stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פול לאוטו

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1872 הרובע הראשון של פריז, צרפת 
 פטירה:  22 בפברואר 1956 (בגיל 84) Le Plessis-Robinson, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Cimetière ancien de Châtenay-Malabry 
 שם עט:  Maurice Boissard 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  Marie Dormoy 
 
פול לאוטו (בצרפתית: Paul Léautaud;‏ 18 בינואר 1872 - 22 בפברואר 1956) היה סופר צרפתי.
לאוטו נולד בפרבר פונטנה או רוז שמדרום לפריז לפרמין לאוטו, שהיה קומיקאי ב-"קומדי פראנסז", ולאשתו השחקנית ז'אן פורסטייה שנטשה את פול חמישה ימים בלבד לאחר הלידה. הוא נמסר לטיפולה של יצאנית שגידלה אותו. כאשר החל ללכת לבית ספר, עבר להתגורר עם אביו שהזניח אותו. לדבריו ידידו האמיתי באותם הימים היה הכלב "טבק" (שם שניתן לו בשל צבע פרוותו). כבר בגיל צעיר מאוד ידע כי עליו להיות עצמאי כדי לשרוד. ב- 1887, כאשר סיים את לימודיו, אביו שלח אותו לעבוד.
ב-1892, בהיותו בן עשרים שנה, גילה את כתבי הסופר אנרי בייל המכונה סטנדל - מה שהיווה שלב עיקרי בהתפתחותו הספרותית. ב-1893 החל לכתוב "יומן ספרותי" שבו המשיך עד מותו. יומן זה משקף את אישיותו וכולל הערכה סובייקטיבית של החיים הספרותיים בצרפת במחצית הראשונה של המאה העשרים.
ב-1896 עזב לאוטו את בית אביו והתנסה בחיי דלות כעצמאי. תשוקתו לשירה באה על ביטויה בקובץ "משוררים בני זמננו" שהצליח לפרסם בשיתוף עם ידיד נעוריו אדולף ואן בווה (1900). ב-1903 פרסם את ספרו "הידיד הקטן" שבו הוא מתאר את ימי ילדותו.
ב-1908 קיבל משרה קבועה ובמשך 33 שנה שימש כמזכיר כללי של בית ההוצאה לאור של מרקור דה פראנס (כתב עת לספרות). משרה זו אפשרה לו להתחיל לכתוב ביקורת על התיאטרון הצרפתי בכתב עת זה בשם העט מוריס בואסאר, ולהמשיך לעשות כן בכתבי עת שונים לספרות במשך שנים רבות.
הוא הפך את משכנו למקום מקלט לחיות עזובות (חתולים, כלבים ואפילו חמור). דאגתו הגדולה הייתה לספק להן מזון ולשם כך הקדיש את מרבית הכנסתו. ב-1912 שב להתגורר בפרבר שבו נולד ונהג לנסוע ברכבת יומיום למקום עבודתו במרכז פריז. הוא חי בחברת החיות והמשיך בכתיבת היומן הספרותי. ביומן זה כתב בין היתר ביקורת נוקבת על יצירותיהם של אנדרה ז'יד, אנטול פראנס, ז'ורז' דיאמל, פול ואלרי ורבים אחרים.
ב-1926 יצא לאור הספר "התיאטרון של מוריס בואסאר" שבו קובצו דברי הביקורת של פול לאוטו על התיאטרון הצרפתי.
לאוטו לא נישא מעולם אך היו לו מאהבות שהאחרונה שבהן, מארי דורמואה, ערכה את "היומן הספרותי" והוציאה אותו לאור לאחר מותו. יומן זה הפך ליצירת המופת של פול לאוטו (19 כרכים 1956 - 1966).
פיליפ גובר

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1879 קאור, צרפת 
 פטירה:  8 ביולי 1941 (בגיל 62) פריז, הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  חליל צד 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  פרס רומא 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיליפ גובר (בצרפתית: Philippe Gaubert;‏ 5 ביולי 1879 – 8 ביולי 1941) היה מוזיקאי צרפתי, נגן חליל צד, מנצח מוערך ומלחין, בעיקר לחליל.
ביוגרפיה

