stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב פשנדל
תוצאות הקרב

בשלב זה אפילו הייג כבר הבין שאין טעם, וכנראה גם לא יכולת, להמשיך את המערכה, ובכך באה על סיומה מערכת איפר השלישית. במחיר של 280,000 נפגעים השיג הייג התקדמות ממוצעת לרוחב הגזרה של קילומטרים בודדים, שבחוד שלה – הכפר פשנדל, הגיעה לעומק של שמונה ק"מ.
גם הצד הגרמני שילם ביוקר על עמידתו העיקשת מול סדרת ההתקפות הבריטית במערכת איפר השלישית. 86 דיוויזיות גרמניות השתתפו בשלב כלשהו במערכה, לא מעטות מהן איבדו חלק ניכר מהכוח הלוחם שלהן בקרבות. גם עבור הגרמנים הייתה מערכת פשנדייל אחת המערכות הקשות והעקובות מדם במלחמת העולם כולה. אולם, מנקודת הראות הגרמנית, במילותיו של מפקד חזית איפר הגרמני, הנסיך רופרכט מבוואריה, ”למרות השקעה עצומה בכוח אדם ובחומרי לחימה, האויב לא השיג דבר במערכה זו.”
קצין בכיר בריטי ממטהו של הייג, שביקר בגזרה עם סיום הקרבות בנובמבר 1917, שאל בתדהמה – "האם אנחנו שלחנו את הבחורים להילחם כאן?". מערכת פשנדל הייתה בפועל טבח תעשייתי, ברוטלי וחסר משמעות של מאות אלפים, שנגרם בעיקר על ידי מפקדים בכירים שישבו בארמונות מפוארים בעורף, שרקמו תוכניות מבצעיות חסרות היתכנות מעשית, וגם כאשר התוצאות בשדה הקרב טפחו פעם אחר פעם על פניהם, המשיכו לדבוק בפנטזיות שלהם, כאשר רבבות חיילים המשיכו להישלח מדי יום אל מותם. רבים מהחיילים האלו נעלמו בשדות הבוץ של פלנדריה ולא נמצאו מעולם.
במהלך מתקפה זו באיפר איבדו שני הצדדים יחד למעלה מחצי מיליון חיילים. הקרב הפך בבריטניה למילה נרדפת לטבח מדמם ועקר ואילו בגרמניה הוא נקרא "המרטיריות הגדולה ביותר של המלחמה". קרב זה, יחד עם הקרב על הסום, העניק למפקד הבריטי הייג את הכינוי "הקצב".
לאחר מכן

ב-9 באפריל 1918 פתחו הגרמנים במבצע ג'ורג'ט, שהיה חלק ממתקפת האביב הגרמנית, ובתוך שלושה ימים כבשו את כל השטח שנכבש על ידי הבריטים במהלך מערכת פשנדל. אולם, למרות ההישגים הראשונים שלהם, גם במהלך מבצע זה לא הצליחו הגרמנים להשיג את ההבקעה המיוחלת, ולבסוף נבלמה המתקפה על ידי כוחות בריטיים, אוסטרליים וניו זילנדיים.
לקריאה נוספת

סיריל פולס, מלחמת העולם הראשונה, ספר רביעי - 1917, פרק 5 - דם ובוץ בקרב איפר השלישי, הוצאת מערכות
הערות שוליים

↑  Robert Dixon and Christopher Lee, The Diaries of Frank Hurley, UK USA: Anthem Press, 2011, עמ' 68-70
| החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| 1914 | קרב לייז' • המצור על אנטוורפן • המערכה על הגבולות • הקרב הראשון על המארן • הקרב הראשון על האן • המרוץ אל הים • קרב איפר הראשון • קרב ארטואה הראשון • קרב שמפאן הראשון • הפסקת האש של חג המולד |  |
| 1915 | קרב איפר השני • קרב ארטואה השני • קרב שמפאן השני • קרב לוס • קרב ארטואה השלישי |  |
| 1916 | קרב ורדן • הקרב על הסום |  |
| 1917 | קרב אראס • הקרב השני על האן • קרב מסין • קרב פשנדל • קרב קמברה |  |
| 1918 | מתקפת האביב • קרב המל • מתקפת מאה הימים |  |
הזירה האירופית במלחמת העולם הראשונה
 המערכה באיטליה • המערכה בבלקן • מערכת גליפולי • החזית המזרחית • החזית המערבית 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531973705171  BnF: cb12080362g (data)  GND: 4300867-7  LCCN: sh85149403  SUDOC: 029108985 
מערכת פשנדל
החזית המזרחית בשנת 1917
תעלה גרמנית שנחרבה מפיצוץ מוקש
מבט אווירי של הכפר פשנדל לפני הקרב ואחריו
שפתוניים

| שפתוניים |
| --- | --- |
 Suezichthys gracilis
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-שפתן
משפחה:: שפתוניים
שם מדעי
 Labridae ‏קיווייה, 1816

