stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תעופה בחקירה
אסונות תעופה ותחבורה שסוקרו בסדרה > עונה 14 (2015)

בעונה זו 11 פרקים:
טיסה 92 של BMI
טיסה 004 של לאודה אייר
טיסה 254 של ואריג
טיסה 201 של קופה איירליינס
טיסה 14 של פדקס אקספרס וטיסה 80 של פדקס אקספרס
התרסקות מטוסו של ג'ון קנדי ג'וניור - 1999
טיסה 4590 של אייר פראנס
התרסקות מטוס הלירג'ט (אנ') בניו מקסיקו - 2008
טיסה 7100 של Manx2
טיסה 6560 של פירסט אייר
טיסה 370 של מלזיה איירליינס
אסונות תעופה ותחבורה שסוקרו בסדרה > עונה 15 (2015)

בעונה זו 10 פרקים:
טיסה 5925 של יונייטד אקספרס
טיסה 214 של אסיאנה איירליינס
טיסה 1862 של אל על (אסון ביילמר)
טיסה 6 של UPS איירליינס
התרסקות מטוס הדאגלס DC-6 של האו"ם ליד נדולה - 1961
טיסה 670 של אטלנטיק איירווייז
טיסה 5022 של ספנאייר
טיסה 200 של גארודה אינדונזיה
טיסה 2311 של אטלנטיק סאות'איסט איירליינס
טיסה 402 של TAM איירליינס
אסונות תעופה ותחבורה שסוקרו בסדרה > עונה 16 (2016-17)

בעונה זו 10 פרקים:
התרסקות מטוס הלירג'ט בדרום דקוטה - 1999
טיסה 77 של אמריקן איירליינס
אסון המטוסים בטנריפה
טיסה 120 של צ'יינה איירליינס
טיסה 706 של פרוטאוס איירליינס
טיסה 2286 של טרנס-קולורדו איירליינס
טיסה 9525 של ג'רמנווינגס
טיסה 421 של גארודה אינדונזיה
טיסה 8501 של אייר אסיה אינדונזיה
טיסה 102 של נשיונל איירליינס
אסונות תעופה ותחבורה שסוקרו בסדרה > עונה 17 (2017)

בעונה זו 10 פרקים:
טיסה 5719 של נורת'ווסט איירלינק
טיסה 3272 של קומאייר
טיסה 129 של אייר צ'יינה
טיסה 800 של TWA
טיסה 152 של גארודה אינדונזיה
טיסה 1016 של US איירווייז
טיסה 235 של טרנס-אסיה איירווייז
טיסה 9268 של מטרוג'ט
טיסה 3142 של LAPA
טיסה 311 של תאי איירווייז
אסונות תעופה ותחבורה שסוקרו בסדרה > עונה 18 (2018)

בעונה זו 20 פרקים:
טיסה 17 של Emery Worldwide
טיסה 222 של טרנס-אסיה איירווייז
טיסה 1141 של דלתא איירליינס
טיסה 17 של מלזיה איירליינס
התרסקות מטוס סוחוי סופרג'ט 100 בהר סאלאק
התרסקות רכב החלל VSS Enterprise
טיסה 72 של קוואנטס
טיסה 404 של אליטליה
טיסה 140 של צ'יינה איירליינס
טיסה 1713 קונטיננטל איירליינס
טיסה 5925 של יונייטד אקספרס,
טיסה 152 של גארודה אינדונזיה,
אסון המטוסים בטנריפה
טיסה 548 של בריטיש אירופיאן איירווייז,
טיסה 5719 של נורת'ווסט איירלינק,
טיסה 2286 של טרנס-קולורדו איירליינס
טיסה 1549 של יו אס איירווייז,
דאון גימלי, טיסה 110 של טאקא איירליינס
טיסה 296 של אייר פראנס,
טיסה 888T של XL איירווייז גרמניה,
טיסה 447 של אייר פראנס
טיסה 9268 של מטרוג'ט,
טיסה 007 של קוריאן אייר,
טיסה 17 של מלזיה איירליינס
טיסה 185 של סילק אייר,
טיסה 9525 של ג'רמנווינגס,
טיסה 370 של מלזיה איירליינס
טיסה 38 של בריטיש איירווייז,
טיסה 592 של וליוג'ט,
טיסה 103 של פאן אמריקן (אסון לוקרבי)
האסון האווירי במינכן,
טיסה 1285 של ארו אייר,
התרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה
טיסה 1141 של דלתא איירליינס,
טיסה 401 של איסטרן איירליינס,
התרסקות מטוס סוחוי סופרג'ט 100 בהר סאלאק
טיסה 28M של בריטיש איירטורס,
טיסה 2120 של ניגריה איירליינס,
טיסה 6 של UPS איירליינס
אסונות תעופה ותחבורה שסוקרו בסדרה > עונה 19 (2019)

