stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתנוגרפיה
לקריאה נוספת

Agar, Michael (1996) "The Professional Stranger: An Informal Introduction to Ethnography" (2nd ed.). Academic Press.
Douglas, Mary (1996) The World of Goods: Toward and Anthropology of Consumption". Routledge, London.
Erickson, Ken C. and Donald D. Stull (1997) "Doing Team Ethnography: Warnings and Advice". Sage, Beverly Hills.
Groh, Arnold (2018) "Research Methods in Indigenous Contexts". Springer, New York.
Miller, Daniel (1987) "Material Culture and Mass Consumption". Blackwell, London.
Kottak, Conrad Phillip (2005) "Window on Humanity : A Concise Introduction to General Anthropology", (pages 34-44). McGraw Hill, New York.
Kottak, Conrad Phillip (2005) "Window on Humanity : A Concise Introduction to General Anthropology", (pages 2-3, 16-17, 34-44). McGraw Hill, New York.
האתנוגרפית הצרפתייה תרז ריבייר במשימת תיעוד באלג'יריה (1935-1936), עם תושבי המקום
אלן פינקלקראוט

| --- | --- |
אלן פינקלקראוט ,2013
אלן פינקלקראוט ,2013
 לידה:  30 ביוני 1949 (בן 75) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Alain Luc Finkielkraut 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  École normale supérieure de Saint-Cloud, תיכון הנרי הרביעי 
 מוסדות:  פראנס קולטור  אקול פוליטקניק 
 זרם:  היסטוריה של הרעיונות
 תחומי עניין:  פילוסופיה של המוסר, פילוסופיה פוליטית
 עיסוק:  פילוסוף, כותב ספרי עיון, פובליציסט, מפיק רדיו, מגיש רדיו, סופר, מבקר 
 הושפע מ:  לוינס, ארנדט, היידגר,  רנן, קונדורה,  טוקוויל
 השפיע על:  אליזבת בדינטר
 מדינה:  פולין, צרפת, צרפת 
 יצירות ידועות:  Le Nouveau Désordre amoureux, The Unhappy Identity, La Seule Exactitude 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (2009) אביר בלגיון הכבוד (1994, 13 ביולי 1994) Prix Combourg-Chateaubriand (2014) פרס היום (1999) פרס המסאי האירופאי על שם שארל ויון (1984) Prix de l'essai (2010) מסדר דניקה חרוווצקה 
 
אלן פינקלקראוט (בצרפתית: Alain Finkielkraut; נולד ב-30 ביוני 1949) הוא פילוסוף יהודי-צרפתי, בן יחיד להורים ניצולי השואה.
ביוגרפיה

פינקלקראוט נולד בפריז ב-30 ביוני 1949. אביו, דניאל פינקלקראוט, ואמו, ינקה, שניהם ניצולי השואה ממוצא יהודי-פולני. דניאל היגר עם הוריו מוורשה לפריז עוד ב-1930, אך עם כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה נשלח עם רבים מיהודי צרפת למחנה הריכוז אושוויץ. גם הוריו של דניאל (סבו וסבתו של פינקלקראוט) נשלחו למחנה הריכוז. דניאל שרד וחזר לצרפת. הוא נשא לאשה את ינקה (שנולדה בשם לאורה, אך אימצה את השם ינקה כחלק ממאמציה להינצל), יהודייה מפולין שעברה אף היא את השואה, הייתה לאחר המלחמה בין העקורים בגרמניה ובבלגיה, ולבסוף קיבלה אזרחות צרפתית.
פינקלקראוט למד בבית הספר התיכון על שם אנרי הרביעי. הוא ביקש להירשם לאקול נורמל סופרייר של רחוב אולם (Rue d'Ulm), אך נכשל בבחינות. הוא התקבל לאקול נורמל סופריור סן קלוד (אנ'), הפחות יוקרתי. הוא קיבל תארים בספרות מודרנית ובפילוסופיה. הוא לא שירת בצבא, מאחר שקיבל פטור.
ב-1974 החל ללמד בתיכון הטכני של בווה (Beauvais), ובין השנים 1976-1978 לימד ספרות צרפתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בין השנים 1989-2004 שימש כמרצה להיסטוריה של הרעיונות באקול פוליטקניק. בתחילת 2014 פרש ממשרתו במוסד זה, והוחלף על ידי הפילוסוף הצעיר מיכאל פסל (צר').
בשנת 2000 נמנה עם מייסדי 'בית הספר ללימודי לוינס'. במאה ה-21 מתח ביקורת חריפה על הרפורמות במערכת החינוך וההשכלה הגבוהה בצרפת.
ב-10 באפריל 2014 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית למדעים, שם ירש את מושב מס' 21 מן הסופר והמחזאי פליסיאן מרסו (אנ'), שנפטר כשנתיים קודם לכן.
בעקבות מחאת האפודים הצהובים בשנים 2018–2019, הביע פינקלקראוט תחילה תמיכה במפגינים, אך לאחר שלטענתו השתלטו עליה גורמים מהימין הקיצוני מצד אחד ומהאסלאם הרדיקלי מצד שני, החל לבקר את המפגינים. בפברואר 2019, לאחר שיצא מביתו בפריז והתקרב להפגנת האפודים הצהובים, מפגינים שהבחינו בו הם החלו לצעוק לעברו קללות אנטישמיות. התיעוד של האירוע זכה לכותרות ראשיות בצרפת ולגינויים פוליטיים מקצה לקצה.
פינקלקראוט מנחה תוכנית קבועה ברדיו פראנס קולטור (תחנה העוסקת בתחומי תרבות מגוונים). הוא מביע את עמדותיו ללא כל סייג, הודות להכרה הרבה שהוא זוכה לה במגזרים רבים בצרפת.
הגותו

פינקלקראוט הוא מבין האינטלקטואלים הבולטים בצרפת, ובהופעותיו הציבוריות הרבות נודע כבעל השקפה הומניסטית. הוא כתב ספרים רבים, חלקם עוסקים בנושאי ספרות, אהבה, מודרניזם, לאומיות, יהדות, קולוניאליזם, הוא מגן על מורשות התרבות בעולם, על המסורת, ומכבד את כלל האנושות. הוא מדגיש את משמעות הטרגי בחיי אדם. הוא מכנה עצמו קלאסי ורומנטי בעת ובעונה אחת. ספריו מבטאים התנגדות לאנטישמיות ולגזענות. הוא מטיח ביקורת על שיטת החינוך בבתי הספר בצרפת.
כפי שפינקלקראוט חוזר ומציין, עולמו הפילוסופי מושפע מהגותם של עמנואל לוינס ושל חנה ארנדט. בדומה לשניהם, הוא עוסק רבות בשאלות הפילוסופיה של המוסר, ואף מתייחס לעולם המוסר היהודי. הגותו מחדשת את הזהות היהודית באירופה שלאחר השואה. מאמריו שזורים גם בשאלות סוציולוגיות ופוליטיות.
את פרסומו הראשון קיבל עם פרסום הספר "Le nouveau désordre amoureux" (הפרעת האהבה החדשה), שכתב ב-1977 עם פסקל ברוקנר. הספר עוסק ב"מיתוס המהפכה המינית", שהגיעה לנקודת מפנה בעקבות אירועי מאי 1968. ופרסום התיאוריות של ז'יל דלז ופליקס גואטרי, גי דבור והאינטרנציונל הסיטואציוניסטי. לפי פינקלקראוט וברוקנר, דלז וגואטרי מכחישים את האהבה או, בכל מקרה, מאשרים שאהבה כערך מופשט היא דבר "בזוי". פינקלקראוט וברוקנר טענו את ההפך, את קיומה של אהבה ואת הרפורמה הבלתי אפשרית שלה: "אהבה אינה מתאימה למהפכה" לטענתם. שניהם רואים בנשים את הקורבנות של האידאולוגיה הזו, המכחישה את האהבה.
בספרו Le Juif imaginaire ("היהודי המדומה") (1981) הטיל פינקלקראוט ספק בזהותם של יהודי דורו שנולדו לאחר מלחמת העולם השנייה. "היהודי המדומה" הוא יהודי המודע ליהדותו אך הוא חילוני או אפילו אתאיסט והוא יותר צרפתי בתרבותו. הוא מאשר שזיכרון רצח העם בשואה קיים בתודעתו אך חיי היומיום שלו מוגנים. פינקלקראוט מגן על חובת הזיכרון, אך מזכיר כי לצאצאי הקורבנות אין זכות להציג את עצמם כקורבנות, שהם לא. לשאלת זיכרון השואה הוא הקדיש את החיבורים:L'Avenir d'une négation : réflexion sur la question du génocide ("עתיד השלילה: הירהורים בשאלת רצח העם") (1982) ואת La mémoire vaine : du crime contre l'humanité ("הזיכרון הריק: פשע נגד האנושות) (1989).
בספרו La Defaite de la pensee (תבוסת המחשבה) (1987), טען כי תסביך האשמה האירופי בגין הקולוניאליזם הביא לתוצאות הרות אסון. בעקבותיו התפתחה האידאולוגיה הרלטיביסטית של התקינות הפוליטית, שלפיה יש לכבד כל אמונה, בלי קשר לתוכנה ולמידת הרוע הגלומה בה, וזאת רק משום שקבוצת אנשים מחזיקה בה, במיוחד אם זוהי קבוצה "מקופחת", שהחברים בה אינם בהירי-עור. התוצאה, לפי פינקלקראוט, הייתה תבוסתה של המחשבה, רלטיביזם זול המונע דיון רציני ועמוק המבוסס על היגיון. לאחר פורסם הספר נהפך פינקלקראוט לטוען נלהב בזכותו של המערב להגן על ערכיו.
בספרו "בשם האחר: הרהורים על האנטישמיות שבפתח", שיצא לאור גם בעברית ב-2004, פינקלקראוט מפנה אצבע מאשימה אל האינטלקטואלים של אירופה, שהפגינו לטענתו מוסר כפול בעניין מלחמת עיראק והסכסוך הישראלי-פלסטיני, והיו למתקיפים העיקריים של ישראל. לטענתו, האנטישמיות החדשה נובעת מרגשי אשמה וקנאות מוסרנית שנולדו בעקבות עברה האפל של אירופה. פינקלקראוט טוען בספר כי היהודים הם למעשה "האחר" של פעם שנהפך לחלק אינטגרלי מהחברה, והערבים באירופה הם ה"אחר" החדש. הספר דן בצורך של האליטות האירופיות ב"אחר" ובהשפעתו על מדיניות החוץ של צרפת.
פעילותו הציבורית

פינקלקראוט הוא ציוני המגן על זכות קיומה של ישראל בבמות רבות ורואה את ההתנגדות לזכות קיומה של מדינה יהודית כביטוי לאנטישמיות ודוחה באופן חד-משמעי את אפיונה של ישראל כמדינה קולוניאליסטית. הוא היה בין מקימי ארגון ג'ייקול (Jcall), המשמש כשדולה יהודית-אירופית לענייני המזרח התיכון והמצדד בפתרון שתי המדינות כדרך לפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני. עם זאת פינקלקראוט נוהג גם למתוח ביקורת על מדיניותה של ישראל. בשנת 1982 ביקר את היציאה מלחמת לבנון הראשונה, שלטענתו הייתה מלחמת ברירה למטרות פוליטיות, שלא נשקפה סכנה קיומית לישראל. אחר כך היה פעיל בחוג ידידי "שלום עכשיו" בצרפת.
פינקלקראוט מרבה לחוות את דעתו בעניינים אקטואליים ושנויים במחלוקת.
בשנת 2002 בעקבות הבחירות לנשיאות צרפת בהם עלה לסיבוב השני מנהיג הימין הרדיקלי ז'אן-מארי לה פן, אמר: ”הגל האנטי- פאשיסטי מתעלם ממיליוני 'הלבנים הקטנים' שביטאו את שנאתם ואת חוסר הנחת שלהם בהצבעה ללה פן בכך שהוא מדביק להם אות קלון, ומשוכנע שהוא מצליח, בסטיגמטיזציה הזאת, למחוק אותה”.
בפברואר 2004, הגיש במאי הקולנוע אייל סיון תביעת דיבה נגד פינקלקראוט, בעקבות דברים שאמר בתוכניתו השבועית בתחנת הרדיו היהודית בצרפת, שבוע אחרי הקרנת סרטו "דרך 181 - קטעי מסע בפלסטין-ישראל" בערוץ "ארטה". בכתב התביעה נאמר כי בתוכנית כינה פינקלקראוט את סיון בתואר "אנטישמי יהודי". לדברי סיון, ", הוא אמר בתוכניתו שאני לא רק רוצה בגירוש יהודים אלא גם בהרג יהודים, ושצריך לבנות סביבי גדר הפרדה". פינקלקראוט טען כי דבריו בתוכנית הרדיו הוצאו מהקשרם, והציטוט שצריך לבנות גדר הפרדה סביב הבמאי לא הובן כראוי, אך המשיך וביקר את סיון ואמר שהוא "נהפך לגיבור של כל אלה ששונאים את ישראל. הם הפכו אותו לקדוש מעונה ובעיני הוא לא יותר מבנדיט אינטלקטואלי. האנשים שטוענים כי יש להקרין את הסרט של סיון בגלל חופש הביטוי הם אותם אנשים שמחרימים את האינטלקטואלים הישראלים. אי אפשר להחרים מצד אחד, ולזעוק לטובת חופש הביטוי מצד שני". התנגדותו לסרט הדגיש פינקלקראוט, אינה מעידה על תמיכה במדיניות ישראל בשטחים, "אבל לקרוא לזה 'נאציזם' זה אבסורד. בית המשפט דחה את התביעה, וסיוון הגיש ערעור. בית המשפט הגבוה לערעורים בצרפת גם דחה את התביעה, אולם קבע כי האמירות של פינקלקראוט היו בוטות, ונושאות בתוכן מידה רבה של אלימות, וכי על התביעה היה להסתמך על סעיף אחר בחוק העונשין הצרפתי.
בראיון שנתן לדרור משעני בעיתון 'הארץ' בעקבות המהומות בצרפת (2005), על ידי צעירים מוסלמים, תקף בחריפות את הסלחנות שבה מתייחסים חלק מחוגי השמאל למהומות, ואת הניסיון "להבין" אותן כהתפרצות של זעם חברתי, במקום לראות בהן ביטוי ברור של שנאה לצרפת ולמערב. בריאיון התייחס בביטויי גנאי כלפי המוסלמים בצרפת, וחולל סערה רבתי. בין השאר אמר:”בצרפת היו רוצים מאוד לצמצם את המהומות האלה לממד הסוציאלי שלהן, לראות בהן מרד של צעירים מהפרברים נגד המצב שבו הם נמצאים, נגד האפליה. אך הבעיה היא שרוב הצעירים האלה הם שחורים או ערבים בעלי הזדהות מוסלמית. יש הרי בצרפת גם מהגרים אחרים שמצבם קשה... והם לא לוקחים חלק במהומות. ברור אם כן כי מדובר במרד בעל אופי אתנו-דתי". הוא הוסיף כי "אומרים לנו שנבחרת צרפת נערצת על כולם מפני שהיא בל-בלאן-בר (שחורה-לבנה-ערבית, פראפראזה לשלושת צבעי הדגל הצרפתי וסמל לרב תרבותיות של החברה הצרפתית). למעשה כיום הנבחרת היא בלק-בלק-בלק מה שמעורר גיחוך בכל אירופה”. בעקבות התגובות הסוערות הוא התנצל בפומבי על הדברים שיוחסו לו ואמר שמשעני תרגם לא נכון את ביטויי הגנאי שכביכול אמר. בביקור בישראל במרץ 2007 חזר על עיקרי הדברים, ואמר כי הסיבה היחידה שאסור למתוח ביקורת על האסלאם היא "תקינות פוליטית".
פרסים והוקרה

