stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נמל התעופה פרת'
הערות שוליים

↑  "Guide to Statutory Outgoings 2017–18" (PDF). Perth Airport. נבדק ב-3 במרץ 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "General aviation sites - Airport West". Perth Airport. 2022. נבדק ב-2022-06-27. There are three development-ready sites available for lease in the General Aviation area of the Airport West precinct. Offering prime airside access, they are suitable for hangars, charter or maintenance operations, catering facilities and other aviation-related use.
↑  "Movements at Australian Airports, 2017 Calendar Year Totals" (PDF). Airservices Australia. 29 בינואר 2018. נבדק ב-8 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Profile of Perth Int'l Airport". internationalairportreview.com. נבדק ב-23 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About Perth Airport". Westralian Airports Corporation. אורכב מ-המקור ב-2006-06-17. נבדק ב-3 ביולי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rex named as preferred tenderer for two WA govt contracts". Australian Aviation. 13 בנובמבר 2015. נבדק ב-31 ביולי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Flynn, David. "Qantas details new Perth Airport T3 'international terminal wing'". Executive Traveller. נבדק ב-31 ביולי 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Qantas Expands Lounge at Perth Airport". DomesticFlightAustralia.com.
↑  "Public viewing area". נבדק ב-16 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Airport Traffic Data 1985 to 2022". נבדק ב-26 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Airport Traffic Data 1985 to 2022". נבדק ב-26 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Domestic airlines year ending December 2022". Bureau of Infrastructure, Transport and Regional Economics (BITRE). 2023. נבדק ב-26 באוקטובר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "International Airline Activity—Time Series". bitre.gov.au. 20 באוקטובר 2023. נבדק ב-10 בנובמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
נמל התעופה פרת' עם מרכז העיר מאחור, תמונה שצולמה מהדרלינג סקרפ במבט מערבה
מתחם פנים-ארצי – טרמינל 1
מתחם פנים-ארצי – טרמינל 1 (בלילה)
מטוס Airbus A330-300 של קוואנטס חונה בטרמינל 1. טרמינלים 3 ו-4 נראים ברקע.
טרמינל 1 – אזור צ'ק-אין פנים-ארצי
פלטפורמת תצפית בדאנרית' דרייב
מטוס אייר אסיה X בנמל התעופה פרת'
טרמינל 1 ב-2018
מערך אחר הצהריים בנמל התעופה פרת' (מלפנים לאחור): איירבוס A380 של אמירטס, בואינג 787 של סקוט, בואינג 787 של אייר ניו זילנד, בואינג 777 של קטר איירווייז
עמית פרקש

| --- | --- |

פרקש, 2013
 לידה:  26 במאי 1989 (בת 35) טורונטו, קנדה 
 שם לידה:  Melissa Amit Farkas 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 עיסוק:  משחק, שירה, הנחיה
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 סוג קול:  אלט
 שפה מועדפת:  עברית 
 בן זוג:  יאיר יונס
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
עמית פרקש-יונס (נולדה ב-26 במאי 1989) היא שחקנית, זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בטורונטו שבקנדה. בגיל שנתיים עלתה ביחד עם משפחתה ששבה מקנדה בחזרה לישראל, והם התגוררו ברמת השרון ובקיסריה. התחנכה בבית הספר המשותף במעגן מיכאל. התפרסמה לראשונה בשנת 2006, כאשר הקליטה את השיר "מיליון כוכבים" לזכרו של אחיה, סרן תם פרקש, שנפל חלל בהתרסקות מסוק במהלך מלחמת לבנון השנייה. את השיר כתב והלחין חברו הטוב של תום, יפתח קרזנר, ופרקש ביצעה אותו לראשונה בעת הלווייתו של אחיה. השיר הושמע בתחנות הרדיו בישראל, ונחשב לאחד השירים המזוהים ביותר עם תקופה זו.
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת חיל האוויר.
קריירה

