stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורמולה 1 עונת 2008
הערות שוליים

↑  "Ferrari confirm Räikkönen, Massa for '07". formula1.com. 2007-09-10. אורכב מ-המקור ב-12 באוקטובר 2007. נבדק ב-2008-02-05. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ferrari extend Massa's contract to 2010". formula1.com. 2007-10-16. ארכיון מ-29 בנובמבר 2007. נבדק ב-2007-11-24. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "BMW Sauber retain Heidfeld and Kubica for 2008". formula1.com. 2007-08-21. ארכיון מ-9 בפברואר 2008. נבדק ב-2008-02-06. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Alonso to partner Piquet at Renault for 2008". formula1.com. 2007-12-10. אורכב מ-המקור ב-12 בדצמבר 2007. נבדק ב-2008-02-06. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Williams confirm Rosberg, Nakajima for 2008". formula1.com. 2007-11-07. אורכב מ-המקור ב-29 בנובמבר 2007. נבדק ב-2008-02-08. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Red Bull confirm Coulthard for 2008". formula1.com. 2007-07-06. אורכב מ-המקור ב-23 במרץ 2008. נבדק ב-2008-02-09. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Webber aims to improve on 2007". autosport.com. 2008-01-16. אורכב מ-המקור ב-2008-01-19. נבדק ב-2008-01-16.
↑  "Trulli commits to Toyota future". formula1.com. 2006-07-28. ארכיון מ-23 במרץ 2008. נבדק ב-2008-02-09. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Glock to race for Toyota in 2008". formula1.com. 2007-11-19. ארכיון מ-21 בנובמבר 2007. נבדק ב-2007-11-19. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bourdais secures 2008 Toro Rosso seat". formula1.com. 2007-08-10. ארכיון מ-23 בינואר 2008. נבדק ב-2008-02-09. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Vettel to stay at Toro Rosso for 2008". formula1.com. 2007-08-02. ארכיון מ-23 במרץ 2008. נבדק ב-2008-02-09. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brundle, Martin (2007-07-19). "Honda keep Button & Barrichello". London: The Times. נבדק ב-2008-02-09. (הקישור אינו פעיל)
↑  "Barrichello staying with Honda for 2008". formula1.com. 2007-07-19. ארכיון מ-24 במרץ 2008. נבדק ב-2008-02-09. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Fisichella, Sutil, Liuzzi confirmed at Force India". formula1.com. 2007-01-10. אורכב מ-המקור ב-11 בינואר 2008. נבדק ב-2007-02-11. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Hamilton commits to McLaren until 2012". formula1.com. 2008-01-18. ארכיון מ-21 בינואר 2008. נבדק ב-2008-02-20. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kovalainen to partner Hamilton at McLaren for 2008". formula1.com. 2007-12-14. אורכב מ-המקור ב-15 בדצמבר 2007. נבדק ב-2007-12-14. {{cite news}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קימי רייקונן | פורמולה 1 - אלוף העולם לנהגים 2008 לואיס המילטון | הבא: ג'נסון באטן |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פרארי | פורמולה 1 - אלופת העולם ליצרנים 2008 פרארי | הבא: בראון GP |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16052552-4  VIAF: 158179237   WorldCat (עם VIAF): 158179237
קים יו-ג'ונג (פוליטיקאית)

| --- | --- |

קים יו-ג'ונג, 2020
 לידה:  26 בספטמבר 1987 (בת 37) פיונגיאנג, קוריאה הצפונית 
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 השכלה:  אוניברסיטת קים איל-סונג  האוניברסיטה הצבאית קים איל-סונג 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים של קוריאה 
 בן או בת זוג:  Choe Song 
 
 חתימה:   
 
זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
קים יו-ג'ונג (בקוריאנית: 김여정; נולדה ב-26 בספטמבר 1987) היא פוליטיקאית צפון-קוריאנית, אחותו הצעירה של המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און ובתו של המנהיג המנוח קים ג'ונג-איל. לפי דיווחים שונים, יש לה השפעה רבה בפוליטיקה הצפון-קוריאנית, ובפרט על אחיה, מנהיג קוריאה הצפונית. גורמים בדרום קוריאה טענו באוגוסט 2020 שעקב מצבו הבריאותי של אחיה מנהלת בפועל יו-ג'ונג את המדינה מזה מספר חודשים.
בינואר 2017 היא הוצבה ברשימת האזרחים הפרטיים של משרד האוצר של ארצות הברית שעליהם הוטלו סנקציות אישיות, בשל תפקידה בפגיעה בזכויות האדם של קוריאה הצפונית.
ביוגרפיה

