stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוזסוויל
היסטוריה

העיירה נוסדה בשנת 1889 על ידי קבוצת יהודים יוצאי מחוז פודוליה שבמזרח אירופה אשר הגיעו לנמל בואנוס איירס על גבי אניית הקיטור "וסר" ב-14 באוגוסט 1889. מוזסוויל הייתה המושבה היהודית הראשונה בארגנטינה, והקדימה קבוצות מתיישבים יהודיים אחרים מבסרביה שהקימו יישוב סמוך בשם מוניגוטס (Monigotes‏). 130 המשפחות המייסדות (815 בני אדם) היו הראשונים שזכו לשם "קולונוס" (Colonos) ועד היום נחשבים צאצאיהם למעין "אריסטוקרטיה מקומית" בקרב יהדות ארגנטינה ורישום אילן היוחסין מעסיק רבים וזכה אף באתר באינטרנט.
רבה של המושבה היה הרב אהרן גולדמן שהפליג אף הוא באניית "וסר" ואף קבע את שם המקום על שם משה רבנו. הרב אהרן גולדמן כתב תשובות הלכתיות רבות והתכתב עם רבנים בולטים כדוגמת הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב יצחק אלחנן ספקטור ועוד. חלק מתשובותיו נדפסו כיובל שנים אחר פטירתו בספר דברי אהרן.
המתיישבים היהודיים רומו כמה פעמים במהלך הגעתם לארגנטינה על ידי נוכלים, וסבלו ממחלות ומתנאים קשים בתחילת ההתיישבות. כאשר הסתבר מצבם הקשה נחלצו לעזרתם גורמים שונים, בעיקר מתוך העולם היהודי, והחל משנת 1891 החל לתמוך בהם הברון מוריס הירש. מוזסוויל הייתה המושבה הראשונה שזכתה לסיועו, והמניע להמשך תמיכתו בהבאת יהודים מאירופה לארגנטינה. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 המשיכו להגיע למושבה יהודים מפולין, מאוקראינה, מרוסיה, מרומניה ומבסרביה. חלקם הגיעו לארגנטינה לאחר פוגרום קישינב ב-1903. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנות ה-30 של המאה ה-20 הגיעו למושבה גם יהודים שנמלטו מגרמניה.
מקימי היישוב שמו להם למטרה ליצור יישוב יהודי חקלאי שתושביו עובדי אדמה. בשיא פריחתה התגוררו במושבה אלפי יהודים. פעלו בה 7 בתי כנסת, בתי ספר, סמינר למורים, תנועות נוער, מרכזי תרבות ואולם תיאטרון ("קדימה"). המושבה כונתה "ירושלים של ארגנטינה". הבדרן חאבל כץ כתב בשנות השלושים שיר בשם "מוזסוויל".
במהלך השנים, מרבית תושביה היהודים של מוזסוויל עלו לישראל או היגרו לערים הגדולות בארגנטינה. גרעין עולים יוצאי המושבה הקים בשנת 1949 את קיבוץ מפלסים ובשנת 1954 את מושב העובדים ניר צבי.
כיום מתגוררים במקום כ-2,500 תושבים, רובם לא יהודים, אך בית הספר היהודי, בית כנסת, מרכז התרבות וכן מוזיאון המתעד את תולדות המושבה עדיין פעילים. גרים בה קצת יותר ממאה יהודים.
ממשלת ארגנטינה הכריזה על המושבה כאתר שימור לאומי.
היסטוריה > אלברטו גרשונוב

אחת הדמויות הידועות שחיו ביישוב היה העיתונאי אלברטו גרשונוב (מבוטא גרשונוף). גרשונוב נולד ב-1883 בפרוסקורוב שבאוקראינה והיגר עם משפחתו ב-1889 למוזסוויל ובהמשך עבר לגור בבואנוס איירס. בבגרותו עבד כעיתונאי בעיתון הלאומי של ארגנטינה "לה נאסיון" (La Nacion) וכתב ספרים על יהדות ארגנטינה שהידוע מהם הוא הספר "הגאוצ'וס היהודים של הפמפס" (Los gauchos judíos) שתיאר את חיי החקלאים היהודים בארגנטינה. גרשונוב נפטר ב-1950
גלריית תמונות

הכניסה למוזסוויל
בית הספר "יהדות"
תיאטרון קדימה
בית הכנסת של הפועלים במוזסוויל
בית הכנסת ברנר
בית הקברות
הערות שוליים

