stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדינת אויב

מדינה מגדירה מדינה אחרת כמדינת אויב כאשר הן מצויות במצב מלחמה (פורמלי או בלתי-פורמלי).
בסכסוכים אזוריים, בדרך כלל אחת המדינות מגדירה בחוקיה מדינה אחרת כ"מדינת אויב". אולם ישנם גם שימושים אחרים, למשל פרק ח' במגילת האומות המאוחדות מגדיר את יפן וגרמניה כ"מדינות אויב", כי הן נתפסו כאיום על שלום העולם בזמן חתימת המגילה, תקופת תום מלחמת העולם השנייה. במשך השנים נעשו מספר ניסיונות להסיר הגדרות אלה, אך הם לא נשאו פרי.
בישראל

במדינת ישראל, המונח "אויב" מוגדר בסעיף 91 לחוק העונשין: "מי שהוא צד לוחם או מקיים מצב מלחמה נגד ישראל או מכריז על עצמו כאחד מאלה, בין שהוכרזה מלחמה ובין שלא הוכרזה, בין שיש פעולות איבה צבאיות ובין שאינן וכן ארגון מחבלים". עם זאת, אין הגדרה חד משמעית למונח "מדינת אויב".
פקודת המסחר עם האויב מגבילה סחר בינלאומי עם מדינות אויב. על פי פקודה זו, המדינות שהסחר עימן אסור כיום הן איראן, סוריה, עיראק ולבנון. הפקודה היא במקורה חוק בריטי, שנחקק עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ונועד למנוע סחר עם גרמניה הנאצית ובנות בריתה, ואשר מדינת ישראל התאימה אותו לצורכי מלחמותיה מאז 1948. עם זאת, שר האוצר מאריך מדי שנה את היתר הסחר עם עיראק, בהתאם לסמכותו לפי חוק זה.
חוק יסוד: הכנסת אינו מגדיר מהי "מדינת אויב", אף על פי שמושג זה מוזכר בו. על פי החוק, מי ששהה במדינת אויב שלא כדין במשך שבע שנים אינו יכול להגיש מועמדות לכנסת.
חוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) מונה מספר מדינות עוינות, ומקובל להתבסס עליו להגדרת "מדינת אויב" כאחת מהמדינות הרשומות בו: לבנון, סוריה, עיראק, תימן ואיראן. בחוק רשומות גם מצרים וירדן, שאתן חתמה ישראל הסכמי שלום ולכן אינן מדינות אויב.
בחוק רשומה גם סעודיה, אף שהצטמצמה העוינות שלה לישראל (מטוסי נוסעים ישראלים רשאים לטוס מעליה, וישנם קשרים לא רשמיים בינה לבין ישראל).
הערות שוליים

↑   פקודת המסחר עם האויב, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  החלטת שר האוצר האחרונה למתן היתר לסחר עם עיראק עד ל-31 בדצמבר 2024.
↑  הרשאה משנת 2016
לוויין קרב

לוויין קרב הוא אמצעי לחימה המוצב במסלול בחלל. כיום, על פי הידוע, אין לווייני קרב בחלל, וזאת עקב "אמנת החלל החיצון" מ-1967, האוסרת הצבת כלי נשק בחלל ועל הירח. סיבה מרכזית ליצירת האמנה הייתה האפשרות לשימוש בלוויני קרב לתקיפה גרעינית בהפתעה וללא התרעה מוקדמת. ניסויים בשימוש בלווייני קרב החלו כבר בשנות ה-60 על ידי ברית המועצות, ששיגרה לווייני קמיקזה שתקפו לווייני מטרה בהצלחה. לווייני קרב משמשים לתקיפת מטרות ואף להגנה. לווייני קרב משמשים בלוחמת חלל-חלל ואף בלוחמת חלל-קרקע. עקב האיסור בהצבת כלי נשק בחלל מתמקדות המעצמות בפיתוח ובבנייה של כלי נשק כאלו.
סוגים של לווייני קרב

