stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלזה אורי
הערות שוליים

↑  שרה מאריה ברך, Als Deutsche "Nesthäkchens" Mutter ermordeten. (גרמנית), די צייט, 13 בינואר 2013.
↑  סטיבן לרר, Wannsee house and the Holocaust, מקפארלנד ושות', מסת"ב 9780786407927, עמ' 104.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304864105171  PLWABN: 9810531207305606  BIBSYS: 90745148  BnF: cb12814402s (data)  GND: 119061821  ISNI: 0000 0000 6677 1247  LCCN: nb98016438  NKC: mzk2014821834  NLG: 117993  NTA: 071723544  RERO: 02-A016845381  SUDOC: 14422870X  VIAF: 45103492   WorldCat (עם VIAF): 45103492
יחד (אלי ישי)

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  אלי ישי
 תקופת הפעילות:  2014 – מרץ 2019 (כ־5 שנים)
 אידאולוגיות:  מפלגת ימין חרדית-דתית לאומית
 אותיות:  קץ (הבחירות לכנסת העשרים) זנ (הבחירות לכנסת העשרים ואחת)* *נרשמה אך פרשה לפני הבחירות
 נוצרה מתוך:  ש"ס, הבית היהודי
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין 
 
יחד - העם איתנו בראשות אלי ישי (שם המפלגה הרשמי הוא יחד - בראשות אלי ישי) הייתה מפלגה המשלבת חרדים עם דתיים לאומיים. המפלגה הוקמה לקראת הבחירות לכנסת ה-20 על ידי אלי ישי, יו"ר מפלגת ש"ס לשעבר. המפלגה התמודדה ברשימה משותפת עם מפלגת הימין עוצמה יהודית. היא זכתה בכשלושה אחוזים מסך הקולות הכשרים, אך לא עברה את אחוז החסימה שעומד על 3.25%. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2018 נבחרו 26 חברי מועצה מטעמה בכעשר רשויות מקומיות. בבחירות לכנסת ה-21 המפלגה הגישה רשימת מועמדים לכנסת, אך כשבועיים לפני הבחירות הודיע ישי על פרישת הרשימה.
רקע

תנועת ש"ס התמודדה לכנסת לראשונה בבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984. משנת 1990 עמד בראשות התנועה אריה דרעי, עד לפרישתו ב-1999, עקב הפרשות הפליליות שבהן הואשם. במקומו מונה לתפקיד אלי ישי. בשנת 2013 חזר דרעי לזירה הפוליטית והחל להקים מפלגה חדשה בראשותו. עקב כך, החליטו מנהיגה הרוחני של התנועה, הרב עובדיה יוסף, ומועצת חכמי התורה, על "הנהגה משולשת" לתנועה שתורכב מדרעי, ישי ואריאל אטיאס. המקום הראשון ברשימת ש"ס בבחירות לכנסת התשע עשרה ניתן לאלי ישי.
במאי 2013 מינתה מועצת חכמי התורה את דרעי ליו"ר תנועת ש"ס במקומו של ישי, מינוי שהוביל למשבר בינו לבין ישי, שהתעצם עוד יותר לאחר פטירתו של הרב עובדיה יוסף. לקראת הבחירות לכנסת העשרים נכשלו ניסיונות ההידברות בין ראשי ורבני התנועה והוצבו אולטימטומים הדדיים.
רקע > הקמה

ב-15 בדצמבר 2014 הודיע ישי במסיבת עיתונאים על התמודדות בבחירות במסגרת מפלגה חדשה. בסיומה של ההכרזה פרצה במקום תגרה אלימה בין תומכי דרעי לתומכי ישי שהצריכה את התערבות המשטרה. בלילה שלפני ההכרזה על הקמת המפלגה הודיע חבר הכנסת ממפלגת הבית היהודי, יוני שטבון (המקורב לזרם ישיבת הר המור) על הצטרפותו למפלגה.
בימים שלפני ואחרי ההכרזה על הקמת המפלגה, נערך משא ומתן עם רבני מפלגת תקומה ויו"ר תקומה אורי אריאל במטרה שיתפלגו מסיעת הבית היהודי ויצטרפו למפלגה החדשה. המגעים נכשלו לאחר שמרכז תקומה הכריע, בניגוד לעמדת אריאל, בעד המשך האחדות עם הבית היהודי. כמה מחברי המרכז עברו למפלגת יחד, בהם חבר הכנסת זבולון כלפה.
ב-29 בינואר, היום האחרון להגשת רשימות המועמדים לבחירות, הוחלט על ריצה משותפת יחד עם מפלגת "עוצמה יהודית" (בעבר: חזית יהודית לאומית). נציג המפלגה ברוך מרזל, הוצב במקום הרביעי ברשימה.
בבחירות קיבלה הרשימה 125,158 קולות, שהיו 2.97%. כמות זו יכולה הייתה להספיק ל-3.5 מנדטים, אילו אחוז החסימה היה נמוך יותר מ-3.25%. בעקבות הכישלון בבחירות שקעה המפלגה בחובות כבדים (משום שאינה זכאית למימון מפלגות), שלחלק מהם ישי ושטבון ערבים אישית.
באפריל 2017 הודיע הרב מאזוז על פתיחת התפקדות למפלגה, לקראת פריימריז.
המפלגה הודיעה כי תתמודד בבחירות לכנסת ה-21. מגעים בדבר ריצה משותפת עם מפלגת ש"ס ועם איחוד מפלגות הימין נכשלו והמפלגה הגישה רשימה עצמאית בשם "יחד בראשות אלי ישי". ב-27 במרץ 2019 הודיעה המפלגה על פרישה מהתמודדות בבחירות ותמיכה ברשימת יהדות התורה.
מנהיגות רוחנית ותומכים