↑  יצחק טסלר, הגאוצ'וס הנעלמים של ארגנטינה: החלום החקלאי על היהודי החדש, באתר ynet, 15 באפריל 2022
↑   "מוזסויל" של חאבל כץ, סרטון  באתר יוטיוב
↑  אלברטו גרשונוב נפטר, דבר, 12 באפריל 1950
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560168905171  GND: 4379717-9  LCCN: n85328726  VIAF: 137282057   WorldCat (עם VIAF): 137282057 
אלברטו גרשונוב
דייוויד טווה

דייוויד טקלו טווה (באנגלית: David Teklo Tweh; נולד ב-25 בדצמבר 1998 במונרוביה שבליבריה) הוא כדורגלן ליברי המשחק בעמדת הקשר בדינמו ברסט.
קריירת מועדונים

טווה החל את הקריירה המקצוענית שלו במספר מועדונים מליגת העל הליברית.
ב-25 במרץ 2019 חתם טווה באנרגטיק מינסק מליגת העל הבלארוסית, במדיה ערך 43 הופעות ליגה והבקיע שבעה שערים.
ב-10 ביולי 2020 חתם בדינמו ברסט, גם היא מליגת העל הבלארוסית, במדיה שיחק במשך חצי עונה והבקיע שער אחד ב-12 הופעות ליגה.
ב-1 בינואר 2021 חתם טווה ברוך ברסט מליגת העל הבלארוסית.
ב-9 בינואר 2022 חתם בהפועל נוף הגליל. בינואר 2024 חתם בהפועל כפר סבא.
קריירה בינלאומית

ב-15 בנובמבר 2016 ערך טווה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה, בהפסד 0–1 לנבחרת קניה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  רענן ברנובסקי‏, דייויד טווה חתם בנוף הגליל: "מבין שהמצב של הקבוצה לא טוב", באתר וואלה, 9 בינואר 2022
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דייוויד טווה".
יהודי מנוחין

| --- | --- |

מנוחין, 1976
 לידה:  22 באפריל 1916 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  12 במרץ 1999 (בגיל 82) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  1925–1999 (כ־74 שנים) 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון למוזיקה בסן פרנסיסקו 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  EMI קלאסיקס 
 בן או בת זוג:  דיאנה גולד (1947, 1947–1999) Nola Ruby Nicholas (1938–?) 
 צאצאים:  זמירה מנוחין, ג'ארד מנוחין, Krov Nicholas Menuhin, ג'רמי מנוחין 
 פרסים והוקרה:  פרס ארנסט פון סימנס (1984)  מדליית השלום ע״ש אוטו האן (1997)  פרס משה מנדלסון (1986)  Kulturpreis der deutschen Freimaurer (1982)  מדליית אלברט (1981)  מדליית ארנסט רויטר (1980)  מדליית בובר-רוזנצווייג (1989)  פרס וולף לאמנויות (1991)  מדליית ברהמס (17 ביולי 1990)  הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי (1995)  פרס המוזיקה של דיסבורג (1992)  פרס גרמופון למפעל חיים (1996)  מדליית הנס פון בילוב (1979)  doctor honoris causa from the University of Paris 1 Pantheon-Sorbonne (14 בפברואר 1976)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (14 באוקטובר 1979)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ולנסיה (1999)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה החופשית של בריסל (1999)  מדליית ולטר וילסון קובלט (1959)  הצלב הגדול דרגה ראשונה של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1997)  פרס ג'ווהרלל נהרו להבנה בינלאומית (1968)  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1962)  פרסי נסיכת אסטוריאס להסכמה (1997)  פרס לאוני סונינג למוזיקה (1972)  הצלב הגדול של מסדר החרב של יעקב הקדוש  Fellow of the Sangeet Natak Akademi  קצין בכיר בלגיון הכבוד  פרס מרכז קנדי  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  מסדר ההצטיינות  פרס גלן גולד  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 www.menuhin.org
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
מנוחין, בן 15, עם המנצח ברונו ולטר, ברלין, 1931
יהודי מנוחין
בצלאל שץ מצייר דיוקן של מנוחין, אמצע שנות ה-50
יהודי מנוחין עם המלחין והמנצח היידמארו קונואה 1951
יהודי מנוחין (באנגלית: Yehudi Menuhin;‏ 22 באפריל 1916 – 12 במרץ 1999) היה כנר, ויולן ומנצח יהודי, יליד ארצות הברית, שרוב הקריירה שלו כמבצע עברה עליו בממלכה המאוחדת. היה תלמידם של לואיס פרסינג'ר, ג'ורג'ה אנסקו ואדולף בוש, ונחשב לאחד מגדולי הכנרים במאה ה-20.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

