stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלס ביאליאצקי
אקטיביזם > בבלארוס

ביאליאצקי היה מזכיר החזית העממית הבלארוסית בשנים 1996–1999 וסגן יושב הראש שלה בשנים 1999–2001.
ביאליאצקי הקים את מרכז זכויות האדם ויאסנה ב-1996. הארגון, שבסיסו במינסק, שנקרא אז "ויאסנה-96", הפך לארגון לא-ממשלתי כלל-ארצי ביוני 1999. ב-28 באוקטובר 2003 ביטל בית המשפט העליון של בלארוס את הרישום הממלכתי של מרכז זכויות האדם בשל תפקידו בהשקפה על הבחירות לנשיאות ב-2001. מאז, ארגון זכויות האדם הבלארוסי המוביל פועל ללא רישום.
ביאליאצקי כיהן כיושב ראש הוועד הפועל של אספת הארגונים הלא-ממשלתיים הדמוקרטיים בשנים 2000–2004. בשנים 2007–2016 היה סגן נשיא הפדרציה הבין-לאומית לזכויות אדם (FIDH).
במהלך ההפגנות בבלארוס ב-2020, ביאליאצקי הפך לחבר במועצת התיאום של סבטלנה טיכאנובסקאיה.
מעצר 2011 וגזר דין

ב-4 באוגוסט 2011 נעצר ביאליאצקי באשמת העלמת מס ("הסתרת רווחים בקנה מידה גדול במיוחד", סעיף 243, חלק 2 של הקוד הפלילי של הרפובליקה של בלארוס). כתב האישום התאפשר בזכות רישומים כספיים שפרסמו תובעים בליטא ופולין.
ב-24 באוקטובר 2011 נידון ביאליאצקי לארבע וחצי שנות מאסר והחרמת רכוש. ביאליאצקי כפר באשמה ואמר כי הכסף התקבל בחשבונות הבנק שלו כדי לכסות על פעילות מרכז זכויות האדם של ויאסנה. הוא שוחרר מהכלא ב-21 ביוני 2014.
מעצר 2011 וגזר דין > תגובה

פעילי זכויות אדם בלארוסים, כמו גם מנהיגי האיחוד האירופי, ממשלות האיחוד האירופי וארצות הברית טענו כי ביאליאצקי הוא אסיר פוליטי ושגזר דינו נקבע ממניעים פוליטיים. הם קראו לשלטונות בלארוס לשחרר את פעיל זכויות האדם. ב-15 בספטמבר 2011 החלטה מיוחדת של הפרלמנט האירופי קראה לשחרורו המיידי של ביאליאצקי. קריאות נוספות לשחרורו הגיעו גם מנשיא הפרלמנט האירופי יז'י בוז'ק, הנציגה העליונה של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון קתרין אשטון, יושב ראש הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה אימון גילמור וקצין האו"ם למצב זכויות האדם בבלארוס, מיקלוש הרסטי.
כמה ארגונים לא-ממשלתיים בין-לאומיים לזכויות אדם ופעילי זכויות אדם מכל רחבי העולם קראו ל"שחרורו המיידי וללא תנאי" של ביאליאצקי.
ב-11 באוגוסט הכריז ארגון אמנסטי אינטרנשיונל על ביאליאצקי כאסיר מצפון.
ב-12 בספטמבר השיקה הפדרציה הבין-לאומית לזכויות אדם קמפיין למען שחרורו של ביאליאצקי ולהעלאת המודעות לאסירים פוליטיים בבלארוס.
טציאנה רביאקה, עמיתה של ביאליאצקי במרכז ויאסנה ונשיאת בית זכויות האדם הבלארוסי בווילנה, טענה כי "הסיבה מאחורי האשמות אלו היא העובדה שהארגון שלנו, ויאסנה, העניק סיוע שונה לקורבנות הדיכוי הפוליטי בבלארוס.
ארגון Human Rights Watch הצהיר כי "מעצרו של בליאצקי הוא מקרה מובהק של תגמול נגדו ונגד ויאסנה על עבודתם בתחום זכויות האדם. זה האחרון בסדרה ארוכה של מאמצים של הממשלה לרסק את החברה האזרחית של בלארוס".
ביאליאצקי ריצה את עונשו במושבת עונשין מספר 2 בעיר בוברויסק, ועבד כאורז במתפרה.
בזמן מאסרו נענש ביאליאצקי שוב ושוב על ידי הנהלת הכלא בשעל "הפרת כללי הכלא" והוכרז כ"עבריין זדוני", מה שמנע ממנו חנינה ב-2012, כמו גם ביקורי משפחה וחבילות מזון.
במהלך שהותו בכלא כתב ביאליאצקי טקסטים בנושא ספרות, זיכרונות וחיבורים שנשלחו למקורביו.
ב-21 ביוני 2014, 20 חודשים לפני המועד שנקבע בתחילה, שוחרר ביאליאצקי מהכלא, לאחר שבילה 1,052 ימי מעצר בתנאים קשים, כולל תקופות בידוד.
תאריך מעצרו של ביאליאצקי, 4 באוגוסט, מצוין מדי שנה כיום ההזדהות הבין-לאומי עם החברה האזרחית של בלארוס. ציון היום יוסד ב-2012 בתגובה למעצרו של הפעיל.
מעצר 2021

