stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לילה וערפל
יישום ההוראה

ההוראה יושמה בצרפת, בלגיה, הולנד, דנמרק ונורווגיה. אסירי לילה וערפל הובאו להישפט בבתי דין מיוחדים בקלן, דורטמונד, אסן, קיל ובברלין. יום הדיונים הראשון חל בספטמבר 1942, ונגזר בו גם גזר דין מוות ראשון. בשל הפצצות בעלות הברית, הועבר בית הדין של קלן לורוצלב (אז ברסלאו) ב-1943, ושל אסן לאופולה (אז אופלן) ב-1944. 
בסך הכל ידוע על כ-7,000 אסירי לילה וערפל, ולפחות כ-3,000 גזרי דין מוות. רוב הנידונים הידועים הוצאו להורג בגיליוטינה בקלן.
האסירים ששרדו שוחררו באפריל ובמאי 1945.
אחרי המלחמה

אחת ההאשמות שהועלו נגד קייטל במשפט הראשון של משפטי נירנברג, הייתה האחריות על יישום הוראת לילה וערפל.  התביעה ציטטה מתוך המכתב המלווה של קייטל את הדגש שניתן להרתעה באמצעות הסתרת מידע, כדי להוכיח שהיעלמות כפויה מהווה פשע בפני עצמה. בית המשפט אימץ את הטענה, וקבע שהוראת לילה וערפל היא פשע לא רק נגד האסירים עצמם, אלא גם נגד בני משפחותיהם. נקבע שביצוע ההוראה היווה פשע מלחמה המפר את אמנות האג. קייטל הורשע בכל סעיפי האישום, ונתלה ב-16 באוקטובר 1946.
במשפט השופטים, אחד ממשפטי נירנברג הנוספים, נקבע בנוסף שהיעלמות כפויה היא פשע נגד האנושות כיוון שהיא מפרה את עקרונות היסוד של המשפט הפלילי בכל המדינות התרבותיות.
אמנת רומא, שנכנסה לתוקף בשנת 2002 ומשמשת כמקור הסמכות לבית הדין הפלילי הבינלאומי, קובעת אף היא שהיעלמות כפויה היא פשע נגד האנושות.
אסירים ידועים

טריגווה בראטלי – חבר במחתרת הנורווגית, ומאוחר יותר ראש ממשלת נורווגיה.
ז'אק סטוסקופף – מהנדס ימי שריגל עבור תנועת ההתנגדות הצרפתית בבסיס הצוללות של לוריאן.
נור אינייאט חאן – סוכנת של מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית
אט ברר-היבמה – חברה בתנועת ההתנגדות בהולנד, חסידת אומות העולם.
הערות שוליים

1 2 3  מרכז המידע של יד ושם
1 2 3  Enforced Disappearance as a Crime Under International Law: A Neglected Origin in the Laws of War
↑  הוראת לילה וערפל באנציקלופדיה בריטניקה (אנגלית)
1 2  אתר מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה
↑  אתר אודות ריכרד ווגנר וכתביו
↑  אתר זיכרון ממשלתי צרפתי
↑  הוראת לילה וערפל בפרויקט אבאלון של אוניברסיטת ייל
וילהלם קייטל
לודומיר סלנג'ינסקי

| --- | --- |

דיוקן עצמי של הצייר על רקע העיר וילנה
 לידה:  29 באוקטובר 1889 שניפישוק, וילנה, ליטא 
 פטירה:  26 באוקטובר 1980 (בגיל 90) קרקוב, רפובליקת פולין 
 מקום קבורה:  Salwator Cemetery 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1916)  Vilnius Gymnasium  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  1909–1980 (כ־71 שנים) 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה (1929)  צלב ההצטיינות המוזהב (31 באוגוסט 150)  מסדר נס העבודה, דרגה 2 (28 בספטמבר 1954)  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה (9 בנובמבר 1932)  מדליית יום העצמאות ה-10 של פולין העממית (15 בינואר 1955) 
 
לוּדוֹמיר סְלֶנְג'ינְסקי (בפולנית: Ludomir Sleńdziński;‏ 29 באוקטובר (כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגרגוריאני: 11 בנובמבר)‏ 11 בנובמבר 1889, וילנה, האימפריה הרוסית – 26 בנובמבר 1980 קרקוב, פולין) היה צייר, פסל ופדגוג פולני יליד ליטא. צייר ציורים פיגורטיביים "נאו-קלאסיים", תבליטים פוליכרומיים בעץ ובגבס, ציורים דמויי אמייל, דיוקנאות וציורי קיר. נחשב לנציג "האסכולה הקלאסית הווילנאית". הושפע מאוד על ידי הסגנון האקדמי הקלאסיציסטי של מורו, דמיטרי קַרדוֹבסקי. היה חבר באיגוד "ריתם" ("Rytm"; 'מקצב') בווילנה.
רקע משפחתי ושנות בחרותו

