stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפסיון של ישו
מחזות פסיון

למן ימי הביניים רווח באירופה המנהג של העלאת "מחזות פסיון" - המחשה דרמטית של יסורי השעות האחרונות בחייו של ישו, בהשתתפות שחקנים ולעיני קהל. מחזות אלה הציגו בהבלטה את חלקם של היהודים במסירת ישו לידי הרומאים ואת אחריותם לגורלו המר, ובכך ביססו וחיזקו תפיסות אנטישמיות חריפות. במקומות רבים רווח עד היום המנהג של "מחזות פסיון", במיוחד סביב אירועי חג הפסחא.
מחזה הפסיון הגדול והמפורסם ביותר הוא זה המתקיים בכפר אובראמרגאו שבבוואריה. מחזה זה, שאורכו שבע שעות ומשתתפים בו כ-2,000 שחקנים, מועלה בהפקת ענק פעם בעשר שנים (בשנה הראשונה של כל עשור) מאז שנת 1634, לאחר שתושבי הכפר נדרו שאם יינצלו ממגפת הדבר יעלו מדי עשור את המחזה בהפקה מרשימה. על פני חודשים אחדים בהם מוצג המחזה צופים בו כחצי מיליון איש, המגיעים לאוברמרגאו מכל רחבי העולם הנוצרי. לקראת מופע המילניום של מחזה הפסיון של אוברמרגאו בשנת 2000 הגיעה הליגה נגד השמצה להידברות עם מארגני המחזה על שיכתוב קטעים ממנו למיתון הטונים האנטי-יהודיים שבו.
התפתחות הקולנוע והטלוויזיה במאה ה-20 הביאה את ההמחזה הדרמטית של הפסיון למדיום זה. הפסיון הוצג באינספור סרטים ותוכניות טלוויזיה אודות ישו (בעיקר ברצועות השידור סביב הפסחא), מ"מחזה הפסיון של הוריץ" שהוסרט בסינמטוגרף ב-1897 והוא הראשון המתועד, עבור בקלאסיקות הוליוודיות כמו "בן חור" וכלה בגילומו הקומי של הומר סימפסון ב-2012. אחד הנודעים והשערורייתיים ביניהם היה "הפסיון של ישו", סרטו הגרפי של הבמאי האמריקאי מל גיבסון משנת 2004.
הערות שוליים

↑  בתרגום דעליטש למעשי השליחים א' ג': "עֻנּוֹתוֹ". ביוונית: παθεῖν αὐτὸν, בלטינית: passionem suam.
↑
| חייו, מותו, ותחייתו של ישו |
| --- | --- | --- |
| ילדותו | הבשורה למרים • הביקור • הולדת ישו • סגידת הרועים • שלושת האמגושים • הבריחה למצרים • טבח החפים מפשע • ישו בין המורים |  |
| בגרותו | טבילת ישו • פיתויו של ישו • החתונה בקנה • הדרשה על ההר • הדרשה על המישור  • השומרוני הטוב • ההשתנות |  |
| השבוע הקדוש | הכניסה לירושלים • הסעודה האחרונה • הייסורים בגן • מאסרו של ישו • חקירת ישו בידי הסנהדרין • משפטו של ישו בפני פונטיוס פילאטוס • צליבת ישו |  |
| תחייתו | קבורת ישו • תחיית ישו • נס הדגים השני וההבטחה לפטרוס • הפגישה באמאוס • העלייה השמיימה • הביאה השנייה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293559205171  BnF: cb119503221 (data)  GND: 4134467-4  LCCN: sh85070073  LNB: 000138156  NKC: ph138457 
הורדת ישו מהצלב, ציור מעשה ידי אלברכט דירר, 1498
הפסיון בחזית סגרדה פמיליה
מחזה פסיון באובראמרגאו בשנת 1900
הפארק הלאומי פולגפונה

| --- | --- |

סמל הפארק הלאומי פולגפונה
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  2005
 גוף מנהל:  המנהלה הנורווגית לניהול נכסי טבע
 נתונים ומידות
 שטח:  545.2 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  נורווגיה
 מיקום:  Ullensvang Municipality, Jondal, Ullensvang Municipality, אודה, Kvinnherad Municipality, Etne Municipality 
 קואורדינטות:  60°00′00″N 6°19′59″E﻿ / ﻿60°N 6.3330555555556°E﻿ / 60; 6.3330555555556
 אתר רשמי
  (למפת נורווגיה מוגדלת) פולגפונה(למפת נורווגיה רגילה) פולגפונה
 
