stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ורד צהוב
תקציר העלילה

עלילת הספר מתרחשת בשבוע אחד בינואר 1943, ומשלבת שני סיפורים המתרחשים בו זמנית בשני מקומות שונים:
גטו טרזיינשטט – סגן מפקד הגטו, קצין האס אס קארל נימאייר, מקבל ממפקדו משימה חשובה – לארח בגטו משלחת של הצלב האדום, הבאה לבצע ביקורת על המתרחש במקום. על מנת להצליח במשימה זו, נימאייר מתחיל מיד בפעילות לייפוי הגטו, תוך הפרדתה והפעלתה של קבוצת יהודים קטנה שהגיעה לגטו רק ימים אחדים קודם לכן ואשר טרם נחשפה למוראות המקום. בקבוצה זו נכלל אוסקר, ילד בן תשע, שחלומו הוא להיות סופר. אוסקר משוטט ברחובות, בכיכר, באולמות השינה של המחנה, וכך נחשף לסדרה מרתקת של אירועים מוזרים המגרים את סקרנותו – מחזרות קרקס ועד הופעות תזמורת. הוא מחליט לחקור את פשר האירועים ולנסות לפענח את הקשר ביניהם.
הסתגרותה של אותה חבורת יהודים קטנה, ופעילותה החשאית כמצוות נימאייר, מטרידות מאוד את יתרת אסירי המחנה, עשרות אלפים במספר, אשר אינם שותפים להכנות לביקורת. ככל שהזמן חולף, הולכות וגוברות השמועות על כך שאותה קבוצה מסתגרת זוכה לתנאי מחיה משופרים. הדבר מעורר זעם בקרב האסירים, כמו גם ניסיונות לפרש ולהסביר את המתרחש בצד הסגור של המחנה.
סטלינגרד – ימים אחדים לפני תבוסתו הסופית של הוורמאכט, בבונקר חבוי תחת הקרקע, מחליט מפקד דיוויזיית הרגלים ה-16 של הוורמאכט, לוטננט גנרל פון שטאדן, כי הוא דווקא ניצח במערכה, ומורה לאנשיו להתחיל בהכנות לביצוע מצעד ניצחון. בין יתרת חייליו נמנה מזכירו, הנס נימאייר, בנו של סגן מפקד גטו טרזינשטט. הנס נרתם מיד למאמצים, ובכלל זאת מתנדב לצאת ולהביא אספקה מאחד הבונקרים הסמוכים. ביציאתו החוצה, אל הרחוב, ובביקורו בבונקר הסמוך, מגלה הנס את האמת - הניצחון לא היה ולא נברא. הוא מסיק כי מפקדו הוטעה, וחש לבשר לו את האמת הכואבת על המתרחש מחוץ לבונקר.
מציאות ואשליה

הרעיון המרכזי בספר הוא האשליה, כאמצעי להתמודדות עם המציאות וכמפתח להישרדות. גיבורי הספר מחפשים משמעות למתרחש סביבם. הם מנסים לפרש את אירועי המציאות, בין אם המציאות היא אמיתית או מדומה, ובעיקר עסוקים בהונאה: הם מרמים זה את זה במודע או שלא במודע, ולא פעם מרמים גם את עצמם. דוגמאות:
נימאייר, סגן מפקד הגטו: מופקד על מעשה ההונאה הכרוך בביקור הצלב האדום. הוא מסתיר מפני היהודים במחנה העסוקים בהכנות לאירוע את סיבת ההכנות.
אוסקר: מנסה לפענח את האירועים המתרחשים סביבו. הוא מעניק להם הסבר ופרשנות משלו; לקראת סוף הסיפור, כשהוא מגלה מה "באמת" מסתתר מאחורי האירועים, הוא מנסה להסתיר זאת מפני נימאייר.
הנאצים: פעולות רבות של הנאצים, במציאות ובספר, נועדו כדי להסוות את כוונותיהם האמיתיות: הטרנספורטים נוסעים ל"מזרח"; ליהודים קשישים ניתנת הזכות לרכוש דירה במקום שנקרא "טרזינבאד"; ליהודים שיצאו בטרנספורט לבירקנאו, ניתנת האפשרות לשלוח לקרוביהם בגטו גלויות דואר מלאות אופטימיות.
אסירי המחנה: יוצרים עיוות מכוון בכמות היוצאים בטרנספורטים כדי להשאיר כמה שיותר יהודים במחנה; במקביל לתוכנית התרבות המותרת, מקיימים תוכנית תרבות חשאית המוסתרת מעיניו של נימאייר; עורכי העיתונים בגטו מנסים להסביר את האירועים המתרחשים בגטו באמצעות כתיבת מאמרים; בדחני הגטו גם הם מפרשים את האירועים כראות עיניהם, ובראשם החבר י', כוכב העיתון ההומוריסטי "שבע פרות".
פון שטאדן, מפקד הדיוויזיה: מכריז על ניצחון שלא היה ולא נברא; יוזם ומפקד על מבצע אספקה מוטס דמיוני שקיים רק ברשתות הקשר.
הנס נימאייר: במכתביו מן החזית, ולאור העובדה שאינו מצליח להילחם באמת, הנס מפריז בתיאורי קרב ומייחס לעצמו קרבות ואירועים שלא היו ולא נבראו.
רקע היסטורי

