stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבות היזרעאלי
הסיפור המקראי

על פי המסופר בספר מלכים א', פרק כ"א, כרמו של נבות היזרעאלי שכן בסמוך לארמונו של אחאב מלך ישראל ביזרעאל. אחאב ביקש לספח את השטח לארמונו ולהופכו לגינה. הוא פנה לנבות בהצעה לקנות את הכרם בתמורה לכרם אחר מאיכות טובה יותר, או בתמורה לתשלום. נבות סירב להצעה במילים: "חָלִילָה לִּי מֵיְהוָה מִתִּתִּי אֶת נַחֲלַת אֲבֹתַי לָךְ". אחאב שב לביתו מדוכדך, שכב במיטתו וסירב לאכול. אשתו איזבל הבחינה במצוקתו ושאלה לשלומו. כשסיפר לה אחאב את המעשה, עודדה איזבל את רוחו והבטיחה לו: "אֲנִי אֶתֵּן לְךָ אֶת כֶּרֶם נָבוֹת הַיִּזְרְעֵאלִי".
איזבל שלחה איגרות, חתומות בחותמו של אחאב, אל נכבדי יזרעאל ובהן הורתה להם להכריז על צום ולכנס את תושבי העיר לאספה מיוחדת. באספה יתנהל משפט מבוים: שני עדי שקר יעידו נגד נבות, שקילל את אלוהים ואת המלך, ונבות ייענש בהתאם בסקילה. המשפט התנהל כמתוכנן, ונבות הוצא להורג. איזבל הודיעה על כך לאחאב: "קוּם רֵשׁ אֶת כֶּרֶם נָבוֹת הַיִּזְרְעֵאלִי אֲשֶׁר מֵאֵן לָתֶת לְךָ בְכֶסֶף, כִּי אֵין נָבוֹת חַי כִּי מֵת", ואחאב עשה כמצוותה וירד לרשת את הכרם, ששכן ליד היכל אחאב, כמובהר בפסוקים:
כֶּרֶם הָיָה לְנָבוֹת הַיִּזְרְעֵאלִי אֲשֶׁר בְּיִזְרְעֶאל אֵצֶל הֵיכַל אַחְאָב מֶלֶךְ שֹׁמְרוֹן. וַיְדַבֵּר אַחְאָב אֶל נָבוֹת לֵאמֹר תְּנָה לִּי אֶת כַּרְמְךָ וִיהִי לִי לְגַן יָרָק כִּי הוּא קָרוֹב אֵצֶל בֵּיתִי וְאֶתְּנָה לְךָ תַּחְתָּיו כֶּרֶם טוֹב מִמֶּנּוּ אִם טוֹב בְּעֵינֶיךָ אֶתְּנָה לְךָ כֶסֶף מְחִיר זֶה. וַיֹּאמֶר נָבוֹת אֶל אַחְאָב חָלִילָה לִּי מֵיְהוָה מִתִּתִּי אֶת נַחֲלַת אֲבֹתַי לָךְ.
על פי דברי יהוא ( (ראה להלן) נראה שגם בניו של נבות נרצחו על מנת שלא יירשו את כרם אביהם.
בתגובה למאורעות התגלה ה' לאליהו הנביא ושלח אותו אל אחאב. במעמד זה קרא אליהו אל אחאב את קריאתו המפורסמת: "הֲרָצַחְתָּ וְגַם יָרָשְׁתָּ?!". אליהו הטיל על אחאב את האחריות לפשע וניבא את מותו: "בִּמְקוֹם אֲשֶׁר לָקְקוּ הַכְּלָבִים אֶת דַּם נָבוֹת יָלֹקּוּ הַכְּלָבִים אֶת דָּמְךָ גַּם אָתָּה", ואת הכרתת שושלתו. על איזבל התנבא אליהו, שגופתה תיאכל על ידי כלבים. אחאב הפגין חרטה כנה, ובעקבות זאת נדחתה השמדת שושלתו לימי בנו, אך עונשו הפרטי נותר בעינו וכעבור שלוש שנים נהרג אחאב בקרב נגד הארמים על רמות גלעד, והכלבים לקקו את דמו ממרכבתו, כנבואת אליהו.
עונשה של איזבל בוצע על ידי המלך יהוא. יהוא היה מצביא ישראלי, ואלישע הנביא, תלמידו של אליהו, שלח את תלמידו שימשח אותו למלך לפי מצוות האל. במהלך המרד הרג יהוא את יורם בן אחאב מלך ישראל, את אחזיה מלך יהודה והשמיד את כל בית אחאב. כשהגיע לבירה שומרון הרג יהוא את איזבל על ידי שהורה למשרתיה להשליכה מחלון ארמונה, והכלבים עטו על בשרה כפי שניבא אליהו לאחאב.
ראו גם

אחאב
איזבל
תל יזרעאל
הרצחת וגם ירשת
לקריאה נוספת

זאב ויסמן, עם ומלך במשפט המקראי ,פרק חמישי, היבטים משפטיים בסיפור על כרם נבות היזרעאלי (מל"א כא),תל אביב: הילל בן חיים- הקיבוץ המאוחד,1991. עמ' 120-93.
הערות שוליים