ב-14 ביולי 2021, משטרת בלארוס ערכה חיפוש בבתי עובדי מרכז ויאסנה ברחבי המדינה ופשטה על המשרד המרכזי של הארגון. ביאליאצקי ועמיתיו ולדימיר סטפנוביץ' ו-ולדימיר לבקוביץ' נעצרו. ב-6 באוקטובר 2021 הואשם ביאליאצקי בהעלמת מס עם עונש מרבי של 7 שנות מאסר. נכון ל-7 באוקטובר 2022, ביאליאצקי עדיין נמצא בכלא.
הכרה בין-לאומית

ביאליאצקי זכה להכרה בין-לאומית נרחבת כקל בולט של פעילות זכויות האדם בבלארוס, ואף כונה בניו יורק טיימס "עמוד התווך של תנועת זכויות האדם במזרח אירופה מאז סוף שנות ה-80".
עבודתו של ביאליאצקי זכתה להכרה על ידי ארגוני זכויות אדם ברחבי העולם. במרץ 2006 זכו ביאליאצקי ומרכז ויאסנה בפרס הומו הומיני לשנת 2005 של הארגון הלא-ממשלתי הצ'כי "אנשים במצוקה" (People in Need), המוענק ל"אדם הראוי להכרה משמעותית בשל קידומם של זכויות אדם, דמוקרטיה ופתרונות לא אלימים לסכסוכים פוליטיים". הפרס הוענק על ידי נשיא צ'כיה לשעבר והדיסידנט ואצלב האוול. בשנת 2006 זכה ביאליאצקי בפרס פר אנייר השוודי, וכן בפרס אנדריי סחרוב לחירות של ועדת הלסינקי הנורווגית.
בשנת 2012, האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה העניקה לו את פרס ואצלב האוול לזכויות אדם על עבודתו כמגן זכויות אדם, "כדי שאזרחי בלארוס יוכלו יום אחד לשאוף לסטנדרטים האירופיים שלנו". מאחר שהיה עצור באותה עת, קיבלה רעייתו את הפרס בשמו. לאחר שחרורו, הוא ביקר בשטרסבורג כדי להודות לאספה על תמיכתה. כמו כן, הוענק לו פרס לך ולנסה עבור "דמוקרטיזציה של הרפובליקה של בלארוס, קידום פעיל של זכויות אדם והענקת סיוע לאנשים הנרדפים כיום על ידי הרשויות הבלארוסיות" באותה שנה, וכן, יחד עם קואליציית החברה האזרחית של אוגנדה, פרס מגיני זכויות האדם לשנת 2011 מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית. מאחר שעדיין היה כלוא בזמן הטקס הוענק לביאליאצקי הפרס ללא נוכחותו, והפרס הועבר לאשתו, נטליה פינצ'וק, בשגרירות ארצות הברית בוורשה, פולין, ב-25 בספטמבר 2012.
ביאליאצקי הוכרז כמגן זכויות האזרח של השנה על ידי קבוצת מגיני זכויות האזרח השוודית בשנת 2014. בשנת 2020 הוא זכה בפרס הקיום הנכון, הידוע בכינוי "פרס נובל החלופי", במשותף עם נסרין סותודה, בריאן סטיבנסון ולוטי קנינגהם רן. בדצמבר אותה שנה נמנה ביאליאצקי בין נציגי האופוזיציה הבלארוסית, וזכה בפרס סחרוב לחופש המחשבה מטעם הפרלמנט האירופי.
ביאליאצקי קיבל אזרחות כבוד מהערים ג'נובה (2010), פריז (2012), וסירקוזה (2014).
באוקטובר 2022 זכה ביאליאצקי בפרס נובל לשלום לשנת 2022 יחד עם ארגוני ממוריאל והמרכז לחירויות אזרחיות. לפני שהוענק לו הפרס ב-2022 היה ביאליאצקי מועמד חמש פעמים אך לא זכה, כולל ב-2006 וב-2007. ב-2012 הוא שוב היה מועמד לפרס נובל לשלום, אך הפרס הוענק לאיחוד האירופי. בפברואר 2013 הוא היה מועמד על ידי חבר הפרלמנט הנורווגי יאן תור סננר. בשנת 2014, חברי הפרלמנט הפולני הציעו את ביאליאצקי לפרס נובל לשלום. על המינוי חתמו 160 חברי פרלמנט פולנים.
לאחר הענקת פרס נובל לשלום לשנת 2022, חגגו אותו חברי האופוזיציה הבלארוסית, כשמנהיגתה, סבטלנה טיכאנובסקאיה, צייצה בטוויטר: "הפרס הוא הכרה חשובה לכל הבלארוסים הנלחמים למען חופש ודמוקרטיה. יש לשחרר את כל האסירים הפוליטיים ללא דיחוי."
חיים אישיים

