stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סכסוך איי סנקאקו
הסכסוך > מעצר רב החובל

ב-8 בספטמבר 2010 עצרו שלטונות יפן את רב-החובל הסיני, זן קישיונג, יום לאחר שספינתו התנגשה בתאונה בשתי ספינות של משמר החופים היפני ליד איי המחלוקת. היפנים שחררו את 14 אנשי הצוות הסינים וכלי השיט, אך הותירו בידיהם את רב החובל. בעקבות זאת סין הודיעה על ניתוק הקשרים שלה עם יפן ברמות הדיפלומטיות הגבוהות ביותר. לאחר איומים נוספים מצד ראש ממשלת סין, הודיעה התביעה ביפן על שחרור רב החובל, מבלי לסגור נגדו את התיק. לאחר מכן הכריזה סין כי היא דורשת התנצלות מיפן על התקרית ופיצוי.
הסכסוך > הלאמת האיים

בשנת 2012 מושל טוקיו, שינטרו אישיהארה, החליט לקנות אותם בשם עירו, בטיעון שהממשלה לא עושה דיה להגן עליהם מפני פלישה סינית אפשרית. המושל הלאומני הבהיל את ממשלת יפן, שהזדרזה לרכוש את האיים כדי למנוע פרובוקציות מול סין. ביולי 2012 החלה יפן במגעים להלאמת האיים על ידי רכישתם מידיים פרטיות של משפחת קוריהרה היפנית. סין הגיבה בזעם על טענות רה"מ היפני לזכות ארצו על האיים ושלחה ספינות סיור לאזור. יפן הגישה תלונה רשמית נגד חדירתן. בנוסף, ממשלת יפן החזירה את שגרירה בסין, ושגריר סין בטוקיו זומן לשיחת נזיפה.
באוגוסט 2012 יצא מהונג קונג משט עם 14 פעילים סינים לכיוון קבוצת האיים. שבעה מהם נחתו בשחייה על אחד האיים ונעצרו על ידי צבא יפן. בספטמבר 2012 רכשה יפן את האיים, למורת רוחה של סין. התחממות הפרשה עוררה משבר דיפלומטי וגל הפגנות אנטי-יפניות בסין בו הותקפה מכונית השגריר היפני. הן אף הובילו לסגירת סניפים של חברות יפניות בסין כמו טויוטה, הונדה ופנסוניק. המשבר הסלים להתקפות סייבר סיניות על לפחות 19 אתרי אינטרנט ממשלתיים יפניים, ובחלקם הוצגו מסרים על ריבונות סינית על האיים. המחאה נתפסה כתגובה עממית, אולם עלה כי גוף ממשלתי בשם "משרד החזית האחידה" עמד מאחורי המהלך. מטרתו הייתה לעורר מהומות כדי להשפיע על המערכת הפוליטית בסין, ולהאט את כינוס הוועדה ה-18 של המפלגה הקומוניסטית של סין. בכך, לחזק את כוח נאמניו של ג'יאנג דזה-מין. המזכיר הכללי של המפלגה חו ג'ינטאו הופתע מהמלך, וראה בו "הכרזת מלחמה" מצד נאמני ג'יאנג. המתיחות גברה באוגוסט 2012 עם פעולת מחאה של לאומנים יפניים שהגיעו לאי אוטוסרי, אחד האיים במחלוקת, והניפו את דגל יפן על האי.
הסכסוך > מעורבות צבאית

