stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלחנדרו בדויה
קריירת מועדונים

בדויה התחיל את הקריירה שלו בבוסטון קולג' מליגת המכללות של ארצות הברית. לאחר מכן, החליט לנסות את מזלו באירופה וב-7 בינואר 2009 חתם בארברו. ב-6 באפריל 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד האלמסטד במסגרת הגביע השוודי.
ב-21 ביולי 2011 סיכם בגלאזגו ריינג'רס, העסקה הייתה אמורה לצאת לפועל בינואר 2012 עם סיומה של העונה בשוודיה, אך ב-17 באוגוסט 2011 הוא שוחרר מארברו והצטרף לריינג'רס. ב-28 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בריינג'רס נגד אברדין. ב-2 במאי 2012 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בריינג'רס בניצחון 0-5 נגד דנדי יונייטד.
ב-10 באוגוסט 2012 בדויה חתם בהלסינגבורג לאחר שריינג'רס נקלעה לקשיים כלכליים. ב-18 באוגוסט 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בה הוא גם הבקיע את שער הבכורה שלו. המשחק נגמר בהפסד 2-1 במשחק נגד אלפסבורג. בדויה הבקיע שני שערים נוספים בליגה האירופית נגד טוונטה והנובר 96.
ב-7 באוגוסט 2013 הוא חתם בנאנט. ב-25 באוגוסט 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד פריז סן-ז'רמן. ב-19 באוקטובר 2013 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0-1 נגד אז'אקסיו.
ב-3 באוגוסט 2016 חתם בפילדלפיה יוניון.
קריירה בינלאומית

ב-23 בינואר 2010 בדויה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית במשחק ידידות נגד הונדורס. בדויה נכלל בסגל המורחב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 אולם הוא לא נכלל בסגל הסופי לטורניר, אך הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 2011 לאחר פציעתו של בני פילהאבר. ב-5 ביולי 2013 בדויה הבקיע את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים במשחק ידידות נגד גואטמלה. בדויה זכה עם הנבחרת בגביע הזהב 2013, ונכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014 ושיחק בכל ארבעת המשחקים שהנבחרת קיימה.
תארים

גביע הזהב של CONCACAF: 2013
איבר ליסנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1909 ריגה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 בספטמבר 1967 (בגיל 58) אולון, שווייץ 
 מדינה:  גרמניה 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 בן או בת זוג:  רות ניהאוס 
 
איבר ארתור ניקולאי ליסנר (בגרמנית: Ivar Lissner; ‏23 באפריל 1909 – 4 בספטמבר 1967) היה עיתונאי וסופר יהודי-גרמני. בימי מלחמת העולם השנייה שימש כמרגל של האבווהר, שירות המודיעין הצבאי של גרמניה הנאצית.
ראשית דרכו

איבר ליסנר נולד בשנת 1909 בעיר ריגה בלטביה, שהייתה אז בתחומי האימפריה הצארית. אביו, רוברט הירשפלד, היה סוחר ואיש עסקים יהודי מתבולל, ואמו שרלוטה הייתה נוצרייה. לפני מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה למוסקבה. בשנת 1917 הוגלתה המשפחה לאזור הוולגה, ולאחר סיום המלחמה שבה למוסקבה. בשל הזעזועים הפוליטיים שהתרחשו אז ומפחד הבולשביקים ברחה המשפחה לריגה ומשם לברלין, ואביו שינה את שם המשפחה לליסנר.
איבר ליסנר למד וקיבל תואר במשפטים. ב-1 באפריל 1933, חודשיים לאחר עליית היטלר לשלטון, הצטרף ליסנר למפלגה הנאצית וניתן לו מספר חבר 1,790,809. הוא נשלח לאימונים בבית הספר לצוערים של האס אס ולאחר מכן שירת שנתיים ברגימנט ברלין של הארגון. בשנת 1935 פרסם את ספרו הראשון "מבט החוצה" (בגרמנית: Blick nach Draußen) בו הצדיק את מדיניות הפנים והחוץ של הרייך השלישי.
בשנת 1936 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת הסורבון, ונסע לטיול בארצות הברית, קנדה, אפריקה ומדינות הים התיכון.
עם שובו לגרמניה בינואר 1937 נוכח ליסנר לדעת כי עומדת להיחשף העובדה שאביו יהודי. בעזרת הכנסייה הלותרנית בריגה עלה בידיו להשיג מסמכים מזויפים, המוכיחים כי אביו לותרני, והגסטפו שחרר את האב. בעקבות מקרה זה החל ליסנר להסתייג מהנאציזם, אך נשאר נאמן לעמדתו האנטי-סובייטית.
עיתונאי

