stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרי הלבורסון
סגנון מוזיקלי

אף שנהוג לסווגה כגיטריסטית ג'אז, ביצירתה המוזיקלית של הלבורסטון ניכרים מקורות השפעה רבים אחרים, ובכללם פלמנקו, רוק, נויז ופסיכדליה. בראיון ל-PostGenre ציינה כי "אף פעם לא הרגשתי מחויבת לדבוק בסגנון מסוים או ברעיון מסוים. [אנתוני ברקסטון] לימד אותי שגישה רחבה כזאת זה דבר נורמלי. אפשר גם לכבד את המסורת וגם לדחוק בגבולות של המסורות האלה. את יכולה לפרק את המסורות ולעשות מה שאת רוצה. הגישה הזו תמיד הייתה טבעית לי".
בראיון ל-Jazz Times בשנת 2018 תיארה
הלבורסון ידועה בצליל הייחודי שהיא מפיקה מן הגיטרה, ונסמך בין היתר על שימוש בפדאל דיליי מסוג Line 6 DL4 ופדאל אקספרשן.
היא מנגנת בגיטרת נפח מתוצרת חברת Guild ובגיטרת 17" בעלת צוואר מתקפל שנבנתה עבורה בידי הלוטיסט פליפ סקיפיו, ומצוידת בפיקאפ מתוצרת DeArmond בדומה לגיטרת ה-Guild שלה.
"הדבר המגניב בגיטרה זה שהיא לא ממש משויכת לאף ז'אנר ספציפי... היא יכולה להיות קלאסית, היא יכולה להיות רוקנ'רול, היא יכולה להיות ג'אז, היא יכולה להיות פולק".
ציוד

הלבורסון ידועה בצליל הייחודי שהיא מפיקה מן הגיטרה, ונסמך בין היתר על שימוש בפדאל דיליי מסוג Line 6 DL4 ובפדאל אקספרשן.
היא מנגנת בגיטרת נפח מתוצרת חברת Guild ובגיטרת 17" בעלת צוואר מתקפל שנבנתה עבורה בידי הלוטיסט פליפ סקיפיו, ומצוידת בפיקאפ מתוצרת DeArmond בדומה לגיטרת ה-Guild שלה.
הערות שוליים

↑  "Melding of Worlds: A Conversation with Sylvie Courvoisier and Mary Halvorson". 25 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mary Halvorson: Reinventing the Identity of the Jazz Guitarist". JazzTimes (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-12-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810541075905606  BIBSYS: 13057833  BnF: cb159626463 (data)  GND: 1069293369  ICCU: UM1V036402  ISNI: 0000 0000 7851 5179  LCCN: no2009074203  MusicBrainz: 5b79b380-0167-4f6e-b707-28c065053353  RERO: 02-A016429187  SUDOC: 142966576  VIAF: 79222403   WorldCat (עם VIAF): 79222403 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרי הלבורסון".
מקדש מי סון

מי סון (בווייטנאמית: Mỹ Sơn) הוא מכלול מקדשים הינדיים, הנמצא בכפר דוי פו (Duy Phú), במחוז קואנג נאם (Quảng Nam) שבווייטנאם. מי סון שוכנת כ-69 ק"מ מדרום מערב לעיר דא נאנג, וכ-10 ק"מ מהעיר ההיסטורית טרא קיו (Trà Kiệu). בכפר מקדשי צ'אמפה רבים, בעמק שרוחבו כשני קילומטרים, המוקף בשני רכסי הרים. מי סון הייתה אתר לטקסים דתיים של מלכי שושלת צ'אמפה ואתר הקבורה של בני מלוכה ושל גיבורים לאומיים. מכלול המקדשים הוא אחד ממכלולי המקדשים ההינדיים הראשונים במעלה בדרום-מזרח אסיה, והחשוב שבהם בווייטנאם.
מכלול המקדשים של מי סון מזכיר מכלולי מקדשים אחרים בדרום-מזרח אסיה, ובהם אנגקור ואט בקמבודיה, בורודודור בג'אווה, אינדונזיה, באגאן במיאנמר ואיוטהאיה בתאילנד. בשנת 1999 הוכרזה מי סון כאתר מורשת עולמית תרבותית על ידי אונסק"ו. הכרזת האתר באתר מורשת עולמית נומקה בהיותו אתר המציג דוגמה להתפתחות ושינוי תרבותי, וכן כדוגמה לתרבות עתיקה באסיה שנכחדה.
היסטוריה

