stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיסקברי (אונייה)

| --- | --- |

אוניית המחקר "דיסקברי" באנטארקטיקה
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מפרשים עם מנוע קיטור לעזר
 צי:  הצי המלכותי הבריטי (1901–1904, 1923–1931)
 דגל הצי:  
 חברת ספנות:  בעלים: Dundee Heritage Trust, מאז 1985
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Dundee Shipbuilders Company
 תחילת הבנייה:  1900
 הושקה:  21 במרץ 1901
 תקופת הפעילות:  1901–הווה (כ־124 שנים)
 אחריתה:  אוניית מוזיאון
 מיקום:  דנדי, סקוטלנד
 מידות
 הֶדְחֶק:  1,570 טון
 תפוסה:  736 טון ברוטו
 אורך:  172 רגל (52 מ')
 רוחב:  33 רגל (10 מ')
 נתונים טכניים
 מהירות:  8 קשרים (15 קמ"ש)
 גודל הצוות:  11 קצינים ו-36 מלחים
 מספר תרנים:  3
 סוג המעטה:  מעטה בארק
 הנעה:  מפרשים, מנוע קיטור 450 כוחות סוס
 צורת הנעה:  מדחף
אוניית המחקר "דיסקברי" (באנגלית: RRS Discovery) הייתה אוניית מפרשים ומנוע קיטור שנבנתה בדאנדי שבסקוטלנד ויועדה לעריכת הפלגות חקר לאנטארקטיקה. היא הושקה ב-1901, והייתה אוניית העץ התלת-תורנית האחרונה שנבנתה בבבריטניה. היא החלה את שירותה כאוניית "המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה" בהנהגת רוברט פלקון סקוט וארנסט שקלטון, המוכרת יותר בשם "משלחת דיסקברי".
אחרי מסעה המוצלח לאנטארקטיקה נמכרה האונייה, ובשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה שימשה אוניית סוחר בין אנגליה וקנדה. ב-1923 רכשה הממשלה הבריטית את "דיסקברי" כדי להוביל משלחת חקר לאוקיינוס הדרומי, והיא האונייה הראשונה שהוכתרה בשם "אוניית מחקר מלכותית" (אנ'). "דיסקברי" ערכה הפלגת מחקר אוקיינוגרפי שנמשכה שנתיים – "מחקרי דיסקברי" (אנ') – במהלכה אספה נתונים חשובים אודות האוקיינוסים והסביבה הימית, והיא המשלחת המדעית הראשונה שחקרה את אוכלוסיית הלווייתנים. מ-1929 עד 1931 שימשה כאוניית משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה (BANZARE) בראשותו של דאגלס מוסון. היה זה מחקר גאוגרפי ימי ויבשתי גדול באזור הידוע כיום בשם הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית.
עם שובה שימשה כאוניית לימוד עוגנת וכאטרקציה תיירותית בלונדון. ב-1979 נמסרה לידי Maritime Trust (אנ') כדי לשמש אוניית מוזיאון. ב-1986 הועברה לדאנדי, העיר בה נבנתה, שוחזרה למראה המקורי כאוניית מחקר אנטארקטי, והיא כיום אחד האתרים התיירותיים הפופולריים ביותר בעיר. "דיסקברי" היא אחת מבין שתי אוניות משלחת מהעידן ההרואי של חקר אנטארקטיקה ששרדו לימינו; האונייה השנייה היא "פראם" הנורווגית. אוניית הצי הארגנטינאי "אורוגוואי" (אנ'), שהפליגה לאנטארקטיקה ב-1903 והשתמרה לימינו, אינה נמנית עם קבוצה זו מאחר שלא נבנתה במיוחד לחקר אנטארקטיקה.
היסטוריה > המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה

המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה יצאה מאנגליה פחות מחמישה חודשים אחרי השקת "דיסקברי" ורק שבע אחרי שהאונייה יצאה מדנדי. לוח הזמנים הזה הותיר מעט מאוד זמן להעביר את האונייה ניסויים בים והמסע לניו זילנד היה גם שיוט ההרצה של האונייה החדשה. התרשמותו הראשונה של סקוט מן האונייה הייתה גרועה - הוא סבר שהיא איטית ובלתי נענית, ושהשידרית הרדודה שלה, שנבנתה ללא בליטות כדי לשפר את התקדמותה בקרח, מספקת יציבות מינימלית."דיסקברי" נעה-נדה בכבדות מצד לצד בים הפתוח (תנודה של 94 מעלות - 47 מעלות לכל צד של אנך - תועדה באוקיינוס דרומי ונטתה לסטות אנה ואנה מנתיבה. שקלטון תיאר את האונייה כמפרשית גרועה, שנשאה יותר מדי מפרש מאחור ופחות מדי לפנים, ואילו סקוט דאג, ששדרית האונייה איננה מתאימה לעבודה בקרח דחוס. אבל אחרי שהמשלחת הגיעה אל הארבעים הגועשים, גילתה האונייה עמידות ימית מצוינת ומשום שהייתה כבדה ונשאה שטח מפרש מועט יחסית לגודלה, יכלה להתקדם יפה ברוחות חזקות ובים סוער בלי לקפל חלק מן המפרשים. ירכתיה המעוגלות שלא כמקובל והבולטות החוצה של "דיסקברי" (אחד השינויים העיקריים מעיצוב ה"בלאדהאונד" המקורי), לא זו בלבד שסיפק יתר הגנה למשוט ההיגוי אלא גם מנע מן הגלים העוקבים, פרט לגדולים ביותר, להתנפץ על חלקה האחורי של האונייה והשאיר את הסיפונים יבשים, אף כי הירכתיים היו מועדים "להיחבט" בגלים ולחולל רעש במגורים ובחדר האוכל של הקצינים.
האונייה הוכנסה למבדוק בפעם הראשונה בליטלטון, ניו זילנד, והנגר, פרדריק דיילי, הכין דין וחשבון ארוך לפרט את המספר הרב של חורי ברגים ריקים וחיבורי שדרית רופפים שמצא. מי שיפוליים בגובה 1.8 מ' חילחלו אל תחתית השדרית ואל בטן האונייה ונאספו שם בגלל חיבורים שלא נאטמו כהלכה בחיפוי הקורות. בעוד התקלות האלה מתוקנות, התעוררה מחלוקת קשה בין החברה הגאוגרפית המלכותית לבין מספנות דנדי בשאלה, מי אחראי לפגמים האלה, אבל ה"דיסקברי" הפליגה לאנטארקטיקה ב-21 בדצמבר 1901 אחרי שלושה שבועות בניו זילנד.
חמישה חודשים אחרי שיצאה לדרך ב-6 באוגוסט 1901 מהאי וייט, צפתה המשלחת בקו החוף של אנטארקטיקה ב-8 בינואר 1902. במשך החודש הראשון החל סקוט למפות את קו החוף. אחר, לקראת החורף, עגן במצר מקמרדו. האונייה נועדה להישאר שם, כלואה בקרח, למשך שנתיים הבאות; המשלחת ציפתה לחרוף שם ולהמשיך הלאה באביב. על אף זאת, המשלחת יכלה לקבוע שאנטארקטיקה היא למעשה יבשת והצליחה לקבוע את מיקומו של הקוטב המגנטי. סקוט, שקלטון ואדוארד וילסון גם הגיעו לקצה הדרום של אותו זמן ב-82 מעלות ו-18 דקות. האונייה שוחררה לבסוף ב-16 בפברואר 1904 הודות לשימוש בחומרי נפץ מבוקרים, שאפשרו לה לסלק את הקרח בנגיחות והסטות וכך לפרוץ בו נתיב. "דיסקברי" הפליגה לבסוף הביתה והגיעה אל ספיטהד ב-10 בספטמבר 1904.
היסטוריה > ספינת משא

המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה התקבלה בקולות שבח והלל עם שובה, אבל מצאה עצמה גם בצרות פיננסיות חמורות, ועל כן, בשנת 1905, נמכרה "דיסקברי" ל"חברת מפרץ האדסון", שהשתמשה בה כספינת משא בין לונדון למפרץ האדסון, קנדה, עד מלחמת העולם הראשונה, כשהחלה להעביר תחמושת לרוסיה. ב-1916 הושאלה האונייה לממשלת בריטניה להצלת הקבוצה ממשלחת אנדיורנס של שקלטון, שנתקעה על אי הפיל, אבל האנשים חולצו משם לפני בואה. ב-1917 העבירה "דיסקברי" אספקה לרוסים הלבנים בעת מלחמת האזרחים ברוסיה. עם שוך הקרבות נחכרה "דיסקברי" על ידי חברות שונות לעבודה באוקיינוס האטלנטי, אבל אוניות סוחר חדשות וחדישות ממנה דחקו את רגליה והיא הושבתה לאחר זמן לא רב ועשתה את שנות ה-20 המוקדמות במטה של צופי הים בסטפני.
היסטוריה > חקירות דיסקברי

בשנת 1923 שפר עליה שוב גורלה, כשנציגי הכתר למושבות רכשו אותה לעוד עבודת מחקר באנטארקטיקה. היא נרשמה מחדש בחברת סטנלי, איי פוקלנד כספינת מחקר מלכותית ועברה שיפוצים בשווי 114,000 ליש"ט. באוקטובר 1925 הפליגה "דיסקברי" אל האוקיינוס הדרומי למפות את דפוסי הנדידה של הלווייתנים, כחלק מחקירות דיסקברי, עם הזואולוג סר אליסטר הארדי על סיפונה. תפקידה כספינת מחקר נמשך כשממשלת בריטניה השאילה אותה למשלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה. בתפקידה זה שימשה במסעות בשתי עונות קיץ בשנים 1929 ו-1931.
היסטוריה > נערים צופים/גדודי צוערים ימיים

