stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קניהפוטם

| קניהפוטם> תקופה |
| --- | --- |
מיוקן, 16–8 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: היפופוטמיים
תת־משפחה:: Kenyapotaminae
סוג:: קניהפוטם
מינים
 K. coryndoni  K. ternani
שם מדעי
 Kenyapotamus ‏פיקפורד, 1983

קֶניַהפּוֹטָם (שם מדעי: Kenyapotamus) הוא סוג של פרסתן קדום הנחשב לאב קדמון של ההיפופוטם המודרני. הוא חי באפריקה בתקופת המיוקן לפני 16 עד 8 מיליוני שנים. שמו ניתן לו בשל כך שמאובניו נמצאו בשטח שכיום שוכנת בקרבו מדינת קניה.
אף שהמידע אודות הקניהפוטם דל, מבנה השיניים שלו דמה לזה של הקסנוהירוס (Xenohyus), חזיר אירופאי שחי בתחילת המיוקן. עובדה זו הביאה מדענים אחדים למסקנה כי היצורים הקרובים ביותר להיפופוטמים הם הפקארים והחזירים.
מחקרים מולקולריים מסוף המאה ה-20 ומראשית המאה ה-21 מציעים כי היצורים הקרובים ביותר להיפופוטמיים הם דווקא הלווייתנאים, ולא מכפילי הפרסה. ניתוח מורפולוגי של מאובני לווייתנאים ומכפילי פרסה, שכלל גם את הקניהפוטם, תמך בבירור בקשר בין משפחת ההיפופוטמיים לבין משפחת האנתרקותריים, משפחה של מכפילי פרסה קדמונים שנכחדו.
בסוג שני מינים: K. coryndoni ו-K. ternani.
הערות שוליים

↑  Petronio, C. (1995): Note on the taxonomy of Pleistocene hippopotamuses. Ibex 3: 53-55.
קהילת יהודי לובביץ'

קהילת יהודי לובביץ' שברוסיה התקיימה החל מהמאה ה-19. לוּבַּבִיץ' ידועה בהיותה מרכז חסידות חב"ד בליטא, רוסיה הלבנה ואוקראינה המזרחית.
תולדות הקהילה > ראשית הקהילה

הכפר נוסד בערך בתחילת המאה ה-16. הוא קרוי על שם הנסיכות ליובומירסקי, שהייתה שליטת הקרקעות. ישבו בלובוויצ'י כ-950 יהודים – כמחצית אוכלוסייתה.
האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד, כותב בחיבורו "ספר הזכרונות" כי הכפר נקרא על שם מקימו רבי מאיר, שהיה מלא באהבה לזולת (אהבה ברוסית = ליובא), ונוספה לו הסיומת הרוסית "וויטש".
תולדות הקהילה > התפתחות הקהילה

בשנים הראשונות לקיומו היה הכפר בשטח האיחוד הפולני-ליטאי, עד שנת 1654.
ב-1784 התרחב היישוב והשתייך אז למשפחת הדוכס סטניסלב ליובומירסקי (Любомирские).
בעת הפלישה הצרפתית לרוסיה ב-1812, נכבש היישוב על ידי כוחותיו של נפוליאון שהחזיקו בו במשך שבועיים.
בתקופת האימפריה הרוסית היה הכפר לשטעטל בפלך מוהילוב.
ב-1857, התגוררו בכפר כ-2,500 איש. על פי מקור משנת 1880 בכפר גרו 1,516 איש בלבד (978 מתוכם היו יהודים). על פי מקורות שונים מאותה שנה היו בכפר 313 בתים, שתי כנסיות אורתודוקסיות ושני בתי כנסת.
בסוף המאה ה-19, לקראת תחילת המאה ה-20, התפתח בלובביץ' השוק הגדול ביותר בפלך מוהילוב, שגלגל למעלה מ-1.5 מיליון רובלים. לאחר מהפכת אוקטובר נטשו מנהיגי חסידות חב"ד את הכפר והאוכלוסייה היהודית של הכפר החלה להצטמצם ומספרהּ ירד בהדרגה.
בין מלחמות העולם יהודי המקום התפרנסו ממלאכה זעירה, מסחר ועבודה חקלאית.
אישים מרכזיים בתולדות הקהילה > רבנים