הפארק הלאומי פולגפונה (בנורווגית: Folgefonna nasjonalpark) הוא פארק לאומי הממוקם באזור הורדלנד שבנורווגיה, בסמוך לעיר אודא.
הפארק הלאומי נוסד ב-29 באפריל 2005 ושטחו 545.2 קמ"ר. הפארק מנוהל על ידי המנהלה הנורווגית לניהול נכסי טבע. הפארק נחנך בטקס שנערך ב-14 במאי 2005 בנוכחות סוניה, מלכת נורווגיה.
בפארק ממוקמים קרחוני פולגפונה, ועל שמם הוא נקרא.
גלריה

קרחון בונדהוסברין
קרחון בונדהוסברין (ברקע), חלק מקרחון פולגפונה
הסגברה

הַסְגְּבָרָה (באנגלית: Mansplaining, הלחם בסיסים של המילים "הסברה" ו"גבר") היא מצב שבו גבר מנסה להסביר לאישה דבר מה באופן מתנשא, ובייחוד בנושא שבו היא מתמצאת יותר ממנו. כך למשל גבר עשוי להסביר לאישה סוגיות הנוגעות באופן בלעדי לחוויותיהן של נשים, או למשל גבר חסר השכלה מתאימה עשוי להסביר לאישה עניינים מתחום המומחיות המקצועית שלה.
המושג הסגברה שונה מהתייחסות למופעים אחרים של התנשאות בכך שהוא מתייחס בפרט למקרים עם הקשר מגדרי. מקרים אלה נטועים בהנחה סקסיסטית שהמצב הנורמלי הוא שגבר יהיה בעל ידע רב יותר ובעל יכולת הבנה גבוהה יותר מאישה.
היסטוריה

מקור התחדיש Mansplaining איננו ידוע, אך הוא זכה לפופולריות בשנת 2008 לאחר פרסום המאמר "גברים מסבירים לי דברים" ("Men Explain Things to Me") מאת המסאית והמחברת רבקה סולניט, המייחסת את התופעה לשילוב של "עודף ביטחון עצמי וחוסר מודעות עצמית" בקרב הגברים המסגבירים.
המאמר "גברים מסבירים לי דברים" של סולניט דן בהשלכות של התנהגות מגדרית זאת והצביע על ההשפעות של התנהגות זאת ליצירת קשר שתיקה והחלשה בקרב נשים. במאמר מוזכרת אנקדוטה שבה גבר ניגש אליה במסיבה ואמר ששמע כי כתבה כמה ספרים. היא החלה לספר על הספר האחרון שלה על אודות אדוארד מויברידג', ובאותו הרגע קטע הגבר את דבריה ושאל אם שמעה "על הספר החשוב מאוד על מייברידג' שיצא באותה שנה" - מבלי להביא בחשבון שהיא הסופרת.
ההשערה היא שהשימוש הראשון במושג היה ב-2008 או ב-2009, בעקבות פוסט שסולניט פרסמה בבלוג שלה באפריל 2008. בפוסט זה היא אומנם תיארה את התופעה, אך לא השתמשה במילה עצמה. כחודש לאחר מכן, המילה הופיעה בתגובה ברשת החברתית LiveJournal, ומאז השימוש בה גבר. המושג צבר הכרה רחבה וב-2010 הניו יורק טיימס ציין את המילה Mansplainer (בעברית: מסגביר) בתור אחת ממילות השנה.
המונח צבר פופולריות בקרב בלוגריות פמיניסטיות ובהמשך בביקורת תרבותית פופולרית. הוא נכלל, ברשימת מילות השנה של הניו יורק טיימס בשנת 2010, בשנת 2012 הועמד לפרס המילה היצירתית ביותר של האגודה לניב האמריקאי (אנ') של השפה האנגלית ובשנת 2014 נוסף למילון אוקספורד. המילה גם קידמה את היווצרותן של מילים מקבילות, כמו whitesplaining ו-rightsplaining.
מאוחר יותר פרסמה סולניט ספר באותו שם, אוסף של שבעה חיבורים על תמות זהות. בחיבור סולניט טוענת כי נשים, ובהן מקצועניות ומומחיות, נתפסות בדרך קבע ומקבלות יחס של אמינות פחות מגברים וכן התובנות שלהן ואפילו עדויות משפטיות שלהן מבוטלות, אלא אם כן הן מקבלות אישור מגברים. סולניט טענה גם שהסגברה היא סימפטום של תופעה נרחבת אשר מונעת מנשים לדבר בציבור, או להישמע כאשר הן כבר מעיזות לדבר. הסגברה מעודדת הגבלה עצמית בקרב נשים ובאותה מידה מחזקת את הביטחון העצמי המופרז והבלתי מגובה של גברים המשתמשים בה.
עברות המונח מיוחס לפעילה הפמיניסטית שירי אייזנר.
הסגברה מוסדית