אחרי שובו ממסעותיו פרסם ליסנר את ספריו "עמים ויבשות" (Völker und Kontinente) ו"אנשים וכוחות באוקיינוס השקט" (Menschen und Mächte am Pazifik). ספריו משכו את תשומת לבם של עורכי עיתונו של גבלס "דר אנגריף" (Der Angriff), והוא החל לפרסם בו רשימות ומאמרים, ולאחר מכן החל לפרסמם גם בעיתונה של המפלגה הנאצית "פלקישר באובכטר" (Völkischer Beobachter).
בשנת 1938 יצא לטוקיו בירת יפן ככתב של העיתונות הנאצית. הוא דיווח על המתרחש במנצ'וריה הכבושה על ידי יפן וסקר את הקרבות המתחוללים בין הצבא היפני לבין הצבא האדום בגבול קוריאה–ברית המועצות. רשימותיו על הקרבות היו מדויקות ומפורטות והביאו לו יוקרה ביפן. שגריר גרמניה ביפן, הגנרל אויגן אוט, ערך את רשימותיו של ליסנר ושלח אותן לברלין כדו"חות רשמיים שהוא עצמו ערך.
השגריר הזמין את ליסנר להתייעצויות, ולאחר מכן צירף אותו אל סגל עובדי השגרירות ומינה אותו לנספח לענייני תעמולה בשגרירות. פעילותו העיתונאית הענפה הביאה לו פרסום בגרמניה ואף העמידה אותו בסכנה. היה זה כשאחד מחבריו לספסל הלימודים קרא בספטמבר 1939 את רשימותיו והשתומם על כך שיהודי מעז לכתוב בעיתון נאציונל-סוציאליסטי ופנה לברר את העניין בסניף המפלגה הנאצית. בעקבות זאת החל הגסטפו לחקור את עברו ושורשיו של ליסנר. החקירה העלתה כי אביו, רוברט ליסנר, זייף את תעודת הלידה שלו ונרשם כארי טהור. האב נאסר ואיבר ליסנר סולק מתפקידו כנספח בשגרירות, פוטר משני העיתונים, והחלו הליכים להוציאו מן המפלגה הנאצית. השגריר אוט פרש עליו את חסותו. במברק ששיגר ב-4 בינואר 1940 הוא הציע למשרד החוץ בברלין להמשיך להעסיק את ליסנר אך לשלול מנו את מעמדו הרשמי. הצעתו נתקבלה על ידי שר החוץ ריבנטרופ, והשגריר הרחיק את ליסנר מיפן ושלח אותו למנצ'וריה.
מרגל

