stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תייסיר תמימי
עמדות פוליטיות

תמימי, טען לא פעם כי "יסודות מסגד אל־אקצא הוסרו, וחומרים כימיים הוזרקו לתוך אבניו כדי להמיס אותן. לכן המסגד תלוי באוויר.
בשנת 2006 הביע את התנגדותו למצעד הגאווה בירושלים.
בשנת 2007 הטיף להפוך את מערת המכפלה למסגד מוסלמי נקי מכל נוכחות יהודית. בנוסף, האשים את ישראל בניסיון להשתלט על המערה והזהיר אותה מפני השלכות מעשיה. תמימי הדגיש בטענתו כי אין ליהודים כל זכות במערה.
באוקטובר 2008 פרסם תמימי פסק הלכה האוסר על תושבי ירושלים הערבים מלהשתתף בבחירות המוניציפליות של אותה שנה. באפריל 2009, הוא הזהיר פלסטינים בהזכרת פתווה קיימת האוסרת עליהם למכור נכסים ליהודים, בעקבות האיום בעונש מוות. במאבק נגד טיעונים דתיים והיסטוריים של יהודים בדבר ירושלים, תמימי טען כי "ליהודים אין זכויות בירושלים" בטענה שאין כל הוכחה כי "ליהודים הייתה היסטוריה או נוכחות בירושלים" ובהרחבה, הוא טען כי "ירושלים היא עיר ערבית ואסלאמית וזה תמיד היה כך".
בשנת 2009 פורסם כי תמימי חיבק ונישק את פרופ' מנחם קליין מאוניברסיטת בר-אילן, בכנס שנערך במרוקו כדי לדון במצב המדיני בירושלים, לאחר שזה טען בנאומו שישראל רוצה להרחיב את גבולות ירושלים מגבול הסיפוח לקו הגדר, להרחיב התנחלויות בשטח השיפוט, לחדור לשכונות פלסטיניות במזרח ירושלים, לבודד את הר הבית מהשכונות הפלסטיניות ולשנות את הסטטוס קוו על ההר עצמו. כמו כן, להנהיג בהר הבית מודל מערת המכפלה, שיהודים יקבלו גם שם זכויות תפילה מסודרות, בניגוד למצב הנוהג היום.
בדצמבר 2012 דווח כי תמימי הקים מפלגה פוליטית שנקראה חארס ('משמר'). המפלגה קשורה למפלגת "מצרים המודרנית" (MEP) ומומנה על ידיה. טקס ההקמה, שנערך ב-12 בדצמבר באותה שנה, שובש על ידי מנגנוני הביטחון של רשות הפלסטינית.
מחלוקת עם הוותיקן

תמימי תקף את ישראל במהלך ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000.
בשנת 2006 נשא האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר הרצאה בגרמניה נגד רעיון הג'יהאד שביסוד האסלאם וקרא ל"דיאלוג אמיתי ודחוף בין התרבויות". בתגובה, תמימי דרש מהאפיפיור להתנצל באופן רשמי וטען כי האפיפיור פעל בניגוד לכללי הדיפלומטיה בנאומו וחרג ממנהגו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני ומדרכה של הכנסייה הקתולית בדיאלוג בין הדתות.
במהלך הדיאלוג הבין-דתי בירושלים ב-11 במאי 2009 עם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר, תמימי פצח בגינוי שארך כ-10 דקות נגד ישראל, בו דחק בנוצרים ובמוסלמים להתאחד נגד ישראל. כתוצאה מכך האפיפיור בנדיקטוס יצא מהפגישה מוקדם. בתגובת להפרעה הבלתי מתוכננת של תמימי, לשכת העיתונות של הכס הקדוש פרסמה הודעת גינוי: "בפגישה המוקדשת לדיאלוג, התערבות זו הייתה ניגוד ישיר של מה שדיאלוג צריך להיות". פעיל השלום ורב היישוב תקוע, הרב מנחם פרומן, כינה את תמימי "מייצג הרוע בשלמותו" בעקבות האירוע.
בשנת 2014, התפרץ תמימי באירוע בכנסיית נוטרדם בירושלים שהתקיים בעת ביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל. תמימי קרא לאפיפיור לפעול למען השלום ואמר: "שלום צודק זו מדינה פלסטינית, שבה ישראל תפסיק להרוג נשים וילדים ולהרוס מסגדים כפי שעשתה בעזה".
הערות שוליים