שִׂפְתוֹנִיִּים (שם מדעי: Labridae לעיתים מכונים שפתניים[דרוש מקור]) היא משפחה של דגים מסדרת הדקראים, החיים בימים רדודים שונים ורבים מבני המשפחה צבעוניים והם קרוביהם של בני משפחת התוכינונים (Scaridae).
אלו דגים החיים בעיקר בשוניות אלמוגים ואורכם לעיתים רחוקות עולה על 20 ס"מ אך הגדול שבהם, המין תפאר ענק (Cheilinus undulatus), מגיע עד לאורך 2.5 מ' ולמשקל 190 ק"ג.
הם קרויים כך עקב שפתיהם הגדולות והמשורבבות מחוץ לפיהם. לחלקם ישנו גם "חדק" גדול איתו הם מרחרחים את הסביבה. סנפיריהם גדולים וראשם גדול וחזק, אך זנבותיהם קטנים והם איטיים יחסית.
המינים הקטנים מתחבאים רוב זמנם בין האלמוגים או משוטטים ביניהם בחיפוש אחר מזון. כולם טורפים הניזונים בעיקר מחסרי חוליות ימיים שונים או משרידי ארוחות של דגים אחרים. כמה מבני המשפחה הם דגי נקאי בעלי "תחנות ניקוי" קבועות[דרושה הבהרה].
מיני שפתוניים בישראל

במפרץ אילת מצויים המינים הבאים:
עב-שפה מפוספס (Hemigymnus fasciatus)
עב-שפה שחור-סנפיר (Hemigymnus melapterus)
יפעתן לבן-זנב (Halichoeres marginatus)
יפעתן משובץ (Halichoeres hortulans)
אזורן זעיר קשקשים (Hologymnosus annulatus)
יפעתן עמום (Halichoeres nebulosus)
אחי-נקאי (Larabicus quadrilineatus)
נקאי אילתי (Labroides dimidiatus)
הדורית חצויה (Bodianus anthioides)
הדורית הנקודות (Bodianus axillaris)
שפתנית שש-פסית (Pseudochilinus hexataenia)
שפתנית זוטית (Pseudochilinus evanides)
הדורית תלת-פסית (Bodianus opercularis)
טווסון ארגמני (Thalassoma purpureum)
טווסון אילתי (Thalassoma rueppellii)
טווסון סהרוני  (Thalassoma lunare)
שלפן רבגוני (Epibulus insidiator)
יולית ים-סוף (Coris aygula)
יולית ירקרקת (Coris variegata)
חדפון תכול (Gomphosus coeruleus)
יולית הכתם (Coris caudimacula)
מרגנון צהוב-גרון (Anampses twistii)
מרגנון צהוב זנב (Anampses meleagrides)
מרגנון הקווים (Anampses lineatus)
תפארן ארוך ראש (Oxycheilinus mentalis)
תפארן קו-לחי (Oxycheilinus digramma)
תפארן קו-לחי (Oxycheilinus digramma)
תפאר ענק (Cheilinus undulatus)
תפאר ערבי (Cheilinus abudjubbe)
תפארן אדום (Oxycheilinus arenatus)
תפאר הסהרון (Cheilinus lunulatus)
יולית אדומה (Coris gaimard)
הדורנית תמן-פסית (Paracheilinus octotaenia)
פיונית חדת זנב  (Cirrhilabrus blatteus)
שפתן אריך (Cheilio inermis)
פיונית החוט  (Cirrhilabrus rubriventralis)
תערון דק-זנב (Novaculichthys taeniurus)
להבי טווסי (Iniistius pavo)
להבי נקוד (Xyrichthys pentadactylus)
שפתניב מגושם (Choerodon robustus)
בים התיכון מצויים המינים הבאים:
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שפתון טווסי (Symphodus tinca)
טווסון ים-תיכוני (Thalassoma pavo)
יולית ים תיכונית (Coris julis)
להבי ים-תיכוני (Xyrichtys novacula)
שפתון ברוד (Symphodus roissali)
שפתון ים-תיכוני (Symphodus mediterraneus)
סוגים

