stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליל המסכות 5: הנקמה של מייקל מאיירס
עלילה

לאחר שבסרט הקודם מייקל נורה ופוצץ על ידי דינמיט מייקל מצליח לברוח מהפיצוץ הוא פוגש בנזיר מקומי שמטפל בו לאחר שהתמוטט ושקע בתרדמת. אחריי שנה, מייקל מתעורר מהתרדמת ודוקר את הנזיר בסכין. לאחר מכן הוא חוזר חזרה להדונפילד על מנת לנסות לרצוח שוב את האחיינית שלו, אותה ניסה לרצוח בסרט הקודם.
בינתיים ג'יימי, האחיינית שלו מאושפזת במרפאת ילדים לאחר שסבלה מטראומות קשות, סיוטים והתקפים פסיכוטים בעקבות המפגש עם מייקל. אימה המאמצת אותה דקרה בסרט הקודם הצליחה להתאושש מהפציעה. למרות מה שקרה לה עם מייקל ג'יימי מוצאת את עצמה חשה געגועים למייקל ולומיס משכנע את ג'יימי שמייקל בחיים ושהוא הצליח לחמוק מהפיצוץ. בינתיים מייקל דוקר את אחותה האומנת של ג'יימי עם מספריים כנקמה על כך שניסתה להרוג אותו בסרט הקודם. לאחר מכן הוא עוקב אחר חברתה טינה ואחר בן זוגה מייק. מייקל הורג את מייק עם מגרפה ומתחזה אליו כאשר הוא עוטה מסכה שעטה מייק לפניי כן ובכך טינה לא מגלה על מייקל.
לאחר מכן טינה וחבריה הולכים למסיבת ליל כל הקדושים בעוד טינה לא מרגישה בטוחה. בינתיים ג'יימי מצליחה להתעשת על עצמה והיא הולכת להזהיר את טינה בעקבות דבריו של לומיס. בינתיים מייקל מגיע למסיבה ורואה את חבריה של טינה מקיימים יחס מין. הוא מכה אותם במגרפה וכורת את ראשיהם עם חרמש. טינה מוצאת את גופותיהם של חבריה והולכת לדווח על כך לסגני המשטרה. בדרך היא נתקלת במייקל שרודף אחריה ובכך מגלה שהוא בחיים. טינה בורחת ממייקל ובינתיים נתקלת בג'יימי וחברתה בילי שבאו להזהיר אותה ובכך מייקל מתחיל לרדוף אחר ג'יימי אך מתנגש בעץ. טינה מנצלת את ההזדמנות כדי לפתות את מייקל להתקרב אליה ובכך מאפשרת לבילי וג'יימי לברוח. בינתיים לומיס מגיע וביחד עם ג'יימי הם מחליטים לעצור את מייקל לתמיד.
בעזרתה של ג'יימי, לומיס מפתה את מייקל להגיע בחזרה לבית ילדותו הנטוש כאשר הוא אורב לו עם קצין משטרה. מייקל מגיע לבית והורג את קצין המשטרה ולאחר מכן הוא מפיל את לומיס ומשליך אותו מעל מעקה מדרגות. לומיס מנסה שוב להתקרב למייקל אך הפעם משתמש בג'יימי כפיתיון על מנת לירות בו עם אקדח שמכיל חצים מרדימים. התכנית מצליחה ולומיס מצליח להשתלט על מייקל ומכה אותו עם קרש עץ אך לרוע מזלו הוא מקבל שבץ מוחי.
בינתיים מייקל נלקח למעצר, שם הוא יושב שהוא כבול באזיקים ומחכה שיעבירו אותו לכלא, שם צפוי לרצות מאסר עולם. בינתיים אחד השוטרים מתכונן לקחת את ג'יימי הביתה אך באותו זמן מגיע אדם לבוש בשחור שפותח בירי בתחנת המשטרה וגורם למותם של השריף ושל שלושה שוטרים נוספים. ג'יימי רואה את גופותיהם של השוטרים ואת התא של מייקל במעצר ריק ופורצת בבכי לאחר שמבינה מה קרה.
צוות השחקנים הראשי

דונלד פלזנס בתפקיד ד"ר סם לומיס
דניאל האריס בתפקיד ג'יימי לויד
אלי קורנל בתפקיד רייצ'ל קארות'רס
באו סטאר בתפקיד השריף בן מיקר
וונדי קפלן בתפקיד טינה ויליאמס
תמרה גלין בתפקיד סמנת'ה ת'ומאס
דון שאנקס בתפקיד מייקל מאיירס / האיש בשחור
ג'פרי לנדמן בתפקיד בילי היל
ג'ונתן צ'פין בתפקיד מייק
מת׳יו ווקר בתפקיד שפיץ
בטי קרבליו בתפקיד האחות פטסי
מקס רובינסון בתפקיד ד"ר מקס הארט
טרוי אוונס כסגן צ'רלי בלוך
פרנק קומו כסגן ניק רוס
דייוויד אורסין כסגן טום פארה
הערות שוליים

