stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לא אני הוא האיש
ביצועים

בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ו (1976), שנקרא באותה השנה "חגיגת הזמר העברי" (והיה ללא מסגרת תחרותית כקודמיו), ביצע לראשונה הזמר יהורם גאון את השיר, בגרסתו המקורית שפורסמה ב"כתובים", על פי לחן של משה וילנסקי.
שנתיים מאוחר יותר, יצא תקליטו של אריק לביא, "אני אשיר לך שיר", ובו הופיע ברצועה מספר 7 הביצוע של לביא לשירו של פן, בגרסתו המאוחרת שנכללה בקובץ "לאורך הדרך", הפעם על פי לחן של רוני וייס.
מאוחר יותר באותה השנה יצא גם תקליטו של צביקה פיק, "מוזיקה", ובו הופיע ברצועה מספר 6 עיבוד משלו לשיר, בגרסתו המקורית שפורסמה ב"כתובים", שהוא עצמו הלחין. השיר התפרסם ברדיו בשנה העוקבת, והגיע למקום החמישי במצעד הפזמונים העברי השנתי תשל"ט (1979) הן ברשת ג' והן בגלי צה"ל. בשני המצעדים היה זה השיר השני הגבוה ביותר של פיק (אחרי "מרי לו" שזכה במקום השני בשניהם) מתוך ארבעה שנכנסו למצעד בביצועו ("שוב נתחיל מחדש", "אין לי איש מלבדי", "מרי לו" ו"לא אני הוא האיש") וחמישה שהלחין (גם "שיר הפריחה" ברשת ג' ו"לגור איתו" בגלי צה"ל). עקב ההצלחה, לחנו וביצועו של פיק הפכו למזוהים ביותר עם השיר. בעיבודו של פיק שונו חלק ממילות הבתים בשיר.
ביצועים נוספים לשיר הם של ארקדי דוכין, שנכלל בדיסק 4 של מיזם "עבודה עברית", עמיר בניון, ליאור ייני, מושיק עפיה ו רונית שחר בביצוע שיצא לזכרו של צביקה פיק.
ביאור

הדובר בשיר פונה אל אישה הממתינה זמן רב לבואו של אהובה ("אל שובו משכבר מצפה את"). הדובר מציין שלא הוא האהוב שלו היא מצפה ("לא אני הוא האיש"). הדובר אינו מאמין שאהבתה צריכה להיות נתונה לו אלא לאחר ("מה אכפת לך: אני או הוא או אחר יתנבא עלי סער"), שעשוי להגיע בעתיד הרחוק ("תעבורנה שנים ואחר לך יביא טבעת") ומזלזל באהבתה ככלל ("ובמותך לא ידעו למי את הקדשת את לבך המנוח").[דרוש מקור]
בתרבות פופולרית

שיר זה נכלל במחזמר הלהיטים "מרי לו" שעלה לראשונה בתיאטרון הבימה בשנת 2002 ומבוסס על 25 משיריו של צביקה פיק.
הערות שוליים

