stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחייה בישראל
המדליות בהן זכו שחייניות ושחייני ישראל בתחרויות הבינלאומיות החשובות ביותר > השתתפות שחייני ישראל באליפויות עולם > משחה הגמר

| שנה | שם השחיין/נית | משחה | דירוג |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | יואב ברוק | 50 מטר חופשי | 8 |
| 1998 | איתן אורבך | 100 מטר גב | 7 |
| 2001 | ורד בורוכובסקי | 100 מטר פרפר | 7 |
| 2001 | יואב גת | 200 מטר גב | 8 |
| 2003 | ורד בורוכובסקי | 50 מטר פרפר | 6 |
| 2007 | מיקי מלול | 50 מטר חזה | 6 |
| 2009 | גל נבו | 400 מטר מעורב אישי | 6 |
| 2011 | גיא ברנע | 50 מטר גב | 6 |
| 2013 | גיא ברנע | 50 מטר גב | 7 |
| 2013 | יונתן קופלב | 50 מטר גב | 8 |
| 2017 | יונתן קופלב | 50 מטר גב | 8 |
| 2022 | אנסטסיה גורבנקו | 200 מטר מעורב אישי | 5 |
| 2023 | אנסטסיה גורבנקו | 50 מטר מעורב איש | 5 |
המדליות בהן זכו שחייניות ושחייני ישראל בתחרויות הבינלאומיות החשובות ביותר > השתתפות שחייני ישראל באליפויות העולם (בריכת 25 מטר) > מדליות

| שנה | שם השחיין/נית | משחה | דירוג |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | מיקי חליקה | 400 מטר מעורב אישי |  |
| 2002 | ורד בורוכובסקי | 50 מטר פרפר |  |
| 2021 | אנסטסיה גורבנקו | 50 מטר חזה |  |
| 2021 | אנסטסיה גורבנקו | 100 מטר מעורב אישי |  |
המדליות בהן זכו שחייניות ושחייני ישראל בתחרויות הבינלאומיות החשובות ביותר > מדליות אישיות בתחרות שמונה האומות

השחייניות והשחיינים הישראלים שזכו בלפחות מדליית זהב אישית אחת בתחרות שמונה האומות
המדליות בהן זכו שחייניות ושחייני ישראל בתחרויות הבינלאומיות החשובות ביותר > מדליות אישיות בתחרות שמונה האומות > שחייניות

| שחיינית |  |  |  | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הדר רובינשטיין | 2 | 1 | 4 | 7 |
| טימאה טוט | 2 | 0 | 0 | 2 |
| איבונה טוביס | 1 | 1 | 0 | 2 |
| דורית זלץ | 1 | 0 | 1 | 2 |
| הדר קליינמן | 1 | 0 | 1 | 2 |
| שלומית ניר | 1 | 0 | 0 | 1 |
המדליות בהן זכו שחייניות ושחייני ישראל בתחרויות הבינלאומיות החשובות ביותר > מדליות אישיות בתחרות שמונה האומות > שחיינים

| שחיין |  |  |  | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אמיר גניאל | 4 | 1 | 3 | 8 |
| שגב פורת | 2 | 1 | 2 | 5 |
| אייל שטיגמן | 2 | 0 | 3 | 5 |
| רון קרמן | 1 | 2 | 2 | 5 |
| ניר שמיר | 1 | 2 | 2 | 5 |
| יוחאי ליפשיץ | 1 | 1 | 2 | 4 |
המדליות בהן זכו שחייניות ושחייני ישראל בתחרויות הבינלאומיות החשובות ביותר > שחייני ישראל בתחרויות בינלאומיות (1937 - 1974)

בשנים 1937 - 1974 קיימה נבחרת ישראל 25 תחרויות בינלאומיות כולל 5 תחרויות שמונה האומות. בתחרויות השתתפו 47 שחייניות ו-74 שחיינים.
המדליות בהן זכו שחייניות ושחייני ישראל בתחרויות הבינלאומיות החשובות ביותר > שחייני ישראל בתחרויות בינלאומיות (1937 - 1974) > שחייניות

| שחיינית | מספר הופעות |  |  |  | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איבונה טוביס | 7 | 15 | 11 | 2 | 28 |
| שלומית ניר | 11 | 13 | 12 | 4 | 29 |
| דורית זלץ | 12 | 12 | 16 | 2 | 30 |
| גלי להב | 4 | 10 | 3 | 2 | 15 |
| נורית שלו | 4 | 4 | 2 | 2 | 8 |
| נאוה כגן | 4 | 3 | 0 | 1 | 4 |
| אסנת שוהם | 4 | 2 | 3 | 3 | 8 |
| ענת וייס | 8 | 1 | 3 | 1 | 5 |
| גלינה ויינר | 4 | 1 | 2 | 1 | 4 |
| אסתר צבירן | 4 | 1 | 1 | 0 | 2 |
| ציפי שמיר | 5 | 1 | 0 | 0 | 1 |
| אילת יוטבת | 5 | 0 | 1 | 1 | 2 |
המדליות בהן זכו שחייניות ושחייני ישראל בתחרויות הבינלאומיות החשובות ביותר > שחייני ישראל בתחרויות בינלאומיות (1937 - 1974) > שחיינים

