stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשאלה של וואקו
הערות שוליים

1 2  "Toon Zone News Archives: February 1999". Toon Zone News. Toon Zone. 12 בפברואר 1999. אורכב מ-המקור ב-22 באפריל 2007. נבדק ב-11 במאי 2007. ...97% of kids and parents gave it a review of "highly positive"... {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "First-ever "STEVEN SPIELBERG PRESENTS ANIMANIACS" feature-length spectacular unveiled". Time Warner Newsroom. Time Warner. 26 באוקטובר 1999. ארכיון מ-29 בספטמבר 2007. נבדק ב-30 באפריל 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Toon Zone News Archives: February 1999". Toon Zone News. Toon Zone. 18 בפברואר 1999. אורכב מ-המקור ב-22 באפריל 2007. נבדק ב-11 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ruegger, Tom (30 בנובמבר 2010). "Cartoonatics: Animaniacs Christmas Movie". ארכיון מ-6 במאי 2022. נבדק ב-29 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Daytime tv highlights", Newsday: B.86, 12 ביולי 2003 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Animaniacs DVD news: Announcement for Animaniacs – Wakko's Wish". TVShowsOnDVD.com. 26 ביוני 2014. אורכב מ-המקור ב-15 באוגוסט 2014. נבדק ב-30 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Evans, Greg (8 ביולי 2021). "Chick Vennera Dies: 'Thank God It's Friday', 'The Golden Girls' Actor Was 74". Deadline. ארכיון מ-8 ביולי 2021. נבדק ב-24 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wakko's Wish: Story: Crew". Official Wakko's Wish Website. Warner Bros. 2000. אורכב מ-המקור ב-14 באוקטובר 2002. נבדק ב-20 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Toon Zone News Archives: March 2001: The Day the Music Died". Toon Zone News. Toon Zone. 19 במרץ 2001. אורכב מ-המקור ב-22 באפריל 2007. נבדק ב-20 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rogers, Brett (21 בדצמבר 1999). "Review of Wakko's Wish". AOL Hometown. אורכב מ-המקור ב-31 בדצמבר 2005. נבדק ב-18 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Johanson, MaryAnn (21 בדצמבר 1999). "Animaniacs: Wakko's Wish (review)". FlickFilosopher. ארכיון מ-20 באוקטובר 2013. נבדק ב-18 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Michael, Dequina (31 בינואר 2000). "Steven Spielberg Presents Animaniacs: Wakko's Wish". TheMovieReport.com. אורכב מ-המקור ב-22 בספטמבר 2012. נבדק ב-18 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Legacy: 28th Annual Annie Award Nominees and Winners (2000)". Annie Award Database. 31 בינואר 2000. ארכיון מ-24 באפריל 2008. נבדק ב-18 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Beck, Jerry (2005). The Animated Movie Guide. Chicago, Illinois: Chicago Review Press. p. 328. ISBN 1-55652-591-5.
בצילו של הלם קרב

| --- | --- |
 בימוי:  יואל שרון 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1988 
 משך הקרנה:  96 דק' 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בצילו של הלם קרב מוכר גם בשמו המקוצר הלם קרב הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1988 שביים יואל שרון.
הפקה וצילום

הסרט נקרא תחילה "בחזרה לחיים" והופק על ידי יעוד לבנון. צילומי הסרט החלו במרץ 1987. בסרט השתתפו: אשר צרפתי, דן תורג'מן, ענת עצמון,	גילי בן אוזיליו, סטניסלב צ׳פלין ואמנון ברנזון. לקראת סיום הפקת הסרט הוחלט לשנות את שמו ל"בצילו של הלם קרב". הבמאי יוסי זומר החל במקביל לצלם סרט בשם "הלם קרב", לבסוף ויתר זומר על השם בשל יציאתו של סרט זה שנקרא בקיצור "הלם קרב". סרטו של זומר יצא לאקרנים ב-1989 בשם "רסיסים".
הסרט יצא לאקרנים באפריל 1988.
במהלך צילומי הסרט ענת עצמון ודן תורג'מן התאהבו, וב-1991 השניים נישאו.
עלילה

לאחר מלחמת יום הכיפורים בבית חולים צבאי פסיכיאטרי נוצרת חברות בין שני לוחמים הסובלים מהלם קרב, גדעון, מח"ט בצנחנים ואיש משפחה נשוי, ומיכה (בגילומו של דן תורג'מן), סגן במילואים, רווק העובד כצלם אופנה. במהלך קרב מסוים גדעון ביקש סיוע אווירי אך מטוסי חיל האוויר הרגו בטעות את חיילי החטיבה שלו, ובעקבות זאת הוא מיוסר ברגשי אשמה על החיילים שאיבדו את חייהם. מיכה צילם את חיילי הנגמ"ש עם היוודע על התחלתה של הפסקת אש, אך ברגע הצילום חטף הנגמ"ש פגיעה ישירה וכל חייליו נהרגו מלבד הנהג אשר נפצע קשות.
שניהם, השונים זה מזה מתחברים על רקע גורלם המשותף.
ראו גם

