stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכוון

ערך זה עוסק בהתקן המשמש במכשירי קשר, רדיו וטלוויזיה ותפקידו העיקרי הוא קליטת גלים אלקטרומגנטיים (בפרט גלי רדיו) לברור את הגל הדרוש, לעבדו ולבסוף להציגו במוצאו בתצורה המתאימה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סקאלה של רדיו ישן המכוון לרדיו רמאללה
מַכְוֵון (בלועזית: טיוּנֶר) הוא התקן המשמש במכשירי קשר, רדיו וטלוויזיה ותפקידו העיקרי הוא קליטת גלים אלקטרומגנטיים (בפרט גלי רדיו) לברור את הגל הדרוש, לעבדו ולבסוף להציגו במוצאו בתצורה המתאימה. שמו ניתן לו כי הוא מאפשר לברור ולכוון במדויק אל התדר הרצוי. ישנם טיונרים המאפשרים כוונון על ידי כפתור ידני וישנם טיונרים דיגיטליים הנשלטים על ידי שבב ממוחשב. במקלטי רדיו יש בדרך כלל שני חלקים עיקריים:
טיונר הבורר ומתכוונן לתחנת הרדיו
מגבר שמע הכולל רמקול המשמיע את הצלילים הנקלטים
במוזיקה

טיונרים משמשים גם בעיקר לכיוונם של כלי נגינה כמו פסנתרים או גיטרות למיניהן. לדוגמה, הכיוון הסטנדרטי של גיטרה הוא (מהמיתר התחתון למיתר העליון) מי, סי, סול, רה, לה, מי. הטיונר עוזר לכוון את הגיטרה כך שכל מיתר יפיק את הצליל המדויק שהוא אמור להפיק.
את הטיונר מניחים ליד או מחברים לכלי נגינה וכאשר הטיונר מקבל צליל מסוים הוא מציג כמה הצליל קרוב או רחוק לצליל מדויק כלשהו (דו, רה, מי וכך הלאה). כך ניתן, למשל בגיטרה, למתוח או לשחרר את המיתר עד שמגיעים לצליל הרצוי.
ישנם טיונרים אנלוגיים, שמקבלים את הצליל ומציגים אותו על ידי חוגה וישנם טיונרים דיגיטליים שעושים זאת על ידי סקאלה של נורות.
כיום קיימות אפליקציות המבצעות את תפקיד הטיונר.
ראו גם

מקלט רדיו
מצודת בורג

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  3,730 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס החברה המלכותית 
 קואורדינטות:  78°10′00″S 162°28′59″E﻿ / ﻿78.1667°S 162.483°E﻿ / -78.1667; 162.483
 
מצודת בורג (באנגלית: Borg Bastion) היא פסגה בגובה של 3,730 מטרים (12,240 רגל), הנמצא ברכס ג'ונס הופקינס, במרחק של 1.7 מיל ימיים (3.1 ק"מ) מצפון-מערב של רכס החברה המלכותית שבארץ ויקטוריה.
השם ניתן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים ב־1994 לכבודו של סקוט ג. בורג, גאולוג שביצע מחקר בשטח באנטארקטיקה בשנים 1978–1994; החל מ־1992 הוא היה מנהל תוכנית למדעי האדמה הקוטבים במשרד התוכניות המדעיות לאנטארקטיקה במשרד למדעי הקוטבים, הקרן הלאומית למדע.
הערות שוליים

↑  Antarctica Detail, web.archive.org, ‏2021-06-02
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מערב אוקראינה