במקביל לשירותה הצבאי, לוהקה פרקש לאחד התפקידים במחזמר "היי סקול מיוזיקל", שהתבסס על הסרט האמריקאי המצליח "היי סקול מיוזיקל". המחזמר, שעלה בקיץ 2008, זכה להצלחה מסחרית.
ב-2009 הופיעה בתפקיד משני בסדרה "אלכס בעד ונגד" בערוץ הילדים; וכן בסדרת הדרמה העל-טבעית שעלתה ב-HOT VOD "חצויה" בתפקיד המרכזי בתור אלה רוזן/דינמור, נערה מופנמת המגלה כי היא חצי-ערפד וחצי-אדם. בחנוכה באותה השנה, השתתפה בפסטיגל, בתפקיד הזמיר הקיסרי.
ב-2010 הוציאה את הסינגל "משהו חדש".
ב-2011 השתתפה ב-"I פסטיגל game on" בתפקיד מידנייט וזכתה במקום השלישי.
ב-2012 השתתפה כנמתחת בתוכנית "סתאאאם!" בערוץ הילדים. אם כי במהלך העונה השנייה, שימשה בתפקיד המותחת של אליאנה תדהר ושל ירדן הראל. בהמשך השנה, התמודדה בעונתה השביעית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, בה העפילה לגמר הגדול וסיימה במקום השלישי.
ב-2013 השתתפה בשעשועון "כלוב הזהב" בערוץ 2 של רשת, יחד עם חבר המשפחה תומר שוף.
ב-2014 החלה לשחק בתפקיד מרכזי בסדרת הילדים והוער הקומית "מועדון החנונים", הנחתה את תוכנית המגזין "איטי ועצבני" בערוץ זום לצידו של אסף פורמן, וכן החלה להופיע במופע משלה.
בקיץ 2014 החלה להנחות בתוכניות "להתעורר בכיף" ו"אולפן הילדים" בערוץ 20 (עכשיו 14), והשתתפה במחזמר "ספר הג'ונגל" בספארי ברמת גן.
בשנת 2014 החליטה פרקש להאט את קצב ההופעות שלה בטלוויזיה ובתיאטרון, לטובת לימודי משחק מקצועיים בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
ב-8 בפברואר 2015 יצא הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, "לידך", שכתב והלחין שי גבסו. את הקליפ לשיר ביים רומן בוצ'אצקי. ב-3 במאי 2015 יצא הסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה, "לכי אצל הים".
ב-10 במאי 2016, ערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, הוציאה את השיר "יום הולדת" במסגרת הפרויקט "שיר וזיכרון" לרגל יום הזיכרון בשיתוף עם ynet, לינקטון, רשת גימל ויד לבנים. באותו היום הקריאה מכתב שכתבה בקונסוליה הישראלית באטלנטה.
ב-2017 הופיעה בתפקידים ראשיים בסרטי הקולנוע "מסע הטבעת", "כמעט מפורסמת" ו"מועדון החנונים: הסרט". באותה השנה הופיעה בתפקיד אודרי במחזמר "חנות קטנה ומטריפה" מטעם הפקת הסיום של שחקני שנה ג' בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
ב-2018 גילמה בתיאטרון הבימה את מיקה במחזמר "מיקה שלי", המבוסס על שיריו של יאיר רוזנבלום, וכמו כן, גילמה את דמותה של מריה פון טראפ בחלק מההצגות של המחזמר "צלילי המוסיקה", בתיאטרון הספרייה.
החל מ-2019 ועד 2021 שיחקה במחזמר "אביב מתעורר" בתיאטרון הבימה.
החל מ-2022 משחקת בהצגה "וכי מהו טיול", המוצגת בתיאטרון הבימה. באותה שנה החלה לשחק גם בהצגה "קזבלן" בתפקיד רחל פלדמן בהפקת תיאטרון הבימה ותיאטרון השעה הישראלי.
בינואר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל ומתוך רצון לחזק את המשפחות השכולות, הוציאה יחד עם המוזיקאי טל רמון את השיר "אח יקר".
חיים אישיים

פרקש ניהלה בעבר מערכת יחסים עם השחקן יון תומרקין שאיתו שיחקה בסדרות  "חצויה", ו"מועדון החנונים".
ב-2019 התחתנה עם יאיר יונס, ולהם בן ובת.
פילמוגרפיה > טלוויזיה וסדרות

| שנה | סדרה | דמות | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | אלכס בעד ונגד | איה | תפקיד משני | ערוץ הילדים |
| 2009 | חצויה | אלה רוזן/דינמור | התפקיד המרכזי |  |
| 2012 | סתאאאם! | עצמה | נמתחת | שימשה גם כמותחת בהמשך |
| 2012 | רוקדים עם כוכבים | עצמה | מתמודדת | הגיעה בגמר למקום השלישי |
| 2013 | כלוב הזהב | עצמה | משתתפת |  |
| 2014 | מועדון החנונים | דנה | תפקיד מרכזי |  |
| 2014 | איטי ועצבני | עצמה | מנחה | יחד עם אסף פורמן |
| 2014 | להתעורר בכיף | עצמה | מנחה | ערוץ 20 (עכשיו 14) |
| 2014 | אולפן הילדים | עצמה | מנחה | ערוץ 20 (עכשיו 14) |
פילמוגרפיה > קולנוע וסרטים