לודומיר סלנג'ינסקי נולד בשנת 1889 ברובע זרצ'ה שבעיר וילנה, בליטא, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית, ושרוב תושביה אז היו פולנים, כבן לווינצנטי לאופולד סלנג'ינסקי (1837–1909), צייר ואוצר אמנות ידוע, ואנה באלצביץ'. גם הדוד אלכסנדר יוזף סלנג'ינסקי (1803–1878) היה צייר. בני המשפחה התעניינו גם במוזיקה, והיו מיודדים עם המלחין הלאומי הפולני סטניסלב מוניושקו. בשנים 1901–1909 למד סלנג'ינסקי ב"גימנסיה הראשונה" של וילנה, והשתלם במיוחד במוזיקה; במשך הזמן גברה משיכתו לאמנות פלסטית, והוא קיבל שיעורי ערב בבית הספר לציור של איוואן טרוטנב. בשנים 1909–1916 למד ברוסיה, בסנקט פטרבורג – בהתחלה משפטים, ואחר כך עבר לאקדמיה לאמנויות, שבהּ היה תלמידו של דמיטרי קַרדוֹבסקי (Кардовский). עבודת הגמר שלו הייתה תמונה אלגורית בשם "אידיליה". בימי מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה, בשנים 1917–1919, שהה סלנדז'ינסקי בחצי האי קרים, בקווקז וביקטרינוסלב, שם עבד בבית חרושת לתחמושת. בימי המלחמה הפולנית-סובייטית נסע לוורשה, ולמד שם קורס להנדסה קרבית. בהמשך השתתף המלחמה במסגרת הצבא הפולני.
פעילותו האמנותית והדידקטית

בשנת 1920 חזר לעיר הולדתו, שסופחה על ידי פולין העצמאית, והיה מייסדו ויושב הראש של איגוד האמנים הפלסטיים (WTAP) בווילנה. סלנג'ינסקי הציג את יצירותיו בתערוכות רבות ברחבי פולין – בקרקוב, בלבוב, בוורשה ובווילנה. בשנת 1922 השתתף בהקמת קבוצת האמנים "ריתם" ("מקצב") בוורשה. כמו כן ערך מסעות השתלמות לצרפת, לאיטליה (1924) ומאוחר יותר, ב-1928–1930, למזרח התיכון ולאזור הים התיכון – מצרים, ארץ ישראל, סוריה, טורקיה, יוון, אחר כך ספרד ובשנת 1931 באנגליה ובצרפת.
בשנת 1924 התחתן עם אירנה מריה לבית דוברובולסקי (1896–1962).
בשנים 1929–1939 לימד סלנג'ינסקי באוניברסיטת "סטפן באטורי" בווילנה - קודם כפרופסור שלא מן המניין, ומשנת 1938 כפרופסור מן המניין לציור מונומנטלי.
כיהן גם כפרו-דקאן ודקאן של הפקולטה לאמנויות.
בשנות ה-20 וה-30 הוצגו עבודותיו בתערוכות בינלאומיות רבות, באירופה ובארצות הברית.
בעת מלחמת העולם השנייה המשיך ללמד בחשאי אמנים צעירים בווילנה, ונרדף על ידי הגסטפו. נעזר על ידי משפחת מטוסביץ' וצייר בשבילם כמחווה לאסירות תודה. בשנת 1943 נעצר ונשלח למחנה העבודה "פרביאנישיקי" שעל יד וילנה.
אחרי המלחמה חזר להוראת אמנות בפקולטה לאדריכלות במכון הפוליטכני בקרקוב בין השנים 1945–1960. בין השנים 1948–1956 כיהן בתפקיד סגן-הרקטור ואף הרקטור של מוסד זה.
לאחר מות אשתו אירנה בשנת 1962,נשא אישה שנייה, את תרזה האוולט (1905–1980). עם זאת, הוא הוסיף במשך שנים רבות לצייר גם דיוקנאות של אשתו הראשונה.
סלנג'ינסקי נפטר בקרקוב ב-26 בנובמבר 1980, והובא לקבורה בבית העלמין "סלבטור" בעיר. אשתו השנייה טרזה נפטרה באותה השנה.
בתו, יוליטה אנה סלנג'ינסקה-זא'קשבסקה (Julitta Anna Slendzinska-Zakrzewska;‏ 1927–1992) הייתה פסנתרנית ונגנית צ'מבלו וגם ציירת.
בשנות ה-1950 צייר סלנג'ינסקי כמה עותקים של איקונין הרחמים האלהיים עבור האב מישל סופוצקו. הוא יצר גם צירוי קיר ודקורטיביים במלון "אורביס " בזקופאנה.
פרסים ואותות כבוד