המיקום של אזור מערב אוקראינה באוקראינה
לבוב
מערב אוקראינה (באוקראינית: Західна Україна) הוא אזור נרחב במערב אוקראינה. זהו האזור היחיד של אוקראינה אשר היה לאורך ההיסטוריה תחת שליטת מדינות אירופאיות שונות מלבד רוסיה (פולין, ליטא, הונגריה, רומניה, צ'כוסלובקיה וטורקיה) ומכאן תחת השפעה ניכרת של תרבות מרכז אירופה.
אזור מערב אוקראינה, בדומה למרבית שטחה של אוקראינה שלאחר מלחמת העולם השנייה, התפתח ממה שהיה במקור הישות הפוליטית רוס של קייב. לאחר ההיחלשות של רוס של קייב, ובעקבות ההתקפות מצד הממלכה המונגולית אורדת הזהב, המרכז התרבותי והפוליטי עבר מקייב מערבה ובשנת 1199 הוקמה מדינה מערבית אוקראינית חדשה - נסיכות האליץ'-וולין. החל משנת 1349 גם רוס של קייב וגם נסיכות האליץ'-וולין איבדו את עצמאותן, ושטחה של אוקראינה נכבש על ידי המדינות השכנות. בתחילה שולבה אוקראינה באיחוד הפולני-ליטאי, ומאוחר יותר חולקה אוקראינה בין מדינות האיחוד הפולני-ליטאי (מערב אוקראינה וחלק ממרכזה) והאימפריה הרוסית (מזרח אוקראינה ויתרת מרכז אוקראינה). לאחר חלוקת פולין, הייתה מערב אוקראינה לחלק מההאימפריה האוסטרו-הונגרית, בעוד שמרכז ומזרח אוקראינה נותרו תחת שליטה רוסית. בשנת 1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה, האוקראינים שהיו תחת שליטה רוסית הכריזו על עצמאות, ונוסדה הרפובליקה העממית של אוקראינה, בעוד שהשטחים של מערב אוקראינה שהיו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית הכריזו על עצמאותם, והפכו בעקבות כך לרפובליקה העממית של מערב אוקראינה. ב-22 בינואר 1919 שתי המדינות חתמו על חוק איחוד. עם זאת, בסופו של דבר המדינה האוקראינית העצמאית חולקה שוב בין פולין וברית המועצות. החלק הסובייטי של אוקראינה, שכונה "הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית" הפך באופן רשמי לאזור אוטונומי. מאוחר יותר, כתוצאה מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב, ברית המועצות שילבה את מערב אוקראינה ברבפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. רק ב-1991 במסגרת הכרזת העצמאות של אוקראינה זכתה אוקראינה בעצמאותה, והתפרקות ברית המועצות התרחשה זמן קצר לאחר מכן.
אזור מערב אוקראינה כולל מספר אזורים היסטוריים כמו טרנסקרפטיה, הליכינה כולל פוקוטיה (החלק המזרחי של גליציה המזרחית), מרבית אזור ווהלין, צפון בוקובינה ומערב פודוליה. ההשפעה התרבותית הרוסית במערב אוקראינה היא זניחה. מוסקבה השיגה את השליטה על אזור מערב אוקראינה רק במהלך המאה ה-20, כלומר, במהלך מלחמת העולם השנייה כאשר האזור סופח לברית המועצות לאחר חלוקת פולין. העיר לבוב היא המרכז התרבותי העיקרי של אזור מערב אוקראינה ולבוב הייתה גם הבירה ההיסטורית של נסיכות האליץ'-וולין. ערים חשובות נוספות הן בוצ'אץ', צ'רנוביץ, דרוהוביץ', האליץ', איוואנו-פרנקיבסק, חוטין, לוצק, מוקצ'בו, רובנו, טרנופול, אוז'הורוד ועוד.
דמוגרפיה

דת במערב אוקראינה (לפי נתונים משנת 2016)
חברי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית (57.0%)
חברי הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית (30.9%)
רק "נוצרים" (4.3%)
פרוטסטנטים (3.9%)
קתוליים (1.6%)
יהודים (0.2%)
לא מאמינים (2.1%)
על פי סקר שבוצע במהלך שנת 2016 על ידי מרכז רזומקוב נמצא כי כ-93% מאוכלוסיית אזור מערב אוקראינה הצהירו שהם מאמינים בדת כולשהי, בעוד 0.9% הצהירו שהם לא מאמינים בשום דת, ו-0.2% הצהירו שהם אתאיסטים.
מכלל אוכלוסיית אזור מערב אוקראינה, 97.7% הצהירו שהם נוצרים (57.0% משתייכים לכנסייה האורתודוקסית המזרחית, 30.9% הם חברי הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית, 4.3% הם רק "נוצרים", 3.9% הם חברים בכנסיות פרוטסטנטיות שונות, ו-1.6% הם קתולים). 0.2% ציינו כי הם יהודים. כל יתר האנשים היוו כ-2.1% מאוכלוסיי מערב אוקראינה.
ראו גם

גליציה
מערב בלארוס
הערות שוליים

↑  РЕЛІГІЯ, ЦЕРКВА, СУСПІЛЬСТВО І ДЕРЖАВА: ДВА РОКИ ПІСЛЯ МАЙДАНУ (Religion, Church, Society and State: Two Years after Maidan), 2016 report by Razumkov Center in collaboration with the All-Ukrainian Council of Churches. pp. 27-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560843605171  GND: 4329560-5  LCCN: sh85139378  NKC: ge128600 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אחוז האוקראינים בכל מחוז (לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2001)
מסוע

ערך זה עוסק בסרט נע. אם התכוונתם לעיר הנמל, ראו .
מבנה המסוע הזה מורכב מחגורות המעבירות גפרית מקרונות המשא לערימות אחסנה וערימות אלו לספינות המשא.
מסוע מזוודות בנמל תעופה
מסוע אנשים (מדרכה נעה) בנמל התעופה של בריסל
מסוע, שרשרת הובלה או סרט נע הוא אמצעי לשינוע מטענים ולהסעת נוסעים.
מסוע לסחורות וחומרי גלם

