stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואנה דומיטריו
קורות חיים

דומיטריו נולדה בבוקרשט, רומניה ביולי 1976 להורים שהיו פרופסורים להנדסת חשמל, כך שמגיל צעיר יועדה על ידי הוריה לעתיד אקדמי. את האהבה שלה למתמטיקה רכשה מאביה ומסבה, שלמרות שהיה מהנדס חשמל בהכשרתו עזר לפתח לה חוש מתמטי בילדותה באמצעות חידות מתמטיות. בגיל צעיר התאפיינה בכישרון מתמטי בולט וכבר מגיל 11 זכתה לראשונה בתחרות ארצית והתחילה להתאמן לתחרויות בין לאומיות.
במהלך לימודיה הכירה דומיטריו את מאמן המתמטיקה שלה באותה העת, מי שיהיה לימים בן זוגה, דן סטפניקה, המבוגר ממנה במספר שנים. בשנת 1994 החליט דן לעבור ללמוד לתואר שני באוניברסיטת ניו-יורק, ושנה אחר כן דומיטריו הצטרפה אליו לאוניברסיטה ועברה לארצות הברית, בין היתר משום שלא היו ברומניה הכלים והאפשרויות שהיו באוניברסיטאות בארצות הברית, כמו ציוד המחשוב הדרוש. את לימודיה באוניברסיטת ניו יורק סיימה בשנת 1999, וב-2003 קיבלה תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס תחת הנחיתו של אלן אדלמן, שהיה הראשון שחקר את הרכבי הבטא. עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה. ב-2006 הצטרפה לפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת וושינגטון ובשנת 2019 עברה לאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. נכון ל-2022 היא מתגוררת בקליפורניה עם בן זוגה, דן סטפינקה ואם לשני ילדים.
עבודתה

עבודת של דומיטריו מתרכזת בעיקר במתמטיקה, אך גם מתקשרת לנושאים במדעי המחשב. מחקריה עוסקים באלגברה ליניארית נומרית, מטריצות אקראיות, למידת מכונה, תורת הסתברות בדידה, תורת המשחקים ומחשוב מדעי. את פריצת הדרך הראשונה שלה עשתה ב-2002 בעזרתו של המנחה שלה לדוקטורט, פרופסור אלן אדלמן, היא הכניסה להרכבי בטא את התיאוריה של מטריצות אקראיות. בין 2003 ל-2005 עסקה בעיקר בתורת המשחקים. לאחר מכן חזרה לעסוק בהרכבי בטא ובקשר שלהם עם מטריצות אקראיות. לאורך השנים פרסמה מספר מאמרים בנושא הרכבי בטא ובנושאים קשורים, כמו מטריצות בכללי ומדע הנתונים.
פרסים והוקרה

לאורך הקריירה זכתה דומיטריו במגוון תחרויות וקיבלה פרסים ומענקים ממספר ארגונים שונים, בין היתר:
פרס אליס ט. שפר למתמטיקה אשר הוענק לה על ידי האגודה לנשים במתמטיקה (AWM) ב-1996. הפרס מוענק לנשים מצטיינות הלומדות לתואר ראשון במתמטיקה.
תחרות פטנאם, תחרות לסטודנטים לתואר ראשון. היא האישה הראשונה שזכתה בתחרות זו. לאחר מכן היא זכתה באותה תחרות פעמיים נוספות.
בשנת 2007 זכתה בפרס לסלי פוקס לאנליזה נומרית אשר מוענק לאנשים מתחת לגיל 31 אשר גילו תגלית מתמטית ובעלי כישורי הצגה מול קהל.
ב-2009 זכתה בפרס CAREER על המחקר שלה בתחום המטריצות האקראיות.
ב-2012 נבחרה לעמיתה של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
פרסים והוקרה > תחרות פטנאם

