stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפת זיבר - ירושלים וסביבותיה הקרובות
תיאור המפה

גודלה של המפה 590 מ"מ על 440 מ"מ (גודלו של הדף 620 מ"מ על 470 מ"מ).
המפה פונה לכוון מזרח (בדומה למפות עתיקות, ובשונה ממפות מודרניות הפונות לכיוון צפון). על שולי המפה רשומים כיווניה: "זריחת השמש" (הכוונה למזרח), "צהריים (הכוונה לדרום), "ערב" (הכוונה למערב), "חצות הלילה" (הכוונה לצפון).
המפה מציגה את העיר העתיקה של ירושלים, המוקפת בחומות, ואת הר הזיתים, הר ציון וגיא בן הינום. בדימוי הר הזיתים צוירה כנסיית העלייה לשמיים. בחלקה התחתון של המפה (בכיוון מערב) ניתן לראות את בריכת הסולטאן ובריכת ממילא.
במפת העיר העתיקה מצוירים רחובותיה העיקריים (אך לא כל הסימטאות), וכן מצוינים מספר מבנים עיקריים (כיפת הסלע, מסגד אל-אקצא, כנסיית הקבר, מגדל דוד והמחכמה).
במפה ארבע מסגרות ובהן מפות מוקטנות של כנסיית הקבר, עותק של מפת ירושלים בעת העתיקה על פי מפה של הקרטוגרף הצרפתי בורגיניון ד'אנביל, עותק של מפת ירושלים מעשה ידי הקרטוגרף ריכרד פוקוק ועותק של מפת ירושלים משנת 1806 מעשה ידי הקרטוגרף פרנסואה רנה דה שטובריאן.
לקריאה נוספת

אריאל תישבי (עורך), ארץ ישראל במפות ממידבא ועד הלוויין, הוצאת מוזיאון ישראל ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001
מפת ון דה ולדה

מפת ון דה ולדה של ירושלים וסביבותיה מ-1858
מפת העיר ירושלים וסביבותיה או מפת ון דה ולדה היא מפה של העיר ירושלים משנת 1858 מעשה ידי הקרטוגרף ההולנדי ון דה ולדה.
המפה ראתה אור ב-1858 בספר מלווה ומבאר של טיטוס טובלר, "תולדות המיפוי של ירושלים"' בהוצאת יוסטוס פרתס (Justus Perthes) בגותה שהתמחתה בפרסומים גאוגרפיים למיניהם.
היסטוריה

ון דה ולדה היה קרטוגרף הולנדי שצבר ניסיון רב ביצירת מפות בעבודתו במשרד ההידרוגרפי המלכותי ההולנדי באי יאווה בין השנים 1839–1841. ון דה ולדה היה פרוטסטנט אדוק, והחליט למפות את ארץ הקודש. הוא ערך שני מסעות מחקר לארץ ישראל – המסע הראשון בין השנים 1851–1852 והמסע השני בשנת 1861.
ון דה ולדה פרסם ב-1854 ספר מסעותיו באזור, ובשנת 1857 פרסם אלבום ובו מאה ליתוגרפיות של ציורים שביצע בסוריה, בלבנון ובארץ ישראל. לעיקר תרומתו לחקר הארץ נחשבות מפת ארץ ישראל בקנה מידה 1:315,000 ומספר מפות של אזור ירושלים.
בעת ציור מפת ירושלים הסתמך ון דה ולדה על שני מקורות: המיפוי הטריגונומטרי של ירושלים שנעשה על ידי קציני צבא בריטניה בשנת 1840, ומפת ירושלים מעשה ידי הרופא השווייצרי טיטוס טובלר משנת 1849.
תיאור המפה

המפה צוירה בקנה מידה 1:10,000.
גודלה 800 מ"מ על 630 מ"מ.
המפה פונה לכיוון צפון ומציגה את העיר העתיקה במרכזה, ואת הר הזיתים בימין המפה. כמו כן ניתן לראות במפה את גיא בן הינום ואת בריכת הסולטאן. במפה מופיעים מרבית הרחובות העיקריים של העיר העתיקה (לא כל הסימטאות), וכן מבנים עיקריים ובהם כנסיית הקבר, מגדל דוד, כיפת הסלע ומסגד אל-אקצא.
בראש הר הזיתים ניתן לראות את הכפר א-טור ואת כנסיית וירי-גלילאי, ובמערבו סומן בית הקברות היהודי.
לקריאה נוספת

אריאל תשבי (עורך), ארץ ישראל במפות ממידבא ועד הלוויין, הוצאת מוזיאון ישראל ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001
Haim Goren et al., Mapping the Holy Land : the foundation of a scientific cartography of Palestine, London: Bloomsbury Publishing, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
מיכאליס פלקאנוס

