stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוליה (להקה)
קריירה

הלהקה הוקמה בשנת 2017 בעיר שצ'צ'ין שבפולין. בלהקה חברות ארבע בנות: יואנה סינקיוויץ', דומיניקה סיפקה, פטרישיה נואיקה וטוליה ביצ'אק, ששמה נבחר לשמש כשם הלהקה כולה. הלהקה התפרסמה בפולין בעקבות קאבר שעשתה לשירם של דפש מוד, "Enjoy the Silence" ביוטיוב.
ב-2018 שחררה הלהקה את אלבומה הראשון, הנושא את שמה "Tulia". האלבום כלל מספר שירים מקוריים וכמה קאברים של הלהקה לשירים של אמנים פולנים ובינלאומיים. האלבום זכה בפולין למעמד של פלטינום, כאשר מכר יותר מ-30,000 עותקים בפולין עצמה בלבד מאז שיצא.
ב-15 בפברואר 2019 פרסמה רשות השידור הפולנית את הלהקה כנציגתה לאירוויזיון 2019 שיתקיים בתל אביב שבישראל. את ההרשמה להתמודדות הלהקה על ייצוג פולין באירוויזיון ביצעה חברת התקליטים בה חתומה הלהקה (Universal Music Poland) ללא ידיעת הלהקה. חברות הלהקה התבטאו בעבר נגד התחרות: "האירוויזיון משתמש באלמנט מסוים של יריבות בין עמים, ואנחנו לא אוהבות יריבויות כאלה. אולי האירוויזיון הוא לא אירוע שנרצה לראות, אך נשמח לקבל הזמנות לאירועים אחרים".
דיסקוגרפיה > אלבומי סטודיו

25 במאי 2018 - Tulia
דיסקוגרפיה > סינגלים

2017 - Enjoy the Silence
2018 - Nieznajomy
2018 - Jeszcze Cię nie ma
2018 - Wstajemy już
2018 - Pali Się
הערות שוליים

↑  אוורט גרוט, Tulia will represent Poland at Eurovision 2019, אתר האירוויזיון הרשמי, 15 בפברואר 2019
↑  Polen schickt Tulia zum ESC nach Israel, האתר "אירוויזיון", 15 בפברואר 2019
↑  להקת Tulia תייצג את פולין באירוויזיון 2019, באתר EuroMix
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7629 9707  MusicBrainz: 8b2063bd-8f9f-458f-a646-0fe739c0e70e  VIAF: 80153124265424490460   WorldCat (עם VIAF): 80153124265424490460
ורה צ'ילאג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בדצמבר 1909 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 באפריל 1997 (בגיל 87) סידני, אוסטרליה 
 שם לידה:  Csillag Veronika Ilona 
 פרסים והוקרה:  פרס מונקאצ'י (1959) 
 בן או בת זוג:  ג'רג' באלינט (1933–1943)  ג'רג' קאלדור (1947–1958) 
 
ורה צ'ילאג (בהונגרית: Csillag Vera; בודפשט, 5 בדצמבר 1909 – אוסטרליה, סידני 29 באפריל 1997) הייתה מעצבת גרפית יהודייה-הונגרייה, אומנית ספרים מפורסמת.
קורות חיים > משפחתה

ורה צ'ילאג נולדה במשפחה יהודית בבודפשט. אחיה, שאנדור צ'ילאג, היגר לאוסטרליה בשנת 1939 בגלל האנטישמיות בהונגריה. אביה, בני צ'ילאג היה עורך דין שנרצח באוקטובר 1944 על ידי אנשי פלוגות מפלגת צלב החץ. אמה שרדה את השואה. בשנת 1967, כשברשותה דרכון שהיה קשה מאוד להשגה שאיפשר לה להגר אל בנה באוסטרליה, היא נפטרה ממש "בין המזוודות הארוזות" יום לפני שהייתה אמורה לעזוב.
קורות חיים > נישואיה הראשונים

צ'ילאג נישאה לג'רג' באלינט במאי 1933. ג'רג' באלינט היה סופר, עיתונאי, מבקר, פובליציסט ומתרגם, עובד היומון פשטי נפלו. כתביו הופיעו גם בעיתוני האשט (Est), בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט ועוד. הוא עבד גם ככתב של עיתוני הדיילי אקספרס (Daily Express) ובעיתוני ויליאם רנדולף הרסט האמריקאים.
לאחר נישואיהם הם התגוררו במשך שנה וחצי בבודה, בכתובת רחוב קלטי קיראי 35, ואחר כך בפשט עברו לדירת שני חדרים בבית מספר 5 בפארק סנט אישטוואן היוקרתי. באפריל 1942 נעצרו באשמת ריגול ונכלאו בכלא הצבאי בשדרת מרגיט בבודפשט. ורה צ'ילאג בילתה שם יום כאסירה, אך בעלה שוחרר רק בספטמבר. לאחר מכן הם יכלו להיות ביחד רק שבועיים, מכיוון שג'רג' באלינט גויס לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) הוא נפטר בחזית המזרחית באוקראינה בינואר 1943.
קורות חיים > נישואיה השניים

