stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איש חסיד היה
הפקות נוספות

לאור הצלחת המופע בישראל, הוא הועלה ב־1971 בברודוויי, בתיאטרון אדיסון (Edison Theatre) שבמידטאון מנהטן. הוא תורגם לאנגלית על ידי שמעון וינסלברג (אנ') וולרי ארנון, ומילות השירים בתרגום רוברט פרנד (אנ'). נוספו למופע שירים וניגונים ונעשו עיבודים קוליים מיוחדים לקולות השחקנים ולנגני הגיטרה. משתתפי הפקה זו היו: שלמה ניצן, דני ליטני, דני מסנג, גליה ישי ואביבה שוורץ. גם בגרסה זו זכה המופע להצלחה, והמופע הוצג 144 פעמים, מ־22 בנובמבר 1971 ועד 26 במאי 1972. מאז הועלה ברחבי העולם פעמים רבות ביידיש, ספרדית, צרפתית ואנגלית.
במרץ 1990, עלה שוב המופע בישראל, כשרק דני ליטני מהצוות המקורי משתתף שוב. דן אלמגור שילב קטעים חדשים במופע זה. שאר המשתתפים היו: דן תורן, דפנה ארמוני, דני בסן, עדי בנטוב וזהר זמיר. את המופע ביימה אלה אלתרמן והמנהל המוזיקלי היה ישראל בורוכוב.
בשנת 2005, הוצג המופע בתיאטרון הממלכתי של בלארוס במינסק, בבימויו של ולרי דנילוביץ' אניסנקו, המכהן גם כמנהל הכללי והאמנותי של התיאטרון.
בשנת 2011 הועלתה ההפקה מחדש במסגרת בית הספר למשחק בית צבי בבימוי דניאל אפרת, ניהול מוזיקלי של אפי שושני וכוריאוגרפיה של גלעד קמחי.
בנובמבר 2012 הועלה המופע מחדש כקופרודוקציה של תיאטרון חיפה והבימה. המופע כלל חלק מהשירים והסיפורים שהיו במופע המקורי בעיבוד חדש, ונוספו לו סיפורים ושירים חדשים גם הם בכתיבתו של דן אלמגור. המופע החדש בוים בידי איציק ויינגרטן והולחן בידי אורי וידיסלבסקי. השתתפו עשרה שחקנים: עדי ארד, יגאל שדה, גיל קפטן, נדיה קוצ'ר, רונה פרומצ'נקו, נצנת מקונן, יגאל מזרחי, אתי וקנין, צחי הלוי ודויד בילנקה. המופע מסתיים בשיר מחאה, התוהה מה אירע לחסידים של פעם לכאורה, כפי שנתפשו בדמיון הפופולרי: צנועים, אוהבי תורה ועבודה, מקפידים על כבודם של נשים ומתרחקים מכבוד ועושר.
בחודש פברואר 2018 עלה המופע שוב לבמות התיאטרון, והפעם בשפת היידיש בעיבוד מחדש על ידי תיאטרון היידישפיל.
יוצרים ומשתתפים במופע המקורי

שחקנים: שלמה ניצן, חנה רוט, לוליק, דני ליטני, דבורה דותן, בתיה ברק
עריכה ועיבוד: דן אלמגור
במאי: יוסי יזרעאלי
מערכת מייעצת: שמואל אבידור הכהן, יואב אלשטיין, שלמה ניצן
הנהלה מוזיקלית: יוחנן זראי
מפיק: יעקב אגמון, תיאטרון בימות
תפאורה: דני קרוון
לקריאה נוספת

דן אלמגור, 'איש חסיד – והאוצר מתחת לגשר', במה (תשנ"ו), 115–135.
דן אוריין, 'חיפוש הזהות היהודית בתיאטרון הישראלי ("איש חסיד היה", 1968)', במה 139–140 (תשנ"ו), 99–114. (הופיע גם באנגלית: Israel Affairs 3 (1996)‎)
הערות שוליים

↑  "בימות" יעלה מחזה מקורי בשם "איש חסיד היה", דבר, 26 בספטמבר 1968
↑  חולקו פרסי "כינור דוד", דבר, 28 באוקטובר 1969.
↑  יוסף דן, קצה של החסידות הפרומקיניאנית, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל טו (תשנ"ט), עמ' 3.
↑  "איש חסיד" – לניו־יורק, דבר, 26 באוגוסט 1971.
↑  "איש חסיד היה" כובש את אמריקה, דבר, 23 בדצמבר 1971; אריה כנרתי, אגמון מביא ד"ש מברודווי, דבר, 27 בינואר 1972.
↑  מחזות, מלגות ושאר ירקות, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2001
↑  יונתן שטרן, -איש חסיד היה׳ חוזר, חדשות, 30 בינואר 1990
↑  שוש אביגל, תיאטרון, חדשות, 16 במרץ 1990
↑  ציפי שוחט, "איש חסיד היה" מוצג  בבלארוס, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2005
↑  ציפי שוחט, מחזות זמר הם הדבר הבא, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2012
יסמין גודר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1973 (בת 51 בערך) ירושלים, ישראל 
 תחום יצירה:  מחול מודרני, מחול עכשווי 
 פרסים והוקרה:  פרסי בסי (2002)  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (2004, 2009)  פרס לנדאו (2005) 
 www.yasmeengodder.com
 
