stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת שער הרחמים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  מומבאי 
 מדינה:  הודו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 13 במאי 1796
 תאריך פתיחה רשמי:  13 במאי 1796 
 
 קואורדינטות:  18°57′08″N 72°50′11″E﻿ / ﻿18.95226°N 72.836373°E﻿ / 18.95226; 72.836373
  (למפת מומבאי מוגדלת) בית הכנסת שער הרחמים(למפת מומבאי רגילה) בית הכנסת שער הרחמים
 
בית כנסת שער הרחמים (במראטהית: गेट ऑफ मर्सी सिनेगोग / जुनी मशिद; מוכר גם בשם "ז'וני מאשיד") הוא בית הכנסת העתיק ביותר במומבאי (בומביי לשעבר), בהודו. בית הכנסת נבנה ב־1796 בדרום מומביי על ידי בן קהילת בני ישראל סאמאג'י האסאג'י דיווקר, הידוע גם בשם שמואל יחזקאל דיווקר. ב־1860 שופץ לראשונה ונבנה בית הכנסת מחדש והועבר למיקומו החדש במאנדבי, ברובע המוסלמי של מומבאי, באזור המכיל שכונות מגורים, מקדשים הינדים, מסגדים מוסלמיים ושווקים. במאה ה־18 וה־19, האזור אוכלס מחדש בידי קהילה יהודית קטנה אך משגשגת ונקרא "איזראיל מוהלה", כלומר שכונת ישראל. השם "מאסג'יד" שניתן לבית הכנסת בפי המקומיים, משמעו "מסגד", ויש הטוענים כי כוונת הכינוי היא למבנה ציבור מרכזי, אליו ניתן להתייחס כאשר מכווינים אדם באזור, בניב המדובר בפי קהילת הבני-ישראל המילה לבית כנסת היא "משיד" וכך הם מתייחסים לבתי הכנסת באזור.
טקס הפתיחה הרשמי של בית הכנסת היה בתאריך 13.5.1796, לאחר כשנה מאז תחילת הקמתו, כל בנייתו, כולל האומנים אשר כללו סתתים, נגרים, אדריכלים ואנשי מקצוע נוספים ברובם היו מתוך הקהילה עצמה.
השם המקומי "ז'וני מסג'יד" לבית הכנסת, אשר פירושו בית הכנסת הישן, חל גם על תחנת הרכבת הסמוכה, "מסג'יד באנדר". על אף הירידה במספר המתפללים, בית הכנסת עדיין מקיים את הטקסים בצורה פעילה, ומשרת קהילה יומית של כמאה חברים. בית הכנסת גם מקיים סיורי מורשת ודת בעיר.
היסטוריה

על פי הרישומים ההיסטוריים, שמואל יחזקאל דיווקר ואחיו יצחק שירתו במליציות הבריטיות של חברת הודו המזרחית הבריטית כקצינים מקומיים בכירים. במהלך המלחמה האנגלו-מייסורית השנייה הם נשבו בידי המלך ממיסור, טיפו סולטן בשנת 1784. הם כמעט נידונו למוות, כאשר טיפו סולטן שאל לאיזו קאסטה הם משתייכים. האחים ציינו שהם בני ישראל, טיפו מעולם לא שמע על הקבוצה, ולפיכך עמד לחרוץ את גזר דינם, אולם אימו פאטימה פכרון-ניסה, התערבה וטענה כי שמעה על קאסטה שכזו בקוראן וטענה שהם קרוביהם. טיפו היה מוסלמי אדוק, ולכן חס על חייהם של שני האחים ושאר החיילים והקצינים מהקהילה אשר נישבו, לאחר זמן מה האחים יחד עם קבוצה נוספת של בני הקהילה נמלטו רגלית עד לעמדות הבריטיות. שני האחים שבו לבומביי הבריטית, ולאות תודה בנו שם את בית הכנסת "שער הרחמים", אשר נקרא בתחילה "סאמאג'י צ'י מאשיד", כלומר בית הכנסת של שמואל.
עם חזרת האחים מהשבי, לשמואל וצאצאיו וצאצאיי אחיו יצחק ניתן התואר "קמודן מוכאדם" אשר פירושו הוא נשיאי קהילת הבני ישראל מהודו, תואר ותפקיד אשר עבר בירושה בשושלתם, האחרון אשר החזיק בתפקיד רשמי ומקובל הוא צאצאם דויד חיים דיווקר אשר נפטר בשנת 1889, עד שנת 1906 עדיין צאצאיהם החזיקו בתפקיד רשמי מסוים אם כי לא בתור נשיאי הקהילה, היום התואר קיים רק כתואר כבוד בקרב צאצאיהם בארץ ובעולם.
בתאריך 13.5.1896 בחגיגות 100 השנים לבית הכנסת, הוא קיבל רשמית את השם "שער הרחמים".
ב-2 באפריל 1919 התכנסה בבית הכנסת אספה ציבורית של בני ישראל בנושא הציונות. מעל 350 מחברי הקהילה הגיעו לאספה, ורבים תמכו ברעיון של הקמת בית לאומי בפלשתינה/ארץ ישראל, על אף שהדבר הצית ויכוח לוהט בנושא.
בשנת 1927 יצא ספרון על ידי ועד בית הכנסת המגולל את סיפור האחים, ביוגרפיה אישית של שמואל ומשפחתו ובניית בית הכנסת.
בשנת 2016, צאצאו של שמואל, הסופר הישראלי אליעז ראובן-דנדקר, הוציא את ספרו "הענף השונה" אשר מגולל את כרוניקות המשפחה, הקמת בית הכנסת והביוגרפיות של בני ובנות המשפחה מהמאה ה-17 עד למאה ה-21.
המבנה