בעלה השני היה ג'רג' קאלדור (מקודם: קוהן-כהן), עיתונאי שמאל שהיה שייך לחוג החברים של בעלה הראשון. קאלדור היה עורך דסק מדיניות החוץ של הפסטר לויד לפני מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה ראש המחלקה למדיניות חוץ של הרדיו ההונגרי. לאחר חזרתו להונגריה מהשבי בברית המועצות הם התחתנו ב-1947. בין השנים 1950–1955 ריצה ג'רג' קאלדור עונש המאסר (במקור נידון ל-15 שנים!) כקורבן של אשמת שווא במשפט ראווה. הוא שרד את שחרורו רק שלוש שנים. ורה צ'ילאג התאלמנה בפעם השנייה בתחילת 1958. לא היו לה ילדים משלה והיא ראתה בילדים של קאלדור את משפחתה.
קורות חיים > נישואיה השלישיים

בשנת 1967 היגרה לאוסטרליה. שם חיכה לה אחיה. היא התחתנה בפעם השלישית והתאלמנה שוב. היא נפטרה בשנת 1997 בסידני. היא ביקרה בהונגריה מספר פעמים בעשור האחרון לחייה.
עבודותיה

ורה צ'ילאג למדה בבית הספר לאמנות לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון. בין השנים 1925–1929 למדה בית הספר הפרטי של אלמוש יאשיק, והפכה למעצבת גרפית ולטיפוגרפית. כמעצבת גרפית וטיפוגרפית עשה את עבודותיה הראשונות בתחום אמנות הספרים החל מ-1933, איורים, וכריכות ספרים למוציאים לאור: פרנקלין, רוואי (Révai), צ'רפפאלבי (Cserépfalvi) ופנתיאון. בין השנים 1937–1938 הייתה המאיירת של המגזין טוקור (Tükör). אחרי מלחמת העולם השנייה ב-1945 הפכה לעובדת של סיקרה (Szikra) ושל מול האמנות (Szépművészeti Kiadó).
עבודותיה > תערוכות יחיד

הספרייה הממלכתית גורקי 1968
עבודותיה > תערוכות קבוצתיות נבחרות

1930 • תערוכת אמני ספרים ופרסום במוזיאון לאמנות שימושית, בודפשט
1934 • תערוכת הזיכרון של קלמן ג'רג'י, מוזיאון לאמנויות יישומיות, בודפשט
1948 • תערוכת כרזות, הסלון הלאומי, בודפשט
1961 • תערוכת כרזות הונגרית 4. מוזיאון ארנסט, בודפשט
1968 • איורים של קרודי, המוזיאון הספרותי פטפי, בודפשט.
עבודותיה > פרסים

תחרות הכרזות הבינלאומית של בודפשט בקונגרס האדריכלים, פרס ראשון (1930)
תחרות כרזות קלימנט, פרס ראשון (1932)
פרס תחרות הספר ההונגרי היפה (1954, 1957, 1959, 1960, 1961, 1963)
פרס מיהאי מונקאצ'י (1959)
ספרות

פאל רז: פרידה מאישה של אתמול, הולמי, 1997/8.
איסטוואן מגיאר: "אני זועם, כך אני": חייה של ג'יורי בליינט, 1906–1943. הוצאת קוסות', בודפשט, 1984.
ארמין באלינט: הערות לבְּּנִי ג'וּרִי. יומן משנת 1944. עבר ועתיד, בודפשט, 2014. הקדמה והערות מאת אגנש קטלין קֶלֶמֶן. (ספר זה עוסק גם ביומנו של ארמין באלינט משנת 1944, חותנה של ורה ציסלאג, הוא כותב גם על גורלה של ורה צ'ילאג בשנים 1944–1945)
הערות שוליים

↑  "Bálint György és Csillag Veronika házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 301/1933. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7966 6016  VIAF: 306153738   WorldCat (עם VIAF): 306153738
יהודה פאלק

אין תמונה חופשית
יהודה נחום פאלק (14 בנובמבר 1958 – 4 ביולי 2012) היה בלשן ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים.
פאלק נולד בניו יורק לשרגא ולחווה. בוגר תואר ראשון בבלשנות באוניברסיטת ברנדייס ותואר דוקטור בבלשנות ב-MIT.
ב-1984 עלה לישראל והתיישב בירושלים, שבה לימד משך כמעט שלושה עשורים באוניברסיטה העברית, תחילה בחוג לאנגלית ובשנותיו האחרונות בחוג לבלשנות, שם עמד בראש התוכנית לבלשנות גנרטיבית.
עיקר פועלו היה בתחום דקדוק לקסיקלי פונקציונלי, תאוריה שהיא בין החלופות הרציניות הבודדות לתאוריה החומסקיאנית הקלאסית. פאלק למד את התאוריה מאחת ממפתחיה הראשונים, פרופסור ג'ואן ברזנן, שהייתה מנחתו לדוקטורט, פיתח אותה בעצמו משך שנים בפרסומיו השונים, ואף כתב ספר מבוא לתאוריה בשנת 2001 המשמש סטודנטים לבלשנות באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם.
נפטר ב-4 ביולי 2012, בגיל 54. היה נשוי לברנדל ואב לחמישה ילדים.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  Obituary: Prof. Yehuda N. Falk באתר Linguistlist
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012358968705171  BnF: cb155143221 (data)  ISNI: 0000 0001 1042 7321  SELIBR: 280605  SUDOC: 061433772  VIAF: 19987429   WorldCat (עם VIAF): 19987429 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טחינת הר ברכה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־15 שנים) 
 מיקום המטה:  קריית לוזה 
 שליטה בחברה:  משפחת כהן
 ענפי תעשייה:  עיבוד מזון 
 מוצרים עיקריים:  טחינה
 הכנסות:  25 מיליון שקל (נכון ל-2019)
 מנכ"ל:  יעקב כהן
 עובדים:  30
  