1 2  איתמר מרכוס ונאן ז'אק זילברדיק, מנהיגים דתיים ברש"פ: אסור ליהודים להתפלל בכותל המערבי, מבט לתקשורת פלסטינית, ‏06 באפריל 2014
↑  ראש בתי הדין השרעיים ברשות, תייסיר אל-תמימי, עוכב לחקירה, באתר ynet, 1 במרץ 2005
↑  נדב שרגאי, חיל וראאד, באתר ישראל היום, 16 באוקטובר 2015
↑  נטע סלע, אנשי דת יהודים וערבים נגד גאווה בירושלים, באתר ynet, 23 ביוני 2006
↑  דלית הלוי, תמימי נגד היהודים במערת המכפלה, באתר ערוץ 7, 25 באוגוסט 2007
↑  בן כספית, מרוקו, בחצר המלך: העולם דן ברבאט על ירושלים, באתר nrg‏, 31 באוקטובר 2009
↑  דלית הלוי, הפלשתינים נגד האפיפיור, באתר ערוץ 7, 15 בספטמבר 2006
↑  אפרת וייס, השייח התפרץ: ישראל הורגת; האפיפיור נטש, באתר ynet, 11 במאי 2009
↑  בני טוקר, הרב פרומן: השייח תמימי מייצג את הרוע בשלמותו, באתר ערוץ 7, 12 במאי 2009
↑  אריק בנדר, הסיבה האמיתית לביקורו ההיסטורי של האפיפיור בישראל, פורבס, ‏20 במאי 2014
תחש נהרות אמאזוני

| תחש נהרות אמאזוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: תחשאים
משפחה:: תחשי הנהרות
סוג:: תחש נהרות
מין:: תחש נהרות אמאזוני
שם מדעי
 Trichchus inunguis ‏Natterer, 1883
תחום תפוצה


תחש נהרות אמאזוני (שם מדעי: Trichechus inunguis), מין תחש נהרות החי במימיו המתוקים של אגן האמזונס. ניתן למוצאו בברזיל, בפרו, בקולומביה, באקוודור, בגויאנה ובוונצואלה.
אורכו של תחש הנהרות האמאזוני מגיע עד לכ-2.8 מטרים. הנקבות גדולות מהזכרים, ומשקלן עשוי לנוע בין 360 ל-540 קילוגרמים. צבעו של תחש הנהרות האמאזוני אפור, אולם לעיתים הוא נראה כבעל גוונים חומים. עורו עבה ומקומט, והוא חסר שיער (פרט לאזור השפם). מאפיין ייחודי (כחלק ממשפחת תחשי הנהרות) הוא התחלופה המתמדת של השיניים הטוחנות - שיניים חדשות מגיחות מאחורי הלסת ומחליפות את השיניים הבלויות שבקדמתה.
התחש חבר במשפחת תחשי הנהרות, שייחודית בכך שחבריה הם היונקים הימיים היחידים הניזונים מצמחים (פרט לתחש המשכן). לתחש הנהרות האמאזוני אין טורפים משמעותיים, פרט לאדם.
ההזדווגות עשויה להתרחש במהלך כל השנה. תקופת ההיריון נמשכת כשנה, ובסופה ממליטה הנקבה על-פי רוב גור יחיד. הן הזכרים והן הנקבות מגיעים לבגרות מינית בגיל שלוש שנים לערך. תוחלת החיים בבר איננה ידועה, אולם ידוע על פרטים שחיו מעל 12.5 שנים בשבי.
הערות שוליים

↑  תחש נהרות אמאזוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292605505171
תקופת סנגוקו

תקופת סנגוֹקוּ (ביפנית: 戦国時代 ; סנגוֹקוּ ג'ידאי) או תקופת "המדינות הלוחמות" הייתה תקופה ארוכה שאופיינה בריבוי של מלחמות פנימיות, מאבקי שליטה ואי יציבות שלטונית בהיסטוריה של יפן שנמשכה מאמצע המאה ה-15 עד תחילת המאה ה-17. היא החלה בסוף תקופת מורומאצ'י בשנת 1467 במלחמת אונין ("אונין נו ראן", 1467–1477), ונמשכה לאורך תקופת אזוצ'י-מומויאמה, עד שעלתה שוגונות טוקוגאווה ואיחדה את יפן תחת שוגון אחד והחלה תקופת אדו.
מאז תחילת מלחמת אונין ובמהלכה, השלטון המרכזי של שוגונות אשיקאגה בבירה קיוטו נחרב, מה שהוביל להרס הסדר החברתי ביפן. מחוץ לבירה הדאימיו ושופטי השלום שהיו תלויים בשוגונות כמקור לסמכות וכוח, מצאו את עצמם מבודדים ופגיעים לכוחות חיצוניים ופנימיים.
תנור מקלה

תנור מקלה
תנור מַקלֶה (טוסטר אובן, toaster-oven. על-פי האקדמיה ללשון העברית: תנורון) הוא מכשיר חשמלי ביתי המשמש הן לקליית לחם, הן לחימום מזון (בעיקר במקרים בהם תנור מיקרוגל אינו מאפשר זאת) והן למשימות צלייה קלות.
תנור מקלה הוא תנור חשמלי קטן בעל דלת ורשת או מגש פנימיים. גופי החימום בתנור ממוקמים בחלקו העליון ובחלקו התחתון, במרחק מה מן הרשת.
קליית לחם מתבצעת על ידי הנחתו על הרשת והפעלת התנור. חסרונותיו של תנור המקלה הן מרחק גופי החימום מרשת הקלייה, דבר המגדיל משמעותית את זמן הקלייה, והיותו של תהליך הקלייה ידני בניגוד למקלה אוטומטי.
היתרונות של תנור המקלה הם באפשרויות הקלייה הרחבות שלו, הכוללות תוספות על הקלי, כגבינה, ובכך שהוא ממלא כמעט את כל הפונקציות של תנור אפייה גדול, אם כי בקנה מידה קטן.
הערות שוליים

