stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורה נוסייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1987 (בת 38 בערך) נצרת
 ענף מדעי:  הנדסה ביו-רפואית
 מקום מגורים:  חיפה
 עיסוק:  מייסדת, מנהלת הפיתוח וחברת דירקטוריון בחברת נוראמי מדיקל
 מספר צאצאים:  1
 
נורה נוסייר (נולדה ב-1987) היא המייסדת, מנהלת הפיתוח וחברת דירקטוריון בחברת נוראמי מדיקל (NURAMI MEDICAL), המפתחת שתלים חדשניים המסייעים בהחלמת חולים מניתוח. ב-2019 נבחרה לאחת מארבעת המועמדות הסופיות לפרס האיחוד האירופאי לנשים יזמות. ב-2018 וב-2021 דורגה על-ידי גלובס כאחת הנשים המשפיעות בישראל. בנוסף נוסייר פעילה חברתית בתחום קידום נשים בכלל ובחברה הערבית בפרט.
רקע

נוסייר היא בעלת תואר ראשון בהנדסה ביו-רפואית ותואר שני בהנדסת רקמות מהטכניון. ב-2021 הצטרפה לוועד המנהל של ארגון בוגרי הטכניון.
נוסייר התמקצעה בננו-טכנולוגיה ומפתחת שתלים המבוססים על ננו-סיבים, ביו-חומרים חדשניים. היא מובילה פרויקטים משלב הרעיון עד לשלב המוצר. בנוסף היא שותפה להקמת עמותה ללא מטרות רווח המעודדת נשים ותלמידות ערביות בתחומי היזמות, המדע וההנדסה, Arab Women in Sciences & Engineering. כמו כן היא מתנדבת במיזמים חברתיים לעידוד יזמות בפריפריה. ב-2015 הקימה ביחד עם עוד שבע נשים את פורום AWSC (נשים ערביות במדע והנדסה), במטרה לעודד כניסת נשים נוספות לתחומי המדעים וההנדסה.
את חברת נוראמי מדיקל הקימה ב-2014 יחד עם השותף שלה, ד"ר אמיר בחר, במטרה לפתח את הפטנטים שפיתחו השניים. שם החברה הוא שילוב תחילת שמותיהם הפרטיים של נוסייר ובחר. החברה עוסקת בפיתוח תחליפים לרקמות רכות בגוף. המוצר הראשון של נוראמי מדיקל הוא תחליף סינתטי מתכלה לרקמת קרום המוח המיועד לשימוש בניתוחים נוירו-כירורגיים. רקמה זו יכולה להיפגע בניתוחי מוח, ואם הפגיעה משמעותית, היא עלולה לסכן חיים. נוראמי מדיקל פיתחה מדבקת פלסטר המבוססת על ננו סיבים מרקמה מהונדסת, שניתן להניח במקום הפצע כדי למנוע דליפות של נוזלי המוח החוצה, ובמקביל לעודד צמיחה מחודשת של רקמת המוח. הפיתוח כולל גם אטמים חכמים שמתכלים בתוך הגוף. האטמים מונעים חדירה של חיידקים פנימה ודליפה מסוכנת של נוזלי המוח החוצה, בעוד שהסיבים יוצרים תחליף רקמה שמסייעת לתיקון וגדילה מחדש של רקמת קרום המוח הפגועה. החברה נמצאת בשלב קליני מתקדם, וב-2017 החלה את ניסויי ההשתלה בבני אדם שמתבצעים ב-9 בתי חולים ב-5 מדינות באירופה. בנוסף, החברה מפתחת פתרונות ומוצרים לריפוי ותיקון רקמות רכות נוספות בגוף, אשר נמצאים בשלבי פיתוח שונים: מוצר שניתן להשתיל ללא תפירה ויוכל לשמש לניתוחי מוח וגם לניתוחי עמוד שדרה, ומוצר המיועד לניתוחים של כריתה מלאה או חלקית של הלבלב בעקבות מחלת הסרטן.
חיים אישיים