אלס ביאליאצקי נשוי לנטליה פינצ'וק. הם נפגשו ב-1982 כאשר הם היו סטודנטים. בני הזוג נישאו בשנת 1987. לשניים בן בשם אדם.
במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה, ביאליאצקי ניגן בגיטרה בס בלהקה בשם "באסקי". שפת האם שלו היא בלארוסית.
בינית (דג)

| בינית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפיונאים
משפחה:: קרפיוניים
סוג:: בינית
שם מדעי
 Barbus ‏קיווייה & Cloquet, 1816

בִּינית המכונה גם ברבוס (שם מדעי: Barbus; מערבית: بينيت - בָּיְינִית) הוא סוג של דג ממשפחת הקרפיוניים. ידועים כמה עשרות מינים ובהם ברבוס דובדבן, ברבוס ורוד, ברבוס כרום, ברבוס שני כתמים וברבוס שחמט. ישנם גם מינים הנפוצים כדגי נוי באקווריומים כגון ברבוס חמשת הפסים. יש המזהים את אחד ממיני דג הבינית (Barbus grypus) עם דג השיבוטא המוזכר בספרות חז"ל.
מינים

Barbus balcanicus
Barbus barbus
Barbus bergi
Barbus biharicus
Barbus borysthenicus
Barbus caninus
Barbus carottae
Barbus carpathicus
Barbus ciscaucasicus
Barbus cyclolepis
Barbus ercisianus
Barbus euboicus
Barbus goktschaicus
Barbus haasi
Barbus kubanicus
Barbus lacerta
Barbus lorteti
Barbus macedonicus
Barbus meridionalis
Barbus niluferensis
Barbus oligolepis
Barbus peloponnesius
Barbus pergamonensis
Barbus petenyi
Barbus plebejus
Barbus prespensis
Barbus rebeli
Barbus sperchiensis
Barbus strumicae
Barbus tauricus
Barbus thessalus
Barbus tyberinus
Barbus waleckii
הערות שוליים

↑  זהר עמר וארי צבי זיבוטפסקי, לזיהוי דג השבוטא, המעיין מה (ג), תשס"ה, עמ' 46-41.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph517015 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בירדד קולי

.
| --- | --- |

 ארץ מוצא:  בריטניה
 שימושים:  רעיית צאן
 קבוצה:  כלבי רועים וצאן
 תכונות
 משקל:  18-28 ק"ג
 גובה כתפיים:  56-51 ס"מ
 גובה:  53 ס״מ 
 תוחלת חיים:  13 שנים
 אופי:  מלא מרץ, שמח ואנרגטי
 אילוף:  זכרים: הסתגלות גבוהה נקבות: הסתגלות בינונית
 תיאור:  צבעו שחור לבן, אפור לבן או חום לבן
 
בירדד קולי (הקולי המזוקן) הוא גזע של תת-המין כלב הבית. מוצאו של הבירדד קולי הוא מאנגליה ומסקוטלנד.
בירדד קולי הוא כלב בגודל בינוני עם פרווה באורך בינוני. גוף הכלב ארוך וישר, ולמרות היותו שרירי, הוא אינו כבד משקל. הכלב בעל הבעה מסוקרנת ושמחת חיים. תוחלת חייו של הבירדד קולי היא 13 שנים. צבעם שחור־לבן, אפור־לבן או חום־לבן. פרוותו ארוכה ושופעת, כפולה ולא נשירה באופן יחסי. גובהו נע בין 51 ל-56 סנטימטרים ומשקלו נע בין 18 ל-28 קילוגרמים.
הכלב הטלוויזיוני נחשון הוא בירדר קולי.
לקריאה נוספת

קבוצות הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
בומבה לנוני

| בומבה לנוני> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עכבישאים
תת־סדרה:: אופיסתותלה
משפחה:: פרווניתיים
סוג:: בומבה
מין:: בומבה לנוני
שם מדעי
 Bumba lennoni

בומבה לנוני (שם מדעי: Bumba lennoni) הוא מין של טרנטולה מהסוג בומבה, שבו נתגלו עד כה ארבעה מיני עכבישים. המין התגלה בשנת 2015 ביער הלאומי של קחיואניה, במדינת פארה שבצפון ברזיל. מוטת הרגליים של העכביש מגיעה לכ-2.5 עד 3.5 ס"מ, והוא נחשב קטן יחסית לטרנטולה. העכביש קרוי על שמו של ג'ון לנון, שלדברי מגלה העכביש תרם בהפיכת העולם למקום טוב יותר.
תפוצה וביולוגיה

