stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאודורנט

קול של תרסיס דאודורנט
מדפי דאודורנט בסניף של רשת dm-drogerie markt (גר') בדרזדן, סקסוניה
פרסומת לקרם דאודורנט של Arrid (אנ') עם הפרזנטורית גלוריה סוונסון (1944)
דֵּאוֹדוֹרַנְט (בעברית תַּכְשִׁיר אַל־רֵיחַ או אַל־רֵיחַ) הוא חומר קוסמטי בצורת תרסיס, ג'ל, נוזל, קרם, או משחה מוצקה, הנמרח או מרוסס על הגוף על מנת להפחית בריח הזיעה אשר נגרם מפעילות חיידקים על העור ולבשם אותו. תת-קבוצה של הדאודורנטים הם אלה מסוג "אנטיפרספירנט" - חומר נגד הזעה המכיל מלחי אלומיניום שתפקידם לכווץ את בלוטות הזיעה ולהקטין את כמותה, והם בשימוש בעיקר בבית השחי ובכפות הרגליים. בשנים האחרונות, בעקבות חשיפה להשלכות הבריאותיות של שימוש בדאודורנט מסוג "אנטיפרספירנט", החלו להימכר גם דאודורנטים שאינם מסוג זה. גם סודה לשתייה יכולה לשמש כדאודורנט.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הדאודורנט המסחרי הראשון בהיסטוריה נקרא "MUM", והוא פותח בפילדלפיה שבארצות הברית בשנת 1888. הפטנט על החומר "אנטיפרספירנט" נרשם ב-28 בינואר 1941 על ידי הכימאי האמריקאי ג'ולס מונטרייר.
בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ביוכימאי במקצועו, זיסקה חלאבין, מייסד חברת Hlavin, קיבל משימה על ידי הצבא הסובייטי: לפתח דאודורנט שיוכל להילחם בריחות הקשים ביותר ולהחזיק מעמד לאורך זמן.
זיסקה פיתח פתרון חלוצי - במקום להסוות את ריחות הזיעה, המשחה שלו חיסלה את החיידקים שגורמים לריח הזיעה.
קרם הדאודורנט החדשני שלו היה יעיל במשך ימים, הרבה הרבה יותר זמן מכל מוצר מסחרי אחר, ללא צורך במריחה חוזרת תכופה וללא פגיעה בתהליך הזיעה הטבעי של הגוף.
השלכות בריאותיות

מסקר שנערך על ידי מכון גיאוקרטוגרפיה שכלל 524 נשאלים המהווים מדגם מייצג של הציבור בישראל עלה כי כמעט מחצית מאוכלוסיית ישראל חוששת מנזק העלול להיגרם מהשימוש בדאודורנטים, ויותר ממחצית מההורים חרדים לבריאות ילדיהם המשתמשים בהם.[דרוש מקור]
השלכות בריאותיות > מלחי אלומיניום

יותר מ-95% מהדאודורנטים מכילים דבקים ואלומיניום, אשר סותמים את נקבוביות העור ובכך מונעים את הפרשת הזיעה הטבעית החיונית לתפקוד התקין של הגוף. אצל מיעוט מהאנשים מלחים אלו סוגרים לגמרי את הנקבוביות ועלולים ליצור תהליך דלקתי הדומה לתגובה אלרגית.  יצרני הדאודורנטים מציינים על המוצרים כי יש לבדוק אותם על הגוף בטרם שימוש נרחב.
בעבר נמצאו תופעות לוואי חמורות הנגרמות עקב שימוש בדאודורנט המכיל אלומיניום, באחד המקרים נמצאו שאריות רבות של חומרים רעילים ומסוכנים בגוף. ההשערה היא כי האלומיניום מפריש כדוריות רעילות המתערבות בדם, אולם לא נמצא לכך אישוש.
מחקרים שנעשו בכלבים ועכברים הראו השפעה מזיקה של מלחי האלומיניום הנמצאים בדאודורנטים, וכמות מוגברת של החומרים נצפתה גם במוחם של חולי מחלת אלצהיימר - אך לא נמצאה סיבתיות בין העובדות.
מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) הודיע כי שימוש יום-יומי בדאודורנטים בקרב אנשים הסובלים מבעיות בתפקוד הכליות עלול להציב אותם בקבוצת סיכון, ועל כן עליהם להיוועץ ברופא בטרם השימוש במוצרים המכילים מלחי אלומיניום.
השלכות בריאותיות > סרטן השד

בשנות התשעים רווחה אגדה אורבנית שהתבססה על שמועות שהופצו ברשת האינטרנט, לפיה לדאודורנטים מסוג "אנטיפרספירנט" יש קשר למחלת סרטן השד. בעקבות השמועות הודיע המכון הלאומי לסרטן האמריקאי (ה-NCI) כי לא ידוע לו על מחקר כלשהו התומך בקיומו של קשר בין השימוש בדיאודורנטים או במונעי הזעה לבין התפתחות סרטן השד וגם במנהל המזון והתרופות האמריקאי הודיעו כי אין כל מחקרים או נתונים מחקריים אשר תומכים בסברה זו. זוהי גם עמדתה הרשמית של האגודה למלחמה בסרטן בישראל.
סוגי דאודורנטים

דאודורנט נוזלי במכל רול-און
דאודורנט במכל תרסיס
דאודורנט "סטיק"
ראו גם

היגיינה
בושם
מטהר אוויר
סבון
הערות שוליים

↑  שפה יפה – מילים מתחום הקוסמטיקה והתשפורת, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏13 במאי 2012
↑  United States Patent No. 2,230,084
↑  "Rapid Communications: Antiperspirant Induced DNA Damage in Canine Cells by Comet Assay - Toxicology Mechanisms and Methods" (הקישור אינו פעיל)
↑  Anane R, Bonini M, Creppy EE (September 1997). "Transplacental passage of aluminum from pregnant mice to fetus organs after maternal transcutaneous exposure". Hum Exp Toxicol 16 (9): 501–4. PMID 9306136
↑  Trapp GA, Miner GD, Zimmerman RL, Mastri AR, Heston LL (December 1978). "Aluminum levels in brain in Alzheimer's disease". Biol. Psychiatry 13 (6): 709–18
↑  Rapid Communications: Antiperspirant Induced DNA Damage in Canine Cells by Comet Assay - Toxicology Mechanisms and Methods (הקישור אינו פעיל)
↑  אזהרת מנהל המזון והתרופות האמריקאי
↑  "ACS: Antiperspirants and Breast Cancer Risk"
↑  האגודה למלחמה בסרטן בישראל, "האגודה מפריכה את הקשר בין דיאודורנטים וסרטן השד", אתה האגודה, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539109405171  GND: 4124775-9  LCCN: sh88002617  LNB: 000318424 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אריזה ישנה של קרם דאודורנט MUM
לוי יצחק גוטרמן

רבי לוי יצחק גוטרמן; (? – כ"ב בטבת תרס"ה, 30 בדצמבר 1904) היה האדמו"ר של חסידות סירוטשין-לאדי מסוף שנת תרמ"ב (1862) ועד פטירתו.
רבי לוי יצחק הוא דור חמישי בשושלת אדמו"רי חב"ד, והאדמו"ר היחיד בחסידות חב"ד שאינו צאצא של האדמו"ר הזקן רבי שניאור זלמן מלאדי.
קורות חייו

נולד בעיר ורשה בירת פולין כבן בכור לאדמו"ר רבי ישראל גוטרמן מאוסטרובצה, בנו בכורו של האדמו"ר רבי יעקב אריה גוטרמן מראדזימין שהיה מהאדמו"רים הבולטים בפולין ונחשב כ"זקן האדמו"רים" בדורו. נקרא "לוי יצחק" על שם זקנו רבי לוי יצחק מברדיצ'ב.
לאחר נישואיו, המשיך להתגורר בוורשה ונולדו לו בנים. הוא השקיע עצמו בלימוד התורה ובעבודת ה', ובמחוזות הסמוכים לוורשה רצו לקבל אותו כרב, אבל המינוי לא יצא אל הפועל, עקב פטירתה של אשתו.
קורות חייו > נישואיו עם בת האדמו"ר המהרש"ז מחב"ד-לאדי

בפני סבו רבי יעקב אריה גוטרמן הוצע לשדך את נכדו רבי לוי יצחק עם הרבנית ראדא יהודית, בתו של האדמו"ר רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון מחב"ד-לאדי, שהתאלמנה אף היא מבעלה. רבי יעקב אריה, שדברי תורתו היו בדרך חסידות חב"ד, שלח את החסיד הרב שמואל אלימלך לליאדי כדי שיביא בפניו את התרשמותו מהמהרש"ז ומשפחתו. הרב שמואל אלימלך חזר אל רבי יעקב אריה והביע "התפעלות יתירה" מדברי רבי חיים שניאור זלמן בקבלה ובחסידות. המהרש"ז התנה את סגירת השידוך בהתחייבותו של רבי לוי יצחק כי יתגורר אצלו בליאדי ולא יחזור עם בתו לפולין. ההתחייבות ניתנה. השידוך קם והיה, ורבי לוי יצחק נשא לאשה את הרבנית ראדה יהודית שניאורסון.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | שמעתי מאבי מורי ז"ל כמה פעמים, 'כי מחמת שבוודאי אחרים טובים ממנו, אז יועילו דברי התורה והחסידות ויפעלו בהם יותר מאשר יועילו בעצמו'. כן שמעתיו מדבר מענוותנותו הגדולה | “ |

|  – בנו רבי טוביה אשר גוטרמן מתאר את מידת הענווה של רבי לוי יצחק |  – בנו רבי טוביה אשר גוטרמן מתאר את מידת הענווה של רבי לוי יצחק |  |
קורות חייו > בחצר חותנו המהרש"ז

היה חביב מאוד אצל חותנו המהרש"ז אשר למד איתו רבות את תורת חסידות חב"ד, ורבי לוי יצחק, שהשקיע את עצמו בלימוד החסידות, הצליח בכך מאוד, עד שנהיה "חוזר" מרכזי בחצר חותנו, והחסידים היו מתקבצים סביבו לשמוע את "חזרת" דברי החסידות של המהרש"ז.
גם לאחר שעבר להתגורר בליאדי, המשיך רבי לוי יצחק את הקשר עם חצר סבו רבי יעקב אריה, ואף היה זה שנבחר להגיה את הספר "דברי אבי"ב" של סבו לאחר פטירתו בשנת תרל"ד (1874).
קורות חייו > לאחר פטירת חותנו

לאחר פטירת חותנו רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון בד' בטבת ה'תר"ם (19 בדצמבר 1879), התמנה בנו רבי יצחק דובער שניאורסון-המהרי"ד למלא מקום אביו כאדמו"ר חסידות חב"ד-לאדי רבי לוי יצחק המשיך להתגורר בליאדי במשך שנתיים וחצי נוספות עד לסוף שנת תרמ"ב-1882, אז עבר להתגורר בסירוטשין.
קורות חייו > אדמו"ר חסידות סירוטשין-לאדי

בהגיעו לסירוטשין התקבצו אליו מחסידי חותנו המהרש"ז והחל לכהן כאדמו"ר. בתחילה, היו לו מעט חסידים ובמשך השנים התרבו חסידיו. כהונתו התקיימה במקביל לכהונת גיסו רבי יצחק דובער שניאורסון שנותר האדמו"ר המרכזי של חסידות חב"ד-לאדי. היה מקבל את פני הנוסעים אליו בסבר פנים יפות ומכניס את עצמו בענייניהם, וחסידיו היו שבעי רצון ממנו. את מאמרי החסידות בשבתות ובחגים היה אומר באריכות ובבהירות, בסגנון דומה למאמרי חותנו.
לאחר פטירת אשתו הרבנית ראדה יהודית בי"ז באדר ה'תרנ"ח (11 במרץ 1898), נישא רבי לוי יצחק בפעם השלישית, לרחל לאה.
קורות חייו > פטירתו

בשנת תרס"ה (1905) נסע לוורשה לברית מילה של אחד מנכדיו, ונפטר שם בכ"ב בטבת תרס"ה (30 בדצמבר 1904). רבי לוי יצחק נטמן באוהל ראדזימין בוורשה, שם קבורים אדמו"רי ראדזימין, סבו רבי יעקב אריה גוטרמן ובן דודו רבי אהרן מנחם מנדל גוטרמן, ורבי נחמיה אלתר. יהודים רבים עולים לקברו, במטרה לבקש רחמי שמים, ברכה והצלחה.
בנו, רבי יהודה ירחמיאל, מילא את מקומו בהמשך קיום החסידות ובית המדרש של אביו.
צאצאיו

רבי טוביה אשר גוטרמן.
רבי יהודה ירחמיאל גוטרמן, ממלא מקום אביו בהמשך קיום החסידות ובית המדרש בסירוטשין.
הרב חיים אלעזר.
הרב יהודה יעקב. היה משגיח ישיבת פוניבז' לצעירים.
הרב בנימין.
חתנו, רבי מרדכי מנחם קאליש מוורשה, שהיה האדמו"ר השני של חסידות סקרנביץ החל מכ' בתשרי תרפ"ז (28 בספטמבר 1926) לאחר פטירת אביו רבי שמעון קאליש (בנו של רבי מנחם מנדל מוורקא), ועד לפטירתו בי"ח באדר א' תרפ"ט (28 בפברואר 1929). לרבי מרדכי מנחם קאליש ולאשתו נולדו כמה ילדים שהקימו משפחות, אבל כולם ניספו בשואה.
יעקב גוטרמן.
שמואל ישראל גוטרמן
שמואל ישראל היה החלל הראשון של היישוב כפר חסידים. נולד בז' באדר א' תרס"ג (6 במרץ 1903) בסירוטשין. למד אצל הרב רבינוביץ בוויטבסק ובישיבה של רבי חיים סולובייצ'יק בוורשה והצטיין בלימוד בחריפות בהתמדה ולמשך שעות רבות כל יום. בשנת תרפ"ד עלה לארץ ישראל יחד עם האדמו"ר מיבלונה רבי יחזקאל טאוב והיה מהמייסדים הראשונים של כפר חסידים. בכ"ח באדר א' תרצ"ב (6 במרץ 1932) נפל מכדור של מחבלים בפתח ביתו, לעיני אשתו שרה. לבני הזוג לא היו ילדים. חורשת האורנים בכפר חסידים ניטעה לזכרו.
לקריאה נוספת

* עמרם בלוי, "בית ליאדי: אדמו"רי ליאדי, כ"ק אדמו"ר מהרחש"ז, מהריד"ב, מהרליוי"צ", היכל הבעש"ט גיליון י"ח עמודים צ"ז-קל"ו
יעקב הלוי פילבר

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1936 (בן 88) כ"ז באדר תרצ"ו תל אביב-יפו, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  משנת הרב אברהם יצחק הכהן קוק
 מעסיק:  ישיבת מרכז הרב, מכללה ירושלים, ישיבת ירושלים לצעירים 
 רבותיו:  הרב משה צבי נריה, הרב צבי יהודה הכהן קוק, הרב דוד כהן, הרב שלמה זלמן אוירבך והרב יחזקאל אברמסקי
 חיבוריו:  איילת השחר, ביאורים ומקורות לאורות התשובה, חמדת ימים, מתנת חלקו ועוד
 צאצאים:  שלמה פילבר 
 
 תפקידים נוספים:  רב קיבוץ חפץ חיים, ממיסדי הישיבה לצעירים ורשת מרחביה
 
 פרסים והוקרה:  פרס שפירא (1977)  פרס ירושלים לספרות תורנית (1996)  יקיר ירושלים (2008) 
 
הרב יעקב הלוי פילבר (נולד בכ"ז באדר תרצ"ו, 21 במרץ 1936) הוא רב ציוני דתי, ממייסדי הישיבה לצעירים שעל-יד מרכז הרב, ובעבר כיהן בראשה, ולשעבר רבו של קיבוץ חפץ חיים. ממייסדי "מרחביה – האגודה לקידום החינוך התורני", שהקימה בהנהלתו את מוסדות "נועם".
הרב פילבר הוא מראשוני תלמידי הרצי"ה קוק, ומראשוני פרשני הראי"ה קוק בהסמכת רבו. בעבר שימש ר"מ בישיבת מרכז הרב. מחברם ועורכם של ספרים תורניים רבים. זוכה אות יקיר ירושלים לשנת תשס"ח.
ביוגרפיה

נולד וגדל במרכז תל אביב, בן לשלמה יהודה, מאנשי הציונות הדתית בעיר. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ונמנה עם בכירי תלמידיו של הרב משה צבי נריה. היה בין מנהיגי שבט איתנים של בני עקיבא, שהשפיעו על התנועה בין היתר בהקמת "גרעין גחל"ת" וישיבת כרם ביבנה. בשנת תשי"ד למד ב'כרם ביבנה', וכשנה שלאחר מכן היה הראשון משבט איתנים שעבר ללמוד בישיבת מרכז הרב. בעקבותיו באו חבריו לבני עקיבא וחידשו בכך את הישיבה.
היה מקורב לרב צבי יהודה הכהן קוק, אשר שיתף אותו בעריכת כתבי אביו הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בהקדמה לספר "עזרת כהן" בירך אותו על חלקו, וכך כתב: "ועל הברכה המיוחדת יעמוד בזה חביבי מאוד אוצר התורה ויראה טהורה ודעת קודש הרב ר' יעקב פילבר שליט"א על סיועו הגדול ממש בסדור המפתחות לעזרת כהן". בהמשך ביקש ממנו הרצי"ה שיכתוב ביאור ומבוא שיטתי לספרו של הראי"ה "אורות התשובה", בכך היה ליחיד שהרצי"ה מינה לפרש את כתבי אביו.
היה מקורב גם לרב דוד כהן ("הרב הנזיר"), וכן למד מחוץ לישיבה אצל הרבנים שלמה זלמן אוירבך ויחזקאל אברמסקי, ואצל הפרופסור נחמה ליבוביץ.
בשנת ה'תשכ"ד, ייסד, בהדרכת הרב קוק, הרב שלום נתן רענן והרב אברהם שפירא את ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבה תיכונית ברוח ישיבת מרכז הרב, ועמד בראשה. בשנת ה'תשכ"ה (1964) נמנה עם צוות המייסדים של מכללה ירושלים לבנות בבית וגן, ושימש שם כמרצה למחשבת ישראל במשך כ-40 שנה. בשנת תשכ"ט (1969) פרסם את המאמר "מחינוך דתי לחינוך תורני", שהעלה על סדר היום של הציבור הדתי לאומי את נושא החינוך התורני בחינוך היסודי. מאמר זה נכתב כהכנה להקמת בית הספר התורני "נעם", אותו ייסד בשנת תש"ל (1970).
בשנת תש"מ מונה לרב הקיבוץ חפץ חיים, ובשנת תשמ"ה (1985) חזר לירושלים, והקים את המכון לחקר משנת הראי"ה קוק. במסגרת המכון ערך את "אגרות הראיה" חלק ד' ואת הספר "עין אי"ה" (חיבורו של הראי"ה קוק על אגדות חז"ל בש"ס) והוציא לאור שמונה ספרים משלו. בשנים 1985–1986 העביר שיעור שבועי בטלפון ליהודי רוסיה במוסקבה, בתקופת מסך הברזל. על כך קיבל "אות הוקרה" מארגון מחניים, אשר קם במחתרת בברית המועצות, "על תרומתו לעידוד העלייה והקליטה".
הרב פילבר מעביר שיעור שבועי בכתבי הרב קוק לתלמידי ישיבת מרכז הרב, בעבר לימד גם במכללה ירושלים לבנות בבית וגן. במשך כעשר שנים כתב מדי שבוע טור על פרשת השבוע וסוגיות אקטואליות בגיליון "באהבה ובאמונה". כותב טור שבועי בעלון השבת שבתון. בנוסף מפרסם בקביעות דברי תורה באתרי החדשות ערוץ 7, אתר כיפה ואתר סרוגים.
בשנת תשס"ח הוכתר על ידי מועצת עיריית ירושלים בתואר "יקיר ירושלים". בנימוקי העיטור נכתב: "על פעילותו החינוכית בירושלים ומחוצה לה, על עיצוב דמותו של החינוך התורני, על הפצת התורה ליהודי התפוצות ועל פרסומיו הרבים – מוענק לו עיטור הכבוד יקיר ירושלים".
הרב פילבר חבר בארגון רבני תורת הארץ הטובה.
חיים אישיים

בשנת 1960 התחתן עם צביה וסרצוג. לבני הזוג שבעה ילדים, ביניהם:
עו"ד שלמה (מומו) פילבר, היה מנכ"ל משרד התקשורת, ובעבר ראש לשכת ראש הממשלה ומנכ"ל מועצת יש"ע.
הרב אהרן - ר"מ בישיבת השומרון.
בתו - נשואה למולי (שמואל) יסלזון, לשעבר מנכ"ל איגוד ישיבות ההסדר ומערך הגיור.
אחיינו הוא יאיר מעיין ראש העיר ערד.
דרכו

הרב פילבר, אחד מפרשניו הבולטים של הראי"ה קוק, עסק לא רק במשנתו התאורטית של הרב קוק אלא ביישום בפועל של משנתו החינוכית. הוא מדגיש את שייכות העיסוק בתורה ואמירתה אצל כל אחד מעם ישראל, כשגם אצל מי שאינו מרבה בלימודה בעצמו – נוטל חלק על ידי השותפות, ומתוך ההבנה שיישום התורה בחיי המעשה הוא חלק מקיומה. בהתאם, הוא רואה את תקוות החברה הישראלית בגיבושו של ציבור תורני-ממלכתי המעורה ופועל בכל תחומיה של המדינה ומשפיע מרוחו על כלל החברה הישראלית.
למימוש מטרה זו פעל בשני המישורים: מצד אחד גיבוש ציבור תורני ממלכתי על ידי הקמת מוסדות חינוך ייחודיים בכל שלבי החינוך. לצורך זה יזם והקים את הישיבה לצעירים (ישל"צ) ואת בית הספר התורני "נועם". מצד שני שאף לא להתבדל אלא להיות מעורה בכלל הציבור, "בגובה העיניים". בניסיון להתמודד עם מגמת ההתכנסות שהחלה אצל חלק מבוגרי מרכז הרב, יזם וארגן כנסים בסיסמה: "עם הפנים לכלל ישראל" וכן היה שותף, עם הרבנים יהודה עמיטל, מאיר שלזינגר ויהושע בן מאיר, להקמת "חותם", תנועה חברתית לחידוש פניה של הציונות הדתית. היה שותף להקמתם של מוסדות נוספים כמו "מכללה ירושלים" בראשות הרב יהודה קופרמן ומכון מאיר בראשות הרב דב ביגון[דרוש מקור].
פרסים בהם זכה

על עבודתו הספרותית זכה לפרסים הבאים:
פרס הרב בר שאול לשנת תשל"ו על ספרו "אילת השחר".
פרס שפירא לשנת תשל"ז (1977), על ספרו "באורים ומקורות לאורות התשובה"
פרס שר החינוך והתרבות ליוצרים בתרבות יהודית לשנת תשנ"ב (1992)
פרס ירושלים לספרות תורנית ולמחשבת ישראל לשנת תשנ"ו (1996)
פרס יקיר ירושלים לשנת תשס"ח (2008)
מספריו

איילת השחר – בירורים ומקורות לעיון במחשבת האומה, תורתה וגאולתה בארצה, שיצא בעשר מהדורות וב-35,000 עותקים ומשמש ספר יסוד במחשבת הציונות הדתית ובו בעיקר על משנת הראי"ה ותלמידיו
ארץ ושמים – פרקי מדרש ביחסי אדם וחברה, חומר ורוח, הווה ונצח על פי משנת הראי"ה קוק, שיצא בשתי מהדורות.
לאורו – עיונים במשנת רבינו אברהם יצחק הכהן קוק
כוכבי אור – פרקי מבוא ומקורות לנושאים במשנתו של רבינו אברהם יצחק הכהן קוק, שיצא בשתי מהדורות
קדושה ומלכות – עיונים במשנת רבנו אברהם יצחק הכהן קוק, עוסק בנושאים אקטואליים כמו דמוקרטיה וסובלנות ומשפט ומנהיגות ובחירה חופשית
חגים וזמנים – עיונים על שבת ומועדי ישראל על פי הגותו של רבנו אברהם יצחק הכהן קוק
ביאורים ומקורות לאורות התשובה – מפתח וספר יסוד להבנת משנת התשובה של הרב קוק שיצא לאור בארבע מהדורות לפחות
חמדת ימים – על פרשת השבוע
מראה כהן דמותו והגותו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק – שילוב של דברי הגות של הראי"ה עם צילומים.
המוסר – ביאורים על שלושה פרקים מהספר אורות הקודש העוסקים במוסר. מכון מים חיים.
הלימוד – ביאורים על ענייני לימוד תורה מתוך הספר עין איה. מכון מים חיים.
מתנת חלקו – ספר העוסק בפרשיות השבוע. מכון מים חיים.
זיכרון בספר – תולדות חיים – משפחה מורים וחברים, בהוצאה פרטית.
התיקון – 'תיקון כללי ופרטי' במשנת הראי"ה קוק. חוברת כיס. מכון מים חיים התשפ"ג.
לשעה ולדורות – הגיגים על ישראל תורתו וארצו, על הסוגיות המרכזיות שמעסיקות את הציונות הדתית. מכון הר ברכה, התשפ"ג.
הערות שוליים

↑  יעקב פילבר וי' אביש"י, ר' שלמה יהודה הלוי פילבר ז"ל: שלושים לפטירתו, הצופה, 19 בפברואר 1963, עמ' 3; יעקב פילבר, ר' שלמה יהודה הלוי פילבר ז"ל: שנה לפטירתו, שם, 6 בינואר 1964, עמ' 3 (חלק 1, חלק 2)
↑  יצחק שילוח,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'מרכז לתורה וחכמת ישראל, הצופה, 19 באפריל 1965
↑  נרשמו לנישואין - תל אביב, הצופה, 10 ביולי 1960
↑  הרב יעקב פילבר, זבולון בצאתך ויששכר באהליך, באתר ערוץ 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300624905171  GND: 1138201812  ISNI: 0000 0000 6697 997X  LCCN: n91112317  VIAF: 82515796   WorldCat (עם VIAF): 82515796 
הרב פילבר עם הרב זלמן ברוך מלמד
העיתון (סדרת סרטים)

| --- | --- |

כרזת הסרט הראשון
 בימוי:  יהודה גרובייס
 הופק בידי:  יהודה גרובייס
 תסריט:  חנן אורנשטיין
 שחקנים ראשיים:  שלמה סדן, נתן נתנזון, חזי צדיק, איתי גנות, אילן נוב, דוד כהן, מוז לוי, בן ציון גרובייס, יהודה רוזנווסר, גרגורי טל, יואב ון דן ברג, צחי נוי, שאול חיון, ניסים ורטה, יואל קמינסקי, רוני אלפרין, ירון אבישר, רונן הרשקוביץ', דניאל בנסמיאן, מיקי שרביט, דוד עובדיה, יניב פיבליין, יוסי גפן, שלמה חזן, אריאל כהן, אבי בויום, יהודה ציפורי, יצחק סבג, אלחנן נוסבוים, מנדי גולדברג, יוסי לרר, יהודה גרובייס, אוהד קוקיס, חנן אורנשטיין
 מוזיקה:  דניאל בנסמיאן שיר נושא: יהודה דים, אהרון לוי, ג'ף הורביץ וצביקה בלידשטיין  שיר נושא (סיום): דוד אברמסון
 צילום:  בועז יהונתן יעקב
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  גרובייס הפקות
 חברה מפיצה:  גרינטק
 שיטת הפצה:  CD, DVD, סטרימינג
 הקרנת בכורה:  ישראל 2006
 משך הקרנה:  231 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דרמה, מתח, קולנוע חרדי
העיתון (באנגלית: The Paper) היא סדרת סרטים ישראלית, מסוגת דרמה המשכית, שביים והפיק יהודה גרובייס בשנת 2006.
עלילה > העיתון 1: שורה מסוכנת

עוז (מוז לוי), איש שב"כ שהושתל בישיבה, כדי לרגל אחריה, נשבה בקסמיה ומחליט לחזור בתשובה בעוד המפקד שלו (יואל קמינסקי) מחליט לעצור אותו בכל מחיר. עוז מבין שחייו נמצאים בסכנה והוא מחליט לפנות למערכת העיתון. ניסים (ניסים ורטה), משגיח כשרות במאפייה, פונה באופן אנונימי למערכת העיתון ומודיע שבעלי המאפייה אנשים מסוכנים מהעולם התחתון המערבבים חומרים לא כשרים במזון, לרוע מזלו מישהו הדליף את השיחה. מנדי (איתי גנות), כתב לפלילים חסר פשרות, עורך כתבה על שר מושחת, השר מחליט לתבוע אותו בתביעת ענק, אליעזר (אילן נוב), עורך העיתון נבהל ומודיע למנדי שהוא לא יוכל לעמוד מאחוריו.
עלילה > העיתון 2: חפרפרת

שלמה אורבך (שלמה סדן) הכתב הביטחוני לא מאמין לעוז (מוז לוי), עוז נותר לבדו מול כוחות מסוכנים ומחליט להוכיח לשלמה שהוא דובר אמת, הוא מקליט ומצלם את המפקד שלו (יואל קמינסקי) בניגוד לחוק, ומעביר לשלמה את החומר המפליל. השב"כ מגלה על כך ומאיים על שלמה שלא לפרסם דבר. ניסים (ניסים ורטה), משגיח הכשרות קובע פגישה עם נתן הכתב (נתן נתנזון), וברגע האחרון מצליח להימלט מאיש עולם תחתון. בינתיים, אליעזר (אילן נוב) העורך חושש שהכתב שלו אחראי לדליפה שסיכנה את ניסים.
עלילה > העיתון 3: המדליף

מנדי (איתי גנות) בטוח שעלה על המדליף, שמעביר את כל הסקופים הטריים לעיתון המתחרה. הרב של עוז (בן ציון גרובייס) מוסר למפקד קמינסקי (יואל קמניסקי) את החומר שעוז מסר לעיתון, בתקווה שיניח לו. אבל המפקד נותן פקודה לחסל את עוז. גרגורי (גרגורי טל) בעל המאפייה מגלה שניסים (ניסים ורטה) הלשין עליו למערכת העיתון.
עלילה > העיתון 4: תיק פתוח

בעקבות תוכנה מועתקת שמתגלה באחד המחשבים, חזי (חזי צדיק), בעל העיתון, שוקל לסגור את העיתון שגורם לו להפסדים כספיים. יורי (גרגורי טל) מחליט לחטוף את בנו של יהודה הכתב (יהודה רוזנוסר), כדי לעצור את הפרס על זיוף הכשרות. המפקד קמינסקי (יואל קמניסקי) מפעיל את אנשי מס הכנסה כדי שיעצרו את הכתבה במערכת העיתון. חזי (חזי צדיק) בעל העיתון שומע שמנדי (איתי גנות) עובד על כתבה החושפת שחיתות של חבריו בעירייה ורוצה לתת לו שוחד כדי לעצור אותו.
עלילה > העיתון 5: סוף ציטוט

גרגורי (גרגורי טל) בעל המאפייה פורץ לביתו של ניסים (ניסים ורטה) כדי למצוא את החומר המפליל. שלמה (שלמה סדן), הכתב הביטחוני מציע לעוז (מוז לוי), סוכן השב"כ מקלט מדיני בארצות הברית כדי שיסכים להמשיך עם הפרשה. לנתן (נתן נתנזון), הכתב הכלכלי מתגלה שרשויות החוק חטפו גופה לאבו כביר, אביו של הנפטר מגיע למערכת כדי שיעזרו לו להחזיר את גופת בנו. חברי המערכת מחליטים לנסות להפסיק את ההדלפות שגורמות לעיתון להידרדרות כלכלית ומנסים לטמון למדליף מלכודת.
הפקה והפצה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
צילומי הסדרה התרחשו לקראת סוף שנת 2005 (אוקטובר / נובמבר) בישראל ויצאה להפצה ב-2006. לאורך הסדרה הופיעו כ-34 שחקנים, ניצבים וביטים.
שחקנים

| שם | דמות | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| שלמה סדן | שלמה אורבך | כתב צבאי |
| דוד כהן | דוד | כתב מדיני |
| נתן נתנזון | נתן | כתב כלכלי |
| איתי גנות | מנדי | כתב משפטי |
| חזי צדיק | חזי צדיק | מנכ"ל העיתון |
| אילן נוב | אליעזר | עורך ראשי |
| יהודה רוזנוסר | יהודה | עורך משנה |
| מוז לוי | עוז לוי | סוכן שב"כ |
| יואל קמינסקי | יואל קמינסקי | מפקד שב"כ |
| יואב ון דן ברג | יואב | מעצב גרפי |
| דוד עובדיה | דוד | סוכן שב"כ |
| רוני אלפרין | ברוך | סוכן שב"כ |
| יניב פיבליין |  | סוכן שב"כ |
| ניסים ורטה | ניסים | משגיח כשרות |
| שאול חיון | אריאל בעדני | סוכן שב"כ |
| בן ציון גרובייס | הרב בן ציון | ראש ישיבה |
| גרגורי טל | יורי | בעל מאפיה |
| צחי נוי | יצחק | אחיו של נתן הכתב |
| ירון אבישר | ירון | סוכן שב"כ |
| רונן הרשקוביץ |  | עובד ארגון ה-BSA |
| דניאל בנסמיאן | דניאל | עובד בעיתון המתחרה |
מיקי שרביט: 
יוסי גפן: 
| שלמה חזן | שלמה בבלי | מפקד שב"כ |
| אריאל כהן |  | עובד מס הכנסה |
אבי בויום: 
יהודה ציפורי: 
יצחק סבג: 
| אלחנן נוסבוים | אלחנן | מעצב גרפי |
מנדי גולדברג: 
יוסי לרר: 
| יהודה גרובייס |  | עובר אורח |
אוהד קוקיס: 
| חנן אורנשטיין |  | עובד במערכת העיתון |
לקריאה נוספת

מתן אהרוני, זה לא קולנוע, זה מפגש חברתי, מוסד ביאליק, 2023
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מבוסס על תקציר העלילה שהופיע על גבי עטיפת הסרט
↑  תשרי, ה'תשס"ו
העיתון 2: החפרפרת
העיתון 3: המדליף
העיתון 4: תיק פתוח
העיתון 5: סוף ציטוט
טלקום ניוז

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט 
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־12 שנים) 
 מייסדים:  אבי וייס 
 www.telecomnews.co.il
 
טלקום ניוז (Telecom news) הוא אתר חדשות ישראלי המתמקד בעולמות התקשורת, ביניהם: הייטק, סלולר, סייבר, קריפטו, מחשוב ענן, רגולציית תקשורת, משרד התקשורת הממשלתי וצרכנות.
האתר הוקם על ידי ניצב משנה בדימוס, מהנדס אבי וייס, במרץ 2013.
תוכן

האתר כולל תחקירים וחשיפות בלעדיות וכן מבזקים, ידיעות חדשותיות בתחום התקשורת, פרשנויות, דעות, המלצות, לוח אירועים וכנסים בתחום ההייטק.
תחקירי האתר מפורסמים בצורה הכוללת גם ממצאים ומסמכים שנמצאו בתחקיר, כגון פרוטוקולים מבית המשפט, מסמכים רשמיים ומקורות מידע.
לדבריו של מנהל האתר, נכון ל-2022 פורסמו באתר כ-24 אלף כתבות ולאתר כ-50 אלף קוראים מדי חודש.
הערות שוליים

↑  "הכניסו את האדם הלא נכון לתיק 4000", באתר ערוץ 7, ‏2019-01-21
אביב הברון

| --- | --- |

 לידה:  1959 (בן 66 בערך) בארי, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  ידיעות אחרונות 
 מספר צאצאים:  3 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  aviv.havron.5
 
אביב הברון (נולד ב-1959) הוא עיתונאי ישראלי. כתב וערך בכלי תקשורת רבים, הוא חשף את "פרשת נערות הליווי", פרסם את הספר "הירוקים" על קבוצת הכדורגל מכבי חיפה, ומשמש כעורך "המוסף לשבת" של "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה

הברון נולד בקיבוץ בארי להורים חברי הקיבוץ, הסופרת רינה הברון ודוקטור אברהם הברון. סבו היה צבי נשרי, שנחשב לאבי החינוך הגופני בישראל; בן דוד של אמו היה רפאל איתן (רפול), הרמטכ"ל לשעבר; בן דודו היה המאייר והצייר דודו גבע; דודו מצד אביו היה האדריכל חנן הברון.
ביוגרפיה > קריירה עיתונאית

את צעדיו הראשונים בתקשורת עשה הברון ב"תוספתן", העלון של קיבוץ בארי. ב-1982 הצטרף לשבועון "כותרת ראשית", בעריכת נחום ברנע. הוא פרסם בשבועון כתבות מגזין והיה בעל טור קבוע שנקרא "אם אשכחך הפועל ירושלים". בהמשך מילא שורת תפקידים בעיתונות הכתובה: סגן עורך המגזין "מבט ספורט"; סגן עורך המקומון התל אביבי "העיר" של רשת שוקן; כתב ועורך במוסף סוף השבוע של "חדשות"; עורך במקומון מעריב "זמן תל אביב"; וסגן עורך המקומון "תל אביב" של רשת ידיעות תקשורת. כתבה פרי עטו, שתיארה את תלאותיהם של דודו גבע ואשתו בדרך לקבלת רישוי לבניית ביתם, נבחרה בגיליון ה-1000 של "העיר" לאחת מעשר הכתבות הבולטות של המקומון בשנות קיומו.
ב-1996 התמנה הברון לעורך מדור הספורט של "מעריב" ושימש בתפקיד שבע שנים. בנובמבר 1999 הוא חשף יחד עם יונתן הללי את "פרשת נערות הליווי", שעוררה בישראל סערה גדולה והובילה להחלתו של הקוד האתי על שחקני נבחרת ישראל בכדורגל. ב-2004 עבר לשמש כעורך מוסף "סופשבוע" של מעריב, הוא הודח על ידי עורך העיתון אמנון דנקנר לאחר שנתיים, אך המשיך לעבוד בעיתון.
ב-2008 התמנה לעורך "המוסף לשבת" – המוסף הפוליטי של "ידיעות אחרונות".
במקביל לעיתונות הכתובה, עבד הברון גם בתקשורת האלקטרונית: הוא ערך בגלי צה"ל את התוכניות "707" עם אלכס אנסקי, "נכון לעכשיו" עם רפי רשף, ו"שעתיים משתיים" עם ראודור בנזימן. בנוסף, שימש כתסריטאי בתוכנית הכדורגל של ערוץ 2, "הדקה ה-91", בהגשת עינב גלילי. בשנים 2006–2007 הוא היה עורך אתר האינטרנט של ערוץ הספורט.
ב-1992 כתב הברון את הספר "הירוקים" (מכבי חיפה - כל הסיפור) - שמתבסס על ליווי קבוצת הכדורגל מכבי חיפה במשך שנה שלמה ומתאר גם את ההיסטוריה של המועדון. הספר הופיע בהוצאת "ספרי עליית הגג".