stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בור על גבי בור
התייחסויות הלכתיות > מקורות מהמשנה, מהגאונים והראשונים

האפשרות להכשר מקווה באמצעות אוצר תחתון מופיעה כבר במקורות קדומים. משנה במסכת מקוואות כתוב::
עוקת המערה אין מטבילין בה אלא אם כן הייתה נקובה כשפופרת הנוד. אמר רבי יהודה: אימתי? בזמן שהיא מעמדת עצמה, אבל אם אינה מעמדת עצמה מטבילין בה כמה שהיא
רב האי גאון מפרש כי מדובר במקווה שהוא בור על גבי בור, ”ועוקה זו כעין שוקת, נקוב בתחתיתו, נתון על פי הביב או על פי המערה“. כך גם פירשו במקום הרמב"ם ואחרי רבי עובדיה מברטנורא והתוספות יום טוב, ומכאן שמקווה שהוא בור על גבי בור כשר לכתחילה.
מקור נוסף מופיע בתוספתא במסכת עירובין
שתי מטהרות זו על גב זו נוטל את הפקק מבנתים ומשיקן ומחזיר את הפקק למקומו
תוספתא זו הובאה להלכה ברמב"ם, ואף אחד מהפוסקים, הרמב"ם ומפרשיו לא העיר שמדובר במקווה פסולה, כאשר שני ה"מטהרות" – המקוואות הם זו על גב זו.
מקור נוסף מופיע בתוספתא במסכת מקוואות פרק ג' הלכה ד'
שתי בריכות של ארבעים ארבעים סאה זו על גב זו, ונפלו שלשת לגין לעליונה וניפתקו ובאו לתחתונה כשרין, שאני אומר שלמו ארבעים סאה עד שלא ירדו שלשת לוגין.
הר"ש מביא תוספתא זו (בפירושו למסכת מקוואות פרק ג' משנה א') ומבאר שהמקווה העליונה כשרה "משום דמחוברת לתחתונה", ובשו"ת הרא"ש (כלל לא אות ב) מביא את דברי הר"ש, ומבאר שהמקואות סמוכים זה ע"ג זה ולכן שניהם כשרים, וגם במאירי שם מבאר שהעליון כשר משום "שנתערב עם התחתונה בנקב הראוי".
התייחסויות הלכתיות > נתן סאה ונטל סאה

הבעיה ההלכתית העיקרית לה נותנת מענה שיטת ה"בור על גבי בור", היא בעיית הנתן סאה ונטל סאה, מושג בהלכות מקוואות העוסק באדם שלקח מי גשמים ממקווה כשר ונתן במקומם נוזל אחר, שפסול למקווה, כמו מי פירות (לפי רוב השיטות), או מים שאובים (לפי שיטה אחת). לפי שיטת הראב"ד גם כשמים שאובים מתחלפים במי גשמים ישנה בעיה הלכתית של "נתן סאה ונטל סאה", ועל כך באה הפתרון ההלכתי של הרש"ב. בצורה זו, כאשר הבור התחתון מלא עד גדותיו במי גשמים, המים אינם מתערבים זה בזה (אחת הסיבות לכך היא העובדה שמי הבור התחתון קרים יותר בדרך כלל, ומים חמים עולים מטבעם למעלה), בשונה מבור ההשקה הרגיל והמקובל הקיים בצד המים בקיר בור הטבילה, שבאופן כזה המים מתערבים זה בזה באופן מהיר יותר.
עם זאת יש לציין שלשיטת סאטמאר ראוי בכל זאת לחשוש לערבוב מים בין האוצר התחתון לבור הטבילה, ועל כן יש להוסיף למקוה גם אוצר השקה מן הצד. (כפי אכן נהוג במקווה המשולב).
התייחסויות הלכתיות > במקוה עם אוצר תחתון - הטובל בעליון טובל באוצר עצמו

במקווה עם אוצר תחתון ישנה מעלה נוספת השקולה כנגד כולן ולמעשה כוללת בתוכה את כל האחרות, והיא – בור הטבילה והאוצר התחתון נחשבים מקוה אחד, והטובל בעליון - טובל באוצר עצמו. עניין זה נובע הן מצד אופן בנין המקוה והן מפאת אופן חיבורו.
אופן בנין המקוה - כי באופן בניית מקוה ע"ג מקוה, צורתה ובניינה ויציקתה כאחת מחברם להיות נחשבים כמקוה אחת, שהרי כותלי המקוה התחתון הם המשך המקוה העליון, והפתח להיכנס למקוה התחתון (כשרוצים לתקנה ולנקותה) הוא רק דרך מקוה העליון, ולפני ששמים את הכיסוי המחלק הרי הם ממש מקוה אחת עמוקה, ורצפת מקוה העליון נגמרת למטה על רצפת מקוה התחתון, דהיינו שכתלי ורצפת מקוה התחתון הם חלק ממקוה העליון. ובזה ששמים מכסה ע"ג פתח מקוה התחתון, לא נחשבים המקואות כנפרדים, כי עדיין נשאר ברצפה נקב המחברם ["אף דהשוליים מפסיקין הוי רק כעץ המונח בתוך המקוה ומכל מקום הוי כחד מקוה, ובכל מקום מותר לטבול בו" - ראה בשו"ת שירי טהרה, לקמן באות א], וגם המכסה עצמו מנוקב.
אופן חיבורו - במקוה ע"ג מקוה הרצפה אינה נחשבת עקב החורים שבה, והטובל במקוה העליון (בו המים השאובים) טובל באוצר מי הגשם עצמו, ואין טבילה מהודרת מזו, ובלשונו של האדמו"ר מליובאוויטש: "לכאורה פשוט, שהתועלת הכי גדולה באופן בניה האמורה, היא, שאז הטבילה בהאוצר עצמו, אלא שהרצפה מחלקתו לשני חלקים, ובטלה הרצפה מענינה על ידי החורים שבה, והתועליות בטבילה באוצר עצמו כו"כ".
דברים אלו ניתן ללמוד מדברי כמה וכמה מהפוסקים האחרונים.
התייחסויות הלכתיות > אין חשש סתימה

