stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולז' דה פראנס
חברי סגל קולז' דה פראנס בעבר

ז'אן איפוליט
אנדרה-מארי אמפר
רמון ארון
רולאן בארת
גיום בידה
פייר בולז
פייר בורדייה
פייר אדו
אמיל בנבניסט (Benveniste)
אנרי ברגסון
פרנאן ברודל
קלוד ברנאר (Bernard)
קלוד-עמנואל דה פסטורה
ז'ורז' דומזיל (George Dumézil)
ז'אן דוסה (Jean Dausset)
ז'אק אדמר
מוריס הלבווקס (Maurice Halbwachs)
פול ואלרי
פרדריק ז'וליו-קירי
פרנסואה ז'קוב
פייר ז'יל דה-ז'ן
קלוד כהן-טנוג'י
אנרי לבג
ז'אן-מארי להן (Jean-Marie Lehn)
ז'וזף ליוביל
קלוד לוי-שטראוס
אדואר לה רואה (Édouard Le Roy)
עמנואל לה רואה לדורי
פול לנז'בן (Paul Langevin)
אטיין-ז'ול מארה
ז'אק מונו
שלמה מונק
מרסל מוס
ז'ול מישלה
מוריס מרלו-פונטי
פול סבטייה
שארל-אוגוסטן סנט-בב
מישל פוקו
ז'ורז' קיווייה
אדגר קינה (Quinet)
תאודול ריבו
אנרי לה שטלייה
ז'אן-פרנסואה שמפוליון
קולחוז

עבודה בקולחוז
קוֹלְחוֹז (ברוסית: ‏колхо́з, коллекти́вное хозя́йствоקובץ:Ru-kolkhoz.ogg‏Ⓘ‏ – "קוֹלֶקְטִיבְנוֹיֵה חוֹזְיַאִסְטְבוֹ" – משק שיתופי) הוא כינוי למשק שיתופי בברית המועצות. כחלק מתוכנית החומש של סטלין כפו שלטונות ברית המועצות על האיכרים, בתקופה המכונה "קולקטיביזציה", להתאחד בחוות חקלאיות שיתופיות, בהם הרווחים מתחלקים בין חברי הקולחוז. בניגוד לסובחוז, שהיה משק חקלאי בבעלות המדינה, חברי הקולחוז לא קיבלו משכורת קבועה אלא התחלקו ברווחיו ובתוצרתו.
בתקופת הקולקטיביזציה הוכרחו חקלאים רבים בברית המועצות להתאחד בקולחוזים בניגוד לרצונם ולמכור את התוצרת למדינה במחיר קבוע מראש ונמוך. לשם דוגמה, ב-1948 היה מחיר השיפון הסיטונאי בברית המועצות 335 רובלים ל-100 ק"ג, אך הקולחוזאים קיבלו עבור כמות זו 8 רובל בלבד ואף תשלום זה נשחק בשל האינפלציה עד שעמד בתחילת שנות ה-50 על כמחצית או שליש מעלות הגידול בפועל. מסיבה זו ואחרות, מרדו באוקראינה האיכרים נגד השלטון בשנים 1930–1933 וגרמו להשמדת אזורים חקלאיים רבים ולשחיטת בהמות (בין השנים 1929 ל-1933 נשחטו יותר ממיליון בהמות. מעל מ-700 בהמות ליום, בממוצע). כתוצאה מהמרד של החקלאים האוקראינים החליט יוסיף סטלין על חקיקת חוקים שלבסוף גרמו להולודומור.
הכניסה לקולחוז לשעבר במולדובה
במסגרת הקולחוז, כל חבר היה מקבל חלק מהרווחים בהתאם לכמות ימי העבודה שהשקיע בקולחוז. אולם חוסר האמון בין חברי הקולחוז גרם לכך שהעבודה נעשתה בעצלתיים והיעילות הייתה נמוכה ביותר. חברי הקולחוז הורשו להחזיק משק ביתי פרטי לצריכה עצמית בלבד עם אדמה בשטח של 4 דונם, בו הורשו לעבוד לאחר שמלאו את מכסת העבודה היומית עבור הקולחוז. במקרים רבים, עיקר התפוקה של הקולחוז הייתה ממשקים פרטיים אלו. במחקרים בשנות ה-70 התגלה, שהתפוקה במשקים הביתיים הייתה פי 15 מהתפוקה במשקים הקולחוזיים.
קולחוז ג'רמוק
מסך הברזל שהתרומם ב-1989, והוציא כעשרים מדינות מהבידוד וההסתרה משאר העולם במשך ארבעה עשורים, חשף בפנינו את החקלאות המסורתית והשפעותיה הכלכליות, שהתרחשו במדינות אלו (מדינות ברית המועצות לשעבר). חלק משיטות אלו היו מוצלחות וחלק פחות. תקופה זו היא תקופת ה"חקלאות במעבר" הן מבחינה כלכלית והן מבחינת מדיניות הקרקע והצמיחה של מבנה החקלאות במדינות פוסט סובייטיות.
ראו גם