קים יו-ג'ונג נולדה כבתם של קים ג'ונג-איל ואשתו קו יונג-הו. לפי דיווחים שונים תאריך לידתה המדויק הוא 26 בספטמבר 1987. היא וקים ג'ונג-און אמרו שיש להם יחסים קרובים, בשל שנים מבודדות משותפות בזמן שלמדו יחד בשווייץ בין השנים 1996 ל-2000, ובצפון קוריאה, "שבו נראה שהבידוד החברתי והרגשי הוא כוח מכריע בחייהם המוקדמים". ייתכן שלמדה באוניברסיטה הצבאית קים איל-סונג לאחר שובה. עובד בפנימייה בה התגוררה בשווייץ סיפר כי קים לנה במגורים פרטיים מוקפת באנשי צוות ומאבטחים. במטרה להקל על בדידותה שלח אביה מוזיקאים צפון-קוריאנים שיארחו לה חברה במדינה הרחוקה. בנוסף, היא למדה מדעי המחשב באוניברסיטת קים איל-סונג.
בחודש ינואר 2015 דווח כי היא נשואה לצ'ו סונג, בנו של צ'ו ריונג-הי, פקיד ממשלתי בכיר. למרות זאת, מקורות ממשלתיים בדרום קוריאה הכחישו את הדיוק של דיווחים אלה. לפי דיווחים שונים, קים יו-ג'ונג הייתה בהריון במאי 2015. האבא, לא מזוהה, נחשב לבוגר עמית של אוניברסיטת קים איל-סונג, או עובד ביחידה צבאית האחראית לשמירת מנהיג המדינה.
קריירה

קים זוהתה לראשונה בכלי התקשורת הבינלאומיים בעת שנכחה בפגישה עם הוועידה השלישית של מפלגת הפועלים של קוריאה (WPK) בספטמבר 2010, כשתועדה ניצבת ליד המזכירה האישית של אביה, ומי שלכאורה הייתה אמורה להיות אשתו הרביעית, קים אוקי.
יו-ג'ונג זכתה לפרסום רב במהלך טקס הלוויה של קים ג'ונג-איל בדצמבר 2011, כאשר הופיעה פעמים אחדות לצד אחיה קים ג'ונג-און, שהיה אז מוביל תהלוכות הלוויה של פקידים מרכזיים אף על פי שלא היה אפילו חבר ועדת הלוויות, והיא לעומת זאת מעולם לא נקראה. לאחר מכן היא הוצבה בוועדת ההגנה הלאומית של קוריאה הצפונית בתחילת 2012 בתור מנהלת הסיור של קים ג'ונג-און, אולם לא הופיע בדיווחים חדשותיים פרט לחודש נובמבר 2012, כאשר הטלוויזיה המרכזית של קוריאה הראתה את קים ג'ונג-און במגרש רכיבה צבאי. היא הוזכרה באופן רשמי בפעם הראשונה ב-9 במרץ 2014, כשליוותה את אחיה בהצבעה עבור האספה העממית העליונה. קים יו-ג'ונג זוהתה כ"פקידה בכירה" של הוועד המרכזי של ה-WPK.
באוקטובר 2014 דווח כי היא קיבלה על עצמה חובות ממשלתיות במקום אחיה החולה בעת שעבר טיפול רפואי.
ב-28 בנובמבר 2014 מונתה לסגן מנהל מחלקת התעמולה וההסתה של מפלגת הפועלים, ומאז מרץ 2015 היא מכהנת כראש המחלקה. היא גם מחזיקה בתפקיד סגן שר, אולם התיק שלה אינו ידוע בציבור. היא מלווה בקביעות את קים ג'ונג-און בטיולי הדרכה בשטח.
ב-24 ביולי 2015, קים יו-ג'ונג הופקדה על מחלקת התעמולה וההסתה של צפון קוריאה (PAD). כסגנית מנהל זרוע התעמולה של המדינה, במקום קים קי-נאם. נאמר לה שהיא הכוח המניע מאחורי התפתחות פולחן האישיות של אחיה, על פי הדגם של סבו, קים איל-סונג. הדבר מסייע להסביר שינויים באופן שבו מתוארת מדיניות המדינה בתקשורת המקומית, כמו גם הבדלים בדיווח. היא מילאה את מקומו של דה יונג-הו, עריק צפון קוריאני ודיפלומט לשעבר, שאמר בשנת 2017, כי קים יו ג'ונג מארגנת את כל האירועים הציבוריים הגדולים בצפון קוריאה. לפי דיווחים שונים נאמר כי יו-ג'ונג עודדה את אחיה להציג דימוי של "איש העם", למשל, מטייל באטרקציות של היריד וידידותו עם כוכב הכדורסל דניס רודמן.
בשנת 2017, קים יו ג'ונג נעשתה חבר חלופי של הפוליטבורו. עלייתה לגוף העליון של המדינה עשויה להצביע על כך שקים ג'ונג-און רואה בה תחליף לדודתו קים קיונג-הוי, שאינה ממלאת תפקיד פעיל במשטרו.
בטקס פתיחת אולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018) שהתקיימה ב-9 בפברואר 2018 בדרום קוריאה, תועדה קים כשהיא צועדת בראשות המשלחת מצפון קוריאה כששתי המשלחות צעדו לראשונה עם דגל משותף. בטקס נוכח אף סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס שתועד כשהוא יושב בסמוך אליה, אך לא נוצר קשר ביניהם. עוד דווח כי קים העבירה מסר כי ג'ונג-און מוכן להיפגש למפגש פסגה עם הנשיא מון ג'יאה-אין, בעתיד הקרוב, פגישה אשר לא התרחשה מאז 2007. קים היא הראשונה מבין בני משפחת קים שמבקרת במדינה מדרום מאז מלחמת קוריאה שהתרחשה בשנות ה-50.
באפריל 2018 השתתפה בשיחות שנערכו בדרום קוריאה בין אחיה לנשיא קוריאה הדרומית בפסגה הבין-קוריאנית, שהובילו לחתימה על הצהרת פנמונג'ום, שמביאה למפנה ביחסי קוריאה הדרומית-קוריאה הצפונית.
באוגוסט 2020 גורמים בקוריאה הדרומית העריכו שקים ג'ונג און אינו בתפקוד ממשי ושייתכן שאף נמצא בתרדמת, ומסרו שקים יו ג'ונג היא זו שמנהלת בפועל את המדינה הצפונית מזה מספר חודשים.
הערות שוליים

