stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן דוד גורדון
ביוגרפיה

אהרן דוד אורייביץ (בן אורי) גורדון נולד בכפר טרוֹיַאנוֹב שבדרום פלך פודוליה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (בשטח אוקראינה של היום), למשפחת מתנגדים מיוחסת מווילנה שהקפידה על קלה כחמורה. א"ד גורדון היה בנם החמישי של הוריו, אוּרי ודבורה, אך גדל כבן יחיד לאחר שכל אחיו נפטרו בצעירותם. הוריו חרדו לשלומו והוא טופל במסירות. גורדון היה ישר לב ואיש עקרונות; הוא סירב בצעירותו שהוריו ישלמו שוחד על מנת שלא יגויס לצבא האימפריה הרוסית, מכיוון שאז היה מגויס במקומו אדם אחר. הוא גויס לצבא לחצי שנה, מה שגרם לאמו לחלות, ושוחרר לאחר שהתברר שאינו כשיר פיזית.
גורדון רכש ידע תורני בשנת לימודים בישיבה בווילנא, בשנתיים בבית מדרש בעיר חאשצ'יוואטה ובאופן עצמאי. הוא אף רכש באופן עצמאי השכלה רחבה וידיעת שפות. בגיל צעיר התחתן עם בת דודו, פייגיל טרטקוב, ועבר להתגורר בעיירתה, אוֹבּוֹדוֹבְקַה. לזוג נולדו שבעה ילדים, מהם שרדו שניים, בנם אברהם ובתם יעל.
לאחר שנתיים באובודובקה קיבל משרה באחוזה, חווה חקלאית של הברון גינצבורג בכפר מוהילנה, שבה עבד לפנים אביו. גורדון עבד באחוזה כפקיד ואיש מנהלה במשך עשרים ושלוש שנה (1880–1903, ובתוכן תקופות זמן שבהן לא עבד) – עד אשר פג תוקפו של חוזה החכירה. באותם ימים נהג גורדון לאסוף את בני הנוער באזור האחוזה להרצאות, שיחות, ערבי קריאה ואף ארגן בשבילם ערבים מוזיקליים, שעיקרם קירוב לבבות ליהדות ולציונות. הוא הקדיש מרץ רב להקמת בתי ספר עבריים באזור. כאשר התבגרה בתו יעל, ייסדה בתמיכתו בית ספר עברי לבנות.
לאחר מותו

לאחר מותו כתב עליו חברו יוסף אהרונוביץ:
במשך כל שמונה עשרה השנים שהכרנו את גורדון בארץ ישראל, לא חלו כל שינויים בהבעת הפנים שלו: הוא תמיד היה מרוכז בתוך עצמו, חי חיי מחשבה אינטנסיביים, על פניו שפוך עצב נורא ומעיניו נשקף צער-העולם. יחד עם זה היה הוא, לפחות במחצית הראשונה של חייו בארץ ישראל, איש 'שמח' מאוד, או, אולי 'משמח'. הוא ידע לרקוד עד כלות הכוחות, עד כדי התפשטות הגשמיות.
על שמו של גורדון, נוסדה בשנת 1925 בגליציה, תנועת הנוער גורדוניה שביקשה לחנך את בני העם היהודי על פי עקרונותיו. התנועה פעלה בפולין, ליטא, לטביה, רומניה, סרביה, צרפת, אוקראינה, ישראל, ארגנטינה, ארצות הברית ותוניסיה. חבריה החלו לעבור לארץ ישראל בשנת 1929 - רובם במסגרת החלוץ. חניכיה ובוגריה הקימו מספר קיבוצים בארץ. בנוסף, נוסד בית החינוך ע"ש א"ד גורדון - שה"אני מאמין" שלו מבוסס על ערכי א"ד גורדון: "החינוך הוא הדרך - האדם המטרה". מאמריו תורגמו ל-15 שפות שונות עד שנת 1972.
בתי ספר רבים ברחבי ישראל קרויים על שמו, כמו גם המכללה האקדמית לחינוך בחיפה, "האקדמית גורדון". כמו כן קרויים על שמו רחובות ברבות מערי ישראל.
כתביו

