stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעברת גדרה
יחס ותיקי גדרה לעולים החדשים

אנשי היישוב הוותיק התגייסו להגיש עזרה, נשות המושבה אספו הכל. בגדים, שמיכות, כלי מיטה, כלי בית ועוד.
ההתלהבות הייתה רבה, הייתה התרוממות רוח ותחושת נתינה אבל תחושה זו נחלשה עם הזמן ממספר סיבות:
1. הנשים נבהלו כאשר נודע שבין העולים יש חולים במחלות עיניים קשות ומדבקות שעלולות לגרום לעיוורון ושלחלק מהעולים יש מחלות עור כמו גזזת ושחפת. אמנם עשו להם טיפולים וריסוסים בכדי לחטא אותם ולמנוע מחלות אבל הפחד עדיין שרר. למרות זאת היו נשים רבות שהמשיכו להיות פעילות.
2. גורם אחר לניכור היה שפת הדיבור והמבטא שהקשו על ההבנה והתקשורת, ואילו בין יושבי המעברות בעיקר יוצאי תימן שהיו אדוקים ושומרי מצוות היו שהזהירו את הילדים.(למשל אל תתקרבו אליהם [שאר הילדים] כי אין להם כיפות והם אוכלי טריפות)
3. גם בתוך העולים היו חיכוכים על רקע קשיי השפה, מנהגים והשקפות עולם שונות, והייתה גם תחרות קשה על מקומות פרנסה ושיכון.
אבל כל זה היה עד לעתות משבר, כגון השיטפונות של 1950 שאו אז נעלמו המחיצות וכולם עזרו לכולם.
בהמשך השנים השתנה המצב לטובה, אנשי קופת החולים טיפלו במחלות, הילדים החלו ללמוד בגנים ובביה"ס, הוקמו סניפים של תנועות נוער ואט אט הלכו ונבנו שיכוני הקבע. כעבור מספר שנים שיכוני הקבע החליפו את הצריפים של המעברה והם נעלמו מנוף המושבה, ובכך תחושות השייכות של העולים היו לנדבך חשוב בבניין המושבה.
חיסול המעברה

בשנת 1954 התחילה בנייה של כ-200 יחידות דיור בגדרה, אשר נועדו לשכן בדירות קבע את העולים שנותרו במעברה. המעברה עצמה נסגרה סופית בין השנים 1955 ל-1957, כשכל תושביה עברו לדירות שנבנו עבורם במושבת גדרה.
תושבי מעברת גדרה "פלשו" לבתיהם הם. כתבה מתוך עיתון הארץ 25.11.1954 מתוך אתר עיתונות יהודית היסטורית, הספרייה הלאומית ואוניברסיטת תל אביב: בעקבות החלטת משרד העבודה לתת את השיכונים שהוכנו עבור יושבי המעברה לתושבי כפר העיוורים, החליטו 90 מיושבי המעברה להעביר את מטלטליהם לבתים. לקצין המשטרה שהגיע בעקבות "הפלישה" מסרו הפולשים שאינם רואים עצמם כאלה מכיוון שהם הבעלים החוקיים.
מונעים את חיסול מעברת גדרה. כתבה מתוך עיתון הארץ 25.11.1954 מתוך אתר עיתונות יהודית היסטורית, הספרייה הלאומית ואוניברסיטת תל אביב: תושבי כפר העיוורים דורשים לעבור למבני הקבע שנבנו עבור יושבי המעברה. סה"כ מדובר על 80 יחידות דיור גדולות ו-64 יחידות דיור קטנות. בעקבות הפגנה של משפחות העיוורים החליטו להשהות את מעבר יושבי המעברה לשיכונים שנבנו עבורם. יושבי המעברה כבר שילמו על השיכונים שהוכנו להם ודורשים לעבור אליהם כמתוכנן. הפרשה הגיעה עד לשרת העבודה גב' גולדה מאירסון (מאיר) שהתערבה ופסקה לטובת תושבי כפר העיוורים. היא החליטה שתושבי כפר העיוורים יקבלו עדיפות ויקבלו את היחידות הגדולות ואילו יושבי המעברה יקבלו את היחידות הקטנות. אך ברם תושבי כפר העיוורים דורשים את כל היחידות דיור עבורם. בינתיים המעברה שהייתה אמורה להתחסל לא מתחסלת וניזוקה בגשמים.
לקריאה נוספת

בנימין פוקס, "ואלה תולדות גדרה", המוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים, 2004
בנימין פוקס, "ואלה תולדות גדרה ספר שלישי", המוזיאון לתולדות גדרה והביל"ויים, 2004, גרסה אינטרנטית: חלק ראשון, חלק שני, חלק שלישי.
הספרייה הלאומית - כתבות על מעברת גדרה.
הערות שוליים

