stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב ארטואה הראשון
מתקפות סיוע

בין 20 בדצמבר 1914 ל-17 במרץ 1915 לחמה הארמייה הצרפתית הרביעית בפיקוד פרנן דה לנגל דה קרי, בקרב שמפאן הראשון נגד כוחות הארמייה הגרמנית השלישית בפיקוד קרל פון איינם, אולם נחלה כישלון מוחלט, והמלחמה המשיכה להיות מלחמת חפירות נייחת כמעט עד סוף המלחמה.
ראו גם

החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
קתדרה (אקדמיה)

קָתֶדְרָה (מיוונית: (kathedra) καθεδρα – כיסא, מושב; באנגלית: Chair) היא פעילות הוראה או מחקר באוניברסיטה בתחום מדעי שהאוניברסיטה מעוניינת להדגישו בתוך פקולטה מסוימת או תוך שילוב תחומי מחקר מפקולטות ומחלקות שונות. בראש הקתדרה עומד פרופסור המקבל בדרך זו מעמד של בכירות ונקרא "מופקד הקתדרה".
לעיתים, קתדרה היא שלב ראשון בעיסוק בתחום חדש באוניברסיטה המתפתח לכדי מחלקה נפרדת, ולעיתים היא תואר בלבד[דרושה הבהרה] המוענק לפרופסור בכיר (למשל "הקתדרה למתמטיקה על שם לוקאס" באוניברסיטת קיימברידג' בראשה כיהנו אייזק ניוטון, פול דיראק, סטיבן הוקינג ורבים נוספים).
נהוג שהקתדרה נקראת על שם תורם או קרן המממנת אותה, או נקראת על שם אדם מסוים כהנצחה. בשם הקתדרה מוזכר תמיד התחום המדעי-מחקרי עליו היא מופקדת. התורם או הקרן משלמים לפרופסור העומד בראשה תוספת תשלום על משכורתו האקדמית הרגילה לפי התקן.
הערות שוליים

↑  קתדרות, באתר acad-sec.tau.ac.il
↑  איוש קתדרות ודוכנים, באתר https://academic-secretary.huji.ac.il/
1 2  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, נוהל קתדראות, באתר https://in.bgu.ac.il/
| השכלה גבוהה |
| --- | --- | --- |
| סוגי מוסדות לימוד | אוניברסיטה (אוניברסיטה לאומית • אוניברסיטה פרטית • אוניברסיטה ציבורית) • מכללה (מכללה אקדמית • מכללה מקצועית) |  |
| תארים אקדמיים | תואר אקדמי • בוגר אוניברסיטה • תארים מתקדמים • מוסמך אוניברסיטה • דוקטור • פוסט-דוקטורט • דוקטור לשם כבוד |  |
| תפקידים ומקצועות | סטודנט • מרצה • סגל אקדמי • רקטור • נשיא • דקאן • פרופסור • מורה מן החוץ • עוזר הוראה ומתרגל • עוזר מחקר |  |
| פקולטות | אמנות • הנדסה • מדעי החברה • מדעי החיים • מדעי הטבע • מדעי הרוח • מדעים מדויקים • משפטים • ניהול • רפואה |  |
| מושגים נוספים | אגודת סטודנטים • אקדמיה • בית חרושת לתארים • חופש אקדמי • מעונות סטודנטים • סילבוס • סמינר • ספרייה אקדמית • עבודה אקדמית • קתדרה • קמפוס • שכר לימוד • תוכנית לימודים• תזה |  |
| מוסדות השכלה גבוהה בישראל | אוניברסיטאות בישראל • מכללות בישראל • מכללות אקדמיות בישראל • מכללות להכשרת מורים בישראל • מכללות מקצועיות בישראל |  |
| פיקוח על ההשכלה הגבוהה בישראל | המועצה להשכלה גבוהה • הוועדה לתכנון ולתקצוב • מרכז ארצי לבחינות ולהערכה • המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (בעבר) |  |
| ארגונים אוניברסיטאיים בישראל | ועד ראשי האוניברסיטאות • המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר • הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות • התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566084905171  BnF: cb122329789 (data)  LCCN: sh85141106  NKC: ph871003
רותי שץ

| --- | --- |

 לידה:  1973 (בת 51 בערך) קבוצת כנרת, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
רותי שץ (נולדה ב-1973) היא במאית, מפיקה, תסריטאית ועורכת קולנוע, בעלת החברה האמריקאית Yulari Films והחברה הישראלית Fig Films.
ביוגרפיה