סובחוז
הערות שוליים

↑  R. W. Davies, The Industrialisation of Soviet Russia 2: Soviet Collective Farm, 1929-1930, Springer, 1989-05-05, ISBN 978-1-349-10255-6. (באנגלית)
↑  Mark Harrison, Review of The Industrialisation of Soviet Russia. Vol 5: The Years of Hunger: Soviet Agriculture, 1931-1933, The Economic History Review 58, 2005, עמ' 626–628
↑  Paul R. Gregory, Review of The Socialist Offensive: The Collectivisation of Soviet Agriculture, 1929-1930.; The Soviet Collective Farm, 1929-1930., R. W. Davies, Journal of Economic Literature 20, 1982, עמ' 1070–1073
↑  Paul Gregory, Review of The Years of Hunger: Soviet Agriculture, 1931–1933, R. W. Davies, Stephen G. Wheatcroft, The Journal of Modern History 78, 2006, עמ' 539–541 doi: 10.1086/505849
↑  Zvi Lerman, Csaba Csáki, Gershon Feder, Agriculture in Transition: Land Policies and Evolving Farm Structures in Post-Soviet Countries, Lexington Books, 2004, ISBN 978-0-7391-0807-9. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00566647 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קונרד הראשון, רוזן וירטמברג

| --- | --- |
 לידה:  1081 
 פטירה:  1110 (בגיל 29 בערך) 
 מדינה:  גרמניה 
 
קונרד הראשון, רוזן וירטמברג (בגרמנית: Konrad I. von Württemberg) היה השליט הראשון של טירת וירטמברג בין השנים 1083 ל-1110, והוא מוזכר לראשונה ב-1081. הוא נחשב למייסד שושלת וירטמברג.
ביוגרפיה

קונרד היה בנו של אציל, פון ביוטלסבאך, ואולי צאצא של הדוכס הסאלי קונרד מקרינתיה. אחיו היה ברונו פון ביוטלסבאך (1105–1120), ראש מנזר הירסאו. שמה של אשתו היה ורנטרוד.
בערך בשנת 1083 קונרד בנה טירה על וירטמברג קרוב לשטוטגרט של היום. הוא הפך את המקום הזה למגוריו וקרא לעצמו על שם המקום. תחת שמו החדש קונרד היה עד זמן מה בין השנים 1089 ל-1092 ל-Bempflinger Vertrag (הסכם) של הרוזנים קונו וליוטולד פון אכלם עם אחיינם, הרוזן ורנר פון גרינינגן. ב-5 במאי 1092 באולם הוא היה עד להעברת הרכוש למנזר אלרהיילן ליד שפהאוזן. זו הפעם הראשונה ששמו מוזכר במסמך שלם, אולם מסמך זה אינו מקור. בשני המצבים קונרד הראשון נראה קשור בקשר הדוק לאנשים שמתנגדים להנרי הרביעי, קיסר הרומאים הקדושה . עמדה פוליטית זו עולה בקנה אחד עם העובדה שביקש מהבישוף מוורמס, מתנגד הקיסר, לקדש את קפלת הטירה שלו, על פני הבישוף של קונסטנץ שבשטחו נמצאת הטירה בפועל.
כבר קודם לכן, אולי בין 1080 ל-1087, סייע קונרד למנזר הירסאו בתרומות כפי שתועד ב- Hirsauer Schenkungsbuch ("פנקס המתנות של מנזר הירסאו"). במסמך זה הוא מאופיין כ"איש אדיר בין השוואבים". לאחר מותו בשנת 1110 ירש אותו אחיינו קונרד השני, רוזן וירטמברג.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1019470038  VIAF: 232512375   WorldCat (עם VIAF): 232512375
קלמן הברקשטן

| --- | --- |
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים
 תחומי עיסוק:  רב קהילת האשכנזים בירושלים
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
קלונימוס קלמן הַבֶּרְקַשְׂטְן או הַבֶּרְקַסְטְן היה רב ליטאי-פולני במאה ה-16, שעלה לארץ ישראל והיה הרב הראשון לעדת האשכנזים בירושלים ובארץ ישראל. לפי רבים מן החוקרים היה חמיו הראשון של המהרש"ל.
ביוגרפיה