בניית האתר במי סון החלה כנראה במאה ה-4. במשך מאות שנים נוספו לאתר מקדשים ומבנים בגדלים שונים, והאתר היה לאחד מהשרידים הבולטים של תרבות הצ'אמפה בווייטנאם. מעבר לתפקיד הריטואלי כמרכז לטקסים דתיים שנועדו לאפשר לשושלות המלכים ליצור קשר רוחני עם האלים, היה לאתר במי סון גם תפקיד כמרכז תרבותי ודתי, ובו גם נקברו מלכים ומנהיגים דתיים.
השרידים הראשונים שנמצאו במי סון תוארכו לזמנו של המלך בהאדראבארמן הראשון (Bhadravarman) (בשמו הווייטנאמי: Phạm Hồ Đạt) שמלך בין השנים 381 ל-413. הוא בנה אולם לעבודת האלים שיווה ולינגה. באדריכלות שבמי סון ניכרת השפעה הודית חזקה, שניתן לראותה במקדשים ובסטופות וכן בכיתוב על האסטלות, שהוא בשפת פאלי, שפה הודית.
ניתן ללמוד מכיתובים על אסטלות שונות על קיומו של מקדש עשוי עץ במאה ה-4, שנשרף כמאתים שנים לאחר מכן. במאה ה-7 נבנה המקדש מחדש על ידי המלך סאמבהוארמאן (Sambhuvarman, מלך בין השנים 577–629), הפעם מלבנים. מקדש זה עומד על תילו עד היום. המלכים הבאים המשיכו בשיפוץ המקדשים הקיימים ובהקמת חדשים. בבנייה נעשה שימוש בלבנים ובחומרים עמידים אחרים. שיטות הבנייה של בני הצ'אמפה מתקדמות מאוד, וגם כיום קשה להבין כיצד חיברו בין הלבנים וכיצד הרימו אותן למקומן.
הסטופות והקברים נבנו בין המאה ה-7 למאה ה-14, אך חפירות בקברים גילו שמלכים מאומת הצ'אמפה נקברו במקום כבר במאה ה-4. במכלול כולו נמצאים יותר משבעים מבנים, וכנראה ששימש כמרכז הדתי והתרבותי של אומת הצ'אמפה בעת שבירתה שכנה בטרא קיו (Trà Kiệu) או בדונג דואונג (Đồng Dương).
מחקרים ארכאולוגיים

עם שקיעתה של ממלכת צ'אמפה, בלחץ ג'אי וייט (Đại Việt) מן הצפון, שקע מכלול המקדשים במי סון לשכחה והזנחה. רק בשנת 1885 נתגלה מחדש, ועשר שנים לאחר מכן החלו מסעות חקר אל האתר. משלחת אחת, בראשות החוקרים לואי דה פינו (Louis de Finot) ולונה דהלג'ונקר (Launet de Lajonquere) חקרה בשנים 1898–1899 את הכתובות שעל האסטלות; הנרי פרמנטיה (Henri Parmentier) חקר בשנים 1901–1902 את האומנות באתר, וב-1904 את הקברים במקום. ב-1904 פרסמו פינו ופרמנטיה את ממצאיהם, מהם עולה כי במכלול ישנם 68 אתרים שונים. חוקר האומנות טרן סיווג את אמנות הצ'אמפה לשבעה סגנונות, לפי שלבי התפתחותם, כאשר שניים מהם כנראה נוצרו במקום. המקדש שהוגדר כ-A1 נחשב ליצירת המופת האדריכלית במקום. ככלל, מחולקים האתרים לעשר קבוצות עיקריות: A, A', B, C, D, E, F, G, H ו־K, וזאת כדי ליצור שיטה של תיוג וסיווג.
אדריכלות

סגנונות הבנייה באתר מגוונים, החל מן המאה ה-8 וכלה במאה ה-14, וניכרת בהם השפעה הודית רבה. במרכז המכלול נמצאת סטופה מרכזית, הנקראת קאלאן, וסביבה סטופות רבות, קטנות יותר. הסטופות הן בצורת חרוט, כדי לסמל את פסגתו של הר מרו, ההר המיתולוגי שבו שוכנים האֵלים ההינדים. שערי הסטופות פונים מזרחה, כדי שיוכלו לקבל את קרני השמש, והן מעוטרות ומקושטות בארכיטקטורה מצועצעת ובהן תיאור של אלים שלווים, מוקפים בפרחים. רוב התיאורים הללו נרקבו והושחתו, אך נותרו שרידים בודדים ובהם זהב, שבו השתמשו בני הצ'אמפה. רוב המקדשים העיקריים הם לסמל "לינגה" (או לינגם), אחד הסמלים הפולחניים לאל שיווה, האל המגן של שושלת צ'אמפה.
יחד עם ההשפעה ההינדית, ישנן גם השפעות בודהיסטיות; הבודהיזם החל לתפוס מקום מרכזי יותר ויותר בדת הצ'אמפה החל מן המאה ה-10. כמה מן המקדשים נבנו בתקופה זו, ובמהלך המאה ה-17 שופצו והורחבו כמה סטופות ומקדשים.
בנאי מי סון פיתחו גם סגנון עצמאי משלהם. הם פיתחו טכניקה ייחודית לבנייה, כאשר השתמשו בשרף מעצים הצומחים במרכז וייטנאם; טכניקה זו אבדה במשך השנים. רוב המבנים באתר נבנו מלבנים, שגם הם יוצרו בתהליך ייחודי, שסודו אבד; במכלול נמצאו גם שרידי מקדש אחד מאבן, שבנייתו הושלמה בשנת 1234. על פי העדויות שבאתר, הגיע גובהו של המקדש לכ-30 מטרים, אך הוא לא שרד.
שחזור