↑  Halloween 5: The Revenge of Michael Myers, 1989-10-13, נבדק ב-2020-11-06
| סדרת סרטי ליל המסכות |
| --- | --- | --- |
| סרטים | "ליל המסכות" • "ליל המסכות 2" • "ליל המסכות 3: עונת המכשפה" • "ליל המסכות 4: שובו של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות 5: הנקמה של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות: 20 שנה אחרי" • "ליל המסכות: תחיית המתים" • "ליל המסכות" • "ליל המסכות 2" • "האלווין"  • "האלווין 2: הנקמה" • "האלווין: הסוף" |  |
| דמויות | מייקל מאיירס • לורי סטרוד • סמואל לומיס • ג'יימי לויד • אנני בראקט |  |
מאיר מוהר

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1888 רוזבאדוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  30 באוקטובר 1967 (בגיל 78) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שם עט:  Simla'i, R. 
 שפות היצירה:  עברית 
 צאצאים:  יחיאל מר 
 
דניאל פרסקי (מימין) ומאיר מוהר. תצלום זה נעשה בעת שהגיע פרסקי לביקור בפולין מארצות הברית, בקיץ 1928
מאיר מוהר (1888, רוזוודוב, גליציה – 30 באוקטובר 1967, תל אביב) היה סופר, מתרגם ומשורר עברי ישראלי. היה גם איש חינוך בגרמניה.
חייו

מוהר נולד בעיירה רוזוודוב שבגליציה המערבית (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום באוקראינה), דור רביעי למשפחת סופרי סת"ם. כדי להימלט משירות החובה בצבא האוסטרו-הונגרי, היגר מוהר לארצות הברית והתפרנס כחייט, אך בעיקר ישב בספריית העיר ניו יורק וקרא. עם חזרתו לאירופה פרצה מלחמת העולם הראשונה והוא גויס נגד רצונו לצבא האימפריה. במהלך הקרבות נפצע, ועם החלמתו וסיום המלחמה עבר לברלין בירת גרמניה, שם שימש כמחנך וכמורה לעברית.
נשא לאישה את חיה (חייצ'ה), ולזוג נולדו שלושה בנים: המשורר יחיאל מוהר, הצייר אברהם מוהר והמוזיקאי ישעיהו מוהר. יחיאל מוהר היה הראשון שעלה לארץ ישראל, ובעקבותיו עלו הזוג בשנת 1939. בנו ישעיהו הצטרף אליו ב-1942. בנו אברהם נותר מאחור ועקבותיו אבדו ברוסיה במלחמת העולם השנייה בלוחמו בגרמניה הנאצית. ב-3 במאי 1948 נפטר בנו ישעיהו, במהלך מלחמת העצמאות.
בארץ ישראל התיישב מוהר בתחילה בירושלים ואחר כך בתל אביב, והתפרנס כמתרגם, משורר וסופר. ספריו "עין בעין" ו"בחרט אנוש" זכו להערכה רבה בישראל. על הראשון זכה בשנת 1951 בפרס רופין. מוהר פרסם את שיריו וסיפוריו בעיתוני הארץ גם  על הווי העיירה הגליציאנית. לאחר שאבד בנו השני הסתגר והפסיק לכתוב לתקופה, אך זמן קצר לפני פטירתו חזר לכתוב.
ב-1964 נפטרה אשתו. מוהר נקבר בבית העלמין בחולון בסמוך לקבר אשתו. בנו המשורר יחיאל מוהר ואשתו עדינה וכן נכדו עלי מוהר קבורים אף הם בבית הקברות בחולון.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
כתביו

"עין בעין שירים", הוצאת דביר, 1950
"בחרט אנוש", הוצאת דביר, אוקטובר 1959
"מלקוש: סיפורים", ספריית תרמיל, 1972
כתביו > תרגום

שטפן צווייג, "תמונתו העצמית של טולסטוי", הוצאת עופר
לודוויג מרכוזה, "היינריך הינה", הוצאת גזית, 1945
פרנץ ורפל, "שירת ברנאדט", הוצאת גזית, 1946
מרים זינגר, "דן וין והחסידות", ספרייה "לנער", הוצאת עם עובד, תל אביב, 1947
אוסקר באום, "עם נסוך תרדמה: סיפור היסטורי מימי הכוזרים", הוצאת עם עובד, 1949
מכס איזידור בודנהיימר, "דרכי לציון: זכרונות יהודי גרמני", הוצאת הסוכנות היהודית לארץ-ישראל, 1952
תומאס מאן, "הראשים המוחלפים", הוצאת גזית, 1954
מ. בר יהודה, "פעמי המבשר", הוצאת ניב, 1960 (תורגם יחד עם שמואל שגיב)
תומאס מאן, "טריסטאן", ספריית תרמיל, 1977 (תורגם יחד עם יצחק הירשברג)
גוטפריד קלר, "שני סיפורים": מתוך "אנשי זלדווילה", ספריית תרמיל, 1983
תומאס מאן, "הראשים המוחלפים : אגדה הודית", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989
הערות שוליים