יהודי מנוחין נולד בעיר ניו יורק להורים יהודיים. אחיותיו היו הפסנתרנית חפציבה מנוחין והפסנתרנית, הציירת והמשוררת ילטה מנוחין. אביו, משה מנוחין, היה נצר לרבי שניאור זלמן מלאדי, שנולד בעיר גומל שברוסיה הלבנה, היה בוגר המחזור הראשון של הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב ונודע בדעותיו האנטי-ציוניות. אמו הייתה מרותה בת חיים נחום שור, שהיה שוחט בשכונת נווה צדק. באוקטובר 2004 סיפר מגזין "ניו אינטרנשיונליסט" את סיפורו של יהודי מנוחין על הדרך שבה קיבל את שמו:
הורי, שחיפשו דירה למגוריהם, מצאו בשכונה דירה במרחק הליכה מן הפארק. בעלת הבית, שליוותה אותם בצאתם אחרי שראו את הדירה, אמרה: 'תשמחו לדעת, שאינני מקבלת יהודים.' הזוג הבהיר לבעלת הבית האנטישמית את טעותה, סילק ידיו מן הדירה ומצא לו אחרת, אבל רישומה של האמירה נותר בעינו. בדרכם הביתה נדרה אמי נדר. תינוקה שלא בא עוד לעולם יישא תווית, שתכריז על מוצאו לעולם ומלואו. הוא ייקרא 'יהודי'.
מנוחין התחיל ללמוד נגינה בכינור בגיל שלוש, אצל הכנר זיגמונד אנקר. הופעתו הראשונה ככנר סולן הייתה בגיל שבע, עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו. בהמשך למד אצל המלחין והכנר הרומני ג'ורג'ה אנסקו. בשנים הבאות ערך כמה הקלטות עם אחותו חפציבה.
ביוגרפיה > קריירה בינלאומית

יהודי מנוחין ניגן לפני חיילי בעלות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה, ויצא עם המלחין בנג'מין בריטן לנגן לעקורים במחנה ברגן-בלזן אחרי שחרורו באפריל 1945. הוא חזר לגרמניה בשנת 1947 לבצע מוזיקה בניצוחו של וילהלם פורטוונגלר כמחוות פיוס, והיה המוזיקאי היהודי הראשון שחזר לגרמניה אחרי השואה. בכך שניגן עם פורטוונגלר, עזר מנוחין לשיקום שלו לאחר המלחמה – עד שהחל לשתף פעולה עם מנוחין היה פורטוונגלר מוקצה מחמת מיאוס בשל עברו הנאצי. באותה שנה נשא את דיאנה גולד, בלרינה ושחקנית בריטית, שהייתה לאשתו השנייה.
בשנת 1956 יסד יהודי מנוחין את פסטיבל מנוחין גשטאד שבשווייץ. פסטיבל שחגג בשנת 2006 את 50 שנות קיומו.
בשנת 1962 הקים את בית ספר יהודי מנוחין בסטוק ד'אברנון, סארי, אנגליה. באותה תקופה בערך ייסד את תוכנית המוזיקה ב"בית הספר נואבה" בהילסבורו, קליפורניה.
ב-1965 קיבל תואר אבירות לשם כבוד.
ביוגרפיה > יוגה כמכשיר עזר

אחרי שביסס את הצלחתו המוקדמת על ביצועים שופעים ועתירי רומנטיקה, התנסה מנוחין בקשיים פיזיים ואמנותיים, שנבעו מעומס עבודה מופרז בשנות המלחמה ומהכשרה מוקדמת בלתי ממוקדת. משטר קפדני של תרגול ולימוד, בשילוב מדיטציה ויוגה, עזר לו להתגבר על רבות מבעיות אלה והוא המשיך לנגן עד גיל מתקדם ועשה לו שם בפרשנות מעמיקה, באיכות מחמירה וקפדנית. כשהחל לבסוף להקליט, התפרסם בכך, שהיה מתאמן ביצירות מוזיקליות בדרך של פירוק פסוקים ובנייתם מחדש מצלילים בודדים, בזה אחר זה.
בשנת 1952 פגש מנוחין את היוגי רב-ההשפעה ב. ק. ס. איינגר והתיידד עמו. מנוחין ארגן לאיינגר הוראה מחוץ לגבולות ארצו, בלונדון, בשווייץ, בפריז ועוד. לאנשים רבים במערב הייתה זו ההזדמנות הראשונה להיחשף ליוגה.
קריירה מאוחרת

