stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע חיסול
הנצחה

מקום קבר האחים המקורי של 87 החללים נמצא כיום באזור התעשייה של קריית גת ומוצבת בו אנדרטה צנועה. ב-8 בדצמבר 1949 הם נקברו מחדש בקבר אחים בבית הקברות הצבאי נחלת יצחק.
מקום קבר האחים המקורי היה במשך שנים רבות מוזנח, אך הוא שופץ ב-2011 ונחנך ב-20 בדצמבר 2011 באזכרה בהשתתפות משפחות הנופלים בקרב זה.
הסרט "פלוגת האלוקים" של אביטל רייכנר מתעד את סיפורו של הקרב ואת סיפורה של הפלוגה.
אנדרטה גדולה הוקמה בכניסה המערבית לקריית גת, אנדרטת פ"ז, בגימטריה 87, כמספר הנופלים בקרב זה. האנדרטה עשויה בצורת שני עמודים גבוהים המדמים שני נרות חנוכה לזכר ההתקפה שהחלה בליל שני של חנוכה. במקום קבר האחים יש גם לוח מתכת עם שמותיהם של 89 הנופלים במבצע הזה שזה המספר המדויק.
האתר המשופץ של קבר האחים
האתר המשופץ של קבר האחים
חנוכת האתר המשופץ של קבר האחים בהשתתפות המשפחות השכולות
לקריאה נוספת

גרשון ריבלין וצבי סיני (עורכים), חטיבת 'אלכסנדרוני' במלחמת העצמאות, הוצאת מערכות, 1964.
הערות שוליים

↑  א.תלמי, פרשת חיפוש הגופות, דבר, 18 בנובמבר 1949; "בזכותם אנו חיים בירושלים" (שיחה עם הרב הצבאי הראשי סגן-האלוף ש.גורונצ'יק), מעריב, 17 בנובמבר 1949
↑  פלוגת האלוקים - סרט חדש על הפלוגה שכמעט כולה נפלה בקרב אחד, באתר כיפה
שלט הסבר באנדרטת הפלוגה הדתית בקריית גת
המקום בו היה קבר האחים של 87 חללי הפלוגה הדתית של חטיבת אלכסנדרוני ב"מבצע חיסול"
קרב רמת יוחנן

קרב רמת יוחנן במלחמת העצמאות נערך ב-16 באפריל 1948 בין כוחות חטיבת כרמלי ובין גדוד דרוזי מצבא ההצלה של קאוקג'י בעמק זבולון. הקרב הסתיים בנסיגת הדרוזים מאזור רמת יוחנן ובעקבותיו הושג הסכם אי התקפה עם הדרוזים למשך כל מלחמת העצמאות.
רקע

מתחילת מלחמת העצמאות נעשו על ידי מפקדת צבא ההצלה ניסיונות לגייס שכירים דרוזים בהר הדרוזים בסוריה. מנהיג הר הדרוזים סולטאן אל-אטרש התנגד לכך מתוך דאגה לגורל תושבי ארץ ישראל הדרוזים במקרה של ניצחון יהודי.
למרות התנגדותו נמצא קצין שהסכים תמורת תשלום לעמוד בראש יחידה דרוזית בצבא ההצלה. זה היה שכיב והאב, קפטן לשעבר בצבא הסורי כבן 60. מסביבו התלכדו 400–500 לוחמים דרוזים שכירים שהתגייסו בצל הרעב והאבטלה שהיו אז בהר הדרוזים. הגדוד הדרוזי נקרא ג'בל אל ערב לאחר שמנהיג הר הדרוזים התנגד לקרוא לו ג'בל אל דרוז.
שכיב והאב, שלחם נגד הצרפתים במרד הדרוזי בשנות ה-20 של המאה ה-20 ואחר כך הצטרף לצבא הסורי הקולוניאלי, אמר לחייליו כי אין להם ייעוד דרוזי במלחמה זו וכי הם אינם אלא שכירי חרב המקבלים משכורת וחייבים למלא את המוטל עליהם.
הגדוד הגיע לארץ ישראל ב-28 במרץ 1948 והוצב בשפרעם, בהיותה מיושבת בחלקה דרוזים ושוכנת בין ריכוזי הדרוזים בגליל ובכרמל.
ב-4 באפריל 1948 פתח קאוקג'י בהתקפה על קיבוץ משמר העמק. הוא שלח קריאות לעזרה לשכיב והאב כדי שיתחיל בהתקפות ויקטין את הלחץ מעליו אולם והאב היסס. רק לקראת סיום הקרבות במשמר העמק ותבוסתו של קאוקג'י, פתח והאב בהתקפות על אזור קיבוץ רמת יוחנן.
התחלת הקרבות

