stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קדיש (משה גרשוני)
היסטוריה

בשנת 1984 יצר משה גרשוני 14 סדרות של הדפסי רשת ו-8 תחריטים במסגרת הזמנה של סדנת ההדפס ירושלים לעבוד בה. סדרת התחריטים, שנקראה "קדיש", התבססה על פסוקים מתוך תפילת הקדיש, כאשר כל הדפס מתייחס לתואר אחר של האל - "יִתְבָּרַךְ", "וְיִשְׁתַּבַּח", "וְיִתְפָּאַר", "וְיִתְרוֹמַם", "וְיִתְנַשֵּׂא", "וְיִתְהַדָּר", "וְיִתְעַלֶּה", ו-"וְיִתְהַלָּל".
פלטות התחריט הגדולות הודפסו בסדנה על ידי ברבי קרביץ והם הוצגו לראשונה בתערוכת היחיד של משה גרשוני שהתקיימה בשנה זו בסדנה. מאז, הוצגה הסדרה מספר פעמים בתערוכות בישראל. בין היתר הוצגו הדפסים מן הסדרה בתערוכת היחיד של גרשוני במוזיאון ישראל (1986). מספר לא ידוע של הדפסים הוצגו בתערוכה "הדפס מתוך הדפס" במוזיאון תל אביב לאמנות (1986). ארבעה הדפסים ("ויתהדר", "ויתעלה", "וישתבח", "ויתרומם") הוצגו בתערוכה "חותם הדפס" במוזיאון ישראל (1994). 2 הדפסים ("ויתפאר", "ויתנשא"), הוצגו בתערוכה "מילים רצות" שהתקיימה בסדנת ההדפס (2002). כמו כן הוצגו הדפסים בתערוכה "100 יצירות מופת על נייר" (1999) במוזיאון ישראל, בתערוכה הרטרוספקטיבית של גרשוני במוזיאון תל אביב לאמנות (2010). הסדרה הוצגה במלואה בתערוכה "מעבר לזיכרון" (2012) במוזיאון על התפר. וכן בתצוגה "חדר אמן" (2015) של גרשוני במוזיאון ישראל. בשנת 2017 הוצגה הסדרה בתצוגה שנפתחה במוזיאון תל אביב לאמנות לרגל 30 לפטירתו של גרשוני.
הסדרה נמצאת בכמה אוספים ציבוריים כגון אוסף מוזיאון ישראל, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, אוסף המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות בפריז, צרפת והמוזיאון היהודי של ניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 1997 חזר גרשוני לנושא הקדיש, אז יצר ספר-אמן בשם זה אשר התבסס על פואמה מאת אלן גינסברג.
תיאור

שמונת ההדפסים הודפסו במהדורה של 25 עותקים (כ"א), בעזרת טכניקות מגוונות שכללו תצריב, אקווטינטה, אקווטינטת סוכר, עיפרון חשמלי ושעווה רכה. גודל הפלטה של הדימוי היא בגובה 76 ס"מ וברוחב 79 ס"מ והוא מודפסת על ניירות מסוג "ארש" (Arches) או "גוארו" (Guaro) שגובהו 77 ס"מ ורוחבו 81 ס"מ.
המוטיב המרכזי בסדרה הוא פרח הרקפת, המופיע כרישומים אקספרסיביים, ומאזכרים לפעמים גם להבות אש או אברי מין גבריים. בעוד מרבית עבודותיו מראשית שנות ה-80 הדגישו את העיסוק במוטיבים לאומיים, הרי שבתקופה זו החלו להיכנס אל עבודותיו מוטיבים מן המסורת היהודית. "בעיקרון זהו סיכום של שנה וחצי של התעסקות בנושא הרקפות האלה, הקשורות הן למוטיבים לאומיים והן לאפשרויות ציוריות", הסביר גרשוני. עם זאת הוסיף גם כי "בהחלט הייתה לי הרגשה שאני יוצר מעין מצבה, בייחוד בסדרה של שמונת התחריטים, בהם מופיעות שמונה המילים של הקדיש. הרקפות שולבו במוטיבים נוספים כגון כתם עיגולי דמוי "מנהרה", סימני שאלה ועוד, מוטיבים אלו, שהופיעו ביצירתו בתקופה זו, הפכו למרכזיים ביצירתו של גרשוני.
לצד המוטיבים האיקונוגרפיים, העבודות עושות שימוש בצבעוניות לבנה ושחורה כביטוי דיאלקטי של אור וחושך ושל חיים ומוות. בייחוד בולט הדבר בהדפס האחרון בסדרה - "ויתהלל" - בו מאכלסים עלי רקפת את רוב הפורמט. דרך עלים אלו נשקף אור בהיר, אשר מהווה ניגוד לשוליים הכהים של ההדפס.
גלריה