המסוע מורכב משתי גלגלות, עם לולאה רציפה המסתובבת סביבן. הגלגלות ממונעות ומגלגלות את הרצועה ואת החומר המונח עליו קדימה. מסועים משמשים רבות להעברה של חומר תעשייתי וחקלאי כגון תבואה, פחם ומחצבים. כמו כן, המסועים משמשים לפריקה עצמאית של מטוסי תובלה, ספינות משא וקרונות משא. מדרגות נעות ומדרכות נעות גם משתמשות בטכנולוגיה זו, כמו גם פסי ייצור. חנויות משתמשות לעיתים במסוע על מנת להניע מוצרים לקופה.
בהשוואה למערכת המתוארת לעיל, מערכת הרצפה הנעה היא טכנולוגיה המשתמשת בלוחות על מנת להזיז משא על הרצפה. השוואה נוספת היא מערכת המסוע הגלגל המשתמשת בסדרה של ארגזים מסתובבים.
המסוע הארוך בעולם ממוקם בסהרה המערבית. אורכו 100 ק"מ, ממכרות הפוספט (זרחה) של בו קרא עד לחוף הדרומי ללאיון.
המסוע נחשב למערכת החוסכת בכוח אדם ומאפשרת לכבודה גדולה לנוע במהירות דרך תהליך.
מסוע לאנשים במסדרונות ארוכים

מסוע לכת (אנ') (כינויים נוספים: מדרכה נעה, דרכנוע) הוא מסוע המאפשר להתקדם למרחק גדול באופן מאוזן. נהוג להציב מסועים כאלה בתחנות רכבת, רכבת תחתית, נמלי תעופה או במקומות אחרים עם מסדרונות ארוכים והומי־אדם. מסועים אלה נועדו להקל על ההליכה למרחקים גדולים עבור אנשים בעלי לקות וכדי להנגיש אותה עבור מי שלקותו מפריעה לו ללכת.
לרוב, המהירות של מסועים אלה היא שלושה קילומטר לשעה (מהירות של הליכה איטית) אולם ישנם מסועי הליכה בקצב הליכה רגיל (חמישה קמ"ש) קצב הליכה מאומצת (שבעה קמ"ש) או מהירים יותר, כמו זה שבתחנת מונפרנאס שבפריז, שמהירותו מגיעה עד לתשעה קמ"ש.
ראו גם

מסילת כושר
הערות שוליים

↑  המונח התקני בעברית, על פי המילון למונחי התחבורה, של האקדמיה ללשון העברית הוא "מסוע לכת".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283277105171  GND: 4154938-7  LCCN: sh85013078  NDL: 00560627  NKC: ph223724
מערב אנטארקטיקה

מפה כמעט ריקה של מערב אנטארקטיקה
הר קרח אנטארקטי בים אמונדסן
מערב אנטארקטיקה, או אנטארקטיקה הקטנה יותר, אחד משני חבלי הארץ הגדולים של אנטארקטיקה, הוא אותו חלק של היבשת המשתרע בגבולות חצי הכדור המערבי, וכולל את חצי האי האנטארקטי. הוא מופרד ממזרח אנטארקטיקה בהרים הטראנס-אנטארקטיים ומכוסה בתכסית הקרח של מערב אנטארקטיקה. חבל ארץ זה משתרע בין ים רוס (מכוסה בחלקו במדף הקרח רוס, וים ודל (מכוסה ברובו במדף הקרח רון-פילכנר). אפשר לראות בו חצי אי ענק, הנמשך מן הקוטב הדרומי לעבר קצה אמריקה הדרומית.
מערב אנטארקטיקה מכוסה ברובה בתכסית הקרח האנטארקטית, אך לפי מחקרה של פרופ' ריקרדה וינקלמן ממכון פוטסדם לחקר האקלים (nature, 2020) לשינוי אקלים השפעה משמעותית על תכסית קרח זו, שכבר החלה להתכווץ, וכאשר הטמפרטורה הממוצעת תעלה בין 1.5° ל-3° מעל לממוצע בעידן הטרום-תעשייתי אנו צפויים לחזות ב"התמוטטותה של מערב אנטארקטיקה" (כעת אנו ב-1.3°). חופי חצי האי האנטארקטי היו בעבר החלקים היחידים של מערב אנטארקטיקה שמשתחררים (בקיץ) מקרח. אלה מהווים את הטונדרה האנטארקטית מרילנדיה והאקלים בהם הוא החמים ביותר באנטארקטיקה. הסלעים עוטים טחבי עלים ואזוב, שיכולים להתמודד עם הקרה העזה של החורף ועונת הצמיחה הקצרה.
מיקום ותיאור

