stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוריינות
הקנייה ופיתוח של מיומנויות אורייניות > מוכנות לאוריינות

האורינות אינה נלמדת רק במסגרת בית הספר. היא מתפתחת אצל הילד כאשר הוא נחשף לגירויים לשוניים בסביבתו הטבעית וממשיכה להתפתח מהינקות ועד לזקנה. בהתאם לכך, המוכנות לאוריינות יכולה להעשות עוד בטרם רכישת הקריאה, מתוך החשיפה לספרות ילדים שמוצגת לילד על ידי הוריו או אדם משמעותי אחר. במקרים רבים פעילות זו נעשית בשעות הערב כהכנה לשינה.
במשחק בפינות הגן באים לידי ביטוי ניצני אוריינות רבים.
פינות המשחק בגן מכילות מגוון של תמרורים, שלטים וכתוביות שאליהם נחשפים הילדים על בסיס יומי. כמו כן, במסגרת משחקים סוציו-דרמטיים הילדים מחקים פעילויות אוריניות של מבוגרים כמו קריאת עיתון, בישול על פי מתכון, כתיבה של מרשם רופא לחולים והכנת שיעורי בית.
רכישת הקריאה מתבססת על היכולת לקשר צליל מסוים לסימן גרפי המסמל אותו במערכת הכתב. לצורך כך נדרשת מודעות פונולוגית בשלה וליקוי בתחום זה יכול להוביל ללקות קריאה. יש ראיות ממשיות כי ילדים יכולים להבדיל בין רעשים בצורה ברורה בגילאים שונים. לפיכך, לא ניתן ליישם שיטות פונטיות על ילדים צעירים מאוד. עם זאת, מומחים נחלקים בנושא זה, כשיש כאלה שתומכים בלמידה מאוחרת אך מהירה יותר בעזרת שיטות פונטיות, ואחרים תומכים בלמידה מוקדמת של אוצר מילים בסיסי בשיטה של הכרת המילים עצמן. יש בתי ספר שאינם מלמדים ילדים לקרוא לפני גיל שבע, מכיוון שהם טוענים כי בגיל הזה הילד אינו מוכן לכך.
הפונטיקה משפרת את הכתיב ויכולת הכתיבה של הקוראים. שיטות שמלמדות מילים ולא הברות אמורות להעלות את קצב קליטת המילים ואת מהירות הקריאה אצל תלמידים רבים. משום שהפונטיקה מתמקדת ביכולת הפיענוח הטכנית של הכתב, היא אינה מספיקה ליכולת הבנת הנקרא של הטקסט. לשם כך דרושים גם כישורים גבוהים יותר כגון יכולת שפתית, הסקת מסקנות, ידע כללי ועוד.
בעוד שאצל ילדים קטנים יש צורך בכמה מאות שעות הוראה כדי ללמדם קרוא וכתוב, מבוגרים בעלי מוטיבציה שלומדים בשיטת הוראה טובה יכולים להגיע לאוריינות בסיסית עם כארבעים שעות לימוד או אף פחות. דבר זה כנראה קשור לידע ההקשרי הרב שמבוגרים מביאים עימם, שמאפשר להם ליצור קישורים שילדים אינם מסוגלים להם.
הקנייה ופיתוח של מיומנויות אורייניות > הוראת הקריאה והכתיבה

רכישת יכולת הקריאה והכתיבה, המהוות חלק חשוב מהיכולת האוריינית, איננה משימה פשוטה לילדים. זהו תהליך המתרחש באופן הדרגתי לאורך שנים.
קיימות מספר גישות לאופן שבו רצוי ללמד יכולות אילו במסגרת בית הספר. את תוצאות המחלוקת הזו אפשר לראות בלחצים על בתי הספר להשתמש בתוכניות וסדרות ערוכות ומסודרות מראש ללימוד קריאה וכתיבה לילדים.
שיטות הוראה מסוימות מאתגרות את תוכניות הלימוד הרגילות. יש שחושבים, כי אצל תלמידים שלומדים טוב יותר על ידי הראייה והשמיעה, תוכניות הלימודים הרגילות טובות. אחרים חושבים כי אצל תלמידים שלומדים טוב יותר בעזרת תנועה, יש להשתמש באותיות מוכנות מראש שאותן אפשר להזיז ובתרגול כתיבה רב, עם פחות קריאה.
יש הטוענים כי אחת מהשיטות האפקטיביות ביותר להקניית הקריאה והכתיבה היא בעזרת הוראה ישירה של שיטות פונטיות פשוטות. שיטות המבוססות על פונטיקה מתמקדות ביכולת הטכנית פיענוח טקסטים כתובים על ידי המרה פונמית-גרפמית.
עם זאת, יכולת הקריאה היא רק אחת מהיכולות הנחוצות לצורך פיתוח הבנת הנקרא. בהתאם לכך, יש הטוענים שמתודה הוליסטית בעלת גישה שפתית היא אפקטיבית יותר לצורך זה. קורא אפקטיבי שואב את המידע שלו גם מהמילים עצמן וגם מהידע הקודם שלו על הנושא שעליו הוא קורא. לכן הבנת ההקשר של מילה מסוימת בטקסט יכול לאפשר לקורא לנחש באופן מושכל את משמעותה גם אם לא הצליח לפענח אותה מבחינה טכנית. לדוגמה, גם אם משמיטים חמישית מהמילים בפסקה, היא עדיין ניתנת להבנה.
בנוסף על יכולת הקריאה והכתיבה מרכיב חשוב בחינוך הלשוני האורייני הוא פתוח היכולת להבין מצבים חברתיים-תקשורתיים ולהגיב אליהם בהתאם. לכן מערכת החינוך שואפת לפתח דרכי הוראה שיעודדו את האוריינות במובנה הרחב, על ידי ריבוי ההתנסות הלשונית והתרבותית של התלמידים.
הקנייה ופיתוח של מיומנויות אורייניות > הקניית מיומנויות מידע ומחקר

