stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצ'ה

| --- | --- |

 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 שטח:  2,854 קמ"ר
 קואורדינטות:  42°38′10″N 43°26′10″E﻿ / ﻿42.636111111111°N 43.436111111111°E﻿ / 42.636111111111; 43.436111111111 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מצודה מהמאה ה-19
רצ'ה (בגאורגית: რაჭა) הוא חבל היסטורי קטן השוכן בקצה הצפון-מזרחי של מערב גאורגיה. גבולותיו: סוואנתי מצפון-מערב, הרי הקווקז הגדול מצפון, דרום אוסטיה וכארתלי ממזרח, אימרתי מדרום ולצ'חומי ממערב. רצ'ה מוקף מכל עבריו בהרים. מבחינה גאוגרפית רצ'ה הוא העמק הצר של הנהר ריוני בקטע זרימתו הצפוני.
הרצ'אים הם אחת הקבוצות האתניות שמרכיבות את העם הגאורגי ודוברים בניב מקומי של גאורגית. אוכלוסיית המחוז מונה כ-55,000 איש (2001), ושיטחו מגיע ל-4,900 קמ"ר.
בחלוקה האדמיניסטרטיבית של גאורגיה אחרי עצמאותה ב-1991, צורף רצ'ה  אל החבל השכן לצ'חומי ואל חלקו הדרומי של שכנו סוואנתי (סוואנתי תחתית) ליצירת המחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית. בתת-חלוקה של מחוז זה משתרע רצ'ה על-פני שני ראיונים (נפות): אוני ואמברולאורי. בעבר, הייתה גם פינתו הצפון-מערבית של האזור הבדלני השכן דרום אוסטיה חלק מרצ'ה.
היסטוריה

בעת העתיקה ובראשית ימי הביניים היווה רצ'ה יחד עם לצ'חומי את נסיכות תאקוורי (שהיה גם שמו של לצ'חומי באותה תקופה); נסיכות זו, מצידה, הייתה חלק מממלכת אגריסי שבמערב גאורגיה. בעקבות היחלשותה של אגריסי במאה ה-8 בשל מאבקיה עם האימפריה הביזנטית, פרשו ממנה אצילי רצ'ה ולצ'חומי ויסדו את הדוכסות העצמאית של רצ'ה-לצ'חומי. לקראת סוף המאה ה-10 הביא האציל החזק ברצ'ה, ראטי באר'וושי הראשון, לפרישתה מן הדוכסות המאוחדת ויסד את דוכסות רצ'ה. במאה ה-11 הצטרפה הדוכסות הפורשת לממלכה הגאורגית המאוחדת. בנו של מייסד השושלת נקרא קאחאבר; בעקבות שמו, אימצה שושלת הדוכסים של רצ'ה את שם המשפחה קאחאבריסדזה לאחר תקופת שלטונו. שושלת זו שלטה ברצ'ה, במסגרת הממלכה הגאורגית, עד שלהי המאה ה-13 ובמשך תקופה מסוימת אף העבירה לעצמה את השליטה על החבל השכן לצ'חומי מידיה של דוכסות סוואנתי. בשנות השמונים של המאה ה-13 ביטל המלך הגאורגי דוד השישי נארין, שמרד בכובשים המונגולים, את הדוכסות ברצ'ה, וקבע כי אדמת רצ'ה תהיה מאותן נחלות, שהבעלים הפיאודליים הישירים שלהן הוא בית-המלוכה.
באמצע המאה ה-14, תחת הנהגתה של שושלת צ'ארלידזה, פרשה רצ'ה מן הממלכה הגאורגית החלשה, והשתלטה על החבל עד להתפרקותה של הממלכה הגאורגית המאוחדת במאה ה-15. רצ'ה אחזה גם בחבל לצ'חומי השכן, שאותו כבשה מידי דוכסות סוואנתי. הדוכסות הוסיפה להתקיים במאה ה-15, תחת שושלת חדשה ממשפחת צ'חארטידזה, ששלטה בין השנים 1769–1465, אך רוב הזמן הייתה תחת חסותה של ממלכת אימרתי (שהוקמה במאה החמש עשרה עם התפרקותה של הממלכה הגאורגית). באחד מניסיונותיה של הדוכסות להשתחרר מאחיזתה של אימרתי, תמך הדוכס שושיטה השני בנסיך האימרי ארצ'יל (שאר נזר חאן), שב-1678 מרד במלך אימרתי בגרט הרביעי; מלך זה אהד את האימפריה העות'מאנית ונתמך על ידה. אחרי תבוסתו של ארצ'יל ב-1679, החריבו העות'מאנים שסייעו לבגרט הרביעי את רצ'ה. שושלת הדוכסות שרדה, המשיכה לשלוט בחבל המשתקם וב-1749, תחת הנהגתו של הדוכס רוסטום, אף זכתה בעצמאות גמורה מאימרתי. ב-1769 הצליח מלך אימרתי, סולומון הראשון, לאסור את רוסטום, לספח את רצ'ה ולבטל את הדוכסות. ב-1784 יסד מלך אימרתי, דווית (דוד), מחדש, בחסותו, את דוכסות רצ'ה ומינה את אחיינו אנטון כשליטה. ב-1786 מרדו הרצ'אים וקיוו לסיוע מטורקים, אך הובסו על ידי כוחותיו של דוד. ב-1789, ביטל מלך אימרתי סולומון השני סופית את הדוכסות והפך לשליטו הישיר של רצ'ה. עם כיבושה של ממלכת אימרתי על ידי הרוסים ב-1810, הפך גם רצ'ה לחלק מהאימפריה הרוסית. לאחר מכן היה רצ'ה חלק מאימפריה זו ומברית המועצות יחד עם כל גאורגיה, מלבד תקופת ביניים קצרה בין השנים 1921-1918, שבהן השתייך לגאורגיה העצמאית עד כיבושה על ידי הסובייטים. בתקופה זו היו חלק מהרפובליקה הסוציאל פדרטיווית הסובייטית של עבר הקווקז ומהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה. עם חידוש העצמאות הגאורגית ב-1991, הפך החבל לחלק מן הרפובליקה של גאורגיה.
יהודי רצ'ה

