stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסתר יוגב
קריירה אקדמית

היא למדה לתואר ראשון בהיסטוריה כללית ובספרות כללית באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1970–1973, במשך שנתיים לאחר מכן עשתה תעודת הוראה בבית הספר לחינוך שבאוניברסיטה. בשנים 1981 עד 1985 למדה וסיימה בהצטיינות תואר שני במגמת מערב אירופה ולימודים אמריקניים באוניברסיטת תל אביב. עשתה את הדוקטורט בין השנים 1991–1995 בבית הספר להיסטוריה שבאוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה: אתיקה ומחויבות חברתית מול "הזכות לנהל": השיח הליברלי-קורפורטיבי על אודות יחסי העבודה בארצות הברית בין שתי מלחמות העולם.
אסתר יוגב חקרה בתחום יחסי העבודה באוניברסיטת טמפל בפנסילבניה ובאוניברסיטת קורנל שבאיתקה בארצות הברית. רקטור מכללת סמינר הקיבוצים מאז 2011 ומרצה בכירה במכללה החל משנת 1989 ואילך, לימדה בין השנים 1995 עד 2000 במכללת אחווה, ומשמשת כמרצה בחוג להיסטוריה שבאוניברסיטת תל אביב החל משנת 1997.
כיהנה כדיקנית בית הספר לחינוך בשנים 2006 – 2011 וכרקטור מכללת סמינר הקיבוצים בין השנים 2011 - 2016.
יוגב חוקרת ומרצה בארץ ובעולם על התפישה הדיאלוגית של הוראה במצבי קונפליקט.
ספריה

השכלה כללית ותשתיות תרבות : אתגרים ויעדים בהכשרת אנשי חינוך והוראה. בשיתוף עם דורית הופ, נמרוד אלוני ואילנה אבישר. תל אביב : מכון מופ"ת, תשס"ח 2007.
אייל נווה, אסתר יוגב/ היסטוריות: לקראת דיאלוג עם האתמול. תל אביב, הוצאת בבל, 2002.
Politics Now: Enhancing Political Consciousness in High Schools / Esther Yogev / Nova Science Pub Inc (Dec 15 2014)
מאמרים נבחרים

"בין צו המורשת לאופק ההיסטוריה - על היחס למלחמות ישראל בתוך ספר הלימוד בהיסטוריה", בתוך: חגית גור זיו, עורכת), מיליטריזם בחינוך, תל אביב, הוצאת בבל, 2005.
"דמוקרטיה תעשייתית כמשל, אידאולוגיה חברתית או פוליטיקה של פרגמטיזם", זמנים, מס 77, חורף 2002-2001.
"Corporate Hand in Academic Glove: The New Management's Struggle for Academic Recognition - The Case of The Harvard Group in The 1920's", American Studies International, number 1, Volume xxxix (February, 2001)
"למידה דיאלוגית וזהות לאומית מתהווה", זמנים, 71, סתיו 2000. (ביחד עם פרופ' איל נווה), הוצאת אוניברסיטת תל אביב.
"הקול קולה של האקדמיה, הידיים ידי הקורפורציה", זמנים, 59, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 1997.
הערות שוליים

↑  המכון הישראלי לחינוך היסטורי- צוות המכון, באתר סמינר הקיבוצים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293289605171  BIBSYS: 13038618  BnF: cb14579035v (data)  ISNI: 0000 0000 7142 846X  LCCN: no2002037185  VIAF: 163149066405265601073   WorldCat (עם VIAF): 163149066405265601073
אפרים ברק

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1957 (בן 67) ארגנטינה 
 מדינה:  ישראל 
 
אפרים ברק (נולד ב-6 בנובמבר 1957) הוא עורך דין ישראלי וחבר בבית הדין הבינלאומי העליון לענייני ספורט (CAS). במסגרת תפקיד זה משמש כדיין וכנשיא הרכבים של בית הדין. שימש כדיין במשחקים האולימפיים בלונדון 2012 וריו 2016 וכיהן כיועץ המשפטי של ההתאחדות לכדורגל בישראל. בעל משרד עורכי דין המתמחה באופן בלעדי במשפט ספורט.
ביוגרפיה

ברק נולד בארגנטינה בשנת 1957, ועלה לישראל בשנת 1964. במסגרת שירותו הצבאי שירת בשייטת הצוללות של חיל הים והשתחרר בשנת 1981. למד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, והוסמך כעורך דין בשנת 1987.
ברק שימש כעורך דין במשרד ד. מירקין ושות', ובמרוצת השנים הפך לשותף בכיר ומנהל המשרד עד פרישתו מהמשרד בסוף 2017. במסגרת עבודתו השוטפת שימש גם כעורך הדין של גופי תרבות וגופים הפועלים במסגרת המגזר השלישי. בין היתר שימש כיועץ המשפטי של מרכז סוזן דלל והאופרה הישראלית החדשה, וטיפל בתיקים רבים בנושאי מנהל תרבות ואמנות, דיני עבודה, דיני בריאות ודיני ספורט, לרבות תיקים שעוררו עניין ציבורי.
שימש כיועץ המשפטי של מגוון מוסדות נוספים בעיר תל אביב, בהם המשכן לאמנויות הבמה, מכון תל אביב לחזנות וקרן תל אביב לפיתוח. בין השנים 2002–2005 שימש כיו"ר דירקטוריון חברת "גחלת", שניהלה כספי ציבור בהיקף של כ־500 מיליון שקלים, וטיפל בהליך מכירת פעילות החברה לבנק אוצר החייל.
מחבר משותף (ביחד עם עו"ד ע. פרידמן) של הספר "כרטיסי חיוב – היבטים משפטיים ומעשיים של כרטיסי אשראי ובנק", שיצא לאור בשנת 1997.

