stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתמר גרבוז
קורות חייו

נולד בירושלים לרב אברהם נח גרבוז, ראש כולל בית יוסף-נובהרדוק בירושלים. אמו שרה היא בתו של הרב בן ציון ברוק, ראש ישיבת בית יוסף-נובהרדוק שבירושלים.
למד בישיבת קמניץ בירושלים ובישיבת פוניבז', שם למד אצל הרב אלעזר מנחם מן שך. לאחר שש שנות לימוד שם נישא לשושנה, בתו של ראש הישיבה הרב גרשון אדלשטיין, והחל ללמוד בכולל של הישיבה. בגיל 28 החל למסור שיעורים בכולל. בשנת ה'תשנ"ח, כשיזם הרב אהרן לייב שטיינמן את הקמת ישיבת ארחות תורה, מינה את הרב גרבוז לעמוד בראשה, לצד הרב ברוך דב דיסקין (בן דודה של אשתו). בהמשך מונו לראשי ישיבה נוספים גם גיסו הרב צבי יהודה אדלשטיין (בן הרב גרשון) והרב יחיאל קלרמן. הוא מוסר שיעור יומי, וכנהוג בישיבה בכל שנה הוא מפסיק במשך 3 חודשים למסור שיעור יומי. בתקופה זו הוא מוסר את ה"שיעור הכללי".
בשנת ה'תשנ"ח יזם הרב מיכל יהודה ליפקוביץ הקמת כולל לשעות הערב ללימוד סדר טהרות, ובראשו העמיד את הרב גרבוז. המוסד הפך לרשת של 15 כוללים. הרב גרבוז מוסר מדי שבוע שיעור בסדר טהרות במודיעין עילית בהשתתפות מאות אברכים. הוא מוסר שיעורים בטהרות גם בישיבתו. מדי יום הוא מוסר שיעור בכולל פוניבז' על המסכת שנלמדה בזמן הקודם, וכן שיעור באחד מהכוללים שעל ידי ישיבת ארחות תורה שבראשותו.
מחיבוריו

סדרת משנת השבת על מסכת שבת (יחד עם הרב אלעזר דוד אפשטיין)
משנת כתובות על מסכת כתובות
שיעורים במסכת על סדר נשים ונזיקין
שחיטת חולין על מסכת חולין (יחד עם הרב אלעזר דוד אפשטיין מראשי ישיבת תורה בתפארתה)
הערות וביאורים על מסכת נידה
שיעורים במסכת בבא קמא
קובץ אגרא דשמעתתא על הספר שב שמעתתא
סדרת משנת טהרות על סדר טהרות
סדרת "משנת המועדים", על מועדי ישראל
חלק משיעורי אביו על סדר קדשים, שנדפסו בספר "מנחת אברהם", נכתבו על ידו משיעורים שנמסרו בכולל פוניבז'.
אלבקור

| אלבקור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: קולייסיים
סוג:: טונה
מין:: אלבקור
שם מדעי
 Thunnus alalunga ‏בונאטר, 1788

אלבקור (שם מדעי: Thunnus alalunga; על פי האקדמיה העברית ללשון: טונה ארוכת-סנפיר) הוא מין של דג בסוג טונה הנמצא בכל האוקיינוסים הטרופים והממוזגים, ובים התיכון.
מאפיינים

אורכו של האלבקור עשוי להגיע ל-140 ס"מ, ומשקלו יכול להגיע ל-45 ק"ג. דגי טונה אלבקור חיים עד 600 מטרים מתחת לפני המים, והם נפוצים באזורים סובטרופיים בחלקו הצפוני של האוקיינוס השקט, באוקיינוס ההודי, בצפון האוקיינוס האטלנטי ובים התיכון.
גופם של האלבקורים מכוסה בקשקשים קטנים במיוחד, לאורך גופם נמתח פס כחול בוהק ועל סנפירי הגב והשת מופיעים גוני צהוב. סנפירי החזה ארוכים במיוחד בדומה לטונה עיננית. הזכרים דומים לנקבות, אך גדולים יותר. תוחלת החיים של הזכרים ארוכה מזו של הנקבות (כ-13 שנים באוקיינוס האטלנטי, וכתשע שנים בים התיכון). מסיבה זו, בין הפרטים הבוגרים יש יותר זכרים מאשר נקבות.
האלבקור מגיע בלהקות לישראל במרחק של כמה עשרות קילומטרים מהחוף בחודש מאי, ונָדוג באופן מסחרי, וכן על ידי חובבי ספורט הדיג בשיטת טרולינג. מספריו יתמעטו עם חלוף חודשי הקיץ.
הערות שוליים

↑  אלבקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293068105171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איזוטרופיות