למידת חקר היא שיטת הוראה מסוג למידה פעילה, המבוססת על עקרונות המחקר המדעי. במסגרת למידת חקר התלמידים רוכשים מיומנויות של אוריינות מדעית.
במסגרת הוראת המדעים ניתן בין היתר, גם להקנות לתלמידים כלים שיאפשרו להם להפוך לצרכנים ביקורתיים של מידע.
ראו גם

רשימת מדינות על-פי אחוזי אוריינות
רב אוריינות
אוריינות מקצוע מדעי החברה
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
אוריינות מקצוע הספרות
אוריינות לשונית
מחקר התקדמות באוריינות קריאה בינלאומית
יום ביעור הבערות
הערות שוליים

↑  שלמה קניאל, (2006). חינוך לחשיבה: חינוך קוגניטיבי לשליטה על התודעה. רעננה: רמות.
1 2  שושנה בלום-קולקה ומיכל חמו (2010). ילדים מדברים: דפוסי תקשורת בשיח עמיתים. תל אביב: מט"ח - המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
↑  פלג דור חיים, לקויות למידה כהבניה חברתית, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏6 באוגוסט 2012
↑  דוד מיודוסר, רפי נחמיאס, אלונה פורקוש-ברוך (2010). אוריינויות חדשות בחברת הידע, אאוריקה, 31.
1 2 3 4  יואב בן-דב, אילנה שמיר וזהבה כנען (2004). אביב חדש: האנציקלופדיה הישראלית לנוער. הוצאת אנציקלופדיה אביב בע"מ.
↑  איתי בלומנטל, מחקר: רבים בממלכת יהודה ידעו קרוא וכתוב, באתר ynet, 9 בספטמבר 2020
↑  אודי צמח מה היא אוריינות? ומה החשיבות שלה ללמידה? באתר אודי צמח - חינוך לחשיבה
1 2 3 4 5  משרד החינוך, המזכירות הפדגוגית - האגף לתכנון ולפיתוח תוכניות לימודים, (2007). תשתית לקראת קריאה וכתיבה - תוכנית לימודים לגן הילדים בחינוך הממלכתי והממלכתי-דתי
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Cecilia Ka Yuk Chan, Tom Colloton, Generative AI in Higher Education: The ChatGPT Effect, 1, London: Routledge, 2024-03-11, עמ' 26-28, ISBN 978-1-003-45902-6. (באנגלית)
↑  סולומון,ג.(2000) טכנולוגיה וחינוך בעידן המידע. הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה/זמורה ביתן
↑  אוריינות מידע, ד"ר נועה אהרוני
↑  למידה מרחוק ומבט מקרוב, עמי סלנט
↑  Salemi, M. K., Teaching economic literacy: Why, what and how, International Review of economics education 4(2), 2005, עמ' 46-57
↑  ד"ר אורלי שדה, %/ אוריינות פיננסית מבט מהאקדמיה, האוניברסיטה העברית ההגדרה המקורית של ה-OECD תורגמה לעברית.
↑  United Nations Statistics Division - Demographic and Social Statistics, unstats.un.org
1 2 3  אסתר קבלסון, התפתחות, למידה ומשחק בגיל הרך, באתר פסיכולוגיה עברית, ‏7 ביוני 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531500505171  BNE: XX524907  BnF: cb119308716 (data)  GND: 4068576-7  HDS: 010394  LCCN: sh85077482  LNB: 000081857  NARA: 10638160  NKC: ph120604 
גיליון מצויר מגרמניה מ-1860, המציג תמונות ושמות של עצמים לפי סדר האלפבית
כיתת לימוד כפרית, בה עוסקים התלמידים בפעילויות אורייניות. ציור משנת 1871.
לימוד הקריאה בלאוס.
קריאה בספר
הקנייה ופיתוח של מיומנויות אורייניות במסגרת שיעור קריאה
פיתוח יכולת אורינית על ידי חשיפה לספרות ילדים.
הוראת הכתיבה.
תרגול קריאה במסגרת בית הספר.
מורה המסייעת לתלמידה בכתיבה
אלחנן שילה

| --- | --- |

 לידה:  1972 (בן 52 בערך) ירושלים, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן  ישיבת הר עציון  ישיבת בני עקיבא נתיב מאיר  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
אלחנן שילה (נולד ב-1972) הוא הוגה דעות, חוקר ומרצה בהגות יהודית מודרנית, ספרות עברית, הגות ציונית וקבלה.
ביוגרפיה