אחד החששות הידועים על מקווה הבנוי בשיטת בור על גבי בור, הוא החשש שמא ייסתם הבור התחתון, או שמא יתמעט חללו על ידי הלכלוך הנצבר ושוקע למטה (מטבע הדברים) ולא ידעו מכך. ישנה שמועה שרבי יששכר דוב מבעלזא התבטא בנושא, כי אפילו אם יהיה צדיק במתיבתא דרקיעא שלוש מאות שנים, לאחר שיסתם הבור על גבי בור אותו בנה, יוציאו אותו משם אך הרבי מליובאוויטש הכחיש שמועות אלה. חששות אלו קיימים במיוחד כאשר הבור נבנה בצורה בהּ לא ניתן לפתוח את הבור התחתון, ולבדוק את מצב נקיונו ולנקות אותו.
הרב יצחק יעקב ווייס פסק, שאין לעשות מקווה העשוי בשיטת בור על גבי בור, גם אם יש בצידו בור השקה, מחשש שמא יבואו לסמוך על הבור על גבי בור ויחשבו שהוא כשר (גם כאשר לא יהיה בור השקה מהצד), ואם הוא יסתם ויתמעט חללו מארבעים סאה המקווה תהיה פסולה.
למעשה נהוג בכל המקוואות שנבנות בשיטת חב"ד, שהממונה פותח את המקווה מדי תקופה ומנקה את הבור התחתון ונוטל משם את כל הלכלוך שנצבר שם, כך שמעשית במקווה שבה יש ממונה אין חשש זה, אך במקווה שאין ממונה כזה, החשש סביר מאוד, וכבר אירע שמקוואות שנבנו בשיטה זו נפסלו בכך. כמו כן, כאמור, יש הסוברים שגם אם יש ממונה, אין לכתחילה לבנות מקווה כזו שבה ייתכן שיבואו לידי חששות ובעיות חמורות כאלו.
למרות זאת, בחסידות חב"ד סוברים כי המעלות שישנן בבור על גבי בור עדיפות לאין ערוך על החסרונות האפשריים, ועל כן משתדלים לטבול במקווה הבנוי בשיטה זו, שהרי במקרה שאין ממונה האחראי על כשרות המקווה, בכל מקווה שנבנה לפי כל שיטה שהיא, ייתכן ההשקה או הזריעה לא תתבצע, ואז המקווה תהיה פסולה. אך במקווה חבד"י, לא אפשרי שלא תתבצע זריעה והשקה, כי חור ההשקה נמצא בתחתית המקווה ואין באפשרות למלאות את המקווה ללא השקת המים העליונים במי הגשמים שבבור התחתון. במקרה שיש ממונה, גם אין את החששות שהוזכרו, ואם כן נמצא שאין סיבה להעדיף מקווה שבנוי בשיטה אחרת, בשל בעיה זו.
הרב עובדיה יוסף והרב חיים קניבסקי פסקו כי מקווה בור על גבי בור מהודר לכתחילה שבלכתחילה.
מקומות נוספים בהם נבנה מקווה בור על גבי בור

