stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה יוז
תארים והישגים

יוז זכתה בשנת 2002 בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר
יוז נכנסה בשנת 2005 להיכל התהילה של הספורטאים היהודים
תרומות מרכזיות

שרה פעילה להעלאת המודעות לסרטן השד, בעקבות ההחלמה של אמה ממחלה זו. היא הופיעה בפרסומת עבור ג'נרל אלקטריק לקידום המודעות לסרטן השד ולמחקר שימנע אותו. היא הצהירה: "אם אצליח לשכנע אישה אחת לבצע ממוגרפיה, השגתי משהו."
בין יתר הפעילויות שלה תומכת יוז במשך למעלה מעשר שנים במיזם החלקה על הקרח בהארלם. המיזם מספק שיעורי החלקה על הקרח ועזרה בלימודים לילדות ונערות בחינם בשכונת הארלם שבניו יורק.
| אירוע | 1997–1998 | 1998–1999 | 1999–2000 | 2000–2001 | 2001–2002 | 2002–2003 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| משחקי החורף האולימפיים |  |  |  |  | מקום 1 |  |
| אליפות העולם |  | מקום 7 | מקום 5 | מקום 3 |  | מקום 6 |
| אליפות העולם לנוער |  | מקום 2 |  |  |  |  |
| אליפות ארצות הברית |  | מקום 4 | מקום 3 | מקום 2 | מקום 3 | מקום 2 |
| גמר הגראנד פרי |  |  |  | מקום 3 | מקום 3 |  |
| סקייט אמריקה |  |  | מקום 4 | מקום 2 | מקום 2 |  |
| סקייט קנדה הבינלאומי |  |  |  |  | מקום 1 |  |
הערות שוליים

↑  Nate Bloom, A Pint of Guinness, A Cup of Manischevitz: Some Irish/Jewish Connections, InterfaithFamily, March 17, 2009
1 2  Barry Mittan, Hughes Rapid Rise Rivals Lipinski’s, Golden Skate, November 21, 2001
↑  Lorenzo Benet, Michelle Kwan & Sarah Hughes Graduate College, people, June 7, 2009
↑  Sandra Loosemore, Junior skaters shouldn't face senior pressure, SportsLine, March 16, 2000
↑  JERE LONGMAN, FIGURE SKATING; Kwan Wins, but Challengers Are Rising Fast to Meet Her, The New York Times, February 14, 2000
↑  James E. Sullivan Award
↑  SARAH HUGHES, International Jewish Sports Hall of Fame
↑  Lois Elfman, Sarah Hughes- Golden Opportunities, Lifestyles Magazine
↑  Sarah Hughes, Olympic champion, at Figure Skating in Harlem fundraiser, Lifeskate, March 21, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2001088085  SNAC: w61w8xjg  VIAF: 16574692   WorldCat (עם VIAF): 16574692
תמונת מתקפת הפרשים בקרב באר שבע

תמונת מתקפת הפרשים הקלים האוסטרליים בקרב באר שבע היא תצלום שהתפרסם לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, ומתאר את מתקפת כוח הפרשים האוסטרלים הקלים במהלך הקרב על באר שבע. תמונה זאת עוררה התרגשות גדולה שכן המתקפה, שהביאה להכרעת הקרב ובכך לפריצת החזית הטורקית ולכיבוש ירושלים בידי הבריטים, נחשבת לפריצה הגדולה והיחידה של פרשים קלים בהיסטוריה, והפכה למורשת קרב מרכזית באוסטרליה. ואולם אמיתות התמונה שנויה במחלוקת, וישנם מאמרים הטוענים שהיא מתארת שחזור של המתקפה ולא את המתקפה המקורית.
מתקפת הפרשים האוסטרלים הקלים

