stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחפר
מבנה המחפר

המחפר מורכב מ 3 חלקים עיקריים:
זרוע החפירה - זרוע תלת-מפרקית שעליה מותקנת כף חפירה או פטיש אוויר (מקדח פנאומטי). הזרוע מופעלת באמצעות 3 סטים של בוכנות הידראוליות. הסט הראשון מחובר למשטח ותפקידו להרים ולהוריד את כלל הזרוע. הסט השני מחבר בין האמה לזרוע ומשמש לכיפוף ויישור הזרוע ב"מרפק". הסט השלישי תפקידו להטות את הכף ולסובב אותה מעלה או מטה.
בדרך כלל כף החפירה מותקנת כך שהיא מופנית לכיוון הכלי ואז היא נקראת "יעה אחורני" או backhoe בלע"ז. יש גם כפות שמופנות כלפי חוץ והן נקראות "יעה קדמי". יש כפות שעליהן מותקן מעין מכסה שטוח המאפשר את סגירת הכף.
בקצה זרוע החפירה ניתן להתקין בנוסף לכפות גם כלים אחרים, כגון פטיש או מקדח הידראולי.
משטח הציר "פיווט" (Pivot) - עליו מותקנת הזרוע, תא המפעיל והמנועים שמפעילים את המחפר. הציר ניתן לצידוד מלא של 360 מעלות וכך מקנה כושר תמרון רב לזרוע. תא המפעיל מותקן בדרך כלל בסמוך לזרוע בשביל ראות מקסימלית ואילו המנועים מותקנים בירכתי הכלי.
הנעה (Under-carriage) - רוב המחפרים מונעים על ידי זחלים אך ישנם מחפרים שמונעים על ידי גלגלים. ההנעה מותקנת מתחת למשטח הציר. מחפרים לא נועדו לנסוע לבד מרחקים גדולים וההנעה נועדה לתזוזות קטנות באתר החפירה.
על חלק מהמחפרים מותקנת כף דחפור ארוכה ונמוכה שתפקידה הוא לדחוף עפר שנשפך מהיעה, כף דחפור זו ידועה בשם Back-fill.
שימושים

המחפר, שידוע בכינויו האירופאי "באגר", נפוץ בעיקר בעבודות חפירה שונות, כולל בחפירת בורות גדולים בשטח עירוני. לחפירת בורות קטנים (למשל בשביל להחליף צינורות מים וביוב מתחת לכביש) משתמשים במחפרון. המחפר טוב גם בחפירת תעלות ושוחות, כאשר הזרוע הארוכה שלו מאפשרת לו טווח ועומק.
כאשר מותקן על המחפר פטיש אוויר, הוא משמש גם להריסת מבנים, אם כי הוא יכול להרוס בתים גם באמצעות הכף הרגילה שלו, על ידי קילוף הקירות וחבטות בתומכות (על ידי צידוד).
שימושים > בשימוש צה"ל

חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל מפעיל מחפרים ממוגנים כחלק ממערך הצמ"ה שלו, בהם מחפרים גדולים מהדגם המתקדם באגר E-349. מחפרים אלה משמשים הן לעבודות עפר והן להריסת בתי קומות, בשיתוף פעולה עם דחפורי ה-D9. המחפרים השתתפו בהריסת המוקטעה של יאסר ערפאת ברמאללה, במבצע הבאת ביכורים בו קילפו את קירות החדר בו התבצרו בכירי המבוקשים ורוצחי רחבעם זאבי ובהריגת חוטפי ורוצחי שלושת הנערים ב-2014. ברצועת עזה משמשים המחפרים גם לחשיפת מנהרות הלחימה של רצועת עזה ופעלו באופן נרחב במבצע צוק איתן. מאז 2015 משמשים המחפרים הממוגנים ככלי העיקרי להריסת בתי מחבלים שביצעו פיגועים נגד ישראלים.
גלריה

מחפר CAT 330D חופר עפר ומטעין אותו על משאית
מחפר HITACHI ZX470 של היטאצ'י חופר עפר ומעמיס אותו על משאית
מחפר מצויד במלחציים הידראוליות, בזמן הריסה הדרגתית של מבנה רב-קומתי
ממדים אופייניים