שש ספינות סיור סיניות חדרו למים הטריטוריאליים של יפן, ורק שתיים מהן נענו להוראת משמר החופים היפני לעזוב את המים, בעוד ארבע ספינות אחרות נותרו בשטח יפן. באותו חודש נפגש נשיא סין עם מזכיר ההגנה של ארצות הברית, ליאון פאנטה, ולעג בפניו לרכישת האיים על ידי ממשלת יפן. בדצמבר 2012 מטוס סיני חדר למרחב האווירי של האיים, ויפן הגיבה בהזנקת רבייעית מטוסי קרב מסוג F15 ותגובת תלונה, אך סין טוענת שהפעולה לגיטימית כיוות שלטענתה האיים בשטחה.בפברואר 2013 התבייתה ספינת קרב של חיל הים הסיני על ספינת משמר חופים יפנית וכיוונה את מערכת הירי שלה לעברה, מה שגרם לתקרית דיפלומטית מתוחה. באוגוסט 2013 משמר החופים של יפן דיווח כי ארבע ספינות של סין חדרו לאזור האיים היפניים. הן גורשו מהשטח ושגריר סין בטוקיו זומן לשיחת בירור. בנובמבר 2023 הודיע ממשלת סין כי היא מגדילה את מרחב ההגנה האווירי שלה באופן שיכלול גם קבוצת האיים. צבא סין שלח כוח ראשוני של מטוסי קרב לאכיפת התקנות החדשות, ובתגובה הזניקה יפן לאזור מטוסי קרב. שני מטוסי סיור סינים אותרו בטווח של 40 ק"מ מהמרחב האווירי של יפן.
באפריל 2014, יפן שלחה 100 חיילים לאי המערבי ביותר שבשליטתה, יונאגוני, הנמצא במרחק של 150 קילומטרים בלבד מאיי המחלוקת. זו הפעם הראשונה ב-40 שנה שיפן מרחיבה את פריסת כוחות הצבא שלה באיים שבקצה המערבי של המדינה. הקמת בסיס צבאי ביונאגוני נועדה לשפר את יכולות המעקב של יפן בגבול המערבי שלה. יפן אף הקימה תחנת מכ"ם באי, למורת רוחה של סין. באותו חודש הודיע לראשונה נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, כי הוא תומך בעמדה היפנית, וכי איי המריבה כלולים תחת הסכם שיתוף הפעולה וההגנה בין ארצות הברית ויפן.
הערות שוליים

↑  Martin Fackler "In Shark-Infested Waters, Resolve of Two Giants Is Tested" The New York Times 22.09.2012
1 2  אי־פי, יפאן עצרה ספינה של פעילים סינים בדרכה לאיים שנתונים במחלוקת, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2012
↑  פגיעה ביחסי סין-יפן בגלל מאבק על שרשרת איים, באתר ynet, 20 בספטמבר 2010
↑  סוכנויות הידיעות, ר"מ סין ליפן: שחררו את רב החובל - או שנפעל, באתר ynet, 22 בספטמבר 2010
↑  AP, התביעה ביפן: נשחרר את רב-החובל הסיני שנעצר, באתר ynet, 24 בספטמבר 2010
↑  AFP, סין ליפן: דורשים התנצלות על מעצר רב החובל, באתר ynet, 25 בספטמבר 2010
↑  סוכנויות הידיעות, דיווח: יפן תרכוש את איי המריבה עם סין, באתר nrg‏, 5 בספטמבר 2012
↑  דפנה מאור, כשרגשות לאומניים מתגברים על היגיון כלכלי ופוליטי, באתר TheMarker‏, 24 בספטמבר 2012
↑  שירות "", יפאן במגעים להלאמת איים השנויים במחלוקת עם סין, באתר הארץ, 8 ביולי 2012
↑   בגלל מחלוקת על איים: יפן החזירה השגריר מסין, באתר וואלה, 15 ביולי 2012
↑  סוכנויות הידיעות, יפאן החזירה את שגרירה מסין, באתר הארץ, 15 ביולי 2012
↑  רויטרס, יפאן רכשה את איי המריבה, סין מיהרה לשלוח ספינות סיור, באתר TheMarker‏, 12 בספטמבר 2012
↑  ניו יורק טיימס, הפגנות אלימות בעשרות ערים בסין נגד יפאן, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2012
1 2  סין: מכוניתו של שגריר יפן הותקפה, השגריר לא נפגע, באתר ynet, 27 באוגוסט 2012
↑  סוכנויות הידיעות, הסלמה בסכסוך האיים: חברות יפניות סגרו זמנית את מפעליהן בסין, באתר כלכליסט, 17 בספטמבר 2012
↑  רויטרס, מהומות אנטי-יפניות מאלצות חברות יפניות לסגור פעילותן בסין, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2012
↑  סוכנויות הידיעות, משבר סין-יפן: אתריאינטרנט הופלו, באתר nrg‏, 19 בספטמבר 2012
↑  איל לוינטר‏, הנשיא הבא של סין נאבק בנשיא לשעבר ששב מהצללים, באתר וואלה, 9 בנובמבר 2012
↑   זעם בסין: יפנים הניפו דגלם על אי במחלוקת, באתר וואלה, 20 באוגוסט 2012
↑  רויטרס‏, הסלמה: ספינות סיור מסין התקרבו לאיים ליד יפן, באתר וואלה, 14 בספטמבר 2012
↑  רויטרס, נשיא סין המיועד: רכישת האיים בידי יפאן היא בדיחה, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2012
↑  סוכנויות הידיעות, מטוס סיני באיי המחלוקת, יפן הקפיצה מטוסי קרב, באתר ynet, 13 בדצמבר 2012
↑  רויטרס, עימות ימי: ספינה סינית התבייתה על ספינה יפנית, באתר ynet, 5 בפברואר 2013
↑  יפן: ארבע ספינות סיניות חדרו למים הטריטוריאליים של המדינה, באתר ynet, 10 באוגוסט 2013
↑   אי־פי, סין אכפה את מרחב ההגנה האווירי שלה על איי המריבה עם יפן, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2013
↑  יפן תשלח חיילים לאזור שסמוך לאי המריבה עם סין, באתר ynet, 18 באפריל 2014
↑   נובוהירו קובו, רויטרס, יפן פורסת כוחות צבאיים באיים הסמוכים לשטחה של סין, באתר הארץ, 20 באפריל 2014
↑   אסף רונאל, אובמה מביע לראשונה תמיכה בעמדת יפן על האיים שבמחלוקת עם סין, באתר הארץ, 23 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01216013 
תרגם: עובדים במפעל דיג בוניטו באוטסורישימה באיי סנקאקו בסביבות 1910.
ספינות מתאספות סביב איי סנקאקו
פעילות משמר החופים היפני סביב האיים
שירו שיר לשמש (שיר)

