stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רעידה מקדימה
הערות שוליים

↑  בכל אזור בעל סיכון סייסמי, נקלטות רעידות קטנות יחסית בתדירות מסוימת, שיחד מהוות דגם שגרתי של "התנהגות" האזור מבחינה סייסמית.
↑  Bolt, B.A., 1999. Earthquakes. F&C, p.162-173
שדה פרנסיס

| --- | --- |

שער הכניסה לאצטדיון שדה פרנסיס
 מיקום:  סנט לואיס שבמיזורי שבארצות הברית
 קואורדינטות:  38°38′52″N 90°18′49″W﻿ / ﻿38.64778°N 90.31361°W﻿ / 38.64778; -90.31361
 אבן יסוד:  1903
 תקופת הפעילות:  1904–הווה (כ־120 שנה)
 שופץ:  1984
 בעלים:  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
 מפעיל:  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
 משטח:  דשא סינתטי
 אדריכל:  קופ וסטיוארדסון 
 קבוצות:  קבוצות הספורט של האוניברסיטה. סנט לואיס סטארס (1975-1977, 1969-1970)
 מושבים:  4,000, 19,000 (בעבר)
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מיזורי מוגדלת) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווהשדה פרנסיס(למפת מיזורי רגילה) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווהשדה פרנסיס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדה פרנסיס (באנגלית: Francis Field) הוא אצטדיון הממוקם בעיר סנט לואיס שבמדינת מיזורי שבארצות הברית, ונמצא בתחומה של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס. האצטדיון משמש למשחקי פוטבול, לקרוס, תחרויות ריצה, ומשחקי כדורגל.
היסטוריה

עבודות הקמת האצטדיון החלו בשנת 1903 והוא נפתח בשנת 1904, כשהוא מסוגל להכיל 19,000 צופים. האצטדיון נבנה עבור היריד העולמי של 1904 בסנט לואיס, ונעשה בו שימוש כאצטדיון המרכזי של אולימפיאדת סנט לואיס בשנת 1904. האצטדיון קרוי על שם דייוויד רולנד פרנסיס אשר יזם את הבאת המשחקים האולימפיים לארצות הברית. האצטדיון הוא אחד המבנים הראשונים של בטון מזוין שנבנו בעולם. במהלך המשחקים האולימפיים אירח האצטדיון אירועי חץ וקשת, אתלטיקה, רכיבה על אופניים, כדורגל, התעמלות, לקרוס, הרמת משקולות והיאבקות.
לאחר המשחקים האולימפיים הפך האצטדיון לאצטדיון הבית של קבוצת ה"דובים" של אוניברסיטת וושינגטון, אשר שיחקה בפני קהל של 19,000 צופים (חלק ניכר מהמושבים היו מושבים זמניים מעץ).
כיום מוגדר האצטדיון כאתר לאומי היסטורי של ארצות הברית.
בשנת 1984 שופץ האצטדיון וכיום מצויים בו 4,000 מושבים. השיפוצים הפחיתו את הקיבולת מ 19,000 ל -3,300 צופים. פרנסיס פילד מכוסה כעת על ידי דשא מלאכותי של שדה.
באולם הספורט של האצטדיון נערכו בשנים 1992, 2000 ו-2004 ויכוחים ציבוריים בין המועמדים לנשיאות ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Francis Field, St Louis, Missouri, USA, topendsports.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא אצטדיונים ומתקני ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רן כסלו

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1927 צ'נסטוחובה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  13 ביוני 2013 (בגיל 86 בערך) 
 שם לידה:  הנריק וקסלר 
 מקום קבורה:  בית הקברות מורשה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  הארץ 
 
רן כסלו (וֶקסלר) (1927 – 13 ביוני 2013) היה עיתונאי ועורך ישראלי, ששימש בתפקידי מערכת בכירים בעיתון "הארץ", ובהם עורך משנה של העיתון בשנות ה-80 של המאה ה-20.
התפרסם במיוחד כאשר בתחילת שנות ה-70 פרסם בעיתון "הארץ" סדרת כתבות על הפשע המאורגן בישראל ובהם קבע כי יש בישראל פשע מאורגן בתחומים שונים. בעקבות כתבות אלה קיבל איומים על חייו.
ביוגרפיה