ב-9 באוגוסט 2015 התפרסם מאמר דעה בעיתון הארץ אשר הציג את המושג "הסגברה מוסדית", הנוגע ליחסם של גופים ממלכתיים וכלי תקשורת לנשים. המאמר נותן כמה מקרים כדוגמאות ובהם סגירה של תיקים של אלימות מינית מחוסר עניין לציבור, מקרים של תוקפי מין מורשעים וסרסורים אשר מוצגים בצורה חיובית בכלי התקשורת, הימנעות ועדת האתיקה של הכנסת מלדון ביחסו של חבר כנסת לנשים טרם היבחרו, ובפרסומות בעלות מאפיינים מיזוגיניים.
ביקורת

התועלת של המונח שנויה במחלוקת כיוון שגם אם הוא מסב את תשומת הלב הציבורית לבעיה אין הוא מציע פתרון. כמו כן, עם עליית הפופולריות של המילה, חלק מהמבקרים התלוננו על שימוש שגוי או תדיר מדי במילה, או טענו שנעשה בה שימוש מתלהם כדי להכפיש טענות של יריב מבלי להתמודד עימו ישירות המזוהה כאד הומינם.
ראו גם

Manspreading
תפקידי מגדר
הפרדת עיסוקים מגדרית
גברים מסבירים לי דברים
הערות שוליים

↑  Katy Steinmetz, Clickbait, Normcore, Mansplain: Runners-Up for Oxford’s Word of the Year, Time, ‏Nov. 18, 2014
1 2  Ben Zimmer, Tag, You're It! "Hashtag" Wins as 2012 Word of the Year, Visual Thesaurus, ‏January 5, 2013
↑  Scott Jaschik, Calling Out Academic 'Mansplaining', Inside Higher Ed, ‏October 16, 2012
1 2 3  Sady Doyle, Mansplaining, Explained, In These Times, ‏May, 1. 2014
↑  ,Rebecca Solnit, Men Still Explain Things to Me, The Nation. August 20, 2012
↑  Rebecca Solnit, Men Explain Things to Me; Facts Didn't Get in Their Way, CommonDreams, ‏April 13, 2008
↑  Rebecca Solnit, Men who explain things, Los Angeles Times, ‏April 13, 2008
↑  Anna Robinson, The Art of Mansplaining, The Nation Institute (ארכיון)
1 2  Lily Rothman, A Cultural History of Mansplaining, The Atlantic, ‏Nov 1, 2012
↑  Sam Sifton and Grant Barrett, The Words of the Year, The New York Times
↑  New words added to OxfordDictionaries.com today include binge-watch, cray, and vape, Oxford Dictionaries
↑  Zimmer, Benjamin and Carson, Charles C., Among The New Words, Duke Journals, ‏2013
↑  Helen Lewis, The Essay That Launched the Term "Mansplaining", New Republic, ‏July 4, 2014
↑  Mike Sonksen, Book Review: On Rebecca Solnit’s Men Explain Things to Me, Cultural Weekly, ‏June 11, 2014
↑  שולפת ציפורניים, הסגברה, באתר בלוג שולפת ציפורניים - פמיניזם מקלדת, ‏21 באוגוסט, 2015
↑  ייתכן שאתה מסגביר אם... שחור-סגול, 22 ביולי 2011
↑  נגה כהן, מצעד המסגבירים, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2015
↑  Benjamin Hart, RIP “mansplaining”: The Internet ruined one of our most useful terms, Salon, ‏Oct 21, 2014
הסבר

הסבר הוא קבוצה של טענות המורכבת בדרך כלל על מנת לתאר קבוצה של עובדות ובכך לחשוף את הסיבות, ההקשר וההשלכות שלהן. תיאור זה של העובדות יכול לבסס כללים או חוקים, או להפוך את הכללים והחוקים הקיימים ביחס לכל אובייקט או תופעה נצפית לברורים יותר. המרכיבים של הסבר עשויים להיות מרומזים, או שזורים אחד בשני.
הסברים נתמכים לעיתים קרובות על ידי הבנה, או נורמה, היכולה להיות מיוצגת באמצעות מדיות שונות כגון מוזיקה, טקסט וגרפיקה. לפיכך, הסברים כפופים לאינטרפרטציה ודיון.
במחקר מדעי, הסברה היא אחת המטרות של מחקר אמפירי. הסברה היא דרך לחשיפת ידע חדש ולמציאת יחסים בין היבטים שונים של תופעות נחקרות. הסברה מנסה לענות על השאלות של "למה" ו"איך". להסברים שונים יש כוח הסברי (אנ') שונה. ההיפותזה היא הכלי התאורטי בו משתמשים על מנת לאמת הסבר במחקר אמפירי.
טיעונים