שץ נולדה וגדלה בקבוצת כנרת בשם רות שץ. אחיה הוא האמן הפלסטי זמיר שץ והיא נכדתו של אהרון (אצקה) שץ, אדריכל ופסל. היא למדה במחזור ה' של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 1999 היא חברה לבמאי עדי ברש והשניים ביימו ביחד את סרטם הראשון "יהלומים וחלודה" (Diamonds and Rust), המתעד את חייהם של 38 פועלים מרחבי העולם החיים בנמיביה בתנאי עבודה מחפירים בעוד מעבידם מתעשר מהיהלומים אותם הם שואבים. הסרט הופק עבור הערוץ הראשון, ערוץ TVOntario הקנדי, הערוץ הצרפתי arte וערוץ סאנדנס (Sundance Channel) ובתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וקרן סורוס על שם ג'ורג' סורוס. בכורת הסרט התקיימה במרכז ז'ורז' פומפידו שבפריז וזיכתה את שץ וברש בפרס איגוד היוצרים הצרפתי העולמי (SCAM) וכן בפרס golden gate בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן פרנסיסקו.
בשנת 2002 ביימה עבור הסדרה של ערוץ 2 (קשת) 'המתנדבים' את הפרק "מסכות" העוסק בדיאלוג בין נשים מוכות וגברים מכים, שתי הקבוצות נמצאות במקלטים.
"גן" (Garden), סרטה השני, יצא ב-2004; הסרט עוסק בשני נערים פלסטינים שברחו מהבית לאחר התעללות וניצול מיני והתפרנסו מזנות בגן החשמל בתל אביב.
הסרט נתמך על ידי קרן סאנדנס מיסודו של רוברט רדפורד, קרן מקור הישראלית, קרן AlterCiné הקנדית, ערוץ 8 ישראל ועשר תחנות אירופאיות שונות (בהן arte france, yle finland, tv2 denmark ועוד). הסרט הוקרן בלמעלה ממאה פסטיבלים ברחבי העולם ביניהם סאנדנס, לוקרנו, הוט דוקס ואידפא וזכה בפרסים רבים ביניהם פרס הסרט והבימוי בפסטיבל הגאה במדריד, פרס ראשון בפסטיבל הגאה בטורינו ופרס המצוינות ביאמגטה יפן.
בשנת 2009 שץ וברש ביימו סרט עבור ערוץ 10 בשם "מתאגרף בתשובה", על דרכו של יורי פורמן מתאגרף יהודי בלרוסי שעבר לברוקלין והחל תהליך הפיכה לרב במקביל להפיכתו לאלוף העולם באיגרוף למשקל בינוני.
בשנת 2011 יצא הסרט "רחוקים" (The Collaborator and his Family) בבימויה והפקתה של שץ ובן זוגה עדי ברש. "רחוקים" מספר את סיפורו של איברהים, משתף פעולה לשעבר שמנסה לזכות בהכרה ולקיים את משפחתו בכבוד בתחנה המרכזית הישנה בתל אביב. הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-אמריקאית של יס דוקו, PBS, ‏global voices האמריקאי ובשיתוף פעולה עם הבמאי והמפיק זוכה פרס אוסקר האמריקאי רוס קאופמן (Ross Kauffman).
הסרט זכה במספר פרסים בראשם הפרס הראשון בפסטיבל יאמאגטה בניצוחו של ראש חבר השופטים אטום אגויאן,  

פרס התחקיר ופרס מטעם חבר השופטים בפסטיבל דוקאביב.
שץ ביימה והפיקה את הסדרה "איכילוב": עונה 1 שודרה ביס דוקו וערוץ 2 (רשת)  2014-2013; עונה 2 בערוץ 2 (רשת)   2017-2016.
מאז 2006 מרצה על קולנוע דוקומנטרי  ומעבירה סדנאות פיצ'ינג בבית ספר לקולנוע סם שפיגל, ומשמשת כיועצת לשיווק סרטי תעודה בעבור במאים ומפיקים בישראל ומחוצה לה מאז 2005.
שץ חברה באיגוד היוצרים הצרפתי scam מאז 2001  ובאגודת העיתונאים בתל אביב.
ב-2018 שודרה סדרה נוספת שלה ושל ברש בערוץ רשת 13 בשם "אמבולנס".
גלריית תמונות

מתוך סדרת הטלוויזיה "איכילוב"
בצילומי "איכילוב"
מתוך הסרט "יהלומים וחלודה"
"יהלומים וחלודה"
מתוך הסרט "גן"
"גן"
הערות שוליים

↑  הסרט "גן", בערוץ סאנדנס
↑  הזוכים בפסטיבל יאמאגטה 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb178353334 (data)  ISNI: 0000 0004 4099 4302  LCCN: no2002049628  RERO: 02-A013428110  SUDOC: 140305084  VIAF: 200139420   WorldCat (עם VIAF): 200139420
רבקה לזובסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במאי 1946 (בת 78) מונטווידאו, אורוגוואי 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה (1970)  אוניברסיטת תל אביב (1975)  אוניברסיטת תל אביב (1992) 
 מעסיק:  ויצו, המכללה האקדמית בית ברל 
 תפקיד:  פרופסור במכללה האקדמית בית ברל  יו"ר תנועת ויצו העולמית
 
