stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חגית שחל
ביוגרפיה

אביה, משה שחל, עלה לארץ-ישראל מפולין לבדו כנער פעיל בבית"ר לפני מלחמת העולם השנייה. אמה, מינה שחל, עלתה לארץ מפולין כילדה קטנה. אביה של חגית שחל היה עורך דין במקצועו, ואמה הייתה מורה במקצועה. חגית שחל נולדה בתל אביב וגדלה בתל אביב וברמת חן, רמת גן. בנערותה ובשנות העשרים לחייה למדה והרבתה לעסוק ולהופיע כמוזיקאית ג'אז. בשלב מסוים בחרה להתמקד בתחום האמנות החזותית.
בשנים 1969–1972 למדה אמנות באקדמיה החופשית בהאג שבהולנד. היא שבה לישראל בשנת 1972 ומאז מתגוררת ועובדת בתל אביב.
למדה ליתוגרפיה והדפס רשת אצל האמנית אלימה בשנים 1977–1978. עברה שתי השתלמויות תחריט בסדנת Crown Point Press, בסן פרנסיסקו בשנים 2010 ו-2012.
בשנים 1989–1991 עבדה כמאיירת עבור רשת הטלוויזיה ABC News, היא איירה משפטים שעניינו את התקשורת הזרה בישראל. בשנים 1991–1996 עבדה כמאיירת בבתי משפט עבור ערוץ 2 בטלוויזיה הישראלית. במסגרות אלה הנציחה את משפט דמיאניוק ואת משפטו של יגאל עמיר. בשנת 1992–2000 עבדה כמאיירת עבור העיתון ידיעות אחרונות, במסגרת זו איירה את עמודי השער של המוסף לשבת. האדם הראשון שציירה במוסף לשבת היה דן בן אמוץ, היא ציירה את המחזאי חנוך לוין. היא ציירה דיוקנאות של פוליטיקאים ישראלים כמו אריה דרעי, אהוד ברק, דוד לוי, בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן, חיים רמון לצד דמויותיהם של פוליטיקאים מהזירה העולמית כמו ביל קלינטון, נאסראללה, מילושוביץ', המלך חוסיין ועוד.
החל משנת 1975 היא מלמדת ציור ורישום במסגרות שונות. לימדה בבית הספר לאמנות קלישר בתל אביב, בבית-ספר מימד לאמנות חזותית בתל אביב, באגודת הציירים והפסלים בתל אביב, בסדנת ארסופ ברשפון, ובסטודיו שלה בתל אביב.
הייתה בין מקימי ארגון אימפקט, עמותת הארגון המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל, שהוקם בשנת 2000, והייתה בו חברת ועד עד שנת 2008.
בשנת 2015 הצטרפה לעמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל שיסדה ד"ר רות מרקוס, ונבחרה כחברה בוועד המנהל, בו היא חברה גם היום.
חגית שחל נשואה ואם לבן.
יצירתה