שיטת בנייה זו יושמה בפועל בעיקר במזרח אירופה, בעיירות רבות בהן היו מערכות מים מתוקנות, ולא הייתה אפשרות לבנות מקוואות סמוכים למעין או נהר.
בעיירת סקווירא שבאוקראינה בנו את המקווה בשיטה זו כפי הוראתו של האדמו"ר רבי יעקב יוסף מסקווירא,
בעיירה טשערנאביל שבאוקראינה בנה בעל המאור עיניים את המקווה בשיטה זו. בספר זיכרון (עמ' 13-12) שם כתב הרב משה יהודה לערנער, אב"ד ראזישטש "כפי הרגילות בסביבותינו שעושים שתי מקואות זו למעלה מזו"
בעיירה טשערקאס שבאוקראינה בנה חתנו של הדברי חיים מצאנז, הגה"ק מהורנסטייפל את המקווה בשיטה זו, כפי שכתב בשו"ת עמק שאלה (יו"ד סי' נט) "המקוה שעשו בטשערקאס הנה יש ברצפת מקווה העליונה נסר...ויש בו נקב כשפ"ה אשר מחובר תמיד בהשקה"
בעיירות רוסיה בנו את המקוואות בשיטה זו ככתוב בשו"ת עמק תשובה ח"ב סימן עט, מתוך דברי הג"ר יחזקאל ראטה: "מעלת עשיית מקוה ע"ג מקוה...כן נהגו בכל עיירות רוסיה ע"פ דעת גדולי הוראה"
בעיירות פולין גם נהגו כך ככתוב בשו"ת שפתי אברהם (סימן לא) שם כתב הג"ר אברהם חיים רוטנברג אב"ד וואידסלאב, בן אחיו של חידושי הרי"ם "בכל מקום המנהג לעשות רצפה כזו על ידי נסרים ויתדות, וכן הוא המנהג בגור...עירוב מקוואות מטהרין העליון מן התחתון...ובגור הרצפה נעשית כן...ומתחת יש מקווה כשרה, וכל המים העליונים שאובים"
בעיירת בעלזא שבאוקראינה גילו מומחים בשנת תש"ע את המקווה שבנה שם הרה"ק המהרי"ד, ואף שהחלק שמעל האדמה נחרב, הרי שהחלק שתחת האדמה נותר שלם, והוא בנוי מקווה ע"ג מקווה, וביניהם נקבים רבים כמובא בקובץ אור ישראל. המהרי"ד מבעלזא העיד על המקווה שבנה ש"דיקדקתי שתהיה כשרה לפי כל השיטות" (ככתוב בקובץ אור הצפון גיליון ל)
לקריאה נוספת

הרב ירמיה כ"ץ, מקווה מים, חלק א', "מקווה על גבי מקווה"
הרב צבי בריננער, "ילקוט הערות" על ספר "דברי חיים מקואות – מהדורת בריננער", קונטרס "הקטפרס במקואות", מקוה על גבי מקוה, עמודים קכז-קלה. וקונטרס "בסתר המדרגה" עמודים קנד-קסז.
אלינור סלע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במאי 1974 (בת 50) י"ח באייר ה'תשל"ד ישראל ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  שחקנית, תסריטאית, סטנדאפיסטית, מנחה ומרצה, הפקה ובימוי
 מקום לימודים:  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 בן זוג:  בני סקודיצקי
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לתסריט הטוב ביותר (2023)
 פרופיל ב-IMDb
 
אלינור סלע סקודיצקי (נולדה ב-10 במאי 1974) היא שחקנית, תסריטאית וסטנדאפיסטית ישראלית, זוכת פרס אופיר על כתיבת התסריט בסרט "שבע ברכות", אשר גם זכה בפרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2023.
ביוגרפיה

סלע נולדה בירושלים לאם מורה ואב מפיק. היא התחנכה בתיכון בויאר במגמת מזרחנות. בצבא שירתה כקצינת מחקר במודיעין. בתום שירות הקבע, למדה משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב. במהלך לימודיה זכתה במלגת קרן שרת.
קריירה > משחק

סלע החלה לשחק בגיל 13 בתפקיד הראשי בהצגה "הליצן" בתיאטרון החאן הירושלמי במסגרת תיאטרון קטרון.
במהלך לימודיה בניסן נתיב, הקימה יחד עם חבריה לכיתה: ליאור רז, אפרת ארנון, גל ברזילי, חיים יפים ברבלט וערן לנסקי, קבוצת אימפרוביזציה בשם "תופעת ולסלבה". הקבוצה הופיעה במועדון הצוף ובצוותא.
לאחר לימודי המשחק, החלה להופיע עם מופע הסטנד-אפ "אלף פנים, צחוק גדול, אמת אחת", במהלכו היא עוטה דמויות שונות מהחברה הישראלית. סלע כתבה את המופע על סמך תחקיר מקדים ואלתורים מחומרים שנוצרו בזמן אמת.
בשנת 2003 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "הפיג'מות". בין השנים 2004–2006 הגישה פינת סאטירית בגלי צה"ל בתוכנית "בילוי נעים" בהנחיית מולי שפירא. בין השנים 2006–2007 השתתפה בתוכנית האלתורים "של מי השורה הזאת" לצד תומר שרון, מאור כהן, יעל לבנטל, שמוליק לוי, אמנון וולף ועידן אלתרמן.
בשנת 2007 הופיעה בתפקיד עצמה בסדרה הקומית "פאפרצי". בשנת 2008 השתתפה בתפקיד אורח בתוכנית הטלוויזיה "משמורת" בערוץ 2 ובתוכנית הסאטירית "עד כאן!" עם אורי גוטליב.
בשנת 2012 השתתפה בתפקיד אורח בסדרת הנוער "גאליס" בערוץ הילדים ובסדרה "יום האם" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2013 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "בלתי הפיך", בשנת 2014 השתתפה בסדרה "עממיות" בתפקיד כרמלה ובשנת 2016 השתתפה בסדרה "פצועים בראש" בתפקיד אוסי.
בשנת 2023 גילמה את דמותה של אירית בסרט "שבע ברכות", אותו כתבה.
קריירה > תסריטאות

