stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וס אנדרסון
פילמוגרפיה > כבמאי > סרטים באורך מלא

1996 - פשיעות קטנות - Bottle Rocket
1998 - המרוץ לצמרת של מקס פישר - Rushmore
2001 - משפחת טננבאום - The Royal Tenenbaums
2004 - עמוק במים - The Life Aquatic With Steve Zissou
2007 - רכבת לדארג'ילינג - The Darjeeling Limited
2009 - מר שועל המהולל - Fantastic Mr Fox (סרט אנימציה)
2012 - ממלכת אור הירח - Moonrise Kingdom
2014 - מלון גרנד בודפשט - The Grand Budapest Hotel
2018 - אי הכלבים - Isle of Dogs (סרט אנימציה)
2021 - הכרוניקה הצרפתית - The French Dispatch of the Liberty, Kansas Evening Sun
2023 - אסטרואיד סיטי - Asteroid City
TBA ‏- The Phoenician Scheme
פילמוגרפיה > כבמאי > סרטים קצרים

1994 - פשיעות קטנות - Bottle Rocket
2007 - מלון שבלייה - Hotel Chevalier (הוקרן בחלק מההקרנות לפני "רכבת לדארג'ילינג")
2023 - אוסף ראל דאל (4 סרטים קצרים)
הסיפור המופלא של הנרי שוגר - The Wonderful Story of Henry Sugar
הברבור - The Swan
לוכד העכברושים - The Rat Catcher
רעל - Poison
פילמוגרפיה > כבמאי > סרטים קצרים > פרסומות

2013 - פראדה קנדי - Prada Candy L'Eau (סרט קצר לפראדה בכיכובה של לאה סדו)
2013 - הטירה קבלקנטי - Castello Cavalcanti (גם כן סרט קצר לפראדה, בכיכובו של ג'ייסון שוורצמן)
פילמוגרפיה > כמפיק

2005 - חיים בין השורות (סרטו של נואה באומבך)
הערות שוליים

↑   אורון שמיר, לשם שינוי, הסרט החדש של וס אנדרסון נגמר לפני שהספיק להתיש, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349758005171  PLWABN: 9810550405405606  BIBSYS: 1056004  BNE: XX1299068  BnF: cb14495196m (data)  CANTIC: a1170276x  CiNii: DA13919793  GND: 13069164X  ICCU: UBOV720547  ISNI: 0000 0000 8161 1399  LCCN: no97077236  LNB: 000252975  MusicBrainz: 6badb16a-f799-4b96-934a-46032304d993  NDL: 001223109  NKC: xx0054342  NLA: 56697881  NLK: KAC201102509  NTA: 194578240  RERO: 02-A012352759  SNAC: w6f77bsc  SUDOC: 086229052  Trove: 1676543  ULAN: 500330774  VIAF: 85650609   WorldCat (עם VIAF): 85650609 
וס אנדרסון עם נואה באומבך, 2006
וס אנדרסון בפסטיבל ברלין, 2015
גדעון האוזנר

גדעון האוזנר (עומד) יחד עם רוברט סרווציוס במשפט אייכמן
גדעון מקס האוזנר (26 בספטמבר 1915 – 15 בנובמבר 1990) היה משפטן ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כיועץ המשפטי לממשלה ה-3, כחבר הכנסת וכשר בממשלת ישראל. ידוע בעיקר כמי שהיה התובע מטעם מדינת ישראל במשפט אייכמן.
חייו > משפט אייכמן

גולת הכותרת של כהונת האוזנר כיועץ משפטי לממשלה הייתה הופעתו במשפטו של אדולף אייכמן ב-1961 כתובע ראשי מטעם המדינה. במהלך הכנת כתב התביעה, היה על צוות התביעה ללמוד כמות אדירה של חומר ארכיוני. האוזנר היה צריך לקרוא את הכרכים העבים של תמלילי משפטי נירנברג, להתעמק בספרות השואה, להכין את נאום הפתיחה ולשקוד על הטיעון המשפטי. לצורך כך, הסתגר במלון השרון בהרצליה במשך שישה שבועות "בבידוד גמור", עם חומר שמילא "שתי מכוניות גדושות ספרים ותיקים".
המשפט, בניהולו של האוזנר, חשף את זוועות השואה לציבור בישראל, שעד אז לא הרבה לעסוק בה. אייכמן הורשע בדין ונידון למוות. זכורים במיוחד דברי האוזנר בפתיחת דבר התביעה במשפט:
מאוחר יותר כתב: "רציתי שאנשים בארץ ובעולם יתקרבו באמצעות המשפט להווי של האסון הגדול". על בחירת העדים, כתב: "רציתי שיספרו על שלבי ההשמדה השונים מראשיתם, על המרכזים היהודיים הגדולים ומה שקרה בהם, על הקהילות והאנשים שניסו לעמוד באסון ועל מחנות ההשמדה עצמם. מעל לכול רציתי שאנשים ימסרו את אשר ראו בעיניהם וחזו מבשרם". האוזנר סיפר שברר מתוכם את "בעלי כושר ההתבטאות" והקפיד על הפרופיל החברתי שלהם, שיכלול את "כל חלקי הציבור".
בכנסת ובממשלה

בבחירות לכנסת השישית ב-1965 התמודד האוזנר במסגרת הליברלים העצמאיים, רשימה שהקימו חברי המפלגה הפרוגרסיבית לשעבר, עם פרישתם מהמפלגה הליברלית, שהצטרפה לגח"ל. הוא נבחר וכיהן בארבע כנסות רצופות. במהלך ימי הכנסת השמינית כיהן כשר בלי תיק, ראשית בממשלתה קצרת הימים של גולדה מאיר (במהלכה איים בהעלאת הצעת חוק לנישואים אזרחיים עבור פסולי חיתון בעקבות פרשת האח והאחות מה שגרם למשבר פוליטי) ולאחריה בממשלת יצחק רבין הראשונה.
בעקבות פרישתו של משה קול, נבחר למנהיג של הליברלים העצמאיים לקראת הבחירות לכנסת התשיעית, בגוברו על יהודה שערי. ניצחונו המפתיע על שערי שנחשב בכיר ממנו במפלגה הביא למתח בתוך המפלגה. המפלגה קרסה בבחירות וקיבלה רק מנדט אחד, זה של גדעון האוזנר. רוב הקולות שניתנו בעבר לליברלים העצמאיים נדדו לתנועה הדמוקרטית לשינוי. בשנת 1978 הוזכר שמו כמועמד להתמנות לשופט בבית המשפט העליון והאוזנר טען שאין מניעה שחבר כנסת יעבור להיות שופט. מינוי זה לא יצא אל הפועל, והאוזנר המשיך לכהן בכנסת. האוזנר התנגד להקמת התנחלויות באזורים עם אוכלוסייה ערבית צפופה, אך הביע תמיכה בחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל תוך שביקש להכניס בו שינויים שישתפו את ערביי מזרח ירושלים בניהול העיר.
"יד ושם" והנצחת השואה

שמו של האוזנר המשיך להיות קשור בהנצחת השואה שנים רבות לאחר משפט אייכמן. בין 1969 ל-1989 היה יושב ראש המועצה הבינלאומית של "יד ושם". כמו כן פרסם מספר ספרים על המשפט והשואה בתקופה המשתרעת על פני למעלה משני עשורים. בכלל זה רב-מכר באנגלית בשנת 1966 על משפט אייכמן והספר "השואה בראי המשפט" מ-1988.
פטירתו והנצחתו

האוזנר נפטר ב-15 בנובמבר 1990, הותיר אלמנה, יהודית, בתו של המו"ל הירושלמי נחום ליפשיץ. בן, עו"ד עמוס האוזנר המשמש יושב ראש המועצה הישראלית למניעת עישון ופרקליט ההסתדרות הציונית. ובת, עו"ד תמי האוזנר-רוה, יו"ר חברת החדשות, הנשואה לעו"ד יהודה רוה, בעליו של משרד עורכי הדין יהודה רוה ושות', ובעלי החברה הבונה ומפעילה את כביש האגרה כביש 6. שני ילדיו כתבו בשנת 2022 את הספר על אביהם: "כשאייכמן נכנס אלינו הביתה".
על שמו של האוזנר נקרא בית ספר יהודי בפאלו אלטו שבקליפורניה. רחובות נקראו על שמו בשכונת הולילנד שבירושלים, בשכונת נווה גנים שבקריית מוצקין, בשכונת מקוב שברחובות, בשכונת רמות שבבאר שבע ובשכונת גליל-ים שבהרצליה.
ספריו

משפט ירושלים , הוצאת בית לוחמי הגטאות, 1980
מהדורה חדשה: משפט אייכמן בירושלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד ויד ושם ובית לוחמי הגטאות, 2011.
השואה בראי המשפט, תל אביב: הוצאת עם עובד, 1988
לקריאה נוספת

דינה זילבר, בשם החוק: היועץ המשפטי לממשלה והפרשות שטלטלו את המדינה, פרק 4, הוצאת דביר, 2012.
* תמר האוזנר-רוה, עמוס האוזנר: כשאייכמן נכנס אלינו הביתה; ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2022.
הערות שוליים

↑  Hausner Gideon Maks, ארכיון המדינה
↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, ו, 1, עמ' 318.
↑  פרוטוקול ישיבת הממשלה באתר ארכיון המדינה
↑  דו"ח ועדת המשפטנים בדבר סמכויות היועץ המשפטי לממשלה, פיסקה ד
↑  דו"ח ועדת המשפטנים בדבר סמכויות היועץ המשפטי לממשלה, פיסקה ה
↑  דו"ח ועדת המשפטנים בדבר סמכויות היועץ המשפטי לממשלה, פיסקה ז
↑  דו"ח ועדת המשפטנים בדבר סמכויות היועץ המשפטי לממשלה, פיסקה ח. בתוך ספר  קלינגהופר: על המשפט הציבורי, עמ' 421
↑  פרוטוקול ישיבת הממשלה באתר ארכיון המדינה
↑  תום שגב, המיליון השביעי, ו, 1, עמ' 319.
↑  תום שגב, המיליון השביעי, ו, 1, עמ' 320.
↑  תום שגב, המיליון השביעי, ו, 1, עמ' 321.
↑  האוזנר "תופש" מנהיגות, על המשמר, 14 במרץ 1977
↑  האוזנר: אין מניעה שח"כ יתמנה לביהמ"ש העליון, מעריב, 7 במאי 1978
↑  יגאל אייל, כוח הגברא של הממשלה, כל העיר, 6 בפברואר 1981
↑  ועדת החוקה, דבר, 24 ביולי 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262451605171  PLWABN: 9810694525105606  BnF: cb12612244b (data)  CiNii: DA0997055X  GND: 1031586210  ISNI: 0000 0000 8183 4517  LCCN: n85171077  LNB: 000036403  NKC: jo2018992089  NTA: 071768912  RERO: 02-A003353970  SELIBR: 319384  SNAC: w6031f7r  SUDOC: 081964390  VcBA: 495/216534  VIAF: 115010625   WorldCat (עם VIAF): 115010625
ג'וס וידון

| --- | --- |

ג'וס וידון בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2018
 לידה:  23 ביוני 1964 (בן 60) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Joseph Hill Whedon 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הבריתאמריקני
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 עיסוק:  קומיקסאי, תסריטאי, מפיק, במאי קולנוע וטלוויזיה
 מקום לימודים:  בית הספר ריברדייל קאונטי, וינצ'סטר קולג', אוניברסיטת וסליין 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  קומיקס, טלוויזיה, קולנוע
 יצירות בולטות:  "באפי ציידת הערפדים" "אנג'ל" "פיירפליי" "בית הבובות"
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 הושפע מ:  סטן לי, ז'אן-פול סארטר, מונטי פייתון, אלן מור, צ'ארלס דיקנס, סטיבן סונדהיים, ריי ברדבורי, ויליאם שייקספיר.
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס נבולה שני פרסי הוגו פרס אמי  שלושה פרסי אייזנר
 
ג'וזף היל "ג'וס" וידון (באנגלית: Joseph Hill "Joss" Whedon; נולד ב-23 ביוני 1964) הוא מפיק, תסריטאי, ובמאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. וידון יצר מספר סרטים, סדרות טלוויזיה וחוברות קומיקס, בעיקר בז'אנר הפנטזיה והמדע בדיוני. הוא ידוע בעיקר בשל עבודותיו על סדרות הטלוויזיה "בית הבובות" (2009–2010), "פיירפליי" (2002), "אנג'ל" (1999–2004) ו"באפי ציידת הערפדים" (1997–2003), שתי האחרונות מתרחשות ביקום בדיוני משותף המכונה "באפיוורס", שמעבר לבני אדם כולל ערפדים, שדים, רוחות רפאים וקוטלות ערפדים. בקולנוע, נודע בעיקר בשל בימוי סרט גיבורי העל שובר הקופות "הנוקמים" (2012) ושותפות בכתיבת התסריט ל"צעצוע של סיפור".
מעבודותיו > טלוויזיה

באפי ציידת הערפדים – שייכת לעולם הבאפיוורס שיצר וידון.
אנג'ל – סדרת בת של באפי. סיפורו של אנג'ל, הערפד שקולל בנשמה והתאהב בבאפי. הסדרה שייכת לעולם הבאפיוורס.
פיירפליי – סדרת מדע בדיוני, שוידון יצר ביחד עם טים מינר, ירדה מהמרקע אחרי שידור 11 פרקים (מתוך 14 שהופקו) בטרם השלימה את עונתה הראשונה.
בית הבובות – סדרת מדע בדיוני, מבית היוצר של וידון, שחוזר לטלוויזיה לאחר חמש שנים.
סוכני S.H.I.E.L.D. – סדרה טלוויזיונית שעלתה לשידור בספטמבר 2013. הסדרה מבוססת על סוכנות S.H.I.E.L.D. של חברת מארוול קומיקס ומתרחשת לאחר אירועי סרט הלייב אקשן "הנוקמים".
נשות הלעולם לא – סדרת דרמה תקופתית ומדע בדיוני, המתרחשת בתקופה הוויקטוריאנית בה אנשים, ובעיקר נשים, מקבלים כוחות על-אנושיים.
מעבודותיו > קולנוע

כתב את באפי קוטלת הערפדים – הסרט שהיווה בסיס לסדרת הטלוויזיה.
שותף בכתיבת "צעצוע של סיפור" בשנת 1995.
כתב את "הנוסע השמיני 4: התחייה" (הסרט הרביעי בסדרת הנוסע השמיני)
כתב וביים את "סרניטי" – סרט המשך לסדרה "פיירפליי" משנת 2005.
במאי ותסריטאי של סרט גיבורי-העל "הנוקמים", שיצא לאקרנים במאי 2012.
כתב והפיק את "בקתת הפחד" בשנת 2012
כתב וביים בשנת 2012 סרט קולנועי, המהווה עיבוד למחזה של שייקספיר "מהומה רבה על לא דבר" ששמר על הטקסט המקורי על פי שייקספיר.
כתב ויצר את "in your eyes", סרט מדע בדיוני רומנטי.
ביים וכתב בשנת 2015 את "הנוקמים: עידן אולטרון", סרט ההמשך ל"הנוקמים".
כתב סצנות השלמה ל"ליגת הצדק" והשלים את בימוי ועריכת הסרט, לאחר פרישתו של הבמאי זאק סניידר ממניעים משפחתיים.
מעבודותיו > קומיקס > Dark Horse Comics

Fray – סדרה שמתרחשת בעתיד של הבאפיוורס, ומספרת את סיפורה של מלאקה פריי-הקוטלת הראשונה מזה שנים רבות.
Tales of the Vampires – מאנתולוגיית באפיוורס.
Tales of the Slayers – שלושה סיפורים לאנתולוגיית הבאפיוורס, כולל סיפור שמציג את מלאקה פריי מ-Fray.
Serenity: Those Left Behind – מיני סדרה בת שלושה חלקים משנת 2005, שמספרת על האירועים שהתרחשו בין סיום הסדרה "פיירפליי" לתחילת הסרט "סרניטי".
Serenity: Better Days – מיני סדרה שנייה בת שלושה חלקים משנת 2008.
Buffy the Vampire Slayer Season Eight – עונה שמינית בדיונית המשמשת כהמשך לסדרת הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים".
Buffy the Vampire Slayer Season Nine – סדרת קומיקס הממשיכה את קורות העונה השמינית. החלה בהרצה באוגוסט 2011.
מעבודותיו > קומיקס > IDW Publishing

Angel: After the Fall #1-17 – המשך רשמי לסדרת הטלוויזיה "אנג'ל". הקומיקס עצמו רץ למשך 44 חוברות.
מעבודותיו > קומיקס > מארוול קומיקס

24-#1 Astonishing X-Men – המשך ל-New X-Men. הסדרה הצליחה ונהייתה סדרת הדגל של האקס-מן, עם מועמדויות רבות לפרסי אייזנר.
Runaways
מעבודותיו > תוכן רשת

ג'וס וידון הוא גם המפיק, הבמאי ואחד הכותבים של בלוג השירה בציבור של ד"ר הוריבל, סדרה מוזיקלית קצרה בת שלושה פרקים באורך פחות מרבע שעה לכל פרק שמספרת את סיפורו של נבל בשם דוקטור הוריבל (ששמו האמיתי הוא בילי), על אהבתו ועל גיבור-העל קפטן האמר, יריבו של בילי.
בנוסף, הוא סייע והופיע הופעת אורח ב"קון-מן", סדרה שיצרו שני השחקנים שווידון מרבה לעבוד איתם, נייתן פיליון ואלן טודיק.
אלמנטים חוזרים

כתיבתו של וידון ידועה על שם אלמנטים מסוימים שחוזרים ברבות מיצירותיו ממניעים אמנותיים, חברתיים ושיווקיים:
וידון נוהג להציג דמויות נשיות חזקות ועגולות ולשים אותן כדמויות ראשיות, ולדון בנושאים של אפליה, דיכוי, אלימות ואלימות מינית כלפי נשים, סטראוטיפים ותפקידים מגדריים.
בעולמות שווידון יוצר יש ייצוג להט"בי – משמע שיש בהם דמויות להט"ביות, כגון וילו רוזנברג, טארה מקליי, מאג, אנדרו ולס, ולפי ההמשך של באפי בקומיקסים, גם באפי סאמרס עצמה.
כתיבתו של וידון ידועה על ההומור והשפה הייחודית לה, וגם על הדיאלוגים שלה, שנחשבים חדים ומושחזים היטב.
בניגוד לסדרות וסרטי מדע-בדיוני או פנטזיה רבות, המאופיינות בדגש על אקשן או מדע בדיוני קשה, יצירותיו של וידון מתמקדות לרוב בדרמה וביחסים האישיים שבין הדמויות, ופחות בקרבות, הרפתקאות, או טכנולוגיה. לדוגמה, הפרק "The body" (בעברית: "הגופה"), של "באפי ציידת הערפדים" עוסק במוות אחת הדמויות הראשיות ובהתמודדות שאר הדמויות עם המאורע. בתחילת הפרק, הדמות מתה מוות טבעי, וכל שאריתו (כ-40 דקות) מראה את ההתאבלות של הדמויות סביבה. הפעם הראשונה בה נראה איום על-טבעי כלשהו בפרק הוא בסצנה האחרונה.
עבודותיו של וידון מכילות תמות ומטאפורות רבות, רובן פנימיות ודרמטיות, וחלקן ביקורתיות או סאטיריות. לדוגמה: ב"באפי קוטלת הערפדים", תפקיד הקוטלת הוא מטאפורה להתבגרות, והערפדים מהווים מטאפורה ליצורים שלא מסוגלים להתבגר נפשית.
מעריצים

לווידון יש מעריצים רבים בעולם, והתארגנו קהילות מעריצים שונות וכנסי מעריצים ליצירותיו, המכונות יחד ה"ווידונוורס". גם בישראל קיימת "קהילת ג'וס וידון הישראלית" ומקיימת כל שנה בתחילת הקיץ את כנס ההרצאות "באפיפסט", ולעיתים את כנס ההרצאות "האלווידון" בהאלווין. גם פסטיבל אייקון, הכנס השנתי למדע בדיוני ופנטזיה, הוקם באיחוד של קהילת מסע בין כוכבים, קהילת טולקין וקהילת וידון.
יוליוס קיסר (מחזה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויליאם שייקספיר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מחזה 
 
רצח קיסר, ציור של Vincenzo Camuccini משנת 1798.
יוליוס קיסר הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר אשר נכתב, כפי הנראה, בשנת 1599, ובשנה זו מתועדת לראשונה הצגתו על הבמה. המחזה מתאר את מזימת הקשר שנרקמה לרציחתו של הדיקטטור של האימפריה הרומית, יוליוס קיסר, בידי ידידו הקרוב ברוטוס, ואת האירועים שלאחריה. "יוליוס קיסר" הוא אחד ממספר מחזות של שייקספיר, שעוסקים בנושאים היסטוריים, בהשראת רומא ויוון בעת העתיקה. המחזה פורסם לראשונה במהדורת הפוליו הראשונה של כתבי שייקספיר בשנת 1623.
מאפיינים בולטים של המחזה

שלא כמו מחזות אחרים של שייקספיר, הנקראים על שם אחד הגיבורים (המלט, מקבת', טימון איש אתונה), יוליוס קיסר איננו הדמות המרכזית בעלילת המחזה, והוא מופיע רק בשלוש המערכות הראשונות, כאשר מותו מתרחש כבר בתחילת המערכה השלישית. הגיבור המרכזי של המחזה הוא מרקוס יוניוס ברוטוס, והקונפליקט המרכזי מתרחש בתוככי נפשו – המאבק שבין הכבוד, הידידות ואהבת המולדת.
המחזה נחשב לאחת הטרגדיות הגדולות של שייקספיר, לצד מקבת', המלט, אותלו והמלך ליר.
רוב מבקרי שייקספיר מסכימים, כי המחזה משקף את הדאגה הכללית בבריטניה של ימיו, באשר להעברת השלטון. בעת כתיבת המחזה היה שלטונה של המלכה אליזבת הראשונה יציב וחזק, אך היא הייתה בגיל מתקדם, וסירבה לנקוב בשמו של יורשה, בשל החשש ממלחמת אזרחים שעלולה לפרוץ על ההחזקה בכתר, עוד בחייה.
הבנתו של שייקספיר את הפוליטיקה והתהליכים הקשורים בה, חורגת מעבר לגבולות הצרים של פרשנות למצב הפוליטי בתקופה האליזבתנית. המחזה הוא שיעור מאלף בפוליטיקה מעשית, כמו גם מבט רב עוצמה אל נפשם של הגיבורים. יוליוס קיסר מתואר כאדם, לטוב ולרע, על חולשותיו ויצריו כבן אנוש. המחזה אינו מהלל באופן חד צדדי את הקושרים נגדו, ואינו מתפתה להפוך למעין שיר הלל לחירות נגד רודנות. המחזה מתאר תמונה מורכבת, ומעמיד מול דמותו רבת ההיסוסים של ברוטוס את מרקוס אנטוניוס, קל הדעת וההולל, שמתגלה ברגע האמת כאדם בעל ההבנה העמוקה ביותר של התהליך הפוליטי, ושל המפנה ההיסטורי שעומד להתרחש. הגיבור האמיתי אינו קיסר, ברוטוס או אנטוניוס, כי אם ההמונים של האימפריה הרומית. אותו ציבור המונים הפכפך, שיש בכוחו להעלות או להשפיל, ואשר מי שיצליח לקנות את לבו - הוא שיזכה בשלטון. כבר בתחילת המחזה מגלה קסיוס לקסקה, כי יוליוס קיסר הוא רודן רק מפני שההמון מאפשר זאת. קיסר הוא זאב רק מפני שההמון הרומאי בוחר להיות כבש. הוא כאריה רק משום שציבור האזרחים הוא כאיילות.
אל המון זה נואם אנטוניוס את נאומו הידוע, ההספד שבו הוא מצליח להטות את לב ההמון מהקושרים, ולהביא לנפילתם בכוח מילותיו המושחזות, עת הוא חוזר על המשפט הציני, "וברוטוס איש כבוד הוא" (מערכה שלישית, תמונה שנייה):
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  "רעים, בני רומא, בני ארצי, הקשיבו את קיסר באתי לקבור, לא לשבח... כאן ברשותם של ברוטוס והשאר, כי ברוטוס איש כבוד, והם כולם, כולם אנשי כבוד – אני עומד לומר דברים בהלוויית קיסר. היה חבר, ישר ונאמן לי, אבל שאף שלטון, כך אומר ברוטוס, וברוטוס איש כבוד הוא, כמובן." (תרגום: אברהם עוז) |  |   "Friends, Romans, countrymen, lend me your ears I come to bury Caesar, not to praise him... Here, under the leave of Brutus and the rest, For Brutus is an honorable man, and so are they all, all honorable men - Come I to speak at Caesars funeral He was my friend, faithful and just to me But Brutus says he was ambitious And Brutus is an honorable man"   |

מונולוג זה, נחשב לאחד משיאי היצירה השייקספירית, ולאחד המצוטטים ביותר מכתבי שייקספיר. המילים שאותן שם שייקספיר בפיו של אנטוניוס נחשבות לשיא של רטוריקה, ועומדות על הגבול הדק שבין נאום פוליטי לגיטימי לבין הסתה.
שייקספיר גילה ידיעה יסודית בתולדות קיסרות רומי העתיקה ובמנהגיה. בכך נסתייע, קרוב לוודאי, בכתבי ההיסטוריון פלוטרכוס - "חיי ברוטוס" ו"חיי קיסר" - אשר בתקופתו תורגמו לאנגלית על ידי תומאס נורת'. על אף ששייקספיר חי אלף וחמש מאות שנה לאחר קיסר, הרי שדמותו של יוליוס קיסר היום, כפי שמדמיינים אותה רבים, כמו גם דמותם של ברוטוס, אנטוניוס, ויתר גיבורי המחזה, היא במידה רבה כפי שראה אותם שייקספיר בדמיונו.
עלילה

ברוטוס הוא ידידו הטוב של יוליוס קיסר (הטקסט אף רומז כאילו הוא בנו הבלתי חוקי), שאבותיו זכו לתהילה בשל גירוש המלך הרודן לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, שהביא לסוף עידן שלטון המלכים ברומא. ברוטוס נסחף להצטרפות אל קבוצת סנטורים שקושרים להתנקש בחייו של קיסר. זאת בשל חשדותיו הגוברים, שאותם מלבה ידידו הקרוב, גאיוס קסיוס לונגינוס, לפיהם קיסר מתכוון להשיב את המלוכה לרפובליקה הרומית, ולהביא להכתרתו כמלך וכשליט יחיד. פרשנות מסורתית למחזה מתארת את קסיוס ושאר הקושרים, כמוּנעים מקנאה ומאמביציה אישית, בעוד שברוטוס מוּנע מרגשי כבוד ואהבת המולדת. בהווה נראה, כי עיקר כוחו של המחזה, בכך שאין בו קביעה חד משמעית באשר למניעי גיבוריו, והוא אינו מאפיין אותם בצורה חד משמעית כגיבורים טובים או כנבלים מרושעים.
הסצנות המוקדמות במחזה, מתארות את השיחה שבין ברוטוס לקסיוס ואת מאבקו הפנימי של ברוטוס במצפונו. לאחר מכן, מתואר רצח קיסר, אשר במהלכו אומר קיסר הגוסס לברוטוס את האמרה הידועה (שהיא המצאתו של שייקספיר, ולא נאמרה כלשונה על ידי קיסר): "הגם אתה, ברוטוס?". לאחר מות קיסר, מגיע גיבור נוסף אל הבמה - מרקוס אנטוניוס, אשר בנאומו המרטיט, מעל הגופה, מצליח להסית את דעת הקהל הרומית נגד הקושרים, ולהביא לכך שיגרשו אותם מרומא.
המערכה הרביעית נפתחת בסצנת הריב, שבה תוקף ברוטוס את קסיוס, בשל כך שחילל את מעשה ההתנקשות האציל, בעת שקיבל שוחד. השניים משלימים ביניהם ומתכוננים למלחמה נגד אנטוניוס ואוקטביאנוס, אחיינו של קיסר. בלילה שלפני הקרב מופיעה רוחו של קיסר בפני ברוטוס, ומזהירה אותו מתבוסה: "ניפגש בפיליפי". הקושרים מפסידים בקרב, והשניים, קסיוס וברוטוס, מעדיפים את ההתאבדות על פני הנפילה בשבי. המחזה מסתיים במחווה לברוטוס, אשר נשאר "הרומאי האציל מכל", ורומז על העימות שמתקרב בין אנטוניוס לאוקטביאנוס, שמתואר במחזה הבא של שייקספיר - "אנטוניוס וקלאופטרה".
המחזה על הבמה

המחזה הוצג לראשונה על הבמה באנגליה בשנת 1599, ותועד על ידי נוסע שווייצרי, שהזדמן ללונדון וכתב על כך בזיכרונותיו. מאז, הועלה המחזה על במות תיאטרון ברחבי העולם פעמים רבות. ההצגה המפוארת ביותר שזכורה, הועלתה בהוליווד בשנת 1926 על ידי "קרן השחקנים של אמריקה". קיסר הגיע אל חג הלופרקליה במרכבה הרתומה לארבעה סוסים, כאשר הבמה הייתה בגודל של בית מגורים גדול, ובמרכזה מגדל שגובהו 24 מטרים. ההפקה התבצעה במיוחד כדי לספק תעסוקה לשחקנים מובטלים: שלוש מאות גלדיאטורים הופיעו בסצנת קרב, שלא נכתבה במחזהו המקורי של שייקספיר, בעוד שמספר דומה של רקדניות רקדו על הבמה כשבויותיו של קיסר. שלושת אלפים ניצבים ושחקנים לקחו חלק בהפקה זו.
בשנת 1937 הועלתה אחת הגרסאות המעניינות ביותר שידועות למחזה זה. אורסון ולס ו"תיאטרון מרקיורי" העלו גרסה, שהיוותה התרסה מול הפאשיזם והנאציזם, שהיו אז בשיא כוחם באירופה. ולס הלביש את גיבורי המחזה במדים המזכירים את מדי הנאצים והפשיסטים בגרמניה ובאיטליה, ויצר אנלוגיה בין קיסר ובין בניטו מוסוליני. ולס שינה את הטקסט השייקספירי, כך שיתאים לצרכיו. יש שראו בכך גרסה נועזת והתאמת המחזה האליזבתני למציאות המודרנית, ויש שראו בכך השחתת מחזהו העמוק של שייקספיר והתאמתו לצרכים פוליטיים רגעיים. הפקות רבות לאחר מכן הלכו בדרך שבה הלך ולס, והתאימו את המחזה למציאות הפוליטית של המקום והתקופה שבהם הועלה.
המחזה על הבמה העברית

במהלך השנים תורגם המחזה על ידי גדולי המשוררים בשפה העברית. חיים נחמן ביאליק הותיר תרגום של המערכה הראשונה. גם נתן אלתרמן, דן מירון, אברהם עוז ומאיר ויזלטיר תרגמו את המחזה. המחזה הועלה בתיאטרון "הבימה" בשנת 1961, בבימויו של פיטר קו, ושוב בשנת 1999 בבימויו של עודד קוטלר, ועל ידי התיאטרון הקאמרי בשנת 1977, בבימויו של פיטר ג'יימס.
המחזה מעל מסך הקולנוע והטלוויזיה

המחזה זכה לעיבודים קולנועיים רבים. בשנת 1950 הועלתה גרסה הוליוודית בבימויו של דייוויד בראדלי, שבה שיחק צ'רלטון הסטון בתפקיד אנטוניוס. גרסה משנת 1953 בבימוי ג'וזף מנקייביץ', שבה שיחק מרלון ברנדו את אנטוניוס, ג'ון גילגוד את קסיוס, וג'יימס מייסון את ברוטוס, נחשבת לעיבוד הקולנועי הקלאסי המוערך ביותר של המחזה למסך הגדול. משחקו של מרלון ברנדו הצעיר בתפקיד אנטוניוס, הצליח להעביר לצופה את האנרגיה הרבה שאפיינה שחקן זה בתחילת דרכו ההוליוודית. גרסה נוספת, משנת 1970, בהשתתפות כוכבי קולנוע כגילגוד והסטון, נחשבת לכישלון חרוץ. כמו כן, המחזה זכה גם לעיבודים שונים לגרסאות טלוויזיוניות.
ראו גם

אידו של מארס
הגם אתה, ברוטוס?
רצח יוליוס קיסר
לקריאה נוספת

ויליאם שיקספיר, מחזות : טרגדיות, קומדיות, מחזות היסטוריים, תל אביב : הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרית פועלים, 1971.
אברהם עוז, ‏היצירה השקספירית, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006, פרק ט - יוליוס קיסר, המלט: שלטון ומוסר, עמ' 132-124
הערות שוליים

1 2  על פי כלל השלושה בכתיבה
| מחזותיו של ויליאם שייקספיר |
| --- | --- | --- |
| טרגדיות | טיטוס אנדרוניקוס • רומיאו ויוליה • יוליוס קיסר • המלט • מקבת' • אותלו • המלך ליר • אנטוניוס וקלאופטרה • קוריולנוס • טימון איש אתונה |  |
| קומדיות | קומדיה של טעויות • שני אדונים מוורונה • אילוף הסוררת • עמל אהבה לשווא • חלום ליל קיץ • הסוחר מוונציה • מהומה רבה על לא דבר • כטוב בעיניכם • הלילה השנים עשר • נשות וינדזור העליזות • טרוילוס וקרסידה • סוף טוב הכול טוב • מידה כנגד מידה • שני שארים אצילים |  |
| רומנסות | פריקלס • סימבלין • אגדת חורף • הסערה |  |
| מחזות היסטוריים | המלך ג'ון • ריצ'רד השני • הנרי הרביעי, חלק ראשון • הנרי הרביעי, חלק שני • הנרי החמישי • הנרי השישי, חלק ראשון • הנרי השישי, חלק שני • הנרי השישי, חלק שלישי • ריצ'רד השלישי • הנרי השמיני |  |
| מחזות אבודים | עמל אהבה לא לשווא (אנ') • קרדניו (אנ') |  |
| בכל קבוצה מסודרים המחזות לפי סדר כתיבתם המקובל (פרט למחזות ההיסטוריים המסודרים לפי סדר התרחשות כרונולוגי) | בכל קבוצה מסודרים המחזות לפי סדר כתיבתם המקובל (פרט למחזות ההיסטוריים המסודרים לפי סדר התרחשות כרונולוגי) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520683005171  BnF: cb11935030m (data)  GND: 4099351-6  LCCN: n82021338  SUDOC: 086166328  VIAF: 499161819204427960007   WorldCat (עם VIAF): 499161819204427960007
אורפנד לנד

| --- | --- |

להקת אורפנד לנד, בפסטיבל וואקן, 2010
 מקום הקמה:  פתח תקווה 
 מוקד פעילות:  ישראל בת ים, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 זרם:  מטאל
 סוגה:  פרוגרסיב דת' מטאל, דת'-דום, אוריינטל מטאל, פולק מטאל (מוקדם) אוריינטל מטאל, פולק מטאל, פרוגרסיב מטאל (מאוחר)
 חברת תקליטים:  Century Media Records
 orphaned-land.com
 חברים
 קובי פרחי  אורי זלכה  חן בלבוס   מתן שמואלי   עידן אמסלם  (משתתפים קבועים: שלומית לוי, יציב כספי)
 חברים לשעבר
 יצחק לוי סמי בכר עדן רבין אבי דיאמנד מתי סוטיצקי יוסי סאסי
 
אורפנד לנד (Orphaned Land, בעברית "ארץ יתומה") היא להקת פרוגרסיב מטאל ישראלית, הידועה כחלוצה בסגנון האוריינטל מטאל. הלהקה נוסדה ב-1991 על ידי קובי פרחי ואורי זילכה, תחילה בשם "Resurrection" ("תחייה").
בשנותיו הראשונות, הרכב הלהקה כלל את קובי פרחי (שירה), אורי זילכה (גיטרה באס), יוסי סאסי (גיטרה, וכלי מיתר אתניים), מתי סוטיצקי (גיטרה) וסמי בכר (תופים), ואף על פי שידעה מספר שינויים במהלך השנים, כל חבריה המקוריים פרט לסמי בכר נשארו בה עד שנת 2012. מתי סוטיצקי פרש מהלהקה ביוני אותה שנה, ויוסי סאסי בינואר 2014. הרכב הלהקה הנוכחי כולל את פרחי ואת זילכה, את חן בלבוס בגיטרה ובשירת רקע את מתן שמואלי כמתופף ואת עידן אמסלם בגיטרה.
השפעות

אף על פי שהחלו את דרכם כלהקת דת'-דום, חברי ההרכב הושפעו ממגוון סגנונות ובפרט מוזיקת עם יהודית ומזרח תיכונית. כיום הם שמים דגש על שילוב בין אלמנטים יהודיים ומוסלמים, בין אם מבחינה מוזיקלית ובין אם בעזרת מלל השירים שלהם, העוסקים ברוחניות, דת (כולל פסוקים מהתנ"ך, מהברית החדשה ומהקוראן), מיתולוגיה וחיי האדם.
פופולריות

במשך רוב שנות פעילותה, הלהקה לא פרצה למעגל המודעות הרחב בישראל, אך היא הגיעה למודעות בינלאומית וצברה פופולריות גדולה בעיקר בטורקיה ובמדינות ערב, אף על פי שהשמעתה שם היא לרוב בלתי חוקית[דרוש מקור], ואף אפשרה את הורדת המוזיקה שלה בחינם במדינות שבהן נאסר למכור את אלבומיה. חברי הלהקה מתגאים מאוד בבסיס המעריצים שלהם ממדינות אלה השומע אותם במחתרת. הלהקה מכנה את עצמה לעיתים "בית כנסת למטאליסטים", ואת הז'אנר שבמסגרתו היא פועלת – "אוריינטל מטאל".