stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישעיהו וינברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביולי 1918 
 פטירה:  1 בינואר 2000 (בגיל 81) 
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
שייקה ויינברג יחד עם זיוה להט באירוע בבית התפוצות, 1982
ישעיהו (שַייקֶה) וַינברג (14 ביולי 1918 – 1 בינואר 2000) היה מנהל ישראלי שעמד בראש התיאטרון הקאמרי, בית התפוצות ומוזיאון השואה האמריקאי.
ביוגרפיה

ישעיהו וינברג נולד בוורשה שבפולין. אביו היה מייסד ומנהל הגימנסיה העברית המקומית בשנת 1916, אך בעקבות מלחמת העולם הראשונה עקרה המשפחה לגרמניה והתגוררה בפרנקפורט ומשנת 1927 בברלין. בשנת 1933 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. וינברג החל ללמוד בגימנסיה בלפור, וכעבור שנה הצטרף לתנועת "השומר הצעיר" ונמנה ב-1929 עם מייסדי קיבוץ אילון. בשנים 1942–1946 שירת במסגרת הבריגדה היהודית וחיל הרגלים של הצבא הבריטי, בין היתר באיטליה, והשתתף בפעולות קבוצת "הנוקמים". בשובו לארץ שימש מזכיר קיבוץ מסילות ועסק בהדרכת חברות נוער של ניצולי השואה. בשנים 1935–1949 היה חבר ארגון "ההגנה".
בשנת 1956 עבר עם משפחתו לירושלים ומונה למנהל המרכז למיכון משרד ראש הממשלה. בשנים 1961–1975 שימש מנהל התיאטרון הקאמרי, ובשנים 1963–1977 היה חבר הנהלת המכון הבינלאומי לתיאטרון. בשנת 1970 הצטרף כמתנדב לצוות התכנון של בית התפוצות, ועמד בראשו בשנים 1976–1984. בשנים 1981–1985 היה חבר המועצה הציבורית לתרבות ואמנות בישראל.
כמנהל התיאטרון הקאמרי תמך בהעלת המחזה"מלכת האמבטיה" של חנוך לוין, למרות הביקורת הרבה על תוכן המחזה.
בשנת 1985 מונתה רעייתו חנה (גרושתו של מנחם מאיר) לתפקיד בארצות הברית, ווינברג התלווה אליה בשליחותה. הוא שימש יועץ לתכנון המוזיאון היהודי של לוס אנג'לס  (1985–1986), יועץ לתכנון המוזיאון למורשת יהודית בניו יורק (1985–1988), וליווה כיועץ את תכנון והקמת המוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד (1984–1989), המוזיאון לתולדות יהודי פולין בוורשה והמוזיאון לתולדות יהודי גרמניה בברלין. בשנים 1988–1989 עמד בראש צוות ההקמה של מוזיאון השואה האמריקאי בוושינגטון, ולאחר הקמתו בשנת 1993 עמד בראשו עד לשנת 1996.
וינברג זכה בשנת 1999 בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. בשנת 1994 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג'.
נפטר לאחר שבץ ב-1 בינואר 2000, בתל אביב. הובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ אפק לצד אשתו חנה, שנפטרה עשר שנים לפניו.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  יצחק בן-חורין, ישעיהו וינברג פורש מניהול "בית התפוצות", מעריב, 5 ביוני 1984
↑  רם עברון, "שום תיאטרון לא יוכל להתעלם מנסיון ה'אמבטיה'", למרחב, 22 במאי 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007573589005171  PLWABN: 9811344108205606  BIBSYS: 90880461  BnF: cb13340095f (data)  GND: 188570519  ISNI: 0000 0001 1570 3620  LCCN: n95006854  NTA: 14235855X  SUDOC: 235428280  VcBA: 495/300365  VIAF: 51838160   WorldCat (עם VIAF): 51838160
נסטור הכרוניקן

ערך זה עוסק בנזיר שיחסה לו כתיבת הכרוניקה הרוסית הראשונה. אם התכוונתם לפירושים אחרים, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1056? קייב, רוס של קייב 
 פטירה:  1114 (בגיל 58 בערך) קייב, רוס של קייב 
 מדינה:  רוס של קייב 
 מקום קבורה:  לאוורת קייב-פצ'רסק 
 שפות היצירה:  סלאבית מזרחית עתיקה 
 יצירות בולטות:  הכרוניקה הרוסית הראשונה 
 
