stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארתור הרצברג
מספריו

יצאו בעברית:
היהודים באמריקה: מפגש רב־תהפוכות בן 400 שנה, תרגום: אריה חשביה, הוצאת שוקן, 1994
היות יהודי בגולת אמריקה: מסות ורשימות, ירושלים: מוסד ביאליק, הספרייה הציונית, ההסתדרות הציונית, תשמ"א.
הרעיון הציוני: קובץ מדברי ראשונים ואחרונים בצירוף מבוא ורשימות ביוגרפיות (תרגום המבוא: משה רוזן), ירושלים: כתר, תש"ל
Essays on Jewish Life and Thought (1959) (co-editor)
The Zionist Idea (1959)
The Outbursts That Await Us (1963)
The French Enlightenment and the Jews (1968)- won the first Amran Award as the best work of nonfiction in the Jewish field.
Judaism (1961)
Being Jewish in America (1978)
The Jews in America: Four Centuries of an Uneasy Encounter (1989), ISBN 0-231-10841-9
Jewish Polemics (1992)
At Home Only with God (1993)
The Zionist Idea (1997)
Jews: The Essence and Character of a People (1998) (co-authored with Aron Hirt-Manheimer)
A Jew in America: My Life And a People's Struggle for Identity (2002)
The Fate of Zionism : A Secular Future for Israel & Palestine (2003).
באלוסיה

| באלוסיה |
| --- | --- |

תקופה
מיוקן 20.5–16 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: דוביים
סוג:: באלוסיה
מינים
 Ballusia elmensis  Ballusia orientalis  Ballusia hareni  Ballusia zhegalloi
שם מדעי
 Ballusia

באלוסיה (שם מדעי: Ballusia) הוא סוג נכחד של דוב קדום שהתקיים באירואסיה במשך המיוקן שלפני 20.5 עד 16 מיליון שנה. זהו אחד מהקדומים והפרימיטיביים שבדובים והוא השתייך לתת-המשפחה אורסוויים לצד האורסאווס. מספר חוקרים אף טוענים שהוא כלל לא היה דוב, אלא השתייך למשפחת ההמיקיוניים. אחרים עוד לא מסווגים לו משפחה אלא מגדירים אותו כסוג ללא מקור.
הסוג תואר ב-1998 בידי החוקרים Ginsburg & Morales ונכללו בו 4 מינים, כשהמאובנים שלו התגלו בפולין, רוסיה, מונגוליה ובסין.
הבאלוסיה היה דוב קטן ביותר שטיפס על עצים כנראה ודמה מעט אולי לפנדה אדומה. הוא היה בעל זנב ארוך יחסית, בעל גפיים ארוכות ולסתות חזקות עם שיניים שהותאמו לאוכל כל. גודלו השתרע מגודל של חתול בית עד לגודל של גרגרן או שונר גדול, כשהיה באורך 80 ס"מ ומשקל של 9–25 ק"ג.
הערות שוליים

↑  Baryshnikov G.F. & Lavrov A.V. (2015). "Early Miocene bear Ballusia (Carnivora, Ursidae) from the locality Khirgis-Nur-I in Mongolia". Proceedings of the Zoological Institute RAS 319(3): p. 341–350
↑  Marciszak A & Lipecki P (2020). "The history of bears (Ursidae, Carnivora, Mammalia) from Silesia (southern Poland) and the neighbouring areas". Geological Quarterly 64(4): p. 876–897
ביטבוקס

דוגמה של ביטבוקס
ביטבוקס (באנגלית: Beatbox, מילולית: "תיבת קצב") היא אומנות של יצירת קצב ומוזיקה באמצעות חלל הפה, היא נחשבת בעיני רבים כיסוד החמישי של ההיפ הופ. המונח לקוח ממכונות תופים ראשוניות שעשו קצב, ונקראו ביטבוקס.
מייסדי הביטבוקס הם דוג אי. פרש (אנ'), באפי (אנ') וביז מארקי (אנ'). הביטבוקס היה פופולרי מאוד בשנות ה-80 אך הוא איבד מזוהרו בשנות ה-90 וחזר במידה מסוימת לזירה לקראת אמצע שנות ה-2000. האיש שאחראי יותר מכל לחזרה של הביטבוקס והפיכתה לאומנות הוא ראזל, המסוגל לשיר ולעשות לעצמו קצב בו-זמנית[דרוש מקור].
בהשראת ראזל, בשנת 2009 איסאטו, אמן ביטבוקס ישראלי למד את הטכניקה של שילוב שירה וביטבוקס ושהשתמש בה כדי לבצע שירים בעברית וכך הגיע להכרה גדולה בישראל עד היום.
ישנם אמנים המשלבים את הביטבוקס עם נגינה בכלים אחרים בו-זמנית למשל יורי ליין המנגן על מפוחית ועושה לעצמו קצב (כמו במערכת תופים) בו זמנית.
בישראל קיימת קהילה בשם "ביטבוקס ישראל", המקדמת את סצנת הביטבוקס הישראלית בארץ באמצעות העלאת סרטונים של ביטבוקסרים ישראלים ליוטיוב, פייסבוק ואינסטגרם, ארגון מפגשים, תחרויות וקיומה של אליפות ישראל לביטבוקס שמתרחשת מדי שנה.
הצלילים

צלילי הביטבוקס הבסיסיים הם אלו שנשמעים כמו במערכת תופים, ומשמשים ליצירת מקצבים בסיסיים. הם נוצרים בעיקר על ידי השפתיים (תוף הבס והסנר) והשיניים (מצילות). ישנם גם צלילים נוספים שגורמים לביטבוקס להשמע כמו מנגינה יותר מאשר כמו מקצבים פשוטים, צלילים אלו מופקים על ידי השפתיים, הלחיים, השיניים, הלשון וחלקם גם מהגרון.
ראו גם

היפ הופ
ראפ
אריאל קופרוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1913 בסרביה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  15 ביוני 2007 (בגיל 94 בערך) טורונטו, קנדה 
 השכלה:  הפקולטה לעיתונות של אוניברסיטת מוסקבה 
 
אריאל קופרוב (ביידיש: אַריִעל קאָפּראָװ; 1913 קפרשטי בסרביה - 15 ביוני 2007 טורונטו) היה סופר יידי.
ביוגרפיה

נולד בעיירה קפרשטי בבסרביה (היום חלק ממולדובה), להוריו קראו מוטל (מרדכי) ופרל. אביו נפטר כשאריאל היה צעיר ומשפחתו עברה לטלנשטי. הוא עבד בתור מורה בכפרים ועיירות סמוכות. למד בקישינב ואוניברסיטת יאשי. בזמן מלחמת העולם השנייה הוא התנדב והתגייס לצבא האדום, במלחמה הוא נפצע. לאחר המלחמה סיים את לימודי עיתונאות באוניברסיטת מוסקבה, לאחר מכן גר בקישינב ועבד בתור עיתונאי בעיתונים יהודיים ולאחר סגירתם בעיתונים רוסים ומולדביים.
ב-1973 הוא עלה לארץ, בארץ היה אחד מכותביהם של ספרי זיכרון של הקהילות היהודיות בקפרשטי וטלנשטי. ב-1984 הוא ירד מהארץ והשתקע בקנדה, שם פרסם שלושה ספרים ביידיש. כמו כן כתב גם ברוסית. הוא כתב גם בשביל העיתון היידי פארווערטס היוצא לאור בניו יורק.
חלק מפרסומיו

יזכור בוך קאפרעטש, חיפה, 1980.
יזכור בוך טעלענעשט, תל אביב, 1982.
צװישן צװײ װעלט-מלחמות (בין שתי מלחמות העולם), טורונטו, 1991.
מאָראַל, מוט און גלױבן (מוסר, עוז ואמונה), טורונטו, 1993.
אַ װעלט מיט חכמות, טורונטו, 1996.
אנטוני טיודור

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1908 לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  19 באפריל 1987 (בגיל 79) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  William Jonh Cook 
 מדינה:  אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מעסיק:  אוניברסיטת קליפורניה באירוויין 
 פרסים והוקרה:  פרס הריקוד קאפצ'יו (1986)  פרס מרכז קנדי (1986)  Queen Elizabeth II Coronation Award 
 
אנטוני טיודור (באנגלית: Antony Tudor;‏ 4 באפריל 1908 – 19 באפריל 1987) היה כוריאוגרף, מורה ורקדן אנגלי.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

טיודור נולד בשם "ויליאם קוק" בלונדון. אל הריקוד הגיע במקרה. הוא נחשף לראשונה לבלט מקצועי בסוף שנות העשרה שלו, כשראה את בלט רוס של דיאגילב. הוא צפה ברקדן סרז' ליפר מבלט דיאגילב בבלט "אפולו מוליך המוזות" של בלנשין בשנת 1928. בהמשך, יציג לפניו הבלט רוס את אנה פבלובה, שתעניק לו השראה נוספת במסעו אל עולם המחול. טיודור פנה אל סיריל ו. בומונט, בעל חנות לספרי בלט בדרך צ'רינג קרוס בלונדון, וביקש ממנו לייעץ לו בדבר הכשרה לבלט. בומונט הפנה אותו ללימודים אצל מארי ראמבר, לשעבר רקדנית בבלט של דיאגילב, שמלמדת בשיטת צ'יקטי.
טיודור החל לרקוד כמקצוע אצל מארי ראמבר בשנת 1928, וכעבור שנה היה לאסיסטנט ראשי במועדון הבלט שלה. ככוריאוגרף צעיר בראשית דרכו, בגיל עשרים ושלוש, יצר לרקדניה בלטים אחדים, בהם "ליזיסטראטה" ו"כוכבי הלכת", בתיאטרון מרקורי, נוטינג היל גייט הקטן. את שני הבלטים המהפכניים ביותר שלו, "גן הלילך" ו"אלגיות אפלות", יצר לפני גיל שלושים, ורקד בעצמו את התפקידים הראשיים.
בשנת 1938, ייסד טיודור את "בלט לונדון" עם רקדני ראמבר, בהם יו ליינג (שיהיה לחברו לחיים), אנדרה הווארד, אגנס דה מיל, פגי ואן פראך, מוד לויד ו-וולטר גור. בראשית מלחמת העולם השנייה, ב-1940, הוזמן עמם לניו יורק, שם הצטרפו לתיאטרון הבלט המחודש של ריצ'רד פלזנט ולוצ'יה צ'ייז. הלהקה של צ'ייז הייתה בהמשך לתיאטרון הבלט האמריקאי, שעמו עמד טיודור בקשרים הדוקים עד סוף חייו.
טיודור היה כוריאוגרף הבית של תיאטרון הבלט למשך עשר שנים. הוא ביים מחדש כמה מיצירותיו הקודמות אך יצר גם כוריאוגרפיות חדשות, "עמוד האש" (1942), "רומיאו ויוליה", "זוהר מועם" ו"זרם מעמקים" ללהקה זו עד תום המלחמה. לאחר שפרש מן הריקוד ב-1950, עמד בראש סגל מורי בית הספר לבלט של מטרופוליטן אופרה, חזר ולימד בבית הספר ג'וליארד משנת 1950 ואילך, והיה מנהל אמנותי להבלט המלכותי השוודי מ-1963 עד 1964. הוא יצר שלוש כוריאוגרפיות לניו יורק סיטי בלט. טיודור המשיך בקריירת ההוראה שלו כפרופסור לטכניקת בלט במחלקה למחו של אוניברסיטת קליפורניה באירווין מ-1973 (בהפסקות עקב מחלת לב חמורה), ובמקביל חזר לתיאטרון הבלט האמריקאי ב-1974 כמנהל אמנותי נלווה, שם יצר את "העלים קמלים" ו"עובד אדמה בשדות", יצירתו הגדולה האחרונה, ב-1978. הוא וליינג המשיכו להתגורר חלק מן השנה בלאגונה ביץ', קליפורניה.
את ההשראה לחלק מן הבלטים שלו העניקו מוד לויד, יו ליינג ונורה קיי. גם דיאנה אדמס וסאלי וילסון יכולות להיחשב למוזות של טיודור.
כמורה, נודע טיודור בהתמקדותו בפרטים גופניים ופסיכולוגיים במטרה לסלק את האגו, כדי לאפשר לרקדנים להיחלץ מאזור הנוחות שלהם ולהרחיב את יכולותיהם. בריאיון עם דיק קאווט אמר טיודור, "אתה חייב להיפטר מן הגינונים האישיים כדי להגיע אל הדמות בבלט, ורקדנים אינם רוצים להרפות. לא קשה לשבור אדם. אבל אינך יכול לשבור אותם אלא אם תהיה מוכן לאסוף את האפר ללא שהיות וליצור ממנו שוב את הפניקס. זה החלק הקשה. מפתה כל כך לשטח אותם ארצה ולדרוך עליהם."
פרסים ואותות הוקרה

מדליית אמנויות יצירה מאוניברסיטת ברנדייס
פרס דאנס מגזין
פרס קאפציו
מדליון הנדל של עיריית ניו יורק
אותות הוקרה ממרכז קנדי ו-Dance/USA National.
בשנת 1988 התקבל טיודור להיכל התהילה ויטני של הזוג ונדרבילט במוזיאון הלאומי למחול.
מורשת וקרן

טיודור מקובל על הרוב כאחד מגדולי היוצרים המקוריים בצורות המחול המודרני. יחד עם ז'ורז' בלנשין, רואים בו דמות ראשית בשינוי הבלט לאמנות מודרנית, אבל בגאוניות העושה שימוש בצורות בלט, יותר משהיא נובעת מהן. יצירתו נחשבת על פי רוב כביטוי "פסיכולוגי" מודרני, אבל - כמוה כיוצרה - בחומרה, הידור ואצילות, ראויה לציון בראש ובראשונה בשימוש בצורות קלאסיות בלבד. מיכאיל ברישניקוב אמר, "אנו רוקדים את הבלטים של טיודור כי אנחנו מוכרחים. יצירתו של טיודור היא המצפון שלנו."
טיודור, מאמין ממושמע בזן בודהיזם, מת ביום א' של חג הפסחא בביתו שבמכון הזן הראשון של אמריקה, בגיל 79.
קרן אנטוני טיודור נוסדה כדי להמשיך להעלות יצירות של טיודור. בצוואתו מינה את סאלי בריילי בליס כמוציאה לפועל היחידה של הבלטים שלו עם הגשת צוואתו לבית המשפט לצוואות של מדינת ניו יורק ב-1987.
רקדני בוסטון בלט מבצעים את "אלגיות אפלות" של טיודור (2008).
אנטוני טורס

אנטוני טורס גארסיה (בספרדית: Antoni Torres García‏; 29 ביוני 1943 – 24 בפברואר 2003) היה כדורגלן ומאמן ספרדי ששיחק במשך שנות ה-60 וה-70 במדי הרקולס וברצלונה כבלם. טורס נפטר מסרטן ב-26 בפברואר 2003, בגיל 59.
קריירה > כשחקן

טורס החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1963, במדי הרקולס, ששיחקה בזמנו בליגה השנייה בספרד, שם ביסס את מעמדו כבלם. בסוף עונתו הראשונה בהרקולס, עונת 1963/64, השתתף טורס עם הקבוצה בפלייאוף ההעפלה לליגה הראשונה, אך היא כשלה במשימתה ונשארה בליגה השנייה עונה נוספת. בעונה הבאה שותף טורס ל-30 משחקי ליגה ועזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי.
בסיום העונה, בקיץ 1965, הצטרף טורס לברצלונה. טורס ביסס את מעמדו בקבוצה במהרה והיה שחקן הרכב ברוב משחקי ברצלונה במשך 11 עונות. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע ערי הירידים. התואר המקומי הראשון בו זכה טורס עם ברצלונה היה גביע הגנרל בעונת 1967/68, לאחר שברצלונה גברה על ריאל מדריד 1-0 במשחק הגמר. באותה עונה זומן לראשונה לנבחרת ספרד בשל היכולת הטובה שהציג במדי ברצלונה. טורס הופיע במדי הנבחרת הספרדית 4 פעמים נוספות בלבד, האחרונה שבהן הייתה ב-1969.
בעונת 1968/69 הבקיע טורס שער ליגה ראשון במדי ברצלונה, בניצחונה 1-0 על אספניול ב-24 בנובמבר 1968. בעונת 1970/71 היה טורס שותף לזכייה נוספת בגביע הגנרל ולהגעתה של הקבוצה לגמר גביע ערי הירידים. בעונה זו הבקיע טורס את שערו השני והאחרון בליגה כשחקן ברצלונה, בניצחון 1–4 על סבאדל. שלוש שנים מאוחר יותר, טורס לקח חלק משמעותי בזכיית ברצלונה באליפות ראשונה מזה 14 שנים, כשבדרך לזכייה זו ניצחה ברצלונה את ריאל מדריד 0–5 באצטדיונה הביתי, משחק שקירב את ברצלונה לזכייה בתואר על חשבונה של מדריד. מעמדו של טורס החל לדעוך בעונה הבאה, והוא פתח רק ב-13 משחקי ליגה. בתחילת עונת 1975/76 פרש טורס ממשחק, אחרי שנערך לכבודו משחק פרידה.
קריירה > כמאמן

לאחר פרישתו ממשחק הצטרף טורס לצוות ההנהלה והאימון של ברצלונה. בעונת 1978/79 החל לאמן את קבוצת המילואים של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, עד אפריל 1979, אז הצטרף לז'ואקים ריפה כעוזרו באימון הקבוצה הבוגרת. בסוף העונה זכתה ברצלונה בגביע המחזיקות הודות לניצחון על פורטונה דיסלדורף בבזל. לאחר שרפה פוטר במהלך עונת 1979/80, שב טורס לתפקידו כמאמן בקבוצה המשנה. טורס מילא את התפקיד במשך 3 עונות נוספות, עד סוף עונת 1982/83.
בקיץ 1983 החל לאמן את קסטיון, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה הדריך את הקבוצה למקום העשירי, ובעונתו השנייה למקום ה-12. בסוף העונה עזב את קסטיון ועבר לאמן את הרקולס, הקבוצה בה החל את הקריירה המקצועית שלו כשחקן. בעונה הראשונה כמאמנה, עונת 1984/85, סיימה הרקולס במקום ה-15 בליגה הראשונה, רק נקודה אחת מעל מאלגה שירדה לליגה השנייה. בעונה הבאה ירדה הרקולס לליגה השנייה מהמקום ה-17, המקום לפני האחרון, וטורס עזב את הקבוצה.
ב-1984 הקים טורס בצוותא עם ריפה, חואן מנואל אסנסי וקרלס רשאק את בית הספר היוקרתי לכדורגל "Escuela TARR" (בית ספר טאר"ר), כראשי התיבות של שמות המקימים.
תארים

גביע ערי הירידים: 1965/66
גביע הגנרל: 1967/68, 1970/71
הליגה הספרדית: 1973/74
אנה הופ הדסון

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1869 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בספטמבר 1957 (בגיל 88) 
 הושפעה על ידי:  Henri Evenepoel, Eugène Carrière 
 בן או בת זוג:  אתל סנדס 
 
אנה הופ הדסון (באנגלית: Anna Hope Hudson‏; 1869 – 1957), הידועה בדרך כלל בשם נאן הדסון (Nan Hudson), הייתה אמנית ילידת אמריקה שחיה ועבדה בצרפת ובאנגליה. היא הייתה בת זוגה לחיים של אתל סנדס.
ביוגרפיה > ילדותה

הדסון נולדה ב-10 בספטמבר 1869 בניו יורק. היא הייתה בתו של קולונל אדוארד מקני הדסון, שנפטר בשנת 1892; אמה נפטרה כשהייתה בת 9. היא חיה בארצות הברית עד גיל 24 ואז עברה לאירופה, והעדיפה את צרפת על פני שאר המקומות בהם התגוררה וביקרה. הירושה שקיבלה הייתה תוצאה של הצלחת סבה כשותף בחריטת שטרות כסף, שהתאחד מאוחר יותר והפך לחברת בנקאות אמריקאית.
ביוגרפיה > חינוך

הדסון החלה את לימודיה בפריז בשנת 1892 ופגשה את הסטודנטית לאמנות אתל סנדס, שהפכה לבת זוגה לחיים. בדומה לסנדס, גם הדסון ירשה הון רב לאחר מות הוריה. הן למדו בהדרכת יוג'ין קארייה בשנת 1896, וגם אנרי אוונפול, צייר פלמי, היה מדריך האמנות של הדסון החל מינואר 1897.
ביוגרפיה > אמנית

הדסון גרה וציירה עם אתל סנדס, וחילקה את זמנה בין צרפת לאנגליה. סנדס הייתה אשת חברה שנהגה לארח אמנים וסופרים כשהיו באנגליה. הדסון העדיפה אורח חיים שקט יותר בצרפת, ושם ביססה עצמה הדסון לראשונה כאמנית.
היא הכינה ציור של "תעלת ג'ידקה" לאחר שנסעה לוונציה לצייר. הציור הוצג בסלון בפריס בשנת 1906. וולטר סיקרט, שהכיר את הדסון באמצעות קשריה עם סנדס, לא ידע על יצירותיה. הוא התרשם מהן, שיתף את דעתו לגבי כישרונה, והזמין אותה לקבוצת רחוב פיצרוי. סנדס הצטרפה גם היא לקבוצה. שם השתתפו לעיתים קרובות שתי הנשים ושלחו ציורים למפגשי השבת של הקבוצה.
וולטר סיקרט, שתפס את דרכה הבטוחה והעצמאית בציור "מיס הדסון בבית רוולנדסון" (1910), תיאר את הדסון כ"אשה קורנת ומרתקת, אשת חלומות של כל גבר צעיר." וירג'יניה וולף אמרה כי היא התלבשה בצורה מסוגננת והייתה "רועשת וחזקה".
באנגליה, הדסון החלה להציג את עבודותיה בגלריות לסטר, במועדון האמנות האנגלי החדש ובאיגוד ברית האמנים. בשנת 1912 הייתה לה תערוכה משותפת עם סנדס בגלריית קרפקס. קבוצת רחוב פיצרוי והחבורה הגברית של קבוצת קמדן טאון, התמזגו בשנת 1913 והפכו לקבוצת לונדון. סנדס והדסון היו חברות מייסדות בקבוצת לונדון. הדסון הציגה מדי פעם את עבודותיה שם עד 1938. היא המשיכה גם להציג עבודות במועדון האמנות האנגלי. בהזמנתו של סיקרט, הדסון עבדה מדי פעם באולפניו והשתמש במודלים שלו לנושאים לציוריה.
עבודותיה נהרסו במידה רבה או אבדו במהלך מלחמת העולם השנייה בטירה שלה בדייפ. ישנן כמה יצירות שנותרו באוספים ציבוריים ואחת בגלריית טייט.
מלחמות עולם

סאנדס והדסון הקימו בית חולים לחיילים ליד דייפ במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר שהוא נסגר הן המשיכו במאמצי הסיעוד גם בצרפת וגם באנגליה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ביתה של הדסון נשדד ובית צ'לסי של אתל סנדס נהרס במהלך הבליץ, וחלק ניכר מציוריהן ואוספיה האמנות שלהן נהרסו או נגנבו.
חיים אישיים

הדסון רכשה את הבית מהמאה ה-17, שאטו ד'אופגארד, בשנת 1920. הוא היה ממוקם באזור כפרי, כ-10 קילומטרים מדייפ. היא שחזרה וקישטה אותו במשך תקופה מסוימת.
סנדס והדסון חיו יחד עד מותה ב-17 בספטמבר 1957.
הערות שוליים

1 2  Nicola Moorby, Nan (Anna Hope) Hudson 1869-1957, Tate, 2012-05-01, ISBN 978-1-84976-385-1. (באנגלית)
↑  Nicola Moorby, Ethel Sands 1873-1962, Tate, 2012-05-01, ISBN 978-1-84976-385-1. (באנגלית)
↑  Nicola Moorby, Roy Perry, Château d’Auppegard After 1927 by Anna Hope Hudson, Tate, 2012-05-01, ISBN 978-1-84976-385-1. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 40286  ULAN: 500023974  VIAF: 95829027   WorldCat (עם VIAF): 95829027 
וולטר סיקרט, מיס הדסון בבית רוולנדסון, 1910
אנה הופ הדסון, אכסניית לאמב, וולינגטון, 1912
אריאל ראצ'שייד

| --- | --- |
ראצ'שייד בשנת 2013
ראצ'שייד בשנת 2013
 לידה:  23 במרץ 1979 (בן 45) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  תיכון אלכסנדר המילטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
אריאל ראצ'שייד (באנגלית: Ariel Rechtshaid; נולד ב-23 במרץ 1979) הוא מפיק מוזיקלי, מהנדס שמע, מהנדס מיקסים, רב-נגן ופזמונאי אמריקאי.
הוא זכה בשלושה פרסי גראמי בקטגוריות הקשורות להפקה מוזיקלית של שירים ואלבומים.
ביוגרפיה וקריירה

אריאל ראצ'שייד נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה, למהגרים ישראלים והוא ממוצא יהודי. הוא למד בתיכון המילטון במחוז בית הספר המאוחד של לוס אנג'לס.
ראצ'שייד היה הסולן והגיטריסט של להקת הסקא/פופ-פאנק The Hippos, והבסיסט והמפיק המוזיקלי של להקת הפולק רוק Foreign Born. ב-2006 הוא הפיק את הסינגל "Hey There Delilah" של פליין וייט טיז שדורג במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. הוא היה שותף לכתיבה והפקה של הסינגל "Climax" מאת אשר משנת 2012, שזכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר". ראצ'שייד זכה בפרס גראמי נוסף על הפקת האלבום Modern Vampires of the City של ומפייר ויקנד (2013, "אלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטובה ביותר"), 25 של אדל (2015, "אלבום השנה"), ו-Father of the Bride של ומפייר ויקנד (2019, "אלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר").
במהלך הקריירה שלו, עבד עם מוזיקאים ולהקות כדוגמת חיים, מדונה ("Living for Love", "Unapologetic Bitch", "Bitch I'm Madonna" ו-"Veni Vidi Vici" מאלבום האולפן השלושה-עשר שלה, Rebel Heart), ברנדון פלאוורס, צ'ארלי XCX, סולאנז' נואלס, טוביאס ג'סו ג'וניור, סקיי פררה וקיילי מינוג.
הערות שוליים

↑  Ariel Rechtshaid, thecreativeindependent.com
1 2  Ariel Rechtshaid, www.soundonsound.com
1 2 3  Ariel Rechtshaid | Artist | GRAMMY.com, www.grammy.com
↑  Mike Powell, » The Band Leader, ‏94981 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Ariel rechtshaid on Instagram: "shana tova""
↑  "Ariel rechtshaid on Instagram: "LA ✡️ ⚾️ 💫""
↑  "Ariel rechtshaid on Instagram: "happy chanukah (Sp?) 🕯🕯🕯🕯🕯🕯🕯🕯 tweet jacked @hannahfidell""
↑  Ariel Rechtshaid, Pitchfork, ‏2013-11-22 (באנגלית)
↑  Frere-Jones, Sasha (2014-01-19). "Lend Me Your Ears". The New Yorker (באנגלית אמריקאית). ISSN 0028-792X. נבדק ב-2023-11-12.
↑  Plain White T's | Biography, Music & News, Billboard (באנגלית אמריקאית)
↑  Billboard Staff, 56th GRAMMY Awards: Full Winners List, Billboard, ‏2014-01-27 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0783 1472  MusicBrainz: 53ba7b2d-06c4-432a-81cc-ca7525adfec1
ביט ובוט

| --- | --- |

 סוגה:  ילדים, חינוכי
 בימוי:  אפרת קרצמן
 מדבבים בעברית:  נויה דואני (דאון), אורה שולמן, אורלי תגר, אלי לולאי, גדי לוי, ערן מור, אלונה אלכסנדר
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  20
 הפקה
 מפיק:  עדי וולוצקי
 אורך פרק:  11 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  12 במרץ 2018 – הווה 
 תקופת שידור בישראל:  2018 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ביט ובוט (באנגלית: Bitz & Bob) היא סדרת אנימציה בריטית-קנדית לילדים, המשודרת בערוץ הופ! בדיבוב לעברית החל משנת 2018.
מטרת הסדרה

אנו חיים בעולם בו רק 11% מהנשים הן פיזיקאיות, 10% מהנשים הן מתכנתות מחשבים, ו–8% מהנשים הן מהנדסות מכונות. מתוך הצורך לעודד ילדות להיכנס לתחומים אלו מגיל צעיר, קמה סדרה חדשה שמעודדת אותן לחקור לעומק תאוריות מעולם המדע וההנדסה דרך משחקים יצירתיים, עשייה וחדשנות. הסדרה שואפת לפרוץ את תקרת הזכוכית ולעלות את הביטחון העצמי של הילדות, כדי שיתנסו בדברים חדשים.
עלילת הסדרה

ביט ובוט הם אחות ואח סקרנים המדמיינים דברים. הם מטיילים בעולם הדמיון עם הבובות שלהם - בלבל, סול, זיפ ופופ ופותרים בעיות על ידי שימוש במדע והנדסה. בסוף כל פרק ישנו קליפ נלווה המלמד את הצופות והצופים כיצד ליצור בעצמם את ההמצאות המיוחדות שנראו במהלך הפרקים.
הדמויות

ביט (Bitz) (נויה דואני (דאון)) - ילדה סקרנית בת 8 בעלת יכולת יצירתית וחדשנית.
בוט (Bob) (אורה שולמן) - האח הקטן בן ה-4 של ביט, שעוזר לה עם הצעות לרעיונות נפלאים.
סול (Purl) (אורלי תגר) - בובה חמודה שהיא חברתה הטובה של ביט.
בלבל (Bevel) (אלי לולאי) - צעצוע גיבור העל שאהוב על כולם.
זיפ (Zip) (גדי לוי) ופופ (Pop) (ערן מור) - צמד בובות שאוהבות בעיקר לעשות שטויות.
אריאל קארו

| --- | --- |

 לידה:  אוקטובר 1965 (בן 59)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1983–2013 (כ־30 שנה)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קמ"ן אוגדת אזור יהודה ושומרון  רע"ן בחטיבת המחקר  מפקד קורס קמ"נים  קמ"ן פיקוד מרכז  סגן ראש החטיבה האסטרטגית באג"ת  ראש המחלקה לעיצוב המערכה באמ"ץ  קצין מודיעין שדה ראשי  קצין מודיעין ראשי
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  מבצע חומת מגן  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן
 תפקידים אזרחיים
 ראש מנהלת מודיעין וסייבר ברפאל  סמנכ"ל בכיר לפיתוח עסקי ושיווק ברפאל
 
אריאל קארו (נולד באוקטובר 1965), תת-אלוף בצה"ל במילואים, בתפקידו האחרון כיהן כקצין מודיעין ראשי (קמנ"ר) בשנים 2009–2013.
קורות חייו

אריאל קארו נולד ב-1965. לאחר לימודים בפנימייה הצבאית לפיקוד בתל אביב, התגייס באוקטובר 1983 לצה"ל ושירת כלוחם בחיל השריון. לאחר פציעה עבר לחיל המודיעין. ב-1995 מונה לקצין המודיעין של אוגדת אזור יהודה ושומרון. לאחר שנתיים עבר לחטיבת המחקר בחיל המודיעין לתפקיד ראש ענף. בשנת 2000 היה מפקד קורס קציני המודיעין.
בשנים 2001–2003 היה קצין המודיעין של פיקוד מרכז, במהלך הלחימה בתקופת האינתיפאדה השנייה ובמבצע חומת מגן. לאחר מכן מונה לסגן ראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון. משנת 2005 היה ראש מחלקת עיצוב המערכה באגף מבצעים, תפקיד אותו מילא גם במהלך מלחמת לבנון השנייה. בשנת 2007 עבר לתפקיד קצין מודיעין שדה ראשי, במהלך מבצע עופרת יצוקה. לאורך התפקיד פעל קארו להחזרת מודיעין השדה לאחריות אמ"ן, מתוך הבנה כי הניתוק אשר אירע בתחילת שנות ה-2000 היה לנתק המרכזי בזרימת המודיעין לדרגי השטח. במקביל פעל קארו לביסוס האיסוף הקרבי כמערך מקצועי בזרוע היבשה, אשר לימים הפך לחיל הגנת הגבולות.
במאי 2009 מונה לקצין מודיעין ראשי (מפקד חיל המודיעין) וכיהן בתפקיד עד מרץ 2013.
קארו הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. למד במכללה לביטחון לאומי בין השנים 2003–2004. הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בלימודי המזרח התיכון ומדעי המדינה מאוניברסיטת תל אביב ובעל תואר שני בהצטיינות במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
קארו היה בין הקצינים הבכירים הבודדים בצה"ל שאינם בוגרי בה"ד 1.
לאחר שחרורו מונה לראש מינהלת מודיעין וסייבר בחברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, ובשנת 2019 התקדם לתפקיד סמנכ"ל בכיר לפיתוח עסקי ושיווק ברפאל.
הערות שוליים

↑  קארו - ראש מנהלת מודיעין וסייבר ברפאל, "ישראל דיפנס", ‏ 29.12.2013.
↑  אריאל קארו, באתר "בהשקט ובבטחה".
| קציני הגנת גבולות ראשיים  |
| --- | --- | --- |
| קציני איסוף קרבי ראשיים  | אמנון סופרין • יובל חלמיש • גיא ליפקין • אריאל קארו • אלי פולק • גיא בר-לב • מרדכי כהנא |  |
| קציני איסוף קרבי ראשיים  ומפקדי מערך הגנת הגבולות | מרדכי כהנא • דן נוימן (ממלא מקום) • אמיר אבשטיין |  |
| קציני הגנת גבולות ראשיים  | אמיר אבשטיין • עמית ימין • אליעד מואטי |  |
ארמון הקרמלין הממלכתי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון, סימן נוף 
 מיקום:  טברסקוי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 בעלים:  המנהל לענייני נשיא רוסיה
 מייסדים:  ניקיטה חרושצ'וב 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1959
 תאריך פתיחה רשמי:  1961 
 אדריכל:  מיכאיל פוסוחין, Evgeny Stamo, Ashot Mndoyants, Pavel Shteller 
 סגנון אדריכלי:  ארכיטקטורה סובייטית מודרניסטית 
 קואורדינטות:  55°45′05″N 37°36′56″E﻿ / ﻿55.751388888889°N 37.615555555556°E﻿ / 55.751388888889; 37.615555555556
 kremlinpalace.org
  (למפת מוסקבה מוגדלת) ארמון הקרמלין הממלכתי(למפת מוסקבה רגילה) ארמון הקרמלין הממלכתי
 
מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום  לחצו עליו
ארמון הקרמלין הממלכתי (ברוסית: Государственный Кремлёвский дворец) נבנה בשנת 1961 על ידי האדריכל של מיכאיל ואסילייביץ' פוסוחין (הפרויקט פותח על ידי אשוט מנדויאנץ ויבגני סטאמו) בתמיכתו של ניקיטה חרושצ'וב ותוכנן כמקום לאירועים חברתיים ופוליטיים.
היסטוריה

בשנת 1960 ובשנות ה-80 נערכו בין קירותיו כנסי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בנוסף לפורומים חברתיים ופוליטיים שונים, ארמון הקרמלין הממלכתי שימש (ומשמש) כבמה לקונצרטים והפקות תיאטרון. במשך זמן מה הוא היה ברשות תיאטרון הבולשוי.
כיום בשטח הארמון, יושב תיאטרון הבלט של הקרמלין. מדי חורף, מוצב בין כתליו עץ חג המולד המרכזי. ארמון הקרמלין הממלכתי, שנבנה בשנות ה-60 של המאה העשרים, כמו בניין 14 בקרמלין אינו נחשב לחלק של מורשת אדריכלית של הקרמלין ולא נכלל ברשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.