stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Command & Conquer: Red Alert 3
עלילה > מערכת ברית המועצות

לאחר הפלישה וההתקפה המפתיעות של אימפריית השמש העולה, נשלח המפקד (השחקן) להגן על העיר לנינגרד ועל מבצרה מפני האימפריה כדי לשמור על מורל האנשים של ברית המועצות ובולם לאחר מכן את התקדמות האימפריה לעבר מוסקבה. אחר כך מציל המפקד את הצי הימי הסובייטי. ברגע שמתחילה הרגשת הניצחון, מודיע נשיא ארצות הברית הנבחר, הנשיא אקרמן, כי ארצות הברית מצטרפת למלחמה לצד כוחות בעלות הברית כנגד הסובייטים. בתגובה לכך, מורה שרדנקו על המפקד לתקוף את מפקדת בעלות הברית בז'נבה יחד עם גנרל קרוקוב לפני הגעת התגבורת האמריקאית. לאחר מכן מתגלה כי בעלות הברית מפתחות נשק-על חדש והרסני שיכול לגרום לנזק כבד לסובייטים. שרדנקו שולח את המפקד לכבוש את מעבדת הפיתוח של הנשק הקטלני ומותקף מיד אחר כך ממקור לא ידוע. לאחר הצלחת המשימה, שרדנקו (שהצליח לשרוד את המתקפה עליו) שולח את המפקד יחד עם גנרל קרוקוב לתקוף את בסיס בעלות הברית באיסלנד כדי להוציא את כוחות בעלות הברית מאירופה. במהלך הקרב, דורש שרדנקו מהמפקד לתקוף את צבאו של גנרל קרוקוב מכיוון שהוא מאשים אותו בתקיפה עליו. המפקד מחסל את בסיסו של קרוקוב והורג אותו.
שרדנקו מחליט לשוב להילחם באימפריית השמש העולה כדי לחסל אותה אחת ולתמיד. כדי לעשות זאת, הוא שולח את המפקד אל הר פוג'י להרוג את הקיסר יושירו ולהראות לכל נתיניו שהקיסר אינו דמות אלוהית, כפי שהם מחשיבים אותו, אלא בשר ודם. כמו כן מספר דוקטור זלינסקי למפקד על השינוי ברצף הזמן ועל כך שהמלחמה לא הייתה אמורה להתרחש ושרדנקו לא אמור להיות השליט. זמן קצר לאחר מכן הדוקטור נעלם.
לאחר חיסול הקיסר והאימפריה, מתכנן שרדנקו לטמון מלכודת לבעלות הברית. הוא מודיע לשלטונם כי הוא מעוניין לחתום איתם על הסכם שלום באי הפסחא, אך כאשר מגיעה המשלחת של בעלות הברית להפגש עם הפרמייר, הוא מצווה על המפקד לתקוף אותה. לאחר הבסתה, חושף שרדנקו את פניו האמיתיים ועובר לתקוף עם צבאו את המפקד מחשש כי המפקד יודע יותר מדי וינסה למרוד. המפקד מנצח את צבאו של שרדנקו ומביס אותו. מבגידתו של שרדנקו מתקבלת המסקנה כי למעשה הוא זה שהעלים את דוקטור זלינסקי כי פחד שיחשוף מידע סודי, וכן כי הוא ביים את ההתקפה על עצמו מתחילת המערכה והאשים האשמת שקר את גנרל קרוקוב בכך, כדי למנוע ממנו לפעול להפלתו.
לבסוף, עובר המפקד לחסל את כוחות בעלות הברית הנותרים בניו יורק באזור פסל החירות תחת פיקודו של הנשיא אקרמן. לאחר הניצחון, מתמנה המפקד לשליט החדש ומוביל את ברית המועצות המנצחת בהמשך דרכה.
עלילה > מערכת אימפריית השמש העולה

