stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עני ועשיר ורשע באין לדין
זיקת הברייתא לפרק התלמוד שבו היא משולבת

הרב פיינטוך דן בשאלת הקשר בין ברייתא זו ובין הפרק השלישי של מסכת יומא, העוסק בעבודת הכהנים בבית המקדש, שבו היא משולבת. תחילה הוא מציג קשר אסוציאטיבי: לפני הברייתא, שאחד מגיבוריה הוא רבי אלעזר בן חרסום, מוזכר בגד הכהונה היקר שהכינה לו אמו. הוא מציע (ושולל) זיקה מהותית: "אמנם נושא האגדה, דינם של יהודים מסוגים שונים, יכול להתקשר באופן כללי ליום הכיפורים, שהוא אחד מימי הדין אשר בהם אדם נידון על מעשיו ומנסה לכפר עליהם. ברם, אם אכן זהו ההקשר, היינו מצפים לפגוש אגדה זו דווקא בפרק השמיני במסכת, סמוך למשניות העוסקות בתשובה ובכפרה, ולא בלב הפרק השלישי, שעוסק בתחילתו של סדר העבודה."
הרב פיינטוך מוצא זיקה בין סיפור יוסף (שכאמור לעיל, נראה כחריג יחסית לכל יתר הברייתא) ובין הפרק במסכת יומא. המשנה שבתחילת הפרק מספרת שלכהן הגדול היו שתי חליפות של בגדי לבן, אחת לשחר ואחת לבין הערביים, ואילו בברייתא מסופר על יוסף: "בכל יום ויום הייתה אשת פוטיפר משדלתו בדברים, בגדים שלבשה לו שחרית לא לבשה לו ערבית, בגדים שלבשה לו ערבית לא לבשה לו שחרית." בשילוב שלו האגדות בפרק שבמסכת יומא רואה הרב פיינטוך ביקורת מרומזת על מעמד הכהנים והעדפת החכמים על פני הכהנים. הוא מציין, למשל, על האזכור הכפול של רבי אלעזר בן חרסום: "האגדה מעמידה מול ר' אלעזר בן חרסום 'הכהן' הגדול' את ר' אלעזר בן חרסום 'העוסק בתורה'. העובדה שמדובר באותו אדם מבליטה את הניגוד בין הדמויות."
הערות שוליים

↑  באין לדין בפני בית דין של מעלה
1 2  שרגא בר-און, בין תלמוד תורה לצדק חברתי באגדה תלמודית אחת, "ראשית", 19 בינואר 2021
1 2  יונתן פיינטוך, אגדת עני עשיר ורשע (א), באתר "תורת הר עציון", 8 בינואר 2015
↑  אבות דרבי נתן, פרק שישי, משנה ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ד, עמוד ב'
↑  יונתן פיינטוך, אגדת עני עשיר ורשע (ב), באתר "תורת הר עציון", 8 בינואר 2015
עזאם עזאם

| --- | --- |

עזאם במקום עבודתו, מאי 2017
 לידה:  28 בספטמבר 1962 (בן 62) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ישראל מע'אר, ישראל
 ידוע בשל:  כליאתו במצרים באשמת ריגול לטובת מדינת ישראל
 מפלגה:  הליכוד
 בת זוג:  אמאל עזאם
 
עזאם עזאם (בערבית: عزام عزام; נולד ב-28 בספטמבר 1962) הוא דרוזי-ישראלי, שהיה כלוא במצרים כ-8 שנים באשמת ריגול לטובת מדינת ישראל.
פרשת מעצרו במצרים

עזאם הוא מכונאי בהכשרתו. כחלק מעבודתו בחברת האופנה "תפרון", נהג עזאם לבקר במצרים במפעלים אשר שימשו קבלני-משנה של תפרון. ב-5 בנובמבר 1996, במהלך אחד מהביקורים הללו, נעצר עזאם על ידי שירותי הביטחון המצריים באשמת ריגול לטובת מדינת ישראל. המעצר בא לאחר שעמאד א-דין איסמאעיל, אחד ממנהלי העבודה המצריים במפעל בו נערך חלק מייצור תחתונים עבור תפרון, הודה שבמהלך שהותו בישראל גויס על ידי המוסד.
ב-24 באפריל 1997 החל משפטו של עזאם בקהיר. התביעה הציגה שני זוגות תחתונים ושתי שפופרות צבע - כחולה ואפורה, וטענה שבעזרתם העביר עזאם לאיסמאעיל מסרים מהמוסד, כתובים בדיו סתרים על-גבי הלבנים. עזאם וישראל הכחישו לאורך כל הדרך, ועדיין מכחישים, שעזאם היה מעורב בריגול.
ב-31 באוגוסט הורשע עזאם, ונגזרו עליו 15 שנות מאסר עם עבודות פרך, אף שלפי דבריו של עזאם אחרי שחרורו, עונש עבודות הפרך לא בוצע למעשה, אלא רק עונש המאסר. על איסמאעיל נגזר מאסר עולם עם עבודות פרך.
ב-21 בספטמבר 1997 הודיע נשיא מצרים חוסני מובארכ כי לא יחון את עזאם עזאם. הוא האשים את ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, במשבר שנוצר. לדבריו, "הם עשו הרבה טעויות בטיפול בנושא, ועליהם לשאת באחריות. אין ביכולתי לעשות דבר כדי לשנות זאת". לאחר מכן, נעשו מספר ניסיונות נוספים להביא לשחרורו של עזאם עזאם, ביניהם ניסיון לקשור את שחרורו עם עסקת החזרת שלושת החיילים החטופים שבוצעה ב-2004, אולם ניסיונות אלו נכשלו.
השחרור מהמאסר והחיים שלאחר מכן

