stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלאני פרס
קריירה > דוגמנות

פרס הובילה לאורך השנים מסעות פרסום של חברות ישראליות, ביניהן: "הוניגמן", "קסטרו", "מחלבות יטבתה", "גלי", ו"בוניטה".
ב-2005 הצטלמה למגזין בגדי הים של "בלייזר".
באפריל 2009, לאחר שש עונות שבהן שימשה כפרזנטורית במסעות הפרסום של מותג ההלבשה "הוניגמן", הצטרפה לשורת מעצביו. היא השיקה קולקציה אישית תחת השם "Melanie Peres for Honigman", שנמכרה בחנויות הרשת של המותג כחלק מקולקציית אביב-קיץ 2009.
בשנת 2014, לאחר הפסקה של ארבע שנים חזרה לדגמן, כיכבה במסע פרסום של מעצבת התכשיטים טובי פרבר, והייתה פרזנטורית של מותג האופנה של המעצבות עינב והדס צוקר.
קריירה > משחק

בשנת 2001 שיחקה לראשונה בדרמה הטלוויזיונית של HOT3, "אבאל'ה", בתפקיד הנשי הראשי, לצד שמיל בן-ארי וישי גולן.
בשנת 2002 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הפשע של שי כנות בערוץ 10, "תיק סגור", לצד דני גבע ועמוס לביא. באותה שנה שיחקה בסדרת הדרמה "הבורגנים" בערוץ 2.
בשנת 2004 גילמה את ליב בסרטו של ערן ריקליס, "הכלה הסורית", לצד קלרה ח'ורי, אורי גבריאל ומכרם ח'ורי. הסרט זכה במספר פרסים ונרכש להפצה גם באירופה.
בשנת 2005 גילמה את שירה אלדר בסדרת אופרת הסבון בערוץ HOT3, "טלנובלה בע"מ", לצד טלי שרון, יעל בר-זוהר ועפר שכטר.
בשנת 2006 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה הקומית של "החברים של נאור" בערוץ 10.
בשנת 2007 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הדרמה "מסכים" בתפקיד קורדולה. באותה שנה החלה לשחק בעונה השנייה של הסדרה "פרשת השבוע" ב-HOT3, לצד רונית אלקבץ וקרן מור.
בשנת 2009 גילמה את אסיה בסדרת הדרמה של ערוץ 2, "תיבת נח", לצד מארק איווניר, אורי גבריאל ויעל אבקסיס. ושבה לשחק בעונה השלישית של "פרשת השבוע" ב-HOT3. ושיחקה בסרטו אריאל טלפלר "בשמים אחרים", שם גילמה את איזבלה.
בשנת 2010 גילמה את נעמי בסרט הקולנוע של איתן צור "התפרצות X"  לצד יוסי פולק, אורנה פורת ורמי הויברגר.
בשנת 2012 גילמה את דניאל במיני-סדרה "שביתה" ששודרה ב-yes.
קריירה > מוזיקה

בשנת 2006, שרה דואט עם יהלי סובול בשם "לרוץ מהר", כחלק מהפרויקט "30" של שגיא צורף ואלעד כהן, והשתתפה במופע שעלה כחלק מהפרויקט.
בפברואר 2014 הוציאה פרס סינגל בשם "You Say", במסגרת "פרויקט 30", לו כתבה את המילים ושגיא צורף הלחין.
בשנת 2019 ביצעה את השיר "אי" שהלחינה תמר אייזנמן לפרויקט "אי במערבולת: שרות זלדה".
חיים אישיים

בת-זוגו לשעבר של כדורגלן ומאמן הפועל תל אביב, אסי דומב. לאחר מכן ניהלה זוגיות איש התקשורת עידו רוזנבלום. בשנים 2008-2023 הייתה פרס נשואה לשחקן איתי טיראן. השניים אף התגוררו יחדיו בגרמניה, אך אין להם ילדים משותפים.
פרס היא תומכת מוצהרת של מפלגת העבודה (ראו שמאל פוליטי בישראל).
הערות שוליים

