stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלכלת ספרד
הערות שוליים

↑  נדב נוימן, ‏ספרד חוזרת למסיבה: תשואה על אג"ח ל-10 שנים מעל 6%, באתר גלובס, 14 בנובמבר 2011
↑  נתונים מעודדים בספרד: הכלכלה חזרה לגודלה טרם המשבר הפיננסי של 2008, באתר כלכליסט, 28 ביולי 2017
↑  משרד החקלאות מפרסם את ניתוח עלויות ייצור שמן הזית בישראל ובספרד
↑  UNWTO World Tourism Barometer and Statistical Annex, December 2020 (עמ' 17), www.e-unwto.org (באנגלית)
| כלכלת מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין • המדינה האסלאמית  • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה   • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX593701 
ערימות שעם ביער בספרד. חומר גלם זה הוא משאב היערנות העיקרי של המדינה.
מפרץ גלדנה, האי מנורקה.
גשר הפקק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 מיקום:  עמק החולה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 חומרי בנייה:  פלדה 
 
 קואורדינטות:  33°02′26″N 35°37′45″E﻿ / ﻿33.04063611°N 35.62915278°E﻿ / 33.04063611; 35.62915278
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) גשר הפקק(למפת אצבע הגליל רגילה) גשר הפקק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הפקק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גשר הפקק
 
גשר הפקק, או בשמו הרשמי גשר ש"ן, הוא גשר מעל נהר הירדן בחלקו הדרומי של כביש 918, כביש האורך המזרחי של עמק החולה.
היסטוריה

לפני בניית הגשר, היה במקום סכר טבעי שהאט את זרימת מי אגם החולה במוצאו הדרומי. למרות שבספרות מופיע הסבר שהיה זה סכר בזלת שחסם חלקית את זרימת מי הירדן אין בשטח או במפות ההיסטוריות עדות לבזלת במקום (הנקודה בה זרמו מי האגם לתוך ערוץ הנחל בעבר אכן הייתה בגשר הפקק אך המסלע הבונה את אזור הגשר ואת הקילומטר וחצי שמדרום לו הוא של תצורת אשמורה, המורכבת מחלוקים, חול וחרסית. מחשוף הבזלת הקרוב ביותר נמצא 800 מ' מהגשר).
בזמן ייבוש החולה, הורחב האפיק של נהר הירדן על מנת לאפשר למי אגם החולה לזרום לכנרת, ובאזור מחסום הבזלת נבנה סכר מלאכותי, שיקל על עבודות הייבוש. הסכר היה בנוי מקורות ברזל משתלבות שנתקעו אנכית בקרקעית הערוץ ובשוליים הונחו אבני בזלת גדולות.
בסיום הפרויקט, ב-30 באוקטובר 1957, נפרץ הסכר המלאכותי על ידי מנוף ששלף את קורות הברזל, והאגם והביצות התרוקנו דרך התעלות דרומה. חיל ההנדסה הקים במקום הסכר גשר ביילי, שכונה גשר הפקק על שם הסכר הטבעי. ועדת השמות הממשלתית ביקשה לכבד את חבריה המסורים של ועדת שביתת הנשק ישראל–סוריה, שלא פעם ולא פעמיים מצאו עצמם תחת אש ממוצבי צבא סוריה וקרא לגשר ש"ן, ראשי תיבות של שביתת נשק. בעבר הגשר היה בעל נתיב אחד בלבד, כך שהתנועה הדו-סיטרית בו התנהלה לסירוגין.
בחודש דצמבר 2007 נסגר הגשר לתנועה בשל ליקויי בטיחות. מע"צ וצה"ל התחייבו להקים גשר חליפי במקום תוך חודשיים, אולם הגשר נפתח לתנועה רק ב-30 ביולי 2008. הגשר הוקם על ידי חיילי מילואים של חיל ההנדסה הישראלי. בשנת 2011 נבנה הגשר מחדש ומאז הוא דו סיטרי.
הערות שוליים

↑  י.שי, אגם החולה נעלם, מעריב, 31 באוקטובר 1957
דיולה לאנצי

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1850 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  17 בינואר 1911 (בגיל 61) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Lazarsfeld Gyula 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (26 בספטמבר 1881–19 במאי 1884) 
 מפלגה:  Moderate Opposition 
 
