stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסיבת קוקטייל

מסיבת קוקטייל במלון "אימפריאל" בטוקיו, יפן, 1961
קוקטייל טיפוסי המוגש בכוס מרטיני
מסיבת קוקטייל היא מסיבה בה מגישים קוקטיילים ומשקאות חריפים אחרים לצד מתאבנים וכיבוד קל. מסיבות קוקטייל מאורגנות לרוב לצורך יצירת קשרים בין-אישיים ורישות עסקי.
לעיתים מסיבות קוקטייל מתרחשות ב"האפי האור", ויש שהן משמשות כאירוע מעבר בין שני אירועים חשובים יותר ומאפשרות למשתתפי האירוע להתארגן לקראת האירוע הבא.
למרות שיש שייחסו את המצאת הרעיון לסופר הבריטי אלק וו (אחיו הגדול של אוולין וו) באביב 1924 מדווחים מקורות מוקדמים יותר על מסיבת קוקטייל שארגנה יוליוס ס. וולס ב-1917 בסנט לואיס, מיזורי.
ראו גם

שמלת קוקטייל
הערות שוליים

↑  Movers and Shakers: A Chronology of Words that Shaped Our Age ע' 61
↑  "St. Louis - Party Central", וול סטריט ג'ורנל
| קוקטיילים |
| --- | --- | --- |
| סוגי קוקטיילים | קוקטייל יין • קוקטיילי שלהבת • קוקטיילי חנקן נוזלי • סאוור • פונץ' |  |
| ציוד וכלים לקוקטיילים | שייקר •  כפית בר • מבחש • מסננת קוקטיילים • מגרסת קרח • ג'יגר |  |
| עיטורי קוקטייל | דובדבן מסוכר • מטריית קוקטייל • קשית שתייה |  |
| סירופים וציוד נוסף | מי סוכר • גרנדין • מכונת קפה • מסחטה • בלנדר |  |
| כוסות לקוקטיילים |  כוס מרטיני •  כוס אולד פאשנד •  כוס ברנדי סניפטר •  כוס הייבול •    כוס יין •  כוס מרגריטה •  כוס קולינס •  כוס שמפניה |  |
| אחר | בר • מסיבת קוקטייל • פליירינג • מוזג • איגוד הברמנים הבינלאומי • אנגוסטורה ביטרס • שמלת קוקטייל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4410212-4 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מימס

| --- | --- |

מימס כפי שצולם על ידי הגשושית קאסיני-הויגנס ב-2010. ניתן להבחין במכתש הענק שעליו
 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  שבתאי
 תאריך גילוי:  17 בספטמבר 1789
 מגלה:  ויליאם הרשל
 על שם:  מימס 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  185,539 ק"מ
 אקסצנטריות:  0.0196
 זמן הקפה:  0.9424218 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  14.28 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  1.574°
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  396.4  (414.8×394.4×381.4) ק"מ
 שטח פנים:  490,000 קמ"ר
 נפח:  32,600,000 קמ"ק
 מסה:  ‎3.7493×1019‎ ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  1.147 גרם/סמ"ק
 תאוצת הכובד בקו המשווה:  0.0636 מטר/שנייה2
 זמן סיבוב עצמי:  0.9424218 ימים
 נטיית ציר הסיבוב:  0°
 אלבדו:  0.962±0.004
 בהירות נראית:  12.9
 מהירות מילוט:  0.159 ק"מ/שנייה
 טמפרטורה ממוצעת:  64 K
 מאפייני אטמוספירה
 לחץ אטמוספירי:  זניח פסקל
 
מימס (באנגלית: Mimas) הוא אחד מירחי שבתאי והתגלה ב-1789 על ידי ויליאם הרשל כירח השביעי של שבתאי. מימס נמצא בקבוצת הירחים הקרובים במסלול סיבובם לשבתאי והוא הקרוב ביותר לשבתאי. כמו מרבית הירחים במערכת השמש פניו מצולקות במכתשי פגיעה רבים.
תמונות ראשונות של מימס שלא מכדור הארץ התקבלו על ידי הגשושיות וויאג'ר 1 וּווֹיאג'ר 2 ב-1980. הגשושית קאסיני טסה בסמוך למימס לראשונה ב-2004.
מקור השם

השם מימס הוצע על ידי האסטרונום  ג'ון הרשל בנו של ויליאם הרשל בשנת 1847 במאמר "תוצאות תצפיות אסטרונומיות שנעשו בכף התקווה הטובה". מימס הוא שמו של אחד מהאלים הטיטאנים ומאחר ששבתאי (סטורן, או קרונוס) היה מנהיג הטיטאנים, הוצע לקרוא לירחי שבתאי בשמות של אלים טיטאנים.
תכונות

מהירות תנועתו של מימס מושפעת משני הירחים הקרובים אליו אנקלדוס ודיוני. בכל פעם שהירחים הללו מתקרבים זה לזה הם מאיצים את מהירות סיבובם מסביב לשבתאי ובכל פעם שהם מתרחקים זה מזה הם מאטים את מהירות סיבובם. שינויי תאוצה אלו מאפשרים להם לשמור על מסלולם הירחי. מצב זה שבו שני גרמי שמים או יותר מקיפים גוף אחר, מסיבי יותר, וקיים קשר פשוט בין זמני ההקפה שלהם כתוצאה מפעולה הדדית של כוח הכבידה נקרא תהודה מסלולית.
מאפיינים פיזיים