יסמין גודר (נולדה ב-1973) היא כוריאוגרפית ורקדנית ישראלית.
ביוגרפיה

יסמין גודר נולדה וגדלה עד גיל 14 בירושלים. בילדותה למדה ריקוד בחוג אצל חסיה לוי-אגרון ובלט אצל יעקב ליפשיץ בירושלים. הופיעה לראשונה בגיל שש-שבע בימק"א ירושלים בהופעת סוף שנה בחוג.
ב-1984 עברה עם הוריה לניו יורק. ובגיל 14 לבית הספר העירוני לאומנויות של ניו יורק (Performing High School), עליו התבססה הסדרה "תהילה" שם החלה ליצור, יצירתה הראשונה שאבה השראה מכתביו של אדמון ז'אבס. במקביל זכתה במלגת לימודים בבית הספר של מרתה גרהם בניו יורק, בו רקדה כל סוף שבוע, בגילאים 14–17. עם סיום לימודיה שבה לישראל, אך חזרה לארצות הברית למשך שלוש שנים לצורך לימודים אקדמיים. גודר עשתה תואר ראשון במחול בבית הספר לאומנויות על-שם טיש באוניברסיטת ניו יורק, בו התחילה להציג את עבודותיה לראשונה. במקביל ותוך כדי הלימודים, התחילה להציג בתיאטרונים שונים. בנוסף לכך למדה במוסדות שונים מחוץ לאוניברסיטה שהידוע בהם הוא Movement Center, מקום שמגיעים אליו מורים שונים עם גישות מבוססות וגם אלטרנטיביות במחול.
גודר סיימה את לימודיה האקדמיים ב-1997 וכבר בשנת 1997/6 הציגה את עבודותיה במספר מקומות. המקום הראשון בו הציגה יצירה שלה וגם רקדה בה היה Gowanus Arts Exchange. אחר-כך הזמינו אותה להציג עבודה ב-Duncan Center, פראג. בשנה האחרונה ללימודיה עבדה על הערב A Car and a Bandge. אחר-כך הזמינו אותה ליצור חצי ערב של היצירה Split Stream. בשלב הבא יצרה שתי יצירות: האחת סולו בשם "הקיר של אינה" והשנייה Ding Ding Round Zero. ב-1999 בן-זוגה איציק ג'ולי עבר לישראל ועבד בתיאטרון חיפה וגודר התקבלה ל"גוונים במחול" 1999, והציגה בה את "הקיר של אילנה", היצירה הראשונה שיצרה בישראל. בעקבות זאת הוזמנה לעשות עבודה ל"הרמת מסך" ויצרה את I Feel Funny Today ו"שדות ירוקים", שהוצגו ב"הרמת מסך" בשנת 2000, שנעשתה עבור להקת בת-שבע. ב-2001 יצרה את "אולם" עבור סדרת "בימת מחול" בתיאטרון תמונע. "אולם" הוצגה גם בניו יורק ובבודפשט.
גודר היא המנהלת האומנותית של להקת המחול שלה. היא מלמדת מחול מאז ששבה לישראל. לימדה בבתי ספר שונים לאומנויות, ביניהם האקדמיה למחול. לימדה שנים רבות בביכורי העיתים. ב-2007 פתחה את סטודיו יסמין גודר, במרכז מנדל לתרבות ביפו וכיום כל פעילותה מתרכזת שם. שם ממוקמים משרדי הלהקה, גודר עורכת שם חזרות ומלמדת שם בשיתוף עם "מנוע חיפוש", מרכז להוראת התיאטרון, אותו הקים ומנהל איציק ג'ולי.
בשנת 2002, יצרה את "פתאום ציפורים", יצירה לארבע נשים שעלתה בתל אביב ובבודפשט. וב-2008 הוזמנה להופיע עם המופע שוב באירופה. באותה שנה יצירתה "אני רעה אני", הוזמנה להשתתף בפסטיבל המחול הבינלאומי בוופרטל, גרמניה, שאוצרה פינה באוש.
בשנת 2014, יצרה גודר את היצירה CLIMAX בהזמנת מוזיאון פתח תקווה לאמנות. היצירה נוצרה עבור חלל המוזיאון כחלק מהתערוכה 'צעדים בוני אמון' (אוצרים שותפים: דרורית גור אריה ואבי פלדמן). בעקבות התערוכה יצא לאור הספר 'אקסטרמום - מבטים על יצירתה של יסמין גודר' (2014) בהוצאת המוזיאון ואסיה הוצאה לאור.
בחורף 2019. יצרה את "מתרגלים אמפתיה # 1" בה מעורב הקהל במופע, וב-2021 יצרה גרסה שנייה "מתרגלים אמפתיה # 2 על 2", כתגובה להגבלות שכפתה מגפת הקורונה, והיא נועדה לשני מבצעים ולשני צופים בלבד, תוך שמירה על מרחק של שני מטרים.
חיים אישיים