כסלו נולד בשנת 1927 בעיר צ'נסטוחובה שבפולין בשם הֶנריק וֶקסלר, בן למשפחה אמידה של ילידי העיר. אמו רבקה לבית ויינרייך הייתה בתו של האדמו"ר מראדומסק.[דרושה הבהרה] אביו משה וקסלר היה בן למשפחה אמידה והיה שותף בבעלות על מפעל לחלקי אופניים. אחיו רוֹמֶק היה בעליו של מפעל לייצור צעצועים. אחותו הגדולה, גֶניה, שהייתה פעילה בפעילויות קומוניסטיות, נשלחה לאחר סיום לימודיה למערב אירופה, מחשש שתיעצר.
במלחמת העולם השנייה נמלטה המשפחה מזרחה והתיישבה בקובל. בקיץ 1940 נשלחה למחנה בסיביר. כעבור שנה וחצי במחנה עברו לאוזבקיסטן. כסלו סיים את לימודיו שם, ופעל כמדריך בתנועת הנוער הקומוניסטית "קומסומול". לאחר שהסתיימה המלחמה שבה המשפחה לעירה, וכסלו עבר ללודז', ללמוד הנדסה במכון הטכנולוגי. בשנת 1949 נישא להלינה פּלוֹטֶק מלודז', ועבר לוורוצלב. הוא החליט שאינו מעוניין לסיים את לימודיו, והחל לעבוד כצנזור בעיתונות הקומוניסטית. בשנת 1951 החל לעבוד בסוכנות הידיעות הפולנית (PAP)(אנ'). לאחר מכן היה לכתב העיתון הוורשאי Życie Warszawy (ז'יצ'יה ורשאווי)(אנ') בשלזיה תחתית (בשם העט הנריק ויס), ולבסוף היה עורך העיתון Życie Białostockie בביאליסטוק.
בשנת 1956 התפרסמה בעיתון בוורוצלב כתבה נגד כסלו, שבה נטען כי נהג לרדות בפועלים במפעל של אביו. כעבור מספר ימים פורסמה הכתבה בעיתון הגדול Polityka, וכסלו החליט לעלות לישראל. בסתיו 1956 עלה לישראל במסגרת "עליית גומולקה". תחילה למד באולפן מיוחד לעיתונאים מטעם הסוכנות היהודית בבית שמש. הוא עִברת את שמו לרן כסלו. לאחר עלותו ארצה כתב בעיקר בעיתון בשפה הפולנית Od Nowa (אוד נובה), וב-1958, לאחר ששיפר את ידיעתו בשפה העברית, עבר לכתוב בשבועון העברי "העולם הזה". בשנות ה-60 פנה אליו עורך "הארץ" גרשום שוקן וביקש שיכתוב בעיתונו. כסלו התחיל ככתב לענייני פלילים, וכתב את סדרת התחקירים "האם יש פשע מאורגן בישראל?", שהגיעה לשיאה בפרסומו ב-1971 של מסמך משטרתי שמנה את טוביה אושרי כמנהיג העולם התחתון בישראל.
לאחר מכן היה כתב לענייני מפלגות. בהמשך הפך למזכיר המערכת, ובשנות ה-80 המוקדמות היה עורך המשנה של העיתון. גם לאחר שסיים את תפקיד עורך המשנה המשיך כסלו להיות חבר במערכת העיתון "הארץ" ולכתוב בו מאמרים. בין השאר פרסם בעיתון סדרת מאמרים על ערביי ישראל. במאמריו הביע ביקורת נחרצת כלפי ממשלת ישראל לגבי מדיניותה בשטחים ויחסה למיעוט הערבי.
כיהן בוועדת הצנזורה של ועדת העורכים.
שנתיים לפני מותו לקה בשבץ מוחי. הוא נפטר בביתו בגיל 86, ב-13 ביוני 2013, ונקבר בבית העלמין של רמת השרון ליד צומת מורשה.
הותיר בת, אירית כסלו; בן, יורם כסלו (מפיק קולנוע); בת שרה אהרון (מתגוררת בקנדה) ובן מיכאל (מיקי) כסלו.
פרסומיו

"הם ואנחנו – ערבים בישראל", גבעת חביבה: המכון ללמודים ערביים, תשמ"ח 1988. (חוברת מאמרים שפורסמו ב"הארץ" בחודשים אוגוסט–ספטמבר 1987)
לקריאה נוספת

רעיה נבו, 'מי אתה רן כסלו', אותות 38 (1981), 11–12. (ריאיון)
הערות שוליים

↑  רבקה וקסלר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  משה וקסלר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  יהושע קנז (עורך), ספר הארץ – השנה ה-75, ירושלים: הוצאת שוקן, תשנ"ו 1996, עמ' 129.
↑  המשבר הכלכלי בעיתונים – בדיוני ועדת העורכים, מעריב, 5 במאי 1980.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310285605171  LCCN: n88033404  VIAF: 33539085   WorldCat (עם VIAF): 33539085
רודיקה מאתייסקו

רודיקה מאתייֶסקו (ברומנית: Rodica Mateescu, שמה בלידה Rodica Petrescu ‏ נולדה ב-13 במרץ 1971) היא אתלטית עבר רומנייה, סגנית אלופת העולם (אתונה 1997) וארבע פעמים (1994-1996, 1998) אלופת רומניה בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה

מאתייסקו נולדה בבוקרשט.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד באוגוסט 1994 סיימה מאתייסקו במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.42 מטר.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה מאתייסקו במקום חמישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.82 מטר.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה מאתייסקו במקום שביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.21 מטר.
ביוגרפיה > סגנית אלופת העולם

באליפות העולם באולם שנערכה בפריז, צרפת במרץ 1997 סיימה מאתייסקו במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.65 מטר, 1 ס"מ פחות ממדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון באותה שנה זכתה מאתייסקו במדליית כסף בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 15.16 מטר, אחרי שרקה קשפרקובה מצ'כיה (15.20 מטר) ולפני אולנה גובורובה מאוקראינה (14.67 מטר). בתחרות ה"גראן פרי פיינל" שנערכה בפוקואוקה היא זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת.
באליפות אירופה שהתקיימה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 1998 סיימה מאתייסקו במקום רביעי בתוצאה שלך 14.46 מטר, 4 ס"מ פחות ממדליית ארד.
חייה האישיים

מאתייסקו נשואה משנת 1995 למוּגוּר מאתייסקו (Mugur Mateescu), אתלט שהתחרה בריצת 400 מטר משוכות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 100 מטר משוכות: 14.21 שניות (1989)
קפיצה לרוחק: 6.35 מטר (1996)
קפיצה משולשת: 15.16 מטר (1997)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה לרוחק: 6.36 מטר (1996)
קפיצה משולשת: 14.91 מטר (1997)
רמי - ילד של אף אחד

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  באין משפחה
 בימוי:  אנטואן בלוסייה 
 שחקנים ראשיים:  דניאל אוטיי 
 מדינה:  צרפת
 חברה מפיצה:  01 Distribution 
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 2018 
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
רֶמי - ילד של אף אחד (בצרפתית: Rémi sans famille) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 2018, שמבוסס על הספר "באין משפחה" מאת הקטור מלו.
עלילה

תחילת הסרט מתרחשת בבית יתומים בלילה סוער. הילדים המפוחדים מתכנסים בסמוך לזקן, ששמו רֶמי, שמספר סיפור על ילדותו. רֶמי היה ילד צעיר שנמצא נטוש בכנסייה כתינוק. הילד גדל מאושר עם אמו, אך קשיים באו כאשר אביו עבר תאונה ותבע את מקום עבודתו. את רֶמי ניסה להעביר לבית יתומים על ידי אביו כאשר הם נפגשו עם כנר לשעבר בשם ויטאליס, שחקן רחוב עם קוף, טוב לב, והכלב קאפי. ויטאליס גילה את כישרון השירה של רֶמי והציע "לשכור" את הילד כדי להימלט מבית היתומים. ההרפתקה שלהם התחילה.
דמויות

ויטאליס (דניאל אוטיי) - אמן נודד.
רֶמי הצעיר (מלום פקן) - ילד יתום שגדל אצל איכרים ולא יודע מאין הוא.
רֶמי הזקן (ז'אק פרן) - רמי הזקן שמנהל בית יתומים ומספר את העלילה ליתומים.
הגברת הארפר (וירג'יני לדווין) - אמא של ליז.
ג'רום ברברין (ג'ונתן זכאי) - איכר אכזר שאשתו גידלה את רמי כבנה.
גברת ברברין (לודיווין סנייה) - האיכרה הטובה שגידלה את רמי כבנה.
גברת מיליגן (זואי בויל) - אמו האמיתית של רמי.
ליז (אלבן מאסון) - ילדה עשירה בכיסא גלגלים, שרמי מתחבר איתה ואף מתאהב בה.
ג'יימס מיליגן (ניקולס רו) - עורך דין ודודו הרע של רמי.
גברת דריסקול (ניקולה דופט) - אישה רעה שמעמידה פנים בתור אמו של רמי.
מר דריסקול (סיימון ארמסטרונג) - איש רע שמעמיד פנים בתור אביו של רמי.
ראו גם

באין משפחה
שדה פיצול

בתורת השדות המתמטית, שדה פיצול של פולינום  f מעל השדה  F, הוא שדה  E המרחיב את  F בו הפולינום מתפצל לגורמים ליניאריים, בצורה  f(x)=\lambda (x-a_{1})\cdots (x-a_{n}) כאשר  a_{1},\dots ,a_{n}\in E ו- \lambda \in F, ושאין לו תת-שדות (אמיתיים) המקיימים את אותה דרישה. לכל פולינום קיים שדה פיצול יחיד, עד-כדי איזומורפיזם.
אינטואיטיבית, פולינום שאפשר לפרק לגורמים ליניאריים אינו "מעניין" - הוא בסך-הכל מהווה דרך להחזיק יחד את קבוצת השורשים שלו. פולינום שיש לו גורמים אי-פריקים שאינם ליניאריים מאפשר לבנות הרחבות לא טריוויאליות של השדה. במובן זה, פיצול הפולינום לגורמים ליניאריים (בדרך של הרחבת שדה המקדמים) "הורסת" את המידע המעניין בפולינום, ושדה פיצול הוא השדה הקטן ביותר המגשים תוכנית כזו.
המונח "שדה פיצול" משמש, בהשאלה, גם בתחומים אחרים של האלגברה המודרנית, לציון שדה המרסק את המבנה האריתמטי העדין של אובייקט, ומאפשר ללמוד אותו בכלים גאומטריים. לדוגמה, קיימים שדות פיצול של טורוס בחבורה אלגברית, של הצגה של חבורה סופית, של אלגברה פשוטה, ועוד.
שדה פיצול של פולינום

