stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסטיבל המתים
הפסטיבל בעולם

פסטיבל העגלות המצרי העתיק התקיים בתחילת אוגוסט (וכונה כ"ת'וט" בשפה הקופטית), כאשר אנשים השאירו סירות קטנות על נהרות כדי לזכור את מותו של אוסיריס וכדי לכבד את הנפטרים במסע שלאחר המוות שלהם. במאה ה-21 המסורת באירופה היא חגיגת ליל כל הקדושים. בין היתר, סברו כי פסטיבל המתים הוא זיכרון פולחני של המבול שבו הלילה הראשון (ליל כל הקדושים), מתאר את רשעות העולם לפני המבול. בלילה השני חוגגים הניצולים ששרדו את המבול ואת הלילה האחרון חוגגים אלה שיאכלסו מחדש את כדור הארץ.
במנהג הבודהיסטי-יפני הפסטיבל שמכבד את רוחם של אבותיהם מכונה פסטיבל אובון והוא מתקיים ביולי או באוגוסט. פסטיבל שנתי זה מתחיל במשתתפים שנוהרים לעבר האוקיינוס עם מתנות, מסרים ופנסים מוארים עבור הנפטרים. כל המתנות הללו נמצאות בסירות קטנות אשר מושטות במים בחצות אותו היום. הפסטיבל הבודהיסטי-סיני נקרא פסטיבל רפאים. עבור ההינדים, הטקס שנעשה עבור האבות הקדמונים שלהם נקרא פיטרי פקשה. הוא מבוסס על לוח השנה הירחי ההינדי והתקופה שלו נמשכת 15 יום ומסתיימת לקראת סוף ספטמבר. בנפאל, הפסטיבל הפופולרי של גאי ג'טרה מציין ומכבד את הנפטרים.
הכנסייה הרומית-קתולית חוגגת שלושה ימים של תקופת האלוומס בין 31 באוקטובר ל-2 בנובמבר ומציינת את ערב כל הקדושים, יום כל הקדושים ואת יום כל הנשמות.
במקסיקו חוגגים את יום המתים; החג הוא חג מקסיקני המוקדש לזכרם של אבות המשפחה שהלכו לעולמם. החג נחוג ביום הראשון והשני של חודש נובמבר, באותו מועד בו חלים יום כל הקדושים ולאחריו יום כל הנשמות של הכנסייה הנוצרית קתולית. החג נחוג בעיקר במקסיקו, באזורים בהם קיימת קהילה מקסיקנית גדולה בארצות הברית, בפיליפינים, במדינות אחרות באמריקה הלטינית ובברזיל. בחג זה נהוג לבקר בבתי הקברות ובכנסיות, ולהביא נרות ופרחים לקברי אבות המשפחה. על אף נושא החג, אין זה חג עגום והוא נחוג באווירה של קרנבל, בדומה לליל כל הקדושים האמריקאי.
ראו גם

פולחן מתים
יום כל הנשמות
יום המתים
יום השנה
הערות שוליים

1 2  Smyth, Charles Piazzi (1867). Life and Work at the Great Pyramid During the Months of January. Edmonston and Douglas. pp. Page 372. Festival of the Dead.
↑  Grajetzki, Wolfram; Quirke, Stephen. "Festivals in the ancient Egyptian calendar". Digital Egypt for Universities. University College London. נבדק ב-31 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Olcott, William Tyler (1911). Star Lore of All Ages. The Knickerbocker Press. pp. 413.
↑  Yanagita. ""When" is Obon?". Spiritual dance in Midsummer Night. bonodori.net. אורכב מ-המקור ב-20 בפברואר 2012. נבדק ב-31 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Spann, Minnie (Summer 1906). "The Bon or Festival of the Dead". Christian Observer. 94.
↑  Day, Frances Ann. Latina and Latino Voices in Literature. Greenwood Publishing Group.
פיטר ביינרט

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1971 (בן 53) קיימברידג', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת ייל  יוניברסיטי קולג'  Buckingham Browne & Nichols School 
 מעסיק:  אוניברסיטת העיר ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  מלגת רודס (1993) 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  PeterBeinart
 אתר רשמי
 
פיטר אלכסנדר ביינרט (באנגלית: Peter Alexander Beinart; נולד בשנת 1971) הוא עיתונאי, סופר ומרצה יהודי אמריקאי.
ביוגרפיה