| שחיין | מספר הופעות |  |  |  | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גרשון שפע | 9 | 24 | 4 | 2 | 30 |
| משה גרטל | 15 | 21 | 9 | 3 | 33 |
| אברהם מלמד | 14 | 17 | 12 | 0 | 29 |
| יורם שניידר | 8 | 16 | 0 | 0 | 16 |
| דן שטרן | 14 | 12 | 9 | 3 | 24 |
| עמית לובן | 7 | 11 | 0 | 0 | 11 |
| דני רבס | 10 | 8 | 12 | 1 | 21 |
| יצחק לוריא | 8 | 8 | 6 | 0 | 14 |
| יואב יעקובי | 11 | 8 | 5 | 2 | 15 |
| יואל קנדה | 11 | 7 | 6 | 2 | 15 |
| דן ברנר | 7 | 6 | 3 | 1 | 10 |
שחיית נכים בישראל

שחייניות ושחייני ישראל זכו במשחקים הפאראלימפיים ב-166 מדליות בסך הכל, מהן 55 מדליות זהב, 57 מדליות כסף ו-54 מדליות ארד.
שחיית נכים בישראל > השחייניות והשחיינים המעוטרים ביותר

| שחיינית/שחיין |  |  |  | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אורי ברגמן | 12 | 1 | 1 | 14 |
| יוסף ונגר | 9 | 5 | 5 | 19 |
| שלמה פינטו | 6 | 9 | 1 | 16 |
| משה לוי | 6 | 1 | 2 | 9 |
| קרן לייבוביץ' | 4 | 2 | 1 | 7 |
אלופים אולימפיים, אלופי עולם ושיאני עולם שהשתתפו בתחרויות שחייה בישראל > שחייניות

אן אוטנברייט (קנדה קנדה), השתתפה בכינוס הפועל
יאנט אוטסן (דנמרק דנמרק), השתתפה באליפות אירופה
מליסה בלוט (ארצות הברית ארצות הברית), השתתפה בכינוס הפועל
לארה גראנז'ון (צרפת צרפת), השתתפה בגביע אירופה בשחייה במים פתוחים
אינגה דקר (הולנד הולנד), השתתפה באליפות אירופה
מולי האניס (ארצות הברית ארצות הברית), השתתפה באליפות ישראל
ננסי הוגסהד (ארצות הברית ארצות הברית), השתתפה בכינוס הפועל
קטינקה הוסו (הונגריה הונגריה), השתתפה באליפות אירופה, קבעה שני שיאי עולם חדשים
פמקה המסקרק (הולנד הולנד), השתתפה באליפות אירופה
סינתיה וודהד (ארצות הברית ארצות הברית), השתתפה בכינוס הפועל
ונדי ויינברג (ארצות הברית ארצות הברית), השתתפה במכביה
כריס וון סלטצה (ארצות הברית ארצות הברית), השתתפה בכינוס הפועל
שרון ון רוונדאל (הולנד הולנד), השתתפה באליפות אירופה
לנה ינסן (נורווגיה נורווגיה), השתתפה בשמונה האומות
טיפני כהן (ארצות הברית ארצות הברית), השתתפה בכינוס הפועל
סנדרה נילסון (ארצות הברית ארצות הברית), השתתפה בכינוס הפועל
אורלי מולר (צרפת צרפת), השתתפה בגביע אירופה בשחייה במים פתוחים
קנדיל סטיוארט (ארצות הברית ארצות הברית), גביע האיגוד
ג'יל סטרקל (ארצות הברית ארצות הברית), השתתפה בכינוס הפועל
האנה-מריה ספלה (פינלנד פינלנד), השתתפה באליפות אירופה
פדריקה פלגריני (איטליה איטליה), השתתפה באליפות אירופה
מרגריטה פנציירה (איטליה איטליה), השתתפה באליפות אירופה
אגנס קובאץ' (הונגריה הונגריה), 1998
אדה קוק (הולנד הולנד), השתתפה במכביה כאורחת
ראנומי קרומווידג'ויו (הולנד הולנד), השתתפה באליפות אירופה
ילנה רודקובסקאיה (בלארוס בלארוס), השתתפה באליפות ישראל בשחייה
מרילין רמנובסקי (ארצות הברית ארצות הברית), השתתפה במכביה
שרה שסטרם (שוודיה שוודיה), השתתפה באליפות אירופה
אלופים אולימפיים, אלופי עולם ושיאני עולם שהשתתפו בתחרויות שחייה בישראל > שחיינים