 www.harbracha-tahini.com
 
מפעל טחינת הר ברכה בקריית לוזה
טחינת הר ברכה היא טחינה המיוצרת במפעל ביישוב השומרוני קריית לוזה, בראש הר גריזים ובקרבת היישוב הר ברכה, על ידי חברת "טחינת הר ברכה". מרבית התוצרת נמכרת בישראל וחלקה הקטן מיוצא ונמכר בארצות הברית, וכן באוסטרליה ובאירופה.
הטחינה מיוצרת במפעל החל משנת 2002, כאשר החברה קיימת משנת 2009 ורשומה ברשם החברות מאז נובמבר 2011. החברה בבעלות משפחת כהן השומרונית, ובהם יעקב, ואצף, יאיר ולובנה כהן.
המפעל, המייצר את הטחינה בשיטות מיושנות באמצעות אבני ריחיים, משתמש בשומשום מיובא מאתיופיה מאזור חומרה (אנ').
המפעל מעסיק, נכון לשנת 2020, כ-30 עובדים, בני העדה השומרונית, יהודים ופלסטינים. בראשית ימי המפעל היקף הייצור היומי עמד על 400 ק"ג, בהמשך עמד ב-2014 על 2.5 טון, אך לאחר שעבר המפעל למיקום חדש בקצה היישוב, עומדת כיום כמות הייצור היומית על 1.5 טון.
בשנת 2018 נכלל שמה של חברת הר ברכה בתובענה ייצוגית שהוגשה נגד מספר יצרני טחינה ששיווקו את המוצר כעשוי מ-"100% שומשום", כשלמעשה כלל גם רכיב של מלח. כמו כן, בשנת 2013 תחקיר כלבוטק מצא נוכחות צבע מאכל בטחינה.
בשנת 2015 פרסמו רותם מימון ורוני קשמין כתבה בהארץ על קינוחי טחינה במסעדות ברחבי הארץ, ובה תיעדו שימוש בטחינת הר ברכה בקינוחים במספר מסעדות מובילות, ובהן "שילה" בתל אביב, "הרברט סמואל" של השף יונתן רושפלד בהרצליה ו"עזבה" בראמה. כמו כן, נעשה בה שימוש במנות ראשונות במסעדות כמו "יפו תל אביב" של השף חיים כהן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  טחינה הר ברכה - Small Giants 2020, באתר פורבס (ארכיון מאוקטובר 2020, באתר ארכיון האינטרנט)
↑  טחינת הר ברכה בע"מ, באתר dun'sguide (ארכיון מנובמבר 2020 באתר ארכיון האינטרנט)
1 2 3  טחינת "הר ברכה" הטחינה השומרונית, באתר shomronim.co.il‏ (ארכיון מספטמבר 2020 בארכיון האינטרנט)
↑  אתר טחינת הר ברכה
↑  טחינת הר ברכה בע"מ, באתר רשם החברות
1 2 3  מיכל וקסמן, מבורכת: טחינה שומרונית, באתר ynet, 24 ביוני 2014
↑  טחינה שומרונית מהר גריזים, באתר יוטיוב, מתוך מבט, מתאריך 6 ביוני 2012
↑  מירב קריסטל, בקשה לייצוגית: חברות מסתירות הוספת מלח לטחינה, באתר ynet, 5 ביוני 2018
↑  שוקי גלילי, תחקיר הטחינה בכלבוטק: עובדות שלא סיפרו לכם, באתר ynet, 28 ביולי 2013
↑  רותם מימון, רוני קשמין, קינוחי הטחינה והחלווה המומלצים בארץ, באתר הארץ, 22 במרץ 2015
↑  עומר שוברט, יפו תל אביב: חיים כהן יודע מה ישראלים אוהבים, באתר הארץ, 17 במאי 2015 (ארכיון ממאי 2016 מארכיון האינטרנט)
טיקאל

טיקאל (בספרדית: Tikal) היא עיר עתיקה של תרבות המאיה. העיר נמצאת באמצע הג'ונגלים של מחוז אל פטן שבצפון גואטמלה. כיום העיר היא חלק מפארק לאומי הנושא את שמה ובו חיים ציפורים, טוקניים, חרקים, קופים ומיני בעלי חיים נוספים שחיים בג'ונגלים של מרכז אמריקה. בשנת 1979 הצטרפה טיקאל לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה

ההתיישבות הראשונה של בני אדם בטיקאל החלה בשנת 600 לפנה"ס. השבטים שישבו שם בתקופה זו היו פרימיטיביים ולכן המבנים העתיקים ביותר מתוארכים לשנת 300 לפנה"ס. העיר נבנתה ככפר קטן בהתחלה, ואט אט גדלה והתפתחה. רק בשנת 300 לספירה הפכה העיר למרכז חשוב של בני המאיה. כיום ידועים למעלה מ-30 מושלים ששלטו בעיר, הראשון שבהם - יאך א'ב ח'וק (Yax Ehb' Xook בשפת המאיה) במאה הראשונה לספירה, עד לאחרון שבהם שהחל את תקופת שלטונו בשנת 869 לספירה - המושל הסאו צ'אן קאוואיל השני (Hasaw Chan K'awiil II בשפת המאיה). הסברה המוכרת כיום היא שהעיר ננטשה במאה ה-10.
המבנים החשובים של העיר נבנו בין השנים 550–850 לספירה וכוללים את המקדשים הרבים והמרשימים שמהווים חלק ממנה וכן האטרקציה התיירותית המרכזית שבה. הם מכסים שטח של כ-2.5 קמ"ר. המבנים הושפעו רבות מסגנונות בנייה של תרבויות מקסיקניות שכנות. ארכאולוגים רואים בתרבות שחיה בטאוטיווקאן, היום בפאתי מקסיקו סיטי, כאחת המשפיעות המרכזיות על האדריכלות של רוב המבנים החשובים בעיר.
בין השנים 560–690 לספירה ישנו פער הנקרא "פער טיקאל", שמתבטא בחוסר השפעה על עולם המאיה, וחיסול חלקים ממצבות וכתובות. ממצאים חדשים מגלים שבתקופה זו הייתה טיקאל כבושה על ידי שושלת מלכי הנחש, שליטי העיר קלקמול.
קיומה של העיר דווח לראשונה על ידי נזיר ספרדי בשם אנדרס דה אוונדאניו, אך גילויה הרשמי של העיר מיוחס למושל פטן ב-1848, מודסטו מנדס. בתחילה הייתה העיר חבויה היטב בתוך הג'ונגל, אך עם גילוי המבנה הראשון שבה התבצעה חפירה ארכאולוגית רחבת היקף שחשפה את המקום כולו. חלק מהמבנים מכוסים עדיין בתלים חוליים ובצמחיה עבותה המאפיינת את הג'ונגל. לא כל המקדשים נחשפו לחלוטין על ידי הארכאולוגים שחפרו במקום ועדיין ניתן לראות ראיות לכך שהעיר הייתה נטושה ומוסתרת במעמקי הג'ונגל כמעט 1,000 שנה.
תיירות

העיר הקרובה ביותר לטיקאל היא העיר פלורס (בספרדית: flores, "פרחים"), אי קטן ומיושב בלב אגם פטן-איצה (Peten-Itza). בעיר שדה תעופה קטן המשרת טיסות פנים בגואטמלה וכן כמה מדינות שכנות.
מראה בטיקאל
טוליו וינאי

| --- | --- |

טוליו וינאי עם יוליאנה, מלכת הולנד (1967)
 לידה:  13 במאי 1909 לה ספציה, איטליה 
 פטירה:  2 בספטמבר 1996 (בגיל 87) רומא, איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 מקצוע:  פוליטיקאי, תאולוג, כומר 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (24 בפברואר 1981)  פרס ד"ר לאופולד לוקאס (1987)  honorary doctor of Protestant Theological Faculty – Charles University (15 בדצמבר 1979) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  טוליו וינאי
 
טוליו וינאי (באיטלקית: Tullio Vinay) ‏ (1909, לה ספציה – 1996, רומא) היה כומר ולדנסי, תאולוג ופוליטיקאי איטלקי וחסיד אומות העולם.
קורות חיים

וינאי למד תאולוגיה ברומא ובאדינבורו. בין השנים 1934–1946 היה כומר בפירנצה.
קורות חיים > פעילותו בתקופת השואה