1937 – מדליית זהב בתערוכה העולמית של פריז (1937), על ציורו "דיוקן האם"
1972 – תערוכה רטרוספקטיבית בעיר ביאליסטוק, לכבוד 50 שנות פעילות
הנצחה

"גלריה סלנג'ינסקי" – מוזיאון המציג מיצירות הציירים ממשפחת סלנג'ינסקי (לודומיר, אביו וינצנטי, דודו אלכסנדר, ובתו יוליטה) – הוקם בשנת 1993 בעיר ביאליסטוק בבניין "בית הכנסת ציטרון" לשעבר.
מיצירותיו

תמונות של אידיליות מ"ארקאדיה"
"הדייגים: נערים על גדות נהר ויליה" 1922 (המוזיאון הלאומי בוורשה)
"הגננים" (1928)
"משחק כפתורים" (1928)Gra w guziki (המוזיאון הלאומי בוורשה)
סצנות מיתולוגיות ואלגוריות:
דפניס וכלואה (1926)
"סתיו" (1942)
דיוקנאות בסגנון של המאה ה-16 באיטליה:
"דיוקן עצמי" (1926) (במוזיאון הלאומי בוורשה)
בסגנונות אחרים:
"תמונת אירנה, אשתו של האמן, בפורום רומאנום" (Portret żony Ireny na tle Forum Romanum) ( המוזיאון הלאומי בוורשה ) (1925)
"אנטוני צ'כוביץ'" (גלריית סלנג'ינסקי בביאליסטוק)
"תמונה משפחתית" (1933) (המוזיאון הלאומי בוורשה)
"גברת עם עגלה" (1928)
"דיוקן כפול של האמן עם אשתו" (1930) (המוזיאון הלאומי בוורשה)
"אם האמן"
"אולגה דוכנובסקה" (1931)
"אדריכלות" - (1934)
"על יד האגם" (Nad jeziorem) (עירום של אשה) (1934)
"מעשה" (עירום של אשה) (1975)
"דיוקן עצמי עם העיר וילנה ברקע" (1956) (גלריית סלנג'ינסקי בביאליסטוק)
אלגוריות מונומנטליות בבניינים בווילנה ובוורשה
ציור קיר פרי מכחולו נמצאים גם בבניין שני בנקים בווילנה - של בנק הדואר לחסכונות PKO
(אלגוריה "עבודה וחסכון מובילים למזל טוב") והבנק BGK (אלגוריה המציגה את מגזריה השונים של הכלכלה הפולנית)
צייר עת תקרת "אולם קבלת הפנים של הממשלה הפולנית" (1923) - ציור אלגורי המציג את "ההשגחה העליונה מגנה על פולין מפני סערה"; ציור זה נמצא כעת בספרית ארמון הנשיאות בוורשה.
ובלשכת המסחר של הסיים (1929) בוורשה.
בשנת 1954 צייר את ציורי הקיר ועיטורים במלון "אורביס" בעיר זקופנה.
תמונות בעלות צביון דתי נוצרי
"כריסטוס" (1946) (גלריה סלנג'ינסקי בביאליסטוק)
בציורים משנות ה-1950 לאיקונין ה"רחמי אלהים" (ישו הרחמן) עבור האב מיכאיל סופוצקו - זכו בתחרות שאורגנה על ידי הכנסייה הקתולית הפולנית. אחד מהם מוצג בקתדרלה בביאליסטוק, כמו כן בכנסיית סן אנטוניו בסוקולקה בביאליסטוק, אחר בכנסייה בעיר קאליש ואחר בכנסייה פרנציסקנית בקרקוב.
תמונות נופים ודוממים
"היומן שלי" - 9 ציורים (1965–1966) בהשפעת האסכולה הפרה-רפאליטית
"דומם עם שעון (1976) (גלריית סלנדז'ינסקי בביאליסטוק)
"הרי טאטרה" - 1939
"אורטוריה" - תמונה מווילנה (1944)
תבליטים:
סאפפו
לקריאה נוספת

Kazimierz Brakoniecki, Jan Kotłowski, Lech Lechowicz, Wileńskie środowisko artystyczne 1919-1945, Olsztyn, 1989 (קז'ימייז' בראקונייצקי, יאן קוטלובסקי, לך לכוביץ', "המילייה האמנותי הווילנאי בשנים 1919–1945", אולשטין, 1989) (בפולנית)
Iwona Luba, W duchu historyzmu – Ludomir Sleńdziński i klasycyzm wileński (איוונה לובה, "ברוח ההיסטוריזם – לודומיר סלנג'ינסקי והקלאסיציזם הווילנאי") (בפולנית)
מוזיאון סלנג'ינסקי בעיר ביאליסטוק, בבניין בית הכנסת ציטרון לשעבר
יערות האשור העתיקים והבראשיתיים של הרי הקרפטים ושל אזורים אחרים באירופה