בשנת 1996, כתלמידה באוניברסיטת ניו יורק, הפכה דומיטריו לאישה הראשונה שהיא עמיתת פטנאם, כלומר זכתה באחת מחמש התוצאות המובילות בתחרות פטנאם. בנוסף, ב-1995, 1996 ו-1997 היא זכתה בפרס אליזבת לוול פוטמן, שניתן לאישה הבכירה בתחרות פטנאם, שיא שהושג רק פעם אחת נוספת, עשר שנים מאוחר יותר, אז זכתה אליסון מילר בפרס זה בשלוש שנים רצופות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Arenson, Karen W. (1997-05-01). "Q: How Many Women Have Won the Top Math Contest?". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-10-02.
1 2  MR: Matches for: MR=2717094, mathscinet.ams.org, ‏2003
1 2  Ioana Dumitriu, scholar.google.com
1 2  Ioana Dumitriu: "Playing 20 questions with a liar: a window into basic coding theory", נבדק ב-2022-10-02
↑  Alice T. Schafer Mathematics Prize, Association for Women in Mathematics
1 2  Putnam Competition Results: Harvard Captures Top Prize | Mathematical Association of America, www.maa.org
↑  IMA Leslie Fox Prize for Numerical Analysis, IMA, האתר הרשמי של פרס לסלי פוקס בו ישנה רשימה מפורטת של הזוכים בפרס. (באנגלית בריטית)
↑  NSF Award Search: Award # 0847661 - CAREER: Synergistic interactions between Numerical Linear Algebra and Stochastic Eigenanalysis (Random Matrix Theory), www.nsf.gov (באנגלית)
↑  Fellows of the American Mathematical Society, American Mathematical Society, האתר של האגודה האמריקאית למתמטיקה בו מציינים את שמות עמיתי האגודה. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 57/6529  LCCN: no2015053246  MGP: 76759  VIAF: 315605524   WorldCat (עם VIAF): 315605524
אגדת הביצה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פאול קלה 
 תאריך יצירה:  1919 
 טכניקה וחומרים:  צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  40.8 ס״מ 
 גובה:  47 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  G 16399 / AK 32 (Lenbachhaus) 
 מיקום:  Landesmuseum Hannover, "degenerate art" collection
 
אגדת הביצה (בגרמנית: Sumpflegende") היא ציור שמן על קרטון משנת 1919 מאת הצייר השווייצרי-גרמני פאול קלה. מאז 1982 הציור מוצג בגלריה העירונית לנבקהאוס שבמינכן, אך בעלותו הייתה שנויה במחלוקת בשל מקורו. הציור היה אחד מהיצירות שהנאצים הגדירו כ"אמנות מנוונת", והם החרימו אותו ממוזיאון מדינת הנובר בשנת 1937. עם זאת, הציור לא היה בבעלות המוזיאון, אלא הושאל לו על ידי ההיסטוריונית לאמנות סופי ליסיצקי-קופרס. ביולי 2017 נודע כי יורשיה של ליסיצקי-קופרס הגיעו להסכם עם עיריית מינכן בנוגע לבעלות עליו.
תיאור היצירה

הציור משתייך לסדרה של "נופים קוסמיים" שקלה יצר במספר רב בין השנים 1917 ל-1919, בהם ביטא תפיסה סימבולית של הטבע. במרחבי צבע מופשטים, הנשלטים על ידי גוונים של צהוב גופריתי ומנוגדים לסגול, מסודרים האובייקטים בצורה נאיבית. בנוף החלומי, הדמות האנושית עצמה הופכת לחלק מהטבע. קלה כתב ביומניו:
"בעבר (אפילו כילד) היה הנוף ברור לי מאוד. תפאורה למצבי רוח של הנפש. זמנים מסוכנים מתחילים כעת, כשהטבע רוצה לבלוע אותי, אני כבר איני כלום, אך יש לי שלווה."
היסטוריית בעלות

הציור נרכש זמן קצר לאחר השלמתו על ידי פאול קופרס, מנהל איגוד האמנים של הנובר, ואשתו סופי, לימים ליסיצקי-קופרס, ישירות מסטודיו האמן במינכן. בשנת 1926 השאילה סופי ליסיצקי-קופרס את הציור למוזיאון הפרובינציאלי של הנובר, יחד עם 15 יצירות מודרניסטיות נוספות. ב-5 ביולי 1937, במסגרת המאבק של המשטר הנאצי ב"אמנות מנוונת", החרימה ועדת האמנות של המשטר הנאצי את הציור מהמוזיאון. החל מ-19 ביולי 1937, הציור הוצג בתערוכה המבזה שנשאה את אותו שם, על קיר שכונה "קיר הדאדא".
בשנת 1941 רכש סוחר האמנות הרשמי של היטלר, הילדברנד גורליט, את הציור מהרייך הגרמני תמורת 500 פרנקים שווייצריים. הציור הפך לחלק מאוסף גורליט, שכלל מאות רבות של יצירת אמנות שחלקן נבזזו מיהודים על ידי הנאצים. בשנת 1962 הציור הועמד למכירה פומבית בבית המכירות למפרץ בקלן, למרות שהייתה התייחסות למקורו ולהנחה שהוא עדיין שייך לסופי ליסיצקי-קופרס. הציור נרכש אז על ידי האספן השווייצרי ארנסט ביילר, שמכר אותו לגלריית רוזנגרט בלוצרן, שם היה בין השנים 1973 ל-1982. לאחר מכן נרכש עבור 700,000 מארק גרמני על ידי קרן גבריאלה מינטר ויוהנס אייכנר ועיריית מינכן, שהשאילו אותו לגלריה העירונית לנבקהאוס.
שנת 1992, בנה של סופי ליסיצקי-קופרס, ין ליסיצקי, הגיש תביעה לבית המשפט המחוזי במינכן בדרישה להשבת הציור, אך התביעה נדחתה בשל התיישנות. העקרונות לביטול ההתיישנות על פי הצהרת וושינגטון, שעליהם התחייבו המוזיאונים הציבוריים בגרמניה, לא חלו במקרה זה, שכן הלנבקהאוס הוא קרן פרטית. במרץ 2012 הגישו היורשים תביעה נוספת נגד עיריית מינכן בדרישה להשבת הציור, בטענה שהתגלו מסמכים חדשים המהווים ראיות.
ביולי 2017 נודע כי היורשים הגיעו להסכם עם עיריית מינכן, שלפיו יקבלו פיצוי כספי, והציור יישאר בלנבקהאוס. סכום הפיצוי לא פורסם.
ראו גם