באוקטובר 1917, במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר שהצבא הבריטי הצליח לחצות את מדבר סיני, התבסס הצבא הטורקי על קו הגנה בין העיר עזה לבאר שבע. שתי התקפות בריטיות במהלך 1917 על העיר עזה (קרב עזה הראשון, קרב עזה השני) נכשלו והביאו להדחת מפקד הכוחות הבריטיים, הגנרל ארצ'יבלד מארי ולמינויו של הגנרל אדמונד אלנבי. אלנבי החליט שהמתקפה הבריטית הבאה תערך על העיר באר שבע, במטרה לפרוץ שם את החזית הטורקית. לפני המתקפה נערך מבצע הטעיה גדול שנועד לגרום לכוחות הטורקיים ולמפקדיהם הגרמניים להאמין שהמתקפה תתבצע על העיר עזה, ובבוקר 31 באוקטובר נעו כוחות בריטיים גדולים אל העיר באר שבע.
לקראת שעות הדמדומים כשהכוחות הבריטיים הגדולים שתקפו את העיר לא הצליחו עדיין להביא להכרעה בקרב, נוצר החשש שללא הבקעת העמדות הטורקיות לפני החשכה, וללא הגעה לבארות של העיר, תסתיים המתקפה בכישלון ובתבוסה גדולה. על מה שהתרחש בשלב זה כותב אנתוני בלווט בספרו 'עם כוחותינו בפלשתינה':
"ענן גדול של אבק נראה מתקדם במישור לאור הירח. בתוכו נמצאה הבריגדה הרביעית של הפרשים הקלים, שמאחר שהם התעייפו מההמתנה, וכתוצאה מדרכם הלבבית להתעלם ממוסכמות, החליטו לנסות לקחת את העיר בעצמם. בנוסף, מכיוון שנמאסה עליהם הלחימה ברגל במהלך כל היום במאבק על תל-א-סבא, הם היו נחושים לשתף גם את סוסיהם בפעילות.
כך תוך שהם משתמשים ברוביהם עם כידונים מקובעים בתור רמחים, הבריגדה כולה, וכל מי שהיה לו סוס רובה וכידון החלה מסתערת בצעקות על העיר. מעבר לתעלות ולכל סוגי המכשולים הם זינקו ופרצו לתוך באר שבע כמו טורנדו. הטורקים היו משותקים לגמרי מול עזות התקיפה וכמעט שלא העמידו הגנה, זאת בהשוואה לעקשות שלהם במהלך כל היום. כל הקרב נגמר תוך זמן קצר, ובאר שבע הייתה שלנו"
כיבוש באר שבע אפשר את פריצת קו החזית הטורקית, וכחודש מאוחר יותר, ב-9 בדצמבר נכבשה ירושלים, אירוע שנחשב לאחד המאורעות המכוננים של המלחמה.
ההסתערות בבאר שבע נקראת במקומות רבים 'הסתערות הפרשים הגדולה האחרונה בהיסטוריה' (רמז לכך שבמלחמות הבאות הטנקים עתידים לתפוס את מקומם של הפרשים) ואולם בריגדת הפרשים האוסטרלים הקלים (שהייתה חלק מחטיבת האנזא"ק) לא נחשבה לחיל פרשים, על פי היסטוריונים צבאיים, אלא לחיל רגלים רכוב. חיילי הבריגדה לא היו מצוידים ברומחים אלא רק ברובים שאותם הם נשאו על כתפיהם, ובמהלך רוב הקרבות הסוסים שימשו אותם בשביל להגיע אל החזית, שם הם היו יורדים מהסוסים ומתקדמים רגלית. לכן היסטוריונים צבאיים מעדיפים לכנות את המתקפה 'הסתערות הפרשים הקלים הגדולה היחידה בהיסטוריה הצבאית'.
להסתערות זאת חלק חשוב במורשת הקרב האוסטרלית. ההסתערות מהווה את רגע השיא של שני סרטים העוסקים בפרשים האוסטרליים בחזית ארץ ישראל: הסרט האפי "40,000 פרשים" שהופק ב-1940, והסרט "הפרשים הקלים" שהופק ב-1987 (ובו ישנה התייחסות רבה גם לקולונל הבריטי ריצ'רד מיינרצהגן, ולמבצע ההטעיה שקדם לקרב). בשנת 2007 נערך שחזור של התקפת הפרשים על ידי "העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל" ועמותת פרשים אוסטרלים המשמרים את מורשת פרשי האנזא"ק.
המחלוקת לגבי אמיתות התמונה

בשנת 1920, במסגרת תערוכת תצלומים ממלחמת העולם הראשונה, הוצג בהבלטה התצלום המופיע בראש הערך. אוצר התערוכה, דונובן ג'וינט, העיד שהתצלום עורר דיונים רבים. אחת הסיבות לכך היא שבתמונה נראים הפרשים הקלים מסתערים קדימה, ומכאן שהיא צולמה מכיוון העמדות הטורקיות. בעוד שנשמעו טענות שהתמונה צולמה על ידי חייל שהתקדם מעבר לקו החזית, הועלתה גם הסברה שהתצלום לקוח משחזור המתקפה ההיסטורית שנערך מאוחר יותר בדיר אל-בלח. אפשרות שלישית שהועלתה הייתה שהתמונה צולמה על ידי אחד מהמגינים הטורקיים, ושמאוחר יותר מצלמתו נלקחה בשבי על ידי האוסטרליים.
ג'וינט העיד שבמהלך התערוכה, מפקד בריגדת הפרשים הקלים וצוותו בדקו את התמונה והעידו שתוואי השטח שבתצלום מתאים לזה של באר שבע ולא של דיר אל-בלח, וכן שהפרשים מתקדמים במבנה שבו התקיימה ההתקפה ולכן אין סיבה לחלוק על אמיתות התמונה.
כ-50 שנה מאוחר יותר, בשנת 1967 שבה והתעוררה המחלוקת סביב התמונה, ערב פרסומו של הספר "בריגדת הפרשים הקלים" של ר. ג'י הל. יושב ראש העמותה האוסטרלית להנצחת מורשת מלחמת העולם הראשונה, ו.ר. לנקסטר כתב מכתב לג'וינט ובו סיכום הסיבות שבגינן העמותה סבורה שהתמונה איננה אמיתית. כתוצאה מכך ג'וינט פנה לארגון ותיקי המלחמה בבקשת עזרה למציאת פרטים באשר לנסיבות שבהם צולמה התמונה. בעקבות פנייתו של ג'וינט נוצר קשר עם החייל לשעבר, אריק ג'י אליוט, אשר מסר תצהיר לגבי הנסיבות שהובילו לצילום התמונה ולפרסומה.
המחלוקת לגבי אמיתות התמונה > עדותו של הצלם – אריק ג'י אליוט