עלילת הספר "ורד צהוב" מתרחשת על רקע מלחמת העולם השנייה ודנה בביקורו של הצלב האדום בגטו טרזין וכיבושה של העיר סטלינגרד בידי הגרמנים. עלילת הספר מחולקת למספר עלילות משנה: עלילתו של אוסקר ועלילותיו של פון שטאדן.
רקע היסטורי > סיפורו של אוסקר

סיפורו של אוסקר, הילד היהודי בן התשע ואמו אשר גורשו מביתם בדרזדן מוביל אותם לגטו טרזין. אוסקר שזה עתה הגיע לגטו מופרד מאמו ומבחין במאורעות יוצאי דופן בגטו שאינם תואמים את התנאים הקשים שהיו בגטאות אחרים. כל אלו מהווים אירועים מכוננים לביקור משלחת הצלב האדום בגטו טרזין. כחלק מהתעמולה הנאצית נקבע ביקור של הצלב האדום בגטו. כפי שמתואר בספר, לקראת הביקור הגרמנים שיפצו בתים, שינו את שמות הרחובות לשמות פיוטיים, הקימו מבנים כגון: בנק בכיכר הגטו, מרכולים ובתי קפה. במועד קרוב יותר למועד הביקור קורצפו מדרכות הגטו ואפילו הוקם גן שעשועים לילדים (ליום אחד) כדי להסוות אפילו יותר את סבלם של היהודים בגטו.
בעקבות הביקור המוצלח החליטו הנאצים להפיק סרט תעמולה, שהופקד בידיו של קורט גרון, שחקן ובמאי יהודי גרמני בעל שם ואחד מאסירי הגטו באותה עת. הסרט מהווה ביטוי לעיוות קבוע של המציאות בידי הנאצים, באמצעות מנגנוני תעמולה משוכללים, שהופעלו ברמה העולמית והלאומית גם יחד. בראש הרשימה מופיעים מעשי הונאה רבים מספור שאירעו במהלך התקופה, ובפרט הסתרת השמדת היהודים.
הצילומים נערכו באותה השנה בידי צוות יהודי מהגטו. לאחר סיום ההפקה, רוב אנשי הצוות נשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
רקע היסטורי > סיפורו של פון שטאדן והאנס

סיפורו של פון שטאדן, מפקד הדיוויזיה ומזכירו האנס נימאייר, נערך במקום אחר במקביל למתרחש בגטו. סיפורם לוקח חלק בקרבות הרחוב בעיר סטלינגרד עד תבוסתו של הוורמאכט בפברואר 1943. מערכה זו כונתה "קרב סטלינגרד" והסתיימה בתבוסת הגרמנים.
הערות שוליים

↑  ברק חמדני, ורד צהוב, כנרת זמורה ביתן, 2012
↑  דרזדן, באתר בית התפוצות
↑  רות בונדי, אדלשטיין נגד הזמן
↑  גטו טרזיינשטאט 1941 – 1945, באתר בית טרזין-  להנצחת חללי גטו טרזין
↑  טרזינשטט, באתר מט"ח
↑  רות בונדי, גטו טרזין, באתר יד ושם
↑  מה היה קרב סטלינגרד שעצר את היטלר?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
↑  ביוור, מבצע ברברוסה
יוסף באסלאם

חלק מפרק יוסף -תרגום משמעויות הקוראן הוצאת דאר אסלאם
סיפור יוסף נזכר בקוראן, ואף יש סורה בקוראן שנקראת על שמו. האסלאם מכיר בנביאים שנזכרו בתנ"ך ומעניק את התואר נביא לדמויות מקראיות נוספות. יוסף הוא התשיעי (בסדר כרונולוגי) בין 25 הנביאים המוכרים באסלאם.
סורת יוסף > יוסף עם משפחתו (פס' ד'-י"ח)