אוסף גורליט
הערות שוליים

↑  Ronald, Susan (2015). Hitler's art thief : Hildebrand Gurlitt, the Nazis, and the looting of Europe's treasures (First ed.). New York. ISBN 978-1-250-06109-6. OCLC 914417714.
↑  Magazine, Smithsonian; Panko, Ben. "Legal Fight Over Nazi-Looted Painting Ends After 26 Years". Smithsonian Magazine (באנגלית). נבדק ב-2023-01-31. Eighty years after it was seized by the Nazis as an example of "degenerate art," the decades-long legal battle over a German modernist painting has reached a settlement, reports Catherine Hickley of the New York Times. The 26-year-long legal fight by the descendants of art historian Sophie Lissitzky-Küppers is reportedly Germany's longest ever relating to Nazi-looted art.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1073882160  LCCN: n2022050161  VIAF: 316763442   WorldCat (עם VIAF): 316763442
אנג'רה

| --- | --- |
אנג'רה - מאכל אתיופי בסיסי
אנג'רה - מאכל אתיופי בסיסי
 
 מאכלים
 סוג:  לחם שטוח, מחמצת שאור 
 מוצא:  אתיופיה 
 מרכיבים עיקריים:  בן-חילף טף, מים 
 
הכנת אנג'רה בגונדר בשנת 2006
אנג'רה (באמהרית: እንጀራ, בטיגרית: ጣይታ, "טייתה") היא לחם שטוח, עגול וגדול העשוי בתהליך התססה של בן-חילף טף. טעמה חמוץ ומרקמה ספוגי. האנג'רה נפוצה בקרב העמים החבשים ומהווה חלק חשוב במטבח האתיופי, הסומלי והאריתראי.
חומרים

באופן מסורתי, החומרים המשמשים להכנת האנג'רה הם מים וטף. הטף הוא דגן עגול, זעיר בגודלו, עשיר בברזל ואינו מכיל גלוטן. לפיכך, הטף לא מתאים להכנת לחם המצריך תפיחה מרובה. הטף גדל באזורים גבוהים בעלי כמות משקעים מספקת. בשל אזורי הגידול המוגבלים שלו ותלותה הכמעט מוחלטת של החקלאות האתיופית בגשם, מחירו יקר יחסית לדגנים אחרים. לכן, ברוב משקי הבית החקלאיים באתיופיה אשר מגדלים את גרגרי התבואה שלהם בעצמם, קמחי החיטה, השעורה, התירס והאורז (כשזה בנמצא) יכולים לשמש כתחליף לחלק או לכל כמות הטף באנג'רה.
ישנם מספר סוגי אנג'רה באתיופיה המסווגים על פי סוג הטף שמשמש להכנתם, בהם: "נֵאצ'" (לבן), "קאי" (אדום), "טוקור" (שחור) ועוד.
שיטת ההכנה

לאחר ערבוב המים והטף לכדי עיסה, מאפשרים לעיסה לתסוס במשך מספר ימים, בדומה לתהליך הנעשה במחמצת שאור. כתוצאה מתהליך התסיסה לאנג'רה נוסף טעם חמצמץ עדין. לאחר מכן מגיע שלב האפייה בו מוזגים את העיסה בצורה מעגלית שנסגרת אל תוך עצמה [כבמעין ספירלה] אל תנור חשמלי או צלחת חימר - מחבת (אמהרית: מטאד/מגוגו) המונחת על האש בו האנג'רה נאפית ומקבלת את שקעיה (אשר מכונים באמהרית עיניים).
בשונה מבצקי שמרים אחרים, הבצק נוזלי מספיק על מנת שאפשר יהיה לשפוך אותו אל משטח האפייה. חלקה התחתון של האנג'רה שנוגע בשטח המחומם נותר בעל מרקם חלק יחסית. ואילו חלקה העליון הופך לנקבובי ואוורירי, דבר המאפשר לה להוות משטח טוב יותר לאיסוף רטבים ומנות אוכל שונות.
מבחינת המראה ואופן ההכנה, האנג'רה דומה ללחוח התימני, והיא מהווה שריד תרבותי המראה על הקשר ההיסטורי בין המדינות (ראו: שבא, סבא ודעמת). ההבדל הבולט בין השתיים הוא השימוש בקמח טף במקום קמח דורה ודוחן.
האנג'רה נחשבת כבעלת תכונות תזונתיות חיוביות, והיא מכילה ערכים גבוהים של חומצות אמינו, ברזל, סידן ועוד.
צריכת האנג'רה