בעוד שמטרתם של טיעונים היא להראות שמשהו הוא, יהיה, או רצוי שיהיה המצב, הסברים מנסים להראות למה או איך משהו הוא או יהיה המצב. אם שמעון ומשה דנים בשאלה האם לחתול של משה יש פשפשים או לא, שמעון עשוי לקבוע: "משה, לחתול שלך יש פשפשים. ראה, הוא מתגרד בזה הרגע." שמעון בנה טיעון לכך שלחתול יש פשפשים. אולם, אם שמעון ומשה מסכימים על כך שלחתול יש פשפשים, הם עשויים לאחר מכן לשאול למה המצב הוא כזה ולתת הסבר: "הסיבה לכך שלחתול יש פשפשים היא שמזג האוויר היה לח לאחרונה." ההבדל הוא שהמטרה במקרה זה אינה לקבוע האם טענה מסוימת היא נכונה, אלא להראות למה היא נכונה.
במובן זה, טיעונים נועדו לתרום ידע, ואילו הסברים נועדו לתרום הבנה.
טיעונים והסברים דומים למדי אחד לשני בשימוש רטורי. זו הסיבה לקשיים רבים בחשיבה ביקורתית בנוגע לטענות. ישנן כמה סיבות לקשיים אלו.
פעמים רבות לאנשים לא ברור אם הם עצמם טוענים לדבר מה או מסבירים אותו.
אותם סוגים של מילים וביטויים משמשים להצגת הסברים וטיעונים.
המונחים 'להסביר' או 'הסבר' וכדומה נמצאים בשימוש לעיתים תכופות בטיעונים.
הסברים משמשים לעיתים קרובות בתוך טיעונים וניתנים כדי לשמש כטיעונים.
הצדקה

הצדקה היא הסיבה לכך שמישהו מחזיק באמונה כראוי, ההסבר הנוגע לסיבה לכך שהאמונה היא נכונה, או הסבר לאיך אדם יודע את מה שיודע. באופן דומה לכך שטיעונים והסברים עשויים להיות מבולבלים אחד עם השני, כך גם הסברים והצדקות. משפטים שהם הצדקות של פעולה מסוימת לובשים צורה של טיעונים. לדוגמה, ניסיונות להצדיק גנבה בדרך כלל מסבירים את המניעים (כגון, לכלכל משפחה רעבה).
חשוב להיות מודעים למתי הסבר אינו הצדקה. חוקר פלילי עשוי לתת הסבר להתנהגותו של חשוד (לדוגמה, האדם איבד את עבודתו, האדם פונה מביתו, וכו'). טענות שכאלה עשויות לעזור לנו להבין למה האדם ביצע את הפשע, אולם מאזין לא ביקורתי עלול להאמין שהדובר מנסה לעורר הזדהות עם הפושע ומעשיו. אין כל הכרח לכך שלאדם המציע הסבר יש שמץ של סימפתיה כלפי העמדות או המעשים המוסברים. זוהי הבחנה חשובה משום שאנו צריכים להיות מסוגלים להבין ולהסביר התנהגויות ואירועים נוראיים כדי לדכא ולמנוע אותם.
סוגים

ישנם אירועים, עובדות ואובייקטים רבים ומגוונים הדורשים הסבר. לכן, יש בהתאם סוגים רבים של הסברים. אריסטו זיהה לפחות ארבעה סוגים של הסברים. סוגים נוספים של הסברים הם דדוקטיבי-נומולוגי (אנ'), פונקציונלי, היסטורי (אנ'), פסיכולוגי, רדוקטיבי, טלאולוגי ומתודולוגי.
מטא-הסבר