סוג ומין יחיד שפתון תלת-כתם (Acantholabrus palloni)
Achoerodus - בו אכאורדוס גולדי
סוג ומין יחיד Ammolabrus dicrus
Anampses
סוג ומין יחיד Anchichoerops natalensis
סוג ומין יחיד Austrolabrus maculatus
Bodianus
Centrolabrus
תפאר (Cheilinus)
סוג ומין יחיד שפתן אריך (Cheilio inermis)
שפתניב (Choerodon) - בו שפתניב כתום-נקודות
Cirrhilabrus
Clepticus
סוג ומין יחיד Conniella apterygia
יולית (Coris)
Ctenolabrus rupestris
Cymolutes
Decodon
סוג ומין יחיד Diproctacanthus xanthurus
סוג ומין יחיד Doratonotus megalepis
Dotalabrus
Epibulus
סוג ומין יחיד Eupetrichthys angustipes
סוג ומין יחיד Frontilabrus caeruleus
Gomphosus
Halichoeres
Hemigymnus
Hologymnosus
Iniistius
סוג ומין יחיד Labrichthys unilineatus
נקאי (Labroides)
Labropsis
Labrus
סוג ומין יחיד Lachnolaimus maximus
Lappanella
סוג ומין יחיד Larabicus quadrilineatus
Leptojulis
Macropharyngodon
סוג ומין יחיד Malapterus reticulatus
סוג ומין יחיד בר-שפתן מסורטט (Minilabrus striatus)
Notolabrus
סוג ומין יחיד תערון דק-זנב (Novaculichthys taeniourus)
סוג ומין יחיד תערון קשקשי (Novaculoides macrolepidotus)
Novaculops
סוג ומין יחיד Ophthalmolepis lineolata
Oxycheilinus
סוג ומין יחיד נקאי סנוריטה (Oxyjulis californica)
Paracheilinus
סוג ומין יחיד Parajulis poecilepterus
Pictilabrus
Polylepion
סוג ומין יחיד Pseudocheilinops ataenia
Pseudocheilinus
Pseudocoris
סוג ומין יחיד נגסן מולוקי (Pseudodax moluccanus)
Pseudojuloides
Pseudolabrus
Pteragogus
סוג ומין יחיד Sagittalarva inornata
שפתן ראשתני (Semicossyphus)
Stethojulis
Suezichthys
Symphodus
סוג ומין יחיד Tautoga onitis
סוג ומין יחיד Tautogolabrus adspersus
Terelabrus
טווסון (Thalassoma)
Wetmorella
סוג ומין יחיד Xenojulis margaritaceus
סוג ומין יחיד Xiphocheilus typus
להבי (Xyrichtys)
גלריה

Halichoeres scapularis
Pseudocoris bleekeri
Cirrhilabrus rubrimarginatus
Thalassoma hardwicke
שפתן ראשתני קליפורני
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 001123881 
Lachnolaimus maximus
Pseudolabrus sieboldi
Gomphosus varius
שופט חוקר

שופט חוקר (באנגלית: Examining magistrate או Investigating judge, בצרפתית: Juge d'instruction) הוא תפקיד הקיים בשיטת המשפט האינקוויזיטורית. השופט החוקר מבצע חקירות לפני משפט על חשדות לפשע, ובמקרים מסוימים ממליץ על העמדה לדין. התפקיד והסמכות המדויקת של השופטים החוקרים משתנים ממדינה למדינה. החובות והסמכויות הנפוצות של השופט החוקר, כוללות: פיקוח על חקירות פליליות מתמשכות, הוצאת צווי חיפוש, אישור האזנות סתר, קבלת החלטות על מעצר לפני משפט, חקירת הנאשם, חקירת עדים, בחינת ראיות והרכבת תיקי ראיות לקראת המשפט. לשופטים חוקרים יש תפקיד חשוב במערכת המשפט הצרפתית, והם גם מאפיין של מערכות המשפט הפלילי הספרדי, ההולנדי, הבלגי והיווני, אם כי היקף תפקידו של השופט החוקר בדרך כלל פחת עם השנים. כמה מדינות, כולל שווייץ, גרמניה, פורטוגל ואיטליה, ביטלו את תפקיד השופט החוקר.
הגדרה

המשפטנים ג'ון הנרי מרימן ורוגליו פרז-פרדומו תיארו את תפקידו של השופט החוקר בשיטת המשפט האינקוויזיטורית באופן הבא:
ניתן לחשוב על ההליך הפלילי האופייני בעולם המשפט הקונטיננטלי, כמחולק לשלושה חלקים בסיסיים: שלב החקירה, שלב הבדיקה (ההוראה) והמשפט. שלב החקירה נמצא בהנחיית התובע הציבורי, שמשתתף באופן פעיל גם בשלב הבדיקה, שבפיקוח השופט החוקר. שלב הבדיקה כתוב בעיקרו ואינו ציבורי. השופט החוקר שולט באופי והיקף שלב זה של ההליך. השופט החוקר צפוי לחקור את הנושא ביסודיות ולהכין רישום מלא, כך שעד ששלב הבדיקה יסתיים, כל הראיות הרלוונטיות יהיו ברשומה. אם השופט החוקר מסיק כי בוצע פשע וכי הנאשם הוא המבצע, המקרה יעבור למשפט. אם השופט קבע כי לא בוצע פשע או שהפשע לא בוצע על ידי הנאשם, העניין אינו עובר למשפט.
השוואה לתפקיד ב"משפט המקובל"