↑  דיווחים: מנהיג צפון קוריאה נמצא תחת תרדמת, באתר ‏מאקו‏, 24 באוגוסט 2020
↑  "U.S. blacklists North Korean officials over rights abuses"
↑  "Kim Yo Jong"
↑   ג'סטין מק'קורי, גרדיאן, מי היא קים יו ג'ונג, אחותו של מנהיג צפון קוריאה והמוח מאחורי תדמיתו הציבורית?, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2017
↑  "North Korea’s New Propagandist?"
↑  "KJI Youngest Daughter Working as Events Manager for KJU?"(הקישור אינו פעיל, 27.4.2020)
↑  "North Korea Newsletter No. 237"
↑  "Kim Jong Un Visits Kim Il Sung University of Politics and Takes Part in Election of Deputy to SPA"
↑  "Has Kim Yo-Jong Taken Over For Kim Jong Un? Sister Assumes North Korea State Duties While Brother Undergoes Medical Treatment"
↑  North Korea's 'princess' moves closer to center of power(הקישור אינו פעיל, 27.4.2020)
↑  "N. Korea's Kim Jong-un executed 15 top officials: S. Korea spy agency"
↑  "Kim Jong-un's sister promoted to run 'idolisation projects' in North Korea"
↑  "Kim Jong Un praises nuclear program, promotes sister to center of power"
↑  "Meet Kim Yo-jong, the sister who is the brains behind Kim Jong-un's image"
↑  סוכנויות הידיעות, ‏בקרוב: פגישה היסטורית בחצי האי קוריאה, באתר ‏מאקו‏, 10 בפברואר 2018
↑  ynet, אחותו של קים בדרום קוריאה: לחיצת יד לנשיא, תמונה לצד מייק פנס, באתר ynet, 9 בפברואר 2018
↑  דיווחים: מנהיג צפון קוריאה נמצא תחת תרדמת, באתר ‏מאקו‏, 24 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012548365805171  PLWABN: 9810541890805606  GND: 1290207208  LCCN: no2023108399  NKC: xx0319712  VIAF: 42153833263364332986   WorldCat (עם VIAF): 42153833263364332986 
נשיא דרום קוריאה, מון ג'אה, נפגש עם קים יו-ג'ונג, אחותו של קים ג'ונג-און, קים יונג-אן, וקים יונג-נאם, נשיא בית הנבחרים העליון של צפון קוריאה
ראש אחד

