stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונפור (מבצר)
היסטוריה > הכיבוש הממלוכי

בשנת 1266 הגיע לשערי המונפור הסולטאן הממלוכי ביברס. ביברס הטיל מצור על המבצר, אולם האבירים הטווטונים הגנו על אחוזתם ואילצו את התוקפים הממלוכים לסגת כלעומת שבאו. חמש שנים מאוחר יותר, לאחר שכבש את רוב מעוזי הצלבנים בגליל, שב ביברס אל המונפור, הפעם בליווי מספר גדודי הנדסה מצבאותיו. המצור שהוטל על המבצר נמשך שבעה ימים, במהלכם מוטטו חפריו של הסולטאן את החומה הדרומית החיצונית של המבצר ואיפשרו לכוחות הממלוכים לשעוט לקרבו.
האבירים הטווטונים התבצרו במעלה מגדל העוז וניהלו משם את הלחימה בפולשים הממלוכים. אולם קרבות ההגנה במקום ארכו זמן קצר בלבד, ולאחר דין ודברים בין מנהיגי המסדר לביברס התיר להם האחרון לעזוב את המבצר כשכל רכושם עימם ולשוב לעכו. מפקדו האחרון של המבצר היה יוהאן פון זאקסן. הארכיון הטווטוני הועבר בשלמותו לעכו וכעבור מספר שנים, עם קץ הממלכה הצלבנית בארץ ישראל, הועברו בשנית לחבל טירול שבאוסטריה, שם הם מהווים מקור חשוב ביותר לחקר ההיסטוריה הצלבנית בארץ ישראל עד לימינו.
לאחר כניעת הטווטונים בפני ביברס, פקד הסולטאן הממלוכי על הרס המבצר, וזאת כדי למנוע מהצלבנים לשוב וליישב אותו. חלקו הגדול של המבצר נהרס כליל, ורק מגדל העוז המבוצר היטב הכניע את המחריבים הממלוכים ונשאר שלם במידה רבה.
לאחר החורבן המשיכו חורבות המבצר לעמוד בשיממונן מסוף המאה ה-13 ועד לימינו, למעט תקופת שיפוץ קצרה שהונהגה במקום בתקופת שלטונו של דאהר אל עומר, המושל הבדואי של הגליל תחת סולטאני האימפריה העות'מאנית.
היסטוריה > המבצר בתקופה המודרנית

החפירות הארכאולוגיות הראשונות באתר נערכו בשנת 1926 על ידי משלחת מטעם מוזיאון המטרופוליטן של ניו יורק. בחפירות אלו נמצאו כלי נשק, חלקי שריון, פסלים ושברי זכוכיות מחלונות הויטראז' של הכנסייה הטבטונית. הארכאולוגים חשפו במקום את שרידיו של מגדל העוז, כמו גם שרידי מבנים מהתקופה הצלבנית אשר נמצאים למרגלות המבצר ככל הנראה שימשו אזור למגורים של הפועלים אשר עיבדו את אדמות המבצר בתקופת היותו חווה חקלאית.
שמותיו של המבצר

מספר חוקרים מזהים את מבצר המונפור כמקום ישובו של היישוב "קצטרא דגליל" מתקופת התלמוד. השם, שפרושו "מצודת הגליל", היה שם נפוץ בתקופת התלמוד, ונועד לציין יישובים נוכריים אשר התפתחו סביב למצודות רומיות ואשר עיינו לרוב את האוכלוסייה היהודית של אותה התקופה.
עם ביצור המקום לראשונה במאה ה-12 קיבל המקום את השם מצודת המלך החדשה (בלטינית: Castellum novum regis) וזאת כדי להבדילה מ"מצודת המלך" אשר ניצבה במעיליא הסמוכה. מאחר שבעת ביצור המונפור לראשונה חדלה מצודת המלך להיות רכוש של מלכי ממלכת ירושלים השתרש במאה ה-12 השם Castellum novum ("המצודה החדשה") כשמו של המבצר החדש.
שמו הנוכחי של המבצר, מונפור, מופיע לראשונה בתעודה משנת 1229, השנה בה נמכר לאבירי המסדר הטבטוני. המסמך המזכיר את המונפור כמבצר נוצרי הוא חוזה ההסכמה שנחתם בין פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין הסולטאן המצרי אל כאמל. מקור השם מונפור הוא מהשפה הצרפתית (Montfort) ופירושו "ההר החזק". שם זה ניתן ככל הנראה על ידי שליטיו הצרפתים של המבצר טרם מכירתו לאבירים הגרמנים.
עם העברת הבעלות על המבצר לידיים גרמניות שונה שמו בהתאמה ל"שטרקנברג" (Starkenberg), שם המהווה תרגום מילולי לגרמנית של השם מונפור.
לאחר הכיבוש הממלוכי ננטש המבצר ונשכח מהתודעה. בתקופת השלטון העות'מאני נודע המבצר בשמו הערבי - "קלעת קוריין" (ﻗﻠﻌﺔ ﺍلقرين) שפירושו מבצר הקרן הקטנה. שמו הערבי של המבצר הוענק גם לנחל כזיב הזורם תחתיו ואשר ידוע בערבית כואדי קוריין.
מבנה המבצר > חלקים עיקריים במבצר

