stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקפלה הסיסטינית
ארכיטקטורה

הקפלה הסיסטינית הוא מבנה מלבנים מלבני. חיצוניותו חפה מכל עיטורים וקישוטים, באופן דומה למבנים מסוף תקופת ימי הביניים ומתחילת הרנסאנס באיטליה. הכניסה אל המבנה היא מתוך ארמון האפיפיור, לכן אין במבנה חזית או דלתות הפונות אל החוץ. חלל הקפלה מחולק לשלושה מפלסים. החלל תחתון בהם משמש כמעין מרתף ונקבעו בו חלונות קשתיים ודלת המובילה אל החצר.
החלל המרכזי של המבנה – הקפלה, נמצאת מעל החלל התחתון. מידות החלל (באורך של 40.5 מטר, ברוחב של 13.2 מטר ובגובה של 20.7 מטר) עוצבו על פי מידות בית המקדש הראשון בירושלים. בחלל נקבעו שישה חלונות גדולים וקשתיים בכל אחד מקירות האורך של הקפלה ו-2 ברוחבה. כמה מחלונות אלו נחסמו במהלך השנים.
החלל העליון משמש כחלל מגורים לשומרים. הוא נבנה בתחילה כחלל פתוח אולם כוסה בגג רעפים במהלך השנים כיוון והיווה מקור כניסה למים ורטיבות אשר פגעו בקפלה.
החלל הפנימי של הקפלה חולק על ידי מחיצה. בתחילה, הוקמה המחיצה באמצע החלל, אולם היא הוזזה במשך הזמן. מחיצת השיש מעוטרת בגרלנדות וזרי ניצחון ומעל חלק זה הותקנה שבכה. המחיצה עוצבה בידי מינו דה פייסולה (Mino da Fiesole), אשר עיצב גם דוכן תפילה או קנטוריה הממוקמת באחד מקירות האורך של הקפלה. בשנת 1519 נתלו בקפלה שטיחי קיר הארוגים על פי עיצובו של רפאל.
תקרת הקפלה הסיסטינית

החלק המרכזי של הפרסקו, המתואר באשליה כגבוה ביותר בקומפוזיציה, מורכב מסדרה של תשעה ציורים שנושאיהם לקוחים מספר בראשית. חמש מן הסצנות הן קטנות יותר במידתן והן מתוארות כבתוך מסגרת אדריכלית. תשע הסצנות הן:
נח שיכור
המבול ותיבת נח
הקורבן של נח לאחר המבול
הפיתוי והגרוש של אדם וחוה מגן העדן
בריאת חוה
בריאת אדם
הפרדת הים מהיבשה
בריאת המאורות
הפרדת האור מהחושך
סביב הסצנות מצוירת מסגרת, כמעין כרכוב, הנתמחת על ידי פילסטרים ובהם מעין פסלי שיש לבנים שנושאם זוגות של פוטי מצוירים. על פילסטרים אלו יושבות עשרים דמויות של גברים עירומים, המאורגנים סביב הסצנות הקטנות יותר וממרכזים את תשומת הלב של הצופה אליהן.
בין רגליהם של כל זוג "עירומים" (ignudi) צייר מיכלנגלו סדרה של מדליונים עגולים. לעומת התקרה הרב-גונית, אלה צוירו בצבע אחד: זהב על גבי רקע חום כהה, דבר המעניק לציורים אופי של מגיני נחושת ממורקת או מוזהבת. עשרת המדליונים מנציחים אפיזודות בתולדות המכבים (אם כי חלק מן האפיזודות נוגעות לסיפורי התנ"ך). ביחס לתקרה כולה ולגובהה, תיאורים אלה קטנים למדי ומצריכים משקפת כדי להתבונן בפרטיהם מן הקרקע.
מתחת לסדרת התיאורים מספר בראשית בחר מיכלאנג'לו לתאר שורה של נביאים: ירמיהו, יואל, יחזקאל, יונה, זכריה, ישעיהו ודניאל, כמו גם חמש הסיבילות, נביאות שחזיונותיהן מופיעים בספרים החיצוניים שחיברו יהודים-הלניסטיים. בלונטות ובספאנדרלים שמסביב לתקרה מתוארים גברים המייצגים את אבותיו של ישו. שושלת זו מתחילה, על פי האמונה הנוצרית, באברהם ומגיע עד לישו במשך של ארבע עשרה דורות. בפנדטיבים מתוארים ארבעה סיפורים נוספים ובהם מוטיבים המשקפים את האמונה באל – יהודית והוֹלוֹפֶרְנֶס, דוד וגוליית; משה ונחש הנחושת וצליבת המן.
יום הדין האחרון