גובר נולד בקאהורס בשנת 1879. הוא ניגן בחליל צד באופרה של פריז, והפך לאחד המוזיקאים הצרפתים הבולטים בין שתי מלחמות העולם. בשנת 1919, בגיל ארבעים, מונה לשלושה תפקידים מרכזיים בצרפת בתחום המוזיקה:
פרופסור לחליל בקונסרבטוריון של פריז
המנצח הראשי של האופרה של פריז
המנצח הראשי של התזמורת לקונצרטים של הקונסרבטוריון של פריז
ב-1907 השתתף בביצוע הראשון של ההקדמה והאלגרו של מוריס רוול לנבל, חליל, קלרינט ורביעיית כלי מיתר. בין הקלטותיו כמנצח, בולטת במיוחד הקלטה של הסימפוניה ברה מינור מאת סזר פרנק (עם נגני הקונסרבטוריון).
"נאילה", האופרה שלו בשלוש מערכות, הועלתה בבכורה ב-7 באפריל 1927 בארמון גרנייה, שם הועלו שלושה בלטים נוספים שלו.
גובר נפטר משבץ מוחי בשנת 1941 בפריז.[דרוש מקור]
הנצחה

העיתונאי ז'אן בוזרנד, חברו של גובר, שכנע את העיירה קאהורס להקים גן ציבורי לכבודו של גובר ליד נהר לוט בסוף שנות ה-30.[דרוש מקור]
כאשר גובר היה עדיין בחיים, אלברט רוסל הקדיש את הפרק "Monsieur de la Péjaudie" ביצירתו "Joueurs de flûte", אופוס 27 לחליל ופסנתר.[דרוש מקור]
תארים

גובר קיבל את לגיון הכבוד הצרפתי ב-1921.[דרוש מקור]
פינרפין

| --- | --- |
 יוצרים:  ג'. ר. ר. טולקין
 מידע
 שם אמיתי:  Arafinwë
 גזע:  עלף
 מין:  זכר
 תואר:  מלך
 
פינרפין (באנגלית: Finarfin) הוא דמות בלגנדריום של טולקין. הוא היה נסיך עלפים, בנם של פינווה וינדיס, אחיו של פינגולפין ואחיו למחצה של פאנור.
חייו

פינרפין נולד באמן למלך העליון על הנולדור, פינווה, ואשתו ינדיס שהייתה אחותו של ינגווה, מלך הוונייר. לא ידוע הרבה על ילדותו, אך מסופר שהיה רגוע יותר משני אחיו הבכורים, פאנור ופינגולפין, שהיו חמי מזג וסוערי רוח. 
כשהכריז פאנור על עזיבת הנולדור את אמן, פינרפין הצטרף לאחיו הבכורים במסע, אך לאחר שמנדוס הטיל את קללתו על הנולדור, פינרפין ועדתו חזרו לאמן. יותר מכך לא מסופר על פינרפין, אך מסופר שבקרב הגדול של סוף העידן הראשון, כשנקראו הוולאר והעלפים שבאמן לעזור לגזעי הארץ התיכונה, שב פינרפין איתם ולחם במלחמה כנגד מורגות'.
משפחתו

משפחתו של פינרפין היא ענפה. אביו היה פינווה, עלף קדום והמלך העליון על כל הנולדור. אימו הייתה ינדיס, אחות ינגווה, המלך העליון על הוונייר. אחיו הבכורים היו פאנור ופינגולפין, שנהרגו שניהם במהלך המאורעות של העידן הראשון. ממנו יצא בית המלוכה השלישי בחשיבותו בעולם של טולקין, בית פינרפין. פינרפין נישא לאלווה, בתו של מלך הטלרי. ילדיהם היו פינרוד "ידיד האדם", נסיך נולדור ומלך נרגותרונד, גלדריאל גבירת לוריין, איגנור ואנגרוד. בת גלדריאל היא קלבריאן, שהיא אימה של ארוון. כך הופך פינרפין לסבא רבא רבא של אלדריון, בנו של ארגורן השני והמלך העליון על הדונדיין בעידן השלישי.
פינת הייד פארק

