stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריך מנדלסון
עבודתו

מנדלסון תכנן בגרמניה מפעלי תעשייה, את מגדל איינשטיין בפוטסדאם ואת "כלבו שוקן", רשת בתי המסחר של זלמן שוקן.
בארץ ישראל פתח מנדלסון משרד אדריכלים שפעל במחצית השנייה של שנות ה-30. בין עובדי משרדו היה האדריכל גד אשר שלימים הפך לאדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות. מנדלסון תכנן את ביתו של חיים ויצמן ברחובות, אשר כונה "הארמון". הבית, שנבנה בשנת 1936, התפרס על שטח של 796 מ"ר. עם היבחרו של ויצמן לנשיאות מדינת ישראל, הפך הבית למעונו הרשמי של הנשיא. בשנת 1966, עם פטירתה של ורה ויצמן, הפך הבית למוזיאון, ובשנת 1999 שופץ המקום ושוקם על ידי האדריכל הלל שוקן ונפתח מחדש לציבור. הבית כולל עשרה חדרי מגורים ועוד כ-40 חדרי שירות, ושטחי הגנים המקיפים את הבית משתרעים על פני 44 דונם.
בסמוך ל"בית ויצמן" תכנן מנדלסון מספר מבנים ב"מכון זיו" (שהפך לאחר מכן למכון ויצמן למדע).
בתל אביב תכנן את המבנה הראשון של מכללת מקס פיין, שהוקם בשנת 1931 בגבול מתחם הנפט ושכונת הרכבת (שכונת העגלונים).
זלמן שוקן, לקוחו של מנדלסון מתקופת עבודתו בגרמניה, שעלה לארץ ישראל בשנת 1934, הזמין את מנדלסון לתכנן עבורו את מעונו (בית זלמן שוקן) ואת ספריית שוקן בשכונת רחביה בירושלים.
בנוסף לאלה תכנן מנדלסון את בניין בנק אנגלו-פלשתינה בירושלים (לשעבר בניין בנק לאומי ברחוב יפו מול כיכר ספרא וכיום סניף של לשכת התעסוקה), את בית החולים הדסה הר הצופים בירושלים ואת בית החולים רמב"ם בחיפה. בניין בית החולים בחיפה היה מיזם ממשלתי ונהוג היה שיתוכנן על ידי ארכיטקט אנגלי, אולם המושל הבריטי ארתור ווקופ התערב אישית וביקש לתת את תכנון הבניין למנדלסון.
מנדלסון היה מבין התומכים במיזם אטלנטרופה.
הנצחה

זכרו של מנדלסון הונצח בבול דאר ישראלי, במסגרת סדרה (מס' 9) שהוקדשה לאדריכלות הישראלית . ב-9 באפריל 1991, הנפיק השירות הבולאי בול דאר לזכרו של מנדלסון שעליו מופיע ציור של חלק של בית חיים ויצמן ברחובות שמנדלסון תכנן אותו בשנת 1934. על השובל מופיע צילום של הבניין. האמן אד ואן אויין עיצב את הבול.
לקריאה נוספת

זיוה שטרנהל, "אריך מנדלסון – מברלין לירושלים", אלפיים 32, 2008.
David Palterer (a cura di) "Erich Mendelsohn. Nuove riflessioni New riflections Tre Lune Edizioni Mantova 2004
David Palterer, "Tracce di Mendelsohn", in Domus, 646, 1984, pp. 4–9
הערות שוליים

↑  "Erich Mendelsohn". אנציקלופדיה בריטניקה. נבדק ב-15 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  רשימת האדריכלים הבולטים, שפעלו בארץ ישראל, בתקופת העלייה החמישית, כולל סיכום קורות החיים המקצועיים של כל אחד מהם, מתוך חומר עזר בקורס לתולדות האמנות, מאת אליעזר פרנקל
↑  צבי (בוקי) בן-ישי, מה בין יוהאן סבסטיאן בך ובין בית החולים הממשלתי בחיפה?, חיפה - בטאון העמותה לתולדות חיפה גיליון 21, 2023, עמ' 27-25
↑  CABINET // Atlantropa
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח - תשס"ב, קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 308
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274869  NLI: 987007265366505171  PLWABN: 9810582804105606  BIBSYS: 90265433  BNE: XX1722194  BnF: cb12106801m (data)  CANTIC: a10123052  CiNii: DA03556026  GND: 11858071X  ISNI: 0000 0000 8143 0555  LCCN: n83234735  LNB: 000187630  NDL: 00662425  NKC: jx20080519004  NLA: 35346504  NTA: 070102783  PIC: 60903  RERO: 02-A000112972  RKD: 226132  SELIBR: 76506  SNAC: w6bg2r69  SUDOC: 029441242  Trove: 920277  ULAN: 500025054  VcBA: 495/131635  VIAF: 64036345   WorldCat (עם VIAF): 64036345 
בית חיים ויצמן במכון ויצמן למדע ברחובות.
מייקל מאלן

