stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המטבח הרומני

סרמלה (עלי כרוב ממולאים) וממליגה
המטבח הרומני משלב מספר השפעות תרבותיות, וניכר בו מיזוג התרבויות השונות שהשפיעו על תולדותיה של רומניה. המטבח הרומני מושפע בעיקר מן המטבח הבלקני והמטבח הטורקי, אולם קיימות בו גם השפעות רחוקות יותר, למשל מן המטבח הגרמני והמטבח ההונגרי. בניגוד למטבח הטורקי, אשר אופיו מוכתב בין היתר מחוקי האכילה באסלאם (חלאל), המטבח הרומני מרבה להשתמש בבשר חזיר, האסור על פי האסלאם. עם זאת, חלק מהמאכלים כמו צ'ולאמה, באו מהמטבח הטורקי.
מסורות

אכילה ממלאת תפקיד חשוב בתרבות ובמסורת הרומנית, וקיימים פתגמים רבים העוסקים במזון. חלק מן המתכונים נובעים ממסורות ארוכות בשנים, עוד מימי הרומים. כך, למשל, קיימת עוגה בשם plăcintă, אשר ככל הנראה נובעת עוד מימי הרומאים והשימוש המקורי במילה placenta (שכיום מציינת שליה).
מאכלים ומרכיבים בולטים

אחד המאכלים הבולטים במטבח הרומני הוא הממליגה, דייסת קמח תירס המקבילה לפולנטה האיטלקית. הממליגה נחשבת למנה העיקרית של בני המעמדות הנמוכים (כפי שמתבטא בפתגם – N-are nici o mămăligă pe masă - "אין לו אפילו ממליגה על השולחן"), והיא זוכה כיום לתחייה מחודשת. נהוג לאכול ממליגה בחורף, לאחר קציר התירס. לממליגה סגנונות הגשה שונים: שמנת עם קשקבל, גבינה מלוחה (בדומה לגבינה בולגרית), גבינה מתוקה, בשר הודו, לצד צלי עם רוטב (טוקאנה), עם ביצת עין מעל הממליגה ועוד. כתוספת מקובלת ניתן להזכיר את הגיבץ', נזיד ירקות (המוכר בשם זה גם בארץ). לעיתים עשויים להוסיף לו גם בשר כבש.
הבשר הנפוץ ביותר במטבח הרומני הוא בשר החזיר (כפי שמתבטא בפתגם - Peştele cel mai bun, tot porcul rămâne - "הדג הכי טוב יהיה תמיד החזיר"), אבל קיימת גם צריכה של בשר עוף (אוסטרופל), בשר בקר, בשר כבש ודגים. בחלק מהאזורים נפוץ סלמי מסוג באביק ונקניקי חורף כדוגמת סלמי סיביו.
הקינוחים הרומנים מאופיינים במתיקות גבוהה, למשל מלאי ופפנש.
המרקים הרומנים - יש שלושה סוגי מרקים מקובלים ברומניה, צ'ורבה, מרק שהגיע לרומניה מהבולגרים ומהסרבים, סופה, מרק צח המועשר לעיתים עם שמנת ובורש, מרק ממוצא סלאבי. בין המרקים השכיחים נמנים מרק שעועית, מרק פרישוארה (כדורי בשר), מרק דגים, מרק קיבה.
ממרחים נפוצים הם סלט חצילים רומני, יאחנייה (ממרח שעועית) ואיקרה.
סרמאלה - ממולאים משני סוגים, לפי העטיפה שלהם, כרוב ממולא ועלי גפן ממולאים.
לרגל חג המולד נהוג לשחוט חזיר שלם ולהכין ממנו מעדנים שונים, ובכללם:
נדבת החזיר - ארוחה מסורתית של השוחטים והמפרקים את החזיר.
נקניקית הקרנצי cârnaţi
נקניקית הקלטבושי caltaboşi העשויה מכבד וחלקים פנימיים אחרים
קרישה של חלקים קשים לבישול, כמו כפות הרגליים והאזניים
טוקיטורה tochitură תבשיל קדרה עם ממליגה, יין ("כך שהחזיר יוכל לשחות")
הארוחה מלווה בקוזונאק (עוגת שמרים).
לרגל חג הפסחא מוגשים בשר כבש צלוי ותבשיל של חלקים פנימיים עם ירקות. המנה האחרונה היא פסקה, עוגה עשויה מגבינת קוטג'.
ליין מעמד חשוב ברומניה, שהיא יצרנית היין החמישית בגודלה בעולם. בירה רומנית מבושלת בהשפעה גרמנית.
ברומניה מצויים מפעלים גדולים לגבינת קשקבל, המשמשת במאכלים רבים.
רומניה היא יצרנית השזיפים השנייה בכמות בעולם, כשרוב היבול מוקדש להכנת צויקה (ţuică), ליקר שזיפים, הוא הסליבוביץ הבלקני.
בוסויואקה דה בוחוטין (Busuioaca de Bohotin) הוא זן ענבי יין רומני ייחודי שגדל בכרמים רומניים (בעיקר באזור בוחוטין שבמחוז יאשי.
מוצרים מוגנים