טיסה 780 של קת'אי פסיפיק
אסון המירוץ האווירי של רנו
טיסה 433 של KLM Cityhopper
טיסה 808 של אמריקן אינטרנשיונל איירווייז
טיסה 101 של פיין אייר
טיסה 371 של טארום
טיסה 1401 של קונטיננטל איירליינס
טיסה 821 של איירופלוט
טיסה 2933 של LaMia
טיסה 6291 של יונייטד אקספר
הערות שוליים

↑  עונות בתוכנית הרגילה
↑  פרק ספיישל אחד שאינו חלק מעונה מסוימת
↑  פרקים אשר היו חלק מעונות התוכנית אך הופרדו מהן לכדי ספין-אוף בשם ״תיקי התאונה״
דרום אפריקה במשחקים האולימפיים

דרום אפריקה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת סנט לואיס (1904), והשתתפה בכל האולימפיאדות שנערכו עד 1960. ב-1962 קיבלה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את החלטה 1761, ובה קראה להחרים את דרום אפריקה בשל משטר האפרטהייד שהונהג בה. בעקבות החלטה זו, אסר הוועד האולימפי הבינלאומי על דרום אפריקה להשתתף במשחקים האולימפיים. עם ביטול האפרטהייד ב-1990 נסללה דרכה של דרום אפריקה חזרה לאולימפיאדת ברצלונה (1992), והיא נטלה חלק בכל האולימפיאדות שנערכו מאז.
בסך הכל, צברו הספורטאים הדרום אפריקאים 89 מדליות, מהן 27 מדליות זהב. עיקר הישגיה הם בענפי האתלטיקה, האגרוף והשחייה.
דרום אפריקה השתתפה גם במספר אולימפיאדות חורף, אולימפיאדת סקוו ואלי (1960) והמשחקים שנערכו בין 1994 ל-2010, אך השתתפותה הייתה סמלית בעיקרה, וספורטאיה לא הגיעו להישגים רבים.
דרום אפריקה לא אירחה מעולם את המשחקים האולימפיים. קייפטאון הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים ב-2004, אך דורגה במקום השלישי, אחרי אתונה ורומא.
היסטוריה > 1904 עד 1908: כמושבה בריטית

בשתי האולימפיאדות הראשונות בהן השתתפה דרום אפריקה, אולימפיאדת סנט לואיס ואולימפיאדת לונדון (1908), היא הייתה עדיין מושבה בריטית, וספורטאיה התחרו תחת היוניון ג'ק.
בסנט לואיס השתתפו 8 ספורטאים, ובהם שני האפריקאים השחורים הראשונים במשחקים, לן טאוניאנה ויאן משיאני, שסיימו במקומות התשיעי והשנים-עשר, בהתאמה, בריצת המרתון. הספורטאים הדרום אפריקאים לא זכו במדליות במשחקים אלה, ולהישג הגבוה ביותר הגיעה הנבחרת במשיכת חבל - המקום החמישי.
רג'י ווקר היה הדרום אפריקאי הראשון שזכה במדליה אולימפית, מדליית הזהב בריצת 100 מטר באולימפיאדת לונדון. ווקר קבע שיא אולימפי בחצי הגמר (10.8 שניות), והשווה אותו גם בריצת הגמר. בנוסף, צ'ארלס הפרון זכה במדליית הכסף בריצת המרתון.
היסטוריה > החרם על דרום אפריקה

ב-1962 הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי לדרום אפריקה כי אם לא תחדל ממדיניות ההפרדה הגזעית בספורט, לא תוכל להשתתף באולימפיאדת טוקיו (1964). לקראת אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) החלה דרום אפריקה בהכנות להקמת משלחת רב-גזעית, בניגוד למדיניות האפרטהייד במדינה, אך בלחץ של מדינות אפריקה, החליט הוועד האולימפי להותיר את החרם על כנו.
לחרם על דרום אפריקה היו השלכות גם על אולימפיאדת מונטריאול (1976). לאחר שנבחרת הרוגבי של ניו זילנד ביקרה בדרום אפריקה וערכה משחק עם הנבחרת המקומית, דרשה הרפובליקה של קונגו כי גם מדינה זו תושעה מהמשחקים. לאחר שדרישתה לא נענתה, הובילה קונגו חרם על המשחקים, שכלל 26 מדינות אפריקאיות וכן את עיראק וגיאנה.
היסטוריה > 1992 ואילך: אחרי החרם