| שנה | סרט | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | מסע הטבעת | רפאלה | תפקיד ראשי |
| 2017 | כמעט מפורסמת | מאיה | תפקיד ראשי |
| 2017 | מועדון החנונים: הסרט | דנה | תפקיד ראשי |
| 2023 | המנצחים | יעל | תפקיד ראשי |
פילמוגרפיה > תיאטרון ובמה

| שנה | הצגה | תפקיד | במאי | תיאטרון |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | קונג פו פסטיגל | הזמיר הקיסרי | חנוך רוזן | הפסטיגל |
| 2011 | I פסטיגל | מידנייט | חנוך רוזן | הפסטיגל |
| 2014 | ספר הג'ונגל | באנה, זאבה | חנוך רוזן | בספארי ברמת גן |
| 2018 | צלילי המוזיקה | מריה פון טראפ | משה קפטן | תיאטרון הספרייה |
| 2018 | מיקה שלי | מיקה | גדי ענבר | הבימה |
| 2019 | האביב מתעורר | ונדלה | משה קפטן | הבימה |
| 2019 | סימני דרך | נעמי שמר הצעירה | משה קפטן | הבימה |
| 2022 | וכי מהו טיול | נויה הילדה | להב תימור | הבימה |
| 2022 | קזבלן | רחל פלדמן | אלדר גרויסמן | הבימה ותיאטרון השעה הישראלי |
הערות שוליים

↑   עמית פרקש, ברשת החברתית אינסטגרם
↑  השיר "מיליון כוכבים" באתר לזכרו של תם פרקש
↑  עמית פרקש - לידך - Amit Farkash - Leyadcha, נבדק ב-2022-08-19
↑  עמית פרקש - לכי אצל הים, נבדק ב-2022-08-19
↑  תמונה שפורסמה בעמוד האינסטגרם של עמית פרקש
↑   יום הולדת, בביצוע עמית פרקש, סרטון  באתר יוטיוב
↑  עמית פרקש במכתב קורע לב לאחיה שנפל, באתר וואלה, 10 במאי 2016
↑  מיקה שלי, באתר archive.habima.co.il
↑  אביב מתעורר, באתר archive.habima.co.il
↑  וכי מהו טיול, באתר archive.habima.co.il
↑  עומר טסל, טל רמון ועמית פרקש: "משפחת השכול גדלה, הם מתמודדים עם מה שעברנו", באתר ynet, 2 בינואר 2024
↑  יפעת הללי, ‏ערפדייט: עמית פרקש ויון תומרקין לא ביחד, באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2011
↑  שי ארזואן, מתאחדים: עמית פרקש ויון תומרקין שוב ביחד, באתר ynet, 6 בפברואר 2014
נמל התעופה ברלין טגל

מראה הנמל מן האוויר
נמל התעופה ברלין טֱגַל (בגרמנית: Flughafen Berlin Tegel) נקרא על שמו של חלוץ התעופה הגרמני אוטו ליליינטל, היה נמל התעופה הבינלאומי הראשי של ברלין, עד לסגירתו ב-8 בנובמבר 2020.
הנמל ממוקם כ-8 ק"מ צפונית מערבית למרכז ברלין, בשכונת טגל (ברובע רייניקנדורף). היה מדורג במקום ה-28 ברשימת שדות התעופה העמוסים באירופה, ובשנת 2008 עברו דרכו 14,530,000 נוסעים.
היסטוריה

בתקופת מלחמת העולם הראשונה השתמש צבא הקיסרות הגרמנית באתר כמתקן אימונים. בשנות השלושים קבוצה של מהנדסי אווירונאוטיקה בהם המדען ורנר פון בראון ביצעו במקום ניסויי טילים. במלחמת העולם השנייה הציבו הגרמנים במקום סוללות נ"מ, המקום נהרס בהפצצה של חיל האוויר המלכותי הבריטי. בתקופת ההסגר על ברלין בין השנים 1948–1949 הקים חיל האוויר האמריקאי באתר שדה תעופה וערך אליו טיסות במסגרת הרכבת האווירית לברלין.
בתקופת המלחמה הקרה שימש שדה התעופה כבסיס חילות האוויר של ארצות הברית, צרפת, ובריטניה, והורשו לטוס אליו רק חברות ממדינות אלה. בתחילת שנות השישים החלו לטוס לנמל החברות אייר פראנס, פאן אמריקן, ובריטיש אירופאן איירוויז (British European Airways). משנת 1968 הופנו מנמל התעופה טמפלהוף (Tempelhof) לנמל כל טיסות השכר. בין השנים 1974-1969 נבנה הטרמינל החדש והורחבו המסלולים כדי לאפשר למטוסים רחבי גוף לנחות בנמל. בשנת 1975 החלה פאן אם להשתמש בנמל כבסיסה בגרמניה, החברה פעלה בנמל עד שנת 1989.
לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990 הוסרו ההגבלות האוויריות, והותר לחברות גרמניות לפעול. חברת לופטהנזה רכשה את קוויה של פאן אם בגרמניה. בשנות התשעים הורחב הנמל בצורה משמעותית, ונבנו הטרמינלים D ו-E.
ביוני 2018, דווח כי לאחר הסגירה הצפויה של הנמל לאחר פתיחת נמל התעופה ברלין ברנדנבורג הוא יהפוך למתחם מסיבות והופעות לילה.
נמל התעופה נסגר לצמיתות לתנועה מסחרית כשהטיסה האחרונה המריאה ב-8 בנובמבר 2020. תנועת המטוסים הועברה בהדרגה לנמל התעופה הבינלאומי ברלין ברנדנבורג החל מ-31 באוקטובר 2020. כל הטיסות הממשלתיות עברו גם הן לנמל התעופה החדש, למעט פעולות המסוקים שנשארו באזור נפרד בצד הצפוני של נמל התעופה טגל עד לשנת 2029.
בתי נתיבות