מחלקים את לווייני הקרב למספר קטגוריות, המבוססות על מיקום המטרה ושיטת התקיפה. בלוחמת חלל-חלל, שבה התוקף והנתקף נמצאים בחלל, קיימים מספר לווייני קרב. 
לוויין תקיפה - משמש לשיגור עצמים מתוך כוורת המחוברת אליו, כנגד מטרה בחלל. ניתן להשתמש בעצמים המבוססים על אנרגיה קינטית או עצמים מבוססי מנוע. עצמים המבוססים על מנוע חמושים בראש קרב המכיל חומרי נפץ. 
לוויין קמיקזה - לוויין המכיל חומרי נפץ ומשמש כראש קרב. הלוויין מתפוצץ בקרבת לוויין המטרה או בעת התנגשות בו. האפשרות לשימוש בלוויין בעל ראש קרב גרעיני, כחלק מאסטרטגיות של מלחמה גרעינית, יצרה יישומים בלוחמת חלל-קרקע ואף בלוחמת חלל-חלל.
לווין גרעיני- בעת הפעלתו בחלל משמש להשמדה של כלי חלל באזור נרחב. בנוסף, יכול לייצור, לאורך זמן, אזור המשמיד כל כלי חלל העובר דרכו. בלוחמת חלל-קרקע ישמש הלוויין הגרעיני לתקיפה של מטרות על פני כדור הארץ. שיטת תקיפה זו מאפשרת מכה גרעינית בהפתעה, כמעט ללא התרעה מוקדמת.
אמצעי לחימה כנגד לוויינים

קיימים מספר אמצעי לחימה מבצעיים שניתן להשתמש בהם כנגד לוויינים. טילי קרקע-חלל בעלי ראש קרב קונבנציונלי נוסו בהצלחה על ידי ברית המועצות ועל ידי ארצות הברית וב-2007 גם על ידי סין. טילים אלו יכולים ליירט לוויינים במסלול נמוך. ב-1985 ביצעה ארצות הברית שיגור מוצלח של טיל אוויר-חלל על ידי מטוס אף-15, שפגע בלוויין שנע במסלול נמוך. ניסויים שביצעו ברית המועצות וארצות הברית בשנות ה-50 וה-60 הראו כי נשק גרעיני המופעל בחלל פוגע קשות במערכי לוויינים. לוויין עלול להיפגע ישירות מהפיצוץ ואף מהפעימה האלקטרומגנטית (EMP) ומהענן הרדיואקטיבי הנותר. בנוסף יכול לוויין להיפגע על ידי תקיפה ישירה על ידי לוויין אחר. ניתן אף לשבש את התקשורת שלו עם תחנת הפיקוד ובקרה שעל הקרקע.
ראו גם

לוחמת חלל
נשק נגד לווינים
לקריאה נוספת

"היתכנות טכנית של יוזמת ההגנה האסטרטגית", מייקל מאי, בתוך "אסטרטגיה של נשק קונוונציונלי", עורך: ג'רלד שטיינברג, האוניברסיטה הפתוחה (1997)
"מלחמה ואסטרטגיה", מאת יהושפט הרכבי, עמ' 133, 232, הוצאת מערכות, תל אביב (2005)
תשובה לשאלה: מהי נאורות?
לקריאה נוספת

עמנואל קאנט, "תשובה לשאלה: נאורות מהי?" [דצמבר 1784]; מגרמנית: ידידיה פלס, בתוך: עזמי בשארה (עורך), הנאורות – פרוייקט שלא נשלם?: שש מסות על נאורות ומודרניזם; מבואות והערות למסות: רנה קלינוב, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשנ"ז 1997, עמ' 45–52.
עמנואל קאנט, מהי נאורות?: מאמרים פוליטיים; תרגם מגרמנית: יפתח הלרמן-כרמל; עריכה מדעית והקדמות: פיני איפרגן, תל אביב: רסלינג ('לוגוס'), 2009.
Immanuel Kant, 'Beantwortung der Frage: Was ist Aufklärung?,' Berlinische Monatsschrift 1784, H. 12, pp. 481-494.
הערות שוליים

↑  עמנואל קאנט, "תשובה לשאלה: נאורות מהי?"; מגרמנית: ידידיה פלס, בתוך: עזמי בשארה (עורך), הנאורות – פרוייקט שלא נשלם? (תל אביב תשנ"ז 1997), עמ' 45.
1 2  עמנואל קאנט, "תשובה לשאלה: נאורות מהי?"; מגרמנית: ידידיה פלס, בתוך: עזמי בשארה (עורך), הנאורות – פרוייקט שלא נשלם? (תל אביב תשנ"ז 1997), עמ' 49.
1 2  עמנואל קאנט, "תשובה לשאלה: נאורות מהי?"; מגרמנית: ידידיה פלס, בתוך: עזמי בשארה (עורך), הנאורות – פרוייקט שלא נשלם? (תל אביב תשנ"ז 1997), עמ' 51.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590321205171  BnF: cb135668110 (data)  GND: 1023026562  VIAF: 175146105   WorldCat (עם VIAF): 175146105
מחוז פונטבדרה

