stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחיאל מיכל ממינסק
הערות שוליים

↑  בצלאל לנדוי, הגאון החסיד מווילנא, עמ' רעב
↑  לזכר לישראל, משמרת לזכרון המתנדבים
↑  הרב ד"ר יוסף ליטווין, 'תלמידי ר' חיים - חניכי ולוזין', שערי ציון, ניסן תשכ"ג, עמ' 2
1 2  לזכר לישראל, עמוד השער
↑  לזכר לישראל, אגרות
↑  יצחק ריבקינד,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'ראש ישיבה אלמוני בוולוזין, ספר טורוב, תרצ"ח, עמ' 4–5, באתר היברובוקס
↑  אגרות הרב ניסנבוים, ירושלים תשט"ז, עמ' 355-354
↑  ליטווין, שם
↑  הרב ח' קרלינסקי, הראשון לשושלת בריסק, הדרום, ניסן תשל"ב, עמ' 171; מירסקי, ישיבת וולוז'ין, סמוך להערה 108
↑  צינוביץ, עץ-חיים, עמ' 442
↑  לזכר לישראל, פתיחה
↑  ריבקינד, שם עמ' 6; צינוביץ, שם
↑  ריבקינד, שם, עמ' 8; דב אליאך, הגאון, ב, ירושלים תשס"ב, עמ' 728
↑  הרב שמחה אסף, מקורות לתולדות החינוך בישראל, א, ניו יורק וירושלים תשס"ב, עמ' 622-619
↑  שלמה טיקוצ'ינסקי, דרכי הלימוד בישיבות ליטא במאה התשע-עשרה, עבודת מחקר לשם קבלת תואר מוסמך, ירושלים תשס"ד, עמ' 21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310293205171  LCCN: nb2008027017  VIAF: 9381763   WorldCat (עם VIAF): 9381763 
שער ספר 'לזכר לישראל', וילנא והורודנא תקצ"ד, 1833, באדיבות: בית מכירות קדם
היום הלאומי של קטר

| --- | --- |

לוגו היום הלאומי של קטר
 שמות נוספים:  יום המייסדים
 סוג:  חג לאומי
 סיבה:  חגיגת היום בו שייח' ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני הקים את מדינת קטר ב-1878
 מועד
 תאריך:  18 בדצמבר
היום הלאומי של קטר (בערבית: اليوم الوطني لقطر) הוא יחג לאומי לציון איחוד קטר המצויין ב-18 בדצמבר.
היום ידוע גם כ"יום המייסדים".
ב-21 ביוני 2007 הוציא של נסיך הכתר ויורש העצר הקטרי תמים בן חמד אאל ת'אני צו להעביר את ציון היום מ-3 בספטמבר ל־18 בדצמבר.
פעילויות

במהלך השבוע בו מתקיים היום הלאומי, מתקיימות מספר פעילויות:
מופע זיקוקים, כולל מוזיקה ואורות.
חגיגות היום הלאומי של קטרה – פסטיבלים ואירועים על נושאי מורשת בכפר התרבותי קטרה.
מצעד היום הלאומי לאורך קו החוף של דוחה. במצעד משתתפים בין היתר הכוחות המזוינים של קטר, משרד הפנים ושומרי האמיר.
תצוגת מכוניות קלאסיות – מכוניות ישנות של פקידי ממשל מוצגות לראווה.
מטרה ומשמעות

ב-18 בדצמבר 1878 ירש ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני את אביו מוחמד בן ת'אני. הוא נחשב כמי שאיחד את כל השבטים ושם להם אויב משותף, כגון הבריטים. הוא גם קיבל רמה גבוהה של אוטונומיה עבור השבטים שבשטח קטר.
החג נועד לתרום בפיתוח תחושת הזהות בין הקטרים בקטר ובעולם, ולשפר את הידע וההערכה של הקטרים למורשתם.
זיקוקים ביום הלאומי
הצעדה בחוף הים
אורים ותומים

ערך זה עוסק בפריט מקראי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בתנ"ך, האורים והתומים הם פריטים מסוימים שהונחו בדרך קבע בתוך החושן שלבש הכהן הגדול על חזהו, ונועדו לקבלת מסרים מאלוהים בתשובה לשאלות. אופיים של פריטים אלו ומנגנון קבלת המסרים אינם מפורשים במקרא. קיומם של האורים והתומים ואפשרות השימוש בהם מוזכרים כבר בתורה, וסיפורים על שימוש בהם מוזכרים בספרי התנ"ך, בעיקר בתקופת השופטים והמלכים הראשונים. לאחר תקופת דוד, הם אינם מוזכרים, מלבד אזכור מאוחר שלהם בתקופת עזרא ונחמיה.
מהות האורים והתומים

