stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע פס
קריירה > נפש בנפש

במרץ 2001 נרצח נפתלי לנצקורן, בן דודו של פס, בפיגוע טרור בישראל בגיל 13. הטרגדיה האישית הזו דרבנה אותו להגשים את חלום חייו לעלות לישראל. פס חבר לאיש העסקים, טוני גלברט, ויחד השניים החלו בפרויקט מחקר שוק כדי לגלות מדוע יהודים מצפון אמריקה הביעו רצון לעבור לישראל אך לא מימשו זאת. יחד הם גילו את ארבעת האתגרים העיקריים העומדים בפני מי שרוצים לעלות לארץ – כלכלה, בירוקרטיה, תעסוקה וקהילה. עם הגדרת האתגרים הללו, פס וגלברט הקימו יחד את נפש בנפש, ארגון אשר מטרתו לאפשר ולסייע ליהודי צפון אמריקה לעלות לישראל.
קריירה > פרסים והכרה

בשנת 2000 קיבל פס את פרס המנהיגות הרבנית מטעם הקהילות היהודיות המאוחדות בשיקגו.
בשנת 2011 קיבל פס את פרס מוסקוביץ' לציונות.
בשנת 2013 ישיבה יוניברסיטי העניקה לפס ולגלברט תוארי דוקטור לשם כבוד.
בשנת 2017 פס נמנה בין 50 היהודים המשפיעים של הג'רוזלם פוסט.2024 פס זכה לכבוד באירוע התרומות המיוחדות של הדסה-ישראל, שבו הוענק לו פרס "בונה ישראל".
חיים אישיים

פס עלה לישראל בשנת 2002 עם טיסת הצ'רטר הראשונה של "נפש בנפש". הוא מתגורר בבית שמש עם אשתו ושבעת ילדיו.
הערות שוליים

1 2  הרב פס מאפשר את הגאולה, באתר the jewish star, ‏2013-08-01 (באנגלית)
1 2 3 4 5  פס,"מלך העליה" סייע ל-23,000 לעלות לישראל, באתר jewish telegraph, ‏2010 (באנגלית)
↑  שיחה עם מייסד-שותף של נפש בנפש, הרב יהושע פס, באתר yeshiva world news, ‏2022-10-07 (באנגלית)
↑  תלמידים באים לארץ למרות המצב, באתר San Diego tribune, ‏2006-23-07 (באנגלית)
↑  איש מפלורידה מתמרן מעבר לישראל, באתר Palm Beach Post, ‏2002-17-06 (באנגלית)
↑  נפש בנפש מעודד עליה, באתר jewish post (באנגלית)
↑  קהל ישראלי מקבלים את פני העולים, באתר South Florida Sun Sentinel, ‏2002-10-07 (באנגלית)
↑  חלוקת פרסי מושקוביץ לציונות, באתר ערוץ 7, ‏2011-31-05 (באנגלית)
↑  מייסדי נפש בנפש מקבלים דוקטור לשם כבוד, באתר Jewish Press, ‏2013-02-06 (באנגלית)
↑  הרב שמאפשר את החלום הציוני, באתר Jerusalem Post, ‏2017-20-09 (באנגלית)
↑  Special Gifts Gala - National Library, Jerusalem, Hadassah Israel (באנגלית בריטית)
גיבסון (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  אורוויל גיבסון 
 תקופת הפעילות:  1902–הווה (כ־123 שנים) 
 חברות בנות:  אפיפון  Steinberger  Kramer Guitars  Baldwin Piano Company 
 מיקום המטה:  נאשוויל 
 מוצרים עיקריים:  גיטרה 
  
 www.gibson.com
 
דגם הלס פול במהדורה מוגבלת
דגם מיוחד של גיטרת גיבסון
גיבסון (באנגלית: Gibson) היא חברה אמריקנית מפורסמת לייצור גיטרות.
אודות החברה