רבקה לזובסקי (נולדה ב-29 במאי 1946) היא חוקרת חינוך ישראלית, פרופסור לייעוץ חינוכי ולמידה במכללה האקדמית בית ברל ויו"ר תנועת ויצו העולמית לשעבר, פעילה לקידום ופיתוח מקצוע הייעוץ החינוכי בישראל ולקידום מעמד האישה.
ביוגרפיה

לזובסקי נולדה במונטווידאו בירת אורוגוואי, וגדלה בשכונת מהגרים יהודים ניצולי שואה. משפחתו של אביה היגרה לעיר בשנת 1905 מרוסיה, וסבה מצד האב היה ממקימי הקהילה היהודית במונטווידאו. לאחר אירועי ליל הבדולח נמלטה משפחתה של אמה מווינה שבאוסטריה המסופחת לגרמניה הנאצית, והיגרה למונטווידאו בשנת 1939. סבתה מצד האם הייתה ממייסדות ארגון ויצו באורוגוואי. הוריה נפגשו במונטווידאו, ולאחר שלוש שנות היכרות התחתנו וילדו שלושה ילדים. אביה הפך לרופא השיניים היהודי הראשון באורוגוואי ואמה, שגדלה לתוך ארגון ויצו, הפכה לימים לנשיאת הארגון באורוגוואי.
לזובסקי למדה עברית בבית הספר היסודי במונטווידאו, ובגיל 16 סיימה סמינר למורות לשפה העברית. כשנה לאחר מכן, נשלחה ללימודים במכון גולד בירושלים, והשתתפה בחידון התנ"ך כנציגת אורוגוואי. בחידון היא פגשה את דוד בן-גוריון, ששכנע אותה להישאר בישראל ולעלות. בזמן שהותה בישראל היא הכירה את אריה לימים בעלה, אשר עבד במשרד אדריכלים, ולאחר שעלתה לישראל ב-1977 נישאו השניים.
לזובסקי סיימה תואר ראשון ושני בהצטיינות. את התואר הראשון למדה בחוג לסוציולוגיה, ואת התואר השני עשתה כחלק מהמחזור הראשון בחוג לייעוץ חינוכי.
עם סיום לימודי התואר השני, הצטרפה לצוות ההוראה בגימנסיה הרצליה בעיר תל אביב, ובנתה את הייעוץ החינוכי במוסד. 13 שנים לאחר מכן, היא חזרה לאקדמיה ללימודי התואר השלישי, וכתבה את עבודת הדוקטורט על הכוון תלמידים במעבר לתיכון.
עם סיום לימודי התואר השלישי, היא הצטרפה לסגל ההוראה באקדמיה בחוג לייעוץ חינוכי ובקורסים למנהלים. במקביל, היא חיברה ופיתחה את תוכנית הלימודים לתואר שני בייעוץ חינוכי במכללת בית ברל, ניהלה אותה, ושימשה כראש המגמה במשך 14 שנים. במקביל לתפקידה כראש המגמה, היא ייסדה את אגודת היועצים החינוכיים בישראל, ונבחרה פעמיים לכהן כיושבת הראש של האגודה. בנוסף, היא חיברה את קוד האתיקה המקצועית הראשון של היועצים החינוכיים בישראל, וחלקים מעבודת הדוקטורט שלה הופיעו באתיקה של החינוך. כמו כן, היא יסדה וערכה את כתב העת המדעי "הייעוץ החינוכי". בשנים 1991 ו-2004, היא קיבלה את "פרס הייעוץ", על תרומתה האקדמית והפרופסיונלית לקידום הייעוץ החינוכי בישראל.
לארגון ויצו היא הצטרפה לאחר שעלתה לישראל. בשנות ה-90 היא שימשה כיו"ר ארגון חינוך ודור ההמשך, בהנהלה העולמית של הארגון. משנת 2012 ועד ינואר 2020 כיהנה כיו״ר ויצו בהתנדבות.
ספרים

מרחב ונחלה בייעוץ חינוכי : ספר יובל הח"י של המגמה לייעוץ חינוכי, 1998.
מבוך השמירה על סודיות בייעוץ חינוכי: תאוריה, מחקר ומעשה, 2010.
הערות שוליים

↑  מכון גולד
↑  Hayah Goldlist Eichler, WIZO celebrates 95 years of social activism, The Jerusalem Post, June 22, 2015.
↑  אגודת היועצים החינוכיים בישראל
↑  קוד האתיקה של היועצים החינוכיים בישראל
↑  מרחב ונחלה בייעוץ חינוכי : ספר יובל הח&quotי של המגמהלייעוץ חינוכי - רבקה לזובסקי, באתר web.archive.org, ‏2016-06-02
↑  מבוך השמירה על סודיות בייעוץ חינוכי: תאוריה, מחקר ומעשה - רבקה לזובסקי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299072105171  ISNI: 0000 0000 7754 8059  LCCN: n96030443  VIAF: 120145146   WorldCat (עם VIAF): 120145146
רובר השני, דוכס נורמנדיה