ב-1990 בוטל משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, ובעקבותיו היא הורשתה להשתתף באולימפיאדת ברצלונה (1992). 93 ספורטאים דרום אפריקאים השתתפו במשחקים, והם זכו בשתי מדליות כסף. אילנה מאייר זכתה בריצת 10000 מטר והטניסאים ויין פריירה ופיט נורוול בטורניר הזוגות (לאחר שהפסידו במשחק הגמר לגרמנים בוריס בקר ומיכאל שטיך).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) צברה דרום אפריקה 5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב. ג'וזיה ת'אגוויין, שזכה בריצת המרתון, היה לספורטאי השחור הראשון שזוכה במדליה אולימפית עבור דרום אפריקה. השחיינית פני היינס זכתה בשתי מדליות הזהב הנותרות, במשחים ל-100 ו-200 מטר חזה. באחרון אף קבעה שיא אולימפי חדש (2:25.41 דקות). הזקייל ספנג זכה במדליית כסף בריצת 800 מטר ומריאנה קריל זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב. במשחקים אלה השתתפה לראשונה גם נבחרת בענף קבוצתי - נבחרת ההוקי שדה. היא סיימה במקום העשירי.
גם באולימפיאדת סידני (2000) זכו הספורטאים הדרום אפריקאים ב-5 מדליות, אם כי הפעם לא היו בהן מדליות זהב. פני היינס הסתפקה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה, ובמשחה ל-200 מטר לא עברה אף את שלב המוקדמות. שחיין בולט נוסף, טרנס פרקין, זכה במדליית כסף ב-200 מטר חזה, וכמוהו הקופצת לגובה הסטרי קלואט. גם יתר המדליות הושגו בענף האתלטיקה: לוולין הרברט זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות ופרנץ קרוגר זכה במדליית ארד בזריקת דיסקוס. דרום אפריקה שלחה לראשונה את נבחרות הכדורגל והבייסבול שלה, ואת נבחרת הנשים בהוקי שדה, אך הן לא הגיעו להישגים משמעותיים.
באולימפיאדת אתונה (2004) שיפרה דרום אפריקה את מאזנה, וצברה 6 מדליות. במדליית הזהב היחידה זכו רולנד סקומן, ריק נית'לינג, לינדון פרנס ודריאן טאונסנד(אנ'), במשחה ל-100X4 מטר חופשי, תוך שהם קובעים שיא עולם חדש (3:13.17 דקות) וגוברים על הרביעיות מהולנד (בה שחה פיטר ואן דן הוחנבאנד), ארצות הברית (בה שחו מייקל פלפס ואיאן קרוקר), רוסיה (בה שחה אלכסנדר פופוב) ואוסטרליה (בה שחו איאן ת'ורפ ואיימון סאליבן). סקומן גם זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי ובמדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי. הסטרי קלואט שחזרה את הישגה מסידני, וזכתה במדליית הכסף בקפיצה לגובה ומבולאני מולאודזי זכה להישג דומה בריצת 800 מטר. דונובן צ'ק ורמון די קלמנטה זכו במדליית ארד בחתירה, הראשונה בענף זה.
אולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה האולימפיאדה החלשה ביותר מבחינת דרום אפריקה מאז חזרה להשתתף במשחקים. לא פחות מ-136 ספורטאים דרום אפריקאים נטלו בה חלק, אך רק אחד מהם, חוטסו מוקואנה זכה לעמוד על הפודיום, כשזכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק. ספורטאית אחרת שבלטה במשחקים אלה היא השחיינית נטלי דו טויט, שזכתה ב-5 מדליות זהב במשחקים הפאראלימפיים באתונה. דו טויט, קטועת רגל, נשאה את הדגל הדרום אפריקאי בטקס הפתיחה, השתתפה במשחה ל-10 ק"מ במים פתוחים, וסיימה במקום ה-16. לאחר מכן השתתפה גם במשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג, וזכתה ב-5 מדליות זהב נוספות.
היסטוריה > אולימפיאדת לונדון (2012)

