stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילהאמר

| --- | --- |
סמל לילהאמרסמל לילהאמר
שמורת הטבע Lågendeltaet בלילהאמר
שמורת הטבע Lågendeltaet בלילהאמר
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 מחוז:  ינלנה
 ראש העיר:  Ingunn Trosholmen
 רשות מחוקקת:  Lillehammer municipal council 
 בירת העיר:  Lillehammer 
 תאריך ייסוד:  1 בינואר 1838 
 שטח:  477 קמ"ר
 גובה:  162 מטרים
  ‑ הנקודה הגבוהה:  Nevelfjell (1,091.5 מטר) 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  28,560 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  53 נפש לקמ"ר (2009)
 קואורדינטות:  61°06′53″N 10°28′03″E﻿ / ﻿61.11464°N 10.46743°E﻿ / 61.11464; 10.46743 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.lillehammer.kommune.no/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נורווגיה מוגדלת) אוסלו ברגן טרומסה טרונדהיים קריסטיאנסנד נרוויק שוודיה פינלנד אסטוניה רוסיהלילהאמר(למפת נורווגיה רגילה) אוסלו ברגן טרומסה טרונדהיים קריסטיאנסנד נרוויק שוודיה פינלנד אסטוניה רוס.לילהאמר(למפת ינלנה רגילה) האמאר א. ויקן טרנדלג שוודיה וסטלן מרה ורומסדללילהאמר(למפת ינלנה מוגדלת) האמאר אוסלו ויקן טרנדלג שוודיה וסטלן מרה ורומסדללילהאמר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לילהאמר (בנורווגית: Lillehammer) היא עיירה בנורווגיה. פירוש השם: "פטיש קטן", כלומר שאליו נקשרות הסירות. זוהי העיירה הגדולה במחוז ינלנה.
תושביה הראשונים הגיעו בתקופת הברזל, ובמאה ה-19 שימשה כמרכז מסחר אזורי. עיריית לילהאמר פעילה משנת 1838. לעיירה נוף ציורי המורכב מבתי עץ ישנים על רקע הררי, המשקיפים על גדות אגם המיוסה ונהר הגודברנדסדלסלאגן.
הסופרת זוכת פרס נובל סיגריד אונדסט התגוררה בה.
העיירה התפרסמה לאחר שהתקיימו בה אולימפיאדת החורף ה-17 ב-1994, ואירוויזיון הילדים ב-2004.
בשנת 1973 נרצח בלילהאמר המלצר אחמד בושיקי על ידי המוסד במסגרת מבצע זעם האל, כאשר נחשד בטעות כעלי חסן סלאמה לאחר שבכיר באש"ף מסר לו ניירות.
בשנת 2016 אירחה העיירה את משחקי החורף האולימפיים לנוער ה-2.
ראו גם

פרשת לילהאמר
מוזגמאואר

| --- | --- |

חומת העיר לוצרן, המוזגמאואר
 מידע כללי
 סוג:  ביצורים, rampart 
 מיקום:  לוצרן 
 מדינה:  שווייץ 
 קואורדינטות:  47°03′15″N 8°18′15″E﻿ / ﻿47.054285°N 8.304197°E﻿ / 47.054285; 8.304197
 he
 
מוזגמאואר (בגרמנית: Museggmauer, חומת המוּזֶג) עם מגדליה המוזגטירמן (בגרמנית: Museggtürmen, מגדלי המוּזֶג) היא חלק מסמלי העיר לוצרן שבשווייץ. החומה, שהייתה חלק מביצורי העיר העתיקה של לוצרן, מהווה את הנוף ההיסטורי העתיק של העיר לצד מגדל המים (גר') המפורסם של העיר והקאפלבריקה המוביל אליו.
היסטוריה

מערכת הביצורים של לוצרן החלה להיבנות כבר במאה ה-13 במיקום פנימי יותר מזה של חומת המוזג. סקרים ארכאולוגיים מן המאה ה-20 הראו כי תחילת בניית המוזג הייתה לכל המאוחר בסביבות שנת 1370, ונמשכה בהפסקות עד למחצית המאה ה-15. לתאריכים אלו חשיבות באשר להשערה הרווחת כי בניית החומה קשורה לקרב זמפאך (אנ'), שהתרחש בשנת 1386.
בין השנים 1833–1856 פורקה רוב החומה, לפי החלטת האספה העירונית של לוצרן משיקולי אסתיקה ותחבורה. קטע הביצורים הנוכחי, המוכר בשמו "מוזגמאואר", על מגדליו, לא הפריע לתנועה בשל מיקומו, ולכן השתמר ברובו.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן"

תשעה מגדלים קבועים בקטע המוזגמאואר, כולם עברו שינויים במשך השנים, חלקם הוגבהו, וחלקם שהיו במקור פתוחים לצד העיר נסגרו, בהתאם לצרכים צבאיים ואחרים שנוצרו במשך השנים.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן" > נלי (Nölliturm)