ביינרט נולד בקיימברידג' לג'וליאן ביינרט, שהיה בעבר פרופסור לארכיטקטוריה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), ולדורין (לבית פינאר), סוכנת נדל"ן, ובעבר מנהלת סדרת סרטי הקולנוע של אוניברסיטת הרווארד, בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון קנדי. הוריו היגרו לארצות הברית מדרום אפריקה, הורי אביו היו מליטא. אבי אמו היה מרוסיה, ואם אמו ממצרים. אביו החורג הוא מבקר התיאטרון והמחזאי רוברט ברוסטין.
למד בבית הספר "ניקולאס" בקיימברידג'. קיבל תואר ראשון בהיסטוריה ובמדע המדינה מאוניברסיטת ייל, שם היה גם חבר "האיחוד הפוליטי ייל". הוא קיבל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת אוקספורד שבאנגליה.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1995 החל לעבוד כעורך במגזין "ניו ריפבליק". בשנת 1999, כשהוא בן 28, מונה לעורך הראשי ושימש בתפקיד זה עד שנת 2006. בין השנים 2007 ל-2009 היה עמית בכיר במועצה ליחסים בינלאומיים (Council on Foreign Relations).
כיום כותב ביינרט בעבור הבלוג הפוליטי "The Daily Beast" ומשמש כמרצה לתקשורת ומדעי המדינה באוניברסיטה העירונית של ניו יורק. מאמריו הופיעו ב"טיים מגזין", ב"ניו יורק טיימס" וב-The New York Review of Books. החל מינואר 2014 הוא משמש כפרשן בכיר בעיתון "הארץ".
ביוגרפיה > דעותיו

ביינרט מזוהה עם האגף השמאלי הליברלי ביהדות ארצות הברית, וידוע בביקורתו על מדיניות ההתנחלויות ועל מדיניות ממשלת נתניהו.
באוגוסט 2018, כשבא עם משפחתו לטיול בת מצווה בישראל, הוא עוכב ותושאל בכניסה לנתב"ג לגבי עמדותיו הפוליטיות, פעילותו בארגוני שמאל, והשתתפותו בהפגנות. לאחר שפרסם זאת במגזין היהודי-אמריקני "פורוורד", נמסר מלשכת ראש הממשלה נתניהו ש"מדובר בטעות מנהלית". גם השב"כ התנצל. ביינרט עצמו כינה את ההתנצלות "חלולה", אמר שנתניהו "חצי התנצל", והוסיף: "אקבל את ההתנצלות, כשהוא יתנצל בפני כל הפלסטינים והפלסטינים-אמריקנים שכל יום סובלים מצבים גרועים יותר".
חיים אישיים

בשנת 2003 נישא לעורכת הדין דיאנה (רובין) הרטסטיין. הם גרים עם שני ילדיהם בניו יורק, והילדים לומדים בבית ספר יהודי. ביינרט שומר כשרות ומבקר בבית הכנסת.
ספריו

Peter Beinart, The Good Fight: Why Liberals--and Only Liberals--Can Win the War on Terror and Make America Great Again, HarperCollins, May 2006, ISBN 978-0060841614
Peter Beinart, The Icarus Syndrome: A History of American Hubris, HarperCollins, June 1, 2010, ISBN 978-0061456466
הערות שוליים

↑  "Peter Beinart to join Haaretz as senior columnist". Haaretz. 4 בנובמבר 2013. נבדק ב-5 בנובמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  טל שלו‏, עיתונאי יהודי-אמריקני עוכב בנתב"ג; נתניהו ביקש הבהרה משב"כ, באתר וואלה, 13 באוגוסט 2018
יעקב אילון‏, העיתונאי שעוכב בנתב"ג לוואלה! NEWS: "התנצלות נתניהו חלולה", באתר וואלה, 14 באוגוסט 2018
נחום ברנע, לעבור את השב"כ בשלום, באתר ynet, 16 באוגוסט 2018
↑  "ארוחת בוקר עם פיטר ביינרט", באתר ישראל היום, 15 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292151405171  BnF: cb16536681d (data)  GND: 1023853388  ISNI: 0000 0000 4010 0015  LCCN: n2006012873  NTA: 296588792  SUDOC: 122212959  VIAF: 14192187   WorldCat (עם VIAF): 14192187 
פיטר ביינרט, אוקטובר 2014
פרס נחום גוטמן לאיור

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  עיריית תל אביב-יפו 
 נקרא על שם:  נחום גוטמן 
 