יער בראשית בסטוז'יצה (סלובקיה)
מראה בפארק הלאומי יזמונד בריגן (גרמניה)
היערות הבראשיתיים של עצי האשור בהרי הקרפטים הוא השם הקיבוצי שניתן לקבוצה של עשרה אתרים בהרי הקרפטים במחוז זקרפטיה מדרום לעיר לבוב במערב אוקראינה, ובמחוז פרשוב מזרחית לעיר פרשוב במזרח סלובקיה, עת הוכרזו בשנת 2007 כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו. בשנת 2011 הורחבה ההכרזה כך שהיא חלה על חמישה אתרים נוספים ברחבי גרמניה, ושמה שונה ליערות הבראשיתיים של עצי האשור בהרי הקרפטים ויערות האשור העתיקים בגרמניה. קיים שוני בין היערות שנכללו בהכרזה המקורית לבין אלה שנוספו לה בשנת 2011, שוני האמור לייצג את מגוון יערות האשור ברחבי אירופה. האתר הורחב פעם נוספת ב-2017 ונוספו יערות אשור באוסטריה, באיטליה, באלבניה, בבולגריה, בבלגיה, בסלובניה, בספרד, בקרואטיה וברומניה. כמו כן שמו שונה ליערות האשור העתיקים והבראשיתיים של הרי הקרפטים ושל אזורים אחרים באירופה. האתר הורחב פעם שלישית ב-2021, שטח האתר הורחב באיטליה ובסלובקיה ונוספו יערות אשור בבוסניה והרצגובינה, במקדוניה הצפונית, בפולין, בצ'כיה, בצרפת ובשווייץ.
אתרי ההכרזה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אתרי ההכרזה > בהרי הקרפטים

האתרים ערוכים בשתי קבוצות - האחת במזרחו של מחוז זקרפטיה והשנייה משני צידיו של קו הגבול הבינלאומי בין סלובקיה לבין אוקראינה, ושטחם הכולל הוא 292,789 דונם. עשרת האתרים נמתחים לאורך 185 ק"מ מרכס הקרפטים בכיוון דרום-מזרח צפון-מערב, ואלה הם:
| שם האזור המוכרז | מדינה ומחוז | שטח (דונם) | קואורדינטות |
| --- | --- | --- | --- |
| הורנהורה | אוקראינה, זקרפטיה | 24,768 | 48°8′25″N 24°23′35″E﻿ / ﻿48.14028°N 24.39306°E﻿ / 48.14028; 24.39306 |
| הבשובה | סלובקיה, מחוז פרשוב | 1,713 | 49°0′35″N 22°20′20″E﻿ / ﻿49.00972°N 22.33889°E﻿ / 49.00972; 22.33889 |
| קוזי-טריבושאני | אוקראינה, זקרפטיה | 13,696 | 47°56′21″N 24°8′26″E﻿ / ﻿47.93917°N 24.14056°E﻿ / 47.93917; 24.14056 |
| מאראמארוש | אוקראינה, זקרפטיה | 22,436 | 47°56′12″N 24°19′35″E﻿ / ﻿47.93667°N 24.32639°E﻿ / 47.93667; 24.32639 |
| רוז'וק | סלובקיה, מחוז פרשוב | 671 | 48°58′30″N 22°28′00″E﻿ / ﻿48.97500°N 22.46667°E﻿ / 48.97500; 22.46667 |
| סטוז'ניצה-בוקובסקה ורכי | סלובקיה, מחוז פרשוב | 29500 | 49°5′10″N 22°32′10″E﻿ / ﻿49.08611°N 22.53611°E﻿ / 49.08611; 22.53611 |
| סטוז'יציה-אוז'וק | אוקראינה, זקרפטיה | 25320 | 49°4′14″N 22°3′1″E﻿ / ﻿49.07056°N 22.05028°E﻿ / 49.07056; 22.05028 |
| סווידובץ | אוקראינה, זקרפטיה | 30,305 | 48°11′21″N 24°13′37″E﻿ / ﻿48.18917°N 24.22694°E﻿ / 48.18917; 24.22694 |
| אוהולקה-שירוקיי לוה | אוקראינה, זקרפטיה | 118,600 | 48°18′22″N 23°41′46″E﻿ / ﻿48.30611°N 23.69611°E﻿ / 48.30611; 23.69611 |
| ויהורלאט | סלובקיה, מחוז פרשוב | 2780 | 48°55′45″N 22°11′23″E﻿ / ﻿48.92917°N 22.18972°E﻿ / 48.92917; 22.18972 |
אתרי ההכרזה > בגרמניה