באמצע ינואר 1940 הגיע איבר ליסנר למנצ'וריה. במנצ'וריה פגש סוכן של האבווהר, שירות המודיעין צבאי של גרמניה הנאצית, שהציע לו להצטרף לשירות ובתמורה ישוחרר אביו מן הכלא ויורשה, יחד עם אמו של ליסנר, להגיע לשאנגחאי, מקום בו התגורר בנו, אחיו של איבר ליסנר. שירותו של ליסנר במסגרת האבווהר היה רב ערך לשירות. כבר בפעילותו הקודמת ככתב צבאי התיידד ליסנר עם קצינים יפנים ושימש להם כמתורגמן לשפה הרוסית. בשנת 1938 שיתפו היפנים את ליסנר בחקירתו של גנריך ליושקוב, קצין בכיר בנקו"ד, ארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות, שערק אז ליפן ונחשב לעריק הסובייטי הבכיר ביותר.
בסתיו 1940 חזר ליסנר לטוקיו. שם הודיע לו מפעילו מטעם האבווהר כי עליו להשתקע בחרבין בירת מדינת הבובות היפנית מנצ'וקוו שהייתה בשליטה יפנית.
בחרבין בנה ליסנר רשת ריגול שפעלה לאיסוף מידע על ברית המועצות והצבא האדום. הוא הפעיל רשת מודיעים שהתבססה על גולים רוסים וקוזאקים אנטי-קומוניסטים. הרשת העמיקה לחדור לתוך סיביר ומסרה מידע על תנועות הצבא במזרח הרחוק ועל מפקדיו בגזרה זאת.
באותה עת, לפני המתקפה הנאצית על ברית המועצות והצטרפותה של ברית המועצות למלחמה, פעלה בחרבין קונסוליה של ברית המועצות. ליסנר נהג להיפגש עם עובדי הקונסוליה לשם חילופי מידע. הוא שאב מהם מידע על הצבא האדום ומסר להם מידע על הצבא הקיסרי היפני. סופר רוסי בשם א.י.אוּטקין (А.И. Уткин) העלה בספרו על מלחמת העולם השנייה את הסברה כי המידע שליסנר מסר לאנשי הקונסוליה הסובייטית אודות היפנים היה מידע מטעה.
ראש האבווהר וילהלם קנריס העריך מאוד את המידע שסיפק ליסנר. כאשר קנריס דיווח על המידע במטהו של היטלר, העלה הדבר את ערכו של קנריס בעיני הפיהרר. באוגוסט 1941, חודשיים לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות, טוהר שמו של ליסנר מהחשד בדבר יהדותו. ליסנר קיבל על כך אישור בכתב מלשכת הפיהרר, אך לא הורשה להמשיך לכתוב בעיתונות הנאצית ואף לא הושבה לו החברות במפלגה הנאצית. הדבר לא גרם גם לחידוש מעמדו בעיני השלטונות היפנים.
לליסנר לא היה מעמד רשמי בחרבין, והוא ניסה לחזק את תדמיתו והציג עצמו כקצין בכיר באס אס ובפני השלטונות היפניים של מנצ'וריה אף טען כי הוא ראש הגסטפו במזרח הרחוק. לעומת זאת, אנשי הקהילה הגרמנית בחרבין הביעו תמיהה כיצד הצליח יהודי למחצה להגיע לתפקיד מפקד הגסטפו. כאשר בנובמבר 1941 הצליח הריגול הנגדי היפני לחשוף את רשת הריגול של ריכרד זורגה והוא נאסר, החל ליסנר לחוש בסכנה הנשקפת לו עצמו. במרץ 1942 דיווח לברלין על כך שהשגריר אוט ניסה לגונן על זורגה בטענה כי מעצרו הוא מזימה יפנית. הדבר הביא לפיטוריו של אוט ולשליחתו לסין כאזרח פרטי. גם צעד זה לא עזר לליסנר, וראש הגסטפו ביפן יוזף אלברט מייזינגר (אנ') החליט להעביר את הטיפול בליסנר לידי השירות החשאי היפני בתואנה שהוא מרגל סובייטי. על סמך החשדות כי ליסנר ריגל לטובת ברית המועצות וכי היה איש סודו של זורגה, אסרו היפנים ב-4 ביוני 1943 את ליסנר. יחד איתו נאסרו גם ידידו העיתונאי הגרמני ורנר קרומה (Werner Crome), מזכירתו היפנית ומזכירתו הגרמנייה. השגריר שבא במקומו של אויגן אוט, היינריך גאורג שטאמר (אנ'), לא התערב אצל השלטונות היפניים לטובת ליסנר, והוא הוחזק במעצר במשך שנתיים בידי הקמפייטאי, המשטרה הצבאית של קיסרות יפן, ועבר עינויים קשים מצד אנשיה עד כי ניסה פעמים אחדות לשים קץ לחייו. בראשית שנת 1945, בהתקרב סופה של המלחמה, סגרה הפרקליטות היפנית את התיק נגדו והוא שוחרר מבלי שהועמד לדין.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה שב ליסנר לגרמניה וחזר לפעילות עיתונאית וספרותית. עברו כסוכן האבווהר לא הוזכר, ומשנת 1949 הוא היה לעורך המגזין "קריסטל" (Kristall) של בית ההוצאה לאור "אקסל שפרינגר". בשנת 1958 ראה אור ספרו "כך חייתם" (So habt ihr gelebt), בו הטיף לגרמנים מוסר על אדישותם כלפי המשטר הנאצי.
בשנת 1959 יצא ליסנר למינכן ולפריז ככתב של השבועון הצרפתי "פארי מאץ'" (Paris Match) בנושאי היסטוריה ותרבות. הוא פרסם מספר ספרים בנושאים אלה. הספרים תורגמו לשפות רבות והפכו לרבי-מכר. שניים מהם, על קיסרי רומא ועל עמי הקדם ותרבותם, ראו אור בתרגום לעברית בישראל במחצית הראשונה של שנות ה-60, אף זאת מבלי שהוזכר בישראל עברו בשירות האבווהר.
ליסנר החל לכתוב את זיכרונותיו בשפה האנגלית, אך לא הספיק להשלימם עד מותו. שלוש שנים לאחר מותו יצא לאור ספר זיכרונותיו בשם "לשכוח אך לא לסלוח" (Vergessen aber nicht vergeben), ובו תיאורים על פעילותו כסוכן האבווהר ביפן. איבר ליסנר נפטר בצרפת בשנת 1967.
ביקורת