חברת "גיבסון" הוקמה בשנת 1902, ומרכזה ממוקם בעיר נשוויל שבמדינת טנסי. מקים החברה, אורוויל גיבסון, החל לייצר מנדולינות עוד בשנת 1894, והחל בשכלול שיטות לייצור המוני של הכלי.
כיום מייצרת החברה בעיקר גיטרות חשמליות, והיא אחת החברות הגדולות והידועות בענף. בסביבות שנות ה-70 תאגיד גדול קנה את חברת גיבסון והתחיל ביצור קצת פחות איכותי מפעם. אותם האנשים שמכרו את החברה, פתחו חברה בשם הריטג'. תחת כנפי התאגיד פועלות כיום מספר חברות בת וחברות שנקנו על ידיו בעבר, כמו למשל החברות אפיפון וסטיינברגר. את המותג "גיבסון" נושאים עד היום הכלים המיוצרים במפעל-האם בארצות הברית בלבד, בעוד שתחת השם אפיפון מיוצרים היום דגמים זולים יותר בסין ובאינדונזיה בשיטת הלחמת מכונות .
בשנת 1993 רכשה גיבסון את מותג "דוברו" לייצור גיטרות רזונטור.
במאי 2018 הגישה החברה לבית המשפט בקשה לפשיטת רגל.
ב -1 במאי 2018 הגישה החברה בקשה להגנה על פשיטת רגל בפרק 11. במסגרת ארגון החובות שלה, החברה סגרה וחיסלה את חטיבת Gibson Innovations הלא רווחית, שהתמקדה במכירת ציוד שמע מחוץ לארצות הברית ואיפשרה לגיבסון להתמקד במיזמים הרווחיים ביותר שלה, כמו כלי נגינה. הפקת הגיטרה המותגית גיבסון ואפיפון לא הופרעה בגלל פשיטת הרגל. בנוסף, 135 מיליון דולר סופקו על ידי הנושים הקיימים כדי לספק נזילות לקיום הפעילות הקיימת.
ב- 6 בספטמבר 2018, הודיעה החברה כי הושג הסדר עולמי ביחס לתוכנית הארגון מחדש של החברה עם צאתו לפרק 11. במסגרת התוכנית, החברה תתמקד בעסקי הליבה בכלי הנגינה שלה. יושקביץ 'פרש מתפקיד המנכ"ל וקיבל על עצמו את תפקיד היועץ. ב-23 באוקטובר 2018 הודיעה החברה על מינויו של ג'יימס "ג'יי.סי" קרלי לנשיא והמנכ"ל החדש; סזאר גואיקיאן כקצין סוחר ראשי; קים מטון כמנהל כספים ראשי; וכריסטיאן שמיץ כמנהל ההפקה הראשי. המינויים היו בתוקף ב -1 בנובמבר 2018.
היסטוריה

מייסד החברה היה אורוויל גיבסון, בונה כלי-מיתר בעיר קאלאמאזו במישיגן (Kalamazoo, Michigan). בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו תזמורות חובבים של מנדולינות פופולריות מאוד בארצות הברית. גיבסון פתח את הסדנה שלו, בת חדר אחד, בקאלאמאזו, בשנת 1894, ובשנת 1898 רשם פטנט על מנדולינה מטיפוס חדש וקל יותר לייצור במספרים גדולים.
אף שלא קיבל הכשרה מסודרת כלשהי בבניין כלי-נגינה, בשנים הבאות עיצב גיבסון סדרה של מנדולינות וגיטרות בתצורה מקורית, שבה הלוחות הקדמי והאחורי של תיבת התהודה היו קמורים כמו בכינור. ב-1902 הוא ייסד את החברה בשם Gibson Mandolin-Guitar Mfg. Co. Ltd, שייצרה באופן בלעדי את העיצובים שלו. החברה זכתה להצלחה רבה בשוק המנדולינות, עד שהתצורה המקורית של המנדולינות עם הלוח האחורי המעוגל (כמו בעוד או בלאוטה) נעלמה מן השוק.
גיבסון קיבל מן החברה שכר של 600 דולר דאז לשנה. היו לו רעיונות מקוריים רבים, גם בתחום העיצוב והבנייה וגם בתחום השיווק. ואולם הוא לקה בבריאותו למשך תקופות ארוכות, ומת בשנת 1918, בגיל 62, ממחלת לב. בתפקיד העיצוב החליף אותו בחברת גיבסון המוזיקאי, המעצב ומהנדס הקול לויד לואר (Lloyd Loar), שהגה את הרעיון לצייד את הגיטרה הקמורה של גיבסון בפתחי תהודה בצורת האות f, כמו בכינור או במנדולינה, במקום בפתח תהודה עגול במרכז. דגם הגיטרה L-5 של גיבסון (Gibson L-5) בעיצוב זה, שיצא בשנת 1923, נחשב לגיטרת הארצ'טופ הראשונה, התצורה הנפוצה עד היום לגיטרות ג'אז. בשנות ה-30 ניגן צ'ארלי כריסטיאן, גיטריסט הג'אז החשוב הראשון, על גיטרות מדגם זה, ומדגמים מאוחרים יותר של גיטרות ארצ'טופ מתוצרת החברה. אחד מדגמים אלו, ES-150 (Gibson ES-150), צויד בהגברה חשמלית בנוסף על תיבת התהודה שלו, ונחשב לגיטרה החשמלית הראשונה.
לואר תרם תרומה חשובה גם לעיצוב דגם המנדולינה F-5, שיצא לראשונה בשנת 1922, והפך מאז לדגם הפופולרי ביותר של מנדולינה בתולדות ארצות הברית. הוא זכה לחיקויים רבים אצל יצרני מנדולינות אחרים, והייתה לו השפעה חשובה על התפתחות הסגנון המוזיקלי של בלוגראס. החברה ייצרה באותן שנים גם כלי-פריטה נוספים לשוק הפולק, הקאנטרי, הבלוז והג'אז, ובכללם כלי בנג'ו, גיטרות פלדה למוזיקה הוואית, שאף היא הייתה פופולרית מאוד בראשית המאה ה-20, וגיטרות אקוסטיות בעיצוב ה"ספרדי" הנפוץ יותר, בעל תיבת תהודה שטוחה בחזיתה ובאחוריה ופתח תהודה עגול, שהתחרו בגיטרות האקוסטיות מתוצרת חברות מרטין ואפיפון, ונמכרות עד היום במחירים גבוהים לאספנים כגיטרות וינטג'.
גיטרות חשמליות