השני בשושלת אדמו"רי חסידות חב"ד - רבי דובער שניאורי, ה"אדמו"ר האמצעי", התיישב בכפר זה בשלהי שנת תקע"ג (1813), וייסד בכך את הזרם החב"די הקרוי גם על שם העיירה, "חב"ד ליובאוויטש". מהדור הרביעי של חב"ד התקיימו במקביל לחב"ד ליובאוויטש זרמים חב"דיים אחרים, שנקראו בשם העיירות בהן ישבו אדמו"ריהם, דוגמת חב"ד קאפוסט וחסידות ליאדי. אדמו"רי שושלת ליובאוויטש ישבו בכפר במשך 102 שנים. העובדה כי בסופו של דבר מכל ענפי השושלת החב"דית התמיד בקיומו רק ענף זה הביאה לזיהוי של חב"ד בכלל עם שם הכפר.
במשך שנות פעילות החסידות בכפר היו רוב תושביו יהודים, הרב היה אברהם זליקסון ואחריו חתנו דוד יעקובסון. גם אחרי שעזב אדמו"ר הרש"ב את הכפר בשנת ה'תרע"ו (1916) עקב מלחמת העולם הראשונה, בית הכנסת הפעיל בכפר נסגר בשנת תרצ"ו על ידי הקומוניסטים באמצע החורף, ובכל זאת נותרו יהודים רבים בכפר עד לשואה שבה הושמדו מרבית יהודי הכפר. כיום אין יהודים בלובביץ'.
בכפר נמצאים קבריהם של שניים משושלת אדמו"רי חב"ד ליובאוויטש, רבי מנחם מנדל שניאורסון ה"צמח צדק" - האדמו"ר השלישי, ובנו רבי שמואל שניאורסון "המהר"ש" - האדמו"ר הרביעי, מעל הקברים הוקם אוהל. יש בכפר בית השייך לרבי מליובאוויטש (נקנה בתחילת שנות ה-90) ומוזיאון השייך לחסידות חב"ד שהוקם על ידי אגודת חסידי חב"ד בחבר העמים בשנת תש"ס, 2000. כיום פועל לאחזקת המקומות הקדושים בלובביץ' הרב גבריאל גורדון, שליח חב"ד.
גורל יהודי הקהילה בשואה > בזמן מלחמת העולם השנייה

הגרמנים כבשו את לובוויצ'י ב-21 ביולי 1941. לאחר ימים אחדים נאסרה קבוצת יהודים; נאמר להם שהם מובלים לעבודה, אך כולם נורו למוות. כחודש לאחר מכן הוכרחו יהודי לובוויצ'י לשאת טלאי עגול צהוב על החזה ועל הגב – לאחר מכן הוחלף הטלאי בסרט צהוב – ונאסר עליהם לבקר במקומות ציבוריים ולקיים כל מגע עם האוכלוסייה המקומית; העונש על הפרת האיסור היה מוות. עם הקרבנות הראשונים של הגרמנים נמנו יהודים זקנים, שעברו מסכת התעללויות קודם שנרצחו.
יהודי לובוויצ'י רוכזו בגטו ב-27 בספטמבר 1941. הם נצטוו להתייצב בכיכר המרכזית של העיירה ולקחת אִתם מטען יד בלבד. בכיכר הם נשדדו, 17 מהם נאסרו ונרצחו, והיתר הועברו לגטו תחת משמר של שוטרים רוסים ושל אנשי פלוגת ס"ס שהגיעו מרודניה (Rudnya).
גטו לובביץ' כלל רחוב אחד בלבד, וב-19 הבניינים שבו נדחסו כ-500 יהודים – בני המקום ופליטים ממקומות אחרים. בגטו לא הייתה הספקה סדירה של מזון ושל חומרי הסקה. תושביו נלקחו לעבודת כפייה בתיקון ואחזקת דרכים וגשרים וכיוצא באלה עבודות.
חיסול גטו לובוויצ'י החל ב-4 בנובמבר 1941. אנשי ה-ס"ס מרודניה ושוטרים מקומיים כיתרו את הגטו. היהודים גורשו מבתיהם לכנסייה, וממנה נלקחו בקבוצות ונרצחו בירי בתעלה לא רחוק מהעיירה.
לאחר השואה

בסוף שנות ה-80 רכשה קהילת חב"ד במוסקבה את בית אדמו"רי חב"ד. בשנת 2001 נחנך מוזיאון לתולדות חסידות חב"ד, וב-16 ביולי 2002 נחנכה אנדרטה לזכר יהודי לובביץ'.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  לובוויצ'י (Lubavichi), באתר יד ושם
בית הקברות היהודי בלובביץ'
אוהל רבניות אדמור"י חב"ד, בבית הקברות היהודי
קנוזואיקון