שילה נולד בירושלים, למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת ההסדר הר עציון. למד בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית ואת הדוקטורט כתב במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
הגותו וספריו

עבודת הדוקטורט שכתב יצאה לאור כספר "הקבלה ביצירת ש"י עגנון" (הוצאת אוניברסיטת בר-אילן 2011).
שילה היה רכז פרויקט בראשותו של פרופ' צבי מרק, שהוציא לאור מהדורה מדעית של "כל סיפורי רבי נחמן מברסלב" (2014).
כמו כן, הוציא שילה לאור מכתב יד, ביאורים של הרב דוד כהן ("הנזיר") על הספר עץ חיים של ר' חיים ויטל ("אור הרזים" 1999), ועל הספר קל"ח פתחי חכמה המיוחס לרמח"ל ("פתחי הפרדס" 2009), במסגרת עבודתו במכון נזר דוד.
משנת 2009 התחיל שילה לפרסם את הגותו במוסף שבת של עיתון "מקור ראשון". במאמרו "התגלות אלהית בטקסט אנושי" הוא הצביע על אופי אפולוגטי, לשיטתו, של "שיטת הבחינות" של הרב מרדכי ברויאר והציע תפיסת התגלות שונה מהמסורתית: לדעת שילה, רק את הרכיבים שבהם ישנה קפיצה ופריצה דתית ומוסרית במקרא, מעבר למה שמקובל במזרח הקדמון, אכן ניתן לראות כביטוי של התגלות. פרסום המאמר הביא להפסקת עבודתו במכללת אורות ישראל ובמכון נזר דוד.
בשנת 2017 יצא ספרו יהדות קיומית (שוקן) הבא לתת תשתית הגותית לאוכלוסייה הנמצאת בין דתיות וחילוניות, ולהציע דגם של "יהדות רצופה בין הלכה וחילוניות" וקיום מצוות רך יותר, שאיננו נובע מתוך מחויבות להלכה אלא מתוך הזדהות עם התכנים של המצוות, שחלקים מהם יכולים להיות משמעותיים גם בימינו. פרופ' רון מרגולין כתב על ספרו: "כתוב בבהירות ובפשטות, מעורר לחשיבה ומאתגר את הקורא בפתרונות יצירתיים ולא שגרתיים לשלל סוגיות המעסיקות את החברה הדתית. בין נושאי הספר: קיום מצוות ללא מְצַוֶּה, משבר הגיור, כשרות וצמחונות, התגלות אלוהית בטקסט אנושי, הלכה ומעמד האישה, הומוסקסואליות ומיניות, חזון הגאולה ובניית בית המקדש. מעבר לכך שספר זה נכתב על בסיס למדנות וידע רב, הוא מזמין את קוראיו לחשוב מחדש על שאלות רבות שאמורות להטריד את כולם".
בשנת 2024 יצא ספרו "סיפורה של קבוצת שכם (1973-1969) חוליה נשכחת בתולדות ההתנחלות".
משפחה

ד"ר אלחנן שילה הוא בנם של המשפטן פרופ' שמואל שילה וההיסטוריונית פרופ' מרגלית שילה ואח של שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב נפתלי שילה. נשוי לד"ר יערה שילה, מייסדת קואליציה חברתית לחינוך מלידה, מרצה במכללת אפרתה, פעילה חברתית וחברת מועצת עיר מטעם סיעת התעוררות. לבני הזוג ארבעה ילדים. מתגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑  שאול עמיר, יובל זיסקינד, "אנוסים – על יחסי הכוח בין קבוצות הבת של הציונות הדתית", דעות 43, 2010; אלחנן שילה באתר לולאת האל (בלוג של תומר פרסיקו).
↑  הגותו של שילה נידונה בפרק 14 בספרו של ד"ר אפרים חמיאל, "בין דת לדעת: הדיאלקטיקה בהגות היהודית בת זמננו, מהרב קוק עד הרב שג"ר", הוצאת כרמל 2018, עמ' 168-163.
↑  פרופ' רון מרגולין "מציל את האמונה מעצמה", מוסף שבת של 'מקור ראשון,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297307705171  BnF: cb166359517 (data)  GND: 1089597851  ISNI: 0000 0003 8162 0158  LCCN: no2012038855  VIAF: 261753616   WorldCat (עם VIAF): 261753616
מערות ואומנות עידן הקרח בהרי היורה השוואבים