בנמל התעופה פעלו ארבעה בתי נתיבות:
הטרמינל הראשי נבנה בצורת משושה עם 14 גשרים, שימש את חברות התעופה הגדולות.
טרמינל B ממוקם לצידו של הטרמינל הראשי, הגישה למטוסים מטרמינל זה בוצעה באוטובוסים.
טרמינל C נפתח במאי 2007 כפתרון זמני לבעיית הצפיפות בנמל, ושימש בעיקר את חברת התעופה אייר ברלין עד לסגירת החברה.
טרמינל D נפתח בשנת 2001, ושימש בעיקר את החברות האזוריות של לופטהנזה.
טרמינל E המפלס התחתון של טרמינל D, הטרמינל היחיד שפעל גם בלילה.
סטטיסטיקות > סטטיסטיקות נוסעים

בשנת 2016, נמל התעופה טיפל בכ-60% מכלל תנועת הנוסעים לברלין.
| שנה | נוסעים |  % שינוי |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | 10,343,697 |  |  |  |
| 2001 | 9,909,453 |  -4.2% |  |  |
| 2002 | 9,879,888 |  -0.3% |  |  |
| 2003 | 11,104,106 |  12.4% |  |  |
| 2004 | 11,047,954 |  -0.1% |  |  |
| 2005 | 11,532,302 |  4.3% |  |  |
| 2006 | 11,812,623 |  2.4% |  |  |
| 2007 | 13,357,741 |  13% |  |  |
| 2008 | 14,486,610 |  8.4% |  |  |
| 2009 | 14,180,237 |  -2% |  |  |
| 2010 | 15,025,600 |  6% |  |  |
| 2011 | 16,919,820 |  12.6% |  |  |
| 2012 | 18,164,203 |  7.3% |  |  |
| 2013 | 19,591,838 |  8% |  |  |
| 2014 | 20,688,016 |  5.6% |  |  |
| 2015 | 21,005,215 |  1.5% |  |  |
| 2016 | 21,253,959 |  1.1% |  |  |
| 2017 | 20,455,278 |  -3.7% |  |  |
| 2018 | 22,000,430 |  7.5% |  |  |
Source: ADV
סטטיסטיקות > הקווים העמוסים ביותר

| דירוג | יעד | נוסעים | חברות תעופה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | בוואריה מינכן | 1,972,901 | איזיג'ט, לופטהנזה |
| 2 | הסן פרנקפורט | 1,956,370 | איזיג'ט, לופטהנזה |
| 3 | נורדריין-וסטפאליה קלן/בון | 1,232,847 | איזיג'ט, יורווינגס |
| 4 | נורדריין-וסטפאליה דיסלדורף | 1,144,793 | איזיג'ט, יורווינגס |
| 5 | באדן-וירטמברג שטוטגרט | 1,037,326 | איזיג'ט, יורווינגס |

| דירוג | יעד | נוסעים | חברות תעופה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | שווייץ ציריך | 980,950 | איזיג'ט, סוויס |
| 2 | צרפת פריז-דה גול | 867,378 | איזיג'ט, Joon |
| 3 | בריטניה לונדון-הית'רו | 774,372 | בריטיש איירווייז, יורווינגס |
| 4 | אוסטריה וינה | 714,409 | אוסטריאן איירליינס, איזיג'ט |
| 5 | הולנד אמסטרדם | 590,625 | KLM |


| דירוג | יעד | נוסעים | חברות תעופה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | איחוד האמירויות הערביות אבו דאבי | 240,289 |  |
| 2 | טורקיה אנטליה | 201,925 | קורנדון איירליינס, אונור אייר, סאן אקספרס |
| 3 | קטר (מדינה) דוחה | 197,564 | קטר איירווייז |
| 4 | ארצות הברית ניו יורק-JFK | 187,459 | דלתא איירליינס |
| 5 | ישראל תל אביב-בן-גוריון | 173,134 | איזיג'ט, גרמניה |
חברות תעופה ויעדים