↑  מתוך הספר "ואלה תולדות גדרה"
1 2  לרנר נירה, גדרה – מושבת הבילו"יים, משרד החינוך, 1987, עמ' 27
↑  בנימין פוקס,"ואלה תולדות גדרה" - שקף 14
↑  הפגינו תושבי מעברת גדרה, דבר, 24 בנובמבר 1954
↑  בנימין פוקס, "ואלה תולדות גדרה" - עמודים 203-207
↑  אוהלי תימן בחרדה לגשם, על המשמר, 27 בנובמבר 1950
1 2  פוקס בנימין, ואלה תולדות גדרה עד 120, גדרה: המוזיאון לתולדות גדרה והבילו"יים, 2004, עמ' 202
↑  נבחר ראש המועצה המקומית בגדרה, חרות, 30 בספטמבר 1955
↑  לקראת חיסול מעברת גדרה, הצופה, 13 בספטמבר 1954
↑  תמליל הישיבה השלוש¬ מאות ¬ושמונה ¬עשרה של הכנסת השלישית
החיים באוהל
שמחת העניים בפחונים
נורה פרנקל

| --- | --- |
נורה פרנקל
נורה פרנקל
 לידה:  14 ביולי 1931 שאנגחאי, הרפובליקה הסינית
 פטירה:  20 במאי 1996 (בגיל 64) ישראל 
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  רישום וציור
 
נורה פרנקל (14 ביולי 1931 - 20 במאי 1996) הייתה ציירת, רשמת ואמנית טקסטיל בישראל.
ביוגרפיה

נורה פרנקל נולדה ב-1931 בשאנגחאי, סין.
אביה, ארנסט רובנפלד (1903–1997), היה סוכן בכיר בסוכנות הנסיעות הפריזאית ״אמריקן לויד״. היה לה סניף מרכזי בשאנגחאי ושם הוא עבד בשנים 1930–1936. אמה, מטילדה רובנפלד (1910–1992), נערה בת 19, נסעה בעקבותיו כדי להנשא לו. הם הגיעו לשאנגחאי באוניה מפריז דרך תעלת סואץ.
ב-1936 חזרה המשפחה לפריז, פרנקל הייתה אז בת חמש, באותה שנה נולד אחיה פרנק רובנפלד.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה, ברחה המשפחה לפורטוגל ומשם האב ארגן להם נתיב מילוט לארצות הברית באנייה האחרונה שעוד הצליחה לצאת, זאת על פי סיפור העובר במשפחתה.
בשנים 1944–1953 למדה במסגרות הבאות: תיכון לאמנויות Music & Art בניו יורק, שנה ב-Cooper Union Art School וסיימה תואר ראשון בציור והדפס ב-Smith College.
1953-1954 חיה שנה בפריז, פגשה שם את בעלה לעתיד אליעזר פרנקל, יחד הם טיילו בהולנד ספרד איטליה ואנגליה. חזרו לארצות הברית ונישאו. אליעזר פרנקל התחיל ללמוד אדריכלות בפראט ונורה עבדה, ציירה והציגה.
בשנת 1958 נולדה הבת תמר (פרנקל-שכנר, מעצבת) ובשנת 1960 עלתה המשפחה ארצה. בשנת 1962 נולדה הבת מירי (פרנקל-עשת, אמנית).
במהלך שנות השישים השתתפה פרנקל במספר תערוכות קבוצתיות עם קבוצת +10, חלקן בנושאים הקשורים לטקסטיל בחסות משכית.
בשנים 1965–1967 יצרה סדרת ציורים בנושא לידה מוות ודמויות לכודות בקוביות.
מאמצע שנות השישים ובתחילת השבעים היא עיצבה מספר עיצובי טקסטיל עבור משכית ועבור מעצב האופנה ג'רי מליץ.
בשנות השבעים ציירה פחות ועסקה באריגה, ציור על גבי קוביות עץ, אך לא הפסיקה לרשום והשאירה אחריה הרבה מאוד ספרי סקיצות.
בשנת 1975 החלה ללמד ציור ורישום במחלקות האופנה והטקסטיל במכללת שנקר ברמת גן, ושנה מאוחר יותר נפרדה והתגרשה מבעלה אליעזר פרנקל.
בשנת 1977 נסעה לסיני במסגרת סדנת אמנים. סדנה זו היוותה נקודת מפנה נוספת. היא התחילה לעבוד בפורמטים גדולי ממדים, רשמה את נופי מדבר סיני בטכניקה מעורבת ששילבה אבקת גרפיט, עפרונות, וזלין ולעיתים גם צמר. חזרה לצייר בשמן על בד.
בשנת 1983 שהתה שישה חודשים בפריז ב-Cite International des Arts ולאחר מכן נסעה לניו מקסיקו, נפאל ויפן.
בשנת 1985 שהתה שנה בניו יורק ועבדה על סדרת רישומים גדולים, "מנהטן בחורף".
בשנת 1986 הוזמנה כאמנית אורחת על ידי מכון ג'ראסי בקליפורניה
בשנת 1995 כשנאבקה במחלת הסרטן, התקשתה לצייר על בד ולכן לקחה שיעורי ציור בדיו בטכניקת סומי-יה מהאמן עינן כהן ויצרה סדרת פורטרטים עצמיים, בדיו על נייר אורז, המבטאים את חרדת הקיום ואת אימת המוות. לדבריה, טכניקת
הנחת המכחול של ציור הזן העניקה לה תחושה עמוקה של חופש. היא מעידה כי אמנות המזרח הרחוק ריתקה אותה מאז ומתמיד, ובמיוחד השטחים הריקים, המשמעותיים לא פחות ואולי אף יותר מהנושאים ומהדמויות. לדבריה, הביטוי החופשי של היד המציירת הוביל לביטוי נפשי וליכולת חשיפה.
מעט מאוחר יותר, השתתפה בהפקת ספר אמן עם עבודות אלה (הוצאת A CommonPlace Book) עם מאמרים מאת: מאיר אגסי ולביאה שטרן ובשיתוף הצלמת גילה שרפשטיין. הספר יצא לאור לאחר מותה.
אודות יצירתה

