stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היריבות בין ליברפול לבין מנצ'סטר יונייטד
יריבוּת ספורטיבית

מנצ'סטר יונייטד הייתה הראשונה להיווסד, כניוטון הית', בשנת 1878. ליברפול הוקמה בשנת 1893 בליגה השנייה של הפוטבול ליג, וניצחה את כל משחקיה בעונתה הראשונה, כשהיא מסיימת במקום הראשון בליגה. כדי לעלות לליגה הראשונה של הפוטבול ליג, היה עליה לשחק במשחק מבחן נגד ניוטון הית', שאותו ניצחה בתוצאה 0–2 ועלתה לליגה הראשונה על חשבונה של הקבוצה ממנצ'סטר.
ליברפול הספיקה לזכות בשני תוארי אליפות עד שב-1906 עלתה ניוטון הית', שבינתיים שינתה את שמה למנצ'סטר יונייטד, בחזרה לליגה הראשונה. יונייטד זכתה עד מלחמת העולם הראשונה בשתי אליפויות ובגביע. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם ליברפול נשארה בליגה הראשונה ואף זכתה בשתי אליפויות, בעוד מנצ'סטר יונייטד ירדה ועלתה שלוש פעמים מהליגה השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, תינוקות באזבי של מנצ'סטר יונייטד הפכה לקבוצה המובילה בין השתיים, כשהיא זוכה בגביע ובשלוש אליפויות תחת שרביטו של מאט באזבי, ששימש בעבר כקפטן ליברפול. המרזיסיידס, לעומת זאת, ירדו לליגה השנייה, ועלו ממנה רק בשנת 1962 תחת המנג'ר ביל שאנקלי. בשנות השישים של המאה ה-20 היריבות הייתה ישירה, כאשר שני המועדונים חולקים ביניהם את תואר האליפות במשך ארבע שנים רצופות, בין 1964 ל-1967.
תואר האליפות שבו זכתה מנצ'סטר יונייטד ב-1967 היה האחרון שלה למשך 26 שנים. ליברפול זכתה בתקופה זו ב-11 אליפויות, 19 גביעי FA וגביעי ליגה ו-7 תארים אירופיים. המפגשים בעלי המשמעות בין הקבוצות בשנים אלו היו במפעלי הגביע, ומנצ'סטר יונייטד התעלתה על ליברפול בחלק מהם, כולל ניצחון בגמר הגביע ב-1977 על ליברפול. היריבות העכשווית בין המועדונים התעצמה סביב תקופה זו - סוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20.
מאז 1990 ועד 2020 (לא כולל) לא זכתה ליברפול באליפות, משך זמן ארוך יותר מ"תקופת הבצורת" של מנצ'סטר יונייטד - 26 השנים שבין 1967 לבין 1993. בתקופה זו זכו השדים האדומים ב-13 אליפויות, 22 גביעים ו-7 תארים אירופיים, לעומת יבול דל יחסית של תארים אצל המרזיסיידס בתקופה זו - 7 גביעים ו-4 תארים אירופיים בלבד. במניין התארים הנוכחי כל קבוצה מציגה את עצמה כמועדון האנגלי המוצלח ביותר - ליברפול עם 41 זכיות באליפויות, גביעים וגביעים אירופיים בלבד, ומנצ'סטר יונייטד עם 65 זכיות בתארים האמורים וגם בתחרויות "קטנות" יותר, כתחרויות סופר קאפ למיניהן (מגן הקהילה, הסופר קאפ האירופי ועוד), אליפות העולם בכדורגל לקבוצות והגביע הביניבשתי.
היותן של שתי הקבוצות המעוטרות ביותר בכדורגל האנגלי עם 133 תארים יחד בסך הכל (ליברפול - 67, מנצ'סטר יונייטד - 66) מעצימה את התחרות בין המועדונים. העיר לונדון, לה מספר רב של קבוצות שזכו בתארים (ארסנל, צ'לסי, טוטנהאם הוטספר, קווינס פארק ריינג'רס, וסטהאם יונייטד, צ'רלטון אתלטיק ופולהאם) זכתה ב-104 תארים מ-7 מועדונים שונים (בהשוואה, כאמור, ל-125 כאלו בארונותיהם של שני מועדונים בלבד). פער זה ממחיש את התבדלות יריבות זו מיריבויות עם קבוצות מקומיות אחרות.
יריבוּת אישית > שחקנים

