stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סינדרלה והנסיך הסודי

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  סינדרלה
 בימוי:  לין סאות'רלנד
 תסריט:  פרנסיס גלבס אליס בלהארט סטפני בורסיל ראסל פונג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Gold Valley Film International
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 באוגוסט 2018
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  $20,000,000
 הכנסות:  $12,143,896
 סרט הבא:  אלה והנסיך בעקבות אבן החיים
 דף הסרט ב־IMDb
 
סינדרלה והנסיך הסודי (באנגלית: Cinderella and the Secret Prince) הוא סרט הרפתקאות ופנטזיה אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, המבוסס על הסיפור "סינדרלה" מאת שארל פרו. הסרט הוקרן לראשונה ב-16 באוגוסט 2018. בשנת 2021 יצא סרט המשך לסרט בשם "אלה והנסיך בעקבות אבן החיים".
תקציר העלילה

בעזרתה של פיה טובה בשם קריסטל, סינדרלה ושלושת חבריה העכברים עושים את דרכם אל הארמון כדי להשתתף בנשף המלכותי. אולם אז הם מגלים סוד גדול: מכשפה מרושעת שרצתה להשתלט על הממלכה הטילה כישוף על הנסיך האמיתי אלכס והפכה אותו לעכבר, והנסיך אולף שמופיע בנשף הוא בכלל מתחזה שמשתף פעולה עם המכשפה. סינדרלה וחבריה יוצאים למסע סוחף ומסוכן כדי להשיב את הנסיך האמיתי לצורתו האנושית.
דמויות

סינדרלה – נערה צעירה וטובת לב שהפכה להיות משרתת של משפחתה החורגת לאחר מותם של הוריה. במהלך הסרט היא מתאהבת באלכס, והיא עוזרת לו להשיג את הטבעת הקסומה שתחזיר אותו לצורתו האנושית. היא הופכת לאבן בסוף הסרט, ואלכס משתמש בטבעת כדי לבטל את הכישוף.
אלכס – נסיך שהפך להיות עכבר כשהיה ילד קטן לאחר מותם של הוריו. במהלך הסרט הוא מתאהב בסינדרלה, והוא מצליח לחזור לצורתו האנושית בעזרת טבעת קסומה, אך לאחר שסינדרלה הופכת לאבן, הוא משתמש בטבעת כדי לבטל את הכישוף, וכתוצאה מכך הוא חוזר להיות עכבר.
קריסטל – פיה טובה שבהתחלה עוזרת לסינדרלה להגיע לנשף המלכותי בארמון, ולאחר מכן היא עוזרת לאלכס להשיג את הטבעת הקסומה שתחזיר אותו לצורתו האנושית.
מני – עכבר וחבר טוב של אלכס וסינדרלה.
וולט – עכבר וחבר טוב של אלכס וסינדרלה.
אולף – נער מרושע שמתחזה לנסיך מאז שהמכשפה הפכה אותו לעכבר. הוא משתף פעולה עם המכשפה. במהלך הסרט הוא מתאהב בסינדרלה, אך היא דוחה אותו לאחר שהיא מגלה שהוא לא הנסיך האמיתי והוא רק מתחזה. הוא מנסה להרוג את אלכס לאחר שאלכס מגיע לארמון בצורתו האנושית, אך הוא מפסיד בקרב איתו.
מכשפה – מכשפה מרושעת שרוצה להשתלט על הממלכה. היא הפכה את אלכס לעכבר כשהוא היה ילד קטן לאחר שהוריו מתו, והיא הביאה את אולף לארמון כדי שהוא יתחזה לנסיך. במהלך הסרט היא מנסה למנוע מאלכס לחזור לצורתו האנושית, ולאחר שהיא נכשלת בכך, היא חוטפת את סינדרלה. אלכס מצליח להציל את סינדרלה, אך כאשר הם בורחים ממנה, כישוף שהיא שולחת לעברם פוגע בסינדרלה וגורם לה להפוך לאבן.
אם חורגת – אמה החורגת של סינדרלה שהפכה אותה למשרתת שלה ושל שתי בנותיה. במהלך הסרט היא מסגירה את סינדרלה למשמר המלכותי בתמורה לכסף.
נשר – הנשר של המכשפה. במהלך הסרט המכשפה שולחת אותו למנוע מאלכס לחזור לצורתו האנושית, אך הוא נכשל בכך.
כלב – הכלב של אולף. במהלך הסרט הוא מנסה לתפוס את העכברים, אך הוא נכשל בכך.
חתול – החתול של האם החורגת. במהלך הסרט הוא מנסה לתפוס את העכברים, אך הוא נכשל בכך.
מדבבים

| דמות | מדבב באנגלית | מדבב בעברית |
| --- | --- | --- |
| סינדרלה | קסנדרה לי מוריס | אלונה אלכסנדר |
| אלכס | כריס ניוסי | דור סרוגו |
| קריסטל | קריסטן דיי | אביב טרנר |
| מני | מרטין קליין | גיא זיידמן |
| וולט | טוני אזולינו | אליעזר וייס |
| אולף | סטיבן מנדל | יובל בינדר |
| מכשפה | ונדי לי | רוית יעקב |
| אם חורגת | סטפני סנדיץ' | מיכל ברנד |
| נשר | טרנס סטון | סער בדישי |
יון גאורגה מאורר

