זירת חצי האי האפניני במלחמה הפונית השנייה
מהלך המלחמה > פלישת חניבעל לאיטליה

המצור על סגונטום נמשך זמן רב בהרבה מכפי שחניבעל תכנן (בין שמונה לתשעה חודשים), מה שאפשר לרומאים להתארגן היטב. שני לגיונות רומיים, מתוגברים בחילות עזר מקרב בעלות הברית של רומא באיטליה, נשלחו תחת פיקוד פובליוס קורנליוס סקיפיו (אביו של סקיפיו אפריקנוס) אל מאסיליה (בעיר מרסיי המודרנית), משם היו אמורים לתגבר את הכוחות הרומיים בצפון חצי האי האיברי ולתקוף את צבאו של חניבעל. שני לגיונות מתוגברים נוספים תחת פיקודו של טיבריוס סמפרוניוס לונגוס נשלחו אל ליליבאיום ( במרסלה המודרנית) שבסיציליה, כדי לתקוף משם את החוף הצפון אפריקני ואת קרתגו עצמה. אולם חניבעל בחר לפעול בדרך בלתי צפויה. הוא לא המתין להגעת צבאו של סקיפיו להיספניה, אלא הקדים אותו ויצא במסע מזורז עם צבאו לפלוש לחצי האי האפניני בדרך היבשה, ולהעביר את המלחמה לשטח האויב.
לפי המקורות הרומיים, כלל צבאו של חניבעל בערך 120,000 חיילים רגליים, 16,000 פרשים וכמה עשרות פילים. הוא שלח כ-20 אלף חיילים רגליים ו-2,000 פרשים לצפון אפריקה כדי להגן על קרתגו מתקיפה רומית, וכוח בסדר גודל דומה נשאר בהיספניה תחת פיקודו של אחיו עזרובעל. כמו כן הותיר חניבעל בהיספניה צי קטן ובערך 20 פילים. שאר הצבא נועד לצאת למסע המלחמה לאיטליה. העיר סגונטום הופקדה בידי מושל קרתגי בשם בוסטאר, וחניבעל הפקיד בידיו בני ערובה שלקח מכל מנהיגי השבטים האיבריים. לחניבעל היה מודיעין מדויק באשר למקומות שבהם הוא עומד לעבור, מאחר שבתקופה שבין שתי המלחמות הפוניות שוטטו סוחרים קרתגים באופן חופשי בחצי האי האפניני, מה שאפשר לחניבעל לשתול מרגלים בקרב שבטי הגאלים בגאליה ובעמק הפו. במהלך חורף 218/219 לפנה"ס שחרר חניבעל את חייליו ההיספניים לבתיהם, ובאביב שנת 218 לפנה"ס גייס שוב את צבאו ויצא למסע לאיטליה. הוא השתלט על צפון היספניה (שעל פי אמנת האברו הייתה מחוץ לתחום השלטון הקרתגי), ועם 40,000 רגלים ו-12,000 פרשים בערך, חצה את הרי הפירנאים המפרידים בין היספניה לגאליה (היום צרפת).
סקיפיו קיבל ידיעות על כך שחניבעל חצה את הפירנאים, אולם סבר שחניבעל רוצה להילחם נגד צבאו בגאליה במקום בהיספניה. סקיפיו חנה סמוך לשפך נהר הרון. הוא סבר שהנוכחות של מספר רב של שבטים גאלים עוינים באזור, תעכב את הגעת צבאו של חניבעל לנהר, ולכן לא מיהר לקראתו. אולם חניבעל פעל במהירות מפתיעה. הוא שיחד שבטים אחדים וכפה ברית על אחרים, וצבאו הגיע תוך זמן קצר אל גדתו המערבית של הנהר. קואליציה של שבטים גאליים ניסתה לחסום את דרכו ולמנוע ממנו לחצות את הנהר, אולם הוא הביס אותם בקרב נהר הרון, וצבאו צלח את הנהר. לאחר מכן הגיעה אל המחנה הקרתגי קבוצת ראשי שבטים שהיו בקשר עם חניבעל עוד לפני שפתח במסע לאיטליה, ובראשם ראש שבט בשם מאגילוס. חניבעל הציג אותו בפני חייליו, ולאחר מכן נאם בפניהם, שיבח אותם על גבורתם וסיפר להם לראשונה על תוכניתו השאפתנית לפלוש לאיטליה. הוא שלח כוח של 500 פרשים נומידיים לאתר את מיקומו של הצבא הרומאי. הפרשים נתקלו בכוח סיור רומאי שנשלח למטרות דומות בידי סקיפיו, הובסו ונסוגו חזרה אל המחנה. הפרשים הרומאים שדלקו אחריהם השקיפו מרחוק על המחנה הקרתגי, ודיווחו על ממצאיהם לסקיפיו. סקיפיו הופתע, אולם ארגן במהירות את צבאו והחל לשוט עמו במעלה נהר הרון בתקווה לחסום את דרכו של חניבעל ולכפות עליו קרב. חניבעל, שלא היה מעוניין בעימות עם צבאו של סקיפיו, המשיך להתקדם במהירות לכיוון צפון-מערב וסקיפיו הבין שלא יוכל להדביק את צבאו. בשלב זה כבר לא היה ספק לסקיפיו באשר לכוונתו של חניבעל לפלוש לאיטליה, ולכן הוא שלח את אחיו גנאיוס עם מרבית הצבא שבפיקודו להמשיך במשימתו המתוכננת בהיספניה, בעוד הוא עצמו הפליג במהירות האפשרית לאטרוריה שם החל לגייס צבא חדש מתוקף תפקידו כקונסול כדי לעצור את צבאו של חניבעל לאחר שזה יחצה את הרי האלפים .
בספטמבר, החל צבאו של חניבעל לחצות את הרי האלפים, שהפרידו בין גאליה (צרפת של ימינו) לבין האזור שהרומאים כינו גאליה קיסאלפינה (איטליה מצפון לנהר הפו), עם 38,000 רגליים ו-8,000 פרשים. כצפוי, התברר שמדובר במשימה קשה ביותר. חייליו האפריקאים של חניבעל, שהיו רגילים לתנאי אקלים חמים, סבלו קשות מהקור והשלג. הפילים חלו כולם, והורגש מחסור כבד במזון. אולם מכשול גדול יותר היה ההתקפות של האלוברוגים, שבט גאלי עוין ששכן באזור דרכו עבר צבאו של חניבעל. הוא הצליח אך בקושי לגבור על התנגדותם ולהגיע אל פסגת ההרים. פוליביוס מציין שחניבעל הגיע אל פסגות ההרים בזמן ש"תקופת השקיעה עם בוקר של הפליאדות כבר הגיעה ושלג כיסה את פסגות ההר", מה שרומז על 7 או 9 בנובמבר. צבאו של חניבעל החל בירידה מההרים, שהייתה קשה לא פחות מההעפלה עליהם. הדרך הייתה צרה, מכוסה סלעים שלג וקרח, ובמקרה אחד חניבעל הורה לחייליו לפלס דרך תוך שימוש בנוזלים חמים שהותזו על המכשולים שחסמו את המעבר כדי לפורר את הסלעים. חציית האלפים ארכה שישה-עשר יום ובסופם הגיע צבאו המותש של חניבעל אל אדמת איטליה עם 20,000 רגלים, 6,000 פרשים, ומספר לא ברור של פילים.