stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריקוד דגלים
הערות שוליים

↑  הבעיה עם ריקוד הדגלים היא לא רק האלימות ושירי הנקמה, באתר סרוגים (בעברית)
↑  ריקוד דגלים, באתר ערוץ 7
↑  אסרף, תמר (2020-05-21). "חגה של הציונות הדתית, וזהו בערך". Ynet. נבדק ב-2025-03-17.
↑  הורד PDF - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  הורד PDF - הספרייה הלאומית של ישראל │ עיתונים, באתר www.nli.org.il
↑  ריאיון עם יעקב נוביק, בראש יהודי, גיליון 178
1 2  בג"ץ 3079/15 עמותת עיר עמים ואחרים נ' מפקד מחוז ירושלים במשטרת ישראל ואחרים, ניתן ב־11 במאי 2015
↑  ב-2018 עלה האירוע כמיליון שקל.שחר אילן, עיריית ירושלים והמדינה יממנו את מצעד הדגלים, באתר כלכליסט, 6 במאי 2018
↑  מערכת ice, היועמ"ש לשעבר בספרו החדש: כך נתניהו הגיב כשיואב גלנט לא נבחר לרמטכ"ל, באתר אייס

וינשטיין, יהודה. היועץ, ידיעות ספרים, 2022. עמ, 321
↑  שמוליק גרוסמן, המפכ"ל: אי אפשר לאבטח החוגגים בעיר העתיקה, באתר ynet, 9 במאי 2010
↑  חזקי ברוך, 100 אלף צועדים ב"ריקודגלים", באתר ערוץ 7, 12 במאי 2010
↑  בג"ץ 4243/17 עמותת עיר עמים נ' מפקד מחוז ירושלים, משטרת ישראל, עיריית ירושלים ועמותת עם כלביא, ניתן ב־24 במאי 2017
↑  אנה רייבה ברסקי, ‏לאחר שנעצר בעקבות ירי רקטי: ארגוני הימין מארגנים מצעד דגלים חוזר, באתר מעריב אונליין, 4 ביוני 2021
↑  אלון חכמון, אריק בנדר, אנה ברסקי, ‏המשטרה ביטלה את "מצעד הדגלים"; אוחנה: "להעביר ההחלטה לדרג המדיני", באתר מעריב אונליין, 7 ביוני 2021
↑  דריכות לקראת מצעד הדגלים בירושלים; צה"ל נערך לאפשרות של הסלמה, באתר ynet, 14 ביוני 2021
↑  אפרת וייס, יום ירושלים: צעירים יידו אבנים לעבר צועדים בעיר העתיקה, באתר ynet, 2 ביוני 2008
↑  יאיר אלטמן ועומרי אפרים, צפו: קריאות "מוחמד מת" בעיר העתיקה, באתר ynet, 2 ביוני 2011
↑   ניר חסון, מצעד הדגלים שב לירושלים במלוא כיעורו, ועל השלכותיו עדיין מוקדם לדבר, באתר הארץ, 29 במאי 2022;
ניר חסון, שרשור על: מצעד הדגלים 2022, הקומץ, טוויטר, 30 במאי 2022
↑   יהונתן ליס, מרצ דורשת לבטל את הגדרת יום ירושלים כ"חג לאומי", באתר הארץ, 27 במאי 2014
↑  קריאות מוות לערבים, ציוץ של ניר חסון בטוויטר, 15 ביוני 2021
קובי אטינגר, ‏עשרות צועדים יהודים קראו "מוות לערבים", באתר כיכר השבת, 15 ביוני 2021
↑  דלית הלוי, מחאה על הפגיעה בנביא מוחמד בצעדת הדגלים, באתר ערוץ 7, 17 ביוני 2021
↑  תיעוד מתוך מצעד הדגלים ב-15 ביוני 2021, קולקטיב "אקטיבסטילס" בטוויטר
↑  מכות ואבנים מול המצלמות: אורי לוי בלב העימותים האלימים בירושלים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 במאי 2023
↑  חיים גולדיטש, עינב חלבי, אלימות, עשרות מעצרים וכעס על המשטרה: ירושלים שאחרי מצעד הדגלים, באתר ynet, 31 במאי 2022
↑  רוני גרין שאולוב, לירן תמרי, אלפים במצעד הדגלים בי-ם, עימותים בשער שכם; עיתונאים הותקפו, 18 נעצרו, באתר ynet, 5 ביוני 2024
↑  ענבר טויזר, ‏ארה"ב: מגנים את קריאות "מוות לערבים" במהלך מצעד הדגלים; במקביל, עימותים אלימים בירושלים, באתר ‏מאקו‏, 19 במאי 2023
רבי זוטרא