מחוז פונטבדרה הוא מחוז של הקהילה האוטונומית של גליסיה, בספרד. היא גובלת במחוזות לה קורוניה בצפון, לוגו בצפון מזרח, אורנסה במזרח, במחוז ויאנה דו קסטלו בדרום בפורטוגל ובאוקיינוס האטלנטי במערב. בירתה היא העיר פונטבדרה.
על פי מרשם התושבים העירוני של שנת 2021 (של הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה), אוכלוסיית המחוז מנתה 943,015 תושבים, ב-61 רשויות מקומיות. ויגו היא העיר המאוכלסת ביותר במחוז, ובה 292,374 תושבים, בעוד בפונטבדרה התגוררו יש 82,828 תושבים.
בתחום המחוז זה נמצא הפארק הלאומי של האיים האטלנטיים של גליסיה.
את המחוז מנהלת המועצה המחוזית של פונטבדרה היושבת בבניין מטה בעיר פונטבדרה ומטה משני בעיר ויגו, בשניהם ניתן שרות לתושבי המחוז וכן תמיכה טכנית, כלכלית וטכנולוגית לרשויות המקומיות במחוז.
גאוגרפיה

המחוז ממוקם בפינה הדרומית מערבית של הקהילה האוטונומית של גליסיה. הוא גובל במחוזות לה קורוניה, לוגו ואורנסה, כמו גם בפורטוגל בגבולו הדרומי. ממערב המחוז גובל באוקיינוס האטלנטי.
מחוז פונטוודרה הוא אחד המחוזות הספרדיים הקטנים ביותר, שטחו 4,495 קמ"ר.
גאוגרפיה > אקלים

אקלים מחוז פונטבדרה הוא אקלים חופי אוקיאני, עם טמפרטורות מתונות ממוצעות בכל ימות השנה וכמות גשמים גבוהה. משקעי שלג, או כפור, נדירים במחוז.
דמוגרפיה

במחוז פונטבדרה, נכון לשנת 2021, 942,665 תושבים והוא המחוז ה-16 במספר התושבים בין מחוזות ספרד. רוב האוכלוסייה מרוכזת בחופי שלושת לשונות הים (rías) הגדולים שבמחוז (ארוזה, פונטבדרה וויגו). במחוז צפיפות אוכלוסין של 209.52 תושבים/קמ"ר, גבוהה מהממוצע במדינה. אוכלוסיית המחוז גדלה בהדרגה עד 2011, אז הגיעה לשיא של 963,511 תושבים. מאז אוכלוסיית המחוז הולכת ופוחתת בהדרגה.
בבירת המחוז, פונטבדרה, רק 8.79% מאוכלוסיית המחוז, העיר ויגו היא העיר המאוכלסת ביותר המחוז עם 31.18% מן האוכלוסייה. בוויגו גם עיקר הפעילות הכלכלית במחוז.
צפיפות אוכלוסין במחוז (2018)
גידול האוכלוסייה בין 1998 ל-2008
גידול האוכלוסייה בין 2008 ל-2018
הערות שוליים

↑  Prego, CarlosVigo amplía su brecha con Pontevedra y se afianza como la urbe española más poblada sin ser capital. Faro de Vigo, January 17, 2019. אורכב, 4 בפברואר 2024
↑  Provincias de España en cuanto a población en julio 2023
תמרור המוצב בכבישים ומציין כניסה לתחומי המחוז
רמות מנשה

ערך זה עוסק בחבל ארץ בישראל. אם התכוונתם לקיבוץ באותו השם, ראו .
| --- | --- |

עננים מעל יער חורשן
 מידע כללי
 גובה:  400 מ' 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  דרום הכרמל
 רכס הרים:  הכרמל 
 קואורדינטות:  32°35′00″N 35°08′00″E﻿ / ﻿32.583333333333°N 35.133333333333°E﻿ / 32.583333333333; 35.133333333333
  (למפת הכרמל מוגדלת) רמות מנשה(למפת הכרמל רגילה) רמות מנשה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמות מנשה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רמות מנשה
 
רכס רמות מנשה כפי שנראה מעמק יזרעאל ליד קיבוץ הזורע. במרכז תל זריק
רָמות מְנַשֶּׁה (נקרא בעבר "רמת מנשה"; בערבית: בַּלַאד אַל-רוּחַה, "ארץ הרוחות") הוא חבל ארץ במרכז הכרמל.
שטח החבל כ-200 קמ"ר וצורתו מלבנית. החבל נתחם על ידי נחל עירון (ואדי עארה) בדרום-מזרח, עמק יזרעאל בצפון-מזרח, נחל יקנעם ונחל תות (ואדי מילק) בצפון, רכס הכרמל ובקעת הנדיב במערב. חלקו המערבי הוא גבעות נמוכות, ההולכות וגבוהות לכיוון מזרח, שם יורדות בחדות לעבר עמק יזרעאל. הגובה הממוצע של האזור הוא כ-250 מטר מעל פני הים ופסגותיו הגבוהות מתנשאות לגובה של כ-400 מטר.
רמות מנשה מנוקזות למזרח אל נחל קישון, ולדרום, מערב וצפון אל הים התיכון. הנחלים העיקריים ברמות מנשה הם נחל גחר, נחל משמר העמק, נחל מדרך ונחל קיני הזורמים מזרחה לנחל קישון, נחל דליה, נחל תנינים, נחל עדה ונחל ברקן הזורמים מערבה לים התיכון. ברמות מנשה מעיינות רבים, וחלק מהנחלים זורמים לאורך רוב ימות השנה.
מבנה גאולוגי