חיות מסוף הפליסטוקן רבות ליד בור טובעני. בתמונה סמילודונים, פרמילודונים והדורסים טרטורניסים. מרחוק נראים ממותות קולומביאניות.
עידן הקנוזואיקון (מיוונית: καινός (קיינוס - חדש) + ζωή (זוי - חיים)) הוא העידן הנוכחי בלוח הזמנים הגאולוגי. תחילתו עם היכחדות הדינוזאורים בסוף הקרטיקון, לפני 65 מיליוני שנים. אירוע ההכחדה של סוף הקרטיקון תרם להתרבות היונקים והפיכתם לבעלי החיים השליטים על האדמה יחד עם העופות השולטים בשמיים והכרישים השולטים בימים. בסופו של העידן הופיע האדם.
בקנוזואיקון נמצאים התורים: רביעון, הנחלק לפליסטוקן ולתקופה הנוכחית הולוקן, וכן השלישון הנחלק לתקופות נאוגן ופלאוגן.
גלריה

קרנף צמרי
דינותריום
פינקודוס
נוטותריום
דינורמיס
מגלודון
סמילודון
ביאורים

↑  השלישון אינו מוכר יותר כיחידת זמן רשמית על ידי גוף התקינה לנושא, הוועדה הבינלאומית לסטרטיגרפיה (International Commission on Stratigraphy).
הערות שוליים

↑  K. M. Cohen; S. Finney; P. L. Gibbard (בינואר 2013). "International Chronostratigraphic Chart" (PDF). International Commission on Stratigraphy. {{cite web}}:  (עזרה)
| רשימת עידנים גאולוגיים |
| --- | --- | --- |
| עידן העל פנרוזואיקון | עידן הקנוזואיקון • עידן המזוזואיקון • עידן הפלאוזואיקון |  |
| עידן העל פרקמבריון | עידן הפרוטרוזואיקון • עידן הארכאיקון • עידן ההאדן |  |
להרחבה: יחידת זמן גאולוגית • לוח הזמנים הגאולוגי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544428705171  BnF: cb12194175m (data)  GND: 4075273-2  LCCN: sh97006640  NDL: 00571137  NKC: ph138114 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קיפנהיים

| --- | --- |
סמל קיפנהייםסמל קיפנהיים

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  באדן-וירטמברג באדן-וירטמברג
 מחוז שלטוני:  פרייבורג
 מחוז:  אורטנאו
 ראש העיר:  וילי מתיאס
 תאריך ייסוד:  762
 שטח:  20.86 קמ"ר
 גובה:  170 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,635 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  244 נפש לקמ"ר (2009)
 קואורדינטות:  48°17′41″N 7°49′17″E﻿ / ﻿48.294722222222°N 7.8213888888889°E﻿ / 48.294722222222; 7.8213888888889 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.kippenheim.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניקיפנהיים(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניקיפנהיים(למפת באדן-וירטמברג רגילה) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןקיפנהיים(למפת באדן-וירטמברג מוגדלת) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןקיפנהיים  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קיפנהיים (בגרמנית: Kippenheim) היא עיירה במחוז אורטנאו שבמדינת באדן-וירטמברג, גרמניה. היא שוכנת למרגלות היער השחור בעמק הריין ונמצאת קרוב מאוד לגבול עם צרפת.
תושביה הראשונים של קיפנהיים היו קרוב לוודאי קלטים, שנדחקו מאוחר יותר על ידי הרומאים ושבטים גרמאניים. האזכור הראשון של העיירה הוא מתעודה משנת 762, ואישור לשמה ניתן על ידי האפיפיור, בשנת 1225, אשר נתן אישור לתרומה עבור מסע הצלב השני. קיפנהיים הושמדה בשנת 1677 על ידי הצרפתים.
כיום העיירה מיושבת על ידי קתולים ופרוטסטנטים, ויש גם כנסייה של הזרם האפוסטולי (New Apostolic Church) בכפר. לפני השואה הייתה בעיירה גם קהילה יהודית.
יהדות קיפנהיים > בית הכנסת