בשובה לבריטניה, לאחר שימיה כספינת מחקר תמו, הושמה "דיסקברי" בהמתנה עד 1936, כאשר ניתנה לתנועת הצופים כספינת אימונים נייחת לצופי הים
בלונדון. בתקופת מלחמת העולם השנייה נלקחו ממנה המנועים והדוודים כגרוטאות מתכת לסיוע במאמץ המלחמתי. מאחר שאחזקתה הייתה יקרה מדי לתנועת הצופים, הועברה "דיסקברי" בשנת 1954 לאדמירליות וגויסה באופן רשמי כספינת הוד מלכותה "דיסקברי" לשמש כספינת תרגול לעתודות הצי המלכותי וכן כספינת אימונים לצוערים הימיים של וסטמינסטר. עם חלוף השנים, התדרדר מצבה וכלא יכלה עוד להביא תועלת לצי, ריחפה עליה סכנת גריטה. קרן הימאים, שקיבלה אותה לטיפולה בשנת 1979, הצילה אותה מחצר הגרוטאות. כשעתידה מובטח, הועגנה תחילה בנהר התמזה לצד ספינות הצי "כריזנטמום" ו"פרזידנט", ובהמשך ברציפי סנט קתרין. במשך זמן הזה, המשיכה להיות בית וספינת אימונים לצוערי הים של וסטמינסטר. היא הוסבה שוב לעיצוב של ספינת מחקר מלכותית והייתה פתוחה לקהל כמוזיאון. יחידת צוערי הים העתיקו את מושבם עם הזמן לאתר יבשתי בפימליקו, שמוקם בקומת הקרקע המשופצת של שיכון מועצה מקומי. קרן הימאים הוציאה כ-500,000 ליש"ט על שיפוץ ושיקום חיוני עד שהאונייה הועברה לבעלות קרן מורשת דנדי בשנת 1985.
היסטוריה > דיסקברי פוינט, דנדי

ב-28 במרץ 1986 יצאה "דיסקברי" מלונדון על סיפון אוניית המשא "הפי מרינר" כדי להפליג הביתה אל העיר שבה נבנתה. היא הגיעה אל הנהר טיי ב-3 באפריל. האונייה, שהועברה אל מעגן שנבנה לפי הזמנה ב-1992, היא כיום נקודת העניין המרכזית באטרקציית המבקרים של דנדי, "דיסקברי פוינט". היא מוצגת במעגן שנבנה במיוחד למטרה זו, בתצורה קרובה ככל האפשר למצבה בשנת 1924, כאשר שופצה במספנת ווספר בפורטסמות'. היא רשומה כחלק מן הצי ההיסטורי הלאומי. "דיסקברי פוינט" מוכרת כמוזיאון לכל דבר וזכתה באינספור פרסים לאומיים, לצד היותה אטרקציית תיירות בסיווג 5 כוכבים. ב-2008 הוגדרו "דיסקברי" ואוספי הקטבים הקשורים אליה כ"אוסף מוכר בעל חשיבות לאומית".
מאז שנות ה-90', מתמקד מוזיאון "דיסקברי פוינט" בפרשנות לאונייה בכל מסעותיה, עם פריטים אישיים מצוות האונייה כמו גם מידע על פעילויותיה המדעיות. מגוון הפריטים נע ממשחקים ששיחקו אנשי הצוות במשלחת הראשונה של "דיסקברי" עד דגימות של חיים ימיים. המוצגים החשובים ביותר בתצוגה הם הרובה של קפטן סקוט ומקטרתו. שלושת מסעותיה העיקריים, המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (1904-1901), משלחת דיסקברי האוקיינוגרפית (1927-1925) ומשלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה (1931-1929), מוצגות כולן לצפייה ועיון במוזיאון באמצעות ראיות מוסרטות ומצולמות, לצד חפצים אותנטיים מכל תקופה בתצוגה. המוזיאון מחזיק גם במוצגים אחרים ממשלחת טרה נובה של סקוט וממשלחת אנדיורנס של שקלטון.
"דיסקברי" מתנוססת גם על סמל שלט האצולה של הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה.
לקריאה נוספת

Ranulph Fiennes, Captain Scott, Hodder & Stoughton, 2003, ISBN 0340826989
הערות שוליים