ברצ'ה הייתה קהילה יהודית גדולה. בעקבות עליית היהודים לישראל, שהתגברה עם רעידת האדמה שהתחוללה באזור, נותרו במחוז יהודים בודדים בלבד. בית הכנסת הגדול בעיר אוני, שניזוקה אף הוא ברעידת האדמה, משמש את היהודים שנותרו.
ראו גם

רעידת האדמה ברצ'ה (1991)
שטח כאוטי

קונאמארה כאוס על אירופה - דוגמה לשטח כאוטי
שטח כאוס או שטח כאוטי (באנגלית: chaos terrain; או chaotic terrain) הוא מונח באסטרוגאולוגיה המתאר סוג של פני שטח המאופיינים בשילוב לא סדיר של רכסים, בקעים, ומישורים, המעורבבים וצמודים אחד לשני. שטח כאוס הוא מאפיין בולט בכוכבי הלכת מאדים וחמה, באירופה (אחד מירחי צדק), ובכוכב הלכת הננסי פלוטו. בשטחים מעין אלה משתמשים במילה "כאוס" כחלק משם האתר (לדוגמה: "כאוס אוראום" על מאדים).
על מאדים

מפת טופוגרפית של אזור אוקסיה פאלוס על מאדים. המפה מראה את המיקום של מספר אזורי כאוס.
מפה שמציגה את מיקום של כאוס ארסינאוס (בשמאל המפה), כאוס איאני, כאוס אוראום, כאוס מרגריטיפר, ואזורי כאוס נוספים בסביבתם
מפה של רביע מרגריטיפר סינוס; כאוס אוראום מופיע בחלק העליון של המפה.
קניונים ענקיים באוראום כאוס; באזור רביע מרגריטיפר סינוס.
איאני כאוס, כפי שצולם על ידי THEMIS . באזור רביע מרגריטיפר סינוס.
מפת רביע אוקסיה פאלוס. בחלקה התחתון של המפה כאוס אראם.
כאוס אראם בתצלום שצולם על ידי THEMIS.
כאוס אראם
כאוס אראם
מזרח כאוס אראם
כאוס הידראוטס ברביע אוקסיה פאלוס
כאוס הידאספיס ברביע אוקסיה פאלוס
כאוס אאוס ברביע אוקסיה פאלוס
מפת רביע פתונסיס, כאוס גרוגרונום בחלק העליון של המפה
כאוס גרוגונום
כאוס אטלנטיס
כאוס איסטר ברביע לונאה פאלוס
כאוס איסטר
שטח כאוטי ברביע מרגריטיפר סינוס
על כוכב חמה

אגן קלוריס
סיבות להיווצרות שטח כאותי

הגורמים להיווצרותם של שטחי כאוס עדיין לא ברורים. מספר כוחות אסטרולוגיים שונים הוצעו כגורמים של כאוס.
סיבות להיווצרות שטח כאותי > אירופה

על פי מחקר של אוניברסיטת טקסס באוסטין משנת 2011 נטען כי אזורי הכאוס בירח אירופה מצויים מעל אגמים נוזליים מתחת לקרח המכסה את פני השטח, אירועי פגיעה וחדירת גופים מבעד לקרח אל תוך האגמים, הם גורם אפשרי לאזורי הכאוס.
סיבות להיווצרות שטח כאותי > מאדים

משערים שאזורי הכאוס של מאדים נוצרו מהשתחררות של כמויות אדירות של מי קרח אל פני השטח. אזורי הכאוס מופיעים במקומות רבים על מאדים, וניתן לראות כי דבר מה הזיז את פני השטח בפתאומיות.
חוקרים סבורים כי אזורי כאוס נוצרו לפני זמן רב. באמצעות ספירת מכתשים (יותר מכתשים בכל אזור נתון פירושו אזור ישן יותר), מדענים הגיעו למסקנה שהאזורים נוצרו לפני 2.0 עד 3.8 מיליארד שנה.
הערות שוליים