גרשוני בעבודה על "קדיש" בסדנת ההדפס ירושלים
הערות שוליים

↑  ראו: אברמסון, לארי (אוצר), גרשוני בסדנת ההדפס ירושלים, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 1984 (ללא מספרי עמודים)
↑  ראו: צלמונה, יגאל (אוצר), "במראה ובחידות", משה גרשוני: 1986-1980, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1986.
↑  פרי -להמן, מאירה (אוצרת), חותם הדפס: עשרים שנה לסדנת ההדפס, ירושלים, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1994
↑  מנור-פרידמן, תמר (אוצרת), מילים רצות: על הכתב בהדפס, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 2002
↑  אתגר, רפי (אוצר), מעבר לזיכרון, מוזיאון על התפר, ירושלים, 2012
↑  ראו: צלמונה, יגאל, "במראה ובחידות", משה גרשוני: 1986-1980, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1986. (ללא מספרי עמודים)
↑  אברמסון, לארי, "שיחה עם גרשוני", גרשוני בסדנת ההדפס ירושלים, סדנת ההדפס ירושלים, 1984. (ללא מספרי עמודים)
↑  ראו: עפרת, גדעון, 100 שנות אמנות הדפס בישראל, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים, 2015, עמ' 182-181.
↑  ראו: Apter-Gabriel, Ruth, "Moshe Gershuni's Retern to Print Making: The Kaddish Series", in: The Israel Museum Journal, VI, Spring 1985, pp. 67-70
| משה גרשוני |
| --- | --- | --- |
| פיסול | הנייר נראה לבן מבחוץ אבל בפנים הוא שחור (1970) • אבי זקני (1970) • יד ענוגה (1978) • מי ציוני ומי לא (1979) • בדם ליבי  (1980) • אטימה אדומה: תיאטרון (1980) • חייל! חייל! (1981) • תשיר, חייל: (1981) • איזה חייל נהדר (1982) • ח"י רקפות (1984) • אבינו מלכנו (1984) • קדיש (1984) • יצחק יצחק (1985) • במראה ובחידות (1986) • י"ג תחריטים לשירי חיים נחמן ביאליק (1987) • בודפשט (1988-1987) • צדק לפניו יהלך (1988-1987) • ללא כותרת (מגן דוד שחור) (1992) • ללא כותרת (אל מלא רחמים) (1996-1995) |  |
קאופרינג

| --- | --- |
סמל קאופרינגסמל קאופרינג

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  בוואריה בוואריה
 שטח:  17.68 קמ"ר
 גובה:  585 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  10,388 (31 בדצמבר 2022)
 קואורדינטות:  48°05′00″N 10°53′00″E﻿ / ﻿48.083333333333°N 10.883333333333°E﻿ / 48.083333333333; 10.883333333333 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.kaufering.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניקאופרינג(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניקאופרינג(למפת בוואריה רגילה) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניהקאופרינג(למפת בוואריה מוגדלת) מינכן נירנברג אאוגסבורג וירצבורג רגנסבורג אינגולשטאדט פירט ארלנגן ביירוית במברג צ'כיה אוסטריה שווייץ באדן וירטמברג  הסן תורינגיה סקסוניהקאופרינג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קאופרינג (בגרמנית: Kaufering) היא עירייה במחוז לנדסברג בבוואריה שבגרמניה. היא שוכנת על נהר לך.
היסטוריה

המקורות העתיקים ביותר הדנים בקאופרינג הם מהמאה ה-6. באותה תקופה התקדמו שבטים גרמאניים לדרום גרמניה והקימו את העיירה על הלך. הבכור בשבט נקרא כנראה Kufo, והסיום -ing של השם מציין את המקור הגרמני. עם הזמן צצו שמות המקומות Kiviringin, Kiviringen, Chuferingen, Kuferingen ו-Kofringen.
האזכור המתועד הראשון של העיירה קאופרינג מתוארך לשנת 1033. באותה תקופה רכש המנזר הבנדיקטיני Benediktbeuern אחוזה בעיירה.
היסטוריה > ימי הביניים

בימי הביניים הייתה קאופרינג בבעלות בית ולף. הדוכס הבווארי ולף החמישי מת בשנת 1120 בטירת קאופרינג, שאורוותיה ליד הכנסייה. נציג המשפחה, היינריך האריה, שהקים את מינכן והרס את גשר פרייזינגר איסר, העביר את תוואי הזלצשטראסה מקאופרינג במעלה הנהר, מה שהוביל להופעתה של העיירה השכנה לנדסברג אם לך. כתוצאה מכך, טירת קאופרינג איבדה את חשיבותה. התפתחותה של העיירה הואטה עקב העברת דרך המלח.
היסטוריה > המאה ה-19