יון גאוֹרגה מאורר (רומנית: Ion Gheorghe Maurer; בלידתו נטבל בשם: Jean Georges Maurer - ז'אן ז'ורז' מאורר ‏; 23 בספטמבר 1902– 8 בפברואר 2000) היה פוליטיקאי רומני, שכיהן כראש הפרלמנט ונשיא רומניה (1961-1958) ולאחר מכן כראש ממשלתה (1974-1961). היה עורך דין בהכשרתו.
בין ה-11 בינואר 1958 ועד ל-21 במרץ 1961, כיהן מאורר כיושב ראש נשיאות האספה הלאומית הגדולה של רומניה, תפקיד שהיה שקול למעמדו של ראש פרלמנט ובו זמנית ראש מדינה, בעל סמכויות סמליות וטקסיות. בין השנים 1961–1974 היה ראש ממשלת רומניה בשלהי שלטונו של גאורגיו - דז' ותחילת שלטון יורשו - צ'אושסקו. מאורר תמך אז בקו המדיני הלאומי והעצמאי יותר של ההנהגה הקומוניסטית הרומנית, עד כדי עימותים אידאולוגיים עם צמרת ההנהגה בברית המועצות.
בהתחלת שנות ה-1970, כשעוד נמנה עם מקורביו ויועציו של צ'אושסקו, חלה ליברליזציה מוגבלת באווירה הפוליטית והתרבותית ברומניה. מאורר היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הרומנית משנת 1945, ומילא תפקידים שונים בממשלה בשנות המעבר, עד להתבססות משטר הדיקטטורה הקומוניסטית ברומניה: תת-מזכיר מדינה במשרד הכלכלה (1946-1947), סגן-שר התעשייה והמסחר (1947-1948) ומאוחר יותר שר החוץ של רומניה בשנים 1957–1958 (בעקבות מותו של גריגורה פראוטיאסה בתאונת מטוס).
לאחר שנפגע בתאונת דרכים קשה בשנת 1970 הוא צימצם את פעילותו, והתפטר לבסוף מראשות הממשלה בשנת 1974.
רקע משפחתי ותחילת דרכו

נולד בשנת 1902 בבוקרשט בשם ז'אן ז'ורז' מאורר, בן בכור לאב ממוצא גרמני, מורה לצרפתית ולגרמנית ומנהל בבית הספר בופטיה בבוקרשט, שעם תלמידיו נמנה הנסיך קרול - לימים קרול השני, מלך רומניה. הסב מצד האב היה סקסוני טרנסילבני מן העיר סיגישוארה.אימו של מאורר, ז'אן אמילי דמארה (Jeanne Émilie Desmaret) הייתה צרפתייה, מורה לצרפתית. מאורר הוטבל לדת הנוצרית-אורתודוקסית הדומיננטית ברומניה. הוא לא ידע גרמנית, ודיבר רומנית וצרפתית בצורה שוטפת.
בתעודות של משרד החוץ הבריטי מ-1946 צוין שתאריך לידתו היה 8 ביולי 1899 ושמקום לידתו היה הכפר וורומלוק (Vorumloc - Wurmloch) בבעת השלטון הרומני נמצא במחוז טרנאבה מארה.
מאורר למד בבתי ספר תיכונים צבאיים - בקראיובה, ואולי גם ביאשי. אחר כך עד שנת 1923 למד משפטים באוניברסיטת בוקרשט. ואחר כך בפריז. בשנים 1925–1927 כיהן כשופט בעיר אגניטה ואחר כך כעוזר תובע או תובע בבית המשפט בסיגישוארה. אחר כך ניסה להתקבל בלשכת עורכי הדין של סיגישוארה ולבסוף החל מ-1928 היה חבר בלשכת עורכי הדין בבוקרשט. נודע כעורך דין בעל אהדה לשמאל, וייצג כסניגור, בין השאר, בנקים חשוביםוכן פעילים קומוניסטים,שמפלגתם הייתה רוב הזמן מחוץ לחוק, והואשמו תכופות בפעילות חתרנית כנגד המדינה. ב-1927 הגן על קבוצת פועלים שהואשמו בהקמת איגוד מקצועי. לעיתים מאורר ליווה כסניגור את עורך הדין לוקרציו פטרשקנו, כמו למשל ב-1936 במשפט של אנה פאוקר, אלכסנדרו דרגיץ' ואלכסנדרו מוגיורוש שהתקיים בקראיובה.
בשנות ה-30 של המאה העשרים הצטרף לזמן קצר למפלגת האיכרים הרדיקלית, שהתפלגה מהמפלגה הלאומית של האיכרים ובראשה עמד גריגורה יוניאן. כבר באותה עת פעל, ככל הנראה במחתרת, כחבר המפלגה הקומוניסטית, במחלקת התעמולה שלה.
רשמית התקבל לשורות המפלגה הקומוניסטית בשנת 1937.
בימי הדיקטטורה של אנטונסקו