העבודה, תל אביב: הוצאת הפועל הצעיר, 1923
האדם והטבע, תל אביב: הוצאת הפועל הצעיר, 1927
האדם והטבע: הגיונות וחלומות של קיצוני, מהדורה מדעית ושלמה בעריכת יובל גובני ורון מרגולין, ירושלים: מאגנס, 2020
יוסף אהרונוביץ' (עורך), כתבי א. ד. גורדון (כרכים א-ה), תל אביב: הוצאת הפועל הצעיר, 1925-1929 (כל כרך יצא בשנה עוקבת)
נ' תרדיון (עורך, בהשתתפות אליעזר שוחט), קיצור כתבי א.ד. גורדון, תל אביב: א. י. שטיבל, 1936
שמואל הוגו ברגמן ואליעזר שוחט, כתבי א.ד. גורדון בשלושה ספרים, ספר ראשון: האומה והעבודה, ספר שני: האדם והטבע, ספר שלישי: מכתבים ורשימות, ירושלים: הוצאת ההסתדרות הציונית, 1951-1954 (כל כרך יצא בשנה עוקבת)
כתבי א.ד. גורדון (ספרים א-ג), מהדורה מיוחדת בשנת המאה להולדתו, חיפה: הוצאת ההסתדרות הציונית, 1957
מוקי צור (עורך), את אינך בודדה במרום: מכתבים מא. ד. גורדון ואליו, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1998
אני מבקש לב דופק נפש חיה - אסופת כתבים נדירים מאת א״ד גורדון ועדויות מאת חבריו הקרובים אשר נדפסו לראשונה במלאת 100 שנה לפטירתו, בעריכת משה נחמני ויחיאל נחמני, כביש אחד, ירושלים 2022
אהרון דוד גורדון, המאור למינהו,  במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית
Briefe aus Palästina‏, Berlin: Welt, 1919 (בגרמנית)
Auswahl aus seinen Schriften‏ (übersetzt: Viktor Kellner)‏, Berlin: Jüdischer Verlag, 1937 (בגרמנית)
Selected Essays by Aaron David Gordon‏ (tr.: Frances Burnce), New York: League for Labor Palestine, 1938, ISBN 0405052669 (0-405-05266-9) (באנגלית)
Reprint: Selected Essays by Aaron David Gordon‏, New York: Arno Press, 1973, ISBN 0405052669 ‏(0-405-05266-9) (באנגלית)
לקריאה נוספת > ספרות יפה

יהודה יערי, כאור יהל, תל אביב: הוצאת ארץ-ישראל, תרצ"ז 1937
עמוס עוז, באור התכלת העזה, מאמרים ורשימות, 1979
גלילה רון-פדר עמית העורג, הוצאת מודן, 2017
מריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

ערך זה עוסק בבתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. אם התכוונתם לרעייתו של אותו קיסר, ראו .
מריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Мария Александровна;‏ 17 באוקטובר 1853 – 24 באוקטובר 1920), ידועה מאוחר יותר בתואר "דוכסית אדינבורו" ו"דוכסית סקסה-קובורג-גותה", הייתה בתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ורעייתו של אלפרד, דוכס סקסה-קובורג-גותה, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ילדותה ונישואים

הנסיכה הגדולה מריה אלכסנדרובנה נולדה בצארסקויה סלו, ילדתם השישית ובתם השנייה של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ורעייתו מארי, נסיכת הסה.
ב-23 בינואר 1874, בארמון החורף שבסנקט פטרבורג, נישאה מריה לאלפרד, דוכס אדינבורו, בנם השני של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. מריה, שהייתה כעת דוכסית אדינבורו, הגיעה ללונדון ב-12 במרץ באותה השנה. הדוכסית קיבלה מאביה הצאר נדוניה של 100,000 ליש"ט וקצבה שנתית של 28,000 ליש"ט.
הנישואים של בני הזוג לא היו מאושרים, ומריה נחשבה למתנשאת בעיני החברה הלונדונית. יותר מכך, דרישתו של הצאר אלכסנדר השני כי יתייחסו לבתו בתואר "הוד מעלתך הקיסרית" (בניגוד לתואר "הוד מעלתך המלכותית", שהיה נהוג לדוכסית בבריטניה), וכי מעמדה יהיה גבוה משל נסיכת ויילס דאז, הנסיכה אלכסנדרה, הכעיסה ביותר את המלכה ויקטוריה. מריה בעצמה התמרמרה מאוד על העובדה שאלכסנדרה, בתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, הייתה חשובה ממנה בחצר המלוכה הבריטית, למרות שהייתה בתו של הצאר הרוסי הגדול. המלכה ויקטוריה לא נכנעה לדרישותיה של מריה ושל אביה והמשיכה להתייחס אליה כשנייה במעמדה אחרי נסיכת ויילס.
ילדים

למריה ואלפרד נולדו שישה ילדים, מתוכם בן אחד מת בלידתו. חמשת הילדים הנותרים היו:
אלפרד, יורש העצר לדוכסות סקסה-קובורג-גותה (1874-1899) - התאבד, ככל הנראה כתוצאה ממחלת העגבת בה נדבק כששירת בצבא.
מארי, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה (1875-1938) - נישאה לפרדיננד הראשון, מלך רומניה.
ויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה (1876-1936) - נישאה בראשונה לארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן (התגרשו ב-1901), ולאחר מכן לבן דודה קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו של אחיה של מריה אלכסנדרובנה, ולדימיר.
אלכסנדרה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה (1878-1942) - נישאה לארנסט, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג.
ביאטריס, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה (1884-1966) - נישאה לאלפונסו, נסיך ספרד, דוכס גליירה, נכדה של איזבלה השנייה, מלכת ספרד.
סקסה-קובורג-גותה

ב-22 באוגוסט 1893 נפטר ארנסט השני, דוכס סקסה-קובורג-גותה, דודו של אלפרד. הדוכס ארנסט, שהיה אחיו הגדול של הנסיך אלברט, מת ללא יורשים, ומכיוון שאדוארד, נסיך ויילס ויתר על זכותו לדוכסות, הפך אלפרד לדוכס סקסה-קובורג-גותה החדש. הוא ויתר על הקצבה השנתית שלו, שניתנה לו כבן משפחת המלוכה הבריטית, ועל מקומו בבית הלורדים ובמועצת המלך, אולם הוא המשיך לקבל קצבה של 10,000 ליש"ט בשנה על מנת להמשיך להחזיק בבית קלארנס שבלונדון.
עם עלייתו של בעלה לתפקידו החדש הפכה מריה אלכסנדרובנה לדוכסית סקסה-קובורג-גותה, בנוסף להיותה דוכסית אדינבורו, וכך הייתה לא רק בת אצולה רוסית אלא גם בריטית וגרמנית. כרעייתו של דוכס גרמני ריבוני, מעמדה של מריה היה כעת גבוה יותר משל גיסתה, אלכסנדרה, נסיכת ויילס.
בינואר 1899, במהלך חגיגות יובל הכסף לנישואיהם של מריה ואלפרד, ירה בעצמו בנם היחיד, אלפרד, לאחר שהיה מעורב בסקנדל עם מאהבתו. הוא שרד את הפציעה הראשונית והוריו המבויישים שלחו אותו למראנו כדי להחלים, שם נפטר מפצעיו שבועיים לאחר מכן. הדוכס אלפרד נפטר שנה לאחר מכן, ב-30 ביולי 1900, מסרטן הגרון. תואר הדוכסות עבר לאחיינו, צ'ארלס אדוארד, אולם הדוכסית האלמנה מריה המשיכה להתגורר בטירת רוזנאו בקובורג.
מותה

מריה אלכסנדרובנה מתה ב-24 באוקטובר 1920 בציריך. היא נקברה בבית הקברות הדוכסי מחוץ לקובורג, אולם בתה מארי, שהייתה כעת מלכת רומניה, לא הורשתה לנסוע ללווייתה בשל המתח לאחר המלחמה בין גרמניה לרומניה.
שיר המכולת

| --- | --- |
 שיר בביצוע כוורת
 מתוך האלבום סיפורי פוגי
 יצא לאור:  1973
 מקום הקלטה:  אולפני טריטון
 שפה:  עברית
 אורך:  3:45
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  דני סנדרסון
 לחן:  דני סנדרסון
 הפקה:  אברהם דשא (פשנל)
 ביצועים מאוחרים:  לוס כפרוס
 
"שיר המכולת" הוא שיר שכתב והלחין דני סנדרסון ובוצע על ידי להקת כוורת. השיר נכלל באלבומה הראשון של הלהקה, "סיפורי פוגי", שיצא לאור בנובמבר 1973.
השיר, יחד עם "המגפיים של ברוך", הם המשך של המערכונים מ"אופרת פוגי" שלא נכללו באלבום אך בוצעו בהופעות.
סיפור המכולת

לפני תחילת השיר מופיע מערכון בשם "סיפור המכולת". את המערכון כתב סנדרסון יחד עם גידי גוב, חבר נוסף בלהקה.
בתחילת המערכון, המספר (גידי גוב) מתחיל בתיאור דמותו של יודוקוליס ליפשיץ (אלון אולארצ'יק): בן למשפחת קימל ששינה את שמו כפעולת תגמול. הכפר בו נולד היה קטן מאוד. העובדה שאביו ואימו היו הוריו היחידים השפיעה עליו לשארית חייו. על אף ניסיונות הוריו לעודדו, המצב הפך לחמור יותר.
מול ביתו שכן צריף "דל ורעוע", וכך גם סילביה באמפר (דני סנדרסון), הילדה שגרה בצריף. באמפר נהגה לשחק בתופסת עם עצמה ליד צריפה. כאשר יודוקוליס היה רואה אותה כשהיה הולך לבית ספרו הוא היה מחייך אליה, אולם היא נהגה להשיב לו בחיוך קל ועדין ולומר לו: "חליק מן דאווין". הקריין מציין את שמה ובאמפר רצה לעברו, אך הוא מדגיש שקראו לה בשמה אם קראו לה.
לאחר מכן, אביו של יודוקוליס, שהיה אלוף הארץ בדמקה (בגרסאות אחרות אלוף הארץ בדוקים) הפסיד ברבע הגמר לחובב מרוסיה. באותה העת, לאימו של יודוקוליס גדל זנב בעקבות "מחלה וטרינרית" בה לקתה. אחר כך החליט יודוקוליס לשאת את עול משפחתו על כתפיו ולנטוש את ביתו. לאחר שנדד ימים ולילות ללא כלום, יודוקוליס ראה זקן (יצחק קלפטר) יושב על אם הדרך (צומת ראשי) ובוכה. יודוקוליס שאלו מדוע הוא בוכה, והזקן השיב כי "הלכו לי הברקסים" ונתקע לו קוץ ברגל. לאחר שיודוקוליס הוציא את הקוץ והחליף אותו בחדש, צעק הזקן זעקת כאב ונעלם.
בערב בו אירע המקרה שכב יודוקוליס על אם הדרך, והיא נתנה לו. בעוד לכלוך מלכלך את פניו, דמותה של סילביה באמפר עולה לו אל מול עיניו. באמפר מתוארת כלבושה במכנסי התעמלות ונעלי פלדיום. לאחר שידיה כמעט הושטו אליו, חש יודוקוליס ליטוף בכל גופו, כשפקח את עיניו ראה את הזקן. הזקן הפציר בו להפסיק בדרך בה הוא נוהג ולפתוח מכולת ושם יימצא את אושרו.
כעבור 15 שנה הפך יודוקוליס לבעל מכולת. אחת מלקוחותיו הייתה סילביה באמפר, שנהגה להציק לו בשאלות ולשאול אם יש לו מוצרים כגון שמנת ולבן. לאחר שהקריין מכריז שהיא "הולכת לה לדרכה", ממשיכה באמפר להציק בשאלות עד שהקריין מתרעם עליה ובאמפר עוזבת את המכולת.
לאחר שהמחירים עלו הפסיקו להגיע לקוחות, המכולת הייתה מלאה באבק וחרקים הסתובבו בה. בתום המערכון הקריין אומר: ובלילות חורף קרים, יושב לו יודוקוליס, עצוב ומיותר, ושר. מייד לאחר מכן מתחיל שיר המכולת.
השיר ותוכנו

השיר מתאר לקוח מכולת, המספר על לקוחה אחרת אותה הכיר מכיתה ג'. לקראת סוף השיר מצוין כי יודוקוליס יושב לו עצוב ומיותר, כפי שנכתב בסוף המערכון, והוא בוכה ללא הפסקה. בשיר מצוינים מספר דברי אפייה, מזון ומשקאות דוגמת סולת, קרמבו, טמפו ומנדרינות. שפת השיר היא עברית, מלבד שורה אחת בפזמון באנגלית: "Give me the money, and I'll give you my heart" ("תן לי את הכסף, ואתן לך את ליבי"). בנוסף, בפזמון מופיעה השורה הבאה: קולט גלי צה"ל וקולט עלייה מרוסיה. המונח "קליטה" בהקשר זה מתייחס גם לקליטת רדיו, אך גם לקליטת עלייה.
בריאיון ליואב קוטנר אמר דני סנדרסון כי השיר היה הומאז' לסגנונו של סשה ארגוב, והביא כדוגמה את השיר "הכל זהב" של התרנגולים.
הישגים

ב-30 ביולי 1973 נכנס השיר למצעד "הגל הקל", וב-27 באוגוסט הגיע לראש המצעד, ושבועיים היה בראשו. לבסוף הוא יצא מהמצעד ב-12 בנובמבר. במצעד השנתי של אותה השנה השיר הגיע למקום ה-11, ולהקת כוורת זכתה בתואר הרכב השנה. במצעד השנתי של גלי צה"ל הגיע השיר למקום השלישי, ובמצעד של המדינה למקום ה-108.
|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1973)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1973)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1973)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1973)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | "הגל הקל" (קול ישראל) | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים - התשל"ג (1973)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים - התשל"ג (1973)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים - התשל"ג (1973)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים - התשל"ג (1973)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | מצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל | 3 |  |
|  ישראל | מצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל | 11 |  |
הערות שוליים

↑   שיר המכולת, סרטון בערוץ "לוס כפרוס", באתר יוטיוב (אורך: 03:34)
↑   כוורת - סיפור המכולת, סרטון בערוץ "מוזיקה ישראלית", באתר יוטיוב (אורך: 05:14)
↑  בגרסה זו נפצע קשה לאחר שנפל על דוקיו, מה שמוסיף מלנכוליה עליזה ליצירה
↑  אם הדרך, באתר ויקימילון
↑  מילות השיר "שיר המכולת", באתר שירונט
↑   תיעוד יוצרים של מפעל הפיס עם יואב קוטנר - דני סנדרסון (הגרסה הארוכה), סרטון בערוץ "מפעל הפיס", באתר יוטיוב (אורך: 01:24:00)
↑  שיר המכולת, באתר פזמונט
מוס ג'ו

| --- | --- |

"מק המוּס" - פסל האייל הקורא ("מוּס") בעיר מוס ג'ו
 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  ססקצ'ואן ססקצ'ואן
 תאריך ייסוד:  1903 
 שטח:  46.82 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  33,665 (2021)
  ‑ צפיפות:  710.7 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  50°23′36″N 105°33′07″W﻿ / ﻿50.393333333333°N 105.55194444444°W﻿ / 50.393333333333; -105.55194444444 
 אזור זמן:  UTC -6
 http://www.moosejaw.ca
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי מוס ג'ו(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי מוס ג'ו(למפת ססקצ'ואן רגילה) רג'יינה ססקטון פרינס אלברט אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות נונאווט מניטובה ארצות הבריתמוס ג'ו(למפת ססקצ'ואן מוגדלת) רג'יינה ססקטון פרינס אלברט אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות נונאווט מניטובה ארצות הבריתמוס ג'ו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מוס ג'ו (באנגלית: Moose Jaw) היא עיר בפרובינציית ססקצ'ואן שבמרכז קנדה הממוקמת במרכז דרום ססקצ'ואן, על נקודת מפגש שני נהרות: מוס ג'ו (Moose Jaw River) ונחל ת'אנדר (Thunder Creek). מוס ג'ו היא אחת הערים החשובות בהיסטוריית ההתפתחות של קנדה. מיקומה, בנקודת המפגש של שני הנהרות, הפך אותה למרכז תעשייתי חשוב וצומת מרכזי להעברת תוצרת חקלאית לכל רחבי קנדה. בנוסף, בשל מזג האוויר הנוח, התפתח בה מרכז הדרכה לטיסות של נאט"ו ובסיס לאימוני טיסות אקרובטיות של צוות ההדגמה הרשמי של קנדה.
היסטוריה

תחילתה של מוס ג'ו הייתה התיישבות של שבטי ילידים אמריקאים נוודים, קרי ואסיניבוין, לתקופות החורף בשל מזג האוויר החמים והנוח. כמו כן מקום המפגש בין שני הנהרות סיפק שפע של מים וציד ולפיכך היה המקום נוח להתיישבות. מאוחר יותר הקים שבט ה"מייטי" (ציידי באפלו) את התיישבות הקבע הראשונה במקום, "הפנייה", המוכרת כיום בשמה "קינגסווי פארק". בשנת 1881 נבחר מקום המפגש בין נהר "מוס ג'ו" ונחל "ת'נדר" כנקודת חלוקה עבור הרכבת הפסיפית הקנדית, כיוון שאספקת מים הייתה חשובה לקטרי קיטור. ההתיישבות החלה שם ב-1882 והעיר מוס ג'ו נוסדה ב-1903. למערכת מסילות הרכבת היה תפקיד חשוב ביותר בהתפתחות הראשונית של מוס ג'ו בכך שבעיר פעלו שתי חברות רכבת, האחת "קניידיאן פסיפיק" והשנייה "קניידיאן נשיונל". סכר נבנה על הנהר ב-1883 כדי לייצר אספקת מים כל השנה. ב-1857 השם "מוס ג'ו בון קריק" הופיעה במפות של ג'ון פליסר. לגבי איך שהמקום קיבל את שמו הנוכחי קיימות שתי תאוריות: על פי הראשונה השם נובע מהשפה האינדיאנית של שבט "פליינס קרי", 'מקום חמים ליד הנהר' או 'משבי רוח חמימים' ועל פי התאוריה השנייה המקום קיבל את שמו לפי צורתו על המפה שמזכירה לסת של מוס (אייל צפוני).
היסטוריה > נוכחות צבאית

אזור המקיף את מוס ג'ו מאופיין במספר רב של ימים נטולי עננים, מה שהופך אותו לאתר טוב לאימון טייסים. חיל האוויר הקנדי המלכותי הקים, במסגרת תוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי, את תחנת מוס ג'ו בשנת 1940. לאחר המלחמה, חייל האוויר הקנדי נשאר בתוך הקהילה והשתמש במתקן לאימון טייסים לאורך המלחמה הקרה. המתקן שינה את שמו לבסיס מוס ג'ו של הכוחות הקנדיים בשנת 1968, וכרגע משמש כמרכז אימוני הטייס המרכזי של קנדה וביתה של טייסת 431, צוות אווירובטיקה הידוע בכינויו "ציפורי השלג".
היחידה העיקרית המוצבת בבסיס היא כנף 15, וכתוצאה מכך זכה הבסיס לכינוי כנף 15 מוס ג'ו. הבסיס בדרך כלל מקיים יום הערכה לכוחות הצבאיים אחת לשנה. 
בקצה הצפוני של העיר מוצבת נשקייה של אחת מיחידות המילואים של חיל השריון הקנדי.
אקלים

האקלים במוס ג'ו נע בין צחיח למחצה, לאקלים יבשתי לח (Koppen BSk and Dfb) החורפים במוס ג'ו הם ארוכים קרים ויבשים ואילו עונות הקיץ קצרות, חמימות וגשומות. החודש הקר ביותר הוא ינואר עם טמפרטורה ממוצעת של 12.3- צלזיוס בשעה שהחודש החם ביותר הוא יולי עם טמפרטורה ממוצעת של 19.3 צלזיוס. החודש היבש ביותר הוא פברואר עם ממוצע משקעים של 11.1 מ"מ והחודש הגשום ביותר הוא יולי עם ממוצע משקעים של 63 מ"מ. ממוצע שנתי של המשקעים הוא 365 מ"מ.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם, הייתה ב-5 ביולי 1937, 43.3 צלזיוס. בשעה שהטמפרטורה הנמוכה ביותר, 47.8-, נמדדה ב-4 בפברואר 1907.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין שנעשה ב-2006, מספר התושבים בעיר הוא 32,132.
כלכלה

מפגש הנחלים היווה מקור קל ונוח למים עבור רכבות קיטור ובשל כך הפכה מוס ג'ו נקודה המרכזית של חברת CPR (קנידיאן פסיפיק ריילווי). המיקום האסטרטגי אפשר תחבורה נוחה והפך להיות המרכז הלוגיסטי עבור התעשיות הכבדות של כל אזור. העיר ממוקמת בהצטלבות של "טראנס קנדה הייווי" (הכביש שמקשר את החוף המזרחי לחוף המערבי של קנדה) והייווי 2 המקשר את הדרום לצפון בססקצ'ואן. תעשיות רבות כמו תעשיית הבשר, מלח, אשלג, דשן אמוניה ואתנול פורחות באזור בגלל הגישה הקלה לתחבורה.
אף על פי שמוס ג'ו אינה עיר גדולה היא כוללת בתוכה מרכז קניות מקורה ונציגויות רבות של רשתות מסחר קנדיות המשרתות את העיר וסביבותיה.
תרבות ואטרקציות

מוס ג'ו מציעה מספר אטרקציות ביניהן 'המוזיאון ההיסטורי של תחבורה ופיתוח המערב' ובו גלריה של מטוסי אקרובטיקה בשם 'ציפורי השלג'(Snowbirds). דרומה לעיר נמצא מוזיאון ייחודי ובו דגם של כפר טיפוסי מתחילת המאה העשרים עם כלי תחבורה ישנים וחפצים מאותה התקופה. הרכבת החשמלית של מוס ג'ו שנוסדה ב-1912, עדיין מציעה טיולים לתיירים. ניתן גם לבקר בספא מינרליים 
(Temple Garden’s Mineral Spa). בעיר יש מספר פארקים הכוללים חלקים טבעיים וחלקים מעשה ידי אדם שבהם ניתן לשוט בקיאקים, לרכב על אופניים, לטייל ברגל ולערוך פיקניקים. ניתן למצוא בהם גם מגרשי טניס וגני שעשועים.
במוס ג'ו יש את אתר המחנאות הוותיק ביותר בכל צפון אמריקה אשר הוקם לראשונה בשנת 1927.
תרבות ואטרקציות > מנהרות מוס ג'ו

רשת המנהרות התת-קרקעיות של מוס ג'ו נבנתה ב-1908 לאפשר העברת קיטור בצינורות מתחת לאדמה. לאחר שרשת המנהרות ננטשה, פועלים סינים שבנו את מסילות הברזל באזור, מצאו שם מחסה כדי להתחמק מתשלום מס לממשלת קנדה. בסביבות 1920 המנהרות שימשו להברחת אלכוהול בתקופת היובש. המנהרות שימשו גם להימורים וזנות כשמפקד המשטרה המושחת העלים עין.[דרוש מקור] ישנם עדויות של אנשים הטוענים שהמאפיונר הידוע אל קפונה היה מעורב, וכנראה אפילו ביקר במנהרות ששימשו לעסקיו בהברחת אלכוהול.
רשת המנהרות התת-קרקעיות של מוס ג'ו נפתחה לתיירים ביוני 2000.
חינוך

בעיר קיימים 15 בתי ספר יסודיים ו-5 תיכוניים, ביניהם בית ספר יסודי צרפתי בשם École Ducharme. בנוסף, מוס ג'ו היא הבית של הקמפוס הפוליטכני.
בתרבות הפופולרית

בשנת 1977 בסרט Slap Shot מככב השחקן Guido Tenesi המגלם את הדמות Billy Charlebois שמגיעה ממוס ג'ו.
בשנת 1980 בסרט Atlantic City השחקנית Susan Sarandon המגלמת את Sally אומרת שמשפחת בעלה המנוח נמצאת במוס ג'ו.
בסרט The Apple הגיבורים Alphie and Bibi מגיעים ממוס ג'ו.
בתוכנית הטלוויזיה The Simpsons, מאיימים תושבי ספרינגפילד לעבור למוס ג'ו בשל חוסר באוהדים.
בעונה החמישית של הסדרה הקנדית Heartland הדמויות Jack and Tim הולכים לבקר את הבן של טים במוס ג'ו.
תג (גופן)

אותיות האלפבית הלטיני עם סריף
לוגו קיה עם אותיות בעלות סריפים
בתחום הקליגרפיה, תג או סֶרִיף הוא פרט משיכת קו האות בגופן ועיצובו. התגים נראים כתוספת צורנית בלתי חיונית לקריאת האות בתחילתו או סופו של קו המרכיב את האות. סגנון כתב ללא סריף, המקובל בעיקר בדפוס המודרני, נקרא סנס-סריף (sans serif – בצרפתית "ללא סריף").
מקורו של התג הוא בטכניקות כתיבה קליגרפיות בעט או משיכת מכחול, אשר בעזרת תגים משיגות דיוק רב יותר ומראה אסתטי יותר של האות. בשימוש בעט נובע קליגרפי לדוגמה, אם העט נמשך לאורך קו, נעצר ואז מורם, עלול להישאר כתם דיו קטן בסוף הקו. משיכת הקו הקלה בסוף הקו, היוצרת את התג, מונעת את הכתם ויוצרת סיומת יפה לאות. השימוש בתגים בקליגרפיה אופייני במיוחד בשימוש בראש עט קווי.
תגיות בשפות שונות