ב-12 באפריל 1948 תפסו הדרוזים את הכפרים הושה וחִ'רבּת אלכַּסַאיר (בין רמת יוחנן במערב לכביש 70 במזרח), החולשים על אזור רמת יוחנן, ומשעה 06:40 בבוקר, החלו לירות על העובדים בשדות באש רובים ומקלעים. באותו יום לא הושבה אש ולא היו נפגעים. בלילה פונו ילדי רמת יוחנן לקריית ביאליק.
למחרת, ב-13 באפריל 1948, הגבירו הדרוזים את הירי, ובחילופי האש באותו יום נהרגו שני לוחמים ואחדים נפצעו. בלילה, ב-14 באפריל 1948, חיבלו הדרוזים בשני מעבירי מים בכביש כפר חסידים-קריית אתא (כביש 70), שהיה עורק תנועה יחיד בין חיפה לעמק, לאחר שהכביש הראשי נחסם על ידי ערביי בלד א-שיח'.
מצב חירום הוכרז באזור, ומפקד חטיבת כרמלי, משה זליצקי (לימים משה כרמל), החליט ליטול את היוזמה מידי הדרוזים ולפתוח בפעולה התקפית. הוחלט לתפוס גבעה צפונית-מזרחית לכפר עטה (כיום בתחומי קריית אתא) המכונה "תל שרעה", שממנה נהגו הדרוזים לצלוף.
לביצוע הפעולה הורכבה פלוגה מיוחדת מגדוד 21. מפקדי המחלקות הגיעו אך מקרוב לגדוד לאחר סיום קורס מפקדי מחלקות. הנשק כלל רובים צ'כיים, אנגליים ועוד, וכן מקלעים מסוגים שונים.
בבוקר 14 באפריל 1948 נערכו מספר אימונים, ובשעה 16:00 יצאה הפלוגה לפעולה. הדרוזים זיהו את הכוח היהודי והתקיפו אותו מפסגת הגבעה. הלוחמים נפגעו וניתנה פקודת נסיגה כשהמפקדים מחפים באש מקלעים. אחד המפקדים, זוהר דיין, (אחיו של משה דיין ואביו של עוזי דיין), חיפה על אנשיו עד שנהרג. בקרב נהרגו שישה לוחמים ונפצעו רבים. גופות הלוחמים נשארו בשטח.
קרב רמת יוחנן

לאחר כישלון ההתקפה הראשונה, השתרר שקט בגזרה, והוא נוצל בחטיבה להתארגנות למבצע מקיף שהיה מכוון לפתור את בעיית הגוש באופן יסודי, וזאת על ידי כיבוש הכפרים הושה וקסאייר החולשים על גוש רמת יוחנן, ושימשו כבסיס לכוח הדרוזי. החזקת כפרים אלה נועדה להעניק שליטה על המרחב ובסיס לפעולה נגד שפרעם. מכיוון שכפרים אלה היו מרוחקים מכבישים ראשיים, היה יסוד לשער שהבריטים לא יתערבו. המשימה הוטלה על פלוגות מגדוד 21 וגדוד 22 של חטיבת כרמלי.
ב-16 באפריל 1948 בשעה 04:40 יצאו הכוחות מרמת יוחנן ותוך זמן קצר השתלטו על שני הכפרים, שהיו ריקים מאדם, והחלו להתבצר בהם. כעבור זמן קצר התחילו הדרוזים בהתקפתם, תחילה בהושה ולאחר מכן בקסאייר. הדרוזים היו לוחמים נועזים, והתפתחו קרבות פנים אל פנים שהסבו אבדות כבדות לשני הצדדים. תשע התקפות נערכו באותו יום. הדרוזים נהנו מאספקת תחמושת וכוח אדם משפרעם, ומצב חיילי חטיבת כרמלי הלך ורע. התחמושת הלכה ואזלה. לקראת ההתקפה התשיעית התקבלה הודעה כי בידי כל איש ארבעה כדורים והתבקשה רשות לנסיגה. המפקדה ברמת יוחנן ענתה כי "יש להחזיק מעמד, גם אם יאזלו הכדורים. אם תיסוגו תושמדו כולכם. הילחמו בסכינים ובכל הבא ליד".
הדרוזים התכוננו להתקפה המכריעה על קסאייר. בינתיים הגיעה לרמת יוחנן מכונת ירייה עם תחמושת רבה. היא הועמסה על משוריין שפרץ לקסאייר בשעה שהדרוזים ערכו את הסתערותם התשיעית והקשה ביותר, וחלקם הגיעו עד בתי הכפר. אש לוחמי כרמלי הייתה דלה וחלק מהחיילים החלו מתוך יאוש לזרוק אבנים במסתערים. במועד האחרון האפשרי, קפץ אחד החיילים מהמשוריין, הציב את מכונת היריה במרכז הכפר, ופתח באש מהירה, יעילה וקטלנית לעבר הדרוזים המסתערים. האש עשתה שמות במסתערים וההתקפה נהדפה. בינתיים ירדה חשיכה שנוצלה להתבצרות, לפינוי נפגעים ולאספקת תחמושת ליום הקרב הבא, אולם הדרוזים נסוגו לשפרעם ולא חידשו את התקפותיהם.
תוצאות הקרב