| --- | --- |
מייקל מאלן, 2007
מייקל מאלן, 2007
 לידה:  4 באוקטובר 1946 (בן 78) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר לעסקים של הרווארד  האקדמיה הימית של ארצות הברית  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים  אוניברסיטת הרווארד  תיכון נוטר דאם 
 השתייכות:   הצי האמריקני
 תקופת הפעילות:  1968–2011 (כ־43 שנים) 
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד כוחות הצי האמריקני באירופה ראש המבצעים הימיים  יושב ראש המטות המשולבים
 → פיטר פייס מרטין דמפסי ← 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת וייטנאם 
 עיטורים
 עיטורים צבאיים
 
מאלן עם מזכיר הצי דונלד וינטר והנגד הראשי של הצי טרי סקוט
הנשיא ג'ורג' בוש נואם בחדר רוזוולט בבית הלבן ומודיע על המינויים של מאלן (שני מימין) וג'יימס קרטרייט (שמאלי ביותר) ליושב ראש וסגן יושב ראש המטות המשולבים בהתאמה
אדמירל מייקל גלן מאלן (אנגלית: Michael Glenn Mullen; נולד ב-4 באוקטובר 1946 בלוס אנג'לס) היה יושב ראש המטות המשולבים ה-17 של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, שירת בתפקיד בשנים 2007 עד 2011. קודם לכן שירת כראש המבצעים הימיים ה-28 מ-22 ביולי 2005 עד 29 בספטמבר 2007.
לאחר שקיבל דרגת אדמירל ארבעה כוכבים הוא כיהן כסגן מפקד המבצעים הימיים בין אוגוסט 2003 לאוגוסט 2004, מפקד כוחות צי ארצות הברית באירופה ומפקד פיקוד הברית המשותף בנאפולי בין אוקטובר 2004 למאי 2005.
רקע

מאלן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ולאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1968 הוא שירת במגוון רחב של תפקידים בים, ביבשה, בנאט"ו, בצי האמריקני ובמטות המשולבים, מעבר לים ובצי האטלנטי והפאסיפי.
כקצין זוטר הוא שירת במגוון תפקידי פיקוד על הספינות קולט, בלנדי, פוקס ו-סטרט. הוא פיקד על שלוש ספינות: מכלית הדלק נוקסובי, משחתת הטילים המונחים גולדסבורו וסיירת הטילים המונחים יורקטאון. כמו כן, מאלן פיקד על קבוצת המשחתות-סיירות 2, על קבוצת הקרב של נושאת המטוסים ג'ורג' וושינגטון ועל הצי השני של ארצות הברית.
ביבשה, מאלן שירת כקצין ליווי ועוזר מבצעי למפקד הצוערים באקדמיית הצי. הוא שירת גם בלשכת כוח האדם של הצי כמנהל, מנהל התכנון והאספקה, קצין פריסת הכוחות וכחלק מצוות הניהול, מבצעים, בדיקות והערכה בלשכת מזכיר מחלקת הצי של ארצות הברית. בסגל לשכת מפקד המבצעים הימיים מאלן שירת כסגן ראש וראש ענף לוחמה ימית וכסגן מפקד המבצעים הימיים לענייני משאבים, דרישות והערכות (N8). מאלן היה סגן מפקד המבצעים הימיים ה-32 בין אוגוסט 2003 לאוקטובר 2004.
ב-1985 מאלן סיים את לימודיו בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי (קליפורניה) וקיבל תואר שני בחקר ביצועים, וב-1991 הוא סיים את תוכנית הניהול למתקדמים של בית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
שירת כמפקד כוחות נאט"ו באירופה והיה אחראי לפעולות נאט"ו בבלקן, עיראק והמזרח התיכון. כמפקד כוחות הצי האמריקני באירופה הוא היה אחראי על הפיקוד הכללי, בקרה מבצעית ותיאום בין כוחות הצי האמריקניים ביבשת. את התפקיד הזה הוא החל ב-8 באוקטובר 2004 ועזב אותו לאחר שמונה למפקד המבצעים הימיים.
המטות המשולבים