מבנה בית הכנסת יכול להכיל 300 חברים וחברות, ובחדרים מרכזיים מארח התכנסויות גדולות. ועם זאת, בשבתות אין יותר מ-50 מתפללים. ישנו גם מקווה סמוך למבנה, לטהרת המתפללים.
במרכז בית הכנסת היכן שממוקמת במת החזן ישנם שני עמודים תומכים אשר ע"פ מסורת הקהילה מייצגים את עמודי "בועז" ו"יכין", בבנייה מסורתית המאפיינת את בתי הכנסת הקהילתיים בהודו.
צמוד לבמה ישנו את כיסא אליהו הנביא, אשר ע"פ מסורת מקומית צאצאי האחים שמואל ויצחק דיווקר, רשאים ורשאיות לשבת כאות כבוד והערכה לשושלתם.
לאחר עליית הקהילה ארצה בקום המדינה, רבים מצאצאיהם ובני הקהילה הקימו בתי כנסת ברחבי ישראל וחלקם נקראו על שם בית הכנסת "שער הרחמים", הראשון ביניהם נבנה בעיר ירוחם בשנת 1962.
ראו גם

יהדות בהודו
בתי כנסת בהודו
בני ישראל
אליעז ראובן-דנדקר
לקריאה נוספת

הביוגרפיה של שמאג'י האסאג'י דיווקר ובית הכנסת שבנה, הוצאת ועדת בית הכנסת שער הרחמים, 1927
חיים שמואל קהימקר, ההיסטוריה של הבני ישראל מהודו, הוצאת דייג, 1937
אליעז ראובן-דנדקר,הענף השונה, הוצאת קמודן מוכאדם, 2016
אליעז ראובן-דנדקר,אז, מה הקר שלך?, הוצאת קמודן מוכאדם בסיוע מרכז מורשת יהדות קוצ'ין, 2018
אליעז ראובן-דנדקר,המדריך לבני ישראלי המתחיל-תרבות, היסטוריה ומנהגים, הוצאת קמודן מוכאדם בסיוע מרכז מורשת ליהדות קוצ'ין והמרכז למורשת יהדות הודו, 2019
אליעז ראובן-דנדקר,הג'מאט-א. נשים מעוררי השראה מקהילת הבני ישראל מהודו, הוצאת קמודן מוכאדם בסיוע מרכז מורשת ליהדות קוצ'ין והמרכז למורשת יהדות הודו, 2020
הערות שוליים

↑  Masih, Archana (2003-09-11). "For these Jews, Mumbai is the chosen land". The Rediff Special. Rediff.com. נבדק ב-2008-08-11.
↑  "Indian Synagogues". Jewish India. נבדק ב-2008-08-11.
↑  "Mumbai B Ward Plan". Department of Relief and Rehabilitation, Government of Maharashtra. אורכב מ-המקור ב-2008-09-08. נבדק ב-2008-08-11.
1 2 3  Goldstein, Israel (1984). My World as a Jew. Associated University Presses. ISBN 0-8453-4780-2.
↑  Rowland, Joan G. (1008). The Jewish Communities of India: Identity in a Colonial Era. Transaction Publishers. ISBN 0-7658-0439-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268069505171  VIAF: 133069376   WorldCat (עם VIAF): 133069376
בית הכנסת של ראקושפלוטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  ראקושפלוטה 
 מדינה:  הונגריה 
 