נתון פולינום  f, המוגדר מעל שדה בסיס  F. שדה הרחבה  L/F מפצל את הפולינום, אם אפשר לפרק את  f לגורמים ליניאריים מעל  L, כאמור במבוא. שדה מפצל מינימלי נקרא "שדה פיצול". כל שדה מפצל מכיל שדה פיצול: אם  f(x)=\lambda (x-a_{1})\cdots (x-a_{n}) הוא פיצול של הפולינום מעל  L, אז גם  \ K=F[a_{1},\dots ,a_{n}] מפצל, והוא מינימלי מכיוון שהפיצול לגורמים הוא יחיד.
כדי להוכיח שקיימים שדות מפצלים, אפשר להרחיב את  F צעד-אחר-צעד, כשבכל פעם מספחים לשדה שורש של גורם אי-פריק של הפולינום (ומפרקים את הפולינום, מחדש, מעל השדה שהתקבל). באופן הזה אפשר להוכיח שלכל פולינום קיים שדה פיצול; שהממד של שדה הפיצול אינו עולה על  n!, כאשר  n=\deg(f) היא מעלת הפולינום; ששדה הפיצול  K הוא יחיד עד כדי איזומורפיזם מעל  F; ושממדו שווה ל-  |\mathrm {Gal} (K/F)|, כאשר  \mathrm {Gal} (K/F) היא חבורת גלואה של ההרחבה, כאשר הפולינום ספרבילי.
כל שדה פיצול הוא הרחבה נורמלית של שדה הבסיס.
שדה פיצול של אלגברה פשוטה מרכזית

אם A אלגברה פשוטה מממד סופי מעל המרכז שלה,  F, אז לפי משפט ודרברן-ארטין, היא איזומורפית לאלגברה של מטריצות מעל אלגברת חילוק  D, שמרכזה  F. אומרים שהאלגברה מפוצלת, אם  D=F. שדה הרחבה  K/F הוא שדה פיצול, אם המכפלה הטנזורית  A\otimes _{F}K (שגם היא תמיד אלגברה פשוטה) היא אלגברת מטריצות (מעל  K). כאן אין דרישה של מינימליות. לדוגמה, הסגור האלגברי של  F הוא שדה פיצול לכל אלגברה פשוטה מרכזית מעל  F.
כל תת-שדה מקסימלי של  A מהווה שדה פיצול שלה; ולהפך: כל שדה פיצול מממד סופי של  A, מהווה תת-שדה מקסימלי של איזושהי אלגברה השקולה ל-  A בחבורת בראואר של  F.
ראו גם

הרחבת גלואה
אלגברה פשוטה
ריצ'רד בישופ

ריצ'רד מור בישופ (באנגלית: Richard Moore Bishop;‏ 4 בנובמבר 1812 –  2 במרץ 1893) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-34 בשנים 1878–1880.
ביוגרפיה