טעמה של האנג'רה הוא חמצמץ וכמעט תמיד יתווספו לה נזידים שונים הנקראים באמהרית וואט. האנג'רה משמשת כבסיס עליו מניחים את הנזידים, והסלטים. כמו כן קיימים מאכלים (כגון: אנג'רה פירפיר, אנג'רה פיטפיט) העשויים מאנג'רה קרועה לחתיכות וספוגה ברטבים שונים.
כמו את התבשילים, גם את האנג'רה הספוגה בטעמי המזונות שהונחו עליה, אוכלים. כך האנג'רה הופכת גם למזון שאוכלים, גם ל"סכו"ם" איתו אוכלים את ה"ווׂאוט" וגם ל"צלחת" עליה האוכל מוגש, שנאכלת בסיומו.
בסעודה משותפת, לרוב יחלקו הסועדים את האנג'רה על צלחת אחת גדולה ולעיתים אף יאכילו אחד את השני ב"ביסים" של אנג'רה (הנקראים באמהרית גוּרְשָׁה), כסימן לחיבה, כבוד ואהבה. כך למשל, אב הבית יאכיל בידו את כל יושבי ביתו או זוג נאהבים יאכיל אחד את השני. אף על פי שאכילת האנג'רה בעזרת הידיים יכולה להראות למתבונן המערבי כחסרת נימוס, כללי הנימוס של האכילה מוגדרים. בעזרת יד ימין, נהוג לקרוע או לבצוע חתיכות קטנות של אנג'רה ולכרוך בהם תבשילים וסלטים, אין ללקק את האצבעות כי כאמור סועדים מאותה הצלחת וכאשר מאכילים "גורשה" אין לגעת בפיו של הסועד.
אכילת אנג'רה בצורה מכובדת היא יכולת נרכשת, בדומה לאכילה במקלות סיניים.
צריכת האנג'רה > שימוש בהווה

באתיופיה ובאריתריאה האנג'רה נצרכת על בסיס יומיומי, למעשה כמעט בכל בתי האב. היא דורשת זמן רב ומשאבים להכנתה. האנג'רה נאפית בתהליך המייצר כמות גדולה של עשן שעלול להיות מסוכן עבור ילדים. בשל שיטת הבישול הזו, רבים ממשאבי הדלק באזור, הדל במשאבים, מבוזבזים. עם זאת בשנת 2003 קבוצת מחקר קיבלה את פרס אשדן עבור תכנון תנור חדש עבור האנג'רה. התנור משתמש במקורות זמינים כמו גללי חיות ולכן חוסך בצורך בדלק.
מחוץ לרמה האתיופית ניתן למצוא את האנג'רה בחנויות מכולת ומסעדות ברחבי העולם המתמחות באוכל אריתראי, אתיופי וסומלי.
ברכה

לרוב, קהילת יוצאי אתיופיה נוהגים לברך על האנג'רה ברכת "שהכל" אך עם-זאת הברכה היהודית על אכילת אנג'רה העשויה טף שנויה במחלוקת. יש שמשווים את מעמדו לדגנים דוחן ודורה שברכתם היא "שהכול", יש הטוענים כי זו דרך האכילה של הדגן ולכן יש לברך "בורא פרי אדמה" ויש הטוענים שיש לברך "בורא מיני מזונות"[דרוש מקור].
אנג'רה שנעשתה תוך שימוש באחד מחמשת מיני דגן ברכתה "בורא מיני מזונות" מכיוון שהיא אינה נאפית כלחם. כדי לא להיכנס לחשש יש שהורו קודם לברך על פרוסת לחם מחמשת מיני דגן ובכך לפטור את האנג'רה.
הערות שוליים

↑  פרס אשדן לתנור האנג'רה החוסך בדלק, באתר פרסי אשדן. אוחזר ב08-06-2011 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000001-QINU`"'
↑  תמונות התנורים המשופרים לאנג'רה באריתריאה
↑  זהר עמר, "ברכת לחם האנג'רה העשוי טף", תחומין כ"ה, תשס"ה, עמ' 328-333, ויצא בעריכה מחודשת בחמשת מיני דגן, פרק שמיני, עמ' 185–195, מכון הר-ברכה
לחוח: לחם תימני במרקם דומה לאנג'רה העשוי מקמח דורה ודוחן.
קאנג'רו: הגרסה הסומלית של האנג'רה
מילה מילייה

| --- | --- |


 ענף:  מרוץ מכוניות
 תאריך ייסוד:  1927
 תאריך פירוק:  1957
 תקופת התחרות:  1927–1957 (כ־30 שנה) 
 מדינות משתתפות:  איטליה איטליה
 הכי הרבה זכיות:  נהגים: קלמנטה ביונדטי (4)   יצרנים: אלפא רומיאו (11)
 