פרס נחום גוטמן לאיור הוא פרס שמעניקה עיריית תל אביב-יפו לזכרו של נחום גוטמן.
רשימת מקבלי הפרסים (חלקית)

| זוכה | יצירה | שנה |
| --- | --- | --- |
| דודו גבע, אבנר כץ, שמואל כץ |  | 1985 |
| מיכל אפרת | על איור הספר "הילדה איילת" של קדיה מולודובסקי | 1987 |
| תמר אדר | על איור ספרה "זקנה על נדנדה" | 1990 |
| פאול קור | על האיור בספרו "גן החיות הקסום" | 1991 |
| גיל-לי אלון קוריאל | על איור הספר "הצל של יואב" מאת יאיר לפיד | 1992 |
| יוסי אבולעפיה | על איור הספר "איך האדם הקדמון המציא את הקבב הרומני" מאת מאיר שלו | 1993 |
| מירי לשם-פלאי | על איור סדרת ספריה "פצפונטבע" | 1996 |
| דוד קדם | על איור הספר "החברים של דובי" של עפרה גלברט-אבני | 1999 |
| מיכל לויט | על איור הספר "ציפור סיני שנשבתה" של שבתאי לוי |  |
רוני אורן: 
| רינת הופר | על איור ספרה "ציידת הנמשים" |  |
הערות שוליים

↑  נחום גוטמן הציב אנדרטה לת"א הקטנה, מעריב, 4 בדצמבר 1985
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות ובנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנצ'סקו רנגה

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1968 (בן 56) אודינה, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 סוגה:  פופ רוק
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 בן או בת זוג:  Ambra Angiolini (2004–2015) 
 צאצאים:  Jolanda Renga 
 פרסים והוקרה:  פסטיבל סן רמו 
 francescorenga.it
 פרופיל ב-IMDb
 
פיירפרנצ'סקו רנגה (באיטלקית: Pierfrancesco Renga; נולד ב-12 ביוני 1968) הוא זמר-יוצר איטלקי. הוא זכה בפסטיבל סן רמו לשנת 2005 עם השיר "Angelo".
בשנת 2001 זכה בפרס המבקרים על שם מיה מרטיני בפסטיבל. הוא השתתף בו פעמים נוספות ב-2009 עם השיר "Uomo senza età",‏ וב-2012 עם "La tua bellezza".‏ בשנת 2024 שב לתחרות עם השיר "Pazzo di te".‏  השניים הגיעו למקום ה-25.
דיסקוגרפיה > אלבומים

2001: Francesco Renga
2002: Tracce
2004: Camere con vista
2007: Ferro e cartone
2009: Orchestraevoce
2010: Un giorno bellissimo
2012: Fermoimmagine
2014: Tempo Reale
2016: Scriverò il tuo nome
2019: L'altra metà
הערות שוליים

↑  Belgesto, Alberto. "Renga a Sanremo, unico tra i bresciani".
↑  "Sport: notizie calcio e altri sport - Corriere della Sera". www.corriere.it.
↑  "Italy 2024: 'Sanremo' lineup revealed". Eurovision.tv. European Broadcasting Union (EBU). 2023-12-03. נבדק ב-2023-12-03.
↑  "Sanremo 2024: i cantanti e le canzoni, gli ospiti e i conduttori. Tutto sul Festival" [Sanremo 2024: the singers and the songs, the guests and the hosts. Everything about the Festival]. TV Sorrisi e Canzoni (באיטלקית). 2023-12-20. נבדק ב-2023-12-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb162004473 (data)  GND: 135369134  ICCU: UBOV668962  ISNI: 0000 0001 1442 5198  LCCN: n2008005665  MusicBrainz: 5af7630a-a7d9-4fe5-9a56-64336f2481ac  VIAF: 41307799   WorldCat (עם VIAF): 41307799
פיטר בולס

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 באוקטובר 1936 לונדון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 במרץ 2022 (בגיל 85)
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1959–2022 (כ־63 שנים)
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1956) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר בולס (באנגלית: Peter Bowles;‏ 16 באוקטובר 1936 – 17 במרץ 2022) היה שחקן אנגלי.
ביוגרפיה

בולס נולד בלונדון לשרה ג'יין (הריסון) ולהרברט רג'ינלד בולס. אביו היה נהג ומשרת ראשי בבית אצילים בווריקשייר, אבל עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הושאל לעבודה בחברת רולס-רויס ועבר עם משפחתו לנוטינגהאם. בולס למד בבית הספר "Nottingham High Pavement Grammar School", שם למד אנגלית אצל הסופר סטנלי מידלטון (אנ'). מאוחר יותר קיבל מלגת לימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
פרסים / כיבודים