באולימפיאדת לונדון (2012) השתתפו 125 ספורטאים דרום אפריקאים. הישגי המשלחת השתפרו לכדי 6 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
עיקר ההישגים הגיעו מבריכת השחייה. צ'אד לה קלו זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר, ומנע ממייקל פלפס זכייה שלישית ברציפות במשחה. כן זכה במדליית כסף במשחה לחצי המרחק וסיים במקום החמישי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. קמרון ואן דר בורג קבע שיא עולם במשחה ל-100 מטר חזה (58.46 שניות). שחיינים נוספים שהעפילו למשחי הגמר כללו את רולנד סקומן שסיים במקום השישי במשחה ל-50 מטר חופשי, נבחרת השליחים ל-200X4 מטר חופשי (בה היה חבר סקומן) שסיימה במקום החמישי, נבחרת השליחים ל-100X4 מטר חופשי (בה היה חבר לה קלו) סיימה במקום השביעי וסוזאן ואן ביליון שסיימה במקום השביעי במשחה ל-200 מטר חזה.
האתלטית קסטר סמניה זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר שהוענקה לה לאחר הרשעתה של מריה סבינובה באימרוץ. אף שהייתה האתלטית המצליחה במשלחת, האתלט שתפס את מרב תשומת הלב במשלחת הדרום אפריקאית היה האצן אוסקר פיסטוריוס. ארבע שנים לאחר שנטלי דו טויט קטועת הרגל ייצגה את דרום אפריקה המשחקים, רשמה דרום אפריקה פריצת דרך נוספת, עם השתתפותו של האצן קטוע הרגליים. פיסטוריוס התחרה בריצת 400 מטר והודח בחצי הגמר, והיה חבר בנבחרת השליחים הדרום אפריקאית ל-400X4 מטרים, שסיימה במקום השמיני. אתלטים נוספים שבלטו בלונדון כללו את סונט ויליואן (מקום רביעי בהטלת כידון), ליהאן פורי (מקום שביעי בריצת 110 משוכות), אנאסו ג'ובודוואנה (מקום שמיני בריצת 200 מטר), חוטסו מוקואנה (מקום שמיני בקפיצה לרוחק) ווילם קוארטסן (מקום תשיעי בקרב עשר).
רביעיית החותרים זכתה במדליית הזהב הראשונה של דרום אפריקה בענף החתירה, וחותרת הקיאק בריג'יט הארטלי הייתה הדרום אפריקאית הראשונה שזוכה במדליה בענף זה, כשזכתה במדליית ארד במקצה ל-500 מטרים. ספורטאים דרום אפריקאים נוספים שרשמו הישגים נוספים בלונדון כללו את רוכב האופניים ברי סטנדר, שסיים במקום החמישי במרוץ אופני הרים ואת החותרות לי-אן פרס וניידין סמית' שסיימו במקום השביעי.
היסטוריה > אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו הספורטאים הדרום אפריקאים ב-10 מדליות, המספר הגבוה ביותר מאז הלסינקי 1952.
במשחקים אלה תפסה האתלטיקה את מקומה של השחייה כענף המצליח ביותר, עם 4 מדליות, בהן שתי מדליות זהב. וייד ואן ניקרק ניצח בריצת 400 מטר, ובריצת הגמר שבר את שיא העולם בן 17 השנים של מייקל ג'ונסון, והעמידו על 43.03 שניות. במדליית הזהב השנייה זכתה קסטר סמניה, ששיפרה את הישגה מלונדון וניצחה בריצת 800 מטר. סונט ויליון זכתה במדליית כסף בהטלת כידון ולובו מניונגה זכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק. בנוסף, אקאני סימבינה סיים במקום החמישי בריצת 100 מטר.
צ'אד לה קלו זכה בשתי מדליות כסף, במשחים ל-200 מטר חופשי ו-100 מטר פרפר. במשחה בו ניצח בלונדון, ל-200 מטר פרפר, סיים הפעם במקום הרביעי. קמרון ואן דן בורג איבד אף הוא את תוארו, וזכה במדליית הכסף במשחה ל-200 מטר חזה. שחיין נוסף, בראד טנדי, סיים במקום השישי במשחה ל-50 מטר חופשי. צמד החותרים לורנס בריטן ושון קילינג זכו במדליית כסף, בעוד שג'ון סמית' וג'יימס תומפסון סיימו במקום הרביעי במקצה הזוגות בסירה קלה. גם רביעיית החותרים סיימה במקום הרביעי, ובתחרויות הנשים סיימו קייט קריסטוויץ ולי-אן פרס במקום החמישי במקצה הזוגות ואורסולה גרובלר וקירסטן מקקאן רשמו הישג דומה בסירה קלה. הטריאתלון הנרי סקומן זכה במדליית ארד, המדליה האולימפית הראשונה של ספורטאי דרום אפריקאי בענף זה. ריצ'רד מארי סיים במקום הרביעי. בטורניר הרוגבי שביעיות, שהיה טורניר הרוגבי האולימפי הראשון מזה 92 שנה, זכתה הנבחרת הדרום אפריקאית במדליית הארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 7-5 לנבחרת בריטניה, וגברה 14-54 על יפן במשחק על המקום השלישי. ספורטאי בולט נוסף היה רוכב האופניים לואיס מיינג'ס שסיים במקום השביעי במרוץ אופני כביש.
אולימפיאדות חורף

