קלאודיוס
ביוגרפיה > מוות, האלהה, ומוניטין

יש הסכמה כללית בין ההיסטוריונים כי קלאודיוס הורעל למוות, כפי הנראה באמצעות פטריות, ב-13 באוקטובר 54. ישנם מספר חשודים במעשה, ביניהם משרתו הלוטוס, ששימש כ"טועם" וקסנופון, רופאו. בנוסף ישנה עוד גרסה שלעל פיה הוא אכל פטריות ולא הרגיש טוב, אשתו אגריפינה קראה לרופאו הפרטי אשר השתמש בנוצה כדי לגרום לו להקיא אך בדיעבד הרעל היה בנוצה. יש האומרים כי מת מיד, וחלק טוענים כי החלים, ולאחר מכן שב והורעל. ישנה גם הסכמה כללית כי ידה של אגריפינה הייתה במעשה: בשלב זה התקרב בריטניקוס לגיל הבגרות, והצורך בנירון כיורש הלך וקטן. קלאודיוס עצמו החל לדבר על גירושין, ואגריפינה פעלה על מנת להבטיח את עלייתו של נירון לשלטון ואת סילוקו של בריטניקוס. הועלתה האפשרות על ידי חוקרים אחדים, כי קלאודיוס מת מוות טבעי: מצד אחד, אפשרות זו איננה בלתי סבירה לאור מצב בריאותו הרופף כל חייו, והגיל אליו הגיעו קרוביו – אמנם סבתו ליוויה מתה בגיל 87, סבתו השנייה אוקטביה הגיעה לגיל 80, ואמו שכונתה אנטוניה הצעירה התאבדה בגיל 73; אבל סבו קלאודיוס נרו מת ממחלה בגיל 52 (סבו השני מרקוס אנטוניוס התאבד בגיל 63), בזמן שאביו נירון קלואודיוס דרוסוס מת בגיל 47, ולפי רוב ההיסטוריונים מת גם הוא ממחלה. בכל אופן, כמעט כל ההיסטוריונים מסכימים שקלאודיוס הורעל.
הסנאט הכריז על אלוהותו של קלאודיוס זמן מה לאחר מותו. אלו המתייחסים לפעולה זו של אגריפינה הצעירה כפעולה צינית צריכים לזכור כי פעולה זו לא היטיבה עמה כיורשת, שכן קלאודיוס לא נחשב לקיסר אהוב, ופולחנו לא קנה לאגריפינה ולבנה את אהדת ההמונים. יתרה מכך, אף שלימים בוטלה אלוהותו של קלאודיוס על ידי נירון, היא הושבה לקדמותה על ידי אספסיאנוס משהוכתר לקיסר לאחר מות נירון. אספסיאנוס שימש בתפקידים צבאיים רמים בעת כיבוש בריטניה, וזכר את קלאודיוס לטובה.
צוואתו של קלאודיוס הועלמה, ומעולם לא הוקראה בפומבי. קלאודיוס שינה אותה זמן מה לפני מותו, ויש המניחים כי שינה אותה לרעת נירון ולטובת בריטניקוס. אגריפינה פיטרה את העבד המשוחרר נרקיסוס זמן קצר לפני מות קלאודיוס, ורצחה אותו מיד לאחריו. נרקיסוס, שהיה אחראי על תכתובתו האישית של קלאודיוס שרף את כל המסמכים המצויים בידו לאחר פיטוריו, על מנת שאלו לא ישמשו כנגדו לאחר מות קלאודיוס. כך אבדה גרסתו של קלאודיוס עצמו לאירועי תקופתו. נירון ואנשיו החלו במסע הכפשות של הקיסר המת, ואפילו בהלוויה עצמה נשא נירון הספד שהיה ביקורתי כלפי אביו המאמץ. רוב החוקים והצווים שקלאודיוס טרח על הכנתם בוטלו, בטענה כי היו מעשה אווילי של זקן סנילי. דעה זו על קלאודיוס, כי היה זקן אוויל וטרחן, נותרה הגרסה הרשמית במשך כל תקופת שלטון נירון. בסופו של דבר הפסיק נירון להתייחס לקלאודיוס כליל, ושב וקישר עצמו למשפחה ממנה בא בטרם אומץ.
הקיסרים הפלאביים, שבאו לאחר תקופת התוהו ובוהו ומלחמת האזרחים שלאחר מות נירון, נקטו בעמדה שונה. היה להם צורך בלגיטימציה לשלטונם הם, ובדה-לגיטימציה של שלטון נירון, אותו החליפו. הם ניסו ליצור תדמית חיובית לקלאודיוס שתעמוד בניגוד ליורשו נירון. הם בנו מחדש את מקדשו של קלאודיוס, במקום בו היה "ארמון הזהב" המפואר שהקים לעצמו נירון, טבעו מטבעות מזכרת לקלאודיוס ולבריטניקוס (אשר היה ידידו האישי של הקיסר טיטוס), אך עם חלוף הזמן נחלשה נטייה זו, ופולחנו של קלאודיוס ננטש, כפולחנם של הקיסרים היוליו-קלאודים שקדם לו. עם חלוף הזמן כמעט ונשכח קיסר זה. ספריו אבדו, מכיוון שנושאיהם הארכאים הפכו לבלתי אופנתיים. עלייתו לשלטון במאה השנייה של הקיסר פרטינקס, אשר יום הולדתו היה משותף לו ולקלאודיוס, השכיחה את זכרו של קלאודיוס. במאה השלישית, עלייתו לשלטון של הקיסר קלאודיוס השני השכיחה את שמו של קלאודיוס. כאשר מת קלאודיוס השני, הוכרז אף הוא לאל, והדיח את קלאודיוס מפנתיאון האלים הרומאי.