stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יארה ברנט
פרסים

במהלך סיבוב ההופעות האירופי הראשון שלה בשנת 1955, הוענק לברנט הפרס על שם ארנולד באקס בלונדון כ"פרשנית המוזיקלית הטובה ביותר של השנה ".
חיים אישיים

היא התחתנה עם קרלוס דה סילבה פראדו, איתו נולדו לה שני בנים. הם התגרשו בשנת 1949.  בשנת 1951 ישבה לציור דיוקן אצל האמן הברזילאי פלביו דל קרבליו. היצירה הוצבה במוזיאון לאמנות ברזילאית .
היא נפטרה מהתקף לב ב־30 במרץ 2002 בסאו פאולו, בגיל 82.
רפרטואר והקלטות

בשנת 1970 היא הקליטה את הדיסק הראשון שלה שכלל תשעה פרלודים אופוס 23 ואחד עשר מאופוס 32 מאת רחמנינוף עבור דויטשה גרמופון, "הנחשבת לאחת היצירות הקשות ביותר לפסנתר". .
בשנת 1995, בגיל 75, היא הקליטה אלבום סולו הכולל 19 קטעים קצרים שיכולים לשמש כהדרן ברסיטלים, ביניהם יצירות של באך, דומניקו סקרלטי, דומניקו פאראדיזי, מוצרט, בטהובן, שופן, שומאן, ברהמס, דביסי, רחמנינוב, והייטור וילה-לובוס .
לקריאה נוספת

Martin, Percy Alvin; Hilton, Ronald, eds. (1948). Who's Who in Latin America: A Biographical Dictionary of Notable Living Men and Women of Latin America – Part 6: Brazil (3rd ed.). Stanford University Press.
Stern, Lee, ed. (1951). Who Is Who in Music: A Complete Presentation of the Contemporary Musical Scene, with a Master Record Catalogue. Lee Stern Press.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Stern 1951, p. 69.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Falbel, Anat; Falbel, Nachman (1 במרץ 2009). "Yara Bernette, 1920–1922". Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia. Jewish Women's Archive. נבדק ב-24 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Martin & Hilton 1948, p. 268.
1 2 3 4 5 6 7 8  "Yara Bernette". Enciclopedia Itau Cultural (בפורטוגזית). 2016. נבדק ב-26 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  American National Red Cross National Convention (1949). Summary of Proceedings. p. 76.
1 2 3 4  "Pianista Yara Bernette morre aos 82 anos em São Paulo" [Pianist Yara Bernette dies at age 82 in São Paulo]. Folha de S.Paulo (בפורטוגזית). 31 במרץ 2002. נבדק ב-24 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Who's Who". The Pan American. Famous Features Syndicate. 3: 55. 1942.
1 2 3 4 5 6  Oliveira, Maurício (9 בספטמבר 1998). "Yara Bernette celebra 60 anos de percurso" [Yara Bernette celebrates 60 years of path]. Anexo (בפורטוגזית). אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-24 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yara Bernette in Recital". Music Reporter. City Center of Music and Drama: 136. 1947.
↑  "Appassionata" (בפורטוגזית). Cinemateca Brasileira. נבדק ב-26 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Programs: 1965 Mar 11, 14 (Subscription Season) NYP". New York Philharmonic. 2016. אורכב מ-המקור ב-2020-06-03. נבדק ב-26 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Discs". American Record Guide. 37 (2): 816. 1971.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 134644425  ISNI: 0000 0000 7101 9690  LCCN: n2007000613  MusicBrainz: 17f05564-9892-492a-b4c7-965f9ae47f54  VIAF: 28974882   WorldCat (עם VIAF): 28974882
מגן דמיאנסק

| --- | --- |

  
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה הנאצית
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  גרמניה הנאצית
 זכאות:  שירות באזור דמיאנסק במהלך מבצע דמיאנסק
 סטטוס:  לא פעיל
 נוסד:  25 באפריל 1943
 הענקות
 הוענק לאחרונה:  1 ביולי 1944 
 סה"כ הוענקו:  כ-100,000
 
מגן דמיאנסק (בגרמנית: Ärmelschild Demjansk) היה עיטור צבאי שהוענק בזמן מלחמת העולם השנייה לחיילים שלחמו באזור דמיאנסק, מול כוחות הכיתור הסובייטים במבצע דמיאנסק.
העיטור מסמל את ההצלחה הגרמנית בעמידה מול הכוחות הסובייטים (בין היתר באמצעות הפעלה מוצלחת של רכבת אווירית) ואת פריצת המצור. העיטור נוסד על ידי אדולף היטלר ב-25 באפריל 1943, והוענק עד ל-1 ביולי 1944.
עיצוב