בסורת יוסף, מובא סיפור חלומות יוסף. יוסף רואה בחזון אחד-עשר כוכבים ואת השמש והירח משתחווים לו, והוא מספר זאת ליעקב שמזהיר אותו לא לספר לאחיו, פן יפגעו בו. יעקב אומר ליוסף שאללה בחר בו להיות נביא.
לאחר מכן, מסופר שאחיו של יוסף מלינים אחד לשני על כך שיעקב אוהב אותו ואת אחיו יותר מהם, ורוצים להורגו או להביאו לארץ רחוקה. אחד מהם קורא שלא להרוג את יוסף, אלא להשליכו לבור כדי שעוברי דרך יוציאוהו משם. אחי יוסף מבקשים מיעקב לתת ליוסף ללכת עמם ומבטיחים לערוב לשלומו. יעקב מביע חששו שמא יטרוף את יוסף זאב כאשר הם לא ישמרו עליו, והאחים מבטיחים להציל את יוסף אם יגיע זאב. האחים לוקחים את יוסף וזורקים אותו לבור, והוא מתנבא כי הוא יזכיר את מעשיהם בזמן שהם לא ישערו זאת. האחים אומרים ליעקב שיוסף שמר על כליהם ונאכל בידי זאב, ומביאים את כתנתו המגואלת ב"דם כזב" כהוכחה. יעקב מביע ספק בנוגע לנכונות הדברים.
סורת יוסף > יוסף במצרים > בבית האדון המצרי (פס' י"ט-ל"ה)

לאחר זמן לא ידוע, מוצאת שיירת סוחרים את יוסף בבור. הם מכרו אותו למצרי, האומר לאשתו, גבירתו של יוסף, שאולי הוא יועיל להם, ועל כן כדאי להם להשקיע בו. הגבירה חושקת ביוסף, אך הוא מסרב לחטוא עמה. כאשר שניהם רצים את הדלת, היא קורעת מאחוריו את כתנתו. היא פוגשת בבעלה ומבקשת שיוסף יושם במאסר. איש משפחה אחר אומר שאם כתנתו קרועה מקדימה, יוסף הוא שחשק בגבירה, ואם מאחור, המשמעות היא שהגבירה חשקה ביוסף. האדון המצרי גוער באשתו ומרגיע את יוסף. נשות העיר לועגות לגבירה על שחשקה ביוסף, והגבירה מזמינה אותן לאכול עמה. היא נותנת לכל אחת סכין, ומזמינה את יוסף להראות לנשות העיר את יופיו. נשות העיר מהוממות מיופיו, וחותכות את ידיהן במקום את לחמן (מאחר שהסתכלו על יוסף). הגבירה אומרת שאם לא יעשה את שהיא מבקשת ממנו, היא תשים אותו במאסר. יוסף פונה לאללה ואומר שעדיף לו מאסר מפיתויי הגבירה, וכן שאם אללה לא יצילהו, הוא ישמע בקול גבירתו. אדונו המצרי ועבדיו שמים אותו במאסר, מחשש שאכן הוא ייכנע לפיתויי הגבירה.
סורת יוסף > יוסף במצרים > במאסר (פס' ל"ו-נ"ג)

יוסף נכלא עם שניים מעבדי מלך מצרים, והם מספרים לו את חלומותיהם. אחד מספר שהוא שוחט ענבים בחלומו, והשני מספר שבחלומו ציפור אוכלת מלחם שעל ראשו. הם מבקשים מיוסף לפתור את החלום. יוסף פותח את דבריו בהתנגדות לפוליתאיזם ובשבח האמונה באל אחד, ולאחר מכן מפרש: האחד ישקה את המלך יין, והשני ייתלה על עץ וציפורים יאכלו את בשרו מראשו. יוסף מבקש מזה שיחיה, שיזכירו לפני אדונו לאחר שחרורו מהמאסר, אולם הוא שוכח מיוסף ויוסף יושב במאסר עוד שנים ארוכות.
לאחר שנים, המלך חולם על שבע פרות שמנות שנבלעות על-ידי שבע פרות דקות, וכן שבע שיבולים לחות ושבע שיבולים דקות, ומבקש מנגידי עמו לפתור את החלום, אך לשווא. האיש שיוסף פרש את חלומו במאסר נזכר ביוסף, והוא הולך לספר לו את החלום ולבקש פתרון. יוסף מפרש ששבע שנים המצרים יצטרכו לחסוך, ולאחר מכן תבואנה שבע שנות בצורת, בהן יאכלו את חסכונותיהם, ולאחר מכן תבוא שנה פורייה. המלך מבקש לראות את יוסף, ויוסף מבקש שתיוודע חפותו (בעניין פיתויי הגבירה) ברבים לפני שישוחרר. הכל מודים בצדקתו, ואף הגבירה מודה באשמתה.
סורת יוסף > יוסף במצרים > יוסף משנה למלך ולא ידוע לאחיו (פס' נ"ד-פ"ו)