בעקבות הקרב, שעלה לדרוזים בעשרות הרוגים ופצועים, חל שינוי בעמדת הדרוזים בישראל, וגברה השפעתם של חסידי הברית עם היהודים. יומיים לאחר הקרב, נפגשו כמה מקציני הגדוד הדרוזי, בראשות איסמעיל קבלאן ונכבדים דרוזים עם נציגי היהודים בשטח ההפקר שליד קסאייר. בפגישה זו גובשו היסודות שהובילו לברית בין היהודים והדרוזים בישראל.
שרידי הושה נמצאים סמוך ליער קריית אתא. מהכפר קסאייר, הקרוב יותר לרמת יוחנן, נותרו שרידי חורבות, ובסמוך לו - בתוך מטעי האבוקדו של רמת יוחנן - הוקמה אנדרטה לנופלים היהודים בקרבות. האנדרטה בנויה מסלע הניצב על ארבע אבנים מלוטשות ועליו חקוקה הכתובת: לזכר הלוחמים והמגינים מגדוד 22 פלוגה ב', מגדוד 21, מחיל הנוטרים הגושי, מהפל"ם האזורי, מאנשי המקום אשר נפלו בשדות האלה על שחרור הארץ בימים ג-ז ניסן תש"ח.
מאחורי האנדרטה קיר ועליו חקוקים שמות 22 הנופלים ומפת הקרבות באזור.
לקריאה נוספת

משה כרמל: מערכות צפון, הוצאת מערכות, 1949
חטיבת כרמלי במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1973
מגזין "ארץ וטבע": אלוף עוזי דיין והקרב האחרון של אבא, גיליון 53, ינואר-פברואר 1998
100 אתרי ההגנה, הוצאת משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 2000
חוסאם מועדי, קרבות רמת יוחנן (הּושה וכַּסַּאיר) 12–16 באפריל 1948 — עיון היסטורי ובחינה טקטית, יסודות, גיליון 1, 2019
קרבות רמת יוחנן (הושה וכסאיר), 12-16 באפריל 1948 - עיון היסטורי ובחינה טקטית, באתר צה"ל, 16 בנובמבר 2021
הערות שוליים

↑  רמת-יוחנן הותקפה אתמול, דבר, 15 באפריל 1948
לוח הנצחה ללוחמי "ההגנה" מחטיבת כרמלי שנהרגו בקרב רמת יוחנן במלחמת העצמאות
אנדרטת קרב רמת יוחנן סמוך ליער קריית אתא
הבורסה לתכשיטים

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מוטו:  הרשת המובילה לתכשיטי יהלומים
 מייסדים:  איה עופר ואבי עזריאלנט
 תקופת הפעילות:  1975–הווה (כ־50 שנה)
 מיקום המטה:  מגדלי הבורסה ליהלומים, רמת גן
 משרד ראשי:  תובל 21 רמת גן
 ענפי תעשייה:  קמעונאות תכשיטי זהב והילומים
 מנכ"ל:  אריה פוזיילוב
 עובדים:  כ-50
  
 www.thebursa.co.il
הבורסה לתכשיטים (נוסדה ב-1975) היא חברה ורשת ישראלית לייצור וייבוא תכשיטים הפועלת בישראל, המחזיקה ב-15 סניפים בקניונים בישראל.
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1975 על ידי עופר ואיה עזריאלנט בשיתוף אחיו אבי, שניהלו באותה התקופה רשת לממכר תכשיטים שיובאו מהמזרח הרחוק.
בשנת 1981 התפרקה השותפות במסגרתה עזב הזוג עזריאלנט לארצות הברית, כשהם משאירים את הניהול בידיו של האח אבי.
בשנת 1995 חברת התכשיטים "פז חן" שנוהלה באותה התקופה על ידי עודד גרא, רכשה את הבעלות על 11 מסניפי הרשת מידי עופר. העסקה עמדה על סכום של כ-100 אלף דולר, תוך התחייבת לפריעת חובות הרשת שעמדו באותה התקופה על סך 2.4 מיליון דולר.
בשנת 2000 רכשו מאיר בובליל וניסן חכשורי את חברת "גולד שופ", שהוביל להפיכתם לבעלים של הרשת.
בסוף שנת 2001 הרשת נרכשה כחלק מהסכם בין חברת "גולן מלאכת מחשבת" עם חברת "אורוליין מותגי יוקרה", בו האחרונה התחייבה לרכוש את כלל הנכסים והמלאי של "הבורסה לתכשיטים" ו'גולד שופ", תוך הפיכה של גולן מלאכת מחשבת לבעלים הבלעדי. הרכישה התבצעה בשנת 2001 על ידי החברות "אורוליין" ו"גאון סחר" (חברת בת של "גולן מערכות"), לפי שווי של 77% ממניות החברה.
לאחר מספר חודשים חברת "גולן מלאכת מחשבת" חוותה הפסדים רבים, מה שהוביל לבקשת הגנת משפטית על ידי מינוי מפרק זמני, בבקשה שהוגשה על ידי דירקטוריון החברה. במסגרת אותו תהליך, חברת "אורוליין" המשיכה לתפעל את חנויות הרשת, עד לסוף שנת 2003 נמכרה הרשת לבעלים של חברת "א.נ.ארניל בע"מ", אריה פוזיילוב. במסגרת הרכישה השם "הבורסה לתכשיטים" נרשם כסימן רשום ברשות הפטנטים.
פעילות החברה