ב-5 בדצמבר 2004 שוחרר עזאם עזאם מכלאו ושב לישראל, לאחר כ-8 שנות מאסר. בתמורה לכך, שחררה מדינת ישראל שישה מחבלים מצריים שחדרו לישראל ליד ניצנה, במטרה לבצע פיגועים בשטח ישראל. עזאם עזאם הודה נרגשות לראש הממשלה, אריאל שרון, ושבוע מאוחר יותר הופיעו ידיעות בעיתונות על כך שהתפקד לליכוד. הבעת נאמנות בלתי מסויגת לישראל, סגנון דיבורו בפאתוס וגם שמו הכפול, הביאו כמה תוכניות סאטירה להפכו לדמות סאטירית.
לאחר שחרורו, השיא עזאם עזאם משואה בטקס המרכזי של יום העצמאות ה'תשס"ה (2005). מספר שנים לאחר חזרתו ארצה שימש מנהל סניף של חברת "אייס קנה ובנה". נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21 עבד עזאם כאיש אחזקה בבתי הזיקוק לנפט בחיפה.
באפריל 2011 נדחתה בבית הדין לעבודה בתל אביב תביעה של עזאם כנגד חברת תפרון, בה דרש לקבל שכר עבודה בגין התקופה בה היה בכלא המצרי.
ב-2012 השתתף עזאם בעונה השישית של תוכנית המציאות "הישרדות VIP" בערוץ 10. ב-2013 כיכב בקמפיין פרסומי למכשיר לניקוי ביתי.
עזאם, המתגורר בכפר מע'אר, נשוי לאמאל עזאם. לזוג ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  ורד לוי, מתלבש לפי צו הכנסת, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 22 בינואר 2009
1 2  ערן סויסה, הזעם של עזאם, באתר ישראל היום, 21 בפברואר 2013
↑  בית הדין דחה את תביעת עזאם עזאם נגד חברת תפרון, באתר גלובס
↑  מרואן עת'אמנה, "קנינו את כל הממתקים בכפר", באתר nrg‏, 5 בדצמבר 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311287105171
סקוט יאנאו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בינואר 1957 (בן 67) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת סן פרנסיסקו 
 קישורים חיצוניים
 www.scottyanow.com
 
סקוט יאנאו (באנגלית: Scott Yanow; ‏ נולד ב-4 באוקטובר 1954) הוא מבקר מוזיקה, היסטוריון ועיתונאי אמריקאי הכותב על ג'אז.
ביוגרפיה

יאנאו נולד ברובע הברונקס שבניו יורק. כשהיה בן 16 עברה משפחתו להתגורר סמוך ללוס אנג'לס שבקליפורניה. בנעוריו שמע תזמורות דיקסילנד ג'אז בתוכנית רדיו יומית וכן התרשם מהופעתו של לואי ארמסטרונג בסרט של דני קיי. על אף שהיה חובב סווינג ודיקסילנד ג'אז החל להאזין גם למוזיקאים כצ'ארלי פארקר, ת'לוניוס מונק ודיזי גילספי שלתקליטיהם האזינו חבריו לקולג' (בו למד חשבונאות). אט אט החל להתפתח וסקרנותו הביאה אותו בראשית שנות השבעים להאזין ולכתוב על תקליטי והופעות ג'אז מסווינג ועד אוונגרד בעבור כתבי עת של סטודנטים. ב-1975 היה לעורך הג'אז של Record Review וב-1983 היה גם לבעל טור במגזין הג'אז הנחשב Jazziz. בנוסף נשכר לכתוב הערות אלבום עבור חברות תקליטים רבות וכתב עבור כ-600 אלבומים.
ב-1996 החל לכתוב עבור אתר האינטרנט Allmusic, הפך לכותב הג'אז הראשי של האתר וכתב שם את מרבית הביוגרפיות על אמני הג'אז וביקורות על אלבומים.
יאנאו מארח תוכנית רדיו שבועית ומשמש כעורך הג'אז של לוס אנג'לס טיימס (משרה ש"ירש" מלאונרד פד'ר).
מספריו

The Jazz Singers
Jazz On Film
Duke Ellington
Swing
Bebop
(Afro-Cuban Jazz, ISBN 087930619X(2000
Trumpet Kings
Classic Jazz
Jazz: A Regional Exploration
Jazz On Record 1917-76
Allmusic Guide to Jazz - עורך
סקוט טיפטון