בשנת 1534 אילץ האפיפיור קלמנס השביעי את מיכלאנג'לו לצייר את קיר המזבח של הקפלה הסיסטינית ולתאר בו את יום הדין. קלמנס השביעי נפטר כעבור זמן קצר, והעבודה על הפרסקו בוצעה בזמן כהונתו של האפיפיור פאולוס השלישי. הכנת הקיר לציור פרסקו החלה ב-1535, ולצורך כך נהרסו יצירות אמנות קודמות שהיו על הקיר, לרבות שני פרסקאות ממחזור הפרסקאות מחיי משה וישו המעטרים את קירות הקפלה. מיכלאנג'לו צייר את הפרסקו בין השנים 1536 ו-1541.
הפרסקו שגובהו 13.7 מטר ורוחבו 12 מטר, מכסה את מלוא הקיר, ומכיל 314 דמויות. במרכז החלק המרכזי דמותו של ישו, השופט העליון של יום הדין, לצידו מרים, וקדושים מקיפים אותם. בחלק התחתון בצד שמאל מתוארת תחיית המתים, ובצד הימני החוטאים היורדים שאולה.
מיכלאנג'לו צייר דמויות רבות כשהן עירומות, דבר שעורר זעם רב כשהפרסקו הוצג. בסופו של דבר, לאחר מותו של מיכלאנג'לו ב-1564, כוסו מבושיהן של חלק מהדמויות העירומות בידי דניאלה דה וולטרה (Daniele da Volterra), ובהמשך גם בידי אחרים. במהלך השחזור של הציור בתחילת שנות התשעים הוחלט להשאיר את הכיסויים של דה וולטרה, אך להסיר את הכיסויים המאוחרים יותר.
רסטורציה

בשנים 1980–1994 נעשה בקפלה הסיסטינית מבצע רחב היקף לניקוי ושיחזור של ציורי הפרסקו של מיכלאנג'לו בקפלה הסיסטינית, בהובלתו של ג'אנלואיג'י קולאלוצ'י (Gianluigi Colalucci), האחראי על רסטורציה של יצירות אומנות במוזיאוני הוותיקן. בשנת 1990 הושלם שיחזור התקרה, ובשנת 1994 הושלם שיחזור "יום הדין האחרון". בהמשך נעשתה גם רסטורציה של מחזורי הפסקאות מחיי משה וישו, שהסתיימה ב-1999.
במהלך מאות של שנים הצטברו על הפרסקאות שכבות של לכלוך ופיח, נגרמו להם נזקים כתוצאה מחדירת מים, וכן כתוצאה ממאמצי שיחזור מוקדמים. במהלך השחזור הוסרו בזהירות כל אלה. הפרסקאות, שלפני השחזור היו כהים ובעלי צבע דהוי, הפכו אחרי השחזור לבהירים ובעלי צבעים בולטים בהרבה, ופרטים רבים שקודם היה קשה להבחין בהם נהיו לאחר השחזור ברורים יותר. מבצע השחזור זכה לשבחים רבים. מנגד, במיוחד במהלך שיחזור התיקרה, הייתה גם ביקורת בטענה שהוא אגרסיבי מידי.
גלריית תמונות > תמונות ממחזור הפרסקאות של חיי משה וישו

יציאת משה למצרים – פרוג'ינו
נסיונותיו של משה – בוטיצ'לי
טבילתו של ישו – פרוג'ינו
פיתויו של ישו – בוטיצ'לי
גלריית תמונות > מיכלאנג'לו

הבדלת האור מן החושך – מיכלאנג'לו
בריאת השמש והירח – מיכלאנג'לו
הבדלת המים מן היבשה – מיכלאנג'לו
בריאת חוה – מיכלאנג'לו
הפיתוי והגירוש מגן עדן – מיכלאנג'לו
המבול – מיכלאנג'לו
המבול (פרט) – מיכלאנג'לו
קורבן נח – מיכלאנג'לו
נח השיכור – מיכלאנג'לו
נחש הנחושת – מיכלאנג'לו
דוד וגוליית – מיכלאנג'לו
ישעיהו – מיכלאנג'לו
ירמיהו – מיכלאנג'לו
יחזקאל – מיכלאנג'לו
יואל – מיכלאנג'לו
יונה – מיכלאנג'לו
זכריה – מיכלאנג'לו
דניאל – מיכלאנג'לו
הסיביליה מקומה – מיכלאנג'לו
הסיביליה הדלפית – מיכלאנג'לו
העבד משמאל לירמיהו – מיכלאנג'לו
העבד מימין לדניאל – מיכלאנג'לו
העבד משמאל ליואל – מיכלאנג'לו
עונשו של המן הרשע – מיכלאנג'לו
יהודית והולופרנס – מיכלאנג'לו
יום הדין (פרט) – מיכלאנג'לו
הערות שוליים