↑  שירה בציבור - מרכז תרבות ידע ופנאי, באתר www.plaot.com
↑  א. פן, לא אני, כתובים, 24 באוקטובר 1929
↑  חגית הלפרין, "הערות לשירים", נספח לספר אלכסנדר פן - השירים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005, עמ' 568
↑  בועז כהן, הזמן עובר, הזמן עבר, הזמן נגמר כמעט, באתר זמן ישראל, 15 באוגוסט 2022
↑  מילות השיר "לא אני הוא האיש", באתר שירונט  - בביצוע יהורם גאון
↑  מילות השיר "לא אני הוא האיש", באתר שירונט  - בביצוע אריק לביא
↑  מילות השיר "לא אני הוא האיש", באתר שירונט  - בביצוע צביקה פיק
↑   לא אני הוא האיש, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב, בערוץ יוטיוב של צביקה פיק
↑   לא אני הוא האיש, בביצוע ארקדי דוכין, סרטון  באתר יוטיוב, באתר יוטיוב
↑   לא אני הוא האיש, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב, בערוץ יוטיוב של עמיר בניון
↑   לא אני הוא האיש, בביצוע רונית שחר, סרטון  באתר יוטיוב, בערוץ יוטיוב של רונית שחר
| צביקה פיק |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זוהי הדרך שלי • פיק • מה עכשיו? • אריך נגן מספר 4 • קליידוסקופ • מוסיקה • המראה • עכשיו • 15 שנים • צביקה פיק שר חוליו איגלסיאס • לעשות אהבה • הלילה הוא הלילה |  |
| פסקולים | בדרנית בחצות • שלאגר • שיער |  |
| אלבומי אוסף | 12 להיטי זהב • שירי משוררים • 24 להיטים • להיטי זהב 2 • להיטיו הגדולים • אוסף פרטי • להיטי זהב • הלהיטים הגדולים • האוסף המשולש • פיק Time • להיטים במקום ה-1 |  |
| אלבומי הופעה | מעלה מעלה • בקיסריה • Maria's Honor |  |
| אלבומי מחווה | כולם שרים פיק |  |
| סרטים וסדרות | בדרנית בחצות • שלאגר • תמיד אותו חלום |  |
| מחזמרים | שיער • מרי לו |  |
| משפחה | מירית שם אור (אישה, 1975–1995) • שרונה פיק (בת) • דניאלה פיק (בת) |  |
| צביקה פיק - שירים |
| --- | --- | --- |
| זוהי הדרך שלי | "אין מדינה לאהבה" • "שני תפוחים" • "זוהי הדרך שלי" • "אני הולך לאן שאן" |  |
| פיק | "סימנים" • "שושנת פלאים" • "הרקדן האוטומטי" • "בין האצבעות" • "שמע ישראל" |  |
| מה עכשיו? | "אני אוהב אותך לאה" • "רינה טיל" • "איתך ובלעדייך" |  |
| אריך נגן מספר 4 | "חנן ועליזה" • "פרפרה" |  |
| בדרנית בחצות | "טוב להתאהב" |  |
| קליידוסקופ | "אהבה בסוף הקיץ" • "משהו נשרף לי בלב" • "דמדומים" • "השנים שחלפו" |  |
| מוסיקה | "מוזיקה (מעלה מעלה)" • "שוב נתחיל מחדש" • "מרי לו" • "נאסף תשרי" • "לא אני" • "אהבה בסוף הקיץ" |  |
| המראה | "המראה" • "אין לי איש מלבדי" • "כוכבים בדו" • "ממש כמו בהתחלה" • "מסיבת יום ששי" • "על חטא" • "שיר הפריכה" |  |
| להיטיו הגדולים | "אלה סינדרלה" • "השתקפות" |  |
| עכשיו | "מישהו אחר" |  |
| אוסף פרטי | "יש לך" |  |
| לעשות אהבה | "עוד יום" |  |
| שירים אחרים | "זה קרה לי" • "כנטות היום" • "הסבון בכה מאוד" • "בגללך" • "עם ישראל חי בקושי" • "פאטה מורגנה" • "מי שלא רוקד עומד" • "סוף" • "זיקוקי דינור" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 48128867-32e1-4615-9067-7308b29efcab
ג'וזף קליי

ג'וזף קליי (באנגלית: Joseph Clay; ‏24 ביולי 1769 - 27 באוגוסט 1811) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-1 של מדינת פנסילבניה.
ביוגרפיה

קליי נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה בשנת 1769. בשנת 1799, נבחר קליי לחברה הפילוסופית האמריקאית.
לפני שנבחר לקונגרס של ארצות הברית עסק בבנקאות.
בשנת 1803, נבחר קליי לקונגרס השמיני של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמורקטית-רפובליקנית, ולאחר מכן גם לקונגרס התשיעי והעשירי, וכיהן כחבר הקונגרס עד התפטרותו ב-28 במרץ 1808. במהלך הקונגרס התשיעי, קליי שימש כאחראי המיסים בארצות הברית.
קליי נפטר בפילדלפיה בשנת 1811, ונקבר בכנסיית כרייסט.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  The Political Graveyard: Index to Politicians: Clarke-streett to Claytee, politicalgraveyard.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: C000486 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוויט קלינטון

דוויט קלינטון (באנגלית: DeWitt Clinton;‏ 2 במרץ 1769 – 11 בפברואר 1828) היה פוליטיקאי ופעיל סביבה אמריקני ששירת כסנאטור וכיהן כמושל ה-6 של מדינת ניו יורק. במסגרת תפקידו האחרון, קלינטון היה האחראי על בניית תעלת אירי. קלינטון היה מנהיג המפלגה העממית של ניו יורק והיה המתחרה העיקרי של מרטין ואן ביורן, שהיה התובע הכללי של ניו יורק בזמן שקלינטון היה המושל של אותה מדינה. קלינטון האמין שבאמצעות שיפור תשתיות יושג שיפור בחיים האמריקנים, צמיחה כלכלית, ושותפות פוליטית. הוא השפיע על התפתחות ניו יורק וארצות הברית.
דיוקן של קלינטון
ילדותו וקריירה פוליטית