לאחר סיום לימודיה ושובה לארץ, עבודותיה של חגית שחל היו מופשטות ומושגיות. מאוחר יותר, החלה לצייר דימויי חפצים ואנשים השאולים מתוך עולמה וסביבת המחיה המיידית שלה כשהם מופקעים מסביבתם הטבעית ונשלפים מהאנונימיות שלהם.
במקביל ולאורך כל תקופת עבודתה, היא עוסקת בציור דיוקנאות.
כאמנים רבים אחרים, חוזרת גם חגית שחל אל הדיוקן העצמי שוב ושוב במהלך תקופות היצירה השונות, במין מסע מורכב של עיסוק במהות, זהות, הלכי-רוח ומצבי נפש.
התכנים שעובדו נשמרים והם יחזרו ויופיעו לאחר מכן בציוריה השונים.
בשנים האחרונות, לאחר שהחלה לעסוק באמצעי רישום שונים ובטכניקות שונות של תחריט והדפס, גילתה כי טכניקות אלו מרתקות אותה, או כדבריה - "שואבות" אותה, ולכן בתערוכות האחרונות היא מציגה בעיקר עבודות על נייר. שחל היא אמנית הדפס מעולה ורשמת רגישה ומיומנת ומתמקדת בעיקר בדמות הנשית על היבטיה השונים. הדבר ניכר בתערוכותיה האחרונות: "נדוניה", גלריה שטרן, 2010;
"מבעד ליופי", בית האמנים תל אביב, 2010; "Double
Trouble", גלריה אפרטארט תל
אביב, 2011; "גרייס קלי מרחוב אוליפנט", 2015 ו"קריפ", קיר
אמן במקום לאמנות, תל אביב, 2015. הדמויות הנשיות ששחל מציירת או רושמת מהוות מעין
דיוקן פסיכולוגי שלה, גם אם אינן מתארות באופן מימטי של פניה.
דמות
האישה הפתיינית מופיעה למשל בסדרת חיתוכי לינוליאום Double
Trouble, שבה הציגה נשים בתנוחות שונות שכולן
מבוססות על תנוחות "נשיות" פתייניות כאשר רוב הדימויים מזכירים קטלוגים
של אביזרי מין או צילומים פורנוגרפיים, בהם הנשים לבושות בפרטי לבוש מיני ופתייני, כדוגמת נעלי עקב - סטילטו, מגפי עור, מחוכים, גרבי רשת וחלקי לבוש המזכירים אביזרי מין סאדו-מאזו.
לעומת
דמות האישה הפתיינית, בתערוכה "גרייס קלי מרחוב אוליפנט" עסקה שחל בדמויות ובדימויים
הקשורים לילדותה: "המורה אביגיל"; "להיות הבת של...";
"דיוקן אבי" ו"מאהבים נמוגים". ההדפסים עשויים בטכניקות של תחריט יבש, מונוטייפ, מונופרינט, אקווטינטת סבון ותצריבים. "להיות הבת
של..." היא סידרה של דמויות נשים שונות שהיוו עבור שחל "אימהות רוחניות" ומקור השראה, כל אחת מהן חלוצה בדרכה: קוקו שאנל, המלכה פאביולה,
סימון דה בובואר, פרידה קאלו, אנני לייבוביץ. אלה דמויות שהכירה בילדותה מצפייה
בקולנוע ובמגזינים. לתוך הסדרה שחל "מגניבה" את עצמה בתחריט "להיות הבת של עצמי", אלא שמול הנשים הגאות והייצוגיות דמותה של שחל שפופה ומכונסת
לתוך עצמה, פניה וחזה מוסתרים על ידי שיער ראשה.
בסדרת
התצריבים שהפכו לספר אמן, "המורה אביגיל", שחל משחזרת זיכרונות ילדות,
את דמות המחנכת מכיתה ג' בבית הספר אוליפנט בתל אביב, מין גרייס קלי, שאותה היא העריצה
בגלל אישיותה והופעתה המהודרת, על המלתחה העשירה והאביזרים שנלוו אליה. כמי שגדלה בבית שדגל בצניעות וראה בכל אלה סממנים בורגניים, שחל הייתה מחכה כל בוקר לראות מה
תלבש המורה היום. היא בוחנת אותה דרך היבטים שונים, החל מהדמות עצמה ותנוחותיה השונות, דרך מלבושיה, וכלה באביזרים נשיים, כגון "שמלה מתנפנפת עם תחתיות שלוש
שכבות", חצאיות צרות עם שסע מאחור, סרטים וקישוטים שונים, נעלי עקב - בדרך
כלל נעלי סטילטו ועוד. לדבריה, "פריטי הלבוש שאני מציירת אינם שלי: השמלות הן אלה שבהן חשקתי פעם, הנעלים הן אלה שלא נעלתי. הם בגדר דיוקן עצמי, פרידה מפנטזיה, מהדברים שעליהם ויתרתי, או שכבר לא יהיו לי".
הערות שוליים

↑  סדנת Crown Point Press
↑  האיגוד המקצועי של האמנים הפלסטיים בישראל
↑  דוד שליט, ‏פרופיל נמוך, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278407  NLI: 987007523069005171  ISNI: 0000 0000 4987 8392  LCCN: nr2004016445  ULAN: 500478955  VIAF: 66418390   WorldCat (עם VIAF): 66418390 
להיות הבת של סילביה, 2014, תחריט יבש, גודל מלא: 40/60
ס"מ, מתוך התערוכה "גרייס קלי מרחוב אוליפנט", גלריה משרד בתל
אביב.
‏Chair near Window‏, 2013, מונוטייפ, 40/30 ס"מ.
‏Flat Dress, ‏2012, תחריט אקווטינטה, שעווה רכה, 20/18 ס"מ.
Good Blue, 2001, שמן על בד, 110/120 ס"מ, מתוך התערוכה "אורנמנטים", הוצגה בגלריה נלי אמן, תל אביב.
זלנוגרדסק

זלנוגרדסק (ברוסית: Зеленоградск; עד שנת 1946 נקראה בשמה הגרמני Cranz; בפולנית: Krańc; בליטאית: Krantas) היא עיר במחוז קלינינגרד שברוסיה.
העיר ממוקמת על חופיו של הים הבאלטי (על חצי האי קלינינגרד), בסמוך לרצועה הקורונית ובמרחק של כ-30 ק"מ מצפון לקלינינגרד.
היסטוריה

העיר הוקמה ב-1252 על ידי האבירים של המסדר הטבטוני. שמו המקורי של היישוב היה קראנצקוהרן, מהמילה הפרוסית קראנטאס שמשמעותו: "חוף".
קראנץ הייתה עיירת נופש במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. ב-1885 העיר חוברה עם קניגסברג על ידי הרכבת.
ב-4 בפברואר 1945 לעיר נכנס הצבא האדום, יותר מאוחר העיר סופחה לברית המועצות ושמה שונה לזלנוגרדסק.
אוכלוסייה