מערב אנטארקטיקה, המשתרעת בצד האוקיינוס השקט של ההרים הטראנס-אנטארקטיים, מהווה את חצי האי האנטארקטי (יחד עם ארץ גרהאם, ארץ פאלמר וארץ אלזוורת', ארץ מרי בירד וארץ אדוארד השביעי, איים סמוכים כגון האי אדלייד, ומדפי קרח, בעיקר מדף הקרח רון-פילכנר על ים ודל, ומדף הקרח רוס על ים רוס. ים רוס וים ודל מפרידים את מערב אנטארקטיקה מיבשת אנטארקטיקה גופא, מה שמציג אותה כחצי אי ענק, המתחיל פחות או יותר בקוטב הדרומי ומשתרע אל עבר הקצה הדרומי של אמריקה הדרומית.
מערב אנטארקטיקה קיבלה את שמה בראשית המאה ה-20 (באלץ', 1902; אוטו נורדנשלד, 1905); השימוש בו הוכר ונעשה מקובל בעקבות השנה הגאופיזית הבינלאומית (1958-1957) ומשלחות החקר, שגילו כי ההרים הטראנס-אנטארקטיים מהווים גבול מחוז שימושי בין מערב אנטארקטיקה למזרח אנטארקטיקה. הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN) אישרה את השם בשנת 1962.
שלא כמזרח אנטארקטיקה, תכסית הקרח במערב אנטארקטיקה מגלה בעשורים האחרונים סימנים לירידה בנפח.
הטמפרטורות במערב אנטארקטיקה עולות בקצב כפול כמעט מן הממוצע הגלובלי, עלייה של 4.3 מעלות פרנהייט מאז 1958, מסכמים מטאורולוגים בכתב העת "נייצ'ר גאוסיינס", [ ... ] הממצאים מוסיפים את מערב אנטארקטיקה לרשימת מוקדי הסיכון המושפעים ביותר מן ההתחממות הגלובלית
.
טונדרת מרילנדיה האנטארקטית

אותם חלקים של מערב אנטארקטיקה שאינם מכוסים בקרח, נוה מדבר אנטארקטי, שהם חופי חצי האי האנטארקטי, מהווים אזור גיוון ביולוגי (biodiversity), הידוע בשם הטונדרה האנטארקטית מרילנדיה (בעקבות ארץ מרי בירד). האקלים באזור זה הוא החם ביותר באנטארקטיקה והסלעים מצמיחי הטחב והאזוב נקיים משלג בחודשי הקיץ, אף כי הקור עודנו עז ועונת הצמיחה קצרה מאוד.
הערות שוליים

↑  "תכסית הקרח האנטארקטית היא ,ענק מתעורר", ניו סיינטיסט, 2 בפברואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4079206-7  NKC: ge329567  VIAF: 240343733   WorldCat (עם VIAF): 240343733
מכה קלה בכנף

מכה קלה בכנף הוא ביטוי המשמש בשיח הציבורי הישראלי לתאר את החשיבות המועטה שמייחסים גורמים בעלי כוח למעשים או לפעולות בעלי משמעות קשה ונרחבת יותר בעיני אחרים. עיקר השימוש בתחומי הפוליטיקה והתקשורת.
הביטוי הוא פרפרזה על דבריו של דן חלוץ (לימים הרמטכ"ל ה־18 של צה"ל) בריאיון שנערך עימו כאשר כיהן כמפקד חיל האוויר.
מקור הביטוי

ב־22 ביולי 2002, במהלך האינתיפאדה השנייה, הפציץ חיל האוויר מבנה בעיר עזה במטרה לחסל את בכיר החמאס סלאח שחאדה. מלבד שחאדה נהרגו 14 אזרחים ובהם ילדים. בציבור ובתקשורת נשמעו קולות שהאשימו את טייסי חיל האוויר בפשעי מלחמה, וטענו שהאחראים לפעולה צריכים להישפט בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג. פעילים מהשמאל הלא־ציוני גם ריססו כתובות נאצה על מכוניות של טייסים.[דרוש מקור] בעת ביצוע הפעולה שהה חלוץ בחו"ל ולא היה מעורב בקבלת ההחלטה לבצעה, אך כמפקד חיל האוויר היה אחראי לה.
בריאיון שנערך עימו במוסף "הארץ" לאחר המקרה, ענה חלוץ לשאלת המראיינת בנוגע למידת הרגשות שטייס צריך לגלות:
אם את בכל זאת מאוד רוצה לדעת מה אני מרגיש כשאני משחרר פצצה, אז אני אומר לך: אני מרגיש מכה קלה באווירון, כתוצאה משחרור הפצצה. כעבור שנייה זה עובר, וזה הכל. זה מה שאני מרגיש.
תשובת חלוץ עוררה תגובות סוערות, והביטוי "מכה קלה בכנף" הפך למטבע לשון המשמש לציון דבר מה שגרם נזק משמעותי לצד נפגע מבלי שהצד הפוגע מייחס לפגיעה חשיבות. לעיתים המשפט מתאר גם פגיעה קלה שאינה מורגשת. חלוץ הסביר מאוחר יותר כי האמירות הללו נאמרו בהקשר של מתן גיבוי המפקד לפקודיו, שהוא ערך בפני עצמו, על רקע ההתקפה התקשורתית המילולית והישירה שספגו צוותי האוויר בעקבות חיסולו של סלאח שחאדה.
הערות שוליים