מילה מילייה (באיטלקית: Mille Miglia, מתורגם כ"מרוץ אלף המיילים") הוא מרוץ סיבולת שנערך בכבישי איטליה 24 פעמים בין השנים 1927 ו-1957. במרוץ השתתפו יצרנים ובהם אלפא רומיאו, ב.מ.וו, מזארטי, מרצדס-בנץ, פורשה ופרארי. כחמישה מיליון צופים צפו בתחרות.
בין השנים 1953 ו-1957 היה המרוץ חלק מאליפות העולם למכוניות ספורט. בשנת 1977 חודש המרוץ כראלי המיועד למכוניות אספנות. ההשתתפות במרוץ המחודש מוגבלת רק לרכבים שהשתתפו באחד או יותר מהמרוצים המקוריים.
סדר הרכבים

בתחרויות ראלי מודרניות מקובל שהרכבים מוזנקים אחד אחרי השני בהפרש של דקה, כאשר המכוניות המהירות יותר מוזנקות ראשונות. במילה מילייה סדר ההזנקה היה הפוך והמכוניות האיטיות יותר הוזנקו ראשונות. הדבר סייע למארגנים לצמצם את הזמן בו המרשלים היו בתפקיד וכמו כן צמצם את משך הזמן בו נסגרו כבישים לצורך התחרות.
משנת 1949 מספור הרכבים נעשה בהתאם לשעה שבו הוזנקו הרכבים למרוץ. לדוגמה: בשנת 1955 הוזנק סטרלינג מוס למרוץ מברשה בשעה 7:22, כאשר רכב המרצדס בו נהג נשא את המספר 722.
השנים הראשונות

המרוץ נוסד על ידי איימו מאג'י ופרנקו מצוטי, כתגובה להעברת הגרנד פרי האיטלקי מברשה למונצה. המסלול מברשה לרומא תוכנן בצורת הספרה 8 ונמשך על פני 1,500 קילומטרים, שהם 1,000 מיל רומי. המרוץ הראשון הוזנק ב-26 במרץ 1927 בהשתתפות 77 רכבים, נהוגים כולם בידי נהגים איטלקים. 51 רכבים הגיעו לקו הסיום. ההשתתפות במרוץ הוגבלה למכוניות מייצור סדרתי והמשתתפים נדרשו לשלם דמי השתתפות של לירה אחת. ג'וזפה מוראנדי, מנצח המרוץ, השלים את המסלול בזמן של עשרים ואחת שעות וחמש דקות, כשהוא נוהג ברכב מסוג OM.‏ OM, היצרנית האיטלקית שמושבה בברשה, זכתה בכל שלושת המקומות הראשונים.
טציו נובולארי ניצח את המרוץ של שנת 1930, כשהוא נוהג באלפא רומיאו C6. לאורך מרבית המרוץ היה נובולארי במקום השני, אחרי אקילה וארצי, חברו לקבוצה. באור העמום של שעות הבוקר המוקדמות, הוא נסע אחרי וארצי כשאורות מכוניתו כבויים, ולכן לא נראה במראות הרכב שלפניו. אחר כך ניצל נובולארי את הכביש הישר בכניסה לעיר ברשה על מנת לבצע את העקיפה על וארצי. אחריה הדליק את אורות הרכב ושמר על ההובלה עד לסיום המרוץ.
לאורך מרבית השנים ניצחו במרוץ נהגים איטלקים, רק 3 פעמים היו המנצחים זרים. רודולוף קרקסיולה הגרמני היה המנצח הלא-איטלקי הראשון, כשניצח את המרוץ של שנת 1931 ביחד עם שותפו ויליאם סבסטיאן. קרקסיולה, שנהג במרצדס-בנץ SSK היה הראשון שסיים את המרוץ במהירות ממוצעת של למעלה מ-100 קמ"ש. בשל המשבר הכלכלי ששרר בגרמניה באותן השנים לא זכה לתמיכה מרובה מצד חברת מרצדס-בנץ. הוא לא הצליח לגייס מפסיק אנשים על מנת לאייש את כל עמדות הטיפול לאורך המסלול. צוות המכונאים המצומצם שעמד לרשותו נאלץ לעבור בין נקודות שונות, תוך כדי מציאת קיצורי דרך על מנת להגיע בזמן לנקודות המפגש.
תאונת דרכים במהלך המרוץ של 1938 בה נהרגו מספר צופים הובילה את בניטו מוסוליני לאסור על קיום המרוץ בשנה לאחר מכן. המרוץ חודש בשנת 1940, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה. באותה שנה התקיים המרוץ במסלול מקוצר באורך 100 קילומטר, אותו הקיפו המשתתפים 9 פעמים. במרוץ זה השתתף לראשונה דגם הטיפו 815, הרכב הראשון שיוצר על ידי חברת AAC (ראשי תיבות של Auto Avio Costruzioni) בבעלותו של אנצו פרארי.
המלחמה הובילה להפסקת המרוץ בין השנים 1941 ו-1946.
לאחר מלחמת העולם השנייה

