stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההיסטוריוגרפיה של נפילת האימפריה העות'מאנית
עיקרי הביקורת כלפי תזת השקיעה > יעילותה הצבאית של האימפריה בין שלהי המאה ה-16 וסוף המאה ה-18

ג'ונתן גרנט (Grant) טוען כי המושג שקיעה שימש, במובנו הרחב, כביקורת שלילית ומתנשאת מצד חוקרים אירופאים כלפי החברה האסלאמית כולה וכלפי "חוסר יכולתה להתקדם כפי שהתקדם המערב מאז המאה ה-17". לתפישתו, החוקרים השמרנים הכלילו את "החברה האסלאמית" ואת ה"מערב", כשתי יחידות אשר מקיימות, כל אחת בתוך עצמה, יכולות צבאיות אחידות ותלו את יתרונו של האחרון בעדיפות צבאית: טכנולוגית ויצרנית, על פני האימפריה העות'מאנית. בפועל, תחת המונח "המערב" כיוונו חוקרים אלה לצרפת, אנגליה והולנד-מדינות מערב אירופאיות אשר לא היוו יריבים צבאיים לעות'מאנים בתקופה המדוברת. משום כך, השוואת יכולותיהן הצבאיות המשתפרות של שלוש מדינות אלה ליכולותיה הצבאיות של אימפריה ותרומתן לשקיעתה כביכול, אינה רלוונטית ואף מטעה.
גרנט מראה כי, בין השנים 1683-1571, השכילה האימפריה לאמץ פיתוחים טכנולוגיים צבאיים ולשמור על איזון מול יריבותיה העיקריות
אז: רוסיה וונציה. יתר על כן, עד סוף המאה ה-18 היא השכילה לאמץ "קפיצת מדרגה" טכנולוגית נוספת ולצמצם גם את הפער שהתקיים לאורך מאה זו, בינה לבין מדינות מערב אירופה. לפיכך, לא התקיים בפועל תהליך של שקיעת היכולות הטכנולוגיות-יצרניות של האימפריה העות'מאנית בשדה הצבאי וטענה זו, מרכיב מרכזי בתזת השקיעה, דינה ליפול.
עיקרי הביקורת כלפי תזת השקיעה > מרכז מול פריפריה: הפן הפוליטי-חברתי-כלכלי

תזת השקיעה מייחסת חלק חשוב בהידרדרותה של האימפריה לתהליך החלשות הזיקה הפוליטית-חברתית-כלכלית בין הפרובינציות למרכז הטורקי.
במהלך המאה ה-20, היווצרותן של מדינות הלאום בפרובינציות העות'מאניות לשעבר ושאיפת המשטרים השונים בהן לחזק אתוסים לאומיים הביאה למגמה של שכתוב ההיסטוריה שלהן ככזו המנותקת מהאימפריה העות'מאנית. במסגרת זו הושם דגש רב על התפתחות מעמד ה"אעיאן" בפרובינציות כאליטות לעומתיות כלפי המרכז העות'מאני וככאלה שבמידה רבה שאפו להתנתק ממנו ולהתקיים באופן עצמאי. המחקר הרוויזיוניסטי, אשר נסמך על קטגורית ניתוח חברתית בעיקר, מראה כי, בייחוד בפרובינציות הערביות, התקיימה מציאות בה האליטות העות'מאניות שמרו מידה רבה של אינטגרציה עם המרכז ובד בבד קלטו אל שורותיהן אליטות מקומיות.
דינמיקה זו התאפשרה בעיקר באמצעות השימוש במוסד "הבית" (קאפה) העות'מאני ורשת הקשרים החברתיים שהוא נשא עמו כביטוי של מחויבות ונאמנות. כך למעשה חילחל ה"עות'מאניזם" אל עמודי השדרה בפרובינציות ואיפשר את המשכיותה הפוליטית-חברתית-כלכלית של האימפריה. עולה אם כן כי עליית והתחזקות אליטות אלה לא הייתה משום החלשות השלטון המרכזי ולא היוותה ייצוג של תהליך התפוררות האימפריה, כפי שבין היתר טוענים תומכי תזת השקיעה, אלא ביטוי של שינוי דפוסי ממשל-תנועה בין דרגות שונות של ריכוזיות וביזוריות כתוצאה משיקולים אסטרטגיים-כלכליים רציונליים, כאלה המעידים דווקא על סתגלנות וגמישות כמוקדים של עוצמה שלטונית, לא על חולשה.
לקריאה נוספת

לואיס, ברנרד.צמיחתה של טורקיה המודרנית (תרגום משה זינגר ורבקה גוטליב). ירושלים:הוצאת י"ל מאגנס-האוניברסיטה העברית, תשל"ז[1961].
חוראני, אלברט, היסטוריה של העמים הערביים (תרגום דן סגיר). תל אביב: הוצאת דביר 1996 ]1991].
טולדאנו, אהוד. מבוא לתולדות האימפריה העות'מאנית. תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1985, מהדורה שישית, 1997.
שובל, טל. "מרכז ופריפריה באימפריה העות'מאנית:המקרה של אלג'יריה," בתוך מיכאל וינטר ומירי שפר (עורכים), טורקיה:העבר העות'מאני וההווה הרפובליקני. תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 2007.
Gibb ,Hamilton and Bowen ,Harold.Islamic society and the West, Vol 1. London: Oxford University Press, 1951.
Grant ,A. Jonathen. "Rethinking the Ottoman "Decline": Military Technology Diffusion in the Ottoman Empire, Fifteenth to Eighteenth Centuries," 'Jornal of world History, Vol 10, Number 1, Spring 1999, pp. 179-201.
Hathaway,Jane. "Rewriting Eighteenth-Century Ottoman History," Mediterranean Historical Review, Vol.19, No.1, June 2004, pp.29–53.
Howard, A. Douglas. "Ottoman Historiography and the Literature of "Decline" of the Sixthhnth and Seventeenth Centuries," Jornal of Asian History, Vol. 22, No. 1, 1988, pp. 52-77.
Inalcik, Halil. An Economic and Social History of the Ottoman Empire 1300-1914(edited by Halil Inalcik and Donakd Quataert): Cambridge: Cambridge University Press, 1994.
Islamoglu, Hur and Keyer, Caglar. "Agenda for Ottoman History," The Ottoman Empire and the World Economy, Vol. 1, No. 1, Summer, 1977, pp. 31-55.
Issawi, Charles. The Economic History of the Middle East 1800—1914. Chicago and London: The University of Chicago Press, 1966.
Itzkowitz, Norman. "Eighteenth Century Ottoman Realities," Studia IslamicaNo. 16 (1962), pp. 73-94.
Itzkowitz, Norman. Ottoman Empire and Islamic Tradition.New York: Alfred A. knopf, 1972.
Labib, Subhi. "The Era of Suleyman the Magnificent: Crisis of Orientation," Middle East Studies. 10 (1979), pp. 435-451.
Owen, Roger. "The Middle East in the Eighteenth Century-An 'Islamic' Society in Decline? A critique of Gibb and Bowen's Islamic Society and the West," British Society for Middle Eastern Studies,Vol. 3, No. 2. (1976), pp. 110-117.
Woodhead, Christine. Perspectives on Süleyman, " in Süleyman the Magnificent and his Age,eds. M. Kunt and C. Woodhead (London, New York, 1995), 165-190.
.Ze'evi, Dror. "Back to Napoleon? Thoughts on the Beginning of the Modern Era in the Middle East," Mediterranean Historical Review,Vol. 19, Issue 1, 2004, pp. 73-94.
המרכז הראשי להתראה מפני מתקפת טילים

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה
 שיוך:  חיל החלל
 סוג:  מרכז התראה
 בסיס האם:  סולנצ'נוגורסק-7, מחוז מוסקבה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1965–הווה (כ־60 שנה)
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  מערכות מחשוב ומכ"ם
 פיקוד
 יחידת אם:  כוחות האוויר והחלל
 
המרכז הראשי להתראה מפני מתקפת טילים (ברוסית: Главный центр предупреждения о ракетном нападении) הוא מרכז השליטה במערכות ההתראה על טילים סובייטים ורוסיים. ממוקם בסמוך לכפר טימונובו מחוז המשנה סולנצ'וגורסק, במחוז מוסקבה (בסיס: סולנצ'נוגורסק-7, היחידה הצבאית 26302).
המרכז מקבל מידע מקווי תקשורת מיוחדים עם אמינות גבוהה מהרדארים המזהירים המוקדמים ברחבי הארץ, כמו גם ממסלולי אובייקטים מהחלל. המרכז מנתח מידע זה כדי לאתר התקפות של טילים בליסטיים בין יבשתיים. בהתבסס על תוצאות הניתוח, המרכז מאתר את יעד המתקפה ומפעיל את מערכת ההגנה מפני טילים בסמכות המפקד הראשי להחליט על מתקפת תגובה.
כפוף לארמייה ה-15 של חיל החלל.
היסטוריה