המחפרים באים בגדלים שונים ומגוונים. ישנם מחפרי ענק למחצבות ומכרות שמשקלם מאות טונות ומצד שני ישנם מחפרים קומפטיים ביתיים שגודלם הוא כגודל אדם. להלן סדרי גודל, הלקוחים מהאתר של קטרפילר. הדגמים הם 307C (קטן), 325L (בינוני) ו-385C (גדול).
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| נתון | CAT 307C | CAT 325L | CAT 385C L |

| הספק נטו | 54 כוחות סוס = 41 קילוואט | 188 כוחות סוס = 140 קילוואט | 513 כוחות סוס = 382 קילוואט |
| משקל מוכן לפעולה | כ-7 טונות | כ-28.6 טונות | כ-85 טונות |
| קיבולת יעה חפירה | 0.1–1 מטר מעוקב | 0.5–1.9 מטר מעוקב | כ-3.8 מטר מעוקב |
| מומנט זרוע | 1415 ק"ג-כוח כפול מטר | 8220 ק"ג-כוח כפול מטר | 26000 ק"ג-כוח כפול מטר |
ראו גם

אוניית מחפר
ביאורים

↑  על כל כלי ניתן להתקין מספר סוגים של כפות, בעלות נפחים שונים וצורות שונות. הנתונים כאן הם טווח הנפחים בין הכף בעלת הנפח המינימלי שאפשר להתקין לבין הכף בעל הנפח המקסימלי שניתן להתקין על הכלי.
↑  מומנט הזרוע, או Swing Torque, הוא מדד ליכולתו של המחפר לעמוד בפני כוחות המפועלים על קצה זרוע החפירה. מדד זה מציין בפועל את המומנט המקסימלי שיכולה להפעיל זרוע החפירה מבלי להפוך את הכלי. ככל שמדד זה גדול יותר, כך גדולה יותר תפוקתו של המחפר.
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560476805171  BnF: cb11958751n (data)  GND: 4004241-8  LCCN: sh85046094  NKC: ph189264
זאק ברג'ס

| --- | --- |
 לידה:  Bellingen
 מקום לימודים:  אקדמיית אוסטרליה המערבית לאמנויות הבמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
זאק ברג'ס (באנגלית: Zac Burgess) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
ביוגרפיה

ברג'ס נולד בבלינגן ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. בשנת 2021, עבר ברג'ס לפרת', כדי להמשיך את לימודי המשחק באקדמיה לאמנויות הבמה של מערב אוסטרליה (WAAPA).
קריירה

תפקידו הראשון על מסך הטלוויזיה היה בשנת 2023 בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית אצלי הכל בסדר. באותה שנה שיחק בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "לילה אחד".
בשנת 2024 שיחק בסדרת הטלוויזיה ילד בולע יקום. בשנת 2023 לוהק ברג'ס לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "משחקי פיתוי", עיבוד לסרט המצליח משחקי פיתוי.
הערות שוליים

1 2  Glenn Garner, ‘Cruel Intentions’: First Trailer For Prime Reboot Includes Plenty Of “Bittersweet” 1999 Callbacks With New Cruel Characters, Deadline, ‏2024-10-24 (באנגלית אמריקאית)
↑  Tom Earnshaw, Netflix’s 10/10 show leaves fans all saying the same thing after ‘bogus’ time jump, ‏22 בינואר 2024
בריאת העולם ביהדות ובאנומה אליש

בין בריאת העולם ביהדות לבין סיפור הבריאה באנומה אליש יש נקודות דמיון רבות שהביאו חוקרי מקרא רבים לפתח אסכולה שנקראת בלעז פאן-בבילוניזם (כלל המיתוסים הבבליים). אסכולה זו טוענת שקיים קשר סיבתי בין שני סיפורי הבריאה, ושהמסורת היהודית היא המשך של המסורת הבבלית. בין חוקרי הפאן-בבילוניזם המוכרים ניתן למנות את מארק סמית' ואת הוגו וינקלר.
ב-1964 פרסמו במשותף האנתרופולוג והיסטוריון הישראלי רפאל פטאי והסופר וחוקר המיתולוגיה הבריטי רוברט גרייבס, את הספר "מיתוסיים עבריים: ספר בראשית". בספר נערכת השוואה בין סיפורי ספר בראשית לבין מיתוסים אחרים במיתולוגיה של המזרח הקדום. הספר כולל סקירה נרחבת של הדמיון בין בריאת העולם ביהדות ובאנומה אליש.
האשורולוג חוקר המקרא יעקב קליין טוען שהסיפור המקראי לוקח מוטיבים "מדעיים" מתוך המיתוס המסופוטמי, אבל איננו מכיל יסודות מיתולוגיים. לפי הסבר זה, המחבר המקראי לקח את הרעיון המדעי של הבריאה ופירש אותו בהתאם לתאולוגיה הישראלית.
רקע מחקרי