דרום אפריקה שלחה לראשונה ארבעה מחליקים אומנותיים לאולימפיאדת סקוו ואלי (1960). בשל החרם, היא לא השתתפה באולימפיאדות החורף הבאות, ושבה לאולימפיאדת לילהאמר (1994). עד כה, אף ספורטאי דרום אפריקאי לא זכה במדליה באולימפיאדת חורף.
מדליות

| --- | --- |
 :  ראו גם – מדליות במשחקים האולימפיים
מדליות > לפי אולימפיאדה

באולימפיאדות הקיץ:
| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
אולימפיאדת סנט לואיס (1904): 0
| אולימפיאדת לונדון (1908) | 1 | 1 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת סטוקהולם (1912) | 4 | 2 | 0 | 6 |
| אולימפיאדת אנטוורפן (1920) | 3 | 4 | 3 | 10 |
| אולימפיאדת פריז (1924) | 1 | 1 | 1 | 3 |
| אולימפיאדת אמסטרדם (1928) | 1 | 0 | 2 | 3 |
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) | 2 | 0 | 3 | 5 |
| אולימפיאדת ברלין (1936) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת לונדון (1948) | 2 | 1 | 1 | 4 |
| אולימפיאדת הלסינקי (1952) | 2 | 4 | 4 | 10 |
| אולימפיאדת מלבורן (1956) | 0 | 0 | 4 | 4 |
| אולימפיאדת רומא (1960) | 0 | 1 | 2 | 3 |
1964–1988: נאסרה השתתפותה
| אולימפיאדת ברצלונה (1992) | 0 | 2 | 0 | 2 |
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) | 3 | 1 | 1 | 5 |
| אולימפיאדת סידני (2000) | 0 | 2 | 3 | 5 |
| אולימפיאדת אתונה (2004) | 1 | 3 | 2 | 6 |
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) | 0 | 1 | 0 | 1 |
| אולימפיאדת לונדון (2012) | 4 | 1 | 1 | 6 |
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) | 2 | 6 | 2 | 10 |
| אולימפיאדת טוקיו (2020) | 1 | 2 | 0 | 3 |
| סך הכל | 27 | 33 | 29 | 89 |
מדליות > לפי ענף

בענפי הקיץ:
| ענף | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | 9 | 13 | 6 | 28 |
|  שחייה | 7 | 7 | 6 | 20 |
|  אגרוף | 6 | 4 | 9 | 19 |
|  טניס | 3 | 2 | 1 | 6 |
|  אופניים | 1 | 4 | 3 | 8 |
|  חתירה | 1 | 1 | 1 | 3 |
|  קליעה | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  גלישת גלים | 0 | 1 | 0 | 1 |
|  טריאתלון | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  קאנו/קיאק | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  רוגבי | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | 27 | 33 | 29 | 89 |
ראו גם

דרום אפריקה במשחקים הפאראלימפיים
דרום אפריקה במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  "Medals by Games" [מדליות לפי משחקים]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-21 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "Medals by Sports" [מדליות לפי ענפי ספורט]. Olympic Analytics (באנגלית). נבדק ב-21 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
האתלט בוויל ראד, זוכה מדליית הזהב בריצת 400 מטר באנטוורפן
מבולאני מולאודזי, שזכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק באתונה
האתלט אוסקר פיסטוריוס
האתלטית קסטר סמניה, שזכתה במדליית זהב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ובמדליית כסף באולימפיאדת לונדון
חוסטו מוקואנה, שזכה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בבייג'ינג
השחיין צ'אד לה קלו, שזכה במדליית זהב ובמדליית כסף באולימפיאדת לונדון ובשתי מדליות כסף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו
מצנח רחיפה ממונע

שני מצנחי רחיפה ממונעים בטיסה
מצנח רחיפה בטיסה מעל לחוף קנאגאווה ביפן, 2022
מצנח רחיפה ממונע הוא סוג של אווירון זעיר ממדים בו הטייס לובש את הפראמוטור (אנ') על הגב אשר מספק דחף למצנח הרחיפה. ניתן להמריא גם כאשר אין רוחות, ומאזור מישורי, על ידי הטייס בלבד, ללא צורך בסיוע מאנשים אחרים.
תיאור