אימפריית השמש העולה פורצת למלחמה במפתיע ומתחילה את התקפה על ברית המועצות. את האימפריה המפותחת מאוד מבחינה טכנולוגית מנהיג הקיסר יושירו הנחשב בעיני נתיניו לישות אלוהית, יחד עם בנו, יורש העצר, הנסיך טטסו. הקיסר שולח את המפקד (השחקן) אל ברית המועצות אשר אינה מוכנה לפלישה כיוון שהתמקדה במלחמה עם בעלות הברית. תחילה תוקף המפקד כפר רוסי קטן בשם וורקוטה הנמצא על החוף בזמן חגיגות השנה החדשה. אחר כך עובר המפקד אל העיר סטאלינגרד ותוקף אותה כדי לפגוע במורל הסובייטים. בינתיים פיתח הנסיך טטסו נשק חדש רב עוצמה לאימפריה ובנייתו עומד להסתיים באודסה. לאחר השלמת הבנייה, משתמש המפקד בנשק שהתגלה בשם "השוגון המכחיד" כדי לחסל את צבאו של הגנרל קרוקוב הסובייטי.
אחרי הקרבות עם הסובייטים, מגלה הנסיך טטסו בעזרת מרגל הנמצא בין בעלות הברית כי הן מתכננות לתקוף את הצי הימי של האימפריה בפרל הארבור. לכן, נשלח המפקד לשם לתקוף את בעלות הברית במקום לתת להם אפשרות להיכנע, כפי שתכנן לעשות יושירו. אחר כך הקיסר מגלה כי בעלות הברית בדרכם לטוקיו, ורק מבצר ענק הצף על המים עומד בדרכם. המפקד מגן על המבצר. לאחר מכן מחליט הקיסר לפלוש לארצות הברית ולכבוש את תחנות התקשורת בלוס אנג'לס כדי שיוכל להשתלט על התקשורת האמריקנית.
טטסו ויושירו מגלים בעזרת המרגל שלהם שבכוחות בעלות הברית, המתגלה כנשיא האווארד אקרמן שהוא למעשה רובוט, כי המדען הרוסי גרגור זלינסקי יצר קשר עם המפקד רוברט בלינגהם הבריטי וסיפר לו ולנשיא כי המלחמה נוצרה עקב השינוי בזמן שהנשיא אנטולי שרדנקו יצר והיא לא הייתה אמורה להתרחש וכן שהאימפריה לא הייתה אמורה להתקיים. הקיסר, שהאמין כל הזמן עד אותה עת כי האימפריה צריכה לשלוט בכל העולם לפי "גורל משמים", מבין כי ניתן לשנות את הגורל בעזרת מסע בזמן וכי הוא טעה בהשקפתו, ולכן הוא פורש מכיסאו בתור המנהיג הצבאי של האימפריה ומוריש את התפקיד לבנו טטסו.
בעלות הברית והסובייטים יוצרים ביניהם ברית במטרה להילחם יחדיו באימפריה. הם פולשים ליפן אל העיר יוקוהמה. המפקד מגן על העיר ובולם את הפלישה. אחר כך עובר המפקד אל מוסקבה כדי לחסל את הכוח הסובייטי לחלוטין ולהשמיד את מכונת הזמן כדי למנוע שינוי נוסף ברצף הזמן אשר יכול למחוק את האימפריה. הקרב מוביל למותם של גנרל קרוקוב והשליט שרדנקו.
לבסוף שולחים טטסו ויושירו את המפקד אל אמסטרדם כדי לחסל את כוחות בעלות הברית שנותרו, להרוס את המפעל האחראי על הטכנולוגיות המתקדמות של בעלות הברית ולנצח במלחמה. במהלך הקרב מצטרף כוח סובייטי אל מול האימפריה בפיקודו של זלינסקי כשהוא טוען שכפי שהוא הכניס את האימפריה למלחמה, כך גם יוציא אותה. המפקד מנצח גם את הסובייטים.
לאחר המלחמה, עולה המפקד לדרגת "שוגון עליון" וקצינת המידע טויאמה מזמינה אותו לבילוי בחוף פרטי בהוואי.
דמויות > ברית המועצות

פרמייר אנאטולי שרדנקו - המנהיג הפוליטי של ברית המועצות אשר ירש את כיסאו של רומנוב. שרדנקו חזר בזמן יחד עם גנרל קרוקוב ודוקטור זלינסקי (עוד כשהיה בדרגת קולונל) והסיר את איינשטיין מרצף הזמן על ידי לחיצת ידו (באופן המזכיר את העלמתו של היטלר על ידי איינשטיין בעצמו). לאחר שובו לזמן ממנו יצא, גילה כי הוא הפרמייר בזמן החדש. הוא נוהג לנצל אחרים למען צרכיו. מגולם על ידי טים קארי.
גנרל ניקולאי קרוקוב - השתתף במשימה יחד עם הפרמייר שרדנקו ודוקטור זלינסקי לחיסולו של איינשטיין. הגנרל רברבן, גאוותן ונוהג לזלזל במפקד ביכולותיו. מגולם על ידי אנדרו דיווף.
דוקטור גרגור זלינסקי - האחראי על מכונת הזמן שבה השתמשו לחיסולו של איינשטיין. הוא מביע רבות דאגה וחרטה על השפעות המשימה ברצף הזמן. מגולם על ידי פיטר סטורמר.
קצינת המידע דאשה פדורוביץ' - קצינת המידע הסובייטית האחראית על תדרוך המפקד לפני כל משימה. מגולמת על ידי איוונה מיליסביק.
נטאשה וולקובה - חיילת קומנדו סובייטית בעלת כישורי צליפה מעולים. נחשבת לאגדה בברית המועצות. מופיעה בסצנות החתוכות ובתור דמות הניתנת לשליטה במהלך המשחק. מגולמת על ידי הלוחמת באמנויות לחימה מגוונות, ג'ינה קראנו.
דמויות > בעלות הברית