 קואורדינטות:  47°33′37″N 19°07′20″E﻿ / ﻿47.560278°N 19.122222°E﻿ / 47.560278; 19.122222
  (למפת בודפשט מוגדלת) בית הכנסת של ראקושפלוטה(למפת בודפשט רגילה) בית הכנסת של ראקושפלוטה
 
בית הכנסת של ראקושפלוטה (בהונגרית: Rákospalotai zsinagóga) הוא מבנה בית כנסת לשעבר, שמשמש כיום כמחסן ספרים בדרך פוטי הישן בראקושפלוטה, הרובע 15 של בודפשט מ-1 בינואר 1950.
היסטוריה

הקהילה היהודית בראקושפלוטה קיבלה את עצמאותה בשנת 1902. הרב הראשון של הקהילה, שנבחר בשנת 1898 - כשהקהילה עדיין הייתה שייכת לאויפשט - היה הרב יצחק מיכאל דושינסקי. בהונגרית Duschinszky Mihály. [יש לציין שקיימים כתיבים רבים לשם המשפחה הזה, כגון: Duschinsky, וכן Dushinsky, וגם Duschinskie, וגם Dusinszky ואף Dušinský ואפילו Dušinski, וגם Duszinski ועוד. הכל לפי הכתיב המקובל באותה מדינה אירופית או בתערובת של כתיבים]
כדי לכסות את עלויות הבנייה הגבוהות, נערך בשנת 1926 "דינר" לאיסוף תרומות. בהזדמנות זו הודפס על ידי ועדת הבנייה של בית הכנסת ספרון-תפילה זעיר, "בִּרְכוֹן", בן 44 עמודים שבסופו לוח-יהודי-עברי-הונגרי לשנת תרפ"ז (1927-1926. צילומים רצ"ב). בעמוד הראשון של הברכון (בצילום) ברכה בחתימת יד הרב הראשי האומרת (תרגום מדרכי דותן):
בעזרת השם.
הסכומים שיתקבלו בתמורה לספרון-התפילה, הברכון, הזה הם עבור רכישת אבן אחת למען בית הכנסת שלנו ההולך ונבנֶה.
כלומר, בעליו של ספרון-התפילה הושיט עזרה לבניית בית האלוהים.
ברכת הכל-יכול תלווה בכל דרכו את העוזר לבניית קורת-הגג הקדוֹשה.
ראקושפאלוטא, שנת ה'תרפ"ו 1926.
בברכת הֶחבר־לָאמונה, מיכאל דושינסקי הרב הראשי.
הרב מיכאל דושינסקי (גם דושינסקיא) כיהן כמנהיג הקהילה עד פטירתו בשנת 1939. בזכותו נהנתה הקהילה מכבוד ומהערכה ציבורית רבה.
בית הכנסת איבד את קהלו בשואה ולאחר מלחמת העולם השנייה. הוא נעזב ולא חזר לשימוש. הבניין שימש כמחסן מפות גאוגרפיות מאז שנות השישים וכמחסן ספרים מאז שנות השמונים, אז נקנה על ידי הספרייה הלאומית שצ'ני (OSZK). הבניין עדיין משמש את ה-OSZL ואחת ממחלקות המחסנים שלה פועלת בו.
גלריית תמונות

תמונות של בית הכנסת בראקושפלוטה. התמונה הראשונה היא ילד עם עז משנת 1943 ברקע מבנה בית הכנסת.
מאמרים קשורים

רשימת בתי הכנסת בהונגריה
לקריאה נוספת

מבני תפילה לאורך דרך פוטי
הערות שוליים

|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני • מרחצאות הוויז |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
ברכת הרב מיכאל דושינסקי
גרוס ברזן (חוות הכשרה)

גרוס ברזן (בגרמנית: Groß Breesen) היה שמה של חוות הכשרה לא ציונית לנוער יהודי גרמני בכפר השלזי גרוס ברזן (כיום בז'ז'נו טשבניצה, Brzezno Trzebnica, פולין), ליד טרבניץ (כיום טשבניצה, Trzebnica (אנ'), בדרום מזרח פולין). החווה הוקמה על ידי הנציגות הארצית של יהודי גרמניה ב-1936, בתגובה לרדיפת יהדות גרמניה על ידי המשטר הנאצי, והתקיימה עד 1942.
היסטוריה