מרק אנטוקולסקי, נסטור, 1890 (המוזאון הרוסי)
נסטור, המכונה גם נסטור הכרוניקן (בסלאבית כנסייתית: Нестор Летописец)‏ או נסטור מקייב (חי במחצית השנייה של המאה ה-11 ובראשית המאה ה-12) היה נזיר מקייב אשר כתב שני חיבורים הגיוגרפיים על קדושים מוקדמים באוקראינה, וכן יוחסה לו מאז המאה ה-17 עריכת "הכרוניקה הרוסית הראשונה", הכרוניקה הסלאבית הקדומה והמפורסמת ביותר, שמתארת את תולדות העמים הסלאבים המזרחיים, ועותקים ממנה נשתמרו עד היום. ייחוס זה עורער במאה ה-21 בידי כמה חוקרים.
נסטור הוכרז כקדוש בנצרות האורתודקוסית המזרחית. יום החג שלו נחגג ב-27 באוקטובר. הוא מונצח יחד עם קדושים אחרים מלאוורת קייב-פצ'רסק ב-28 בספטמבר, וכן ביום ראשון השני של התענית הגדולה (התענית שלפני חג הפסחא).
ביוגרפיה

קורות חייו של נסטור תוארו לראשונה בפאטריק של קייב-פצ'רסק, אוסף הגיוגרפי המכיל מעשיות, אנקדוטות ואימרות של קדושים, אבות כנסייה, ונזירים בולטים בלאוורת קייב-פצ'רסק (מנזר המערות).
לפי דבריו ב"חיי תאודוסיוס", נסטור הגיע למנזר המערות בקייב אחרי מותו של תאודוסיוס, וראש המנזר שעשה אותו לנזיר היה סטפן. משערים כי כתב את שתי ההגיוגרפיות ששרדו עד ימינו בשנות ה-80 של המאה ה-11.
הוא נשלח יחד עם שני נזירים נוספים למצוא את שרידיו של הקדוש תאודוסיוס מקייב (ברוסית: Феодосий Печерский), ממייסדי המנזר.נסטור וחבריו הצליחו לאתר את השרידים, שהועברו לקתדרלת המנזר, וארוחה חגיגית שנתית נקבעה ליום מציאתם, 14 באוגוסט 1091.
בסביבות שנת 1114 מת נסטור, ונקבר במערות קייב-פצ'רסק, השייכות למנזר, ושרידיו נמצאים שם עד היום.
הייחוס כמחבר "הכרוניקה הראשונה"

במשך מאות שנים ייוחסה לנסטור כתיבת הכרוניקה הרוסית הראשונה, כרוניקה המגוללת את ההיסטוריה של רוס של קייב החל ב-850 לערך, ועד שנת 1110. הכרוניקה נערכה במקור בקייב בין השנים 1110-1116, כאשר יש דעות שונות באשר למחבר ולשנה המדויקת. המקור הקדום ביותר לייחוס הזה הוא הפאטריק (Paterik) ממנזר המערות של קייב, שמהדורתו הראשונה מ-1406 כוללת הערה על "נסטור שכתב את הכרוניקה". במהדורה מאוחרת יותר שנכתבה בשנים 1460-1462, הניח העורך שהכוונה לכרוניקה הראשונה ושיבץ קטעים מהטקסט שהיה בידו כשהוא מייחס אותם לנסטור, ואפילו בגוף ראשון.
כעבור כמאה שנה (סביב 1560) מועתק בקייב (ייתכן שבמנזר המערות עצמו) קודקס חלבניקוב, שמכניס את הייחוס לנסטור לכותרת הטקסט (בכתבי יד קודמים של הקודקס ההיפאטי הייחוס איננו קיים). ב-1621 הוצג הקודקס לכבוד ביקורו של תאופנס השלישי, פטריארך ירושלים, שקידש דיוקסיה אורתודוקסית חדשה באוקראינה, כחלק מהמאבק בזרם האוניאטי, ואף העתיקו ממנו כתב יד חדש. בעשורים לאחר מכן, הזכירו יותר ויותר את "הכרוניקה של נסטור" כסמכות חשובה בתעמולה האורתודוקסית. מלכתחילה היו כלולות בקודקס חלבניקוב שייוחס לנסטור גם כרוניקות מאוחרות, שרבים מהאירועים שתיארו התרחשו במאה ה-12 וה-13, זמן רב לאחר מותו של נסטור. בהדרגה החלו במרחב האוקראיני לייחס לנסטור כתבים היסטוריים נוספים, כמו הפאטריק עצמו, ואפילו תיאורים מן המאה ה-15, כך שלמעשה כל חיבור מז'אנר הכרוניקה ייוחס לנסטור.
ברוסיה, שמו של נסטור לא היה ידוע כלל עד שנות ה-30 של המאה ה-18, כאשר ואסילי טאטישצ'ב מצא לדבריו שני כתבי יד של כרוניקות (שאבדו אחר כך) עם שמו של נסטור בכותרתן. בהסתמך עליהן ועל טקסטים מקייב שנכתבו במאה ה-17, כמו ההגיוגרפיה "חיי נסטור", הוא כתב פרק על "נסטור והכרוניקה שלו", בספרו "היסטוריה רוסית". בעקבותיו של טאטישצ'ב הלכו חוקרים נוספים, וכאשר אוגוסט לודוויג פון שולצר, מי שנחשב למומחה הגדול ביחס לכרוניקה הרוסית הראשונה, התייחס אליה באופן חד משמעי בתור "הכרוניקה של נסטור", הייחוס התקבל כמוחלט מבחינה מדעית.
משנות ה-30 של המאה ה-19 ועד 1900 בערך, היה ויכוח אקדמי עז על יצירתו של נסטור, שלא הוכרע, והייחוס לנסטור המשיך להיות מקובל. באמצע המאה ה-20 התעוררה שוב ביקורת על הייחוס, וניתוח של היחס בין הכרוניקה לשתי ההגיוגרפיות שכתב נסטור הראה כי הסגנון שונה מאוד, ויש סתירות בולטות במידע ההיסטורי הכלול בהן, ובכלל זה מידע ביוגרפי על המחבר והערכה חיובית או שלילית של אישים. לאור המסקנה הזו, חוקרים מודרניים רבים סבורים כי נסטור לא כתב את הכרוניקה המיוחסת לו, ויש המציעים לשנת את כינויו ל"נסטור ההגיורגרפיקן".
כתביו