| --- | --- |

 מיקום
 עיר:  הסיטי של וסטמינסטר 
 רחובות מסתעפים:  פיקדילי, Grosvenor Place, נייטסברידג', פארק ליין 
 קואורדינטות:  51°30′10″N 0°09′05″W﻿ / ﻿51.502777777778°N 0.15125°W﻿ / 51.502777777778; -0.15125
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקספינת הייד פארק(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקספינת הייד פארק(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיפינת הייד פארק(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיפינת הייד פארק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הפינה הצפון-מערבית של פינת הייד פארק, בזמן תהלוכה של משמר החיים. מימין שער הכניסה להייד פארק ומולו רחוב נייטסברידג', משמאל מלון ליינסבורו.
פינת הייד פארק (באנגלית: Hyde Park Corner) הוא אזור בסיטי של וסטמינסטר, לונדון. אזור זה ממוקם ליד הפינה הדרום-מזרחית של הייד פארק והפינה הצפון-מערבית של פארק גרין. אזור פינת הייד פארק מורכב מאי תנועה רחב המוקף כביש מעגלי, אי תנועה זה משמש צומת חשוב בין מספר כבישים ורחובות בסיטי של וסטמינסטר; פארק ליין, רחוב פיקדילי (כביש ה-A4), דרך קונסטיטושן, גרוסוונור פלייס, גרוסוונור קרסנט ורחוב נייטסברידג'. מתחת לאי התנועה נמצאת מנהרת תנועה המחברת את פיקדילי ונייטסברידג'.
סביב אי התנועה נמצאים מספר אתרים בהם בין היתר בית אפסלי, מלון ליינסבורו, מלון אינטרקונטיננטל פארק ליין, שער הכניסה הדרום-מזרחי להייד פארק ותחנת הרכבת התחתית פינת הייד פארק. אי התנועה עצמו המורכב ברובו דשא ועצים, מכיל בין היתר את קשת ולינגטון במרכזו, אנדרטת ולינגטון, אנדרטת הארטילריה, אנדרטת המלחמה הניו זילנדית ואנדרטת המלחמה האוסטרלית.
האזורים והשכונות סביב פינת הייד פארק נחשבים מהיוקרתיים והיקרים בלונדון, מדרום נמצאת שכונת בלגרביה, ממערב נייטסברידג' ומצפון רחוב פארק ליין המכיל מספר בתים יקרים ובתי מלון המשקיפים על הייד פארק מכיוון מזרח.
מאחורי בית אפסלי בפינת הפאר ממוקם שער המלכה אליזבת ע"ש אליזבת, המלכה האם. טקס פתיחת השער נערך בהשתתפות המלכה אליזבת השנייה בשנת 1993 כדי לחגוג את יום הולדתה ה-90 של אמה. עלות הבנייה הייתה 1.5 מיליון פאונד, שגויסו על ידי אנשים פרטיים ומימון ציבורי, בחסותו של הנסיך מייקל מקנט .
ראו גם

בית אפסלי
תחנת הרכבת התחתית פינת הייד פארק
הערות שוליים

↑    Richard Eden, ‏Queen Mother's gate will stay forever, The Telegraph, 27 March 2010
| הסיטי של וסטמינסטר |
| --- | --- | --- |
| שכונות | בייזווטר • בלגרביה • הוברן • הייד פארק • וסט אנד • ליסון גרוב • מיידה וייל (ונציה הקטנה) • מייפייר • מילבנק • מרילבון • נייטסברידג' • סוהו וצ'יינה טאון • סנט ג'ונס ווד • סנט ג'יימס • פדינגטון • פימליקו • פיצרוביה • קובנט גרדן • קווינז פארק |  |
| אתרים בעלי חשיבות | ארמון בקינגהאם • בית הגילדות של מידלסקס • בית הסעודות • בית קלרנס • הגלריה הלאומית • וייטהול • כיכר טרפלגר • מוזיאון טייט בריטניה • מנזר וסטמינסטר • רחבת משמר הסוסים • קתדרלת וסטמינסטר • מגרש הקריקט לורדס • בית ברלינגטון • טייברן |  |
| פארקים | גני קנזינגטון • הייד פארק • גרין פארק • פארק סנט ג'יימס • ריג'נטס פארק |  |
| אזורי בחירה | ריג'נטס פארק וקנזינגטון צפון • הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר |  |
| ראו גם | אתרים נוספים בווסטמינסטר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: f46359de-1df2-47c9-8d66-fc896f941f8f
פול טנוי

פול קיפנגטיץ' טנוי (באנגלית: Paul Kipng'etich Tanui; נולד ב-22 בדצמבר 1990) הוא אתלט קנייתי. בעל מדליית כסף אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016) ושלוש מדליות ארד באליפות העולם באתלטיקה (מוסקבה 2013, בייג'ינג 2015, לונדון 2017) בריצת 10,000 מטר.
ביוגרפיה