ריצ'רד בישופ נולד במחוז פלמינג שבקנטקי, וקיבל הכשרה עסקית במדינת האם שלו. ב-1848 הוא עבר לסינסינטי, אוהיו ופתח חנות כלבו בסמוך למעגן של גדת נהר אוהיו, שנקראה בתחילה "בישופ וולס" ולאחר מכן "ר. מ. בישופ ושותפיו". ב-1858 הוא היה לחבר במועצת העיר, ולאחר מכן נבחר כנשיא המועצה. בשנים 1859–1861 הוא כיהן כראש עיריית סינסינטי.
ב-1860, בעת כהונתו של בישופ כראש העיר ביקר הנסיך מוויילס בסינסינטי, במסגרת ביקורו בארצות הברית. על אף היותו חבר המפלגה הדמוקרטית, נשא בישופ נאום ברכה לכבודו של אברהם לינקולן שעבר בסינסינטי בדרכו לטקס ההשבעה שלו. הוא היה יושב ראש הישיבה לתמיכה באיחוד בשנה הראשונה של מלחמת האזרחים.
בשנים 1859–1869 היה בישופ נשיא החברה המיסיונירית של אוהיו, וכן היה נשיא הוועידה המיסיונרית הנוצרית הכללית. הוא גם היה חבר ועידת החוקה של 1873, ופעל לקידום מסילת הברזל הדרומית של אוהיו.
ב-1877 בחרו הדמוקרטים בבישופ כמועמדם למשרת מושל אוהיו. בבחירות הכלליות הוא ניצח את מועמד המפלגה הרפובליקנית ויליאם וסט ושלושה מועמדים נוספים. בישופ כיהן תקופת כהונה אחת של שנתיים, ולא קיבל את מועמדות מפלגתו לכהונה שנייה. כותב מטעם המפלגה סיכם את כהונתו כמושל באופן הבא:
המושל בישופ היה אדם בעל מצפון והיה מושל טוב, אך הוא לא היה פוליטיקאי ולא עשה שום ניסיון להיות בקשר עם מנהיגי המדינה או לשלוט עליהם. הוא קיים פגישות פוליטיות מבלי להוועץ במנהיגי המפלגה, והמינויים שהוא החליט עליהם היו הגורם לצרות רבות בין המושל לבין כמה אנשים בעלי כוח שסייעו לו להיבחר. בנוסף לאלו בנו צבר יותר מדי השפעה בבית המדינה לטובת הממשל של אביו. שמו נקשר לחנינות שהעניק אביו. הועלתה הטענה שהוא השפיע על אביו להעניק חנינות מסיבות שלא תמיד היו צודקות או הומניטריות.
ריצ'רד בישופ נפטר בג'קסונוויל, פלורידה ב-2 במרץ 1893. הוא נטמן בבית הקברות ספרינג גרוב שבסינסינטי.
הערות שוליים

↑  Did Your Grandmother Dance With A King? Six Cincinnati Belles Did!, Cincinnati curiosities
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117802072X  LCCN: no2009166661  SNAC: w6mg844q  VIAF: 101531828   WorldCat (עם VIAF): 101531828
רמי אבו לבן

רמי אבו לבן (בערבית: رامي أبو لبن; נולד ב-5 באוקטובר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
אחיינו של רמי, יוסף, היה אף הוא כדורגלן.
קריירה

אבו לבן, ערבי ישראלי, התחיל את הקריירה שלו בצעירי יפו ממנה עבר לבית"ר רמלה.
בקיץ 1999, אבו לבן חתם בהפועל כפר סבא מליגת העל. ב-29 באוגוסט 1999, אבו לבן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–5 להפועל תל אביב. ב-3 בדצמבר, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–1 נגד בני יהודה. אבו לבן, המשיך לשחק במדי כפר סבא ג'.
בפברואר 2001, אבו לבן חתם בהפועל באר שבע, בה כבש עוד 4 שערי ליגה וסייע לקבוצה לחזור לליגה הבכירה אחרי 3 עונות בליגה השנייה.
ב-10 ביולי 2003, אבו לבן חתם בהפועל תל אביב. אבו לבן, שיחק 18 משחקים בליגה במדי הפועל בעונתו הראשונה במועדון. בעונה שלאחר מכן, לא רשם ולו דקת משחק אחת והושאל למכבי הרצליה בפברואר 2005. אבו לבן, היה שותף לעלייה של הרצליה לגמר הגביע, בו בישל את שני השערים ואף כבש את אחד השערים בדו-קרב בעיטת ההכרעה, בו הרצליה הפסידה 3–5. אבו לבן, המשיך לשחק בהרצליה גם בעונה שלאחר מכן והיה שותף לחזרה של המועדון לליגה הבכירה בעונה זו.
בקיץ 2006, אבו לבן חתם בהפועל ראשון לציון ובסיום העונה פרש מכדורגל.
תארים

ליגה לאומית: 2000/2001
הערות שוליים

↑  ynet, רמי אבו לאבן: "הגעתי למועדון מפואר", באתר ynet, 10 ביולי 2003
רכבל אייפ-פייר לוטי

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  טורקיה
 עיר:  איסטנבול 
 מפעיל:  מטרו איסטנבול 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  30 בנובמבר 2005 
 מידע על הקו
 סוג הקו:  רכבל
 אורך הקו:  384 מ' 
 מספר התחנות:  2
 
מראה מהתחנה העליונה של הרכבל הסמוכה לקפה פייר לוטי באייפ
מפת התחבורה המסילתית באיסטנבול
רכבל אייפ–פייר לוטי (טורקית Eyüp–Pierloti Teleferiği) הוא רכבל ברובע אייפ (Eyüp) באיסטנבול, טורקיה. הרכבל מוביל מחופי מפרץ קרן הזהב לבית הקפה "פייר לוטי" הקרוי על שמו של לואי מרי ויאו (Louis Marie Viaud), חובל וסופר צרפתי שהיה מבאי בית הקפה הקבועים ונודע בשם העט פייר לוטי (Pierre Loti).
הרכבל, המשמש בעיקר תיירים, נפתח לשימוש בשנת 2005. הוא מוביל בין שתי תחנות המרוחקות 384 מטר זו מזו, והפרש הגבהים ביניהן הוא 53 מטר. ברכבל ארבע קרוניות הערוכות בשני זוגות, ובכל קרונית שמונה מקומות. הרכבל יכול להוביל עד 576 נוסעים ב-18 מחזורים בשעה. משך הנסיעה הוא 165 שניות. הרכבל מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (‏.İstanbul ulaşım a.ş).
ראו גם

קרן הזהב
הערות שוליים

↑  אתר איסטנבול אולשים
רישום התושבים תש"ט

תרשים תפרוסת האוכלוסייה היהודית בישראל ב-8 בנובמבר 1948, על פי נתוני מבצע רישום התושבים תש"ט. תפרוסת זו השתנתה בשנים שלאחר הרישום באופן מהותי
רישום התושבים תש"ט היה מבצע ממשלתי לרישום כל תושבי מדינת ישראל, שהתקיים ב-8 בנובמבר 1948, במהלך מלחמת העצמאות. היה זה למעשה מפקד האוכלוסין הראשון שנערך בישראל לאחר קום המדינה, אם כי הוא לא היה בגדר מפקד אוכלוסין במובן המקובל של המונח. לצורך עריכת הרישום הוטל ביום זה עוצר כללי במדינה למשך שבע שעות.
בעקבות המבצע נקבע כי מספר התושבים היהודים במדינה הוא 716,678. רישום התושבים הלא-יהודים במדינה הושלם רק מאוחר יותר, ומספרם למועד מבצע הרישום הועמד על 69,000.
מטרות עריכת מבצע הרישום

לעריכת הרישום היו שלוש מטרות עיקריות:
ייסוד מרשם אוכלוסין מסודר ושיטתי של תושבי המדינה, המתבסס על מספרי זהות.
איסוף מידע חיוני לשם חלוקת תעודות זהות לתושבים לקראת הבחירות לאספה המכוננת ולשם הכנת פנקס הבוחרים, קביעת אזורי הקלפיות והכנת רשימות הבוחרים בהן
השגת מספרים סטטיסטיים על גודל האוכלוסייה, הרכבה וחלוקתה הגאוגרפית.
העובדה שבעת עריכת הרישום הייתה המדינה נתונה עדיין במלחמה הכבידה על עריכתו. עם זאת הוחלט שיש לערוך את הרישום לאלתר, שכן באותה עת כבר החלה העלייה ההמונית לישראל, והיה רצוי לרשום את האוכלוסייה לפני שהיא תשנה את פניה כליל. מבצע הרישום העמיד תמונה של מאפייני אוכלוסיית ישראל סמוך לאחר תום שלטון המנדט והקמת המדינה. תמונה זו אכן השתנתה לאחר מכן במהירות, שכן במהלך שלוש השנים שלאחר הרישום כמעט שהוכפלה אוכלוסיית המדינה.
המבצע