חמשת היערות מפוזרים ברחבי צפון גרמניה ומשתרעים על-פני שטח כולל של 43,912 דונם:
| שם האזור המוכרז | מדינה ומחוז | שטח (דונם) | קואורדינטות |
| --- | --- | --- | --- |
| יזמונד | מקלנבורג-מערב פומרניה | 4925 | 54°33′37″N 13°39′14″E﻿ / ﻿54.56028°N 13.65389°E﻿ / 54.56028; 13.65389 |
| זראן | מקלנבורג-מערב פומרניה | 2681 | 53°21′00″N 13°12′00″E﻿ / ﻿53.35000°N 13.20000°E﻿ / 53.35000; 13.20000 |
| גרומזין | ברנדנבורג | 5901 | 53°00′00″N 13°50′00″E﻿ / ﻿53.00000°N 13.83333°E﻿ / 53.00000; 13.83333 |
| הייניך | תורינגיה | 15,734 | 51°05′48″N 10°23′27″E﻿ / ﻿51.09667°N 10.39083°E﻿ / 51.09667; 10.39083 |
| קלרוואלד | הסה | 14,671 | 51°10′00″N 09°00′00″E﻿ / ﻿51.16667°N 9.00000°E﻿ / 51.16667; 9.00000 |
היערות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היערות > בהרי הקרפטים

בשל הפעילות האנושית רבת השנים ברחבי אירופה וצפיפות היישוב, הצטמצם שטחם של יערות הבראשית ברחבי היבשת. יערות אלה כיסו כ-40% משטחה של אירופה לפני כ-6,500 שנים, אך עם התפתחות התרבות האנושית, הם נכרתו כדי לפנות מקום לחקלאות, משאבי היער נוצלו לצורכי האדם ואופיים הושפע והשתנה כתוצאה מפעילותו. עם זאת, בהרי הקרפטים השתמרו יערות בתוליים וחלקם זכו להגנה כבר לפני מאה שנים ויותר, ונחקרו במשך 50 שנים ויותר.
האשור האירופי (Fagus sylvatica) הוא העץ העיקרי באזורים הממוזגים במרכז אירופה, והוא מרכיב חשוב ביערות המשתרעים מספרד במערב, שוודיה ואנגליה בצפון, קשת הרי הקרפטים במזרח והבלקן והרי האפנינים בדרום. האשור האירופי יוצא דופן בין עצי העולם בסתגלנותו לסביבות שונות, ובכך שבתנאים המתאימים, הוא נוטה להשתרר על הסביבה האקולוגית מבלי לאפשר דריסת רגל למיני עצים אחרים. מסיבה זו, יערות אלה נשלטים פעמים רבות על ידי האשור האירופי, אך הדבר אינו מונע מצמחים אחרים ומבעלי חיים להתפתח בצל חופת הצמרות שלו. בין אלה נמנים 1,067 מיני צמחים וסקולאריים, והפאונה ביערות כוללת את הדוב החום, את הביזון האירופי, זאבים, שונר, אייל קנדי, חתולי בר ועוד. עם זאת, הן בעלי החיים והן הצמחים אינם תלויים ביערות לשם קיומם, ויש להם ייצוג טוב יותר בסביבות אקולוגיות אחרות ברחבי העולם.
בשטח ההכרזה המקורית 123 יערות מזנים שונים של אשור הצומחים בין גובה של 600 מטר ל-1,940 מטר, ובתנאי שטח בהם שוררים כמויות משקעים ותנאי טמפרטורות שונים. היערות גדלים על מצעי סלע שונים, ביניהם אבן גיר, אנדזיט ואבן חול, ועל מספר סוגי קרקע. יערות אלה כוללים את השרידים הגדולים ביותר של יערות הבראשית של עצי האשור באירופה, ואת הפריטים הגדולים והגבוהים ביותר של עצים אלה בעולם כולו. עוד נחשבים יערות אלה לכוללים את כל היסודות והתנאים הנדרשים להשתמרותם ולשימור המערכת האקולוגית הקשורה אליהם, ויתרונם הוא בבתוליותם אשר השתמרה ללא התערבות אנושית, למעט לצורכי שימור.
היערות > בגרמניה

חמשת היערות ברחבי גרמניה נחלקים לשלושה אתרים בגבהים נמוכים - האתרים במקלנבורג-מערב פומרניה ובברנדנבורג, שגובהם נע מגובה פני הים ועד לגובה של 140 מטרים; ולשני אתרים גבוהים יותר, בגבהים של 222 עד 626 מטרים מעל פני הים. על-כן, היערות שבגרמניה מרחיבים את גיוון ההכרזה, ומביאים לייצוג טופוגרפי רציף מגובה פני הים, דרך שטחים גבעיים ועד לאזור ההררי. חמשת היערות שבגרמניה צעירים בהרבה ביחס ליערות האשור בהרי הקרפטים והם אינם "יערות בראשית", אם כי הם הדוגמאות הקרובות והטובות ביותר ליערות כאלה בגרמניה. האדם לא התערב ביערות אלה משך עשרות ולעיתים מאה שנים, ובכל אחד מהם מובלעות "בראשית" קטנות בשטח של 50 עד 500 דונם. יערות אלה שונים מיערות הרי הקרפטים בסוג הקרקע ובמשטר הצומח שהתפתח בהם לצד עצי האשור, והם תורמים להבנת התפתחות יערות האשוח האירופי ברחבי היבשת.
מארק הויזינחה