העיתונאית והמתרגמת יהודית אביטל, אשר משנות ה-60 ועד שנות ה-80 פרסמה מאמרים וכתבות בשבועון "דבר השבוע", שחלקם מתבסס על כתבות בעיתוני העולם, פרסמה בינואר 1971 את סיפורו של ליסנר תחת הכותרת "פרשת ליסנר". הכתבה המפורטת פורסמה למעלה משלוש שנים לאחר מותו וחודשים אחדים לאחר יציאתו לאור של ספר זיכרונותיו. בכתבה היא פירטה את טענות הביקורת שפורסמו על ספריו "כך חייתם" ו"לשכוח אך לא לסלוח". נקודות הביקורת העיקריות היו:
כי בספרו "כך חייתם", בו הטיף ליסנר מוסר לגרמנים על אדישותם כלפי המשטר הנאצי, הוא לא גילה לקוראים מה הוא עצמו עשה בתקופת השלטון הנאצי.
כי ספרו "לשכוח אך לא לסלוח" הוא מעין כתב הגנה בו ניסה להוכיח כי הוא למעשה לא פעל עבור הנאצים, אלא למען אדמירל קנריס שהשתתף בקשר העשרים ביולי והוצא להורג לאחר ההתנקשות בחייו של היטלר שבוצעה ב-20 ביולי 1944.
כי בספר זכרונותיו שילב סיפורים דמיוניים על פעילותו האנטי-נאצית כביכול וטען כי הצטרף לתנועת המחתרת בשנים 1937–1938.
כי בספרו הראשון "מבט החוצה" הוא הצדיק את מדיניות הפנים של גרמניה הנאצית ותקף את אלה הקוראים להחרימה כמחרחרי מלחמה.
כי בספר זיכרונותיו כתב כי אנשי השגרירות בטוקיו התנכרו אליו לאחר שמתח ביקורת על המשטר הנאצי, בעוד הסיבה לכך הייתה כי נתברר להם מוצאו היהודי.
כי טען בזכרונותיו שלהשתלבותו ברשת הריגול של האבווהר קדמה התכתבות ממושכת בינו לבין הגנרל האנס אוסטר, שהיה יד ימינו של קנריס ומראשי הקושרים נגד היטלר. זאת בעוד שעל סוכני האבווהר נאסר לקיים מגע ישיר כלשהו עם ברלין, ואין זה מתקבל על הדעת שאוסטר יסתכן בהתכתבות עם סוכן זוטר ממוצא יהודי.
כי טען בזכרונותיו כי בדוחו"ת המודיעין שלו מתח ביקורת על המשטר הנאצי, בעוד שבדוחו"ת שהוצאו מן הגניזה לאחר מותו אין שום ביקורת על המשטר.
יהודית אביטל סיכמה את הכתבה בכותבה:
ספריו שתורגמו לעברית

קיסרי רומא: העולם העתיק, דע את העולם והמתרחש בו הוצאת הדר, 1963.
עמי קדם ותרבותם: התרבויות הגדולות של ארם נהרים, מצרים, פיניקיה, קמבודיה, השומרים, הבבלים, החיתים, פולינזיה, מלינזיה, אינקה, אטרוסקים, אשור, פרס, טרויה, סין, יפן, הודו, יוון, רומי וקרתגא הוצאת הדר, 1965.
אליזה (זמרת)

ערך זה עוסק בזמרת צרפתייה. אם התכוונתם לזמרת פורטוגזית, ראו .
| --- | --- |

אליזה במהלך הופעה
 לידה:  21 באוגוסט 1984 (בת 40) אז'קסיו
 שם לידה:  Alizée Jacotey 
 מוקד פעילות:  פריז 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 עיסוק:  רקדנית, זמרת
 סוגה:  פופ, מוזיקה אלקטרונית
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  סינתיסייזר
 חברת תקליטים:  RCA רקורדס, ג'ייב רקורדס, אפיק רקורדס, יוניברסל מיוזיק גרופ, פולידור רקורדס, סוני מיוזיק 
 בן או בת זוג:  Jérémy Chatelain (6 בנובמבר 2003–2012) Grégoire Lyonnet (18 ביוני 2016–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס המוזיקה NRJ (2001) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
אָליזה ז'קוטֶה (בצרפתית: Alizée Jacotey;‏ נולדה ב-21 באוגוסט 1984 בעיר אז'קסיו בקורסיקה, צרפת), היא זמרת פופ צרפתייה, שהתפרסמה בזכות הלהיט Moi...Lolita שיצא ב-2000.
קורות חיים > ילדותה ונעוריה

אליזה הידועה בכינוי "לילי", החלה במסלול רקדנות כבר בילדותה בבית ספר לריקודים בקורסיקה. את אימוניה המשיכה עד גיל 15, ובמהלך הזמן זכתה בתחרות ריקוד שאורגנה על ידי חברת תעופה הנמצאת כיום כחלק מחברת התעופה "סוויסאייר". עקב ניצחונה, זכתה אליזה בטיול לאיים המלדיביים.
בשנת 1999 הופיעה אליזה בתוכנית הטלוויזיה "Graines de star" (בעברית: נבטי הכוכבים), שם התגלתה על ידי הזמרת מילן פארמר שכתבה לה שני אלבומים עם המפיק לורן בוטונה (Laurent Boutonnat).
קורות חיים > חייה האישיים

ב-2003–2012 הייתה נשואה לזמר הצרפתי ג'רמי שאטליין (Jérémy Chatelain). ב-2005 נולדה לזוג בת.
מ-2016 נשואה לגרגואר ליונט. ב-2019 נולדה לזוג בת.
מתגוררת כיום בקורסיקה.
קריירה

סינגל הבכורה של אליזה "Moi... Lolita" שוחרר במאי 2000 בצרפת, וב-2001 באירופה ובאסיה. הסינגל זכה להצלחה מסחררת בצרפת, למרות שלא הגיע למקום הראשון, ובמצעד כל הזמנים במדינה הוא ממוקם במקום ה-31 עם מכירות של מעל 1,200,000 עותקים. השיר הצליח גם באסיה ובאירופה והגיע למקום הראשון בספרד ובאיטליה, ולמקום השני בבלגיה, גרמניה והולנד. בישראל השיר הגיע למקום הראשון במצעד בגלגלצ וסיים במצעד הפזמונים הבינלאומי השנתי לשנת 2001 במקום השמיני.
בסוף 2000 יצא אלבום הבכורה Gourmandises ממנו יצאו הסיגלים "L'Alizé",‏ "Parler tout bas" ושיר הנושא "Gourmandises". בעקבות פרסום אלבומה הראשון שגרם לתדמיתה לעבור לכיוון המראה הסקסי מיני, נבנה במקביל לאליזה מראה תדמית של נערה בת עשרה רגילה לחלוטין, וזאת כדי ליצור ולשמר את הרושם הנקי של נערה ממוצעת כמו כולם.
במהלך השנים עם התבגרותה נבחרה אליזה לסמל סקס במגזינים שונים, ואף נבחרה בשנים 2010 ו-2011 בסקר "האישה הכי סקסית בעולם" שנערך על ידי מגזין FHM הצרפתי בתור האישה השנייה הכי סקסית בעולם מתוך 100 מועמדות. אלבומה השני של אליזה, Mes courants électriques, יצא ב-2003 וממנו שוחררו הסינגלים J'en ai marre ! / I'm fed up! ו J'ai pas vingt ans ! / I'm not twenty!. האלבום הצליח באירופה אך פחות מאלבומה הראשון.
ב-2007 ראה אור אלבומה השלישי Psychédélices אותו הפיקה בעצמה. האלבום יצא רק בשווייץ, בלגיה, צרפת ובמקסיקו, שם נחל הצלחה כשהגיע לראש מצעד המכירות. בתחילת 2010 יצא אלבומה הרביעי Une enfant du siècle (ילדת המאה). האלבום לא הצליח יחסית לקודמיו אף שהגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים הצרפתי.
ב-2013 השתתפה אליזה בגרסה הצרפתית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" (Danse avec les stars) והגיעה למקום הראשון. כמו כן, באותה שנה יצא גם אלבומה החמישי 5.
ב-2014 יצא אלבומה השישי, Blonde.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2000: Gourmandises
2003: Mes Courants Électriques
2007: Psychédélices
2010: Une enfant du siècle
2013: 5
2014: Blonde
אליזה בהופעה 2008
אליפות ברזיל בכדורגל 1989

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  6 בספטמבר 1989 – 16 בדצמבר 1989 (102 ימים)
 מספר משתתפות:  22
 הזוכה:  ואסקו דה גאמה
 מספר משחקים:  174
 מספר שערים:  381 (2.19 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  1,889,118 (10,857 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  11 - טוליו, גויאס
 → 19881990 ←
 