בנמל פעלו כ-50 חברות תעופה שטסו לאירופה, אסיה, אפריקה, וצפון אמריקה.
הנמל שימש כבסיסן-המשני של החברות "לופטהנזה" ו"לופטהנזה סיטי ליין". בימי פעילותן של "אייר ברלין" ו"גרמניה" היה הנמל בסיס הפעולה המרכזי גם שלהם.
תחבורה אל הנמל וממנו

לנמל התעופה טגל לא היה חיבור ישיר ברכבת, אך הוא חובר במספר נתיבי אוטובוסים וכבישים מהירים.
תחנת רכבת תחתית המשרתת ישירות את נמל התעופה תוכננה מאז שנות השישים, אך היא מעולם לא נבנתה בשל סגירתו הצפויה של נמל התעופה טגל. תחנת הרכבת התחתית של אלט-טגל ותחנת הרכבת Tgel S-Bahn אינן משרתות את נמל התעופה טגל, אלא את רובע טגל של ברלין. משנת 2017, נידונה הרחבה של רכבת מברלין האופטבנהוף לנמל התעופה טגל אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.
תחבורה אל הנמל וממנו > רכב

לנמל התעופה היה חיבור ישיר לכביש המהיר A111 אשר קישר אותו לכבישים המהירים A10, A110 ו-A115 (דרך A110) המגיעים לכל הכיוונים. מוניות והשכרת רכב היו זמינות בנמל התעופה, והיה ניתן להגיע אל מרכז העיר (אלכסנדרפלאץ) בתוך 25 דקות.
תחבורה אל הנמל וממנו > אוטובוסים

נמל התעופה קושר על ידי מספר קווי אוטובוסים של BVG, אשר מציעים חיבור לרכבת התחתית של ברלין ולרכבת העילית של ברלין, וכן לרכבות אזוריות ולרכבות ארוכות טווח.
תאונות ותקריות

ב-15 בנובמבר 1966 התרסק מטוס מטען של פאן אמריקן במהלך הנחיתה, שלושת אנשי הצוות נהרגו.
הערות שוליים

↑  Holly Young, Could Berlin's Tegel airport be reborn as a nightclub?, the Guardian, ‏2018-06-12 (באנגלית)
↑  Der letzte Flug von Tegel geht mit Air France nach Paris, Der Tagesspiegel, ‏29 בספטמבר 2020 (בגרמנית)
↑  Regierungsterminal am BER ist in Betrieb, rbb24, ‏21 באוקטובר 2020 (בגרמנית)
↑  "Berliner Flughäfen steigern 2016 ihre Passagierzahlen um elf Prozent". airliners.de. Berlin. 2017-01-12. אורכב מ-המקור ב-2017-08-26. נבדק ב-2017-03-19.
↑
1 2 3  DeStatis
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4352488-6  LCCN: n78037940  SUDOC: 254600085  VIAF: 124314176   WorldCat (עם VIAF): 124314176 
אולם הכניסה הראשי לטרמינלים A ו-B
הכניסה לטרמינל C
אזור ה-Check in בטרמינל C
מבט אל טרמינלים D ו-E
קבוצת TUI

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט (8 באפריל 2024–TUI1) 
 תקופת הפעילות:  1 בדצמבר 1968 – הווה (56 שנים) 
 חברות בנות:  Hapag-Lloyd Express  First Choice  TUI Norge  TUI Nederland  Finnmatkat  AéroLyon  האפאג לויד פלוג  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מיקום המטה:  הנובר 
 ענפי תעשייה:  תעשיית התיירות 
 מוצרים עיקריים:  טיסות שכר וטיסות סדירות, חבילות חופשה, ספינות שיט, מלונות, אתרי נופש
 מנכ"ל:  סבסטיאן איבל
  
 www.tuigroup.com
 
קבוצת TUI היא חברת תעופה ותיירות גרמנית. השם TUI הוא ראשי תיבות של Touristik Union International (בגרמנית: "איגוד התיירות הבינלאומי"). עד לשנת 1997 נקראה החברה Preussag ועיקר עיסוקה היה בתחום הכרייה. הנהלת החברה יושבת בהנובר שבגרמניה. TUI היא הבעלים באופן מלא או חלקי של סוכנויות נסיעות, רשתות מלונות, קווי שיט וחנויות קמעונאיות וכן חמש חברות תעופה אירופאיות שלהן צי מטוסי הנופש הגדול ביותר באירופה. החברה נסחרת תחת השם TUI AG ורשומה במשותף בבורסת פרנקפורט ובבורסת לונדון, ונכללת במדד FTSE 250.
היסטוריה