על פי התצהיר שמסר אליוט, במהלך המתקפה על באר שבע הוא שימש בתפקיד של מודד טווחים. בשעה 14:30 בצהרי אותו היום הוא קיבל הוראה מהמפקדה לצאת אל מעבר לקווים של הבריגדה בליווי של מספר קצינים על מנת לייצר מפת טווחים עבור הארטילריה ומכונות הירייה. הקצינים ואליוט אכן התקדמו מעבר לעמדות של הבריגדה והתמקמו בעמדה הנמצאת כ-3 ק"מ בלבד מהעיר באר שבע. על פי ההנחיות של הקצינים אליוט איתר מטרות, מדד את המרחקים אליהם והקריא אותם לקצינים. לאחר מכן הקצינים שבו לכיוון הבריגדה, בעוד הוא נשאר על מנת לשרטט מפת טווחים. בעודו משרטט את המפה הוא הבחין בענן אבק מכיוונה של הבריגדה ולהפתעתו הבחין בשלוש שורות של פרשים שמתחילים לדהור לכיוון באר שבע. בתיקו האישי הייתה מצלמה קטנה והוא הספיק לצלם את הפרשים המתקרבים, ואחרי כן לארוז את חפציו ולחזור למפקדה.
התצהיר של אליוט מספר שבשנת 1918 הוא מסר את סרטי הצילום לחברו שהיה בדרך חזרה מהחזית לאוסטרליה וביקש ממנו לפתח את התמונות ולשלוח אותם להוריו. הוא גם סיפר לחבר שבין התמונות נמצאת תמונה של המתקפה על באר שבע ושהחבר מוזמן לשמור ממנה עותקים. עם שובו של אליוט לאוסטרליה, הוריו מסרו לידיו את התמונות שהם קיבלו בדואר, ובין התמונות אכן הייתה התמונה שהוא צילם במהלך הקרב על באר שבע. אליוט הכין מספר עותקים של התמונה ונתן אותה לחבריו מהבריגדה. הוא גם הצהיר שהתמונה שהופיעה בתערוכה (ושמופיעה בראש הערך) אכן הייתה אותה התמונה שהוא צילם ביום הקרב על באר שבע.
המחלוקת לגבי אמיתות התמונה > המשך המחלוקת לגבי התמונה