דוויט קלינטון היה בנם השני של ג'יימס קלינטון ואשתו, מרי דוויט, דודתו של סימון דוויט, ולמד בקינג קולג', כיום אוניברסיטת קולומביה, לאחר שעבר לשם מאוניברסיטת פרינסטון. הוא היה אחיו של ג'ורג' קלינטון הבן, ששירת בקונגרס, ואחיו למחצה של ג'יימס קלינטון, עוד חבר קונגרס. הוא הפך למזכיר של דודו, ג'ורג' קלינטון, שהיה מושל ניו יורק באותה התקופה. לאחר מכן הפך לחבר במפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית. הוא היה חבר באספה המדינתית של ניו יורק ב-1798, ובסנאט של ניו יורק מהמחוז הדרומי בין השנים 1798–1802 והשנים 1806–1811. הוא היה ציר לוועידה החוקתית של ניו יורק ב-1801, וחבר בוועדת המינויים בין השנים 1801–1802 והשנים 1806–1807.
הוא זכה בבחירות במועצה המחוקקת והפך לסנאטור, לאחר שקודמו בתפקיד התפטר. הוא שירת בסנאט בין 23 בפברואר 1802 ל-4 בנובמבר 1803. לאחר מכן התפטר, כיוון שלא הרגיש בנוח עם מגוריו בניו יורק, ומונה לראש עיריית ניו יורק. הוא שירת כראש עיר בין השנים 1803–1807, השנים 1808–1810, ובין השנים 1811–1815. כשהיה ראש עיר, הקים את האגודה ההיסטורית של ניו יורק ב-1804 והפך לנשיאה. הוא ארגן את אקדמיית האומנויות האמריקנית ב-1808, ושירת כנשיאה בין 1813 ל-1817. הוא היה חבר בחבר המנהלים של אוניברסיטת ניו יורק בין 1808 ל-1825. בנוסף, היה חבר באגודת העתיקות האמריקנית החל מ-1814, והיה סגן הנשיא שלה בין 1821 ל-1828. ב-1816 נבחר להיות עמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
הוא התחתן פעמיים. ב-13 בפברואר 1796, התחתן עם מריה פרנקלין, בתו של הקווייקר וולטר פרנקלין. נולדו להם עשרה ילדים, וכשמתה ב-1818, ארבעה בנים ושלוש בנות שרדו. ב-8 במאי 1819, התחתן עם קתרין ג'ונס, בת של הרופא מניו יורק, תומאס ג'ונס. היא חיה עוד לאחר שמת. בנו, ג'ורג' ויליאם קלינטון, שירת כראש עיריית באפלו.
קריירה פוליטית מאוחרת ומושל

בין 1810 ו-1824, הוא היה חבר בוועידה להקמת תעלת אירי. הוא היה בין חבריה הראשונים, ופיקח על הקמת התעלה. לאחר 1816, היה הכוח המרכזי מאחורי הקמת התעלה.
ב-1811, מותו של ג'ון ברום הותיר מקום פנוי במשרת סגן מושל ניו יורק. בבחירות מיוחדות, ניצח קלינטון את המועמד הפדרליסט, ניקולס פיש, ומועמד הטמאני הול מריוס ווילט, והפך לסגן מושל ניו יורק עד יוני 1813.
דודו של קלינטון, ג'ורג' קלינטון, ניסה להיבחר כנשיא מול ג'יימס מדיסון ב־1808, אולם נבחר להיות המועמד לסגנות הנשיאות במקום. ב-1812, לאחר מותו של ג'ורג' קלינטון, תומכי קלינטון הבוגר תמכו בדוויט. קלינטון רץ כמועמד לנשיאות של המפלגה הפדרליסטית ושל קבוצה קטנה של דמוקרטים-רפובליקנים שהתנגדו למלחמה. בבחירות הצמודות של 1812, נוצח קלינטון בידי הנשיא מדיסון. קלינטון השיג 89 אלקטורים לעומת 128 למדיסון. הייתה זאת התוצאה הטובה ביותר של כל מועמד פדרליסטי מאז 1800, וניצחון בעוד מדינה אחת או שתיים היה מביא לקלינטון את הניצחון.
לאחר התפטרות המושל דניאל טומפקינס, שנבחר לסגן נשיא, ניצח קלינטון בבחירות למשרת מושל ניו יורק, בהן היה המועמד היחיד. ארגון הטמאני הול, ששנא את קלינטון, הגיש את מועמדותו של פיטר פורטר והפיץ פתקי הצבעה שלו לתומכי הטמאני בניו יורק סיטי. קלינטון זכה ב-43,310 קולות לעומת 1,479 לפורטר. ב-1 ביולי 1817, קלינטון הפך למושל ניו יורק. הוא נבחר שוב ב-1820, וניצח את תומפקינס בקרב צמוד- דוויט קלינטון השיג 47,447 קולות, לעומת 45,900 לתומפקינס - ושירת בתפקידו עד 31 בדצמבר 1822.
בכהונתו השנייה, ב-1821, הוועידה החוקתית של ניו יורק קיצרה את תקופת הכהונה של המושל לשנתיים, והעבירה את תחילת תקופת הכהונה מ-1 ביולי ל-1 בינואר, כך שקלינטון הפסיד חצי שנה משלוש השנים שנבחר אליהן. בנוסף, הבחירות עברו מאפריל לנובמבר, אולם קלינטון לא נבחר מחדש בידי מפלגתו בנובמבר 1822. למרות זאת, הוא נשאר נשיא ועידת תעלת אירי. באפריל 1824, רוב אויביו הפוליטיים הצביעו על הרחקתו מהוועידה. ציבור הבוחרים מחה, ו"המפלגה העממית" בחרה בקלינטון כמועמדה למושל. הוא נבחר שוב, מול המועמד הרשמי של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, חברו לוועידת התעלה, סמואל יאנג. הוא שירת עוד שתי כהונות עד מותו הפתאומי.
קלינטון היה חבר באגודת הבונים החופשיים.
כשדוויט קלינטון מת בפתאומיות באלבני ב-11 בפברואר 1828, משפחתו הייתה במצב כלכלי רע. בניגוד להצלחתו הפוליטית, הוא לא הצליח לשלוט במשק הבית שלו. לאחר מותו, למשפחתו לא היה מקור הכנסה. רוב הנכסים של המשפחה נמכרו לציבור, והמשפחה הצליחה לשלם את חובותיה. אף על פי שההלוויה של קלינטון הייתה גדולה, למשפחתו לא היה איפה לקבור אותו. האפר שלו נטמן בכספת של ידיד.
כעבור שש עשרה שנים, המשפחה אספה מספיק כסף כדי לקבור את קלינטון.
קלינטון הצליח לשפר את מערכת החינוך הציבורי בניו יורק, וכמושל, פיתח את מערכת המסילות בתוך מדינת ניו יורק וממנה החוצה. פעילותו זו תרמה להקמתן של ערים ועיירות רבות מחוץ למדינת ניו יורק ועל כן עיירות, מחוזות ומוסדות ברחבי ארצות הברית כולה קרויים על שמו.
הערות שוליים