מעטות הידיעות על קורותיו של רבי קלמן, אך שמו מופיע בכתבי בני דורו ובכתובי-יד שהניח אחריו: גיטין, שטרי חוב ומעשי בית דין אחרים. מקור נוסף לידיעות אודותיו הם כתבי חתנו המהרש"ל.
נולד לרב יעקב הברקשטן בלבוב ולמד מפי "החסיד הגדול מהר"ר [=מורינו הרב רבי] דניאל" תלמידו המובהק של רבי ישראל איסרלן בעל "תרומת הדשן".
בשנים ה'רס"ג-ה'רס"ח (1503–1508) כיהן כרב וראש ישיבה בלבוב, ב-1508 התמנה כרב וראש ישיבה באוסטרוה, וכשעבר לכהן כאב"ד ור"מ בריסק דליטא התמנה חתנו המהרש"ל, בעלה של בתו ליפקא, כרב וראש ישיבה באוסטרוה במקומו.
לאחר שנים ספורות בבריסק, עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. האריז"ל שהיה אז בשנות העשרה שלו, שמע מפיו דברי תורה ופגישתם מתועדת בכתבי תלמידו של האר"י, רבי חיים ויטאל.
הוא הגיע לזקנה מופלגת, נפטר בירושלים אחרי שנת ה'ש"ח (1548) ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
זיהויו עם אישים שונים

אליעזר ריבלין בהערותיו לספר "תולדות חכמי ירושלים" של אריה לייב פרומקין שיער שאגדת רבי קלונימוס בעל הנס עוסקת למעשה ברבי קלונימוס קלמן הברקשטן. השערה זו נתמכת בזיהוי שעשו פרומקין וא"מ לונץ בין רבי קלונימוס בעל הנס ור' קלונימוס ב"ר יעקב, רבה הראשון של עדת האשכנזים בירושלים ובארץ ישראל.
הרב ראובן מרגליות סבור כי זיהויו של ר' קלמן הברקשטן בידי שלמה בובר ואחרים, כחותן המהרש"ל, מבוסס על הנחות מפוקפקות ואין לו על מה לסמוך.
לקריאה נוספת

יעקב גליס, רבי קלונימוס קלמן ב"ר יעקב הברקשטן, בתוך אנציקלופדיה לתולדות חכמי ארץ ישראל, חלק ג, עמ' מז-מח. וביבליוגרפיה שם.
יעקב שפירא, משפחות עתיקות בישראל, תל אביב תשמ"ב, עמ' 63
הערות שוליים

↑  לפי מקורות אחדים נמנה עם בני משפחת שור, ונקרא קלונימוס קלמן שור-הברקשטן.
↑  מצוטט אצל חיד"א, מדבר קדמות, מערכת י'.
↑  לתולדות "אנשי שם" בלבוב (ביקורת על ספרו של בובר בשם זה), בתוך: סיני, כו, תש"י, עמ' קיד-קטו.
קולחיאטה דה סנטה מריה לה מאיור

המגדל של קולחיאטה דה סנטה מריה לה מאיור
קולחיאטה דה סנטה מריה לה מאיור (בספרדית: Colegiata de Santa María la Mayor), היא כנסייה קולגיאטית (אנ') קתולית מהמאה ה-12 בעיר קלטיוד, באראגון שבספרד. הכנסייה היא דוגמה בולטת לאדריכלות בסגנון מודחאר. יחד עם כנסיות אחרות בטרואל ובמחוז סרגוסה היא מוגדרת מ-2001 כחלק מאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אדריכלות מודחאר באראגון.
היסטוריה

הכנסייה הוקמה לראשונה ב-1120 לאחר הרקונקיסטה של קלטיוד על ידי המלך אלפונסו הראשון, מלך אראגון. כנסייה זו הוקמה במקום בו היה קודם המסגד הראשי של העיירה.
הכנסייה היא הכנסייה הגדולה ביותר בקלטיוד, והיו כמה פעמים ניסיונות להעלותה לדרגת קתדרלה, אך ניסיונות אלו לא צלחו. הכנסייה קיבלה מעמד היסטורי בכך שהיא אירחה כמה מהפגישות של קורטס דה קלטיוד (Cortes de Calatayud, אספת האצולה) בתקופת שלטונו של המלך פדרו הרביעי, מלך אראגון, והאתר שבו נשבעה העיירה אמונים לקיסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומאוחר יותר למלך פליפה השלישי, מלך ספרד. בשנת 1884 הוכרזה הכנסייה כמונומנט לאומי (Monumento Nacional), כיום "אתר של עניין תרבותי" (Bien de Interés Cultural).
אמנות ואדריכלות

הכנסייה הנוכחית נבנתה בתחילת המאה ה-17. מתוך הבנייה המקורית בסגנון אדריכלות גותית-מודחארית, הכנסייה שמרה על הקלויסטר, המגדל והאפסיס. במאה ה-16 פוסל השער באלבסטר על ידי חואן דה טלאוורה (Juan de Talavera) ואסטבן דה אובראי (Esteban de Obray).
בשנת 1884 הוכרזה הכנסייה כמונומנט לאומי (Monumento Nacional), והשער המרכזי נחסם על ידי גדר.
אמנות ואדריכלות > מגדל סנטה מריה

המגדל הבנוי מלבנים מתנשא לגובה של 70 מטרים. בסיס המגדל מתומן, וכמו רוב המגדלים מסוג זה גדלה כמות העיטורים ככל שעולים בגובה. הבנייה ארכה מאות שנים. בבסיס עובי הקירות הוא מטר וחצי. חדר המדרגות מתפתל כלפי מעלה בין קיר פנימי וחיצוני. הצריח מעל מתקן הפעמונים נבנה בין אמצע לסוף המאה ה-18.
קלן האופטבאנהוף

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1859 
 מיקום
 מיקום:  Trankgasse 11, 50667 Köln 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 קואורדינטות:  50°56′33″N 6°57′29″E﻿ / ﻿50.9425°N 6.9580555555556°E﻿ / 50.9425; 6.9580555555556
 תחנות סמוכות:  Köln Messe/Deutz station, Düsseldorf Central Station, Wuppertal Central Station, Bonn Hauptbahnhof, Köln Hansaring station, Frankfurt Airport long-distance station, Köln West station, Köln-Nippes station, Düsseldorf Central Station, Köln-Ehrenfeld station, Solingen Central Station, Cologne/Bonn Airport station, Frankfurt Airport long-distance station 
 מידע על התחנה
 בעלים:  דויטשה באן 
 רציפים:  11 
 קווים העוברים בתחנה:  Lower Left Rhine Railway, Sieg Railway, Köln–Frankfurt high-speed rail line, Cologne–Aachen high-speed railway, West Rhine Railway, East Rhine Railway, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
  (למפת נורדריין-וסטפאליה מוגדלת) דיסלדורף קלן דורטמונד אסן דיסבורג וופרטל בילפלד בון מינסטר סקסוניה התחתונה הסן ריינלנד פפאלץ  בלגיה הולנדקלן האופטבאנהוף(למפת נורדריין-וסטפאליה רגילה) דיסלדורף קלן דורטמונד אסן דיסבורג וופרטל בילפלד בון מינסטר סקסוניה התחתונה הסן ריינלנד פפאלץ  בלגיה הולנדקלן האופטבאנהוף
 
קלן האופטבאנהוף (בגרמנית: Köln Hauptbahnhof) היא תחנת הרכבת המרכזית של קלן, מדינת נורדריין-וסטפאליה, גרמניה.
תחנת הרכבת ממוקמת במרכז העיר וסמוכה לקתדרלת קלן ולנהר הריין, אשר מעליו עוברות הרכבות על גשר הוהנצולרן בעת שנכנסות לתחנה מכיוון מזרח. כ-280 אלף נוסעים משתמשים בתחנה מדי יום, מה שהופך אותה לחמישית בגרמניה מבחינת עומס נוסעים. לתחנה חשיבות רבה במערך התחבורתי בגרמניה ואף במדינות הסובבות אותה, והיא משמשת תחנת עצירה לרכבות מהירות רבות מסוג אינטרסיטי אקספרס ו-Thalys, כמו גם לרכבות בינעירוניות, מחוזיות ופרבריות.
היסטוריה

