stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדי גריפית'

| --- | --- |

אנדי גריפית' בתפקיד השריף אנדי טיילור בסיטקום המופע של אנדי גריפית', 1960
 לידה:  1 ביוני 1926 Mount Airy, ארצות הברית 
 פטירה:  3 ביולי 2012 (בגיל 86) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Roanoke Island 
 שם לידה:  Andy Samuel Griffith 
 סוגה מועדפת:  קאנטרי, מוזיקה ווקאלית, מוזיקת פופ מסורתית, מוזיקה דתית, traditional country music, סאות'רן גוספל, ספוקן וורד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1955–2012 (כ־57 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל  Mount Airy High School 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית (2005)  היכל התהילה של הטלוויזיה (1991)  Grammy Award for Best Southern, Country or Bluegrass Gospel Album (1997)  היכל התהילה של המוזיקה של קרוליינה הצפונית (2010)  פרס עולם התיאטרון (1956)  North Carolina Award for Fine Arts (1984)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרו סמואל "אנדי" גריפית' (באנגלית: Andy Griffith) היה שחקן, קומיקאי, זמר, מפיק טלוויזיה ותסריטאי אמריקאי. גריפית' נודע במיוחד בזכות גילום השריף אנדי טיילור בסיטקום "המופע של אנדי גריפית'" (1960–1968) אשר הפכה לאחת מתוכניות הטלוויזיה הפופולריות ביותר בתולדות הטלוויזיה האמריקאית.
ביוגרפיה

אנדי גריפית' נולד במאונט איירי, קרוליינה הצפונית, ב-1 ביוני 1926, היה בנם היחיד של קרל לי גריפית' וז'נבה גריפית'. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון מאונט איירי ב-1944, גריפית' החל ללמוד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. גריפית' סיים את לימודיו שם ב-1949 עם תואר ראשון במוזיקה. לאחר סיום הלימודים גריפית' לימד מוזיקה בבית הספר התיכון גולדסבורו במשך תקופה קצרה לפני שעבר לניו יורק על מנת ללמוד משחק.
הפריצה הגדולה של גריפית' הייתה בשנת 1955 כאשר כיכב במחזה "No Time for Sergeants"(אנ') בברודוויי. על תפקיד זה היה גריפית' בהמשך מועמד לפרס טוני.
בשנת 1960 גריפית' כיכב בתפקיד השריף החכם והחביב אנדי טיילור בסדרת הטלוויזיה "המופע של אנדי גריפית'" אשר מתרחשת בעיירה הבדיונית הקטנה מייברי שבקרוליינה הצפונית. הסדרה זכתה להצלחה עצומה ולרייטינג גבוה.
לאחר סיום הסדרה, גריפית' המשיך להופיע לאורך השנים בתוכניות טלוויזיה וסרטים שונים. הוא כיכב בדרמה המשפטית "מטלוק"(אנ') בין השנים 1986 עד 1995, וזכה לשבחים על גילום הדמות הראשית עורך הדין בנג'מין מטלוק. בנוסף במהלך הקריירה גריפית' קיבל פרסים רבים וכמו גם את מדליית החירות הנשיאותית אותה העניק לו נשיא ארצות הברית בשנת 2005 על תרומתו לתרבות האמריקאית.
גריפית' נפטר ב-3 ביולי 2012, בהיותו בן 86.
חיים אישיים

גריפית' היה נשוי שלוש פעמים ונולדו לו שני ילדים.
הערות שוליים

↑  מת השחקן אנדי גריפית', באתר ynet, 3 ביולי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810604870605606  BNE: XX1305424  BnF: cb140496727 (data)  GND: 119449269  ISNI: 0000 0000 7823 5716  LCCN: n82020024  MusicBrainz: 771bd654-80dd-44a0-bb77-5e09947c9082  NTA: 073468916  SNAC: w6rv0ntw  SUDOC: 057280363  Trove: 1239551  VIAF: 40188862   WorldCat (עם VIAF): 40188862 
אנדי גריפית' מקבל את מדליית החירות הנשיאותית ב-2005.
דמשק

דַּמֶּשֶׂק (בערבית: دمشق, בתעתיק מדויק: דִמַ֫שְׁק, נהגה בשי"ן ימנית: dimashq; בסורית: ܕܰܪܡܣܘܩ) היא בירתה של סוריה ואחת הערים העתיקות בעולם. העיר ממוקמת בדרום-מערב סוריה, מרחק לא רב מגבול ישראל, ירדן ולבנון. במדינות ערב ובסוריה עצמה קוראים לבירה הסורית גם בשם "א-שאם" (ערבית: الشام), כיוון שבאופן מסורתי הייתה בירת אזור ההשפעה בילאד א-שאם. אוכלוסיית העיר מוערכת בכ-2,503,000 תושבים נכון לשנת 2022.
העיר הוקמה בסביבות שנת 2500 לפנה"ס וישנן עדויות להתיישבות אנושית באזור כבר מסביבות 6800 לפנה"ס, אך ללא עדויות להתיישבות משמעותית. לאורך המאות שימשה דמשק עיר מסחר ומרכז פוליטי חשוב, היא הייתה לעיר הבירה של ממלכת ארם דמשק, בתקופה היוונית והרומית נחשבה העיר למרכז תרבותי חשוב ומאות שנים לאחר מכן עם התרחבות האימפריה המוסלמית, שימשה מושב השלטון של ח'ליפות בית אומיה ואחת מהערים החשובות בעולם המוסלמי. במאה ה-20, לאחר שסוריה זכתה בעצמאות מידי המנדט הצרפתי בשנת 1946, הייתה דמשק לבירתה של הרפובליקה הערבית של סוריה.
בשנת 2012 התרחש בעיר קרב בין כוחות הביטחון הסוריים וכוחות המורדים כחלק ממלחמת האזרחים בסוריה. במהלך שלושה שבועות הצליחו המורדים לכבוש כמחצית משכונות העיר ולבסוף הובסו על ידי כוחות צבא גדולים. מספר חודשים לאחר מכן הוגדרו אתרי המורשת העולמית בסוריה בהם גם העיר העתיקה בדמשק, במצב של סכנה, זאת נוכח המשך הלחימה.
בדצמבר 2024 עברה העיר לשליטתה של האופוזיציה הסורית לאחר מתקפת המורדים ונפילת משטר אל-אסד.
העיר דורגה במקום האחרון מתוך 173 הערים הגלובליות בדירוג העולמי של האקונומיסט, לפי רשימה זו היא מוגדרת כעיר הכי פחות ראויה למגורים נכון לשנת 2024.
שם העיר

השם דמשק מקורו בארמית "דר משק" ומשמעותו "מקום מושקה היטב" על אף שקיימת עדות בלוחות שנמצאו באבלה למקום דרום לאבלה הקרוי דמשקי, כך שייתכן שהשם הוא קדום יותר. משמעות השם הערבי "א-שאם" הוא צפון והוא מהווה שם כללי גם לסוריה ולפעמים אף ללבנט כולו. גם בטורקית נקראת העיר "שאם" (Şam).
היסטוריה > העת העתיקה

מחפירות בתל רמד בשולי העיר עולה כי העיר הייתה מיושבת כבר באלף השביעי לפני הספירה, כנראה בסביבות 6,800 לפנה"ס, והיא נחשבת לאחת הערים העתיקות בעולם. היסטוריון ערבי עלי אבן אל-חסן אבן עסאכר שיער שהעיר נוסדה באלף ה-4 לפני הספירה. למרות זאת העיר לא נודעה בחשיבותה עד להגעת הארמים, עַם שמי נוודי אשר חי באזורי סוריה ועיראק של היום. הארמים הקימו מערכת השקיה שכללה תעלות שהשקו את הסביבה מתוך נהר הברדה; עד היום מהווה המערכת בסיס לאספקת המים לעיר העתיקה על אף ששופרה והורחבה בתקופה הרומית ובתקופה הערבית בארץ ישראל. מלכי הארמים נלחמו פעמים רבות נגד אשור (למשל בקרב קרקר) ונגד ממלכת ישראל, ומלכם בן הדד השני מוזכר מספר פעמים במקרא. בשנת 732 לפנה"ס הרס את העיר מלך אשור, תגלת פלאסר השלישי, והיא איבדה את עצמאותה למאות שנים. לאחר הכיבוש האשורי נכבשה העיר על ידי הבבלים ולאחר מכן על ידי הפרסים.
בספרו קדמוניות היהודים הביא יוסף בן מתתיהו ציטוט מספרו של ההיסטוריון ניקולאוס איש דמשק, שלפיו אברהם אבינו מלך בדמשק בזמן מעברו מאור כשדים לארץ ישראל, ומכאן הביא את עבדו אליעזר. ואכן עד לדמשק הגיע אברהם אבינו ברודפו את ארבעת המלכים. על פי ספר מלכים, המלך אחז ראה את המזבח בדמשק ומיד ציווה לבנות מזבח זהה במקדש ירושלים טרם חזרתו לארץ. אליהו הנביא התבקש על ידי האל להמליך את חזאל למלך על דמשק. מכל הכתובים אלו מתברר כי דמשק הייתה עיר מקדשית שהייתה לה זיקה חזקה לנעשה בארץ ישראל.
אלכסנדר מוקדון כבש את העיר בשנת 332 לפנה"ס כחלק מכיבוש המזרח התיכון. לאחר מותו הפכה דמשק לאזור קרב בין יורשיו של אלכסנדר, בין בית סלאוקוס לבית תלמי עם קביעת בירת הסלאוקים באנטיוכיה ירדה העיר מגדולתה ואיבדה את הבכורה לערים כמו לטקיה בצפון.
בשנת 64 לפני הספירה כבש פומפיוס מצביא רומא את העיר והפך אותה לחלק מקבוצת הערים היווניות-רומאיות באזור שנקראה דקאפוליס. בשנת 37 העביר הקיסר קליגולה את השליטה בעיר לנבטים והעיר הייתה כפופה לבירת הנבטים פטרה. העיר נכבשה חזרה על ידי הרומאים בשנת 106 לספירה. בשנת 222 העיר הוכרזה כקולוניה על ידי הקיסר ספטימיוס סוורוס וחשיבותה עלתה לאור מיקומה על דרכי מסחר מרכזיות ממערב למזרח.
לא נותר הרבה מהתקופה הרומאית למעט המבנה של העיר ומרבית השרידים קבורים כ-5 מ' מתחת לעיר המודרנית.
היסטוריה > ימי הביניים

