stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לא לוקח בקלות
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 7 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1988)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1988)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1988)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1988)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 40 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 9 בפברואר 1988, פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 5 ביולי 1987, פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 15 במרץ 1988, פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 5 באפריל 1988, פזמונט
↑  תשמ"ח, פזמונט
| אדם |
| --- | --- | --- |
דיסקוגרפיה
| אלבומי אולפן | סוד • מרחוק לרחוק • חופשי • הימים שאנחנו ביחד • סוד האחד • רגעים קטנים • גאולה |  |
| אלבומי אוסף | פעמיים ביום • אדם – האוסף |  |
| אלבומי הופעה | LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים • לייב בגריי 2023 |  |
| סינגלים | "לא לוקח בקלות" • "הכרזת מלחמה" • "ימים ברקיע" • "אין מוצא" • "בלדה בין כוכבים" • "סוד" • "תמונות" • "נוסע רחוק" • "מצטער" • "היא רוקדת לבדה" • "שקיעה אחת" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "מרחוק לרחוק" • "מכור לאהבה" • "איש עוד לא הכיר אותי" • "תפקיד חיי" • "פעמיים ביום" • "עד" • "ברוש" • "לילות אהבה" • "נגד הגורל" • "סוס מעץ" • "מחר יהיה שקט" • "הדברים הכי פשוטים" |  |
ליאת רגב

| --- | --- |
רגב בפברואר 2018
רגב בפברואר 2018
 לידה:  12 בפברואר 1974  (בת 50) כפר ידידיה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאית
 מעסיק:  כאן ב', כאן 11
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  liat_regev
במהלך הגשת תוכנית ברשת ב', אוקטובר 2016
ליאת רגב (נולדה ב-12 בפברואר 1974) היא מגישת רדיו וטלוויזיה ישראלית, בכאן ב' ובערוץ כאן 11.
ביוגרפיה

נולדה בכפר ידידיה. משנת 1994 עוסקת בהגשה ועריכת תוכניות בטלוויזיה וברדיו. בערוץ 3 בכבלים הגישה את תוכנית האירוח "שישבת" ואת מהדורת החדשות המקומיות "זמן ירושלים". בערוץ הראשון הגישה את התוכניות "שעון החול" ו"בוקר טוב ישראל". בשנים 2003–2008 הגישה את תוכנית הבוקר "עניין אחר" ברשת ב'. הגישה את תוכנית התרבות "מאחורי הקלעים" בערוץ הראשון. ערכה והגישה ברשת ב' את התוכניות "סידורים לשבת" ו"עוד מעט שבת" בימי שישי ואת תוכנית האקטואליה "מעבירים לראשון" במוצאי שבת.
בערוץ הראשון הגישה את תוכנית האקטואליה "ערב טוב ישראל" ואת "המוסף". בנוסף, שימשה מנחה ב"תוכניות ספיישל" שונות בנושאי תרבות, יהדות ורוחניות, כגון סדרת התוכניות "התחדשות" ובה שיחות עם אנשי רוח. ב-2017 החלה להנחות את התוכנית "70 פנים" בכאן 11.
השתתפה במיזם "929 - תנ"ך ביחד" והגישה פינות יומיות עם הרב בני לאו באתר המיזם.
לאחר פטירתה של ענת דולב בפברואר 2016, הגישה את תוכנית הרדיו "בשלוש עם ענת דולב" ברשת ב'.
מפברואר 2018 מגישה את התוכנית "בחצי היום השישי" בכאן ב' ואת התוכנית "מעבירים לראשון" בשבת בערב.
ממרץ 2023 מנחה את הפודקאסט בזמן הזה הבוחן שאלות ציבוריות-הלכתיות בראי הספרות היהודית בשיתוף רבנים וחוקרים.
לרגב תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בפילוסופיה יהודית מאוניברסיטת בר-אילן.
הערות שוליים

↑  ליאת רגב, באתר קבלה לעם
↑  עידן יוסף, "הודחתי משידור בחופשת לידה", באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בדצמבר 2011
↑  https://www.kan.org.il/content/kan/podcasts/p-8103/
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לא לבד (אלבום)

לא לבד הוא אלבום האולפן השני של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי. האלבום יצא לאור ב-29 באפריל 2018, על ידי חברת התקליטים NMC.
רקע והפקה

האלבום הופק במלואו על ידי אייל מזיג, בדומה לאלבומו הקודם של בן-ארי, "איזון". האלבום נתמך על ידי הסינגלים: "לא לבד", "תודה שאת", "על משכבי", "ויקיפדיה", "מה אתה רוצה ממני" ו"בשורות טובות".
האלבום עלה לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו.
רשימת רצועות

המוזיקה לשירים הולחנה על ידי חנן בן ארי (למעט היכן שמצוין אחרת).
| לא לבד> מס' | לא לבד> שם | לא לבד> מילים | לא לבד> לחן | לא לבד> משך | לא לבד>  | לא לבד>  | לא לבד>  | לא לבד>  | לא לבד>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | לא לבד  | בן-ארי, רועי חסן | בן-ארי, יקיר בן טוב | 3:45 |  |  |  |  |  |
| 2. | מה אתה רוצה ממני  | בן-ארי |   | 3:57 |  |  |  |  |  |
| 3. | פרדס חנה  | בן-ארי, חסן |   | 3:30 |  |  |  |  |  |
| 4. | בשורות טובות  | בן-ארי |   | 3:44 |  |  |  |  |  |
| 5. | ויקיפדיה  | בן-ארי, קרן פלס |   | 3:33 |  |  |  |  |  |
| 6. | על משכבי (בדואט עם משה פרץ)   | משה פרץ, אבי אוחיון | פרץ, אוחיון | 3:55 |  |  |  |  |  |
| 7. | הלב יגיע בקרוב  | בן-ארי, חסן, רועי זמיר |   | 3:37 |  |  |  |  |  |
| 8. | תודה שאת  | בן-ארי, חסן |   | 3:11 |  |  |  |  |  |
| 9. | רגע  | בן-ארי, חסן |   | 3:17 |  |  |  |  |  |
| 10. | ילד  | בן-ארי |   | 2:57 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 35:00 |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  חנן בן ארי | לא לבד | דיסק אלבום, באתר דיסק סנטר
↑  לא לבד, נבדק ב-2020-03-10
| חנן בן ארי |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • שירים | דיסקוגרפיה • שירים |  |
| אלבומי אולפן | איזון • לא לבד • יש כאן יותר מזה |  |
| אלבומי הופעה | Live 2022 |  |
| סינגלים | "ממך עד אליי" • "איזון" • "אמא אם הייתי" • "אדון הסליחות" • "החיים שלנו תותים" • "למה לנו לרדוף" • "לא לבד" • "תודה שאת" • "על משכבי" • "ויקיפדיה" • "מה אתה רוצה ממני" • "בשורות טובות" • "אלוף העולם" • "דור" • "שמש" • "אם תרצי" • "געגועים לבני אדם" • "שבורי לב" • "אמן על הילדים" • "חולם כמו יוסף" • "מקום" • "בסוף זה הלחן" • "חנניה" • "אלא בי" • "עטלף עיוור" • "מולדת" |  |
| שירים נוספים | "לילה טוב שון" • "חוץ מכדורגל" |  |
| ערכים קשורים | הרצל בן ארי • NMC • יוניסל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 9e08b3d5-c49c-49f6-bc53-c76785be8c36
לי דרייפוס

לי שרמן דרייפוס (באנגלית: Lee Sherman Dreyfus;‏ 20 ביוני 1926 –  2 בינואר 2008) היה איש חינוך ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ויסקונסין ה-40 בשנים 1979–1983.
ראשית חייו

לי דרייפוס נולד וגדל בעיר מילווקי כבנם של קלייר (לבית בלוט) ווודס אורלו דרייפוס. הוא התחנך בבית הספר התיכון וושינגטון שבעיר. הוריו היו פעילים בקהילה ואביו היה שדרן בתחנת הרדיו WISN (לי הצעיר הופיע כמה פעמים כשחקן וזמר צעיר בתחנה). אימו של דרייפוס הייתה חברה ותיקה במועצת החינוך של מילווקי במשך 25 שנים.
לאחר תום לימודיו בבית הספר התיכון, התגייס דרייפוס לצי ארצות הברית, שם הוא הוכשר כטכנאי אלקטרוניקה ועסק בתיקון מערכות מכ"ם. במלחמת העולם השנייה הוא נשלח לזירת האוקיינוס השקט ושירת שם עד תום המלחמה. לאחר המלחמה הוא החל ללמוד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון במסגרת חוק החיילים המשוחררים. באותה תקופה, הוא הכיר את ג'ויס אונקה, שאותה הוא נשא לאישה ב-1947. באותה שנה הוא היה לחבר באחוות קאפא סיגמה. ב-1949 קיבל דרייפוס תואר בוגר אוניברסיטה, תואר מוסמך אוניברסיטה ב-1952 ותואר דוקטור בתקשורת ב-1957.
קריירה אקדמית

דרייפוס עבר לאוניברסיטת המדינה של ויין, שם הוא היה למנהל הכללי של תחנת הרדיו וסייע לפתח את המחלקה לתקשורת המונים של האוניברסיטה. ב-1962 הוא שב למדיסון כמנהל תחנת הטלוויזיה WHA-TV וכפרופסור לדיבור ושידור.
ב-1967 היה דרייפוס לנשיא של אוניברסיטת המדינה של ויסקונסין בסטיבנס פוינט. ב-1972 הוא היה לנגיד האוניברסיטה, שהתמזגה אל מערכת האוניברסיטאות של ויסקונסין ושמה שונה לאוניברסיטת ויסקונסין-סטיבנס פוינט. הוא היה נגיש לסטודנטים, ולעיתים עצר בברים מקומיים כדי לשוחח עמם. היה זה בתקופה זו כאשר הוא החל ללבוש את הוסט האדום שהיה הסמל המסחרי שלו כנגיד כדי שניתן יהיה לזהותו וכדי שיהיה נגיש לסטודנטים בקמפוס האוניברסיטה.
לא תמיד הוא היה פופולרי בקרב הסטודנטים, במיוחד במהלך מלחמת וייטנאם. רבים מהסטודנטים ראו בקיומה של יחידת תוכנית האימון לקציני מילואים בקמפוס (ROTC) כאישור לפעילות הצבאית של ארצות הברית. אך דרייפוס טען שיש לראות ב-ROTC כנוכחות של האוניברסיטה בצבא במקום נוכחות של הצבא באוניברסיטה.
מושל ויסקונסין > בחירתו

אירוע ששינה את חייו של דרייפוס התרחש ב-1975, כאשר הוא נסע לסין כנציג של הקולג'ים והאוניברסיטאות האמריקאים, ושוכנע אז בסכנה הטמונה במערכת חד-מפלגתית. "מסע זה שכנע אותי שמערכת חד-מפלגתית, בין אם היא מרקסיסטית, בין אם היא קפיטליסטית, ובין אם היא צבאית... היא לא לטובת העם", הוא אמר פעם.
מאחר שדרייפוס לא היה חבר בשום מפלגה מרכזית עד דצמבר 1977, הוא הצטרף לשורות המפלגה הרפובליקנית כצעד ראשון לקראת מועמדותו למשרת מושל ויסקונסין ב-1978. הוא ראה בצעד זה כמשימת הצלה, שכן הוא חש שהרפובליקנים היו על סף הפיכה למפלגת מיעוט קבועה במדינה שבעבר הייתה בשליטה מוחלטת שלהם.
בשנה שלאחר מכן הוא ניהל מסע בחירות בלתי שגרתי ופופוליסטי למשרת המושל, ונסע ברחבי המדינה באוטובוס תלמידים צבוע באדום שכונה בחיבה "העצירה המיוחדת של הווסט האדום". דרייפוס משך את תשומת ליבה של התקשורת של ויסקונסין והחל ליצור קשר עם המצביעים ברחבי המדינה. ממסד המפלגה הרפובליקנית לא היה מעוניין בבחירתו כמועמד המפלגה, והם קידמו בבחירות המקדימות את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית בוב קאסטן. הגיבוי של המפלגה הגיעה יחד עם תמיכה פיננסית שבדרך כלל חתמה את המועמדות, אך דרייפוס לא נרתע.
כנואם משפיע במהלך מסע הבחירות, ההערה השנונה הזכורה ביותר של דרייפוס הייתה שהמדינות צריכות להיות הריבון ברוב נושאי החקיקה ושתפקידה של הממשלה הפדרלית צריך להיות מוגבל רק לשלושה דברים: "הגנה על חופינו, העברת הדואר שלנו, והישארות מחוץ לחיינו". ציטוט זכור נוסף שלו היה: "מדיסון, ויסקונסין היא שטח של 30 מילים המוקפים על ידי המציאות".
כשלרשותו 100,000 דולר בלבד לטובת הבחירות המקדימות, חצה דרייפוס את ויסקונסין לאורכה ולרוחבה באוטובוס האדום הרעוע שלו, שמשך את תשומת הלב של התקשורת כפיצוי לתשדירי הטלוויזיה שדרייפוס לא היה יכול להרשות לעצמו לממן. הוא המשיך ללבוש את הווסט האדום שלו במהלך מסע הבחירות. מסע בחירות זה תועד מאוחר יותר בספר "תנו לאנשים להחליט" (Let The People Decide), שנכתב על ידי ויליאם קראוס, שהיה יושב ראש מסע הבחירות של דרייפוס, ובו הוא אמר, "עשינו הכול באופן שגוי, והכל פעל כשורה".
בבחירות המקדימות של הרפובליקנים שנערכו בספטמבר, הביס דרייפוס את קאסטן, והמשיך והביס את המושל המכהן, הדמוקרט מרטין שרייבר, כאשר גרף כ-55 אחוזים מהקולות והיה למושל ויסקונסין ה-40.
מושל ויסקונסין > כהונתו

סגנונו הפוליטי של דרייפוס תואר לעיתים קרובות כ"רפובליקטי" (Republicrat). מבחינה כלכלית, הוא היה שמרן והתמקד ביתרונות של הקיצוצים במיסים ובצמצם גודלה של הממשלה, כהד לגישה השמרנית של ממשל רונלד רייגן באותה תקופה. הוא ניצל את חוסר שביעות הרצון של המצביעים בנוגע לשיעורי מס ההכנסה של המדינה שהיו גבוהים מהממוצע, וכן את חוסר שביעות הרצון בנוגע לאינפלציה הגבוהה, שיעורי הריבית הגבוהים, והעלייה באבטלה במהלך תקופת ממשל ג'ימי קרטר. עם זאת, דרייפוס היה מתון מבחינה חברתית, שב-1982 חתם על חוק זכויות האזרח הראשון של ויסקונסין, שאסר על אפליה נגד להט"בים בעבודה ובשיכון. הוא חתם על חוק זכויות הלהט"בים באומרו, "יש שאלות שאין זה עניינה של הממשלה לשאול אותן".
לדרייפוס יצא שם של נואם מיומן. בעימותים הטלוויזיוניים שקדמו לבחירות, הוא התגבר על הבעיה של זיהוי שמות בוחריו, לצד הספקות בנוגע לניסיונו ולכשירותו לתפקיד. התמקדותו בקיצוץ במיסים הייתה אסטרטגיה שהפכה לנושא לוויכוח. לאחר שבית המחוקקים המדינתי העביר חוקים לקיצוץ במיסים, הפכה ויסקונסין עד מהרה למדינה שהייתה נגועה בגירעונות תקציבים בפעם הראשונה מזה שנים. הגירעונות נגרמו בשל העלויות הגבוהות של הוצאות הממשלה עקב האינפלציה הגבוהה ושיעורי הריבית. האבטלה גאתה גם היא, והוסיפה לצמצום מקורות ההכנסה של הממשלה.
הקיצוצים שנגרמו כתוצאה מכך בשירותים ובתוכניות, כמו תחבורה, היו בסתירה למסורת הפרוגרסיבית של ויסקונסין. בנקודת זמן מסוימת, לא עמד לרשות המדינה מספיק כספים כדי לכסח את העשבייה לאורך הכבישים, מצב שהפך למקור לדאגה מצד תעשיית התיירות המדינתית. בשנת כהונתו האחרונה של דרייפוס כמושל, 1982, נרשם בתקציב המדינה גירעון של כמעט מיליארד דולר, ושיעור האבטלה עמד על 12 אחוזים. דרייפוס לא התמודד על תקופת כהונה שנייה.
ב-2005, כאשר נשאל בראיון שנתן לרשת WisconsinEye את מה הוא החשיב כהחלטה החשובה ביותר בתקופת כהונתו, הוא השיב, "בניית בית הספר לרפואה וטרינרית באוניברסיטת ויסיקונסין-מדיסון". ההחלטה על צעד זה התקבלה בישיבות התקציב לפני שהוא הושבע לתפקיד, ונגדה את עצתם של כל יועציו ואת שאיפות הנהלת האוניברסיטה. כאשר נאמר לו במהלך דיון זה שהמדינה לא זקוקה ליותר וטרינרים, השיב דרייפוס, "העניין הוא לא בווטרינרים. העניין הוא במחקר". השקפתו והחלטתו הוכחו כראיית הנולד כאשר ב-1998 התגליות של ג'יימס תומסון (אנ'), חוקר עלום שם בבית ספר זה, פתחו אפשרויות רבות בתחום תאי הגזע והשימוש בהם.
שנותיו האחרונות

דרייפוס החליט שלא להתמודד על תקופת כהונה שנייה ב-1982. מאוחר יותר הוא אמר ש"פוליטיקה לא הייתה מעולם תחום העניין העיקרי שלי כפי שהייתה אצל המושלים לשעבר כמו פטריק לוסי וטומי תומפסון".
בשנים 1983–1984 שימש דרייפוס כמנהל הראשי של חברת הביטוח סנטרי בסטיבנס פוינט. ב-1986 הוא עבר לווקשה, שם בנו, לי ס. דרייפוס הבן, כיהן כשופט. בהמשך הוא שימש כמפקח מדינתי זמני על החינוך הציבורי, והיה חבר במועצת הנגידים של אוניברסיטת ויסקונסין.
ב-1985 הוא פתח חברת ייעוץ, ונשא נאומים והשיא עצות בנוגע לחינוך הגבוה במדינה. דרייפוס היה לאורח קבוע ופופולרי בסיבובי הרצאות. הוא דיבר נגד תיקון לחוקת ויסקונסין שאסר על נישואים של זוגות מאותו המין ועל איחוד אזרחי, שעבר ב-2006.
בשנים 1990–2007 כתב דרייפוס טור שבוע בעיתון Waukesha Freema, שפורסם בכל עיתוני ויסקונסין.
בפברואר 2005 חווה דרייפוס סיבוכים כתוצאה מניתוח החלפת ברך שעבר והחל להראות סימנים של מחלת לב. הוא עבר ניתוח מעקפים, שלאחריו החלה בריאותו להתדרדר. לי דרייפוס נפטר בווקשה ב-2 בינואר 2008 עקב כשל נשימתי. הוא נטמן בבית הקברות פריירי הום שבעיר. בקמפוס סטיבנס פוינט של אוניברסיטת ויסקונסין קיים מרכז לי שרמן דרייפוס שהוקם ב-2007. הוא גם הוכנס להיכל התהילה של שדרני ויסקונסין.
הערות שוליים

↑  Herman, Jennifer (January 2008). Wisconsin Encyclopedia, p. 236.
1 2  Amy Rabideau Silvers. "Lee S. Dreyfus: 1926-2008; He made red vest, leadership his style". Milwaukee Journal Sentinel, January 3, 2008. Archived February 22, 2008, at the Wayback Machine
1 2  Silvers, Amy Rabideau (January 4, 2008). "Lee S. Dreyfus: 1926-2008". Milwaukee Journal-Sentinel. Archived from the original on March 25, 2015.
↑  Mark Pitsch and Jason Stein. "Former Gov. Dreyfus dies, remembered as maverick". Wisconsin State Journal, January 4, 2008. Archived January 8, 2008, at the Wayback Machine
↑  T-shirt celebrating Wisconsin’s pioneering Lesbian & Gay Rights legislation - Wisconsin Historical Society.
↑  Lee Dreyfus. "Farewell: Time has come to end column". GM Today, August 16, 2007. Archived March 9, 2008, at the Wayback Machine
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810593490505606  GND: 1191484580  ISNI: 0000 0000 2620 8230  LCCN: n83060928  NTA: 070743894  SNAC: w6kp9d45  VIAF: 13683081   WorldCat (עם VIAF): 13683081
לאפיט (מכונית)

| --- | --- |

Lafitte
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  SA de Construction de Voiturettes Th. Lafitte
 שנות ייצור:  1928–1923
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  אין
 מודל אחריו:  אין
 סיווג:  סייקלקאר
 מפרט טכני
 מנוע:  3 צילינדרים, 736 סמ"ק המפיק 22 כ"ס (מנוע רדיאלי)  3 צילינדרים, 895 סמ"ק המפיק 25 כ"ס (מנוע רדיאלי, יוצר משנת 1924)
 מהירות מרבית:  96 קמ"ש (מנוע 895 סמ"ק)
 מעצב:  THEODORE LAFITTE
מבט למנוע 3 צילינדרים (מנוע כוכבי) בדגם "לאפיט"
לאפיט (בצרפתית : Lafitte) היא מכונית פתוחה המוגדרת סייקלקאר מתוצרת יצרנית הרכבים הקלים הצרפתית SA de Construction de Voiturettes Th. Lafitte (החברה כונתה : Lafitte) אשר יוצרה בין השנים 1928–1923 בצרפת
יצרנית הרכב "SA de Construction de Voiturettes Th. Lafitte" - היסטוריה

חברת "SA de Construction de Voiturettes Th. Lafitte" בבעלות תאודור לאפיט (THEODORE LAFITTE) מוקמה ב-פריז. החברה ייצרה אופנוע קל אשר היה ידוע בזכות ההנדסה החדשנית שלו. החברה החלה בבניית מכוניות בפריז בשנת 1923. בשנת 1926 החל לאפיט להשתמש במתקן הייצור של יצרנית הרכב הצרפתית שנוסדה בשנת 1906 "Doriot, Flandrin & Parant" (אנ'). בשנת 1928 החברה הפסיקה את הייצור.
ממאפייני דגם "לאפיט"

מנוע בנזין בן שלושה צילינדרים שהוצב בכלוב צירים, שהוטה על ידי הנהג כדי להיכנס ולשנות את יחס כונן החיכוך לגלגלים האחוריים. באופן ייחודי, כונן החיכוך כלל גלגל תנופה פלדה קמור ומשטח צלחת מצמד קעור שניצב בפני רצועות נייר או לפעמים עור.
מנוע קדמי - בתצורה של מנוע כוכבי שבה הצילינדרים ממוקמים בהיקף המנוע, סביב ציר הסיבוב שהוא מפיק ופונים כלפי ציר זה
מכונית פתוחה לחלוטין מלבד ל"חלון רוח" צר, קדמי-רוחבי
2 מושבים
מערכת היגוי - מימין
צמיג רזרבי
"Cyclecar"

"Cyclecar" הייתה סוג של מכונית קטנה, וזולה שיוצרה באירופה ובארצות הברית בין 1910 לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרתה של ה-"Cyclecar" הייתה למלא פער בשוק בין האופנוע לבין המכונית.
מועדון "Clubs Moto Cycliste" פרסם ב-14 בדצמבר 1912 תקנון לגבי מכוניות ה-"Cyclecar". הדגמים בקטגוריה של המכוניות הגדולות הוגבלו למשקל מקסימלי של 350 ק"ג ולמנוע בעל נפח עד 1,100 סמ"ק. הדגמים בקטגוריה של המכוניות הקטנות הוגבלו למשקל בין 150–300 ק"ג ולמנוע עד נפח 750 סמ"ק.
ראו גם

Coadou et Fleury
הערות שוליים

↑  היצרן לאפיט patents.google.com/patent
↑  יצרנית הרכב "לאפיט"
↑  The Complete Encyclopedia of the Motorcars - 1885 to the present. Edited by G.N.Georgano, Published 1973 by Ebury Press, London
↑  לאפיט WSCC (Westfield Sports Car Club), Newsletter, September 26, 2016. CVT from 1928 at Kop Hill, by 'Man On The Clapham Omnibus'
↑  George Nick Georgano (Chefredakteur): The Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. Volume 2: G–O. Fitzroy Dearborn Publishers, Chicago 2001, ISBN 1-57958-293-1.
לואי מראנט

לואי מראנט כדז'מיל בבלט "La source" של סן-לאון ודליב, פריז 1866
לואי מראנט' (בצרפתית: Louis Alexandre Mérante ‏ 23 ביולי 1828 בקורבוואה - 17 ביולי 1887) היה רקדן וכוריאוגרף, מנהל בלט וכוריאוגרף ראשי של בלט האופרה של פריז בסאל לה פלטייה עד שהאולם נהרס בשריפה בשנת 1873, ואחר מנהל הבלט של הלהקה בארמון גרנייה החדש, שנפתח ב-1875. הוא זכור בעיקר ככוריאוגרף של סילביה, או הנימפה של דיאנה מאת ליאו דליב (1876). לצד ארתור סן-לאון וז'יל פרו, הוא אחד משלושת הכוריאוגרפים שהגדירו את מסורת הבלט הצרפתי בתקופת האימפריה הצרפתית השנייה והרפובליקה השלישית, לדברי הכוריאוגרף פייר לאקוט.
ביוגרפיה

מראנט נולד בפריז והיה תלמידו של לוסיין פטיפה, והיה עמו בין ששת החברים בחבר השופטים הנבחר של התחרות הראשונה לרקדני להקה (Corps de ballet), שהתקיימה ב-13 באפריל 1860. בחבר השופטים ישבו מנהל הקונסרבטוריון החדש למחול והבלרינה לשעבר מארי טליוני, הרוח החיה בו.
לאחר "סילביה", יצר מראנט את הכוריאוגרפיה ל"לה פנדנגו", בלט-פנטומימה, שעלה לראשונה על הבמה ב-26 בנובמבר 1877. הליבריתנים לפנטומימה היו אנרי מייאק ולודוביק הלוי, שעבדו כצוות עם אופנבאך וזמן לא רב לפני כן סיפקו ליברית בעוד נושא ספרדי, לכרמן של ביזה.
הבלט של מראנט, "שתי היונים" (Les Deux Pigeons), על פי המשל של לה פונטיין, למוזיקה מאת אנדרה מסאז'ה, זכה לכוריאוגרפיה חדשה, כהזדמנות להציג את הרקדניות הצעירות ביותר של בלט האופרה של פריז. בלטים אחדים מאת מראנט ואחרים, שעלו עונה אחר עונה באופרה גרנייה, אבדו כנראה ללא השב מתולדות הבלט.
אדגר דגה כלל את דמותו של מראנט, בחליפה צחורה ללא רבב, עם השרביט המסורתי להקשת הקצב על קרשי הרצפה, בציור שלו משנת 1872 "אולם המחול". הציור ציין את ראשית דבקותו רבת השנים של דגה בעולם הבלט, אבל אף על פי שרשם סקיצות אישיות של רקדניות ושל אולם האימונים במשכן הישן של הלהקה בסאל לה פלטייה, עם הראי הגדול והמקושת שבו, הוא לא הורשה להיות נוכח בעצמו בחזרה.
הערות שוליים

↑  ריאיון עם פייר לאקוט במגזין בלט, אנגליה אוגוסט 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1731824  BnF: cb147999651 (data)  GND: 143439588  ICCU: CUBV167524  ISNI: 0000 0001 2279 7362  LCCN: no93007759  NKC: mzk2011621406  SELIBR: 309482  SNAC: w6k36xb2  SUDOC: 148458343  VIAF: 49488364   WorldCat (עם VIAF): 49488364 
אדגר דגה כלל את מראנט בציורו "אולם המחול של האופרה ברי לה פלטייה", ובו נראה מנהל הבלט עובד עם הלהקה באולם המחול של סאל דה לה פלטייה, 1872
לא לבד (שיר של קובי מרימי)

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"לא לבד" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי קובי מרימי. השיר יצא לאור ב-26 בינואר 2020 כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים יוניסל.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קובי מרימי, קיי בן סלמון וחביב ממן, הולחן על ידי בן סלמון ואייל ניסים והופק על ידי גל כהן ואיל ישי. השיר הוא בסגנון בלדה, בדומה לשירו של מרימי שייצג את ישראל באירוויזיון 2019, "Home".
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב תוך שהעניק לו שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של מרימי ב-26 בינואר 2020, בסמוך לצאת הסינגל. בקליפ ניתן לראות דמות מונפשת של מרימי שרה את השיר.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 16 |  |
הערות שוליים

1 2  לא לבד, נבדק ב-2020-01-26
↑  צפו: קובי מרימי לא לבד, באתר ישראל היום
↑  דודי פטימר, ‏"חצי קלאצ'" שמתפספס ולא מרגש: מה עובר על קובי מרימי?, באתר מעריב אונליין, 26 בינואר 2020
↑  יוסי חרסונסקי, לא לבד, באתר יוסמיוסיק, ‏26 בינואר 2020
↑  קובי מרימי - לא לבד (קליפ רשמי) Kobi Marimi, נבדק ב-2020-01-26
| קובי מרימי |
| --- | --- | --- |
| סינגלים | Home‏ • Yalla Bye‏ • לא לבד • יוצא מזה |  |
| ערכים קשורים | ישראל באירוויזיון 2019 • אירוויזיון 2019 |  |
לואיס אלברטו לאקאז'ה

לואיס אלברטו לקאז'ה דה אררה (בספרדית: Luis Alberto Lacalle de Herrera; נולד ב-13 ביולי 1941) הוא עורך דין ופוליטיקאי אורוגוואי שכיהן כנשיא אורוגוואי בין 1990 ל-1995
לאקאז'ה נבחר לסנאטור מטעם המפלגה הלאומית ב-1984, עם השבת המשטר הדמוקרטי למדינה, והיה לסגן נשיא הסנאט. ב-1989 התמודד על נשיאות המדינה. הוא הביס את יריביו קרלוס פריירה וחוליו אלברטו, נבחר לנשיא אורוגוואי ונכנס לתפקידו ב-1 במרץ 1990.
עם כניסתו לנשיאות ערך לאקאז'ה רפורמה במיסוי. הוא עודד כלכלת שוק חופשי, והיה בין מייסדי מרקוסור, ביחד עם נשיאי פרגוואי, ברזיל וארגנטינה.
בנו, לואיס לאקאז'ה פו, הוא נשיא אורוגוואי הנוכחי.
לאפאפה

| --- | --- |
סמל לאפאפהסמל לאפאפה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  דרום טרנסדנוביה
 מחוז:  טולנה (מחוז) טולנה
 שטח:  930 הקטאר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  146 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  46°30′51″N 18°03′26″E﻿ / ﻿46.514031°N 18.057261°E﻿ / 46.514031; 18.057261 
 אזור זמן:  CET
 https://www.lapafo.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.לאפאפה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.לאפאפה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לאפאפה (בהונגרית: Lápafő) הוא כפר במחוז טולנה, בנפת דומבובאר.
מיקום

הכפר הזעיר ממוקם בתוך גבעות שומוג' של גבעות טרנסדנוביה, ליד נחל הלאפה. גם שם היישוב נובע מכך. הוא ממוקם בחלק המערבי של המחוז, על הגבול של מחוזות טולנה ושומוג'. מושב המחוז, סקסארד, נמצא במרחק של כ-75 ק"מ מהכפר, והעיר הקרובה ביותר, דומבובאר, נמצאת במרחק של כ-20 ק"מ מממנו.
נגישות

ניתן להגיע אליו בכביש משלושה כיוונים: מהכביש הראשי 61 מ- Kocsola או מאיגל בכביש 6507 מדרום, ומכיוון קפשפולה בכביש 6517 .
אין רכבת באזור, התחבורה הציבורית מסופקת על ידי אוטובוסים של וולאנבוס. תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת במרחק של כ-20 ק"מ בצומת הרכבת דומבובאר.
היסטוריה

האזכור הכתוב הראשון שלו הוא מ-1563. באותו זמן, על פי מפקד המס הטורקי (האימפריה העות'מאנית), זה היה חלק מסנג'ק קופאן. מאוחר יותר הכפר נהרס ולא היה מיושב. הוא אוכלס מחדש בשנת 1734.
אתרים בעלי חשיבות

הכנסייה הקלוויניסטית: נבנתה בין 1785 לבין 1790. המגדל בן שלוש הקומות בחזית נוסף בשנת 1899.
אנדרטת מלחמת העולם השנייה
ילידי המקום

לאסלו סירטש, (נולד בשם יוז'ף נייזר, בהונגרית: Szirtes László; לאפאפה, 26 באוקטובר 1904 – פראג, 27 במרץ 1959) היה שחקן, מנהל הפקה (Executive producer) (במשטר הקומוניסטי זה למעשה תפקיד המפיק) וכן היה מנהל אתרים (Location manager). הוא אביו של טמאש סירטש, במאי תיאטרון.
לואיס אנחל גונזאלס מאקי

לואיס אנחל גונזלס מאקי (בספרדית: Luis Ángel González Macchi;‏ נולד ב-13 בדצמבר 1947) הוא פוליטיקאי ועורך דין מפרגוואי. כיהן כנשיא פרגוואי בשנים 1999–2003.
גונזאלס מאקי נכנס לתפקידו כנשיא פרגוואי ב-1999, לאחר שהנשיא ראול קובס גראו נאלץ לפרוש מתפקידו, לאור מעורבותו לכאורה בפרשת ההתנקשות בחייו של סגן הנשיא לואיס מריה ארגנייה.
גונזאלס מאקי הוביל בדיקה מחודשת של המערכת הממשלתית, ולראשונה מאז הודח אלפרדו סטרסנר, הכול[דרושה הבהרה] הפוליטי והכלכלי הוצא מידי מפלגת הקולורדו שזכתה לגיבוי הצבא.
ביולי 2002 הכריזה הממשלה בפרגוואי על מצב חירום, לאחר ששני אנשים נהרגו ורבים נפצעו במהלך הפגנות אנטיממשלתיות שבהן נדרש הנשיא גונזאלס מאקי להתפטר והוטחו נגדו האשמות לגבי אחריותו למיתון המתמשך במדינה מאז סוף שנות ה-90. המחאות והשביתות נמשכו, ובדצמבר 2002 הואשם הנשיא במעילה בסך 16 מיליון דולר מכספי המדינה. הוא זוכה במשפט ההדחה שנערך בפברואר 2003.
לא כמו כולם

לא כמו כולם הוא ספר לילדים ונוער מאת אורה קרופיק המספר על ילדה בשם שירה, שמנסה להשתלב בכיתה החדשה אליה הגיעה. הספר יצא לאור בשנת 2018 בהוצאת דני ספרים.
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אורה קרופיק
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2018
תקציר העלילה

שירה היא ילדה שהגיעה מבאר שבע ליישוב חדש ששמו לא מוזכר בספר עם הוריה, אחותה רוני ואחיה מיתר בעקבות זה שאביה מצא שם עבודה טובה. היא מצטרפת לכיתה חדשה ד1, שם המורה משיבה אותה ליד נטע, ילדה שקטה ומופנמת, שכל שאר הילדים בכיתה מציקים לה ולא מקבלים אותה. הספר מסופר מנקודות המבט של שירה ושל נטע, ועלילת הסיפור עוסקת בניסיונותיה של שירה להשתלב בסביבתה החדשה, במאמציה להיות מקובלת על אף החברות שלה עם נטע, ובמאבקה של נטע להסתדר בכיתה בה הנחמה היחידה שלה היא שירה, שמקבלת אותה כמו שהיא.
במהלך העלילה מסתבר שלנטע יש תסמונת אספרגר, הגורמת לה להתנהג בדרכים שונות מרוב האנשים, אך היא מסרבת לעבור לכיתה מיוחדת כדי לא לעזוב את שירה. לאחר ששאר ילדי הכיתה מבינים את הקשיים של נטע, הם סוף סוף מקבלים אותה כשווה.