בשנת 1936 יוצרו ראשונות הגיטרות החשמליות של חברת "גיבסון", והיו מהגיטרות החשמליות הראשונות שזכו להצלחה מסחרית. אלה נבנו עם תיבת תהודה, בדומה לגיטרות האקוסטיות שהחברה התמחתה בהן עד אז. רק בשנות ה-50, לאחר הצלחתה של המתחרה פנדר להחדיר לשוק את גיטרת הטלקסטר, החלה גיבסון בתכנון וייצור של דגמים ראשוניים של גיטרות חשמליות מעץ מלא ללא תיבת תהודה, בדומה לטלקסטר. הדגם הראשון של החברה, וכנראה המפורסם ביותר שלה עד היום, נקרא על שם אחד מהחלוצים בתחום הגיטרות מעץ מלא, נגן הקאנטרי-ג'אז לס פול. אף על פי שלס פול היה מעורב בתכנון ובניה של גיטרות בעבר, למעשה לא הייתה לו יד בתכנון הגיטרה הקרויה על שמו. לס פול נתבקש על ידי חברת גיבסון לתת חסות למוצר המוגמר, ולמעט שינויים קלים שנעשו לבקשתו, הגיטרה נותרה כפי שעוצבה על ידי החברה במקור.
דגמים מפורסמים נוספים של גיבסון הם האקספלורר, SG, Flying V, Explorer, L-5 ,Fire Bird וה-ES.
כלים > גיטרות חשמליות

Gibson Explorer
Gibson ES-335
Gibson ES-175
Gibson ES-125
Gibson J
Gibson eb3
אמנים שהשתמשו במוצרי החברה

דני סנדרסון, אפרים שמיר, לס פול, בילי ג'ו ארמסטרונג, ג'ורג' האריסון, אריק קלפטון, סלאש, אדם ג'ונס, קירק האמט, בוב מארלי, ג'ימי פייג', רנדי רודס, זאק ווילד, ביבי קינג, קית' ריצ'רדס, אנגוס יאנג, נואל גלאגר, גארי מור, טום דה-לונג', ג'ימי הנדריקס, אל פיטרלי, אלביס פרסלי, פרנק זאפה, לני קרביץ, ג'ו פרי, בילי גיבונס, דון פלדר, אייס פרשלי, קלאוס מיינה, ג'ו בונמסה, סטיב ג'ונס, אלכס לייפסן, רודולף שנקר, גארי ניומן,אלכס טרנר ועוד רבים.
ראו גם

פנדר
אפיפון
טקמיני
מרטין
הערות שוליים

↑  יצרנית הגיטרות גיבסון פושטת רגל - הגישה בקשה להגנה מפני נושים, באתר כלכליסט, 2 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119753308 (data)  GND: 4475624-0  LCCN: n79151491  SUDOC: 027785475  VIAF: 131751788   WorldCat (עם VIAF): 131751788
סאטורו גוג'ו

| --- | --- |

 הוצאה לאור:  שוישה
 שם ספר:  ג'וג'וטסו קאיסן ג'וג'וטסו קאיסן 0
 תוכנית טלוויזיה:  ג'וג'וטסו קאיסן
 הופעה ראשונה:  Jujutsu Kaisen 0 #1, "The Cursed Child"‏ (2017)
 יוצרים:  גאג'ה אקוטאמי (אנ')
 דיבוב:  יפן יואיצ'י נאקאמורה ארצות הברית קאיג'י טאנג
 מידע
 סטטוס:  מת
 גיל:  29
 תאריך לידה:  7 בדצמבר 1989
 מין:  זכר
 מקצוע:  מכשף ג'וג'וטסו, מגרש שדים, מורה בית ספר
 שיוך:  תיכון ג'וג'וטסו
 תאריך פטירה:  24 בדצמבר 2018 
 דמויות קשורות
 משפחה:  יוקה אוקקוטסו (קרוב משפחה רחוק)
 
סאטורו גוג'ו (ביפנית: 五条 悟; בכתב הפבורן (אנ'): Gojō Satoru) הוא דמות בדיונית ואחד הפרוטגוניסטים הראשיים של סדרות המאנגה והאנימה "ג'וג'וטסו קאיסן", שנוצרו על ידי המאנגקה גאג'ה אקוטאמי (אנ'). דמותו של גוג'ו הוצגה לראשונה במיני-הסדרה "Tokyo Metropolitan Curse Technical School" בתור מנטור לנער מקולל בשם יוטה אוקקוטסו הלומד בתיכון ג'וג'וטסו שבמחוז טוקיו. מיני-סדרה זו הפכה בהמשך לפריקוול "ג'וג'וטסו קאיסן 0". בעלילת הסדרה הראשית, משמש גוג'ו באותו התפקיד, אך כשהפעם הוא משמש כמנטור ליוג'י איטדורי, שנאלץ לשמש ככלי קיבול עבור רוח מקוללת בשם ריומן סוקונה, ועוזר לו להתחזק ולממש את הפוטנציאל שלו.
דמותו של גוג'ו עוצבה על ידי אקוטאמי כדמות רבת-עוצמה אך בעלת קלילות ילדותית אשר נלהבת באופן מוגזם לעיתים מתלמידיו. במסגרת סדרת האנימה, הדמות מדובבת על ידי יואיצ'י נאקאמורה בדיבוב היפני, ועל ידי קאיג'י טאנג בדיבוב האנגלי.
הדמות זכתה לביקורות חיוביות בשל אופיו חסר-הדאגות ומסירותו הרבה לתלמידיו, והפך לכוכב הפריצה של הסדרה. יתרה מזאת, אופן הצגת מערכת היחסים שלו עם האנטגוניסט סוגורו גטו בסרט הפריקוול "ג'וג'וטסו קאיסן 0" זכה לשבחי התקשורת.
קונספט ויצירת הדמות

במהלך יצירת הדמות, התכוון גאג'ה אקוטאמי לכתוב את דמותו של גוג'ו כך שתהיה אחת הדמויות החזקות בסדרה כולה, אך קלה להבנה עבור הקוראים.
אחד הסממנים הבולטים ביותר בעיצוב דמותו של גוג'ו הוא כיסוי עיניים שהוא מסוגל לראות דרכו הודות לכוחותיו העל-טבעיים, המתבטאים בעיניו הכחולות-בוהקות בהן הוא ניחן מלידה, שש העיניים, המעניקות לו את היכולת לראות, לקרוא ולתמרן את האנרגיה המקוללת שמסביבו, כמו כן להגביר את טכניקת הג'וג'וטסו שלו. אקוטאמי ציין כי עבור דמותו של גוג'ו הוא שאב השראה ממיצ'יזאן סוגווארה, דמות מפורסמת בהיסטוריה היפנית, שאותה תיאר כאביו הקדמון של גוג'ו; השראה זו, לדבריו, נעשתה כמחווה לעורכו המנוח, ימאנקה, שנפטר טרם הוצאת המאנגה לאור. גוג'ו הוא בישונן, שעיצוב פניו נוצר בהשראת דמות מרכזית בסדרת המאנגה "נארוטו" שפניה היו מכוסות בתחבושות. בכל הקשור ליחסיו של גוג'ו עם תלמידיו, בעיקר עם יוג'י איטדורי ויוטה אוקקוטסו, אקוטאמי כתב את מערכת היחסים שלהם בפשטות, כיוון שלטענתו גוג'ו רק רוצה שעושי-צרות כמוהם יתחזקו. על אף המנהג היפני הנפוץ לקרוא לאנשים בשמות המשפחה שלהם, גוג'ו מתייחס לכל אחד מתלמידיו בשמותיהם הפרטיים. אקוטאמי אמר שהוא קיבל את ההחלטה הזו מכיוון שחשב שלגוג'ו אין מחויבויות למסורות חברתיות כאלו.
סונגהו פארק, שביים את העונה הראשונה של עיבוד האנימה של הסדרה, כמו כן גם את סרט הפריקוול, ציין כי עיבוד אחת מהסצנות המוקדמות של גוג'ו, הכוללת את סצנת הרחבת הדומיין שלו, הייתה קשה במיוחד לתיאור בצורה מדויקת. עם זאת, הוא תפס את תהליך יצירת סצנה זו כבלתי-נשכחת. מכיוון שהסצנה המקורית אוירה בשחור-לבן, פארק והצוות שלו התייעצו עם אקוטאמי לגבי עיצוב צבע הדומיין. בהתייחסו לסרט הפריקוול, הצהיר פארק כי בעוד ש"גולת הכותרת של הסרט היא הסיפור של אוקקוטסו וריקה בתור הדמויות הראשיות", הוא גם רצה להתמקד בדמויות נוספות מהמאנגה, הבולטים שבהם היו גוג'ו וגטו, שעברם המשותף נחקר בקצרה במהלך המאנגה. תסריטאי הסרט, סקו, נתבקש על ידי פארק להציג סצנת קרב חדשה שתכלול את גוג'ו בשיא הסרט.
השיר "Where Our Blue Is" בביצוע טאטסויה קיטאני, המשמש כנעימת הפתיחה של העונה השנייה של האנימה, עוסקת בנעוריהם של גוג'ו וגטו בדגש על רקע צבעי התכלת. נעימת הפתיחה מנוגדת לנעימת הסיום "Light", המשתמש במנגינה רגועה יותר תוך שימת דגש על ידידותם ויחסיהם של גוג'ו וגטו.
קונספט ויצירת הדמות > ליהוק