אוכלוסיית זלנוגרדסק לפי שנים:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | שנה | מספר תושבים |
| 1 | 1959 | 6,866 |
| 2 | 1989 | 10,786 |
| 3 | 1992 | 11,200 |
| 4 | 1996 | 11,600 |
| 5 | 2015 | 14,308 |
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין של ברית המועצות מ-1959. (ברוסית)
↑  מפקד האוכלוסין של ברית המועצות מ-1989. (ברוסית)
↑  האנציקלופדיה העממית של עריה ומחוזותיה של רוסיה. (ברוסית)
↑  על פי מפקד האוכלוסין במחוז קלינינגרד נכון ל-1 בינואר 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494371105171  GND: 4309278-0  LCCN: n2003055660  MusicBrainz: ec119116-aeb1-4f1d-bdaf-425edd58ce78  VIAF: 152642784   WorldCat (עם VIAF): 152642784 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זניט (משגר לוויינים)

זניט הוא שמו של משגר לוויינים רב־שלבי שפותח בברית המועצות על בסיס המאיצים של המשגר הכבד מטיפוס אנרגיה. כיום מיוצר המשגר על ידי תאגיד יוז'נוי האוקראיני.
דגמי המשגר

למשגר זניט מספר דגמים, שהתפתחו במשך השנים לכלל משפחה של משגרים בעלי ביצועים שונים:
זניט 2 - הדגם הבסיסי. כולל שני שלבים. שוגר לראשונה ב-13 באפריל 1985. בוצעו 36 שיגורים.
זניט 2M - דגם משופר בו שונו המנועים להשגת ביצועים טובים יותר. בוצע שיגור בודד.
זניט-3SL - גרסה תלת שלבית המשמשת את תאגיד Sea Launch. התווסף לדגם זה שלב שלישי מתוצרת תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. בוצעו 36 שיגורים
זניט 3SLB - גרסה מותאמת לשיגור מקוסמודרום בייקונור, בוצעו 4 שיגורים.
זניט 3SLBF - דגם תלת שלבי בו הוסף השלב העליון הרוסי "פרגאט". בוצעו 4 שיגורים.
לוויינים ישראליים ששוגרו באמצעות המשגר זניט

לוויין המחקר של הטכניון, טקסאט שוגר בשנת 1998 לחלל באמצעות המשגר זניט.
לוויין התקשורת עמוס 3 שוגר לחלל על ידי המשגר זניט, ב-28 באפריל 2008.
לוויין התקשורת עמוס 4 שוגר לחלל על ידי משגר זניט ב 31 באוגוסט 2013.
חואן רומן ריקלמה

חואן רומן ריקלמה (בספרדית: Juan Román Riquelme; נולד ב-24 ביוני 1978 בסן פרננדו שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
נבחרת ארגנטינה

ב-1997 זכה ריקלמה באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 ובמונדיאל הנוער עם המאמן חוסה פקרמן. הוא זומן לסגל של נבחרת ארגנטינה למונדיאל 1998 ומונדיאל 2002, אך לא שיחק בטורנירים הללו בפועל.
במשחק רבע גמר מונדיאל 2006 בישל ריקלמה את שער היתרון לארגנטינה מול נבחרת גרמניה, אך זו הצליחה להשוות זמן קצר לאחר החלפתו של ריקלמה, ולגבור על ארגנטינה בדו-קרב פנדלים.
בעקבות ההפסד של ארגנטינה והתפטרותו של פקרמן הוא קיבל את סרט הקפטן של הנבחרת במקום סורין. אולם, לאחר שהוביל את הנבחרת במשחק הידידות הראשון בהדרכתו של אלפיו באסילה, הוא הודיע ב-13 בספטמבר 2006 על פרישתו מהנבחרת וטען כי הביקורות שהוטחו בו בתקשורת פגעו בבריאותה של אמו, שאושפזה פעמיים בחודשיים שלאחר מונדיאל 2006‏. באותה תקופה היו רשומות לזכותו 37 הופעות ו-8 שערים במדי הנבחרת.
ב-26 ביוני 2007 זומן ריקלמה מחדש על ידי המאמן באסילה כחלק מסגל של 23 שחקנים לקופה אמריקה 2007. הוא הצטיין במשחק השני של שלב הבתים מול נבחרת קולומביה, והבקיע בו שני שערים. בניצחון 4 - 0 על נבחרת פרו ברבע הגמר הוא הבקיע שניים נוספים ובישל שער לליונל מסי. הוא הבקיע את שערו החמישי בטורניר בפנדל בחצי הגמר מול נבחרת מקסיקו, וקבע את תוצאה המשחק הסופית (3 - 0). במשחק הגמר הפסידה ארגנטינה לנבחרת ברזיל, וריקלמה סיים את הטורניר במקום השני בדירוג מלך השערים.
ב-14 באוקטובר 2007 הוא חזר להרכב הנבחרת לאחר שלושה חודשים בוויאריאל שבהם לא שיחק, והבקיע שני שערים בבעיטה חופשית בניצחון 2 - 0 על נבחרת צ'ילה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. ב-17 בנובמבר הוא הבקיע שניים נוספים בניצחון 3 - 0 על נבחרת בוליביה.
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית שלחה את ריקלמה לאולימפיאדת 2008 בבייג'ינג כאחד מתוך שלושת השחקנים מעל גיל 23 שניתן לשלוח. הוא היה שותף עם הנבחרת האולימפית לזכייה במדליית הזהב, והבקיע שער בחצי הגמר מול נבחרת ברזיל.
ריקלמה הודיע על פרישתו מהנבחרת במרץ 2009 עקב מחלוקת עם המאמן דייגו מראדונה על הביקורת שהאחרון מתח על יכולתו בבוקה.
הערות שוליים