↑  דמותו של נבות מוזכרת גם בספר מלכים ב', פרק ט'
↑  ספר מלכים א', פרק כ"א, פסוק ד'
↑  ספר מלכים א', פרק כ"א, פסוקים א'–ג'
↑  ספר מלכים ב', פרק ט', פסוק כ"ו): "אִם לֹא אֶת דְּמֵ֣י נָבוֹת וְאֶת דְּמֵי בָנָיו רָאִ֤יתִי אֶמֶשׁ נְאֻם ה'"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519120505171  GND: 118586122  RERO: 02-A010284680  VIAF: 27863716   WorldCat (עם VIAF): 27863716
נאדין לבקי

| --- | --- |

נאדין לבקי, 2007
 לידה:  18 בפברואר 1974 (בת 50) Baabdat, לבנון 
 שם לידה:  نادين أنطوان لبكي 
 מדינה:  לבנון 
 תקופת הפעילות:  מ-1997 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סן-ז'וזף 
 יצירות בולטות:  קרמל
 בן או בת זוג:  Khaled Mouzanar (2007–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות (2008)  Valois de l'actrice (2011) 
 http://www.nadinelabaki.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נאדין לבקי (בערבית: نادين لبكي, 18 בפברואר 1974) היא שחקנית ובמאית קולנוע לבנונית.
ביוגרפיה

ללבקי יש תואר ראשון בלימודי קולנוע מאוניברסיטת סנט ג'וזף, ביירות, אז ביימה את סרט הגמר שלה, 11 Rue Pasteur. הסרט (1997) זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בביאנלה של הקולנוע הערבי במכון העולם הערבי בפריז. ב-1998 היא השתתפה בסדנת משחק בקורס פלורנט, פריז. בהמשך היא ביימה פרסומות וקליפים לזמרים מפורסמים במזרח התיכון שזיכו אותה בכמה פרסים.
בשנת 2006 היא ביימה את הסרט קרמל בו היא השתתפה גם כשחקנית ראשית. הסרט מציג קומדיה העוסקת בחמש נשים לבנוניות כשמרכז העלילה מתרחש בסלון יופי בו עובדות חלק מהם. הסרט עוסק בנושאים כמו אהבה, מיניות, מסורת וציפיות, ואינו נוגע בבעיות הפוליטיות הפוקדות את לבנון. בכורת הסרט הייתה בפסטיבל קאן בשנת 2007, והוא היה להצלחה מסחרית. הסרט נמכר ברחבי העולם וזכה לפרסים רבים בפסטיבלים שונים וזיכה את לבקי בהכרה חיובית כשחקנית וכבמאית.
בשנת 2010 היא ביימה ושיחקה בסרטה השני, "לאן הולכים עכשיו?", המתאר כפר בו קיימים מסגד וכנסייה בשני צדדיו ובו הנשים מנסות לשמור על הגברים המשולהבים מהתחלה במלחמת דת. בכורת הסרט הייתה אף היא בפסטיבל קאן, ואף הוא הפך להצלחה בינלאומית.
בשנת 2022 כיכבה לבקי בסרט "חברים יקרים מכול"; גרסה דוברת ערבית לסרט האיטלקי "זרים מושלמים". הסרט עלה לשירות של נטפליקס בבכורה ב-20 בינואר 2022.
פילמוגרפיה > כבמאית

קרמל, 2007
לאן הולכים עכשיו?, 2010
Rio, I Love You segment: O Milagre, 2014
כפר נחום, 2018- מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
תוצרת בית (אנ') (2020) - סדרת טלוויזיה
פילמוגרפיה > כשחקנית

בוסטה, 2005 - סרט לבנוני של פיליפ ארקטינגי
קרמל, 2007
כדור שוטה, 2010
האב והזר, 2010
לאן הולכים עכשיו?, 2011
Rock The Casbah‏, 2013
מחיר התהילה, 2014
האיידול, 2015 - של הבמאי האני אבו אסעד
כפר נחום, 2018
1982, 2019
Costa Brava, Lebanon, ‏2021
חברים יקרים מכול, 2022
הערות שוליים

↑  "'Rio, I Love You' Omnibus Unveils Directors, Cast and First Images". The Film State. 12 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007328088105171  PLWABN: 9810586557505606  BNE: XX4748792  BnF: cb15583393r (data)  GND: 141351667  ISNI: 0000 0001 1708 4237  LCCN: no2010182281  NLK: KAC201616017  NTA: 31253888X  SUDOC: 123446716  VIAF: 162077102   WorldCat (עם VIAF): 162077102
משפחת אבאזה