איזוטרופיות (באנגלית: Isotropy, מיוונית: ἴσος, "איזוס" – שווה; τρόπος, "טרופוס" – כיוון) היא אי תלות בכיוון. לאיזוטרופיות יש משמעות במספר תחומים, כגון מתמטיקה, פיזיקה, אופטיקה, פיזיולוגיה ותכונות חומרים.
היקום, לדוגמה, הוא איזוטרופי – אין בו נקודה מיוחסת, ייחודית או כיוון מועדף כלשהו. גם קרינת הרקע המגיעה במידה שווה מכל הכיוונים היא קרינה איזוטרופית.
הגאומטריה שבה עסק פליקס קליין (גאומטריה לא-אוקלידית) היא איזוטרופית לזווית מכיוון שהיא אינה משמרת אורכים.
התכונה ההפוכה היא אנאיזוטרופיות.
ראו גם

קורן איזוטרופי
סימטריה
איתמר גולדווסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1987 (בן 37) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  עורך
 פרופיל ב-IMDb
 
איתמר גולדווסר (נולד ב-28 במאי 1987) הוא מוזיקאי ועורך קולנוע ישראלי וזוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2020 עבור עריכת הסדרה הישראלית - "הטבח".
ביוגרפיה

גולדווסר נולד וגדל בתל אביב, בנם של יעקב גולדווסר והציירת מירה צדר-גולדווסר. בילדותו, כבן למשפחת אמנים, גולדווסר פיתח אהבה למוזיקה והחל לעסוק בתיפוף החל מגיל צעיר. בשנת 2008 הצטרף כמתופף להרכב הרוק הכבד הישראלי "קאיזן" וכשנה לאחר מכן עבר ללהקת הרוק המצליחה Earlyrise בה הופיע מספר שנים.
את דרכו כעורך בתעשייה החל בשנת 2016 עם תוכנית הטלוויזיה אנשים בהנחיית קורין גדעון ודרור גלוברמן ובהמשך אותה שנה ערך את תוכנית הבישול משחקי השף והסדרה להרוג את הסבתא.
בשנת 2018 ערך ביחד עם אביו את הסרט שרוכים אשר זכה בפרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובוסס על מערכת היחסים שבין אביו ינקול, ואחיו של איתמר ובנו של ינקול, אורי. בשנת 2019 ערך את סדרתו הקומית של אילן פלד הנוכלות ובשנת 2020 ערך את סדרת הדרמה הישראלית שעת נעילה שהועמדה לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בתחום העריכה ובאותה השנה ערך גם את הסדרה הטבח עבורה זכה בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020 בקטגוריית עריכת תמונה בסדרה עלילתית. בשנת 2021 ערך עבור Yes את הסדרה "בני אור".
מאז 2020, גולדווסר עורך את הסדרה הקומית המצליחה צומת מילר ולקראת סוף שנת 2022 ערך עבור תאגיד השידור הישראלי את הסדרה "קרתגו" אשר עלתה לשידור בדצמבר 2022.
הערות שוליים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2019 - עינת גלזר-זרחין ויעל חרסונסקי | זוכה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לעריכה לשנת   2020 - איתמר גולדווסר ("הטבח") | הבא: 2021 - נוהר חסין ונוי ברק |
אברהם אזולאי

ערך זה עוסק ברב אברהם אזולאי, בעל "חסד לאברהם", זקנו של החיד"א. אם התכוונתם לאדם אחר הנושא שם זה, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1570 פאס, מרוקו 
 פטירה:  1643 (בגיל 73 בערך) חֶבְרוֹן, האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית העלמין היהודי העתיק בחברון 
 מדינה:  מרוקו 
 תקופת הפעילות:  ?–1643 
 חיבוריו:  חסד לאברהם (ספר) 
 
רבי אברהם אזולאי (ה'ש"ל, 1570 – כ"ד בחשון ה'ת"ד, 1643; יש הטוענים כי נפטר בכ"א בחשוון) היה מקובל ופוסק, סב סבו של החיד"א.
ביוגרפיה