חיי תאודוסיוס הקדוש ממערות קייב (1080–1090 לערך).
תולדות חייהם של הקדושים בוריס וגלב (1080–1090 לערך).
מיוחסת לו כתיבת הכרוניקה הרוסית הראשונה (1010–1018).
הערות שוליים

↑  Oleksiy Tolochko, On "Nestor the Chronicler", Harvard Ukrainian Studies Vol. 29, No. 1/4, 2007
↑  Oleksiy Tolochko, On "Nestor the Chronicler", Harvard Ukrainian Studies Vol. 29, No. 1/4, 2007, עמ' 37-39
↑  Tolochko, p.40-41
↑  Tolochko, p.43-44
↑  Tolochko, p. 34-35
↑  Tolochko, p. 33
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276964305171  PLWABN: 9810561601805606  BIBSYS: 90861928  BNE: XX1110642  BnF: cb11917561b (data)  CiNii: DA1394370X  GND: 118587072  ISNI: 0000 0001 0923 0214  LCCN: n84025060  LNB: 000290946  NKC: ola2002158784  NTA: 074078313  RERO: 02-A016554677  SELIBR: 329897  SUDOC: 027046443  Trove: 1045548  VIAF: 89002593   WorldCat (עם VIAF): 89002593 
ויקטור ואסנצוב (Васнецов), ציור איקונוגרפי של הקדוש נסטור הכרוניקן, 1919 (קתדרלת ולדימיר הקדוש, קייב)
רוזן

ערך זה עוסק בתואר אצולה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כתר של רוזן באצולת הממלכה המאוחדת
רוזן (בלטינית: Comes) הוא המונח העברי לתואר אצולה אירופי שמקורו באימפריה הרומית, נמוך בחשיבותו מהמרקיז וגבוה מהויקונט, והוא מקביל לתואר הגרמני גראף (Graf).
מקור שמו במרבית השפות הוא במילה הלטינית Comes שמשמעותה בעברית בן לוויה. בן הלוויה של השליט, שהיה חבר ויועץ, הפך במרוצת הזמן לתואר שלטוני עם הגדרות הקובעות את מיקומו בסולם דרגות האצולה האירופי-פיאודלי, ואת סמכויותיו וחובותיו של בעל התואר.
המלה "רוזן" אשר אומצה כמקבילה העברית מקורה בתנ"ך (ספר שופטים, פרק ה', פסוק ג' "שִׁמְעוּ מְלָכִים, הַאֲזִינוּ רֹזְנִים", ספר ישעיה, פרק מ', פסוק כ"ג: "הַנּוֹתֵן רוֹזְנִים לְאָיִן שֹׁפְטֵי אֶרֶץ כַּתֹּהוּ עָשָׂה",  ספר תהילים, פרק ב', פסוק ב': "יִתְיַצְּבוּ, מַלְכֵי-אֶרֶץ, וְרוֹזְנִים נוֹסְדוּ-יָחַד").
שם המשפחה "רוזן" אינו קשור לתואר האצולה, אלא מקורו במלה הגרמנית Rosen (ורדים).
התואר בשפות שונות