באוגוסט 2019 זכתה סלע במלגת הפקה על סך שני מיליון שקלים מהקרן לקולנוע עבור סרט הקולנוע "שבע ברכות" שכתבה ביחד עם ריימונד אמסלם, מתוך 110 פרויקטים שהוגשו. הסרט בוים על ידי אילת מנחמי והופק על ידי רונן בן טל.
הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2023, לאחר שזכה בעשרה פרסי אופיר מתוך 12 מועמדויות, והיה לסרט הנצפה ביותר ביום הקולנוע הישראלי באותה השנה.
קריירה > הפקה ובימוי

סלע היא בעלים של חברת הפקה שמייצרת תוכן ומפיקה סרטים עבור חברות מסחריות, רשויות מקומיות ומשרדים ממשלתיים. שותפה לעשייה בחברה הוא אחיה[דרוש מקור].
בשנים 2017–2018 ביימה יחד עם שי גוטסמן את העצרת המרכזית לציון יום הזיכרון לשואה ולגבורה בקיבוץ לוחמי הגטאות.
סלע היא מפיקה שותפה בסרט "שבע ברכות", בנוסף לתפקידיה כתסריטאית ושחקנית בסרט זה.
חיים אישיים

סלע נשואה לבני סקודיצקי ולהם שלושה ילדים.
בת דודתה (מדרגה שנייה) היא השחקנית ריימונד אמסלם, שהייתה שותפתה לכתיבת הסרט שבע ברכות (בו היא גם משחקת בתפקיד ראשי).
הערות שוליים

1 2  אלינור סלע, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
↑  מערכת עכבר און ליין, של מי השורה הזאת, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2006
↑  שבע ברכות, באתר קרן הקולנוע הישראלי
↑  דינה חלוץ, אלינור סלע, מיוצרי "שבע ברכות": "נפעל בכל הכוח והאהבה כדי להביא את האוסקר לארץ", באתר ynet, 13 בספטמבר 2023
| פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | שבי גביזון, יונתן ארוך ויוחנן רביב (1990) • חיים מרין (1991) • אסי דיין (1992) • אנריקה רוטנברג ואסטבן גוטפריד (1993) • אסי דיין (1994) • שבי גביזון (1995) • יגאל בורשטיין (1996) • אסי דיין (1997) • איל חלפון (1998) • אריק קפלון (1999) |  |
| 2000–2009 | יוסף סידר (2000) • דובר קוסאשווילי (2001) • ניר ברגמן (2002) • שבי גביזון (2003) • יוסף סידר (2004) • איל חלפון (2005) • שמי זרחין (2006) • ערן קולירין (2007) • ארי פולמן (2008) • ירון שני וסכנדר קובטי (2009) |  |
| 2010–2019 | נח סטולמן (2010) • יוסף סידר (2011) • רמה בורשטין (2012) • יובל אדלר, עלי ואקד (2013) • טליה לביא (2014) • אלעד קידן (2015) • רמה בורשטין (2016) • שבי גביזון (2017) • אופיר ראול גרייצר (2018) • סאמח זועבי (2019) |  |
| 2020 ואילך | דנה אידיסיס (2020) • ערן קולירין (2021) • מיכל ויניק (2022) • אלינור סלע וריימונד אמסלם (2023) • מאיה קניג (2024) |  |
שמואל ויגודה (חזן)

| --- | --- |

 לידה:  1893 כ"ג בתשרי ה'תרנ"ג דובז'ין על נהר ויסלה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  1990 (בגיל 97 בערך) 
 מקום לימודים:  ישיבת פרשבורג 
 
שמואל וִיגוֹדָה (כ"ג בתשרי ה'תרנ"ג – ה'תש"ן לערך; 1892–1990) היה חזן יהודי אמריקאי וחוקר תולדות החזנות.
התפרסם כזקן החזנים בדורו, וכאחד מכוכבי עידן הזהב של החזנות היהודית.
ביוגרפיה

נולד בדובז'ין על נהר ויסלה שבפולין, אביו היה החזן שרגא ויגודה. בילדותו קיבל אביו משרת חזן בהונגריה והמשפחה שקיוותה לשפר את תנאי מחייתה, היגרה לשם.
למד בישיבות הונגריה, בין היתר בישיבת ורבוי, ישיבת גלנטה ובישיבת פרשבורג.
למד רפואה באוניברסיטת קלוז'.
כשהתייאש מלהתקדם בתחום הרפואה החל לעסוק בחזנות, בשנת ה'תרפ"א התמנה כחזן בבית הכנסת רומבך בבודפשט.
בשנת ה'תרפ"ג היגר לארצות הברית, ופתח בקריירה ארוכה של חזנות. התפרסם בכך ששימש חזן בבתי כנסת אורתודוקסיים בלבד.
ב-1981 הדפיס בניו יורק את ספרו  Legendary Voices: The Fascinating Lives of the Great Cantors העוסק בתולדות החזנים.
לקריאה נוספת