בספטמבר 1943 כבשו הגרמנים את צפון איטליה ובנובמבר 1943 החל המצוד אחר יהודי פירנצה על ידי הגרמנים והאיטלקים הפשיסטים ששיתפו עמם פעולה, על מנת לגרש יהודים אלה בטרנספורטים למחנות ההשמדה.
וינאי סייע למספר יהודים למצוא מקומות מסתור מפני הגרמנים ואף סייע לחלקם לברוח מאיטליה. חולדה קמפניינו לבית קאסוטו הייתה אחת מהיהודיות שוינאי הציל מפני הגרמנים, חולדה קמפנינו נותרה לבדה ועמה שישה ילדים שהיו תחת השגחתה, ארבעה מהם היו של אחיה, הרב נתן קאסוטו, ובהם תינוקת שזה עתה נולדה. לאחר שבעלה של חולדה, שאול, וכן נתן קאסוטו ואשתו אנה (חנה), גורשו לאושוויץ.
וינאי הציע לחולדה למסור את בנה הקטן, ראובן, שנולד בשנת 1942, למשפחה נוצרית. כך, מכיוון שראובן לא ידע על זהותו היהודית, הוא לא היה צריך לשקר ולא יכול היה לחשוף את מציליו. בני המשפחה המסתירה, אמאטו ולטיציה בילור, קראו לראובן בשם איטלקי, אמיליו, כדי להסתיר את זהותו. והם היו מפגישים את ראובן עם אמו מעת לעת. בנוסף וינאי סייע לחולדה למצוא מסתור עבורה ועבור יתר בני משפחתה. חלקם הוסתרו בבית אבות בקהילתו, בית אבות שתושביו עזבו באופן זמני את המקום עקב המלחמה ועברו לאזורים כפריים. ובנוסף, וינאי העניק לחולדה תמיכה מוראלית ואוזן קשבת. באחד הביקורים שלו אצלה, הוא הביא לה תנ"ך עם תרגום לאיטלקית, ובהקדשה ציטט לה את הפסוק מספר ישעיהו "כי לא מחשבותי מחשבותיכם ולא דרכיכם דרכי נאום ה'. כי גבהו שמיים מארץ כן גבהו דרכי מדרכיכם ומחשבתי ממחשבותיכם". חולדה סיפרה שמעשה זה חיזק אותה מאוד.
קורות חיים > אחרי מלחמת העולם השנייה

בשנת 1946 עבר וינאי לקהילה ליד פראלי (אנ') שבצפון מערב איטליה. בשנת 1961 עבר לקהילת רייזי (אנ') שבסיציליה. בין השנים 1976–1983 היה חבר הסנאט האיטלקי מטעם המפלגה הקומוניסטית.
קורות חיים > הכרה

חולדה קמפניינו פרסמה את קורותיה ואת מעשה ההצלה בספרה "לדור אשר לא ידע" שפורסם בשנת 1981.
ב-1981 העניק יד ושם לווינאי את התואר "חסיד אומות העולם".
הערות שוליים

↑  שרה ברוכי מספרת על התנ"ך של ד"ר טוליו וינאי, נבדק ב-2024-01-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810699789705606  BnF: cb126452451 (data)  GND: 118830325  ICCU: CFIV046499  ISNI: 0000 0001 1072 6284  LCCN: n93120284  NKC: pna20211124552  NTA: 071715282  SUDOC: 082834601  VIAF: 79299188   WorldCat (עם VIAF): 79299188 
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיק טק

ערך זה עוסק במותג סוכריות מנטה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  mint, מגדן 
 יצרן:  פררו 
 תאריך יצירה:  1969 
 
חפיסת טיק טק בטעם קינמון, הנמכרת בארצות הברית.
טיק טק בטעם מנטה, עם כיתוב בעברית
טיק טק (באנגלית: Tic Tac) הוא שמן של סוכריות מנטה קטנות וקשות המיוצרות על ידי חברת המזון האיטלקית פררו מאז שנת 1969. הסוכריות נמכרות בדרך כלל בקופסאות פלסטיק קטנות עם מכסה בצורת ידית מתקפלת מפלסטיק הייחודית לקופסת המוצר.
במקור, קופסאות טיק טק נמכרו בצבעים קבועים. כיום, במדינות רבות בעולם קופסאות הפלסטיק נמכרות במגוון צבעים כשכל קופסה מתאימה את צבעה לצבע הסוכריות בתוכה.
קופסאות הטיק טק שמיובאות לישראל מיוצרות במפעל חוץ של חברת פררו השוכן באקוודור.
חברת פררו מוכרת בשנה יותר מ-40 מיליארד סוכריות טיק טק.
היסטוריה

בשנות ה-90, הוצגו חפיסות טיק טק "כפולות" ברחבי העולם, כשהסוכריות מורכבות משני טעמים: בסיס לבן, תמיד בטעם מנטה, ושני ציפויים בטעמים משתנים (בניגוד לציפוי אחד כמקובל עד אז). דוגמאות לשילובי טעמים: תפוז וליים, תפוז וענבים, תות ודובדבן ועוד.
ייצור טעם הענבים הופסק בשנת 1976 בגלל חשד כי צבע המאכל מכיל חומר מסרטן. ייצור טעם התפוז נמשך, בלי שילוב טעם הענבים איתו.
במשך השנים הופקו עוד מגוון טעמים, כמו קינמון, מנדרינה ועוד. בשנים 2005 ו-2020 יצאו לשוק גרסאות מוגבלות של סוכריות טיק טק בטעמים לימון וקוקה קולה בהתאמה.
מהדורות מוגבלות