ערך זה עוסק בתנא רבי זוטרא. אם התכוונתם לאמורא מר זוטרא, ראו .
רבי זוטרא היה תנא בבלי בדור החמישי לתנאים. הוא מובא פעם אחת בש"ס בברייתא במסכת ברכות, דף י"ג, עמוד ב' וחולק שם על רבי יאשיה.
שי"ר שיער שאין הכוונה לתנא בפני עצמו, שהרי זוטרא הוא שם בבלי, אלא כינוי לרבי יהודה נשיאה, שהיה "זוטרא" (=קטן) ביחס לסבו רבי יהודה הנשיא.
לפי גרסאות אחדות[דרוש מקור] במסכת ברכות, דף מ"ג, עמוד ב', הוא מוסר בשם רבי שמעון בן יוחי.
נזק היקפי

הריסות מהפצצת בעלות הברית בשוגג על בזוידנהוט ב-1945, שבה נהרגו למעלה מ-500 אזרחים הולנדים
טוקיו לאחר מתקפת ההפצצה האדירה בלילה שבין 9 ל-10 במרץ 1945, הפשיטה האווירית ההרסנית ביותר בתולדות התעופה הצבאית. בהפצצת האש בטוקיו נהרגו כ-100,000 אזרחים, אך התפוקה התעשייתית של העיר, היעד העיקרי של ההפצצה, נחתכה רק בחצי
"נזק היקפי" הוא מוות מקרי ולא רצוי, פציעה או נזק אחר שנגרם, במיוחד לאזרחים, כתוצאה מפעילות צבאית. הוא צוין לראשונה כדי לתאר פעולות צבאיות, אך מושג זה משמש גם בהקשרים לא צבאיים כדי להתייחס לכל נזק לא רצוי מפעולה כלשהית.
מאז הפיתוח של תחמושת מונחית מדויקת בשנות ה-70, צבאות ומדינות טוענים לעיתים קרובות שהם עשו מאמצים רבים כדי למזער נזקים היקפיים.
מבקרי השימוש במונח "נזק היקפי" רואים בו לשון הרע המעודדת דה-הומניזציה של אזרחים שנהרגו או נפצעו במהלך לחימה, המשמשת להפחתת האשמה הנתפסת של מנהיגות צבאית באי-מניעת נפגעים לא-לוחמים.
נזק היקפי אינו כולל אבדות אזרחיות שנגרמו כתוצאה מפעולות צבאיות שמטרתן להטיל אימה או להרוג אזרחים של מדינות אויב (למשל, הפצצת צ'ונגצ'ינג במהלך מלחמת העולם השנייה והתקפות רוסיות על תשתיות אוקראיניות המתוארת בגלוי כ"תגמול" ונועדה "להפוך ערים לבלתי ראויות למגורים").
מקורות ושימוש

המונח "נזק היקפי" מיוחס לעיתים קרובות לכלכלן תומאס שלינג, שהשתמש בו במאמרו מ-1961 בשם "Dispersal, Deterrence, and Damage" שפורסם ב-"Operations Research". במאמר זה שלינג דן באסטרטגיות צבאיות שמובילות מבלי משים לב להרס של אזורים אזרחיים, שאינם ממוקדים ישירות אלא מושפעים מפעולות צבאיות שנועדו להשפיע על נכסים אסטרטגיים אחרים. המונח שומש לראשונה במהלך מלחמת וייטנאם ובמשך עשורים התבסס בטרמינולוגיה של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
במהלך מלחמת המפרץ של 1991, כוחות הקואליציה השתמשו בביטוי כדי לתאר מוות של אזרחים בהתקפות על מטרות צבאיות. לדברי הבלשנית הסקוטית דבורה קמרון, "הטיעונים האורווליאניים הקלאסיים למציאת השימוש הזה מעורר התנגדות יהיו ש:
זה ז'רגון (סלנג), ואם אנשים לא יכולים לפענח אותו, הוא מסתיר את מה שקורה בפועל;
זה לשון הרע; מופשט וחסר השפעה, כך שגם אם אנשים יצליחו לקשר זאת עם מעשה או אירוע אמיתי, הם יהיו מבודדים מכל רגשות של רתיעה או אשמה מוסרית".
החוק ההומניטרי הבינלאומי