מארק הויזינחה (בהולנדית: Mark Huizinga; נולד ב-10 בספטמבר 1973) הוא ג'ודוקא עבר הולנדי אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג, האלוף האולימפי מסידני 2000.
קריירה

הויזינחה השתתף ארבע פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 1996, 2000, 2004 ו-2008 וזכה בשלוש מדליות. באטלנטה 1996, הויזינחה זכה במדליית הארד. בסיבוב הראשון הוא הפסיד בהחלטת שופטים לג'ון קי-יונג הדרום-קוריאני לאחר שהקרב נגמר בשוויון. הויזינחה נשר לקרבות הניחומים שם ניצח באיפון את סרג' ביוולה אבולו הקמרוני. בשני הקרבות הבאים הוא ניצח שוב באיפון את יוסוואני דספניה הקובני ואת ניקולס ז'יל הקנדי ועלה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה הויזינחה התמודד מול אדריאן קרויטורו הרומני וניצח באיפון 2 דקות ו-16 שניות לסיום.
באולימפיאדת סידני 2000, הויזינחה זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג. בסיבוב הראשון הוא ניצח באיפון את יוסוואני דספניה הקובני לאחר תרגיל סיאו-נגי, בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון את בריאן אולסון האמריקאי כשביצע תרגיל טאי-אוטושיסאה-קומי-וואזה. ברבע הגמר הוא ניצח בניקוד קוקה את אדריאן קרויטורו הרומני ובחצי הגמר הוא גבר באיפון על קית' מורגן הקנדי לאחר תרגיל סיאו-נגי מוצלח דקה ו-38 שניות מהפתיחה. בגמר הויזינחה התמודד מול קרלוס הונורטו הברזילאי וניצח באיפון כאשר דקה ו-38 שניות לסיום הוא ביצע תרגיל אוצ'י-מטה-גאשי מוצלח.
באולימפיאדת אתונה 2004, הויזינחה נבחר להיות נושא הדגל של המשלחת ההולנדית בטקס הפתיחה וזכה במדליית ארד אולימפית נוספת. בסיבוב הראשון הוא ניצח באיפון תוך 57 שניות את גרהרד דמפף הגרמני לאחר תרגיל אוצ'י-מטה. בשמינית הגמר הוא הפסיד להוואנג הי-טה הדרום קוריאני ונשר לקרבות בית הניחומים. לאחר שניצח בבית הניחומים את פשמיסלב מתיאשק הפולני בניקוד יוקו, את קית' מורגן הקנדי באיפון ואת אדוארדו קוסטה הארגנטינאי באיפון הוא עלה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה הויזינחה התמודד מול וינסטון גורדון הבריטי וניצח באיפון תוך דקה ו-51 שניות כאשר ביצע תרגיל בשם אורה-נגה.
הויזינחה מחזיק במדליית ארד מאליפות העולם (2005). באליפויות אירופה הוא זכה ב-12 מדליות; חמש מדליות זהב (1996, 1997, 1998, 2001 ו-2008), שתי מדליות כסף (2000 ו-2004) וחמש מדליות ארד (1994, 1999, 2002, 2003 ו-2005).
במהלך הקריירה הויזינחה זכה במעל ל-40 מדליות בטורנירים מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים. כמו כן, הוא זכה עשר פעמים באליפות הולנד. הויזינחה פרש מג'ודו תחרותי ב-8 בנובמבר 2008, כמה חודשים אחרי אולימפיאדת בייג'ינג 2008 ובין השנים 2010–2012 היה המאמן הראשי של נבחרת הנשים של הולנד בג'ודו.
רשימת הישגים חלקית מטורנירים בסבב העולמי