הקמת מסילת הברזל ב-1872 הביאה לעלייה בהתפתחות הקהילה. קו הרכבת לא עבר דרך עיר המחוז השכנה, מה שהפך את קאופרינג לתחנת רכבת חשובה. נפגשים שם המסלולים מינכן-בוכלו (Buchloe), בובינגן-קאופרינג וקאופרינג-לנדסברג אם לך.
היסטוריה > המאה ה-20

ב-1944, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, נבנה סביב לנדסברג וקאופרינג מתחם מחנה הלוויין קאופרינג ובו אחד עשר מחנות I עד XI, מה שהפך אותו למתחם מחנות הריכוז הגדול ביותר ברייך הגרמני. מחנות הלוויין של מחנה הריכוז נשאו את השם "קאופרינג". ב-18 ביוני 1944 הגיע המשלוח הראשון עם 1,000 אסירים ממחנה אושוויץ למחנה המשנה קאופרינג השלישי. במסגרת פרויקט החימוש "רינגלטאוב" היו אמורים אסירי מחנות הריכוז לבנות שלושה בונקרים תת-קרקעיים ענקיים לייצור מטוס הקרב מסרשמיט Me 262. עד 9 במרץ 1945, כומר מחנה הריכוז לוקסמבורג ז'ול יוסט רשם 28,838 אסירים יהודים במחנות הלוויין. בגלל הלינה הבלתי אנושית, רעב, קור, מחלות כמו טיפוס וניצול באמצעות השמדה באמצעות עבודה, כינו האסירים את מחנות הריכוז קאופרינג "משרפות קרות". עד סוף אוקטובר 1944 נשלחו מי שלא יכלו לעבוד עוד לאושוויץ ולתאי הגזים באושוויץ-בירקנאו. מנובמבר 1944 לא גורשו אסירי מחנה הלוויין קאופרינג אלא מתו במחנה. הגופות נקברו בקברי אחים באזור. בשלב האחרון של השואה, אסירי מחנות הריכוז הועברו לכיוון דכאו בצעדות מוות. הניצולים הנותרים שוחררו על ידי הצבא האמריקני ב-27 באפריל 1945. בקתות העפר והצריפים ששרדו בתת-מחנה קאופרינג VII - Erpfting הם אנדרטאות. שרידי רצפה וצינורות מעטים נותרו ממתחם מחנה קאופרינג.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוקם מחנה פליטים גדול בין תחנת הרכבת למרכז העיר העתיקה. מסוף שנות ה-40 נבנה בו יישוב, ממנו יצאה נויקאופרינג (הידועה גם כקאופרינג-מערב) של היום.
היסטוריה > המאה ה-21

ב-11 בספטמבר 2008, לרגל יום השנה ה-975, הוכרזה קאופרינג כעיר שוק על ידי ממשלת מדינת בוואריה.
אוכלוסייה

בין 1988 ל-2019, הקהילה גדלה מ-8,243 ל-10,251, כלומר ב-24.4%. נכון ל-22 בפברואר 2023 מנתה קאופרינג 10,428 תושבים.
אנשים בולטים

אנדראס מקלר (נולד ב-1958), עורך גרמני
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4097729-8  LCCN: n93005287  NKC: ge624907  VIAF: 124481942   WorldCat (עם VIAF): 124481942 
החלק הישן של קאופרינג, מצפון מערב
קדיש (אלבום)

קדיש או Kaddish הוא אלבום האולפן המלא הראשון של להקת האקסטרים מטאל הישראלית Salem, אשר יצא בשנת 1994. זהו אלבום קונספט המוקדש לנושא השואה. ב-2011 הוציאה סיילם מחדש את האלבום בלייבל Raven Music, עם חוברת דיסק חדשה, קטע אינסטרומנטלי חדש וסדר שירים שונה.
סקירה אמנותית