חברת Preussag נוסדה בשנת 1923 תחת השם Preußische Bergwerks- und Hütten-Aktiengesellschaft (חברת המכרות והיציקה הפרוסית). לאחר שהתמזגה ב-1927 עם חברת Hibernia, חברת הפחם של חבל הרוהר היא שינתה את שמה ל-Vereinigte Elektrizitäts und Bergwerks AG (VEBA AG) (החברה המאוחדת לחשמל וכרייה).
ב-1997 רכשה Preussag את חברת השינוע והלוגיסטיקה Hapag-Lloyd שהייתה בעלת 30% מהשליטה בתאגיד TUI שהוקם ב-1968. רכישה זו הפכה את Preussag לשחקן בינלאומי בתחום השירותים והפנאי, ובתוך שנתיים הפכה לבעלת השליטה המלאה ב-TUI. במקביל רכשה Preussag גם 50% מהשליטה בחברת התיירות תומאס קוק. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 רכשה Preussag גם את החברה המתחרה של תומאס קוק, תומסון טראוול, ואולצה לוותר על השליטה שלה בתומאס קוק. ב-2002 שינתה החברה את שמה ל-TUI AG.
בשנת 2007 מיזגה TUI את מחלקת התיירות שלה עם חברה בריטית בשם First Choice והפכה לבעלת השליטה בחברה החדשה - TUI Travel עם בעלות על 55% ממניותיה.
ב-2018 רכש המילארדר הרוסי אלכסיי מורדשוב 24.9% ממניותיה של TUI, יותר מכל בעל מניות פרטי אחר בחברה, אך כעבור שנה העביר את מרבית המניות שברשותו לידי חברת האחזקות שמנהלים שני בניו קיריל וניקיטה.
בין השנים 2002–2014 הייתה TUI נותנת החסות של קבוצת הנובר 96 בבונדסליגה, יותר מכל נותנת חסות אחרת בליגה אי פעם.
פעילות עסקית

נכון לשנת 2014 TUI הפעילה:
1600 סוכנויות נסיעות
150 מטוסים
16 ספינות
380 מלונות וריזורטים
פעילות עסקית > תעופה

TUI היא קבוצת התיירות הגדולה באירופה, עם חמש חברות תעופה בבעלותה. חברות התעופה של הקבוצה מפעילות טיסות סדירות וטיסות שכר ליותר מ-150 יעדים הממריאות מלמעלה מ-60 שדות תעופה ב-9 מדינות באירופה. ב-2015 החברה מיתגה מחדש את כל החברות שבבעלותה תחת המותג TUI:
TUI fly הולנד (לשעבר Arkefly)
TUI fly בלגיה (לשעבר Jetairfly)
TUI איירווייז (לשעבר Thomson Airways)
TUI fly גרמניה (לשעבר TUIfly) המשרד הראשי של TUI בהאנובר
TUI fly נורדיק (לשעבר TUIfly Nordic)
לכל חברה רישיון נפרד, אך הן פועלות תחת "ארגון מרכזי אחד" עם "מחלקת הנדסה ותחזוקה אחת".
פעילות עסקית > מלונות

TUI מפעילה את רשתות בתי המלון:
Blue - אתרי נופש בדגש על תרבות מקומית
Magic Life - אתרי נופש "הכל כלול"
Sensatori - אתרי נופש "הכל כלול" בדרגת 5 כוכבים
Sensimar - מלונות של עד 250 חדרים המיועדים בעיקר לזוגות ומבוגרים ולא למשפחות.
פעילות עסקית > קווי שיט

האפאג-לויד
Marella Cruises (אנ') (בריטניה)
TUI Cruises (אנ') (גרמניה)
שערוריות

ב-2018 נחשף כי פערי השכר המגדריים ב-TUI הם הגבוהים ביותר מבין כל החברות הגדולות בבריטניה, עם עובדים גברים שהשתכרו עד כפול מעובדות נשים בתפקידים דומים. עוד באותה שנה קיבלה TUI תלונות על כך שילדים שטסו בטיסות של החברה קיבלו מדבקות "טייס לעתיד" בעוד ילדות קיבלו מדבקות "דיילת לעתיד".
ב-2020 שימשו טיסות שכר שהפעילה TUI לטיסות גירוש של פליטים מטעם משרד הפנים הבריטי.
במאי 2022 חשפה כתבת תחקיר ברשת הטלוויזיה הגרמנית ZDF כי חברת Preussag ייצרה פצצות עבור המשטר הנאצי, סיפקה כימיקלים לעיראק בימי שלטונו של סדאם חוסיין ששימשו לייצור נשק כימי, וכן סייעה למשטרו של מועמר קדאפי בלוב לבנות מפעל לייצור נשק כימי. בתגובה לתחקיר אמרה הנהלת החברה כי היא אינה מודעת להיסטוריה של החברה.
הערות שוליים