נולד למרדכי אזולאי בפאס שבמרוקו, למשפחה שעל פי המסורת מקורה בחבל קסטיליה שבספרד. בשנת שס"ו (1606) לערך, בעקבות צרות שעברו יהודי פאס משכניהם המוסלמים, וכן רעב ומגפות, החליט לעלות לארץ ישראל. בדרכו ארצה, טבעה האונייה עם כתביו, אך הוא ניצל. כאות תודה לקב"ה החל לצייר מאז את חתימתו בצורת אונייה.
עם הגעתו ארצה התיישב בחברון. בשנת 1619 (ה'שע"ט) נאלץ לעזוב את העיר ולעבור להתגורר בירושלים, בשל מגפת דבר שפרצה בחברון. לאחר תקופה בירושלים, פרצה המגפה גם בה, אז עזב את העיר ועבר להתגורר בסביבות העיר חברון לתקופה קצרה, שם נדר נדר שאם יזכה לשוב לעירו חברון יפרסם בה את חידושי התורה שכתב במשך השנים "בשקידות העיון ובטירחא יתירה". הישועה הגיעה לו ממקום אחר, כאשר פסקה המגפה בעזה . בי"ט אב אותה שנה עבר רבי אברהם להתגורר זמנית בעיר, ושם כתב את ספריו "חסד לאברהם" ("לזכור חסדי ה' אשר גמלני ומחרב מלטתני") ו"בעלי ברית אברם". בעיר שימש אז המשורר רבי ישראל נג'ארה כרב הקהילה היהודית, שאף כתב שיר קצר לכבוד אחד מספריו. עם סיום המגפה חזר לחברון, שם בילה את שארית חייו.
למד את תורת הקבלה אצל רבי חיים ויטאל, וגם עם בנו, רבי שמואל ויטאל. הושפע רבות גם מתורת הקבלה של הרמ"ק.
לפי המסופר בהקדמת הספר אוצרות חיים, רבי אברהם אזולאי ורבי יעקב צמח נסעו לקברו של רבי חיים ויטאל בסוריה, שם עשו ייחודים עד שקיבלו מרבי חיים ויטאל רשות לחפור בקברו ולהוציא משם את כתביו הגנוזים. אחד הכתבים שהוצאו היה הספר אוצרות חיים, שהוא בעצם מהדורה בתרא לספר עץ חיים.
בספריו מתאר פעמים רבות את המעלות הרוחניות של הישיבה בארץ ישראל, ובפרט בעיר חברון.
ביוגרפיה > חתימתו

מסופר כי בדרכו לארץ ישראל נקלעה הספינה לסערה בים התיכון והתפרקה, כל רכושו אבד ועמו כל כתביו, ואך נפשו נותרה לו לשלל בדרך נס. כהוקרה על הנס שינה את חתימתו לחתימה בצורת ספינה, וכך נהגו צאצאיו מספר דורות אחריו, וביניהם נינו רפאל יצחק זרחיה אזולאי ובן נינו החיד"א.
ביוגרפיה > פטירתו

על פטירתו נפוצה אגדה, שמופיעה גם בספר "זיכרון ירושלים". לפי המסופר, בשנת ה'ת"ד (1643), בא פחה מאיסטנבול לבקר בחברון ובמערת המכפלה, וכשהציץ פנימה למערה התת-קרקעית נפלה חרבו היקרה לתוכה. הפחה הוריד אל המערה את משרתיו באמצעות חבלים, אולם הם מתו לפני שהספיקו להשיב את החרב. בשל כך גזר על היהודים להיכנס להוציא את החרב מהמערה. היהודים ערכו גורל, ורבי אברהם אזולאי נבחר לבצע את המשימה. הוא טבל במקווה ובמשך לילה שלם למד ועסק בקבלה. לקראת הבוקר ביקש מחבריו שיתפללו עליו שלא יאונה לו רע והלך למערה, שם קשרו אותו בחבל וירד פנימה. לאחר שמצא את החרב, קשר אותה אל החבל והחזירה למעלה. הוא נכנס עמוק יותר למערה, שהיא אחד מפתחי גן עדן, וראה שם את אליעזר עבד אברהם. זה האחרון הובילו פנימה אל גן עדן, ושם ראה את האבות. בשל הפחד שאפף אותו, הוא התעלף, ולאחר שהריח בשמים, קם וסיפר לאבות על סיבת בואו. מכיוון שראה כי זהו גן עדן, לא רצה לצאת מתוכו, והאבות אמרו לו ש"זה אינו אפשר. עכשיו צא ומחר אתה עמנו". רבי אברהם אזולאי הועלה מהמערה בחבלים, ושב לביתו שמח, וכל הלילה דרש בפני חבריו בקבלה. עם שחר טבל במקווה, לבש תכריכים, קרא "שמע ישראל", ונפטר. בן נינו רבי חיים יוסף דוד אזולאי לא מזכיר את האגדה בחיבוריו.
נקבר בבית העלמין העתיק בחברון.
משפחתו

רעייתו שמחה הייתה אחותו של רבי נחמיה דנינו אב״ד חברון
בנו רבי יצחק, מקובל, סופר וממנהיגי חברון. בעל "זרע יצחק" נפטר בקושטא.
בנו רבי ישעיה אזולאי, ראש ישיבה בירושלים, נפטר תצ"ב 1732.
בנו רבי רפאל יצחק זרחיה אזולאי נשא את שרה בת ר' יוסף מביאלא שעלה לירושלים.
בנם מרן החיד"א.
בתו חנה אשת בנימין זאבי. בנם רבה של חברון רבי אברהם ישראל זאבי.
בתו אשת דוד יצחקי. בנם הראשון לציון רבי אברהם בן דוד יצחקי.
חיבוריו