ב-8 ביוני 2007 הודיע מזכיר ההגנה של ארצות הברית רוברט גייטס על כוונתו לייעץ לנשיא בוש למנות את אדמירל מאלן כמחליפו של גנרל פיטר פייס כיושב ראש המטות המשולבים; הנשיא בוש הודיע על המינוי באופן רשמי ב-28 ביוני 2007.
ב-3 באוגוסט 2007 אישר סנאט ארצות הברית את החלטתו של בוש 
. מאלן הוא האדמירל הראשון מהצי שמחזיק בתפקיד זה מאז ויליאם קרואו ששירת כיושב ראש לפני חקיקת חוק גולדווטר-ניקולס ב-1986, והיה יורשו בתפקיד של קולין פאוול.
במהלך דצמבר 2007 הגיע מאלן לביקור בישראל. במהלך ביקורו הוא נפגש עם אישים בכירים כגון שר הביטחון אהוד ברק, הרמטכ"ל רא"ל גבי אשכנזי והאלוף אליעזר שקדי, מפקד חיל האוויר הישראלי. במהלך הפגישות הועלה הנושא של תוכנית הגרעין האיראנית והוצגו בפני מאלן דברים שונים הקשורים לצה"ל. היה זה הביקור הראשון מזה עשור של ראש המטות המשולבים בישראל שבמהלכו הוא נועד עם עמיתיו.
העדות בסנאט על מלחמת עיראק

במהלך שימוע האישור של מועמדותו בסנאט הוא הצביע על ההתקדמות הפוליטית בעיראק כגורם חשוב ביותר במדיניות העיראקית. מאלן אמר:
לא נראה כאילו יש הרבה התקדמות פוליטית בעיראק.
כמו כן, מאלן אמר:
אם (העיראקים) לא מתקדמים בתחום (הפוליטי), התחזיות להתקדמות חיובית איננה טובה. הכישלון להשיג התקדמות משמעותית לעבר לכיוון פיוס (פוליטי) דורש חשיבה אסטרטגית מחודשת.
בנוסף, מאלן אמר לסנאט שלדעתו ארצות הברית צריכה
להפעיל כמה שיותר לחץ על (המנהיגים הפוליטיים של עיראק) כפי שהיא (ארצות הברית) יכולה לעשות.
ביחס למעורבות האמריקנית בעיראק, מאלן אמר לסנאט שהוא לא רואה מצב שבו יוקמו בסיסי קבע אמריקניים בעיראק והוסיף:
האינטרסים החיוניים באזור ובעיראק דורשים התחייבות פרגמטית ארוכת-טווח שתימדד בשנים ולא בחודשים.
עיטורים צבאיים

תג הזיהוי של המטות המשולבים
תג לוחמת השטח של הצי (קצין)
מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (3)
מדליית השירות המצוין של הצי (2)
מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה
אות לגיון ההצטיינות (6)
מדליית השירות הראוי לשבח
מדליית ציון לשבח של הצי וחיל הנחתים
מדליית ההישגיות של הצי וחיל הנחתים
עיטור הצי לציון לשבח יחידתי
עיטור הצי הראוי לשבח לציון לשבח יחידתי
עיטור "E" של הצי
מדליית השליחות של הצי
מדליית שירות ההגנה הלאומית (3)
מדליית השליחות של הכוחות המזוינים
אות מלחמת וייטנאם (תקופה 1)
אות השירות במלחמה העולמית בטרור
מדליית השירות ההומניטרי (2)
עיטור השירות מעבר לים של הצי (4)
עיטור השירות בפריסה ימית של הצי (2)
מדליית ציון לשבח יחידתי "צלב האבירות" של רפובליקת וייטנאם
מדליית ציון לשבח יחידתי על פעילות אזרחית של רפובליקת וייטנאם
מדליית נאט"ו
הערות שוליים

↑  פייס עוזב את משרת יושב ראש המטות המשולבים, 8 באוגוסט 2007, CNN
↑  הנשיא בוש מודיע על המינויים של אדמירל מייקל מאלן וגנרל ג'יימס קרטרייט ליושב ראש וסגן יושב ראש המטות המשולבים, מזכירות העיתונות של הבית הלבן, 28 ביוני 2007
↑  הסנאט מאשר את מינויו של מאלן ליושב ראש המטות המשולבים החדש, 4 באוגוסט 2007, רויטרס
1 2 3 4 5  מועמדות מאלן: התקדמות פוליטית מועטת בעיראק, 1 באוגוסט 2007, תאריך גישה: 4 באוגוסט 2007, USA Today
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1239542917  ISNI: 0000 0001 1486 8503  LCCN: no2011021000  VIAF: 167525338   WorldCat (עם VIAF): 167525338 
מייקל מאלן וגבי אשכנזי
המדליות של מאלן כפי שהיו ב-17 במאי 2007
מלודיה (חברת תקליטים)