מתגוררת ביפו. בן זוגה הוא איש התיאטרון איציק ג'ולי.
יצירות

"הקיר של אלינה", במסגרת "גוונים במחול" 1999
"אולם" (2001)
"פתאום ציפורים" (2002)
"שתיים שעשוע ורוד" (2003)
""קרם תות ואבק שרפה"" (2004)
"אני רעה אני" (2006)
"אחושילינג singular sensation"‏ (2008), קופרודוקציה ישראלית-צרפתית-גרמנית שעלתה בפסטיבל מונפלייה למחול, בצרפת, הוצגה גם בבית האופרה בסידני, בספטמבר 2010
"אוהבים אש" (2009), בשיתוף האמן יוחאי מטוס
"סוף סופה בוא" (2011)
“See her, change"‏ (2013)
" Ghost Exercise"‏ (2013)
"קליימקס" (2014)
"Lie Like a Lion"‏ (2015)
"Common Emotions"‏ (2016)
"רגש משותף" (2016)
"פעולה פשוטה" (2017)
"משחק הסטריאוטיפים" (2018)
פרסים

1999– פרס בתחרות הארצית לכוריאוגרפיה לכבודה של חסיה לוי-אגרון מטעם האקדמיה למוזיקה בירושלים, על היצירות "הקיר של אילנה" ו"תגידי שלום יפה"
2000-1999 – נבחרה לאמן הבית של עמותת Movement Research
2000 – מענק לכוריאוגרפיה של ה-New York Foundation for the Arts
2001 – פרס משרד התרבות לכוריאוגרף צעיר
2002 – פרס בסי לכוריאוגרף מצטיין מטעם עיריית ניו יורק עבור היצירה I feel funny today
2003 – נבחרת הקרן למצוינות בתרבות
2003 – פרס משרד התרבות לכוריאוגרף צעיר
2004 – פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב
2005 – פרס לנדאו לאמנויות הבמה של מפעל הפיס
2009 – פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב.
2010 – פרס משרד התרבות ליוצרים ולמבצעים בתחום המחול
הערות שוליים

1 2  שני ליטמן, תנועה של אשה אחת, באתר הארץ, 14 ביולי 2004
↑  להקת "דה דה דאנס" וקבוצת המחול של יסמין גודר בתיאטרון תמונע בת"א, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2001
↑  להקתה של יסמין גודר תופיע בניו יורק ובבודפשט, באתר הארץ, 9 במאי 2002
↑  דנה אלמוסני, עכבר העיר, יסמין גודר פותחת סטודיו, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2007
↑  פתאום גודר, באתר TheMarker‏, 27 בינואר 2008
↑  רוני דורי, יסמין גודר הוזמנה על ידי פינה באוש, באתר הארץ, 13 במרץ 2008
↑   רות אשל, היצירה שכמעט גרמה לי לרקוד, באתר הארץ, 5 ביולי 2014
שיר חכם, תערוכה תקדימית על הקשר בין מחול לאמנות חזותית תוצג במוזיאון פ"ת, באתר הארץ, 24 באפריל 2014
↑   רן בראון, אחרי שנים של יצירה בעירוב הקהל, יסמין גודר ניצבת בצומת דרכים, באתר הארץ, 2 ביוני 2021
↑  גלעד רייך, ‏גושי בשר על הבמה, באתר גלובס, 3 בדצמבר 2003
↑  ביקורות:
מרב יודילוביץ', מלחמה בצבע תות, באתר ynet, 17 בנובמבר 2004
רות אשל, הארץ, בואי נקנה רק תותים, באתר הארץ, 23 במרץ 2006
גלעד רייך, ‏היא עושה את זה שוב, באתר גלובס, 22 בנובמבר 2004
↑  מיכל בעדני, עכבר העיר, מחול שדים, באתר הארץ, 5 בפברואר 2007
שלי קלינג, ‏רעה לתפארת, באתר גלובס, 21 במאי 2008
↑  נתיח אורנן, עכבר העיר ת"א, אחושילינג, יסמין גודר, באתר הארץ, 19 ביוני 2008
שלי קלינג, ‏בטירוף שלה, באתר גלובס, 18 באוגוסט 2008
↑  אלעד סמורזיק, יסמין גודר תופיע בבית האופרה בסידני, באתר הארץ, 5 ביולי 2010
↑  ביקורות:
רוני דורי, "אוהבים אש": משולש אהבים, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2009
רות אשל, "אוהבים אש" ו"נמביה": רומנטיקה בצבע דם, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2009
↑  ביקורות:
רות אשל, "סוף סופה בוא" מאת יסמין גודר | בעין הסערה, באתר הארץ, 22 במרץ 2011
אלעד סמורזיק, "סוף סופה בוא" של יסמין גודר - מסע אל הממד החייתי שבתודעה האנושית, באתר הארץ, 25 בפברואר 2011
↑  ביקורות:
אילה בלופולסקי, עכבר העיר, יסמין גודר יוצרת על הגבול שבין מצחיק לטראגי, באתר הארץ, 21 באפריל 2013
 רות אשל, יסמין גודר רוקדת את אמהותה, באתר הארץ, 20 במאי 2013
טל לוין, עכבר העיר, "See Her Change": יסמין גודר חוצה את הקווים של המחול, באתר הארץ, 16 במאי 2013
↑  חגית פלג-רותם, ‏איך היא עושה את זה באמת, באתר גלובס, 24 בדצמבר 2013
↑  חגית פלג רותם, ‏"climax" של יסמין גודר: שיאי מחול בתערוכה, באתר גלובס, 10 ביולי 2014
↑   רות אשל, יסמין גודר ממשיכה לכשף את עצמה, באתר הארץ, 11 בינואר 2015
↑   רות אשל, יסמין גודר קורעת פתח בין העכשווי לאגדי, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2016
↑   רות אשל, היצירה החדשה של יסמין גודר: תנועה פשוטה אבל כל כך משמעותית, באתר הארץ, 11 במרץ 2017
↑  פרס בסי יוענק בניו יורק ליסמין גודר, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2002
↑  עתי"ם, עודד זהבי ועתי ציטרון זכו בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2004
↑  ציפי שוחט, בין מקבלי פרס לנדאו: טליה פז ועידן רייכל, באתר הארץ, 13 במרץ 2006
↑  רוני דורי, הוכרזו הזוכים בפרסי שרת התרבות והספורט למחול לשנת 2009, באתר הארץ, 21 בינואר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296706605171  BnF: cb15533939k (data)  GND: 102022407X  ISNI: 0000 0000 0255 7153  LCCN: no2014020842  VIAF: 69241135   WorldCat (עם VIAF): 69241135
מיליון דרכים להתפגר