סקוט רנדל טיפטון (באנגלית: Scott Randall Tipton; נולד ב-9 בנובמבר 1956) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת קולורדו, מאז 2011. מחוז הקונגרס השלישי בקולורדו מכסה את כל מערב המדינה, ובתחומו שוכנים מאות יישובים ובראשם הערים גרנד ג'אנקשן, אספן ופואבלו. ב-2020 הפסיד את המועמדות הרפובליקנית לבית הנבחרים, וכהונתו הגיעה לידי גמר בראשית ינואר 2021.
ביוגרפיה

ב-1956 נולד טיפטון בעיר אספניולה שבצפון מדינת ניו מקסיקו, וגדל בקורטז שבקולורדו. לטיפטון תואר ראשון במדע המדינה ממכללת פורט לואיס, ועם השלמת לימודיו הגבוהים נעשה לראשון במשפחתו שקיבל תואר אקדמי. לאחר לימדיו במכללה, ייסד טיפטון בצוותא עם אחיו חברת קדרות בשם "מסה ורדה אינדיאן פוטרי" שבסיסה בעיר קורטז בה גדל.
טיפטון, רפובליקני כל חייו, השתתף במסע הבחירות הלא-מוצלח של מושל קליפורניה רונלד רייגן אל מועמדות הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית ב-1976 והיה ציר לכינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית באותה שנה. הוא גם קידם באופן מקומי את מסעי הבחירות של רייגן לנשיאות ב-1980 וגם כעבור ארבע שנים במחוז מונטזומה. במשך שמונה שנים היה יושב הראש הרפובליקני במחוז הקונגרס השלישי של קולורדו. הוא היה חבר בהנהלת הפארק הלאומי מסה ורדה ובהנהלת המרכז הארכאולוגי קרואו קניון וחבר במועצה המייעצת של המכללה הקהילתית פואבלו. בבחירות 2006 התמודד לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של קולורדו, אך הפסיד לנציג המחוז המכהן ג'ון סלזאר — אחיו של קן סלזאר — כשלו 38% מקולות הבוחרים בלבד.
ב-5 בפברואר 2008 הכריז על מועמדותו לבית הנבחרים של מדינת קולורדו מטעם מחוז הבחירה ה-58. ההודעה הגיעה זמן קצר לאחר שנציג המחוז המכהן, ריי רוז, הודיע כי יפרוש לקראת הבחירות. בבחירות המקדימות התמודד טיפטון ללא שום מתנגדים, אך בבחירות הכלליות ניצב בפני מועמדת המפלגה הדמוקרטית נואל הייגן. הוא זכה לתמיכת העיתונים "דנוור פוסט" ו"מונטרוז דיילי". טיפטון ניצח בבחירות עם 59 אחוז מהקולות. בבית הנבחרים המדינתי הציג טיפטון גרסה מחודשת לחוק ששם לו למטרה לקבוע גזר דין מינימלי להתעללות מינית בילדים, אך ההצעה נפלה בדיונים מקדימים. הוא היה חבר בוועדת החקלאות, המקנה ומשאבי הטבע של בית הנבחרים.
לקראת בחירות האמצע ב-2010 השיק טיפטון את מסע הבחירות השני שלו לבית הנבחרים האמריקאי. הוא שוב ניצח בפני סלזאר במחוז הקונגרס השלישי. עם 56% מהקולות בבחירות המקדימות הרפובליקניות נבחר טיפטון למועמד מפלגתו לייצוג המחוז. העיתון "דנוור פוסט", הנפוץ ביותר בקולורדו, שיבח את טיפטון כמחוקק מדינתי ש"בקי בסוגיות ומבטא את ניסיונו מהמגזר הפרטי" אך הביע תמיכה בנציג המחוז המכהן ג'ון סלזאר. טיפטון תקף את סלזאר על שהצביע בעד "חוק השיקום וההשקעה" (American Recovery and Reinvestment Act of 2009) ואילו סלזאר טען שטיפטון מעוניין לחתוך את מדיקר ואת הביטוח לאומי בחצי. ברוב דחוק בן 50.1% זכה טיפטון בבחירות ונבחר לבית הנבחרים. הוא נבחר מחדש בשנים 2012, 2014, 2016 ולאחרונה בבחירות 2018.
ב-30 ביוני 2020 הפסיד טיפטון את מועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס השלישי של קולורדו ללורן בוברט, פעילה למען כלי נשק ובעלת מסעדה הדוגלת בתאוריית קשר לפיה ישנה קנוניית Deep state נגד הנשיא דונלד טראמפ.
הערות שוליים

↑  מאט הילנדר, Tipton’s pottery shop built brick by brick, באתר The Pueblo Chieftain‏, 19 באוקטובר 2010 (באנגלית)
↑  מאמר מערכת, Retain Salazar in 3rd District, באתר דנוור פוסט, 8 באוקטובר 2010 (באנגלית)
↑  ברידג'ט באומן, Colorado Rep. Scott Tipton ousted in primary by gun rights activist, באתר Roll Call‏, 30 ביוני 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: T000470
עמית לעמית

