פולמוס המשיחיות בחב"ד
היסטוריה > עליית הרמ"מ: 1951–1980

לאחר פטירת הריי"צ, פרץ סכסוך ירושה על ההנהגה. המועמד המועדף היה הרב שמריהו גוראריה, בעלה של בת הריי"צ הבכירה חנה, ומולו התמודד החתן האחר, הרב מנחם מנדל שניאורסון (רמ"מ), בעלה של בתו השנייה חיא מושקא. כמו חותנו, רמ"מ היה מסור מאוד לעניין המשיחי. הוא עסק בכך בהעמקה עוד בשנות ה-20, בעת שהתגורר בברלין ובפריז, הרחק מן החצר. עם פתיחת מאבק הירושה, הפגין מיד את מחויבותו לאמונותיהם של קודמיו.
יתרה מכך, רמ"מ סירב להכיר בממשות מותו של חותנו, והכריז כי הלה עבר להתקיים באופן שאיננו נראה לעיני בשר רגילות. הוא הקפיד להוסיף להתייחס אליו כאילו נותר בחיים והוא עצמו רק ממלא-מקומו. רמ"מ נהג להתבודד סמוך לקבר הריי"צ, שם טען שהוסיף לתקשר עמו, תוך שהוא מרמז על אחדות נשמותיהם ועל כך שהרבי המנוח התמזג בתוכו, כפי שהצהיר בשיחה: "איני אומר 'נשמתו עדן' אלא 'נשמתו בי'". במשך השנים, תיאר את החותן המנוח במספר הזדמנויות כמי שהוא בחזקת המשיח הפוטנציאלי שבדור. הוא נטה גם לטשטש בין התייחסויות לחותנו להתייחסויות לעצמו, כשהוא מדבר על קודמו אך עוסק בדברים שאירעו בחייו שלו. מאחר שלדברי רמ"מ הרבי הקודם לא עבר באמת מן העולם, החסידים יכלו להתעודד בכך שהבטחתו שהמשיח יבוא בימיו לא בטלה ולא הופרכה. כל אלו היטו את הכף לטובתו, והוא גבר על גוראריה וזכה באדמו"רות.
בי' בשבט תשי"א (17 בינואר 1951) נשא רמ"מ את מאמר ההכתרה שלו, "באתי לגני", בו הציג חזון גאולתי אקטואלי. הוא ציטט מוויקרא רבה, המפרט תחת הכלל "כל השביעין חביבין" סדרה של אישים שהיו כל אחד השביעי למניין בהקשר מסוים. כולם זכו לחסד אלוהי מיוחד, בראש ובראשונה משה שהיה שביעי לאברהם. מכך גזר רמ"מ כי אותה חוקיות דטרמיניסטית קושרת בין אדמו"רי חב"ד להמשכת השכינה מטה לעולם הגשמי, ולסוף הגלות ובוא הגואל. מאחר שהיה השביעי במנהיגי החסידות, מנוי וגמור היה שהמשיח יבוא בימיו. ב"באתי לגני" טבע בשיח החב"די מונח חדש, "הדור השביעי" הוא דור הישועה המובטחת, שהפך למושג מפתח שגור בתנועה. כתמיד, התייחס לריי"צ כמנהיג החי והביע ציפייה שהלה יגאל את הדור וש"נזכה לראות את הרבי בגוף של בשר כאן למטה". עם פרסום הדרשה, מספר רבנים אמריקנים השתכנעו שרמ"מ מאמין בכך שהוא הוא המשיח.
רמ"מ עסק בשיחותיו גם במסורת שפיתח הרבי הרביעי, שמואל שניאורסון. לפי זו, נשמות הבעל שם טוב, המגיד ממעזריטש וכל אדמו"רי חב"ד אחריהם, הן כנגד עשר הספירות הקבליות ומייצגות את תכונותיהן. ספירת "מלכות", הנמוכה ביותר והשלב האחרון של האור האלוהי לפני ירידתו לעולם הגשמי, מזוהה עם המשיח ועם ביאתו. רמ"מ הזכיר מספר פעמים כי הדור הנוכחי הוא הדור העשירי ולפיכך דור הגאולה.
אשר לדמותו של הגואל הקרב ובא, רמ"מ נהג להדגיש שיהיה זה מנהיג ותלמיד חכם, ושהוא לא יוכר מיד על ידי בני דורו, אלא יצטרך למשוך בנעם את הציבור אחריו. עם הזמן לא יידרש לכך עוד, ימשול ביד חזקה ויכוף את כל ישראל ללכת בדרך התורה, כפי התנאים שקבע הרמב"ם להכרת המשיח בהלכות מלכים. לאחר מכן יבנה את המקדש, ילחם בגויים וינצחם ועוד, כאמור שם.
האדמו"ר החדש ניסח במהלך השנים משנה מקורית ומהפכנית אודות ימות המשיח, שנפרשה בכתבים המרובים שחיבר. הוא שכלל והרחיב רעיון המצוי בצורה בוסרית ב"ספר התניא", לפיו (בניגוד למקובל בהגות החסידית), תשועת העולם לא תתרחש מתוך כליון הקיום הגשמי והתמזגותו חזרה אל תוך עצמות האל, אלא תצא לפועל בכך שהמימד האלוהי יתגלה בשלמותו בתוך הבריאה ותבוטל החציצה ביניהם. הפרטים הגשמיים יוסיפו להתקיים, מתוך תודעה מתוקנת שלא יהיה בה מקום לרצון נפרד מזה של הבורא. משום שהגשמיים נשאבו ממקום גבוה יותר בעצמות האל – לפי הכלל שהחלקים החיצוניים שלה הוּרְקוּ לתוך הבריאה ראשונים, ומיוצגים בספירות הקבליות הגבוהות, והפנימיים אחרונים, אל הספירות הנמוכות – תתגלה אף עליונות החומר על הפרטים הרוחניים, כך שהגוף יחיה את הנשמה ולא להפך, ועוד. בנוסף, החזון האסכטולוגי שלו לא היה אסוני וכרוך בחורבן ובהרס טוטליים, כמו של חותנו, אלא אוטופי, ללא צער.
רמ"מ גם קבע שעל סף העולם הבא, הרמה האישיותית הנשגבת והבלתי-מושגת כמעט של "צדיק גמור" המתוארת ב"תניא", שמקורה אלוהי, תהיה נגישה לכלל ישראל; תפקידו של המשיח יהיה לגלות תכונה זו בנשמות בני דורו. מרגע שיעשה כן, כל אלו שייתוודעו לקיומה בתוכם יהיו ברמה הרוחנית הגבוהה ביותר, ויוכלו לשמש משיחים או אדמו"רים בזעיר אנפין לסובבים אותם, עד שההכרה החדשה תופץ לכל ותהליך הגאולה יושלם.
כשם ששימר בתוך החסידות את אמונת שני קודמיו בביאת המשיח הקרבה והולכת, הוא התמיד באקטיביזם שנועד להחישה – בקנה מידה נרחב לאין שיעור, ובניגוד אליהם, גם מתוך היכרות מעמיקה עם העולם החיצוני. ב-1958 החל לשגר שלוחי חב"ד במספרים הולכים וגדלים כדי לפעול בקרב הציבור היהודי הרחב, המחולן והמתבולל. שימוש יעיל בתקשורת ההמונים וגיבוש רשתות השפעה הפכו אותו, את חב"ד – שהייתה תנועה שולית עם מות הריי"צ – ואת המסר האסכטולוגי למוכרים וידועים בדעת הקהל היהודית והעולמית.