↑  כתבה באתר הגרדיאן
↑  כתבה באתר הגרדיאן ו כתבה באתר בעיתון הספורט Diario Olé
↑  nrg ספורט, אנחנו נתגעגע: ריקלמה הודיע על פרישה מכדורגל, באתר nrg‏, 26 בינואר 2015
↑  כתבה באתר Yahoo! ו כתבה באתר קלארין
| נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 1999 |
| --- | --- | --- |
|  1 בורגוס •  2 אז'אלה •  3 סורין •  4 איבארה •  5 סימאונה •  6 סמואל •  7 בארוס שלוטו •  8 זאנטי •  9 פלרמו •  10 אורטגה •   11 לופס •  12 ביסארי • 13 ויוואס •  14 פוצ'טינו • 15 בריסו • 16 גוגליילמינפייטרו • 17 אוסאין • 18 קניה • 19 קלדרון • 20 איימר • 21 גונסאלס • 22 ריקלמה • מאמן: ביילסה |  1 בורגוס •  2 אז'אלה •  3 סורין •  4 איבארה •  5 סימאונה •  6 סמואל •  7 בארוס שלוטו •  8 זאנטי •  9 פלרמו •  10 אורטגה •   11 לופס •  12 ביסארי • 13 ויוואס •  14 פוצ'טינו • 15 בריסו • 16 גוגליילמינפייטרו • 17 אוסאין • 18 קניה • 19 קלדרון • 20 איימר • 21 גונסאלס • 22 ריקלמה • מאמן: ביילסה | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – מונדיאל 2006 |
| --- | --- | --- |
|  1 אבונדנסיירי •  2 אז'אלה •  3 סורין •  4 קולוצ'יני •  5 קמביאסו •  6 היינצה •  7 סביולה •  8 מסצ'ראנו •  9 קרספו •  10 ריקלמה •   11 טבס •  12 פרנקו • 13 סקאלוני •  14 פלאסיו • 15 מיליטו • 16 איימר • 17 קופרה • 18 רודריגס • 19 מסי • 20 קרוס • 21 בורדיסו • 22 לוצ'ו גונזאלס • 23 אוסטארי • מאמן: פקרמן |  1 אבונדנסיירי •  2 אז'אלה •  3 סורין •  4 קולוצ'יני •  5 קמביאסו •  6 היינצה •  7 סביולה •  8 מסצ'ראנו •  9 קרספו •  10 ריקלמה •   11 טבס •  12 פרנקו • 13 סקאלוני •  14 פלאסיו • 15 מיליטו • 16 איימר • 17 קופרה • 18 רודריגס • 19 מסי • 20 קרוס • 21 בורדיסו • 22 לוצ'ו גונזאלס • 23 אוסטארי • מאמן: פקרמן | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – קופה אמריקה 2007 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 אבונדנסיירי •  2 אז'אלה •  3 דיאס •  4 איבארה •  5 גאגו •  6 היינצה •  7 פלאסיו •  8 זאנטי •  9 קרספו •  10 ריקלמה •   11 טבס •  12 קאריסו • 13 גונסאלס •  14 מסצ'ראנו • 15 ג. מיליטו • 16 איימר • 17 בורדיסו • 18 מסי • 19 קמביאסו • 20 ורון • 21 ד. מיליטו • 22 אוריון • מאמן: באסילה |  1 אבונדנסיירי •  2 אז'אלה •  3 דיאס •  4 איבארה •  5 גאגו •  6 היינצה •  7 פלאסיו •  8 זאנטי •  9 קרספו •  10 ריקלמה •   11 טבס •  12 קאריסו • 13 גונסאלס •  14 מסצ'ראנו • 15 ג. מיליטו • 16 איימר • 17 בורדיסו • 18 מסי • 19 קמביאסו • 20 ורון • 21 ד. מיליטו • 22 אוריון • מאמן: באסילה | ארגנטינה |
| נבחרת ארגנטינה – אולימפיאדת בייג'ינג 2008 (מדליית זהב) |
| --- | --- | --- |
|  1 אוסטארי •  2 גאראי •  3 מונסון •  4 סבאלטה •  5 גאגו •  6 פאסיו •  7 סוסה •  8 באנגה •  9 לאבסי •  10 ריקלמה •   11 די מריה •  12 פארחה • 13 אקוסטה •  14 מסצ'ראנו • 15 מסי • 16 אגוארו • 17 בונאנוטה • 18 רומרו • 22 נבארו • מאמן: בטיסטה |  1 אוסטארי •  2 גאראי •  3 מונסון •  4 סבאלטה •  5 גאגו •  6 פאסיו •  7 סוסה •  8 באנגה •  9 לאבסי •  10 ריקלמה •   11 די מריה •  12 פארחה • 13 אקוסטה •  14 מסצ'ראנו • 15 מסי • 16 אגוארו • 17 בונאנוטה • 18 רומרו • 22 נבארו • מאמן: בטיסטה | ארגנטינה |
זלפה (כפר)