יורם קניוק כתב על נורה פרנקל במאמר "נורה פרנקל או השכינה היא אמנות" את המילים הבאות: "נורה הייתה ציירת חשובה, מטובי האמנים שיצרו בארץ, אך בשל היותה "רק" ציירת, לא מיצגיסטית, לא שחקנית בצורתולוגיה, לא "אמנית" – היא לא הוערכה כיאות."
קניוק מוסיף ומתאר כיצד דבקה נורה בציור כאילו הייתה אשה מתפללת, כיצד ציירה בהתפעלות של ילדה.
מאיר אגסי במאמר על יצירתה של נורה פרנקל מתוך קטלוג עבודות, 1990:
״בדיעבד ניתן לומר שנורה
פרנקל לא בגדה בתחושה הבסיסית שהנחתה אותה מהיום שבו עמדה על כך שעבורה, כציירת, המאפיינים
הכנים, הישירים והנכונים ביותר כאמצעי ביטוי הם הקנבס, הצבע, הנייר, הרישום, הקרבה
לאנושי הפיגורטיבי, חלל הפנים והחוץ. כל אלה הם הכלים שבאמצעותם היא מבטאת את מלוא
הטווח החווייתי ואת הקוסמולוגיה האסתטית שלה באופן המדויק ביותר- וכתוצאה מכך, אלה
הם הכלים המעצימים אותה כאדם וכאמן.״ (תרגמה מאנגלית: ליזי שגב)
תערוכות יחיד נבחרות

1956 – גלריה פנורס ניו יורק.
1964 – גלריה צימרינסקי, תל אביב.
1968 – גלריה גורדון, תל אביב.
1970 – גלריה יפו העתיקה, יפו.
1971 – גלריה 220, תל אביב.
1971 – גלריה אנגל, ירושלים.
1971 – גלריה פאנורס, ניו יורק.
1973 – מוזיאון הנגב, באר שבע. (קטלוג)
1976 – גלריה הוראס ריכטר, יפו העתיקה.
1977 – גלריה שרה לוי, תל אביב.
1982 – גלריה דבל, ירושלים.
1982 – גלריה שרה לוי, תל אביב.
1984 – גלריה שרה לוי, תל אביב.
1984 – מרכז לאמנות חזותית, באר שבע.
1985 – גלריה A.M Adler, NYC
1986 – גלריה A.M Adler, NYC
1987 – גלריה שלוש, תל אביב.
1988 – תערוכה ניידת בברזיל ובמקסיקו בחסות סוכנות ההסברה של ארצות הברית.
1990 – סדנאות האמנים, תל אביב. (קטלוג)
1992 – מוזיאון ערד.
1993 – גלריה העירונית לאמנות, רחובות.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1965-1967 תערוכות קבוצתיות עם קבוצת "10+" ואחרות.
1977 – עבודות אריגה, יריד האמנות, וושינגטון די סי.
1981 – רכישות חדשות, מוזיאון תל אביב.
1993 – בית האמנים, ירושלים. (קטלוג)
1993 – מחוזות חפץ, מוזיאון בת ים.
תערוכות לאחר מותה

1996- תערוכה קבוצתית, דיוקנאות, מוזיאון תל אביב. (קטלוג)
1996 - תערוכת יחיד, גלריה הוראס ריכטר, תל אביב.
1997 - תערוכה קבוצתית, מוזיאון בת ים.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  Djerassi Resident Artists Program | Home, Djerassi Resident Artists Program (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276395  NLI: 987007296681005171  ISNI: 0000 0000 7911 2697  LCCN: no2010024793  ULAN: 500050562  VIAF: 107424456   WorldCat (עם VIAF): 107424456 
בורחת, שמן על בד, 1992, 156X128 ס"מ
ארבע עונות - סתיו, שמן על בד, 1992, 130X130 ס"מ
ארבע עונות - קיץ, שמן על בד, 1992, 130X130 ס"מ
זכרונות מוקדמים, שמן על בד, 1990, 140X140 ס"מ
רוחצת, שמן על בד, 1985, 98X116 ס"מ
שושן צהוב, שמן על בד, 1991, 140X160 ס"מ
David Bowie (אלבום, 1967)