האנומה אליש הוא אפוס מסופוטמי, מהיצירות הספרותיות המוקדמות ביותר בתולדות האנושות, מתקופת אור השלישית, בערך 2100 לפנה"ס. אפוסים נוספים במיתולוגיה המסופוטמית, בהם אתרחסיס ועלילות גילגמש, כוללים סיפורים דומים של בריאת העולם ומיתוסים של מבול.
האנומה אליש מכיל הקבלות רבות עם קטעים מבראשית, מה שהוביל חוקרים רבים למסקנה כי אלה התבססו על המקור המסופוטמי. קווי הדמיון כוללים: התייחסות לכאוס בזמן שלפני הבריאה; הפרדה של הכאוס לשמיים וארץ; סוגים שונים של מים והפרדתם; וכן הדמיון המספרי בין שבעת לוחות האפוס לשבעת ימי הבריאה והשימוש בבוץ או בחימר לבריאת האדם, אם כי מטרת האדם הפוכה בשני הטקסטים: באנומה אליש האדם נברא כמשרת האלים, בעוד שבבראשית ניתן לאדם יותר כוח. אף על פי כן בשניהם, העפר ספוג "אלוהות", או באמצעות דם של אל באנומה אליש, או על ידי שנעשה בצלם אלוהים בספר בראשית. לגבי שבעת הלוחות ושבעת הימים של כל מערכת, ימי הבריאה אינם תואמים, אבל יש כמה מאפיינים משותפים לסדר אירועי הבריאה: קודם חושך, אחר כך אור, הרקיע, היבשה, ולבסוף האדם, ואחריו תקופה של מנוחה.
תאוריות שונות הוצעו כדי להסביר את ההקבלות. על סמך ניתוח שמות פרטיים בטקסטים, אלברט קליי הציע שהאנומה אליש היא שילוב של מיתוס שמי של האל אמורו ומיתוס שומרי מהעיר ארידו; תאוריה זו נחשבת כחסרה עדויות היסטוריות או ארכאולוגיות. תאוריה חלופית מניחה שהמיתוס המסופוטמי התפשט מערבה אל תרבויות אחרות כמו העברים; בנוסף, העברים הושפעו מהתרבות המסופוטמית במהלך גלות בבל. הסבר שלישי מניח שאב קדמון משותף לשתי המערכות הדתיות.
אחד מהלוחות של האנומה אליש מכיל את המונח "שבתו" או "שפתו", יום הירח המלא שהיה יום מנוחה של הבבלים והאשורים, ובו היו מפייסים את האלים באמצעות תפילות והעלאת קורבנות. במקרא לבשה השבת צורה והיא קבועה בכל יום שביעי.
הגביע מעין סמיה, גביע מתקופת הברונזה התיכונה שנתגלה במערת קבורה בעין סמיה שבשומרון, מתאר סצנות דומות לאנומה אליש וממחיש השפעה ברורה של מסופוטמיה על כנען בתקופת הברונזה התיכונה.
נקודות דמיון

בראשית הכיל העולם רק מים.
הפרדה בין המים העליונים (השמים) ומים תחתונים (הימים).
יצירת המאורות.
בריאת האדם לבסוף.
נקודות דמיון > בריאת השמיים והארץ