↑  John Shearman, "The Chapel of Sixtus IV", in The Sistine Chapel, editor Giacometti, Harmony Books, 1986
↑  קינג, רוס, מיכלאנג'לו ותקרת האפיפיור, כנרת, זמורה-ביתן, דביר – מוציאים לאור בע"מ, אור יהודה, 2006, עמ' 26–31.
↑  קינג, רוס, מיכלאנג'לו ותקרת האפיפיור, כנרת, דמורה-ביתן, דביר – מוציאים לאור בעם, אור יהודה, 2006, עמ' 300.
↑  האקונומיסט, מיכלאנג'לו מקבל תיקונים, כותרת ראשית, 6 בינואר 1988
↑  Roncali, Francesco, Vatican City, Gastino Vendita Pubblicazioni Musei Vaticani, Citta del Vaticano, 1981, p. 67.
↑  רשימה זו מופיע בטקסט של הבשורה על-פי מתי, פרק א' פסוקים 1–17.
↑  Emily Langer, Gianluigi Colalucci, who gave fresh color to Michelangelo’s frescoes, dies at 91, The Washington Post, April 10, 2021
↑  Alessandra Stanley, With Their Vivid Colors, Spruced-Up Frescoes Brighten the Sistine Chapel, The New York Times, December 11, 1999
|  רומא |
| --- | --- | --- |
| רובעי רומא | אסקווילינו • בורגו • צ'ליו • טסטאצ'יו • טרסטוורה • טרווי • לודוויזי • מונטי • רגולה • ריפה • סאלוסטיאנו • סן סבא • פראטי • סנט'אאוסטאקיו • סנטאנג'לו • פאריונה • פונטה • פיניה • קאסטרו פרטוריו • קולונה • קמפו מרציו • קמפיטלי |  |
| אתרים מרכזיים | קולוסיאום • מזרקת טרווי • כיכר ונציה • פיאצה דל פופולו • פיאצה נאבונה • פורום רומאנום • המדרגות הספרדיות • הפנתאון |  |
| כנסיות | הבזיליקות הפטריארכליות • בזיליקת סנטה מריה מג'ורה • בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו • סנטה מריה דל פופולו • סנטה מריה סופרה מינרווה • בזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות • סנטה מריה דיי מיראקולי וסנטה מריה אין מונטסאנטו |  |
| מוזיאונים | ארמון ברבריני • גלריה בורגזה • הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית • הגלריה העירונית לאמנות מודרנית • המוזיאון היהודי של רומא • המוזיאון לתרבות הרומית • מוזיאוני הוותיקן • מוזיאון השואה • המוזיאונים הקפיטוליניים • קיוסטרו דל ברמנטה • MAXXI |  |
| הוותיקן | בזיליקת פטרוס הקדוש • הקפלה הסיסטינית • טירת סנטאנג'לו |  |
| שבע גבעות רומא | גבעת האוונטין • גבעת אסקווילינו • גבעת וימינאליס • גבעת הפאלאטיום • גבעת הקווירינאליס • גבעת הקפיטולין • גבעת קאיליוס |  |
| אחר | נהר הטיבר • יהדות רומא • אי הטיבר • כביש הטבעת של רומא • ספיינצה – אוניברסיטת רומא |  |
פורטל רומא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259293205171  BnF: cb139022841 (data)  GND: 4104970-6  LCCN: n96096549  LNB: 000184269  MusicBrainz: 9ad75255-68a2-4560-9438-faab75ed790f  NLA: 36437812   WorldCat (עם LCCN): n96-096549 
הצעת שחזור של הקפלה לפני ציורי הפרסקו של מיכלאנג'לו
"בריאת האדם" מאת מיכלאנג'לו, פרט מתקרת הקפלה הסיסטינית
ישו מעניק את מפתחות השמים לפטרוס מאת פייטרו פרוג'ינו
עונשו של קורח מאת סנדרו בוטיצ'לי

יום הדין – הקיר בשלמותו
הפיתוי והגרוש של אדם וחוה מגן העדן – שילוב צילומים מלפני ואחרי השחזור
קימקו

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־62 שנים) 
 מיקום המטה:  גאושיונג 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 עובדים:  3,000 
  
 www.kymco.com
 
קימקו Xciting, משנת 2007
קימקו (KYMCO - Kwang Yang Motor Company ר"ת "חברת המנועים קואנג יאנג"), היא חברה טאיוואנית ליצור מנועים, קטנועים, אופנועים, רכבי שטח קטנים וכלי רכב חשמליים קטנים.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1963 במטרה לייצר חלקי רכב עבור חברת הונדה היפנית שהחזיקה כרבע ממניות החברה. בשנת 1970 בנתה החברה את הקטנוע הראשון מתוצרתה. בשנת 1992 החלה בשיווק הקטנועים מתוצרתה תחת המותג "קימקו" כאשר כל תהליך המחקר והפיתוח נעשה על ידה באופן עצמאי. בשנת 2003 מכרה הונדה את כל החזקותיה בחברת קימקו.
משנת 2008 מקיימת חברת קימקו שיתוף פעולה הדוק עם קונצרן ב.מ.וו ומשמשת כספקית המנועים עבור הדגם G450 X של אופנועי השטח שלה. המנוע בן שני הצילינדרים בנפח 647 סמ"ק מתוצרת קימקו משמש גם בדגמים C 650 GT ו-C 600 Sport של ב.מ.וו, וכמנוע עזר עבור דגם הרכב ההיברידי שלה, ה-i3. בשנת 2013 הודיעה חברת קוואסקי כי הדגמים חדשים של קטנועים מתוצרתה ה-J300 וה- J125 מיוצרים בשותפות עם קימקו על בסיס קטנועים שלה, ולמעשה המדובר בדגמים זהים. בשנת 2016 הכריזה חברת קימקו על דגם AK550 קטנוע גדול ומפואר, כמתחרה ישיר של דגם הבורגמן של סוזוקי וה-TMax של ימאהה.
פעילות עסקית

קבוצת קימקו היא יצרן הקטנועים הגדול ביותר בטאיוואן והחמישית בגודלה בעולם. החברה מייצרת מגוון רחב ביותר של כלים דו-גלגליים קטנים בנפחי מנוע שבין 50 סמ"ק ועד 700 סמ"ק וטרקטורונים בנפח מנוע של עד 750 סמ"ק. עיצוב הכלים כולל עיצובים מודרניים שבהם משולבים מכלולים מכניים בטכנולוגיה מתקדמת, אך גם כלים בעלי עיצוב "רטרו". בנוסף לכך מפתחת ומייצרת החברה מגוון גדול של כלי רכב חשמליים, כיסאות גלגלים ממונעים, אופניים חשמליים לרכיבת כביש ושטח ועוסקת בפיתוח של טכנולוגיות מתקדמות בתחום החומרים ומערכות הנעה ותמסורת. החברה מנהלת במקביל גם פעילות מימון ופיננסים ענפה.
המשרד הראשי והמפעל העיקרי של קימקו ממוקמים מאז הקמתה בעיר קאוסיונג (Kaohsiung) שהיא העיר השנייה בגודלה בטאיוואן ומשתרעים על שטח של כ-188 אלף מטרים רבועים. נכון לשנת 2016 בחברה מועסקים כ-4,000 עובדים, מהם כ-2,500 בטאיוואן עצמה ובהם 500 אנשי מחקר ופיתוח, והשאר במפעלי החברה בעולם. כלי הרכב מתוצרת החברה נמכרים ב-102 מדינות ברחבי העולם. לחברה יש מפעלי הרכבה ויצור גם באינדונזיה, וייטנאם וסין. חברת קימקו הקימה חברות בנות ליצור והפצה של כלי רכב מתוצרתה במדינות שונות ברחבי העולם ובין היתר בארצות הברית, אוסטרליה, וגרמניה.
חברת קימקו מייצרת כ-570,000 כלים בשנה. מכירות החברה בשנת 2016 עמדו על כ-1.3 מיליארד דולר אמריקני, כאשר כ-7% מהם הושקעו בחזרה בפעילות מחקר ופיתוח על מנת לשמר את מעמדה כגורם מוביל בתחומי פעילותה. קימקו מחזיקה בנתח שוק של למעלה מ-40% בטאיוואן ומובילה במכירות במקטעי ההתמחות שלה, בספרד ובאיטליה. בתחום הטרקטורונים מחזיקה קימקו במקום הראשון במכירות בגרמניה ובצרפת. כ-50% מרווחי החברה נובעים מפעילותה הבינלאומית.
בישראל מיוצגת החברה על ידי חברת עופר-אבניר, ונכון לשנת 2018, הקטנוע מדגם "מובי" בנפח 125 סמ"ק מתוצרת החברה, הוא כלי הרכב הדו-גלגלי הנמכר ביותר בישראל.
הערות שוליים

↑  גיא בן ברק, 2018 על שני גלגלים - פושרת, מאכזבת, מסקרנת, באתר ynet, 4 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 241911383   WorldCat (עם VIAF): 241911383
פיאט אלבה

| --- | --- |

Fiat Elba
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Innocenti Elba
 יצרן:  Fiat Automoveïs (צר')
 שנות ייצור:  2000–1987
 הרכבה:  ברזיל ברזיל
 מודל קודם:  פיאט דוּנה, פיאט פנורמה 
 מודל אחריו:  Fiat Weekend 
 חברת אם:  פיאט
 סיווג:  מכונית סטיישן
 אורך:  4,040 מ"מ
 רוחב:  1,550 מ"מ
 גובה:  1,450 מ"מ
 משקל:  1,005-925 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,362 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 4 צילינדרים, 1,301 סמ"ק המפיק 70 כ"ס  4 צילינדרים, 1,467 סמ"ק המפיק 75 כ"ס  4 צילינדרים, 1,581 סמ"ק המפיק 94 כ"ס מנוע דיזל 4 צילינדרים, 1,697 סמ"ק המפיק 60 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית
 