רובר דוכס נורמנדיה. ציור רומנטי מהמאה ה-19
רובר השני, דוכס נורמנדיה (1051 לערך – 3 בפברואר 1134) היה אציל נורמני, דוכס נורמנדי משנת 1087 עד לשנת 1106 וטוען לכתר האנגלי. הוא ידוע גם בכינוי רובר קורת'וז (בצרפתית: Courteheuse) כינוי הנגזר מהניב הצרפתי-נורמני שפירושו "גרביונים".
דמותו ההיסטורית של רובר השני ספגה ביקורת ואפילו בוז מצד בני תקופתו והיסטוריונים שנסמכים על מקורות היסטוריים בני התקופה, הוא נחשב לבן מורד וסורר, שליט כושל של נחלותיו ומצביא כושל לצבאות שהיו תחת פיקודו. חלקו במסע הצלב הראשון הוא נקודת האור היחידה בדמותו, שכן אף על פי שבהיסטוריה המודרנית נחשבים מסעי הצלב לאירוע אלים ושנוי במחלוקת בו נהרגו אלפי אנשים, התבלט רובר השני כלוחם עז נפש ואמיץ שתרומתו הביאה את מסע הצלב למטרתו - כיבוש ירושלים.
במחקר ביקורתי שכתבה ההיסטוריונית הבריטית קטרין לאק היא מעלה גרסה שונה לדמותו. לפי מחקר זה המוניטין של רובר כחדל אישים ושליט כושל מקורם בכתיבת היסטוריה מגמתית בהשראת הנרי, אחיו הצעיר של רובר ומתחרה על כתר אנגליה.
משפחתו

בעת חזרתו ממסע הצלב נשא רובר לאישה את סיביליה מקונוורסנו בת אצילים נורמנית מאיטליה. לבני הזוג נולד ילד אחד - ויליאם קליטו. הוא נולד ב-25 באוקטובר 1102, ניסה ונכשל פעמיים לממש את זכותו לרשת את דוכסות נורמנדיה ומת בשנת 1128 מבלי שהותיר יורש אחריו.
ראו גם

היסטוריה של ממלכת ירושלים
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005; הספר זכה בפרס ישראל בתרגומו לצרפתית בפרס האקדמיה הצרפתית.
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman, God's war: a new history of the Crusades, Harvard University Press, 2006
Katherine Lack, Conqueror's Son: Duke Robert Curthose, Thwarted King, The History Press Ltd (1 Oct 2007) ISBN 0750945664
William M., Aird Robert Curthose, Duke of Normandy, Boydell & Brewer Ltd, 2008 ISBN 1843833107
הערות שוליים

↑  רובר השני דוכס נורמנדי, מאמר באנציקלופדיה בריטניקה
↑  'Robert Curthose: Ineffectual Duke or Victim of Spin?' The Haskins Society Journal, Studies in Medieval History 20 (2009), 110–140
↑  Orderic Vital, History of Normandy, ed. Guizot, Volume 2, 3 and 4, 1825 Book VIII, Volume III, p. 249
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285237005171  PLWABN: 9810659153905606  GND: 118789074  ISNI: 0000 0001 2211 4007  LCCN: n81125818  NLG: 155663  NTA: 336473435  SNAC: w6jd8dv4  SUDOC: 027371514  VIAF: 57945226   WorldCat (עם VIAF): 57945226 
קרב טינסברי כתב יד מהמאה ה-15.
רגולה (רובע)

| --- | --- |


ארמון פארנזה
 מידע
 עיר:  רומא 
 תאריך ייסוד:  המאה ה־13 
 שטח:  31.89 הקטאר 
 אוכלוסייה:  3,047 (31 בדצמבר 2020)
 קואורדינטות:  41°53′41″N 12°28′16″E﻿ / ﻿41.894722222222°N 12.471111111111°E﻿ / 41.894722222222; 12.471111111111
 
 
רגולה (באיטלקית: Regola) הוא שמו של הרובע השביעי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
מקור השם במילה "ארנולה" (בלטינית: Arenula) שמשמעה "חול רך" וזה בכלל החול שנותר באזור לאחר ההצפות שנגרמו על ידי נהר הטיבר, שהרובע נמצא לחופו.
לוגו הרובע מתאר צבי רץ.
היסטוריה