סלמי סיביו הוא מוצר בעל מעמד גאוגרפי מוגן.
המטבח הרומני בישראל

העולים מרומניה הביאו עימם את המסורות הקולינריות, אשר בקרב משפחות שומרות כשרות הושפעו גם מן המטבח היהודי-אשכנזי, ובכלל זאת הכנת געפילטע פיש, דג מלוח ורגל קרושה.
המסעדות הרומניות בישראל היו מן המסעדות ה"אתניות" הראשונות שהופיעו במדינה, ושירתו בעיקר את בני העדה. בין המסעדות הרומניות בישראל: מישו מלך הקבב ביפו, סמי וסוסו בשוק העירוני של באר שבע ומסעדת הניצחון לשעבר באשקלון.
ראו גם

רשימת מאכלים רומניים
Caru' cu Bere
מישו מלך הקבב
הערות שוליים

↑  Sibiu Salami becomes a protected Romanian product in EU (באנגלית)
| מטבחים בעולם |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • איסלנד • אירלנד • איטליה • אסטוניה • בלארוס • בולגריה • בלגיה • בריטניה (אנגליה • סקוטלנד) • גרמניה • הונגריה • הולנד • יוון • לוקסמבורג • ספרד • סקנדינביה (דנמרק • נורווגיה • שוודיה) • פולין • פורטוגל • צ'כיה • צרפת • רומניה • רוסיה • שווייץ |  |
| אמריקה | ארצות הברית • ארגנטינה • ברזיל • האיטי • ונצואלה • מקסיקו • פרו |  |
| אסיה | אינדונזיה • גאורגיה • הודו • וייטנאם • טורקיה • יפן • קוריאה • ירדן • ישראל • לבנון • מונגוליה • סוריה • סין • סינגפור • עיראק • פרס • קזחסטן • קטר • תאילנד • תימן |  |
| אפריקה | אריתראה • אתיופיה • דרום אפריקה • לוב • מדגסקר • מצרים • מרוקו • תוניסיה • גאנה |  |
| שונות | המטבח היהודי • מטבחי אמריקה הלטינית • המטבח המזרח-תיכוני • המטבח הים-תיכוני • המטבח האסייתי • המטבח ביוון העתיקה • מטבח ימי הביניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560218205171  BnF: cb11964906m (data)  LCCN: sh85031893  SUDOC: 027652793 
מתאבנים רומניים
ciorbă de burtă - מרק קיבה
סלמי סיביו
האשמות בניצול מיני של ילדים בידי מייקל ג'קסון ב-1993

בשנת 1993, רופא השיניים והתסריטאי מלוס אנג'לס, אוון צ'נדלר, האשים בפומבי את הזמר האמריקאי מייקל ג'קסון בהתעללות מינית בבנו בן ה-13, ג'ורדן כריסטופר "ג'ורדי" צ'נדלר. ברישומי התיק נכתב כי היחסים בין ג'קסון לג'ורדן החלו בפברואר 1993, אך מקורות אחרים מציינים את מאי 1992. אביו החורג של ג'ורדן, סוחר הרכב דייוויד שוורץ, הכיר את ג'ורדן בפני ג'קסון לאחר שג'קסון שכר רכב מסוכנות הרכב שלו. צ'נדלר עודד תחילה את הקשר בין בנו לבין ג'קסון אך מאוחר יותר החל לחשוד ביחסים הלא תקינים ביניהם ואף התעמת על כך עם גרושתו ג'ון שדחתה את הטענות.
ב-15 ביולי שלח הפסיכיאטר מת'יס אברמס מכתב לעורך דינו של צ'נדלר בו כתב כי קיים חשד סביר כי ג'ורדן עבר התעללות מינית. בנוסף אברמס כתב כי אם כן יוכח כי ג'ורדן עבר התעללות מינית הוא ייאלץ לפנות למחלקה לשירותי ילדים במחוז לוס אנג'לס. ב-4 באוגוסט נפגשו צ'נדלר וג'ורדן עם ג'קסון ואנתוני פליקאנו, החוקר הפרטי של ג'קסון, וצ'נדלר הקריא את מכתבו של אברמס. הוא פתח במשא ומתן לפתרון הבעיה בהסדר כספי. ג'קסון הציע לצ'נדלר פיצוי כספי בסך 350 אלף דולר אך הוא דחה את ההצעה. ב-14 בספטמבר 1993 צ'נדלר וגרושתו תבעו את ג'קסון באופן רשמי בגין 6 סעיפי אישום.
ב-24 באוגוסט 1993 פרטים אודות הפרשה החלו להתפרסם בתקשורת וזכו לתשומת לב ברחבי העולם. בשלב מאוחר יותר ג'קסון ביטל את שאר המופעים בסיבוב ההופעות בעקבות הפרשה. בינואר 1994 נקבע הסכום הכספי אותו ישלם ג'קסון להוריו של ג'ורדן. בספטמבר 1994 הסתיימה החקירה הפלילית לאחר שהוריו של ג'ורדן סירבו לשתף פעולה.
ההאשמות השפיעו על מעמדו של ג'קסון ועל ההצלחה המסחרית שלו. למשל פפסי ביטלה את החוזה שלה עם ג'קסון אשר היה אמור להימשך 10 שנים. בהמשך הורים נוספים טענו שהילדים שלהם עברו התעללות מינית מצד ג'קסון מה שהוביל למשפט נגדו ב-2005 אך במשפט ג'קסון נמצא לא אשם.
רקע