טנוי גדל בכפר במחוז עמק ריפט שבקניה. ב-2009 סיים רביעי באליפות העולם למרוצי שדה לנוער שהתקיימה בירדן. לאחר התחרות עבר להתאמן ביפן.
ב-2010 זכה בתחרות מרצוי שדה למרחק 12 קילומטר ונבחר למשלחת קניה לאליפות העולם במרוצי שדה שהתקיימה בבידגושץ' שבפולין. באליפות סיים במקום השמיני במרוץ האישי וזכה עם הנבחרת הקנייתית במדליית זהב. באליפות העולם במרוצי שדה ב-2011 זכה במדליית כסף לאחר אימן מרגה מאתיופיה ובמדליית זהב עם הנבחרת הקנייתית. באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה באותה שנה בטגו סיים במקום התשיעי בריצת 10,000 מטר בזמן של 27:54.03 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה ב-2013 במוסקבה זכה במדליית ארד בתוצאה של 27:22.61 דקות לאחר המנצח מו פארח וסגנו איברהים ג'יילאן. ב-2014 קבע את שיאו האישי 26:49.41 דקות. באליפות העולם ב-2015 שהתקיימה בבייג'ינג זכה פעם נוספת במדליית ארד בתוצאה של 27:02.83 דקות לאחר המנצח פארח וסגנו ג'פרי קמוורור.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית כסף לאחר פארח בתוצאה של 27:05.64 דקות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית ארד בתוצאה של 26:50.60 דקות.
ספא סנט לוקאץ'

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ספא, thermal bath 
 מיקום:  רובע II בודשפט 
 מדינה:  הונגריה 
 קואורדינטות:  47°31′03″N 19°02′14″E﻿ / ﻿47.5175°N 19.0372°E﻿ / 47.5175; 19.0372
  (למפת בודפשט מוגדלת) ספא סנט לוקאץ'(למפת בודפשט רגילה) ספא סנט לוקאץ'
 
ספא סנט לוקאץ' (בהונגרית: Szent Lukács gyógyfürdő; בלשון העם: לוקאץ') הוא אחד מבתי הספא העתיקים ביותר בבודפשט, הונגריה.
מיקום

הספא נמצא ברובע 2 של בודפשט בבודה, בחלק הרובע שנקרא "פלהוויז" (Felhévíz), ליד גדות הדנובה, ברחוב על שם לאו פרנקל.
מקור שמו

ככל הנראה, מקור השם הוא מהתרגום להונגרית של השם הגרמני Lochbad (פירושו מרחצאות חור או בור, ומכאן בהונגרית Lukas-fürdő). כמו כן שמו של סנט לוקאץ', המזוהה באופן מסורתי עם ריפוי ורפואה. על פי רעיונות אחרים, ייתכן שהשם נגזר משמו של הבעלים של האזור מימי הביניים שקראו לו לוקאס (Lukász-fürdő).
היסטוריה

