stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רייסקינדר
הערות שוליים

↑  אינדיקס, באתר www.facebook.com
↑  יובל אראל‏, קרה משהו אחר, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 20 באוגוסט 2014
↑  {{קישור
כללי|כתובת=https://www.instagram.com/p/CwFgW7lt5sM/?%7Cכותרת=nanadisc on Instagram: “!אלבום חדש לרייסקינדר - אומץ הומלס @ryskinder_insta

באלבומו השביעי, מביא יוצא הרוק-האלקטרוני את הפקת הסמפלר הפרועה והמילים חוצבות הרגש, לשיאים חדשים של עומק וגרוברייסקינדר (אסף עדן) יצר אותו באחת התקופות המאתגרות של חייו, כשהיה "תקוע" בברלין מוכת הקורונה, ללא יכולת לחזור לישראל ללא בית ואחרי מערכת יחסים בת 7 שנים שהתפרקה.

בהפקת האלבום לקחו חלק רם אוריון - שהפיק את השירים "מה יהיה?, ""אומץ הומלס" ו"ריקוד הניצחון שלי" - והמוזיקאית היפנית מיהו שימומורה, שמלווה את עדן בהופעותיו בשנים האחרונות ומנגנת על תופים, פסנתר וכינור

את האלבום החדש הוא ישיק בהופעה ב-23.9 במועדון הגגרין בתל אביב

צילום עטיפת האלבום: Klara Johana Michel”|אתר=Instagram|שפה=en|תאריך_וידוא=18-08-2023}}
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 20150380567613371803   WorldCat (עם VIAF): 20150380567613371803
לזוז

לזוז הוא אלבומה השני של להקת ההיפ הופ הישראלית הדג נחש. האלבום הוקלט במהלך החודשים אפריל ומאי 2002 ויצא לאור בתחילת שנת 2003. יוסי פיין הפיק את האלבום ושאנן סטריט, סולן הלהקה, היה מעורב בכתיבת המילים לכל השירים. האלבום מכר למעלה מ-30,000 עותקים וזיכה את הלהקה באלבום זהב. האלבום הוקלט ונכתב בשיאה של האינתיפאדה השנייה שהשפעותיה מופיעות במספר שירים באלבום.
הסינגל הראשון מתוך האלבום היה השיר "מספרים", שאף הגיע למקום ה-38 במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג'. שיר נוסף שהופיע במצעדים השנתיים היה השיר "גבי ודבי" שהגיע למקום ה-18 במצעד העברי של גלגלצ ולמקום ה-29 במצעד של רשת ג'. השיר עושה שימוש בדמותם של גבי ודבי - גיבורי תוכנית ללימוד השפה האנגלית ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנות השבעים והשמונים. במשך כל השיר מופיע ברקע שיר הפתיחה של הסדרה "הרפתקאות סקוטרמן" שהלחין יוחנן קלדי.
השיר התשיעי באלבום, ״גן התות״ הוא שיר שמתאר את מקום ילדותו של שאנן, גן התות שבלב שכונת נחלאות, שעם השנים הפך למקום נטוש, מלוכלך ללא שום אזכור למה שהיה בעבר. שאנן מביע צער על אותו גן שהפך למקום בו ״לבוא אליו עולה לי בבריאות״ אך הוא ״ממליץ עליו בחום לכל מחפש כיוון״.
האלבום גם כולל את שיר המחאה הציני "לא פרייארים", השיר טוען כי אזרחי ישראל משלמים מיסים ומשרתים בצבא אבל לא מקבלים שום דבר בתמורה.
ברי סחרוף התארח בשני שירים באלבום - "קמתי", השיר הפותח את האלבום שאף יצא כסינגל לתחנות הרדיו, ו"בלה בליסימה" המספר את סיפורה של בלה פריינד, אישה חרדית שב-1993 הגנה על מחבל בגופה מקהל שניסה לבצע בו לינץ' לאחר שזה דקר שני אנשים בירושלים. השיר מבקר את החברה הישראלית על כך שלא אימצה את פרוינד לגיבורה וזאת משום שהיא גם אישה וגם חרדית. השיר הסוגר את האלבום, "זה לא אני", גם הוא שיר מחאה שנכתב בעקבות מותו של רב"ט ניר אביבי בתאונת בט"שית בשנת 1991. אביבי היה בן גרעין של שאנן סטריט בחטיבת הנח"ל והשיר מוחה על ההתנערות של הצבא מאחריות לתאונה. בשיר זה מתארחת הזמרת גליה ירון. כמו כן, מתארחת הראפרית MC שירי בשיר "לזוז". מאוחר יותר חידשה הלהקה את "לזוז" (בהופעות שגם הוקלטו באלבום הדג נחש LIVE), כאשר בגרסה זו הלהקה מבצעת אותו ללא הראפרית האורחת וגם המילים לאחד מבתי השיר שונו. בתחילת השיר "לזוז" נשמע קולו של שייקה לוי מתוך המערכון "אופסייד סטורי" של הגשש החיוור.
בשנת 2008 נבחר האלבום כאלבום החשוב במוזיקה הישראלית של העשור הראשון של המאה ה-21 בסיכום 60 שנה למדינת ישראל בעיתון "ידיעות אחרונות".
האלבום יצא בהוצאה מחודשת על תקליט ויניל ביולי 2023.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | קמתי (עם ברי סחרוף)   | 03:36 |
| 2. | לזוז (עם MC שירי)   | 04:05 |
| 3. | סוד ההצלחה  | 03:08 |
| 4. | מספרים  | 04:26 |
| 5. | לא פראיירים  | 04:12 |
| 6. | פראיירים  | 04:03 |
| 7. | גבי ודבי  | 05:13 |
| 8. | גן העדן  | 00:45 |
| 9. | גן התות  | 04:28 |
| 10. | בלה בליסימה (עם ברי סחרוף)   | 03:42 |
| 11. | בליסידאב  | 00:35 |
| 12. | המכונה של התות  | 03:23 |
| 13. | זה לא אני (עם גליה ירון)   | 04:22 |
| משך כולל: | משך כולל: | 46:08 |
השירים "קמתי", "לזוז", "מספרים", "לא פראיירים" ו"גבי ודבי" יצאו כסינגלים רשמיים.
הערות שוליים