במדינות רבות, כולל בארצות הברית, מצנחי רחיפה ממונעים מוסדרים באופן מינימלי ולא נחוץ רישיון כלשהו על מנת לטוס באמצעותם. היתרונות הגדולים ביותר של מצנחי הרחיפה הממונעים הם היכולת לטוס בבטחה בגובה נמוך ובמהירות איטית יחסית, התחושה שהטייס נמצא באוויר הפתוח, הציוד המינימלי, עלויות התחזוקה, והניידות.
מצנחי רחיפה ממונעים טסים בדרך כלל במהירות שבין 24 ל-80 קמ"ש בגבהים של עד 5,500 מטרים מעל פני הקרקע, או אף יותר אם יש לכך היתר. בשל המהירות האיטית יחסית של מצנחי הרחיפה הממונעים מסוכן לטוס איתם כאשר יש רוחות חזקות או במערבולת אוויר, במיוחד אם מדובר בטייסים חסרי ניסיון.
את הפראמוטור, אשר שוקל בין 20 ל-41 ק"ג, חובש הטייס במהלך ההמראה. לאחר שריצה קצרה (בדרך כלל מספיק לרוץ 3 מטרים) מצנח הרחיפה מרים את הפראמוטור ואת הטייס הרתום אליו מהקרקע. לאחר ההמראה, הטייס מתיישב בתוך המושב שמחובר לפראמוטור. ניתן לשלוט בפראמוטור באמצעות מתגי בלם ובאמצעות מצערת ידנית שמשפיעה על מהירות המנוע והמדחף.
שימושים

מצנחי הרחיפה הממונעים משמשים בדרך כלל לבילוי אישי, למעט מספר מקרים חריגים.
שימושים > שימוש צבאי

לאורך השנים היו מקרים בהם נעשה שימוש במצנחי רחיפה ממונעים ליישום מטרות צבאיות. הגדוד הלבנוני המוטס השתמש במצנחי רחיפה ממונעים ב-2008. צבא ארצות הברית והצבא המצרי השתמשו במשך שנים רבות במצנחי רחיפה ממונעים מסוג Paramotor Inc FX series (אנ').
ב-7 באוקטובר 2023, במסגרת מתקפת הפתע של ארגון החמאס על ישראל, מחבלים של ארגון חמאס השתמשו בשישה מצנחי רחיפה ממונעים על מנת לחדור לדרום ישראל, וחלקם השתמשו בהם על מנת לבצע את הטבח במסיבת הטבע ליד רעים.
שימושים > שימוש אזרחי

משום שניתן להשתמש בהם רק כאשר תנאי מזג האוויר מאפשרים זאת, מצנחי הרחיפה הממונעים אינם מהווים חלופה אמינה עבור רוב השימושים התעופתיים.
לאורך השנים נעשה שימוש במצנחי רחיפה ממונעים גם לצורך חיפוש והצלה, לצורך רעיית בעלי חיים, ולצורך צילום, אך התקנות הקיימות ברוב מדינות העולם מגבילות שימוש במצנחי רחיפה ממונעים לצורך פעילויות מסחריות.
גלריה

המראה באמצעות מצנח רחיפה ממונע
נחיתה באמצעות מצנח רחיפה ממונע
הריצה לקראת ההמראה
טיסה באמצעות מצנח רחיפה ממונע מעל לואדי רם שבירדן
פראמוטור
ראו גם

גלישה אווירית
תרמיל ריחוף
מצנח ממונע גלגלי
הערות שוליים

↑  Goin, Jeff (2006).  Dennis Pagen (ed.). The Powered Paragliding Bible. Airhead Creations. ISBN 978-0-9770966-0-2.
↑  "Paramotoring Questions Answered". U.S. Powered Paragliding Association. 27 ביולי 2006. אורכב מ-המקור ב-8 בפברואר 2007. נבדק ב-24 בינואר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cliche, Andre (1996). Ultralight aircraft reference guide (3rd ed.). Sutton, Quebec: A. Cliche. ISBN 0-9680628-1-4. OCLC 35935576.
↑    Colin Freeman; Nataliya Vasilyeva, ‏How a sunrise desert rave was shattered by paragliding Hamas gunmen, The Telegraph, 8 October 2023
↑  יואב זיתון, 7 דברים חדשים שגילינו בתחקירי 7/10, באתר ynet, 1 במרץ 2025
כפירי אריות (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט כפירי אריות
כרזת הסרט כפירי אריות
 בימוי:  אדוארד דמיטריק 
 הופק בידי:  אל ליכטמן
 תסריט:  ספר: אירווין שו תסריט:  אדוארד אנהלט
 עריכה:  דורותי ספנסר 
 שחקנים ראשיים:  מרלון ברנדו דין מרטין  מונטגומרי קליפט מקסימיליאן של הופ לאנג לי ון קליף מיי בריט
 מוזיקה:  הוגו פרידהופר 
 צילום:  ג'וסף מקדונלד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 באפריל 1958
 משך הקרנה:  167 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לונדון, ברלין, פריז 
 תקציב:  3,550,000‏$
 הכנסות:  4,480,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
כפירי אריות (באנגלית: The Young Lions) הוא סרט מלחמה עתיר כוכבים משנת 1958. הסרט מבוסס על רב-מכר בשם זה מאת אירווין שו משנת 1948, בבימויו של אדוארד דמיטריק. הסרט צולם בשחור-לבן בשיטת סינמסקופ והופץ על ידי פוקס המאה ה-20.
העלילה מתרחשת במלחמת העולם השנייה ומתארת את קורותיהם של שלושה "כפירים": מהצד הגרמני לוטננט כריסטיאן דיסטל (מרלון ברנדו) ומהצד האמריקאי - מייקל ויטקר (דין מרטין) ונח אקרמן (מונטגומרי קליפט).
מרלון ברנדו מגלם תפקיד של קצין גרמני באופן חיובי ואנושי. בשל כך נפסל בתחילה הסרט להצגה בישראל על ידי המועצה לביקורת סרטים ומחזות אבל לאחר מכן הוא הותר.
זה היה סרטו הראשון והרציני של דין מרטין לאחר שנפרד מג'רי לואיס והצלחתו הזניקה את הקריירה שלו.
תקציר העלילה