הלנוני נפוץ בצפון ברזיל, ופעיל בעיקר בלילה. למרות גודלו הקטן יחסית, הרי שהוא קרוב משפחה של ה-Bumba horrida הגדול ממנו בהרבה, שמוטת רגליו מגיע לכ-13 ס"מ. ללנוני תכונות שונות המרמזות כי הוא קרוב משפחה של התראפוזה בלונדי, העכביש הכבד ביותר המוכר כיום, והשני בגודלו מבחינת מוטת הרגליים.
כמו כל יתר הטרנטולות מהעולם החדש, גם ללנוני שערות צורבות אותן הוא מנער על תוקפיו.
הערות שוליים

↑  Pérez-Miles, F.; Bonaldo, A.B.; Miglio, L.T. (2014), "Bumba, a replacement name for Maraca Pérez-Miles, 2005 and Bumba lennoni, a new tarantula species from western Amazonia (Araneae, Theraphosidae, Theraphosinae)", ZooKeys, 448: 1–8, doi:10.3897/zookeys.448.7920
↑  New Tarantula (Not Beetle) Named After John Lennon
↑  Bumba lennoni: New Species of Tarantula Discovered in Brazil, Named after John Lennon
ביניטריות

ביניטריות היא תפיסה תאולוגית הקובעת שיש שתי ישויות אלוהיות, אל ראשי ואל משני.
האמונה הביניטרית

בעת העתיקה המאוחרת רווחה אמונה ביניטרית שהאמינה באל עליון ובמשנהו שהוא בורא עולם, שנקרא דמיורגוס. אמונות כאלו נמצאו בקרב יהודים, יהודים-נוצרים, נוצרים, פאגנים, שומרונים, גנוסטיקאים, מנדעים, ומאניכאים.
פילון האלכסנדרוני בהשפעת אפלטון, מציג עמדה ביניטרית שמטרתה לנתק את האל העליון מהעיסוק בחומר. מרקיון מציג עמדה ביניטרית אחרת, "ביניטריות אנטגוניסטית", שבה האל העליון מנותק מהבריאה. על פי המרקיוניזם, הולנטיניזם ועוד תורות גנוסטיות, מזוהה בורא העולם עם האל היהודי, האל שציווה את התורה ליהודים. הם מתארים אותו כאל רודף צדק, קשוח ונקמן, ניגוד של האל הראשי, האל של הנצרות, אל חנון ורחום, אל שמהותו אהבה.
מקורות גנוסטיים רבים מתארים את דמיורגוס כמי שעבר דמוניזציה והפך לכוח נחות, רע, ויהיר שאינו מכיר בקיומו של האל העליון הנסתר. לפי מקורות אלו, האל
הנסתר מוכר רק על ידי יחידי סגולה שזכו ל"גנוסיס", ידיעת הסוד, ושאר בני האדם, ובמיוחד היהודים, עובדים את האלוהות השלילית, בורא העולם.
ההתנגדות לביניטריות

שרגא בר און ויקיר פז טוענים שדרישת המשנה: "האומר ... מודים מודים, משתקין אותו" יוצאת נגד גישות ביניטריות. לטענתם, גם תפילת עלינו לשבח נכתב נגד אמונות ביניטריות.
בנצרות, אחד המתנגדים הראשיים לביניטריות היה אפיפניוס מסלמיס שכתב נגד ההבדלה בין אדון הכל לבורא העולם וטען שהם אל אחד.
הערות שוליים

↑  שרגא בר און ויקיר פז, אדון הכול ויוצר בראשית: "עלינו לשבח" כתפילה אנטי־ביניטרית, מדעי היהדות 52 (תשע"ז), עמ' 28
↑  שרגא בר און ויקיר פז, אדון הכול ויוצר בראשית: "עלינו לשבח" כתפילה אנטי־ביניטרית, מדעי היהדות 52 (תשע"ז), עמ' 30
↑  משנה, מסכת ברכות, פרק ה', משנה ג'
↑  שרגא בר און ויקיר פז, אדון הכול ויוצר בראשית: "עלינו לשבח" כתפילה אנטי־ביניטרית, מדעי היהדות 52 (תשע"ז), עמ' 31
אתל קתרווד

אתל מרי קתרווד (באנגלית: Ethel Mary Catherwood;‏ 28 באפריל 1908 – 26 בספטמבר 1987) הייתה אתלטית קנדית, האלופה האולימפית הראשונה (אמסטרדם 1928) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.
ביוגרפיה

קתרווד נולדה באנה, שבדקוטה הצפונית וגדלה בססקאטון שבססקצ'ואן. היא הצטיינה בענפי ספורט שונים ביניהם בייסבול, כדורסל ואתלטיקה.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