עזיז פאשה אבאזה
מִשְׁפַּחַת אַבַּאזַה (בערבית: عائلة أباظة או الأسرة الأباظية) היא משפחה מצרית ממקור צ'רקסי בעלת השפעה רבה במצרים למן שלהי המאה ה-18.
לרבים מבני המשפחה ניתנו תוארי אצולה בתקופת שושלת מוחמד עלי, דוגמת התארים פאשא וביי, ורבים גם נבחרו לפרלמנט וכיהנו כשרים. השיעור הגבוה של חברי הפרלמנט מקרב המשפחה, כמו גם מעורבותה הרבה בספרות ובתקשורת, והונה הכולל המוערך בכטריליון דולר אמריקאי, הביאו להתייחסות אליה כאל אחת המשפחות השולטות במדינה.
מקום מושבה העיקרי של משפחת אבאזה הוא במחוז א-שרקיה, ואף כמה כפרים בדלתת הנילוס נקראים על שם בני המשפחה ומרוכזים סביב העיירה כפר אבאזה. במשך עשרות שנים היה למשפחה מונופול פוליטי על מספר מחוזות בחירה.
אף שלא בוצע מפקד בקרב האוכלוסייה הצ'רקסית במצרים, נאמד גודלה של המשפחה האבאזית המורחבת בכ-50 אלף נפש.
היסטוריה

הגם שאוכלוסייה צ'רקסית מתועדת במצרים החל מהמאה ה-13, תחת שלטון הממלוכים, הגירה משמעותית של צ'רקסים ואבזים למצרים אירעה כחלק מגלות הצ'רקסים במחצית השנייה של המאה ה-19. עם זאת, מספר מקורות מציינים כי משפחת אבאזה כבר התבססה בדלתת הנילוס עוד בשלהי המאה ה-18.
ישנה אמונה בקרב בני משפחת אבאזה כי המשפחה נקראת על שם אחת מהאמהות המייסדות של המשפחה או על שם מקום הולדתה. אותה אם מייסדת נישאה לצאצא השמיני באילן היוחסין של שבט אל-עאאד (العائد) עוד טרם עלייתו לשלטון של מוחמד עלי. שבט אל-עאאד היה שבט בדואי מבוסס באזור מחוז א-שרקיה. לאחר איחוד זה חל למעשה פיצול של המשפחה לשתי ענפים: בני אל-עאאד ובני אבאזה.
כמה מבני המשפחה בדורות הראשונים התברגו בממשל העות'מאני במצרים במאות ה-18 וה-19, ובתקופת ח'דיוות מצרים כבר היו פעילים פוליטית ברמה הארצית. חלקם ישבו במג'לס (המועצה המייעצת) שכונן אבראהים פאשא. שושלת מוחמד עלי גם העניקה למשפחה כפרים ואדמות שאפשרו למשפחה לשגשג.
חסן פאשה אבאזה, נחשב לרוב לאב המייסד של המשפחה. הוא היה מפקח המחלקה (ناظر قسم) של ההיא (ههيا), וקיבל את התואר שייח' הערבים (شيخ العرب), תואר שניתן לראשי משפחות בעלות השפעה באותה תקופה.
השפעתה של המשפחה > פוליטיקה וממשל

עוד מימי שלטונו של מוחמד עלי בני המשפחה נשאו תפקידים ברמה המקומית והלאומית, ואף כיהנו כחברי פרלמנט, לעיתים עד כדי שלושה במקביל, וכשרים.
סלימאן אבאזה מילא תפקידי שלטון מקומי במהלך המאה ה-19, ועם עלייתו במעלה דרגות השלטון כיהן במועצה המייעצת וכמפקח מחלקת החינוך. וגיה אבאזה היה מוֹשלם של מספר מחוזות וחבר פעיל בתנועת הקצינים החופשיים שהביאה לביטול המלוכה במצרים. דמויות נוספות מבני המשפחה בפוליטיקה כוללות את: אבראהים דסוקי אבאזה, שכיהן במספר תפקידי שר, לרבות שר התחבורה וכהונה קצרה כשר החוץ; מאהר אבאזה, השר עם הכהונה הארוכה ביותר בהיסטוריה של מצרים, אשר היה שר החשמל והאנרגיה והיה אחראי לחיבור חלקים גדולים מן המרחב הכפרי לרשת החשמל.
בתחום הכלכלה היה פואד אבאזה איש עסקים, מנהל האגודה החקלאית המלכותית.
השפעתה של המשפחה > ספרות ועיתונות

עם בני המשפחה שתרמו תרומה משמעותית למילה הכתובה במצרים ניתן למנות את עזיז אבאזה, ששירתו עסקה בפאן-ערביות, ופיכרי אבאזה, עיתונאי שכתב רבות נגד הכיבוש הבריטי במצרים ותמך בקידום נשים. ת'רוות אבאזה היה עיתונאי וסופר שהתנגד להלאמתה של תעלת סואץ.
השפעתה של המשפחה > תרבות

השחקן רושדי אבאזה שיחק במעל 150 סרטים.
במטבח המצרי ישנה על שם המשפחה מנת עדשים – עדשים אבאזיות.
ראו גם

אבזים
הערות שוליים

1 2 3 4  ראובן אהרני, מהמט עלי והבדווים: כוחן של הזהויות השבטית והטריטוריאלית, המזרח החדש, כרך 47, תשס"ח, עמ' 27–52
נבחרת ניז'ר בכדורסל

| --- | --- |
ניז'ר
 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל של ניז'ר
 הצטרפות:  1963
 השתייכות:  פיב"א אפריקה
 