בשנת 1983 התפרסם מאמר מאת איאן ג'ונס תחת הכותרת "האם זאת המתקפה על באר שבע?". ג'ונס מונה את הסיבות העיקריות שהביאו את העמותה האוסטרלית להנצחת מלחמת העולם הראשונה לפקפק באמיתות התמונה, שכללו:
מבנה הפרשים התוקפים איננו נכון.
האדמה בבאר שבע צחיחה, ומשום כך הפרשים התוקפים העלו הרבה מאוד אבק בדהירתם, מה שאיננו נראה בתצלום.
הפרשים תקפו לכיוון מערב בשעת הדמדומים ולכן הצל שלהם היה אמור להיות מאחוריהם.
ההתקפה התבצעה במורד ההר ואילו בתמונה נראה שהפרשים דוהרים במעלה ההר.
חוסר הסבירות בנסיבות שהביאו לצילום התמונה.
את הטענות הללו שולל ג'ונס במאמרו. ג'ונס מציין שעל פי העדות של מפקד הבריגדה, וכן של חיילים רבים אותם הוא ראיין, מבנה ההתקפה ותואי השטח הנראים בתצלום תואמים את אלו ששררו במהלך הקרב. הוא מציין שענן האבק שמצוין בתיאורים רבים של הקרב מתואר על ידי חיילים שהביטו על המתקפה לכיוון מערב – כשהשמש בעיניהם – ועבורם האבק נראה בולט במיוחד. לעומת זאת עבור החיילים שהביטו על המתקפה מכיוון מזרח, כשהשמש בגבם, האבק לא היה בולט במיוחד ואכן לא מצוין בזכרונותיהם של חיילים אלו. ג'ונס טען שההתקפה לא הייתה לכיוון מערב אלא לכיוון צפון מערב, וכיוון זה מתאים עם כיוון הצל שנראה בתמונות. כמו כן הוא טען שעדותו של אליוט מורידה את הספקות לגבי הנסיבות שהובילו לצילום התמונה. מסיבות אלו ג'ונס טען שאין סיבה לפקפק במהימנות התצלום.
חרף מאמר זה הספקות לגבי התמונה לא נשכחו ובשנת 1997 התפרסמה כתבה מאת מתיו וודהד וג'קוי לובך בירחון "עיתות מלחמה" (Wartime) תחת הכותרת "המתקפה על באר שבע, 1917: האם התמונה מקורית או מבוימת?", ושם נטען שהתצלום בכל זאת מתאר את שחזור הקרב בדיר-אל בלח ולא את המתקפה המקורית על באר שבע. בנוסף בשנת 2008 התפרסמו שני מאמרים באתר עמותת הפרשים הקלים התומכים במאמר זה. בין הסיבות לפקפוק במהימנות התצלום מוזכר שמעבר לשני קווי הפרשים התוקפים הנראים בתמונה, לא נראה בתמונה זכר ל-12,000 החיילים הבריטיים שנמצאו בקווים מרוחקים יותר, שתל-אל סבא לא נראה בתצלום, ושהגדלה של קו הפרשים השני, הנראה בתמונה, מראה שפרשים אלו לא נמצאים במהלך הסתערות.
ראו גם

צילום מלחמה
פארק החייל האוסטרלי
אנדרטת הרוכבים
לקריאה נוספת

עזרא פימנטל, "תשעים שנה למלחמת העולם הראשונה: שחזור כיבוש באר שבע והאירועים בנגב", אריאל מס' 182 (נובמבר 2007), עמ' 74–79
הערות שוליים

↑  קטעים מן הסרט, באתר יוטיוב
↑  "Is This The Charge At Beersheba?" Journal of the Australian War Memorial, October 1983.
תמונה הלקוחה מתוך שחזור מתקפת הפרשים, שנעשה בשנת 2007. משתתפי השחזור הם צאצאי חיילי בריגדת הפרשים הקלים הרביעית.
עבדוליי דיאבי

עבדוליי דיאבי (בצרפתית: Abdoulay Diaby; נולד ב-21 במאי 1991) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקיצוני בבואבישטה.
קריירת מועדונים

דיאבי נולד בנאנטר שבצרפת התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סדאן. ב-4 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד דיז'ון בו הפסידה סדאן 3-1. ב-13 בינואר 2011 חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים בקבוצה הבוגרת. ב-11 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 5-3 לאיסטר. ב-24 באוגוסט 2012 הורחק בדקה ה-80 בניצחון 0-2 נגד קלרמון פוט.
ב-30 ביולי 2013 דיאבי חתם לשלוש שנים בליל וכעבור זמן קצר הושאל לרויאל מוסקרון-פרוולץ. ב-10 באוגוסט ערך את הפועת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-2 נגד בריסל. במוסקרון שיחק שנתיים וחצי כאשר הוא חזר לליל כאשר הוא מלך שערי ליגת העל הבלגית עם 12 שערים. ב-28 בפברואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ליל בניצחון 1-2 נגד אולימפיק ליון. בליל רשם רק 3 הופעות בליגה.
ב-22 במאי 2015 דיאבי חתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית לארבע שנים תמורת 2 מיליון אירו. ב-16 ביולי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד גנט. ב-1 באוגוסט 2015 דיאבי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד מכלן. ב-30 באוגוסט כבש רביעייה בניצחון 1-7 נגד סטנדרד לייז'. את עונת 2015/2016 סיים עם 20 שערים בכל המסגרות והיה מלך שערי הקבוצה בצוותא עם יילה ווסן. במהלך עונת 2017/2018 נפצע בקרסול וסיים את העונה מוקדם מהרגיל.
ב-21 באוגוסט 2018 חתם לחמש שנים בספורטינג ליסבון הפורטוגלית תמורת 4 מיליון אירו, עם סעיף שחרור של 70 מיליון אירו. ב-24 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לספורטינג בראגה.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל לבשיקטש מליגת העל הטורקית. בהמשך הושאל גם לחטאפה ואנדרלכט.
ב-23 באוגוסט 2021 הצטרף לאל-ג'זירה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-19 ביולי 2023 חתם בפנדיקספור מליגת העל הטורקית.
בקיץ 2024 חתם בבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית.
קריירה בינלאומית

באוקטובר 2014, דיאבי זומן לראשונה סגל נבחרת מאלי. ב-11 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד אתיופיה, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
דיאבי השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות.
תארים