בניית המרכז החלה בשנת 1965 במקביל לקליטת שני מכ"מים של Dnester -M באולנגורסק ובסקרונדה. ב-15 בפברואר 1971 נכנסה רשמית לפעילה כאשר הצליחה לעקוב אחר שיגור טילים מצוללות נאט"ו בים הנורווגי והצפוני.
המערכת מתרחבת ומשתפרת כל העת. בשנת 1973, עוד שני מערכות נקלטו ומאז 1974 חודשו תחנות המכ"ם. בשנת 1978 חוברה מערכת ההתרעה קרוקוס, בשנת 1982 - מערכת הלוויין אוקו ובשנים 1984–1985 נכנסו לתפקיד שני מכ"מים מדגם דריאל מהדור השני (פצ'ורה, קוטקאשן) וכיסו את האזורים הצפוניים והדרומיים של המדינה.
לאחר קריסת ברית המועצות הוחלפו האובייקטים שנמצאים בשטחי חבר המדינות בתחנות ממשפחת וורונז' החדשה שנמצאות רק בשטח הפדרציה הרוסית.
בשנת 2011, המערכת יחד עם מרכז מודיעין החלל והמרכז הראשי לניסויי חלל הפכו לחלק מפיקוד החלל של חיל הגנת האוויר והחלל וב-1 באוגוסט 2015 הוא הפך לחלק מחיל החלל שהוקם מחדש כחלק מכוחות האוויר והחלל.
המלחמה האנגלו-בורמזית השלישית

נחיתת הכוחות הבריטים במנדליי ב-28 בנובמבר 1885
המלחמה האנגלו-בורמזית השלישית הייתה מלחמה בין האימפריה הבריטית לבורמה שפרצה ב-7 בנובמבר 1885 והסתיימה ב-29 בנובמבר 1885. המלחמה התחוללה ברחבי בורמה ובסיומה סופחה כל המדינה לאימפריה הבריטית בהודו והפכה למחוז בהודו הבריטית ולאחר מכן למושבת כתר נפרדת עד לעצמאות בורמה ב-1948.
רקע

עם סיום המלחמה האנגלו-בורמזית השנייה נקבעו גבולות השליטה הבריטית בדרום בורמה אד-הוק וללא חתימה על הסכם שלום מוסדר. במסגרת זו שלחה בריטניה שגריר שישב באופן קבוע בבירת המדינה מנדליי. ב-1878, כחלק ממאבקי ירושה בבורמה, נאלץ הנציג הבריטי בבירת בורמה לעזוב את המדינה ולסיים, למעשה, את היחסים הדיפלומטים בין בורמה לבריטניה. פעולה זו החזירה לשולחן את התוכניות למלחמה נוספת מול בורמה אך מלחמות של האימפריה הבריטית באזורים אחרים בעולם דחו את פתיחת המערכה.
ב-1880 התגברה הדאגה בבריטניה עקב הידיעות על הידוק היחסים בין בורמה וצרפת, שהייתה יריבתה של בריטניה והייתה מעורבת במלחמות בהודו-סין ממזרח לבורמה. שיאם של יחסים אלו התבטא במשלחת בורמזית שהגיעה לפריז, נפגשה עם שר החוץ הצרפתי ודנה איתו בחתימה על ברית פוליטית וברכישת נשק. ב-1885 מימשה צרפת את ההסכם והקימה שגרירות בבירת בורמה והחלה לפעול בתחומים הכלכליים. בריטניה, שהתנגדה להתערבות זו בבורמה, פנתה לממשלת צרפת וזו החזירה את השגריר ועצרה את יוזמותיו.
ב-1881 החלה לעבוד ועדה אנגלו-בורמזית לסימון הגבול החדש בין שתי המדינות ובמסגרת זו אותרו מספר כפרים ש"פלשו" לשטח הבריטי ורק לאחר ויכוחים רבים הסכימו הבורמזים להסיג כפרים אלו מזרחה.
האירוע שהיה "הקש ששבר את גב הגמל" ביחסים בין שתי המדינות התרחש ב-1885 כשממשל בורמה הטיל קנסות על "חברת הסחר בומביי-בורמה" (אנ') הבריטית בטענה של סילוף נתוני כריתת עצי טיק בבורמה. בריטניה דחתה טענות אלו והציבה אולטימטום לבורמה שכלל את הסעיפים הבאים:
מינוי שגריר קבוע בבירת בורמה, מנדליי.
הקפאת התביעות נגד "חברת הסחר בומביי-בורמה" עד שהשגריר יברר תביעות אלו.
שליטה של בריטניה על יחסי החוץ של בורמה.
פתיחת הגבול בין בורמה לסין למסחר בריטי.
ב-9 בנובמבר 1885 הודיעה ממשלת בורמה, באופן רשמי, על דחיית האולטימטום דבר שהביא להחלטת ממשלת בריטניה לכבוש את בורמה ולהדיח את המלך.
מהלך המלחמה