בית הכנסת הראשון המאוזכר הוא משנת 1750 שהיה לא יותר מחדר שהוקדש כבית כנסת. עם שיפור מצב החיים לקראת סוף המאה ה-18, נבנה בשנת 1800 בית כנסת חדש שאפיין את מצב היהודים. בית הכנסת היה קטן, לא בולט ופשוט. בשנת 1806 הכיר הדוכס של באדן ביהודים כקהילה דתית מוכרת. דבר זה, יחד עם שיפורים ברמת החיים, הוביל לבניית בית כנסת חדש שנבנה בשנים 1850–1852 ותוכנן על ידי גאורג יקוב שניידר, אדריכל פרוטסטנטי, שתכנן מספר בתי כנסת באזור. בית הכנסת נבנה בסגנון נאו-רומנסק, והוא מובדל מהמבנים בסביבתו שבנויים בסגנון מקומי.
בשנת 1938, כחלק מליל הבדולח, חולל בית הכנסת, אך כדי למנוע נזק לבתים סמוכים כובתה האש וכך ניצל המבנה. בשנת 1956 נרכש הבניין על ידי קואופרטיב של חקלאים, אשר הכניסו בו שינויים רבים והפכו אותו לבית מלאכה. בשנת 1981 הוכרז המבנה כמבנה מוגן, ובשנת 1983 רכשה אותו עיריית קיפניים ושחזרה חלק ממאפייניו המקוריים. בשנת 2003 שופץ בית הכנסת ושוחזר על ידי חברי בית הכנסת של קיפנהיים, וכיום ישנה מצבה המנציחה את היהודים שנרצחו בשואה.
יהדות קיפנהיים > בית הקברות היהודי

בית הקברות נוסד בשנת 1682 ושימש את יהודי האזור כולו. כיום נותרו במקום 2,491 מצבות, כאשר העתיקה ביותר היא משנת 1701. בית הקברות כולל גם אתר זיכרון ליהודים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה. בית הטהרה נהרס בשנת 1938, והקבורה האחרונה נעשתה בשנת 1941. האתר הוכר כאתר תרבותי על ידי ממשלת באדן-וירטמברג.
בית הכנסת של קיפנהיים, תמונה משנת 1930
בית הקברות היהודי
קהילת יהודי לודוויגסהאפן

לודוויגסהאפן (בגרמניה: Ludwigshafen) היא עיר בדרום-מערב גרמניה, במדינת ריינלנד-פפאלץ, מול העיר מנהיים על גדתו המערבית של נהר הריין. לודוויגסהאפן נוסדה בשנת 1606, הקהילה היהודית בעיר התקיימה משנות ה-20 של המאה ה-19 עד להכחדתה בשואה. יהודי הקהילה היו ברובם משכילים אך שומרי מסורת, והם סייעו במידה ניכרת להתפתחות התעשייתית של העיר.
חלק ניכר מהעיר נהרס בהפצצות במהלך מלחמת העולם השנייה, ועל חלק זה נבנו מרכזים ופרוורים מודרניים, וכן גשר חדש על נהר הריין ואצטדיון גדול
תולדות הקהילה > מאנשי הקהילה

רנסט בלוך נולד בלודוויגסהאפן בשנת 1885 כבן היחיד להורים יהודים. הוא סיים את לימודיו בפילוסופיהבוגר וירצבורג ב -1908. את יצירתו המשמעותית הראשונה "רוח האוטופיה" הציג בשווייץ בשנת 1919; ואז חזר לגרמניה ועבד כפרסומאי עצמאי. לאחר ההשתלטות הנאצית, ארנסט בלוך היגר לראשונה לשווייץ, בהמשך נמלט לפראג. בשנת 1949 חזר לגרמניה, שם החזיק כיסא בפילוסופיה בלייפציג. ארנסט בלוך מת בטובינגן בשנת 1977 העיר לודוויגסהאפן מכבדת את זכרו עם הענקת "פרס ארנסט בלוך" והקמת "אגודת ארנסט בלוך".
מרקוס שטרנליב (נולד בשנת 1877 ברומניה) אדריכל ומנהל בניין העל של העיר לודוויגסהאפן לשעבר. הוא נפטר בלודוויגסהאפן באוקטובר 1934 ונקבר בבית העלמין היהודי בעיר.
פול אפשטיין בנו של מוכר יהודי, נולד בלודוויגסהאפן בשנת 1902. בשנות השלושים הוא לימד סוציולוגיה באוניברסיטה למדע היהדות בברלין. מאז 1939 עבד ב"אגודת הרייך", וב-1943 גורש עם אשתו למחנה טרזיינשטט, שם הוא ירש את יעקב אדלשטיין כ"זקן היהודים" והוכרח ליישם את פקודתו של אייכמן לגירוש למחנות ההשמדה. בספטמבר 1944 נורה פול אפשטיין במבצר הקטן טרזיינשטט; אשתו גורשה לאושוויץ שבועות לאחר מכן ונרצחה שם.
קורות הקהילה בשואה