↑  ורד לוי־ברזילי, יפי נפש, נמאסתם, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2002
מצודת אלעליה אלטווילה (מצודת טייבה)

צילום של מצודת טייבה
מצודת טייבה היא מצודה הממוקמת בעיר טייבה שבמחוז השרון בישראל. ישנן עדויות ארכאולוגיות המצביעות על קיומה של התיישבות באזור טייבה עוד מימי תקופת הברונזה לפני יותר מ-5,000 שנה.
האזור היה מאוכלס ברציפות גם במהלך תקופת הברזל, שלטון האימפריה הרומית, הביזנטית, הממלכה הצלבנית וכיבוש הממלוכים. אחת הסיבות שהפכו את השליטה בעיר לחשובה היא העובדה שאחד מנתיבי דרך הים עוברים בתחומה. בתקופה הממלוכית שימשה העיר כאחת מן התחנות בדרך הדואר הממלוכית שמטרתה הייתה להעביר מידה חיוני על ידי שליחים רכובים מהבירה הממלוכית קהיר שבמצרים למחוזות השונים בתחומי הממלכה. הדרך עברה דווקא באזור זה ולא במישור החוף, כיוון שמעבר במישור החוף היה כרוך במכשולים רבים כדוגמת נחלים ביצות ואף עדיין היו מצויים בו יישובים בשליטה צלבנית. לכן הוחלט להקים בתחומי העיר מצודה ואורווה לצורך הגנה ותפעול הדרך, אך לאחר כמה עשרות שנים תחת שלטון הממלוכים ננטש היישוב וחזר להתאכלס מחדש במהלך המאה ה-17 בימי השלטון העות'מאני. ב-1706 בנו העות'מאנים מצודה חדשה בעיר על שרידה של המצודה הממלוכית הישנה אשר נקראה בשם אלעליה אלטווילה. כיום המצודה משמשת למוזאון שהוקם על ידי העירייה וניתן לבקר גם בגג המגדל של המבצר.
תמונה של המצודה מזווית נוספת
מבנה המצודה

המצודה נבנתה על שרידי מצודה ומגדל ממלוכים מהמאה ה-13. גובה המצודה הוא כ-17 מטרים ויש בה שתי קומות. המצודה נבנתה בשלושה שלבים שונים ובתוכה גרם מדרגות המחבר בין הקומות השונות.
עוד על האזור

באזור מתבצעים חפירות ארכאולוגיות רבות ונמצאו בו שרידים של מבנים נוספים מתקופות ביזנטיות, רומיות וצלבניות. למשל מבצר פורבלט הממוקם 50 מטרים ממצודת אלעליה אלטווילה. המבצר היה שייך למסדר ההוספיטלרי ונחרב על ידי צלאח א-דין בשנת 1187.
מקום הולדתו של ריצ'רד ניקסון

| --- | --- |

 מידע כללי
 כתובת:  18061 Yorba Linda Boulevard 
 מיקום:  יורבה לינדה
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  הארכיון הלאומי של ארצות הברית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1912–1912
 תאריך פתיחה רשמי:  1912 
 אדריכל:  פרנסיס אנתוני ניקסון
 סגנון אדריכלי:  California bungalow 
 מידות
 שטח:  3 אקרים
 קואורדינטות:  33°53′22″N 117°49′05″W﻿ / ﻿33.889444°N 117.818056°W﻿ / 33.889444; -117.818056
 he
 
מקום הולדתו של ריצ'רד ניקסון הוא מקום הולדתו ובית ילדותו של נשיא ארצות הברית ה-37, ריצ'רד ניקסון. הבית נמצא בשטח הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שמו, שנמצאים בעיר יורבה לינדה שבקליפורניה.
היסטוריה

הבית הוקם על אדמות ששימשו את חוות משפחת ניקסון, בנייתו של הבית החלה והסתיימה ב-1912. הבית נבנה בעזרת ערכת בניית בית (אנ') שהזמין אב המשפחה, פרנסיס אנתוני ניקסון (אנ') בדואר.
שנה לאחר הקמת הבית נולד בנם של פרנסיס ואשתו האנה (מילהאוס) ניקסון (אנ'), ריצ'רד ניקסון. משפחת ניקסון התגוררה בבית עד 1922 אז פשטה חוות המשפחה את הרגל והמשפחה עברה לעיר וויטייר (אנ'), פרנסיס מכר כמה חלקות מהבית שנים ספורות לאחר מכן, שאר החלקות עברו לשטח של בית ספר שהוקם בסמוך.
ביולי 1990, נפתחו הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ריצ'רד ניקסון וגם הבית, כמוסד פרטי, אירוע החניכה נערך בנוכחותו של ניקסון וכן של רעייתו פט. אליהם הצטרפו אישים רבים, בהם הנשיאים לשעבר ג'רלד פורד, רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש, נוסף לנשותיהם, בטי, ננסי וברברה בהתאמה.
הערות שוליים