מרק אנטואן אוליבייה (צרפת צרפת), השתתף בגביע אירופה בשחייה במים פתוחים
אנתוני ארווין (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף במכביה
ג'ו בוטם (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף בכינוס הפועל
פאול בידרמן (גרמניה גרמניה), השתתף באליפות אירופה
מייק ברטון (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף בכינוס הפועל
דניאל גיורטה (הונגריה הונגריה), השתתף באליפות אירופה
ראודי גיינס (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף בכינוס הפועל
גבריאלה דטי (איטליה איטליה), השתתף באליפות אירופה
גארט ובר-גייל (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף במכביה
כריס ווקר-הבורן (בריטניה בריטניה), השתתף באליפות אירופה
גרהרד זנדברג (דרום אפריקה דרום אפריקה), אליפות ישראל 2004
דריאן טאונסנד (דרום אפריקה דרום אפריקה), אליפות ישראל 2004
דייוויד לארסון (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף בכינוס הפועל
ג'ייסון ליזאק (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף במכביה
ורנר למפה (מערב גרמניה מערב גרמניה), השתתף בכינוס הפועל
פיליפו מאניני (איטליה איטליה), השתתף באליפות אירופה
כרישטוף מילאק (הונגריה הונגריה), השתתף באליפות אירופה לנוער
דייוויד מקאג (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף בכינוס הפועל
ג'רלד מרקן (גרמניה המערבית גרמניה המערבית), השתתף בכינוס הפועל
מארק ספיץ (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף במכביה
אדם פיטי (בריטניה בריטניה), השתתף באליפות אירופה
גרגוריו פלטריניירי (איטליה איטליה), השתתף באליפות אירופה, קבע שיא עולם חדש
מייקל צ'דוויק (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף באליפות ישראל
לאסלו צ'ה (הונגריה הונגריה), השתתף באליפות אירופה
רדוסלב קבנצקי (פולין פולין), השתתף באליפות אירופה
מרקו קוך (גרמניה גרמניה), השתתף באליפות אירופה
קלימנט קולסניקוב (רוסיה רוסיה), השתתף באליפות אירופה לנוער
מריוס קוש (גרמניה גרמניה), השתתף בגביע האיגוד
לני קרייזלברג (ארצות הברית ארצות הברית), השתתף במכביה
אקסל ריימונד (צרפת צרפת), השתתף בגביע אירופה בשחייה במים פתוחים
ראו גם

צליחת הכנרת
שיאי ישראל בשחייה
רשימת אלופות ואלופי ישראל בשחייה
ספורט בישראל
הערות שוליים

↑  באוקטובר 1961 בשל מחלוקת על השתתפותו באליפות של דייוויד קרצקי בקבוצת ברית מכבים עתיד, שחיין יהודי אמריקאי, פרשו שחייני הפועל מאליפות ישראל בשחייה
↑  במקום אליפות שחיה - שערוריה, מעריב, 15 באוקטובר 1961
↑  חיפה - להתחרות השחייה האי"ית הבין לאומית, דבר, 14 באוגוסט 1927
↑  הספורט העברי - חיפה עיר ספורט המים,  הירדן, 18 בינואר 1935
↑  הסיפור שעומד מאחורי התחרות השחייה הראשונה בארץ ישראל, פייסבוק
↑  אורי ירון, עדי פרג הדיח את דני ברנר מכתרו במשחה 400 חתירה וקבע שיא, מעריב, 29 בספטמבר 1974
↑  עליזה ווירץ חצתה את הכנרת, דבר, 10 בנובמבר 1942
↑  איך חציתי את הכנרת, דבר, 17 בנובמבר 1942
↑  צליחת הכנרת, דבר, 22 ביולי 1943
↑  האבא והסבא של האלופים קרני עם עד, 13 במרץ 2009,‏ mynet
↑  צליחת הכנרת - 23 מתוך 25 צלחו, דבר, 25 ביולי 1943
↑  תולדות חמש צליחות הכנרת, דבר, 3 באוגוסט 1958
↑  עמי גינזבורג, סיפורה של הקבוצה הישראלית הראשונה שצלחה את תעלת למאנש, באתר הארץ, 30 במרץ 2011
↑  אורן אהרוני, עוד שיא ישראלי לגורבנקו שהשיגה את הכרטיס לאולימפיאדה, באתר ynet, 23 במרץ 2019
↑  אורן אהרוני, מירון חירותי קבע את הקריטריון לטוקיו, באתר ynet, 26 ביולי 2019
↑  יניב טוכמן‏, שחייה: תומר פרנקל ורון פולונסקי קבעו את הקריטריון האולימפי לטוקיו, באתר וואלה, 15 בדצמבר 2019
↑  אורן אהרוני, הדור הבא כבר כאן: פרנקל ופולונסקי באולימפיאדה, באתר ynet, 15 בדצמבר 2019
↑  אורן אהרוני, נבחרת השליחים המעורבת השיגה את הכרטיס לטוקיו, באתר ynet, 24 ביולי 2019
↑  https://www.fina.org/sites/default/files/general/final_-_2018-03-19_-_tokyo_2020_-_qualification_system_-_swimming_-_eng.pdf
↑  שחייה: תום ראשטון נחת בישראל וימונה למאמן הנבחרת, באתר ישראל ספורט, 16 בינואר 2023
בריכת בת גלים בחיפה
עליזה וירץ ביום הולדתה ה-90
נחום בוך באולימפיאדת הלסינקי 1952
נבחרת ישראל במחנה אימונים, 1959.
 מימין לשמאל: שושנה ריבנר, נוגה הררי, תמר זליג, דורית שרצר, גבריאל גינטר נסט ועוזי בק
גרשון שפע
איבונה טוביס
אמיר גניאל

