stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיבן מופאט
ביוגרפיה

מופאט נולד בפרייסלי, סקוטלנד, ולמד בבית הספר התיכון קמפיל. הוא למד באוניברסיטת גלאזגו, שם היה מעורב בתחנת הטלוויזיה של הסטודנטים. לאחר שקיבל תואר שני באנגלית, הוא עבד כמורה במשך שלוש שנים וחצי. בתחילת שנות השמונים כתב מחזה בשם "אזור מלחמה" ומחזמר בשם "איש הסכינים".
אביו, ביל מופאט, היה מורה ראשי בבית ספר יסודי; כשבבית הספר צולמה סדרה בסוף שנות השמונים, הוא ציין בפני המפיקים כי יש לו רעיון לסדרת טלוויזיה אודות עיתון בית ספר. המפיקים ביקשו ממנו תסריט לדוגמה, וביל מופאט הסכים בתנאי שבנו יכתוב אותו. המפיקה סנדרה הסטי אמרה כי "זהו התסריט הראשון הטוב ביותר" שקראה אי פעם.
כתוצאה מכך נוצרה סדרת הנוער "שיגעון של עיתון", אשר הוקרנה במשך חמש עונות, בין השנים 1989 עד 1993; מופאט כתב את כל ארבעים ושלושה הפרקים. הסדרה זכתה בפרס באפט"א על עונתה השנייה.
במהלך הפקת העונה השנייה של "שיגעון של עיתון", מופאט חווה משבר בעקבות גירושיו מאשתו הראשונה.
ביוגרפיה > דוקטור הו

מופאט, מעריץ סיפורי "דוקטור הו" מילדותו, תרם לראשונה באופן מקצועי לדוקטור הו בסיפור הפרוזה "תקלות המשכיות", אשר פורסם בשנת 1996 במסגרת אוסף סיפורים קצרים אודות הדמות. בשנת 1999 כתב את הפארודיה "דוקטור הו וקללת המוות הקטלני", אשר שודרה במסגרת יום הצדקה הטלוויזיוני של קומיק רליף. המפיקה השותפה של אותו אירוע הייתה אשתו הטרייה של מופאט, סו ורטו.
בשנת 2004, מופאט הוחתם לכתוב לסדרה המחודשת של דוקטור הו. הוא הפך מפורסם, לפי הגארדיאן, בכתיבת הפרקים ה"חכמים והאפלים יותר" של ארבע העונות הראשונות של הסדרה. בעונה הראשונה כתב את הסיפור בעל שני החלקים "הילד הריק" וכן הפרק העוקב לו "הדוקטור רוקד". מאוחר יותר אמר מופאט כי חיכה ארבעים שנים על מנת לראות את שמו מופיע יחד עם מנגינת הפתיחה המפורסמת. הוא כתב פרק לכל אחת משתי העונות שלאחר מכן: "האישה שבאח" שהופיע במסגרת העונה השנייה, ו"מצמוץ" במסגרת העונה השלישית.
מופאט זכה בפרס הוגו עבור תצוגת הדרמה הקצרה הטובה ביותר שלוש שנים ברציפות בזכות פרקים אלו. "האישה שבאח" ו"מצמוץ" היו מועמדים לפרס נבולה. "מצמוץ" אף זיכה אותו בפרס באפט"א ככותב הטוב ביותר, ובפרס באפט"א הוולשי לתסריטאי הטוב ביותר. בסקר שערך מגזין דוקטור הו בשנת 2007, נבחר מופאט ככותב הטוב ביותר ו"מצמוץ" כסיפור הטוב ביותר. מופאט אף כתב את פרק הספיישל של שנת 2007 לילדים נזקקים, "התרסקות זמן".
בשנת 2008 כתב סיפור בשני חלקים לדוקטור הו, "שקט בספרייה" ו"יער המתים", מה שהפך אותו ואת ראסל טי דייוויס, המפיק בפועל של הסדרה, לשני הכותבים היחידים אשר כתבו תסריטים לכל ארבע העונות של הסדרה המחודשת. במרץ 2008, אמר דייוויס כי הוא מרבה לשכתב תסריטים של כותבים אחרים, אך הוא לא "נגע באף מילה" מפרקיו של מופאט. תסריטיו של מופאט עבור העונה הרביעית הביאו למועמדות רביעית ברציפות לפרס הוגו, אף על פי שלא זכה בו.
במאי 2008 הודיע BBC כי מופאט יחליף את ראסל טי דייוויס ככותב הראשי והמפיק בפועל של העונה החמישית של הסדרה המחודשת, אשר שודרה ב-2010, אף על פי שדייוויס יזם פגישות עם מופאט על כך עוד ביולי 2007. בתגובה למינויו אמר מופאט כי "חובתו של כל אזרח בריטי היא לבוא לעזרת הטארדיס". ההפקה באחריות מופאט החלה ביולי 2008. ככותב ראשי ומפיק בפועל, הוא היה מעורב בליהוקו של מאט סמית כדוקטור ה-11. סמית הופיע לראשונה בסוף פרק הסיום של דייוויס ודייוויד טננט, החלק השני של "סוף הזמן", בקטע קצר שלאחר סצנת ההתחדשות - אותה השאיר דייוויס למופאט לכתוב בעצמו. מופאט כתב אותה ב"עשר דקות" כ"התלוצצות כיפית עם הדוקטור".
בנוסף לפרקים הטלוויזיוניים, מופאט כתב סיפורים לסדרת סיפורי דוקטור הו, כשתרם את מקבץ הסיפורים הקצרים "מה עשיתי בחופשת חג המולד מאת סאלי ספארו" לספר שיצא בשנת 2006, ועליו מבוסס הפרק "מצמוץ"; "זווית העין" בשנת 2007; וכן "מכתב מהדוקטור" שפתח את הספר של 2009.
ביוגרפיה > שרלוק