המעיינות שנבעו למרגלות גבעת סמלה כבר היו ידועים ושימשו את הרומאים. כתובת מתקופת הקיסר קלאודיוס מזכירה את מעיינות המים החמים העליונים והתחתונים הזורמים במקום (aqua calidae superiores et inferiores). באזור המרחצאות צ'אסאר (קיסר) ולוקאץ' של היום, עמד היישוב Felhévíz בזמן התיישבות המדיארים במרכז אירופה. על פי מקורות היסטוריים, במאה ה-12 התיישבו במקום מסדרי אבירים שעסקו בריפוי (אבירי יוחנן הקדוש ב-1178, לימים אבירי מלטה ורודוס), שבנו מרחצאות ובתי חולים ליד המנזרים שלהם. על פי מסמכים משפטיים מאותה התקופה, אגם מאלום (טחנת קמח וכן טחנת ייצור אבק שריפה) התקיימו באזור בימי הביניים. בתקופה העות'מאנית היו במקום זה גם כן מרחצאות (מרחצאות Veli-bey והמרחץ בשם Barutháne/Barut). הספא שפעל באתר של בניין הספא של לוקאץ' של היום היה ככל הנראה אגם מים חמים קטן יותר.
לאחר שחרור בודה מהכיבוש העות'מאני השתלט אוצר המדינה על כל המרחצאות, יחד עם המעיינות שמקורם באזור המרחצאות צ'אסאר ולוקאץ' הממוקמים למרגלות גבעת יוז'ף. בעבודתו שפורסמה ב-1697, מזכיר הרופא האנגלי אדוארד בראון את המרחצאות שליד טחנת אבק השריפה. חשיבותם של המרחצאות מתחילה במאה ה-18 וירדה מאז סוף המאה ה-18. על פי תיאור משנת 1852, "בחצר הטחנה ליד השכנה של מרחצאות צ'אסאר, יש את מה שנקרא מרחצאות לוקאץ', שמספר האמבטיות הקטן שלו משמש בעיקר לריפוי של החקלאים שמגיעים מהכפרים".
בשנת 1857, טוחן מאובודה החל בבניית הספא, בשנת 1884 רכשה פילפ פאלוטאי[דרושה הבהרה] את השטח מהאוצר והרחיב את המוסד עוד יותר. בשנת 1893 הפך הספא לתאגיד עסקי, נבנו מלון ספא, אמבט בוץ, ספא עממי, מרחץ אדים עממי, מחלקות מודרניות לרפואה עממית ובריכות שחייה. המתחם נפתח בשנת 1895.
אולם שתיית מי המרפא של הספא הושלם ב-1937, ונבנה מהשיש של אולם קבלת הפנים של תערוכת המילניום בשנת 1896. אולם השתייה נחנך על ידי הנסיך המלכותי פרנץ יוזף, כחלק מסדרת האירועים של קונגרס הרחצה הבינלאומי הראשון שנערך בבירת הונגריה בין ה-7 ל-14 באוקטובר 1937.
המצור על בודפשט במלחמת העולם השנייה גרם נזק חמור לבניין, וגם לוחות הכרת תודה רבים נהרסו. לאחר המלחמה הולאמה חברת ספא סנט לוקאץ', אליה הוצמד ספא צ'אסאר ולאחר מכן הוקם משני המוסדות הללו בית החולים הממלכתי לראומטיזם. באביב 1951 נוסד בית חולים ממלכתי מאוחד על ידי מיזוג של בית החולים הממלכתי לראומטיזם, ספא לוקאץ' והמכון הלאומי למחקר בלנאולוגי ושמו שונה שנה לאחר מכן למכון הלאומי לראומטיזם וספא. באזור לוקאץ' פעלו מרחצאות בוץ בצורה ייחודית באירופה עד שנת 1999. מאז תחילת המילניום התבצע במספר שלבים שיפוץ מלא של הספא, שהסתיים ב-2013.
הבניין

בשל השחזורים והשחזורים התכופים, לבניין הספא הנוכחי יש מראה די אקלקטי מבפנים ומבחוץ. במהלך מאות השנים, תכונות הסגנון המורי נעלמו וגם ארבעת המגדלים האופייניים שהיו לו. הוא קיבל את צורתו הנוכחית בשנת 1921 בהתבסס על התוכניות של האדריכל רז'ה היקיש. הבניין הורחב ברציפות עד שנות ה-70.
בריכות הספא, סאונות, מרחץ אדים

בספא לוקאץ' ניתן לחלק את המתקנים לפי תפקוד (ריפוי, ספורט, בריאות), והדבר בא לידי ביטוי חלקי בעיצוב המבנה.
בספא או בחלק התרמי יש שלוש בריכות מים חמים (32, 36 ו-40 מי מרפא מעלות צלזיוס) וסאונה קטנה. יש מרחץ אדים, אליו מחוברת בריכת מים קרים ב-24 מעלות צלזיוס. הבריכה העגולה ב-40 מעלות צלזיוס, מנקודת מבט אדריכלית, משרה אווירה של חמאם טורקי. ניתן לשחות בשתי בריכות חיצוניות. הכי קר, בריכת שחייה של ה-22 מעלות צלזיוס לגברים, בעוד שה-26 °C נקראת בריכת הנשים, מה שמזכיר שבעבר ניתן היה להשתמש באמבטיה רק בנפרד לפי מגדר. בעבר יכלו גם נשים להשתמש בבריכת הגברים, אך גברים לא יכלו להיכנס לבריכת הנשים. הסאונה החיצונית ומרחץ האדים הממוקמים ליד בריכת הגברים נסגרו ב-2012, ובמקום נוצר "עולם סאונה" נפרד בבניין. בבריכת ההרפתקאות (טמפרטורת מים: 32–33 מעלות צלזיוס) יש מסדרון מתגלגל, מבעבע מתחת למים, שתי מקלחות צוואר, סילון מים לעיסוי גב חבוי בספסל ומיטת בועות.
המים המרפאים של הספא > המעיין