↑  Hannover tie up contract extension with Tui, SportsPro, ‏2011-04-01 (באנגלית בריטית)
↑  For Families, www.tui-blue.com (בגרמנית)
↑  How TUI Magic Life is upgrading all-inclusive holidays, www.dailymail.co.uk (באנגלית בריטית)
↑  Simon, Sensatori hotels by TUI | Book luxury All Inclusive Holidays at Sensatori Hotels, All Inclusive Holidays by TUI Blue, ‏2016-04-26 (באנגלית בריטית)
↑    TUI SENSIMAR Palazzo Del Mare, The Telegraph
↑  Unique cruises to the most beautiful destinations with Hapag-Lloyd Cruises, www.hl-cruises.com (באנגלית)
↑  Tui still giving out ‘sexist’ stickers on flights, The Independent, ‏2019-10-11 (באנגלית)
↑  TTE, TUI airline bosses forced to pull out of deportation flights, Socialist Worker, ‏2022-02-14 (באנגלית בריטית)
↑  Abschiebungen, Oligarchen-Geld und Giftgas: all inclusive | ZDF Magazin Royale (בגרמנית), נבדק ב-2023-07-14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10048879-1  ISNI: 0000 0001 1957 6489  LCCN: nb2014026306  VIAF: 150011587   WorldCat (עם VIAF): 150011587 
לוגו ה'חיוך' של TUI
ג'יימס מייסון (שחקן)

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1909 הדרספילד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 ביולי 1984 (בגיל 75) לוזאן, וו, שווייץ 
 מקום קבורה:  וו 
 שם לידה:  James Neville Mason 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1931–1984 (כ־53 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג'  קולג' פרטהאוס  מרלבורו קולג' 
 בן או בת זוג:  פמלה מייסון (1941–1964)  Clarissa Kaye (1971–1984) 
 צאצאים:  Portland Mason, מורגן מייסון 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (1954)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס מייסון בתור מרקוס יוניוס ברוטוס בסרט "יוליוס קיסר", 1953
ג'יימס נוויל מייסון (באנגלית: James Neville Mason; ‏15 במאי 1909 - 27 ביולי 1984) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי, זוכה פרס גלובוס הזהב. היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר על תפקידיו בסרטים "כוכב נולד", "נערה ושמה ג'ורג'י" ו"פסק דין".
ביוגרפיה

נולד בעיירה האדרספילד שבמערב מחוז יורקשייר לג'ורג' ומייבל מייסון. מייסון לא למד משחק מקצועי והחל לעסוק בתחום בתור תחביב.
למד ב"מכללת מארלבורו", ולאחר מכן עסק בתיאטרון במכללת פיטרהאוס שבאוניברסיטת קיימברידג', שם למד אדריכלות.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לתיאטרון אולד ויק שבלונדון, שם עבד תחת הבמאים טיירון גאת'רי ואלכסנדר קורדה שנתן לו תפקיד בסרטו ב-1933, אולם פיטר אותו כמה ימים לאחר תחילת הצילומים.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

החל את דרכו במספר הפקות בריטיות דלות תקציב במהלך מלחמת העולם השנייה והתפרסם ברמה המקומית לראשונה בזכות תפקידיו בסדרות ובסרטים "נקמתו של ד"ר ג'ונס", "האיש באפור", "הגברת הזדונית" ו"טירתה של הת'ר" .
הפך לכוכב בקולנוע הבריטי בזכות הופעותיו בסרטים "הצעיף השביעי" בתור המוזיקאי הנכה ניקולאס, בתור הגנגסטר ג'וני מק'ווין בסרטו של קרול ריד "שמונה שעות ההשעיה" ובעיקר בזכות תפקידו הביוגרפי בתור הסופר הצרפתי גוסטב פלובר בהפקתו של וינסנט מינלי לרומן פורץ הדרך של פלובר "מאדאם בובארי". את תפקידו ההוליוודי הראשון עשה בסרט "במלכודת" בבימויו של מקס אופולס.
הצלחה ופרסום