באליפות ססקצ'ואן באתלטיקה שנערכה בשנת 1926 השוותה קתרווד בקפיצה לגובה את השיא הקנדי, בתוצאה של 1.51 מטר ושבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה ברג'יינה ב-6 בספטמבר, במסגרת יום העבודה אותה שנה היא שברה את השיא העולמי בקפיצה לגובה והעמידה אותו על 1.58 מטר, שיפור לשיא של פיליס גרין מבריטניה (1.552 מטר).
באליפות קנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1927 זכתה קתרווד במדליות זהב בקפיצה לגובה ובהטלת כידון. שנה לאחר מכן, היא זכתה שוב באליפות קנדה בקפיצה לגובה ובהטלת כידון והגנה על תואריה.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערכו לראשונה תחרויות אתלטיקה לנשים. קתרווד זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 1.595 מטר, לפני חביבת הצופים ושיאנית העולם לין כיסולף מהולנד (1.56 מטר) ומילדרד ויילי מארצות הברית (1.56 מטר). לצערה לא נערכה תחרות בהטלת כידון במשחקים אלו.
באליפות קנדה שנערכה בשנת 1930 זכתה קתרווד בשתי מדליות זהב קפיצה לגובה ובהטלת כידון. שנה לאחר מכן, היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון ובמדליית ארד בקפיצה לגובה. עקב פציעות רבות היא פרשה מספורט תחרותי.
ביוגרפיה > חייה האישיים

לאחר המשחקים האולימפיים ב-1929 נישאה קתרווד בחשאי לג'יימס מק'לארן. נישואים אלו נמשכו זמן קצר עד לגירושיהם ברינו ביולי 1932. מספר חודשים לאחר מכן, היא עברה עם אחותה לסן פרנסיסקו, קליפורניה ושם נישאה בשנית לביירון מיטשל ממנו התגרשה בשנת 1960.
בשנת 1987 נפטרה קתרווד בגראס ואלי שבקליפורניה.
תארים והישגים

בשנת 1955 נכללה קתרווד בהיכל התהילה של הספורט הקנדי. (הקישור אינו פעיל)
שיאים אישיים

קפיצה לגובה: 1.60 מטר (1928)
הטלת כידון: 36.17 מטר (1927)
ראו גם

התפתחות שיא העולם בקפיצה לגובה (ויקיפדיה האנגלית)
בומבולוני

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון, דונאט 
 מטבח:  המטבח האיטלקי 
 מוצא:  איטלקי
 מרכיבים עיקריים:  בצק מטוגן, מילוי (מתוק לרוב)
 
בומבולוני (באיטלקית ברבים: Bomboloni; ביחיד: Bombolone, בומבולונה) הן סופגניות איטלקיות (בדומה לברלינר (אנ')). את הבומבולונה אוכלים כחטיף או כקינוח. שמו של המאפה קשור מבחינה אטימולוגית ל"בומבה" (פצצה), ובאזורים מסוימים באיטליה, אותו סוג מאפה נקרא גם פצצה ("בומבה"). הקשר האטימולוגי נובע כנראה מהדמיון לרימון או לפצצה מיושנת, וייתכן שניתן לראות היום גם התייחסות לצפיפות הקלוריות הגבוהה של מתכון זה (כלומר, "פצצת קלוריות").
היסטוריה

בעוד בומבולונה עשוי להיות קשור בעיקר לטוסקנה, הוא נחשב למאכל מסורתי באזורים אחרים באיטליה, אם כי עם שינויים קלים במתכון. באזורים שהיו בשליטת אוסטריה בעבר, כגון טרנטינו-אלטו אדיג'ה, ונטו ופריולי-ונציה ג'וליה, ההערכה היא שמסורת הבומבולוני מקורה ב"קראפפן" האוסטרי (כלומר, ברלינר), והמתכון שלהם שם כולל ביצים, שאינן מצויות בזן הטוסקני.
לעיתים יש למאפייה שלטים בכתב יד עבורם, ומבקרת המזון אמילי ויז כתבה שאולי המבקרים לא יכולים לקחת סופגניות במילוי חם באזור עם סלמי חזיר בר וכריכים עם שמן כמהין המוצעים, אלא שתושבי טוסקנה נהנים מהם אפילו בחוף. הם נמכרים גם לעגלות על החוף והם נבדלים מעט מהסופגניות הממולאות במדינות אחרות בכך שהם מכניסים את המילוי מלמעלה, שם הוא נראה לעיתים, ולא מזריקים אותו מהצד.
מסעדת "A Voce" בניו יורק מגישה אותם עם רוטב שוקולד, ופירנצה מעדיפה את הבומבולוני חמים, כשהם מוגשים "היישר מהתנור" ומלאים בפודינג, בשוקולד או בריבה.
אוסף מוזיקה של הזמרת האיטלקייה ג'אנה נאניני משנת 1996 נקרא Bomboloni וכולל את השיר "Bomboloni" עם מילים על סופגניות חמות ופצצות. הקליפ כולל ריקודים שבטיים, תלבושות, פצצות שחורות עגולות עם נתיכים, וסופגניות רבות כשהן נאכלות, מוכות במחבטי בייסבול ונזרקות לכל עבר.
הערות שוליים