הצורך הצבאי, יחד עם הבחנה ומידתיות, הם שלושה עקרונות חשובים של החוק ההומניטארי הבינלאומי, המסדירים את השימוש החוקי בכוח בסכסוך מזוין. תקיפות צבאיות הגורמות לנזק היקפי אינן מסווגות אוטומטית כפשעי מלחמה. הם פשעי מלחמה כאשר המטרה היא נזק מופרז או היקפי בלבד.
לואיס מורנו אוקמפו, תובע ראשי בבית הדין הפלילי הבינלאומי, חקר האשמות על פשעי מלחמה במהלך הפלישה לעיראק ב-2003, ופרסם מכתב פתוח המכיל את ממצאיו. סעיף שכותרתו "האשמות לגבי פשעי מלחמה" מבהיר את השימוש הזה בצורך "צבאי, הבחנה ומידתיות":
על פי המשפט ההומניטרי הבינלאומי ואמנת רומא, מוות אזרחים במהלך עימות מזוין, חמור ומצער ככל שיהיה, אינו מהווה בפני עצמו פשע מלחמה. המשפט ההומניטרי הבינלאומי ואמנת רומא מתירים לצדדים לוחמים לבצע התקפות פרופורציונליות נגד מטרות צבאיות, גם כאשר ידוע שייגרם נזק מסוים לאזרחים או שהם יפגעו. פשע מלחמה מתרחש כאשר ישנה תקיפה מכוונת שמכוונת נגד אזרחים (עקרון ההבחנה) (סעיף 8(2)(b)(i)) או כאשר תקיפה נגד מטרה צבאית מתבצעת בידיעה שהפגיעות האזרחיות יעלו בבירור על היתרון הצבאי הצפוי (עקרון הפרופורציה) (סעיף 8(2)(b)(iv)).
סעיף 8(2)(b)(iv) מפליל שיגור תקיפה ביודעין שיגרום לאובדן חיים, פציעות לאזרחים, נזק לעצמים אזרחיים או נזק רחב היקף, ארוך טווח וחמור לסביבה הטבעית, שיהיה בבירור מוגזם ביחס ליתרון הצבאי הצפוי.
סעיף 8(2)(b)(iv) מתבסס על העקרונות שבסעיף 51(5)(b) לפרוטוקול הנוסף הראשון לאמנות ז'נבה מ-1977, אך מגביל את האיסור הפלילי למקרים שהם "בבירור" מוגזמים. יישום סעיף זה מחייב, בין היתר, הערכה של:

א. הנזק או הפגיעה הצפויים לאזרחים.

ב. היתרון הצבאי הצפוי.

ג. האם (א) היה "בבירור מוגזם" ביחס ל-(ב).
שימושים לא-צבאיים בביטוי

אף על פי שלא הומצא בפועל על ידי הצבא, השימוש בו בהקשר צבאי היה נפוץ. עם זאת, המונח אומץ מאז באופן נרחב למקרים שאינם צבאיים, ובמיוחד למגפת הקורונה. מספר רב של מקורות רפואיים, ממשלתיים וכלי תקשורת משתמשים במונח זה באופן נרחב ביחס למקרי מוות שנגרמו בעקיפין כתוצאה ממדיניות ממשלתית כגון סגרים, ולא ישירות על ידי הנגיף עצמו. היה ויכוח ציבורי משמעותי על אסטרטגיית הלחימה בקורונה, כאשר חלקם דגלו בהגבלות כמו סגרים להצלת חיים, כאשר אחרים טוענים כי "הנזק ההיקפי" שנגרם על ידי סגרים, מסכות והתרחקות זה מזה, עשויים למעשה לגרום ליותר מקרי מוות בטווח ארוך יותר. דוגמה לכך היא הצהרת ברינגטון הגדולה, שנחתמה לכאורה על ידי 3,500 אנשי מקצוע רפואיים ואחרים (ומוזכרת בפרלמנט הבריטי ובתקשורת) ובעלת דף שאלות נפוצות שכותרתו 'סגרים ונזקים היקפיים', המתייחס לביטוי זה מספר פעמים.
המונח משומש גם על ידי קהילת המחשוב כדי להתייחס לסירוב שירות למשתמשים לגיטימיים כאשר מנהלי מערכת נוקטים באמצעי מניעה גורפים נגד אנשים מסוימים. לדוגמה, רשימות שחורות בזמן אמת המשמשות למלחמה בספאם דואר אלקטרוני בדרך כלל חוסמות טווחים של כתובות פרוטוקול אינטרנט (IP) ולא כתובות IP בודדות המשויכות לספאם, מה שעלול למנוע ממשתמשים לגיטימיים בטווחים אלה את היכולת לשלוח דואר אלקטרוני לדומיינים מסוימים.
מונח זה משומש גם לדיג, כאשר דיג לוואי כגון דולפינים נקרא נזק היקפי; הם פרטים שמתים עקב ציד של דייגים אחר מטרות דיג אחרות, כמו דיג טונה.
גיבור (אישיות)

ז'אן ד'ארק נחשבת לגיבורה בצרפת על תפקידה במלחמת מאה השנים
גיבור הוא אדם אמיתי או דמות בדיונית ראשית אשר זוכה להערצה או אידיאליזציה עקב ביצוע מעשה יוצא דופן וראוי לשבח אותו הוא/היא ביצע/ה לעיתים רבות באומץ רב.
מאפיינים

הגיבורים מתוארים בדרך כלל כאנשים המפגינים אומץ רב, יושרה ואלטרואיזם בזמנים קשים. הם עשויים להחזיק ביכולות או כישרונות יוצאי דופן, אבל מה שמייחד אותם כגיבורים הוא הנכונות שלהם להשתמש בתכונות הללו על מנת לעשות את הדבר הנכון, לעיתים קרובות תוך כדי סיכון אישי או הקרבה עצמית. היכולות הללו אינן רק פיזיות, אלא גם כוחות נפשיים ורוחניים.
סוגי גיבורים