↑  "Buque Museo ARA Corbeta Uruguay". Armada Argentina. Digitized copy in Internet Archive, archived from the original on 10 February 2015.
↑  רג'ינלד פאונד, "Scott of the Antarctic", עמ' 34
↑  http://www.nationalhistoricships.org.uk/register/39/rrs-discovery ספינות בריטיות היסטוריות, רישום 39/rrs דיסקברי
↑  Fiennes, p. 40
↑  Fiennes, p. 131-3
↑  http://www.seascout.org/about/history-uk.html היסטוריה קצרה של צופיות ימית בממלכה המאוחדת, פרסום: אגודת הצופים של אמריקה
↑  https://web.archive.org/web/20120819162139/http://www.seascout.org/about/history-uk.html  ארכיב - היסטוריה, 19 באוגוסט 2012
↑  http://www.rrsdiscovery.com/index.php?pageID=10 חדשות, אתר קרן מורשת דנדי
↑  =http://fotw.fivestarflags.com/gb-bat.html הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה באתר "דגלי העולם"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603748405171  LCCN: no89012422  VIAF: 131268410   WorldCat (עם VIAF): 131268410 
"דיסקברי" (במרכז) לכודה בקרח במצר מקמרדו, מלווה ב"מורנינג" (משמאל) וב"טרה נובה" (מימין) בפברואר 1904
"דיסקברי" באוסטרליה.
דיסקברי בדנדי, 2009.
מג'דל בני פדיל

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  שכם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,907 (2017)
 קואורדינטות:  32°05′01″N 35°21′46″E﻿ / ﻿32.083611111111°N 35.362777777778°E﻿ / 32.083611111111; 35.362777777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דרום השומרון מוגדלת) מג'דל בני פדיל(למפת דרום השומרון רגילה) מג'דל בני פדיל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מג'דל בני פדיל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מג'דל בני פדיל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מג'דל בני פאדל (בערבית: مجدل بني فاضل תעתיק מדויק: מג'דל בני פאצ'ל) הוא כפר פלסטיני, השוכן כ 15 ק"מ, דרומית מזרחית לשכם, בגובה כ- 650 מ' מעל פני הים ושייך לנפת שכם ברשות הפלסטינית.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 2,907 תושבים בשנת 2017.
מקור השם

המלה פאצ'ל (فاضل) היא במובן חסד.
הכפר נקרא על שם חמולת בני פאצ'ל - בני החסד.
לפי וילנאי, המקום נקרא תחילה מג'דל וכדי להבדילו ממקומות אחרים בעלי שם זהה, קראו לו על שם המשפחה שהקימה אותו, או התיישבה בו.
על פי המסורת של תושבי הכפר, משפחת בני פאצ'ל חיה בכפר א-סאוויה ולפני כ- 500 שנה, עברו למקום הנוכחי, בעקבות קטטה עם משפחה אחרת.
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות האזור היה מיושב החל מתקופת הברזל בארץ ישראל. באזור נערך סקר ארכאולוגי ונמצאו חרסים מתקופת הברזל II, התקופה הפרסית בארץ ישראל, התקופה ההלניסטית בארץ ישראל והתקופה הרומית בארץ ישראל.
בשנת 1517, הכפר שולב באימפריה העות'מאנית עם שאר ארץ ישראל, ובשנת 1596, הכפר הופיע במרשמי המס העות'מאניים ב'נאחיה' (נפת) ג'בל קובאל. בכפר נרשמו 18 משקי בית, כולם מוסלמים. הם שילמו מיסים על הכנסות מזדמנות, עזים או כוורות בנוסף לסכום קבוע.
לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לשליטה ירדנית ובעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
אוכלוסייה

במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 277 מוסלמים.
לפי מפקד בשנת 1931 חיו במקום 310 איש, ב 70 בתים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 חיו בכפר 430 מוסלמים.
לפי מפקד בשנת 1967 חיו במקום 629 איש.
אדמות וחקלאות

בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 430 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 28,022 דונם, מתוכם, השטח הבנוי היה 36 דונם, שטח חקלאי 8,125 דונם וְ 19,861 דונם, היו אדמות בור.
החל משנות ה-70 הופקעו כ-15.000 דונם של אדמה חקלאית בבעלות תושבי הכפר עבור הקמת ההתנחלות גיתית, שהוקמה ב-1972, ומעלה אפרים שהוקמה ב-1978 בנוסף הופקעו שטחים מהכפר לטובת סלילת כביש אלון, שתחילה נסלל ככביש גישה לגיתית מכיוון דרום ואחר כך נסלל המשכו צפונה בעמק שלמרגלות הכפר.
בשנת 2014, נמצא ששטח הכפר היה 6,651 דונם, מתוכם השטח הבנוי היה כ-283 דונם, 4,257 אדמה הניתנת לעיבוד, שמתוכם: זיתים - 1,744 דונם, שקדים - 147 דונם ועוד 416 דונם לגידולי שדה.
לאחר הסכמי אוסלו, 18% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח B (חלק מהרשות הפלסטינית) ו-82% הנותרים הם שטח C.
תשתיות