↑  "The Birthplace". Nixon Library. נבדק ב-2018-02-01.
↑  Richard M. Nixon Birthplace, באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
↑  "Richard Nixon Birthplace". National Park Service. נבדק ב-2018-02-01.
| ריצ'רד ניקסון |
| --- | --- | --- |
| משפחה | תלמה "פט" ראיין ניקסון (רעיה) •  טרישיה ניקסון קוקס (בת) • ג'ולי ניקסון אייזנהאואר (בת) • פרנק ניקסון (אב) • האנה ניקסון (אם) |  |
| פעילות מוקדמת | צי ארצות הברית • אוניברסיטת דיוק • המפלגה הרפובליקנית • בית הנבחרים • הסנאט • סגן נשיא ארצות הברית (ראו ויכוח המטבח) |  |
| מותו והנצחתו | מותו והלווייתו • הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ריצ'רד ניקסון • מקום הולדתו |  |
| נשיא ארצות הברית ה-37 | נשיא ארצות הברית ה-37 |  |
| מערכות בחירות | הבחירות לנשיאות 1960 • הבחירות לנשיאות 1968 • הבחירות לנשיאות 1972 |  |
| קבינט | ספירו אגניו (סגן הנשיא) • ג'רלד פורד (סגן הנשיא) • ויליאם פירס רוג'רס (מזכיר המדינה) • הנרי קיסינג'ר (מזכיר המדינה והיועץ לביטחון לאומי) • ג'יימס ר' שלזינגר (מזכיר ההגנה) |  |
| מדיניות חוץ | ביקור ניקסון בסין (1972) • מלחמת וייטנאם (1969-1973) • מלחמת יום הכיפורים (1973) • תוכנית רוג'רס (1969-1971) • ההפיכה הצבאית בצ'ילה (1973) |  |
| מדיניות פנים | דוקטרינת ניקסון (1969) • הנחיתה על הירח (1969) • הקמת הסוכנות להגנת הסביבה (1970) • משבר האנרגיה העולמי (1973) • פרשת ווטרגייט (1973) • התפטרותו (1974) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסחטה

מסחטת הדרים בלחיצה ידנית עומדת מתוצרת זקסנברג
מסחטת הדרים ידנית פשוטה
מסחטה צנטרפוגלית לפירות קשים וירקות, עם כוסות מיץ גזר ליד
מסחטת הדרים בלחיצה ידנית
מסחטה היא כלי לסחיטת הנוזלים מפירות וירקות, המשמש ליצירת מיצים.
מסחטות מיץ

ישנם שני סוגים של מסחטות מיץ: מסחטות הדרים ומסחטת פירות קשים (כמו תפוח) או ירקות (כמו גזר). מסחטות הדרים יכולות להיות בהפעלה ידנית או חשמלית. מסחטות פירות קשים וירקות, מופעלות כמעט תמיד על ידי חשמל.
מסחטות מיץ > מסחטת הדרים

מרכזה בדרך כלל בצורת חרוט.
במהלך הסחיטה הידנית, מחצית הפרי ניטלת וממוקמת במרכז המסחטה כך שצדה הפתוח נוגע בקצה המסחטה. הפרי נלחץ כלפי קצה המסחטה בסיבובים הלוך ושוב כדי להוציא ממנו את המיץ. לאחר הסחיטה, לרוב זורקים את שאריות הפרי. סיבי הפרי וזרעיו נשארים בשולי המסחטה. קיימות גם מסחטות חשמליות שבהן מנוע מניע את קצה המסחטה הלוך ושוב או לכיוון אחד.
מסחטות מיץ > מסחטת פירות קשים וירקות

מסחטה זו סוחטת מיץ מפירות קשים, ירקות, עשבי תיבול ועוד, באופן מכני. כמו בסחיטה ידנית, לאחר הסחיטה, רוב האנשים משתמשים במיץ ונפטרים מהשאריות, אך יש המשתמשים באלו באפיית מאפינס או לחמים.
מסחטות אלו מופעלות תמיד באמצעות חשמל, ולכן השימוש בהן דורש מאמץ קטן בהרבה מזה הנדרש בהפעלת המסחטות הידניות. מהירות הפעולה של מנגנון המסחטה משפיעה על איכות המיץ. מנגנונים מהירים מחדירים אוויר לתוך המיץ, ובכך מחמצנים ביעילות ובמהירות רבה יותר חומרים מזינים שבמיץ. נטען גם שהחום המופק במכשיר והחיכוך במסחטות הצנטריפוגליות הורס אנזימים שמצויים בירקות ובפירות חיים (לא מבושלים) בלבד (הם ניזוקים גם בזמן בישולם או חימומם). מסחטות עם מהירויות משתנות נחשבות לאיכותיות יותר. קיימות גם מסחטות שבהם מנגנון הסחיטה מסתובב בשני הכיוונים.
למרות נוחות ההפעלה היחסית, המסחטות קשות לניקוי משום שבין רכיביהן נמצאת מסננת.
מסחטות מיץ > מסחטת הדרים בלחיצה ידנית עומדת