כתב חיבורים רבים בנגלה ובנסתר. שמו יצא בעיקר הודות לתפוצתם הרחבה של ספריו הקבליים (בפרט הספר "חסד לאברהם"), שנדפסו לאחר פטירתו. בעשרות השנים האחרונות נדפסו גם ספריו בהלכה ובמשנה.
אהבה בתענוגים - פירוש למשנה
בעלי ברית אברם - פירוש לתנ"ך
הגהות על הלבוש
הגהות על הרמב"ם (בכתב יד)
זהרי חמה - ביאור על הזוהר קיצור ספר ירח יקר לרבי אברהם גלאנטי (תוספת והשלמה לאור החמה).
חסד לאברהם - ספרו המפורסם ביותר
כנף רננים - על כוונות האר"י
מעשה חושב - על כוונות האר"י (כנראה ח"ב מכנף רננים)
קריית ארבע ג' חלקים:
אור הלבנה - הגהות על הזוהר. בהקדמתו לספר אור החמה כתב ר' אברהם כי ספר אור הלבנה ה'וא המאור הקטן המאיר לאדם ה הולך באשון חשך הטעיות וחילוף הנוסחאות אשר נפלו בספר הזוהר'. חלקו של הספר המתייחס לזוהר בראשית נדפס בפשעמישל בשנת 1899.
אור החמה – פירוש על ספר הזוהר. הספר כולל סיכומים של ארבעה פירושים קודמים על הזוהר: א. פירוש ר' משה קורדוברו (הרמ"ק); ב. פירושו של ר' חיים ויטל (הרח"ו), אשר כלשונו של ר' אברהם 'חידש הוא נר"ו קודם שלמד עם האלהי הרי"א (הר' יצחק [לוריא] אשכנזי, הוא האר"י) זלה"ה', ג. פירושו של ר' אברהם גאלנטי, תלמיד מובהק של הרמ"ק; ד. פירוש אנונימי. על פי תיאורו של ר' אברהם אזולאי בהקדמתו לספר פירושים אלו הם 'לשונות הזוהר הבלתי עמוקים', או 'פשטי הזוהר', ועם זאת הם הכרחיים, שכן הם משמשים כסולם לעלות בו אל עולם הקבלה, כמתואר בשיר הפותח את ספר אור החמה
אור הגנוז – פירוש לשונות הזוהר העמוקים על דרך הסוד, כלומר על פי קבלת האר"י, כפי שנכתבו על ידי האר"י עצמו או על ידי תלמידו המובהק, ר' חיים ויטאל . ספר זה נחשב אבוד אולם חלק ממנו (הפירושים לזוהר בראשית, ג ע"בֿ-רלה ע"א) נתגלה על ידי רונית מרוז בכתב יד ניו יורק, בית המדרש לרבנים, Mic 2155.
הערות שוליים

↑  שלמה מ.ד ועקנין, אגרות והסכמות רבינו חיד"א (בני ברק תשס"ו), תולדות חיים.
↑  איגוד עמלי התורה, מדור 'מאורי האומה', הקהילות - גיליון י', ירושלים: הוצאת טקסט רץ, תשפ"א
↑  הרב נתנאל יוסיפון, המחלץ שנשאב למערה, באתר ערוץ 7, 8.11.2017
↑  אזולאי, אברהם בן מרדכי, נפ’ 1643, אור החמה, ‏שאלוניקי תרב, באתר היברובוקס
↑  רונית מרוז, 'ספר 'אור הגנוז' לר' אברהם אזולאי', קריית ספר ס (תשמ"ה), עמ' 310–324. וראו שם גם את תיאורי יחסו של ר' אברהם לקבלות הרמ"ק והאר"י.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300208005171  GND: 129554448  ISNI: 0000 0000 6631 0432  LCCN: nr88012645  NTA: 067534651  VcBA: 495/22139  VIAF: 25685995   WorldCat (עם VIAF): 25685995 
מערת ציון קברו של רבי אברהם אזולאי בבית העלמין העתיק בחברון
הספר "חסד לאברהם", מהדורת וילנא, ה'תרל"ז
איזוטופולוג

איזוטופולוג של מולקולה היא וריאציה של המולקולה, בה מוחלפים חלק מהאטומים באיזוטופים שלהם. עקב כך תכונותיהם הכימיות של האיזוטופולוגים זהות לאלה של מולקולות המקור, אך מסתן המולקולרית שונה.
דוגמה: מולקולת מים (H2O) מכילה שני אטומי מימן ואטום חמצן אחד. למימן שני איזוטופים יציבים - פרוטיום 1H ‏(H) ודאוטריום 2H ‏(D). לחמצן שלושה איזוטופים יציבים - 16O,‏ 17O,‏ 18O (המספר העלי שמשמאל לאות המציינת את היסוד הוא מספר הניטרונים + מספר הפרוטונים בגרעין).
איזוטופים אלה יוצרים תשע מולקולות-איזוטופולוג של מים:
| איזוטופולוג | 1H216O | 1HD16O | D216O | 1H217O | 1HD17O | D217O | 1H218O | 1HD18O | D218O |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איזוטופ מימן | 1H | 1H,D | D | 1H | 1H,D | D | 1H | 1H,D | D |
| איזוטופ חמצן | O16 | O16 | O16 | O17 | O17 | O17 | O18 | O18 | O18 |
| מסה מולקולרית | 18 | 19 | 20 | 19 | 20 | 21 | 20 | 21 | 22 |
ראו גם