מרחצאות לוקאץ' ממוקמים ליד ממערת המים המעורבים יאנוש מולנר שם בריכה באורך 6 ק"מ ועומק של שלושים מטרים והנביעה מסופקת מים תרמיים של 20–23 מעלות צלזיוס. על קיומה של המערה דווח לראשונה בשנת 1858 על ידי השבועון הרפואי, החוקר הראשון שלה היה הרופא והכימאי יאנוש מולנר. מערת המעיין המזינה את ספא סנט לוקאץ' נסקרה על ידי הספלאולוג פרנץ פאפ ב-1937, ומשנות ה-60 המשיכו צוללנים לחקור אותה.
המים המרפאים של הספא > השפעתו והרכבו

הרכב מי המרפא של הספא הוא כדלקמן, בהתבסס על המידע המסופק על לוחות אבן הגיר הממוקמים בבניין:
| אניונים-יונים חיוביים | כמות | קטיונים-יונים שליליים | כמות | אחר | כמות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| כלוריד | 125 mgr | נתרן | 107 mgr | חומצה מטבורית | 1.70 mgr |
| בְּרוֹמִיד | 0.31 mgr | סִידָן | 137 mgr | חומצה מטאזילית | 40 mgr |
| יודיד | 0.018 mgr | מגנזיום | 40.80 mgr | חומצה פחמית חופשית | 144 mgr |
| פלוּאוֹרִיד | 1.50 mgr | בַּרזֶל | 0.02 mgr | חמצן מומס | 2.9 mgr |
| סולפט | 195 mgr | אֶשׁלָגָן | 5.60 mgr |  |  |
| מימן פחמתי | 510 mgr | לִיתִיוּם | 0.1 mgr |  |  |
| גָפרִי | 1 mgr |  |  |  |  |
| סה"כ | 832,828 mgr | סה"כ | 290.52 mgr | סה"כ חומרים מומסים | 1311.948 מ"ג/1000 סמ"ק |
גלריית תמונות

אולם הכניסה
בריכת החוויה
בריכות שחיה
קיר אורחים מפורסמים
כניסה
תא אדים
תאים
סאונת גבישי מלח
גלריה
לקריאה נוספת

Meskó Csaba: Gyógyfürdők. Budapest: Városháza. 1998. ISBN 963 8376 78 3
Meleghy Péter: Budapest fürdői. Budapest: Corvina. 2012. ISBN 978 963 13 6042 4
Búza Péter: Fürdőző Budapest. Budapest: Holnap. 2006. ISBN 963 346 719 5
Soós Péter, Balogh Éva, Fluck István: Budapest fürdőváros. Budapest: Fővárosi Fürdőigazgatóság. 1996. ISBN 963-02-9932-1
Liber Endre: Budapest-fürdőváros kialakulása, különös tekintettel a székesfőváros községi fürdőpolitikájára 1-3. Budapest: Főváros Statisztikai Hivatala. 1934.
Farkas Károly, Frank Miklós, Schulhof Ödön, Székely Miklós: Magyarország gyógyfürdői, gyógyhelyei és üdülőhelyei. Budapest: Medicina. 1962.
Kordos László: Magyarország barlangjai, Budapest, 1984 Gondolat, online elérhető (az idevonatkozó rész) Hozzáférés 2012. augusztus 8.
Kiss Éva: A jótevő Lukács, Házpatika.hu 2004. augusztus 8 Archiválva 2011. október 6-i dátummal a Wayback Machine-ben Hozzáférés: 2012. augusztus 8.
Ongrádi Melinda: A megszépült Lukács fürdő, 2009. július 31 Archiválva 2013. április 25-i dátummal a Wayback Machine-ben Hozzáférés: 2011. május 6.
הערות שוליים

↑  Bár az intézmény így adja meg honlapján a hivatalos címét, helyesen ez Frankel Leó út.
↑  Sudár Balázs: Török fürdő a hódoltságban, Történelmi szemle 45(2003[2004]):3/4. 213-263.
↑  Tabán anno
↑  Első fürdőügyi világkongresszus(הקישור אינו פעיל, 2023-04)
|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
רפואת ספא בתצלום מתחילת המאה ה-20
האזור סביב הכניסה למערת János Molnár מגשר ב-Frankel Leó út
מרחצאות הבוץ שנסגרו
בריכת ספא מקורה
הפסל של לוקאץ' הקדוש ושלטי ההודיה
הגן של ספא סנט לוקאץ' לאחר השיפוץ ב-2012
הבריכות של ספא סנט לוקאץ' מלמעלה
פינוקיו (משחק ילדים)