הרעיון של מטא-הסבר הוא מושג חשוב בתרחישים התנהגותיים המערבים סוכנים הנמצאים בקונפליקט. בתרחישים אלו, קונפליקטים, משתמעים או מפורשים, עשויים לנבוע מאינטרסים סותרים של הגורמים, כפי שהם מובעים בהסברים שלהם לכך שנהגו באופן מסוים, מחוסר ידע על הסיטואציה, או מתערובת של הסברים של מספר גורמים. במקרים רבים, כדי להעריך את רמת הסבירות של הסברים, יש צורך בניתוח של שני רכיבים עוקבים והיחסים ביניהם: (1) הסבר ברמת האובייקט עצמו (ההסבר עצמו) ו-(2) הסבר ברמה גבוהה יותר (מטא-הסבר). ניתוח השוואתי של התפקידים של שניהם נערך כדי לתת הערכה לרמת הסבירות של הדרך בה סוכנים מסבירים את התרחישים של האינטראקציות שלהם. הסבר ברמת האובייקט נותן הערכה לרמת הסבירות של טענות אינדיבידואליות באמצעות שימוש בגישה מקובלת לטיפול במבנה הטיעוני של דיאלוג. מטא-הסבר מקשר את המבנה של תרחיש מצוי עם זה של תרחישים של אינטראקציה בין סוכנים מרובים שנלמדו בעבר. מבנה התרחיש כולל פעולות תקשורתיות של הסוכנים ויחסי תבוסה בוויכוח בין הסובייקטים של פעולות אלו. ניתן לפרט חזותית את הנתונים הן של הסברים ברמת האובייקט והן של מטא-הסברים, וניתן לתת הסבר חזותי לרמת הסבירות של האופן בו יתנהג סוכן בתרחיש מסוים. מטא-הסבר הלובש צורה של למידת מכונה של מבנה של תרחיש מסוים יכול להיות מועצם על ידי מתן הסבר קונבנציונלי באמצעות מציאת טיעונים הלובשים צורה של אנליזה של התבוסתיות (אנ') של טענות אינדיבידואליות, כדי להעלות את רמת הדיוק של הערכות של סבירות.
ניתן להגדיר יחס בין הסבר ברמת האובייקט ומטא-הסבר בתור רמת הדיוק היחסית של הערכות של סבירות המבוססות על סמך ההסבר ברמת האובייקט והמטא-הסבר. הקבוצות של התרחישים יכולות להיות מקובצות לאחר מכן על סמך יחס זה; לפיכך, יחס מסוג זה הוא פרמטר חשוב של התנהגות אנושית המשויכת להסברה של דבר מה לאנשים אחרים.
הסבר מעגלי

הסבר מעגלי או הצדקה מעגלית, הם קבוצה של כשלים לוגיים של מעגליות, בה ההנחה עליה נשענת המסקנה זקוקה להוכחה בדיוק כמו המסקנה עצמה.
המרכיבים של טיעון מעגלי לעיתים קרובות תקפים מבחינה לוגית, כי אם ההנחה נכונה, המסקנה חייבת להיות נכונה. ההסבר המעגלי אינו כשל לוגי פורמלי, אלא פגם פרגמטי בוויכוח. דרך נוספת לתאר את התופעה היא שאין סיבה לקבל את ההנחה של המסקנה, חוץ ממי שכבר משוכנע מראש שהמסקנה נכונה.
הנחה טעונת הוכחה קשורה קשר הדוק להסבר מעגלי, ובשיח המודרני שניהם מתייחסים פעמים רבות לאותו הדבר.
ראו גם

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אבדוקציה  אפיסטמולוגיה  פער הסברי (אנ')  אינדוקציה  חקירה (פילוסופיה) (אנ') |  ידע  רציונליזציה (פסיכולוגיה)  השיטה המדעית  תאוריה  ווסלי סי. סלמון (אנ') |  |  |  |  |  |  |
הפסיפס התרבותי

קריקטורה פוליטית על הפסיפס התרבותי של קנדה מ-1911
הפסיפס התרבותי (באנגלית: "Cultural mosaic", בצרפתית: la mosaïque culturelle canadienne) הוא מונח המשמש לתיאור התערובת של קבוצות אתניות, שפות ותרבויות המתקיימות במקביל בתוך החברה הקנדית. הרעיון של הפסיפס התרבותי נועד להעלות על נס את רעיון הרב-תרבותיות, בשונה ממערכות אחרות כדוגמת כור ההיתוך, שאותו נוהגים לעיתים קרובות להזכיר בהקשר לאידיאל ההטמעה התרבותית בארצות הברית השכנה.
סקירה

הפרופיל האתנו-תרבותי של קנדה שהוכן על ידי הלשכה הקנדית לסטטיסטיקה (Statistics Canada) מתאר אומה, שבתחילת המאה ה-21, הפכה בהדרגה ליותר ויותר רב-אתנית ורב-תרבותית. המבוא לדו"ח מצהיר כי:
ההגירה לקנדה במהלך מאה השנים האחרונות עיצבה את קנדה, כשכל גל חדש של מהגרים מוסיף להרכב האתני והתרבותי של האומה. לפני חצי מאה, הגיעו מרבית המהגרים מאירופה. כיום מרביתם מגיעים מאסיה.
כתוצאה מכך מספרם של קבוצות המיעוט בקנדה גדל. והקנדים פירטו יותר מ-200 קבוצות אתניות בתשובה לשאלה במפקד האוכלוסין של 2001 על מוצא אתני, כשהם משקפים בכך פסיפס מגוון ועשיר תרבותית שעה שהאומה החלה את האלף החדש.
מקור המונח והשימוש בו

השימוש הראשון במונח "פסיפס" בהתייחס לחברה הקנדית נעשה על ידי ג'ון מוריי גיבון (John Murray Gibbon) בספרו "הפסיפס הקנדי" משנת 1938. גיבון מביע בגלוי מורת רוח מרעיון כור ההיתוך האמריקני. הוא ראה בכור ההיתוך כתהליך שבו מעודדים את המהגרים ואת צאצאיהם לנתק את קשריהם עם ארצם המקורית ותרבותה על מנת להיטמע באורח החיים האמריקני.
ב-1965 פרסם הסוציולוג ג'ון פורטר את מחקרו הסוציולוגי רב ההשפעה "פסיפס אנכי: ניתוח של המעמד החברתי והעוצמה בקנדה". ספרו של פורטר הדגים כיצד מצבן של קבוצות מסוימות (לדוגמה, אלו שמוצאם מבריטניה) טוב יותר בהתייחס למדדים של הכנסה, השכלה ובריאות בהשוואה לאחרות. לדוגמה, לקבוצות שמקורן במזרח ובדרום אירופה היו מדדים אלו טובים פחות. במצב הגרוע ביותר נמצאו האומות הראשונות והאינואיטים. פורטר ראה סידור אנכי זה כקשור לכוחם ולמידת השפעתם של מקבלי ההחלטות. לתושבים ממוצא בריטי היה ייצוג יתר בין האליטות בחוגי הממשלה, הכלכלה והפוליטיקה.
ממצאיו של פורטר נבחנו בכמה מחקרים מאז 1965 ועברו שינויים קלים. לדוגמה, חוסר השוויון הכלכלי בין הקבוצות צומצם במידת מה ותושבי קנדה ממוצא צרפתי מיוצגים יותר בפוליטיקה ובממשלה. עם זאת, האליטות הסוציו-אקונומיות בקנדה עדיין נשלטות על ידי תושבים ממוצא בריטי.
השפעה על מדיניות רב-תרבותית

מאז תחילת המאה ה-20 הייתה קנדה אחת מהחברות קולטות הגירה העיקריות. עד לשנות ה-60 ציפו מהמהגרים להיטמע בזרם המרכזי שבחברה. להופעת ספרו של פורטר בתקופה שהתאפיינה בזעזועים חברתיים הייתה השפעה מוחשית על המדיניות החברתית של קנדה. נקודת ההשקפה הרואה בקנדה פסיפס של תרבויות היוותה בסיס למדיניות הרב-תרבותית של ממשל פייר אליוט טרודו בתחילת שנות ה-70.
הממשלה הקנדית הובילה לחקיקת חוק הרב-תרבותיות הרשמי ב-1971 ומינתה שר האחראי על רב-תרבותיות ב-1972. ב-1973 הוקמה המועצה לרב-תרבותית קנדית, במקביל לאגף רב-תרבותיות במשרד הפנים.
ביקורת

לתיאורית "הפסיפס החברתי" קמו כמה מבקרים. כמה מלומדים, כדוגמת ג'פרי סימפסון (Jeffrey Simpson) מהעיתון הקנדי גלוב אנד מייל (Globe and Mail) והפרופסור לעיתונות אנדרו כהן (Andrew Cohen) מאוניברסיטת קרלטון טענו שכל הדינמיקה של כור ההיתוך / פסיפס היא מושג דמיוני, וכי נותרה עדות קלושה שניתן להוכיח שקבוצות מהגרים לארצות הברית או לקנדה"הוטמעו" או שהן "רב-תרבותיות" האחת יותר מהשנייה. פעילים שמרנים קנדים רבים ביקורתיים כלפי רב-תרבותיות כמדיניות ממשלתית "רשמית". יש הטוענים שרעיון הפסיפס מעודד קהילות של מהגרים להישאר מרוכזות ומופרדות באזורים מסוימים, או שממנו נובעת המסקנה כי לעולם לא ניתן יהיה להתייחס למהגרים כאל קנדים. באפריל 2005 ביקרה מיקאל ז'אן (שאחר כך מונתה למושלת הכללית של קנדה) בפומבי את הרעיון, כשהיא מאשימה אותו כמוביל ליצירת גטאות של קנדים.
לקריאה נוספת

Gibbon, J. 1938. The Canadian Mosaic, McClelland & Stewart Limited, Toronto.
Porter, J. 1965. The Vertical Mosaic: An Analysis of Social Class and Power in Canada. University of Toronto Press.
הערות שוליים

↑  Levine, Randy and Gifty Serbeh-Dunn (Spring 1999).  "Mosaic vs. Melting Pot Voices, Volume 1, Number 4. Retrieved on: June 13, 2008.
↑  Statistics Canada. Canada’s ethnocultural portrait: The changing mosaic.
↑  Gardner, D. (September 24, 2008). "We're often more like Americans than we're like other Canadians." Canwest.com Ottawa Citizen. Retrieved on: 2009-11-20.
↑  Ghettoization and the Cultural Mosaic, Free Access
הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה

| --- | --- |
 תאריך:  1 בפברואר 2008
 מקום:  נואקשוט, מאוריטניה
 קואורדינטות:  18°06′08″N 15°58′34″W﻿ / ﻿18.102333333333°N 15.976138888889°W﻿ / 18.102333333333; -15.976138888889
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  כלי ירייה, רימון יד 
 הרוגים:  0 
 פצועים:  3 
 מבצע:   אל-קאעידה במגרב האסלאמי
 מספר מפגעים:  3-6
 he
 
הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה התרחש ב-1 בפברואר 2008, כאשר לפחות שלושה חמושים השתייכים לארגון הטרור המוסלמי, אל-קאעידה במגרב האסלאמי פתחו באש מחוץ למתחם שגרירות ישראל בנואקשוט, בירת מאוריטניה. החמושים פצעו שלושה עוברי אורח. לאחר האירוע נעצרו שמונה חשודים בחשד שהיו מערובים בפיגוע.
היסטוריה

ב-1 בפברואר 2008 תקפו כמה חמושים לא מזוהים את שגרירות ישראל שבנואקשוט, בירת מאוריטניה בעזרת רימונים ואקדח. בסביבות 2:20 לפנות בוקר בין שלושה לשישה חמושים לבושים בטורבן התקרבו לבניין השגרירות ופתחו באש תוך כדי קריאת "אללה אכבר". שומרי השגרירות השיבו באש, ובמהלך קרב היריות נפצעו שלושה עוברי אורח בהם אישה צרפתייה שעברה בסמוך למועדון הלילה. לאחר מכן נמלטו התוקפים ברכב.
בהודעה שכותרתה הייתה "בהורתך, עזה" קיבל ארגון הטרור המוסלמי, אל-קאעידה במגרב האסלאמי את האחריות לפיגוע. כמו כן, הארגון הצהיר שהשגריר הישראלי, בועז ביסמוט היה המטרה והם התכוונו לרצוח אותו.
הפיגוע היה אחרון בשורה של מתקפות ומעשי רצח שבוצעו בתיירים וחיילים במאוריטניה באותה תקופה.
אחרית דבר

למחרת האירוע, הודיעו הרשויות במאוריטניה כי הם עצרו שלושה חשודים במרחק של כ-150 ק"מ מהבירה. ב-8 בפברואר הוכרז כי שמונה אנשים, בהם אזרח מאלג'יריה נעצרו בחשד שהיו קשורים לפיגוע.
בתגובה לפיגוע, הוחלט כי שגרירויות ישראל ברחבי העולם יהיו במתכונת של כוננות ביטחונית מוגברת, בנוסף לכך איש ביטחון ישראלי הוזמן למאוריטניה כדי להעריך את רמת הסיכון של השגרירות.
הערות שוליים

↑  "Mauritania: An Embassy Attack and Al Qaeda". Stratfor. נבדק ב-2018-02-19.
↑  "Israeli Embassy attacked by gunmen in Mauritania". The Meir Amit Intelligence and Terrorism Information Center. 2008-02-06. נבדק ב-2018-02-19.
↑  רויטרס, אל-קאעידה לקח אחריות לפיגוע במאוריטניה, באתר ynet, 3 בפברואר 2008
↑  VOA (2009-10-27). "Gunmen Attack Israeli Embassy in Mauritania". VOA. נבדק ב-2018-02-19.
↑  "8 suspects arrested in Israeli Embassy attack in Mauritania". haaretz.com. 2008-02-08. נבדק ב-2018-02-19.
↑  Flynn, Daniel (2008-02-01). "Gunmen attack Israel embassy in Mauritania". U.S. נבדק ב-2018-02-19.
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
הפארק הלאומי פורנולולו

הפארק הלאומי פורנולולו (באנגלית: Purnululu National Park) משתרע על פני כ-2,400 קמ"ר בצפון-מזרח אוסטרליה המערבית. הוא הוכרז כפארק לאומי ב-1987 וכאתר מורשת עולמית ב-2003. פירוש שמו של הפארק בשפת הקיג'ה הוא "אבן חול", כשמם של הסלעים המאפיינים אותו.
גאוגרפיה

את הפארק חוצה רכס באנגל באנגל (Bungle Bungle Range), הכולל גבעות קטנות, קוניות וסימטריות המפוספסות בכתום ושחור. הצבע הכתמתם נוצר כתוצאה מקיומו של ברזל מחומצן ואילו את הצבע האפרפר גורמות כחוליות. הרכס החל להיווצר לפני 350 עד 375 מיליון שנה, והגבעות החלו להיפרד זו מזו לפני כ-20 מיליון שנה, כתוצאה מתהליכי סחיפה. גובהה של הפסגה הגבוהה ביותר ברכס 578 מטר מעל פני הים. מתחתיו משתרעים מישורים מכוסים צמחייה.
הצמחייה במישורים שסביב הגבעות משקפת את מיקומו של הפארק בתפר שבין הסוואנה הטרופית לבין המדבר, והיא כוללת בעיקר אזורים מיוערים או אזורי עשב שבהם גם עצי אקליפטוס, שיטה וגרווילאה. בחלק הצפוני, הלח יותר, נפוצים גם דקלים, סחלבים ו-17 מיני שרכים. בפארק כולו 653 מיני צמחים.
בתחומי הפארק 298 מיני בעלי חוליות, בהם 149 מיני ציפורים, 81 מיני זוחלים, 41 מיני יונקים, 15 מיני דגים ו-12 מיני צפרדעים. עם הציפורים המצויות בפארק נמנים שרקרקי קשת, תוכונים ובזים אוסטרלים אפורים. היונקים כוללים מכרסמים, עטלפים, וכן שלושה סוגי קנגוראים: וולאבי חד-זנב, וולאבי הסלעים ווולארו מצוי. בין הזוחלים ניתן למצוא לטאות כוח וחומטיים.
אבוריג'ינים הגיעו לאזור בו מצוי כיום הפארק לפני כ-40 אלף שנים, וחיו באזור נהר אוֹרד. עדויות לקיומם מספקים ציורי סלע, אתרי קבורה וכלים שונים שנמצאים בו. בשנות ה-80 של המאה ה-19 הגיעו לאזור הלבנים הראשונים, לאחר מציאת זהב בהולז קריק. להגעתם של הלבנים היו השפעות סביבתיות וחברתיות על האזור: עדרי בקר גדולים שהביאו עמם שינו את המאזן האקולוגי, ותרבותם ומנהגיהם של האבוריג'ינים החלו להיעלם. תושבים אבוריג'ינים מעורבים כיום בניהולו של הפארק.
הפארק ממוקם בחבל ארץ נידח, והגישה אליו כרוכה בנסיעה בת 3 שעות ברכב שטח, והיא אינה אפשרית בעונה הגשומה, הנמשכת כארבעה חודשים. מדי שנה מבקרים בו כ-20 אלף תיירים.
הפארק הלאומי חופי פמברוקשייר

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1952
 גוף מנהל:  רשות הפארק הלאומי חופי פמברוקשייר
 נתונים ומידות
 שטח:  615 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ויילס
 מיקום:  פמברוקשייר 
 קואורדינטות:  51°50′00″N 5°05′00″W﻿ / ﻿51.8333°N 5.08333°W﻿ / 51.8333; -5.08333
 https://www.pembrokeshirecoast.wales/
  מפת הפארק הלאומי בתחומי פמברוקשייר, ויילס
 
הפארק הלאומי חופי פמברוקשייר (באנגלית: Pembrokeshire Coast National Park; בוולשית: Parc Cenedlaethol Arfordir Penfro) הוא פארק לאומי המתפרס על פני רוב רצועת החוף במחוז פמברוקשייר, דרום-מערב ויילס.
הפארק הלאומי מתפרס על פני רצועת חוף של כ-420 ק"מ, בנוסף למספר איים סמוכים (כולל סקומר), אזור יבשתי נרחב בעומק כ-20 ק"מ המכיל מספר רב של אתרים פריהיסטוריים בין פישגרד וגבעות פרֵסֶלי, ושטחים נחבים סביב אזור הניכוז של נהר הקלד'או ד'י הנשפך לתעלת מילפורד הייבן. הפארק היה השני להיווסד בווילס (אחרי סנודוניה) והוא היחיד מבין הפארקים הלאומיים בבריטניה להתבסס כמעט לחלוטין על רצועת חוף, בנוסף הוא מוגדר על ידי ה-IUCN כאזור לשימור בקטגוריה V.
הפארק הלאומי מנוהל על ידי רשות הפארק הלאומי חופי פמברוקשייר האמונים על מאמצי שימור, הדרכה ושיווק הפארק למבקרים. בתחומי הפארק כ-1,000 קילומטרים של שבילים ציבוריים עם למעלה מ-200 מסלולי הליכה מוגדרים, מה שהפך אותו למזוהה במיוחד עם חובבי טיולים ושטח.
אתרים נבחרים

"השער הירוק"
אזור אגמי בושרסטון
האי גייטהולם
אתר הקבורה פנטה איוון
חצי האי מרלוז
מפרץ בראפנדל
בעלי חיים בפארק

תוכי ים אטלנטי באי סקומר
אוריה מצויה באי סקומר
יסעור אטלנטי
אלקה חדת-מקור
דולפינן מצוי
גרמפוס אפור
פוקת המפרץ