מגן בגודל 51 מ"מ על 92 מ"מ במשקל 16–32 גרם (תלוי בציפוי).
בראש המגן עומד עיט הרייך פורס כנפיים האוחז בטפריו זר עלי דפנה המקיפים צלב קרס. משני צידי הזר עומדים פילבוקסים ומתחתיו הכיתוב "DEMJANSK".
החלק המרכזי של המגן כולל שתי חרבות מוצלבות ובראשן ברקע מטוס חד מנועי. קיימות שתי גרסאות של העיטור הנבדלות זו מזו בצורת המדחף (ישר או מעוקל).
האות יוצר בתחילה מאבץ מצופה כסף, אך לבסוף נפסק הציפוי משיקולי תקציב. האות הוצמד לחלק העליון של השרוול השמאלי של המדים על רקע שהשתנה בין הזרועות השונות על פי הפירוט:
ירוק-אפור בהיר (אפור שטח) – חיל היבשה
כחול – לופטוואפה
שחור – יחידות שריון (פנצר)
אפור שטח – ואפן אס אס
האות בצורתו המלאה נענד על מדים בלבד, אך צורפה אליו סיכה לענידה על בגדים אזרחיים.
מקבל העיטור היה מקבל חמישה העתקים של העיטור ותעודה המעידה על הזכאות. בעיטור שלאחר המוות קיבלה משפחת החייל עותק אחד של העיטור ותעודה המעידה על הזכאות.
זכאות לעיטור

כוחות צבא היבשה, כולל הואפן אס אס: שירות באזור כיס דמיאנסק במשך 60 יום, או פציעה תוך כדי שירות באזור.
כוחות הלופטוואפה: 50 גיחות לחימה או אספקה לאזור.
כיום

לאחר המלחמה הוציאה גרמניה המערבית גרסה של האות ללא הסמלים הנאציים. על פי חוק המדליות ענידת האות מותרת לזכאים, בגרסה שאינה כוללת את הסמלים הנאציים.
ראו גם

מבצע דמיאנסק
מגן נרוויק
מגן קולם
מגן קרים
מגן קובאן
מגן לפלנד
לקריאה נוספת

Angolia, John (1987). For Führer and Fatherland: Military Awards of the Third Reich. R. James Bender Publishing. ISBN 0912138149.
הערות שוליים

1 2 3  Angolia 1987, pp. 282, 283.
↑  Angolia 1987, p. 283.
תעודת זכאות לעיטור
העיטור בגרסת 1957. למעלה ניתן לראות את האות לענידה על בגדים אזרחיים
יונאן

| --- | --- |

אתר המורשת העולמית של טרסות אורז ביואניאנג
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מושל:  Wang Yubo
 נציבויות במחוז:  16
 בירת המחוז:  קוּנְמִינְג
 שטח:  394,000 קמ"ר (דירוג: 8)
  ‑ הנקודה הגבוהה:  קאוואגארבו (6,740 מטרים)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  47,209,277 (דירוג: 12, 2020)
  ‑ צפיפות:  120 נפש לקמ"ר (דירוג: 24, 2020)
 קואורדינטות:  25°02′58″N 102°42′32″E﻿ / ﻿25.049444444444°N 102.70888888889°E﻿ / 25.049444444444; 102.70888888889 
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.yn.gov.cn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה      (למפת יונאן מוגדלת) קונמינג סצ'ואן צ'ו. גוויג'ואו גואנגשי וייטנאם לאוס מיאנמר טיבטיונאן(למפת יונאן רגילה) קונמינג סצ'ואן צ'ו. גוויג'ואו גואנגשי וייטנאם לאוס מיאנמר טיבטיונאן tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
יוּנַּאן (בכתב סיני: 云南, בפין-יין: Yúnnán ‏- IPA: ‏[y̌nnǎn]קובץ:Zh-Yunnan.ogg‏Ⓘ‏ מילולית "מדרום לעננים") הוא מחוז הררי בקצה הדרום-מערבי של הרפובליקה העממית של סין. שטחו כ-394,100 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-45.9 מיליון נפש ובירתו היא קוּנְמִינְג.
גאוגרפיה