ברשתות תקשורת מחשבים, רשת עמית לעמית (באנגלית: Peer to Peer או בקיצור P2P), היא רשת תקשורת בה כל אחד מהקצוות מתפקד הן כלקוח והן כשרת, וכל אחד מהקצוות מסוגל ליזום או לסיים התקשרות וכן לספק או לדרוש שירותים.
בהשוואה לרשת שרת–לקוח בה יש הבחנה ברורה בין הצדדים השונים ברשת, ברשת עמית לעמית אין הבחנה כזו, והרשת מתפקדת באופן מבוזר, ללא צורך בתיווך או תלות בגורם מרכזי כלשהו.
רשתות עמית לעמית משמשות בעיקר ברשתות שיתוף קבצים, בהן כל משתמש מאפשר לשאר המשתמשים להוריד קבצים מהמחשב שלו, ומקבל בתמורה גישה לקבצים ממחשבי המשתמשים האחרים.
ראו גם

שיתוף קבצים ברשתות עמית לעמית
Workgroup
נאפסטר
קאזה
גנוטלה
ביטורנט
ביטקוין
סיסטרס אוף מרסי

| --- | --- |

סולן להקת סיסטרס אוף מרסי, אנדרו אלדריץ', בהופעה בפורטלנד שבאורגון, 2006.
 מקום הקמה:  לידס 
 תקופת הפעילות:  1977–80 1981-85 1987-93 1995
 סוגה:  רוק גותי
 חברת תקליטים:  Merciful Release EastWest Rhino
 www.the-sisters-of-mercy.com
 חברים
 אנדרו אלדריץ' כריס קטליסט בן כריסטו
 חברים לשעבר
 גארי מרקס קרייג אדמס בן גאן וויין האסי פטרישה מוריסון אנדראס ברון טוני ג'יימס טים בריצ'נו אדם פירסון כריס שיהן מייק וריאק
 
סיסטרס אוף מרסי (באנגלית: The Sisters of Mercy) היא להקת רוק בריטית שהוקמה בשנת 1977 בעיר לידס. לאחר השגת תהילה מחתרתית מוקדמת בבריטניה, השיגה הלהקה הצלחה מסחרית באמצע שנות השמונים והחזיקה בה עד שנות התשעים המוקדמות כאשר הפסיקו להפיק תקליטים כמחאה נגד חברת התקליטים שלהם. בימים אלה, הלהקה רק עושה סיבובי הופעות.
הלהקה הוציאה שלושה תקליטי אולפן מקוריים כאשר האחרון מביניהם יצא בשנת 1990. כל אלבום הוקלט על ידי הרכב שונה כאשר הזמר והכותב אנדרו אלדריץ' ומכונת התופים הנקראת דוקטור אוולאנץ` הם החוליות המקשרות היחידות מבין ההרכבים השונים. אלדריץ' ואוולאנץ' היו שותפים גם בסיסטרהוד (The Sisterhood), פרויקט צדדי הקשור לסכסוך של אלדריץ' עם חברי ההרכב בעבר.
הלהקה הפסיקה להקליט בשנת 1993, כאשר שבתו כנגד חברת התקליטים שלהם, טיים וורנר, שאותה האשימו באי תשלום של תמלוגים ובחוסר הבנה. אף על פי שבסופו של דבר שחררה טיים וורנר את הלהקה בשנת 1997, הם לא חתמו עם חברה אחרת וגם בחרו שלא להשתמש במותג עצמאי, זאת על אף שהלהקה מבצעת מספר רב של שירים חדשים בהופעות החיות שלה.
מאז שנת 1985, כאשר עזבו חברי הלהקה המקוריים, הפכה הלהקה לרכב היצירתי של אלדריץ'. חברי ההרכב בעבר הקימו את הלהקות גוסט דאנס (Ghost Dance) ואת המסיון (The Mission).
היסטוריה > הקמה (1977–1980)

להקת סיסטרס אוף מרסי הוקמה בעיר לידס באנגליה בשנת 1977 על ידי אנדרו אלדריץ' וחברו גארי מרקס, זאת כדי לספק את רצונם לשמוע את עצמם ברדיו. בתקופה הזו יצרו חולצות של הלהקה והלהקה הקליטה והוציאה אלבום יחיד שנקרא "הנזק נעשה/שעון/בית המתנקשים". שם הלהקה הושפע מסרטו של רוברט אלטמן, הקלפן והיצאנית משנת 1971, אשר כלל את שירו של לאונרד כהן, "אחיות הרחמים" (Sisters of Mercy) (מהאלבום Songs of Leonard Cohen, שירי לאונרד כהן), בגלל שלטענתם, לקרוא לעצמם "קברניטי התעשייה" (The Captains of Industry) לא היה מצחיק כמו השם הזה.
באלבום, מרקס ניגן גיטרה דרך מגבר ואלדריץ' היה מופקד על התופים. שני החברים כתבו ושרו באחד מהשירים, אלדריץ' ב-"הנזק נעשה" (Damage Done) ומרקס ב-"שעון" (Watch).
היסטוריה > שנים מוקדמות (1981–1983)