תפקיד השופט החוקר חשוב בארצות בהן נהוג המשפט הקונטיננטלי, דוגמת צרפת, שמונהגת בה שיטת משפט אינקוויזיטורית. לעומת זאת, בארצות בהן נהוג המשפט המקובל כמו אנגליה, ארצות הברית וישראל, לא קיים תפקיד שופט חוקר. נטען כי אינטראקציה צמודה ותכופה בין שוטרים לתובעים "עשויה בהחלט להתנות את עמדת השופטים החוקרים לטובת האינטרסים ארוכי הטווח שלהם על פני הנאשמים". בעיה זו משפיעה גם על בעלי תפקידים במשפט המקובל, אם כי בארצות הברית, מוקד הדאגה הוא עצמאות הסניגוריה הציבורית (Public defender (אנ')), ואילו בצרפת הדאגה מתמקדת בעצמאותו של השופט החוקר.
שלב הבדיקה מתואר כ"היבט השנוי במחלוקת ביותר של ההליך הפלילי במשפט הקונטיננטלי", בגלל הסודיות ואורך ההליכים, הסמכויות הגדולות שמהן נהנים השופטים החוקרים והאפשרות הגלומה בכוחו של השופט היחיד לעבוד בסתר ולהשאיר אנשים כלואים לתקופות ארוכות. עם זאת, חלק מהפרשנים השוו את תפקידו של השופט החוקר לתפקידו של חבר מושבעים גדול במערכות המשפט המקובל. המשפטן ג'ורג' סי. תומאס מצא שבעוד שחבר המושבעים הגדול, כפי שהוא קיים בחוק האמריקאי, הוא פונקציית חקירה יעילה, הוא חסר את פונקציות המיון שיש למערכת הצרפתית. תומאס מציין כי על פי תקדים בית המשפט העליון של ארצות הברית, התובעים בארצות הברית אינם מחויבים להציג עדויות מפריעות בפני חבר מושבעים גדול, וכתוצאה מכך שופטים שומעים רק ראיות מהתביעה; לעומת זאת, על פי השיטה הצרפתית, השופט החוקר הצרפתי פועל כחוקר, ומשרדו משמש גוף מיון האחראי במפורש לחיפוש האמת.
בישראל

עם הקמת מדינת ישראל מערכת המשפט הייתה מבוססת על המג'לה, קובץ החקיקה העות'מאנית הקזואיסטית, שנשאר בתוקף בזמן המנדט הבריטי. תפקיד השופט החוקר היה קיים לחקירת עבירות פליליות במספר תחומים.
הכנסת השלישית חוקקה את "חוק לתיקון סדרי הדין הפלילי (חקירת פשעים וסיבות מוות)". החוק צמצם את תחולת ההסדר המנדטורי לפיו בעבירות מסוימות יש לנהל חקירה מוקדמת של שופט חוקר, והותיר את סמכויות החקירה בידי המשטרה. מוסד השופט החוקר לא בוטל לחלוטין, אך גדריו הצטמצמו באופן ניכר. בנוסף, הסדיר החוק את ההליכים בחקירת מקרי מוות. ההוראות בדבר מינוי שופט חוקר בוטלו סופית עם חקיקתו של חוק סדר הדין הפלילי ב-1965, ושם החוק שונה ל"חוק חקירת סיבות מוות - 1958". על פי חוק זה, בישראל ניתן למנות שופט חוקר רק לחקירת סיבות מוות.
מת אדם ויש יסוד סביר לחשש שסיבת מותו אינה טבעית או שמותו נגרם בעבירה, וכן מת אדם בהיותו נתון במעצר או במאסר או בהיותו מאושפז בבית חולים לחולי נפש או במוסד סגור לילדים עם מוגבלות שכלית–התפתחותית, רשאי היועץ המשפטי לממשלה או בא כוחו, קצין משטרה, רופא או כל אדם מעונין, לבקש מאת שופט של בית משפט השלום שבתחום שיפוטו אירע המוות או נמצאת הגוויה (להלן – שופט חוקר) לחקור בסיבת המוות
.
דוגמאות למקרים בהם מונה שופט חוקר בישראל:
רצח ארלוזורוב – ראלף בודילי שימש כשופט חוקר שניהל את החקירה המוקדמת של פרשת רצח ארלוזורוב והחליט כי יש מקום להעמיד לדין את אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט באשמת רצח ואת אב"א אחימאיר באשמת הסתה לרצח.
מהומות הר הבית ב-1990 – שופט בית משפט השלום בירושלים, עזרא קמא, מונה כשופט חוקר לסיבת מותם של 17 פלסטינים מירי שוטרי משטרת ישראל. השופט קמא קבע כי "כל הצדדים האחראים לא השכילו למנוע את ההתדרדרות שהביאה לתוצאה הטרגית", ואף שוטר לא הועמד לדין.
מותו של דודו טופז – בעקבות התאבדותו של טופז בבית המעצר ניצן שברמלה, המשטרה ביקשה למנות שופט חוקר לבדיקת נסיבות המוות. שופט בית משפט השלום מחוז המרכז, חגי טרסי, קיבל את הבקשה ומינה עצמו לשופט חוקר. בנובמבר 2011, קבע השופט טרסי כי אין להוציא כתב אישום נגד מי מהמעורבים בעניין בשירות בתי הסוהר, כי טופז התאבד ללא סיוע חיצוני, וכי לא נמצא ראיה המעידה על כך שמישהו היה מעורב.
ביוני 2004, היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, קידם רעיון להחיות מחדש את התפקיד, והציע למנות שופט-חוקר שיטפל בתיקים של חברי כנסת, שרים או ראש הממשלה. לפי התוכנית שיזם, שופט מכהן או שופט בדימוס ימונה לשופט-חוקר בתיקים שבהם נחשדים נבחרי ציבור בכירים בעבירות פליליות, והוא יקבל את ההחלטות המעין-שיפוטיות, ובראשן, ההחלטה אם להגיש כתב אישום, כלומר אם הראיות מספקות סיכוי סביר להרשעה. זאת במקומה של הפרקליטות או היועץ המשפטי לממשלה. ההצעה עוררה התנגדות רבה הן במערכת הפוליטית והן במערכת המשפט והיא לא קודמה- בנובמבר 2009, יזם יו"ר הוועדה לביקורת המדינה, חבר הכנסת יואל חסון, הצעה דומה לפיצול תפקיד היועץ המשפטי, כך ששופט חוקר יטפל בתיקים של פוליטיקאים. ההצעה עלתה כתגובת נגד להצעת שר המשפטים יעקב נאמן, לפיצול תפקיד היועץ בין יועץ לממשלה וראש התביעה הכללית. ראש הממשלה בנימין נתניהו התנגד לשתי ההצעות והן לא קודמו.
בצרפת