↑  ארכיון מאיר מוהר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310484805171  BnF: cb151174319 (data)  ISNI: 0000 0001 1872 7011  LCCN: nr92017907  SUDOC: 234192941  VIAF: 7685440   WorldCat (עם VIAF): 7685440
מגפת הקורונה בנורווגיה

| --- | --- |

 תקופת המגפה:  פברואר 2020 – הווה (כ־4 שנים)
 במדינות או באזורים:  נורווגיה נורווגיה
 פתוגן:  נגיף ה-SARS-CoV-2
 מקור המגפה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מקרי מוות:  5,435 ‏
 מקרי הדבקה:  1,484,030‏   • 576 מהם חולים פעילים     • 20 מתוכם במצב קשה
 הבריאו:  1,478,019 ‏ רענון נתונים
  
 
מגפת הקורונה, בה חלו המונים במחלת נגיף הקורונה בנורווגיה, התפשטה אל המדינה בסוף פברואר 2020.
ראו גם

מערכת הבריאות בנורווגיה
מוטקה בלום

מוטקה בלום בגלריה הפרטית שלו בחוצות היוצר
מרדכי (מוטקה) בלום (4 במרץ 1925 – 11 ביולי 2024) היה אמן ישראלי רב-תחומי. עבודותיו כללו יצירות ציור, רישום, פיסול, וכן פסיפסים ושטיחי קיר, ומוצגות במוסדות ציבור בישראל ובארצות הברית, במוזיאונים שונים ובאוספים פרטיים בולטים. זוכה אות יקיר ירושלים לשנת 2014.
ביוגרפיה

בלום נולד בכפר רקצ'ון (Răcăciuni) במולדובה שברומניה ללאה ואריה לייב הכהן. אביו היה פועל במפעל טקסטיל והמשפחה חיה בעוני.
בהיותו בן 5 עברה משפחתו לבוקרשט. מילדותו חלם להיות אמן. בשנות מלחמת העולם השנייה שהה במשך 3 שנים במחנות עבודה, עד שהצליח להחלץ ולעלות לארץ ישראל בשנת 1944. הוא ניצל בנס מהטבעתה של ספינת המעפילים "מפקורה" בידי ספינה גרמנית, כאשר הורד מהספינה ברגע האחרון והועבר לספינה אחרת, אך איבד רבים מחבריו בטביעת המפקורה.
שנותיו הראשונות בישראל עברו עליו בקיבוץ אבוקה של תנועת גורדוניה בעמק בית שאן, ולאחר שחלה במלריה עבר ב-1946 לנתניה, עבד כטייח והצטרף לארגון ההגנה. ב-1948 התגייס לצה"ל, לחם במלחמת העצמאות, וב-1952 עבר לירושלים, שם הכיר את רעייתו, שושנה. השניים נישאו בתחילת שנות ה-50. ונולדו להם בת ובן.
ב-1956 סיים בהצטיינות לימודי אמנות באקדמיה בצלאל, שם היה חניכם של הצייר מרדכי ארדון והפסל זאב בן-צבי. הוא גם זכה להשתלם אצל פרופ' תאודורו אורסלי, ראש האקדמיה לאומנויות יפות ברוונה שבאיטליה, באמנות השחזור והיצירה של עבודות פסיפס ופרסקו. הוא המשיך את לימודיו והשתלמותו האמנותית בבית המלאכה המלכותי בעיר זייסט (Zeist) שבהולנד.
ב-1958 שב לישראל והקים סטודיו במרתף בית טליתא קומי בירושלים. ב-1964 יצא למסע תערוכות ברחבי אירופה, וב-1965 המשיך לארצות הברית שם הציג ולמד עד 1967. לאחר שובו לירושלים, פתח ב-1969 סטודיו במתחם סדנאות האמנים של חוצות היוצר. ב-1981 יצא שוב לצפון אמריקה לאחר שקיבל מלגה למסע לימודים בין מוזיאונים ברחבי ארצות הברית וקנדה.
במשך 40 שנה עסק בלום בשחזור פסיפסים ופרסקאות ברחבי הארץ מטעם רשות העתיקות ואונסק"ו. שניים מציוריו של בלום בנושא ירושלים נבחרו כבסיס לכרזות שהנפיק משרד התיירות הישראלי. בלום גם עיצב כרזות ליריד האומנויות השנתי בירושלים. ציורים אחרים שלו נבחרו לשמש שערים לספרים שונים שיצאו לאור בארצות הברית, בשוודיה ובגרמניה. ב-1990 יצא לאור בהוצאה בריטית הספר Jerusalem: Reflection of Eternity המנהל דיאלוג בין ציוריו של בלום לבין כתיבתה האנתולוגית של אליאן וילסון. עבודות של בלום מעטרות מספר בתי כנסת בארצות הברית, ואף כנסייה אחת במיאמי. ב-1994 הכינה הטלוויזיה הצ'כית סרט תיעודי עליו בשם All Colors White.
לאורך השנים שימשה את בלום אומנותו גם לעשייה חברתית. במלחמת ששת הימים התנדב להעסיק את ילדי שכונת הגבול מוסררה במקלטים בעבודת ציור משותפת, לצורך הרגעתם. שנים רבות פעל כמתנדב בעמותת אקי"ם, במסגרתה העביר סדנאות אומנות לאוכלוסיות מיוחדות בירושלים. ב-2006 זכה בפרס מפעל חיים ע"ש מרדכי איש-שלום. ב-2014 קיבל את אות יקיר ירושלים על "האדרת שמה ויופיה של העיר ביצירתו ועל תרומתו – באומנותו – לאוכלוסיות חלשות".
בלום התגורר בשכונת רחביה בירושלים.
נפטר ב-11 ביולי 2024, בגיל 99. הותיר אחריו אישה, שושנה, ובן. בתו,  ענת, נפטרה בשנת 2018.
תערוכות יחיד