אליפות ברזיל בכדורגל 1989  הייתה הפעם ה-33 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב- 6 בספטמבר 1989 והסתיימו ב-16 בדצמבר 1989.
בתחרות השתתפו 22 קבוצות. מליגת משנה העפילו לליגה הבכירה אינטרנציונל לימיירה ונאוטיקו.
בעונה הסדירה הקבוצות חולקו לשני בתים. הקבוצות נפגשו עם הקבוצות האחרות של הבית מפגש בודד. שמונה קבוצות מכל בית העפילו לשלב השני. שלוש קבוצות אחרונות בכל בית הועברו לפליי-אוף תחתון לקביעת הקבוצות שיירדו לליגת משנה.
בשלב השני הקבוצות שיחקו בשני בתים. נקודות של השלב הראשון נשמרו לסיכום כלל הנקודות שנצברו. מנצחי הבתים נפגשו במשחק הגמר.
במהלך שלבי הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תיקו. במהלך שלבי הגמר, במידה ומפגש כפול לא נתן הכרעה, הקבוצה עם הישג טוב יותר בשלב הקודם העפילה להמשך התחרות.
ואסקו דה גאמה זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השנייה בתולדות המועדון.
בסיום העונה אתלטיקו פרנאאנסה, גוארני, רסיפה וקוריטיבה ירדו לליגת משנה. בעקבות החלטה לצמצם את הלידה ל-20 קבוצות מליגת משנה העפילו לליגה הבכירה ברגנטינו וסאו חוזה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 בדצמבר 1990 | סאו פאלו | 1:0 | ואסקו דה גאמה | מורומבי, סאו פאולו צופים: 71,552 שיפוט: וילסון קרלוס דוס סנטוס |
| 16 בדצמבר 1990 |  |  | סוראטו  50' | מורומבי, סאו פאולו צופים: 71,552 שיפוט: וילסון קרלוס דוס סנטוס |
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
טבלה סופית של הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ואסקו דה גאמה | 19 | 9 | 8 | 2 | 27 | 16 | 11 | 26 | העפלה לגביע ליברטדורס |
| 2. | סאו פאולו | 19 | 7 | 9 | 3 | 25 | 16 | 9 | 23 | העפלה לגביע ליברטדורס |
| 3. | קרוזיירו | 18 | 9 | 5 | 4 | 23 | 14 | 9 | 23 | השתתפות בסופרקופה סודאמריקנה |
| 4. | בוטפוגו | 18 | 9 | 4 | 5 | 20 | 16 | 4 | 22 |  |
| 5. | פלמיירס | 18 | 8 | 6 | 4 | 21 | 13 | 8 | 22 |  |
| 6. | קורינתיאנס | 18 | 8 | 5 | 5 | 15 | 13 | 2 | 21 |  |
| 7. | פורטוגזה | 18 | 7 | 6 | 5 | 21 | 13 | 8 | 20 |  |
| 8. | אתלטיקו מיניירו | 18 | 6 | 7 | 5 | 21 | 13 | 8 | 19 |  |
| 9. | פלמנגו | 18 | 6 | 7 | 5 | 16 | 13 | 3 | 19 | השתתפות בסופרקופה סודאמריקנה |
| 10. | גויאס | 18 | 6 | 6 | 6 | 17 | 21 | 4- | 18 |  |
| 11. | גרמיו | 18 | 6 | 5 | 7 | 19 | 19 | 0 | 17 | זכייה בגביע ברזיל  השתתפות בסופרקופה סודאמריקנה |
| 12. | סנטוס | 18 | 5 | 6 | 7 | 13 | 16 | 3- | 16 | השתתפות בסופרקופה סודאמריקנה |
| 13. | נאוטיקו | 18 | 5 | 5 | 8 | 27 | 37 | 7- | 15 |  |
| 14. | אינטרנציונל לימיירה | 18 | 4 | 7 | 7 | 13 | 19 | 6- | 15 |  |
| 15. | פלומיננסה | 18 | 5 | 4 | 9 | 15 | 25 | 10- | 14 |  |
| 16. | אינטרנסיונל | 18 | 4 | 5 | 9 | 14 | 19 | 5- | 13 |  |
| 17. | ויטוריה | 18 | 6 | 5 | 7 | 14 | 20 | 6- | 17 |  |
| 18. | באהיה | 18 | 4 | 7 | 7 | 15 | 22 | 7- | 15 |  |
| 19. | אתלטיקו פרנאאנסה | 18 | 4 | 11 | 3 | 18 | 13 | 5 | 19 | ירדה ליגה |
| 20. | גוארני | 18 | 5 | 6 | 7 | 15 | 18 | 3- | 16 | ירדה ליגה |
| 21. | רסיפה | 18 | 3 | 5 | 10 | 12 | 23 | 11- | 11 | ירדה ליגה |
| 22. | קוריטיבה | 10 | 3 | 3 | 4 | 10 | 15 | 5- | 4 | ירדה ליגה |
שחקנים מצטיינים

טוליו, שחקנה של גויאס כבש 10 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
ריקרדו רושה, שחקנה של סאו פאולו זכה בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
אלכסנדר ינקלוביץ לרנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בספטמבר 1913 ויניצה, האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה)
 פטירה:  6 באפריל 2004 (בגיל 90) רחובות, ישראל
 מדינה:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1913-1922) ברית המועצות ברית המועצות (1922-1988) ישראל ישראל (1988-2004)
 תאריך עלייה:  27 באפריל 1988
 השכלה:  המכון להנדסת אנרגיה של מוסקבה 
 מעסיק:  V.A. Trapeznikov Institute of Control Sciences, מכון ויצמן למדע 
 
אלכסנדר ינקלוביץ לרנר (ברוסית: Александр Яковлевич Лернер) (7 בספטמבר 1913 – 6 באפריל 2004) היה מדען ישראלי שהיה בעבר  סירובניק בברית המועצות.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחה יהודית בוויניצה באימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). ב-1938, לרנר סיים תואר בהנדסת חשמל במכון להנדסת חשמל במוסקבה, בשנת 1940, קיבל תואר דוקטור מאותו מוסד. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת לרנר כמהנדס הראשי של המעבדה האוטונומית המרכזית במשרד הסובייטי למטלורגיית ברזל במוסקבה.
לרנר הפך לחבר באליטה המדעית והטכנולוגית הסובייטית. הוא היה מטפל מוביל בקיברנטיקה. זהו ענף מדעי העוסק במערכות בקרה אנושיות כמו המוח ומערכות העצבים שבהן הן מתחברות עם מערכות אלקטרוניות מורכבות. כמו כן, המשוואות המתמטיות שלו חזו היצע וביקוש של חומרים חיוניים כמו פלדה, או הקצאת משאבים נדירים.
הוא היה המדען הסובייטי הבולט הראשון שביקש להגר לישראל. בקשתו נדחתה, והביאה לאובדן פתאומי של תפקידיו וזכויותיו. ב-1977 פורסם בעיתון הסובייטי איזבסטיה מכתב שכינה את לרנר "מנהיג קן ריגול". מקורביו בתנועת הסירובניקים - נתן שרנסקי, ולדימיר סלפק ואידה נודל - נעצרו. לבסוף ניתן לו אישור יציאה והיגר לישראל ב-27 בינואר 1988 יחד עם בנו, כלתו ונכדתו.
לרנר קיבל מינוי במחלקה למתמטיקה במכון ויצמן למדע שם המשיך במספר פרויקטים, ביניהם פיתוח לב מלאכותי ובניית מודל מתמטי לניבוי התנהגות של חברות מפותחות.
אלכסנדר נפטר ב-2004 ברחובות בגיל 90.
הערות שוליים

↑  Welcome | Yale University Press, yalebooks.yale.edu
↑  Saxon, Wolfgang (2004-07-06). "Alexander Lerner, Cybernetics Expert, Is Dead at 90". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-01-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007436361305171  PLWABN: 9810565157405606  BIBSYS: 90924447  CiNii: DA05258255  dblp: 145/6624  GND: 119199726  ISNI: 0000 0004 0027 0473  LCCN: n92013658  MGP: 205641  NTA: 074772082  RERO: 02-A013500157  SNAC: w6bb1cc7  SUDOC: 07044286X  VIAF: 194289029   WorldCat (עם VIAF): 194289029
אלינור (אלבום)

אלינור הוא אלבומו השני של הזמר זוהר ארגוב, והאלבום הראשון המלא, שיצא לאור בשנת 1980. האלבום נקרא על שם השיר הפותח אותו, "אלינור".
רקע