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | International Tournament Bucharest | 1 | עד 78 ק"ג |
| 1996 | Grand Prix Città di Roma | 1 | עד 90 ק"ג |
| 1999 | Jigoro Kano Cup Tokyo | 1 | עד 90 ק"ג |
| 2000 | Moscow International Tournament | 1 | עד 90 ק"ג |
| 2002 | Super A-Tournament Tournoi de Paris | 1 | עד 90 ק"ג |
| 2004 | A-Tournament Dutch Open Rotterdam | 1 | עד 90 ק"ג |
| 2006 | World Cup Prague | 1 | עד 90 ק"ג |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל בינוני (גברים) |
| --- | --- | --- |
| עד 80 ק"ג | 1964: יפן איסאו אוקאנו   •   1972: יפן שינובו סקינה   •   1976: יפן איסאמו סונודה |  |
| עד 86 ק"ג | 1980:  יורג רוטליסברגר   •   1984: אוסטריה פטר זייזנבאכר   •   1988: אוסטריה פטר זייזנבאכר   •   1992: פולין ולדמר לגיין   •   1996: קוריאה הדרומית ג'ון קי-יונג |  |
| עד 90 ק"ג | 2000: הולנד מארק הויזינחה   •   2004: גאורגיה זוראב זוויאדאורי   •   2008: גאורגיה איראקלי צירקידזה   •   2012: קוריאה הדרומית סונג דה-נאם   •   2016: יפן משו בייקר   •   2020: גאורגיה לאשה בכאורי   •   2024: גאורגיה לאשה בכאורי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NTA: 339002557  VIAF: 286651351   WorldCat (עם VIAF): 286651351
מבצע קורונה

מפעילות רדיו במבצע קורונה
מבצע קורונה (באנגלית: Operation Corona) הייתה הונאת קשר שבוצעה על ידי חיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה במסגרתה שודרו לטייסי הקרב הגרמניים הנחיות שגויות על מנת להטעות אותם.
מטרת המבצע הייתה להסיט את מטוסי הקרב של הלופטוואפה ממבני המפציצים הבריטיים ובכך להקשות על הגנת שמי גרמניה. לשם כך שידרו הבריטים הנחיות ברדיו בתדרים בהם השתמש הלופטוואפה. ההנחיות שנשלחו סתרו הנחיות שנשלחו על ידי הפיקוד הגרמני. על מנת להקנות אמינות להנחיות ששודרו על ידם, הפעילה קבוצה 100 של חיל האוויר דוברי גרמנית כשפת אם, אשר דיברו גרמנית ללא מבטא זר. רבים מהם היו יהודים אשר נמלטו מגרמניה, גויסו לחיל האוויר ועברו הכשרה מתאימה לתפקיד זה.
המבצע הופעל לראשונה במהלך הפצצה שנערכה על המרכז התעשייתי בקאסל בליל 22–23 באוקטובר 1943 ונמשך עד סיום המלחמה.
כאשר נחשפה ההונאה על ידי הגרמנים, הם ניסו לסכל את ההונאה על ידי החלפת בקרי הטיסה בנשים. הבריטים, בתגובה, החליפו גם הם את הרכב צוותי ההטעיה לנשים דוברות גרמנית שגויסו לחיל העזר האווירי לנשים.
הערות שוליים

↑  Electronic warfare לוחמה אלקטרונית במלחמת העולם השנייה
↑  Operation Corona
ליליאן הלן מונטגיו

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1873 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 בינואר 1963 (בגיל 89) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר האימפריה הבריטית 
 
ליליאן (לילי) הלן מונטגיו (באנגלית: Lilian Helen "Lily" Montagu‏; 22 בדצמבר 1873 – 22 בינואר 1963) הייתה עובדת סוציאלית, שופטת בבית משפט לנוער בלונדון, והאישה הראשונה שפעלה באופן מרכזי והייתה הכוח המניע מאחורי היהדות הליברלית (ענף מקומי של היהדות הרפורמית) באנגליה.
פרסומיה

"The Spiritual Possibilities of Judaism Today", in Jewish Quarterly Review. London. (1899)
"Naomi’s Exodus" (A tale), T. Fisher and Unwin: London (1901)
"Broken Stalks", R. Brimley Johnson: London (1902)
"The girl in the background" in Urwick, op. cit. (1904)
"The West Central Community" in Magnus C. L, E.M.J. (1962)
פרסומיה > ספריה

"Thoughts on Judaism" (1904)
"Samuel Montagu, First Baron Swaythling: A Character Sketch" Truslove and Hanson Limited: London. (1913)- ביוגרפיה של אביה
"My Club and I: The Story of the West Central Girls Club" Herbert Joseph, London.(1941)
"The Faith of a Jewish Woman" G. Allen and Unwin, London.(1943) - אוטוביוגרפיה
פרסומיה > לקריאה נוספת

Langton, Daniel R. (2010)“Piety, Tradition and Community in the Thought of Lily Montagu.” Women in Judaism 7,2 : 31 .
Summers, Anne (2014) “False Start or Brave Beginning?” Journal of Ecclesiastical History, 65,4 :827–851
Devine, Luke.(2012) “Emergent Liberal Judaism and Lily Montagu's Proto-Feminist Project.” Melilah - New Series; Manchester Journal of Jewish Studies, 9 (2012) 1–20.
מארק האדון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוקטובר 1962 (בן 61) נורת'האמפטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  מרטון קולג', בית הספר אפינגהאם 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 בן או בת זוג:  סוס אלטיס 
 פרסים והוקרה:  פרס קוסטה (2003)  נשיקת הכסף (2004)  פרס או. הנרי (2014) 
 www.markhaddon.com
 
מארק הַאדוֹן (באנגלית: Mark Haddon; נולד ב-28 באוקטובר 1962) הוא סופר, מאייר ותסריטאי בריטי; מחברו של הרומן המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה שתורגם לשפות רבות, זכה בפרסים ואף עובד למחזה בתיאטרון.
חייו

האדון נולד בנורת'האמפטון ולמד בבית הספר אַפינגהָם ובמרטון קולג' של אוניברסיטת אוקספורד. לאחר לימודי ספרות באוקספורד ובאדינבורו עבד האדון עם ילדים ומבוגרים מוגבלים. הוא זכה ב"פרס ספר השנה של וויטברד" בשנת 2003 על ספרו "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה", ספר המציג באופן ריאליסטי איך זה להיות נער הלוקה בתסמונת אספרגר. על פי ריאיון עם הסופר ב-"Powells.com", זה היה הספר הראשון שהאדון כתב עבור הקהל הבוגר; הוא הופתע כאשר המו"ל שלו הציע לשווק אותו עבור קהל המבוגרים והילדים כאחד.
האדון אייר לעיתונות האנגלית, כתב תסריטים, ובהם תסריט עבור גרסת הטלוויזיה של ה-BBC של סיפורו של ריימונד בריגס "פונגוס השד" ששודר בערוץ BBC1 בשנת 2004. הוא פרסם שמונה-עשר ספרי ילדים.
מארק האדון הוא צמחוני ומתאר את עצמו כאתאיסט נוקשה. הוא נשוי לד"ר סוֹס אלטיס, בוגרת מכללת ברייסנוז שבאוקספורד. השניים מתגוררים עם שני ילדיהם באוקספורד.
בפברואר 2015 חתם על מכתב המכריז על החרמה של ישראל מבחינה תרבותית ומקצועית ומשווה את ישראל למדינת האפרטהייד שהייתה בדרום אפריקה. המכתב פורסם בעיתון "הגרדיאן" הבריטי, ועל המכתב חתמו בין היתר מאות אמנים בריטים מכל תחומי האומנויות.
ספריו

ספרים שחיבר האדון וראו אור בעברית:
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה הופיע בהוצאת מחברות לספרות בתרגומו של אהוד תגרי בשנת 2004.
בעיה קטנה הופיע בהוצאת מחברות לספרות בתרגומו של אמיר צוקרמן בשנת 2008.
בום! הופיע בהוצאת כנרת בתרגומה של יפעת בן יעקב בשנת 2010.
הבית האדום הופיע בהוצאת כנרת בשנת 2013.
הערות שוליים

↑  מעל ל-100 אמנים בריטים הכריזו חרם על ישראל, באתר ynet, 14 בפברואר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304811105171  PLWABN: 9810533237905606  BIBSYS: 99068898  BNE: XX1194972  BnF: cb145413025 (data)  GND: 130644781  ICCU: LO1V318558  ISNI: 0000 0001 2282 5503  LCCN: no2011183145  MusicBrainz: 50e9896d-368b-4a38-92e5-90143e5b2e26  NDL: 01020786  NKC: xx0017801  NLA: 36044077  NLK: KAC200400624  NTA: 073187895  RERO: 02-A009535425  SUDOC: 077050614  VIAF: 85413157   WorldCat (עם VIAF): 85413157 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליליאן לנטון

לילאן לנטון בתמונת מעקב של משרד הפנים הבריטי, 1912.
ליליאן אידה לנטון (באנגלית: Lilian Ida Lenton; ‏5 בינואר 1891 - 28 באוקטובר 1972) הייתה פעילה סופרג'יסטית בריטית.
ביוגרפיה > חייה המוקדמים

ליליאן לנטון נולדה בלסטר בשנת 1891, והייתה הבכורה למשפחה של חמישה אחים. לאחר שסיימה את לימודיה החלה ללמוד ריקוד, אך לאחר ששמעה נאום של הפעילה הסופרג'יסטית אמלין פנקהרסט, היא החליטה שברגע שתגיע לגיל 21 תצטרף לתנועה הסופרג'יסטית, ומשהגיעה לגיל 21 הצטרפה לארגון הסופרג'יסטי איגוד הנשים החברתי והפוליטי (WSPU). במרץ 1912 ניפצה יחד עם סופרג'יסטיות נוספות מהארגון חלונות של משרדים ממשלתיים ברובע וייטהול בלונדון, ונכלאה לחודשיים תחת השם הבדוי אידה אינקליי.