1959-1960, תערוכת מוזאיקה, תכשיטי כסף, מתכת, ציור ופיסול, גלריה רינה, ניו-יורק
1960-61, ציורים, ביתן לאמנות נתניה
1961-62, אטליה 97, תל אביב
1963, גלריה נתניה, תל אביב
1964, גלריה Merenciano, מרסיי
1964, גלריה נורה, ירושלים
1967, Emerging Art Gallery, ניו יורק
1974, בית האמנים בירושלים
1986, בית האמנים, ירושלים
1989-90, גלריה B לאמנות, ירושלים
1990, "70X100", בית האמנים, ירושלים
1992, "מחווה לירושלים", תיאטרון ירושלים
1994, "מבעד לשערים", הגלריה העירונית, ירושלים
2000-01, "קווים וירטואוזים", עמותת הציירים והפסלים, תל אביב
2001, "בין אור לחושך", בית האמנים, ירושלים
2003, בית אות המוצר הירושלמי, ירושלים
2010,"Time Fragments", המכון הרומני לתרבות, תל אביב
2010, הבית האדום - גלריה לאמנות, תל אביב
2010, "מצבי צבירה", בית העיצוב קסטיאל, תל אביב
2012, "בין הספירות 2011 יקומים מקבילים", תיאטרון ירושלים
2012, "מחפש את היונה הלבנה", בית האמנים, ירושלים
2013, בית גבריאל
2016, מוזיאון השואה בלוס אנג'לס
לקריאה נוספת

Eliane Wilson, Jerusalem, Reflection of Eternity, Shepheard-Walwyn ,London, 1990 ספר עם ציורי ירושלים שלו
הערות שוליים

↑  אבן ירושלים נפלאה לניצול, מעריב, 7 במאי 1967
↑  עיריית ירושלים - נבחרו 12 יקירי העיר ירושלים לשנת תשע"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296088705171  ISNI: 0000 0000 7058 1462  LCCN: nr91042537  ULAN: 500486423  VIAF: 7249793   WorldCat (עם VIAF): 7249793
מאמורו הוסודה

| --- | --- |

מאמורו הוסודה, 2015
 לידה:  19 בספטמבר 1967 (בן 57) קאמיצ'י, נקאניקאווה, טויאמה, יפן
 שם לידה:  細田 守 
 סוגה מועדפת:  אנימה, אקשן, דרמה
 מדינה:  יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 מקום לימודים:  Kanazawa College of Art 
 יצירות בולטות:  הנערה שקפצה בזמן, מלחמות הקיץ, ילדי הזאב אמה ויוקי, הילד והחיה, בל, מיראי
 פרסים והוקרה:  Sitges Grand Honorary Award (2021)  בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 http://www.studio-chizu.jp/
 פרופיל ב-IMDb
 
מאמורו הוסודה (ביפנית: 細田 守; נולד ב-19 בספטמבר 1967) הוא אנימטור במאי ומפיק יפני של סרטי אנימה.
ביוגרפיה