בשנת 636 נכבשה העיר על ידי הח'ליפה עומר שהפך אותה לעיר בירתו ולבירה של בית אומיה אימפריה ששלטה בשטחים נרחבים מספרד ועד הודו. בתקופה זו הייתה דמשק בשיא תפארתה ועם העברת הבירה לאזור צפון סוריה של ימינו על ידי מרואן ה-2 בשנת 771 ירדה דמשק מתפארתה. בשנת 750 עברה העיר לשליטת העבאסים ששלטו מבגדאד ועם ירידת כוחם עברה העיר לשליטה של שושלות מקומיות.
צלאח א-דין קבע את דמשק כעיר בירתו, הוא בנה מחדש את המצודה של העיר ובתקופתו מתואר שהפרברים התפשטו והיו גדולים כמו העיר עצמה. הצלבנים שניסו לכבוש את העיר נכשלו ומעולם לא הצליחו. בתקופתם התפרסמה דמשק בפלדה שלה.
שליטת השושלת האיובית הסתיימה עם הכיבוש המונגולי של סוריה בשנת 1260. מיד לאחר נסיגתם השתלטו על האזור הממלוכים ודמשק הפכה לבירה האזורית של הממלוכים ששלטו גם ממצרים.
הנוסע המוסלמי אבן בטוטה ביקר בעיר ב-1326 ותיאר אותה בכתביו ככלבו ענק של סחורות. אוכלוסיית העיר הגיעה לכדי כ-100,000 תושבים, היא הייתה לצומת מסחר חשוב ביותר בין מצרים, איראן, אסיה הקטנה והארצות לחוף הים השחור. העיר עוררה רושם רב על המבקרים בה ואבן בטוטה כתב עליה "דמשק עולה ביופייה על כל הערים בתבל". הוא מתאר את המסגד האומיי הגדול שבנה וליד הראשון כ"מסגד הגדול בעולם, מושלם מבחינה אדריכלית ובולט ביופיו".
אבן בטוטה מספר כי המסגד נבנה בעזרת 12,000 פועלים, בעלי מלאכה, ששלח הקיסר הנוצרי בקונסטנטינופול לח'ליף וליד. המסגד בנוי על בסיס כנסייה נוצרית קדומה, שחלקה נראה במסגד. אבן בטוטה מתאר את המשא ומתן שהתקיים על מנת לאפשר את קיומה של הכנסייה הנוצרית בתוככי המסגד המוסלמי.
בשנת 1400 כבש המצביא המונגולי טימור לנג את דמשק שוב, הרס אותה והגלה רבים מתושביה לבירתו סמרקנד. רבים מהתושבים שלא הוגלו נרצחו וראשיהם נערמו בערימה בצפון-מזרח החומות. עד היום ישנה כיכר הקרויה בורג' א-ראס שמשמעותו מגדל הראשים. לאחר הכיבוש המונגולי הקצר, העיר נבנתה מחדש והמשיכה לשמש כעיר ממלוכית עד שנת 1516.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

בשנת 1516 מחשש לברית בין הממלוכים לבין הפרסים החלו העות'מאנים במסע כיבוש בממלכה הממלוכית. ב-21 בספטמבר ברח המושל הממלוכי מהעיר וב-2 באוקטובר הוכרז שמו של הסולטאן סלים הראשון במהלך התפילה במסגד האומיי. יום לאחר מכן נכנס הסולטאן לעיר ונותר בה למשך שלושה חודשים.
עם כניסת העות'מאנים לדמשק, החלה בניית בית תפילה ואנדרטה במקום קבורתו של איש הדת הסופי אבן ערבי באזור א-סאלחיה (الصالحية) שמחוץ לחומות העיר, המבנה העות'מאני הראשון שהוקם בעיר כאות להחלפת השלטון וסמל לאימפריה העות'מאנית. תחת השלטון העות'מאני, דמשק בהדרגה התפתחה אל מחוץ לחמות העיר העתיקה, תהליך שהתרחש בעיקרו במהלך המאה ה-19. שיא פריחתה של דמשק העות'מאנית התרחשה בין 1860 ל-1914, כאשר איכות החיים החלה להשתפר, הוקמו בתי ספר רבים, שוקמו ופותחו תשתיות וכבישי העיר והתחזק מעמד הבורגנות הדמשקאי, לצד עלייה במספר המשכילים אשר למדו באוניברסיטאות בטורקיה וחזרו למשרות ניהוליות ומקצועיות בדמשק.
העות'מאנים שלטו בדמשק במשך 400 שנים, למעט תקופה קצרה בין השנים 1832–1840 בה שלט בדמשק אבראהים פאשא ממצרים. בגלל מיקומה של דמשק על אחת משתי הדרכים המרכזיות למכה שהיו חשובות לעלייה לרגל המוסלמית, החג', זכתה העיר לתשומת לב יותר מגודלה האמיתי. במשך רוב התקופה חלב הייתה העיר הגדולה ומרכז המסחר.
היסטוריה > המאה ה-20

ב-1 באוקטובר 1918 כוחות המרד הערבי בראשות נורי א-סעיד נכנסו לדמשק. באותו יום כוחות אוסטרליים מהרגימנט הרביעי והעשירי נכנסו לעיר וקיבלו את כניעתו של המושל הטורקי אמיר סעיד (שמונה כמושל יום קודם לאחר נסיגתו של מפקד הכוחות העות'מאניים). ממשל צבאי בראשות שוקרי פאשה הוכרז ופייצל הראשון מונה למלך סוריה.
ב-8 במרץ 1920 הכריז הקונגרס הלאומי הסורי על עצמאות ועל הקמתה של הממלכה הערבית של סוריה, מונרכיה חוקתית תחת הנהגתו של פייצל הראשון. בתקופה קצרה זו שימש האשם אל-אתאסי כראש ממשלה. אלא שימיה של מונרכיה זו היו ספורים; בהוציאם אל הפועל את הסכם סייקס–פיקו ואת מנדט חבר הלאומים (ר' גם ועידת סן רמו), פלשו כוחות צרפתיים לסוריה. בשנת 1920 חצו כוחות צרפתים את הרי מול הלבנון ולאחר שניצחו את הכוחות הסוריים הקטנים בקרב מייסלון הפכו את דמשק למרכז השלטוני של שלטונם בסוריה.
בשנת 1925 כאשר המרד הדרוזי מהחוראן התפשט לדמשק, דיכאו אותו הצרפתים ביד קשה, תוך כדי שהם מפציצים את העיר. האזור של העיר העתיקה בין שוק חמדיה לבין שוק מדחת פאשה נשרף עד היסוד ועד היום ידוע בשם "אל-חריקה" (השריפה). העיר העתיקה הוקפה גדרות תיל וכבישים חדשים נבנו כדי להקל על התנועה הצבאית.
בשנת 1945 התקיפו הצרפתים את דמשק פעם נוספת אך בפעם זו התערבו האנגלים והצרפתים הסכימו לסגת דבר שהוביל בסופו של דבר לעצמאות סוריה בשנת 1946. דמשק נותרה בירת סוריה.
ב־17 ביולי 1948 רשם דוד בן-גוריון ביומנו: ”הפצצנו סוף-סוף הלילה את דמשק. לא 'המבצרים' אלא 'DC-3 דקוטה' זרקה 2 טון פצצות – בשעה 3 בלילה. העיר הייתה מוארת, אבל עם ההפצצה הראשונה כבו האורות.”
במלחמת יום הכיפורים הופצץ המטכ"ל הסורי על ידי מטוסי F-4 פנטום ישראליים כתגמול על שיגור טילי קרקע-קרקע סוריים, ואש ארטילרית ישראלית פגעה במבואותיה.
העיר העתיקה של דמשק הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1979. אף על פי כן, אין בדמשק מבנים היסטוריים רבים, האתרים ההיסטוריים המרכזיים הם המסגד האומיי (המסגד הגדול), והמצודה מהתקופה הצלבנית. העיר נבחרה לשמש כבירת התרבות הערבית בשנת 2008.
היסטוריה > מלחמת האזרחים בסוריה

ההתקוממות שהחלה בסוריה פסחה תחילה על העיר דמשק (כמו גם חלב). אך המתח בבירה עלה והממשלה החלה לבצר את הבירה, נוכחות כוחות הביטחון גדלה ובנייני הממשלה מוגנו ושקי חול נפרסו סביבם. במרץ 2012 נערכה הפגנה גדולה בכיכר אל-מיידאן לאחר שגם במהלך הלילה אירעו הפגנות בכמה מוקדים בדמשק.
במשך כשלושה שבועות בין 15 ביולי ל-6 באוגוסט 2012, תקפו כוחות המורדים הסורים והצבא הסורי החופשי את מרכזי השלטון וכוחות הביטחון בעיר דמשק. בקרב שזכה לכינוי 'הקרב על דמשק', הצליחו המורדים לכבוש ולהחזיק בכמחצית משכונות העיר כמו גם לפגוע במספר בכירי השלטון הסורי בשורה של פיגועים, בתגובה לכך הכניסו כוחות הביטחון כלים משוריינים, טנקים, מסוקים וכוחות לוחמים רבים כדי לבלום את אחיזת המורדים בעיר. בתחילת אוגוסט 2012, נסוגו כוחות המורדים לפרוורי העיר והלחימה נמשכה מחוץ לעיר בסדרת התקפות של כוחות הביטחון הסורים החל מאמצע אוגוסט.
בשנת 2013, לאור המשך הלחימה, הוכרזה העיר העתיקה בדמשק יחד עם כל אתרי המורשת העולמית בסוריה, כנתונה בסיכון.
גאוגרפיה וחלקי העיר

דמשק נמצאת כ-80 ק"מ מהים התיכון מאחורי הרי מול הלבנון על רמה שגובהה כ-680 מ' מעל פני הים. העיר העתיקה בנויה בגדה הדרומית של נהר ברדה או כפי שכונה בתנ"ך אבנה (אמנה) העיר הנוכחית מתפרשת על שתי גדות הנהר. העיר ממוקמת בדרום סוריה לא רחוק מהגבול הלבנוני וגם מזה הישראלי. למיקום הגאוגרפי המצוין של דמשק היה תפקיד חשוב בהתפתחותה והפיכתה לעיר חשובה כפי שהיא מוכרת לנו היום.
עד המאה ה-19 התנהלה העיר דמשק בין חומות העיר העתיקה, ואילו האזור שמסביבה היה ברובו חקלאי עם פרדסים ושדות רבים לאורך המעיינות, הנחלים והנהרות של העמק. סביב העיר התפתחו לאורך השנים מספר כפרים שנבנו לאורך הדרכים העיקריות המובילות לעיר. רבים ממתיישבים אלו היו פליטים מוסלמים מתקופת הכיבושים הצלבניים כמו גם פליטים כורדים שהגיעו לאזור העיר, אלו קיבלו את השם 'אל-מוהאגִ'רין' (המהגרים) ו'אל-אַכְּרָאד' (הכורדים). הכינוי לאזור ההתיישבות של פליטים אלו השתמר בשם השכונה 'מוהאג'רין' מצפון-מערב לעיר העתיקה.
לקראת סוף המאה ה-19, החלו השלטונות העות'מאניים בבנייה ממערב לעיר העתיקה, באזור שזכה לכינוי אל-מרג'ה (المرجة; 'המרעה'), שם הוקמו מספר מבני ציבור ובתי דירות, אזור זה נקרא 'כיכר אל-מרג'ה' (או בשמה המאוחר יותר 'כיכר השוהדא'; ההרוגים הקדושים). בהמשך התפתחה העיר לכיוון צפון-מערב לאזור 'א-סאלחיה' (الصالحية) ומרכז העיר עבר בהדרגה גם הוא לאזור זה, כאשר במהלך תחילת המאה ה-20 החלה העיר בתנופת בניין והתפתחות לכל הכיוונים אך בעיקר האזור בין העיר העתיקה להר קאסיון.
העיר מחולקת ל-15 רשויות מקומיות ('בַּלַדִ֫יַּה'), אלו מחולקות ל-95 שכונות. הרשויות הן:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  העיר העתיקה  א-סארוג'ה  אל-קנוואת  ג'ובר  אל-מיידאן |  א-שאע'ור  קדם  כפר סוסה  אל-מזה  דומאר |  ברזה  אל-קאבון  רוכן א-דין  א-סאלחיה  מוהאג'רין |  |
תחבורה, כלכלה ומסחר

במרחק כ-20 קילומטרים מדרום-מזרח לעיר נמצא נמל התעופה הבין-לאומי דמשק המשמש נמל התעופה הבין-לאומי העיקרי של סוריה, מספר חברות תעופה ממספר מדינות בעולם מקיימות טיסות לנמל התעופה.
הכבישים והרחובות ברחבי העיר לרוב אינם רחבים במיוחד, בעיקר באזורים הוותיקים יותר של העיר, כך שבמרכז העיר נוטות להיות בעיות תנועה ופקקי תנועה רבים. מדרום תחומה העיר בכביש מהיר אשר מתחבר במספר מחלפים עם כבישים ראשיים ומהירים המתחברים לערים המרכזיות ברחבי סוריה. בין היתר ניתן למנות את הכביש המהיר מס' 1 (כביש דמשק–ביירות) והכביש המהיר מס' 7 אשר יוצאים מהעיר לכיוון מערב, הכביש המהיר M5 והכביש המהיר מס' 110 אשר יוצאים לכיוון דרום, הכביש המהיר M5 עוקף את העיר מכיוון דרום-מזרח (שם הוא נקרא רח' אל-מותהליכ אל-ג'נובי) וממשיך לכיוון ערי החוף מצפון לעיר.
בתקופת השלטון העות'מאני בסוריה, הקימו העות'מאנים את מסילת הרכבת החיג'אזית אשר חיברה את דמשק למדינה. קו הרכבת החדש נחנך בשנת 1908 ומספר שנים לאחר מכן נחנכה תחנת הרכבת החיג'אזית של דמשק אשר שימשה לתחילת הקו. תחנה זו הוקמה במרכז דמשק באזור כיכר מרג'ה ונותרה פעילה רק עד 1920. מבנה התחנה משמש מסוף תחבורה ציבורית ותחנת רכבת אשר משמשת קו פנימי המגיע לתחנת הרכבת הראשית של דמשק בחלקה הדרומי של העיר.
בגלל המיקום המצוין של דמשק היא נחשבה ונחשבת עד היום לעיר מסחר מרכזית, דבר שתרם רבות להתפתחותה. בעת העתיקה היא נחשבה למקום מפגש בין המזרח למערב. אחת המלאכות הדמשקאיות הידועות ביותר היא האריגה, שבה מתמחים הדמשקאים. תוצרת סורית מפורסמת נוספת היא הממתקים המזרחיים המסורתיים אשר נמכרים בכל רחבי העיר.
העיר העתיקה בדמשק

העיר העתיקה של דמשק היא המרכז ההיסטורי של העיר המודרנית. היא מוקפת חומה וכוללת מצודה בפינה הצפון-מערבית. סביב חומות העיר ישנם מספר מגדלים וסך הכל שבעה שערים, שהעתיק ביותר (שער שַרְקִי) נבנה בתקופה הרומית. שטחה של העיר הוא בסביבות 1.28 קמ"ר, אורכה ממזרח למערב הוא כ-1,200 מטרים, ובקו צפון-דרום היא מגיעה לכדי כ-750 מטרים.
במרכז העיר העתיקה, ממזרח למערב עובר 'הרחוב הישר' (ציר דקומנוס מקסימוס) החוצה את העיר, מה שמאפיין ערים רבות בעלות השפעת בנייה רומית. רחוב זה מחבר את השער המזרחי (שער שַרקי) לשער המערבי (שלא קיים עוד) ולמעשה חילק באופן היסטורי את העיר לשני רבעים מדרום לו (הרובע היהודי ורובע שאגור אל-ג'וואני) וארבעה רבעים מצפון (הרובע הנוצרי, רובע חדד, רובע אומיה ורובע אל-חַרִ֫יקַה).
העיר העתיקה בדמשק > מצודת דמשק

המצודה נבנתה בשני שלבים עיקריים, ראשית בתקופה הסלג'וקית תחת שלטונו של עבאק אל-חווראזמי בשנים 1076–1078 ובהמשך שופצה המצודה באופן נרחב בתקופה ההאיובית בשלטונו של אל-עליל הראשון (אחיו של צלאח א-דין) בשנים 1203–1216. ייתכן כי המצודה בנויה באתר שבו שכנה מצודה קדומה יותר, ייתכן אף המצודה הרומית, אך טרם נמצאו לכך עדויות.
המצודה מצויה בפינה הצפון-מערבית של חומות העיר העתיקה, היא מורכבת מ-12 מגדלים וחומה בין המגדלים. היא מתפרסת על שטח של כ-250 מטרים על כ-150 מטרים ומכילה שלושה שערים לאורך חומותיה, כאשר שער הכניסה הראשי היה השער הצפוני שניצב בצמוד לנהר הברדה וכיום הרוס ברובו. לאורך כמעט אלף שנות קיומה של המצודה היא שימשה פעמים בודדות בלבד ללחימה; במצור על דמשק בשנת 1148, המצור המונגולי בפיקוד קיטבוקה בשנת 1260 והמצור המונגולי-טימורי בפיקוד טימור לנג בשנת 1401. הפעם האחרונה ששימשה המצודה ללחימה הייתה כאשר כוחות המנדט הצרפתי הפגיזו עמדות של מורדים סורים מחומות המצודה במהלך המרד הסורי הגדול בשנת 1925.
עד לשנת 1986 שימשה המצודה את השלטונות הסורים כמחנה צבאי, מרכז פיקוד ובית כלא. למרות הפסקת השימוש במצודה באופן צבאי פעיל, היא לא פתוחה עדיין לציבור ונמצאת בתהליך שיקום וחפירות ארכאולוגיות. בין השנים 2000 ו-2006 נערכו חפירות ועבודות שיקום נרחבות בשיתוף עם צוותים צרפתיים, החל משנת 2007 החלו עבודות שיקום נוספות בשיתוף עם צוותים מאיטליה. כיום לאור חוסר היציבות וקרבות מלחמת האזרחים שהחלה ב-2011, לא ברור מצב עבודות השיקום והחפירה במצודה. כמו שאר העיר העתיקה, מוגדרת המצודה חלק מאתר מורשת עולמית (הוגדרה בשנת 1979) ולאור הלחימה הנמשכת, הוגדרה בשנת 2013 המצודה כמו שאר אתרי המורשת ברחבי סוריה כנתונים במצב סכנה.
העיר העתיקה בדמשק > חומות, מגדלים ושערי העיר

מתאר חומות העיר כמו גם העיר עצמה, הוא ככל הנראה נצר לתקופה הרומית. החומות כפי שהן נראות כיום שופצו ושודרגו לאורך השנים, אך צורתם הכללית נבנתה במאה ה-13. חומות העיר דמשק מוזכרות בתקופה מוקדמת יותר בסביבות המאה ה-9 לפנה"ס בספר ירמיהו, בתקופת ממלכת ארם דמשק תחת המלך בן הדד: ”וְהִצַּתִּי אֵשׁ בְּחוֹמַת דַּמָּשֶׂק וְאָכְלָה אַרְמְנוֹת בֶּן הֲדָד.” (ירמיהו, מ"ט, כ"ז)
העיר העתיקה בדמשק > המסגד הגדול

המסגד הגדול של דמשק, או המסגד האומיי, נחשב לאחד המסגדים הגדולים והחשובים בעולם המוסלמי. בנייתו הושלמה בשנת 715 מספר שנים אחרי הכיבוש המוסלמי של דמשק. הוא הוקם בחלק הצפון-מערבי של העיר (כיום העיר העתיקה) בין מצודת דמשק לרחוב הישר ושימש המרכז הדתי של ח'ליפות בית אומיה שבירתה הייתה דמשק.
כאשר נבנה הוא נחשב לאחד המבנים הגדולים בעולם. הוא נבנה בהשראת סגנון הבנייה הביזנטי על ידי כ-200 אמנים ביזנטים. הוא בנוי בצורת מלבן בגודל 157 על 100 מטרים, כאשר במרכזו חצר רחבה ובפאותיו שלושה מינארטים; 'מינארט הכלה' בדופן הצפונית, 'מינארט ישו' בפינה הדרום-מזרחית ו'מינארט קיטבאי' בפינה הדרום-מערבית.
העיר העתיקה בדמשק > שווקים

שוק אל-חמידיה: השוק המפורסם ביותר בדמשק, תחילתו ברחוב א-נַּסר בעיר העתיקה של דמשק והוא משתרע על כ-3 ק"מ מזרחה לכיוון המסגד האומיי. בשוק נמכרות סחורות מכל הסוגים, בדגש על סחורה מתוצרת מקומית, וכן ישנן גלידריות המייצרות גלידה דמשקאית אשר ידועה בעולם הערבי. השוק מסתעף לשווקים רבים נוספים, רבים מהם שווקים המיועדים לתחום מסוים.
שוק מדחת באשא: השוק השני המפורסם ביותר בדמשק, שוק שרובו מקורה ונמכרות בו בעיקר סחורות בד ואריגים.
שוק אל-בזוריה: שוק מפורסם נוסף בעיר העתיקה של דמשק, שוק זה מתמחה בעיקר בבשמים וצמחי מרפא, אך יש בו גם תבלינים וממתקים.
יהדות דמשק

על אליעזר עבד אברהם המופיע בפרשת לך לך מסופר שהיה דמשקאי. בתנ"ך מסופר שדוד המלך כבש את דמשק וסיפח אותה לממלכתו, לאחר מכן בזמן שדמשק הייתה בירת הממלכה הארמית, התקיימו איתה קשרים שידעו תמורות. החל מתקופת בית המקדש השני במאה ה-1 לספירה התחיל להתפתח יישוב יהודי בעיר. בתקופת המרד הגדול כנגד האימפריה הרומית, נהרגו כ-10,000 מיהודי דמשק אך עם זאת המשיכה להתקיים קהילה יהודית בעיר.
בעיר התפתח גם מרכז יהודי קראי חשוב שהתקיים עד המאה ה-19. בשנת 1840 התחוללה עלילת דם (עלילת דמשק) כנגד היהודים בעיר, ובעקבותיה החלה הגירת היהודים ממנה ומסוריה בכלל. מאז ירד בהתמדה מספר היהודים בדמשק. עם זאת במחצית השנייה של המאה ה-19 תנאי החיים בעיר השתפרו, הוקמו בתי ספר חדשים והייתה סובלנות דתית רבה יותר. בשנת 1860 חיו בעיר דמשק כ-4,000 יהודים.
מגמת ההגירה היהודית מסוריה רק התחזקה עם פרעות תרפ"ט-1929, והקמת מדינת ישראל.
ב-2019 פרסם ה-Times of Israel שבסוריה לא נותרו יהודים. הכתבה גרמה לעיתונאית והצלמת הסורית ראניה קאטאף לערוך מחקר שכלל ראיונות עם 12 יהודים שהיא מצאה בדמשק. בדמשק מספר בתי כנסת. עם התמשכות מלחמת האזרחים בסוריה, מספר רב ממבניה של הקהילה היהודית בעיר נפגעו. בשנת 2013 פעל איש העסקים הישראלי-אמריקאי מוטי כהנא (אנ') לשימור בית הכנסת אליהו הנביא בג'ובר, אשר נפגע חלקית במהלך הקרבות בעיר. כהנא פעל בשיתוף פעולה עם גורמים באופוזיציה הסורית, על מנת למנוע את הריסתו של בית הכנסת במסגרת הקרבות. בסופו של דבר פעולותיו של כהנא לא עזרו ובית הכנסת נחרב במהלך הקרבות.
הרובע היהודי של דמשק נמצא בפינה הדרום-מזרחית של העיר העתיקה של דמשק. בעבר הייתה בדמשק קהילה שומרונית גדולה, אך היא התחסלה במאה ה-17 ובית הכנסת השומרוני עבר לרשותם של היהודים בעיר.
העלייה הגדולה מהעיר של יהודים כונתה עליית האלף, שבה עלו יותר מאלף יהודים, רובם ילדים, לארץ ישראל (אז תחת שלטון בריטי).
אתרים חשובים בעיר

המסגד הגדול של דמשק
המוזיאון הלאומי של דמשק המציג ממצאים ארכאולוגים מרחבי סוריה מתקופות שונות. המוזיאון נוסד בשנת 1919.
מוזיאון מלחמת יום הכיפורים
בית האופרה
מאוזוליאום צלאח א-דין
גלריה