על פי התפיסה המסורתית של חז"ל, המסר הועבר באמצעות החושן, שבו נקבעו אבנים יקרות, ובהן היו שמות שבטי ישראל חרוטים או בולטים. האבנים נתנו תשובות מילוליות בהבלטה או הארה של אותיות, (למשל בפירוש חז"ל לספר שמואל א', א' י"ג). לפי תפיסה זו, אורים ותומים הם גווילים קטנים עם השם המפורש, שהושמו בתוך קפלי החושן של הכהן הגדול, וגרמו לאותיות מסוימות שעל אבני החושן לזרוח, לאחר שאילת השאלה של הכהן, כתשובה מאלוהים. לדעת הרמב"ם כלל לא היו גווילים, אלא אבני החושן עצמן נקראו אורים ותומים.
הרמב"ם מתאר את האופן בו שאלו את השאלות: ”וכיצד שואלין? עומד הכהן ופניו לפני הארון, והשואל מאחריו, פניו לאחרי הכהן, ואומר השואל: "אעלה, או לא אעלה?" ואינו שואל בקול רם, ולא מהרהר בלבו, אלא בקול נמוך, כמי שמתפלל בינו לבין עצמו, ומיד רוח הקדש לובש את הכהן, ומביט בחושן, ורואה בו במראה הנבואה: "עלה" או "לא תעלה" באותיות שבולטות מן החושן כנגד פניו, והכהן משיבו ואומר לו: "עלה" או "לא תעלה".” (משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות כלי המקדש והעובדין בו, פרק י', הלכה י"א).
חוקרי יהדות מודרניים, כמו קאסוטו, סוברים כי אורים ותומים הם שני גווילי קלף שבאחת מהן כתובה המילה "אורים" (מלשון "ארור") ובשנייה כתובה המילה "תומים" (מלשון "תום ואמת"), שנשלפו באופן אקראי כאשר נשאלה שאלה, וייצגו את רצון האלוהים. לפי תפיסה זו, המתבססת גם על תרגום השבעים לשמואל א', י"ד, מ"א, האורים והתומים ענו תשובות של "כן" או "לא" ולא תשובות מורכבות בעלות אותיות רבות.
האזכור במקרא

האזכור הראשון של אורים ותומים בתנ"ך מופיע בציווי לאהרן הכהן לשאת את האורים והתומים על חזהו כששירת בתפקיד הכהן הגדול. ”וְנָתַתָּ אֶל חֹשֶׁן הַמִּשְׁפָּט אֶת הָאוּרִים וְאֶת הַתֻּמִּים וְהָיוּ עַל לֵב אַהֲרֹן בְּבֹאוֹ לִפְנֵי ה' וְנָשָׂא אַהֲרֹן אֶת מִשְׁפַּט בְּנֵי יִשְׂרָאֵל עַל לִבּוֹ לִפְנֵי ה' תָּמִיד” (ספר שמות, פרק כ"ח, פסוק ל').
בעקבות מותם של אהרן ומשה, הונחה יהושע, המנהיג החדש, ללכת לכהן הגדול לקבלת ייעוץ האורים ותומים כאשר היה חפץ בעצת ה'. זאת בניגוד למשה שלפי התנ"ך דיבר אליו ה' בצורה ישירה.
וַיֹּאמֶר ה' אֶל משֶׁה קַח לְךָ אֶת יְהוֹשֻׁעַ בִּן נוּן אִישׁ אֲשֶׁר רוּחַ בּוֹ וְסָמַכְתָּ אֶת יָדְךָ עָלָיו: וְהַעֲמַדְתָּ אֹתוֹ לִפְנֵי אֶלְעָזָר הַכֹּהֵן וְלִפְנֵי כָּל הָעֵדָה וְצִוִּיתָה אֹתוֹ לְעֵינֵיהֶם: וְנָתַתָּה מֵהוֹדְךָ עָלָיו לְמַעַן יִשְׁמְעוּ כָּל עֲדַת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל: וְלִפְנֵי אֶלְעָזָר הַכֹּהֵן יַעֲמֹד וְשָׁאַל לוֹ בְּמִשְׁפַּט הָאוּרִים לִפְנֵי ה', עַל פִּיו יֵצְאוּ וְעַל פִּיו יָבֹאוּ, הוּא וְכָל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל אִתּוֹ וְכָל הָעֵדָה:
בספר שמואל (א, י"ד) מסופר שכאשר באה חנה, אימו העקרה של שמואל הנביא, למשכן להתפלל על בן, והרבתה להתפלל מבלי שקולה יישמע, אמר לה עלי: "עד מתי תשתכרין הסירי את יינך מעליך". לפי פירוש המובא בשם הגר"א, כאשר ראה עלי שחנה מתנהגת באופן מוזר, שאל לגביה באורים ותומים, והאותיות ה כ ר ש נצצו, אך הוא במקום לפענח "כְּשָׂרָה" (כלומר עקרה וקשת רוח כמו שרה), פענח "שִׁכֹּרָה".
לא תמיד היו האורים עונים. כך מסופר פעמיים כי שאול המלך ניסה לשאול באורים ותומים ולא נענה, בשתי הפעמים הדבר היה בהקשר למלחמה בפלשתים. במלחמת מכמש שאל שאול האם להמשיך במלחמה ולא קיבל תשובה.
וַיִּשְׁאַל שָׁאוּל בֵּאלֹהִים, הַאֵרֵד אַחֲרֵי פְלִשְׁתִּים? הֲתִתְּנֵם בְּיַד יִשְׂרָאֵל? וְלֹא עָנָהוּ בַּיּוֹם הַהוּא
לפני מלחמת הגלבוע שבה נהרג הוא ניסה לברר את העתיד,
וַיִּשְׁאַל שָׁאוּל בַּ-ה' וְלֹא עָנָהוּ ה' גַּם בַּחֲלֹמוֹת גַּם בָּאוּרִים גַּם בַּנְּבִיאִם
דבר שגרם לו לפנות לבעלת האוב מעין דור. לפיכך, על פי תפיסת התנ"ך התשובה לא הייתה אוטומטית וטכנית, אלא תלויה במעשיו של האדם.
במלחמת מכמש כאשר ניסו ללכוד את האשם לשתיקת האורים ותומים נתפס יהונתן.
וַיֹּאמֶר שָׁאוּל אֶל ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל: הָבָה תָמִים וַיִּלָּכֵד יוֹנָתָן וְשָׁאוּל וְהָעָם יָצָאוּ
. מאוחר יותר מסופר על דוד המלך ששאל באפוד של אביתר הכהן, האם אנשי קעילה שהיו משבטו יסגירו אותו ונענה שהם יסגירו אותו וששאול ירד, ובחר לברוח על סמך שאלה זו. בפעם השנייה שאל דוד באורים ותומים לאחר שגדוד עמלק שבה את נשותיהן ובניהם; שאלתו הייתה האם לרדוף אחריהם
אֶרְדֹּף אַחֲרֵי הַגְּדוּד הַזֶּה? הַאַשִּׂגֶנּוּ?
ולפי התשובה שקיבל,
רְדֹף, כִּי הַשֵּׂג תַּשִּׂיג וְהַצֵּל תַּצִּיל
, הוא דלק אחר העמלקים והצליח להציל את כולם.
ההתייחסות המוסכמת האחרונה בתנ"ך בקשר לאורים והתומים הייתה בעזרא ונחמיה כאשר בית המקדש ומנהגי עבודת האל הושבו על כנם בבית שני. נכתב שם כי אלו שאין ביכולתם להוכיח את שורשיהם ככהנים יצטרכו לחכות לבואו של הכהן עם האורים והתומים לזהות את הכהנים האמיתיים:
ויאמר התרשתא להם אשר לא יאכלו מקדש הקדשים עד עמד כהן לאורים ולתמים
.
בבית המקדש השני