עקיבא צימרמן, שמואל ויגודה, הצופה, א' בשבט ה'תשנ"א, עמ' 6.
מרדכי סליפוי, שמואל ויגודה, יום השישי, י' בשבט ה'תשנ"א, עמ' 36.
מאיר וונדר, עיניך רואות, עמ' 117
Marc Slobin, Chosen Voices: The Story of the American Cantorate, University of Illinois Press, 1989, pp. 78-82
כרטיס חיוג

כרטיס חיוג "טלכרט" מישראל
פרסומות לכרטיסי חיוג של חברות שונות
מכונה אוטומטית של כרטיסי חיוג
כרטיס חיוג הוא כרטיס קטן, הדומה בגודלו לכרטיס אשראי, המשמש לתשלום שירותי טלפון ציבוריים. שיטת התשלום וצורת השימוש בכרטיס תלויה במערכת הטלקומוניקציה הכוללת. אף על פי כן, כרטיס החיוג נרכש כאשר יתרת שיחות בו מוגדרת מראש והיא פוחתת בכל שיחה שמבוצעת בעת השימוש בכרטיס. מרבית כרטיסי הטלפון מיועדים לשימוש חד פעמי; כאשר יתרת השיחות אפס, יש לקנות כרטיס חדש ולא להגדיר מחדש את יתרת השיחות.
התפתחות טכנולוגית

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת הערות שוליים.
כרטיס החיוג הראשון יוצר עם פס מגנטי בשנת 1976 באיטליה. כרטיסי החיוג שהופיעו אחריו היו התקנים אופטיים, אשר יוצרו בין השאר על ידי חברת Landis & Gyr. הטכנולוגיה הבאה לכרטיסי החיוג הייתה שבב (צ'יפ). כיום יש גם כרטיסים חכמים וגם כרטיסים משולמים מראש.
הפריסה הגדולה ביותר של הכרטיסים החכמים נעשתה על ידי פריסת הטלפונים הציבוריים הצרפתים בשנת 1986: השימוש בכסף קטן הוחלף בכרטיס חכם בו יתרת יחידות שיחה מנוכת במהלך קיום שיחת טלפון.
ארצות רבות אחרות נהגו כמוהם, ביניהם אירלנד בשנת 1990 ובריטניה בשנים 1994-5, בתהליך אשר ביטל בהדרגה את כרטיסי Landis & Gyr הירוקים לטובת הכרטיסים החכמים.
טלפונים ציבוריים רבים פועלים באמצעות כרטיס חיוג; את הכרטיס יש להכניס לחריץ המיועד לכך, וההתקן קורא את הכרטיס ומעדכן את יתרת השיחות לפי הצורך. לכרטיסי חיוג אחרים אין פס מגנטי או שבב חכם המאפשר קריאתו, אלא קוד מספרי מודפס, שהמשתמש צריך להקיש קודם ביצוע שיחה. החיוג באמצעות כרטיסי חיוג אלו אפשרי גם בטלפונים רגילים.
חברות הטלקומוניקציה מצאו בכרטיסי החיוג שווקים חדשים: כרטיסי החיוג פונים לקהל משתמשים חדש, שמסיבות שונות מעדיף להשתמש בכרטיסי חיוג משולמים מראש. מדובר בצעירים, אנשים שאינם יכולים להרשות לעצמם להחזיק בטלפון נייד או בטלפון קווי, תיירים ואפילו אסירים שעושים שימוש רב בכרטיסי חיוג מהכלא.
אחד החסרונות הגדולים של כרטיסים אלה הוא הצורך במערך הפצה שגם חשוף לגנבות של כרטיסים. לכן, בדרך כלל, מחירה של דקת שיחה בכרטיס חיוג משולם מראש יהיה יקר יותר מאותה הדקה בדיוק עבור מנוי קבוע של רשת הטלפונים.
בנוסף, השקיעו חברות התקשורת בהדפסת פרסום על גב הכרטיס והצגת דיוקני כוכבים, עבודות אומנות וצילומים כדי לשפר את מראהו. מנהג זה, יחד עם אפיונו החד פעמי של הכרטיסים (דבר אשר עודד את הצרכנים לקנות מספר כרטיסים), הוביל לתחביב של איסוף כרטיסי החיוג.
מחירי יחידת שיחה בכרטיס החיוג מגוונים ומשתנים ממדינה למדינה, בהתאם להחלטת החברה המייצרת והמפעילה. בארצות הברית ניתן לרכוש כרטיסי חיוג בחנויות מסחריות כגון וולמארט המוכרת בין השאר כרטיסי חיוג נטענים בחמשה סנטים לדקת שיחה. בישראל ניתן לקנות כרטיסי חיוג בין השאר ברשת חנויות "בזקסטור" של חברת התקשורת בזק ובסניפי הדואר של דואר ישראל ובאתר האינטרנט שלה. מחיר דקת שיחה בכרטיס החיוג נע בין חצי שקל ל-65 אגורות, נכון לפברואר 2006.
איסוף כרטיסי חיוג