בית ברובע היהודי בעיר העתיקה של דמשק
רחוב באב שַרקי – הרחוב הישר של דמשק בעיר העתיקה
נהר ברדה העובר בלב דמשק
ארמון עזאם בעיר העתיקה של דמשק
מצודת דמשק, בצמוד לעיר העתיקה
כיכר אומיה
ערים תאומות

רשימת הערים התאומות של דמשק:
הודו נבי מומבאי, הודו
איחוד האמירויות הערביות דובאי, איחוד האמירויות הערביות
ספרד טולדו, ספרד
ספרד קורדובה, ספרד
ארמניה ירוואן, ארמניה
יוון אתונה, יוון
מצרים קהיר, מצרים
מצרים אלכסנדריה, מצרים
ונצואלה קראקס, ונצואלה
לבנון טריפולי, לבנון
ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל
ברזיל סאו פאולו, ברזיל
רומניה בוקרשט, רומניה
ירדן עמאן, ירדן
איראן טהראן, איראן
מרוקו רבאט, מרוקו
תימן צנעא, תימן
קולומביה בוגוטה, קולומביה
ראו גם

נמל התעופה הבין-לאומי דמשק
מרכז סרס
המוסד העליון למדע יישומי וטכנולוגיה (דמשק)
לקריאה נוספת

בעז שושן, יומן דמשק, רשומותיו של נוטריון מקומי ערב הכיבוש העותמאני, מוסד ביאליק, 2024
Ross Burns, Damascus: A History, Psychology Press, 2005.
הערות שוליים

↑  Syria: Governorates, Major Cities & Localities - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  Economist Intelligence Unit (EIU), The Global Liveability Index 2024, The Economist, עמ' 6
↑  Flavius Josephus, THE ANTIQUITIES OF THE JEWS, CHAPTER 7. How Abram Our Forefather Went Out Of The Land Of The Chaldeans, And Lived In The Land Then Called Canaan But Now Judea.
↑  Burns, 2005, p. 254-7
↑  בן-גוריון התכוון למפציץ - B-17 מבצר מעופף
↑  גרשון ריבלין, אלחנן אורן, (עורכים), "דוד בן-גוריון מן היומן (מלחמת העצמאות, תש"ח - תש"ט)", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ו, 1986, 17 ביולי 1948, י' בתמוז תש"ח, שבת, "הפצצת דמשק", עמוד 261.
↑  אביגדור שחן, "כנפי הניצחון", הוצאת ספרית מעריב, 1966, עמוד 202
↑  ניר יהב‏, מתקרבים לאסד: הפגנות ענק גם בדמשק, 37 נהרגו ברחבי סוריה, באתר וואלה, 9 במרץ 2012
↑  מתיה קם, "דמשק" באתר הספרייה הווירטואלית של מטח.
↑  Burns, 2005, p. 249-250
↑  Ahren, Raphael. "Community is gone, but Putin claims to help Syrian Jews restore their holy sites". www.timesofisrael.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-07-06.
↑  אבי יששכרוף‏, "צעד בונה אמון" בדמשק: המורדים מאבטחים בית כנסת, באתר וואלה, 23 בדצמבר 2013
↑   יהושע פרנקל, יומן אוטוביוגרפי שערכו עצום, באתר הארץ, 11 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557363105171  BNE: XX452306  GND: 4010956-2  LCCN: n79143055  MusicBrainz: 725210c4-3f89-4f49-a508-794e92f700ef  NARA: 10044404  NKC: ge553249  VcBA: 497/2397  VIAF: 146573830   WorldCat (עם VIAF): 146573830 
שרידי מקדש יופיטר שנבנה בתקופה הרומית.
שגרירות ונציה בחצר המושל הממלוכי של דמשק, 1511
איור של העיר דמשק מתוך ספרו של הגאוגרף ההולנדי אולפרט דאפר, 1677
צילום של המסגד האומיי והעיר דמשק, 1895
כוחות רגימנט הפרשים האוסטרלי הרביעי אל מול בית החולים הטורקי מעט לאחר כניעת העיר.
חייל סורי בעמדת הגנה בעיר, ינואר 2012
מפה של חלקי העיר
תחנת הרכבת החיג'אזית
הגלידרייה המפורסמת "בקדש" בשוק של דמשק, שבה נמכרת גלידת המסטיק המפורסמת ביותר בעולם הערבי.
המסגד הגדול
מפת העיר העתיקה
מצודת דמשק, מבט מבפנים לכיוון החומה הדרומית.
השער המזרחי של העיר העתיקה (באב א-שַרקי) שנבנה בתקופה הרומית, שממנו מתחיל 'הרחוב הישר' החוצה את העיר העתיקה ממזרח למערב.
בית הספר 'מַ֫כְּתַב ענבר' בעיר העתיקה, אשר נבנה במהלך המאה ה-19 כבית משפחת ענבר היהודית והוחרם על ידי השלטונות העות'מאנים כשהמשפחה נקלעה לקשיים כלכליים.
המוזיאון הלאומי של דמשק