היו כמה מקרים בהם חברת פררו הוציאה סוגים שונים של טיק טק במהדורה מוגבלת במספר מדינות בעולם:
חבילות טיק טק מיוחדות שיצאו כמתנות לחג המולד, חג הפסחא ויום האהבה בהולנד.
חבילות כסף – סוכריות מנטה שנעטפו בצורה מיוחדת.
סוכריות מנטה גדולות יותר ב-30%.
כל סוכרייה שוקלת קצת פחות מחצי גרם.
ברחבי העולם, וגם בישראל, חברת פררו הוציאה סוכריות חדשות וקלות בטענה כי כל סוכרייה, ערכה כ-2 קלוריות.
זאר

תסמונת הזַאר (באמהרית- ዛር) שייכת למשפחת הפרעות האיחוז ונפוצה בעיקר באוכלוסיות באזור צפון אתיופיה, סודאן ומצרים. תסמונת זו מיוחסת לאמונה כי ישות על טבעית, רוח רעה המכונה הזאר, רודפת אחר הנאחז ולמעשה מנסה להשתלט על גופו על ידי דחיקת זהותו. על פי האמונה, רוח הזאר היא גורם מרכזי להופעת מחלות, אסונות והתנהגויות א-נורמטיביות שונות של הנאחז. תסמונת הזאר מוגדרת כ"תסמונת תלוית תרבות".
תסמונות איחוז

תסמונת איחוז מיוחסת לאמונה כי ישויות על טבעיות עלולות לחדור אל גוף האדם ויקנו בו שליטה זמנית תוך דחיקת זהותו האישית של האחוז.
נהוג להבחין בין שני סוגי מצבי מודעות משתנים: טרנס עם איחוז (Possession Trance= PT) וטרנס ללא איחוז (Non-Possession= NPT). הכניסה למצב טרנס ללא איחוז (NPT) לרוב נעשית באופן רצוני על ידי האדם אשר יכול להמריצה באמצעים שונים  כגון צום או נטילת סמים. היא מתאפיינת כחוויה הזייתית ולרוב האדם מודע וזוכר את הנעשה במהלך הטרנס. לעומת זאת במצב טרנס עם איחוז (PT) האדם לרוב אינו זוכר פרטים מחוויית הטרנס ולרוב הישות העל טבעית "תשתלט" על זהות הנאחז.
הבחנה נוספת בין הפרעות האיחוז היא בין איחוז מרכזי לאיחוז פריפרי. איחוז מרכזי מאופיין לרוב כטקס חברתי שמטרתו לחזק נורמות מסוימות באותה תרבות. לרוב האיחוז המרכזי ילבש צורה של טקס דתי ועל כן האיחוז יהיה זמני ויעשה מתוך בחירת הנאחז. לעומת זאת איחוז פריפרי יתאפיין לרוב כמצב מתמשך הנכפה על הנאחז, אשר לרוב יהיה בעל מעמד חברתי נמוך. האיחוז הפריפרי נתפס כנגרם בשל חדירת רוחות רעות המעוניינות להזיק לנאחז והן האחראיות להתנהגותו. לרוב בחברות מסורתיות נשים הן אלו אשר יסבלו מהפרעות איחוז פריפרי, זאת מאחר שבחברות אלו מעמדן החברתי הנמוך מגביל את יכולתן לבטא רצונות או דחפים שאינם מתאימים לנורמות החברתיות. בחברות פטריארכליות מצופה לרוב מהאישה להיות כנועה לרצונות הגבר ועל כן איחוז על ידי רוח גברית רעה מהווה צורת ביטוי מקובלת להתנהגות תוקפנית המזוהה עם התנהגות גברית.
בני העדה האתיופית

קהילת ביתא ישראל מונה נכון לשנת 2014 כ-138 אלף תושבים, מתוכם כ-86 אלף ילידי אתיופיה. קהילת ביתא ישראל חייתה בעיקר במחוזות הצפוניים הכפריים באתיופיה, במיוחד בסביבת גונדר ותיגראי. בחברה הכפרית המסורתית למשפחה מקום מרכזי ומבנה המשפחה היה פטריארכלי. בחברה זו מוענק משקל מרכזי לכבוד וישנה משמעות רבה לכיבוד ההורים והקשישים ובפרט לכיבוד האב. עם זאת, נשים לקחו חלק שווה בדיונים שהתנהלו בכפר, נשאו קולן בתפילה, קיבלו חלק שווה בירושה ויכלו לתבוע גט.
החברה החבשית מעודדת איפוק ומופנמות, ואין זה נהוג לדבר באופן ישיר, בייחוד בנושאים אישיים. ביטוי לכך ניתן לראות באופן הדיבור המרובה פתגמים. התרבות החבשית מעודדת הכלה של מצוקות נפשיות וריסון רגשות כמנגנון התמודדות. היא רואה בבטן כמכילה את כלל הרגשות האפשריים, ומעודדת המתנה בסבלנות עד להיעלמות המצוקה. לפיכך מצוקות נפשיות יבוטאו לרוב על ידי סומטיזציה כתחלואי גוף שונים שיתוארו ככאבי בטן וראש.
רוח הזאר