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  משרד התרבות של ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  1964–הווה (כ־61 שנים)
 מיקום המטה:  מוסקבה
  
 melody.su
 
מלודיה (ברוסית: Мелодия) היא חברת תקליטים סובייטית ורוסית, החברה הוותיקה ביותר בתעשיית ההקלטות ברוסיה. החברה הוקמה בשנת 1964 כחברת תקליטים של כל ברית המועצות. שילבה את המפעלים העיקריים של תקליטים ואולפני הקלטות שהיו קיימים באותה תקופה בברית המועצות, והפכה לארגון המדינה לייצור, אחסון והפצה של הקלטות קול.
מרגע הקמתה ועד למחצית השנייה של שנות השמונים, מלודיה הייתה הארגון הממלכתי היחיד במדינה לייצור המוני והפצה של פונוגרמות. הקלטות של "מלודיה", שיוצאו ליותר מ-90 מדינות, זכו להכרה עולמית וזכו בפרסים בינלאומיים. מלודיה פרסמה הקלטות ברישיון של חברות זרות. בתחילת שנות התשעים הייתה החברה אחת משש חברות ההקלטות הגדולות בעולם.
המוצרים העיקריים של מלודיה בשנות השישים והשמונים היו תקליטים. בתחילת שנות השבעים שלטה בייצור הפונוגרמות על סרט מגנטי (קלטות שמע), ועד תחילת שנות התשעים בתקליטורים. בסך הכל, עד 1991 פורסמו כ־49,000. למלודיה יש את הזכויות על כל ההקלטות הפונוגרפיות שנעשו על ידיה, למעט אלה שלמשרד לא היו זכויות בתחילה.
בשנות התשעים, בתהליך של דמונופוליזציה, בוטלו חלק מארגוני המלודיה, חלקם קיבלו עצמאות. מאז 1993 החברה היא מפעל יחידתי ממלכתי.
הערות שוליים

↑  https://www.medtner.org.uk/melodiya.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5078959  BnF: cb13876376x (data)  LCCN: n88653208  MusicBrainz: 90fb1e37-35d4-4150-a4d6-4b438fbbc7a6  NLA: 35595883  VIAF: 136197998   WorldCat (עם VIAF): 136197998
אטלנטיס: האימפריה האבודה

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  גארי טרוסדייל, קירק וייז 
 הופק בידי:  דון האהן, קאנדרה האלנד
 תסריט:  טאב מרפי, בריס זבאל, ג'קי זאבל, טאב מרפי, ג'וס וידון, קירק וייז, גארי טרוסדייל, דייויד ריינולדס 
 עריכה:  הלן קאנשאה 
 מדבבים:  מייקל ג'יי פוקס, קורי בורטון, קלאודיה כריסטיאן, ג'יימס גארנר, ג'ון מהוני, פיל מוריס, לנרד נימוי
 מוזיקה:  ג'יימס ניוטון הווארד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 3 ביוני 2001 ישראל 5 ביולי 2001
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סיפור התבגרות, סרט דרמה, סרט הרפתקאות, סרט פנטזיה, סרט פעולה 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי., האוקיינוס האטלנטי, אטלנטיס 
 תקופת התרחשות:  1914 
 תקציב:  120 מיליון דולר
 הכנסות:  186,053,725 $
 הכנסות באתר מוג'ו:   atlantis
 סרט הבא:  אטלנטיס: שובו של מיילו (2003)
 תרגום לעברית:  אולפני אלרום - ישראל אובל
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אטלנטיס: האימפריה האבודה (באנגלית: Atlantis: The Lost Empire) הוא סרט אנימציה של חברת וולט דיסני משנת 2001. הסרט מספר את הרפתקאותיו של חוקר צעיר משנת 1914 אשר נחוש להוביל את הצוות שלו ליבשת האבודה אטלנטיס. הסרט הופץ לאקרנים ב-15 ביוני 2001, אף על פי שהוצג שבועיים לפני כן בתיאטרון בקליפורניה.
הסרט הועמד לשבעה פרסי אנני והכנסותיו היו כ-186 מיליון דולר ארצות הברית.
עלילה