נבחרת ישראל בשחייה ליד הגדר הטובה, חורף 1989.

מימין למעלה - אירית אפרתי, רוית אלון, המאמן חנן גלעד. באמצע מימין - המנהל דוד סיבור, סהר אלוני, איריס קומן, מיכל אמין, רויטל וילנאי, תמי לוין, הדס פדה, עינת גבאי, אורת בש. למטה מימין - גלעד רפאלי, יואב ברוק, רזיאל רימר, אליאב טל, שגיא שטיגמן, שגב פורת, ערן הירש, ברק עטר וכרמל לויתן
יואב ברוק
איתן אורבך 1999
אניה גוסטמלסקי
יעקב טומרקין
נבחרת ישראל בשחייה שהשתתפה באליפות העולם ובאליפות אירופה בשחייה לנוער 2019. עומדים מימין: מירון חרותי, יונתן קופלב, רון פולונסקי, מיכאל לייטרובסקי, לאה פולונסקי, איתי גולדפדן, יעקב טומרקין, המאמן ניקיטה שקילנקו, המאמן חנן שטרלינג, המאמנת לודמילה זליצ'ונוק. יושבים מימין: דניאל נמיר, תומר פרנקל, אנדראה מורז, אנסטסיה גורבנקו, דניס לוקטב וגל כהן גרומי
אנדראה מורז
אנסטסיה גורבנקו
אורי ברגמן
קטינקה הוסו, קבעה שני שיאי עולם בישראל בשנת 2015
מארק ספיץ באולימפיאדת מינכן 1972
אאוכאיד מק דומאנגארט

אאוכאיד מק דומאנגארט (בגאלית סקוטית: Eochaid mac Domangairt - "אאוכאיד בנו של דומאנגארט"; נפטר בשנת 697 לערך) היה מלך דאל ריאטה בשנת 697.
אאוכאיד היה בנו של דומאנגארט מק דומנל וחבר קנל נגאבריין (שבט גבריין).
אאוכייד מוזכר ב"דואן אלבאנאך" כמלך דאל ריאטה, וכן בכרוניקות נוספות בהם הוא מכונה "ריאנאמייל" (שבור האף).
אוברון (שפת תכנות)

אוברון (באנגלית: Oberon) היא שפת תכנות עילית, שפותחה בשנת 1986 על ידי ניקלאוס וירת ועמיתיו במכון הטכנולוגי של ציריך בשווייץ, וקרויה על שמו של אוברון, ירח של כוכב הלכת אורנוס.
אוברון דומה למודולה-2 אך מצומצמת יותר. בזכות תכונותיה הפשטות היא יעילה מבחינת מקום וקידוד למהדרים שלה. השפה יכולה להיות מתוארת כולה רק בדף EBNF.
ראו גם

פסקל
אד מארי

אד מארי, 2016
אדוארד בי. "אד" מארי (באנגלית: Edward B. "Ed" Murray;‏ נולד ב-2 במאי 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כראש עיריית סיאטל ה-53, מינואר 2014 ועד ספטמבר 2017. כמו כן, הוא כיהן בסנאט של וושינגטון (2013-2007) וחבר בבית הנבחרים של מדינת וושינגטון (2007-1995).
מארי הוא הומוסקסואל גלוי.
ביוגרפיה