↑  Prodotti tipici toscani: bomboloni alla crema
↑  Bomboloni o Krapfen
1 2  Emily Wise Miller The Food Lover's Guide to Florence: With Culinary Excursions in Tuscany page 156
↑  https://www.flickr.com/
↑  books.google.com 2007 Atlanta
בומבולוני ביתיים
ביקורת תגובת הקורא

ביקורת תגובת הקורא (להלן בת"ה. באנגלית: Reader-Response Criticism) היא אסכולה בחקר הספרות, המתמקדת בחוויה של קורא היצירה (או "הקהל"), בניגוד לאסכולות אחרות המתמקדות במחבר היצירה או בטקסט שלה. שיטות מסוימות באסכולה זו קשורות גם למדעים הקוגניטיביים (מלבד לתורת הספרות), היות שהן מנסות לברר מהי תגובתו של קורא ממשי-פסיכולוגי ליצירה ספרותית.
למרות שהתאוריה הספרותית התחשבה תמיד בתפקידו של הקורא כיוצר המשמעות של היצירה הספרותית, בת"ה המודרנית התפתחה בשנות ה-60 וה-70, במיוחד בארצות הברית ובגרמניה, בעבודותיהם של נורמן הולנד, סטנלי פיש, וולפגנג איזר, האנס רוברט יאוס ואחרים. מקדימיהם היו איוור ארמסטרונג ריצ'רדס, שב-1929 ניתח קריאות שגויות של סטודנטים בקיימברידג'; לואיס רוזנבלט, שב"ספרות כחקירה" (1938) טענה שעל המורה להימנע מלכפות "תפיסות מקדימות על הדרך הראויה להגיב ליצירה כלשהי"; וק.ס. לואיס ב"ניסוי בביקורת" (1961).
בת"ה מזהה את הקורא כסוכן פעיל ה"קיים" ביצירה ומשלים את משמעותה באמצעות פרשנות. בת"ה טוענת שהספרות היא "אמנות במה" בה כל קורא יוצר את הביצוע, הייחודי לו, של הטקסט. בת"ה עומדת בניגוד מוחלט לתאוריות פורמליסטיות ולתאוריות של ביקורת חדשה, בהן מתעלמים לחלוטין מתפקיד הקורא ביצירה הספרותית (הביקורת החדשה טענה שרק הנמצא בתוך הטקסט הוא חלק ממשמעות הטקסט. התייחסות לסמכות או לכוונת המחבר, וכן לפסיכולוגיה של הקורא, לא הורשתה במסגרת הביקורת החדשה האורתודוקסית).
זרמים בביקורת תגובת הקורא

ניתן לחלק את התאורטיקנים של בת"ה לשלושה זרמים: אלו המתמקדים בחוויית הקורא האינדיבדואלי, אלו המקיימים מחקרים פסיכולוגיים כדי להגדיר ולאפיין סוגי קוראים, ואלו המניחים את קיומה של תגובה אחידה סבירה של כלל הקוראים. לפיכך אפשר להבחין בין תאורטיקנים הרואים את תגובת הקורא כמונעת על ידי הקורא, ואלו הרואים את תגובת הקורא כמונעת על ידי הטקסט (עם וריאציות אינדיבידואליות מינוריות שמהן ניתן להתעלם). ראשונים, החושבים שהקורא הוא השולט, שואבים את המשותף בחוויה הספרותית מתוך טכניקות קריאה ופרשנות המיושמות באופן שונה על ידי קוראים שונים. האחרונים, הממקמים את היצירה כשולטת,  שואבים את התגובות המשותפות מהיצירה עצמה. ההבחנה המרכזית, לפיכך, בין תאורטיקנים שונים של בת"ה, היא בין אלו המתייחסים להבדלים האינדיבידואליים בין קוראים כמרכזיים, ולאלו המנסים לעקוף אותם.
זרמים בביקורת תגובת הקורא > אינדיבידואליסטים