בפברואר 1993 מכוניתו של ג'קסון התקלקלה וכתוצאה מכך נגררה ונלקחה למוסך מקומי. כשבעל המוסך, אביו החורג של ג'ורדן שמע שג'קסון בא למוסך הוא סיפר זאת לאשתו ג'ון, שלקחה את ג'ורדן למוסך על מנת שיראה את ג'קסון. לאחר מכן ג'קסון וג'ורדן החלו להתקרב מה שגרם לצהובון נשיונל אינקוויירר לכנות את משפחתו של ג'ורדן "המשפחה המאומצת החדשה של מייקל" ואף כתבו כי ג'קסון כביכול "גנב" את ג'ורדן מאוון. בסופי שבוע ג'קסון הזמין את ג'ורדן, אחותו החורגת ואמו לבקר בביתו. הם גם יצאו לטיולים בלאס וגאס ופלורידה. ביקורים אלו הפריעו לו לבלות עם אוון מכיוון שג'ורדן העדיף לבלות בחברת ג'קסון לעיתים קרובות.
עם זאת, בחודש מאי אוון דווקא עודד את ג'ורדן לבלות עם ג'קסון ואף הציע לג'קסון לבנות יחידת דיור נוספת בביתו שתהיה מיועדת עבור ג'ורדן. כשבקשה זו לא קיבלה אישור אוון הציע שג'קסון יקנה לג'ורדן בית שיהיה ליד הבית של ג'קסון. באותו חודש טסו ג'ורדן ואימו עם ג'קסון לטקס פרסי המוזיקה העולמית במונקו. באותה תקופה על פי עורך דינו של ג'ון ג'ורדן קינא בהם והרגיש ממודר. לאחר שחזרו ג'קסון ישן בביתם של ג'ון ודייוויד באותו החדר עם ג'ורדן ואחיו החורג במשך 5 ימים. אז לטענת אוון הוא החל לחשוד בג'קסון אף על פי שמעולם לא היה עד למשהו לא תקין שהם עשו. הקשר של ג'ורדן וג'קסון הסתיים ביוני 1993.
האשמות

ב-8 ביולי שוורץ התקשר לאוון כדי לדון ביחסיו של ג'ורדן עם ג'קסון. מבלי שאוון ידע, שוורץ הקליט את שיחת הטלפון. במהלך שיחת הטלפון אוון כינה את ג'קסון כאדם "מרושע". הוא טען שג'קסון מידר אותו מהמשפחה שלו. הוא טען כי ג'קסון הפסיק ליצור איתו קשר וסכסך בינו לבין אשתו לשעבר ובנו וטען שבגללו הם לא מדברים איתו. בנוסף הוא טען כי הוא שכר את העורך דין הכי אכזרי שיכל למצוא בשביל להשפיל את ג'קסון, בארי רוטמן.
בהמשך טען כי רוטמן מסוגל להרוס כל דבר שעומד בדרכו ובדרך הכי מגעילה ואכזרית שהוא יכול לעשות את זה וכי הוא נתן לו את מלוא הסמכות לעשות זאת. ואם הוא אכן יעשה זאת הוא ינצח בגדול במשפט. הוא טען כי רוטמן מסוגל "להרוס את ג'קסון לנצח", "לסיים את הקריירה שלו", "להשפיל אותו" ו"להשאיר אותו ללא אמונה". לאחר מכן הוא המשיך ואמר: "הוא [מייקל] לא יאמין למה שיקרה לו. זה יהיה מעבר לסיוטים הגדולים ביותר שלו, הוא לא ימכור עוד אלבום אחד".
כששוורץ שאל כיצד זה ישפיע על ג'ורדן, השיב צ'נדלר: "זה לא רלוונטי בעיני. בשורה התחתונה מייקל פוגע בו ואימו פוגעת בו. אני יכול להוכיח זאת ואוכיח זאת. עלה לי עשרות אלפי דולרים לקבל את המידע שקיבלתי ואתה יודע שאין לי כסף לזה אבל אני מוכן להתאבד כלכלית רק בשביל זה".
באוגוסט 1993 עקר אוון את אחד משיניו את ג'ורדן. כאשר היה תחת תרופות הרגעה שאל אוון את ג'ורדן אם ג'קסון נגע אי פעם באיבר מינו וג'ורדן אמר שכן.
כתוצאה מכך צ'נדלר והצוות המשפטי שלו פנו לג'קסון בבקשה שישלם להם פיצויים בסך 20 מיליון דולר אחרת יגישו נגדו תביעה. ג'קסון סירב. כמה שבועות לאחר מכן הצוות המשפטי של ג'קסון הציע הצעה נגדית בסך מיליון דולר בלבד, אך ההצעה נדחתה על ידי צ'נדלר שביקש במקום זאת 15 מיליון דולר. ג'קסון סירב והוריד את הצעתו ל-350 אלף דולר אך צ'נדלר סירב להצעה זו.
ב-15 ביולי פסיכיאטר הילדים מת'יס אברמס כתב לרוטמן חוות דעת לבקשת בית המשפט. הוא טען כי ישנו חשד סביר שג'ורדן עבר התעללות מינית על סמך המידע שמסר לו רוטמן אודות הפרשה. רוטמן אמר לאברמס כי מדובר במקרה היפותטי אך אברמס אמר כי אם יגלה שמדובר במקרה אמיתי הוא יידרש על פי חוק לדווח על כך למחלקה לשירותי ילדים במחוז לוס אנג'לס. ב-17 באוגוסט לקח אוון את ג'ורדן לפגישה פנים מול פנים עם אברמס ואמר לו שג'ורדן הוטרד מינית. במסגרת הפגישה סיפר ג'ורדן לאברמס במשך 3 שעות כיצד ג'קסון התעלל בו מינית וסיפר תיאורים גרפים על אוננות ומין אוראלי. ג'ורדן סיפר טענות אלו גם במשטרה ואף תיאר את איבר מינו של ג'קסון.
חקירה

ב-18 באוגוסט החלה המחלקה להתעללות מינית בילדים במשטרת לוס אנג'לס בחקירה פלילית נגד ג'קסון. ג'ון, אימו של ג'ורדן, אמרה תחילה למשטרה כי היא אינה תומכת בטענות שג'קסון הטריד מינית את ג'ורדן אך דעתה התערערה לאחר מספר ימים.
כתוצאה מכך המשטרה הוציאה צו חיפוש בביתו של ג'קסון בחוות נוורלנד. בנוסף במסגרת החקירה המשטרה חקרה 30 ילדים שהיו בקרבת ג'קסון אך אף אחד מהם לא טען שג'קסון התעלל בו מינית. במסגרת החקירה הנהג של ג'קסון העיד כי נהג להסיע את ג'קסון לביתו של ג'ורדן בלילה ואסף אותו בבוקר במשך 30 ימים.
באותה תקופה אנתוני פליקאנו, בלש אשר שכר ג'קסון ערך מסיבת עיתונאים וטען כי אביו של ג'ורדן ניסה לסחוט מג'קסון 20 מיליון דולר אך לא ציין פרטים נוספים מעבר לזה. גם משפחתו של ג'קסון ערכה מסיבת עיתונאים וטענה שמדובר בסחיטה. בעקבות הפרשה נאלץ ג'קסון לבטל הופעות בסיבוב ההופעות Dangerous World Tour.
ב-26 באוגוסט גורם בחקירה דיווח כי אוון לא זכר את הזמנים והתאריכים של ההתנכלות לכאורה, אם כי דווח שג'ורדן כן היה עקבי בדבריו. גורם אחר בחקירה אמר כי אין הוכחות רפואיות או מוקלטות כנגד ג'קסון וגם החיפוש שנעשה בביתו של ג'קסון לא העלה ממצאים. בתיק החקירה נטען כי ג'ורדן אוים על ידי ג'קסון שלא לספר שום דבר על ההתעללויות.
ב-31 באוגוסט עורכת הדין גלוריה אלרד קיימה מסיבת עיתונאים ואמרה כי תוגש תביעה אזרחית נגד ג'קסון. למרות השמועות על כך שאלרד ייצגה את אוון וג'ון בתביעה האזרחית כי טענה שלא. ב-13 בספטמבר נודע כי העורך דין של התיק הוא לארי ר. פלדמן.
בספטמבר 1993 נסעה משטרת לוס אנג'לס לפיליפינים על מנת לחקור שניים מעובדי הבית לשעבר של ג'קסון. אם כי עדותם של העובדים לא הייתה נחשבת אמינה במיוחד מכיוון שהיה להם ויכוח עם ג'קסון לגבי המשכורת שלהם. ב-8 בנובמבר הוציאה המשטרה צו חיפוש גם לבית הוריו של ג'קסון. בשלב מאוחר יותר החלו הורים להתלונן כי המשטרה השתמשה בשיטות חקירה אגרסיביות כאשר חקרו את ילדיהם. הם טענו כי הם הפחידו את הילדים בשקרים כמו שיש להם תמונות עירום שלהם ואז אמרו להורים שהם הוטרדו אף על פי שזה לא היה נכון.
ב-6 באוקטובר 1993 ג'ורדן נפגש לשיחה עם ד"ר ריצ'רד גרדנר בניו יורק. במהלך השיחה ג'ורדן סיפר על האירועים שהתרחשו בזמן שהיו במונקו בטקס פרסי המוזיקה העולמית.
בשלב מאוחר יותר אביו החורג של ג'ורדן שלח לצוות החקירה הקלטה של השיחה שלו עם אוון. השיחה נחשבה כראיה עבור צוות ההגנה של ג'קסון שבעזרת ההקלטה טען כי אוון היה אב קנאי שניסה לסחוט מג'קסון כסף. הקלטת של השיחה שוחררה על ידי החוקר של ג'קסון באופן פומבי לאחר שנעשו בה עריכות.
חקירה > עדויות מצוות העובדים ומילדים אחרים