סרטים נוספים בנושא פוסט טראומה:
רסיסים
חתונה מבורכת
שאטר איילנד
לא שם זין
הערות שוליים

↑  עידית שחורי, הלם קרב לסגן־אלוף, חדשות, 24 במרץ 1987
↑  עירית שמגר, מצלמים את "הלם קרב", מעריב, 27 באוקטובר 1987
↑  רן גפן, שרון ניצח בקרב על השם, חדשות, 8 בפברואר 1988
↑  עירית שמגר, בצילו של הלם קרב, מעריב, 19 בפברואר 1989
↑  בצילו של הלם קרב, מעריב, 10 באפריל 1988
↑  ג. עיטור, ענת עצמון ודן תורג'מן נרשמו ברבנות. החתונה ב־5 בנובמבר, חדשות, 3 באוקטובר 1991
גוון ג'ורגנסן

גוון רוזמרי ג'ורגנסן (באנגלית: Gwen Rosemary Jorgensen; נולדה ב-25 באפריל 1986) היא טריאתלטית אמריקאית זוכת מדליית זהב באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ואלופת העולם בשנים 2014 ו-2015.
ביוגרפיה

ג'ורגנסן נולדה וגדלה בווקשה שבוויסקונסין, בתם של ננסי וג'ואל. היא סיימה תואר שני בחשבונאות באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון והוסמכה כרואת חשבון. לאחר לימודיה עבדה בחברת ארנסט אנד יאנג במילווקי.
מנעוריה הייתה אתלטית ושחיינית מצטיינת. בתקופת לימודיה באוניברסיטה הייתה חברה במשך שלוש שנים בנבחרת השחייה ולאחר מכן עברה להתחרות באופן מלא בריצות ארוכות. היא השתתפה שלוש פעמים באליפות NCAA באתלטיקה ופעמיים באליפות NCAA בריצות שדה. ב-2009 זכתה באליפות ליגת הביג 10 בריצת 3000 מטר ובריצת 5000 מטר.
ב-2010 במהלך שנתה האחרונה באוניברסיטה שוכנעה על ידי נציגי נבחרת ארצות הברית בטריאתלון לעבור להתחרות בענף זה. באליפות הפדרציה הבינלאומית לספורט אוניברסיטאי (FISU) בטריאתלון שהתקיימה בוולנסיה שבספרד סיימה שנייה ובתום השנה נבחרה לטריאתלטית האמריקאית המצטיינת בשנתה הראשונה. במהלך 2012 הייתה חברה בסגל ארצות הברית לאולימפיאדת לונדון וסיימה במקום ה-38. בשנים 2013, 2014 ו-2015 זכתה באליפות ארצות הברית בטריאתלון ובשנים 2014 ו-2015 זכתה באליפות העולם תוך ניצחון על שרה טרו ואנדראה יואיט שזכו בשנתיים אלו במקומות שני ושלישי. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית זהב.
ג'ורגנסון היא טריאתלטית מאוזנת: שוחה היטב ורוכבת מצוין, על אף ניסיונה היחסית מצומצם בענף זה. מה שהפך אותה לספורטאית הבולטת והמצליחה ביותר בעולם בשנים האחרונות היא יכולת הריצה והסיומת החזקים ובעיקר "התנועה" שלה, יכולת הבריחה שמשאירה את יריבותיה ללא יכולת תגובה כלשהי על מסלול הריצה במהלך תחרות הטריאתלון.
ג'ורגנסן נישאה לפטריק למיו ב-2014. היא הודיעה בתום המשחקים האולימפיים בריו, על כוונתה להתחרות במרתון ניו יורק במהלך חודש נובמבר 2016 וכן על תוכניותיה להתמקד בהקמת משפחה ולאחר מכן בהכנות למשחקים האולימפיים של טוקיו 2020 במרתון. במרתון סיימה במקום ה-14 בתוצאה של 2:41:01 שעות. בינואר 2017 הודיעה כי היא בהריון ובנה הבכור נולד באוגוסט אותה שנה.
הערות שוליים

↑  Olympic Triathlon Champ Gwen Jorgensen 14th at NYC Marathon, ‏running.competitor.com, ‏6 בנובמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1211022080  World Athletics: 14314034  LCCN: no2020017209  VIAF: 2396158127382115150007   WorldCat (עם VIAF): 2396158127382115150007
אלכסנדר חלב

