stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקסטלי של סן מרינו
תשעת הקסטלי

| שם | איטלקית | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה 2023 | דגל | סמל | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סן מרינו (הבירה) | San Marino Città | 7.09 | 4,107 |  |  | אחת מחמש הקהילות המקוריות |
| אקואוויווה | Acquaviva | 4.86 | 2,116 |  |  | אחת מחמש הקהילות המקוריות |
| בורגו מג'ורה | Borgo Maggiore | 9.01 | 6,955 |  |  | אחת מחמש הקהילות המקוריות |
| קייזאנואובה | Chiesanuova | 5.46 | 1,175 |  |  | אחת מחמש הקהילות המקוריות |
| דומניאנו | Domagnano | 6.62 | 3,583 |  |  | אחת מחמש הקהילות המקוריות |
| פאטאנו | Faetano | 7.75 | 1,172 |  |  | סופחה ב-1463 |
| פיורנטינו | Fiorentino | 6.57 | 2,614 |  |  | סופחה ב-1462 |
| מונטג'ארדינו | Montegiardino | 3.31 | 1,006 |  |  | סופחה ב-1462 |
| סראוואלה | Serravalle | 10.53 | 11,180 |  |  | סופחה ב-1462 |
עידו טאובר

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1982 (בן 42) ירושלים, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2019
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  Idotauber
עידו טאובר (נולד בא' בניסן ה'תשמ"ב, 25 במרץ 1982) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי. מגיש את "יומן צהרים" ובימי שישי את "ישראל הבוקר" בערוץ עכשיו 14.
ביוגרפיה

טאובר נולד, גדל והתחנך בירושלים. בנם של אסתר ודב טאובר, דור שמיני בירושלים. בילדותו למד בבית הספר ממ"ד רמות ב' (כיום ממ"ד הרא"ל) ובנעוריו למד בישיבת נתיב מאיר בעיר מגוריו. לאחר סיום לימודי התיכון החל ללמוד בישיבת ההסדר ברכת משה במעלה אדומים שם למד אצל רבותיו הרב יצחק שילת והרב חיים סבתו. בשנת 2002 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים ולאחר שהוכשר כמפקד כיתה שימש כמ"כ בגדוד נצח יהודה (הנח"ל החרדי).
בשנת 2007 יצא עם משפחתו לשליחות ציונית במונטריאול, קנדה למשך 4 שנים. מאז חזרתו ארצה בשנת 2011 עוסק בחינוך והוראה ובמקביל מנחה אירועים וטקסים.
בשנת 2019 החל את דרכו בעולם התקשורת כקריין חדשות ברדיו. בשנת 2020 החל להגיש חדשות ותוכניות בערוץ 20 ובמקביל שימש גם כעורך. עם המעבר לערוץ 14 החל להגיש את יומן הצהריים, לאחר מכן הוביל את תוכנית הבוקר של הערוץ וכיום מגיש את התוכניות 'ישראל נלחמת' וחדשות הלילה. בשבועות הראשונים של מלחמת חרבות ברזל סיקר את גבול הצפון המערבי בחזית ובעורף האזרחי.
בשנת 2024 מונה למנהל האקדמי של בית הספר לתקשורת של ערוץ 14.
לטאובר תואר ראשון בחינוך ותואר שני בניהול וארגון מערכות חינוך ממכללת הרצוג.
חיים אישיים

טאובר נשוי ואב לחמישה ילדים. מתגורר ביישוב אפרת ומנהל אורח חיים דתי.
לנסלוט הוגבן

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1895 פורטסמות', הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 באוגוסט 1975 (בגיל 79) רקסהאם, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  זואולוגיה, סטטיסטיקה 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג'  תיכון וודסייד 
 מוסדות:  בית הספר לכלכלה של לונדון  אוניברסיטת ברמינגהאם  אוניברסיטת קייפטאון  אוניברסיטת אדינבורו 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  הרצאת קרוניאן (1942)  מדליית קית' (1933) 
 בן או בת זוג:  אניד צ'ארלס 
 תרומות עיקריות
 כתיבת רבי מכר במתמטיקה ומדע "מתמטיקה למיליון" (1936) ו"מדע לאזרח" (1938)
 
לנסלוט תומאס הוגבן (באנגלית: Lancelot Thomas Hogben;‏ 9 בדצמבר 1895 – 22 באוגוסט 1975) היה זואולוג וסטטיסטיקאי אנגלי. הוא פיתח את צפרדע הטפרים האפריקאית (אנ') (שם מדעי: Xenopus laevis) כאורגניזם מודל למחקר ביולוגי, ופרסם מספר רבי מכר על מדע, מתמטיקה ושפות בערוב ימיו.
ביוגרפיה