דיולה לאנצי (במקור לזרספל - Lazarsfeld, בהונגרית: Lánczy Gyula; פשט, 17 בינואר 1850 – בודפשט, 17 בינואר 1911) היה דוקטור למשפטים יהודי-הונגרי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה המלכותית בבודפשט, יועץ חצר המלכות בהונגריה, חבר האספה הלאומית של הונגריה. דיולה לאנצי הוא אחיו של לאו לאנצי, הדקאן לשעבר של הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד).
קורות חיים

דיולה לאנצי נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף לזרספלד סוחר סליבוביץ, ששינה את שם משפחתו ללאנצי בשנת 1861. אמו היא קטלין פולק. במהלך לימודיו בבית הספר לאנצי הופיע ובלט בעיתונות היומית והתקופתית עם מחקרים נרחבים בספרות היסטורית, פוליטית וכללית, כמו גם במאמרי מערכת בעיתונים ובכתבות פורטפוליו. בשנת 1872 עבד בכספים ובמימון ומשנת 1874 במשרד הפנים כמנסח מסמכים עד שנת 1880. הוא נבחר לחבר פרלמנט בין השנים 1881-1884 והצטרף לאופוזיציה המתונה באותה תקופה, אך מאוחר יותר נסוג מקשריו אלה. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-19 פרש מהחיים הפוליטיים ומהפעילות העיתונאית והקדיש את זמנו אך ורק למחקריו המדעיים והספרותיים. בשנת 1886 מונה לפרופסור להיסטוריה אוניברסלית באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה ובשנת 1891 בבודפשט. בגיל 61 ובשנה ה-27 לנישואיו. הלווייתו התקיימה ב-19 בינואר 1911.
חייו הפרטיים

ב- 17 בדצמבר 1883, בנשאה לאישה את אנה אלאונורה אלה ויידה (1864–1926), בתם של שמו ויידה ושל שרולטה לוינסקי.
מאמריו (מבחר)

בחוברות החינוך (1868. על אישטוואן סצ'ני)
ב"מאות" (על יחסי החוץ של פרנץ ראקוצי השני), 1895.
במאה שלנו (1869, מס '234-243). אמו של נירו, תמונה היסטורית)
ב"סקירת המשפט" (1870. השם מבחינת החוק)
ב"מצפה" (1871. במכתבים של סוויפט ופופ, ספר 1872)
ב"עולם בתמונות" (1871. על האמנויות היפות בווינה)
ב"אתנאום" (1873. מכתבים ישנים, לימוד היסטוריה ספרותית של פרנץ קזינצי ואיזידור גוזמיץ', 4 פרסומים וספרים, 1874.
ב"הונגריה" וב"עולם הגדול" (1875), פוליטיקאי הונגריה.
Literarische Berichte aus Ungarn (1877. Die Entwickelungsgeschichte der Reform-Ideen, מחקר רב היקף
ב"סקירה החודשית" (1878-1879. משבר המזרח והחוקתיות, דיון בכשירותו והשפעתו של הפרלמנט בענייני חוץ)
ה-Oesterreichische Zeitschrift f. Verwaltung (1880. Die Verwaltng Rechtsbarkeit כתב העת המשפטי הקרואטי זאגרב)
בכתב העת למשפטים (1882. התדיינות מנהלית)
האקטה. R. Universitatis in Budapestiensis (1893-94. I. דוח על פריסת פדובה)
עבודותיו (חלקי)