 אליפות אפריקה בכדורסל
 הופעות:  1 (הראשונה ב-1968)
 ההישג הטוב:  מקום שמיני (1968)
 
נבחרת ניז'ר בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ניז'ר. נבחרת ניז'ר לא דורגה ברשימת הדירוג של פיב"א לגברים, נכון ל-10 באוגוסט 2024
נבחרת ניז'ר השתתפה פעם אחת בלבד באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 1968 וסיימה במקום השמיני והאחרון. נבחרת ניז'ר מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
כל אליפויות אפריקה

| אליפות אפריקה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
מרוקו 1964: לא השתתפה
תוניסיה 1965: לא השתתפה
| מרוקו 1968 | מקום שישי | 5 | 1 | 4 |
מצרים 1970: לא השתתפה
סנגל 1972: לא השתתפה
הרפובליקה המרכז אפריקאית 1974: לא השתתפה
מצרים 1975: לא השתתפה
סנגל 1978: לא השתתפה
מרוקו 1980: לא השתתפה
סומליה 1981: לא השתתפה
מצרים 1983: לא השתתפה
חוף השנהב 1985: לא השתתפה
תוניסיה 1987: לא השתתפה
אנגולה 1989: לא השתתפה
מצרים 1992: לא השתתפה
קניה 1993: לא השתתפה
אלג'יריה 1995: לא השתתפה
סנגל 1997: לא השתתפה
אנגולה 1999: לא השתתפה
מרוקו 2001: לא השתתפה
מצרים 2003: לא השתתפה
אלג'יריה 2005: לא השתתפה
אנגולה 2007: לא השתתפה
לוב 2009: לא השתתפה
מדגסקר 2011: לא השתתפה
חוף השנהב 2013: לא השתתפה
תוניסיה 2015: לא השתתפה
תוניסיה סנגל 2017: לא השתתפה
רואנדה 2021: לא השתתפה
אנגולה 2025: לא השתתפה
| סך הכל | הופעה אחת | 5 | 1 | 4 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
נורפוק (מחוז)

נהר ונסום ליד נוריץ'
נורפוק (באנגלית: Norfolk) הוא מחוז במזרח אנגליה. המחוז גובל בלינקולנשייר במערב, בקיימברידג'שייר במערב ובדרום-מערב ובסאפוק בדרום. הגבול הצפוני והגבול המזרחי של נורפוק הם חופי הים הצפוני. נורפוק הוא המחוז הטקסי החמישי בגודלו באנגליה, ושטחו הוא 5,371 קילומטרים רבועים.
מבין 34 המחוזות הלא-מטרופוליטניים באנגליה, נורפוק הוא השביעי מבחינת גודל האוכלוסייה, העומדת על כ-850,000 תושבים, נכון לאמצע 2008. אולם, צפיפות האוכלוסין במחוז נמוכה כיוון שרוב אוכלוסייתו כפרית. 38% מתושבי המחוז מתגוררים בשלושה אזורים עיקריים והם נוריץ' (209,500), גרייט ירמות' (71,700) וקינגס לין (43,100).
הברודס (The Broads) היא רשת של נהרות ואגמים השוכנת בחוף המזרחי ליד סאפוק. האזור הוכרז כפארק לאומי ומנוהל על ידי רשות הברודס. תיירות המחוז מבוססת בין השאר גם על אתרים היסטוריים, כגון מרכז העיר נוריץ'.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות באתר מועצת המחוז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564394205171  GND: 4117918-3  LCCN: n83022692  MusicBrainz: 1f73fbd2-48ee-4951-b750-47c6c92ba7ae  NDL: 00628930  NKC: ge130186  VIAF: 151229994   WorldCat (עם VIAF): 151229994 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נורנות

הנורנות (בנורדית עתיקה: Norns) הן אלות או ענקיות במיתולוגיה הנורדית, אשר הכריעו גורלות של בני אדם ואלים.
המיתולוגיה מזכירה שלוש נורנות, אורד (Urðr), ורדנדי (Verðandi) וסקולד (Skuld), ניתן לתרגם את השמות בפשטות כ"זה אשר קרה", "זה אשר קורה" ו"זה אשר יקרה" בהתאמה.
הנורנות ביקרו בחצרות המלוכה על מנת לתכנן את גורל נסיכים שנולדו כאשר הם קשורים לבאר הגורל, מקור הדעת הסודית הנובע מתחת לעץ העולם.
לקריאה נוספת

רוי ויליס, המיתולוגיה של עמי העולם, הד ארצי הוצאה לאור, 1999.
נורן

| --- | --- |
 מדינות:  הממלכה המאוחדת 
 אזורים:  איי שטלנד, אורקני, קייטנס
 דוברים:  נכחדה במאה ה-19
 כתב:  אלפבית לטיני, Younger Futhark 
 משפחה:  הודו-אירופית גרמאנית צפונית סקנדינבית מערבית נורן
 לאום:  אין
 מוסד:  אין
 קוד ISO 639-3:  nrn 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
נוֹרְן (Norn) היא שפה נכחדת מקבוצת השפות הגרמאניות של משפחת השפות ההודו-אירופיות, אשר הייתה מדוברת באיי שטלנד, באיי אורקני ובקייטנס שבסקוטלנד.
לאחר שנורווגיה העבירה את השליטה על האיים לידי סקוטלנד במאה ה-15, הוחלפה הנורן בהדרגה על ידי הסקוטית.
היסטוריה