הוגבן נולד וגדל באזור פורטסמות' שבמחוז המפשייר, אנגליה. הוריו היו חברים בכנסייה האוונגליסטית אך הוגבן פיתח בצעירותו דעות חופשיות והתרחק מהדת. הוא למד בתיכון וודסייד בלונדון, ובשנת 1907 משפחתו עברה לסטוק ניוינגטון, שם גדלה אמו. למד פיזיולוגיה בטריניטי קולג' קיימברידג' וקיבל את התואר בשנת 1915.
במלחמת העולם הראשונה הביע דעות פציפיסטיות. הוא עבד חצי שנה עם הצלב האדום בצרפת, בחסות שירות הסיוע לקורבנות המלחמה ואז ביחידת האמבולנסים של הצלב האדום. לאחר מכן חזר לקיימברידג'. בשנת 1916 נכלא עקב התנגדותו לשירות צבאי כסרבן מצפון. לאחר שבריאותו התדרדרה הוא שוחרר ב-1917.
הוגבן התחתן בשנת 1918 עם אניד צ'ארלס מתמטיקאית, סטטיסטיקאית ופמיניסטית, לזוג שני בנים ושתי בנות.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה הוגבן האחראי על הסטטיסטיקה הרפואית של הצבא הבריטי.
קריירה ופעילות אקדמית

לאחר מלחמת העולם הראשונה חזר להרצות באוניברסיטאות שונות בלונדון, ועבר בשנת 1922 לאוניברסיטת אדינבורו, למחלקה למחקר גידול בעלי חיים. בשנת 1923 הוא נבחר לעמית של החברה המלכותית של אדינבורו.
בשנת 1923 היה הוגבן מייסד האגודה לביולוגיה ניסיונית ושל "כתב העת הבריטי לביולוגיה ניסיונית" (שמו "של כתב העת לביולוגיה ניסיונית" בשנת 1930), יחד עם ג'וליאן האקסלי והגנטיקאי פרנסיס אלברט עלי (1886–1973). לדברי גארי ורסקי, הוגבן היה היחיד בין המייסדים שלא החזיק ברעיונות אאוגניים כלשהם.
לאחר מכן פנה הוגבן לאוניברסיטת מקגיל שבקנדה, ובשנת 1927 החל לשמש מרצה לזואולוגיה באוניברסיטת קייפטאון שבדרום אפריקה. הוא עבד באנדוקרינולוגיה וחקר תכונות זיקית של צפרדע הטפרים האפריקאית (Xenopus laevis).
הוגבן מצא את העבודה בדרום אפריקה כמתגמלת, אך הרתיעה שלו ממדיניות האפרטהייד במדינה גרמה לו לעזוב. בשנת 1930 עבר הוגבן לבית הספר לכלכלה בלונדון, כמרצה לביולוגיה חברתית. הוגבן הפך לעמית החברה המלכותית בשנת 1936.
המשרה לביולוגיה חברתית בבית הספר לכלכלה בלונדון מומנה על ידי קרן רוקפלר, וכאשר היא הפסיקה את המימון עבר הוגבן לאברדין, והפך לפרופסור לידיעת הטבע באוניברסיטת אברדין בשנת 1937.
הוגבן היה פרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת ברמינגהם בשנים 1941–1947 ופרופסור לסטטיסטיקה רפואית מ-1947 ועד פרישתו לגמלאות ב-1961. בשנת 1963 הוא הפך לסגן הנשיא הראשון של אוניברסיטת גיאנה (אנ'), תפקיד ממנו התפטר ב-1965.
דעות פוליטיות והשקפת עולם

הוגבן היה פציפיסט והחזיק בדעות מרקסיסטיות. הוא התנגד באופן בולט לאאוגניקה, גזענות ואפרטהייד. בשל דעות אלו סירב ליטול חלק בלחימה במלחמת העולם הראשונה ועזב את דרום-אפריקה שבה לימד עקב התנגדותו למדיניות האפרטהייד.
הוגבן היה חבר פעיל במפלגת הלייבור העצמאית. בהמשך חייו העדיף לתאר את עצמו כ"הומניסט מדעי".
ספריו וכתיבתו