כמפקד הכוח לכיבוש בורמה מונה מייג'ור גנרל הארי פרנדרגאסט (אנ') ולרשותו הועמדו כ-3,000 חיילים אנגלים, כ-6,000 חיילים הודים ו-65 תותחים. מאחר שהנתיב היבשתי צפונה עבר בג'ונגלים צפופים החליט הפיקוד הבריטי להשיט את החיילים על גבי 55 סירות קיטור ודוברות.
הכוח יצא מבסיסיו ב-14 בנובמבר 1885 והחל לשוט במעלה נהר איריוואדי (אנ'). הצבא הבורמזי לא היה מוכן למלחמה והופתע מהקצב המהיר של ההתקדמות. בשיתוף הנחתות של כוחות רגלים וירי מהאוניות הצליח הכוח להתקדם מהר במעלה הנהר ולכבוש ערים לאורכו. ב-26 בנובמבר 1885 הגיע הצי לקרבת עיר הבירה שם נפגש פרנדרגאסט עם שליחיו של מלך בורמה, ת'יבאו מין (אנ'), כדי לדון בהסכמי הכניעה.
ב-28 בנובמבר נכנע המלך וחייליו נדרשו להניח את כלי נישקם. בדיעבד הסתבר שהוראת המלך לא התקבלה על ידי רבים מהחיילים שברחו מהעיר והמשיכו לנהל מלחמת גרילה כנגד הבריטים.
המסע צפונה של השייטת הבריטית הסתיים ב-28 בדצמבר כ-400 ק"מ מצפון למנדליי ובקרבת הגבול עם סין. צעד זה נועד להדוף תביעות בעלות של סין לגבי שטחים של בורמה.
סיפוח והתנגדות

הסיפוח הרשמי של בורמה על ידי בריטניה הוכרז ב-1 בינואר 1886 ובורמה הפכה לפרובינציה של שלטון הראג' בהודו. פילדמרשל סר פרדריק רוברטס מונה כמושל בורמה כחלק מתפקידו כראש הצבאות של צבא הודו הבריטית. מול הבריטים התייצבו מורדים בורמזים שרובם היו חיילים חמושים שערקו מהצבא והתארגנו ביחידות. רוברטס התווה תוכנית ביטחונית להתמודד עם המורדים על ידי הקמת מוצבים ברחבי בורמה בהם הוצבו יחידות תגובה מהירות שנועדו להתקיף התארגנויות של המורדים. חלק מהלקח שנלמד מהמלחמה במורדים היה הצורך להחליף את היחידות הרגליות ביחידות רגלים רכובות (אנ') בעלות ניידות גדולה יותר.
על אף המאמצים הבריטים לדיכויו נמשך המרד הבורמזי עד 1896. ב-1937, תחת חוק ממשלת הודו, 1935, נותקה בורמה מהודו הבריטית והייתה למושבת כתר נפרדת בשלטון בריטניה. ב-1948 זכתה בורמה בעצמאות.
ראו גם

יחסי הממלכה המאוחדת–מיאנמר
לקריאה נוספת

Hall, D.G.E. (1960). Burma. 3rd ed. London: Hutchinson University Library.
Htin Aung, Maung (1967). A History of Burma. New York: Columbia University Press.
Myint-U, Thant (2006). The River of Lost Footsteps: Histories of Burma. New York: Farrar, Straus and Giroux.
Cox, Hiram (1821). Journal of a Residence in the Burmhan Empire and More Particularly at the Court of Amarapoorah. London: John Warren. Retrieved 29 October 2019.
Charney, Michael W. Powerful Learning: Buddhist Literati and the Throne in Burma's Last Dynasty, 1752–1885. Ann Arbor: University of Michigan. 2006.
Martin D. W. Jones, 'The War of Lost Footsteps. A Re-assessment of the Third Burmese War, 1885–1896', Bulletin of the Military Historical Society, xxxx (no.157), August 1989, pp. 36–40
Prendergast, H.D.V. (2016). 'Memorials and trophies' - cannon in Britain from the Third Anglo-Burmese War. Journal of the Society for Army Historical Research 94, pp. 106-128.
T R Blackburn Terence R Blackburn, The Defeat of Mandalay: The Third Anglo-Burmese War of 1885, APH Publishing Corporation, 2010
הערות שוליים

↑  הסיבה הרשמית להגעת המשלחת הייתה לימודים בתחום התעשייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292522805171  LCCN: sh85018144
המהפכה הסיאמית של 1932

טנקים מחוץ לאולם הכס, בנגקוק.
המהפכה הסיאמית של 1932 (בתאית: การปฏิวัติสยาม พ.ศ. 2475) הייתה מהפכה חוקתית שאירעה בממלכת תאילנד (סיאם בפי העולם המערבי באותה העת) בשנת 1932. המהפכה הונעה בידי הדרישה הציבורית לשים סוף למונרכיה האבסולוטית תחת ראמה השביעי, מלך תאילנד ולהפוך את המדינה למונרכיה חוקתית. רוב נציגי הציבור שקראו לרפורמה שכזאת בממשל פעלו ליצור הסדר עם ממשלו של ראמה השביעי ולהגיע להסדר לא אלים, כגון פרידי באנומיונג. מנגד להם היה פלג מהפכני בצבא המלכותי של תאילנד שהונהג בידי פלק פיבונסונגרם. פלג זה הוציא לפועל הפיכה צבאית שנעשתה ללא שפיכות דמים, שהפילה את שלטון המונרכיה האבסולוטית של שושלת צ'אקרי. חוקה רשמית נחתמה ונפתח פרלמנט. המהפכה השפיעה רבות על החברה והפוליטיקה של תאילנד. ההפיכה הצבאית שדרכה הוצאה לפועל המהפכה סימנה את תחילת ההתערבות הצבאית בנושאי הממשל, התערבות שהביאה לסדרת הפיכות צבאיות ומשטרים צבאיים לאורך המאה ה-20 והמאה ה-21, האחרונה בהפיכות אלה הייתה ההפיכה בתאילנד (2014), שהעלתה מחדש שלטון צבאי.
תאילנד קדם המהפכה

במהלך המאה ה-19 המוקדמת נוצרו קשרי מסחר ראשוניים בין ממלכת תאילנד ומעצמות המערב. תחת ראמה השלישי, מלך תאילנד נחתמו חוזי סחר סדירים לראשונה ותחת שלטונו של ראמה הרביעי, מלך תאילנד נחתם בשנת 1855 הסכם בורינג, הסכם ידידות בין תאילנד והאימפריה הבריטית. המסחר הגובר הביא איתו את בשורת המהפכה התעשייתית. עם המהפכה התעשייתית ממשל ראמה הרביעי הביא את תמיכתו הנרחבת בפיתוחים המדעיים. ראמה הרביעי עצמו התעניין באסטרונומיה והוכיח לראשי ההנהגה הדתית הבודהיסטית כי מודל הארץ השטוחה הוא שקרי וכי כדור הארץ עגול. שינויים בדת ושינויים בכלכלה עם הגעת התיעוש הביאו בסופו של דבר לשינוי בחיי האזרח הפשוט של תאילנד. המלך התאילנדי היה בעל מעמד של אל והיה מקושר מאוד למוסד הדתי שהיה רב השפעה על העם. אפילו כאשר הרפורמות של ראמה החמישי, מלך תאילנד נתקלו בהתנגדות מצד הפלג השמרן של ההנהגה הדתית, המשיך המונרך לשמור על היחסים חזקים עם אנשי הדת ועם הפטריארך הטהרוואדי בפרט.
אל מול מעצמות קולוניאליות, היה על הממשל התאילנדי להסתגל במהרה לאווירה חדשה של שכנים. מצד אחד, ממלכת קונבאונג (כיום במיאנמר) סופחה לתוך הראג' הבריטי בתת-היבשת ההודית והיה על הממשל התאילנדי לא להסתמך יותר מדי על בריטניה מבחינה כלכלית שכן דבר זה עלול להביא להגמוניה כלכלית של בריטניה על תאילנד, מצד שני, האימפריה הקולוניאלית הצרפתית כבשה את ממלכת וייטנאם ולאחר מספר מלחמות נגד תאילנד סיפחה את קמבודיה ולאוס לתוך הודו-סין הצרפתית. כוחה של תאילנד בתור מעצמה בדרום-מזרח אסיה נחלש קשות והיא נותרה אחת משלוש מדינות בלבד באסיה שהצליחו לשמור על עצמאותן המלאה אל מול הקולוניאליזם המערבי, ביחד עם האימפריה היפנית והרפובליקה הטורקית. האימפריה הבריטית לבסוף הצליחה בהשגת השפעה כלכלית מרכזית על תאילנד, לא כפי שהצליחה לבצע בהשושלת הקאג'ארית אך די כדי לדרוש סיפוח של חלק משטחי תאילנד בחצי האי המלאי שהיה ברובו תחת שלטון בריטי.
דוגמה לניסיון תאילנדי להשיג שוויון מעמדי עם המעצמות המערביות מופיעה בשנת 1907, כאשר נערכה אמנה נוספת של שינוי גבולות עם צרפת, במסגרתה תאילנד העבירה לפרוטקטורט הצרפתי של קמבודיה את מחוז בטמבנג שנכבש בשנת 1811, ובתמורה קיבלה חזרה מצרפת את מחוזות החוף קראט ואת מחוז דנסאי, שנכבש בידי צרפת בשנת 1904. אמנה זו שינתה גם את הזכויות החוץ טריטוריאליות מהן נהנתה צרפת בתאילנד. בשנת 1907 נפתח גם משא ומתן עם בריטניה, שמטרתו הייתה לשנות את הזכויות החוץ-טריטוריאליות שהוקנו לידיה על ידי האמנה משנת 1855 (הסכם בורינג), ולהסיר מגבלות שונות בנוגע למיסוי ולמנהל הכללי, שאף כי פחת מעת לעת מזמן ההסכם, עדיין המשיך לפגוע מאוד בסמכות הממשלה התאית שכן אפשר פעולה אוטונומית של סוחרים מחוץ בתוך תאילנד. משא ומתן זה נמשך לאורך כל שנת 1908 והביא לאמנה שנחתמה ואושררה בשנת 1909, לפיה תאילנד ויתרה לבריטניה על שדות השפעה בחצי האי המלאי, שהכילו בסך הכל כמיליון תושבים ולרוב נחשב לחלק פורח ועשיר בתוך תאילנד. רפורמה מנהלית ומדינית הביאה ליצירת מסילת ברזל בתאילנד במימון בריטי. נכון לשנת 1908 האימפריה הבריטית שמרה על ההובלה בתור חברת המסחר הגדולה ביותר של תאילנד, אך מדינות אחרות, בעיקר הקיסרות הגרמנית, דנמרק, ממלכת איטליה ובלגיה, רכשו בערך באותו הזמן אינטרסים כלכליים במסחר עם תאילנד גם כן. אפילו האימפריה היפנית, לאחר יותר ממאתיים שנה של התבודדות, חידשה את היחסים המסחריים הפעילים עם תאילנד.
תאילנד קדם המהפכה > ראמה השביעי