חשמל: הכפר חובר לרשת החשמל הקטארית בשנת 1997.
מים: נכון לשנת 2014, הכפר אינו מחובר לרשת מים והתושבים קונים מים שמגיעים במכליות.
ביוב: נכון לשנת 2014, הכפר אינו מחובר לרשת ביוב והתושבים מפנים שפכים לבורות ספיגה.
הערות שוליים

1 2  [Preliminary Results of the Population, Housing and Establishments Census, 2017], באתר של Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS)
1 2 3  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 4307
1 2 3 4 5 6  Majdal Bani Fadil Village Profile, The Applied Research Institute – Jerusalem - ARIJ, 2014
↑  معلومات عامة عن قرية مجدل بني فاضل - מידע כללי על הכפר מג'דל בני פדיל, באתר PalQura - אנציקלופדיה לכפרים הפלסטינים
↑  שמעון דר וזאב ספראי, מחקרי שומרון : קובץ מחקרים, רעננה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1986, עמוד: 142
↑  Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 136
↑  Barron, 1923, Table IX, Sub-district of Nablus, p. 24
1 2  مجدل بني فاضل - Majdal Bani Fadil - מג'דל בני פדיל, באתר Palestine Remembered, ‏2007
↑  מנחם תלמי, קיר חדש, בית חדש, ישוב חדש, מעריב, 7 בינואר 1977
↑  מנחם תלמי, "כביש תוכנית אלון" - על מה המהומה, מעריב, 23 בפברואר 1973
↑  צבי אילן, נופי הכביש החדש במדבר שומרון, דבר, 24 בספטמבר 1976
↑  גבולות היישוב נקבעו על פי גבולות המועצות המקומיות החדשות אשר הוגדרו על ידי המשרד הפלסטיני לשלטון מקומי.
| Flag of Senegalיישובי נפת שכם |
| --- | --- | --- |
| ערים | שכם |  |
| מועצות מקומיות | עקרבה • עסירה א-שמאלייה • ביתא • חווארה • ג'מאעין • קבלאן • סבסטיה • בית פוריכ |  |
| כפרים | עסירה אל-קבלייה • עזמוט • עוורתא • אל-באד'אן • בלאטה אל-בלד • בית דג'ן • בית חסאן • בית איבא • בית אימרין • בית וזן • בזאריה • בורין • עיראק בורין • בורקה • ג'אלוד • דיר אל-חטב • דיר שרף • דומא • עינאבוס • פורוש בית דג'ן • איג'ניסיניא • ג'וריש • כפר קליל • לובאן א-שרקיה • מאדמא • מג'דל בני פדיל • א-נאקורה • ניסף ג'בייל • א-נסאריה • אודלה • עוסארין • קריות • קוסין • קוסרה • רוג'ייב • סאלם • סרה • א-סאוויה • תלפית • טלוזה • תל • עוריף • יאנון • יאסיד • יתמא • זאוואתא • זיתא ג'מעין • קריית לוזה |  |
| מחנות פליטים | בלאטה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584240305171  VIAF: 283146462780027772766   WorldCat (עם VIAF): 283146462780027772766
מדעי הרוח

פסלו של הומרוס, המאה ה-2 לפנה"ס
מדְעי הרוח הם תחום אקדמי הכולל בתוכו את נושאי המחקר העוסקים בנגזרות של התרבות האנושית, לצד תחומים המנסים לבחון ולחקור את העולם מתוך השקפות עולם ערכיות. בהתאם לכך, תחום מדעי הרוח אוגד תחתיו נושאים כמו חקר השפה והספרות, חקר האמנות האנושית, ההיסטוריה והפילוסופיה.
המונח "רוח" מכוון למכלול העקרונות שמהם מורכב העולם הלא-פיזי, שאין להכפּיפו לחוקיות סיבתית פשוטה, כמקובל בעולם הפיזי.
המונח מדעי הרוח מקושר בדרך כלל לתחום ההוראה באוניברסיטאות. כקבוצה של דיסציפלינות חינוכיות, מדעי הרוח נבדלים בתכנים ובשיטות העבודה ממדעים מדויקים, ובמידה פחותה יותר גם ממדעי החברה.
במדעי הרוח נעדרים אלמנטים שמזוהים עם המאפיינים הבסיסיים של המדעים, דוגמת הוכחות וניסויים מבוקרים אמפיריים, ומדעי הרוח במקרים רבים לא מתיימרים להגיע למסקנות אובייקטיביות באופן מוחלט. תחת זאת, מנסים חוקרי מדעי הרוח להתייחס לכל "אובייקט" שנחקר כיצירה ייחודית העומדת בפני עצמה, ושאינה ניתנת להשוואה אובייקטיבית אמיתית. מדעי הרוח עוסקים בנושאים בעלי השלכות ערכיות ואתיות לחברה, מסייעים לתת הקשרים ומשמעות לתחומים רבים בחיי האדם, ומרחיבים את הכלים שבידי יחידים וחברות להתמודדות עם מגוון רחב של אתגרים שלא מקבלים מענה במסגרות מדעיות אחרות. סוגיות אלו יכולות לכלול, למשל, עיסוק ב"מה הופך חברה לחברה צודקת", כיצד ראוי לנהל מדינה, דיון בהשלכות המוסריות של פעולות אנושיות, או דיון על האופן בו אדם יכול להגיע לחווית חיים מספקת.
ראשית התפתחות התחום > ראשית מדעי הרוח בעת העתיקה