השטח של מימס קטן במקצת משטחה של ספרד. צפיפות החומר הנמוכה של מימס: 1.15 גר/סמ"ק מעידה על כך שמימס מורכב בעיקר מקרח וכמות מועטה של סלעים.
המאפיין הכי בולט של מימס הוא מכתש פגיעה ענק שקוטרו 130 ק"מ (שליש מקוטרו של מימס) המכתש נקרא הרשל על שם המגלה של מימס. גובהם של קירות המכתש הוא 5 ק"מ בערך, עומקו של המכתש מגיע לעיתים לעומק עשרה ק"מ. פסגתו המרכזית של המכתש גובהה 6 ק"מ מקרקעית המכתש. לו היה מכתש בגודל יחסי זהה על פני כדור הארץ (היינו שליש מקוטרו של כדור הארץ) היה קוטרו של המכתש 4,000 ק"מ (יותר גדול מאוסטרליה). הפגיעה של האסטרואיד במימס כמעט שברה אותו; ניתן לראות את השברים בצדו השני של מימס אשר ייתכן שנוצרו על ידי גלי ההדף מהפגיעה שעברו דרך מימס.
פני השטח של מימס מכוסים במכתשי פגיעה קטנים רבים; אך גודלם לא מתקרב לגודלו של מכתש הרשל; קוטר מרבית המכתשים עולה במקצת על 40 ק"מ, ואולם באזור הקוטב הדרומי קוטר המכתשים אינו עולה על 20 ק"מ.
בתרבות הפופולרית

בזויות מסוימות דומה מימס לכוכב המוות מהסרט מלחמת הכוכבים 4 :תקווה חדשה. דמיון זה הוא צירוף מקרים מכיוון שאת הסרט יצרו 3 שנים לפני צילום מכתש הרשל על ידי הגשושיות וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2.
גלריה

מימס על רקע שבתאי
מימס מאחורי טבעת F של שבתאי.
מימס כפי שצולם על ידי הגשושית קאסיני-הויגנס
הערות שוליים

↑  http://adsabs.harvard.edu//full/seri/MNRAS/0008//0000042.000.html
↑  נאס"א, הירח מימס: סקירה (ארכיון)
↑  ירח שבתאי הוא התאום של כוכב המוות עיתון newscientist מתאריך 11 בפברואר 2005
| 146 ירחי שבתאי |
| --- | --- | --- |
| ירחים רועי הטבעת | S/2009 S 1 • הירחים הקטנים • פאן • דפניס • אטלס • פרומתאוס • (S/2004 S 6 • S/2004 S 4 • S/2004 S 3) • פנדורה |  |
| שותפי מסלול | אפימתאוס • יאנוס |  |
| טבעת G | אגיאון |  |
| אלקיאונידס | מתונה • אנתה • פאליני |  |
| הירחים הפנימיים הגדולים (עם הטרויאנים) | מימס • אנקלדוס • טתיס • (טלסטו • קליפסו) • דיוני • (הלנה • פולידפקיס) |  |
| ירחים גדולים אחרים | ריאה • טיטאן • היפריון • יאפטוס |  |
| הירחים האינואיטיים | S/2019 S 1 ‏ • קיוויאוק • S/2005 S 4 ‏ • S/2020 S 1 ‏ • איג'ירק • פאליאק • S/2004 S 31 ‏ • טרקק • סיארנק • S/2019 S 14 ‏ • S/2020 S 3 ‏ • S/2020 S 5 ‏ |  |
| הירחים הגליקיים | אלביוריקס • בווין • S/2007 S 8 ‏ •Saturn LX ‏ • אריאפוס • טארבוס • S/2020 S 4 ‏ |  |
| הירחים הנורדיים | פיבי • S/2006 S 20 ‏ • S/2006 S 9 ‏ • סקאד'י • S/2007 S 5 ‏• S/2007 S 7 ‏ • S/2007 S 2 ‏ • S/2004 S 37 ‏ • S/2004 S 47 ‏ • S/2004 S 40 ‏ • S/2019 S 2 ‏ • S/2019 S 3 ‏ • S/2020 S 7 ‏ • סקול • S/2020 S 2 ‏ • S/2019 S 4 ‏ • S/2004 S 41 ‏ • S/2004 S 42 ‏ • הירוקין • גרייפ • S/2004 S 13 ‏ • S/2007 S 6 ‏ • מונדילפארי • S/2006 S 1 ‏ • S/2004 S 43 ‏ • S/2006 S 10 ‏ • S/2019 S 5 ‏ • גרידר • ברגלמיר • ג'רנסאקה • נארווי • סוטונגר • S/2007 S 3 ‏ • S/2004 S 44 ‏ • S/2004 S 45 ‏ • האטי • S/2004 S 17 ‏ • S/2006 S 11 ‏ • S/2004 S 12 ‏ • אגת'ר • S/2006 S 13 ‏ • S/2007 S 9 ‏ • S/2019 S 7 ‏ • S/2019 S 8 ‏ • פרבאוטי • ת'רימר • בסטלה • S/2019 S 9 ‏ • S/2004 S 46 ‏ • אנגרבודה • S/2019 S 11 ‏ • אגיר • בלי • S/2019 S 10 ‏ • S/2019 S 12 ‏ • גרד • S/2019 S 13 ‏ • S/2006 S 14 ‏ • גונלוד • S/2019 S 15 ‏ • S/2020 S 6 ‏ • S/2004 S 7 ‏ • S/2006 S 3 ‏ • S/2005 S 5 ‏ • סקריימיר • S/2006 S 16 ‏ • S/2006 S 15 ‏ • S/2004 S 28 ‏ • S/2020 S 8 ‏ • אלוולדי • קארי • S/2004 S 48 ‏ • גיירוד • פנריר • S/2004 S 50 ‏ • S/2006 S 17 ‏ • S/2004 S 49 ‏ • S/2019 S 17 ‏ • סורטור • S/2006 S 18 ‏ • לוגי • יימיר • S/2019 S 19 ‏ • S/2004 S 21 ‏ • S/2019 S 18 ‏ • S/2004 S 39 ‏ • S/2019 S 16 ‏ • S/2004 S 53 ‏ • S/2004 S 36 • ת'יאזי • S/2019 S 20 ‏ • S/2006 S 19 ‏ • Saturn LXIV • פורנג'וט • S/2004 S 51 ‏ • S/2020 S 10 ‏ • S/2020 S 9 ‏ • Saturn LVIII • S/2019 S 21 ‏ • S/2004 S 52 ‏ |  |
| מסלול חיצוני | S/2006 S 12 ‏ • S/2019 S 6 ‏ • S/2004 S 24 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556987405171  LCCN: sh2007003336
משה יהושע העשיל אורנשטיין