מנהיגה הרוחני של התנועה הוא הרב מאיר מאזוז, ראש ישיבת כיסא רחמים. אלי ישי הצהיר כי הוא פועל לפי הוראותיו.
עם תומכי המפלגה בבחירות לכנסת ה-20 נמנו גם הרבנים הדתיים לאומיים דב ליאור, צבי טאו, עמיאל שטרנברג, ישראל אריאל, שלמה אבינר וצבי קוסטינר והרבנים החרדים שלמה משה עמאר, יצחק ברדא ויורם אברג'ל. כמו כן תמכו בה מזכיר מועצת חכמי התורה לשעבר רפאל פנחסי והרב שמואל טל.
מצע

לפי מצע התנועה, שאיפתה היא ליכוד העם סביב הנאמנות המוחלטת לתורה והדאגה לעם בישראל ובתפוצות. היא תומכת גם בערכים כמו:
חיזוק הקשר לתורה וריבוי תלמוד תורה
ארץ ישראל השלמה וחיזוק ההתיישבות ביהודה ושומרון
שוויון הזדמנויות בחינוך
חיזוק ערכי המשפחה היהודית ועידוד הילודה
צדק חברתי
פטור לבני ישיבות מגיוס וגיוס מי שאין תורתם אומנותם למסגרות צבאיות מותאמות או לשירות אזרחי מותאם
ניקיון כפיים במערכות הלאומיות
שם המפלגה

בטופס הבקשה להקמת המפלגה נרשמה המפלגה בשם יחד - בראשות אלי ישי. לאחר מכן הודיעה המפלגה שתרוץ תחת השם העם איתנו, בשל חשש שהשם "יחד" ייפסל משום שהוא בשימוש מפלגת מרצ-יחד. לבסוף קבעה ועדת הבחירות המרכזית שהרשימה מטעם המפלגה תרוץ בבחירות לכנסת העשרים תחת הכינוי יחד - העם איתנו בראשות אלי ישי.
מועמדים

| כנסת | מועמדים | הערות |
| --- | --- | --- |
| מועמדי המפלגה לכנסת ה-20 (2015) | אלי ישי, יוני שטבון, מיכאל עייש, ברוך מרזל, ששון טרבלסי, עמיטל יעקב בראלי, דודי שוומנפלד, קובי יקיר. | הרשימה קיבלה 2.97% מתוך 3.25% הנדרשים ולפיכך לא עברה את אחוז החסימה. |
| מועמדי המפלגה לכנסת ה-21 (2019) | אלי ישי, ששון טרבלסי, יונתן יוסף, אבנר עורקבי, יחזקאל רוזנבלום, ניר אריאל. | ב־27 במרץ, 13 ימים לפני הבחירות, הודיע ישי כי הרשימה לא תתמודד. |
בחירות מוניציפליות

בבחירות המוניציפליות שנערכו ב-30 באוקטובר 2018 רצה המפלגה בכמה ערים, חלקן באופן עצמאי וחלקן עם מפלגות ישנות או חדשות. 26 מנציגיה נבחרו למועצות מקומיות.
יצחק ולקר

יצחק (אבישר) ולקר (30 במאי 1925 - 10 בפברואר 1993) היה ראש עיריית בת-ים בשנים 1973–1977, לוחם באצ"ל, מפקד הפלוגה הראשון בגדוד הצנחנים 890 ואזרח כבוד של העיר בת-ים.
חייו

ולקר נולד בברלין, גרמניה ליוסף ולקר ולקלרה, ועלה לארץ ישראל בשנת 1934, כשנה לאחר עליית הנאצים לשלטון. ולקר עלה עם הוריו ושני אחיו הצעירים והמשפחה התיישבה בתל אביב. אביו יוסף ולקר היה מבכירי בית"ר, הסתדרות העובדים הלאומית ומועצת עיריית תל אביב-יפו.
חייו > שירות צבאי

בשנת 1939 הצטרף לארגון האצ"ל והיה פעיל בהדבקת כרוזים במרחב תל אביב. בשנת 1940 עבר במסגרת האצ"ל קורס מ"כים וקורס חבלה. בשנת 1945 מונה למפקד מחלקה במחוז תל אביב. בסוף שנת 1947 מונה למפקד פלוגה בגדוד 13[דרושה הבהרה] של האצ"ל, השתתף ונפצע בקרב על יפו. לאחר החלמה קצרה נשלח עם פלוגתו להשתתף ביחד עם יחידות של ארגון "ההגנה" בקרב על הכפר הערבי קקון.
בחודש מרץ 1948 התארגנה פלוגתו של ולקר ועלתה צפונה לקיבוץ המעפיל כדי לעזור לכוחות "ההגנה" למנוע את התקפות הערבים. פלוגת האצ"ל של ולקר חברה לפלוגה מחטיבת אלכסנדרוני של ההגנה ויחד תקפו את הכפר קקון. אולם, ההתקפה נכשלה והכוח המשולב נסוג. בקרב זה נפצעו ולקר וכמה לוחמים מפלוגת אלכסנדרוני.
עם שחרורו מבית החולים התגייס עם פלוגתו באופן רשמי לצה"ל. הפלוגה הוצבה בגדוד 91 של חטיבה 9 היא חטיבת עודד. במסגרת הגדוד השתתף ב"מבצע ברוש" בקרב על משמר הירדן שנערך ב-9 ביולי 1948. לוחמי חטיבת עודד, חטיבת כרמלי וחטיבת גולני ניסו להדוף את הסורים מעמדותיהם אך ללא הצלחה. המושבה משמר הירדן שוחררה רק בהסכם שביתת הנשק עם סוריה בשנת 1949. כעבור כמה ימים ב-17 ביולי 1948 נשלח יצחק ולקר עם גדוד 91 להמשך "מבצע ברוש" לקרב על גירוש הסורים מעמק החולה.
בסיום קרבות ב"מבצע ברוש" נשלח לקורס קציני חיל רגלים בבה"ד 1 בפיקודו של צביקה הורוביץ ובסיומו חזר לגדוד 91 כמפקד פלוגה חדשה. כעבור מספר חודשים נתמנה כמדריך ומפקד מחלקה (ממ"ח) בבה"ד 1 בפיקודו של מאיר זורע. לאחר כשנה בהדרכת צוערים ועם סיום מחזור ו' התנדב לשרת ביחידת הצנחנים בפיקודו של יהודה הררי.
עם הצטרפותו עבר קורס צניחה ומונה לפקד על הפלוגה הקרבית הראשונה שסיימה טירונות. באוקטובר 1950 הופיע עם פלוגתו במפגן הסיום של המכביה השלישית. לאחר שעבר עם הפלוגה את אימון הפרט, אימון מחלקה ופלוגה והשתתף בתמרון הגדול, יצא לקורס מג"דים וחזר לגדוד 890 כדי לפקד על הפלוגה השנייה שסיימה טירונות. בשנת 1952 מונה לקצין תאום בבה"ד 2 – בית הספר למג"דים ומח"טים.
במלחמת סיני נלחם ברצועת עזה והיה לקצין אג"ם חטיבתי. במשך שלוש שנים היה בשליחות באפריקה ולאחר שחזר לישראל המשיך להדריך חיילים ממדינות אחרות. במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד מילואים בגזרת בית ג'וברין.
חייו > לאחר שחרורו מצה"ל

לאחר שחרורו מצה"ל עשה קורס של שלושה חודשים במנהל עסקים ועבד במשרד התחבורה בפרויקט למלחמה בתאונות דרכים. לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בסוף 1973 הועמד בראש רשימת הליכוד בבת ים. הליכוד קיבל בבחירות 9 מושבים, המערך 10 מושבים והמפד"ל 2 מושבים. מיד לאחר הבחירות חתם ולקר הסכם קואליציוני עם המפד"ל בה הבטיח לשני נציגי המפד"ל תפקידי סגנים בשכר. ולקר מונה לראש עיר בינואר 1974. כראש העיר בת-ים, פעל להקמת מתנ"סים, הפעלת חוגי העשרה לילדים, הקים בתי"ס תיכוניים וזכה לתואר "אזרח כבוד של העיר בת-ים". בסוף 1976 לקראת הבחירות בסניף הליכוד בבת ים על מועמדות לראש העיר בבחירות הבאות לעיריית בת ים, התעורר סכסוך בתוך סיעת הליכוד בבת ים. בעקבות זכייתו של וולקר בבחירות, פרשו מהסיעה שלושה חברים שהקימו סיעה עצמאית בשם "למען בת ים". הם חתמו הסכם עם המערך, על פיו אחד מהם יהיה לראש העיר והדיחו את וולקר בישיבת מועצה טעונה ב-30 בינואר 1977. בספטמבר 1978 לקראת הבחירות לרשויות המקומיות הודיע נציג הליברלים בבת ים שירוץ ברשימה נפרדת, בגלל חילוקי דעות עם וולקר, שלטענתו פועל כאיש צבא ולא כפוליטיקאי. בסיבוב הראשון של הבחירות זכה נציג המערך, מנחם רוטשילד ב-37.5% מהקולות ווולקר זכה ל-33% מהקולות. לקראת הסיבוב השני חתם רוטשילד על הסכם עם התנועה למען בת ים ועם המפד"ל. בסיבוב השני קיבל וולקר 45% מהקולות.
ולקר עמד בראש רשימת הליכוד גם בבחירות בשנת 1983. באוקטובר 1986 חתם על הסכם קואליציוני עם ראש העיר מהמערך. בתחילת 1989 הקים וולקר רשימה עצמאית להתמודד לעיריית בת ים.
לאחר מותו, עיריית בת-ים הנציחה זכרו על ידי הקדשת גן על שמו, ברחוב שרת שבשכונת רמת יוסף.
הערות שוליים

↑  בוגרי בית"ר ומפקדי אצ"ל - מפקדי הצנחנים במכביה, חרות, 12 באוקטובר 1950
1 2  עפרה אליגון, בלי כוכבים על הכתפיים, מעריב, 15 במרץ 1968
1 2  אברהם רותם, כל אנשי מיל., מעריב, 30 ביוני 1970
↑  שבע רשימות בחולון, תשע רשימות בבת ים, מעריב, 1 באוקטובר 1973
↑  אברהם תירוש, המערך בבת ים איבד את הרוב המוחלט, מעריב, 6 בינואר 1974
↑  קואליציה ליכוד-מפד"ל בעיריית בת ים, דבר, 11 בינואר 1974
↑  משבר בעיריית בת ים, על המשמר, 9 בדצמבר 1976
↑  א. שילוני, צפוי פילוג בתנועת "חירות" בבת־ים, על המשמר, 7 בדצמבר 1976
↑  המשבר בחירות בבת ים, על המשמר, 30 בדצמבר 1976
↑  ראש־עיריית בת־ים מודח מכהונתו, על המשמר, 13 בינואר 1977
וולקר ידרוש לפזר העיריה ולהכריז על בחירות בבת־ים, דבר, 14 בינואר 1977
↑  "אנחנו נחזור" ־ קרא יצחק וולקר לאחר שהודח מראשות עירית בת־ים, מעריב, 31 בינואר 1977
↑  נורית דברת, אנשי הליברלים בבת ים ילכו ברשימה נפרדת, מעריב, 27 בספטמבר 1978
↑  ההיערכות לסיבוב השני, דבר, 13 בנובמבר 1978
↑  תוצאות הבחירות בערים וביישובים, על המשמר, 23 בנובמבר 1978
↑  המתיחות במפלגות לשיאה לקראת הגשת הרשימות לרשויות המקומיות, דבר, 14 בספטמבר 1983
↑  שרה פרידמן, אחדות עירונית בבת ים בניגוד להחלטת חירות, מעריב, 12 באוקטובר 1986
↑  בת ים, חדשות, 31 בינואר 1989
איזיום

איזיום (באוקראינית: Ізюм) היא העיר השלישית בגודלה במחוז חרקיב באוקראינה.
היסטוריה

היישוב הוקם ב-1681 בעקבות הגירה פנים-אוקראינית. מסוף המאה ה-17 ועד סוף המאה ה-18 היה היישוב למרכז חשוב של הקוזאקים. בשנות ה-80 של המאה ה-17 כאן הוקמה טירה שהייתה מורכבת מעיר "הגדולה" ומעיר "הקטנה".
ב-1897 באיזיום התגוררו 13,108 תושבים, מתוכם היו 78 אחוזים אוקראינים ו-20 וחצי אחוזים רוסים.
בזמן מלחמת העולם השנייה בקרבת העיר התנהלו קרבות קשים במסגרת קרב חרקיב השני. העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-24 ביוני 1942 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-5 בפברואר 1943.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, העיר הייתה תחת כיבוש צבאי רוסי לאחר קרב קשה. הוא נמשך עד שכוחות אוקראינים כבשו אותה מחדש בספטמבר 2022 כחלק ממתקפת נגד אוקראינית. כתוצאה משחרור העיר התגלה שבמהלך הכיבוש הרוסי, נבזזו כמעט כל בתי המרקחת בעיר על ידי חיילים, בוצע נזק משמעותי לאתר הכנסייה ההיסטורי, ורוב שירותי העיר לאזרחים הופסקו כליל. קייב החלה במתן עזרה ראשונה לתושבים ושיקום שירותי הבריאות והמים של העיר. התגלה לפי המשטרה האוקראינית קבר המונים של 440 קורבנות בעיר .
אוכלוסייה

אוכלוסיית איזיום לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1785 | 4,301 |
| 2 | 1843 | 6,617 |
| 3 | 1897 | 13,108 |
| 4 | 1989 | 64,300 |
| 5 | 2001 | 56,100 |
| 6 | 2010 | 52,030 |
| 7 | 2014 | 51,171 |
ערים תאומות

רוסיה קרסנוגורסק, רוסיה
רוסיה ז'וקוב, רוסיה
לטביה טוקום, לטביה
הערות שוליים

↑  https://www.pravda.com.ua/articles/2024/05/26/7457654/index.amp
↑  http://demoscope.ru/weekly/ssp/rus_lan_97_uezd.php?reg=1625 מפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית ב-1897.
↑  ציקי ברנדוין, תושבי העיר שנכבשה מחדש: "הרוסים .., באתר כיכר השבת, ‏2022-09-13
↑  Kieren Williams, קבר אחים מחריד עם 440 הרוגים נמצא בעיר ששוחררה על ידי כוחות אוקראינים, באתר mirror.co.uk, ‏2022-09-16
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533332405171  LCCN: n96092324  NKC: ge1170363  VIAF: 132695411   WorldCat (עם VIAF): 132695411
טלי אלון

| --- | --- |

טלי אלון
 לידה:  18 באוגוסט 1974 (בת 50) תל אביב, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  סופרת, משוררת
 
טלי אלון (נולדה ב-18 באוגוסט 1974) היא סופרת ומשוררת ישראלית, שכתבה מאות שירים והוציאה לאור שני ספרי שירה ושני ספרי ילדים. ניהלה את תחום ההתנדבות במחלקה לשירותים חברתיים במועצה האזורית חבל אילות, משנת 2004 עד תחילת 2019. משנת 2020, ניהלה את אזור הדרום בחברה לתועלת הציבור קרן שמש מקבוצת עוגן. כיום עוסקת בתחום ההתנדבות בחירום ברשות מקומית בדרום.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב בשם טל עמיר. נדדה עם משפחתה ברחבי הארץ וארצות הברית עד שהמשפחה קבעה את מגוריה במושב ערוגות, שם למדה בבית הספר התיכון האזורי "באר טוביה". בוגרת תואר שני במסלול מחקרי, במחלקה לניהול ויישוב סכסוכים במסגרת לימודי מדעי החברה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. נשואה לעופר אלון ואם לשניים - בת ובן.
אלון מתגוררת עם בעלה וילדיהם בדרום הארץ משנת 1995. הם נדדו מתל אביב לאילת, שם התגוררו מספר שנים, אחר כך עברו לקיבוץ לוטן ומשם לקיבוץ גרופית ואילת. כיום מתגוררת עם משפחתה בדרום הארץ.
יצירתה

אלון החלה לכתוב בגיל 10, אז זכתה במקום הראשון בתחרות כתיבה אזורית ובגיל 13 התפרסם שירה הראשון במוסף ספרות בעיתון המקומי "כאן דרום".
בשנת 1995 הוציאה בהוצאת "סער" את ספר הביכורים שלה "עכשיו אני יודעת איך" הכולל שירים שנכתבו מאז החלה לכתוב בגיל 10 ולמשך עשור.
בשנת 2004 הוציא לאור בעלה כהפתעת יום הולדת את הספר "ביום חורפי שטוף שמש" בהוצאת פרדס. הספר אוצר בתוכו שירים שכתבה למגירה ונאספו ללא ידיעתה לספר.
אלון שנישאה בגיל צעיר (20), עבדה כשכירה במגזר הפרטי ובשנת 2004 עברה לעבוד במגזר הציבורי במחלקה לשירותים חברתיים במועצה האזורית חבל אילות. במסגרת עבודתה היא שילבה את אהבתה לכתיבה וכתבה בעיתון המקומי "בקצה המדבר", תחילה כתבה טור הנקרא "משימה אפשרית בהחלט" ובהמשך לאחר הפסקה ממושכת חידשה את הטור האישי שלה באותו עיתון בשם "טור בהתנדבות". בטורים סיפרה על מקומות ההתנדבות במועצה האזורית בהם ניתן לקחת חלק ולהתנדב.
בשנת 2005 יצא ספר הילדים הראשון שלה "נולד לי אח והפיפי ברח" אשר נכתב בהשראת לידת בנה השני.
בשנת 2008 יצא ספר הילדים השני "אפרים בורח מהמים". ספר זה נכתב בהשראת בעיה שהתעוררה בקרב משפחתה והיווה ניסיון להסבר מדוע פעוטות חוששים להתרחץ.
בשנת 2008 זכתה בפרס עובדת מצטיינת ברשות המקומית מועצה אזורית חבל אילות.
בשנת 2010 קיבלה אלון את פרס מגן שר הרווחה כרכזת תחום ההתנדבות לאחר שהגתה רעיון לקיום "יריד מקומות התנדבות" המבוסס על יריד מקומות תעסוקה.
בשנת 2011 השתתפה אלון במיזם "אגדות ושירים מתחת לעצים" וכתבה שיר על שיח אברהם, השיר מתנוסס על שלט מתחת לשיח במרכז שכונת השחמון באילת.
בשנת 2014 יצא לאור ספר בשם "מעבר לעצמי - למען הזולת, למען החברה" מאת משה גרומב המציג את סיפורם של 73 אנשים התורמים לזולת ולחברה מתוך אמונה ומחויבות פנימית. אחד הפרקים מתוך הספר הוקדש לתרומתה של אלון לזולת. בהמשך השנה החלה אלון לכתוב טור אישי באתר האינטרנט לאימהות "אמא של".
בתחילת שנת 2015 החלה לפרסם את שיריה בעמוד הפייסבוק האישי שלה ובמקביל הציגה תערוכה הנקראת "מאחורי המילים אל מול המצלמה" המשלבת את שיריה בטרם ירידתם לדפוס עם צילומים מרהיבים של גיא דרי, בן 14 מקיבוץ גרופית. התערוכה החלה בקיבוץ ונדדה למרכז הבריאות האזורי. בהמשך השנה סיימה אלון את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוני 2015 השתתפה אלון במיזם "משוררי ישראל מקריאים משיריהם" במסגרתו מקליטים המשוררים בהקראה שניים משיריהם. חלק מהשירים שובצו בתוכניות "קול ישראל" השונות וכלל השירים נאספים לפסקול אחד למען שימור התרבות והמורשת של ישראל.
ביולי 2015 הוצגה תערוכת השירים "מאחורי המילים אל מול המצלמה" בלובי שדה התעופה של אילת. באוקטובר נדדה התערוכה אל אוניברסיטת בן-גוריון באילת.
בנובמבר 2015 שודר ברדיו המקומי של אילת -  רדיו קול הים האדום השיר "כוכבים בשמיים", שכתבה טלי והולחן ובוצע על ידי שגיא נווה, זמר מקומי.
בנובמבר 2017 יזמה יחד עם עו"ד אפי פדידה - תחרות ארצית לעידוד יצירה נשית בתחומי הצילום והשירה הכתובה.
בשנת 2017 סיימה את לימודי התואר השני במדעי החברה הכוללים מחקר תיזה בתחום ההתנדבות, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ספריה

ספרי שירה
עכשיו אני יודעת איך - 1995 (הוצאת סער)
ביום חורפי שטוף שמש - 2002 (הוצאת פרדס)
ספרי ילדים
נולד לי אח והפיפי ברח - 2005 (הוצאת פרדס)
אפרים בורח מהמים - 2008 (הוצאת פרדס)
לקריאה נוספת

משה גרומב, מעבר לעצמי - סיפורי התנדבות, נדב - הוצאת ספרים, 2014, עמ' 101–102.
אטאורו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 קואורדינטות:  8°14′S 125°35′E﻿ / ﻿8.24°S 125.58°E﻿ / -8.24; 125.58
 שטח:  140.1 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  מזרח טימור 
 אוכלוסייה:  9,274 (2015)
  (למפת מזרח טימור מוגדלת) דילי אילאו איינרו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימוראטאורו(למפת מזרח טימור רגילה) דילי אילאו איינרו באוקאו פנטה מקאסאר אינדונזיה אינדונזיה אינדונזיה ים בנדה ים סאבו ים טימוראטאורו
 
נוף ים באי אטאורו
האי אטאורו (בטטום: Pulau Atauro; בפורטוגזית: Ilha de Ataúro; באינדונזית: Pulau Kambing או Pulau Atauro) הוא אי קטן בים בנדה, הממוקם 25 ק"מ מצפון לדילי, מזרח טימור, בין האיים האינדונזיים אלור (אנ') ממערב ווטאר (אנ') ממזרח. מבחינה פוליטית הוא מהווה אחת הנפות של מחוז דילי שבמזרח טימור.
אורכו כ-25 ק"מ ורוחבו 9 ק"מ, כ-105 קמ"ר שטחו, והוא מאוכלס על ידי כ-8,000 תושבים. האי הקרוב ביותר הוא האי האינדונזי לירן (אנ'), 12 ק"מ לכיוון צפון-מזרח.
גיזלה פרל

| --- | --- |

גיזלה פרל
 לידה:  10 בדצמבר 1907 סיגט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 בנובמבר 1988 (בגיל 80) הרצליה, ישראל 
 תפקידים:  גינקולוגית 
 
גיזלה פרל (Gisella Perl‏; 10 בדצמבר 1907, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 24 בנובמבר 1988, ישראל) הייתה רופאה גינקולוגית יהודייה ששרדה את השואה ונתפרסמה בשל ההפלות הרבות שביצעה לנשים במהלך שהותה במחנה הריכוז אושוויץ במטרה להציל את חייהן.
ביוגרפיה

גיזלה נולדה ב-1907 בעיירה סיגט (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרת, משנת 1920 ברומניה, ב-1940 הועברה להונגריה, ב-1945 הוחזרה שוב לרומניה). לאחר גמר לימודיה התיכוניים המשיכה ללימודי רפואה באוניברסיטת קלוז' ובהמשך התמחתה בגינקולוגיה.
בתקופת השואה

עם פלישת הגרמנים להונגריה בשנת 1944, הועברה עם משפחתה לגטו בעיר ובהמשך נשלחה לאושוויץ. בשל הרקע הרפואי שלה, זמן קצר לאחר הגיעה לאושוויץ, נשלחה ד"ר פרל לעבוד במרפאה שבמקום, שם ראתה חולים רבים מדי יום וניסתה לעזור להם בעזרת הציוד הדל ביותר שהיה במקום.
עם זאת, היא נתפרסמה יותר בשל הפעילות אותה ביצעה מעבר לשעות העבודה - הפלות.


כיוון שדינה של כל אישה אשר נמצא כי היא בהריון היה מיתה בתאי הגזים, או בשלב מאוחר יותר אף ניסויים בידי ד"ר מנגלה, פעלה ד"ר פרל לביצוע הפלות בכל אישה הרה על מנת להציל את חייה.
פעילות זו בוצעה בשעות הלילה ובהיחבא, בידיה החשופות וללא ציוד רפואי מתאים, וזאת תוך סיכון עצמי ניכר.
בהמשך הועברה לברגן-בלזן, שם שהתה עד לשחרור המחנה. לאחר היוודע לה על מות משפחתה, לרבות בעלה ובנה, ניסתה להתאבד אך נכשלה.
לאחר השואה

בשנת 1947 היגרה לארצות הברית. בקשתה הראשונית לקבלת אזרחות נתקלה בסירוב לאור חשדותיהם של האמריקאים כי שיתפה פעולה עם הנאצים במלחמה. בהמשך, ולאור מעורבות של פוליטיקאים אמריקאים בעניינה, קיבלה בשנת 1951 אזרחות אמריקאית וכן חזרה לעבוד כגינקולוגית בבית החולים מאונט סיני שבניו יורק.
בשנת 1979 עלתה לארץ והשתקעה בהרצליה, בה התגוררה עם בתה, אשר הוחבאה במהלך המלחמה אצל משפחה לא יהודית, והמשיכה לתרום מזמנה ומהידע שלה למחלקה הגינקולוגית שבבית החולים שערי צדק. פרל נפטרה בשנת 1988.
את קורותיה גוללה ד"ר פרל באוטוביוגרפיה שכתבה 'I was a doctor in Auschwiz' ('הייתי רופאה באושוויץ').
ספר זה עובד בשנת 2003 לסרט בכיכובה של כריסטין לאטי בשם 'מתוך האפר' (אנ').
לקריאה נוספת

'למען ידעו דור אחרון' – אם ובת בשואה, לאה פרידלר, עמ' 85
הערות שוליים

↑  Brozan, Nadine. Out of Death, a Zest for Life. New York Times, November 15, 1982
↑  תקציר הסרט "Out of the Ashes" מתוך אתר IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279719605171  BIBSYS: 90251831  BnF: cb17892853n (data)  CiNii: DA17071783  GND: 127172238  ISNI: 0000 0000 2546 497X  LCCN: n79060207  NKC: hka20191048726  NTA: 430380747  RERO: 02-A028896444  SNAC: w6z39m0d  VIAF: 65021482   WorldCat (עם VIAF): 65021482
ז'ול פרי

זול פרנסואה קאמי פֶרי (בצרפתית: Jules François Camille Ferry,‏ 5 באפריל 1832 סן דיה, מחוז ווז' – 17 במרץ 1893 פריז) היה פוליטיקאי צרפתי, עורך דין בהכשרתו. כפובליציסט וכחבר בפרלמנט, נמנה עם מתנגדי משטר הקיסרות של נפוליאון השלישי, ועם מתנגדי ממשלות "הסדר המוסרי" מימי שלטונו של הנשיא פטריס דה מק-מהון.
פרי הפך בהמשך לאחת הדמויות המכוננות של הרפובליקה הצרפתית השלישית: כשר החינוך (בין 4 בפברואר 1879 - 10 בנובמבר 1881, 30 בינואר - 29 ביולי 1882 ובין 21 בפברואר - 20 בנובמבר 1883), שר החוץ (בין 20 בנובמבר 1883 - 30 במרץ 1885), וראש הממשלה של צרפת (בין התאריכים 23 בספטמבר 1880 - 10 בנובמבר 1881 ו-21 בפברואר 1883- 30 במרץ 1885). פרי הנהיג מחדש את חוק חינוך החובה, חיזק את הצביון החילוני של הרפובליקה הצרפתית, ובאותו זמן המשיך במדיניות ההתפשטות הקולוניאלית, בשם "השליחות המתרבתת" של "הגזעים העליונים". בתקופתו צרפת השתלטה על תוניסיה, על מדגסקר, על חלק מאפריקה המשוונית ועל מפרץ טונקין בהודו-סין.
ז'ול פרי כיהן גם כראש עיריית פריז (15 בנובמבר 1870 - 5 ביוני 1871) ולתקופה קצרה מאוד (24 בפברואר - 17 במרץ 1893) כיושב ראש הסנאט.
קורות חייו > ילדות וצעירות

ז'ול פרנסואה קאמי פרי נולד בשנת 1832 למשפחה מבוססת. הוא היה ילדם האמצעי של שארל-אדואר פרי, עורך דין חופשי בדעותיו, ואדל בת לבית ז'אמלה (Jamelet).שם המשפחה פרי קיים מזה מאות שנים בחבל לורנה, ומקורו בשיבוש השם פרדריק. אבותיו של פרי היו איכרים ובעלי מלאכה קתוליים, שחיו שנים רבות במחוז ווז' ומוצאם היה בכפר הררי בשם אנול (Anould). הם עסקו בשלב מסוים בייצור פעמונים. בשנת 1718 בני פרי התיישבו ביישוב סן דייה וב-1794 ניהלו בו מפעל לאריחים. סבו של ז'ול, פרנסואה-ז'וזף פרי, היה ראש מועצת העיירה בשנים 1816-1797. אשתו הייתה בת לבית וימפפן האלזסי. האב, שארל-אדואר, הפסיק במהלך ילדותו של ז'ול להופיע בבתי המשפט לטובת העיסוק בפוליטיקה. הוא היה חבר במועצה הכללית של מחוז ווז' (1844 - 1852) ונמנה עם מתנגדי ראש הממשלה פרנסואה גיזו. לז'ול הייתה אחות בכורה, אדל (1826 - 1871) ועוד אח, שארל (1834 - 1909). אמם נפטרה בגיל צעיר והאב נאלץ לדאוג לבדו לחינוכם. בז'ול טיפלו בילדותו אחותו אדל ואחת מדודותיו. הוא היה ילד רזה, שלומיאלי, וביישן, וקשור מאוד לאחותו המסורה ששימשה לו כאם. פרי למד במכללה בעיירת הולדתו עד שנת 1846 כשהמשפחה עברה לגור בשטרסבורג. שם נרשם למכללה הלאומית של שטרסבורג (הקרויה בימינו על שם פיסטל דה קולאנז'). הצטיין במיוחד ברטוריקה ובפילוסופיה, מקצועות בהם זכה בכל הפרסים. בסיום מבחני הבגרות הוא למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת פריז. באותה תקופה למד במקביל בקורס לציור ושקל ברגע מסוים להיות צייר.
קורות חייו > עורך דין ופובליציסט מגויס

אחרי סטאז' במשרד של עו"ד בשם טירו, בשנת 1854 התקבל ז'ול פרי ללשכת עורכי הדין. הוא התפרסם בהופעותיו בבית המשפט לערעורים, על אף שנאומיו בבתי המשפט היו איטיים ומונוטוניים. התעניין במהרה בנושאים פוליטיים והתמחה בהגנה משפטית על פעילים רפובליקנים, זאת בתקופת שלטונו של הנסיך לואי-נפוליאון שהפך לנפוליאון השלישי. נאומו של פרי בשעת קבלתו ללשכת עורכי הדין, על "השפעת הרעיונות הפילוסופיים על הלשכה במאה ה-18", הצביע כבר על העקרונות האנטי-מונרכיסטים שדבק בהם כל חייו. דירתם של האחים שארל וז'ול פרי בפריז הפכה למקום כינוס של הנוער הרפובליקני. פקדו אותה אנשים כמו פלוקה, לאביש, לאון גמבטה ואחרים. בשנת 1857 נפטר אביו.
כחסיד של הצדק החברתי, החילוניות וחופש המצפון, פרסם פרי באותה תקופה בקביעות כתבות משפטיות ב"גאזט דה טריבונו" (עיתון בתי המשפט) וכן מאמרים פוליטיים בעיתונים העצמאיים "לה פרס" (La Presse) (שבניהול אמיל דה ז'רארדן), "לה קורייה דה פארי" (Le Courrier de Paris -של קלמאן דיוורנואה) ו"לה טאן" (Le Temps). נמנה עם המבקרים הקבועים בביתו של אמיל אוליבייה. בשנת 1863 השתתף בבחירות לפרלמנט ותקף בחריפות את המועמדים מטעם המשטר. ב-3 באוגוסט 1861 פרסם יחד עם אחרים את "ספר הלימוד האלקטורלי" ובעקבותיו ב-1863 את החוברת "Lutte électorale" ("מאבק אלקטורלי") שהוקיעה את הפטרנליזם ואת אי הסדרים בבחירות. הספר האחרון גרם לפתיחת הליכים משפטיים נגדו במסגרת "משפט השלושה עשר". 13 נאשמים, בהם סדי קארנו, עמנואל אראגון, ז'ול פאוור, הואשמו כי ארגנו ועד אלקטורלי רפובליקני בלתי חוקי ונידונו לקנסות. פרי עצמו נידון לקנס בשווי 500 פרנק.
בדצמבר 1867 - אוגוסט 1868, כמתנגד בלתי מתפשר של הקיסרות השנייה של נפוליאון השלישי, פרסם פרי בעיתון הליברלי "לה טאן" (Le Temps "הזמן") סדרת פמפלטים סאטיריים מדוברים נגד הברון אוסמן, הפרפקט של פריז (באותם ימים - מחוז סן). עיקר חיציו כוונו נגד המימון הבלתי שקוף של העבודות הגדולות שבוצעו אז בפריז במסגרת התכנון מחדש של העיר. הסדרה נקראה "החשבונות הפנטסטיים של אוסמן" והתבססה על טיעונים כבדי משקל.
מנהל העיתון "לה טאן" עודד את פרי להגיש את מועמדותו בבחירות לפרלמנט בשנת 1868.