שורשיה של התפיסה המודרנית של מדעי הרוח ביוון העתיקה של סביבות המאה ה־5 לפנה"ס, ב"פאידיאה" של הסופיסטים, בה למדו תלמידים כחלק מההכנה שעברו לקראת חייהם כאזרחים בוגרים בפוליס. על ראשית פועלם של הסופיסטים הוסיף גם סוקרטס את הגותו המבקרת את חקר הטבע של התקופה ככזה שאינו יכול באמת להסביר מדוע המציאות היא כפי שהיא, ושיש נדבך משמעותי של "רוח" או "שכל" שמסבירים מדוע החומר ה"פסיבי" שנחקר בחקר הטבע הופך להתנהגות "אקטיבית", דוגמת הבחירות שמבצעים בני האדם.
לימודי הפאידיאה המשיכו להתפתח עם הדורות, ועל פי עדויות שתוארכו לשנת 55 לפנה"ס, כללו לימודים אלו גם הכשרה המיועדת לנואמים, שנקראה "Cicero’s humanitas", ותרגומה המילולי הוא "טבע האדם".
תוכנית הלימודים הוותיקה של הפאידיאה ושל ה"Cicero’s humanitas" עברו שינוי בראשית ימי הביניים המוקדמים, כאשר אבות הכנסייה יצרו על בסיסם תוכנית לחינוך בסיסי נוצרי שכלל מתמטיקה ומדעים לצד בלשנות, פילולוגיה, פילוסופיה והיסטוריה.
ראשית התפתחות התחום > התפתחות מדעי הרוח ברנסאנס

המושג "humanitas" יצא אמנם משימוש נפוץ בימי הביניים המאוחרים, אולם בתקופת הרנסאנס עבר תחייה מחדש בשם "studia humanitatis" – "מחקרי האנושות" – ששימש הומניסטים איטלקים במאה ה־15 בהקשר של יצירות ספרותיות ומחקר "חילוני" הומניסטי שעסקו בנושאים שמחוץ לעולמות הדת, וכללו תחומים כמו דקדוק, רטוריקה, שירה, היסטוריה, פילוסופיה של המוסר, לימודי יוונית ולטינית.
בשנת 1440 הצליח לורנצו ואלה להשתמש בניתוח טסקטואלי כדי להראות כי המסמך "מתת קונסטנטינוס" – אשר טוען להצדקת הריבונות הפוליטית של האפיפיורות על שטחים מהאימפריה הרומית – הוא מסמך מזויף. הישגו של ואלה הדגיש את הערך האקדמי של מחקר רטורי של טקסטים. הישג זה הוא אבן דרך בתקופה בה החלו בהדרגה להתפתח תחומי מחקר השואפים לביקורתיות, במובן בו מציגים שאלה וניגשים לאיסוף נתונים במטרה לספק תשובות לשאלות אלו – גם אם המשמעות היא שהמסקנה מהנתונים עלולה לסתור את הפרשנויות המקובלות.
האינטלקטואלים של הרנסאנס הציעו שלושה קריטריונים ל"מדעי הרוח": האסתטי – בחינת יצירתן והתקבלותן של יצירות אמנות (למשל, חקר ספרות, אמנות חזותית ומוזיקה); האתי והרגשי – בחינת האינטרסים, המטרות או הערכים המשפיעים על החלטותיהם של בני אדם (למשל, פילוסופיה של האסתטיקה, חקר דתות או אתיקה); האינדיבידואליסטי – בחינתו של כל תוצר אנושי כיצירה העומדת בפני עצמה (למשל בלשנות, ממצאים היסטוריים ואספקטים שונים של אמנות ופילוסופיה). הצדקת העיסוק בתחומים אלו כללה בין היתר את הגברת יכולתו של האדם לקבל החלטות ולהציב מטרות.
גלגולו המודרני של מדעי הרוח > התגבשות מדעי הרוח בעת המודרנית

