stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סכלדה
היסטוריה

לשפך הסכלדה הייתה לאורך השנים חשיבות מסחרית ואסטרטגית רבה. בתקופה הרומית הוא שימש לנתיבי השיט לאיים הבריטים. הפרנקים השתלטו על האזור בסביבות שנת 260, תחילה כפיראטים ואחר כך כבעלי בריתם של הרומאים. בעקבות חלוקת האימפריה הפרנקית במאה התשיעית הפך הנהר לגבול בין הקיסרות המערבית והקיסרות המזרחית, שנקראו מאוחר יותר בשמות צרפת והאימפריה הרומית הקדושה.
מצב זה נשאר בעינו - לפחות תאורטית - עד 1528, אם כי אז כבר היו פלנדריה, זלנד וברבנט בשלטון בית האבסבורג. אנטוורפן הייתה לנמל החשוב ביותר במערב אירופה. כשהשתלטו הספרדים על העיר ב-1585 השתלטה הולנד על "פלנדריה של זלנד" (Zeeuws-Vlaanderen), חבל הנמצא ממערב לשפך, וסגרה את הנהר לתנועת סחורות - ובכך עבר רוב המסחר לאמסטרדם.
הנמל נפתח מחדש בזמן המהפכה הצרפתית ב-1792. כשקיבלה בלגיה את עצמאותה מהולנד ב-1830 נחתמה "אמנת הסכלדה", שהבטיחה את זכותן של אוניות שפניהן מועדות לבלגיה להיכנס לשפך הסכלדה בהולנד.
במלחמת העולם השנייה היה שפך הסכלדה באזור פליסינגן בשליטת גרמניה, מה שמנע מבעלות הברית להשתמש בנמל אנטוורפן, שאותה הם שחררו לא מכבר. בקרב עקוב מדם שחררו כוחות קנדיים את האזור, ובנובמבר 1944 חודשה האספקה לנמל. על האי ואלכרן, נקודה אסטרטגית על הנהר, עמד כוח גרמני של כ־2,000 חיילים. הוא שוחרר על ידי כוח קטן של טנק בודד ו-11 חיילים בפיקודו סלו גולדפרב.
הערות שוליים

↑  סימון שכטר, פדרו גרנינג - סלו גולדפרב, באתר מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, ‏4 בספטמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560593505171  LCCN: sh85118104  NKC: ge636645  VIAF: 316880098   WorldCat (עם VIAF): 316880098 
מקור הסכלדה ליד גואי בצרפת
סטניזלאו קניצרו

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1826 פלרמו, ממלכת שתי הסיציליות 
 פטירה:  10 במאי 1910 (בגיל 83) רומא, ממלכת איטליה 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום מגורים:  איטליה
 מקום לימודים:  מוזיאון ריינה סופיה 
 מוסדות:  אוניברסיטת פלרמו  אוניברסיטת ג'נובה  אוניברסיטת פיזה  ספיינצה – אוניברסיטת רומא  אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני 
 תלמידי דוקטורט:  עמנואל פטרנו 
 פרסים והוקרה:  מדליית קופלי (1891)  פרס פאראדיי (1872)  חבר זר של החברה המלכותית (5 בדצמבר 1889) 
 הערות:  מגלה תגובת קניצרו
 תרומות עיקריות
 כימיה אורגנית
 
סְטַנִיזְלַאוֹ קַנִיצַרוֹ (באיטלקית: Stanislao Cannizzaro‏; 13 ביולי 1826 – 10 במאי 1910) היה כימאי איטלקי. גילה תגובת דיספרופרציונציה חשובה בכימיה אורגנית, תגובת קניצרו, הקרויה על שמו.
חייו