בצרפת, השופט החוקר (juge d'instruction) הוא תפקיד שקיים במערכת המשפט מאז אמצע המאה ה-19, והליך החקירה המקדים היה חלק ממערכת המשפט לפחות מהמאה ה-17. הסמכויות הגורפות שהופקדו באופן מסורתי בידי השופט החוקר היו כה רחבות עד כי אונורה דה בלזק כינה את השופט החוקר "האיש החזק ביותר בצרפת" במאה ה-19. בקטע מפורסם, אם כי מוגזם, מתוך מחזה כתב בלזק כי "שום סמכות אנושית, לא המלך ולא שר המשפטים וגם ראש הממשלה אינם יכולים לחדור לכוחו של השופט החוקר, איש אינו יכול לעצור אותו, איש אינו נותן לו פקודות. הוא ריבוני, מציית רק למצפונו ולחוק".
אולם מאוחר יותר, סמכותם של השופטים החוקרים בצרפת פחתה בשורה של רפורמות. בשנת 1985 הציע שר המשפטים הצרפתי רוברט באדינטר להגביל את תפקידו של השופט החוקר; יורשו של באדינטר, אלבין צ'לנדון, העלה את אותה הצעה כעבור שנתיים. בשנת 1990 כינס שר המשפטים פייר ארפילאנג ועדה לזכויות אדם בראשות השופטת פנלה דרויט דה לום. הוועדה הגיעה למסקנה כי קוד ההליך הפלילי של צרפת מפר את הסטנדרטים לזכויות האדם, וציין כי השופט החוקר משלב סמכויות חקירה ושיפוטיות באדם יחיד. הוועדה הציעה חבילת רפורמות בהליכים, כולל ביטול תפקידו של השופט החוקר והקמת "שופט חירות" (juge des libertés) במקומו. על פי השיטה המוצעת, על התובע והמשטרה תהיה האחריות הבלעדית לניהול החקירה, ושופט החירות יהיה אחראי לפיקוח על חקירות קדם משפט.
הצעה של הוועדה עוררה התנגדות מצד מערכת המשפט השמרנית, כמו גם מצד חוקרי משפט והתקשורת. במקום זאת התקבלו רפורמות פחות נרחבות; חקיקה שנכנסה לתוקף בשנת 1994 סיפקה זכות לייעוץ לאנשים הנמצאים במעצר המשטרה (garde à vue), וכן העבירה את ההחלטה בערבות ומעצר לפני משפט לידי צוות של משפטנים שאינם מעורבים במקרה המסוים. אולם כמעט באופן מיידי התגייסו מתנגדי הרפורמות, נסערים מהשינויים המהותיים בפרקטיקה הצרפתית ההיסטורית; כמה שופטים התפטרו במחאה. שר המשפטים החדש, פייר מג'ינירי, התחייב לבטל את השינויים, והרפורמות בטלו באוגוסט 1993, כאשר חוק חדש ביטל את הזכות לקבל ייעוץ בתחילת מעצר על ידי המשטרה (אך שמר על הזכות לקבל ייעוץ לאחר 20 שעות מעצר); החזיר את סמכויות השופט החוקר הבודד, שהיה מעורב בתיק בהחלטות ערבות או מעצר; ושוב הגביל את גישתו של הנאשם לתיק החקירה.
בשנת 2000, רק כ-7% מהחקירות הפליליות בצרפת הונחו על ידי שופט חוקר. עד 2010 מספר זה ירד עוד ל-4%, כאשר המשטרה פיקחה על השאר. בשנת 2002 פעלו בצרפת 562 שופטים חוקרים, כאשר כ-60,000 חקירות נוהלו בכל רגע נתון, כך שהעומס בתיקים היה גדול ותשומת הלב האישית לכל אחת מהן הייתה קשה. אף על פי כן, השופטים החוקרים נתפסים כבוררים חשובים ועצמאיים, הבוחנים את הטענות בחקירות הרגישות והחמורות ביותר.
בפרשת לי זיתוני מינתה צרפת שופט חוקר לבקשת מדינת ישראל והמשפחה.
ביוני 2011, הגיש נועם שליט בקשה לחקור את חטיפת בנו גלעד שליט בידי שופט חוקר בצרפת, בהיותו אזרח צרפתי. ביולי בית המשפט לחקירות פליליות בצרפת מינה שופט חוקר.
במדינות נוספות בעולם