↑  שלומית שרביט, אקטיביסטים למופת, בטח לא פראיירים, באתר ynet, 8 ביוני 2010
↑  רוגל אלפר, הדג נחוש, באתר nrg‏, 1 בפברואר 2008
| הדג נחש |
| --- | --- | --- |
שאנן סטריט • גיא מר • דודוש קלמס • משה אסרף • יאיא כהן אהרונוב • שלומי אלון
| אלבומי אולפן | המכונה של הגרוב • לזוז • חומר מקומי • בעזרת הג'אם • 6 • זמן להתעורר • שותפים בעם • וולקאם טו איזראל • דג לייף |  |
| אלבומי הופעה | הדג נחש LIVE • הדג נחש ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה |  |
| סינגלים | "מספרים" • "שירת הסטיקר" • "הנה אני בא" • "עוד אח אחד" • "קובלנה על מפלגות ישראל" • "זמן להתעורר" • "יום שישי" • "תן לי מנגינה" • "בומבה" |  |
צבי פלסר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביולי 1968 (בן 56) רחובות, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 zviplesser.com
 
צבי פלסר (נולד ב-28 ביולי 1968 ברחובות) הוא צ'לן ישראלי. הוא מכהן כפרופסור חבר במסלול היוצר באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה

צבי פלסר נולד ב-1968 בארץ ישראל בעיר רחובות במשפחה שוחרת מוזיקה. אביו, יצחק פלסר (1986-1940), שהיה פיזיקאי בתחום הפיזיקה הגרעינית ופרופסור במכון ויצמן למדע, נמנה עם מקימי הקאמרטה הישראלית רחובות (1984), שהפכה לימים לקאמרטה הישראלית ירושלים. צבי פלסר הוא בוגר המרכז למוזיקה בירושלים כחלק מהתוכנית למוזיקאים צעירים מצטיינים בניהולו של אייזק שטרן. פלסר הוא תלמידם של צבי הראל בישראל ושל דייוויד סויר בארצות הברית. כמו כן למד בבית הספר ג'וליארד אצל זארה נלסובה.
הוא זכה בפרס פרנסואה שפירא ובמלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל.
פלסר הוא זוכה התחרות הבינלאומית הארבעים ואחת במרכז קנדי בוושינגטון, הופיע כסולן בצפון אמריקה, אירופה וישראל וזכה לשבחי הקהל והביקורת.
פלסר הופיע לראשונה בגיל 17 בארצות הברית, לצדם של אייזק שטרן ופנחס צוקרמן על בימת אולם הקרנגי הול בניו יורק ולאותו אולם שב כעבור שלוש שנים כסולן עם תזמורת ג'וליארד בניצוחו של זובין מהטה.
מאז הופיע פלסר כסולן עם תזמורות נודעות, בהן הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית רמת גן, התזמורת הפילהרמונית של באפלו, התזמורת הסימפונית של המבורג, התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית, האקדמיה של סנט מרטין בשדות, התזמורת הקאמרית של מינסק ועוד. ב-2013 הוא שימש כחבר בחבר השפוטים של תחרות הצ'לו "גספר קסאדו" ביפן.
בינואר 2015 ניגן פלסר בברלין כסולן בקונצרט מיוחד של הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של סיימון ראטל.
פלסר מרבה בנגינת רסיטלים במרכזי המוזיקה החשובים בעולם, ונוטל חלק בפסטיבלים נודעים כמרלבורו, שלזוויג-הולשטיין, סרבנטינו במקסיקו, לפלנד בשוודיה ומונפלייה בצרפת והוא מרבה גם בביצוע מוזיקה קאמרית ברחבי העולם, ובין היתר נמנה עם מייסדי רביעיית הוברמן וה-Concertante Chamber Players.
בשנת 2002 הוא ביצע בכורה עולמית של דו-השיח לצ'לו ותזמורת מאת יוסף ברדנשווילי.
צבי פלסר מנגן על צ'לו גואדניני המושאל מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
הוא פרופסור באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, ראש התוכנית למוזיקה קאמרית. הוא מלמד באקדמיה בירושלים משנת 1998 לימד בעבר בבית הספר לאמנויות של צפון קרוליינה, בבית הספר "אנקור" באוהיו, בתוכנית למוזיקה על שם פרלמן ובבית הספר הגבוה למוזיקה בווירצבורג בגרמניה.
כמו כן הוא לימד ה"צלילים בעמק" - קורס קיץ שהתקיים בעמק יזרעאל.
במשך עשור בין השנים 2011 - 2021 שימש כמנהלו האמנותי של פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
חיים פרטיים

אחיו, רונן פלסר, הוא פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת דיוק בארצות הברית.
פרסים ואותות הוקרה

פרס פרנסואה שפירא בישראל
זוכה התחרות הבינלאומית ה-41 במרכז קנדי בוושינגטון.
הערות שוליים

↑  P.Sommers 1991
1 2  נעם בן זאב 2011
שלמה אלטון

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1927 איזמיר, טורקיה
 נהרג:  22 ביוני 1967 (בגיל 40) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1947–1967 (כ־20 שנה)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 13 (גדעון)  מפקד חטיבת גולני  מפקד בית הספר לקצינים  קצין האג"ם של פיקוד הדרום
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות     מבצע קדש   פעולות התגמול     מלחמת ששת הימים
 
שלמה אלטון (משמאל) ויוסי דגני, בתקופת שירותו בגדוד 7
שלמה אלטון (10 באפריל 1927 – 22 ביוני 1967) היה אלוף-משנה בצה"ל, כיהן כמפקד חטיבת גולני ומפקד בית הספר לקצינים, נפגע במהלך מלחמת ששת הימים ומת מפצעיו כשבועיים לאחר מכן.
קורות חייו

אלטון נולד באיזמיר שבטורקיה, בנם של רחל ואברהם. התחנך בבית ספר "אליאנס" ובבית ספר למסחר. בשנת 1944 עלה לארץ ישראל לבדו, במסגרת עליית הנוער. הצטרף להכשרה בשדה נחום ולאחר שנתיים עבר לגבעת ברנר במסגרת הכשרה מגויסת לפלמ"ח.
ביולי 1954 התחתן אלטון עם עליזה דורה, שאותה הכיר בפלמ"ח.
שירותו הצבאי

בתחילת 1947 עבר קורס מ"כים בקיבוץ דליה, ופיקד על כיתה בגדוד 8 של חטיבת הנגב, תקופה בה איבטח הגדוד את קווי המים מניר עם לגבולות. לאחר קורס קצינים שימש אלטון כמפקד מחלקה בגדוד 8 וכמפקד פלוגת הסיור של גדוד 7 בחטיבה. באמצע שנות החמישים היה מפקד "המצודה" באילת. במלחמת סיני שימש אלטון כמפקד גדוד 13 (גדעון). הגדוד בפיקודו נלחם בקרב רפיח והבקיע את מתחם מוצבי הצבא המצרי בגזרה הצפון-מזרחית של צומת רפיח.
לאחר המלחמה נשלח לשליחות איסוף כספים במסגרת הבונדס בדרום אמריקה, והשלים את לימודי הבגרות. למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובבית הספר הגבוה למלחמה בצרפת, בה שהה במשך שנתיים. בשנת 1965 מונה למפקד חטיבת גולני. במהלך כהונתו בתפקיד שאף לשלב את כוחות החטיבה בפעולות התגמול והתעקש להשתתף בהן בעצמו. בשנת 1966 התמנה למפקד בית הספר לקצינים, במהלך מלחמת ששת הימים הצטרף למפקדת פיקוד הדרום כקצין אג"ם של הפיקוד. בתחילת הקרבות נפגע באורח קשה במהלך סיור ברצועת עזה ולאחר 17 ימים נפטר.
הניח אחריו את רעייתו עליזה, ושני ילדים – עידית וגל.
הערות שוליים

↑  אלטון דורה עליזה ז"ל, באתר הפלמ"ח
↑  אורי שגיא, אורות בערפל. תל אביב, ידיעות אחרונות, 1998, עמודים 110–111.
↑  עמוס כרמלי, חייו ומותו של אל"ם שלמה אלטון, עיתון דבר, 12 ביולי 1968, עמ' 26
ג'ונתן ריס מאיירס

| --- | --- |

מאיירס
 לידה:  27 ביולי 1977 (בן 47) אירלנד דבלין, אירלנד
 שם לידה:  Jonathan Michael Francis O'Keefe 
 מדינה:  אירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 מקום לימודים:  The North Monastery 
 בן או בת זוג:  Andrea Haugen 
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - מיני סדרה או סרט טלוויזיה (2006)  גביע שופאר 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונתן ריס מאיירס (באנגלית: Jonathan Rhys Meyers; נולד ב-27 ביולי 1977) הוא שחקן ודוגמן אירי. הוא ידוע בתפקידיו בסרטים "מייקל קולינס" (1996), "ולווט גולדמיין" (אנ') (1998), "טיטוס" (אנ') (1999), "שחקי אותה כמו בקהאם" (2002), "אלכסנדר" (2004), "נקודת מפגש" (2005), "משימה בלתי אפשרית 3" (2006) ובטלוויזיה הוא מוכר בתור אלביס פרסלי במיני-סדרה הביוגרפית "אלביס" (אנ') (2005), עבורו זכה בפרס גלובוס הזהב וקיבל מועמדות לפרס אמי, התפרסם גם בתור הנרי השמיני, מלך אנגליה בסדרת הדרמה ההיסטורית "שושלת טיודור" (2007–10), מה שזיכה אותו בשתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, ובתפקיד הראשי של דרקולה בסדרת הדרמה של NBC, "דרקולה" (2013–14). הוא גם כיכב בתור הבישוף האמונד בסדרת הטלוויזיה של ערוץ ההיסטוריה "ויקינגים" (2017–2019).
מאיירס המשיך לככב בסרטים נוספים, כמו "אלברט נובס" (2011), גילם את ולנטיין מורגנשטרן בסרט "בני הנפילים: עיר של עצמות" (2013), הוא הופיע בסרט "סטונוול" (אנ') מ-2015, בבימויו של רולנד אמריך; בשנת 2017, הוא כיכב בסרט "האדם השנים עשר" (אנ'); ובשנת 2018 גילם את סוכן המוסד ארי בן ציון בסרט הריגול "פרשת דמשק".
בשנת 2020, הוא דורג במקום ה-43 ברשימת שחקני הקולנוע הגדולים של אירלנד מטעם האייריש טיימס.
שנותיו הראשונות

נולד בשם ג'ונתן מייקל פרנסיס או'קיף (Jonathan Michael Francis O'Keeffe) בדבלין שבאירלנד, למשפחה קתולית. בנם של ג'רלדין (לבית מאיירס) והמוזיקאי ג'ון או'קיף. מאיירס נולד עם בעיות בליבו ובילה את חודשיו הראשונים בבית החולים. בגיל שנה עברו הוריו לעיר קורק שם גדל. יש לו שלושה אחים צעירים בשם ג'יימי, אלן ופול ושלושתם מוזיקאים מקצועיים. כשהגיע לגיל שלוש, נפרדו הוריו ואימו גידלה אותו ואת אחיו אלן בעוד שני אחיו האחרים התגוררו בבית סבתם יחד עם אביו.
קריירה

תפקידו הראשון היה בשנת 1994 בסרט "איש ללא חשיבות". תפקידו הראשון בטלוויזיה היה במיני-סדרה בת ארבעה פרקים בשם "Gormenghast" משנת 2000 אשר שודרה ברשת ה-BBC.
החל משנת 2005 שימש פרזנטור של חברת האופנה הוגו בוס למספר קמפיינים, ובשנים 2006–2007 נבחר לשמש פרזנטור לחברת הבגדים ורסצ'ה.
משנת 2007 עד 2010 כיכב מאיירס בסדרה "שושלת טיודור" של רשת שואוטיים בתפקיד הנרי השמיני. תפקיד זה העניק לו שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב עבור השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה. מאיירס ביצע גם תפקידים מוזיקליים.
בשנת 2013 בחר לגלם את דמותו של האנטי-גיבור בסדרה "דרקולה" של רשת NBC. הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת בלבד.
ב-2014 העניק העיתון "The Irish Post" למאיירס פרס על תרומתו למשחק ועל הישגיו בעשרים השנים האחרונות.
חיים אישיים

בבעלותו של מאיירס בתים בלוס אנג'לס, בלונדון, בדבלין ובמרוקו.
בחודש מאי 2005 הוא נכנס למוסד גמילה מאלכוהול. ב-24 באפריל 2007 דווח כי הוא חזר לגמילה. ב-18 בנובמבר 2007 נעצר מאיירס בנמל התעופה בדבלין בשל שכרות והפרעה לסדר הציבורי. לאחר מכן הוא שוחרר בערבות, והמשפט התקיים ב-5 בדצמבר 2007. ב-27 בפברואר 2009 הוא נכנס לגמילה בפעם השלישית, ושוחרר ב-15 במרץ 2009. ב-27 ביוני 2009 נעצר בפריז בשל תקיפה ואיומים על עובדים בבר, ושוב שוחרר בערבות והובא לפני שופט בספטמבר 2009.
במאי 2010 הושעה ריס לצמיתות משימוש בטיסות של חברת "יונייטד איירליינס".
למאיירס ולארוסתו מארה ליין יש בן שנולד ב-2016.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | איש ללא חשיבות | בחור צעיר |  |
| 1996 | מייקל קולינס | דניס "סוני" אונ'יל |  |
| 1996 | Killer Tongue | רודולף |  |
| 1996 | The Disappearance of Finbar | פינבר פלין |  |
| 1997 | The Maker | ג'וש מינל |  |
| 1997 | שקרים באמריקה (אנ') | קווין בויל |  |
| 1998 | ולווט גולדמיין (אנ') | בריאן סלייד |  |
| 1998 | האומנת (אנ') | הנרי קוונדיש |  |
| 1998 | מכורה לפשע (אנ') | ברונו |  |
| 1999 | The Loss of Sexual Innocence | ניק בגיל 16 |  |
| 1999 | לרכוב עם השטן (אנ') | פיט מקסון |  |
| 1999 | טיטוס (אנ') | שירון |  |
| 2001 | Happy Now? | מארק |  |
| 2001 | דור הפרוזאק | נואה |  |
| 2001 | יחסים מסוכנים (אנ') | אלן האמונד |  |
| 2002 | שחקי אותה כמו בקהאם | ג'ו |  |
| 2003 | בארבעה ממדים (אנ') | שון |  |
| 2003 | אני אשן כשאמות (אנ') | דייבי גרהאם |  |
| 2003 | כביש האימה (אנ') | האב |  |
| 2003 | The Emperor's Wife | צ'מברלין |  |
| 2004 | יריד ההבלים | קפטן ג'ורג' "הנרי" אוסבורן |  |
| 2004 | אלכסנדר | קסנדרוס |  |
| 2005 | נקודת מפגש | כריס וילטון | זוכה פרס פריצת השנה בפסטיבל הקולנוע בקאן (2005) |
| 2006 | משימה בלתי אפשרית 3 | דקלן גורמלי |  |
| 2007 | ריקוד לאור ירח | לואיס קונלי |  |
| 2008 | The Children of Huang Shi | ג'ורג' הוג (אנ') |  |
| 2008 | A Film with Me in It | פירס |  |
| 2010 | מפריז באהבה | ג'יימס ריס |  |
| 2010 | מקום מקלט (אנ') | הכומר כריסטיאן מור/אדם סברה דייוויד ברנברג/וסלי קרית' |  |
| 2011 | אלברט נובס | ויקונט יארל |  |
| 2012 | A Grand Affair | סולאל |  |
| 2013 | בני הנפילים: עיר של עצמות | וולנטיין מורגנשטרן |  |
| 2013 | Another Me | ג'ון מופט |  |
| 2015 | סטונוול (אנ') | טרבור |  |
| 2016 | לונדון קוראת לי (אנ') | ג'ו סטראמר (אנ') |  |
| 2017 | The Shadow Effect | ריס |  |
| 2017 | Black Butterfly | ג'ק |  |
| 2017 | Holy Lands | דייוויד |  |
| 2017 | פרשת דמשק | ארי בן ציון | גם מפיק |
| 2017 | האדם השנים עשר (אנ') | קורט סטייג' (דנ') | גם מפיק בפועל |
| 2018 | The Aspern Papers | מורטון וינט | גם מפיק בפועל |
| 2019 | Awake | ג'ון דו / מייקל ווינסלו |  |
| 2021 | Edge of the World | ג'יימס ברוק (אנ') |  |
| 2021 | Yakuza Princess | שירו |  |
| 2021 | American Night | ג'ון קפלן |  |
| 2021 | The Survivalist | בן גרנט | גם מפיק בפועל |
| 2021 | Hide and Seek | נואה בלאקוול |  |
| 2022 | אשת ניחומים (אנ') | וויליאם בראדוול |  |
| 2022 | השכן הזר (אנ') |  |  |
| 2022 | Dangerous Game: The Legacy Murders | קייל |  |
| 2023 | Ambush | מילר |  |
| 2023 | 97 דקות (אנ') | אלכס |  |
| 2023 | Mercy | שון קווין |  |
| 2023 | Disquiet | סם |  |
| 2025 | The Great Culinary Battle of Malta | צ'ארלי |  |
| TBA | Operation Blood Hunt | מרפי |  |
| TBA | Clean Up Crew | אלכס |  |
| TBA | Run | אורסון ריד |  |
| TBA | Altitude |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | שמשון ודלילה (אנ') | שמשון בצעירותו | סרט טלוויזיה של TNT |
| 1998 | The Tribe | אדם | סרט טלוויזיה של BBC One |
| 2000 | Gormenghast | סטירפייק | מיני-סדרה |
| 2002 | האמברסונים המופלאים (אנ') | ג'ורג' אמברסון | סרט טלוויזיה של A&E (אנ') |
| 2003 | אריה בחורף | פיליפ השני, מלך צרפת | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2005 | אלביס (אנ') | אלביס פרסלי | מיני-סדרה פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (2005)  מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי יוצא מן הכלל במיני סדרה או סרט (אנ') (2005) |
| 2007–2010 | שושלת טיודור | הנרי השמיני, מלך אנגליה | תפקיד ראשי (4 עונות); 38 פרקים  מועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (2008–2009) |
| 2013–2014 | דרקולה | דרקולה / אלכסנדר גרייסון | תפקיד ראשי; 10 פרקים גם מפיק |
| 2016 | שורשים (אנ') | טום | מיני-סדרה |
| 2017–2019 | ויקינגים | הבישוף האמונד | 17 פרקים |
הערות שוליים

↑  Donald Clarke, Tara Brady, The 50 greatest Irish film actors of all time – in order, The Irish Times (באנגלית)
| פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| 1981–2000 | מיקי רוני (1981) • אנתוני אנדרוז (1982) • ריצ'רד צ'מברלין (1983) • טד דנסון (1984) • דסטין הופמן (1985) • ג'יימס וודס (1986) • רנדי קווייד (1987) • מייקל קיין/סטייסי קיץ' (1988) • רוברט דובאל (1989) • ג'יימס גארנר (1990) • בו ברידג'ס (1991) • רוברט דובאל (1992) • ג'יימס גארנר (1993) • ראול ג'וליה (1994) • גארי סיניז (1995) • אלן ריקמן (1996) • וינג ריימס (1997) • סטנלי טוצ'י (1998) • ג'ק למון (1999) • בריאן דנהי (2000) |  |
| 2001–היום | ג'יימס פרנקו (2001) • אלברט פיני (2002) • אל פצ'ינו (2003) • ג'פרי ראש (2004) • ג'ונתן ריס מאיירס (2005) ביל ניי (2006) • ג'ים ברודבנט (2007) • פול ג'יאמטי (2008) • קווין בייקון (2009) • אל פצ'ינו (2010) • אידריס אלבה (2011) • קווין קוסטנר (2012) • מייקל דאגלס (2013) • בילי בוב תורנטון (2014) • אוסקר אייזק (2015) • טום הידלסטון (2016) • יואן מקגרגור (2017) • דארן כריס (2018) • ראסל קרואו (2019) • מארק ראפלו (2020) • מייקל קיטון (2021) • אוון פיטרס (2022) • סטיבן יאון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322199905171  PLWABN: 9812679219505606  BIBSYS: 3086252  BNE: XX1623028  BnF: cb14206524w (data)  CiNii: DA17634740  GND: 142021784  ISNI: 0000 0001 2280 4497  LCCN: no99031821  MusicBrainz: 3407dabb-a82d-4e35-a786-9134f8f4a07b  NKC: jo2006324603  NLK: KAC2020K8145  NTA: 26926373X  SUDOC: 088447383  VIAF: 56821090   WorldCat (עם VIAF): 56821090
רחל גרוסמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בת 52 בערך)
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת תל אביב
 התמחות:  בית החולים שיבא
 תפקידים:  סגנית מנהלת של המחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי תל- אביב    מנהלת את המרכז לגידולי מח ומשמשת סגנית מנהל המחלקה הנוירוכירורוגית בבית החולים רמב"ם
 
רחל גרוסמן (נולדה ב-1972) היא נוירוכירורגית ישראלית, פרופסור באוניברסיטת תל אביב, מנהלת את המרכז לגידולי מוח וסגנית מנהל המחלקה הנוירוכירורוגית בבית החולים רמב"ם.
ביוגרפיה

רחל גרוסמן נולדה וגדלה בפרדס חנה. סבה שעלה מאודסה היה ממקימי פרדס חנה והמוכתר הראשון שלה. סבתה הייתה חברה בארגון ניל"י. מצד אמה היא נצר למשפחת שלוש שהקימה את העיר תל אביב, וכן לאר"י הקדוש.
גרוסמן למדה לימודי רפואה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן ביצעה פוסט דוקטורט מחקרי בתחום מדעי המוח באוניברסיטת ברקלי, בארצות הברית.
גרוסמן התמחתה בנוירוכירורגיה במרכז הרפואי ע"ש שיבא בתל-השומר ולאחר מכן ביצעה תת-התמחות בתחום גידולי המוח בבית החולים ג'ונס הופקינס בבולטימור, ארצות הברית, ובמרכז הרפואי UCSF בקליפורניה, ארצות הברית.
לאחר מכן, חזרה לישראל והחלה לעבוד כרופאה בכירה וכסגנית מנהלת של המחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי תל- אביב (איכילוב).
בדצמבר 2020 מונתה לפרופסור באוניברסיטת תל אביב.
החל מ-2023 גרוסמן מנהלת את המרכז לגידולי מח ומשמשת סגנית מנהל המחלקה הנוירוכירורוגית בבית החולים רמב"ם.
ב-2023 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "מנתחים" של כאן 11.
מחקרים ועבודה ניתוחית

גרוסמן פרסמה כ־70 מאמרים בספרות המדעית הבינלאומית, וכן כתבה פרקים בספרים. היא מובילה מספר רב של מחקרים קליניים ייחודיים בתחום גידולי המוח ומחקרי מעבדה ומקיימת שיתופי פעולה עם מרכזי מחקר בישראל, באירופה ובארצות הברית. גרוסמן עורכת בעיתונים מובילים בתחום גידולי המוח ומרצה בכנסים בינלאומיים.
גרוסמן עוסקת בניתוחים מיקרוכירורגיים מורכבים להסרת גידולים מוחיים שפירים וממאירים. עיקר התמחותה היא בניתוחים הדורשים שימוש בטכנולוגיות מיקרוכירורגיות וניטור מתקדמות, כולל ניתוחים במצב עירות, שמטרתם שימור תפקודי שפה ותפקודים קוגניטיביים של החולים, על מנת למנוע פגיעות נוירולוגיות. בנוסף היא עוסקת בניתוחים אנדוסקופיים המבוצעים דרך האף (טרנס ספנוידלי) להסרת גידולי היפופיזה (בלוטת יותרת המוח) והסרת גידולי מוחיים הממוקמים בבסיס הגולגולת.
חיים אישיים

נשואה לאיש העסקים גדעון אליהו ואם לתאומים.
חברות באגודות מקצועיות

ההסתדרות הרפואית
האיגוד הישראלי לנוירוכירורגיה
הקונגרס האמריקאי לנוירוכירורגיה (CNS)
האיגוד האמריקאי לנוירוכירורגיה (AANS)
האיגוד האמריקאי לנוירו-אונקולוגיה (SNO)
האיגוד האירופאי לנוירוכירורגיה (EANS)
האיגוד האירופאי לנוירואונקולוגי (EANO)
חברה בוועדה בתחום גידולי המוח הארופאי (TUMOR SECTION)
פרסים

2008 פרס מטעם חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון והחברה הישראלית לנוירוכירורגיה, לעבודת מחקר מצטיינת.
2008 מלגת השתלמות בנוירו-אונקולוגיה ע'ש קלייר ועמנואל רוזנבלט.
2009 פרס מטעם ארגון הנוירוכירורגיה האמריקאי (AANS/CNS) וחברת BrainLAB על הצעת מחקר מצטיינת בתחום גידולי מוח ממאירים.
2013, 2022 מענק מחקר מטעם האגודה למלחמה בסרטן בנושא שימור תפקודים חיוניים במהלך ניתוחי מוח.
2015 פרס הוקרה על קידום המחקר במרכז הרפואי תל אביב.
2016 פרס הצטיינות דיקאן בהוראת סטודנטים לרפואה.
2021 פרס מטעם האיגוד הנוירוכירורוגי האמריקאי (CNS Congress of Neurological Surgeons) על עבודת מחקר מצטיינת.
הערות שוליים

↑   אורנה יצחקי בירבך, רק בגלל המוח, באתר הארץ, 7 במרץ 2021
↑  מזל טוב פרופסור רחל גרוסמן, באתר www.instagram.com
↑  פרופ' רחל גרוסמן, נוירוכירורגית ומנתחת מוח, תנהל את המרכז לגידולי מוח ברמב"ם, באתר רמב"ם, ‏3 ביולי 2023
↑   גילי איזיקוביץ, "המנתחים: חוד החנית" מראה מה קורה בחדרי ניתוח בלי הדרמה שמסביב, באתר הארץ, 5 בספטמבר 2023
↑   גיא רונן, נוירוכירורגיה: מהפכה בעומק המוח, באתר TheMarker‏, 26 בספטמבר 2023
↑  האם תמיד צריך לטפל בגידולי היפופיזה?, באתר Infomed
תומר ברוך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במאי 1981 (בן 43) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, הקונסרבטוריון המלכותי של האג 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 www.tomerbaruch.com
 
תומר ברוך (נולד ב-12 במאי 1981) הוא מלחין, פסנתרן ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה

בשנת 2009 סיים את לימודיו באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים במסלול ג'אז בכיתתו של ויאצ׳סלב גנלין. במהלך הלימודים הקים עם נגנים מהאקדמיה את 'חמישית תומר ברוך', וב-2009 יצא לאור אלבום הבכורה 'על אי הידיעה'- קומפוזית ג'אז פילוסופית. 

באותה שנה חבר גם להרכב הרגאיי, רגאייסטן אשר בשנת 2010 הוציא אלבום בהפקתו של קובי אוז, ובהוצאת התו השמיני.
בשנת 2011 הקים יחד עם התקליטן ארז טודרס והמתופף דן מאיו, את הרכב הגרוב הפסיכדלי CRuNCH 22. ההרכב, אשר זכה לעניין והערכה רבה, הוציא שלושה אלבומים. השני מביניהם מבוסס על הספר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות.
ב-2014 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו Four Lullabies, שעליו כתב בן שלו שהוא "אחד האלבומים האינסטרומנטליים היפים של התקופה האחרונה"

ב-2016 סיים תואר שני בסונולוגיה בקונסרבטוריון המלכותי בהאג, הולנד.
בעקבות לימודי הסונולוגיה יצר את פרויקט האינטרנטי האינטראקטיבי FeedMe, העוסק בסוניפיקציה של אתר פייסבוק.
ב-2018 הוציא את האלבום Subterranean currents תחת הלייבל Sovn Records.
בהמשך אותה שנה הלחין פסקול לסרט האילם של פריץ לאנג משנת 1927, מטרופוליס בהזמנת פסטיבל הסרטים Sounds of Silence.
החל משנת 2018 הוא יוצר ברשת האיסטגרם דף בשם Animals and Synthesizers שבו הוא מלחין פסקולים אלקטרוניים לקטעי וידאו של חיות. העמוד זכה לפופולריות רבה וכן לעניין תקשורתי ולכתבות בעיתונות
. בספטמבר 2020 נפתחה תערוכה בהונג-קונג ב-Living Canvas, שהציגה קליפים מתוך דף האינסטגרם.

ב-2020 הוציא לאור שלושה אלבומים דיגיטליים: Stephanoceros and Synthesizers, Jellyfish and Synthesizers ו-
Chemosynthesizers and Synthesizers שהם הקלטות מלייב-סטרים שניגן במהלך סגרי הקורונה.
ב-2021 הוציא סינגל ראשון בשם Starfish מתוך אלבום אודיו-ויזואלי בשם Synthesized Sounds of the Sea שאמור לצאת במהלך 2022
מאז 2018 מרצה בחוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה.
הערות שוליים

↑  Tomer Baruch Quintet: The Nature of Not Knowing, בדצמבר 6 2009, ב-All About Jazz
↑  סער גמזו, הדבר החם הבא: תכירו את רגאייסטן, באתר הארץ, 27 ביולי 2010
↑   בן שלו, לצלול לפסיכדליה המטורפת של "קראנץ' 22", באתר הארץ, 17 בפברואר 2016
↑  תומר ברוך מולטיטאלנט, רז ישראלי, 12 בינואר 2014, nrg
↑   בן שלו, האם האמביינט המקומי מצליח לא לשעמם?, באתר הארץ, 30 בינואר 2014
↑  אינטרו 90: תומר ברוך - מקצבים ללא פעמה, 8 באפריל 2018, המאזין
↑  Animals and Synthesizers is reason to love the internet again, בדצמבר 19, 2018, Peter Kirn ,ב CDM
↑  Uncovering the untamed sounds of Animals And Synthesizers, ראיון ב-13 במרץ 2020, בNative Instruments
↑  What's in our queue? Mocking bird and more, ב-28 באוקטובר 2021, ניו-יורק טיימס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398893505171  VIAF: 58156131064158312602   WorldCat (עם VIAF): 58156131064158312602