אליאקסנדר פאולביץ' חְלֶבּ (בבלארוסית: Алякса́ндар Па́ўлавіч Глеб‏; IPA‏: [alʲa'ksandar ɣlʲeb]; נולד ב-1 במאי 1981 במינסק שבבלארוס הסובייטית) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני.
קריירה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חלב פרץ לתודעת הכדורגל העולמי כאשר כרטיס השחקן שלו נרכש על ידי שטוטגרט מהליגה הגרמנית והציג יכולת שליטה טובה בכדור בשתי רגליו. חלב שיחק בשטוטגרט חמש שנים. לאחר קמפיין מוצלח של שטוטגרט בליגת האלופות בו הרשים את ארסן ונגר, החליט המנג'ר הצרפתי של ארסנל לרכוש את כרטיסו משטוטגרט תמורת 8 מיליון ליש"ט. מאז הגעתו לארסנל השתלב חלב היטב בקבוצה הלונדונית והיווה חלק אינטגרלי ממשחקה. בעונת 2005/2006 הגיע חלב עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות. עונת 2007/2008 הייתה הטובה ביותר של חלב במועדון, אף על פי שהיא הסתיימה ללא תארים.
למרות חיבת אוהדי ארסנל לחלב, הוא הודיע במהלך שנת 2008 כי עקב אי הסתגלותו לחיים בלונדון הוא יעזוב את המועדון. ב-16 ביולי 2008 חתם חלב בברצלונה על חוזה לארבע שנים. בתחילת העונה נפצע לחודש חצי. במשחקיו תופקד לסירוגין בכנף השמאלי ובמרכז הקישור.
בסיום העונה החליטה ברצלונה להשאילו לאינטר מילאנו, כחלק מעסקת רכישתו של זלאטן איברהימוביץ'. חלב סירב לעבור לאינטר ובחר לחזור בהשאלה לעונה אחת לשטוטגרט; העסקה נחתמה ב-30 ביולי 2009. חלב כבש את שער הבכורה בקנדציה המחודשת שלו בקבוצה בניצחון 2:0 על פוליטכניקה טימישוארה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בתום תקופת ההשאלה, הושאל חלב לעונת אחת לבירמינגהאם סיטי האנגלית, כשבסיום העונה עבר בהשאלה לוולפסבורג הגרמנית.
בפברואר 2012 עבר לקרילייה סובייטוב הרוסית. ב-26 ביולי 2012 חתם בבאטה בוריסוב. ב-4 בינואר 2014 חתם בקוניאספור מליגת העל הטורקית לשנה וחצי עם אופציה לשנה נוספת.
תארים

ליגת העל הבלארוסית - 1999, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018
גביע האינטרטוטו - 2002
ברצלונה
ליגת העל הספרדית - 2008/09
גביע המלך הספרדי - 2008/09
ליגת האלופות - 2008/09
בירמינגהאם סיטי
גביע הפוטבול ליג - 2010/11
כדורגלן השנה בבלארוס - 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008
השחקן הבלארוסי הראשון שמגיע לגמר ליגת האלופות
השחקן הבלארוסי הראשון שזוכה בליגת האלופות
סנטוריום

סנטוריום בשוודיה, 1935
סָנָטוֹרְיוּם (סניטוֹריום, סניטַריוּם) הוא מוסד רפואי לאשפוז ממושך, לרוב עבור חולי שחפת. מוסדות כאלו היו נפוצים מסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20.
אטימולוגיה

המונח הוותיק יותר, סניטַריוּם, נגזר מהמילה הלטינית "sanitas" - בריאות, ושימש לתיאור בתי הבראה ואתרי מרפא. כשהוקמו בתי ההבראה הראשונים לאשפוז חולי שחפת בסוף המאה ה-19 נקראו אף הם סניטַריוּם, אך בתחילת המאה ה-20 הומצא המושג סָנָטוֹרְיוּם, הנגזר מהשורש הלטיני "sano" - לרפא, כדי להבחינם מבתי ההבראה הוותיקים.
היסטוריה