↑  להבדיל מהמצודות הרבות המפוזרות בארצות הברית ומכונות "מצודת קלינטון". הן קרויות על שם הגנרל ג'יימס קלינטון, שגם מוצאו ממדינת ניו יורק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421687505171  BnF: cb12567521k (data)  GND: 118908588  ISNI: 0000 0000 2215 8061  LCCN: n82055230  NLA: 49787465  NTA: 180657046  SNAC: w6zx29c7  SUDOC: 034982116  Trove: 1503403  US Congress: C000525  VIAF: 5048651   WorldCat (עם VIAF): 5048651
פרובינציית קרוליינה הדרומית

פרובינציית קרוליינה הדרומית הייתה במקור חלק מפרובינציית קרוליינה באמריקה הבריטית, שהוענקה לשמונה אצילים שכונו הבעלים-הלורדים בשנת 1663. הפרובינציה הפכה מאוחר יותר למדינת קרוליינה הדרומית.
היסטוריה

הקרוליינות נקראו על שם צ'ארלס השני, מלך אנגליה. נגזר מהמילה הלטינית קרולוס, שם המושבה היה במקור "Carolana", בסופו של דבר האיות שונה ל"קרוליינה". צ'ארלס טאון היה היישוב הראשון, שהוקם בשנת 1670.
צ'ארלס השני נתן את האדמה לקבוצה של שמונה אצילים שנקראו הבעלים-הלורדים; הם תכננו מושבה נוצרית פרוטסטנטית. במקור מושבה קניינית אחת, החלקים הצפוניים והדרומיים התפרקו לאורך זמן, בין השאר בגלל הזנחה של היורשים החוקיים (האישיים) של הבעלים-הלורדים המקוריים. חילוקי הדעות על ממשל הפרובינציה הובילו למינוי סגן מושל לניהול המחצית הצפונית של המושבה קרולינה בשנת 1691. חלוקת פרובינציית קרוליינה לקרוליינה הצפונית וקרוליינה הדרומית הושלמה בשנת 1712.
מלחמת יאמאסי (1715–1717) הרסה את עורף המושבה. תלונות על כך שהבעלים לא עשו מספיק כדי להגן על המתיישבים נגד האינדיאנים או הספרדים השכנים, במהלך מלחמת המלכה אן, שכנעו תושבים רבים בנחיצות לשים קץ לשלטון הקנייני. מרד פרץ נגד הבעלים בשנת 1719. על פי עצומה של תושבי המושבה מינתה ממשלת בריטניה מושל מלכותי בדרום קרוליינה בשנת 1720. (מושל קרוליינה הצפונית ימשיך להתמנות על ידי בעל הלורדים עד 1729).
אחרי כמעט עשור שבו ממשלת בריטניה בקשה למצוא ולקנות את הקולוניה מהבעלים, הן צפון קרוליינה ודרום קרוליינה הפכו למושבות כתר בריטיות בשנת 1729.
לורד צ'ארלס מונטגו (1741–1784) היה המושל המלכותי של פרובינציית קרוליינה הדרומית בין השנים 1766 ל-1773 עד שנמלט לנובה סקוטיה יחד עם נאמני האימפריה הבריטית.
המערכת המשפטית