עם התפתחות האקדמיה במאה ה־19, נמוגה ההפרדה בין מדעי הרוח ללימודי הדת, והודגשה ההפרדה בין מדעי הרוח למדעי הטבע, שהתמקדו בתצפיות המייצרות נתונים אובייקטיביים. בשנת 1959 נשא צ'ארלס פרסי סנואו הרצאה שכותרתה "שתי התרבויות", ובה ביקר את תחום מדעי הרוח והציג אותם כ"תרבות" נפרדת מתחום המדעים בכלולתו. אל מול תפיסה זו עלתה ביקורת, בין היתר מצד כמה היסטורונים של המדע, שהציגו נראטיב הרואה את ההיסטוריה והאינטראקציה בין מדעי הרוח ומדעי הטבע במקשה אחת משותפת. אף על פי כן, התפיסה הרואה את מדעי הרוח כתחום נפרד ומובחן נותרה רווחת גם בראשית המאה ה־21.
כאשר ניסו הוגים שונים לשרטט הפרדה ברורה בין מדעי הרוח לתחומים אחרים במדע, הגדרה נפוצה הגיעה מהגותו של הפילוסוף וילהלם דילתיי מסוף המאה התשע-עשרה. לפי השקפתו מדעי הרוח הוא התחום שאחראי לחקור את יצירותיהם של המוחות האנושיים, דוגמת חקר השפה, מוזיקה, אמנות, ספרות ותיאטרון, וכפועל יוצא גם פילולוגיה, בלשנות, מוזיקולוגיה, תולדות האמנות וכדומה. עם זאת, הגדרות אלו מצויות במחלוקת, כאשר הגדרות מצומצמות יותר הציעו להגביל את ההגדרה רק לתחומים דוגמת דקדוק, רטוריקה, פואטיקה, היסטוריה ואתיקה, ולא לכלול, למשל, תחומים כמו מוזיקה ואמנות פלסטית; ומצד שני, חוקרים בולטים מהתחום, כמו פול אוסקר קריסטלר (אנ'), שאפו להרחיב את ההגדרה.
לקראת אמצע המאה ה־20 החלו התחומים הנפרדים של מדעי הרוח להתמזג לשילובים שונים, דוגמת ספרות אקדמית שעוסקת ב"תרבות מערב אירופה" כמכלול.
גלגולו המודרני של מדעי הרוח > התגבשות מדעי הרוח בעת המודרנית > המונח העברי המודרני

המונח "מדעי הרוח" נתקבע בעברית בעקבות השפעתה הניכרת של השפה הגרמנית על התרבות האקדמית העברית-הישראלית בראשיתה. בעוד שבאנגלית (וכן במספר שפות נוספות בהטיה שונה), נקרא תחום זה "Humanities" (מן המילה בן אדם – Human); הרי שבגרמנית המושג נקרא Geisteswissenschaften (רוח – Geistes ומדע – Wissenschaft). מושג גרמני זה התפתח עם עלייתן של האוניברסיטאות הגרמניות בעידן הנאורות, והוא מבטא את רוח התקופה מתוך הנחה כי המדע מסוגל לתת כלים אמפיריים גם להתמודדות עם סוגיות אנושיות.
גלגולו המודרני של מדעי הרוח > הירידה בהרשמה ללימודי מדעי הרוח במפנה המאה ה־21

לקראת סוף המאה ה־20 במדינות שונות גדלו פערי המימון בין מדעי הרוח לתחומים אקדמיים אחרים, וקטן המימון הציבורי היחסי לתחומים אלו, זאת ממספר סיבות, וביניהן שאיפה מוצהרת לנסות להתאים את הלימודים לצרכים העדכניים של הכלכלה.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ותחילת שנות ה-2000, נמדדה ירידה במספר הסטודנטים באוניברסיטאות שלומדים במדעי הרוח, בישראל וגם בארצות הברית. בישראל שיעור הסטודנטים לתואר ראשון במדעי הרוח ירד ביותר ממחצית, מ-18.5% בשנות התשעים ל-8.6% בשנת הלימודים של 2008. הירידה מוסברת בנטייה של סטודנטים, שלא כמו בעבר, להתמקד במקצועות לימודים שיספקו יותר אפשרויות להצטרף לענפי תעסוקה רווחיים וליהנות מתעסוקה בשכר גבוה, על חשבון שיקולים אחרים, אשר עשויים לכלול את הגישה לפיה מדעי הרוח מעניקים ללומדים אותם ידע ויופי, ובכך מעשירים את עולמם האישי של החוקרים ואף מאפשרים התנהלות חברתית תקינה יותר.
מדעי הרוח מול עולם המדע והמחקר

הגבול המדויק בין מדעי הרוח לתחומים מדעיים אחרים שנוי אמנם במחלוקת, אולם בהכללה מקובל לראות במדעי הרוח תחום נפרד ממדעי הטבע ומדעי החברה. היו שניסו לשרטט את הגבולות בין התחומים, כאשר גבולות אלו לעיתים עסקו בתוכן הנושאים הנחקרים, ולעיתים בשיטות המחקר עצמן. הפילוסוף וילהלם דילתיי מן המאה ה־19 טען כי תחומי מדעי הרוח הם מה שנמצא מחוץ ומעבר לנושאי מדעי הטבע. מנגד, הפילוסוף היינריך ריקרט טען בראשית המאה ה־20 כי בעוד במדעי הטבע מנסים להגיע ממקרה פרטי לכללים והבנות שיהיו רלוונטיים במקרים רבים, הרי שמדעי הרוח הם אידיוגרפיים, כלומר, מעמיקים בערך הייחודי של כל מקרה פרטי בהקשר התרבותי והאנושי, באופן שאינו מנסה לנסח כללים אוניברסליים.
הוגים מאוחרים יותר, דוגמת ג'אמבטיסטה ויקו ואדמונד הוסרל, פרסמו ספרים שדנים בטיב המדעי של מדעי הרוח, וטענו כי הדבר החשוב במדעי הרוח, יותר מאשר קידום הידע וההבנה האנושית שעומד בלב תחומי מחקר אחרים, הוא פיתוח אופקי המחשבה והקיום של האדם. הוגים אלו טענו שתחום מדעי הרוח ישגשג רק אם ייטיב להבדיל את עצמו ממדעי הטבע, זאת מכיוון שמדעי הרוח עוסקים בשאלות המערבות בהכרח זווית ערכית ואתית, ולכן לא ניתנות למדידה באופן שהוא לחלוטין אובייקטיבי. עקב כך, מנגד, חוקרים ממדעי הטבע מציגים לעיתים את מדעי הרוח כתחום "נחות" יותר מבחינה מדעית, מכיוון שבמדעי הרוח נעדרים אלמנטים שמזוהים עם המאפיינים הבסיסיים של המדעים, דוגמת הוכחות וניסויים אמפיריים. הפילוסוף שי פרוגל טען כי ניסיונות להגיע במדעי הרוח למדידה אובייקטיבית שמתעלמת מהטיות אתיות, תביא להשגתה של אובייקטיביות מדומה בלבד. פרוגל טען כי חוזקתם של מדעי הרוח הוא שלהבדיל ממדעי הטבע העוסקים בחקר עולם החומר כהוויה נטולת משמעות, מדעי הרוח עוסקים בהוויה בעלת משמעות.
על פי גישה ותיקה של התחום, חקירה אידיאלית במדעי הרוח עשויה להיות מתוארת כניסיון לקחת בחשבון מגוון רחב של ראיות, גישות, טענות הכפופות להגיון ושכל ישר, וערכים של אחריות אינדיבידואלית ומוסר. בנוסף לכך שואפים לעודד בקרב הסטודנטים של המקצוע חקירת כיווני חשיבה עצמאיים וניסיונות לערער על פרדיגמות קיימות. עם זאת, הוגים קלאסיים שונים מכירים בכך כי בפועל נקודת המבט הסובייקטיביות של החוקר תזלוג בהכרח אל תוך המחקר שלו. ישנם קולות בהגות המקבלים זאת, ורואים את הערך בקבלת נקודות מבט סובייקטיביות שונות על נושאי מחקר, ואילו אחרים דוגמת אפלטון שאפו לבחון האם וכיצד ניתן אכן להגיע לרמות הגבוהות ביותר של אובייקטיביות.
אולם עם זאת, מדעי הרוח אינם מנותקים לחלוטין מהשיטה המדעית הרגילה, המבוססת על ניסוי חיצוני לחוקר, ולעיתים נעזרים בה. כמו כן, קיימים מדעים "רגילים" רבים הכוללים בתוכם תובנות מתחום מדעי הרוח (הדוגמה הבולטת ביותר היא הפסיכולוגיה, המושתתת בבסיסה על הנחות פילוסופיות). בנוסף, מדעי הרוח הדיגיטליים משמש כתחום תפר שבין מדעי הרוח ובין מדעי המחשב.
תחומי ההוראה באוניברסיטאות

ההגדרה המדויקת של תחומי מדעי הרוח שנויה במחלוקת.
תחומים שונים נקשרים לעיתים במדעי הרוח, ובהם:
פילוסופיה
אתיקה
ספרות
אמנות (מוזיקה, ציור, תיאטרון, קולנוע, טלוויזיה)
מוזיקולוגיה
מדינה ויחסים בינלאומיים
תאולוגיה
לימודי דתות
בלשנות
שפות
פילולוגיה
לימודים קלאסיים
היסטוריה
תרבות
רטוריקה
האוניברסיטאות חורגות מההגדרה הנוקשה שניתנה כאן, והן כוללות במסגרת הפקולטה למדעי הרוח גם חוגים לארכאולוגיה, למשל.