קיילי מינוג
ביוגרפיה > 1993–1998: תקופת דקונסטראקשן

לאחר שנפרדו דרכן של קיילי מינוג וחברת התקליטים השוקעת PWL, מינוג נותרה ללא חוזה במשך כמה חודשים למרות הצעות בלתי פוסקות מצד ענקיות מוזיקה, בינן גם EMI (חברת התקליטים הנוכחית של מינוג, נכון ל-2006). deConstruction, חברת תקליטים עצמאית, שנחשבה לבעלת סאונד משובח של אומני Underground ודאנס, הציעה גם היא למינוג חוזה לשני אלבומים ובנוסף אלבום אוסף להיטים. בסופו של דבר, החליטה מינוג את בחירתה: באפריל 1993 הכריזו קיילי מינוג וחברת התקליטים דיקונסטרקשן (deConstruction) על שיתוף פעולה. מינוג, אשר במשך שנות הקריירה שקדמו לחתימת החוזה לא זכתה לחופש האומנותי אותו רצתה בתקופת PWL, ואילו דיקונסטרקשן הציעה לה את כל החופש אותו רצתה.
אחרי האלבום "Let's Get to It", שמבחינת מכירות היה די חלש, וסינגל שבקושי נכנס ל-Top20 של בריטניה (Celebration – גרסת כיסוי לשיר המפורסם של להקת Kool and the Gang משנות השמונים), החלה מינוג לעבוד על האלבום החדש. העבודות מתחילות בשיתוף פעולה עם Rapino Brothers. בהפקתם, הקליטה מינוג מספר שירים אשר נועדו לבדוק את היכולות הווקאליות שלה. בסופו של דבר, השירים לא מגיעים לאלבום הסופי שיצא ב-1994 כי היו "יותר מדי פופיים". בין השירים היותר מוכרים שהוקלטו עם ה-Rapino Brothers‏: Difficult By Design (מתוכננת להיות קשה), Gotta Move On (חייבת להמשיך) וגם Automatic Love (אהבה אוטומטית) שלפני יציאת האלבום הופק מחדש על ידי צמד המפיקים Brothers In Rhythm ונכנס אליו בסופו של דבר. בינתיים, הגיעו שמועות על דואט עם הזמר פרינס (שנים לאחר מכן יתברר כל העניין כמשהו שנשאר בגדר תכנון בלבד). שיתופי פעולה עם מפיקים כמו M People, Pet Shop Boys, Brothers In Rhythm ועוד, גרמו להד תקשורתי רב סביב האלבום, מה שגרם להחשת קצב העבודה. כאשר היה האלבום, שפשוט נקרא "Kylie Minogue", על סף סיום, הקליטה מינוג את מה שייחשב לאחד השירים החשובים ביותר בקריירה שלה – "Confide in Me" (בטח בי). המעורבים בפרויקט החליטו – "Confide in Me" הוא הסינגל הראשון. הסינגל המתוכנן, Dangerous Game (משחק מסוכן), נדחק לפינה ובסופו של דבר לא יצא כסינגל בכלל.
"Confide in Me" הגיע לתחנות הרדיו והטלוויזיה ועמו הגיע הד תקשורתי עצום. קיילי מינוג, בתדמית בוגרת ומתוחכמת, זיעזעה את המעריצים שלה עם שיר השונה באופן קיצוני מכל דבר שהם היו רגילים אליו. אל השיר התלווה קליפ, בו משחקת מינוג שש זונות. הקליפ השערורייתי והפזמון המידבק מביאים את אחת הקלאסיקות הנחשבות ביותר של הזמרת. השיר זיעזע את המצעדים בעולם וכולם היו מוכנים לצאתו גם בארצות הברית; אלא שברגע האחרון, חברת התקליטים בארצות הברית, Imago, פשטה רגל ממש לפני שהסינגל יצא, מה שגרם להפסקת הייצור והקידום שלו וכישלונו היחסי כשהוא הצליח להגיע רק למקום ה-39 בטבלת המועדונים האמריקאית.
בינתיים בשאר העולם, יצא האלבום הראשון של מינוג תחת חברת התקליטים החדשה. האלבום לא הצליח לממש את הציפיות המסחריות שלו למרות סינגלים כמו Put Yourself In My Place (שים את עצמך במקומי) וגרסת רמיקס לשיר Where Is The Feeling (איפה הרגש).
הסינגל האחרון מתוך האלבום, Time Will Pass You By (הזמן יעביר אותך הלאה), אשר הופק על ידי M People, היה אמור לצאת לאחר שמינוג וחברת התקליטים אישרו את גרסת הרמיקס שתהווה את גרסת הסינגל שלו. אך באותה התקופה, פגשה מינוג בזמר ניק קייב, שלימים הפך לחבר מאוד קרוב שלה, והשניים מחליטים להקליט שיר ביחד. השיר, שנכתב על ידי ניק קייב במיוחד עבור מינוג, נקרא "Where the Wild Roses Grow" (המקום בו פורחים שושני הבר). מינוג וקייב החליטו להוציא את השיר כסינגל משותף, ולכן התוכניות להוציא את Time Will Pass You By כסינגל נדחקו לפינה. "Where the Wild Roses Grow" יצא לאוויר העולם בשנת 1995 וזיעזע אף יותר את המעריצים. בשיר, רוצח קייב באכזריות את אהובתו "Elisa Day" (משוחקת על ידי מינוג), והדבר גם מוצג בקליפ (אשר צונזר במרבית תחנות הטלוויזיה) בצורה מאוד בוטה ומזעזעת. התקשורת, המעריצים וכלל הציבור לא ידעו איך לעכל את תדמיתה החדשה של מינוג – אבל נראה כי היא לא השאירה יותר מדי זמן לעיכול.
לקראת סוף 1995 התחילה מינוג לכתוב שירים לקראת אלבומה הבא. הפעם, חשפה את עצמה ברגעים הלקוחים מחיי היומיום שלה. העבודות הממשיות על האלבום הבא התחילו בשנת 1996. למעלה מ-40 שירים, כמעט כולם נכתבו על ידי מינוג, הוקלטו לאלבום הזה. רק 12 הצליחו למצוא את דרכם לרשימה הסופית. שיר נוסף, German Bold Italic (גרמני מודגש נטוי) שהוא שיר על גופן (פרי שיתוף פעולה עם Towa Tei היפני), היה אחת היצירות הכי אקסצנטריות של מינוג וזכה להערכה בקרב מעריציה, אך הצלחתו המסחרית הייתה מעטה (הוא יצא כסינגל לאחר יציאת האלבום Impossible Princess, ואף הופק לו קליפ).
שנת 1997 אמורה הייתה לראות את יציאת האלבום החדש, שנקרא "Impossible Princess" (נסיכה בלתי אפשרית). לאחר עיכובים רבים, וביניהם מותה של הנסיכה דיאנה בקיץ 1997 (דבר שהצריך את שינוי שמו של האלבום מפאת כבוד לנסיכה המנוחה), יצא האלבום רק במרץ 1998. בינתיים, הספיקו שני סינגלים לצאת מהאלבום: הראשון – שיתוף פעולה עם ה-Manic Street Preachers שהוליד את Some Kind Of Bliss (סוג של אושר) והשני – Did It Again (עשית זאת שוב). אף אחד מהם לא היווה הצלחה מסחרית מזהירה ולכן לא היוו בסיס מספק עליו יכלו להתבסס מכירות האלבום, ואכן האלבום בקושי גירד את הטבלאות מסביב לעולם חוץ מבמקום אחד – אוסטרליה: האלבום זכה להצלחה היסטרית באוסטרליה, למרות הצלחה מעטה מאוד של הסינגלים עצמם. כדי לנסות ולעודד את מכירות האלבום, יצא סינגל שלישי – Breathe (נשום). השיר, שנחשב על ידי התקשורת כגלגל ההצלה של האלבום וכאחד השירים בעלי הפוטנציאל המסחרי הגדול ביותר, הגיע מאוחר מדי ולא הצליח "לתקן את הנזק". Impossible Princess (ששמו הרשמי היה, כאמור, Kylie Minogue) נפל כמו אבן מטבלאות המכירות מסביב לעולם.
לאחר הכישלון היחסי של Impossible Princess, החליטה מינוג "לחזור הביתה" לאוסטרליה, שם היא התקבלה בהרבה אהדה וחום שבאו לידי ביטוי במסע ההופעות המצומצם – Intimate And Live (אינטימי וחי). המסע זכה להצלחה אדירה; הביקוש הבלתי־פוסק גרם למינוג להכפיל את מספר ההופעות שלה באוסטרליה. בנוסף, יצא סינגל רביעי באוסטרליה כדי לקדם את מסע ההופעות – Cowboy Style (סגנון בוקרים). מינוג הוציאה גם סדרת אוספי רמיקסים מהתקופה בה הייתה תחת חברת PWL וגם אוסף רמיקסים מיוחד לקהל האוסטרלי – "Impossible Remixes".
בינתיים, לאור צרותיה הכלכליות של חברת deConstruction וכישלונה המסחרי היחסי של מינוג, חיפשה חברת התקליטים דרך לסיים את החוזה עִמהּ. מינוג מצידה חשבה להוציא אלבום של שירים אקוסטיים העונה לשם המאוד ציני, "No Kylie Minogue" (כהערה עוקצנית לכך ששני האלבומים הקודמים שלה היו קרויים "Kylie Minogue"). לחברת התקליטים היו תוכניות אחרות והיא סירבה להשקיע כסף בהקלטות לאלבום חדש; במקום זה, היא הוציאה את האוסף "Mixes" (שהוא המקביל להוצאה האוסטרלית Impossible Remixes) ובכך סיימה, למעשה, את החוזה עם הזמרת.
לאחר מסע הופעות ארוך, והספדים רבים מצד התקשורת דגמנה מינוג לכמה פרסומות. בין היתר היא גם המשיכה לתמוך בעמותות צדקה אוסטרליות להן היא הייתה מחויבת כבר תקופה ארוכה אך לא התרחקה מעסקי המוזיקה ליותר מדי זמן.