נהגים איטלקים המשיכו להוביל את המרוץ גם בשנים לאחר סיום המלחמה וניצחו את שמונת המרוצים הבאים. בשנת 1952 הצליחו צמד הנהגים קרל קלינג והנס קלנק לסיים במקום השני כשהם נוהגים במרצדס-בנץ 300SL "כנפי השחף". במהלך שנות החמישים היו עוד מספר נהגים לא-איטלקיים שהצליחו לסיים על הפודיום ביניהם חואן מנואל פנג'יו, פיטר קולינס וולפגנג פון-טריפס.
בשנת 1954 התחרה הנס הרמן במרוץ, כשהוא נוהג בפורשה 550 ספיידר. באחד מקטעי הדרך התקרב למעבר של מסילת רכבת, רגעים ספורים לפני שעברה בו הרכבת המהירה לרומא. הרמן החליט שלא לבלום, האיץ מתחת למחסום שהחל לרדת ועבר את המסילה שניות ספורות לפני שהרכבת עברה במקום. שנה לאחר מכן התחרה שוב, הפעם כחלק מקבוצת מרצדס-בנץ. החברה הגרמנית השקיעה מאמצים רבים ושלחה מספר רכבים מדגם 300 SLR. הרמן נאלץ לנטוש את המרוץ בעקבות בעיה בבלמים. מנואל פנג'יו התחרה במרצדס נוספת, כשהוא מתעקש לנהוג בעצמו ללא עזרה של נהג משנה. סטירלינג מוס, נהגה השלישי של מרצדס, ניצח את המרוץ כשהוא קובע שיא חדש של מהירות ממוצעת – 157.65 קמ"ש.
שתי תאונות קטלניות שאירעו במהלך המרוץ של שנת 1957 הביאו לביטולו של המרוץ. התאונה הראשונה התרחשה כ-70 ק"מ לפני העיר ברשה. אלפונסו דה-פורטגו, נהגה של קבוצת פרארי, נהג בפרארי 335S, כאשר אחד מצמיגי הרכב התפוצץ. כתוצאה מהפיצוץ נכנס הרכב לסחרור וסטה לתוך קהל הצופים. דה-פורטגו ואדמונד נלסון, נהג המשנה שלו נהרגו מעוצמת הפגיעה. בנוסף, נהרגו תשעה צופים, בהם חמישה ילדים. בתאונה נוספת, שהתרחשה בסמיכות לקו הסיום, נהרג יוזף גוטגנס, נהגה של קבוצת טריומף.
לאורך שנות המרוץ נהרגו כתוצאה מתאונות 56 בני אדם. צמד התאונות הקטלניות ומספר ההרוגים הגדול הוביל להחלטה הסופית על הפסקת קיומה של התחרות.
לאחר הפסקת המרוץ

בארבע השנים לאחר הפסקת המרוץ התקיים אירוע במתווה המסלול המקורי, אך הנסיעה בו נעשתה תוך שמירה על הגבלת המהירות החוקית לאורך הדרך. מאז שנת 1977 מתקיים מדי שנה אירוע המיועד למכוניות אספנות. ההשתתפות במרוץ המחודש מוגבלת רק לרכבים שהשתתפו באחד או יותר מהמרוצים המקוריים.
בשנת 2004 נפתח בברשה מוזיאון המילה מילייה המנציח את המרוצים השונים וכולל רפליקות רבות של רכבים שלקחו חלק במרוצים המקוריים.
הערות שוליים

↑  1955 Mille Miglia: The Most Epic Drive. Ever., Motor Trend, 12 October 2012
1 2  Tausend Meilen rasende Nostalgie , 11 May 2006 (בגרמנית)
↑  Mille Miglia 1930
↑  1955 Mille Miglia: The Most Epic Drive. Ever, MotorTrendd, 12 October 2012
↑  The playboy who became a Ferrari racing driver, Forix.autsport.com
↑  "Car and truck fatalities by circuit
↑  רמי גלבוע, מהיר ואצילי. מרוץ מילה מילייה, איטליה, אתר סיגאר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb145154363 (data)  GND: 1072831074  LCCN: n2001091960  SUDOC: 069329508  VIAF: 125678489   WorldCat (עם VIAF): 125678489 
דגם "איסוטה פרסקיני סוג 8A" במרוץ המילה מילייה, 27 במרץ 1927
במהלך מרוץ המילה מילייה בשנת 1932
האנדרטה לזכר הרוגי התאונה בה מצאו את מותם דה-פורטגו ונלסון ותשעה צופים. התאונה הקטלנית הובילה להפסקת התחרויות
קרוליין הסלט