נכון ל-2022, הרשת מחזיקה ב-15 סניפים בישראל, כאשר רובם ממוקמים בקניונים מקבוצת עופר ועזריאלי.
לאורך השנים הרשת פעלה גם בעולמות המדיה באמצעות פעולות מיתוג שונות.
הערות שוליים

↑  זהבה דברת, ‏כל הנוצץ בהחלט זהב, באתר גלובס, 4 ביולי 2000
1 2  אסתי אהרונוביץ, אין לי סרטן, ישלי שרימפס קטן, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2005
↑  פז חן - רכשה את הבורסה לתכשיטים, באתר גלובס, 20 בנובמבר 1996
↑  שי שלו, ‏גולן מלאכת מחשבת תבקש מביהמ"ש למנות לה מפרק זמני, באתר גלובס, 6 ביולי 2003
↑  TheMarker digital, גולן מלאכת מחשבת מסרה לבורסה דו"ח על מצב ענייניה; הדירקטור דב רוכמן התפטר, באתר TheMarker‏, 2 ביולי 2003
↑  סניפי הרשת, באתר הבורסה לתכשיטים
בסיס קם רן

| --- | --- |

מפרץ קם רן עם הצי הסובייטי, 1985
 מיקום
 מדינה:  וייטנאם וייטנאם
 מיקום:  קם רן, וייטנאם
 קואורדינטות:  11°59′53″N 109°13′10″E﻿ / ﻿11.99805556°N 109.21944444°E﻿ / 11.99805556; 109.21944444
 פרטים
 תאריך פתיחה:  1965 
 מפעיל:  הצי הווייטנאמי חיל האוויר הווייטנאמי הצי הרוסי חיל האוויר הרוסי
 
  (למפת וייטנאם מוגדלת) האנוי הו צ'י מין סיטי הייפונג קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד בסיס קם רן(למפת וייטנאם רגילה) האנוי הו צ'י מין סיטי הייפונג קאנטחו דה נאנג ביין הואה נאצ'אנג בואון מה טואוט הואה טהאי נווין הרפובליקה העממית של סין לאוס תאילנד קמבודיה ים סין הדרומי  מפרץ טונקין  מפרץ תאילנד בסיס קם רן
 
טופולב Tu-142 בשדה התעופה קם רן
תמונות של הבסיס הצבאי הסובייטי בעיר קם רן, 1987
בסיס קם רן (בוייטנאמית: Cam Ranh) הוא בסיס צבאי בווייטנאם, בעיר קם רן שבמחוז חאנואה. הבסיס ממוקם על חופי ים סין הדרומי, על מפרץ קם רן. בשל התנאים הטבעיים, הנמל נחשב לאחד מנמלי המים העמוקים ביותר בעולם.
ראו גם

פיין גאפ
בסיס מאנאס
בסיס קאנט
מתקן המודיעין לורדס
הערות שוליים

↑  База Камрань, Agentura.ru
↑  См. Jon Lake. B-52 Stratofortress Units in Combat, 1955—1973. — Osprey, 2004. Appendix E, B-52 Units in Southeast Asia, p. 84
↑  "Путин объявил о закрытии двух российских военных объектов во Вьетнаме и на Кубе". NEWSru. 2001-10-17. אורכב מ-המקור ב-2014-07-16. נבדק ב-2014-07-16.
↑  МИД России | 03/18/2002 | Стенограмма выступления министра иностранных дел России И. С. Иванова в программе Ю. Семёнова «народ и власть»
↑  Россия сочла ненужной военную базу во Вьетнаме // Lenta.ru 29 октября 2010
↑  | 12/11/2013 | Россия возвращается в Камрань
↑  Москва швартуется в Камране
↑  США требуют, чтобы Вьетнам запретил самолётам ВВС РФ дозаправку
↑  ВВС России впервые использовали аэродром во Вьетнаме
↑  Vietnam says no to foreign military base on its soil // Reuters, 13.10.2016
חסידות ראדומסק

חותמתו של האדמו"ר מראדומסק
שער הספר תפארת שלמה לאדמו"ר הראשון
שער הספר חסד לאברהם לאדמו"ר השני
שער הספר כנסת יחזקאל לאדמו"ר השלישי
שער הספר שבחי כהן לאדמו"ר הרביעי
בית המדרש של החסידות בבני ברק
ראש ישיבת גייטסהד הרב אברהם גורביץ מוסר שיעור בבית המדרש בבורו פארק
חסידות ראדומסק היא חסידות שנוסדה בעיירה ראדומסק שבפולין באמצע המאה התשע עשרה וראשיה היו האדמו"רים למשפחת רבינוביץ.
האדמו"ר הראשון - ה"תפארת שלמה"