מצפה
רמון
מצפה
רמון
זַלַפֶה (בערבית: زلفه) הוא כפר בצפון־מזרח ואדי עארה השייך למועצה המקומית מעלה עירון.
היסטוריה

בזלפה נמנו 156 תושבים במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1922 ו-198 תושבים במפקד של 1931. במהלך המרד הערבי הגדול טענו תושבי עין החורש שעקבות התוקפים את קיבוצם הובילו לכפר זלפה.
בהתאם להסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן, עבר הכפר לשליטה ישראלית במאי 1949. בשנת 1950 התגוררו בכפר כ-300 תושבים. אנשי הכפר יצרו קשרים עם אנשי גבעת עוז שהחתימו כ-40% מהם על עצומת השלום של מפ"ם.
בשנת 1963 הוחל בתכנון ריכוז הקרקעות ופיתוח השטחים לפי בקשת התושבים.
הכפר היה מאחרוני היישובים שהיו חסרי מעמד מוניציפלי. לבסוף הוכלל הכפר במועצה מקומית מעלה עירון שהוקמה בשנת 1996.
הכפר כיום

כיום חיים בכפר כ-5,000 תושבים בשתי שכונות עיקריות: שכונה מזרחית ושכונה מערבית (الحارة الشرقية والحارة الغربية). הכפר עובר תנופה גדולה של בניה אך קיימת בעיה של מחסור בקרקעות לבניה לזוגות הצעירים.
בכפר פועלים שירותי בריאות ענפים: 2 מרפאות של קופת חולים כללית, מרפאה של קופת חולים מאוחדת ומספר מרפאות עצמאיות ופרטיות.
בכפר יש בית ספר יסודי אחד והוא משרת את כל הכפר. התלמידים עוברים לחטיבת ביניים בבית ספר מקיף סאלם. בשנה הבאה[דרושה הבהרה] ייפתח עוד בי"ס יסודי בכפר.
בשנים האחרונות הכפר עד להתפתחות של מסחר ותעשייה בעיקר תעשיות קלות.
הערות שוליים

↑  Zalafa, Palestine Remembered
↑  דרישות ישובי עמק חפר מאת הממשלה, דבר, 15 במרץ 1937
↑  היום מסתיימת העברת אזור וואדי ערה לידי ישראל, על המשמר, 22 במאי 1949
↑  אברהם גרוס, דלות ומחלות בכפרי אזור אום אל פאחם, על המשמר, 4 ביוני 1950
↑  כפרים ערביים, על המשמר, 28 ביוני 1950
↑  הושלמה הקמת מפעלי מים בכפרי המיעוטים במשולש, מעריב, 9 במאי 1963
↑  הודעה בדבר הצגת רשימות הבוחרים לכנסת, מעריב, 19 במאי 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465486005171
וילהלם הראשון, קיסר גרמניה

וילהלם הראשון, קיסר גרמניה (שמו המלא: וילהלם פרידריך לודוויג, בגרמנית: Wilhelm Friedrich Ludwig von Preuße;‏ 22 במרץ 1797 – 9 במרץ 1888) היה מלך פרוסיה בין 2 בינואר 1861 ועד 9 במרץ 1888, וקיסר האימפריה הגרמנית בין 18 בינואר 1871 ועד 9 במרץ 1888.
ביוגרפיה > נערותו

וילהלם הראשון נולד לפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ.
וילהלם נלחם בשירות הצבא הפרוסי מ-1814 כנגד נפוליאון בונפרטה ונודע כחייל אמיץ. הוא נודע בתור דיפלומט מצוין, ונשלח למספר משימות דיפלומטיות אחרי 1815. הוא סייע לאחיו פרידריך וילהלם הרביעי מלך פרוסיה לדכא מרידות באביב העמים בשנת 1848 והצליח לדכא את ההתנגדות. בשל השימוש הנרחב שעשה בארטילריה ירדה הפופולריות שלו והודבק לו הכינוי Kartätschenprinz (נסיך קלע האשכול).
לאחר שאחיו קיבל שבץ מוחי שמנע ממנו להמשיך בתפקידו בשנת 1857 מונה וילהלם לעוצר בינואר 1858.
ביוגרפיה > מלך פרוסיה וקיסר גרמניה