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1895 וורט' סאסקס, אנגליה
 פטירה:  4 בינואר 1957 (בגיל 61) Bungay, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  City of London Cemetery and Crematorium 
 פעילות בולטת:  פעילות למען קידום נשים בתעשיית ההנדסה
 השכלה:  רויאל הולוויי של אוניברסיטת לונדון 
 מקצוע:  מהנדסת חשמל
 תפקיד:  President of the Women's Engineering Society (1940–1941) 
 פרסים והוקרה:  גבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1947)  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית (1931) 
 
קרוליין הסלט (באנגלית: Dame Caroline Haslett; ‏17 באוגוסט 1895, וורט' סאסקס, אנגליה – 4 בינואר 1957) הייתה מהנדסת חשמל, שפתחה את עולם ההנדסה עבור נשים. היא פעלה בארגונים שונים, למען קידום נשים בתעשיית ההנדסה וסייעה בהפחתת הקושי בעבודות הבית באמצעות שימוש במכשירים חשמליים. במשך חייה פרסמה ספרים שונים המדריכים נשים כיצד להשתמש במכשירי חשמל בעבודות הבית.
ילדותה ונעוריה

קרוליין הסלט נולדה בשנת 1895 בוורט', סאסקס (Worth, Sussex) באנגליה. הסלט נולדה כבת השנייה מבין חמישה אחים, לרוברט הסלט, אביה שעבד כמהנדס מסילת רכבת, ולאמה קרוליין שרה הסלט שהייתה עקרת בית. כאשר אחיה הבכור, ויליאם, היה בן שלוש הוא נפטר מהמחלה דיפתריה והפכה הסלט לאחות הבכורה. משפחתה חיה באורח חיים דתי, והסלט המשיכה לחיות לפיו גם בחייה הבוגרים.
בילדותה, הסלט הייתה מרותקת לכלי עבודה שונים של אביה והשקיעה שעות רבות בלמידת השימושים שלהם. בנוסף, היא לא אהבה דברים אשר בתחילת המאה ה-20 נחשבו ל"נשיים" (סריגה, בישול ועוד), בניגוד למצופה מנשים צעירות.
בשנת 1906 זכתה הסלט במלגה לתיכון "Haywards Heath". במהלך לימודיה, החלה להתעניין בחשמל והנדסה. באותו הזמן הדעות הקדומות על נשים, לפיהן נשים לא יכולות לעבוד במקצועות החשמל וההנדסה, שנחשבו ל"גבריים", החלו להשתנות. שינוי זה אפשר לה להתפתח בתחומים אלו.
הסלט לא התחתנה ואין לה ילדים. בשנת 1957, נפטרה ממחלה כשהיא בחברת אחותה.
קריירה > בשנים 1914–1918

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, כאשר הייתה בת 18, נשרה הסלט מבית הספר התיכון והחלה לעבוד כפקידה בחברת דודי חימום בשם "Cochran". הסלט השתעממה מתפקידה ולא הייתה מרוצה מעבודתה, וביקשה לעבור לעבוד במחלקה הטכנית של החברה ולהיות מהנדסת.
תחילה עבדה כמהנדסת כללית ולאחר מכן כמהנדסת חשמל. החברה בה הסלט עבדה הבינה שהיא עובדת טובה וחכמה והיא הוצבה במשרדם שבלונדון, אותו ניהלה בשנת 1918. בנוסף, הם שלחו אותה למפעלם שבסקוטלנד – כדי שתלמד מקרוב על בניית הדודים ועל הנדסתם.
קריירה > לאחר מלחמת העולם הראשונה