מעברי שחקנים בין הקבוצות לא קרו מאז 1964, אז הועבר פיל צ'יסנול ממנצ'סטר לליברפול. מעברים כאלו הם בגדר טאבו, וגם בין השחקנים ישנה יריבות אישית - סטיבן ג'רארד, למשל, אמר כי הוא ”לעולם לא יחליף חולצה לאחר משחק עם שחקן ממנצ'סטר יונייטד”. שוער ליברפול בעבר, דייוויד ג'יימס, אמר כי ”במסעות של נבחרת אנגליה אף פעם לא היית רואה שחקני ליברפול ויונייטד יושבים יחד, היה מין מתח ביניהם”. גארי נוויל, קפטן יונייטד בעבר, אמר כך: ”אני לא יכול לסבול את ליברפול, אני לא יכול לסבול את אנשיה, אני לא יכול לסבול שום דבר שקשור אליהם”.
בעונת 2007 הודיע גבריאל היינצה, ששיחק אז ביונייטד, על רצונו לעבור לליברפול, אך בקשתו נדחתה ולבסוף הפכה פומבית. המעבר לא התאפשר על ידי הנהלת יונייטד, במיוחד על ידי המאמן אלכס פרגוסון, והיינצה עבר בסופו של דבר לריאל מדריד.
להלן רשימה של כל ההעברות בין הקבוצות:
| תאריך | שם | עזב | הצטרף | סכום העברה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אוגוסט 1912 | טום צ'ורלטון | ליברפול | מנצ'סטר יונייטד |  |
| נובמבר 1913 | ג'קי שלדון | מנצ'סטר יונייטד | ליברפול |  |
| ספטמבר 1920 | טום מילר | ליברפול | מנצ'סטר יונייטד | £2,000 |
| מאי 1921 | פרד הופקין | מנצ'סטר יונייטד | ליברפול |  |
| פברואר 1929 | טומי רייד | ליברפול | מנצ'סטר יונייטד |  |
| ינואר 1938 | טד סוואג' | ליברפול | מנצ'סטר יונייטד |  |
| נובמבר 1938 | אלנבי צ'ילטון | ליברפול | מנצ'סטר יונייטד |  |
| פברואר 1954 | תומאס מק'נולטי | מנצ'סטר יונייטד | ליברפול | £7,000 |
| אפריל 1964 | פיל צ'יסנול | מנצ'סטר יונייטד | ליברפול | £25,000 |
יריבוּת אישית > מאמנים

מאמני הקבוצות הבולטים לאורך השנים, כמו ביל שאנקלי, בוב פייזלי וקני דלגליש ממערב וארנסט מנגנול, מאט באזבי ואלכס פרגוסון ממזרח, היו ידועים בנאמנותם לקבוצתם במובן של יריבות עם הקבוצה היריבה. האתוס של "ליברפול נגד מנצ'סטר יונייטד" ליווה את המאמנים גם מעבר למטרותיהם הרגילות. פרגוסון, בציטוט שהתפרסם כמייצג את היריבות בתקופתו במנצ'סטר, אמר כך:
.My greatest challenge was knocking Liverpool right off their fucking perch, and you can print that
האתגר הכי גדול שלי היה להפיל את ליברפול מהעמדה המזדיינת שלהם, ואתם יכולים להדפיס את זה.
שאנקלי, שהרבה להתעלם מיונייטד, אמר כך:
‏!He couldn't play anyway. I only wanted him for the reserve team
הוא ממילא לא היה יכול לשחק. רציתי אותו רק לקבוצת המילואים!
מנטליות האימון הייתה שונה גם היא. לאורך שנותיהם של המאמנים המשמעותיים של מנצ'סטר יונייטד, לא היה מאמן בסדר גודל היסטורי דומה על הקווים בליברפול, וכן להפך, למעט תקופתם החופפת של באזבי ושאנקלי בשנות ה-60 של המאה ה-20. שרשרת המאמנים של ליברפול מאז שאנקלי ועד רוני מוראן הייתה מיודדת בשנותיו של שאנקלי, ופעלה על פי פילוסופיה משותפת. דרכי קבלת ההחלטות של חבורה זו בראשית דרכה כללו ישיבה בחדר שנקרא "Anfield Boot Room" (מחסן הנעליים של אנפילד), שבו הייתה חבורה זו מתייעצת על טקטיקות ודרכי פעולה לקראת משחקים.
הצלחה מתמשכת של כל אחת מהקבוצות התרחשה בדרך כלל, כאמור, כאשר בצד השני לא היה מנג'ר משמעותי. פרגוסון זכה בתארים רבים במהלך תקופת היובש של ליברפול, ופייזלי, ג'ו פייגן ודלגליש עשו זאת במהלך התקופה המקבילה במנצ'סטר.
משחקים בולטים

במהלך השנים משחקים בולטים בין הקבוצות סייעו לבניית היריבוּת. להלן כמה מהבולטים ביותר:
משחקים בולטים > גמר גביע ה-FA ‏1977

משחק זה היה המשחק הראשון בו הקבוצות התמודדו על תואר במשחק בודד, גמר גביע. הוא התרחש ב-21 במאי 1977, באצטדיון ומבלי הישן, כמו כל גמרי גביע ה-FA לפניו מאז גמר הסוס הלבן בשנת 1923 וגם אלו שאחריו, עד שנת 2003, בה נהרס המגרש לטובת הקמת אצטדיון ומבלי החדש. ליברפול הגיעה למשחק זה כאלופת אנגליה, וכשגמר גביע אירופה לפניה, עם אפשרות לזכות בטרבל. המשחק נגמר בתוצאה 1–2 לטובת מנצ'סטר יונייטד, כשכל שלושת השערים מובקעים בתוך חמש דקות. שער הניצחון הובקע על ידי ג'ימי גרינהוף.
משחקים בולטים > גמר גביע הליגה 1983

המפגש השני שממנו לא הייתה דרך חזרה היה גמר גביע הליגה האנגלית ב-1983, שהתקיים באצטדיון ומבלי הישן למול 99,304 צופים. המשחק הסתיים בניצחונה של ליברפול בתוצאה 1–2 אחרי יתרון מוקדם שנכבש ברגלי נורמן וייטסייד ממנצ'סטר. עבור ליברפול הבקיעו אלן קנדי ורוני וילן. הייתה זו הזכייה השלישית מתוך רצף של ארבע זכיות רצופות של ליברפול במפעל זה, והמשחק שחתם את תקופתו של בוב פייזלי כמאמן הקבוצה, לאחר 9 שנים בתפקיד.
משחקים בולטים > גמר גביע ה-FA ‏1996

ימים אחדים לפני המשחק חגגה מנצ'סטר יונייטד אליפות, והיה זה הגמר השלישי ברציפות בו שיחקה הקבוצה, שזכתה בגביע שנתיים קודם לכן נגד צ'לסי, והפסידה לאברטון בעונה הקודמת. ליברפול זכתה בגביע הליגה בעונה הקודמת, אך לא זכתה באליפות או בגביע מאז 1992. המשחק עצמו היה אגרסיבי והגנתי, כשמרכז השדה נשלט על ידי רוי קין מיונייטד. אריק קאנטונה, קפטן יונייטד, הבקיע את השער היחיד במשחק. היה זה המשחק האחרון במדי ליברפול של אחד מכובשי השערים הגדולים ביותר שלה בכל הזמנים, איאן ראש. לאחר המשחק, בעת חלוקת המדליות, ירק אוהד ליברפול על קאנטונה, ואוהד אחר ניסה לתת אגרוף למאמן יונייטד, אלכס פרגוסון. המשחק מכונה גם "גמר החליפות הבהירות", עקב צבע החליפות אותן לבשו שחקני ליברפול לפני המשחק. באותן שנים הייתה קבוצה של שחקני ליברפול שכונתה ה"ספייס בויז" (אנגלית: Spice boys), שהתאפיינה בסגנון אופנתי ייחודי, שכלל גם את החליפות שלבשו לפני משחק זה. אלכס פרגוסון, מאמן מנצ'סטר, כינה את התלבושת יוצאת הדופן מבית אמפוריו ארמני "שחצנית", "משדרת ביטחון עצמי עודף" ו"מגוחכת", וטען באוזני עוזרו לפני המשחק כי קבוצתם תנצח בשל כך.
משחקים בולטים > משחקים נוספים

להלן רשימה של משחקים בולטים נוספים בין הקבוצות לאורך השנים:
אפריל 1894: המשחק הראשון בין הקבוצות. במסגרת משחקי ההעפלה לליגה הבכירה, כשליברפול הייתה צריכה לנצח כדי לעלות ליגה וניוטון הית' כדי לא לרדת. ליברפול ניצחה את ניוטון הית' בתוצאה 0–2.
משחק מגן הקהילה של שנת 1977 נגמר בתוצאה 0-0, ושתי הקבוצות חלקו את התואר. דבר דומה קרה בשנת 1990, כשמשחק מגן הקהילה בין הקבוצות הסתיים בתוצאה 1-1.
חצי גמר הגביע האנגלי בשנת 1979 הוכרע לטובת מנצ'סטר יונייטד בתוצאה 0–1 במשחק גומלין משער של ג'ימי גרינהוף, אחרי משחק ראשון שהסתיים בתוצאה 2-2.
יונייטד זכתה במגן הקהילה לשנת 1983 אחרי ניצחון 0–2 על ליברפול.
משחק מגן הקהילה של 2001 וגמר גביע הליגה של 2003 שוחקו שניהם באצטדיון המילניום בקארדיף בין הקבוצות. ליברפול ניצחה בתוצאות 1–2 ו-0–2 בהתאמה, וזכתה בשני התארים.
שמינית גמר הליגה האירופית 2015/16 הפגישה בין שתי הקבוצות. ליברפול עלתה לשלב הבא אחרי ניצחון 0–2 במשחק הראשון ותוצאת תיקו 1-1 במשחק הגומלין, והפסידה לסביליה בגמר המפעל באותה עונה. משחקים אלו היו ונותרו המפגשים היחידים של הקבוצות במסגרת יבשתית.
במהלך עונת 2021/2022 ניצחה ליברפול את יונייטד בתוצאה 0–5 באולד טראפורד כאשר 4 מתוך 5 השערים נכבשו כבר במחצית הראשונה. מוחמד סלאח, שכבש שלושער בהתמודדות, היה לראשון שכובש שלושער כשחקן יריב באצטדיונה של מנצ'סטר יונייטד במסגרת הפרמייר ליג.
ב-5 במרץ 2023 גברה ליברפול באנפילד 0–7 על מנצ'סטר יונייטד במסגרת הפרמייר ליג.
סטטיסטיקה

נכון ל-24 באוקטובר 2021:
סטטיסטיקה > תוצאות במפגשים ישירים

| מפעל | ניצחונות למנצ'סטר יונייטד | תיקו | ניצחונות לליברפול |
| --- | --- | --- | --- |
| הליגה האנגלית | 68 | 50 | 60 |
| הגביע האנגלי | 10 | 4 | 4 |
| גביע הליגה | 2 | 0 | 3 |
| הליגה האירופית | 0 | 1 | 1 |
| אחר | 1 | 3 | 2 |
| סה"כ | 81 | 58 | 70 |
סטטיסטיקה > הניצחונות הגדולים ביותר

| מסגרת | מנצחת | תוצאה | מפסידה | תאריך | אצטדיון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הפרמייר ליג | ליברפול | 0-7 | מנצ׳סטר יונייטד | 5 במרץ 2023 | אנפילד |
| הליגה השנייהשל הפוטבול ליג | ליברפול | 1-7 | ניוטון הית' | 12 באוקטובר 1895 | אנפילד |
| הפוטבול ליג | מנצ'סטר יונייטד | 1-6 | ליברפול | 5 במאי 1928 | אולד טראפורד |
| הפוטבול ליג | ליברפול | 0-5 | מנצ'סטר יונייטד | 19 בספטמבר 1925 | אנפילד |
| הפוטבול ליג | מנצ'סטר יונייטד | 0-5 | ליברפול | 11 בספטמבר 1946 | מיין רואד |
| הפרמייר ליג | ליברפול | 0-5 | מנצ'סטר יונייטד | 24 באוקטובר 2021 | אולד טראפורד |
סטטיסטיקה > התוצאות הגבוהות ביותר

| מסגרת | מנצחת | תוצאה | מפסידה | תאריך | אצטדיון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הליגה השנייהשל הפוטבול ליג | ליברפול | 4-7 | מנצ'סטר יונייטד | 25 במרץ 1908 | אנפילד |
| הפוטבול ליג | ליברפול | 1-7 | ניוטון הית' | 12 באוקטובר 1895 | אנפילד |
| הפוטבול ליג | ליברפול | 4-4 | מנצ'סטר יונייטד | 22 באוגוסט 1953 | אנפילד |
| הפוטבול ליג | ניוטון הית' | 2-5 | ליברפול | 2 בנובמבר 1895 | אולד טראפורד |
| הפוטבול ליג | ליברפול | 2-5 | מנצ'סטר יונייטד | 21 בנובמבר 1935 | אולד טראפורד |
הערות שוליים

↑    Rob Bagchi, ‏The 20 biggest rivalries in world football ranked, The Telegraph, 17 January 2016
↑  Aldred, Tanya (22 בינואר 2004). "Rivals uncovered". The Guardian. נבדק ב-7 בנובמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Interview: Ryan Giggs". BBC. 22 במרץ 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Most Successful Clubs In English Football History (Only Major Trophies)‏, באתר TotalSportek‏, 4 באפריל 2016
↑  ראו Liverpool v Man United: which club's golden age is the best?, באתר TalkSPORT, ‏31 באוגוסט 2013
↑    Mark Ogden, ‏Liverpool's Gabriel Heinze bid rejected, The Telegraph, 20 July 2007
↑  Mitten, Andy (2007). The Man Utd Miscellany. London: Vision Sports Publishing. p. 30. ISBN 978-1-905326-27-3.
↑  Hinson, Paul (ביוני 2004). "United All-Time Transfer List". red11.org. נבדק ב-5 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ראו למשל בכותרת ספרו של מארק נלווין, Off The Perch: United's Rise and Liverpool's Fall in the Ferguson Era, או סיימון יוז How Liverpool managed to knock themselves off their perch to make way for Manchester United’s domination, באתר הגרדיאן, 14 בדצמבר 2018
↑  מתורגם גם כ"מרפסת".
↑  דניאל טיילור, The greatest challenge of Sir Alex Ferguson's career is almost over, באתר הגרדיאן, 9 בינואר 2011
↑  LFC Quotes, באתר anfield-online.co.uk
↑  סנג'יב שטי, The legacy of the boot room, באתר ה-BBC‏, 21 בדצמבר 2001
↑  Rice, Simon (4 במרץ 2011). "Classic Liverpool v Manchester United encounters". The Independent. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Wembley to act over spitting". The Independent. London: Independent News and Media. 13 במאי 1996. נבדק ב-17 בינואר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  קרת'יק ארווינת', Manchester United: Sir Alex Ferguson pans Liverpool's 'arrogant' 1996 FA Cup final white suits, באתר ‏Internationl Business Times, ‏6 באוקטובר 2015
↑  רונן דורפן, במקום סנט אטיין. ידידותי קצרת הימים אבל המשמעותית מאוד עם שחקן ליברפול!, באתר דהבאזר, 22 בפברואר 2017
↑  [ טבלה של המפגשים בין הקבוצות] באתר אוהדים של מנצ'סטר יונייטד
סטיבן ג'רארד וגארי נוויל
נמניה וידיץ', קפטן מנצ'סטר יונייטד לעתיד, מקבל כרטיס אדום במהלך משחק נגד ליברפול במרץ 2009, בו ניצחה ליברפול בתוצאה 1–4. עוד בתמונה: ראיין גיגס, ריו פרדיננד וכריסטיאנו רונאלדו ממנצ'סטר, ודירק קאוט, ג'יימי קראגר, מרטין שקרטל, חאבייר מסצ'ראנו ולוקאס לייבה מליברפול. מבין כל המצולמים אף שחקן לא משחק היום בקבוצתו המקורית, אחרי שלוקאס עזב את ליברפול בקיץ 2017, אחרי 10 שנים בהן שיחק בקבוצה. עד עזיבתו היה המצולם האחרון שנותר בקבוצתו.
הרלי-דייווידסון

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (HOG) 
 מייסדים:  ויליאם הרלי והאחים דייווידסון
 תקופת הפעילות:  1903, ארצות הברית ארצות הברית – הווה
 חברות בנות:  LiveWire  Buell Motorcycle Company 
 מיקום המטה:  מילווקי 
 משרד ראשי:  מילווקי, ויסקונסין, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  הנדסת מכונות, תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  אופנועים
 שווי שוק:  4.44 מיליארד דולר (10 באוקטובר 2024)
 הכנסות:  6.1 מיליארד דולר (2006)
 רווח:  1 מיליארד דולר (2006)
 יו"ר:  Jochen Zeitz 
 מנכ"ל:  Jochen Zeitz 
 עובדים:  9,700 (2006)
  
 www.harley-davidson.com
 
הרלי-דייווידסון ראוד קינג משנת 2001
דגם משנת 1907
דגם הספורסטר עם מנוע האבולושן
דגם ה-V-Rod משנת 2006
הרלי-דייווידסון (באנגלית: Harley-Davidson, Inc.‎) היא חברה אמריקאית לייצור אופנועים. החברה הוקמה ב-1903 על ידי ויליאם הרלי והאחים דייווידסון (ארתור, וולטר, ויליאם). מאז אמצע המאה ה-20 זהו יצרן האופנועים הגדול בארצות הברית.
החל מסוף המאה ה-20 משתייכים אופנועי הרלי-דייווידסון ("הרלי" בקיצור) לקבוצות מצומצמות בלבד בעולם האופנועים. החברה מייצרת בעיקר אופנועים מטיפוס קרוזר (Cruiser) וצ'ופר (Chopper) המכונה לעיתים קאסטום (Custom) על שם השיטה שבה נהגו רוכבים לבנות אופנועים באופן עצמאי על בסיס דגם סטנדרטי של הרלי. כל אופנועי החברה מבוססים על מנועי V2, המקנים לאופנועיה את המראה והצליל הייחודיים, ורשומים כפטנט בלעדי של החברה.
דגמים

הרלי-דייווידסון פאט בוי
מנוע V-Twin בנפח 1,490 סמ"ק בדגם רוד-קינג
הרי הטאורוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  3,756 בהר דמירדק
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מיקום:  אסיה הקטנה (בעיקר טורקיה)
 אורך הרכס:  בין 800 ל-1400 קילומטר
 קואורדינטות:  37°00′N 33°00′E﻿ / ﻿37.000°N 33.000°E﻿ / 37.000; 33.000
  (למפת אסיה מוגדלת) הרי הטאורוס(למפת אסיה רגילה) הרי הטאורוס
הרי הטאורוס (ביוונית עתיקה: ὄρη Ταύρου; בטורקית: Toros Dağları) הם שרשרת הרים המשתרעת בדרום ובמרכז אסיה הקטנה (באזור קיליקיה) בכיוון כללי ממערב למזרח במקביל לחופי הים התיכון ולאחר מכן לגבול סוריה וטורקיה. בחלקם המזרחי חודרים הרי הטאורוס עד לאזור ימת ואן ומגיעים סמוך לארמניה. יש המתייחסים אל חלקה המזרחי של השרשרת המכונה הרי הטאורוס הדרום-מזרחיים כאל שרשרת הרים נפרדת, ומכאן ריבוי הגרסאות באשר לאורכה הנע בין כ-800 לכ-1,400 ק"מ.
הפסגה הגבוהה בהרי הטאורוס היא זו של הר דמירקזק (Demirkazık) הנישא לגובה של 3,756 מטר בהרי האנטי-טאורוס. הנהרות החשובים הנובעים בהרי הטאורוס וחוצים אותם, הם הפרת והחידקל. הרי הטאורוס עשויים אבן גיר שנשחקה על ידי תנאי מזג האוויר, משקעים, רוחות ונגר מים ויצרה נוף קרסטי.
בדיוניסיאקה מסופר שבמהלך מלחמת זאוס וטיפון, לאחר שזאוס הדריך את בן בריתו קדמוס ועודד אותו לפני ביצוע תחבולה מול טיפון על הרי קיליקיה, זאוס התעלף בלבשו צורת שור מקורנן, ועל כן נקראו ההרים ההם "הרי הטאורוס" (שור ביוונית).
ראו גם

שערי קיליקיה
הערות שוליים

↑  נונוס, דיוניסיאקה, 1.408 (ראו במקור עם תרגום ובתרגום לאנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12438228m (data)  NKC: ge371037  VIAF: 315127904   WorldCat (עם VIAF): 315127904 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של טורקיה ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנס מורגנטאו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בפברואר 1904 קובורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  19 ביולי 1980 (בגיל 76) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  המכון ללימודים בינלאומיים מתקדמים  Gymnasium Casimirianum Coburg 
 תקופת כהונה:  ? – 19 ביולי 1980 
 תקופת הפעילות:  ? – 19 ביולי 1980 
 תחומי מחקר:  יחסים בין־לאומיים 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1975) 
 
הנס יואכים מורגנטאו (בגרמנית: Hans Joachim Morgenthau; ‏17 בפברואר 1904 - 19 ביולי 1980), פוליטולוג ומשפטן אמריקאי ממוצא יהודי-גרמני, הוגה-דעות בתחום מדע המדינה, נחשב אבי הריאליזם הבינלאומי המודרני.
במסגרת פיתוחו את פרדיגמת הריאליזם הבינלאומי תרם מורגנטאו רבות להבנת היחסים בין המדינות בזירה הבינלאומית. לטענות שהעלה מורגנטאו נודעה חשיבות רבה, בין היתר, נוכח העובדה כי התנגד, לפני מעשה, למלחמת וייטנאם, שבה הייתה מעורבת ארצות הברית בסוף שנות ה-50 ושלבסוף נתפסה על פי רוב כטעות. התייחסות נוספת של מורגנטאו אשר לה נודעה משמעות רבה היא תחזיתו בתום מלחמת העולם השנייה לפיה ארצות הברית וברית המועצות אשר סיימו את המלחמה באותו צד (הצד המנצח) לא יישארו אוהדות האחת כלפי השנייה. תחזית זו התממשה עם תחילת המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות, לאחר מלחמת העולם השנייה.
נקודות בחייו

מורגנטאו נולד בקובורג שבגרמניה, אותה עזב בשנת 1937 לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. מורגנטאו עבר לשווייץ, לאחר מכן לספרד ולבסוף לארצות הברית, שבה נשאר והפך לפרופסור באוניברסיטת שיקגו. מורגנטאו למד באוניברסיטת ברלין, אוניברסיטת פרנקפורט ואוניברסיטת מינכן. בתחילת חייו חווה מורגנטאו גילויי אנטישמיות אשר ייתכן כי השפיעו על תפיסתו את העולם. באחרית חייו היה מורגנטאו עמית וחבר של אדוארד הלט קר, היסטוריון עיתונאי ותאורטיקן ריאליסט בתחום היחסים הבינלאומיים, שהיה עמיתו המקצועי בתחום הריאליזם ביחסים הבינלאומיים.
הרקע להגותו

עיקר פועלו של מורגנטאו היה לאחר מלחמת העולם השנייה ובעקבות התהליכים שלדבריו הובילו אליה. מורגנטאו הגה את רעיונותיו אל מול מה שכינה כטעויות שהיוו קרקע פורייה למלחמת העולם השנייה וגרמו, בדרך עקיפה אמנם, לפרוץ המלחמה. כלומר, מורגנטאו האמין שהדרך בה בחרו המדינאיים לנהל את הזירה הבינלאומית לאחר מלחמת העולם הראשונה, הייתה שגויה ונבעה מאי הבנת הכוחות הפועלים בבסיס פעולותיה של כל מדינה בפרט ומכאן גם בזירה הבינלאומית ככלל.
עיקרי הגותו

תפיסתו של מורגנטאו מושתתת על הנחת היסוד לפיה טבע האדם הוא קונפליקוטואלי בבסיסו ופועל ממניעים רציונליים המונעים מהשאיפה לעוצמה. לפיכך, תמיד יהיה מרדף אחר עוצמה ואחר מימוש אינטרסים. אם כן, כל פעולה, לדברי מורגנטאו, צריכה להינקט תוך התחשבות בהנחת יסוד זו. הדרך בה נקטו המדינאים לאחר מלחמת העולם הראשונה נבעה מראייה אידיאליסטית לפיה מדינות, ככלל, שוחרות טוב ויימנעו מרע וביתר שאת כאשר יוסכם כי שאר המדינות יפעלו יחדיו נגד מדינה סוררת, קרי, פותחת במלחמה או מפרה את ההסכמים שנחתמו לאחר מלחמת העולם הראשונה. מורגנטאו מסביר שזו ראייה שגויה של טבעם של המניעים העומדים בבסיס כל מדינה, המניעים הללו לטענת מורגנטאו, כאמור לעיל, הם רציונליים, אובייקטיביים ומושתתים על הרצון למימוש אינטרסים והרצון להשגת והגברת עוצמה. אלו הכוחות שמניעים כל מדינה על מנהיגיה והחלטותיהם ולכן לא ישרור שקט, כמו שהאמינו המדינאים לאחר מלחמת העולם הראשונה (אותם כינה מורגנטאו "אידיאליסטים"), אלא אם העוצמה של המדינות תאוזן, כלומר יהיה מאזן-עוצמה שימנע ממדינות אחרות לנסות לממש את האינטרסים שלהן על פני האינטרסים של מדינות אחרות. תפיסה זו בנוגע ליחסים הבינלאומיים קרויה "ריאליזם" ומורגנטאו הוא מבולטי מייסדי הזרם המודרני של הריאליזם ביחסים הבינלאומיים.
הבחנה זו, בין ריאליזם מודרני לריאליזם פרה-מודרני, נשענת על הצורך להבחין בין הריאליזם המוקדם יותר שנוסד כבר בימי התקופה הקלאסית על ידי תוקידידס דרך הוגים מאוחרים יותר (אף שלעומת מורגנטאו הם מוקדמים) כמו ניקולו מקיאוולי ותומאס הובס אשר גם הם פרשו את משנתם הריאליסטית שהתבססה על עוצמה, אך הם עשו זאת במאות ה-15 - 17. בנוסף יש לציין כי יש להבדיל את מורגנטאו גם מזרם מאוחר ממנו אשר קרוי "הזרם הנאו-ריאליסטי" זרם זה התפתח מאוחר יותר בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20.
בסיס השפעתו

הגותו השפיעה רבות על שינוי המגמה ביחסים הבינלאומיים לאחר מלחמת העולם השנייה. ארצות הברית, שהפכה לאחר המלחמה לאחת משתי מעצמות העל בזירה הבינלאומית (השנייה הייתה ברית המועצות), שינתה את גישתה מן הגישה ה-"אידיאליסטית" ששלטה בהתנהלות הזירה הבינלאומית קודם מלחמת העולם השנייה, לגישה הריאליסטית שאותה פיתח מורגנטאו ולפיה היחסים הבינלאומיים צריכים להיות מושתתים על בסיס הנחת היסוד כי כל מדינה מונעת מהרצון לעוצמה וזאת למען השגת האינטרסים שלה. שינוי זה אשר התרחש בגישתה של ארצות הברית התרחש לאור ספרו של מורגנטאו "פוליטיקה בין האומות" והשפיע רבות על התנהלות הזירה הבינלאומית ולו רק נוכח העובדה שאחת משתי מעצמות העל בזירה הבינלאומית (שעתידה להפוך בתחילת שנות ה-90 למעצמת העל היחידה) שינתה גישתה וצעדיה והפכה אותם ליותר רציונליים, אובייקטיביים ומבוססי תפיסה לפיה הבסיס להתנהלות בזירה הבינלאומית הוא הרצון לעוצמה לשם השגת אינטרסים.
ספרו שתורגם לעברית

פוליטיקה בין האומות : המאבק לשלטון ולשלום / האנס י. מורגנתאו ; תרגם והקדים מבוא: יוסף נדבה.
ספריו באנגלית

Scientific Man Versus Power Politics (1946) Chicago, IL: University of Chicago Press.
Politics Among Nations: The Struggle for Power and Peace (1948) New York NY: Alfred A. Knopf.
In Defense of the National Interest (1951) New York, NY: Alfred A. Knopf.
The Purpose of American Politics (1960) New York, NY: Alfred A. Knopf.
Crossroad Papers: A Look Into the American Future (ed.) (1965) New York, NY: Norton.
Truth and Power: Essays of a Decade, 1960-70 (1970) New York, NY: Praeger.
Coauthor with David Hein. Essays on Lincoln's Faith and Politics. (1983) Lanham, MD: Univ. Press of America for the Miller Center of Public Affairs at the Univ. of Virginia
הסתדרות פועלי יהודה