מבחינה גאולוגית אזור רמות מנשה הוא קער בין רכס הכרמל לרכס אמיר, המורכב מסלעי גיר קשה ודולומיט מתקופת הקרטיקון העליון. בניגוד אליהם, רוב הקרקע ברמות מנשה עשויה מקירטון מאוחר יותר – מתקופת האאוקן, סלעים אלו רכים ואטומים יותר ולכן הנוף ברמות מנשה הוא פחות מצוקי ומחורץ ויותר גבעי. בחלקן המזרחי של רמות מנשה, בקרבת קיבוץ מגידו, ניתן למצוא גבעות געשיות מתקופת הפליסטוקן.
אקלים

ברמות מנשה שורר אקלים לח למחצה, כמות המשקעים הממוצעת נעה בין 600 ל־700 מ"מ בשנה, והטמפרטורה הממוצעת היא כ־18 מעלות צלזיוס. רמות מנשה דומות לכרמל בכמות המשקעים ובטמפרטורה הממוצעת אך התנודתיות של הטמפרטורה גבוהה יותר וכן הלחות היחסית נמוכה יותר – ודומות לאקלים בהרי השומרון בשל המרחק מהים.
חי וצומח

רוב אזור רמות מנשה משמש כקרקע חקלאית או כשטחי מרעה אך בערוצי הנחלים ובאזורים מסוימים נשמרה הצמחייה הטבעית הכוללת סירה קוצנית, אלון התבור, חרוב, תורמוס ההרים, כלנית מצויה ורקפת מצויה (בחורף ובאביב), תות עץ ויערות מחטניים בנטיעת קק"ל. בין בעלי החיים ניתן למנות את טריטון הפסים, קרקל, צבי ארץ ישראלי, בז ומיני זוחלים.
חי וצומח > מרחב ביוספרי

פארק רמות מנשה משתרע על פני 84,000 דונם משטח המועצה האזורית מגידו. בשנת 2006 פתחה המועצה האזורית בהליכים רשמיים מול אונסק"ו להכרה בפארק כשמורה ביוספרית. החל מיוני 2011, נקרא הפארק בשם "מרחב ביוספרי רמות מנשה"
בתחומי הפארק קיימים יער מחטני, יער של אלון התבור, יער מעורב, שטחי בתה, שטחי חקלאות ומרעה, גבעות געשיות, אתרים ארכאולוגיים, נחלים ומעיינות. בין האתרים הבולטים בפארק: עמק השלום, מערת הפלמ"ח, אנדרטת הקיבוצים, נחל השופט, מעין עין ריחניה, גבעת הרקפות ויער הזורע.
היסטוריה

פעילות בני האדם ברמות מנשה החלה בתקופות קדומות. האזור אופיין כאזור כפרי ונוודי. בתקופה הרומית ובתקופה הביזנטית הייתה באזור פריחה התיישבותית. היישובים שכנו לרוב בפסגות והתפרנסו בעיקר מחקלאות. היישוב הגדול ברמה במאה ה-19 היה אום א-זינאת שכשליש מתושביו הגיעו בעקבות חיל המשלוח של מוחמד עלי ב-1832. בנוסף היו מפוזרים בו מספר יישובים קטנים ובהם דליית (אל) רוחה שאדמותיו היו בבעלות משפחת טואני (ת'ווייני) הלבנונית, ג'וערה, אום דפוף וריחניה.
בעת החדשה הייתה באזור התיישבות כפרית דלילה שהחלה להתפתח בעקבות הישארות באזור של פליטי מוחמד עלי במאה ה-19. עקב הזמינות לרכישת קרקעות והקרבה היחסית לחיפה, החלה להתפתח באזור ההתיישבות היהודית בשלהי המאה ה-19 של גוש זיכרון-יעקב ובנותיה.
רכישת קרקעות על ידי מוסדות ציוניים החלה ב-1917, כאשר פיק"א רכשה חלקות קטנות יחסית. ב-1935 החלו החברות הכשרת היישוב ו"צור" (עבור הקרן הקיימת) לרכוש אדמות בכמות גדולה יותר.
בעקבות פרוץ המרד הערבי בשנת 1936 החל גל התיישבות יהודית נוסף ברמות מנשה שנמשך עד קום המדינה במטרה ליצור רצף יישובי-יהודי בין מישור החוף לבין עמק יזרעאל. היישוב הראשון שאוכלס היה ג'וערה.
לקראת קום המדינה שימשו הגבעות של רמות מנשה את ארגון ההגנה כשטח אימונים, ובהן גם נערך קורס הקצינים של ההגנה. גם מאז קום המדינה עושה צה"ל שימוש באזור כשטחי אימונים הן באש והן לניווטים. בפברואר 1992 התרחש פיגוע בחיילי צה"ל במהלך אימון.
בעשור הראשון של המאה ה-21 נסלל דרך רמות מנשה קטע מכביש חוצה ישראל. לאחר עיכובים שנבעו מעתירה לבג"ץ בגין הפגיעה בסביבה, נכללו בכביש גשרים ארוכים ושתי מנהרות שנועדו לצמצם את הפגיעה ברצף האקולוגי משני צדדיו. לאחר בנייתו הפך הכביש למאפיין בולט בנוף בחלקים נרחבים של רמות מנשה.
הערות שוליים