הוסודה למד ציור בצבעי שמן במכללת קנזאווה. לאחר שעבד באולפני טואי אנימציה עבד בין השנים 2005 ל-2011 באולפני האנימציה Madhouse, ובהמשך הקים בשנת 2011 את אולפני "צ'יזו" אשר במסגרתו הפיק את שני סרטיו האחרונים. הוסודה מונה תחילה לבמאי הסרט "הטירה הנעה" של סטודיו ג'יבלי, אך הוא התפטר בשלבי ההפקה הראשונים, לאחר שהממונים עליו הביעו אי-שביעות רצון מהדרך בה בחר לביים את הסרט.
הסרטים הראשונים אותם ביים הוסודה הם שני הסרטים הראשונים של "הרפתקאות דיג'ימון", והסרט השישי בסדרת וואן פיס. לאחר מכן, הוסודה התחיל להפיק ולביים סרטים מקוריים, שאינם מבוססים על מנגה או סדרה קודמת. הראשון מבין אלה היה "הנערה שקפצה בזמן" (2006), עיבוד חופשי של רומן יפני באותו שם. עלילתו של הסרט עוסקת בנערה בשם מאקוטו שמקבלת במקרה את היכולת לחזור בזמן, משתמשת בה לטובתה האישית ולבסוף נאלצת להתמודד עם הנסיבות. הסרט זכה לביקורות אוהדות, וסצנה ממנו הונצחה בסמלו של הסטודיו העצמאי שהקים הוסודה. סרטו הבא של הוסודה בסטודיו Madhouse היה "מלחמות הקיץ" (2009), בו מתואר הניסיון של קבוצת נערים למנוע השתלטות וירוס על עולם עתידני של מציאות מדומה. שני הסרטים הבאים, שהופקו בסטודיו Chizu אותו הקים הוסודה, הם "ילדי הזאב אמה ויוקי" (2012), ו"הילד והחיה" (2015), כאשר באחרון הוסודה היה לא רק הבמאי אלא גם התסריטאי. עלילתו של "ילדי הזאב" עוסקת באם המגדלת את שני ילדיה לאחר פטירתו של בעלה, בן-אנוש שיכול לשנות את צורתו לזאב; עלילתו של "הילד והחיה" עוסקת בילד בודד, המאומץ על ידי לוחם מממלכת החיות.
בשנת 2018 יצא לאקרנים הסרט אותו ביים וכתב "מיראי" (שכן זהו גם שמה של דמות חשובה בסרט), שזכה בתחילת 2019 בפרס גלובוס הזהב לסרטי הנפשה. סרט זה שונה מהקודמים מכיוון שנקודת המבט בו היא של ילד קטן, ולא של נער או מבוגר. בסרט, קון, ילד בן ארבע, לומד להפסיק לקנא באחותו הקטנה בעקבות מפגשים עם קרובי משפחה מהעתיד.
בשנת 2021 ביים את סרט האנימציה "בל" ששואב השראה מסיפור העם הצרפתי "היפה והחיה".
מלבד הסרטים אותם ביים, הוסודה היה שותף בבימוי, הפקה ובאנימציה של סדרות טלוויזיה רבות, ביניהן דרגון בול זי, דיג'ימון וסמוראי צ'מפלו. מאמורו הוסודה נשוי, ויש לו שני ילדים.
ראו גם

מאקוטו שינקאי
הייאו מיאזאקי
אנימה
מוטציית סלף

בגנטיקה, מוּטַצְיַת סֶלֶף (missense mutation) היא סוג של מוטציה נקודתית, שבה החלפה של נוקלאוטיד יחיד יוצרת קודון שמקודד חומצה אמינית אחרת. מוטציית סֶלֶף היא סוג של החלפה בלתי נרדפת.
בתהליך התרגום, רצף ה-RNA מתורגם לחומצות אמינו, המרכיבות חלבון. רצף ה-RNA נוצר בתהליך השעתוק מרצף ה-DNA. שינוי בנוקלאוטיד אחד עלול להוביל לשינוי משמעותי הפוגע בתפקודו התקין של החלבון.
לא כל שינוי נוקלאוטיד מוביל לשינוי בחומצה האמינית המתורגמת ממנו. בתהליך התרגום, שלושה נוקלאוטידים רצופים, המכונים קודון, מתורגמים לחומצה אמינית אחת. ישנם 64 קודונים אפשריים, אך רק 20 חומצות אמינו. לפיכך, ישנם קודונים המתורגמים לאותה חומצה אמינית. מקרה שבו שינוי נוקלאוטיד אינו משנה את התרגום, נקרא החלפה נרדפת.
יתר על כן, לא כל מוטציית סלף מובילה בהכרח לשינויים משמעותיים בחלבון. חומצה אמינית יכולה להיות מוחלפת בחומצה אמינית אחרת בעלת תכונות כימיות דומות, כך שהחלבון יצליח לפעול בצורה תקינה. בנוסף, מיקום המוטציה ברצף החלבון הוא עקרוני: למוטציות הממוקמות באתר הפעיל של החלבון או כאלו הפוגעות במבנה המרחבי של החלבון יש פוטנציאל הרסני יותר מאשר מוטציות במיקום שאינו בעל חשיבות רבה לפעילות החלבון. מוטציה שאין לה השפעה שניתן להבחין בה על הפנוטיפ של האורגניזם, נקראת מוטציה שקטה.
דוגמה למחלות הנובעות ממוטציית סלף