בהשראת ספרו של הרברט ג'ורג' ולס, "מתווה ההיסטוריה" (The Outline of History), החל הוגבן לעבוד על ספרים בתחומי מתמטיקה ומדע שנועדו לעורר עניין ואהדה בקרב הציבור הרחב. הוגבן כתב שני ספרים שהפכו לרבי-מכר; "מתמטיקה למיליון" (1936) ו"מדע לאזרח" (1938). "מתמטיקה למיליון" זכה לשבחים רבים, הרברט ג'ורג' ולס אמר: ”מתמטיקה למיליון הוא ספר נהדר, ספר בעל חשיבות מהשורה הראשונה”. הספר זכה לשבחים גם ממדענים ואנשים בעלי שם כגון: אלברט איינשטיין, ברטרנד ראסל וג'וליאן האקסלי. "מתמטיקה למיליון" הודפס מחדש לאחר מותו של הוגבן. בהיותו באברדין, הוגבן פיתח עניין בשפה. מלבד עריכת "נול השפה" מאת ידידו פרדריק בודמר, הוא יצר שפה בינלאומית, אינטרגלוסה (אנ'), כ"טיוטה של עזר לסדר עולמי דמוקרטי".
מהדורה בעברית לספר "מתמטיקה למליון", בתרגומו של דב שליונסקי ובעריכתו של שרגא קלעי הודפסה על ידי ספרית פועלים ('מענית'), בשנת 1958. הספר יצא במהדורות נוספות בעברית בשנת 1967 ובשנת תש"ל.
עבודותיו

Exiles of the Snow, and Other Poems (1918)
An Introduction to Recent Advances in Comparative Physiology (1924) with Frank R. Winton
The Pigmentary Effector System. A review of the physiology of colour response (1924)
Comparative Physiology (1926)
Comparative Physiology of Internal Secretion (1927)
The Nature of Living Matter (1930)
מורשתו

המחקר של הוגבן הותיר חותם על חקר הביולוגיה. צפרדע הטפרים האפריקאית (Xenopus laevis), שהוגבן פיתח לראשונה כאורגניזם מודל, הוא אחד מהמודלים הנפוצים ביותר במחקר הביולוגי. המונחים של פרקטיקה מדעית, המחקר המודרני על גמישות פנוטיפית, האינטראקציה בין סביבה גנטית ותיאוריה על מערכות התפתחותיות, הושפעו רבות ממורשתו של הוגבן ותרמו להבנת התורשה, הסביבה והתפתחות האדם. המחלוקת המדעית, בין הוגבן לבין הביולוג האבולוציוני, רונלד פישר סביב האינטראקציה בין הגן לסביבה הייתה הראשונה מבין דיונים רבים לאחר מכן בנוגע למידה בה ניתן להבין את ראשוניות הגן ללא קשר ליחס ההתפתחותי שלו עם הסביבה. הוויכוח על אאוגניקה, מלחמות התורשה, החשש מגנטיזציה של תכונות אנושיות מורכבות, והוויכוחים על ההבטחות והסכנות של פרויקט הגנום האנושי, משלבים כולם אלמנט כלשהו של אי-הסכמה על ראשוניות הגן.
הערות שוליים

↑  Perspectives Anecdotal, Historical And Critical Commentaries on Genetics
↑  Fifty years ago: Lancelot Hogben reviews Bradford Hill. 1948.
↑  Hogben Lancelot Thomas Oxford Dictionary of National Biography by Robert Bud
↑  מתמטיקה למליון, (עמ' 7-8).
↑  Bowler, Peter J. Science for All : The Popularization of Science in Early Twentieth-Century Britain Chicago, Ill. : Univ. of Chicago Press, 2009. (pp. 110-112)
↑  כך על פי קטלוג הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262716505171  PLWABN: 9810571566705606  BIBSYS: 90054594  BNE: XX971916  BnF: cb12427929f (data)  CANTIC: a1010088x  CiNii: DA00443624  GND: 121363430  ISNI: 0000 0001 0921 1304  LCCN: n50042258  LNB: 000187992  NDL: 00443574  NKC: skuk0003067  NLA: 35932394  NLG: 140041  NLK: KAC200203477  NSK: 000304892  NTA: 068258666  RERO: 02-A003378420  SNAC: w67m0p5q  SUDOC: 033411018  Trove: 1151928  VIAF: 85167517   WorldCat (עם VIAF): 85167517
סלי מרידור

סלי מרידור (משמאל) עם בנימין נתניהו, עוזי ארד ומאיר כליפי, בפגישה עם רוברט גייטס, מאי 2009
סַלַּי משה מרידור (נולד ב-22 בספטמבר 1955) הוא איש ציבור ישראלי שהיה יו"ר הנהלת הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית, ושגריר ישראל בארצות הברית. החל מאפריל 2022 מכהן כיו"ר דירקטוריון הספרייה הלאומית.
ביוגרפיה