↑  שינוי השם כפי שפורסם על ידי ועדת השמות הממשלתית
↑  מצטפא כבהא, המזרח התיכון בימינו: הפלסטינים – עם בפזורתו, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 119.
↑  ענת בר-כהן, היישוב ברמות מנשה בתקופה הרומית-ביזנטית, עבודת סמינריון לתואר שני, המחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן
↑  ענת בר-כהן, רכישות קרקע באזור זיכרון-יעקב והשפעתם על הפיתוח היישובי תרמ"ב–תרע"ז, עבודת סמינריון לתואר שני, המחלקה לגאוגרפיה, אוניברסיטת בר-אילן
↑  ענת בר-כהן, הזיקה שבין התנאים הסביבתיים לבין היישוב הכפרי המסורתי והמצב האגררי ברמות מנשה לפני קום המדינה, עבודת תזה לתואר שני, המחלקה לגאוגרפיה והמחלקה ללימודי ארץ-ישראל וארכאולוגיה, אוניברסיטת בר-אילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558827005171  LCCN: nr92001106  VIAF: 316599991   WorldCat (עם VIAF): 316599991 
גבעת הרקפות ברמות מנשה
שדה של תורמוס ההרים ברמות מנשה
סיפורו של חייל

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה A Soldier's Play  של צ'ארלס פולר
 בימוי:  נורמן ג'ואיסון 
 הופק בידי:  נורמן ג'ואיסון, פטריק פלמר, רונלד שוורי
 תסריט:  צ'רלס פולר 
 עריכה:  מארק וורנר
 שחקנים ראשיים:  הווארד רולינס אדולף סיזר דנזל וושינגטון לארי ריליי
 מוזיקה:  הרבי הנקוק 
 צילום:  ראסל בויד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בספטמבר 1984
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בלשי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לואיזיאנה 
 תקופת התרחשות:  1944 
 תקציב:  6,000,000‏$
 הכנסות:  21,000,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   soldiersstory
 פרסים:  פרס NAACP Image  פרס הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפורו של חייל (באנגלית: A Soldier's Story) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1984 המבוסס על המחזה זוכה פרס פוליצר A Soldier's Play מאת ריצ'רד פולר, שכתב גם את התסריט. הסיפור הוא על גזענות והפרדה גזעית במחנה אימונים של צבא ארצות הברית בו הקצינים והמפקדים הם לבנים והחיילים הטירונים הם שחורים וסובלים מחוקי ג'ים קרואו הגזענים.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר ופרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (אדולף סיזר). הסרט זכה בפרס NAACP Image לסרט הטוב ביותר בשנת 1985 ובאותה שנה זכה גם בפרס הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה.
את המוזיקה חיבר הרבי הנקוק ויש בו קטעי שירה ונגינה עם הזמרת פטי לאבל(אנ') והשחקן לארי ריליי(אנ').
נורמן ג'ואיסון הציע את התסריט להאחים וורנר, סרטי יוניברסל, יונייטד ארטיסטס ומטרו גולדווין מאייר אבל אף אחד מהם לא התעניין בנושא הגזענות בצבא במלחמת העולם השנייה. לבסוף הסכימו בסרטי קולומביה למרות החששות מכישלון כלכלי של הסרט, שהתבדו.
תקציר העלילה

