stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רנאטו טאפיה
קריירת מועדונים

טאפיה נולד בלימה בירת פרו. בנעוריו שיחק באקדמיות הנוער של ספורטינג קריסטל ושל אסתר גרנדה. בתקופתו באסתר גרנדה הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע הפרואני לשנתון 95', תוך זכייה בפרס השחקן המצטיין של הטורניר.
בקיץ 2013 עבר טאפיה לאירופה, כאשר חתם בקבוצת טוונטה ההולנדית, על חוזה ל-4 עונות. מיד לאחר חתימתו במועדון, הועבר ליונג טוונטה, קבוצת המילואים של טוונטה. טאפיה ערך את הופעת הבכורה ביונג טוונטה ב-20 בספטמבר 2013, בתיקו 3 - 3 מול דה חראפסחאפ, במסגרת ליגת המשנה ההולנדית. טאפיה המשיך להתפתח בקבוצת המילואים של טוונטה, וכבש את שער הבכורה שלו במדיה ב-22 בנובמבר, בניצחון 2 - 1 על וילם II. בסיכום עונת 2013/2014, שיחק טאפיה ב-19 משחקים, וכבש שער אחד.
בעונה הבאה קודם טאפיה לקבוצת הבוגרים של טוונטה, והופיע לראשונה במדיה במשחק הפתיחה של הליגה, בתיקו המאופס מול קמבור. שבוע לאחר מכן נפצע בקרסול, דבר שהשבית אותו לשלושה חודשים. טאפיה חזר לאחר הפציעה ב-23 בנובמבר 2014, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-80, בניצחון 2 - 1 על זוולה. חודש לאחר מכן, הורחק טאפיה בכרטיס אדום לאחר 8 דקות משחק בלבד, מול וילם II. לאחר הרחקה של משחק אחד, ב-31 בינואר 2015, כבש טאפיה את שער הבכורה שלו במדי טוונטה הבוגרת, בניצחון 2 - 1 על קמבור. בהמשך העונה כבש ארבעה שערים נוספים, מול זוולה, חרונינגן וצמד מול גו אהד איגלס. עונת הבכורה שלו בקבוצה בוגרת הסתיימה בפציעת בברך. במהלך עונה זו הופיע טאפיה ב-22 משחקים, וכבש 5 שערים בכל המסגרות.
זמן קצר לאחר סיום עונת 2014/2015, עבר טאפיה ניתוח בברך, שמטרתו הייתה להכשיר אותו לתחילת העונה הבאה. הניתוח מנע ממנו להשתתף בקופה אמריקה 2015. במהלך הקיץ החלים מפציעתו באופן מלא. במשחק פתיחת עונת 2015/2016 מול חרונינגן, כבש טאפיה את שערה היחיד של קבוצתו, במשחק שהסתיים בשוויון 1 - 1. באותו המשחק נפצע מחדש בברכו, דבר שהוביל להחליפו במהלך המחצית השנייה. לאחר שהחלים במהרה ושיחק בחמשת משחקיה הראשונים של טוונטה באותה עונה, נפצע טאפיה פעם נוספת בברכו, ב-12 בספטמבר 2015, במשחק מול אייאקס אמסטרדם. לאחר שהחלים מהפציעה, המשיך לסבול מפציעות חוזרות ונשנות בברך עד לסיום המחצית הראשונה של העונה. עד חודש ינואר 2016 הופיע טאפיה במדי פיינורד ב-14 משחקים וכבש פעם אחת בכל המסגרות.
ב-27 בינואר 2016 חתם טאפיה על חוזה ל-4.5 עונות בפיינורד, ששילמה עבורו 2.4 מיליון אירו. טאפיה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי פיינורד ב-7 בפברואר, במשחק ה'קלאסיקו' ההולנדי, מול אייאקס אמסטרדם, בהפסד קבוצתו 1 - 2. עד לסיום העונה שיחק ב-2 משחקים נוספים בלבד, ובעיקר ישב על הספסל. את עיקר הופעותיו עשה עם קבוצת המילואים של פיינורד. בעונת 2016/2017 המשיך לשמש כשחקן מחליף. ב-22 בספטמבר 2016 הופיע לראשונה בגביע ההולנדי, לאחר שנכנס כמחליף 7 דקות לסיום המשחק, בניצחון 4 - 1 של פיינורד על טופ אוס. ב-2 באוקטובר כבש את שער הבכורה שלו במדי פיינורד, 13 דקות לאחר שנכנס כמחליף, בניצחון 2 - 0 על וילם II.
ב-20 ביולי 2020 חתם לארבע שנים בסלטה ויגו הספרדית.
ב-15 באוגוסט 2024 חתם בלגנס.
נבחרת לאומית

טאפיה שיחק בסגל נבחרת פרו עד גיל 17 באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 17 בשנת 2011. שנתיים מאוחר יותר, שיחק טאפיה יחד עם נבחרת פרו עד גיל 20 באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20.
במרץ 2015 טאפיה זומן לראשונה לסגל נבחרת פרו הבוגרת. ב-1 באפריל שיחק לראשונה במדים הלאומיים, בתיקו 2 - 2 מול ונצואלה. עקב פציעה לא נכלל השחקן בסגל פרו לקופה אמריקה 2015. שנה מאוחר יותר, נכלל טאפיה בסגל נבחרתו לקופה אמריקה 2016, והופיע בכל ארבעת משחקי פרו בטורניר. ב-7 בספטמבר 2016 כבש טאפיה את שער הבכורה שלו בנבחרת פרו, בניצחון 2 - 1 על אקוודור.
טאפיה זומן לסגל נבחרת פרו למונדיאל 2018.
תארים > פיינורד

אליפות הולנד - 2016/2017
הגביע ההולנדי - 2017/2018
סייברארק

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נאסד"ק: CYBR
 בורסה:  נאסד"ק (CYBR) 
 מייסדים:  אודי מוקדי, אלון (ניסים) כהן
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 מיקום המטה:  ניוטון 
 משרד ראשי:  ניוטון (מסצ'וסטס); פארק אזורים, פתח תקווה
 ענפי תעשייה:  טכנולוגיית מידע 
 מוצרים עיקריים:  אבטחת מידע
 שווי שוק:  20.42 מיליארד דולר (13 בפברואר 2025)
 יו"ר:  יו"ר פעיל: אודי מוקדי
 מנכ"ל:  מאט (מת'יו) כהן
 עובדים:  3000 (בשנת 2024)
  
 www.cyberark.com
 
משרדי המו"פ של סייברארק בישראל
סייברארק תוכנה בע"מ (באנגלית: CyberArk) היא חברת תוכנה ישראלית לאבטחת מידע.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1999 בידי אודי מוקדי ואלון (ניסים) כהן. מוקדי שימש מאז ייסוד החברה ועד 2005 כמנהל תפעול ראשי (COO), מאז 2005 כיהן כנשיא ומנכ"ל החברה, ומיולי 2016 התמנה גם ליו"ר החברה. בשנותיה הראשונות שימש אלון כהן מנכ"ל החברה ויו"ר מועצת המנהלים שלה, עד שהחליט בשנת 2004 על סיום תפקידו כמנכ"ל החברה, ומוקדי הפך למנכ"ל במקומו. באפריל 2023, מונה מאט כהן למנכ"ל החברה ומוקדי הפך ליו"ר פעיל. החברה מפתחת ומשווקת סדרה של מוצרי אבטחת מידע המבוססים על הפטנט של "חדר כספות לרשת תקשורת" (Network Vault), אותו המציא ופיתח אלון כהן במרתף ביתו.
לצורך הפיכתה של החברה לחברה בינלאומית מובילה והגדלת סיכויי חדירתה לשוק האמריקאי, העתיקו מוקדי וכהן בשנת 2000 את מגוריהם ומגורי משפחותיהם לארצות הברית והתגוררו במשך כ-10 שנים בפרוורים של העיר בוסטון, שם הוקם מטה החברה. עם השנים גדלה סייברארק והתרחבה לטריטוריות נוספות באסיה ובאירופה, והפכה למובילה עולמית בתחומים של שיתוף מידע מאובטח בין ארגונים, שליטה ובקרה על פעילותם של משתמשים רגישים בארגון והגנה על ארגונים וגופי ממשל מפני התקפות סייבר.
כהן שימש יו"ר מועצת המנהלים של סייברארק עד למכירת נתח משמעותי מן החברה בדצמבר 2011 לגולדמן זאקס וקרן הון הסיכון הישראלית JVP, ומינויו של אראל מרגלית כיו"ר החברה תחתיו.
בשנת 2020 סייברארק נבחרה במקום ה-5 מתוך 100 החברות שהכי כדאי לעבוד בהן של מגזין דה מרקר.
הנפקה ורכישות

ב-24 בספטמבר 2014 ביצעה סייברארק את אחת ההנפקות המוצלחות של חברת טכנולוגיה ישראלית בבורסת נאסד"ק בניו-יורק, כשהיא מזנקת ביום המסחר הראשון שלה בכ-87%.
באוגוסט 2015 רכשה החברה את חברת ההזנק הישראלית סייברטינל, תמורת 20 מיליון דולר. באוקטובר 2015 רכשה החברה את חברת ההזנק הישראלית Viewfinity, תמורת 30.5 מיליון דולר.
במאי 2017 רכשה סייברארק את חברת ההזנק קונז'ור (Conjur) מבוסטון תמורת 42 מיליון דולר.
במאי 2020 רכשה סייברארק, תמורת 70 מיליון דולר, את חברת Idaptive מקליפורניה, העוסקת בזהות כשירות (IDaaS – Identity as a Service).
במאי 2024 רכשה סייברארק מקרן תומא בראבו את חברת Venafi האמריקאית, העוסקת בניהול זהויות מכונה, תמורת מיליארד דולר במזומן ו-540 מיליון דולר במניות סייברארק. הרכישה הושלמה באוקטובר 2024.
בפברואר 2025 רכשה סייברארק את חברת Zilla Security האמריקאית, תמורת 165 מיליון דולר במזומן, ועוד 10 מיליון דולר בכפוף להשגת יעדים.
הערות שוליים

↑  יוסי הטוני, אודי מוקדי, מנכ"ל סייבר ארק - מעתה גם יו"ר, "אנשים ומחשבים", 6 ביולי 2016
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏"אף פעם לא היו לנו שלטים באיילון, ולא גייסנו יותר עובדים ממה שהיינו צריכים": מייסד סייברארק מסכם כהונה כמנכ"ל, באתר גלובס, 15 בפברואר 2023
↑  בתיה פלדמן, שמוליק שלח, ‏JVP וגולדמן זאקס בגיוס של 40 מ' ד' לסייברארק, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2011
↑  סיון קלינגבייל, גם בימי קורונה: 100 החברות שהכי כדאי לעבוד בהן בישראל, באתר TheMarker
↑  אסף גלעד, סייבר ארק רוכשת את סייברטינל ב-20 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 12 באוגוסט 2015
↑  סייברארק רוכשת את Viewfinity הישראלית תמורת 30.5 מ' ד', באתר גלובס, 7 באוקטובר 2015
↑   עמרי זרחוביץ', סייבר ארק פירסמה דו"חות - ורכשה סטארט-אפ אמריקאי ב-42 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 12 במאי 2017
↑  יוסי הטוני, ‏סייברארק הישראלית רכשה חברה מקליפורניה ב-70 מיליון דולר, באתר "אנשים ומחשבים"
↑  סופי שולמן, סייברארק רוכשת את Venafi האמריקאית תמורת 1.5 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 20 במאי 2024
↑  CyberArk Completes Acquisition of Machine Identity Management Leader Venafi, CyberArk, October 1, 2024
↑  יוסי הטוני, ‏סייברארק רוכשת ב-165 מיליון ד' את חברת ניהול הזהויות זילה, באתר "אנשים ומחשבים", 13 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010266196205171
ארמיית האוויר השנייה

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1942–1955 (כ־13 שנים)
 מקים היחידה:  משרד ההגנה של ברית המועצות
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
ארמיית האוויר השנייה (ברוסית: воздушная армия ‏я‏-2) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה ב-12 במאי 1942 בהתאם לפקודת שר ההגנה של ברית המועצות. היחידה הוקמה על בסיס יחידות חיל האוויר שהיו מוצבות בגזרת חזית בריאנסק. היא השתתפה בכל המבצעים של החזית לרבות קרבות מגננה במהלך שנת 1942. בהמשך היא הועברה לגזרת החזית הדרום-מערבית והשתתפה בקרב סטלינגרד. לאחר סיום קרב זה היא שולבה בכוחות של חזית וורונז' (ב-20 באוקטובר 1943 החזית האוקראינית הראשונה) והשתתפה במבצע קוטוזוב, קרב דנייפר, קרב קורסון-צ'רקאסי, מבצע לבוב-סנדומייז', הקרב על ברלין והקרב על פראג.
במהלך ימי המלחמה טייסי הארמייה ביצעו 336 אלף גיחות. עם הקמתה היא כללה 374 מטוסים, במהלך קרב קורסק היא גדלה ל-700 מטוסים ובשלבים האחרונים של המלחמה היא כללה כ-2000 מטוסים.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, בשנת 1949 שמה שונה ל"ארמיית האוויר ה-59" והיא הוצבה בכוח הכיבוש הסובייטי באוסטריה והונגריה. בשנת 1955 היא פורקה.
סרגיי ביריוזוב

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1904 כפר במחוז ריאזאן, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 נהרג:  19 באוקטובר 1964 (בגיל 60) בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה יוגוסלביה
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה  Moscow Higher Military Command School 
 השתייכות:  ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  1922–1964 (כ־42 שנים)
 דרגה:    מרשל ברית המועצות
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הרובאים ה-132   מפקד הארמייה ה-37  מפקד קבוצת הכוחות המרכזית  מפקד חיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
             
 
סרגיי ביריוזוב (ברוסית: Сергей Семёнович Бирюзόв‏; 21 באוגוסט 1904 – 19 באוקטובר 1964) היה קצין, מרשל ברית המועצות ומראשי הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. נהרג במהלך תאונה אווירית ליד בלגרד.
ביוגרפיה