מדבבי דמותו של סאטורו גוג'ו – יואיצ'י נקאמורה (משמאל) בדיבוב היפני וקאיג'י טאנג (מימין) בדיבוב האנגלי.
את דמותו של גוג'ו בעיבודי האנימה למאנגה מדבב יואיצ'י נקאמורה. על ההבדל בין הדיבוב עבור סרט הפריקוול לסדרת האנימה הראשית, ציין נקאמורה כי לתחושתו לא היה הבדל ביחסיו של גוג'ו עם יוטה ליחסיו עם איטדורי, פושיגורו ונוברה; כמו כן, ציין נקאמורה את התרשמותו מעבודתה של מגומי אוגאטה בדיבוב דמותו של יוטה, במסגרתה סיפקה לו מגוון רחב של רגשות. את דמותו של גוג'ו בצעירותו במהלך סצנת פלשבק דיבבה מריה איזה. לאחר עליית העונה השנייה של האנימה לשידור, טען נקאמורה שהוא התקשה לדבב את דמותו של גוג'ו כהלכה בשל שתי קשתות העלילה השונות, המתארות את אותה דמות עם מוזרויות ואישיות שונות כתוצאה מגילו המשתנה; בעוד שקולותיהם של אנשים אינם נוטים להשתנות באופן ניכר במשך עשור, נקאמורה שאף ליצור הבדל ניכר בדמותו של גוג'ו בשתי קשתות העלילה.
את הדמות בדיבוב האנגלי מדבב קאיג'י טאנג, שתיאר אותו בתור "הטרול הכי טרול שאי פעם הטריל סדרת אנימה." טאנג אף ציין כי הדמות בולטת בשל אופיו הגחמני והאופן שבו הוא מתקשר עם תלמידיו, כמו כן בשל אופיו האדיב, החריג ביחס לדמויות בסדרה בעלת נרטיב אפל, ובו זמנית בשל הפגנת עוצמה וכוחות על-טבעיים יוצאי-דופן. עם זאת, ציין טאנג כי יהירותו של גוג'ו היא נקודת התורפה היחידה שלו, מה שגם גורם לו להיראות אנושי יותר.
בראיון אחר, השווה טאנג את גוג'ו לדמותו של קלארק קנט, והאמין שהקסם מאחורי הדמות הוא שעל אף גילו, הוא מתנהג כילד מפונק. לפני דיבוב דמותו של גוג'ו, טאנג לא קרא את המאנגה אך שמע עליה. לאחר ליהוקו לדיבוב הדמות, טאנג עשה מחקר על הדמות באמצעות קריאת המאנגה; טאנג ציין כי כאשר הוא מקיים לראשונה אינטראקציה מול יוג'י איטדורי, מציג גוג'ו צד אפל יותר באישיותו שנחקר לעיתים רחוקות בשל האופן שבו הוא חושב על הריגת נער מקולל, מה שהוביל אותו לראות בגוגו אדם יותר יהיר. טאנג אף ציין כי לתחושתו גוג'ו מסתכל על העולם בצורה ילדותית יותר מהדמויות הקודמות שדיבב, שכן, בעוד שגוג'ו נתקל באתגרים בעברו, אף אחד מהם לא השפיעו עליו במידה ניכרת. על מנת לסנכרן את הדמות, טאנג אילתר במהלך הקלטת הדיבוב, וכתוצאה מכך גוג'ו קילל בסצנת העימות שלו מול ג'וגו.
ביוגרפיה בדיונית > ג'וג'וטסו קאיסן 0

במסגרת עלילת הפריקוול, מתואר גוג'ו כמכשף שעובד כמורה בתיכון ג'וג'וטסו שבמחוז טוקיו, המחזיק בתואר "המכשף החזק ביותר"; רוב בעלי בריתו ואויבו כאחד מחשיבים אותו כאחד מכשפי הג'וג'וטסו המסוכנים ביותר. גוג'ו מוצג לראשונה כשהוא מגייס את יוטה אוקקוטסו, תלמיד תיכון המלווה ברוח מקוללת הרודפת אותו, ריקה אורימוטו, ומשכנע אותו להצטרף לתיכון ג'וג'וטסו. במהלך תקופה זו, מסייע גוג'ו ליוטה להבין את הטבע האמיתי של קללתו וכוחותיו, ומטיל גוג'ו עליו להתאמן עם תלמידי השנה הראשונה, פנדה, מאקי זנין וטוגה אינומאקי במטרה לסייע לו לשלוט בריקה ולפתח חברויות חדשות. במקביל לכך, הקללה של יוטה מושכת את תשומת לבו של סוגורו גטו, מכשף ג'וג'וטסו מעברו של גוג'ו, המבקש ליצור עולם שיאוכלס על ידי מכשפי ג'וג'וטסו בלבד. גטו נפצע קשות לאחר הקרב שלו עם אוקקוטסו, ומאוחר יותר מוצא להורג על ידי גוג'ו.
ביוגרפיה בדיונית > ג'וג'וטסו קאיסן