בית המשפט של המושבה נוסד בשנת 1725, בצ'ארלס טאון (צ'ארלסטון).
הערות שוליים

↑  D.J. McCord (1839). The Statutes at Large of South Carolina. Vol. 6. A.S. Johnston. p. 616. ISBN 978-5-87571-708-6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560972405171  GND: 5037244-0  LCCN: sh85125555
ג'ון הנקוק

ערך זה עוסק בג'ון הנקוק, אחד מן האבות המייסדים של ארצות הברית. אם התכוונתם לפוליטיקאי מטקסס, ראו .
ג'ון הנקוק
ג'ון הנקוק (באנגלית: John Hancock, ‏האזנהקובץ:En-us-John Hancock.ogg‏Ⓘ‏, 12 בינואר 1737 – 8 באוקטובר 1793) היה מהאבות המייסדים של ארצות הברית, הנשיא השני של הקונגרס הקונטיננטלי ושל הקונגרס הפרובנציונלי של מסצ'וסטס; מושל מסצ'וסטס הראשון והאיש הראשון שחתם על הכרזת העצמאות האמריקנית.
חתימתו הבולטת של ג'ון הנקוק על ההכרזה, הפכה את שמו לכדי מילה נרדפת למילה חתימה. על פי האגדה הבליט הנקוק את חתימת שמו כך שלא נשאר כל מקום לספקות בקשר לזהות החותם, על מנת להתגרות ישירות בג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
תחילת דרכו

ג'ון הנקוק נולד בעיר בריינטרי (היום קווינסי) במסצ'וסטס. אביו מת בעודו צעיר לימים ולכן אומץ על ידי דודו – תומאס הנקוק, סוחר מצליח מניו-אינגלנד. לאחר שסיים את בית הספר הלטיני של בוסטון, החל הנקוק ללמוד באוניברסיטת הרווארד וב-1754, כשהוא בן 17, סיים את לימודיו בהצלחה והוענק לו תואר.
לאחר מכן החל ג'ון הנקוק לעבוד בעסקיו של דודו. מ-1760 עד 1764 התגורר הנקוק באנגליה, במטרה לבנות קשרים עם לקוחות וספקים בריטים למען עסקיו של דודו.
זמן קצר לאחר שובו מאנגליה מת דודו, והוריש להנקוק את כל הונו ועסקיו, שהפכו את הנקוק לאיש העשיר ביותר בניו-אינגלנד בזמנו.
הקריירה

עסקיו של הנקוק במושבות גרמו לו להיות מתנגד ברור של חוק מס הבולים, שפגע בכלכלת המושבות. חוק הבולים בוטל, אך סדרה של חוקים אחרים הובילו למיסוי הולך וגדל על מצרכי היסוד במושבות.
לבסוף הלכו עסקיו והפכו למחתרתיים והוא החל בהברחת זכוכית, עופרת, נייר ותה לאזור בוסטון. ב-1768, לאחר שעגנה בלונדון, הוחרמה ספינתו של הנקוק, ה"ליברטי", על ידי סוכני מכס בריטים באשמת הפרת חוקי המיסים; הדבר גרם להתפרצויות של זעם והתפרעויות בקרב בוסטונאים שהיו תלויים בסחורה שהייתה על סיפון ה"ליברטי".
הסחר וההברחות של הנקוק מימנו חלק גדול ממעשי המרד המקומיים כנגד הרשויות הבריטיות. למרות שבתחילה היה רק ממממני ההפיכה ההולכת וקרבה, הפך הנקוק מאוחר יותר למבקר גלוי של השלטון הבריטי.
ב-5 במרץ 1774, בציון השנה הרביעית לטבח בוסטון, נשא הנקוק נאום שבו גינה בחוזקה את הבריטים. באותה השנה נבחר הנקוק, בפה מלא, לנשיא הקונגרס הפרובנציונאלי של מסצ'וסטס.
תחת הנקוק הקימה מסצ'וסטס קבוצות של "מנטמנים" (Minuteman) – חיילים שטענו שביכולתם להיות מוכנים לקרב בתוך פחות מ-60 שניות. החרם של הנקוק על התה שיובא על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית, הוביל, בסופו של דבר, למסיבת התה המפורסמת בבוסטון.
בזמן המהפכה