מוטציות סלף עלולות לפגוע בפעילות חלבונים, כתלות בזהות החומצה האמינית שמשתנה. ידועות מספר מחלות שנגרמות עקב מוטציית סלף, כגון תמס בועתי של העור, אנמיה חרמשית ו-ALS הנובע ממוטציה בגן SOD1. באנמיה חרמשית, לדוגמה, נוקלאוטיד מספר 20 בגן של שרשרת בטא של החלבון המוגלובין משתנה מאדנוזין לתימין, כך שהקודון GAG משתנה ל-GTG, ולכן, בעת התרגום לחלבון, החומצה האמינית השישית בחלבון משתנה מחומצה גלוטמית לוולין.
מינוח

המינוח לשינוי שהוצג בפיסקה הקודמת הוא E6V, כאשר האות הראשונה מייצגת את החומצה האמינית התקינה (כאן – E שמייצגת חומצה גלוטמית), הספרה מייצגת את העמדה שבו חל השינוי (כאן – 6), והאות האחרונה מייצגת את החומצה האמינית השגויה (כאן – האות V שמייצכת ולין). החלבון הפגוע שנוצר הוא הגורם למחלה.
צורת מינוח נוספת נראית כך: c.1580G>T, שבה המספר מייצג את העמדה שבה חל השינוי, G את הנוקלאוטיד המקורי גואנין שהשתנה לתימין, T. האות c מהווה קיצור ל-cDNA, כדי להבהיר לקורא באיזה רצף מדובר. לחלופין ניתן לסמן g לסימון הגנום, r לרצף ה-RNA, האות p לרצף החלבון או m לרצף מיטוכונדרי.
דוגמה

מוטציית סלף בגן האנושי LMNA, c.1580G>T, משנה את הנוקלאוטיד המקורי גואנין (G) לתימין (T) בעמדה 1580 של רצף ה-cDNA. במצב תקין, רצפי ה-DNA, mRNA והחלבון נראים כך:
DNA: 5' - AAC AGC CTG CGT ACG GCT CTC - 3'
         3' - TTG TCG GAC GCA TGC CGA GAG - 5'
   mRNA: 5' - AAC AGC CUG CGU ACG GCU CUC - 3'
Protein:      Asn Ser Leu Arg Thr Ala Leu
הקודון שבו נמצא ה-G שמודגש מתורגם לחומצה האמינית ארגינין. כאשר ה-G מוחלפת ב-T, הקודון משתנה ל-CTT וכעת מתורגם לחומצה האמינית לאוצין. במצב זה, רצפי ה-DNA, ה-mRNA והחלבון נראים כך:
DNA: 5' - AAC AGC CTG CTT ACG GCT CTC - 3'
         3' - TTG TCG GAC GAA TGC CGA GAG - 5'
   mRNA: 5' - AAC AGC CUG CUU ACG GCU CUC - 3'
Protein:      Asn Ser Leu Leu Thr Ala Leu
שינוי זה מונע היווצרות של גשר מלחים בתוך החלבון, הנוצר מהקשרים היוניים ומקשרי מימן בין המולקולות, ולפיכך פוגע ביציבות החלבון. לאוצין היא חומצה אמינית בעלת שייר לא פולרי, ולכן לא יכולה ליצור את הגשר הנ"ל. ברמה הפנוטיפית, אדם בעל מוטציית סלף זו סובל מפרוגריה.
ראו גם

מוטציה
מוטציה שקטה
החלפה נרדפת
פגם גנטי
הערות שוליים

↑  הנחיות מינוח
↑  Mohammad Al-Haggar, Agnieszka Madej-Pilarczyk, Lukasz Kozlowski, Janusz M Bujnicki, A novel homozygous p.Arg527Leu LMNA mutation in two unrelated Egyptian families causes overlapping mandibuloacral dysplasia and progeria syndrome, European Journal of Human Genetics 20, 2012-11, עמ' 1134–1140 doi: 10.1038/ejhg.2012.77
הדמיה של המבנה התלת־ממדי של חלבון LMNA. משמאל, החלבון התקין. מימין, החלבון בעל מוטציית הסלף. במצב תקין, ארגינין מספר 527 (כחול) יוצר גשר מלחים עם גלוטמט מספר 537 (ורוד), אך ההחלפה של הארגינין ללאוצין בעמדה 527 מונעת את יצירת הקשר בין חומצות האמינו.
ליל המסכות 3: עונת המכשפה