חז"ל מנו את האורים והתומים בין חמשת הדברים שהיו במקדש הראשון ולא במקדש השני. לדעת הרמב"ם עשו בבית שני אורים ותומים אלא שלא היו נשאלים בהם, ולדעת הראב"ד לא עשו בבית שני אורים ותומים כלל.
מורמוניזם

בזרם הנוצרי-מורמוני קיימת התייחסות לאורים והתומים, בעיקר כאל חפץ, מנגנון או מתקן. מייסד הכת ג'וזף סמית' הבן טען כי השתמש באורים ותומים לצורך תרגום ספר מורמון מלוחות הזהב. סמית' בנוסף השתמש לכאורה באורים ותומים לשכתב חלקים בספר דוקטרינה ואמנה (אנ'). המילון לתנ"ך של המורמונים מגדיר את אורים ותומים כ"כלי האלוהים שסייע לבני האדם לקבל את התגלותו של אלוהים ולתרגם שפות [שונות]".
בספר המורמונים מוזכר כי הנביאים אֱתֶר ומוֹשִׁיעַ נעזרו בכלי שנקרא אורים ותומים לצורך התגלות האלוהים לעמם. המורמונים טוענים ששימוש באורים ותומים הוא "עדיפות נעלה ומיוחדת בנביא או חוזה", אף על פי שלא כל הנביאים, הקדושים והחוזים של התקופה העכשווית והקדומה בנצרות השתמשו באורים ותומים.
האזכור בקבלה

לפי המסורת הקבלית, האורים ותומים היו חפצים שנלקחו מהמקדש שבנה שלמה המלך לאחר שנרצח חירם אבי, בזמן ששמר על ההקדשים.[דרוש מקור] לפי האמונה הושג מחדש האורים ותומים והוחזר לאחר מכן למקדש. אמונה זאת רווחת גם באגדות הבונים החופשיים מארצות הברית.
אזכורים נוספים