"שירו שיר לשמש" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור ב-1974 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הראשונה והמובילה באלבום בעל אותו שם.
על השיר

את השיר כתבו והלחינו דודו ברק ונורית הירש. לאחר שייצגה אילנית את ישראל בהשתתפותה הראשונה בתחרות הזמר של האירוויזיון טסה ליפן, הידועה בכינוי "ארץ השמש העולה", להתחרות בפסטיבל בין-לאומי למוזיקה. היא הגיעה למקום השני. ב-14 בנובמבר 1974 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-13. ב-12 בדצמבר עלה למקום הראשון, שם שהה שבועיים רצופים. לבסוף, ב-30 בינואר יצא מהדירוג לאחר אחד-עשר שבועות צעידה רצופה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
הערות שוליים

↑  שירו שיר לשמש באתר סטריאו ומונו
↑  שירו שיר לשמש, אתר הבית של נורית הירש
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "ילדי איננו ילד עוד" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: f5e8ab8c-fdaf-479a-8083-cd8067975622
שונן ג'אמפ השבועי

| --- | --- |

 מו"ל:  Shueisha 
 תאריכי הופעה:  1968–הווה (כ־57 שנים) 
 שפה:  יפנית 
 תפוצה:  1,290,417 (נכון ל־2022) 
 מדינה:  יפן 
 אתר רשמי
 
שונן ג'אמפ השבועי (באנגלית: Weekly Shōnen Jump) הוא מגזין שבועי ביפן המפרסם סדרות מאנגה רבות מהסוגה שונן. המגזין מפרסם פרקים חדשים בסדרות שונות מדי שבוע ומדי כמה חודשים מפרסם כרכים המכילים אוספים של כל אותם הפרקים.
המגזין הושק לראשונה באוגוסט 1968 והוא אחד ממגזיני המאנגה הוותיקים ביותר. זהו גם מגזין המנאגה הנמכר ביותר, אשר נכון לשנת 2023 מכר מעל ל-7.5 מיליארד עותקים מאז שנת 1968.
ההצלחה של המגזין הובילה גם ליצירה של זיכיון מדיה שמפגיש דמויות שונות שמככבות במגזין בסדרות אנימה ובמשחקי וידאו.
סדרות מאנגה בולטות בהוצאת המגזין > שנות ה-70 של המאה ה-20

מאזינגר Z
סדרות מאנגה בולטות בהוצאת המגזין > שנות ה-80 של המאה ה-20

דרגון בול
ההרפתקה המוזרה של ג'וג'ו
סדרות מאנגה בולטות בהוצאת המגזין > שנות ה-90 של המאה ה-20