| שפה | תואר לגבר | תואר לאישה / בת זוג | שם הטריטוריה שבשליטת הרוזן |
| --- | --- | --- | --- |
| לטינית | Comes | Comitissa | Comitatus |
| יוונית | Κόμης ‏(Kómēs) | Κόμησσα ‏   (Kómēssa) | Κομητεία ‏(Komēteía); באיים היוניים נעשה שימוש במונחים האיטלקיים Kóntes ו-Kontéssa |
| איטלקית | Conte | Contessa | Contea, Contado, Comitato |
| רומאנש | Cont | Contessa |  |
| רומנית | קונטה - Conte | קונטסה - Contesă | קומיטאט -Comitat |
| צרפתית | Comte | Comtesse | Comté |
| גרמנית | Graf | Gräfin | Grafentum, Grafschaft |
| אנגלית עתיקה | Hlaford | Hlǣfdiġe | אינם נובעים מהמילה הלטינית comes. |
| אנגלית | Count (בהתייחס לתארים שהוענקו על ידי מונרכיות אחרות מאשר הממלכה המאוחדת) | Countess (גם כאשר נעשה שימוש ב-"Earl") | Earldom עבור "Earl"; ‏Countship או county עבור "count", אם כי המונח "county" משמש גם, ואף בעיקר, לציון יחידה אדמיניסטרטיבית (מחוז) במדינות אנגלו-סקסיות. |
| אירית | Cunta; Iarla | Cuntaois, Baniarla | תואר כבוד בלבד; iarla אינו נובע מהמילה הלטינית comes אלא דווקא מהמילה האנגלית "earl". |
| גאלית סקוטית | Iarla | Ban-iarla | תואר כבוד בלבד; iarla אינו נובע מהמילה הלטינית comes אלא דווקא מהמילה האנגלית "earl". |
| הולנדית | Graaf | Gravin | Graafschap |
| ולשית | Iarll | Iarlles | Iarllaeth; iarll אינו נובע מהמילה הלטינית comes אלא דווקא מהמילה האנגלית "earl". |
| ספרדית | Conde | Condesa | Condado |
| פורטוגזית | Conde | Condessa | Condado |
| קטלאנית | Comte | Comtessa | Comtat |
| אלבנית | קונט - Kont | קונטשה - Konteshë |  |
| ארמנית | Կոմս‏ (Koms) | Կոմսուհի (Komsuhi) |  |
| מלטית | Konti | Kontessa |  |
| מונגאסקית | Conte | Contessa |  |
| פולנית | Komes | Komesa | Comitates |
| טורקית | Kont | Kontes | Kontluk |
גוסטב סלומון אופרט

| --- | --- |

קברו של אופרט בבית הקברות היהודי בווייסנזה
 לידה:  1836 המבורג, הקונפדרציה הגרמנית 
 פטירה:  1908 (בגיל 72 בערך) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  אינדולוגיה, הינדואיזם, ביקורת המקרא 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת האלה-ויטנברג  אוניברסיטת בון  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 מוסדות:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 
גוּסְטַב סָלוֹמוֹן אוֹפֵּרט (בגרמנית: Gustav Salomon Oppert;‏ 30 ביולי 1836–1 במרץ 1908) היה מזרחן, אינדולוג וחוקר סנסקריט גרמני–יהודי. הוא שימש פרופסור לסנסקריט ולפילולוגיה השוואתית בקולג' הנשיאות במדראס, מתורגמן לטלוגו עבור הממשלה ואוצר בספריית כתבי היד המזרחיים הממשלתית. כמו כן, היה עורך של כתב העת של מדראס לספרות ולמדע.
חייו

אופרט נולד בהמבורג למשפחה בת 12 אחים, בהם יוליוס אופרט וארנסט אופרט. בלימודיו התמקד בהיסטוריה של הודו ובשפות ההודיות. הוא השלים את הדוקטורט שלו ב-1860, לאחר שלמד בארבע אוניברסיטאות: בון, לייפציג, ברלין והאלה. ב-1866 היה לעוזר ספרן בספרייה הבודליינית באוקספורד שבממלכה המאוחדת, ובהמשך אותה שנה שימש בתפקיד דומה בטירת וינדזור עבור המלכה ויקטוריה.
בשנת 1872 מונה אופרט לפרופסור לסנסקריט בקולג' הנשיאות במדראס. הוא נשאר בתפקיד זה עד 1893, עת עזב למסע בן שנה בצפון הודו, בסין, ביפן ובארצות הברית בטרם חזר לברלין כדי להיות פריבט-דוצנט בשפות דראווידיות באוניברסיטת ברלין. בין השנים 1878–1882 שימש עורך של כתב העת של מדראס לספרות ולמדע. הוא ערך וכתב פרשנות, לרבות בהיבט הדקדוקי, לכתבי פילוסופיה ושירה בסנסקריט וטלוגו.
אופרט נפטר ערירי בברלין. הוא נקבר שם בבית הקברות היהודי בווייסנזה.
ספריו

"Der Presbyter Johannes in Sage und Geschichte" ("הכומר יוחנן באגדה ובהיסטוריה", ברלין, 1864, מהדורה שנייה ב-1870)
"On the Classification of Languages" ("על סיווג השפות", לונדון, 1879)
"On the Weapons, Army Organization, and Political Maxims of the Ancient Hindoos" ("על כלי הנשק, הצבא, הארגון והאמרות הפוליטיות של ההינדים הקדומים", 1880, מדראס)
"Original Inhabitants of Baratavarṣa or India ("על התושבים הילידיים של בהרטוורשה או הודו", וסטמינסטר, 1893) – בספר זה עשה אופרט שימוש במחקר פילולוגי נרחב כדי לתמוך ברעיון של הדראווידים כתושביה המקוריים של הודו. עם הדראווידים הפופולריים מונה אופרט את תירוולוואר, המשורר הטמילי שכתב את "תירוקורל" ואת "אוואיאר"
"Lists of Sanskrit Manuscripts in Private Libraries of Southern India"("רשימות כתבי יד בסנסקריט בדרום הודו", שני כרכים, מדראס, 1880-1885)
"Contributions to the History of Southern India" ("תרומות להיסטוריה של דרום הודו, מדראס, 1882) – מחקר אפיגרפי
"Reise nach Kulu im Himalaya" ("מסע לקולו שבהימלאיה", 1895)
"Tharshish und Ophir" (תרשיש ואופיר, 1903)
לקריאה נוספת