גיבורים מיתולוגיים – דמויות אגדיות מהמיתולוגיה והפולקלור. דוגמאות לגיבורים מיתולוגיים יכולים לכלול את אכילס, איפיגניה והרקולס.
גיבורים ספרותיים – גיבורים בספרות שעוברים לרוב מסע של גילוי עצמי. דוגמאות לגיבורים ספרותיים יכולים לכלול הן גיבורים בספרות הקלאסית כמו אנה קארנינה, סינבד, רובין הוד, הארי פוטר, פרודו באגינס, דון קיחוטה, שרלוק הולמס, וז'אן ולז'אן והן גיבורי על בדיוניים כמו סופרמן, ספיידרמן, באטמן, וונדר וומן וקפטן אמריקה.
גיבורים היסטוריים – אישים בולטים בהיסטוריה שזכו להערצה רבה על מנהיגותם, אומץ לבם או תרומתם העצומה לחברה. לעיתים רבות מדובר במנהיגים צבאיים, ממציאים או אישים שהובילו לשינוי מהותי בחברה. דוגמאות לגיבורים היסטוריים יכולים לכלול את ג'ואן ד'ארק, ג'וזפה גריבלדי, סופי שול, אלווין יורק, אודי מרפי, צ'אק ייגר, אלן טיורינג, ראול ולנברג, וצ'יון סוגיהרה, רוזה פארקס ונלסון מנדלה.
גיבורים מודרניים – אישים בולטים בהווה שזכו להערצה רבה על מנהיגותם, אומץ לבם או תרומתם העצומה לחברה. דוגמאות לאנשים שניתן להגדיר כגיבורים מודרניים יכולות לכלול את מלאלה יוספזאי ואילון מאסק.
דוגמה לגיבור מיתולוגי: אכילס במהלך מלחמת טרויה, כפי שמתואר בציור חרס יווני עתיק אשר מתוארך לשנת 300 לפני הספירה לערך
דוגמה לגיבור היסטורי: הדיפלומט השוודי ראול ולנברג הציל את חייהם של עשרות אלפי יהודים בבודפשט במהלך מלחמת העולם השנייה
דוגמה לגיבור ספרותי: דמותו של ד'ארטניאן בשלושת המוסקטרים
דוגמה לגיבורים ספרותיים: באטמן (אשר גולם על ידי אדם ווסט) ורובין (אשר גולם על ידי ברט וורד) בסדרת הטלוויזיה באטמן ששודרה בשנים 1966–1968
ראו גם

גיבור לאומי
גיבור (ספרות ואמנות)
אנטי-גיבור
גיבור תרבות
גיבור על
לוסי דובינצ'יק

| --- | --- |

לוסי דובינצ'יק, 2007
 לידה:  17 בדצמבר 1982 (בת 42) מוסקבה, ברית המועצות
 סוגה מועדפת:  תיאטרון
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 1996
 פרופיל ב-IMDb
 
לוסי דובינצ'יק, 2006
לוּסִי דוּבִּינְצִ'יק (ברוסית: Люси Дубинчик; נולדה ב-17 בדצמבר 1982) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית. זוכת פרס אופיר לשנת 1996 על תפקידה כקלרה בסרט "קלרה הקדושה".
ביוגרפיה

דובינצ'יק נולדה וגדלה במוסקבה אשר בברית המועצות לאירנה ולאלכס דובינצ'יק במשפחה בת ארבעה ילדים. ב-1989, בהיותה בת שבע, עלתה לישראל יחד עם משפחתה. בתחילה התגוררו ברחובות, וב-1992 עברו לתל אביב.
בשנת 1992, כאשר היא הייתה בת 10, הוחתמה על ידי סוכנות הדוגמניות "יולי" כדוגמנית, ודגמנה עד שנת 1994 בקמפיינים, קטלוגים ופרסומות. דובינצ'יק היא בוגרת מגמת משחק ותיאטרון בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין" (ביחד עם תלמידי המגמה הופיעה בהפקת המקור של ההצגה "רצח" של חנוך לוין, כשהייתה בכיתות ז'-ח'), ובוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב, מחזור ל"ח (2003-2000). בכיתתה למדו בין השאר רועי אסף, ליאת אזר, אודי רוטשילד, שרון דנון, יובל רז ומיכל שפירא.
ביוגרפיה > קריירה קולנועית