David Bowie הוא אלבום האולפן הראשון של המוזיקאי האנגלי דייוויד בואי, משנת 1967. האלבום זכה לביקורות פושרות, ובואי ראה את הצלחתו רק שנתיים לאחר מכן, עם האלבום Space Oddity.
ההשפעות על בואי בזמן כתיבת האלבום כללו את התיאטרון, אליו היה מחובר בתקופת הלימודים, והלהקות פינק פלויד, הרולינג סטונז והביטלס.
באופן מקרי יצא האלבום בדיוק ביום בו יצא לאור, לאחר ציפייה ובניית מתח ארוכה, האלבום Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band של הביטלס ולפיכך לא משך בשעתו כל תשומת לב.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו בידי דייוויד בואי
Uncle Arthur – 2:07
Sell Me a Coat – 2:58
Rubber Band – 2:17
Love You Till Tuesday – 3:09
There Is a Happy Land – 3:11
We Are Hungry Men – 2:58
When I Live My Dream – 3:22
Little Bombardier – 3:24
Silly Boy Blue – 4:36
Come and Buy My Toys – 2:07
Join the Gang – 2:17
She's Got Medals – 2:23
Maid of Bond Street – 1:43
Please Mr. Gravedigger – 2:35
משתתפים

דייוויד בואי - שירה, גיטרה, סקסופון
בויס דרק - אורגן חשמלי
דק פרנלי - גיטרה בס
ג'ון להוט - תופים
מייק ורנון - מפיק מוזיקלי
גאס דג'דון - מהנדס קול
מץ (כדורגל)

הסמל הקודם של המועדון
מועדון הכדורגל מץ (בצרפתית: Football Club de Metz) הוא מועדון כדורגל צרפתי, שבסיסו בעיר מץ, אשר משחק בליגת המשנה הצרפתית.
היסטוריה

מץ נוסדה בשנת 1932 והחלה את דרכה בליגה השנייה בצרפת. 3 שנים מאוחר יותר העפילה מץ לראשונה לליגה הצרפתית הראשונה שם שיחקה עד שנת 1950, אך העפילה שוב לליגה הראשונה בסיום העונה הבאה. בשנת 1958 שוב ירדה מץ לליגה השנייה והפעם לקח למועדון 3 שנים לחזור לעונה נוספת לליגה הראשונה בסיומה נשרה שוב לליגה השנייה. מאז, רק בשנת 1967 אחרי 5 שנים בליגה השנייה הצליחה מץ לחזור לליגה הראשונה.
הקבוצה לא זכתה מעולם באליפות צרפת כאשר מיקום השיא שלה היה המקום השני בשנת 1998. המיקום הזה העניק כרטיס למוקדמות ליגת האלופות אך הקבוצה לא הצליחה להעפיל לשלב הבתים לאחר שנוצחה בידי ה.י.ק. הלסינקי מפינלנד.
בשנת 2001, אחרי 34 שנים ברציפות בליגה הראשונה, נשרה מץ לליגה השנייה אך בחלוף שנה שבה מץ לליגה הראשונה. בשנת 2006 שוב נשרה מץ לליגה השנייה ובחלוף עונה נוספת שבה מץ לליגה הראשונה אך מייד ירדה לליגה השנייה תוך עונה אחת בלבד. בשנת 2012 נשרה מץ בפעם הראשונה בתולדותיה לליגה השלישית לאחר שסיימה בתיקו במחזור האחרון של העונה אבל בעונה הבאה חזרה לליגה השנייה ובחלוף עונה נוספת זכתה מץ באליפות הליגה השנייה וחזרה לליגה הצרפתית הראשונה אחרי 6 שנים של היעדרות. בשנת 2015 ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
בשנת 2016 חזרה מץ לליגה הראשונה לאחר שסיימה במקום השלישי ואת עונת 17–2016 סיימה מץ במקום ה-14 בליגה הראשונה.
בסוף שנת 2018, בעונת 2017/2018, נשרה מץ ליגת המשנה בצרפת לאחר שסיימה במקום ה-19 בליגה הראשונה. בעונה זו בקבוצה שיחק נולן רו שכבש 15 שערים במהלך העונה. לאור ירידת ליגה של המועדון, הוא עזב לקבוצה אחרת. לאחר עונה שבה הקבוצה לליגה הראשונה, אך בסיום עונת 2021/2022 שבה בחזרה לליגה השנייה, לאחר שסיימה במקום ה-19, עם זאת היא הצליחה לשוב לליג 1 לאחר עונה אחת לאחר שסיימה במקום השני בליג 2. בעונה שלאחריה סיימה במקום ה-16, אשר מוביל למשחק פלייאוף מול הקבוצה שסיימה במקום השלישי בליגת המשנה. בפלייאוף הפסידה לסנט אטיין וכתוצאה מכך שבה לליג 2.
הקבוצה הצליחה לזכות פעמיים בגביע הצרפתי בשנים 1984, 1988 ופעמיים בגביע הליגה הצרפתי בשנים 1986, ו-1996.
הערות שוליים