מלגה ל-RADA כ (1954)
פרס מגדה קנדל Madge Kendal כ(1955)
איש השנה של ITV כ(1983)
פרס כוכב הקומדיה (1983)
פרס שער הזהב (1993, פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סן פרנסיסקו)
דוקטור לשם כבוד (2002, אוניברסיטת נוטינגהאם טרנט)
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966 | יצרים | Blow-Up | רון |  |
| 1974 |  | Napoleon and Love | קפטן מורט | מיני-סדרה |
| 1974 |  | Good Girl | קולין פיל | סדרת טלוויזיה |
| 1975 | ניצולים | Survivors | דייוויד גרנט | בפרק "The Fourth Horseman" |
| 1975 |  | Churchill's People | תיסטלווד | בפרק "Death of Liberty" |
| 1976 |  | The Crezz | קן גרין | סדרת טלוויזיה |
| 1976 | אני, קלאודיוס | I, Claudius | קרקטאקוס |  |
| 1977 |  | Rising Damp | הילרי | בפרק "Stage Struck" |
| 1978 | מטבעות מן השמיים | Pennies from Heaven |  | בפרק "Says My Heart" |
| 1979 |  | Tales of the Unexpected | מייג'ור הדוק | בפרק "Neck" |
| 1980 |  | Nanny Knows Best | בילי בנסון | סדרת טלוויזיה |
| 1981 |  | Vice Versa | פול בוטיטוד | סדרת טלוויזיה |
| 1979–1981 | האצילות מחייבת | To the Manor Born | ריצ'רד דוויר | סדרת טלוויזיה |
| 1979–1982 | רק כשאני צוחק | Only When I Laugh | ארצ'י גלובר | סדרת טלוויזיה |
| 1982–1983 |  | The Bounder | הווארד בות' | סדרת טלוויזיה |
| 1983–1985 |  | The Irish R.M. | מייג'ור סינקלר ייטס | סדרת טלוויזיה |
| 1985–1986 |  | Lytton's Diary | נוויל לייטון | סדרת טלוויזיה |
| 1987–1988 |  | Executive Stress | דונלד פיירצ'יילד | סדרת טלוויזיה |
| 1990–1992 |  | Perfect Scoundrels | גאי ביוקנן |  |
| 1978–1992 | רמפול | Rumpole of the Bailey | גאתרי פת'רסטון |  |
| 1993 |  | Passport to Murder | המפקח בוליון |  |
| 1998 |  | Little White Lies | אוליבר | סרט טלוויזיה |
| 1999 |  | Tumbled | מר גילזין | סרט קצר |
| 2000 |  | Randall & Hopkirk (Deceased) | קפטן גרייבס | בפרק "The Best Years of Your Death" |
| 2000 |  | One of the Hollywood Ten | ג'ק וורנר |  |
| 2001 |  | In Love and War | מלוויל | סרט טלוויזיה |
| 2003 | הולבי סיטי | Holby City | ברני פארדיי | בפרק "Love Nor Money" |
| 2005 | משחק אותה קובריק | Color Me Kubrick | סיריל |  |
| 2005 | יריחו | Jericho | פלמינג | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2007 | האצילות מחייבת | To the Manor Born | ריצ'רד דוויר | פרק ספיישל |
| 2007 | נעלי בלט | Ballet Shoes | סר דונלד הוטון |  |
| 2008 |  | Freebird | היו"ר |  |
| 2008 | הג'וב הבריטי | The Bank Job | מייל ארקרט |  |
| 2008 | פוארו | Agatha Christie's Poirot | סר רודריק הורספילד | בפרק "Third Girl" |
| 2011 | מהמטבח באהבה | Love's Kitchen | מקס טמפלטון |  |
| 2011 | הרפתקאות שרה ג'יין | The Sarah Jane Adventures | ליונל קרסון | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2014 |  | Lilting | אלן | סרט קולנוע |
| 2015 |  | Meet Pursuit Delange: The Movie | סר אדוארד מיד |  |
| 2015 |  | Citizen Khan | לורד אנסטרות'ר | בפרק "Farley Manor" |
| 2016 |  | Not Waving | ארצ'י | סרט קצר |
| 2016 |  | Murder | גרוויל קוטרול | בפרק "Lost Weekend" |
| 2016 | ויקטוריה | Victoria | הדוכס מוולינגטון |  |
| 2021 |  | Off the Rails | ויסאר |  |
ספרים