תפקידה הראשון על המסך היה בסרט הקולנוע "זהר" שיצא ב-1993, שם גילמה בתפקיד קטן את חברתו של גילי ארגוב, בנו של זהר.
פריצה הדרך של דובינצ'יק באה ב-1996 כאשר כיכבה בתפקיד הראשי של קלרה בסרט "קלרה הקדושה", בבימוים של ארי פולמן ואורי סיון. המלהקת אורית אזולאי, שליהקה אותה לפרסומת, הזמינה אותה לאודישנים לסרט ודובינצ'יק נבחרה לתפקיד הראשי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1996 וזכה בפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר. על תפקידה בסרט זכתה דובינצ'יק בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר, והייתה לשחקנית הצעירה ביותר שזכתה אי פעם בפרס זה. במסגרת מסע ההקרנות של הסרט השתתפה בפסטיבלי קולנוע ברחבי העולם ואז שבה ללימודיה בבית הספר.
בשנת 1999 שיחקה בסרט הקולנוע "החברים של יאנה". בסרט גילמה את דמותה של בתו של יורי (שמיל בן-ארי), נגן רחוב שמקבץ נדבות. על תפקידה בסרט הייתה מועמדת לפרס אופיר בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר".
לאחר שסיימה את לימודי המשחק השתתפה בסרט הסטודנטים האמריקני-ישראלי "איפור" ("Make-up", בבימויה של ענבר גלבוע), בסרט "גיבורים קטנים" ובתפקיד אלמנתו הצעירה של נתי רביץ בדרמת הפשע "מלח הארץ" (בבימויו של אורי ברבש). ב-2006 השתתפה בסרט המוקומנטרי הקצר "סיפורו של ג. ג. אסלמונד" בבימויו של יואב נבו, שפתח את הפסטיבל הבינלאומי ה־11 לסרטי סטודנטים בתל אביב, לצדם של שרון אלכסנדר, גורי אלפי, ליאור מילר וגילה אלמגור. ב-2006 שיחקה לצדו של אייל שכטר בסרט האימה הקצר "טוב שחזרת הביתה", בבימויו של ליאור חפץ.
ב-2007 השתתפה בקופרודוקציה צרפתית-ישראלית "חומר למחשבה" (סינדרום ירושלים), בבימוים של סטפן בלאיש ועמנואל נקש, לצד לירון לבו. באותה שנה שיחקה בתפקיד הראשי לצד גיא זו-ארץ בקומדיה הרומנטית של יאיר הוכנר "אנטארקטיקה" (2007). היא גילמה את דמותה של שירלי, לסבית חולמנית.
ב-2008 שיחקה בסרט הקולנוע "מפטיר" בבימויו של דויד בן ארי.
ב-2012 גילמה את דמותה של אפרת זימר בסרטו של אסי דיין "ד"ר פומרנץ". באותה שנה שיחקה בסרט הרוסי "המנצח" בבימויו של פאבל לונגין, לצידה של אניה בוקשטיין.
ב-2014 הצטלמה לסרט הקולנוע "מי את" בבימויו של אריאל כהן. דובינצ'יק משחקת בתפקיד הראשי של אליזבת, ניצולת שואה שמתחזה לנאצית.
ב-2016 הצטלמה לסרט "עלה קטן" בבימויה של טלי אברהמי.
ב-2018 הצטלמה לסרט הקולנוע "עץ הפוך" בבימוי אריאל כהן.
ביוגרפיה > קריירה טלוויזיונית

הקריירה הטלוויזיונית של דובינצ'יק כללה הפקות דרמה לצד טלנובלות ואופרות סבון. הופעתה הטלוויזיונית הראשונה הייתה במספר פרקים בסדרת הטלוויזיה "פלורנטין", בשנת 1998. בהמשך השתתפה בסדרה "השכנים ממול" (ערוץ 1) וב"החצר", אופרת הסבון הדתית הראשונה בערוץ התכלת.
דובינצ'יק שיחקה בטלנובלה היומית "מיכאלה", ששודרה בערוץ הוט 3. היא גילמה את דמותה של מיה אקריש, בתם של דן (שרון אלכסנדר) ויסמין (חני נחמיאס), דוגמנית בולימית המכורה לסמים.
שיחקה בסרט הטלוויזיה "מכתבים מרישיקש" (2004), בבימויו של דניאל וקסמן, שצולם בהודו. בסרט גילמה את דמותה של אנה וייסמן, שיצאה למסע בהודו ואביה אלכס (ולדימיר פרידמן) יוצא לחפש אחריה. כעבור שנה שיחקה בסרט הטלוויזיה "מרכבה ירוקה" בבימויו של גילי גולדשמידט.
שיחקה במיני-סדרה "תחת שמי ורונה" שהופקה בטלוויזיה ברוסיה (2005) וצולמה בישראל, ברוסיה ובוורונה. הסדרה מהווה גרסה רוסית-יהודית-מודרנית ל"רומיאו ויוליה". דובינצ'יק שיחקה בתפקיד הראשי של לאה, בחורה יהודייה-דתייה שמחתנים אותה עם בחור יהודי (סשה דמידוב), בעוד היא מנהלת רומן עם אנדריי (מיכאל קוגל), בחור רוסי.
בסדרת הטלוויזיה "מרחק נגיעה" ששודרה בערוץ 2 ב-2007, גילמה את דמותה של נטליה מינץ, מחליקה על הקרח ואחותו הקטנה של זוריק (הנרי דוד), שעולה לישראל מרוסיה עם הוריה מרינה (יבגניה דודינה) וסשה (סלבה ביברגל), למורת רוחה.
ב-2008 שיחקה בתפקיד הראשי של נערה דתייה מתנחלת על רקע ההתנתקות בסרט הטלוויזיה "פרשת רות".
בשנת 2008 השתתפה בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" עם בן זוגה, הרקדן דניס בלוצרקובסקי. השניים נאלצו לפרוש בסיבוב החמישי עקב פריצת דיסק חמורה של בלוצרקובסקי.
ב-2010 שיחקה בסרט הטלוויזיה הגרמני "דואט לרצח", לצידו של מנשה נוי.
ב-2013 שיחקה בסדרת דרמה "בית המשאלות" מאת ובבימויו של חיים בוזגלו, שהוקרנה בערוץ הראשון.
בשנת 2015 השתתפה בעונתה השנייה של תוכנית הדוקו "6 אימהות" ששודרה בערוץ 2 (רשת).
ב-2018 השתתפה בתוכניות "גב האומה" ואנשים.
ביוגרפיה > קריירת התיאטרון