באפריל 1775, כשכוונותיהם של הבריטים החלו להתבהר, ברחו ג'ון הנקוק וסמואל אדמס מבוסטון והשתכנו בבית "קלארק-הנקוק" בלקסינגטון, מסצ'וסטס (בית שעומד על תלו עד היום).
לבית זה הגיע פול רוויר, בערך בחצות, והספיק להזהיר את הנקוק ואדמס מהחיילים הבריטים הצועדים לכיוון העיר, אזהרה שהיוותה את הסיבה העיקרית לניצחון המושבות בקרב שניטש למחרת (קרבות לקסינגטון וקונקורד).
גנרל תומאס גייג' הבריטי ציווה על מאסר הנקוק ואדאמס באשמת בגידה. לאחר תבוסתם בקרב לקסינגטון-קונקורד, הפיצו הבריטים כרזה שהבטיחה חנינה מלאה לכל מי שיניח את נשקו וישוב להיות נאמן לכתר – לכל אחד, מלבד הנקוק ואדמס.
ב-24 במאי 1775, נבחר הנקוק לכהן כנשיא השלישי של הקונגרס הקונטיננטלי השני, כשהוא מחליף את הנרי מידלטון. הוא כיהן בתפקיד זה עד ה-30 באוקטובר 1777, מחליפו היה הנרי לורנס.
בחודש הראשון לכהונתו, ב-19 ביוני 1775, מינה הנקוק את ג'ורג' וושינגטון למפקד העליון על צבא המושבות ההולך ונבנה.
שנה לאחר מכן, ב-4 ביולי 1776, שלח הנקוק לג'ורג' וושינגטון את דבר ההחלטה של הקונגרס שקראה לעצמאות המושבות, ביחד עם עותק מהכרזת העצמאות.
משנת 1780 ועד 1785 כיהן הנקוק כמושל מסצ'וסטס (הראשון לכהן בתפקיד זה). כישוריו כנואם וכמתווך היו להערצה.
עיקר תרומתו של הנקוק בזמן המלחמה באה לידי ביטוי ביכולתו להשיג מימון וציוד לחיילים האמריקנים; למרות כישורי המסחר האלו, אפילו הוא התקשה להיענות לדרישות הגוברות לבשר למען האכלת הצבא הרעב.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה המשיך הנקוק לייצג את מדינתו ואת האינטרסים שלה בכל מפגשי המושבות.
לאחר שנבחר בשנית לכהן כמושל מסצ'וסטס (ב-1787), הוביל את מדינתו לאשרור החוקה הפדרלית של ארצות הברית.
ג'ון הנקוק מת ב-1793, כשהוא מכהן את כהונתו השנייה כמושל מסצ'וסטס ונקבר בבוסטון בצמוד לקורבנות הטבח בבוסטון, חברו סמואל אדמס ועוד ממספר האבות המייסדים של ארצות הברית.
חתימתו המפורסמת של הנקוק על הכרזת העצמאות של ארצות הברית
ג'ון פריטיקין

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1973 (בן 51) ארצות הברית רוקפורד, אילינוי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  קליפורניה 
 כינויים נוספים:  "JP"
 ידוע בשל:  מחזיק בשיא גינס
 השכלה:  Bethany University 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 https://www.jonpritikin.com/
 
ג'וֹן פְּרִטִיקִין (באנגלית: Jon Pritikin; נולד ב-26 בפברואר 1973) הוא שרירן ודובר מוטיבציה אמריקאי.
ביוגרפיה

פריטיקין נולד ברוקפורד, אילינוי למשפחה יהודית, אנדרו וננסי (לבית קונץ) פריטיקין.
לפריטיקין היו לקויות דיבור ולמידה בילדותו. הוכנס לחינוך מיוחד בכיתה א', הוא ספג בריונות והתעללות על ידי חברי בית הספר וילדי השכונה, ואמר שאין לו חברים.
בתיכון, מורה עבד איתו על ליקוי הדיבור שלו ובעיות אקדמיות, והוא התקבל על תנאי אקדמי לאוניברסיטת בת'אני בסקוטס ואלי, קליפורניה.[דרוש מקור]
קריירה

בשנת 1994, פריטיקין ייסד ארגון ללא מטרות רווח, "Feel The Power" ("הרגישו את הכוח"), אשר מייצר אספה נגד בריונות לתלמידי בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים ותיכון. האספה מורכבת מדיבור מוטיבציה והצגת הכוח הפיזי של פריטיקין באמצעות תרגילי איש חזק שונים. המסר שלו מתמקד בהשפעות ארוכות הטווח של בריונות ובחשיבות של קבלת אחרים. בשנת 2008, פריטיקין השתלב בתוכנית אנטי סטרואידים הידועה בשם "S.W.A.T.S", שהם ראשי תיבות של Sports With Alternatives to Steroids. נכון לשנת 2021, פריטיקין דיבר עם יותר מ-10 מיליון תלמידים ב-60 מדינות.
באוקטובר 2021, פריטיקין הוציא את ספרו הראשון שכותרתו "Feel The Power: A Survivor's Guide to Happiness".
קריירה > שיא גינס