בבלגיה, בדרך כלל יוזם התובע הציבורי (Procureur des Konings או procureur du roi) חקירה פלילית, שבדרך כלל מחליט אם להוציא זימון לחשוד המורה עליו להופיע בבית המשפט. עם זאת, ב"מקרים חמורים או מסובכים יותר" התובע יכול להפנות את העניין לשופט חוקר (onderzoeksrechter or juge d'instruction), שהוא שופט עצמאי וחבר בית הדין של הערכאה הראשונה (Rechtbank van eerste aanleg or Tribunal de première instance). לשופט חוקר יש כוח לחקור חשודים, אך לא בשבועה; הוא עשוי גם לחקור עדים, להוציא צווי חיפוש ולהוציא צווי מעצר. השופט החוקר מפיק דוח על תוצאות החקירה ואז מפנה אותו לטריבונל, זרוע בית המשפט, כדי להחליט אם לדחות את התיק, לאפשר לו להמשיך, או (בנסיבות מסוימות) להפנות אותו לבית משפט אחר. תפקיד השופט החוקר הוא יוצא דופן, מכיוון שהוא בו זמנית שופט וקצין בתביעה המשטרתית.
בהולנד, תפקיד השופט החוקר קיים מאז 1926, וסמכויות התפקיד הורחבו בשנת 1999. התביעה הציבורית ההולנדית אחראית על פיקוח חקירות פליליות והבטחת "הלגיטימיות, ההוגנות והיושרה הכללית" של הליכי החקירה והבדיקה לפני משפט. בנוסף לתפקידו זה, השופט החוקר אחראי על קביעות חוקיות מעצרים, ומעצר לפני משפט. השופט החוקר סוקר באופן ספציפי את בקשת התובע הציבורי להשתמש בכמה טכניקות חקירה מיוחדות פולשניות, כאשר התובע מבקש מהשופט לעשות זאת. לצורך דרכי החקירה הפולשניות ביותר, כגון האזנות סתר או יירוט טלקומוניקציה אחר, על התובעים הציבוריים להבטיח את אישורו של השופט החוקר.
ביוון, בה יש מערכת משפטית בסגנון צרפתי, קיים תפקיד השופט החוקר. ביוון, שופט חוקר מראיין עדים, סוקר את הראיות ומפנה תיקים לתובע הציבורי, שמקבל את ההחלטה הסופית אם להגיש כתב אישום. שופטים חוקרים ביוון יכולים גם להוציא צווי מעצר.
באמריקה הלטינית, באופן היסטורי פיקח שופט חוקר על שלב החקירה (sumario או instrucción) של תביעה פלילית, השלב שקדם לשלב המשפט עצמו. בשלב הראשון, ראיין השופט החוקר את העדים, חקר את הנאשם, בחן ראיות ויצר תיק לפני שהמליץ בפני השופט האם יש לשחרר את הנאשם או עליו להישפט. בעבר, בצ'ילה, בפרגוואי, באורוגוואי ובוונצואלה, לא נעשתה הבחנה בין השופט החוקר, האחראי לחקירה, לבין השופט, המוציא את הפסיקה. הבחנה זו נחשבה חשובה מאוד באירופה, שם מופרדים תפקדים אלה כדי לקדם את חוסר משוא הפנים של בית המשפט. בצ'ילה, למשל, בעבר היה לשופט החוקר תפקיד משולש: לפקח על החקירה ולקבוע את הכרעת הדין ואת גזר הדין. בסוף המאה ה-20, מרבית מדינות אמריקה הלטינית, כמו בגרמניה, ביטולו את שלב החקירה של תביעה פלילית בפיקוח שופט חוקר.
הערות שוליים

