ביל/ביין
היסטוריה > העת החדשה

המהפכה הצרפתית שינתה את מעמדה הפוליטי של ביל/ביין. ב-1793 כבש צבא המהפכה הצרפתי את הבישופות של בזל וסיפח את ביל לשטח צרפת. ב-1797, לאחר שהם כבשו את עמק מוטייר ואת ארגואל, הגיעו הצרפתים לשערי ביל/ביין. ב-6 בפברואר 1798 צעדו כוחות צרפתים דרך שער העיר הפתוח לקול מצהלות תושבי העיר. ביל/ביין והיישובים השכנים אוגדו ל"קנטון ביין" במסגרת המחוז הצרפתי של מונטה-טריבל ברפובליקה הצרפתית הראשונה. שנתיים לאחר מכן, ב-1800 היא הועברה למחוז או-רן בראשותו של ראש העיר זיגמונד וילדרמת, בזל קיבלה את ההוראות ישירות מפריז.
לאחר קריסתה של הקיסרות הראשונה, נשלח מטעם בין/בייל גאורג פרידריך הילמן ב-1814 כנציגה בקונגרס וינה כדי לדחוף ליצירתו של הקנטון העצמאי של ביל. אף על פי כן, משימתו לא צלחה והקונגרס העניק את רוב שטחה של הבישופות של בזל לקנטון של ברן. ביל הייתה יכולה להתנגד לאיחוד עד אשר ברן נאותה להשיב לביל כמה מהזכויות ההיסטוריות שלה. ב-1815 הצטרפה ביל סופית לקנטון של ברן כחלק מהמחוז של נידאו. מועצת העיר נאבקה להפוך את ביל לבירת המחוז. בסופו של דבר, ב-1832 הוקם מחוז ביל והעיר הייתה לבירתו. הרפורמות הדמוקרטיות של תקופת התחייה בשווייץ סייעו לאזרחי ביל להזדהות עם התחושה שהם חלק מקנטון ברן.
בראשית המאה ה-20 החלו קבוצות אנרכו-סינדיקליסטיות, שראו בשביתות ובמעשי חבלה כאמצעים לגיטימיים להשגת שינויים, להשפיע על תנועת העובדים בביל. השביתה הראשונה בקנה מידה גדול הייתה שביתת עובדי הבניין ב-1902.  השנים הבאות עמדו בסימן מאבקים מרים בתחום יחסי העבודה. השביתה הגדולה ביותר הייתה שביתת עובדי ענף הנגרות ב-1907, שארכה כמעט שנה. באותה שנה נבחר שר העבודה, גוטפריד ריימן מהמפלגה הסוציאל –דמוקרטית, לתפקיד ראש העיר. בחירתו ציינה את הפעם הראשונה שבה נבחר סוציאל-דמוקרט לתפקיד כה חשוב בשווייץ.
מלחמת העולם הראשונה ציינה עצירה בפעילותה של תנועה העובדים, למרות ששווייץ לא הייתה מעורבת ישירות במלחמה. השכר ירד באופן משמעותי עם פרוץ המלחמה והאינפלציה גרמה לעליית יוקר המחיה. ביולי 1918 התפתחה הפגנה של עובדים רעבים למהומות רחוב שהצריכו פעולה צבאית לצורך דיכויים.
ב-1919 נוסדה בביל המפלגה הקומוניסטית של שווייץ, אך היא נותרה כוח חסר השפעה בעיר. ב-1921, זכו הסוציאל-דמוקרטים ברוב דחוק במועצת העיר. תחת מנהיגותו של ראש העיר מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, גווידו מילר, החלה "ביל האדומה" בסדרה של ניסיונות קהילתיים סוציאליסטיים. במהלך שנות השלושים התפתחה השכונה סביב לתחנת הרכבת על פי תאוריות התכנון הסוציאליסטיות של התקופה. בית העם (Volkshaus), שנבנה בניהולו של אדוארד לנץ בין השנים 1928 – 1932 הוא דוגמה לסגנון הבנייה החדש והוא סמל לתקופה הסוציאל-דמוקרטית בעיר.
בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה, החלה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לאבד מכוחה. בשנה האחרונה שלפני המלחמה השיגה מפלגת העבודה של שווייץ תשעה מושבים במועצת העיר ושמה קץ לרוב של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. לאחר התפטרותו של ראש העיר מילר ב-1947 עברו כמעט 30 שנה עד שב-1976 נבחר שוב ראש עיר מטעם הסוציאל-דמוקרטים.
בעת ההיבדלות של קטנון ז'ורה, הוצע לביל להיות בירתו, אך העיר נותר חלק מהקנטון של בקרן.
עד לשנת 2004 היה שמה הרשמי של העיר "ביל", למרות שהצירוף הדו-לשוני "ביל-ביין" כמה היה בשימוש עוד קודם לכן. מאז 2005 השם הרשמי של העיר הוא "ביל/ביין" (עם לוכסן).
בראשית המאה ה-20 מנתה אוכלוסיית העיר 30,000 תושבים. ב-60 השנים הבאות היא הכפילה את עצמה והגיעה לשיא של 65,000 תושבים באמצע שנות השישים. בין שנות השבעים לשנות התשעים חלה ירידה הדרגתית ובשנת 2000 היא ירדה לפחות מ-49,000 ועלתה למעט יותר מ-50,000 במהלך העשור הראשון של המאה ה-21. 89,000 תושבים נוספים חיים בערים הסובבות את ביל/ביין.