במהלך שנות ה-80 הקליט מוזיקת ג'אז עם סטפן גרפלי ומוזיקה מן המזרח הרחוק עם נגן הסיטאר הגדול ראווי שנקר. בשנת 1985 קיבל אזרחות בריטית ומכאן ואילך היה זכאי להיקרא "סר יהודי", שכן תואר האבירות שלו לא היה עוד לשם כבוד בלבד. בשנת 1993 קיבל תואר לורד לימי חייו, כברון מנוחין מסטוק ד'אברנון במחוז סארי.
ב-1991 קיבל את פרס וולף באומנות אותו חלק עם המלחין והמנצח לוצ'אנו בריו.
לורד מנוחין מת בברלין לאחר מחלה קצרה, מסיבוכים של דלקת הסימפונות.
מנוחין הותיר אחריו ארבעה ילדים - קרוב וזמירה (שהייתה נשואה לפו צונג) מאשתו הראשונה נולה ניקולס (בתו של תעשיין אוסטרלי), שממנה התגרש, ושני בנים מאשתו השנייה, דיאנה גולד (שחקנית ובלרינה בריטית), ג'רארד וג'רמי, פסנתרן.
עובדות היסטוריות

בין תלמידיו נמנו נייג'ל קנדי והוויולן ההונגרי סאבה ארדלי.
מנוחין זקף לזכותו של הפילוסוף היהודי-גרמני קונסטנטין ברונר הענקת "מסגרת תאורטית, שאליה אני יכול להכניס את האירועים וההתנסויות שבחיי" (שיחות עם מנוחין: 32-34).
טענה שאפשר לחלוק עליה היא, שהכינור המפורסם ביותר של מנוחין הוא "לורד וילטון", כינור גוארנרי דל ג'זו, שנבנה בשנת 1742.
כמו כן בשנת 1950 רכש מנוחין כינור סטרדיוואריוס משנת 1714  הידוע בכינויו "סוייל" Soil הנחשב לכינור הטוב ביותר של סטרדיווריוס ובשנת 1986 נרכש הכינור על ידי הכנר יצחק פרלמן ומשמש אותו עד היום.
בשנת 1990 ניתן לו פרס גלן גולד היוקרתי, לאות הוקרה והכרה במפעל חייו, וב-1991 זכה בפרס וולף באמנות אותו חלק עם המלחין והמנצח לוצ'אנו בריו.
בשנת 1996 תמך מנוחין יחד עם  הצייר דן רובינשטיין בבית החולים משגב לדך בירושלים לרכישת מכשירים לפגייה.
זמן קצר לאחר מותו, רכשה האקדמיה המלכותית למוזיקה את ארכיב יהודי מנוחין, אחד האוספים המקיפים ויקרי הערך ביותר שנוצרו אי פעם בידי מוזיקאי יחיד.
בנובמבר 2005 פוטר בנו, ג'רארד, ממשרתו כיושב ראש עמותת יהודי מנוחין על דעות נאו נאציות לכאורה.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ', וירטואוזים: גדולי הכנרים מפגניני עד מידורי, זמורה-ביתן, 2003.
The Menuhins :a family odyssey /Lionel Menuhin Rolfe (1978)
יוסף שריק, "דוד אויסטראך היה אוהב לנגן בישראל", דבר, 13 במרץ 1968(הקישור אינו פעיל, 11.03.2018)
יוסף לפיד, תזמורות במערב ובמזרח - בעיני מנוחין, מעריב, 1 במרץ 1963
הערות שוליים