בשנות ה-60, החל דייוויד בליך במחקר שבו אסף התבטאויות של סטודנטים על תגובותיהם הרגשיות והאסוציאטיביות ליצירות ספרות. הוא השתמש במידע שאסף וניתח ליצירת תאוריה על תהליך הקריאה וכדי למקד את לימוד הספרות בכיתה. בליך טען שהסטודנטים בכיתה שלו "יצרו ידע" על תהליך הקריאה של היצירה.
כמו בליך, הראו גם מייקל סטייג ווולטר סלייטוף שתגובותיהם האינדיבידואליות במובהק של הסטודנטים יכולות ליצור בסיס לניתוח ביקורתי בכיתה. ג'פרי ברמן עודד סטודנטים המגיבים לטקסט לשתף באנונימיות את חברי הכיתה בתגובותיהם ליצירות בנושאים רגישים כמו סמים, מחשבות אובדניות, מוות במשפחה, ניצול הורי וכדומה. באופן כללי, תאורטיקני בת"ה אמריקנים התמקדו בתגובותיהם של קוראים אינדיבידואליים. כתבי עת אמריקניים כמו Reader ו-Reading Research quarterly מפרסמים מאמרים המיישמים את בת"ה במישור הוראת הספרות.
ב-1965 פרסם ק.ס. לואיס את "ניסוי בביקורת", בו הוא ניתח את תפקיד הקורא בבחירת הספרות. הוא ניתח את הבחירה לאור מטרות הקורא בקריאה.
ב-1967 פרסם סטנלי פיש את "Surprised by Sin", המחקר הראשון המתמקד בתגובת הקורא שעסק ביצירה ספרותית גדולה (גן העדן האבוד, מאת ג'ון מילטון). בנספח פיש השתמש בקורא המוגדר על ידו כדי לבחון תגובות למשפטים מורכבים, מילה אחר מילה. עם זאת, מאז 1976 הוא פנה למחקר על הבדלים אמיתיים בין קוראים ממשיים. הוא חוקר את טקטיקות הקריאה של "קהילות פרשנות" שונות החולקות דרכי קריאה דומות.
ב-1968 משך נורמן הולנד את התחום לכיוון של פסיכולוגיה פסיכואנליטית ב"הדינמיקה של התגובה לספרות". כל קורא מפנים פנטסיה מתוך טקסט, ואז משנה אותה באמצעות מנגנוני הגנה לכדי פרשנות. ב-1973, עם זאת, לאחר שתיעד תגובות של קוראים ממשיים, הולנד מצא וריאציות שלא התאימו למודל שלו, שבו התגובות הן דומות זו לזו וההבדלים בין קורא לקורא הם מינוריים.
לאחר מכן פיתח הולנד מודל נוסף המבוסס על ניתוחי מקרה. לפי מודל זה, לאדם יש (במוחו) "תמת אישיות מרכזית" (התנהגות, למשל, היא וריאציה על תמת האישיות הזו). תמה זו מגדירה גם את סגנון הקריאה של האדם. כל קורא משתמש ביצירה הספרותית הפיזית, בקודים כלליים וקהילתיים, וגם בסגנון הקריאה האישי שלו - כדי ליצור תגובה הדומה ואינה דומה לתגובותהים של קוראים אחרים. הולנד עובד עם חוקרים אחרים באוניברסיטת באפלו, ניו יורק, כדי לפתח פורמט הוראה המכונה "סמינר דלפי", המיועד לתת לסטודנטים "להכיר את עצמם".
זרמים בביקורת תגובת הקורא > אקספרימנטרים

ראובן צור פיתח מודלים מפורטים למשמעותם של קצבים פואטיים, של מטפורות, ושל מצלולים בשירה (כולל קריאות שונות של שורות זהות במחזות שייקספיר). ריצ'רד גריג ביצע ניסוי בו חקר את הלך הרוח של הקורא במהלך ולאחר חוויה ספרותית. הוא הראה כיצד קוראים משעים ידע וערכים מקובלים בזמן הקריאה, ומתייחסים לפושעים, למשל, כאל גיבורים. עוד חקר גריג כיצד הקוראים מקבלים, במהלך הקריאה, דברים לא סבירים או פנטסטיים, אותם הם מבטלים כבלתי אפשריים לאחר סיום הקריאה.
בקנדה, דייוויד מיאול חקר תגובות רגשיות לספרות, בהתבסס על מושגים מביקורת הספרות כמו הזרה. במחקריו השתמש הן בניסויים והן בפיתוחים חדשניים בנוירופסיכולוגיה, ופיתח שאלון למדידת הבטים שונים של תגובת הקורא.
ישנם עוד פסיכולוגים רבים בעולם החוקרים את תגובת הקורא, באמצעות ניסויים מפורטים. הגופים המקצועיים המרכזים את המחקר הם החברה הבינלאומית למחקר האמפירי של ספרות ומדיה (The International Society for the Empirical Study of Literature and Media), והאיגוד הבינלאומי לאסתטיקה אמפירית (The International Association of Empirical Aesthetics‏).
שני חוקרים ראויים לציון הם דולף זילמן ופיטר וורדרר, החוקרים את תחום הפסיכולוגיה של התקשורת והמדיה. שניהם יצרו תאוריות וחקרו רעיונות על האופן בו נוצרים רגשות כמו מתח, סקרנות והפתעה אצל קוראים. הם חקרו את האלמנטים הדרושים כדי ליצור רגשות אלו, ואת תפקידו של הקורא בחווייתם.
זרמים בביקורת תגובת הקורא > יוניפורמיסטים