האדמו"ר הראשון של החסידות, רבי שלמה הכהן רבינוביץ, נולד בעיירה ולושצ'ובה, תלמיד החוזה מלובלין. בילדותו התחנך בפיטרקוב ושם נמשך לחסידות.
רבותיו המובהקים של רבי שלמה היו רבי מאיר מאפטא ורבי פישל מסטריקוב. בשנת תקצ"ד מונה לכהן כרב העיר ראדומסק ומאות חסידים החלו לבוא לשמוע את דברי תורתו. בתחילה ניסה לשלחם מעל פניו, אולם ככל שהתרבו הנוסעים לראדומסק נאלץ להיענות לרצונם.
בשנת ה'תר"ג (1843) נפטר רבי ישכר בר מרדושיץ. באסרו חג של פסח ה'תר"ח (1848) נפטר רבי יצחק מוורקה. רבים מחסידי שניהם הצטרפו אל הנוסעים לראדומסק. עם עלותו של רבי משה מלעלוב לארץ ישראל ציווה לחסידיו שיסעו לראדומסק.
את עיקרי תורתו כתב האדמו"ר מראדומסק בספרו "תפארת שלמה" על התורה ועל המועדים. הגותו עוסקת בעיקר במידת היסוד (אחת מעשר הספירות שבקבלה) וביוסף הצדיק, הקשור בספירה זו. לדבריו, המפתח לעליה בתורה ובשאר המידות הוא ההתגברות על התאוות.
אחרי פטירתו מונה בנו, רבי צבי מאיר רבינוביץ, לשמש כממלא מקומו אביו ברבנות העיר ראדומסק. בנו הצעיר, רבי אברהם יששכר בער רבינוביץ, מונה כממלא מקומו באדמו"רות ראדומסק.
לאחר פטירתו של רבי אברהם יששכר בער רבינוביץ, בי"ג באלול ה'תרנ"ב, מילא את מקומו באדמו"רות בנו רבי יחזקאל רבינוביץ (בעל ה"כנסת יחזקאל"). בן אחר, רבי נתן נחום רבינוביץ, התחיל לכהן באדמו"רות בקרימילוב, ממנה עבר לזוויירצ'ה, ונודע כ"הרבי מקרימילוב".
עם פטירת רבי יחזקאל, בי"ח בחשון ה'תרע"א, התמנה בנו רבי שלמה חנוך רבינוביץ. בן אחר של רבי יחזקאל היה רבי אלימלך אריה, חתן רבי יעקב בידרמן משידלוב וממלא מקומו ברבנות ואדמו"רות. נרצח במאוטהאוזן. חתנו של רבי יחזקאל היה רבי משה מקרוסנה.
האדמו"ר רבי שלמה חנוך הכהן

רבי שלמה חנוך הכהן רבינוביץ היה עשיר וייסד רשת של שלושים ושש ישיבות ברחבי פולין בשם "כתר תורה".
בתו היחידה, רייזל, נישאה לרבי דוד משה רבינוביץ, שהיה בן דודו של האדמו"ר רבי נתן נחום רבינוביץ מקרימילוב. הרב דוד משה שימש כראש רשת הישיבות והיה מועמד לעמוד בראש ישיבת חכמי לובלין אחר פטירת הרב מאיר שפירא. נולד להם בן יחיד, אברהם אלימלך יחזקאל אהרן, שנפטר בהיותו בגיל ארבע ונטמן בבית החיים בעיר סוסנוביץ.
כאשר ניסו חסידיו להבריחו מאירופה בשנת ת"ש דרך איטליה השיב: "רצוני להיות עם כל היהודים". לאחר שהגרמנים התעללו בו קשות הועבר לגטו ורשה, שם חי במסתור בדירת אחד מחסידיו, עד שקיבלו הגרמנים מידע על מקומו, באו לביתו וירו בו, בבתו ובחתנו, בפתח ביתם. כשהתפרצו לביתו וציווהו לרדת לרחוב עם כל בני משפחתו סירב בתוקף ואמר להם: "רצוני למות בביתי ולא באשפתות שדה". ירו והמיתו אותו ואת כל בני משפחתו, בן 58 היה במותו. עם הירצחו בי"ח באב תש"ב נפסקה שושלת האדמו"רות.
החסידות אחר השואה