המחוז מגוון מאוד מבחינה גאוגרפית והמגוון ביותר בסין מבחינה דמוגרפית. בדרום ובמערב גובל המחוז במדינות וייטנאם, לאוס ומיאנמר. הדבר ניכר הן באקלים והן בתרבות באזורים אלה, וצפון מערב המחוז מהווה את האזורים המוגנים בשלושת הנהרות המקבילים ביונאן במעמד אתר מורשת עולמית.
חבל שִׂישְׁוַאנְגְבַּאנַּה בדרומו של המחוז נמצא בתוך חוג הסרטן. הוא טרופי ומזכיר את דרום מזרח אסיה, הקבוצה האתנית הדומיננטית בו היא הדאי, ממשפחת העמים התאילנדים והללאוטים.
לעומתו, צפון-מערב המחוז גובל במחוז טיבט והדבר משתקף אף הוא הן באקלים והן בתרבות. זהו אזור הררי. הפסגה הגבוהה בו, קאווֵגאבּו (או מֵייְלִי שְׂוֵ'ה-שַׁאן 梅里雪山/Méilĭ xuěshān בסינית) שבאזור דֶצֶ'ן מתנשאת לגובה כ-6740 מטר. באזור טיבטים רבים וכן מיעוטים אחרים, כגון יִי הקרובים לטיבטים.
בין לבין, המחוז מתהדר גם במגוון הגדול ביותר של חי וצומח בסין, עם צמחי בר של אזורים טרופיים, סובטרופיים, ממוזגים וקרים. מתוך 30,000 מיני צומח בסין, ניתן למצוא 18,000 זנים ביונאן. זהו גם מחוז עשיר בגופי מים ובמשקעים, ובין היתר זורמים דרכו נהרות המקונג והיאנגדזה. המחוז גם עשיר במחצבים שונים, מתכות שונות, דלקים ועוד.
מבחינה אתנית, זהו המחוז המגוון ביותר בסין, עם 26 קבוצות אתניות שונות, מתוך ה-56 המוכרות על ידי הממשל. למעשה, מוגדרים שמונה אזורים במחוז כ"נפות אוטונומיות" של מיעוט כלשהו. בני ההאן (קבוצת הרוב בסין) מהווים 67% מהאוכלוסייה, והיתר משתייכים לקבוצות הבאות: יי וטיבטים בחבל דיצ'ינג בצפון מערב; באי בחבל דאלי במערב; דאי בחבל שׂישוואנגבאנה בדרום ובחבל דֶחוֹנְג במערב; האני (או "אַחַה") בּלַאנְג וגִ'י-נְווֹ גם הם בשׂיוואנגבאנה; אַצַ'אנְג, גִ'ינְגְפּוֹ ודֶאַנְג גם הם בחבל דחונג;
נאסי (או "נאחי"), מוסואו ופּוּמִי בחבל לִיגְ'יַאנְג; וַה, לַאהוּ ונוּ לאורך המקונג; לִיסוּ בחבל נוּגְ'יַאנג בצפון מערב; קבוצות אתניות נוספות, לאו דווקא ייחודיות ליונאן, הן חְווֵי (סינים מוסלמים), מְיַאו (או "הְמונְג"), גְ'וַאנְג, בּויִי, יַאו, ועוד. במסגרת המאמצים לשמר את מורשתן של הקבוצות האתניות, הוכרז חלק מהשטח שבו מתגוררים בני ההאני כאתר מורשת עולמית בשם הנוף התרבותי של טרסות האורז בחונגחה האני.
יונאן הייתה בשנות השלושים אחד המחוזות הנחשלים ביותר בסין וככזאת הייתה היעד של הצעתו של יעקב ברגלס מ-1939, ליישב מאה אלף פליטים יהודיים. מאידך גיסא, כמקור האספקה היחיד של הממשל הסיני במלחמת סין–יפן השנייה 1937-1945 בדרך בורמה שנסללה מבורמה לקונמינג, היוותה יונאן את צינור החמצן לצייאנג קאישק להמשך הלחימה, והחל מ-1943 טיסות האספקה של הבריטים ובני בריתם, מהודו לקונמינג, דרך ה"האמפ", הפכו את העיר קונמינג ויונאן כולה למקום אסטרטגי חשוב לקיום סין, וגרמו לתנופת פיתוח משמעותית לעיר ולמחוז.
החל משנת 1983 החל גידול בייצור פרחי הנוי, ויונאן הפכה ליצרנית פרחי הנוי הגדולה בעולם, המייצרת את מרבית צריכת הפרחים של סין, שהיא צרכנית הפרחים הגדולה בעולם.
לקראת סוף המילניום התפתחה ביונאן גם תעשיית תיירות ענפה בעידוד ממשלתי, כשהערים קונמינג, דאלי, ליג'יאנג, זונדיאנג (שנגרילה) ואזור לוגו-חו, הפכו ליעדי תיירות פנים וחוץ מובילים ונבנו שדות תעופה וכבישים רבים לעודד תעשייה זאת.
בסלעים של מחוז יונאן התגלה בשנת 2013 הדג אנטלוגנאתוס, שהוא הסוג הקדום ביותר של חולייתנים לסתניים.
במחוז נבנה סכר באיחטאן, התחנה ההידרואלקטרית השנייה בגודלה בעולם והסכר הרביעי בגודלו בעולם מבחינת נפח.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| אגם ארהאי ליד דאלי | בריכות בַּאי שְװֵי טַאי צפונית לליג'יאנג | הרים מושלגים בחבל דיצ'ינג |
| יום השוק בשאפינג, ליד אגם ארהאי | ליג'יאנג |  |
הערות שוליים