כבר ב־20 במרץ 1933 הודיע גולייטר ברקל על גירוש "יהודי המזרח" מעבר לגבול גרמניה, ובשבועות שלאחר מכן גורשו גם אלה שאינם אזרחים גרמנים. עם עליית היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה החלו החרמות משמעותיות על בתי מסחר יהודיים בלודוויגסהאפן. ימים ספורים לפני החרם הכללי על מקומות העסק היהודיים בגרמניה תפסו גרמנים אנטישמיים עמדות על פתחי חנויות היהודים בלודוויגסהאפן ותלו כרזות משמיצות על חלונות הראווה. הפ התאספו בשוק להפגנה נגד היהודים כאשר באותה עת עומדים חיילי אס אס מנגד ולא עושים דבר כדי לרסן את ההמון העוין. פעולות כאלה חזרו על עצמם בשבועות הבאים ובעלי העסק היהודיים ספגו נזקים כלכליים קשים. כתוצאה מכך, רבים מיהודי הקהילה היגרו מערבה. מטרתם של רוב העוזבים- בעיקר אלה שהגיעו לעיר מאזורי מזרח אירופה- הייתה להמשיך ולהגיע לאמריקה. התקפות השלטון הנאצי חלו בעיקר על שלוש קבוצות מרכזיות מיהודי הקהילה: סוחרים עשירים שעבדו בעיקר ברחובות מרכזיים בעיר, יהודים אקדמאים- שמספרם בהשוואה לשאר בעלי התארים האקדמאים מהאוכלוסייה הכללית היה תמיד מאוד דומיננטי, ויהודים ממוצא מזרח אירופאי שתויגו תמיד כמושא לקריקטורות ואנטישמיות. עד 1938 הופיע עיתון יהודי שהחל להתפרסם בשנת 1927 בעיר מנהיים השכנה והתפשט גם ללודוויגסהאפן, אחרי ליל הבדולח חל איסור על הפצת העיתון והוא הפסיק להתפרסם. הגיליון האחרון הופיע ב-3 בנובמבר 1938.
עם התגברות אירועי הפרעות גדלה כמות המהגרים מן העיר. נוספו עוד ועוד מגבלות, בעיקר כלכליות. על מנת שיצליחו להגר נאלצו היהודים למכור את רוב רכושם.
ביום 10 בנובמבר 1938 הועלה בית הכנסת המפואר של קהילת יהודי לודוויגסהאפן באש. חפצים יקרי ערך שהיו בו הוחרמו ושאר הדברים נשרפו. הובאו מכבי אש על מנת למנוע נזק למבנים הסמוכים רק כאשר האש הגיעה לקירות החיצוניים של בית הכנסת. ישנן תמונות ועדויות על חיילים נאצים שהופקדו על ביצוע פרעות ביהודי העיר. התרחשו משעי פרעות בכל המשפחות היהודיות ולאחר השמדת בית הכנסת החלו להרוס גם דירות ובתי עסק בבעלות יהודית. למחרת נלקחו רוב הגברים היהודיים מהקהילה למחנה הריכוז דכאו וחלקם שוחררו כעבור מספר שבועות. ר' יוסף יעקב ששימש כחזן, מלמד ושוחט בקהילה נשלח אף הוא ב-1938 למחנה דכאו, ושוחרר לביתו כעבור מספר שבועות. בני משפחתו הצליחו לברוח לסין דרך רוסיה ומשם עברו לאמריקה, אולם ר' יוסף נשאר בלודוויגסהאפן מתוך תחושת אחריות לקהילתו. ב-23 באוגוסט 1942 נלקח למחנה טריזינשטט, משם הועבר למחנה טרבלינקה ושם נפטר. רוב ראשי הקהילה מצאו את מותם במחנה, וחלקם שולחו למחנות אחרים. ב-28 באוגוסט שנת 1940 רוכזו יהודי הקהילה הנותרים בבית הספר המקומי ומשם נשלחו בטרנספורטים שונים למחנות ריכוז ומחנות השמדה. ב־22 באוקטובר 1940 נשלחו כ־185 איש - יחד עם סך הכל למעלה מ -6,500 יהודים מבאדן ומפלינט - למחנה גירס בדרום צרפת במסע לילה וערפל. חלק גדול מהם ועוד חלר נוסף מיהודי לודוויגסהאפן הגיעו לבסוף למחנה אושוויץ שבפולין.
בית העלמין היהודי בעיר נשמר על אף ההפצצות, אולם רוב המצבות נהרסו והרבה מהן חוללו. בין המצבות שנותרו מצויות כמה מסוף המאה ה-18 ועליהן כיתוב בעברית.
קורות הקהילה לאחר השואה