ברק נשוי, אב לשלושה וסב לנכדה.
פעילות משפטית בתחום הספורט

לעולם הספורט הגיע ברק באמצע שנות ה-90 בעקבות פנייה של אחד מלקוחותיו, לוני הרציקוביץ', מנהלה של חברת ישפאר ובאותן השנים בעליו של מועדון הכדורגל מכבי תל אביב. פעילות זו הביאה אותו להתעמק בתחום משפט הספורט, ומאז הוא עוסק בפעילות משפטית ענפה בעולם הספורט.
פעילות מקומית

בין השנים 1995–2007 שימש כיועץ המשפטי של מועדון הכדורגל מכבי תל אביב, וייצג אותה בין היתר בפרשת האפדרין ובתיק שבו ניתן פסק דין עקרוני, שחייב את הכדורגלן לשעבר יוסי אבוקסיס לשלם פיצוי לקבוצה בגין הפרת הסכם שבמסגרתו היה אמור לעבור מקבוצת בית"ר ירושלים לקבוצת מכבי תל אביב.
היה חבר ויו"ר ועדת התקנון של ההתאחדות לכדורגל בישראל, והשתתף דרך קבע בישיבות הוועדה הפרלמנטרית למאבק באלימות בספורט בראשות ח"כ  אבשלום וילן. בין השנים 2006–2008 היה שותף בצוות המשפטנים שהכין, ביוזמתו של יו"ר ההתאחדות לכדורגל דאז, אבי לוזון, את הצעת החוק למניעת אלימות בספורט שלימים נתקבלה בכנסת. בין השנים 2009–2010 שימש כדיין בבית הדין העליון של איגוד הכדורסל בישראל. בין השנים 2014–2018 השנים שימש בתפקיד היועץ המשפטי של ההתאחדות לכדורגל בישראל. במסגרת תפקידו טיפל בכלל ענייניה המשפטיים של ההתאחדות, בישראל ומחוצה לה. בין היתר ייצג את ההתאחדות לכדורגל בבג"ץ, שדן בבקשה (שלא התקבלה) למנוע משחקי כדורגל המתקיימים בשבת.
פעילות בינלאומית

בשנת 2002 היה אחד ממייסדי RexSport, ארגון בינלאומי שמרכזו בברצלונה, וחבריו הם משפטנים מרחבי העולם העוסקים בתחום משפט הספורט. מאז שנת 2005 הוא משמש כדיין בבית הדין הבינלאומי העליון לספורט (ה- CAS) שמקום מושבו בלוזאן, שווייץ. במסגרת זו משמש כדיין וכיו"ר של הרכבי דיינים בתיקים עקרוניים וחשובים בעולם הספורט.
בין היתר שימש בשנת 2008 כנשיא ההרכב שקיבל את ערעורם של מועדון הכדורגל ברצלונה ומועדונים נוספים, שטענו לזכותם שלא לשחרר את שחקניהם לנבחרותיהם למשחקים האולימפיים שהתקיימו בבייג'ינג, ובכללם את כוכב ברצלונה ליונל מסי.
בשנת 2010 עמד בראש הרכב השופטים, שדן לראשונה בתולדות ה-CAS במקרה של הטיית משחק כדורגל. זאת במסגרת דחיית הערעור של קבוצת פובדה ממקדוניה על השעייתה ל־8 שנים מפעילות במפעלים האירופים, ועל הרחקתם של הבעלים של המועדון וקפטן הקבוצה לכל החיים מפעילות בתחום הכדורגל. בשנת 2011 עמד בראש הרכב ה-CAS שדן בערעור של איגוד האופניים העולמי בעניין הימצאותם של חומרים אסורים בגופו של רוכב האופניים, אלברטו קונטאדור.
בשנת 2014 היה חבר בהרכב השופטים שדחה את הערעור של מועדון הכדורגל ברצלונה על העונש שהושת על ידי פיפ"א (איסור העברת שחקנים במהלך שני "חלונות" של העברות), בעקבות עבירות על האיסורים הנוגעים למעבר קטינים בין מועדונים. בשנת 2016 עמד בראש הרכב השופטים שדחה ערעור דומה של מועדון הכדורגל אתלטיקו מדריד. במסגרת אולימפיאדת לונדון (2012) ואולימפיאדת ריו (2016) נמנה בין 18 הבוררים מכל העולם, שנכחו במקום ודנו בסכסוכים המשפטיים שנתגלעו לקראת ובמהלך המשחקים האולימפיים. משנת 2015 מונה לחבר בוועדה המשפטית של אופ"א. בשנת 2015 צורף לוועדת המעקב הבינלאומית של פיפ"א שהוקמה לשם בחינה וסיוע בהסדרת בעיות הקשורות לפעילות הכדורגל בתחומי הרשות הפלסטינית, בעקבות תלונה שהגישה ההתאחדות הפלסטינית לכדורגל.
נכון לסוף 2018, מונה לשמש כבורר או כנשיא הרכב הבוררות ביותר מ־280 בוררויות בינלאומית העוסקות במגוון היבטים מעולם הספורט. לאחרונה נבחר על ידי אתר הדירוג הבינלאומי Who's Who Legal לעורך הדין הישראלי הבכיר בתחום משפט הספורט, והוגדר על ידי WWL כאחד מעורכי הדין המובילים בעולם בתחום הספורט. בתחילת שנת 2018 ייסד משרד העוסק באופן בלעדי בתחום משפט הספורט, בדגש על משפט הספורט הבינלאומי.
פעילות אקדמית

