stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוטמית זיפנית
פנולוגיה

החלק מעל הקרקע של צמח החוטמית מת ומתייבש בקיץ. מצעית הפרח נשארת על הגבעול היבש, לאחר פיזור הזרעים. בחורף צומחת שושנת עלים עגולים בעלי פטוטרות ארוכות. קוטר העלים יכול להגיע ל-12 עד 20 ס"מ. באביב עולה ממרכז השושנת עמוד תפרחת בודד וזקוף, ולאורכו פרחים ורודים ענקיים, קוטר הפרח הפתוח לרווחה 8 עד 13 ס"מ. הפריחה נמשכת מסוף מרץ ועד סוף יולי. הפירות מתפתחים מאמצע אפריל והלאה. הפצת הפירות מתרחשת מסוף יולי ועד תחילת אוקטובר.
מאפיינים

בישראל, לחוטמית זיפנית פריחה בצבע ורוד, וגובה של 1.0 עד 2.5 מטר. השם "חוטמית" נובע מהבליטה באמצע הפרי, המזכירה חוטם, ומקורו בשם בערבית, ח'וטמייה. בעברית מכונה החוטמית הזיפנית גם "ורד הקציר" או "ורד הקוצרים". כמו כן, ניתן למצוא בעולם, וגם בארץ, חוטמית זיפנית בגווני לבן, אדום וסגול.
הצמח מכוסה בשערות זיפיות, מפושקות וארוכות שהן כוכביות או פשוטות. שערות כוכביות חסרות או מועטות.
הגבעול ארוך, זקוף וכמעט אינו מסתעף. הוא בעל זיפים פשוטים, צפופים או מקובצים לקבוצות הפונות כלפי מטה או לצדדים, אך ישנם לעיתים רחוקות פרטים  ואוכלוסיות שגבעולם כמעט קירח ונושא רק שערות פשוטות ודלילות. בזכות השערות הקשות והזיפיות לאורכו ובלתי נעימות למגע, זכה מין זה בתואר "זיפנית". הגבעול נושא עלים ההולכים וקטנים כלפי ראשו וכן נוטים להתחלק לאונות מאוצבעות.
הלוואים קיימים והפטוטרת ארוכה. העלים מסורגים, מפורצים (כמעט ואינם מחולקים) ותמימים או בעלי אונות קצרות וברורות לפחות בעלים העליונים או מחולקים כעין כף היד לאונות משוננות, ולעולם אינם מאוצבעים כבחוטמית מאוצבעת (Alcea digitata) שהיא נדירה בישראל, אם כי מצויה בעמק עכו. בחורף מתפתחת שושנת עלים גדולים ועגולים. העלים, שקוטרם 15 עד 20 ס"מ הולכים וקטנים כלפי ראש התפרחת עם נטייה להתחלק לאונות.
הפרחים דו מיניים, שקוטרם עד 10 ס"מ, יוצאים מחיק העלים ונישאים על עוקץ קצר. הפרח פתוח ובמרכזו צלקות דקיקות, הנישאות על עמודי עלי ארוכים, שמוקפים בצינור אבקנים צהוב. המאבקים דמוי כליה בעלי לשכה אחת הנפתחת בראשה.
הגביעון, שמאוחה בבסיסו, בעל 6 עד 9 אונות ואורכו שווה כמעט לאורך הגביע בשונה מחוטמית קירחת שאונות הגביעון שלה קצרות הרבה מהגביע וקצותיהן אדמדמות או ירוקות.
הגביע בן חמש אונות. חמשת עלי הכותרת דמויי משולש הפוך מפורצים בראשם ואורכם כחמישה סנטימטר בבסיס.
עלי הכותרת ורודים, לילך או סגול, אורכם 5 ס"מ, ראשם מפורץ ובבסיסם עטור בציצת שערות. צבע עלי הכותרת נע מוורוד בהיר בספר המדבר המתכהה באזורים אחרים ובאזורים מסוימים (טבעון, נחל עירון ועוד) מופיע כתם גדול בצבע אדום כהה במרכז הפרח.
האבקנים רבים, זיריהם מאוחים כמעט עד למאבקים ויוצרים צינור צהוב שבולט במרכז הפרח. המאבקים על פי רוב חד-לשכתיים. האבקה דביקה.
השחלה עילית, מרובת עלי שחלה ומרובת מגורות. בכל מגורה ביצית זקופה אחת. עמוד השחלה מפוצל בקצהו לצלקות מרובות ודקיקות.
פרי החוטמית היא מפרדת שמורכבת מפרודות רבות ועטופה בגביע ובגביעון משתיירים.
הפרודות, דמוי דיסק שטוח עם קודקוד מפורץ, בלתי נפתחות, ומסודרות סביב עמוד מרכזי קצר (המשך מצעית הפרח)  מורחב בראשו למקור חרוטי, שצורתו מזכירה צורת חוטם, ומכאן שמו של הסוג. גבן של הפרודות הבשלות מקומר או שטוח וחלקות. שולי הגב אינם מורחבים לעולם לכנפיים וללא חריצים. הפרודות פלומתיים וכל גבן מכוסה זיפים צפופים. צדדיה של הפרודה בעלי קמטים רדיאליים בולטים. כל פרודה מורכבת משתי מגורות בלתי משוכללות, אך מכילה רק זרע אחד. המגורה הקיצונית עקרה.
תפוצה ובית גידול

התפוצה של חוטמית היא מזרח ים תיכונית והיא משתרעת באי כרתים ובאי קפריסין ומטורקיה בואכה ישראל. בישראל היא נפוצה בשטחים הרריים פתוחים בחורש שבחבל הים תיכוני. היא מצויה למדי בגליל התחתון, בכרמל, נדירה ביהודה ובשומרון במקומות שכמות הגשם, בתחום שגשמיו 400 מילימטר לפחות לשנה. בבתי גידול אחרים, לרגלי סלעים, הוא חודר גם לספר המדבר במזרח השומרון. הפרחים הוורודים רבים וגדולים מאוד, בגליל ובכרמל הפרחים כהים יותר ובגלבוע ובשומרון הם בהירים יותר. באזור טבעון ובחלק מהרי הכרמל ניתן למצוא במרכז הכותרת כתם כהה במיוחד. בגליל העליון מחליף אותו לרוב המין חוטמית קירחת.
בשל יופיו והדרו, נזרעו פרחי חוטמית רבים לאורך כבישים מהירים בישראל ובמיוחד לאורך כביש 6, בו הן פורחות בשיא האביב (בעיקר בחודש אפריל ותחילת מאי). כמו כן נזרעו פרחים רבים מסוג זה בירושלים.
שיא גינס של חוטמית זיפנית הגבוהה בעולם שייך לתושב נהריה מאיר ברוכי, שגידל חוטמית לגובה של 7.4 מטר, ובכך שבר שיא אנגלי של 5.97 מטר משנת 1978[דרוש מקור].
שימושים

חלקיה של החוטמית ראויים למאכל. ניצני הפרחים והפרחים והפירות הירוקים נאכלים כחטיף בשדה ובסלט. העלים הירוקים והגדולים של ראשית הפריחה מתאמים למרק, למילוי ובישול.
ברפואה העממית יש המשתמשים בנוזל של צמח החוטמית לריפוי פצעים, כוויות, שיעול דלקות, צרידות, פינוי ליחה ועור יבש. ניצני הפרחים של החוטמית נחשבים תרופה למחלות בדרכי הנשימה[דרוש מקור].
גלריה

חוטמית זיפנית
חוטמית זיפנית
חוטמית זיפנית על אי תנועה בכביש 6
חוטמית זיפנית בגוון לבן בירושלים
בול יום העצמאות ויום הזיכרון ה'תשכ"ג
חוטמית תרבותית, נחשבת בטעות כמין התרבות של חוטמית זיפנית
לקריאה נוספת

אבי שמידע ודוד אלון, מדריך פרחי הבר בישראל, הוצאת כתר, 2000, עמ' 236.
אלון עזריה, 300 פרחי בר בצבעי הקשת, הוצאת החברה להגנת הטבע, 1987, עמ' 129.
אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 10 – "צמחים בעלי פרחים א'", בעריכת דוד הלר ומיכה לבנה, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 223
הערות שוליים

1 2  Alcea setosa, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  חוטמית זיפנית, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 434-435
1 2  מיכאל זהרי, מגדיר לצמחי ישראל, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 303
↑  עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 10, רמת גן: משרד הביטחון והחברה להגנת הטבע., 1982, עמ' 224
↑  רחלי עינב, פרי האדמה, כרך שני, זכרון יעקב: חוביזה, 2019, עמ' 10
↑  אביבית ברקוביץ' בודן, הטעם שבטבע
↑  חוטמית תרבותית, באתר צמח ישראלי
אורך הגביעון שווה כמעט לאורך הגביע
גבעול וצדודית הפרי של חוטמית זיפנית
חוטמית זיפנית בגווני לבן, אדום וסגול. צולם בכתף הינום בירושלים.
חוטמית זיפנית ליד פינת החי ביקיר
חורבת בליה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידות
 גובה מעל פני הים:  490 מ' 
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הרומית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°55′55″N 35°14′20″E﻿ / ﻿32.931855768029°N 35.238952755607°E﻿ / 32.931855768029; 35.238952755607
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) חורבת בליה(למפת הגליל המערבי רגילה) חורבת בליה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת בליה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת בליה
 