"קדיש" הוא אלבום קודר וכבד מאוד, המעביר את מסר הכאב והסבל באמצעות צרחות ומוזיקה כבדה, אטית, רועשת ובלתי מלודית (דום מטאל). התמונות בחוברת המלים המצורפת לאלבום הן תמונות אשר צולמו בגטאות ובמחנות ההשמדה, חלקן תמונות זוועה.
האלבום נפתח בשיר "The Fading" ("הדהייה"), המעביר באמצעות הקצב האטי שלו, המוזיקה הכבדה והקודרת את מסר הדהייה - המוות האטי. הדובר בשיר הוא ניצול שואה שנזכר ברגעי האימה. The Fading שודר בתוכנית המטאל "הדבנגרז בול" של ערוץ MTV, ובעקבותיו דורגה הלהקה כאחת מעשר הלהקות המבטיחות בעולם המטאל על ידי MTV והמגזין "קראנג".
בדומה ל-The Fading, גם שיר הנושא, "Kaddish" ("קדיש"), הוא אטי וחסר מלודיה במיוחד, וגם בו הדובר הוא ניצול שואה, אלא שהפעם הוא מתאבל על קרוביו שנספו. בשיר, אשר נכתב כולו (בדומה לשאר שירי הלהקה) באנגלית, זועק הסולן זאב טננבוים משפט אחד בעברית: "אלוהים, איפה טעינו? מה חטאנו?".
שיר נוסף שיש לציין באלבום הוא "Eyes to Match a Soul" ("עיניים שיתאימו לנשמה"), והוא בולט בכך שהוא מלודי יחסית לשאר האלבום, ומכיל גם שירה נקייה במקביל לגראולינג.
השיר המפורסם ביותר מהאלבום הוא העיירה בוערת - שיר שמילותיו נכתבו בשנת 1938 על ידי המשורר מרדכי גבירטיג בעקבות פרעות פטישיק ועוסק בשריפתה של עיירה יהודית. זהו השיר העברי היחיד של סיילם. מבחינה מוזיקלית, העיירה בוערת שונה בתכלית משאר שירי האלבום: הוא נפתח בפתיחה אינסטרומנטלית מלודית עצובה, ממשיך בשירה נקייה ובסולו מלודי של גיטרה חשמלית, אשר בעצם חוזר על התווים של הזמר, ורק לקראת הסוף השיר עובר לסגנון האלבום - הקצב מואט והשירה הנקייה מתחלפת בצרחות הכאב של הסולן זאב טננבוים.
ל"העיירה בוערת" צורף וידאו קליפ המורכב מסרטונים שצולמו במחנות השמדה. פרסום השיר והקליפ עוררו מהומה בישראל על רקע הדרך הבלתי רגילה שבה בחרו חברי הלהקה להנציח את זכר השואה ואף נערך על כך דיון בכנסת.
רשימת השירים (לפי ההוצאה המחודשת)

The Fading‏ (4:31)
Above the Ground‏ (4:54)
Eyes to Match a Soul‏ (5:31)
Kaddish‏ (8:13)
Fear of the Future‏ (4:04)
Dying Embers‏ (5:47)
Desert Prayer‏ (1:06)
The Edge of the Void‏ (3:15)
Ha'ayara Bo'eret‏ (5:28)
The One that No One Knows‏ (5:00)
מבצעים

זאב טננבוים - שירה
מיכאל גולדשטיין - גיטרה בס
ליאור מזרחי - גיטרה
גיורא הירש - גיטרה
אמיר נויבך - תופים, קלידים, שירה
ראו גם

אפר ואבק
קרבות נהר איזונצו

קרבות נהר איזונצו היו שנים-עשר קרבות עקובים מדם שניטשו במסגרת החזית האיטלקית במלחמת העולם הראשונה, בין האימפריה האוסטרו-הונגרית ובין ממלכת איטליה, החל מהקרב הראשון על האיזונצו ב-23 ביוני 1915 ועד לקרב קפורטו בספטמבר 1917. הקרבות מכונים על שם נהר איזונצו (בסלובנית נקרא הנהר בשם סוצ'ה), הזורם בחלקה הצפוני-מזרחי של איטליה, מהרי האלפים דרומה לכיוון הים האדריאטי, ושלאורכו התנהלו הקרבות. בקרב השנים-עשר, קרב קפורטו, הוכרעה סדרת הקרבות לטובת אוסטרו-הונגריה, בסיוע נרחב של צבא הקיסרות הגרמנית.
רקע