הרב משה יהושע העשיל אורנשטיין (תקל"ד, 1774 – י"א באדר ב' תקפ"ד, 1824) היה רב גליציאני, מחבר הספר "ים התלמוד". אחיו של רבי יעקב משולם אורנשטיין, ה"ישועות יעקב".
ים התלמוד, הלברשטאדט 1861
ביוגרפיה

נולד בסטאנוב לרבי מרדכי זאב אורנשטיין. אמו הייתה בתו של רבי אליקים געציל מלוברטוב. בילדותו למד תורה מפי אביו. בגיל 13 התייתם והלך ללמוד יחד עם אחיו רבי יעקב משולם אצל רבי צבי הירש מזמושץ', מחבר שו"ת "תפארת צבי" ורב קהילות אה"ו. נישא לבתו של רבי יוסף הלוי מבראד, אב"ד גלוגא.
לאחר נישואיו שימש כרב בברוד. בתקופה זו עסק בלימוד עם גיסו (חתן חותנו) הרב משה מינץ לימים רבה של אויבן ישן, ועם הרב אפרים זלמן מרגליות (שאשתו הייתה בת דודו). בשנת תקנ"ד התקבל לכהן כאב"ד ראדוויל שבווהלין. בשנת תקס"ח מונה לרבה של טארניגראד שבפולין קטן. בעיר זו ייסד ישיבה, בה למדו רבים אשר לימים היו לגדולי רוסיה ופולין, בהם רבי חיים מצאנז והחידושי הרי"ם מגור.
התפשטות החסידות במקום לא הייתה לרוחו והוא שב לגליציה, והחל לכהן כאב"ד רוהטין. לאחר תקופה קצרה נפטר, בהיותו בן 50 ונקבר ברוהטין. השאיר אחריו בן יחיד, רבי שמואל יעקב אורנשטיין ובת אחת. נכדו, בן בתו, היה הרב אברהם רוטנברג, רבן של זאוויחוואסט ויוזפוף.
הוא כתב דברי תורה רבים, אך בנו, שהצטווה להדפיסם, נפטר אף הוא בצעירותו ולא הספיק להדפיסם. אחיו, ה"ישועות יעקב", מסר את כתבי ידו לאחייניו רבי יוסף שאול נתנזון ורבי מרדכי זאב איטינגא, והם הוציאו את ספרו "ים התלמוד" על מסכת בבא קמא בצירוף הערותיהם בשם "מפרשי הים".
הספר נדפס לראשונה בלבוב, ב-1828, והוא חזר ונדפס בהלברשטאדט 1861, ווארשא 1892, פיטרקוב 1914, ניו יורק 1947, ירושלים 1960, תל אביב 1969.
שאר כתביו אבדו, מלבד העתק מחידושיו על ספר נשים מהיד החזקה, שהגיע לאוצר הספרים של ישיבת חכמי לובלין ושרד לאחר השואה, והודפס בחלקו בקבצים תורניים.
בשל פטירתו בגיל צעיר, לא זכה לפרסום רב, אך גדולי דורו העריצוהו ודיברו בשבחו. כך ניתן לראות בהסכמותיהם של ה"נתיבות המשפט", רבי עקיבא איגר, החתם סופר ורבי מרדכי בנט. רבי שלמה קלוגר כותב באחת מתשובותיו:"...וכן הסכים לדברי הרב הגאון החריף מה' משה העשיל זללה"ה אב"ד דק"ק טארניגראד". רבי אריה יהודה לייב תאומים, רבה של ברוד כתב בתשובה אליו:"מנהיר עיני חכמים והלכה כמותו בכל מקום". רבי חיים אלעזר וקס שכיהן ברבנות טארניגראד כותב:"...אשר בין עיירות גדולות תתחשב, ושם היו רבנים גאונים וגדולים מעולם, בעל תבנית אות יוסף, בעל נועם מגדים ובעל ים התלמוד...", ובתשובה אחרת:"...וגם בעיר טארניגראד אשר שמה ישבו כיסאות למשפט הגדולים אשר בארץ המה כמו... והגאון האדיר בעל ים התלמוד...". רבי חיים מצאנז השתבח בסמיכתו, שקיבל בגיל 13, והזכירה מספר פעמים בתשובותיו כשרצה לבסס את דבריו בחוזקה כנגד רבנים חדשנים. החזון איש הורה במכתב לצעיר, שילמד בכל יום חידוש מספר "ים התלמוד" ובזה יפתחו לו "מסילות לימוד" במסכת בבא קמא.
לקריאה נוספת