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 שרידי חפיר  מגדל העוז  האזור המנהלתי  כנסייה  רפקטוריום - אולם האבירים  מרתפים  המגדל הצפוני  שרידי החומה החיצונית:
תמונות

השער הצפון-מערבי בחומה ההקפית
מגדל השמירה על הכניסה למבצר הפנימי במבצר המונפור
האזור המינהלתי מבצר מונפור
מגדל העוז במבצר המונפור
החפיר הראשון במבצר המונפור
החפיר השני במבצר המונפור
לקריאה נוספת

שלמה לוטן, טבטוני בארץ ישראל, סגולה 78, (2016), עמ' 50–57
אדריאן בועז, עונת החפירות השנייה בגן לאומי מונפור שבגליל המערבי – אפריל, 2012, חדשות בעתיקות, עמ' 3–4
אדריאן בועז, מונפורט, מבצר - דוח ראשוני, חדשות ארכאולוגיות 124, רשות העתיקות, (2012)
שלמה לוטן, מונפור - תולדות המסדר הצבאי הטבטוני במונפור נחשפים, טבע הדברים
אדריאן בועז, מבצר מונפורט, חדשות ארכאולוגיות 120, רשות העתיקות, (2008)
נתיב דודאי וזהר עמר, לענה שיחנית (ARTEMISIA ARBORESCENS L) - צמח רפואה שהובא לארץ-ישראל מאירופה בתקופה הצלבנית?, יער 7, (2005), עמ' 35–40
שלמה לוטן, המכבים החדשים ו"ההר החזק": מבצר המונפור והמסדר הטבטוני במאה ה-13, עתמול 206, יד בן צבי (2009)
שלמה לוטן, התפתחות המסדר הצבאי הטבטוני 1190–1309: יחסי גומלין בין ארץ ישראל ואירופה - עבודת דוקטור, אוניברסיטת בר-אילן (2009)
שלמה לוטן, מבנה הנחל' במונפור – מרפאה או מבנה אירוח?, אריאל 191, (2010), עמ' 66–70.
רביע חמיסה, השפעה ארכיטקטונית צבאית של גרמניה המדיאוולית על מבצרי הטבטונים בגליל המערבי (מונפור וג'ידין) - עבודת מסטאר, אוניברסיטת חיפה (2004)
מירון בנבנשתי, "מונפור <מבצרים וביצורים>", קרדום ו (35–36), (1984), עמ' 222–228
רפאל פרנקל, "תולדותיו של מבצר מונפור ותוכניתו", קדמוניות י"ט (73–74), (1986), עמ' 52–57
Montfort - History, Early Research and Recent Studies of the Principal Fortress of the Teutonic Order, Adrian J. Boas, with the assistance of Rabei G. Khamisy (eds.), Brill, 2017
Bashford Dean, The Exploration of a Crusader's Fortress (Montfort) in Palestine The Exploration of a Crusader's Fortress (Montfort) in Palestine, Bashford Dean The Metropolitan Museum of Art Bulletin 22, No. 9, (Sep., 1927), pp. 5-46
Helmut Nickel, Some Heraldic Fragments Found at Castle Montfort/Starkenberg in 1926, and the Arms of the Grand Master of the Teutonic Knights, Metropolitan Museum Journal 24, (1989), pp. 35-46
Denys Pringle, A Thirteenth-Century Hall at Montfort Castle in Western Galilee, Antiquaries Journal 66.1, (1986), pp. 52-81
Denys Pringle, Montfort, in Secular buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: an archaeological Gazetteer, Cambridge University Press, (1997), pp. 73-75
A. Boas, R. Khammisy, The Teutonic Castle of Montfort/Starkenberg (Qal‘at Qurein), in: Hubert Houben (ed.), L’Ordine Teutonico tra Mediterraneo e Baltico, (Acta Teutonica, 5), Galatina 2008, pp. 347-361
David Whitehouse, Glass from the crusader castle at Montfort, Preliminary Compositional Study of Glass from the Crusader Castle at Montfort, Annales du 16e Congrès de l'Association Internationale pour l'Histoire du Verre Nottingham, U.K.: AIHV, 2005, pp. 191-193
Mark T. Wypyski and Lisa Pilosi, Preliminary Compositional Study of Glass from the Crusader Castle at Montfort, Annales du 16e Congrès de l'Association Internationale pour l'Histoire du Verre Nottingham, U.K.: AIHV, 2005, pp. 194-198
הערות שוליים