נוסייר נשואה ולה ילד אחד. היא ילידת העיר נצרת ומתגוררת בחיפה.
הערות שוליים

↑  ועד מנהל, באתר ארגון בוגרי הטכניון
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'ז'נאן בסול,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'"אני נותנת מעצמי 1,000% כי אני עושה משהו למען הקהילה שלי", באתר TheMarker‏, 8 במרץ 2016
↑  נורה נסייר, באתר Cities Change, ‏2022-02-16
↑  המשפיעות 2017 - נורה נוסייר מנסה, באתר גלובס
↑  מאיר אורבך,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'נוראמי מדיקל גייסה 2.5 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 20 בדצמבר 2016
↑  הצעירים המבטיחים - נורה נסיר מנסא, נבדק ב-2024-05-02
↑  50 הנשים המשפיעות של ישראל 2021: נורה נוסייר־מנסא, באתר גלובס, 1 במרץ 2021
↑  גלית חתן,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'‏ניצבות בראש: אלו המנהלות הבכירות והמשפיעות בישראל, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2018
↑  לקראת אישור FDA: ההחלמה מהליכים כירורגיים תהיה מהירה יותר?, באתר וואלה, 27 בינואר 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נורה נוסייר".
סלומון פיורנטינו

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1743 מונטה סן סבינו, איטליה 
 פטירה:  4 בפברואר 1815 (בגיל 71) פירנצה, צרפת 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 
סלומון (שלמה) פיורנטינו (באיטלקית: Salomone Fiorentino. מונטה סן סבינו (אנ'), 4 במרץ 1743 - פירנצה, 4 בפברואר 1815) היה משורר יהודי-איטלקי.
ביוגרפיה

סלומון נולד ללאונה ואלנה פיורנטינו, למשפחה יהודית של סוחרי בדים מצליחים.
פיורנטינו היה המשורר היהודי הראשון בעל חשיבות בספרות האיטלקית. הוא היה מחברם של שירים רבים, כמו גם אלגיות וסונטות, וכתב גם בשפה עממית. הוא נשלח ללמוד בסיינה הסמוכה, תחילה בהדרכת מורה פרטי, שלימד אותו את יסודות התרבות היהודית, אחר כך במכללה מקומית, שם למד, כנראה כסטודנט חיצוני, קורסים בתרבות קלאסית.
ב-1768 נשא לאישה את לורה גאליקו, אותה הכיר בפירנצה, ולבני הזוג נולדו מספר ילדים. באותה שנה הוא פתח חנות בדים בקורטונה, ובמקביל טיפח שירה, שהדוגמה הבולטת והמוערכת ביותר שלה הן חמש האלגיות שכתב על מות אשתו עקב מחלה ב-1790. בהמשך, עקב רדיפות של כנופיות אזוריות ב-1799, מצא מקלט בפירנצה.
הוא התגורר בפירנצה ב-Via delle Oche (רחוב האווזים), סמוך לפיאצה דל דואומו (פירנצה) (אנ'), שם הייתה קהילה יהודית קטנה שהתארחה בבתי בניביאני. לאחר מכן לימד ספרות באוניברסיטה היהודית בליבורנו, משם חזר לפירנצה ב-1808 עקב מחלה. שיריו שנאספו הודפסו מחדש בפירנצה בשנים 1836 ו-1857.
פיורנטינו תרגם את סידור התפילה לאיטלקית.
שלט מנציח את הבית בו הוא מת. על השלט נכתב: "שלמה פלורנטין. משורר מכובד, אזרח ישר. חי שנים רבות בבית זה והפסיק לחיות כאן בארבעה בפברואר".
הערות שוליים

1 2  Chi era Costui - Scheda di Salomone Fiorentino, www.chieracostui.com
1 2 3  FIORENTINO, Salomone - Enciclopedia, Treccani (באיטלקית)
1 2  FIORENTINO, Salomone - Enciclopedia, Treccani (באיטלקית)
↑  שלמה פיורנטינו, באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261160205171  PLWABN: 9810566821105606  BnF: cb105245730 (data)  CANTIC: a12319259  GND: 1035467798  ICCU: LIAV000830  ISNI: 0000 0000 6629 7004  LCCN: nr2006014397  NLG: 167432  NTA: 073510114  RERO: 02-A013554815  SUDOC: 24413801X  VcBA: 495/71878  VIAF: 31986492   WorldCat (עם VIAF): 31986492 
שלט ההנצחה על ביתו של פיורנטינו
מולאי יזיד

המסגד על שם מולאי יזיד
מולאי יזיד בן מוחמד (בערבית: يزيد بن محمد 1750-1792) היה שליט מרוקו בין השנים 1790-1792. ידוע בתור מי שאחראי לרדיפות של היהודים במרוקו.
ביוגרפיה

מולאי יזיד היה בן לשושלת העלאווית. כבר בימי שלטון אביו מולאי מוחמד השלישי עשה יזיד מספר ניסיונות לתפוס את השלטון, אך אביו הסולטאן סיכל ניסיונות אלה. שמואל רומאנלי כתב בספרו "משא בערב" שזעמו של יזיד על היהודים נבע מכך שלפני מינויו לשליט סירבו יהודים מתטואן לבקשתו להלוות לו כספים עבור המאבק באביו. לאחר מות אביו בשנת 1790 הכריז על עצמו כיורש, וכך עשו גם שני אחים נוספים. החל קרב ירושה על השלטון ובמשך שנתיים היה הסולטאן יזיד אחראי להרס ולרצח של יהודים בערים ברחבי מרוקו. כך למשל כשיזיד כבש את העיר תטואן הוא הורה לקשור את העשירים מבין היהודים לסוסים ולגרור את גופותיהם ברחבי העיר. בנוסף, נבזז המלאח היהודי בעיר ונשים יהודיות נאנסו. פרעות דומות נערכו גם ביהודים במקנס, רבאט, אל-קסר אל-כביר, טנג'יר וערים נוספות. מסורת של בני עיירת אופראן מדרום מרוקו מספרת ששליט אזורי מקומי מטעם יזיד קשר בשלשלאות 50 מגברי הקהילה ואילץ אותם לבחור בין התאסלמות למוות, ובעקבות זאת החליטו 50 הגברים למות על קידוש השם וקפצו אחד אחרי השני לתוך אש בוערת.. מספר רב של קינות ופיוטים נכתבו על המאורעות הקשים, המפורסמת שבהן נכתבה על ידי דוד בן חסין.
בשנת 1792 נהרג יזיד על ידי כוחותיו של אחיו סולימאן, שתפס אחריו את השלטון.
הערות שוליים

↑  The Mellah: exploring Moroccan Jewish and Muslim  narratives on urban space by Tamar Schneck, Brandies University, 2013, p.61.
↑  Ifrane d’Anti-Atlas Cemetery באתר jewishmorocco
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מוחמד השלישי | מלכי מרוקו  1790 עד 1792 אחה"ס | הבא: סולימאן |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מרוקו ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רודולף מפולדה

| --- | --- |
 לידה:  800 
 פטירה:  8 במרץ 865 (בגיל 65 בערך) פולדה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  האימפריה הקרולינגית 
 שפות היצירה:  לטינית 
 
רודולף מפולדה (בלטינית: Rudolf; מת ב-8 במרץ 865) היה נזיר בנדיקטיני בתקופה הקרולינגית במאה ה-9. רודולף היה פעיל במנזר פולדה, שנמצא במדינת הסן שבגרמניה של ימינו.
הוא היה אחד המלומדים המוערכים ביותר בתקופתו. רבות מיצירותיו אבדו. עם זאת, חיבוריו האנלים של פולדה ו"חיי לאובה (אנ') הקדושה" שרדו.
חייו

רודולף מפולדה היה נזיר של המנזר הבנדיקטיני בפולדה. לא ברור מתי הוא נולד. לא קיים תיעוד של חייו הכנסייתיים המוקדמים. יתר על כן, אין תיעוד של השושלת המשפחתית שלו. רק תאריך מותו ידוע מאזכור שנעשה ל"הנזיר המנוח מפולדה" בקטע מהאנלים של פולדה משנת 865. עד שנת 821, רודולף כבר נעשה תת-דיאקון של המנזר. רודולף היה תאולוג, היסטוריון, משורר ועסק בכל האמנויות.
רודולף מפולדה היה תלמידו של רבנוס מאורוס ויחד הם פיקחו על אוסף של אלפיים כתבי יד, כולל עותק של "גרמאניה" של טקיטוס, שהצביע על חשיבותו של המנזר לא רק כמקום פולחן, אלא גם כספרייה חשובה ביותר.
סביר להניח שלאחר העלאת רבנוס לכס הארכיאפיסקופלי של מיינץ, רודולף הלך אחריו, ורק לקראת סוף ימיו קבע את מקום מגוריו הקבוע פעם נוספת בפולדה.
יצירתו

רודולף נחשב לאחד הסופרים החשובים בתקופתו וכתב מספר חיבורים:
האנלים של פולדה, שנוצרו בין השנים 838 עד 901, החלו להיכתב על ידי איינהרד ורודולף המשיך את השנים 838–863. זהו החיבור הבולט ביותר ביצירתו של רודולף. האנלים של פולדה נחשבים לאחד המקורות העיקריים הבסיסיים ביותר של התקופה הקרולינגית של המאה ה-9.
Vita Leobae Abbatissae Biscofesheimensis, ביוגרפיה של לאובה מטאוברבישופסהיים (אנ') (782–710), נזירה סקסונית שזכתה לקדושה. הגיוגרפיה זו ככל הנראה נכתבה בשנת 838. "חיי לאובה הקדושה" היא הביוגרפיה הידועה הראשונה של אישה סקסונית. רודולף כתב אותה בהצעת אדונו רבנוס. הוא ליקט את החומר מרשימות של הכומר מגו (Mego) וממסורת שבעל פה. הביקורת האקדמית סביב עבודה זו התמקדה בתפקידי המגדר. ההגיוגרפיה של לאובה נתפסת ככלי לחיזוק תפקידים מגדריים, שכן רודולף מפולדה משנה את הישגיה ופעולותיה של לאובה כדי לחזק את הרפורמות הבנדיקטיניות שהתרחשו לאחר מותה.
Miracula sanctorum in Fuldenses ecclesias translatorum (843–847). נאמר כי רשומה זו נכתבה משנת 842 והושלמה לפני שנת 847. בהקדמה לטקסט רודולף מפולדה כותב כי רצה לכתוב על המעלות והניסים, שהתרחשו באמצעות הקדושים בימיו של רודולף. בעזרת טקסט זה הצליחו מלומדים והיסטוריונים לאתר את תנועתם והגעתם של שרידים קדושים שהובאו למנזר פולדה. רודולף מפולדה מקפיד לרשום את שמות האנשים שהובילו את השרידים, את התאריכים, כמו גם את המסלולים שעברו. מידע זה מספק להיסטוריונים תיאור כתוב היטב, ממקור ראשון, של שרידים קדושים שנרכשו על ידי מנזר פולדה.
Translatio sancti Alexandri Wildeshusam anno 851 מתאר את המרת דתם של הסקסונים לנצרות, וכתיבתו החלה בשנת 863 לבקשתו של ולטבראט (Waltbraht), נכדו של וידוקין (אנ'). כאשר רודולף מת בשנת 865, החיבור הושלם על ידי מגינהרט (Meginhart).
פרשנות על הבשורה על-פי יוחנן, אשר מניחים שאבדה.
ניתוח טקסטואלי

המקור הטקסטואלי "חיי לאובה" מספק לנו הצצה אל הלך הרוח של רודולף מפולדה.
חוקרים כמו מרגרט קוטר-לינץ' (Margaret Cotter-Lynch), מחברת הספר "Reading Leoba, or Hagiography as a Compromise" וואלרי ל. גארבר (Valerie L. Garver), מחברת הספר "Women and Aristocratic Culture in the Carolingian World" הצביעו על האג'נדה השזורה בתוך "חיי לאובה" של רודולף מפולדה. הבולטים ביותר בטקסט זה הם הסטריאוטיפים המגדריים של המאה ה-9. ב"חיי לאובה", רודולף מפולדה מתייחס בבירור למה שלדעתו הוא התפקיד המתאים של נשים בזמנו. קוטר-לינץ' קובעת: "נראה שהאידיאלים של רודולף בנוגע להתנהגותן של נשים דתיות מתיישבות עם העמדות הרשמיות של הכנסייה הקרולינגית של המאה התשיעית לאחר הרפורמות הבנדיקטניות: נשים דתיות צריכות להיות סגורות במנזר בקפדנות, ממוקדות באדיקות פנימית ובתפילה, עם עיסוק מוגבל מאוד, אם בכלל, בעולמות הכנסייתי או החילוני מעבר לחומות המנזר". דעותיו של רודולף עולות בקנה אחד עם תקופה שבה "קהילות גברים גדולות שלטו בחיים הדתיים המקומיים, וגם החברתיים, הכלכליים והפוליטיים".
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Rudolf of Fulda, האנציקלופדיה הקתולית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272886105171  PLWABN: 9810546979305606  GND: 118603744  ISNI: 0000 0000 8361 4219  LCCN: n86823480  NKC: jn19990210545  Trove: 1154481  VIAF: 18014789   WorldCat (עם VIAF): 18014789
קרחון הלוע

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  וושינגטון 
 קואורדינטות:  46°11′48″N 122°11′17″W﻿ / ﻿46.1967°N 122.188°W﻿ / 46.1967; -122.188
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קרחון הלוע(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קרחון הלוע(למפת וושינגטון רגילה) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט קרחון הלוע(למפת וושינגטון מוגדלת) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט קרחון הלוע
 
קרחון הלוע (ידוע גם בשם קרחון טאלאטסון – Tulutson) הוא קרחון צעיר במונחים גאולוגייים בהר סנט הלנס, במדינת וושינגטון האמריקאית. הקרחון נוצר לאחר ההתפרצות ב-1980 ובשל מיקומו, נפח הקרח גדל במהירות, בלי שנודע לציבור במשך כמעט 20 שנה. הקרחון הכיל בעבר מערות קרח בקרח החלק לפני הפעילות הגעשית בשנים 2004–2008. צמיחת כיפת הלבה והתפרצויות געשיות מ-2004 עד 2008 שינו באופן משמעותי את מראה הקרחון. באותה תקופה, כמה סוכנויות החליטו לתת שם רשמי לקרחון, שבתחילה היה קרחון טאלאטסון Tulutson. החלטה מאוחרת יותר קבעה את שם הרשמי של הקרחון כ"קרייטר גליישר" קרחון הלוע Crater Glacier. על אף הפעילות הוולקנית, הקרחון המשיך להתפשט ועד אמצע שנת 2008 הקרח הקרחון הקיף לחלוטין את כיפות הלבה. בנוסף, (קרחוני סלע או קרח) נוצרו קרחונים חדשים גם סביב קרחון הלוע.
תיאור

כשמו כן הוא, הקרחון ניצב בתוך הלוע הפונה צפונה שהתהווה בהתפרצות הר סנט הלנס ב-1980 וגובהו של הקרחון מעל פני הים הוא כ-2,071 מטר (6,794 רגל) מעל פני הים. כיפת לבה מרכזית מאסיבית ש"צמחה" בין השנים 1980 עד 1987 ממלאת את מרכז הלוע, והקרחון נוצר בצורת פרסה סביב הכיפה, עם שתי מורנות קצה בצדדים המזרחי והמערבי. שלג רב בחורף, מפולות שלגים חוזרות ונשנות, מפולות סלעים והצללת השמש על ידי הצוקים הסמוכים מדרום, הובילו להתפשטות מהירה במיוחד של קרחון זה. לפיכך, הרכב הקרחון מוערך בכ-60% קרח ובכ-40% סלע, בעובי ממוצע של 100 מ' (328 רגל) ועובי מרבי של סביבות 200 מ' (656 רגל); כמעט כעומקו של קרחון קארבון (הפחמן) בהר רייניר. אעפ"י שהקרחון החל להיווצר רק משנת 1980, בשנת 2001 כבר הגיע נפחו של הקרחון החדש לערך של כ-40%-50% מסך נפחם של כל הקרחונים שלפני 1980. פני הקרחון נראים בקיץ כהים ומלוכלכים בשל מפולות סלעים רבות מקירותיו התלולים והלא יציבים של הלוע, יחד עם אפר מהתפרצויות, כל אלו תורמים לבידוד תרמי המסייע להתפשטות הקרחון. הפעילות הוולקנית של 2004–2008 יצרה סדרה של כיפות שכמעט ופיצלו את הקרחון לשתי אונות בקצהו הדרומי של המכתש. למרות תקופת צמיחה בת ארבע שנים של כיפת הלבה, הקרחון נותר הקרחון הצעיר ומהיר ההתפשטות ביותר בצפון אמריקה. עם התאחדותם של שני קצוות של קרחון המכתש בחלקו הצפוני במאי 2008, גוף הקרח מקיף לחלוטין את כיפות הלבה. מים המפשירים מהקרחון מהווים את מקורו של נחל לואיט Loowit.
בשנת 2000 נתגלו מערות קרחונים על פני הקרחון שהיו חלקים אז. רבות ממערות הקרחון הללו היו גדולות מספיק כדי לחקור אותן, בדומה למערות הקרחון על פסגתו של הר רייניר. רוב מערות הקרחון היו ממוקמות בסמוך לכיפת הלבה מסביבות שנת 1980, שבה פליטות קיטור וגז געשי חמים מפומרולות חבויות על קרקעית המכתש או על פני כיפת הלבה יצרו חורי המסה בקרח הקרחוני הצעיר. בערך 7,900 רגל או 2.4 ק"מ של מערות ומעברים בקרחון מופו ונחקרו.
מאז 2004, קרחונים חדשים נוצרו על קיר הלוע שמעל לקרחון הלוע המזינים סלע וקרח לקרחון המכתש שמתחתיו. בנוסף, ישנם שני קרחוני סלע מצפון לאונה המזרחית של קרחון הלוע ואחד מצפון לאונה המערבית. שניים מקרחוני הסלע הללו התמזגו עם קרחון הלוע, אחד במערב ואחד במזרח. קרחון הסלע הנוסף במורדות המזרחיים של קיר הלוע כבר כמעט ונוגע בקרחון.
היווצרות

בחודשים שלאחר ההתפרצות, תחתית הלוע של סנט הלנס נותרה חמה ולא יציבה, עם חמש התפרצויות געשיות קטנות, וצמיחת כיפת לבה בין מאי לאוקטובר 1980. לאחר שפסקו ההתפרצויות בחורף 1980–1981, תחתית הלוע התקררה מספיק לאפשר הצטברות שלג וקרח. עם תחילת ירידת השלגים בחורף 1980–1981, החל הקרחון להתפשט במהירות רבה במדרון המוצל של הלוע. הקרחון צמח לגובה בקצב של עד 15 מטרים (50 רגל) לשנה, והתפשט צפונה עד 41 מטרים (135 רגל) לשנה. התפשטות קרחון זה התגלתה על ידי מדענים שערכו מחקר בלוע כשבע עד תשע שנים לאחר מכן. עם זאת, קיומו של הקרחון לא פורסם עד 1999. עד 2004, קרחון הלוע כיסה כ-0.93 ק"מ רבוע (0.36 מייל 2), כ-20% משטחם הכולל של הקרחונים שלפני 1980, והייתה אונה מערבית ומזרחית שהתקדמו סביב כיפת שנות ה-80. בשל פליטת הגזים על רצפת הלוע, היו מערות קרחונים (מערות קרח) בקרח הקרחוני שהיה בעבר חלק, וכמה מהן נחקרו עד סוף שנות ה-90.
בשל הפעילות הגעשית מ-2004 עד 2008, נדחקו אונות הקרחונים הצידה והגדילו את עוביין בעקבות צמיחתן של כיפות געשיות חדשות. כאשר שני זרמי הקרח נדחסו בין קיר הקלדרה לבין כיפות הלבה החדשות, נע הקרח במהירות במורד, בדומה לסחיטת משחת שיניים מתוך שפופרת. זה הביא להתקדמות מהירה מאוד של קצה הקרחון; תחילה התמזגה זרוע הקרחון המערבית עם קרחון הסלע על דופן הלוע המערבית ולאחר מכן, שתי זרועות קרחון הלוע התחברו עם כיפת הלבה הצפונית מ-1980, במאי 2008, על אף הפעילות הוולקנית. בנוסף, הפעילות הוולקנית שינתה את פני הקרחון והפכה אותו מחסר נקיקים ברובו לערבוביה כאוטית של מפלי קרח המרושתים בכבדות עם נקיקים ותלוליות קרח עקב תנועת קרקעית הלוע וצמיחת כיפת הלבה. בקצהו הדרומי, הכיפות החדשות כמעט ופיצלו את קרחון הלוע לשני קרחונים נפרדים והמסו 10% מנפח הקרח של הקרחון. עם זאת, סלע קר על שפת הקרחון בידד את הקרח הקרחון מלבה בטמפרטורה של 700 מעלות צלזיוס (1,300 פרנהייט) הנפלטת מתוך כיפות הלבה, ומקלה על החששות מלהאר קטסטרופלי עקב המסת הקרחון. האופי הנקבובי של תחתית הלוע, הפחית גם כן את כמות מי הפשרת הקרח שזרמו החוצה מהקלדרה.
אוקטובר 1980: קרקעית הלוע הלא יציבה, ובעלת הפעילות הגעשית חודשים אחרי ההתפרצות במאי 1980,אך לפני היווצרותו של קרחון הלוע, בעקבות שלגי החורף
מאי 1982: הצטברות השלג על "סינורי" השפוכת, כתוצאה ממפולות שלגים חוזרות ונשנות מדפנות הלוע (ברקע כיפת הלבה של 1980 פולטת קיטור).
אוקטובר 2000: קרחון הלוע במבט מצפון, לפני מחזור ההתפרצויות שבין השנים 2004–2008.
פברואר 2005: קרחון הלוע כמעט והתפצל בקצהו הדרומי על ידי כיפות לבה חדשות. ניתן להבחין בעיבוי ודחיסה של זרועו המזרחית של הקרחון.
אוקטובר 2006: קרחונים בלוע של הר סנט הלנס. קרחון הלוע מעוצב בצורה של פרסת סוס מסביב לכיפות חדשות, שצמחו בלוע. ניתן לראות את האונה המערבית של הקרחון בתחתית צד ימין, ולהבחין בשני קרחוני סלע משמאל לאונה המזרחית.
שם