בספר בראשית, פרק א', פסוקים א'–ב' מתוארת ראשית הבריאה כך: ”בְּרֵאשִׁית, בָּרָא אֱלֹהִים, אֵת הַשָּׁמַיִם, וְאֵת הָאָרֶץ. וְהָאָרֶץ, הָיְתָה תֹהוּ וָבֹהוּ, וְחֹשֶׁךְ, עַל-פְּנֵי תְהוֹם.”
בריאת השמיים והארץ מתוארת במיתוס הבריאה אנומה אליש כביתור גופה של האלה האם תיאמת על ידי האל מרדוך, ולכן היו פרשנים שגרסו שמילה תהום בביטוי "חושך על פני תהום" מתייחסת אל האלה תיאמת.
חיזוק אפשרי לטענה שתהום מייצג אלה, ולא את המושג המקובל של תהום, הם מוצאים בתיאור מאניש של המילה תהום, המצוי בספר יחזקאל, פרק ל"א, פסוק ד': ”מַיִם גִּדְּלוּהוּ, תְּהוֹם רֹמְמָתְהוּ; אֶת-נַהֲרֹתֶיהָ, הֹלֵךְ סְבִיבוֹת מַטָּעָהּ, וְאֶת-תְּעָלֹתֶיהָ שִׁלְחָה, אֶל כָּל-עֲצֵי הַשָּׂדֶה.”
בספר בראשית, פרק א', פסוק ו' נאמר: ”וַיֹּאמֶר אֱלֹהִים יְהִי רָקִיעַ בְּתוֹךְ הַמָּיִם וִיהִי מַבְדִּיל בֵּין מַיִם לָמָיִם.”
תיאור דומה מופיע באנומה אליש, לאחר שהביס מורדוך את אם תיאמת:
שסע את הפגר למען ברוא נפלאות, ויפלחנה כצדפה לשנים: חציה כונן ויקרה שמים, נטה יריעה, משמר הציב, לבל תגיר מימיה - ציוה עליהם
אחר כך יצר מרדוך את השמיים והארץ והתקין מעורה של תיאמת יריעה ממעל כדי שהמים העליונים לא ינזלו. הוא יצר את הכוכבים, השמש והירח, את לוח השנה והזמנים, את מזג האוויר, האדמה, הנהרות וההרים ומינה אלים שונים לשליטה בכל אחד מהם.
נקודות דמיון > מהפך פטריארכלי

בסיפור הבריאה המקראי עולים הבדלים רבים בין פרק א' לבין פרק ב'. בראשון הגבר והאישה נבראים שווים, ואילו בשני האישה נבראת מצלעו של הגבר. הפסיכולוג אריך פרום הסביר את הסתירה הזאת כעדות למעבר תרבותי מחברה מטריארכלית לחברה פטריארכלית. למעשה, הסבר מפורש הרבה יותר לעליונות הגברית עולה במקרא רק בעקבות חטא עץ הדעת וקללת האישה.
מהפכה פטריארכלית היא מוטיב החוזר במיתולוגיות רבות, והיו שראו בו עדות להתפתחות דתית שעברה החברה האנושית. הדת בחברות חקלאיות מוקדמות קידשה את מחזוריות הטבע והפריון, והעמידה בראשה אלה-אם כמקור החיים ותכליתם. לעומתה, הדת בתרבויות העירוניות הראשונות התבססה על סדר קוסמי נצחי, שמייצגו הוא אל-מלך גברי ושמימי שדחה את האלה-האם.
מעבר כזה בא לידי ביטוי באנומה אליש בניצחונו של מרדוך על תיאמת, אם האלים, והכתרתו כמלך האלים, וכן בדברי האל אנו לאביו אנשר, שכוחו של גבר יגבר תמיד על כוחה של אישה (לוח מספר 2, שורה 116).
נקודות דמיון > התנינים הגדולים