בשפת המקור:
A felső oktatás reformja és az új magyar közműveltség. Culturpolitikai eszmetöredékek. Bpest, 1879. (Ism. Budapesti Szemle).
Adalékok a magyar alkotmány reform-korszakához. U. ott, 1880. (Különnyomat a Budapesti Szemléből.)
A faluközösség eredete. (Ősi család és tulajdon.) Sociologiai és jogbölcseleti tanulmány. U. ott, 1881. (Előbb a M. Igazságügy 1880. évf. Ism. Nemzetgazdasági Szemle 1880. Századok 1881. Literarische Berichte aus Ungarn sat.)
Széchenyi Pál kalocsai érsek s a magyar nemzeti politika (1642-1610.). U. ott, 1882. (Magyar történelmi jellemrajzok. A m. tört. társulat által a Bay Ilona-féle pályadíjjal koszorúzott pályamunka.)
Eszmetöredékek a Rákóczi-féle felkelés történet-politikai jelentőségéről. Válasz Thaly Kálmánnak Széchenyi Pál s a magyar nemzeti politika cz. tanulmányt illető észrevételeire. Ugyanott, 1882. (Előbb a Századokban.)
A közigazgatási biráskodás szervezéséről Magyarországon. Közjogi tanulmány. Függelékül: A közigazgatási tiszviselők bűnvádi felelősségre vonásának jogáról és annak korlátozásáról. U. ott, 1883.
A történelmi módszerről. U. ott, 1885. (Különny. a Századokból.)
Történelmi kor- és jellemrajzok. U. ott, 1890. (Ism. Budapesti Szemle Pauler Gy., M. Salon XII. Sturm A., Századok, Ferenczy Z., Nemzet 1. sz. Darvai Mór, Ung. Revue, Erdélyi Múzeum-egylet kiadványai VII., Főv. Lapok 1889. 330. és 1890. 157. sz., a bécsi Fremdenblatt 1890., a florenczi Archivo Storico Italiano 1891.)
A közigazgatási biróság törvényjavaslatáról. Közjogi és jogtörténeti értekezés. U. ott, 1894. (M. Jogász-egyleti Értekezések X. 6., 8.)
Magyarság az Árpádok korában. U. ott, 1898. (Toldalékul: Történetirodalmi széljegyzetek a Silvesterbulla eredetének kérdéséhez. Olcsó-Könyvtár 1010-1020. Ugyanez előbb a Képes Irodalomtörténetben. Ism. Kath. Szemle, Irod. tört. Közlemének.).
בתרגום לעברית:
הרפורמה בהשכלה הגבוהה ובחינוך הציבורי ההונגרי החדש. שברי רעיונות למדיניות תרבות. 1879.
תוספות לעידן הרפורמה של החוקה ההונגרית. 1880.
מקור קהילת הכפר. (משפחות ורכוש עתיקים) מחקר סוציולוגי ומשפט. 1881. סקירה כלכלית לאומית 1880. מאות שנים 1881. Literarische Berichte aus Ungarn
הארכיבישוף פאל סצ'ני מקאלוצ'ה והמדיניות הלאומית ההונגרית (1642-1610). 1882.
שברי רעיונות על המשמעות ההיסטורית-פוליטית של מרד ראקוצי. תשובה לקלמן תאלי פאל סצ'יניי 1882.
על ארגון ההתדיינות המנהלית בהונגריה. לימודי משפט ציבורי. נספח: על הזכות להעמדה לדין פלילי של פקידי מנהלה והגבלתה. 1883.
על השיטה ההיסטורית. 1885
גיל היסטורי ותיאורי אופי. 1890.
על הצעת החוק של בית המשפט לעניינים מנהליים. עבודת משפט ציבורי והיסטוריה משפטית.1894.
ההונגריות בתקופת ארפד. 1898.
עבודותיו (חלקי) > בטיוטה

דנטה ובוניפציוס השמיני.
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái I–XIV. Budapest: Hornyánszky. 1891–1914. (חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו בקטלוג מוזיאון הספרותי סצ'ני)
Magyar néprajzi lexikon I–V. Főszerk. Ortutay Gyula. Budapest: Akadémiai. 1977–1982. ISBN 963-05-1285-8 (לקסיקון אתנוגרפי הונגרי)
(ג'רג' גאל: מרצים יהודים וממוצא יהודי בסגל לאוניברסיטת קלוז'-נאפוקה)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 12/1850. folyószáma alatt".
↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 8374/1861. Forrás: Századunk névváltoztatásai 145. oldal 29. sor.
↑  A Budapest-Kálvin téri ref. egyházközség házassági anyakönyve, 223/1883. folyószám.
↑  A felsőoktatás reformja s az új magyar közműveltség : cultur- politikai eszmetöredékek. Bp. 1879., mtdaportal.extra.hu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1017566933  ISNI: 0000 0001 1086 7378  SUDOC: 199331146  VcBA: 495/206197  VIAF: 122309329   WorldCat (עם VIAF): 122309329
ריצ'רד האריס