בתום השואה לא קמה קהילה יהודית חדשה בלודוויגסהאפן. מעט מאוד יהודים שבו והתגוררו בעיר והם נחשבו כחלק מהעיר מנהיים השכנה- שם כן הוקמה קהילה יהודית לאחר השואה. בשנת 1960 נעשה ניסיון חלקי לתקן את הנזקים בבית הכנסת היהודי בלודוויגסהאפן שנשרף כאמור ב-1938. הנזק הוערך בשנה זו ב-30,325 DM (מארקים גרמניים בשנים האמורות).
את בית הקברות שיקמו מחדש, מצבות שנותרו תוקנו, ומצבות שנהרסו חודשו. לרגל יום הזיכרון לשואה ב־27 בינואר 2012, נחשפה מצבת זיכרון חדשה לקרבנות הדיקטטורה הנאצית והגירוש ברחבת אוספלאץ- הנמצאת בין מחנה גירס ללודוויגסהאפן. המצבה היא שלט המורה על המרחק בין המקומות הנ"ל. (1027 ק"מ) מאז נובמבר 2007, הונחו אבנים ועליהן כיתובי שמות, מה שמכונה "אבני נגף" באזור העיר לודוויגסהאפן. הן מנציחות את מקום מגוריהם לשעבר של קרבנות יהודים בגרמניה הנאצית; כיום יש בסך הכל כ־275 אבנים (נכון לשנת 2019)
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה העברית
↑  Ludwigshafen (Rheinland-Pfalz), לודוויגסהאפן (ריינלנד-פאלץ), באתר קהילה יהודית- Jüdische Gemeinde
↑  נולד ב-6 בספטמבר 1875 בגרמניה, קיבל הסמכה לשמש כמלמד, חזן ושוחט והתקבל למשרה זו בקהילה היהודית בלודוויגסהאפן.
↑  "ועדת הפעולה להדחת זוועה יהודית והחרמת תעמולה"
↑  יהודי לודוויגסהאפן, באתר מוזיאון בית התפוצות
↑  מילה לועזית ל"שילוחים"
↑  Peter Ruf & Ulrike Minor, Juden in Ludwigshafen
↑  ראה תמונה: http://www.christen-und-juden.de/images/gurs_fr.jpg
↑  ראה תמונה: https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/a/a7/Paula_Linker.jpg
לקריאה נוספת

Peter Ruf & Ulrik Minor, Juden in Ludwigshafen
https://www.xn--jdische-gemeinden-22b.de/
קופה אמריקה 1929

| --- | --- |
 מארחת:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת התחרות:  1 בנובמבר 1929 – 17 בנובמבר 1929 (17 ימים)
 מספר משתתפות:  4  (מתוך 4 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   ארגנטינה
 מספר משחקים:  6
 מספר שערים:  23 (3.83 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  170,000 (28,333 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  פרגוואי אורליו גונזאלס   (5 שערים)
 השחקן המצטיין:  ארגנטינה מנואל פריירה
 → 19271935 ←
 
נבחרת ארגנטינה, זוכת הקופה אמריקה
טורניר אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל 1929 בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1929) נערך בארגנטינה והיה הטורניר ה-12 של הקופה אמריקה. בטורניר השתתפו 4 נבחרות, ונבחרת ארגנטינה זכתה בפעם הרביעית בתואר לאחר שסיימה במקום הראשון בבית.
לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו מחזיקת הגביע והמארחת ארגנטינה, פרגוואי, אורוגוואי ופרו. ארבעתן מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי ומעלה הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה. ברזיל, צ'ילה ובוליביה פרשו מהטורניר.
הטורניר שבאותה העת היה מדי שנה לא התקיים ב-1928 עקב השתתפותן של הנבחרות ארגנטינה, אורוגוואי וצ'ילה באולימפיאדת הקיץ שנערכה באמסטרדם, הולנד.
אצטדיונים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|     בואנוס איירס, אבז'אנדה | בואנוס איירס | בואנוס איירס | אבז'אנדה |
|     בואנוס איירס, אבז'אנדה | אצטדיון גאסומטרו | אצטדיון אלבאר אי טאגלה | אצטדיון ליברטדורס דה אמריקה |
|     בואנוס איירס, אבז'אנדה |  34°36′13″S 58°22′54″W﻿ / ﻿34.60361°S 58.38167°W﻿ / -34.60361; -58.38167﻿ (EsEstadio Gasómetro) | 34°54′4″S 56°9′32″W﻿ / ﻿34.90111°S 56.15889°W﻿ / -34.90111; -56.15889﻿ (Estadio Gran Parque Central) | 34°40′12.96″S 58°22′15.49″W﻿ / ﻿34.6702667°S 58.3709694°W﻿ / -34.6702667; -58.3709694﻿ (Estadio Independiente) |
|     בואנוס איירס, אבז'אנדה | קיבולת: 75,000 | קיבולת: 40,000 | קיבולת: 57,858 |
    בואנוס איירס, אבז'אנדה:
המשחקים

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 9 | 1 | 8 |
|  פרגוואי | 4 | 3 | 2 | 0 | 1 | 9 | 4 | 5 |
|  אורוגוואי | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 6 | -2 |
|  פרו | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 12 | -11 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  פרגוואי | 3 – 0 | אורוגוואי   |
|  פרו | 0 – 3 | ארגנטינה   |
|  פרגוואי | 1 – 4 | ארגנטינה   |
|  אורוגוואי | 4 – 1 | פרו   |
|  פרו | 0 – 5 | פרגוואי   |
|  אורוגוואי | 0 – 2 | ארגנטינה   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 בנובמבר 1929 |  פרגוואי | 3–0 |  אורוגוואי | אצטדיון אלבאר אי טאגלה, בואנוס איירס שיפוט: חוסה גאלי (ארגנטינה) |
| 1 בנובמבר 1929 | אורליו גונזאלס  16', 86'   דומינגס  55' |  |  | אצטדיון אלבאר אי טאגלה, בואנוס איירס שיפוט: חוסה גאלי (ארגנטינה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 בנובמבר 1929 |  פרו | 0–3 |  ארגנטינה | אצטדיון גאסומטרו, בואנוס איירס שיפוט: אניבל טג'דה (אורוגוואי) |
| 3 בנובמבר 1929 |  |  | קרלוס פאוצ'לה  6'   אדולפו זומלזו  38', 58' | אצטדיון גאסומטרו, בואנוס איירס שיפוט: אניבל טג'דה (אורוגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 בנובמבר 1929 |  פרגוואי | 1–4 |  ארגנטינה | אצטדיון גאסומטרו, בואנוס איירס שיפוט: חוליו בורלי (פרו) |
| 10 בנובמבר 1929 | דומינגס  56' |  | מריו אוואריסטו  7'   מנואל פריירה  24', 48'   רוברטו צ'רו  50' | אצטדיון גאסומטרו, בואנוס איירס שיפוט: חוליו בורלי (פרו) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 בנובמבר 1929 |  אורוגוואי | 4–1 |  פרו | אצטדיון אלבאר אי טאגלה, בואנוס איירס שיפוט: מיגל ברבה (פרגוואי) |
| 11 בנובמבר 1929 | לורנסו פרנדדס  21', 29', 43'   חוסה לאנדרו אנדראדה  69' |  | אגוסטין ליזרבה  81' | אצטדיון אלבאר אי טאגלה, בואנוס איירס שיפוט: מיגל ברבה (פרגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 בנובמבר 1929 |  פרו | 0–5 |  פרגוואי | אצטדיון ליברטדורס דה אמריקה, אבז'אנדה שיפוט: חוסה גאלי (ארגנטינה) |
| 16 בנובמבר 1929 |  |  | לינו נסי  10'   אורליו גונזאלס  55', 63', 69'   דומינגס  82' | אצטדיון ליברטדורס דה אמריקה, אבז'אנדה שיפוט: חוסה גאלי (ארגנטינה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 בנובמבר 1929 |  אורוגוואי | 0–2 |  ארגנטינה | אצטדיון גאסומטרו, בואנוס איירס צופים: 60,000 שיפוט: מיגל ברבה (פרגוואי) |
| 17 בנובמבר 1929 |  |  | מנואל פריירה  14'   מריו אוואריסטו  77' | אצטדיון גאסומטרו, בואנוס איירס צופים: 60,000 שיפוט: מיגל ברבה (פרגוואי) |
| --- | --- |
              אורוגוואי :               ארגנטינה
מלכי השערים