פינוקיו (מכונה גם פינוקיו שמי) הוא משחק ילדים המיועד לקבוצה. מטרת המשחק לדרוך על כפות רגליהם של יתר המשתתפים.
המשתתפים אוחזים ידיים במעגל, סבים וקוראים "פי-נו-קיו". בהברה האחרונה הם מנתקים ידיהם וקופצים לאחוריהם. לפי סדר מוסכם וקבוע מראש, מקבל כל אחד את תורו. בהגיע תורו מבצע השחקן קפיצה אחת או הזזת רגל אחת. אם ביצע השחקן קפיצה המאיימת על שחקן אחר, מותר לשחקן האחר לבצע קפיצת נסיגה, אך רק לאחר שהשחקן שזה תורו החל לקפוץ לעברו.
שחקן נפסל אם שחקן אחר דרך על כף רגלו. המנצח הוא זה שנשאר אחרון.
במשחק זה, כמו במשחק הלוח רברסי, ניצב כל זוג שחקנים בפני בעיה משותפת, כאשר הם שואפים לפתרונות סותרים. בתחילה יפתרו השחקנים את הבעיה יחד: הם יקפצו זה לעומת זה ויצמצמו את המרחק, כדי להגיע למשחק מעניין יותר. ניגוד האינטרסים מתחיל כאשר השחקנים נמצאים במרחק של כשתי קפיצות זה מזה. במצב זה, אם השחקן שזה תורו יקפוץ קפיצה מלאה לכיוון רעהו, הוא יאפשר לו תקיפה נוחה בהגיע תורו הוא. מסיבה זו, ובגלל מגוון התנוחות היחסיות בהן עשויים השחקנים למצוא עצמן, המשחק מהווה משחק טקטי עתיר מצבים שאינם חוזרים על עצמם בנקל. התנוחות עשויות להיות לא יציבות, כמו במשחק פלונטר.
ניתן לשחק את המשחק גם בשני משתתפים, אך ככל שהקבוצה גדולה יותר גדל מגוון התנוחות היחסיות, והמשחק הופך מעניין יותר. מאידך, כאשר הקבוצה גדלה, גדל השטח עליו מתפרשת הקבוצה, ומידת העניין לפרט פוחתת. גודל קבוצה מעניין למשחק זה הוא, לפיכך, כשלושה עד עשרה משתתפים.
בארצות הברית קיים משחק דומה בשם Pepsi Cola 1, 2, 3 ("פפסי קולה 1, 2, 3"), שבו הקריאה שקוראים הילדים היא כשם המשחק, והילדים קופצים אחורה 3 פעמים – פעם אחת בכל פעם שנאמר מספר.
צעדים

צעדים הוא משחק קרוב, המיועד לשני שחקנים בלבד. השחקנים צועדים זה לעבר זה, עקב בצד אגודל, לאורך קו דמיוני. המנצח הוא השחקן שדרך על כף רגלו של רעהו. בגרסה זו אין מן הטקטיקה והיא מבוססת מזל בעיקר.
הערות שוליים

↑  Carissa Soh, How To Play Pepsi Cola 1, 2, 3: The Battle Royal Tag Game, Little Day Out, ‏2021-06-11 (באנגלית)
| הרפתקאותיו של פינוקיו מאת קרלו קולודי |
| --- | --- | --- |
| קולנוע | פינוקיו (1940) • פינוקיו וקיסר הלילה (1987) • פינוקיו (1992) • הרפתקאות פינוקיו (1996) • הרפתקאותיו החדשות של פינוקיו (1999) • פינוקיו (2002) • פינוקיו 3000 (2004) • פינוקיו (2012) • פינוקיו (2019) • פינוקיו שמי (2021) • פינוקיו (2022) • גיירמו דל טורו מציג: פינוקיו (2022) |  |
| טלוויזיה | הרפתקאות פינוקיו (1972) • פינוקיו (1976) • פינוקיו וחברים (2021) |  |
| דמויות | פינוקיו • סבא ג'פטו • שמשון ויובב • ג'ימיני הצרצר |  |
| שונות | פרשנות חזותית לפינוקיו |  |
עידו ארליך-ובר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באפריל 1963 (בן 61) כ"ה בניסן ה'תשכ"ג ירושלים 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שדרן רדיו, מרצה
 מעסיק:  רדיו קול ברמה
 צאצאים:  אריה ארליך שניאור ובר
 