סרגיי ביריוזוב נולד ב-21 באוגוסט 1904 למשפחת סוחרים בכפר במחוז ריאזאן. לאחר סיום בית הספר בשנת 1922 הוא התנדב לצבא האדום. במהלך שרותו הוא למד באקדמיה צבאית על שם פרונזה (סיים בשנת 1937) והתקדם בסולם הדרגות. באוגוסט 1939 הוא מונה למפקד דיוויזיה.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה ביריוזוב לחם עם יחידתו נגד הנאצים. הוא נפצע 5 פעמים ולאור הצלחותיו קודם לראש מטה של ארמייה. באפריל 1943 הוא קודם לראש מטה החזית תחת פיודור טולבוחין. בתפקיד זה הוא כיהן כשנה. באוקטובר 1944 ביריוזוב קודם למפקד ארמייה ומונה לפקד על הארמייה ה-37. הוא השתתף בשחרור סופיה ומונה ליועץ של צבא בולגריה. על תרומתו של שחרור בולגריה ויוגוסלביה מכיבוש גרמני הוענקו לביריוזוב עיטורים של מדינות אלו.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ביריוזוב כיהן במספר תפקידי פיקוד. בשנת 1953 מונה למפקד כוח הכיבוש הסובייטי באוסטריה והונגריה. בשנת 1954 הוא קודם לסגן מפקד כוחות הגנת אוויר. בשנת 1955 לביריוזוב הוענקה דרגת מרשל ברית המועצות במעמד של סגן שר הביטחון של ברית המועצות.
בשנת 1962 קודם ביריוזוב לתפקיד מפקד חיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות. בשנת 1963 הוא מונה לראש המטה הכללי ולסגן ראשון של שר הביטחון.
ב-19 באוקטובר 1964 עמד בראש משלחת צבאית לבלגרד. מטוסו התרסק במהלך ניסיון נחיתה. ביריוזוב נטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.
רייצ'ל מדאו

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1973 (בת 51) קסטרו ואלי, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Rachel Anne Maddow 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת אוקספורד  לינקולן קולג' 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מעסיק:  Air America, MSNBC 
 בן או בת זוג:  סוזן מיקולה 
 פרסים והוקרה:  מלגת רודס (1995) 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  therachelmaddowshow
 טוויטר:  maddow
 www.rachelmaddow.com
 
רייצ'ל מדאו, 2008
רייצ'ל אן מדאו (באנגלית: Rachel Anne Maddow; נולדה ב-1 באפריל 1973) היא מנחת טלוויזיה, פרשנית פוליטית וסופרת אמריקאית, המנחה תוכנית יומית ברשת MSNBC. היא גם בעלת תוכנית רדיו בתחנת "Air America Radio". מדאו היא הלסבית המוצהרת הראשונה להנחות תוכנית מרכזית בשעת פריים-טיים בטלוויזיה בארצות הברית. מדאו ידועה בדעותיה הליברליות.
ביוגרפיה

מדאו נולדה בקסטרו ואלי שבקליפורניה, הנמצאת באזור מפרץ סן פרנסיסקו, סמוך לעיר אוקלנד, למשפחה קתולית. היא בעלת צד יהודי - סבה מצד אביה היה מהגר יהודי ממזרח אירופה, בעוד שסבתה הייתה ממוצא הולנדי. אימה היא ממוצא אנגלי ואירי. היא למדה לתואר ראשון במדיניות ציבורית באוניברסיטת סטנפורד וסיימה אותו ב-1994. לאחר מכן זכתה למלגת רודז היוקרתית והחלה ללמוד ב"לינקולן קולג'" שבאוניברסיטת אוקספורד כעבור שנה. דבר זה הפך אותה ללסבית המוצהרת הראשונה שזכתה במלגה בין-לאומית כזאת. שם סיימה עם דוקטורט בפילוסופיה פוליטית בשנת 2001. לאחר מכן המשיכה לקריירת רדיו במסצ'וסטס.
קריירה טלוויזיונית

ביוני 2005, הפכה לחברת פאנל בתוכנית "Tucker" שהוגשה על ידי טאקר קרלסון בערוץ MSNBC, ושימשה כפרשנית בערוץ CNN וככתבת למגזין להט"בי. לאחר מכן שימשה כמנחה מחליפה למספר תוכניות ברשת.
קריירה טלוויזיונית > The Rachel Maddow Show