בגרמניה הנאצית התקשו המוסדות היהודיים יותר ויותר להקנות חינוך והכשרה מקצועית לנוער. כדי לפתור בעיה זו, הקימו המוסדות היהודיים, בעיקר הנציגות הארצית של יהודי גרמניה, מרכזי הכשרה מקצועית לנוער יהודי שביקש להגר מגרמניה, לאו דווקא לארץ ישראל, וזאת כדי לפתור את בעייתו של הנוער היהודי בן לבתים מתבוללים, שהיה מרוחק, הן מהדת והן מהציונות.
בינואר 1936 הקימה הנציגות מסלול הכשרה ליהודים לא ציונים לשם הכנתם להגירה. כ-125 בני נוער נועדו לקבל במסגרת זו הכשרה בענפי חקלאות, עבודות ייצור ומשק בית, וכן ללמוד שפות זרות. בניגוד להכשרות ציוניות, הושם דגש בהכשרה על לימודי תרבות גרמנית ויהודית. בין המעורבים בהקמת מסלול ההכשרה היו יוליוס זליגזון (גר'), יוליוס ברודניץ (גר'), אוטו הירש, ליאו לוונשטיין, אוטיליה שנוואלד (Ottilie Schoenewald) (גר'), קורט בונדי ומקס ורבורג.
בשנת 1938, כ-5,500 בני נוער יהודיים, מתוך כ-60,000 בני נוער יהודיים שהיו אז בגרמניה, למדו ב-94 מרכזי הכשרה כאלה, רובם בקורסים דו שנתיים. הם למדו מלאכות יד ועבודות משק בית. אחרי ליל הבדולח צנח מספרם בחדות.
התוכניות להגירה משותפת של כל בוגרי חוות ההכשרה בגרוס ברזן אל מעבר לים נכשלו. רובם יצאו מגרמניה באופן עצמאי, כבודדים, לפני ליל הבדולח. יום למחרת ליל הבדולח, ב-10 בנובמבר 1938, הותקפה החווה על ידי אנשי אס אס. הנערים, המדריכים, המחנכים וכמעט כל מנהלי העבודה גורשו למחנה הריכוז בוכנוולד. לאחר שישה שבועות שוחררו כמעט כולם תמורת התחייבות להגר מיד מגרמניה. גרוס ברזן המשיך להתקיים כמתקן הכשרה וקיבל 114 משתתפים לקורס שלישי.
בשנת 1942 נסגר מרכז ההדרכה על ידי הגסטפו. היהודים שעדיין התגוררו בגרוס ברזן בשנת 1942 הועברו לאושוויץ.
ראו גם

גוט וינקל (חוות הכשרה)
ניקולו בארלה

ניקולו בארלה (באיטלקית: Nicolò Barella; נולד ב-7 בפברואר 1997) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת הקשר באינטר ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים > קליארי

בארלה נולד בעיר קליארי וגדל במחלקת הנוער של קליארי, הקבוצה המזוהה עם העיר. את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ערך ב-4 במאי 2015 בניצחון הבית 0–4 על פארמה, כשנכנס כמחליף של דייגו פריאס בדקה ה-68.
בינואר 2016 הושאל הושאל לקבוצת קומו מהסרייה ב', שם שיחק בהרכב הפותח באופן קבוע בשארית העונה.
ב-17 בספטמבר 2017 הבקיע בארלה את השער הראשון בקריירה הבוגרת שלו, בניצחון הבית 0–2 על ספאל במסגרת הליגה.
קריירת מועדונים > אינטר

ב-12 ביולי 2019 הצטרף בארלה לאינטר בהשאלה לעונה אחת עם חובת רכישה בתום העונה לחוזה לארבע עונות. ב-26 באוגוסט, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון הבית 0–4 על העולה החדשה, לצ'ה, כשנכנס כמחליף של מתיאס וסינו בדקה ה-66. ב-17 בספטמבר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשנכנס כמחליף של מרצלו ברוזוביץ' בדקה ה-71 ואף עזר לקבוצתו לחלץ תיקו ביתי 1–1 נגד סלביה פראג, כשכבש את שער השוויון בתוספת הזמן.
קריירה בין-לאומית

באוקטובר 2017 זומן בארלה לראשונה לנבחרת הבוגרת על ידי המאמן באותה התקופה, ג'יאן פיירו ונטורה, לצמד משחקי הנבחרת נגד נבחרת מקדוניה ונבחרת אלבניה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
ב-10 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בתיקו אחת נגד נבחרת אוקראינה במסגרת משחק ידידות. ב-23 במרץ 2019, בארלה כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת בניצחון הבית 0–2 על נבחרת פינלנד, במסגרת מוקדמות יורו 2020. נכלל בסגל נבחרת איטליה ליורו 2024.
תארים > נבחרת איטליה

אליפות אירופה: יורו 2020
אליפות: 2023/2024
הערות שוליים

↑  ניקולו בארלה הוא שחקן אינטר
↑  Italy announce squad numbers for exciting Euro 2024 campaign - June 8 latest, football-italia.net, ‏2024-06-08 (באנגלית בריטית)
| נבחרת איטליה – יורו 2020 (אלופת אירופה) |
| --- | --- | --- |
|  1 סיריגו •  2 די לורנצו •  3 קייליני •  4 ספינאצולה •  5 לוקאטלי •  6 וראטי •  7 פלגריני •  8 ז'ורז'יניו •  9 בלוטי •  10 אינסינייה •   11 ברארדי •  12 פסינה • 13 אמרסון •  14 קייזה • 15 אצ'רבי • 16 כריסטנטה • 17 אימובילה • 18 בארלה • 19 בונוצ'י • 20 ברנרדסקי • 21 דונארומה • 22 רספאדורי • 23 בסטוני • 24 פלורנצי • 25 טולוי • 26 מרט • מאמן: מאנצ'יני |  1 סיריגו •  2 די לורנצו •  3 קייליני •  4 ספינאצולה •  5 לוקאטלי •  6 וראטי •  7 פלגריני •  8 ז'ורז'יניו •  9 בלוטי •  10 אינסינייה •   11 ברארדי •  12 פסינה • 13 אמרסון •  14 קייזה • 15 אצ'רבי • 16 כריסטנטה • 17 אימובילה • 18 בארלה • 19 בונוצ'י • 20 ברנרדסקי • 21 דונארומה • 22 רספאדורי • 23 בסטוני • 24 פלורנצי • 25 טולוי • 26 מרט • מאמן: מאנצ'יני | איטליה |
| נבחרת איטליה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 דונארומה •  2 די לורנצו •  3 דימרקו •  4 בונג'ורנו •  5 קלאפיורי •  6 גאטי •  7 פרטזי •  8 ז'ורז'יניו •  9 סקמאקה •  10 פלגריני •   11 רספאדורי •  12 ויקאריו • 13 דרמיאן •  14 קייזה • 15 בלאנובה • 16 כריסטנטה • 17 מנצ'יני • 18 בארלה • 19 רטגי • 20 זקאני • 21 פג'ולי • 22 אל שעראווי • 23 בסטוני • 24 קמביאזו • 25 פולורונשו • 26 מרט • מאמן: ספאלטי |  1 דונארומה •  2 די לורנצו •  3 דימרקו •  4 בונג'ורנו •  5 קלאפיורי •  6 גאטי •  7 פרטזי •  8 ז'ורז'יניו •  9 סקמאקה •  10 פלגריני •   11 רספאדורי •  12 ויקאריו • 13 דרמיאן •  14 קייזה • 15 בלאנובה • 16 כריסטנטה • 17 מנצ'יני • 18 בארלה • 19 רטגי • 20 זקאני • 21 פג'ולי • 22 אל שעראווי • 23 בסטוני • 24 קמביאזו • 25 פולורונשו • 26 מרט • מאמן: ספאלטי | איטליה |
חנוך זונדל גרוסברג

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1903 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  3 במרץ 1977 (בגיל 73) 
 השכלה:  ישיבת עץ חיים 
 תקופת הפעילות:  ? – 3 במרץ 1977 
 
הרב חנוך זונדל גרוסברג (ט' בטבת תרס"ד, 28 בדצמבר 1903 – י"ג באדר תשל"ז, 3 במרץ 1977) היה מחבר תורני. חבר מערכת האנציקלופדיה התלמודית ואוצר הפוסקים.
קורותיו

נולד בירושלים לר' דובער, תלמידו של הרב יהושע ליב דיסקין, ולאיטה בת הרב אליהו יסילביץ מהורודנא. בגיל חמש התייתם מאמו.
למד ב"ישיבת מדרש בני ציון" וישיבת עץ חיים, שם נקשר לרב איסר זלמן מלצר. הוסמך להוראה על ידי הראי"ה קוק, הרב חיים זוננפלד, הרב שמשון אהרן פולונסקי ועוד. ספריו זכו להסכמות מרבני ירושלים מכל החוגים: הרבנים הראשיים לדורותיהם לצד רבני העדה החרדית.
התמסר בעיקר ללימוד מצוות התלויות בארץ, ואגב כך עמד בקשר עם החזון איש. היה חבר בוועדה למצוות התלויות בארץ של הרבנות הראשית לישראל ותמך בהיתר המכירה.
נשא את בת הרב נטע צבי וייס.
התגורר בעיר העתיקה, והחל משנת תש"ח בשכונת קטמון.
בשנת תשל"ה (1975) הוענק לו תואר יקיר ירושלים. על שמו רחוב בשכונת תל ארזה בירושלים.
ספריו

תורת השמיטה (מהדורה ראשונה תרצ"ח) על הלכות שמיטה.
המעשר והתרומה (תרצ"ט ומהדורה מתוקנת תשי"ח) על הלכות תרומות ומעשרות.
נטע הילולים על הלכות ערלה ונטע רבעי.
חוקות השדה (תש"ך) - על הלכות כלאים.
ספריו אלה מצוטטים רבות בין העוסקים במצוות התלויות בארץ.
אגרת הפורים על המעבר מעיר מוקפת חומה לשאינה מוקפת חומה והשלכותיו על הלכות פורים. במהדורה נוספת, תחת השם "אגרת הפורים השנית" (תשל"ו), נוספו גם דיני פורים משולש וערב פסח שחל בשבת.
זר התורה (תשכ"ד) - הלכות קריאת התורה
חיי חנוך (תשל"ב) - רעיונות על פרשיות השבוע, שרשם מדי מוצאי שבת ממה שהתחדש לו בשבת. כמה מפירושיו שולבו בפירוש דעת מקרא
חזון ישעיהו (תש"ל) - חידושים על התנ"ך.
יד השל"ה (תש"ל) - ליקוט מפירושי השל"ה על התנ"ך.
חזון למועד (תשל"ה) - הלכות אבלות
חזון ציון - הגהות על הש"ס (בכתב יד שטרם נדפס)
מלבד כתביו, השתתף בעריכת האנציקלופדיה התלמודית (כרכים א-ו) ואוצר הפוסקים על שולחן ערוך אבן העזר. בנוסף, ערך את הגהות החתם סופר על שולחן ערוך אורח חיים שנדפסו, לצד אחרונים נוספים, בספר זר השולחן (לוין-אפשטיין תשי"ז).
ספרי הלכה נוספים שחיבר כבר בגיל 19 נותרו בכתב יד ואבדו עם כיבוש העיר העתיקה בידי הירדנים בתש"ח.
קונטרסים ומאמרים

הרב גרוסברג פרסם סדרת מאמרים נוספים, חלקם כקונטרס שהדפיס וחלקם כמאמרים בביטאונים תורניים מכל החוגים הדתיים, כמו נועם, כרם ציון, המעיין, אור תורה, התורה והמדינה, שנה בשנה, שמעתין ועוד. רבים ממאמריו כונסו לאחר פטירתו בספר משנת חנוך (ירושלים תשס"ב).
מבין הקונטרסים:
דרישת צבי (תש"א) - דיני הרואה את ירושלים והמקדש וערי יהודה בחורבנם.
דובר מישרים (תשט"ז) לבירור והצדקת מנהג ארץ ישראל בעניין זמן צאת הכוכבים.
נבואה שעריך (תשכ"ח, בעקבות מלחמת ששת הימים) - דיני הכניסה להר הבית וכניסת כהנים לקבר רחל
לקריאה נוספת

ארחות חיים, מבוא לספר משנת חנוך, מאת הרב אהרן דב שאג, חתן הרב גרוסברג.
הערות שוליים

↑  תורת השמיטה, עמ' מ; שנה בשנה, תשכ"ה, עמ' 147
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308853905171  LCCN: nr93031747  VIAF: 261305527   WorldCat (עם VIAF): 261305527
בית כנסת הכוראלי (מינסק)

| --- | --- |

בית הכנסת בראשית המאה ה-20
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 שימוש:  בית כנסת
 כתובת:  רחוב ולדרסקי 7
 מיקום:  מינסק
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 זרם:  יהדות מזרח אירופה
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 הקמה ובנייה
 תאריך פירוק:  1921 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית
 
 קואורדינטות:  53°53′54″N 27°33′03″E﻿ / ﻿53.8983°N 27.5508°E﻿ / 53.8983; 27.5508
  (למפת מינסק מוגדלת) בית כנסת הכוראלי(למפת מינסק רגילה) בית כנסת הכוראלי
 
בית הכנסת הכוראלי היה בית כנסת מרכזי בעיר מינסק שבבלארוס. בית הכנסת היה ממוקם ברחוב ולדרסקי (בלא') 7, והוא נסגר לאחר השתלטות הבולשביקים על בלארוס. הבניין נהרס בחלקו במלחמת העולם השנייה, ונבנה מחדש לאחריה. במבנה שוכן כיום "תיאטרון הדרמה הלאומי של בלארוס מקסים גורקי" (בלא').
היסטוריה > בניית בית הכנסת

בית הכנסת נבנה בשנת 1906, בסגנון אדריכלות מורית. הכספים להקמת בית הכנסת הוקצו על ידי הקהילה היהודית בעיר ביוזמתו של רופא במינסק, אוסיפ לזרוביץ' לונץ (בלא'). לבית הכנסת שער מפואר הנמצא בכניסה לאולם בית הכנסת. בכניסה לבניין נראית קשת מלכותית גבוהה, שמעליה חלון עגול גדול.
היסטוריה > סגירת בית הכנסת

לאחר מהפכת אוקטובר (הקמת השלטון הבולשביקי בבלארוס) הופרט בניין בית הכנסת ובשנת 1923 הוסב בית הכנסת לתיאטרון היהודי הלאומי, שם הוצגו הרצאות, קונגרסים וסרטים. מאוחר יותר שכן כאן "בית התרבות של מזכירות ה-MV Frunze CEC". בנובמבר 1926 הועבר הבניין לשימוש ארגון גוסקינו. בהמשך נפתח בבניין קולנוע Kultura, מהגדולים בבלארוס באותה תקופה. זמרים ואמנים מפורסמים כמו ולדימיר מאיאקובסקי, לאוניד אוטיוסוב, סרגיי למשב ואחרים, הופיעו בבניין.
היסטוריה > בית הכנסת כיום

לאחר מלחמת העולם השנייה הבניין נבנה מחדש והוקם בו "תיאטרון הדרמה הרוסי על שם מקסים גורקי". זהו בניין מלבני גדול בן שלוש קומות. הספינה המרכזית הוסבה לאודיטוריום, הצדדית למבואה. על הבניין מותקנים לוחות זיכרון. כיום הבניין מאוכלס על ידי "תיאטרון הדרמה האקדמי הלאומי מקסים גורקי".
הערות שוליים

↑  В. И. Зеленков. «Доктор Лунц и его потомки». «Асоба і час. Беларускі біяграфчны альманах», 2018.
↑  "Здание хоральной синагоги в Минске".
↑  סיפור על ידי תמונות, מינסק
קולנוע "תרבות"
בראשית המאה ה-20
פסיפס שהשתמר על חזית הצד של תיאטרון הדרמה האקדמי הלאומי מקסים גורקי
דער מאמענט

| --- | --- |

 תאריכי הופעה:  5 בנובמבר 1910 – 23 בספטמבר 1939 (28 שנים) 
 שפה:  יידיש 
 מערכת:  ורשה 
 מדינה:  פולין 
 