צלמית ממותה משנהב ממותה ממערת גייסנקלוסטרלה
מערות ואומנות עידן הקרח בהרי היורה השוואבים (בגרמנית: Höhlen und Eiszeitkunst der Schwäbischen Alb) הם אתר מורשת עולמית של אונסק"ו במדינת באדן-וירטמברג בגרמניה. בנוסף לאמנות מתקופת הקרח, כולל אתר המורשת שש מערות בהרי היורה של שוואביה (אנ') בהן נמצאו הממצאים העתיקים ביותר של אמנות האדם. עם זאת, מכיוון שניתן היה להכריז על תצורות הגאולוגיה הנפוצות למדי של המערות כאתר מורשת עולמית רק בהתייחס ליצירות האמנות, החליט אונסק"ו לכלול את אמנות תקופת הקרח כמרכיב מכונן בהגדרת המורשת התרבותית.
רקע

התרבות האוריניאקית הייתה תקופה תרבותית שהחלה בסביבות 42,000 לפני הספירה ונמשכה עד 31,000 לפני הספירה. במרכז אירופה זו התרבות העתיקה ביותר של התקופה הפלאוליתית (התקופה הפלאוליתית העליונה). מבחינת היסטוריית האקלים, תקופה זו נופלת במהלך עידן הקרח האחרון בתחילת הפליסטוקן, שבדרום גרמניה מכונה התקרחנות וירם (אנ').
בתקופת התרבות האוריניאקית התפשטו בני אדם מודרניים אנטומית (Homo sapiens) על פני אירופה, ואילו הניאנדרטלים נעלמו. גם אם ידועות צורות קישוט אמנותיות מתקופות קדומות יותר, ייצוגים אמנותיים פיגורטיביים הופיעו לראשונה בתקופת התרבות האוריניאקית כציורי מערות ואמנות החפצים הקטנים של התקופה הפלאוליתית העליונה (אנ'), כך החלה האמנות החזותית. חלילי העצם הראשונים, שמוכרים באופן חד משמעי ככאלה, מגיעים גם הם מהתרבות האוריניאקית, והם מוכיחים גם את העיסוק במוזיקה בתקופה זו. מכתירים את אומנות התרבות האוריניאקית ותקופות מאוחרות יותר של תקופת הקרחונים האחרונה גם כ"אמנות מתקופת הקרח".
הרשמה

קבוצה של שש מערות מהרי היורה של שוואביה הוצעה על ידי מדינת באדן-וירטמברג בשנת 2015 בשם: "מערות עם האמנות העתיקה ביותר של עידן הקרח" ברשימת ההצעות של גרמניה לאתרים להכללה ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בשנת 2017, המערות נרשמו כמורשת תרבותית ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בהתבסס על החלטה של הכנס ה-41 של הוועדה למורשת עולמית בשם "מערות ואומנות עידן הקרח בהרי היורה השוואבים". בסיכום כתוב:
"שש המערות חשפו חפצים מלפני 43,000 עד 33,000 שנה מאז שנות ה-60 של המאה ה-19. אלה כוללים דמויות של בעלי חיים מגולפים (כולל אריות מערות, ממותות, סוסים ובקר), כלי נגינה ותכשיטים אישיים. דמויות אחרות מתארות יצורים שהם חצי בעלי חיים, חצי בני אדם, ויש פסלון של אישה. אתרים ארכאולוגיים אלה מציגים כמה מיצירות האמנות הפיגורטיביות העתיקות בעולם ונותנים מידע על מקורות ההתפתחות האמנותית האנושית.
הרישום נעשה על בסיס קריטריון 3:
(iii): מערות ואמנות מתקופת הקרח ביורה השוואבית היא עדות יוצאת דופן לתרבותם של האנשים המודרניים הראשונים שהתיישבו באירופה. היבטים יוצאי דופן של תרבות זו שנשתמרו במערות אלה כוללים דוגמאות לדמויות מגולפות, פריטי תכשיטים אישיים וכלי נגינה. חפצי האמנות הם מהעתיקים בעולם וכלי הנגינה הם העתיקים ביותר שנמצאו ברחבי העולם עד היום.
תחום