מים כבדים
מים קלים
אישור מופרד

אישור מופרד הוא כשל לוגי המתרחש בסילוגיזם מופרד, כאשר הטיעון בא בנוסח השגוי הבא:
הכשל טמון במסקנה ש-ב' אינו נכון משום ש-א' נכון, כאשר למעשה שניהם עשויים להיות נכונים. ההנחה השנייה (הנחה מינורית) חייבת להיות שלילית כדי שטיעון כזה יהיה תקף מבחינה לוגית. אם האופרטור הלוגי או מומר באו אקסקלוסיבי (הקובע שתיתכן רק אחת משתי האפשרויות), כי אז הטיעון תקף ואינו כולל כשל.
דוגמאות

מחר ירד גשם או שירד שלג
החזאי התורן מוסר שמחר ירד גשם
לכן, מחר לא ירד שלג
שתי האפשרויות יכולות להתקיים: גם גשם וגם שלג עשויים לרדת. התקיימות תנאי אחד אינה מבטלת את האפשרות שיתקיים התנאי האחר. אם נציב את הטיעון בצורה נכונה, עם זאת:
מחר ירד גשם או שירד שלג
החזאי התורן מוסר שמחר לא ירד גשם
לכן, מחר ירד שלג
ידוע לנו כי בכל מקרה אחת משתי, א' או ב', גשם או שלג, תתגשם. אם אנו מאשרים התגשמות אחת מהן, אין זה מן הנמנע שגם השנייה תתגשם ולכן הסילוגיזם הראשון כולל כשל.
לעומת זאת, במקרה השני אנו מבטלים את אפשרות א', ירידת המטר. מאחר שידוע לנו כי א' או ב' יתגשמו בכל מקרה, ביטול אפשרות א' משמעו שתתגשם אפשרות ב', ירד שלג.
ראו גם

כשל סילוגיסטי
| מסקנות לא-רלוונטיות (איגנורטיו אלנכי) וכשלים לוגיים |
| --- | --- | --- |
| כללי | דיקטו סימפליקיטר • אד נאוסאם • אקס סילנטיו • כשל הסתברות קודמת • בורות בלתי-מנוצחת • איש קש |  |
| פנייה אל הרגש | אד מטום • הסתמכות על החנופה • אד מיסריקורדיאם • בשם הלעג • לא הומצא כאן • אד אודיום • בשם ההומור • בשם הפטריוטיות • בשם הרצינות • בשם התועלת • כבוד בגלל קרבה |  |
| כשל גנטי | אד הומינם • אד ורקונדיאם • פנייה למניעים אישיים• אד אנטיקוויטם • אשמה בגלל קרבה • הרעלת בארות • רדוקטיו אד היטלרום • אד פופולום |  |
| אד קונסקוונטיאם | אד בקולום • בשם המשאלה |  |
| טווח ביניים | אבחנת פנטום • חשיבה בשחור לבן • מדרון חלקלק • דיקטו סימפליקיטר • אד טמפרנטיאם |  |
| כשלי סילוגיזם | איליקיט מיור • איליקיט מינור • כשל אמצע לא מופץ • מסקנה מחייבת מהנחה שוללת • כשל הנחות בלעדיות • כשל קיומי •  אישור מופרד • דיקטו סקונדום |  |
| נון סקוויטור | אישור הסוגר • הכחשת הפותח • חוסר עקביות |  |
| שגיאת דגימה | גורמים לא מבוקרים • היקש עצל • מדגם לא מייצג • היפרבולה היקשית • הכללה נמהרת • הקבלה שגויה • חיוניות מטעה • יותר מדי חריגים • כשל אי הכללה • עיסוי נתונים |  |
| כשלי הסחה | אד איגנורנטיאם • כשל נטורליסטי • פלוריום אינטרוגטיונום • משתי עוולות יוצא צדק • כשל התנגדויות זניחות |  |
| פנייה אל הסמכות | אד אנטיקוויטם • אד לזרום • אד נוביטם • אד קרומנם • בשם האינדיבידואליזם • בשם האמינות • מומחים לא מזוהים  • סמכות בלתי מעורערת • תמיכת המפורסם |  |
| שגיאות תצפית | דגימה מוטה • דגימה מוכתמת • הטיית הנסיין |  |
אווה גונזלס