↑  תַּנּוּרוֹן במילון שימוש כללי (תשנ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תחש נהרות אפריקני

| תחש נהרות אפריקני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: תחשאים
משפחה:: תחשי הנהרות
סוג:: תחש נהרות
מין:: תחש נהרות אפריקני
שם מדעי
 Trichechus senegalensis ‏לינק, 1795
תחום תפוצה


תחש נהרות אפריקני (שם מדעי: Trichechus senegalensis), מין תחש נהרות החי במימי החופים הרדודים של מערב אפריקה.
אורכו של תחש הנהרות האפריקני מגיע עד לכ-4.5 מטרים ומשקלו הוא 360 קילוגרמים. צבעו של תחש הנהרות האפריקני, הוא אפור כשעל גופו גדלות שערות קטנות, חסרות צבע .על השערות גדלים לעיתים קרובות אצות ואורגניזמים זעירים שגורמים לפעמים לצבע חום או ירקרק. תחשי הנהרות האפריקנים מאוד איטיים, והם נעים במהירות של 3 ק"מ לשעה, אל כשהם חוששים מטורפים הם יכולים להגיע עד למהירות של 32 ק"מ לשעה. מאפיין ייחודי (כחלק ממשפחת תחשי הנהרות) הוא התחלופה המתמדת של השיניים הטוחנות - שיניים חדשות מגיחות מאחורי הלסת ומחליפות את השיניים הבלויות שבקדמתה.
מדינות רבות באפריקה שבהם נמצא תחש הנהרות האפריקני הוציאו בול של התחש בין המדינות: קמרון, גאנה, חוף השנהב, מאלי, מאוריטניה, ניז'ר, טוגו וצ'אד.
הערות שוליים

↑  תחש נהרות אפריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  בול של תחש נהרות אפריקני מצ'אד
תהילים קמ"ה

תהילים קמ"ה הוא המזמור ה-145 בספר תהילים. (מזמור 144 בנוסח תרגום השבעים ובוולגטה). הוא הראשון בין ששת המזמורים המהללים את ה' וחותמים את ספר תהילים.
מזמור זה, הוא עיקרו של קטע תפילה 'אשרי יושבי ביתך', שנאמר כל יום כחלק מתפילת שחרית ומנחה.
מבנה המזמור

המזמור בנוי מאקרוסטיקון, כאשר המחבר מדלג על האות נ.
המזמור בן 21 פסוקים. הוא היחיד מבין מזמורי תהילים הפותח במילה "תְּהִלָּה". מזמורים רבים מכונים "תְּהִלָּה" אך מילה זאת מופיעה באמצע מזמורים.
את המזמור ניתן לחלק לשלושה חלקים: בחלקו הראשון מפסוק א' - ז', מהלל המחבר את ה' ואליו מצטרפים דורות רבים. חלקו השני מפסוק ח' עד י"ד מתאר המשורר את שלטונו של ה' בגבורה והדר ונוהג בחסד וברחמים. חלקו השלישי של המזמור מפסוק ט"ו עד כ"א, בני האדם פונים לה' והוא נענה להם.
לדעת פייבל מלצר המזמור נחלק לשני חלקים כאשר חלקו הראשון עמוס בדברי שבח לה' והוא משופע בפעלים בזמן עתיד ואילו חלקו השני המתחיל מפסוק י"ג, עיקרו שבח לה' ורב הפעלים המופיעים במזמור שייכים לצורת הבינוני.
עוד חילוק, רואה במזמור שלושה חלקים שבכל אחד קבוצה אחרת מהללת את ה'. בחלקו הראשון מפסוק א' - ג' מהלל בן אדם יחיד את ה'. בחלק השני מפסוק ד' - ט', מצטרף ליחיד גם דורות עם ישראל. בחלק השלישי מפסוק י' - כב', משבחים את ה' כל יצורי הבריאה וגם קבוצה המזוהה כחסידים.
מבנה המזמור > היעדר האות נ'

כאמור, המזמור הוא אקרוסטיכון על פי סדר האלפבית, אך חסר בו פסוק לאות נ. בתלמוד הבבלי מסביר רבי יוחנן את היעדרו של פסוק זה: ”מפני מה לא נאמר נו"ן באשרי? מפני שיש בה מפלתן של שונאי ישראל דכתיב "נפלה לא תוסיף קום בתולת ישראל"” (הביטוי "שונאי ישראל" כאן מכוון דווקא לישראל, ומדובר בלשון סגי נהור).
בתרגום השבעים מופיע פסוק באות נ', ונוסחו (בתרגום מיוונית): "נאמן ה' בדבריו וחסיד בכל מעשיו". עם חשיפת מגילות קומראן התגלה באחת המגילות פסוק זה בעברית, ושם נכתב "נאמן אלוהים בדבריו וחסיד בכל מעשיו". פרופ' דוד פלוסר שיער כי רגליים לדבר שאין זה הפסוק המקורי (שאולי נשמט מוקדם יותר) כי אם תוספת שבאה להשלים את האלפבית, וזאת משום שבשונה מכלל המזמור שבו משתמשים בשם המפורש "ה'", פסוק זה עושה שימוש בשם "אלוהים" דווקא, וכך כותב גם אלכסנדר רופא.
בדברי גד החוזה מופיע השלמה אחרת לאקרוסטיכון "נפלו כל אויבך ה' וכל גבורתם בלעו".
כותרת המזמור

