stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נבחרת תוניסיה בכדורסל

| --- | --- |
תוניסיה
 מידע כללי
 כינוי:  The Eagles of Carthage ( نسور قرطاج )
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל של תוניסיה
 הצטרפות:  1956
 השתייכות:  פיב"א אפריקה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  36       ‎+1‏
  - ניקוד פיב"א:  338.6
 מאמן:  Erman Kunter
 www.ftbb.org.tn
 
 משחק בינלאומי ראשון
 תוניסיה תוניסיה 77 - 68 מרוקו מרוקו ביירות, לבנון; 1957
 הניצחון הכי גדול
 תוניסיה תוניסיה 101 - 40 צ'אד צ'אד יאונדה, קמרון; 25 בנובמבר 2017
 ההפסד הכי גדול
 תוניסיה תוניסיה 63 - 110 ארצות הברית ארצות הברית לונדון, בריטניה; 31 ביולי 2012
 אליפות העולם בכדורסל
 הופעות:  2 (הראשונה ב-2010)
 ההישג הטוב:  מקום 20 (2019)
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  1 (הראשונה ב-2012)
 ההישג הטוב:  מקום 11 (2012)
 אליפות אפריקה בכדורסל
 הופעות:  23 (הראשונה ב-1964)
 ההישג הטוב:  זהב: 2011, 2017, 2021  כסף: 1965   ארד: 1970, 1974, 2009, 2015
 
נבחרת תוניסיה בכדורסל (בערבית: منتخب تونس لكرة السلة) היא נבחרת הכדורסל הלאומית של תוניסיה ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל של תוניסיה. הדירוג הנוכחי של נבחרת תוניסיה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-36 בעולם, נכון ל-26 בנובמבר 2024, עלייה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
נבחרת תוניסיה היא אחת הנבחרות החזקות באפריקה וזכתה פעמיים באליפות היבשת בשנת 2011, 2017 ובשנת 2021. כמו כן, סיימה הנבחרת בשנת 1965 במקום השני באליפות אפריקה בכדורסל שאותה אירחה. נבחרת תוניסיה סיימה ארבע פעמים נוספות במקום השלישי באליפות בשנים 1974,1970, 2009 ו-2015.
בעקבות השגת המקום השלישי באליפות אפריקה בכדורסל  בשנת 2009, העפילה נבחרת תוניסיה לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל 2010, אך הפסידה בכל משחקיה בטורניר. 

בשנת 2019 השתתפה תוניסיה בפעם השנייה באליפות העולם בכדורסל וסיימה במקום ה-20, הגבוה בתולדותיה.
בעקבות זכייתה באליפות אפריקה בשנת 2011, העפילה נבחרת תוניסיה לראשונה בתולדותיה למשחקים האולימפיים שנערכו בלונדון בשנת 2012, אך גם בטורניר זה הפסידה בכל משחקיה.
כל האולימפיאדות

| כדורסל במשחקים האולימפיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
גרמניה הנאצית 1936: הייתה חלק מצרפת
בריטניה 1948: הייתה חלק מצרפת
פינלנד 1952: הייתה חלק מצרפת
אוסטרליה 1956: לא העפילה
איטליה 1960: לא העפילה
יפן 1964: לא העפילה
מקסיקו 1968: לא העפילה
גרמניה המערבית 1972: לא העפילה
קנדה 1976: לא העפילה
ברית המועצות 1980: לא העפילה
ארצות הברית 1984: לא העפילה
קוריאה הדרומית 1988: לא העפילה
ספרד 1992: לא העפילה
ארצות הברית 1996: לא העפילה
אוסטרליה 2000: לא העפילה
יוון 2004: לא העפילה
הרפובליקה העממית של סין 2008: לא העפילה
| בריטניה 2012 | מקום 11 | 5 | 0 | 5 |
ברזיל 2016: לא העפילה
יפן 2020: לא העפילה
צרפת 2024: לא העפילה
ארצות הברית 2028: 
| סך הכל | הופעה אחת | 5 | 0 | 5 |
כל אליפויות העולם

| אליפות העולם בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
ארגנטינה 1950: חלק מצרפת
ברזיל 1954: חלק מצרפת
צ'ילה 1959: לא העפילה
ברזיל 1963: לא העפילה
אורוגוואי 1967: לא העפילה
יוגוסלביה 1970: לא העפילה
פרגוואי 1974: לא העפילה
הפיליפינים 1978: לא העפילה
קולומביה 1982: לא העפילה
ספרד 1986: לא העפילה
ארגנטינה 1990: לא העפילה
קנדה 1994: לא העפילה
יוון 1998: לא העפילה
ארצות הברית 2002: לא העפילה
יפן 2006: לא העפילה
| טורקיה 2010 | מקום 24 | 5 | 0 | 5 |
ספרד 2014: לא העפילה
| הרפובליקה העממית של סין 2019 | מקום 20 | 5 | 3 | 2 |
| הפיליפיניםיפןאינדונזיה 2023 | לא העפילה |  |  |  |
קטר (מדינה) 2027: 
| סך הכל | 2 הופעות | 10 | 3 | 7 |
כל אליפויות אפריקה