הסלט עזבה את חברת דודי החימום כדי להרחיב את אופקיה.
בשנת 1919, כשהיא בת 24, נתקלה הסלט במודעת דרושים עבור אישה עם ניסיון בהנדסה שתהיה מזכירת הארגון Women's Engineering Society (אנ'), ארגון שפועל למען קידום נשים בתעשיית ההנדסה. הסלט הצליחה לקבל את המשרה והפכה לשרה הראשונה של הארגון וערכה את המגזין שפרסם – ‘The Woman Engineer’. בשנת 1941 הפכה לנשיאת הארגון.
בנוסף, בשנת 1924 יסדה את הארגון "Electrical Association for Women" (אנ'), אשר פעל להעלאת המודעות בקרב נשים לאפשרות לשימוש בחשמל במשק הבית, על מנת להקל על קושי עבודות הבית. במשך 15 שנה מחייה פעלה הסלט לפיתוח וקידום ארגון זה.
בשנת 1930 הסלט לקחה חלק בוועידה העולמית לאנרגיה (World Power Conference) שהתקיימה בברלין. במהלך הוועידה אורגן כנס מיוחד בה לקחו חלק נשים משתתפי הכנס לרבות מהנדסות מגרמניה וקייט גליסון מארצות הברית. לאחר הוועידה, מגזין גרמני בשם "The Berliner Stadtblatt" פרסם ראיון עמה, ותיאר אותה כאדם נחמד ואינטליגנטי. בזכות ביקור זה בגרמניה, הארגון אשר עבדה בו (WES) פתח גם מוקד בגרמניה.
קריירה > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקמה במוסד להנדסת חשמל (IEE) ועידה אשר דנה בדרישות של התקנים חשמליים בבתים לאחר המלחמה, והסלט הייתה האישה היחידה שהוזמנה לכהן בה. בהמשך, הייתה חברה במוסד זה.
בין השנים 1947–1956 הייתה הסלט החברה האישה היחידה בארגון הסמכות הבריטית לחשמל – British Electricity Authority, והארגון קרא לספינת קורת פחם על שמה.
הפעילות של קרוליין הסלט למען נשים

הסלט פעלה בכמה דרכים שונות למען קידומן של נשים.
הפעילות של קרוליין הסלט למען נשים > בתחום תעשיית ההנדסה

לאחר מלחמת העולם הראשונה, שכנעה מעסיקים ומוסדות הנדסה כי לנשים יש את היכולת והכושר השכלי לעבודת הנדסה קלה. הסלט ראתה כי בזמן המלחמה גברים רבים שירתו כחיילים בצבא ונשים תפסו את מקומם וקיבלו הזדמנות לעבוד בתפקידי הנדסה שנחשבו כ"גבריים". בתום המלחמה, עם חזרתם של הגברים מהמלחמה לשוק העבודה, חזרו הנשים לעבודות משק הבית והיו מתוסכלות מכך. הסלט הצביעה על כך שבהעסקת נשים בתעשייה זו יש מה להרוויח.
הפעילות של קרוליין הסלט למען נשים > שיפור איכות החיים של עקרות בית באמצעו שימוש במכשירי חשמל

כבר בילדותה הסלט שמה לב כיצד אמה מנהלת את משק הבית ללא סיוע של מכונות. הסלט הבינה כי החשמל הוא מקור כוח חדש שיכול לסייע גם לנשים בעבודת הבית, ולכן היא שאלה במגזין שערכה – ‘The Woman Engineer' של הארגון WES, איזה מכשירי חשמל יוכלו להקל על נשים העובדות במשק הבית.
בנוסף, ייסדה ארגון בשם "Electrical Association for Women" אשר כאמור פעל להעלאת המודעות בקרב נשים לאפשרות לשימוש בחשמל בעבודות משק הבית, באופן שהקל עליהן. ארגון זה ערך הרצאות, פרסם ספרים ומגזינים המנחים ומסבירים על שימוש נכון ובטוח בחשמל במשק הבית ועודד נשים להשתמש במכשירי חשמל.
הפעילות של קרוליין הסלט למען נשים > תמיכה בנשים בשוק העבודה

הסלט עבדה בארגון לנשות עסקים ומומחיות שקידם את השתלבותן של נשים בשוק העבודה. ארגון זה ממשיך לפעול עד היום.
ספרים שפרסמה

"The Doors of opportunity. With plates, including portraits" (by Rosalind Messenger and Caroline Haslett, 1967).
“A handbook for the women of the Industrial army” (1942).
“The Electrical Handbook for women” (by Caroline Haslett and Margaret Mary Partridge, 1934).
“The Electrical Age : January 1951 – Vol 5 No 9” (1951).
“Teach Yourself Household Electricity” (by Caroline Haslett and Elsie E. Edwards, 1939).
“Problems Have no Sex” (1949)
פרסים שזכתה בהם

מדליית כסף של הארגון Royal Society of Arts, בשנת 1941. על ההרצאה אשר העבירה לארגון על נשים בתעשייה.
הערות שוליים

1 2 3  Haslett, Caroline (1895–1957) | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
1 2 3  Welcome to THE STORY OF CAROLINE HASLETT, clutch.open.ac.uk
↑  Cochran
1 2 3 4  72: caroline haslett, Magnificent Women (באנגלית)
1 2 3 4  Renishaw plc, Renishaw: Dame Caroline Haslett, Renishaw (באנגלית)
↑  About BPW
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1277755930  ISNI: 0000 0004 4779 0863  LCCN: no2009083204  VIAF: 315533908   WorldCat (עם VIAF): 315533908 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קרוליין הסלט".