מבצע הרישום נעשה על פי תכנונו של פרופסור רוברטו בקי, המנהל הראשון של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. לצורך המבצע חולקה המדינה ל-19 אזורי מפקד, שלא היו שווים בשטחם (הגדול שבהם היה הנגב הדרומי והקטן - כינרות (ממערב ומדרום לכנרת)).
הרישום נערך בשני שלבים. בשלב הראשון, שנערך מספר שבועות לפני יום הרישום, חולקו לתושבים שאלונים לצורך איסוף נתונים דמוגרפיים בסיסיים מן האוכלוסייה. נאספו שם משפחה, שם פרטי, פרטי ההורים והילדים, תאריכי לידה, מקום לידה, מין, מצב משפחתי, יום העלייה, יום התיישבות במקום מגורים, אזרחות, לאום, דת, שפת דיבור, ידיעת קרוא וכתוב, משלח יד ומקצוע, כתובת המעון והעבודה. השאלונים נחתמו בחתימה או בטביעת אצבע. פוקדים שביקרו במקומות המגורים סייעו לתושבים למלא את השאלונים.
השלב השני נערך ביום הרישום, 8 בנובמבר 1948. ביום זה הוטל עוצר בית על כל תושבי המדינה החל מהשעה חמש אחר הצהריים ועד חצות הלילה. העוצר הוטל כדי להבטיח את הימצאות התושבים בבתיהם (למעט עובדים חיוניים) וכדי להקטין את הסיכון שהם ייפקדו יותר מפעם אחת. העוצר נשמר על ידי חיילי צה"ל, אנשי משמר העם ונערי הגדנ"ע. במהלך שעות העוצר עברו 14,000 פוקדים מבית לבית ופקדו את כל המתגוררים בו ללא הבדל מוצא (יהודים, ערבים או בני לאומים אחרים), מין וגיל (לרבות ילודים, תינוקות וילדים).
הפוקדים, שענדו את סרט המפקד על זרועם, אספו מהבתים את השאלונים. הפוקדים הקצו בעת המבצע מספר זהות לכל אחד מבני הבית. בני הבית קיבלו מן הפוקדים שוברים שכנגדם קיבלו מאוחר יותר - לקראת הבחירות - תעודות זהות. כשסיימו הפוקדים לפקוד בית אחד, עברו לבית הסמוך לו ופקדו את יושביו. מאחר שהיה זה זמן מלחמה ורבים היו מגויסים לצה"ל, נערך הרישום אף בבסיסי הצבא. כמו כן נערך הרישום במחנות העולים שהיו פזורים ברחבי המדינה. ברישום נכללו גם עולים שהגיעו לישראל באותו יום בדרך הים והאוויר.
מאחר שהרישום לא יכול היה להדביק את ההתקדמות המהירה באותה עת של כוחות צה"ל בנגב ובגליל, הוחלט כי הוא ייערך רק באותם אזורים שהיו בשליטת צה"ל והמדינה עד 14 באוקטובר 1948, כך שהתושבים הערבים של האזורים שנכבשו אחרי יום מבצע הרישום, לא נכללו בו ונפקדו במועד מאוחר יותר.
נטורי קרתא סירבו ליטול חלק ברישום ולא שיתפו פעולה עם הפוקדים. במרוצת הזמן כשנזקקו לפנקסי נקודות בתקופת הצנע ולדרכונים כדי לצאת את הארץ, הם התפקדו בהדרגה.
לא לכל הנפקדים היה שם משפחה, (חוק השמות נחקק רק ב-1956) ולכן במקרה כזה נרשמו שם האב ושם הסב במשבצת שם המשפחה.
פרסום ממצאי הרישום

לאחר סיום המבצע רוכזו השאלונים שנאספו ב-14 משרדים מחוזיים. עובדיהם טיפלו בהכנת תעודות הזהות לתושבים. על בסיס המידע שנאסף חולקה המדינה ל-747 אזורי קלפי. עבור כל קלפי הוכנה רשימת בוחרים. הרשימות הוצגו לציבור זמן מה לפני מועד הבחירות, כדי לאפשר קבלת הערות אודותיהן. מספר בעלי זכות הבחירה הועמד על 507,000, ובבחירות שנערכו ב-25 בינואר 1949 הצביעו כ-440,000 מהם - 87.8%.
נתונים שהופקו במבצע הרישום הופיעו בשנתון הסטטיסטי של ישראל החל משנת 1950, ואולם רק שנים אחדות לאחר המבצע הוציאה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה פרסום רשמי של ממצאיו.
נתונים נבחרים

נתונים סטטיסטיים רבים הופקו במבצע הרישום. הנתונים להלן מתייחסים לאוכלוסייה היהודית בלבד, שכן כאמור רישום התושבים הלא-יהודיים בעת המבצע היה כרוך בקשיים רבים והושלם רק לאחר זמן.
מין: מספר הזכרים – 371,562 (51.85%), מספר הנקבות – 345,096 (48.15%)
מספר התושבים לפי גילאים: מתחת לגיל 20 – 263,443 (36.8%), בגילאי 20 עד מתחת ל-60 – 405,557 (56.6%), בני 60 ויותר – 45,319 (6.3%) (2,339 לא ציינו את גילם)
מוצא: נולדו מחוץ לישראל – 463,460, ומאלו עלו ב-1948 – 80,986
שפה :
דוברי עברית כשפה יחידה או עיקרית – כ-510,000
השפה של דוברי שפה זרה כשפת יומיום:
יידיש – 120,000
גרמנית– כ-51,000
ערבית – כ-34,000
ספרדית – כ-15,000
פולנית – כ-13,000
אנגלית – כ-11,000
הונגרית – כ-10,000
רומנית – כ-9,500
רוסית – כ-8,000
צרפתית – כ-7,500
בולגרית – כ-7,000
פרסית – כ-4,000
יודעי קרוא וכתוב – 561,070 (53.5% זכרים), אנאלפביתים – 43,631 (66.5% נקבות)
מספר העובדים - 314,781 (235,053 גברים, 79,728 נשים), מאלו 169,612 עובדים במקום המגורים
עובדים לפי משלח יד :
חקלאות – 38,881
תעשייה ומלאכה – 91,718
בנייה – 15,660
תחבורה – 17,403
מסחר – 26,359
שירותים אישיים – 20,685
פקידות – 36,292
שירותים ציבוריים – 36,265
עבודה בלתי מקצועית – 27,237
לא דיווחו – 4,281
האוכלוסייה היהודית התרכזה באזורים הבאים, בסדר יורד: תל אביב, חיפה ועמק זבולון, ירושלים, השרון והשפלה, עמק יזרעאל, כנרת ועמק הירדן. ביתר האזורים לא עלה אחוז התושבים היהודים על 1%
גילאים לפי צורת יישוב: בשלוש הערים הגדולות גרה האוכלוסייה המבוגרת ביותר – 21%–23.3% בני 45 ויותר, 25.8%–34.3% עד גיל 14. האוכלוסייה הצעירה ביותר נמצאה בקיבוצים – 5% בני 45 ויותר, 30.7% עד גיל 14
בירושלים היו במועד הרישום 82,924 יהודים
מקור