| --- | --- |

ריצ'רד האריס ב-1985
 לידה:  1 באוקטובר 1930 לימריק, אירלנד 
 פטירה:  25 באוקטובר 2002 (בגיל 72) בית החולים יונירסיטי קולג', הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  איי בהאמה 
 שם לידה:  Richard St John Harris 
 סוגה מועדפת:  מערבון, מוזיקת פולק 
 מדינה:  אירלנד 
 תקופת הפעילות:  1958–2002 (כ־44 שנים)
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון  קולג' קרסנט 
 בן או בת זוג:  אליזבת' ריס-ויליאמס (9 בפברואר 1957–1969)  אן טורקל (7 ביוני 1974–1982) 
 צאצאים:  ג'ארד האריס, דמיאן האריס, ג'יימי האריס 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (1967)  פרס פסטיבל קאן לשחקן הטוב ביותר (1963)  פרס גרמי לאלבום ספוקן וורד (1973)  פרס מפעל חיים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2000)  פרס הקולנוע הבריטי העצמאי - פרס ריצ'רד האריס (2002)  המסדר הריבוני הצבאי של מלטה  פרס גלובוס הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריצ'רד ג'ון האריס (באנגלית: Richard St. John Harris; ‏1 באוקטובר 1930 – 25 באוקטובר 2002) היה שחקן קולנוע, זמר ופזמונאי אירי. זוכה פרס גראמי, פרס גלובוס הזהב ומועמד לשני פרסי אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
פילמוגרפיה נבחרת

לחיצת יד עם השטן (1959) Shake Hands with the Devil
תותחי נברון (1961) The Guns Of Navarone
המרד על הבאונטי (1962) Mutiny On The Bounty
מחירו של גבר (1963) This Sporting Life
המדבר האדום (1964) Il Deserto Rosso
גיבורי טלמרק (1965) Heroes Of Telemark
רב-סרן דנדי (1965) Major Dundee
הוואי Hawaii )1966)
התנ"ך (1966) The Bible
קמלוט (1967) Camelot
זעם הכורים (1970) The Molly Maguires
איש ושמו סוס (1970) Man Called Horse
קרומוול (1970) Cromwell
בלומפילד (1971) Bloomfield
מתוקה היא הנקמה (1973) The Deadly Trackers
ג'אגרנאוט (1974) Juggernaut
רובין ומריאן (1976) Robin And Marian
מפגש קסנדרה (1976) The Cassandra Crossing
מסעות גוליבר (1977) Gulliver's Travels
אורקה, הלוייתן הרוצח (1977) Orca: The Killer Whale
הרפתקה בלב ים (1977) Golden Rendezvous
אווזי הפרא (1978) The Wild Geese
בוזזים (1979) Ravagers
טרזן איש היער (1981) Tarzan, The Ape Man
ניצחונו של איש ושמו סוס (1982) Triumphs Of A Man Called Horse
יומו של מרטין (1984) Martin's Day
רחובות זועמים (1986) Danny Travis
אופרה בגרוש (1990) Mack The Knife
השדה (1990) The Field
משחקים פטריוטיים (1992) Patriot Games
בלתי נסלח (1992) Unforgiven
חברים בלי הפסקה (1993) Wrestling Ernest Hemingway
(1994) Silent Tongue
זעקי ארץ אהובה (1995) Cry The Beloved Country
חוש השלג של העלמה סמילה (1997) Smilla's Sense Of Snow
הספר מסיביריה (1998) The Barber Of Siberia
ללכת עם אריות (1999) To Walk With Lions
גלדיאטור (2000) Gladiator
(2001) My Kingdom
הארי פוטר ואבן החכמים (2001) Harry Potter And The Philosopher's Stone
הרוזן ממונטה קריסטו (2002) The Count Of Monte Cristo
הארי פוטר וחדר הסודות (2002) Harry Potter And The Chamber Of Secrets
סקו ינסאנה