באוגוסט 2008 הודיע הערוץ MSNBC כי מדאו תקבל תוכנית משלה, "The Rachel Maddow Show", אשר תחליף את התוכנית "Verdict with Dan Abrams", בשעה 21:00 בערב. התוכנית זכתה לשבחים ממבקרים והייתה מספר פעמים לתוכנית הנצפית ביותר בערוץ. חודש לאחר תחילת שידורה הכפילה התוכנית את מספר צופי הערוץ בשעת שידורה. הנחייתה את התוכנית הפכה אותה ללסבית הראשונה המנחה תוכנית בשעת פריים טיים בארצות הברית.
במחצית חודש מאי 2017, בעיצומן של המחלוקות הסובבות את תקופת נשיאותו של הנשיא טראמפ, MSNBC הפכה לערוץ החדשות הנצפה ביותר בארצות הברית, יותר מאשר CNN ו-Fox News. לשבוע המתחיל ב-15 במאי 2017 תוכניתה של רייצ'ל מדאו הייתה, לראשונה בתולדותיה, תוכנית הטלוויזיה הנצפית ביותר בשידורי הכבלים בארצות הברית, שאיננה תוכנית ספורט.
היא מתגוררת במנהטן וכן מחזיקה בית במערב מסצ'וסטס יחד עם בת זוגה, אותה הכירה בשנת 1999.
הערות שוליים

↑  Congrats to Rachel Maddow, September 8, 2008
↑  Olbermann welcomes Rachel Maddow to msnbc
↑  Joe Otterson, MSNBC Reaches No. 1 for First Time in Weekly Primetime Ratings, Fox News Drops to Third. Variety, May 22, 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334559905171  PLWABN: 9812423165205606  BIBSYS: 1581514964730  GND: 1022390589  ISNI: 0000 0000 5445 6127  LCCN: nr2002008919  MusicBrainz: 0d6ee1e8-0ba2-4585-b056-f52552ee1922  NLK: KAC201909800  NSK: 000763502  RERO: 02-A022401661  SUDOC: 164790527  VIAF: 4863542   WorldCat (עם VIAF): 4863542
ג'ו אלאה

ג'ואנה (ג'ו) איילה אלאה (באנגלית: Joanna (Jo) Ayela Aleh; נולדה ב-15 במאי 1986) או בשמה העברי קסם שוקרון היא שייטת ניו זילנדית-יהודייה, ממוצא ישראלי. היא האלופה האולימפית (לונדון 2012) ואלופת העולם (2013) במפרשית מדגם 470 ואלופת עולם במפרשית מדגם 420 (2007).
קורות חיים

נולדה באוקלנד שבניו זילנד, ליהושע "שוקי" שוקרון מישראל, ולדניאלה אלאה ילידת-בריטניה וחיילת ישראלית לשעבר.
היא החלה להתחרות בשייט כשהייתה בת 10 במפרשית מדגם אופטימיסט. משנת 2009 היא מתאמנת בהדרכתו של נתן הנדלי. כיום, היא לומדת באוניברסיטת אוקלנד הנדסת מכונות.
קריירה > אלופת עולם

באליפות העולם בשיט שנערכה אוקלנד, בשנת 2007 זכתה אלאה במדליית זהב בשיט במפרשית מדגם 420.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היא סיימה אלאה במקום שביעי בשיט בדגם לייזר רדיאל לנשים.
באליפות העולם בשיט שנערכה בהאג, הולנד בשנת 2010 זכתה אלאה במדליית כסף ביחד עם אוליביה פאורי בשיט מפרשית מדגם 470 ובאליפות העולם בשיט שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 2011 היא זכתה במדליית ארד שוב ביחד עם פאורי בשיט מפרשית מדגם 470. באליפות העולם בשיט שנערכה בברצלונה, ספרד במאי 2012 היא סיימה במקום רביעי ביחד עם פאורי בשיט מפרשית מדגם 470.
קריירה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אלאה במדליית זהב ביחד עם פאורי במפרשית מדגם 470, לפני צמד השייטות מבריטניה וצמד השייטות מהולנד.
תארים והישגים

אלאה דורגה במקום הראשון בעולם בשיט מפרשית מדגם לייזר רדיאל ב-5 במרץ 2008.
הערות שוליים

1 2  נרי ברנר, קסם שוקרון הביאה מדליה: "התרגשות גדולה", באתר ynet, 10 באוגוסט 2012
העבודה משחררת

השלט באושוויץ I
השלט המשוחזר בטרזיינשטאט
שלט "העבודה משחררת" במחנה הריכוז זקסנהאוזן
העבודה משחררת (בגרמנית: Arbeit macht frei; נהגה: "אַרְבַּיְיט מַאכְט פְרַיְי") היא אִמרה גרמנית שהתנוססה בשערי מספר מחנות ריכוז נאציים, כחלק ממערך התעמולה הנאצית, הטעייה ואחיזת העיניים שהופנתה כלפי קורבנות גרמניה הנאצית.
מקורות הביטוי והשפעתו עד 1933

האמרה הייתה נפוצה בגרסאות שונות בקרב איכרים גרמנים וגרמנים-שווייצרים כחלק ממוסר העבודה הפרוטסטנטי.
מקורו של הביטוי כפי שהיה מוכר בתחילת המאה ה-20, הוא בשמו של רומן משנת 1873 שחיבר הבלשן הגרמני לורנץ דיפנבאך (Lorenz Diefenbach). במשמעותו המקורית שימש הביטוי ברומן לתיאור הדרך שבה עוברים מהמרים ונוכלים תהליך של "חזרה בתשובה", ואימוץ של נורמות מוסריות של יושר, באמצעות עבודה יצרנית היוצרת ערך ותועלת להם ולסביבתם.
במקביל, ניתן לזהות בביטוי יסודות של רעיונות על ערכה של הפרודוקטיביזציה, ועל ערכה של העבודה במשנות הוגי הדעות במאה ה-19 וברעיונות הסוציאליזם. רעיונות שאומצו בין השאר על ידי הוגי הדעות של הציונות הסוציאליסטית. כך למשל, א"ד גורדון פרסם מאמר שכותרתו "בעבודה לקינו ובעבודה נרפא". כותרת מאמרו של גורדון הייתה פרפרזה או התכתבה עם רעיונות מקובלים באירופה לפני מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1920 נעשה שימוש בביטוי גם על ידי הפסיכיאטר והנוירולוג הצרפתי אוגוסט פורל (Auguste-Henri Forel).
בשנת 1922 הונפקו תעודות חבר חתומות, שנשאו את הביטוי, בידי ארגון לאומני–גרמני בווינה שבאוסטריה.
ממשלת רפובליקת ויימאר אימצה את הביטוי בשנת 1928 כמסר מעודד למדיניות העבודות היזומות שנקטה במטרה להפחית את רמת האבטלה בגרמניה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
בתקופת השלטון הנאצי: 1945-1933

עם עלייתם לשלטון ב-1933 השתמשו הנאצים בביטוי כחלק מתעמולה בדבר הפחתת רמת האבטלה העצומה שהתקיימה בגרמניה.
המפלגה הנאצית אימצה את הסיסמה כמכשיר לעידוד מדיניות הבנייה המסיבית והעבודות הציבוריות היזומות שהנהיגה לאחר עלותה לשלטון.
כאשר הוקמו מחנות הריכוז ומחנות ההשמדה בגרמניה ובמזרח אירופה, הוצבו באחדים מהם שלטים עם סיסמאות תעמולה והטעיה, שאחת הידועות שבהן הייתה "העבודה משחררת". הסיסמאות היו חלק מהתעמולה ומסכת ההטעיה, שכוונה בין השאר לזרוע תקוות שווא בלב הנכנסים למחנה ההשמדה. השלט המסוגנן יצר רושם כי מדובר במחנה עבודה, גם אם בכפייה, ותמורת עבודתם ישוחררו האסירים ביום מן הימים. בפועל, יותר ממחציתם של המגיעים אל מחנות ההשמדה (נשים, ילדים וגברים) ששעריהם נשאו את הסיסמה, נרצחו זמן קצר לאחר הגעתם אל המחנה.
את הכיתוב ניתן לראות על שערי מחנות הריכוז וההשמדה: דכאו, גרוס-רוזן, זקסנהאוזן, גטו טרזיינשטאט ואושוויץ I.
גנבת השלטים בתקופה המודרנית

השלט "העבודה משחררת" שהיה על השער באושוויץ נגנב בידי אלמונים ב-18 בדצמבר 2009, ונמצא לאחר שלושה ימים כשהוא מנוסר לשלושה חלקים. במקומו הוצב שלט חלופי שהיה במחסני המחנה. לאחר מכן שוחזר השלט המקורי והוחזר אל השער.
ב-2014 נעלמה הדלת עליה השלט "העבודה משחררת" משערי מחנה הריכוז דכאו. הדלת הוחלפה ברפליקה. כעבור כשנתיים הדלת נמצאה בנורווגיה והיא הוחזרה למוזאון המחנה, בו מוצגת כיום.
ראו גם

Macht Arbeit Frei?
הערות שוליים

↑  שלמה זנד, היסטוריה בדמדומים, עמ' 68.
↑  א"ד גורדון, "בעבודה לקינו ובעבודה נרפא", הפועל הצעיר, אלול תרע"א (1911).
↑  ראו ישראל גוטמן, חיים שצקר, השואה ומשמעותה, ירושלים: מרכז שזר, עמ' 117.
↑  ראו למשל עדותה של רחל ברנהיים, עגילים במרתף, בתוך: מונקאץ' בתקופת השואה, חיסול הקהילה היהודית, באתר יד ושם
↑  מרדכי אבישי, ללון בדכאו ..., מעריב, 13 באפריל 1980
↑  מחנה המוות באושווינצ'ים, הצופה, 1 ביוני 1943
↑  השלט מאושוויץ אותר חתוך לשלושה; 5 נעצרו, באתר ynet, 21 בדצמבר 2009
↑  ynet, שלט "העבודה משחררת" נגנב ממחנה דכאו, באתר ynet, 2 בנובמבר 2014
↑  Stolen ‘Arbeit Macht Frei’ Gate Returns to Dachau
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558976205171  LCCN: sh99014320  VIAF: 15156372432907542109   WorldCat (עם VIAF): 15156372432907542109 
שער הכניסה למחנה הריכוז דכאו
קולנוע הודי

הקולנוע של הודו או הקולנוע ההודי (מוזכר לעיתים קרובות גם כתעשיית הקולנוע ההודית) מורכב מסרטי קולנוע שהופקו בהודו, אשר השפיעו רבות על הקולנוע העולמי מאז סופה של המאה ה-20. המרכזים העיקריים של הפקת סרטים ברחבי המדינה כוללים את מומבאי, צ'נאי, היידראבאד, ויסקהפטנאם, קוצ'י, קולקטה, בנגלור, בובנשוואר בנגלור, קאטאק, גוואהטי, דלהי, פונה, לאקנאו ונוידה. במשך מספר שנים תעשיית הקולנוע ההודית מדורגת הראשונה בעולם מבחינת תפוקת סרטים שנתית. במונחים של הכנסות כלכליות היא מדורגת במקום השלישי ב-2019, עם סך ברוטו של כ-2.7 מיליארד דולר.
הקולנוע ההודי מורכב מאמנות קולנוע רב-לשונית ורב-תרבותית. בשנת 2019, בוליווד (תעשייה הקולנוע בעיר מומבאי) ייצגה 44% מהכנסות תעשיית הקולנוע, ואחריה תעשיות הקולנוע הטלוגו והטמילית, כל אחת מהן מייצגת 13%, תעשיות הקולנוע מלאיאלאם וקנאדה, מייצגות 5% כל אחת. שפות בולטות נוספות בתעשיית הקולנוע ההודית כוללות בנגלית, מראטית, אודיה, פנג'בי, גוג'ראטי ובהוג'פורי. נכון לשנת 2022, ההכנסות המשולבות של תעשיות הסרטים בדרום הודו עלו על זו של תעשיית הסרטים ההודית הנמצאת במומבאי. בנוסף, נכון לשנת 2022, קולנוע טלוגי מוביל את הכנסות הקופות של הקולנוע ההודי.
הקולנוע ההודי הוא מיזם עולמי, ולסרטיו יש קהל צופים וקהל מעריצים רחב ברחבי דרום אסיה ובעולם כולו. סרטים מודרניים הודיים מדובבים ומתורגמים לשפות רבות, מה שיצר תנועת סרטים פאן-הודית. ההודים הגרים מחוץ להודו מהווים 12% מההכנסות של תעשיית הקולנוע ההודי.
היסטוריה

ההיסטוריה של הקולנוע בהודו משתרעת עד תחילת עידן הקולנוע. מיד לאחר הקרנת התמונות המרגשות של האחים לומייר ורוברט פול בלונדון ב-1896, הפך הקולנוע המסחרי לסנסציה עולמית וסרטים אלה הוצגו בבומביי (כיום מומבאי) באותה שנה.
היסטוריה > סרטים אילמים (1890–1920)

בשנת 1897, מצגת קולנועית של הקולנוען פרופסור סטיבנסון הציגה מופע במה בתיאטרון הכוכבים של כלכותה. במצלמתו של סטיבנסון ובעידודו, הצלם ההודי היראלאל סן צילם סצנות מאותה תוכנית, שהוצגו בתור "הפרח של פרס" (1898). "המתאבקים" (1899), מאת ה. ס. בטבדקר (אנ'), המציג משחק היאבקות בגנים התלויים בבומביי, היה הסרט הראשון שצולם על ידי אדם הודי והסרט התיעודי ההודי הראשון.
הסרטים ההודיים הראשונים באורך מלא שיצאו בהודו היו הסרטים האילמים בשפה המראטהית "שרי פונדליק" (1912, בבימויו של דאדאשב תורן) ו"ראג'ה הרישצ'נדרה" (1913, בבימויו של דבשאב פאלק). שניהם הוקרנו בבכורה בקולנוע קורוניישן בבומביי. כמה חוקרי קולנוע טענו שפונדליק לא היה סרט הודי אמיתי מכיוון שהוא פשוט היה הקלטה של מחזה במה, שצולם על ידי צלם בריטי כשהסרט מעובד בלונדון. לסרט האחרון היה סיפור המבוסס על אלמנטים מאפוסים בסנסקריט, והצלחותיו הביאו רבים לראות בפאלק כחלוץ הקולנוע ההודי.
הסרטים הטמילים המלאים הראשונים, היו גם הם סרטים אילמים, "קיצ'קה ואדהאם" (1917–1918, בבימויו של ר' נטרג'ה מודליאר) ו"ויגאטאקומראן" (1928,בבימויו של ג"ק דניאל מדר). האחרון היה סרט הדרמה החברתית ההודית הראשון והציג את שחקנית הקולנוע הראשונה דלית.
הרשת הראשונה של בתי קולנוע הודיים, תיאטרון מדאן, הייתה בבעלותו של היזם הפרסי ג'משדי פרג'י מדן, שפיקח על ההפקה וההפצה של סרטים עבור הרשת. הסרטים שהוקרנו בה כללו עיבודים קולנועיים מהספרות הפופולרית של בנגל והסרט האילם בשחור לבן מ־1917 סאטיאוואדי ראג'ה הרישצ'נדרה, עיבוד מחודש לסרטו המשפיע של פאלק מ-1913.
בדרום הודו, חלוץ הקולנוע רגפוטאי ונקאיה, שנחשב כאבי הקולנוע הטלוגי, בנה את בתי הקולנוע הראשונים במדרס (כיום צ'נאי), ואולפן קולנוע הוקם בעיר על ידי נטראג'ה מודליאר.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 סרטים צברו פופולריות בהתמדה ברחבי הודו כבידור במחיר סביר להמונים (כניסה במחיר של שש עשרה רופי בבומביי). מפיקים צעירים החלו לשלב אלמנטים מחיי החברה והתרבות ההודית בקולנוע, אחרים הביאו רעיונות חדשים מרחבי העולם. עד מהרה התוודעו הקהל והשווקים העולמיים לתעשיית הקולנוע של הודו.
בשנת 1927 הקימה ממשלת בריטניה, מתוך מטרה לקדם את השוק בהודו של סרטים בריטיים על פני סרטים אמריקאיים, את ועדת החקירה של הקולנוע ההודי. הוועדה כללה שלושה בריטים ושלושה הודים, ובראשם ט. רנגצ'ארי, עורך דין ממדרס. ועדה זו לא המליצה לתמוך בקולנוע הבריטי, במקום זאת היא המליצה על תמיכה בתעשיית הקולנוע ההודית הצעירה.
היסטוריה > סרטים מדברים (שנות ה-30 עד אמצע שנות ה-40)

הסרט הקולי ההודי הראשון היה "עלאם ערה" (1931, בבימויו של ארדשיר אירני). הוא גם הפיק את סרט הקול הראשון של דרום הודו, התמונה המדברת הדו-לשונית טמילית-טלוגית "קאלידאסה" (1931, בבימויו של ה"מ רדי).
"ג'ומאי ששטי" היה הסרט המדבר הבנגלי הראשון. צ'יטטור נגאיה היה אחד מראשוני היוצרים הרב-לשוניים בהודו.
חברת הסרטים של מזרח הודו הפיקה את סרט הטלוגו הראשון שלה, "סביטרי" (1933, בבימויו של ס פולאיה). הסרט קיבל תעודת כבוד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי השני של ונציה.
אולפן הסרטים הראשון בדרום הודו, דורגה סינטון, נבנה בשנת 1936 על ידי נידמרתי סוריאה, בראג'המונדרי, ואנדרה פראדש. הגעתו של הסאונד לקולנוע ההודי השיקה מחזות זמר כמו "אינדרה סבהה" ו"דווי דוויאני", שסימנו את תחילת השיהר והריקודים בסרטים הודיים. עד 1935, הופיעו אולפנים בערים גדולות כמו מדרס, כלכותה ובומביי, כאשר יצירת הקולנוע הפכה לתעשייה מבוססת, המודגמת בהצלחתו של הסרט דבדאס (1935). הסרט הצבעוני הראשון שנוצר בהודו היה קיסאן קניה (1937, בבימויו של מוטי ב.).
סרט מסאלה ההודי – מונח המשמש לסרטי ז'אנר מעורבים המשלבים שירה, ריקודים, רומנטיקה ועוד – נוצר בעקבות מלחמת העולם השנייה. במהלך שנות ה-40, הקולנוע בדרום הודו היווה כמעט מחצית מאולמות הקולנוע של הודו, והקולנוע הפך להיות מכשיר לתחייה תרבותית. איגוד התיאטרון העממי ההודי (IPTA), תנועת אמנות בעלת נטייה קומוניסטית, החלה להתגבש במהלך שנות ה-40 וה-50. תנועת ה-IPTA הדגישה את הריאליזם בסרטים "אמא הודו" ו"פיאסה", שעד היום נחשבות בין ההפקות הקולנועיות המוכרות ביותר בהודו.
לאחר קבלת העצמאות, החלוקה של הודו ב-1947 חילקה את נכסי האומה ומספר אולפנים עברו לפקיסטן. ממשלת הודו הקימה חטיבת סרטים ב־1948, שהפכה בסופו של דבר לאחת מיצרניות הסרטים הדוקומנטריים הגדולים בעולם עם הפקה שנתית של למעלה מ-200 סרטים דוקומנטריים קצרים, שכל אחד מהם יצא ב-18 שפות עם 9,000 יציאות לבתי קולנוע קבועים ברחבי המדינה.