עלים לתרופה, גיליון תתק"ג, ה' באדר ב' תשע"ד.
הערות שוליים

↑  כן כתב וונדר, א, עמ' 72-73, אבל מאיר בלבן כתב ב"שלשלת - היחוס של משפחת אורנשטיין", עמ' 27 שנולד בימפולי, ובעמ' 29 כתב או בסטנוב.
↑  אחותה היא אמו של רבי יעקב לורברבוים, ה"נתיבות המשפט".
↑  בשנת תקע"ו מופיע שמו על כרוז בנושא שחיטה, כרב ברוהטין.
↑  בחלק מהמהדורות, כנראה בגלל טעות המדפיסים. ובאמת נראה שהספר נקרא "הים התלמוד", והוא ראשי תיבות שם המחבר משה יהושע העשיל.
↑  ספר החיים, זאלקווא, סימן ל"ו ס"א.
↑  שו"ת גור אריה יהודה, חושן משפט סימן כ"ט.
↑  הקדמת ספרו "נפש חיה", ושו"ת יורה דעה סימן ס"ה, סוף ס"ק ד'.
↑  "וכן אני, אם כי אני זעירא דחברייא, קיבלתי ממו"ח זלה"ה שהיה גאון עולם, ומהגאון בעל מחבר ים התלמוד... אשר כידוע שהם קיבלו איש מפי איש עד רש"י... ורש"י ידוע שקיבל איש מפי איש עד משה רבינו... (שו"ת דברי חיים חלק א', חושן משפט סימן כ"ג).
↑  קובץ אגרות, חלק ב' איגרת ו'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517255405171  LCCN: nr95005908  VIAF: 308274025   WorldCat (עם VIAF): 308274025
מכון הצי הפטרבורגי

מכון הצי הפטרבורגי
מכון הצי הפטרבורגי
מכון הצי הפטרבורגי (ברוסית: Морской корпус Петра Великого — Санкт-Петербургский военно-морской институт; רשמית: "הקורפוס הימי של פיוטר הגדול - מכון הצי הפטרבורגי") הוא העתיק מבין בתי הספר של הצי הרוסי. ממוקם בסנקט פטרבורג ונוסד על ידי פיוטר הגדול בשנת 1701 ומהווה בית ספר לקציני חיל הים.
מוצאו של המכון מבית הספר המוסקבאי למתמטיקה וניווט, שנוסד בשנת 1701 על ידי פיוטר הגדול, במגדל סוחארב במוסקבה. לאחר שנבנתה העיר פטרבורג, בית הספר הועתק לשם. לימים התארגן בית הספר כחיל הצוערים הימי. לאחר המהפכה הרוסית בשנת 1917, שמו שונה בסופו של דבר לבית הספר הימי הגבוה על שם מיכאיל פרונזה. כיום, המוסד נקרא "הקורפוס הימי של פיוטר הגדול - מכון הצי הפטרבורגי".
שמות

1701–1752 - בית הספר למתמטיקה וניווט, מוסקבה
1715–1752 - האקדמיה למשמר הימי, פטרבורג
1752–1802 - חיל הצוערים הצבאי, פטרבורג (1771–1796 - קרונשטאדט)
1802–1867 - חיל הצוערים, פטרבורג
1867–1891 - בית הספר הימי, פטרבורג
1891–1906 - חיל הצוערים, פטרבורג
1906–1916 - גדודי הצי, פטרוגרד
1916–1918 - בית הספר הימי, פטרוגרד
1918–1919 - קורסי פיקוד צי, פטרוגרד
1919–1922 - בית הספר לפיקוד צי, פטרוגרד
1922–1926 - האקדמיה הימית, פטרוגרד, לנינגרד
1926–2002 - בית הספר/האקדמיה הימי/ת על שם פרונזה, לנינגרד
2002 – הווה - מכון הצי הפטרבורגי, סנקט פטרבורג
בוגרים נודעים

