קהילת יהודי זקינתוס
קהילת יהודי זקינתוס בשואה

שואת יהודי יוון החלה עם כיבוש יוון בידי גרמניה הנאצית באפריל 1941 והסתיימה עם שחרור יוון באוקטובר 1944. מרבית הקהילות היהודיות של יוון הושמדו.
בתחילת מלחמת העולם השנייה חיו באי כ-275 יהודים. ב-1 במאי 1941 נכבש האי על ידי צבא איטליה. עד שנת 1943 נשלט המקום על ידי האיטלקים והיהודים חיו ללא חשש. במהלך השנתיים בהן שלטו האיטלקים באי שררה אווירה עליזה למדי: החיילים האיטלקים היו בליינים שאהבו לשבת בימים על שפת הים ולדוג דגים ובלילות להתארח בבתי המרזח של האי ולשיר שעות. בקיץ, האיטלקים ארגנו קייטנות לילדים. כל זאת השתנה לאחר נפילתו של מוסוליני. הגרמנים כבשו את השטחים בהם שלטו האיטלקים, וב-9 בספטמבר 1943 פלשו הגרמנים לאי.
הארכיבישוף כריסוסטומוס דימיטריו הורה לראש העיר לוקאס קארר לשרוף את כל רשימות היהודים באי, ופנה לגרמנים בתחינה שלא יגרשו את היהודים, היות שהם אזרחים יוונים לכל דבר ולכן אינם אמורים להיענש בגירוש. כריסוסטומוס פנה למפקדים הגרמניים בשפתם כדי לבטל את גזירת גירושם של היהודים. גם הופעתו של ראש הקהילה משה גני, בלבוש סחבות כדי לעורר את הרושם שהיהודים עניים מרודים, והגרמנים לא יזכו ברכוש גדול מעצם גירושם, לא הניבה את ביטול הצו. יהודי כרתים, שמצבם הכלכלי היה דומה למצבם הכלכלי של אחיהם היהודים בזקינתוס, רוכזו והועלו על ספינה במטרה להובילם למחנות ההשמדה. לאחר שניסיונות לבטל את הגירוש לא צלחו, מנהיגות האי, הדתית והאזרחית, ראש העיר קארר והמטרופוליט כריסוסטומוס - חברו יחדיו לעצור את מכונת ההשמדה. הגרמנים רצו לרכז את היהודים לקראת הגירוש ופרסמו צווים שונים לצורך זה, בכלל זה דרשו את רשימת היהודים של האי. הארכיבישוף הורה ליהודים לברוח בלילה ולהתפזר בכפרים, באמונה שתושבי הכפרים יעזרו ליהודים באספקה של מים ומזון. למחרת התייצבו השניים למפקד הכוחות הגרמניים והגישו לו את "רשימת היהודים". כשהלה פתח את הרשימה, הוא גילה שני שמות בלבד: ראש העיר לוקאס קארר והארכיבישוף של האי כריסוסטומוס דימיטרי, שטענו שהם יהודים, ושיש לגרש אותם אם מגרשים את היהודים.
בזעם רב, המפקד הגרמני שלח את חייליו לעיר להוציא את היהודים מבתיהם, אך הם כבר לא נמצאו שם. לאורך השנה, נעשו פשיטות על הכפרים כדי למצוא יהודים. אולם הדבר לא צלח בידי הגרמנים, משום שמפקד הפרטיזנים באי דמיטריוס קטייבאטיס, הזהיר את הכפריים בדבר פשיטה העומדת להתחולל בכפרם על ידי כוחות גרמנים במטרה לגלות את מקומות המחבוא של היהודים, ולא היה תושב יווני אחד שהלשין לכוחות הגרמנים על הימצאותם של יהודים בכפרו. בשלהי קיץ 1944 הגיעו שלוש ספינות של הצי הגרמני - במטרה להצליח במשימה שכשלה עד כה - להוציא את היהודים ממקומות המחבוא שלהם - ולרכזם לגירוש למחנות ההשמדה. מפקד הפרטיזנים קטייבאטיס, איים שפקודיו יגנו על היהודים בכל מחיר, ושהקורבנות בחיי אדם יהיו גבוהים מאוד משני הצדדים.
היו אלו הכוחות הגרמניים שב-12 בספטמבר 1944 עלו על הספינות שהיו מיועדות לגירוש היהודים, כשנסו מן האי. חודש לאחר מכן שוחררה יוון מהכיבוש הנאצי, והקהילה היהודית באי זקינתוס נותרה ללא פגע. תודות למחווה של הארכיבישוף וראש העיר לוקאס קארר ולמנהיגותם האמיצה והערכית לא נשלחו יהודי זקינתוס למחנות המוות. בתום המלחמה, שרדו כל יהודי זקינתוס. הייתה זו הקהילה היהודית היחידה ביוון, ממערב לחצי האי פלפונס, ששרדה בשלמותה את הכיבוש הנאצי. בתום מלחמת העולם השנייה עלתה מרבית הקהילה היהודית, שהייתה מאוד ציונית, לארץ ישראל. באי נותרו 53 יהודים.
בשנת 1978 הוענקו לכריסוסטומוס ולקארר תואר חסידי אומות העולם על ידי "יד ושם". את התואר לדימיטריו, שנפטר ב-1958, קיבלה בשמו אחותו ואסיליקי סטראבולמוס (Βασιλικη Στραβολαιμος). בעלה, ההיסטוריון דיוניסוס סטראבולמוס כתב ספר על הצלת יהדות זקינתוס: (1988) "An act of Heroism-An act of Vindication. The Saving of the Jewsof Zakynthos during the (Nazi) Occupation (מעשה של גבורה - מעשה של הצדקה)".