מגיל צעיר שיחקה דובינצ'יק בהצגות תיאטרון. בין השאר, השתתפה בהצגות "מזריץ", "רחוב טוב" (מחזמר, בתפקיד קומי של רוסיה-נוצריה כזוגתו של ניר לוי), "המדריך לחיים הטובים" (קופרודוקציה של תיאטרון הבימה ותיאטרון באר שבע), "כל נדרי" (בתיאטרון אנסמבל הרצליה) ועוד.
ב-2005 שיחקה בתפקיד הראשי בהפקת התיאטרון מחול "התיבה". גילמה את דמותה של לילי, בת למשפחה בורגנית צרפתית, המכירה בפריז את טימופיי, פליט סרבי הומוסקסואל. השניים מנסים לחיות ביחד ולאהוב.
ב-2007 השתתפה בהצגה "כן לא שחור לבן" יחד עם גיא לואל. באותה שנה הצטרפה לתיאטרון גשר, שמאז ועד 2020 היווה את עיקר פעילותה בשדה המשחק. בגשר שיחקה בשמונה עשרה הצגות:
ההצגה הראשונה בה שיחקה בגשר הייתה "לילות לבנים" על פי דוסטויבסקי. דובינצ'יק שיחקה בתפקיד הנשי הראשי את נַסְטֵנקה, שמחפשת את אביר חלומותיה. היא פוגשת ב"החולם" (אמנון וולף), בחור תמהוני ובמהלך ארבעה ימים נרקמים ביניהם יחסים.
בהצגה "שוורץ וחיות אחרות", בבימויו של יבגני אריה גילמה את דמותה של קשטנקה, כלבה שמאבדת את בעליה ונקלעת לקרקס חיות ומנסה להשתלב בו ותוך כדי כך כותבת מכתבים לבעליה האבוד, אליו היא מתגעגעת.
בהצגה "טרטיף" בבימויו של אריה, גילמה את דמותה של מריאן, שמנסים לחתן אותה עם מי שאינה אוהבת, בעוד היא רוצה להתחבר לאהובה ואלר (אלון פרידמן).
בהצגה "הרפר ריגן", בבימויו של עודד קוטלר, גילמה את דמותה של שרה ריגן, תפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המשנה בשנת 2009.
בהצגה "וואסה" גילמה את דמותה של לודמילה, בתה של וואסה (נטשה מנור, שגם ביימה), בחורה נאיבית וטובת לב, שרואה את העולם בוורוד.
מלבד זה, בהיותה ב"גשר", שיחקה בסדרת תפקידי גברים: ב"שש דמויות מחפשות מחבר" גילמה את דמותו של הנער, ב"פיניטה לה קומדיה" בה שיחקה מאז 2012 ועד 2020 גילמה את דמותו של ילד חירש-אילם וב"הנפש הטובה מסצ'ואן" שעלתה באוקטובר 2014 גילמה את דמותו של נער סיני.
בהצגת המולטימדיה "הלוך ושוב" (2013-14) שיחקה בתפקיד הראשי. דובינצ'יק גילמה שתי דמויות: בסרט את אהובתו של השייט (הנרי דוד) ועל הבמה את הבת שלהם.
שיחקה ב"גשר" בהצגות "הדיבוק", "מר ורטיגו", "דון קיחוטה" ו"אנדי וורהול".
בין 2014 ועד 2015 שיחקה בהצגה "חמוצ", מאת ובבימויו של ג'ייסון דנינו הולט, בתפקיד הנשי הראשי לצדו של דנינו הולט.
לוסי דובינצ'יק בהצגה "שש דמויות מחפשות מחבר", תיאטרון גשר, 2010
לוסי דובינצ'יק בהצגה "דון ז'ואן", תיאטרון גשר, 2010
לוסי דובינצ'יק בהצגה "לה פונטיין- היער הקסום", תיאטרון גשר, 2012
ביוגרפיה > עיסוקים נוספים

