stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיב סיילר
השפעה

כתיבתו של סיילר תוארה כמבשרת "טראמפיזם", שהשפיעה על חלק גדול מהימין בשנות ה-2000. ניתן היה לזהות את השפעתו אפילו בחוגים רחוקים מתאוריות גזע. טיילר קובן כינה את סילר "ההוגה הנאו-ריאקציוני המשמעותי ביותר כיום". לאחר הבחירות ב-2016, מייקל בארון ייחס לסיילר את המציאת עוד ב-2001 של הדרך האלקטורלית בה הלך דונלד טראמפ בהצלחה.
דעות וביקורת

סיילר כתב תכופות על נושאים של גזע ובינה, וטען שחלק מהגזעים נולדים עם יתרונות מובנים על פני אחרים, אבל מדיניות חברתית וכלכלית שמרנית יכולה לשפר דברים עבור כולם.
סיילר מצטט מחקר שקובע שבממוצע, לשחורים ולמקסיקנים באמריקה יש מנת משכל נמוכה יותר מאשר ללבנים, וכי ליהודים אשכנזים ולילידי מזרח אסיה יש מנת משכל ממוצעת גבוהה יותר מכל שאר העמים. הוא גם מאמין ש"למטרות מסוימות, גזע הוא סיווג מאוד שימושי והגיוני, כגון לעובדה שאוכלוסיות שונות יורשות הבדלים כימיים המשפיעים על האופן שבו הגוף מגיב לתרופות מסוימות", לצורך אפליה מפצה, ולחלוקה מחדש של אזורי בחירה.
במאמר על הוריקן קתרינה, אמר סיילר, בהתייחס לסיסמת "תנו לזמנים הטובים להתגלגל" בניו אורלינס, כי "זהו מסר מסוכן במיוחד לאפרו-אמריקאים". הוא טען ששחורים נוטים להיות בעלי רמות נמוכות יותר של שיפוט מאשר קבוצות משכילות יותר, ולכן זקוקים להדרכה מוסרית קפדנית יותר מהחברה.
דעות וביקורת > "האסטרטגיה של סיילר"

המונח "האסטרטגיה של סיילר" מתייחס להצעתו של סיילר לפיה מועמדים רפובליקנים יוכלו לזכות בתמיכה פוליטית בבחירות על ידי פנייה למעמד הפועלים הלבן מעמדות לא שגרתיות ופופוליסטיות. לשם כך, סילר הציע שהרפובליקנים יתמכו בפרוטקציוניזם כלכלי, פוליטיקת זהויות ויביעו התנגדות להגירה. המטרה היא להגדיל את חלק הקולות של הרוב הלבן, תוך הפחתת חלקם של קולות המיעוטים, מתוך הנחה שלא ניתן לזכות בקולות המיעוטים במספרים משמעותיים.
אסטרטגיה זאת הייתה דומה לזו שבה השתמש דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ב-2016, והיא צוינה כאחת הסיבות לכך שטראמפ הצליח לגייס תמיכה ממצביעים לבנים מחוץ לערים הגדולות.
ססתיקיים

| ססתיקיים |
| --- | --- |
 זחל עם "תיק"
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: ססתיקיים
שם מדעי
 Psychidae ‏בואדובל, 1828

הסַסְתִיקִיִּים (שם מדעי: Psychidae) הם משפחה של עשים מסדרת הפרפראים, מהקטנות בסדרה זאת עם כ-1,350 מינים בלבד שתוארו בעולם. שבעה מינים ידועים בישראל. שמם בא ממנהג הזחלים לבנות לעצמם כעין תיק מיד עם בקיעתם, על ידי הדבקה באמצעות משי של חומרים מהסביבה כגון חלקי צמחים, גרגרי אדמה או חזזיות.
תיאור

זחלי הססתיקיים בולטים מאוד בעת תנועתם עם התיק שבנו מיד לאחר הבקיעה. הם נושאים את התיק לכל מקום, ומתכנסים לתוכו כשהם מאוימים. לכל מין צורת תיק אופיינית המקלה את זיהויו. העש הבוגר אינו בולט, ולמשפחה דו-צורתיות זוויגית קיצונית: לנקבה הבוגרת כנפיים ולעיתים גם רגליים וגפי פה חסרות או שרידיות, דבר המקשה על זיהויין. לזכר הבוגר, לעומת זאת, כנפיים מפותחות ומחושים מנוצים, אך גם להם גפי פה לא מפותחים המונעים מהם תזונה, ולכן גם הם וגם הנקבות מתים זמן קצר לאחר ההזדווגות.
כאשר מגיע זמן ההתגלמות מדביק הזחל את התיק לאבן או ענף ומתגלם בתוכו. במרבית המינים אין הנקבה הבוגרת יוצאת מהתיק. הזכר הבוגר יוצא מהגולם ומהתיק, מוצא נקבה בעזרת ריחה, והם מזדווגים כאשר הוא מחדיר אל התיק שלה את בטנו. במינים אלה מטילה הנקבה את הביצים בתוך התיק.
ססתיקיים בישראל