מארי נולד באברדין, וושינגטון, בן למשפחה אירית קתולית. בעל תואר ראשון בסוציולוגיה מאוניברסיטת פורטלנד.
באוקטובר 1995 נבחר מארי לראשונה לבית הנבחרים של מדינת וושינגטון במחוז 43 ושימש בתפקיד זה עד ינואר 2007 כשהתמנה לכהן כסנטור בסנט של מדינת וושינגטון.
מארי שימש במשך שנים רבות כיושב ראש ועדת התחבורה של בית הנבחרים. הוא פעל לקידום זכויות להט"ב. בשנת 2006, לאחר שלושה עשורים של דיונים, הוא הצליח להעביר את החוק, נגד אפליה והגנה על הומואים ולסביות.
בשנת 2007 הוא קידם חוק שותפות ביתית (domestic partnerships) המעניקה זכויות לזוגות חד-מיניים.
בשנת 2009, הוביל מארי את הצעת החוק למימון בניית מנהרה באורך שני מייל שתעבור מתחת לעיר סיאטל ושתחליף את "גשר דרך אלסקה", כביש עילי לא בטיחותי שניזוק ברעידת האדמה בשנת 2001, בעלות של 2.4 מיליארד דולר (אנ'). הוא תמך באופן עקבי בפרויקט, למרות חששות כבדים לגבי כדאיותו. המנהרה נפתחה לציבור בתחילת 2019.
ב-5 בנובמבר 2013 נבחר מארי לראשות עיריית סיאטל (ראש העיר ה-53), לאחר שניצח את ראש העיר המכהן, מייקל מקגין. הוא זכה לתמיכה של 52% מהבוחרים (כ-106,000 בוחרים) לעומת 47% של הבוחרים (כ-98,000 בוחרים) שתמכו במקגין. הוא נכנס לתפקידו ב-1 בינואר 2014.
ביוגרפיה > יחסו לישראל

ביוני 2015 הגיע מארי לביקור בישראל, כאורח של משרד החוץ הישראלי וצעד במצעד הגאווה בתל אביב עם בן זוגו ונגד החרם של ה-BDS נגד ישראל. הוא ידוע באהדתו ותמיכתו בישראל.
חייו האישיים

בן זוגו של מארי משנת 1993 הוא מייקל שיוסאקי. הם נישאו בשנת 2013. מסע הבחירות שלו לסנט מדינת וושינגטון כמו יתר פעילויותיו נתמכה על ידי הקרן "לניצחון ההומואים והלסביות".
הערות שוליים

↑  איתמר אייכנר, נלחם בחרם: ראש העיר סיאטל יצעד בתל אביב, באתר ynet, 11 ביוני 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2001065385  VIAF: 21488659   WorldCat (עם VIAF): 21488659
אאוכייד מק אכדאך

אאוכייד או אאוכייד מק אכדאך (באנגלית: Eochaid mac Echdach - "אאוכייד בנו של אכדאך") היה מלך דאל ריאטה, בין השנים 726 ועד מותו בשנת 733.
אאוכייד היה בנו של אאוכייד מק דומאנגארט - אף הוא מלך דאל ריאטה.
אאוכייד עלה לשלטון כמלך דאל ריאטה בשנת 726 לאחר שהדיח את דונגל מק סלבאך. סלבאך, אביו של דונגל, ניסה לסייע לבנו לשוב לשלטון ולחם נגד אאוכייד באירוס פיוכנאה בשנת 727 אולם נחל תבוסה. על פי חלק מכתבי ההיסטוריה של התקופה שלח אאוכייד צי מדאל ריאטה לאירלנד על מנת לסייע לפלייתברטאך מק לוינגסיך במלחמתו נגד אאד אלאן.
לאחר מותו עלה לשלטון בנו, אאד פינד ומלך על דאל ריאטה.
אגריה

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־4 Villapene, דיוקסיה היספניה, ספרד 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 שפות היצירה:  לטינית קלאסית 
 יצירות בולטות:  Itinerarium Egeriae 
 תקופת הפעילות:  המאה ה־4 – המאה ה־5 (כ־100 שנה) 
 
אֶגֶרְיָה (Egeria) או אתריה (Aetheria) ולעיתים סילביה (Sylvia), הייתה צליינית מגליסיה שבספרד, אשר ביקרה בארץ ישראל, בלבנט, במצרים, ובאסיה הקטנה בין השנים 381–384 לערך, ותיעדה את מסעה בסדרה של מכתבים בלטינית וולגרית. המכתבים שרדו בחלקם בעותק מאוחר שנכתב במאה ה-7 והועתק במאה ה-11.
זהותה של אגריה