"אופרט, גוסטב שלמה", האנציקלופדיה העברית (כרך ב, עמ' 98), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א.
איזידור זינגר ולואיס ה' גריי, ‏"גוסטב סלומון אופרט", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
Mac Mini

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מחשב אישי
 מפתח:  אפל
 יצרן:  אפל 
 תאריך הפצה:  דגם ראשון: 22 בינואר 2005  דגם נוכחי: 7 בנובמבר 2018
 הקודם בסדרה:  Power Mac G4 Cube 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  macOS 
 מעבד:  דגם G4: מעבד PowerPC G4 במהירות 1.25 - 1.42 ג'יגהרץ   דגמי Intel Core (החל משנת 2006): מעבד Intel Core Solo במהירות 1.5 ג'יגהרץ. באמצע שנה זו- מעבד Intel Core Duo במהירות 1.66 ג'יגהרץ. בהמשך החליף את אלה מעבד Intel core i5 במהירות 2.3 ג'יגהרץ.
 מידות
 apple.com/macmini
 
Mac mini (תעתיק: מַק מיני) הוא מחשב מקינטוש אישי ממוזער שפותח על ידי אפל מחשבים ויצא לשוק הרחב בינואר 2005, כשהוא מכיל בתוכו את כל הרכיבים של מחשב אישי רגיל, על אף גודלו; ה-Mac mini הוא המחשב הקטן והזול ביותר של חברת אפל עד כה.
המחשב סומן בתחילה כ-"BYODKM" (הבאת תצוגה, מקלדת ועכבר משלך) כצעד אסטרטגי לעודד משתמשים לעבור ממחשבי PC המריצים מערכות הפעלה כמו Microsoft Windows ו-Linux.
המחשב הוכרז, יחד עם עוד מספר דגמי מקינטוש, בתערוכת מקוורלד שנערכה ב-11 בינואר 2005. שני דגמי Mac mini שווקו בארצות הברית החל מה-22 בינואר 2005, ושבעה ימים לאחר מכן, ב-29 בינואר של אותה השנה, שווק בהדרגה שאר העולם; בישראל, הושק המחשב כ-3 חודשים לאחר השוק האמריקני, בחודש מאי 2006. מספר גרסאות-עדכון קטנות שוחררו ב-16 ביולי 2005 ודגמים מעודכנים עם מעבדי Core 2 Duo שוחררו ב-28 בפברואר 2006. בהמשך יצאו גרסאות עדכניות יותר עם מעבדי Intel Core וללא כונן דיסקים. ב-2020 יצאה גרסה עם מעבד Apple M1 מתוצרת אפל.
סקירה כללית

מחשב זה יועד לפלח השוק של מחזיקי חלונות או מחשבים אחרים שאינם מקינטוש, דגמי מקינטוש ישנים יותר, או לכאלה שאינם יכולים להרשות לעצמם להוציא סכום גבוה על מחשב ומעוניינים במחשב קל לתפעול. המק מיני מהווה חלק ממגמה ששוחרת בשנים האחרונות בשוק המחשבים והטכנולוגיה של פיתוח מכשירים דקים וקלים; לצד ה-Mac mini הופץ, לדוגמה, אייפוד שאפל - דגם אייפוד דק וקל.
יתרונו העיקרי הוא מחירו הזול, שמציב אותו כמתחרה לשאר המחשבים האישיים, ולא רק למעצבים וגרפיקאים שבוחרים תדיר במחשבי מקינטוש על-אף מחירם הגבוה בדרך כלל, יחסית לשאר המחשבים.
מחשב ה-Mac mini שווק ללא מסך, מקלדת ועכבר, אולם לאחר השקתו הוזלו מחירי העכברים והמקלדות של אפל, כדי לאפשר לרוכשיו חבילת מחשוב זולה. ה-Mac mini הוא המחשב השולחני הקטן ביותר של אפל, הן בגובהו והן במשקלו: רוחבו של המחשב 19.7 סנטימטרים, גובהו 3.6 סנטימטרים, עומקו 19.7 סנטימטרים ומשקלו 1.22 קילוגרם. הוא בנוי בצורת קובייה, וצבעו, כצבע רוב מחשבי המקינטוש - לבן-כסוף.
המחשב פועל עם מערכת ההפעלה Monterey – macOS 12, הגרסה המעודכנת ביותר ל-Mac OS  - מערכת ההפעלה של מחשבי המקינטוש. המק מיני מגיע עם מספר תוכנות מובנות, ביניהן דפדפן הספארי, חבילת התוכנות iLife של אפל שמאפשרת עריכת וידאו, תמונות, מוזיקה ו-DVD. דגמי ה-Mac mini בהם מעבדי Core 2 Duo מגיעים עם ממשק המשתמש הגרפי Front Row.
כמו לאייפוד, גם לצד ה-Mac mini שוחררו אביזרי הרחבה ושיפורים שונים אותם ניתן לקנות בנפרד; ביניהם ניתן למנות את ה-מיני-מייט (MiniMate), שמוסיף 400 ג'יגהבייט לדיסק הקשיח וכן שלוש יציאות USB ו-FireWire נוספות, כמו גם אביזרי תאורה שונים. רבים השוו את ה-Mac mini למחשב Power Mac G4 Cube שהוצא לשווקים חמש שנים קודם ליציאת ה-Mac mini – בשנת 2000, אך הוא, בניגוד ל-Mac mini, לא זכה להצלחה רחבה ושיווקו נפסק תוך שנה.
מפרט טכני