סקו עומר ינסאנה (בצרפתית: Sekou Oumar Yansané; נולד ב-28 באפריל 2003 בגרנובל שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אל-אהלי דוחה מליגת העל הקטרית.
קריירת מועדונים

ינסאנה גדל במחלקות הנוער של גרנובל ואולימפיק ליון. בהמשך שיחק במחלקת הנוער של דיז'ון, ואף ערך שלוש הופעות והבקיע שני שערים במדי קבוצת המילואים של המועדון. ב-8 בינואר 2021 חתם על חוזה לשנתיים וחצי בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית, והחל לשחק במחלקת הנוער של המועדון. ב-22 בדצמבר 2021 ערך את הופעתו היחידה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1-1 נגד לוריאן במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2021/2022.
ב-10 בספטמבר 2022 חתם ינסאנה באל-אהלי דוחה מליגת העל הקטרית, ועשרה ימים לאחר מכן הושאל לא-ריאן עד לסוף שנת 2022. הוא לא שיחק במדי א-ריאן, וב-5 בינואר 2023, עם חזרתו לאל-אהלי דוחה, ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לאל-ערבי במסגרת המחזור השמיני בליגה. ב-12 בינואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על א-סאיליה במסגרת המחזור התשיעי בליגה.
תארים

אליפות צרפת (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  PSG: Sekou Yansané, un jeune joueur de Dijon, a signé, RMC Sport (בצרפתית)
↑  Sekou Yansané s'engage avec le Paris Saint-Germain, PSG.FR, ‏2021-01-08 (בצרפתית)
↑  Official | PSG sign Sekou Yansané from Dijon - Get French Football News, ‏2021-01-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Yansané becomes Pochettino's first signing, www.besoccer.com (באנגלית)
↑  Lorient V Paris Saint-Germain, PSG.FR, ‏2021-12-22 (בצרפתית)
↑  Anas Bakhkhar, Sekou Oumar Yansané quitte le PSG pour le Qatar, Foot Mercato : Info Transferts Football - Actu Foot Transfert, ‏2022-09-10 (בצרפתית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סקו ינסאנה".
מסע וילהלם השני לארץ ישראל

פמליית הקיסר במוריסטן, ברקע - מגדל כנסיית הגואל אותה חנך הקיסר
מסעו של קיסר גרמניה וילהלם השני לארץ ישראל בחודשים אוקטובר-נובמבר 1898 היה נקודת ציון בולטת בתולדות ארץ ישראל בתקופה העות'מאנית ובתולדות הציונות.
במהלך המסע, שנמשך מ-11 באוקטובר עד 26 בנובמבר 1898, ביקר הקיסר בערים קונסטנטינופול, חיפה, יפו, ירושלים וביירות כולן תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. וילהלם השני ביקש לחזק את יציבותו של השלטון העות'מאני, שנחלש בעקבות המשבר בבלקן בשנים 1877–1878, לתמוך במעמדה של הנצרות, ובמיוחד של הכנסייה הפרוטסטנטית, וכן לעודד את המתיישבים הנוצרים והיהודים בארץ ישראל. במהלך הביקור נפגש הקיסר עם בנימין זאב הרצל.
הרקע ההיסטורי

בשלהי המאה התשע עשרה, כאשר התמנה וילהלם השני לקיסר גרמניה, היה הרייך הגרמני שרוי במשבר שמקורו במעבר ממשק אגררי למדינה מתועשת, כחלק מהמהפכה התעשייתית. שינוי זה במבנה הכלכלי גרר שינויים חברתיים מרחיקי לכת. כך למשל דחקו התעשיינים הגדולים את רגלי מעמד הביניים הישן, ובעזרת הונם הרב גברה גם השפעתם הפוליטית. מספר המועסקים בתעשייה השתווה לזה שבתחום החקלאות והיערנות.
בתקופה זו הפכה הקיסרות הגרמנית לאחת האומות המתועשות הגדולות, יחד עם ארצות הברית והממלכה המאוחדת, וכתוצאה מכך זינקה אוכלוסייתה והתגברה מאוד מגמת העיור. המדינה הגרמנית לא יכלה להתמודד היטב עם הפערים שנוצרו בחברה הגרמנית, במיוחד בין מעמד הפועלים לבורגנות, וכדי להפיג את המתחים החברתיים ביקשה להפנות את תשומת הלב אל מחוץ לרייך וטיפחה שאיפות אימפריאליסטיות.
באותה תקופה חיו בארץ ישראל כמה אלפי זרים ממוצא אירופי (כחלק מהסכמי הקפיטולציה), כמחצית מהם ממוצא גרמני. המתיישבים הגרמנים באו לארץ ישראל ממניעים דתיים נוצריים, כדוגמת הטמפלרים, או ממניעים ציוניים (במקרה של מתיישבים יהודים), ונהנו בארץ ישראל מחסותו של הרייך הגרמני.
הביקור התקיים על רקע ההתפוררות הצפויה של האימפריה העות'מאנית. וילהלם השני היה קיסר הגרמנים, מלך פרוסיה, ראשון המלכים הגרמנים, יורשו של המלך הלוחם הגדול פרידריך ונכדו של אחיו לשם וילהלם הראשון, שבימי שלטונו באה גרמניה לעולם. הוא לא הסתפק בשליטה בגרמניה אלא רצה השפעה בזירת העולם כולו. המעצמות הקולוניאליסטיות התחרות זו בזו על השליטה במיצרי הבוספורוס ועל קונסטנטינופול וגם על אסיה הקטנה ועל השטחים הערביים שכללו את סוריה, עיראק, לבנון, ירדן, ישראל ורוב חצי האי סעודיה של ימנו. גרמניה ואיטליה גם יחד חלמו על הקמת מושבות במזרח התיכון לאחר היעלמותה של האימפריה העות'מאנית. במסגרת מאבק הכוחות נערכו בארץ ביקורים גם של בני משפחות מלוכה ממעצמות אחרות:
ביקורו של אדוארד השביעי, שהיה אז הנסיך מוויילס ולימים מלך בריטניה, שהתקיים ב-1862.
ביקורו של קיסר אוסטרו-הונגריה פרנץ יוזף הראשון בארץ ב-9 בנובמבר 1869, לכבוד פתיחת תעלת סואץ, שהתקיימה ב-16 בנובמבר, ובמהלכו חנך את האכסניה האוסטרית ברובע המוסלמי שבעיר העתיקה.
ביקורו של הדוכס הגדול ניקולאי, אחיו של הצאר אלכסנדר השני, בשנת 1872, שבמהלכו חנך את כנסיית השילוש הקדוש בירושלים.
לפני המסע

לא הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות בית הוהנצולרן שבה נסע אחד מבני השושלת לארץ ישראל. כבר מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי (1795–1861) התעניין בארץ הקודש ממניעים דתיים, ואף ייסד בארץ ישראל דיוקסיה פרוטסטנטית שהביאה לסכסוכים דתיים בין העדות הנוצריות בארץ ישראל. נסיך הכתר ולימים הקיסר פרידריך השלישי (1831–1888), אביו של וילהלם השני, ביקר בירושלים בשנת 1869 לרגל פתיחתה של תעלת סואץ. אביו של פרידריך השלישי, הקיסר וילהלם הראשון, אסף כספים לשם בנייתה של כנסייה בירושלים.
בשנת 1889 אישר וילהלם השני את הקמתו של ארגון גרמני דתי בירושלים. מטרתו של ארגון זה הייתה לרכוש קרקעות ומבנים ולהקים מוסדות כנסייתיים פרוטסטנטיים בירושלים. פעילות זו, יחד עם הקשרים המסורתיים של בית הוהנצולרן לארץ הקודש, יכולים להסביר את החלטתו של וילהלם לבקר בארץ ישראל. מטרתו המוצהרת של המסע הייתה חנוכתה של כנסיית הגואל בעיר העתיקה של ירושלים. וילהלם ראה במסעו עלייה לרגל ובו עצמו עולה רגל המגשים את שאיפותיהם של אביו וסבו.
לרגל המסע שקלו אנשי השלטון העות'מאני לפתוח פתח רחב בחומת העיר של ירושלים, בשל ציפיותיהם לגידול בנפח התעבורה בעיר. על כך השיב הקיסר "יש למנוע זאת; אני מקווה שמעשה ברברי זה לא ייעשה". עם זאת, נפתח פתח בחומה סמוך לשער יפו, והכל סברו כי הדבר נעשה על פי בקשתו של הקיסר.
בדרכו לארץ ישראל ביקר הקיסר אצל "הסולטאן האדום" עבדול חמיד השני (שכונה כך בשל הטבח בארמנים) בקונסטנטינופול, במטרה לבסס את היחסים שבין שתי המדינות. העיתונות הצרפתית סברה שווילהלם מבקש לפגוע במסורת החסות הצרפתית על מוסדות הדת הקתוליים בארץ הקודש ועל המאמינים הקתולים בה, בני כל הלאומים. במסעו זה ליווה אותו הגרף אברהרד פון מילינן, אשר שימש כמומחה לענייני המזרח התיכון.
ההכנות בארץ ישראל

ההכנות בארץ בכלל ובירושלים בפרט היו נרחבות ועמדו בסימן הַחְדָשָה וניקיון בממדים שהארץ לא ידעה כמותם במשך כל תקופת השלטון העות'מאני עד אותה עת.
יועץ הבנייה לעיריית ירושלים, קונרד שיק, כתב דוח מפורט בקשר להיערכות זו. ההיערכות החלה כבר בראשית קיץ 1898. הובאו מרכבות חדשות וסוסים מקושטא. הוכשרה הדרך בין חיפה ליפו למעבר מרכבות סוסים באמצעות גישור ארבעה מעברי מים. נמתח קו טלגרף מירושלים אל יריחו, כדי לשמור על קשר רציף עם אירופה, אך מפני שהקיסר לא הגיע ליריחו נותר הקו ללא שימוש.
ההכנות בארץ ישראל > חיפה

הציפייה לביקור הקיסר בארץ עוררה התרגשות רבה. יפו וחיפה התחרו זו בזו שההחפה (עגינה של הספינה) של המשלחת הקיסרית תהיה בתחומן (לבסוף נצחה חיפה בזכות המושבה הגרמנית שהייתה סמוכה לנמל). לאחר מסע השתדלות ניתן הכסף והחלה עבודת הבנייה. תכנון המזח נמסר לידי גוטליב שומאכר, ארכיטקט המחוז, בן המושבה הגרמנית בעיר. בניית המזח העלתה שוב את המחלוקת עם נתיניה הצרפתים של העיר, שטענו שהבנייה מיותרת מאחר שכבר היו בעיר מזחים נוספים. במזח זה, שאורכו היה 85 מטר ורוחבו 6 מטרים, הותקן גרם מדרגות. עקב מגבלה מלידה שהייתה לקיסר במקלעת זרועו, היה צורך שהסירה שתשיט את הקיסר ורעייתו תוכל להיקשר בדיוק בגובה המתאים.
ההכנות בארץ ישראל > יפו

בזמן שהותו בארץ ישראל, היה הקיסר אורחה של חברת הנסיעות תומאס קוק. מחנה הפמליה כלל 26 אוהלי שינה, שישה אוהלי-טרקלין גדולים מאוד, מטבחים ניידים, 500 פרדות, וטבחים, מלצרים, משרתים ונושאי-מים.
ההכנות בארץ ישראל > ירושלים