↑  Robert Roy Britt, "Chaos on Mars," Space.com
רצ'ט

חלקי המנגנון הבסיסיים : 1. גלגל השיניים 2. ציפורן חוגרת 3. בסיס
ניתן לראות כי תנועה "אחורה" לא תתאפשר אודות לציפורן החוגרת
מחגר או רצ'ט (נכתב גם: ראצ'ט, לפעמים נכתב באופן שגוי: ראצ'ר) הוא מכשיר מכני המאפשר תנועה רציפה ליניארית או סיבובית בכיוון אחד בלבד, תוך מניעת תנועה בכיוון ההפוך. רצ'טים נמצאים בשימוש בכלים שונים.
שיטת הפעולה

הרצ'ט כוללת גלגל שיניים עגול או רצועה משוננת (אנ'), וציפורן חוגרת. גלגל השיניים בנוי באופן כזו שלכל שן יש שיפוע תלול בצד אחד ושיפוע מתון מן הצד השני. כיוון השיפועים אחיד לאורך כל הגלגל.
כאשר השיניים נעות בכיוון האפשרי (כלומר, קדימה), הציפורן החוגרת מחליקה בקלות מעל הקצוות המשופעים במתינות (לעיתים קרובות יישמע 'קליק'). כאשר השיניים נעות בכיוון ההפוך, הציפורן החוגרת תיתפס בקצה החד והתלול של השן הראשונה שהיא פוגשת, ובכך נועלת את גלגל השיניים ביחס לתנועת השיניים ומונעת כל תנועה נוספת בכיוון זה.
שיטת הפעולה > מהלך סרק (Backlash)

כיוון שהרצ'ט יכול רק לעצור תנועה לאחור לרק עם ההגעה לשן הראשונה, הוא למעשה מאפשר תנועה אחורה עד להגעה לשן. תנועה זו לאחור - המוגבלת למרחק מרבי השווה לריווח בין השיניים - נקראת מהלך סרק (אנ'). במקרים שבהם יש למזער מהלכי סרק נעשה שימוש ברצ'ט חסר שיניים עם משטח בעל חיכוך גבוה כמו גומי. במצב כזה, שימוש בציפורן חוגרת בזווית מסוימת מעל פני השטח תביא לכך שכל תנועה לאחור על המשטח תוביל לעצירה. במקרה כזה, מרחק התנועה לאחור הוא בעיקר פונקציה של דחיסות המשטח, מנגנון זה יכול לגרום לירידה משמעותית במהלך סרק.
שימושים

מנגנוני רצ'ט משמשים במגוון רחב של יישומים, בהם:
כננים
שעונים
מנגנוני גלגל חופשי
מגבהים
התקני נגד החזרה בשימוש ברכבות הרים
קרוסלות
אזיקים
איטום
אקדחי גריז
נולים
אזיקונים
גלריה

מפתח ברגים
מנוף רצ'ט (אנ')
מנגנון רצ'ט של אזיקון
רצח לייבי קלצקי

לייבי קלצקי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הילד לייבי קלצקי נחטף ונרצח בגיל 8, ב-11 ביולי 2011, בשכונת בורו פארק בברוקלין שבניו יורק. החוטף והרוצח הוא לוי ארון, תושב שכונת קנזינגטון הסמוכה. הוא חטף אותו בעת שקלצקי חזר מקייטנה בבית ספרו.
ההיעדרות והרצח ריכזו תשומת לב רבה, בעולם החרדי ומעבר לו.
באוגוסט 2012 נידון ארון ל-40 שנות מאסר.
החטיפה והרצח

יהודה לייב (לייבי) קלצקי נולד ב-29 ביולי 2002, היה בנם של נחמן ואסתר קלצקי, תושבי בורו פארק וחברי קהילת 'היכל התפילה' של הרב בנימין אייזנברגר. היו לו ארבע אחיות. ביום שני, 11 ביולי 2011, יצא עם אמו לקעמפ היומי של חסידות בויאן בו השתתף, לייבי סיכם עם אמו שהוא ישוב מהקעמפ לבדו לאחר הפעילות, ויפגש עמה באמצע הדרך, משבושש להגיע למקום המפגש שסוכם ומכיוון שהייתה זו הפעם הראשונה בה הורשה על ידי הוריו ללכת לבד, דיווחו הוריו לארגון "שומרים" המקומי על היעדרותו.
בעקבות הדיווח ארגון השומרים ומשטרת ניו יורק החלו בסריקות אזוריות נרחבות על מנת לאתרו, בסריקות השתתפו כאלף שוטרים וכעשרת אלפים מתנדבים מברוקלין מלבד המתנדבים מארגון השומרים. מאמצי המשטרה והארגון לעלות על עקבותיו של לייבי, כללו גם צפייה בסרטי אבטחה של החנויות ברחבי השכונה, הבדיקה כללה צפייה ברחובות שבהם היה אמור לעבור בדרכו ובהמשך נוספו עוד רחובות בשכונה.
כמו כן משטרת ניו יורק הפיצה את תמונתו של לייבי, ויצא כרוז ברחבי בורו פארק שקרא לתושבים לחפש אחריו.
במהלך זמן ההיעדרות הוכרז על ידי אנשים פרטיים על הענקת פרס כספי עבור מי שיביא את הידיעה שתוביל למציאתו של לייבי. בתחילה היה הסכום 5,000$ שעלה ל-25,000$ ולבסוף הגיע ל-100,000$.
קצה החוט שהוביל למציאתו התגלה בקלטת סרטון אבטחה של מצלמה שעמדה במרחק כמה רחובות מהמקום בו היה אמור לייבי לעבור, באותה קלטת נראה לייבי כשהוא ממתין בפינת הרחוב ולפתע ניגש אליו אדם זר והם מתחילים לצעוד יחד, הצילום היה מטושטש ולכן לא היה ניתן לזהות את האיש, אך בסרטון אחר מכמה שניות לאחר מכן נראה אותו אדם כשהוא יושב בתוך מכונית בצבע זהב ומשוחח עם מישהו בתוך המכונית, אך איכות הצילום הקשתה על השוטרים לראות מי היא הדמות עמה שוחח. השוטרים חשדו שלייבי נכנס למכונית עם אותו אדם. לאחר חיפוש אחרי המכונית, נראתה מכונית דומה בסרטון אבטחה של מרפאת שיניים בבורו פארק כשהיא עוצרת ליד המרפאה בשעות אחר הצהריים. בבדיקה שערכו במרפאת השיניים לא מצאו שהיה אדם בטיפול באותו היום שעל שמו רשומה מכונית זהובה, אך לאחר מכן התברר שהיה אדם בשם לוי ארון שבא לשלם חוב באותו היום אחר הצהריים, ובבעלותו רשומה מכונית זהובה.
מיד עם היוודע פרטים אלו מיהרו השוטרים לביתו של ארון, המתגורר בבית הוריו בשכונת קנזינגטון הסמוכה, כוח המשטרה פרץ לבית, מצא את החשוד, ותחקרו בנוגע למקום הימצאו של הילד. ארון השיב מיד שרצח את הילד וביתר את גופתו. חלק מהגופה נמצא במקרר ביתו, ואת חלקה זרק לפח האשפה בתוך מזוודה. עם זאת, לא נמצאו על הגופה סימנים לתקיפה מינית.
ביום החטיפה והרצח הלך ארון לעבודתו בחנות לחומרי בניין, וכן השתתף בתפילות למציאתו של לייבי.
החטיפה והרצח > גרסת הרוצח

לוי ארון, בן 35, נולד וגדל בניו יורק, גרוש בשנית. בעברו התגורר בטנסי ועבד שם כקצב. בתקופה שקדמה לרצח התקרב לקהילה החרדית.
לפי גרסתו של ארון, לייבי טעה בדרכו וניגש אליו כדי לשאול אותו מהי הדרך לחנות יודאיקה מסוימת, ולאחר זמן מה ראה את הילד עדיין עומד בחוץ, ולכן הציע לקחת אותו לחנות היודאיקה, לדבריו של ארון, באמצע הדרך לייבי לא היה בטוח אם הוא באמת רוצה להגיע לחנות היודאיקה, ולכן הציע לו ללכת איתו לחתונה שהיה אמור להשתתף בה במונסי ניו יורק, וזאת מכיוון שהתכוון לחזור מוקדם מהחתונה עקב כאבים בגבו, אך בדרכם חזרה מהחתונה עכבו אותם פקקי תנועה והם חזרו לבורו פארק רק בשעה 11:30 בלילה, ולכן ארון העדיף שלא להוריד אותו ברחוב כל כך מאוחר בלילה, ולקח אותו לביתו לישון, לייבי צפה במשהו ונרדם, בבוקר ארון ראה שעדיין הוא ישן ולא רצה להעיר אותו, ולכן הלך לעבודה והשאיר אותו בבית, בחזרתו מהעבודה הכין לו כריך והבטיח לו שיחזיר אותו למשפחתו, אך בעקבות החיפושים הכבדים בהשתתפות מסוקים שוטרים ומתנדבים רבים, נתקף ארון בחרדה והחליט להיפטר מהילד, הוא חנק את לייבי (שהתנגד מעט) באמצעות מגבת, ולאחר מותו ביתר את הגופה כדי להעלים ראיות.
החטיפה והרצח > ממצאי החקירה

השוטרים מצאו ראיות שהרוצח אכן השתתף בחתונה במונסי בליל החטיפה, אך לא מצאו עדות לכך שגם לייבי השתתף בה. ב-20 ביולי הודיעו רשויות הבריאות בניו יורק כי לפי ממצאי נתיחת הגופה לייבי סומם לפני שרוצחו חנק אותו למוות. בגופתו של קלצקי נמצא קוקטייל של ארבעה סמים שונים. עקבות של סם להרפיית שרירים, תרופה אנטי-פסיכוטית, משכך כאבים וטיילנול. הנתיחה אישרה את הודאתו של הרוצח, שסיפר למשטרה כי הכין לילד כריך טונה לפני שרצח אותו ואז חנק אותו באמצעות מגבת. ארון ציין כי לייבי גם "נאבק מעט", גם משטרת ניו יורק סבורה שהילד נאבק עם תוקפו, ועל זרועותיו ופרקי ידיו של ארון נמצאו שריטות המוכיחות כי הילד התנגד לתוקף.
עוד עלה מהנתיחה כי לייבי נרצח ביום שבו נמצאה גופתו המבותרת, כיומיים לאחר שנעלם, זמן לא רב לפני מעצרו של ארון.
ההלוויה והשבעה

במסע הלווייתו של לייבי, השתתפו עשרות אלפי איש (רובם המוחלט יהודים חרדים) ובהם גם מאות רבנים ועשרות אדמו"רים. במשך השבעה זרמו אלפים לבית האבלים, כמו כן נשיא ארצות הברית ברק אובמה התקשר להוריו של לייבי ושיגר את תנחומיו בשם העם האמריקאי. הקהילה נרתמה לכתוב ספר תורה על שמו.
בעקבות המקרה הטראומטי, ננקטו בקהילה החרדית בבורו פארק מספר פעולות על מנת למנוע את המקרה הבא, ובניהם "פרויקט לייבי", מבצע שכלל התקנת 100 מצלמות ברחובות המרכזיים בבורו פארק והושלם בשנת ה'תשע"ד.
כתב אישום

ב-20 ביולי 2011 הוגש כתב אישום נגד לוי ארון, באשמת חטיפת ורציחת לייבי קלצקי. לפי כתב האישום, הכולל שמונה סעיפים, ארון פיתה את הילד לבוא לביתו, ולאחר מכן חנק אותו למוות וביתר את גופתו. התביעה דרשה מאסר עולם ללא חנינה או ניכוי. ב-9 באוגוסט 2012 הודה ארון במעשה במסגרת עסקת טיעון, וב-29 באוגוסט נגזר עליו מאסר של ארבעים שנה, הכולל 25 שנים על רצח ו-15 שנים על חטיפה.
הנצחתו

כחודש לאחר הרצח הוציא הזמר ליפא שמלצר מספר שירים לזכרו, בהם "לייבי לנצח" בעברית, וכן תרגום השיר באנגלית, וכן שיר קצבי בשם "הפכת".
הערות שוליים

1 2 3 4  משה ויסברג בחדרי חרדים, דרמה בבורו-פארק: בן 9 נעלם • "לייביש, איפה אתה?", באתר בחדרי חרדים
↑  יואל קוריץ, 40 שנות מאסר לרוצח הילד לייבי קלצקי, באתר בחדרי חרדים, 9 באוגוסט 2012
↑  יקי אדמקר ומשה ויסברג בחדרי חרדים, המשטרה בודקת: לייבי קלצקי בן ה-9 - נחטף • וידאו, באתר בחדרי חרדים
↑  משה כהן בחדרי חרדים, זוועה בעליית הגג • כך נלכד הרוצח לוי אהרון, באתר בחדרי חרדים
1 2  ישראל כהן, ‏פני הטירוף: אחרי שרצח את לייבי, השתתף בתפילה למענו, באתר כיכר השבת, 17 ביולי 2011
↑  ישראל כהן, ‏הרגעים האחרונים של לייבי קלצקי ז"ל: הרוצח מדבר, באתר כיכר השבת, 14 ביולי 2011
↑  אברהם הלוי, ‏אביו של לייבי קלצקי ז"ל זעק, ואלפי המלווים בכו יחד איתו, באתר כיכר השבת, 14 ביולי 2011
↑  יואל ביטלמן ויוסי כץ בחדרי חרדים, י"ח תמוז תשע"א 20/07/2011 00:04, היום האחרון ל'שבעה' • במנחמים: הגראי"ל ואובמה, באתר בחדרי חרדים
↑  יואל ביטלמן בחדרי חרדים, כ"ו טבת תשע"ד 29/12/2013 08:17, 'פרוייקט לייבי': מאה מצלמות אבטחה בברוקלין, באתר בחדרי חרדים
↑  כיכר השבת, ‏בית המשפט יגזור היום את עונשו של 'הקצב מברוקלין', באתר כיכר השבת, 29 באוגוסט 2012
↑  יאיר טוקר, ‏מנגינת הדמעות: ליפא שמלצר שר ללייבי קלצקי, באתר כיכר השבת, 10 באוגוסט 2011
שוקה

ערך זה עוסק באחת מעצמות השוק. אם התכוונתם לפרסומת לחברת ביטוח, ראו .
| --- | --- |

סימולציה של עצמות הגפיים התחתונות, כאשר השוקה מובלטת בצבע אדום.
 