לאחר הכישלון בניסיון בתקליטון הראשון שלו, החליט ארגוב שזהו הזמן לפרוץ ולהגשים את חלומו להיות זמר. לשם כך הצטרף בתור נהג לג'קי מקייטן שהיה מעת לעת מופיע עם להקת "צלילי העוד". זוהר ביקש מיהודה קיסר שהיה הגיטריסט בלהקה לעלות ולשיר בהופעה שהייתה אמורה להתקיים בדרום וכ"מבחן קבלה", הוא שר קטע מהשיר "ברצלונה" של ג'ו עמר. זוהר עלה לבמה בזמן ההפסקה, כאשר רוב חברי הלהקה נחו, והחל לשיר. לדברי עדים הקהל מאוד התלהב מארגוב האלמוני יחסית וכך הוא התחיל להופיע.
אנשים שאהבו את קולו של זוהר החלו להקליט אותו בעצמם.
לאחר מכן יהודה קיסר, שהתרשם אף הוא מקולו של ארגוב, הציע להפיק את אלבומו הראשון. ההקלטה הראשונית נעשתה באמצעות רשמקול פשוט במועדון "הברווז" ביפו. הקלטה זו הופצה בשם "חפלה עם זוהר ארגוב".
בשביל לקדם מכירות, הכניס ראובני לאחר זמן קצר את זוהר לאולפן הקלטות ולסטודיו לצילום כדי להוציא את אלבום הבכורה, "אלינור". היה זה למעשה אותו אלבום כמו "חפלה עם זוהר ארגוב" מבחינת השירים אך מקצועי הרבה יותר.
האלבום כולל שמונה שירים, כולם גרסאות כיסוי לשירים שזוהר אהב. חלק מהשירים היו להיטים לפני הקלטת התקליט ("סוד המזלות", "עת דודים כלה"), וחלקם שירים שעד אז היו פחות מוכרים. יציאת התקליט פרסמה אותם והעלתה את הפופולריות שלהם ("מה לך ילדה", "נזכר אני במבטך"). האלבום הפך להצלחה גדולה, למרות איכות הצליל הגרועה יחסית בה הוקלט. לאחר ההקלטה באיכות נמוכה הוקלט השיר "אלינור" שוב באיכות טובה יותר.
האלבום נקרא "אלינור" על שם השיר הראשון המופיע בו, אותו כתב ושר במקור הזמר ג'קי מקייטן כגרסה עברית לשיר "איפָּרחוֹ" (Υπάρχω) של הזמר היווני סטליוס קזנג'ידיס.
לאור איכותה הירודה של ההקלטה, סירבו בתחילה האחים ראובני להפיץ את הקלטת, אולם לאחר זמן והאזנות נוספות, במיוחד לשיר "עוד יום יבוא", הם השתכנעו לבסוף, והקלטות יצאו אל השוק והחלו להימכר בכמויות. את התמונה של זוהר על עטיפת האלבום צילם אליצור ראובני.
האחים ראובני, שהפיצו את הקלטת, מספרים שבתחילה היא נמכרה בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב, המקום בו נמכרו כל אלבומי המוזיקה המזרחית באותה תקופה. עקב הביקוש שהלך והתעצם, החלו הקלטות להימכר גם בחנויות המוזיקה השונות. האלבום היה פופולרי כל-כך ומכירותיו הרקיעו שחקים עד כדי-כך שנאמר שהקלטות היו נלקחות בעודן על העגלות, ולא הספיקו להגיע למדפים.
בעקבות הצלחת האלבום הפך ארגוב לזמר מבוקש בהופעות חיות ברחבי ישראל. האלבום נחשב למצליח ואיכותי גם עשרות שנים לאחר מותו של ארגוב.
ב-15 בפברואר 2008, האלבום דורג במקום ה-11 ברשימת 50 אלבומי הבכורה הישראליים הטובים בכל הזמנים, מטעם מוסף 7 לילות של עיתון ידיעות אחרונות.
בשנת 2015, במסגרת אירועי 60 שנה להולדת ארגוב, יצאו מחדש שלושת אלבומיו הראשונים על גבי תקליטים באיכות סאונד משופרת.
רשימת שירי האלבום

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אלינור  | ג'קי מקייטן | כריסטוס ניקולופולוס | 5:07 |
| 2. | סוד המזלות  | אביהו מדינה | אביהו מדינה | 4:56 |
| 3. | מה לך ילדה  | משה נגר | משה נגר | 5:14 |
| 4. | מחרוזת ( 1.הפרטיזן הרחק ביער 2.אשת חיל)   | לא ידוע | ליאוניד שוכין (סובייטי-רוסי) | 7:18 |
| 5. | עוד יום יבוא  | יורם טהרלב | אברהם דוד הכהן | 6:03 |
| 6. | נזכר אני במבטך  | שאול נדב ישראלי | נג'ה קרבוצ'ק (טורקי) | 5:09 |
| 7. | עת דודים כלה  | רבי חיים בן סהל | בבלי-עיראקי | 6:54 |
| 8. | פתאום מצאתי בך  | שרה שובל | נחמיה שרעבי | 6:06 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 46:37 |
הערות שוליים

↑  מחווה לזוהר ארגוב, באתר התרבות "בילוי נעים"
↑  דיסקוגרפיה, באתר הרשמי של זוהר ארגוב
↑  חגי אוזן‏, "כולם שכחו את ג'קי מקייטן": הטרגדיה נחשפת, באתר וואלה, 7 במרץ 2012
↑   Υπάρχω, בביצוע סטליוס קזנג'ידיס, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב(ביוונית)
↑  כל ההתחלות קלות, מוסף 7 לילות, ידיעות אחרונות עמוד 6, 15 בפברואר 2008
↑  בועז כהן, ‏שישים שנה להולדתה של אגדה: חוזרים למהפכה שהביא זוהר ארגוב, באתר מעריב אונליין, 25 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 05ba2420-cc32-4608-b3ec-4d77bcf2fdc8
אלון מוצב

אֵלוֹן מֻצָּב הוא אתר מקראי הממוקם ליד העיר שכם, בו נמשח אבימלך, למלך על ידי בעלי שכם.