ליגת העל הבלגית: 2015/2016, 2017/2018
הסופר קאפ הבלגי: 2016
הגביע הפורטוגזי: 2018/2019
גביע הליגה הפורטוגזי: 2018/2019
הסופר קאפ האמירתי: 2021
רנה זלווגר

| --- | --- |

זלווגר, 2010
 לידה:  25 באפריל 1969 (בת 55) קאטי, טקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  Renée Kathleen Zellweiger 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 עיסוק:  מפיקה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טקסס באוסטין  Katy High School 
 בן או בת זוג:  קני צ'זני (2005–2005)  ג'ים קארי (1999–2000)  ג'ק וייט (2002–2004)  אנט אנסטד (2021–?)  Doyle Bramhall II (2013–2019)  בראדלי קופר (2009–2011) 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר   פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר   4 פרסי גלובוס הזהב   4 פרסי גילדת שחקני המסך   פרס באפט"א לקולנוע
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
רנה קת'לין זלווגר (באנגלית: Renée Kathleen Zellweger; נולדה ב-25 באפריל 1969) היא שחקנית קולנוע ומפיקה אמריקאית. היא זכתה לחשיפה עולמית בהשתתפותה בסרט "ג'רי מגווייר" (1996); הייתה מועמדת פעמיים לפרס האוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על תפקידיה בסרטים "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" (2001) ו"שיקגו" (2002), והיא אף זכתה בפרס בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "קולד מאונטיין" (2003). ב-2019 זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "ג'ודי - מעבר לקשת".
זלווגר זכתה בארבעה פרסי גלובוס הזהב, בארבעה פרסי גילדת שחקני המסך ובתואר אשת השנה של "Hasty Pudding" לשנת 2009.
קורות חייה

זלווגר נולדה בעיירה קאטי, טקסס שבארצות הברית למשפחה נוצרית-אפיסקופלית וקתולית. אביה יליד שווייץ, בעוד אימה ילידת נורווגיה ממוצא סאמי ופיני-קווני. בתיכון למדה בחוג לדרמה והמשיכה ללימודי משחק באוניברסיטת טקסס.
קריירה

בסיום לימודיה הגיעה למספר אודישנים ביוסטון שמהם השיגה תפקידי משנה, בין השאר בסרטו של בן סטילר "מציאות נושכת" (1994). אחר כך הופיעה ב"המנסרים מטקסס - הדור הבא", בו שיחקה לצד מתיו מקונוהיי. כמו כן קיבלה ביקורות טובות בעקבות משחקה בסרט המותחן "אהבה ו-45".
ב-1996 לוהקה לדרמת הספורט "ג'רי מגוויר" לצד טום קרוז. הבמאי קמרון קרואו חשב ללהק לתפקיד שחקנית יותר מוכרת, אבל כשראה את הופעתה של זלווגר בדרמה הרומנטית "The Whole Wide World" השתכנע כי זלווגר היא המתאימה ביותר לתפקיד. הסרט "ג'רי מגוויר" זכה להצלחה קופתית ולביקורות מצוינות, וזלווגר קיבלה מועמדות לפרס איגוד השחקנים האמריקני, לשחקנית המשנה. בעקבות צפייה בסרט זה כתב אריאל הורוביץ את שירו "רנה". ואף על פי כן סרט זה לא הביא לה את הפריצה המיוחלת, וזלווגר שבה לשחק בסרטים עצמאיים צנועים כמו "אשת חיל מי ימצא", בו גילמה יהודייה חסידית בברוקלין ובמותחן הפשע "השקרן", שבו כיכבה לצד אלן בורסטין.
זלווגר חזרה להוליווד בעקבות הדרמה המשפחתית "דבר אחד אמיתי" (1998), שבה כיכבה לצד מריל סטריפ. בהמשך הופיעה לצדו של ג'ים קארי בקומדיה המטורפת "אני, עצמי ואיירין" (2000) ומנגד בקומדיה הסאטירית "האחות בטי" מאותה שנה, שהביאה לה את פרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית קומית. שנה אחר כך הגיעה הפריצה שלה, בסרט "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" על פי ספרה המצליח של הלן פילדינג, בה גילמה רווקה לונדונית המשתוקקת למצוא אהבה. תפקיד זה הביא לה מועמדות ראשונה לפרס האוסקר. בשנת 2002 השתתפה במחזמר זוכה האוסקר "שיקגו". אף על פי שמעולם לא שרה או רקדה קודם לכן, קיבלה מועמדות שנייה לפרס האוסקר, וזכתה בפרס גלובוס הזהב השני שלה. אחר כך השתתפה בתפקיד זוטר במלודרמה "הרדוף לבן" לצד מישל פייפר, ובקומדיה הרומנטית "לגמור עם האהבה", בו כיכבה לצד יואן מקגרגור.
סרטה הבא היה "קולד מאונטן", על פי הרומן של צ'ארלס פרייזר אשר הביא לה את פרס האוסקר לשחקנית המשנה, על תפקידה כ"רובי", נוודת בעלת חוכמת חיים המלמדת את אדה (ניקול קידמן) איך לשרוד את מלחמת האזרחים האמריקנית. לאחר הזכייה באוסקר השתתפה בסרטים "ברידג'יט ג'ונס: סוד החיים", סרט ההמשך ל"יומנה של ברידג'ט ג'ונס", עליו קיבלה מועמדות חמישית רצופה לפרס "גלובוס הזהב". בשנת 2005, היא דיבבה את דמותה של אנג'י בסרט "תפוס את הכריש" של אולפני דרימוורקס ובדרמת האיגרוף "סינדרלה מן", שביים רון הווארד. ב-2007, דיבבה את דמותה של ונסה בסרט "כוורת בסרט". באותה השנה, זכתה בפרס קריסטל למצוינות נשים בקולנוע. בשנת 2009, כיכבה בסרטים "חדשה בעיר", "האחד והיחיד" ו"תיק 39".
ב-2010, שיחקה בסרט "שיר אהבה משלי" לצד פורסט ויטאקר, מדלין זימה וניק נולטה. לאחר 6 שנות הפסקה מהקולנוע, חזרה זלווגר למסכים ב-2016, בסרט ההמשך "ברידג'יט ג'ונס בייבי".
בשנת 2019 כיכבה זלווגר בסרט "ג'ודי - מעבר לקשת", המספר את סיפור חייה של השחקנית ג'ודי גרלנד. זלווגר זכתה לביקורות משבחות על התפקיד, מבקרים רבים ראו תפקיד זה כאחד מן הרגעים הטובים בקריירה שלה. על תפקיד זה זכתה זלווגר בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בטקס פרסי אוסקר ה-92, בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, וכן בפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע.
בשנת 2025 יצא לאקרנים סרט נוסף בסדרת ברידג׳יט ג׳ונס: ״ברידג׳יט ג׳ונס חוזרת לשוק״.
חיים אישיים