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בישראל

בישראל היו בשימוש מספר כרטיסי חיוג.
בישראל > טלכרט

כרטיס החיוג שפותח לשימוש בטלפונים ציבוריים בישראל קרוי "טלכרט" (קיצור של המילים "טלפון" ו-"כרטיס").
ב-1988 בזק החלה בניסויי שדה של הטלפונים עם הכרטיס. הוא נכנס לשירות ב-1990 עם הסלוגן "אין כיס בלי כרטיס" והחליף את אסימוני הטלפונים הציבוריים.
יתרת השיחות נרשמה בכרטיס באמצעות צריבה הולוגרפית. נמכרו כרטיסים עם 20, 50 ו-120 יחידות (בתחילה גם 10, ו-240 עם כרטיס דו-צדדי).
בשנת 2007 הופסקו המכירות של הכרטיס עקב סיום פעולתו של מפעל Landis & Gyr בשווייץ שיצר את הכרטיסים הללו. המכשירים הקיימים בישראל עדיין תומכים בכרטיס, אך לא ניתן לרוכשו. במקומו נמכרים כרטיסי הבזקכרט והטלכרט החדש המבוססים על הקשת קוד סודי לאחר חיוג למספר גישה.
בישראל > בזקכרט

בזקכרט הוא כרטיס חיוג המשווק על ידי חברת בזק ומאפשר חיוג מכל טלפון שאינו סלולרי, ובפרט מטלפונים מחוץ לישראל.
את כרטיס הבזקכרט ניתן לטעון בסכום מסוים מראש, או לשלם את מחיר השיחות ידי חשבון שהוגדר מראש.
בפועל, ניתן לחייג תוך הקשת מספר הכרטיס וקוד אישי, כלומר, ללא צורך בכרטיס הפלסטיק.
השירות, שהיווה תחליף נוח לכרטיס הטלכרט, זכה לפופולריות גבוהה בעבר, ולמעלה ממיליון כרטיסים נמכרו. השימוש בטלפון הסלולרי מדגם "מנגו" (אשר החיוג ממנו, לבד ממספר בודד, חייב שימוש בבזקכרט) אף הוסיף לו משתמשים. הופעת מכשירים סלולריים חדשים הובילה לצניחה חדה בשימוש בשירות, וכך, רק 75 אלף ממנויי השירות השתמשו בו בין מרץ ליוני 2004. עקב כך, החליטה חברת בזק לבטל את השירות, החלטה שאושרה על ידי שר התקשורת אהוד אולמרט.
ביטול הכרטיס הוביל לביקורת, בטענה שהחברה פוגעת בשכבות החלשות בכך שהיא כופה עליהן מעבר לאמצעי תקשורת יקרים יותר. כך, למשל, פנה חבר הכנסת משה גפני בשאילתה לדליה איציק, בהיותה שרת התקשורת: ”מדוע יופסק שירות זה שכה חשוב לציבור השכבות החלשות ולתלמידים שביניהם בייחוד תלמידי הישיבות, שאינם מעוניינים ואין באפשרותם להשתמש בטלפון סלולרי?”.

גם עלי מוהר הקדיש את אחד מטוריו לפרידה מכרטיס זה.
בזק הפכה את החלטתה בהתאם לדרישתה של איציק, שראתה בשירות כבעל חשיבות חברתית, ושעל כן אין לבטלו מתוך מניעים כלכליים בלבד.
חברות נוספות מציעות כרטיסים אחרים, כגון: כשר כארד של נטוויז'ן, שהוא כרטיס אשר קיבל את אישור ועדת הרבנים לענייני תקשורת; הום קארד של ברק 013, אשר משמש לחיוג בינלאומי, ועוד.
כרטיסי חיוג בבתי סוהר > בבתי סוהר בישראל

כרטיסי החיוג נמצאים בשימוש בבתי הסוהר מזה שנים רבות. בתחילה הופעלה מערכת המבוססת על כרטיסי הטלכרט של בזק. בשנת 2008, לאחר סגירת מפעל Landis & Gyr, הוחלפו כרטיסי הטלכרט הישנים בכרטיסי "טלכרט חדש" המבוססים על טכנולוגיית RFID ולא עובדים בטלפונים הציבוריים הרגילים.
החל משנת 2013, המערכת של בזק הוחלפה על ידי השב"ס במערכת חדשה שנקראת שחף, מבית חברת בינת, המבוססת על טלפוניית VoIP, ומאפשרת תכונות ביטחוניות חדשניות.
עם החלפת המערכת הוחלפו גם כרטיסי החיוג, וכעת נמכרים כרטיסים במחיר 50 שקלים. עלות דקת שיחה לאסיר היא 13.98 אגורות ובכל כרטיס ישנן כ-360 דקות שיחה. המערכת החדשה מאפשרת לאסירים גם לרכוש דקות שיחה (בשווי 50 שקלים) באופן ישיר ווירטואלי דרך הטלפון הציבוריים מבלי לרכוש כרטיסי חיוג מהקנטינה.
ראו גם

