stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנג'מין שמפני
הערות שוליים

↑  The National Cyclopedia of American Biography, Being the History of the United States as Illustrated in the Lives of the Founders, Builders, and Defenders of the Republic, and of the Men and Women who are Doing the Work and Moulding the Thought of the Present Time, J. T. White, 1893. (באנגלית)
↑  "Clipped From The Boston Globe". The Boston Globe. 1907-12-12. p. 16. נבדק ב-2021-06-01.
↑  NHHS | Consuming Views | 06, nhhistory.org
↑  Currier Museum of Art - Picnic on "Artists Ledge" Overlooking Conway Meadows, NH, collections.currier.org
↑  "List of Markers by Marker Number"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453442205171  BIBSYS: 90377820  ISNI: 0000 0000 6708 4473  LCCN: nr88010387  RKD: 16310  SNAC: w6dr3h5q  SUDOC: 177911808  ULAN: 500030529  VIAF: 71234634   WorldCat (עם VIAF): 71234634
בגלל שאת שלי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אלכסנדר האל
 הופק בידי:  פול ברון
 תסריט:  לאונרד ספיגלס
 עריכה:  אלברט אקסט 
 שחקנים ראשיים:  מריו לנצה ג'יימס ויטמור דורטה מורו
 מוזיקה:  ג'וני גרין 
 צילום:  ג'וזף רוטנברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בספטמבר 1952
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, איטלקית
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 תקציב:  1,870,000 דולר
 הכנסות:  4,571,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
בגלל שאת שלי (באנגלית: Because You're Mine) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1952 בבימויו של אלכסנדר האל, עם מריו לנצה, ג'יימס ויטמור ודורטה מורו בתפקידים ראשיים.
זה סרטו הרביעי של לנצה, וגם כאן הוא משחק כזמר אופרה. קטע האופרה בסרט הוא סיום האופרה אבירות כפרית של פייטרו מסקאני.
לצידו של לנצה מופיעה הזמרת והשחקנית דורטה מורו (אנ') שהופיעה על הבמה במחזות הזמר המלך ואני,  קיסמט, אלדין ועוד. זה סרטה היחידי.
שיר הנושא - "בגלל שאת שלי" מושר בפי מריו לנצה ודורטה מורו במהלך הסרט ובסופו. השיר היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה

זמר האופרה המפורסם רנלדו רוסאנו (מריו לנצה) מתגייס לצבא ארצות הברית לאחר שוועדת הגיוס מצאה אותו כשיר. הוא מופיע כעת בניו יורק באבירות כפרית ביחד עם ידידתו, זמרת הסופרן פרנצ'סקה לנדרס (ריטה קורדוי) ונפרד מהקהל.
לאחר שנפרד גם מאמו (סיליה לובסקי), הוא מגיע למחנה אימונים למחלקת טירונים עליה ממונה סרג'נט "בט" בטרסון (ג'יימס ויטמור). בט הוא חובב אופרות מושבע ומעריץ את רוסאנו ומשחרר אותו מרוב העבודות למורת רוחם של הטירונים האחרים. גם מפקד הפלוגה קפטן לורינג (דון פורטר) לא רואה זאת בעין יפה ועוקב כל הזמן אחרי רוסאנו.
לבט יש אחות בשם ברידג'ט (דורטה מורו) שמופיעה בפרסומות ורוצה להתקדם. בט משכנע את רוסאנו לראות ולבחון אותה. רוסאנו מתאהב בה מיד, ולמרות רמת שירתה שאינה מעולה, הוא מסכים לבקשתו של בט לסדר לה אודישן בעזרת אמרגנו אלברט פוסטר (אדוארד פרנץ).
גב' עדנה מונטוויל (ספרינג ברינגטון) שמעריצה את רוסאנו מצליחה להשפיע על בעלה הגנרל מפקד הבסיס לתת לרוסאנו אישור יציאה לנסוע להקלטות בניו יורק למרות סירובו של הקפטן. פרנצ'סקה שרואה בעין קנאית את יחסיו של רוסאנו לברידג'ט אומרת לבט ולברידג'ט כי רוסאנו ניצל אותם כדי לסחוט חופשה להקלטות אתה ולהרוויח מזה כסף רב. הם עוזבים מיד ורוסאנו מופתע מדוע עזבו.
יחסו של בט לרוסאנו משתנה. הוא מתחיל "לטרטר" אותו בעבודות ניקיון, קילוף תפוחי אדמה, שמירה ממושכת בגשם כש.ג, אימוני פזצט"א ועוד.
לבסיס עומדים להגיע מפקדי צבא חשובים והגנרל רוצה שרוסאנו ישיר שם, אך הוא מסרב. הקפטן אומר לבט שאם לא ישכנע אותו, הוא יועבר למקום מרוחק כמו איסלנד.
ברידג'ט רוצה לעזור לאחיה, מגיעה לבסיס ודרך הגדר מפצירה ברוסאנו שישיר כדי שאחיה לא ייפגע.
רוסאנו מטיח בבט מדוע שלח את אחותו, והם מתחילים בקטטה שנעצרת על ידי הקפטן ששולח את שניהם למעצר לפני משפט. במעצר אומר לו בט כי לא הוא שלח את ברידג'ט ורוסאנו מצטער כי בגללו עלולה הקריירה של בט להסתיים.
לבסיס מגיע גנרל צרפתי. רוסאנו מבחין בו מתא המעצר ומתחיל לשיר. הגנרל מזהה אותו, הוא מעריץ שלו, הוא רץ ומחבק אותו. רוסאנו ובט משתחררים ללא משפט ולבסוף עולה רוסאנו ושר את "גרנדה" ובסיום מצטרפת אליו ברידג'ט והם שרים יחד את "בגלל שאת שלי".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| מריו לנצה | רנלדו רוסאנו | זמר אופרה |
| ג'יימס ויטמור | סרג'נט "בט" בטרסון |  |
| דורטה מורו | ברידג'ט בטרסון | אחותו של בט |
| ריטה קורדיי | פרנצ'סקה לנדרס | זמרת אופרה |
| ג'ף דונל | פאטי | חברה של "בט" |
| דון פורטר | קפטן לורינג | מפקד פלוגה |
| סיליה לובסקי | גב' רוסאנו | אמא של רנלדו |
| ספרינג בינגטון | גב' עדנה מונטוויל | אשת הגנרל |
| קרטיס קוקסי | גנרל מונטוויל | מפקד הבסיס |
| אדוארד פרנץ | אלברט פוסטר | אמרגן |
בטרם - המרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים

| --- | --- |
סמלילה הנוכחי של עמותת בּטרם
 שמות קודמים:  בטֶרֶם לבטיחות ילדיםהמרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים, ע"ר
 פעילות:  ארגון לבטיחות ילדים
 מדינה:  ישראל ישראל
 סינוף בינלאומי:  Safe Kids Worldwide
 יושב ראש:  ענת לוין
 מנכ"ל:  אורלי סילבינגר
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־29 שנים)
 www.beterem.org
 
ארגון בּטרם - בטיחות ילדים היא עמותה ישראלית, וארגון הפועל לקידום הבטיחות והשמירה על חייהם של כלל ילדי מדינת ישראל; ומניעת היפגעותם בתאונות בבית, בשעות הפנאי ובדרכים.
היסטוריה

הארגון נוסד בשנת 1995 במרכז שניידר לרפואת ילדים בפתח תקווה על ידי ד"ר מיכל חמו לוטם ופרופ' יהודה דנון.
על פי ארגון הבריאות העולמי, פגיעות בלתי מכוונות (תאונות) הן הגורם העיקרי להיפגעות ולתמותת תינוקות, ילדים ובני-נוער בכל העולם. בכל שנה פונים לחדרי המיון בישראל כ-206,000 ילדים, המהווים כשליש מכלל הפניות למיון. מתוכם כ-26,000 מתאשפזים. כ-124 ילדים בממוצע מאבדים את חייהם בכל שנה בעקבות תאונה בבית, בדרכים ובמרחב הציבורי. תאונות כמו טביעה, חנק, הרעלה, נפילה, כוויה ותאונות דרכים כהולך רגל, כנוסע במכונית או כרוכב גורמות לאובדן, לנכות, לכאב, ומתורגמות לעלויות כלכליות וחברתיות משמעותיות ברמה המשפחתית והלאומית. הניסיון שהצטבר בישראל ובעולם הראה כי ניתן למנוע כ-95% מכלל הפגיעות הללו.
פעילות הארגון מתקיימת בפריסה ארצית. הפעילות נעשית בשיתוף עם משרדי ממשלה, גופים ציבוריים ומוניציפליים, ארגונים חברתיים וגופים עסקיים.
לארגון פעילות ענפה בחברה הערבית בכלל, ובחברה הבדואית בפרט. אחד היעדים שהציב הארגון עד שנת 2030 הוא צמצום תמותת ילדים בדואים מהיפגעות ב-50% מכיוון שהם מהווים את קבוצת הסיכון המשמעותית ביותר בחברה בישראל.
מחזור הפעילות של העמותה לשנת 2019 היה 13 מיליון ש"ח.
בפברואר 2012 קיים הארגון ועידה ארצית בנושא בטיחות הילדים, בהשתתפותם של כ-1,000 איש. בוועידה השתתפו אנשים מתחום התקשורת, יחסי הציבור, הבטיחות בדרכים, התחום העסקי והרשויות המקומיות.
היסטוריה > פרסים ואותות בהם זכה הארגון