הרציונל לקיומם של סנטוריה נגזר מכך שלפני היות הטיפול האנטיביוטי, משטר של מנוחה ותזונה טובה איפשר למערכת החיסון של החולה סיכויים משופרים להתמודד עם זיהום השחפת הריאתי.
סנטוריה לחולי שחפת נפוצו בכל רחבי אירופה החל מסוף המאה ה-19. הראשון ביניהם היה כנראה "קליניקת ברהמר לחולי ריאות" לטיפול בשחפת, שיסד הרמן ברהמר ב-1854 באתר המרחצאות Görbersdorf שבחבל שלזיה. החולים זכו לאוויר צח ותזונה מיטיבה.
בשווייץ היו סנטוריה רבים שכן היה מקובל לחשוב שאוויר הרים צח הוא הטיפול המיטבי למחלות ריאה. בפינלנד מוסדות דומים הוקמו באזורי יער מבודדים, המפורסם שבהם הוא סנטוריום פאימיו שנבנה ב-1930 ותוכנן על ידי האדריכל בעל השם העולמי אלבר אלטו. בפאימיו היו מרפסות גג, בהן שכבו החולים במשך כל היום על "כיסאות פאימיו", שאלטו עיצב עם משענת מעוקלת אשר לדבריו הקלה על נשימת החולה. בפורטוגל סנטוריום הליאנטיה שימש לטיפול בחולי שחפת העצמות בין 1930 ל-1960.
הסנטוריום הראשון בצפון אמריקה הוקם ב-1882 במדינת ניו יורק. כאשר הוקמה האגודה הלאומית למלחמה בשחפת בקנדה ב-1904 הוחלט להחליף את המונח הישן "סניטריום" שהיה מוכר מאתרי מרפא, בשם החדש "סנטוריום", שיוחד למוסדות מרפא לחולי שחפת.
בתחילת המאה ה-20 הפך הסנטוריום לתופעה נפוצה בארצות הברית. ב-1917 נוסד בווירג'יניה סנטוריום לאפרו-אמריקאיים. בקולורדו ספרינגס הוקמו מספר סנטוריה, בשל אווירה היבש. בפלורידה מצוי הסנטוריום העצמאי האחרון בארצות הברית, הפעיל עדיין בימינו.
לאחר 1943, השנה בה אלברט שץ, שהיה אז סטודנט לדוקטורט באוניברסיטת ראטגרס, גילה את הסטרפטומיצין - התרופה היעילה הראשונה לשחפת, סנטוריה החלו להיסגר או הועברו אל בתי חולים כלליים (למשל סנטוריום פאימיו, שהפך לבית חולים כללי בשנות ה-60).
משנות ה-60 השחפת כבר לא היוותה איום על בריאות הציבור ולפיכך התייתר הצורך בסנטוריה. רוב המבנים ששימשו לכך נהרסו, אך חלקם הוסבו למטרות רפואיות בנות-ימינו. כך למשל, סנטוריום טמברם בדרום הודו מטפל כיום בחולי איידס. בסנטוריום מיסיסיפי ממוקם כיום מרכז אזורי לטיפול בבעלי פיגור שכלי.
הקשרים תרבותיים

רחל המשוררת חלתה בשחפת וגורשה בשל כך מקבוצת דגניה. את ימיה האחרונים העבירה בבית מרפא לחולי שחפת בגדרה.
עלילת הר הקסמים, רומן מאת תומאס מאן שיצא לאור ב-1924, מתרחשת בסנטוריום. מאן הכיר את ההווי האופייני לסנטוריום כיוון שאשתו הייתה מאושפזת מספר חודשים בשנת 1912 בשל מחלת ריאות בסנטוריום בדבוס, שווייץ.
ברומן "שלושה חברים" מאת אריך מריה רמרק הגיבורה, פאט, מאושפזת בסנטוריום ובסופו של דבר מתה שם ממחלתה.
בסרט התיעודי הפולני מיר קומען אן, משנת 1935, מתועד הסנטוריום על שם מדם לילדים יהודים עניים שלקו בשחפת, אשר הונהגו בו שיטות חינוך ודרכי הבראה ברוח ערכי הסוציאליזם והבונד.
להקת ההבי מטאל האמריקאית מטאליקה כללה את השיר "Welcome Home (Sanitarium)" ‏ באלבומה Master of Puppets משנת 1986.
הערות שוליים

↑  "Sanatorium" vs. "Sanitarium", באתר "חלקה של קנדה במלחמה בשחפת"
↑  סנטוריה - צורת הריבוי הלטינית של סנטוריום
↑  באותה עת היה זה אזור גרמני, כיום הוא פולני, והכפר נקרא Sokołowsko
↑  .J R Soc Med 94 (8): 413–7
The key to the sanatoria
.(McCarthy OR (August 2001
↑  A.G. Holley State Hospital
↑  Government Hospital of Thoracic Medicine
↑  Sanatorium, MS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555973605171  BnF: cb11978600w (data)  GND: 4179048-0  HDS: 014073  LCCN: sh85117150  LNB: 000106578  NARA: 10647967  NDL: 00570091  NKC: ph122526 
ביצוע צילומי רנטגן עבור חולה בסנטוריום בגרמניה המזרחית, 1951
דוב רבל

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1885 קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 בדצמבר 1940 (בגיל 55) בית החולים מאונט סיני, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  ? – 2 בדצמבר 1940 
 מעסיק:  ישיבה יוניברסיטי 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב ד"ר דוב (ברנרד) רֶבֶל (ביידיש: רעוועל; באנגלית: Bernard Revel; ח' בתשרי תרמ"ו, 17 בספטמבר 1885, פרינאי – ב' בכסלו ה'תש"א, 2 בדצמבר 1940, ניו יורק) היה רב וראש ישיבה אמריקאי ממוצא ליטאי. נשיאה הראשון ומעצב דמותה של ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק ובהמשך ישיבה יוניברסיטי, בראשית המאה ה-20.
קורות חיים