מרידור נולד בירושלים. בן לאליהו מרידור, לימים חבר כנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל, ולרעננה מרידור, פרופסור חבר בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית. אחיו, דן מרידור, הוא עורך דין שכיהן כמזכיר הממשלה, כחבר הכנסת וכשר בממשלות ישראל.
בצה"ל שירת מרידור כקב"ר ביחידה 8200. לאחר שחרורו מצה"ל שימש במשך שנתיים ראש מחלקת ההדרכה בתנועת הנוער בית"ר. ב-1979, לאחר שסיים את תפקידו האחרון, שימש במשך שנה מזכיר היישוב כפר אדומים, שם הוא מתגורר עד היום. ב-1980 שב לבית"ר וכיהן כראש מחלקת ההתיישבות בתנועה, כחבר ההנהלה העולמית, וכן כמנהל עמותת "חשמונאי" לחינוך ותרבות עד שנת 1983.
בין השנים 1986–1988 שימש יועץ השר לענייני מיעוטים, ובין השנים 1988–1990 שימש יועצו המדיני של שר החוץ משה ארנס. ב-1990, לאחר נפילת הממשלה בעקבות "התרגיל המסריח" והקמת ממשלה חדשה, עבר עם ארנס למשרד הביטחון והמשיך לשמש יועצו עד כינון ממשלת רבין החדשה ב-1992. לאחר ועידת השלום במדריד נמנה עם הצוות הישראלי במשא ומתן בין ישראל לסוריה.
לאחר שסיים תפקידו במשרד הביטחון, שימש עד 1997 ראש החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית העולמית. ב-1998 מונה לגזבר הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית ושימש בתפקיד זה עד 1999, עת החל לכהן כיו"ר הנהלת הסוכנות וההסתדרות הציונית העולמית.
. כיושב ראש הסוכנות פיתח את נושא החינוך היהודי-ציוני בתפוצות וטיפח את המחקר בנושאי המשכיות העם היהודי והאיום הדמוגרפי על הרוב היהודי במדינת ישראל. במסגרת תפקידו כיהן גם כנשיא הקונגרס הציוני העולמי. ב-2005 התפטר מתפקידיו והחל לעבוד בקרן למורשת בגין ובמכון לתכנון מדיניות העם היהודי.
באוקטובר 2006 מונה על ידי ראש הממשלה אהוד אולמרט ושרת החוץ ציפי לבני לשגריר ישראל בארצות הברית במקומו של דני אילון. ב-22 בנובמבר אישרה הממשלה את מינויו. ב-5 במרץ 2009 הודיע על כוונתו לסיים את כהונתו כשגריר ולשוב ארצה בעתיד הקרוב, זאת על רקע חילופי הממשלות.
במרץ 2011 הקים את קרן ההון סיכון "גלילות קפיטל פרטנרס", החברה השלימה (2011) גיוס הון של 20 מיליון דולר. במאי 2015, גייסה "גלילות קפיטל" 77 מיליון דולר לקרן השנייה.
במאי 2018 כתב מרידור, שנאבק נגד מימוש צווי ההריסה של הבתים של אנשי קהילת חאן אל-אחמר, מכתב פומבי לחבריו ליישוב כפר אדומים, שהגישו (יחד עם עמותת רגבים) ארבע עתירות בדרישה להרוס את בתי שכניהם ואת בית הספר של ילדיהם, בו כתב:
"היום אני כותב לכם ולבבי על סף דמעה. קראתי את החלטת בג"ץ בעניין שכנינו הבדואים. מן הדברים ניכר כי ארבע העתירות שהגישה האגודה תרמו להחלטה שתאפשר את פינויים בכוח של שכנינו הבדואים מכאן. נשגב מבינתי, מדוע בחרה הנהגת הכפר לפעול לגירוש שכנינו. איזה יצר הוביל אותנו לרצות בחורבן בתיהם? איזה מוסר הניע אותנו לחפוץ בגרוש אנשים בפעם השנייה, לאחר שמשפחותיהם כבר גורשו ממדינת ישראל בשנות החמישים? איזו אטימות, ואולי גבהות לב הביאו אותנו לסרב להצטרף להצעת חברים מן הישוב להגיע לפיתרון מוסכם? איזה היגיון גרם לנו לפתוח חשבון נורא עם הגרים לידנו?
באפריל 2022 מונה לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון של הספרייה הלאומית במקום דוד בלומברג.
חיים אישיים