הביטוי אורים ותומים ("Urim and Thummim") הוא המוטו של אוניברסיטת ייל ומופיע על מגינה. קיים מיתוס כי הביטוי הונחל לסמלה של אוניברסיטת ייל על ידי נשיאה לשעבר עזרא סטיילז במאה ה-18, שכפרוטסטנטי אדוק היה בעל שליטה מעולה בעברית מקראית. הדבר אינו נכון כיוון שעל תעודת התואר השני של סטיילז משנת 1749 הופיע הסמל עם הכתב העברי, זמן רב לפני שהיה לנשיא האוניברסיטה. הביטוי מתורגם ללטינית וכתוב על הדגל מתחת לספר העברי – “LUX ET VERITAS”, שמשמעו בלטינית "אור ואמת".
בספר "נקמת רוח המכשף" (The Revenge of the Wizard's Ghost), מאת הסופר האמריקאי ג'ון בליירז (אנ'), האורים והתומים הם מכשיר מיוחד במינו, וסביבו נבנית העלילה המרכזית בספר.
אורים ותומים מופיעים גם בספר "האלכימאי" מאת הסופר הברזילאי פאולו קואלו. בספר מתואר כי אורים ותומים הם שתי אבנים, שחורה ולבנה, המסמלות 'כן' ו'לא' בהתאמה, ומשמשות לקבלת החלטות וקריאת אותות.
ראו גם

עתידנות
מיסטיקה
ניחוש
הערות שוליים

↑  ספר נחמיה, פרק ז', פסוק ס"ה וגם שם נכתב שלא היו בשימוש באותה תקופה
↑  חנוך העניך ערזאהן (מלקט),'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'קול אליהו, פיוטרקוב תרס"ה, ספר שמואל, אות קנג, באתר אוצר החכמה'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'(צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'שמואל א','"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'כ"ג,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'פסוקים'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'ט'–י"ב
↑  ספר'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'שמואל א','"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'פרק'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'ל','"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'פסוקים'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'ז'–ט'
↑  תלמוד בבלי,'"`UNIQ--nowiki-00000022-QINU`"'מסכת יומא,'"`UNIQ--nowiki-00000022-QINU`"'דף כ"א, עמוד ב'. וראו גם במשנה (מסכת סוטה,'"`UNIQ--nowiki-00000023-QINU`"'דף מ"ח, עמוד א'): משמתו נביאים הראשונים בטלו אורים ותומים.
↑  ספר עבודה,'"`UNIQ--nowiki-00000025-QINU`"'הלכות כלי המקדש והעובדין בו, פרק י', הלכה י'.
↑  ספר עבודה, הלכות בית הבחירה, פרק ד', הלכה א', השגות הראב"ד, באתר היברובוקס.
↑  Bible Dictionary - Urim and Thummim
| בגדי כהונה |
| --- | --- | --- |
| בגדי כהן הדיוט | מכנסיים • כתונת • אבנט • מגבעת |  |
| תוספות לכהן גדול | מעיל • אפוד • חושן / אורים ותומים • ציץ • מצנפת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529765905171 
סמלה של אוניברסיטת ייל
ענת קם

| --- | --- |

ענת קם, 1 באוגוסט 2008
 לידה:  18 באפריל 1987 (בת 37) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאית
 קישורים חיצוניים
 טוויטר (X):  anat_kamm
 https://anatkamm.wordpress.com
 
ענת קם (נולדה ב־18 באפריל 1987) היא עיתונאית ופובליציסטית ישראלית. התפרסמה לאחר שבעת שירותה בצה"ל כעוזרת ראש לשכת מפקד פיקוד המרכז, אגרה מעל אלפיים קובצי מחשב שבחלקם מסמכים סודיים, וזמן קצר לאחר שחרורה מסרה את רובם לעיתונאי אורי בלאו, שפרסם חומרים משני קבצים. לאחר חשיפת הפרשה היא הודתה והורשעה, במסגרת עסקת טיעון, בעבירות של ריגול חמור ומסירת ידיעה סודית ללא היתר, ונשאה עונש שנתיים מאסר בפועל.
ביוגרפיה

ענת קם נולדה בירושלים ליגאל קם, סוכן ביטוח, ולעדה גרשט, עובדת סוציאלית, ולמדה בתיכון ליד האוניברסיטה (ליד"ה). בנעוריה החלה לעסוק בכתיבה עיתונאית במקומון הירושלמי "ירושלים" (כיום "ידיעות ירושלים") ובערוץ הנוער של אתר "וואלה". נוסף על כך הייתה מדריכה בצופים.
בשנת 2005 התגייסה לצה"ל. ביולי 2005 הוצבה כפקידה בלשכת מפקד פיקוד המרכז. בינואר 2006 יצאה לקורס קצינים, אך הודחה ממנו ומונתה לעוזרת ראש הלשכה של מפקד פיקוד המרכז.
לאחר שחרורה מצה"ל, החלה ללמוד היסטוריה ופילוסופיה לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב. באוגוסט 2007 החלה לעבוד ככתבת ערוץ "ברנז'ה" של אתר "וואלה", העוסק בסיקור אמצעי התקשורת. בתפקיד זה פעלה עד 10 במרץ 2010, אז הודיעה על יציאתה לחופשה ללא תשלום.
ביוגרפיה > פרשת העתקת המסמכים הסודיים ומסירתם