↑  מידע על האצטדיון באתר הרשמי של מץ (בגרמנית)
↑  Effectif et staff, Football Club de Metz (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb118759851 (data)  SUDOC: 034922997  VIAF: 267653637   WorldCat (עם VIAF): 267653637
רפאל אבוהב

| --- | --- |
החזן רפאל אבוהב בהלוויית השר בכור-שלום שטרית
החזן רפאל אבוהב בהלוויית השר בכור-שלום שטרית
 לידה:  16 במרץ 1929 תרפ"ט איסטנבול, טורקיה 
 פטירה:  18 בינואר 1991 (בגיל 61) ג' בשבט תשנ"א בני ברק, ישראל 
 מוקד פעילות:  טורקיה, ארץ ישראל
 עיסוק:  מוהל, חזנות ופיוטים
 שפה מועדפת:  עברית 
 
רפאל אבוהב עם הרמטכ"ל יצחק רבין
רפאל אבוהב (16 במרץ 1929 – 18 בינואר 1991) היה מוהל, מלחין, פייטן, חזן, ויוצר ישראלי.
קורות חיים

אבוהב נולד באיסטנבול שבטורקיה ליצחק ורחל. מגיל צעיר נמשך לשירה ולעולם החזנות. כשהיה בן 10 החל לשמש כעוזר חזן בבית הכנסת הגדול בטורקיה. בהגיעו לגיל הנערות החל ללמוד בקונסרבטוריון וסיים את לימודיו בהצטיינות. לאחר שנישא לאשתו קלרה נבחר לחזן הראשי של בית הכנסת הגדול "בית ישראל" באיסטנבול. בכהונה זו שימש למעלה מ-10 שנים.
משבגר עלה לישראל והתיישב בתל אביב עם רעייתו קלרה. לאחר מכן עבר לגור בבני ברק. עבד כמוהל בבית חולים "הקריה" בתל אביב, וכן היה חזן במועצה דתית בתל אביב ושליח ציבור בבית הכנסת הגדול בעיר. במהלך חייו הלחין כ-100 שירים. מבין שיריו הידועים: "בן חמש שנים למקרא", "הוא יברך את החתן והכלה", "א-ל בנה בית המקדש", "כן תחננו אבינו", "כי אשמרה שבת", ו"מה אנו מה חיינו" ששר בקביעות. למדו אצלו בין היתר הרב אבי זרקי, יחיאל נהרי ומשה חבושה.
אבוהב שימש כחזן בתפילות ימים נוראים בקהילות בחו"ל. המקום הראשון היה אורוגוואי שבדרום אמריקה, שם הוציא שני תקליטים של קטעי חזנות מובחרים. משם המשיך לארגנטינה, שבה קיבל לאות הוקרה מדליית זהב בצורת שני לוחות הברית. משם המשיך לארצות הברית, היה החזן הראשי בקהילה הספרדית "אמת ושלום" בניו יורק.
בשנת 1974 השתתף אבוהב בקונצרט שנערך בתיאטרון ה'חאן' שבירושלים במסגרת הקונגרס ה-10 של האיגוד הבינלאומי של ספריות למוזיקה. הקונצרט נערך במפגש כל הדתות והשתתפו בו זמרים, חזנים ופייטנים מהעולם היהודי, המוסלמי, הנוצרי ועוד.
ביום חמישי ג' בשבט תשנ"א 18 בינואר 1991, היום השני למלחמת המפרץ, שב לביתו מהשיעור הקבוע בו למד מדי יום חמישי אצל הרב רפאל הילל, כאשר נשמעה האזעקה הראשונה נגד טילים ברחבי הארץ. בהתרגשות שנוצרה, הרב רפאל אבוהב לקה בלבו. כוחות ההצלה לא הורשו לצאת לטיפול, מאחר שהוראות פיקוד העורף (אז- הג"א) אסרו על יציאת כוחות מחשש למתקפה כימית. בנו, הרב יצחק אבוהב ניסה לסייע לשווא, ואבוהב נפטר כשהוא בן 62. מקרה זה עורר פולמוס הלכתי, אשר תועד בספר "נס להתנוסס" על מלחמת המפרץ מאת הרב יצחק זילברשטיין.
אבוהב הותיר אחריו אישה וחמישה ילדים. בתו הגדולה רחל נישאה למקובל הרב נסים פרץ. בנו, יצחק הוא איש חינוך ושליח ציבור ובנו הרב אברהם הוא רב בנתניה, בתו עדנה הייתה נשואה לרב יצחק יוסף למשך תקופה קצרה.
דיסקוגרפיה

פרקי חזנות ספרדית
פרקי חזנות ספרדית
שירת הבקשות
תפילה לפרנסה (שירים בסגנון המזרחי, האשכנזי והטורקי)
כמו כן היה שותף לחובבי הבקשות של בית הכנסת אוהבי ציון, שהוציאו את אחת ההקלטות הראשונות של שירת הבקשות. ההקלטה הוצאה לאור על ידי מכון רננות והשתתפו בה כמה מגדולי החזנים של אותה תקופה, כגון משה נר גאון, נסים שלום, ומוני טבעוני.
הערות שוליים

↑  קונצרט בתיאטרון החאן - 1974
↑  ראשי המדינה בחתונת בנו של הרב יוסף, דבר, 9 ביולי 1973
↑  ישראל כהן (עורך), אור תורה, (סג-עב), תמוז תשלג, עמ' לח, באתר אוצר החכמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518792605171  VIAF: 315205207   WorldCat (עם VIAF): 315205207
הרכבת הקלה של לוקסמבורג

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  לוקסמבורג לוקסמבורג
 עיר:  לוקסמבורג 
 מפעיל:  LuxTram 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  10 בדצמבר 2017 
 מידע על הקו
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 מתח חשמלי:  750 V DC railway electrification 
 www.luxtram.lu
 תרשים הקו
  
 
הרכבת הקלה של לוקסמבורג היא מערכת הסעת המונים חשמלית, המשרתת את העיר לוקסמבורג, בירת דוכסות לוקסמבורג. היא החלה לפעול בשנת 2017. בשנת 2020 הפכה לוקסמבורג למדינה הראשונה בעולם שהתחבורה הציבורית בה היא בחינם, כולל הנסיעה ברכבת הקלה.
הרכבת

הרכבת הקלה הפועלת בעיר לוקסמבורג היא דור שני לחשמליות בעיר. רכבת קלה נגררת על ידי סוסים הופעלה בעיר בשנת 1875. בשנת 1908 הושלמה הסבתה לחשמל. בהדרגה הוארכו קוויה והגיעו לאורך כולל של 31 קילומטר. בשנות ה-60 צומצמו הקווים בעקבות מעבר להפעלת אוטובוסים, עד לסגירת השירות בשנת 1964. מערכת רכבת קלה נוספת פעלה בעיר השנייה בגודלה במדינה, אש-סור-אלזט (Esch-sur-Alzette), בשנים 1927-‏1956. קרונות של הרכבת הישנה מוצגים במוזיאון הרכבת והאוטובוס בעיר.
הרכבת > הרכבת המודרנית

השלב הראשון של הפעלת קו הרכבת הקלה המודרנית הראשון (קו T1) יצא לפועל בדצמבר 2017, לאחר עבודות הקמה של תשתיות ודיפו והנחת מסילות שנמשכו כשלוש שנים. בין היתר הורחב וחוזק גשר אדולף הידוע על מנת שיוכל לשאת את קו הרכבת לשני הכיוונים.
מאז 2017 הוצאו לפועל שני שלבים נוספים של הארכת הקו. שני השלבים הסופיים מתוכננים לשנים 2022 ו-2023. בסיומם יפעל הקו לאורך 16 קילומטר ויהיו בו 24 תחנות, אשר חלקן יהוו צמתים עם קווי אוטובוס ורכבת כבדה בעיר. קיבולתו תהיה 10,000 נוסעים בשעה. הקטע הצפוני של הקו מתוכנן להסתיים בתחנה בנמל התעופה לוקסמבורג-פינדל שממזרח לעיר. הקטע הדרומי של הקו יסתיים בתחנה באצטדיון הלאומי החדש, העומד בבניינו בדרום העיר.
בקו משרתות רכבות מדגם Urbos מתוצרת חברת CAP הספרדית. אורך כל אחת מהן הוא 45 מטר וקיבולתה 422 נוסעים. מהירותה המקסימלית היא 70 קילומטר לשעה.
בשנת 2020 הציג שר התשתיות של לוקסמבורג תוכניות מפורטות להרחבה עתידית של מערך הרכבת הקלה באמצעות סלילת קווים נוספים בעיר לוקסמבורג ואל מחוץ לה, לרבות אל הערים אש-סור אלזט וסטראסן (Strassen).
הערות שוליים

↑  הגרדיאן, לוקסמבורג תיהפך למדינה הראשונה בעולם שכל התחבורה הציבורית בה בחינם, באתר TheMarker‏, 6 בדצמבר 2018
הגרדיאן, לוקסמבורג הפכה למדינה הראשונה שמציעה תחבורה ציבורית חינם, באתר הארץ, 1 במרץ 2020
ישראל באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)

אולימפיאדת הנוער סינגפור היא משחקי הקיץ האולימפיים לנוער ה-1 שהתקיימו ופתחו בכך מסורת של משחקים אולימפיים לנוער בגילאים 14 - 18 ברוח המשחקים האולימפיים. המשלחת הישראלית, כללה 15 ספורטאים שהתחרו ב-18 תחרויות בשמונה ענפי ספורט. המשלחת זכתה ב-3 מדליות זהב ו-2 מדליות כסף.
נושאת דגל ישראל בטקס הפתיחה הייתה גולשת הרוח, נעמי כהן.
בגמר הטאקוונדו נרשמה תקרית בה זכה גילי חיימוביץ' במדליית הזהב לאחר שיריבו האיראני, מחמד סלימאני, לא הופיע לקרב. המשלחת האיראנית טענה כי סלימאני נפצע בקרסולו ולכן לא התייצב לקרב. בעוד ראש המשלחת הישראלית, דניאל אורן, טען כי פרישתו של סלימאני נבעה ממניעים פוליטיים כפי שהתרחש באולימפיאדות קודמות.
הרכב המשלחת הישראלית

המשלחת כללה 15 ספורטאים שהתחרו ב-8 ענפים.
| ענף | בנים | בנות | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- |
| אתלטיקה | 1 | - | 1 |
| ג'ודו | 1 | 1 | 2 |
| התעמלות | - | 1 | 1 |
| טאקוונדו | 1 | - | 1 |
| טריאתלון | - | 1 | 1 |
| כדורסל | 4 | - | 4 |
| שחייה | 2 | 1 | 3 |
| שיט | 1 | 1 | 2 |
| סך הכול | 10 | 5 | 15 |
פאני בייסרון הייתה לנציגה הישראלית הראשונה שייצגה את ישראל בענף הטריאתלון במסגרת המשחקים האולימפיים, הן לנוער והן הרגילים.
הישגים בולטים > מדליות > ישראל

| מדליה | שם | ענף | תחרות | תאריך | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | גילי חיימוביץ' | טאקוונדו | עד 48 ק"ג, בנים | 15 באוגוסט | המתמודד האיראני פרש מתחרות הגמר |
|  | דמיטרי קרויטר | אתלטיקה | קפיצה לגובה, בנים | 21 באוגוסט |  |
|  | מעיין רפיח | שיט | טכנו 293, בנים | 25 באוגוסט |  |
|  | יעקב טומרקין | שחייה | 100 מטר גב, בנים | 16 באוגוסט |  |
|  | יעקב טומרקין | שחייה | 200 מטר גב, בנים | 20 באוגוסט |  |
הישגים בולטים > מדליות > נבחרת לאומים מעורבת

המדליות בחלק זה אינן נספרת במניין המדליות הרשמיות של ישראל, אלא של נבחרת הלאומים המעורבת המסמלת נבחרות המורכבות מנציגים של כמה מדינות שונות.
| מדליה | שם | ענף | תחרות | תאריך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | פאני בייסרון | טריאתלון | קבוצות מעורב | 19 באוגוסט |
|  | רותם שור | ג'ודו | קבוצות מעורב | 25 באוגוסט |
הישגים בולטים > הישגים בולטים נוספים

השחיין, יעקב טומרקין, סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
השחיין, אמרי גניאל, סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר חזה ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר חזה.
המתעמלת האומנותית, ויקטוריה פילנובסקי, סיימה במקום שישי בתחרות קרב-רב ליחידות.
גולשת הרוח, נעמי כהן, סיימה במקום רביעי בגלשן טכנו 293.
הג'ודוקא, רותם שור, סיימה במקום חמישי במשקל עד 63 ק"ג.
הטריאתלטית, פאני בייסרון, סיימה במקום שישי בטריאתלון יחידים (בנות).
נבחרת הכדורסל (בנים) סיימה במקום שישי בכדורסל 3X3.
הישגי הספורטאים > אתלטיקה

בנים
| שם | מקצוע | מוקדמות> תוצאה | מוקדמות> מקום | גמר> תוצאה | גמר> מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דמיטרי קרויטר | קפיצה לגובה | 2.07 מטר | 7 Q | 2.19 מטר |  |
הישגי הספורטאים > ג'ודו

בנות
בנים
מעורב
1 2  ניצחון לפי ניקוד קבוצתי
הישגי הספורטאים > התעמלות > התעמלות אומנותית

| שם | מקצוע | מוקדמות> חבל | מוקדמות> חישוק | מוקדמות> כדור | מוקדמות> סרט | מוקדמות> סה"כ | מוקדמות> מקום | גמר> חבל | גמר> חישוק | גמר> כדור | גמר> סרט | גמר> סה"כ | גמר> מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ויקטוריה פילנובסקי | קרב רב, יחידות | 23.100 | 23.325 | 23.500 | 23.825 | 93.750 | 6 Q | 23.150 | 23.300 | 23.000 | 23.400 | 92.850 | 6 |
הישגי הספורטאים > טאקוונדו