במהלך נסיעותיהם מלונדון לקארדיף עבור עבודתם על דוקטור הו, יצרו מופאט ומארק גאטיס עדכון עכשווי לשרלוק הולמס, בשם שרלוק. בנדיקט קמברבאץ' לוהק כשרלוק ומרטין פרימן כד"ר ווטסון. פיילוט באורך 60 דקות, אשר כתב מופאט, צולם בינואר 2009. הפיילוט לא שודר אך שלושה פרקים של שעה וחצי אושרו. מופאט כתב את הראשון מביניהם, "חקירה בורוד".
עונתה השנייה של הסדרה שודרה בינואר 2012, כשמופאט כותב את "שערורייה בבלגרביה". עונה שלישית שודרה ב-2014, והרביעית שודרה בתחילת שנת 2016, בה כתב את הפרק השני, והיה אחד מכותביו של השלישי.
הסדרה זכתה להצלחה רבה ברחבי כל העולם, אך ביקורות שליליות התגברו עם הזמן ונטען שהסדרה כבר לא מה שהייתה בשלוש העונות הראשונות שלה.
ביוגרפיה > דרקולה

באוקטובר 2016 עלתה לאוויר הפקה משותפת של נטפליקס ושל BBC1 בשם "דרקולה" שנכתבה על ידי מופאט וגאטיס על בסיס הרומן דרקולה מ-1897 מאת ברם סטוקר במרץ 2019 מופאט הודיע שהפקת הסדרה עומדת להתחיל. ב-1 בינואר 2020 הסדרה התחילה את שידוריה ב-BBC1 במשך 3 ימים רצופים. שלושת פרקים אלו עלו לנטפליקס ב-4 בינואר אותה שנה.
עבודותיו