במהלך שירותה בלשכת מפקד פיקוד המרכז אספה קם במחשבה 2,085 מסמכים, ובהם כ־700 המסווגים כסודיים או סודיים ביותר, בנצלה רמה נמוכה של אבטחת מידע בלשכה, ובעת שחרורה נטלה אותם עימה לשם פרסומם. תחילה הציעה את המסמכים לעיתונאי "ידיעות אחרונות" יוסי יהושוע, אך מסיבות טכניות לא יצאה הצעתה לפועל, ובספטמבר 2008 העבירה החסן נייד ובו למעלה מ־1,500 מסמכים לעיתונאי "הארץ" אורי בלאו, שנעזר בשני קבצים לצורך כתבות המבקרות את מערכת הביטחון. כתבתו "מכירת חיסול" ראתה אור במוסף סוף השבוע בנובמבר אותה שנה.
הכתבות שפרסם בלאו, וכן כתבות שפסלה הצנזורה הצבאית לפרסום, עוררו את חשדו של שירות הביטחון הכללי שבידי העיתונאי מידע פנימי מסווג. כדי לחשוף את מקור הדליפה הוקם צוות ”חסר תקדים בהיקפו” של חברים בכוחות הביטחון, אך המקור לא אותר למרות חקירה נוקבת. בספטמבר 2009 העביר בלאו לשב"כ עשרות מהמסמכים, בתמורה להבטחה שלא יועמד לדין בגין החזקתם (אבל שמר ברשותו העתקים, בהפרה של הסיכום). השב"כ המשיך לחקור, ועלה על עקבותיהם של שניים ממקורותיו של בלאו. בדצמבר 2009 זומנה קם לתשאול והגיעה אליו בלי לקבל ייעוץ. כשקיבלה את הזימון היא העלתה בדעתה קשר להדלפת המסמכים, אך חשבה גם שתישאל על ידיעה שפרסמה באותם ימים; בעיקר שיערה שכוונת השב"כ הייתה בכלל לגייס אותה, לאחר ששנה וחצי קודם לכן שלחה אליו קורות חיים עם שחרורה מצה"ל.
בחקירת השב"כ הודתה קם אחרי דקות אחדות כי היא שמסרה את המסמכים לבלאו. היא נעצרה והושמה במעצר בית. לבקשת חוקרי הפרשה הוטל צו איסור פרסום על הפרשה. דבר מעצרה פורסם בקול ישראל בערבית ובאתרו, אולם נמחק מאוחר יותר. שמועות על מעצרה נפוצו באינטרנט, רמיזות על הפרשה הופיעו בעיתונות בארץ, ומאוחר יותר פורסמו פרטי הפרשה בתקשורת זרה, עד שבאפריל 2010 הוסר חלקית צו איסור הפרסום ופורסם דבר מעצרה.
באחד הדיונים המשפטיים בעניינה הציגה קם את מניעיה: ”היו היבטים בפעילות צה"ל בשטחים שחשבתי שיש להביא לידיעת הציבור. כשצרבתי את החומרים חשבתי שבמבחן ההיסטוריה, האנשים שהתריעו על פשעי מלחמה, סולחים להם... אני לא הצלחתי לשנות מספיק מהדברים שהיה חשוב לי לשנות בעת שירותי בצבא, וחשבתי שלחשוף אותם יביא לשינוי, לכן היה חשוב לי להביא לידיעת הציבור את מדיניות צה"ל בשטחים.” עם זאת, בריאיון מ־2022 הבהירה שסיבה מרכזית נוספת למעשה הייתה האומללות שחוותה בזמן השירות הצבאי. היא העלתה את התהייה מדוע לא מנעה את החיסולים באמצעות ההדלפה לפני שהתרחשו, והסבירה אותה בפחד שחשה. קם אף העריכה שהייתה חדלה מהעתקת המסמכים בסופו של דבר אלמלא הקלות והמהירות שבהן התאפשר לה לעשות זאת.
עם הזמן הוארך מעצרה, ואף הוחמרו תנאיו, אך בקשת המדינה להעבירה למעצר מאחורי סורג ובריח במקום מעצר בית נדחתה.
השופט זאב המר, שדן בהארכת מעצרה, נדרש למחדל שאפשר את מעשיה, וכתב: ”נדהמתי מן המחדל הבלתי נתפס, וסדרי אבטחת המידע הלקויים והרשלניים.” על יחסה של קם למסמכים הסודיים שהעתיקה אמר כי ”היא התייחסה בזלזול לשמירתם ולחשיבות אבטחת תוכנם.” אשר למניעיה של קם קבע השופט, ראשית, כי היא לא הסבירה את מקור מומחיותה בסוגיה המסובכת מאוד של הגדרת פשע מלחמה במשפט הבינלאומי בדיני המלחמה; ושנית, שכדי להביא לידיעת הציבור מידע על אותם מעשים של הצבא שלהם התייחסה, לא היה צריך לאסוף ולגנוב אלפי מסמכים מסווגים העוסקים במגוון תחומי הפעילות, התכנון והאימונים של הצבא, שאין בינם לבין אותם המעשים כל קשר.
ביוגרפיה > פרשת העתקת המסמכים הסודיים ומסירתם > ההליך המשפטי