בשנת 6800 לפנה"ס, פיצוץ יוצר מגה-צונאמי המתקדם לעבר עיר האטלנטיס. המלכה של אטלנטיס מתמזגת עם גביש מרחף, ויוצרת כיפה מגינה על האזור הפנימי ביותר של העיר בעוד הצונאמי שוקע את העיר מתחת לגלים, ומשאירה מאחור את המלך ובתם הצעירה, הנסיכה קידה.
בשנת 1914, בלשן בשם מיילו טאץ' נחוש לשכנע את מכון הסמית'סוניאן לממן משלחת לגילוי אטלנטיס. הוא פוגש במיליונר אקסצנטרי בשם פרסטון ב. וויטמור, חבר ותיק של סבו המנוח של מיילו, תאדאוס. וויטמור מסכים לממן את המשלחת, משכנע את מיילו להצטרף ומעניק לו את "יומן הרועה", ספר המתאר את ההיסטוריה והנתיב המוביל לאטלנטיס. המשלחת מובלת בידי המפקד לייל טיבריוס רורק, וכוללת את סגניתו, לוטננט הלגה סינקלייר, המומחה לפיצוצים ויני סנטוריני, הגאולוג מול מולייר, רופא המשלחת ד"ר ג'ושוע סוויט, המכנאית אודרי רמירז, מפעילת הקשר וילהלמינה פאקארד, הטבח קוּקי פארנסוורת' ועשרות חיילים ומלחים.
הצוללת של המשלחת, אוליסס, מותקפת ומושמדת על ידי לווייתן מכני השומר על הכניסה לאטלנטיס, והורג את מרבית החיילים והמלחים. בעקבות היומן, הצוות עובר דרך הר געש רדום ומגיע לאטלנטיס, שם הם מתקבלים בברכה על ידי הנסיכה קידה, שכבר בגרה.
קידה, המפרה את רצון אביה, מבקשת ממיילו לעזור לאטלנטיס לשקם את ההיסטוריה שלה, שכן תרבותה וידעּּה הולכים ומתפוררים מזה מאות שנים. מיילו לומד כי קריסטל עצום, לב אטלנטיס, מעניק לתושבים חיי נצח ומספק כוח למכונותיהם דרך גבישים קטנים שהם עונדים. הוא גם מגלה כי רורק ידע כל הזמן על הקריסטל ומתכנן לגנוב אותו. כשהקריסטל חש בסכנה, הוא מתמזג עם קידה.
רורק פוצע את המלך, כולא את קידה בארגז ומתכונן לעזוב. מיילו משכנע את ויני, אודרי, מולייר, פאקארד, סוויט וקוּקי להפנות עורף לרורק, כיוון שאינם רוצים להיות אחראים להכחדת תושבי אטלנטיס. רורק, הלגה והחיילים עושים את דרכם אל פני השטח עם קידה, ומשמידים את הגשר מאחוריהם, לכידת את השאר מאחור. המלך הגוסס מעניק למיילו את הגביש שלו ומסביר כי הקריסטל בוחר לעצמו מארח מלכותי כאשר העיר נמצאת בסכנה, וכי הוא עצמו ניסה פעם להשתמש בקריסטל כנשק, מה שגרם לשקיעת אטלנטיס ולגורל של אשתו. הוא מתחנן בפני מיילו שיציל את אטלנטיס ואת קידה, שתאבד לנצח בקריסטל אם לא תופרד ממנו לפני מותו.
מיילו וחבריו מגייסים את תושבי אטלנטיס להפעלת מכונות תעופה רדומות ורודפים אחרי שכירי החרב. רורק מתווכח עם הלגה ומשליך אותה לתוך הר הגעש הרדום. תוך כדי גסיסתה, היא יורה באוניית האוויר המכילה את ארגז של קידה. בקרב על לב הקריסטל באוניית האוויר הבוערת, מיילו חותך את רורק עם שבר זכוכית טעון קריסטל, מה שהופך אותו לפסל קריסטל חי שמתנפץ בידי המדחפים של האונייה. אוניית האוויר מעירה את הר הגעש כשהיא מתרסקת. מיילו והשאר נמלטים בחזרה לאטלנטיס עם קידה, שעדיין מתמזגת עם הקריסטל, עולה לשמיים ומעירה את השומרים העתיקים מאבן. הם מרימים את האזור המוצף של אטלנטיס אל תוך הכיפה ומגנים על העיר מזרם הלבה. לאחר שהסכנה מנוטרלת, הקריסטל מחזיר את קידה לחיים למיילו.
מיילו בוחר להישאר באטלנטיס עם קידה, שבה הוא התאהב, בעוד יתר הצוות חוזר אל פני השטח, כשכל אחד מהם מצויד בקריסטל קטן מאטלנטיס ובאוצר. הם נשבעים לשמור את הרפתקאותיהם בסוד כדי להגן על ביטחונה של אטלנטיס. רק וויטמור לומד את האמת, דרך צילומים שצילמה פאקארד וקריסטל מאטלנטיס עם פתק ששלח לו מיילו. מיילו והמלכה החדשה קידה מקיפים את פסל האבן של אביה המנוח של קידה, לצד פסליהם של מלכים קודמים, בעוד לב אטלנטיס מרחף מעל העיר המשוקמת.
מדבבים באנגלית