↑  דג בעל שריון מסילור עם עצמות לסת דמוי דגי גרם (אנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564562205171  BNE: XX4804617  BnF: cb120991284 (data)  GND: 4067233-5  LCCN: n81059860  MusicBrainz: 4d3ecf48-07f2-4c80-ad6b-6ad97a0bd0fe  NDL: 00630360  NKC: ge230573  NLA: 36732274  VIAF: 263847173   WorldCat (עם VIAF): 263847173
מגדל קלפים

.
מגדל קלפים סטנדרטי בעל 6 קומות
סטונהנג' הוא דוגמה לאדריכלות של מגדל קלפים
מגדל קלפים הוא מבנה שנוצר על ידי ערמת קלפים. למבנה הנוצר יש פעמים רבות צורה של מנסרה משולשת, אך ייתכנו גם צורות אחרות. דוגמה למבנה מסוג זה, שלא מקלפים, הוא הסטונהנג' באנגליה.
מבנה אשר נבנה בשיטה זו מסתמך אך ורק על שיווי משקל וחיכוך כדי להישאר איתן. ככל שהמבנה גדול יותר, עולים הסיכויים כי יתמוטט; זאת משום שכאשר מספר הקלפים גדל, ההסתברות שאחד מהם ייפול גדלה, דבר שישפיע על כל המבנה. על פי טענה אחרת, ככל שיתווספו קלפים למגדל הקלפים, כך הוא יתחזק יותר; זאת משום שככל שקיימים יותר קלפים כך נוצר לחץ גדול יותר על הבסיס, אשר מגדיל את החיכוך, דבר המאפשר לחלק מהקלפים ליפול בלי להשפיע על שאר המבנה.
שיא ראשון למספר הקומות של מגדל קלפים פורסם בשנת 1901 - מגדל בן 15 קומות. בהמשך פורסמו שיאים נוספים, והשיא הנוכחי הוא מגדל של 131 קומות, שנבנה בשנת 1999 על ידי בריאן ברג (Bryan Berg).  ברג מחזיק גם בשיא למגדל קלפים הגבוה ביותר - 7.86 מטר, ולמגדל קלפים הגדול ביותר, שבו 218,792 קלפים.
כמטפורה, הביטוי "מגדל קלפים" פירושו מבנה או טענה שמתבססת על יסודות רעועים או שיקרסו אם מרכיב הכרחי הוסר.
הערות שוליים

↑  מי בנה את מבנה הקלפים הגדול בעולם?, באתר אאוריקה!
↑  Tallest playing card structure, Guinness World Records
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549444405171  LCCN: sh2003004954 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משחקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית ברוך מזרחי