חברי הלהקה חברו לקרייג אדמס, שניגן בס, בעוד שאת תיפופו של אלדריץ' החליפו במכונת תופים, ואפשרו לו להתרכז בשירה. למכונת התופים נתנו את השם "דוקטור אוולאנץ'", וכל יורשיה הרבים שבאו לאחר מכן שמרו על השם הזה. אלדריץ' לקח על עצמו את כתיבת המילים, את תכנות ה-"דוקטור" ותפקידי הפקה, זאת בנוסף לכתיבה המשותפת של המוזיקה ביחד עם מרקס ואדאמס מדי פעם.
זה הפך להרכב שהוכר כהרכב הרשמי הראשון של הסיסטרס. זה החל עם הרכב הדוקטור/אלדריץ'/מרקס/אדמס שניגן בהופעה באולם ריילי סמית' באוניסרסיטת לידס בתחילת 1981. היות שאף אחד לא זוכר את התאריך המדויק, לצרכים היסטוריים, הלהקה והמעריצים חוגגים לעיתים את יום השנה להופעה ב-16 בפברואר 1981, במכללת ונבורג, בעיר יורק, שהיה בעצם המופע השני של הלהקה בהרכב הזה. מאוחר יותר בשנת 1981, בן גאן, מיקם את עצמו כגיטריסט השני של הסיסטרס לאחר שכמה וכמה באו והלכו לפניו. קול הבריטון המלנכולי של אלדריץ', צליל הבס הפועם של קרייג אדמס, מקצבו של דוקטור אוולאנץ' וזרימת הגיטרה של מרקס הובילו להצלחתה המחתרתית המוקדמת של הלהקה.
שירי הלהקה הוצגו דרך קבע במצעדי הלהיטים בבריטניה, חלקם הפכו ללהיט השבוע בכמה וכמה מגזינים בבריטניה. ג'ון אשטון מלהקת "הפרוות הפסיכדליות" (The Psychedelic Furs) הפיק את הקלאסיקה המוקדמת, אליס (Alice). האלבום "בית הזוחלים" (The Reptile House) הוא דוגמה נוספת ליצירה מוקדמת של הסיסטרס המציינת את התבגרותו של אלדריץ' ככותב שירים, אשר כתב, הפיק וגם ניגן בו בכל הכלים.
הופעותיהם החיות כללו הרבה גרסאות כיסוי, מביניהן השיר "סיסטר ריי" (Sister Ray) של להקת "מחתרת הקטיפה" (The Velvet Underground), גוסט ריידר (Ghostrider) של להקת סואיסייד (Suicide) ו-"לואי לואי" של הזמר ריצ'רד ברי (Richard Berry). מתוך גרסאות הכיסוי האלה, רק "1969" של להקת הסטוג'ס (The Stooges), תני לי מחסה (Gimme Shelter) של להקת "הרולינג סטונז" (The Rolling Stones), "אמה" של להקת "שוקולד חם" (Hot Chocolate), ו-"דופק על דלת השמיים" (Knockin' on Heaven's Door) של בוב דילן, הוקלטו ויצאו כחלק מאלבומים של הסיסטרס.
בסוף שנת 1983, לאחר הסינגל המוצלח "מקדש האהבה" (Temple of Love), חתמה הלהקה על חוזה הקלטות עם טיים וורנר. באותה תקופה עזב גאן את הלהקה באווירה של מרירות כללית בין חברי הלהקה. גאן הצהיר שהוא לא הסכים עם הכיוון שבו לקח אלדריץ' את הלהקה, שעל פי גאן, החל כבדיחה על תלבושות רוק אנד רול רציניות, שבסופה הפכה לכזו. גאן גם הזכיר מאבקים אישיים עם אלדריץ' כסיבות לעזיבתו.
היסטוריה > עידן "פרסט אנד לסט אנד אולווייז" (1984–1985)

גאן הוחלף על ידי וויין האסי, אשר התרכז בגיטרות אקוסטיות וחשמליות בעלות שנים עשר מיתרים בזמן שגם תרם ככותב השירים. ניסיונו באולפן עם להקת "חיים או מתים" (Dead or Alive) הייתה גם היא תרומה נכבדת בזמן שהסיסטרס החלו להקליט את אלבומם הראשון באורך מלא. סיבוב ההופעות "אוקטובר השחור" (Black October), באוקטובר 1984, ביסס את מעמד הקאלט המחתרתי של הלהקה. למרות זאת, הריחוק שגדל, בין אלדריץ' לשאר חברי הלהקה, החל לצאת מכלל שליטה בזמן הקלטת אלבום הבחורה "פרסט אנד לסט אנד אולווייז" (First and Last and Always). בריאותו הרופפת של אלדריץ' ובעיותיו הפסיכולוגיות הרעו את המצב. הסיבות לבעיות אלה נשטחו במדורי הרכילות של עיתונות המוזיקה, NME, Melody Maker, ומגזין Sounds.
רוב השירים באלבום נכתבו ונוגנו על ידי מרקס, האסי ואדאמס כאשר אלדריץ' היה מגיעה בשלב הסופי כדי לכתוב את המילים ולהוסיף את השירה.
לאחר יציאתו של האלבום "פרסט אנד לסט אנד אולווייז", שהופק על ידי דייוויד אלן (מפיקיהם של אלבומים כמו "דיסאינטגריישן" (Disintegration) של להקת הקיור), מרקס עזב את הלהקה באמצע סיבוב ההופעות לקידום האלבום, כשהוא טוען חוסר יכולת להמשיך ולעבוד עם אלדריץ'. סיסטרס אוף מרסי סיימו את סיבוב ההופעות בהרכב של שלושה ונפרדו ממעריציהם בהופעה אחרונה ברויאל אלברט הול בלונדון ב-18 ביוני 1985. הקלטות וידאו של המופע שוחררו יותר מאוחר בשם ווייק (Wake). וידאו קליפ של השיר "פלנטה שחורה" (Black Planet) יצא גם הוא ובו הוצג ה-"מאנקי מוביל" (רכבם של להקת המאנקיס). וידאו קליפים הופקו גם עבור השירים "גוף ונפש" (Body and Soul), "לכי מכאן" (Walk Away), ו-"אין זמן לבכות" (No Time to Cry), אך אף אחד מהווידאו קליפים האלה, כולל זה של Black Planet, לא הופצו עדיין רשמית על ידי הלהקה.
היסטוריה > הפירוק: הסיסטרהוד והמסיון (1985–1986)