המלך שם את יוסף להיות איש שלומו. לאחר מכן, אחי יוסף באו למצרים; יוסף זיהה אותם, אך הם לא זיהו אותו. יוסף נותן להם את מחסורם, ומבקש לראות את אחיהם הקטן. האחים אומרים שילכו לבקש זאת מאביהם, ויוסף אומר לעבדיו לשים את סחרם בשקיהם בלי שידעו, כדי שיגלו זאת רק לאחר שיגיעו לבתיהם ויחזרו למצרים. האחים מגיעים ומספרים לאביהם שנמנע מהם האוכל, ולכן מבקשים לקחת את אחיהם הקטן, ומבטיחים שישמרו עליו. יעקב שוב מביע חששו על גורל בנו, אך מתרצה באמרו כי אללה ישמור עליו. יעקב משביע את האחים שישמרו על האח הקטן, ומוסיף שעליהם להיכנס משערים שונים של העיר - אך זה לא יועיל להם אם אללה לא יהיה איתם. האחים שומעים לאביהם, אך אללה אכן לא איתם.
כשבאו ליוסף, הוא אמר לבנימין "אני אחיך", ואומר לו שלא להתעצב על מעשי אחיהם, אך שאר האחים עוד לא גילו את זהותו. אחרי שהאחים סיימו לאכול, הוא שם גביע בתיקו של בנימין, ואחרי ששבו האחים לדרכם יצא אחריהם כרוז שקרא כי גנבים הם. האחים שאלו אותו מה אבד, והוא אמר שגביע המלך אבד, ומוצאו יקבל דגן כמשקל גמל. האחים נשבעים שלא גנבו, ומבטיחים שהגנב יהיה עבד. הכרוז מגלה את הגביע בתיק בנימין. האחים רועשים "הן גנב, גם אחיו גנב!", כלומר הם האשימו גם את יוסף בגניבה כלשהי. יוסף שתק, אך כעס עליהם בלבו. על אף השתלחותם בבנימין, האחים מבקשים מיוסף לקחת את אחד האחים האחרים כעבד, אך יוסף מסרב. האח הגדול אמר שמאחר שנשבעו לשמור על בנימין, הוא לא יחזור עד שיעקב יאשר להם לבוא בלי בנימין או שאללה יצילו. הוא אומר לשאר האחים לחזור לאביהם ולספר לו שבנימין גנב. אביהם בכל זאת לא האמין להם, אך מביע את תקוותו שאללה ישיב לו את כל בניו. הוא מתאבל על יוסף ועיניו חושכות מכעס ועצב. הבנים מבקשים ממנו למתן את יגונו על יוסף. יעקב עונה כי הוא יודע מאללה מה שהאחים אינם יודעים. הוא אומר לבניו שישובו וישאלו מה היה ליוסף ואחיו.
סורת יוסף > יוסף במצרים > יוסף מתגלה לאחיו (פס' פ"ז-ק"א)

האחים יורדים שוב מצרימה ומבקשים מיוסף מעט אוכל היות שהם עניים. יוסף שואל אותם אם הם יודעים מה הם עשו ליוסף ולאחיו, והם שואלים אותו אם הוא יוסף. יוסף עונה "אני יוסף וזה אחי!". האחים מבינים ומודים בחטאם, ויוסף מרגיעם כי אללה יכפר בעדו היום. הוא אומר להם לקחת כתנת ולתת אותה לאביו כדי שתאורנה עיניו, ולאחר מכן לשוב אליו עם משפחתם. כשקרבה האורחה ליעקב, הוא אומר כי הוא מריח את יוסף. כאשר מראים ליעקב את כתנת יוסף, אורו עיניו, והוא שואל "הלא אמרתי לכם כי אני יודע מאת אללה את אשר אינכם יודעים?". האחים מתנצלים, ויעקב אומר שאללה סולח להם.
כאשר באה המשפחה מצרימה, יוסף יוצא לקראתם בשמחה וקורא להם לשבת בשלווה במצרים. לאחר שהשתחוו לו הוריו, הוא הושיב אותם על כיסא רם והסביר כי זה הוא פתרון חלומו: אללה חנן אותו מהמאסר והשלים בין האחים שרבו עם יוסף בגלל מעשי השטן. יוסף מברך את אללה ומבקש שיושיבו בין חסידיו, וכאן הקוראן מסיים לספר על יוסף ועובר לדברי סיכום של ג'יבריל למוחמד.
אזכורים נוספים בקוראן

בסורת הבהמה, יוסף מוזכר בין דמויות מקראיות רבות שניתן להן שכר מאללה על מעשיהן הטובים. בסורת ע'אפר מצוין כי יוסף הביא אותות מובנים (כדי שיאמינו רק באללה), אך הטילו בדבריו ספק, ולאחר מותו אמרו כי אללה לא ישלח אחריו שליח.
יוסף במסורת המוסלמית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כאשר הנביא מוחמד נשאל אודות יוסף, הוא אמר "הוא הנדיב, בנו של הנדיב, בנו של הנדיב", כלומר בנו של יעקב, שהוא בנו של יצחק, שהוא בנו של אברהם.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  שלמה אלון, יוסף בתנ"ך ובקוראן: גלגולו של סיפור, באתר ספריית מט"ח
↑  הכוונה לאחיו מאמו, לבנימין.
↑  بِضَاعَتَهُمْ.
↑  כי יוסף עוד חי; לדעת מחמד ידע יעקב מפי השכינה כי יוסף עודנו חי, אך לא ידע היכן.
↑  הכוונה לבנימין, שנשאר איתו כעבד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1253006113  VIAF: 2876164721392002340009   WorldCat (עם VIAF): 2876164721392002340009
יואב ויזל

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1931 אחוזת בית, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  24 בפברואר 2010 (בגיל 78) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  גדעון אורשן 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
יואב ויזל (27 ביוני 1931 - 24 בפברואר 2010) היה בוטנאי ישראלי, פרופסור וחוקר האקולוגיה והפיזיולוגיה של צמחים. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטה העברית בירושלים ואת פעילותו כחוקר עצמאי באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

יואב ויזל נולד בתל אביב בקיץ 1931 ללאה ולשמריהו ויזל. את לימודיו החל בבית הספר העממי ברמת גן ולאחר מכן המשיך בגימנסיה "הרצליה" בתל אביב. ב-1946 המשפחה עלתה לירושלים ושם למד ב"גימנסיה העברית" ברחביה. עם פרוץ מלחמת השחרור התגייס, כחבר ב"ההגנה", ושובץ במחלקה הקרבית של הגדנ"ע (לימים מחלקת "עמירם"). במאי 1948, כאשר חדר הלגיון הערבי לירושלים השתתפה מחלקת גדנעים זו בקרבות בקו שבין בית ישראל לשער שכם. לאחר מכן הועברה המחלקה להחזקת קו החזית מול החומה שבין רח' יפו למנזר "נוטר דם". שניים מחבריו הקרובים נפלו בקרבות אלה. בקיץ 1949,עם הפסקת האש, עבר למחנה 80, שם הוקם הנח"ל ובו היוותה הכשרת הצופים, בה היה חבר, את המחלקה הראשונה של הנח"ל. בשניים בנובמבר 1949, עלתה הכשרת הצופים ז' לתל אל קאסר, שבשולי עמק הירדן, והקימה את היישוב תל קציר.
בסוף 1950, עזב יואב את הקיבוץ כדי ללמוד בירושלים. בתחילה למד ב"בית המדרש למורים העברי" שבבית הכרם. בסוף שנת 1951 החל יואב בלימודי הביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת זאת הוא התמקד, בהנחיית פרופ' מיכאל זהרי, בחקר האקופיזיולוגיה של צמחים ובחקר צומח ארץ ישראל. עבודת המוסמך שלו בתחום ביולוגיה ומדעי הקרקע (1956) עסקה בחקר עצי האשל בנגב המערבי, נושא שחזר אליו שנים רבות מאוחר יותר. עבודת הדוקטורט (1960), בהדרכת הפרופ' מיכאל זהרי וגדעון אורשן, עסקה בנושא אקוטיפים בצומח בארץ ישראל. לאחר מכן נסע להשתלמויות בתר-דוקטורט באוניברסיטת חרונינגן (אנ'), אוניברסיטת מיזורי, אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס ואוניברסיטת לונד. בשנת 1962 הצטרף ויזל לסגל של המחלקה לבוטניקה באוניברסיטת תל אביב שהייתה אז בראשית דרכה ובה פעל עד יום מותו.
במסגרת פעילותו האקדמית, הוא פרסם אחד-עשר ספרים וספרונים בעברית, שבעה ספרים באנגלית, כ-70 מאמרים בעברית וכ-270 מאמרים בספרות המקצועית באנגלית.
ביוגרפיה > חקר האקולוגיה