| אליפות אפריקה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
מצרים 1962: לא השתתפה
| מרוקו 1964 | מקום רביעי | 5 | 2 | 3 |
| תוניסיה 1965 | מקום שני | 4 | 2 | 2 |
מרוקו 1968: לא השתתפה
| מצרים 1970 | מקום שלישי | 4 | 2 | 2 |
| סנגל 1972 | מקום חמישי | 6 | 4 | 2 |
| הרפובליקה המרכז אפריקאית 1974 | מקום שלישי | 6 | 4 | 2 |
| מצרים 1975 | מקום חמישי | 5 | 0 | 5 |
סנגל 1978: לא השתתפה
מרוקו 1980: לא השתתפה
| סומליה 1981 | מקום שישי | 5 | 3 | 2 |
מצרים 1983: לא השתתפה
| חוף השנהב 1985 | מקום שמיני | 6 | 2 | 4 |
| תוניסיה 1987 | מקום חמישי | 4 | 2 | 2 |
| אנגולה 1989 | מקום שמיני | 6 | 2 | 4 |
| מצרים 1992 | מקום שביעי | 5 | 1 | 4 |
| קניה 1993 | מקום שמיני | 5 | 1 | 4 |
אלג'יריה 1995: לא השתתפה
סנגל 1997: לא השתתפה
| אנגולה 1999 | מקום חמישי | 6 | 4 | 2 |
| מרוקו 2001 | מקום רביעי | 7 | 4 | 3 |
| מצרים 2003 | מקום שישי | 6 | 3 | 3 |
| אלג'יריה 2005 | מקום שמיני | 8 | 2 | 6 |
| אנגולה 2007 | מקום שישי | 6 | 3 | 3 |
| לוב 2009 | מקום שלישי | 9 | 6 | 3 |
| מדגסקר 2011 | מקום ראשון | 7 | 7 | 0 |
| חוף השנהב 2013 | מקום תשיעי | 5 | 4 | 1 |
| תוניסיה 2015 | מקום שלישי | 7 | 6 | 1 |
| תוניסיה סנגל 2017 | מקום ראשון | 6 | 6 | 0 |
| רואנדה 2021 | מקום ראשון | 6 | 6 | 0 |
| אנגולה 2025 | העפילה |  |  |  |
| סך הכל | 23 הופעות | 134 | 76 | 58 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
פרשת הסרג'נטים

מצפה
רמון
מצפה
רמון
פרשת הסרג'נטים היא פרשת חטיפתם של שני סמלים (סרג'נטים) בריטים על ידי האצ"ל ותלייתם בחורשה בנתניה (שכיום נקראת "חורשת הסרג'נטים", בעקבות הפרשה) במהלך חודש יולי 1947. המעשה נעשה כנקמה על תלייתם של שלושה לוחמי האצ"ל על ידי הבריטים. מאז אירוע זה הפסיקו הבריטים לתלות לוחמי מחתרת יהודים.
הפרשה עוררה הד תקשורתי נרחב, ספגה גינויים מחוגים רבים בעולם היהודי, הביאה לפגיעה בחמישה יהודים כנקמה והוליכה לפרעות נגד יהודים בבריטניה. לפי היסטוריונים אחדים, גרמה הפרשה (ביחד עם פעולות נוספות של האצ"ל) לבריטים להפוך לנחושים יותר בהחלטה לוותר על המנדט, אך במקביל חיזקה דעת קהל שלילית כלפי היישוב היהודי.
החטיפה > התכנון והחטיפה של שני הסרג'נטים