מסחטות לפירות הדר, כמו לתפוזים, לימון או אשכוליות, הן בדרך כלל מסחטות לשימוש ידני.
במהלך הסחיטה, נלקח חצי פרי ומונח במרכז המסחטה כך שצדו הפתוח (ללא הקליפה) נוגע בקצה המסחטה. לאחר מכן מורידים ידית היוצרת לחץ חזק על קליפת הפרי, מועכת אותו ומוציאה החוצה את מיציו לתוך כלי או כוס. מסחטת ההדרים מסוג זה, הומצאה בישראל על ידי יצחק זקסנברג בשנת 1928 (פטנט על המוצר נרשם בשנת 1931), והיא שומרת על תפוצה נרחבת גם כיום. מסחטות אלו אינן נפוצות לשימוש ביתי אלא בעיקר במקומות ציבוריים כמו מסעדות.
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש - סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "לסחוט את הסיטואציה", עמ' 26–29, על מסחטת זקסנברג
הערות שוליים

↑  פטנט ארצישראלי שקדם לאמריקאי, דבר, 12 בדצמבר 1939
| קוקטיילים |
| --- | --- | --- |
| סוגי קוקטיילים | קוקטייל יין • קוקטיילי שלהבת • קוקטיילי חנקן נוזלי • סאוור • פונץ' |  |
| ציוד וכלים לקוקטיילים | שייקר •  כפית בר • מבחש • מסננת קוקטיילים • מגרסת קרח • ג'יגר |  |
| עיטורי קוקטייל | דובדבן מסוכר • מטריית קוקטייל • קשית שתייה |  |
| סירופים וציוד נוסף | מי סוכר • גרנדין • מכונת קפה • מסחטה • בלנדר |  |
| כוסות לקוקטיילים |  כוס מרטיני •  כוס אולד פאשנד •  כוס ברנדי סניפטר •  כוס הייבול •    כוס יין •  כוס מרגריטה •  כוס קולינס •  כוס שמפניה |  |
| אחר | בר • מסיבת קוקטייל • פליירינג • מוזג • איגוד הברמנים הבינלאומי • אנגוסטורה ביטרס • שמלת קוקטייל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4694928-8
מכוונת לראש

"מכוונת לראש" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הישראלית עדי אולמנסקי. את האלבום הוציאה ב-17 במאי 2023 לאור חברת התקליטים הליקון. כלולים בו מספר שיתופי פעולה של אולמנסקי עם מוזיקאים ישראלים נוספים, דוגמת שקל, פלד, טונה, דור3 ועידו מימון. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים: "לשנות את העולם", "נמות משעמוםםם" ו"באושר ובעושר".
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | לשנות את העולם  | 4:14 |
| 2. | לא עונה  | 2:24 |
| 3. | תן לי סימן  | 2:37 |
| 4. | ה פ ע ר  | 3:46 |
| 5. | נמות משעמוםםם  | 3:20 |
| 6. | רוצחימלידה  | 4:15 |
| 7. | למי אכפת? (לא לי)  | 3:13 |
| 8. | באושר ועושר  | 3:26 |
| 9. | לעלות  | 3:42 |
| 10. | שקט (פריסטייל)  | 3:06 |
| 11. | פרארי  | 2:39 |
| 12. | בסוף  | 3:38 |
| משך כולל: | משך כולל: | 40:26 |
הערות שוליים

↑  חשיפה ראשונה: השירים החדשים של עדי אולמנסקי, כולל דואט עם טונה, באתר וואלה, 16 במאי 2023
מיצ'יו צוג'ימורה

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1888 Okegawa, יפן 
 פטירה:  1 ביוני 1969 (בגיל 80) טויואשי, יפן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טוקיו  אוניברסיטת הוקאידו 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוצ'אנומיצו  Jissen Women's University 
 פרסים והוקרה:  מסדר הכתר היקר 
 
מיצ'יו צוג'ימורה (ביפנית: 辻村みちよ, 17 בספטמבר 1888 – 1 ביוני 1969) הייתה אגרונומית וביוכימאית יפנית שמחקריה עסקו בעיקר במרכיבים של תה ירוק. היא הייתה הראשונה שגילתה, בשיתוף עם עמיתתה למחקר סייטארו מיורה, שתה ירוק מכיל ויטמין C. היא גם הייתה האישה הראשונה ביפן שקיבלה תואר דוקטור באגרונומיה.
קורות חיים

מיצ'יו צוג'ימורה נולדה ב-1888 בעיר שנקראת כיום אוקגאווה (בעבר אוקגאווה-שוּקוּ) שבמחוז סייטמה ביפן. היא לימדה בבית הספר היסודי הגבוה ג'ינג'ו כעוזרת למורה, ולאחר מכן למדה בבית הספר הרגיל לנשים של מחוז טוקיו ובבית הספר הגבוה לנשים של העיר טוקיו. ב-1913, לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר הגבוה, צוג'ימורה עבדה במשך שבע שנים כמורה במחוזות קאנאגאווה וסייטמה. לאחר מכן היא התחילה לעבוד כחוקרת.
קריירה מחקרית