משמש כמרצה ומרכז אקדמי והיה בין המייסדים של תוכנית לתואר Master ולתואר Executive Master במשפט ספורט בינלאומי של ISDE, בית הספר הגבוה למשפט וכלכלה במדריד; משמש כמרכז אקדמי ומרצה בתוכנית למשפט ספורט בינלאומי באוניברסיטת CEU בולנסיה; מרצה במעמד Adjunct Professor בתוכנית לתואר LLM למשפט ספורט בינלאומי, באוניברסיטת St. Johns, ניו יורק; מרצה אורח קבוע בתוכנית לתואר LLM למשפט ספורט באוניברסיטה של ציריך.
בנוסף, ברק שימש כמרצה אורח בתחום משפט הספורט באוניברסיטאות נוספות בעולם (שאנגחאי, פראג, לוון בבלגיה), בתוכנית במשפט ספורט בינלאומי של ריאל מדריד בשיתוף האוניברסיטה האירופאית במדריד ומרצה בתוכנית Football Law מטעם אופ"א ובתוכנית למנהל ספורט MESGO, שתיהן בשיתוף אוניברסיטאות באירופה. כמו כן, ברק מוזמן להרצות דרך קבע בקונגרסים וסמינרים בינלאומיים בתחומי משפט ספורט. בנוסף, הוא מחבר של מאמרים בתחום משפט הספורט.
הערות שוליים

↑  נעמה סיקולר, איסור עבודה בשבת לא חל יותר בחנויות הקיבוצים, באתר ynet, 7 בנובמבר 2007
↑  כרטיסי חיוב : היבטים משפטיים ומעשיים של כרטיסי אשראי ובנק, לשכת עורכי הדין בישראל, מחוז תל אביב
↑  בן-ציון ציטרין, מהר יותר, גבוה יותר, ירוק יותר, באתר הארץ, 22 ביולי 2001
↑  פרוטוקול מס' 383 מישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת החינוך, התרבות והספורט, 3.3.2008
↑  איזי עין דור, חוק האלימות עבר: למישהו יש אשליות בקשר ללונדון?, באתר ynet, 1 באוגוסט 2008
↑  רשמית: אפרים ברק הוא היועמ"ש החדש של ההתאחדות לכדורגל, באתר גלובס, 19 במאי 2014
↑  עמית קרקו, ‏השופטים ביקרו את המדינה, השחקנים אופטימיים, באתר ONE‏, 18 בספטמבר 2017
↑  הערעור התקבל: האם מסי יהיה זמין לבית"ר?, באתר ynet, 6 באוגוסט 2008
↑  CAS makes landmark decisions in favour of Uefa to boost fight against match-fixing, Sporting intelligence, 15.4.2010
↑  רמי היפש, אופניים: אם זה מה שנותר לו, אלברטו קונטאדור לא מהסס לקחת, באתר הארץ, 6 במאי 2011
↑  אילן הלפרין, סופית: ברצלונה לא תוכל להחתים שחקנים עד 2016, באתר ynet, 30 בדצמבר 2014
↑  CAS confirms transfer ban imposed on Atlético de Madrid, Sports Integrity Initiative, 1.6.2017
↑  משה שיינמן, עו"ד אפרים ברק ישמש כדיין באולימפיאדה, באתר ynet, 26 ביולי 2016
↑  Composition of the UEFA Organs and Bodies Mandate 2015-2019, p.24 , UEFA, 1.11.2018
↑  FIFA Monitoring Committee Israel-Palestine holds meeting in Tel Aviv, FIFA, 2.10.2015
↑  Who's Who Legal Sports & Entertainment: Sport, WWL
↑  Executive Programme in International Sports Law, Sports law and policy centre
↑  Master Program in International Sports Law, CEU
↑  International Sports Law Practice Faculty, St. John’s University
זלמן ברוך מלמד

| --- | --- |

הרב מלמד בישיבת בית אל
 לידה:  20 ביולי 1937 (בן 87) י"ב באב ה'תרצ"ז תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת מרכז הרב  ישיבת כרם ביבנה 
 השתייכות:  חרדים לאומיים - ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  ארץ ישראל, עם ישראל, גאולה, תשובה, אמונה, תקשורת, תורה, צדקה
 רבותיו:  הרב משה צבי נריה, הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, הרב יעקב כלאב
 תלמידיו:  בנו הרב אליעזר מלמד, הרב חנוך הכהן פיוטרקובסקי, הרב חיים סולטן, הרב עדו יעקובי, הרב הראל כהן
 בת זוג:  שולה שולמית מלמד
 צאצאים:  הרב אליעזר מלמד, הרב יהודה מלמד
 