בספר בראשית, פרק א', פסוק כ"א, נאמר: ”כא וַיִּבְרָא אֱלֹהִים, אֶת-הַתַּנִּינִם הַגְּדֹלִים; וְאֵת כָּל-נֶפֶשׁ הַחַיָּה הָרֹמֶשֶׂת אֲשֶׁר שָׁרְצוּ הַמַּיִם לְמִינֵהֶם, וְאֵת כָּל-עוֹף כָּנָף לְמִינֵהוּ, וַיַּרְא אֱלֹהִים, כִּי-טוֹב.”
ישנה השערה שהתואר "תנינים הגדולים" לקוח מהאנומה אליש, ומייצג את צבא ייצורי הים המיתולוגיים שגייסה תיאמת לצבאה בזמן מלחמתה באלים.
ילדה תנינים, חדי שיניים, מלתעות ללא רחם, מלאה גום בחמה תחת דם. דרקונים קוצפים הלבישה קרני יראה, עטרה קרני אימה, המשילה כאלים (תיאמת)
התנינים הגדולים מוזכרים בתנ"ך וכן מוזכרים במקורות ובפרשנים "הלטאות הגדולות".
הרמב"ן התייחס לפסוק זה ”בעבור גודל הנבראים האלה שיש מהם אורכם פרסאות רבות, הגידו היונים בספריהם שידעו מהם ארוכים חמש מאות פרסה, ורבותינו גם כן הפליגו בהם, בעבור זה ייחס בהם הבריאה לאלוהים, כי הוא שהמציאם מאין מבראשית” והסביר כי הפסוק נועד למנוע תפיסת בריות אלו כאלים. גם קאסוטו כתב שהפסוק נועד להסביר שהתנינים הגדולים נבראו על ידי הבורא, ולא היו יצורים מיתולוגיים.
הבדלים

אל אחד ויחיד במקרא, למול זוג אלים וצאציהם באנומה אליש.
הבריאה המקראית לא מלווה כלל במאבק. האל המקראי שולט בכל, והכתוב מתאר שוב ושוב כיצד הבריאה נעשית בדיוק על פי דברו.
סיפור הבריאה המקראי לא מייחס אישיות ורצון לכוחות הטבע, בניגוד לאנומה אליש, שם מי הים הם גופה של תיאמת, ומי התהום הם גופו של בן זוגה אפסו.
סיפור הבריאה המקראי אוניברסלי, ולא קשור להוויה דתית מיוחדת, חוץ מהשבת. לעומתו, באנומה אליש מתואר כיצד מרדוך, האל הבורא, ייסד את מקדשו בבבל והפך לפטרונה של העיר.
האנומה אליש מציע הסבר לעליונות הגברית ברמה האלוהית, ואילו המקרא עוסק בשאלה זו רק ברמה האנושית, בעקבות חטא גן עדן וקללת האישה.
לקריאה נוספת

משה דוד קאסוטו, פירוש על ספר בראשית, ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1970, עמ' 10–44.
רפאל פטאי, רוברט גרייבס, מיתוסים עבריים: ספר בראשית, תרגום: משה אראל. תל אביב, הוצאת מסדה, 1967.
Heidel, Alexander (1951) [1942]. The Babylonian Genesis (PDF) (2nd ed.). University of Chicago Press. ISBN 0-226-32399-4.
הערות שוליים

↑  God in Translation: Deities in Cross-cultural Discourse in the Biblical World. Tuebingen: Mohr Siebeck. 2008. ISBN 978-3-1614-9543-4.
↑  Toy, Crawford H. (1910). "Panbabylonianism". Harvard Theological Review. 3 (1): 47–84. doi:10.1017/S0017816000005782. JSTOR 3142227.
↑  משה דור, גרייבס העברי, מעריב, 3 בינואר 1986
↑  מיתוסים עבריים קדומים, למרחב, 16 באוקטובר 1964
↑  יעקב קליין, "המקרא והספרות המסופוטמית: מסורות בראשית, ספרות החכמה וספרות הקינות", צפורה טלשיר (עורכת), ספרות המקרא מבואות ומחקרים, הוצאת יד יצחק בן צבי, 2011
↑  Heidel 1951, p. 82.
↑  Heidel 1951, pp. 128–29.
↑  Heidel 1951, pp. 129–39.
↑  Hastings, James, ed. (1918), "Sabbath (Babylonian)", Encyclopedia of Religion and Ethics, vol. 10, Kessinger Publishing, pp. 889–91
↑  Yadin, Y (1971). "A Note on the Scenes Depicted on the 'Ain-Samiya Cup". Israel Exploration Journal. 21 (2/3): 82–85. JSTOR 27925266 – via JSTOR.
↑  ספר בראשית, פרק א', פסוק כ"ז
↑  ספר בראשית, פרק ב', פסוקים י"ח–כ"ג
↑  הטענה מופיע גם בקטע לפני, כאשר אאה מסביר לאביו אנשר דבר זה (שורה 92).
↑  פירוש על ספר בראשית, ירושלים תשמ"ג, עמ' 31–30
קסטייחה