מאורר התנגד למשטר הצבאי-פאשיסטי של אנטונסקו, שגרר את רומניה למלחמה נגד ברית המועצות; לכן הוא נעצר בין השנים 1942 ל-1943, כאסיר פוליטי, במחנה מאסר בטרגו ז'יו. בתקופת המאסר התקרב למנהיג גאורגה גאורגיו-דז', והפך לאחד ממקורביו הנאמנים לאורך השנים. בשל המאמץ המלחמתי, הציעו השלטונות תוכנית שחרור לאסירים, אשר יתגייסו אל הכוחות הלוחמים בקו הראשון של החזית. מאורר נענה להצעה ונשלח לחזית בראש כיתת נידונים למאסר עולם במסגרת חטיבה של הגנרל ק' ואסיליו-רשקאנו; במשך הזמן, זכה למעמד מועדף במפקדה של הגנרל. כאשר חזר לרומניה, נמנה עם אותם פעילים קומוניסטים שלקחו חלק משני באירועים שהביאו להדחת המרשל אנטונסקו, ולהצטרפות רומניה לקואליציה האנטי-נאצית לצד ברית המועצות, האויב לשעבר. במאבקי-הפנים במפלגה הקומוניסטית, מאורר תמך בגרעין המפלגה "הפנימי" (או פלג "בית הסוהר") שבהנהגת גאורגה גאורגיו-דז', נגד פלג הפעילים מבחוץ שבהנהגת אנה פאוקר, ואסילה לוקה ומזכ"ל המפלגה, שטפאן פוריש.
דיפלומט ושר בשנים הראשונות של הדיקטטורה הקומוניסטית

עם תום מלחמת העולם השנייה והשתלטות ברית המועצות על רומניה באמצעות כוחות צבאיים, עלתה בהדרגה מעורבות המפלגה הקומוניסטית בכל תחומי החיים במדינה. מאורר חזר למחוז טרנאבה מארה ונבחר לפרלמנט מטעמו. מאורר נבחר לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית שהפכה החל משנת 1948 ל"מפלגת הפועלים הרומנית".
בממשלה הראשונה בראשות פטרו גרוזה בה היה רוב לקומוניסטים ולסיעניהם, מאורר התמנה לתת-מזכיר של משרד התקשורת והעבודות הציבוריות עליו הופקד גיורגיו-דז'. בשנים 1946–1947 היה חבר במשלחת הרומנית לוועידת השלום בפריז, בראשות גאורגה טטרסקו. במשך מספר שנים מילא את תפקיד שר הכלכלה ושר התעשייה והמסחר, ואף כיהן כיושב ראש הוועד האולימפי הרומני (1947–1951). בהמשך הועסק מאורר על ידי אנה פאוקר במשרד החוץ; אך סולק משם בגלל מה שנדמה כ"רמה אידאולוגית חלשה" מדי.[דרושה הבהרה] בתחילת שנות ה-50 מאורר הורחק מאור הזרקורים ועבד בתפקיד צנוע במכון למחקרים משפטיים.
שר חוץ וראש מדינה יצוגי

אחרי התחלת הדסטליניזציה בברית המועצות גאורגה גאורגיו-דז' התחיל להכין תפנית בכיוון לאומי ועצמאי יותר של המדיניות הקומוניסטית הרומנית ומצא במאורר תומך נלהב בקו חדש זה. ביולי 1957 מונה מאורר לשר החוץ, במקום גריגורה פראוטיאסה (אנ') שמונה למועמד לחברות בלשכה הפוליטית של המפלגה.
בינואר 1958, אחרי מותו של יושב ראש האספה הלאומית הגדולה פטרו גרוזה ותקופת מעבר שבה תפקיד מ"מ היו"ר הופקד בידי הסופר מיכאיל סדוביאנו, נבחר מאורר ליושב ראש האספה הלאומית הגדולה, תפקיד שנחשב לנשיא רומניה, תפקיד סמלי בעיקרו.
בשנת 1958 מאורר ניהל שיחות ארוכות עם ניקיטה חרושצ'וב, בין היתר במפגשי ציד משותפים, ושיחק תפקיד פעיל בהשגת הסכמת ברית המועצות לנסיגת הצבא הסובייטי מרומניה. בו זמנית השתתף במאמצים הדיפלומטיים להידוק קשריה של רומניה עם סין העממית שבאותן השנים התחילה למרוד בהגמוניה של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית (ביקר שם ב-1964 כראש ממשלה). לקח חלק גם בשיפור יחסי רומניה עם צרפת (בשנת 1959), עם גרמניה המערבית ועם ארצות הברית.
ראש ממשלה