גוג'ו מופיע לראשונה כשהוא חושף בפני יוג'י, נער אקסצנטרי בן 15 הבולע אחת מאצבעותיו של סוקונה, שד רב-עוצמה ומסוכן הנחשב למלך הקללות, והופך למארחו, שהוא עתיד לצאת להורג, אך גם כי גזר דינו עוכב לאחר ששכנע את הממונים עליו באמצעות השפעתו ומעמדו בעולם כישוף הג'וג'וטסו להשאיר את יוג'י בחיים עד שיבלע את כל אצבעותיו של סוקונה ולפטור את העולם מנוכחותו. בנוסף לכך, גוג'ו מופקד באופן אישי על חינוכם של יוג'י, מגומי פושיגורו ונוברה קוגיסאקי.
במהלך התחרות הידידותית מול הסניף של תיכון ג'וג'וטסו בקיוטו, גוג'ו נפגש עם מנהלי הפקולטה המקבילה במטרה לצפות באירוע באמצעות מוניטורים ייעודיים. כאשר מהיטו, ג'וגו והאנאמי, רוחות מקוללות, פולשות לתחרות, גוג'ו מחליט לטפל בג'וגו ראשון, ומצליח לרסן אותו בקלות. בקרב מול האנאמי, גוג'ו משתמש בטכניקת "הולו פרפל" שמותירה את גורלו של האנאמי ללא וודאות.
לאחר מכן, המאנגה חוקרת את עברו של גוג'ו. כאשר הוא וגטו היו שניהם תלמידי שנה שנייה בתיכון ג'וג'וטסו, הוטל עליהם ללוות את ריקו אמאני, נערה שיועדה להתמזג עם מכשף הג'וג'וטסו האלמותי טנגן. כאשר המיזוג היה אמור להתרחש, הם מותקפים על ידי שכיר החרב טוג'י פושיגורו, אשר מביס את השניים והורג את ריקו. בעוד גוג'ו מתאושש והורג את טוג'י, גטו מתחיל לפקפק בחובותיו כמכשף ונשבע לשבור את המעגל באמצעות הכחדת האנושות על מנת למנוע את לידתן של רוחות מקוללות נוספות. גוג'ו מתעמת עם גטו בנוגע לפשעיו, אך אינו מסוגל להרוג אותו ונותן לו ללכת.
במהלך קשת "תקרית שיבויה", נקלע גוג'ו למארב על ידי הרוחות המקוללות בשיבויה, וקנג'קו מצליח לאטום אותו בממלכת הכלא, לאחר שגירש את האנאמי. אף על פי כן, מתגלה גוג'ו הורה ליוטה מבעוד מועד להגן על יוג'י מפני הוצאה להורג במקרה שמשהו רע יקרה לו. לקראת סוף "משחקי ההשמדה", תלמידיו משחררים אותו בהצלחה מממלכת הכלא והוא מאתגר מיד את מגומי, מארחו הנוכחי של סוקונה, לדו-קרב בערב חג המולד. לאחר מספר חילופי דברים, גוג'ו כמעט מנצח אך נהרג על ידי סוקונה ומוצא את עצמו מדבר עם גטו ושאר חבריו המנוחים. בהמשך, משמשת גופתו את יוטה על מנת לסייע ליוג'י להילחם בסוקונה ולהביסו אחת ולתמיד.
ביקורות > פופולריות

קוספליירית מחופשת לדמותו של גוג'ו.
 המחווה שנעשתה לדמותו של גוג'ו בתחנת רכבת התחתית סנטיאגו שבצ'ילה.
עם הופעתו, זכתה דמותו של סאטורו גוג'ו לביקורות חיוביות מקוראי הסדרה והמבקרים. בסקר פופולריות של "Viz Media" שנערך במרץ 2021, דמותו זכתה בתואר "הדמות הפופולרית ביותר" בזיכיון. בטקס פרסי האנימה ה-5 של שירות הזרמת האנימה "קראנצ'ירול", הייתה מועמדת דמותו בקטגוריית "הדמות הגברית הטובה ביותר", בעוד שסצנת הקרב שלו נגד ריומן סוקונה הייתה מועמדת בקטגוריית "הקרב הטוב ביותר של השנה". נוסף לזאת, זכה יואיצ'י נקאמורה לביקורות חיוביות בשל דיבוב דמותו של גוג'ו, שצוינה כאחת עבודות הדיבוב הטובות באנימה. במהלך קידום הסרט "ג'וג'וטסו קאיסן 0", שווקה פרסומת פארודית שהציגה כלב בפרפרזה על דמותו של גוג'ו בשיתוף פעולה עם חברת ההחזקות "סופטבנק". בדצמבר 2021, חגגו "MAPPA" ו-"Shueisha" את יום הולדתו של גוג'ו בשיתוף פעולה עם "PulpFiction Cine" שסקרה את דמותו כאחת הדמויות הפופולריות ביותר בסדרה, ובמקביל גם קידמו את הסרט. בסקר משנת 2021 של LINE Research, זכתה דמותו של גוג'ו במקום הראשון ברשימת הדמויות הפופולריות מתוך המאנגה. גוג'ו אף זכה במקום השלישי בפרס "הדמות הגברית הטובה ביותר" על פי סקר "אנימה גרנד פרי לשנת 2021" של "Animage", שני לדמויותיהם של יוטה אוקקוטסו, וטנגן אוזאי מ"קוטל השדים". הדמות זכתה לפופולריות רבה בצ'ילה, ואף הוקדשו לו איורים של מעריצים בתחנת רכבת התחתית בסנטיאגו.
באוגוסט 2024 זכתה גוג'ו במקום הראשון בסקר הפופולריות הרביעי של "Shueisha", עם 113,392 הצבעות.
ביקורות > תגובת הקהל

באתר "Comic Book Resources", צוינה דמותו של גוג'ו כדמות התשיעית הבוגרת ביותר בסדרה, חרף אישיותו הילדותית; בנימוק לכך ציין האתר כי הם מצאו את הדמות חביבה מאוד בקרב קוראי המאנגה. במאמר אחר, התייחס אליו אותו אתר כאחד הדמויות המסוכנות ביותר בסדרה בשל כוחותיה העוצמתיים. "IGN" הסכים עם "Comic Book Resources" בכתבה בה ציין כי דמותו של גוג'ו אהובה על המעריצים בשל אישיותו. נוסף לכך, ציין "StudyBreak" כי אישיותו הראוותנית של גוג'ו גובלת לעיתים קרובות בהצגת דמותו באופן קומי, אישיותו המגוננת על תלמידיו והיותו רציני ומאיים לחלוטין כשהוא נמצא בקרב נגד איום רציני.
האתר "מרי סו" סיכם כי אפיון דמותו של גוג'ו בסרט הפריקוול זהה לאפיון דמותו בסדרה הראשית, כתוצאה מהאופן שבו הוא חונך את תלמידיו, אך ציין בנוסף כי סרט הפריקוול סייע לחקור לעומק את עברו ויחסיו הטראגיים עם גטו. שירות "קראנצ'ירול" ציין כי זמן המסך הגבוה יותר לדמות בעיבוד הקולנועי המונפש למאנגה ניתן לגוג'ו, וציין כי מדובר בדמות אהובה על המעריצים שהם יעריכו לראות. הצהרתו המעורפלת של אקוטאמי בדבר הקשר המשפחתי של גוג'ו ואוקקוטסו לדמות ההיסטורית סוגווארה נו מיצ'יזן בלבלה את המבקרים, במיוחד לאחר שאוקקוטסו הופיע שוב בסיום העונה השנייה. האתר "Otaquest" ציין גם את קווי הדמיון בין שתי הדמויות וכן את חשיבותה של מערכת היחסים בין גוג'ו לגטו, המסתיימת בצורה שהפתיעה את קוראי הסדרה הראשית. בביקורת על הסרט, ציפה האתר "Manga News" להתמקדות נוספת בעתיד על יחסיהם של גוג'ו וגטו. דינמיקת יחסים אלו בעונה השנייה של האנימה קיבלו ביקורת חיובית מ-"IGN". בעקבות העונה השנייה, ציינה אנה דיאז מ-"Polygon" כי יש מעריצים שכתבו סיפורי דוג'ינשי (המקביל היפני למונח ספרות חובבים) המתמקדים ביחסיהם של השניים, שהפכו לוויראליים.
אירועי מותו של גוג'ו במהלך צ'אפטר 236 הובילו לכך שהמנגיקאי קנג'ירו האטה ביקש לקחת הפסקה מכתיבת המאנגה "Fly Me to the Moon" עקב הצורך להתאושש מהאירוע ה"מזעזע". לדברי "IGN", אקוטאמי קיבל איומי מוות בשל מותו של גוג'ו, שנתפס כאירוע מזעזע בעיני המעריצים. בספטמבר 2023, הדלפות מתוך אותו הצ'אפטר הובילו למחלוקת גדולה ברשת בקרב מעריצי הסדרה. תוכן הצ'אפטר הפתיע את המעריצים עד כדי כך שהם פנו לרשתות החברתיות על מנת להביע את דעתם על הטוויסט. בזמן פרסום הצ'אפטר באופן רשמי, ההאשטאג "#GojoSatoru" זכה לפופולריות והפך לטרנד ברשת החברתית "X" עם יותר מ-11,400 פוסטים בנושא. ב-"Comic Book Resources" הובעו דעות מעורבות לגבי מותו של גוג'ו, שמחד שיבחו את האירוע על ההשפעה הגדולה שהוא הביא לנרטיב כולו מכיוון שכמעט רוב הדמויות ששרדו והיו עדים למותו היו תלמידיו, אך מאידך הוער שנראה כי אקוטאמי מתאמץ מדי להפוך את המאנגה לאפלה על ידי הריגת מספר דמויות מרכזיות בקשת העלילה "קרב שינג'וקו". לאחר סיום הסדרה, האתר "GameRant" שיבח את יכולותן של דמויותיהם של גוג'ו ושל יוטה להאפיל על דמותו של יוג'י במדד חשיבותן ופופולריותן.
הדמות הושוותה לעיתים קרובות לדמותו של קילואה זולדיק מ"האנטר האנטר" בשל קווי דמיון פיזיים ואישיותיים. כאשר נודע כי לדיבוב דמותו של גוג'ו הצעיר בסצנת פלשבק מהעונה השנייה של האנימה לוהקה מריה איזה, מגזין "הינדוסטאן טיימס" ציין כי "המם קם לתחייה" מכיוון שאיזה הייתה הבחירה הפופולרית של המעריצים לדיבוב דמותו של קילואה.
הרברט מולין

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1947 סלינאס, קליפורניה, ארצות הברית
 פטירה:  18 באוגוסט 2022 (בגיל 75) סטוקטון, קליפורניה, ארצות הברית
 שם לידה:  הרברט ויליאם מולין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  סנטה קרוז, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  13 באוקטובר 1972 – 13 בפברואר 1973 (124 ימים)
הרברט ויליאם מולין (באנגלית: Herbert William Mullin;‏ 18 באפריל 1947 – 18 באוגוסט 2022) היה רוצח סדרתי אמריקאי, אשר פעל בתחילת שנות ה-70 בקליפורניה. בעקבות טענותיו של מולין במהלך חקירתו כי רציחותיו סייעו למנוע רעידות אדמה עבר הערכה פסיכיאטרית ונמצא כשיר לעמוד למשפט. הוא הורשע ב-1973 בשני אישומי רצח מדרגה ראשונה ותשעה נוספים מדרגה שנייה וריצה מאסר עולם בבית הכלא מיול קריק שבקליפורניה עד למותו.
ביוגרפיה

מולין נולד ב-18 באפריל 1947, בסלינאס, קליפורניה, וגדל בסנטה קרוז. אביו היה יוצא צבא שנלחם במלחמת העולם הראשונה, אדם קפדן שדיבר לעיתים קרובות על חוויותיו מתקופת המלחמה. מולין היה פופולרי בבית הספר ונבחר כמועמד "בעל הסיכוי הגבוה ביותר להצליח בחיים" בידי חבריו לכיתה.
מעט לאחר סיום לימודיו בתיכון העמק סן לורנזו נהרג אחד מחבריו הטובים בתאונת דרכים, דין ריצ'רדסון (1947–1965), דבר שגרם לו לכאב רב ולטלטלה נפשית, והוביל אותו לבנות מעין מזבח לזכרו בחדר השינה שלו. מאוחר יותר הביע חששות מכך שהוא עשוי להיות הומוסקסואל, אף על פי שבאותה העת ניהל קשר זוגי ארוך טווח עם חברתו.
ב-1969 התיר למשפחתו לאשפז אותו בבית חולים פסיכיאטרי ובמשך השנים הבאות שהה לסירוגין במספר מוסדות דומים, עד שלבסוף השתחרר מרצונו. במהלך תקופה זו נהג לכבות על עצמו סיגריות, ניסה להפוך לכומר, ופונה מדירתו לאחר שבאופן חוזר ונשנה דפק על הרצפה בחוזקה וצעק על אנשים דמיוניים.
מאוחר יותר העיד המאבחן רוברט ק. רסלר מהבולשת הפדרלית כי מולין סבל מסכיזופרניה אשר ככל הנראה התעוררה במהלך שנת לימודיו האחרונה בתיכון, הודות לשימוש בסמים מסוג קנאביס ו-LSD.
משפט ומאסר

במעצרו התוודה מולין על כל הרציחות והסביר לחוקריו כי קיבל הוראות מהקולות ששמע בראשו להרוג אנשים במטרה למנוע רעידת אדמה. כמו כן טען שלא היו כלל רעידות אדמה בזמן האחרון הודות למלאכת ידו. שמונה ימים לאחר מעצרו, הכתה רעידת אדמה בעוצמת 5.8 בסולם מרקאלי בדרום קליפורניה וגרמה לנזק בשווי מיליון דולר לערך.
משרד התובע המחוזי של סנטה קרוז הגיש כתב אישום נגד מולין עבור עשרה מקרי רצח ומשפטו נפתח ב-30 ביולי 1973. מאחר שמולין כבר הודה שביצע את כל הפשעים התרכז המשפט בשאלת מצב שפיותו בזמן ביצועם, האם היה אחראי למעשיו ויכולת כשירותו לעמוד למשפט. התובע הראשי כריסטופר קוטל התרכז בעובדה כי מולין ניסה לכסות על עקבותיו והראה כוונת תחילה בביצוע חלק מהרציחות, בעוד שההגנה ניסתה להציג את היסטוריית האשפוזים ומחלות הנפש שלו, אשר הסתכמו באבחונו כסכיזופרן.
ב-19 באוגוסט 1973, נמצא מולין אשם ברצח מדרגה ראשונה באישומים של ג'ים גיאנרה וקת'י פרנסיס, מאחר שתכנן אותם מראש ובכוונת תחילה, וברצח מדרגה שנייה בשמונת המקרים האחרים, היות שהם נבעו יותר מתוך טבע אימפולסיבי. הוא נידון למאסר עולם בבית הכלא המחוזי של סנטה קרוז ושחרורו המוקדם נדחה אחת עשרה פעמים מאז 1980.
בשלב מסוים שהה מולין בתא הסמוך לתאו של אדמונד קמפר, רוצח סדרתי נוסף אשר פעל באותן שנים ובאותו אזור. השניים נפגשו באגף הרפואי של שירות בתי הסוהר של קליפורניה, וקמפר סיפר עליו כי הוא "נהג לשיר ולהפריע לאנשים בדיוק כשהחלו לצפות בטלוויזיה. פעם אחת שפכתי עליו מים כדי שישתוק. אחרי זה, כשהוא התחיל להיות ילד טוב, נתתי לו כמה בוטנים. הרבי אהב בוטנים. זו הייתה שיטה יעילה מפני שמהר מאוד הוא היה מבקש ממני רשות לשיר. זה מה שנקרא התניה אופרנטית". מעבר לכך, קמפר תיאר את מולין כדמות נאלחת ושנואה עליו, וספציפית כ"רוצח קר דם" וכמי ש"רוצח את כל מי שנקרה בדרכו, ללא סיבה טובה".
מולין נפטר ב-18 באוגוסט 2022.