השלט על הבית ברחוב הנבל בעיר העתיקה בירושלים המספר את סיפורו
ברוך בן דוד אלמשרקי (מזרחי) היה יהודי שעלה לירושלים בסמוך לשנת 1620, וקנה בניין בירושלים בעל 5 דירות (חדרים).
יש מסורות שונות אודות מאין הגיע ברוך בן דוד מזרחי לארץ ישראל. על פי מסורת משפחתית אחת עלה לארץ ישראל מטורקיה והוא מצאצאי רבי אליהו מזרחי (הרא"ם, 1435–1526). על פי מסורת אחרת המשפחה היא מצאצאי מגורשי ספרד והגיעה לארץ ישראל דרך ונציה.
בראש חודש חשוון[דרושה הבהרה] שנת ה'ת"ד (1643) כתב אבי המשפחה צוואה, על פיה הוא מוריש את הבתים שקנה בירושלים לבניו, ובלבד שאלה יורישו את הבתים לבניהם ואלה יורישו את הבתים לבני בניהם ובלבד שלא ימכרו את הבתים ולא ימשכנו אותם עד קץ כל הדורות, עד ביאת המשיח, שכן ברצונו לחזור ולגור בבתים עם תחיית המתים. הבתים עברו בירושה מאב לבן, כאשר בני המשפחה מתגוררים בבתים ולא עוזבים אותם ולא עוזבים את וירושלים (למרות הגירה נמשכת של היהודים בירושלים מהלך אותה תקופה וזאת במקביל לגלי עלייה ניכרים לירושלים).
בתחילת המאה העשרים, כאשר היהודים המבוססים עזבו את העיר העתיקה בירושלים, עברו בני המשפחה לעיר החדשה ובנו בתים בה, תוך שהם ממשיכים ומשכירים הבתים. במלחמת העצמאות נפלה העיר העתיקה לידי ממשלת ירדן. במלחמת ששת הימים חזרו הבתים לידי שליטת ממשלת ישראל, אשר הפקיעה את כלל הבניינים ברובע היהודי, ותמורתם שילמה פיצויים בלבד. בני המשפחה בחרו שלא לקבל פיצויים על הפקעת הנכס, ובמקום זאת סיכמו על תליית שלט הנצחה על הבית (המצוי ברחוב המלאך בעיר העתיקה).
באחד מהסרטים על המשפחה הבטיח טדי קולק ראש עיריית ירושלים, כי ברוך מזרחי יוכל לקבל את חמשת בתיו עם ביאת המשיח. הבטחה שחודשה על ידי ראשי עיריית ירושלים הבאים, אורי לופוליאנסקי וניר ברקת.
בין הצאצאים של ברוך מזרחי: הרב ניסים חיים משה מזרחי (שהיה הראשון לציון בשנים 1745–1749), הנשיא החמישי יצחק נבון, מתורגמן ממשלת המנדט יצחק עבאדי, עו"ד גלעד שר, עו"ד שמואל שמיר שכתב רבות על המשפחה, עו"ד רפאל שמיר ובנו פרופ' רון שמיר ראש הקתדרה לביואינפורמטיקה באוניברסיטת ת"א, ועו"ד צבי שמיר.
לקריאה נוספת

שמואל שמיר (מזרחי), הצוואה והנחלה, במערכה גיליון 200
ישראל מאיר מזרחי, פרי הארץ חלק ג
מ.ד. גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  Barry Davis, Jerusalem and the Mizrahis, four centuries on, JPost, 07/05/2010.
מוזיקת פריסטייל

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  דאנס-פופ, מוזיקה לטינית, אלקטרו, בוגי, מוזיקת היפ הופ, סינת'-פופ, Hi-NRG, פוסט-דיסקו
 מקורות תרבותיים:  תחילת שנות ה-1980, ניו יורק, ניו ג'רזי, פילדלפיה ומיאמי (במיוחד קהילות אמריקאיות היספניות ואיטלקיות אמריקאיות)
 פופולריות מיינסטרים:  המחצית השנייה של שנות ה-1980 – תחילת שנות ה-1990
 נגזרות:  הארד האוס ניו יורקי
 סצינות אזוריות
 ניו יורק, פילדלפיה, מיאמי, לוס אנג'לס, דטרויט, שיקגו
 נושאים קרובים
 פופ לטיני, דאנס-פופ, מיאמי בס
 
מוזיקת פריסטייל או מוזיקה חופשית (באנגלית: Freestyle או Latin freestyle) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת דאנס אלקטרונית שהופיע בקהילות אמריקאיות היספניות ואיטלקיות אמריקאיות בניו יורק, ניו ג'רזי, פילדלפיה ומיאמי של תחילת שנות ה-1980. הז'אנר היה פופולרי בעיקר במחצית השנייה של שנות ה-1980 ובתחילת שנות ה-1990.
יצירות מהז'אנר מנוגנות במפתח מינור, וכן מכילות בדרך כלל מקצבים ובייסליינים מסוכנרים ממכונות תופים וסינתיסייזרים, במקצב של 110–130 פעימות לדקה, עם הדגשה על הפעימה השנייה והפעימה הרביעית. יתר על כן, יצירות מהז'אנר מכילות גם היי-האטים בכל 16 תווים והתקדמות הרמונית כל 8, 16 או 32 פעימות. כמו כן, לחני היצירות תוססים ומורכבים יחסית עם שירה, בתים ופזמון. מילות השיר בדרך כלל בנושא של ניו יורק, לב שבור, אהבה או ריקוד.
הערות שוליים