| --- | --- |


הגיליון האחרון של המגזין, שיצא ב-10 במאי 2017
 תדירות:  שבועון, יומי
 פורמט:  ניו מדיה
 בעלים:  ידיעות אחרונות
 עורך ראשי:  דנה זקס
 תאריכי הופעה:  18 באפריל 1988 – 10 במאי 2017 (29 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  נח מוזס 1, ראשון לציון
 אתר העיתון
ראש אחד היה שבועון לבני-נוער מבית ידיעות אחרונות שפעל במשך 30 שנה, בין השנים 1988 ל-2018. את המגזין הקים וערך דוד פז (לשעבר עורך "להיטון עולם הקולנוע" ועורך "עולם האשה") והגיליון הראשון ראה אור ב-18 באפריל 1988. "ראש אחד" נועד להוות אלטרנטיבה ל"מעריב לנוער", שבועון-הנוער המוביל באותן שנים שהוציא המתחרה, מעריב. ב-20 ביוני 2007 חגג השבועון את גיליונו האלף. ב-28 בנובמבר 2018 האתר נסגר רשמית.
בין עורכיו של המגזין היו דורי בן זאב, אורן ציבלין, אילן יצחייק, ענת לב-אדלר, נירית וייס, דן פאר, גל בלייברג ואייל גיבלי. בשנת 2003, עת כיהן דן פאר כעורך השבועון, עקף "ראש אחד" על פי סקר TGI לראשונה את "מעריב לנוער" ברמת החשיפה. בשנת 2006, גבר "ראש אחד" על פי סקר TGI על "מעריב לנוער" כעיתון המוביל בתפוצתו בישראל לבני-נוער בהפרש קוראים זניח.
העיתון כלל כתבות בנושאים שונים הפונים לבני הנוער, כמו גם כתבות ומדורים בנושאי בידור ואופנה, סיפורים, מכתבי קוראים ועוד.
בפברואר 2017 פורסם כי העיתון יפסיק להוציא מהדורות נייר והוא יהיה במהדורת דיגיטל בלבד. ב-10 במאי 2017 הופיע הגיליון המודפס האחרון.
שנה וחצי לאחר הפסקת הדפסת המהדורה הכתובה, פורסם באוקטובר 2018 כי גם מערכת האתר ואתר אינטרנט של ראש אחד ייסגרו, זה לאחר 30 שנות פעילות.
ב-28 בנובמבר 2018 האתר נסגר רשמית עם הפנייה אוטומטית לאתר הנוער הנוסף של קבוצת "ידיעות אחרונות", "פרוגי", למעט עמודי הכתבות שיישארו כארכיון אינטרנטי. המגזין המשיך את פעילותו ברשתות החברתיות, בעיקר באינסטגרם, פעילות שאף היא הופסקה ב-2020.
כתבים בולטים

בדומה לשיטה בה מתפרסם "מעריב לנוער", את הכתבות בעיתון כתבו נערים (כת"צים – כתבים צעירים) לצד כתבים בוגרים וסלבריטאים שפרסמו טורים אישים. בין הכתבים הבולטים לאורך השנים נמנים אורי גלר, גבי גזית, גלילה רון־פדר-עמית, ארז טל, אלירן טל, אברי גלעד, יואב קוטנר, נחום מוכיח, מרב מיכאלי, בועז כהן (שכתב מלונדון והביא כתבות וידיעות מ-MTV), ענת דולב, גבי ניצן, אורן ציבלין, עומר ברק, דנה קסלר, ליטל שמש, מירב ארלוזורוב וסיון רהב-מאיר.
היבטים מיניים בעיתון

עיתוני הנוער הישראליים, וביניהם "ראש אחד", הגיעו לשיאם מבחינת הפופולריות שלהם בתחילת שנות ה-2000. בתקופה זו, העיתונים היוו גורם חשוב לסוציאליזציה של בני הנוער בישראל. בשיח על מיניות, עיתוני הנוער היו מקור נגיש ומיידי לשיח פתוח. על אף שעיתוני הנוער לא היו מקור המידע הבלעדי בנושא חינוך מיני עבור בני הנוער, הם היוו מקור מרכזי לכך בזכות העובדה שהדיון והמידע היו מנוסחים בצורה ברורה ומתוך עמדה שלא התנגדה לכך שבני נוער יקיימו יחסי מין הטרוסקסואליים. לעומת זאת, העיתון נטה להכחיש את קיומם של יחסי מין הומולסביים או להציג יחסים אלו כחטא, כאשר קוראים העלו זאת במכתביהם.
עיקר השיח בנושא מיניות בעיתוני הנוער, ובפרט "בראש אחד", התרכז במדורי הייעוץ הקבועים. הקוראים והקוראות היו שולחים מכתבים למערכת העיתון שכללו שאלות בנושאי מיניות שונים, מתוכן היו נדגמות מספר שאלות נבחרות שהיו מתפרסמות ומקבלות במה ומענה בגיליון המודפס הבא על ידי מומחים בנושא. שאלות אלה הוצגו באופן אנונימי לחלוטין ולרוב היו אלה שאלות כלליות שיכלו לגעת בבני ובנות נוער רבים נוספים.
הערות שוליים

↑  לפי סקר TGI לשנת 2006/2007.
↑  שגיא בן נון‏, עריפת ראש: פרידה מהגיליון המודפס של "ראש 1", באתר וואלה, 11 במאי 2017
↑  אלכסנדר כץ, אחרי שהופסקה הפצת ראש 1 בפרינט - גם אתר המגזין ייסגר, באתר ביזפורטל, 9 באוקטובר 2018
↑  כלנית צאלח, "רוב הסיכויים שזיכרון העבר יישכח כלא היה": הבניה של הומוסקסואליות במדורי ייעוץ בעיתוני נוער, סוציולוגיה ישראלית ז (2), תשס"ו–2006, עמ' 317–350‏, JSTOR 23441974
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מולטו אסטטקה

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1943 (בן 80) ג'ימה, אתיופיה 
 מוקד פעילות:  אתיופיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1963 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה, Lindisfarne College 
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין, מעבד
 סוגה:  אתיו-ג'אז, מוזיקה אפריקאית 
 כלי נגינה:  ויברפון, תופי קונגה
 פרסים והוקרה:  עמית האקדמיה האתיופית למדעים 
 פרופיל ב-IMDb
 
מולאטו אסטטקה (באמהרית: ሙላቱ አስታጥቄ; באנגלית: Mulatu Astatke; נולד ב-19 בדצמבר 1943) הוא מוזיקאי, מלחין ומעבד מוזיקלי אתיופי, אשר נחשב אישיות משפיעה וחלוצית בתולדות המוזיקה האתיופית והעולמית ונודע כאבי האתיו-ג'אז, ז'אנר המשלב מוזיקה אתיופית מסורתית עם יסודות ג'אז ומוזיקה לטינית. את התזמורות בראשן הוא עומד מוביל אסטטקה בנגינה על ויברפון ותופי קונגה, כלים שאותם הכיר למוזיקה האתיופית. סגנונו המוזיקלי הייחודי ופועלו התרבותי זכו להכרה מחודשת ונרחבת בעקבות סרטו של ג'ים ג'רמוש ״פרחים שבורים״ משנת 2005.
אסטטקה הוא ראשון המוזיקאים האתיופים שיצא מגבולות אתיופיה, המדינה היחידה באפריקה ששמרה על שלטון עצמאי לאורך כל ההיסטוריה, אל ארצות המערב וחשף את המוזיקה האתיופית למוזיקה הפופולרית המערבית. הסגנון הייחודי שיצר, שכונה על ידו "אתיו-ג'אז" הפך בשנות השבעים לז'אנר הפופולרי ביותר באתיופיה לפני נפילת היילה סלאסי. הסגנון שלו ויצירותיו, שמאופיינות בשילוב של אלמנטים לטיניים, אתיופיים מסורתיים ומערביים תוך שימוש במלודיות וקצבים מסורתיים, קיבעו את הז'אנר הפופולרי באתיופיה במשך קרוב לעשור, ושימשו השראה למאות מוזיקאים אתיופיים ומערביים כאחד.
ביוגרפיה > ראשית חייו באתיופיה והלימודים במערב

אסטטקה נולד ב-19 בדצמבר 1943 בעיר ג'ימה שבדרום מערב אתיופיה, בן שני מבין ארבעה לאביו, אטו אסטטקה טאסיו ואמו, ווזרו טטרוורק מולאט. אבי המשפחה היה פעיל בתנועה הפטריוטית-הלאומית של אתיופיה בתקופת הכיבוש האיטלקי, ובשנת 1943 קיבל מינוי ממשלתי שבעקבותיו עברה המשפחה לאדיס אבבה. מאוחר יותר נפרדו הוריו, וסבתו של מולאטו גידלה אותו ואת אחיו. באדיס למד מולאטו בבית הספר האנגלי סנפורד (Sanford English School) והצטיין בלימודי המדעים, במיוחד בפיזיקה.
כאשר היה בן 15 זכה להזדמנות הנדירה ללמוד בחו״ל. העיסוק המוזיקלי כלל לא היה באופק עבור מולאטו הצעיר, ששאף אז לקריירה מכובדת בתחום ההנדסה האווירית. הוא נשלח על ידי משפחתו לאנגליה ללמוד בבית הספר הפרטי "Lyndisfarne College" בוויילס, שם התעתד להשלים את השכלתו התיכונית טרם ייגש ללימודי מקצוע ההנדסה. עם זאת, בלניספורד הסתמנה תפנית. בראיונות מתאר אסטטקה את האווירה החברתית הפתוחה בקולג', שניכרה גם במסגרת הלימודים אותה הקולג' קידם: זו נבנתה במטרה לעודד את החניכים להתנסות במגוון תחומים עניין, ולדברי אסטטקה העניקה לו יסודות מעולים במוזיקה, ריקוד ותיפוף. החשיפה שלו למוזיקה הובילה אותו להבנה שהוא אינו רוצה מקצוע ריאלי בהנדסה וביקש לשנות את מסלול לימודיו ללימודי מוזיקה, שבהם התגלה כמוכשר במיוחד.
לאחר תקופת לימודיו בוויילס עבר אסטטקה ללונדון, ובמשך שנתיים למד בבית הספר למוזיקה של טריניטי קולג', מהמוסדות הוותיקים והמפורסמים בתחום. במסגרת לימודיו בטריניטי התמקד אסטטקה במוזיקה קלאסית והתמחה, בין השאר, בנגינה על קלרינט ופסנתר. בנוסף, לימד את עצמו גם לתופף על קונגה, ותופף במועדון הג'אז מטרו קלאב (Metro Club) בסוהו על מנת לשלם את שכר הלימוד. בשנים אלו היה הג'אז המודרני חדש למדי בסצנת המוזיקה בבריטניה וטרם זכה להכרה רשמית כז'אנר מוזיקלי בפני עצמו. אי לכך לא נכלל במסגרת לימודיו הרשמיים של אסטטקה, אך הוא היה נחוש להכיר מוזיקאים רבים ככל הניתן במועדוני הג'אז המקומיים ולהיחשף לעבודתם של היוצרים שהיו בחזית התחום, כגון צ'ארלי פארקר ומיילס דייוויס.
אסטטקה התערה בסצנת המוזיקה הלונדונית של התקופה, וליווה בכלי הקשה שונים מוזיקאים בעלי שם כגון אדמונדו רוס (אנ') וטבי הייז (אנ'). הוא התרשם במיוחד מסצנת הג'אז הלטיני שפרחה במועדון של רוני סקוט (אנ'), שם התנסה בסגנונות רבים ומגוונים כגון מוזיקה לאטינית וקאריבית, קובנית, ומערב-אפריקאית. אסטטקה, מצדו, הביא אל הג'אמים בהם השתתף את מקצבי מולדתו. לימים סיפר כי ככל שגדלה מעורבותו בסצנת הפיוז'ן, כך התחוור לו כי על אף עושרה וייחודה המרתקים של המורשת המוזיקלית האתיופית, היא אינה מוכרת דיה ואינה זוכה לייצוג הראוי לה על הבמות.
באותו התקופה נודע לאסטטקה מעמיתיו לנגינה על קיומה של מכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, שהייתה אז בית הספר היחיד בעולם לג'אז. הוא עבר בקלות את מבחני הכניסה, וב-1962 החל את לימודיו והיה הסטודנט האפריקאי הראשון במוסד. מסגרת הלימודים בברקלי הציעה את האפשרות הייחודית להתמקצע בהלחנה ובתזמור להרכבים גדולים, תחום שמשך את אסטטקה הצעיר ואשר בו אכן נודע לו לימים כישרון בולט. מלבד התמקצעותו בתחום זה, העמיק אסטטקה במסגרת לימודיו בברקלי גם את כישורי הנגינה שלו בכלי הקשה שונים, ביניהם הוויברפון - אחד הכלים שהפכו מזוהים עמו במיוחד בהמשך.
ביוגרפיה > עבודות מוקדמות והחזרה לאתיופיה בסוף שנות ה-60

לאחר תקופת לימודיו בבוסטון עבר אסטטקה לניו יורק, שם התערה מיד בסצנת הג'אז והלאטינו האמריקאית. הוא חבר למוזיקאי הנערץ עליו טיטו פואנטה (אנ') והקשיב בקביעות לקאל צ'יידר (אנ') ולטיטו רודריגז (אנ') אשר שילבו כל אחד בדרכו ג'אז עם יסודות לאטיניים מובהקים. אסטטקה הסתקרן והושפע גם מגישתם של ג'ון קולטריין ומיילס דייוויס לסגנון ההלחנה של שיטת 12 הטונים. הוא הקים רביעיית ג'אז בשם "Mulato Estatke Quartet" עמה הקליט בין 1964 ל-1965 את האלבום Ethiopian Jazz בחברת התקליטים של גיל סנפר. בשנת 1966 הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו, Afro-Latin Soul, Volumes 1&2 בלייבל הברוקלינאי Worthy Records. היצירות באלבום זה אינסטרומנטליות כולן, למעט שיר יחיד בשם "I Faram Gami I Faram" שמושר בספרדית. באלבום מככבת נגינת הוויברפון של אסטטקה, בגיבוי פסנתר ותופי קונגה ובונגו במקצבים לטיניים. Afro-Latin Soul מזכיר במידה רבה אלבומי ג'אז לטיני אחרים שהוקלטו באותה התקופה, אך מצויים בו גם אלמנטים מסוימים המאפיינים את הסגנון הייחודי שיציג המוזיקאי בהמשך דרכו. בין השאר, מסמן Afro-Latin Soul את חשיבותם של תופי הקונגה והבונגו ביצירתו של אסטטקה, כלים אשר נכנסו לשימוש במוזיקה האתיופית הפופולרית בעקבות יצירתו.
בשלב זה הסתמן לאסטטקה עתיד מבטיח בארה״ב, אך תחת להישאר ולבסס את מעמדו במערב החליט לשוב לאתיופיה. ההחלטה נעשתה מתוך מודעות חברתית ולאומית מובהקת, ובכוונה מוצהרת לחזור ולתרום את חלקו לסצנת המוזיקה המתפתחת באתיופיה. ב-1969 חזר אסטטקה למולדתו כשהוא נושא עמו את בשורת הסגנון שפיתח, לו קרא 'אתיו-ג'אז'. בתקופה הבאה יעבוד, יופיע ויקליט עם מוזיקאים מובילים באתיופיה וארה״ב, וישפיע רבות על פני המוזיקה האתיופית בתחומי אתיופיה ומחוצה לה.
פעילות בתקופת שלטון הדרג > רקע: מהפכת 1974 והאווירה התרבותית-פוליטית בתקופת שלטון הדרג

בשנת 1974, לאחר תקופה של אי שקט פוליטי ובעיצומו של משבר כלכלי קשה, הודח הקיסר היילה סלאסי ואת השלטון תפסה החונטה הצבאית האתיופית - הדרג (the Derg) (בתרגום מגעז - ״ועדה״ או ״מועצה״). בהתחלה נראתה עלייתו של הארגון לשלטון כמבשרת מודרניזציה פוליטית עבור אתיופיה: בניגוד למקובל בפוליטיקה האתיופית עד אז, הדרג קבל את הכרעותיו הפוליטיות בתהליך מוסדר של התייעצות והצבעה. הטרמינולוגיה הסוציאליסטית בה השתמש הארגון יצרה ציפייה כי יתחולל באתיופיה מעבר לממשל סוציאליסטי, אך עם מנהיגותו ההולכת ומתגבשת של מנגיסטו היילה-מרים (Mengistu Haile Mariam) לבשה המהפכה פנים שונות. מנגיסטו היה אחד משני מנהיגיה הבולטים של המהפכה, יחד עם הגנרל אמן מיכאל אנדום (Aman Mikael Andom). אך בניגון לאמן, שהיה פרו-מערבי מובהק וחתר לדמוקרטיזציה פוליטית וביזור שלטוני, הדגיש מנגיסטו את עליונותה חסרת הפשרות של המדינה על הפרט, היה רחוק מכל ליברליזם ודגל בריכוזיות פוליטית. בדיעבד הסתבר כי מנגיסטו שאף למעשה לשלטון יחיד במדינה טוטליטרית: הוא פעל באלימות וללא מעצורים, ותוך ארבע שנים בלבד הצליח לחסל את כל התארגנויות שבישרו תמורה ערכית ופוליטית עבור אתיופיה: החל מיריבו אנדום, דרך חיסולם של כל הבולטים והמשכילים שבחברי הדרג וכלה בפיזור ציבור הסטודנטים, שהיו עשויים להתאגד כנגדו. הסטודנטים פוזרו בצו-מדינה לקצווי הארץ הנדחים ביותר במסווה סיסמאות ״חיסול הבערות והבאת בשורת המהפכה״. בזירת התרבות נקט מנגיסטו במספר קווי פעולה במקביל. מחד, נעשה ניסיון לחסל כל מסורת שנקשרה לעבר הקדום והקרוב כאחד של אתיופיה טרם המהפכה. מאידך, נעשה ניסיון לייצר בזריזות תרבות אתיופית עממית-חילונית על חשבון המסורתית: אמנים, עיתונאים, סופרים ואנשי אקדמיה גויסו להמציא במהירות סגנונות חדשים של אמנות אתיופית חילונית, ביניהם שירה ומוזיקה בתכנים ובמקצבים צבאיים. מנגיסטו דרש חילון, כי מטרתו הייתה להציב את המדינה כמוקד עליון לזהות הלאומית ולטשטש את ההשתייכות הדתית או האתנית. אופן הפעולה השלישי של מנגיסטו שירת את אותה המטרה, מכיוון אחר: ממשל מנגיסטו פעל להענקת מעמד רשמי למרחבי תרבות אשר לא זכו לייצוג או לגיטימציה בתקופת השליטים הקודמים. לדוגמה, מנגיסטו פעל לקדם א האסלאם לעמדת שוויון עם הנצרות. עם זאת, מגמתו של המהלך לא הייתה לעודד את האסלאם כמרכיב בזהות האתיופית, אלא לחתור תחת מעמדה הדומיננטי של הכנסייה הנוצרית האתיופית כבסיס להשתייכות לאומית ותרבותית. פעולות נוספות של פתיחות תרבותית לכאורה היו עידוד החייאתן של כמה שפות מקומיות חשובות והנחלתן, ובשנת 1976 הוקם ״המוסד ללאומים״, אשר היה אמור להגדיר את אפיקי הביטוי וההשתתפות של בני העמים והקבוצות האתניות השונות בתרבות. לפעולות אלו הייתה, ללא ספק, משמעות בהמשך דרכה של המדינה. עם זאת, יש להכיר כי בתקופת רודנותו של מנגיסטו הן שימשו בעיקר להצגת חזות של פתיחות תרבותית, ובפועל שירתו מגמה של ״הפרד ומשול״ בתוך החברה האתיופית, כשהמטרה הייתה להציב את המדינה ומטרותיה מעל הפרט, תוך משטר כפייה אלים ומאיים.
פעילות בתקופת שלטון הדרג > החלטתו של אסטטקה להישאר באתיופיה ופועלו בתקופת שלטון הדרג