↑  Merryman, John Henry; Pérez-Perdomo, Rogelio (2007). The Civil Law Tradition: An Introduction to the Legal Systems of Europe and Latin America (3d ed.). Stanford University Press. ISBN 9781503606814. OCLC 1029071232.
↑  Jacob, Herbert (1996). Courts, Law, and Politics in Comparative Perspective. Yale University Press. ISBN 9780300063790. OCLC 318372322.
↑  Thomas III, George C. (2008). The Supreme Court on Trial: How the American Justice System Sacrifices Innocent Defendants. University of Michigan Press. ISBN 9780472034833. OCLC 741563460.
1 2  יובל יועז, מזוז יוזם: שופט-חוקר יטפל בתיקים של פוליטיקאים, באתר הארץ, 11 ביוני 2004
↑  נועם שרביט, ‏ועדת בדיקה בפיקוח שופט תבדוק את נסיבות התאבדות טופז, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2009
 שופט יחקור את התאבדותו של טופז, באתר וואלה, 20 באוגוסט 2009
↑  ביהמ"ש: לא היתה רשלנות בשמירה על דודו טופז, באתר וואלה, 17 באפריל 2011
↑  יובל יועז, מינוי שופט-חוקר - לאחר ההחלטה על שרון, באתר הארץ, 13 ביוני 2004
1 2  מזל מועלם ותומר זרחין, ויהונתן ליס, גוברת המתיחות הפוליטית סביב שאלת פיצול היועמ"ש, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2009
↑  מזל מועלם, תומר זרחין ויהונתן ליס, היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, יתקוף היום ב"נאום חייו" את נאמן ופיצול תפקיד היועץ המשפטי, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2009
↑  שלטונות צרפת: שופט חוקר מונה לבדוק את תאונת הפגע וברח שבה נהרגה לי זיתוני, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2011
↑  דנה הרמן, נועם שליט הגיש בקשה לחקור את חטיפת בנו בצרפת, באתר הארץ, 6 ביוני 2011
↑  ynet, גלעד שליט לסרקוזי: אהיה אסיר תודה כל חיי, באתר ynet, 11 בינואר 2012
| חוק ומשפט |
| --- | --- | --- |
| ענפים עיקריים | משפט ציבורי • משפט חוקתי • משפט מנהלי • משפט פלילי • דיני חיובים • דיני חוזים • דיני נזיקין • דיני עשיית עושר ולא במשפט • דיני קניין • דיון אזרחי • דיון פלילי • משפט בינלאומי פומבי • דיני היושר |  |
| תחומים נוספים | משפט ימי • דיני חדלות פירעון • דיני תאגידים •  דיני הגבלים עסקיים • משפט בינלאומי פרטי • דיני הגנת הצרכן • דיני משפחה • דיני ירושה • קניין רוחני • דיני עבודה • משפט צבאי • דיני מיסים • דיני נאמנות |  |
| מקורות המשפט | חוקה • חוק • תקנות • צו • תקדים • קודקס • מנהג • פקודה • אסדרה |  |
| שיטות משפט | משפט קאנוני • המשפט המקובל • המשפט הקונטיננטלי • המשפט הרומי • משפט עברי • שריעה • יאסה • השיטה האינקוויזיטורית • השיטה האדברסרית |  |
| תורת המשפט | פוזיטיביזם משפטי • פורמליזם משפטי • ריאליזם משפטי • הגישה הביקורתית למשפט • משפט הטבע • משפט השוואתי • הגישה הפמיניסטית למשפט • ניתוח כלכלי של המשפט • מחשבה מדינית |  |
| מוסדות ובעלי תפקידים | רשות מחוקקת • הרשות השופטת • רשות מבצעת • שופט • עורך דין • בוררות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11961689k (data)  NKC: ph127297
תומאס תומפסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בינואר 1939 (בן 85) דטרויט, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  תאולוגיה, Hebrew Bible studies 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דוקיין  אוניברסיטת טמפל 
 מוסדות:  אוניברסיטת קופנהגן  אוניברסיטת לורנס 
 