↑  Deborah Pacini Hernandez. Oye Como Va!: Hybridity and Identity in Latino Popular Music. Temple University Press, 2010. p. 63. ISBN 9781439900918 "The music was called freestyle or, in a nod to its ethnic roots, Latin freestyle or Latin hip-hop."
↑  Klanten, Robert (1995). Die Gestalten Verlag: Localizer 1.0. Die-Gestalten-Verlag. ISBN 9783931126001. Quote: "The other unavoidable influence [on NYC hard house] was latin freestyle. A blend of hip hop, synth pop and salsa, latin freestyle was big in NY in the mid and later eighties, and little known anywhere else. Among the best known tracks is Jellybean Benitez's "Dreams of Santa Anna" and Benitez kicked off the whole latin freestyle movement with his sessions at the Funhouse in Manhattan. The labels were Sleeping Bag Records and Cutting." Retrieved August 10, 2018.
↑  Loza, Susana Ilma (2004). Global Rhetoric, Transnational Markets: The (post)modern Trajectories of Electronic Dance Music. Page 245. University of California, Berkeley. Retrieved August 10, 2018.
↑  Michael F. Gill. "The Bluffer's Guide to Freestyle." (אורכב 16.02.2022 בארכיון Wayback Machine) Stylus. August 13, 2007. Retrieved February 5, 2022.
Everything Must Go

Everything Must Go הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק האלטרנטיבי הוולשית, מאניק סטריט פריצ'רז. האלבום יצא ב-20 במאי 1996, דרך הלייבל אפיק רקורדס והיה התקליט הראשון שהוציאה הלהקה לאחר היעלמותו של כותב המילים והגיטריסט ריצ'י אדוארדס שמאז 1995 לא נמצאו עקבותיו.
האלבום, שיצא בשיא תקופת הבריטפופ באמצע שנות ה-90, זכה להצלחה מסחרית ובקרב מבקרי המוזיקה. בין השאר הגיע לשיא במקום השני במצעד האלבומים הבריטי וזיכה את הלהקה בפרס הבריט אווראדס ל-1996. (פרס הלהקה הכי טובה ופרס האלבום הכי טוב). באלבום נערך שינוי בצליל של הלהקה עקב היעלמותו של אדוארדס. הוא יצא ביבשת אירופה, אסיה ואוסטרליה.
Everything Must Go מופיע לעיתים קרובות ברשימות עבור אחד האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי פרסומי מוזיקה רבים כ-NME ו-Q.
סגנון, הפקה ותוכן

סולן הלהקה, ג'יימס דין ברדפילד אמר כי צליל התופים היה מכריע באלבום. את ההשראה לכך הוא קיבל מיצירות של כמה להקות, כמו "פורנוגרפיה" של הקיור, האלבומים של ג'וי דיוויז'ן, של להקת Wire ושל סוזי והבנשיז, והלהקות Wah! ו-Associates שבהם הכל מתחיל בתופים".
מייק הדג'ס היה המפיק שהלהקה חשבה לעבוד איתו מאז אלבומה The holy bible על חלקו בהפקה של הסינגל "סוסים שוחים" של סוזי והבנשיז שברדפילד אהב. הלהקה נשארה בנורמנדי שבצרפת כדי לעבוד באולפן של Hedges עצמו שהכיל שולחן מיקס שהגיע אולפני אבי רוד.
כותרת העבודה של האלבום היה Sounds in the Grass, על שם סדרת ציורים של ג'קסון פולוק, לבסוף קיבל האלבום את שמו ממחזה של פטריק ג'ונס, אחיו של בסיסט הלהקה, ניקי ווייר.
Everything Must Go מייצג שינוי סגנוני עבור הלהקה. אלבומם הקודם, The Holy Bible היה אלבום זועם, מינימליסטי ואגרסיבי, בעוד שהאלבום הזה חובק סינת'ים וכלי מיתר עם סגנון רוק "המנוני", עם מוזיקה מסחרית יותר המתאים לזרם הבריטפופ שהייתה נפוצה בזמנו.
נושאי השירים כוללים את חייו של הצלם קווין קרטר, וילם דה קונינג, התעללות בבעלי חיים, פגיעה עצמית ועוד.
האלבום יצא ב-20 במאי 1996 והופיע לראשונה במצעד האלבומים הבריטי במקום השני עם מכירות של 60,000 עותקים. עד היום השיג האלבום מעמד של פלטינה משולשת בבריטניה ובילה 103 שבועות בטופ 100. גם שנה לאחר צאתו שהה עדיין בחמישייה הראשונה.
בשנה שלאחר יציאת האלבום ביצעה הלהקה הופעה מיוחדת במנצ'סטר ארנה עבור יותר מ-20,000 איש. הבסיסט ניקי ווייר אמר שזה הרגע שבו ידע שהלהקה "עשתה את זה". תיעוד ההופעה יצא תחת השם Everything live בפורמט VHS ב-29 בספטמבר 1997, וכהוצאה מחדש כ-DVD רק ביפן. את צילום המופע ביים דיק קארות'רס. 12,000 העותקים הראשונים הגיעו עם חמש גלויות עם צילומים של הלהקה מאת הצלם הרשמי מיץ' איקדה.
מהדורת יום השנה העשירים להופעתו הראשונה של האלבום יצאה ב-6 בנובמבר 2006.
סגנון, הפקה ותוכן > ביקורת

בהיותו האלבום הראשון מאז עזיבתו של אדוארדס, הלהקה באותה תקופה הייתה בלחץ, אך לאחר יציאתו של "A Design for Life", שהתקבלה היטב על ידי המבקרים והמעריצים, Everything Must Go היה האלבום שהציג את הלהקה לציבור המיינסטרים. כל הסינגלים היו ידידותיים לרדיו והאלבום זכה לביקורת מוצלחות. כתב, מגזין Q טום דויל, הרגיש שלאלבום יש "מעט במשותף" עם קודמו, The Holy Bible, וראה באלבום חזרה ושיפור לצליל ה"פופ-רוק האפי". של זהב נגד הנשמה. הוא ציין את בחירת הלהקה במפיק, מייק הדג'ס, כגורם תורם אפשרי לשינוי הכולל בסאונד, וצייר הקבלות למילים של קורט קוביין ולמוזיקה "עמוסת הדהוד" של פיל ספקטור. ניקולס ברבר מהאינדפנדנט תיאר את Everything Must Go כאלבום ההארד רוק הבריטי המיידי, הבטוח וההמנוני ביותר מאז Definitely Maybe של אואזיס, וציין כי התקליט היה נגיש יותר בהשוואה לסאונד "הכבד להחריד" של האלבום The holy bible.
סגנון, הפקה ותוכן > פרסים

האלבום היה מועמד לפרס מרקיורי ב-1996 אך לא הצליח לזכות בו עם זאת, זכה בפרס האלבום הבריטי הטוב ביותר והלהקה זכתה בלהקה הבריטית הטובה ביותר בטקס הבריט אוורדס. בטקס פרסי NME של 1996, Everything Must Go נבחר לאלבום השנה, והלהקה זתהו גם בפרס למופע החי הטוב ביותר והסינגל הטוב ביותר עבור "עיצוב לחיים".
סגנון, הפקה ותוכן > מורשת

האלבום נחשב לאלבום חשוב בקריירה של הלהקה וקלאסיקה של המוזיקה הבריטית בשנות ה-90, ונרשם לעיתים קרובות בין האלבומים הגדולים אי פעם על ידי מבקרי מוזיקה בריטיים.
הערות שוליים

↑  "Manic Street Preachers – BRITs Profile". brits.co.uk. אורכב מ-המקור ב-15 בספטמבר 2012. נבדק ב-6 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Q Magazine 250 Best Albums of Q's Lifetime".
1 2 3  Price, Simon (2 ביוני 2016). "And If You Need An Explanation: Manic Street Preachers interviewed". Thequietus.com. נבדק ב-22 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Power, Martin (17 באוקטובר 2010). Manic Street Preachers. Omnibus Press. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Manic Street Preachers | Artist | Official Charts". Official Charts. אורכב מ-המקור ב-15 ביוני 2011. נבדק ב-21 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Colin Larkin (2006). The Encyclopedia of Popular Music: Kollington – Morphine. MUZE. pp. 475–. ISBN 978-0-19-531373-4.
↑  Barber, Nicholas (26 במאי 1996). "RECORDS (Manic Street Preachers: Everything Must Go (Epic, CD/LP/tape))". The Independent. Independent News & Media. אורכב מ-המקור ב-4 בנובמבר 2012. נבדק ב-31 באוגוסט 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1996 – Manic Street Preachers – Everything Must Go". Mercury Prize. נבדק ב-16 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1997". brits.co.uk. נבדק ב-30 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NME Awards 1997".
↑  "NME classic albums and singles".
↑  "500 Greatest Albums of All Time".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: c26969b8-13ce-3bb5-996a-eed9e21e1149
מבצע קריק

מבצע קריק (באנגלית: Operation Creek או Operation Longshanks) היה מבצע צבאי שבוצע על ידי מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית (ידועה גם כ-SOE) במלחמת העולם השנייה ב-9 במרץ 1943. במהלך המבצע תקפו יחידות הודיות-בריטיות אוניית סוחר גרמנית, ה-Ehrenfels, שהעבירה מידע לצוללות U-Boat בנמל מורמגאו שבשטחה של גואה הפורטוגזית, שהייתה באותה עת נייטרלית.
רקע

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שלוש אוניות משא שהופעלו על ידי ה-Ehrenfels וה-Drachenfels אספו פליטים מנמל מורמוגאו שבגואה. באותה עת, פורטוגל ששלטה בגואה הייתה נייטרלית, שעה שבריטניה, ששלטה בהודו שהקיפה את גואה, נלחמה נגד הגרמנים. ב-1940 הצטרפה אליהם אונייה מאיטליה, ה-Anfora, כשכל האזרחים הבריטים שהיו על הסיפון נדרשו לרדת. עם זאת, צוות האונייה נקלע למחסור בציוד ואספקה. על מנת לפתור את המחסור, הצוות נאלץ לבצע עבודות מזדמנות בגואה. הבריטים, שידעו על עצירתן של האוניות בגואה, לא תפסו אותן כאיום בשל היותן אוניות סוחר.
עם זאת, בשנת 1942 מנהלת המבצעים המיוחדים בהודו במיראט יירטה מסרים מקודדים שיועדו לצוללות ה-U-Boat שהכילו מידע על ספינות בעלות הברית שעזבו את נמל מומבאי. בהמשך, לאורך הסתיו של אותה שנה, הותקפו 46 ספינות סוחר. זמן קצר לאחר מכן התגלה כי מרגל של הגסטפו, אדם בשם רוברט קוך (ידוע בשם הקוד "חצוצרה") התגורר בפאנאג'אי בירת גואה. בתגובה, סוכני ה-SOE לואיס פיו וקולונל סטיוארט נחתו בגואה בנובמבר אותה שנה וחטפו את רוברט ואשתו גרטה. הזוג נלקח למתחם בריטי, נחקרו, ובהמשך חוסלו. לאחר החקירה התעורר החשד כי ה-Ehrenfels משמשת להדרכת הצוללות הגרמניות.
בשבוע הראשון של מרץ 1943 הצליחו הצוללות הגרמניות להטביעו 12 ספינות אמריקאיות, בריטיות, נורווגיות והולנדיות שנשאו 80 אלף טון של סחורות. לבריטים התעוררה בעיה בשל הנייטרליות של פורטוגל, דבר שמנע מהם לבצע פלישה גלויה לשטחה של גואה. על כן, הוחלט להיעדר ביחידת הפרשים הקלים של קולקטה (באנגלית: Calcutta Light Horse) שהייתה מרוחקת כ-2,300 קילומטרים משם וכללה אנשי מילואים שהיו, בחייהם האזרחיים, בנקאים, סוחרים ועורכי דין. ה-SOE בחרה ב-14 מחברי היחידה וארבעה נוספים מהיחידה הסקוטית לביצוע פעולה חשאית שמשימתה לכידתה או הטבעה של ה-Ehrenfels. על המבצע פיקד פיו.
מהלך המבצע

כמה מ-18 המשתתפים במבצע עלו על דוברה מקולקטה והפליגו לגואה. היתר עלו על רכבת לקוצ'ין והצטרפו לאנשי הצוות שעל הדוברה. בסביבות חצות של ה-9–10 במרץ 1943 חגגה העיירה ואסקו דה גאמה את היום האחרון של הקרנבל שנערך באותה עת. אחד מהחברים ביחידה ערך מסיבה, אליה הוזמנו כל צוותי הנמל, וכך על סיפון ה-Ehrenfels נותר צוות מצומצם בלבד.
בשל "צירוף מקרים" המגדלור והמצוף הזוהר של הנמל לא עבדו באותו לילה, מה שאפשר לחברי היחידה להיכנס בחשאי לנמל. הם התקיפו את ה-Ehrenfels וחיסלו את רב החובל שלה. הם הצליחו להשתלט על האונייה, אולם אנשי הצוות פתחו את השסתומים והטביעו אותה. צוותי יתר אוניות הסוחר שעגנו בנמל, ה-Drachenfels, ה-Braunfels וה-Anfora חזו בתקיפת האונייה והטביעו את האוניות שלהם כדי למנוע את נפילתן בידי הבריטים. כשהצוות עזב את הנמל, הועברה מילת הקוד Longshanks למטה כדי להודיע שכל האוניות טבעו. מאוחר יותר דווחו חמישה אנשי צוות של ה-Ehrenfels כהרוגים, וארבעה נוספים נעדרו.