מזמור קמ"ה הוא המזמור היחידי הפותח במילה "תְּהִלָּה" ומופנה לדוד. במזמור המקביל במגילות קומראן הנוסח הפותח הוא "תְּהִלָּה לה'" ועניין זה מאשר את מקוריותו וקדימותו של הנוסח המקראי. הפנייה אל ה': "אֱלוֹהַי הַמֶּלֶךְ" היא כאל אחד האדם והמשורר מבטיח כי ירומם את שמו.
תוכן המזמור

בעל המזמור מזמין את העולם להצטרף לדברי ההלל לה' אשר הוא נצחי. מהמזמור עולים שני רעיונות מרכזיים: רעיון הכוללות, הבא לידי ביטוי בחזרה על המילה "כֹל" ומבנה השיר בצורת אקרוסטיכון שכן מבנה אלפביתי זה מסייע בידי המתפלל לזכור את דברי השבח לה'. הרעיון השני הבא לידי ביטוי במזמור הוא רעיון נצחיות מלכות ה'. רעיון זה מופיע בתחילתו של המזמור ובמרכזו.
בליטורגיה היהודית

מזמור קמ"ה הוא עיקרו של קטע התפילה אשרי יושבי ביתך, הנאמר פעמיים בתפילת שחרית (בפסוקי דזמרא ולפני קדושה דסידרא, ובשבת ויום טוב שאין אומרים קדושה דסידרא בשחרית, אומרים אותו לפני הכנסת ספר תורה), וכן בתחילת תפילת מנחה, ובהרבה קהילות גם בפתיחת הסליחות. עיקר התפילה הוא מזמור קמ"ה, בתוספת פסוק אחד מתהילים פ"ד ופסוק מתהילים קמ"ד לפניו ופסוק מתהילים קט"ו אחריו.
לפי הגמרא, ”אמר רבי אלעזר א"ר אבינא כל האומר תהלה לדוד בכל יום שלוש פעמים מובטח לו שהוא בן העולם הבא” (תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ד', עמוד א'), והגמרא מנסה להבין למה מזמור זה כ"כ חשוב. למסקנה הגמרא מבינה שזה בגלל שני גורמים: א. האקרוסטיכון האלפביתי. ב. הפסוק "פותח את ידך ומשביע לכל חי רצון" החשוב. בעקבות הגמרא פסק השולחן ערוך את חשיבותו של הפסוק:
”צריך לכוין בפסוק פותח את ידך, ואם לא כיון צריך לחזור ולאומרו פעם אחרת.” (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן נ"א, סעיף ז')
בתרבות > במוזיקה החסידית

פסוקים א' וב' משולבים בשירו של שמילי אונגר מאך א ברכה מתוך אלבומו מאך א ברכה.
להודיע, משה גולדמן, מחנה שלווה ואהרלה סמט באלבום להודיע (מחנה שלווה 18).
על פסוק ט' שירו של הראל טל טוב ה' לכל.
על פסור ט' שירו של מרדכי שפירא טוב השם מתוך אלבומו הכל משמים.
על פסוק ט"ז שירו של גד אלבז פותח את ידך.
על פסוק ט"ז שירם של בני פרידמן וצבי זילבערברג פותח.
על פסוק ט"ז שירו של שרולי אלטמן השפעות.
על פסוק ט"ז שירו של ברוך שלום פותח את ידך.
על פסוקים ט"ו-ט"ז שירו של גלעד פוטולסקי פותח את ידך.
המילים במזמור: "פותח את ידך ומשביע לכל חי" משולבות בשירו של מוטי וייס חי חי חי.
קרוב - יעקב יהודה דסקל באלבומו נאר מיט אמונה.
בתרבות > שירי ילדים

אריאלה סביר באלבומה כתר של תפילה.
הערות שוליים

↑  עמוס חכם, ספר תהילים, ירושלים, מוסד הרב קוק, תש"ן ע"מ תקע
↑  פייבל מלצר,, 'השירים האלפביתיים בתנ"ך', בית מקרא, כרך ג, חוברת א-ב (ה-ו) (ניסן), תש"יח, עמ' 119
↑  דייוויד שוורץ,  עת רצון, https://davidasconsulting.wixsite.com/et-ratzon/post/תהילים-קמ-ה-אשרי-מבנה-הפרק
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ד', עמוד ב'.
↑  ספר עמוס, פרק ה', פסוק ב'
↑  אלכסנדר רופא, מבוא לספרות המקרא, ירושלים, כרמל, 2007, עמ' 316.
↑  בתוך פורום אוצר החכמה, הנו"ן החסירה בתהלה לדוד ומשלימיה.
↑  ויקטור הורוויץ, עולם התנ"ך: תהלים ב', תל אביב, דוידזון עתי, 1995 עמ' 266
↑  ויקטור הורוויץ, עולם התנ"ך: תהלים ב', תל אביב, דוידזון עתי, 1995 עמ' 270-269
↑   מאך א ברכה, בביצוע שמילי אונגר, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 5:27), 7 באוגוסט, 2018
↑  השיר בערוץ היוטיוב של הראל טל
↑  השיר בערוץ היוטיוב הרשמי של מרדכי שפירא
↑  גד אלבז, פותח את ידך
↑  השיר להאזנה ביוטיוב
↑  השיר להאזנה ביוטיוב
↑  השיר בערוץ היוטיוב הרשמי של ברוך שלום
↑  פותח את ידך, גלעד פוטולסקי, להאזנה באתר יוטיוב.
↑  חי חי חי, מוטי וייס, לצפייה באתר יוטיוב.
הפסוק "פותח את ידך ומשביע לכל חי רצון" מעל כיור לנטילת ידיים
תנות אמון