| --- | --- |

 בימוי:  טומי לי וולאס 
 הופק בידי:  דברה היל וג'ון קרפנטר
 תסריט:  טומי לי וולאס, נייג'ל ניל 
 עריכה:  מיל מור
 שחקנים ראשיים:  טום אטקינס  סטייסי נלקין  דן או'הרליהי
 מוזיקה:  ג'ון קרפנטר  אלן הווארת'
 צילום:  דין קאנדי
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Dino De Laurentiis Corporation  Debra Hill Productions
 חברה מפיצה:  Universal Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 באוקטובר 1982
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה, מתח, על-טבעי
 תקציב:  2.5 מיליון דולר
 הכנסות:  14.4 דולר (בארצות הברית)
 הכנסות באתר מוג'ו:   halloween3
 סרט קודם:  ליל המסכות 2 
 סרט הבא:  ליל המסכות 4: שובו של מייקל מאיירס 
 www.halloweenmovies.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
ליל המסכות 3: עונת המכשפה (באנגלית: Halloween III: Season of the Witch) הוא הסרט השלישי בסדרת סרטי האימה ליל המסכות, אשר יצא בשנת 1982 ונכתב ובוים על ידי טומי לי וואלס, ג'ון קרפנטר ודברה היל אשר יצרו גם את הסרטים הקודמים בסדרה. בניגוד לסרטים הקודמים בסדרה סרט זה לא כולל את דמותו של מייקל מאיירס זאת לאחר שההצלחה המסחרית והביקורות כלפי הסרט הקודם היו פושרות. אך דמותו של מייקל חזרה בסרט הרביעי בסדרה.
עלילה וסוגה

בניגוד לסרטים הקודמים בסדרה סרט זה שונה בעלילתו ומתייחס לסרטים הקודמים בסדרה כאל סרטים בדיוניים אף על פי שהסרט מכונה בשם "ליל המסכות 3". בניגוד לסרטים הקודמים הסרט מתרחק מז'אנר הסלאשר אשר אפיין את הסרטים הקודמים ומתאפיין יותר בז'אנר העל טבעי והמתח. יוצרי הסדרה אמרו כי מה שמשותף לסדרת הסרטים הוא נושא ליל כל הקדושים וזה המוטיב אשר יוצר מתווה לסרטים בסדרה כאשר כל סרט מכיל תפאורה, דמויות וסיפור בהתאם.
בעקבות הביקורות על הסרט הקודם רמת האלימות והסצנות הגרפיות בסרט זה מותנה אך עדיין הסרט כלל את נושא האלימות והמוות. גם הקו המנחה של סרט זה הוא אלימות כנגד צעירים. הסרט גרף 14.4 מיליון דולר בארצות הברית והיה לסרט שהצליח הכי פחות מסחרית מכל סרטי ליל כל הקדושים שיצאו באותה תקופה ובנוסף גם ספג ביקורות שליליות. אך למרות הביקורות השליליות הסרט עם השנים הפך לקלאסיקה וקיבל עדת מעריצים גדולה.
במרכז העלילה- מסכות על-טבעיות שנועדו להרוג את כל החובשים אותן בו זמנית בליל כל הקדושים. רופא אלכוהוליסט ובת של אחד הקורבנות יוצאים לחקור את המקור במפעל.
הצלחה מסחרית

עם יציאתו הסרט שודר ב-1,297 בתי קולנוע שונים בארצות הברית והרוויח 6,333,259 דולר שבוע לאחר צאתו. בסך הכל הסרט גרף רווח של 14.4 מיליון דולר אך היה לסרט שהכי פחות הצליח מבין כל סרטי ליל כל הקדושים שיצאו באותה תקופה.
ליהוק

טום אטקינס בתפקיד ד"ר דניאל שאליס
סטייסי נלקין בתפקיד אלי גרימברידג '
דן או'הרליהי בתפקיד קונאל קוקרן
מייקל קארי בתפקיד ראפרטי
מיצר ראלף בתפקיד באדי קופר
ג'יידן ברבור בתפקיד בטי קופר
בראד שקטר בתפקיד באדי קופר, ג'וניור.
גארן סטפנס בתפקיד מארג' גוטמן
אל ברי בתפקיד הארי גרימברידג'
וונדי וסברג בתפקיד טדי
אסקס סמית' בתפקיד וולטר ג'ונס
ננסי קייס בתפקיד לינדה שאליס
ג'ונתן טרי בתפקיד סטארקר
מיידיי נורמן בתפקיד האחות אגנס
פדי אדוארדס כפקיד
ג'ושוע ג'ון מילר בתפקיד ווילי שאליס
מישל ווקר בתפקיד בלה שאליס
דיק וורלוק כמתנקש אנדרואיד
ניק קאסל בתפקיד מייקל מאיירס (קטעים שהוצגו מהסרטים הקודמים, לא קיבל קרדיט עליהם)
ג'יימי לי קרטיס כקולה של הכרוז העוצר / קולו של נציג שירותי הטלפון / לורי סטרודה (בנוסף גם הופיעה בקטעים שהוצגו מהסרטים הקודמים אך לא קיבלה קרדיט)
הערות שוליים

↑  Halloween III: Season of the Witch, 1982-10-22, נבדק ב-2020-10-30
| סדרת סרטי ליל המסכות |
| --- | --- | --- |
| סרטים | "ליל המסכות" • "ליל המסכות 2" • "ליל המסכות 3: עונת המכשפה" • "ליל המסכות 4: שובו של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות 5: הנקמה של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס" • "ליל המסכות: 20 שנה אחרי" • "ליל המסכות: תחיית המתים" • "ליל המסכות" • "ליל המסכות 2" • "האלווין"  • "האלווין 2: הנקמה" • "האלווין: הסוף" |  |
| דמויות | מייקל מאיירס • לורי סטרוד • סמואל לומיס • ג'יימי לויד • אנני בראקט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb38157256j (data)  LCCN: no2018072692  VIAF: 305894506   WorldCat (עם VIAF): 305894506
מאיר מארים שאפיט