| שנה | הפקה | הערות | רשת שידור |
| --- | --- | --- | --- |
|  | שיגעון של עיתון (press gang) |  43 פרקים (1989–1993) | ITV |
|  | Stay Lucky |  "The Devil Wept in Leeds" ‏(1990) | ITV |
|  | צחוק בצד |  13 פרקים (1991–1995) | BBC2 |
|  | Murder Most Horrid |  "Overkill" ‏(1994)  "Dying Live" ‏(1996)  "Elvis, Jesus and Zack" ‏(1999) | BBC2 |
|  | גיר |  12 פרקים (1997) | BBC1 |
|  | דוקטור הו וקללת המוות הקטלני |  ספיישל קומיק רליף (1999) | BBC One |
|  | זיווגים |  28 פרקים (2000–2004) | BBC 2 BBC 3 |
|  | דוקטור הו |  הילד הריק / הדוקטור רוקד (2005)  האישה שבאח (2006)  מצמוץ (2007)  קריסת הזמן (מיני פרק לילדים נזקקים, 2007)  שקט בספרייה / יער המתים (2008)  סוף הזמן (2010) (סצנה אחרונה, ללא קרדיט)  השעה האחת עשרה (2010)  המפלצת שמתחת (2010)  זמן המלאכים / בשר ואבן (2010)  הפנדוריקה נפתחת / המפץ הגדול (2010)  מזמור חג המולד (2010)  חלל / זמן (מיני פרק לתרומה, 2011)  האסטרונאוט הבלתי אפשרי / יום הירח (2011)  איש טוב הולך למלחמה / בוא נהרוג את היטלר (2011)  חתונתה של ריבר סונג (2011)  הדוקטור, האלמנה וארון הבגדים (2011)  מוסדם של הדלאקים (2012)  המלאכים כובשים את מנהטן (2012)  אנשי השלג (2012)  הפעמונים של סנט ג'ון (2013)  שמו של הדוקטור (2013)  לילו הדוקטור (פריקוול בן כ7 דקות, 2013)  יומו של הדוקטור (ספיישל 50 שנה לסדרה, 2013)  "זמנו של הדוקטור" (2013)  נשימה עמוקה (2014)  לתוך הדאלק (2014)  הקשב (2014)  פריצת זמן (2014)  אב הבית (2014)  מים עכורים\ מוות בגן עדן (2014)  חג המולד האחרון (2014)  שוליית המכשף\ ידיד המכשפה (2015)  הנערה שמתה (2015)  פלישת הזייגונים\ היפוך הזייגונים (2015)  נשלח מגן עדן\ נלקח מגהנום (2015)  הבעלים של ריבר סונג (2015)  שובו של דוקטור מיסטירו (2016)  הטייס (2017)  אקסטירימיס (2017)  מספיק עולם וזמן\ הדוקטור נופל (2017)  היו היה פעמיים (2017) | BBC One |
|  | ג'קיל |  6 פרקים (2007) | BBC One |
|  | שרלוק |  "חקירה בורוד" (פיילוט, 2009)  "חקירה בורוד" (2010)  "שערורייה בבלגרביה" (2012)  "סימן לשלושה" (2014) (ביחד עם סטיבן תומפסון ומארק גאטיס)  "הנדר האחרון שלו" (2014)  הכלה המתועבת (2016) (ביחד עם מארק גאטיס)  הבלש השקרן (2017)  הבעיה האחרונה (2017) (ביחד עם מארק גאטיס) | BBC One |
|  | דרקולה |  מיני סדרה (2020) (ביחד עם מארק גאטיס) | BBC One |
|  | אשתו של הנוסע בזמן | סדרת טלוויזיה (2022; בת 8 פרקים) | HBO |
|  | מבפנים | מיני-סדרה (2022, 4 פרקים) | BBC One ונטפליקס |
|  | שעת השטן (אנ') | סדרה (2022, 6 פרקים) | אמזון פריים וידאו |
| 2024 | מבטלים את דאגלס (אנ') | מיני-סדרה, 4 פרקים | ITV1 |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | עבודה | קטגוריה | תוצאה | אזכור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991 | פרס באפט"א | שיגעון של עיתון (press gang) | תוכנית הילדים הטובה ביותר (בידור / דרמה) | זכייה |  |
| 1991 | Royal Television Society Awards | שיגעון של עיתון (press gang) | תוכנית הילדים הטובה ביותר | זכייה |  |
| 1992 | פרס באפט"א | שיגעון של עיתון (press gang) | תוכנית הילדים הטובה ביותר | מועמדות |  |
| 1995 | Bronze Rose of Montreux | "צחוק בצד" | קומדיה | זכייה |  |
| 2003 | British Comedy Awards | "זיווגים" | סדרת הקומדיה הטובה ביותר | זכייה |  |
| 2006 | פרס הוגו | "דוקטור הו": "הילד הריק"/"הדוקטור רוקד" | פרס הוגו לתצוגת הדרמה הקצרה הטובה ביותר | זכייה |  |
| 2006 | פרס נבולה | "דוקטור הו": "האישה שבאח" | התסריט הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2007 | פרס הוגו | "דוקטור הו": "האישה שבאח" | תצוגת הדרמה הקצרה הטובה ביותר | זכייה |  |
| 2007 | Writers' Guild of Great Britain | "דוקטור הו", עונה שלישית | אופרת הסבון / סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר (ביחד עם כריס צ'יבנול, פול קורנל, ראסל טי דייוויס, הלן ריינור וגרת' רוברטס) | זכייה |  |
| 2007 | פרס נבולה | דוקטור הו: "מצמוץ" | התסריט הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2008 | British Academy Television Award | דוקטור הו: "מצמוץ" | הכותב הטוב ביותר | זכייה |  |
| 2008 | פרס הוגו | דוקטור הו: "מצמוץ" | תצוגת הדרמה הקצרה הטובה ביותר | זכייה |  |
| 2008 | באפט"א הוולשי | דוקטור הו: "מצמוץ" | התסריטאי הטוב ביותר | זכייה |  |
| 2008 | באפט"א סקוטלנד | דוקטור הו | כתיבה עבור סרט או טלוויזיה | מועמדות |  |
| 2009 | פרס הוגו | דוקטור הו: "שקט בספרייה"/"יער המתים" | תצוגת הדרמה הקצרה הטובה ביותר | מועמדות |  |
| 2009 | Writers' Guild of Great Britain Award | דוקטור הו, עונה רביעית | תוכנית הדרמה הטובה ביותר (עם ראסל טי דייוויס) | מועמדות |  |
| 2011 | פרס הוגו | דוקטור הו: "הפנדוריקה נפתחת"/"המפץ הגדול" | תצוגת הדרמה הקצרה הטובה ביותר | זכייה |  |
| 2011 | פרס הוגו | דוקטור הו: "מזמור חג המולד" | תצוגת הדרמה הקצרה הטובה ביותר | מועמדות |  |
| 2011 | פרס אמי לתוכנית פריימטיים | שרלוק חקירה בורוד | פרס אמי לתוכנית פריימטיים על כתיבה יוצאת דופן עבור מיני סידרה, סרט או ספיישל דרמטי | מועמדות |  |
| 2011 | פרס סטלייט | הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן  (בשיתוף עם אדגר רייט וג'וש קורניש) | העיבור התסריטאי הטוב ביותר | מועמדות |  |
| 2012 | פרס אנני | הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן  (בשיתוף עם אדגר רייט וג'וש קורניש) | פרס אנני על כתיבת פיצ'ר | מועמדות |  |
| 2012 | פרס הוגו | דוקטור הו: "איש טוב הולך למלחמה" | תצוגת הדרמה הקצרה הטובה ביותר | מועמדות |  |
| 2012 | British Academy Television Craft Awards | שרלוק: "שערורייה בבלגרביה" | הכתיבה הטובה ביותר | זכייה |  |
| 2012 | British Academy Television Craft Awards |  | פרס מיוחד | זכייה |  |
| 2012 | פרס אמי לתוכנית פריימטיים | שרלוק: "שערורייה בבלגרביה" | פרס אמי לתוכנית פריימטיים על כתיבה יוצאת דופן עבור מיני סידרה, סרט או ספיישל דרמטי | מועמדות |  |
ראו גם