ויזל ייסד באוניברסיטת תל אביב את "המדור לאקולוגיה" שבו עסק עם תלמידיו בחקר האקולוגיה פיזיולוגיה סביבתית של צמחי ארץ-ישראל. נושא מרכזי שעסק בו היה עמידות צמחים למליחות והאקולוגיה של צמחי מלחה. בשנת 1972 התפרסם ספרו על הביולוגיה של צמחי המלחה (Biology of Halophytes) בהוצאת Academic Press(אנ') בניו-יורק. זה היה ספר ראשון בספרות המדעית שהקיף את הנושא והיקנה לו מעמד של מומחה עולמי בתחום זה. במקביל להמשך פרסומים של מדעים בספרות המקצועית העולמית הוא ראה חשיבות מיוחדת בפרסומים בעברית לקהל התלמידים וחובבי הצמחים. בשנת 1975 התפרסם ספרו "אקולוגיה עקרונות ותהליכים" שהיה הספר הראשון שהציג לקורא הישראלי את מדע האקולוגיה המודרני, שהיה בתחילתה של המהפכה שהביאה את הנושא למרכז השיח העולמי. ספר זה שימש שנים רבות כספר לימוד יסודי בבתי-ספר ובאוניברסיטאות בארץ. כמו כן הוא הוציא שורה של ספרים על קבוצות צמחים מיוחדות, "עצי בר בישראל", "צמחי חוף-הים בישראל", "צמחי מים בישראל", "צמחי מלחה בישראל" ו"צמחי רעל בישראל" במטרה לקדם את הכרת הצומח בקרב הקהל ההרחב. הוא ערך את כרך מס' 8 "צומח ארץ ישראל" באנציקלופדיה של החי והצומח של ארץ-ישראל, בהוצאת משרד הביטחון.
תחום מיוחד שעסק בו ויזל היה חקר אקלים העבר של המזרח התיכון בהסתמך על ניתוח רוחב הטבעות של עצים עתיקים. תחום מדעי זה הנקרא דנדרוכונולוגיה (Dendrochronology)(אנ') מורכב משתי מילים ביוונית dendro שפירושה עץ, chrono שפרושה זמן, עוסק בתולדות העצים. הנתונים הנאספים במחקרים מסוג זה מסתמכים על השינויים ברוחב הטבעות השנתיות שבגזעי עצים, המשקפים הבדלים בתנאי הגידול שלהם במשך שנות חייהם. ניתן לייחס כל טבעת לשנה מסוימת בעבר על ידי ספירת הטבעות שנמדדו בעץ חי ממועד לקיחת הדגימה לאחרו. ניתוח השינויים ברוחב הטבעות של עצים מאריכי שנים מאפשר לשחזר שינויים שחלו בתנאי הסביבה בתקופות העבר. במסגרת זאת נותחו טבעות של עצי ערער אדום (Juniperus phoenica) בני 800 שני שגדלו בהרי היעלק והמע'רה שבצפון חצי-האי סיני ועצים עתיקים מרחבי המזרח התיכון. לאיסוף החומר מעצים אלה ערך ויזל עם תלמידיו מסעות מחקר לאיראן, קפריסין טורקיה והאי רודוס.
ביוגרפיה > חקר השורשים

במהלך שנות פעילותו באוניברסיטה שיתף פעולה עם חוקרים רבים בישראל ומחוצה לה, והיה פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית ובאירופה. במחקריו בתחומי האקולוגיה הסביבתית ושאלות הקשורות לעמידות צמחים למליחות הוא התמקד בחקר הפיזיולוגיה של שורשים של צמחים. ההתעמקות בנושא זה הביאה אותו להקים בגן הבוטני של אוניברסיטת תל אביב את "המעבדה לחקר השורשים ע"ש שרה רסין" שהיא מתקן הגידול האירופוני הגדול בעולם. במתקן זה הצמחים גדלים כאשר שורשיהם תלויים באוויר ונתונים כל הזמן להתזה של תמיסת מזון המספקת להם את כל חומרי ההזנה הדרושים. הוא היה מעורב בכל פרטי הקמת מעבדה מיוחדת זאת כולל תכנון המבנה ומערכות ההשקיה המיוחדות. מעבדה זאת משכה ומושכת תשומת לב רבה של קהל המבקרים בגן הבוטני של ושל מדענים בתחום חקר השורשים מכל העולם. גם בתחום זה היה לו מעמד של מומחה עולמי בעקבות פרסום, בהוצאת ספרים בניו-יורק, של סדרת הספרים "השורשים - החצי הנסתר של הצמחים" (Plant Roots: The Hidden Half), שהוא היה העורך הראשי שלהם, שיצא במהדורה ראשונה בשנת 1991, במהדורה שנייה בשנת 1996, במהדורה שלישית בשנת 2002. הוא התחיל גם בעריכת המהדורה הרביעית שהתפרסמה לאחר מותו בשנת 2013.
ביוגרפיה > חקר הצמחים האלרגנים

שנים רבות מחייו סבל ויזל ממחלת האסתמה, דבר שהביא אותו להתעמק במחקר של תופעות האלרגיה הקשורות לאבקת צמחים, התופעה המוכרת כ"קדחת השחת". הנפגעים מתופעה זאת הם אנשים שיש להם הנטייה הגנטית לרגישות מיוחדת לאבקה שמפזרים מינים שונים של צמחים. הפגיעה מתבטאת בתגובה אלרגית במערכת הנשימה בדרגות חומרה שונות. הוא הנחה מספר עבודות מאסטר ודוקטורט בתחום זה, שזיהו צמחים גורמי אלרגיה מצומח הארץ, שלא היו מוכרים למדע עד אז. הוא ייסד את "המעבדה ע"ש תד אריסון לחקר אלרגנים באוויר" שבה הופעל מכשור מיוחד לבדיקה של גרגרי אבקת צמחים הנישאים באוויר. מעבדה זאת פרסמה במשך למעלה מעשרים שנה תחזיות חודשיות של פריחת צמחים גורמי אלרגיה בארץ והעבירה את המידע לציבור הרופאים, העוסקים בתחום זה ולחולים שאובחנו כסובלים מהתופעה. לאחר מותו הופסק שירות זה לציבור בישראל.
ביוגרפיה > חקר האשלים כמקור לתחליפי דלק