המורים של צוג'ימורה המליצו לה על האוניברסיטה האימפריאלית של הוקאידו, אך באותה התקופה מוסד זה עדיין לא קיבל נשים לתפקידי מחקר. כדי להתגבר על הבעיה היא החלה לעבוד כעוזרת ללא שכר במעבדה לתזונת מזון של המחלקה לכימיה חקלאית.
במהלך עבודתה באוניברסיטה האימפריאלית של הוקאידו, צוג'ימורה התמקדה במחקר על טוואי המשי, וכעבור שנתיים, בשנת 1922, עברה לאוניברסיטה האימפריאלית של טוקיו כדי להמשיך את מחקרה בביוכימיה. בשנה שלאחר מכן נשרפה המעבדה של צוג'ימורה ברעידת האדמה הגדולה של קאנטו, והיא שוב נאלצה לעבור מוסד, הפעם למכון המחקר ריקן. שם היא ניהלה מחקר תחת פרופ' אומטארו סוזוקי, אגרונום שנודע בזכות הגילוי של ויטמין B1. במחקרה המשותף עם סייטארו מיורה היא גילתה את הקיום של ויטמין C בתה הירוק, גילוי שתרם לגידול בייצוא של תה ירוק מיפן לצפון אמריקה. לאחר גילוי זה, צוג'ימורה המשיכה את מחקרה כדי לגלות מרכיבים נוספים בתה הירוק.
לראשונה בשנת 1929 הצליחה צוג'ימורה לבודד ולהסיר קטכין – מרכיב מר בתוך התה ירוק. בשנה שלאחר מכן היא הסירה גם את הטאנין (עוד מרכיב מר בתה הירוק) בתצורה גבישית, וקבעה את המבנה הכימי שלו. תוצאות המחקר שלה, שעזרו להבין את היתרונות הבריאותיים של תה ירוק, ופורסמו במאמר שנקרא "על המרכיבים הכימיקליים של התה הירוק"  – זיכו אותה בתואר דוקטור מהאוניברסיטה האימפריאלית של טוקיו ב-1932. בכך היא הפכה לאישה הראשונה ביפן שקיבלה תואר דוקטור באגרונומיה.
ב-1949 הפכה צ'וגימורה לפרופסורית באוניברסיטת אוצ'נומיזו, והייתה הדיקנית הראשונה של הפקולטה לכלכלת בית. לצד עבודתה כחוקרת, צוג'ימורה הייתה מורה מסורה שעמלה למען הלימוד של הדורות הבאים. אחרי שעזבה את אוניברסיטת אוצ'נומיזו, היא לימדה באוניברסיטה לנשים ג'יסן. בזמן שהדריכה שם, היא זכתה בפרס יפן לאגרונומיה על מחקרה בתחום התה הירוק, והפכה לחברה מדרגה רביעית במסדר הכתר היקר.
מיצ'יו צוג'ימורה נפטרה ב-1 ביוני 1969 בטויוהאשי, בגיל 80.
לקריאה נוספת

Japanese Women in Science and Engineering: History and Policy Change, Naonori Kodate and Kashiko Kodate, Routledge, 2016
הערות שוליים

1 2 3 4  אוניברסיטת אוצ'נומיזו, Michiyo Tsujimura, Ochanomizu University Digital Archives
1 2  Google Doodle on Michiyo Tsujimura: Synopsis of Michiyo Tsujimura’s Life, SA NEWS, ‏18.9.21
↑  Michiyo Tsujimura, On Tea Tannin Isolated from Green Tea, Bulletin of the Agricultural Chemical Society of Japan 6, 1930, עמ' 70–75
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA05937188  VIAF: 112104325   WorldCat (עם VIAF): 112104325
מסוף GNOME

| --- | --- |


מסוף GNOME גרסה 3.16.0 פועל תחת שולחן העבודה GNOME
 מפתח:  קרן GNOME
 מחזור חיים:  7 בדצמבר 2001 – הווה (22 שנים) 
 גרסה אחרונה:  3.52.2 (30 באפריל 2024) 
 מערכת הפעלה:  מערכות דמויות יוניקס
 נכתבה בשפות:  C (GTK+)‎
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו גרסה 3
 קוד מקור:  https://gitlab.gnome.org/GNOME/gnome-terminal.git 
 קטגוריה:  מדמה מסוף
 gnome.org
 
מסוף GNOME הוא מדמה מסוף לסביבת שולחן העבודה של GNOME, אשר נכתב על ידי האבוק פנינגטון ומתכנתים נוספים. המסוף מאפשר להפעיל פקודות יוניקס רגילות, מבלי לצאת מהממשק הגרפי של GNOME. המסוף מדמה את מסוף xterm ומספק בחלקו תכונות זהות אליו.