| קסטייחה |
| --- | --- |

מיון מדעי
על־ממלכה:: איקריוטיים
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: עלקתיים
סוג:: קסטייחה
שם מדעי
 Castilleja ‏הבן, 1782
קסטייחה (שם מדעי: Castilleja), הידוע בכינויו באנגלית Indian Paintbrush, היא סוג המכיל כ-200 מינים של צמחים עשבוניים רב-שנתיים. הצמח נפוץ במערב אמריקה, מאלסקה ועד הרי האנדים, צפון אסיה, ומין אחד בחצי האי קולה בסיביר. הסוג קרוי על שמו של הבוטנאי הספרדי דומינגו קסטייחו.
וסילי סולוביוב-סדוי

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1907 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 בדצמבר 1979 (בגיל 72) סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי למוסיקה בלנינגרד, הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  שיר, אופרטה, בלט 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 2 (1943, 1947)  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין (1970)  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה (1956)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1957)  עיטור הכוכב האדום (1945)  גיבור העמל הסוציאליסטי (1975)  אמן העם של ברית המועצות (1967)  עיטור לנין (1957, 1971, 1975)  פרס לנין (1959)  מדליית ותיק העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה לציון 250 שנה ללנינגרד 
 פרופיל ב-IMDb
 
וסילי סולוביוב-סדוי (ברוסית: Василий Соловьёв-Седой;‏ 25 באפריל 1907 – 2 בדצמבר 1979) היה מלחין ופסנתרן סובייטי. הוא כתב מוזיקה לכ-400 שירים כולל "לילות מוסקבה".
סולוביוב-סדוי היה בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1967), חתן פרס סטלין (1943,1947), פרס לנין (1959) בעל עיטור לנין (1975,1971, 1951), ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי (1975).
ביוגרפיה

סולוביוב נולד בסנקט פטרבורג למשפחת איכרים שעברו להתגורר בעיר. הוא אהב מוזיקה מילדתו וגם לאימו היה כישרון לשירה. על מנת להבדילו ממלחין רוסי אחר בעל אותו השם, הוסיפו לשמו כינוי שילדי השכונה כינו בו אותו בילדותם. הם קראו לו "סדוי" (בעל שיער שיבה) בעקבות כך שבימי קיץ חמים השיער שלו היה מלבין. בשנת 1925 התחיל לעבוד בבתי קולנוע כפסנתרן.
בשנת 1929 סולוביוב התחיל ללמוד מוזיקה בבית ספר מיוחד ובשנת 1931 עבר לקונסרבטוריון של לנינגרד אותו סיים בשנת 1936.
בשנות ה-30 סולוביוב התקבל לאיגוד המלחינים ומכיוון שבלנינגרד כבר היה מלחין בשם "סולוביוב" הוא החליט להיקרא "סולוביוב-סדוי". זמן קצר לאחר סיום הלימודים הוא התחיל להלחין שירים שבוצעו על ידי זמרים ידועים כמו לאוניד אוטיוסוב וקלבדיה שולז'נקו. בשנת 1940 סולוביוב-סדוי כתב בלט ובהמשך מוזיקה למספר אופרטות.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא ארגן להקה שעימה היה מופיע בפני החיילים. בתקופה זו המלחין כתב מספר שירים ליריים שזכו לפופולריות רבה. אנשי הממסד דרשו ממנו שירים שמפארים את המפלגה וסטלין אך המלחין ענה שגם לשירי אהבה יש דרישה מקרב החיילים. עבור השירים שהוא הלחין בתקופה זו הוא קיבל את פרס סטלין הראשון.
לאחר סיום המלחמה סולוביוב-סדוי המשיך לעסוק בעיקר בהלחנת שירים ובשנת 1956 הלחין את השיר המפורסם "לילות מוסקבה". שירים שלו זכו לפופולריות רבה ובוצעו על ידי זמרים ידועים לרבות אדוארד חיל, מקהלת הצבא האדום ומארק ברנס. על עבודתו הוא קיבל פרס סטלין בשנת 1947 ופרס לנין ב-1959.
בנוסף להלחנת שירים סולוביוב-סדוי כתב מוזיקה למספר סרטים.
בשנים 1948–1964 סולוביוב-סדוי היה יושב ראש סניף לנינגרד של איגוד המלחינים הסובייטי. הוא גם כיהן בתפקידי ניהול באיגוד המלחינים ברמה הארצית.
בשנת 1975 סולוביוב-סדוי חלה במחלה קשה. למרות מחלתו הוא כתב מוזיקה עד מותו בשנת 1979. המלחין נטמן בלנינגרד, עיר בה התגורר כול חייו.
הערות שוליים