הסרט מתחיל בליל סילבסטר 1938 בבוואריה. כריסטיאן דיסטל הוא מדריך סקי צעיר של האמריקאית מרגרט (ברברה ראש). הוא מזמין אותה למסיבה בה שרים את השיר הורסט וסל ומסביר לה כי היטלר נותן תקווה לכל הצעירים המובטלים בגרמניה. הוא מנסה לשכנע אותה להישאר בגרמניה אך היא נרתעת מכך ומעדיפה לחזור לארצות הברית לזרועותיו של חברה מייקל ויטאקר (דין מרטין).
עם פרוץ המלחמה מגיע כריסטיאן לפריז ומצטלם עם מפקדו קפטן הרדנברג (מקסימיליאן של) על מדרגות כנסיית הסקרה קר. עד מהרה מצטננת התלהבותו מהמלחמה ומהתנהגות הגרמנים. הוא מנהל מעצרים אחרי אזרחים חשודים והסגרתם לגסטפו. הוא מבקש לעבור ליחידה קרבית. הוא והקפטן מועברים לצפון אפריקה ומחסלים יחידה בריטית. כריסטיאן מסרב לוודא הריגה של הפצועים הבריטיים והקפטן מבצע זאת במקומו.
עם נסיגת צבאו של ארווין רומל נמלט כריסטיאן כשהוא נוהג באופנוע והקפטן מאחוריו. האופנוע עולה על מוקש והקפטן נפצע קשה. הם מפונים לגרמניה. כריסטיאן מבקר את הקפטן שכל גופו חבוש בגלל כוויות. הקפטן מבקש ממנו כידון כדי להרוג פצוע אנוש שמבקש למות וכן, לבקר את אשתו גרטשן בברלין.
כשכריסטיאן נפגש עם גרטשן (מיי בריט) לאחר שיטוט בחורבות ברלין. היא מספרת שבעלה התאבד בכידון ומנסה לפתות אותה. כריסטיאן דוחף אותה בבוז. לקראת סוף המלחמה מופצצת שיירתו של כריסטיאן. הוא מצליח לברוח ומגיע למחנה ריכוז שאנשי האס אס נטשו אותו ונפגש עם המפקד הגרמני שנשאר. המפקד מספר לו על המחנה על הלחץ שמפעילים עליו מברלין לחסל את 6000 האסירים כשאין לו כוח אדם לעשות זאת. כריסטיאן נבעת ממה ששמע וראה, בורח ליער ושובר את תת-מקלע שמייסר שלו. הוא ממשיך ללכת ביער עד שנתקל בשני הכפירים האמריקאים.
בלשכת גיוס בניו יורק נפגשים מייקל ויטקר (דין מרטין) ונח אקרמן (מונטגומרי קליפט) ומתפתחת ביניהם ידידות שרק שירות צבאי יכול ליצור. מייקל הוא זמר וידוען, איש בידור יפה מראה, מוקף נשים יפות. נח הוא יהודי חסר ביטחון עצמי ומרושש.
מייקל מזמין את נח למסיבה בביתו שם הוא מכיר את הופ פלוומן (הופ לאנג). מתפתחת ביניהם ידידות ועד מהרה הוא מבקש את ידה ואביה למרות הסתייגותו הראשונית מנח היהודי והמרושש, נותן את הסכמתו.
במחלקה נאלץ נח להילחם בתופעות האנטישמיות המעודדת על ידי מפקד היחידה וסמל היחידה ריקט (לי ון קליף). כספו נגנב והוא נאלץ לעמוד על כבודו בקרבות אגרוף עם חיילי היחידה. הוא עומד על כבודו באומץ אבל לבסוף בורח מהצבא ונאסר. בזכות מייקל מתפוצצת הפרשה, המפקד מודח ונח חוזר ליחידתו ומשתתף בקרבות בצרפת.
מייקל מוצב בתפקיד ערפי בלונדון אבל מצפונו מציק לו ובעזרת קשריו הוא מועבר לשירות מבצעי. בשדה הקרב הוא נפגש עם נח ועוזר לו לחלץ אחד מחיילי היחידה שבעבר הציק לנח.
לקראת סוף המלחמה נכנסים מייקל ונח עם יחידתם למחנה ריכוז שם הם נתקלים לראשונה באסירים שדופים השוכנים עד דרגשים וחלקם מוזלמנים.
רב המחנה מבקש לקיים טקס דתי לנספים אך ראש העיר הסמוכה מתנגד לכך מפני שזה יעורר חוסר סדר. המפקד האמריקאי מתיר לקיים את הטקס, אומר שיירה בכל מי שיפריע ומסלק את ראש העיר.
הוא שולח את מייקל ונח לפטרל בסביבות המחנה. הם נתקלים בכריסטיאן ומייקל יורה בו למוות. כך נסגר המעגל.
הסרט מסתיים עם נח החוזר לביתו. הוא מנופף להופ המתבוננת בו דרך החלון עם בתם.
הערות שוליים