במחנה הנופש הצבאי הבריטי בצפונה של נתניה עבד אזרח יהודי בשם אהרון ויינברג. ויינברג היה פליט מווינה והיה מוכר לבריטים בשמו הלועזי, בעל הצליל הגרמני. משום שלא הפגין שאיפות לאומיות-ציוניות, ניתן בו אמון. המידע על כך התגלגל זמן מה לפני כן למפקד הש"י (שירות המודיעין של "ההגנה") במקום, יהושע בר-זיו, שהטיל על ויינברג ליצור קשר חברי הדוק עם שני סמלים בצבא הבריטי, קליפורד מרטין ומרווין פייס, ששהו רבות באותו מחנה נופש.
שני הסמלים היו אומנם בעלי דרגה נמוכה, אך חשיבותם לש"י הייתה רבה: שניהם השתייכו למודיעין הצבאי, ליחידה לביטחון שדה, ושירתו במשטרת טולכרם, האחראית על נפת השרון. ויינברג הצליח מעל המצופה בתפקידו לקשור קשרי ידידות עם סמלי-המודיעין ולהפעילם כמקורות עבור הש"י, ומדי פעם לפעם הזמינם לבלות בעיר-החוף נתניה, בלבוש אזרחי. בימי הסכנה והמתיחות של קיץ 1947, הייתה יציאה כזו ללב יישוב יהודי מלווה בסכנה רבה, וככל הנראה נעשתה בלא ידיעת מפקדיהם של השניים.
באחת מהפעמים שבהן ביקרו שני הסמלים את ידידם ומפעילם בנתניה, בליל שבת, 4 ביולי, התגלה דבר ביקורם לצעיר חבר האצ"ל שישב בבית הקפה "גן ורד" בעיר והבחין כי שכניו לשולחן דוברים אנגלית. הצעיר הבין את ההזדמנות שנקרתה בדרכו, והחליט לעקוב אחריהם. עם צאתם מבית הקפה פנו השלושה לעבר מחנה הנופש הצבאי בצפונה של נתניה. על פי דיווח זה נערך האצ"ל כעבור שבוע, בתקווה שיופיעו שנית ב"גן ורד".
וכך, ב-11 ביולי 1947, הוצאו מהסליק המחתרתי אקדחים, תחמושת ובקבוק כלורופורם והוכנו מטליות וחבלים - כפי שנעשה פעמים אחדות בשבועות האחרונים, אך תמיד בלא תוצאות. בשל הכשלונות בשבועות האחרונים בחטיפת בני ערובה, היו חברי האצ"ל בנתניה קטני-אמונה באשר לאפשרות שאכן הערב תתבצע החטיפה. מסיבה זו לא ערכו הכנות קפדניות, כראוי למבצע כזה: הנוהג לחטוף מונית בעיר אחרת ולהביאה למקום הפעולה לא בוצע, וכמוהו גם הנוהל לבצע את הפעולה על ידי אנשים שאינם מתושבי המקום. מפקד הפעולה היה בנימין קפלן, שהיה בין האסירים שיצאו אל החופש בפריצה לכלא עכו (לימים, נהרג קפלן במלחמת העצמאות). כשחיפש קפלן אדם שישמש בתפקיד נהג, התנדב יוסי מלר, שהיה תושב ותיק בנתניה (וזה מכבר הצטרף לאצ"ל) להביא את מוניתו השחורה ולנהוג בה בשעת החטיפה. עם רדת החשכה הוחלפו לוחיות הרישוי של המונית והיא עמדה מוכנה לפעולה.
בערב אותו היום הופיעו ויינברג ושני הסמלים פעם נוספת ב"גן ורד" (באזור כיכר העצמאות של ימינו). בנימין קפלן פרש את אנשיו ברחבי אזור בית הקפה ועל הדרך המובילה צפונה, אל מחנה הנופש הצבאי. רק לאחר חצות יצאו השלושה מבית הקפה ופסעו ברחוב הרצל. מוניתו של מלר, יחד עם קפלן ועוד שלושה לוחמים, יצאה לדרך על מנת לחוטפם וחנתה ליד "בית המוסדות" (הרצל 15). כשהגיעו הסרג'נטים למקום יצאו מהמונית ארבעת הצעירים רעולי פנים ואקדחים שלופים בידיהם. לאחר התנגדות קלה של אחד הסמלים, הוכנסו השלושה לרכב ומלר החל לנסוע. את ויינברג הוציאו והשכיבו בפרדס בצפון נתניה תחת שמירה, ומאוחר יותר העבירוהו לפרדס נוסף, שם שוחרר. הסמלים הובלו לעבר בונקר תת-קרקעי שנבנה מבעוד מועד מתחת לרצפה של מלטשת היהלומים המושבתת "פלדמן", באזור-התעשייה של שכונת טוברוק, בדרומה של נתניה.
החטיפה > שבת 12 ביולי 1947 - הפעילות המיידית לאחר החטיפה