↑  מוֹנְטְפוֹרְט על פי וילנאי, "היישובים בישראל" הוצאת דבר, 1951
↑  Adrian Boas. Archaeology of the Military Orders (Routledge 2006) page 130
↑  יהושע פראוור, הצלבנים דיוקנה של חברה קולוניאלית. מוסד ביאליק ירושלים 1985 עמוד 381
↑  ד"ר ד"ר שלמה לוטן, גן לאומי מונפורט - אמיתות חדשות על מבצר מונפור בגליל העליון ועל תולדותיו. "חדשות בעתיקות פברואר 2012", חטיבת תכנון ופיתוח - אגף ארכאולוגיה, רשות הטבע והגנים
↑  Bashford Dean, The Exploration of a Crusader's Fortress (Montfort) in Palestine The Exploration of a Crusader's Fortress (Montfort) in Palestine, Bashford Dean The Metropolitan Museum of Art Bulletin 22, No. 9, (Sep., 1927), pp. 5-46
↑  Adrian Boas. Archaeology of the Military Orders (Routledge 2006) page 128
↑  Denys Pringle, A Thirteenth-Century Hall at Montfort Castle in Western Galilee, Antiquaries Journal 66.1, (1986), pp. 52-81
↑  שלמה לוטן, "'מבנה הנחל' במונפור – מרפאה או מבנה אירוח?", אריאל 191 (2010), עמ' 66–70
↑  אדריאן בועז חוקר המונפור שולל הצעה זו בעקבות הסקרים והחפירות שהוא ערך
|  גנים לאומיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן והגליל | אושא • אכזיב • ארבל • בית הכנסת בכפר נחום • בית שערים • ברעם • הר תבור • חורשת טל • חורבת מנים • חמת טבריה • חצור • כוכב הירדן • כורזים • כורסי • כפר נחום • מבצר יחיעם • מבצר נמרוד • מונפור • נחל צלמון • סוסיתא • ציפורי • קרני חיטין • ראש הנקרה • שדה עמודים • שמרון • תל חי • תל יודפת • תל צפצפות • תל קדש |  |
| השרון והשומרון | אביחיל • אפולוניה • בית אלפא • בית שאן • גן השלושה • הר גריזים • הר הכרמל • חוף גדור • חוף השרון • מבצר קאקון • מעיין חרוד • נחל אלכסנדר • נחל מהר"ל • נחל נדר • סידנא עלי • פארק השרון • צור נתן • קיסריה • שומרון • תל דור • תל מגידו • תל שקמונה |  |
| יהודה ומישור חוף יהודה | בית גוברין • בית עיטאב • גן המלך • הגן הבוטני הלאומי • הגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק • הר צובה • הרודיון • הרי יהודה • חוף פלמחים • גבעות הכורכר נס ציונה • ירקון • מאוזוליאום מזור • מגדל אפק • מורדות הר הצופים • מערות סמך • מערות חזן • נבי סמואל • נחל רובין • סובב חומות ירושלים • עין חמד • עמק צורים • קומראן • תל גזר • תל חברון • תל לכיש • תל צפית |  |
| הנגב | אנדרטת חטיבת הנגב • אשכול • אשקלון • גן הפסלים • ממשית • מצדה • ניצנה • עבדת • עין עבדת • עתיקות עין גדי • שבטה • תל באר שבע • תל ערד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467974405171  PLWABN: 9810694162905606  LCCN: sh2016002050 
מבצר המונפור וערוץ נחל כזיב
תצפית על האזור המנהלי ועל קיר הכנסייה ממגדל העוז
טחנת קמח ובית הארחה השייכת למבצר המונפור בנחל כזיב. ברקע רואים את מבצר המונפור
סרג'יו צ'ליבידאקה

| --- | --- |

סרג'יו צ'ליבידאקה, 1969
 לידה:  28 ביוני 1912 (יוליאני) רומאן, ממלכת רומניה 
 פטירה:  13 באוגוסט 1996 (בגיל 84) נמור, צרפת 
 מקום קבורה:  La Neuville-sur-Essonne 
 מוקד פעילות:  רומניה, גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית, רומנית, צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 צאצאים:  Serge Ioan Celibidache 
 פרסים והוקרה:  אזרח כבוד של מינכן (1992)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1993)  פרס האמנות של ברלין (1955)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (26 בינואר 1995)  פרס לאוני סונינג למוזיקה (1970)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (1992)  מסדר ההצטיינות של ריינלנד-פפאלץ  מסדר ההצטיינות הבווארי  honorary golden medal of the state capital Munich 
 פרופיל ב-IMDb
 