אסימון
טלפון ציבורי
תוכנית פריפייד
הערות שוליים

↑  עידו קינן, שיחות שלום, ולא להתראות: מה קרה לטלכרט?, באתר ynet, 25 באוקטובר 2011
↑  מרכזי מכר (קנטינות) בבתי-הסוהר, עמ' 18, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 18 בספטמבר 2017
↑  טל כרמון, ‏רווחים כלואים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 באוקטובר 2016
| טלפוניה |
| --- | --- | --- |
| מכשירים | מכשיר טלפון  • טלפון סלולרי • טלפון חכם • טלפון חירום מובנה ברכב • טלפון ציבורי • טלפון רייס |  |
| אמצעי תשלום | אסימון • כרטיס חיוג |  |
| מספרי טלפון | מספר טלפון • קידומת טלפון • קידומת טלפון בין-לאומית • קידומת טלפון בישראל • ניידות מספרים • ספר טלפונים |  |
| טלפוניה | PSTN • ISDN • ADSL • SS7 • מרכזייה |  |
| סלולר | תקשורת סלולרית • טלפון סלולרי • נדידה |  |
| תקן טכנולוגיית תקשורת סלולר | קדם דור 0G • דור ראשון 1G • דור שני 2G • דור שלישי 3G • דור רביעי 4G • דור חמישי 5G |  |
| טלפון מבוסס אינטרנט | טלפוניית IP‏ • SIP‏ • H.323‏ • ‏VoIP • ‏Vocoder |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549122105171  BNE: XX550743  BnF: cb123370666 (data)  GND: 4246689-1  LCCN: sh95004660  NKC: ph126497  SUDOC: 032317565 
כרטיסי טלכרט מישראל
מדבקת "כאן מוכרים כרטיסי טלכרט" משנות ה-90 עם הסלוגן
בזקכרט זהב
כרטיס של מערכת "שחף" בבתי הכלא
קתרין דוסקה

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1989 (בת 35) קנדה מונטריאול, קנדה
 מוקד פעילות:  יוון יוון
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 עיסוק:  זמרת וכותבת שירים
 סוגה:  אינדי פופ, מוזיקת נשמה
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  יוונית, אנגלית, צרפתית 
 חברת תקליטים:  מינוס EMI
 פרופיל ב-IMDb
 
קתרין דוסקה (בצרפתית: Katerine Duska, ביוונית: Κατερίνα Ντούσκα, נולדה ב-6 בנובמבר 1989) היא זמרת קנדית-יווניה. היא נבחרה על ידי רשות השידור היוונית (ERT) לייצג את יוון באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל.
ביוגרפיה

קתרין דוסקה נולדה וגדלה במונטריאול, קנדה וכשגדלה עברה לאתונה בירת יוון.
בשנת 2015 הוציאה את אלבומה הראשון Embodiment.
בשנת 2018 הופיעה בהיכל הקונצרטים של אתונה עם מגוון שירים שלה ושל מלחין ויוצר שוודי בשם אלבין לי מלדאו. בדצמבר 2018 הופיעה עם האמן היווני פטרוס קלמפניס.
דיסקוגרפיה > אלבומים

4 בדצמבר 2015 - Embodiment
דיסקוגרפיה > סינגלים

2014 - One In A Million
2015 - Won't Leave
2019 - Better Love (השיר היווני לאירוויזיון 2019)
הערות שוליים

↑  Katerine Duska - Athens - September 14, אקטרמיני.קום, 13 בספטמבר 2018
1 2  Katerine Duska: Θέλω να εξελίσσομαι καλλιτεχνικά και να ταξιδεύει η μουσική μου, קולצ'ור נאו גריס, 6 בספטמבר 2018
↑  Petros Klampanis - Athens - December 30, אקטרמיני.קום, 28 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1207194301  ISNI: 0000 0004 6311 8356  MusicBrainz: 2ecb34af-2dd6-4d93-a4ce-9023efcb6ad1  VIAF: 2343158551004316540007   WorldCat (עם VIAF): 2343158551004316540007
רמבו 3

| --- | --- |

 בימוי:  פיטר מקדונלד 
 הופק בידי:  באז פייטסהאנס 
 תסריט:  שלדון לטיש, סילבסטר סטאלון 
 עריכה:  או ניקולאס בראון 
 מוזיקה:  ג'רי גולדסמית' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Carolco Pictures 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 במאי 1988 
 משך הקרנה:  97 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מתח, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  אפגניסטן, תאילנד 
 הכנסות באתר מוג'ו:   rambo3
 פרסים:  פרס פטל הזהב - השחקן הגרוע ביותר (סילבסטר סטאלון) 
 סרטים בסדרה:  רמבו (סדרת סרטים)
 דף הסרט ב־IMDb
 