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  סת' מקפרלן 
 הופק בידי:  סת' מקפרלן   סקוט סטובר   ג'ייסון קלארק (מפיק)
 תסריט:  סת' מקפרלן, אלק סולקין, ולסלי וילד 
 עריכה:  ג'ף פרימן 
 שחקנים ראשיים:  סת' מקפרלן   שרליז ת'רון   ליאם ניסן   אמנדה סייפריד   ניל פטריק האריס   ג'ובאני ריביסי   שרה סילברמן
 מוזיקה:  ג'ואל מקנילי 
 צילום:  מייקל ברנט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Media Rights Capital
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 30 במאי 2014   ישראל 5 ביוני 2014
 משך הקרנה:  116 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, מערבון 
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  86.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   millionwaystodie
 www.amillionways.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מיליון דרכים להתפגר (באנגלית: A Million Ways to Die in the West) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2014 שהופץ על ידי חברת "יוניברסל". הוא נכתב, הופק ובוים על ידי סת' מקפרלן, אשר משחק בו גם בתפקיד הראשי. לצידו משחקים שרליז ת'רון, ליאם ניסן, אמנדה סייפריד, ניל פטריק האריס, ג'ובאני ריביסי ושרה סילברמן.
הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-5 ביוני 2014.
הסרט הניב הכנסות של כ-86 מיליון דולר, מול תקציב של כ-40 מיליון דולר, זכה לביקורות שליליות, והיה מועמד לפרס פטל הזהב לסרט הגרוע של השנה.
עלילה

אלברט (סת' מקפרלן), רועה כבשים שאינו משתלב בסביבתו הקרובה. לאחר שברח מדו-קרב ירי, חברתו לואיז (אמנדה סייפריד) עוזבת אותו. הוא מתכונן לצאת לסן פרנסיסקו, מתוך אמונה שהעיירה אינו מציעה לו דבר. בינתיים, הפושע הידוע לשמצה קלינץ' לת'רווד (ליאם ניסן) שודד ורוצח אדם זקן (מאט קלארק) ולוקח את פיסת הזהב שמצא. הוא פוקד על עוזרו, לואיס (איוון ג'ונס), ללוות את אשתו אנה (שרליז ת'רון) ל"גולד סטאמפ" שם תשמור על פרופיל נמוך, בעוד הוא ממשיך במעשי השוד.
לואיס ואנה מגיעים לגולד סטאמפ במסווה של שני אחים שמתכוונים להקים משק, אך לואיס נעצר לאחר שירה בבנו של הכומר. במהלך הקרב, אלברט מציל את אנה מהימחצות למוות על ידי בריונים, והשניים נעשים חברים קרובים. הם מבקרים ביריד המחוז, למרות שתחילה אלברט לא רוצה בכך, משום שלדבריו "אנשים מתים ביריד". ביריד הם פוגשים את החבר החדש של לואיז, פוי (ניל פטריק האריס), אשר מאתגר את אלברט לקרב ירי. אלברט מובס, אבל אנה מתערבת ומביסה את פוי. פוי לועג לאלברט, אשר בלהט הרגע מאתגר את פוי לדו-קרב בעוד שבוע. במהלך השבוע אנה מנסה ללא הועיל ללמד את אלברט כיצד לירות כראוי. לילה לפני הדו-קרב העיירה מתכנסת להרקדה באסם. באותו ערב, אנה מטפטפת סם לכוסו של פוי. בדרכם חזרה הביתה, אלברט ואנה מתנשקים. לואיס, עוזרו של קלינץ', רואה זאת לאחר שברח מהכלא ורצח את השריף, ומדווח על כך לקלינץ'. למחרת, ביום הדו-קרב, פוי מגיע באיחור ומתחיל לפרכס בהשפעת החומר המשלשל ששתה ללא ידיעתו. אלברט, שהחליט שלואיז לא שווה שילחם עליה, שוב נוטש את הדו-קרב. הוא פורש לבית המרזח, אבל קלינץ' מגיע ודורש לדעת מי נישק את אשתו. כאשר אף אחד לא מתוודה, קלינץ' יורה בקאובוי הקרוב ביותר (ראיין ריינולדס). קלינץ' מגלה לתושבי העיירה כי אנה היא אשתו והוא מאיים להמשיך להרוג, אלא אם כן המאהב של אשתו יתמודד מולו בצהרי היום שלאחר מכן. קלינץ' מאלץ את אנה לחשוף את שמו של אלברט, ואחר כך מתכונן לקיים איתה יחסי מין, אך היא מכה אותו ונמלטת לאחר שהוא מאבד הכרה.
אנה חוזרת לחווה של אלברט, שם הוא צועק עליה בכעס על כך ששיקרה לו. קלינץ' רודף אחרי אנה לחווה; אלברט עוזר לה לברוח, ואז בורח בעצמו. בעת שנמלט, הוא נתפס על ידי שבט אינדיאני, האפאצ'י, המאיימים לשרוף אותו בחיים. האינדיאנים חסים על חייו לאחר שמתברר כי הוא יכול לדבר בשפתם. הם נותנים לו קערה של פיוטה, אשר גורמת לו לחזור לאירועים בעבר, החל בלידה שלו, דרך אירועים כואבים בילדותו, ועד להכרה בעובדה שהוא אוהב את אנה. בינתיים, קלינץ' לוכד שוב את אנה, מול ביתו של אדוארד (ג'ובאני ריביסי), חברו של אלברט. אלברט חוזר לאולד סטאמפ ומתעמת עם קלינץ'. הוא פוצע את קלינץ' עם כדור מורעל בארס נחש. קלינץ' יורה באקדחו של אלברט, מה שגורם לאקדח להתעופף מידו. למרות זאת, אלברט מצליח להתחמק עד שקלינץ' מתמוטט מהרעל. לואיז מנסה לחזור אל אלברט, אבל הוא דוחה אותה ובמקום זאת הולך אל אנה. אלברט מקבל פרס על הריגת קלינץ', ומשתמש בכסף כדי לקנות כבשים נוספות.
מאוחר יותר ביריד, בעלים של משחק ירי גזעני בשם "תברח עבד" שואל מי רוצה לירות. ג'אנגו (ג'יימי פוקס) מתנדב, יורה במוכר ואומר: "אנשים מתים ביריד".
צוות שחקנים ודמויות

סת' מקפרלן - אלברט
שרליז ת'רון - אנה
ליאם ניסן - קלינץ' לת'רווד
אמנדה סייפריד - לואיז
ניל פטריק האריס - פוי
ג'ובאני ריביסי - אדוארד
שרה סילברמן - רות
איוון ג'ונס - לואיס
פרסטון ביילי - אלברט
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, "רובוטריקים 4": המועמד המוביל ברשימת פרסי הסרט הגרוע של השנה, באתר הארץ, 14 בינואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5587876  LCCN: no2014099921  MusicBrainz release group: 6955546a-0bfb-47e1-bd13-aa7d062b3418  VIAF: 1146029514035821847   WorldCat (עם VIAF): 1146029514035821847
תמול שלשום (בית קפה)

| --- | --- |


המשורר יהודה עמיחי קורא משיריו בתמול שלשום
 מידע כללי
 סוג:  בית קפה, חנות ספרים ומרכז תרבות
 על שם:  תמול שלשום 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  דוד ארליך 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1994
 תאריך פתיחה רשמי:  1994 
 קואורדינטות:  31°46′53″N 35°13′11″E﻿ / ﻿31.781411781222°N 35.219794340239°E﻿ / 31.781411781222; 35.219794340239
 www.tmol-shilshom.co.il
 he
 
תמול שלשום הוא בית קפה, מסעדה, חנות ספרים, גלריה ומרכז תרבות בנחלת שבעה שבירושלים, בבעלותו של דן גולדברג. בעבר היה המקום גם בבעלות דוד ארליך, עד למותו ב-2020.
היסטוריה

המקום הוקם בשנת 1994, על ידי הסופר דוד ארליך בשותפות עם דן גולדברג. בפתיחה הופיע המשורר יהודה עמיחי ומאז מתקיימים במקום ברציפות אירועי ספרות, הרצאות, תיאטרון, מוזיקה חיה ועוד.
המקום פועל כמסעדה חלבית כשרה, ומנת השקשוקה שלו זכתה בתואר "אחת מעשר ארוחות הבוקר הטובות בעולם" על ידי המגזין "לונלי פלאנט".
המקום קרוי על שם "תמול שלשום", ספרו המפורסם של ש"י עגנון, וקוימו בו אירועים רבים על הסופר ויצירתו.
בשנת 2002, נקלע המקום לקשיים כלכליים בעקבות האינתיפאדה השנייה, שהביא לירידה חדה בהכנסותיו. כדי להגדיל האת לשפר את מצבו הכספי פתח בסדרת ערבי קריאה, בהם התארחו סופרים וקראו מספריהם. בין הסופרים, אהרן אפלפלד, אתגר קרת, מאיר שלו, דן בניה-סרי, בתיה גור, דויד גרוסמן, עמוס עוז, מיכל גוברין, א"ב יהושע ויהושע קנז.
בשנת 2007, יזמו שירות בו בימי שלישי, כל לקוח שהגיע למקום יוכל היה להזמין, לצד הארוחה, גם סיפור אישי, שיחובר במיוחד עבורו ויסופר לו בלבד.
בשנת 2021, יזמו האמניות ליאורה וייז וד"ר רינה פלד פתיחת גלריה בשם "קיר1" בבית הקפה. הקמת הגלריה, שאבה את השראתה מהמודלים של הסלון התרבותי ובית הקפה של תחילת המאה הקודמת באירופה, בהם התקיימו מפגשים יצירתיים בין אמנים, משוררים, סופרים ומוזיקאים, שהולידו תנועות ומגמות שונות בתולדות האמנות והתרבות המודרנית.
הערות שוליים

↑  יובל פלוטקין, יעל פרידסון, הסופר דוד ארליך, מייסד "תמול שלשום", נפטר בגיל 60, באתר ynet, 23 במרץ 2020
↑  שלומי הלר, "מאבני היסוד של התרבות הירושלמית": חברים נפרדים ממייסד "תמול שלשום" דוד ארליך ז"ל, באתר כל העיר, 23 במרץ 2020
↑  Lonely Planet features breakfast in Jerusalem באתר israel21c
↑  האדונית, הרוכל והדראג קווין באתר כאן
↑  ערבי קריאה ב"תמול-שלשום" בניסיון להתמודד עם המשבר, באתר הארץ, 21 באפריל 2002
↑  מערכת כל העיר, תמול שלשום: מה הסיפור שלך?, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2007
↑  מערכת האתר, גלריה חדשה ב'תמול שלשום', זמן מבשרת, 2 ביולי 2021
"תמול שלשום" - מבט מכיוון רח' יואל סולומון
"תמול שלשום"- הכניסה מכיוון החצר
"תמול שלשום" - בית הקפה מבפנים
דניאל היב

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1992 (בת 32) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 מספר צאצאים:  1 
 
דניאל היב (נולדה ב-10 באוגוסט 1992) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בחיפה. למדה בבית הספר לאמנויות "רעות" ובתיכון ליאו בק בחיפה, במגמת תיאטרון. התגייסה בשנת 2010 לחיל החינוך לשירות מלא בתיאטרון צה"ל.
בשנת 2014 החלה ללמוד בבית צבי. השלימה את לימודיה בשנת 2017.
היב נשואה ואם לילדה, מתגוררת בעתלית.
קריירה מקצועית > תיאטרון

תוצרת הארץ - הצגה במסגרת תיאטרון צה"ל בבימויו של שוקי וגנר (2011-2012)
יוסף וכתונת הפסים המשגעת - גילמה את תפקיד המספרת, במסגרת לימודי שנה ג' בבימוי עוז מורג על פי משה קפטן (בית צבי, 2017)
דוניה רוסיטה – תפקיד ראשי במחזה בבימויה של מאיה שעיה (בית צבי, 2017)
מלכת השלג – בימוי: אבישי בן גל – הילדה גרדה (תפקיד ראשי)
כובע מלא גשם – בימוי: אתי רזניק - סיליה (תפקיד ראשי)
אורזי מזוודות – בימוי: גמא פריד - נינה
שרופים – בימוי: גמא פריד - ז'אן
אנדה – בימוי: גמא פריד - אלונה.
הסודות - (תיאטרון בית ליסין 2018-2017)
מלך הטבע (מדיטק, 2018)
הכתובה – (תיאטרון הספרייה, 2019-2018)
האביב של חפרפר – הצגת יחיד (המדיטק בשיתוף פנס הקסם, 2019-2021)
המתנה של ג'ק – (תיאטרון אורנה פורת, 2019)
אינטימיות – תפקיד מרכזי במחזה מאת רוני קובן (בית ליסין, 2019-2021)
בין המילים – (בית ליסין, 2021)
אני פה בגלל אשתי – בתפקיד שפרה (התיאטרון העברי, 2022)
זוג משמיים – בתפקיד טלי (התיאטרון העברי, 2024)
קריירה מקצועית > טלוויזיה

ערוץ 10: הנחיית שעשועון לילי ״Time Moon״
ערוץ הספורט: הנחיית תוכנית ״הקישור״ (חדשות הספורט)
הגשת פינה בערוץ 24
השתתפות בפרסומות ל-REESES, zero, 888SPORT, מכנף ובנק ירושלים
הערות שוליים

↑  שיר זיו, שחקנית מהחלומות, באתר ישראל היום, ‏3 בנובמבר 2016
↑  מלך הטבע, באתר מדיטק חולון, ‏נלקח ב-23 במאי 2021
↑  האביב של חפרפר, באתר מדיטק חולון, ‏נלקח ב-23 במאי 2021
↑  המתנה של ג'ק, באתר תיאטרון אורנה פורת, ‏נלקח ב-23 במאי 2021
↑  אינטימיות מאת רוני קובן, באתר בית לסין, ‏נלקח ב-23 במאי 2021
↑  בין המילים, באתר בית לסין, ‏נלקח ב-23 במאי 2021
גודזילה (סרט, 2014)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  סדרת סרטי "גודזילה"
 בימוי:  גארת' אדוורדס 
 הופק בידי:  תומאס טול ג'ון ג'אשני מרי פרנט בראין רוג'רס
 תסריט:  דייוויד קלהאם, דרו פירס, דייוויד ס. גויר, פרנק דרבונט, מקס בורנשטיין 
 עריכה:  בוב דאסיי
 שחקנים ראשיים:  אהרון ג'ונסון   קן ואטאנבה   אליזבת אולסן   ז'ולייט בינוש   סאלי הוקינס   דייוויד סטראתיירן   בריאן קראנסטון
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה
 צילום:  סימוס מק'גרבי 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני לג'נדרי, האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 15 במאי 2014 ישראל 15 במאי 2014
 משך הקרנה:  123 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, קאייג'ו, סרט פעולה 
 תקציב:  160 מיליון דולר
 הכנסות:  $524,976,069 
 הכנסות באתר מוג'ו:   godzilla2012
 סרט הבא:  קונג: אי הגולגולת
 www.godzillamovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
גודזילה (באנגלית: Godzilla) הוא סרט מפלצות אמריקאי המבוסס על המפלצת הבדיונית גודזילה מזיכיון הסרטים בעל אותו השם. את הסרט ביים גארת אדוארדס ומככבים בו אהרון ג'ונסון, קן ואטאנבה, אליזבת אולסן, ז'ולייט בינוש, סאלי הוקינס, דייוויד סטראתיירן ובריאן קראנסטון.
הסרט הופק על ידי האולפנים האמריקאיים "אולפני לג'נדרי" ו"האחים וורנר" והאולפן היפני "טוהו". זהו הסרט האמריקאי השני העוסק בגודזילה מאז האחרון שיצא בשנת 1998 והוא הסרט הראשון בזיכיון יקום המפלצות של אולפני לג'נדרי. הסרט יצא ברחבי העולם ב-15 במאי 2014 ובארצות הברית ב-16 במאי באותה שנה.
עלילת הסרט