בעת העתיקה, בתקופת האימפריה הרומית היה האזור בו נמצא כיום הרובע חלק משדה מרס, והיה ממוקם בו ה"טריגאריום" (בלטינית: Trigarium) - האצטדיון בו התאמנו רוכבי הטריגה (מרכבה עם שלושה סוסים).
בתקופת כהונתו של הקיסר אוגוסטוס היה האזור בו נמצא כיום הרובע חלק מהרובע התשיעי מבין 14 רובעי רומא, והוא נקרא בשם "קירקוס פלאמיניוס" (בלטינית: Circus Flaminius).
בתקופת ימי הביניים היה הרובע חלק מהאזור השיש מבין שבעה אזורי רומא (אף שגבולות הרבעים באותה עת לא היו מוגדרים היטב).
בשנת 1586, עת הוקם רובע בורגו הוגדרו גבולות רובע רגולה, והוא הפך לרובע השישי של העיר, שנקרא Arenule et Chacabariorum - על שם החול מחד, ועל שם חרשי הנחושת (באטלקית: chacabariis) שהתגוררו ברובע.
בשנת 1875 נבנו על גדות נהר הטיבר הרציפים שנועדו למנוע הצפת הרובע על ידי הנהר. לצורך בניית הרציפים נהרסו חלק מבתי הרובע הסמוכים לנהר, ושוני תוואי חלק מהרחובות - דבר ששינה את אופיו של הרובע.
אתרים בעלי חשיבות

ברובע נמצאת דרך ויה ג'וליה, ומעלה הקשת שנבנתה על ידי מיכלאנג'לו כחלק מהתוכנית לקשר בין ארמון פארנזה הנמצא בלב הרובע, בכיכר פארנזה, לבין הוילה פארנזינה שנמצאה מעברו השני של הטיבר, ברובע טרסטוורה. בשטח הרובע נמצא כיום אזור הקאמפו די פיורי וכן הכנסיות סנטה מריה די מונסרטו, סנטה מריה אין מונטיצ'לי וסנטה מריה דלאורציונה אה מורטה.
קלרה מאסיזי

| --- | --- |

דמות שעוה של קלרה מאסיזי, בבזיליקת קלרה הקדושה באסיזי
 לידה:  16 ביולי 1194 אסיזי
 פטירה:  11 באוגוסט 1253 (בגיל 59) אסיזי
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית, הכנסייה האנגליקנית, הכנסיות הלותרניות
 קאנוניזציה:  26 בספטמבר 1255, רומא על ידי אלכסנדר הרביעי
 מקום פולחן עיקרי:  בזיליקת קלרה הקדושה, אסיזי
 חג:  11 באוגוסט
 פטרונית של:  טלוויזיה ותקשורת, צופות
קלרה מאסיזי (באיטלקית: Chiara d'Assisi קיארה ד'אסיזי ‏ 16 ביולי 1194, אסיזי - 11 ביולי 1253, אסיזי). איטלקייה, בת דורו של פרנציסקוס מאסיזי אשר נמנתה על תלמידיו, מייסדת המסדר הפרנציסקני הראשון לנשים נזירות, מסדר שלאחר מותה נקרא על שמה "מסדר קלרה הקדושה" או "מסדר האחיות הקלאריסיות". קדושה של הכנסייה הקתולית, הכנסייה האנגליקנית והכנסיות הלותרניות.
קורות חיים > ילדותה ותחילת חייה

קלרה נולדה באסיזי ב-16 ביולי 1194, בת למשפחת אצולה מקומית. אימה, אורטולאנה, הייתה אישה אדוקה שאף עלתה לרגל לרומא, לסנטיאגו דה קומפוסטלה, ולארץ ישראל - מעשה שרק נשים מעטות בנות תקופתה עשו. היא חינכה את בנותיה ברוח האמונה.
ביום ראשון של כפות התמרים בשנת 1212, בהיותה בת 18, קיבלה קלרה את ברכתו של גווידו השני, בישוף אסיזי, ועזבה את בית הוריה. היא שמה פעמיה לכנסייה שבה שהה פרנציסקוס, ונשא דרשה, שם היא גזזה את שיער ראשה והחליפה את בגדי הפאר שלה בבגד פשוט ונדרה נדר לחיות חיי נזירות. היא הצטרפה למנזר בנדיקטיני, שכן בשלב זה עוד לא היה מנזר פרנציסקני לנשים.
קורות חיים > הישגיה בכנסייה

פרנציסקוס פרס על קלרה את חסותו עוד תקופה ארוכה, והיא השתדלה ללכת בדרכיו עד כדי כך שהיא זכתה בכינוי "הפרנציסקוס השנייה" (alter Franciscus). מאוחר יותר הקימה מסדר משלה, שבמנזר הראשון שלו (כיום, כנסיית דמיאנוס הקדוש (אנ') באסיזי, הכנסייה שאותה שיפץ פרנציסקוס בתחילת דרכו) נשארה עד סוף חייה. היא הרבתה להתכתב עם אימהות מנזר אחרות. בשנים 1216/17 כתבה את תקנון המסדר שמהותו הייתה "הפריבילגיה של העוני" וזו הייתה הפעם הראשונה שתקנון של מסדר נכתב על ידי אשה.
קלרה נאבקה שנים לקבלת אישור הכנסייה הקתולית לתקנון זה. בשנת 1238 הגישה אותו לאישורו של האפיפיור גרגוריוס התשיעי, אולם האישור לא התקבל מאחר שהאפיפיור חשב אותו למחמיר מדי, וחשש שההגבלות שבו יובילו לפגיעה בבריאותן של הנזירות. בשנת 1247 הכינה תקנון מתוקן ומסרה אותו אישית לאפיפיור אינוקנטיוס הרביעי. התקנון אושר רק באוגוסט 1253, ממש ימים ספורים לפני מותה: בולת האישור האפיפיורית את התקנון של המסדר.
קלרה נפטרה באסיזי ב-11 באוגוסט 1253.
מעשי ניסים

ב-1224 צבאו של הקיסר פרידריך השני צר על אסיזי. קלרה יצאה לקראתם כשבידיה לחם הקודש ויין הקודש ופתאום קמה בהלה גדולה בצבא הקסר והם נסוגו מהעיר.
בתקופת מחלתה, כשכבר לא יכלה להשתתף במיסה, המיסה נשקפה על קיר חדרה. על סמך נס זה הוכרזה ב-1958 כקדושה הפטרונית של הטלוויזיה.
הליך הקדשתה

האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי, שהיה נוכח בטקס קבורתה, קבע שיערך לה "טקס האשכבה של הבתולות" ולא הטקס הרגיל. הוא גם דרש להתחיל מידית את הליך הקדשתה. בחינת מעשי הניסים שלה הסתיימה תוך שישה ימים. כעבור כשנתיים האפיפיור אלכסנדר הרביעי הכריז עליה כקדושה.
ב-1958 האפיפיור פיוס השנים עשר הכריז עליה כקדושה הפטרונית של הטלוויזיה והתקשורת זאת על סמך הנס הנזכר למעלה.
מורשתה

מסדר קלרה הקדושה הוא כיום הגדול במסדרי הנשים של הכנסייה הקתולית. בישראל למסדר שני מנזרים, מנזר סנט קלייר בירושלים, ומנזר סנט קלייר בנצרת (אנ').
קרויים על שמה

ב-3 באוקטובר 1263 האפיפיור אורבנוס הרביעי החליף רשמית את שם המסדר מ"מסדר הגברות העניות" ל"מסדר קלרה הקדושה" הידוע גם כמסדר האחיות הקלאריסיות.
אגם ונהר סנט קלייר באזור הימות הגדולות בצפון אמריקה.
העיר סנטה קלרה בקליפורניה.
נהר סנטה קלרה בדרום קליפורניה.
העיר סנטה קלריטה בדרום קליפורניה.
לקריאה נוספת

אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 348, מסת"ב 978-965-566-137-8
כנסיית דמיאנוס הקדוש (אנ') באסיזי
מנזר סנט קלייר בירושלים
קרב רורק'ס דריפט

קרב רורק'ס דריפט (אנגלית: Rorke's Drift; "מעברת רורק") היה עימות צבאי בין האימפריה הבריטית לשבט הזולו, במהלך מלחמת הזולו, שנמשך מ-22 עד 23 בינואר 1879. מיד אחרי תבוסת הבריטים בקרב איסאנדלוואנה, תקפו הזולו את מעברת רורק, מיסיון בפרובינציית נאטאל שנמצא כיום בשטחה של דרום אפריקה. המבנה ניצב סמוך למעברה בנהר הבפאלו, שהתווה את הגבול בין נאטאל לממלכת זולו. 139 חיילים בריטים, בפיקודו של סגן ג'ון צ'ארד, עמדו מול התקפות עזות של כוח זולו גדול שמנה כ-3,500 עד 3,700 לוחמים, והצליחו לבלום אותם. אחד-עשר צלבי ויקטוריה הוענקו למגני המיסיון, וזהו אחד הקרבות בגינם הוענק המספר הרב ביותר של עיטורים בכל תולדות בריטניה.
תיאור הקרב

בבוקר שלאחר שוך קרב איסאנדלוואנה, פנה כוח של הזולו בפיקודו של דבולמנזי קמפנדה להתקיף בסיס עורף של הבריטים, מיסיון רורק'ס דריפט. הגם שהמוצב הזה לא הוגדר כמטרה של צבא הזולו, יחידתו של דבולמנזי, שהייתה יחידת עילית, השתתפה בקרב איסנדלוואנה כעתודה בלבד, והקרב על רורק'ס דריפט התקיים, לדעת חלק מהחוקרים, במטרה לספק את תאוות החיילים "לטבול את חניתותיהם בדם בריטי".
המנזר הישן שימש את הבריטים כבית חולים, שאליו פונו כמה מהפצועים בקרב על איסאנדלוואנה, וכמחסן תחמושת ומזון ללוחמים. הזולו נצפו מבעוד מועד על ידי חיילי באסוטו בפיקודו של וויט, אשר הצליחו להימלט יום קודם מציפורני הזולו. מספרם של הזולו הוערך במתקפה זו בכ-2,000, מה שגרם לרבים מהבריטים והמקומיים שגויסו על ידם, להימלט לנקודה הבאה - הלפמאקר. במחנה נותרו, אפוא, 139 לוחמים כשירים ועוד כמה עשרות פצועים בבית החולים. מפקד הכוח, צ'ארד, ביצר מבעוד מועד את המתחם באמצעות שקי תירס ועגלות שהיו במקום. מתקפת הזולו החלה בשעה 16:30 של 22 בינואר 1879. היא נמשכה עד 2:00 בלילה, וכללה פריצה לאחד המתחמים המבוצרים, חדירה לאחד מחדרי בית החולים, והעלאת גגו באש. אולם בסופו של דבר הסתבר שהבריטים הצליחו להדוף את המתקפה במספר אבדות קטן יחסית: 15 הרוגים מול 351 הרוגים של הזולו. מספר חסר תקדים של 11 צלבי ויקטוריה חולקו לחיילים.
בקולנוע ובספרות

קרב זה מתואר בסרט זולו, סרט קולנוע אנגלי משנת 1964.
הספר עד הסוף המר, מאת בריאן פרט, מתאר קרבות שונים בהיסטוריה שנוהלו "עד הלוחם האחרון" ומקדיש את פרקו החמישי לקרבות אינסדלוואנה ורורק'ס דריפט. בעברית: הוצאת יבנה, 2007.
הסרט "טעם החיים" של מונטי פייתון כולל תיאור סאטירי של הקרב, הלועג להבדלי המעמדות בין שכבת האריסטוקרטיה והקצונה בצבא הבריטי לבין החיילים הפשוטים שמסרו את נפשם בקרב.
הערות שוליים

1 2  אייאן נייט, רורק'ס דריפט 1879, הוצאת אוספרי, 1996. עמ' 29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546262105171  LCCN: sh85115393 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוברט ממלאן

| --- | --- |
 לידה:  1100? אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 בפברואר 1167 (בגיל 67 בערך) 
 מקום קבורה:  קתדרלת הרפורד 
 תפקיד:  הבישוף הקתולי של הרפורד (1163) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
רוברט ממלאן (באנגלית: Robert of Melun; סביבות 1100? –  27 בפברואר 1167) היה תאולוג נוצרי סכולסטי אנגלי שלימד בצרפת, ולאחר מכן הפך לבישוף של הרפורד באנגליה. הוא למד אצל פייר אבלר בפריז לפני שלימד שם ובמלאן, מה שהעניק לו את שם משפחתו. תלמידיו כללו את ג'ון מסולסברי (אנ'), רוג'ר מווסטר (אנ'), ויליאם מצור ואולי תומאס בקט. רוברט היה מעורב בוועידת ריימס (אנ') ב-1148, אשר גינתה את תורתו של ז'ילבר דה לה פורה (אנ'). שלוש מיצירותיו התאולוגיות שרדו, ומראות שהוא היה אורתודוקסי למהדרין.
רוברט חזר לאנגליה ב-1160, והתמנה לבישוף של הרפורד ב-1163. הנרי השני, מלך אנגליה מינה אותו לבישוף, והושפע בהחלטתו מהאפיפיור אלכסנדר השלישי ותומאס בקט. בעקבות מינויו, רוברט היה מעורב בסכסוך בין בקט למלך, שבמהלכו הוא בדרך כלל תמך במלך. הוא שימש גם כשופט אפיפיורי ומלכותי.
תחילת חייו

רוברט נולד באנגליה, כנראה לפני שנת 1100. שום דבר אחר אינו ידוע על הרקע שלו. הוא חייב את שמו למקום בו לימד, מלאן בצרפת. רוברט למד אצל פייר אבלר ואיג מסן-ויקטור בפריז, שם ב-1137 ירש את אבלר כמורה בבית הספר במון סט-ז'נבייב. ג'ון מסולסברי וויליאם מצור היו בין תלמידיו בפריז. בן דודו של מלך אנגליה הנרי השני, רוג'ר מווסטר, לימים הבישוף מווסטר (אנ'), היה עוד אחד מתלמידיו של רוברט. הוא כנראה גם לימד את תומאס בקט, לימים הארכיבישוף מקנטרברי, אם כי זה לא בטוח.
רוברט עבר למלאן ב-1142 כדי לנהל בית ספר, אך חזר לפריז ב-1147. הוא השתתף בגינוי של ז'ילבר דה לה פורה בוועידת ריימס ב-1148, ועבד עם פטר לומברד כדי להבטיח את החרטה של פורה. בית משפט קונסיסטורי (אנ') קטן התקיים לאחר סיום דיוני המועצה, והשתתפו בו ברנאר מקלרבו וסוגריוס מבזיליקת סן-דני, יחד עם רוברט ופטר. בית משפט זה אילץ את פורה להתכחש לדעותיו על השילוש הקדוש. חוקר עמית, הרברט מבושהאם (אנ'), תיאר את רוברט כמורה דגול, ש"שלח מעצמו, כמו קרני אורו, קבוצה גדולה ומלומדת של תלמידים".
מינוי להרפורד

לאחר שלימד כמומחה לאומנויות בפריז במשך יותר מארבעים שנה, רוברט הוחזר לאנגליה על ידי המלך הנרי השני ב-1160, ומונה לבישוף של הרפורד ב-1163. הוא הוסמך בקנטרברי ב-22 בדצמבר על ידי הארכיבישוף תומאס בקט. בקט היה בולט בין הממליצים על רוברט לתפקיד הפנוי בהרפורד; אחד מהביוגרפים המאוחרים של בקט אמר שבקט דחק במלך למצוא בנפיקיום לאנגלים החיים מחוץ לאנגליה. ישנן עדויות לכך שלאפיפיור אלכסנדר השלישי הייתה יד בבחירתו של רוברט, שכן בקט ב-1166 הזכיר לרוברט ורוג'ר מווסטר ששניהם חייבים את הבישופות שלהם לאלכסנדר.
עדויות מועטות לפעילותו של רוברט שרדו מתקופתו כבישוף, אף על פי שידוע שהוא פעל כשופט-נציג האפיפיור בשנת 1165. חמישה מסמכים שרדו מתקופתו בהרפורד, כמו גם אישורים על מתנות של בישופים קודמים למנזר לאנתוני (אנ'), שאותו הגדיל במתן מעשר נוסף. הוא שימש גם כשופט מלכותי.
תפקידו בפולמוס בקט

ב-1163 נוצר סכסוך בין המלך לארכיבישוף החדש מקנטרברי, תומאס בקט, על זכויות המלך בכנסייה האנגלית. במועצה שהתקיימה בווסטמינסטר באוקטובר 1163, התווכחו המלך ובקט על השאלה, כשהבישופים תמכו בבקט נגד המלך. רוברט היה מעורב בסכסוך לא רק כבישוף נבחר, אלא כשליח לבקט מהאפיפיור, כשהוא ליווה את פיליפ מאומון, אב מנזר צרפתי, שנשלח על ידי אלכסנדר לבקט לאחר מועצת וסטמינסטר כדי להפציר בבקט שלא ללבות את המצב. רוברט הלך עם פיליפ, כנראה כי קיווה שהוא יוכל להשפיע על בקט.
רוברט נכח בינואר 1164 כאשר המלך זימן מועצת הברונים והבישופים לקלרנדון, שם דרש המלך משתי הקבוצות להישבע לשמור על זכויותיו המלכותיות של סבו של הנרי, הנרי הראשון, מלך אנגליה, ללא כל הסתייגויות או תנאים. אף על פי שבקט ניסה בהתחלה להתנגד, בסופו של דבר הוא נכנע, ולאחר מכן אילץ את הבישופים האחרים להישבע גם הם. באוקטובר 1164, בקט הואשם בשלילת צדק לוואסל מלכותי, נשפט במועצה שהתקיימה בנורת'האמפטון, ונמצא אשם אף על פי שלא קיבל את גזר הדין. במהלך המשפט ניסה רוברט למתן את התנהגותו של בקט, בכך ששכנע אותו שלא לשאת לפניו את צלב הארכיבישוף שלו, סמל לסמכות רוחנית, כשנכנס לחצר המלכות, דבר שהיה מהווה עלבון למלך. זמן קצר לאחר המשפט, רוברט התערב עם המלך כדי להורות שלא תיגרם פגיעה בבקט, שיצא לגלות מרצון.
מוקדם בגלותו של בקט, רוברט קיבל נזיפה של האפיפיור על כך שלא עשה יותר כדי לתמוך בבקט. בקיץ 1165, ליווה רוברט את ג'ילברט פוליו, הבישוף של לונדון, בשליחות האפיפיור למלך הנרי, כדי להעביר למלך את תלונותיו של האפיפיור אלכסנדר על התנהגותו של המלך. המלך מנע מנתיניו לבקר או לפנות לאפיפיור, ואלכסנדר רצה למחות נגד זה, כמו גם נגד היחס של המלך לבקט. בשנת 1166, בקט ניסה לשכנע את רוברט להחליף צד, וכתב לרוברט בטונים מפויסים. ג'ון מסולסברי, תומך של בקט, כתב לרוברט, וביקר אותו על צביעות.
באוקטובר 1166, בקט הורה לרוברט ורוג'ר מווסטר לבקר אותו בצרפת, כדי שיוכלו לתת לו הדרכה לגבי המחלוקת שלו עם המלך. כשהודיעו למלך על מסעם המיועד הוא אסר עליהם לעזוב את אנגליה. אף על פי כן, הם ניסו לחמוק מהארץ בפברואר 1167. הם נתפסו ב-2 בפברואר, ונצטוו להישאר באנגליה לא רק בשם המלך, אלא גם בשם אלכסנדר.