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1849 Marruecos 
 פטירה:  5 במאי 1883 (בגיל 34) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 הושפעה על ידי:  שארל ג'ושיה שפלן, אדואר מאנה 
 יצירות ידועות:  A Box at the Theatre des Italiens 
 בן או בת זוג:  Henri Guérard 
 
"דיוקנה של אווה גונזלס", מאת אדואר מאנה
אווה גונזלס (בצרפתית: Eva Gonzalès;‏ 19 באפריל 1849 – 6 במאי 1883) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית צרפתיה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

אווה גונזלס נולדה בפריז. אביה היה הסופר עמנואל גונזלס שהכיר לה כבר בילדותה חוגי אמנות וספרות שונים בעיר.
בשנת 1865 כשהייתה בת 16 החלה גונזלס ללמוד אמנות וקיבלה שיעורי אמנות מהצייר צ'ארלס ג'ושוע צ'פלין שהיה אז צייר דיוקנאות חברתי. אביה שהיה הנשיא המייסד של אגודת הסופרים הצרפתית: Société des gens de lettres, היה מקושר מאוד לאנשים בתחומי האמנות, ודרכו פגשה אווה במגוון רחב של אנשי אליטה תרבותית פריזאית, ומגיל צעיר נחשפה לרעיונות חדשניים סביב אמנות וספרות באותה תקופה.
ביוגרפיה > כתלמידתו של אדוארד מאנה

גונזלס ידועה בעיקר כמי שהחלה את הקריירה האמנותית שלה כתלמידתו של הצייר אדואר מאנה בשנת 1869. על פי סיפורים מאותה תקופה, מאנה החל לצייר את דיוקנה של גונזלס וסיים אותו כמעט לחלוטין בפעם אחת. דיוקן זה הושלם במרץ 1870 והוצג בסלון פריז באותה שנה. ב"דיוקן של אווה גונזלס", מאנה מציג את אווה עובדת כאשר היא שעונה על כן ציור, אבל תנוחת היציבה שלה נוקשה נוקשה ושמלתה הנראית יוקרתית אינם מתאימים לתיאור מישהי שעובדת על יצירת אמנות. התיאור הזה שלה גרם ככל הנראה לחלק מהמבקרים לתפוס אותה כמודל דקורטיבי צעיר של אישה שעבדה עם צייר גבר ותיק ומבוגר ממנה בהרבה. גונזלס הייתה התלמידה הרשמית היחידה של מאנה, וגם שימשה כמודל ציור עבור כמה מחברי האסכולה האימפרסיוניסטית.
הסגנון של גונזלס מתיישב עם התקופה הספרדית של מאנה, ובוצעו בסגנון זה שינויים קלים לאורך השנים. הנושאים שבחרה לעבוד עליהם היו ייצוג של חיי היומיום, שהתבסס אצלה תחת ההדרכה של המורה שלה לציור, צ'אפלין.
במהלך 1871 מאנה המשיך לשלב את שילוב הצבעים המבריקים והמשטחים הפעילים יותר שאפיינו את האימפרסיוניסטים בעבודתו, בעוד שגונזלס החליטה לשמור על צבעים נייטרליים יותר ועל קווי מתאר מדויקים יותר, תוך שהיא ממשיכה להשתמש בפסטלים בגוונים רכים יותר שיצרו עבורה פלטה בהירה יותר. עבודתה של גונזלס אולי לא הייתה מאוד חדשנית, אך היא עדיין הביאה תחושת ביטוי אישי שהעניקה ערך ליצירתה. למרות התפיסה שלה כתלמידתו של מאנה, עבודתה עדיין נושאת משמעות ומייצגת את הטמפרמנט שלה.
קריירה

עבודותיה של גונזלס צוינו לטובה על ידי מבקרים בזכות האינטואיציה הגלויה שלה לאמנות וגם המיומנות הטכנית שלה. ביקורות לחלק ניכר מעבודותיה התאפיינו בדיון על ה"טכניקה הנשית" וה"הרמוניה המפתה" שלה. עם זאת, אחד הציורים המפורסמים שלה אופיינו על ידי מבקרים כמאופיין ב"מרץ גברי", מה שהביא אותם לדחות שאלותו בנוגע לאותנטיות הציור שלה. עבודותיה זכו לביקורות חיוביות על ידי מגוון מבקרים. לואיס לרוי, ז'ולס קסטגנרי ואמיל זולא שיבחו את העבודות שלה שהוצגו בסלון ומבקרת האמנות מריה דרם שיבחה את גונזלס על כך שציוריה קוראים תיגר על האופן בו יוצגו נשים ציירות בזירת האמנות בפריז.
כמו אדוארד מאנה, גונזלס מעולם לא הציגה בתערוכות האימפרסיוניסטיות בפריז, אך היא נחשבה לחלק מקבוצת האמנים האימפרסיוניסטים של אותה תקופה בגלל סגנון הציור שלה. במהלך לימודיה אצל מאנה, הדיוקנאות העצמיים שלה העידו שהיא בחנה את האינדיבידואליות והזהות שלה כאמנית. עד שנת 1872 היא הושפעה מאוד ממאנה אך מאוחר יותר היא פיתחה את הסגנון האישי שלה. ניתן לראות זאת בעבודות שלה מאותה תקופה שקורצות ליצירות של מאנה, בעוד שעבודות מאוחרות יותר שלה כוללות דיוקנאות של אחותה ז'אן. גונזלס השתמשה רבות בבני משפחתה כמודלים לציוריה, במיוחד בבעלה ואחותה.
ציוריה של גונזלס נרכשו על ידי ממשלת צרפת וגם על ידי אספנים פרטיים. מתוך כל עבודותיה ניתן לראות את הייצוג הרחב ביותר של יצירתה באוסף של בנה ויורשיו.
הישגים אחרים לאורך הקריירה שלה כוללים את העיתון L'Art שרכש את יצירות הפסטלים שלה שקיבלו הכרה באנגליה, בלגיה וצרפת.
בשנת 1879, לאחר תקופת אירוסין של שלוש שנים, היא נישאה להנרי גוארארד, גרפיקאי וחרט של מאנה.לזוג נולד בן בשם ז'אן ריימונד באפריל 1883, זמן קצר לפני מותו של מאנה. במהלך מלחמת צרפת-פרוסיה היא מצאה מקום מקלט בדייפ.
קריירה > מותה

בשנת 1883 נפטרה גונזלס במהלך לידה בהיותה בת שלושים וארבע, חמישה ימים לאחר מותו של מאנה. אביו של מאנה ואחותה של גונזלס, ז'אן, אשר מאוחר יותר הפכה לאשתו השנייה של גוארארד שהיה בעלה של אווה, גידלו את בנה. מאז מותה נערכו תערוכות של יצירתה בגלריות ומוזיאונים שונים ברחבי פריז. עבודותיה גם הוצגו בשנת 1952 במוזיאון הלאומי במונטה קרלו.
הערות שוליים

↑  Heller, Nancy, Women artists : an illustrated history, New York : Abbeville Press, עמ' 94
1 2 3 4  Clement, Russell T; Houzé, Annick; Erbolato-Ramsey, Christiane-, The women impressionists : a sourcebook, Westport, Conn. : Greenwood Press
↑  Sheila Klos, Review of DICTIONARY OF WOMEN ARTISTS 2 vol, Art Documentation: Journal of the Art Libraries Society of North America 17, 1998, עמ' 49–50
1 2  Fine, Elsa Honig (1978). Women & Art: A History of Women Painters and Sculptors from the Renaissance to the 20th Century. Montclair, NJ: Allanheld & Schram. OCLC 3415319.
↑  "Edouard Manet, Eva Gonzalès". National Gallery, London. נבדק ב-10 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Gaze, Delia, ed. (1997). Dictionary of Women Artists. Chicago: Fitzroy Dearborn Publishers. pp. 596–599.
↑  Clement, Russell T.; Houze, Annick; Erbolato-Ramsey, Christiane (2000). The Women Impressionists: A Sourcebook. Westport, CT: Greenwood Press. p. 165.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007376796705171  BNE: XX1021701  BnF: cb12209613z (data)  GND: 119078597  ISNI: 0000 0001 1777 1969  LCCN: n91027642  NKC: jx20090122005  NLA: 35927580  NTA: 118881108  RKD: 32596  SNAC: w63r2pzx  SUDOC: 030740444  Trove: 1149367  ULAN: 500016113  VIAF: 100230805   WorldCat (עם VIAF): 100230805
אלבסן

| --- | --- |
סמל אלבסןסמל אלבסן
נוף אלבסן
נוף אלבסן
 מדינה:  אלבניה אלבניה
 מחוז:  אלבסן
 גובה:  150 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  78,703 (1 באוקטובר 2011)
  ‑ צפיפות:  160 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  41°20′N 19°27′E﻿ / ﻿41.333°N 19.450°E﻿ / 41.333; 19.450
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.elbasani.gov.al
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אלבניה מוגדלת) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרואלבסן(למפת אלבניה רגילה) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרואלבסן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אלבסן (באלבנית: Elbasani) היא עיר באלבניה ממחוז אלבסן, והעיר הרביעית באוכלוסייתה במדינה. העיר שוכנת בצפון נהר שקומבין בין הרי סקנדרבג ומיזק שבמרכז אלבניה.
היסטוריה

מקור שמה של העיר נגזר נגזר מהמילה "מבצר" שהייתה באימפריה העות'מאנית.
באוגוסט 2010 גילו ארכאולוגים שני קברים אילירים ליד חומות הטירה של אלבסן.
במאה השנייה לפני הספירה, עמדת מסחר בשם Mansio Scampa ליד האתר של אלבסן המודרנית התפתחה במקום, וחיברה את הים האדריאטי עם ביזנטיון. היה זה אחד הנתיבים החשובים ביותר של האימפריה הרומית. עד המאה השלישית או הרביעית לספירה, המקום גדל לעיר אמיתית המוגנת על ידי מבצר רומאי משמעותי עם מגדלים, והמבצר השתרע על כ-300 מטרים רבועים. עיר זו מופיעה במסלולי טיול עתיקים מאוחרים כמו Tabula Peutingeriana ו-Itinerarium Burdigalense.
העיר לקחה חלק בהפצת הנצרות, והיו לה בישוף, קתדרלה ובזיליקות כבר במאה החמישית.
העיר שרדה התקפות של הבולגרים והאוסטרוגותים, והוזכרה ביצירתו של פרוקופיוס.
עד סוף המאה ה-17 היו בעיר 2,000 תושבים. [נדרש ציטוט] בסוף המאה ה-19, אלבסן הייתה מיושבת על ידי כ-3,000 משפחות מוסלמיות ו-280 משפחות נוצריות אורתודוקסיות, מתוכן 100 משפחות אלבניות אורתודוקסיות ותיקות המתגוררות בשכונה הנוצרית הישנה בתוך המבצר ו-180 משפחות ארומניות המתגוררות בשכונת סנט ניקולס בקצה של העיר. בתחילת המאה ה-20 הוערך כי באלבסן חיו 15,000 איש.
לפני מלחמת העולם השנייה, אלבסן הייתה עיר עם תערובת של מבנים מזרחיים ומימי הביניים, רחובות מרוצפים צרים ובזאר גדול. בין חומות הטירה היה יישוב מוסלמי מוגדר, רובע ארמני בפאתי העיר וכמה מסגדים ומבנים איסלאמיים. האוכלוסייה הייתה אז כ-15,000 איש.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, העיר נכבשה על ידי חיילים סרבים ב-29 בנובמבר 1912. הם נסוגו מאלבסן ב-25 באוקטובר 1913 עקב האולטימטום של בריטניה, אוסטריה והונגריה. אלבסן נכבשה ברציפות על ידי סרבים, בולגרים, אוסטרים ואיטלקים בין השנים 1915 ו-1918. הצבא הבולגרי כבש את אלבסן ב-29 בינואר 1916, במהלך הכיבוש הבולגרי. במרץ 1916 השתלט צבא אוסטריה-הונגריה על אלבסן מיוני 1916 עד מרץ 1917.
ההתפתחות התעשייתית בעיר החלה בתקופה הזוגיסטית, תקופת שלטונו של זוגו הראשון, מלך אלבניה, שבה הוקמו מפעלי טבק ואלכוהול.
העיר נודעה גם במבני הציבור הטובים שלה, בציוד החינוך המתקדם שלה, בגנים הציבוריים ובחנויות הבנויות מעץ.
לעיר נגרם נזק רב בזמן מלחמת העולם השנייה, ואחריו הגיעה תוכנית אינטנסיבית של פיתוח תעשייתי בתקופה הקומוניסטית שהקפיצה את כמות תושבי העיר ל-75,000 תושבים. שיאו של תהליך זה היה בניית המתחם המתכתי הענק Steel of the Party, שנבנה בסיוע סיני בשנות ה-70. תחנת הרכבת אלבסן נפתחה בשנת 1950.
בשנת 2011 עמדה אוכלוסיית אלבסן על 141,714, מתוכם 78,703 בעיר עצמה.
בשנת 2014 שחזרה ממשלת אלבניה את אצטדיון רוז'די ביזהוטה בעיר. בשמו החדש, ארנה אלבסן הפך לאצטדיון הביתי של נבחרת אלבניה בכדורגל, אצטדיון אשר עומד בקריטריונים של פיפ"א.
ערים תאומות

הונגריה דונאויווארוש, הונגריה
קרואטיה אוסייק, קרואטיה
הערות שוליים

↑  Balkanweb | Elbasan, zbulohen dy varre ilire në muret e kalasë - Kult…, archive.ph, ‏12 ביולי 2012
↑  Moonis Raza, Geographical Dictionary Of The World In The Early 20th Century With Pronouncing Gazetteer (in 2 Vos.), Concept Publishing Company, 1990, ISBN 978-81-7268-011-4. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540191405171  BnF: cb169126137 (data)  GND: 4234621-6  LCCN: no90013802  MusicBrainz: 111fb944-b9cf-400e-86aa-ade6bbe965b2  NKC: ge1118901  SUDOC: 167716026  VIAF: 136319943   WorldCat (עם VIAF): 136319943
איפה הסוסים

איפה הסוסים הוא אלבום של הרכב הרוק האחים פורטיס. רמי פורטיס כתב את מילות כל השירים והאחים פורטיס כתבו את הלחנים ועיבדו, פרט ל"איש השיש" שעובד בשיתוף עם אלי לוזון, שגם שר ומנגן בשיר.