הסרט מתחיל בתיאור הפצצת האטול ביקיני בפצצת מימן. בעוד נהוג לחשוב שהפצצה נועדה לניסוי, מתברר כי מטרתה היא חיסול מפלצת ימית ענקית הנראית בחטף.
בשנת 1999, המדענים אישירו סריזאווה וויויאן גראהם (קן ואטאנבה וסאלי הוקינס בהתאמה) מגיעים לפיליפינים ומגלים עצמות ענק וביצי עצמים לא מזוהים. מאוחר יותר מתברר כי אחת הביצים בקעה, וכי ישנה דליפה במתקן גרעיני בטוקיו, יפן. במהלך הדליפה מאבד המהנדס ג'ו ברודי (בריאן קראנסטון) את אשתו סנדרה (ז'ולייט בינוש), העובדת עמו במתקן. בנוסף הדליפה גרמה לרעידת אדמה, וכך הוחלט שמחוז ג'אנג'ירה יפונה ותאסר הכניסה אליו.
חמש עשרה שנה לאחר אירועים אלה, בנו של ג'ו, פורד (אהרון ג'ונסון), הוא קצין העוסק בנטרול פצצות בצבא ארצות הברית. פורד גר עם אשתו, אל (אליזבת אולסן), ובנו, סאם (קרסון באלד), בסן פרנסיסקו. כאשר נודע לפורד כי אביו נאסר על פלישה למתחם שבו אירעה הדליפה, הוא טס ליפן כדי להוציאו ממאסר. ביפן, ג'ו משכנע את פורד להצטרף אליו ולגלות את האמת אודות הדליפה במתחם. כשהם מגיעים לשם, הם מגלים כי אין שם שום קרינה רדיואקטיבית, בניגוד לסיבה הרשמית שבגינה נאסרה הכניסה לשטח. הסיבה האמיתית היא איום מסתורי ומוזר יותר: מתברר כי במתקן מוחזק גוף של בעל חיים ענקי להפחיד.
היצור המכונף, זכר המכונה מוטו (M.U.T.O. – Massive Unidentified Terrestrial Organism, אורגניזם ארצי מאסיבי בלתי מזוהה), מתעורר ובורח מן המתקן. בנוסף לחוזק גופו, הוא פולט קרינה שמשביתה כל מעגל חשמלי, וכך מתחיל מסע של אימה וזריעת הרס, אחר כך במתקן שכתוצאה מהתפרעותו של היצור המכונף, קורס, מצליח היצור להרוג את אביו של פורד ולמחרת, סריזאווה וגראהם מציגים בפני פורד את כל האמת על המוטו, ואפילו אודות "גודז'ירה" (גודזילה ביפנית), זוחל פרהיסטורי עתיק יומין שכעת חוצה את האוקיינוס השקט.
בהמשך בורח מוטו נוסף ממכלאתו באתר לפסולת גרעינית. הפעם זו נקבה, והיא גדולה באופן משמעותי מן הזכר (אם כי לא מכונפת), זוג המוטו מתאחד וקרב ענקים מתפתח בינם לבין גודזילה, אשר גורם לחורבן נורא בערי יפן, הוואי ומערב ארצות הברית בעוד גודזילה מתחיל מאבק אלים עם המוטו המכונף בשדה התעופה של הוואי. בני האדם מנסים לשווא להילחם ולירות פצצות רבות בשלוש המפלצות, ואף שוקלים להשתמש בנשק גרעיני. אך סריזאווה מזהיר כי גודזילה והמוטו ניזונים מהקרינה הגרעינית, ומציע קודם להניח לגודזילה לחסל את שני המוטו, שכן הוא מאמין שגודזילה שם כדי ליישב את הסדר על כנו.
לאחר שהמוטו הביסו את גודזילה, הנקבה חופרה קן גדול באמצע העיר ומטילה שם את ביציה. לצדם היא מניחה טיל גרעיני שבן זוגה גזל מרכבת צבאית, על מנת שיתמלא הקן בקרינה שתעזור לעוברים להתפתח. פורד מצטרף ללוחמים הרגליים החודרים לזירת הקרב המפלצתית. לאחר שאלו מחלצים את הטיל, פורד שורף את הקן, ורואה את הנקבה שואגת בצער, אך שכאשר היצור העצום ניסה להרוג את פורד, גודזילה קם וירק על המוטו הנקבה את הקרן האטומית שלו, ומצליח להרוג את המוטו הזכר בחבטת זנב אחת, אבל זה גרם לגורד שחקים ליפול עליו ולעלפו.
בינתיים, הצבא נלחם במוטו הנקבה, מה שמשיג לפורד מספיק זמן לעצור את הפצצה הגרעינית שנמצאה בספינה קרובה, אך שאזלו כוחותיו, המוטו הנקבה הגיעה וניסתה להורגו. אך לפתע, גודזילה שב והצליח להרוג את המוטו הנקבה בכך שירק את הקרן שלו לתוך גרונה מה שפירק את ראשה החוצה, אבל זה גמר את כוחו והוא שב ליבשה ונחשב למת.
לבסוף, פורד מתאחד עם אשתו ובנו, וגודזילה התעורר משנתו וחזר לים, אבל לא לפני ששאג שאגת ניצחון ובזה מסתיים הסרט.
צוות שחקנים

אהרון ג'ונסון בתור פורד ברודי, קצין העוסק בנטרול פצצות בצבא ארצות הברית.
אליזבת אולסן - אל ברודי, אחות בבית חולים ואשתו של פורד.
קרסון באלד - סם ברודי, בנו של פורד.
קן ואטאנבה - ד"ר אישירו סריזווה, מדען יפני.
סאלי הוקינס - ד"ר ויוויאן גראהם, מדענית אמריקנית ושותפתו של אישירו.
בריאן קראנסטון - ג'ו ברודי, אביו של פורד. נהרג על ידי המ.ו.ט.ו הזכר.
ז'ולייט בינוש - סנדרה ברודי, אמו של פורד ואשתו של ג'ו שנהרגה בעת דליפה רדיואקטיבית בתחילת הסרט.
דייוויד סטראתיירן - אדמירל ויליאם סטנז
ויקטור ראסוק - סמל טרי מורלס. נהרג במלחמה בעת נפילה לים.
ט. ג'. סטורם - גודזילה (באמצעות לכידת תנועה)
ג'וש קאודרי - טייס
אנתוני קונצ'ני - ת'ך
פסקול

את המוזיקה לסרט כתב והלחין אלכסנדר דספלה.