stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המומינים
עולם המומינים

המשפחה העקרית בסדרה היא משפחת מומין המורכבת ממומינאבא, מומינאמא ובנם הסקרן מומינטרול. משפחת מומין חיה בעמק המומינים בבית גבוה, כחול ומעוגל אותו בנה במקור מומינאבא בעצמו. המשפחה בחרה לחיות בעמק בדיוני זה בסוף הספר הראשון בסדרה "משפחת המומינים והשיטפון הגדול". המשפחה חיה חיים שקטים ומאושרים, אף על פי כן, לעיתים רבות מומינטרול ואביו כמהים להרפתקאות ובעקבות כך הם יוצאים למסעות שונים ברחבי העולם. כשמגיע הסתיו, המומינים מתכוננים לשנת החורף. כשמגיע הרגע בו העמק מכוסה כולו בשמיכת שלג, המומינים נמצאים כבר בשינה עמוקה.
תושבי עמק המומינים כוללים, בין היתר, את סנורקה, בת זוגו של מומינטרול, אחיה של סנורקה סנורק, מדען וממציא, סניף הביישן, מאי הקטנה והשובבה, סנופקין הנווד, מר המיולין האספן וחובב הטבע וגברת פיליונק הנוקשה אשר נוהגים להתארח אצל המשפחה מעת לעת, אך רובם חיים בבתים אחרים בעמק המומינים.
עמק המומינים מתוחם ממערב בים וממזרח ברכס הרים הנקרא "ההרים הבודדים", אשר לעיתים רבות מוצגים כאזור מסוכן ומפחיד במקצת. מפלצת המכונה הגרוק, השוכנת בהרים הבודדים, מהווה איום מתמיד על תושבי העמק. יצורים מוזרים נוספים בסדרת הספרים הם השמנטפים, יצורים קטני ממדים אשר מחשמלים כל מי שנוגע בהם כאשר הם נטענים בחשמל מברקים, אף על פי שהם בדרך כלל אינם נחשבים מזיקים בעיני תושבי עמק המומינים.
לסיפורי המומינים ישנים מסרים אנושיים מאוד – על אף שכל הדמויות בסדרה אינן בני אנוש, חלק הגדול מהדמויות בעלות תכונות אנושיות בולטות ולעיתים רבות, שואפות למצוא משמעות לחייהם או מהרהרות על דרכי העולם.
מסרים דידקטיים בסדרה > ערכי המשפחה

קיים קשר חזק בין משפחתה של טובה ינסון לבין המומינים. משפחת ינסון הייתה משפחה בוהמית, קרובה לטבע וסובלנית כלפי השונה, בה עברה ינסון ילדות בטוחה ורצופת הרפתקאות. מורשת המשפחה אפיינה את כתיבתה של ינסון, בה גילתה הבנה לסגנון חיים בוהמיאני ולאינדיבידואליזם אנרכיסטי מתון.
מומינאבא ומומינאמא מזוהים לעיתים קרובות עם הוריה של ינסון – ויקטור ינסון וסיגנה האמרסטן ינסון. מומינטרול ומאי הקטנה הם דיוקנאות פסיכולוגיים של הסופרת.
משפחת המומינים מורכבת ממומינאמא, מומינאבא ובנם מומינטרול, אך היא אינה בעלת גבולות ברורים. האורחים והחברים הרבים בבית המומינים נחשבים כמעט כחלק מהמשפחה - סניף, מאי הקטנה, סנורקה, סנורק, סנופקין, המיולין, מפקח המשטרה, בוב וטינגומי ושלל דמויות נוספות. גם סרח הפושע מתקבל בזרועות פתוחות, לפחות על ידי מומינאמא שמשמרת את האווירה החמה והלא שיפוטית בבית. המשפחה מרכזית בחשיבותה בחיי המומינים וחבריהם, ועמק המומינים הוא מרכזה של המשפחה בכל הספרים. הרפתקאות, אסונות ופרידות הם מוטיבים חוזרים, אך בסופו של דבר המשפחה תמיד שבה ומתאחדת והאידיליה מנצחת.
לא מופיעה בספרים צורה אחת "נכונה" למשפחה או לחלוקת תפקידים בין המינים, אך אין ספק כי המשפחה מהווה ערך עליון. משפחת המומינים מדגימה את החום והאהבה שמשפחה יכולה להעניק, ואת החופש והאינדיבידואליות שלהם זוכים כל אחד מהפרטים בה תוך קיום יחסי גומלין ביניהם.
סדרת ספרי המומינים > הספרים המקוריים בסדרת המומינים