ברט בראנס, אחד מהילדים שהעידו בחקירה אמר כי הוא חולק מיטה עם ג'קסון אך כי הוא לא עבר התעללות מינית: "הייתי בצד אחד של המיטה והוא היה בצד השני, זו מיטה גדולה", אמר בראנס בחקירה. וייד רובסון (אשר לימים היה הדמות המרכזית בסרט לעזוב את נוורלנד) אמר בזמנו כי כאשר היה בן 10 כי גם הוא חולק מיטה עם ג'קסון אך שום דבר מיני לא קרה.
לעומת זאת אחד המאבטחים של ג'קסון טען כי הוא פוטר מכיוון "שידע יותר מדי" ואף אמר כי ג'קסון אמר לו להשמיד צילום עירום של ילד. המאבטח טען כי לא התלונן שמטרה מכיוון שמכר את הסיפור תמורת 150 אלף דולר. ב-13 בדצמבר 1993 טענה המשרתת לשעבר של ג'קסון בלנקה פרנסיה כי היא ראתה אותו מתקלח עם ילד אחר. מאוחר יותר התברר כי גם היא מכרה את הסיפור שלה תמורת 20 אלף דולר. למרות השמועות פרנסיה טענה כי ג'קסון לא פיטר אותה.
בהמשך נודע בעקבות תביעה נוספת שהוגשה על ידי מאבטחים לשעבר של ג'קסון כי ישנן עדויות נוספות של מאבטחים שטענו כי נהגו להסיע את ג'קסון לבתים של ילדים קטנים בלילה.
חקירה > החקירה כנגד אוון

במקביל לחקירה נגד ג'קסון התקיימה גם חקירה כנגד אוון. במסגרת החקירה נודע כי אוון היה בפיגור בתשלומי מזונות בסך של 68,400 דולר למרות שהרוויח הרבה בעבודתו. לאחר חקירה שנמשכה חמישה חודשים, פרסם סגן התובע המחוזי במחוז לוס אנג'לס, מייקל מונטניה, הודעה פומבית לפיה לא הוגשו כתב אישום נגד אוון מכיוון שעורכי דינו של ג'קסון לא ידעו לספק פרטים מדויקים אודות הסחיטה לכאורה וגם כי ג'קסון עצמו מצא לנכון לשתף פעולה עם הסחיטה לכאורה של אוון. בנוסף אמר כי בכללי כל הדיונים שהתנהלו סביב הסחיטה לכאורה היו נראים כדיונים ליישב סכסוך אזרחי ולא כסחיטה.
חקירה > שימוש בתרופות הרגעה

אוון הודה כי כאשר שאל את ג'ורדן האם ג'קסון התעלל בו מינית הוא השתמש בסם הרגעה בשם אמוברביטל לאחר שג'ורדן נאלץ לעבור ניתוח שיניים. אך מחקרים שנערכו בשנת 1952 הוכיחו כי בעזרת הסם אפשר לשתול זיכרונות שווא. בנוסף לדברי אליסון ווינטר, היסטוריונית מדעים מאוניברסיטת שיקגו ניתן לגרום לאנשים להגיד דברים בניגוד לרצונם כשהם נמצאים תחת השפעת הסם כאשר רומזים להם דברים וחוזרים על השאלות ובעקבות כך ראייה זו נפסלה מהתיק.
מארק טורבינר הרופא המרדים בניתוח טען כי משתמשים בתרופה זו רק בעת טיפולי שיניים וכי לא נעשה שימוש בתרופה בשביל העדות. אך על פי תוכנית הרכילות "Hard Copy" טורבינר נתן לג'ורדן גליקופירוניום ברומיד והידרוקסיזין במקום אמוברביטל. כתוצאה מכך המנהל לאכיפת הסמים חקר את התרופות שנתן טורבינר במהלך ניתוחי שיניים והתגלה כי הוא נהג לתת למטופלים מורפיום ודמרול. על פי האישורים שהיו בידיי מועצת בוחני השיניים האמריקאית נקבע כי טורבינר מוגבל בתרופות שאותם הוא יכול לתת למטופלים אך הסתבר בהמשך כי הוא חרג ממגבלות אלה למשל כאשר השתמש בתרופות לביצוע הרדמה כללית לאחד המטופלים.
חקירה > חיפוש גופני

ב-10 בפברואר 1993 חשף ג'קסון כי הוא סובל ממחלת עור בשם ויטיליגו, מחלת עור אוטואימונית, שבה מאבדים אזורים מסוימים של העור את צבעם והעור הופך בהיר. בריאיון בו ג'קסון סיפר על כך צפו 90 מיליון איש והמחלה זכתה להכרה רבה בעולם ולתפוצה נרחבת בתקשורת. ביולי 1993 העיד ג'ורדן כי ג'קסון הרים פעם אחת את חולצתו על מנת להראות לו את הכתמים שלו.
ב-20 בדצמבר 1993, חוקרי מחלקת השריף של מחוז סנטה ברברה ושל ה-LAPD הוציאו לג'קסון צו לביצוע חיפוש גופני, מכיוון שהמשטרה רצתה לאמת את תיאורו של ג'ורדן על האנטומיה הפרטית של ג'קסון. כתוצאה מכך השוטרים צילמו את כל גופתו של ג'קסון. השוטרים חיפשו סימנים על גופו של ג'קסון אשר תואמים לכתמים אותם תיאר ג'ורדן. ג'קסון הסכים לבקשה מכיוון שאי הסכמה לבקשה נחשב לאינדיקציה לאשמה בבית המשפט.
הנוכחים בבדיקה מטעם הפרקליטות היו התובע המחוזי טום סנדון, בלש, צלם ורופא. הנוכחים מטעם ג'קסון היו שני עורכי דינו, רופא, בלש, שומר ראש וצלם. עורכי הדין וסנדון הסכימו לעזוב את החדר במהלך הבדיקה. בהתעקשותו של ג'קסון גם בלש התביעה עזב. כשהוא במצב רגשי קשה ג'קסון עמד במרכז החדר ופשט את בגדיו. החיפוש נמשך 25 דקות ללא מגע.
ב-28 בינואר 1994 הגיעו דיווחים כי התיאורים של ג'ורדן לא תאמו את מה שמצאו בחיפוש הגופני על ג'קסון. על פי בלש LAPD ומומחה הפדופיליה ביל דוויין, שדיבר עם חדשות NBC בפברואר 2003, התיאור של ג'ורדן תאם את התמונות של איברי המין של ג'קסון. דוויין האמין כי העדות של ג'ורדן הייתה אמיתית ולא פיקטיבית. התובע המחוזי וצלם השריף ציינו כי התיאור מדויק, אך השופטים סברו שהתמונות אינן תואמות את התיאור. במרץ 1994 נקראה קתרין, אמו של ג'קסון, להעיד בפני חבר השופטים הגדול של מחוז לוס אנג'לס. החוקרים שאלו אם בנה שינה את מראה איברי המין שלו. ג'ורדן טען כי ג'קסון היה נימול אך בדוח הבדיקה היה נראה שג'קסון לא נימול ושהעורלה שלו נראתה שלמה.
הטענות של לה טויה ג'קסון

ב-8 בדצמבר 1993 טענה אחותו של ג'קסון לה טויה ג'קסון שג'קסון הוא אכן פדופיל וכי שאר המשפחה שלהם תומכת בו מכיוון שהם פוחדים שהוא לא יתמוך בהם כלכלית. היא טענה כי העובדה כי עבר התעללות בילדות הפכה אותו לאדם מתעלל בעצמו. היא ובעלה דאז ג'ק גורדון סיפרו פעם כי ג'קסון ניסה לחטוף אותה ולהרוג אותה. אם כי לה טויה לא הציגה הוכחות כלשהן לדבריה.
מאוחר יותר טענה לה טויה כי יש לה הוכחות לדברים שאמרה והציעה למכור אותם תמורת חצי מיליון דולר. בעקבות כך החלו מלחמות בין צהובונים שונים על המידע אך בסופו של דבר ההוכחות לא התפרסמו מכיוון שלא היו מספקות. בשנים מאוחרות יותר לה טויה חזרה מדבריה לאחר שטענה כי בעלה הכריח אותה להגיד את זה ובשנת 2000 ג'קסון אף סלח ללה טויה על דבריה.
ליסה מארי פרסלי

ג'קסון פגש את ליסה מארי פרסלי בסביבות ה-26 במאי 1974 במהלך מסיבת אירוסין של אחד מאחיו של ג'קסון. בנובמבר 1992 ג'קסון יצר קשר מחדש עם ליסה. מאוחר יותר כאשר החלו ההאשמות נגדו, ליסה תמכה בו לאורך כל התקופה. ג'קסון הפך לתלוי רגשית בליסה שגם דאגה למצבו הבריאותי. בסוף 1993 ג'קסון הציע לליסה נישואים, השניים התחתנו אך התגרשו לאחר שנתיים.
בריאותו של ג'קסון

בעקבות הלחץ של ההאשמות נגדו, ג'קסון החל להתמכר למשככי כאב אותם לקח בעקבות ניתוחים שעבר בקרקפת שלו. ככל שההאשמות נגדו התחזקו כך מצבו הבריאותי של ג'קסון הידרדר אף יותר, הוא הפסיק לאכול ואיבד 10 קילוגרם ממשקלו. לדבריו של ג'קסון הייתה לו נטייה להפסיק לאכול כשהוא ממש כעס או סבל מכאב נפשי. הוא סיפר כי חברתו אליזבת' טיילור אילצה אותו לחזור לאכול: "היא לקחה את הכף והכניסה אותה לתוך הפה שלי". הוא אמר שבסופו של דבר הוא התעלף והיה צריך להכניס לו מזון דרך הוריד.
כשהיה במקסיקו ב-8 בנובמבר 1993, בתצהיר של בית המשפט שאינו קשור להתעללות בילדים לכאורה, ג'קסון נראה מנומנם, חסר ריכוז ומלמל תוך כדי דיבור. לדבריו, הוא אינו זכר את תאריכי הוצאת האלבומים שלו או את שמות האנשים איתם עבד, ולקח לו מספר דקות לנקוב בכמה מאלבומיו האחרונים. ב-12 בנובמבר הוא ביטל את שאר סיבוב ההופעות שלה וטס עם טיילור ובעלה ללונדון. כשג'קסון הגיע לשדה התעופה הוא נעצר ונלקח לביתו של המנהל של אלטון ג'ון ולאחר מכן למרפאה. במהלך חיפוש שערכו בדברים שלו מצאו 18 בקבוקונים של תרופות במזוודה. ג'קסון הזמין את כל הקומה הרביעית במרפאה, שם קיבל דיאזפאם כדי לגמול אותו ממשכי כאבים. בהיותו במרפאה הוא השתתף במפגשי טיפול קבוצתיים ואחד על אחד.
ב-15 בנובמבר, עורך דינו של ג'קסון, ברט פילדס, דיבר בפומבי על פגישתם האחרונה במקסיקו סיטי והתמכרותו של ג'קסון: "חייו של [מייקל] היו בסכנה אם היה ממשיך ליטול כמויות אדירות כאלה של תרופות. הוא בקושי הצליח לתפקד כראוי או באופן אינטלקטואלי".
תגובתו של ג'קסון

בדצמבר 1993 ג'קסון הגיב לראשונה על ההאשמות נגדו:
"לאחרונה נאמרו הצהרות מגעילות רבות בנוגע לטענות על התנהגות לא תקינה מצידי. ההצהרות האלה עליי שגויות לחלוטין. כפי שאמרתי כבר מההתחלה, אני מקווה לסיום מהיר של החוויה המזוויעה והמחרידה הזו שאליה נקלעתי. לא אגיב בהצהרה זו על כל הטענות הכוזבות שמועלות נגדי מכיוון שעורכי הדין שלי יעצו לי שזה לא הפורום המתאים לעשות זאת. אני אגיד שאני מוטרד במיוחד מההתמודדות עם ההמונים ועם הפרסומים הנוראים של התקשורת. בכל הזדמנות, התקשורת פיתחה ותמרנה את הטענות האלה כדי להגיע למסקנות משלהן. אני מבקש מכולכם לחכות ולשמוע את האמת לפני שאתם מתייגים או מגנים אותי. אל תתייחסו אליי כאל עבריין, כי אני חף מפשע. נאלצתי לעבור בדיקה לא אנושית ומשפילה של מחלקת השריף במחוז סנטה ברברה ומשטרת לוס אנג'לס בתחילת השבוע. הם הגישו לי צו חיפוש שאפשר להם לצפות ולצלם את גופי כולל איבר המין, ישבן, פלג גוף תחתון, ירכיים וכל אזור אחר שהם רוצים. הם חיפשו כביכול כל שינוי בצבע של העור שלי או כתמים על העור או עדויות אחרות למחלת העור שלי הנקראת ויטיליגו, עליה דיברתי בעבר. הצו גם הורה לי לשתף פעולה בכל בדיקה של הגוף שלי על ידי הרופא שלהם כדי לקבוע את מצב העור שלי כולל האם יש לי ויטיליגו או כל הפרעת עור אחרת. בצו עוד צוין כי אין לי זכות לסרב לבדיקה או לצילומים, ואם לא אשתף איתם פעולה, הם יציגו סירוב זה בכל משפט כאינדיקציה לאשמתי. זו הייתה החוויה הכי משפילה בחיי, שאף אחד לא צריך לסבול. וגם לאחר שמימשו את צו החיפוש הזה, הצדדים המעורבים עדיין לא היו מסופקים ורצו לצלם עוד יותר. זה היה סיוט, סיוט מחריד. אבל אם זה מה שאני צריך לסבול כדי להוכיח את חפותי, את חפותי המוחלטת, כך יהיה".
ב-5 בינואר 1994 בטקס פרסי ה-NAACP Image ה-26 נשא ג'קסון נאום בו טען כי הוא חף מפשע וזכה למחיאות כפיים מהקהל. גם מנחה הטקס תמך בג'קסון כאשר באחת מהפעמים שקרא בשמו הוסיף את המילים "חף מפשע עד שיוכח אחרת".
תגובת המדיה

רוב המידע על הפרשה התקבל על ידי התביעה ועל ידי ג'קסון עצמו. אף על פי שרוב החומרים שהתקבלו לתקשורת לא הוכיחו שג'קסון אשם התקשורת ניסתה לצייר זאת כך כי ג'קסון אשם בעיקר על ידי כותרות שקריות שלא תאמו לנכתב בתוכן הכתבה. בנוסף הודלף גם חומר מחקירת המשטרה וסופרו סיפורים לא רשמיים על פעילותו הפלילית לכאורה ואף פורסמו תמונות לא מחמיאות של ג'קסון.
אחת הכותרות שהוצגו הייתה: "מייקל ג'קסון: וילון נסגר" ובניו יורק פוסט הציגו את הכותרת "פיטר פן או סוטה" וכך היו רוב הכותרות שהוצגו. עיתונאי בשם דיימונד מהצהובון "Hard Copy" ניצל את 15 השנים הבאות על מנת להוכיח שג'קסון אכן פדופיל. למשל באחת מהפעמים הוא אמר שיש בידיו מסמכים שקשורים לחקירה והם "מצמררים". הוא טען כי אחד מהשמות שהופיעו בחקירה הוא השם מקולי קאלקין אך קאלקין הכחיש את הטענות שעבר התעללות על ידי ג'קסון.
שני צהובונים קנו מסמכים חסויים מהחקירה בשווי של 20 אלף דולר. באחד מהמסכים נכתב כי מספר עובדים לשעבר של ג'קסון מכרו עדויות שלהם על התנהגות בלתי הולמת של ג'קסון במקום לדווח על כך למשטרה. למשל זוג אחד טען כי ג'קסון ליטף את קאלקין באופן מיני. לאחר מכן הם טענו הכניס את ידיו למכנסיו. קאלקין הכחיש טענות אלו במשפט וגם במשפט שהיה נגד ג'קסון ב-2005.
כשג'קסון עזב את ארצות הברית בשביל מרכז הגמילה בלונדון הציע העיתון דיילי מירור טיול חינם בדיסניוורלד למי שיידע היכן ג'קסון נמצא בדיוק. בדיילי אקספרס טענו כי ג'קסון נמצא "במנוסה". בעיתון ניוז אוף דה וורלד טענו גם כי ג'קסון "נמלט". בצהובונים אלה גם טענו כי ככל הנראה ג'קסון טס לאירופה לעבור ניתוחים קומסטים שיהפכו אותו לבלתי מזוהה. מגיש תוכניות הטוק שואו הרלדו ריברה אף עשה באחד מתוכניותיו משפט מדומה שכביכול מאשים את ג'קסון בפשעיו. אם כי למרות זאת בסקר שנערך נמצא כי 75% מהמשיבים על הסקר חושבים שג'קסון דובר אמת.
תביעה משפטית

ב-14 בספטמבר הגישו ג'ורדן והוריו תביעה נגד ג'קסון. התביעה האשימה את ג'קסון במספר עבירות: פיתוי, גרימה מכוונת של מצוקה רגשית, התנהגות בלתי הולמת בכוונה, הונאה, רשלנות וביצוע מעשים מיניים בלתי הולמים. בנובמבר ביקשו עורכי דינו של ג'קסון להשהות את התיק למשך 6 שנים או עד לסגירת התיק הפלילי. החששות בנוגע למשפט אזרחי במהלך חקירה פלילית מתמשכת, ונגישות התובעים למידע על משפט אזרחי של התובעים, נבעה מזכויות התיקון החמישי של ג'קסון. מאחר ששתי קבוצות מושבעים גדולות סברו כי אין עדויות מספיקות להאשמות פליליות עד תום החקירה, התביעה יכלה להצליח להרכיב תיק סביב אסטרטגיית ההגנה במשפט, וליצור מצב הדומה לסיכון כפול.
בינואר 1994 ג'קסון היה אמור להעיד בעצמו אך העדות שלו נדחתה על ידי שופט בית המשפט העליון דייוויד מ. רוטמן אך רוטמן אמר כי אם יוגש נגד ג'קסון כתב אישום הוא ישקול לתת לו להעיד קודם. עורכי דינו אמרו שהוא "להוט" להעיד ושאם יוגש כתב אישום הם יתנגדו למהלך. ב-18 בינואר ג'קסון הסכים באופן רשמי כי הוא מוכן לדחות את העדות שלו. בנוסף עורכי דינו הצהירו כי אם אכן יוגש נגד ג'קסון כתב אישום הם יהיו מעוניינים שהמשפט הפלילי יהיה ראשון. אך החקירה נמשכה עד פברואר ולכן עורכי דינו היו צריכים להגיש בקשה לעכב את התביעה האזרחית. הבקשה נדחתה על ידי רוטמן ורוטמן קבע כי המשפט יתחיל ב-21 במרץ.
באותו החודש נקבע גם כי לא יוגש כתב אישום נגד אביו של ג'ורדן לאחר שעורכי דינו של ג'קסון הגישו נגדו תביעה בגין סחיטה בסוף אוגוסט 1993 מכיוון שג'קסון התלונן באיחור על הסחיטה ואף ניהל משא ומתן עם אביו של ג'קסון במשך מספר שבועות סביב הנושא. אף על פי שנערך חיפוש בביתו של ג'קסון לא נערך בשום שלב חיפוש בבתים ובמשרדים של צ'נדלר או בבית של בארי רוטמן. בנוסף השוטרים חקרו ארוכות את העדים שהעידו כנגד ג'קסון ואף הפחידו אותם, בניגוד לחקירת הסחיטה שם לא הופעלו מהלכים שכאלה. אם כי חבר מושבעים גדול כן התכנס כאשר השניים סירבו להיחקר במשטרה. הארווד וויצמן, אחד מהאנשים בצוות ההגנה של ג'קסון טען כי הסיבה שהם ניהלו את המשא ומתן היה על מנת לפתור את המחלוקת מבלי לערב גורמים חיצוניים ומבלי שהיא תיחשף לציבור.
בפברואר 1994 התכנס חבר השופטים הגדול של מחוז סנטה ברברה כדי לבחון האם יש להגיש כתב אישום. במהלך 1994 הוצאו 2 מיליון דולר לחקירה בנושא ואף כונס פעמיים חבר מושבעים גדול אך אף אחד לא הצליח להוכיח את טענותיו של ג'ורדן.