בגרסה האנגלית של הסרט דיבב ג'ים ורנלי וזהו היה התפקיד האחרון בטרם נפטר.
מדבבים בעברית

| דמות | מדבב |
| --- | --- |
מילו ת'אץ': עודד מנשה
הנסיכה קידאגאקש "קידה" נדאק: לירז ברגמן
המפקד לייל טייבריוס רורק: אלי גורנשטיין
גאהטאן "מול" מולייר: איציק סיידוף
הלגה סינקלייר: שרית וינו-אלעד
אוברי: אורלי פרל
פרסטון וויטמור: שלמה בר-שביט
וינסנזו "ויני" סנטוריני: אוהד שחר
דוקטור ג'ושוע סטרונגבר סוויט: עמי מנדלמן
המלך קאשקים נדאק: יהודה אפרוני
וילהלמינה ברתה פאקארד: נורית כהן
ג'בדייה אלרדייס "קוקי" פרנסוורט': יורם יוספסברג
פנטון קיו הארקורט: יהויכין פרידלנדר
דמויות נוספות: מומי לוי עפרון אטקין שמוליק טנא
הפקה

הפקת הסרט החלה לאחר הגיבן מנוטרדאם משנת 1996. במקום מחזמר החליט הצוות של דיסני להפיק סרט הרפתקאות ופעולה בהשראת עבודותיו של ז'ול ורן. הסרט עשה שימוש רב באנימציה ממוחשבת יותר מכל הסרטים באותן השנים של דיסני, דמויות הסרט ועוד כמה הופקו באנימציה קלאסית. הבלשן מארק אוקרנד יצר עבור דיסני, שפה מיוחדת, אותה דיברו בני אטלנטיס בסרט. הסרט היה מבין האחרונים של דיסני באנימציה קלאסית.
סרט המשך

במהלך שנת 2003 יצא סרט המשך בשם "אטלנטיס: שובו של מיילו". הסרט לא הוקרן בקולנוע ויצא ישירות לווידאו ול-DVD.
לוטננט גנרל

לוטננט גנרל (באנגלית: Lieutenant general; בגרמנית: Generalleutnant, גנרל-לויטננט; ברוסית: Генерал-лейтенант, גנרל-לייטננט; בערבית: فريق, פריק; סימול נאט"ו: OF-8) היא דרגה צבאית בכירה, מקבילה לדרגת רב-אלוף בצה"ל.
דרגות מקבילות בצבאות שונים

בצבאות חבר העמים הבריטי וארצות הברית לוטננט גנרל הוא קצין ("גנרל שלושה כוכבים") הנמצא בין דרגת מייג'ור גנרל (הנמוכה ממנה) לדרגת גנרל (הבכירה ממנה). בדרך כלל בצבאות אלה זוהי דרגתו של מפקד גיס (קורפוס) או פיקוד.
בצבא צרפת הדרגה המקבילה, Général de corps d'armée, היא מינוי בכיר במטה הכללי.
במספר מדינות (בהן ישראל) זוהי הדרגה הגבוהה ביותר בפועל.
סימולי הדרגה בצבאות שונים

צה"ל - רב אלוף
צבא אוסטרליה
צבא איראן - سپهبد
חיל האוויר של ארצות הברית
הצבא הבריטי - Lieutenant general
הצבא הגרמני - גנרל-לויטננט
צבא יוון - Αντιστράτηγος
צבא מצרים - فريق
פינלנד - Kenraaliluutnantti / generallöjtnant
צבא הפדרציה הרוסית - Генерал-лейтенант
צבא צרפת - Général de corps d'armée.
צבא פולין - generał broni
צבא צ'כיה - Generálporučík
הכוחות המזוינים של ספרד - Teniente general
ראו גם

מרשל אוויר - דרגה מקבילה במספר חילות אוויר בעולם
הערות שוליים

↑  דרגות נאט"ו, תקן STANAG 2116
↑  יש להבחין בין תפקידי הנושאים בדרגה זו בצבאות שונים, שכן בישראל הנושא בדרגה זו בהכרח משמש או שימש בתפקיד הרמטכ"ל, ואילו בצבאות אחרים דרגת לוטננט ג'נרל אינה בהכרח הדרגה הבכירה ביותר (היא דרגה אחת מתחת לגנרל), והמחזיק בה הוא לאו דווקא מפקד הצבא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4398979-2
הגיבן מנוטרדאם 2: סוד הפעמון