סרגיו צליבידאקה בשנת 1984, צולם במהלך מפגש הוראה במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה
סרג'יו צ'ליבידאקה (ברומנית: Sergiu Celibidache (IPA-ro|ˈserd͡ʒju t͡ʃelibiˈdake) ‏;‏ 28 ביוני 1912, רומאן, רומניה – נפטר ב-14 באוגוסט 1996, נמור, צרפת) היה מנצח רומני ממוצא יווני.
קורות חייו

צ'ליבידאקה החל את לימודי המוזיקה שלו בנגינה בפסנתר. בהמשך למד מוזיקה, פילוסופיה ומתמטיקה בבוקרשט ובפריז. הוא הושפע עמוקות מהיכרותו עם מרטין שטיינקה, שבהיותו בקיא בבודהיזם הטביע את חותמו באופן ברור על השקפת עולמו של צ'ליבידאקה לשארית חייו.
הוא למד בברלין. משנת 1945 עד 1952 היה מנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין. אחר כך עבד עם שורה של תזמורות רדיו בסטוקהולם, שטוטגרט ופריז. משנת 1979 עד מותו היה מנצח ראשי של הפילהרמונית של מינכן, ומשנת 1983 לימד במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, פנסילבניה.
צ'ליבידאקה סלד מהקלטות והעדיף את המגע הבלתי-אמצעי של קונצרטים חיים. כתוצאה מכך, מספר זעום של הקלטות בניצוחו אושרו רשמית להפצה במהלך חייו, ואלה שהופצו מאז מותו הן בעיקר של קונצרטים משודרים.
תקליטים ראויים להיזכר הם ביצועיו במינכן לבטהובן, ברהמס, ברוקנר, שומאן, באך, פורה וסדרת הקלטות מקונצרטים חיים עם התזמורת הסימפונית של לונדון. הוא השתדל לכלול לפחות יצירה מודרנית אחת בכל תוכנית, אבל היו מלחינים שלא היה מוכן לנצח על יצירותיהם: רגר, שנברג, דיליוס, אלגר. לדבריו, אם היו מאלצים אותו לנצח אך ורק על באך ומוצרט, לא היה מצטער.
צ'יליבידאקה פעל וסייע למנצחת זאהיה זיואני, (Zahia Ziouani) שגדלה בפרבר סן דני בצרפת, למדה אצלו ניצוח והקימה את התזמורת הסימפונית דיברטימנטו. התזמורת פעילה גם היום. הסרט "המנצחת" Divertimento" - (2022)" - מספר את הסיפור. את המנצח צ'יליבידאקה מגלם השחקן נילס ארסטרופ.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ, מאסטרו - גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "סרג'יו צ'ליבידאקה - שיגעון הגדלות של גאון רומני", עמ' 371–390.
הערות שוליים

↑  מיכאל אוהד, "הפילהרמונית", ראיון עם צ'ליבידאקה, עמ' 61
↑  אוהד, עמ' 60
| זוכי פרס לאוני סונינג למוזיקה |
| --- | --- | --- |
| 1959–1980 | איגור סטרווינסקי (1959) • ליאונרד ברנשטיין (1965) • בירגיט נילסון (1966) • ויטולד לוטוסלבסקי (1967) • בנג'מין בריטן (1968) • בוריס כריסטוף (1969) • סרג'יו צ'ליבידאקה (1970) • ארתור רובינשטיין (1971) • יהודי מנוחין (1972) • דמיטרי שוסטקוביץ' (1973) • אנדרס סגוביה (1974) • דיטריך פישר-דיסקאו (1975) • מוגנס וולדיקה (1976) • אוליבייה מסייאן (1977) • ז'אן-פייר רמפל (1978) • ג'נט בייקר (1979) • מארי-קלייר אליין (1980) |  |
| 1981–2000 | מסטיסלב רוסטרופוביץ' (1981) • אייזק שטרן (1982) • רפאל קובליק (1983) • מיילס דייוויס (1984) • פייר בולז (1985) • סביאטוסלב ריכטר (1986) • היינץ הוליגר (1987) • פטר שרייר (1988) • גדעון קרמר (1989) • ג'רג' ליגטי (1990) • אריק אריקסון (1991) • גאורג שולטי (1992) • ניקולאוס הרנונקור (1993) • כריסטיאן צימרמן (1994) • יורי בשמט (1995) • פר נירגארד (1996) • אנדראש שיף (1997) • הילדגארד בהרנס (1998) • סופיה גוביידולינה (1999) • מיכלה פטרי (2000) |  |
| 2001–2020 | אן-סופי מוטר (2001) • אלפרד ברנדל (2002) • ג'רג' קורטג (2003) • קית' ג'ארט (2004) • ג'ון אליוט גרדינר (2005) • יו-יו מה (2006) • לארס אולריק מורטנסן (2007) • ארוו פרט (2008) • דניאל בארנבוים (2009) • צ'צ'יליה ברטולי (2010) • קאייה סאאריאהו (2011) • ז'ורדי סאוואל (2012) • סיימון ראטל (2013) • מרטין פרוסט (2014) • תומאס אדס (2015) • הרברט בלומסטדט (2016) • לאונידס קבקוס (2017) • מאריס יאנסונס (2018) • הנס אברהמסן (2019) • ברברה האניגן (2020) |  |
| 2021 ואילך | אנסוק צ'ין (2021) • פייר לורן איימארד (2022) • אוולין גלני (2023) • עמנואל פהו (2024) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לא ידוע | מנצח ראשי, תזמורת רדיו שטוטגרט  1971 - 1977 | הבא: נוויל מרינר |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ז'אן מרטינו | מנצח ראשי, התזמורת הלאומית של צרפת  1973 - 1975 | הבא: לורין מאזל |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: רודולף קמפה | מנצח ראשי, הפילהרמונית של מינכן  1979 - 1996 | הבא: ג'יימס לוין |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אויגן יוכום | מנצח ראשי, תזמורת רדיו ברלין  1945 - 1946 | הבא: הרמן אבנדרות |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לא היה | מנצח ראשי, התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה  1965 - 1971 | הבא: הרברט בלומסטדט |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334082905171  PLWABN: 9810690625605606  BNE: XX1260948  BnF: cb13892305v (data)  CANTIC: a10248754  CiNii: DA08475930  GND: 118892762  ISNI: 0000 0001 1084 5646  LCCN: n79010167  LNB: 000110471  MusicBrainz: b143a19b-7161-4d93-a522-cd6771fd5a46  NDL: 00620474  NKC: xx0025317  NLK: KAC200408307  NTA: 073697095  SELIBR: 180756  SNAC: w6p2849f  SUDOC: 078619548  VIAF: 113906119   WorldCat (עם VIAF): 113906119
דת פרהיסטורית

ונוס מלוסל, תבליט אבן פרהיסטורי מסוג צלמיות ונוס שהתגלה בשנת 1911 במערת לוסל שבדרום מערב צרפת
דת פרהיסטורית היא המנהג הדתי של תרבויות פרהיסטוריות. הפרהיסטוריה, התקופה שלפני הרישומים הכתובים, מהווה את עיקר ההיסטוריה האנושית; מעל 99% מתוך ההיסטוריה האנושית התרחש במהלך התקופה הפלאוליתית. תרבויות פרהיסטוריות השתרעו על פני כדור הארץ והתקיימו למעלה משני וחצי מיליון שנים; המנהגים הדתיים בתרבויות אלו היו רבים ומגוונים, והלימוד שלהם קשה בגלל היעדר רישומים כתובים המתארים את פרטי אמונתם. לימוד של דתות לאור כתובים, לאחר התפתחות הכתב נחקר בתחום משלים של היסטוריה של הדתות.
סביר להניח שהיכולת הקוגניטיבית לדת הופיעה לראשונה ב-הומו ספיינס מודרני אנטומית, למרות שכמה חוקרים טוענים לקיומה של דת ניאנדרטלית וקיימת עדויות דלילות לתרגול פולחני מוקדם יותר. להוציא עדויות דלילות ושנויות במחלוקת בתקופת הפלאוליתית התיכונה (לפני 300,000-50,000 שנים), הדת הופיעה בוודאות בתקופה הפלאוליתית העליונה, לפני כ-50,000 שנה. הדתות בתקופה הפלאוליתית העליונה היו אולי שמאניות, מכוונת סביב התופעה של מנהיגים רוחניים מיוחדים הנכנסים למצבי טראנס כדי לקבל ידע רוחני אזוטרי. פרקטיקות אלו משוחזרות בהתבסס על גוף האמנות העשיר והמורכב שהותירו אחריהם אמנים פלאוליתים, במיוחד אמנות המערות המשוכללת ופסלוני ונוס האניגמטיים שהם ייצרו.
המהפכה הנאוליתית, אשר קבעה את החקלאות כאורח החיים הדומיננטי, התרחשה במזרח התיכון בסביבות 12,000 לפני הספירה והובילה את התקופה הנאוליתית. החברות הנאוליתיות הפכו יותר גדולות, היררכית ובלתי שוויונית בהשוואה לאבותיהן מהתקופה הפלאוליתית, וסביר להניח שהשיטות הדתיות שלהן השתנו בהתאם. ייתכן שהדתות הנאוליתית הפכה למבניות וריכוזית יותר מאשר בתקופה הפלאוליתית, ואולי עסקה בפולחן אבות הן של אבותיו האישיים והן של אבותיהם של קבוצות, שבטים והתנחלויות שלמות. אחד המאפיינים המפורסמים של הדת הנאוליתית היו מעגלי האבנים של האיים הבריטיים, שהידוע שבהם הוא סטונהנג'. אזור ידוע במיוחד של הדת הנאוליתית המאוחרת דרך הדת הכלקוליתית הוא המיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית, דתם של האנשים שדיברו לראשונה בשפה הפרוטו-הודו-אירופית, אשר שוחזרה חלקית באמצעות אלמנטים דתיים משותפים בין האינדו-אירופיים המוקדמים.
דתות מתקופת הברונזה ותקופת הברזל מובנות בחלקן באמצעות תיעודים ארכאולוגיים, אך גם, יותר מאשר ביחס לתקופת הפלאוליתית והנאוליתית, באמצעות תיעודים כתובים; לחלק מהחברות בתקופה זו היה כבר כתב, והיו מסוגלות לתאר את חברות שעדיין היו חסרות כתב. תקופות אלה של דת פרה-היסטורית נחשפות כיום על ידי השחזור המודרני, עם אמונות פגאניות רבות המבוססות על פרקטיקות פרה-נוצריות של חברות פרוטו-היסטוריות מתקופת הברונזה והברזל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000055368  NDL: 00562406  NKC: ph198697
דונלד תומאס

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1955 (בן 69) קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקני
 השכלה:  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב  הקולג' להנדסה של אוניברסיטת קורנל 
 עיסוק בעבר:  מהנדס
 תקופת השירות:  1990 – יולי 2007 (כ־17 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  43 ימים, 8 שעות, 13 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  דונלד תומאס
 משימות
 STS-65, STS-70, STS-83, STS-94
   
 עיטורים
 
 
דונלד אלן תומאס (באנגלית Donald Alan Thomas, נולד ב-6 במאי 1955) הוא מהנדס אמריקאי ואסטרונאוט לשעבר של נאס"א. תומאס טס לחלל 4 פעמים וצבר למעלה מ-1040 שעות בחלל.
השכלה

תומאס נולד בקליבלנד, אוהיו. הוא למד בתיכון קליבלנד הייטס וסיים בשנת 1973.
הוא למד לתואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב באוהיו אותו השלים בהצטיינות בשנת 1977. בשנת 1980 השלים תואר שני במדעים מאוניברסיטת קורנל, והמשיך לתואר שלישי בהנדסת חומרים באותה אוניברסיטה, אותו סיים ב-1982. עבודת התזה שלו הייתה השפעת פגמים במבנה הגבישי וטוהר הדגימה על תכונות מוליכות-העל של ניוביום.
פעילותו כמהנדס

לאחר סיום לימודיו באוניברסיטת קורנל ב-1982, תומאס הצטרף למעבדות AT&T בל בפרינסטון, ניו ג'רזי. הוא עבד כחבר בכיר בצוות הטכני. בין תפקידיו היה פיתוח חומרים מתקדמים ותהליכים בצפיפות גבוהה בקשרים של התקנים מוליכים למחצה.
הוא היה גם מרצה אורח במחלקה לפיזיקה במכללת טרנטון.
תומאס מחזיק בשני פטנטים וחיבר מספר מאמרים מדעיים.
בשנת 1987 תומאס עזב את AT&T ועבר לחברת לוקהיד שירותי הנדסה ומדע ביוסטון, טקסס (חטיבה של חברת לוקהיד) במסגרת תפקידו הוא בחן חומרים אשר שימשו למתעדים של משימות מעבורת החלל.
בשנת 1988 הוא עבר למרכז החלל ג'ונסון והחל לעבוד שם כמהנדס חומרים. במסגרת תפקידו הוא בחן את אורך החיים של חומרים מרוכבים אשר נועדו לשימוש על תחנת החלל פרידום.
היה המדען הראשי במסגרת ניסוי הפרעות במיקרו כבידה - ניסוי לגידול גבישים במסגרת טיסת מעבורת החלל STS-32 בינואר 1990.
בנאס"א

תומאס ניסה מספר פעמים להתקבל כאסטרונאוט בנאס"א. רק בפעם הרביעית הוא התקבל.
תומאס נבחר להיות לכיתת האסטרונאוטים בינואר 1990, וסיים את ההכשרה ביולי 1991. לאחר מכן הוצב במשרד האסטרונאוטים והיה אחראי בפעולות הביטחון, תפעול, ופתוח מטעדים.
הוא היה CAPCOM (אחראי תקשורת במרכז הבקרה מול האסטרונאוטים בחלל) במסגרת משימות טיסת המעבורת STS-47, STS-52 ו-STS-53.
בין התאריכים יולי 1999 עד יוני 2000 הוא היה מנהל תפעול של נאס"א במרכז האימונים על שם יורי גאגרין בעיר הכוכבים .
תומאס היה 4 פעמים בחלל, וצבר למעלה מ-1040 שעות בחלל. הוא היה מומחה משימה במסגרת STS-65 (יולי 1994), STS-70 (יולי 1995), STS-83 (אפריל 1997) ו-STS-94 (יולי 1997)
תומאס הוצב בהתחלה להיות חלק ממשלחת 6 לתחנת החלל הבינלאומית, אולם עקב בעיה רפואית אשר יכולה להשפיע על שהייה ממושכת בחלל הוא הוסר מהמשימה.
לאחר מכן עבר להיות המדען המפקח והאחראי על ניסויי נאס"א בתחנת החלל הבינלאומית. ביולי 2007 הוא פרש מנאס"א.
טיסות לחלל

STS-65 מעבורת החלל קולומביה (8 ביולי 1994 – 23 ביולי 1994). משימה זו קבעה שיא חדש לשהות של משימת מעבורת החלל.
המשימה הטיסה את המודול השני של המעבדה הבינלאומית למיקרו-כבידה (IML-2). במהלך 15 יום הטיסה הצוות ביצע יותר מ-80 ניסויים שעסקו בתכונות חומרים וניסויי מדעי החיים במיקרו כבידה.
במהלך המשימה המעבורת הקיפה את כדור הארץ 236 פעמים, והמשימה נמשכה 353 שעות ו-55 דקות.
STS-70 משימת מעבורת החלל דיסקברי (13 ביולי 1995 – 22 ביולי 1995). במהלך משימת STS-70 תומאס היה אחראי על שיגור לוויין הTDRS השישי והאחרון ממעבורת החלל. המשימה נמשכה 214 שעות ו-20 דקות והקיפה את כדור הארץ 142 פעמים.
שיגור טיסת המעבורת נדחה מהתאריך המקורי שלו כיוון שנקר קינן על המעבורת ויצר 71 חורים בקצף בידוד.
במהלך טיסה זו התקשורת שמה לב שארבעה מתוך חמשת האסטרונאוטים נולדו באוהיו, אז מושל אוהיו ג'ורג' ווינוביץ' מינה את האסטרונאוט קווין קרגל "אזרח אוהיו של כבוד" כדי להפוך את הטיסה לטיסה שכולה מורכבת מאנשי מדינת אוהיו.
כמו כן תומאס מספר כי במהלך הטיסה הוא אכל את הפיצה הראשונה בחלל.
STS-83 משימת מעבורת החלל קולומביה (4 באפריל 1997 – 8 באפריל 1997). משימה זו נועדה לביצוע ניסוי מיקרו כבידה במסגרת מעבדת ספייסלאב MSL-1. המשימה הופסקה לאחר ארבעה ימים בגלל בעיות בשלושה מתאי החשמל של המעבורת. משך המשימה היה 95 שעות ו-12 דקות, והיא הקיפה את כדור הארץ 63 פעמים.
STS-94 משימת מעבורת החלל קולומביה (1 ביולי 1997 – 17 ביולי 1997), משימה זו היה ביצוע מחודש של משימת MSL-1 ספייסלאב והניסויים שבה. הפעם המשימה הצליחה בשלמותה ונמשכה 376 שעות ו-45 דקות. המעבורת הקיפה את כדור הארץ 251 פעמים.
לאחר נאס"א

לאחר פרישתו מנאס"א תומאס היה ראש היחידה האקדמית על שם וילארד האקרמן למתמטיקה ומדע באוניברסיטת טאוסון במרילנד.
תומאס טייס פרטי עם ניסיון של יותר מ-250 שעות בהטסת מטוסים ודאונים, ולמעלה מ-800 שעות טיסה כמומחה משימה במטוסי T-38.
בשנת 2013 כתב תומאס את הספר "מסלול הדיסקברי - משימת מעבורת החלל המורכבות כולה מאנשי אוהיו" (Orbit of Discovery: The All-Ohio Space Shuttle Mission) בסיוע העיתונאי מייק ברטל. ביולי 2014 הוצג תומאס במסגרת בסדרת הקומיקס Brewster Rockit, כסלבריטי המבקר בחללית R. U. Sirius ("האם אתה רציני"). במסגרת ביקורו צוות החללית נזכר כי טיסת המעבורת של תומאס נדחתה בגלל נקר. אותו נקר מופיע ומנסה לנקר בחלונות המעבורת, בזמן שתומאס מתוודה כי הוא חייב לציפור כסף.
תומאס מרבה להרצות על ניסיונו וזמנו בחלל. ביולי 2017 ביקר בישראל כדי לעודד פעילות מדע וחקר חלל בקרב בני נוער ובינואר 2018 תומאס ביקר בישראל במסגרת שבוע החלל הישראלי.
פרסים והוקרה