Autobiography: 'Ask Me if I’m Happy’ (Simon & Schuster, 2010)
'Behind the Curtain/ The Job of Acting' (Oberon Masters Series, 2012)
הערות שוליים

↑  Peter Bowles Biography (1936–). Filmreference.com.
↑  Confessions of Mr Debonair: Peter Bowles reveals his many misadventures with celebrity friends in the first part of his memoirs Date accessed: July 2014
↑  IMDb: ‘Lytton’s Diary’ Date accessed: July 2014
↑  Running Late
↑  Shelley
↑  The Guardian, Peter Bowles obituary, Michael Coveney, 17.3.2022
↑  Ask Me If I'm Happy: An Actor's Life
↑  Behind the Curtain: The Job of Acting (Oberon Masters Series)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452964305171  PLWABN: 9810560085705606  BNE: XX1281004  BnF: cb14158363k (data)  GND: 141540230  ISNI: 0000 0001 1473 7706  LCCN: no98072669  MusicBrainz: b5909cd2-a18a-4bf5-ba31-ce3a2dc28a65  NTA: 328950483  SNAC: w69w93xb  SUDOC: 250300206  VIAF: 63626308   WorldCat (עם VIAF): 63626308
פיפיון ארוך רגליים

| פיפיון ארוך רגליים |
| --- | --- |
 פיפיון ארוך רגליים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: נחליאליים
סוג:: פיפיון
מין:: פיפיון ארוך רגליים
שם מדעי
 Anthus Richardi ‏וייו, 1818

Anthus richardi
פִּפְיוֹן אָרֹךְ רַגְלַיִם (שם מדעי: Anthus Richardi) היא הציפור הנודדת הגדולה ביותר מבין הציפורים השייכות לסוג פיפיון במשפחת הנחליאליים. השם "Anthus" מגיע מהשפה הלטינית ופירושו ציפור מרעה קטנה, והשם "Richardi" נוסף על שמו של חוקר הטבע הצרפתי צ'ארלס ריצ'רד (1745–1835), שגילה אותה.
תיאור המין

הפיפיון ארוך הרגליים הוא הגדול ביותר ממשפחת הנחליאליים, בעל עמידה זקופה, זנב ארוך, רגליים ארוכות ומקור חזק. גופו בצבע חום ובדרך כלל בעל חזה מנוקד קלות. גבו מפוספס יותר מגבו של הפיפיון הצהוב, הדומה לו בצבעי גופו הצעיר. צבע ראשו של הפיפיון ארוך הרגליים מודגש, וקדמת העין בהירה. סימן זה לעיתים קשה להבחנה, והדבר תלוי בזווית התצפית. הטופר האחורי של הפיפיון ארוך מאוד. אורך גופו נע בין 17–20 סנטימטרים ומוטת כנפיו בין 29–33 סנטימטרים. קריאת התעופה של הפיפיון דומה לשל ציפור הדרור אך חזקה מאוד.
תפוצה

הפיפיון ארוך הרגליים נוהג להתרבות בדרום סיביר, במונגוליה, בחלקים של מרכז אסיה, בצפון, במרכז ובמזרח סין. הציפור נודדת דרומה בחורף בגבולות תת-היבשת ההודית ובדרום-מזרח אסיה וניתן למצוא אותה מדרום לסרי לנקה, בסינגפור ובצפון בורנאו. חלק קטן מאוכלוסיית הפיפיון עובר במערב בעונת הסתיו, ופרטים נצפו במדינות אירופה, במזרח התיכון ובצפון אפריקה. הציפור נצפית מדי שנה בעיקר בין חודש ספטמבר לחודש נובמבר באזור החוף של בריטניה, הולנד וסקנדינביה ומדי פעם עשויה להופיע באביב. בתקופה שאחרי החורף, ניתן לצפות בה גם במדינות כמו ספרד, פורטוגל ומרוקו.
תזונה והתנהגות

התזונה של הפיפיון ארוך הרגליים מבוססת בעיקר על חסרי חוליות הנמצאים בצמחייה, בקרקע ובסדקים שבסלעים. לעיתים הוא תופס חרקים מעופפים על ידי קפיצות או תוך כדי טיסות קצרות.
ציפור זו נמצאת בעיקר באזורים פתוחים, במיוחד בשטחי שפלה נמוכים. היא שוכנת בארץ יבשה, באזור הערבה, ומעדיפה בתי גידול פוריים ולחים יותר. בדרך כלל הפיפיון מתועד כשהוא לבדו או כשהוא נמצא בקבוצות קטנות.
קינון, דגירה ורבייה