שחזור האתר החל בשנת 1937, על ידי מדענים צרפתיים. נזק רב נגרם לאתר במהלך מלחמת וייטנאם, בשנת 1969; באזור קיימים עדיין מוקשים ושרידים אחרים מן המלחמה.
חלקים שונים, כמו אנדרטאות, מושבי תפילה וכדומה, הוצאו מן המכלול והועברו למוזיאונים בצרפת ובווייטנאם. במקום עצמו הוקם מוזיאון זמני, בשני מקדשים, בתרומת נדבנים מפולין וגרמניה, ואל המכלול נסלל כביש חדש בתרומת יפן. עדיין קיים חשש לגבי עמידותם של המקדשים, העלולים לקרוס. משרד התרבות הווייטנאמי הקציב מאות אלפי דולרים לשימור האתר, וארגון אונסק"ו יזם תוכנית, במימון איטלקי ויפני, להשקעת מאות אלפי דולרים נוספים למניעת הידרדרות נוספת.
גלריה

שרידים במי סון
מקדש במי סון
מגדלים במי סון
מחזור הסלעים

מחזור הסלעים: 1 – מאגמה; 2 – התגבשות; 3 – סלעי יסוד; 4 – בליה; 5 – השקעה; 6 – סלעי משקע; 7 – התמרה; 8 – סלעים מותמרים; 9 - המסה
מחזור הסלעים הוא מושג יסוד בגאולוגיה המתאר את "גלגולם" של סלעים מסוג אחד למשנהו, תוך שהם נתונים לתהליכים שונים המפרקים ויוצרים אותם מחדש.
מחזור הסלעים מתאר את השינויים הדינמיים המתרחשים בשלושת סוגי הסלעים: סלעי יסוד, סלעי משקע וסלעים מותמרים. כפי שניתן לראות בתרשים, כל סוג סלע משתנה או נהרס לחלוטין כאשר תנאי הסביבה משתנים. סלע יסוד דוגמת בזלת עשוי להישבר ולהתפרק כאשר הוא נחשף לאטמוספירה, או להתמוסס כאשר הוא נקבר מתחת ליבשת בתהליך טקטוני. כתוצאה מן הכוחות המניעים של מחזור הסלעים, טקטוניקת הלוחות ומחזור המים, סלעים יוצאים משיווי משקל סביבתי ונכפה עליהם שינוי כאשר הם פוגשים בסביבה חדשה. מחזור הסלעים מסביר כיצד סוגי הסלעים השונים קשורים זה בזה ומבהיר את תהליכי השינוי והמעבר מסוג סלע אחד למשנהו במהלך הזמן.
התפתחות היסטורית > עקרון האחידות

התפישה המקורית של מחזור הסלעים מיוחסת לג'יימס האטון, "אבי הגאולוגיה" מן המאה ה-18. מחזור הסלעים היה חלק מעקרון האחידות (uniformitarianism) שניסח האטון, הגורס כי תהליכים טבעיים פועלים באותה דרך מאז ומעולם. האטון צוטט באמרו: "no vestige of a beginning, and no prospect of an end" - שום זכר לראשית, שום סיכוי לאחרית - ביטוי שהתייחס באופן מיוחד למחזור הסלעים ולדימוי הטבע המחזורי של התהליכים הגאולוגיים.
עקרון האחידות סוכם על ידי צ'ארלס לייל בהבנה כי "ההווה הוא מפתח לעבר", כלומר תהליכים נצפים בהווה מהווים מפתח להבנת תהליכים דומים שהתרחשו בעבר.
התפתחות היסטורית > מחזור וילסון

לתפישה של מחזור סלעים לא אבולוציוני החוזר על עצמו הייתה עליונות עד מהפכת טקטוניקת הלוחות בשנות ה-60 של המאה ה-20. עם ההבנה המתפתחת של מנגנון ה"מסוע" הטקטוני השתנתה הבנת מחזור הסלעים מתפישה של חזרה אינסופית לתפישה של תהליך אבולוציוני המתפתח בהדרגה. בעקבות זאת פותח בשנות ה-60 וה-70 "מחזור וילסון" הקרוי על שם ג'ון טוזו וילסון (John Tuzo Wilson), מחזור סלעים טקטוני הנקרא גם "מחזור יבשות העל" (supercontinent cycle). מחזור וילסון מתאר את הפתיחה והסגירה המחזורית של אגנים אוקייניים ומדגיש את חשיבות הבדל הגילאים בין קרומים יבשתיים (בני 4 מיליארד שנה ויותר) לבין אלה של קרומים אוקייניים (בני 170 מיליון שנה לכל היותר).
המחזור > סביבות היווצרות

סביבות ההיווצרות של סלעים הן נקודות חשובות ב"גלגול" בין סוג סלע אחד למשנהו. במהלך מחזור הסלעים מהוות סביבות אלה נקודות מפנה בהן משתנים התנאים, מתפרקים סלעים קיימים ונוצרים סלעים חדשים. בין סביבות ההיווצרות מתרחשים תהליכי בליה היוצרים חומרי גלם ליצירתו של הסלע הבא. תהליכים אלה חלים גם על המינרלים המרכיבים את הסלעים בכל אחד מן הגלגולים ומשפיעים על תכונותיו של הסלע החדש.
המחזור > מעברים לוהטים

כאשר סלעים נדחפים עמוק מתחת לקרום כדור הארץ, הם ניתכים למאגמה. אם התנאים המאפשרים למאגמה להישאר נוזלית משתנים, הנוזל יתקרר ויתגבש לסלע יסוד. אם הסלע נוצר בעומק הוא ייקרא סלע פלוטוני ויתקרר לאט תוך יצירת מרקם גבישי גס.
דוגמה לסלעים שנוצרו בתהליך זה: גרניט וגברו.
כתוצאה מפעילות וולקנית המאגמה פורצת אל פני השטח, שם היא נקראת לבה, ואז היא מתקררת מהר ויוצרת סלעי יסוד וולקניים זעירי גביש ואף זכוכית געשית. כל אחד מסוגי הסלעים עשוי להינתך מחדש למאגמה וליצור סלע יסוד חדש.
דוגמה לסלעים שנוצרו בתהליך זה: בזלת ופומיס.
המחזור > שינויים פוסט-מגמטיים

מסת סלע יסוד אינה נותרת כשהייתה. החומרים המרכיבים אותה מתחילים להתפרק וכתוצאה מכך נוצרים גזים הסודקים את הסלע ומותירים בו חללים. בחללים אלה עשויים להתגבש מינרלים שונים, דוגמת משפחת מינרלי הזאוליט. גם לפני תהליכים אלה מתרחשים תהליכי פירוק הנובעים מעצם חשיפת הסלעים לאטמוספירה. הסלעים אינם יציבים בתנאים אלה: גשם, קרה, חומצה פחמתית, חמצן וגורמים אחרים הפועלים ללא הרף מפרקים את המסה הסלעית ואת רוב מרכיביה, ואלה נישאים הלאה בתמיסות מימיות. תהליכים משניים אלה אינם מובאים בחשבון בסיווג סלעים מאחר שהתוצר הסופי הוא החשוב.
אפיגנזה – השפעתם של תהליכים פיזיקליים וכימיים על הסלע לאחר היווצרותו. שינויים אפיגנטיים עשויים להתרחש במספר דרכים האופייניות לכל סוג סלע או מינרל, אף כי לרוב, יותר מאחד מן השינויים הללו יימצא בתהליך שינוי של סלע מסוים.
סיליפיקציה – החלפת מינרלים לא סיליקטיים במינרלים סיליקטיים. תהליך זה נפוץ בסלעים פלסיים כריוליט, אך נמצא גם בסרפנטין ובסלעים ומינרלים דומים.
קאוליניזציה – פירוק של פלדשפרים לקאולין (ביחד עם מינרלי חרסית אחרים וקוורץ). נראה היטב בגרניט ובסיאניט.
סרפנטיזציה – הפיכת אוליבין. אופייני לפרידוטיט אך מתרחש לרוב בסלעים מאפיים (חומציים).
כלוריזציה – שינוי מאוגיט, ביוטיט או הורנבלנדה למינרלים מקבוצת הכלוריט. נראה בדיאבז ובדיוריט.
אפידוטיזציה – מתרחשת בקבוצת סלעים זו ומורכבת מהתפתחות אפידוט מתוך ביוטיט, הורנבלנדה, אוגיט או פלדשפר פלגיוקלזי.
המחזור > מעבר להשקעה

סלעי המשקע נוצרים לרוב בארבעה שלבים: בליה, הסעה, השקעה והתקשות.
בליה (Weathering) – הבליה יכולה להיות מכנית (גורמים מעורבים: מים, רוח, הבדלי טמפרטורה בין יום ללילה ועוד) או כימית (דוגמת קרסט).
הסעה (transportation) - בשלב זה משמשים הגורמים שסייעו בפירוק הסלעים גם כאמצעי להסעתם: מים (נחלים וזרמי ים), קרחונים ורוח.
השקעה (deposition) – בסופו של דבר שוקעים תוצרי הפירוק על קרקעית הים או ביבשה.
התקשות (Lithification) – כלל התהליכים ההופכים את המשקע לסלע קשה. שני מנגנונים עיקריים אחראים ליצירת הסלע:
דחיסה (Compaction) – לחץ המים על המשקע או לחץ סלעים גורם לסחיטת המים מתוכו. באופן זה נוצרים אבן גיר ודולומיט.
מילוט (מלשון מלט, Cementation) – תמיסות החודרות בין גרגירי החומר השוקע מתגבשות ובכך מתקשה כל החומר. הדוגמה הנפוצה היא של קלציט החודרת לאבן חול ליצירת סלע כורכר.
המחזור > מעבר להתמרה

סלעים החשופים לטמפרטורות גבוהות או לחצים עזים עוברים שינויים פיזיקליים וכימיים ויוצרים סלעים חדשים – סלעים מותמרים. תהליכי התמרה עיקריים: התמרה אזורית והתמרת מגע. כל סוגי הסלעים הם מועמדים לתהליכי התמרה.
דוגמה לסלעים שנוצרו בתהליכי התמרה: שיש וצפחה.
הכוחות המניעים את מחזור הסלעים > טקטוניקת הלוחות

בשנת 1967 פרסם ג'ון טוזו וילסון מאמר ב-Nature המתאר את הפתיחה המחזורית של אגנים אוקייניים, ובו התמקד בעיקר באוקיינוס האטלנטי. תפישה זו, שהייתה חלק מן המהפכה הטקטונית של אותה תקופה, מוכרת כמחזור וילסון. למחזור וילסון הייתה השפעה עזה על הפרשנות המודרנית למחזור הסלעים, מאחר שטקטוניקת הלוחות הוכרה ככוח מניע במחזור הסלעים.
הכוחות המניעים את מחזור הסלעים > טקטוניקת הלוחות > התפשטות רכסים אוקייניים

את תחילת המחזור ניתן להניח בהתפלגות רכסים מרכז אוקייניים, במקום בו מאגמה חדשה נוצרת על ידי מעטפת כדור הארץ, זורמת כלפי מעלה ויוצרת אזור התכה. לבה בזלתית בראשיתית זו היא השלב הראשון ביצירת סלעי היסוד בחלק זה של המחזור. חשוב להדגיש כי המאגמה הפחות צפופה היא זו הנוטה לפרוץ. כאשר הרכס מתפשט והסלע החדש נישא הרחק ממנו, האינטראקציה שלו עם מי הים המתחממים יוצרת התמרה נסוגה (בליה) של הסלע החדש באמצעות סדקים.
הכוחות המניעים את מחזור הסלעים > טקטוניקת הלוחות > אזורי הפחתה

כאשר הקרום האוקייני הבזלתי החדש נע הרחק מן הרכסים המתפשטים, הוא נפגש בסופו של דבר עם קרום יבשתי באזור הפחתה. כאשר הקרום הבזלתי נמשך פנימה אל תוך המעטפת, הלחץ הגובר והטמפרטורה העולה גורמים לארגון מחדש של המינרלים בסלע. התמרה זו משנה את הבזלת והופכת אותה לאקלוגיט – סלע חומצי מותמר וגס גביש. כאשר הקרום הבזלתי והמשקעים שנוצרו עליו נמשכים פנימה, מים וחומרים נדיפים אחרים נישאים ממנו אל מחוץ לאזור ההפחתה, שם הלחץ נמוך יותר. לחץ נמוך, טמפרטורה גבוהה וחומרים נדיפים שיצאו מן הסלע יוצרים מאגמה העולה ובונה וולקניזם בשולי היבשת. וולקניזם זה יוצר לבה סיליקטית יותר, המצביעה על התבדלות טובה (גיבוש מפריט). לעיתים, הקרום המותמר הנדחף למטה עשוי "להיחטף" מעלה אל שולי היבשת בעת התפרצות געשית. החומרים הגעשיים שזה עתה התפרצו נתונים לבליה נמרצת התלויה בתנאי האקלים. המשקעים שנוצרו מצטברים באגני האוקיינוסים או בשולי היבשת. כאשר הם שוקעים במעמקים, מתחיל תהליך ההתקשות שתוצרתו – סלע משקע.
הכוחות המניעים את מחזור הסלעים > טקטוניקת הלוחות > התנגשות יבשות

בשלב המסיים את מחזור וילסון, שתי יבשות או פיסות קרום יבשתיות קטנות יותר נפגשות באזור התכנסות. כאשר שתי מסות אלה נפגשות, אף אחת מהן אינה יכולה להיות מופחתת מאחר שצפיפות שתיהן נמוכה עקב היותן בנויות מסלע סיליקטי. כאשר הן נפגשות, כוחות דחיפה ודחיסה מעוותים, מרימים ומשנים את גושי הסלעים הבאים במגע זה עם זה. התוצאה היא התמרה אזורית הנובעת מאורוגנזה (אירוע יצירת רכסי הרים). כאשר שתי המסות נדחסות, מתקפלות לרכס הרים ונשברות במהלך התנגשות היבשות, כל המערך הקודם של סלעים מסוגים שונים נתון לתהליך התמרה חדש זה.
הכוחות המניעים את מחזור הסלעים > טקטוניקת הלוחות > בליה מואצת

הרכסים הגבוהים שנוצרו בהתנגשות היבשות נתונים כבר מראשית היווצרותם לכוחות בליה. הבליה מפרקת את ההרים ונוצרים מצבורי משקעים סמוך לשולי האוקיינוס באזורים רדודים. כאשר משקעים אלה מצטברים ונקברים הם מתקשים לסלעי משקע.
הכוחות המניעים את מחזור הסלעים > תפקידם של המים

שפיעת מים היא חיונית ליצירת מחזור הסלעים, בעיקר בתהליכי בליה וסחף. תפקידים נוספים:
המסה של פחמן דו-חמצני ויצירת חומצה פחמתית הממיסה את הסלעים והמינרלים
הסעת חומרי סחף ויצירת מצבורי משקעים
יצירת אוקיינוסים בהם שוקעים חומרי הסחף והופכים לסלעי משקע
התנדפות באגמים והשקעת מלחים היוצרים סלעים כגון גבס ומלח
פירוק סלעים וולקניים בקרקעית האוקיינוס
מחזור וילסון
גופי חדירה פלוטוניים: A-בתולית, B-דייק, C-לקולית, D-פגמטיט, E-סיל, F-הר געש שכבתי
אזור ההפחתה של קסקדיה בצפון מערב ארצות הברית
מרזיביט

מרזיביט הוא סגנון של מוזיקת ביט שנוצר והתפתח בקרב הלהקות שהופיעו בצפון-מערב אנגליה, בעיקר בליברפול. הסגנון קרוי על שם נהר מרזי, אחד ממייצגי נופיה של ליברפול. סגנון זה החל להתגבש בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. שלוש הלהקות שהיו הכי מזוהות עם המרזיביט הן: ג'רי והפייסמייקרס, בילי ג'יי קריימר והדקוטות והביטלס. להקות נוספות המזוהות עם סגנון זה הן: המחפשים, מתבודדי הרמן פיטר וגורדון פרדי והחולמים, סווינגינג בלו ג'ינס והזמרת סילה בלאק (אנ'). סגנון המרזיביט הפשוט והקליל לא יכול היה להתמודד עם התפתחות הרוק מסוף 1965 והלאה, ומאז דעך ושקע ולא ענה על ביקוש המאזינים שהחלו להיות מושפעים מהרוק המורכב יותר.
מצפן אסטרונומי

מצפן אסטרונמי מתקופת מלחמת העולם השנייה
מצפן אסטרונמי (באנגלית: Astrocompass) הוא כלי ניווט לקביעת כיוון הצפון האמיתי דרך מיקומם של גופים אסטרונומיים שונים.
ישנן נסיבות מסוימות כאשר מצפנים מגנטיים ומצפנים גירוסקופיים אינם אמינים. מצב זה קורה באזורים קוטביים, שם הכוח המופעל על המחט של המצפן המגנטי הוא כמעט אנכי ומצפן גירוסקופי הופך להיות לא יציב בגלל סיבוב כדור הארץ. מצפנים מגנטיים רגישים גם להפרעה משדות מגנטיים אחרים שאינם כדור הארץ, כמו אלה המיוצרים על ידי המעטפת של כלי רכב או כלי-מתכת מסוימים. לפני הופעתם של עזרי ניווט אלקטרוניים כמו ה-GPS הדרך האמינה ביותר לברר היכן הצפון, בנסיבות כאלה הייתה באמצעות מצפן אסטרונומי.
עקרון השימוש

ציר הסיבוב של כדור הארץ נשאר נייח לאורך כל השנה. לפיכך, עם הידיעה על הזמן הנוכחי והמיקום הגאוגרפי בצורת קו רוחב וקו אורך, המוגדרים על המכשיר באמצעות חוגות, ניתן לראות באמצעות המצפן האסטרונומי כל אובייקט אסטרונומי בעל מיקום ידוע כדי לתת קריאה מדויקת ביותר.
בצורתו הבסיסית ביותר, המצפן האסטרונומי מורכב מלוח בסיס המסומן בכיווני המצפן, ועליו מותקן מנגנון המכונה תוף משווני. על התוף הזה ישנה קבוצה של מראות מתכווננות וסולם נטייה. בגרסאות מתקדמות יותר עשויים להיות כרונומטרים מובנים או הגדרות ברירת מחדל לגופים אטרונמים כגון השמש.
כדי להשתמש במצפן, מאזנים תחילה את לוח הבסיס עם האופק ואז מכוונים בצורה גסה לצפון. לאחר מכן מטים את תוף המשווני ביחס לבסיס זה בהתאם לקו הרוחב המקומי. המראות נקבעות לאחר מכן באמצעות זווית השעה המקומית והסטייה של גוף אסטרונומי שמשתמשים בו. לאחר שכל ההגדרות הללו נעשות, צריך שהגוף האסטרונומי יראה במראות המצפן. לאחר מכן הוא מיושר במדויק לנקודות המצפן. הליך זה מחייב את המשתמש שלו להיות בעל ידע בניווט ימי או טבלאות אסטרונומיות, וזה אחד החסרונות העיקריים שלו.
שימושים היסטוריים

המצפן האסטרונמי הפך לשימושי רק בעקבות המצאת הכרונומטר שבלעדיו היה כמעט חסר תועלת לניווט. עד אז השימוש במכשיר היה בשימוש מוגבל. תחילה היו מצפנים מגנטיים ואחר כך מצפני הג'ירו שהיו מועדפים כמעט בכל המקרים. במסעות גילוי הקוטב שהוא אחד האזורים בהם נעשה שימוש במצפן האסטרונומי, מהסיבות שתוארו לעיל. המצפן שימש לאורך ההיסטוריה גם במצבים אחרים כדי לבדוק את הדיוק של צורות אחרות של מצפנים. במצפן השתמשו, למשל, במערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, ביחידות קבוצת המדבר ארוכת הטווח וה-SAS, ובמטוסים במלחמה.
GPS ועזרי ניווט אלקטרוניים יצרו מצב שהמצפן האסטרונומי מיושן מבחינה פונקציונלית ופחות רלוונטי, למעט אזורים קרובים מאוד לקטבים בהם אין כיסוי GPS ואין עזרי ניווט אלקטרוניים עדכניים.
מאפייני המצפן האסטרונמי

קריאת השעה המקומית
הגדרת קו רוחב
קביעת זווית השעה המקומית של הכוכב (LHA) לאותו יום באמצעות טבלאות או תוכנית מחשב
הפניית המצפן לכוכב (שמש או ירח)
קריאת המסלול האמיתי על הכוכב
מקרוצפליה

| --- | --- |

 תחום:  גנטיקה רפואית 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  C537717
 סיווגים
 ICD-10:  Q75.3 
 ICD-11:  LB70.3 
 
מקרוצפליה (מיוונית: μακρός =גדול ו-κεφάλη = ראש, (אטימולוגיה אחרת: μακρύς - ארוך) הוצע השם העברי "ענקות הראש") היא פגם מולד הגורם לכך שהיקף הראש גדול מהממוצע באופן יחסי לגיל ומין התינוק או הילד.
דימות תהודה מגנטית של ראש גבר הסובל ממקרוצפליה והיקף ראשו גדול מ־60 ס"מ.
נהוג להתייחס אל ראש כבעל ממדי ענק אם הוא מעל 2 סטיות תקן מהטווח התקין הממוצע לגיל, גזע ולמין הילד. כ-2% מהאוכלוסייה מוגדרים כמקרוצפלים.
מקרוצפליה יכולה להגרם מסיבות שונות בהן: תורשה, הפרעה עוברית, מוח גדול מהממוצע (מגלאנצפליה), הידרוצפלוס, גמדות, אוטיזם, נוירופיברומטוזיס, מחלת עצם מטבולית, מאקרו-קרניה (הגדלת עובי הגולגולת), או טרשת קרשית.
ראו גם

מיקרוצפליה
הערות שוליים

↑  עֲנָקוּת הָרֹאשׁ במילון רפואה (תשנ"ט), באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מריה אנז'לס אנגלדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במרץ 1930 ויק, ספרד 
 פטירה:  23 באפריל 1999 (בגיל 69) פיגרס, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 שפות היצירה:  קטלאנית, ספרדית 
 סוגה:  שירה 
 יצירות בולטות:  The Auschwitz Violin, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  צלב סנט ז'ורדי (1994)  פרס מכתב הזהב (1985)  פרס ז'וזפ פלה (1978) 
 
המשוררת והסופרת מָרִיָּה אַנְזֶ'לְס אַנְגְלָדָה (בקטלאנית: Maria Àngels Anglada;‏ 9 במרץ 1930 ויק, שבצפון-מזרח קטלוניה – 23 באפריל 1999 פיגרס) היא סופרת ומשוררת קטאלונית.
אנגלדה למדה שפות קלאסיות באוניברסיטת ברצלונה ועבדה רוב חייה כמתרגמת מלטינית ומיוונית לקטלאנית.
מכלול יצירתה כולל עשרה ספרים בפרוזה, שביניהם זכו לחשיבות מיוחדת שתי יצירות העוסקות בשואת העם היהודי ובשואת הארמנים: "הכינור של אושוויץ" (1994) ו"מחברת ארם" (1997), אבל מלבדם גם ספרי פרוזה דוגמת "שמי אינו לאורה" (1981), "סנדלים מקצף" (1985) ו"סוכן המלך" (1991).
אנגלדה פרסמה גם ארבעה ספרי שירה, שלושה ספרי מסות, שלושה קבצים של סיפורים מהמיתולוגיה ומדברי ימי יוון ורומי ואוסף זיכרונות.
היא זכתה בחמישה פרסים ספרותיים יוקרתיים ובשנת 1994 הוענק לה צלב סאן ז'ורדי, אחד מעיטורי הכבוד החשובים ביותר הניתנים בקטלוניה.
מרד אפריל (בולגריה)

מפת ההתקוממות - השטחים שבכתום הכהה מציינים אזורים בהם התקוממות אירעה. הקו הכתום המקוטע מציין את גבולות מחוזות המהפכה
מרד אפריל (בבולגרית: Априлско въстание, אפרילסקו ואסטניה), היה מרד שהתחולל מאפריל עד מאי 1876, ברחבי האימפריה העות'מאנית. התמרדות הבולגרים הובילה באופן ישיר ליסודה מחדש של בולגריה העצמאית. מיגור המרד בברוטליות על ידי הצבא העות'מאני והבאשי באזוק גרם לגינויים מקיר לקיר ברחבי אירופה וארצות הברית.
ההתקוממות שאירעה באזורים שהיו מאוכלסים בתושבים בולגריים, הייתה קשורה באופן הדוק להקמת הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית בשנת 1870. מרד אפריל היווה למעשה חלק מתוך התחייה הלאומית הבולגרית.
רקע

באירופה של המאה ה-18 היו מדינות רבות תחת שלטון אימפריות שהיו מורכבות מלאומים רבים השונים זה מזה בתרבותם, שפתם וגזעם. במהלך המאה ה-19 הרעיון של מדינת לאום הלך וקיבל תאוצה בכל רחבי אירופה.
האימפריה העות'מאנית הייתה באותה תקופה נחשלת לעומת שאר חלקי אירופה בכל תחומי החיים: טכנולוגיה, מדע ותעשייה. כמו כן נטל המס על בלתי-מוסלמים היה באופן יחסי גבוה במיוחד לעומת שאר עמי אירופה, כך שהלחץ על העמים הסלאביים ברחבי האימפריה היה גבוה מאוד. שנה קודם לכן החלה התקוממות הרצגובינה, אף הוא מסיבות דומות.
הכנות

בנובמבר 1875, חברי ועדת המהפכה הבולגרית המרכזית נפגשו בעיר הרומנית ג'יורג'יו והגיעו להסכמה כי המצב הפוליטי בשל למהפכה כוללת. התאריך שנקבע היה אפריל או מאי 1876, והמדינה חולקה לחמשה מחוזות מהפכניים: וראצה, וליקו טרנובו, סליבן, פלובדיב וסופיה. המורדים אספו ציוד ונשק כבר במשך תקופה ארוכה, ואף גילפו לעצמם נשק מעץ דובדבן. עם הזמן מרכז המרד בפלובדיב עבר לפנגיורישטה, והמרכז בסופיה חוזק משמעותית.
לאחר פגישה שהתקיימה ב-2 במאי (לפי לוח השנה היוליאני, לפי הלוח הגרגוריאני היה זה ב-20 באפריל, ומכאן שם המהפכה) בין ראשי המטה, פגישה שהגיעה לידיעת השלטונות העות'מאניים, ניסו השלטונות לעצור את אחד ממנהיגי המרד בקופריבשטיצה, טודור קבלשקוב.
התקוממות ודיכוי

כתגובה, אירעה סדרה של התקפות כנגד כוחות המשטרה העות'מאנית וסמלי שלטון אחרים ברחבי סרדנה גורה ורודופי. גם בחלקים אחרים של המדינה החלה התקוממות, אם כי בקנה מידה קטן יותר.
לפי כל ההערכות, הפגיעה באוכלוסייה המוסלמית הבלתי-לוחמת הייתה שולית. אפילו לפי טענת הממשל העות'מאני לא נהרגו יותר מ-500 מוסלמים, ורק מעטים מתוכם בלתי לוחמים. לפי הערכות אחרות, יותר אמינות, המספרים אף נמוכים יותר.
כתגובה כוחות צבא עות'מאניים, כולל כוחות של באשי באזוק פתחו במתקפת נגד על כפרים בולגריים ב-25 באפריל, ועד אמצע מאי ההתקוממות דוכאה לחלוטין. לקראת סוף המרד התרחש טבח באטאק. הניצוץ האחרון של המרד היה נאומו של חריסטו בוטיוב שקרא למרד במהלך חודש מאי.
בן התקופה, הדיפלומט והחוקר האמריקאי יוג'ין סקיילר, דיווח כי במהלך דיכוי המרד נחרבו חמישים ושמונה כפרים, ולמעלה מחמישים אלף מורדים נהרגו. אך היסטוריונים מודרניים טוענים כי דיווח זה מבוסס על שמועות ולא על מראה עיניים. היסטוריונים בולגריים מעריכים את מספר ההרוגים בטבח בכ-30,000 איש.