דוקטור הו
שרלוק
זיווגים
רבקה פאלוך

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בת 69 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  רדיו קול חי 
 מספר צאצאים:  7 
 
רבקה פאלוך (מימין) עם הילרי קלינטון, 2009
רבקה פאלוך (נולדה ב-1956) היא אשת תקשורת ועיתונאית חרדית. יועצת ראש הממשלה לענייני חרדים, בין השנים 2001–2006 תקופת כהונתו של אריאל שרון, ומשנת 2016 עד 2021 יעצה לבנימין נתניהו.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בתל אביב למשפחה של חסידי גור. נישאה לשמחה פאלוך, יצרן ארונות קודש אמנותיים ולהם 7 ילדים. פאלוך מתגוררת בבני ברק.
בשלהי שנות השמונים החלה בקריירה של עיתונאית, בתחילה בעיתון "השבוע" (כיום שעה טובה), ובהמשך ובמקביל הגישה תוכנית שידוכים ברדיו קול חי.
בשנת 2001 מונתה על ידי אריאל שרון ליועצת ראש הממשלה לענייני חרדים. בדצמבר 2006 סיימה את כהונתה.
פאלוך ושתי עדות נוספות העידו לטובת השר לשעבר חיים רמון ערב מתן הכרעת הדין במשפט ההטרדה המינית שהתנהל נגדו. בהכרעת הדין נכתב: "לא זו בלבד שמדובר בעדויות כבושות שמשקלן אפס, אלא שמדובר בעדות בלתי אמינות ובלתי מהימנות, שתיאמו את גרסתן בניצוחה של רבקה, ערב מתן עדותן בביהמ"ש. התיאור שתארו הינו מופרך ובלתי סביר בעליל."
עד שנת 2016 החזיקה פאלוך במשרד יחסי ציבור ושידרה ברדיו לב המדינה מדי יום שישי בתוכנית "שבת שלום". ב-2016 התמנתה ליועצת במשרד ראש הממשלה. במאי 2021 הושעתה מתפקידה לאחר שפורסם כי שידלה בני משפחות של הרוגי אסון הר מירון לצלם סרטוני תמיכה בבני הזוג נתניהו.
בנה הוא עורך הדין והשדרן רוני פאלוך.
הערות שוליים

↑  יועצת רה"מ לענייני חרדים תסיים את תפקידה, באתר ערוץ 7, 17 באוקטובר 2006
↑  ת. פ. 5461/06 מדינת ישראל נ' חיים רמון, הכרעת הדין המלאה (מקור נוסף)
↑   צבי זרחיה, הממונה על המשמעת: להפסיק את כהונתה של רבקה פאלוך, היועצת של נתניהו, באתר TheMarker‏, 22 ביוני 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זליג ברודצקי

זליג (אשר) בּרוֹדֶצקי (Selig Brodetsky‏; 10 בפברואר 1888, כ"ח בשבט תרמ"ח, אוֹלְבִיוֹפּוֹל, פלך חרסון, האימפריה הרוסית – 20 במאי 1954, לונדון, בריטניה) היה מתמטיקאי, פעיל ציוני, ראש משרד ההנהלה הציונית בלונדון ונשיא האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

ברודצקי נולד בעיר אוֹלְבִיוֹפּוֹל (כיום פרבומייסק) שבפלך חרסון, ליד אודסה, בתחום המושב היהודי, בדרום-מזרח האימפריה הרוסית (כיום במחוז מיקולאייב באוקראינה) בשנת 1888, שני מ-13 ילדים, לעקיבא ברודצקי (גבאי בבית כנסת) ואדלה לבית פרובר. כילד צעיר היה עד לרצח דודו בפוגרום. ב-1894 עקר עם משפחתו לאיסט אנד בלונדון בעקבות אבי המשפחה, שהשתקע שם שנה קודם. ברודצקי למד בבית הספר היהודי החופשי וזכה במלגות הצטיינות, שסייעו לו להתקבל לבית הספר של הקרן המרכזית ברחוב קאופר, ולאחר מכן כסטודנט בטריניטי קולג' באוניברסיטת קיימברידג' ב-1905. ב-1908 סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה, למגינת לבה של העיתונות השמרנית שנאלצה לראות בן מהגרים מוביל את בני מחזורו באקדמיה. מלגת ניוטון איפשרה לו ללמוד באוניברסיטת לייפציג בגרמניה לתואר דוקטור, אותו קיבל ב-1913. הדיסרטציה שלו עסקה בסוגיית כוח הכבידה. ב-1914 התקבל כמרצה למתמטיקה שימושית באוניברסיטת בריסטול באנגליה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הועסק כיועץ לחברה בריטית שייצרה פריסקופים לצוללות. בינואר 1919 נשא לאישה את מניה ברנבלום. לזוג נולדו שני ילדים.
ב-1919 מונה למרצה באוניברסיטת לידס, וכעבור חמש שנים זכה כפרופסור בקתדרה משלו. חלק ניכר מעבודתו עסק באווירונאוטיקה ובמכניקה של כלי טיס. עמד בראש בית הספר למתמטיקה באוניברסיטת לידס (1946–1948).
ברודצקי היה ציוני פעיל, מ-1932 ועד מותו היה נשיא המסדר הציוני הבריטי, המכבים הקדמונים. כן היה מקורב לתנועת העבודה. ב-1928 נבחר להנהלה הציונית במקום דוד אידר ולתפקיד המנהל המדיני של משרד ההנהלה הציונית בלונדון. הוא המשיך לכהן בהנהלה הציונית עד שנת 1951. בשנת 1928 עמד בנשיאות הוועד למען ארץ ישראל העובדת בלידס. ב-1939 נבחר לעמוד בראש ועד שליחי הקהילות שהוא הוועד הפועל של התאחדות יהודי בריטניה. בסיום מלחמת העולם השנייה יצא לברגן בלזן לסייע לשארית הפליטה.
בינואר 1949 עלה שמו של ברודצקי כיורשו של יהודה לייב מאגנס, נשיא האוניברסיטה העברית, שנפטר באוקטובר 1948. ברודצקי הפך לנשיאה השני של האוניברסיטה העברית בירושלים במאי 1949, כאשר האוניברסיטה הייתה מצויה בתקופתה הקשה, עת נאלצה לגלות ממושבה בהר הצופים. הוא ניסה לתקן את המבנה הארגוני של האוניברסיטה, אך נקלע לסכסוכים עם סנאט האוניברסיטה שסירב לותר על סמכויותיו בעבודה האקדמית והמנהלית. מאבק זה השפיע על בריאותו, ובסוף 1951 הודיע להנהלת האוניברסיטה שלא ישוב לתפקיד אלא אם יבוצעו שינויים במבנה הניהולי, שיאפשרו לו לנהל את האוניברסיטה. ברודצקי התפטר מתפקידו וחזר לאנגליה.
ברודצקי נפטר בלונדון והובא לקבורה בבית הקברות היהודי בווילסדן ב-20 במאי 1954.
הנצחתו

בינואר 1946 הוקמה בפרדס-חנה שכונה שכונתה בתחילה "שיכון עולים פרדס-חנה" ובהמשך "נוה אשר", על שמו העברי של ברודצקי. השכונה, באזור הדרומי של פרדס-חנה, נבנתה בשלבים ופותחה לאורך השנים. בניית הבתים הסתיימה באמצע שנות ה-50. תושביה הראשונים היו פועלים שכירים ופקידים שעבדו במושבה ובסביבותיה וביקשו להתיישב בה למגורי קבע על אף שלא היו חקלאים. תושביה המאוחרים (נוה אשר חדש) עברו אליה ממעברת פרדס חנה. חלק מהבתים הם דו משפחתיים. כיום גבולותיה הם: מדרום - רח' החבצלת, ממזרח - רח' עמל, מצפון - רח' הצפירה, ממזרח - דרך הנדיב. שנים רבות הייתה השכונה מאוחדת ומונהגת בידי ועד שכונה.
במאי 1957 נחנך בית ברודצקי, השוכן ברחוב ברודצקי ברמת אביב ונקרא על שמו. הבית הוקם על ידי הסוכנות היהודית כמעון עולים עבור עולים מארצות המערב וכיום משמש חלק ממעונות הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1954, אחרי פטירתו של ברודצקי, יסדה קבוצת חברים ואוהבים הרצאה שנתית ע"ש ברודצקי באוניברסיטת לידס. ההרצאות דנות בלימודי היהדות או במתמטיקה.
הערות שוליים

↑  משה בילינסון, מכתבים ממושב הועד הפועל הציוני, דבר, 20 באוגוסט 1928
↑  ברודצקי נבחר להנהלה במקום אידר, דבר, 31 ביולי 1928
איך נבחר ברודצקי להנהלה, דבר, 1 באוגוסט 1928
↑  ננעל קונגרס ירושלים, מעריב, 30 באוגוסט 1951
↑  למען ארץ ישראל העובדת בלידס, דבר, 1 באוגוסט 1928
↑  פרופסור זליג ברודצקי - הנשיא החדש של ועד שליחי הקהילות, הארץ, 28 בדצמבר 1939
↑  ברודצקי-לכינוס בברגן-בלזן, הארץ, 21 בספטמבר 1945
↑  ברודצקי יורש מגנס, מעריב, 2 בינואר 1949
↑  ברודצקי נבחר לנשיא האוניברסיטה, על המשמר, 27 במאי 1949
↑  מועצת מנהלי האוניברסיטה תדון בתנאי פרופ' ברודצקי, מעריב, 7 בינואר 1952
↑  מת פרופ' זליג ברודצקי, הארץ, 19 במאי 1954
↑  הלוויית ברודצקי, הארץ, 21 במאי 1954
↑  בית הראשונים, שכונת נוה אשר, באתר rishonim.house, ‏4/12/2016
↑  י. שיוו, אזכרה לז. ברודצקי על "תיאודור הרצל", דבר, 16 במאי 1957
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259028005171  PLWABN: 9810613225105606  BIBSYS: 3054376  CiNii: DA02741306  GND: 141354186  ISNI: 0000 0001 0979 8280  LCCN: n85213229  MGP: 65689  NDL: 00550812  NTA: 070348685  SNAC: w6k39fkj  SUDOC: 168131870  Trove: 1281223  VIAF: 62990300   WorldCat (עם VIAF): 62990300
גלעד אופיר (ברידג')

גלעד אופיר
גלעד אופיר (נולד ב-21 בנובמבר 1983) הוא שחקן ברידג' בדרגת רב אמן בינלאומי, שכיהן בתפקיד יושב ראש ההתאגדות הישראלית לברידג'. היה שותף לזכייה הראשונה של נבחרת ישראל באליפות אירופה לצעירים, ועוסק בקידום שחקני ברידג' צעירים בישראל. החל משנת 2017 משמש רכז פיתוח צעירים של התאגדות הברידג' העולמית (אנ'). אופיר מלמד ברידג' במשך יותר מעשר שנים וכתב ספרי ברידג'.
ביוגרפיה

גלעד אופיר נולד וגדל באשדוד. בגיל 10 למד ברידג' בכיתת מחוננים באשדוד במסגרת פרויקט לימוד בבתי הספר של ההתאגדות הישראלית לברידג'.
מגיל צעיר הצטיין במשחק הברידג', והשתתף בנבחרות הצעירות של ישראל שזכו בהישגים. הוא סיים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת באר שבע, תואר MBA במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות לימודי משפטים במרכז האקדמי למשפט ועסקים רמת גן. במקצועו הוא עורך דין אבל עוסק בעיקר ביזמות בתחום הברידג'.
החל משנת 2009 הוא חבר בהנהלת ההתאגדות הישראלית לברידג'. החל משנת 2015 הוא יו"ר ההתאגדות. בשנים 2011 ו-2012 היה יועץ מקצועי ודובר של יו"ר הוועדה לענייני ביקורת המדינה בכנסת. בשנת 2014 היה משנה למנכ"ל בחברת מטרוליט.
גלעד נשוי ומתגורר בתל אביב.
קריירת הברידג'

קריירת הברידג' של גלעד אופיר כוללת השתתפות בתחרויות, הוראת ברידג' במשך שנים רבות לכל הרמות מקורסי מתחילים ועד קורסי מורים לברידג'. בנוסף לכך הוא מילא תפקידים שונים בהנהלת ההתאגדות הישראלית לברידג'. אופיר פעיל במיוחד בפיתוח ברידג' לצעירים. הוא היה קפטן לא משחק של נבחרות הברידג' הצעירות של ישראל, והיום אחראי על פרויקט קידום צעירים בהתאגדות הברידג' העולמית.
כקפטן לא משחק הוביל את נבחרת ישראל הצעירה לזכייה באליפות העולם עד גיל 26 בפילדלפיה בשנת 2010.
הישגים בולטים > הישגים בתחרויות > אליפויות עולם

מקום שני באליפות העולם לנבחרות בתי הספר שהתקימה בניו יורק בשנת 2004
מקום חמישי בתחרות זוגות צעירים באולימפיאדת משחקי המחשבה בבייג'ינג בשנת 2008 ביחד עם בר טרנובסקי
מקום שלישי בתחרות קבוצות פתוחות באליפות העולם לנבחרות סטודנטים בשנת 2010
מקום שימיני בתחרות קבוצות פתוחות באליפות העולם לנבחרות צעירים בסידני בשנת 2005
מקום שישי בתחרות קבוצות פתוחות באליפות העולם לנבחרות צעירים בבנגקוק בשנת 2006
מקום 29 באליפות העולם לצעירים בשנת 2003 ביחד עם רון פכטמן.
הישגים בולטים > אליפויות אירופה

מקום ראשון באליפות אירופה לנבחרות בתי ספר שהתקימה בטורקי (אנגליה) בשנת 2002.
מקום שני באליפות אירופה לנבחרות צעירים שהתקימה בפראג בשנת 2004.
מקום עשירי באליפות אירופה לזוגות מעורבים בשנת 2017 ביחד עם עדי אסולין.
הישגים בולטים > אליפויות ישראל

מקום ראשון בליגה לאומית בשנת 2016
מקום ראשון באליפות ישראל לצעירים בשנת 2007 ביחד עם בר טרנובסקי.
הישגים בולטים > אליפויות ישראל > תחרויות חשובות נוספות

מקום שלישי בגביע העולם לנבחרות פתוחות של סטודנטים בשנת 2010
הישגים בולטים > פרסים

THE 2004 IBPA AWARd OR BEST PLAY BY A JUNIOR בשנת 2004
הישגים בולטים > ספריו

גלעד אופיר, מאחורי ההיגיון הברידג' המודרני, הוצאת רותם, 2015
גלעד אופיר, מאחורי ההיגיון משחק ההגנה, הוצאת רותם, 2016
ראו גם

אלדד גינוסר
הערות שוליים

↑  סודות הברידג' של גלעד אופיר אשדוד10
↑  היכל התהילה: אליפות העולם לצעירים פילדלפיה התאגדות הברידג' הישראלית
↑  היכל התהילה: סגני אלופי העולם לנבחרות בתי הספר התאגדות הברידג' הישראלית
↑  Juniors pairs Beijing 2008 התאגדות הברידג' הישראלית
↑  Daily Bulletin 09 .. "5th World University Bridge Championship.", 2010
↑  10th WORLD YOUTH TEAM CHAMPIONSHIP 2005
↑  11th WORLD YOUTH TEAM CHAMPIONSHIP 2006
↑  5th World JUNIOR PAIRS CHAMPIONSHIP 2003
↑  18th EUROPEAN YOUTH TEAM CHAMPIONSHIPS  EBL
↑  19th EUROPEAN YOUTH TEAM CHAMPIONSHIPS  EBL
↑  Pairs Championships Results & Participants Mixed Pairs EBL
↑  היכל התהילה: זוכי הליגה הלאומית לשנת 2016 התאגדות הברידג' הישראלית
↑  Juniors pairs Beijing 2008
↑  "The International Bridge Press Association 2014, Page 155", 2014, BPA Awards 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 29147869482174980529   WorldCat (עם VIAF): 29147869482174980529
יחזקאל פיקר

| --- | --- |

 לידה:  1910 סוקולקה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 בינואר 1983 (בגיל 73 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
יחזקאל פיקר עם מטוסו, 1937
יחזקאל פיקר (1910, סוקולקה, פולין – 30 בינואר 1983, חיפה, ישראל) היה חבר ההגנה וטייס מתנדב בטייסת אספניה (Escuadrilla España) במלחמת האזרחים בספרד. היה חבר מועצת הפועלים בחיפה במשך שנים רבות. שלא כמו מרבית הצעירים הארץ-ישראלים שהתנדבו להילחם לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים הספרדית (כ-150–200 במספר), פיקר לא השתייך למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. כחבר ההגנה ומפא"י, פיקר היה אחד הציונים הבודדים בין המתנדבים שלחמו נגד המורדים הלאומנים בספרד. לצדו ניתן למנות את דוד קרון ואת זלמן זלצמן.
ביוגרפיה