פעולת החטיפה צלחה. אהרון ויינברג, שנותר שכוב בפרדס בצפון נתניה עד שעות הבוקר המוקדמות, התייצב בשערי מחנה הנופש הצבאי ודיווח על חטיפת שני הסמלים. הוא נלקח כעבור שעה קלה לחקירה במשטרת טול-כרם, שם שטח בפני חוקריו את פרטי החטיפה.
הידיעה הגיעה במהרה גם לראשי "ההגנה" והיישוב היהודי בנתניה. ראש מועצת נתניה, עובד בן עמי, הורה מיידית על כינוס הנהלת המועצה לישיבת חירום. את נציגי המפלגה הרוויזיוניסטית, שהייתה מזוהה עם האצ"ל, לא הזמין בן-עמי לישיבה. בסופה של הישיבה התקבלה החלטה בהתאם לעמדתו של "היישוב המאורגן", שפורסמה למחרת בעיתונים בשמו של בן-עמי ובה נכתב בין השאר: "...חטיפת שני חיילים אנגלים ברחוב המרכזי של נתניה היא מעשה פרובוקטיבי העלול לסכן את שארית התקווה להצלת חייהם ולהשיג חנינה לשלושת הנידונים למוות. אני פונה לכל אזרח בעל רצון טוב, לא להשאיר אבן אחת בלתי הפוכה ולעזור ממש לגילוי עקבות החטופים".
באותו הזמן נערכו ב"הגנה" למציאת החטופים ולשחרורם, ואפילו בכוח אם יהיה בכך צורך. מפקד הש"י באזור הגיע לנתניה על מנת לפקח על המאמצים בעצמו. יהושע בר-זיו, שבינתיים הספיק להתפטר מתפקידו כמפקד הש"י בנתניה, סיפק לו מידע שהיה ברשותו, לפיו האצ"ל בנה בשבועות האחרונים בונקר תת-קרקעי מתחת לביתו של חבר האצ"ל חיים בנאי, ברמת טיומקין. לשניים לא היה ספק ששם אכן מוחזקים החטופים, והם העבירו את המידע (השגוי) לממונים עליהם ב"הגנה".
כל אותה העת התרוצץ בן-עמי בניסיונות להרגיע את השלטונות הבריטיים ולהבטיח להם שהיישוב היהודי יעשה הכול כדי למצוא את הסמלים. אולם לאחר שיחתו עם חברי מועצת נתניה מהמפלגה הרוויזיוניסטית, הלל צור ויעקב צ'ינסקי, פרסם למחרת בעיתון הודעה ולפיה "מר בן-עמי קיבל אמש בשעות המאוחרות הודעה מהאצ"ל, כי לא יחזירו את החטופים כל עוד לא תתברר שאלת מתן החנינה לשלושת הנידונים". באותו היום, כיתר הצבא הבריטי את נתניה, בנותיה והיישובים הקרובים בעמק חפר, וב-13 ביולי החלו הכוחות בסיורים וחיפושים נרחבים ברחובות היישובים.
ההוצאות להורג > תליית שלושת עולי הגרדום האחרונים

החיפושים בנתניה נמשכו, אך ללא תוצאות. למרות זאת, לאחר שבועיים של מצור על נתניה, ב-26 ביולי, הוסר הפיקוח הצבאי מהסביבה. ב-27 ביולי נמסרה ההודעה הרשמית ברדיו קול ירושלים, כי הנציב העליון הורה לתלות את שלושת הנידונים למוות. עם עלות השחר של יום שלישי, 29 ביולי 1947, כששירת התקווה בפיהם ובפי כל אסירי כלא עכו, הועלו לגרדום ונתלו בזה אחר זה אבשלום חביב, יעקב וייס ומאיר נקר, והיו לשלושת עולי הגרדום האחרונים.
ההוצאות להורג > תליית הסרג'נטים במלטשה

באותו הבוקר, שמונה-עשר יום לאחר חטיפתם של הסרג'נטים, הורה ראש מטה האצ"ל חיים לנדאו לאברהם אסף לתלות אותם ואמר לו כי יקבל הוראות מפאגלין. פאגלין הגיע לנתניה בשעות אחר הצהרים של אותו יום ולאחר שחששו מהכוחות הבריטיים הגדולים החליטו לתלות את שני החטופים במלטשת היהלומים עצמה במקום בחורשה כפי שתכננו קודם. כוונת האצ"ל לא הייתה לתלות בסתר ולקבור בחשאי, כי אם לתת פומבי למעשה, למען יראו וייראו. כוונה זו הייתה ברורה גם לבריטים וגם ליישוב היהודי, עד כי ראש עיריית תל אביב, ישראל רוקח, חשש כי האצ"ל יתלה את הסמלים בכיכר מגן-דוד, המקום הסואן והמרכזי ביותר בעיר, ובנתניה חששו שהסמלים יתלו על עמודי החשמל בעיר. "ההגנה" אף הגבירה את הסיורים של חבריה במקומות מרכזיים בערים הללו. עובדה זאת אף הקשתה עוד יותר על התכנון והביצוע של העברת הגופות למקום פומבי.
בשעות אחר הצהריים הגיעו עמיחי פאגלין ואיתו עוד ארבעה לבונקר. הוא קרא בפני הסרג'נטים את פסק הדין של האצ"ל באנגלית, ועיניהם כוסו לפני שנפרסו לולאות החבלים לאורך תקרת המבנה. ידיהם ורגליהם נכפתו, ואז הועלו שניהם על כיסאות סמוכים שנשמטו מתחת לרגליהם והם נחנקו למוות.
הודעות ותגובות > תגובות ביישוב ובחו"ל

ראשון שהגיב למעשה התלייה היה ראש מועצת נתניה. חרד לשלומם של בני נתניה, מסר בן-עמי לעיתונאים כי "מכל הפשעים אשר בוצעו עד היום בארץ זהו הפשע המתועב והמאוס ביותר שטימא את טוהר מלחמת השחרור של עמנו. מעשה התלייה יישאר אות קין על עושי הנבלה. אני מעיד שמיים וארץ כי רוב האוכלוסייה שלנו עשתה מאמצים נואשים לשחרור החטופים ולמנוע את החרפה הזאת".
המוסדות הלאומיים של היישוב מיהרו אף הם לפרסם הודעת גינוי חריפה: "אין מילים בפי הסוכנות היהודית והוועד הלאומי להביע את שאט נפשם על התועבה של רצח שני אנשים חפים מפשע בידי קבוצת פושעים, אשר אזנם אטומה לקול המצפון ואשר נטלו לעצמם את הסמכות לדון בדיני חיים ומות. אנו קוראים ליישוב ולכל עם ישראל לעמוד לימיננו במערכה נגד האיום אשר פשה בנו עד אם יימחה כליל. אנו מביעים את השתתפותנו העמוקה ביגון קרוביהם של קורבנות החטא השפל. אל יזהו הם ועמם את עם ישראל, המתאמץ לחדש את חייו הלאומיים עם מבצעי הרצח המחפיר הזה." נתן אלתרמן פרסם בטור השביעי שיר ובו הוא תוקף בחריפות את האצ"ל, ומכנה את המעשה "נבלה" ו"פיגול".
גם בלונדון, בירת האימפריה הבריטית, גונה המעשה בחריפות ואף הושווה למעשה נאצי. עיתון ה"דיילי אקספרס" הדפיס את תמונות התלויים על פני כל העמוד הראשון של העיתון. הוועד הערבי העליון, בראשותו של ג'מאל אל-חוסייני, גינה אף הוא את התליות ובהצהרה שפרסם הציע לעולם, בין השאר, "שישווה טרור זה עם המהומות הערביות בשנים 1936–1939 שהוכיחו את אצילותם של הערבים. מהומות אלו היו לוחמת פנים אל פנים ולא היו בהן מעשי זוועה כאלה". הפרשה גם השפיעה על דעת הקהל הבריטית על השהות בארץ ישראל. כך לדוגמה במאמר מערכת של המאנצ'סטר גארדיאן נכתב: "הגיע הזמן שהממשלה תחליט לעזוב את פלשתינה".
הודעות ותגובות > פעולות נקם של חיילים בריטים והתפרצויות אנטישמיות בבריטניה

מייד באותו הערב בו נמצאו שני הסרג'נטים החלה השתוללות נרחבת של כוחות צבא ומשטרה בריטיים ברחובות תל אביב. שוטרים וחיילים הסתערו באלות על אזרחים עוברי-אורח, וחבטו קשות בכל מי שנזדמן תחת ידיהם. משנמלטו האזרחים מהאזור, החלו השוטרים והחיילים לנפץ חלונות ראווה. במהלך ההתפרעויות נרצחו חמישה יהודים ביריות ועשרים ושבעה נפצעו, וכל זאת מבלי שרשויות המנדט התערבו.
בבריטניה פרצו מהומות אנטישמיות. חנויות שבעליהן יהודים הותקפו, חלונות ראווה נופצו והבעלים נסקלו באבנים. בתי קברות חוללו, בית כנסת אחד הוצת וחלונותיהם של בתי כנסת נוספים נופצו. הפגנות פרועות נערכו, כתובות נאצה רוססו, ויהודים נפצעו. המקרה העמיד במבחן קשה את נאמנותם של יהודי בריטניה למלך.
יום לאחר גילוי גופותיהם של הסרג'נטים הבריטים, יום שישי, 1 באוגוסט, הובאו לקבורה מרווין פייס וקליפורד מרטין בבית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה. באותו יום נקברו בתל אביב חמשת היהודים שנרצחו בהתפרעויות השוטרים והחיילים הבריטים.
בספטמבר, למעלה מחודש לאחר תלייתם של הסרג'נטים, נרצחו סמוך לפרדס חנה מאיר וראובן פלסקובסקי, אב ובנו תושבי המושבה כרכור שהיו פעילים בארגון ההגנה, בעת שהיו בדרכם מחדרה חזרה לביתם. הם נדרסו במזיד על ידי פטרול של הצבא הבריטי ומעשה זה מיוחס כנקמה על פרשת הסרג'נטים.
הודעות ותגובות > השלכות והתייחסויות

פרשת תליית הסרג'נטים נמנית, ביחד עם פיצוץ מלון המלך דוד וליל ההלקאות, כאחת הפעולות שפגעו ביותר ביוקרת השלטון הבריטי. על-פי דעות שונות היוו פעולות אלו אחד הגורמים להסתלקות או לזירוז פינויים של הבריטים מארץ ישראל. אחרים רואים בה גורם שפגע בעמדות היישוב ובסיכוייו למדינה. הוועדה המיוחדת של האו"ם לעניין ארץ-ישראל, ועדת אונסקו"פ, שפעלה בארץ באותו הזמן וביקשה מכל הצדדים שלא להיגרר לפרובוקציות שישפיעו על עבודתה, לא יכלה להתעלם ממאורעות אלו. בנוסף, בזמן שבו התרחשה פרשת הסרג'נטים, התרחשה פרשה אחרת - פרשת אוניית המעפילים "אקסודוס", שעל סיפונה הטלטלו כ-4,500 ניצולי השואה יהודים אשר שלטונות המנדט הבריטי מנעו את כניסתם לארץ. שתי הפרשות הללו, שהתחרו ביניהן על תשומת הלב התקשורתית ודעת הקהל העולמית, תרמו ככל הנראה להחלטת הוועדה המיוחדת על סיום המנדט הבריטי בארץ ישראל.
חודש לאחר הפרשה התכנס הפרלמנט הבריטי למושב מיוחד של הבית התחתון על מנת לדון בה. במהלך הדיון שררה "תמימות דעים כל-מפלגתית לגבי נטישת ארץ ישראל במהירות". שנתיים מאוחר יותר אמר מזכ"ל ה"רויאל אמפייר סוסייטי", הקולונל ארצ'ר קאסט, שהיה משנה למזכיר הכללי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל בשנות העשרים והשלושים, בהרצאה בפני ה"רויאל אמפייר סוסייטי" (Royal Empire Society) (1949): "תליית שני הסרג'נטים הבריטים גרמה ליציאתנו (מארץ ישראל) יותר מכל דבר אחר".
לאחר תליית הסרג'נטים, במהלך החודשים שנותרו לשלטונם, לא הוציאו להורג הבריטים אנשי מחתרת נוספים. מנחם בגין טען שתליית הסרג'נטים הצילה את חייהם של רבים מחברי אצ"ל ולח"י.
בשנת 1981 התברר שאחד התלויים, קליפורד מרטין, הוא יהודי על פי ההלכה, משום שאמו, פרננדה, הייתה בת למשפחה יהודית שמוצאה מקהיר. ההנחה המקובלת היא שאנשי האצ"ל לא ידעו עובדה זו.
על רקע הפרשה ובהשראתה נכתב ספרו של אמנון רובינשטיין, "אהבות אסורות" (זמורה ביתן, 2010). חטיפת הסרג'נטים, ובייחוד מאסרם עד להוצאתם להורג, מתוארת בהרחבה מנקודת מבטם של החיילים הבריטיים גם באחד הפרקים של המיני-סדרה "ההבטחה".
חורשת הסרג'נטים

חלק מהחורשה, המכונה כיום באופן רשמי בשם "יער נתניה", שוכן בין שכונת קריית השרון מדרום לשכונת קריית רבין מצפון. אורכה של החורשה ממזרח למערב כ-600 מטרים ורוחבה מצפון לדרום כ-450 מטרים. היא מוקפת ברחובות מכל ארבעת עבריה. אף שבמקום נסללו מספר שבילי הליכה, הוצבו ספסלים ופנסים והוכשרו פינות משחק ופיקניק, שמרה החורשה על צביונה הטבעי. פרשת הסרג'נטים איננה מאוזכרת במקום בשום צורה.
עם זאת, קיים ספק אם אכן נתלו הסרג'נטים באותה חורשה. יש המזהים את החורשה בה נתלו השניים ביער אילנות.
ראו גם

חטיפות בריטים על ידי האצ"ל
לקריאה נוספת

איתן לבני, המעמד - מבצעים ומחתרת, הוצאת עידנים, ידיעות אחרונות, 1987, עמ' 256–259.(הספר בקטלוג ULI)
אריה אשל, שבירת הגרדומים, הוצאת זמורה-ביתן, 1990.(הספר בקטלוג ULI)
מנחם בגין, המרד, הוצאת אחיאסף, 1950.
חביב כנען, גרדומים בנתניה, הוצאת הדר, 1976.
ספר תולדות ההגנה, כרך שלישי, הוצאת עם עובד.
יוסף נדבה, מי גרש את הבריטים מארץ ישראל, הוצאת העמותה להפצת תודעה לאומית, 1988.
אביזר מין

סוגים שונים של אביזרי מין
אביזרי מין (או צעצועי מין) הוא מוצר או התקן מלאכותי המשמש להסבת הנאה מינית. צעצועי מין פופולריים רבים נועדו לדמות איברי מין אנושיים, ועשויים להיות רוטטים או סטטיים. המונח צעצוע מין יכול לכלול גם מכשירי BDSM, ריהוט מין כמו נדנדות ומתלים וגם תלבושות שונות. עם זאת, הוא אינו כולל פריטים כגון אמצעי מניעה, פורנוגרפיה או קונדומים. ביטויים אלטרנטיביים כוללים "צעצועים למבוגרים" ו"עזרי נישואים", אם כי לאחרון יש פרשנות רחבה יותר והוא כולל גם סמים ועשבים המשמשים כביכול להגברת התחושה או להארכת משך המפגש המיני. צעצועי מין נמכרים בדרך כלל בחנויות סקס, אבל הם עשויים להימכר בבתי מרקחת, חנויות פורנוגרפיה או חנויות אחרות. כיום, צעצועי המין זמינים כמעט בכל המדינות עבור גברים ונשים.
סוגים שונים של אביזרי מין > אלקטרוסטימולציה ארוטית (גירוי חשמלי אירוטי)