בשנת 1960 החליף את קונסטנטין פרבולסקו בפוליטביורו של המפלגה וב-21 במרץ 1961 גאורגה גאורגיו דז' העלה אותו לתפקיד של ראש הממשלה במקום קיבו סטויקה. אחרי שנת 1960 מאורר תמך בקו שהובל על ידי גאורגיו-דז' בנוגע לדחיית התוכניות הסובייטיות ("תוכנית ואלב") שביקשו להגביל את הסוברניות של רומניה בתחום הכלכלי, ולהעיד לה תפקיד של ספק מוצרים חקלאים במסגרת ה"שוק המשותף" המזרח אירופי - ה"קומקון".
מאורר נמנה עם יוזמי "ההצהרה" המפורסמת של ההנהגה הקומוניסטית הרומנית מאפריל 1964 ביטאה את התנגדות רומניה להגמוניה של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית.
אחרי מותו של גאורגיו-דז'

אחרי מותו של גאורגיו דז' בשנת 1965, היה מאורר, יחד עם אמיל בודנראש, בראש המהלך
שהתנגד לשאיפות של גאורגה אפוסטול הפרו-סובייטי, לרשת את ראשות המפלגה. מאורר עזר, למעשה, לעלייתו לשלטון של ניקולאה צ'אושסקו, בעל הנטיות הלאומניות.[דרושה הבהרה]
הוא השתלב בהנהגה החדשה שמסביב צ'אושסקו והיה מעורב בהמשך מאמציה לפיתוח קשרים כלכליים ופוליטיים על מדינות המערב העולם השלישי. בין היתר השתתף בניסיונות רומניה לתווך בסכסוך במזרח התיכון, ובשנת 1972 ארח בבוקרשט את ראש ממשלת ישראל, גולדה מאיר.
באוקטובר 1970 נפגע מאורר קשות בתאונת דרכים בעת מסע ציד. מאורר האמין שהתאונה שנגרמה על ידי משאית, בוימה מיוזמת צ'אושסקו. צ'אושסקו התחיל לרכז יותר ויותר את המנהיגות בידיו שלו, של אשתו ושל בני משפחתו ומקורביו, ומאורר התחיל לאבד ממעמדו. בהדרגה הורחק ממושכות השלטון, ואולץ להתפטר במרץ 1974 על מנת לפנות מקום לאחד מאנשי שלומו של צ'אושסקו, מאניה מנסקו.
שנות חייו האחרונות

גם לאחר יציאתו לגמלאות המשיך מאורר לזכות לכבוד בטקסי המפלגה.
במהלך השנים צבר הון, היה לאמיד באופן יחסי ונודע בסגנון חייו הנהנתני.
ב-1989 שנת סיום השלטון הקומוניסטי ברומניה, מאורר הקשיש חשש מניסיונות ההתנגדות לרודנות של צ'אושסקו ועל ידי כך הרתיע חברים אחרים להצטרף לתומכי מכתב המחאה "של השישה" (אפוסטול, ברלדיאנו, פרבולסקו, ברוקאן, גריגורה רצ'אנו וקורנליו מנסקו)
יון גאורגה מאורר נפטר בבוקרשט בגיל 97, בשנת 2000, עשור אחרי ניצחון המהפכה הרומנית מ-1989 שהפילה את הזוג צ'אושסקו ואת השלטון הקומוניסטי.
מאורר היה נשוי פעמיים. מנישואיו הראשונים נולדה לו בת. אשתו השנייה במשך עשרות שנים, הייתה אלנה, לבית סטנסקו (נפטרה בשנת 1999). לזוג היה בן בשם ז'אן' שהתיישב בגרמניה.
החל משנת 1955 נבחר לחבר באקדמיה הרומנית, אז האקדמיה של הרפובליקה העממית הרומנית.
חייו הפרטיים

מאורר התחתן פעמיים. אשתו הראשונה הייתה לוקרציה, שילדה לו בן, לימים קצין, אלכסנדרו ניקולסקו.
. ב-1949 נשא לאשתו השנייה, אלנה (לילי) סטנסקו, גרושתו של ידידו, נ. ד. קוצ'ה
איתה נולד בן נוסף, ז'אן מאורר שהיגר מאוחר יותר לגרמניה. אשתו זו נפטרה שנה לפניו.
לקריאה נוספת

Adrian Cioroianu, Pe umerii lui Marx, editura Curtea Veche, 2006.
Lavinia Betea, Maurer şi lumea de ieri, Fundaţia culturală Ion Slavici, Arad, 1995.
Vladimir Tismăneanu, Stalinism pentru eternitate. O istorie politică a communismului românesc, Polirom, Iaşi, 2005 ISBN 973-681-899-3.
Şerban Orescu, Ceauşismul. România între anii 1965 şi 1989, Editura Albatros, Bucureşti 2006, ISBN 973-87959-0-7.
British Documents on Foreign Affairs:Reports and Papers from the Foreign Office, Confidential Print:South-eastern Europe, January 1946-June 1946 p.419
הערות שוליים