אטלס סטטיסטי היסטורי, 1948-‏2018, ירושלים: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, תשפ"ב.
הערות שוליים

↑  מקור: שנתון סטטיסטי לישראל תש"י, עמ' 12.
↑  במספר זה לא הובאו בחשבון כל התושבים הלא-יהודים במדינה, שחלקם באו תחת שלטון ישראל רק זמן קצר לפני כן (עקב הפעולות הצבאיות במלחמת העצמאות).
↑  ב-31 בדצמבר 1951 עמד מספר התושבים היהודים במדינה על 1,404,392.
↑  131,957 לא ענו על השאלה
↑  לגבי 113,730 נרשם כי לא ידוע מקום עבודתם
קמפן (גיל גאולוגי)

| תור | תת-תור | גיל | גיל במיליוני שנים |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פלאוגן | פלאוקן | דן | צעיר יותר |  |
| קרטיקון | עליון | מאסטריכט | 66.0–72.1 |  |
| קרטיקון | עליון | קמפן | 72.1–83.6 |  |
| קרטיקון | עליון | סנטון | 83.6–86.3 |  |
| קרטיקון | עליון | קוניאק | 86.3–89.8 |  |
| קרטיקון | עליון | טורון | 89.8–93.9 |  |
| קרטיקון | עליון | קנומן | 93.9–100.5 |  |
| קרטיקון | תחתון | אלביאן | 100.5–~113.0 |  |
| קרטיקון | תחתון | אפטיאן | ~113.0–~125.0 |  |
| קרטיקון | תחתון | ברמיאן | ~125.0–~129.4 |  |
| קרטיקון | תחתון | הוטרוויאן | ~129.4–~132.9 |  |
| קרטיקון | תחתון | ולנגינאן | ~132.9–~139.8 |  |
| קרטיקון | תחתון | בריאסיאן | ~139.8–~145.0 |  |
| יורה | עליון | טיתוניאן | עתיק יותר |  |
חלוקה של תור הקרטיקון על פי IUGS ,יולי 2012.
קמפן הוא הגיל החמישי מתוך שישה בתת-התור קרטיקון עליון. תקופת גיל קמפן משתרעת מלפני 0.7 ± 83.6 מיליון שנים ועד לפני 0.6 ± 72.1 מיליון שנים. קדם לו גיל סנטון ואחריו היה גיל המאסטריכט.
הגדרה סטרטיגרפיה

את המונח קמפן טבע הגאולוג הצרפתי אנרי קוקן (Henri Coquand‏; 1881-1813) ב-1857. מקור השם בכפר הצרפתי שמפן (Champagne) במחוז השראנט הימי שבמערב צרפת. המיקום המייצג היה מחשוף בסמוך לכפר אובטר-סור-דרון (Aubeterre-sur-Dronne) באותו אזור. בשל שינויים בהגדרות סטרטיגרפיות, משויך חלק זה כיום לגיל המאסטריכט.
תחילת גיל קמפן נקבעה למועד שבו נכחדה חבצלת ים מהמין Marsupites testudinarius. נכון ל-2009 טרם אושר אתר בעולם שבו ניתן לסמן את גבול השכבה (Global Boundary Stratotype Section and Point בראשי תיבות GSSP). אחד המועמדים הוא קטע בסמוך לסכר בעיירה וקסאהצ'י (Waxahachie) בטקסס שבארצות הברית.
סיום גיל קמפן מוגדר כמקום בטור הסטרטיגרפי שבו הופיע לראשונה מין האמוניטים Pachydiscus neubergicus.
הגדרה סטרטיגרפיה > חלוקת משנה

לעיתים מחלקים את גיל הקמפן לתתי-שלבים: תחתון, תיכון ועליון. בים הטתיס כולל קמפן שישה אזורים ביוסטרטיגרפיים של אמוניטים. אזורים אלה, מהצעיר ביותר לקדום ביותר, הם:
האזור של Nostoceras hyatti
האזור של Didymoceras chayennense
האזור של Bostrychoceras polyplocum
האזור של Hoplitoplacenticeras marroti/Hoplitoplacenticeras vari
האזור של Delawarella delawarensis
האזור של Placenticeras bidorsatum