הרב זלמן ברוך מלמד (נולד בי"ב באב ה'תרצ"ז, 20 ביולי 1937) הוא רב ישראלי דתי לאומי המכהן כראש ישיבת בית אל ומנהיג מוסדותיה. מהבולטים ברבני הציבור הציוני דתי. עד לשנת ה'תשע"ד (2013) היה גם רב שכונה ב' בבית אל. מייסד ועד רבני יש"ע, חבר איחוד הרבנים למען ארץ ישראל ומחברי ארגון 'רבני תורת הארץ הטובה'.
קורות חיים

נולד בתל אביב לדוד מלמד, בוגר ישיבת נובהרדוק חסיד עובד כפיים יליד חרקוב, ולרעיה, בת הרב אליהו אפשטיין, רב המושב בלפוריה. בצעירותו נמנה עם שבט איתנים של תנועת הנוער בני עקיבא, שהשפיע משמעותית על עתידה וצביונה של הציונות הדתית, בעיקר בהנחלת תורניות דרך ישיבת מרכז הרב שמיסדו והרחיבו.
למד שנתיים בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. רבו הרב משה צבי נריה כינה אותו בהערצה "העקשן הגדול של שבט איתנים". למד תקופה קצרה בישיבת כנסת חזקיהו בשנות הקמתה בזכרון יעקב. בחשוון תשי"ד (1953) נמנה עם מייסדיה של ישיבת כרם ביבנה. לדבריו, במקומות אלו הייתה חסרה לו הרוח הלאומית שאותה ספג בבית אבא וסבא ואשר טופחה מאוד בכפר הרא"ה, ואותה מצא בשנת תשי"ד (1954) בישיבת מרכז הרב ואצל העומד בראשה – הרב צבי יהודה הכהן קוק, פגישתו עם הרצי"ה בפורים של אותה שנה השפיעה עליו עמוקות והוא החליט לעבור לישיבתו, שם התקרב אליו מאוד. כמו כן היה תלמיד מובהק של הרב אברהם שפירא. הוא למד בישיבת מרכז הרב כעשור. בשנת תשכ"ה (1965) מינה אותו הרצי"ה לתפקיד הר"מ של שיעור א' בישיבה, כר"מ הראשון שגדל במוסדות דתיים לאומיים ובישיבה.
בשנת ה'תשל"ח (1977) הטיל עליו הרצי"ה להקים ישיבה חדשה. תכנון ראשוני להקימה בעופרה לא צלח. ולבסוף ייסד ישיבה בבסיס הצבאי שליד בית אל. הוא ותלמידיו ביקשו ליצור יישוב בעל ציביון תורני מובהק, שבו הרב יהיה הפוסק, ולצורך כך הוקם היישוב בית אל ב', שבמרכזו הישיבה. מזכירות היישוב הייתה המזכירות של הישיבה. בבית אל א' התגוררו אקדמאים ובעלי מקצועות חופשיים שרצו לקיים קהילה תורנית פתוחה יותר. ברבות הימים היישובים התאחדו תחת מועצה מקומית אחת.
עודד ודחף להקמת תנועת הנוער "אריאל" כדי ליישם הפרדה מלאה בין בנים לבנות, מה שלא התאפשר בתנועת בני עקיבא.
משמש כחבר בוועדת השיפוט במיזם "קנה לך חבר" – תחרות החיבורים התורניים לבני הציונות הדתית של מפעל הפיס. מחברי ארגון 'איחוד רבני תורת הארץ הטובה'.
משפחתו

הרב מלמד נשוי לשולמית מחנכת ומנהלת ערוץ 7, בתו של פרופ' יוסף ולק, שהיה מחנך ופעיל שמאל.
לזוג שבעה ילדים, רובם פעילים בחינוך התורני:
הרב אליעזר מלמד, רב היישוב הר ברכה וראש ישיבת הר ברכה. מחבר סדרת ספרי ההלכה פניני הלכה.
הרב ישראל, ר"מ בישיבה התיכונית עתניאל.
הרב יהודה, ר"מ בישיבת רמת גן ומעביר שיעורי אמונה בישיבת אביו. (היה נשוי לבתו של הרב שלמה אבינר).
נעמי - נשואה לרב הלל הורוביץ, פעיל ציבור וראש מנהלת חברון.
רבקה - נשואה לרב שמעון קליין, מרצה במכללת אורות ומעביר שיעורי תנ"ך בישיבת חמיו.
אחותו שולמית היא אלמנתו של הרב אברהם רמר. הרב איתן איזמן הוא אחיה החורג של אשתו. בת דודתו היא אלמנת הרב מרדכי שטרנברג, ראש ישיבת הר המור.
דרכו