ב-2 בינואר 1861 מת אחיו המלך ווילהלם הוכתר למלך. לא פעם היו חילוקי דעות בין המלך לפרלמנט הליברלי. וילהלם היה מלך נייטרלי שהתערב בפוליטיקה פחות מאחיו. וילהלם מינה את אוטו פון ביסמרק לראש ממשלת פרוסיה. על פי החוקה הפרוסית ראש הממשלה נשא באחריות כלפי המלך, ולא לפרלמנט. ביסמרק התייחס אל מלכו כאל אדון פיאודלי.
ביולי 1861 ניסה סטודנט גרמני בשם אוסקר בקר (Becker) להתנקש בחיי המלך וילהלם, אך המלך רק נפצע קלות. המתנקש נתפס ונאסר.
לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה הוכתר וילהלם לקיסר גרמניה באולם המראות בארמון ורסיי ב-18 בינואר 1871. התואר נבחר על ידי ביסמרק בקפידה: תואר "קיסר של גרמניה" יכול היה להתפרש כאיתות לתביעות טריטוריאליות כלפי ארצות שכנות (אוסטריה, שווייץ ולוקסמבורג); ההצעה להיות "קיסר של הגרמנים" נדחתה על ידי וילהלם, שכן הוא ראה את עצמו שולט בגרמניה בחסד האל, זאת להבדיל ממנהיג שנבחר על ידי העם, כמו ברפובליקה דמוקרטית.
ביוגרפיה > השלטון באימפריה הגרמנית

הקונפדרציה הגרמנית נהפכה עתה לקיסרות גרמנית. גרמניה הפכה למדינה פדרלית שנשלטה על ידי אצילים מקומיים תחת שלטונו של הקיסר, ווילהלם נהפך לראש מדינה. כך היו מלכים בבוואריה, סקסוניה ווירטמברג, היו דוכסים מקומיים בבאדן ובהסן והיו גם סנאטים של ערים חופשיות
כגון המבורג ליבק וברמן.
ב-11 במאי 1878 נעשתה התנקשות כושלת בווילהלם בברלין. ב-2 ביוני באותה שנה בוצעה התנקשות כושלת נוספת על ידי אנרכיסט גרמני. לפי טענת הממשל, להתנקשויות אלו היו קשרים סוציאליסטים. טענות אלו שימשו אמתלה לרייכסטאג לחוקק חוקים אנטי-סוציאליסטים ב-18 באוקטובר 1878. כוונתו של החוק הייתה לפגוע בסוציאליסטיים ובחוגי הפועלים. מלבד זאת החוקים פגעו גם במפלגה הסוציאל-דמוקרטית. רבים מהסוציאליסטים נאסרו, נאסרה הפצתה של הספרות הסוציאליסטית, והארגונים הסוציאליסטיים נפגעו קשות.
החוק הזה היה חלק מהמדיניות האנטי-סוציאליסטית של הממשל. תחת-לחץ רב של הפועלים, חוקים אלו בוטלו ב-1 באוקטובר 1890.
ב-9 במרץ 1888 מת וילהלם. וילהלם הוחלף על ידי בנו - פרידריך השלישי שמת ב-15 ביוני 1888 לאחר שחלה במחלת הסרטן.
ביסמרק תיאר את וילהלם הראשון בזכרונותיו כאדם אדיב, ג'נטלמן.
ביוגרפיה > משפחתו

ב-1829 נישא וילהלם לאוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך. לזוג היו שני ילדים:
פרידריך השלישי (1831-1888)
הנסיכה לואיזה מפרוסיה (1838-1923)
ראו גם

שנת שלושת הקיסרים
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
וילהלם הראשון, קיסר גרמניה   בית הוהנצולרן   נולד:22 במרץ 1797 מת:9 במרץ 1888
| פרידריך וילהלם  הרביעי | ממלכת פרוסיה   1861–1888 | פרידריך השלישי |
| הקמה חדשה | הקיסרות הגרמנית   1871–1888 | פרידריך השלישי |
וילהלם מוכתר לקיסר גרמניה באולם המראות בארמון ורסאי.
פרידריך וילהלם השלישי מעניק חרב לבנו הנסיך וילהלם - תבליט בכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם בברלין
חוף השנהב במשחקים הפאראלימפיים

חוף השנהב השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באטלנטה (1996), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה חוף השנהב חלק מעולם.
לאורך השנים זכו ספורטאיה של חוף השנהב בארבע מדליות פאראלימפיות (שלוש מהן מזהב, ומדליית ארד אחת). במשלחת הראשונה אותה שלחה חוף השנהב לאטלנטה בשנת 1996, קטף אומאר בסקלבה קונה שתי מדליות זהב במרוץ ל-400 ול-800 מטר, ובמשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) הוסיף קונה מדליית זהב פאראלימפית נוספת, גם היא במירוץ ל-800 מטר.
ראו גם