פרגוואי אורליו גונזאלס
ארגנטינה מנואל פריירה
פרגוואי דומינגס
אורוגוואי לורנסו פרנדדס
ארגנטינה מריו אוואריסטו
ארגנטינה אדולפו זומלזו
קורמורן קורטז

קורמורן קורטז (שם מדעי: Leucocarbo melanogenis) הוא מין של קורמורן מהסוג קורמורן כחול-עין האנדמי לאיי קרוזה ואיי הנסיך אדוארד שבדרום האוקיינוס ההודי ודרום האוקיינוס האטלנטי (בהתאמה). המין תואר ב-1860 בידי החוקר האנגלי אדוארד בליית אף שבעבר נחשב לתת-מין של קורמורן קיסרי.
קורמורן זה מגיע לאורך 70 ס"מ עם מוטת כנפיים של 125 ס"מ בממוצע ללא הבדלים גדולים בין הזכרים והנקבות. צבע נוצותיו העליונות שחורות עם גוון ירוק עד כחלחל מתכתי על כנפיו ולעיתים הוא אף נראה בגווני חום. הבטן והחזה לבנים והראש והצוואר שחורים. הכפות ורודות בעלות קרומי שחייה והמקור אפור וארוך. מצידי האוזניים ישנם נוצות לבנות בולטות.
המין מתרבה בקבוצות גדולות סביב איי קרוזה ואיי הנסיך אדוארד ורוב הזמן שוחה בים ומחפש טרף של דגים, תמנונאים, דיונונים, סרטנים וחסילונים. בעונת הרבייה הוא מקנן בזוגות מונוגמים במושבות צפופות על האיים, לרוב מאחורי צוק המגנים על המושבות מסערות חזקות.
הקורמורן מצוי באזור קטן ועלול להיפגע משינויי אקלים ופגיעה במזונו. עדיין אין לו מצב שימור לפי הרשימה האדומה של IUCN.
קן מטינגלי

| --- | --- |

מטינגלי ב-1969
 לידה:  17 במרץ 1936 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית 
 פטירה:  31 באוקטובר 2023 (בגיל 87) ארלינגטון, וירג'יניה, ארצות הברית 
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 השכלה:  אוניברסיטת אובורן  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני  Miami Edison High School 
 עיסוקים נוספים:  מהנדס
 תקופת השירות:  1966–1985 (כ־19 שנים)
 דרגה:  אדמירל משנה (מדרג גבוה),  בצי ארצות הברית
 זמן שהייה בחלל:  21 יום, 4 שעות ו־34 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  1
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  שעה ו-23 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  קן מטינגלי
 משימות
 אפולו 16, STS-4,‏ STS-51-C
   
 עיטורים
  סיכת האסטרונאוט של צי ארצות הברית  מדליית השירות המצטיין של נאס"א  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א  מדליית השירות המצוין של הצי
 
תומאס קנת "קן" מטינגלי השני (באנגלית: Thomas Kenneth "Ken" Mattingly II;‏ 17 במרץ 1936 – 31 באוקטובר 2023) היה אסטרונאוט בתוכנית אפולו ובמעבורת החלל. הוא שימש טייס מודול הפיקוד של אפולו 16, מפקד המעבורת במשימה STS-4 ומפקד המעבורת במשימה STS-51C.
ביוגרפיה

נולד בשיקגו, אילינוי.  היה בעל תואר בוגר במדעים בהנדסה אווירונאוטית מאוניברסיטת אובורן, 1958.
מטינגלי החל את הקריירה הצבאית שלו כסג"ם בצי האמריקאי בשנת 1958, וקיבל את כנפי הטיסה שלו בשנת 1960. בין 1960 ל־1963 הוא הוצב בטייסת VA-35 והטיס מטוסי A-1H סקייריידר מעל נושאת המטוסים USS Saratoga. ביולי 1963 הועבר לטייסת VAH-11 על נושאת המטוסים USS Franklin D. Roosevelt, שם הטיס מטוסי A-3 סקייווריור במשך שנתיים. בתפקידו האחרון היה תלמיד בבית הספר לטייסי מחקר אירוספייס של חיל האוויר האמריקאי.