מעט מאוד ידוע על זהותה של אגריה. אין מידע באשר למקום ושנת לידתה ואף לא באשר למקום ומועד מותה. הנזיר ולריו דל ביארזו (Valerio del Bierzo) (אנ') בן המאה ה-7, סבר כי הייתה נזירה, בעיקר בשל כך שמיענה את מכתביה ל"אחיותיה", אולם תואר זה רווח בין נוצרים בני התקופה. מנגד הועלתה הסברה כי לא הייתה נזירה, וזו נסמכת על חירותה לשהות במסעה משך שנים ולקבוע את מסלול נסיעתה, לשאת בעלויות הנסיעה, התמקדותה באתרים בהם ביקרה ולא במעשי ניסים, והיותה משכילה. עם זאת, בהתחשב במעמד האשה במאה ה-4, נימוקים אלה תומכים באותה מידה באפשרות שדווקא הייתה נזירה-נוסעת, שכן חירות כזו לא התאפשרה לנשים מן השורה. באשר לכך שלא עסקה בכתביה בניסים, ייתכן שחלק זה של מכתביה לא שרד. לפי דעה אחרת הייתה אצילה, ואולי אף בת משפחתו של הקיסר תאודוסיוס הראשון, שגם מוצאו היה מספרד. דעה זו נתמכת בכך שזכתה לעזרה, הגנה והדרכה בכל מקום אליו הגיעה.
על מסעה של אגריה

ספר מסעה של אגריה מכונה "Itinerarium Egeriae" (יומן המסע של אגריה) או "Peregrinatio Aetheriae" (מסע העלייה לרגל של אתריה), ולעיתים "Peregrinatio ad Loca Sancta" (העלייה לרגל למקומות הקדושים). רק תיאור חלקו האמצעי של המסע שרד, בעוד שתחילתו וסופו אבדו. כתביה התגלו בספרייה במנזר בארֶצו, איטליה, ב-1884, בכתב יד שהועתק במאה ה-11 במנזר מונטה קאסינו, ופורסמו לראשונה ב-1887.
אגריה נחשבת לאחת הצלייניות הראשונות לארץ הקודש. במכתביה תיארה את המקומות הקדושים, אתרים גאוגרפיים, את פעילות הנזירים בארץ הקודש, ומסרה פרטים על הליטורגיה הכנסייתית המוקדמת בארץ ישראל.
בין השאר, תיארה רבות את הדרשות שנשא קירילוס מירושלים לפני ה"קטכומנים", המועמדים לטבילה, בעת חניכתם.
אגריה הגיעה בספינה לקונסטנטינופול, וממנה יצאה לירושלים ובקרה ביריחו, נצרת, כפר נחום והר נבו, אותו תיארה בפירוט רב ושם הראו לה הנזירים את מקום קברו של משה. היא המשיכה למצרים וביקרה באלכסנדריה, תבאי, ים סוף וסיני.
אגריה הפגינה בספרה בקיאות רבה בכתבי הקודש ולכל מקום הגיעה עם ידיעות מוקדמות. את סיפורי בני ישראל במדבר סיפרה מתוך תחושת קרבה רבה למאורעות. היא הכירה את התנ"ך כפי שהכירה את הברית החדשה. בכל מקום שבו ביקרה, תיארה את המבנים וסיפרה על המסורות והאמונות הקשורות אליו, על הפולחן שנערך בו ועל הנזירים החיים בו.
אגריה ישבה בירושלים שלוש שנים והשתתפה בכל הטקסים שנערכו בה. בספרה הביאה דיווח מפורט על הפולחן הנוצרי בעיר.
היא מתארת כיצד הקהילה הנוצרית בירושלים נחלקה לדוברי יוונית בלבד ולדוברי ארמית בלבד, כאשר רק אחדים דיברו את שתי השפות.
בדרכה חזרה לאירופה, עברה אגריה באנטיוכיה, אדסה והגיעה אל הפרת. כתביה ספקו מידע רב על הלטינית הוולגרית שהייתה מדוברת בתקופתה.
ראו גם