זמן קצר לאחר ההופעה האחרונה, אלדריץ' עבר לעיר המבורג, ואליו הצטרפו זמן קצר מאוחר יותר האסי ואדאמס. כוונתם הייתה להתחיל לעבוד על אלבום שני, ששמו, באופן לא מקרי נקרא "יצאנו למשימה ונקמה" (Left on a Mission and Revenge). האסי כתב כמה וכמה שירים עבור האלבום, כולל "רקוד על זכוכית" (Dance on Glass) ו-"גן התענוגות" (Garden of Delight). גרסאות דמו עבור שני השירים שכללו את השירה של אלדריץ' התגלו מאז, ורמזו שהלהקה עבדה על החומרים בצורה מאוחדת.
אדריך אמר שרצה לכלול את השיר "לפיד" (Torch) כשיר אפשרי באלבום, דבר אשר הווה את שיא המתחים בינו לבין אדמס. לאחר שאלדריץ' מתח ביקורת על קטעי הבס של השיר, אדמס עזב, ללא טקסיות, את גרמניה ועבר לבריטניה, ואחריו עבר חזרה גם האסי. נאמר שאלדריץ' גייס את הזמרת האמריקאית פטרישה מוריסון מ-"מועדון האקדח" (The Gun Club) ביום שבו עזב אדמס.
האסי ואדאמס הקימו להקה חדשה שנקראה "הסיסטרהוד" (The Sisterhood). רשימת השירים שלהם כללה שירים שאותם כתב האסי עבור סיסטרס אוף מרסי. הוא מאוחר יותר הפיק והפיץ רבים מהם עם להקתו החדשה. בינתיים, אלדריץ' מחה כנגד השימוש בשם "סיסטרהוד" וטען שהוא יותר מדי דומה ל-"סיסטרס אוף מרסי" ושמה של קהילת מעריצי להקתו. בניסיון לבלום את להקתו של האסי, הוציא אלדריץ' את השיר "נותן אדמה" (Giving Ground) על ידי להקתו שלו בשם "הסיסטרהוד". מאוחר יותר יצא האלבום "מתנה" (Gift). להקתו של האסי שינו את שמם בסופו של דבר ל-"המסיון" (The Mission). האסי הביעה מאז חרטה על כל התקרית.
מעולם לא הקלטנו כלהקת "הסיסטרהוד", רק יצאנו וניגנו כמה הופעות. אנדרו הקליט כלהקת "הסיסטרהוד", והיות והקליט משהו לפנינו הוא קיבל בעלות על השם. ...אם להיות כנה לחלוטין עכשיו, אני חושב שאנדרו צדק. כלומר, שני חברי להקה עוזבים ורוכבים על הצלחתה של להקתם הישנה? זה כמו ששני חברים לשעבר של "המסיון" יעזבו ויקראו לעצמם "המסיונרים". זה קצת זול.
על פי כמה מקורות, עם יציאתם לאור של שירים אלה, נטען שאלדריץ' ניצח את האסי ואת אדמס במירוץ על מקדמה של 25,000 לירות שטרלינג (סכום המוזכר בפתיח של השיר "ג'יהד" באלבום "מתנה") שניתן על ידי המפיצים לחבר הסיסטרס הראשון שיפיץ משהו. דבר זה קשר את אלדריץ' לטיים וורנר ושחרר את האסי ואת אדמס מהחוזים שלהם עם החברה. על פי מנהלם של להקת "המסיון", טוני פרין, התיק מעולם לא הגיע לבית המשפט ולהקתו החדשה של האסי יכלה להוציא את החומרים שלה באמצעות מותג עצמאי. למרות זאת, ציין אלדריץ' במקום אחר שה-"2-5-0-0-0" שפותח את השיר "ג'יהד" באלבום "הסיסטרהוד" מיצג את סכום הכסף שבו זכה מ-"המסיון" בבתי המשפט האזרחיים. הוא טען בראיון, שהוקלט בבוסטון, שבתי המשפט באנגליה לא הכירו בזכותו או בזכותם החוקית של שאר חברי הלהקה לשם "הסיסטרהוד". הוא אמר שבתי המשפט דרשו אישור מכל אחד לקבלת בעלות על שם הלהקה שהיה המניע להפקת השיר הראשון של "הסיסטרהוד". לאחר יציאת השיר, אלדריץ' קיבל בעלות רשמית על השם ויכל לתבוע וכך עשה וזכה ב-25,000 לירות שטרלינג בתביעה.
היסטוריה > עידן פלאדלנד (1987-1989)

כאשר הוא נשאר בגפו, אלדריץ' הקליט את אלבום "פלאדלנד" (Floodland), שציין את המעבר מרוק מבוסס גיטרות לעבר "רוק ווגנרי", אווירתי עם נטיות לקלידים שהשימוש בהם החל באלבום "המתנה". האלבום הופק על ידי אלדריץ' ולארי אלכסנדר, עם תרומות על ידי ג'ים סטיינמן בשניים מהשירים, כשאחד מהם הוא "הקורוזיה הזו" (This Corrosion).
"הקורוזיה הזו" הייתה יצירה שאותה אלדריץ' כבר הקליט פעם עם שותפיו ללהקת "הסיסטרהוד". בנוסף, האלבום כלל את השיר "לפיד", השיר האחרון מהרשימה הקודמת. מנהל הלהקה דאז, בויד סטימסון, טוען שהצלחה במצעד הפזמונים לא הייתה הפתעה עבור הלהקה.
ידענו שיש לנו משהו עם "הקורוזיה הזו". מקס, מנהל בטיים וורנר, נכנס לפגישה עם תקציב של 50,000 לירות סטרלינג. בחברה לא היו בטוחים אם העסיקו את הבחור הנכון: הם חשבו שאולי היו צריכים ללכת עם וויין, היות ו-"המסיון" היו בסיבוב הופעות והפיקו תקליטים. חברת התקליטים אמרה: "טוב, 50,000, זה לא רע בשביל אלבום." ומקס אמר, "לא, זה לשיר אחד."
מאוחר יותר, טען אלדריץ' שהמפיק סטיינמן היה יותר יעיל בהבטחת המימון להפקת שירים נוספים מאשר בהפקת השירים עצמם.
"סטיינמן היה טוב מאוד בלהשיג מימון מחברת וורנר", נזכר אלדריץ'. "השקענו כסף על האלבום הזה שבלעדיו לא היינו יכולים לעשות כן. אבל את רובו עשיתי בפרבר של מנצ'סטר, ולא היו כל כך הרבה סשנים של הקלטות בהם טסנו לניו יורק והוספנו שיפוצים קטנים לשירים. לרוע המזל, אם אתם שואלים מאזיני רוק ממוצעים לאיך שנשמעים הסיסטרס, הם תמיד יחשבו על השירים שסטיינמן הפיק.
אף על פי שמוריסון שיחקה תפקיד נכבד בקידום הסיסטרס אוף מרסי (בהופעותיה לצד אלדריץ' בווידאו קליפים, ראיונות וצילומים) תרומותיה המוזיקליות היו נושא לוויכוח. ב-1992, אלדריץ' אמר את המילים הבאות בנוגע לשיתוף הפעולה בין השניים:
אילו הצהרתי פומבית בזמנו שאני, בצורה יעילה נושא את פטרישה כנוסעת (הייתי מוסיף שזה גם לא מה שתיכננתי), אז אולי לא הייתי ניצב בפני התיק המשפטי המטופש הזה... חשבתי שזה לא יהיה יאה ולא ספורטיבי מצדי להצהיר בזמנו שהיא מעולם לא כתבה משהו או ניגנה באלבומים, שבזמן שהיא היתה בלהקה, היא מעולם לא הרימה את הגיטרה שלה אלא אם כן היה זה הזמן לצלם וידאו. לא פלא שהיא לא היתה מסוגלת לנגן בה כמו שצריך כאשר נקראה לעשות כן.
המקרה הזה יושב מאז בבית המשפט והוביל להסכם סודיות בין מוריסון לאלדריץ'. בויד סטימסון הסכים מאוחר יותר שמוריסון לא הייתה מעורבת יותר מדי מבחינה מוזיקלית והוסיף:
תרומתה של פטרישה (לפלאדלנד) לא היתה מוזיקלית באופן ישיר. אין לומר שתרומתה לא היתה חשובה, היות והמראה, התחושה, התדמית, אם אתם להקת פופ, הם חשובים ביותר. זו היתה מערכת יחסים מעניינת שהיה לה הרבה ערך - אולי יותר ערך מאשר אנדרו יכל להבין בהתחלה. וכאשר, לבסוף, הבין זאת, אני חושב שאז הוא החל לחוש אי נוחות עם פטרישה. אבל תרומותיה המוזיקליות היו מאוד מינימליות.
בתקופה זו, הלהקה לא הופיעה בהופעות חיות, אך כן הופיעה בהופעת פלייבק בתוכנית טופ אוף דה פופס, בין השאר.
היסטוריה > עידן ויז'ן ת'ינג (1989–1993)

גלגולה הבא של סיסטרס אוף מרסי כלל גיטריסט גרמני לא ידוע, אנדראס ברון, שאותו גילה אלדריץ' מנגן בפאב בהמבורג וצירף אותו ללהקה באפריל 1989. הבסיסט, טוני ג'יימס, חבר לשעבר בלהקות "סיג סיג ספוטניק" (Sigue Sigue Sputnik) ו-"דור האיקס" (Generation X), וטים ברצ'נו, מלהקת "הכל אודות חווה" (All About Eve), שגויס כגיטריסט ברגע האחרון. ההרכב החדש יצא לדרך עם יציאת האלבום "ויז'ן ת'ינג" (Vision Thing), שיצא לאור באוקטובר 1990 והופק על ידי אלדריץ' (שיר אחד מתוכו, השיר "מור" (More), הופק ונכתב בשותפות עם סטיינמן). האלבום גם כלל את הגיטריסט ג'ון פרי ואת מגי ריילי שביצעה שירת רקע. כותרת האלבום לקוחה מציטוט של סגן נשיא ארצות הברית דאז, ג'ורג' בוש מ-1987 וזה ציין שינוי כיוון נוסף, הפעם לעבר רוק מבוסס גיטרות.
הלהקה השיקה סיבוב הופעות עולמי בשנים 91–1990 כדי לקדם את האלבום. ב-1991 הם ארגנו סיבוב הופעות מעורר מחלוקת בצפון אמריקה ביחד עם להקת "פבליק אנמי" (Public Enemy). מפחד למהומות בין מעריצי הסיסטרס הלבנים לבין מעריצי פבליק אנמי השחורים, הרבה ערים אסרו על קיום ההופעות וסיבוב ההופעות בוטל במחצית הדרך. מאוחר יותר בשנת 1991, עזב הבסיסט ג'יימס ופצח בקריירת סולו. הלהקה המשיכה והשתמשה בפסקול שהוקלט מראש. פרשת סיבוב ההופעות בארצות הברית לא עזר את יחסיו הרעויים כבר של אלדריץ' וחברת התקליטים החדשה של הסיסטרס, EastWest, חברת בת של וורנר (Warner Music Group) שאליה הוצמדה הלהקה לאחר ארגון מחדש בשנת 1989. סכסוכים בין Warner Music Group, הובילו להפסקת חוזה ההפצה של אלבומי הלהקה בארצות הברית משנת 92–1991 מה שאמר שהקלטות עתידיות יהיו זמינות בארצות הברית רק כדרך יבוא.
תחת התעקשותה של חברת התקליטים, הלהקה הקליטה מחדש את להיטם בעבר "מקדש האהבה" (Temple of Love) (עם עפרה חזה כקול שני ועם טוני ג'יימס על גיטרת בס) כדי לקדם את אוסף להיטי העבר שלהם שהופצו באופן עצמאי, שנקרא "חלק מהבנות נודדות בטעות" (Some Girls Wander By Mistake) (1992). בתחילת השנה, ביצעה הלהקה את השיר בתוכנית טופ אוף דה פופס עם חזה וטוני ג'יימס ובכך ציינו את הפעם האחרונה שבה הרכב ההקלטות של אלבום "ויז'ן ת'ינג" חלקו את הבמה.
ביוני 1992, פיטר אלדריץ' את סטימסון, שהיה מנהל הלהקה במשך עשר שנים.
הלהקה מרוששת. טרם עיבדתי עדיין איך להקה, ברמתה של הסיסטרס, יכולה לצאת לסיבוב הופעות למשך שנה, ולהשאר מרוששת בסופו..., אך נפרדתי מהאנשים המנהלים אותה בלונדון. אם יהיה עלי לשלם להם, הדבר יהפוך אותנו למרוששים עוד יותר למשך זמן.
בסביבות הזמן הזה, החל בריצ'נו להתרכז בלהקתו האחרת, XC-NN (במקור, CNN). בינתיים, הוציא ברון את אלבום הסולו הראשון שלו "ברון" (Broon). ברון טען שהשירים באלבום הוצעו עבור האלבום הבא של הסיסטרס ונדחה על ידי אלדריץ'. אלדריץ' דחה את הטענות האלה ואמר שהשירים מעולם לא הוצעו לו.
בריצ'נו עזב עד סוף השנה והוחלף ב-1993 על ידי אדם פירסון. פירסון היה הגיטריסט היחיד בסינגל "תחת האקדח" (Under the Gun), שכלל גם את סולן להקת "Berlin" (Berlin) לשעבר, טרי נון שביצע שירת רקע. הסינגל הוקלט כדי לקדם את אוסף "הלהיטים הגדולים", שנקרא "מקרה זעיר של הפצצת יתר" (A Slight Case of Overbombing) (1993). ההפצות האלה התבררו כהקלטות המסחריות האחרונות, של הלהקה, לכל הידוע. ברון עזב את הלהקה בשנת 1993.
בעקבות המופעים האחרונים בדצמבר 1993, נכנסה להקת סיסטרס אוף מרסי למה שנקרא בפי אלדריץ' "שביתה כנגד EastWest".