סטאלון בסצנה מהסרט
רמבו 3 (באנגלית: Rambo III) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1988 אשר בוים על ידי פיטר מקדונלד ובכיכובו של סילבסטר סטאלון. זהו הסרט השלישי בסדרת סרטי רמבו.
הקרנת הבכורה הבינלאומית של הסרט התקיימה ב-25 במאי 1988. הסרט שהופק בתקציב של 63 מיליון דולרים היה הסרט היקר ביותר שהופק אי פעם באותה התקופה. הסרט גרף מעל ל-189 מיליון דולרים ברחבי העולם, אם כי ההכנסות מהסרט לא השתוו להכנסות מהסרט הקודם בסדרה.
הסרט צולם במדינות שונות, כולל ישראל (בה צולם רוב הסרט), תאילנד ואריזונה, כאשר נופי המדבר של ישראל ייצגו בסרט את אפגניסטן.
תקציר העלילה

בתחילת הסרט קולונל טראוטמן שב לתאילנד ונפגש עם ג'ון רמבו, אשר החליט בינתיים לפרוש על מנת לחיות חיים שלווים במנזר בודהיסטי. טראוטמן מבקש ממנו להתלוות אליו למשימה באפגניסטן, על מנת לספק כלי נשק למורדים האפגנים שנלחמים נגד הכוחות הסובייטים במסגרת מלחמת אפגניסטן. אולם, רמבו מסרב.
עם זאת, כאשר טראוטמן נתפס על ידי הסובייטים, רמבו נאלץ להציל אותו. הוא נוסע לאפגניסטן ובעזרת לוחמי המוג'אהדין האפגניים חודר לבסיס הסובייטי המבוצר בו מוחזק טראוטמן, ונלחם בכוחות הצבא הסובייטי בראשותו של קולונל זייסן האכזר.
צוות השחקנים

סילבסטר סטאלון בתפקיד ג'ון רמבו
ריצ'רד קרנה בתפקיד הקולונל האמריקאי סמואל "סם" טראוטמן
קורטווד סמית' בתפקיד רוברט גריגס
מארק דה יונגה בתפקיד הקולונל הסובייטי אלכסיי זייסן
ששון גבאי בתפקיד מוסא גאני
דודי שועה בתפקיד חמיד
ספירו פוקאס בתפקיד מסעוד
רנדי ריני בתפקיד הסמל הסובייטי קורוב
מרקוס גילברט בתפקיד טומסק
אלון אבוטבול בתפקיד ניסם
יוסף שילוח בתפקיד חליד
מסעוד אסדולהי בתפקיד רחים
הערות שוליים

↑  Rambo III, Box Office Mojo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no98062709  VIAF: 184103507   WorldCat (עם VIAF): 184103507
בשעה שהקדימו – תער"ב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אדמו"ר הרש"ב
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ספר עיון, חסידות
 נושא:  מיסטיקה יהודית 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ספרים קה"ת 
 תאריך הוצאה:  תשל"ז, תשנ"ב
 מספר עמודים:  1,479
 
בשעה שהקדימו תרע"ב (בעגה החב"דית נקרא המשך ע"ב) הוא 'המשך' של מאה ארבעים וארבעה מאמרי חסידות שנאמרו או נכתבו על ידי אדמו"ר הרש"ב במהלך שנות תרע"ב – תרע"ו. המשך זה הוא מהיסודיים והעיוניים בכתבי חב"ד.
מבנה הספר והיסטוריה

הספר מורכב ממאה ארבעים וארבע מאמרים שנאמרו על סדר השנה, מחג השבועות תרע"ב ועד פרשת וירא תרע"ו, בכתיבתם האריך הרבי הרש"ב יותר מהנאמר.
המאמרים הם רצף עניינים הכרוכים זה בזה, ועוסקים באותו עניין, ולכן נקראים בשם 'המשך'.
מלבד מאמרי ההמשך שאמר האדמו"ר הרש"ב ברבים, ישנם דרושים שלא נחלקו למאמרים ואף לא נאמרו ברבים אלא נכתבו על ידו. המאמרים והכתבים היו אצל בנו האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון, אך למרות שחלק מהמאמרים פורסמו, ההמשך לא נדפס במשך שנים רבות, למרות בקשות החסידים במשך השנים מהאדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון.
בכ' בכסלו תשל"ז בהתוועדות לכבוד חג הגאולה, סיפר הרבי בהפתעה על המשך המאמרים שנמצאים אצלו בשלמותם, עם חלוקת הפרקים והקיצורים, כולל החלק שלא נאמר. בדבריו סיפר שפעם חותנו היה צריך לנסוע מביתו, וחיפש מישהו שיוכל לסמוך עליו ולהשאיר בידו את הכתבים על מנת להחזירם בשלמות, והוא מסרם בידו. ר' מנחם מנדל ניצל את ההזדמנות וצילם את ההמשך. בשלב זה הסכים הרבי שידפיסו את ההמשך, ובתנאי שכל החסידים ישתתפו בעלות ההדפסה בסכום סמלי של דולר אחד. כן ביקש שבספרים לא יוזכרו שמות המדפיסים והמשתתפים בלבד שמו של אדמו"ר הרש"ב ובנו רבי יוסף יצחק.