1 2 3 4  בתעודות סודיות של משרד החוץ הבריטי מ-1946 צוין כתאריך לידה 8 ביולי 1899 וכמקום לידה הכפר וורומלוק במחוז טרנאבה מארה
1 2  כתבה בעיתון הרומני "קפיטל" 14.12.2022
1 2  על מינויו של צ'אושסקו ליורשו של גאורגיו דז' - חומרים עיתונאיים בעריכת פלורין באנו 27.9.2011
1 2 3 4  preview ארכיון ביוגרפי בילאומי Munzinger
↑  Irina Gridan. Parallélismes et convergences (III) Ion Gheorghe Maurer à Paris à l’été 1964 : Realpolitik et offensive du sourire. Arhivele Totalitarismului, 2009, XVII (64-65), pp.99-122. ffhal 00622158f
1 2 3  1917 M.Lucbert
1 2 3  האתר ianuarie 11 2015 Buna ziua Iasi
↑  פוריש נרצח בסופו של דבר על ידי אנשיו של גאורגיו-דז' ואמיל בודנראש
↑  כתבה ב-Ziarul de Mures 3 octombrie 2014
↑  British Documents 1946
↑  הודחו מיניסטר החוץ ומיניסטר החינוך ברומניה, חרות, 15 ביולי 1957
א. מאורר שר החוץ של ר.פ.ר, קול העם, 15 ביולי 1957
↑  ד"ר מאורר נבחר לנשיא רומניה, על המשמר, 12 בינואר 1958
↑  גיאררגיו-דז׳ מונה לנשיא רומניה, הארץ, 22 במרץ 1961
↑  רומניה מקיימת מגעים עם ישראל על העלייה ואספקת נפט מצינור אילת, מעריב, 5 במאי 1972
↑  גיאורגי מאורר בהלם - בעקבות תאונת מכונית, דבר, 7 באוקטובר 1970
↑  במקביל לחבר ותיק אחר של הפוליטביורו, אלכסנדרו ברלדיאנו
↑  התפטר ר״מ רומניה – חיזוק לצ׳אושסקו, על המשמר, 27 במרץ 1974
צבי אמיתי, התפטרותו של מאורר, על המשמר, 1 באפריל 1974
↑  עם ז'אן מאורר בעיתון ליברטאטיה
| ראשי ממשלת רומניה |
| --- | --- | --- |
| הנסיכויות הרומניות המאוחדות | ב' קטרג'יו • קרצולסקו • קוגלניצ'אנו • קרצולסקו • ל' קטרג'יו • י' גיקה • קרצולסקו • ש' גולסקו • נ' גולסקו • יון ק' ברטיאנו • ד' גיקה • א' גולסקו • יפוריאנו • י' גיקה • ל' קטרג'יו • פלורסקו • יפוריאנו • יון ק' ברטיאנו • ד' ברטיאנו • יון ק' ברטיאנו |     |
| ממלכת רומניה | יון ק' ברטיאנו • רוסטי • ל' קטרג'יו • פלורסקו • ל' קטרג'יו • סטורדזה • אאורליאן • סטורדזה • קנטאקוזינו • קארפ • סטורדזה • קנטאקוזינו • סטורדזה • יון (יונל) ברטיאנו • קארפ • מאיורסקו • יון (יונל) ברטיאנו • אוורסקו • מרגילומן • קואנדה • יון (יונל) ברטיאנו • וייטויאנו • ואידה-ווייבוד • אוורסקו • יונסקו • יון (יונל) ברטיאנו • אוורסקו • שטירביי • יון (יונל) ברטיאנו • ו' ברטיאנו • מאניו • מירונסקו • מאניו • מירונסקו • יורגה • ואידה-ווייבוד • מאניו • ואידה-ווייבוד • דוקה • אנג'לסקו • טטרסקו • גוגה • קריסטיה • קלינסקו • ארג'שאנו • ארג'טויאנו • טטרסקו • ג'יגורטו • אנטונסקו • סנטסקו • רדסקו • גרוזה |     |
| הרפובליקה העממית הרומנית והרפובליקה הסוציאליסטית רומניה | גרוזה • גאורגיו-דז' • קיבו סטויקה • מאורר • מנסקו • ורדץ • דסקלסקו |     |
| רומניה מאז 1989 | רומן • סטולוז'אן • וקרויו • צ'ורביה • דז'או • וסילה • אתאנאסיו • איסרסקו • נסטאסה • בז'ינאריו • פופסקו-טריצ'אנו • בוק • אונגוריאנו • פונטה • צ'ולוש • גרינדיאנו • טודוסה • דנצ'ילה - אורבן • קיצו • צ'וקה • צ'ולאקו |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008353786805171  PLWABN: 9810627504805606  GND: 124744397  ISNI: 0000 0000 8328 8484  LCCN: n50007065  SUDOC: 083288406  VIAF: 117434463   WorldCat (עם VIAF): 117434463
ליגת העל הוולשית

| --- | --- |

 שם מלא:  ליגת העל הוולשית
 כינוי:  קַמְרִי פרימייר
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל של ויילס
 מדינות:  ויילס ויילס
 קונפדרציה:  אופ"א
 קבוצות:  12
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 אלופה נוכחית:  דה ניו סיינטס (2021/2022)
 מירב הזכיות:  דה ניו סיינטס (14)
 מפעל מקביל:  הגביע הוולשי
 מפעל נמוך:  ליגת המשנה של ויילס
 www.welshpremier.co.uk
אחד מסמלילי ליגת העל
סמל התאחדות הכדורגל הוולשית.
ליגת העל הוולשית (נקראת גם "קַמְרִי פרימייר", באנגלית: Cymru Premier) היא ליגת הכדורגל הלאומית הבכירה בוויילס, ומשתתפות בה כיום 12 קבוצות. הליגה הוקמה באוקטובר 1992 והיא מקצוענית למחצה. עד 2002 קראו לליגה "הליגה של ווילס" (League of Wales או LoW), ושינתה את שמה בעקבות הסכם חסות ל"ליגת העל הוולשית", והחל מ-2019/2020 שינתה את שמה ל"קַמְרִי פרימייר" (Cymru Premier) כאשר "Cymru" הוא שם נוסף למדינת ויילס.
הקבוצות בעונת 2024/2025

| קבוצה | עיר | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| אבריסטווית' טאון | אבריסטווית' | פארק אווניו אבריסטווית' | 5,000 |
| באלה טאון | באלה | מאיס טגיד | 3,000 |
| בארי טאון יונייטד | בארי | אצטדיון ג'נר פארק | 2,650 |
| בריטון פרי לנסאוול | בריטון פרי | אולד רואד | 2,300 |
| דה ניו סיינטס | אנגליה אוסווסטרי | פארק הול | 2,034 |
| הוורפורדווסט קאונטי | הוורפורדווסט | אצטדיון ברידג' מדו | 2,100 |
| ניוטאון | ניוטאון | לטהאם פארק | 5,000 |
| פלינט טאון יונייטד | פלינט | קיי-אי-קסטל | 3,000 |
| פניבונט | ברידג'נד | אצטדיון SDM גלאס | 3,000 |
| קארדיף מטרופוליטן יוניברסיטי | קארדיף | קמפוס סינקויד | 1,620 |
| קרנַארבוֹן | קרנארבון | האובאל | 3,000 |
| קונאס קוואי נומאדס | קונאס קוואי | אצטדיון דיסייד | 3,000 |
היסטוריה

הליגה נוצרה באוקטובר 1991, על ידי אלוון אוואנס, שהיה המנהל הכללי של התאחדות הכדורגל של ויילס, שהאמין כי נבחרת ויילס תחת איום סגירה של פיפ"א שהתחילה לחייב נבחרות שחברות בה לקיים ליגות מקומיות, וכמו כן פיפא דחקה בה להתאחד עם ההתאחדויות של אנגליה, אירלנד וסקוטלנד, לכדי התאחדות בריטית אחת של האי הבריטי, מה שההתאחדות הוולשית והבריטיות האחרות, לא רצו לעשות.
על כן יצרה ההתאחדות ליגת כדורגל שהחלה לפעול בעונת 1992/1993, ויצאה לדרך ב-15 באוגוסט 1992. עד אז ארגנה ההתאחדות רק את הגביע הוולשי. הקבוצות החזקות ביותר בוויילס באותה תקופה היו: אברדייר אתלטיק, קארדיף סיטי, מרתיר טאון, ניופורט קאונטי, סוונסי סיטי ורקסהאם שהתחרו בליגות האנגליות של הפוטבול ליג עד עתה, בעוד קבוצות וולשיות אחריות התחרו בליגת הפרמייר ליג הצפונית ובליגת הפוטבול ליג הדרומית.
בגלל קישורי תחבורה גרועים מבחינה היסטורית בין צפון לדרום בתוך וויילס (אם כי אלו השתפרו לאחר מלחמת העולם השנייה), לעיתים קרובות היה קל יותר למועדונים וולשים לנסוע לכיוון מזרח-מערב, ולכן מועדונים וולשים נטו להגיע יותר מזרחה לאנגליה עבור מתחרות בליגה ורבים מהצדדים המובילים למחצה המקצועיים בוויילס שיחקו במערכת הליגה האנגלית בכדורגל; בנגור סיטי הייתה חברה מייסדת ליגת העל של אליאנס (כיום הליגה האנגלית הלאומית) בשנת 1979, והגיעו לגמר גביע ה-FA בשנת 1984, לפני שעברו לליגה החדשה בוויילס בשנת 1992.
מהלך הקמת "הליגה של וויילס" התחיל סכסוך בין התאחדות הכדורגל של וויילס (FAW) לבין אותם מועדונים וולשים שרצו להישאר חלק מפירמידת הכדורגל האנגלית. מועדונים אלו כונו ה-"Irate Eight" ("השמינייה הזועמת"), וכלל את בנגור סיטי, בארי טאון, קרנארבון סיטי, קולווין ביי, מרטיר טידפיל, ניופורט, ניוטאון ורילי. באותה תקופה, קרדיף סיטי, סוונסי סיטי ורקסהאם שיחקו בליגת הכדורגל האנגלית, וההתאחדות הוולשית החליטה לאפשר לאותן קבוצות להמשיך לשחק במערכת האנגלית (שם הם משחקות עד היום), אף על פי שהמשיכו להתחרות בגביע הוולשי עוד כמה עונות. הצלחתם של מועדונים אלה בגביעי הוולשית גרמה לכך שהם התמודדו לעיתים קרובות בגביע אירופה למחזיקות גביע למרות העובדה שרקסהאם מעולם לא שיחק מעל הליגה השנייה וסוונסי בילתה שתי עונות בלבד בליגה הראשונה בתחילת שנות ה-80, ואילו קרדיף הייתה קבועה למחצה של הדיוויזיה הראשונה רק משנות העשרים ועד שנת 1962.
הליגה עברה שינוי בעונת 2010/2011 כך שבמקום ליגה אחת בת 18 קבוצות, התפצלה הליגה לליגה עליונה של 10 קבוצות וליגה תחתונה של 10 קבוצות לפי המיקומים בעונת 2009/2010, כמו כן ההתאחדות הוולשית תהיה אחראית בלעדית לליגות האלה במקום חברת ה"פוטבול ליג של ויילס" שתפורק. ביוני 2009 התקבלה ההצעה על ידי רוב הקבוצות בליגה וולשית אך הוחלט שבמקום 10 קבוצות בהצעה המקורית, בליגה העליונה ישחקו 12 קבוצות, כך משחקים שם מאז.
אלופות הליגה לפי עונות

קבוצה בכתב מודגש זכתה בגביע הוולשי באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
קבוצה בכתב מודגש נטוי זכתה בנוסף גם בסופר-קאפ הוולשי באותה העונה והשלימה טרבל מקומי.
אליפויות לפי קבוצות

| מועדון | זכיות | סגנויות | מקום שלישי | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דה ניו סיינטס(טוטאל נטוורק סולושינס) | 16 | 7 | 1 | 1999/2000, 2004/2005, 2005/2006, 2006/2007, 2009/2010, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2021/2022, 2022/2023, 2023/2024 |
| בארי טאון | 7 | 1 | 1 | 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 1998/1999, 2000/2001, 2001/2002, 2002/2003 |
| בנגור סיטי | 3 | 2 | 4 | 1993/1994, 1994/1995, 2010/2011 |
| קונאס קוואי | 2 | 4 | 1 | 2019/2020, 2020/2021 |
| ריל | 2 | 2 | 2 | 2003/2004, 2008/2009 |
| לאנלי | 1 | 3 | 1 | 2007/2008 |
| קוומבראן טאון | 1 | 1 | 2 | 1992/1993 |
| קארדיף מט | - | 4 | - | - |
| בלה טאון | - | 3 | 4 | - |
| איירבוס UK ברוטון | - | 2 | 1 | - |
| ניוטאון | - | 2 | 1 | - |
| אפאן לידו | - | 1 | - | - |
עקיפה (נהיגה)

אנימציה של רכב סגול העוקף רכב אפור, 2011
מלמעלה למטה, רכב לבן עוקף משמאל משאית אדומה הנוסעת בצד ימין, 2012
עקיפה בנהיגה היא פעולה שאותה מבצע נהג רכב, החולף בנתיב פנוי בכביש על פני רכב אחר הנוסע יותר לאט באותו כיוון באותו כביש. הנתיב הפנוי רחוק משולי הכביש, משום שעקיפה על שולי הכביש היא עבירת תנועה. במדינות שבהן הנהיגה היא בצד ימין של הכביש, העקיפה נעשית בנתיב השמאלי של הכביש. במדינות שבהן הנהיגה היא בצד שמאל, העקיפה נעשית בנתיב הימני של הכביש. עקיפה נעשית בכביש דו סטרי או בכביש חד סטרי עם שני נתיבים או יותר.
כללי עקיפה > במדינות דוברות אנגלית

בכביש דו סטרי, הנתיב המשמש לעקיפה הוא הנתיב המיועד לתנועה הנגדית. נהג המבצע עקיפה חייב לראות בצורה ברורה את נתיב העקיפה במשך כל העקיפה בתוספת מרווח טעות. בניו זילנד, קובעים כללי התעבורה שנהג עוקף חייב לראות כביש פנוי באורך מאה מטר לפחות לפני תחילת העקיפה. בבריטניה, הוראות העקיפה קבועות בכללים 162–169 לקוד הכביש המהיר.
קו מרוסק המסומן על הכביש בצבע לבן או צהוב, מתיר עקיפה. כשהעקיפה איננה בטוחה, המרחקים בין קטעי הקו המרוסק קצרים. קו רצוף המסומן על הכביש ליד הקו המרוסק, אוסר עקיפה מהצד של הקו הרצוף. שני קווים רצופים המסומנים על הכביש, אינם מתירים עקיפה מכל צד. אופניים, רכב חונה ורכב איטי ניתן לעקוף גם כשהקו רצוף.
כללי עקיפה > במדינות אחרות