התיישבות נורדית באיים החלה כנראה בתחילת המאה התשיעית לספירה. הסברה היא שאותם מתיישבים הגיעו בכמויות גדולות מאוד, ככל הנראה מהחוף המערבי של נורווגיה. השם "שטלנד" מגיע מנורדית עתיקה ומזכיר בצורתו שמות של מקומות בצפון-מערב נורווגיה. לעומת זאת, מרמז אוצר המילים הנורני על קשרים עם המחוזות הדרומיים יותר של נורווגיה.
אורקני ושטלנד נשבעו אמונים למלך ג'יימס השלישי בשנים 1468 ו-1469, בהתאמה, וההחלפה של נורן בסקוטית מיוחסת בעיקר לשבועות האמונים הללו. עם זאת, שקיעתה של הנורן באורקני החלה ככל הנראה ב-1379, כשרוזנות אורקני הועברה לידיו של שבט סינקלייר. בשטלנד השינוי החל מאוחר יותר, אבל עד סוף המאה ה-15 היו שני האיים דו-לשוניים. עם זאת, התהליך שבו עקפה הסקוטית את הנורן בתור השפה המדוברת הראשית באיים לא היה מהיר, ורוב הילידים באורקני ושטלנד דיברו כנראה נורן כשפה ראשונה עד סוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17, בהתאמה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת סודאן בכדורסל

| --- | --- |
סודאן
 מידע כללי
 התאחדות:  פדרציית הכדורסל של סודאן
 הצטרפות:  1953
 השתייכות:  פיב"א אפריקה
 מאמן:  ?
 
 אליפות אפריקה בכדורסל
 הופעות:  5 (הראשונה ב-1962)
 ההישג הטוב:  כסף: 1962   ארד: 1975
 
נבחרת סודאן בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של סודאן. נבחרת סודאן לא דורגה ברשימת הדירוג של פיב"א לגברים, נכון ל-10 באוגוסט 2024
נבחרת סודאן היא אחת הנבחרות החלשות כיום באפריקה. הישג השיא של הנבחרת הוא המקום השני באליפות אפריקה בכדורסל הראשונה שנערכה בשנת 1962. הנבחרת סיימה במקום השני מתוך חמש נבחרות אחרי נבחרת מצרים ולפני נבחרות מרוקו, גינאה ואתיופיה. באליפות שהתקיימה בשנת 1975 סיימה הנבחרת במקום השלישי מתוך שש נבחרות.
סודאן השתתפה גם באליפות הבאה שנערכה בשנת 1978 אך מאז לא השתתפה יותר בטורנירי הגמר של אליפות אפריקה בכדורסל.
נבחרת סודאן מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.
כל אליפויות אפריקה

| אליפות אפריקה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| מצרים 1962 | מקום שני | 4 | 3 | 1 |
מרוקו 1964: לא השתתפה
תוניסיה 1965: לא השתתפה
| מרוקו 1968 | מקום חמישי | 6 | 3 | 3 |
מצרים 1970: לא השתתפה
| סנגל 1972 | מקום שישי | 6 | 3 | 3 |
הרפובליקה המרכז אפריקאית 1974: לא השתתפה
| מצרים 1975 | מקום שלישי | 5 | 3 | 2 |
| סנגל 1978 | מקום רביעי | 6 | 3 | 3 |
מרוקו 1980: לא השתתפה
סומליה 1981: לא השתתפה
מצרים 1983: לא השתתפה
חוף השנהב 1985: לא השתתפה
תוניסיה 1987: לא השתתפה
אנגולה 1989: לא השתתפה
מצרים 1992: לא השתתפה
קניה 1993: לא השתתפה
אלג'יריה 1995: לא השתתפה
סנגל 1997: לא השתתפה
אנגולה 1999: לא השתתפה
מרוקו 2001: לא השתתפה
מצרים 2003: לא השתתפה
אלג'יריה 2005: לא השתתפה
אנגולה 2007: לא השתתפה
לוב 2009: לא השתתפה
מדגסקר 2011: לא השתתפה
חוף השנהב 2013: לא השתתפה
תוניסיה 2015: לא השתתפה
תוניסיה סנגל 2017: לא השתתפה
רואנדה 2021: לא השתתפה
אנגולה 2025: לא השתתפה
| סך הכל | 5 הופעות | 27 | 15 | 12 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
מקארה