לאחר השואה פנו חסידי ראדומסק בניו יורק אל רבי אברהם ישכר אנגלרד, מצאצאי שושלת ראדומסק, שכיהן אז כרב קהילת סוסנוביץ (ולימים האדמו"ר מראדזין בבני ברק), וקיבלוהו כרבם. בעזרתו נפתח בית מדרש לחסידי ראדומסק בשכונת בורו פארק. הוא ערך לעיתים טישים בבית מדרש זה.
החסידים בישראל הכתירו בשנת תשכ"ז לאדמו"ר את הרב מנחם שלמה בורנשטיין, שכבר כיהן כאדמו"ר מסוכטשוב וכרבה של שכונת יד אליהו בתל אביב. הוא פתח בית מדרש וכולל ברחוב ירושלים בבני ברק, וכן הקים בית מדרש בנתניה, אולם שנתיים לאחר הכתרתו, בכ"ז באב ה'תשכ"ט, נהרג בתאונת דרכים. בנו, רבי אברהם נתן בורנשטיין (חתנו של הרב מרדכי אוירבך, רב קהילת "אביר יעקב" בתל אביב), הוא רבם של חסידי ראדומסק בבני ברק. כראש הכולל כיהן בעבר הרב יוסף הכהן פלשניצקי וכיום הרב חיים פנחס בניש.
בעיר בת ים הוקם בית הכנסת "כתר תורה ראדומסק". בירושלים פעלה במשך שנים ספורות ישיבת "כתר תורה", בראשות הרב משה בונם קראוס.
בית המדרש של חסידי ראדומסק בבורו פארק ממשיך לפעול בראשות הרב יהודה לייביש פראנד, אב בית דין ראדומסק. כוללים הקשורים לחסידות נמצאים גם במונטריאול ובלייקווד, במשך שנים ספורות התקיימה ישיבת "כתר תורה" בבית המדרש בבורו פארק, בראשות הרב ליבוש פרוינד.
ספרי החסידות > רבי שלמה הכהן מראדומסק

תפארת שלמה - שני כרכים, על התורה ועל המועדים וליקוטים. יצא לאור מחדש בשנת תשס"ו על ידי הוצאת "אמרי שפר" בשישה כרכים, כולל מפתח עניינים ומפתח המקורות.
עטרת תפארת - על מסכת כתובות
הגדה של פסח עם תפארת שלמה ושפת אמת - על ידי הרב אברהם ישכר אלטר ואחר כך על ידי האדמו"ר רבי אברהם ישכר אנגלרד מראדזין.
נצוצי התפארת שלמה - ליקוט מתוך ספרי תפארת שלמה על סדר עניינים (על ידי הרב יעקב דוד וינטרוב)
פניני תפארת שלמה - שלושה כרכים, ליקוט מתוך ספר תפארת שלמה על סדר הפרשיות (על ידי הרב ישראל למברגר)
ספרי החסידות > רבי אברהם ישכר בער הכהן מראדומסק

חסד לאברהם - שני כרכים, על התורה ועל המועדים
ניצוצי החסד לאברהם - שני כרכים, ליקוט מתוך ספרי חסד לאברהם על סדר עניינים (על ידי הרב יעקב דוד וינטרוב)
ספרי החסידות > רבי יחזקאל הכהן מראדומסק

כנסת יחזקאל - על התורה ועל המועדים
ספרי החסידות > רבי יעקב יוסף הכהן מקלאבוצק (בן החסד לאברהם)

אמת ליעקב - חידושים בסוגיות הש"ס ודרשות
ספרי החסידות > רבי שלמה חנוך הכהן מראדומסק

שבחי כהן - על התורה ועניינים בש"ס
ברכת שלמה - על התורה ועניינים שונים בש"ס. וצילום ירחוני כתר תורה שיו"ל בישיבת כתר תורה לפני השואה.
ספרי החסידות > רבי דוד משה הכהן מראדומסק

תורת העולות - על הש"ס (על ידי תלמידו הרב יעקב לנגר)
כתר תורה - על הש"ס (ליקוט מתוך ירחוני "כתר תורה" שיצאו לאור בפולין)
ספרי החסידות > פרסומים נוספים

ירחוני "כתר תורה" - ירחונים שיצאו לאור על ידי רשת הישיבות כתר תורה של חסידי ראדומסק בפולין, בין השנים תר"ץ - תרצ"ט. הודפס מחדש בתוך הספר ברכת שלמה.
נפלאות התפארת שלמה - תולדות ה"תפארת שלמה (על ידי הרב שמואל צבי אבד"ק וויערזבניק)
ספר תהלים ע"פ אדמור"י ראדומסק - על ידי הרב יעקב לנגר
ממלכת כהנים - שני כרכים, ליקוט מספרי החסידות על סדר הש"ס (על ידי הרב אהרן פערל)
הגדה של פסח - תפארת אבות - ליקוט מספרי החסידות על "הגדה של פסח", כולל מנהגים (על ידי מכון שארית כהן)
מסכת אבות - תפארת אבות - ליקוט מספרי החסידות על פרקי אבות (על ידי מכון שארית כהן)
לקריאה נוספת

יהושע עוזיאל זילברברג, מלכות בית ראדומסק - תולדות חייהם של אדמור"י ראדומסק וצאצאיהם, ובעיקר על האדמו"ר רבי שלמה חנוך רבינוביץ וחתנו רבי דוד משה רבינוביץ. בני ברק תשנ"ג
ליבר לוש (עורך), ספר יזכור לקהילת ראדומסק והסביבה, עברית ויידיש. תל אביב תשכ"ח
תפארת ראדאמסק, גיליון דו שנתי, (על ידי מכון שארית כהן) בין השנים תשנ"ט-תשס"ג
מרומבה איירליינס