דער מאָמענט (דֶר מוֹמֶנְט; יידיש: 'הרגע') היה יומון יידי שהופיע בוורשה מ-5 בנובמבר 1910 עד 22 בספטמבר 1939. מייסדי העיתון היו נח פּרילוּצקי ואביו צבי פרילוצקי, שהיה עורכו הראשי.
הרעיון להוציא עיתון יהודי חדש יצא אל הפועל ב-1910, כשקיבל נח פרילוצקי מהממשלה הרוסית רישיון להוציא בוורשה יומון נוסף ביידיש, ועם פרישותיהם של הלל צייטלין ושל צבי פרילוצקי מהעיתונים "היינט" ו"אונזער לעבען", בהתאמה. העורך הראשי של העיתון היה צבי פרילוצקי, ולצדו בנו נח, הלל צייטלין, דוד דרוק וא. אַלמי (אליהו חיים שעפס) הצעיר, שהיה מזכיר המערכת הראשון עד הגירתו לארצות הברית ב-1913). בין המייסדים היה גם הפדגוג מגנוס קרינסקי. שמו של העיתון "דער מאָמענט" היה במקור שמו של מדורו הפוליטי היומי של צבי פרילוצקי ב"אונזער לעבען".
ביומון כתבו עוד מספר סופרים ועיתונאים מובילים, בהם מרדכי ספקטור, ב. יאושזון (משה יוּסטמן) וההומוריסטן "דער טונקלער" (יוסף טונקל), והוא התמודד בהצלחה עם מתחרהו העיקרי, היומון הוורשאי "הַיְינְט", שנוסד שנים אחדות לפניו.
בשנותיו הראשונות הצליח העיתון לשמור על קו א-פוליטי, אך עם הפיכתו של הלל צייטלין לפובליציסט הבולט בעיתון נקט העיתון קו ציוני ונוגד התבוללות. בשנתיים הראשונות כתב בו באופן קבוע שלום עליכם. בשנת 1916 הפך העיתון לשופרה הרשמי של המפלגה הלאומית היהודית ("ייִדישע פֿאָלקספּאַרטײ"), שנח פרילוצקי היה ממייסדיה וראשיה. ב-1933 החל זאב ז'בוטינסקי לפרסם מאמרים בעיתון, והחל מ-1935 הפך העיתון לביטאונה של התנועה הרוויזיוניסטית.
בימי החול כלל העיתון בראשיתו 4 עד 8 עמודים. בין שתי מלחמות העולם גדל העיתון לכדי 10 עמודים, ובערבי השבת וחגים מספר העמודים הכפיל את עצמו. עד סוף שנות העשרים היה עיתון פופולרי מאוד, אך בתחילת שנות השלושים, בעקבות משבר כלכלי (על רקע השפל העולמי) וניהול כושל, נקלע העיתון לקשיים. העיתון לא הצליח להתאושש מן המשבר לגמרי, אך בכל זאת המשיך להתקיים. העיתון נסגר לאחר שבניין המערכת נשרף בעקבות פגיעת פגז גרמני בבניין ב-22 בספטמבר 1939, עם הפלישה הגרמנית לפולין.
לקריאה נוספת

מנדל מוזס, 'ראשיתו של ה"מאמענט" הוורשאי', בתוך: יהודה גוטהלף (עורך), עיתונות יהודית שהיתה, תל אביב: האיגוד העולמי של העיתונאים היהודים, תשל"ג, עמ' 89-95.
אברהם זאק, "דער מאמענט" בין שתי מלחמות העולם', בתוך: יהודה גוטהלף (עורך), עיתונות יהודית שהיתה, תל אביב: האיגוד העולמי של העיתונאים היהודים, תשל"ג, עמ' 95–117.
מארק טורקוב, '"דער מאמענט"', בתוך: יהודה גוטהלף (עורך), עיתונות יהודית שהיתה, תל אביב: האיגוד העולמי של העיתונאים היהודים, תשל"ג, עמ' 118-125.
מאיר (מארק) קאהן, 'פרקי זכרונות', בתוך: יהודה גוטהלף (עורך), עיתונות יהודית שהיתה, תל אביב: האיגוד העולמי של העיתונאים היהודים, תשל"ג, עמ' 125-127.
שלום ידידיה, '"ווארשאווער ראדיאָ" - עיתון צהריים של "מאמענט"', בתוך: יהודה גוטהלף (עורך), עיתונות יהודית שהיתה, תל אביב: האיגוד העולמי של העיתונאים היהודים, תשל"ג, עמ' 128-129.
חני ברקת-גלנצר, היומון ביידיש דער מאמענט (1910-‏1939): אופן הצגת אירועי התקופה בפולין מעל גבי העיתון, ירושלים: מפעל דב סדן ליד הקתדרה ליידיש האוניברסיטה העברית, תשע"ט 2018.
קרחון פנדלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  71°18′00″S 168°46′59″E﻿ / ﻿71.3°S 168.783°E﻿ / -71.3; 168.783
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פנדלי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון פנדלי
 
קרחון פנדלי (באנגלית: Fendley Glacier) הוא קרחון בחוף פנל - החוף הצפוני של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מזרח מהרי האדמירליות.
אורכו של הקרחון 31 קילומטרים.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1963–1960.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם הסמל הטכני (אנ') אימן א. פנדלי (Iman A. Fendley) שנספה בהתרסקות מטוס C-124 גלובמאסטר באזור זה בשנת 1958.