1766 – פיודור אושקוב
1780 – דמיטרי סניאבין
1797 – פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן
1818 – פאבל נחימוב
1818 – פרדיננד וראנגל
1894 – אלכסנדר קולצ'ק
1926 – ניקולאי קוזנצוב
1931 – סרגיי גורשקוב
הערות שוליים

↑  "The NAVY of the Russian Empire", St. Petersburg, 1996, ISBN 5-88654-011-3
מנצ'סטר (ניו המפשייר)

| --- | --- |
חותם מנצ'סטר

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ניו המפשייר ניו המפשייר
 מחוז:  הילסבורו
 ראש העיר:  ג'ויס קרייג (המפלגה הדמוקרטית)
 תאריך ייסוד:  1751
 על שם:  מנצ'סטר 
 שטח:  90.4 קמ"ר
 גובה:  64 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  115,644 (2020)
  ‑ במטרופולין:  403,985 (2013)
  ‑ צפיפות:  1,281.5 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  42°59′27″N 71°27′49″W﻿ / ﻿42.990833333333°N 71.463611111111°W﻿ / 42.990833333333; -71.463611111111 
 אזור זמן:  UTC -5
 www.manchesternh.gov
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מנצ'סטר(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מנצ'סטר(למפת ניו המפשייר רגילה) קונקורד נשואה דרי לבנון ברלין קנדה ורמונט מסצ'וסטס מיין האוק. האטלנטי מנצ'סטר(למפת ניו המפשייר מוגדלת) קונקורד נשואה דרי לבנון ברלין קנדה ורמונט מסצ'וסטס מיין האוק. האטלנטי מנצ'סטר    מיקומה של מנצ'סטר במחוז הילסבורו tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מנצ'סטר (באנגלית: Manchester, ‏האזנהקובץ:En-uk-Manchester.ogg‏Ⓘ‏) היא העיר הגדולה ביותר במדינת ניו המפשייר בארצות הברית. העיר קרויה על שם העיר מנצ'סטר באנגליה. במפקד האוכלוסין של שנת 2020 מנתה האוכלוסייה 115,644 תושבים.
גאוגרפיה

מנצ'סטר היא מרכז האזור המטרופוליטני הקרוי "New England City and Town Metropolitan Area" 
  (NECTA MA), שאוכלוסייתו הגיעה בשנת 2000 ל-173,663 נפש. העיר משתייכת למגלופוליס של צפון-מזרח ארצות הברית, ונמצאת בקצה הצפוני שלו.
מנצ'סטר שוכנת במחוז הילסבורו, שעל גדת נהר מרימק. ליד העיר נשפכים לנהר מספר פלגים גדולים. במזרח העיר נמצא אגם מסבסיק (Massabesic Lake), המספק לתושבים מי שתייה, ועקב כך נאסרו בו הרחצה ופעילויות המים האחרות.
שטחה של מנצ'סטר, על פי מדידות רשמיות, 90.4 קמ"ר, מתוכם 85.5 קמ"ר יבשה ו-4.9 קמ"ר מים. הנקודה הגבוהה ביותר נמצאת בצפון-מערב העיר, וגובהה הוא 171 מטר מעל פני הים.
חינוך ותרבות

מוסדות החינוך של מנצ'סטר מונים שתי אוניברסיטאות, שש מכללות, שבעה תיכונים (ארבעה מהם מחוזיים ושלושה פרטיים), ארבע חטיבות ביניים ובתי ספר יסודיים רבים.
בעיר מגוון אתרי תרבות:
תיאטרון פאלאס (נוסד ב-1914).
מוזיאון האמנות "Currier Museum", המציג ציורים ויצירות אמנות מאירופה ומאמריקה.
מוזיאון היסטורי בחצר טחנת הקמח בשכונת "אמוסקיג מיליארד" (Amoskeag Millyard).
מרכז מסבסיק-אדובון (Massabesic Audubon), המציע תוכניות וסיורים חודשיים לציבור הרחב ולבתי ספר.
מרכז המבקרים הלימודי "Amoskeag Fishways", המציע פעילויות מגוונות בנושא הדגים וחייהם.
מוזיאון הסיירות ע"ש לורנס ל. לי (Lawrence L. Lee).
ספריית מקס י. זילבר.
המרכז המדעי SEE, המציע פעילויות וחוויות בנושאי מדע וטבע.
בית הקברות של רחוב ואלי (Valley), שקבורים בו אישים חשובים רבים מן ההיסטוריה של מנצ'סטר.
במנצ'סטר נמצאות גם חמש קבוצות ספורט בענפים הבאים: כדורסל, כדורגל, הוקי קרח, ובייסבול. בעיר קיימים שני אצטדיונים גדולים: "Verizon Wireless Arena" המכיל 10,000 מושבים, ומשמש לאירועי ספורט ולקונצרטים, ו"Merchantsauto.com Stadium", בסמוך לנהר המרימק, המשמש למשחקי בייסבול.
כלכלה ומסחר