| זוכי פרס לאוני סונינג למוזיקה |
| --- | --- | --- |
| 1959–1980 | איגור סטרווינסקי (1959) • ליאונרד ברנשטיין (1965) • בירגיט נילסון (1966) • ויטולד לוטוסלבסקי (1967) • בנג'מין בריטן (1968) • בוריס כריסטוף (1969) • סרג'יו צ'ליבידאקה (1970) • ארתור רובינשטיין (1971) • יהודי מנוחין (1972) • דמיטרי שוסטקוביץ' (1973) • אנדרס סגוביה (1974) • דיטריך פישר-דיסקאו (1975) • מוגנס וולדיקה (1976) • אוליבייה מסייאן (1977) • ז'אן-פייר רמפל (1978) • ג'נט בייקר (1979) • מארי-קלייר אליין (1980) |  |
| 1981–2000 | מסטיסלב רוסטרופוביץ' (1981) • אייזק שטרן (1982) • רפאל קובליק (1983) • מיילס דייוויס (1984) • פייר בולז (1985) • סביאטוסלב ריכטר (1986) • היינץ הוליגר (1987) • פטר שרייר (1988) • גדעון קרמר (1989) • ג'רג' ליגטי (1990) • אריק אריקסון (1991) • גאורג שולטי (1992) • ניקולאוס הרנונקור (1993) • כריסטיאן צימרמן (1994) • יורי בשמט (1995) • פר נירגארד (1996) • אנדראש שיף (1997) • הילדגארד בהרנס (1998) • סופיה גוביידולינה (1999) • מיכלה פטרי (2000) |  |
| 2001–2020 | אן-סופי מוטר (2001) • אלפרד ברנדל (2002) • ג'רג' קורטג (2003) • קית' ג'ארט (2004) • ג'ון אליוט גרדינר (2005) • יו-יו מה (2006) • לארס אולריק מורטנסן (2007) • ארוו פרט (2008) • דניאל בארנבוים (2009) • צ'צ'יליה ברטולי (2010) • קאייה סאאריאהו (2011) • ז'ורדי סאוואל (2012) • סיימון ראטל (2013) • מרטין פרוסט (2014) • תומאס אדס (2015) • הרברט בלומסטדט (2016) • לאונידס קבקוס (2017) • מאריס יאנסונס (2018) • הנס אברהמסן (2019) • ברברה האניגן (2020) |  |
| 2021 ואילך | אנסוק צ'ין (2021) • פייר לורן איימארד (2022) • אוולין גלני (2023) • עמנואל פהו (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265210105171  PLWABN: 9810622325105606  BIBSYS: 90127451  BNE: XX963009  BnF: cb11915594t (data)  CiNii: DA00374601  GND: 118580906  HDS: 020705  ICCU: RAVV039687  ISNI: 0000 0001 2120 8271  LCCN: n50036995  LNB: 000113025  MusicBrainz: 2a8949f5-d681-4df2-a2fd-a08966ae2d31  NDL: 00449773  NKC: jn19990005610  NLA: 35347047  NLG: 257984  NLK: KAC2018N1855  NSK: 000097607  NTA: 069234205  RERO: 02-A003584417  SELIBR: 208903  SNAC: w60c4t1h  SUDOC: 027023214  TePapa: 53762  Trove: 920454  UKPARL: CJhyUOEb  VIAF: 12312362   WorldCat (עם VIAF): 12312362
הנבואה (סרט, 1982)

| --- | --- |

 בימוי:  גודפרי רג'יו 
 הופק בידי:  גודפרי רג'יו 
 תסריט:  רון פריקי, גודפרי רג'יו, מיכאל הניג, אלטון ולפול 
 עריכה:  רון פריקי 
 מוזיקה:  פיליפ גלאס 
 צילום:  רון פריקי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  אייטונס 
 שיטת הפצה:  הורדה דיגיטלית, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בנובמבר 1983 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   koyaanisqatsi
 www.qatsi.org
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנבואה (בשפת הופי: Koyaanisqatsi, "קויאניסקאצי", מילולית: חיים מתפרקים, חיים לא מאוזנים) הוא סרט קולנוע משנת 1982 בבימויו של גודפרי רג'יו(אנ'), לתסריט של רון פריק (ובעריכתו) ומוזיקה של פיליפ גלאס בהפקתו של פרנסיס פורד קופולה. הסרט מכיל דימויים ויזואליים מצולמים על רקע מוזיקה, שבמארג שלהם מתארים את השפעת האדם והטכנולוגיה המודרנית על כדור הארץ. אין בסרט דיבור או דיאלוגים ואין עלילה במובן המקובל. הסרט הוא הראשון בטרילוגיה הכוללת גם את הסרטים Powaqqatsi‏ (1988) ו-Naqoyqatsi‏ (2002), שזכו להצלחה פחותה.
סגנון הצילום