Småtrollen och den stora översvämningen (תרגום חופשי: משפחת המומינים והשיטפון הגדול) – 1945
Kometjakten / Kometen kommer, (תרגום חופשי: כוכב שביט מגיע) – 1946
Trollkarlens hatt (תרגום חופשי: הכובע של הקוסם) – 1948
Muminpappans bravader / Muminpappans memoarer (תרגום חופשי: הרפתקאותיו של מומינאבא) – 1950
Farlig midsommar (תרגום חופשי: קיץ מסוכן) – 1954
Trollvinter (תרגום חופשי: חורף בארץ המומינים) – 1957
Det osynliga barnet (תרגום חופשי: הילדה הבלתי־נראית) – 1962 (סיפורים קצרים)
Pappan och havet (תרגום חופשי: מומינאבא והים) – 1965
Sent i november (תרגום חופשי: מאוחר בנובמבר) – 1970
לאורך השנים הספרים תורגמו משפת המקור (שוודית) לשפות רבות ופורסמו ברחבי העולם.
משפחת החיות המוזרות (עברית: אוריאל אופק) – הוצאת הדר, 1965
עמק החיות המוזרות (עברית: אוריאל אופק) – הוצאת הדר, 1966
ספר הזכרונות של מומינאבא (עברית: תמר שלמון) – הוצאת זמורה ביתן, 1968
סיפורי משפחת החיות המוזרות (עברית: ויויאן ברסקי) – הוצאת הדר, 1977
כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (עברית: רות דנור) – הוצאת זמורה ביתן, 1984
קיץ מסוכן בעמק המומינים (עברית: רות דנור) – הוצאת זמורה ביתן, 1984
משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף (עברית: דנה כספי) - הוצאת כתר, 2010
משפחת המומינים - חורף קסום (עברית: דנה כספי) - הוצאת כתר, 2011
משפחת המומינים - כוכב השביט מגיע (עברית: דנה כספי) - הוצאת כתר, 2019
משפחת המומינים 4: זיכרונותיו של מומינאבא (עברית: דנה כספי). הוצאת כתר, 2022
סדרת ספרי המומינים > ספרי התמונות

כמו כן, לאורך השנים ינסון הפיקה גם חמישה ספרי תמונות של המומינים:
Hur gick det sen? Boken om Mymlan, Mumintrollet och Lilla My – 1952 (תרגום לעברית: הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה, משודית: דנה כספי, תל אביב: קרן 2015 )
Vem ska trösta knyttet – 1960 (תרגום לעברית: מי ינחם את קטנטן? משוודית: דנה כספי, תל אביב: קרן 2015)
Den farliga resan (תרגום חופשי: המסע המסוכן) – 1977
Skurken i Muminhuset (תרגום חופשי: אורח לא רצוי) – 1980
Visor från Mumindalen (תרגום חופשי: שירים מעמק המומינים) – 1993
לאורך השנים הספרים תורגמו משפת המקור (שוודית) לשפות רבות ופורסמו ברחבי העולם.
מי יעודד את רשוש? (עברית: ויויאן ברסקי) – הוצאת הדר, 1977
מדיות נוספות בזיכיון > אירוויזיון 2024

במהלך תהליך ההצבעה בחצי גמר אירוויזון 2024, הופיעו דמויות המומינים כחלק מההופעה שהוקדשה עבור התרבות הפינית.
מדיות נוספות בזיכיון > רצועת הקומיקס

המומינים הופיעו גם כרצועות קומיקס, בעיתון הבריטי הפופולרי "The Evening News" בשנת 1954. טובה ינסון איירה וכתבה את כל רצועות הקומיקס עד שנת 1959 ולאחר מכן המשיך אחיה, לארס ינסון, במלאכה, תוך שימור הסגנון והאווירה. רצועת הקומיקס האחרונה בסדרה יצאה לאור בשנת 1975. הרצועות נוצרו במקור בשפה האנגלית אך תורגמו גם לשפות אחרות לאורך השנים.
החל מאוקטובר 2006, המוציא לאור הקנדי "Drawn and Quarterly" מוציא לשווקים סדרת ספרים אשר מאגדת את רצועות הקומיקס שהופיעו ב–"The Evening News".
לאור הצלחת סדרת האנימה, בשנת 1990 יצא לשווקים בסקנדינביה ספר קומיקס אשר יצא בסגנון של סדרת האנימה כפי שהיא הוצגה בטלוויזיה. טובה ינסון ולארס ינסון לא היו מעורבים ביצירת ספרי הקומיקס הללו, אולם בעקבות ההצלחה הגדולה של הסדרה, יצאו לשווקים שני ספרי קומיקס חדשים אשר התוכן והאיורים בהם הופקו תחת השגחתם של לארס ובתו, סופיה ינסון-זאמברה. כיום סופיה משגיחה על היצירה של הקומיקס באופן בלעדי.
מדיות נוספות בזיכיון > סרטים וסדרות טלוויזיה