היקארו נו גו
האנטר האנטר
נארוטו
וואן פיס
רורואוני קנשין
שאמן קינג
יו יו האקושו
יו-גי-הו!
סדרות מאנגה בולטות בהוצאת המגזין > העשור הראשון של המאה ה-21

בליץ'
מחברת המוות
סדרות מאנגה בולטות בהוצאת המגזין > העשור השני של המאה ה-21

כיתת ההתנקשות
אקדמיית הגיבורים שלי
ד"ר סטון
הייקיו!!
קוטל השדים
החיים החדשים של סקמוטו
שאד'ליה

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  אסלאם
 זרם:  סונה
 ענף:  סופיות
 מקור השם:  על שם המייסד: אבו אל-חסן א-שאד'לי
 מקום ייסוד:  מרוקו
 תאריך ייסוד:  1782
 מייסד:  אבו אל-חסן א-שאד'לי
 ארגונים ופעילות
 חגים:  יום השנה (12 בשאוול (החודש העשירי בלוח השנה המוסלמי)
 
מסדר השָאדִ'לִיֶה (בערבית: الطريقة الشاذلية; תעתיק: אלטריקה אלשאד'ליה) הוא מסדר סוני, סופי שנוסד על ידי אבו אל-חסן א-שאד'לי (אנ'), (1196–1258).
מסדר השאד'ליה הוא הגדול ביותר בין המסדרים הסופיים והוא כולל כמה "ענפים" שנוסדו על ידי המלומדים שהלכו בעקבותיו של אבו אל-חסן א-שד'אלי.
למסדר הייתה חשיבות והשפעה רבה בארצות המגרב, במצרים ובהודו ושם עיקר תפוצתו המסדר התפצל לכמה "דרכים" ונכון לשנת 2018, ניתן למצוא את חסידיהם ב-117 מדינות בעולם.
היסטוריה

אבו אל-חסן א-שאד'ילי נולד בשנת 1196 בעיר ע'ומרה (באנגלית: Ghumara) בצפון מרוקו, למשפחה של עובדי אדמה. הוא למד את עקרונות המשפט האסלאמי באוניברסיטת אל-קרוויין בעיר פאס ועם תום לימודיו הוא ערך מסעות למקומות שונים, כדי לרכוש ידע נוסף באסלאם. בעיראק הוא פגש מלומד סוּפי שייעץ לו לחזור לארצו, שם יוכל למצוא מורה רוחני בעל שיעור קומה בשם עבד א-סלאם איבן משיש (אנ').
א-שאד'ילי חזר למרוקו והפך לחסידו הקרוב של איבן משיש, עד כי כדבריו: "אין לי ידע או פעולה מלבד מה שבא לי מהשיח' הזה". לאחר מכן הוא נסע והתיישב בספרד ומשם נסע והתיישב באלכסנדריה, מצרים. בערוב ימיו כשנשאל מיהו המדריך הרוחני שלו, הוא נהג להשיב, "פעם הייתי חסידו הקרוב של אבן משיש, אך כיום כבר אינני תלמיד של אף מדריך אנושי".
שייח' אבו אל-עבאס אל-מורסי (אנ') (נפטר: 1288) שירש את סמכותו משייח' שאד'לי נשאל על אודות הידע של מורהו הרוחני, השיב: "הוא נתן לי ארבעים מדעים. הוא היה אוקיינוס בלי חוף".
השושלת הרוחנית

לכל מסדר סופי חייבת להיות מגילת יוחסין שהיא שושלת הרשאה והעברת הידע כדי לבסס את מעמדו. לרוב השושלת מתחילה מעלי בן אבי טאליב ועוברת דרך אחד מבניו: חסן או חוסיין. להלן השושלת השאד'לית
מוחמד.
עלי בן אבי טאלב.
חסן אבן עלי.
ג'אבר איבן עבדאללה
סעיד אל-ע'זוואני
אבו מוחמד פתח א-סועוד
אבו מוחמד סעד
אבו אל-קאסם אחמד אבן אל מרוואני.
סייד אישק אברהים אל-בצרי
זין א-דין אל-קזאוויני
שמס א-דין.
מוחמד תאג' א-דין.
נור א-דין אבו אל-חסן עלי.
פח'ר א-דין
תקי א-דין אל-פקיר
עבד אל-רחמאן אל-עטאר
עבד א-סלאם איבן משיש
א-שאד'לי
ענפים של המסדר השאד'לי > המסדר השאד'לי - אלפסייה