בשנת 1925 נפטר ראמה השישי ללא בן בכור לרשת את הכתר, על כן ירש אותו אחיו הצעיר, פְרָאַגְ'אַדִיפּוֹק, שהוכתר בתור ראמה השביעי, מלך תאילנד. היות שראמה השביעי לא היה מוכן לגמרי לרשת את הכס, שכן תכנן להתקדם לקראת קריירה צבאית בחייו, הוא לא היה מוכן לגמרי לסמכויות השלטון. ראמה השביעי פעל בתור בורר וביצע תפקידים בירוקרטים. בעוד אישית תמך ראמה השביעי בהפיכתה של תאילנד לדמוקרטיה, הוא ניתן להשפעתם של פעילים בחצר המלוכה ואנשי שושלת צ'אקרי ששמם הלך לפניהם עוד מזה שנים רבות לפני שעלה לכס. עם הכתרתו למלוכה הורה ראמה השביעי על הקמת 'מועצת המדינה העליונה של סיאם', שהייתה מועצה של מדינאים רבי השפעה שתפקידם היה לייעץ למלך החדש בנוגע לממשל. מועצה מייעצת זאת הורכבה מהחברים הבאים: בַּהֲנוֹרְגָנסִי סוֹאָנגווֹנְגסֵה - מבניו של ראמה הרביעי, לשעבר ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים, (ניתן לו תפקיד של נשיא המועצה), פְּרִיבַאטְרָה סוּכוּמְבָנְדֵהוּ - מבניו של ראמה החמישי ואחיהם של ראמה השישי והשביעי, לשעבר ראש המטה הכללי ושר הביטחון, נָרִיסָארָה נוֹאַטְיֹונג - מבניו של ראמה הרביעי, לשעבר שר האוצר ומפקד המבצעים המיוחדים של הצבא, דֶּמְרוֹנֵג רָגַ'אנוֹבָּב - מבניו של ראמה הרביעי, גנרל צבאי ואחד מהפוליטיקאים הבכירים ביותר בחצר המלוכה, לשעבר יד ימינו של ראמה החמישי, קִיטִיַקְרָה ווֹרְלַאָקְסָנַה - מבניו של ראמה החמישי, לשעבר שר האוצר ומאוחר יותר שר המסחר. כל חברי המועצה הללו היו חלק משושלת צ'אקרי השלטת ופעלו ראשית כדי לשמור על מעמדם, מכאן נובעת תמיכתם בהמשך השלטון האבסולוטי והתנגדותם הנחרצת לכל הרעיונות להביא לשינוי שלטוני ודמוקרטיזציה אפשרית.
המועצה העלתה חברי שושלת צ'אקרי לתפקידי מפתח בממשל ובצבא כדי לחזק את כוחם ואת ההשפעה המלוכנית. לבנק התאי היו חובות לבנק האימפריה הבריטית, שנותרה שותפת המסחר הגדולה ביותר של תאילנד. לקראת סוף שנות העשרים של המאה ה-20 החלה התדרדרות חדה במצבה הכלכלי של תאילנד, דבר שהביא את המועצה להעביר חוק שמעלה את המיסים לאוכלוסייה הכללית ומבטל את תקן הזהב. למרות העלאת המיסים, יום חמישי השחור שבו קרסה הבורסה לניירות ערך בניו יורק ב-24 באוקטובר 1929, סימן את תחילת השפל הגדול אשר הביא למשבר כלכלי חמור בתאילנד כמו גם ברוב העולם. השפל הביא את ראשי הפוליטיקה האריסטוקרטית להילחם חזק אף יותר כדי לשמור על כסאם. השפל בו בזמן הביא להתנגדות גדולה יותר ויותר להמשך השלטון האבסולוטי בקרב העם התאילנדי. אמנם העם ראה את המלך בתור חצי אל, אך לא כך היה בנוגע לשאר נסיכי השושלת המלוכנית, שהמשיכו באורח חיים בזבזני למרות העוני האדיר שסחף את המדינה.
ההתנגדות לאבסולוטיזם

עם עליית החינוך המערבי לפשוטי העם דרך אגודות של מיסיונרים ודרך עליית המסחר ושיתוף הפעולה עם המערב, החלו רבים לתשאל את חשיבות המשך קיומו של המוסד האבסולוטי. התמיכה הרבה במלוכה לא אפשרה את עלייתן של תאוריות שלטוניות וחברתיות כגון רפובליקניזם, פדרליזם או קומוניזם בקרב רוב התאים, אך עלתה התמיכה ברעיון להביא לרפורמה דמוקרטית שתקים מונרכיה חוקתית אשר תעבוד עם פרלמנט נבחר. בפברואר 1927, שבעה סטודנטים מרקע אזרחי ורקע צבאי נפגשו בפריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית, כדי לדון על שינוי הממשל בתאילנד. מנהיג הפלג הצבאי היה פלק פיבונסונגרם, מייג'ור בצבא התאי, בעוד את הפלג האזרחי הנהיג פרידי באנומיונג, מלומד בעל תואר שלישי במשפטים. ביחד הם הקימו את המפלגה העממית (בתאית: คณะราษฎร; קהנה ראטסדום), אשר דגלה באידאולוגית החוקתיות והלאומיות. כל חבריה המייסדים של המפלגה החלו דרכם במעמד השלישי או מעמד הביניים ופעלו קודם כל בשביל להחליש את הכוח וההשפעה של האריסטוקרטיה.
תנועת המפלגה העממית לרפורמה חוקתית קיבלה תמיכה נרחבת בקרב מעמד הביניים שגדל באותה העת ובקרב קצינים צבאיים רבים. ללא ידיעתם של מנהיגי המפלגה, שנחשבו למהפכנים בידי הממשל האריסטוקרטי, המלך ראמה השביעי עצמו גם כן תמך באפשרות של הפיכה דמוקרטית. פּאָיוֹן פָּמוֹרְנָמוֹנְטְרִי, חבר מייסד של המפלגה העממית וקצין בצבא המלכותי התאי אשר שירת בעבר במשמר המלכותי, לקח על עצמו את התפקיד לגייס תומכים ברפורמה חוקתית ומתנגדים להמשך השלטון האבסולוטי של האריסטוקרטיה. כל הפעילות של המפלגה בתאילנד נעשתה מתחת לפני השטח ובלי שסמכויות המשטר יבחינו. מתוך הקשרים הפנימיים הצליח פאיון ליצור קשר עם פְּרָאיָה פָהוֹנְפוֹנוֹפֶּאִיאַסְנָה, קולונל בחיל הארטילריה, אשר היה רב השפעה בחיל ותמך ברפורמה חוקתית. נוסף לפראיה התחבר למפלגה גם הקולונל דָּוֶה בְּנַדְהוֹמַסְנָה, איש צבא מבריק שניהל את מערכת החינוך באקדמיה הצבאית הלאומית. שני אנשי צבא רבי השפעה נוספים הצטרפו למפלגה גם כן: פְּרָאיָה רִיטִיתִיָּאנִי - מפקד חיל הארטילריה המוצב בבנגקוק ופָּרָה פֶּרְסְפִּיתַאִיּוּט, קצין רב השפעה. ארבעת קצינים אלו נודעו בתור "ארבעת חיילי הטיגריס" (בתאית: 4 ทหารเสือ) והנהיגו את הפלג הצבאי של המפלגה. למפלגה נקבעו שני מנהיגים, פרידי באנומיונג - מנהיג אזרחי, ופְּרָאיָה פָהוֹנְפוֹנוֹפֶּאִיאַסְנָה - מנהיג צבאי.
המפלגה העממית פעלה לפי ששת העקרונות הבאים שנכתבו בידי פרידי באנומיונג:
שמירה על הצבא המלכותי התאילנדי;
שמירה על הביטחון הלאומי;
שמירה על הטוב הכלכלי של האזרחים התאים לפי הפרויקט הכלכלי הלאומי;
שמירה על השוויון של האזרחים התאים;
שמירה על זכויותיהם וחירויותיהם של האזרחים אשר אינם עולים בקנה אחד עם העקרונות הנ"ל;
לספק חינוך ציבורי לכלל האזרחים.
ששת עקרונות אלו הציבו בראשם את הביטחון המדיני אך הסדירו את זכויות האדם במעלה גבוהה אף יותר. שני העקרונות הראשונים נקבעו בידי הפלג הצבאי, השלושה האחרונים בידי הפלג הציבורי בעוד העיקרון השלישי, הכלכלי, הוסדר בהחלטה מאוחדת של שני הפלגים וקבע כי בתאילנד חוקתית עם הרפורמה המיוחלת תישאר לממשל השפעה מרובה על הכלכלה האזרחית שכן הפעילות הכלכלית של האזרח הממוצע תישאר מחויבת למערכת הכלכלית שתקבע המדינה, פעולה שמגבילה את הפיתוח הקפיטליסטי הכלכלי מצד האזרח הפשוט. עקרון השוויון הרביעי נועד בין לבין כדי לקרב את הפלגים הסוציאליסטים בתאילנד לתוך המפלגה העממית.
המהפכה החוקתית > 24 ביוני 1932

המידע אודות תכנון ההפיכה החוקתית הגיע דרך הלשנה לאוזניו של הנסיך פְּרִיבַאטְרָה במהלך 23 ביוני 1932. הנסיך, שהיה רב השפעה בממשל התאי, לא ראה את תכנון ההפיעכה כאיום ותכנן לדחות את מסדר החקירה ליום למחרת. דחייה זאת הייתה קריטית לתכנון ההפיכה. באותו ערב, קבוצת מהפכנים תחת פיקוד ההנהגה של המפלגה העממית, אנשי צבא ואזרחים, שטו על ספינות הצי התאי בנהר צ'או פראיה והתגנבו לעבר ארמונות האצולה. הוטל מצור על ביתו של הנסיך פְּרִיבַאטְרָה כמו גם על בתיהם של חברי אצולה רבי השפעה אחרים. עם ההגעה של כוחות המהפכנים אל ארמון דוסיט החלה קריאה לתגבורת מצד מהפכנים בחיל השריון. כמו כן נותקו הקשרים הטלפונים בין הנסיכים במטרה שאלו לא יוכלו לארגן פעילות נגד המהפכה וכדי שתמנע הגעת הידיעה על ההפיכה המתהווה למפקדי הצבא. מבין הקצינים שהנהיגו את ההפיכה ופשטו על מוסדות השלטון היה קוּאַנג אָפְּהָיְווֹנְג, חבר אצולה ובנו של מושל מחוזי אשר התנגד להמשך שלטון המונרכיה האבסולוטית וידע לפוטרות כיצד בנוי מרכז העיר ומקום מושבה של האצולה ומוסדות השלטון.
בשעה ארבע לפנות בוקר, ב-24 ביוני, הועבר סימן מידי המהפכנים למוצב הצבאי שמתרחשת התקוממות אזרחית של תושבים סינים בחלק אחר של העיר. רוב הכוחות של המוצב בעיר נעו לפעול ובתוך הפעולה צלחו המהפכנים בחתיפה של מפקד המוצב של בנגקוק שהיה נאמן ישירות לנסיכים השליטים. בפועל המהפכנים לקחו את ההנהגה על המוצב העירוני ופיקדו על תנועת חלק מהטנקים לעבר ארמון דוסיט, מושב השלטון אשר נתפס בידי הפיקוד המהפכני. בשעה שש בבוקר, אל מול הארמון, עלה פְּרָאיָה פָהוֹנְפוֹנוֹפֶּאִיאַסְנָה על אחד הטנקים שהגיעו למקום והקריא את המניפסטו של המפלגה העממית, לפיו הסתיים שלטון המונרכיה האבסולוטית והוקמה המונרכיה החוקתית של תאילנד. לאחר מכן מעטים מעוד מהדרג האזרחי והצבאי הביעו התנגדות למהפכה מכיוון שבפועל היו הנסיכים המלכותיים שבויים של המהפכנים. המניפסטו של המפלגה העממית, שנכתב בידי פרידי באנומיונג, הועבר מאוחר יותר בשידור רדיו לכל תושבי המדינה:
לכל אנשינו,
בעת ריבון זה ירש את אחיו הבכור, אנשים קיוו בהתחלה כי ישלוט בהגינות. אך... המלך שומר על כוחו מעל החוק כמו קודם. הוא ממנה קרובי משפחתו כולל ילדים ללא הכשרון או הידע לתפקידי מפתח מבלי להקשיב לקול העם. הוא מאפשר לפקידים להשתמש בכוח משרדם בצורה לא כנה... הוא מעלה את בעלי הדם הכחול כדי שיהיו להם זכויות מיוחדות יותר מהעם. הוא מושל ללא עקרונות. ענייני המדינה נותרים לחסדי הגורל, כפי שניתן לראות מהדיכאון של הכלכלה והתלאות... ממשלת המלך התייחסה לעם כאל עבדים... ניתן לראות כי מהמיסים שנדחקים מן העם, המלך מביא מיליונים רבים לשימוש אישי... למפלגת העם אין רצון לחטוף את כס המלוכה. מכאן שהיא מזמינה את המלך הזה לשמור על תפקידו. אבל עליו להיות עקרוני לפי דרשות החוקה לשלטון במדינה, ולא תנתן לו הרשות לפעול בכל אופן עצמאי ללא אישור אספת נציגי העם... אם המלך ישיב בסירוב או לא ישיב בזמן שנקבע... יהיה זה להיחשב כבגידה לאומה, ויהיה צורך במדינה שתהיה לה צורת שלטון רפובליקנית.