עונת הקינון של הפיפיונים נמשכת במהלך כל השנה, אך מתרחשת בעיקר בין חודש אוגוסט לבין חודש דצמבר. הקינים בנויים מעשב בצורת קערה עמוקה עם שבבי עצים ודשא רך או טחב על הקרקע. נקבת הפיפיון מטילה בין שתים לחמש ביצים, והיא דוגרת במשך 13 ימים.
הערות שוליים

↑  פיפיון ארוך רגליים באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  פיפיון ארך-רגליים - Anthus richardi, באתר הצפרות הישראלי
↑  ANTHUS RICHARDI - פיפיון ארך-רגליים, באתר israelibirdsstamps
1 2  Richard Mearns, Christophe Gouraud, Laurent Chevrier, The identity of Richard of Richard's pipit (Anthus richardi Vieillot, 1818), http://dx.doi.org/10.3366/anh.2015.0281, ‏2015-04-01 (באנגלית)
פרנצ'סקו רוזי

| --- | --- |
צילום מ-1991
 לידה:  15 בנובמבר 1922 נאפולי, איטליה 
 פטירה:  10 בינואר 2015 (בגיל 92) רומא, איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1948 
 בן או בת זוג:  נורה ריצ'י 
 צאצאים:  Carolina Rosi 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  Honorary doctorate from the Sorbonne University Paris (5 באפריל 2002)  פרס דקל הזהב (1972)  דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר (1962)  דוב הזהב של כבוד (2008)  פרס חבר השופטים של פסטיבל ונציה (1958)  פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר (1983)  פרס אריה הזהב (1963)  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר (1965)  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר (1981)  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר (1985)  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר (1976)  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר (1997)  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר (1979)  פרס אריה הזהב (2012)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פדובה  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  קצין בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנצ'סקו רוזי (באיטלקית: Francesco Rosi;‏ 15 בנובמבר 1922 - 10 בינואר 2015) היה במאי קולנוע איטלקי. שניים מסרטיו זכו בפרסי הקולנוע החשובים: פרס דקל הזהב ודב הזהב. רוזי נחשב אחד מהבמאים האיטלקים הבולטים במה שכונה בזמנו "הגל החדש האיטלקי", שצמח לאחר ירידת זרם הנאוריאליזם בקולנוע האיטלקי. סרטיו של רוזי, במיוחד אלו שנוצרו בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, נחשבו כבעלי מסרים פוליטיים ועסקו בבעיות חברתיות. דוגמה לכך הוא סרטו מ-1979, "Cristo si è fermato a Eboli", שהתבסס על ספרו של קרלו לוי, "ארץ שכוחת אל". סרטיו המאוחרים יותר נטו לעסוק בחומרים ספרותיים. הוא המשיך לביים עד 1997 וסרטו האחרון היה "לשוב הביתה", עיבוד קולנועי לספרו של פרימו לוי, "ההפוגה".
קורות חייו