ב־14 בינואר 2010 הוגש נגד קם כתב אישום בגין ריגול חמור: איסוף, החזקת ומסירת ידיעה סודית תוך כוונה לפגוע בביטחון המדינה. בדיון בהחמרת תנאי מעצרה של קם כתבה שופטת בית המשפט העליון, אילה פרוקצ'יה:
המעשים המיוחסים למשיבה נושאים חומרה מיוחדת במספר רבדים: בראש וראשונה, הם עשויים לפגוע פגיעה של ממש באינטרסים חיוניים של המדינה בהיבטים ביטחוניים וצבאיים. שנית, הם מערערים נורמות פליליות בסיסיות הקשורות בחובות סודיות החלות על כל אדם המועסק במערכת השירות הציבורי, ובמיוחד על מי שמשרת במערכות הביטחון, שבהן לחובות אלה מעמד ומשמעות מיוחדים; ושלישית, יש במעשים המיוחסים למשיבה משום הפרה מהותית של נורמות המשמעת בצבא, ופגיעה עמוקה באמון הבסיסי המתחייב ביחסי מפקדים ופקודים, שבלעדיו רמת תפקודה של המערכת הצבאית והביטחונית תיפגע פגיעה קשה.
לאחר שהודתה במסגרת הסדר טיעון בכתב אישום מתוקן הורשעה קם בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בעבירות של ריגול חמור (איסוף והחזקת ידיעה סודית) ומסירת ידיעה סודית ללא היתר, אך ללא כוונה לפגוע בביטחון המדינה. ב־30 באוקטובר 2011 נגזרו עליה ארבע וחצי שנות מאסר בפועל ושנה וחצי מאסר על תנאי. השנתיים שבהן שהתה במעצר הבית לא נוכו מהעונש.
על חומרת המעשה כתבו השופטים בגזר הדין:
חומרתן של העבירות בהן הורשעה הנאשמת טבועה בהן מעצם מהותן. גם העונש הקצוב בצידן מבטא חומרה זו. הנאשמת ניצלה באופן מחפיר את האמון שניתן בה... יש במעשים משום מעילה באמון וניצול ציני בשל האפשרות הקלה, בשל אותו אמון, ליטול ללא רשות מסמכים האסורים בנטילתם. זוהי הפרה של כל נורמה במערכת הבנויה על אמון הדדי, ומשום כך ראויה לגינוי. אם צה"ל לא יוכל לתת אמון בחיילים המשרתים ביחידות השונות והנחשפים מתוקף תפקידם לנושאים רגישים, הוא לא יוכל לתפקד כצבא סדיר, הבנוי על חיילים בשירות סדיר.
על המניעים למעשה כתבו השופטים:
הנאשמת, הן בחקירותיה והן בהודאתה בפנינו על פי כתב האישום המתוקן, אישרה שהמניע לנטילת המסמכים הוא בעיקרו אידאולוגי, וכך אנו קובעים... אין מדובר במעידה אקראית וחד-פעמית, בבחינת איבוד רגעי של שיקול הדעת. המדובר בשרשרת של פעולות, שבכל שלב ושלב שלהן יכלה הנאשמת לסגת מביצוען... די לשוב ולתאר את מסכת המעשים כדי להעיד על אופיים המתמשך וללמוד על נחישותה להמשיך ולהשיג את המטרה של הפצת המידע.
ב־23 בנובמבר 2011 נכנסה קם למאסר בבית הסוהר נווה תרצה.
קם ערערה לבית המשפט העליון על גזר דינה, וב־31 בדצמבר 2012 החליט בית המשפט ברוב דעות לקצר את עונשה בשנה.
שופטת בית המשפט העליון עדנה ארבל כתבה על המניע האידאולוגי של קם:
אין לי ספק שהמערערת לא פעלה בשם אידאולוגיה אנטי-ישראלית או אנטי-צה"לית. על סמך חקירותיה בשב"כ ובמשטרה, עדותה בבית המשפט, התסקירים שנערכו בעניינה והאמור בכתב הערעור שהגישה, התרשמותי היא כי המוטיבציה למעשים הייתה רצונה של המערערת להביא לידיעת הציבור בעייתיות וליקויים בהתנהלות הצבא, כפי שהיא תפסה זאת מנקודת מבטה.
ב־26 בינואר 2014 שוחררה קם מהכלא לאחר שוועדת שחרורים החליטה להפחית שליש מתקופת מאסרה.
לימים הביעה חרטה על העתקת המסמכים ומסירתם, בנימוק שהמעשה לא שינה דבר, לא הצמיח תועלת ולא היה שווה את המחיר ששילמה.
ביוגרפיה > פרשת העתקת המסמכים הסודיים ומסירתם > הדיון הציבורי במעשיה