בנים
הישגי הספורטאים > טריאתלון

בנות
| שם | מקצוע | שחיה (750 מ') | T1 | רכיבת אופניים (20 ק"מ) | T2 | ריצה (5 ק"מ) | זמן כולל | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פאני בייסרון | יחידים | 9:58 דקות | 0:40 דקות | 31:41 דקות | 0:26 דקות | 19:22 דקות | 1:02:07.29 שעות | 6 |
מעורב
| שם | מקצוע | שחיה (250 מ') | T1 | רכיבת אופניים (7 ק"מ) | T2 | ריצה (1> 7 ק"מ) | זמן כולל | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צוות אירופה 1 | קבוצות |  |  |  |  |  | 1:19:51 שעות |  |
| הונגריה אסזטר דודס | קבוצות | 3:38 דקות | 0:31 דקות | 10:08 דקות | 0:25 דקות | 6:04 דקות | 20:46 דקות |  |
| פורטוגל מיגל ולנטה פרננדז | קבוצות | 3:13 דקות | 0:29 דקות | 9:48 דקות | 0:21 דקות | 5:07 דקות | 18:58 דקות |  |
| ישראל פאני בייסרון | קבוצות | 3:49 דקות | 0:34 דקות | 10:19 דקות | 0:29 דקות | 6:00 דקות | 21:11 דקות |  |
| אוסטריה אלואיס קאנבל | קבוצות | 3:12 דקות | 0:27 דקות | 9:40 דקות | 0:25 דקות | 5:12 דקות | 18:56 דקות |  |
הישגי הספורטאים > כדורסל

בנים
הישגי הספורטאים > שחייה

בנות
| שם | מקצוע | מוקדמות> תוצאה | מוקדמות> מקום | חצי גמר> תוצאה | חצי גמר> מקום | גמר> תוצאה | גמר> מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ניקול סמסוניוק | 50 מטר חופשי | 26.91 שניות | 11 | 27.01 שניות | 15 | לא עלתה | לא עלתה |
| ניקול סמסוניוק | 100 מטר חופשי | 58.02 שניות | 11 | 58.19 שניות | 14 | לא עלתה | לא עלתה |
בנים
| שם | מקצוע | מוקדמות> תוצאה | מוקדמות> מקום | חצי גמר> תוצאה | חצי גמר> מקום | גמר> תוצאה | גמר> מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יעקב טומרקין | 100 מטר גב | 55.55 שניות | 1 | 55.40 שניות | 1 | 55.28 שניות |  |
| יעקב טומרקין | 200 מטר גב | 2:02.04 דקות | 2 | לא התקיים | לא התקיים | 1:59.39 דקות |  |
| יעקב טומרקין | 200 מטר מעורב | 2:04.13 דקות | 8 | לא התקיים | לא התקיים | 2:03.44 דקות | 4 |

| אמרי גניאל | 50 מטר חזה | 29.52 שניות | 7 | 29.21 שניות | 6 | 29.45 | 6 |
| אמרי גניאל | 100 מטר חזה | 1:04.89 דקות | 13 | 1:04.27 דקות | 7 | 1:04.28 דקות | 7 |
הישגי הספורטאים > שיט

| שם | מקצוע | שיוט> 1 | שיוט> 2 | שיוט> 3 | שיוט> 4 | שיוט> 5 | שיוט> 6 | שיוט> 7 | שיוט> 8 | שיוט> 9 | שיוט> 10 | שיוט> 11 | שיוט> 12 | שיוט> 13 | שיוט> 14 | שיוט> 15 | שיוט> מדליות | ניקוד שלילי | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מעיין רפיח | טכנו 293, בנים | 5 | 1 | 2 | 1 | 2 | 4 | 1 | 1 | 1 | 8 | בוטל | בוטל | בוטל | בוטל | בוטל | 4 | 22 |  |
| נעמי כהן | טכנו 293, בנות | 3 | 2 | 2 | 4 | 6 | OCS | 2 | 8 | 6 | 5 | בוטל | בוטל | בוטל | בוטל | בוטל | 8 | 46 | 4 |
↑  המספר המחוק הוא השיוט הגרוע ביותר, שלא מחושב בניקוד הכללי.
| ישראל במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | סינגפור (2010) • נאנג'ינג (2014) • בואנוס איירס (2018) • דקר (2026) |  |
| משחקי החורף | לילהאמר (2016) • לוזאן (2020) • קאנגוואן (2024) |  |
קלייב ברנס

אין תמונה חופשית
קלייב ברנס (Clive Behrens) (1935-1871) היה איש ציבור ביורקשייר שבבריטניה, בן לענף האנגלי של משפחת רוטשילד. היה "Deputy Lieutenant" ושופט שלום ("Justice of the Peace"). נשיא "York Shorthorn Breeders Association".