בשנת 2000 חזר ויזל למחקר בעצי האשל שהכיר מקרוב עוד מתקופתו כסטודנט לתואר השני. במסגרת מיזם שנתמך על ידי המשרד לנושאי הסביבה של ממשלת איטליה ובי"ס פורטר לחקר הסביבה באוניברסיטת תל אביב, הקים ויזל מערך מחקר בין-מוסדי עם שותפים מאוניברסיטת תל אביב, מהאוניברסיטה העברית, מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב וממרכז וולקני למחקר חקלאי, שעסק בבדיקת האפשרות לגדל עצי אשל שיוכלו לשמש כמקור לייצור תחליפי דלק, באזור מדברי באזור הערבה תוך ניצול מים מליחים שאינם ראויים לשימוש חקלאי. הרעיון בבסיס המחקר היה לפתח מקור לייצור תחליפי דלק שלא יהיה כרוך בניצול שטחים חקלאיים או קרקע ומים הראויים לחקלאות. באותה תקופה זה היה רעיון חדשני, שהתקבל בעולם רק מספר שנים מאוחר יותר. במסגרת זאת נאספו מרחבי הארץ קווים שונים של אשלים ונבדקה צמיחתם בשטחי חולות של קיבוץ יוטבתה בערבה, תוך ניצול מקור מים מליחים מהתמלחת של מתפיל מים באותו אזור. בניסוי נמצאו מספר קווים של אשל שהגיעו באותם תנאים קיצוניים ליבולים הדומים לאלה של עצים המשמשים למטרות דומות באירופה וארצות הברית.
ויזל היה נשוי לשושנה ואב לבן ובת.
מפרסומיו > ספרים בעברית

ויזל י ואלון ע. "עצי בר בישראל" .1970. הוצאת רשות שמורות הטבע.
ויזל י וכהן י. (עורכים) 1971. "תמורות אקלימיות והיסטוריה של הצומח בארץ ישראל". הוצאת המחלקה לבוטניקה, אוניברסיטת תל אביב.
ויזל יואב. 1974. "אקולוגיה: עקרונות ותהליכים" הוצאת המדור לאקולוגיה וספריית הפועלים. תל אביב.
ויזל י, פולק ג וכהן י. 1975. "אקולוגיה של הצומח בארץ ישראל". הוצאת המדור לאקולוגיה ומפעל השכפול של אוניברסיטת תל אביב. תל אביב.
ויזל י וליפשיץ נ. "צמחי מים בישראל". הוצאת רשות שמורות הטבע.
ויזל י, ליטב מ ואגמי מ. 1975. "צמחי חוף הים בישראל". הוצאת המדור לאקולוגיה בע"מ, פתח תקווה.
ויזל י, כהן ש ובנימיני נ. 1977. "צמחי רעל בישראל". הוצאת המדור לאקולוגיה בע"מ, פתח תקווה וספריית הפועלים.
ויזל י ופישלזון ל (עורכים).1977. "אקולוגיה: אדם וסביבתו". הוצאת המדור לאקולוגיה בע"מ פתח תקווה.
ויזל י ואגמי מ. 1979. "צמחי מלחה בישראל". הוצאת המדור לאקולוגיה בע"מ, פתח תקווה וספריית הפועלים.
ויזל י. (עורך). 1984. "הצומח של ארץ ישראל". כרך 8 של האנציקלופדיה "החי והצומח של ארץ ישראל (ע. אלון עורך הסדרה). הוצאת משרד הביטחון והחברה להגנת הטבע. תל אביב.
טמיר ר, ויזל י וקינן נורית. 1988. "אלרגיה: איך יוצאים מזה?". הוצאת החברה הישראלית לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית וחברת טבע. תל אביב.
מפרסומיו > ספרים באנגלית