תומאס ל. תומפסון (באנגלית: Thomas L. Thompson); נולד ב-7 בינואר 1939 בדטרויט, מישיגן, הוא חוקר מקרא ותאולוג דני, יליד ארצות הברית. הוא היה פרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן בשנים 1993–2009.
תומפסון הוא ממוביל האסכולה המינימליסטית המכונה גם "אסכולת קופנהגן", קבוצה של חוקרים שגורסים שההיסטוריות של התנ"ך מוטלת בספק, ולא ניתן להשתמש בתנ"ך כמקור לקביעת ההיסטוריה של ישראל הקדום.
ביוגרפיה

תומפסון גדל כקתולי אדוק וסיים תואר ראשון באוניברסיטת דוקסן, בפיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית, בשנת 1962. לאחר שנה באוקספורד, הוא עבר לטובינגן בגרמניה, שם למד במשך 12 שנים אצל קורט גאלינג והרברט האג. במקביל, הוא היה מורה לתאולוגיה באוניברסיטת דייטון (1964–65) ועוזר פרופסור ללימודי מקרא באוניברסיטת דטרויט (1967–69). לאחר מכן למד תאולוגיה קתולית באוניברסיטת טובינגן; עבודת הדוקטורט שלו, "ההיסטוריות של סיפורי האבות: החיפוש אחר אברהם ההיסטורי", הושלמה ב-1971, אך נדחתה על ידי הפקולטה הקתולית (אחד מבוחניו היה יוסף ראצינגר, אז פרופסור לתאולוגיה שיטתית של טובינגן ולאחר מכן בנדיקטוס השישה עשר). תומפסון שקל אז להגיש את עבודת הגמר שלו בפקולטה הפרוטסטנטית, אך עזב את טובינגן ב-1975 ללא תואר. עבודת הגמר שנדחתה, פורסמה ב-1974 בהוצאת דה גרויטר. הספר, יחד עם הספר "אברהם בהיסטוריה ובמסורת" מאת ג'ון ואן סטרס, הפך לאחד מיצירות החלוצות של המינימליזם המקראי.
בזמן שלימד במשרה חלקית באוניברסיטת צפון קרולינה בצ'פל היל, הוא הוזמן לסיים את לימודיו באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, פנסילבניה, ולקבל את הדוקטורט שלו. בחקר המקרא בהצטיינות ב-1976.
המחלוקת סביב עבודת הדוקטורט שלו מנעה ממנו לקבל משרה באוניברסיטה בצפון אמריקה. הוא המשיך לעסוק בחקר המקרא בזמנו פרטי שעבד כמורה בתיכון, עד שזכה לקבל תפקיד פרופסור אורח בבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים בשנת 1984.
תומפסון זכה בתואר הקרן הלאומית למדעי הרוח בשנת 1988. הוא לימד כפרופסור חבר אורח באוניברסיטת לורנס (1988–89) וכפרופסור חבר באוניברסיטת מרקט (1989–1993), אך לא קיבל קביעות. ב-1990 הוא פגש את התאולוג הדני נילס פיטר למצ'ה בכנס, וב-1993 הצטרף לפקולטה של המחלקה לתאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן, כפרופסור לחקר המקרא. הוא פרש וקיבל מעמד אמריטוס ב-2009.
תומפסון הוא עורך כללי של הסדרה Copenhagen International Seminar, עורך משנה של ה-Scandinavian Journal of the Old Testament, וכהן במערכת של כתבי העת Holy Land Studies ו-Dansk Teologisk Tidsskrift.
מחקריו

מוקד המחקר של תומפסון היה הממשק בין התנ"ך לארכאולוגיה. בספרו משנת 1974 "ההיסטוריות של סיפורי האבות: החיפוש אחר אברהם ההיסטורי" הוא מתח ביקורת על ההשקפה השלטת אז, לפיה הארכאולוגיה המקראית הוכיחה את ההיסטוריות של דמויות כמו אברהם וסיפורים תנ"כיים אחרים. בספרו "ההיסטוריה המוקדמת של העם הישראלי מהמקורות הכתובים והארכאולוגיים" (1993) הוא פירט את טענתו כי ההיסטוריה המקראית לא הייתה אמינה, ומסכם: "אנו יכולים לומר כיום במידה רבה של ביטחון שהתנ"ך הוא לא היסטוריה המספרת את העבר של מישהו. הסיפור המסופר בו על ישראל שנבחרה וננטשה הוא מטפורה פילוסופית למין האנושי שאיבד את דרכו". "העבר המיתי: הארכאולוגיה התנ"כית והמיתוס של ישראל" שהמושג "ישראל" עצמו, כפי שהוא מופיע בתנ"ך, הוא פיקציה ספרותית. הוא טען שהתנ"ך כולו, או כמעט כולו, הוא תוצר של התקופה שבין המאות החמישית והשנייה לפני הספירה.