עם פרוץ המלחמה בקיץ 1914, לא הצטרפה איטליה לבעלות בריתה מן הברית המשולשת שנחתמה ב-1882, האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית. איטליה טענה כי הברית היא הגנתית בטבעה ולכן התוקפנות של אוסטרו-הונגריה, שהכריזה מלחמה על סרביה, איננה מחייבת אותה לקחת חלק במלחמה. לאיטליה הייתה עוינות רבת שנים עם אוסטרו-הונגריה, מאז קונגרס וינה משנת 1815 בתום המלחמות הנפוליאוניות, שבעקבותיו הועברו אזורים בצפון איטליה לאוסטרו-הונגריה. יתר על כן, בשנות ה-80 של המאה ה-19 נוסדה תנועה בשם 'איטליה הבלתי משוחררת' (Italia irredenta) שתבעה את האזורים הצפוניים, המיושבים באיטלקים, מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובעיקר את אזור מישור החוף של הים האדריאטי ושטחה של טירול האיטלקית – דרום טירול (כיום הנפות של טרנטו ודרום טירול שבצפון איטליה) – חצי האי איסטריה ונמל טריאסטה, הערים גוריציה וגרדיסקה, וצפונה של דלמטיה. בראשית המאה ה-20 זו הפכה לתביעה פוליטית של ממש ולמטרתה העיקרית של המלחמה עבור האיטלקים, בדומה למה שאירע בחבל אלזס-לורן באזור הגבול שבין הקיסרות הגרמנית וצרפת.
מדינות ההסכמה קיימו מגעים חשאיים עם הממשלה האיטלקית לגבי הצטרפות ממלכת איטליה לכוחותיהן, וביום 26 באפריל 1915 נחתמה ברית לונדון, שבה השתחררה איטליה מן ההתחייבויות לברית מדינות המרכז והצטרפה למדינות ההסכמה. ביום 23 במאי 1915 הכריזה איטליה מלחמה על אוסטרו-הונגריה, וזאת לאחר שהייתה נייטרלית מאז פרוץ המלחמה באירופה.
החזית האיטלקית מתייחסת לסדרת קרבות שנערכו בין הצבאות של אוסטריה-הונגריה ושל איטליה ובנות בריתן, בצפון איטליה, בין השנים 1915–1918. על אף שאיטליה קיוותה לפתוח במלחמה בהפתעה, תוך שהיא ממהרת לכבוש ערים אוסטריות אחדות, המלחמה עברה מיד למלחמת חפירות, בדומה למה שהתרחש באותה שעה בחזית המערבית. עוד לפני קרבות איזונצו יצא צי המלחמה הקיסרי האוסטרו-הונגרי כדי להפציץ את החוף המזרחי האיטלקי, בין ונציה וברלטה. הצי האיטלקי הופתע, וכמעט שלא ביצע פעולות נגד, ואת התקפותיו עצר הצי הקיסרי האוסטרו-הונגרי ללא כל אבדות.
הקרבות

הגנרלים האיטלקים שילחו עוד ועוד התקפות באותו מבנה אחיד, בהם הסתערו חיילים איטלקים מלמטה על עמדות מבוצרות ונקטלו באמצעות אש מקלעים. מיוני 1915 עד ספטמבר 1917 נערכו אחד-עשר קרבות על האיזונצו שגבו מהאיטלקים כ-150,000 הרוגים, וההישג היחידי היה כיבוש העיר גוריציה בקרב השישי על האיזונצו באוגוסט 1916. עם זאת הדיווחים שהועברו על ידי ראש המטה הכללי האיטלקי לואיג'י קאדורנה לעורף (הן למלך והן לציבור) סיפרו רק על הצלחות וניצחונות.
סדרת קרבות האיזונצו הסתיימו בניצחון אוסטרו-הונגרי מכריע בקרב קפורטו.
צומת עין אפק

| --- | --- |
 מיקום:  קריית ביאליק,  קריית מוצקין
 כבישים בצומת:    כביש 4   כביש 7911
 אתרים סמוכים:  שמורת עין אפק
 קואורדינטות:  32°51′02″N 35°05′37″E﻿ / ﻿32.850631111111°N 35.093536111111°E﻿ / 32.850631111111; 35.093536111111
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) צומת עין אפק(למפת הגליל המערבי רגילה) צומת עין אפק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת עין אפק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת עין אפק
 
צומת עין אפק 2019, בעת עבודות סביב הצומת
צומת עין אפק הוא צומת מרכזי בצפון הקריות. הצומת מקשר בין כביש 4 בציר עכו-חיפה לכניסות לקריית ביאליק (כביש 7911) ולקריית מוצקין. מן הצומת ניתן להגיע לשמורת עין אפק, שכונת אפק ושכונת נאות אפק בקריית ביאליק, ובקריית מוצקין לשכונת נווה גנים ולחלקה הצפוני של העיר. בצומת ממוקמת תחנת מטרונית הנקראת "תחנת עין אפק".
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנויה (ספר)

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  ג'וזף פיינדר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  426
 הוצאה בעברית
 תרגום:  שרון פרמינגר
 
פרנויה (באנגלית: Paranoia) הוא ספר רומן ופרוזה שכתב ג'וזף פיינדר. הספר נחשב לאחד הספרים המצליחים והמזוהים ביותר עם פיינדר. והוא אף היה ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
תקציר עלילה

כשהבוס של אדם קסידי, עובד זוטר בקונגלומרט היי-טק ווייט טלקום, תופס אותו במעילה קלה, הוא מותיר בידיו ברירה: לעמוד לדין בשורה של עבירות חמורות, או לחדור במסווה לצמרת של החברה המתחרה טריון ולספק מידע פנימי על מוצריה. קסידי בוחר באפשרות השנייה. מצויד בהמלצות פיקטיביות המציגות אותו כשחקן מרכזי בזירת ההיי-טק הוא מקבל תפקיד בכיר בטריון, ועד מהרה נטמע בשורותיה. הנאמנות הכפולה, סיפור אהבה לוהט עם אחת העובדות הבכירות בטריון ויחסיו המורכבים של קסידי עם אביו הזקן הופכים את חייו למערבולת של מתח ושקרים, המגיעה לשיאה כאשר הוא חודר לקודש הקודשים של טריון וגונב סודות מקצועיים מהבוסים החדשים שלו. אבל כשקסידי מנסה להשתחרר מהמפעילים שלו, הוא מגלה שהסיוט רק מתחיל...
עיבוד קולנועי