↑  12 באפריל לפי הלוח היוליאני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289170705171  PLWABN: 9810545602805606  BIBSYS: 1100252  BNE: XX1610893  BnF: cb13899913t (data)  CiNii: DA05787788  GND: 122071964  ICCU: DDSV191620  ISNI: 0000 0001 0859 0461  LCCN: n81118759  LNB: 000047913  MusicBrainz: b86c3843-db89-4e56-96a5-24ea2ddfebce  NKC: mzk2006337099  NSK: 000065939  NTA: 394230914  SUDOC: 113176562  VIAF: 87346955   WorldCat (עם VIAF): 87346955
יאן פרנקל

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1920 קייב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות 
 פטירה:  25 באוגוסט 1989 (בגיל 68) ריגה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 סוגה מועדפת:  מוזיקה קלאסית 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית למוזיקה של אוקראינה על שם צ'ייקובסקי 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  עיטור הידידות בין העמים  אמן העם של ברית המועצות  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה 
 http://yanfrenkel.jimdo.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
יאן פרנקל (ברוסית: Ян Абрамович Френкель‏; 21 בנובמבר 1920 - 25 באוגוסט 1999) היה מלחין סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1989 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
קורות חיים

יאן פרנקל נולד בשנת 1920 בקייב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. בגיל צעיר הוא התחיל לנגן בכינור בהדרכת אביו שהיה ספר וניגן בחתונות יהודיות.
בשנים 1938-1941 פרנקל למד נגינה בכינור בקונסרבטוריון של קייב. לאחר פלישת נאצים לברית המועצות הוא נשלח לבית ספר כוחות נגד מטוסים. החל משנת 1942 פרנקל היה לוחם בחזית, נפצע ואחרי החלמתו שירת בתיאטרון צבאי כנגן פסנתר וכינור.
בשנת 1946 פרנקל הגיע למוסקבה וניגן בהרכבים שונים.
את השיר הראשון פרנקל כתב בשנת 1942. הוא זכה לפופולריות גדולה בשנות ה-60 של המאה ה-20 כאשר כתב מספר שירים שזכו להצלחה. בכתיבתו הוא שיתף פעולה עם משוררים כמו מיכאיל טניץ', איגור שפראן אינה גוף. בשנת 1969 ביוזמת מארק ברנס הוא כתב מוזיקה לשיר על מילים של רסול גמזטוב. שירים של פרנקל בוצעו על ידי אנה גרמן, יוסיף קובזון, גאורג אוטס, מארק ברנס, אמיל גורובץ, מאיה קריסטלינסקאיה וזמרים ידועם נוספים.
פרנקל כתב מוזיקה לעשרות סרטי קולנוע, סרטי הנפשה והצגות תיאטרון.
על פעילות החלנה בשנת 1982 הוענק לו פרס ברית המועצות ובשנת 1989 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
פרנקל היה נסוי לנטליה לוריס-מליקובה, נצר למשפחת אצולה ארמנית. בשנת 1980 ביתם עם משפחתה עברה לאיטליה. נכדו מנגן פסנתר ומתגורר בארצות הברית.
פרנקל נפטר מסרטן בהיותו בחופשה בריגה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
יוסיף חפץ

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1905 מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 באפריל 1995 (בגיל 89) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בקומארובו 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1928–1989 (כ־61 שנים) 
 מקום לימודים:  מכון לקולנוע וטלוויזיה של סנקט פטרבורג (1927)  Rossiĭskiĭ institut istorii iskusstv (1930) 
 בן או בת זוג:  ינינה ז'יימו 
 צאצאים:  דמיטרי סבטוזרוב, ולדימיר סבטוזארוב 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין (19 בדצמבר 1975)  עיטור הדגל האדום של העמל (1940)  אמן העם של ברית המועצות (11 ביולי 1964)  פרס ניקה למפעל חיים (1992)  גיבור העמל הסוציאליסטי (19 בדצמבר 1975)  פרס סטלין, דרגה 2  עיטור הדגל האדום של העמל (מונגוליה)  פרס סטלין, דרגה 1  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  פרס סטלין 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוסיף חפץ (ברוסית: Иосиф Ефимович Хейфиц‏; 17 בדצמבר 1905 - 24 באפריל 1995) היה במאי קולנוע ותסריטאי סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1964 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות. סרטיו הוצגו בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכו בפרס בפסטיבל קרלובי וארי.
קורות חיים

יוסיף חפץ נולד בשנת 1905 במינסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. בהמשך המשפחה עברה לפולטבה וקרמנצ'וג. בגיל 13 אביו נפטר וחפץ החל לעבוד בעבודות מזדמנות.
בשנים 1927–1930 חפץ למד אמנות בלנינגרד. במהלך הלימודים הוא התחיל לעבוד ב"לנפילם" בה הוא הכיר את אלכסנדר זרחי ועד לשנת 1950 הם עבדו במשותף כבמאים ותסריטאים. ביחד הם יצרו סרטים רבים שהצליחו בהקרנה.
בשנת 1953 חפץ החל לביים באופן עצמאי. סרטיו הוצגו בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1955 ו-1960. סרטו על פי סיפור של אנטון צ'כוב "הגברת עם כלבלב" זכה בפרס הגדול בבפסטיבל קרלובי וארי שנת 1960.
בשנים 1977/1978 חפץ היה מלמד בימוי קולנוע.
סרטו אחרון של חפץ יצא להקרנות בשנת 1993.
על פעילותו בתחום הקולנוע חפץ קיבל עיטור לנין (1975), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ועיטורים נוספים. הוא קיבל פעמיים פרס ברית המועצות (1940 ו-1941). בשנת 1964 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות.
חפץ נפטר בשנת 1995 בסנקט פטרבורג ונטמן בבית העלמין בקומרובו בפרברי העיר לצד אשתו השנייה. אשתו הראשונה הייתה שחקנית ינינה ז'יימו. בשנות ה-50 של המאה ה-20 היא עברה לפולין. בנם הוא איש קולנוע פולני. מאשתו השנייה לחפץ היו שני בנים שעוסקים באמנות.
נרתיק

ערך זה עוסק בחלק ממערכת הרבייה הנקבית. אם התכוונתם למשמעויות אחרות, ראו .
| --- | --- |
1. כיפת הדגדגן 2. דגדגן 3. השפתיים הגדולות 4. השפתיים הקטנות 5. פתח השופכה 6. פתח הנרתיק 7. חיץ הנקביים 8. פי הטבעת
1. כיפת הדגדגן 2. דגדגן 3. השפתיים הגדולות 4. השפתיים הקטנות 5. פתח השופכה 6. פתח הנרתיק 7. חיץ הנקביים 8. פי הטבעת
 שיוך:  מערכת הרבייה הנקבית, פות 
 מיקום אנטומי:  חלל האגן 
 אספקה עורקית:  uterine artery 
 ניקוז ורידי:  vaginal venous plexus 
 ניקוז לימפטי:  internal iliac lymph nodes 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1264) 
 על שם:  נדן
 מזהים
 לטינית (TA98):  vagina 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A09.1.04.001 
 TA2 (2019):  3523 
 FMA:  19949 
 קוד MeSH:  A05.360.319.779 
 מזהה MeSH:  D014621 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0042232 
 
תרשים סכימטי של האנטומיה הנקבית
איור של פות אנושית
הנַרְתִּיק (בלטינית: וָגִינָה - "Vagina"; ידוע גם בשם לדן) הוא חלק ממערכת הרבייה הנקבית - איבר שרירי דמוי-צינור המחבר את צוואר הרחם אל הפות אצל יונקים ממין נקבה, או אל פתח הביב (Cloaca) אצל זוחלים וציפורים. אצל חרקים ממין נקבה, בדומה לחסרי חוליות אחרים, הנרתיק מהווה קצהו הסופי של צינור הביציות (Oviduct).