 תמונה תלת־ממדית של שוקה. אפשר להקיש על התמונה ולסובב עם מקש שמאלי בעכבר לכל הכיוונים, כדי לראות את המבנה המדויק
 שיוך:  bones of free part of lower limb 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (256) 
 על שם:  אאולוס (כלי נגינה)
 מזהים
 לטינית (TA98):  tibia 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A02.5.06.001 
 TA2 (2019):  1397 
 FMA:  24476 
 קוד MeSH:  A02.835.232.043.650.883 
 מזהה MeSH:  D013977 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0040184 
 
עצמות שוק ימין, מבט קדמי. באדום ואפור - אזורי חיבור של רקמות רכות (שרירים, גידים, רצועות וכיוצא בזה).
השוקה (TA: Tibia), היא אחת מעצמות השוק. אחרי עצם הירך, זוהי העצם הארוכה ביותר בשלד האדם. היא ממוקמת בין עצם הירך לעצמות שורש הרגל, המפרק המקורב הוא הברך והמפרק המרוחק הוא הקרסול. צמודה אליה, דרך שני מפרקים (מפרקי השוקה והשוקית, העליון והתחתון) ודרך קרום בין גרמי, היא עצם השוקית.
מבנה אנטומי > חלק עליון (מקורב)

חלקה העליון של העצם רחב ובעל מספר מבנים בולטים: שני עליים (עלי צידי ועלי תיכון) וגבששת השוקה (Tuberositas tibiae) בצד הקדמי, אזור האחיזה של רצועת הפיקה. בחלקם העליון של העליים משטחים מפרקיים גדולים, עליהם מונחים המניסקוסים.
בין העליים, הרכס או הבליטה הבין עליים (Eminentia intercondylaris), מלפניה ומאחוריה מתחברות הרצועות הצולבות של הברך והמניסקוסים.
בחלקו האחורי של העלי התיכון (Condylus medialis tibiae), חריץ רוחבי עמוק, מקום האחיזה של השריר החצי קרומי. העלי הצידי (Condylus lateralis tibiae) רחב יותר מהעלי התיכון, בחלקו התחתון-צידי פנים למפרק השוקה והשוקית העליון.
מבנה אנטומי > גוף העצם

לגוף העצם צורת מנסרה המותווית על ידי שלושה גבולות המחלקים את העצם לשלושה פנים.
הגבול או הרכס הקדמי (Margo anterior tibiae), הוא הבולט מהשלושה וניתן למששו בקלות בקדמת השוק. בחלקו העליון של הגבול התיכון (Margo medialis tibiae) נאחזת הרצועה העקיפה התיכונה של הברך ומתחת לה נאחז שריר בית הברך (Popliteus). בגבול הצידי או הרכס הבין-גרמי (Margo interosseus tibiae) נאחז הקרום הבין גרמי (Membrana interossea) שמחבר את השוקה לשוקית בכמעט כל אורך גופן.
רובו של הפן התיכון (Facies medialis tibiae) הוא תת-עורי, כלומר ניתן למישוש ישירות מתחת לעור. בחלקו העליון נאחזים גידי השרירים החצי-גידי, העדין והחייטים. לדרך בה נאחזים שלושת השרירים צורה המזכירה רגל אווז שנתנה לה את שמה - "רגל האווז" (בלטינית: pes anserinus). הפן הצידי (Facies lateralis tibiae) צר יותר מהפן התיכון. בחלקו העליון נאחז השריר השוקתי הקדמי ועל חלקו התחתון עוברים גידי השרירים הפושטים של כף הרגל ובהונותיה. לרוחב הפן האחורי (Facies posterior tibiae) עובר באלכסון קו הסוליה (Linea musculi solei; או כפי שכונה בעבר "קו בית הברך", popliteal line). מעל קו הסוליה נאחז שריר בית הברך ומתחתיו נאחזים שרירים שונים, כופפים של כף הרגל ובהונותיה.
מבנה אנטומי > חלק תחתון (מרוחק)

חלקה התחתון של העצם שב ומתרחב, אך פחות מחלקה העליון. החלק התיכון מציג בליטה מאורכת בשם הפטישון התיכון (mMalleolus medialis). חמישה פנים לחלק התחתון:
הפן התחתון, בעל צורה מרובעת, נושא את משקל הגוף ומופרק עם עצם הערקום (talus). על הפן האחורי והקדמי עוברים גידים מניעים של כף הרגל ובהונותיה, בפן האחורי חריצים מובחנים למעבר הגידים. בפן הצידי אזור מכוסה סחוס לחיבור הרצועי של השוקה והשוקית (מפרק השוקה והשוקית התחתון הוא חיבור רצועי, syndesmoses, ראו מפרקים פיברוטים). הפן התיכון מתמשך מטה לזיז בעל צורת פירמידה, הוא הפטישון התיכון. חלקו הפנימי של הפטישון מופרק עם עצם הערקום.
תמונות נוספות

עצמות שוק ימין במבט אחורי
המשטח העליון של השוקה
אזורי התגרמות בשוקה
ראו גם

אנטומיה - מונחים
שנאכו

| --- | --- |

 מדינה:  גאורגיה גאורגיה
 מחוז:  קאחתי
 נפה:  נפת אחמטה
 חבל ארץ:  תושתי
 שפה רשמית:  גאורגית 
 גובה:  2,080 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4 (2014)
 קואורדינטות:  42°22′19″N 45°39′45″E﻿ / ﻿42.371944444444°N 45.6625°E﻿ / 42.371944444444; 45.6625 
 אזור זמן:  UTC +4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גאורגיה מוגדלת) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור שנאכו(למפת גאורגיה רגילה) טביליסי כותאיסי בתומי רוסתווי זוגדידי גורי פותי סוחומי חאשורי רוסיה אזרבייג'ן ארמניה טורקיה הים השחור שנאכו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שֶנאכּוֹ (בגאורגית: შენაქო) הוא כפר הררי בנפת אחמטה שבמחוז המזרח גאורגי, קאחתי.
שנאכו ממוקמת במדרונותיו הדרומיים של הרי הקווקז הגדול, במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, תושתי, כ-100 ק"מ צפון-מזרחית לאחמטה, סמוך לגבול דאגסטן רוסיה, על המדרון הדרומי של רכס פִּירִיכִּיתִּי.
הכפר שנאכו הוא אחד הכפרים שנותרו עדיין מיושבים בתושתי ההררית, לאחר שבתקופת השלטון הסובייטי הנהיגו הסובייטים מדיניות של הגירה כפויה מהאזורים ההרריים לבקעות. הגישה לכפר ההררי הוא רק ברכב 4X4. על הכפר משקיף ההר דיקלו ומכיל טור של מבנים הבנויים על פי המסורת הארכיטקטורית הגאורגית וכנסייה אחת, כנסיית השילוש הקדוש הבולטת בנוף הכפר. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2002 נמנו בכפר שבעה תושבים בלבד.
כנסיית השילוש הקדוש
בית טיפוסי בכפר
הכפר על הצלע הדרומי של ההר
הדרך המובילה לכפר
דרך בכפר
הערות שוליים

1 2  מפקד האוכלוסין של גאורגיה 2002, עמ' 93, (בגאורגית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בגאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רודולף רוקר

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1873 מיינץ
 פטירה:  19 בספטמבר 1958 (בגיל 85) מוהגאן, ניו יורק
 מדינה:  גרמניה 
 מקום מגורים:  פריז, ניו יורק, מחוז וסטצ'סטר, מיינץ, ברלין, לונדון 
 ידוע בשל:  הגות ופעילות פוליטית בתנועה האנרכו-סינדיקליסטית
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה 
 בת זוג:  מילי ויטקופ
 
יוהאן רודולף רוקר (בגרמנית: Johann Rudolf Rocker; ‏ 25 במרץ 1873 – 19 בדצמבר 1958) היה הוגה דעות ופעיל אנרכו-סינדיקליסטי גרמני. הוא כינה עצמו "אנרכיסט ללא תארים", וסבר כי זרמי המחשבה האנרכיסטיים השונים ייצגו רק "שיטות כלכליות שונות" ושהמטרה הראשונה של האנרכיסטים היא "השגתו של חופש אישי וחברתי לבני האדם".
רוקר חי במשך שנים בלונדון, ולאחר מכן בארצות הברית, והיה פעיל חשוב בתנועה האנרכיסטית היהודית במקומות אלה ובמערכות העיתונים שלה. הוא למד יידיש, חי בתוך הקהילה היהודית והיה בן זוגה של האנרכו-סינדיקליסטית היהודיה מילי וויטקופ (Milly Witkop). על אף שלא היה יהודי, הוא זכה לכינוי "הרבי האנרכיסט" בשל מעורבותו בתנועה האנרכיסטית היהודית.
לרוקר היה תפקיד חשוב בהקמתה של הסתדרות העובדים הבינלאומית (IWA-AIT) האנרכיסטית בשנת 1922, ולספרו "אנרכו-סינדיקליזם" נודעה השפעה רבה עליה.
מחוץ לתנועה האנרכיסטית ידוע רוקר בעיקר בשל ספרו "לאומיות ותרבות" (Nationalism and Culture) שהתפרסם בשנת 1937. ספרו, העוסק בביקורת הלאומיות, הדת והמדינתיות מנקודת מבט אנרכיסטית ומהפכנית, התקבל באור חיובי גם באקדמיה.
ביוגרפיה > נעוריו

רוקר נולד ב-1873 בעיר מיינץ בגרמניה (כיום חלק ממדינת ריינלנד-פפאלץ). אביו, גאורג פיליפ רוקר, עבד כליתוגרף, ונפטר 4 שנים לאחר הולדתו. משפחתו של רוקר הייתה קתולית, אך הייתה בה מסורת דמוקרטית ואנטי-פרוסית שמקורה כבר בהשתתפות סבו של רוקר בהתקוממיות אביב העמים בגרמניה בשנת 1848. בשנת 1887 מתה אמו, ובשל כך הוא הועבר לבית יתומים קתולי.
רוקר בחל בצייתנות העיוורת שנדרשה ממנו ומשאר היתומים וברח מבית היתומים פעמיים. בפעם הראשונה הוא שוטט ביערות שמסביב למיינץ וביקר בעיר מפעם לפעם כדי להשיג מזון, אך הוא נמצא והוחזר לבית היתומים תוך 3 ימים. בפעם השנייה, כאשר היה בגיל 14, הוא ברח לאחר שבבית היתומים רצו שיהפך לפחח, והחל לעבוד בחברת ספנות גרמנית בדיסלדורף. לאחר שחזר, הוא החל התמחות בטיפוגרפיה וכריכת ספרים.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית בגרמניה

תחת השפעתו של דודו קארל רודולף נאומן (Carl Rudolf Naumann), שהיה חבר מזה שנים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (SPD), החל רוקר לקרוא הגות פילוסופית רדיקלית וסוציאליסטית, הצטרף ל-SPD ונעשה פעיל באיגוד הטיפוגרפים של המפלגה במיינץ. לאחר הסרתם של החוקים האנטי-סוציאליסטיים (גרמנית: Sozialistengesetze) בגרמניה, שהוטלו לאחר שני ניסיונות התנקשות בקייזר הגרמני וביקשו להגביל ולרסן את הפעילות של ה-SPD בגרמניה, התפתח דיון בקרב פעילי ה-SPD באשר ליחס המפלגה לפרלמנט. מנהיגי המפלגה ראו בפרלמנט אמצעי לשינוי חברתי, אולם מנגד התפתחה במפלגה קבוצת שוליים רדיקלית בשם Die Jungen (הצעירים), אליה השתייך רוקר, שסברה כי לכל היותר ניתן לעשות שימוש בפרלמנט כדי להפיץ את המשנה הסוציאליסטית. במאי 1890 הקים רוקר קבוצת עיון תאורטית בשם Freiheit (חופש) שחקרה את העניינים התאורטיים ביתר שאת. רוקר החל להעביר ביקורת על נציגי המפלגה במיינץ, וכתוצאה סולק מהפלגה ביחד עם חברים נוספים ב-Die Jungen. למרות זאת, רוקר נשאר פעיל וצבר השפעה בתנועת העובדים במיינץ. על אף שהכיר כבר כמה מן הרעיונות האנרכיסטיים באמצעות חברים ב-Die Jungen, המרתו לאנרכיזם לא התרחשה עד לקונגרס של האינטרנציונל השני בבריסל ב-1891. רוקר התאכזב מהדיונים בקונגרס, ובעיקר מכך שהדוברים, ובייחוד הדוברים הגרמנים, סירבו לגנות את המיליטריזם. הסוציאליסט ההולנדי (ולאחר מכן אנרכיסט) דומלה נויוונהויס (Domela Nieuwenhuis) הותיר על רוקר רושם חיובי מאוד. בקונגרס, פגש רוקר את קרל הופר (Karl Höfer), אנרכיסט גרמני שעסק בהברחת ספרות אנרכיסטית מבלגיה לגרמניה. הופר העניק לו את ספרו של באקונין "האל והמדינה" ואת חיבורו של קרופוטקין "המוסר האנרכיסטי", שתי יצירות מופת של ההגות האנרכיסטית, וכמו כן עותק של העיתון Autonomie. רוקר החל ללמוד את כתביהם של באקונין, קרופוטקין ואחרים ואימץ את האנרכיזם לחיקו.
בשנת 1891, כל חברי Die Jungen סולקו מה-SPD או עזבו את המפלגה מרצונם, והקימו את "איגוד הסוציאליסטים העצמאיים" (VUS). רוקר היה לפעיל בארגון, נאם במליאות וחילק ספרות אנרכיסטית שהוברחה לתוך גרמניה. ב-18 בדצמבר 1892 נאם רוקר באספה של עובדים מובטלים. הדובר שעלה לנאום אחריו, שהתרשם מאוד מדבריו של רוקר, לא היה תושב העיר ולא ידע באיזה שלב המשטרה, שנכחה במקום, תתערב באספה, והציע לעובדים המובטלים לקחת מן העשירים במקום לגווע ברעב. האספה פוזרה מיד על ידי המשטרה והדובר נעצר. רוקר נחלץ בעור שיניו ובחר לברוח לפריז דרך פרנקפורט.
ביוגרפיה > פריז

בפריז פגש רוקר לראשונה באנרכיזם היהודי. באביב 1893 הוא הוזמן לפגישה של אנרכיסטים יהודים ממנה התרשם רבות. על אף שלא היה יהודי לא על פי מוצאו ולא על פי אמונתו, הוא לקח חלק קבוע במפגשי הקבוצה. הסופר היהודי ש. אנ-סקי איפשר לרוקר לגור בביתו, כיוון ששניהם היו טיפוגרפיים ויכלו להשתמש בכלים המקצועיים שבידיו של הראשון. בתקופה זו פגש רוקר לראשונה בשילוב בין רעיונות האנרכיזם והסינדיקליזם, שבא לידי ביטוי באיגוד המקצועי הצרפתי "הקונפדרציה הכללית של העבודה" (CGT). כתוצאה מנטיות אנטי-אנרכיסטיות בצרפת, נסע רוקר ללונדון על מנת לבקר בקונסוליה הגרמנית ולבחון את אפשרות חזרתו לגרמניה, אך נאמר לו כי ייאסר ברגע שתדרוך רגלו על אדמת גרמניה.