מרומבה איירליינס (באנגלית: Maroomba Airlines) היא חברת תעופה קטנה המספקת שירותי צ'רטר שבסיסה באוסטרליה המערבית. החברה נוסדה ב-1985.
כיום החברה מספקת שירותי הסעה לעובדי חברות כריה באזורי פעילותה, ומפעילה טיסות מנהליות עבור ממשלת אוסטרליה המערבית במטוסי מנהלים.
החברה פתחה מתקני תחזוקה מטעמה בשדה התעופה פרת' ב-2003, אך הם עברו מיקור חוץ אל חברת Airflite בתחילת 2008. [דרוש מקור]
מטוס ססנה 441 לשעבר של  החברה בנמל התעופה פרת'.
מטוס DHC-8 של מרומבה איירליינס.
צי המטוסים

נכון לאפריל 2018 מרומבה איירליינס מחזיקה בצי המטוסים הבא: [דרוש מקור]
| מטוס | בצי |
| --- | --- |
בומברדיה דאש 8: 4
קינג אייר: 2
הווקר 800XP: 1
הווקר 850XP: 1
סך הכל: 8
יקוטיה איירליינס

יקוטיה איירליינס (ברוסית: Авиакомпания Якутия, אוויאקומפאניה יקוטיה) היא חברת תעופה שבסיסה ביקוטסק שברפובליקת סאחה-יקוטיה אשר ברוסיה. היא מפעילה טיסות פנים ברוסיה ובאזור חבר העמים של המדינות העצמאיות, כמו גם יעדים באירופה, אסיה וצפון אמריקה ממרכזה בנמל התעופה יקוטסק ונמל התעופה הבינלאומי ונוקובו במוסקבה. חברת התעופה הוקמה בשנת 2002, והיא בבעלות רפובליקת סאחה-יקוטיה.
היסטוריה

החל ממרץ 2015 מפעילה יקוטיה איירליינס יותר מ-55 טיסות.
ב-4 בפברואר 2010, טיסה 425, שהופעלה על ידי אנטונוב An-24 RA-47360, ספגה כשל במנוע בעת ההמראה משדה נמל התעופה יקוטסק לנמל התעופה אוליוקמינסק. במהלך הנחיתה, נסוגה התחתית הראשית של האף והנמל ונגרם נזק משמעותי למטוס. איש לא נפגע או נהרג בהתרסקות והמטוס תוקן לאחר מכן והוחזר לשירותו.
ב-10 באוקטובר 2018, טיסה 414 שהופעלה על ידי סוחוי סופרג'ט 100 RA-89011 יצאה מהמסלול עם הנחיתה בנמל התעופה יקוטסק מאולן-אודה. במהלך האירוע ציוד הנחיתה הראשי של המטוס קרס. איש לא נהרג בהתרסקות, ארבעה אנשים נפצעו.
הערות שוליים

↑  "About Us (אורכב 04.10.2010 בארכיון Wayback Machine)." Yakutia Airlines. Retrieved on 18 July 2010. "JSC "Air Company Yakutia" Address: 9, Bykovsky st., Yakutsk, Russia, 677014." Russian address: "Contact Us (אורכב 04.10.2010 בארכיון Wayback Machine)." "АО «Авиакомпания «Якутия» Адрес: Республика Саха (Якутия), 677014, г. Якутск, ул. Быковского, 9"
↑  Hradecky, Simon. "Accident: Yakutia AN24 at Yakutsk on Feb 4th 2010, rejected takeoff, presumably early gear retraction". Aviation Herald. נבדק ב-4 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yakutia Superjet damaged in Yakutsk landing excursion". 10 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Чeтыpe пaccaжиpa peйca «Улaн-Удэ-Якyтcк» oбpaтилиcь в бoльницy". 10 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
Dash 8 Q400 של יקוטיה איירליינס
בואינג 757 בנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו (2010)
מבצע דקל

מפת כיבוש נצרת במבצע דקל, 16 ביולי 1948
מבצע דקל היה אחד ממבצעי צה"ל במלחמת העצמאות, אשר נערך בעיקר נגד צבא ההצלה, כחלק מקרבות עשרת הימים, בין ליל 8–9 ביולי 1948 ועד 19 ביולי 1948. מספר קרבות מקומיים נערכו גם בימים הבאים. במסגרת המבצע צה"ל כבש שטחים נרחבים בגליל, כך שבסיומו היו בידי ישראל הגליל המערבי כולו, כמו גם רובו של הגליל התחתון, כולל נצרת, שפרעם, ציפורי וכפרים ערביים רבים נוספים. למרות כישלונותיו ברוב הקרבות, צבא ההצלה הוכה אמנם, אך לא מוגר, וגם לאחר תום המבצע שמר על כושר לחימה ניכר.
רקע