חורבת בליה (בערבית: ח'רבת אלמיבליה) הוא אתר ארכאולוגי בגליל המערבי, השוכן בין היישובים תובל ופלך, ברום של כ-490 מטרים מעל פני הים.
האתר תועד במהלך המאה ה-19 בידי החוקר הצרפתי ויקטור גרן ובידי חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, ועד לשלהי התקופה העות'מאנית ישבו בו דרוזים.
בחורבה שרידי בית בד, מתקני תעשייה חקלאית ובורות מים גדולים, בעיקר מהתקופות הרומית והביזנטית.
האתר נזכר כ-Meblie בתעודה צלבנית משנת 1220.
בסמוך לאתר מערת קבורה, בה נתגלתה חריטה של מנורת שבעת הקנים.
לקריאה נוספת

אריאל: כתב עת לידיעת ארץ-ישראל - בתי-כנסת בגליל ובגולן, גיליון 52, מאי 1987, עמ' 131
אורי ערד ואורי רמון, סקר דרום הגליל המערבי, באתר מכון דשא
הערות שוליים

1 2  סקר דרום הגליל המערבי, עמוד 61
↑  סקר דרום הגליל המערבי, עמודים 54, 61
↑  סקר דרום הגליל המערבי, עמוד 66
חורבת בית מקדום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברזל, התקופה הביזנטית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°32′09″N 34°58′10″E﻿ / ﻿31.535823377865°N 34.969542729892°E﻿ / 31.535823377865; 34.969542729892
  (למפת הר חברון מוגדלת) חורבת בית מקדום(למפת הר חברון רגילה) חורבת בית מקדום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת בית מקדום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת בית מקדום
 
חורבת בית מקדום היא אתר ארכאולוגי, הממוקם בכפר אל-כום שברשות הפלסטינית. אשר חלק מחוקרי התנ"ך[דרושה הבהרה] מזהים אותה עם העיר המקראית מקדה[דרוש מקור].
חורבת בית מקדום השוכנת ממזרח לאמציה, כוללת בתוכה כמה ממצאים ארכאולוגיים, בהם: בורות, אבני גוויל ומערות כוכים (בחלקם מצויים קברים מימי בית שני). לפי שרידי המבנים והחרסים שנמצאו בחורבת בית מקדום, הסיקו הארכאולוגים שהמקום היה מיושב גם בתקופת הברזל, בתקופה הביזנטית ובימי הביניים[דרוש מקור].
אוסביוס מקיסריה (המאה ה-4) זיהה את מקדה "ח' מילין מבית גוברין מזרחה". גם פרוקופיוס (המאה ה-6) מציין את המיקום הזה. אולם אוסביוס אינו מסכים עם המידע המקראי בנוגע למיקום, ונראה כי הוא ממקם את מקדה מדרום-מזרח, בחורבת בית מקדום.
ראו גם

חורבת אל כום
הערות שוליים

↑  אוסביוס, אונומסטיקון, האות מ', ספר יהושע (62).
↑  Eusebius of Caesarea, Onomasticon, n. 668
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חנות מין

חנות מין ברחוב וולקר'ס קורט, סוהו, לונדון.
חנות מין בפינת הרחובות אוטבאלאנקטו וראטואטינקאטו, טמפרה, פינלנד.
חנויות מין בשדרות דה קלישי, פריז, צרפת.
חנות מין (הנקראת גם חנות סקס, חנות למבוגרים או חנות ארוטית) היא חנות קמעונאית שמוכרת מוצרים הקשורים לבידור מיני או ארוטי למבוגרים, כגון אביזרי מין, הלבשה תחתונה, ביגוד, פורנוגרפיה ומוצרים נלווים אחרים.
היסטוריה

ניתן לטעון כי חנות המין הראשונה הייתה בשנות ה-20 של המאה ה-20 ברשת החנויות דיאנה סליפ (אנ') בפריז, צרפת. בחנות הזו נמכרו ספרים ארוטיים, תמונות ארוטיות והלבשה תחתונה.
כביכול, חנות המין "הרשמית" הראשונה בעולם נפתחה ב-1962 על ידי ביאטה אוזה בפלנסבורג, גרמניה המערבית. ברוב המדינות, חנויות המין מוסדרות בחוק, כאשר הגישה אל חנויות המין אינה מותרת על ידי קטינים. לעומת זאת, יש מדינות שאוסרות על קיום חנויות מין ואוסרות על מכירת מוצרים מיניים או ארוטיים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21 הפכה רכישה של מוצרי מין לפעילות מקובלת יותר, ורשתות של מוצרי מין והלבשה תחתונה הפכו לעסקים לגיטימים במדינות רבות ברחבי העולם.
בישראל

בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה לפעול בישראל רשת של חנויות מין בשם "ארוס". הסניף הראשון שלה נפתח ברחוב החשמונאים בתל אביב, בנובמבר 1970. חנות שנייה נפתחה ברחוב ינאי במרכז ירושלים והביא להפגנות של אנשי העדה החרדית נגדה. ביוני 1972 נפרצה החנות בתל אביב ונשרפה כליל על ידי תלמידי ישיבה שהגיעו מירושלים. הם השאירו כרוז בו כתבו שהם פועלים בשם ארגון חרדי - "קש"ת" ("קבוצת שומרי תורה"). הם נתפסו מיד ונידונו לשנת מאסר.
במאי 1973 זוכה בעל חנות "ארוס" מאשמה של הפצת פרונוגרפיה.
בשנת 1975 נפתחה חנות "ארוס" גם בחיפה.
בתחילת 1989 הושלך לתוך חנות לאבזרי מין במרכז כלל בירושלים רימון יד, ונדקרה עובדת בחנות בתל אביב.
בתחילת שנות ה-2000 גדל מספר חנויות המין בישראל לכ-80, ואף החלו להימכר אבזרי מין בבתי מרקחת, והוקמו חנויות הפונות למגזר החרדי.
חיל האוויר הסובייטי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ברית המועצות
 סוג:  חיל אוויר
 בסיס האם:  מוסקבה 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1912–1992 (כ־80 שנה)
 נוצרה מתוך:  חיל האוויר הרוסי הקיסרי
 מקים היחידה:  ויאסצ'ילב טקאצ'יוב
 מלחמות:  כל מלחמות ברית המועצות
 
| --- | --- |

 
 זרועות
  חיל האוויר הסובייטי
  הצבא הסובייטי
  חיל ההגנה האווירית הסובייטי
 הצי הסובייטי
  חיל הטילים האסטרטגיים
 עיטורים ומבנה פיקודי
 מדליות ועיטורים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
 דרגות הכוחות המזוינים של ברית המועצות
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ברית המועצות
 היסטוריה של ברית המועצות
חיל האוויר הסובייטי (ברוסית: Военно-воздушные силы, בר"ת: BBC; בתעתיק: "ווֹיֶינוֹ-ווֹזְדוּשְׁנִיֶה סִילִי") נוסד בשם "צי האוויר של הפועלים והאיכרים", בעל מעמד של מינהל מרכזי, ב-24 במאי 1918 ותפס את מקומו של חיל האוויר הרוסי הקיסרי. הוא הפך למינהל חילות האוויר של ברית המועצות ב-28 במרץ 1924, והחל מ-1 בינואר 1925 למינהל חיל האוויר של העובדים והאיכרים". בהדרגה גברה השפעתו של חיל האוויר על עיצוב מטוסים. מראשית ימיו חיל האוויר חיקה במבנהו הארגוני את כוחות היבשה והורכב מארמיות אוויריות, דיוויזיות אוויריות ורגימנטים אוויריים.
לאחר היווסדה של ברית המועצות הושקעו מאמצים רבים בפיתוח ובייצור מטוסים מודרניים. בתחילת שנות ה-30 גדלה באופן ניכר תעשיית המטוסים ולקראת סוף העשור חיל האוויר הסובייטי החל מפעיל מטוסי קרב מדגם I-15 ו-I-16 ומפציצים מן הדגמים SB-2, SB-2 BIS ו-DB-3.
היסטוריה > חיל האוויר הסובייטי לפני מבצע ברברוסה > דוקטרינת חיל האוויר הסובייטי

הדוקטרינה של חיל האוויר הסובייטי עד תחילת המלחמה עם גרמניה הייתה שונה מזו של חילות האוויר המערביים. בעוד הבריטים והאמריקנים שמו דגש על הפצצות אסטרטגיות, והגרמנים - על ניהול מערכות אוויריות, תפקידו הבסיסי של חיל האוויר הסובייטי היה לסייע לכוחות היבשה במסגרת הקרב המשולב - בהתאם לתורת המערכה העמוקה של הצבא האדום. על פי התורה הזאת, על כוחות הקרקע להבקיע את החזית, לפרוץ לעומק שטחו של האויב ולהשמיד את כוחותיו בכל המרחב המערכתי. תפקידם של כוחות האוויר הוא לפעול בתיאום עם כוחות היבשה בעומק המערכתי של האויב. חיל האוויר הסובייטי יכול היה לסייע בקרב העמוק של כוחות הקרקע, אולם לא היה בנוי לפעול באופן עצמאי.
היסטוריה > חיל האוויר הסובייטי לפני מבצע ברברוסה > מבנה חיל האוויר הסובייטי

כאמור, חיל האוויר הסובייטי לא היה בנוי לפעול באופן עצמאי אלא לסיוע בקרבות לכוחות הקרקע. מבנהו המבוזר שיקף את המגבלה הזאת. בראשית מבצע "ברברוסה" היה חיל האוויר הסובייטי מפוצל בין כמה מפקדות. האווירייה ארוכת הטווח - הכוח האווירי המרוכז היחיד של ברית המועצות - הייתה כפופה ישירות לסטבקה - הפיקוד העליון הסובייטי. הכוח הזה אמור היה להיות מצויד במפציצים כבדים, אך בפועל היה מצויד בעיקר במפציצים בינוניים. שאר כוחות האוויר הוכפפו למפקדות האזורים הצבאיים (כל מפקדה של אזור צבאי הפכה בעת חירום למפקדת חזית, דהיינו למפקדה של קבוצת ארמיות) ולמפקדות הארמיות. גם לרשות הצי הסובייטי עמדו כוחות אוויר, ואלה היו מפוצלים בין הציים השונים. פיקוד ההגנה האווירית היה גוף עצמאי. הפיצול הזה של הכוח האווירי המעיט מערכו ומיכולותיו.
היסטוריה > חיל האוויר הסובייטי לפני מבצע ברברוסה > ייצור המטוסים

לאחר היווסדה של ברית המועצות הושקעו מאמצים רבים בפיתוח ובייצור מטוסים מודרניים. בתחילת שנות ה-30 גדלה באופן ניכר תעשיית המטוסים ולקראת סוף העשור חיל האוויר הסובייטי החל מפעיל מטוסי קרב מדגם I-15 ו-I-16 ומפציצים מן הדגמים SB-2, SB-2 BIS ו-DB-3.
במסגרת תהליכי התיעוש של שנות ה-30 קידם סטלין את ייצור המטוסים, כך שב-1940 כבר היו בברית המועצות 100 מפעלים לייצור מטוסים, שכושר הייצור הכולל שלהם עמד על 10,000 מטוסים בשנה.
היסטוריה > חיל האוויר הסובייטי לפני מבצע ברברוסה > הכשרת הטייסים

הסובייטים גם הקימו מערכת הדרכה נרחבת שהכשירה אלפי טייסים בכל שנה למגזר האזרחי ולצבא. הטייסים האזרחים היו העתודה החיונית שאיפשרה לברית המועצות להגדיל במהירות את כוחה האווירי במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > במלחמת האזרחים בספרד

אחד המבחנים המכריעים ליכולתו של חיל האוויר הסובייטי באה בשנת 1936, בעת מלחמת האזרחים בספרד, שם התמודדו דגמי המטוסים הסובייטים החדישים ביותר נגד מטוסים גרמנים. ברית המועצות שלחה מטוסים וטייסים להילחם לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד. ביצועיהם של המטוסים ושל הטייסים ששלחה ברית המועצות לספרד היו, ככלל, טובים - לרוב טובים מאלה של אויביהם הלאומנים הספרדים. בין היתר בשל מטוסי ה-I-16 המתקדמים ביחס לתקופה, אולם היתרון שהשיגו ניצחונות מוקדמים בקרבות אוויר של מטוסי ה-I-16 אבד בגלל השימוש המוגבל במטוסים אלה. מטוסי מסרשמיט Bf 109 שהפעיל לגיון קונדור הגרמני בסיוע ללאומנים בספרד ואשר עלה על המטוסים הסובייטיים, הם שהשיגו בסופה של המלחמה עליונות אווירית.
היסטוריה > בתחילת המלחמה עם גרמניה

ביוני 1941 עמדו לרשות ברית המועצות בין 8,000 ל-10,000 מטוסים שמישים, ואילו לרשות הגרמנים עמדו בחזית המזרח כ-3,000 מטוסים בלבד. לבעלות בריתם של הגרמנים היו עוד כ-1,000 מטוסים. אולם למרות עדיפותו הכמותית המוחצת הפגין חיל האוויר הסובייטי ביצועים ירודים בשנה הראשונה של המלחמה. בשבוע הראשון של המערכה השמידו הגרמנים 4,000 מטוסים של חיל האוויר הסובייטי, ואילו הגרמנים איבדו 150 מטוסים בלבד. התוצאות האלה היו כה מפתיעות, עד כי הרמן גרינג, מפקד הלופטוואפה, חשד שהדיווחים מהחזית מוגזמים. הוא ביקש בדיקה חוזרת של הנתונים, וממנה התברר כי לא זו בלבד שהמספרים היו נכונים, אלא שבין הדו"ח הראשון לדו"ח השני איבדו הסובייטים עוד מטוסים רבים.
חיל האוויר הסובייטי סבל מחוסר מנהיגות. במהלך הטיהורים שערך סטלין הודחו רבים מקציניו הטובים ביותר של חיל האוויר. מערכת ההדרכה אומנם הכשירה טייסים רבים אחרים, אך איכותם נפלה מזו של יריביהם הגרמנים. הטייסים הסובייטים היו נעדרי כל תוקפנות ורצון ליזום. התכונות האלה היו, פרי הטיהורים. מי שהפגין אז יוזמה עלול היה להפוך מיד לחשוד בחתרנות. הבעיה הייתה לא רק באיכות של צוותי האוויר אלא גם המחסור באימונים ברמות הבכירות. כך, למשל, לא נערכו תרגילים של שליטה אווירית במסגרות גדולות. במקרים רבים איבדו מטוסי הקרב את המפציצים שאותם נועדו ללוות. ואם לא די בכל אלה, הרי שהפלישה של צבא גרמניה אירעה כשחיל האוויר הסובייטי היה בעיצומו של תהליך מקיף של החלפת דגמים ישנים של מטוסים בדגמים חדשים. כתוצאה מכך צברו טייסים סובייטים רבים שעות טיסה בודדות בלבד על המטוסים שברשותם. כמו כן חלק גדול מהמטוסים הסובייטיים היו מדגמים מיושנים, רבים מהם היו עשויים מעץ ובעלי תא טייס פתוח. לאלה לא היה שום סיכוי להתמודד נגד המסרשמידט 109 או היונקרס 88 (88-Ju.) מגבלה נוספת שפגעה בתפקודו של חיל האוויר הסובייטי הייתה בתחום התקשורת. מטוסים רבים היו ללא מכשירי קשר, וקשה היה לשלוט בהם. גם הטקטיקות של חיל האוויר הסובייטי היו מיושנות מאוד, למשל השימוש במבנים נוקשים מסוג "יתד" שפותחו במלחמת העולם הראשונה. לעומתם הפעילו הגרמנים טקטיקת "נחיל" שאיפשרה גמישות רבה יותר באוויר - כל זאת בנוסף למבנה שליטה מבוזר ולא יעיל הביאו את חיל האוויר הסובייטי כמעט לאבדון מוחלט.
היסטוריה > ארגון מחדש במהלך מבצע ברברוסה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היסטוריה > עד לסוף מלחמת העולם השנייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היסטוריה > במהלך המלחמה הקרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
היסטוריה > לאחר התפרקות ברית המועצות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בעקבות התפרקות ברית המועצות בדצמבר 1991, התחלק הציוד וכוח האדם של החיל בין המדינות העצמאיות שקמו. רוב החיל עבר לידי רוסיה: כ-40% מהמטוסים ו-65% מכוח האדם, וכוחות אלו היוו את הבסיס לחיל האוויר הרוסי שקם.
מפקדי חיל האוויר הסובייטי

ויאצ'סלב טקאצ'יוב (1917)
סרגיי אוליאנין (1917–1918)
מיכאיל סולובוב (1918)
אלכסנדר וורוטניקוב
קונסטנטין אקאשב
אנדריי סרגייב (1921–1922)
אנדריי זנאמנסקי (1922–1923)
ארקדי רוזנהולץ (1923–1924)
פיוטר בראנוב (1924–1931)
יעקב אלכסניס (1931–1937)
אלכסנדר לוקטיונוב (1937–1939)
יעקב סמושקביץ' (1939-1940)
פבל ריצ'אגוב (1940–1941)
פבל ז'יגאריוב (1941–1942)
אלכסנדר נוביקוב (1943-1946)
קונסטנטין ורשינין (1946–1949)
פ. ז'יגאריוב (1949–1957)
קונסטנטין ורשינין (1969-1957)
פבל קוטאחוב (1969–1984)
אלכסנדר יפימוב (1984–1990)
יבגני שאפושניקוב (1990-1991)
ראו גם

חיל ההגנה האווירית הסובייטי
הערות שוליים

1 2  ג'וזף מירנדה, ‏המערכה האווירית בחזית המזרחית, מערכות 438, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604178705171  LCCN: n81063013  NKC: ko2015860700  VIAF: 159384137   WorldCat (עם VIAF): 159384137 
רונדל חיל האוויר בזמן מלחמת העולם השנייה
דגל חיל האוויר הסובייטי
טלוראווס

| טלוראווס |
| --- | --- |
 אוח השלג  אורג מסכה אפריקני
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
קבוצה:: טלוראווס
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
שם מדעי
 Telluraves

טלוראווס (שם מדעי: Telluraves) הוא ענף של עופות בתראים מהקבוצה אינופינאווס, הכולל את מרבית הסדרות של העופות הבתראים. לא כל החוקרים מכירים בקבוצה זו, ויש הרואים בה קבוצה פוליפילטית. קבוצה זו הופרדה משאר העופות לראשונה מתחילת הפלאוקן שלפני 64 מיליון שנה, מעט לאחר הכחדת הקרטיקון הגדולה. המאפיינים שלה המבוססים על מורפולוגיה פרימיטיביים דומים, אך ייתכן שהדמיון המורפולוגי נגרם עקב אבולוציה מתכנסת או שרידים אבולוציונים, והקבוצות שבה אינן קרובות.
מאחר שבקבוצה זו כלולים כל העופות הדורסים ועופות נוספים המתאפיינים באכילת בשר או לפחות אכילת חרקים מעריכים שהאב הקדמון של בני הקבוצה היה עוף טורף. חוקרים אחרים חולקים על הטיעון, מאחר שכמה מהעופות המוקדמים של הקבוצה כמו הסטריגוגיפס (מסדרת הקריאמאים) כנראה ניזונו מצמחייה.
קבוצה זו הוגדרה ב-2013, והיא כוללת 2 קבוצות עיקריות: אפרואווס בה נכללים דורסי היום והקונדוראים, דורסי הלילה וכחלאים, נקראים וקרוביהם, ואוסטרלאווס, בה כלולים הקריאמאים, הבזאים, התוכים וציפורי השיר.
מיון

קבוצה אפרואווס (Afroaves)
קבוצה Accipitrimorphae
סדרה דורסי יום (Accipitriformes)
סדרה קונדוראים (Cathartiformes)
סדרה דורסי לילה (Strigiformes)
קבוצה Coraciimorphae
סדרה קוליוסאים (Coliiformes)
קבוצה Cavitaves
סדרה קורולאים (Leptosomiformes) - ייתכן ששייכת לכחלאים
קבוצה Eucavitaves
סדרה טרוגונאים (Trogoniformes)
קבוצה דמויי כחלאים (Picocoraciae)
סדרה קלאונאים (Bucerotiformes)
סדרה דוכיפתאים (Upupiformes)
קבוצה Picodynastornithes
סדרה כחלאים (Coraciiformes)
סדרה נקראים (Piciformes)
קבוצה אוסטרלאווס (Australaves)
סדרה קריאמאים (Cariamiformes)
קבוצה Eufalconimorphae
סדרה בזאים (Falconiformes)
קבוצה Psittacopasserae
סדרה תוכאים (Psittaciformes)
סדרה ציפורי שיר (Passeriformes)
חוק מרפי

כל דבר שיכול להשתבש, אכן ישתבש
חוק מרפי הוא כלל פופולרי היתולי, הגורס כי בכל מצב נתון, אם יש סיכוי לכך שאירועים יתרחשו שלא כשורה, הם אכן יתרחשו שלא כשורה. הוא מנוסח לרוב כ-"כל דבר שיכול להשתבש, אכן ישתבש" (Anything that can go wrong, will go wrong). החוק נקרא על שם אדוארד א' מרפי ג'וניור, מהנדס פיתוח אשר עבד זמן קצר בניסויי מגררות טילים בחיל האוויר של ארצות הברית ב-1949. אחת הדוגמאות הנפוצות ל"חוק מרפי", היא ציון החוק כהסבר לשאלה מדוע פרוסת לחם מרוחה בחמאה תיפול בדרך כלל על הצד המרוח?
היסטוריה

קיימות גרסאות שונות לגבי המקור המדויק של חוק מרפי. בין השנים 1947–1949 התנהל פרויקט בשם "MX981" באזור שהוא כיום בסיס חיל האוויר האמריקאי אדוארדס, שמטרתו הייתה בדיקת הסבילות האנושית לכוחות הכבידה בזמן האצה מהירה. הניסויים השתמשו במגררת טילים שהורכבה על פסי ברזל שבסופה בלמים הידראוליים.
בניסויים המוקדמים השתמשו בבובת ניסויי התרסקות שנקשרה למושב במגררת, אולם הניסויים המאוחרים יותר נעשו על ידי סרן ג'ון פול סטאפ. במהלך הניסויים הועלו שאלות בדבר מידת הדיוק של המכשירים ששימשו למדידת כוחות הכבידה שחווה סרן סטאפ. אדוארד מרפי הציע להשתמש במד לחץ אלקטרוני המחובר לרתמות של סטאפ למדידת הכוח המופעל עליו בזמן האטה פתאומית. עוזרו של מרפי חיבר את המכשיר לרתמה, והניסוי התבצע על שימפנזה.
החיישנים הורו, עם זאת, על ערך של אפס. התברר כי הם לא הותקנו כהלכה, וזאת משום שכל חיישן חובר במהופך. החיישן שאמור היה להיות מודבק לפטמה הימנית, הודבק לשמאלית, ולהפך. בשלב זה השמיע מרפי הצהרה. לפי ג'ורג' ניקולס, מהנדס נוסף שהיה נוכח באירוע, מרפי, בתסכולו, האשים את עוזרו בכישלון, באומרו: "אם לבחור יש אפשרות כלשהי לעשות טעות, הוא יעשה אותה". לפי הסברו של ניקולס, "חוק מרפי" נוצר משיחה בין שאר חברי הקבוצה, שסבבה סביב "אם זה יכול לקרות, זה יקרה", ונקראה בהומור על שמו של מרפי. אחרים, בהם רוברט מרפי, בנו של אדוארד מרפי, שוללים את גרסתו של ניקולס, וגורסים כי אכן אדוארד מרפי הוא שטבע את הפתגם. לפי גרסתו, אמרתו של אביו הייתה "אם יש יותר מדרך אחת לעשות מלאכה, ואחת הדרכים תסתיים באסון, אז מישהו אכן יעשה אותה כך".
הביטוי קיבל תשומת לב ציבורית ראשונה בזמן מסיבת עיתונאים שבה נשאל סטאפ כיצד לא נפגע אף אחד קשות במהלך ניסויי מגררת הטילים. סטאפ השיב כי זה היה משום שחוק מרפי הובא בחשבון. אז הסביר סטאפ את החוק בקצרה ואמר כי באופן כללי כוונתו כי חשוב לשקול את כל האפשרויות לפני ביצוע ניסוי.
גרסאות

חוק מרפי מגיע בניסוחים שונים. ב-1952 הפתגם נוסח כ"כל דבר שיכול להשתבש, משתבש" באפיגרף של ספר מאת ג'ון סאק, השוחט: עלייתו של ירופג'ה. הקישור המודפס המוקדם ביותר בין החוק לבין שמו של מרפי מופיע כנראה בספרו של לויד מלן מ-1955 גברים, טילים ועכברושי חלל: "עבור קולונל סטאפ, הציטוט האהוב ביותר מבין חוקיו ההגיוניים של המדע - אשר סטאפ קורא לו חוק מרפי, 'כל דבר אשר יכול להשתבש, אכן ישתבש'".
גרסה נוספת טוענת כי הנוסח המקורי של החוק הוא "אם יש שתי דרכים או יותר לעשות משהו, ואחת הדרכים האלו יכולה להסתיים באסון, אזי מישהו יעשה זאת".
אחת הגרסאות לחוק מרפי טוענת כי אם קיים דבר היכול להשתבש, הוא ישתבש ובעיתוי הגרוע ביותר. לפיכך, יש תמיד להיערך בתכנון הפעילות לשיבוש שכזה ולנהל את סיכוני הפרויקט כך שבמקרה של תקלה ההשפעה שלה תמוזער.
רוח החוק

אף על פי שחוק מרפי נולד מתוך עקרון רציני שנועד לגלם את עקרון התכנון ההגנתי - צפיית טעויות - הרי שהחוק כניסוחו אינו עקרון מדעי. כלומר, אין אפשרות לחזות שהאפשרות הגרועה ודאי תנצח, אך יש סיבה להניח שהיא יכולה לנצח ועל כן כדאי להתחשב בסבירותה ולפעול בהתאם. ניסוח החוק עומד בעוכריו, והוא מקובל כעקרון היתולי המשמש בהומור במצבים שונים, ועומד בבסיסם של חוקים רבים ברוח זו.