באוגוסט 2013 יצא לאקרנים הסרט "פרנויה", בכיכובם של ליאם המסוורת' כאדם קאסידי, אמבר הרד כאמה ג׳נינגס, האריסון פורד כג'וק גודארד וגארי אולדמן כניקולס ווייט.
קוד אפוקליפסה

| --- | --- |

 בימוי:  ואדים שמליוב 
 הופק בידי:  סרגיי ז'יגונוב, Irakli Karbaya 
 תסריט:  ואדים שמליוב 
 שחקנים ראשיים:  אנסטסיה זבורוטניוק  ונסן פרז  ולדימיר מנשוב  אלכסיי סרבריאקוב  טרונד ליונגבו  אולג סטפן  בוריס טוקארב
 מוזיקה:  דמיטרי דנקוב
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הקרנת בכורה:  2007 
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  15 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
קוד אפוקליפסה (ברוסית: Код Апокалипсиса) הוא סרט פעולה רוסי משנת 2007. מלבד רוסיה, הצילומים נערכו בצרפת, איטליה, נורווגיה, מלזיה ואוקראינה. בנוסף, נערכו מספר סצנות באיי Alvøen ובפיורדים של אורלנד.
עלילה

המחבל ג'פאד בן זיידי גונב ארבע פצצות גרעין מצוללת אמריקאית ששקעה ומסתיר אותן בארבע ערים מרכזיות ברחבי העולם. את הפצצות ניתן לנטרל באמצעות קוד בן 11 ספרות. זיידי מת ושותפו, שכונה "המוציא להורג", עומד להפעיל את הפצצות. הוא נרדף על ידי שירות הביטחון הפדרלי ועל ידי הסוכנת מארי שחדרה בעבר לארגונו של זיידי.
שחקנים ודמויות

אנסטסיה זבורוטניוק - מארי
ונסן פרז - לואי
ולדימיר מנשוב - חאריטונוב
אלכסיי סרבריאקוב - סרגיי
טרונד ליונגבו
אולג סטפן
בוריס טוקארב
הערות שוליים

↑  Kod apokalipsisa (Apocalypse Code) (2007)
↑  "Western Norway Film Commission". אורכב מ-המקור ב-2007-08-03. נבדק ב-2007-09-10.
קרביד

סידן קרביד
בכימיה, למושג קרביד (Carbide) שלוש משמעויות שונות:
היון הרב-אטומי C22-, שבו יש קשר קוולנטי משולש בין שני אטומי הפחמן.
היון החד-אטומי C4-, שהוא בסיס חזק בצורה בלתי רגילה. הוא יכול להתאחד עם ארבעה פרוטונים וליצור מתאן, כך:
סגסוגת שמכילה פחמן או מוליך למחצה.
דוגמאות לתרכובות של קרביד

נתרן קרביד (Na2C2)
צורן קרביד (SiC)
טונגסטן קרביד (WC)
תכונות

בתנאי STP (לחץ וטמפרטורה סטנדרטיים), קרבידים מתכתיים מגיבים עם מים ויוצרים תחמוצות ומימות ולפעמים גז אצטילן, כך:
CaC2 + 2H2O → C2H2 + Ca(OH)2
מנורות קרביד הן מקור חשוב לתאורה תת-קרקעית ניידת במכרות ומערות. בעבר מנורות אלו היו מקור האור במגדלור, כאשר הוסיפו מים לסידן קרביד והבעירו את האצטילן שנוצר. 
תאורת גז שמבוססת על אצטילן שנוצר מקרביד שימשה בתים רבים לפני המצאת נורת הלהט.
קוביית נקר

קוביית נקר משמאל, קובייה בלתי אפשרית מימין.
זוהי דוגמה לשתי קוביות נקר זהות, זו משמאל מציגה אובייקט (פס כחול) שנכנס "למטה מלמעלה" ואילו זו מימין מציגה את האובייקט נכנס "מעלה מלמטה" שמראה כיצד התמונה יכולה לשנות את הפרספקטיבה שלה פשוט על ידי שינוי איזו פאה (מקדימה או מאחור) מופיעות מאחורי האובייקט המתערב.
קוביית נקר (באנגלית: Necker cube) היא אשליה אופטית שפורסמה לראשונה בשנת 1832 על ידי הקריסטלוגרף השווייצרי לואי אלברט נקר. זוהי ציור דו־ממדי פשוט של קובייה ללא רמזים חזותיים לגבי הכיוון שלה, כך שניתן לפרש אותה כקוביה שפאתה הקדמית, הפונה לכיוון הצופה, היא הריבוע השמאלי התחתון או הריבוע הימני העליון.
דו משמעות