↑  בספר יורה כריסטיאן והורג את נח ורק לאחר מכן הוא נהרג על ידי מייקל
אלכס טרנר

| --- | --- |

אלכס טרנר, 2018
 לידה:  6 בינואר 1986 (בן 39) שפילד, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 מקום לימודים:  תיכון סטוקסברידג', בארנסלי קולג' 
 סוגה:  רוק, רוק אלטרנטיבי 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, תוף מרים, מערכת תופים, כלי מקלדת, גיטרה בס, פסנתר 
 חברת תקליטים:  דומינו רקורדינג קומפני 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר דייוויד טרנר (באנגלית: Alex David Turner; נולד ב-6 בינואר 1986 באנגליה) הוא מוזיקאי אנגלי, חבר ב-"ארקטיק מאנקיז" (Arctic Monkeys) וב"דה לאסט שאדו פאפטס" (The Last Shadow Puppets). הוא הסולן והגיטריסט בשתי הלהקות. הוא כותב השירים הראשי ב"ארקטיק מאנקיז" וחולק את הכתיבה בפרויקט הצד "לאסט שאדו פאפטס" עם מיילס קיין.
טרנר עם שותפו בלהקת "דה לאסט שאדו פאפטס", מיילס קיין.
ביוגרפיה

טרנר נולד בפרבר היי גרין במזרח שפילד לפני ודייוויד טרנר, וגדל שם כילד יחיד. אמו מאמרשם ואביו משפילד. שני הוריו היו מורים בתיכונים מקומיים, אמו לימדה לשון ואביו לימד פיזיקה ומוזיקה. טרנר לקח שיעור נגינה בפסנתר עד גיל שמונה ונחשף ל"כל סוגי" המוזיקה בבית, כולל פרנק סינטרה, הקרפנטרז, הביטלס, לד זפלין, ביץ' בויס, דייוויד בואי והאיגלס. אביו של טרנר היה חובב ג'אז מושבע, שניגן בסקסופון, קלרינט ופסנתר, והיה חבר במספר תזמורות ג'אז.
טרנר למד בתיכון שש-שנתי ששכן בסטוקסברידג', עיירה מצפון לשפילד. מחנך הכיתה שלו תיאר אותו לימים כתלמיד אהוב, נינוח מאוד, שהצטיין בספורט ובכדורסל בפרט. מורתו לאנגלית תיארה אותו לימים כ"די מאופק.. מעט שונה, ניחן בפיקחות ובהירות שישרתו אותו היטב". מחנכו תיאר אותו גם כבעל גישה אדישה ללימודים, שהדאיגה את אימו. טרנר המשיך למכללת ברנסלי בה למד טכנולוגיית מוזיקה, צילום ופסיכולוגיה.
חבריו תיארו אותו כ"השקט" בחבורתם.
קריירה

מגיל חמש, טרנר גר לצד שכנו, מאט הלדרס וביחד השניים הכירו בתיכון את אנדי ניקולסון. טרנר וחבריו התעניינו במוזיקת רוק בעקבות פריצתה של להקת הסטרוקס בשנת 2001,