המסע מבורדו
לקריאה נוספת

אורה לימור (השתתפה בהכנת ההערות: מילכה רובין), מסעות ארץ הקודש: עולי רגל נוצרים בשלהי העת העתיקה תיאורי מסע לטיניים, מסע אגריה, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח 1998.
אורה לימור, אגריה נוסעת לירושלים, עת־מול 143, 1999, עמ' 14–15
אפי זיו, המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, 2024, עמ' 67, 87, 136, 137, 196, 213.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה קתוליקה
↑  ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 5: תקופת המשנה והתלמוד והשלטון הביזנטי, חלק ג, ד"ר ירון דן, 4. הכנסייה הנוצרית בארץ ישראל, עמ' 276.
1 2  ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 5: תקופת המשנה והתלמוד והשלטון הביזנטי, חלק ג, ד"ר ירון דן, 4. הכנסייה הנוצרית בארץ ישראל, עמ' 284.
↑  ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 5: תקופת המשנה והתלמוד והשלטון הביזנטי, חלק ג, ד"ר ירון דן, 5. ירושלים הנוצרית, עמ' 289.
↑  ההיסטוריה של ארץ ישראל, כרך 5: תקופת המשנה והתלמוד והשלטון הביזנטי, חלק ג, ד"ר ירון דן, 8. דת, תרבות וספרות, עמ' 318.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260731505171  PLWABN: 9810536644105606  BIBSYS: 90537767  BNC: 000166342  BNE: XX1089713  BnF: cb11888148j (data)  GND: 118869043  ICCU: CFIV095784  ISNI: 0000 0001 1747 5393  LCCN: n84128374  NDL: 00912247  NKC: skuk0002341  NLG: 98486  NSK: 000076524  NTA: 069271259  RERO: 02-A000003957  SELIBR: 175012  SUDOC: 026678314  VcBA: 495/53913  VIAF: 17218101   WorldCat (עם VIAF): 17218101 
שער יומן המסע של אגריה, בהוצאה משנת 1919
אובסיי טמקין

| --- | --- |

אובסי טמקין (עומד בצד ימין) וחברי צוות נוספים של המרכז להיסטוריה של הרפואה.
 לידה:  6 באוקטובר 1902 מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 ביולי 2002 (בגיל 99) בולטימור, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  היסטוריה של הרפואה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג 
 מוסדות:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  אוניברסיטת לייפציג 
 פרסים והוקרה:  מדליית ג'ורג' סארטון (1960)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
אובסיי טמקין (Owsei Temkin;‏ 6 באוקטובר 1902 מינסק - 18 ביולי 2002, ארצות הברית) היה היסטוריון של הרפואה יהודי אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
קורות חיים

טמקין נולד במינסק ב-6 באוקטובר 1902 למשפחה יהודית. בשנת 1905 משפחתו עברה, עקב הפוגרומים, ללייפציג, שם אביו פתח חנות לכלי נגינה. בשנת 1922 החל טמקין ללמוד רפואה באוניברסיטת לייפציג. הוא לקח גם קורסים באנגלית, בפילוסופיה ובזואולוגיה. טמקין החל בשנת 1925 לקחת קורסים אצל הנרי זיגריסט (Henry Sigerist) בהיסטוריה של הרפואה וכתב את התזה שלו בנושא "מושגי המחלה אצל היפוקרטס" תחתיו הנחיית של זיגריסט. בשנת 1927 סיים את לימודיו ושנה לאחר מכן הוסמך כרופא. אולם טמקין לא פנה לפרקטיקה של הרפואה ובמקום זה החל לשמש כעוזר מחקר של זיגריסט. בשנת 1932 נבחר זיגריסט לעמוד בראש המרכז הראשון להיסטוריה של הרפואה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור שבארצות הברית. בין השנים 1958 ל-1968 שימש כמנהל המכון.
טמקין זכה במדליית ולץ' (welch medal) בשנת 1952 ובפרס סרטון (sarton prize). במשך עשרים שנה ערך את כתב העת Bulletin of the History of Medicine. עד שנותיו האחרונות, חרף קשיים רפואיים המשיך במחקריו. הוא היה נשוי לליליאן, אותה פגש בלימודים ואב לשתי בנות. אחת מבנותיו, ג'ודית' (Judith T. Irvine), היא פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת מישיגן. הוא היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה הלאומית למדעים.
בשנת 1968 יצא ספר מאמרים לכבודו, "Medicine, science, and culture: historical essays in honor of Owsei Temkin". נפטר בשנת 2002 בגיל 99.
מספריו

The Double Face of Janus and Other Essays in the History of Medicine, JHU Press, 2006
"On second thought" and other essays in the history of medicine and science, JHU Press, 2002
The falling sickness: a history of epilepsy from the Greeks to the beginnings of modern neurology, Johns Hopkins University Press, 1994
Hippocrates in a world of pagans and Christians, JHU Press, 1991
Galenism; rise and decline of a medical philosophy, Cornell University Press, 1973
אד מקאולי

| --- | --- |

מקאולי ב-1953
 לידה:  22 במרץ 1928 סנט לואיס שבמיזורי
 פטירה:  8 בנובמבר 2011 (בגיל 83) סנט לואיס, ארצות הברית 
 עמדה:  סנטר, פאוור פורוורד
 גובה:  2.03 מטר
 מספר:  50, 22, 20
 מכללה:  אוניברסיטת סנט לואיס
 דראפט:  בחירה טריטוריאלית, 1949 סנט לואיס בומרס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1960
 קבוצות כשחקן
 1949–1950   1950–1956   1956–1959:  סנט לואיס בומרס בוסטון סלטיקס סנט לואיס הוקס
 הישגים כשחקן
 אליפות ה-NBA‏ (1958) שבע הופעות במשחק האולסטאר (1951-1957)   MVP של משחק האולסטאר (1951) שלוש בחירות לחמישיית העונה (1951-1953) בחירה לחמישיית העונה השנייה (1954)
 קבוצות כמאמן
 1958-1960:  סנט לואיס הוקס
 