↑  מתנפנפת ברוח, חדשות, 20 באפריל 1993
↑  מלאני פרס ממשיכה בהוניגמן, באתר גלובס, 23 ביולי 2008
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏שוק השוקו מתעורר, באתר גלובס, 1 ביוני 1998
↑  גלי וינרב, ‏גלי עוברת לפרסום תדמיתי לנשים, באתר גלובס, 13 במאי 2004
↑  שירות גלובס, ‏ימית סול תשמש כפרזנטורית של רשת האופנה בוניטה, באתר גלובס, 12 במרץ 2008
↑  שחר אטואן, בעקבות קייט מוס: מלאני פרס עיצבה מיני קולקציה לחברת האופנה "הוניגמן", באתר הארץ, 27 באפריל 2009
↑  איתי יעקב, פרסום ראשון: מלאני פרס חוזרת לדגמן, באתר Xnet‏, 6 בינואר 2014
↑  איתי יעקב, רוס אובטה, ניסיון שני: המותג החדש של האחיות צוקר, באתר Xnet‏, 18 במאי 2014
↑  רוגל אלפר, סיטקום ישראלי קלאסי ורע, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2001
↑  רותה קופפר, כחול לבן מאדום לשחור, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2008
↑  גואל פינטו, "הכלה הסורית" של  ערן ריקליס נרכש להפצה באירופה, באתר הארץ, 11 ביולי 2004
דפנה לוצקי, הישג ל"הכלה הסורית" במונטריאול: פרס הסרט  הטוב ביותר, פרס המבקרים וחביב הקהל, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2004
↑  רותה קופפר, טוביה צפיר מתפוגג ללא הסבר, באתר הארץ, 6 במרץ 2005
↑  איילה פנייבסקי, עכבר העיר, תיבת נח: מסתמנת יורשת ראויה ל"בטיפול", באתר הארץ, 7 בנובמבר 2009
↑  אבנר שביט, עכבר העיר תל אביב, מלאני פרס וקייס נאשף מאוהבים, באתר הארץ, 19 במרץ 2009
↑  נירית אנדרמן, מלאני פרס, יוסי פולק והמאהב, באתר הארץ, 4 בפברואר 2009
↑  נירית אנדרמן, הויברגר בתפקיד המאהב של מלאני פרס, באתר הארץ, 15 בינואר 2009
↑  אריאנה מלמד, "שביתה": בועטת מהמסך ומעירה את הצופים, באתר ynet, 18 ביולי 2012
↑  גידי אביבי, עלה צהוב, באתר הארץ, 20 במרץ 2006
↑  עכבר העיר, פסטיבל "אזור התעשייה" באשדוד, באתר הארץ, 29 במאי 2006
↑  אסף נבו, ‏מלאני פרס ופרויקט 30 בשיר חדש: "You Say", באתר ‏מאקו‏, 27 בפברואר 2014
↑  ניב שטנדל, עכבר העיר, הצבר המודרני: מה סוד הקסם של עידו רוזנבלום?, באתר הארץ, 28 במאי 2011
↑   רוית הכט, איתי טיראן, גדול שחקני התיאטרון בישראל, מסביר למה הוא עוזב לגרמניה, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2018
↑  אור ברנע, המפלגה היפה, באתר ynet, 1 בדצמבר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298230205171  VIAF: 297230663   WorldCat (עם VIAF): 297230663
מור פארק

| --- | --- |

רוטנדה במור פארק
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  ניו סאות' ויילס ניו סאות' ויילס
 פרוור:  סידני העיר
 גובה:  38 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בפרוור:  18 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  33°53′S 151°13′E﻿ / ﻿33.89°S 151.22°E﻿ / -33.89; 151.22
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןמור פארק(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןמור פארק(למפת ניו סאות' ויילס רגילה) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן מור פארק(למפת ניו סאות' ויילס מוגדלת) סידני ניוקאסל וולונגונג וואגה וואגה טוויד הידס קופס הארבור טאמוורת' אולבורי אורנג' דובו וילנדרה הבירה קווינסלנד א ו ה ד ר ו מ י ת  ויקטוריה ים טסמן מור פארק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מור פארק (באנגלית: Moore Park) הוא פרוור בסידני. מור פארק מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney), וענייניו הכספיים מנוהלים על ידי קרן הניהול של מור פארק וסנטניאל פארק. מור פארק הוא אחד מהפרוורים הבודדים בסידני שאינו כולל בתי מגורים (דוגמה אחרת היא אווליי).
גאוגרפיה

מור פארק ממוקם דרומית לפדינגטון, וגובל ממזרח בסנטניאל פארק ממערב בסארי הילס ווטרלו ובדרום בקנזינגטון. הפארק טרפזי בצורתו, עם בסיס קטן מדרום ובסיס רחב יותר מצפון, ולאורכו מצפון מערב לדרום מזרח עוברת דרך ראשית אחת, שדירת אנזאק.
היסטוריה

פארק מור נקרא על שם צ'ארלס מור, ראש עיריית סידני בין השנים 1867–1869, שדרש כי שטח קרקע באזור יוקצה לרווחת התושבים. שטח של כ-4 קמ"ר הוקצה לבסוף על ידי המושל לאכלן מקוורי בשנת 1810, בזמנו בעיקר כדי לשמש אדמת מרעה.
ב-1879 הוקם בפרוור גן החיות הראשון בעיר, על שטח של 28,000 מ"ר בקירוב. בשנת 1917, כשגן החיות התרחב מעבר לגבולותיו המקוריים ל-60,000 מ"ר, הוא הועבר למיקום חדש בדרום הגדה הצפונית, ונחנך מחדש כגן החיות טורונגה. במקום בו היה גן החיות הוקם בית ספר לנערות ב-1920, וב-1928 הוקם לצידו בית ספר לנערים.
בשנת 1886 היה מור פארק זירת פשע, כשבמקום בוצע אונס קבוצתי אכזרי. לאחר חקירה והעמדה לדין, תשעה גברים נידונו למוות ומתוכם עלו לגרדום ארבעה.
תרבות

שתיים מזירות הספורט הגדולות בסידני מצויות במור פארק: אצטדיון הכדורגל של סידני ומגרש הקריקט של סידני. ליגת הראגבי הלאומית של ניו סאות' ויילס מחזיקה במשרדים מנהליים בפארק, כמו גם שתי ליגות ראגבי זוטרות ממנה.
במור פארק נמצא הורדרן פביליון, אולם אירועים המוניים המושכר לצרכים שונים, בעיקר משחקים. בפרוור מצוי גם מגרש גולף גדול, מגרשי טניס ומגרשי כדורת דשא.
במור פארק נמצאים שניים מבתי הספר היוקרתיים ביותר באזור סידני רבתי: בית הספר לנערים של סידני, ובית הספר לנערות של סידני.
הערות שוליים

↑  the Centennial Park & Moore Park Trust
↑  Anzac Parade
מלאני פיליפס

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1951 (בת 73) הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 עיסוק:  סופרת, מחזאית, עיתונאית, בעלת טור
 מקום לימודים:  סנט אן קולג' (אוקספורד), Putney High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  ג'ושוע רוזנברג 
 פרסים והוקרה:  פרס סאפפו (2009) 
 melaniephillips.com
 
מלאני פיליפס (באנגלית: Melanie Phillips; נולדה ב-4 ביוני 1951) היא סופרת, מחזאית, בעלת טור ועיתונאית יהודייה-בריטית נאו-קונסרבטיבית ופרו-ישראלית.
קורות חיים

פיליפס נולדה ב-1951 ברובע האמרסמית' שבמערב-מרכז לונדון, למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. אביה אלפרד, היה מוכר בגדים והאם מייבל בעלת חנות לממכר בגדי ילדים. שני ההורים, מהגרים מרוסיה ומפולין, היו בעלי דעות שמאליות מבחינה פוליטית וגם פיליפס החלה את דרכה העיתונאית בשמאל, אף כי בהמשך הפכה בהדרגה יותר ויותר נאו-שמרנית.
פיליפס בוגרת אוניברסיטת אוקספורד בספרות אנגלית, והייתה פעילה מאוד בתקופת לימודיה, בארגוני הסטודנטים. במרץ 1974, בת 23, נישאה לעיתונאי, כתב משפטי של ה-BBC והעורך המשפטי של הדיילי טלגרף, הסופר היהודי בריטי ג'ושוע רוזנברג, אחרי שהיה חברה במשך שנים. לזוג יש שני ילדים.
קריירה

מאמריה של פיליפס הופיעו בעיתונים רבים, כאשר הבמה והעיתון משתנים בהתאם להתפתחות דעותיה הפוליטיות חברתיות. היא החלה את דרכה העיתונאית אחרי האוניברסיטה, בעיתון ערב מקומי של מחוז הרטפורדשייר בדרום מזרח אנגליה, Evening Echo. ב-1976, בעקבות זכייתה בפרס העיתונאי הצעיר של אותה שנה היא התקבלה לעבודה במגזין שמאלי בשם New Society, שם נחשבה לרדיקלית ופמיניסטית. החל מ-1977 כתבה וערכה ב"גארדיאן", הייתה עורכת החדשות מ-1984 ובעלת טור קבוע משלה החל מ-1987. הקריירה העיתונאית שלה זכתה לזינוק משמעותי עקב "סקופ" שפרסמה סמוך לתחילת עבודתה בגרדיאן, כשגילתה שמהגרות לבריטניה נאלצות לעבור "בדיקת בתולים" בנמל התעופה הית'רו, לפני כניסתן למדינה. הדבר זכה לכותרות ראשיות, המדיניות שונתה והקריירה העיתונאית שלה נסקה.
לאחר 16 שנות עבודה בגרדיאן עברה ב-1993 ל"אובזרבר" וב-1998 ל"סאנדיי טיימס". מדצמבר 2001 כתבה בעיקר בעיתון "דיילי מייל" וכיום מופיע הטור שלה בטיימס הלונדוני ובג'רוזלם פוסט. עוסקת בניתוחים פוליטיים-חברתיים מנקודת מבט שמרנית וכותבת גם ב"ג'ואיש כרוניקל" בנושאים יהודיים. בנוסף, היא כותבת גם בלוג קבוע, משדרת ברדיו BBC וב-1985 אף הוצג מחזה שכתבה, בשם "בוגדים", על בימות התיאטרון בלונדון.
כתיבתה ודעותיה

ב-1982, בעת הפילוג במפלגת הלייבור הבריטית, תמכה פיליפס באגף השמאלי שלה והביעה התנגדות נחרצת למפלגה הסוציאל-דמוקרטית שהוקמה אז. בהדרגה היא הפכה עם השנים יותר ויותר ימנית, עד השלמת המהפך אצלה, בשנות התשעים של המאה הקודמת. עם זאת, גם כיום היא מעדיפה לראות את עצמה מבחינה פוליטית כנאו-קונסרבטיבית ולא שמרנית. בדומה לבני בריתה הפוליטיים בארצות הברית, היא רואה את עצמה כ"ליברלית, שנחטפה על ידי המציאות" וכ"מגינה על ערכיו הליברליים האמיתיים של המערב כנגד הקמים עליו מבפנים".
פיליפס כתבה ספרים רבים. ספרה האחרון עד כה, "העולם התהפך" (אפריל 2010, הוצאת אנקאונטר), מתאר איך תורם המערב עצמו, בהתנהגותו, להפסד אפשרי שלו כנגד האסלאם הרדיקאלי הנלחם בו. ספרה הקודם, "לונדוניסטאן" (2006), יצא לאור במקביל בבריטניה ובארצות הברית, הפך בשתיהן לרב-מכר, ומתאר את כניעתה של בריטניה לאסלאם.
פיליפס, כמו גם דניס מק'יואן - הסופר הבריטי - אירי ומעטים נוספים הם בין היחידים בנוף האינטלקטואלי הבריטי המביעים שם דעות פרו ישראליות. לדעתה של פיליפס, "ישראל מעולם לא הייתה מולדתם של הפלסטינים ולפיכך היא גם מעולם לא נלקחה מהם בכוח. ההפך הוא הנכון - הפלסטינים הם אלה שניסו ומנסים עד היום לכבוש את המולדת היהודית בכוח, מידי היהודים, בעליה החוקיים. מבחינה היסטורית, חוקית ומוסרית גם יחד, פלשתינה הייתה והיא מולדתם של היהודים ושלהם בלבד."
במסגרת דעותיה אלו היא מרבה לבקר את ההסברה הישראלית, שאיננה קיימת לדבריה ואיננה נלחמת כלל בתעמולה הפלסטינית בדעת הקהל המערב-אירופית, ולכן מפסידה בזירה זו בצורה מוחלטת.
דוגמה להסברה נכונה יותר על פי דרכה של פיליפס ניתן למצוא במאמר התגובה שכתבה לידיעה של "Associated Press" בנוגע לפתיחתו של מלון חמישה כוכבים חדש בעזה, אשר "רק אורחים חסר לו": "מדוע אין בעזה תיירים? הבה נחשוב חזק. הייתכן שזה נובע מכך שמי ששולט על עזה איננו מעוניין בשלום ובקידום כלכלי? שהוא הפך את האזור לזירה של טרור פנימי ומלחמה חיצונית ומחזיק את אזרחיו בעוני קבוע כמחסן לטרוריסטים וכמגינים אנושיים?"
פיליפס התנגדה לנשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה וטענה שהוא מרקסיסט ואיסלמיסט ואולי אף מוסלמי בסתר בעצמו. באשר לאיראן, פיליפס טוענת שמדינה זו מהווה כיום את האיום החמור ביותר על העולם החופשי ותומכת בתקיפה צבאית כנגדה. לדעתה "הברירה איננה בין מלחמה לשלום בין העולם החופשי לאיראן. מלחמה עם מדינה זו היא כמעט בלתי נמנעת. הברירה היחידה היא בין מלחמה על פי תנאיה של איראן, לבין מלחמה כנגדה על פי תנאי העולם החופשי."
בנושאים נוספים: פיליפס תומכת במלחמה נוקשה בשימוש בסמים ויש לה דעה נחרצת בנושאי הומוסקסואליות וגזע. לדוגמה, היא מתנגדת לנישואים חד-מיניים ולטיפולי הפריה ללסביות. במאמר שכתבה ב-28 בנובמבר 2009 היא טוענת שהמלחמה בתופעות אלה היא לא פחות מ"מלחמה להצלת הציוויליזציה". לדעתה "ערכי המשפחה המסורתיים נמצאים כיום תחת מתקפה רבתי מתמדת של קואליציה של פמיניסטים, פעילי זכויות הומוסקסואלים, עורכי דין העוסקים בגירושין ומרקסיסטים, הסבורים שזוהי הדרך הטובה ביותר להחרבתו של אורח החיים המערבי".
ספריה

The Divided House: Women at Westminster, Sidgwick and Jackson, 1980, ISBN 0-283-98547-X.
Doctors' Dilemmas: Medical Ethics and Contemporary Science by Melanie Phillips & John Dawson, Harvester Press, 1985, ISBN 0-7108-0983-2.
All Must Have Prizes, Warner, 1998, ISBN 0-7515-2274-0.
The Sex-Change Society: Feminised Britain and the Neutered Male, Social Market Foundation, 1999, ISBN 1-874097-64-X.
America's Social Revolution, Civitas: Institute for the Study of Civil Society, 2001, ISBN 1-903386-15-2.
The Ascent of Woman: A History of the Suffragette Movement and the Ideas Behind it, Little, Brown, 2003, ISBN 0-316-72533-1.
Londonistan: How Britain Is Creating a Terror State Within, Gibson Square Books Ltd, 2006, ISBN 1-903933-76-5.
The World Turned Upside Down: The Global Battle Over God, Truth and Power, New York, Encounter Books, 2010, ISBN 978-11-59403-375-9.
פרסים שקיבלה

פרס העיתונאי הצעיר - 1976.
פרס אורוול לעיתונות - 1996 (הפרס הבריטי הנחשב ביותר, בגין כתיבה עיתונאית פוליטית).
פרס "האישיות התקשורתית האנטי מוסלמית הבולטת ביותר של השנה" - 2003, מ - "הוועדה המוסלמית לזכויות אדם", ארגון שפיליפס עצמה תיארה כ"ארגון האחראי יותר מכל ארגון אחר בבריטניה לקידום הג'יהאדיזם של חומייני".
פרס מטעם אגודת העיתונות החופשית (דנמרק) (Trykkefrihedsselskabet), ל"עיתונאי המוכשר, האמיץ והבלתי מתפשר ביותר של השנה" - 2009.
הערות שוליים

↑  הבלוג של מלאני פיליפס
↑  קרולין גליק, מאמר ביקורת מאת על הספר "העולם התהפך", באתר לאטמה, 3 באוקטובר 2010
↑  מאמר ביקורת מאת דניאל ג'ונסון על הספר "לונדוניסטאן", באתר קיוונים, תרגום מהמקור האנגלי שהופיע ב"קומנטרי", יולי - אוגוסט 2006
↑  מלאני פיליפס בריאיון לתוכנית 'רואים עולם' בערוץ הראשון
↑  מאמר בבלוג של פיליפס מ-8 באוגוסט 2011
↑  על מלאני פיליפס, באתר פרס אורוול
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296647605171  PLWABN: 9810667152505606  BnF: cb155272936 (data)  GND: 14305144X  ISNI: 0000 0001 2284 0439  LCCN: n80095565  NKC: jx20100623006  NTA: 068314841  SUDOC: 063052377  VIAF: 109240989   WorldCat (עם VIAF): 109240989
מונומנטום אדוליטנום

מונומנטום אדוליטנום הייתה כתובת ביוונית ובגעז, ככל הנראה מהמאה ה-3, אשר תיארה את מסעותיו הצבאיים של שליט אקסום. הכתובת מעולם לא אותרה על ידי ארכאולוגים, אך העתק של הטקסט נמצא בכתביו של קוסמס אינדיקופלוסטס, נזיר יווני שסייר באימפריה האקסומית במאה ה-6. הטקסט המקורי נחקק על כיסא מלכות בעיר הנמל אדוליס ונכתב בשלוש שפות: בגעז, סבאית ויוונית.
הכתובת > הכותב

הכתובת הועתקה על ידי הנזיר קוסמס אינדיקופלוסטס וכאשר הוא ניתח אותה הוא ראה כי הטקסט עוקב לטקסט על מסעות כיבושיו של מלך מצרים התלמית תלמי השלישי באסיה, הוא הניח בטעות כי הכתובת האקסומית היא המשכו של הטקסט התלמי. הכתובת מיוחסת לאחד משליטי אקסום ולא מצרים. היסטוריונים חלוקים בדעתם איזה שליט השאיר את הכתובת. חלק נוקבים בשמו של אזנה, חלק בשמו של סאמבראוטאס ואפילו בשמו של גדרט. בכל אופן, אין זיהוי מדויק של המלך שחיבר את הכתובת.
הכתובת > הכתובת בתרגום לאנגלית

The Aua and Singabene and Aggabe and Tiamaa and Athagaous and Kalaa and the Samene people who live beyond the Nile in inaccessible mountains covered with snow where tempests and cold are continuous and the snow so deep that a man sinks up to the knees, I reduced to submission after having crossed the river then the Lasine, and Zaa and Gabala, who inhabit very steep mountains where hot springs rise and flow, and the Atalmo and the Beja and all the people who erect their tents with them. Having defeated the Taggaiton who dwell up to up to the frontiers of Egypt I had a road constructed going from the land of my empire to Egypt.
Then I fought the Annine and the Metine who live on precipitous mountains as well as the people of Sesea. They took refuge on an inaccessible peak, but I besieged them on all sides and captured them, and chose among them young men and women, boys and virgins. I retained also their goods.
I defeated also the barbarian people of Rauso who live by the aromatics trade, in immense plains without water, and the Solate, whom I also defeated, imposing on them the task of guarding the sea-lanes.
After I had vanquished and conquered, in battles wherein I personally took part, all these peoples so well protected by their impenetrable mountains, I restricted myself to imposing tribute on them and voluntarily returning their lands. Bust most peoples submitted of their own free will and paid my tribute.
I send an expedition by sea and land against the people living on the other side of the Erythraean Sea, that is the Arabitas and the Kinaidokolpitas, and after subjugating their kings I commanded them to pay me tribute and charged them with guaranteeing the security of communications on land and sea. I conducted war from Leuke Kome to the land of the Sabaeans.
I am the first and only of the kings my predecessors to have subdued all these peoples by the grace given me by my mighty god Ares, who also engendered me. It is through him that I have submitted to my power all the peoples neighboring my empire, in the east to the Land of Aromatics, to the west to the land of Ethiopia and the Sasou; some I fought myself, against others I sent my armies.
When I had re-established peace in the world which is subject to me I came to Adulis to sacrifice for the safety of those who navigate on the sea, to Zeus, Ares and Poseidon. After uniting and reassembling my armies I set up here this throne and consecrated it to Ares, in the twenty-seventh year of my reign.
הכתובת > ניתוח

על פי הטקסט ניתן ללמוד כי אזור צפון הרמה האתיופית היה מגוון אתנית וכלל בתוכו התייחסות ל"גאזה" (שבט האגזי) ל"טיגראיטס" (האזכור המוקדם ביותר של התגרים), העמים הללו נכבשו על ידי אותו מלך. מלך זה המשיך את מסעות הכיבושים דרומית לאקסום שם כבש את הבאג'ים. מוזכר עם ה"אטאגאוס" (האזכור המוקדם ביותר של האגאווים). המלך המשיך בכיבושיו ומזכיר את העמים היושבים באזור ברברה (סומלילנד של היום) ואת הכיבוש שלהם, המלך חצה את "הים האריתראי" (שמו העתיק של הים האדום) ושם כבש את אזור החוף ומשם את אזור ה"ערביטס" (ערבים) וגם את עם הקינאידוקולפיטס שהיו קימים באזור ערב הסעודית ותימן דהיום, כבש גם את הסבאים. הכתובת מסתיימת באישור של המלך שהוא הראשון שהכניע את העמים המצוינים בכתובת והקדיש את כסאו לאלים השמיים והיוונים זאוס, אשתר, נפטון וארס.
הכתובת > יהודים

המלך האקסומי אשר כתב את הטקסט מזכיר גם את מסעות כיבושיו באזור הרי סאמיאן וסביבותיהם, אזור ההתיישבות המסורתי של ביתא ישראל. שני עמים אשר אפשר לזהותם עם יהודי אתיופיה מוזכרים בטקסט והם "קאלה" ו"סאמיאן". השם "קאלה" ("Kalaa") המזכיר מאוד את כינוי הגנאי "קאיילה" (גם "כאילא") ליהודי אתיופיה הוא שמו של עם שיישב באזור מישורי מערבית לעיר גונדר ונתן את שמו כנראה למישור שנקרא כיום "מישור קאלה" ויותר מאוחר היווה את הבסיס לכינוי קאיילה משום שאזור זה אוכלס ביהודים הזיהוי של ה"קאלה" כביתא ישראל הוא בעייתי מכיוון שהשם קאיילה הודבק ליהודי אתיופיה במהלך אמצע המאה ה-17 תחילת תקופת התחייה ולאחר האינקוויזיציה האתיופית ככינוי תקין לחבשים יהודים לכן לא ניתן לקבוע אם אכן עם זה מזוהה עם יהודי אתיופיה.
העם השני המוזכר בכתובת הוא עם ה"סאמיאן" ("Samene") אשר יישב בהרי סאמיאן, שם זה מזוהה לעיתים עם יהודי אתיופיה כמקום מושבם העיקרי, על פי הטקסט עם זה ישב מערבית לנהר הנילוס (ככל הנראה נהר הטקזה) באזור בו יורד שלג שמכסה את ההרים ושלג באזור כבד מאוד ואזור זה קריר ביותר, ידוע שהרי סאמיאן בעבר היו בעלי שלג, גם כיום ניתן לראות שלג בפסגות. השם עצמו "סאמיאן" הוא שם של עם שנתן את שמו להרים אלו, בשפת הגעז, טיגראינית ואמהרית משמעות המילה עצמה היא "צפון" על פי ההיסטוריון ריצ'רד פנקהרסט משמעות המילה בעבר הייתה "דרום" אך השתנתה כאשר ההרים כבר לא היו דרומית לאקסום, נראה שהפירוש לעם זה היה "צפוניים", על פי ההיסטוריון האתיופי לאפסו דלבו ה"סאמיאן" הם יהודי אתיופיה וכתובת זו היא ההתייחסות הראשונה ליהודים בקיסרות אקסום על פי מחקרו הסאמיאן הראו נוכחות לראשונה לפני שנת 300 לספירה ולפני התנצרות אקסום. יש גם השערה שהשם סאמיאן עצמו מקורו בשם שבט שמעון ויהודי אתיופיה הם הצאצאים של הסיעה שתמכה במלך אשור סנחריב ונלחמה כנגד צבאו של תרהקה מלך כוש בראשותו של שבנא הסופר הסיעה של שבנא שמנתה כ-130,000 איש משבט יהודה ומשבט שמעון בגדה במלך יהודה חזקיהו וה' החליט להעניש אותם וגנז אותם בהרי החושך שמאוד מתאימים לתיאור הרי סאמיאן. וכך ככל הנראה התרגום לשם "סאמיאן" שהחבשים התכוונו לעם אשר בא מהצפון אך זוהי רק השערה.
לקריאה נוספת

סטוארט מאנרו-האי, אקסום: ציוויליזציה אפריקנית לקראת סוף העת העתיקה, מסת"ב 0748601066 (אנגלית).
הערות שוליים

↑  Stuart Munro-Hay, Aksum: A Civilization of Late Antiquity, Chapters 11 - 16
↑  יצחק גרינפלד, הפלאשים ולשונותיהם בהווה ובעבר: מבט היסטורי-פילולוגי, עמוד 59.
↑  דברי לאפסו דלבו באתר חבשה
↑  מדרש עשר גלויות, ספר הליקוטים ג', עמודים א - ז.
הרי סאמיאן - הרי החושך?
מירון זלטין

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1904 אורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 ביולי 1944 (בגיל 39) טאלין, אוסטלנד 
 מדינה:  צרפת 
 בן או בת זוג:  סבין זלטין 
 
מירון זלטין (בצרפתית: Miron Zlatin;‏ 1904, אורשה - 1944, טאלין) היה חקלאי יהודי צרפתי, שהציל את ילדי איזיו, כמאה במספר, בתקופת מלחמת העולם השנייה. נרצח בשואה.
קורות חיים > נעורים

משפחתו של מירון הייתה משפחה יהודית שחיה ברוסיה. אביו של זלטין עסק במסחר בעצים על פני נהר הדנייפר. זלטין היגר לצרפת והיה סטודנט לחקלאות באוניברסיטת ננסי. באוניברסיטה הכיר את סבין ובשנת 1927 נישאו השניים. הם הקימו חוות עופות בעיירה לנדה (צר') בצפון צרפת. ביולי 1939 קיבלו מירון וסבין זלטין אזרחות צרפתית.
קורות חיים > בתקופת מלחמת העולם השנייה

בשנת 1940 עברו בני הזוג זלטין למונפלייה ומשם עברו לאיזיו (צר'). במאי 1943 הקימו השניים בכפר איזיו בית ילדים ובו מצאו מחסה עשרות ילדים יהודים, נרדפי הנאצים, שהובאו למקום על ידי האוז"ה. זלטין ניהל את בית הילדים. בית הילדים היה חלק מרשת של בתי ילדים שבחלקם שהו הילדים בתור מסתור, ובחלקם באופן זמני, לפני העברתם אל מעבר לגבול, אל שווייץ או ספרד הנייטרליות. למעלה ממאה ילדים שהו בבית הילדים באיזיו מהקמתו במאי 1943 ועד פשיטת הגרמנים באפריל 1944. חלקם שהו במקום רק מספר שבועות או חודשים.
עם פשיטת הגרמנים על בית הילדים באפריל 1944 נעצר גם זלטין עם יתר אנשי הצוות, שבעה במספר בסך הכל, ועם 44 הילדים ששהו במוסד באותה העת. הוא גורש מתחנת רכבת בבוביני (צר') שבמחוז סן-סן-דני, בטרנספורט 73 (צר') שיצא לטאלין ב-15 במאי 1944 ונרצח באוגוסט 1944 בירי. יתר ילדי איזיו שגורשו, נרצחו באושוויץ. רק אחת מהם, לאה פלדבלום, שרדה.
הנצחה

ביולי 1946 נקרא על שמו של זלטין רחוב בעיירה לנדה (צר') בצפון צרפת, שם חיו מירון וסבין זלטין תקופת מה לפני השואה.
אשתו של זלטין, סבין, פעלה להנצחת ילדי איזיו בשנים שלאחר המלחמה. היא הייתה אחת היוזמות להקמת מוזיאון בבניין ששימש את בית הילדים. בשנת 1987 הוקם, בבניין בו פעל בית הילדים, מוזיאון המנציח את סיפורם של הילדים ואת סיפור הגירוש.
על שמם של מירון וסבין זלטין קרוי רחוב ברובע השביעי בליון. בשנת 2012 שינתה עיריית ליון את שם הרחוב מ"רחוב סבין זלטין" ל"רחוב סבין ומירון זלטין".
ב-6 באפריל 2015, במלאת 71 שנה לגירוש, חנך נשיא צרפת פרנסואה הולנד את מוזיאון בית הילדים המחודש באיזיו, לאחר שזה נסגר למספר חודשים לשם שיפוצים.
מיצואוקה MC-1

| --- | --- |

מיטסוקה MC-1
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Mitsuoka Motor Co., Ltd
 שנות ייצור:  1998–2007
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל אחריו:  Mitsuoka K-2
 אורך:  1,755 מ"מ
 רוחב:  1,080 מ"מ
 גובה:  1,470 מ"מ
 משקל:  160-170 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, 50 סמ"ק המפיק 6 כ"ס (מנוע מרכזי)  1 צילינדרים, 49 סמ"ק, המפיק 6.1 כ"ס ב-6,500 סל"ד (יוצר משנת 2005) (מנוע מרכזי)  מנוע חשמלי 0.8 כ"ס, מתח חשמלי 12 וולט  מנוע חשמלי 0.8 כ"ס, מתח חשמלי 48 וולט  מנוע חשמלי 0.8 כ"ס, מתח חשמלי 72 וולט
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  50 קמ"ש (למנוע 50 סמ"ק)
מיטסוקה MC-1
מיצואוקה MC-1 (באנגלית: Mitsuoka MC-1) היא מכונית מיקרו, מיועדת לנהג בלבד, אשר יוצרה על ידי יצרנית המכוניות היפנית "Mitsuoka Motor Co., Ltd" בין השנים 1998–2007.
דגמי "מיצואוקה MC-1" יוצרו ב-2 תצורות מנוע שונות: מנוע בנזין ומנוע חשמלי.
דגמי "מיצואוקה MC-1"

MC-1 T - מנוע בנזין (מנוע מרכזי)
MC-1 EV - רכב חשמלי מונע מצבר
אבזור "מיצואוקה MC-1"

1 מושב
רדיו
מערכת ניווט GPS
כרית אוויר
ראו גם

מכונית מיקרו
מיטסוקה ויווט
מיטסוקה הימיקו
מיטסוקה לייק
הערות שוליים

↑  מיטסוקה MC-1 goo-net-exchange.com/catalog/MITSUOKA__MC1
↑  מיטסוקה - סדרת מכוניות מיקרוmitsuoka-motor.com/global/lineup/history/microcar
מנהלת הליגה הקולומביאנית

סמל המנהלת
מנהלת הליגה הקולומביאנית (בספרדית: División Mayor del Fútbol Colombiano) היא הגוף האחראי על הכדורגל המקצועני בקולומביה ושנקרא בקיצור דימיור (Dimayor). תחת פיקוחו משוחקים הליגה הראשונה, הליגה השנייה והליגה השלישית שחזרה השנה לפעילות אחרי הפסקה. כמו כן, גם הגביע הקולומביאני והסופר קאפ הקולומביאני תחת פיקוח של הדימיור.
הדימיור נוסד ב-26 ביוני 1948 ונשיאה הנוכחי הוא חוסה אנריקה ולס שמכהן בתפקיד מאז 31 ביולי 2018, אז החליף את חורחה פרננדו פרדומו.