ידועים שבעה מיני ססתיקיים בישראל. הנפוצים בהם:
ססתיק מרובע Amicta quanrangularis
ססתיק צהוב Amictoides lutea
ססתיק שחור־חזה Psyche bruandi
לקריאה נוספת

עזריה אלון (עורך), אנציקלופדיית "החי והצומח של ארץ ישראל", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, החברה להגנת הטבע, 1989; כרך 3 - חרקים, הערך "משפחת הססתיקיים", עמ' 260
ספנסר (דמות)

| --- | --- |
 יוצרים:  רוברט ב. פארקר 
 גילום הדמות:  רוברט יוריק, ג'ו מנטנה, מארק וולברג 
 מידע
 מקום לידה:  לאראמי 
 מקצוע:  חוקר פרטי
 אזרחות:  ארצות הברית 
 
ספנסר (באנגלית: Spenser) הוא דמות בדיונית של חייל לשעבר וחוקר פרטי, הוא הפרוטגוניסט של סדרת ספרי מתח בלשיים פרי עטו של הסופר רוברט ב. פארקר.
רקע

רוברט ב. פארקר הוא סופר בלשי אמריקני הכותב בסגנון של הבלש הפרטי הקשוח (Private Eye או Hard Boiled Detective). הוא נולד במסצ'וסטס,  בשנת 1932. שירת כחייל חי"ר בצבא ארצות הברית ולחם במלחמת קוריאה. פארקר למד ספרות אנגלית באוניברסיטת בוסטון. ספרו הראשון יצא לאור בשנת 1971. הוא פרסם למעלה מ-50 ספרים, אשר כעשרה מהם הופיעו בתרגום עברי. 40 מספריו עסקו בגיבורו הקבוע - ספנסר.
ביוגרפיה דמיונית

ספנסר הוא חוקר פרטי אשר גדל בויאומינג, ובטרם למד בקולג' שירת בצבא ארצות הברית באוגדת חיל הרגלים הראשונה, ולחם במלחמת קוריאה. בעת לימודיו האקדמאיים היה בנבחרת האיגרוף של הקולג'. בהמשך דרכו שירת כבלש משטרה, פרש ונעשה לבלש פרטי. את חייו הוא מחלק עם סוזן סילברמן, פסיכולוגית המרצה באוניברסיטת הרווארד, ולו שותף, הוק שמו. ספנסר והוק הכירו בעת שספנסר היה מתאגרף, ופעם אחת אף נאבקו זה בזה בזירת האיגרוף. הוק, אשר שירת בלגיון הזרים הצרפתי, הוא כל מה שספנסר לא – גבוה, שחור, ושתקן. הוא בעל ראייה חדה וזיכרון מעורר השתאות לפרטים הקטנים. הוא מתואר אמנם כאיש ציני וקשוח; אך מעבר לחיצוניות זאת מסתתר אדם טוב לב ונדיב, המעוניין להילחם ברע, ולהחזיר לעולם את הטוב והצודק שבו. לאורך סדרת הספרים הוא מתגלה כאיש פעולה ובשעת הצורך אף איש אגרוף, וצלף הבקיא היטב בשימוש באקדח ורובה. שמו הפרטי של ספנסר לא מוזכר באף אחד מספרי הסדרה.
בסך הכול נכתבו בסדרת ספנסר 40 ספרים. בשנות ה-80 עובדו ספריו של פארקר אודות ספנסר לסדרת הטלוויזיה "Spenser for hire" בכיכובו של רוברט יוריק כספנסר, ששודרה ברשת ABC ובהמשך גם למספר סרטי טלוויזיה. בשנת 2020 יצא הסרט הצדק של ספנסר בכיכובו של מארק וולברג כספנסר.
מספרי הסדרה

"אילוף סוסון ים", זמורה ביתן, 1992 (Taming a Sea Horse)
"מלכים ונסיכים חיוורים", זמורה ביתן, 1994 (Pale Kings and Princes)
"בובת נייר", הוצאת אור-עם, 1994 (Paper Doll)
"צל מהלך", הוצאת אור-עם, 1995 (Walking Shadow)
"חטאים קטנים", זמורה ביתן, 2001 (Small Vices).
"דמי שתיקה", זמורה ביתן, 2002 (Hush Money).
"ירייה לא מכוונת", זמורה ביתן, 2002 (Potshot)
"מי ירה בהאגר מאגר", זמורה ביתן, 2002 (Hugger Mugger). תרגמה מאנגלית: רחל אופי בירן.
"האלמנה העליזה", זמורה ביתן, 2003 (Widow's Walk)
הערות שוליים