בין הפרסים שקיבל:
פרס נאס"א לביצועים מעולים ב-1989.
תומאס היה חלק מקבוצה שזכתה בפרס נאס"א להישג קבוצתי, וקיבל פרס זה ארבע פעמים.
מדליית נאס"א לשירות יוצא דופן (פעמיים)
מדליית השירות המצוין של נאס"א (פעמיים)
מדליית נאס"א לטיסה בחלל (ארבע פעמים)
הערות שוליים

↑  דונלד תומאס אתר spacefacts.de
1 2  מפגשי אסטרונאוטים בשבוע החלל הישראלי 2018, סוכנות החלל הישראלית, ינואר 2018
1 2  "DONALD A. THOMAS (PH.D.), NASA ASTRONAUT (FORMER)" (PDF). NASA. ביולי 2007. נבדק ב-18 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "STS-70". ohioastronaut.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810701537005606  LCCN: n2013052242  VIAF: 305195166   WorldCat (עם VIAF): 305195166 
מומחה המשימה דונלד תומאס מבצע ניסויים במסגרת STS-70.
גרג גראפין

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1964 (בן 60) מדיסון, ארצות הברית 
 שם לידה:  גרגורי וולטר גרפין
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס  אוניברסיטת קורנל  תיכון אל קמינו ריל 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת קורנל 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 badreligion.com
 
גרג גראפין (באנגלית: Gregory Walter Graffin; נולד ב-6 בנובמבר 1964) הוא זמר וביולוג אבולוציוני אמריקאי. הוא הסולן הראשי והחבר הקבוע היחיד בלהקת הפאנק רוק בד רליג'ן, שאותה הקים ב-1980. הוא פתח בקריירת סולו ב-1997, כשהוציא את האלבום American Lesion. אלבום ההמשך שלו, Cold as the Clay, יצא לאחר תשע שנים. יצירת הסולו שלו Millport יצאה ב-2017.
גראפין הוא דוקטור בזואולוגיה מאוניברסיטת קורנל והרצה במדעי הטבע באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובאוניברסיטת קורנל.
קריירה > בד רליג'ן

בשנת 1980, בגיל 15, גראפין וחברים מכיתתו בתיכון הקימו את בד רליג'ן בעמק סן פרננדו בדרום קליפורניה. לאחר שהתפרסמו בסצנת הפאנק של לוס אנג'לס, הוציאו שני מיני-אלבומים ושני אלבומים באורך מלא. הם התפרקו ב-1985. הם החלו להופיע ב-1986 עם הרכב חדש, ובו גראפין בשירה, ברט גורביץ וגרג הטסון בגיטרות, ג'יי בנטלי בבס ופיט פיינסטון בתופים. ב-1988 הוציאו את סuffer, קאמבק של בד רליג'ן, כמו גם קו פרשת מים לצליל הפאנק של דרום קליפורניה שזכה לפופולריות בזכות הגיטריסט גורביץ. האיחוד הפיק שני תקליטים נוספים ופיינסטון עזב את הלהקה ב-1991.
בד רליג'ן ידועה במילים מליציות ולעיתים קרובות טעונות פוליטית, כמו גם בהרמוניה מהירה, בלחן ובקונטרפונקט. גראפין וגורביץ הם כותבי השירים העיקריים. גראפין כתב את עיקר החומר לשלושה אלבומים בסוף שנות ה-90. גורביץ עזב את הלהקה ב-1994 כדי להתרכז בחברת התקליטים אפיטף (Epitaph Records).
לאחר חוזה עם אטלנטיק רקורדס בתחילת שנות ה-2000, בד רליג'ן חתמה שוב עם אפיטף וגורביץ שב והצטרף. הם המשיכו לכתוב שירים ביחד והקליטו שישה תקליטים: The Process of Belief (2002), The Empire Strikes First (2004), New Maps of Hell (2007), The Dissent of Man (2010), True North (2013), ואלבומם האחרון, Age of Unreason (2019).