בשנת 2004 הופיעה דובינצ'יק בקליפ לשיר "דוד" שהופיע באלבום "החיים הם חלום" של הזמר דודי לוי.
בשנים 2005–2007 הייתה שותפה במשרד יחסי הציבור RBD, לצד שירי רווה ותמי בארי, המשרד התמחה ביחסי ציבור למסעדות ואמנים.
הייתה עוזרת-במאי בהצגות "שונאים. סיפור אהבה" (בבימויו של יבגני אריה, 2008), "הרפר ריגן" (בבימויו של עודד קוטלר, 2009), "רומן בעבודה" (בבימוים של יבגני אריה ולנה קריינדלין, 2009), "הלוך ושוב" (בבימויו של סשה קריינדלין, 2014). הייתה מנהלת הצגה ב"וואסה" (בבימויה של נטשה מנור, 2013).
במסגרת תיאטרון גשר הקימה והפיקה את "מועדון 71 הכיסאות" בשנת 2010. הפיקה בשנים 2012–2013 את פסטיבל הקיץ של התיאטרון.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו באוקטובר 2013, ניצבה במקום העשירי ברשימתו של רון חולדאי - תל אביב אחת למועצת העיר תל אביב יפו.
בשנים 2013–2014 הופיעה לצד ולדימיר פרידמן במופע השירה "ואלנקי", המיועד לקהל הרוסי.
בשנים 2013–2014 הופיעה ביחד עם הבמאי אייזק בראל בדואט "לכי אהבה". הם הוציאו ביחד קליפ מצולם ושיר לרדיו.
הייתה בין המשקיעים בפיתוח האפליקציה "Intoeat" - רשת חברתית לאוכל ומסעדות. במאי 2016 הגישה דובינצ'יק בקשה להכרה בה כפושטת רגל, לאחר שלא הצליחה להשיב לבנק חוב בסך 156 אלף ש"ח, שמקורו בהלוואה שנטלה לשם השקעה זו.
ב-2018 בוטלה פשיטת הרגל.
החל מ-2014 ועד 2016 הגישה את "מאחורי הקלעים עם לוסי דובינצ'יק", תוכנית בנושאי תרבות ב"רדיו פילפל".
ב-2016 העלתה מופע של שירי לאונרד כהן בהפקתה ובביצועה.
ב-2018–2019 השתתפה דובינצ'יק במופע "הגשר שבין המילים למנגינה", בניצוחו ובימויו של גיל שוחט, בו הקריאה מונולוגים של צ'כוב על רקע המוזיקה.
ב-2021 התמנתה לסמנכ"לית עמותת שניר.
חיים אישיים

ב-29 באוגוסט 2007 ילדה דובינצ'יק בת מג'וני פיטרסון, שאותו הכירה לראשונה בעת צילומי הסרט "קלרה הקדושה".
ב-2010 נישאה לבמאי שי בן עטר. בני הזוג התגרשו ב-2012.
ב-1 באוגוסט 2017 נפלה מהקומה הרביעית בבניין בו היא התגוררה ביפו, ופונתה במצב קשה לבית החולים איכילוב. כעבור ימים אחדים חל שיפור במצבה, שסווג כמצב בינוני. דובינצ'יק ציינה בראיונות עימה שהיא ככל הנראה התעלפה בעת שישבה על אדן החלון בביתה, וכך היא נפלה. בספטמבר 2017 היא התארסה לחגי פוקס, אותו היא הכירה במהלך אשפוזה בבית החולים לאחר פציעתה, לאחר חודש שהם היו בזוגיות. ב-18 בדצמבר 2017 היא השתחררה מבית החולים.
ב-14 במאי 2018 ילדה בת משותפת לה ולארוסה, חגי פוקס. ב-5 באפריל 2019 ילדה בן.
דובינצ'יק מתגוררת ברמת גן.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם הסרט | במאי/ת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בהפקה | להפוך את העולם | אורי רביד ויניב טל |  |  |
| 2018 | עץ הפוך | אריאל כהן |  |  |
| 2016 | ביום השישי | עמיחי חסון | רונה |  |
| 2016 | עלה קטן | טלי אברהמי | טלי |  |
| 2016 | מי את | אריאל כהן | אליזבת |  |
| 2013 | המנצח | פאבל לונגין | דינה |  |
| 2012 | ד"ר פומרנץ | אסי דיין | אפרת זימר |  |
| 2009 | מיקה | מירב חטב | מיקה | סרט סטודנטים, מעלה |
| 2008 | אנטארקטיקה | יאיר הוכנר | שירלי |  |
| 2008 | פרשת רות | קרן אביטן | רות |  |
| 2007 | מפטיר | דויד בן ארי | אוקסנה |  |
| 2007 | סינדרום ירושלים - חומר למחשבה | עמנואל נקש וסטפן בלאיש | איבונה |  |
| 2006 | מלח הארץ | אורי ברבש | אנה |  |
| 2006 | גיבורים קטנים | איתי לב | מרינה |  |
| 2006 | טוב שחזרת הביתה | ליאור חפץ | עדי | סרט קצר |
| 2006 | סיפורו של ג. ג. אסלמונד | יואב נבו | בריג'יט | סרט הפתיחה של הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים |
| 2005 | מרכבה ירוקה | גלעד גולדשמידט | יוליה | סרט טלוויזיה |
| 2004 | מייק אפ | ענבר גלבוע | איילה | סרט קצר |
| 2004 | מכתים מרישיקש | דניאל וקסמן | אנה | סרט טלוויזיה |
| 1999 | החברים של יאנה | אריק קפלון | בתו של יורי |  |
| 1996 | קלרה הקדושה | אורי סיון וארי פולמן | קלרה צ'אנוב |  |
| 1993 | זהר | ערן ריקליס | חברתו של גילי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה/תוכנית | ערוץ | במאי/ת | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | אנשים | קשת 12 |  |  |
| 2018 | גב האומה | ערוץ עשר | סיון מגזניק |  |
| 2016 | 6 אימהות | ערוץ 2 | איתן שמואלוף | אמא |
| 2013 | בית המשאלות | הערוץ הראשון | חיים בוזגלו |  |
| 2013 | ארץ נהדרת | ערוץ 2 (קשת) | אייל B, אופיר לובל | בתפקיד עצמה |
| 2010 | דואט לרצח | הטלוויזיה הגרמנית | יורגו פפבסלי | דאשה |
| 2007 | מרחק נגיעה | ערוץ 2 (רשת) | רוני ניניו | נטליה מינץ |
| 2007 | 24/7 - תום אבני | HOT, ערוץ הילדים | גורי אלפי, אודי גוטשלק | בתפקיד עצמה |
| 2005 | בוא נתערב | הטלוויזיה החינוכית הישראלית | שעיה פורסטנברג | יעל |
| 2005 | תחת שמי ורונה | ערוצי הטלוויזיה ברוסיה, הוקרן בישראל בערוץ 9 | ולדימיר קרסנופולסקי, ולרי אוסקוב | לאה |
| 2004 | מ.ק. 22 | ערוץ ביפ | אסף הראל | קול |
| 2004 | מיכאלה | HOT3 | יצחק שאולי | מיה אקריש |
| 2003 | החצר | ערוץ התכלת | אבי כהן | גיטל רוטנברג |
| 2001 | דואר נע גליל מערבי | ערוץ 2 | עופר ויצמן | מעיין |
| 2001 | המכון | ערוץ 2 | אורי ברבש |  |
| 1998 | פלורנטין | ערוץ 2 | אורי סיון, איתן פוקס, אריק רוטשטיין | לוטוס תפוח |
פילמוגרפיה > תיאטרון > תיאטרון גשר