קוביית נקר היא ציור דו-משמעי.
כל חלק בתמונה הוא מעורפל בפני עצמו, אך מערכת הראייה האנושית בוחרת פרשנות של כל חלק שהופכת את השלם לעקבי. קוביית נקר משמשת לפעמים לבדיקת מודלים ממוחשבים של מערכת הראייה האנושית כדי לראות אם הם יכולים להגיע לפרשנויות עקביות של התמונה באותו אופן שבו עושים בני אדם.
בני אדם אינם רואים בדרך כלל פרשנות לא עקבית של קוביית נקר. קובייה שהקצוות שלה מצטלבים בצורה לא עקבית היא דוגמה לאובייקט בלתי אפשרי, במיוחד קובייה בלתי אפשרית (השווה משולש פנרוז).
עם הקובייה בצד שמאל, רוב האנשים רואים את הפאה השמאלית התחתונה כנמצאת מקדימה רוב הזמן. ייתכן שהסיבה לכך היא שאנשים רואים עצמים מלמעלה, כשהצד העליון גלוי, הרבה יותר מאשר מלמטה, כשהחלק התחתון נראה, כך שהמוח "מעדיף" את הפרשנות שהקוביה נראית מלמעלה.
ישנן עדויות לכך שעל ידי התמקדות בחלקים שונים של הדמות, ניתן לכפות תפיסה יציבה יותר של הקובייה. החיתוך (החלק המשותף) של שתי הפאות המקבילות למתבונן יוצר מלבן, והקווים המתכנסים בריבוע יוצרים "צומת y" בשתי הצלעות הנגדיות באלכסון. אם מתבונן מתמקד ב"צומת ה-y" העליון, הפאה השמאלית התחתונה תיראה מלפנים. הפאה הימנית העליונה תיראה מלפנים אם העיניים מתמקדות בצומת התחתון. מצמוץ תוך כדי התפיסה השנייה כנראה יגרום למתבונן לעבור לתפיסה הראשונה.
אפשר לגרום למעבר להתרחש על ידי התמקדות בחלקים שונים של הקובייה. אם רואים את הפירוש הראשון מימין אפשר לגרום למעבר לשני על ידי התמקדות בבסיס הקובייה עד שהמעבר יתרחש לפירוש השני. באופן דומה, אם רואים את הפירוש השני, התמקדות בצד השמאלי של הקובייה עלולה לגרום למעבר לראשון.
קוביית נקר שפכה אור על מערכת הראייה האנושית. התופעה שימשה עדות לכך שהמוח האנושי הוא רשת עצבית עם שני מצבים יציבים שונים הניתנים להחלפה. סידני ברדפורד, עיוור מגיל עשרה חודשים שראייתו חזרה אליו בעקבות ניתוח בגיל 52, לא תפס את העמימות שחווים צופים נורמלים, אלא תפס רק תמונה שטוחה.
במהלך שנות ה-70, ניתנו לסטודנטים לתואר ראשון במחלקה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת סיטי, לונדון, משימות שנועדו למדוד את אוריינטציות המופנמות-מוחצנות שלהם על ידי מדידת הזמן שלקח להם לעבור בין התפיסה הקדמית והאחורית של קוביית נקר.
נקודת מבט לכאורה

ניתן לשנות את הכיוון של קוביית נקר גם על ידי שינוי נקודת המבט של הצופה. כאשר רואים מלמעלה, פאה אחת נוטה להיראות קרוב יותר; ולעומת זאת, כאשר רואים מנקודת מבט שנמצאת למטה, פאה אחרת נראית קרובה יותר.
בתרבות הפופולרית

קוביית נקר נדונה במידה כזו ברומן המדע הבדיוני של רוברט ג'יי סוייר משנת 1998, Factoring Humanity, עד ש"לנקר" הופך לפועל, כלומר להניע את המוח של אדם לעבור מנקודת מבט או תפיסה אחת לאחרת.
קוביית נקר משמשת כדי להמחיש כיצד לערפדים ברומני המדע הבדיוני של פיטר ווטס ראיה עיוורת (2006) ו-Echopraxia (2014) יש כישורי זיהוי דפוסים מעולים. אחת הראיות היא שערפדים יכולים לראות את שתי הפרשנויות של קוביית נקר בו זמנית, מה שמבדיל אותם מהאנושות הנורמלית.
ראו גם