1 2  סוכנויות הידיעות, הסופר רוברט פרקר הלך לעולמו, באתר ynet, 19 בינואר 2010.
↑  רוברט ב. פארקר, "האלמנה העליזה", זמורה ביתן, 2003, עמוד 57
↑  רוברט ב. פארקר, "ירייה לא מכוונת", זמורה ביתן, 2002, עמוד 163
↑  רוברט ב. פארקר, "חטאים קטנים", זמורה ביתן, 2001, עמוד 60, "מתחת לחצאית הציצו נעליים שנראו כמו נעלי צנחנים פרט לעקבים הגבוהים. בזמן שירותי בקוריאה התקנתי רוכסנים בצדיהן, כדי כך היה מייגע לשרוך אותן".
↑  רוברט ב. פארקר, "חטאים קטנים", זמורה ביתן, 2001, עמוד 72, "הייתי מתאגרף".
↑  רוברט ב. פארקר, "חטאים קטנים", זמורה ביתן, 2001, עמוד 41, "הייתי שוטר, מצאתי את עצמי קצר רוח נוכח ההירארכיה, החלטתי לעבור לשוק הפרטי. תרמה להחלטה זאת עובדת פיטורי".
↑  רוברט ב. פארקר, "האלמנה העליזה", זמורה ביתן, 2003, עמוד 59
↑  בתיה גור, אקדמאי מקופח ובלש מפונק, באתר הארץ, 1 בינואר 2003
↑  רוברט ב. פארקר, "חטאים קטנים", זמורה ביתן, 2001, עמודים 244 - 245
↑  רוברט ב. פארקר, "האלמנה העליזה", זמורה ביתן, 2003, עמודים 133 - 134, "שלפתי את האקדח, החזקתי אותו צמוד לירכי והלכתי מתחת לגשר. מדרגות הברזל היו משמאלי, וכשחלפתי על פניהן הסתובבתי בפתאומיות והתחלתי לעלות בהן בריצה. כשכמעט הגעתי למפלס הכביש, נתקלתי במישהו שרץ למטה. הוא החזיק אקדח בידו. כשנתקלתי באיש נפלט מהאקדח כדור מעל כתפי השמאלית. יריתי בו. הוא פלט אנקה חלושה ונפל לאחור. הסתובבתי ודילגתי במורד המדרגות אל הרחוב. מאחורי שמעתי את הגופה מחליקה במדרגות הברזל הרטובות".
↑  שירי צוק, אז למה בעצם לא נקרא את "ספנסר בתל אביב" על באמת, באתר ynet, 30 במאי 2010
↑  "ספנסר בלש להשכיר", מעריב, ‏ 12 בדצמבר 1986.
↑  הצדק של ספנסר, אתר נטפליקס.
↑  פרוזה - תרגום, באתר הארץ, 17 בפברואר 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322033505171  LCCN: nb2015010906   WorldCat (עם LCCN): nb2015-010906
סידני אדלשטיין

| --- | --- |
סידני אדלשטיין
 לידה:  22 בינואר 1912 צ'טנוגה, ארצות הברית 
 פטירה:  1994 (בגיל 81 בערך) 
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 
סידני מילטון אדלשטיין (באנגלית: Sidney M. Edelstein;‏ 22 בינואר 1912 – 18 בספטמבר 1994) היה כימאי, ממציא וביבליופיל יהודי-אמריקאי. מקים תאגיד "דקסטר כימיקלים".
קורות חיים