מרידור בוגר חוגי ההיסטוריה של ארצות האסלאם וההיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא נשוי לנועה אב לשלוש בנות (נעמי, אילת, עדי) וסב לתשעה (חגי, יפתח, אבישי, עברי, תמנע, אוריה, יעלה, בארי שלום, מעיין), מתגורר בכפר אדומים.
הערות שוליים

↑  עמנואל רוזן, כשסלי מרידור מבקש, צה"ל עובד לדום, מעריב, 21 בדצמבר 1990
↑  יאיר שלג, מרידור רוצה אנשי ציבור במקום פוליטיקאים בהנהגת הסוכנות, באתר הארץ, 4 ביוני 2001
↑  לילי גלילי, יאיר שלג, יו"ר הסוכנות מרידור הודיע כי יפרוש בסוף יוני, באתר הארץ, 10 במאי 2005
↑  עמירם ברקת, אלוף בן, סלי מרידור מונה לשגריר ישראל בוואשינגטון, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2012
↑  יוסי ורטר, ברק רביד, נטשה מוזגוביה, בעקבות בחירת נתניהו: סלי מרידור החליט לסיים את תפקידו כשגריר בוואשינגטון, באתר הארץ, 10 במאי 2005
↑  גיא גרימלנד, סלי מרידור מקים קרן הון סיכון שתשקיע בחברות תוכנה, באתר הארץ, 7 במרץ 2011
גיא גרימלנד, גלילות - קרן הון סיכון ישראלית חדשה יוצאת לדרך, באתר TheMarker‏, 6 במרץ 2011
↑   ענבל אורפז, רוכבים על גל הסייבר: גלילות קפיטל גייסה 77 מיליון דולר לקרן השנייה, באתר TheMarker‏, 21 במאי 2015
↑  מכתב אל חבריי לכפר / סלי מרידור - 31/5/18
↑   עופר אדרת, יו"ר דירקטוריון הספרייה הלאומית התפטר לאחר שדווח כי שילם דמי שתיקה לעוזרת אישית, באתר הארץ, 11 בינואר 2022
↑  בעלי תפקידים ומחלקות, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297697905171  ISNI: 0000 0000 7019 0955  VIAF: 98465832   WorldCat (עם VIAF): 98465832
הושעיה

ערך זה עוסק ביישוב בגליל. אם התכוונתם לרבנים ששמם היה אושעיא או הושעיא, ראו .
| --- | --- |

הושעיה, מבט כללי מכיוון עתיקות ציפורי
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק יזרעאל
גובה ממוצע: ‎224 מטר
תאריך ייסוד: 1981
תנועה מיישבת: הפועל המזרחי
סוג יישוב: יישוב 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף דצמבר 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 2,036 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 2,028 תושבי ישראל
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎+0.6% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) הושעיה(למפת הגליל המערבי רגילה) הושעיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הושעיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הושעיה32°45′31″N 35°17′31″E﻿ / ﻿32.7585174180127°N 35.2919484931415°E﻿ / 32.7585174180127; 35.2919484931415  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק יזרעאל באדום - הושעיה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10
http://www.hoshaya.org.il
הוֹשַׁעְיָה או מצפה הושעיה הוא יישוב קהילתי דתי לאומי בגליל התחתון, כשישה ק"מ צפונית לנצרת. היישוב שייך למועצה אזורית עמק יזרעאל ולארגון יישובי הפועל המזרחי. היישוב נקרא על שם האמורא רבי הושעיה רבה, אשר ישב בציפורי הסמוכה בראשית תקופת התלמוד.
בשנת 1980 הוקמה במקום, במסגרת תוכנית המצפים בגליל, היאחזות נח"ל, שאוזרחה לאחר שלוש שנים. בט"ו בשבט ה'תשמ"ג (1983) החלו לעלות לקרוואנים 10 המשפחות הראשונות של יישוב הקבע. חלק מחברי היאחזות הנח"ל גרים עד היום ביישוב, הנמצא בצמיחה מתמדת.
בהושעיה מתגוררים כ-2,100 תושבים (נכון לשנת 2022), ובכך הוא היישוב השלישי בגודלו בתחומי מועצה אזורית עמק יזרעאל (אחרי שמשית ואחוזת ברק). תעסוקת התושבים היא מגוונת: היי-טק, ביטחון, הוראה ויזמות מקומית.
ביישוב ישנם שלושה בתי כנסת, בית ספר יסודי (א-ח), ספריה, בריכה, אולם ספורט, 'מועדון נוער' וסניף בני עקיבא, וכן מפעלי צדקה שונים - גמ"חים ובית תמחוי. מתקיימים בו מניינים לעדות השונות, וכן תפילות נשים מדי פעם.
רב היישוב, כבר למעלה מ-20 שנה, הוא הרב ד"ר חיים בורגנסקי, מרצה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, ביישוב מתגורר שר המודיעין לשעבר ח"כ אלעזר שטרן שהוא גם ממייסדי היישוב.
ביישוב מתקיימת פעילות תיירותית ובה, בין השאר, "כפר קדם" - כפר משנאי משוחזר, מלון הבוטיק "נוף ציפורי" וגלריה לאמנות ״אורייתא״.
בסמוך ממערב ליישוב נמצא אתרה של עיירת הקדרים הקדומה שיחין, מתקופת בית שני והמשנה, בו נתגלו שרידי בית כנסת מימיו של התנא נחמיה איש שיחין.
ביישוב עובר שביל ישראל.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
תצפית מהעיר העתיקה ציפורי לעבר בקעת בית נטופה. מימין היישוב הושעיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588268205171 
בית הכנסת של הושעיה
סרו לרגו (מחוז)

מחוז סרו לרגו (בספרדית: Departamento de Cerro Largo) הוא אחד מתשעה-עשר המחוזות של אורוגוואי. בירת המחוז היא העיר מלו(אנ').
המחוז ממוקם במרכז-מזרח המדינה, גובל מצפון בנהר ריו נגרו, המפריד בינו לבין המחוזות טקוארמבו וריברה, במזרח בברזיל, בדרום מזרח עם לגונת מרין המפרידה אף היא בין סרו לרגו לברזיל, מדרום במחוז טריינטה אי טרס וממערב במחוז דורסנו. שטח המחוז הוא 13,648 קמ"ר, וזהו המחוז הרביעי בגודלו - אחרי טקוארמבו סלטו ופאיסנדו.
היסטוריה

בשטח המחוז התגוררו אינדיאנים משך אלפי שנים, כפי שמעידות הגבעות של האינדיאנים (ספ') הרבות שהתגלו במספר אזורים במחוז.
בשנת 1795 ייסד קפטן חיל הרגלים, אגוסטין דה לה רוסה, את הכפר מלו בקצה המזרחי של נהר טקוארי.
יישוב זה שימש מבצר למשמר הצבאי, והיה שדה קרב בין מתיישבים ספרדים, אינדיאנים ופורטוגזים. מיקומה הגאוגרפי עורר מחלוקת ומלחמות עם ברזיל על השטח. והקרבות העקובים מדם שהתחוללו במלו ובסביבתה הובילו להקמתה של פלוגת חיילים שתגן על המדינה, והיא נקראה דיוויזיית סרו לארגו. משימתה של פלוגת סרו לארגו, כפיקוד צבאי וכמחוז, הייתה להגן על שלמותה התרבותית, האתנית והמוסרית של אורוגוואי מפני השפעות אזוריות. דוגמה מובהקת לכך היא קביעת הספרדית כשפה רשמית לעומת פורטוגזית, והסגנון הלאומי לעומת תרבות זרה, אם כי יש השפעות ברזילאיות ברורות במחוז, במיוחד בערי גבול כמו ריו ברנקו (ספ').
עדות היסטורית לימי קדם היא המבנה הייחודי של פוסטה דל צ'וי (ספ'), הנמצא כ-12 קילומטרים מהעיר מלו.
המחוז קיבל את עצמאותו, יחד עם המחוזות מונטווידאו, קנלונס, סן חוסה, קולוניה, סוריאנו, דורסנו, מלדונדו ופאיסנדו, והם היו תשעת המחוזות המייסדים של אורוגוואי בעת השבעת החוקה של 1830. המחוז כלל אז גם את השטח שהפך בהמשך למחוז טריינטה אי טרס.
אקלים

האקלים הוא ממוזג ולח, עם טמפרטורה ממוצעת של 17 או 18 מעלות, וכ-1100 עד 1200 מ"מ משקעים בשנה. מסיבה זו, סרו לארגו הוא אחד האזורים באורוגוואי המושפעים מאד מגשמי זלעפות ושיטפונות.
כלכלה

משק החי הוא המקור הכלכלי העיקרי במחוז, והוא מרוכז בעיקר בגידול צאן ובקר. פעילות זו פחתה עקב תוספת שטחים לגידולי שדה וייעור. בנוסף יישנו דיג וכריית חרסית.
חקלאות בעלי החיים, עדיין מיוצבת במקום הראשון במחוז, אך גידול אורז בשטחים נרחבים יותר ויותר גדל להיות במקום השני בייצור, כשכמעט 100% מיוצא, במקום השלישי גידולי שדה שונים, תירס, חיטה, פולי סויה, פירות, פירות הדר וגפנים. התעשייה המקומית כוללת מפעל ייצור ושיווק בשר, מפעל משקאות (הוותיק בארץ), מפעל חלב חשוב וותיק "COLEME" שנוסד בשנת 1932, כמה יקבים ורפתות גידול לפרות חולבות.
תיירות

בריו ברנקו יש אזור חנויות דיוטי פרי המעודד תיירות חוץ, במיוחד ברזילאים, החוצים את הגבול ברגל או ברכב, בגשר הבינלאומי ברון דה מאווה (ספ').
למחוז יש גם שדה תעופה בינלאומי במלו, נתיבי מים בלגונת מרין, ונמל מסחרי ותעשייתי בריו ברנקו.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2019 מתגוררים במחוז 89,612 תושבים, (מתוכם גברים 43,838 ונשים 45,774).
תוחלת חיים הממוצעת (נכון ל-2004) הייתה 74,45 (גברים: 70.30 שנים ונשים 78.77 שנים)
דמוגרפיה > אוכלסיית הערים הגדולות

רשימת ערים עיקריות והאוכלסיה בהם (לפי מיפקד 2011):
באוכלסייה הכפרית ישנם נכון לשנת 2019: 5255 תושבים.
ממשל > מוניציפלית

ראש העיר נבחר בבחירה ישירה, לתקופה של חמש שנים. ויכול לאחר מכן יכול להיבחר מחדש.
ממשל > חוקתית

הרשות המחוקקת היא מועצה מחוזית המורכבת מ-31 חברי מועצה, הנבחרים באופן דמוקרטי. חברי המועצה מופקדים על הצעת רפורמות עירוניות, צווים ומיסים, כמו גם כל פרויקט אחר שהם מוצאים לנכון בתאום עם ראש העיר.
ממשל > עיריות במחוז (ניהול אזורי)

במחוז קיימים 15 עיריות אזורית.
בעיריות מתקיימים בחירות אחת ל-5 שנים, בהם נבחר ראש העירייה ו-4 חברי מועצה, האחראים על הנושאים המוניציפליים באזור בחירתם.
| מפה | שטח שיפוט (km²) | מספר תושבים (מפקד 2011) | שם העירייה | תאריך הקמה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 825.9 | 1,686 | אסגה | מרץ 2013 |
|  | 604.5 | 263 | ארבוליטו | מרץ 2013 |
|  | 396.5 | 572 | ארבלו | מרץ 2013 |
|  | 451.3 | 1,583 | בניאדו דה מדינה | אוקטובר 2018 |
|  | 648.1 | 242 | סנטוריון | אוקטובר 2018 |
|  | 817.3 | 496 | סרו דה לס קואנטס | אוקטובר 2018 |
|  | 407.1 | 3,450 | פריילה מוארטו | מרץ 2010 |
|  | 665.2 | 2,808 | איסידורו נובליה | מרץ 2013 |
|  | 648.2 | 242 | לאס קניאס | אוקטובר 2018 |
|  | 524.8 | 602 | פלסידו רוסס | מרץ 2013 |
|  | 701.2 | 497 | קואברצ'ו | אוקטובר 2018 |
|  | 1270.5 | 368 | רמון טריגו | מרץ 2013 |
|  | 933.2 | 16,270 | ריו ברנקו | מרץ 2010 |
|  | 445.7 | 301 | טרס איסלס | אוקטובר 2018 |
|  | 1110.1 | 1,269 | טופמבאה | מרץ 2013 |
הערות שוליים

↑  המקור ברשימות הלשכה הלאומית לסטטיסטיקה באורוגוואי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7540369-9  MusicBrainz: be8c2317-bd80-4540-b45c-335a6ce65ed1 
הגשר והמבנה בפוסטה דל צ'וי
הגשר בין אורוגוואי לברזיל סמוך לעיר ריו בראנקו
הכניסה לפריילה מוארטו
תמונה בפארק גן החיות של העיר מלו באורוגוואי
מפת העיריות במחוז סרו לרגו נכון ל-2018:

1-אסגה

 2-ארבוליטו

 3-ארבלו

 4-בניאדו דה מדינה

 5-סנטוריון

 6-סרו דה לס קואנטס

 7-פריילה מוארטו

 8-איסידורו נובליה

 9-לאס קניאס

 10-פלסידו רוסס

 11-קואברצ'ו

 12-רמון טריגו

 13-ריו בראנקו

 14-טרס איסלס

 15-טופמבאה.

 השטח האפור הוא שטח פתוח כפרי.
ליכטנשטיין

ערך זה עוסק בנסיכות ליכטנשטיין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
נסיכות ליכטנשטיין (בגרמנית: Fürstentum Liechtenstein) היא מדינה זעירה במרכז אירופה, הגובלת בשווייץ במערב ובאוסטריה במזרח. המדינה חברה באו"ם משנת 1990.
היסטוריה

נסיכות ליכטנשטיין נקראת על שם שושלת ליכטנשטיין, במקור בעלי טירת ליכטנשטיין שבאוסטריה תחתית, מאז המאה ה-12. משפחת ליכטנשטיין רכשה במשך השנים אדמות רבות, בעיקר בשטחי המדינות אוסטריה וצ'כיה של היום.
בתחילת המאה ה-18 רכשה את שטחי מחוזות שלנברג וואדוץ שבעמק הריין, אשר הוכרו על ידי הקיסר קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כ"נסיכות" במסגרת האימפריה הרומית הקדושה, שנקראה על שם בעליה. הרכישה בוצעה כדי לבסס מעמד פוליטי, אך בפועל כף רגלם של נסיכי בית ליכטנשטיין לא דרכה בנסיכותם במשך דורות, והם המשיכו להתגורר בווינה.
ב-1806, בעקבות התפוררות האימפריה הרומית הקדושה, הוכרה נסיכות ליכטנשטיין כמדינה ריבונית. במשך שנים מספר הייתה כבושה תחת צרפת של נפוליאון, ואחר כך הייתה חלק מהקונפדרציה הגרמנית. עם התפרקות הקונפדרציה הכריזה ליכטנשטיין על נייטרליות, וזו נשמרה במשך שתי מלחמות העולם. עד מלחמת העולם הראשונה הייתה בעלת קשרים כלכליים חזקים ביותר לאוסטריה, אך מצבה הכלכלי הקשה של אוסטריה בעקבות המלחמה הביא את ליכטנשטיין להיקשר כלכלית לשווייץ השכנה.
עד האנשלוס ב-1938 ישב שליט הנסיכות הנסיך פרנץ הראשון בווינה. אשתו אליזבת פון גוטמן הייתה ממוצא יהודי. לאחר השתלטות הנאצים הוא ויתר על כס הנסיכות והוחלף על ידי בן דודו הנסיך פרנץ יוזף השני. הנייטרליות והקשר עם שווייץ אפשרו לנסיכות לעבור בשקט יחסי את שנות מלחמת העולם השנייה, ולאחריהן זכתה לפריחה כלכלית.
פוליטיקה

ליכטנשטיין היא מונרכיה חוקתית שבראשה עומד נסיך (בגרמנית: Fürst). הפרלמנט מונה 25 נציגים הנבחרים מדי 4 שנים בבחירות אזוריות, כאשר אחוז החסימה עומד על 8%. לנסיך יש סמכויות ביצועיות, מעל ומעבר למקובל במונרכיות חוקתיות אירופיות, כולל הסמכות לפזר את הממשלה (המונה ראש ממשלה ו-4 שרים). כמו כן יש לו הסמכות לאשר מינויים משפטיים ולהטיל וטו על חקיקה.
למרות החריגה מעקרון דמוקרטיה פרלמנטרית, אישרו תושבי הנסיכות ברוב מוחץ העברת סמכויות נרחבות מראש הממשלה (באותה תקופה, אוטמר הסלר) אל הנסיך, במשאל עם שנערך במרץ 2003, לאחר שהנסיך הנס אדם השני התריע שאי-אישורן יגרום לפרישתו והפיכת הנסיכות לרפובליקה. עובדה זו הופכת את ליכטנשטיין לאחת המונרכיות החוקתיות היחידות בהן מונהג משטר נשיאותי: סמכויותיו של הנסיך נגזרות מהחוקה גם לאחר משאל העם, בניגוד למצב החוקי השורר במונרכיה אבסולוטית.
ליכטנשטיין היא המדינה האחרונה באירופה שהעניקה זכות בחירה לנשים, לאחר משאל עם (שרק גברים הורשו להשתתף בו) ביולי 1984.
בתחילת 2025 בריגיטה האס מונתה לראשת הממשלה.
פוליטיקה > ביטחון

ליכטנשטיין מחזיקה משטרה המונה כ-125 עובדים (המצוידים בנשק קל בלבד), האחראית על הסדר הציבורי. בליכטנשטיין ישנם שיעורי פשיעה וכליאה נמוכים במיוחד, וישנו שיתוף פעולה נרחב עם אוסטריה ועם שווייץ בנושאי ביטחון הפנים.
ליכטנשטיין אינה מחזיקה כיום צבא, לאחר שזה בוטל במלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866.