נולד בפרינאי הסמוכה לקובנה לרב נחום שרגא רעוועל (רבל) שכיהן כרב בכמה קהילות בליטא, והיה ממקורביו של רבה של קובנה, רבי יצחק אלחנן ספקטור. בילדותו למד עם אביו עד פטירת האב בהיותו בן 12 שנים.
אחרי פטירת אביו למד תקופה קצרה בישיבת טלז, אצל רבי יוסף לייב בלוך ורבי יצחק בלזר, עד עלייתו של האחרון לארץ ישראל.
ב-1906 היגר לארצות הברית, וב-1909 נישא לשרה טרביס. אחרי חתונתו למד במכללת דרופסי, ממנה קיבל תואר דוקטור.
מ-1915 ועד פטירתו כיהן כנשיא וראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק.
הוא נפטר בב' בכסלו ה'תש"א, 2 בדצמבר 1940.
לאחר פטירתו נקראה על שמו המחלקה ללימודים שמיים בישיבה יוניברסיטי.
הוא הניח אחריו שני בנים: נחום שרגא ואליעזר צבי; אליעזר צבי רבל הוא מחבר "אוצר הסוטה" על הלכות סוטה במשנה תורה לרמב"ם, והיה מעורכי האנציקלופדיה היהודית.
פעילות ציבורית > פעילותו כנשיא וראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן

ב-1915 נקרא לעמוד בראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן שהייתה אז בשנותיה הראשונות, עם כניסתו לתפקיד הכניס לתוכנית הלימודים בישיבה השכלה כללית, באמצעות בית ספר תיכוני שסונף לישיבה, לראשונה בישיבות ארצות הברית. וב-1921 צירף לישיבה את בית המדרש למורים של המזרחי. המניע לפעולות אלו הייתה הנחתו שהעדר האפשרות להשכלה כזו, היה הגורם לאי-המראתו של המוסד בשנותיו הראשונות. בשלב מאוחר יותר בשנות ה-30, הצליח לקבל אישור לפתיחת מכללה מוכרת בתוך הישיבה, דבר שאיפשר הענקת תארים אקדמיים לתלמידים, שיכלו מעתה ללמוד בסביבת לימודים החפה מדעות הנוגדות את הדת במוצהר.
במקביל פעל לחזק את הצד התורני של המוסד, לשם כך חיפש רבנים ידועים מקרב הר"מים בישיבות ליטא ולהביאם לארצות הברית כדי שירצו בישיבתו. ראשון להם היה רבי שלמה פוליצ'ק "העילוי ממייצ'ט", שהרצה בישיבה בין השנים תר"פ-תרפ"ח. לאחר פטירתו ב-1928, הביא הרב רבל במקומו גאון ליטאי מפורסם לא פחות, הרב משה סולובייצ'יק, בנו של סמל הלמדנות הליטאית החדשה, רבי חיים מבריסק. באופן עקבי, דאג שרבנים נודעים שהזדמנו מסיבות שונות לניו יורק, ישתתפו כמרצים-אורחים בתוכנית הלימודים של הישיבה, דבר שתרם לפרסומה. אחד מהם, רבי שמעון שקופ, הרצה בישיבה במשך שנה שלמה.
פעילות ציבורית > פעילות תורנית כללית

הרב רבל היה פעיל בחיים הציבוריים של יהדות ארצות הברית אף מחוץ לכותלי ישיבתו, והיה דמות מוכרת ומשפיעה גם בסצנה הספרותית-תורנית. הוא היה מראשי אגודת הרבנים, ממייסדי ארגון "עזרת תורה", וחבר בהסתדרות המזרחי.
הוא פרסם עשרות מאמרים בכתבי העת התורניים האמריקאיים, והיה מעורכי האנציקלופדיה "אוצר ישראל", בה כתב עשרות ערכים.
מילט גאלאצר

| --- | --- |

מילט גאלאצר 1939
 לידה:  4 במאי 1907 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  29 בינואר 1976 (בגיל 68) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 עמדה:  השדה החיצון 
 מספר:  1, 19, 22, 35
 קבוצות כשחקן
 1933–1936 1939:  קליבלנד אינדיאנס סינסינטי רדס
 
מילט גאלאצר (באנגלית: Milton Galatzer; 4 במאי 1907 – 29 בינואר 1976) היה שחקן בייסבול יהודי-אמריקאי ששיחק בקבוצות קליבלנד אינדיאנס וסינסינטי רדס מליגת ה-MLB בעמדת השדה החיצון.
חיים מוקדמים

גאלאצר נולד בשיקגו לזוג יהודים-רוסים שהיגרו לארצות הברית. אחיו הגדול ברני נולד ברוסיה, ואחותו הצעירה מין נולדה בשיקגו. בעקבות המלצת גננת ממוצא אירי, החליפו הוריו של גאלאצר את שמות ילדיהם לשמות אמריקאים במקום שמותיהם העברים.
גאלאצר החל לשחק בייסבול בגיל צעיר, והמשיך לשחק בתקופת לימודיו בתיכון סמוך לביתו.
קריירה מקצועית

בשנת 1933 החל גאלאצר לשחק בקבוצת קליבלנד אינדיאנס מליגת ה-MLB למשך ארבע עונות. בעונת 1939 שיחק בקבוצת סינסינטי רדס ובסופה פרש ממשחק מקצועי. בעונת 1935 קבע שיא אישי עם ממוצע חבטות של 0.301 ב-93 משחקים.
לאחר פרישתו שירת מילט בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. בתום שירותו הצבאי חזר לשיקגו, ולאחר מכן עבר לקליפורניה, שם חי לצד אחותו עד למותו שנתיים לאחר מכן. גלצר לא התחתן ולא היו לו ילדים. הוא נפטר בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ונקבר בבית הקברות רידג' לאן בשיקגו.
הערות שוליים

↑  "Milton Galatzer". Find A Grave. נבדק ב-21 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
פרדיננדו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה

שלט זיכרון משנת 1627 ב"Istituto San Salvatore" בפירנצה עם הקדשה בשמו של פרדיננדו השני ואימו מריה מגדלנה.
פרדיננדו השני דה מדיצ'י (באיטלקית: Ferdinando II de' Medici) ‏(14 ביולי 1610 - 23 במאי 1670) היה הדוכס הגדול של טוסקנה בין השנים 1670-1621.
ביוגרפיה

פרדיננדו נולד ב-14 ביולי 1610, והיה ילדם השני ובנם הבכור של קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ומריה מגדלנה מאוסטריה. אביו מת כשהיה בן 11, ואימו משלה בטוסקנה כעוצרת עד הגיעו לבגרות בשנת 1628.
פרדיננדו השני נודע באופיו הנוח ומזגו הטוב, תכונות אשר הקנו לו את אהדת נתיניו, אך היו לו לרועץ במהלך מילוי תפקידו. הוא נכשל בנסיונותיו לשמור על עצמאות טוסקנה מפני כוחות זרים ומפני הכנסייה. בשנת 1630 פרצה מגפה בפירנצה שגרמה למות 10% מהאוכלוסייה, ופרדיננדו ואחיו השתדלו לסייע בטיפול בחולים ובמיגור המגפה.
פרדיננדו סייע רבות לגלילאו גליליי במחקריו, ומינה את פאולו בוקונה לתפקיד בוטנאי החצר שלו.
ב-23 במאי 1670 מת פרדיננדו משבץ, ובנו קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1634 התחתן פרדיננדו עם דודניתו, ויטוריה דלה רוברה (אנ'), אך נישואיהם לא היו מאושרים והשניים חיו שנים רבות בנפרד.
לפרדיננדו וויטוריה נולדו שני ילדים:
קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה (14 באוגוסט 1642 - 31 באוקטובר 1723).
החשמן פרנצ'סקו מריה דה מדיצ'י, דוכס רוברה ומונטפלטרו (12 בנובמבר 1660 - 3 בפברואר 1711).
עדן אביטבול

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1992 (בן 32) ט"ו בתמוז תשנ"ב ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תחום כתיבה:  שירה, טלוויזיה
 יצירות בולטות:  ספרי שיריו "נועדנו לגדולות אחרות", "פרגוד"; תסריטאי משנה בשבאבניקים (סדרת טלוויזיה) (עונות 2–3)
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 
עדן אַבִּיטְבּוֹל (נולד בט"ו בתמוז ה'תשנ"ב, 16 ביולי 1992) הוא משורר, תסריטאי ובעל טור ישראלי.
ביוגרפיה

אביטבול נולד בירושלים להורים שהיו בתהליך חזרה בתשובה. הוא למד בישיבות מיר לצעירים ודרך חכמה בירושלים ולאחר מכן עבר ללמוד וללמד במדרשת זיו בשכונת שערי חסד בעיר המיועדת לסטודנטים ואמנים.
בשנים 2012–2015 פרסם טור חודשי בכתב העת אדרבה בשם "אדרבה – הדור הבא" תחת שם העט "עדן חיים". הטור עסק בחוויותיו של בן להורים חוזרים בתשובה.
בשנים 2017–2019 למד תסריטאות במעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 2018 הצטרף אביטבול לכתיבת העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה שבאבניקים בתור יועץ תוכן. בנוסף, כתב על בסיס חוויה אישית את התסריט לפרק 11 בעונה בו מתארח בקולו הזמר שלמה ארצי.
בשנת 2019 יצא לאור ספר שיריו הראשון, "נועדנו לגדולות אחרות", בעריכת רועי חסן.
בשנת 2020 ערך, יחד עם אלחי סלומון ואסתי שושן, אנתולוגיה ליצירה וספרות חרדית עבור כתב העת יהי. בעקבות פרסום האסופה הקים בבית אורי צבי בירושלים את "נו נו" – סלון חרדי לאמנות ותרבות.
החל משנת 2020 מפרסם טור שבועי במוסף מוצש של העיתון מקור ראשון בשם "סיפורים מהישיבה".
בשנת 2022 יצא ספרו השני, "פרגוד", בעריכת עמיחי חסון.
בשנת 2023 היה עמית בתוכנית למנהיגות בתרבות יהודית של מכון מנדל למנהיגות.
אביטבול מתגורר בירושלים, נשוי לשולי (בתה של הרבנית ימימה מזרחי) ולהם שני ילדים.
ספריו

נועדנו לגדולות אחרות, הוצאת טנג'יר, 2019
פרגוד, הוצאת טנג'יר, 2022
גרנוויל ריירי

| --- | --- |

גרנוויל ריירי (1910)
 לידה:  1 ביולי 1865 מישלגו (אנ'), ניו סאות' ויילס, אוסטרליה אוסטרליה
 פטירה:  2 באוקטובר 1937 (בגיל 72) סידני, אוסטרליה אוסטרליה
 מקום קבורה:  מישלגו (אנ'), ניו סאות' ויילס
 מדינה:  אוסטרליה
 כינוי:  Bull
 בת זוג:  מרי מקפרלנד
 השתייכות:  צבא אוסטרליה
 תקופת הפעילות:  1898–1927 (כ־29 שנים)
 דרגה:  מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט הפרשים השלישי מפקד בריגדת הפרשים הרכובים השנייה (אנ') (1915–1918) מפקד דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק (1918–1919) מפקד חיל המשלוח האוסטרלי במצרים (1919–1920) מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה של אוסטרליה (אנ') (1921–1927)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבורים השנייה מלחמת העולם הראשונה  • מערכת גליפולי  • המערכה בסיני ובארץ ישראל
 עיטורים
  "אביר מפקד" במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש  "עמית" במסדר האמבט  מדליית המתנדב (אנ')  אוזכר בשדרים 5 פעמים  "קצין גדול" במסדר הנילוס  מדליית דרום אפריקה של המלכה (אנ') עם 5 אבזמים
 תפקידים אזרחיים
 חבר בית הנבחרים האוסטרלי הנציב הגבוה של אוסטרליה באנגליה (אנ')
 הנצחה
 רחוב בסידני
גרנוויל ריירי (שמאל) ואחיו וינסנט בביקור מולדת בתקופת מלחמת הבורים השנייה (שניהם שרתו בסקוודרון הפרשים הראשון)
גרנוויל ריירי (מימין) מלווה את הנסיך מוויילס (שהפך למלך אדוארד השמיני) במסדר צבאי באוסטרליה. מאחורי ריירי (1920) ג'ון מונש
מייג'ור גנרל סר גרנוויל ריירי (באנגלית: Sir Granville de Laune Ryrie;‏ 1 ביולי 1865 – 2 באוקטובר 1937) היה קצין אוסטרלי בכיר ומדינאי. בתקופת שירותו הצבאי נלחם במלחמת הבורים השנייה ובמערכת גליפולי והמערכה בסיני ובארץ ישראל במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר השירות הצבאי נבחר לבית הנבחרים האוסטרלי.
ביוגרפיה > השנים המוקדמות

גרוויל ריירי נולד ב-1865 בעיר מישלגו (אנ') שבניו סאות' ויילס (אוסטרליה) לאלכסנדר ריירי (אנ') ושרלוט לפבית פאונס (Charlotte Faunce) ואח לעוד 8 ילדים. אביו היה פוליטיקאי אוסטרלי במדינת ניו סאות' ויילס ובעל חווה חקלאית. בנעוריו למד בתיכון פאראמטה (אנ') שבפרברי סידני.
עם סיום לימודיו החל לעבוד כמתלמד בחווה חקלאית ובהמשך רכש חווה משלו.
ביוגרפיה > מלחמת הבורים

ב-1899 התגייס לצבא אוסטרליה ונשלח לדרום אפריקה לשרת במלחמת הבורים השנייה שם הוצב כמפקד פלוגה A ברגימנט הבושמנים השישי. במהלך מערכה זו נפצע קשה אך ידע להביא לידי ביטוי את יכולותיו כפרש וקלע ובמהלך המערכה הוענקה לו דרגת כבוד של מייג'ור. על שירותו זה הוענקה לו מדליית דרום אפריקה של המלכה עם 5 אבזמים (אנ') לציון הקרבות בהן השתתף ברודזיה, טרנסוואל, מושבת הכף, מדינת אורנג' החופשית וקרבות 1901.
בהמשך הועלה ריירי לדרגת לוטננט קולונל ומונה למפקד רגימנט הפרשים השלישי של אוסטרליה.
ביוגרפיה > טרום המלחמה הגדולה

לאחר חזרתו ממלחמת הבורים החל ריירי לעסוק בפוליטיקה וב-1906 נבחר לאספה המחוקקת של ניו סאות' ויילס (אנ'). ב-1910 נכשל ניסיונו להצטרף לבית הנבחרים האוסטרלי אולם ב-1911 נבחר כנציג מחוז צפון סידני.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועלה ריירי לדרגת בריגדיר גנרל וקיבל את הפיקוד על בריגדת הפרשים הקלה השנייה (אנ') שהייתה חלק הכוחות אנזא"ק. במאי 1915 יצא ריירי בראש הבריגדה ממצרים למערכת גליפולי. במהלך הקרבות בזירה זו נפצע פעמיים ולבסוף התפנה, יחד עם שאר כוחות בעלות הברית, בחזרה למצרים.
במרץ 1916 הפכה הבריגדה להיות חלק מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק ובמסגרת זו היו ריירי והבריגדה מעורבים במערכה על תעלת סואץ ובהמשך בקרבות לכיבוש סיני (קרב רומני, קרב מגדבה, כיבוש אל עריש וקרב רפיח). בתחילת 1917 השתתף, ריירי עם הבריגדה שלו בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני.
באוקטובר 1917 הוביל ריירי את הבריגדה השנייה למתקפת הפרשים של אנזא"ק על באר שבע במהלך קרב באר שבע. בהמשך השתתפה הבריגדה בקרב תל חווילפה ובקרב תל א-שריעה ותל הוריירה שהביאו לפריצת קו ההגנה הטורקי מצפון לבאר שבע. הבריגדה השתתפה בהמשך בקרבות מרדף פלשת שהביאו אותה לקו הירקון.
ב-1918, לאחר כיבוש ירושלים, הועברה הבריגדה (יחד עם הדיוויזיה) לבקעת הירדן שם הייתה מעורבת במספר קרבות (כיבוש יריחו, קרב עבר הירדן הראשון וקרב עבר הירדן השני). במהלך מערכת מגידו, בספטמבר 1918, הייתה הבריגדה מעורבת בקרב עבר הירדן השלישי.
בדצמבר 1918, לאחר תום המלחמה, מונה ריירי למפקדה של דיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק, כשהוא מחליף בתפקיד זה את מייג'ור גנרל אדוארד צ'ייטור. ריירי, שהועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ליווה את תהליך פירוק הדיוויזיה שנמשך עד אפריל 1919. לאחר סיום תפקידו נשלח ריירי למצרים שם מונה למפקד חיל המשלוח האוסטרלי. ב-1921, לאחר שחזר לאוסטרליה, מונה למפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה של אוסטרליה (אנ') ומילא תפקיד זה עד פרישתו מהצבא ב-1927.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-1920 חזר ריירי לאוסטרליה והמשיך למלא את תפקידו הקודם כנציג מחוז צפון סידני בבית הנבחרים האוסטרלי ובאותה שנה מונה לעוזר במשרד ההגנה של אוסטרליה. בבחירות שנערכו ב-1922 נבחר לנציג מחוז וורינג (אנ') בבית הנבחרים. במאי 1927 נבחר לתפקיד הנציב העליון של אוסטרליה לממלכה המאוחדת (אנ'), תפקיד שהצריך אותו לעבור לגור באנגליה ואותו מילא עד 1932.
תפקידים נוספים אותם מילא ריירי:
נציג אוסטרליה בארגון חבר הלאומים שהוקם לאחר מלחמת העולם הראשונה.
חבר בוועדה שבחנה את משמעות השליטה האוסטרלית בגינאה החדשה.
משפחתו

ב-1896 נישא ריירי למרי מקפרלנד (Mary McFarland). לזוג נולדו 2 בנות ובן. כשחזר מאנגליה ב-1932 החל לסבול מבעיות בשלפוחית השתן ומאי-ספיקת לב ובסופו של דבר נפטר ב-1937 והובא למנוחות בעיר הולדתו מישלגו שבניו סאות' ויילס.
אותות ומדליות

אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש
עמית במסדר האמבט
עיטור הקצינים המתנדבים (אנ')
אוזכר בשדרים 5 פעמים
"קצין גדול" במסדר הנילוס
מדליית דרום אפריקה של המלכה עם 5 אבזמים