מאז שהבחינו לראשונה בהיווצרות הקרחון ובהתפשטותו בשלהי שנות ה-80,הוא מכונה באופן בלתי רשמי "קרחון הלוע", בפי רוב המדענים שעורכים מחקרים בהר. שם זה נמצא בשימוש נרחב בקרב הציבור (לפחות בקרב אלה שהיו מודעים לקיומו של הקרחון) במשך שני העשורים מאז היווצרות הקרחון, והופיע גם בכמה פרסומים מדעיים. במאמר מדעי בודד, המחקר השלם ביותר שפורסם על הקרחון עד כה, כונה "קרחון האמפיתיאטרון", אך שם זה לא נמצא בשימוש מחוץ למאמר זה.
למרות תצפיות ופרסומים רבים על הקרחון המתפשט בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, לא נעשה צעד רשמי לתת לקרחון שם קבוע עד לשלהי שנת 2004, אלא עד לאחר שהחל מחזור ההתפרצות הנוכחי והכיפה החדשה החלה לפצל את הקרחון.
באותה תקופה, נציג משבט קאוליץ הציע את השם "קרחון טולוטסן", מהמילה קרח בשפת ה-קאוליץ. במרץ 2005, בחרה הוועדה לשמות גאוגרפיים של מדינת וושינגטון בנושא שמות גאוגרפיים בחרה בשם טולוטסן מתוך ארבעה שמות שהוצעו (האחרים הם: הלוע, ספיריט ו-טאמאנאוואס), וכך הפך קרחון טאלאטסון לשמו הרשמי של קרחון הלוע.
יחד עם זאת, הוועדה האמריקאית לשמות גאוגרפיים עוד לא קיבלה במועד זה את החלטתה לגבי השם, שיהיה רשמי בכל ארצות הברית. השם קרחון טולוטסן הוגש לבחינה, יחד עם קרחון הלוע וקרחון קראפטס, שהיה מנציח את הוולקנולוגים קטיה ומוריס קראפט, שנהרגו כתוצאה מזרם פירוקלסטי בשנת 1991. ביוני 2006 בחרה הוועדה בשם "קרחון הלוע" בגלל היותו בשימוש כבר שני עשורים, על אף התנגדויות של מדינת וושינגטון ושירות היערות של ארצות הברית, אשר העדיפו את טולוטסן. מנגד, המדענים בתחנת הניטור להרי געש "קסקיידס" של השירות הגאולוגי האמריקאי תמכו מאוד בשם "קרחון הלוע", והעירו שייתכן שטולוטסן אינו שם מתאים מכיוון שהר הגעש "שוכן בפנים הארץ באזור שבו שפת המקום הילידית לא הייתה קאוליץ, אלא סאהאפטין ".
לאחר ההחלטה, פרצה מחלוקת מסוימת בעקבות מאמר מערכת בעיתון מקומי שהביע מחאה על ההחלטה, ומדינת וושינגטון "ציינה כי השם קרחון טולוטסן ימשיך להופיע על מוצרי המדינה, אם כי אם תצורת נוף זו תימס בקרוב, לפי הצפוי, זו לא אמורה להיות דאגה גדולה". למרות מחאות אלה, שמו הרשמי של הקרחון נשאר קרחון הלוע, אם כי זמן קצר לאחר החלטתם ביוני 2006, קיבלה ועדת השמות האמריקאית הצעת המשך לקרוא לשתי זרועות הקרחון, קרחון הלוע המזרחי וקרחון הלוע המערבי. הסיבה לכך הייתה שבאותה נקודת זמן, ההתפרצויות בונות הכיפה כמעט ופיצלו את הקרחון לזרוע מזרחית ומערבית. לא ננקטו צעדים נוספים בעניין זה ואיחודם של פלגי הקרח מצפון לכיפת הלבה של שנות ה-80 הפך את המהלך למיותר.
קין הורג את הבל (גוסטב דורה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  גוסטב דורה 
 תאריך יצירה:  1880 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  24.6 ס״מ 
 גובה:  30.2 ס״מ 
 
קין הורג את הבל הוא תחריט עץ מאת האמן הצרפתי גוסטב דורה, המבוסס על הסיפור המקראי אודות קין והבל מספר בראשית, פרק ד', פסוק ח': "וַיָּקָם קַיִן אֶל הֶבֶל אָחִיו וַיַּהַרְגֵהוּ". היצירה משנת 1880 (בקירוב) והופיעה לראשונה בספר "גלריית התנ"ך", אוסף של 241 סצנות מקראיות מאוירות על ידי דורה, אשר ליוו את תרגום הוולגטה לצרפתית. הספר, שנודע בשם "תנ"ך דה טורס", פורסם בלונדון בשנת 1866.
תיאור ופרשנות