רוזי נולד ב-1922 בנאפולי בשכונת מונטקלוואריו כבן הבכור של סבסטיאנו רוזי, ממוצא קלברזי, מנהל סוכנות ימית וקריקטוריסט של היומונים "מונסיניור פרלי" ו"וארקו'א פרסה" (כאשר יחד עם אמיליו ריאלה, עיצב את המסקוטה של העיר נאפולי, "איל צ'וצ'ו" - Il Ciuccio). האם, עמליה קרולה הייתה עקרת בית נפוליטנית. ב-1930 נולד אחיו מאסימו, לימים אדריכל. משפחת רוזי עברה די מהר לרחוב צ'זארה רוסארול, אחר כך בדרך רג'ינה אלנה ולבסוף לרחוב סן פסקואלה, בשכונת קיאיה. את חופשות הקיץ בילה רוזי בפוזיליפו, שם התוודע לרפאלה לה קפריה, איתו חלק את האהבה לים, עבודה וידידות נפש. 
רוזי למד בבת הספר היסודי תרזה רווסקיירי ברוחוב באוזן, והחל מ-1934
בתיכון-גימנסיה "אומברטו הראשון". בם קישר קשרי ידידות ארוכי ימים 
עם אישים כמו ג'ורג'ו נאפוליטאנו, אנטוניו גירלי, פרנצ'סקו קומפאניה, אקילה מילו, ג'וזפה פטרוני גריפיף, מאוריציו בארנדסון ורוזלינה באלבי.
בצעירותו  עבד רוזי במחיצתו של הבמאי לוקינו ויסקונטי.
סרטו, "Salvatore Giuliano", מ-1962, עסק בפושע הסיציליאני הנודע סלווטורה ג'וליאנו. הסרט ערב לחלופין עבר והווה והוגש בצורה כאילו דוקומנטרית. סרטו, "Il Caso Mattei" (מקרה מאטיי), זכה ב-1972 בפרס דקל הזהב לסרט הטוב בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט עסק בחייו של איש הציבור האיטלקי אנריקו מאטיי (אנ') שמותו ב-1962 בתאונת מטוס מסתורית העסיק רבות את הציבור באיטליה.
בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-2008 הוקרנו 13 מסרטיו בתוכנית מיוחדת שהוקדשה ליוצרים קולנועיים בעלי איכות והישגים יוצאי דופן. הוא זכה באותו פסטיבל בפרס דוב הזהב למפעל חיים. הענקת הפרס לוותה בהקרנת סרטו, "Salvatore Giuliano", זוכה פרס דוב הזהב לבמאי הטוב לשנת 1962. ב-2012 העניק פסטיבל הסרטים של ונציה לרוזי את פרס אריה הזהב למפעל חיים.
הערות שוליים

1 2  משה נתן, עשור לרנסאנס הקולנועי, דבר, 19 ביוני 1964, המשך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267100805171  PLWABN: 9810659658505606  BIBSYS: 90059055  BNE: XX1595512  BnF: cb119226263 (data)  GND: 118602861  ICCU: UBOV037273  ISNI: 0000 0001 1453 0465  LCCN: n50075860  NDL: 00454693  NKC: xx0186811  NLA: 35163745  NLK: KAC201225046  NTA: 072695749  RERO: 02-A003761082  SELIBR: 381737  SNAC: w6rk6xng  SUDOC: 027109062  Trove: 847888  VIAF: 98162929   WorldCat (עם VIAF): 98162929 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיטר בלוס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 בפברואר 1904 קרלסרוהה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  12 ביוני 1997 (בגיל 93) הולדרנס, מדינת ניו המפשייר, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 
פיטר בלוס או פטר בלוס (בגרמנית, אנגלית: Peter Blos, ‏ 2 בפברואר 1904 קארלסרוהה - 12 ביוני 1997 הולדרנס, ניו המפשייר) היה פסיכואנליטיקאי אמריקאי, ממוצא יהודי-גרמני, איש חינוך וביולוג בהכשרתו. כונה בזמנו "מר התבגרות" ונחשב ל"אב המייסד של ההבנה המודרנית של ההתפתחות והפסיכופתולוגיה בגיל ההתבגרות".(Aaron H Esman 1998). בלוס הסביר את ההתפתחות הנפשית של האדם בגיל ההתבגרות בעיקר על ידי תהליך חוזר (משני) וסופי של אינדיבידואציה (התהוות כפרט נפרד מהוריו) שיש בו אתגרים וקונפליקטים שעל המתבגר לעבור ולפתור. הוא התאים טכניקות של טיפול פסיכואנליטי למטופלים המתבגרים.
רקע משפחתי וצעירותו

פטר בלוס נולד בעיר קארלסרוהה כצעיר שבין שלושת הילדים של הרופא הגרמני אדווין בלוס ושל אשתו אווה לוינשטיין. האב, אדווין התמסר בערוב ימיו להומאופתיה ולדת הבודהיסטית. ממנו שמע בלוס בילדותו סיפורים רבים על מרטין לותר ועל מהטמה גנדהי. האם, בת לכימאי גוסטב לוינשטיין, הייתה ציירת והייתה פעילה בחוגי אמנים, רקדנים ושחקני תיאטרון.
פטר בלוס עצמו הראה מילדותו עניין באמנויות, במוזיקה, שירה, מלאכות. אחי אמו, הדוד גאורג פרידריך ניקולאי (שנולד לוינשטיין) היה אישיות יוצאת דופן, פיזיולוג ופציפיסט מושבע, עורר את זעם השלטונות בגלל דעותיו, כולל ספרו האנטי-מלחמתי "הביולוגיה של המלחמה" (1915). הדוד היה גם הידיד הטוב ביותר של אביו. בסופו של דבר הוא היגר לדרום אמריקה.
בנעוריו פטר בלוס פגש בבית הספר התיכון את אריק הומבורגר אריקסון שהפך לחבר קרוב שלו. מפני שנמשך למדעי החינוך, נרשם פטר בלוס ללימודי חינוך באוניברסיטת היידלברג
התחלתה הקריירה כמורה וכפסיכואנליטיקאי באוסטריה