רוחות הזאר הן בעלות אישיות ועל כן הן בעלות מין שם ודת. לרוב מתגלה זהות רוח הזאר רק במהלך טקס הוצאת הזאר הנעשה על ידי מטפל מסורתי הנקרא בעל-זאר. הדת של רוח הזאר אינה בהכרח תואמת את דתו של הנאחז ותוארו מקרים בהם יהודי נאחז על ידי רוח מוסלמית למשל. רוחות הזאר מתוארות כבעלי תכונות אנושיות שונות כגון רכושנות, אהבה וקנאה זאת לצד כוחותיהם העל טבעיים.
משיכת רוח הזאר לבני האדם מוסברת על ידי קוסמולוגיה, לפיה מקור רוחות הזאר הוא בגן עדן. על פי תפיסה זו, אלוהים ביקש לבקר את חווה ושלושים ילדיה בגן עדן. חווה חששה מביקור זה ולכן החביאה חמישה-עשר מילדיה המוצלחים ביותר. כאשר גילה זאת אלוהים, בחר להעניש אותה בכך שצאצאים אלו ייאלצו להפוך ליצורים נסתרים הפועלים בחסות הליל. רוחות הזאר הן למעשה צאצאים של ילדים אלו. רוח הזאר מקנאת למעשה בנאחז ולכן בוחרת "להשתלט" על זהותו.
קיימת הייררכיה בעולם רוחות הזאר, המשקפת במידה מסוימת את המערכת החברתית בעולם בו נוצרו. קיימים קשרי שארות בין רוחות זאר מסוימות, וחלקן נחשבות עליונות על פי רוחות אחרות. למשל רוחות זאר של נוצרים הן נעלות יותר על פני רוחות זאר פאגאניות.
תסמונת הזאר

ניתן לרכוש את רוח הזאר או לקבלה בירושה מקרוב משפחה, ואדם יכול להיאחז על ידי מספר רוחות זאר שונות. הנאחז יתואר לרוב כסוס, ורוח הזאר כ"רוכב". על הנאחז לרצות את רוח הזאר, ואי ריצויה יתבטא בהענשת הסוס על ידי מחלות, אסונות בחיי הנאחז והקרובים אליו, ובמקרים קיצוניים אף מוות. בין הנאחז לרוח הזאר מתקיים קשר סימביוטי, ועל כן אופן הטיפול המסורתי עוסק באיזון מערכת היחסים בין השניים וריצוי הזאר. המוטיב המיני מרכזי בזאר, ובדרך כלל מין הרוח תהיה שונה ממין הנאחז. לחוויית האיחוז על ידי הזאר אופי מיני, ועל כן גבר יתארה כקיום יחסי מין עם אישה יפה. אישה לעומת זאת, תתאר את הרגשתה כזהה לליל חתונתה, מאחר שהנורמה התרבותית אינה מקבלת תיאור מפורש של חוויה מינית על ידי אישה.
כל אדם יכול להיות חשוף לאיחוז פוטנציאלי על ידי הזאר אך לרוב אנשים משולי החברה או הנחשבים בעלי אישיות חלשה יהיו חשופים יותר לאיחוז. לרוב נשים יהיו חשופות יותר לתסמונת הזאר מאחר שהחברה האתיופית היא חברה פטריארכלית. במקרים רבים לאישה לא ניתנים האמצעים החברתיים המתאימים על מנת לבטא מצוקה רגשית או על מנת לשפר את מצבה החברתי. איחוז על ידי רוח זאר גברית מאפשר לנשים בחברה האתיופית לגיטימציה חברתית להתנהגות המאופיינת כגברית ולביטוי רגשות מצוקה ודחפים אגרסיביים. בנוסף הוא מהווה כלי לאישה לשיפור מצבה החברתי ולחיזוק מעמדה אל מול בעלה או משפחתה זאת על ידי הצבת דרישות כגון אי קיום יחסי מין בימים מסוימים, בגדים חדשים או תכשיטים המבוטאות כדרישות הזאר.
לרוב, איחוז רוח הזאר נעשה בצמוד לאירוע טראומטי או מצוקה רגשית. ההופעה הראשונה של הזאר מתרחשת לרוב בגיל צעיר וסמוך לאירוע משמעותי באחד משלבי החיים, למשל חתונה, קבלת מחזור או מוות של קרוב משפחה מדרגה ראשונה.
תסמונת הזאר שייכת לקבוצת הפרעות פסיכיאטריות המוגדרות כתסמונות תלויות תרבות. תסמונות אלו יהיו שכיחות באוכלוסייה בעלת רקע תרבותי מסוים, ועל כן לרוב יהיו ייחודיות לתרבויות מסוימות. תסמונות אלו אינן קשורות בהכרח לאזור תרבותי ספציפי, אלא עלולות להופיע במספר תרבויות בעלות מאפיינים דומים. הפסיכופתולוגיה של תסמונות אלו מושפעת במידה רבה מן הגורמים התרבותיים, כאשר גורמים אלו מעצבים את אופן התגבשות התסמונת, עוצמת ביטויה ואף על הסיבות להופעתה. ישנן תסמונות תלויות תרבות במובהק בהן התרבות מיסדה בצורה מלאה הפרעה פסיכיאטרית מסוימת. בהפרעות אלו התרבות פיתחה מנגנון התמודדות עם התסמונת, המגדיר את בעלי התפקידים ואופן ההתמודדות המקובל עם ההפרעות.
הטיפול בתסמונת הזאר > טיפול מסורתי בזאר