עלילת ספרי המומינים עובדה פעמים רבות לסרטים וסדרות טלוויזיה על ידי חברות הפקה שונות.
"Die Muminfamilie" (בתרגום חופשי לעברית: "משפחת המומינים"), סדרת אנימציה שהופקה במערב גרמניה בשנים 1959–1960.
"Mumintrollet" (בתרגום חופשי לעברית: "מומינטרול"), מיני-סדרה שהופקה בשוודיה בשנים 1969–1970.
"Jul i Mumindalen" (בתרגום חופשי לעברית: "חג המולד בעמק המומינים"), מיני-סדרה בת 24 פרקים שהופקה בשוודיה בשנת 1973. הסדרה הופקה לרגל חג המולד בשוודיה. בישראל הסדרה שודרה בישראל בערוץ הראשון.
"Mūmin" (יפנית: ムーミン, בתרגום חופשי לעברית: "מומין"), סדרת אנימציה, יפן, 1969-1972.
"Mumi-troll" (רוסית: Муми-тролль), שלושה סרטוני טלוויזיה שהופקו בברית המועצות בשנת 1978.
"המומינים" (פולנית: Opowiadania Muminków), סדרת אנימציה שהופקה בפולין בשיתוף פעולה פולני-אוסטרי-גרמני בשנים 1979–1980. התוכנית שודרה במקור בסוף שנות ה-70 באנימציית סטופ מושן, כאשר בשנת 2010 היא עברה מיתוג מחדש והמרה מחדש לפורמט HD. הסדרה שודרה החל מ-16 בפברואר 2014 בישראל בטלוויזיה החינוכית.
"Vem ska trösta knyttet?" (בתרגום חופשי לעברית: "מי ינחם את קניטת"), סרט טלוויזיה שוודי באורך חצי שעה שהושק בשנת 1980. עלילת הסרט מתבססת על הסיפור "מי יעודד את רשוש?".
"Sjljapa Volsjebnika" (בתרגום חופשי לעברית: "מגבעת המכשף"), שלושה סרטוני טלוויזיה שהופקו בברית המועצות בשנים 1980–1983. הסדרה התבססה על עלילת הספר "משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף".
"המומינים" (יפנית: 楽しいムーミン一家) סדרת אנימה בת 104 פרקים שהופקה בשיתוף פעולה יפני-הולנדי בשנים 1991 -1992. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון באמצע שנות התשעים ובשידורים חוזרים רבים לאורך השנים. הסדרה העלתה את הפופולריות של המומינים מאוד ברחבי העולם, והפכה אותם לזיכיון מדיה.
"המומינים - כוכב השביט: הסרט" (ביפנית: ムーミン谷の彗星, באנגלית: Comet in Moominland), סרט התחלה לסדרת האנימה באורך 70 דקות אשר שודר לראשונה בשנת 1992. הסרט מתבסס על עלילת הספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים".
"קיץ מסוכן בעמק המומינים" (בפינית: Muumi ja vaarallinen juhannus), סרט אנימציה אשר הופק בפינלנד בשנת 2008. הסרט מבוסס על עלילת הספר "קיץ מסוכן בעמק המומינים".
"כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (סרט סטופ מושן)" (בפינית: Muumi ja punainen pyrstötähti, באנגלית: Moomins and the Comet Chase), סרט אנימציית סטופ מושן אשר הופק בפינלנד בשנת 2010 ומבוסס על עלילת הספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים".
"המומינים בריביירה", סרט אנימציה אשר הופק בשיתוף פעולה פיני-צרפתי בשנת 2014 ומבוסס על גיליון קומיקס בעל אותו שם.
"עמק המומינים" (באנגלית: Moominvalley), סדרה באנימציה ממוחשבת בת 26 הפרקים הופקה לטלוויזיה בשיתוף פעולה בריטי-פיני בשנת 2019.
מדיות נוספות בזיכיון > שיווק

בשנת 1987 הוקם בפינלנד מוזיאון עמק המומינים אשר מציג את יצירות האמנות המקוריות והמודלים של המומינים אותם יצרה טובה ינסון.
הפופולריות הרבה לה זכתה הסדרה לאורך השנים ברחבי העולם, ובמיוחד ביפן, הובילה לצמיחתה של תעשייה משגשגת המוכרת מוצרים נלווים של סדרת ספרי המומינים. הדמויות הראשיות ודמויות המשנה של הסדרה מופיעים על גבי מוצרים רבים, החל מחולצות ועד כרזות.
ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה בפינלנד הובילה לכך דמויות הסדרה קישטו לאורך השנים מוצרים רבים הנמכרים בפינלנד, בהם סדרות בולים שונות המתפרסמות מדי מספר שנים. ההצלחה הבינלאומית של הסדרה שימשה גם כבסיס לקמפיין פרסומי של חברת התעופה הפינית פינאייר כאשר נמל התעופה הפיני הלסינקי-ונטה וכמו גם המטוסים של חברת פינאייר הטסים במסלול פינלנד-יפן עוטרו בעבר בציורים של דמויות הסדרה.
ההצלחה הרבה לה זכתה הסדרה הובילה לכך שבשנת 1993 נפתח בפינלנד פארק השעשועים פארק עולם המומינים (בפינית Muumimaailma) אשר הפך עם השנים לאחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר במערב פינלנד - במהלך שנת 2006 בלבד בהגיעו לפארק 281,402 מבקרים. הפארק פתוח מדי יום החל מאמצע יוני ועד לאמצע אוגוסט.
לאחר מותה של ינסון עברו הזכויות על הזיכיון למשפחתה של ינסון אשר אחראית כיום לשיווק מוצרי הסדרה. בשל רצונם להמשיך ולהחזיק בזכויות על הזיכיון משפחת ינסון סירבה באופן חוזר ונשנה למכור את הזכויות לזיכיון לחברת וולט דיסני.
בשנים האחרונות חברת איטאלה iittala וארבייה פינלנד Arabia Finland בבעלות משותפת מייצרות צלחות, קערות, כוסות וסכו"ם בעיטורם של דמויות המומינים.
מדיות נוספות בזיכיון > שיווק > ספלי המומינים

ספלי המומינים הם סדרה של ספלי אספנות בדמויותיהם של המומינים, המיוצרים על ידי מותג הקרמיקה הפיני Arabia. הספלים מעוצבים על ידי טובה סלוטה, והתמונות מבוססות על שרטוטים מקוריים של הקריקטוריסטים טובה ולארס ינסון. תכולת הספל העצמו היא 0.3 ליטר.
כלי השולחן הראשון בדמויות המומינים הופק על ידי Arabia בשנות החמישים, וספלי המומין הנוכחיים הוצגו כבר בשנת 1990. שלושה עד חמישה ספלים חדשים שונים מוציאים לשוק מדי שנה, וכן פריטי מהדורה מוגבלת לעונות הקיץ וחג המולד. ספלי המומינים הם פריטי אספנות פופולריים, במיוחד במדינות הנורדיות. החשובים ביותר הם ספלי המהדורה המוגבלת המיוצרים לבית הקפה Fazer ולחנות הכלבו Stockmann. הספל המיוחד של Fazer משנת 2004 נמכר בדצמבר 2012 במכירה פומבית מקוונת עבור תמורת יותר מ-26,000 קרונה שוודית.
כיום, ספלי המומינים מיוצרים בעיקר בתאילנד, ולעיתים מייצרים אותם במפעל של מותג Arabia בהלסינקי.
ביתם של המומינים (בגודל טבעי) בפארק השעשועים "עולם המומינים" בפינלנד. ניתן להיכנס לחדריו ולראותם כפי שמתוארים ומופיעים בסדרת הטלוויזיה.
מומינטרול ב"עולם המומינים" בפינלנד
מקדונל דאגלס MD-11 של פינאייר מעוטר באיורים של הדמויות המרכזיות בסדרה
המומינים בישראל

הספר הראשון בסדרת המומינים אשר תורגם לעברית היה הספר "משפחת החיות המוזרות” אשר תורגם על ידי אוריאל אופק והושק בישראל במהלך שנת 1965. לאורך השנים, מתרגמים שונים תחת מו"לים שונים הפיקו מהדורות עבריות לספרים נוספים בסדרת המומינים.
בשנות ה-70 שודר תסכית רדיו נפלא בהמשכים ברשת א' במסגרת שעת השידור לילדים- "לאם ולילד".
בזכות ההצלחה הרבה לה זכתה הגרסה העברית של סדרת האנימה "המומינים" בקרב ילדי ישראל במהלך שנות ה-90, סדרת ספרי המומינים זכתה להתעניינות מחודשת בקרב הציבור הישראלי וצברה מעריצים רבים בישראל. סדרת האנימה שודרה במקור בישראל בטלוויזיה החינוכית ב-25 בנובמבר 1992. מאז ועד היום הסדרה משודרת בשידורים חוזרים בישראל בערוץ זה, והחל מתחילת העשור השני של המאה ה-21 משודרת בשידורים חוזרים גם בערוץ ג'וניור.
ב-2014 שודרה בחינוכית סדרה נוספת, באנימציית סטופ מושן, המבוססת על סיפורי המומינים, בשם "המומינים". עם זאת סדרה זו לא זכתה לאהדה רבה בקרב הציבור בישראל.
ב-2018 הוקם בחולון גן סיפור - המומינים (רחוב מפרץ שלמה פינת משה שרת) ובו ארבע דמויות של מומינים.
ב-2019 נחנך ביישוב קדומים שבשומרון פארק עמק המומינים בכניסה ליישוב. הפארק כולל נחל הזורם במרכזו, שבילים בין העצים ומתקני שעשועים.
החל מינואר 2020, משודרת הסדרה ״עמק המומינים״, סדרה בת 26 פרקים (2 עונות של 13 פרקים), בערוץ הילדים ובערוץ ג'וניור, כאשר על בימוי הדיבוב אחראי אמוּן רועי גבע. הסדרה החדשה נאמנה למקור אך הפעם הדמויות מצוירות ומעוצבות בטכנולוגיה תלת־ממדית.
הערות שוליים

↑  Mumin | Schildts Förlags Ab
↑   עופרה רודנר, טובה ינסון חושפת את שורשי משפחת המומינים, באתר הארץ, 8 בפברואר 2023
↑  SandePeikko (2024-05-10), Suomalainen väliaikanumero | Eurovision laulukilpailu 2024 | SandePeikko, נבדק ב-2024-06-07
↑  Jonathan Clements, The anime encyclopedia, Stone Bridge Press, 2007, ISBN 978-1-933330-10-5
↑  Design Museum – Kaj Franck Collection. Retrieved 8 August 2013.
↑  "Tästä Muumi-mukista maksettiin hurja hinta Ruotsissa" (בפינית). Ilta-Sanomat. 6 בדצמבר 2012. אורכב מ-המקור ב-2015-05-10. נבדק ב-2019-08-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Muumit Arabiassa" (בפינית). Fiskars Finland Oy Ab. 28 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Koski, Paula (18 בפברואר 2016). "Hysteriaa aiheuttaneet Muumi-mukit valmistetaan Thaimaassa". Iltalehti.fi. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  רחלי רוטנר‏, "המומינים" בעונה חדשה: החינוכית משתמשת בנוסטלגיה ומרמה אותנו, באתר וואלה, 6 במרץ 2014
| המומינים |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | טובה ינסון • לארס ינסון |  |
| משפחת מומין | מומינטרול • מומינאבא • מומינאמא |  |
| העולם של המומינים | עמק המומינים • בית המומינים • סניף • סנופקין • מאי הקטנה • סנורקה • סנורק • הגרוק • השמנטפים • דמויות נוספות |  |
| ספרי הסדרה | משפחת המומינים והשיטפון הגדול (1945) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (1946) • משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף (1948) • ספר הזכרונות של מומינאבא (1950) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (1954) • משפחת המומינים - חורף קסום (1957) • הילדה הבלתי נראית (1962) • מומינאבא והים (1965) • עמק המומינים בנובמבר (1970) |  |
| ספרי תמונות וקומיקס | הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה (1952) • מי יעודד את רשוש? (1960) • המסע המסוכן (1977) • אורח לא רצוי (1980) • שירים מעמק המומינים (1993) • מומינטרול (קומיקס) (1954–1975) |  |
| סרטים וסדרות טלוויזיה | משפחת החיות המוזרות (1973) • המומינים (1977–1982) • המומינים (1990–1992) • המומינים - כוכב השביט: הסרט (1992) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (2008) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (2010) • עמק המומינים (2019–הווה) |  |
| שונות | פארק עולם המומינים • Metsä • מוזיאון עמק המומינים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537202905171  BnF: cb13558897t (data)  LCCN: sh2001004219  LNB: 000266036  NKC: ph703047  SUDOC: 052501795 
טובה ינסון ודמויות המומינים, 1956
גן סיפור המומינים בחולון
שלט עם דמותו של סנופקין בו נעשה שימוש בהפגנת מחאת האוהלים ב-4 בספטמבר 2011
ליטון של עברית

כותרת השבועון "השבוע הפלשתיני" שמציגה חלק משיטת הליטון של איתמר בן-אב"י
ליטוּן של עברית (נקרא גם: לטיניזציה או רומאניזציה של עברית) היא שיטת תעתיק מילים עבריות לאותיות לטיניות. גם כתיבת טקסטים עבריים מלכתחילה באותיות לטיניות נקראת ליטון. ליטון משמש בעיקר בשמות רחובות, בשמות חברות, בפרסומות, בדרכונים ובתעודות רשמיות.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתרגום התנ"ך ללטינית, הוולגטה, מופיעים תעתיקים לטיניים של השמות, וכן של המונח "ממזר" (mamzer). במגילות קדומות של התנ"ך ביוונית השם יהוה נכתב באותיות עבריות קדומות, בתוך הטקסט היווני.
מניעים לליטון

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הצורך העיקרי בתעתיק לטיני הוא עבור כתיבת שמות ומונחים עבריים, אותם בוחרים שלא לתרגם לשפות המשתמשות בכתב לטיני.
מניעים לליטון > צורך טכנולוגי

בעבר, היה צורך בליטון העברית בשל חוסר יכולתן של מערכות אלקטרוניות (מחשבים, טלפונים סלולריים ועוד) להציג עברית תקינה. בנוסף, מאחר שכיוון הכתיבה של העברית הפוך מכיוון הכתיבה של הכתב לטיני והמתמטיקה, נוצרו קשיים בשילוב מילים לועזיות ונוסחאות בטקסט עברי, או בשילוב עברית בטקסט לועזי. הבעיה נפתרה כאשר נכתבו אלגוריתמים להתמודדות עם כיווניות של שפות, וחברות הטכנולוגיה החלו לייצר מכשירים התומכים בכתיבה מימין לשמאל, כדי לפנות לקהל רחב יותר (כולל לדוברי הערבית והפרסית, הנכתבות גם הן מימין לשמאל). גם הגופן המיוחד מעמיד קשיים, מה גם שטרם נוצר תקן לצורך זה (נכון ל-2006). בעבר השתמשו בליטון במסרונים (SMS) ובדואר אלקטרוני. בעיה זו הולכת ונעלמת, וכיום ניתן להשתמש בעברית במכשירים טכנולוגיים באופן כמעט מוחלט ללא בעיות.
בשל מגבלות הכתיב חסר-הניקוד, וחוסר בקיאות בניקוד בציבור הרחב, יש המשתמשים בליטון כדי לבאר הגיית שם, ולהבדיל בין הומוגרפים.
ליטון כתחליף לכתב העברי > יתרונות הליטון

הכתב הלטיני משמש בפועל בכתיבת מגוון רב של שפות, לא רק אירופאיות (כגון טורקית, וייטנאמית, אינדונזית ומלטית, זאת האחרונה היא השפה השמית היחידה (נכון ל-2021) שנכתבת אך ורק באותיות לטיניות, כמו גם השפה השמית היחידה מבין השפות הרשמיות של האיחוד האירופי).
מקלה על כתיבת מדע וטכנולוגיה בעברית.
מאפשרת תעתיק פשוט והפיך לשפות המשתמשות בכתב לטיני.
כתוצאה משימוש בכתב אלפביתי גמור, אחוז גבוה יותר מהאוכלוסייה מגיע לרמת קריאה גבוהה.[דרוש מקור: יש להביא מחקר התומך בהשערה זו]
מבטלת הומוגרפים.
הכתב העברי, ככזה הנכתב מימין לשמאל, יותר קל לאנשים שמאליים, שהם המיעוט, וקשה יותר לאנשים ימניים, שהם הרוב, בניגוד לכתב הלטיני הנכתב משמאל לימין.
בספרות המדעית מקובל כיום להשתמש בשפות המשתמשות בכתב הלטיני. ד"ר מיכאל אבינור, מפתח הכתב הכרמלי, טען שאילו היה כתיב לטיני בשפה העברית היה ניתן להשתמש בה במדע, אם לא כדי לכתוב מאמרים, לפחות כדי לקבוע מושגים. בצורה זו יימנעו מצבים שבהם תגלית בישראל תקבל שם לועזי.[דרוש מקור] מאידך, רבים חולקים על אבינור, ומביאים כדוגמאות סותרות, גם מושגים מדעיים, שמקורם דווקא כן בעברית, לדוגמה מכתש. כמו כן ישנו אפילו שימוש בכתיב העברי (גם אם שימוש מועט), כך לדוגמה האותיות א', ב' ו-ג' משמשות כסימונים במתמטיקה.
ליטון כתחליף לכתב העברי > יתרונות וחסרונות הכתב העברי הקיים

יתרונות השימוש בכתיב העברי:
האלפבית העברי מלווה את העם היהודי כבר יותר מאלפיים שנה ומזוהה ביותר ובאופן ייחודי עם היהדות, השפה העברית ומדינת ישראל; זאת בעוד הכתב הלטיני, לפחות האותיות הגדולות, מקורו ההיסטורי מהאימפריה הרומית שחלקה בהיסטוריית העם היהודי היה מר ביותר. על כן, סביר שתקום התנגדות פוליטית, לאומית וזהותית  לשימוש באותיות לטיניות לכתיבת עברית.
בנוסף, הכתב העברי הוא בעל מעמד דתי, ונהוג לכתוב בו את ספרי התורה.
כיום השפה העברית נכתבת בעיקר בכתיב לא מנוקד, שהוא בעל חסרונות:
בכתיב חסר, כשהוא נכתב ללא ניקוד, חסרים התנועות והדגש החזק. אלה דרושים לשם זיהוי משקל המילה, המכיל מידע לגבי משמעותה. דוגמה לכך היא צמד המילים "חַזֶּרֶת" (במשמעות מחלה ממשקל קַטֶּלֶת, בתקן של עוזי אורנן: xazzert) ו"חֲזֶרֶת" (במשמעות צמח ממשקל קְטֶלֶת, בתקן של עוזי אורנן: xzert). לדוברי העברית הישראלית המילים הללו נראות כשייכות לאותו משקל משום שהם כותבים בכתב לא מנוקד ומשום שאינם מבטאים דגש חזק, וחטף פתח ופתח נהגים שניהם בצליל A. שיעור המידע הפונטי והדקדוקי הנעדר מהכתיב החסר מוערך בכ-40%[דרוש מקור], ונוצרים הומוגרפים.
כתיב מלא מוסיף למילים קצת מידע פונטי, אבל גם הוא אינו חד משמעי.
אותיות אהו"י עשויות לסמן עיצורים או אמות קריאה.
קשה ללמוד את הגייתן התקנית של מילים חדשות מקריאה בלבד. כמו כל השפות השמיות הנכתבות מסורתית בכתב אלפבית חסר תנועות, את העברית צריך לדעת מראש כדי לקרוא, מה שמקשה גם על לימוד השפה.
הצורך להבין את דרך הגייתן של מילים בעזרת הקשרן במשפט מצריך מאמץ קוגניטיבי רב יותר בזמן הקריאה, מאט את קצב קריאתם של הקוראים המיומנים וגורם לקריאה להיות מעייפת יותר.
הדרך המסורתית להתגבר על בעיות אלה היא בעזרת ניקוד, אך גם לשיטה זו חסרונות:
רוב כותבי השפה אינם יודעים ניקוד, ואינם מבינים ניקוד היטב כאשר הם כותבים או קוראים.
סרבול.
התאמה לא טובה להגיית העברית המודרנית.
על כן, אדם שרוצה ללמוד עברית צריך ללמוד שלושה כתיבים: כתיב מנוקד, כתיב מלא חלקית, וכתיב מלא. השיטה הנוכחית גם מקשה על התעתיק משפות אחרות.
ליטון כתחליף לכתב העברי > הצעות

עם תחיית הלשון העברית עלו הצעות לרפורמה במערכת הכתב, ולגיבוש מערכת כתב לטינית לכתיבת השפה העברית, בדומה לרפורמה שנערכה בטורקיה בשנת 1928 על ידי מוסטפא כמאל אטאטורק בה הוחלף האלפבית הערבי באלפבית הלטיני, עם התאמות נדרשות, לכתיבת השפה הטורקית. איתמר בן-אב"י, הילד העברי הראשון, ניסה זאת על ידי הוצאת שני שבועונים בעברית בכתב לטיני, ha Savuja ha Palestini ("השבוע הפלשתיני"), בירושלים ב-1928, ו-Deror ("דְרור"), בתל אביב ב-1934. לטענת בן אב"י, אביו אליעזר בן יהודה לא התבטא בנושא באופן פומבי, אולם הביע תמיכה בכך בשיחותיו עימו. זאב ז'בוטינסקי תמך אף הוא בליטון הכתב העברי. גם חברי התנועה הכנענית כמו עדיה חורון, יונתן רטוש ואחיו עוזי אורנן (יוצר התקן ISO 259) תמכו ברעיון. רטוש הציע את שיטתו במאמר "סורי - כן ולטיני - לא?" בשנת 1962, וחזר והעלה את הנושא בראיונות רבים עד מותו, וחורון נהג להתכתב עם זאב ז'בוטינסקי ובנו ערי בעברית באותיות לטיניות.
בשנות ה-50 פיתח ד"ר מיכאל אבינור שיטת כתב לשפה העברית, הקרויה הכתב הכרמלי, המנסה לתת מענה לסוגיות לעיל.
הצעות אלה לא נחלו הצלחה ולא נקלטו בקרב הציבור.
תקנים לליטון

לא קיים תקן אחד המשמש לליטון של עברית, ולכן השימוש הנפוץ ביותר הוא בתעתיק לאות לטינית לפי המקובל באורתוגרפיה האנגלית. מאחר שמבנה המילה האנגלית שונה מאוד ממבנה המילה העברית, תעתיק כזה יוצר אי בהירות וערבוב מילים עבריות שונות באותו תעתיק.
תקנים רבים ושונים קיימים היום, אך אף אחד מהם אינו נפוץ ביותר, והציבור בדרך כלל אינו מכיר את חוקיהם:
האקדמיה ללשון העברית העמידה ב-1957 שני תקנים לליטון. בהמשך החליטה על תקן נפרד לשמות רחובות בשילוט חוצות.
ארגון התקינה הבינלאומי העמיד מספר תקנים לליטון, המבוססים על עבודתו של עוזי אורנן:
תקן לטרנסליטרציה של עברית מנוקדת, שיצא ב-1984: ISO-259
פישוט של ISO-259 שיצא ב-1994: ISO-259-2
תקן לליטון פונמי (לא טרנסליטרציה ולא טרנסקריפטציה) עבור ניתוח בלשני, שיצא ב-1999: ISO-259-3. מכיל גם אפשרויות לפישוט בדומה ל-ISO-259-2.
תקנים לא-רשמיים, המוצעים על ידי יחידים. לדוגמה: הכתב הכרמלי.
תקנים לליטון > השוואות לליטון של העברית בתקנים שונים

| סימן | תעתיק> ההגה ב-IPA | תעתיק> Unicode | תעתיק> Font friendly | תעתיק> ISO friendly | ISO 259-3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| א | ʔ | ʾ  | ’ | ' | ˀ |
| ב | v | ḇ  | bh | bh | b |
בּ: b
| ג | g | g, ḡ  | g, gh | g, gh | g |
| ד | d | d, ḏ  | d, dh | d, dh | d |
| ה | h | h, Ḏ  |  ? |  ? | h |
| ו | v |  ? | w | w | w |
| ז | z |  ? | z | z | z |
| ח | χ | ḥ, ḫ  | ħ, x | h`, x | ḥ |
| ט | t | ṭ  | ţ | t` | ṭ |
| י | j |  ? | y | y | y |
| ך כ | x |  ḵ  | kh | kh | k |
ךּ כּ: k
| ל | l |  ? | l | l | l |
| ם מ | m |  ? | m | m | m |
| ן נ | n |  ? | n | n | n |
| ס | s |  ? | s | s | s |
| ע | ʕ | ʿ,ġ  | ‘, ġ | `, 3 | ˁ |
| ף פ | f | p̄  | ph | ph | p |
ףּ פּ: p
| ץ צ | ts | ṣ  | ş | s` | c |
| ק | k |  ? | k | k | q |
| ר | ʁ |  ? | r | r | r |
| שׁ | ʃ | š, ś  | š, ś | sh, lh | š |
| שׂ | s | ? | ? | ? | ś |
| ת | t | t, ṯ  | t, th | t, th | t |
ראו גם

תעתיק שמות לועזיים
הכתב הכרמלי
התעתיק מעברית ללועזית
לקריאה נוספת

ורנר ויינברג, תיקון הכתיב העברי: הבעיה והניסיונות לפתרה; תרגום: רוני פינס, ירושלים: מאגנס, תשל"ב.
מיכאל לנדמן, תיקון הכתב העברי; תרגמה מגרמנית: רות עטרון, ירושלים: י. מרכוס, תשל"ט 1979.
עוזי אורנן, 'סוגי התעתיק הלטיני: דקדוקי, מלא וחסר', לשוננו סד, 64 (תשס"ב 2002), עמ' 137–151.
עוזי אורנן, מבנה המילה והשתקפותו בניקוד ובתעתיק, לשוננו סט, 67, תשס"ז 2007, עמ' 139–160
הערות שוליים

↑  כשהילד העברי הראשון פגש את אבי הטורקים. חן מלול, בלוג הספרייה הלאומית, 2017
↑  רעיון I18n English Charset (אתר אפוי למחצה)
↑  תעודה, אקדם 49 (בעריכת יעקב עציון), מרחשוון תשע"ד (אוקטובר 2013), עמ' 8
↑  יונתן רטוש, סורי – כן ולטיני – לא?, למרחב, 11 במאי 1962
↑  יהושע פורת, שלח ועט בידו - חייו של יונתן רטוש, ראם, 1989, עמ' 181.
↑  יהושע פורת, שלח ועט בידו - חייו של יונתן רטוש, ראם, 1989, עמ' 127.
↑  מסמכים של ערי ז'בוטיסקי, ביניהם מכתב מעדיה חורון, באתר מכון ז'בוטינסקי
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |