stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארטור גלברון
חייו > קריירת הלחנה

יצירותיו הראשונות של גלברון נכתבו בסגנון פוסט-רומנטי בעיקרו. בסונאטינה שלו לכינור משנת 1944 ניכרת השפעתו של הונגר ושלישיית המיתרים משנת 1945 הושפעה מן המוזיקה של ראוול. בתחום המוזיקה הווקאלית, הרבה גלברון לכתוב מוזיקה לשירים, החל בשירתו של רילקה, שאליה התוודע בתקופת שהותו בשווייץ, ומשך בשירים מאת פדריקו גארסיה לורקה, פול אלואר ואחרים. בישראל כתב מוזיקה לשירים מאת לאה גולדברג, בלט בשם "חדווה" בהשראת שיר של פניה ברגשטיין, וכן "שיר קינה על יהודי הגטו" לבריטון, על יסוד הפואמה "השיר על העם היהודי שנהרג" מאת יצחק קצנלסון, זכר למרד גטו ורשה. בשנת 1957 כתב גלברון את יצירתו הראשונה בשיטת שנים-עשר הטונים, חמישה קפריצ'י לפסנתר, שעובדה עוד באותה שנה לנוסח תזמורתי. על אותה שורה ששימשה אותו לקפריצ'י בנה גלברון את הסימפוניה הראשונה שלו (1958). הסימפוניה נכתבה תחילה בשלושה פרקים, אך גלברון בחר להשאיר שניים מהם, פוגה ורונדו, ואילו את הפרק הראשון המקורי הפך ליצירה עצמאית בשם "פרולוג סימפוני" (1956). הסימפוניה הושמעה לראשונה בביצוע תזמורת שווייץ המערבית ואילו את הפרולוג הסימפוני ניגנה בשנת 1973 בביצוע בכורה התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח גאורג זינגר. בשנים הבאות חיבר גלברון עוד יצירות בשיטת שנים-עשר הטונים.
כאשר הזמינה תזמורת קול ישראל אצל גלברון יצירה לפי בחירתו לפרס איטליה, הגשים שאיפה נושנה והלחין אורטוריה רדיופונית לפי "מגילת האש" של ביאליק, מיצירות השירה הראשונות שקרא לאחר עלייתו ארצה. היצירה, לקולות סופרן, טנור ובס, שני קריינים, מקהלות ותזמורת הוקלטה בניצוחו בשנת 1966. היא מבוססת על שורה של שנים-עשר טונים, אך איננה מחמירה בחוקי הדודקפוניה.
פרסים ואותות הוקרה

1941 - פרס לכינור, התחרות הבינלאומית בז'נבה
1942 - פרס לנגינת מוזיקה קאמרית בתחרות הבינלאומית בז'נבה
1963 - פרס אקו"ם ל"פנטסיה קונצרטית" בשני פרקים לחליל, נבל ותזמורת כלי קשת
1971 - פרס אקו"ם לחמישיית כלי נשיפה
1973 - פרס תחרות הנבל הבינלאומית למבוא ורפסודיה לנבל"
הערות שוליים

↑  יהודה כהן, "נעימי זמירות ישראל" עמ' 167
↑  יוחנן בוהם ונתן מישורי, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  בוהם ומישורי, גרוב
↑  מילות השיר "שיר קינה על יהודי הגטו" והאזנה לו, באתר זמרשת
↑  יהודה כהן, עמ' 169-168
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306230505171  PLWABN: 9810570279205606  BnF: cb16356515d (data)  GND: 128701862  ISNI: 0000 0000 7872 1722  LCCN: n81132047  NKC: xx0171533  NTA: 134798171  VIAF: 90780761   WorldCat (עם VIAF): 90780761
ארנסט קרנק

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1900 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 בדצמבר 1991 (בגיל 91) פאלם ספרינגס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ernst Heinrich Křenek 
 שם במה:  Thornton Winsloe 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה, מכללת ואסר 
 זרם:  מוזיקה קלאסית של המאה ה-20 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית, צ'כית 
 בן או בת זוג:  Gladys Nordenstrom (1950–?) Berta Hermann (3 בספטמבר 1928–?) אנה מאהלר 
 פרסים והוקרה:  Goethe-Plakette des Landes Hessen (1978)  אזרחות כבוד של וינה (1980)  פרס וינה למוזיקה (1955)  פרס בך של העיר החופשית של המבורג (1966)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1975)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  Commander of the Order of Honour (Salzburg)  אות הזהב לשירות העיר וינה  מדליית הכסף הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  טבעת הכבוד של העיר וינה  Honorary Member of the International Society for Contemporary Music 
 www.krenek.at
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ארנסט קרנק (בגרמנית: Ernst Krenek; ‏23 באוגוסט 1900 - 22 בדצמבר 1991) היה מלחין ומנצח יליד אוסטריה ממוצא צ'כי; כל חייו עמד על כך, ששמו ייכתב "קרנק" ולא "קז'נק" (Křenek) ויבוטא בצורה הגרמנית ולא הצ'כית. קרנק חקר את השימוש באטונאליות ובסגנונות מודרניים אחרים וכתב מספר ספרים, ביניהם "מוזיקה כאן ועכשיו" (1939), מחקר ביצירות יוהנס אוקכם (1953) ו"הקפת אופקים: (הרהורים על המוזיקה שלי)" (1974).
חייו

קרנק נולד בווינה ולמד שם ובברלין אצל פרנץ שרקר. בתקופת מלחמת העולם הראשונה גויס קרנק לצבא האוסטרי אבל הוצב בווינה, כך שיכול היה להמשיך בלימודי המוזיקה. בשנת 1922 פגש את בתו של גוסטב מאהלר, אנה, ואת אמה, אלמה מאהלר, שביקשה מקרנק להשלים את הסימפוניה העשירית של בעלה המנוח. קרנק עזר לערוך את הפרקים הראשון והשלישי אך לא הרחיק מעבר לזה. ב-1924 נשא לאישה את אנה, אך התגרש ממנה עוד לפני תום השנה הראשונה לנישואים.
המוזיקה שלו נאסרה להשמעה בגרמניה הנאצית ונבלמה באוסטריה. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1938 ולימד שם מוזיקה באוניברסיטאות שונות, ביניהן אוניברסיטת המליין בסיינט פול שבמינסוטה, משנת 1942 עד 1947. קרנק קיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1945. בין תלמידיו ג'ורג' פרל ורוברט אריקסון. קרנק מת בפאלם ספרינגס, קליפורניה.
סגנון מוזיקלי

קרנק משתמש במוזיקה שלו במגוון סגנונות. יצירתו המוקדמת נכתבה בניב של שלהי הרומנטיקה, שניכרת בו השפעת מורו פרנץ שרקר. בהמשך אימץ את האטונאליות, אבל ביקור בפריז, שבמהלכו התוודע אל יצירותיהם של איגור סטרווינסקי וקבוצת השישה, הביא אותו לסגל לעצמו את הסגנון הנאו-קלאסי. האופרה שלו "ג'וני פוצח בשיר" (Jonny spielt auf) משנת 1926, שניכרת בה השפעת הג'אז, זכתה להצלחה רבה בתקופת חייו והוצגה בכל רחבי אירופה. על אף מחאות הנאצים, נעשתה פופולרית כל כך, שסוג סיגריות, הנמכר עד היום באוסטריה, נקרא "ג'וני". אז החל לכתוב בסגנון נאו-רומנטי, עם פרנץ שוברט כדגם. דוגמה עיקרית לתקופה זו הוא "ספר מסעות מן האלפים האוסטרים". משם עבר לחבר בשיטת שנים-עשר הטונים של ארנולד שנברג; האופרה "קארל החמישי" (1931-1933) נכתבה כולה בטכניקה זו, וכך גם רוב יצירותיו הבאות. ב"קינות הנביא ירמיהו" (1941-42) שילב כתיבה בשנים-עשר טונים עם טכניקות הקונטרפונקט המודאלי של המאה ה-16. קרנק חיבר גם מוזיקה אלקטרונית ואליאטורית.
יצירות חשובות > אופרות

Der Sprung über den Schatten, (הקפיצה מעל הצל) אופוס 17 (1923)
"אורפיאוס ואאורידיקה", אופוס 21 (1923)
Jonny spielt auf, (ג'וני פוצח בשיר) אופוס 45 (1925)
"חיי אורסטס", אופוס 60 (1928-29)
"קארל החמישי, אופוס 73 (1931-33)
"מים אפלים", אופוס 125 (1950)
Der goldene Bock (עגל הזהב) אופוס 186 (1962-63)
"ראי הקסמים", אופוס 192 (1963-66)
Sardokai, oder Das kommt davon, אופוס 206 (1967-69)
יצירות חשובות > מקהלה

"עונות השנה" (פרידריך הלדרלין), אופוס 35 (1925)
"קינות הנביא ירמיהו", אופוס 93 (1941-42)
"לוח הזמנים של סנטה פה", אופוס 102 (1945)
יצירות חשובות > סולו ווקאלי

"ספר מסעות מן האלפים האוסטרים" (טקסט של המלחין), אופוס 62 (1929)
"ססטינה" (טקסט של המלחין), אופוס 161, סופרן ושמונה כלים (1957)
יצירות חשובות > סימפוניות

הסימפוניה הראשונה אופוס 7
הסימפוניה השנייה, אופוס 12
הסימפוניה השלישית, אופוס 16
סימפוניה לכלי נשיפה מעץ וכלי הקשה, אופוס 34
הסימפוניה הרביעית, אופוס 113
הסימפוניה החמישית, אופוס 119
סימפוניה "פאלאס אתנה", אופוס 137
יצירות חשובות > קונצ'רטי ויצירות קונצרטנטיות

קונצ'רטו לכינור מס' 1, אופוס 29
קונצ'רטו קטן לצ'מבלו, עוגב ותזמורת קאמרית, אופוס 88
קונצ'רטו לכינור, פסנתר ותזמורת קטנה, אופוס 124
קונצ'רטו לנבל ותזמורת קאמרית, אופוס 126
קונצ'רטו לצ'לו מס' 1, אופוס 133
קונצ'רטו לכינור מס' 2, אופוס 140
קפריצ'ו לצ'לו ותזמורת, אופוס 145
קונצ'רטו לצ'לו מס' 2, אופוס 236
ארבעה קונצ'רטי לפסנתר
קונצ'רטי לעוגב - אופוס 230 לעוגב ותזמורת מיתרים; אופוס 235 עם תזמורת מלאה.
יצירות חשובות > רביעיות מיתרים

רביעיית מיתרים מס' 1, אופוס 6
רביעיית מיתרים מס' 2, אופוס 8
רביעיית מיתרים מס' 3, אופוס 20
רביעיית מיתרים מס' 4, אופוס 24
רביעיית מיתרים מס' 5, אופוס 65 במי במול מז'ור
רביעיית מיתרים מס' 6, אופוס 78
רביעיית מיתרים מס' 7, אופוס 96
רביעיית מיתרים מס' 8, אופוס 233
יצירות חשובות > סונאטות

לפסנתר
מס' 1 אופוס 2 במי במול מז'ור
מס' 2, אופוס 59
מס' 3, אופוס 92, מס' 4^
מס' 4, אופוס 114
מס' 5, אופוס 121
מס' 6, אופוס 128
מס' 7, אופוס 240
לכינור
שתיים עם פסנתר (מס' 1 אופוס 3 בפה דיאז מינור, מס' 2 אופוס 99)
שתיים סולו (אופוס 33 ואופוס 115)
יצירות אחרות

סרנדה לקלרינט ושלישיית מיתרים, אופוס 4
סוויטה לצ'לו סולו, אופוס 84
סוויטה לגיטרה, אופוס 164
שלישיית מיתרים, אופוס 118
שלישיית מיתרים "פרוולה קורונה מוזיקליס: מנחה ליוהאן סבסטיאן באך", אופוס 122
שלישיית מיתרים ב-12 תחנות, אופוס 237
מוזיקה אלקטרונית

Spiritus Intelligentiae, Sanctus, אופוס 152, שני קולות סולו וסרט הקלטה, (1956)
רצף סן פרננדו, אופוס 185 (1963)
"תרגילים בשעה מאוחרת", אפוס 200 (1967)
Orga-Nastro, אופוס 212, עוגב וסרט הקלטה
"הם ידעו מה רצונם", אופוס 227, קריין, אבוב, פסנתר, כלי הקשה וסרט הקלטה (1977)
^ שאר אופוס 92 מכיל יצירות לשילובי כלים אחרים, ביניהם ויולה סולו ועוגב סולו.
עמוד השער של "ג'וני פוצח בשיר" מאת קרנק
בית רחל ובית לאה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 על שם:  רחל אמנו, לאה אמנו
 מיקום:  חברון (היישוב היהודי בחברון)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – מרץ 2018
 תאריך פתיחה רשמי:  מרץ 2018
 קואורדינטות:  31°31′25″N 35°06′33″E﻿ / ﻿31.523694563169°N 35.109232329814°E﻿ / 31.523694563169; 35.109232329814
  (למפת הר חברון מוגדלת) בית רחל ובית לאה(למפת הר חברון רגילה) בית רחל ובית לאה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית רחל ובית לאה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית רחל ובית לאה
 
בית רחל ובית לאה הם שני מבנים יהודיים בחברון, בסמוך למערת המכפלה ועל רחוב השוהדא.
היסטוריה

המבנה היה בבעלותו של שמסי זעתרי, שמסר ייפוי כוח לבנו, יוסף זעתרי ביחס לכל רכושו, ויוסף זעתרי מסר ייפוי כוח ביחס מתחם לידי חברת 'קרן גאולת קרקע ליד מדרשת א"י' ב-2009, שהעבירה את הזכויות לחברת 'אלעאידון ללעקראת (טלמון) בע"מ' ב-2012.
הכניסה הראשונה של יהודים למבנה נעשתה ב-21 בינואר 2016, והם פונו לאחר מספר ימים בהוראת שר הביטחון משה יעלון בעקבות טענות בני משפחת זעתרי כי המבנים בבעלותם וכי הם לא מכרו אותם. ההחלטה גררה תגובות חריפות בקואליציה, וחבר הכנסת אורן חזן איים כי לא יצביע עם הקואליציה.
לאחר מספר ימים, ב-26 בינואר 2016 הגיש יוסף זעתרי תלונה במשטרה, במסגרתה טען כי ייפוי הכוח משנת 2008 זויף; לאחר כשנה וחצי, נסגר תיק החקירה שנפתח בשעתו בעניין מחוסר ראיות.
ביולי 2017 ריתך צה"ל את דלתות המבנים, כדי למנוע פלישה אליהם.
בשנת 2017 הורה השר לביטחון פנים, גלעד ארדן על חקירה מיוחדת, וזו דחתה את טענות הפלסטינים.
ב-26 במרץ 2018 חתם ראש המנהל האזרחי על היתרי עסקה, לאחר שהמכירה נמצאה תקנית בעיניו, ואושרה שהיית יהודים במבנה.
ביולי 2019 דחה בג"ץ עתירה פלסטינית שדרשה את פינוי היהודים מהמבנים כפולשים וקבע כי הרחיבי היא המחזיקה בנכסים, ולא העותרים.
מוכר המבנה, יוסף זעתרי, נעצר ונחקר על ידי המשטרה הפלסטינית בשל המכירה.
הערות שוליים

1 2  פסק-דין בתיק בג"ץ 4470/18
↑  חופי עמוס, המומ והשיפוץ הסודי: איך נרכשו הבתים בחברון, באתר nrg‏, 29 בינואר 2016
↑  הקואליציה שוב גועשת: "רחל ולאה פונו בחברון" - כל הזמן, באתר כל הזמן, ‏5 בundefined 2016
1 2  חופי עמוס, המשטרה חקרה את המוכר הפלסטיני של בית רחל ולאה בנוכחות הביטחון המסכל, באתר nrg‏, 5 באוגוסט 2017
↑  עדו בן פורת, חברון: שני בתים שרכשו יהודים יאוכלסו בקרוב, באתר ערוץ 7, 6 בינואר 2017
↑    אלישע בן קימון, חברון: מתנחלים נכנסו לבית רחל ולאה, באתר "ידיעות אחרונות", 27 במרץ 2018}
↑  מערכת עכשיו 14, צפו: תושבים חזרו לבית רחל ובית לאה סמוך למערת המכפלה, באתר עכשיו 14, 26 במרץ 2018
↑  ערוץ 7, יהודים נכנסו לשני בתים חדשים בחברון, באתר ערוץ 7, 26 במרץ 2018
↑  העתירה לא עסקה בשאלת הבעלות.
↑  יאיר אלטמן, בג"ץ דחה עתירה פלשתינית לפינוי בתים בחברון, באתר ישראל היום, 21 ביולי 2019}
↑  בית רחל ובית לאה ישארו ביד המתיישבים, באתר ערוץ 7, 21 ביולי 2019
ארנסט גוטהילף

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1865 טימישוארה, באנאט, האימפריה האוסטרית
 פטירה:  17 בספטמבר 1950 (בגיל 84) אוקספורד
 תקופת הפעילות:  1892–1950 (כ־58 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  בית הסוחרים וארמון פנטו בככר שוורצנברג בווינה   וילה זיגפריד טרביץ'   בנק לנדרבנק, בימינו מלון "פארק הייאט" בווינה
 פרסים והוקרה:  מסדר פרנץ יוזף 
 בן או בת זוג:  Else Gotthilf (20 במרץ 1892–?) 
 
ארמון לאנה בווינה, וידן, (1895) ברחוב Argentinierstraße 20
וילה של זיגפריד טרביץ' בווינה, (1907-1908)
ארמון פנטו בככר שוורצנברג בווינה, (1917-1918),המאחסן בימינו את המרכז ארנולד שנברג
בית הסוחרים בווינה, בככר שוורצנברג 14, (1903)
ארנסט גוטהילף או, בשמו המלא, ארנסט דונאט פון גוטהילף-מישקולצי (בגרמנית: Ernst Gotthilf או Ernst Donath von Gotthilf-Miskolczy; ‏ 1 באוקטובר 1865, טמשוואר, באימפריה האוסטרית – 17 בספטמבר 1950 אוקספורד, אנגליה) היה אדריכל יהודי-אוסטרי, יליד באנאט, שהתיישב בערוב ימיו באנגליה.
קורות חיים > שנות ילדותו ולימודיו

ארנסט גוטהילף נולד בשנת 1865 בטמשוואר, בירת חבל באנאט, אז חלק מהאימפריה האוסטרית, בימינו טימישוארה, ברומניה. הוא היה בן למשפחה אמידה. אביו, אדוארד גוטהילף מישקולצי היה תעשיין, בעל מנסרה בטימישוארה, שזכה בשנת 1885 לתואר אצולה מידי הקיסר פרנץ יוזף של אוסטרו-הונגריה. האם הייתה יוזפינה, לבית שטרן. ארנסט גוטהילף למד אדריכלות קודם במכון הטכנולוגי של ציריך, והיה בו תלמידו של אלפרד פרידריך בלונצ'לי. אחר כך היה תלמידו של קרל קניג בבית הספר הפוליטכני בווינה ותלמידו של קרל פון האזנאואר באקדמיה לאמנויות יפות בווינה.
קורות חיים > הקריירה המקצועית

בתום לימודיו עשה גוטהילף סטאז' במשרד האדריכלים הידוע פלנר והלמר (אנ') בווינה. בגיל 27 בשנת 1892
פתח משרד אדריכלות משל עצמו. בהתחלה תכנן בעיקר בנייני דירות, בתי מגורים וחנויות. נודע, בין היתר בתכנון בניינם של ועד הסוחרים של וינה ושל בית ההבראה של ועד זה ברחוב פטר יורדאן בעיר. ב-1909 יחד עם אלכסנדר נוימן (גר') (1947-1861) פתח משרד אדריכלים שהפך לאחד החשובים בווינה.
פרט לבניית וילות, בתי מגורים וארמונות, המשרד גוטהילף-נוימן התמחה בבניית בנקים.
המשרד המשיך לפעול גם בימי מלחמת העולם הראשונה. אחרי סיום המלחמה והתפוררות האימפריה האוסטרו-הונגרית, הכנסות החברה נפגעו מאוד מאיבוד לקוחות רבים וצניחה בהזמנות. גוטהילף היה החל משנת 1893 חבר באיגוד האמנים של וינה, החל מ-1896 חבר באיגוד המהנדסים והאדריכלים של אוסטריה (ÖIAV). כמו כן הוא נמנה עם חברי האיגוד המסחרי של אוסטריה תחתית (גר') (ÖGV), החברים המייסדים של הוורקבונד האוסטרי (גר') (ÖWB) (1913), וחבר במועדון האדריכלים במסגרת איגוד האמנים של וינה.
קורות חיים > ההגירה לאנגליה

באנשלוס -סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית - בשנת 1938, אילץ את גוטהילף להימלט מאוסטריה והתיישב באוקספורד באנגליה. שם הוא הלך לעולמו בשנת 1950.
חייו הפרטיים

גוטהילף היה נשוי עם אליזבט (אלזה הנה), בתו של מהנדס העיר וינה, דונאט ציפרר (1909-1845).היא נפטרה באנגליה בשנת 1965. לזוג נולדו שני ילדים: סטיבן אדוארד גלנוויל ולוטה שרלוט מריה, הנשואה ציגלר פון אגרסאלוק.
שונות

לגוטהילף היה אוסף אמנות. חפצי אמנות שלו שנשדדו על ידי המשטר הנאצי הגיעו לאופסים אחרים, בין השאר, בתיווך בית המכרזים ויינמילר. כך קרה, למשל, עם הציור "הנערה עם כובע קש" מאת פרידריך פון אמרלינג (1887-1803), שנמכר במכרז לגלריית בלוודרה בווינה, והוחזר לצאצאי גוטהילף בשנת 2007.
בשנת 2008 התמונה נקנתה מהם תמורת מיליון וחצי אירו על ידי נסיך ליכטנשטיין, הנס אדם השני שתרם אותו למוזיאון דורותאום בווינה.
בשנת 2012 הוחזר לצאצאי גוטהילף גם ציור מאת ולדמילר שהגיע בזמנו למוזיאון של אולדנבורג.
פרסים ואותות הוקרה

מדליית פיגר (גר') מזהב
1908 – יועץ ממשלתי בתחום הבנייה (Baurat – "באוראט"), החל משנת 1918 יועץ-על ממשלתי (Oberbaurat)
1913 – אות המסדר פרנץ יוזף עם צלב של אביר
1914 – יועץ מומחה של בתי המשפט המחוזיים ולמסחר
1907 – חבר כבוד של האיגוד המרכזי של האדריכלים באוסטריה. ב-1919 כיהן כסגן יושב ראש האיגוד.
1923 – התמנה לפרופסור
מבחר פרויקטים

1893 – הבית הרביעי עם דירות להשכרה ב- Favoritenstraße 62,, מקושט בסגנון נאו-מנייריסטי, בולט בו פורטל חלקי מקושת עם רשת מברזל
1895 – ארמון לאנה (Lanna), ב-Argentinierstraße 20 ברובע וידן בווינה, בסגנון נאו-בארוקי
1896 – הבית ב- Argentinierstraße 20 בווידן, וינה
גרסה חדשה לחזית הבית זופיינזלה, בסגנון הזצסיון הווינאי – Sofiensäle ב-Maexergasse 17, ברובע לנדשטראסה,
1900 – מצבת העיתונאי פרדיננד גרוס בבית הקברות המרכזי של וינה
1901 – בית היתומים "גיזלה הקדושה" בטימשוארה (נחנך ב-15 באוגוסט 1901) ברובע פבריק, ברחוב פסטלוצי הנוכחי, הבית 16, בימינו שוכנת בו הפקולטה לכימיה, ביולוגיה וגאוגרפיה
1902 – הבית בפרסגאסה 1–3 בווינה
1902 – הדיור המוגן למשפחות חסרות בית ב- Universumstraße 62 ברובע בריגיטנאו, תוכנן על ידי גוטהילף יחד עם דונאט ציפרר; נתרם על ידי ראש קהילת יהודי וינה, וילהלם פון גוטמן ועל ידי בנק רוטשילד, ונחנך ב-18 באוקטובר 1902 על ידי ראש עיר וינה, קרל לואגר
1903 – בית הסוחרים בככר שוורצנברג 14, רובע וידן, וינה
1904 – בית הקרן של הסוחרים, Krugerstraße 3, וינה, מרכז (Innere Stadt)
1905 – בית המקרחת „Apotheke zur Mutter Gottes” ב-Gudrunstraße 150, ברובע פבוריטן,
1906 – בית חברת הביטוח "„Basler Versicherung” ב Lothringerstraße 16, במרכז וינה
1906 – מחלקת הנשים של בית ההבראה לב, בו נכלל והותאם הבית הסמוך, Mariannengasse 18–20, רובע אלזרגרונד, וינה
1907–1908 וילת זיגפריד טרביטש, ב-Maxingstraße 20, קבלן בנייה:הוגו שוסטר
1908 – בית מנהלת האוניברסיטה לאגרונומיה, בימינו האוניברסיטה למשאבי טבע ולמדעי הטבע, Gregor-Mendel-Straße 33 ברובע והרינג, וינה
1908–1910 – בית ההבראה של הסוחרים, Peter-Jordan-Straße 82, בווינה, דבלינג, בימינו – "בית וילהלם אקסנר" שך האוניברסיטה למשאבי הטבע ולמדעי הטבע
1909 – טירת קירלינג, Kierlingerstraße 87, בקלוסטרנויבורג
1909–1912 – בנק "וינר בנקפריין", ב-Schottengasse 6–8, מרכז וינה, יחד עם אלכסנדר נוימן
1911–1913 – בנק האשראי של רומניה בבוקרשט, יחד עם אוסקר מאוגש
1912 – דיור מוגן למשפחות חסרות בית ב-Wiesberggasse 13, ברובע אוטארינג בווינה
בית המשרדים אנקר-הוף, הוהה מארקט 10–11, בווינה – יחד עם אלכסנדר נוימן
1913–1915 – בנק לנדרבנק, באם חוף (Am Hof 2) במרכז העיר וינה, יחד עם אלכסנדר נוימן, אחד הבתים הראשונים בסגנון נאו-קלאסי, שכונה "הפנינה של וינה"; יש לו מעלית היסטורית, עם פנלים מעץ ועטורי צדפה, רצפות שיש, עם חלק בולט ("ריזליט") עם פרונטון משולש, חזית מלבני סיד, וכו', בימינו – מלון הייאט פארק בווינה
1914–1921 – בנק האוסטרי לאשראי במסחר ותעשייה, Renngasse 2 במרכז העיר וינה, בימינו בנק אוסטריה פורום לאמנות Bank Austria Kunstforum
1915 – בנק וינר פריין בככר העיקרית Hauptplatz 14, בגראץ, יחד עם אלכסנדר נוימן
1916 – קבוצת הזיכיון בככר שוורצנברג 7–8, בלנדשטראסה, וינה, יחד עם אלכסנדר נוטימן
1917–1918 – ארמון פנטו בככר שוורצנברג, לנדשטראסה, וינה, יחד עם אלכסנדר נוימן, הפך לימים למושב המונופול האוסטרי למשקאות חריפים, ובהווה – מרכז ארנולד שנברג
1922 – משרדי הבנק "אסטרייכישה קרדיטאנשטלט" למסחר ותעשייה, ב-Kaiserfeldgasse 5 בגראץ
1930–1932 – הבנק לדיסקאונט ואשראי בפראג 1, Na příkopě 33, 35, בסטארה מייסטו", ארמון בסגנון נאוקלאסי, בהווה – מושב הבנק למסחר בפראג – תוכנן יחד עם קרל יאראי, יוזף סאקאז',רודולף הילדברנד, אלכסנדר נוימן.
גוטהילף תכנן בנקים גם בבודפשט, סרייבו, את המלון "צנטרלהוטל" בבאדן, על יד וינה, בית העירייה של הודונין, במוראביה וכו'.
לקריאה נוספת

K. Ginhart, Wr. Kunstgeschichte, 1948 (היסטוריה של האמנות)
הערות שוליים

↑  כתבה ב"נויה פרייה פרסה", 19 באוקטובר 1902 (בגרמנית)
↑  am-hof-2-the-pearl-of-vienna Arielle Pardes Am Hof2, the Pearl of Vienna, TeNeues 2015, review in Architectural Digest
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1011384191  ISNI: 0000 0001 1924 4599  LCCN: no2014000192  SUDOC: 249794578  VIAF: 170459505   WorldCat (עם VIAF): 170459505 
בנק האשראי הרומני בבוקרשט ברחוב סטברופולאוס 6–8 בבוקרשט, תוכנן על ידי אוסקר מאוגש וארנסט גוטהילף, 1913-1911
ארמון הדוכס הגדול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון, שאטו 
 כתובת:  Krautmaart 
 מיקום:  לוקסמבורג 
 מדינה:  לוקסמבורג 
 בעלים:  מדינת לוקסמבורג 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 קואורדינטות:  49°36′39″N 6°07′58″E﻿ / ﻿49.610888888889°N 6.1328333333333°E﻿ / 49.610888888889; 6.1328333333333
  (למפת לוקסמבורג מוגדלת) לוקסמבורג גרבנמכר דיקירך בלגיה גרמניה צרפתארמון הדוכס הגדול(למפת לוקסמבורג רגילה) לוקסמבורג גרבנמכר דיקירך בלגיה גרמניה צרפתארמון הדוכס הגדול
 
חזית ארמון הדוכס הגדול בלוקסמבורג וביתני השמירה שבכניסה אליו
שומר בכניסה לארמון הדוכס הגדול בלוקסמבורג
ארמון הדוכס הגדול (בלוקסמבורגית: Groussherzogleche Palais) הוא ארמון בעיר לוקסמבורג, בירת לוקסמבורג. הוא משמש כמעונו הרשמי של הדוכס הגדול, ראש המדינה של לוקסמבורג.
הארמון ניצב באתר בלתי מבודד בליבה של העיר וצמוד למבנים אחרים באותו אזור. חזית החלק העתיק ביותר שבו, הנמצא בין שני צריחים, בנויה בסגנון הרנסאנס. החלק המרכזי של הארמון שנבנה בסגנון הבארוק מתוארך לתחילת שנות ה-40 של המאה ה-18.
היסטוריה

לאחר שנחרב בשנת 1554 בהתפוצצות אבק שרפה, שוקם המבנה ושימש כבניין העירייה של העיר מ-1572 ועד ל-1795, ולאחר מכן כמטה הממשל בלוקסמבורג כולה עד לשנת 1817. מאז שימש כמעון מושל לוקסמבורג מטעם הולנד.
עם העברת השלטון בדוכסות לידי בית נאסאו-וילבורג ב-1890, יועד המבנה לשמש למגורי הדוכס הגדול ומשפחתו בלבד. בהנהגתו של אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג שופץ והותאם המבנה לייעודו וב-1859 נוסף לו אגף חדש.
במהלך הכיבוש הגרמני של לוקסמבורג במלחמת העולם השנייה, שימש הארמון לגרמנים כאולם קונצרטים וכמסבאה. נזק רב נגרם למבנה, ריהוטו ואוספי האומנות שבו. לאחר שובה מהגלות של שארלוט, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג ב-1945, חזר הארמון לשמש את ייעודו הקודם. הוא שופץ בשנות השישים וחודש כולו בשנים 1991–1996.
הארמון משמש למגורי הדוכס הגדול וכאתר למילוי חובותיו הרשמיות. לדוכס הגדול משרדים בבניין והוא מקבל בו אורחים רשמיים ומקיים בו נשפים לכבודם. ראשי מדינות המבקרים בלוקסמבורג לנים בארמון. בכל חג מולד משודרת מהחדר הצהוב בארמון ברכה מאת הדוכס לכל תושבי המדינה.
משנת 1945 ועד 1966 ניצבו אנשי משמר הדוכס הגדול במשמר טקסי בחזית המבנה. מאז ואילך ממלאים תפקיד זה חיילי צבא לוקסמבורג.
ארמון הולירוד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון מלכותי בריטי
 כתובת:  הולירוד 
 מיקום:  סקוטלנד אדינבורו, סקוטלנד
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 בעלים:  דייוויד הראשון, מלך סקוטלנד 
 קואורדינטות:  55°57′10″N 3°10′20″W﻿ / ﻿55.9527°N 3.17229°W﻿ / 55.9527; -3.17229
 אתר רשמי
  (למפת אדינבורו מוגדלת) ארמון הולירוד(למפת אדינבורו רגילה) ארמון הולירוד
 
ארמון הולירוד
הארמון במאה ה-19. מבט מגבעת קלטון.
הארמון ושרידי המנזר - 2006
שרידי המנזר הסמוך לארמון
ארמון בית הולירוד (באנגלית: Palace of Holyroodhouse) או בקיצור ארמון הולירוד (Holyrood Palace) הוא ארמון מלכותי בריטי. הארמון נמצא באדינבורו שבסקוטלנד בקצהו התחתון של המייל המלכותי.
היסטוריה

הארמון היה במקורו מנזר שנוסד על ידי המלך דייוויד הראשון, מלך סקוטלנד, בשנת 1128. המנזר שימש אתר ההכתרה של מלכי סקוטלנד ואתר טקסי הנישואים המלכותיים במשך השנים. גגו של המנזר התמוטט במאה ה-18 ולא שוקם.
החל מהמאה ה-15 פעל צפונית למנזר בית הארחה - במקום בו עומד כיום הארמון. מלכי סקוטלנד נהגו להתגורר בבית הארחה זה בימי הביניים, ובסוף המאה ה-15 רכשו את בית ההארחה לשימושם. המלך ג'יימס השני שנולד בשנת 1430 בהולירוד הפך את המבנה לארמון מלכותי, הוכתר בו, התגורר בו, ואף נקבר במנזר. בין השנים 1498–1501 הרס המלך ג'יימס הרביעי את המבנה ובנה את מבנה הארמון הקבוע ממערבית למנזר. ג'יימס החמישי הוסיף לארמון אגפים בשנים 1528 ו-1536, ובהם המגדל הצפון-מערבי הקיים עד ימינו. במגדל זה התגוררה מרי הראשונה המכונה "מרי מלכת הסקוטים".
החל משנת 1603, כאשר המלך ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד, הפך להיות המלך ג'יימס הראשון מלך אנגליה ועבר ללונדון, ועד מלכותו של המלך ג'ורג' הרביעי בין השנים 1820–1830, כמעט ולא נעשה שימוש בארמון, אך הוא נותר בבעלות בית המלוכה.
בשנת 1650, בעת ביקורו של אוליבר קרומוול בארמון, עלה הארמון באש (לא ברור אם האש הוצתה או מדובר היה בתאונה). קרומוול הורה על שיפוצו, אולם המבנים שבנה נהרסו על ידי המלך צ'ארלס השני אשר שיקם את הארמון בין השנים 1671–1679 בהתאם לתוכניות האדריכל סר ויליאם ברוס, ומבנה זה שרד עד ימינו. המלך ג'יימס השני (ג'יימס השביעי של סקוטלנד) התגורר במבנה בין השנים 1679–1682 במהלך המשבר הפוליטי של שנים אלה. צ'ארלס אדוארד סטיוארט, המכונה "הנסיך היפה צ'ארלי" (Bonnie Prince Charlie), התגורר בארמון במשך מספר שבועות בשנת 1745 במהלך המרד היעקוביטי.
לאחר המהפכה הצרפתית הרשה המלך ג'ורג' השלישי לפליטי בית המלוכה הצרפתי לגור בארמון, והתגורר בו אחיו הצעיר של המלך הצרפתי לואי השישה עשר.
בתקופתנו, מתגורר בארמון המלך צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת כאשר הוא  מבקר בסקוטלנד לרגל אירועים רשמיים, למשך שבוע לפחות מדי שנה, בדרך כלל בחודשי הקיץ. אחת מארבע מסיבות הגן המלכותיות בכל שנה נערכת בארמון הולירוד בשבוע זה. כאשר המלך נופש בסקוטלנד הוא מתגורר בטירת בלמורל.
מאז הקמת הפרלמנט הסקוטי בשנת 1999, הארמון משמש גם למינויו של ראש השרים הסקוטי על ידי המלך. בשנים אלה גם הועלו רעיונות שהארמון ישמש למגורי קבע של אחד מבני המשפחה המלכותית -  הנסיכה אן, כנציגי קבע של המלכה בסקוטלנד.
בית המשפט העליון של קליפורניה

| --- | --- |

בניין ארל וורן, מקום מושב בית המשפט בסן פרנסיסקו
 מאפיינים
 מדינה:  קליפורניה קליפורניה
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1849–הווה (כ־175 שנים) 
 שופטים
 מספר שופטים:  7
 גאוגרפיה
 קואורדינטות:  37°46′51″N 122°25′05″W﻿ / ﻿37.780721160276°N 122.41794935736°W﻿ / 37.780721160276; -122.41794935736
 אתר רשמי
 he
 
בית המשפט העליון של קליפורניה הוא המוסד השיפוטי הגבוה ביותר של מדינת קליפורניה שבארצות הברית. החלטותיו מהוות תקדים מחייב עבור כל יתר בתי המשפט שבה. מקום מושבו של בית המשפט הוא בסן פרנסיסקו, והוא מקיים דיונים גם בערים לוס אנג'לס וסקרמנטו.
לבית המשפט היסטוריה של פסיקות חדשניות, במיוחד בתחומים של משפט פלילי, זכויות האזרח, אינטגרציה גזעית והגנת הצרכן. מחקר העלה כי פסיקותיו אומצו על ידי בתי משפט מחוץ לקליפורניה יותר מאשר פסיקותיו של כל בית משפט עליון מדינתי אחר בארצות הברית.