רבי מאיר מארים (קרי: מיירים) שאפיט (תק"ס, 1800? - י' בחשוון תרל"ג, 11 בנובמבר 1872), היה רב ודיין. נודע בעיקר כפרשן התלמוד הירושלמי, בשל ספריו ניר ו"לולאות". שימש כרבן של מייצ'יט, וישנבה, יאקובשטאט, שווינציאן וקוברין.
ביוגרפיה

נולד בסביבות שנת תק"ס, בעיירה ניי מוש (Nowa Mysz) ליד ברנוביץ', ליטא. בגיל 15 שנים, התמנה כרבה של העיירה מייצ'ט, ובכך היה לאחד הרבנים הצעירים ביותר מעולם. אחרי מייצ'ט שימש ברבנות העיירות והערים וישנבה; יאקובשטאט, לטביה; שווינציאן, שליד וילנה; עד למינויו כרבה של קוברין, משרה בה החזיק עד פטירתו בשנת תרל"ג.
רבי יהושע יצחק שפירא (ר' אייזל חריף) נהג בו כבוד בשל חיבורו על התלמוד הירושלמי, והיה מכנה אותו "תנא ירושלמאה" [=התנא הירושלמי]. זאת למרות היותו של ר' אייזל מתנגד חריף לחסידות, ודרכו למתוח ביקורת נוקבת אף על רבנים ידועי שם, ונטייתו של הרב שאפיט לתנועת החסידות.
הרב שאפיט, נטה כבר בצעירותו לחסידות והיה חסידם של רבי מרדכי ורבי נח מלעכוויטש, ושל רבי משה פאלייר מקוברין. כמו רבים מחסידיו של רבי משה מקוברין, דבק לאחר פטירתו ברבי אברהם וינברג (ה"יסוד העבודה"), האדמו"ר הראשון מסלונים, ונעשה לחסיד סלונים.
משפחתו

לרבי מאיר מארים שאפיט היו שני בנים: רבי בצלאל חיים, רב בוויאזין; ורבי אהרן יהושע שהיה עסקן ציבורי בקוברין, ובשנותיו האחרונות בטבריה. חתנו היה הרב יצחק מתתיהו סנדברג, נכד רבו ה"יסוד העבודה", וממנהיגי חסידות סלונים בטבריה. חתניו של הרב סנדברג היו הרב אשר זאב ורנר רבה של טבריה והרב פנחס מנחם ישעיה מינצברג מחבר ספר מרגניתא דר' מאיר ומוציא לאור של ספר הניר על סדר נשים (ורשה תרצ"ב).
בן אחותו ותלמידו, היה הרב אברהם אהרן יודלביץ.
ספריו

לולאות (וילנה תרכ"ו) - ספרו הראשון, היחיד שיצא לאור בחייו, כולל מראי מקומות שנועדו להקביל בין סוגיות בתלמוד הבבלי והירושלמי, וגם בין קישורים פנימיים בתוך הירושלמי.
הניר (תרל"ה, תר"נ, תרצ"ב) - יצא לאור על ידי בניו לאחר פטירתו. צאצאו הרב עדין אבן ישראל הוציא בשנת תשל"ט במסגרת המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים, חלקים מהחיבור שנותרו בכתב יד. ספרו על מסכת שביעית יצא גם על ידי הוצאת פלדהיים בני ברק תשי"ט (דפוס "קולמוס", גבעתיים). על מסכת נדרים הודפס על ידי נכדו מתתיהו ליפשיץ, בתוך הספר "רבי מאיר מארים אב"ד קוברין", בשנת תשע"ד.
לקריאה נוספת

משה צינוביץ, רבני מייטשעט ולמדניה - ב, בתוך: בן ציון חיים אַיָלון-ברניק (עורך), ספר זיכרון לקהילת מייטשעט, תל אביב: ארגון יוצאי מייטשעט בישראל ובחוץ לארץ, תשל"ג. עמ' 113–116.
עדין אבן ישראל (שטיינזלץ), תולדות המחבר, בתוך: ספר ניר: פירוש על תלמוד ירושלמי מסכתות יבמות כתובות וסוטה, ירושלים: המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים, תשל"ט
אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק א, בני ברק, תשמ"ו, עמ' צו-קיד
אליהו סופר, הגאון רבי מאיר מארים ויצירתו על הירושלמי, בתוך: נר מערבי - שנה ג, גיליון א, ירושלים, תשנ"ב, עמ' פה-צב.
הלל רוטנברג, "רבי מאיר מארים אב"ד קוברין", נר שילה, תשע"ד.