מעבד apple M1.
SSD בגודל 256GB עד 2TB.
זיכרון  8GB עד 16GB.
2 יציאות Usb 3.0 מסוג A.
חיבור HDMI 2.0.
שני חיבורי Thunderbolt 3.0 המתפקד גם כ-Usb 3.1.
חיבור לאוזניות 3.5 מ״מ.
מערכת הפעלה macOS.
מסכים

למק מיני החדש אפשר לחבר עד שני מסכים בעזרת מתאם mini DVI to DVI/ VGA/ מתאם mini display port to DVI/ VGA. עוד אחד מהחידושים במחשב הוא שאפשר לחבר למחשב את מסך ה LCD של חברת אפל. 
החברה ביטלה את האפשרות לחיבור מסך 21"/ 24" עם מסגרת האלומיניום שלהם לאחר שהוצאו מייצור, מה שהשאיר את מסך 27" בתור יחיד הסדרה זו.
ראו גם

אינטל
Intel NUC
חוסר עכבות

בפסיכולוגיה, חוסר עכבות (באנגלית: Disinhibition) מתייחס לחוסר שליטה המתבטא בהתעלמות ממוסכמות חברתיות, אימפולסיביות, התפרצויות אגרסיביות והערכת סיכונים לקויה. חוסר בעכבות משפיע על היבטים מוטוריים, התנהגותיים, אינסטינקטיביים, רגשיים, ותפיסתיים. חוסר עכבות הוא סימפטום שכיח שמופיע לאחר פגיעה מוחית, או גידול מוחי, במיוחד באונה המצחית וקליפת המוח הקדם-מצחית הגחונית-אמצעית.
התופעה יכולה לכלול ליקוי קוגניטיבי המתבטא בקצב עיבוד מידע, קשב, זיכרון, גמישות מחשבתית ופתרון בעיות. התופעה גם מאפיינת את "שינויי האישיות" שנראים לעיתים קרובות אצל אנשים שעברו פגיעה מוחית בעקבות טראומה. האינהיביציה חשובה לתפקוד התקין של המוח, המערכת המוטורית והמערכת הסנסורית. כמו כן, היכולת להפעיל עכבות התנהגותיות, היא תנאי חיוני לתכנון יעיל ולדחייה של תגובות אימפולסיביות.
אירוע המלמד אותנו על הקשר הרב בין האונה המצחית של המוח והתנהגות הוא המקרה של פיניאס גייג'. ג׳ייג עבר תאונה ומוט מתכת חדר לראשו דרך האונה המצחית שלו, והוא נשאר בחיים ואפילו הלך לרופא בכוחות עצמו. בעקבות התאונה ג׳ייג שהיה אדם אחראי, טוב לב, שקדן ורציני, הפך לאימפולסיבי, גס, ילדותי וחסר התחשבות.
מאפיינים > הערכת סיכונים לקויה

עלייה באימפולסיביות ונטילת סיכונים או שניהם נראים לעיתים קרובות אצל אנשים עם גידול מוחי, או נזק באונה המצחית. לאדם אימפולסיבי ללא בעיות בעכבה לא יהיה כל קושי להימנע מתגובה אם הוא מודע לכך שתוביל לתוצאות שאין הוא מעוניין בהן. לעומת זאת, אנשים עם הערכת סיכונים לקויה כתוצאה מחוסר עכבות, יכולים להכיר בהשלכות אך לא ישקלו אותן; הם יקפצו על ההזדמנות הראשונה לזכות בסיפוק גם כאשר הסיכוי לקבל את אותו סיפוק הוא קלוש. התנהגותם מונעת על ידי תפיסת תועלת קצרת-טווח, ללא יכולת להתייחס לתוצאות השליליות ארוכות-הטווח. מסיבה זאת לעיתים נאמר כי אדם חסר עכבות הוא אדם ש"עיוור לגבי העתיד לבוא".
מאפיינים > השפעה על התפקוד

אינהיביציה מאפשרת לאדם לדכא תגובות עצמיותיות ולהתנגד לגירויים לא רלוונטיים. בהתאם לכך, האינהיביציה תורמת לכישורי הישרדות הכוללים את היכולת של האדם להתאים את מעשיו בסביבה משתנה באופן מסתגל. אומנם יכולת זו חשובה במיוחד כאשר מתרחש אסון טבע, אך היא משפיעה רבות גם על איכות החיים של האדם במצבי שגרה. זאת משום שבכל מצב פעולות מסוימות יכולות להועיל ואחרות להזיק. האינהיביציה מאפשרת להימנע מתגובות פוגעניות או להפסיק אותן לאחר שהחלו.
למידת הימנעות מתבססת על מנגנון זה. היא מתרחשת כאשר חזרתיות רבה על התנהגות מסוימת אינה מניבה את התוצאות הרצויות ואף מחמירה את המצב. כך נמנע בזבוז נוסף של משאבים בפעולה חסרת תועלת. האינהיביציה מאפשרת לאדם גם לפתח יכולת של דחיית סיפוקים, אשר מאפשרת לו לוותר על תגמולים מיידיים לצורך הגשמת מטרות ארוכות טווח.
ראו גם

אינהיביציה
אפקט הדיס-אינהיבציה המקוון
פסיכופתיה
תעוזה
הערות שוליים

1 2 3  Handbook of neuropsychology, 2nd ed, Amsterdam: Elsevier, <2000-2003>, עמ' 103, ISBN 0-444-50376-5
↑  Keanan J. Joyner, Allison M. Daurio, Emily R. Perkins, Christopher J. Patrick, The difference between trait disinhibition and impulsivity—and why it matters for clinical psychological science., Psychological Assessment 33, 2021-01, עמ' 29–44 doi: 10.1037/pas0000964
1 2 3  Sergio E. Starkstein, Robert G. Robinson, Mechanism of Disinhibition After Brain Lesions, The Journal of Nervous and Mental Disease 185, 1997-02, עמ' 108–114 doi: 10.1097/00005053-199702000-00007
↑  מערכת קהילת "רפואת הנפש", הפרעות התנהגותיות בפגיעות פרונטליות והטיפול בהן / ד"ר ירמי הראל, באתר רפואת הנפש
1 2  D. Floden, M. P. Alexander, C. S. Kubu, D. Katz, Impulsivity and risk-taking behavior in focal frontal lobe lesions, Neuropsychologia 46, 2008-01-15, עמ' 213–223 doi: 10.1016/j.neuropsychologia.2007.07.020
↑  Woltering, S., Liu, Z., Rokeach, A., & Tannock, R. (2013). Neurophysiological differences in inhibitory control between adults with ADHD and their peers.Neuropsychologia, 51(10), 1888–1895.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מולה כהן

| --- | --- |

כהן ב-1993
 לידה:  23 ביוני 1923 קובנה, ליטא 
 פטירה:  17 בינואר 2002 (בגיל 78) 
 תאריך עלייה:  1924
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  מולה 
 השתייכות:   ההגנה   פלמ"ח   צבא הגנה לישראל   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1941–1948 (פלמ"ח) 1948 - 1951 (צה"ל) 1974 – 1979 (משטרת ישראל)
 דרגה:  סגן-אלוף (צה"ל)  ניצב (משטרת ישראל)
 תפקידים בשירות
 מדריך קורס מפקדי כיתות בפלמ"ח, סגן מפקד הגדוד השלישי, מפקד הגדוד השלישי, מפקד חטיבת יפתח, מפקד המשמר האזרחי
 תפקידים אזרחיים
 ראש מועצה אזורית עמק יזרעאל
 
מולה כהן בצעירותו
מולה כהן ראשון משמאל, יחד עם מטה הפלמ"ח, מאי 1948
שמואל (מולה) כהן (23 ביוני 1923 - 17 בינואר 2002) היה מפקד חטיבת יפתח של הפלמ"ח, מייסד המשמר האזרחי וראש מועצה אזורית עמק יזרעאל.
ביוגרפיה

כהן נולד בשנת 1923 בקובנה שבליטא ללובה ולדוד כהן.
משפחתו עלתה ארצה כשנה לאחר לידתו והתיישבה בתל אביב. אביו, דוד, היה האחראי על הנוער העובד מטעם ההסתדרות. בארץ נולדו לבני הזוג עוד שני ילדים. את לימודיו עשה בבית חינוך לילדי עובדים, תיכון חדש וכפר הנוער בן שמן, בו חלק חדר עם שמעון פרס (אז פרסקי). בנעוריו היה חבר תנועת הנוער העובד, שאביו היה ממייסדיה, ופעיל בארגון ההגנה.
ביוגרפיה > בפלמ"ח