מסדר הפָאסִיֶיה (בערבית: الطريقة الفاسية; תעתיק: אל-טריקה אלפאסייה; נקרא גם: פאסיאת'וש Fassiyathush) הוא הענף הגדול ביותר של המסדר השאד'לי והוא קרוי על שמה של משפחת אל-פאסייה שמקורה בעיר פאס, במרוקו. המשפחה על כל ענפיה (בצפון אפריקה, במצרים ובחצי האי ערב) אמצה את הדרך השאד'לית, לאורך הדורות. מסדר הפאסייה נוסד במכה, ב-1837 על ידי צאצא המשפחה, שייח' מוחמד אל-פאסי (1863-1760) ומשם הופצה הדרך לרחבי העולם.
האימאם האחרון הידוע של המסדר הזה הוא שמס אל-דין אל-פאסי (ד"ר שייח' מוחמד עבדאללה שמס אל-דין מוחמד אל-מאקי אל-פאסי אל-שאד'לי}.
יום השנה

יום השנה של השאד'ליה מתקיים ב-12 לשאוול (החודש העשירי בלוח השנה המוסלמי) והוא נחגג על קברו של א-שאד'לי בחומיית'רה (אנ'), בדרום מזרח מצרים. א-שאד'לי וחבריו היו בדרך לחג', אלא שהוא חלה ומת שם. לצד מבנה הקבר ישנה באר. על פי המסורת, מי הבאר היו מרים וביום שלפני מותו, א-שאד'לי גירגר ממי הבאר וביקש להחזירם לבאר וכך הפכו המים למתוקים.
הערות שוליים

↑  al-Ṣabbāgh, M.A.Q.I.; Douglas, E.H.; Abu-Rabiʻ, I.M. (1993). The Mystical Teachings of al-Shadhili: Including His Life, Prayers, Letters, and Followers. A Translation from the Arabic of Ibn al-Sabbagh's Durrat al-Asrar wa Tuhfat al-Abrar. State University of New York Press. ISBN 9780791416136. נבדק ב-2015-02-26.
↑  "Sufis & Shaykhs [3] – World of Tasawwuf". spiritualfoundation.net. אורכב מ-המקור ב-2012-09-11. נבדק ב-2015-02-26.
↑  Fassiyathush Shazuliya | tariqathush Shazuliya | Tariqa Shazuliya | Sufi Path | Sufism | Zikrs | Avradhs | Daily Wirdh | Thareeqush shukr |Kaleefa's of the tariqa | Sheikh Fassy | Ya Fassy | Sijl | Humaisara | Muridheens | Prostitute Entering Paradise, web.archive.org, ‏2017-12-17
↑  Fassiyathush Shazuliya | tariqathush Shazuliya | Tariqa Shazuliya | Sufi Path | Sufism | Zikrs | Avradhs | Daily Wirdh | Thareeqush shukr |Kaleefa's of the tariqa | Sheikh Fassy | Ya Fassy | Sijl | Humaisara | Muridheens | Prostitute Entering Paradise, web.archive.org, ‏2018-01-02
↑  shazuli.com – Fassiyathush Shazuliya Tariqa (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  admin, The Shadhili Order, School of Sufi Teaching, ‏2020-06-12 (באנגלית)
↑  shazuli.com – Fassiyathush Shazuliya Tariqa (באנגלית אמריקאית)
1 2  الطرق الصوفية الطريقة الفاسية, مداد, ‏2007-11-08 (בערבית)
↑  The history of Al Fassiyyah and Shazuliya Tariqah, webcitation.org, ‏3-01- 2004
↑  Abu'l Hasan al-Shadhili - SufiWiki, web.archive.org, ‏2021-06-27
↑  Fassiyathush Shazuliya | tariqathush Shazuliya | Tariqa Shazuliya | Sufi Path | Sufism | Zikrs | Avradhs | Daily Wirdh | Thareeqush shukr |Kaleefa's of the tariqa | Sheikh Fassy | Ya Fassy | Sijl | Humaisara | Muridheens | Prostitute Entering Paradise, web.archive.org, ‏2018-02-10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565954405171  BnF: cb13163543c (data)  GND: 4281252-5  LCCN: sh86006150  SUDOC: 032600712  TDVİA: sazeliyye  VIAF: 196037781   WorldCat (עם VIAF): 196037781 
מבט על העיר חומאית'רה, מצרים
שלום חריטונוב