פיקר נולד בפולין ב-1910 לחיים פיקר. עלה ארצה ב-1927, ובמאי 1933 נסע לשווייץ לצורך לימודי הכשרה מקצועית. באונייה פגש את חיים ארלוזורוב, שהיה בדרכו לגרמניה בעקבות עליית היטלר לשלטון, כדי לנסות ולהעלות ארצה יהודים ולהציל את רכושם ("הסכם העברה").
לפי עדותו של פיקר, ארלוזורוב הציע לו להשתלם בלימודיו בצ'כוסלובקיה במקום בשווייץ. פיקר שמע לעצתו של ארלוזורוב, ובעת שהותו בצ'כוסלובקיה, באוגוסט 1933, השתתף בקונגרס הציוני ה-18 בפראג. מפראג נסע פיקר ללונדון לקורס טיס במימון ההגנה, ולאחר מספר חודשים חזר ארצה. בארץ עבד במפעל וולקן במפרץ חיפה. ב-1936, בעקבות פגישה עם דב הוז, ממייסדי ארגון ההגנה, ומייסד חברת "אווירון", נסע פיקר שוב ללונדון לקורס מתקדם יותר, בסופו צבר 15 שעות סולו.
בשל היותו אזרח ארץ-ישראלי, ולא אנגלי, לא יכול היה להמשיך ולהשתלם בטיסה באנגליה. הוא החליט להתנדב כטייס במלחמת האזרחים הספרדית, שפרצה ב-18 ביולי 1936, בעקבות מרד צבאי לאומני שהוביל הגנרל פרנסיסקו פרנקו נגד ממשלת החזית העממית שעלתה לשלטון בבחירות חודשים אחדים לפני כן.
פיקר הגיע לפריז, חבר למתנדבים הרפובליקנים ופגש את אנדרה מלרו, מייסד טייסת אספניה, שמנתה באותו זמן כ-15 טייסים מתנדבים. באוגוסט 1936 הגיע פיקר למדריד דרך טולוז וברצלונה.
טייסת אספניה בפיקודו של מלרו פעלה תקופה קצרה מאוד (עד פברואר 1937). הטייסת רשמה 23 גיחות, רובן במטוס Potaz 540 צרפתי (שכונה בספרדית Ataúd Volante – "ארון מתים מעופף"), שמלרו הצליח להעביר מצרפת בשלבים המוקדמים ביותר של המלחמה. בימי המלחמה הראשונית נטתה ממשלת החזית העממית בצרפת בראשותו של לאון בלום לתמוך במקבילתה הספרדית. בראשית אוגוסט יזמה ממשלת צרפת הסכם לאי-התערבות בין המעצמות, ותוך ימים אחדים הכריזה על אימוץ חד-צדדי של מדיניות זו, ועל הפסקת אספקת הנשק לספרד. בהמשך אימצה ממשלתו של בלום מדיניות של "אי-התערבות בעירבון מוגבל", שאפשרה משלוחי נשק מצומצמים לספרד, אשר מלרו שיחק תפקיד מרכזי בארגונם.
בזמן שהותו במדריד, בין הגיחות, התגורר פיקר יחד עם שאר הטייסים במלון מפואר (כפי הנראה מלון פלורידה) שם פגש לפי עדותו את איליה ארנבורג, שהיה באותו זמן הכתב הצבאי של העיתון הסובייטי "איזבסטיה" בספרד.
פיקר השתתף במספר גיחות בתור טייס משנה. בנובמבר 1936 נאלץ לנטוש את מטוסו ונפצע בצניחה, אך הצליח לחזור לקווי הרפובליקנים ולחזור לטייסת.
מעבר למפגש מקרי עם מתנדבים ארץ ישראלים ברחוב (לפי עדות פיקר בוולנסיה, לפי עדות ישראל צנטנר באלבסטה), שנסתיים תוך כמה דקות לאחר שהתברר לשני הצדדים שהם אינם מאותה מפלגה, לא היה פיקר בקשר עם מי המתנדבים הארץ ישראלים האחרים. שנים רבות לאחר המלחמה, בסימפוזיון בהשתתפות שישה ישראלים שהתנדבו להילחם בספרד, נשאל פיקר מה היה מייעץ לישראלי צעיר המבקש להתנדב להילחם מחוץ לארץ. הוא השיב כי "הייתי אומר לבחור הצעיר הזה שהיום יש לנו מספיק מלחמת משלנו, ואין כל טעם והצדקה שיצא לחפש אותן במרחקים".
לאחר פירוק הטייסת בתחילת 1937 חזר פיקר לארץ. הוא חזר לעבוד במפעל וולקן, ובהמשך כיהן לאורך שנים רבות כמזכיר באיגוד המקצועי של ההנדסאים בחיפה.
פיקר נישא לבלהה (1915–1993). נפטר בחיפה ב-30 בינואר 1983.
לקריאה נוספת

דן יהב, גם אלה בגיבורים: לוחמים ומתנדבים ארצישראלים ב"בריגדות הבינלאומיות" בספרד (1938-1936), תל אביב: 2008
מכאן למדריד: המתנדבים הארץ-ישראלים לבריגדות הבין-לאומיות בספרד, 1938-1936, תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, 2012, עמ' 41–57
הערות שוליים

1 2 3 4  מנחם תלמי, "הייתי טייס ארצישראלי בספרד", מעריב, 23.7.71, עמ' 13.
↑  ניר אריאלי, "התנדבות מכורח הנסיבות? הדילמה של הקומוניסטים היהודים בארץ-ישראל ומלחמת האזרחים בספרד", בתוך מכאן למדריד: המתנדבים הארץ-ישראלים לבריגדות הבין-לאומיות בספרד, 1938-1936 (תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, 2012), עמ' 42.
↑  דן יהב, גם אלה בגיבורים: לוחמים ומתנדבים ארצישראלים ב"בריגדות הבינלאומיות" בספרד (1938-1936) (תל אביב: דן יהב, 2008), עמ' 175.
↑  "הקונגרס הציוני הי"ח בפראג", דבר, 23.8.33, עמ' 1.
↑  שארל בלוך, "צרפת, גרמניה ומדיניות המעצמות בתקופת מלחמת האזרחים", אצל רענן ריין (עורך), הפשיזם לא יעבור: מלחמת האזרחים בספרד, (תל אביב: זמורה ביתן, 2000), עמ' 188–214, עמ' 191.
↑  ראו ישראל צנטנר, ממאדריד עד ברלין: לוחמים ארץ-ישראלים בעד החופש שלהם, ושלנו (תל אביב: ישראל צנטנר, 1966), עמ' 53.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009828059305171  VIAF: 11162178672807850016   WorldCat (עם VIAF): 11162178672807850016