עד שנת 1850 נבנו בקלן חמש תחנות רכבת שונות על שתי גדות הריין ותופעלו על ידי חברות פרטיות. בהמשך הוחלט לבנות תחנה נוספת אשר תהיה סמוכה לקתדרלה של העיר, אך במהרה הבינו שנכון יהיה להפוך את התחנה החדשה לתחנת רכבת ראשית שתחבר בין כל הקווים השונים.
תחנת הרכבת המרכזית הראשונה נפתחה בשנת 1859 ובסמוך לה נחנך "גשר הקתדרלה" מעל הריין (כיום זהו מקומו של גשר הוהנצולרן). התחנה הכילה ארבעה רציפי מסוף ושני רציפים שעברו דרכה ואיפשרו לרכבות להמשיך לצידה השני. התחנה צברה פופולריות ובמהרה הגיעה לגבול הקיבולת שלה.
בשנת 1889 הוחל בשדרוג התחנה והגדלת הקיבולת שלה. עבודות הבנייה הסתיימו בשנת 1894 וכעת היא הכילה ארבעה רציפי מסוף מקורים הן ממזרח והן ממערב ומצדיהם שני רציפים לרכבות העוברות דרך התחנה. בנוסף נבנה אולם המתנה בן 2 קומות שממנו התאפשרה גישה נוחה לרציפים. 
בין השנים 1905–1911 עברה התחנה שיפוצים פעם נוספת, במהלכם בוטלו כל רציפי המסוף והוחלפו ברציפי מעבר.
במהלך מלחמת העולם השנייה התחנה חרבה כמעט במלואה, כשאולמות ההמתנה הם המבנים היחידים ששרדו את המלחמה. כעשור לאחר המלחמה פעלה התחנה באמצעות מבנים זמניים, עקב מחלוקות שהתגלעו במוסדות התכנון לגבי האופן שבו יש לבנות אותה מחדש. באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 נהרס המבנה הישן של התחנה והיא קיבלה את צורתה הנוכחית, עם מבנה מודרני והקירוי דמוי השריון מעל הרציפים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 נבנו בתחנה שתי מסילות נוספות עבור קו הרכבת הפרברית ריין-רוהר. 
בשנת 2000 הוסב החלל מתחת לרציפי התחנה למרכז קניות המכיל כשבעים חנויות ובתי עסק.
שירות הרכבות בתחנה

קלן היא עוגן משמעותי ברשת הרכבות האירופאית. רכבות ארוכות טווח עוברות דרך העיר משני צדי נהר הריין, כאשר לעיתים הן עוצרות בתחנת קלן-דויץ אשר על הגדה הימנית של הריין, כחצי קילומטר מתחנת הרכבת המרכזית, אשר על הגדה הנגדית, ללא כניסה אליה.
תחנת הרכבת המרכזית של קלן מחוברת בקווי רכבת ישירים לדרום גרמניה, אזור ברלין, הולנד, שווייץ ובלגיה.
רוב הרכבות ארוכות הטווח מגיעות לתחנה ממזרח, בעוד הרכבות הפרבריות בעיקר ממערב.
סמוך לתחנה ישנן 2 תחנות תת-קרקעיות של הרכבת העירונית של קלן.
תוכניות עתידיות

עד שנת 2019 צפויה התחנה להיות מורחבת בשתי מסילות נוספות אשר תשמשנה את הרכבת הפרברית ריין-רוהר.
בשנת 2016 צפויה הפעלתה של רכבת מהירה לתחנת סנט פנקראס בלונדון, דרך מנהרת תעלת למאנש. לשם כך מתוכננת הרחבה של רציף מספר 1 בתחנה במטרה להקים אזור בידוק ביטחוני עבור רכבות אלה.
הרחבה משמעותית של התחנה אינה אפשרית במיקומה הנוכחי, עקב המבנים ההיסטוריים שסובבים אותה.
גלריה

הכניסה לתחנה מכיוון קתדרלת קלן
אולם התחנה
מבנה התחנה בלילה מכיוון הקתדרלה
רכבות אינטרסיטי-אקספרס מהירות בתחנה
קירוי הרציפים דמוי השריון ומראה הקתדרלה ברקע
ראו גם

תחנת הרכבת המרכזית של אוטרכט
מבנה התחנה בשנת 1900
צומת שילת

| --- | --- |

צומת שילת
 מיקום:  מודיעין-מכבים-רעות, שילת
 כבישים בצומת:    כביש 443   כביש 446
 אתרים סמוכים:  מודיעין-מכבים-רעות, שילת
 קואורדינטות:  31°54′45″N 35°01′00″E﻿ / ﻿31.912401°N 35.016717°E﻿ / 31.912401; 35.016717
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) צומת שילת(למפת גוש דן רגילה) צומת שילת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת שילת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת שילת  he צומת שילתhe צומת שילתמפת  __ מודיעין-מכבים-רעות (in English: Modi'in-Maccabim-Re'ut) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממערב: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית מטה בנימין (in English: Mateh Binyamin Regional Council) / רמאללה ואל-בירה (נפה) (in English: Ramallah and al-Bireh Governorate) מדרום וממערב: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צומת שילת, מבט לצפון, 2021
צומת שילת הוא צומת חשוב במרכז ישראל, בו נפגשים כביש 443 וכביש 446. הוא ממוקם ליד מושב שילת והעיר מודיעין. כ-100 מטר מזרחה מצומת שילת נמצא צומת הכניסה למודיעין (בהמשך לשדרות החשמונאים), שבאופן לא רשמי נחשב לחלק מצומת שילת.
תוכניות פיתוח עתידיות

קיימת תוכנית להקמת מחלף במקום הצומת הקיים. בנוסף קיימת תוכנית להקמת מרכז תחבורה, בסמוך למחלף העתידי, שיאפשר לנוסעים להשתמש בקווי התחבורה שכבר עוברים היום בצומת. התוכנית כוללת  מערך שבילי אופניים והולכי רגל. התוכנית היא באחריות נתיבי ישראל.
עיריית מודיעין והתושבים מתנגדים לתוכנית כמו שהיא הוצגה בישיבת ועדה מחוזית לתכנון ולבנייה שהתקיימה ב-3 באוגוסט 2020. לטענת עיריית מודיעין והתושבים, הפרויקט יוקם קרוב מדי לבתי מגורים כך שהתושבים יסבלו מבעיית זיהום אוויר של כלי הרכב הרבים וגם מבעיות רעש ואקוסטיקה.
הערות שוליים

↑  התוכנית לבניית מחלף שילת – באופוזיציה בעירייה מתנגדים לפרויקט, אתר כל העיר-מודיעין,‏ 15 באוגוסט 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קולחודופושי

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  ים לקדיב, האוקיינוס ההודי 
 קואורדינטות:  6°37′21″N 73°04′12″E﻿ / ﻿6.6225772°N 73.069961°E﻿ / 6.6225772; 73.069961
 אורך:  2.9 ק"מ
 רוחב:  1.8 ק"מ
 נתונים מדיניים
 מדינה:  האיים המלדיביים 
 אוכלוסייה:  15,875 (2014)
 אזור זמן:  UTC +5
  (למפת האיים המלדיביים מוגדלת) מאלה אדו סיטי פואמולקו טינדו נאיפרו גאן דוואפארו דידהו האוקיינוס ההודיקולחודופושי(למפת האיים המלדיביים רגילה) מאלה אדו סיטי פואמולקו טינדו נאיפרו גאן דוואפארו דידהו האוקיינוס ההודיקולחודופושי
 
קולחודופושי (בדיבהי: ކުޅުދުއްފުށި) הוא אי ועיר הבירה של אטול הא דאלו שבאיים המלדיביים. האי נמצא כ-275 ק"מ ממאלה, בירת האיים המלדיביים. האי הוא אחד מהאיים הגדולים והמאוכלסים ביותר בחלק הצפוני של האיים המלדיביים.
כלכלה

קולחודופושי היא הבירה הכלכלית של צפון האיים המלדיביים. תושבי העיר והיישובים הסובבים אותה מועסקים לרוב בענפי השירות או התוצרת, וביניהם שוק השבת המקומי, שוק שמתקיים בכל שבת בדרך בנדרה. בשוק זה, ניתן להשיג מוצרים חקלאיים מקומיים ואוכל ביתי. מאות תושבי האי תילאדהונמאטי (אנ') מבקרים את העיר בעיקר למטרת קניות ועסקים, בעיקר בשבתות.
אנשי האי ידועים בשל דיג כרישים, עבודות נפחות, ייצור חבלים, בניית סירות ועבודות בספינות מטען שמתקיימים באי.
מאז 9 באוגוסט 2019, על האי פועל שדה התעופה קולחודופושי (אנ').
בריאות

באי פועל בית החולים קולחודופושי המשרת את תושבי האי ותושבי האיים הסמוכים.
הערות שוליים

↑  "Table PP5: Resident Population by sex, nationality and locality (administrative islands), 2014" (PDF). Population and Households Census 2014. National Bureau of Statistics. p. 33. נבדק ב-10 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Kulhudhuffushi, Kulhudhuffushi (באנגלית)
↑  "Coordinate Distance Calculator". Boulter.com. נבדק ב-10 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  SkyVector: Flight Planning / Aeronautical Charts, skyvector.com
↑  Maldives Times Article (אורכב 09.08.2019 בארכיון Wayback Machine)
ערך זה הוא קצרמרבנושא איים ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קונרד השני, רוזן וירטמברג

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־11 
 פטירה:  1143 
 
טירת וירטמברג (בסביבות 1600) על גלויה משנת 1920
קונרד השני, רוזן וירטמברג (בגרמנית: Konrad II. von Württemberg; נפטר ב-1143) היה רוזן וירטמברג. הוא שלט משנת 1110 עד 1143. הוא שימש כמרשל של שוואביה וסנגור של העיירה אולם, והיה לו רכוש גדול בעמקי הנקאר והרמס.
ביוגרפיה

אביו של קונרד אינו ידוע, אך מאמינים שהוא שייך למשפחת הרוזנים של ורינגן (Veringenstadt). הסיבה להאמין שכן נובעת מהדמיון בין שלט האצולה של רוזנות ורינגן לזו של רוזני וירטמברג. לפיכך מניחים בדרך כלל ששתי משפחות האצולה קשורות זו לזו. אמו של קונרד לויטגארד מביוטלסבאך הייתה אחות של קודמו קונרד הראשון.
לאחר מותו של קונרד הראשון, הוא קיבל את השלטון כיורש של טירת וירטמברג. קונרד השני מופיע ב-12 במאי 1110 יחד עם אשתו האדלוויג כתורם נכסים ליד גפינגן למנזר Blaubeuren וב-28 בדצמבר 1122 כעד של הקיסר היינריך החמישי בשפייר (בפעם הראשונה כרוזן, האחרון ללא תואר אך מוזכר בין רוזנים). הוא נפטר בשנת 1143.
הערות שוליים

↑  ידע מסוים על קונרד השני נוצר ממטבעות שהופקו תחת ראשותו - פרטים זמינים כאן
↑  עובדה זו מקורה במטבעות שהופקו תחת ראשותו - פרטים זמינים כאן
↑  מידע זה נגזר גם ממטבעות שהופקו תחת ראשותו, כפי שדווח באתר 'מטבעות ימי הביניים', הנגיש כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1019722789  VIAF: 232190627   WorldCat (עם VIAF): 232190627
קמילו סיינפואגוס

סיינפואגוס (משמאל) עם פידל קסטרו
קמילו סיינפ
| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1932 הוואנה, Republic of Cuba 
 פטירה:  28 באוקטובר 1959 כנראה האוקיינוס האטלנטי 
 מדינה:  קובה, ספרד 
 פעילות בולטת:  ממנהיגי המהפכה הקובנית
 מפלגה:  תנועת ה-26 ביולי 
 
ואגוס גוריאראן (בספרדית: Camilo Cienfuegos Gorriarán‏; 6 בפברואר 1932 - 28 באוקטובר 1959) היה ממנהיגי המהפכה הקובנית, לצד פידל קסטרו, ראול קסטרו וצ'ה גווארה.
חייו

סיינפואגוס נולד למשפחה אנרכיסטית בהוואנה. הוא החל ללמוד בבית הספר סן אלחנדרו לאמנות פלסטית, אך עזב את הלימודים בשל קשיים כלכליים, והחל לעבוד כמתמחה בחברת האופנה "אל ארטה". בגיל 16 החל גם בפעילות פוליטית, כשהצטרף להפגנות נגד העלאת תעריפי הנסיעה בתחבורה ציבורית.
ב-1953 היגר סיינפואגוס לארצות הברית, אך בשל מה שהגדיר כניצול העובדים בה, שב לקובה. לאחר שובו, הצטרף לתנועת סטודנטים מחתרתית שהתנגדה לשלטונו של פולחנסיו בטיסטה. ב-7 בדצמבר 1955 אף נפצע מירי המשטרה במהלך הפגנה. לאחר שלא הצליח למצוא עבודה וסבל מהטרדות המשטרה, שב לארצות הברית והתגורר לזמן מה בניו יורק. בהמשך נסע       למקסיקו, שם פגש את פידל קסטרו, שעסק בהכנות למהפכה. בנובמבר 1956 הצטרף ל-81 מהפכנים נוספים שעלו על סיפונה של הגראנמה, שהביאה אותם לקובה.
חייו > במהלך המהפכה הקובנית

המורדים נחתו בפלאיה לאס קולוראדאס שבחופה הדרום מזרחי של קובה, במחוז אוריינטה, ב-2 בדצמבר, והחלו לעשות דרכם לכיוון סיירה מאסטרה. בדרכם נתקלו בכוחות צבא, שהרגו את רובם. היתר, ובהם סיינפואגוס, הצליחו להימלט בקבוצות קטנות. לאחר חודש התאחד עם קסטרו בסיירה מאסטרה.
במהלך 1957 היה סיינפואגוס לאחד ממנהיגי המהפכה, וקיבל את הדרגה "קומנדנטה" (comandante). לאחר כישלון מבצע וֶרָאנוֹ של בטיסטה, פתחו המורדים במתקפת נגד. סיינפואגוס עמד בראש אחד משלושה טורים שנעו מערבה, לכיוון סנטה קלרה. הטור בפיקודו יצא לכיוון בסיס צבאי ביגואחאי, והוא כלל 60 לוחמים בלבד (כרבע מכלל כוחותיו של קסטרו). הוא צבר תמיכה רבה בדרכו, ועד הגיעו ליגואחאי כבר מנה הטור קרוב ל-500 לוחמים. ב-19 בדצמבר החלה מתקפתו של סיינפואגוס על המחנה. כוחות הצבא בפיקודו של אבון ליי הצליחו להדוף אותה. חרף ניסיונות חוזרים ונשנים, תוך שימוש    בטרקטור שחומש בקנה בקליבר של 50 מ"מ, וכונה "הטנק", לא עלה בידו של סיינפואגוס להשתלט על המחנה. בסופו של דבר, ב-30 בדצמבר, אזלה התחמושת שהייתה בידו של ליי, והוא נאלץ להיכנע. לניצחון בקרב זה הייתה חשיבות מוראלית גבוהה למורדים. למחרת, חבר סיינפואגוס לגווארה בסנטה קלרה, בקרב שסימן את ניצחון המהפכנים.
לאחר עלייתו של קסטרו לשלטון, הצטרף סיינפואגוס לשורות הצבא וסייע בדיכוי התקוממויות נגד הממשל החדש. ב-28 באוקטובר 1959 עלה על טיסה מקמגואיי להוואנה. מטוסו נעלם מעל הים הקריבי, ולאחר מספר שבועות של חיפושים, הוכרז כמת. לפי שמועות שונות, מטוסו הופל בהוראתו של קסטרו או בשל טעות בזיהוי של חיל האוויר הקובני, אך היסטוריונים סבורים כיום כי מדובר בתאונה.
הנצחה

לאחר מותו הוקם מוזיאון לזכרו ביגואחאי. המוזיאון כולל את תיאור הקרב ביגואחאי ופריטים הקשורים בעברו. על גג המוזיאון הוקם פסל גדול בדמותו.
דמותו של סיינפואגוס מופיעה על שטרות בערך של 20 פסו ועל מטבעות בערך של 40 סנטים.
מדי שנה, ב-28 באוקטובר, נוהגים תלמידי בתי ספר להשליך פרחים לים או לנהר, לציון יום מותו.
הערות שוליים

↑  J.A. Sierra, "Camilo Cienfuegos באתר historyofcuba.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438540405171  PLWABN: 9810616689705606  BIBSYS: 99060046  BNE: XX888484  BnF: cb13748532j (data)  GND: 124522122  ICCU: UFIV004054  ISNI: 0000 0001 1886 2168  LCCN: n81066314  NKC: mzk2007411237  NLG: 227852  SNAC: w6hj0n2r  SUDOC: 075669102  VIAF: 40314318   WorldCat (עם VIAF): 40314318
קמפוס אפל

הכניסה לקמפוס אפל
מפת הקמפוס
קמפוס אפל (באנגלית: Apple Campus) היה המטה הראשי של חברת אפל, לפני הקמת אפל פארק, אשר שניהם ממוקמים בקופרטינו שבקליפורניה. הקמפוס משתרע על שטח 32 דונם ועובדים בו כ-2,800 מעובדי החברה.
עד בניית המטה, הממוקם ברחוב Inifinte Loop 1, היו משרדי החברה פזורים בבניינים רבים ברחבי העיר. בשנת 1993 נבנה המטה החדש ותחילה הועברו אליו מחלקות המחקר והפיתוח, אך לאחר שובו של סטיב ג'ובס להנהלת החברה, בשנת 1997, הוא העביר אליו את משרדי הנהלת החברה. במתחם זה נמצאת גם "חנות המפעל" של האפל סטור.
באוגוסט 2011 הודיע סטיב ג'ובס למועצת העיר כי החברה רכשה שטחים בעיר והיא תבנה בהם קמפוס חדש. הקמפוס החדש יעוצב בצורת לולאה שלמה והוא יעטף בקירות זכוכית. כמו כן יבנה מרכז כנסים גדול שישמש את החברה באירועים ומסיבות העיתונאים שהיא עורכת. סך עלות הקמת המטה החדש הסתכמה ב-5 מיליארד דולר (המחיר התחיל משלושה מיליארד אך הייתה חריגה של שני מיליארד), והוא נפתח לעובדים באפריל 2017..
הערות שוליים

↑  לילה אודינייב, ‏המשרדים החדשים של אפל: כמו חללית, באתר ‏מאקו‏, 14 באוגוסט 2011
קמפוס סאלס

מנואל פראז דה קמפוס סאלס (בפורטוגזית: Manuel Ferraz de Campos Sales‏, 15 בפברואר 1841 - 28 ביוני 1913) היה פוליטיקאי ומדינאי ברזילאי, שכיהן כנשיא הרביעי של ארצו. סאלס שימש בתפקידים רבים במהלך חייו, ביניהם עורך דין, נציג מחוזי (3 פעמים), ראש הנבחרים, שר המשפטים, סנטור וכן מושל מדינת סאו פאולו בין השנים 1894 ו-1897. הוא נבחר להיות נשיאה הרביעי של רפובליקת ברזיל, וכיהן בתפקיד בין השנים 1898 ו-1902. בתקופתו חלו בברזיל רפורמות כלכליות מחמירות וקפדניות.