אתר המורשת העולמית כולל שני אזורים נפרדים, אחד בעמק הנהר אך (אנ') במחוז אלב-דונאו (אנ') והשני בעמק לונה (Lonetal) באזור הגבול שבין מחוז אלב-דונאו ומחוז היידנהיים (אנ'). שטח אתר המורשת הכללי הוא 4,621 דונם וכל אחד משני האזורים מוקף באזור חיץ, ששטחו הכולל הוא 11,587 דונם. כל אחד מהאזורים הללו מכיל שלוש מערות, הממוינות בטבלאות הבאות בכיוון במורד הזרם.
| מספר אתר | אזור | המערות | קהילה מקומית | מחוז | שטח האתר | שטח אזור החיץ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1527-001 | עמק אך (Achtal) | הולר פלס (Hohler Fels 48°22′45″N 9°45′15″E﻿ / ﻿48.37926°N 9.75409°E﻿ / 48.37926; 9.75409) | שלקלינגן (Schelklingen) | מחוז אלב-דונאו | 2,717 דונם | 7,668 דונם |
| 1527-001 | עמק אך (Achtal) | מערת שירגנשטיין (Sirgensteinhöhle 48°23′13″N 9°45′40″E﻿ / ﻿48.38704°N 9.76119°E﻿ / 48.38704; 9.76119) | בלאובאורן (Blaubeuren) | מחוז אלב-דונאו | 2,717 דונם | 7,668 דונם |
| 1527-001 | עמק אך (Achtal) | גייסנקלוסטרלה (Geißenklösterle 48°23′54″N 9°46′17″E﻿ / ﻿48.39821°N 9.77138°E﻿ / 48.39821; 9.77138) | בלאובאורן (Blaubeuren) | מחוז אלב-דונאו | 2,717 דונם | 7,668 דונם |
| 1527-002 | עמק לונה (Lonetal) | מערת בוקשטיין (Bocksteinhöhle 48°33′15″N 10°09′17″E﻿ / ﻿48.55424°N 10.15469°E﻿ / 48.55424; 10.15469) | רמינגן (Rammingen) | מחוז אלב-דונאו | 1,904 דונם | 3,919 דונם |
| 1527-002 | עמק לונה (Lonetal) | הולנשטיין-שטאדל (Hohlenstein-Stadel 48°32′58″N 10°10′23″E﻿ / ﻿48.54931°N 10.17294°E﻿ / 48.54931; 10.17294) | אסלפינגן (Asselfingen) | מחוז אלב-דונאו | 1,904 דונם | 3,919 דונם |
| 1527-002 | עמק לונה (Lonetal) | מערת פוגלהרד (Vogelherdhöhle 48°33′31″N 10°11′39″E﻿ / ﻿48.55865°N 10.19428°E﻿ / 48.55865; 10.19428) | נידרשטוטצינגן (Niederstotzingen) | מחוז היידנהיים | 1,904 דונם | 3,919 דונם |
המערות והממצאים שהתגלו בהן

ממערות עמק אך ועמק לונה וסביבתם ידועים בסך הכול יותר מ-50 ייצוגים פיגורטיביים וכן ממצאים ושרידים של 24 חלילים מהתרבות האוריניאקית (נכון לשנת 2016). הדמויות וכלי הנגינה, המגולפים לרוב משנהב של ממותה, הם "המכלול המוקדם ביותר של יצירות האמנות שידוע עד כה".
בגיל מוערך של לפני 42,000 עד 38,000 שנים, צלמית ונוס (אנ'), שהתגלתה במערת הוהלה פלס (Hohle Fels)(אנ') (גר'), היא אחד הייצוגים הפיגורטיביים העתיקים ביותר הידועים של גוף האדם. הצלמית העתיקה, באותה מידה של ארי-אדם ממערת שטאדל, מייצגת אדם עם ראשו וגפיו של אריה מערות. ממצאים דומים התגלו במערות האחרות, למשל פסלוני בעלי חיים בני כ-40,000 שנה במערת פוגלהרד או חלילי עצם בני 42,000 עד 43,000 שנה מגייסנקלוסטרלה.
| תמונת המערה | שם | תיאור | ממצאים | תמונת הממצאים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  תמונות נוספות | הוהלה פלס (Hohler Fels) | המערה בנויה ממסדרון באורך 15 מטר ובהמשכו אולם, שהוא אחד הגדולים ביורה של שוואביה עם שטח רצפה של 500 מטרים רבועים וחלל בנפח של 6000 מטרים מעוקבים. | צלמית ונוס עשויה משנהב של ממותה, חליל עשוי מעצם החישור של נשר מקראי |  תמונות נוספות |
|  תמונות נוספות | מערת שירגנשטיין (Sirgensteinhöhle) | אורך המערה הכולל הוא 42 מטרים וגובהה המרבי הוא 10 מטרים. מאחור, המערה מוארת בפתחים טבעיים בתקרה. | 5,000 חפצי צור, חודי חניתות, מרצעים ומגרדים |  |
|  תמונות נוספות | גייסנקלוסטרלה (Geißenklösterle) | חצי מערה מוגנת על ידי שני קירות סלע בולטים. בערך 60 מטרים מעל קרקעית עמק אך. | אדם סוגד, יצורי כלאיים בין חיות לבני אדם חקוקים בלוחות שנהב, חלילים עשויים עצם ושנהב |  תמונות נוספות |
|  תמונות נוספות | מערת בוקשטיין (Bocksteinhöhle) | המערה היא אולם גדול של כ־15 מטרים × 20 מטרים בסלע בסביבות 50 מטרים מעל קרקעית עמק לונה. | סכין טריז גדולה מאבן |  |
|  תמונות נוספות | הולנשטיין-שטאדל (Hohlenstein-Stadel) | המערה היא מערה אופקית באורך 50 מטרים ללא אולמות גדולים יותר. רוחב הכניסה 8 מטרים וגובהה 4 מטרים. | ארי-אדם ממערת שטאדל משנהב של ממותה |  תמונות נוספות |
|  תמונות נוספות | מערת פוגלהרד (Vogelherdhöhle) | למערה שלוש כניסות והיא מורכבת משני חלקים: "מערת פוגלהרד הגדולה" (Große Vogelherdhöhle) היא מעבר מעוקל באורך של 40 מטרים; בין שני פתחים בגובה 2.5 עד 3.5 מטרים ו"מערת פוגלהרד הקטנה" (Kleine Vogelherdhöhle) צרה מאוד בכניסה ואורכה כ-40 מטרים. המעבר בין שני חלקי המערה נסתם למעט פער שגובהו כמה סנטימטרים. | צלמיות של בעלי חיים עשויות שנהב ממותה, צלמית ונוס משן חזיר בר |  תמונות נוספות |
ייצוג המערות במוזיאונים