מגדל נלי (Nölliturm) הוא המגדל הקרוב ביותר לנהר הרויס (אנ'). המגדל העגול נבנה ב-1513 ומתנשא לגובה 28 מטרים. הוא משמש כמשכנה הרשמי של גילדת ואגודת הזעפרן ההיסטורית של לוצרן (גר') ובו מתאכסן הארכיון של האגודה.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן" > מנלי (Männliturm)

מגדל המנלי (Männliturm) הוא המגדל השני במעלה ההר, מתנשא לגובה 33 מטרים.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן" > ליגיסלנד (Luegisland)

הליגיסלנד (Luegisland) הוא המגדל העתיק ביותר בין המגדלים, שלישי ברצף המגדלים ששרדו. ראשו מגיע ל-52 מטרים מעל פני הקרקע והוא שימש כמגדל תצפית. הוא הגבוה בין המגדלים והיחיד שנותר פתוח לצד העיר.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן" > ואכט (Wachturm)

המגדל הרביעי ברצף המגדלים הוא מגדל ואכט (Wachturm) המתנשא לגובה 44 מטרים. המגדל בגרסתו הנוכחית נבנה בראשית המאה ה-18 לאחר שהמגדל המקורי נחרב בהתפוצצות אבק שרפה. מגדל זה מכונה גם מגדל הוי, "Heuturm" (חציר, בגרמנית), על שם החציר שאוכסן בו בעבר.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן" > ציט (Zytturm)

המגדל החמישי, ציט-טורם (Zytturm), הוא מגדל שעון ומכאן שמו. לוח המספרים והמחוג כה גדולים כך שגם הדייגים על האגם יוכלו לקרוא את השעה. השעון נבנה בידי השען הגרמני-שווייצרי בן המאה ה-16 הנס לוטרר (גר'). גובה המגדל, 31 מטרים.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן" > שירמר (Schirmerturm)

המגדל השישי, השירמר-טורם (Schirmerturm) הוא צריח שמעליו גג בצורת פירמידה נמוכה. גובה המגדל, 27.5 מטרים.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן" > פולבר (Pulverturm)

הפולבר-טורם (Pulverturm), מגדל האבקה, הוא המגדל השביעי. כאמצעי זהירות מפני מצבים כמו התפוצצות אבק השרפה בוואכט-טורם ב-1701, וכדי להימנע ממצב שבו נותרת העיר ללא מלאי אבק שרפה, חולק מלאי האבק העירוני לשני מגדלים. מגדל אבק-השרפה, הפולבר-טורם, הוא אחד המבנים העתיקים ביותר במוזגמאואר. גובהו 27.5 מטר.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן" > אלנווינדן (Allenwindenturm)

מגדל אלנווידנן (Allenwindenturm) ומגדל דכלי, שני המגדלים האחרונים בשורת מגדלי המוזגמאואר כבר אינם חלק רציף ומחובר ליתר המגדלים. האלנווינדן-טורם מכונה גם הולדרמאייר-טורם.
תשעת המגדלים, ה"מוזגטירמן" > דכלי (Dächliturm)

המגדל האחרון מבין תשעת המגדלים, מגדל דכלי (Dächliturm), ידוע גם בשם ה"חוצן-טורם" (Chutzenturm). הוא המגדל הנמוך ביותר בשורת המגדלים, אבל גג הפירמידה שלו בולט ונחשב עתיק יותר מרוב המגדלים האחרים.
לקריאה נוספת

מדריך שיחור, שווייץ, מהדורת 2001, עמ' 195.
נולי (Nölliturm)
מנלי (Männliturm)
ליגיסלנד (Luegisland)
ואכט (Wachturm)
צייט (Zytturm)
שירמר (Schirmerturm)
פולבר (Pulverturm)
אלנווינדן (Allenwindenturm)
דאכלי (Dächliturm)
לוצרן ב-1642. המוזגמאואר נראה ברקע כחלק ממערכת הביצורים השלמה, ובקדמת המפה הקאפלבריקה ומגדל המים
מזימה ואהבה

כריכת הספר "מזימה ואהבה" משנת 1784
קונסטנטין סטניסלבסקי, עם אשתו לעתיד מריה לילינה. הם גילמו את דמויותיהם של פרדיננד ולואיזה בהפקת "מזימה ואהבה" מטעם אגודת האמנות והספרות המוסקבאית, ב-1889
מזימה ואהבה (בגרמנית: Kabale und Liebe) הוא מחזה בחמש מערכות מאת המחזאי הגרמני פרידריך שילר, שפורסם בשנת 1784. המחזה עוסק בקושרים המצליחים במזימתם להרוס את האהבה בין פרדיננד פון ואלטר, בנו של אציל, לבין לואיזה מילר, בתו של מוזיקאי בן המעמד הבינוני.
הדמויות