זלווגר מתגוררת בבולטימור, מרילנד. יש לה נכסים בלוס אנג'לס, המפטונס, קונטיקט וטקסס.
זלווגר פעילה בקרן לשוויון מגדרי ואף ביקרה בליבריה מטעמם.
בשנת 2005, השתתפה בקמפיין להעלאת מודעות לאיידס מטעם משרד הבריאות השווייצרי.
באפריל 2011, שיתפה פעולה עם המותג טומי הילפיגר בעיצוב ומכירת תיק ייחודי להעלאת המודעות וגיוס כספים למכון לבריאות השד.
חיים אישיים > מערכות יחסים

בין השנים 2000-1999 זלווגר הייתה במערכת יחסים עם השחקן ג'ים קארי שאיתו שיחקה בסרט "אני, עצמי ואיירין" והשניים אף היו מאורסים.
בשנת 2003, יצאה עם המוזיקאי ג'ק וייט מלהקת הווייט סטרייפס.
זלווגר נישאה במאי 2005 לזמר הקאנטרי קני צ'זני, אולם לאחר ארבעה חודשים התגרשו.
בין השנים 2009–2011, יצאה עם השחקן בראדלי קופר, ובין השנים 2012–2019, היא יצאה עם המוזיקאי דויל ברהאמוול.
ביוני 2021, החלה לצאת עם מגיש הטלוויזיה אנט אנסטיד.
חיים אישיים > מערכות יחסים > הופעה חיצונית

ב-20 באוקטובר 2014, זלווגר הגיעה לטקס פרסי "הנשים של הוליווד" שערך המגזין "Elle", במראה פנים שנראה שונה מבעבר, דבר שעורר הדים ציבוריים רבים והצהרות כי לא ניתן לזהותה. זלווגר הגיבה לאחר מכן ואמרה כי היא "שמחה שאתם חושבים שאני נראית שונה". ההופעה של זלווגר הובילה לדיונים ביחס ללחץ המופעל על שחקנים מבוגרים בהוליווד להצעיר את מראם באמצעות ניתוחים פלסטיים, ובמיוחד על נשים.
פילמוגרפיה