חוף השנהב במשחקים האולימפיים
חוף השנהב במשחקים האולימפיים לנוער
חג שמח מיקי מאוס

| --- | --- |

 מבוסס על:  ספרו של צ'ארלס דיקנס "מזמור חג המולד" עם דמויות מאת וולט דיסני ואב אייוורקס
 בימוי:  ברני מאטינסון
 הופק בידי:  ברני מאטינסון
 תסריט:  ברני מאטינסון טוני ל. מרינו אד גומברט דון גריפית' אלן יאנג אלן דינהארט
 עריכה:  ג'יימס מלטון ארמטה ג'קסון
 מדבבים:  אלן יאנג ויין אלווין האל סמית' ויל ראיין קלרנס נאש אדי קרול פטריסיה פאריס דיק בילינגסלי האנס שרול (ללא קרדיט)
 מוזיקה:  ארווין קוסטל
 אנימטור:  ג'ון לאיסטר, גלן קין, מארק הן, אד גומברט, דייל באר, דייוויד בלוק, רנדי קרטרייט, קתי זיילנסקי, פטרישיה פרזה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  וולט דיסני הפקות
 חברה מפיצה:  בואנה ויסטה הפצות
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בדצמבר 1983 (לצד הרפתקאות ברנרד וביאנקה)
 משך הקרנה:  26 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה קומית, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט לכל המשפחה, סרט חג מולד, עיבוד קולנועי
 תקציב:  3 מיליון דולר
 הכנסות:  21 מיליון דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חג שמח מיקי מאוס, ידוע גם בשם מזמור חג המולד של מיקי, (באנגלית: Mickey's Christmas Carol) הוא סרט הנפשה אמריקאי מסוגת דרמה קומית ומשפחתי משנת 1983, בבימוי והפקתו של ברני מאטינסון. הסרט הוא עיבוד לספרו של צ'ארלס דיקנס משנת 1843, "מזמור חג המולד", ובו מככב סקרוג' מקדאק בתפקיד אבנעזר סקרוג'. דמויות רבות אחרות של דיסני, בעיקר מיקום מיקי מאוס, כמו ג'ימיני הצרצר מהסרט "פינוקיו" ודמויות מהסרטים "הרפתקאות איכבוד ומר טוד" ו"רובין הוד" לוהקו לתפקידים לאורך הסרט. הסרט הופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי חברת בואנה ויסטה ב-16 בדצמבר 1983, עם ההוצאה המחודשת של "הרפתקאות ברנרד וביאנקה". בארצות הברית הוא שודר לראשונה בטלוויזיה ברשת NBC, ב-10 בדצמבר 1984.
הסרט עובד בעיקר ממחזמר האודיו של דיסנילנד רקורדס משנת 1974 "An Adaptation of Dickens' Christmas Carol". המחזמר כלל דיאלוג דומה וקאסט דמויות דומה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בשנת 1984, אך הפסיד לסרט "Sundae in New York" של ג'ימי פיקר. זו הייתה המועמדות הראשונה לסרט קצר של מיקי מאוס מאז "מיקי וכלב הים" משנת 1948.
עלילת הסרט