| --- | --- |

פוסטר הסרט בעברית
 מבוסס על:  הגיבן מנוטרדאם 
 בימוי:  ברדלי ריימונד
 הופק בידי:  כריס הנדרסון
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון אלכסנדר, ג'ניפר לאב יואיט, תום הולס, פול קנדל, צ'ארלס קימברו, קווין קליין, מייקל מקיין
 מדבבים:  טום הולס מייקל מקין ג'ייסון אלכסנדר צ'ארלס קימברו קווין קליין היילי ג'ואל אוסמנט דמי מור ג'ניפר לאב יואיט בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  קארל ג'ונסון, רנדי פטרסון, ג'ניפר לאב, כריס קאנוט, וולטר אדגר
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  חברת וולט דיסני
 חברה מפיצה:  חברת וולט דיסני
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 19 במרץ 2002
 משך הקרנה:  68 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט מונפש 
 מקום התרחשות:  פריז 
 סרט קודם:  הגיבן מנוטרדאם
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגיבן מנוטרדאם 2: סוד הפעמון (באנגלית: The Hunchback Of Notre Dame II) הוא סרט הנפשה של חברת וולט דיסני. זהו סרט המשך לסרט "הגיבן מנוטרדאם". הסרט הופץ ישירות לווידאו.
תקציר העלילה

הגיבן שולט על העיר פריז מלמעלה, ממגדל הפעמונים של הנוטרדאם. קווזימודו וחברו זפיר, בנם של אזמרלדה ופיבוס, עוצרים בקרקס נודד ומתיידדים עם מדלן, הבת המאומצת של קוסם מרושע בשם סארוש, שזומם לקטוף את הפעמונים של הקתדרלה המפורסמת.
מדבבים

| דמות | מדבבים בגרסה האנגלית | מדבבים בגרסה העברית |
| --- | --- | --- |
| קווזימודו | טום הולס | אלון אופיר |
| מדליין | ג'ניפר לאב יואיט | מיכל צפיר |
| אזמרלדה | דמי מור | לירז ברגמן |
| פיבוס | קווין קליין | אוהד שחר |
| סארוש | מייקל מקיין | יורם יוספסברג |
ביקורת

הסרט קיבל ביקורות שליליות רבות ממבקרי קולנוע ברחבי העולם. אתר Rotten Tomatoes העניק לסרט 30%. מבקרים הוסיפו כי איכות האנימציה בסרט ירודה, ואף הוסיפו שפסקול הסרט ירוד עוד יותר. לאחר שפורסם אלבום הלהיטים של דיסני כמה משירי הסרט הפכו לפופולריים.
פסקול

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי קארל ג'ונסון, רנדי פטרסון, ג'ניפר לאב, כריס קאנוט, וולטר אדגר.
| רשימת שירים> מס' | רשימת שירים> שם | רשימת שירים> משך | רשימת שירים>  | רשימת שירים>  | רשימת שירים>  | רשימת שירים>  | רשימת שירים>  | רשימת שירים>  | רשימת שירים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Le Jour D'Amour  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | An Ordinary Miracle  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I'd Stick With You  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Fa la la la Fallen In Love  |   |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | I'm Gonna Love You  |   |  |  |  |  |  |  |  |
אוניברסיטת קוימברה

אוניברסיטת קוימברה (בפורטוגזית Universidade de Coimbra) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר קוימברה שבפורטוגל. זוהי אחת האוניברסיטאות העתיקות ביותר באירופה ואחד מהמוסדות להשכלה גבוהה ולמחקר החשובים ביותר בפורטוגל. האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה, קבוצה של אוניברסיטאות מחקר אירופאיות מובילות שהיא ארחה את פגישת הקמתה ולכן הקבוצה קרויה על שמה. האוניברסיטה חברה ברשת אוטרכט.
היסטוריה

האוניברסיטה קיבלה אישור ב-1290 בידי המלך הפורטוגזי דיניש בליסבון. תאריך האמנה המלכותית המכריזה על הקמת האוניברסיטה הוא ב-1 במרץ של אותה שנה, אם כי המאמצים להקמת אוניברסיטה ראשונה בפורטוגל החלו לפחות שנתיים קודם לכן. לפי כך, האוניברסיטה היא אחד המוסדות העתיקים ביותר מסוג זה בחצי האי האיברי ובאירופה בכלל. האישור האפיפיורי להקמת האוניברסיטה ניתן גם הוא ב-1290 (ב-9 באוגוסט של אותה השנה) במהלך כהונתו של האפיפיור ניקולאוס הרביעי. הבולה האפיפיורית אישרה את הקמת כל הפקולטות הכשרות, למעט תאולוגיה. וכך הוקמו הפקולטות הראשונות, לאמנות, למשפטים, למשפט הקנוני ולרפואה.
האוניברסיטה לא נשארה זמן רב בליסבון. ב-1308 עברה האוניברסיטה לקוימברה, כנראה בשל הצורך להשתחרר מפיקוח הכנסייה (היחסים בין הדרג הפוליטי לכנסייה באותה תקופה היו מתוחים במידת מה) ובשל עימותים בין תושבי העיר לבין הסטודנטים. לקוימברה הייתה כבר מסורת ארוכה בנושא חינוך בהיותה משכן לבית הספר המצליח של מנזר סנטה קרוז. האוניברסיטה שוכנה באתר הידוע כ-"Estudos Velhos", כיום מיקומה של הספרייה הראשית.
האוניברסיטה הועברה בחזרה לליסבון ב-1328 בזמן שלטונו של המלך אלפונסו הרביעי והוחזרה לקוימברה ב-1354, הפעם למרכז העיר שהייתה אז בתהליך התרחבות. האוניברסיטה הועברה שוב לליסבון ב-1377 בזמן שלטונו של פרננדו הראשון ונשארה שם למשך מאה וחמישים שנה. האישור להקמת הפקולטה לתאולוגיה מתוארך לתקופה זו סביב 1380.
האוניברסיטה חזרה לקוימברה והפעם לתמיד ב-1537 בזמן שלטונו של המלך ז'ואו השלישי. הפעם הוקמה האוניברסיטה בארמון Alcaçova. כל האוניברסיטה, כל צוות המורים והספרים מהספרייה הועברו מליסבון לקוימברה. באותו הזמן נעשו שינויים נרחבים בתוכנית הלימודים והתקבלו מרצים נוספים כולל זרים.
במאה ה-18 ביצע המרקיז של פומבל, שר הממלכה, רפורמות קיצוניות באוניברסיטה במיוחד בנוגע ללימודי המדעים, בהתאם להשקפתו האנטי־דתית והנאורה.
ארגון

בראש האוניברסיטה עומדים רקטור, סנאט ואספת הנבחרים של האוניברסיטה (האחרונים אחראים לבחירת הרקטור והסנאט). הרקטור הוא האחראי העיקרי לניהול הכולל ולקביעת הכיוון האסטרטגי של האוניברסיטה יחד עם הסנאט ובסיוע המועצה האדמיניסטרטיבית.
באוניברסיטת קוימברה לומדים כיום (פברואר 2006) כ-23,000 תלמידים המחולקים בין שמונה פקולטות: כתב, משפטים, רפואה, מדע וטכנולוגיה, רוקחות, כלכלה, פסיכולוגיה ומדעי החינוך ומדעי הספורט וחינוך גופני. בית הספר לרפואה של האוניברסיטה המכונה HUC (קיצור של Hospitais da Universidade de Coimbra) הוא בית חולים אירופאי מוביל הידוע הן כמרכז מחקר והן בשל שרותי הרפואה האיכותיים שלו. האוניברסיטה כוללת ספרייה מרכזית גדולה, גנים בוטניים, אצטדיון ומרכז ספורט, מצפה אסטרונומי, הוצאה לאור, כנסייה פרטית ומתקני עזר רבים כגון חדרי אוכל וחדרי לימוד.
ספריות

באוניברסיטה מספר ספריות, אחת מהן היא Biblioteca Joanina, שנבנתה במאה ה-18 בסגנון הבארוק וקרויה על שם המלך ששלט באותה תקופה - ז'ואאו החמישי. הספרייה נבנתה על בסיס ספריית מחקר שהייתה קיימת באוניברסיטה עוד מהמאה ה-15 וייחודה בכך שרוב 250,000 הכרכים שבה נכתבו עד המאה ה-18.
איגוד הסטודנטים

הסטודנטים מיוצגים על ידי איגוד הסטודנטים AAC (קיצור של Associação Académica de Coimbra), שנוסד ב-3 בנובמבר 1887 והוא איגוד הסטודנטים הוותיק ביותר בפורטוגל. לאיגוד יש היסטוריה ארוכה של מאבקים במדיניות הממשלתית ומשורותיו יצאו מדינאים ואינטלקטואלים ידועים. האיגוד אחראי גם על ארגון חיי חברה פעילים הכוללים פעילויות ספורט (ראו בהמשך) ומחלקות תרבות בהם מועברים הרצאות בנושאים חוץ אקדמיים הכוללים תיאטרון, קולנוע, שידורי רדיו וטלוויזיה, מוזיקה, שירת מקהלה, עיתונאות ובולאות. כל סטודנט, ולעיתים גם מי שאינו סטודנט, זכאי להשתתף בפעולות אלה.