שלום חריטונוב
שלום חריטונוב (ה'תרמ"ו, 1886 – כ"ה בטבת ה'תרצ"ד, 12 בינואר 1934) היה מלחין חב"די.
קורות חיים

חריטונוב נולד בניקולייב שבאוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, למשפחה אשר רבים ממנה נודעו כבעלי נגן. אביו אברהם היה שוחט בעיר ומלחין בפני עצמו. למד בישיבות תומכי תמימים, אצל הרב שמואל גרונם אסתרמן בזמבין, ואחר כך עבר ללמוד בישיבה המרכזית בלובביץ', שם למד בין השנים ה'תרס"ג-ה'תרס"ז (1903–1907).
שימש כשוחט ובודק בניקולייב עד שנת ה'תרפ"ט (1929). היה נחשב ל"משכיל" בתורת החסידות ובעל מנגן. בניקולייב היה חוזר דא"ח ברבים, ובהסכמת הרבי הריי"צ היה מוסיף הסברה משלו בעת שהיה חוזר מאמרים קצרים ומרחיבם על פי מאמרים אחרים.
בשל קשיי פרנסה, אשר הערימו שלטונות ברית המועצות על השחיטה עבר להתגורר בלנינגראד. עבד במלאכת יד ביתית, בעיקר מפני חששו לשמירת שבת.
בלנינגרד החל מצבו הבריאותי להתרופף, ובשל כך חזר להתגורר במוסקבה. מחוסר דיור במוסקבה עבר למלחובקה. בחודשים האחרונים לחייו התגורר בבית גיסו במוסקבה.
חריטונוב נפטר בבית גיסו בכ"ה בטבת ה'תרצ"ד (1934) בגיל 48.
קורות חיים > יצירתו

חריטונוב חיבר מספר רב של ניגונים, בה'תשל"ג (1973) הוציא בנו שמשון תקליט מלחניו. ניגוניו נושאים אופי עמוק. בכמה מהן ניכרת תוגה הבאה ממסכת חייו העגומה והקשה.
ניגונו הידוע השתרש בזמר העברי בשיר הערש "שכב בני" שכתב עמנואל הרוסי (מכרו וקרוב משפחתו של חריטונוב) אז חבר ההגנה בימי מאורעות תרפ"ט (1929). השיר בוצע לראשונה בשנת 1930 על ידי ניורה שיין בהצגה של התיאטרון הסאטירי "המטאטא", שעמנואל הרוסי היה אחד ממייסדיו. לשיר נודעו במנגינה זו ביצועים רבים בהם על ידי האומנים: אסתר עופרים, אריק לביא, הגבעטרון, רבקה זהר, איה כורם, קרני אלדד. אביתר בנאי הטמיע קטע מפזמון השיר בתוך שירו "שן לידי". לחנו זה הפך לפחות משנות השישים של המאה ה-20 כלחן לפיוט כי הנה כחומר, תחילה בחסידות חב"ד ולאחר מכן גם בקהילות אשכנזיות רבות אחרות. הציבור שר אותו בעת שפותחים את דלתות ארון הקודש בליל יום הכיפורים. הפיוט בנעימה זו זכה לביצועים רבים בהם של האומנים חוה אלברשטיין, שולה חן, ודואט של גיא זו-ארץ ויצחק מאיר. נתן גושן מבצע את הפיוט בעיבוד של הנעימה, באלבום צמאה 4. לפי מספר גרסאות, גם מנגינת "שכב בני" הולחנה על ידי אחיו אהרן.
לחן חב"די נוסף לפיוט מליל יום הכיפורים, יעלה תחנוננו, מיוחס אליו. על מנגינה זו כתב אברהם פריד את שירו "טאטניו".
ניגונו "הבן יקיר לי אפרים" בוצע בצמאה 5 על ידי יהושע לימוני.
ישנם מספר ניגונים שמיוחסים לאחד משני האחים - שלום או אחיו אהרן חריטונוב. בשל ריבוי השנים שחלפו, החסידים שמפיהם נרשם הניגון לא זכרו מי משני האחים הוא המלחין. בין ניגונים אלו ניתן למנות את "והריקותי לכם ברכה".
לקריאה נוספת