מיקומה של מנצ'סטר כעיר הגדולה ביותר בצפון ניו אינגלנד, והעובדה שצמיחתה הכלכלית היא המהירה ביותר בכל ניו אינגלנד, יצרו בה ביקוש רב לעובדים והגבירו מאוד את אפשרויות התעסוקה. כלכלת העיר עברה שינויים משמעותיים ביותר, יחסית לשנות השמונים של המאה העשרים, עת עסקה העיר בעיקר בתעשיית טקסטיל.
כיום יש במנצ'סטר אזור מסחרי משגשג, וחנויות ומסעדות רבות הולכות ונפתחות לרוב. "הקניון של ניו המפשייר" ברחוב סאות' ווילו מכיל 125 חנויות. באזור זה נמצא גורד השחקים "סיטי הול פלאזה", הגבוה ביותר בצפון ניו אינגלנד. בניינים ידועים אחרים הם של המשרדים הראשיים של "בנק סיטיזן" ו"בנק אוף אמריקה".
בשנים האחרונות ניכרת מגמה גוברת של רכישת הבתים העתיקים ששימשו את עובדי טחנת אמוסקיג במאה התשע-עשרה. גם באזור זה הולכות ונפתחות לאחרונה חנויות ומסעדות רבות.
ערים תאומות

למנצ'סטר יש כיום שלוש ערים תאומות:
ארצות הברית נשוויל, טנסי, ארצות הברית
גרמניה נוישטאדט אן דר ויינשטראסה, גרמניה
ישראל מועצה אזורית חוף הכרמל, ישראל
מכס מרכוס

| --- | --- |
פרופ' מכס מרכוס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  30 באוקטובר 1892 רס, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  18 בספטמבר 1983 (בגיל 90) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 תפקידים:  רופא, כירורג 
 פרסים והוקרה:  יקיר רמת גן 
 
לוחית זיכרון ליד בית פרופ' מכס מרכוס ברח' אליעזר וינשל 4 ברמת גן
שלט על בית ברחוב שטראוס 3 בתל אביב בו הייתה מרפאתו של פר' מרקוס שאליה הגיעו לראשונה בורחי הלח"י מלטרון
מכס מרכוס (30 באוקטובר 1892 – 18 בספטמבר 1983) היה רופא כירורג יהודי בגרמניה ולאחר מכן בישראל, מנהל מחלקות כירורגית א' (כירורגית גברים), וכירורגית ב' (כירורגית נשים) בבית החולים "הדסה" (תל אביב), מאבות הרפואה הכירורגית בישראל.
ביוגרפיה

מכס מרכוס נולד בעיירה רס (Rees) שבחבל הריין, גרמניה. לאחר תום לימודיו התיכוניים התגייס מרכוס מרצונו לשירות בן שנה בצבא (1914–1915). בשנים 1918–1922 למד רפואה באוניברסיטאות בון ומינכן, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס שוב לשרת בצבא (1914–1918) השתתף בקרבות בחזית בצרפת, במזרח-רוסיה, בבלקן ובמקדוניה. בשנים 1918–1920 המשיך את לימודיו במינכן, ובשנת 1920 קיבל תואר דוקטור לרפואה.
כירורג בגרמניה

בקליניקה האוניברסטאית עבד מרכוס בהנהלתו של פרופ' ארנסט פרדיננד זאורברוך שהבטיח לו, בהיות מרכוס סטודנט מצטיין, משרת עוזר בתנאי שישתלם שנתיים בפתולוגיה ובמחלות פנימיות. זאורברוך לא עמד בהבטחתו עקב האנטישמיות שהייתה נפוצה באוניברסיטת מינכן.
בשיחה עם זאורברוך על רגל שטוחה, אמר האחרון שזו נפוצה בקרב כושים ויהודים. מרכוס הגיב: "לבני העם היהודי קיימות סגולות כה רבות שהם יכולים לסבול גם את הפגם הזה..."
מרכוס עבר לברלין, התמחה בכירורגיה, בשנת 1930 מונה לפריבט-דוצנט לכירורגיה באוניברסיטת ברלין ובשנת 1931 היה למרצה בכיר (Dozent). מרכוס התעניין אז בעיקר במחלות הלבלב.
מרכוס עבד אצל פרופ' בורכרד בבית החולים מואביט כרופא ראשי. מרכוס התפרסם כמנתח מצליח ומנהל המחלקה הצעיר ביותר אי פעם בבית החולים שבשכונת פרידריכסהיין. בית החולים העירוני פרידריכסהיין בברלין שהכיל 1200 מיטות, מהן מחלקה כירורגית של 240 מיטות.
מרכוס הוגדר על ידי גדול הכירורגים הגרמניים של המאה ה-20, פרופ' זאורברוך, כ"תקווה הגדולה לחידוש גדולתה של הכירורגיה הגרמנית".
הניתוח להצלת ארלוזורוב