טעם להרוג (1992) - סרט טלוויזיה
מציאות נושכת (1994) Reality Bites
(1994) Shake, Rattle & Rock
(1994) Love And A .45
המנסרים מטקסס: הדור הבא (1994) Texas Chainsaw Massacre: Next Generation
רקורד חזק (1995) Empire Records
(1996) The Whole Wide World
ג'רי מגווייר (1996) Jerry Maguire
שקרן (1997) Deceiver
אשת חיל מי ימצא (1998) A Price Above Rubies
דבר אחד אמיתי (1998) One True Thing
רווק על תנאי (1999) The Bachelor
האחות בטי (2000) Nurse Betty
אני, עצמי ואיירין (2000) Me, Myself & Irene
יומנה של ברידג'ט ג'ונס (2001) Bridget Jones's Diary
הרדוף לבן (2002) White Oleander
שיקגו (2002) Chicago
קולד מאונטיין (2003) Cold Mountain
לגמור עם האהבה (2003) Down With Love
ברידג'יט ג'ונס: עובדות החיים (2004) Bridget Jones: The Edge Of Reason
תפוס ת'כריש (2004) Shark Tale - דיבוב
סינדרלה מן (2005) Cinderella Man
מיס פוטר (2006) Miss Potter
כוורת בסרט (2007) Bee Movie
אפאלוסה (2008) Appaloosa
חדשה בעיר (2009) New in Town
מפלצות נגד חייזרים (2009) Monsters vs. Aliens
האחד והיחיד (2009) My One and Only
תיק 39 (2009) Case 39
שיר אהבה משלי (2010) My Own Love Song
כל האמת (2016) The Whole Truth
ברידג'ט ג'ונס בייבי (2016) Bridget Jones's Baby
שונה אך דומה (2017) Same Kind of Different as Me
כאן ועכשיו (2018)
ג'ודי - מעבר לקשת (2019) Judy
ברידג'ט ג'ונס: חוזרת לשוק (2025)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

השלכות (2019)
הכל אודות פאם (2022)
הערות שוליים

↑   בדרכה המבולגנת, דמותה של ברידג'ט ג'ונס פורצת דרך, באתר הארץ, 12 בפברואר 2025
↑  רנה זלווגר וג'ק וויט חוזרים?, באתר ynet, 8 באוגוסט 2005
1 2  מתיחת פנים: איך השתנתה רנה זלווגר?, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2014
↑  קרן בר לב, ‏רנה זלווגר מגיבה: "אני שמחה שאתם חושבים שאני נראית שונה", באתר ‏מאקו‏, 22 באוקטובר 2014
↑  נעם קסל, רנה זלווגר: "אוהבת שחושבים שאני נראית שונה", באתר ynet, 22 באוקטובר 2014
↑  ליטל אבזון, ‏על הפנים: הפרצוף של רנה זלווגר הוא הפרצוף של כולנו, באתר ‏מאקו‏, 22 באוקטובר 2014
↑   אלכס קוז'ינסקי, הניו יורק טיימס, האם הפרצוף החדש של רנה זלווגר מצדיק את השיימינג?, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445354505171  PLWABN: 9810634880705606  BIBSYS: 2022588  BNE: XX1363494  BnF: cb140324169 (data)  CANTIC: a10364456  CiNii: DA18425972  GND: 129601799  ISNI: 0000 0001 1479 4452  LCCN: no98132432  LNB: 000190068  MusicBrainz: 01bdf8e1-36d1-4c2e-bab8-8cd2de4bb169  NKC: xx0033905  NLK: KAC2020K4838  NTA: 192875442  RERO: 02-A003997365  SNAC: w6q828ks  SUDOC: 079050026  VIAF: 106631170   WorldCat (עם VIAF): 106631170
ג'וליאן אלדן וייר

| --- | --- |
ג'וליאן אלדן וייר, בשנות 1880
ג'וליאן אלדן וייר, בשנות 1880
 לידה:  30 באוגוסט 1852 וסט פוינט, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בדצמבר 1919 (בגיל 67) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Windham Center Cemetery 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת פונט אוון 
 הושפע על ידי:  ז'אן-לאון ז'רום 
 צאצאים:  Dorothy Weir Young 
 
ג'וליאן אלדן וייר (באנגלית: Julian Alden Weir;‏ 30 באוגוסט 1852 - 8 בדצמבר 1919) היה צייר אימפרסיוניסט אמריקני וחבר במושבה Cos Cob ליד גריניץ', קונטיקט. וייר היה גם אחד המייסדים של קבוצת "העשרה", קבוצה של אמנים אמריקאים שהתאגדו בשנת 1898 כדי להציג את עבודותיהם כקבוצה מאוחדת סגנונית.
ביוגרפיה

וייר נולד ב־30 באוגוסט 1852, השני מבין שישה עשר ילדים, וגדל בווסט פוינט, ניו יורק. אביו היה הצייר רוברט וולטר וייר, פרופסור לציור באקדמיה הצבאית בווסט פוינט שלימד אמנים כמו ג'יימס אבוט מקניל ויסלר. אחיו הגדול, ג'ון פרגוסון וייר, הפך גם הוא לאמן נוף ידוע שצייר בסגנונות של אסכולת נהר הדסון וברביזון. הוא היה פרופסור לציור ועיצוב באוניברסיטת ייל משנת 1869, החל את תוכנית האמנות האקדמית הראשונה בקמפוס אמריקאי.
ראשית הקריירה