עם כניסת ההפוגה הראשונה לתוקף שלט צה"ל בגליל המערבי ברצועת חוף צרה. כוחות צבא ההצלה, אשר לא ראו עצמם כפופים לתנאי ההפוגה, המשיכו במהלכה בהתגרויות. אלה הגיעו לשיא בקרב באל בירווה ב-24 ביוני 1948.
עיקר המאמץ של צה"ל, עם תום ההפוגה הראשונה, הופנה לחזית המרכז (מבצע דני), ואילו בצפון הופעל צה"ל למטרות מוגבלות, כמו ניסיון כיבוש ראש הגשר הסורי במשמר הירדן (מבצע ברוש). גם מבצע דקל תוכנן תחילה למטרות מוגבלות, והרחבתו הותנתה בהתפתחות המלחמה. כך למשל, לא ידוע היה האם הצבא הלבנוני יעמוד מן הצד.
מטרת המבצע בשלב א' הייתה להשיג אחיזה בגבעות שבשוליים המערביים של הגליל התחתון, כדי ליצור עומק ברצועת החוף בשליטת צה"ל. בו בזמן, כוחות ניכרים הוחזקו כעתודה, בין היתר למקרה של התערבות לבנונית. בהמשך, כאשר לבנון, כפי שהתברר, נותרה פסיבית, אמור היה צה"ל למגר כליל את צבא ההצלה.
הכוחות המשתתפים > צה"ל

למפקד המבצע מטעם המטכ"ל מונה חיים לסקוב. במבצע השתתפו גדוד 71 וגדוד 73, המשוריין בחלקו, של חטיבה 7, עליה פיקד בן דונקלמן. לחטיבה 7 צורף גדוד 21 של חטיבת כרמלי, עליו פיקד אהרן יריב (רבינוביץ', בעוד שאר הגדודים של 'כרמלי' היו עסוקים במבצע ברוש). בהמשך הוכפפו למפקדת המבצע גם כוחות של חטיבת גולני (שחלק גדול מכוחותיה היה מועסק בקרבות סג'רה ובמבצע 'ברוש'), וכוחות חי"ם של מחוז חיפה.
הכוחות המשתתפים > הערבים

כוחות צבא ההצלה, אשר מנו בכללותם שלוש חטיבות מוקטנות, הפנו את עיקר מאמציהם לאזור סג'רה, וניהלו קרב עיקש לכיבוש המקום. כך, בגזרה בה נערך המבצע, היה ריכוז הכוחות הערביים דליל. כן כללו הכוחות הערביים מיליציות כפריות מקומיות וככל הנראה, באזור נצרת, גם גדוד מוקטן של צבא הג'יהאד הקדוש.
שלב א' – הרחבת רצועת החוף

בליל 8–9 ביולי 1948, עוד לפני תום ההפוגה, יצאה מקיבוץ (כיום מושב שיתופי) רגבה פלוגה מגדוד 21 מלווה בשני משוריינים מחטיבה 7 ושני תותחים 65 מ"מ לעבר הכפר המוסלמי כויכאת (היום קיבוץ בית העמק). לאחר הפגזה, פרצו המשוריינים והלוחמים לכפר, והוא נכבש במהרה ללא נפגעים, לאחר שתושביו ברחו במהירות.
בהמשך כבשה מחלקה מגדוד 71 של חטיבה 7, יחד עם כוחות מסייעים, את תל כיסון ממזרח לעכו. כן הרחיב כוח אחר של הגדוד את אחיזת צה"ל בסביבת אל בירווה. כל אלה הושגו ללא נפגעים לצה"ל. בימים הבאים ניסו הערבים לכבוש חזרה את המשלטים שאבדו בסביבות אל בירווה, החזירו לידיהם, לזמן מה, את אחד המשלטים, ויתר ההתקפות נהדפו. אבדות גדוד 71 בקרבות אלה כללו ארבעה הרוגים.
בליל 9–10 ביולי 1948 יצא מכויכאת הכוח שכבש את הכפר וכבש את הכפר המוסלמי אל עמקא (היום מושב עמקה). הקרב היה קצר כיוון שתושביו ומגיניו נמלטו.
לאור כיבוש כפרים אלה נכנעו ללא קרב הכפרים הדרוזים כפר יסיף, אבו סנאן וירכא ב-10 ביולי 1948.
שלב ב' – כיבוש הגליל התחתון

השלב הבא היה כיבוש הכפר הגדול שפרעם שבו היה רוב נוצרי, ומיעוט דרוזי ומוסלמי. לפני ההתקפה נפגשו בלילה מפקדי צה"ל ונציגי הדרוזים, והוסכם שהדרוזים לא יגלו התנגדות לכיבוש. במקום זאת, סוכם כי יבוצע ירי באוויר בעת המעבר ברובע הדרוזי. ההתקפה החלה בליל 13–14 ביולי 1948, בהפגזה, אשר פסחה על הרובע הדרוזי. לאחר מכן פרצו כוחות מגדוד 21 לתוך שפרעם וכבשו אותה. אבדותיהם: פצוע קל אחד. התושבים המוסלמים נמלטו, והנוצרים והדרוזים נשארו. כוח מגדוד 73 יצא משפרעם לאעבלין וכבש את הכפר ללא קרב.