בשנת 2011 זכה הארגון באות הנשיא למתנדב על פעילויות רבות ומגוונות בשירות החברה והקהילה למען ילדים.
בשנת 2016 קיבל הארגון את פרס יו"ר הכנסת על פעילות אפקטיבית ותוצאות בפעילות בחברה הערבית.
בשנים 2017–2018 (שנתיים ברציפות) קיבל הארגון את מגן שר הרווחה למתנדבים על פעילות אפקטיבית בחברה הערבית.
היסטוריה > דו"ח בטרם לאומה

אחת לשלוש שנים מפרסם ארגון בטרם, בשיתוף עם משרד הבריאות, את "דו"ח בטרם לאומה". זהו דו"ח מקיף המציג את כלל נתוני היפגעות הילדים עקב היפגעות בלתי מכוונת בישראל. מטרתו העיקרית של הדו"ח היא הצגת תמונה מקיפה ועדכנית לגבי היפגעות ילדים בישראל ברמות החומרה השונות, כולל נתוני תמותה, אשפוז ומיון. הדו"ח כולל בחינת מגמות היפגעות בלתי מכוונת של ילדים בישראל ובעולם לאורך זמן לפי משתנים מרכזיים, כולל קבוצות אוכלוסייה אתניות או דתיות וסגמנטים כלכליים-חברתיים, ומשמש כסמכות מקצועית ואקדמית, וכתשתית למקבלי החלטות וקובעי מדיניות.
פעילות הארגון

בשנת 2020 הציג הארגון בוועדה לזכויות הילד בכנסת יעד לצמצום היפגעות ילדים ב-35% עד שנת 2030 באמצעות יעדים קונקרטיים לצמצום תמותה בתאונות דרכים ובטביעות, המהווים את הגורמים המרכזיים לתמותה. (בהמשך לירידה של 53% בתמותת ילדים עד שנת 2020).
הארגון הוא הנציג הישראלי של ארגון Safe Kids World Wide שהוא ארגון גלובלי שהחל דרכו בארצות הברית באמצע שנות ה-90, והצליח להוריד את היפגעות הילדים בארצות הברית ב-45% במהלך שנות פעילותו. ארגון בטרם חבר גם בארגון של האיחוד האירופי European Child Safety Alliance.
הארגון פועל במודל רב-מערכתי המשלב שישה אפיקי פעילות:
מדיניות ושינויים מערכתיים – יזום וקידום חקיקה, תקינה ואכיפה למען בטיחות ילדים ושמירה על חייהם.
מחקר ותוכניות – יצירת יעדים ומדדים מעצבי שינוי; ייזום מחקרים אפידמיולוגיים והתנהגותיים כבסיס לפיתוח תוכניות, הטמעתן והערכתן.
שיפור תשתיות ומוצרים – עידוד מיזמים ליצירת מוצרים, תשתיות וסביבות בטוחות לילדים (לדוגמה: מעגלי תנועה ביישובים, קסדות, מכסים לחומרים מסוכנים חסינים לפתיחת ילדים).
העצמה ובניית יכולות – ריכוז והפצה של ידע מקצועי בנוגע לסיכונים ולדרכי מניעתם והסברה לקהל הרחב; פיתוח תוכניות והטמעתן במערכות החינוך והבריאות; הכשרת סוכני שינוי; ייעוץ, תמיכה וליווי מקצועי לגורמי ביצוע מקומיים ותושבים במגזרים השונים, הרוצים להוביל ולהטמיע את תרבות הבטיחות בסביבתם ובקהילתם, תוך עידוד פעילות התנדבותית.
שיווק ועיצוב תודעתי – שיווק וחשיפה להטמעת בטיחות הילדים כחלק מהאחריות ההורית ומסגנון החיים המשפחתי; הפיכת ההורים לשותפים בהובלת השינוי בתרבות הבטיחות.
פיתוח משאבים – גיוס ופיתוח מקורות תקציביים ליישום תוכניות התערבות ולעריכת שינוי בהתייחס למגזרים ולאוכלוסיות מיוחדות.
לקריאה נוספת