וולפגנג איזר מייצג את הנטייה של האסכולה הגרמנית לעסוק בקורא התאורטי, ולהניח תגובה אחידה. לפיו, יצירת ספרות אינה אובייקט כשלעצמו אלא אפקט שיש להסבירו. עם זאת, הוא מדגיש שתגובת הקורא נשלטת בידי הטקסט. במקום הקורא ה"ממשי" הוא מציג את הקורא המשתמע, שהוא הקורא המוגדר על ידי היצירה. במסגרת הטקסט, הקורא המשתמע מייצר ציפיות, משמעויות, ופרטים שלא צוינו במפורש בנוגע לדמויות ומערכים אחרים בטקסט דרך "נקודת מבט נודדת". במודל של איזר הטקסט שולט. פעילות הקורא מוכלת בגבולות המוגדרים על ידי היצירה.
חוקר בת"ה גרמני חשוב אחר היה האנס רוברט יאוס, שהגדיר את הספרות כתהליך דיאלקטי של הפקה וקליטה. לפי יאוס, לקוראים יש מערך מנטלי מסוים, "אופק" של ציפיות, שמהפרספקטיבה שלו כל קורא, בכל נקודה בזמן, קורא. בת"ה מגדירה את האופקים הללו באמצעות קריאת יצירות ספרות מתקופת הזמן שבדיון.
הן איזר והן יאוס משיבים את בת"ה לתחום המחקר העוסק בטקסט באמצעות הגדרת הקוראים במונחי הטקסט. באופן דומה, ג'רלד פרינס, מייקל ריפטר וסטנלי פיש מציגים קוראים המשתמעים מתוך הטקסט ומוגדרים על ידו.
ארני רובינסון

ארני פול רובינסון ג'וניור (באנגלית: .Arnie Paul Robinson Jr;‏ 7 באפריל 1948 – 1 בדצמבר 2020) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (מונטריאול 1976), זוכה מדליית ארד אולימפית (מינכן 1972), פעמים דורג במקום ראשון בעולם (1974 ו-1976) ו-6 פעמים אלוף ארצות הברית (1971, 1972, 1975, 1976, 1977 ו-1978) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

רובינסון נולד וגדל בסן דייגו שבקליפורניה לאימו ורניטר רובינסון, אח ל-3 אחיות ואח. בנעוריו למד בתיכון "מורס" בעיר הולדתו (אנ') ועם סיום התיכון למד בקולג' "מסה" (אנ') באותה עיר. בהמשך למד באוניברסיטת המדינה בסן דייגו.
ב-1971 החל את הקריירה ספורטיבית שלו. ב-1972, עם סיום לימודיו, התגייס רובינסון לצבא ועם שחרורו המשיך את פעילותו הספורטיבית.
ב-1982 פרש מעיסוק בספורט והחל לאמן את נבחרת האתלטיקה של בקולג' "מסה" בו למד. ב-2000 נפצע קשה בתאונת דרכים עם נהג שיכור ונאלץ לפרוש מעיסוק בספורט. ב-2003, לאחר תהליך שיקום ארוך, מונה רובינסון למאמן נבחרת הקפיצות לרוחק של ארצות הברית לקראת אליפות העולם שנערכה באותה שנה. ב-2005 עסק בהוראת אימון גופני וספורט ב"קולג'" מסה. באותה שנה חלה בסרטן מוח והתמודד איתו עד סוף ימיו. לאחר שעזב את עבודתו כמורה לספורט למד הנדסת בניין והחל לעסוק בבניית בתים (כולל ביתו שלו).
ב-2020 נדבק רובינסון בקורונה ונפטר.
קריירה ספורטיבית > 1971 > אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון בסוף יוני 1971 זכה רובינסון במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.20 מטר, אחרי ג'יימס "באונסי" מור (8.04 מטר) והנרי היינס (7.90 מטר).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה ב-3 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.02 מטר לפני ג'יימס "באונסי" מור (7.98 מטר) ומייק מייסון מקנדה (7.65 מטר).
קריירה ספורטיבית > 1972 > מדליית ארד אולימפית

בעת שירותו הצבאי, הוא השתתף במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מינכן (1972) שנערכו ביוג'ין בסוף יוני 1972, הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.04 מטר, לפני רנדי ויליאמס (8.02 מטר) ופרסטון קרינגטון (8.02 מטר). במשחקים האולימפיים עצמם הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.03 מטר, אחרי רנדי ויליאמס (8.24 מטר) והנס באומגרטנר ממערב גרמניה (8.18 מטר). בשלב המוקדמות קבע תוצאה של 7.99 מטר ועלה מהמקום הרביעי. חבריו לנבחרת רנדי ויליאמס ופרסטון קרינגטון קבעו בשלב המוקדמות תוצאות של 8.34 מטר ו-8.22 מטר בהתאמה. על אף שירותו הצבאי ענד רובינסון סמל מחאה נגד מעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם.