stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות האדם בטורקיה
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > הוצאות להורג ללא שיפוט

בשנת 1990, ארגון "אמנסטי אינטרנשיונל" פרסם את הדו״ח הראשון שלו בנושא הוצאות להורג ללא שיפוט בטורקיה. בשנים שלאחר מכן, הבעיה החמירה באופן קיצוני. ב-2001 הנציגה המיוחדת של האו"ם על מקרי הוצאה להורג שלא כשורה, הגברת עאסמה ג'האנגיר הציגה דיווח בעקבות ביקור בטורקיה. הדיווח הכיל פרטים על הריגות אסירים. בין השנים 2000 ל-2008 ארגון זכויות אדם טורקי, ה-HRA, מסר נתונים על הריגות מוטלות בספק, מיתות במאסר, הוצאות להורג ללא שיפוט ועינויים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |
| 173 | 55 | 40 | 44 | 47 | 89 | 130 | 66 | 65 |
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > מקרי רצח שלא נפתרו

הפרות נרחבות של זכויות אדם באזורים כורדיים בטורקיה בשנות ה-90 התבטאו בצורת היעלמויות והריגות על ידי מבצעים לא מזוהים. הרשויות המקומיות לא הביעו מוכנות למצוא את המבצעים או לפתור את ההיעלמויות. בשנת 2009 ה-HRA הציג נתונים המראים כי עד סוף 2008 נהרגו 2,949 בידי מבצעים לא מזוהים, והוצאו להורג ללא שיפוט 2,308 אנשים.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > היעלמויות

בטורקיה הקמפיין הצבאי נגד הפורשים הכורדיים במערב אנטליה לווה במספר היעלמויות, שהעלו את טורקיה על הפרק בשיפוט האירופי (ECtHR). היו רק קומץ מקרים של היעלמויות בטורקיה בשנות ה-80, אבל מספר גדול של מקרי מוות במאסר. ההפך הוא הנכון לגבי שנות ה-90, שבהן מספר האנשים שנעלמו בחטיפת סוכני רשויות גדל מאוד.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > עינויים

השימוש הנרחב והשיטתי בעינויים בטורקיה נצפה לראשונה על ידי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, אחרי המשטר הצבאי של טורקיה ב-1971. הארגון המשיך לדבר על העינוי השיטתי בטורקיה עד שנת 2002. בשנת 2004 פעיל של האיחוד האירופי הגיע לטורקיה, וקבע שעינוי כבר לא היה בשימוש שיטתי במדינה. ה-HRA, ארגון זכויות אדם טורקי, התנגד לקביעתו, ומחה נגדה. מאז שנת 2005 נדמה כי עולה מספר מקרי העינויים. בדו"ח המצב של הנציבות האירופית בנובמבר 2008 נאמר, "מספר הבקשות להקמת ארגונים שאינם ממשלתיים בהקשר של עינוי ויחס לא אנושי עלה, בעיקר מחוץ למקומות מאסר רשמיים, בייחוד בזמן מאסר, שילוח, או בפרהסיה, בלי מאסר רשמי… חקירות מידיות, אובייקטיביות ועצמאיות לגבי מקרים של הפרת זכויות אדם בידי כוחות ביטחון חסרות.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > מוות במעצר

מאפיין חשוב של התקופה שהחלה במשטר הצבאי ב-1980 הוא הזלזול בזכות לחיים והעלייה במקרים של עינוי ומוות מעינויים. לפי דו״ח של ה-HRFT (הקרן לזכויות אדם בטורקיה) שנכתב בשנת 1995, תועדו 419 מקרי מוות בשבי (לאורך 15 השנים בין הדו"ח לתחילת המשטר הצבאי), שנחשד כי עינוי הוא סיבת המוות בהם. 15 מקרי מוות נוספים שויכו לשביתות רעב, ועוד 26 מקרים - להזנחה רפואית. לפי רשימת מקרי המוות מהדו"ח הנ"ל, לוקטה רשימה מחודשת ל-20 שנים של המשטר הצבאי שהסיקה כי ב-428 מקרי מוות, עינוי כנראה היה סיבת מותם של אסירים. בשנת 2008 בלבד ה-HRFT דיווח על 39 מקרי מוות בכלא. בחלק מן המקרים נראה כי עינויים היו מעורבים. בשנת 2012, שני סוהרים ובכיר נשפטו למאסר עולם בשל הריגתו בעינויים של הפעיל אנג'ין סבר (אנ'). היה זה המשפט הראשון מסוג זה בהיסטוריה של טורקיה.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > תנאי כליאה

ביקורת רבה הועלתה על טורקיה בנוגע לתנאי הכליאה הגרועים במדינה ולאי פתירת בעיית הצפיפות בבתי הסוהר. בעקבות המשטר הצבאי שהחל ב-1980, אסירים פוליטיים שנשפטו במשפטים צבאיים הוחזקו בבתי כלא צבאיים, וכן היו כפופים למשמעת הצבאית. האסירים הוכרחו להשתתף במפגשים יומיים, בשירת מצעדים ובתרגילים באוויר הפתוח. בנוסף, "מכות-חניכה" היו בשימוש נרחב כמעט בכל בתי הסוהר בטורקיה. בשנת 2008 טענות לגבי יחס לא אנושי בתוך מערכת הכלא בזמן העברות המשיכו. בידוד קבוצות קטנות נותר בעייתי בכל מערכת הכלא עבור אנשים שהואשמו או הורשעו בעבירות פוליטיות. לאור משבר הקורונה עלתה דרישה לשחרור מיידי של אסירים רבים.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > חופש דת

אף על פי שמרבית האוכלוסייה מוסלמית, טורקיה טוענת שהיא מדינה חילונית על פי סעיף 24 של חוקת טורקיה. שני הזרמים האיסלאמים העיקריים בטורקיה הם הזרם הסוני והזרם העלאווי. הזרם העלאווי הוא מיעוט בטורקיה, והוא מהווה כ-17% מן האוכלוסייה המוסלמית בטורקיה.
חינוך דתי הוא חובה בבית הספר היסודי וגם בתיכון (סעיף 24 בחוקה הטורקית). החינוך מתמקד בעיקר בתאולוגיה סונית. הממשלה הטורקית מפקחת על החינוך והמוסדות המוסלמיים דרך המשרד לענייני דת. המשרד מווסת את הפעילות של 77,777 המסגדים הרשומים במדינה, ומעסיק אימאמים מקומיים ומחוזיים, שמשרתים כעובדי ציבור. אימאמים סונים מועמדים על ידי המדינה, והיא משלמת להם משכורת. העלאווים מתפללים במקומות שנקראים קמביס. למקומות אלו אין מעמד חוקי של מקומות תפילה. בכל מקרה, מספר עיריות קבעו ב-2008 כי הקמביס הוא מקום רשמי לתפילה.
המספרים המדויקים של גודל האוכלוסייה הלא-מוסלמית בטורקיה אינם זמינים. מספר מקורות מעריכים כי האוכלוסייה הנוצרית מהווה בין 3% ל-5% מן האוכלוסייה כולה. הקהילות הנוצריות מתקיימות בעיקר באיסטנבול, וכוללות ברוב המקרים נוצרים ארמניים ונוצרים יוונים-אורתודוקסים. בדרום-מזרח טורקיה, ניתן למצוא קבוצות נוספות כגון הכנסייה הסורית-אורתודקסית והיזידים. בערים הגדולות נמצאים גם יהודים וקהילות נוספות, כמו עדי יהוה. על פי הסכם לוזאן, רק הקהילות הארמניות, היווניות-אורתודוקסיות והיהודיות נחשבות למיעוטים.
לפי ארגון זכויות האדם הטורקי "מזלומדר" (אנ'), הצבא האשימו אנשים בחוסר משמעת בגין פעילויות שכללו תפילות מוסלמיות או בגין היותם נשואים לנשים שחובשות צעיף ראש. בדצמבר 2008 צוות הגנרלים התיר 24 שחרורים, כשעל חמישה מהם נטען כי הם קשורים בקנאות דתית. לפי דו״ח האיחוד האירופי לגבי חופש דת, חופש התפילה נשמר באופן כללי. החוק לגבי קרנות שנקבע ב-2008 מתייחס, בין השאר, למספר ענייני קניין הנוגעים למיעוטים שאינם מוסלמיים.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > חופש הביטוי

סעיף 26 של החוקה הטורקית מבטיח חופש ביטוי. סעיפים 27 ו-28 מבטיחים חופש ביטוי והפצה חופשית של מחשבה. הפסקה השנייה בסעיף 27 מצהירה ש"הזכות להפצה לא תמומש לשינוי התנאים שנקבעו בסעיפים 1, 2, ו-3 בחוקה", סעיפים שעוסקים בשאלות המתייחסות לטבע המאוחד, החילוני, הדמוקרטי והרפובליקני של המדינה. הצנזורה בטורקיה (אנ') מווסתת בידי חקיקה מקומית ובינלאומית, כאשר החקיקה בינלאומית לכאורה ראשונה בסדר העדיפות, לפי סעיף 90 בחוקה הטורקית. למרות התנאים החוקיים, חופש התקשורת בטורקיה התדרדר בקצב קבוע מאז 2010, יחד עם צניחה תלולה שנבעה מהניסיון להפיכה צבאית ביולי 2016. הנשיא ארדואן עצר מאות עיתונאים, סגר או השתלט על עשרות כלי תקשורת, ומנע מעיתונאים וממשפחותיהם נסיעות. לפי מספר עדויות, העיתונאים הכלואים בטורקיה מהווים כשליש מכלל העיתונאים הכלואים בעולם.
השימוש באלף-בית הטורקי הוא חובה על פי חוק. חובה זו משקפת את המעבר ההיסטורי מכתב ערבי לכתב לטיני.
לפי דו"ח משמר זכויות האדם משנת 2019, לטורקיה מספר העיתונאים הכלואים הגדול בעולם.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > חופש התכנסות

סעיף 34 של החוקה הטורקית משנת 1982 קובע כי "לכולם זכות לערוך פגישות לא אלימות וללא נשק, וגם לארגן צעדות הפגנה ללא רשות מראש". הגבלות יופעלו רק במקרים שבהם ישנה סכנה לביטחון המדינה, לסדר הציבורי, לחופש הציבור או כדי למנוע פשיעה. למרות זאת, ארגון אמנסטי אינטרנשיונל קבע כי בשנת 2009 הזכות לעריכת פגישות לא-אלימות נדחתה, וגורמי אכיפת החוק השתמשו בכוח כדי לפזר הפגנות. ישנם מקרים מתועדים רבים של מוות בעקבות שימוש בכוח לפיזור הפגנות בטורקיה.
ביולי 2017 בערב פגישת הפסגה של ה-G20 בהמבורג, עצרה טורקיה 12 אנשים שעבדו באבטחה דיגיטלית וניהול מידע הנוגעים לפגישת הפסגה.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > חופש התאגדות

החוק מתיר חופש התאגדות. תחת החוק, אנשים שמארגנים התאגדות אינם צריכים להודיע בטרם יתאגדו, אבל ההתאגדות מוכרחה לספק התראה לפני שתיצור קשרים עם ארגונים בינלאומיים או לפני קבלת תמיכה כלכלית מחוץ לארץ, ועליה לספק תיעוד מפורט של פעילויות מסוג זה. החוקה הצהירה על זכותם של הפועלים לייסד איחודי פועלים "ללא השגת רשות" ו"החזקת הזכות להיות חבר בארגון או לצאת ממנו" לפי סעיף 51. סעיפים 53 ו-54 מאפשרים לפועלים גם להתמקח קולקטיבית ולשבות.
עד מרץ 2008, סה"כ 26 מפלגות הוחרמו, שתיים מהן לפני שהוקם בית המשפט החוקתי בשנת 1962. מספר זה לא כולל את 18 המפלגות שהוחרמו מידית לאחר ההפיכה הצבאית ב-1980, ופורקו לחלוטין ב-1981. האספה הלאומית הגדולה של טורקיה העבירה חוק שמאפשר למפלגות אלו להיפתח מחדש.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > זכויות אתניות

על אף שבטורקיה ישנו מגוון אתני, לשוני ודתי נרחב, הדיכוי בהיסטוריה של המדינה נחשב לאחד מן הדיכויים החריפים ביותר נגד מיעוטים בשם הלאומיות. לפי סעיף 66 של החוקה הטורקית, "כל המשתייכים למדינה הטורקית דרך קשר האזרחות הם טורקים." החוקה מצהירה כי עיקרון האי-הפרדה של האומה הטורקית, מדינת הלאום והאזרחות החוקתית לא מבוסס על אתניות. מכאן נובע שהמילה "טורקי" מתייחסת באופן חוקי לכל אזרחי טורקיה, על אף שפרשנות אינדיבידואלית עלולה להיות מגבילה יותר. לפי החוקה, אין זכויות מיעוטים שכן כל האזרחים הם טורקים. סעיף חוקתי זה מתעלם מזכויות המיעוט האתניות והדתיות הבסיסיות. זאת אפילו שהסכם לוזן, לפני ההכרזה של הרפובליקה, מבטיח מספר זכויות ללא-מוסלמיים, בפועל טורקיה מכירה רק בארמנים, ביוונים וביהודים כמיעוטים ומחריגה קבוצות נוספות ממעמד של מיעוט, והזכויות המגיעות עם המעמד. תמיכה בהגנה על זכויות המיעוט עלולה לגרור העמדה חוקית לדין, כיוון שמספר סעיפים בחוק הטורקי אוסרים על יצירה של מיעוטים או טענה על קיומם של מיעוטים.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > כורדים

עקב האוכלוסייה הכורדית הגדולה, ממשלות רציפות ראו בביטוי הזהות הכורדית איום פוטנציאלי על טורקיה המאוחדת, תחושה שהורכבה מאז המרד החמוש של מפלגת הפועלים של כורדיסטן בשנת 1984. אחת מן ההאשמות המרכזיות בהיטמעות התרבותית מגיעה מהדיכוי ההיסטורי במדינה של השפה הכורדית. עקב ההפיכה הצבאית ב-1980, השפה הכורדית נאסרה לגמרי והאלפבית הכורדי אינו מזוהה. מאז שנות ה-70 מאשים המשפט האירופי לזכויות אדם את טורקיה באלפי הפרות של זכויות אדם נגד הכורדים.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > אפליות נוספות > נשים בטורקיה

בשנות ה-30, טורקיה הייתה בין המדינות הראשונות בעולם שהעניקו זכויות פוליטיות מלאות לנשים, כולל הזכות לבחור ולהיבחר מקומית ומאוחר יותר גם מדינית. סעיף 10 בחוקה אוסר כל אפליה, מטעם המדינה או מטעם אדם פרטי, על רקע מין. בטורקיה אף נבחרה ראש ממשלה אישה ב-1995. טורקיה הייתה גם המדינה הראשונה שבראש בית המשפט לחוקה שלה כיהנה אישה. בנוסף, בבית המשפט הגבוה למקרים מנהליים מכהנת גם אישה בתור השופטת הנשיאה. לעומת זאת, הייצוג של נשים בגופים פוליטיים במדינה הוא נמוך. באספה הלאומית הגדולה של טורקיה אחוז הנשים עומד על 9.1% (כאשר בעולם האחוז הממוצע הוא 17.3). בין 1975 ל-2006 הייצוג הנשי בגופים הפוליטיים, בעיריות ובממשלה עלה משמעותית.
מאז 1985, מותר לבצע הפלות בעשרת השבועות הראשונים של ההיריון, ונשים מקבלות תרופות מונעות הריון מסובסדות. שינויים לקוד האזרחי בשנת 1926 העניקו לנשים את הזכות ליזום גט, זכות שעוד לא מוכרת בכל מדינות האיחוד האירופי.
בכל זאת, באזורי המזרח ודרום-מזרח אנטוליה, גישות מיושנות יותר מקובלות בקרב האוכלוסייה הכורדית, הערבית והטורקית. הגישות הללו כוללות אלימות במשפחה כלפי נשים, נישואים בכוח ורצח על חילול כבוד המשפחה. כדי להילחם בגישות אלו, הממשלה וכן כמה ארגונים אחרים התאחדו למסעות הסברה וחינוך בדרום מזרח אנטוליה כדי להגדיל את אחוזי האוריינות בקרב נשים.
ב-2008 ביקורות הצביעו על כך שטורקיה מהווה מוקד סחר מרכזי בנשים שמשודלות או מובאות בכוח למדינה על ידי ארגוני מאפיה בינלאומיים כדי לעבוד כשפחות מין, בייחוד בערים גדולות ותיירותיות.
לפי סקר שערכה התאגדות הנשים היזמות של טורקיה בשנת 2008, כמעט מחצית מנשים טורקיות עירוניות מאמינות שעצמאות כלכלית לנשים היא לא נחוצה, דבר שמשקף, לפי דברי הפסיכולוגית לילה נבארו, דורות של פטריארכיה.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > אפליות נוספות > ילדים בטורקיה

העסקת ילדים אמנם מועטה מאוד בטורקיה, אך עדיין מופיעה. למרות ההתקדמות המתונה של הממשלה בהכחדת העסקת הילדים, ילדים ממשיכים לעבוד, לרוב בפעילויות חקלאיות. ב-2013, מחלקת העבודה של ארצות הברית דיווחה ש-2.6% מהילדים בטורקיה בין גילאי 5 ל-14 עובדים. רוב הילדים עובדים באגף החקלאי, קבוצה נוספת באגף התעשייתי, וקבוצה נוספת בשירותים. על אף שעבודותיהם של הילדים הללו עונתיות, העובדה שעדיין מתרחשת העסקת ילדים קשורה באופן חלקי לכך שיוזמות חקלאיות בעלות כוח עבודה מוגבל אינן כפופות לחוק ממשלתי. בדצמבר 2014, מחלקת העבודה של ארצות הברית שחררה רשימה של מוצרים שמכינים ילדים או עובדים בכפייה, שדיווחה על 8 מוצרים שייצרו רק ילדים בטורקיה. רוב המוצרים הללו הם מוצרים חקלאיים, כדוגמת כותנה, כמון, אגוזים, בוטנים, קטניות וסלק סוכר.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > אפליות נוספות > נטייה מינית בטורקיה

מערכות יחסים הומוסקסואליות מיניות בין בוגרים, בהסכמה ובפרטי, אינן נחשבות לפשע בטורקיה. גיל ההסכמה עבור מין הומוסקסואלי, כמו גם מין הטרוסקסואלי, הוא 18. לעומת זאת, בחוק העונשין של המדינה מופיעים כמה איסורים על "אקזיביציוניזם בפומבי" ו"עברות כנגד ערכים ציבוריים" שמשמשים לפעמים כבסיס לאפליה נגד קהילת הלהט"ב. נכון לשנת 2006, לטורקיה אין לא חוק שמתיר נישואים חד מיניים, ולא חוק נגד שמגן על הקהילה הלהט"בית של טורקיה מאפליה.
ענייני זכויות אדם המהווים מחלוקת בטורקיה > אפליות נוספות > בעלי מוגבלויות בטורקיה

אמנת האו"ם בנושא הזכויות של בעלי מוגבלויות נחתמה בידי הרפובליקה הטורקית בשנת 2007. דיונים בנוגע לאמנה נערכו באספה הלאומית הגדולה ב-2008 והאמנה אושררה בדצמבר 2008. במקרה ספציפי אחד, קבוצת הגנה על אנשים בעלי מוגבלויות שכליות ביקרה מוסדות לבעלי מוגבלויות בטורקיה בשל טיפוליהם באנשים בדו"ח שפרסמה. כתוצאה מן הביקורת ביטל בית החולים הפסיכיאטרי באיסטנבול את השימוש ה"בלתי-מותאם" בנזעי חשמל.
הערות שוליים

↑  OHCHR | International Covenant on Civil and Political Rights, www.ohchr.org (ארכיון)
↑  Turkey: UN report details allegations of serious rights violations in country's southeast, UN News, ‏10 במרץ 2017 (באנגלית) (ארכיון)
↑  [https://global.tbmm.gov.tr/docs/constitution_en.pdf CONSTITUTION OF
THE REPUBLIC OF TURKEY], global.tbmm.gov.tr (ארכיון)
↑  Universal Declaration of Human Rights, www.un.org, ‏2015-10-06 (באנגלית) (ארכיון)
↑  The ECHR in 50 questions answers frequently asked questions on the Convention and the Court.
↑  TÜRKİYE BÜYÜK MİLLET MECLİSİ, www.tbmm.gov.tr (ארכיון)
↑  Extra-judicial Executions - B-Ob8ungen, ob.nubati.net (ארכיון)
↑  Special Rapporteur, Ms. Asma Jahangir, CIVIL AND POLITICAL RIGHTS, INCLUDING THE QUESTION OF DISAPPEARANCES AND SUMMARY EXECUTIONS Extrajudicial, summary or arbitrary executions, /www.extrajudicialexecutions.org, ‏2 באוקטובר 2007
↑  Human Rights Situation in some Rights Categories between 1999 and 2008
↑  TURKEY: THE ENTRENCHED CULTURE OF IMPUNITY MUST END, www.amnesty.org (באנגלית) (ארכיון)
↑  Faili meçhul komisyonu üyeleri 1000 cinayeti 15 yıl önce görmüştü..., Radikal (בטורקית) (ארכיון)
↑  THE KURDS OF TURKEY: KILLINGS, DISAPPEARANCES AND TORTURE, Helsinki Watch, March 1993
↑  The "Trilogy" under the main heading "The Right to Life" in Turkey and the three subheadings "Disappearances"	Deaths in Custody Killings by Armed Groups, ob.nubati.net (ארכיון)
↑  Illustrated Reports of Amnesty International - B-Ob8ungen, ob.nubati.net (ארכיון)
↑  İnsan Hakları Derneği (בטורקית) (ארכיון)
↑  2008 Human Rights Report: Turkey, web.archive.org, ‏26 בפברואר 2009
↑  Turkey: Deaths in Custody - B-Ob8ungen, ob.nubati.net (ארכיון)
↑  2008 Raporu: Cezaevlerinde Ölüm ve Hastalar - DTF-Info, www.tuerkeiforum.net (ארכיון)
↑  Bureau of Public Affairs Department Of State. The Office of Electronic Information, Turkey, 2001-2009.state.gov (באנגלית) (ארכיון)
↑  Devrimci Sol - B-Ob8ungen, ob.nubati.net (ארכיון)
↑  Turkey: Imprisoned journalists, human rights defenders and others, now at risk of Covid-19, must be urgently released, www.amnesty.org (באנגלית) (ארכיון)
↑  Prosecution of Religious Activists - B-Ob8ungen, ob.nubati.net (ארכיון)
↑  2008 Human Rights Report: Turkey, web.archive.org, ‏26 בפברואר 2009
↑  Prosecution of Religious Activists - B-Ob8ungen, ob.nubati.net (ארכיון)
↑  Turkey: Destruction Of Ahmet Sik's Unpublished Book 'A Very Dangerous Precedent', web.archive.org, ‏13 ביוני 2011
↑  In Turkey, Freedom of Expression is in the Dock, Human Rights Watch, ‏2017-07-26 (באנגלית) (ארכיון)
↑  World Report 2019: Rights Trends in Turkey, Human Rights Watch, ‏19 בדצמבר 2018 (באנגלית) (ארכיון)
↑  Isil Sariyuce, Sheena McKenzie and Emma Reynolds CNN, Turkey convicts human rights activists on terror charges, CNN (ארכיון)
חיזמא

| --- | --- |

תצלום אוויר של חיזמא וחומת ההפרדה, פברואר 2014
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  אל-קודס
 שטח:  4.60 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  7,331 (2016)
 קואורדינטות:  31°50′06″N 35°15′43″E﻿ / ﻿31.835°N 35.261944444444°E﻿ / 31.835; 35.261944444444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים מוגדלת) חיזמא(למפת ירושלים רגילה) חיזמא(למפת הרי ירושלים רגילה) חיזמא(למפת הרי ירושלים מוגדלת) חיזמא    גדר ההפרדה באזור חיזמא tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
חִ֫יזְמַא (בערבית: حزما, נכתב לעיתים חיזמה) הוא כפר פלסטיני ברשות הפלסטינית, בנפת אל-קודס, סמוך לשכונת פסגת זאב בירושלים. אוכלוסיית הכפר: 7,331 תושבים בשנת 2016. בכפר מתגוררים גם בדואים משבט הג'האלין.
ליד הכפר עוברים הכבישים לישובי מזרח בנימין, ולעלמון. בחלק מאדמות הכפר עוברת גדר ההפרדה.
בסמוך לכפר נמצא מחסום חיזמא המשמש כנקודת ביקורת ומעבר בין שטחי יהודה ושומרון לבין מדינת ישראל.
היסטוריה

הכפר ממוקם על שרידי אתר קדום. החוקר אדוארד רובינסון הציע לזהות את המקום עם העיר המקראית בֵּית עַזְמָוֶת, וזהו הזיהוי המקובל כיום. עַזְמָוֶת נזכרת פעמים רבות בתנ"ך, לצד עֲנָתוֹת (היא ענאתא של ימינו), עָלֶמֶת (היא "ח'רבת עלמית" של ימינו) וזִמְרִי (היא "ח'רבת זמרי" שבשכונת פסגת זאב) - כולם אתרים הנמצאים בסמוך לכפר חיזמא.
זאב וילנאי העלה סברה ששם המקום היה חסמא שממנו בה רבי אלעזר חסמא.
צפונית לכפר נמצא האתר "קובור בני אישראיל" (قبور بني إسرائيل) שלפי סברה אחת הוא קבר רחל, ולפי סברה אחרת קבר בני ענק מתקופת המקרא.
בכפר נתגלו עתיקות רבות מתקופת בית שני, בהן כלי חרס כגון אגרטלים, קערות וספלים, וכן גלוסקמאות עם כיתוב בעברית..
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

במפקד האוכלוסין העות'מאני של שנת 1596 הופיע חיזמא כישוב בנפת ירושלים. בכפר נמנו 28 משקי בית, כולם מוסלמים. הם שילמו מס קבוע של 33.3% על תוצרת חקלאית, כולל חיטה, שעורה, גפנים ועצי פרי, בנוסף להכנסות מזדמנות, עיזים וכוורות, סך הכל 2,800 אקצ'ה.
בשנת 1838, אדוארד רובינסון ביקר בכפר וכתב שהוא נטוש מזה חודשיים, כיוון שתושביו נמלטו לעבר הירדן כדי להשתמט מגיוס. היא הוסיף כי זהו כפר מוסלמי, השוכן בסמוך לירושלים.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בחיזמא בשנת 1863, וכתב כי מספר תושבי הכפר לא עולה על מאתיים. הוא ציין כי חלק מבתי הכפר נבנו, לפחות בחלקם התחתון, מאבני בניין קדומות, וכי במקום מצא בורות מים עתיקים חצובים בסלע.
בשנת 1896, החוקר הגרמני קונרד שיק העריך כי בכפר התגוררו 192 איש.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 515 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-521 מוסלמים אשר שכנו ב-91 בתים.
בסקר בשנת 1945 מנתה אוכלוסיית חיזמא 750 איש, ושטחי הקרקע של הכפר היו 10438 דונם, מתוכם כרבע שימשו לחקלאות. חלק מהקרקעות נמכרו ליהודים בשנות ה-30 של המאה ה-20.
לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות עברה חיזמא לשלטון ירדן.
היסטוריה > לאחר 1967

בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית. מיד אחרי מלחמת ששת הימים החילה ממשלת ישראל את החוק הישראלי על מזרח ירושלים לפי צו בהתאם לסעיף 11ב של פקודת סדרי השלטון והמשפט. שר הביטחון, משה דיין, מינה ועדה של שלושה אלופים (חיים הרצוג, רחבעם זאבי ושלמה להט) על מנת לקבוע את גבולות ירושלים. ממצאי הוועדה של האלופים הוגשו לקראת סוף יוני 1967 ואל ירושלים המערבית הצטרפה ירושלים המזרחית יחד עם 70,000 דונם. גבול ירושלים המאוחדת נקבע מטרים ספורים ממערב לשטח הבנוי של הכפר. אך רבות מהאדמות החקלאיות של הכפר שבהן גידלו בעיקר זיתים נמצא בתוך תחום ירושלים המאוחדת.
בתחילת 1980 הופקעו חלק מאדמות הכפר לצורך הקמת שכונת פסגת זאב.
בהסכמי אוסלו נקבע כי 984 דונם שהם 9.4% משטח הכפר מסווגים כשטח B, ו-9,529  דונם שהם 90.6% מסווגים כשטח C. בעקבות בניית גדר ההפרדה, חלק מהתושבים הפלסטינים של חיזמא העתיקו את מגוריהם לצד המערבי של הכפר.
לצורך בניית כביש 437, המשרת את תושבי האזור הישראלים והפלסטיניים, הופקעו כ-300 דונם מאדמות הכפר.
עימותים

בנובמבר 2019, במסגרת "פעולת תג מחיר", רעולי פנים השחיתו מכוניות וריססו כתובות בכפר.
בשלהי שנת 2021 ובתחילת שנת 2022 דווח על זריקות אבנים יומיומיות לעבר אוטובוסים ישראליים בכביש 60 העובר בתוך הכפר, על ידי תושבי הכפר, ותושבי הכפר ענאתא. לפי נתוני "הצלה ללא גבולות" בחודש נובמבר אירעו 27 זריקות אבנים, ובחודש דצמבר 42. המצב עורר מחאה מצד ארגון נהגי האוטובוסים בישראל ומצד ראש מועצת בנימין ישראל גנץ.
ב-2 וב-3 במרץ 2022, בוצעו שני פיגועי דקירה בכפר שבהם שני מחבלים דקרו יהודים שנכנסו לבצע קניות בכפר.
ב-12 בפברואר 2025 נגזרו בבית המשפט המחוזי בירושלים 27 שנות מאסר למחבל ביצע 2 פיגועי דקירה בכפר.
מחסום חיזמה

בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה. באזור הכפר תוואי הגדר עוקב ברובו את גבול ירושלים המאוחדת, אך קטע קטן במערב הכפר, שהוא בתוך גבול ירושלים המאוחדת, הוא בצידו הפלסטיני של הגדר. ממערב לכפר, בין כביש 437 לקצה המזרחי של שדרות סיירת דוכיפת בשכונת פסגת זאב, הוקם "מחסום חיזמה". המעבר במחסום מותר לאזרחים ישראלים ופלסטינים תושבי מזרח ירושלים אך אסור לתושבי הגדה בעלי היתרי כניסה, ולכלי התחבורה הציבורית של מזרח ירושלים מחויבים לעבור רק דרך "מחסום קלנדיה" בצפון ירושלים (עד להקמת המחסום יכלו תושבי הכפר להיכנס לירושלים כמעט ללא הגבלה).
מערוף אל-בח'ית

מערוף אל-בח'ית (בערבית: معروف البخيت;‏ 18 במרץ 1947 – 7 באוקטובר 2023) היה פוליטיקאי ירדני שכיהן כראש ממשלת ירדן. כהונתו הראשונה של אל-בחית' הייתה בשנים 2005–2007, וכהונתו השנייה מפברואר עד אוקטובר 2011.
ביוגרפיה

מערוף אל-בחית' נולד ב-20 בספטמבר 1947. הוא הצטרף לצבא הירדני ב-1964, למד במכללה הצבאית המלכותית וקיבל דרגת קצין ב-1966. הוא למד מנהל ומדעי המדינה באוניברסיטת ירדן, ולאחר מכן למד מנהל ציבורי באוניברסיטת דרום קרוליינה ב-1982. ב-1990 סיים לימודים לדוקטורט בלימודי מלחמה בקינגס קולג' לונדון. אל-בחית' היה חבר במשלחת הירדנית שניסחה את הסכם השלום בין ישראל לירדן. בשנת 1997 שימש כמרצה למדעי המדינה באוניברסיטת מוטה. ב-1999 פרש מהצבא בדרגת מייג'ור גנרל. לאחר שירותו הצבאי כיהן כשגריר בטורקיה ובישראל.
בנובמבר 2005, לאחר מתקפת הטרור בעמאן, מינה המלך עבדאללה את אל-בח'ית לראש ממשלת ירדן, תפקיד אותו מילא עד לפרישתו בנובמבר 2007 על רקע כישלון רפורמות אותן ניסה להעביר. בפברואר 2011, בעקבות הפגנות מחאה בהשראת המהפכה בתוניסיה וההפגנות במצרים, פיטר המלך עבדאללה את ראש הממשלה סמיר זיד א-ריפאעי ומינה במקומו את אל-בח'ית, במטרה לפייס את המפגינים, ובאוקטובר 2011 פיטר אותו, ומינה במקומו את עון שווכת אל-ח'סאונה.
אל-בח'ית נפטר ב-7 באוקטובר 2023.
הערות שוליים

↑  Mutah University
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירדן ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק בן-יעקב

ערך זה עוסק באיש העלייה השנייה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  7 ביולי 1891 
 נהרג:  29 בדצמבר 1940 (בגיל 49) 
 
יצחק בן יעקב (7 ביולי 1891 - 29 בדצמבר 1940) היה מאנשי העלייה השנייה, איש דגניה, מראשוני הטייסים ביישוב וממייסדי חברת "אווירון".
ביוגרפיה

יצחק גדליה בן-יעקב (ינקלזון) נולד בעיירה מָקָרוב שבפלך קייב, בדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), לזכריה לב ונחמה. קיבל חינוך מסורתי ולמד בחדר. בגיל 14 עבר לקייב בניגוד לרצון הוריו, שם למד לימודים כלליים. ב-19 ביוני 1908 עלה לארץ ישראל יחד עם שני חברים ועבד בחקלאות במושבה זכרון יעקב. בעקבות כאבים ברגלו, שלא נמצא להם מרפא בזכרון יעקב, עבר לחיפה ומשם לירושלים. לאחר שהחלים, חזר לזכרון יעקב ומשם עבר למנחמיה. בשנת 1911 הצטרף למייסדי קבוצת דגניה באום ג'וני (לימים דגניה א') בה היה חבר פעיל עד מותו ונישא לאשתו יונה. התיידד עם יוסף טרומפלדור לפני שזה נהרג בתל חי. אצל יצחק נשארו מכתביו וארכיונו של טרומפלדור וכן שתי ידיו המלאכותיות (יד לעבודה, עם אנקול, ו"יד של שבת").
עסק בהקמת רשת השקיה למשקי עמק הירדן, היה פעיל בענף הרפת של דגניה והשתתף בהקמת חברת "החקלאית" לביטוח עדרי בקר. יחד עם אברהם הרצפלד נשלח לדמשק לסייע בשחרור אסירים יהודים שסירבו להתגייס לצבא העות'מאני והואשמו בריגול (בסמוך לפרשת ניל"י). היה פעיל ב"הגנה" ויחד עם דב הוז הקים את חברת "אווירון" (חברה משותפת להסתדרות ולסוכנות היהודית) שיועדה להיות הזרוע האווירית של היישוב. החברה רכשה שני מטוסים שהוצבו בקיבוצי עמק הירדן. הוקם שדה תעופה מאולתר בקיבוץ אפיקים ונפתח בית ספר לטייס שפעל ברפת של דגניה א'. יצחק בן יעקב היה מראשוני המסיימים בית ספר זה.
ב-29 בדצמבר 1940 נספה יצחק בן יעקב (שהיה המנהל בפועל של חברת אווירון) יחד עם דב הוז ומשפחתו בתאונת דרכים בשובם מביקור אסירים בכלא עכו ובדרכם לתל אביב, לישיבה בענייני החברה.
ליצחק ולאשתו נולדו שלוש בנות: שיה (שנישאה לאלוף יוחאי בן-נון שהיה מפקד חיל הים), דיתה (שהייתה טייסת מפלוגה א' של הפלמ"ח) ורחל-רליק (הייתה נשואה לפרופ' אברהם וכמן).
על שמו נקרא שדה התעופה ראש פינה.
ראו גם

ראשית התעופה העברית בארץ ישראל
לקריאה נוספת

יצחק בן יעקב: פרקי חייו / כתובים בידי יוסף ברץ וקבוצת חברים; ערוכים בידי ג' חנוך, תל אביב: המרכז לנוער של הסתדרות העובדים בארץ ישראל, תש"א.
צבי לבנה, נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות -כרך ד, הוצאת המרכז לחינוך ותרבות תל אביב, 1972, עמודים 15-30