נולד בשנת 1912 בצ'טנוגה (Chattanooga) שבמדינת טנסי בארצות הברית. כבר מילדותו, בזמן לימודיו בבית הספר ביילור (Baylor), גילה אדלשטיין עניין בכימיה. בבית הספר הורשה לבצע ניסויים עצמאיים במעבדה. בגיל 16 התקבל למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), שם רכש מומחיות בכימיה של התאית (צלולוז) ובמיקרוסקופיה של הטקסטיל. בשנת לימודיו האחרונה נשא לאשה את מילדרד.
בני הזוג חזרו יחד לצ'טנוגה בשנת 1932, בעיצומו של השפל הכלכלי בארצות הברית. אדלשטיין ניסה לשכנע את אנשי תעשיית הטקסטיל המקומית בצורך בגישה מדעית לתהליכים הכימיים בעבודת הטקסטיל, ופעל לקידום השימוש במיקרוסקופיה לחקר סיבי טקסטיל. הוא מצא עבודה בחברת "Dixie Yarn Company", ואילו בערבים עבד במפעל לצביעת בדים, כדי להכיר את סיבי הטקסטיל ואת תהליכי הגימור שלהם. הוא בחן את הפטנטים שאותם רשם צבע הבדים האנגלי ג'ון מרסר באמצע המאה ה-19. במהלך מחקרו שינה אדלשטיין את מידת הברק של הכותנה, עד שהיא הגיעה לרמה גבוהה כזו שהתחרתה עם הסיב החדש שהיה קיים באותם זמנים, שנקרא "ריון" (Rayon). בשנת 1935 התפתחה עבודתו לכדי מחקר עבור האגודה האמריקנית לכימיה, ולפיתוח מבחן בריום למרסריזציה, הידוע כיום גם כ"מספר אדלשטיין".
בשנת 1939 עברו בני הזוג לניו ג'רזי. בתקופה זו נתקלו מחסני האפסנאות בפילדלפיה בבעיות של התכווצות רשתות היתושים וההסוואה ודהיית צבעיהן. מומחיותו של אדלשטיין במרסריזציה ובכימיה של התאית סייעה לפתרון קשיים אלו. כתוצאה ממחקרו פיתח אדלשטיין פיגמנטים שאינם דוהים המותאמים לבדי רשת.
אדלשטיין רשם יותר מ-20 פטנטים על המצאותיו, הן בארצות הברית והן במדינות אחרות, ופרסם את תוצאות מחקריו בכימיה ובטקסטיל בכתבי עת מקצועיים. בשנת 1945 הקים את תאגיד "דקסטר כימיקלים" (Dexter Chemical Corporation) בניו יורק.
בשעות הפנאי אסף אדלשטיין ספרים על התפתחות המדע והטכנולוגיה, והתעניין במיוחד בספרים על ההיסטוריה של האלכימיה ושל מדעי הכימיה. תחומי העניין המקצועיים שלו הביאו אותו להרחבת אוסף הספרים וכתבי היד העוסקים בצביעה והלבנה של טקסטיל. ספרים אלה היו לבסיס המחקר ההיסטורי המעמיק שלו. תוצאת עבודתו הביאה למאגר של מאמרים היסטוריים נגישים לקהל הרחב, במיוחד כאלה העוסקים בהוראת המדע ופרקטיקה של תעשיית צביעת הבדים, וכן מאמרי מחקר שהוצגו בכנסים בינלאומיים של מדענים והיסטוריונים. הידע על צבעים עתיקים הניב מחקרים נוספים בתחום, שכללו בדיקות של אתרים היסטוריים ושחזורים. בשנת 1956 השתתף אדלשטיין במשלחת מחקר למקסיקו כדי לחקור את השימוש בתולע המפיק את הצבע האדום.
אדלשטיין כיהן במשך 18 שנה כמזכיר המחלקה להיסטוריה וכימיה (HIST) של האגודה האמריקנית לכימיה (American Chemical Society). כן הצטרף למערכת כתב העת על תולדות הכימיה "Chymia".
כדי לטפח את המחקר האקדמי ולהגדיל את חשיפתו לציבור הרחב, חנך אדלשטיין בשנת 1956 את פרס דקסטר (Dexter Award) להישגים בהיסטוריה של הכימיה, ובשנת 1968 את פרס דקסטר לספרים מצטיינים בהיסטוריה של הטכנולוגיה.
בשנת 1956, במהלך כינוס מיוחד במכון הטכנולוגי של לוול (Lowell Technological Institute) במסצ'וסטס, הוענק לאדלשטיין תואר דוקטור למדע לשם כבוד כהוקרה על עבודתו החלוצית בהיסטוריה ובמחקר של תעשיית הטקסטיל. בשנת 1988 הוענקה לו המדליה ע"ש לאונרדו דה וינצ'י, הפרס היוקרתי ביותר של האגודה להיסטוריה של הטכנולוגיה, כאות הוקרה על תרומתו להיסטוריה של הטכנולוגיה.
אדלשטיין הלך לעולמו ב-18 בספטמבר 1994.
יצירתו

עבודותיו של אדלשטיין על תולדות הטכנולוגיה של הטקסטיל כוללות שני ספרים חשובים:
"Plichto of Gioaventura Rosetti Instruction in the Art of the Dyers Which Teaches the Dyeing of Woolen Cloths, Linens, Cottons, and Silk by the Great Art as well as the Common" (MIT Press, 1969) - ספר זה היה תרגום בלוויית פרשנות נרחבת של המהדורה הראשונה (משנת 1548) של אותו הספר מאת ג'יואבנטורה רוזטי, ספר הדפוס הראשון שהוקדש באופן בלעדי לאומנות צביעת הבדים. ספרו של אדלשטיין נעשה בשיתוף עם הקטור בורגטי.
"Historical Notes on the Wet-processing industry" ‏(1972) - אסופה של 31 מאמרים מקוריים שלו שהתפרסמו במקומות שונים. במאמרים אלה עולה התלהבותו של אדלשטיין מההיסטוריה הארוכה של צביעת הבדים.
הקשר עם ישראל