צורה אחת של צעצועי מין לגברים ולנשים אשר נסמכת על גירוי חשמלי ארוטי. אלקטרוסטימולציה ארוטית מתייחסת לפעולה של שימוש בחשמל לגירוי מיני. גירוי חשמלי מתועד כבר מאמצע המאה ה-18, ועד אמצע שנות ה-70 מכונות של גירוי חשמלי עצבי היו זמינות באופן רחב. המכונות פועלות על ידי גירוי קצות העצבים בחשמל ואלו שולחים אותות לגירוי המוח. אלקטרוסטימולציה ארוטית פועלת על אותו עיקרון, כאשר המוח ממקבל אות גירוי מאיברי המין, הורמוני העונג משתחררים.
סוגים שונים של אביזרי מין > ריהוט אירוטי

ריהוט ארוטי הוא ריהוט שנבנה במיוחד עבור תנוחות, רמות חדירה שונות וגירוי מיני. כיום קיימים סוגים שונים שלריהוט מסוג זה כמו: כריות, מיטות, נדנדות, מתלים ועוד.
סוגים שונים של אביזרי מין > אביזרי מין המשמשים לגירוי הפין

טבעת פין - עשויה מלטקס, גומי, סיליקון, פלסטיק רך או מתכת. את הטבעת ניתן להציב בסביבות הפין, בדרך כלל בבסיס או מאחורי העטרה, לצורך הארכת הזקפה על ידי החזקת דם בתוך הפין. אדם עשוי ללבוש טבעת פין כדי להתמודד עם קשיי זיקפה, או עבור התחושה של מתח וגודש שלבישה של טבעת כזו מספקת. דגמים מסוימים כוללים חלק בולט לגירוי הדגדגן, שנועד לעורר את הדגדגן במהלך יחסי מין. אחרים רוטטים, או שהטבעת עצמה רוטטת, או כמו בגרסת "דולפין" הפופולרית, באמצעות שני ויברטורי כדור נשלפים המספקים גירוי לאשכים ולדגדגן בנפרד. בחלק מטבעות הפין יש ויברטורים מצורפים אשר יכול לשמש כדי לעורר את השותף במהלך יחסי מין, במיוחד בשק האשכים או בפרינאום. בטבעות פין אחרות יש זרועות שמשפשפות ומפעילות לחץ על הפרינאום של הלובש.
כתר משולש - הוא טבעת פין מיוחדת שלה טבעות נוספות לריסון האשכים. באורגזמה, האשכים בדרך כלל חוזרים אל הגוף לפני השפיכה. כתר משולש משתנה ומעצים את תחושת האורגזמה על ידי כך שהוא מאלץ את האשכים להתרחק מהגוף.
רתמת הפין - הרתמה משוכללת יותר מטבעת הפין, ונועדה להילבש סביב הפין ושק האשכים. הפונקציה שלה דומה לזו של טבעת הפין. התקנים אלה קשורים לעיתים קרובות לפעילויות BDSM לשם עינויים של איברי המין הגבריים. רצועה ערבית (Arab strap) היא סוג כזה של רתמה, המתיימרת להיות אמצעי המשמש לשמירה על זקפה.
משאבת ואקום לפין - משאבה ידנית או ממונעת אשר מקלה על כניסת הדם לפין והיווצרות הזקפה.
נרתיק מלאכותי - אביזר שנועד לדמות את איבר המין הנשי. עשוי בדרך כלל מלטקס או מפלסטיק רך. החומר והמרקם הפנימי נועדו לעורר את הפין ולגרום לאורגזמה. נרתיקים מלאכותיים באים בצורות וסגנונות רבים; הם יכולים להיות בצורת שפתי נרתיק, פי טבעת, פה (רגיל) או חורים ללא הגדרה ספציפית. חלק מהם חד פעמיים ואת חלקם ניתן לרחוץ ולהשתמש בהם שוב. בחלקם קיימת מערכת הדומה למכונת חליבה שיוצרת לחץ על הפין.
מגבת פיפי (fifi) - מונח עממי המתאר נרתיק מאולתר שעשוי בדרך כלל מבד.
שרוול פין - מכשיר גלילי הממוקם על הפין, במטרה להגדיל את הגירוי לבן או בת הזוג בעת החדירה. לעיתים קרובות יש להם בליטות רכות שנועדו לספק גירוי נוסף.
שרוול עגינה (docking sleeve) - מכשיר גלילי הדומה לשרוול פין. כמו השרוול הוא פתוח בשני הקצוות, אך ארוך מספיק כך ששני גברים יכולים "לעגון", להשתמש בו יחד, בצורה של אוננות הדדית.
מרחיב פין/הארכת פין - הוא מכשיר חלול חלקית כמו דילדו קצר מאוד, כשהסוף החלול מונח על קצה הפין. הוא נועד להגדיל את האורך היעיל של הפין, לטובת האדם אליו הוא חודר. הוא בדרך כלל נלבש עם קונדום כדי למנוע ממנו ליפול במהלך השימוש.
נעילת כדור – מצב בו משתמשים במנעול רגיל המהודק סביב שק האשכים. הוא ניתן להסרה באמצעות מפתח או קומבינציה בלבד.
טבעת פין
שרוול פין
נרתיק מלאכותי
נרתיק מלאכותי (פלשלייט)
סוגים שונים של אביזרי מין > אביזרי מין המשמשים לגירוי הנרתיק והדגדגן