כפר חב"ד גיליון 507, עמוד 52 ואילך.
הערות שוליים

↑  רפאל נחמן הכהן, ליובאוויטש וחייליה, יד החמשה (כפר חב"ד), 1983, עמ' 295
↑  מידע על השיר באתר זמרשת ובהתבסס גם על חוקר הזמר החסידי, יעקב מזור. כנראה ניגון הפיוט בנעימה זו התפשט תחילה בקרב חסידי חב"ד בירושלים ובארץ ישראל ובהמשך בקרב קהילות דתיות מגוונות.
↑  פריט Q113711426 בוויקינתונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d8f4333d-55c3-440a-afae-ce8d36719436
רנה פיירסטון

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1924  (בת 100) אוז'הורוד, צ'כוסלובקיה 
 מדינה:  הונגריה 
 
רנה פירסטון (ויינפלד; בלועזית: Renée Firestone; נולדה ב-13 באפריל 1924) היא ניצולת שואה יהודייה-הונגרית ומחנכת, שנודעה בעיצובי האופנה שלה בשנות ה-60 לאחר שהיגרה לארצות הברית.
ביוגרפיה

רנה ויינפלד נולדה באוז'הורוד, צ'כוסלובקיה ב-13 באפריל 1924, וחיה באזור שסופח להונגריה ב-1938. היא גורשה לאושוויץ ב-1944 יחד עם משפחתה כשהייתה בת 19. היא איבדה שם את אמה ואחותה, ואז שרדה את צעדת המוות לפני ששוחררה ב-1945. גם אביה שרד, אך נפטר משחפת זמן קצר לאחר מכן.
היא נישאה לגבר בפראג ששרד ממחנה עבודת כפייה בהונגריה ולאחר מכן את מחנה הריכוז מאוטהאוזן. הם היגרו לארצות הברית ב-1948 והתיישבו בלוס אנג'לס, קליפורניה.
קריירה

פיירסטון הפכה למעצבת אופנה מצליחה ומחנכת בנושא השואה. היא שיתפה פעולה לראשונה עם מעצב האופנה רודי גרנרייך בשנות ה-50, לפני שהקימה את קו הביגוד שלה ב-1960. ב-2012 היא הוצגה בתערוכת "נשים מעצבות בקליפורניה: 1896-1986" במוזיאון קליפורניה לעיצוב. חלק מעיצובי האופנה שלה נמצאים באוסף הקבוע של מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס (LACMA).
החל משנת 1977, פיירסטון הקדישה את עצמה לחינוך אחרים על השואה, והיא הרצתה באופן נרחב. ב-2012 היא העידה בפני ועדת המשפט של הסנאט האמריקאי בנושא תביעות מתקופת השואה במאה ה-21. בשנת 2018 היא אמרה, "תכירו אחד את השני. אנשים לא מכירים אחד את השני. אתם צריכים להבין שכולנו אותו דבר... אם אתם לא מכירים מישהו, זה פשוט זר לכם וזה קל מאוד להיפטר מאדם זר".
בתקשורת

פיירסטון היא אחת מחמישה ניצולי שואה הונגרים שסיפורם הוצג בסרט התיעודי זוכה האוסקר משנת 1998, "הימים האחרונים". הסרט הופק על ידי ג'ון ביילור, קנת ליפר, סטיבן ספילברג וקרן שואה של אוניברסיטת דרום קליפורניה – המכון להיסטוריה חזותית וחינוך. הסרט עבר שחזור ותוכנן להפצה רחבה יותר ב-2021 על ידי נטפליקס.
פיירסטון היא אחת מהדמויות המרכזיות בסרט התיעודי "הצחוק האחרון" משנת 2016, בבימויה של פרן פרלשטיין. בסרט, פיירסטון הבהירה את עמדתה לגבי שימוש בהומור על השואה כאמצעי הישרדות והתנגדות: "מותר לצחוק על הנאצים, אבל לא על ההרג. לצחוק על הנאצים זה בסדר מבחינתי."
פיירסטון היא גם אחת משש נשים המוצגות בסרט התיעודי "אחרי אושוויץ" משנת 2017, בבימויו של ג'ון קין. הסרט עוקב אחר חייהן של הניצולות לאחר השחרור מאושוויץ וההגירה לאמריקה.
ב-2021, פיירסטון הוצגה כדמות הולוגרמית אינטראקטיבית במוזיאון השואה בלוס אנג'לס לרגל חגיגות 60 שנה למוזיאון. המבקרים בתצוגת ההולוגרמה "ממדים בעדות", שנוצרה על ידי קרן USC Shoah, יכלו לשאול שאלות שדמותה של פיירסטון ענתה עליהן בזמן אמת.
פרסים