ב-1959 החלו אדלשטיין ורעייתו את הקשר עם ישראל, שהתפתח במהלך השנים. יחד תמכו בני הזוג בפרויקטים בתחום החינוך, המדע, וכן בשירותי הבריאות, בהקמת מעונות יום ובפרויקטים קהילתיים ברחבי הארץ.
במהלך שנות ה-60 ביקש הארכאולוג יגאל ידין מאדלשטיין לבחון בדים שנמצאו במערות ים המלח. משלחת ארכאולוגית בראשותו של ידין מצאה גיזת צמר צבוע מתקופת מרד בר כוכבא במערת האיגרות שבנחל חבר. ידין שיער כי הגיזה קשורה לתכלת של ציצית, וממצאי הבדיקה נשלחו למעבדתו של אדלשטיין, דבר שהביא את אדלשטיין להתעניין בנושא.
בעקבות זאת, מחקרו של אדלשטיין על ההיסטוריה של הטכנולוגיה של הבדים ובפרט על תולדות צביעת הבדים, קיבל מימד חדש. הדבר הביא לפיתוח טכניקה לניתוח טקסטילים עתיקים, ולתגלית שלפיה היהודים בעת העתיקה השתמשו בטכניקות צביעה שלא שופרו עד לסוף המאה ה-18 באירופה, וכן להבנה כי יהודים אלו היו מומחים לשימוש בצבעים שהופקו משורש צמח הפוּאה (madder), ושממנו ניתן היה להפיק גוונים שונים של צבעים.
מאוחר יותר, ב-1972, עזר אדלשטיין להקים מרכז ללימודי ים באוניברסיטת חיפה, בראשותו של הביולוג הימי אהוד שפנייר, שבמסגרתו נשלו מן הים חלזונות הארגמונים.
במקביל, עורכי האנציקלופדיה התלמודית של מכון יד הרב הרצוג, שבאותם ימים עסקו בכתיבת הערך 'חילזון', פנו לאדלשטיין ולד"ר ישראל זיירדמן ממכון הסיבים בירושלים, לטפל בעבודת הדוקטורט של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג שהייתה מונחת ככתב יד. ב-1987 הוצאה לאור עבודתו של הרצוג עם הקדמתו של אדלשטיין ובתוספת מאמרים של מספר חוקרים, כשכולם מזהים את חלזונות הארגמן כמקור להפקת הארגמן והתכלת הקדומים.
בשנת 1976 הציג אדלשטיין את אוסף הספרים וכתבי היד שלו העוסקים בהיסטוריה של המדע והטכנולוגיה, שבאותו זמן כבר יצא שמו למרחוק בכל העולם, בפני הספרייה הלאומית והאוניברסיטאית של ישראל. ארבע שנים לאחר מכן הוא הקים את "מרכז סידני אדלשטיין" באוניברסיטה העברית. המרכז מאפשר לחוקרים מישראל ומהעולם לחקור אוספים חשובים המוחזקים בספרייה הלאומית, בהם ספריית אדלשטיין, ארכיון אלברט איינשטיין והמאמרים התאולוגיים של אייזק ניוטון, וכן להשתתף בדיונים ובסדנאות בינלאומיות.
הקמת המרכז עודדה, בין שאר הפרויקטים והיוזמות של המרכז, מחקרים נוספים על צביעת בדים בתקופת המקרא, ובעיקר בצבעים ארגמן ותכלת. מחקר רחב היקף בשיתוף מעבדות באוניברסיטת חיפה ומכללת שנקר הביא לספר חלוצי על צבעים המופקים מחילזון ארגמן קהה קוצים, הארגמן המלכותי והתכלת המקראי: "הארגמן והתכלת: משא הרב הראשי ד"ר יצחק הרצוג על תעשיות הצבע בישראל הקדומה ותרומות מדעיות מעודכנות" (ירושלים, כתר, 1987).
בשנת 1988 קיבל אדלשטיין תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית. באותה שנה הקים את תוכנית העמיתים הבינלאומית על שם אדלשטיין להיסטוריה של הכימיה והטכנולוגיה של הכימיה, המנוהלת במשותף על ידי הקרן למורשת הכימיה בפילדלפיה (Chemical Heritage Foundation) ועל ידי מרכז אדלשטיין באוניברסיטה העברית.
בשנת 1991 הוקם מרכז אדלשטיין לחקר טקסטילים עתיקים במכללת שנקר. המרכז ממשיך במחקרים שיזם אדלשטיין על הארגמן, התכלת וצמח הפואה, בשיתוף עם מחלקות לארכאולוגיה באוניברסיטאות ועם מוזיאונים בארץ ובעולם. כן מתמקד המרכז בניתוח טקסטילים עתיקים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות בישראל ובעולם, עם דגש מיוחד על מקורות הצבעים, הפיגמנטים והסיבים שבהם נעשה שימוש.
הקשר עם ישראל > אוסף סידני אדלשטיין

אוסף סידני אדלשטיין בספרייה הלאומית הוא אוסף מקיף על תולדות המדע מהמאה ה-16 ועד היום, ומתמקד בעיקר בהיסטוריה של הכימיה והאלכימיה, ובהיסטוריה של צביעה, הלבנה וניקוי יבש של טקסטילים.
האוסף מחולק לשלושה מדורים:
היסטוריה של המדע, הכימיה והאלכימיה: המדור כולל מגוון רחב של נושאים בתחומי המדעים, ובעיקר בתחומי הכימיה, האלכימיה והפיזיקה. רוב המדור עוסק בפיתוח הכימיה מאז המאה ה-16, וכולל פריטים על כימיה תאורטית וניסויית וביניהם מחקרים היסטוריים ומקורות רבים על כימיה ועל מדעים בכלל.
צבעי צמחים, צבעים וצביעת טקסטיל: המדור עוסק בהיסטוריה של הכימיה והטכנולוגיה של הטקסטיל, ונחשב לאוסף המקיף ביותר של ספרים, כתבי יד ומסמכים על ענף זה בכימיה התעשייתית. המדור כולל את אוסף הכרכים המלא של מהדורות ספר הדפוס הראשון שהוקדש בלעדית לצביעת בדים, וכן ספרים על צביעת בדים, תהליכים בעיבוד טקסטילים, מסמכים היסטוריים, משפטיים ומסחריים הקשורים לתעשיית הצבעים והצביעה.
היסטוריה של הטכנולוגיה: במדור זה פריטים העוסקים בטכנולוגיה מהעת העתיקה ועד היום, בנושאים שונים בעלי חשיבות טכנולוגית. כמו כן ישנם ספרים על הטכנולוגיה של צביעת טקסטילים.
סנצ'ז המלוכלך

סנצ'ז המלוכלך (באנגלית: Dirty Sanchez) הוא מונח המתאר אקט מיני בו צואה נמרחת מעל השפה העליונה של אחד מן המשתתפים, בדרך כלל בעזרת הפין לאחר קיום יחסי מין אנאליים. העיתונאי דן סאבאג' טוען כי המונח הוא בדיוני לחלוטין. הסופר בריאן בולדריי שכתב את הספר "Dirty Words: A Literary Encyclopedia of Sex" טוען כי המונח הוא אגדה אורבנית. במילון "The New Partridge Dictionary of Slang and Unconventional English" שנכתב על ידי הסופר אריק פרטרידג' כתוב כי למרות שנראה שהמצאת המונח כוונה כדי לעורר הלם, אין ספק כי חלק מן האנשים יתנסו בכך.
אטימולוגיה

שמו של המונח נובע מן הלכלוך של הצואה והעובדה שהמריחה מזכירה שפם. העיתונאי גוסטבו ארלנו טוען כי המונח מעורר קונוטציה סטראוטיפית כנגד שפמים מקסיקנים. השימוש במונח החל בקהילה הגאה של בריטניה בשנת 1960.
בתרבות

בסרט "בתול בן 40", מוג' שמגלה כי אנדי הוא בתול, מספר לו על חדוות המין ועל אקטים מיניים ובתוכם סנצ'ז המלוכלך וטרומבון חלוד.
בסרט "דודג'בול", חברי קבוצת ה"ממוצעים" חוגגים את העפלתם לטורניר המחניים בלאס וגאס בפאב שנקרא "סנצ'ז המלוכלך".
השדרן הווארד סטרן משתמש במונח בתכיפות.
בסדרת האנימציה "איש משפחה" נעשה שימוש במונח המומצא "רמירז הבוצי" (באנגלית: Muddy Ramirez) כדי להימנע מקנסות וצנזורה שכן רשות התקשורת הפדרלית בארצות הברית הגדירה את המונח כבלתי מהוגן.
ראו גם

קופרופיליה
הערות שוליים

↑  Baker, Paul (2004). Fantabulosa: A Dictionary of Polari and Gay Slang. Continuum International Publishing Group. p. 109
סרדאר ברדימוחמדוב

סרדאר גוּרְבָּנְגוּלִיֶיבִיץ' בֶרְדִימוּחָמֶדוֹב (בטורקמנית: Serdar Gurbangulyýewiç Berdimuhamedow; נולד ב-22 בספטמבר 1981) הוא חבר פרלמנט, מדינאי ודיפלומט טורקמני שמכהן מאז מרץ 2022 כנשיא טורקמניסטן. בעבר כיהן כסגן שר החוץ של טורקמניסטן.
ברדימוחמדוב זכה בבחירות לנשיאות טורקמניסטן ב-2022 ברוב של כ-73% מקולות המצביעים. הבחירות הוגדרו על ידי משקיפים מהמערב כלא חופשיות ולא הוגנות. הוא ירש תפקיד הנשיא מאביו, נשיא טורקמניסטן לשעבר גוּרְבָּנְגוּלִי בֶרְדִימוּחָמֶדוֹב.
ביוגרפיה

ברדימוחמדוב נולד בספטמבר 1981 בעיר אשגבאט שבהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית. סרדאר הוא דיפלומט בהשכלתו. בשנת 2001 השלים את לימודיו באניברסיטה לחקלאות בטורקמניסטן כמהנדס. בשנת 2011 למד באקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ הרוסי והתמחה בתחום היחסים הבינלאומיים. ב-2013 השלים את תוכנית מרכז ז'נבה למדיניות ביטחון בתחום ביטחון בינלאומי ואירופי.
בשנת 2001 התגייס לצבא טורקמניסטן ושירת בו במשך 3 שנים. לאחר שסיים את שירותו הצבאי עבד בהתאחדות לתעשיית המזון של טורקמניסטן כיועץ ראשי ובשנים 2008—2011 שירת כיועץ בשגרירות הטורקמנית ברוסיה. בשנים 2011—2013 שירת בנציגות הדיפלומטית של טורקמניסטן במשרדי האו"ם שבז'נבה.
ב-2013 חזר לטורקמניסטן ומונה לעמוד בראש מחלקת מדינות אירופה במשרד החוץ הטורקמני ולאחר מכן בשנים 2013—2016 כיהן כסגן הסוכנות הממלכתית לניהול ושימוש במשאבי מימן ופחמן. במשך כשנה (2016—2017) כיהן כראש מחלקת מידע בינלאומי.
בנובמבר 2016 נבחר כחבר במג'יליס, האספה המחוקקת של טורקמניסטן. במרץ 2017 מונה ליושב ראש הוועדה לחקיקה ותקינה. במרץ 2018 נבחר מחדש כחבר פרלמנט ובמרץ 2018 הוחלט למנותו לתפקיד סגן שר החוץ.
בינואר 2019 נשלח לעבוד כסגן מושל מחוז אחאל בדרום-מרכז המדינה. מחוז המאכלס את האליטה השלטונית של טורקמניסטן. ביוני 2019 הפך למושל המחוז.
בפברואר 2022 אושר כי ברדימוחמדוב יתמודד לבחירות לנשיאות ב-12 במרץ. הוא ניצח בבחירות עם 72.97% מהקולות, והפך ליורשו של אביו כנשיא.
חייו האישיים

הוא נשוי ולו ארבעה ילדים. הוא דובר אנגלית, רוסית וטורקמנית.
הערות שוליים

↑  Authoritarian Turkmen Leader's Son Rises in Foreign Ministry, Associated Press
↑  Turkmen President Appoints Son Deputy Foreign Minister, Radio Free Europe/Radio Liberty
↑  Turkmenistan: President's Son Gets Foreign Ministry Job, Eurasianet
↑  RFE/RL's Turkmen Service, "As Expected, Son Of Turkmen Leader Easily Wins Election In Familial Transfer Of Power", rferl.org
↑  Turkmenistan: President’s son and presumed heir gets new top job, Eurasianet
↑  Turkmen President Hands Son Regional Deputy Governor's Post, Radio Free Europe/Radio Liberty
↑  Turkmenistan leader's son wins presidential election, AP NEWS, ‏2022-03-15 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812033153405606  VIAF: 30162115816702110270   WorldCat (עם VIAF): 30162115816702110270
סרדאר דורסון

סרדאר דורסון (בטורקית: Serdar Dursun; נולד ב-19 באוקטובר 1991 בהמבורג שבגרמניה) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פתיח קארגומרוק מליגת העל הטורקית ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים

דורסון החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת המילואים של הנובר 96 בשנת 2010, ולאחר מכן עבר לשחק באסקישהירספור בטורקיה, ממנה הושאל לסנליאורפהספור ולדניזליספור. בשנת 2014 עבר לפתיח קארגומרוק. בשנת 2016 חזר לגרמניה ועבר לגרויטר פירט, ולאחר מכן לדרמשטאדט 98. בשנת 2020/2021 הבקיע 27 שערים בבונדסליגה השנייה, והיה למלך השערים בעונה זו.
ב-15 ביוני 2021 חתם דורסון על חוזה לשלוש עונות בפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית.
ב-25 באוגוסט 2023 חזר לפתיח קארגומרוק.
קריירה בינלאומית

ב-11 באוקטובר 2021 ערך דורסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, בניצחון 1–2 על נבחרת לטביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  Son dakika spor haberleri: Transferde ismi Beşiktaş'la anılan Serdar Dursun Almanya'da gol kralı oldu! באתר Hürriyet, ‏ 23 במאי 2021 (בטורקית)
↑  Serdar Dursun Fenerbahçemizde באתר הרשמי של פנרבחצ'ה, 15 ביוני 2021 (בטורקית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סרדאר דורסון".
סרדו

| --- | --- |

 מדינות:  איטליה
 אזורים:  סרדיניה
 דוברים:  1.65 מיליון
 כתב:  אלפבית לטיני 
 משפחה:  הודו-אירופית איטלית רומאנית סרדו
 לאום:  מוכרת כשפה רשמית עם האיטלקית
 קוד שפה:  sc 
 קוד ISO 639-1:  sc 
 קוד ISO 639-2:  srd 
 קוד ISO 639-3:  srd 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
שפות איטליה שפות וניבים בסרדיניה
סרדו (Sardu. נקראת לעיתים, בהתאם לאזור או לתרבות המקומית סרדו (Sardo) או סרדה) היא שפה הנמנית עם השפות הרומאניות במשפחת בשפות ההודו-אירופיות. משנת 1997 היא מוכרת כשפה רשמית של האזור האוטונומי סרדיניה, יחד עם השפה האיטלקית.
לפי הערכה, מספר דוברי הסרדו בעולם מגיע ל-2.5 מיליון. דוברי השפה מחוץ לאי הם מהגרים המצויים במדינות אוסטרליה, גרמניה, ארצות הברית ובריטניה.
מאפייני השפה

השפה נחשבת לשמרנית ביותר מבין השפות הרומאיות המערביות, אשר מוצאן מהשפה הלטינית. ניתן למצוא אותה בשני ניבים עיקריים:
הקאמפידנזה (campidanese) - הניב מדובר בחלק המרכזי-דרומי של האי, באזור בו מצויה אוכלוסיית 900,000 תושבים, כמחצית מאוכלוסיית האי. הניב נחשב כמרוחק יחסית מהשפה הלטינית.
הקאמפידנזה הוא ניב הומוגני יחסית לניב השני הנפוץ, הניב לוגודורזה־נאורזה. למרות זאת, קיים מיון משני לשבעה ניבים:
דרומי meridionale
מרכזי centrale
מזרחי occidentale o rustico
אזורי סוצ'יטאנו sulcitano
אזורי סאראבזה sarrabese
ברבריצ'נו דרומי  barbaricino meridionale
אזורי אוגליאסטרינו ogliastrino
לוגודורזה - נאורזה (logudorese-nuorese) - ניכרות בו השפעות השפות הקטלאנית והלטינית. הניב מדובר באזורים הצפוניים של האי, המכונים בשם: Capo di sopra - שפירושו - הראש העליון, וכולל את הפרובינציות של סאסארי, אולביה טמפיו, נאורו וחלק מאוריסטיאנו. העיר המרכזית באזור היא סאסארי והיא משקל נגד לעיר הראשית באי קליארי שכונתה בשם: Capo di sotto  שפירושו - הראש התחתון. באופן מסורתי, שתי הערים חילקו ביניהן את האי באופן מִנוהלי.
מספר דוברי ניב זה נאמד ב-400,000. הוא כולל שני ניבי משנה:
לוגודורזה
נאורזה
לוח השוואתי למלים בשפות הדומות ללטינית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| עברית | לטינית | צרפתית | איטלקית | ספרדית | קטלאנית | פורטוגזית | סרדינית |
| מפתח | (clave(m | clé | chiave | llave | clau | chave | crae/crai |
| לילה | (nocte(m | nuit | notte | noche | nit | noite | notte/notti |
| לשיר | cantare | chanter | cantare | cantar | cantar | cantar | cantare/cantai |
| עז | (capra(m | chèvre | capra | cabra | cabra | cabra | cabra/craba |
| לשון | (lingua(m | langue | lingua | lengua | llengua | língua | limba/lingua |
| כיכר | (platea(m | place | piazza | plaza | plaça | praça | pratha/pratza |
| גשר | (ponte(m | pont | ponte | puente | pont | ponte | ponte/ponti |
| כנסייה | (ecclesia(m | église | chiesa | iglesia | església | igreja | creia/cresia |
| בית חולים | (hospitale(m | hôpital | ospedale | hospital | hospital | hospital | ispidale/spidali |
| גבינה | (formaticu(m | fromage | formaggio | queso | formatge | queijo | casu |
תולדות השפה ומוצאה

תולדות האי סרדיניה מצביע על בידודה מהיבשת האירופית עד לעת החדשה. עובדה זו שמרה על היסודות הרומאיים (לטיניים ואטרוסקים) של השפה, יחד עם השפות הקדם-רומאיות שהיו באי. שפת הסרדו, בדומה לשפות לטיניות אחרות ספגה השפעות מהשפות הבאות:
איבריות
אטרוסקי
פיניקית
וכן השפעות משניות מהשפות:
קטלאנית
ספרדית
איטלקית
מוצא השפה, המכונה לעיתים בכינוי פאלאוסרדינית (Paleosardinian), עדיין לא ברור בשל העדר עדויות בכתב. קיימים ממצאים בכתב רק מימי הביניים.
מחקרים רבים ניסו לגלות את מקורותיה הלא-ידועים של השפה משורשים קדם-רומאיים. ההשערה ההתחלתית קושרת את העם הסרדי עם השרדנה - אחד מגויי הים.
החוקר מסימו פיטאו (Massimo Pittau) טען בשנת 1994 כי הוא מצא שורשים לטינים דומים הן בשפה האטרוסקית והן בשפה הנוראגית - שפה מקומית באי. ידוע על הקשר בין האטרוסקים מטוסקנה לבין סרדיניה.
ישנה דעה כי יש לצפות כי השפה הקדומה הפאלאוסרדינית דומה לשפות האיבריות והסיקוליאנית.