בתום לימודיו בשנת 1925 ידידה של המשפחה, אווה רוזנפלד, עשתה לו היכרות עם אנה פרויד. בהמלצת אנה פרויד, התקבל בלוס לעבודה כמורה פרטי של ילדיה של דורותי ברלינגהם, בהתחלה - של בוב ברלינגהם, שנמצא אז בטיפול פסיכואנליטי אצל בתו של פרויד.
בהמשך אנה פרויד מצאה לו משרה של מנהל בבית הספר הנסיוני היצינג שהוקם בווינה מיוזמתה בעזרת דורותי ברלינגהם ואווה רוזנפלד. עם זאת, הוא העדיף לדחות את הצעתה של פרויד שתעשה לו "אנליזה דידקטית". הוא לא הרגיש בנוח עם היות אנה פרויד המטפלת של הילד של חברתה הטובה ביותר.
בלוס הזמין גם את ידידו, אריק אריקסון, ללמד בבית הספר. לאריקסון קישרה אותו מערכת יחסים ארוכה של חברות ולעיתים גם תחרות. באותם הימים המנטור של בלוס היה איש החינוך והפסיכואנליטיקאי אוגוסט אייכהורן שהתמחה בטיפול ובחינוך של נוער עבריין. בתקופת עבודתו בבית הספר היצינג הכיר בלוס את אשתו לעתיד, מרתה גרונה, צעירה שוודית, בת של רופא.
בשנים 1934-1931 עבר פטר בלוס פסיכואנליזה אצל סלומון איסקובר. זמן קצר אחרי שהתחיל את הטיפול, נודע לו כי אווה רוזנפלד סוגרת את בית הספר שאותו ניהל. בנסיבות אלה היגר בלוס לשוודיה, שבה חיו חמיו. בעת שהותו בשוודיה הוא השלים בשנת 1934 את הדוקטורט בביולוגיה.
פעילותו בארצות הברית

אחרי שקיבל הצעת עבודה בבית ספר פרטי בניו אורלינס ב-1934 היגר בלוס לארצות הברית. לבסוף עבר לגור ולעבוד בניו יורק. כעבור זמן לא רב הוא קיבל את פני אריק אריקסון ושניהם התחילו ללמד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד.
החל משנת 1938 הקדיש בלוס את זמנו למחקר של תקופת ההתבגרות, שלא נחקרה עד אז די צרכה. בהמשך התחיל לטפל במתבגרים באמצעות פסיכואנליזה.
המשיך להתכתב עם אוגוסט אייכורן ואחרי המלחמה, בשנים 1951-1947 חידש את "האנזליה הדידקטית" אצל סלומאה איזקובר, שנמלטה גם היא משטחי אירופה הכבושים על ידי הנאצים לניו יורק. בעקבות זאת התקבל פיטר בלוס כחבר במכון הפסיכואנליטי של ניו-יורק.
בשנים 1950–1960 עסק בלוס בלימוד ובהדרכה של מטפלים ברשות היהודית לאפוטרופסות Jewish Board of Guardians, שסיפקה שירותים לילדים ונוער.
בשנת 1965 התקבל כחבר במעמד מיוחד של החברה הפסיכאנליטית של ניו יורק, שבה בדרך כלל רק רופאים קיבלו חברות מלאה.
בשנה הבאה הוא התמנה למפקח ומדריך של התוכנית לאנליזת הילד של המכון הפסיכואנליטי של ניו יורק. בשנים 1967 -1968 שימש בלוס כמרצה ולימד קורס על ההתפתחות בגיל ההתבגרות. החל משנת 1972 ועד פרישתו לגמלאות בשנת 1977 הוא לימד את שיטת הפסיכואנליזה בגיל ההתבגרות המאוחרת. בלוס עסק בלימוד ובהדרכה גם במרכז הפסיכואנליטי קולומביה, שבו נמנה עם מייסדי התוכנית לאנליזה של הילד.