צ'ארלס אדוארד "אד" מקאולי (באנגלית: Charles Edward "Ed" Macauley;‏ 22 במרץ 1928 - 8 בנובמבר 2011) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק במשך 10 עונות בליגת ה-NBA. מקאולי, שכונה "איזי אד" ("Easy Ed"), שיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד והתבלט בזריקת וו מדויקת. בשנת 1960 זכה להיכלל בהיכל התהילה של הכדורסל.
קריירת NBA

מקאולי, יליד סנט לואיס שבמדינת מיזורי, נבחר כבחירה טריטוריאלית בדראפט ה-NBA לשנת 1949 על ידי קבוצת סנט לואיס בומרס. לאחר עונת הרוקי, בה קלע 16.1 נקודות בממוצע למשחק, התפרקה קבוצתו ושחקניה הועמדו לבחירה על ידי שאר קבוצות ה-NBA. מקאולי נבחר בידי קבוצת בוסטון סלטיקס, במדיה שיחק במשך שש העונות הבאות. בבוסטון שיתף פעולה עם בוב קוזי וביל שרמן, אך לא הצליח להוביל את הקבוצה לסדרת גמר ה-NBA, למרות שהציג יכולת אישית טובה. בכל עונותיו בסלטיקס שותף מקאולי במשחק האולסטאר, ובעונת 1951 אף זכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר שחולק בפעם הראשונה. כמו כן נבחר מקאולי שלוש פעמים לחמישיית העונה ב-NBA‏ (1951-1953) ופעם אחת לחמישייה השנייה (1954). לפני עונת 1956/1957 הועבר מקאולי בטרייד לסנט לואיס הוקס, יחד עם זכויות הדראפט על קליף הייגן, בתמורה לזכויות הדראפט על ביל ראסל. מקאולי וראסל נפגשו פעמיים בסדרת גמר ה-NBA; בעונת 1957 זכו הסלטיקס של ראסל באליפות, וב-1958 נקמו ההוקס, בהובלת מקאולי, הייגן ובוב פטיט, וזכו באליפות היחידה בתולדות המועדון. מקאולי שיחק עם ההוקס במשך שלוש עונות, עד אמצע עונת 1959, אז הודיע על פרישתו ממשחק בגיל 30.
לאחר הפרישה

עם פרישתו עבר מקאולי לתפקיד המאמן של ההוקס, אותם הדריך במשך שנתיים. בעונות אלו העמידה הקבוצה מאזן ניצחונות חיובי של 89-48 והעפילה פעמיים לפלייאוף. בעונתו השנייה, 1959/1960, הגיעו ההוקס עד לגמר ה-NBA, שם הפסידו לסלטיקס בתוצאה 4-3. לאחר קריירת הכדורסל עבד מקאולי כבנקאי ולאחר מכן כשדר ספורט. ב-1989 הוסמך כדיאקון בכנסייה הקתולית והוציא לאור ספר העוסק בכתיבת דרשות.
בנובמבר 2011 מת מקאולי בביתו שבסנט לואיס, בגיל 83.
מורשת

ממוצעיו של מקאולי לאורך קריירת ה-NBA עומדים על 17.5 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק. בעת פרישתו דורג מקאולי במקום השלישי ברשימת קלעי ה-NBA בכל הזמנים (אחרי דולף שייז ובוב קוזי) עם 11,234 נקודות בסך הכול. בשנת 1960 נבחר מקאולי להיכל התהילה של הכדורסל. בכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שהוצג כחבר בהיכל התהילה, בגיל 32. כהוקרה על תרומתו למועדון, הועלתה בשנת 1963 גופייתו של מקאולי עם המספר "22" לתקרת אולמה הביתי של הבוסטון סלטיקס. בשנת 2003 שובץ כוכב לכבודו ב"שדרת הכוכבים של סנט לואיס".
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של מקאולי, באתר היכל התהילה של הכדורסל
1 2  ההודעה על פטירתו של מקאולי, באתר usatoday.com
↑  סטטיסטיקת הקריירה של מקאולי ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הקלעים המובילים ב-NBA, נכון ל-1959, באתר basketball-reference.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3528 5078  LCCN: n93118890  VIAF: 26282721   WorldCat (עם VIAF): 26282721