| --- | --- |
תנות-אמון
 לידה:  המאה ה־8 לפנה״ס 
 פטירה:  653 לפנה״ס 
 מדינה:  מצרים העתיקה 
 מקום קבורה:  El-Kurru 
 
תְּנוּת אָמוֹן היה פרעה ומלך מצרים ממוצא נובי בין השנים 664 לפנה"ס - 656 לפנה"ס. הוא היה בנו של שבכה ואחרון מלכי השושלת ה-25 של מצרים.
הניצחון של האשורים בשנת 669 לפנה"ס על צבאו של תהרקה, אילץ את הנובים לסגת בחזרה אל גבולות ממלכתם מדרום לאשד הראשון של נהר הנילוס.
עם נסיגת הנובים, מינו האשורים את נכו הראשון בתור שליט בובה מטעמם ונסוגו צפונה לעבר ארץ ישראל. להזדמנות הזאת בדיוק חיכה תנות אמון וברגע שעזבו אחרוני חייליו של אשורבניפל את אדמת מצרים, הורה לצבאו לשוט במעלה הנילוס ולהשתלט מחדש על ערי מצרים. תנות אמון השתלט על העיר תבאי וקבע שם את בירתו החדשה. לאחר מכן פנו הנובים צפונה לעבר העיר מוף (בירת ממלכת נוביה-מצרים בתקופת שלטון אבותיו), וכבש אותה. נכו הראשון עצמו נהרג באותה המערכה.
כששמע אשורבניפל על המתרחש שיגר מיד את צבאו חזרה לעבר מצרים והצליח להביס את תנות אמון בסדרה של מערכות באזור הדלתה של הנילוס ומיד פנה דרומה ליתר הערים שהיו בשליטת הנובים במעלה הנילוס. הנקודה הדרומית ביותר אליה הגיע האשורים הייתה העיר תבאי, שאף אותה הצליחו לכבוש. כיבוש תבאי אילץ את תנות אמון לסגת בפעם נוספת אל גבולות ממלכת כוש.
תוצאות הכיבוש האשורי שמו קץ לשלטון הנובי במצרים לתמיד, אולם יחד עם זאת השפעתו של תנות אמון עדיין הורגשה במצרים העליונה עד לשנת 656 לפנה"ס, בה הצליח פסמתיך הראשון לאחד מחדש את מצרים ולהשתחרר מההשפעה הנובית בדרום.
תנות אמון המשיך לשלוט בממלכת כוש בלבד שלוש שנים נוספות, עד שנפטר בשנת 653 לפנה"ס. הוא בחר להקבר יחד עם אבותיו בבית הקברות המלכותי באל-קורו, דרום מערבית לבירה נפאטה.
לקריאה נוספת

נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון מס' 117, פברואר 2008, עמ' 54–79.
Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991
תחנת הכוח בג'נין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח 
 מיקום:  ג'אלמה 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 
תחנת הכוח בג'נין היא תחנת כוח בהקמה מצפון לג'נין ובסמוך למוקייבלה שתספק חשמל לרוב תושבי נפת ג'נין וצפון הרשות הפלסטינית.
היסטוריה

עוד בפברואר 2011 פורסם כי הממשלה בוחנת להתיר לקבוצת משקיעים פלסטינים להקים תחנת כוח שתהיה מופעלת בעזרת גז טבעי ותבנה באזור ג'נין בהשקעה של כרבע מיליארד דולר, מלבד זאת דווח כי גם יזמי התוכנית מנהלים משא ומתן על בעלי השליטה במאגר תמר על מנת לרכוש מהם גז טבעי שיוכל להפעיל את התחנה, כבר לפני פרסום זה קבוצת Palestine Power Generation קיבלה זיכיון מהרשות הפלסטינית להקמת וכן להפעלה של תחנת כוח שתוקם באזור ג'נין.
במרץ 2015 בוטל חוזה בין אבנר, רציו ודלק קידוחים לחברת PPGC, בחוזה סוכם כי החברות יספקו לחברה PPGC, גז ממאגר לוויתן בעזרת רכישה של כ-BCM 4.75 של גז טבעי לתקופה בת כ-20 שנים, לטענת השותפויות ביטול החוזה נובע בעקבות אי התקיימות תנאים שנקבעו בהסכם, אי קבלת אישור מרשות ההגבלים העסקיים וכן אי קבלת אישור רגולטוריים נוספים.
באפריל 2016, נתנה ממשלת ישראל אישור עקרוני להקמת התחנה, שתהיה תחנת חשמל ראשונה בגדה המערבית, התחנה תבנה באזור התעשייה של ג'נין ובסמוך למעבר גלבוע ופורסם כי התחנה תספק כ-450 מגה וואט לתושבי הרשות כאשר תפעל בתפוקה מלאה, התחנה תעבוד דרך צינור גז שיחבר בין התחנה למאגר לוויתן והעבודות על התחנה צפויות להסתיים תוך כ-4 שנים אך קיים סיכוי שבשלב הראשוני של פעילות התחנה היא לא תחובר לשדה הגז בעקבות עיכובים במתווה הגז, קיים תכנון כי בעתיד הרחוק התחנה תוכל לקבל את הגז ממאגר הגז שנמצא מול חופי רצועת עזה, מאגר מרין, התועלת הכלכלית לפלסטינים בהקמת התחנה היא גדולה ומשמעותה היא מתן אפשרות להוספת כ-1,000 מקומות עבודה חדשים ברשות הפלסטינים ואף תאפשר לחסוף כ-40 מיליון דולר בשנה, את המימון להקמת התחנה יממנו מקורות מהרשות וגם מקורות זרים.
התפתחות נוספת בעניין התחנה התרחשה שנה לאחר מכן, בנובמבר 2017 פורסם כי החברות ששולטות במאגר לוויתן, חברת נובל אנרג'י, רציו ודלק מנהלות מגעים לחתימת חוזה לאספקת גז לרשות הפלסטינית אשר רוצה להשתמש בו על מנת להפעיל את תחנת הכוח שעתידה לקום בג'נין, מלבדם גם נציגים מטעם הבנק העולמי משתתפים במשא ומתן והם אף נפגשו מספר פעמים במהלך המשא ומתן עם בכירים ממשרד האנרגיה הישראלי וכן משרד החוץ הישראלי על מנת לעדכן אותם בהתפתחויות במשא ומתן, לישראל יש אינטרס רב לקדם את הקמת התחנה מאחר שלרשות יש חוב של 1.5 מיליארד שקלים חדשים לחברת החשמל והקמת תחנת כוח עצמאית תאפשר לסקטור הפרטי להתמודד עם סוגיית תשלום חסר מבלי לערב את המדינה באותו עניין.
הערות שוליים

↑  לילך ויסמן, ‏יוזמה פלסטינית: תחנת כוח שתופעל בגז מ"תמר", באתר גלובס, 28 בפברואר 2011
↑  הלל קורן, ‏בוטל חוזה גז מ"לוויתן" ב-1.2 מיליארד דולר לחברה פלסטינית, באתר גלובס, 11 במרץ 2015
↑  עמירם ברקת, ‏הרשות הפלסטינית בדרך לפתח את מאגר עזה מארין, באתר גלובס, 21 ביוני 2018
↑  אליאור לוי, ישראל אישרה הקמת תחנת חשמל פלסטינית ראשונה בג'נין, באתר ynet, 12 באפריל 2016
↑  ליאור גוטמן, שותפות לווייתן חידשה מגעים עם הרשות הפלסטינית לאספקת גז, באתר כלכליסט, 15 בנובמבר 2017
תותח L7

| --- | --- |

תותח L7 עם שרוול תרמי על טנק M1 אברמס
 מידע כללי
 סוג:  artillery model 
 מדינה מייצרת:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 יצרן:  Royal Ordnance Factory 
 משתמשים עיקריים:  הצבא הבריטי 
 שנת ייצור:  1959–היום
 תקופת השימוש:  1959–הווה (כ־65 שנים) 
 מערכה מרכזית:  מלחמות ישראל
 מידע טכני
 משקל:  1,282 ק"ג
 מרכב:  טנק
 מערכות נשק
 קליבר:  105 מ"מ
 אורך קנה:  52 קליברים
 סוגי תחמיש:  כדור טנק
 קצב אש:  10 פגזים/דקה
 
טנק צנטוריון של צה"ל, חמוש בתותח L7
תותח L7 (בשמו הרשמי: Royal Ordnance L7; כינויו בצה"ל: "שָרִיר") הוא שמו של תותח טנקים תוצרת בריטניה, בקוטר 105 מילימטרים (4.1 אינץ') ובאורך 52 קליברים, שהוכנס לשימוש לראשונה בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20. ה-L7 נחשב לאחד מתותחי הטנקים המוצלחים בזמנו, והותקן במרוצת השנים על כלי רק"ם רבים ברחבי העולם ויוצר בכמויות גדולות. עדות ליעילותו ניתן למצוא בכך שגם בשנות האלפיים הוא נמצא בשימוש.
פיתוח

במהלך המרד ההונגרי האנטי קומוניסטי ב-1956, טנק T-54A נתפס על ידי המורדים ההונגרים והובא לשגרירות הבריטית בבודפשט. בחינה של מיגון וכוח האש של הטנק הביאה את הבריטים למסקנה כי תותח ה-20 ליטראות, מערכת הנשק העיקרית של הצבא הבריטי, איננו מספק. בתוך כך הוחל בפיתוח של תותח בקוטר 105 מ"מ, שתוכנן להתאמה בטנקי הצנטוריון. ב-1959 הוכנס לראשונה טנק צנטוריון 7, החמוש בתותח החדש.
מאוחר יותר, ארצות הברית אימצה את התותח M68, שפותח על בסיס ה-L7, ושימש את טנקי הפטון ומאוחר יותר גם את טנק ה-M1 אברמס. בשנת 1961 הסכימו הבריטים למכור לישראל את התותח, שכינויו בצה"ל "שָרִיר", וב-1963 החלו בהרכבתו בטנקי השוט הישראלי, וערב מלחמת ששת הימים היו כל טנקי השוט מצוידים בתותח זה.
שירות > התותח בצה"ל

במלחמת ששת הימים נטלו טנקי השוט חלק מכריע בקרבות שנערכו בסיני במלחמת ששת הימים ב-1967. מיומנות הצוותים, השריון העבה ואיכות התותח סייעו לכוחות השריון של צה"ל להכריע קרבות שריון בירי מטווחים ארוכים. במהלך הקרבות גילו טנקי השוט עליונות מוחלטת, והיו חלק מציר ההבקעה בציר הצפוני. בנוסף, טנקי השוט חסמו את הצבא המצרי הנסוג תוך תפיסת מעברי מפתח וניהול קרבות שריון בציר המרכזי.
במלחמת יום הכיפורים טנקי השוט הצה"ליים הוכיחו שוב את איכותם. חטיבות 7 ו-188 שהיו מצוידות בטנק השוט-קל, שעליו הורכב התותח החדש, ושודרג המנוע וטווח הפעולה, היוו את עמוד השדרה של ההתגוננות נגד התקפות השריון הסורי. אוגדה 146 שהייתה מושתת על טנקי שוט, פתחה בהתקפת הנגד בחזית הצפונית. כמו כן, כוחות המצוידים בטנקי השוט המשודרגים פרצו לתוך סוריה, הדפו את התקפות הנגד של חילות הסיוע העיראקיים והירדנים. כמו כן, הם גילו עמידה איתנה בקרבות הבלימה בחזית המצרית.
בניתוחים שבוצעו לאחר מלחמת יום הכיפורים, התבררה החלפת התותחים בטנקי השוט הצה"ליים כמשפיעה ואף מכרעת. קצב האש של צוות מיומן בעזרת התותח הזה היה גבוה, ועמד על 10 בדקה, בעוד הטנקים הסובייטים, דוגמת הT-54/55, שהיה טנק מקביל לצנטוריון, ירה בקצב אש מקסימלי של 4–5 פגזים בדקה. יתרון זה של טנקי הצנטוריון אשר השתמשו בתותח ה-L-7 היה בעל השפעה מכרעת בקרבות ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
התותח על כלל גרסאותיו (בכלל זה גם ה-M68) הותקן גם בטנקי טירן 4 ו-5 שנתפסו שלל, בכלל גרסאות המגח ובטנקי המרכבה סימן 1 וסימן 2.
שירות > צבאות אחרים

התותח הותקן גם בטנק הלאופרד 1 הגרמני, הסטרידסואגן 103 השוודי וה-Type 74 היפני ועוד רבים אחרים. נערכו ניסיונות גם להתקין תותח מסוג זה על הנגמ"ש האופני הקל האמריקאי, סטרייקר.
ראו גם

תותח תע"ש 120 מ"מ
צנטוריון
הערות שוליים

↑  Zaloga, Steven. (2004). T-54 and T-55 Main Battle Tanks 1944–2004. Oxford: Osprey, p.39.
↑  אלוף-משנה שאול נגר מדליות השריון 15 בדצמבר 2009 באתר יד לשריון (ראו פסקה: טנק שוט-קל)
↑  Dunsten, Simon. Centurion vs T-55', Yom Kippur War 1973, 2009 Osprey Publishing Ltd, p. 28
תהילים קמ"ד

תהילים קמ"ד הוא המזמור ה-144 בספר תהילים. (לפי מספור הוולגטה מספרו 143).  במזמור משבח ומודה המלך המשורר לה' על סיועו במלחמה, ומבקש ממנו שיתגלה ויצילהו בה. המזמור הוא אחד מארבעה עשר מזמורים הפותחים במילה 'לדָוִד'.
בקהילות רבות נהוג לשיר את המזמור לפני תפילת ערבית של מוצאי שבת. בלטינית מכונה הוא "Benedictus Dominus".
הרקע למזמור וזהות המשורר