מפקד השדה רוברט בלינגהם - מפקד שדה בריטי והמנהיג הצבאי של בעלות הברית. הוא נותן למפקד את רוב המשימות ותומך בו אף יותר מאקרמן. מגולם על ידי ג'ונתן פרייס.
הנשיא הווארד טי. אקרמן - נשיא ארצות הברית. הוא אנטי-קומוניסט ופרו-קפיטליסט ומאמין כי הסובייטים עומדים נגד כל דבר שבעלות הברית עומדים למענו. מוכן לבצע פעולות קיצונית נגד ברית המועצות ללא התחשבות בסיכון חיי אנשים רבים. דעות אלה נובעות מהיותו מרגל יפני. מגולם על ידי ג'יי קיי סימונס.
הסוכנת המיוחדת טניה - חיילת הקומנדו של בעלות הברית אשר הופיעה גם בכותרים הקודמים בסדרה. היא בעלת נשק חדש הנקרא "חגורת כרונו" אשר משגר אותה מספר שניות לאחורה בזמן ובכך יכולה לברוח ממצבים מסוכנים.בנוסף לטניה יש יכולת מיוחדת לפוצץ כל רכב, או מבנה כולל פצצות אפוקלפטיות בלחיצה. היא מגולמת על ידי ג'ני מקארתי.
לוטננט איווה מכקנה - קצינת התקשורת של בעלות הברית. מיידעת את המפקד על פרטי המשימות לפני כל משימה. בינה לבין טניה מתנהל מאבק על ליבו של המפקד. מגולמת על ידי ג'מה אטקינסון.
דמויות > אימפריית השמש העולה

הקיסר יושירו - קיסר אימפריית השמש העולה. הוא נחשב בידי נתיניו לדמות אלוהית. השקפתו כי כוחה ועוצמתה של האימפריה, וכך גם ניצחונה במלחמה, יגיע מגורל משמים. בעל חילוקי דעות לעיתים קרובות עם בנו טטסו. מגולם על ידי ג'ורג' טאקיי.
יורש העצר טטסו - בנו של יושירו ויורשו. טטסו תומך בגישת לוחמה מודרנית, בניגוד לדעת אביו. מגולם על ידי רון יואן.
זוקי טויאמה - קצינת המידע של האימפריה. תפקידה לתדרך את המפקד על המשימות השונות. מגולמת על ידי קלי הו.
יוריקו אומגה - חיילת הקומנדו של האימפריה הלבושה במדי בית ספר. היא בעלת יכולות טלקינטיות על טבעיות. מדובבת על ידי ליסה טאמאשירו.
דמויות > פסקול

המלחין פרנק קלפאקי חזר לתפקידו למשחק. כאשר התראיין בתחילה בנושא זה, הביע רצון רב לעשות זאת, אך הודה כי עקב העובדה שאינו מועסק יותר על ידי EA ועובד כרגע עבור חברת המשחקים Petroglyph, הדבר אינו אפשרי מבחינה משפטית. ביוני 2008, קלפאקי הציג סרטון וידאו לקהילת C&C כולה, בו ציין כי הושכר לעבודה על Red Alert 3, וכי הוא מלחין את Hell March 3, גרסה חדשה לרצועת המוזיקה המסורתית של Red Alert.
משחקים נוספים בסדרה

Command and Conquer: Red Alert (שנת 1996)
Red Alert: The Aftermath (שנת 1997), חבילת ההרחבה הראשונה ל-Red Alert
Red Alert: Counterstrike (שנת 1997), חבילת ההרחבה השנייה ל-Red Alert
Command and Conquer:Red Alert 2 (שנת 2000)
Red Alert 2: Yuri's Revenge (שנת 2001), חבילת הרחבה ל-Red Alert 2
Command and Conquer: Red Alert 3 (שנת 2008)
Red Alert 3 Uprising (שנת 2009), משחק המבוסס על Red Alert 3 ובעל שדרוגים רבים וללא משחק ברשת.
קרב ימי בין כוחות סובייטיים לבעלות הברית
בסיס סובייטי
מלכי שערים בנבחרות כדורגל לאומיות

כריסטיאנו רונאלדו מפורטוגל הוא מלך השערים בכל הזמנים בנבחרות הגברים.
ערך זה מפרט את מלך השערים בכל הזמנים עבור כל נבחרת גברים בכדורגל. רשימה זו אינה רשימת מלכי השערים לנבחרות לאומיות, מכיוון שלכמה מדינות יש שני שחקנים או יותר עם יותר שערים מאשר מלך השערים של מדינה אחרת.
רשימת מלכי השערים

שחקנים מודגשים עדיין פעילים ברמה בינלאומית.
שחקנים בכתב נטוי גם מחזיקים בשיא ההופעות בנבחרתם.
רשימת מלכי השערים של מדינות שהתפרקו

אלו הם מלכי השערים בנבחרות שהתפרקו, ופיפ"א אינה מכירה באף אחת מהן כיורשת שלה.
| מקום | שחקן | נבחרת | שערים | הופעות | שערים למשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יואכים שטרייך |  גרמניה המזרחית | 55 | 102 | 0.54 |
| 2 | הרברט בינקרט |  זארלנד | 6 | 12 | 0.5 |
| 2 | הרברט מרטין |  זארלנד | 6 | 17 | 0.35 |
| 3 | מוחמד חוסיין |  דרום תימן | 3 | 2 | 1.5 |
ראו גם

מלך השערים לנבחרות לאומיות
שיאני הופעות בנבחרות כדורגל לאומיות
דביר (הוצאת ספרים)

| --- | --- |


ביאליק ורבניצקי
 נתונים כלליים
 מייסדים:  חיים נחמן ביאליק, ש. בן ציון, מאיר דיזנגוף, אלחנן ליב לוינסקי ויהושע חנא רבניצקי
 תקופת הפעילות:  1901–הווה (כ־124 שנים)
 חברת אם:  כנרת זמורה-ביתן דביר
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  ספר 
 
דביר היא הוצאת ספרים לספרות עברית, לשירה ולחכמת ישראל.
הוצאת "מוריה" ברוסיה

ההוצאה נוסדה לראשונה באודסה בשנת 1901 על ידי חיים נחמן ביאליק, ש. בן ציון, מאיר דיזנגוף, אלחנן ליב לוינסקי ויהושע חנא רבניצקי תחת השם "מוריה". ספרי ההוצאה היוו את המסד לספריית בית הספר העברי המודרני על ידי הספקת ספרי לימוד וספרי יסוד במקצועות העברית והמקרא ועיבוד לעברית קלה של סיפורי חז"ל ויצירות מתקופת ימי הביניים.
הוצאת "דביר"

לאחר מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר נסגרה ההוצאה ברוסיה עקב האיסור של השלטון על הוצאת ספרים בעברית מלבד ספרי קודש. איש העסקים אליהו פאינסון, ממייסדי בית החרושת "שמן" הקציב סכום כסף נכבד כדי לסייע להוצאה להתבסס בברלין ואפשר להוצאה להיפתח מחדש ב-1919, על ידי אותם אישים. במשך כחצי שנה הוציאה ההוצאה ספרים תחת השמות "מוריה" ו"דביר" ומשנת 1920 תחת השם "דביר" בלבד, תוך מיזוג הזכויות והנכסים של "מוריה" ב"דביר".
ההבדל העיקרי בין "מוריה" ל"דביר" היה שהוצאת מוריה פנתה לתחום ספרי הלימוד והעיבודים עבור תלמידים בעוד ש"דביר" התמקדה בהוצאת יצירות שלמות לקהל הבוגר ("העם"), בתוכו בוגרי בתי הספר שהתחנכו על ספרי "מוריה". בשנת 1923 החל לצאת גם ה"מאסף העתי" (כתב עת) לחוכמת ישראל "דביר". הרוח החיה בהוצאה ומכתיב דרכה היה חיים נחמן ביאליק שכל ספריו יצאו בהוצאת דביר. סופרים מובילים נוספים בהוצאה היו שלום אש, י"ל פרץ, י"ד ברקוביץ', דוד פרישמן, גרשון שופמן ועוד. המשוררים הבולטים היו שאול טשרניחובסקי, זלמן שניאור ועוד. בנוסף הוציאה ההוצאה סדרות ספרים על ההיסטוריה של עם ישראל בעריכת שמעון דובנוב.
השהות בברלין הוגדרה מראש כזמנית, עד שיוקמו התשתיות הדרושות וייאסף הממון הדרוש להעברתה לארץ ישראל. ואכן בשנת 1924 עברה ההוצאה לתל אביב ואל חברי המערכת שלה נוספו הסופרים אחד העם, שמריהו לוין, יהודה גור (גרזובסקי), ואלתר דרויאנוב על הצד הפיננסי הופקד יצחק גולדברג.
המשבר הכלכלי שפקד את הארץ והעולם בשנות השלושים ומלחמת העולם השנייה הביאו לירידה חדה במכירות ולצבירה מהירה של חובות. בנוסף, עמודי התווך של ההוצאה הלכו לעולמם. חיים נחמן ביאליק נפטר ב-1934 ורבניצקי ב-1944. לאחר מותו של רבניצקי, נתמנה שמואל פרלמן לעורך הראשי של ההוצאה. ההוצאה התמקדה בנכסי העבר, כ-1,400 כותרים שהוציאה בעבר והמשיכה להוציא. בנוסף רכשה ההוצאה את הזכויות לספרי הוצאת תרשיש שכלל תרגומים ממיטב הספרות העולמית. הבעלות על ההוצאה התחלקה בין מספר גורמים, ביניהם יורשיו של שמריהו לוין ואיש העסקים אשר רשף (אביהם של רפי וצלי רשף). שמה של ההוצאה הפך לשם נרדף לעולם מיושן ולא רלוונטי [דרוש מקור].
בשנת 1969 זכו התרגומים לכתבי זיגמונד פרויד שיצאו בהוצאת דביר בפרס טשרניחובסקי.
מטרות ההוצאה והגדרתה

מטרת ההוצאה עם הווסדה הייתה "חנוך לאומי מתוקן על יסודות אנושיים כלליים" וזאת על ידי פרסום ספרות מקורית, בדגש על ספרים בעלי תוכן חינוכי וכינוס הספרות היהודית לדורותיה ובעיקר חוכמת ישראל ושירת ימי הביניים. במכתבו של ביאליק מיום כ"ט באייר תרפ"ג (מאי 1923) לעורכי "המאסף העתי" "דביר" ניתן לראות את ה"אני מאמין" שלו לתפקידה של הוצאת הספרים כולה:
עתה, אמרתי בלבי, יש תקוה כי "חכמת ישראל" תֵעשה לחכמת ישראל בלי מרכאות כפולות. בשובה להתחבר דרך הלשון למקור היצירה החיה של האומה כולה, תשוב ותהיה גם היא לאבר של החי. לב חדש ורוח נכון יבואו לה, ושבה והרגישה מאליה את דפיקת לב האומה ואת כל מכאוביו ומשאלותיו הגלויים והנעלמים. אז ישובו אליה גם חושה הבריא וטעמה הטוב וידעה להפלות בין עיקר ובין טפל, בין מקק ספרים ובין דבר יצירה.
לאחר הקמת האוניברסיטה העברית בירושלים ראתה עצמה הוצאת דביר כמחויבת להוציא את הספרות המחקרית הנדרשת לתלמידי המוסד, הן פרי עטם של חוקרי האוניברסיטה והן ספרי עזר לתלמידיה. אולם, בהיותה עסק פרטי שלא ראה רווח בהוצאת סוגה זו של ספרות לקהל יעד צר, התמקדה בצד הפופולרי יותר שבשולי העיסוק המדעי והותירה את ההוצאה האקדמית המדעית בידי האוניברסיטה עצמה.
אחד מן העקרונות המנחים של דביר היה אי-התפשרות על איכות החומרים (נייר, כריכה, דפוס וכדומה). בהוצאה יצאו ספרים בפורמט גדול, על גבי נייר איכותי ובכריכות מהודרות. מפעלי הכינוס הגדולים (כגון ספר האגדה) יצאו במספר מהדורות מהודרות במיוחד. הדבר חייב השקעת כספים גדולה שלא תמיד הוחזרה במכירות.
התנגדויות וביקורת

הוצאת דביר ריכזה במהלך שנות השלושים התנגדות מבין הסופרים ובעיקר המשוררים הצעירים (דאז) של ארץ ישראל אשר התאגדו בחבורת "יחדיו", בין הבולטים בחבורה ניתן למנות את נתן אלתרמן, אברהם שלונסקי, יעקב הורוביץ וישראל זמורה. טענתם העיקרית הייתה שההוצאה החשובה מתמקדת בהוצאה לאור של כתבי "משוררים מתים" ומתעלמת מהיצירה העברית החדשה. כתגובת נגד קמו הוצאת "יחדיו" ולאחר מכן הוצאת מחברות לספרות של ישראל זמורה.
מיזוג עם הוצאת זמורה-ביתן

בשנת 1986 רכש אהד זמורה, שותף בכיר בהוצאת "זמורה-ביתן" ובנו של מתנגדה התקיף של "דביר", ישראל זמורה, את הוצאת דביר.
מלבד יחס נוסטלגי נרכש עם רכישת דביר קטלוג ענק של זכויות ("בקליסט" בלשון ההוצאה לאור) ותדמית מכובדת ושורשית. מבקר הספרים מיכאל הנדלזלץ כתב:
רכישת דביר על ידי זמורה-ביתן נראית ממבט ראשון (ושני ושלישי) כאידאלית. מצד אחד, הוצאה עם מוניטין, עבר מפואר ורשימת קטלוג שכמעט אין כדוגמתו בספרות העברית... מצד שני, הוצאה נמרצת שיש לה תדמית מסחרית ... אך בהחלט לא הוצאה מסחרית בלבד.
בשנות ה-90 החלה דביר להוציא לאור את סדרת "מה? דע!", סדרת ספרי מדע פופולרי.
בשנת 2005, במלאת 70 שנה למותו של ביאליק, פג תוקף זכויות היוצרים על יצירתו, נכס חשוב של "דביר". למרות זאת יצאו לאור מהדורות חדשות של קובץ השירים וקובץ הסיפורים של ביאליק. בשנת 2009, השיקה דביר שירות דפוס דיגיטלי שמאפשר להזמין באינטרנט ספרים שאזלו מהמלאי ומהחנויות לפי דרישה. כך שהספר המבוקש מודפס במיוחד עבור המזמין, כולל העטיפה המקורית. בשנת 2012, לקראת יום השואה, ראה אור בהוצאת דביר הספר "אנה פרנק - בין מילים לתמונות", שעיקרו תצלומים מחייה של אנה פרנק לצד כיתובים, ציטוטים ועובדות הנמסרות בקצרה.
הוצאת הספרים ממשיכה להוציא תחת המותג "דביר" את ספרי הילדים של מרים ילן שטקליס ופאול קור, כתבי שלום עליכם וסדרת ספרי ההיסטוריה של צבי יעבץ וספרים נוספים.
לקריאה נוספת

חיים נחמן ביאליק, "דביר" ו"מוריה" סקירה קצרה על גדולם והתפתחותם, מו"ל לא ידוע, ניו-יורק, תרפ"ו, 1925.
הערות שוליים

↑  דייויד סלע, נוסטלגיה אונליין: איך נולד שבוע הספר?, באתר ישראל היום, 15 ביוני 2023
↑  ש. צמח, הודעה על ייסודה של הוצאת "דביר", הפועל הצעיר, 19 ביוני 1921
↑  ד. זכאי, שמואל פרלמן, דבר, 30 בנובמבר 1958
↑  פרס טשרניחובסקי למתרגמי פרויד ח. איזק וא. בר, דבר, 18 באפריל 1960
↑  חיים נחמן ביאליק, דביר ומוריה
↑  מתפרסם במסגרת פרויקט בן יהודה
↑  שירי לב-ארי, כשניטשה צחק, באתר הארץ, 22 בינואר 2003
אבי גרפינקל, המחונן הרב-תחומי, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2002
↑  זיוה שמיר, כולו משל ביאליק, אך רוח ביאליק אינה שורה כאן, באתר הארץ, 15 באפריל 2008
↑  מיה סלע, הוצאות הספרים מרחיבות את שירותי הדפוס הדיגיטלי, באתר הארץ, 12 ביולי 2007
↑  רונית רוקאס, ספרי ילדים: יומנה של אנה פרנק עדיין מרגש, באתר הארץ, 19 באפריל 2012
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך: חיים נחמן ביאליק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528644005171  LCCN: n86005804  VIAF: 306409204   WorldCat (עם VIAF): 306409204 
חבורת סופרים עברים לפני צאתם מרוסיה, בראשם ח"נ ביאליק, 1921. מרבית המצולמים היו חברים בוועד הוצאת דביר בעת הקמתה
ויליאם הרטמן וודין

ויליאם הרטמן וודין (באנגלית: William Hartman Woodin;‏ 27 במאי 1868 – 3 במאי 1934) היה תעשיין אמריקאי. הוא כיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
קורות חייו

ויליאם הרטמן וודין נולד בברוויק, פנסילבניה. משפחתו הייתה מבעלי חברת ייצור קרונות רכבת "ג'קסון וודין" (Jackson and Woodin Manufacturing Company). אביו, קלמואל ריקטס "קלמנט" וודין, היה נשיא החברה, וסבו, שגם הוא נקרא ויליאם הרטמן וודין, היה שותף בחברה. ב-1890 סיים וודין את לימודיו בבית הספר למכרות של אוניברסיטת קולומביה.
בהנהלתו הפכה חברת ג'קסון וודין להיות חברת בניית קרונות הרכבת הגדולה ביותר במזרח ארצות הברית, והייתה לאחת מ-13 החברות שהתמזגו ב-1899 ל"חברה האמריקאית לקרונות ובית יציקה" (American Car and Foundry Company)‏ (ACF). הוא המשיך לעבוד ב-ACF זמן מה לאחר המיזוג וב-1916 היה לנשיא החברה. בשנים 1927–1932 הוא היה חבר הדירקטוריון של הסניף הניו יורקי של הפדרל ריזרב.
מזכיר האוצר

וודין היה רפובליקני בהשקפתו הפוליטית אך תרם רבות למערכת הבחירות של המועמד הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט בבחירות לנשיאות של 1932. במרץ 1933 מינה אותו רוזוולט כמזכיר האוצר של ארצות הברית. בשל בריאותו הרופפת כיהן במקומו כמזכיר בפועל במשך כמה שבועות במהלך אותה שנה דין אצ'יסון, סגנו. וודין היה מעורב בהחלטות החשובות של ממשל רוזוולט החדש בנוגע למאבק בשפל הגדול.
במרץ 1933 כאשר הושבע רוזוולט כנשיא, היו דלתות הבנקים בכל רחבי ארצות הברית סגורות בשל הפאניקה שגרמה למפקידי הכספים לדרוש באופן מיידי את פדיון פיקדונותיהם. וודין היה המוביל בהכרזת הממשל על "פגרת הבנקים" שבמסגרתה נסגרו כל הבנקים בארצות הברית עד לבדיקה שתוכל לבחון איזה מהם יציב מספיק כדי להיפתח מחדש. כאשר ניתנו האישורים לפתיחה, שב האמון של ציבור המפקידים ורובם לא משכו את פקדונותיהם. מהלך זה קדם ליצירת ביטוח הפיקדונות והקמת התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות עם העברתו של חוק גלאס-סטיגל.
וודין גם ניהל את פרישת ממשל רוזוולט מהוועידה המוניטרית הבינלאומית בלונדון וההחלטה להוציא את ארצות הברית אל מחוץ לתקן הזהב הבינלאומי שם. בעת כהונתו כמזכיר האוצר החל הממשל את תהליך קבלת ההחלטות שבסופו של דבר הוביל להחלטה לרכוש את הזהב שהיה בידיים פרטיות בארצות הברית (למעט הזהב שהיה בשימוש רופאי השיניים ויצרני התכשיטים) ולאחר מכן להעלות את שער הזהב כלפי הדולר.
תת-מזכיר האוצר דין אצ'יסון התנגד לשתי ההחלטות של הנשיא רוזוולט ובנובמבר 1933 הוא התפטר. וודין היה אספן מטבעות נלהב, וכאשר נרכשו מטבעות הזהב מהידיים הפרטיות, הוא ווידא שתרשם בחוק הסתייגות בנוגע למטבעות "נדירים או מיוחדים". ב-31 בדצמבר 1933 התפטר וודין מתפקידו.
חיים אישיים

ב-1889 נשא וודין לאישה את אנני ג'סופ. לשניים נולדו שלוש בנות ובן אחד והם חיו בניו יורק. נינו הוא המתמטיקאי ויליאם יו וודין.
וודין היה מוזיקאי מוכשר. תחת השם ויל וודין, הוא שיתף פעולה עם סופר הילדים ג'וני גרול, והלחין את המוזיקה עבור הספר "רגדי אן" (Raggedy Ann's Sunny Songs) שיצא לאור ב-1930 ועל שמו נקראה הדמות בסדרת ספרים זו של גרול, "וודן וילי הקטן". ב-1933 הלחין וודין מארש לכבודו של הנשיא רוזוולט.
ויליאם וודין נפטר בניו יורק ב-3 במאי 1934. הוא נטמן בבית הקברות פיין גרוב, ליד עיר הולדתו ברוויק.
הערות שוליים

↑  William H. Woodin - NNDB
↑  "Jackson & Woodin Manufacturing Company". Mid-Continent Railway Museum. 2006-04-11
↑  "Music: Turn Tiddily Tycoon". Time. January 26, 1931.
↑  Wayne Homren (2007-12-16). "William H. Woodin'S Political Journey And Musical Talent". Coinbooks.org.
↑   "מארש פרנקלין דלאנו רוזוולט" בביצוע תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17150483z (data)  ISNI: 0000 0000 6357 4918  LCCN: n85185303  MusicBrainz: 9551ed35-8db1-4b52-9f6d-fc01994b3300  NARA: 10568152  SNAC: w618421p  Trove: 857448  VIAF: 6372710   WorldCat (עם VIAF): 6372710 
תמונתו של וודין על שער המגזין טיים, 20 במרץ 1933
כיסן דואה

| כיסן דואה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: כיסנאיים
סוג:: כיסן דואה
שם מדעי
 Petaurus ‏שו, 1791
תחום תפוצה


כיסן דואה או דאון (שם מדעי: Petaurus) הוא סוג של כיסאי ממשפחת הכיסנאיים החי ביערות אוסטרליה וגינאה החדשה.
מאפיינים

כיסן דואה הוא שוכן עצים מתמחה פעיל לילה הדומה לסנאי. בעל כיס בקצה בטנו שבתוכו גדלים צאצאיו. אורכו 12-32 ס"מ ומשקלו 80-710 גרם. ניזונים מחרקים, חולייתנים קטנים אך בעיקר מצוף של עצי אקליפטוס ועצים דומים.
מינים אלה ידועים בעיקר בזכות קרום התעופה שלהם, המזכיר את עורם של הסנאים הדואים מיערות אמריקה ואירואסיה והם יכולים לדאות בעזרתו למרחק של עד 140 מטר[דרוש מקור].
מינים

דאון מהגוני (Petaurus gracilis)
דאון צפוני (Petaurus abidi)
דאון צהוב-בטן (Petaurus australis)
כיסנאי דואה (Petaurus breviceps)
דאון הסנאי (Petaurus norfolcensis)
דאון ביאק (Petaurus biacensis)
מסגד סידנא עומר

| --- | --- |

מסגד סידנא עומר מבית הכנסת החורבה
 מידע כללי
 סוג:  מסגד 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°46′30″N 35°13′52″E﻿ / ﻿31.775055555556°N 35.231083333333°E﻿ / 31.775055555556; 35.231083333333
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) מסגד סידנא עומר(למפת ירושלים העתיקה רגילה) מסגד סידנא עומר(למפת ירושלים רגילה) מסגד סידנא עומר(למפת ירושלים מוגדלת) מסגד סידנא עומר
 
המסגד ביחס לבית כנסת החורבה, בשלהי המאה ה-19
מסגד סידנא עומר (ערבית: مسجد سيدنا عمر, "מסג'ד סידנא עמר". מילולית "מסגד אדוננו עומר"). הוא אחד משני המסגדים היחידים ברובע היהודי בעיר העתיקה שבירושלים. בפי המוסלמים מכונה המקום בשם "מסגד היהודים" (مسجد اليهود, "מסג'ד אל-יהוד"). כיום המסגד אינו פעיל, אולם בשנת 2019 הוא עבר שיפוץ והיה צפוי להיפתח בדצמבר 2019, אם כי לא נפתח לבסוף.
היסטוריה

המסגד נבנה במאה ה-14 או ה-15 בצמוד לבית כנסת הרמב"ן, והוקדש לקדוש המוסלמי סידנא עומר שקברו מזוהה על ידי המוסלמים בוואדי זרקא שבין תלם לחלחול שבהר חברון.
לדברי רבי עובדיה מברטנורא, במכתבו משנת 1488:
היה הבית ההוא של יהודי אחד ומפני קטטה ומחלוקת שהיה לו עם היהודים נעשה ישמעאל, ובראות אימו כי בנה המיר דתו על כל הכעסים שהכעיסוהו היהודים עמדה והקדישה את ביתה אשר בחצרת בית הכנסת לבית תרפות של ישמעאלים ולעשות בו מוסקיטה להנקם מן היהודים.
לפי ההיסטוריון המוסלמי מוג'יר א-דין המסגד שופץ אחרי שנת 1397. לטובת השיפוץ נאספו כספים ונתרמו אדמות כדי לשמור על תחזוקתו.
במלחמת ששת הימים צריח המסגד נפגע מאש צלפים ושופץ ב-1974.
למסגד מינרט (צריח) האופייני לתקופה הממלוכית. הוא מתנשא לגובה שתי קומות ובראשו מרפסת עבור המואזין. חלקו העליון של המינרט צר מבסיסו על מנת לייצב את המבנה.
לקריאה נוספת

אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, הוצאת יד בן צבי, 1996
דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996
מאיר בן דב, אדם ואבן בירושלים, מודן הוצאה לאור, 1989.
הערות שוליים

↑  השני הוא מסגד א-דיסי (الديسي) הממוקם ברחוב חב"ד סמוך לחניון הרובע .
↑  יעל פרידסון, "עוד יהיה כאן פיצוץ": בקרוב מסגד בלב הרובע היהודי, באתר ynet, 21 בנובמבר 2019
1 2  Burgoyne, M. H., Mamluk Jerusalem: An Architectural Study, London, 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385891005171  VIAF: 3982150172665500180000   WorldCat (עם VIAF): 3982150172665500180000
1896 ברוסיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1895   1894  1893 |  דגל רוסיה | 1896  ברוסיה |  »»»  1897   1898   1899 |
כל ערכי השנים ברוסיה • אירועים בולטים בעולם ב-1896 פורטל רוסיה • לוח שנה של שנת 1896
שנת 1896 ברוסיה היא השנה הראשונה לשלטונו של הצאר ניקולאי השני (ניקולאי אלכסנדרוביץ' רומנוב), השנה ה-175 להקמת האימפריה הרוסית (רוסיה הקיסרית) והשנה ה-283 לשלטונה של שושלת רומנוב.
מנהיגים

מונרך - ניקולאי השני, קיסר רוסיה
ראש ממשלת האימפריה הרוסית - איוואן דורנובו
אירועים

9 בפברואר - בסנקט פטרבורג נערכה אליפות עולם בהחלקה אמנותית על הקרח.
30 במאי - אירע אסון חודינקה במהלך החגיגות לרגל ההכתרה של הצאר ניקולאי השני.
נולדו

2 בינואר - דזיגה ורטוב, קולנוען ותאורטיקן קולנוע יהודי-רוסי.
15 באפריל - ניקולאי סמיונוב, מדען, חתן פרס נובל בכימיה.
29 ביולי - בוריס פודולסקי, פיזיקאי רוסי-אמריקאי יהודי
9 באוגוסט - לאוניד מאסין,  רקדן וכוריאוגרף רוסי שפעל בארצות הברית ובצרפת.
27 באוגוסט - לב סרגייביץ' טרמן,  מהנדס וממציא רוסי שהמציא את הטרמין, כלי הנגינה הראשון למוזיקה אלקטרונית.
17 בנובמבר - לב ויגוצקי, פסיכולוג התפתחותי יהודי-רוסי, מייסד הפסיכולוגיה התרבותית-היסטורית
1 בדצמבר - גאורגי ז'וקוב, מרשל ברית המועצות
12 בדצמבר - וסילי גורדוב, גנרל בצבא האדום.
מדד בלומברג לחסינות בפני קוביד-19

מדד בלומברג לחסינות בפני קוביד-19 הוא מדד עולמי של חברת בלומברג שהושק בנובמבר 2020 והסתיים ביוני 2022, הקובע את החוסן הבריאותי והכלכלי של 53 הכלכלות החזקות בעולם שמדורגות לפי יעילות ההתמודדות שלהן במחלת הקורונה המורכבת ממספר קריטריונים משוקללים.