עפרה לקס, זהירות, ילדים בבית, בשבע 16 בפברואר 2012
הערות שוליים

↑  דו"ח לאומה, באתר בטרם - המרכז הלאומי לבטיחות ולבריאות ילדים
סמלילה הקודם של עמותת בטֶרֶם, שהיה בשימוש במשך כשני עשורים
בואינג אקספרס

| --- | --- |
 כתיבה:  אלי שגיא
 הצגת בכורה:  1979
 
בואינג אקספרס הוא מחזה מאת אלי שגיא שפורסם ב-1979.
עלילה

מוטי מרום, טייס הולל המנהל מערכת יחסים במקביל עם מספר דיילות אוויר ממדינות שונות, יום אחד מקבל ירושה על סך שלושת רבעי מיליון שקל, אך התנאי לקבלת הירושה הוא שהוא יהיה נשוי.
הוא רושם פתק שבו הוא רושם את הצעת הנישואים ומניח אותו בפנסיון "חיים קלים" לשם הוא נוהג לקח את נשותיו, העלילה מסתבכת בכך ששלוש הדיילות מוצאות את הפתק, מכאן מתחילה קומדייה של טעויות.
הדמויות

מוטי מרום-הטייס
הדיילת הישראלית מאל על בעלת שיער אדמוני
הדיילת האמריקאית בעלת שיער בלונדיני
הדיילת האיטלקייה בעלת שיער שחור
מקס קלוצמן-מנהל הפנסיון "חיים קלים"
דודיק-הבן של מקס
דודה בלה שלוס
הפקה

המחזה הועלה באותה שנה על ידי "התיאטרון העממי" בבית ארלוזורוב, את התפאורה והתלבושות עיצב אריק קרונברג.
המשתתפים:
מוטי מרום - עזריאל אשרוב
הדיילת הישראלית - אירית מאירי
הדיילת האמריקאית - מירי זמיר
הדיילת האיטלקייה - יהודית מילוא
מקס קלוצמן - מנשה ורשבסקי
דודיק - אריאל פורמן
דודה בלה שלוס - רבקה גור
ביקורת

על המחזה נשמעה ביקורת פמיניסטית על כך שהדמויות של הדיילות במחזה מוצגות כנשים הרודפות גברים בכל מחיר.
הערות שוליים

↑  יעקב העליון, טייס אחד – דיילות שלוש, מעריב, 3 בינואר 1979
בנג'מין קרדוזו

בנג'מין נתן קרדוזו (באנגלית: Benjamin Nathan Cardozo; ‏24 במאי 1870 – 9 ביולי 1938) היה חוקר ופילוסוף, משפטן יהודי-אמריקאי בולט, היהודי השני אחרי לואי ברנדייס שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
קורות חיים

נולד בעיר ניו יורק למשפחה יהודית-ספרדית, שאבותיה היגרו לקולוניות האמריקאיות מפורטוגל באמצע המאה ה-18 (השם קרדוזו הוא במקורו פורטוגזי). אביו של קרדוזו, אלברט, היה בעצמו שופט בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק. אמו של קרדוזו, רבקה, מתה בהיותו בן תשע, ואחותו הגדולה גידלה אותו. בגיל 15, קרדוזו החל ללמוד באוניברסיטת קולומביה, ובשנת 1889 החל ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטה.
משנת 1891 עד שנת 1914 עבד קרדוזו כעורך דין בניו יורק, ולאחר מכן נבחר לכהן כשופט בבית המשפט לערעורים בניו יורק, בהיותו היהודי הראשון שכיהן במשרה זו. בשנת 1927 מונה לנשיא בית המשפט. בשנת 1932 מונה קרדוזו על ידי נשיא ארצות הברית, הרברט הובר, לכהונה כשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, והיה ליהודי השני בתפקיד זה, לאחר לואי ברנדייס.
בשנים 1932–1937 נמנה קרדוזו עם קבוצה שכונתה "שלושת המוסקטרים", יחד עם השופטים לואי ברנדייס והרלן סטון. השלושה תמכו בצעדי החקיקה של מדיניות הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט. מולם ניצבה קבוצת "ארבעת הפרשים" - השופטים פירס באטלר, ג'יימס קלארק מק'ריינולדס, ג'ורג' סאת'רלנד וויליס ואן דוונטר. נשיא בית המשפט העליון צ'ארלס אוונס יוז והשופט אוון רוברטס היו בתקופה זו לשון המאזניים.
בהמשך השתנה המצב בבית המשפט, וקרדוזו מצא עצמו ברוב, כאשר יוז ורוברטס עברו מהצד השמרני לזה הליברלי בשל לחץ מצד הנשיא רוזוולט. לאחר שבית המשפט פסל חקיקה סוציאליסטית שיזם הנשיא כחלק מהניו דיל, הציע רוזוולט "להזרים דם חדש" לבית המשפט העליון ובכך לשנות את אופיו. אף שההצעה נדחתה, הדבר הביא להרתעת חלק מהשופטים ולשינוי בעמדתם.
לקח חלק בפעילות יהודית וציונית, וכאות הוקרה על פועלו, קיבל תואר דוקטור מהמכון הרבני על שם יצחק אלחנן שבישיבה יוניברסיטי.
קרדוזו לא נישא מעולם. מבין ששת אחיו ואחיותיו, נישאה רק אחותו אמילי, ולה ולבעלה לא היו ילדים.
בשנת 1938, בעודו מכהן כשופט, נפטר קרדוזו מהתקף לב.
על שמו קרוי בית הספר למשפטים בישיבה יוניברסיטי שבניו יורק.
לקריאה נוספת

חיים כהן, המשפט, מוסד ביאליק, 1991, הפרק "קרדוזו", עמ' 77–80
הערות שוליים

↑  אולם משה דוד גאון כותב כי מוצא המשפחה מסלוניקי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259477805171  PLWABN: 9810640536105606  BIBSYS: 90213228  BNE: XX877850  BnF: cb12343132d (data)  CiNii: DA00902630  GND: 118668358  ISNI: 0000 0001 1044 4818  LCCN: n50032400  NARA: 10582759  NDL: 00520546  NKC: jn20030429004  NLA: 35025811  NLK: KAC2018M6299  NSK: 000047234  NTA: 068553021  PIC: 287841  RERO: 02-A003076784  SNAC: w6fx7mdn  SUDOC: 032393423  Trove: 799474  VIAF: 22214944   WorldCat (עם VIAF): 22214944 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנולד בקלין

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1827 בזל, שווייץ 
 פטירה:  16 בינואר 1901 (בגיל 73) פייזולה, איטליה 
 מקום קבורה:  Cimitero Evangelico agli Allori 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  סימבוליזם 
 יצירות ידועות:  Faun whistling to a Blackbird, דיוקן עצמי, Isle of the Dead 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1880) 
 בן או בת זוג:  Angela Pascucci (1853–?) 
 צאצאים:  Arnold Böcklin the Younger, Carlo Böcklin, Chiara Böcklin, Maria Böcklin, Hans Böcklin 
 מספר צאצאים:  12 
 
ארנולד בקלין (בגרמנית: Arnold Böcklin‏; 16 באוקטובר 1827 – 16 בינואר 1901) היה צייר סימבוליסטי שווייצרי, חבר הזצסיון הווינאי.
קורות חיים

הוא נולד בבזל. אביו, כריסטיאן פרידריך בקלין (נולד ב-1802), נולד ממשפחה ותיקה משפהאוזן ועסק בסחר בדי משי. אמו, אורסולה ליפה, הייתה ילידת אותה עיר. ארנולד למד באקדמיה של דיסלדורף בניהולו של שירמר, שירמר, שזיהה בו סטודנט בעל הבטחה יוצאת דופן, שלח אותו לאנטוורפן ובריסל, שם העתיק את עבודותיהם של הציירים הפלמיים והולנדים. מאוחר יותר בקלין נסע לפריז, עבד במוזיאון הלובר וצייר כמה נופים.
לאחר ששירת בצבא, יצא בקלין לרומא במרץ 1850. המראות הרבים של רומא היוו גירוי חזק עבורו. השפעות חדשות אלה הביאו דמויות אלגוריות ומיתולוגיות לציוריו. בשנת 1856 שב למינכן ונשאר שם ארבע שנים.
ארוסתו הראשונה נפטרה צעירה וברומא הוא התחתן עם אנג'לה רוזה לורנצה פאסוצ'י בשנת 1853. לזוג נולדו ארבעה עשר ילדים, אך חמישה נפטרו בילדותם ושלושה נוספים נפטרו לפני בקלין. הוא עצמו כמעט מת בטיפוס הבטן בשנת 1859.
קריירה

לאחר שהציג את "הפארק הגדול", אחת מיצירותיו המוקדמות ביותר, בו טיפל במיתולוגיה עתיקה. לתקופה זו שייכים גם הציורים ״נימפה וסאטיר״, "נוף הרואי" (ציד דיאנה), שניהם בשנת 1858, וסאפו (1859). עבודות אלה, שנדונו רבות, בנוסף להמלצתו של פרנץ פון לנבאך, זיכו אותו בתפקיד פרופסור באקדמיה של וויימר. הוא החזיק במשרה במשך שנתיים, וצייר את "וונוס" ואת "האהבה", "דיוקנו של לנבאך", ואת "קתרין הקדושה".
הוא חזר לרומא בין השנים 1862 ל-1866, ושם נתן דרור ליצירתו בדיוקנה של אמה בקלין, וב"אנקורית במדבר "(1863), "בית מרזח רומאי ווילה על שפת הים" (1864). הוא חזר לבזל בשנת 1866 כדי לסיים את ציורי הקיר שלו בגלריה. שם, מלבד כמה פורטרטים, הוא צייר את "המגדלנה עם ישו" (1868), את "המוזה של אנקראון" (1869) ואת "הטירה והלוחמים" (1871). כמו כן צייר את דיוקנו העצמי, "כאשר המוות מנגן בכינור" (1872). לאחר שובו למינכן, הציג את "קרב הקנטאורים", "נוף עם פרשים" (1875). בין השנים 1876–1885 עבד בקלין בפירנצה. בתקופה זו הוא התיידד עם קרל מיכאל היידר.
בין 1886 ל-1892 התיישב בציריך, ולאחר מכן התגורר בסן דומניקו, ליד פירנצה.
בקלין נפטר ב-16 בינואר 1901 בפיזולה. הוא קבור ב Cimitero degli Allori שבפרבר הדרומי של פירנצה, איטליה.
סמליות

בהשפעת הרומנטיקה, השימוש הסמלי של בקלין בדימויים שמקורם במיתולוגיה ובאגדה חופף לעיתים קרובות עם האסתטיקה של הפרה-רפאליטים. רבים מציוריו הם פרשנויות דמיוניות של העולם הקלאסי, או מתארים נושאים מיתולוגיים במסגרות הכוללות אדריכלות קלאסית, ולעיתים קרובות בוחנים אלגורית מוות ותמותה בהקשר של עולם מוזר ופנטזיה.
בקלין ידוע בעיקר בזכות חמש הגרסאות שלו (שצוירו בין השנים 1880–1886) ל"אי המתים", המתאר בחלקו את בית הקברות האנגלי, בפירנצה, שהיה קרוב לסטודיו שלו ושם נקברה בתו התינוקת מריה. גרסה מוקדמת של הציור הוזמנה על ידי מאדאם ברנה, אלמנה שרצתה ציור באווירה מיסטית.
מורשת

בקלין השפיע על ג'ורג'ו דה קיריקו, וציירים סוריאליסטים אחרים כמו מקס ארנסט וסלבדור דאלי. כשנשאל מרסל דושאן מי היה הצייר האהוב עליו, הוא ציין את ארנולד בקלין כבעל השפעה רבה על אמנותו. האם דושאן היה רציני בקביעה זו עדיין מתנהל ויכוח.
כמה מיצירותיו הן חלק מאוסף מוזיאון קונסט מוזיאון בזל והוצגו שם.
"אי המתים" השפיע גם בתחום המוזיקה, וכמה מלחינים קיבלו השראה ממנו ביניהם גוסטב מאהלר וסרגיי רחמנינוב.
גם אדולף היטלר היה ידוע באהבתו ליצירותיו, והחזיק ברשותו 11 ציורים של בקלין.
גלריה

השקט של היער
טריטון ונריד
קנטור ונימפאה
הולדת וונוס
בים
משחק הגלים
פאן עם ילדים
אלוהים מראה את גן עדן
אי החיים
הערות שוליים

↑  Frantz, Henri (1911). "Böcklin, Arnold". In Chisholm, Hugh (ed.). Encyclopædia Britannica. 4 (11th ed.). Cambridge University Press. pp. 107–108. This cites:
↑  Arnold Böcklin Biography, Life & Quotes, The Art Story
↑  Böcklin, Arnold - SIKART Dictionary and database, www.sikart.ch
↑  Burroughs, Bryson. "The Island of the Dead by Arnold Böcklin." The Metropolitan Museum of Art Bulletin, Vol. 21, No. 6 (Jun., 1926), pp. 146–148.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300372105171  PLWABN: 9810699344305606  BIBSYS: 90522227  BNE: XX1387675  BnF: cb12101980t (data)  CANTIC: a1914023x  CiNii: DA03321758  GND: 118512374  HDS: 021878  ICCU: RAVV027981  ISNI: 0000 0001 1060 5810  KulturNav: 1403598e-f4bb-431f-bd5b-0093f1b41969  LCCN: n50010065  LNB: 000160821  MusicBrainz: 349e3c66-d3f3-4c3e-98fa-c6f9806c8dc2  NDL: 00433657  NGV: 849  NKC: ola2002153393  NLA: 35019767  NTA: 070322856  RERO: 02-A003063883  RKD: 9487  SELIBR: 180032  SIKART: 4022825  SNAC: w6z049kc  SUDOC: 029380723  Trove: 794070  ULAN: 500016466  VcBA: 495/106045  VIAF: 46789876   WorldCat (עם VIAF): 46789876 
ארנולד בקלין, אי המתים
בנק סולידרנוסט

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 מיקום המטה:  סמרה 
 משרד ראשי:  סמרה, רחוב קויבישב, 90
  
 http://www.solid.ru
 
בנק סולידרנוסט הוא בנק מסחרי רוסי, שנוסד ב-3 באוקטובר 1990 ומטהו בעיר סמרה. מאז 2020 משמש הבנק כספונסר מועדון הכדורגל קריליה סובייטוב סמרה והיא גם נותנת החסות לאצטדיון סולידרנוסט ארנה בעיר.
פעילויות

בשנים 1990–2014 נשלט הבנק על ידי המושל לשעבר של מחוז סמרה, סנאטור מועצת הפדרציה קונסטנטין טיטוב; משנת 2000 עד 2014 ראש הבנק היה בנו, אלכסיי טיטוב.
בשנת 2007 נבחר נשיא הבנק אולג סיניצין לרשימת מפלגת רוסיה המאוחדת כחבר הכינוס הרביעי של הדומא המחוזית. בשנת 2007 הקים יו"ר דירקטוריון הבנק, אלכסיי טיטוב, יחד עם חברת Projektmanagement GmbH הגרמנית את חברת פיתוח וולגה (VDK), איתה הוביל פרויקט להקמת מרכז הקניות וולגה בקניון טוליאטי. בקיץ 2010 הושעה הפרויקט.
ב-11 בינואר 2009 השלים הבנק רכישת 100% ממניות "בנק פוטנציאל". בפברואר 2011, חברת בת של הבנק, "סולידרנוסט אינווסט", הפכה לבעלים של מפעל החלב מהעיר טוליאטי, "טוליאטימולוקו". במרץ 2011 ניהל אלכסיי טיטוב משא ומתן עם קונצרן החלב הדני ארלה פודס על הקמה אפשרית של מיזם משותף או מכירת אחזקת החלב BiMolo שבשליטת הבנק, אך עקב פשיטת הרגל שלו הופסק המשא ומתן. בשנת 2009 קיבל הבנק נכסים בדמות שני בנייני דירות מגורים של חברת הבנייה לשעבר M-Holding, שמכרה דירות מוכנות בבניין מגורים בבלוקים 14A ו-20 ברובע אבטוזבודסקי בעיר טוליאטי.
ב-27 ביולי 2011 מכרה הנהלת הבנק את "בנק פוטנציאל" לסוכנות לביטוח פקדונות. טיטוב, בהיותו בעל המניות העיקרי בבנק, ניהל משא ומתן למכירת התאגיד הפיננסי שלו "אוטקריטיה", אך הצדדים לא הגיעו להסכמה.
הערות שוליים

↑  Отложено строительство ТЦ «Volga Mall».
↑  ОАО КБ «Солидарность» объявило о завершении сделки по покупке жигулевского «Потенциал Банка».
↑  «Солидарность-Инвест» выкупила долг «Тольяттимолоко».
↑  Все четыре молокозавода холдинга «БиМоло» банкротятся.
↑  «ПотенциалБанк» остался без «Солидарности»
↑  Совет директоров банка «Солидарность»
בנים ובנות של מגורשים יהודים מצרפת (ארגון)

הארגון בנים ובנות של מגורשים יהודים מצרפת (בצרפתית: Fils et filles de déportés juifs de France) הוא אגודה צרפתית של צאצאים של יהודים, שגורשו או נעקרו מצרפת במהלך הכיבוש הנאצי של צרפת (1940 – 1944), במהלך השואה. סרז' קלרספלד, היסטוריון המתמחה בגורל היהודים בצרפת במהלך מלחמת העולם השנייה, ייסד את הארגון ב-1979 ומכהן מאז כנשיא שלו.
פעילות

הארגון מוציא לאור את ה- Bulletin de liaison des Fils et Filles des Deportés Juifs de France (עלון הקשר של הארגון).
בשנת 1981 חנך הארגון בישראל את האנדרטה לזכר יהודי צרפת, אנדרטת זיכרון, ליהודים שגורשו או נעקרו מצרפת במהלך המלחמה.
נשיאים > סרג' קלרספלד

קלספלד היה עורך דין בבית המשפט לערעורים של פריז, הוא כתב ספרים על גורלם של יהודי צרפת במהלך מלחמת העולם השנייה ולקח חלק פעיל בהבאת נאצים ופקידים במשטר וישי למשפט על פשעים שבוצעו בצרפת במהלך המלחמה. הוא הקים את הארגון בשנת 1979 ומכהן כנשיא הארגון.
הערות שוליים

1 2  Serge and Beate Klarsfeld, www.jewishvirtuallibrary.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261169505171  ISNI: 0000 0001 1089 582X  LCCN: n84090584  SUDOC: 026527987  VIAF: 132091333   WorldCat (עם VIAF): 132091333
בנק משכן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  בנק למשכנתאות
 מייסדים:  בנק הפועלים וחברת שיכון עובדים
 תקופת הפעילות:  1951–הווה (כ־73 שנים)
 תאריך מיזוג:  2004 (מוזג לתוך בנק הפועלים)
 
סמליל ישן של הבנק
סמליל ישן של הבנק
בנק משכן היה בנק למשכנתאות שפעל כחברה בת של בנק הפועלים עד שמוזג בשנת 2004.
היסטוריה

הבנק הוקם בתחילת שנת 1951 על ידי בנק הפועלים וחברת שיכון עובדים בשם "בנק משכנתאות לשיכון בע"מ". שנתיים לאחר הקמתו כבר נתן 9,000 הלוואות למשכנתא. בהמשך הנפיק מניות ואיגרות חוב בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בשנת 1976 רכש בנק הפועלים את חלקה של חברת שיכון עובדים בבנק. בשנת 1980 שינה הבנק את שמו ל"משכן – בנק הפועלים למשכנתאות בע"מ".
בשנת 2002, נמחקו מניות הבנק מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב בעקבות הצעת רכש של בנק הפועלים שרכש את מלוא הבעלות. הצעת רכש הובילה לניסיון לתובענה ייצוגית בטענה שהמניות נרכשו במחיר שהיה עושק ומקפח, אך התביעה נדחתה. ב-1 בינואר 2004 מוזג לתוך הפועלים, הפסיק לפעול כיחידה עצמאית, ונותר רק כמותג לפעילות המשכנתאות של הבנק. בעקבות המיזוג 80 עובדים סיימו את עבודתם בבנק (חלקם פרשו מרצון וכ-50 פוטרו).
כמו בנק הפועלים עצמו, 20% מבעלות הבנק בידי אריסון השקעות של שרי אריסון והשאר בידי הציבור וגופים מוסדיים במניות הנסחרות לציבור.
בשנת 2016 יו"ר מועצת המנהלים של הבנק הוא יאיר סרוסי והמנכ"ל הוא אריק פינטו.
הערות שוליים

↑  בנק הפועלים מרחיב את פעולתו, דבר, 3 ביולי 1951
↑  בנק משכנתאות מימן 16 אלף חדרים, דבר, 20 באפריל 1953
↑  בנק משכנתאות לשיכון יוציא אגרות חוב ב-4 מיליון ל"י, דבר, 12 במרץ 1959
↑  בנק הפועלים רכש המניות של בנק משכנתאות לשיכון, מעריב, 6 ביולי 1976
↑  נבלמו ירידות במניות לא בנקאיות - עוד עליות ב,צמודים', מעריב, 6 באוגוסט 1980
↑  הפועלים מעלה את מחיר הצעת הרכש למניות משכן ל-1,017 שקל, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2001
↑  ענת רואה, לאחר מאבק משפטי ממושך: בנק הפועלים הצליח "להיפטר" מהייצוגית של דן עצמון, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2006
↑  דפנה צוקר , ‏משלימים את המיזוג: בנק משכן יתאחד עם בנק הפועלים ב-1 בינואר 2004, באתר גלובס, 23 בדצמבר 2004
↑  חיים ביאור, ועד בנק משכן נסוג מהתנגדותו לפיטורים, לאחר שרק 20 עובדים הסכימו לפרוש מרצון, באתר הארץ, 27 באפריל 2003
↑  הוחלט על מינוי פינטו כמנכ"ל, מועד תחילה יקבע לאחר הסכמת המפקחת, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305557605171
בנג'מין קרטר הט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965 (בן 59 בערך) ארצות הברית רוצ'סטר, ארצות הברית
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מוסדות:  אוניברסיטת העיר ניו יורק מכללת האנטר
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 
בנג'מין קרטר הט (באנגלית: Benjamin Carter Hett או בקיצור: B.C. Hett; נולד: 1965) הוא היסטוריון ופרופסור אמריקאי במכללת האנטר.