הסימון על הכביש שאוסר עקיפה, נראה זהה ברוב מדינות אירופה. כללי העקיפה משתנים ממדינה למדינה, ובחלק ממדינות אירופה חל איסור עקיפה על רכב בן שלושה גלגלים ויותר. במדינות אלו רשאים נהגי אופנועים לעקוף מכוניות גם כשיש על הכביש סימון האוסר עקיפה. במדינות אחרות באירופה, אותו סימון אוסר עקיפה על כל סוגי הרכב. מדינות כמו גרמניה ובריטניה דורשות שמירת מרחק של מטר וחצי בזמן עקיפת הולכי רגל, רוכבי אופניים, רוכבי סוסים ונהגי אופנוע או קטנוע.
כללי עקיפה > במדינות אחרות > בהולנד

ב-95 אחוזים מכבישי הולנד, העקיפה אסורה. לפי סטטיסטיקה עד 1990, רוב תאונות הדרכים הקטלניות בהולנד היו תוצאה של עקיפה בלתי זהירה, עקב הערכה שגויה של מהירות הרכב שנסע מול הרכב העוקף. מ-1990 תוכננה בהולנד רשת כבישים בשם "בטיחות כבישים בת קיימא", שנועדה להגן על הנהגים ונוסעיהם ממוות ופציעות. ההגנה בוצעה על ידי תכנון שמנע טעויות נפוצות בנהיגה, שגרמו לתאונות, והאחריות לבטיחות הנסיעה הועברה מהנהגים למתכנני הכביש. רשת "בטיחות הכבישים" יצרה שלוש קטגוריות: כבישים מקומיים, כבישים אזוריים הנקראים GOW, וכבישים ארציים. בכל קטגוריה, יש סימון קו שונה בשולי הכביש, המאפשר לנהג לדעת על איזה כביש הוא נוסע ולפעול בהתאם. הפרדה מוחלטת של תנועה מקומית איטית מתנועה ארצית מהירה, הפכה את הכבישים לבטוחים יותר. באמצע כביש אזורי מסומן קו רחב כפול הנותן יותר מרווח על הכביש ומאפשר סטייה קלה מהנתיב עקב טעות אנוש, אבל אוסר עקיפה גם בתנאי כביש ישר ושטוח עם ראות טובה, ומספר התאונות הקטלניות בהולנד פחת משמעותית.
כללי עקיפה > במדינות אחרות > בישראל

בישראל קובעת תקנה תקנה 47(ד) לתקנות התעבורה: ”נוהג רכב לא יעקוף רכב, אלא אם הדרך פנויה במרחק מספיק כדי לאפשר לו את ביצוע העקיפה ואת המשכת הנסיעה בבטיחות ללא הפרעה וללא סיכון לנסיעתו של רכב אחר, וללא הפרעה אחרת לתנועה מכל כיוון שהוא”.
מגמת הענישה בבתי המשפט לתעבורה באישומים על עקיפות אסורות, כולל "זיגזוג בין נתיבים" ועקיפה כשהדרך אינה פנויה, היא שלילת רישיון נהיגה למשך מספר חודשים והטלת קנס כספי.
כללי עקיפה > עקיפה על שולי הכביש

עקיפה על שולי הכביש היא עקיפת רכב איטי בנסיעה על הנתיב הנמצא מעבר לשולי הכביש, כלומר נסיעה בנתיב מימין לרכב האיטי במדינות שבהן הנהיגה היא בצד ימין, ונסיעה בנתיב משמאל לרכב במדינות שבהן הנהיגה היא בצד שמאל. רוב המדינות קבעו שעקיפה כזו היא מסוכנת ולכן היא עבירת תנועה, אבל מבדילות בין עקיפה על השוליים כדי להגיע לצומת כאשר יש פקק תנועה ובין עקיפה לתועלתו האישית של הנהג העוקף.
בישראל קובעת תקנה 47 לתקנות התעבורה:
47. (א) נוהג רכב לא יעקוף בכביש רכב אחר, בין שהוא באותו נתיב נסיעה ובין אם לאו, אלא מצדו השמאלי.
כללי עקיפה > אמנת וינה

במדינות החתומות על אמנת וינה בנושא תעבורה בדרכים, קובעת האמנה לצד חזרתה על כללים לביצוע עקיפה בטוחה, כנתיב פנוי, רוחב כביש מספיק ואי-עקיפה על פסגת גבעה, כי לא תיעשה עקיפה מול מעבר חציה להולכי רגל, וכי נהג שנעקף, לא יגביר את מהירותו בזמן העקיפה.
כללי עקיפה > גלריה

נהג מכונית עוקף טרקטור איטי. גרמניה, 2015
רוכבי אופניים מדגימים מרחק עקיפה בטוח עם ספוגים דמויי איטריה לבריכה. ברלין, 2019
תמרור לצד הכביש, האוסר עקיפה. צ'ילה, 2012
ראו גם

שמירת מרחק
טכנולוגיות בטיחות ברכב