Waisel Y. 1972. "Biology of Halophytes". Academic Press New York.
Waisel Y. and Agami M. 1979. "Halophytes of Israel". Division of Ecology, Petach Tiqwa.
Waisel Y. and Alon A. 1980. "Trees of the land of Israel". Sifriat Hapoalim, Tel Aviv.
Waisel, Y., Eshel, A. and Kafkafi, U. 1991. "Plant Roots: The Hidden Half". Marcel Dekker, New York, 948 pp. ISBN 0-8247-8393-X.
Waisel, Y., Eshel, A. and Kafkafi, U. 1996. "Plant Roots: The Hidden Half". Second edition, Revised and expanded. Marcel Dekker, New York, 1002 pp. ISBN 0-8247-9685-3.
Altman, W. and Waisel, Y. 1997. "Biology of Root Production and Development". Plenum Press, New York. ISBN 0-306-45706-7.
Waisel, Y., Eshel, A. and Kafkafi, U. 2002. "Plant Roots :The Hidden Half". Third edition, Revised and expanded. Marcel Dekker, New York, 1120 pp. ISBN 0- 8247-0631-5.
הערות שוליים

↑  חמדה אלון, תנועת הצופים מראשיתה ועד 1960, באתר הספריה הוירטואלית של מט"ח, ‏12 בנובמבר 2019
↑  קיבוץ תל קציר, באתר הרשות לפיתוח הגליל, ‏12 בנובמבר 2019
↑  יואב ויזל, הדיפרנציאציה המורפו-אקולוגית של ויקארידים תת מיניים בצמחיית ישראל, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים, 1960. (בעברית)(הקישור אינו פעיל)
↑  Eshel, A, [http://www.plantroot.org/PDFarchive/2010/4_17.pdf#page=17 Prof. Yoav Waisel passed away on February 24 2010,
79 years old], Plant Roots 4, 2010, עמ' 17
↑  יואב ויזל, עורך, הצומח של ארץ ישראל, כרך 8 של האנציקלופדיה לחי ולצומח של ארץ ישראל, באתר כותר, ‏12 בנובמבר 2019
↑  תמרי, איילה, תנודות באקלים באגן המזרחי של הים התיכון : על-פי מחקרים דנדרוכרונולוגים, תל-אביב: אוניברסיטת תל-אביב, 1976
↑  מעבדת השרשים, באתר הגן הבוטני של אוניברסיטת תל-אביב, ‏12 בנובמבר 2019 (ארכיון)
↑  קינן, נורית, השואת האלרגניות של גרגרי אבקה מאוכלוסיות שונות וממינים קרובים של צמחים, תל-אביב: אוניברסיטת תל-אביב, 1992
↑  Eshel, A. et al., ) Biomass production by desert halophytes will not compete with conventional agriculture. (עמ' 362-367), WSEAS Int.Conf. on ENERGY & ENVIRONMENT (EE'10) Cambridge, UK, February 23-25, 2010, ‏12 בנובמבר 2019
↑  ספרים שחיבר ויזל יואב, באתר הקטלוג המאוחד של ספריות ישראל, ‏12 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269615005171  BnF: cb130862216 (data)  GND: 1066787107  ISNI: 0000 0001 1763 6193  LCCN: n88639202  NTA: 070652279  SUDOC: 074279335  VIAF: 53268758   WorldCat (עם VIAF): 53268758
נמנמן סלעים מצוי

| נמנמן סלעים מצוי |
| --- | --- |
 נמנמן סלעים מצוי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי סנאי
משפחה:: נמנמניים
סוג:: נמנמן סלעים
מין:: נמנמן סלעים מצוי
שם מדעי
 Eliomys melanurus ‏וגנר, 1839
תחום תפוצה


נמנמן סלעים מצוי או נַמְנְמַן סְלָעִים (שם מדעי: Eliomys melanurus; באנגלית: Asian garden dormouse) הוא מין של מכרסם ממשפחת הנמנמניים. הנמנמן הוא מין יחידאי ואוכל כל.
תיאור

אורך גופו כ-12 סנטימטרים, אורך זנבו כ-11 סנטימטרים ומשקלו  נע בין 30–70 גרם. הוא בעל אף מחודד, עיניים גדולות שמסביבן פרווה שחורה, ואפרכסות אוזניים גדולות. יש לו ארבע אצבעות ביד וחמש ברגל, בעלות טפרים חדים. צבעו הכללי הוא בגוון אפור-כסוף, גחונו בהיר מגבו, זנבו ארוך ומסתיים בצבע שחור.
אזורי מחיה

הוא חי בעיקר באלג'יריה, מצרים, עיראק, ישראל, ירדן, לבנון, לוב, מרוקו, סעודיה, סוריה, תוניסיה וטורקיה. בתי הגידול הטבעיים שלו הם יערות ממוזגים, אזורים סובטרופיים או טרופיים יבשים, צמחייה ים-תיכונית מסוגים שונים, שטחים סלעיים וגנים. הוא נמצא בהרי האטלס באזורים שנמוכים מ-3800 מטר מעל גובה פני הים.
הנמנמן פעיל בעיקר בלילה, וביום הוא ישן במחילות בקרקע, או בקן שבנה בעץ נבוב.
לקריאה נוספת

לקסיקון מפה - היונקים, אבי ארבל (מפה), 2008.