פיטריקין ידוע בכך שמחזיק בשיא גינס: "ההיקף הצפוף ביותר של שתי מחבתות אלומיניום שהתגלגלו יחד בידיו החשופות תוך פחות מ-30 שניות." המחבתות היו 30 ס"מ והוא שבר את השיא בשעה בסטיבנברג (אנ'), קנט, בריטניה ב-11 ביולי 2007.
חיים אישיים

פריטיקין הכיר את אשתו רונדה כששניהם היו תלמידים באוניברסיטת ביתני; הם התחתנו ב-1995. השניים מתגוררים במדינת קליפורניה ולהם ילדה אחת.
קישורים חיצונים

סרטונים בערוץ של ג'ון פריטיקין, באתר יוטיוב
ג'ון פריטיקין, ברשת החברתית פייסבוק
ג'ון פריטיקין, ברשת החברתית אינסטגרם
אתר האינטרנט הרשמי של ג'ון פריטיקין – "Feel the Power"
הערות שוליים

↑  MIKE MOORE, Strength from within: Speaker shows off physical prowess, urges another kind, Journal Times, ‏2010-04-19 (באנגלית)
↑  Strength comes in many packages, students told - Carmi, IL - The Carm…, archive.ph, ‏2012-07-24
↑  BY KELLY URBAN, Bodybuilder urges kids to build character, The Tribune-Democrat, ‏2009-09-02 (באנגלית)
↑  Guinness record-holder tells students to be strong against bullies - Pittsburgh Tribune-Review, web.archive.org, ‏2009-11-27
↑  Brian DeNeal, Jon Pritikin to bring anti-bullying message to area schools, Harrisburg Register, ‏2011-02-03 (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'ון פריטיקין".
פרובינציית ג'רזי המזרחית

| --- | --- |
דגל

 
 המחוזות המקוריים של מערב ומזרח ג'רזי מוצגים בצהוב וירוק, בהתאמה. קו קית' מוצג באדום, וקו קוקס-ברקלי מוצג בכתום.
 ממשל
 עיר בירה:  פרת' אמבוי
 גאוגרפיה
 יבשת:  אמריקה הצפונית 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1674 
 תאריכי פירוק:  1702 
 ישות קודמת:   פרובינציית ניו ג'רזי
 ישות יורשת:   פרובינציית ניו ג'רזי   דומיניון ניו אינגלנד
 
פרובינציית ג'רזי המזרחית, הייתה מחוז באמריקה הבריטית, שנוצר ב-1674 עקב חלוקת פרובינציית ניו ג'רזי לפרובינציית ג'רזי המערבית ופרובינציית ג'רזי המזרחית. שתי הפרובינציות אוחדו מחדש ב-1702. בירת ג'רזי המזרחית הייתה ממוקמת בפרת' אמבוי. קביעת מיקום מדויק לגבול בין ג'רזי המערבית לג'רזי המזרחית הייתה לעיתים קרובות נתונה במחלוקת.
היסטוריה

האזור המורכב מג'רזי המזרחית היה חלק מהולנד החדשה. ההתיישבות המוקדמת (כולל מחוזות ברגן והדסון של היום) על ידי ההולנדים כללה את פאבוניה (1633), וריסנדאל (1640) ואכטר קול (1642). יישובים אלה נפגעו במלחמת קיפט (1643–1645) ובמלחמת האפרסק (1655). המתיישבים חזרו שוב לחופים המערביים של נהר ההדסון עם הקמתה של ברגן, ניו הולנד ב-1660, שתהפוך ליישוב הקבע האירופאי הראשון בשטחה של מדינת ניו ג'רזי המודרנית. במהלך המלחמה האנגלו-הולנדית השנייה, ב-27 באוגוסט 1664, נכנעה ניו אמסטרדם לכוחות האנגלים.
בין 1664 ל-1674, רוב ההתיישבות הייתה מחלקים אחרים של אמריקה, במיוחד ניו אינגלנד, לונג איילנד ואיי הודו המערבית. לאליזבתטאון ולניוארק בפרט היה אופי פוריטני חזק. דרומית לנהר רריטן פותח אזור מונמות' בעיקר על ידי קווייקרים מלונג איילנד. בשנת 1675 חולקה ג'רזי המזרחית לארבעה מחוזות למטרות מנהליות: מחוז ברגן, מחוז אסקס, מחוז מידלסקס ומחוז מונמות'. היו שבע ערים מבוססות: שרוסברי, מידלטון, פיסקטאווי, וודברידג', אליזבת'טאון, ניוארק וברגן. בסקר שנערך בשנת 1684, האוכלוסייה הוערכה כ-3,500 פרטים בכ-700 משפחות (עבדים אפריקאים לא נכללו).
למרות שמספר מבעלי ג'רזי המזרחית באנגליה היו קווייקרים והמושל לאורך רוב שנות ה-80 של המאה ה-17 היה הקווייקר המוביל רוברט ברקלי, ההשפעה הקווייקרית על השלטון לא הייתה משמעותית. אפילו ההגירה שיזם ברקלי נועדה לקדם את ההשפעה הסקוטית יותר מאשר את ההשפעה הקווייקרית. בשנת 1682, ברקלי ושאר הבעלים הסקוטים החלו בפיתוח של פרת' אמבוי כבירת המחוז. בשנת 1687, ג'יימס השני התיר פינוי ספינות בפרת' אמבוי.
מחלוקות תכופות בין התושבים לבין הבעלים הנעדרים ברובם על בעלות על קרקעות וזכויות פקדו את הפרובינציה עד שנכנעו לממשלת המלכה אן ב-1702.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 3424155345596206430003   WorldCat (עם VIAF): 3424155345596206430003
פרובינציית ג'רזי המערבית