מערות אלה וחפצי האמנות הפלאוליתיים שהתגלו בהם מוצגים בעיקר באמצעות שחזור המערות במוזיאון הפרהיסטורי בלאובאורן (Urgeschichtlichen Museum Blaubeuren, ליד המערות בעמק אך), בארכאופארק פוגלהרד (Archäopark Vogelherd, ליד מערת פוגלהרד שבעמק לונה), במוזיאון אולם (אנ'), במוזיאון המדינה וירטמברג (Landesmuseum Württemberg) בשטוטגרט ובמוזיאון של אוניברסיטת טיבינגן. מבין הממצאים המקוריים שהוצגו בארבעה מוזיאונים ובפארק הארכאולוגי, יותר ממחציתם נמצאים באגף "תרבויות עתיקות" (Alte Kulturen) במוזיאון של אוניברסיטת טיבינגן בטירת הוהנטיבינגן (Schloss Hohentübingen).
לקריאה נוספת

Nicholas J. Conard, Michael Bolus, Ewa Dutkiewicz und Sibylle Wolf, Eiszeitarchäologie auf der Schwäbischen Alb. Die Fundstellen im Ach- und Lonetal und in ihrer Umgebung, Kerns Verlag Tübingen 2015 ISBN 978-3-935751-24-7
Nicholas J. Conard, Ernst Seidl: Das Mammut vom Vogelherd. Tübinger Funde der ältesten erhaltenen Kunstwerke, Tübingen: MUT, 2008, ISBN 978-3-9812736-0-1
Nicholas J. Conard: Das Vogelherdpferd und die Ursprünge der Kunst (i. d. R. Kleine Monographien des MUT 5), Tübingen: MUT, 2016, ISBN 978-3-9817947-7-9
הערות שוליים

↑  Caves with the oldest Ice Age art
↑  Decision : 41 COM 8B.24 Caves and Ice Age Art in the Swabian Jura (Germany)
1 2 3  Caves and Ice Age Art in the Swabian Jura – UNESCO
↑  Caves and Ice Age Art in the Swabian Jura. Maps
אלברט רובין

| --- | --- |

אלברט רובין מצייר את השיח אבו נדרה 1910
 לידה:  10 ביולי 1887 סופיה בירת בולגריה
 פטירה:  31 במאי 1956 (בגיל 68) פריז, צרפת
 לאום:  יהודי
 תחום יצירה:  צייר, פַּסָּל, גרפיקאי ומאייר
 www.albertrubin.com
שני מימין אלברט רובין (יושב בצדודית) 1906
בית הקיסרית טאיתו ששימש כבית המדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות בצלאל בשנת 1906
ארנולד לחובסקי (מימין) עם בוריס שץ לפני בניין בצלאל החדש החל משנת 1908
בשנת 1946 צולם בתערוכת אמנים יהודיים בפריז, אלברט בעיגול מימין עם מאנה כץ
אלברט רוּבין (באנגלית: Albert Rubin;‏ 10 ביולי 1887 – 31 במאי 1956) היה צייר, פַּסָּל, גרפיקאי ומאייר יהודי-בולגרי. אלברט למד במחזור הראשון של בית הספר לאמנות "בצלאל" ועם סיום לימודיו עבר לצרפת, שם חי, פעל והציג את יצירותיו.
קורות חיים > נעוריו

רובין נולד בסופיה, בירת בולגריה, ב-10 ביולי 1887. אביו ניסים רובין עבד כמתורגמן לתיירים ודיפלומטים. משפחתו הייתה דלת אמצעים והוא נאלץ לנטוש את בית הספר ולעבוד כשוליית נגר כדי לעזור לפרנסת המשפחה. בעקבות מפגש עם פרופסור בוריס שץ, ידיד המשפחה, רובין החל ללמוד ציור ופיסול באקדמיה לאמנויות יפות בסופיה (Ecole des Beaux Arts De Sofia) ובזמן ביקורו של בנימין זאב הרצל בעירו, רובין הוזמן לצייר את פניו. בשנת 1905, כשהו בן 19, התקבל רובין לבצלאל, מוסד שבהוקם באותה שנה בעקבות הרעיון שעלה בקונגרס הציוני השביעי. רובין היה אחד משלושים אמנים צעירים שהשתתפו במחזור הראשון של המוסד.
קורות חיים > תקופת בצלאל