בסביבות השעה 22:00 של יום שישי 16 ביולי 1933, עת הובא חיים ארלוזורוב הפצוע במכונית פרטית לבית החולים. הוא היה פצוע על ידי קליע אחד בבטנו, עם שטף דם פנימי גדול. ידיד משפחת ארלוזורוב, ד"ר יוליוס קליברג (ׁׁׁׂ1894–1988), מנהל המחלקה הפנימית בבית החולים הדסה בירושלים, היה במקרה בתל אביב והתאכסן באותו מלון בו שהתה משפחת ארלוזורוב. הוא הגיע כאשר ד"ר אמיל שטיין התרחץ לניתוח של ארלוזורוב. ד"ר קליברג ידע שפרופסור מכס מרכוס נמצא בתל אביב והציע לד"ר שטיין להביאו כתגבור. ראש העיר מאיר דיזנגוף שלח את מכוניתו להביא את מרכוס, ובינתיים החל צוות בית החולים להכין את המכשור לעירוי דם. אך תקלה במכשיר עיכבה את מתן הדם, ולמרות שהפציעה לא נחשבה לאנושה, ארלוזורוב נפטר כעבור שלוש שעות כתוצאה מ"חוסר-דם חריף". ד"ר אריה אלוטין שהשתתף בניתוח כעוזר שני מעיד על מה שהתרחש בחדר הניתוח:
היכרותי הראשונה עם פרופ' מרכוס הייתה ביוני 1933, כשהביאו לבית החולים "הדסה" ברח' בלפור את הד"ר חיים ארלוזורוב הפצוע, מרכוס שהה אז כתייר בתל אביב. הובהלתי למקום על ידי ההגנה (כי הייתי בחופשה), נוכחו שם כבר ראש העיר, מאיר דיזנגוף, גזבר הסוכנות, אליעזר קפלן, סגן ראש העיר ישראל רוקח. דיזנגוף הכיר את מרכוס, קודם בברלין, בשנת 1932, הוחלט לנצל את הזדמנות שהותו בארץ ולהזמינו להתייעצות. מקס מרכוס השתתף בניתוח, לא כאן המקום למסור את פרטי הניתוח, אולם יש לציין, שהיה פה מקרה נדיר: של קרע וריד השער, פציעת ה-כבד, הכרכשת ואיבוד דם רב.
ד"ר אפרים סיני, שהיה באותה תקופה מנהל מחלקת העיניים, כותב בספרו "במלוא העין - מעולמו של רופא" על המקרה:
אני זוכר את הלילה הנורא של רצח ארלוזורוב. השמועה שהוא נורה פשטה בעיר כמו שרפה ביער. למרות שעת הלילה המאוחרת, צבאו מאות על שער בית-החולים הדסה ברחוב בלפור. בבית החולים פנימה שררה מהומה ואנדרלמוסיה. את ארלוזורוב הפצוע הביאו במכונית פרטית, ועד שהזעיקו את הרופאים ואת צוות חדר-הניתוח עבר זמן יקר. ארלוזורוב דימם מהפצע בבטנו, אבל היה בהכרה מלאה. "ראה מה שעשו לי" אמר לדיזנגוף. בחדר הניתוח התרחש מחזה מאקאברי. את הניתוח ביצע ד"ר חיים (אמיל) שטיין ועזר לידו דוצנט מרכוס, ששהה אז בארץ כאורח. סיפרו שבאמצע הניתוח חטף ד"ר מרכוס את הסכין מידו של ד"ר שטיין. שמועות על גבי שמועות דלפו מחדר-הניתוח, קהל של רופאים הצטופף במסדרון. ארלוזורוב נפטר על שולחן הניתוחים.
העלייה לארץ ישראל

עוד בנעוריו היה מרכוס ציוני, ובשנת 1911 היה בין מארגני התאחדות הסטודנטים הציוניים באוניברסיטאות גרמניה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון קיבל הצעה מבית החולים היהודי במצרים. באותה תקופה פנה אליו גם ראש עיריית תל אביב מר מאיר דיזנגוף בהצעה לעסוק בתחומו בתל אביב. ב-1 באפריל 1933 מצא על שולחנו בבית החולים בברלין מכתב אנונימי עם הכיתוב: "יהודי! עזוב את בית החולים". לפי המלצתו של פרופ' זאואארברוך הוזמן מרכוס לקהיר לנהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים היהודי שם. בקהיר השיגו מכתבו של דיזנגוף שהזמינו שוב לקבל את הנהלת המחלקה בתל אביב. המצב היה דרמטי : בקהיר הייתה מחלקה גדולה עם הרבה מיטות וגם תנאי עבודה מצוינים ובהדסה המחלקה הייתה רק בת 18 מיטות ,עם ציוד דל למנתח מסוגו. אולם מאיר דיזנגוף האיץ בו באומרו (באפריל 1943) :" מקומך כאן ולא בגולה, אם תעזור לנו נעזור גם לך". דבריו של ראש העיר השפיעו.
ביוני 1933, עלה לארץ ישראל.
בבית חולים "הדסה" (תל אביב)