המזמור הוא מזמור מלך. כותרת המזמור מייחסת אותו לדוד המלך; בתרגום השבעים הכותרת ארוכה יותר: "Τῷ Δαυΐδ, πρὸς τὸν Γολιάδ" ובעברית "דוד נגד גוליית", והיא מייחסת את המזמור לדברי דוד בקרב דוד וגוליית. עם זאת, תיאור האידיליה הגשמית שבסוף המזמור הביא פרשנים אחרים לייחס אותו לסוף ימיו של דוד, בהם דוד נזכר ומספר על המלחמות שעבר. יש שדחו את זמנו של המזמור לתקופות מאוחרות יותר; כותרת 'לדוד' יכולה גם להתפרש כמציינת שהמזמור מתייחס או מוקדש לדוד, ומסייע לדבריהם אזכור של דוד בגוף שלישי בהמשך המזמור – ”הַפּוֹצֶה אֶת דָּוִד עַבְדּוֹ”. בנוסף, רוב מליצות המזמור אינן מקוריות והן מבוססות בעיקר על מזמורי תהילים אחרים.
חלוקת המזמור ותוכנו

המזמור מחולק לארבעה בתים:
פסוקים א'-ד': הודאה והתפעלות על היות ה' עוזר ומבטח בשעת מלחמה.
פסוקים ה'-ח': בקשה מה' להתגלות ולהציל את המשורר.
פסוקים ט'-י"א: חזרה על בקשת הישועה, תוך הבטחת המשורר לשיר שיר חדש לה'.
פסוקים י"ב-ט"ו: תיאור מציאות אידילית הנובעת מברכה שלמה של ה'.
חלוקת המזמור ותוכנו > הבית הראשון (פסוקים א–ד)

בראש המזמור המשורר מברך את ה' על היותו מבטח בשעת מלחמה. הוא מציג בסינקדוכה את ידיו ואצבעותיו, שה' הרגיל ואימן אותן, ואותו כולו, למלחמה. לאחר מכן הוא פונה להדגיש את היותו של ה' כמבטח, בשש זוויות שונות, ומשתמש במטאפורה לתאר את העמים כמרודדים תחתיו ולהודות על כך.
התיאורים כאן דומים מאוד לתיאורים בשירת דוד שבפרק יח - ”אֶרְחָמְךָ ה' חִזְקִי, ה' סַלְעִי וּמְצוּדָתִי וּמְפַלְטִי אֵלִי צוּרִי אֶחֱסֶה בּוֹ מָגִנִּי וְקֶרֶן יִשְׁעִי מִשְׂגַּבִּי... מְלַמֵּד יָדַי לַמִּלְחָמָה”.
בחלקו השני של הבית פונה המשורר בשאלה רטורית אל ה', ומתפעל מהתייחסותו של ה' אליו אף שהוא נמשל ביחס לה' כאד וכצל, חולף וחסר ממשות.
בפסוק הראשון תרגמו השבעים "Εὐλογητὸς Κύριος ὁ Θεός" כלומר "ברוך ה' אלוהי", במקום "צורי", תרגום זה נכנס בהמשך גם לוולגטה.
חלוקת המזמור ותוכנו > הבית השני (פסוקים ה'–ח')

גדלותו של ה' ביחס לאדם מורה גם שאם יבחר ה' להתערב בענייני האדם גדולה פעולתו לאין ערוך. ההבנה הזאת מפנה את המשורר לבקש את עזרת ה' במלחמה. ה' מתואר כיורד מהשמים להילחם תוך התעוררות של הטבע בתופעות אימתניות. גם התיאורים כאן דומים מאוד לתיאורים בשירת דוד שבתהילים י"ח ”וַיֵּט שָׁמַיִם וַיֵּרַד וַעֲרָפֶל תַּחַת רַגְלָיו...  וַיִּשְׁלַח חִצָּיו וַיְפִיצֵם וּבְרָקִים רָב וַיְהֻמֵּם”, אם את המזמור חיבר מלך באחד הדורות שאחרי דוד, הרי שהוא מזכיר כאן את ההתגלות האלקית שדוד מתאר בשירתו, ומבקש שתופיע שוב. יש בתיאורים אלה גם כדי להזכיר את התגלות ה' במעמד הר סיני - ”וְהַר סִינַי עָשַׁן כֻּלּוֹ”.
מוסיף המשורר ומתאר את אויביו כשיטפון מים הסוחף את המשורר ועלול להטביע אותו, ואת ה' כמסוגל לפנות ממעל ולמשות אותו משם. גם דברים אלה דומים לנאמר בשירת דוד ”יִשְׁלַח מִמָּרוֹם יִקָּחֵנִי יַמְשֵׁנִי מִמַּיִם רַבִּים”. את בקשתו מנמק המלך המשורר בחוסר המוסריות של אויביו, בסינקדוכה המתארת את פיהם וימינם העוסקות בשוא ובשקר.
חלוקת המזמור ותוכנו > הבית השלישי (פסוקים ט'–י"א)

בבית השלישי של המזמור נושא המשורר עיניו אל העתיד, ורואה בעיני רוחו את גאולת ה' וישועתו, ומבטיח לו שמתוכה הוא ישיר שיר חדש, על הקשר החדש שייווצר לו אל ה'. מתוך הראיה הזאת, של ה' כמושיע אפילו את המלכים, חוזר המלך המשורר וסוגר את הבית באותה הבקשה שבאה בסוף הבית השני - להציל אותו מאותם הנכרים העוסקים בשוא ושקר. יש מהפרשנים שפירשו שבבית הזה מבקש המשורר על כל המאורעות שיעברו על עם ישראל בכל תולדותיו עד ימות המשיח – שיתוארו בבית הבא.