פיאט אלבה (באיטלקית : Fiat Elba, קרויה גם : Innocenti Elba) היא מכונית סטיישן מתוצרת יצרנית הרכב הברזילאית Fiat Automoveïs (צר'), חברת בת של קונצרן הרכב פיאט אשר יוצרה בין השנים 2000–1987 בברזיל
"פיאט אלבה"

יוצרו כ-500,000 יחידות.
מנוע קדמי - רוחבי.
סוג הנעה : הנעה קדמית.
סוגי מנועים: מנועי בנזין, מנוע דיזל
תצורות

3 דלתות - סטיישן
5 דלתות - סטיישן
גלריה

"פיאט אינוצ'נטי - אלבה"
"פיאט אינוצ'נטי - אלבה"
"פיאט אינוצ'נטי - אלבה"
"פיאט אינוצ'נטי - אלבה"
"פיאט אינוצ'נטי - אלבה"
"פיאט אינוצ'נטי - אלבה"
"פיאט אינוצ'נטי - אלבה"
ראו גם

פיאט
פיאט קרונוס
הערות שוליים

↑  אינוצ'נטי אלבה auto-data.net/en/innocenti-elba
↑  "פיאט אלבה" (פורטוגזית) motor1.uol.com.br/news/119027/carros-para-sempre-fiat-elba-era-compacta-e-espacosa-mas-nao-fez-sucesso
↑  "פיאט אלבה" (פורטוגזית) quatrorodas.abril.com.br/noticias/grandes-brasileiros-fiat-elba
↑  "פיאט אלבה" (פורטוגזית) jornaldocarro.estadao.com.br/fanaticos/fiat-elba-o-carro-do-impeachment-de-collor
↑  "פיאט אלבה", 5 דלתות - תמונה kbb.com.br/fiat/elba
ציאנואקרילט

מבנה כימי של אתיל ציאנואקרילט, המהווה קודמן לדבקים מסחריים רבים
ציאנואקרילטים (כינוי מדעי: Cyanoacrylate או בקיצור CA) הם משפחה של דבקים חזקים ומהירי פעולה לשימושים תעשייתיים, רפואיים וביתיים. הם מופקים מאתיל ציאנואקרילט ואסטרים קשורים. קבוצת הציאנואקרילט במונומר מתפלמרת במהירות בנוכחות מים ליצירת שרשראות ארוכות וחזקות. יש להם רעילות קלה.
ציאנואקרילטים ספציפיים כוללים מתיל 2-ציאנואקרילט (MCA), אתיל 2-ציאנואקרילט (ECA, נמכר בדרך כלל בשמות מסחריים כגון "סופר גלו", או טאוגוסיי), n-BCA, אוקטיל ציאנואקרילט. ו-2-octyl cyanoacrylate (המשמש ביישומים רפואיים, וטרינרים ועזרה ראשונה). אוקטיל ציאנואקרילט פותח כדי להתמודד עם בעיית הרעילות וכדי להפחית גירוי בעור ותגובה אלרגנית. דבקי ציאנואקרילט ידועים לעיתים באופן כללי בתור "דבקים מיידיים" (בישראל נפוץ בכינוי "דבק 3 שניות", "דבק כוח" או "סופר גלו"). הקיצור "CA" משמש בדרך כלל בעגה המקצועית עבור ציאנואקרילט בדרגה תעשייתית.
פיתוח

הפטנט המקורי על ציאנואקרילט הוגש ב-1947 על ידי חברת BF Goodrich כפועל יוצא של חיפוש אחר חומרים המתאימים לכוונות פלסטיק שקוף של רובה למאמץ המלחמתי. ב-1942, צוות מדענים בראשות הארי קובר ג'וניור נתקל בתרכובת שדבקה בכל מה שבאה איתו במגע. הצוות דחה את האופציה לישימות החומר בזמן המלחמה, אך בשנת 1951, בזמן שעבדו כחוקרים עבור איסטמן קודאק, קובר ועמית, פרד ג'וינר, גילו מחדש את הציאנואקרילטים. השניים הבינו את הפוטנציאל המסחרי, וצורה של הדבק נמכרה לראשונה ב-1958 תחת הכותרת "Eastman #910" (לימים "Eastman 910").
במהלך שנות ה-60, איסטמן קודאק מכר ציאנואקרילט ל-Loctite, אשר בתורה ארזה מחדש והפיץ אותו תחת שם מותג אחר "Loctite Quick Set 404". בשנת 1971, Loctite פיתחה טכנולוגיית ייצור משלה והציגה קו משלה של ציאנואקרילט, הנקרא "סופר בונדר". Loctite צברה במהירות נתח שוק, ובסוף שנות ה-70 אנליסטים העריכו שהיא עלתה על נתח השוק של איסטמן קודאק בשוק הציאנואקרילט התעשייתי בצפון אמריקה. חברת National Starch and Chemical Company רכשה את עסק הציאנואקרילט של קודאק ושילבה אותו עם מספר רכישות שבוצעו במהלך היווצרות Permabond בשנות ה-70. יצרנים אחרים של ציאנואקרילט כוללים את LePage (חברה קנדית שנרכשה על ידי הנקל ב-1996), חטיבת Permabond של National Starch and Chemical, שהייתה חברת בת של יוניליוור. ביחד, Loctite, Eastman ו-Permabond היוו כ-75% משוק הציאנואקרילט התעשייתי. נכון ל-2019 Permabond המשיכה לייצר את נוסחת ה-910 המקורית.
מונומרים

בצורתו הנוזלית, ציאנואקרילט מורכב ממונומרים של מולקולות אסטר ציאנואקרילט. למתיל 2-ציאנואקרילט (CH2 =C(C≡N)COOCH3 ) יש מסה מולקולרית של 111.1 גרם/מול, נקודת הבזק של 79°C, וצפיפות של 1.1 גרם/מ"ל. לאתיל 2-ציאנואקרילט ((CH 2 =C(C≡N)COOCH2 CH3 )) יש משקל מולקולרי של 125 גרם/מול ונקודת הבזק של יותר מ-75°C. כדי להקל על טיפול קל, דבק ציאנואקרילט מיוצר לעיתים קרובות עם מרכיב כגון סיליקה מוקצפת כדי להפוך אותו לצמיג יותר או דמוי ג'ל. לאחרונה, תצורות זמינות עם תוספים המגבירים את חוזק הגזירה, ויוצרים קשר עמיד יותר. תוספים כאלה עשויים לכלול גומי, כמו ב"אולטרה ג'ל" של Loctite, או אחרים שאינם מצוינים.
באופן כללי, קבוצות האקריל עוברות במהירות פילמור צמיחת שרשרת בנוכחות מים (במיוחד יוני הידרוקסיד), ויוצרות שרשראות ארוכות וחזקות, המחברים את המשטחים הצמודים זה לזה. מכיוון שנוכחות של לחות גורמת לדבק להתקבע, חשיפה לרמות הלחות הרגילות באוויר גורמת לעור דק להתחיל להיווצר תוך שניות, מה שמאט מאוד את התגובה; לפיכך, ציאנואקרילטים מיושמים כשכבות דקות כדי להבטיח שהתגובה תתפתח במהירות להדבקה.
לדבקים של ציאנואקרילט יש חיי מדף קצרים - כשנה מהייצור אם הם לא נפתחים, וחודש אחד לאחר הפתיחה.
לקריאה נוספת

derma+flex QS 510k Letter: http://www.accessdata.fda.gov/cdrh_docs/pdf10/K101276.pdf
LiquiBand 510k Letter: http://www.accessdata.fda.gov/cdrh_docs/pdf8/K083531.pdf
Fernandez, Tania & Bliskovsky, Val (2 בינואר 2003). "Cyanoacrylate Technology: Stay Glued". test.pharmabiz.com. נבדק ב-2022-05-04. {{cite web}}:  (עזרה)
Hayes, Sharon Caskey (11 ביולי 2004). "Discovery of Super Glue helped land Coover in National Inventors Hall of Fame". Kingsport Times-News. {{cite news}}:  (עזרה)
Jueneman, F. (באוגוסט 1981). "Stick it to um". Industrial Research & Development. p. 19. {{cite news}}:  (עזרה)
Perry, L. C. "An evaluation of acute incisional strength with Traumaseal surgical tissue adhesive wound closure". Dimensional Analysis Systems Inc.
Quinn, J. & Kissack, J. (1994). "Tissue Adhesives for Laceration Repair During Sporting Events". Clinical Journal of Sport Medicine. 4 (4): 245–248. doi:10.1097/00042752-199410000-00006. S2CID 71430908.
Schwade, Nathan D. (10 באפריל 2002). "Wound Adhesives, 2-Octyl Cyanoacrylate". eMedicine article. {{cite news}}:  (עזרה)
Vinters, H. V.; Galil, K. A.; Lundie, M. J.; Kaufmann, J. C. (1985). "The histotoxicity of cyanoacrylates. A selective review". Neuroradiology. 27 (4): 279–291. doi:10.1007/BF00339559. PMID 3900798. S2CID 23297580.
הערות שוליים

↑  "Inventor of the Week Archive". Lemelson-MIT Program. בספטמבר 2004. אורכב מ-המקור ב-3 במאי 2009. נבדק ב-21 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  HBS, "Loctite Corporation: Industrial Product Group," 15 July 1991, p.3
↑  "Permabond 910 Technical Datasheet" (PDF). www.permabond.com. 6 באוגוסט 2020. נבדק ב-22 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ICSC 1272 - METHYL 2-CYANOACRYLATE".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558564405171  GND: 4351248-3  LCCN: sh86004636 
פילמור של מתיל 2-ציאנואקרילט
פרארי F8 טריבוטו

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פרארי
 שנות ייצור:  2019-היום
 הרכבה:  איטליה איטליה: מפעל פרארי במרנלו
 מודל קודם:  פרארי 488 GTB
 חברת אם:  פרארי אן. וי
 סיווג:  מכונית-על
 מרכב:  קופה עם שתי דלתות
 אורך:  4,611 מ"מ
 רוחב:  1,979 מ"מ
 גובה:  1,206 מ"מ
 משקל:  1,435 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,650 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין V8 צילנדרים בנפח 3.9 ליטר טווין-טורבו המספק 711 כ"ס ב-8,000 סל"ד ומומנט מרבי של 78.5 קג"מ ב-3,250 סל"ד
 הילוכים:  תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים
 מהירות מרבית:  340 קמ"ש
 קשר:  פרארי SF90 סטרדלה, פרארי 488, פרארי 488 פיסטה
 מעצב:  פלאביו מאנזוני
פרארי F8 טריבוטו אדומה בווינה, אוסטריה
פרארי F8 טריבוטו (באנגלית: Ferrari F8 Tributo) היא מכונית-על במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פרארי משנת 2019. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2019, והגיעה לישראל ביולי 2020. היא מחליפה את הפרארי 488 GTB.
עיצוב

העיצוב החיצוני מעוצב בהשראת ה-488 GTB הקודמת והפרארי 488 פיסטה, העיצוב החדש אפשר לפרארי להגדיל את כוח ההצמדה ב-15% ולשפר את היעילות האווירודינמית ב-10% לעומת ה-488 GTB. העיצוב הפנימי מעוצב בהשראת שאר דגמי פרארי וכולל מושבי מרוץ קלים העשויים מבד.
מפרט טכני

ה-F8 טריבוטו כוללת מנוע בנזין V8 צילנדרים בנפח 3.9 ליטר טווין-טורבו המספק 711 כ"ס ב-8,000 סל"ד ומומנט מרבי של 78.5 קג"מ ב-3,250 סל"ד. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 2.9 שניות והמהירות המרבית עומדת על 340 קמ"ש (211 מייל לשעה).
פרארי F8 ספיידר

ה-F8 ספיידר היא גרסת הגג הנפתח שהחשפה ב-9 בספטמבר 2019. פתיחת או סגירת הגג אורכת 14 שניות וניתן לבצע זאת תוך כדי נסיעה, במהירות של עד 45 קמ"ש. משקלה עומד על 1,400 ק"ג. היא כוללת את אותו מנוע כמו הגרסה הבסיסית.
גלריה

מבט קדמי
מבט אחורי
פנים
גרסת הגג הנפתח (ספיידר)
הערות שוליים

↑  פרארי מציגה: F8 טריבוטו - מחליפה לפרארי 488GTB, באתר קארטיוב, ‏28 בפברואר 2019
↑  פרארי F8 טריבוטו בישראל החל מ-2,040,000 שקל, באתר קארטיוב, ‏2 ביולי 2020
↑  מנוע הטריבוטו, באתר carfolio
↑  ביצועי הטריבוטו, באתר carfolio
↑  פרארי F8 ספיידר החדשה נחשפת, באתר קארטיוב, ‏9 בספטמבר 2019
↑  ממדים ומשקל ל-F8 ספיידר, באתר carfolio
| פרארי |
| --- | --- | --- |
| אישיים | אנצו פרארי - מייסד החברה • ג'ון אלקן יו"ר ומנכ"ל החברה הנוכחי • פיירו פרארי - סגן היו"ר (בנו של אנצו פרארי) • פלאביו מאנזוני (המעצב הראשי) |  |
| כלי רכב נוכחיים | פרארי 812 סופרפאסט • פרארי פורטופינו • פרארי מונזה SP • פרארי F8 טריבוטו • פרארי SF90 סטרדלה • פרארי רומא • פרארי 296 GTB • פרארי דייטונה SP3 |  |
| פארקים | פרארי וורלד • פרארי לנד |  |
| מוזיאונים | מוזיאון פרארי • מוזיאון קאסה אנצו פרארי |  |
| מפעלים | מפעל פרארי במרנלו |  |
| מרוצים | פיוראנו (מסלול מרוצים) • סקודריה פרארי • אקדמיית פרארי לנהגים |  |
| מנועי פרארי | V6 F1 טורבו • F163 • F160 • F154 • F140 |  |
| שונות | פרארי בהתאמה אישית • פרארי אן. וי - חברת החזקות המחזיקה בבעלות פרארי |  |
|  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  מדיה וקבצים בנושא פרארי בוויקישיתוף  אתר האינטרנט הרשמי של פרארי קטגוריה:פרארי |  |
אהוד בן גרא

אֵהוּד בֶּן גֵּרָא, לפי המקרא, היה השופט השני ששפט את ישראל בתקופת השופטים.
אהוד היה שמאלי, שנאמר: ”אִישׁ אִטֵּר יַד יְמִינוֹ.”
רקע

לפי המסופר בספר שופטים, פרק ג', בני ישראל עשו הרע בעיני אלוהים, ובשל כך סייע ה' לעגלון מלך מואב להשתלט על שטחים בהם ישבו אחדים משבטי ישראל ולשעבד את יושביהם על מנת שיחזרו בתשובה ויעבדו את אלוהים.
במקרא עצמו מוזכרת "עיר התמרים", היא יריחו, כעיר שנכבשה על ידי המואבים, וכנראה השתלטו הם גם על שטחים קטנים מאוד בירדן, ועל אזור ההר בעבר הירדן המערבי. עגלון נעזר בעמלקים ובעמונים לשם כיבוש ישראל.
על פי המסופר, היו בני ישראל תחת שלטונו של עגלון במשך שמונה עשרה שנה. בני ישראל זעקו לה' בבקשת עזרה, ”וַיָּקֶם ה' לָהֶם מוֹשִׁיעַ אֶת-אֵהוּד בֶּן-גֵּרָא בֶּן-הַיְמִינִי” (שופטים, ג', ט"ו) להצילם מיד המואבים.
התנקשות בעגלון מלך מואב

על פי המסופר בספר שופטים, אהוד נקט בפעולה נועזת כדי להציל את ישראל. הוא החליט להתנקש במלך מואב בארמונו, ולפתוח במלחמה מיד לאחר מכן.
אהוד הכין חרב פיפיות (חרב שלהבה חד משני צידיו), שהייתה קצרה מאוד, כדי שיוכל להחביא אותה מתחת לבגדיו. בגלל שאהוד היה שמאלי, הוא נשא את החרב בצד ימין וכך השומרים, שהיו בודקים אם יש חרב בצד שמאל, לא מצאו את חרבו. כתוצאה מכך יכל לגשת למלך חמוש מבלי שיעצרו בעדו.
אהוד נשלח בראש משלחת של בני ישראל להביא מנחה לעגלון. לאחר הגשת המנחה, אמר אהוד למלך שיש לו אליו דבר סתר כדי שעגלון ירחיק מעליו את השומרים. לאחר שהשומרים יצאו, אהוד אומר למלך שיש לו דבר אלוהים, והמלך קם מתוך כבוד לדבר ה' (מקימה זו זכה עגלון ורות צאצאיתו הייתה אם למלכות). אהוד התקרב אל המלך, שהיה שמן מאוד, ודקר אותו בביטנו באמצעות החרב, על שני להביה, והותירה בתוך בטנו. כדי שהמלך לא יזעיק עזרה, דחף אהוד את החרב עמוק עד ליציאת ה”פַּרְשְׁדֹנָה” (חלק מהמפרשים טוענים שהכוונה היא לצואתו של המלך, בעוד שאחרים מפרשים שפירוש המילה הוא קצה המעי הגס), אשר הדיפה ריח עז של צואה. אהוד יצא אל המסדרון, נעל את הדלת ונמלט אל ”הַשְּׂעִירָתָה” (אזור בהר אפרים) לאחר שעבר את הגלגל. עבדי המלך ראו את אהוד נועל את הדלת, הריחו את ריח הצואה, והסיקו כי נעל אותה כיוון שהמלך עושה את צרכיו. משראו כי חלף זמן רב והמלך אינו פותח את הדלת, הם פתחו אותה וראו שהמלך מת.
המלחמה במואב

בינתיים הגיע אהוד אל הר אפרים, שם תקע בשופרו ופלש לשטח מואב יחד עם צבא גדול. אהוד בן-גרא וצבאו נלחמו במואבים, והכו בהם כעשרת אלפים איש. בעקבות הניצחון והמורא הגדול שהטיל אהוד על המואבים, שרר שלום באזור במשך שמונים שנה.
לקריאה נוספת

יאירה אמית, ספר שופטים - אמנות העריכה, ירושלים: מוסד ביאליק, 1992, עמ' 159-183