הצילום בסרט כולל טכניקות רבות, בהן הצבת מצלמה לאורך זמן רב, של שעות וימים, בצילום מתמיד של תהליך והקרנתו במשך דקות ספרות ב"זמן מואץ" (טכניקה הקרויה "time-lapse") - כך מצולם למשל קו הרקיע של מנהטן במשך יממה אחת ומוקרן כך שניתן לראות את השמש מאירה, האורות בגורדי השחקים כבים עם בוקר, התנועה מתחילה ברחובות, עננים משתנים על פני הרקיע, השמש משנה את הצללים, אורות מתחילים להידלק, וכל זאת - במשך כדקה, כאשר ברקע מושמעת מוזיקה מונוטונית (ראו להלן).
טכניקה אחרת היא צילום רגיל של סיטואציות מוכרות המוקרן בזמן מואט (slow motion). כך למשל מוצגת המראה של מטוס בואינג 747 מזווית על המסלול במשך למעלה משלוש דקות. סצנה אחרת היא צילום של פיצוץ מבוקר של בנייני שכונת המגורים פרואיט אייגו בסנט לואיס, מיזורי.
שיטות הצילום מציגות לצופה זווית ייחודית לגבי אירועים יומיומיים, מייצרת סצנות הנחרתות בזיכרון, וגורם לשינוי תפיסת המציאות.
העריכה

הבמאי מציג בזה אחר זה דימויים הלקוחים מעולמות שונים ועל ידי אנלוגיה ביניהם מבטא אמירה לגבי חיי האדם ותפקודו ביחס לסביבה. כך מצולמת תחנת הרכבת המרכזית של ניו יורק, תחנת גרנד סנטרל ונראים בה אלפי אנשים ממהרים במשך מספר דקות. מיד לאחר מכן מצולמת באותה שיטה כוורת דבורים, דבר היוצר בעיני הצופה השוואה בין נחילי האדם לנחילי דבורים. פקק תנועה מצולם ובעקבותיו טור טנקים וכדומה. הבמאי עצמו טען לגבי כל טרילוגיית הסרטים שעל הצופה להחליט "על מה הסרט" או "מה המסר של הסרט". הסרט איננו רק על השפעת הטכנולוגיה או התעשייה על האדם והעולם אלא הוא על הכל הפוליטיקה, החינוך, התרבות, האמונה, הדת, השפה והמבנה כלכלי עבורם הטכנולוגיה היא כאוויר לנשימה.
הסרט מסתיים בדיוק באותה סצנה בה החל, צילומים מרהיבים של קַניון בערוץ נהר ביוטה - טבע ללא נוכחות אנושית, דבר המקנה לו תחושה של מעגליות אינסופית.
המוזיקה

את המוזיקה לסרט חיבר במיוחד המלחין פיליפ גלאס והיא מהווה רכיב בלתי נפרד מהסרט. המוזיקה היא מינימליסטית, בסולם דיאטוני ובעלת מבנה חזרתי. היא מנוגנת בסינטיסייזרים, תוך שימוש גם בכלי נשיפה, כלי הקשה וקולות אנושיים (המשמשים ככלי נגינה, פרט למזמור הקרוי בפסקול "הנבואה" ומושר בשפת ההופי האינדיאנית ממנה בא גם שמו המקורי של הסרט "Koyaanisqatsi"). הפסקול של הסרט יצא גם כתקליט ב-1983 ובהקלטה מחודשת ב-1998, כיצירה מוזיקלית. היצירה נוגנה במספר הזדמנויות כ-"Koyaanisqatsi live" אירוע בו מנגנת אותה תזמורת לפני מסך ענק עליו מוקרן הסרט בפני קהל.
השפעה

הסרט, למרות היותו אמנותי ונסיוני הופק והופץ כסרט מסחרי וכך הגיע לקהל גדול באופן יחסי לסרט תיעודי אמנותי מסוגו. בשל בעיות של זכויות יוצרים התעכבה הפצתו כ-DVD עד 2002 ובתקופה זו הוצג בסינמטקים והפך לסרט פולחן. הסרט הוכר על ידי ספריית הקונגרס האמריקאי כ"משמעותי מבחינה תרבותית" (culturally significant) ונמצא באוסף הסרטים הלאומי של ספרייה זו.
השפיע על הסרט בארכה שביים רון פריק ב-1992, שעסק בנושא האמונה.
בשנת 1988 צולם קליפ לשירו של מאיר אריאל "נשל הנחש". בנוסף להופעתו בקליפ, חצי מהקליפ כלל סצנות שנלקחו מהסרט[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

ארז דבורה, "העיר וחזיון העתיד – ממטרופוליס עד המטריקס", בתוך: אהוד מיימון (עורך), עיר העתיד - עתיד העיר, תל אביב: הוצאת גרף, 2009, עמ' 33.
הערות שוליים

↑  טיים אאוט
↑  תרגומון
↑  לפי Carson, Greg (Producer and director). (2002-09-14). Essence of Life [Documentary from Koyaanisqatsi DVD]. Metro-Goldwyn-Mayer. ISBN 0-7928-5333-4.
↑  למשל, הודעה בניו-יורק טיימס על הופעה כזו ב-1988
↑  דף הסרט באתר Spirit of Baraka
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5145939  GND: 4347144-4  LCCN: n85162183  MusicBrainz release group: e5b96d62-1414-337b-b0c3-28a6c5d5b65a  SUDOC: 179722581  VIAF: 316753690   WorldCat (עם VIAF): 316753690
אהרון חליוה

| --- | --- |

אלוף בדימוס אהרון חליוה, 2022
 לידה:  12 באוקטובר 1967 (בן 57) חיפה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  פברואר 1986 – אוגוסט 2024 (כ־38 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 202  מפקד בא"ח צנחנים   מפקד חטיבה 55   מפקד חטיבת אפרים  מפקד בה"ד 1   מפקד חטיבת הצנחנים   מפקד עוצבת האש   ראש חטיבת המבצעים באמ"ץ   ראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה   ראש אגף המבצעים   ראש אגף המודיעין
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מבצע מגן וחץ  מבצע בית וגן  מלחמת חרבות ברזל
 
אהרון חליוה בטקס זיכרון לחללי חיל הרפואה בחיפה, 2016
אהרון חליוה (משמאל) ואלעזר שטרן בטקס סיום קורס קצינים בבה"ד 1, יולי 2007
אהרון חליוה עם שגריר ארצות הברית בישראל, דייוויד פרידמן ואלי שרביט על סיפון ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77), יולי 2017
אהרון חליוה בערב השקה לתוכנית "מקצוע לחיים", מרץ 2018
טקס החלפת ראש אגף המודיעין באוגוסט 2024: מימין ראש אמ"ן היוצא חליוה, הרמטכ"ל הרצי הלוי וראש אמ"ן הנכנס שלומי בינדר
אהרון חליוה (נולד ב-12 באוקטובר 1967) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף, ששירת בתפקידו האחרון כראש אגף המודיעין. קודם לכן שימש ראש אגף המבצעים, ראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, ראש חטיבת המבצעים באמ"ץ, מפקד עוצבת האש, מפקד חטיבת הצנחנים ומפקד בה"ד 1. בהיותו ראש אמ"ן התרחש טבח שבעה באוקטובר, שבעקבותיו סיים את תפקידו ופרש מצה"ל.
ביוגרפיה

חליוה, בן להורים ילידי מקנס שבמרוקו, נולד וגדל בחיפה בבית מסורתי. למד בתיכון "אליאנס" שבעיר מגוריו.
שירות צבאי > ראש אמ"ן

ב-5 באוקטובר 2021 מונה לראש אגף המודיעין. בתפקידו העריך כי אסדת גז לבנונית תביא ליציבות בגזרה זו ולכן הקמתה היא אינטרס ישראלי. בכנס שבו השתתף באוניברסיטת רייכמן בספטמבר 2022, העריך חליוה שלישראל יש אינטרס ביטחוני לייצב את הרשות הפלסטינית, כדי להפחית את הטרור. בגזרת עזה, טען שמבצע שומר החומות ממאי 2021 יביא לשקט ל-5 שנים, בזכות תהליכי ייצוב הכלכלה ברצועה.
במרץ 2023 דווח כי אגף המודיעין בראשותו הזהיר את ממשלת ישראל שהמחלוקת בישראל סביב הרפורמה המשפטית נתפסת בעיני איראן וחזבאללה כנקודת חולשה היסטורית של ישראל.
ב-17 באוקטובר 2023, לאחר טבח שבעה באוקטובר, כתב באיגרת שהוציא לחייליו: "לא עמדנו במשימה החשובה ביותר שלנו, וכראש אמ"ן אני נושא באחריות המלאה לכישלון".
ב-22 באפריל 2024 הודיע לרמטכ"ל על בקשתו לסיים את תפקידו ולפרוש מצה"ל, לאחר השלמת התחקירים המבצעיים והעברת תהליך חפיפה למחליף שימונה, בעקבות אחריותו הפיקודית כראש אמ"ן באירועי 7 באוקטובר. במכתב שהעביר לרמטכ"ל קרא להקמת ועדת חקירה ממלכתית שתחקור את כלל הגורמים והנסיבות שהובילו לאירועים. הוא פרש מתפקידו ב-21 באוגוסט 2024.
חיים אישיים

חליוה נשוי בשנית לוורד, ואב לחמישה, בהם שניים מנישואיו הקודמים לשירה מרגלית, אשת תקשורת ופרסום. מתגורר בשכונת צהלה בצפון תל אביב. בעל תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה.
גיסו הוא הרב עידו ארליך-ובר.
לקריאה נוספת

עמוס הראל, "תדע כל אם עברייה", כנרת זמורה-ביתן דביר, 2013
מיטל וייזברג, ‏מבריק ויהיר: הכירו את אהרון חליוה, האלוף השנוי במחלוקת שפרש היום, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2023
נינה פוקס, החטיפה בהר דב, האמירות שעוררו סערה, מחדלי המודיעין | ראש אמ"ן היוצא, פרופיל, באתר ynet, 22 באפריל 2024
ספיר דרמון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 במאי 1989 (בת 35) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  מדבבת, שחקנית
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין  סמינר הקיבוצים 
 בן זוג:  גל בראון
 פרופיל ב-IMDb
 
ספיר דרמון בראון (נולדה ב-14 במאי 1989) היא מדבבת ושחקנית ישראלית. ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של יעל שכטר בסדרת הילדים והנוער "ראש גדול", בה השתתפה בארבע העונות הראשונות ובעונה השישית.
ביוגרפיה

דרמון למדה שלוש שנים בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
בשנת 2000 השתתפה בפסטיגל 2000 בתור "ילדת פסטיגל".
בשנת 2004 החלה לגלם את דמותה של יעל שכטר בסדרת הנוער "ראש גדול" בערוץ הילדים ל-yes. את תפקיד זה גילמה עד 2008, במשך ארבע העונות הראשונות של הסדרה. בשנת 2007 שיחקה בסרט "שמיים אחרים" של הבמאי אריאל טלפלר, בתפקיד מירה. באותה השנה תרמה את קולה לסדרה "הניצוצות של מאור", ברדיו מהות החיים.
בשנת 2009 התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקה הצבאית של פיקוד העורף.
בשנת 2010 שיחקה בסרטו של דובר קוסאשווילי "התגנבות יחידים", בתפקיד מירי.
בשנים 2015–2016 עבדה דרמון בבית הספר שקד ברעננה בתור מורה לחוג תיאטרון והצטרפה לסגל המורים של בית הספר.
בשנת 2017 שבה לגלם את דמותה של יעל שכטר בסדרה "ראש גדול" - ראש חדש.
השתתפה בעונה הראשונה של כדברא בתור גרומלית.
דרמון דיבבה בסדרות ובסרטי ילדים שונים, לרבות: "מועדון ווינX", "אווטאר: כשף האוויר האחרון", "קסם של הורים", "עיר המלאכים", "סקובי-דו", "הפיה לילי", "המופלאה: הרפתקאות ליידי באג", "בית", "ארתור", "מעבר ליער", "בויסטר", "הנה בא הגראמפ", "הכוכב של אנדרה וטאטי", "פולי פוקט", "רגולר שואו", "ויק ההורס", "אדומה אש", "סינדרלה 3: אהבת אמת", "טרזן וג'יין", "ספיידרמן: ממד העכביש" ו"ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש".
בהמשך הצטרפה לעונה השלישית של "שכונה" שעלתה באפריל 2018.
דיבבה גם את הדמות ג'נה מסדרת הנוער "מלכת האי" שמשודרת בנטפליקס.
חיים אישיים

בשנת 2019 התחתנה עם בן זוגה.
בשנת 2020 נולד בנם הראשון.
בשנת 2023 נולד בנם השני.[דרוש מקור]
ליאת בנאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בספטמבר 1975 (בת 49) 
 שם לידה:  ליאת בן אבו
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 עיסוק:  זמרת
 בן זוג:  ניסים עוז
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאת בנאי (שם לידה: ליאת בן־אבו; נולדה ב-10 בספטמבר 1975) היא זמרת ישראלית ששרה מוזיקה מזרחית.