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1981 (בן 43) קורידלוס, יוון 
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.99 מטר
 מספר:  7
 קבוצות כשחקן
 1999–2004   2004–2006   2006–2007   2007–2008   2008–2012   2009–2010   2012–2014   2014–2015   2015–2016   2016–2017   2017–:  פריסטרי  אא"ק אתונה  פאניוניוס  ריאל מדריד  אולימפיאקוס   ← מארוסי   אריס סלוניקי   אססופט פלוישט   אריס סלוניקי   פאניוניוס   אויקס נפליו
 הישגים כשחקן
 2 הופעות באולסטאר הליגה היוונית (2001,2003)
 
מיכאליס פלקאנוס (ביוונית: Μιχάλης Πελεκάνος; נולד ב-25 במאי 1981) הוא כדורסלן יווני המשחק בעמדת הקלע/סמול פורוורד בקבוצת אויקס נפליו מליגת העל היוונית. גובהו 1.99 מטר.
קריירה

פלקאנוס, יליד קורידלוס, שיחק במשך חמש שנים בפריסטרי מהליגה היוונית, ולאחר מכן עבר לאא"ק אתונה, בה שיחק שנתיים ועבר לפאניוניוס. בעונת 2007/08 שיחק בריאל מדריד, בה נודע במשחק ההגנה שלו. לקראת עונת 2008/09 חתם בקבוצת אולימפיאקוס פיראוס.
באוגוסט 2009 למארוסי לעונה אחת. כאשר חזר לאולימפיאקוס זכה עם הקבוצה ביורוליג ואליפות יוון.
בקיץ 2012 חתם באריס סלוניקי, לאחר שנתיים בקבוצה פלקאנוס חתם באססופט פלוישט הרומנית. ביולי 2015 חתם באריס סלוניקי. בקיץ 2016 חתם בפאניוניוס.
פלקאנוס היה חלק מנבחרת יוון ביורובאסקט 2007 ובמשחקים האולימפיים.
מערת הסלע

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ישראל
 קואורדינטות:  31°27′22″N 35°12′52″E﻿ / ﻿31.456216338848°N 35.214435938587°E﻿ / 31.456216338848; 35.214435938587
 אורך:  1,200 מ' 
  (למפת הר חברון מוגדלת) מערת הסלע(למפת הר חברון רגילה) מערת הסלע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת הסלע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת הסלע
 
פפירוס נחל צאלים 69, זהו שטר נישואין מבוטל משנת 130 לספירה שמקורו כנראה במערת הסלע
מערת הסלע היא מערת מפלט ענקית מתקופת מרד בר כוכבא, השוכנת בגדה הצפונית של ואדי אל וער, מיובליו העליונים של נחל חבר. היא המערה העשירית באורכה בארץ.
המערה נחפרה בשנות ה-90 ונמצאו בה ממצאים מימי מרד בר כוכבא, ובהם מטבע בר כוכבא מסוג סלע, אשר מצדו האחד הייתה מוטבעת חזית בית המקדש, ומצדו האחר נראים ארבעת המינים. הממצא הקנה למערה את שמה מערת סלע. שתיים מהתעודות שנכללו ב"אוסף נחל צאלים", יוחסו על ידי חנן אשל ודוד עמית, למערת סלע. החוקרים הסתמכו על עדויות בדבר חפירות שוד אינטנסיביות במערת סלע, ואזכורן של זיף, יקים, ואריסטובוליה בשתי התעודות. החוקרים סוברים שהתעודות הובאו למערת סלע על ידי אנשי זיף וסביבתה אשר ברחו אליה לקראת סוף מרד בר כוכבא.
שתי התעודות הן:
פפירוס נחל צאלים 9 - תעודה זו שייכת לאוסף נחל צאלים אך מקורה קרוב לוודאי בערוציו העליונים של נחל חבר, כנראה במערת סלע. זהו "שטר כפול" כתוב ארמית. נוסחת התאריך לא השתמרה מלבד אותיות בודדות בפתיחתה: "בעש[רה/רין....". על-פי שיקולים פליאוגרפיים יחסה עדה ירדני את התעודה לסוף התקופה ההרודיאנית, כלומר למאה ה-1 או לתחילת המאה ה-2. בשורה הראשונה השתמר שם המקום בו נכתב השטר: "יקים". שמו של כפר זה השתמר גם בשורה 13, בחלק התחתון, כמקום מוצאו של המוכר. צדדי עסקת המכר שנעשתה בין שני אנשים בפפירוס נחל צאלים 9, שהיו שניהם מן הכפר יקים שבזיף.
פפירוס נחל צאלים 69 - זהו שטר נישואין מבוטל אשר נכתב כפי שצוין בגופו של השטר באריסטובוליה שבזיף, לגבר שמושבו ב"יקים".
לקריאה נוספת

דוד עמית, ממצאים מתקופת מרד בר-כוכבא ממערת סלע, מערות המפלט מתקופת בר-כוכבא (תשנ"ט), עמ' 189-204.
עדה ירדני, שטר מכר ממדבר יהודה: נחל צאלים 9, תרביץ, סג, תשנ"ד, עמ' 299-320.
דוד עמית וחנן אשל, מרד בר כוכבא בדרום הר חברון, ארץ ישראל כו, תשנ"ו, עמ' 463-469.
דורון שר-אבי, עין אל סח'ניה ומנזרי מדבר זיף, מחקרי יהודה ושומרון ח, תשנ"ט, עמ' 185-192.
דורון שר-אבי, אריסטובוליה שבזיף, מחקרי יהודה ושומרון טו, אריאל, תשס"ו, עמ' 151-160.
דוד עמית, חידושים בחקר מרד בר כוכבא , מחקרי יהודה ושומרון ב, 1992, עמ' 215-227.
D. Amit, H. Eshel, Tetradrachm of Bar Kokhba from a Cave in Nahal Hever, Israel Numismatic Journal 11 (1990–91), pp. 33–35
Hannah Cotton,A Cancelled Marriage Contract from the Judaean Desert, Journal of Roman Studies, Vol. 84 (1994), pp. 64-86
הערות שוליים

↑  שיאני אורך ועומק, באתר המרכז לחקר מערות
↑  דוד עמית וחנן אשל, מרד בר כוכבא בדרום הר חברון, ארץ ישראל כו, תשנ"ו, עמ' 463-469
↑  דוד עמית, חידושים בחקר מרד בר כוכבא , מחקרי יהודה ושומרון ב, 1992, עמ' 215-227
↑  עדה ירדני, שטר מכר ממדבר יהודה: נחל צאלים 9, תרביץ, סג, תשנ"ד, עמ' 299-320 ; דוד עמית וחנן אשל, מרד בר כוכבא בדרום הר חברון, ארץ ישראל כו, תשנ"ו, עמ' 463-469.
↑  H.M. Cotton, Greek Documentary Texts, in:  H. M. Cotton & A.Yardeni, DJD27 - Aramaic, Hebrew and Greek Texts from Nahal Hever and other Sites, The Seiyal Collection II, Oxford, pp. 255
מסגד סלימייה (לפקושה)

מסגד סלימייה בולט בנופה של העיר
מסגד סלימייה בתחריט מ-1887
מסגד סלימייה (טורקית Selimiye Camii) הוא מסגד השוכן בעיר העתיקה בלפקושה (ניקוסיה הצפונית), בירתה דה פקטו של הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. המסגד הוא המבנה הבולט ביותר בקו הרקיע של העיר; הוא נראה היטב מכל רחביה, וגם מחלקהּ היווני. מסיבה זו תלויים דגל טורקיה ודגל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין בין שני המינרטים שלו.
המבנה החל את דרכו ב-1209 כקתדרלה של העיר ניקוסיה הצלבנית. הקתדרלה, שנקראה "סנטה סופיה", נבנתה על יסודות כנסייה ביזנטית בשם "איה סופיה". הבנייה נמשכה 117 שנים והסתיימה רק ב-1326. המבנה עוצב בסגנון האדריכלות הגותית התקופתית ושימש כקתדרלת ההכתרה של מלכי קפריסין הצלבנית עד השתלטות הרפובליקה של ונציה על האי בשנת 1489. אמלריך השני מלך ירושלים והוגו השלישי מלך קפריסין נקברו בקתדרלה.
העות'מאנים בפיקוד לאלה מוסטפא פאשה, שהשתלטו על ניקוסיה ב-1570, הפכו את הקתדרלה למסגד והוסיפו שני מינרטים בחזיתו המערבית. היסודות הגותיים של המבנה ניכרים בקירותיו, בחלונותיו ובתמיכות דואות שסביבו, וכך גם בחללו הפנימי, שתקרתו עשויה קמרון צולב. מאידך, רוב הסמלים הנוצרים סולקו, טיח לבן מכסה את הקירות ואת העמודים, והמחראב שנקבע בקיר הדרומי החליף את המזבח הנוצרי שניצב בזמנו בקדמת האפסיס המזרחי. שמו של המסגד "סלימייה" נקרא לכבודו של הסולטאן העות'מאני סלים השני שבימיו נכבשה קפריסין. עם זאת הוא נודע גם בשם "איה-סופיה ג'אמי" (בטורקית: Ayasofya Camii).
המבנה נפגע בשלוש רעידות אדמה ב-1491, 1547 וב-1735. רעידות אדמה קודמות, בשנים 1257 ו-1303, היו בין הגורמים לעיכובים בהשלמתו.
מי ידע שכך יהיה

| --- | --- |
 סינגל בביצוע בעז שרעבי
 יצא לאור:  יולי 1973, 1974 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  עוזי חיטמן 
 לחן:  עוזי חיטמן 
 