הרב מלמד אוחז בדעה שיש לדחות את השירות הצבאי לתקופה מסוימת לטובת לימוד תורה, ושעל המוכשרים לכך ללמוד שנים רבות גם על חשבון אורך השירות הצבאי.
הרב מלמד הוא ממובילי הקו השמרני בציבור הדתי-לאומי. דרכו התבטאה למשל בעידודו, בתחילת שנות ה-80, את בנו הרב אליעזר להקים את תנועת הנוער "אריאל" כדי ליישם הפרדה מלאה בין בנים לבנות. הרב מלמד היה גם בין המובילים בהקמת מפלגת תקומה ותנועת קוממיות.
הרב מלמד מזוהה עם גישתו הרעיונית של הרב אברהם שפירא, בשונה מהגישה הממלכתית בנוסח הרב צבי ישראל טאו. גישה זו התבטאה למשל בקריאה מפורשת לסירוב פקודה אל מול תוכנית ההתנתקות. שבהקשר אליה אף כתב: "הפסק של הרב שפירא שליט"א הוא המחייב את כולנו" לדבריו, זו הדרכת רבו הרצי"ה. מאז תקופת הסכמי אוסלו פעל לצד הרב שפירא בראש המאבק על שלמותה של ארץ-ישראל ויישוביה. לצורך כך הקים את ועד רבני יש"ע.
בתחום החינוכי – תחת הנהגתו הוקמו בבית אל רשת מוסדות חינוך: ישיבה גבוהה, ישיבה קטנה-תיכונית "בני צבי" שבה, בהתאם לשיטתו, משולבים אמנם לימודי חול אך במינון נמוך יחסית לרוב הישיבות התיכוניות, אולפנא לבנות – "רעיה" ומכינה קדם-צבאית – "מגן דוד". הרב מלמד יזם את הקמתו של מכון ט"ל ("טכנולוגי לבנות"), המקביל ל"מכון לב" לבנים[דרוש מקור].
כמו רבו, הרב צבי יהודה קוק, הרב מלמד נמנע מלהשתמש בלוח הגרגוריאני, ומחנך את תלמידיו לשימוש בתאריך העברי גם על גבי המחאות. לדעתו שימוש רב בתאריך העברי יגרום לממסד ללמוד להשתמש בו.
הרב מלמד שולל יציאה לחוץ-לארץ. הוא עצמו מעולם לא יצא את גבולות הארץ, ובנושא זה הוא מחמיר עם השואלים אותו, למעט במקרים מיוחדים כמו צער גדול של הורים המתגוררים מחוץ לישראל או התרמה למען מטרה נעלה.
דרכו > הפצה באמצעי התקשורת

את ההסברה הדתית לציבור הרחב הוא מחשיב כענף חשוב מהפעילות החינוכית, ולכן במשך כעשרים שנים פעל ללא הרף לקידום תקשורת אלטרנטיבית שתהווה כלי ביטוי לעמדות הצבור הדתי, וזאת על אף שחלק מפעילותו נקלעה לא פעם לקשיים משפטיים.
בשנת ה'תשמ"ח (1988) הקים הרב מלמד את ערוץ הרדיו "ערוץ 7" והיה הסמכות הרוחנית והרוח החיה מאחורי הערוץ, כאשר אשתו שולמית ניהלה אותו בפועל. לאחר 15 שנות שידורים, כאשר התברר כי אוניית "ארץ הצבי" לא נשאה את המשדר העיקרי ששכן באזור השומרון, נסגר הערוץ בעקבות פסיקת בג"ץ, שביטל חוק מיוחד להסדרת שידורי הערוץ. האחראים לשידורי הערוץ הועמדו לדין, ועל הרב מלמד נגזרו ארבעה חודשי מאסר על-תנאי וקנס של 25,000 ש"ח. בחודש מאי 2006 קיצר הנשיא משה קצב את תקופת ההתיישנות על העבירה, ובכך אפשר לרב מלמד להתמודד במכרז להקמת תחנת רדיו אזורית ביהודה ושומרון.
לאחר סגירת הערוץ, הקים הרב מלמד את אתר ערוץ 7 המשדר שידורים חיים באינטרנט וכן את העיתון בשבע.
לעומת התומכים ב"ירידה אל העם" לצורך חינוך והסברה, סבור הרב מלמד כי שיעור תורני ברדיו זוכה להאזנה רבה יותר מכמות האנשים שאפשר להכניס לאולם גדול, ומכאן חשיבות השידור ברדיו.
בעידודו הוקם אתר ישיבה, שהרב מלמד מכנה אותו "הישיבה הגדולה בעולם".
הנהגותיו

הרב מלמד מדריך את תלמידיו לעבודת ה' לפי הנהגות רציונליות, שנותנות מקום לאנושיות של האדם, ומתנגד להנהגות קיצוניות או מיסטיות שעלולות לערער את היציבות.
גישתו לחיים היא אופטימית, מתוך אמונה שהקב"ה עושה הכול לטובה.
לדבריו, הוא מנסה לדבוק בדרכי רבו הרצי"ה קוק, שהיה "קיצוני לכל הכיוונים" – באהבת התורה ולומדיה, בתיקון המידות, באהבת עם ישראל ובאהבת הארץ – ובכך שהקצין לכל הכיוונים הפך לענק של תורה ואין זו קיצוניות אלא גדלות.
בענייני חברה הוא תומך בהפרטה הכלכלית, מתוך הנחה שתיצור תחרות שתועיל לשגשוג ופיתוח. בתחום הכשרות הוא תומך בכך שהרבנות הראשית תדרג את כל המערכות כדי לעורר תחרות ולהעלות את רמת הכשרות בישראל, במקום שתעסוק במתן הכשרים בעצמה שממילא אינם מקובלים על המחמירים בכשרות.
הרב מלמד רואה ערך בהפצת תורה לכלל הציבור היהודי בישראל, ומתוך כך מעודד הקמת גרעינים תורניים בערים שונות בארץ. תלמידיו הקימו גרעינים בדימונה, רמלה, תל אביב, הוד השרון ועוד. הוא שולח את תלמידיו לחיזוק יישוב הארץ, בפרט בהתנחלויות. בשנת ה'תשנ"ד (1994) החזיקו בשליחותו שישה מתלמידיו את היישוב רחלים וקיימו בו סמינריונים בנושאי יהדות. היישוב עטרת חוזק על ידי קבוצת אברכים ששלח להתגורר במקום. תלמידיו פועלים גם בקהילות יהודיות בחוץ לארץ.
אחד הנושאים החשובים ביותר לרב מלמד, הוא האחדות. מתוך תפיסת עולם זו, יזם את כנס הרבנים של כלל רבני הציונות הדתית, בו גם היה בין הנואמים המרכזיים. הוא עמל על הקמת 'איחוד רבני הציונות הדתית' ארגון שמטרתו להביא לאחדות בציונות הדתית ובין רבניה ובנוסף שיגיע להסכמות בנושאים משמעותיים. במפקד שנערך לשם כך הוחתמו מאות רבנים מרבני הציונות הדתית.
היחס למדינה ולהנהגתה

יחסו לגופים המדיניים בישראל מורכב. אף שהוא מקדש את מדינת ישראל עצמה כמתנת הקב"ה לעמו וכראשית צמיחת הגאולה, תפיסתו את הממשלה היא מכשירית: "הממשלה היא בשביל העם ולא העם בשביל הממשלה", כלשון הרב צבי יהודה הכהן קוק, וכאשר היא אינה מיישמת את הנדרש ממנה לפי דעתו ופועלת בניגוד לתורה, הוא לא נמנע מלבקר אותה ולפעול נגד מדיניותה גם בדרך מחאה אקטיבית.
בימי הסכמי אוסלו החליף בתפילה לשלום המדינה הנאמרת בשבת בבתי הכנסת את המשפט "ושלח אורך ואמיתך לראשיה, שריה ויועציה" במשפט: "והעמד בראשה אנשי חיל, יראי אלהים, אנשי אמת, שונאי בצע ושלח אורך ואמיתך אליהם". הוא גם החליף בתפילה לשלום חיילי צה"ל את המינוח "צבא ההגנה לישראל" ל"צבא ישראל" על מנת להדגיש שצבא ישראל צריך להיות לפעמים גם צבא התקפה ולא רק צבא הגנה. לאחר ההתנתקות תיקן בשנית את נוסח הברכה ב"תפילה לשלום חיילי צה"ל" והוסיף למשפט "ושלח ברכה והצלחה בכל מעשה ידיהם" את המילה "הטובים" כיוון שמעשי ידיהם ה"רעים" אינם ראויים לברכה. כמו כן קיצץ מנוסח התפילה את הגבולות "מגבול הלבנון ועד מדבר מצרים ומן הים הגדול עד לבוא הערבה" מתוך האמונה בהבטחה האלוהית הכתובה בתנ"ך כי גבולות הארץ צריכים להתרחב מעבר לכך, עד לנהר פרת. בתקופה שבה כיהן כראש ועד רבני יש"ע, גוף שאותו ייסד בב' בטבת ה'תשס"א (28 בדצמבר 2000), תקף בחריפות חסרת תקדים את ראש הממשלה אהוד ברק בשל נכונותו לוותר על הר הבית בהסכם מדיני עם הערבים. הרב מלמד חבר גם באיחוד הרבנים למען ארץ ישראל.
בתקופת ההתנתקות מגוש קטיף הצטרף לאמירתו הנחרצת של ראש ישיבת מרכז הרב הרב שפירא וקרא מפורשות לסירוב פקודה. הוא אף הוסיף שיש לעמוד כנגד התוכנית במסירות נפש (כפי שהתבטא גם רבו הרב צבי יהודה הכהן קוק). לאחר שהרב שלמה אבינר פרסם כי הוא מתנגד לסרבנות אקטיבית הורה הרב מלמד להפסיק את שיעוריו של הרב אבינר בישיבת בית אל. בעת פינוי גוש קטיף שהה הרב מלמד עם רבנים נוספים בבית הכנסת בכפר דרום. כאשר כוחות הביטחון ביקשו את עזרתו בפינוי שקט של תלמידיהם שהתבצרו על גג בית הכנסת, סירב לסייע בידם.
בעקבות הפינוי כתב תחת הכותרת "לא נשכח ולא נסלח" כי "צה"ל כבר איננו רק קודש, אלא יש בו תערובות של מצווה ועבירה". עוד קרא להשפיע מבחוץ היכן שאי אפשר להשפיע מבפנים. הוא הביע תמיכה בבניית מערכות אלטרנטיביות: בחינוך, בתנועת הנוער, בתקשורת ואף בכלכלה, אך הוסיף שביחד עם עשייה זו אסור להתנתק מהמדינה, שבה הוא ממשיך לראות את ראשית צמיחת גאולתנו.
הרב מלמד היה אחד מרבני מפלגת תקומה, יחד עם הרבנים הרב חיים שטיינר והרב דב ליאור. כמו כן הוא משמש כרבה של תנועת קוממיות, יחד עם הרבנים הרב דב ליאור, הרב אליקים לבנון, הרב דוד חי הכהן, הרב חיים סמוטריץ' ואחרים.
כמעט בכל מערכות הבחירות קורא הרב מלמד לאיחוד של החזית דתית כולה כדוגמת זו שהייתה בכנסת הראשונה, וטוען שלהבדיל מאז, המפלגה הדתית המאוחדת תוכל להיות מפלגת השלטון ותביא לשינוי בכל מה שקשור לתרבותה של המדינה, ויחסה לתורה. לכן תמך באופן נחרץ במפלגת הבית היהודי בהנהגת נפתלי בנט על אף חילוקי הדעות ביניהם.
מתלמידיו

בנו, הרב אליעזר מלמד – רב היישוב וראש ישיבת הר ברכה, ומחבר סדרת הספרים "פניני הלכה"
הרב שלמה יוסף וייצן – רבו של היישוב פסגות וראש כולל הדיינות ביישוב, רבה לשעבר של תנועת עזרא ור"מ בישיבת בית אל.
הרב שלמה שושן – ראש ישיבת ההסדר בית שאן ודיין בבית הדין הרבני טבריה-צפת.
הרב שמעון כהן - ראש מוסדות "בית מוריה" בבאר שבע.
הרב איל יעקובוביץ – ראש ישיבת ההסדר צפת.
הרב שמואל הולשטיין – ראש ישיבת בני צבי וראש גרעין תורני בהוד השרון.
הרב אהרון טרופ – ראש ישיבת בני צבי לשעבר.
הרב ראובן ששון – ראש ישיבת רמת השרון לשעבר.
הרב אורי שרעבי – ראש המכינה בבית אל.
הרב חיים סולטן – ראש אולפנת רעיה.
הרב משה אודס – רב היישוב צופים.
הרב יהודה דנה – רב היישוב מבוא חורון ורב מד"א.
הרב יוסף סוראני – רב היישוב נוב ור"מ בישיבת הגולן.
הרב עזרא פאטשינו – רב היישוב לשם.
הרב יוסף אפריון – מרבני ישיבת בית אל.
הרב הראל כהן – ראש מכון נזר דוד והוצאת מאבני המקום.
הרב משה-מאיר אבינר – ראש כולל דיינות בישיבת בית אל (בנו של הרב אלישע אבינר).
הרב שמואל שמעוני - ראש ישיבת "גור אריה יהודה" לבוגרי צבא בבית אל
פרסומים

ארץ הצבי – שיחות וכרוזים של הרב צבי יהודה הכהן קוק בנושא המלחמה על שלמות ארץ ישראל. הרב מלמד בחר את המאמרים בספר.
יש שואלים – לקט תוכניות שהרב מלמד העביר בפינתו בערוץ שבע
לזמן הזה – שיעורים ושיחות על ענייני שיבת ציון ומשמעות מדינת ישראל ותחיית האומה.
לזמן ולשעה – מאמרים בענייני אקטואליה שנמסרו בכתב או בעל פה העוסקים בהתחזקות בתקופת הגאולה.
פסקים ותשובות – פסקי הלכה ותשובות לשאלות בעניין יישוב ארץ ישראל, סביב תוכנית ההתנתקות.
שיעורים בספר אורות – שיחות על שלושת החלקים הראשונים של ספר אורות של הרב אברהם יצחק הכהן קוק: ארץ ישראל, המלחמה וישראל ותחייתו. בעריכת הרב נתנאל איל.
דרשות לשבת שובה – דרשות שבת שובה שדרש בבית הכנסת "אברהם אוהבי" בבית אל
לנתיבות רבנו – על מורו ורבו הרב צבי יהודה הכהן קוק, נערך מתוך שיעורים שנאמרו לקראת ימי הזיכרון לפטירתו.
והגדת לבנך – נערך מדרשות לשבת הגדול ומשיעורים על ההגדה של פסח
בעין טובה על התורה – שיחות של הרב מלמד על פרשת השבוע שניתנו בישיבה מידי מוצאי שבת
בעין טובה (חוברות) – חוברות בנושאים שונים באמונה ומחשבה בראייה עכשווית. נכון לשנת התשפ"ד (2024) יצאו 17 חוברות.
נתיבי אמונה – ביאור יסודות באמונה ועבודת ה', לאור דרכם של הראי"ה קוק ובנו הרצי"ה. ה'תשפ"א
הערות שוליים

↑  הרב זלמן מלמד הודיע במפתיע על פרישה מתפקידו כרב היישוב בית אל,  באתר כיפה, ג' בתשרי תשע"ד, 7 בספטמבר 2013
↑  חיים פיקרש, הבר־מצווה של "ירחי־כלה', הצופה, 17 בינואר 1964
1 2 3 4 5 6  אודות ראש הישיבה מו"ר הרב זלמן ברוך מלמד שליט"א באתר ישיבה
↑  תלמיד שהלך לישיבה נשדד סמוך לחדרה, חרות, 18 באוגוסט 1953, עמ' 4
↑  הרב נריה מספר על מפעל חייו (דקה 35:20), אתר ישיבה, כ"א אדר א' תשנ"ב
↑  קבלת פנים לבני הישיבה בשכון הפוהמ"ז, הצופה, 16 באפריל 1954, עמ' 11
↑  דוד קוליץ, "אין יום אפור בלימוד התורה", הצופה, 30 באוגוסט 1965, עמ' 3
↑  בית אל, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
↑  חזקי ברוך, הוכרזו הזוכים בתחרות החיבוריים התורניים, באתר ערוץ 7, ‏9 בנובמבר 2012
↑  חיים לוינסון, פיוס היסטורי בין הרבנים של בית אל זלמן ברוך מלמד ושלמה אבינר, באתר הארץ, 25 במרץ 2011
↑  מאמר שפרסם בביטאון "תחומין" בשנת תשמ"ו 1986
↑  רבנים נוספים הצטרפו לקריאת הרב שפירא, באתר ערוץ 7, 24 באוקטובר 2004
↑  תשובתו באתר ישיבה
↑  תשובתו באתר ישיבה
↑  אורית הראל, ערוץ 7 - הקצה הימני של הסקאלה, מעריב, 1 בדצמבר 1989, עמ' 7
↑  ת"פ (י-ם) 4830/98 מדינת ישראל נגד יעקב כץ ואחרים, ניתן ב-29.12.03
↑  יובל יועז, הנשיא ושר המשפטים חננו 4 ממורשעי הפעלת "ערוץ 7", באתר הארץ, 30 במאי 2006
↑  אתר ישיבה
↑  "מחוויות שחרור ירושלים ומבט קדימה" שיעור של הרב מתוך אתר "ישיבה", בפסקה "התוכנית המדינית".
↑  הלב מלא שמחה, באתר ערוץ 7
↑  Yeshiva.org.il - מלחמתו של רבנו למען שלמות הארץ ושלמות השלטון היהודי בה
↑  נדב שרגאי, ראש ועד רבני יש"ע שינה נוסח התפילה: "צבא ישראל" במקום "צבא ההגנה לישראל", באתר הארץ, 15 באפריל 2002
↑  אבישי בן חיים, רבנים רומזים: מקומו של ברק בגיהנום, באתר ynet, 28 בדצמבר 2000
↑  אפרת וייס, הרב לחיילים: "לעמוד במסירות נפש נגד הגירוש", באתר ynet, 16 במאי 2005
↑  טל חסין, אם לא תעזרו יהיו נפגעים, אמרו הקצינים. זו בעיה שלכם, ענו הרבנים, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2005
↑  אחדות | שיעורי תורה | ישיבה - השער לעולם התורה
↑  הרב אליעזר מלמד, פתח דבר לפניני הלכה ימים נוראים, באתר פניני הלכה
↑  הרב אליעזר מלמד, בנתיבי האמונה של אבי מורי, באתר ערוץ 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302672005171  GND: 1071735691  ISNI: 0000 0000 6696 4823  LCCN: n98062249  VIAF: 48543245   WorldCat (עם VIAF): 48543245 
הרב זלמן בכנס של איחוד רבני הציונות הדתית
הרב זלמן מלמד עם הרב יעקב הלוי פילבר
הרב מלמד (מימין) בעת ביקור הפני מנחם בישיבת בית אל ב-1990. משמאל – יעקב כ"ץ (כצל'ה).
הרב יעקב שפירא יחד עם הרב זלמן מלמד בחדר האוכל של ישיבת מרכז הרב
אליאן גונזלס

| --- | --- |

אליאן גונזלס עם אביו זמן קצר לאחר שהועבר לחזקתו
 לידה:  6 בדצמבר 1993 (בן 31) Cárdenas, קובה 
 שם לידה:  Elián González Brotons 
 מדינה:  קובה 
 השכלה:  אוניברסיטת מטנזאס (יולי 2016) 
 
המסע מקובה לפלורידה
הסוכנים הפדרליים פורצים לבית שבו הוחזק אליאן גונזלס. גונזלס נראה מימין
אליאן גונזלס (בספרדית: Elián González, נולד ב-6 בדצמבר 1993) הוא חבר בפרלמנט הקובני. הוא התפרסם בהיותו ילד, כשעמד, בשנת 2000, במרכזו של משבר משפטי ופוליטי ביחסי ארצות הברית–קובה.