תגיות קיימות בגופנים של כתבי רוב השפות לרבות עברית.
גופן סריף לטיני מסוג בודוני
גופן סריף לטיני מסוג גארמאונד
גופן סריף לטיני מסוג Times New Roman
גופן סריף לטיני מסוג רוקוול
האות היוונית פאי עם סריף
כתב סיני עם סריף וכתב סן-סריף
תגים בכתב סת"ם

התגין הם סימני ההיכר הבולטים ביותר של כתב סת"ם שבו נכתבים ספרי התורה ספרי הנביאים והמגילות. לפי ההלכה היהודית יש שני סוגי אותיות מתוייגות, יש אותיות שמתוייגות בשלושה תגין ויש אותיות המתוייגות בתג אחד בלבד. בהלכה מובא הכלל הבא: האותיות שעטנ"ז ג"ץ מתוייגות בשלושה תגין, בעוד שהאותיות חי"ה בד"ק מתוייגות בתג אחד בלבד.
אחד מהדברים המורכבים שנדרש מסופר הסת"ם לדייק בהם היא כתיבת התגין באופן שלא יגעו אחד בשני.
ביטוי מפורסם המבוסס על מטלה זו הוא הביטוי: "מדקדק על קוצו של יוד" שפירושו שסופר הסת"ם נדרש לדקדק עד לפרט הקטן ביותר שזה התג היחיד של האות יו"ד (אחת מאותיות חי"ה בד"ק).
גופנים ללא תגים

גופנים ללא תגים, המכונים גופני סנס-סריף (sans serif) התפתחו למעשה רק בעידן הדפוס המודרני. גופנים ללא תגים, המכונים גם "גותיים" מתחלקים למספר קבוצות: גרוטסקיים, נאו-גרוטסקיים, הומניסטים וגאומטרים.
כתב גרוטסקי מסוג הלווטיקה
כתב הומניסטי מסוג פרוטיגר
כתב גאומטרי מסוג פוטורה
ראו גם

עיצוב גופנים
הערות שוליים

↑  בין השנים 1994 ל-2021
המחלוקת בציבור הליטאי

| --- | --- |

הרב אהרון יהודה לייב שטיינמן שעמד בראש "דגל התורה" (מימין)  והרב שמואל אוירבך שעמד בראש "בני תורה" (משמאל).
המחלוקת בציבור הליטאי היא מחלוקת בין שני פלגים בציבור החרדי-ליטאי שהגיעו לידי פיצול בשנת 2012. מחנה הרוב מיוצג על ידי מפלגת "דגל התורה" ומנהיגו הרוחני היה הרב אהרן יהודה לייב שטינמן. המיעוט הקים את מפלגת "בני תורה" ומנהיגו הרוחני היה הרב שמואל אוירבך. המיעוט מכונה גם "הפלג הירושלמי", אף על פי שגם בירושלים רוב הליטאים אינם תומכים בו.
ביטאונו של פלג הרוב הוא היומון "יתד נאמן". המיעוט הקים את היומון "הפלס". המאבק בין העיתונים החריף את המחלוקת בין המחנות.
המחלוקת הבולטת ביותר בין המחנות היא בדרך ההתנגדות לגיוס בני ישיבות, רבני הרוב דוגלים בהתייצבותם של בחורי הישיבות בלשכות הגיוס לצורך הסדר מעמדם כבני ישיבה, כפי שהיה בעבר, ואילו הרב אוירבך הורה לא להתייצב, בנימוק שזהו שיתוף פעולה עם מגמת הצבא להרחיב את מכסת בחורי הישיבה המתגייסים. מחנהו של הרב שטינמן נחשב מתון יותר בסוגיות אידאולוגיות נוספות כמו יציאת אברכים לשוק העבודה.