למרות ששם היצירה הוא "קין הורג את הבל", התחריט אינו מתאר את רגע הרצח עצמו אלא את הרגעים שלאחריו. הסצנה מציגה את קין כשהוא מתוודע לחומרת פשעו ומביע חרטה, בהתאם לפסוק "גדול עווני מנשוא" (בראשית, ד', י"ג).
ברקע נוף בראשיתי, בו קין יושב שפוף ונשען על סלע, כשפניו מושפלים ומבטאים צער עמוק. גופת הבל מוטלת בתחתית התהום, וגופו פרקדן בפישוט איברים, כסמל לטרגיות של מותו. הבל מתואר כדמות צעירה וחטובה, עם שיער סתור ובגד מקומט, המדגישים את חוסר הצדק שבמותו בטרם עת.
קין מוצג כאדם מוכה ייסורים, ותנוחתו הכפופה מרמזת על רגשי האשמה הכבדים הרובצים עליו. הניגודיות בין דמותו של קין לדמותו של הבל מודגשת בציור – קין נמצא בצללים, ואילו הבל מואר באור חזק, המדגיש את האובדן ומעורר הזדהות עם קורבנו. הטבע מגיב לזוועה באמצעות רשפי אור שמיימיים המתלקחים מעל ראשו של קין, המסמלים את זעם האל. הצללים הכבדים ברקע מסמלים את שקיעתו הנפשית של קין. במורד המדרון מתפתל נחש, המסמל קשר רעיוני בין חטאם של אדם וחוה לבין הפשע החמור של קין. ייתכן כי הנחש מרמז לכך שקין הרחיק לכת אף יותר מהוריו – בעוד הם חטאו בהסגת גבול, הוא חטא בשפיכות דמים.
היצירה משקפת את תפיסתו הדרמטית של דורה לגבי הסיפורים המקראיים ומציגה את האירועים בתנופה רגשית עזה, תוך שימוש חזק בניגודיות של אור וצל, הבעות פנים וקומפוזיציה דרמטית להדגשת המשמעות העמוקה של הסצנה.
ראו גם

קין הורג את הבל (רובנס)
קין הורג את הבל (טיציאן)
הערות שוליים

1 2 3 4  שטרן, לילך. "השתקפות ספר בראשית בראי אמנות הציור". ספרי ניב, 2024, עמ' 31.
פרס גראמי להקלטת הדאנס/אלקטרונית הטובה ביותר

| --- | --- |

לוגו פרס גראמי
 תיאור:  ביצוע מוזיקת דאנס קולי או אינסטרומנטלית איכותי
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה 
 תקופת הפרס:  1998–הווה (כ־27 שנים) 
 המספר הרב ביותר של זכיות:  סקרילקס (4)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  מדונה, The Chemical Brothers, בונובו וסקרילקס (5)
 אתר רשמי
 
פרס גראמי להקלטת הדאנס/אלקטרונית הטובה ביותר הוא פרס שמוענק בטקס פרסי הגראמי, להקלטת יצירות המכילות ביצועים ווקאליים איכותיים בז'אנר מוזיקת הדאנס והאלקטרונית.
הפרס להקלטת הדנס הטובה ביותר הוענק לראשונה לדונה סאמר וג'ורג'ו מורודר בשנת 1998 על השיר "Carry On". בשנת 2003 העבירה האקדמיה את הקטגוריה מתחום ה"פופ" לתחום "דאנס" חדש, שמכיל כיום גם את הקטגוריה אלבום הדאנס/אלקטרוני הטוב ביותר. על פי האקדמיה, הפרס מיועד לביצוע יחיד, צמד, להקה או שיתוף פעולה (ווקאלי או אינסטרומנטלי), ומוגבל רק לסינגלים או לרצועות.
הפרס מוענק לאמן, המפיק והמיקסר. המהנדס וכותב השיר יכולים להגיש בקשה לתעודת זכייה.
סקרילקס, ג'סטין טימברלייק, דיפלו ו-The Chemical Brothers הם האמנים היחידים שזכו בפרס יותר מפעם אחת. מדונה ו-The Chemical Brothers חולקים את שיא המועמדויות הרב ביותר, עם חמש. גלוריה אסטפן מחזיקה בשיא המועמדויות הרב ביותר ללא ניצחון, עם שלוש.