| --- | --- |
דגל

 
 המחוזות המקוריים של מערב ומזרח ג'רזי מוצגים בצהוב וירוק, בהתאמה. קו קית' מוצג באדום, וקו קוקס-ברקלי מוצג בכתום.
 ממשל
 עיר בירה:  ברלינגטון
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1674 
 תאריכי פירוק:  1702 
 ישות קודמת:   פרובינציית ניו ג'רזי
 ישות יורשת:   פרובינציית ניו ג'רזי   דומיניון ניו אינגלנד
 
פרובינציית ג'רזי המערבית הייתה מחוז באמריקה הבריטית, שנוצר ב-1674 עקב חלוקת פרובינציית ניו ג'רזי לפרובינציית ג'רזי המערבית ופרובינציית ג'רזי המזרחית. שתי הפרובינציות אוחדו מחדש ב-1702. בירת המחוז הייתה ברלינגטון. קביעת מיקום מדויק לגבול בין ג'רזי המערבית לג'רזי המזרחית הייתה לעיתים קרובות נתונה במחלוקת.
היסטוריה

עמק דלאוור היה מיושב על ידי האינדיאנים של לנאפי (או דלאוור) לפני הגילוי וההתיישבות האירופית החל מ-1609, שבוצעו על ידי ההולנדים, השוודים והאנגלים. חברת הודו המערבית ההולנדית הקימה התיישבות אחת או שתיים בנהר דלאוור, אך עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-17 היא העבירה את רוב תושביה לאי מנהטן. זה הפך למרכז הולנד החדשה. ג'רזי המערבית וג'רזי המזרחית היו שני חלקים של ניו ג'רזי.
התפתחותה של המושבה של שוודיה החדשה בעמק דלאוור התחתון החל ב-1638. רוב האוכלוסייה השוודית הייתה בצד המערבי של דלאוור. לאחר שהאנגלים הקימו מחדש את מבצר נסאו של הולנד החדשה כדי לאתגר את השוודים, הקימו האחרונים את מבצר ניה אלפסבורג במחוז סיילם של ימינו. מבצר ניה אלפסבורג היה ממוקם בין סיילם של ימינו לאלווויי קריק. המושבה של שוודיה החדשה הקימה שני יישובים עיקריים בניו ג'רזי: סווייבורג, כיום סוודסבורו, וניה סטוקהולם, כיום ברידג'פורט. כנסיית טריניטי, הממוקמת בסוודסבורו, הייתה האתר של כנסיית שוודיה עבור האזור.
ההולנדים ניצחו את שוודיה החדשה ב-1655. ההתיישבות באזור ג'רזי המערבית על ידי האירופים הייתה דלה עד הכיבוש האנגלי ב-1664. החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-17, הקווייקרים התיישבו במספרים גדולים באזור זה, תחילה במחוז סיילם של ימינו ולאחר מכן בברלינגטון. האחרונה הפכה לבירת ג'רזי המערבית.
לפני 1674, מודדי קרקע של ניו ג'רזי החשיבו את השטח כמאית (אנ'), יחידת חלוקה גאוגרפית שהגדירה אזור שנחשב לחלק מאזור גדול יותר, וחילקו אותו לעשיריות (אנ'). ג'רזי המערבית כללה חמש מהעשיריות. אבל תיחום הגבולות המדויק נדרש להכרעה, לצד דמי השכירות שהמתיישבים ישלמו ומדידות הקרקע שהכסף ירכוש. נדרשו שנים וסקרים רבים כדי ליישב סכסוכי גבולות. מחוז ברלינגטון הוקם ב-17 במאי 1694 על ידי שילוב העשירית הראשונה והשנייה. לפחות שלושה סקרים נערכו בג'רזי המערבית.
מחלוקות תכופות בין התושבים לבין הבעלים הנעדרים ברובם על בעלות על קרקעות וזכויות פקדו את הפרובינציה עד שנכנעו לממשלת המלכה אן ב-1702.