הסתדרות פועלי יהודה או הסתדרות הפועלים החקלאיים ביהודה הייתה אחת משלוש הסתדרויות הפועלים מהם הורכבה ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל.
היסטוריה

ההסתדרות הוקמה ב-1911 במושבה עין גנים (כיום בגבולות פתח תקווה) על ידי קבוצות פועלים חקלאיים מהמושבה ומהחוות הלאומיות בבן שמן וחולדה שביקשו להקים ארגון לא-מפלגתי וזאת בניגוד לקופת פועלי ארץ ישראל (קפא"י) שקמה שנה קודם לכן והייתה שייכת למפלגת פועלי ציון.
ביוני 1911 התכנסה, ביזמת "הבלתי מפלגתיים" ובהסכמת נציגי המפלגות "פועלי ציון" ו"הפועל הצעיר", ועידת הייסוד של ההסתדרות החדשה. בוועידה השתתפו 17 צירים. בנוסף לנושאים אידאולוגיים בנוגע לאופי הקואופרציה הועלתה באופן נוקב סוגיית הביטוח ההדדי והסיוע לחברים שנפלו למשכב או שנפגעו בתאונת עבודה.
בדצמבר 1911 נערכה בפתח תקווה הוועידה השנייה והחשובה ביותר. בישיבה זו הוקמה קופת חולים לפועלי יהודה, שנקראה  קופת חולים של הסתדרות הפועלים החקלאים ביהודה, הקופה החלה בפעילותה ב-1913 ונוהלה על ידי יצחק איצקוביץ ויעקב אפטר, בנוסף, הוחלט על הקמת קבוצות עבודה שיעסקו בנטיעות, קפא"י הוכפפה במידה מסוימת להסתדרות, הוקמו סניפים נוספים במושבות ראשון לציון ורחובות ומקומות נוספים.
בדצמבר 1912 נערכה בבן שמן הוועידה השלישית. מספר חברי ההסתדרות היה כבר 260. בוועידה זו הוחלט על הצורך להקמת מושבי פועלים על אדמת הלאום. כן הוחלט שפועלים חקלאיים שכירים וחברי מושבים שמקיימים חובת עבודה עצמית יוכלו להיות חברי הסתדרות. כמו כן דנו סביב נושאי השעה ובהם העבודה הקבלנית במושבות והסדרת היחסים עם לשכת העבודה של קפא"י.
עד תום מלחמת העולם הראשונה נערכו ועידות סדירות בהן הוחלט על הקמת מחסן חיטה שיתופי למשקי יהודה (גרעין ראשוני למשביר המרכזי שהוקם ב-1916 ועל דרכי החלוקה והפיקוח של כספי יהודי אמריקה שהוזרמו דרך "קרן אמריקה", הוקמה ועדת תרבות להפצת הלשון העברית ולהכשרה חקלאית והודק הקשר עם שתי ההסתדרויות המקבילות, הסתדרות פועלי השומרון והסתדרות פועלי הגליל ואף גובשה הצעה ראשונית להקמת "ועד פועל" שיתאם בין השלוש.
בשנת 1918 נערכה ועידה חשובה נוספת, הוועידה השביעית. בין ההחלטות החשובות של ועידה זו היו הדרישה ש"כל האדמות הנגאלות בארץ ישראל תועמדנה לרשות הקרן הקיימת לישראל כמוסד ציוני מרכזי" והדרישה להקמת קרן מרכזית למימון ההתיישבות. כמו כן נקבע ש"על ההסתדרות להרחיב את תחומי אחריותה ופעילותה לכל העניינים המשותפים לכלל ציבור הפועלים - כלכליים, רוחניים ואזרחיים."
בשנת 1919 הוקמה מפלגת אחדות העבודה, אשר הקימה מסגרת שנקראה "הסתדרות הפועלים החקלאיים" שכללה בתוכה את הסתדרות פועלי יהודה, פרט לאנשי "הפועל הצעיר" שהתנגדו לאיחוד. בדצמבר 1920 הוקמה בחיפה ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל, שאיגדה את כל ההסתדרויות הנפרדות ומנעה בכך את הפיצול המפלגתי.
ראו גם

הסתדרות הפועלים החקלאיים בגליל
לקריאה נוספת

1913 שפרה שורץ, "קופת-חולים הכללית - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ-ישראל", המרכז למורשת בן-גוריון, קריית שדה בוקר, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 1997, פרק שלישי : "קופת-חולים במלחמת העולם הראשונה", עמודים 38-47.