עם הקמת הפלמ"ח נמנה בין חבריו הראשונים. לאחר תקופת הכשרה יצא לקורס מפקדי כיתות ומפקדי מחלקות, בהם גם הדריך. בשל בעיה משמעתית, הושעה מן הפלמ"ח לזמן מה, בו הוכשר גם בייצור נשק. כאשר חזר לפלמ"ח, שימש מפקד בקורס ימאות. לאחר מכן מונה כהן למדריך קורס מפקדי כיתות בגדוד הרביעי והיה סגן מפקד הפעולה בשרונה בליל המשטרות.
ביוגרפיה > בפלמ"ח > מלחמת העצמאות

כהן צורף לגדוד השלישי כסגן מפקד הגדוד והשתתף בלחימה בצפון הארץ, כולל הפשיטה בסעסע והקרבות בנבי יושע. במהלך הקרב על עמק הירדן פיקד על ניסיון פשיטת לילה למשטרת צמח. גדוד זה, בצוותא עם הגדוד הראשון וכוחות נוספים נטלו חלק במבצע יפתח, בו החל קידומו המהיר, תחילה מפקד הגדוד ואחר כך מפקד החטיבה, הצעיר ביותר בצה"ל. החטיבה בפיקודו לחמה בחזית המרכז במבצע יורם ובמבצע דני, במהלכו, בין היתר, פרץ צה"ל את הדרך לבן שמן, המוסד בו למד בנעוריו. בהמשך לחמה החטיבה הדרום, במבצע גי"ס, בקרב חרבת מחאז ובמבצע יואב. לאחר מבצע אחרון זה, חזרה החטיבה לצפון, ומולה כהן שימש ראש מטה פיקוד הצפון. בעקבות השתתפותו בכנס הפלמ"ח באוקטובר 1949 בניגוד לפקודות, קיבל התראה ונזיפה והודח מתפקידו.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מצה"ל

בשנת 1951 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף ביוזמתו ועבר עם המשפחה לקיבוצה של רעייתו, דגניה. בעקבות הפילוג בתנועת הקיבוץ המאוחד, עבר להתגורר בקיבוץ אלונים. במהלך השנים נבחר לשמש מזכיר המשק, סדרן עבודה, מרכז המשק ובתנועה הארצית נבחר למרכז ועדת הגיוס. ב-23 בספטמבר 1956, נפצע מולה כהן ברגלו בעת שחייל ירדני ירה על כנס ארכאולוגי ברמת רחל (מן הירי נהרגו ארבעה מיד, ועוד אחד נפטר אחר כך מפצעיו). צה"ל הגיב במבצע לולב).
במהלך מלחמת יום הכיפורים סייע בידי אלוף פיקוד צפון יצחק חופי בטיפול ביישובי רמת הגולן. לאחר המלחמה (1974), נוכח התערערות תחושת הביטחון הציבורי, מולה כהן פעל להקמת המשמר האזרחי במשטרת ישראל, בראשו עמד במשך חמש שנים, בדרגת ניצב. בשנה הראשונה לקיומו של המשמר האזרחי התבססו כ-550 נקודות הפעלה ברחבי הארץ.
לאחר מותו של יגאל אלון יזם את הקמת "בית יגאל אלון" בקיבוץ גינוסר. כמו כן היה מיוזמי "פרס יגאל אלון" וריכז את פעילות "פרס יצחק שדה".
בינואר 1986 נבחר לכהן בראשות מועצה אזורית עמק יזרעאל, בראשה עמד עד 1999. בתקופת כהונתו פעל לעידוד הרחבתם והקמתם של יישובים קהילתיים.
חיים אישיים

כהן נישא לחברתו תמר ליס (בת למייסדי דגניה א') ביוני 1947. נולדו להם ארבעה ילדים.
הבנים גידי (נקרא על שם חבר הטוב של מולה, גדעון (ג'וני) פלאי, שנפל בקרב על הקסטלו, ויפתח (על שם חטיבת יפתח) המשיכו להתגורר בקיבוץ.
כהן נפטר ב-17 בינואר 2002, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ אלונים.
לקריאה נוספת

מולה כהן: לתת ולקבל - פרקי זכרונות אישיים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000
הערות שוליים

↑  מכתבו של יצחק רבין ליגאל אלון, 23 באוקטובר 1949 בגנזך המדינה
↑  מכתב הרמטכ"ל יעקב דורי לשר הביטחון, אתר ארכיון צה"ל ומשרד הביטחון
↑  יזרעאל, מעריב, 16 בינואר 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305507805171  ISNI: 0000 0000 6692 3124  LCCN: nr95010743  VIAF: 17111558   WorldCat (עם VIAF): 17111558 
כהן משוחח עם יצחק רבין בטקס לציון 50 שנה לייסוד הפלמ"ח, 1991