בשנת 1981 קיבל את פרס ויצו צרפת ליצירה יהודית, עבור ספרו "היהודי המדומה".
בשנת 1994 קיבל תואר אביר לגיון הכבוד הצרפתי, ב-2009 תואר קצין לגיון הכבוד.
בשנת קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב.
פרסומים > בעברית

אלן פינקלקראוט, "בשם האחר: הרהורים על האנטישמיות שבפתח", הוצאת שלם, 2004.
אלן פינקלקראוט, "היהודי הדמיוני: הצגת הדמות", בספר: יאיר אורון (עורך) בין פריס לירושלים, הוצאת שוקן, 1986, עמ' 41–49.
אלן פינקלקראוט, "הומניזם וטרור", בספר: יאיר אורון (עורך) בין פריס לירושלים, הוצאת שוקן, 1986, עמ' 200–205.
הערות שוליים

↑  דניאל בן סימון, לאומנים ופעילי ג'יהאד איסלאמי משתלטים על גל המחאה בצרפת, באתר הארץ, 21 בפברואר 2019
↑  ד-פ-א והארץ, "ציוני מלוכלך": הרשויות בצרפת פתחו בחקירת תקיפתו של הפילוסוף היהודי אלן פינקלקראוט, באתר הארץ, 18 בפברואר 2019
↑  רחל קדרס, "האפודים הצהובים" נגד איש הרוח: "יהודי מסריח, עוף מפה", באתר ynet, 17 בפברואר 2019
↑  שולמית לפיד, רומאן הטלאי הצהוב, מעריב, 17 באוקטובר 1980
↑  קרלו שטרנגר, מה בין ביקורת לגיטימית ל"אנטישמיות חדשה", באתר הארץ, 25 באפריל 2007
↑  סקירות של הספר:
רוברט יסטריך, לפי כל הסימנים, זה צריך להיות הזמן הטוב ביותר ליהודים באירופה, באתר הארץ, 12 במאי 2004
צילה הרשקו, להכות על חטא על חזהו של האחר, באתר הארץ, 31 במאי 2004
טלי שמיר, ‏אני מאשים, באתר גלובס, 28 במרץ 2004
↑  ברנאר אנרי לוי, מנהיגי ישראל, אוטיזם אינו מדיניות, באתר הארץ, 2 ביוני 2010
↑  גדעון קוץ, המיתקפה הצרפתית על "צולבי הפלשתינים", דבר, 2 ביולי 1982
↑  דן גלעדי, שלום עכשיו: יהודי העולם חייבים להתערב, חדשות, 1 במרץ 1988
↑  אבירמה גולן, הפילוסוף פינקלקראוט: "אנו חיים בתקופה של שקר", באתר הארץ, 6 במאי 2002
↑  גואל פינטו, מה מזכירים פסי הרכבת?, באתר הארץ, 17 במרץ 2004
↑  ימנית מוחצת, באתר גלובס, 29 ביוני 2006
↑  מרב יודילוביץ', ביהמ"ש בצרפת דחה את ערעורו של אייל סיון, באתר ynet, 25 במאי 2007
↑  דניאל בן סימון, סרקוזי: "פינקלקראוט מביא כבוד לתבונה הצרפתית", באתר הארץ, 5 בדצמבר 2005
↑  דרור משעני, "הם לא מסכנים, הם מוסלמים", באתר הארץ, 14 בנובמבר 2005
↑  יאיר שלג, למי קראתם גזען?, באתר הארץ, 26 במרץ 2007
↑  פרסים ויהדות, דבר, 13 באפריל 1981
↑  שירי לב-ארי, ד"ר כבוד מאוניברסיטת ת"א לאהרון אפלפלד ואלן פינקלקראוט, באתר הארץ, 13 במאי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261278705171  PLWABN: 9810665677505606  BIBSYS: 90062536  BNE: XX865646  BnF: cb11902795s (data)  CANTIC: a11340034  CiNii: DA01433284  GND: 122522710  ICCU: CFIV105912  ISNI: 0000 0001 2147 2099  LCCN: n81006913  LNB: 000314690  NDL: 00466465  NKC: skuk0000389  NLA: 35777339  NLG: 83542  NLK: KAC200602527  NSK: 000101462  NTA: 070740275  RERO: 02-A003243838  SUDOC: 026865351  Trove: 1082528  VIAF: 108994266   WorldCat (עם VIAF): 108994266
אליפות גרמניה בכדורגל 1932

| --- | --- |
פרס "ויקטוריה המוענק למנצח
 תקופת התחרות:  8 במאי 1932 – 12 ביוני 1932 (36 ימים)
 מספר משתתפות:  16
 הזוכה:  ביירן מינכן
 מספר משחקים:  15
 מספר שערים:  72 (4.8 בממוצע למשחק)
 → 19311933 ←
אליפות גרמניה בכדורגל 1932 הייתה העונה ה-25 של התחרות.
בתחרות השתתפו מנצחות תחרויות אזוריות, קבוצות שהגיעו למקום השני ונציגות נוספות מאליפות מערב גרמניה ודרום גרמניה.
למשחק הגמר הגיעו ביירן מינכן ואיינטרכט פרנקפורט. לביירן מינכן זו הייתה ההופעה הראשונה במשחק הגמר, והניצחון הראשון.
ארגון האליפות

לתחרות העפילו מנצחות תחרויות אזוריות:
| מועדון | תחרות |
| --- | --- |
הינדנבורג אלנשטיין: מנצחת אליפות הבלטית
ויקטוריה סטולף: סגנית מנצחת אליפות הבלטית
בייטן: מנצחת אליפות דרום מזרח גרמניה
ברסלאו 08: סגנית אליפות דרום מזרח גרמניה
טניס בורוסיה ברלין: מנצחת אליפות ברנדנבורג
מינרבה 93 ברלין: סגנית אליפות ברנדנבורג
פ.צ. חמניץ: אליפות מרכז גרמניה
פלאואן: סגנית אליפות מרכז גרמניה
המבורג: אליפות צפון גרמניה
הולשטיין קיל: סגנית אליפות צפון גרמניה
שאלקה 04: אלופת מערב גרמניה
בורוסיה פולדה: סגנית אלופת מערב גרמניה
בנראט: נציגה שלישית של מערב גרמניה
איינטרכט פרנקפורט: אלופת דרום גרמניה
ביירן מינכן: סגנית אלופת דרום גרמניה
נירנברג: נציגה שלישית של דרום גרמניה
המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט (מפגש יחיד בין הקבוצות).
משחק הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 ביוני 1932 | ביירן מינכן | 2 - 0 | איינטרכט פרנקפורט | אצטדיון נירנברג,נירנברג צופים: 55,000 שיפוט: אלפרד בירלם |
| 12 ביוני 1932 | אוסקר רום  36'   פרנץ קרום  75' | (סיקור) |   | אצטדיון נירנברג,נירנברג צופים: 55,000 שיפוט: אלפרד בירלם |
כדורגלנים מצטיינים

קרל אמר מאיינטרכט פרנקפורט כבש 7 שערים ובכך זכה בתואר מלך השערים.
ארגנטינה הוט 100

לוגו מגזין הבילבורד
ארגנטינה הוט 100 או בילבורד ארגנטינה הוט 100 הוא מצעד השירים הרשמי בתעשיית המוזיקה הארגנטינאית לשירים, המתפרסם מדי שבוע על ידי המגזינים בילבורד ובילבורד ארגנטינה. הוא מדרג את השירים הפופולריים ביותר בארגנטינה ומורכב על ידי שימוש בנוסחה המשלבת נתוני סטרימינג מקומיים בשירותי מוזיקה כמו יוטיוב, ספוטיפיי ואפל מיוזיק, בנתונים של רדיו וטלוויזיה בארגנטינה. נתוני הזרמת המדיה נאספים על ידי נילסן סאונדסקאן, בעוד שנתוני הרדיו והטלוויזיה נאספים על ידי BMAT.
המצעד פורסם לראשונה ב-13 באוקטובר 2018, כאשר השיר הראשון שכבש את פסגתו היה "Cuando Te Besé" של בקי ג'י ופאולו לונדרה. נכון למהדורה שפורסמה ב-16 במאי 2021, היו בארגנטינה הוט 100 עשרים וארבעה שירים שונים שכבשו את פסגת המצעד. השיר המצליח בתולדות המצעד הוא "Tusa" של קרול ג'י בהשתתפות ניקי מינאז'.
הישגים > מרבית השבועות בצמרת מצעד ארגנטינה הוט 100

| שבועות | אמנ/ית | שיר | שנה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 | קרול ג'י וניקי מינאז' | "Tusa" | 2020 |  |
| 13 | סאצ', אוזונה ואנואל AA בהשתתפות דארל וניקי ג'אם | "Otro Trago" | 2019 |  |
| 12 | מאלומה ודה ויקנד | "Hawái" | 2020 |  |
| 10 | דדי יאנקי וקייטי פרי בהשתתפות סנואו | "Con Calma" | 2019 |  |
| 9 | דדי יאנקי | "Que Tire Pa Lante" | 2019 • 2020 |  |
| 8 | פדרו קאפו ופארוקו | "Calma (Remix)" | 2019 |  |
| 7 | מייק טאוורס וג'ון | "Bandido" | 2021 |  |
| 7 | ביסאראפ ואל-ג'נטה | "L-Gante: Bzrp Mussic Sessions, Vol. 38" | 2021 |  |
| 5 | די ג'יי סנייק בהשתתפות אוזונה, סלינה גומז וקארדי בי | "Taki Taki" | 2018 |  |
| 5 | פאולו לונדרה | "Adán y Eva" | 2018 • 2019 |  |
| 5 | אנואל AA, דדי יאנקי וקרול ג'י בהשתתפות אוזונה וג'יי באלווין | "China" | 2019 |  |
| 5 | קרול ג'י | "Bichota" | 2020 • 2021 |  |
הישגים > מרבית השבועות בעשירייה הפותחת

| שבועות | אמנ/ית | שיר | שנה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 41 | דדי יאנקי וקייטי פרי בהשתתפות סנואו | "Con Calma" | 2019 |  |
| 41 | פדרו קאפו, אלישה קיז ופארוקו | "Calma (Remix)" | 2019 |  |
| 38 | קרול ג'י וניקי מינאז' | "Tusa" | 2019 • 2020 |  |
| 35 | אנואל AA, דדי יאנקי וקרול ג'י בהשתתפות אוזונה וג'יי באלווין | "China" | 2019 • 2020 |  |
| 33 | לונאי, דדי יאנקי ובאד באני | "Soltera (Remix)" | 2019 • 2020 |  |
| 33 | דדי יאנקי | "Que Tire Pa Lante" | 2019 • 2020 |  |
| 32 | רוסליה וג'יי באלווין בהשתתפות אל גוינצ'ו | "Con Altura" | 2019 • 2020 |  |
| 29 | סאצ', אוזונה ואנואל AA בהשתתפות דארל וניקי ג'אם | "Otro Trago" | 2019 |  |
| 29 | ראו אלחנדרו ופארוקו | "Fantasías" | 2019 • 2020 |  |
| 29 | ראו אלחנדרו וקמילו | "Tattoo (Remix)" | 2019 • 2020 |  |
| 29 | מאלומה ודה ויקנד | "Hawái" | 2020 • 2021 |  |
הישגים > מרבית השבועות בארגנטינה הוט 100

| שבועות | אמנ/ית | שיר | שנה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 113 | פדרו קאפו, אלישה קיז ופארוקו | "Calma (Remix)" | 2018 • 2019 • 2020 • 2021 |  |
| 100 | טליה ונאטי נטשה | "No Me Acuerdo" | 2018 • 2019 • 2020 |  |
| 97 | אל צ'ומבו, פיטבול וקרול ג'י בהשתתפות קטי ראנקס | "Dame Tu Cosita" | 2018 • 2019 • 2020 |  |
| 93 | דדי יאנקי וקייטי פרי בהשתתפות סנואו | "Con Calma" | 2019 • 2020 |  |
| 93 | לואיס פונסי ודדי יאנקי בהשתתפות ג'סטין ביבר | "Despacito (Remix)" | 2018 • 2019 • 2020 |  |
| 86 | בקי ג'י ונאטי נטשה | "Sin Pijama" | 2018 • 2019 • 2020 |  |
| 78 | לונאי, דדי יאנקי ובאד באני | "Soltera (Remix)" | 2019 • 2020 |  |
| 78 | מאלומה | "HP" | 2019 • 2020 |  |
| 78 | קרול ג'י ומאלומה | "Créeme" | 2018 • 2019 • 2020 |  |
| 76 | רוסליה וג'יי באלווין בהשתתפות אל גוינצ'ו | "Con Altura" | 2019 • 2020 |  |
| 76 | קמילו ופדרו קאפו | "Tutu" | 2019 • 2020 • 2021 |   |
הישגים > הקפיצות הגבוהות ביותר למקום הראשון

75–1 – טיני ומריה בקרה – "Miénteme" (16 במאי 2021)
14–1 – ביזראפ ואל-ג'נטה – "L-Gante: Bzrp Music Sessions, Vol. 38" (28 במרץ 2021)
10–1 – מאלומה – "Hawái" (6 בספטמבר 2020)
7–1 – טרואנו וניקי ניקול בהשתתפות ביזראפ – "Mamichula" (9 באוגוסט 2020)
6–1 – דמאס גרטיס בהשתתפות וירו קומביירון – "Me Vas a Extrañar" (20 באוקטובר 2018)
5–1 – סאצ' בהשתתפות דארל – "Otro Trago" (2 ביוני 2019)
5–1 – מייק טאוורס וג'ון – "Bandido" (31 בינואר 2021)
הישגים > מרבית השירים בצמרת המצעד

| כמות | אמנ/ית | השירים | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 | אוזונה | "Taki Taki" • "Otro Trago (Remix)" • "China" |  |
| 3 | דדי יאנקי | "Con Calma" • "China" • "Que Tire Pa Lante" |  |
| 3 | אנואל AA | "Otro Trago (Remix)" • "China" • "La Jeepeta (Remix)" |  |
| 3 | קמילו | "Tutu" • "Tattoo (Remix)" • "Vida de Rico" |  |
| 3 | קרול ג'י | "China" • "Tusa" • "Bichota" |  |
| 2 | פאולו לונדרה | "Cuando Te Besé" • "Adán y Eva" |  |
| 2 | ג'יי באלווין | "Con Altura" • "China" |  |
| 2 | פדרו קאפו | "Calma (Remix)" • "Tutu" |  |
| 2 | מייק טאוורס | "La Jeepeta (Remix)" • "Bandido" |  |
| 2 | ביזראפ | "Mamichula" • "L-Gante: Bzrp Music Sessions, Vol. 38" |  |
| 2 | מריה בקרה | "Además de Mí (Remix)" • "Miénteme" |  |
אריך ברקו

אריך ברקו (בגרמנית: Erich Berko; נולד ב-6 בספטמבר 1994 באוסטפילדרן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת קשר הכנף שמאל בקבוצת מכבי נתניה מליגת העל.
קריירת מועדונים

ברקו גדל במחלקות הנוער של שטוטגרטר קיקרס ושטוטגרט. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בשטוטגרט II, קבוצת המילואים של שטוטגרט, ובשטוטגרטר קיקרס, במסגרת הליגה הגרמנית השלישית.
ב-1 ביולי 2016 חתם ברקו בדינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 85 הופעות ליגה והבקיע 12 שערים.
ב-1 ביולי 2019 חתם ברקו בדרמשטאדט 98 מהבונדסליגה השנייה. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות וחצי, בהן ערך 49 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-31 בינואר 2022 חתם ברקו על חוזה לחצי עונה בס.ו. זנדהאוזן מהבונדסליגה השנייה. ב-5 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על ארצגבירגה אווה במסגרת המחזור ה-21 בליגה לעונת 2021/2022. הוא ערך תשע הופעות ליגה במהלך תקופתו במועדון.
ב-1 ביוני 2022 חתם ברקו על חוזה לשתי עונות במכבי נתניה מליגת העל.
הערות שוליים

↑  Erich Berko wechselt an den Hardtwald באתר הרשמי של ס.ו. זנדהאוזן, 31 בינואר 2022 (בגרמנית)
↑  מוטי פשכצקי, ‏מתחזקת: אריך ברקו חתם במכבי נתניה, באתר ערוץ הספורט, 11 ביוני 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אריך ברקו".
ארכף סלע מזרחי

| ארכף סלע מזרחי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: חדפי פיל
משפחה:: חדפי פיל
סוג:: ארכף
מין:: ארכף סלע מזרחי
שם מדעי
 Elephantulus myurus
תחום תפוצה


ארכף סלע מזרחי (שם מדעי: Elephantulus myurus) הוא מין ממשפחת הארכפיים.
הארכף נפוץ בערבות עשב וסוואנות בבוצוואנה, מוזמביק, דרום אפריקה וזימבבואה. הוא נפוץ גם באזורים יבשים וסלעיים עם מעט צמחייה. הוא חי ומתרבה בין השיחים ומוצא לאורכם את מזונו הכולל חרקים קטנים כמו חיפושיות, פרפרים, חגבים וטרמיטים. הוא עצמו עלול להיטרף על ידי נחשים, חתולים גדולים, נמיות, תנים ועופות דורסים שונים. הוא נמלט בין הסבכים בנתיב עקלתוני עד שהטורף מוותר על החיפושים לבסוף.
הארכפים מרובים בטבע ואינם בסכנה.
הערות שוליים

↑  ארכף סלע מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חדפי פיל |
| --- | --- | --- |
| ארכף | ארכף קצר-אף • ארכף הכף • ארכף שחור-רגל • ארכף שחור • ארכף הסבך • ארכף סלע מזרחי • ארכף קארו • ארכף סומלי • ארכף אדמוני • ארכף סלע מערבי |  |
| ארכף צפון-אפריקני | ארכף צפון-אפריקני |  |
| ארכף עגול-אוזן | ארכף עגול-אוזן נמיבי • ארכף עגול-אוזן קארו • ארכף עגול-אוזן אטנדקה |  |
| ארכף ארבע אצבעי | ארכף ארבע אצבעי |  |
| ארכף גדול | ארכף זהוב-גב • ארכף משובץ • ארכף אדום-ראש  • ארכף אפור-פנים |  |
ארכף עגול-אוזן

| ארכף עגול-אוזן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: חדפי פיל
משפחה:: חדפי פיל
סוג:: ארכף עגול-אוזן
שם מדעי
 Macroscelides ‏סמית, 1829
תחום תפוצה


ארכף עגול-אוזן (שם מדעי: Macroscelides) הוא סוג של ארכפיים החיים רק בדרומה של אפריקה, בעיקר בדרום אפריקה ובנמיביה.
בני סוג זה הם בעלי אוזניים עגולות ופרווה עבה בדרך כלל בצבע חולי או ורדרד. בעבר היה נחשב למין יחיד, ארכף עגול-אוזן קארו, אך הוא התפצל לעוד שני מינים קטנים יותר. למעשה בני סוג זה הם הקטנים שבמשפחה.
מינים:
ארכף עגול-אוזן קארו (Macroscelides proboscideus)
ארכף עגול-אוזן נמיבי (Macroscelides flavicaudatus)
ארכף עגול-אוזן אטנדקה (Macroscelides micus)
אקדמיית זניט סנקט פטרבורג

| --- | --- |

אקדמיית זניט
 בית ספר
 השתייכות:  זניט סנקט פטרבורג
 תקופת הפעילות:  1957 / 2008 – הווה
 התמחות:  ספורט וכדורגל
 בעלי תפקידים
 מנהל:  אנדריי ארשאבין (מאז 2019)
 מיקום
 מיקום:  סנקט פטרבורג
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  60°00′14″N 30°24′39″E﻿ / ﻿60.003888888889°N 30.410833333333°E﻿ / 60.003888888889; 30.410833333333
 אתר האקדמיה
 he
 
אקדמיית זניט סנקט פטרבורג (ברוסית: «Академия ФК «Зенит»), היא אקדמיה בחסות מועדון הכדורגל זניט לכדורגל לנוער ברוסיה שבסיסה בעיר סנקט פטרבורג. קבוצת הכדורגל של האקדמיה מתמודדת בליגת הכדורגל לנוער ובליגת האלופות לנוער ומארחת באצטדיון סמנה המכיל 2,000 מושבים.
היסטוריה

בית הספר לספורט של זניט נוסד בשנת 1957 כמחלקת כדורגל של בית הספר המרכזי לילדים "גורונו" מלנינגרד. המוסד אורגן מחדש כבית ספר לכדורגל בשם "בית הספר לכדורגל לילדים "סמנה" בשנת 1968.
בשנת 2008 סמנה נכלל במבנה של מועדון הכדורגל זניט ושמה שונה ל-"סמנה זניט". מאז 2010, קבוצת U-18 הראשית של האקדמיה מתחרה באליפות העיר סנקט פטרבורג כמו גם בטורנירים בינלאומיים שונים. ברשימת המאמנים של האקדמיה נכללים שחקנים נודעים כמו אלכסנדר ספיבאק ודמיטרי וסילייב. בעבר בראשותה עמד ההולנדי הנק ואן סטה (Henk van Stee).
בעונת 2020/2021 מועדון הכדורגל של האקדמיה זכה באליפות ליגה 2 של ליגת הכדורגל לנוער.
בוגרים

הבוגרים הידועים ביותר הם שחקני נבחרת רוסיה בכדורגל:
ויאצ'סלב מלאפייב
איגור דניסוב
אנדריי ארשבין
ולדימיר ביסטרוב
ולדיסלב רדימוב
ויקטור ואסין
אולג סלנקו
ולדיסלב רדימוב
אלכסנדר ואסיוטין
דאלר קוזיאייב
ברנרדו אלבס
פרנסישקו אלבס
תארים

ליגת הכדורגל לנוער (2) 2020/2021, 2022/2023
גלריה

אקדמיית זניט
אצטדיון סמנה
מראה ליציע האוהדים באצטדיון סמנה
ראו גם

סמנה זניט