התפרסם בפעם ראשונה בתודעת הציבור האמריקאי בדמותו של גנרל הגרמני ארווין רומל בסרט "שועל המדבר: סיפורו של רומל", גילם את דמותו גם בדרמת המלחמה של רוברט וייז "חולדות המדבר".
זכה להערכה רבה על תפקידיו בסרטיו של ג'וזף ל. מנקייביץ' "חמש אצבעות" והעיבוד הקלאסי לטרגדיה השייקספירית יוליוס קיסר בו גילם את המדינאי הרומאי מרקוס יוניוס ברוטוס לצידו של מרלון ברנדו (כמרקוס אנטוניוס). ב-1949 שיחק בסרטו של מקס אופולס "רגע של פזיזות".
קיבל את החותמת על היותו כוכב קולנוע בקנה מידה עולמי בשנת 1954 כשזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט קומי/ מוזיקלי ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בתור השחקן הנערץ ומעורר המחלוקת נורמן מיין, בעלה של הזמרת הכישרונית ויקי לסטר (ג'ודי גרלנד) בדרמה המוזיקלית הקלאסית של ג'ורג' קיוקור "כוכב נולד".
באותה השנה גם כיכב כדמות הספרותית קפטן נמו בעיבוד הקולנועי " 20,000 מייל מתחת למים" מהטובים ביותר שנעשו לספריו של ז'ול ורן.
ב-1959 שיחק במותחן הקומי המופתי של אלפרד היצ'קוק "מזימות בינלאומיות" בתור החוקר פיליפ ואנדם, וב "מסע לבטן האדמה", עיבוד נוסף לספרו של ז'ול וורן בתור גיבור העלילה הפרופסור הגרמני אוטו לינדנברוק.
היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו הדרמטי בעיבוד המרתק של סטנלי קובריק לספר "לוליטה" של ולדימיר נבוקוב שהיה אף אחראי לכתיבת התסריט והיה מועמד על עבודתו לפרס האוסקר. בסרט גילם את הפרופסור לספרות צרפתית הומברט הומברט המתחתן עם שרלוט (שלי וינטרס), אותה הוא לא סובל, רק כדי להתקרב אל בתה בת ה-12 דולורס "לוליטה" הייז.
ב-1964 השתתף בדרמה ההיסטורית "נפילת האימפריה הרומית" אודות תקופת שלטונו של קיסר רומא מרקוס אורליוס (אלק גינס).
קיבל ב-1966 מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בדרמה הקומית הבריטית "נערה ושמה ג'ורג'י" בתור איש העסקים המצליח ג'יימס למינגטון מעסיקו השמרן של אביה של גיבורת העלילה ג'ורג'י (לין רדגרייב), את הפרס הפסיד לוולטר מתאו.
לאחר דעיכה קטנה בקריירה חזר לקדמת הבמה בסוף שנות ה-70 כששיחק בדרמות השואה "מסע הארורים" המבוסס על מסעה הטרגי של אוניית הפליטים היהודים "סנט לואיס ו"הנערים מברזיל" שם גילם את אדוארד סייברט.
התפרסם גם בתור יוסף הרמתי בסדרת המופת "ישו מנצרת", בקומדיית הספורט הבדיונית של וורן בייטי "השמיים יכולים לחכות " בתור מר ג'ורדן המסתורי המחליט להחזיר לחיים את ג'ו פנדלטון בדמותו של אדם עשיר ורב השפעה ובהפקת האימה הטלוויזיונית "צל הרשע" ע"פ ספרו של סטיבן קינג.
ב-1982 היה מועמד לפרס האוסקר בפעם השלישית בקריירה ולפרס גלובוס הזהב לתפקיד המשני הטוב ביותר בזכות תפקידו בדרמה המשפטית של סידני לומט "פסק דין" בתור עורך הדין המצליח אד קונקנון יריבו של עורך הדין הכושל פרנק גלוין (פול ניומן).
חיים אישיים

מייסון היה נשוי פעמיים במהלך חייו:
לשחקנית פמלה מייסון במשך כ-23 שנה, לזוג נולדו בת, פורטלנד ובן, הפוליטיקאי והמפיק/שחקן מורגן מייסון.
בני הזוג מייסון הוציאו לאור ספר אחד ביחד "החתולים שבחיינו" שפורסם ב-1949.
לשחקנית האוסטרלית קלאריסה קיי מ-1971 עד לפטירתו של מייסון ב-1984.
פרסם את האוטוביוגרפיה על חייו "לפני ששכחתי" ב-1981.
מייסון נפטר מהתקף לב בשנת 1984 בעיר לוזאן שבשווייץ, שם גם נקבר מספר חלקות מחברו הטוב צ'ארלי צ'פלין.