הטיפול המסורתי עוסק סביב ריצוי הזאר והפיכתו לוואקבי- רוח אוהבת. זאת מאחר שעל פי האמונה מתקיים קשר סימביוטי בין הזאר לנאחז, ולכן לא ניתן לגרשו. ישנה חשיבות מרבית לריצוי הזאר, מאחר שאי ריצויו מתבטא בהענשת הנאחז בהתקפים הלובשים צורות שונות כגון: התקפים אפילפטיים, בלבול בזהות המינית הגורר התנהגות מינית, אדישות, דיכאון, התבודדות חברתית ומכאובים גופניים שונים.
ריצוי הזאר מתבצע בשני אופנים, על ידי קיום שני טקסים: טקס הבונה וטקס להוצאת הזאר הנערך על ידי המטפל המסורתי.
הטיפול בתסמונת הזאר > טיפול מסורתי בזאר > טקס הוצאת הזאר

טקס להוצאת הזאר הוא הטקס הטיפולי המרכזי. הטקס נערך על ידי מטפל מסורתי הנקרא בעל-זאר, בחדר ייחודי שהוקדש לכך ונחשב טהור.
במהלך הטקס מוכנס האחוז למצב דיסאסוציאטיבי, שבמהלכו מעודדים את רוח הזאר להיכנס לגוף הנאחז, על מנת לנהל עמה משא ומתן. בעל הזאר משתמש במוזיקה הכוללת תיפוף מונוטוני קצבי ומשקאות חריפים, על מנת להכניס את המטופל למצב טרנס. במהלך טרנס האיחוז, המטופל מתחיל לדבר בשפת הזאר, אשר היא שפה לא ידועה, וכך חושף את זהות רוח הזאר ומבוקשה. בעזרת טקס זה מסייע בעל הזאר למטופל לרצות את רוח הזאר ולהתיידד עמה.
הטיפול בתסמונת הזאר > טיפול מסורתי בזאר > טקס הבונה

בנוסף לטקס הורדת הזאר, על הנאחז לקיים טקס בונה יום יומי על מנת לשמור על ריצוי הזאר. זהו טקס מרכזי בתרבות האתיופית, הנערך לרוב כאירוע חברתי, ולא רק כטקס לריצוי הזאר.
על המארח, נאחז, להרתיח מים על גחלים המונחים על מגש באזור הטקס. פולי הקפה נקלים על הגחלים ולאחר מכן נטחנים לאבקה. במהלך הטקס נהוג להגיש שלוש כוסות קפה, אשר לכל אחת מהן חשיבות טקסית. הקפה מוגש לרוב בליווי כיבוד כגון ממתקים ופיצוחים, ומלווה בשתייה אלכוהולית. יש לקיים את הטקס בחדר מיוחד המוקדש לזאר, אשר שיש לשמור על טהרתו.
הנאחז מצווה לקיים את הטקס שלוש פעמים ביום, בשעות קבועות. לעיתים רוח הזאר אף עלולה לדרוש קיום טקסים נוספים. אי קיום טקסי הבונה עלול להוביל לעונש חמור לנאחז, כגון מחלה קשה לנאחז או לקרוביו.
הטיפול בתסמונת הזאר > טיפול מסורתי בזאר > המטפל המסורתי

מטפל מסורתי הנקרא בעל-זאר. זהו מטופל לשעבר אשר למד לשלוט בהתקפיו, ובסיוע רוח הזאר שלו למד את שפת הזאר. על כן הוא יכול לתקשר עם רוחות זאר שונות. בעל הזאר לרוב נחשף לרוח הזאר שלו בגיל צעיר, ורק בבגרות הפך למטפל. לעיתים רוח הזאר עצמה מכוונת את הנאחז לכיוון הטיפולי, על מנת שיהפוך לבעל זאר בעתיד. בעל הזאר יכול להיות גבר או אישה, אך לרוב מטפלת זאר נשית נחשבת כאצילית יותר, ובעלת כישורים רבים יותר מהמטפל הגברי.
הטיפול בתסמונת הזאר > טיפול מסורתי בזאר > המטפל המסורתי > תפקידי מטפל הזאר המסורתי

מתן לגיטימציה חברתית למצוקתו של הפרט, על ידי מיסוד צורת ביטוי רגשות המצוקה.
סיוע למטופל בהפיכת רוח הזאר לוואקבי - רוח אוהבת ומגינה על ידי ריצוי רוח הזאר.
הפחתת תדירות ועוצמת הסבל בעזרת עידון והבנייה פולחנית טקסית.
לאפשר לפרט מוחלש בחברה לשפר את מעמדו החברתי, בדגש על נשים.