בתחילת 1906 הגיע רובין לירושלים יחד עם כל משפחתו. ב-1 במרץ 1906 החל את לימודיו ב"בצלאל" במחלקת האמנות בכיתה העליונה (כיתת המתקדמים), כיוון שהיה בעל השכלה אמנותית מסוימת. יחד אתו למדו בין היתר שמואל לוי (אופל), שמואל בן-דוד (דוידוב). עוד נמנו עם בני מחזורו של רובין יעקב שטארק, ראובן ליף (ליפשיץ), שמואל פרסוב, אברהם בר-אדון, ויוסף חברוני. כדי להתגבר על בליל השפות מונה אליעזר בן-יהודה ללמד אותם עברית. בבצלאל למד רובין מפרופסורים כמו אפרים משה ליליין, שמואל הירשנברג לצייר לפי מודלים וציור נופי ארץ ישראל, ובעיקר נופי ירושלים, עם דגש על מקומות קדושים מושפע מהאווירה הייחודית של ירושלים, וכן פיסול. רובין השאיר בבצלאל כמה פסלים, בין היתר שני ראשי ילדים (אחיו שימשו מודל). בשנת 1909 סיים את לימודיו בבצלאל וחזר עם משפחתו לבולגריה.
קורות חיים > תקופת לימודיו בפריז

בשלהי 1909 לאחר התלבטויות רבות החליט רובין לעזוב את משפחתו ולהגיע לפריז שהייתה באותה תקופה מרכז האומנויות. הוא הגיע בסתיו 1909 לפריז לאחר נסיעה ארוכה ובאמתחתו קופסת קרטון מלאה בציורים וכמה שטרות כסף בכיסו. לבדו בעיר הגדולה עם ידע מוגבל בשפה, החל למכור את יצירותיו על מדרכות פריז. זמן קצר לאחר הגעתו לפריז הוא הגיש מועמדות לבית הספר לאמנות בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (École des Beaux-Arts). לאחר שעבר את מבחני הקבלה בהצלחה התקבל ללימודי השנה הראשונה ב"אטלייה" של פרופסור פרננד קורמה שם למד עשרים שנה קודם לכן בוריס שץ ושלוש שנים לפני בוריס שץ למדו וינסנט ואן גוך ואנרי דה טולוז-לוטרק. הוא נשאר ללמוד עד שנת 1917 בעזרת מלגה שהוא מקבל מבולגריה ובזכות התעניינותם של הברון רוטשילד והרב הראשי של צרפת. רובין התמקצע באמנותו ומסיים את לימודיו עטור בתעודות. בתעודה החתומה על ידי קורמון (10 בדצמבר 1909) מתוארות יכולותיו האומנותיות יוצאות הדופן של אלברט. רובין היה מועמד לקבל את פרס רומא היוקרתי, אך בשל היותו זר - הוא לא קיבל את הפרס. באותה תקופה הוא הופך לחברו של העיתונאי והמחזאי היהודי-מצרי הדגול יעקוב צנוע James Sanua הידוע בכינויו "השייח אבו נדרה" ובעזרתו, הצטרף רובין בשנת 1910 למגזין האמנות החשוב Athenee de France, שם הוא זכה להערכה רבה. באותה תקופה הציג רובין את דיוקן ה"שייח אבו נדרה" בתלבושת מזרחית על שלל עיטוריו ודיוקן נוסף שלו בלבוש אזרחי כשהוא נראה כותב בחדר העבודה שלו - על עבודות אלה קיבל שבחים רבים. בשנת 1914 הציג רובין תבליט בתערוכת האמנים הצרפתים בארמון התערוכות הגדול בפריז, וזכה לשבחי השופטים. כתוצאה מכך יצקו את התבליט בברונזה.
קורות חיים > תקופת פריז

לאחר שאמו נפטרה בבולגריה מצטרפת משפחתו ומגיעה לפריז שם מוצא אביו עבודה כשומר באתר בנייה. ב-31 בינואר 1914 נספה אביו ואלברט רובין נותר לשמש כאפוטרופוס לחמשת אחיו ואחיותיו. באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מתנדב אלברט רובין לשרת בצבא הצרפתי. תפקידו היה להדריך כיתות אמן לחיילים בלגים וצרפתים. על תרומתו למאמץ הצבאי קיבל מדליה.
בשנת 1918 הקדיש כתב העת "ההד של הרובע התשיעי" ("L'Echo du IX'eme Arrondissment") מאמר שסקר את הקריירה של אלברט רובין.
בשנת 1922 פרסם אותו כתב העת שני פורטרטים שצייר אלברט רובין בטוש על נייר.
באותו הזמן המשיך רובין (שהיה חבר באגודת האמנים הצרפתיים) להציג באופן קבוע כל שנה, החל משנת 1914, בתערוכה השנתית של אמני צרפת.
ציוריו זכו לביקורות אוהדות בעיתונות.
העיתון " לה פיגארו (Le Figaro)" שיבח את איכות ציוריו ובעיתון "La presse" פורסמה ביקורת של מבקר האמנות לואי-לוסיאן קלוץ (Louis-Lucien Klotz) ששיבח את עבודתו של אלברט רובין.
שוחרי אמנות רבים רכשו את ציוריו של אלברט רובין ושלחו לו מכתבי תודה והערכה.
אלברט רובין היה חבר מייסד בארגון בשם C.T.I שהוקם על ידי תלמידיו הוותיקים של פרופסור קורמון וכן באיגוד אמני הנוף בצרפת.
ציוריו הוצגו בתערוכות בפריז ובמקומות אחרים בצרפת וכן בשווייץ.
בשנת 1927, תשע שנים לאחר תום המלחמה קיבל אזרחות צרפתית לה ציפה שנים רבות. והתחיל לעבוד כגרפיקאי וכמאייר בענף הפרסום. קטיה גראנוף Katia Granoff, שהייתה בעלת גלריה ידועה, ביקרה באחת התערוכות שלו והתרשמה מיצירותיו ורכשה כמה מהם עבור אוספה הפרטי.
בשנת 1931 מאבד אלברט רובין את ראייתו בעינו השמאלית, דבר הגורם לו למאמץ ועייפות בעינו הימנית.
בשנת 1933 בגיל 46 אלברט רובין נושא לאישה את אז'ני תמר באדי ולזוג נולדים שני ילדים - קלוד וסילביה. באותה תקופה אחד מן הפורטרטים המתארים את אשתו זוכה בפרס בתערוכת האמנים הצרפתים.
בשנת 1934 פרסם מבקר האמנות לנדובסקי (Landowsky) מאמר בעיתון "Jurnal", שהוקדש לפורטרט שצייר אלברט רובין של העיתונאי גאו לונדון ושהוצג בתערוכת האמנים הצרפתים.
חלק מעבודותיו ובהן ציור השמן "הרקדנית ההודית" הוצגו בתערוכה בבניין העירייה של הרובע החמישי בפריז. כמו כן הציג רובין את עבודותיו במוזיאון ואל-דה-גראס ובמוזיאון של העיר בורדו.
בארבע השנים שלאחר מכן הרבה רובין לצייר ולהציג בשווייץ - שם נעשה עד מהרה מוכר וידוע.
קורות חיים > תקופת המלחמה ואחריה

בפרוץ מלחמת העולם השנייה אלברט רובין נמצא בשיא תהילתו, אך כיבוש צרפת בידי הנאצים מקשה על חייו.
פעמיים הלשינו עליו לשלטונות - אולם הוא מצליח להתחמק מהסגרה ומאסר.
בתום מלחמת העולם השנייה המשיך אלברט רובין להיות חבר באיגודים אמנותיים רבים ועבודותיו פורסמו בעיתונים רבים, אולם בתקופה הקשה שלאחר המלחמה, מספר הזמנות העבודה שקיבל התמעטו.
לאחר המלחמה נמנה אלברט רובין יחד עם אמנים יהודים אחרים למייסד אגודת הציירים והפסלים היהודיים בצרפת והציג במסגרתה בתערוכות השנתיות שערכה.
בשנת 1950 זכה אלברט רובין בפרס בתערוכת אמני צרפת. הוא המשיך להציג כמעט כל שנה ב-גראנד פאאלה - Grand Palais.
קורות חיים > מותו

ביום חמישי 31 במאי 1956, אלברט רובין נפטר, לאחר שנפצע קשה בתאונת דרכים בפריז והוא בן 68 במותו. הוא נטמן בקבר משפחתי בבית קברות "סימטייר דה באנייה" (אנ') מחוץ לפריז, שבו היה קבור אביו.
אפילוג

בתו סילביה, בעלה וביתה עלו לישראל בשנת 1969 ובישראל נולד להם בן נוסף. בשנת (1984) נפטרה אשתו אז'ני תמר ובשנת (2003) נפטר בנו קלוד. שניהם נטמנו לצידו בקבר המשפחתי. בתו סילביה, בעלה ילדיהם ונכדיהם חיים כיום בישראל.
פרסים

1905 פרס ראשון, תחרות ציור לסטודנטים יהודים מארצות הבלקן, בצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב, ירושלים
1933 - זכה בפרס בתערוכת האמנים הצרפתים עם דיוקן של אשתו אז'ני.
1950 - זכה בפרס בתערוכת אמני צרפת.