| שנת הפקה | הצגה | מחזאי/ת | במאי/ת | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | אנדי וורהול | מיכאל קרמנקו | מיכאל קרמנקו | אנדי וורהול |
| 2015 | מר ורטיגו | עיבוד של יואב שוטן לספרו של פול אוסטר | עירד רובינשטיין |  |
| 2015 | אני דון קיחוטה | רועי חן בהשראת הרומן "דון קישוט" מאת סרוונטס | יבגני אריה |  |
| 2014 | הדיבוק | רועי חן בהשראת ש. אנ-סקי | יבגני אריה |  |
| 2014 | הנפש הטובה מסצ'ואן | מחזה: ברטולט ברכט, מוזיקה לשירים: פאול דסאו | יבגני אריה | ילד |
| 2014 | מסעות אודיסאוס (הצגת ילדים) | רועי חן ע"פ הומרוס | שיר גולדברג | טלמכוס / טל, ילד |
| 2013 | וואסה | עיבוד של נטשה מנור למחזה מאת מקסים גורקי | נטשה מנור | לודמילה |
| 2013 | פיניטה לה קומדיה – סאטירה מחייו של מובטל | על פי "המתאבד" מאת ניקולאי ארדמן | אלכסנדר מורפוב | פדיה |
| 2013 | הלוך ושוב | עיבוד של רועי מליח-רשף למחזה "השייט" מאת אנה יבלונסקיה | סשה קריינדלין |  |
| 2013 | דון ז'ואן | מולייר | אלכסנדר מורפוב | איזבלה וגם איכרה |
| 2013 | יונה ונער | עיבוד של רועי חן ויבגני אריה לרומן מאת מאיר שלו | יבגני אריה | יונה |
| 2010 | שש דמויות מחפשות מחבר | רועי חן בעיבוד למחזה של לוּאיג'י פִּירַנְדֶלוֹ | יבגני אריה | הנער |
| 2009 | טרטיף | מולייר | יבגני אריה | מריאן |
| 2009 | הרפר ריגן | סיימון סטיבנס | עודד קוטלר | שרה ריגן |
| 2009 | רומן בעבודה | על פי אמיל ברגינסקי ואלדר ריאזנוב | יבגני אריה ולנה קריינדלין | מיקה |
| 2008 | לה פונטיין – היער הקסום (הצגת ילדים) | על פי משלי ז'אן דה לה פונטן | יבגני אריה |  |
| 2008 | שוורץ וחיות אחרות | עיבוד של רועי חן ויבגני אריה לסיפורים של ברנרד מלמוד, פטריק בסון ואנטון צ'כוב | יבגני אריה | קשטנקה (כלבה) |
| 2007 | לילות לבנים | על פי פיודור דוסטויבסקי | ניקולאי דרוצ'ק | נַסְטֵנקה |