אמביגרמה
פראידוליה
הערות שוליים

↑  Gregory, R. (August 2004). "The Blind Leading the Sighted: An Eye-Opening Experience of the Wonders of Perception" (PDF). Nature. 430 (7002): 836.
↑  Lindauer, Martin S.; Reukauf, Lynn C. (1971). "Introversion-extraversion and figure-ground perception". Journal of Personality and Social Psychology (באנגלית). 19 (1): 107–113. doi:10.1037/h0031103. ISSN 1939-1315.
קוד QR

קוד QR לדוגמה, הקוד מפנה לעמוד הבית של ויקיפדיה העברית
קוֹדָר או קוד QR (באנגלית: Quick Response Code) הוא מעין ברקוד דו-ממדי, שבו מקודד מידע טקסטואלי בצורה גרפית. הקוד הומצא ביפן בשנת 1994 על ידי דנסו, חברה בת של קונצרן טויוטה, כקוד לפיענוח מהיר, ושימש תחילה לקידוד חלפים ולפענוח על ידי רובוטים בפסי ייצור. מאז נפוץ השימוש בקוד גם מעבר לתעשייה, בזכות היכולת המהירה להשגת מידע, והקיבולת הגדולה יחסית של נתונים שהוא יכול להכיל (עד 4,296 תווים אלפאנומריים).
שימושים

בתחילת העשור השני של המאה ה-21 נפוץ השימוש בקוד בכל העולם, וטלפונים חכמים הפכו לאמצעי הקלט העיקרי של הקוד באמצעות המצלמה הנכללת בהם. הקודים מוצגים בכתבות עיתון, פרסומות, שלטי חוצות, כרטיסי ביקור ואף באתרי אינטרנט או אפליקציות.
חברות המפרסמות מוצר או אירוע נוהגות לכלול קוד QR בפרסומות המודפסות ברחוב או בעיתון. אפליקציות לאנדרואיד או לאייפון, המפורסמות באתרי אינטרנט ובלוגים כוללות קוד QR המאפשר התקנת האפליקציה בעזרת סריקה של מסך מחשב. אנשים נוהגים להדפיס קוד QR על כרטיסי ביקור המאפשר הזנה של כל נתוני כרטיס הביקור, כגון השם, הטלפון, וכתובת הדוא"ל ישירות לרשימת אנשי הקשר של עמיתיהם.
דיסקיות לזיהוי וניהול נכסים וציוד בתעשייה וארגונים, אשר עשויות מחומרים עמידים כמו מתכת ופלסטיק, מכילות ברקודים, מספרים סידוריים או קודי QR.
סליקת כרטיסי תשלום היא עסקה בה גובה עסק תשלום מלקוח, אותו הוא אינו מכיר בהכרח באופן אישי. סליקה באמצעות קוד QR היא אחת האפשרויות לביצוע הסליקה בפועל, לצד סליקה מבוססת תוכנה וסליקה בטכנולוגיית NFC.
הקוד בגרסתו המתקדמת מאפשר קידוד של טקסט באורך של עד 4,296 תווים, אך מרבית הטלפונים החכמים (תלוי בתוכנה) יכולים לקרוא קודים של עד 60 תווים בלבד, זאת מכיוון שעל מנת לקודד את מספר התווים המקסימלי יש להשתמש בגרסה מתקדמת של הקוד, הדורשת רזולוציית הדפסה וצילום גבוהות יותר. בשל הרצון לשמור את השימוש בקוד נגיש ומהיר, ובשל הדיוק והיציבות הנדרשים בצילום קודים מתקדמים יותר, יש המעדיפים להמשיך לפרסם את הקודים הפשוטים יותר.
מבנה הקוד

קוד QR בנוי כריבוע שבשלושה מקודקודיו נמצאים ריבועים קטנים המשמשים עוגנים. בין הריבועים עובר קו מקווקו הקשה לזיהוי בעין אנושית, וריבוע נוסף קטן יותר מצוי פנימה מהקודקוד הרביעי. אמצעים גרפיים אלו מאפשרים למכשיר הסורק את הקוד לזהות את כיוון קריאת הקוד, ולקוראו. צמוד לריבועים הגדולים מקודדים מידע על פורמט הנתונים וכן על גרסת הקוד. מספר הגרסה הוא מספר הנקודות השחורות שבתבנית התזמון מאחד לריבועים הגדולים הפינתיים ועד (לא כולל) לנקודה האמצעית שבין הריבועים הפינתיים. כמות המידע הניתן לקידוד תלוי במספר הגרסה וכן סדר הקידוד של הנתונים. פורמט הנתונים קובע את סוג התווים המקודדים, נומרי, אלפא-נומרי, ערכת תווים של 8 סיביות וכדומה. וכן את סוג תיקון השגיאות רמה L M Q ו-H.