בשנת 1934 התמנה מרכוס כמנהל המחלקה הכירורגית ב' בית החולים הדסה בתל אביב ובהמשך גם כמנהל המחלקה הכירורגית א'.
באשר למצב הכירורגיה בארץ, עד לעשור השני למנדט היו רוב הניתוחים שבוצעו בארץ "ניתוחים קטנים". עם הצטרפותם של ד"ר אדוארד גורדון יוסף (ג'וזף) לבית החולים הדסה ירושלים ב־1928, מכס מרכוס לבית החולים הדסה (תל אביב) ב־1933 וד"ר פליקס מנדל ל- בית החולים הדסה ירושלים ב־1939 שונתה רשימת הניתוחים, מספר הניתוחים הגדולים והמורכבים שביצעו בארץ הלך וגדל.
כעבור זמן שימש פרופסור אורח בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
מרכוס היה מוזמן לעיתים קרובות לבתי חולים בארץ ובחוץ-לארץ. ניתח את גדולי היישוב, שמו נישא בין השכנים הפלסטינים: הוא ניתח את ראש עיריית ח'אן יונס, את ראש עיריית עזה. גם בכירים ממדינות ערב הסמוכות טופלו על ידיו, כך למשל מרכוס הוזמן לטפל בדודו של המלך פארוק הראשון (במצרים), הוזמן לעיתים קרובות ל-קפריסין ועוד. אגב השם "מרכוס" נהפך אצל כמה משכנינו לסמל "כירורג". ומעשה שהיה כך: מרכוס היה בחופשה וסגנו ד"ר אריה אלוטין טיפל לפי בקשתו באחד מחוליו הערביים שנותחו על ידו. בוקר אחד צילצל הטלפון ונשמע קול: אפשר לדבר עם מרכוס -אלוטין, הם ידעו שאלוטין הוא המטפל ואולם השם מרכוס- פירושו היה אצלם -מנתח.
בבית חולים "הדסה" (תל אביב) > מתלמידיו

מרכוס היה מורם של שני דורות של כירורגים בישראל.
בין תלמידיו שמונו למנהלי מחלקות: ד"ר אריה אלוטין, פרופ' מנדל סטבורובסקי, פרופ' משה סולובייצ'יק, פרופ' בוריס דב טולצ'ינסקי, ד"ר אליהו בן-טובים, פרופ' נח פלר, ד"ר יעקב יעקובי, ד"ר שמואל גרינברג שהתמנה למנהל יחידה לכירורגיה חזה וריאה בהדסה ת"א, ד"ר אלחנן פרידלנדר שהתמנה למנהל המחלקה הכירורגית בהדסה עם פתיחת בית החולים איכילוב.
ביולי 1937 קיבל מרכוס להתמחות את ד"ר שושנה שקופ-פרנקל (הייתה רופאה מתמחה יחידה במחלקה שבה השתלמו באותה עת עוד 14 רופאים-מתמחים). לימים הייתה המנתחת הפלסטית הראשונה בישראל.
רופא המחתרות

מרכוס היה ידוע בכינויו "רופא המחתרות", ובמרפאתו מצאו מקלט ראשוני 20 בורחי לטרון יחסו לפצועים היה קודם-כל אנושי.
פצועי אצ"ל היו לא פעם אחרי ניתוח מוצאים מביה"ח ישר מחדר הניתוח למקום ידוע להמשך הטיפול על ידי כירורגים ורופאים, מרכוס היה בקשר הדוק איתם.
אשר ל"ההגנה" - יחסו הובלט בעובדה, שהוא הסכים, שבמרתף ביתו ברמת גן יסודר "סליק", שבו אורגנו פעמיים בשבוע על ידי ההגנה אימונים בנשק פעיל. "סליק" זה נתגלה לשלטונות אחרי 8 חודשים. באחד הימים בשעה 2 אחה"צ, כשחזר מקס מרכוס אחרי ניתוח של פצועים לביתו, הבחין על גזוזטרת ביתו אנגלים מסתובבים: ביקשו ממנו מפתח של המרתף. הוא כמובן נדהם אבל ציווה על מנהלת הבית לפתוח את המרתף. חיפשו, חיפשו ולא מצאו דבר (כפי שנתברר נודע להגנה במוקדם על החיפוש שעתיד להתקיים, והם הספיקו בלילה הקודם להוציא את המטמון), הקולונל שעמד בראש המחפשים, הביע את שביעות רצונו על כך שלא נמצא כלום, בחיוך אדיב ובשיחה שהתנהלה אחר כך בין בשניים. חלק מהצמרת האנגלית התייחס אליו בכבוד רב, מכיוון שהמצב בארץ היה כזה, שרבים מהם חששו שמא יצטרכו לו. האנגלים נתנו לו רישיון להתנועע חופשי במכוניתו בזמן העוצר, כמו כן היה לו נשק ברשות.
מרפאתו של מרכוס מוקמה ב"בית ברונו" שברחוב שטראוס 3 בתל אביב (מאחורי בית החולים הדסה). עשרים אנשי לח"י שברחו ממחנה המעצר בלטרון ב-31 באוקטובר 1943 מצאו מקלט במרפאתו שבבית ברונו, עד שהועברו למקומות מסתור אחרים
בתום מלחמת העולם השנייה הוצע למרכוס לשוב לגרמניה ולנהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים בברלין אך מרכוס סירב.