קניצרו נולד בפלרמו שבסיציליה, לאב שהיה אחראי על המשטרה. בשנת 1841 הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטה המקומית בפלרמו, אולם בעקבות הכרתו עם הכימאי רפאל פיריא (Raffaele Piria) הוא פנה ללימודי כימיה. בשנת 1845 הוא היה לעוזרו של פיריא בבית הספר הראשון ללימודי כימיה באיטליה שנפתח בפיזה. בעת חופשת מולדת ביולי 1847 הוא התוודע למהפכה המתוכננת נגד פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, והחליט להישאר בסיציליה ולהשתתף במהפכת 1848 בסיציליה. במהפכה שפרצה בינואר 1848 הוא שירת כקצין ארטילריה במסינה, ובמרץ 1848 היה לחבר הפרלמנט הסיציליאני. לאחר נפילת מסינה עבר קניצרו לטאורמינה לאסוף כוחות למנוע את התקדמות הכוחות המלוכניים. בעקבות דיכוי המהפכה, ברח קניצרו למרסיי שבצרפת ובשנת 1849 הגיע לפריז, בה פגש את אוגיסט קאור (Auguste André Thomas Cahours) שסידר לו עבודה במעבדה הכימית של מישל שוורוי, עם פרנסואה קלואה (François Stanislas Cloez). באותה תקופה האזין קניצרו להרצאותיו של אנרי ויקטור רניו, שהשפיעו עליו במידה רבה בכל מהלך חייו המקצועיים.
בשנת 1851, קניצרו קיבל מינוי כפרופסור לכימיה פיזיקלית בבית המכללה הארצית של אלסנדריה (צפון איטליה). בסתיו של 1855, החל לכהן כפרופסור לכימיה באוניברסיטת ג'נובה.
בשנת 1858 התפרסם מאמרו "Sunto di un corso di filosofia chimica" ("תקציר של קורס בפילוסופיה כימית") שבו יישב את הסתירה בין חוק אבוגדרו כפי שהוצג על ידי אמדאו אבוגדרו, שלקח את משקל מולקולת המימן כיחידה האטומית, לבין ממצאיהם של כימאים אחרים, בהם אלקסי פטי ופייר דולונג, שמצאו שתרכובות שונות שבדקו אינן כוללות מספר שלם של משקל מולקולת המימן. סתירה זאת הטרידה את הכימאים במשך עשרות שנים. במאמרו, קניצרו הראה שניתן ליישב את הסתירות אם לוקחים כמשקל האטומי של מימן את מחצית המשקל של מולקולת המימן. מאמרו הוצג בכנס של כימאים בקרלסרוהה בשנת 1860 והדהים את הקהילה הכימית. יוליוס מאייר אמר על מאמרו: "הוא הסיר את הערפל מעיני, הספקות דהו ושלווה באה על מקומה". גם דמיטרי מנדלייב השתמש בעבודתו של קניצרו לבניית הטבלה המחזורית שלו.
אחרי שג'וזפה גריבלדי כבש את סיציליה, שב קניצרו למולדתו והתמנה בשנת 1861 להיות פרופסור לכימיה אי-אורגנית ואורגנית באוניברסיטת פלרמו. בחלק מתקופתו בפלרמו הוא כיהן כרקטור האוניברסיטה. במקביל לעבודתו המדעית הוא כיהן במועצת העיר ובעת מגפת הכולירה בשנת 1867 היה לממונה על בריאות הציבור.
בשנת 1871 מונה לשמש כפרופסור לכימיה באוניברסיטת רומא, מהאוניברסיטאות הגדולות, העתיקות והחשובות באוניברסיטאות אירופה באותה תקופה. באותה שנה הוא גם מונה לסנאטור בסנאט האיטלקי. בשנת 1872 הוא נבחר לשאת את ההרצאה לזכר מייקל פאראדיי בלונדון ובשנת 1873 נתמנה לחבר של כבוד בחברה הכימית הגרמנית.
על הישגיו בתחום של הכימיה האורגנית והכימיה התאורטית, הוענקה לפרופ' קניצרו מדליית קופלי על ידי החברה המלכותית לכימיה של אנגליה בשנת 1891.
קניצרו נפטר בשנת 1910, והוא בן 83.
עבודתו המדעית

בשנת 1851, בעקבות מחקרים שעשה בפריס, פרסם קניצרו עם קלואז מאמר על סינטוז ציאנואמידים בתגובה של אמוניה על כלוריד ציאנוגן בתמיסה מחומצנת.
בשנת 1853 גילה קניצרו כי אלדהידים ארומטיים הנמצאים בסביבה בסיסית, מסוגלים להגיב ביניהם לקבלת כוהל וחומצה קרבוקסילית. תגלית זו, קרויה על שמו – תגובת קניצרו.
קניצרו התפרסם גם הודות למחקריו ועבודותיו בחקר הגזים והתכונות המשקליות שלהם. הוא הוכיח את צדקות השערותיו של אבוגדרו והראה כיצד המשקלים האטומיים של תרכובות שונות בעלי הרכב אטומים זהה, אינה משתנה גם כאשר תרכובת אחת נדיפה והשנייה לא. בנוסף הראה כיצד המשקלים האטומיים של יסודות של תרכובות אשר צפיפות האדים שלהן אינה ידועה, ניתנת לקביעה על סמך בדיקת החום הסגולי של התרכובת.
בפלרמו חקר קניצרו במשך עשר שנים תרכובות ארומטיות, והמשיך לעבוד על מחקרים בנושא אמינים.
הערות שוליים

↑  Stanislao Cannizzaro, Scinece history institute
1 2 3  Harry C. Jones, Stanislao Cannizzaro in American Chemical Journal, XLIV, No. 4, October 1910, page 384
↑  Cannizzaro, Stanislao, אתר Treccani, באיטלקית
1 2 3  Cannizzaro, Stanislao, Unification (2011), אתר Treccani, באיטלקית
↑  Sketch of a course of chemical philosophy, תרגום לאנגלית של המאמר, שהודפס בשנת 1911 בשיקגו
↑  בגרמנית: "Es fiel Mir Wie Schuppen von den augen, die Zweifel schwanden, und das gefuhl ruhigster sicherheit trat an ihre stelle"
↑  Cannizzaro, Stanislao, 1911 Encyclopædia Britannica
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281173005171  BNE: XX4845738  BnF: cb12560268q (data)  CANTIC: a10865627  CiNii: DA15934801  GND: 118921789  ICCU: CFIV102710  ISNI: 0000 0000 8343 9721  LCCN: n93079091  LNB: 000314854  NDL: 00620450  NKC: ola2002158370  NTA: 071385215  SNAC: w63r2vdt  SUDOC: 085101370  VcBA: 495/12572  VIAF: 59200217   WorldCat (עם VIAF): 59200217
סנט ז'וליה דה לוריה

סנט ז'וליה דה לוריה (בקטלאנית: Sant Julià de Lòria) היא קהילה אוטונומית בדרום אנדורה.
העיירה המרכזית של הקהילה הנקראת גם היא סנט ז'וליה דה לוריה, ממוקמת בגובה 908 מטרים, והיא העיירה הנמוכה ביותר במדינה. בשנת 2009 התגוררו בה 8,127 תושבים.
בעיירה שוכנת אוניברסיטת אנדורה, שנוסדה בשנת 1997, ולומדים בה כ-1,300 סטודנטים.
סאבין מוטורה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1892 
 פטירה:  12 בדצמבר 1970 (בגיל 78 בערך) טרגו מורש, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקצוע:  איש צבא 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (1 בינואר 1983) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  סאבין מוטורה
 
סאבין מוטורה (ברומנית: Sabin Motora; 1 בדצמבר 1892 - 12 בדצמבר 1970) היה קצין בז'נדרמריה הרומנית בדרגת אלוף-משנה. הוא הופקד על שמירה ופיקוח מחנות המעצר גרוסולובו וופניארקה. הוא נקט בצעדים לפינוי האסירים היהודים מפניארקה לגרוסולובו, שהיה מחנה קרוב יותר לגבול רומניה, בניגוד לצו שהתקבל, להעבירם למזרח, בצעדה כפויה. הוא עשה ככל יכולתו כדי להציל את חייהם של היהודים, למרות העובדה שהוא סיכן את חייו ואת הקריירה הצבאית שלו. בזכות מעשיו הוכר כחסיד אומות העולם.
קורות חיים

סאבין מוטורה נולד בשנת 1892 במאפוזני, רומניה, בן למיחאי ולאונטינה מוטורה. הוא סיים לימודי מסחר. בשנת 1915 בזמן מלחמת העולם הראשונה מונה לקצין בצבא האוסטרו הונגרי. שנתיים לאחר מכן התגייס לצבא רומניה. בשנת 1920 הועבר לז'נדרמריה הרומנית בדרגת סרן, ובין 1934–1937 מונה מוטורה למפקד בלוגוז'.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

באמצע מאי 1943, מוטורה הורד מדרגת קצין קרבי למפקד מחנה מכיוון שסירב למלא פקודה שהייתה מנוגדת למצפונו. מוטורה מונה למפקד מחנה המעצר ואפניארקה שבאוקראינה שם שהו 700 עצורים. מוטורה נהג במגורשים בהגינות רבה, ושיפר את תנאי השהות במחנה. ב-14 באוקטובר 1943 הוחלט על חיסול המחנה בשל קרבתו לחזית המלחמה. בהתאם לצו האסירים אמורים היו להישלח מזרחה אך לאחר מאבק שניהל מוטורה נשלחו 565 אסירים פוליטיים ויהודים, תחת פיקודו למחנה גרוסולובו באוקראינה שהיה קרוב לגבול רומניה. מוטורה התמנה למפקד המחנה והעניק לאסירים היהודיים הקלות שלא התקבלו במחנות אחרים. הם הועסקו בעבודות חקלאות שונות שעבורם קיבלו מצרכי מזון, והורשו לנהל פעילויות תרבות וליצור קשר עם משפחותיהם. במרץ 1944, נקבעה פעולה לחיסול כל האסירים בגטו על ידי המשטרה הגרמנית. אך סאבין מוטורה העניק ליושבי הגטו הגנה. ערב לפני הפעולה המתוכננת, יצא עם שאר האסירים והוביל אותם בהליכה של 35 קילומטרים לבסרביה. הוא דאג לכך שיוכרו כעובדי רומניה בצבא ולא כאסירים פוליטיים. כתוצאה מפעולה זו, הגיעו היהודים למחנה טרגו ז'יו ברומניה, שם הם נשארו עד לשחרורם באוגוסט 1944. סאבין מוטורה הציל את חייהם של כ־608 יהודים בתקופת השואה.
לאחר המלחמה

כשחזר לרומניה, מוטורה נחקר על ידי כוחות הביטחון, שירות המודיעין הסודי והפיקוח הכללי של הז'נדרמריה, במשך שלושה שבועות. לבסוף, המשיך לשרת בצבא אך כאזרח, ועם פרישתו קיבל פנסיה צבאית. מוטורה נפטר בדצמבר 1970 בגיל 78. רבים מהיהודים שניצלו על ידי מוטורה היגרו לישראל או למדינות אחרות, ואחרים הגיעו לתפקידים שונים, חלקם חשובים מאוד בהנהגה המדינית החדשה ברומניה.
הכרה והנצחה

ב־3 במרץ 1983 סאבין מוטורה הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
הערות שוליים

↑  משואה, ישראל: תל יצחק, 1997
↑  International Commission on the Holocaust in Romania ; president of the commission, Elie Wiesel ; editors, Tuvia Friling, Radu Ioanid, Mihail E. Ionescu., Final report, Polirom, 2005
↑  דפים לחקר תקופת השואה, כרך ז, המכון לחקר תקופת השואה המשותף לאוניברסיטת חיפה ולבית לוחמי הגטאות, 1993
↑  יעקב גלר, העמידה הרוחנית של יהודי רומניה בתקופת השואה, אורות יהדות המגרב, 2003
↑  תאודור לביא, פנקס הקהילות : רומניה - כרך א', יד ושם, 1970
תעודת הכבוד שהוענקה למוטורה מיד ושם
סטיבן אלפרד

סטיבן אלפרד (באנגלית: Steven Alfred; נולד ב-11 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בדינמו מינסק.
קריירה

אלפרד התחיל את קריירת המשחק שלו בסקסאן מהליגה השנייה במולדובה, ובינואר 2019 הצטרף לסוצ'י מהליגה השנייה ברוסיה.
בתום העונה עלה המועדון לליגת העל הרוסית, אבל ב-5 ביולי 2019 הושאל אלפרד לפיוניק ירוואן מליגת העל הארמנית, ובתום העונה עבר אליה בהעברה חופשית.
ב-26 בינואר 2021 הגיע עם הקבוצה להסכמה על התרת חוזהו, ועבר לשחק בסלוצק מליגת העל הבלארוסית.
בינואר 2022 עבר להפועל חדרה מליגת העל. בתום העונה האריך את חוזהו בקבוצה בעונה נוספת.
ב-29 ביוני 2023 חתם במכבי הרצליה.
ב-5 ביולי 2024 חתם בדינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית.
הערות שוליים

↑  "Game Report by FNL". Russian Football National League. 16 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Սթիվեն Ալֆրեդը և Ալեքսանդր Գալիմովը' "Փյունիկի" ֆուտբոլիստներ". fcpyunik.am/ (בארמנית). FC Pyunik. 5 ביולי 2019. נבדק ב-11 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stephen Alfred left Pyunik". fcpyunik.am. FC Pyunik. 26 בינואר 2021. נבדק ב-27 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  החלוץ הניגרי סטיבן אלפרד חתם בהפועל חדרה, באתר www.israelhayom.co.il
↑  סטיבן אלפרד חתם לעונה נוספת בהפועל חדרה: "תהיה קבוצה טובה", באתר וואלה, 22 במאי 2022
↑  מיכאל וייסרמן, סטיבן אלפרד וסאקו דומביה חתמו במכבי הרצליה, באתר דאבל פס, ‏29 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 311292431   WorldCat (עם VIAF): 311292431 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמל סרי לנקה

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  סרי לנקה 
 תאריך אימוץ:  1972 
 
במרכזו של סמל סרי לנקה יש אריה זהוב האוחז בחרב באחת מכפותיו, על גבי רקע אדום. זהו אותו האריה שמופיע בדגלה של סרי לנקה. בבסיסו הסמל קיים משנת 1952 אך בשנת 1972 הוא עבר כמה שינויים קלים.
לפני שקיבלה עצמאות, סרי לנקה (אז הייתה ידועה בשם ציילון) השתמשה בסמל של הממלכה המאוחדת בתור הסמל שלה. אחרי שקיבלה עצמאות מהממלכה המאוחדת בשנת 1948 עלה לראשונה הצורך בבחירת סמל לאומי. ועדה הוקמה כדי להדגיש את חשיבות בחירת הסמל. לפי המלצתה בשנת 1952 נבחר סמל כשבעיקרו היה אותו אריה על גבי רקע אדום, מתחתיו כיתובית האומרת "ציילון" ומעליו כתר שסימל את היות המדינה אחת מממלכות חבר העמים הבריטי.
בשנת 1972 כשהפכה סרי לנקה לרפובליקה עבר הסמל שינויים. ועדה נוספת קמה והחליטה על השינויים שיש לעשות בסמל. הכתר הוסר והסמל הוחלף בגרסה המודרנית בה יש מאפיינים סוציאליסטיים כמו גלגל השיניים וזרעי התירס. כמו כן מיוצגים בו גם סמלים מסורתיים של סרי לנקה.
סטרטוספר לאס וגאס

| --- | --- |

המתחם, נובמבר 2003
 מידע כללי
 סוג:  בית מלון
 כתובת:  2000 South בסטריפ (שדרות לאס וגאס)
 מיקום:  לאס וגאס
 מדינה:  נבדה נבדה, ארצות הברית ארצות הברית
 בעלים:  Golden Entertainment
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  פברואר 1992 – 1995 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  30 באפריל 1996 
 עלות:  32 מיליון דולר אמריקאי (המגדל בלבד)
 אדריכל:  סקידמור, אווינגס ומריל 
 מידות
 גובה:  (המלון) כ-30 מטר, (המגדל) 350.2 מטר
 שטח:  7,400 מ"ר
 קומות:  (המלון) 25, (המגדל) 5
 קואורדינטות:  36°08′51″N 115°09′22″W﻿ / ﻿36.14746°N 115.15603°W﻿ / 36.14746; -115.15603
 סטרטוספר לאס וגאס
  (למפת לאס וגאס מוגדלת) סטרטוספר לאס וגאס(למפת לאס וגאס רגילה) סטרטוספר לאס וגאס
 
סטרטוספר לאס וגאס הוא בית מלון בלאס וגאס, נבדה, ארצות הברית. המלון הוא מתחם גדול המורכב משני חלקים, המגדל, בעל 4 קומות בלבד המחובר למלון בשתיים מקומותיו, והמלון בעל 25 קומות. המגדל הוא השני בגובהו בחצי הכדור המערבי, שני רק למגדל סי אן בטורונטו שבקנדה.
בראש המגדל קיים פארק ובקומה שמתחתיו קיימת מסעדה ותצפית על העיר. במלון קיימים 2,427 חדרים.
שימושי הקומות > המלון

C - לובי, קזינו, עלייה למגדל ובית קפה
1 - חנויות, מסעדות, עלייה למגדל וחנייה
2-5 - חנייה בלבד
6-7 - חדרים וחנייה
8 - חדרים ומתחם הבריכה של המלון
9-22 - חדרים בלבד
23 - בר וחדרים
24 - בר ובריכה לגיל 21 ומעלה על גג מתחם המלון
שימושי הקומות > המגדל

C - לובי, ירידה למלון
1 - ירידה למלון, עלייה למתקן ה-SKY JUMP
103 - אולם חתונות
104 - מרכז כנסים
106 - מסעדת "טופ אוף דה וורלד".
107 - טרקלין
108 - תצפית
109 - גג המגדל, פארק
גלריית תמונות

המגדל בלילה.
מראה מקדימה.
מראה בלילה מלמטה.
עננים מכסים את המגדל בצוהרי היום.
מראה מהתצפית בסטרטוספר.
המתקן "אינסנטי" בפארק שלמעלה.
ה-X Scream בפארק למעלה.
רכבת ההרים שנסגרה.
האנטנה במגדל במרץ 2010.
לקריאה נוספת

Smith, John L. (1997). No Limit: The Rise and Fall of Bob Stupak and Las Vegas' Stratosphere Tower. Las Vegas: Huntington Press. ISBN 0-929712-18-8.
ביאורים

↑  שתי הקומות הראשונות במלון מחוברות למגדל, השלישית היא מסעדה ותצפית והרביעית הוא הפארק שנמצא למעלה
הערות שוליים

↑  אתר המלון
| הסטריפ |
| --- | --- | --- |
| הקצה הדרומי | ברוכים הבאים ללאס וגאס המדהימה |  |
| הצד המערבי | מפרץ מאנדליי •  המלון • לוקסור • אקסקליבר • ניו יורק ניו יורק • טי מובייל ארינה • מונטה קארלו • פרוג'קט סיטי סנטר (2009) • הקוסמופוליטן • בלאג'יו • סיזרס פאלאס • מיראז' • אי המטמון • ניו פרונטיר • סטארדסט • אשלון פלייס • קאזינו סלוטס אנד פאן • סירקוס סירקוס • סטרטוספר |  |
| הצד המזרחי | טרופיקנה • MGM גראנד • אלאדין • פלנט הוליווד • פריז • באליז • החוף הברברי • פלמינגו • אושיז • הראז • קזינו רויאל • ונישיאן • הפאלאזיו • וין • אנקור • ריווירה • סהרה |  |
| תחבורה | מונורייל לאס וגאס • הדאוס |  |
סטניסלאבה לשצ'ינסקה

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1896 לודז', פולין 
 פטירה:  11 במרץ 1974 (בגיל 77) לודז', רפובליקת פולין 
 מדינה:  פולין 
 מקום קבורה:  Church of the Assumption of the Blessed Virgin Mary in Łódź 
 פרסים והוקרה:  צלב אושוויץ (1985) 
 
סטניסלאבה לשצ'ינסקה (בפולנית: Stanisława Leszczyńska; ‏8 במאי 1896 – 1 במרץ 1974) הייתה מיילדת פולנייה, שהייתה כלואה במחנה הריכוז אושוויץ במלחמת העולם השנייה, שם היא יילדה למעלה מ-3,000 תינוקות. היא מועמדת רשמית לתהליך הקאנוניזציה על ידי הכנסייה הקתולית. הכביש הראשי שמוביל באושוויץ למוזיאון אושוויץ בירקנאו קרוי על שמה; וכן רחוב בעיר לודז'.
ביוגרפיה

סטניסלאבה לשצ'ינסקה נולדה למשפחה פולניה קתולית, האב יאן זמברצ'י, נגר במקצועו ואשתו הנריקה גרו בלודז', שהייתה אז חלק מארץ הוויסלה ברוסיה הפולנית. אביה גויס לצבא הקיסר, כשהייתה ילדה, ונשלח לטורקיסטן. אמה עבדה משמרות בנות 12 שעות על מנת לאפשר ללשצ'ינסקה ללמוד בבית ספר פרטי, בו פולנית הייתה שפת הלימוד. כשאביה שוחרר, בשנת 1908, המשפחה נסעה לברזיל על מנת להטיב את מצבם הכלכלי, והתמקמה בריו דה ז'ניירו. לשצ'ינסקה למדה שם גרמנית וספרדית. הם חזרו לפולין אחרי שנתיים. לשצ'ינסקה סיימה בית ספר תיכון ב-1914, בזמן שפרצה מלחמת העולם הראשונה ואביה גויס שוב. היא נשארה עם אמה ושני אחים צעירים. ב-17 באוקטובר 1916 לשצ'ינסקה נישאה לברוניסלב, דפס במקצועו.
לשצ'ינסקה ילדה ב-1917 בן בשם ברוניסלב ולאחר שנתיים נולדה סילביה. ב-1920 המשפחה עברה לוורשה. היא נרשמה ללימודי מיילדות וסיימה את לימודיה בהצטיינות ב-1922, והמשפחה חזרה ללודז'. היא קיבלה עבודה בתור מיילדת, ונולדו לה שני בנים נוספים.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, משפחת לשצ'ינסקה נאלצה לעבור מהרחוב בו גרו, כי נכלל בשטחי גטו לודז'. לשצ'ינסקה החלה לסייע ליהודים בגטו והעבירה מזון ומסמכים מזויפים. היא נתפסה על ידי הגסטפו ב-18 בפברואר 1943 ונעצרה יחד עם שלושת ילדיה הצעירים. בעלה ובנה הבכור הצליחו לברוח מהעיר. הגרמנים שלחו את שני הבנים לעבודת פרך במחצבות אבן במחנה הריכוז מאוטהאוזן. לשצ'ינסקה לא שבה לראות את ברוניסלב, בעלה.
במחנה הריכוז אושוויץ

אחרי חקירה על ידי הגסטאפו, לשצ'ינסקה ובתה סילביה, בת ה-24, הועברו לאושוויץ. לשצ'ינסקה עבדה במחלקת היולדות של המחנה, יחד עם בתה, שהייתה סטודנטית לרפואה לפני פרוץ המלחמה. היא הצליחה להבריח למחנה את תעודת המיילדת שלה ועם התעודה נגשה לאיש אס אס וביקשה את תפקיד המיילדת (אחרי שלמדה שאין מיילדת אחרת). כנראה, התפקיד ניתן לה בגלל התעודה, התעוזה וידיעת השפה הגרמנית. היא פגשה את יוזף מנגלה, שדרש ממנה להרוג את התינוקות, אך היא לא הרגה אף אחד מהילודים. ככל שניתן, היא נהגה לעטוף אותם בפיסות בד או נייר, ולהניח אותם ליד האם.
שנים לאחר מכן, היא תיארה איך היא סיכנה את חייה כדי להציל ילודים במאמר בשם "דו"ח המיילדת מאושוויץ". היא תיארה כיצד הילודים נחטפו מחדר הלידה, נלקחו לחדר אחר, שם הוטבעו בחבית על ידי מיילדת לשעבר "שווסטר" קלרה והעוזרת שלה פפני סטניסלב. מתוך 3,000 תינוקות שהיא יילדה, כ-1,500 תינוקות הומתו, כאלף ילודים נפטרו; 700 תינוקות בעלי מראה ארי נשלחו לגרמניה למשפחות גרמניות. רק כ-30 תינוקות שרדו ונותרו עם אמהותיהם. אמהות רבות שכרעו ללדת לא ידעו מה יעלה בגורל התינוקות שלהן, ולפני הלידה החליפו מזון בבדים לחיתולים. לשצ'ינסקה שימשה כמיילדת של המחנה עד שחרורו ב-26 בינואר 1945.
לשצ'ינסקה חזרה ללודז', בניה שעבדו במחנות כפייה חזרו לעיר. היא המשיכה לעבוד כמיילדת עד שפרשה לגמלאות. ב-27 בינואר 1970, באירוע בוורשה, לשצ'ינסקה פגשה חלק מהאסירות שיילדה באושוויץ ואת הילדים שהן ילדו במחנה[דרוש מקור]. היא נפטרה ארבע שנים מאוחר יותר.
ב-1983 בית הספר למיילדות בקרקוב נקרא על שמה.
הערות שוליים

↑  Simon Caldwell (2015). "The Polish midwife, Stanisława Leszczyńska. Cause for canonisation introduced in the Diocese of Łódź". Ten Catholic heroes of the Holocaust (8). CatholicHerald.co.uk. As International Holocaust Remembrance Day approaches, Simon Caldwell tells the remarkable stories of 10 lesser-known heroes. אורכב מ-המקור ב-2015-07-02. נבדק ב-1 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Aleksandra Murzańska (במאי 2012). "Stanisława Leszczyńska – "Położna z Auschwitz"" [Stanisława Leszczyńska – The Midwife of Auschwitz]. Interpolonika.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Midwife from Auschwitz: The woman who saved hundreds of newborns". Aleteia.org – Worldwide Catholic Network Sharing Faith Resources for those seeking Truth – Aleteia.org (באנגלית אמריקאית). 2017-03-15. נבדק ב-2017-10-14.
↑  Paweł Kłys. "Stanisława Leszczyńska (1896–1974)". Sługa Boża. Archidiecezja Łódzka.pl. נבדק ב-20 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matthew M. Anger (2005-01-04). "Midwife at Auschwitz: The Story of Stanislawa Leszczynska". Seattle Catholic. נבדק ב-2015-06-21.
↑  Aleksander Lasik (2000). Auschwitz 1940–1945: central issues in the history of the camp. The establishment and organization of the camp. Vol. 1. Auschwitz-Birkenau State Museum. נבדק ב-1 ביולי 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  Midwife Without Borders ~ Saja Erens, Midwife Without Borders ~ Saja Erens
↑  Maria Żmijewska, Stanisława Leszczyńska, 1896–1974. Wirtualne Muzeum Pielegniarstwa Polskiego. Source: IMPULS, Nr 6/1994.
↑  Stanislawa Leszczynska, Report from Auschwitz
↑  Michael Berkowitz (2007). The Crime of My Very Existence: Nazism and the Myth of Jewish Criminality. University of California Press. ISBN 0-520-94068-7. נבדק ב-2015-06-21.
↑  "Midwife from Auschwitz: The woman who saved hundreds of newborns". Aleteia.org – Worldwide Catholic Network Sharing Faith Resources for those seeking Truth – Aleteia.org (באנגלית אמריקאית). 2017-03-15. נבדק ב-2017-10-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011065733305171  PLWABN: 9810616547305606  GND: 118944398  ISNI: 0000 0001 1061 1225  LCCN: n85065947  NKC: xx0251382  VcBA: 495/128943  VIAF: 47561084   WorldCat (עם VIAF): 47561084
נחל רבה

| --- | --- |

 מידע כללי
 יובלים:  נחל סוסי 
 שפך:  נחל הירקון (he) 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת גוש דן מוגדלת) נחל רבה(למפת גוש דן רגילה) נחל רבה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל רבה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל רבה
 
הגשר מעל הנחל ברחוב יהודה הלוי בראש העין
הנחל בצפון-מערבה של ראש העין
אירוס בנחל רבה
בריכת חורף בנחל רבה
גשר נחל רבה ברחוב יהודה הלוי, עם שלט הסבר
מבט מזרחה על נחל רבה מסמוך לנקודת החיבור שלו עם נחל הירקון
נַחַל רַבָּה הוא היובל הקטן מבין ארבעת יובליו העיקריים של נחל הירקון (שלושת הנחלים האחרים הם נחל איילון, נחל קנה, נחל שילה). שטח אגן הניקוז שלו הוא כ-40 קמ"ר ויובלו העיקרי הוא נחל סוסי.
תרבות ואדי רבה התקיימה בו בתקופה הכלקוליתית ויער ראש העין הנטוע לאורכו משובץ אתרי פריחה.
תוואי הנחל

הנחל מתחיל את זרימתו מדרום לכפר בידיא, בסמוך לכביש 505. באזור זה הנחל עמוק ורחב. הוא ממשיך בזרימתו לכיוון דרום-מזרח, ומשם הוא ממשיך מדרום לכביש 5 דרך יער ראש העין עד לראש העין בנקודה זו נשפך אליו נחל סוסי. עם כניסתו לעיר הנחל עובר מהמתווה ההררי למישור, והוא נעשה צר ורדוד. הוא נשפך לירקון כ-2 ק"מ ממעיינות הירקון, מצפון לכפר הבפטיסטים.
חי וצומח

בחלקו העליון של הנחל הוא עובר בנוף של בתה הררית שמרובים בה הגאופיטים והעשבוניים.
לאחר מפגש הנחל עם נחל סוסי נטוע לאורכו של הנחל יער ראש העין שהוא יער אורנים ובו מצויים אתרי פריחה רבים בחודשי החורף והאביב.
בחלקו התחתון של הנחל מראש העין ועד לשפכו לירקון נטועה שדרת אקליפטוסים ומרובים שיחי הקנה.
במפגש הנחל עם נחל סוסי מצויה באפיק בריכת חורף.
חשיבות אקולוגית

נחל רבה מקשר בין המערכות האקולוגית של השומרון ובין המערכת האקולוגית של מישור החוף, בנוסף מהווה הנחל חלק מציר הגבעות שהוא חלק ממסדרון אקולוגי העובר את מדינת ישראל לאורכה.
בחלק העובר בראש העין משמש הנחל כריאה ירוקה מרכזית לעיר.
חשיבות אקולוגית > מקורות זיהום

נחל רבה נושא עמו מזהמים, שפכים ופסולת תעשייתית, המוזרמים אליו משלושה מקורות עיקריים:
באגן הניקוז של הנחל שוכנים שלושה כפרים ערביים ללא מערכת ניקוז מסודרת.
ההתנחלויות - עלי זהב, קריית נטפים וברקן, כמו גם חלק ממפעלי אזור התעשייה ברקן מזרימים שפכים לנחל, חלקם לאחר שעברו תהליך טיהור, וחלקם מבלי שעברו תהליך זה.
אל הנחל נשטפים חומרי ריסוס מהשדות שבקרבת ראש העין.
ארכאולוגיה ושרידי אדם

שפע החי והצומח בנחל וסביבותיו, הקרבה למעיינות הירקון ומי התהום הגבוהים והאדמה הפורייה משכו לאזור התיישבות אנושית במאות אלפי השנים האחרונות.
במפגש נחל רבה ונחל סוסי שתי מערות ששימשו את האדם הקדמון, מערת קסם ומערת שקיף א שיח.
בנחל התגלתה לראשונה התרבות מהתקופה הכלקוליתית תרבות ואדי רבה בשטח ראש העין.
מעל הנחל בתחומי ראש העין נמצאים שרידי הכפר עזבת צרטה מתקופת הברזל (סוף תקופת השופטים)
בסביבות הנחל אתרים רבים מהתקופה הביזנטית ובניהם חורבת דייר.
אזור התעשייה שער שומרון

החל מתחילת העשור השני של המאה ה-21 מקדמות המועצה האזורית שומרון, המועצה המקומית אלקנה והמועצה המקומית אורנית תוכנית לאזור תעשייה לאורך נחל רבה, בשטח של 2,700 דונם, בין מחצבת נחל רבה שמדרום לכביש 5 ועד לאזור הגבעות שמצפון לכביש, סמוך לאזור בו הוקם מחלף שער שומרון. את אזור התעשייה תנהל החברה לפיתוח השומרון. באפריל 2020 אישרה מועצת התכנון העליונה במנהל האזרחי להפקיד את התוכנית להקמת אזור התעשייה.
נחל רבה וראש העין

עיריית ראש העין מתעתדת להפוך את חלקו של הנחל הזורם ביער ראש העין וחוצה את העיר לרוחבה לאתר תיירותי שיכלול חורשות, מתקני נופש פעיל, שבילים לרוכבי אופניים, משטח גלגיליות ובית קפה. האתר יקרא "טיילת צלילי המוזיקה", וימתח לכל אורכה של העיר. התכנון כרוך בהטיית הנחל והעמקתו, ויתפרש על פני שטח של 115 דונם.