דילדו - אביזר מין שאינו רוטט המדמה פין ומשמש לגירוי מיני של הנרתיק או פי הטבעת בזמן אוננות או קיום יחסי מין. הוא עשוי בדרך כלל מגומי - סיליקון, אבל יכול להיות עשוי מחומרים אחרים כגון מתכות בטוחות לגוף כמו טיטניום, נירוסטה, אלומיניום, או זכוכית. לדילדו כמה צורות - חלקם בצורת פין, חלקם בצורת C או בצורת S עבור גירוי בדגדגן.
סטראפ-און דילדו - דילדו המחובר לרתמה המאפשר לאישה או גבר לחדור באמצעותו לבן או בת הזוג.
דילדו לחדירה כפולה - דילדו ארוך, בדרך כלל גמיש, עם שני קצוות המיועדים לחדירה. סוג זה של דילדו מאפשר חדירה הדדית בו זמנית לשני אנשים, או לחדירה כפולה, אנאלית וואגינאלית, של אישה אחת.
פרסה - צעצוע מין לא רוטט בצורה דומה לפרסה, אשר מכניסים לתוך הנרתיק ופי הטבעת באותו זמן, עשוי מפלסטיק רך.
מכונת סייביאן - אביזר מין המורכב ממושב דמוי אוכף המכיל מנוע חשמלי, אשר עליו מותקן וויברטור.
סטיספייר (Satisfyer) - אביזר מין לדגדגן המדמה מין אוראלי. את פתח המכשיר מניחים על הדגדגם והוא יונק אותו, ולעיתים גם רוטט במקביל. נשים רבות מדווחות על אורגזמות מרובות ועל שפיכה נשית בעת השימוש במכשיר. קשה להשתמש במכשיר זה תוך כדי סקס וגינלי משום שהגוף זז ונקודת היניקה בורחת. נוסף על כך הסטיספייר עלול להיות רועש יותר מכל ויברטור אחר.
כדורים סיניים - כדורים, לרוב חלולים, עם משקולת קטנה מתגלגלת בתוכם. כדורים אלו משמשים לגירוי מיני על ידי החדרתם לנרתיק או לפי הטבעת. לעיתים המשקולות מוצקות לחלוטין ולעיתים משמשות גם כענבל ומשמיעות צלצול. הכדורים המוצקים כבדים יותר ומשמשים גם לביצוע תרגילי קיגל לחיזוק שרירי רצפת האגן.
מכונת סייביאן
כדורים סיניים
סוגים שונים של אביזרי מין > אביזרי מין המשמשים לגירוי הנרתיק והדגדגן > ויברטורים

מכשירים שנועדו לרטוט כנגד הגוף ובכך לגרות את העצבים ולגרום לתחושת עונג, במקרים מסוימים עד כדי התעוררות ארוטית. ויברטורים מגיעים במגוון צורות וגדלים, לשימוש פנימי או חיצוני. רוב הוויברטורים המיועדים לשימוש מיני מעוצבים בצורת דילדו ומיועדים לגירוי הדגדגן. חלק מהויברטורים המיועדים לשימוש פנימי הם פאליים בצורתם. ויברטורים קטנים יותר עשויים להיות מצורפים ללולאה מתיחה המיועדת לשימוש בתור צעצוע אצבע או טבעת לפין. ויברטורים חודרניים בדרך כלל מגיעים באורך שבין 12 ל-18 ס"מ, ורוחב שבין 2 ל-5 ס"מ, כדי לחקות את גודל הפין האנושי הממוצע, אולם ישנם גם ויברטורים גדולים יותר. לויברטורים יוקרתיים ישנו מיקוד מוגבר על עיצוב ושימוש בחומרים יקרים (ראה בהמשך - חומרים מהם עשויים צעצועי מין) שפונים לשוק האופנה היוקרתי יותר.