מוזיאון קליפורניה לעיצוב (MOCAD), לוס אנג'לס, 2012.
הערות שוליים

1 2 3  "Renée Firestone". USC Shoah Foundation. 2020-09-16. נבדק ב-2021-06-25.
↑  Scheck, Frank (2018-04-19), "'After Auschwitz': Film Review", The Hollywood Reporter, נבדק ב-2023-01-13
1 2 3  Salonga, Robert (2018-04-24). "Holocaust survivor, 94, recounts atrocities to keep memory alive". The Mercury News. נבדק ב-2021-06-25.
↑  Ravitz, Jessica (2015-01-27). "Voices of Auschwitz: Klara Firestone, daughter of Renee Firestone". CNN. נבדק ב-2021-06-25.
1 2  Sharon, Edelson (2017-03-02). "Renee Firestone Has the Last Laugh: Designer left her business to educate young people". Women's Wear Daily. נבדק ב-2021-06-25.
↑  Anderton, Frances (2012-09-21). "Finalists for 6th Street Bridge and California's Designing Women". KCRW. נבדק ב-2021-06-25.
↑  Heyward, Bianca (2021-04-18). "Holocaust Survivor Honored on 97th Birthday". The Beverly Hills Courier. נבדק ב-2021-06-25.
↑  "Holocaust-Era Claims in the 21st Century". United States Senate Committee on the Judiciary. 2012-06-20. נבדק ב-2021-06-25.
↑  Simonpillai, Radheyan (2021-05-18). "'There is still so much hatred': looking back on Holocaust documentary The Last Days". The Guardian. נבדק ב-2021-06-25.
↑  Sharon, Edelson (2017-03-02). "Renee Firestone Has the Last Laugh: Designer left her business to educate young people". Women's Wear Daily. נבדק ב-2021-06-25.
↑  Gutknecht, Hans (2021-07-30), "Holocaust survivors' experiences captured in groundbreaking holographic display at LA museum", Los Angeles Daily News, נבדק ב-2023-01-13
↑  Simonpillai, Radheyan (2021-05-18). "'There is still so much hatred': looking back on Holocaust documentary The Last Days". The Guardian. נבדק ב-2021-06-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019171684  VIAF: 33157467871522321141   WorldCat (עם VIAF): 33157467871522321141 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רנה פיירסטון".
קפיטול מדינת איידהו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מחוקקים
 כתובת:  700 West Jefferson Street
 מיקום:  איידהו בויסי, איידהו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 בעלים:  Government of Idaho 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1912
 תאריך פתיחה רשמי:  1920
 חומרי בנייה:  גרניט, שיש, שיש, שיש, אבן חול, שיש 
 עלות:  2,098,455 דולר
 אדריכל:  ג'ון א. טורטלו וג'יימס ר. מונרו
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית
 מידות
 גובה:  198 רגל (architectural height) 194 רגל (גג) 
 שטח:  200,000 רגל רבועה 
 גובה מעל פני הים:  826 מ' 
 קומות:  4 
 
 קואורדינטות:  43°37′04″N 116°11′59″W﻿ / ﻿43.617777777778°N 116.19972222222°W﻿ / 43.617777777778; -116.19972222222
 he
 
קפיטול מדינת איידהו (באנגלית: Idaho State Capitol) הוא מבנה הממשל המרכזי של מדינת איידהו, הממוקם בעיר הבירה, בויסי. המבנה משמש כמקום מושבם של בית המחוקקים של איידהו ומשרדי המושל. בניית הקפיטול החלה בשנת 1905 והושלמה בשנת 1920. המבנה תוכנן על ידי האדריכלים ג'ון א. טורטלו וג'יימס ר. מונרו, בהשראת סגנון הרנסאנס והאדריכלות הנאו-קלאסית, בדומה לקפיטול של ארצות הברית בוושינגטון די.סי. בניין הקפיטול של איידהו משמש כיום לא רק כמרכז שלטון, אלא גם כסמל לאומי להיסטוריה ולמסורת של המדינה.
שוטר של משטרת המדינה של איידהו מאבטח את בניין הקפיטול