השנה היא 1944. במחנה "פורט ניל" בלואיזיאנה מתאמנים חיילים שחורים לקראת שליחתם למלחמה באירופה במלחמת העולם השנייה.
קפטן דבנפורט (הווארד רולינס) נשלח ממחלקת המשפטים של הצבא בוושינגטון לחקור את הרצח של סרג'נט ווטרס (אדולף סיזר) שנרצח ביריות אקדח מחוץ למחנה.
הוא מתקבל בקרירות על ידי מפקד המחנה קולונל ניבנס (טריי וילסון) שמקציב לו 3 ימים לחקירה וכועס ששלחו דווקא קצין שחור לחקור את הרצח שלדעתו בוצע על ידי הקו קלוקס קלאן.
דבנפורט מגיע למחלקה של ווטרס ומתחיל בחקירה. בהתחלה מתברר לו שאת הרצח לא ביצעו הקו קלוס קלאן, כי הם מורידים את הדרגות מהקרבן כדי להשפילו לפני שהם רוצחים אותו, מה שלא היה במקרה זה.
דבנפורט חקר שני קצינים לבנים שהתעמתו עם ווטרס בליל הרצח והכו אותו אך שחרר אותם כשהתברר לו שסוג הנשק שהיה להם לא התאים לקליעים בגופו של ווטרס.
הוא מגיע לצריף במחלקה ומתחיל לחקור כל אחד לחוד. טר"ש פיטרסון (דנזל וושינגטון) מספר על מקרה שווטרס הכריח לצאת איתו לקרב אגרופים והביס אותו. אחרים מספרים על קשיחותו של ווטרס. המחלקה הייתה למעשה קבוצת בייסבול מצליחה. הבולט בקבוצה היה ג'יי. סי. ממפיס (לארי ריליי) ובזכותו משחקו עמדה הקבוצה להתמודד בפעם הראשונה בהיסטוריה נגד היאנקיז.
ווטרס לא היה יכול לסבול את התשבחות שמקבל ממפיס מהלבנים. הוא תיעב את ה"ניגרוס" שמשפילים את עצמם לפני הלבנים וסבר שאם יחסלו אותם זה ימעיט את השנאה לשחורים, לכן החליט לחסל את ממפיס.
באחר המקרים היו יריות במחנה ושני שחורים נרצחו. ווטרס דאג לשתול אקדח מתחת למיטתו של ממפיס ועצר אותו באשמת רצח למרות שכל חבריו העידו שהוא היה באותו זמן בצריף. ממפיס התאבד בכלא.
דבנפורט היה משוכנע שהרוצחים הם מהמחלקה. פיטרסון וחברו טוראי סמול (דייוויד האריס) הרגישו בכך וברחו מעמדת השמירה ונתפסו. דבנפורט חקר את סמול וזה נשבר ושחזר את מה שקרה. הוא ופיטרסון היו במשמרת ומצאו את ווטרס שיכור ופצוע הוא זיהה אותם ואמר כי הוא אחראי למות ממפיס וכי למרות זאת השנאה לכושים לא פחתה. באתו זמן ירה פיטרסון לעברו ורצח אותו.
לאחר זה חוקר דבנפורט את פיטרסון שאומר "לא הרגתי אדם חשוב, יש אנשים שמגיע להם למות". דבנפורט שואל אותו "מי נתן לו את הרשות לשפוט?"
הסרט מסתיים בצעידת החיילים לקראת שליחתם למלחמה באירופה.
שחקנים

הווארד אי. רולינס ג'וניור (אנ') בתור CPT. ריצ'רד דבנפורט
אדולף קיסר בתור MSG. ורנון ווטרס
ארט אוונס בתור PVT. ג'יימס ווילקי
דייוויד אלן גריר בתור CPL. ברנרד קוב
דייוויד האריס בתור PVT. טוני סמולס
דנזל וושינגטון בתור PFC. מלווין פיטרסון
דניס ליפסקומב בתור CPT. צ'ארלס טיילור
לארי ריילי בתור PVT. סי ג'יי ממפיס
רוברט טאונסנד בתור CPL. אליס
וויליאם אלן יאנג בתור PVT. הנסון
ג'ון הנקוק בתור SGT. וושינגטון
פאטי לבל בתור מרי הגדולה
טריי ווילסון בתפקיד COL. ניבן
האוזר כ-LT. בירד
סקוט פאולין בתור CPT. וילקוקס
מייק וויליאמס בתור PFC. אוסקר
בוב סוונסון בתור ילד על רפסודה
הפקה

ג'ויסון וחברי הקאסט עבדו תחת תקציב מצומצם עם סרטי קולומביה, לאחר שהאולפנים הגדולים דחו את הפרויקט בשל נושאיו הלא-פופולריים. למרות היסוסי קולומביה, ג'ויסון הציע להפיק את הסרט ב-5 מיליון דולר וללא משכורת, ולבסוף קיבל את השכר המינימלי הנדרש. הסרט, שזכה להצלחה, הרוויח 22.1 מיליון דולר.
הווארד אי. רולינס ג'וניור קיבל זה עתה מועמדות לאוסקר על תפקידו ברגטיים (1981) ולוהק לתפקיד הראשי. רוב צוות השחקנים הגיעו מהבמות בברודוויי, אבל רק אדולף קיסר, דנזל וושינגטון, לארי ריילי וויליאם אלן יאנג הופיעו הן בסרט והן במחזה המקורי מחוץ לברודוויי עם חברת Negro Ensemble בגרסה של העיר ניו יורק.
בראיון ללוס אנג'לס טיימס ב-1985, הצהיר קיסר, בעודו מעצב את דמותו של ווטרס, כי הוא שאב את חוויותיו המתסכלות עם גזענות ובורות כאחד בתיאטרון הקלאסי, "למדתי את שייקספיר עד מוות. ידעתי יותר על שייקספיר מאשר שייקספיר ידע על עצמו אחרי שעשיתי עונה אחת בחברה רפרטוארית שייקספירית, דירקטור אמר לי, 'יש לך יופי. אתה יודע היטב את האנגלית של המלך. אתה מדבר רהוט. ווטרס ניסה כמיטב יכולתו, אבל לא משנה מה תעשה, הם עדיין שונאים אותך".
סיפורו של חייל צולם כולו בארקנסו. הסצנות החיצוניות של "טינין" צולמו תוך שלושה ימים בקלרנדון . רצף הבייסבול צולם בליטל רוק בשדה לאמאר פורטר (אנ') ההיסטורי.
ביל קלינטון שהיה אז מושל ארקנסו ביקר בזירת הצילום וגייס את חיילי המשמר הלאומי של ארקנסו לסצנה הגדולה בסוף הסרט כשהחיילים צועדים לקראת שליחתם למלחמה באירופה, מכיוון שג'ויסון לא יכול היה להרשות לעצמו לשלם לצבא של ניצבים.
פולר אמר שהנובלה של הרמן מלוויל בילי באד (אנ') שימשה השראה למחזה.
קבלה וביקורת

הסרט מחזיק בדירוג של 91% ב- Rotten Tomatoes ממדגם של 22 מבקרים. מבקרי האתר אומרים, "תעלומת רצח מעוצבת בקפידה עם תצפיות נוקבות על גזע באמריקה, סיפורו של חייל נהנה מהרכב מצוין לחלוטין ומהתסריט הדחוף מבחינה פוליטית של צ'ארלס פולר".
קבלה וביקורת > פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרסי אוסקר | 1985 | פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר | נורמן ג'וויסון | מועמדות |
| פרסי אוסקר | 1985 | התסריט המעובד הטוב ביותר | צ'ארלס פולר | מועמדות |
| פרסי אוסקר | 1985 | שחקן המשנה הטוב ביותר | אדולף קיסר | מועמדות |
| אגודת הליהוק של אמריקה | 1985 | הליהוק הטוב ביותר בסרט עלילתי | ראובן קנון | מועמדות |
| גילדת הבמאים של אמריקה | 1985 | בימוי מצטיין - סרט עלילתי | נורמן ג'וויסון | מועמדות |
| פרס אדגר | 1985 | התסריט הטוב ביותר לסרט | צ'ארלס פולר | מועמדות |
| פרסי גלובוס הזהב | 1985 | הסרט הטוב ביותר - דרמה | — | מועמדות |
| פרסי גלובוס הזהב | 1985 | התסריט הטוב ביותר | צ'ארלס פולר | מועמדות |
| פרסי גלובוס הזהב | 1985 | שחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע | אדולף קיסר | מועמדות |
| איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס | 1984 | שחקן המשנה הטוב ביותר | אדולף קיסר | מועמדות |
| פרס NAACP Image | 1985 | סרט קולנוע יוצא מן הכלל | — | זכייה |
| פרס NAACP Image | 1985 | שחקן מצטיין בסרט קולנוע | אדולף קיסר | זכייה |
| מועצת הביקורת הלאומית (אנ') | 1984 | עשרת הסרטים המובילים | — | זכייה |
| פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה | 1985 | פרס הזהב | נורמן ג'וויסון | זכייה |
| איגוד התסריטאים האמריקאי | 1985 | התסריט המעובד הטוב ביותר | צ'ארלס פולר | מועמדות |
הערות שוליים