"מי ידע שכך יהיה" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי עוזי חיטמן ובוצע על ידי בעז שרעבי. השיר, שנכתב ביולי 1973, כמה חודשים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, נחשב לאחד השירים המזוהים ביותר עם המלחמה הזו.
השיר

השיר נכתב על ידי עוזי חיטמן בחודש יולי 1973 לרגל שחרורו משירות סדיר בצה"ל, שחלקו היה בלהקה צבאית וחלקו היה בחיל קרבי. כמה חודשים לאחר מכן, במהלך מלחמת יום הכיפורים, שר חיטמן בן ה-21 את השיר בעת שהופיע בפני חיילים כחייל מילואים יחד עם בעז שרעבי כצוות הווי ובידור. שרעבי, שנחשב אז לכוכב, ביקש מחיטמן הצעיר להקליט את השיר, וחיטמן נעתר לכך.
השיר הוקלט בזמן המלחמה בגרסה שונה מזו המוכרת כיום, ועובד על ידי קובי אשרת. גרסה זו ביטאה ייאוש ותחושת מיצוי של חיטמן משירותו הצבאי. בגרסה זו נאמר: "נכון זה נגמר, נכון זה עבר, לא היה לי כוח להמשיך, זה היה יותר מדי", ובהמשך "מי ידע שכך יהיה באותם הלילות ללא אמא, נלך לימים אחרים ונראה שדבר לא זז קדימה".
רשות השידור סרבה לשדר את השיר בגרסתו המקורית, בטענה שהוא עלול ליצור דה-מורליזציה לחיילים בחזית הלחימה. חיטמן התבשר על האיסור בעת ששהה ברפידים שבסיני, והחליף מיד את המשפטים הבעייתיים. השיר שהוקלט מחדש בגרסה החדשה מביע אופטימיות ותקווה לשלום.
"מי ידע שכך יהיה" נכלל באלבומו השני של שרעבי "בעז (העטיפה הירוקה)". בשנת 2003 הוציאה חברת הד ארצי אלבום המוקדש לשירי מלחמת יום הכיפורים, שנקרא בשם "מי ידע שכך יהיה". ב-2010 הוציאה חברת NMC אלבום בשם זה המוקדש לשירי שנות ה-70.
הערות שוליים

↑  מ"לו יהי" ועד "תחתונים וגופיות": חזרה לשירי מלחמת יום הכיפורים, באתר מעריב אונליין, 8 באוקטובר 2019
↑  זה לא חלום (מי ידע שכך יהיה), באתר של ד"ר איתי פלאות
↑  מי ידע שכך יהיה - יואב גינאי על שירי במלחמה הגדולים שבאו בעקבות מלחמת יום הכיפורים, בערוץ היוטיוב של יואב גינאי
מקסימוס ויליאמסון

מקסימוס ויליאמסון (באנגלית: Maximus Williamson; נולד ב-4 בספטמבר 2006) הוא שחיין אמריקאי, אלוף עולם לנוער (נתניה 2023), במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה

ויליאמסון נולד וגדל בסאות'לייק (אנ') טקסס. מחזיק בשיאי ארצות הברית לנערים גיל 15 ו-16. בשנת 2025 הוא אמור ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת וירג'יניה.
ביוגרפיה > 2023 > אלוף עולם לנוער

באליפות העולם לנוער שנערכה במכון וינגייט נתניה בספטמבר 2023 זכה ב-7 מדליות, 6 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.45 שניות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא אליפות חדש של 1:57.29 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, כשחיין ראשון קבע תוצאה של 1:47.11 דקות, השנייה בטיבה באליפות, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 47.57 שניות ובמשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב. מדליית כסף במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 2024

בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס בפברואר 2024 הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל-200 יארד מעורב אישי בשיא בתי הספר התיכוניים של ארצות הברית של 1:40.81 דקות ובמשחה ל-100 יארד גב בשיא אישי חדש נוסף של 46.29 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

100 מטר חופשי: 48.38 שניות (2023)
200 מטר חופשי: 1:47.11 דקות (2023)
200 מטר מעורב אישי: 1:57.29 דקות (2023)
שיאים אישיים > בריכת 25 יארד

50 יארד חופשי: 19.45 שניות (2024)
100 יארד חופשי: 41.84 שניות (2024)
200 יארד חופשי: 1:33.07 דקות
100 יארד גב: 46.29 שניות (2024)
200 יארד גב: 1:40.88 דקות
200 יארד מעורב אישי: 1:40.91 דקות (2024)
400 יארד מעורב אישי: 3:39.03 דקות
מני עוזרי

| --- | --- |

מני עוזרי בהופעה, 2022
 לידה:  22 בדצמבר 1982 (בן 41) חולון, ישראל 
 סוגה מועדפת:  קומדיה 
 מדינה:  ישראל 
 http://www.meniozeri.co.il
 פרופיל ב-IMDb
 
מני עוזרי (נולד ב-22 בדצמבר 1982) הוא קומיקאי וסטנדאפיסט ישראלי.
ביוגרפיה

עוזרי נולד וגדל בחולון לאביבה ולבועז, הבן השלישי מבין ארבעה אחים. עוד בילדותו היה מבדר את חבריו בחיקויים של מורים ושחקני כדורגל.
בשנת 2006, לאחר שחרור מצה"ל נרשם ללימודי ראיית חשבון, וכתחביב החל להופיע במועדון ה"קאמל קומדי קלאב". לאחר מכן, החל להופיע כמופע החימום של אורי חזקיה.
בשנת 2010 אסף סביבו קהל עוקבים בעקבות סרטון יוטיוב בשם "במבוליאו", ליפ סינק לשיר Bamboléo (אנ') של להקת Gipsy Kings. אף על פי שצולם באיכות גרועה במצלמת הטלפון הנייד שלו, הוא זכה למיליוני צפיות. בהמשך השנה העלה סרטון נוסף לשיר "אנשים" שביצע עידן יניב. בקליפ השתתף יניב בעצמו, שאף ביצע את השיר "במבוליאו".
בשנת 2010 החל להריץ מופע עצמאי. סגנון הסטנד-אפ שלו ייחודי, נקי מגסויות והקנטת הקהל. לאור זאת ציטוטים מהופעותיו הפכו לקאלט בסטנדאפ הישראלי. את קטעיו הידועים הוא שומר לסוף ההופעה, ומבצע את אלו שהקהל מבקש. עוזרי מדגיש לא רק את הטקסט ההומוריסטי, אלא גם את אופן ההגשה של בדיחותיו, הכולל מימיקה, קולות משעשעים, חיקויים, פאוזות קומיות וכן אלתורים.
בשנת 2011 החל להופיע בטלוויזיה בערוץ 2 בתוכנית "קבלו אותם" בהנחייתם של אורי חזקיה ורועי לוי. הוא הוצג על ידי השחקן יעקב כהן כהבטחה בסטנד אפ הישראלי. עוזרי הופיע עם קטע הסטנד אפ "שלום שמי פנינה" אשר הגיע למיליוני צפיות ביוטיוב. עוזרי המשיך להפיץ חלק מקטעי הסנדאפ שלו ביוטיוב. בין השנים 2012 עד 2016 הפיץ את הקטעים: "אבל מה הקשר", "יופי! יופייי!", ו"זה אתה!" שזכו למיליוני צפיות.
בשנת 2021 עוזרי היה חבר בפאנל התוכנית "סטנד-אפ NATION" ברשת 13, לצד שלום אסייג, ליטל שוורץ, שלומי קוריאט וקובי מימון.
בפברואר 2024 החל להשתתף בתוכנית הסטנדאפ והמערכונים "מועדון הסטנד-אפ" שמשודרת בכאן 11.
הערות שוליים

1 2  ענת סימן-טוב, מודל לחיקוי: תכירו את הסטנדאפיסט מני עוזרי, באתר ישראל היום
↑  "במבוליאו", ביוטיוב
↑  רשת 13, מני עוזרי, הסטנדאפיסט עם מילוני הצפיות: "תמיד אהבתי לעשות חיקויים", באתר חדשות 13, 11 בינואר 2021
↑  ענת סימן-טוב, מודל לחיקוי: תכירו את הסטנדאפיסט מני עוזרי, באתר ישראל היום
↑  בשיתוף אתר קומי, לא מפסיקים לצחוק! 5 אומני סטנדאפ שיפילו אתכם מהרגליים, באתר ישראל היום, 26 באוגוסט 2021
מפת וינלנד

מפת וינלנד. בחלקה העליון ניתן לראות קו מקומר, המהווה הוכחה (אם המפה אותנטית), כי גם הוויקינגים ידעו כי כדור הארץ עגול.
מפת וינלנד היא מפת עולם (mappa mundi) מהמאה ה-15 המתארת את הארצות שגילו הוויקינגים במסעם מערבה, בערך בסוף המאה ה-10. מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, התקיים ויכוח ער בין הטוענים כי המפה היא אותנטית, לבין המעלים חשדות לזיוף מודרני. הוא הוכרע בקביעה שהמפה היא זיוף.
בצד השמאלי ביותר של המפה ניתן לראות את ניופאונדלנד שבקנדה, בה הקימו הוויקינגים מושבה בל'אנס או מדוז (מצרפתית: מפרץ המדוזות). באזור זה נתגלו שרידים ארכאולוגיים המוכיחים כי אכן התיישבו שם ויקינגים.
מקור המחלוקת

המפה נתגלתה בשנת 1957, והובאה לאוניברסיטת ייל בשנת 1965. ביום קולומבוס של אותה שנה הוכרז כי המפה אותנטית, ודבר זה הביא למחאות מצד סטודנטים היספנים בסמוך לקמפוס האוניברסיטה בניו הייבן שבקונטיקט. מאז שנת 1965, עיקר המחלוקת היא בין הומאניסטים, המאמינים כי המפה אותנטית, לבין מדענים, הטוענים כי היא זיוף.
בשנת 2018, מומחים מאוניברסיטת ייל, שבה נמצאת המפה, הכריזו כי המחקר המדעי וההיסטורי האחרון קבע שמדובר בזיוף מודרני, כפי שהוכח מהשימוש שלו בפיגמנטים טיטניום מהמאה ה-20.
בשנת 2021, פרויקט מחקר בין-תחומי שנערך על ידי ארכיונאים, משמרים ומדעני שימור הוכיח שהמפה מזויפת.  ניתוח המתכות בדיו של המפה גילה כי המסמך זויף למעשה כבר בשנות ה-20, ולא שנות ה-40 של המאה ה-20, כמו שחשבו תחילה.
ביבליוגרפיה

Graeme Davis, Vikings in America, Edinburgh: Birlinn, 2009.
Robert Ferguson, The Vikings: A History, London: Penguin Books, 2010.
ראו גם

וינלנד
התקופה הוויקינגית
לייוו אייריקסון
ל'אנס או מדוז
הערות שוליים

1 2  Graeme Davis, Vikings in America, pp. 120 - 121.
↑  Mike Cummings, Analysis unlocks secret of the Vinland Map — it’s a fake, YaleNews, ‏2021-09-01 (באנגלית)
↑  Smithsonian Magazine, David M. Perry,Matthew Gabriele, Viking Map of North America Identified as 20th-Century Forgery, Smithsonian Magazine (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסגד עומר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 על שם:  עומר בן אל-ח'טאב 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1193
 תאריך פתיחה רשמי:  1193 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אסלאמית 
 קואורדינטות:  31°46′40″N 35°13′47″E﻿ / ﻿31.777836111111°N 35.229588888889°E﻿ / 31.777836111111; 35.229588888889
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) מסגד עומר(למפת ירושלים העתיקה רגילה) מסגד עומר(למפת ירושלים רגילה) מסגד עומר(למפת ירושלים מוגדלת) מסגד עומר
 
ערך זה עוסק במסגד ברובע הנוצרי. אם התכוונתם למשמעויות אחרות, ראו .
שער הכניסה למסגד - נבנה באמצע המאה ה-19
מסגד עוּמר (בערבית: مسجد عمر, "מסג'ד עמר") הוא מסגד שנמצא ממול לכניסה הראשית (דרומית) לכנסיית הקבר הקדוש ברובע הנוצרי בירושלים.
על פי המסורת, לאחר שירושלים נכבשה על ידי המוסלמים הוזמן הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב על ידי הפטריארך סופרוניוס לבקר בכנסיית הקבר הקדוש. על פי מסורת זו, כשהגיע זמן התפילה הציע הפטריארך לח'ליף להתפלל בכנסייה, אולם הח'ליף סירב, כדי שהמקום לא יהפוך למקום קדוש גם למוסלמים, ויפתח פתח לסכסוכים ומלחמות על המקום, ויצא להתפלל מחוץ לכנסייה. באותה תקופה הייתה הכניסה אל הכנסייה מצד מזרח. ואמנם, קיימת סברה כי מסגד עומר הראשון הוקם במקום בו התפלל הח'ליף, דהיינו ממזרח לכנסיית הקבר.
המסגד הנוכחי הוקם בשנת 1193 על ידי הסולטאן אל-מליכ אל-אפד'ל עלי, בנו של צלאח א-דין, על יסודותיו של בית חולים צלבני,  כדי להנציח את תפילת הח'ליף עומר. המסגד נמצא ממול (מדרום) לכניסה הנוכחית של כנסיית הקבר. צריח המסגד חודש לאחרונה בשנת 1458 לאחר רעידת אדמה שפקדה את העיר.
אין לבלבל את המסגד הזה עם כיפת הסלע המצויה על הר הבית וקרויה על ידי רבים בטעות בשם "מסגד עומר". עומר אמנם בנה על הר הבית מסגד, אך לא הייתה זו כיפת הסלע, אלא מסגד אל-אקצא, שהיה אך מבנה דל עשוי עץ, שלאחר כ-60 שנה הוחלף במבנה גדול ומפואר. (הערה: אחד מהאגפים במבנה מסגד אל-אקצא נושא אף הוא את השם "מסגד עומר").
הערות שוליים

↑  ספר ירושלים - התקופה המוסלמית הקדומה 638-1099, בעריכת יהושע פראוור, הוצאת יד יצחק בן צבי עמ' 47
↑  Burgoyne, M. H., Mamluk Jerusalem: An Architectural Study, The British School of Archaeology in Jerusalem, 1987, עמ' 568
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460601705171  LCCN: nr2003001016   WorldCat (עם LCCN): nr2003-001016
מערת הפלמ"ח

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  משמר העמק, ישראל
 קואורדינטות:  32°36′32″N 35°08′14″E﻿ / ﻿32.608924°N 35.137276°E﻿ / 32.608924; 35.137276
 אתר רשמי
  (למפת הכרמל מוגדלת) מערת הפלמ"ח(למפת הכרמל רגילה) מערת הפלמ"ח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת הפלמ"ח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת הפלמ"ח
 
מערת הפלמ"ח היא מערה טבעית בקרבת קיבוץ משמר העמק ששימשה לאימוני הפלמ"ח משנת 1941 ועד סיום מלחמת העצמאות בשנת 1948. שופצה בשנת 1989 על ידי חברי משמר העמק, ונפתחה לביקורים על מנת לספר את סיפור המקום ואת סיפורו של הפלמ"ח.
ב-2013 הוצב ליד המערה, פסל של שוקי כהן בשם "מדורות הפלמ"ח". הפסל מורכב משש דמויות מתכת המסמלות את יחידות הפלמ"ח: המסתערבים, הסיירים, החבלנים, הדתיים, הצנחנים והגרמנים. ליד כל דמות יש פסל של מדורה ועליו כתוב: "פלמ"ח".
המקום הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
תקופת הפלמ"ח

המערה נמצאת בחורש סבוך ממערב לקיבוץ, שימשה רועים בדואים, והתגלתה על ידי חברי הקיבוץ לאחר עלייתו לקרקע בסוף 1926. עם הקמת הפלמ"ח ב-1941, נבחרה המערה לאתר אימונים של הפלמ"ח עקב ריחוקה מדרכים ראשיות ומעינם הבוחנת של הבריטים. במקום נערכו אימונים של יחידות מיוחדות כמו המחלקה הערבית (המסתערבים) והמחלקה הגרמנית. כמו כן שימש המקום לכינוסי מפקדים וכנקודת יציאה לפעולות.
לאחר סיום מלחמת העצמאות

לאחר סיום מלחמת העצמאות הוזנחה המערה. ב-1989 שופצה המערה על ידי חברי הקיבוץ שגם מפעילים את המקום . המקום מציע מגוון חוויות הקשורות לשימור מורשת הפלמ"ח כמו הרצאות, תערוכת כלי נשק האופייניים לתקופה, סרטים תיעודיים, וקומזיצים.
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרי מורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 64
↑  האתר מופעל על ידי ישע ולאהל'ה עקרון, חברי קיבוץ משמר העמק
מערת הקבורה של ישו

| --- | --- |

 בימוי:  שמחה יעקובוביץ' 
 הופק בידי:  ג'יימס קמרון 
 תסריט:  שמחה יעקובוביץ' 
 צילום:  רוס גוזי
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה, ישראל
 חברה מפיצה:  E1 Entertainment U.S., נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2007 
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 פרסים:  פרס CSC לצילום הטוב ביותר לסרט דוקומנטרי (2008)
 www.kochvision.com/LostTomb
 דף הסרט ב־IMDb
 