ג'וליאן וייר קיבל את הכשרתו הראשונה לאמנות באקדמיה הלאומית לעיצוב בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19, לפני שנרשם לבית הספר לאמנויות בפריז בשנת 1873. בעודו בצרפת למד אצל האמן הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום, והם הפכו לחברים טובים. וייר נתקל בפעם הראשונה באימפרסיוניזם, והגיב בחריפות. הוא התלונן על האימפרסיוניסטים במכתב מ־15 באפריל 1877 להוריו ואמר: "הם לא מתבוננים נכון, והרישום לא מדויק בצורתו אלא נותנים לך רושם ממה שהם מכנים טבע".
כצייר שמרן בשלב זה בקריירה שלו, וייר זכה להערכה על ידי בני דורו האירופיים.
וייר פגש את ג'יימס מקניל ויסלר בלונדון לפני שחזר לניו יורק בשנת 1877. עם שובו לניו יורק, הפך וייר לחבר של אגודת האמנים האמריקאים והמשיך להציג את עבודתו באקדמיה הלאומית לעיצוב, שם הציג לראשונה את הציורים בשנת 1875. הוא הרוויח שכר באמצעות ציורי דיוקן והוראת שיעורי אומנות בבית הספר לאמנות קופר יוניון, הליגה לסטודנטים לאמנות ובשיעורים פרטיים.
עבודותיו כאמן צעיר התרכזו בטבע דומם ובדמויות אנושיות, אותם הציג בסגנון ריאליסטי, השונה מסגנון יצירתו של אדואר מאנה. וייר רכש שני ציורים של מאנה במהלך הקיץ של 1880 ו- 1881, "אישה עם תוכי" ו"נער עם חרב", עבור אספן ניו יורק ארווין דייוויס. אז היה ברור שוייר החל לאבד את סלידתו הקודמת מהאימפרסיוניזם הצרפתי.
בשנות השמונים של המאה ה-19 לאחר נישואיו עם אנה בייקר בשנת 1883, עבר וייר לווילטון, קונטיקט, אזור כפרי-חקלאי, כעת האתר ההיסטורי הלאומי של חוות וייר. שם הוא חיזק את ידידותו עם האמנים אלברט פינהאם ריידר וג'ון הנרי טוואצ'טמן. גישתם האומנותית של וייר וטוואצ'טמן הייתה זהה והשניים לפעמים ציירו והציגו יחדיו.
שניהם לימדו בליגת סטודנטים לאמנות. בשנת 1889 הציגו שניהם ומכרו חלק גדול מציוריהם בגלריה אורגיס בניו יורק.
חבר קרוב נוסף של וייר, היה הצייר אמיל קרלסן, שהיה בקיץ עם וייר בחווה שלו, לפני שרכש את ביתו בפאללס וילג' בקונטיקט. הנוף הפסטורלי של הסביבה מופיע לרוב בציוריו. המקום היה גם מפלט מההמולה של ניו יורק העירונית. וייר אהב לעבוד בעיר, אך לעיתים קרובות קשה היה לו לשאת המהומה שם.
אימפרסיוניזם

בשנת 1891 השלים וייר עם תפיסת האימפרסיוניזם ואימץ אותה כסגנון אישי. התערוכה שלו בגלריה בלקסלי באותה השנה הציגה בבירור את הזיקה החדשה שלו לסגנון האימפרסיוניסטי. עבודותיו הדגימו נטייה לפלטת צבעים בהירים יותר, בגוונים של צבעי פסטל בדומה לאימפרסיוניסטים.
אשתו אנה נפטרה בשנת 1892, אך וייר התחתן שנית באותה שנה עם אחותה אלה בכר. בנישואין חדשים אלה, הוא ירש חווה נוספת. המקום החדש היה כעת רכושו החוקי, אך זו לא הייתה הפעם הראשונה שהוא ראה את חוות ווינדהאם. החווה הייתה יפה והכפר שמסביב השפיעו עליו מאוד.
וייר זכה להערכה נוספת ובשנת 1893 כאשר איגוד האמנות האמריקני ערך תערוכה של עבודותיו עם יצירותיו של טוואצ'טמן - תערוכה השוואתית עם ציורים שנעשו על ידי קלוד מונה ופול בסנארד. זה היה אירוע יוקרתי שהעיד כי עולם האמנות הבחין במותג האמריקאי של האימפרסיוניזם. באותה העת, וייר חש חמלה כלפי אלה שאיבדו את מקום עבודתם בשפל הכלכלי. וייר עזר לגייס כסף עבור המובטלים בתערוכות ציור.