1 2  מאיר שניצר, סרט - גזענים שחורים, ששונאים שחורים, חדשות, 28 בפברואר 1985
↑  A Soldier's Story (1984) - Financial Information, The Numbers
↑  Little, Dylan K. "Adolph Caesar: The Iconic Actor With The Iconic Voice". Amandla! (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-12-11.
↑  William A. Gordon, Shot on this site : a traveler's guide to the places and locations used to film famous movies and TV shows, Secaucus, N.J. : Carol Pub. Group, 1995, ISBN 978-0-8065-1647-9
↑  Gerald Weales, American Theater Watch, 1981-1982, The Georgia Review 36, 1982, עמ' 517–526
↑  A Soldier's Story | Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com (באנגלית)
| פרס NAACP Image לסרט קולנוע יוצא מן הכלל |
| --- | --- | --- |
| 1972–1999 | ליידי שרה את הבלוז (1972) • בוא נעשה את זה שוב (1976) • הגדול ביותר (1978) • תהילה (1980) • באסטין לוס (1981) • קצין וג'נטלמן (1982) • סיפורו של חייל (1985) • הצבע ארגמן (1986) • נשק קטלני (1987) • מגלה את אמריקה (1988) • סמוך עלי (1989) • גלורי (1990) • החבר'ה מהשכונה (1992) • הנזירות בלוז (1993) • מלקולם אקס (1994) • כמו אוויר לנשימה (1996) • עת להרוג (1997) • אוכל נשמה (1998) • איך סטלה החזירה את הגרוב שלה (1999) |  |
| 2000–היום | סודו של שושבין (2000) • לזכור את הטיטאנים (2001) • עלי (2002) • אנטואן פישר (2003) • מקהלה בירושה (2004) • ריי (2005) • התרסקות (2006) • המרדף לאושר (2007) • הווכחנים הגדולים (2008) • החיים הסודיים של הדבורים (2009) • פרשס (2010) • נשים צבעוניות (2011) • העזרה (2012) • זנבות אדומים‎ (2013) •‏ 12 שנים של עבדות (2014) • סלמה (2015) • היישר מקומפטון (2016) • מאחורי המספרים (2017) • טיול בנות (2018) • הפנתר השחור (2019) • צדק ורחמים (2020) • בחורים רעים לתמיד (2021) • נקמה מרה (2022) • הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח (2023) ‏•‏‏ הצבע ארגמן (2024) ‏•‏‏ גדוד 6888 ‏(2025) |  |
אברהם נוימן

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1949 (בן 75) תל אביב יפו
 ענף מדעי:  מתמטיקה תורת המשחקים
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  ישראל אומן 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 תלמידי דוקטורט:  אילון סולן, Alon Shapira, Jinpeng Ma, Ron Peretz, Omer Edhan, Gilad Bavly, Timothy Russo, Xiaoxian Zhang, Daijiro Okada, Ori Haimanko, Luchuan Liu, Yehuda John Levy 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה האקונומטרית (1989) 
 
אברהם נוימן (נולד ב-14 ביוני 1949 בישראל) הוא מתמטיקאי ישראלי בתחום תורת המשחקים, פרופסור אמריטוס למתמטיקה במרכז לחקר הרציונליות ובמכון איינשטיין למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים (2014–2018) כיהן כנשיא הסניף הישראלי של האגודה לתורת המשחקים.
ביוגרפיה

נוימן קיבל תואר ראשון במתמטיקה ב-1970 ותואר שני במתמטיקה ב-1972 מהאוניברסיטה העברית. עבודת המאסטר שלו הייתה בנושא "הטווח של מידה וקטורית" והונחתה על ידי יורם לינדנשטראוס. עבודת הדוקטורט שלו, "ערכים של משחקים עם רצף של שחקנים", הושלמה בהדרכת ישראל אומן ב-1977.
נוימן הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה העברית משנת 1982, ואף כיהן כיו"ר המכון למתמטיקה 1992–1994, וכן בעל פרופסורה בכלכלה, 1982–1990. הוא חבר במרכז לחקר הרציונליות באוניברסיטה העברית מאז הקמתו ב-1991. הוא מילא תפקידים שונים באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק, 1985–2001. הוא גם מילא תפקידים והיה מרצה אורח באוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת סטנפורד, בית הספר לתואר שני למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, ואוניברסיטת אוהיו סטייט.
לנוימן היו 12 סטודנטים שהשלימו את הדוקטורט שלהם בהנחייתו, חמשה באוניברסיטת סטוני ברוק ושבעה באוניברסיטה העברית. נוימן שימש גם כעורך תחום תורת המשחקים בכתב העת Mathematics of Operations Research בין השנים (1987–1993) ובמערכות של העיתונים: משחקים והתנהגות כלכלית (1993–2001) ו-International Journal of Game Theory בשנים (2001–2007).