מערת הקבורה של ישו הוא שמו של סרט תעודה ששודר לראשונה ב-4 במרץ 2007 בערוץ דיסקברי הקנדי, יחד עם ספר הנושא אותו שם. הסרט הופק על ידי ג'יימס קמרון ושמחה יעקובוביץ'. השניים טענו במסיבת עיתונאים כי התגלו קבריהם של ישו ובני משפחתו, וכי ערכו בדיקות לשאריות העצמות שהיו בארונות הקבורה והממצאים מחזקים את הסברה שאכן מדובר בישו. לטענתם נדרשו 20 שנה לפענח את הכתובות והשמות שהחוקרים חשפו, בין היתר "ישוע בר יוסף", ושני ארונות עם השם "מרים", מתי, וגם "יהודה בר ישוע".
הן הסרט והן הספר עוסקים בטענה לפיה במערת תלפיות נמצאו קבריהם של ישו, אימו ובנו. מכאן, הם גם תומכים בתאוריה מעוררת מחלוקת, לפיה לישו היו צאצאים. הטענות העולות בספר ובסרט עוררו ביקורת מדעית חריפה מצידם של ארכאולוגים, לשונאים והיסטוריונים של הנצרות, אשר טענו כי הסרט מעלה תאוריה חסרת שחר וביסוס מדעי.
הטענות שעולות בסרט

בעת חפירת יסודות לבנין בשכונת תלפיות מזרח, ביום שישי ה-28 במרץ 1980 נערכו פיצוצים שחשפו במעט כניסה למערת קבורה עתיקה. אוריאל מעוז, ילד בן 11, שהתגורר בסמוך לאתר הבניה ובן למדריכת צליינים, חשף את הקבר על בסיס ידיעותיו מספרי הלימוד של אימו, והזעיק ארכאולוגים שמצאו בתוך המערה 10 ארונות קבורה.
עשר הגלוסקמאות שנמצאו במערת הקבורה תוארכו למאה הראשונה לספירה. כעבור יום הוצאו מהמערה ארונות הקבורה עם העצמות שבתוכן והועברו לרשות העתיקות. ברשות העתיקות גילו שאחת הגלוסקאות אבדה בדרך. גלוסקמה זאת תעסיק לימים את עולם הארכאולוגיה ואת חוגי הכנסייה וחוקרי המשטרה.
לאחר בדיקה הוברר שמנהג ליקוט עצמות כשנה לאחר קבורת המת, והנחתן בתוך ארון אבן הגלוסקמה, נמשך רק מאה שנים. הוא נפסק כליל לאחר חורבן בית שני בשנת 70. על הגלוסקמאות נמצאו חקוקים שמות המעידים על המתים שנטמנו בהם: ישוע בר יוסף, מריה, מתיה, יוסה, מריאמנה מרה, יהודה בר ישוע. איש לא זכר מה נחקק על הגלוסקמה העשירית שנעלמה. את העצמות שלחו לקבורה ואילו את הגלוסקמות הותירו במחסן.
הגלוסקמה היחידה שנמצאה מאז ומעולם ועליה חקוק השם "יוסה" היא הגלוסקמה הרביעית שנמצאה באותה מערת קבורה בתלפיות. יוסף היה שם אביו של ישו, וגם שמו של אחיו, אשר בספר הבשורה על-פי מרקוס נקרא "יוסה".
ב-2002 נמצאה "גלוסקמת יעקב אחי ישו" מאוסף פרטי של עודד גולן, אשר לדבריו היה זה ארון הקבורה של יעקב אחי ישוע. הוא טען כי היא התגלתה סמוכה לזו שבה נמצאו ארונות הקבורה המיוחסים לישוע ומשפחתו.הארכאולוגים טענו בנחישות שמדובר בזיוף. היא נשלחה לבדיקת מעבדה, לפיה על ארון הקבורה של אחי ישוע נמצאו שרידי אדמה מאותו אזור שבו נמצאה המערה בתלפיות. הוועדה ברשות העתיקות קבעה שזאת ללא צל של ספק שהגלוסקמה שנעלמה בשנת 1980 והכתובת החקוקה עליה "יעקב בר יוסף" אותנטית ואילו התוספת "אחוי דישוע" כנראה מזויפת. בעקבות הממצאים נפתח תיק פלילי נגד גולן באשמת זיוף, אך במרץ 2012 הוא זוכה מהאישום נגדו.
הגלוסקמא הנושאת את השם "ישו בר יוסף", מוזיאון ישראל
הכתובת "ישו בר יוסף"
הגלוסקמא הנושאת את הכתובת "יהודה בר ישו", מוזיאון ישראל
ביקורת

בניגוד לטענות המושמעות בסרט, כי מדובר בפעם הראשונה שהגלוסקמאות נחקרות, הארכאולוג עמוס קלונר טען כי הממצאים היו ידועים זה מכבר. לדבריו  כבר בשנת 1996 פרסם מאמר בנושא בכתב העת "עתיקות", שבו הסביר כי אין מדובר במשפחתו של ישו. שאריות העצמות שנמצאו בקברים נמסרו (בהתאם לחוק בתקופה זו) לאתרא קדישא, ארגון אשר פועל לקבורת עצמות מתים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות ואשר קברן בבורות הטמנה גדולים באזור לטרון.