השינוי המרכזי בירושלים היה פריצת פתח למעבר מרכבה ליד שער יפו, שאותו מתאר באופן ציורי דוד ילין:
על התיקונים ההולכים ונעשים לקבלת פני קיסר אשכנז, אומר כבוד פחת עירנו להוסיף עתה שער חדש בחומת עירנו על יד שער יפו מימין, למען תהיה דרך ישרה ומיוחדה לעגלות לבוא אל תוך העיר, והרחוב הנהדרי אשר לפתח שער עירנו בביאה, יתרחב הרבה יותר, ולצורך זה יפרצו בחומת העיר פרץ, ואת החיל העתיק [החפיר] אשר בין הרחוב הזה ובין מגדל דוד ימלאו בעפר. וקמו הפעם דברי רבותנו ז"ל האומרים: "מלך פורץ לו גדר, לעשות לו דרך"... וקול שוט וקול אופן יישמע ברחובותנו בהשתקשק הרכב בעיר פנימה.
בנוסף הורחבו דרכים בירושלים על הר ציון, הר הזיתים ובדרך לבית לחם, תוך הריסת בתים במקרה הצורך, כדי לאפשר את מעבר המרכבה הקיסרית.
רחובות העיר נוקו, ובמיוחד הוסרו תוספות בנייה בדרך היורדת משער יפו. פקידי עיריית ירושלים ("הרשות") אכפו על תושבי השכונות לנקות בעצמם תִלי אשפה שהצטברו במשך עשרות שנים ולגדר חצרות ופרצות. נערכו שיפוצים נרחבים בשוקי העיר ובפרט שופץ שוק הכתנים, שדרך שערו נכנס הקיסר להר הבית. גם על הר הבית עצמו נערכו שיפוצים ונפתחו פתחי תאורה מיוחדים בכיפת הסלע.
מערכות אספקת המים לירושלים שופרו ושופצו לקראת הביקור, דבר שלא נעשה במאות השנים שקדמו לביקור. נמתח קו טלגרף הישר אל אוהלו של הקיסר, שהוקם במחנה מגודר בשדה ברחוב הנביאים (במקום שבו ניצב כיום בית הספר אורט). עבור מחנה הקיסר הוכנו בגרמניה מבני עץ מיוחדים שנועדו לשמש חדרי שינה, אולם קריאה וחדרי אוכל, אך בפועל השתכנה הפמליה באוהלים.
אורחים רבים (בהם בנימין זאב הרצל) הגיעו לירושלים לקראת הביקור. למעלה מ-3,000 אורחים הזמינו מקום מבעוד מועד, ובעלי בתי המלון הקימו אוהלים בחצרותיהם כיוון שהמקום לא הספיק לכל הבאים. בעלי בתים שביתם היה סמוך לרחובות שבהם עתידה הייתה התהלוכה הקיסרית לעבור השכירו מקומות צפייה על גגות הבתים ועל המרפסות. במקביל הועלתה רמת הביטחון, ולפי דיווחו של דוד ילין,
שוטרים חדשים באו וכפעם בפעם יסורו אל המלונים להתבונן באורחים החדשים הבאים והרשות [כלומר: נציגי השלטון] משגחת גם היא בעין פקוחה, וכל נודד המתגורר פה באפס עבודה - כיווני, כארמני, כאיטלקי - יישלח מן הארץ בידיעת ציר ממשלתו. גם על החוף ביפו מדקדקים מאד בכניסת כל איש זר... הנה זאת עשה פקידות השוטרים, כי שלחה את אנשיה אל כל הבתים אשר גזוזטרותיהם פונות אל הדרך, לרשום שם בעליהם ולדרוש ממנו כי לא יתן לבוא אל ביתו רק אלה אשר הוא מכירם היטב בתור אנשים נכבדים.
ה"רשות" גם אסרה כלבים נובחים ברחובות העיר כדי שלא תוטרד שלוות נפשו של הקיסר.
הטמפלרים, בני המושבה הגרמנית, טבעו מדליה מיוחדת מניקל, שאותה נשאו על חזם. הם שכרו את המרפסות בבתים סביב שער יפו וכן הניפו דגלים ונטו שערי כבוד מפוארים במושבותיהם. הטמפלרים גייסו את הצייר גוסטב באוארנפיינד על מנת שיכין אלבום ציורים מהודר של "המושבות השוואביות בארץ ישראל", הוא האלבום הקיסרי, אשר הוגש לקיסר בעת ביקורו במושבה הגרמנית בחיפה.
הכיסא המיוחד עליו ישב הקיסר בעת ביקורו שמור בכנסיית הגואל יחד עם ספר האורחים של הביקור. לקראת הביקור הוכנו גלויות עם דיוקנו של הקיסר עם נופי ירושלים, אלבומי צמחים מיובשים שנעשו כמזכרת מארץ הקודש ותעודות וברכות מאת הקהילה היהודית, את הקיסר ליווה בביקורו האמן הגרמני גוסטאב באורנפיינד (1848–1904) שחי בירושלים.