השר (פרזידנט) פון ואלטר, נשיא הקבינט בחצרו של נסיך גרמני.
פרדינאנד, בנו, רב-סרן בצבא.
פון קאלב, מרשל, שר-החצר.
ליידי אמיליה מילפורד, אהובת הנסיך.
וורם, מזכיר לשכת הנשיא פון ואלטר.
מילר, מוזיקאי מטעם העיר, מה שקרוי בכמה מקומות חלילן-אמן.
אשתו.
לואיזה, בתם.
4 החדרניות של הליידי – גלנדה, נתלי, אלינור ותמרה.
החדרן של הנסיך.
עלילה

לואיזה פוגשת את רב-סרן פרדינאנד, שמגיע לביתה כדי לקבל שיעורי נגינה בחליל מאביה. מתרחש ביניהם רומן והם אוהבים זה את זה מאוד. מילר, אביה של לואיזה ומוזיקאי מטעם העיר אינו שבע רצון מהרומן. פון ואלטר, אביו של פרדיננד, המכהן כנשיא הקבינט בחצרו של נסיך גרמני, מעוניין שבנו ישא לאישה את ליידי מילפורד, זאת כדי "שהנסיך ימשיך לפרפר ברשתי".
פון ואלטר מספר למרשל פון קאלב על נישואיו המתוכננים של בנו וליידי מילפורד (ללא ידיעת בנו) ומבקש ממנו שיפרסם זאת בכל העיר. האב שולח לליידי מילפורד פתק בשמו של בנו. כשאביו מודיע לו על כך, פרדיננד מסרב לכך ואומר שליידי מילפורד היא זונה ופילגשו של הנסיך. אביו אומר לו שהודיע לליידי מילפורד שהוא בא לביקור, הנסיך קיבל הבטחה בדבר הנישואים המתוכננים ושבעיר ובחצר יודעים על כך.
פרדיננד מגיע לבקר את ליידי מילפורד. הוא שואל אותה איך אנגליה, נצר לעם חופשי כמוה, מוכרת את עצמה כשפחה לנסיך, שמעריץ בה רק את המין, זאת בזמן שבארץ פושט דיכוי מחריד בשמו של הנסיך. ליידי מילפורד מספרת לו שאביה היה שר הטקס של מלך אנגליה, הואשם בבגידה, ראשו נערף והמשפחה גורשה מאנגליה. היא הגיעה להמבורג יתומה מאב ומאם וכעבור שש שנים כילתה את כספה, הנסיך ראה אותה, ונשבע שהוא אוהב אותה. היא ראתה את מעשי העוול שמתחוללים בארץ וניצלה את השפעתה על השליט כדי להיטיב עם העם. היא מספרת לפרדיננד שהיא מאוהבת בו, הוא היה יכול להציל אותה ממצבה, ולמרות זאת הוא מטיח בה דברים כל כך קשים. פרדיננד עונה שהוא מאוהב בנערה פשוטה מהעם.
פון ואלטר מגיע לבית מילר ומנסה לסכסך בין בנו לאהובת לבו לואיזה, אבל נכשל בכך ורק מעורר את זעמו של הבן ושל הוריה, בני הזוג מילר. וורם, מזכיר לשכתו, מציע לו להפריד ביניהם בכך שהוא יעורר אצל הרב-סרן חשדות לגבי נאמנותה של לואיזה. פרדיננד מציע ללואיזה לברוח עמו לארץ אחרת, אבל היא עונה שהיא בתו היחידה של אביה ושנקמתו של אביו עלולה לרדוף אותם.
וורם מגיע לבקר את לואיזה. הוא מספר לה שאביה ואמה הושלכו לבית הסוהר מכיוון שהתחצפו לשר. הוא אומר שיש בידה להוציאם משם. הוא מכתיב לה מכתב שמופנה לשר החצר, מרשל פון קאלב. שבו היא לועגת לפרדיננד ומתייחסת אל פון קאלב כאל אהובה. הוא דורש ממנה שתישבע שכתבה את המכתב מרצונה החופשי.
פון קאלב נענה לדרישת השר לקחת חלק במזימה. המכתב נפל מכיסו של פון קאלב, כאילו במקרה, ופרדיננד מרים וקורא אותו ועולמו חרב עליו.
ליידי מילפורד מזמנת אליה את לואיזה ומציעה לה משרה כמשרתת שלה ולואיזה מסרבת. מילפורד אומרת לה שתחדל לאהוב את פרדיננד, אחרת היא תדאג לאמלל אותה. מילפורד, שמתבררים לה ממדי העושק של הנסיך בבני עמו, שולחת לו מכתב בו כתוב שאושרה של ארצו היה התנאי לאהבתה וכשהתברר לה שרימה אותה, היא עוזבת את הארץ.
פרדיננד בא לבית המילרים, הוא מציג בפני לואיזה את מכתבה למרשל ושואל אותה אם היא כתבה אותו והיא משיבה בחיוב. הוא מבקש ממנה כוס לימונדה. היא מגישה לו את הלימונדה כשעיניה אדומות מבכי וקולה רועד. בלי שהיא מבחינה בכך הוא שם רעל בכוס. הוא אומר לה שהיא מושחתת וחסרת רגש ומצווה עליה לשתות את הלימונדה. היא מתחילה לחוש ברע והוא מגלה לה ששם רעל בלימונדה. היא אומרת לו שהיא מתה על לא עוול בכפה, שתמיד הייתה נאמנה לו ותמיד אמרה לו את האמת, חוץ מפעם אחת כשכתבה את המכתב לשר החצר פון קאלב, מכתב אותו הכריח אותה אביו לכתוב. הוא המום לשמע הדברים. פון ואלטר מגיע עם וורם לבית המילרים, פרדיננד אומר לאביו שמזימותיו הניבו זוועה. האב אומר לוורם שהאחריות נופלת עליו, והלה עונה לו שהוא יגלה עליו סודות נוראיים. פרדיננד נפטר.
הנושאים

ב-1784 פרסם שילר את עבודתו התאורטית "התיאטרון כמוסד מוסרי", שהרעיון העומד בבסיסו היה להציג טרגדיה באמצעים של תאודיציה, כאשר משימתו של התיאטרון הייתה להציג על הבמה את הצדק השמימי שחולל האל בעולם. ניתן לראות את תפישת הצדק הזו ב"מזימה ואהבה" מאחר שבסופו של דבר, בית הדין העליון שלו אינה צדק חילוני כי אם האל עצמו. שילר סבר שתפקיד נוסף של התיאטרון הוא לחנך, להביא את הקהל לידי קָתַרְזִיס במטרה להשלים את חינוכו ובכך להפוך את התיאטרון למוסד מוסרי. הוא סבר שהתפקיד החשוב ביותר שלו הוא לגשר בין החופש לצורך, ובכך להציג על הבמה גרסה אידיאליסטית של מאבקו של היחיד וניצחונו על מגבלות חברתיות, מוסריות ודתיות.
"מזימה ואהבה" שייך לעידן "הסער והדחף" ונחשב לטרגדיה בורגנית, סוגה המיוחסת לגוטהולד אפרים לסינג, שמחזהו "אמיליה גלוטי" הוא היצירה המשפיעה עליה. הטרגדיה הייתה מוגבלת בעבר לאצולה, באמצעות ה Ständeklausel (ניסיון להעביר את עקרונות הדרמה הקלאסית הצרפתית לתיאטרון הגרמני). אולם הסוגה של לסינג פתחה אותו לעולם הגרמני של המעמד הבינוני. המוטיב המרכזי ב"מזימה ואהבה" הוא העימות בין המעמד הבינוני והאצולה - גאוות המעמד הבינוני ויהירות האצולה - עם אנושיות אוניברסלית במרכזה, המביעה מחאה פוליטית גלויה. בכך, אינטרסים של יחידים, רגשות סובייקטיביים ודרישת החופש מחברה ההולכת בעקבות אילוצי המעמדות הם כוחות חזקים המופעלים על הגיבורים, המובילים לבסוף לאסון. שילר היה מודע באופן אישי לייסורי האהבה נוכח דרישות המעמד החברתי בשל אהבתו לשרלוטה פון וולצוגן (גיסתה של קרולינה פון וולצוגן – קרולינה הייתה אחותה של שרלוטה פון לנגרפלד, שנהפכה אחר-כך לאשתו של שילר).
קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג, אסר את שילר ואסר על הצגת מחזותיו, כעונש על כך שעזב ללא רשות כדי להיות נוכח בהצגת הבכורה של מחזהו "השודדים". לכן, בספטמבר 1782 שילר נס מתחום השפעתו של הדוכס, עבר למנהיים והתחיל לעבוד על "מזימה ואהבה" כתגובה ליחס הלא הוגן בו נהגו כלפיו. ניתן לראות זאת בכמה מנושאי המחזה:
ההדר המוגזם של חצר הדוכס – אף על פי שוירטמברג הייתה ארץ ענייה יחסית בזמנו של שילר, קרל אויגן חי את חייו בקרב חצר המלוכה הצרפתית בארמון ורסאי, מימן נשפים רהבתניים, זאת באמצעות ניצול נתיניו ומכירת אוכלוסייתו כשכירי חרב.
סחר בחיילים – בתקופתו של שילר, דרכי גיוס הכסף של קרל אויגן ממכירת בני חוואים, בעלי מלאכה ופועלים לשרת בחו"ל כשכירי חרב, למשל במלחמת העצמאות של ארצות הברית, זאת לפעמים תוך הפעלת אלימות, סימום או חטיפה.
פילגשים – במשך זמן ארוך קרל אויגן ניהל רשת של פילגשים, בכללן פרנציסקה פון הוהנהיים (לימים שותפתו ואשתו של הדוכס וההשראה לדמותה של ליידי מילפורד, במיוחד בהשפעתה של הדוכס).
מזימות – בתקופתו של שילר, שר החצר של וירטמברג, הרוזן סמואל מונמרטן, הביא לנפילתם של יריביו באמצעות זיוף מכתבים ובכך הפך ליד ימינו של הנסיך.
עריצות – ניתן להבין עד כמה הייתה ביקורתו של שילר על שלטונו של הדוכס מוצדקת, בהתייחסות כלפי העיתונאי והמשורר כריסטיאן פרידריך דניאל שוברט, שנפגע מהמצב הקשה בדוכסות ונאסר אפילו בלי שנשפט בידי בית משפט.
היסטוריה של ההפקה

שילר החל לעבוד על המחזה ב-1782. בתחילה הוא קרא למחזה "לואיזה מילר" ואחר-כך שינה אותו ל"מזימה ואהבה", בעקבות הצעתו של השחקן אוגוסט פון איפלנד. הצגת הבכורה של המחזה הייתה ב-13 באפריל 1784 בתיאטרון שהוספיל פרנקפורט שבפרנקפורט, ובשנית כעבור יומיים, ב-15 באפריל 1784, בתיאטרון הלאומי במנהיים, בנוכחותו של שילר. המחזה נחל הצלחה גדולה, הציג בברלין, והוחרם בשטוטגרט. הוא ראה אור לראשונה בדפוס ב-1784 במנהיים. הוא הוצג בתיאטרון Donmar Warehouse, לונדון, ב-2011.
עיבודים > תרגומים

התרגום האנגלי הראשון יצא ב-1795, והתרגום הצרפתי יצא ב-1799. תרגומים מודרניים לאנגלית כוללים את "אהבה ופוליטיקה (Love and Politics) מאת כריסטופר וובר (הוצג בתיאטרון ריברסייד סטודיו'ס, לונדון), "מזימה/אהבה" (Intrigue/Love) מאת דניאל מילאר ומארק לייפאכר (Leipacher) (הוצג בתיאטרון Southwark Playhouse, לונדון, מ-8 ביוני עד ל-30 ביוני 2011).
עיבודים > אופרה

האופרה "לואיזה מילר" פרי עטו של ג'וזפה ורדי, כותב הלִבְרִית היה סלבטורה קמאראנו והצגת הבכורה התקיימה בנאפולי, ב-8 בדצמבר 1849. אופרה אחרת, מאת גוטפריד פון איינם, אופוס 44, השתמש בכותרת המקורית "מזימה ואהבה" ובליברתו של בוריס בלכר וLotte Ingrisch והועלתה לראשונה ב-17 בדצמבר 1976.
הפקות בתיאטרון המקצועי הישראלי

1. תיאטרון אהל, הצגת בכורה: 21 בדצמבר 1939
יוצרים: תרגום – אביגדור המאירי, במאי – פרידריך לובה, תפאורה – ריכרד אראל
שחקנים: פון ואלטר – שמחה צחובל, פון קאלב – בן-ציון זילברג, לואיזה - יהודית ברקאית, ליידי מילפורד – לאה דגנית, גב' מילר – לוסיה שלונסקי, חצרן - יוסף זרובבל.
2. תיאטרון אהל, הצגת בכורה: 1949.[דרוש מקור]
2. תיאטרון גשר, הצגת בכורה: 30 ביולי 1999
יוצרים: נוסח עברי: שמעון זנדבנק, במאי - ליאנדר האוסמן, דרמטורגיה ועיבוד – מרים יחיל-וקס, עיצוב תפאורה ותאורה: ברנהרד קלבר, עיצוב תלבושות: מירו פטרנסטרו, עריכה מוזיקלית - ליאנדר האוסמן
שחקנים: פון ואלטר – לאוניד קנייבסקי, פרדינאנד - צק ברקמן, פון קאלב – אלכסנדר סנדרוביץ', ליידי מילפורד – יבגניה דודינה, וורם - איגור מירקורבנוב, מילר - ולדימיר חלמסקי, אשתו - סבטלנה דמידוב, לואיזה – תמר קינן, רב משרתים - ולדימיר פורטנוב, בנות לוויה של ליידי מילפורד - לימור יצחייק, גלנדה סוולד, תמרה שטרן, נתלי שילמן.
תוכנית ההופעה השנייה ב-3 במאי 1784 בפרנקפורט, עם אוגוסט וילהלם איפלנד בתפקיד ואלטר
מופטי

ערך זה עוסק בעיר במאלי. אם התכוונתם למחוז במאלי, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  מאלי מאלי
 מחוז:  מופטי
 שטח:  40 קמ"ר
 גובה:  278 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  108,456 (2012)
 קואורדינטות:  14°29′14″N 4°11′23″W﻿ / ﻿14.4873°N 4.1896°W﻿ / 14.4873; -4.1896 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מאלי מוגדלת) במקו טימבוקטו סיקאסו גאו אלג'יריה ניז'ר בורקינה פאסו חוה"ש גינאה סנגל מאוריטניהמופטי(למפת מאלי רגילה) במקו טימבוקטו סיקאסו גאו אלג'יריה ניז'ר בורקינה פאסו חוה"ש גינאה סנגל מאוריטניהמופטי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מופטי (בצרפתית: Mopti) היא עיר שמשמשת כבירת המחוז מופטי (אנ') שבמאלי.
גאוגרפיה

מופטי ממוקמת כ-446 ק"מ מבמקו, בירת מאלי. בנוסף, העיר ממוקמת ליד הנהר ניז'ר.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 814 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (304 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכביש RN15.
ערים תאומות

צרפת שארטר-דה-ברטאן (אנ'), צרפת
צרפת מורטאן-או-פרש (אנ'), צרפת
צרפת מורפה (אנ'), צרפת
חוף השנהב בואקה, חוף השנהב
הערות שוליים

↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567159505171  BnF: cb11955530d (data)  GND: 4136958-0  LCCN: n85062742  SUDOC: 027535584  VIAF: 141955183   WorldCat (עם VIAF): 141955183 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבצר ארטבה

| --- | --- |
תצלום הגבעה עליה ממוקם המבצר
תצלום הגבעה עליה ממוקם המבצר
 מידע על המבנה
 מיקום:  הרי בנימין
 תקופת הבנייה:  ? – 150 לפנה"ס
 בשימוש פעיל:  עד 4 לפנה"ס
 תאריך הריסה:  4 לפנה"ס (משוער)
 מצב:  הריסות
 פתוח לציבור:  סגור לציבור
 קואורדינטות:  31°59′23″N 35°04′27″E﻿ / ﻿31.98977°N 35.074189°E﻿ / 31.98977; 35.074189
  (למפת גוש דן מוגדלת) מבצר ארטבה(למפת גוש דן רגילה) מבצר ארטבה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבצר ארטבה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מבצר ארטבה
 
מבצר ארטבה הוא מבצר חשמונאי-הרודיאני, שהתגלה בשנת 2015 על ידי ד"ר דביר רביב מאוניברסיטת בר-אילן וד"ר אהרן טבגר מאוניברסיטת אריאל בשומרון.
מפת הדרכים עם סימון מיקום המבצר
האתר ממוקם בראש גבעה בגובה 364 מטרים, סמוך לערוצו של נחל נטוף מדרום מזרח לכפר דיר אבו משעל בחבל בנימין.
גילוי האתר

בשנת 2015, במסגרת סקר דרום השומרון החדש, נחשפו על גבעה במערב הרי בית אל שרידי אתר מבוצר מימי הבית השני. האתר, שלא היה מוכר עד לשנת הסקר, נחשף  בעקבות עבודות שבוצעו במקום וחפשו שרידי חומה חשמונאית. מבצר ארטבה ממוקם בראש גבעה דמוית חרוט, במרחק כעשרה קילומטרים מצפון-מזרח למודיעין וכקילומטר מדרום-מזרח לכפר דיר אבו משעל. גבעת האתר נסתרת מסביבתה הרחוקה ורק המתקרב אליה יכול להבחין בה; אולי בשל כך "נעלם" האתר מעיניהם של חוקרים שונים שפקדו את האזור. הגבעה (גובהה 364 מטרים מעל פני הים) חולשת על ערוצו של נחל נטוף (ואדי ארטבה), שהתחתר למרגלותיה ויצר מדרונות תלולים המקיפים אותה. במדרון הדרום-מערבי של הגבעה, בחלקו התחתון, שוכן אתר קדום נוסף הנקרא ח'רבת ארטבה וכ-200 מטרים בנחל, מערבית לגבעה, נובע עין ארטבה. פסגת האתר שטוחה יחסית, שטחה כ-22 דונם והיא מכוסה ברובה בקרקע המעובדת כיום.
בסיור שבוצע באתר ביוני 2015 התברר שתושבי דיר אבו משעל החלו בעבודות פיתוח וחציבה במקום בעזרת כלים מכניים כבדים, בין השאר לצורך פריצת דרך גישה לראש הגבעה ולהקמת מבנה.
במהלך עבודות אלה נחשפו ונפגעו שרידי מגדל רבוע הבנוי בסגנון הלניסטי-חשמונאי, שפינתו הוסרה בעת העבודה. עוד נחשפו פריטים אדריכליים, פתחיהם של חמישה בורות מים גדולים, בורות אחסון, וכן מיני חציבות (יסודות מבנים ומחצבות אבן). לעבודות העפר של התושבים התלוו חפירות שוד שיטתיות שנערכו בכל רחבי האתר והציפו אל פני השטח שברי כלי חרס רבים מן התקופות ההלניסטית והרומית הקדומה. המבצר שהתגלה בעת ביצוע עבודות עפר לא היה מוכר לחוקרים עד גילויו הנוכחי. לפי ממצאי כלי החרס באתר, הוא מתוארך לתקופה בין אמצע המאה השנייה לפנה"ס ועד לנטישתו בסוף המאה הראשונה לפני הספירה. הערכות מקובלות על חוקרי האתר הן שהמבצר תפקד מימי יהונתן או שמעון החשמונאים ועד סוף ימי שלטונו של הורדוס.
תקופת שלטון החשמונאים

המבצר היה חלק מתפרוסת מבצרי החשמונאים בדרום השומרון.
על הרקע ההיסטורי להקמתו של המבצר במקום ניתן ללמוד מנתוניו הגאוגרפיים-היסטוריים. גבעת המבצר חולשת על ערוצו הגדול של נחל נטוף, היורד מהר בית אל מערבה לעבר שפלת יהודה. אפיקו הרחב של הנחל אִיפשר מעבר נוח יחסית בין אזור מודיעין ובין מרכז הר בית אל וניתן להניח שהחשמונאים עשו בו שימוש רב במהלך שנות המרד. נוסף על כך, ראוי לציון עמק קטן, משופע במעיינות ומבודד, הממוקם בחלקו המרכזי של הנחל, כ-2 ק"מ ממזרח לארטבה. נתוניו הייחודיים של עמק זה אפשרו למורדים החשמונאיים להשתמש בו כבסיס שהייה והתארגנות. מבחינה גאוגרפית-היסטורית ממוקם המבצר בחלקו הצפוני של פלך רמתיים, אחד משלושת הפלכים שהועברו משומרון ליהודה במסגרת ההסכם שכרת יהונתן החשמונאי עם דמטריוס השני בשנת 145 לפסה"נ. שלושת הפלכים, המשתרעים בשוליה הצפוניים של פחוות יהודה בגבולותיה מימי שיבת ציון, ומקובל להניח שהיו מיושבים בעיקרם באוכלוסייה יהודית או פרו-יהודית עוד בטרם סיפוחם ליהודה.
ניתן לראות במצודה זו חלק ממערך ביצורים שנועד לבסס את השליטה באזור זה ולהוות מעין קו ביצורים צפוני של האזור הנתון תחת שליטתם של החשמונאים במחצית המאה השנייה לפסה"נ.
הממצאים באתר

לפי הערכתו של רביב, "ההתיישבות במקום החלה כיישוב חקלאי בימי בית שני המוקדמים במדרון המערבי של הגבעה, באתר הנקרא "ח'רבת ארטבה", ואילו בימי יהונתן או שמעון החשמונאים, הוקם מבצר מלכותי בראש הגבעה ובהמשך נבנו על גבי המדרון הדרומי של הגבעה מבנים, בורות מים ומחסנים."[דרוש מקור][מפני ש...]
הממצאים באתר > הביצורים

הביצורים הבנויים מתווספים לביצור הטבעי של האתר. שרידי חומה היקפית נחשפו בצדה הצפוני, המזרחי והדרומי של גבעת האתר. השרידים המרשימים ביותר נמצאו בפינה הדרום-מערבית של הגבעה במהלך הכשרת שביל הגישה לראשה. שרידים אלו כוללים שני קטעי חומה ניצבים זה לזה, המהווים פינה של החומה ההיקפית או של מגדל רבוע. חומות אלו השתמרו לגובה 5 נדבכים והן בנויות אבני גזית גדולות בעלות סיתות שוליים וזיז גס, שהונחו בשיטת ראשים ופתינים למעט הנדבך התחתון, שבו הונחו האבנים בשיטת ראשים. שיטת בנייה זו טיפוסית לתקופה ההלניסטית בארץ-ישראל והיא מוכרת מביצורי החומה הראשונה מימי החשמונאים בירושלים ומאתרים אחרים, כדוגמת המגדלים העגולים בשומרון, ביצורי אלכסנדריון וארומה שבשומרון. סגנון בנייה דומה נמצא גם בקטעים נוספים של החומה ההיקפית ומאפשר לתארך את שרידי הביצורים במקום לתקופה החשמונאית. מיקומם של קטעי החומות הניצבים בנקודה החולשת על המדרון הדרומי של הגבעה, שבו הותקנה כפי הנראה דרך הגישה לאתר, מאפשר להציע שלפנינו שרידי מגדל שחלש על שער הכניסה למבצר.
הממצאים באתר > מקוואות הטהרה

בחלקו הצפוני של האתר תועדו שני מקוואות טהרה. מקווה אחד שולב בתקופה מאוחרת יותר בבור מים. מקווה זה כולל מבוא מדורג ופתח בגובה כ-1.5 מטרים וברוחב 1 מטרים. הפתח מוביל לחדר טבילה רבוע שמידותיו 3.5X3.5 מטרים וחמש מדרגות חצובות יורדות אל קרקעיתו. הדפנות ומדרגות המקווה מצופים בשכבה עבה של טיח לבן ומעליה שכבת טיח אפור כמו הטיח שנצפה בבורות המים (להלן). שילוב חלל המקווה בבור המים נעשה עם סתימת פתח הכניסה המקורי שלו. שכבת הטיח הקדומה במקווה הותקנה כנראה עוד במהלך התקופה החשמונאית.
מקווה הטהרה השני כולל מבוא חצוב, פתח קשות בגובה 1.5 מטרים המוביל לחדר טבילה רבוע שמידותיו 3.2X3.3 מטרים, ועל דפנותיו ניכרים שרידי טיח אפור בהיר. על כן נראה שהוא נחצב במהלך התקופה ההרודיאנית. קרקעית המקווה מכוסה בסחף אך אפשר להבחין בה לפחות במדרגה אחת.
במהלך התקופה לאחר מציאת המקוואות בוצעו בהן פעולות שוד עתיקות תוך כדי השחתת המדרגות והרצפה.
הממצאים באתר > בורות המים

השריד המרשים ביותר באתר הם חמישה בורות מים גדולים החצובים בסלע. שניים מהבורות ממוקמים בדרומה של הגבעה ושלושה בחלקה הצפוני, כולם בתוך התחום המבוצר. סלע הקירטון הרך אּיפשר לחצוב את הבורות בקלות יחסית, אך חייב גם התחשבות באפשרות התפוררות וקריסה. החשש מפני קריסת התקרה הביא לחציבת בורות מוארכים וצרים ואף לבניית קיר תמך באחד מהם. צורת הבורות רבועה בדרך כלל: בור מס' 1 מלבני, בורות 2 ו-4 טרפזיים, בור מס' 3 בצורת צלב ובור 5 רבוע. מידות הבורות בממוצע: 16 מטרים אורך, 7 מטרים רוחב, 6 מטרים גובה ונפח כ-600 מ"ק. בור 4, הוא הגדול מבין הבורות: אורכו 22 מטרים, רוחבו 10 מטרים, גובהו 11 מטרים ואפשר היה לאגור בו יותר מ-1,200 מ"ק. יש לציין כי הנתונים חלקיים בלבד, שכן כיום הבורות מלאים בסחף רב המכסה את קרקעיתם. בכל הבורות קיים לפחות פתח אחד בתקרה ובארבעה מהם קיים גם פתח נוסף באחת הדפנות. הפתחים בתקרת הבורות קטנים יחסית ושימשו לשאיבה ולקליטת מים. לעומתם הפתחים הצדדיים רחבים בדרך כלל ונראה כי שימשו לכניסת החוצבים. בסיום מלאכת החציבה נסתמו הפתחים הצדדיים בקירות אבן שטויחו כחלק מהדפנות. דופנות הבורות וקרקעיתם מכוסים בשתי שכבות טיח: שכבה עבה של טיח לבן האופייני לתקופה ההלניסטית ומעליה שכבת טיח אפור האופייני לתקופה הרומית הקדומה. על גבי הטיח נותרו קווים אופקיים, חלקם גבוהים מאוד, המלמדים על מפלסי אגירת המים ועל הכמות הגדולה שנאגרה בבורות בפועל. שטח הכיפה ומיקומו של האתר באזור גשום יחסית איפשרו לאסוף בקלות את מי הנגר ולמלא את הבורות. מיקומם של בורות המים במרכז גבעת המבצר ולא בשוליה איפשר גישה נוחה ובטוחה אליהם בעת מצור.
בורות המים במבצר ארטבה דומים בצורתם ובגודלם למאגרי המים, המבוססים לרוב על איסוף מי נגר עילי, שנמצאו במבצרים ובמצודות בתחום המדינה החשמונאית, לרבות במבצרי מדבר יהודה כגון אלכסנדריון, קיפרוס והורקניה, המתוארכים בבירור לתקופה החשמונאית.
נפחם הכולל של הבורות בארטבה נאמד ביותר מ-3,400 מ"ק, כמות מים נכבדת בהשוואה למבצרים האחרים, שנאספה באמצעות תעלות ואמות ונועדה לאפשר עמידה במצור ממושך ואספקת מים לשוכני האתר, ואולי אף לתושבי האזור בעיתות מצוקה.
הטיפולוגיה המשותפת למפעלי המים במצודות המלכותיות, צורתם האחידה של חלק מהבורות וכן הטיח הלבן מאפשרים לתארך את חציבת הבורות באתר לתקופה החשמונאית ואת המשך השימוש בהם לימי הורדוס. עם זאת, בשל צורתו יוצאת הדופן של בור מס' 3 ופגיעתו במתקן קדום (מקווה טהרה שתואר לעיל), ייתכן שהוא נחצב רק בימי הורדוס.