מקארה במקדש השמש בקונארק
מקארה בתור והאנה (אנ') (בהמת הרכיבה) של האלה גנגה (אנ')
מקארה (בסנסקריט: मकर) הוא יצור ימי אגדי במיתולוגיה ההינדית. באסטרולוגיה הודית, מקארה מקביל למזל גדי בגלגל המזלות.
מקארה מופיע בתור והאנה (אנ') (בהמת הרכיבה) של אלת הנהרות גנגה (אנ'), ושל אל האוקיינוס, וארונה. המקארות נחשבים לשומרי שערים והסיפים, המגנים על חדרי כס המלוכה וכן על פתחי הכניסה למקדשים; זהו היצור הנפוץ ביותר באיקונוגרפיה של מקדשים הינדים ובודהיסטים, וגם מופיע לעיתים קרובות כגרגויל או כזרבובית המחוברת למעיין טבעי. אלים הינדים כדוגמת למשל שיווה, וישנו, סוריה, וצ'נדי (אנ') עונדים לעיתים קרובות עגילים בצורת מקארה הנקראים "מקאראקונדאלה". מקארה הוא גם סמלו של אל האהבה קמאדווה (אנ'), שאין לו מקדשים ייעודיים והוא ידוע גם בשם "מקאראדהוואג'ה", "מי שדגלו מתאר מקארה".
אטימולוגיה

"מקארה" היא מילה בסנסקריט שפירושה "חיית ים, תנין".
יוזף פרידריך קוהל מאוניברסיטת וירצבורג וכמה מדענים גרמנים טענו שמקארה מבוססת על תחש המשכן במקום זאת, בהתבסס על הטקסט הג'ייני "סוריאפראג'ניאפטי". ייתכן שגם דולפין הנהר של דרום אסיה תרם לתדמית המקארה. בטיבטית הוא מכונה "צ'ו-סרין", וגם מציין יצור כלאיים.
מאפיינים פיזיים של מקארה

בדרך כלל הוא מתואר כחצי חיה יבשתית בחלק הקדמי (אייל, צבי או פיל) וחצי חיה מימית בחלק האחורי (בדרך כלל של דג, דולפין או נחש, אם כי לפעמים חלק זה מצויר כטווס או אפילו זנב פרחוני). אף על פי שמקארה עשוי ללבוש צורות רבות ושונות ברחבי התרבות ההינדית, בעולם המודרני, צורתו תמיד קשורה לתנין הביצות או לכוח המים.
לטענת היסטוריון האמנות, הבריטי ג'ון בורדמן (אנ'), ייתכן שתיאורים של מקארה ושל דרקון סיני הושפעו מתיאורי מפלצת הים "קטוס (אנ')" במיתולוגיה היוונית, אולי לאחר מפגשים של תרבויות לאורך דרך המשי עם תמונות של "קטוס".
ביצירות אמנות סינהליות עתיקות בנויה המקארה מחלקי גוף של שישה או שבעה בעלי חיים כמו החדק של פיל, מלתעות של תנין, אוזניים של עכבר או קוף, חטים של חזיר בר, פלומת הזנב של טווס וכפות רגליו של אריה.
איקונוגרפיה > איקונוגרפיה של התקופה הוודית

בתקופות הוודות בהן אינדרה היה אל השמים, וארונה (אל המים הוודי) הפך לאלוהי הים ורכב על מקארה, שנקרא "רכב מפלצת המים".
העגילים של וישנו מוצגים בצורה של מקארה, אבל "מקאראקונדאלה" יכולים גם לקשט את האוזניים של שיווה. השימוש העכשווי בו הוא כקישוטים בצורת צמידים בכלי כסף חלולים משובצים בתכשיטים לעיניים ולאוזניים, הניתנים כמתנת חתונה לכלה. תיאור מסורתי כלשהו מקשר גם את המקארה לכוח המים שכן לשניהם יש חלקי גוף (לדוגמה: לסתות, בשר וכו') אשר נאמר כי יש להם תכונות של אפרודיזיאק.
מקארה תואר בדרך כלל כחצי יונק וחצי דג. במקדשים רבים, הוא מצויר או מפוסל בצורת חצי דג או כלב ים עם ראש של פיל. הוא מוצג גם בצורה מופשטת, כימרית עם ראש ומלתעות של תנין, חדק פיל עם קשקשים של דגים וזנב טווס. לקשמי יושבת על לוטוס היא גם תיאור שבו היא מושכת את לשונו של המאקרה בצורת פיל נועדה להאציל את דמותה של לקשמי כאלת השגשוג, העושר והרווחה. הוא מייצג מצב הכרחי של כאוס לפני הופעתו של מצב סדר חדש.
מקארה הוא גם סמלו של קמאדווה (אנ'), אל האהבה והתשוקה. קמאדווה קרוי גם בשם "מקארה-קטו" שפירושו "לקבל את המקארה כסמל". זהו המזל העשירי של גלגל המזלות, הנקרא ראשי (rāśi) בסנסקריט, המקביל למזל גדי.
איקונוגרפיה > איקונוגרפיה של הממלכות התיכונות - פראדיומנה מקאראדהוואג'ה