עידו יצחק ארליך ובר (מוכר בשם עידו ובר; נולד בכ"ה בניסן ה'תשכ"ג, 19 באפריל 1963) הוא שדרן רדיו, יועץ אישי ומרצה בתחומי מיסטיקה ויהדות.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לתלמה ומשה אילת (במקור ארליך). אביו היה יועץ תקשורת, מעורכי ביטאון תנועת החירות ומקורב למנחם בגין, אבי אמו היה ד"ר ישראל בן-זאב – היסטוריון וחוקר הערבית והאסלאם. ובר הוא דור שביעי לילידי ירושלים.
בילדותו התגורר עם הוריו בגבעת שמואל ולמד בבית הספר הממלכתי בה. בהמשך למד בבית הספר תיכון חדש בתל אביב-יפו. בשנת 1976 עבר עם הוריו לבוסטון שבמדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית, שם ניהל אביו את שלוחת אל-על בניו-אינגלנד. הוא המשיך שם את לימודיו התיכוניים בברוקליין הסמוכה. ב-1980 חזר לישראל לצורך שירות בצה"ל ושירת בחיל ההנדסה הקרבית. בהמשך שימש מש"ק דת מטעם הרבנות הצבאית והשתתף במלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 1983, במהלך שירותו הצבאי, הכיר את הרב משה ובר משכונת בתי אונגרין בירושלים, ובהשפעתו התקרב לחסידות חב"ד. במשך תקופה, במקביל לשירותו הצבאי, למד בישיבת הר עציון, ובישיבת מיר בירושלים. לאחר תקופה חזר לשם משפחתו המקורי, "ארליך", והוסיף אליו את שם משפחתו של הרב ובר, שהיה חשוך ילדים.
לאחר נישואיו בשנת 1986 החל במסלול ללימודי סמיכה לרבנות. בשנת 1999 הוסמך לרבנות על ידי הרב מרדכי אהרן שיינברגר, על כתב ההסמכה חתמו גם הרב עובדיה יוסף והרב ובר. בשנת 2000 מונה לרב בית הכנסת המרכזי בשכונת מוסררה (מורשה) בירושלים[דרוש מקור]. בין השנים 2000–2005 שימש ראש ישיבת 'שובה ישראל' לחוזרים בתשובה בירושלים. בשנת 2001 המשיך את לימודי הרבנות במכון היכל שלמה שבמכון אריאל בירושלים, בראשות הרב זלמן נחמיה גולדברג. בשנת 2005 השלים את לימודי הרבנות והוסמך לרבנות על ידי הרבנות הראשית לישראל[דרוש מקור]. במקביל, מונה על ידי המועצה הדתית בירושלים במינוי זמני לתפקיד רבה של שכונת מלחה בעיר[דרוש מקור].
ביוגרפיה > פעילות

ארליך-ובר מרצה בתחומי היהדות. במהלך שנות ה-90 הוציא לאור מעל 500 קלטות בשם 'שמעו ותחי נפשכם', שעסקו בפרשיות התורה, מועדי ישראל, מעגל השנה וגדולי הדורות.
משנת 1993 עורך את העלון 'שמעו ותחי נפשכם' ובו דברי תורה של רבו, הרב משה ובר. בעלון גם טור אישי בנושאים אקטואליים וסיפורי צדיקים. בין השנים 2010–2019 פרסם מדור שבועי של סיפור חסידי בשבועון כפר חב"ד.
בשנות התשעים הגיש במוצאי יום הכיפורים את התוכנית 'דף חדש' שעסקה בחגי תשרי בערוץ הראשון. בתוכנית התארחו רבנים, אמנים ויוצרים במוזיקה יהודית.
מגיש תוכניות רדיו בהן הוא מייעץ לאנשים על פי שמם ותאריך לידתם. בין השנים 2002–2007 הגיש תוכניות תורניות ותוכניות ייעוץ אישי ברדיו קול חי. בשנים 2007–2012 הגיש תוכנית מאזינים ברדיו 103fm, שבה ייעץ למאזינים במגוון תחומים אישיים. היה בעל פינה שבועית בימי שישי ברשת ב'.
החל משנת 2010, עם ייסודו של רדיו קול ברמה, מגיש תוכניות והרצאות בנושאי יהדות.
חיים אישיים

ארליך-ובר נשוי לרבקה דליה ואב ל-12 ילדים. בניו הם העיתונאים והסופרים אריה ארליך ושניאור ובר. גיסו הוא ראש אמ"ן לשעבר האלוף אהרון חליוה.