוסף, במקביל הקים את אתר האינטרנט החדש  "מעריב אונליין״.
בשנת 2018 יצא לאור, בהוצאת "אפיק", ספר שיריו הראשון, "תחום המושב".
משמש כפרשן פוליטי, מבקר תרבות וכפאנליסט בתוכניות טלוויזיה. מתחילת שנת 2023 משדר לסירוגין את התוכנית "ארבע וחצי" יחד עם יעקב ברדוגו ברדיו גלי ישראל.
הערות שוליים

↑  דוד אברהם‏, מעריב: דורון כהן עוזב, באתר וואלה, 2 בפברואר 2012
↑  תחום המושב, באתר של הוצאת אפיק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401883705171  GND: 1183596359  ISNI: 0000 0004 9968 4712  LCCN: no2018133428  VIAF: 42153288377832652656   WorldCat (עם VIAF): 42153288377832652656
בחינת הבגרות בספרות

בחינת הבגרות בספרות היא בחינה חיצונית מטעם משרד החינוך של מדינת ישראל. הבחינה הבסיסית, בהיקף 1.4 יחידות לימוד, נדרשת מכל נבחן כדי לקבל תעודת בגרות מלאה. כמו כן, יש אפשרות להרחיב את המקצוע לחמש יחידות לימוד.
מבחן הבגרות בספרות עוסק הן בספרות העברית והן בספרות הכללית. הבחינה כוללת ארבעה פרקים: שירה, סיפור קצר, רומאן ונובלה ודרמה. על הנבחנים לענות על שלושה מבין פרקים אלו.
בבתי ספר דתיים הבחינה בספרות מתבצעת במתכונת בחינה פנימית ונבחנים במקצוע מחשבת ישראל בשתי יחידות חיצוניות, כתחליף לספרות. לחלופין, קיים שאלון בספרות לבתי ספר דתיים, שמבנהו שונה מהשאלון הרגיל, אך הוא כן חיצוני, והוא שווה יחידת לימוד אחת. בתי ספר דתיים משלבים את המקצועות כך שהציון בתעודת הבגרות יתבסס על יחידה אחת של מחשבת ישראל, והשנייה של ספרות.
סביב בחינת הבגרות בספרות שורר פולמוס. שר החינוך לשעבר, שי פירון, היה מעוניין להפוך את הבחינה לפנימית, כלומר לבחינה שתיכתב ותיבדק על ידי בתי הספר, אולם סופרים ומשוררים רבים הביעו התנגדות עזה לביטול בטענה שביטול בחינה חיצונית יוביל לזניחת חשיבות המקצוע בקרב תלמידים ובקרב סגל בית הספר עצמו.
מבנה הבחינה > 2 יחידות לימוד

שאלון 8281- מהווה 70% מהחומר, הנושאים: שירת המאה העשרים, שירת ימי הביניים, שירת ביאליק, סיפור קצר, רומן ונובלה, דרמה. בכל בחינה, אחד מהפרקים הוא פרק חובה, כאשר התלמיד אינו יודע איזה מבין יופיע כפרק חובה.
מתוך שלושת הפרקים הנותרים, יש לבחור בשני פרקים בלבד. משך השאלון שעתיים וחצי.
שאלון 8282- מהווה 30% מהחומר, בשאלון זה שלושה פרקים – שירה, דרמה וספרי קריאה.
פרק השירה הוא פרק חובה. משך השאלון שעה וחצי.
מבנה הבחינה > 3 יחידות לימוד (השלמה ל-5)

שאלון 8381- מהווה 70% מהחומר, פרק א' – מבחר יצירות מספרות העולם (50 נקודות).
פרק ב' – נושאים בין-ז'אנרים. (50 נקודות).
משך השאלון כשעתיים וחצי.
שאלון 8382- מהווה 30% מהחומר, בשאלון זה קיים פרק אחד בלבד – נושא בין־ז'אנרי: המשפחה בראי הספרות (100 נקודות).
בפרק זה בוחרים שאלה אחת מתוך שתיים. השאלה שנבחרה מזכה ב-100 נקודות.
משך השאלון כשעה וחצי.
הערות שוליים

↑  תנאים לקבלת זכאות לתעודת בגרות, באתר המינהל הפדגוגי, משרד החינוך
↑  תוכנית ההיבחנות החדשה, באתר משרד החינוך, פורטל תלמידים
↑  תוכנית הלימודים בספרות לכיתות י'-י"ב כפי שפרסם משרד החינוך
↑  מחאת המורים: "בלי היסטוריה וספרות אין עתיד", באתר ynet, 3 באוקטובר 2013
↑   ירדן סקופ, היסטוריונים מזהירים: מסוכן לבטל את בחינת הבגרות במקצוע, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2013
| בחינת הבגרות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מקצועות חובה | אזרחות • אנגלית • היסטוריה • לשון • מתמטיקה • ספרות • תנ"ך |  |
| ראו גם | תעודת בגרות |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לב סבנקוב

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1950 (בן 74) דניפרופטרובסק, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  Odesa National Maritime University 
 
לב ויטליביץ' סבנקוב (ברוסית: Лев Витальевич Савенков; נולד ב-19 בנובמבר 1950) הוא איש עסקים רוסי, בראשית שנות ה-90 - סגן ראש העיר סנט פטרסבורג אנטולי סובצ'ק, נאשם בתיק פלילי בעל פרופיל גבוה בנושא הברחת קוויאר שחור ואוסמיום למערב אירופה.
מקרה הברחת קוויאר ואוסמיום

ב-20 ביוני 1993 הגיע דיווח דחוף למחלקת הבינה נגדית בסנט פטרסבורג ובמחוז לנינגרד, שזמן קצר לפני כן נגנבו 45 אלף בקבוקים של קוויאר שחור ממפעל לעיבוד הדגים בוולגוגרד. כל מחסומי המכס באזור לנינגרד קיבלו הודעה מיידית על הברחות אפשריות של קוויאר גנוב. ב-26 ביוני 1993, במכס סברסק, הציג נהג אחת המשאיות הקירור מסמכים עבור משלוח של קוויאר שחור, אטום בחותם ממוספר. קציני המכס נהגו במכונית לחניון ושאלו את הרשויות, אך מכיוון שהיה יום חופש, הבקשה הייתה תלויה. עד מהרה התקרב אחד מאנשי המכס שלא פעלו באותו יום למכונית ואחרי שבדק את המסמכים אמר להעביר את המטען. הקוויאר נסע לאירופה וב-27 ביוני 1993 הגיעה הודעה שנגנבה. שולח הקוויאר הייתה חברת כיסוי, כתוצאה מבדיקת המגעים בהם זוהה איגור ברקאנוב, עוזרו של סבנקוב. עד מהרה נרשמה שיחה בין ברקנוב לסבנקוב כי המטען עבר בגבול.
ב-8 בספטמבר 1993 ניסה ברקנוב שוב להוציא ממחסן  חבילה של קוויאר בשווי של לפחות 3 מיליון דולר. ליד המכס נחתמה המכונית על ידי קצין מכס שהיה ביחסים ידידותיים עם ברקנוב. כל הזמן הזה, עובדי השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה עקבו אחריו. המטען עוכב, ועד מהרה נרשמה שיחתו של סבנקוב עם ברקנוב על כך. במהלך השיחה עלה  שמו של מאפיונר ידוע ולדימיר קומארין, מנהיג ארגון הפשע טמבוב, שביצע את הכיסוי הפלילי של ההברחות.
כעבור זמן מה הוקלטה שיחה נוספת של סבנקוב, הפעם עם הבעלים של כמה חברות יצוא-יבוא, אלכסנדר מטייב, על הובלת "גרם דגימות" מעבר לגבול. ב-30 בספטמבר 1993 עוכב מטבייב במכס. במהלך חיפוש במכונית נמצאו בערכת עזרה ראשונה מספר אמפולות עם חומר בצבע כהה. מחקרי מעבדה הראו כי האמפולה הכילה שמונה גרם אוסמיום-187, ששימשו לייצור תרופות יקרות נגד סרטן. באותה תקופה, לא יותר מחצי קילוגרם ממתכת אדמה נדירה זו, המיוצרת בכמה מעבדות תעשייתיות עוצמתיות ביותר, נכנסו לשוק העולמי בשנה. כפי שהתברר בקרוב, המתכת נוצרה במעבדה ביתית בדאצ'ה של המדען ויקטור פטריק. סבנקוב הבטיח לפטריק שכל ההכנסות יועברו לשיפור סנט פטרסבורג, והמדען עצמו יבנה מעבדה עוצמתית. על פי מקורות אחרים, הוא נחטף ממפעל צבאי בקזחסטן.
סבנקוב עוכב. כאשר הגיעו קציני אכיפת החוק לדירתו, הם מצאו שם רק חומות חשופות - סגן ראש העיר לשעבר, שראה מראש את האפשרות למעצר, לא איפשר לחוקרים להפקיע את רכושו. סבנקוב הואשם בהברחה בהיקף גדול במיוחד. החקירה נמשכה שלוש שנים שלאחריהן התיק הופנה לבית המשפט. מטייבייב נמלט לחו"ל, אך סבנקוב המשיך להשתתף בחקירות ודיונים. ב-20 ביוני 1997 גזר עליו בית המשפט חמש שנות מאסר בפועל עם החרמת רכוש. התיק הפלילי נגד לב סבנקוב גרם לתגובה ציבורית רחבה ודיון רחב בתקשורת. רבים האמינו כי החקירה נגד סבנקוב לא חשפה אפילו מחצית מפשעיו, בפרט, לעובדי שירות הביטחון הפדרלי היו סיבות חמורות להחשיב את סגן ראש העיר לשעבר מעורב בייבוא בלתי חוקי של טונות קוקאין לפדרציה הרוסית. היה גם מידע על קשרים עם העולם התחתון. תומכי העמדה האחרת טענו כי המקרה פוליטי והראיות היו מפוברקות. סבנקוב עצמו מעולם לא הודה באשמה, וניסה ללא הצלחה לערער על פסק הדין. לאחר שריצה חלק מהעונש, הוא שוחרר.
הערות שוליים

↑  https://www.kommersant.ru/doc/2284305