מהמאה ה-2 לפנה"ס, נראה שהמקארה היה סמלו של פראדיומנה (אנ'), בנו של האל וסודבה קרישנה (אנ'). אחד הכינויים של פראדיומנה בספרות הוא "מקאראדהוואג'ה", כלומר "מי שדגלו או הנס שלו הוא המקארה". כותרת עמוד עם דמותו של תנין מקארה שנמצאה בבסנגאר (אנ') ליד עמוד הליודורוס (אנ') המוקדשת ל"וסודבה קרישנה", מיוחסת גם לפראדיומנה. גם במהאבהארטה, המקארה מזוהה עם בנו של קרישנה וקמאדווה (אנ'), אל האהבה, מה שמרמז שהם זהים.
איקונוגרפיה > איקונוגרפיה הינדית מאוחרת יותר > הופעות אוניברסליות נפוצות

באיקונוגרפיה הינדית, מקארה מיוצג כווהאנה (אנ') (בהמת הרכיבה) של אלת הנהרות גנגה (אנ'). שורה של תבליטי מאקרות עשויה להימתח לאורך הקיר של מקדש הינדי, לשמש כמעקה של גרם מדרגות, או ליצור קשת מעל פתח.
ו. גנאפאטי סתאפאטי (אנ'), אדריכל מקדשים (אנ') וקבלן הינדי בולט מתאר את המקארה כחיה מיתולוגית עם גוף של דג, חדק של פיל, רגלי אריה, עיניים של קוף, אוזניים של חזיר וזנב של טווס. הסבר תמציתי יותר: "סמל מיתולוגי עתיק, יצור הכלאיים נוצר ממספר בעלי חיים כאלה שיש להם ביחד אופי של תנין. יש לו לסת תחתונה של תנין, חוטם או חדק של פיל, חטים ואוזניים של חזיר בר, עיניו המתרוצצות של קוף, הקשקשים וגופו הגמיש של דג, ונוצות הזנב המתנופפות של טווס".
באופן מסורתי, מקארה נחשב ליצור מיתולוגי ימי. מקארה תואר בדרך כלל כחצי יונק וחצי דג. כמה תיאורים מסורתיים מזהים אותו עם תנין, במיוחד תנין הביצות בגלל השורשים האטימולוגיים שלו. הוא מתואר עם חלקו הקדמי של פיל והחלק האחורי כזנב דג. תנין היה גם צורה שהייתה בשימוש בימים מוקדמים יותר שהוצגה עם גוף האדם.
במקדשים רבים, התבליטים של מקארה הם בצורת חצי דג או כלב ים עם ראש של פיל. הוא מוצג גם עם ראש ומלתעות הדומים לתנין, חדק פיל עם קשקשים של דגים וזנב טווס. דיווחים אחרים מזהים אותו עם נהרתן הגנגס בעל דמיון משמעותי עם האחרון, שנמצא כעת בעיקר במקלט נהרתן הגנגס ויקראמשילה (אנ'). אחרים מציגים אותו כגוף דג עם ראש של פיל. המסורת מזהה את המקארה עם המים, מקור כל הקיום והפוריות.
במקדש הינדי, המקארה משמשת לעיתים קרובות כתומך ספרים (אנ') מבני של קשת סביב פסל אל ("תוראנם"). הקשת יוצאת מעל לסתותיו של מקארה אחד, עולה לשיאה, הקירטימוקה (אנ') ('פני התהילה'), ויורדת ללסתות פעורות של מקארה אחר. וארונה מתוארת גם כאדם לבן היושב על המפלצת מקארה. כמפלצת ימית, היא מוצגת גם עם ראש ורגליים של אנטילופה, וגוף וזנב של דג. מקארה עשויה מברזל מציגה את המפלצת בצורה של חצי אייל וחצי דג. אלמנטים אלה מחוברים לאחד מהנושאים החוזרים והנפוצים ביותר באיקונוגרפיה של המקדשים ההינדים. באמנות ההודית, המקארה מוצאת ביטוי בצורת מוטיבים רבים, והיא מוצגת בסגנונות שונים. דמויות מקארה מוצבים על הכניסות (טוראנות) של כמה מונומנטים בודהיסטים, כולל הסטופה של המונומנטים הבודהיסטיים בסאנצ'י, אתר מורשת עולמי, הוא נמצא שומר על הכניסות לכס המלוכה (ראו תפוצה בהמשך הערך).
איקונוגרפיה > איקונוגרפיה הינדית מאוחרת יותר > איקונוגרפיה דרום הודית מימי הביניים

בתקופת ימי הביניים (600–1300) של דרום הודו, הוצג המקארה כשלב חמישי של התפתחות, מסומל בצורת ראש וגוף של פיל עם מבנה משוכלל. זנב עם קשקשים. רוב המיתוסים שומרים על סמליות זו של שלב זה באבולוציה של החיים. (שימו לב למקארה בשורה החמישית של גילופים אנימיסטיים בקיר המקדש מימין.)
איקונוגרפיה > איקונוגרפיה הינדית מאוחרת יותר > איקונוגרפיה אינדונזית

מקדשי ג'אווה העתיקים בולטים עם היישום של קאלה-מקארה כאלמנטים דקורטיביים וסמליים של אדריכלות המקדש. קאלה הוא הראש הענק, לעיתים קרובות בחלק העליון של הכניסה עם מקארות בולטים משני צידי ראשו של קאלה באגפי השער או בולטים בפינה העליונה כאנטיפיקס (רעף קצה). ניתן למצוא את התמה של קאלה-מקארה גם על מעקות מדרגות משני הצדדים. בחלק העליון של המדרגות, מבצבץ מאקרה מהפה של ראשו של קאלה כלפי מטה. גילוף האבן המורכב של זוג מאקרות עוצב משני צידי המפלס התחתון של המדרגות כשגופם יוצר את מעקות המדרגות. ניתן לצפות בסוגים אלה של עיטורי מדרגות במקדשי בורובודור ופראמבאנאן. החדקים של מקארה מתוארים לעיתים קרובות כאוחזים בקישוטי זהב או פולטים תכשיטים, בעוד בפיו בולטים לעיתים קרובות דמויות גמדות של גאנה (אנ') או חיות כגון אריות או תוכים.
איקונוגרפיה > איקונוגרפיה הינדית מאוחרת יותר > איקונוגרפיה קמרית

מקארות הם גם מוטיב אופייני לאדריכלות קמרית (אנ') הדתית של אזור אנגקור של קמבודיה שהייתה בירת האימפריה הקמרית. מקארות הם בדרך כלל חלק מהגילוף הדקורטיבי על משקוף, טימפנון או קיר. מקארות מתוארים בדרך כלל עם חיה סמלית אחרת, כגון אריה, נאגה או נחש, היוצאים מפיו הפעור. מקארות הם מוטיב עיצובי מרכזי במשקופים היפים של קבוצת המקדשים של רולאוס (אנ'): פריאה קו (אנ'), בקונג (אנ') ולולאי (אנ'). בבנטיי סרי (אנ') הותקנו גילופים של מאקרות הפולטות מפלצות אחרות ברבות מפינות הבניינים.
איקונוגרפיה > איקונוגרפיה הינדית מאוחרת יותר > איקונוגרפיה נפאלית

אמנות הנווארים של נפאל משתמשת הרבה בדמות זו. באדריכלות נווארית, התיאור שלו הוא; "כשומר של שערים, תמונת המקארה מופיעה על הניבים המעוקלים של הוואג'רה המוצלבת העצומה המקיפה את ארבעת השערים של המנדלה הדו-ממדית. במנדלה תלת-ממדית תומכת וואג'רה מוצלבת זו בכל המבנה של ארמון המנדלה המסמל את היציבות הבלתי ניתנת להזזה של קרקע הוואג'רה עליה הוא עומד".
לרוב הפיות של מזרקות שתייה נפאליות ישנות (הנקראות דהונגה דהארה (אנ')) יש צורה של מקארה.
איקונוגרפיה > איקונוגרפיה הינדית מאוחרת יותר > איקונוגרפיה של סרי לנקה

מקארה הוא המונח בסינהלית לדרקון, דמות חשובה בתרבות הבודהיסטית הסינהאלית בסרי לנקה. הוא מתואר על טוראנות באדריכלות המקדש וחפצי יוקרה כגון קאסטאנה (אנ').
ה"מקאראגלה" ("מעקה דרקון") הוא סוג נוסף של גילופי אבן המתארים את המקארה (דרקון). יצירות אמנות אלו נהגו לקשט את הכניסה של סטופות, מקדשים ועץ בו בודהיסטים. יש שני מעקות בכניסה הראשית של לנקטילאקה ויהארה (אנ') בקאנדי ולפעמים הם נקראים "מעקות גג'אסינהה" בגלל צורת המקארה שם.
במבנה המוראגלה (אנ') (שומר האבן) הוענק המקום הגבוה ביותר למקארה. מעל ראשו של שומר הסף החצוב שם, ניתן לראות את הדמויות של מאקרה.
אמנים בודהיסטים סינהלים ראו במקארה את סמל השגשוג והעצמאות הכלכלית ולכן הם לא היססו בהצגת הסימן של מקארה בשער הכניסה המקושת למקומות הדתיים, כגון מקדש, סטופה או בודהי. דוגמאות בולטות לכך הן מקדש השן ולנקטילאקה ויהארה (אנ') בקאנדי. דוגמאות לשער המקושת עם מקארה מעל הפסל של בודהה ניתן לראות ברידי ויהאראיה (אנ') ובמקדש הזהב בדמבולה.
דמות של מקארה גולפה בידית מפתח המקדש של מקדש גדאלאדנייה שנבנה בשנת 1344 בדיגאלה שבנפת קאנדי.]
המקארה שימשה גם כסמל של הקלאנים על ידי הקבוצה האתנית של הקראווה (אנ') והקאסטה של הקראיארים (אנ') של סרי לנקה, ששניהם חולקים מוצא דומה והיו ידועים ביחד בשם קורוקולם. מאז המאה ה-14 לספירה לפחות, הם השתמשו בדגלי מקארה בטקסים שלהם. שמות קלאנים כמו אדיטייה ווארונאקולאדוריאן שימשו אותם, כדי לציין את הקשר שלהם לאל ההינדי הקדום וארונה.