צו איסור הפרסום שהוצא על דבר מעצר הבית נסדק לראשונה בדצמבר 2009, עם פרסום הידיעה על מעצרה בפורום הסקופים באתר "רוטר.נט". ידיעה זו הוסרה לאחר זמן קצר. ימים אחדים אחר כך נדרשה לפרשה הבלוגרית דבורית שרגל. כלי התקשורת הממוסד הראשון שהתייחס לפרשה היה אתר nrg מעריב, במאמר הדעה של יצחק טסלר שהופנה בעיקר אל הברנז'ה העיתונאית, ובו קרא טסלר לחבריו העיתונאים למצוא דרכים לפרסם את דבר מעצרה של קם. בלוגים אחרים פרסמו טקסטים שנמחקו זמן קצר לאחר מכן (חלקם מפאת צו איסור הפרסום וחלקם בעקבות בקשת ענת קם עצמה) וכן האתרים עין השביעית, כתב עת אלקטרוני העוסק בסקירה ובביקורת של התקשורת, שפיזר רמזים, וחדשות מחלקה ראשונה בניהול יואב יצחק.
מחוץ לישראל פרסם את דבר הפרשה לראשונה (באמצע מרץ 2010) ריצ'רד סילברסטיין, בלוגר יהודי־אמריקאי. הפרסום המלא הראשון (באמצעי תקשורת ממוסד) הופיע בסוף מרץ 2010 בסוכנות הידיעות היהודית Jewish Telegraphic Agency‏ (JTA), שמקום מושבה בארצות הברית. הדיווח בסוכנות זו צוטט בקול ישראל בערבית, ובימים שלאחר מכן פורסמה הפרשה בשלל עיתונים ובסוכנויות ידיעות. לאחר הפרסום העולמי החלה התקשורת הישראלית לרמוז על הפרשה. עיתון "הארץ" וערוץ 10 עתרו לבית המשפט המחוזי בתל אביב כנגד צו איסור הפרסום, וזה הוסר ב־8 באפריל.
עם הסרת הצו נערך באמצעי התקשורת בישראל דיון נרחב ביותר במעשיה של קם. הגישה הדומיננטית בעיתונות הייתה שהם סיכנו חיי אדם בלי צידוק של ממש. עם זאת גורמים שונים, ובראשם "הארץ", צידדו במעשיה, ואף ביקרו את השב"כ בטענה כי הפר את ההסכם שחתם עם "הארץ" ובו התחייב בהגבלות מסוימות על שימוש במסמכים והעמדה לדין. במאמר מערכת של "הארץ" הובעה הדעה שמעשיה של קם מתגמדים לעומת המעשים שחשפה.
ביוגרפיה > פרשת העתקת המסמכים הסודיים ומסירתם > מהלכים לשינוי חוק העונשין

בעקבות הרשעתה של ענת קם בריגול חמור יזמו חברי הכנסת עתניאל שנלר וציון פיניאן תיקון לחוק העונשין שלפיו, בין היתר, יופחת העונש המרבי בגין פעולות הקשורות להחזקת או מסירת ידיעה סודית ללא סמכות, שבוצעו ללא כוונה לפגוע בביטחון המדינה, ועבירות אלה לא ייקראו "ריגול חמור". הצעה זו הובאה לדיון בוועדת חוקה, חוק ומשפט ושם הודיע יו"ר הוועדה, ח"כ דוד רותם, כי לא יקדם את ההצעה לפני ההכרעה בערעור שהגישה קם, כדי לא להשפיע על ההליך המשפטי. שנלר אמר כי אין לו התנגדות לכך. לטענת קם העיכוב בא למנוע הקלה בעונשה בערעור שהגישה, ולכן עתרה לבג"ץ על מנת שיורה לקדם את הליכי החקיקה. בג"ץ דחה על הסף את העתירה.
ביוגרפיה > פרשת העתקת המסמכים הסודיים ומסירתם > תביעתה לפיצוי מ"הארץ"

באפריל 2013 הגישה קם לבית המשפט המחוזי בתל אביב תביעה לפיצויים בסך 2.6 מיליון ש"ח נגד העיתון "הארץ", מו"ל העיתון עמוס שוקן, סגן העורך לשעבר אבי זילברברג, והעיתונאי אורי בלאו, על פרסום מסמכים סודיים שמסרה לעיתון, פרסום שהביא לחשיפתה כמקור. בדצמבר 2018 נפסק כי "הארץ" ובלאו אכן חבים חובת זהירות לקם, ועקב כך הם חויבו לשלם לה 75,000 ש"ח כהוצאות משפט. גובה הפיצוי על הנזק שנגרם לה לא נקבע. "הארץ" ובלאו הגישו לבית המשפט העליון בקשת רשות ערעור על החלטה זו. לאחר דיון בבית המשפט העליון הגיעו הצדדים לפשרה שבמסגרתה שילם לה "הארץ" 270 אלף ש"ח והוסכם כי תבוטל החלטת בית המשפט המחוזי ש"הארץ" ובלאו אחראים לנזקיה של קם.
ביוגרפיה > לאחר שחרורה מהכלא

קם השלימה תואר שני בבית הספר לעיתונות של אוניברסיטת קולומביה.
בשנת 2015 חזרה לעבוד כעיתונאית, בירחון "ליברל".
בשנת 2021 יצא לאקרנים סרט תיעודי של הבמאי שלומי אלדר בשם "להיות ענת קם".
במאי 2021 הצטרפה לצוות הכותבים באתר "כסית" של קבוצת אימפקט, העוסק בסקירת אמצעי התקשורת בישראל. בנובמבר אותה שנה עזבה את "כסית" והצטרפה ל"הארץ" בתפקיד עורכת וכתבת, בעקבות הצעה שקיבלה מהעורך הראשי של "הארץ", אלוף בן. קם בעלת טורים, כותבת מאמרי דעה, עורכת במדור הדעות, ועורכת תוכן של משחקים באתר האינטרנט.
ב־20 במרץ 2022 שברה קם שיא עולמי בשעשועון "המרדף" כשענתה 25 תשובות נכונות בשלב הגמר בתוכנית.
בריאן אמבאומו

בריאן אמבאומו (בצרפתית: Bryan Mbeumo; נולד ב-7 באוגוסט 1999 באבאלו שבצרפת) הוא כדורגלן קמרוני יליד צרפת המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ברנטפורד מהפרמייר ליג ובנבחרת קמרון.
קריירת מועדונים

אמבאומו גדל במחלקות הנוער של CI אבאלונה ובורוגווה-ז'אלו. בשנת 2013 הגיע למחלקת הנוער של טרואה. ב-17 בפברואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–1 על מץ במסגרת המחזור ה-26 בליגת העל הצרפתית לעונת 2017/2018. בסך הכל ערך 42 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-5 באוגוסט 2019 חתם אמבאומו בברנטפורד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
קריירה בינלאומית

ב-23 בספטמבר 2022 ערך אמבאומו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בהפסד 0–2 לנבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  Brentford sign Bryan Mbeumo from Troyes באתר הרשמי של ברנטפורד, 5 באוגוסט 2019 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000012-QINU`"'
↑  Squad Announcement בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת קמרון, 8 בנובמבר 2022
| נבחרת קמרון – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 אנגפנדואטנבו •  2 אנגום •  3 נקולו •  4 וו •  5 אונדואה •  6 אנגמלאו •  7 נקודו •  8 זמבו אנגיסה •  9 אנסאמה •  10 אבובקאר •   11 באסוגוג •  12 טוקו אקמבי • 13 צ'ופו-מוטינג •  14 ז'ואה • 15 קונדה • 16 אפאסי • 17 אמבאיזו • 18 הונגלה • 19 פאי • 20 אמבאומו • 21 קסטלטו • 22 אנצ'אם • 23 א. אוננה • 24 אבוסה • 25 טולו • 26 מארו • מאמן: סונג |  1 אנגפנדואטנבו •  2 אנגום •  3 נקולו •  4 וו •  5 אונדואה •  6 אנגמלאו •  7 נקודו •  8 זמבו אנגיסה •  9 אנסאמה •  10 אבובקאר •   11 באסוגוג •  12 טוקו אקמבי • 13 צ'ופו-מוטינג •  14 ז'ואה • 15 קונדה • 16 אפאסי • 17 אמבאיזו • 18 הונגלה • 19 פאי • 20 אמבאומו • 21 קסטלטו • 22 אנצ'אם • 23 א. אוננה • 24 אבוסה • 25 טולו • 26 מארו • מאמן: סונג | קמרון |
אברהם מינץ

| --- | --- |
 לידה:  1440 ה'ר' פדובה, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  1525 (בגיל 85 בערך) ה'רפ"ה פדובה, הרפובליקה של ונציה 
 כינוי:  אבי"ה מינץ, אברהם מינצי
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה 
 תקופת הפעילות:  ?–1525 
 רבותיו:  מהר"י מינץ, רבי ישעיה בן אשר ענשכין
 תלמידיו:  רבי אליהו קפשאלי,  רבי זלמן רונקיל
 בני דורו:  רבי יעקב מרגליות, רבי יעקב פולק, רבי עזריאל דאיינה
 אב:  מהר"י מינץ
 חתנים:  רבי מאיר קצנלנבוגן
 
 חתימה:  
 
רבי אברהם בן יהודה הלוי מינץ (מכונה גם: אבי"ה מינץ או אברהם מינצי; פדובה סביבות ה'ר', 1440 – פדובה אחרי ה'רפ"ב) היה ראש ישיבה ופוסק הלכה אשכנזי שחי בפדובה שבאיטליה.