הלך הרוח בתקופת שלטונו של מנגיסטו היה רחוק מתחושת החירות והפלורליזם שהפרתה את המוזיקה האתיופית בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה. כבר בשנת 1975 נסגרו הלייבל אמחה-רקורדס כמו גם אולפנים אחרים בבעלות פרטית, שהיוו בית לסגנונות המוזיקה השונים באתיופיה ולאתיו-ג'אז בכלל זאת. בראיון משנת 2006 סיפר אסטטקה כי כמוזיקאי בתקופה זו ״היה עליך להיזהר מאוד במה שניגנת. כל מה שנחשד כסגנון אמריקאי היה מגונה... והיו הוראות מפורשות מה מותר לנגן ומה אסור״. כמו אתיופים רבים אחרים, רבים מעמיתיו של אסטטקה הוגלו, או ברחו, מאתיופיה רדופת הטרור. אסטטקה, עם זאת, נשאר באתיופיה. אפשרויות ההקלטה וההופעה של סגנונו הייחודי נחסמו, אך הוא הפנה את מרצו וכשרונותיו לנתיבים אחרים: הוא פנה לחקור את המוזיקה העתיקה של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית (הזרם הדתי הגדול ביותר באתיופיה, שעמו נמנה גם אסטטקה), הקדיש זמן ניכר להוראה והיה חבר פעיל במוסדות שונים שקמו בתחום התרבות והמוזיקה בתקופה זו. בין השאר, לימד במרכז ללימודי תרבות של אוניברסיטת אדיס אבבה (בין השנים 1987–1992), שימש כמנחה מוזיקלי בקולג' יוניטי (Unity University College) והנחה סמינרים בתיאטרון הלאומי. אסטטקה שימש גם כחבר בוועדה המנהלית של אגודת המוזיקה האתיופית (the Music Association of Ethiopia) וכן הפך לחבר בארגון פרס האמנות והמדיה האתיופי (the Ethiopuan Ard and Media Award Organization). מיזם מרחיק לכת של אסטטקה מתקופה זו היה ארגון סיבוב הופעות בינלאומי של הרכב תרבות אתיופי בן 60 איש, ביניהם זמרים, נגנים ורקדנים. אסטטקה שימש כמנחה ומעבד מוזיקלי להרכב וגם כתב למענו מספר יצירות. הפרויקט זכה לברכת השלטון, ככל הנראה כחלק מהניסיון לְהָזֵם את התדמית השלילית של מנגיסטו ואתיופיה בעולם באותן השנים, וזכה להצלחה רבה. בשנות ה-80 הקים אסטטקה הרכב כלי נשיפה ומיתרים בשם Ethio Stars אשר ערך הופעות ברחבי אפריקה והמזרח התיכון, וניגן תחת חוזה עבודה עבור מלונות רשת שרתון (Sheraton Hotel group).