בערב חג המולד בלונדון של המאה ה-19, אבנעזר סקרוג' הוא מלווה בריבית עצבני ואנוכי מאוד בכספו שמתנגד לשמחה של חג המולד. הוא מסרב לתת כסף למקצן נדבות מחוץ למשרדו, דוחה את הזמנתו של אחיינו פרד לארוחת חג המולד, ואז מרחיק שני אדונים המגייסים כספים לעניים. העובד הנאמן שלו בוב קרצ'יט מבקש ממנו לקבל חצי יום חופש ביום חג המולד, שאליו מסכים סקרוג' בעל כורחו, אבל אומר שקרצ'יט יקבל משכורת של חצי יום.
סקרוג' ממשיך בעסקיו והולך הביתה קצת לפני חצות. כשהוא נכנס לביתו, סקרוג' נתקל ברוחו של שותפו לעסקים לשעבר ג'ייקוב מארלי שמזהיר אותו ששוד האלמנות והונאת העניים היה לא נכון, וכתוצאה מכך, מארלי נידון בחיים שלאחר המוות לשאת שלשלאות ארוכות כבדות. אותו הדבר יקרה לסקרוג' אם לא ישנה את דרכיו שלו. סקרוג' נבהל ומבקשה עזרה, ומארלי מודיע לו ששלוש רוחות יבקרו אותו הלילה ושעליו להקשיב להן ולעשות מה שהן אומרות, אחרת יישא שלשלאות כבדות יותר משל מארלי.
בשעה אחת, סקרוג' זוכה לביקור של רוח חג המולד של העבר שמחזירה אותו אחורה בזמן לחייו הצעירים. הם מבקרים בתקופתו כעובד תחת פיזיוויג. פיזיוויג עורך מסיבת חג מולד בה סקרוג' הצעיר פוגש אישה צעירה ושמה איזבל אשר בה הוא מתאהב. עם זאת, הרוח מראה לסקרוג' איך עם הזמן, הוא התחיל לאהוב כסף יותר מאשר את איזבל, וכתוצאה מכך, איזבל עזבה אותו כשבחר בכסף על פניה. סקרוג' המבולבל מבקש מהרוח להחזיר אותו להווה, והרוח נעתרת לבקשתו אבל מזכירה לו שהוא יצר את העבר הזה בעצמו. סקרוג' נשאר במיטתו ומקונן על מעשיו בעבר.
בשעה שתיים, סקרוג' פוגש את רוח חג המולד של ההווה הענק והעליז. הרוח לוקחת את סקרוג' לבית ישן ורעוע שמתגלה כביתו של בוב קרצ'יט. סקרוג' נדהם לראות שארוחת חג המולד שלה, למשפחה בת חמש נפשות, מורכבת מאוכל שבקושי מספיק להאכיל אדם אחד, אבל רואה שמשפחתו של קרצ'יט מסתפקת באופן מפתיע בארוחת הערב הקטנה שלהם. סקרוג' מרחם על בנו החולה של בוב, טים הקטן. הרוח מציינת שאם הדברים לא ישתנו עבור המשפחה, טים הקטן לא יחיה לראות הרבה חגי מולד עתידיים ואז נעלמת, משאירה את סקרוג' מבולבל ומתחנן להבהרה.
לאחר מכן, סקרוג' מועבר לבית קברות, שם הוא פוגש את רוח חג המולד של העתיד שמופיעה בתחילה כדמות שותקת, לובשת גלימה ומעשנת סיגרים. כאשר סקרוג' שואל על טים הקטן, הרוח מצביעה על קבר באופק כשלצידו בוב ומשפחתו מתאבלים על מותו של טים הקטן. בעוד סקרוג' שואל אם ניתן לשנות את האירוע הזה, הוא רואה שני קברנים המשועשעים מכך שאיש לא השתתף בהלוויה של האיש שהם קוברים. ברגע שהקברנים עוזבים, סקרוג' מתקרב לקבר ושואל למי הוא שייך. הרוח חושפת שהאיש הקבור בו הוא לא אחר אלא סקרוג' עצמו ומיד דוחפת אותו פנימה לקבר, שם נפתח הארון הריק כדי לחשוף את השער לגיהנום. כעת, סקרוג' המבועת מחליט לשנות את דרכיו אחת ולתמיד ומתחנן לרוח שתשחרר אותו.
סקרוג' מתעורר לפתע בחדר השינה שלו בבוקר חג המולד. הוא שמח שהרוחות נתנו לו הזדמנות שנייה ומתכנן לעשות טוב לכל האנשים שהיה אנוכי כלפיהם. הוא מחליט להפתיע את משפחתו של בוב עם תרנגול הודו כארוחת ערב וצעצועים לחג המולד ויוצא להפיץ אושר ושמחה ברחבי לונדון. הוא נענה להזמנות של פרד לארוחת חג ואז תורם סכום כסף נכבד למגייסי הצדקה שהוא דחה קודם לכן. לאחר מכן סקרוג' הולך לבית משפחת קרצ'יט. בתחילה, תוך התנהגות חמורה, סקרוג' מגלה שהוא הביא אוכל ומתנות עבורם ומתכוון להעלות את המשכורת של בוב ולהפוך אותו לשותפו. סקרוג' ומשפחת קרצ'יט חוגגים את חג המולד בשמחה עם סיום הסרט.
דמויות ומדבבים > דמויות ראשיות

| מדבב | דמות | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| אלן יאנג | סקרוג' מקדאק | אבנעזר סקרוג' |
| ויין אלווין | מיקי מאוס | בוב קרצ'יט |
| האל סמית' והאנס שרול | גופי | רוחו של ג'ייקוב מארלי |
| אדי קרול | ג'ימיני הצרצר | רוח חג המולד של העבר |
| ויל ראיין | וילי הענק | רוח חג המולד של ההווה |
| ויל ראיין | פיט | רוח חג המולד של העתיד |
| קלרנס נאש | דונלד דאק | פרד, אחיינו של סקרוג' |
| פטריסיה פאריס | דייזי דאק | איזבל (נקראה "בל" ברומן) |
| ללא (דמויות שאינן מדברות) | מר קרפד | פיזיוויג |
| ללא (דמויות שאינן מדברות) | מיני מאוס | אמילי קרצ'יט, אשתו של בוב |
| ללא (דמויות שאינן מדברות) | מילי ומלודי מאוס | מרתה קרצ'יט, בתו של בוב |
| ללא (דמויות שאינן מדברות) | מורטי ופרדי פילדמאוס | פיטר קרצ'יט, בנו הגדול של בוב |
| דיק בילינגסלי | מורטי ופרדי פילדמאוס | טים הקטן |
| האל סמית' | מר עכבר | מגייסי צדקה לעניים |
| ויל ראיין | מר חולד | מגייסי צדקה לעניים |
| ויין אלווין | אוטו | קבצן |
| ויין אלווין וויל ראיין | סמורים | קברנים |
דמויות ומדבבים > דמויות משנה > סצנת הפתיחה ברחוב

הזאב הרע – תורם לצדקה הלבוש כסנטה קלאוס (בדיבובו של ויל ראיין).
שלושה חזירים קטנים – בשירת מזמור.