stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנומליות בנרתיק
טיפול

אנומליות בנרתיק מטופלות בניתוח. ניתן לבנות 'נאו-וגינה' עבור אותן נשים שאין להן נרתיק. מחיצות הנרתיק מטופלות בניתוח.
האנומליה הנרתיקית הנפוצה ביותר היא קרום בתולים לא מחורר. אנומליות זו מתרחשת לעיתים קרובות מספיק שישנם רופאי ילדים המסוגלים לזהות את האנומליות זמן קצר לאחר הלידה. תיקון קרום בתולין לא מחורר עשוי להתעכב עד לגיל ההתבגרות. קרום הבתולים יכול להיות עבה בצורה יוצאת דופן או חסום חלקית על ידי נוכחות של רצועות רקמה סיביות. קרום בתולין לא מחורר יכול להופיע גם עם חריגות אחרות כגון ספטה. קרום בתולין לא מחורר יכול להיעקר ממקומו וייתכן שמיקומו אינו במקום בו הוא צפוי. עלולות להתקיים חריגות אחרות של קרום הבתולים כולל ספטה, שינוי מיקום וקרום בתולים המורכב ממיקרו-פירפורציות. באופן נדיר יכול לקרוא מצב שבו קרום בתולין כפול קיים. קרום הבתולים הלא מחורר מטופל על ידי כריתה וניקוז. לפעמים נותר גבול קטן של רקמת בתולית סביב פתח הנרתיק.
היפרפלזיה מולדת של יותרת הכליה עלולה לגרום להתפתחות לא תקינה של הנרתיק. אדנוזה נרתיקית היא נוכחות חריגה של רקמת צוואר הרחם והרחם בתוך דופן הנרתיק. עשרה אחוז מהנשים סובלות ממצב זה ונשארות ללא סימפטומים. לעיתים רחוקות זה מתפתח לממאירות. אקסטרופיה Cloacal היא מצב שבו קיימים שני נרתיקים. אגנזיס בנרתיק או היעדר מוחלט של הנרתיק משפיע על 1 מתוך 5,000 נשים. ההמיוואגינה היא נוכחות חריגה של נרתיק חלקי המחובר לדופן הנרתיק המתפקד. ההמיוואגינה אינה נפתחת לנרתיק הרגיל והיא מחוברת לרחם שני לא תקין. היפופלזיה נרתיקית היא תת-התפתחות של הנרתיק ונמצאת במקרים של תסמונת חוסר רגישות לאנדרוגנית מלאה. מחיצות נרתיקיות הן מבנים המורכבים מרקמה סיבית החוסמת את הנרתיק.הרקמה משתרעת אופקית, חוסמת או חוסמת חלקית את תעלת הנרתיק או באופן רוחבי בעצם יוצרת שני נרתיקים המתחברים לרחם תקין. מחיצות יכולות למנוע לזרימת הדם במחזור ולגרום לקיום יחסי מין כואבים, אם כי לחלק מהנשים אין תסמינים. חריגות נרתיקיות רבות אינן מתגלות בלידה מכיוון שאברי המין החיצוניים יכולים להיראות תקינים.
| אנומליה מבנית | שכיחות | הערות ומילים נרדפות | יַחַס | הפניות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| קרום בתולין אטום | 1 ל-1000–2000 | Mucometrocolpos ו-Hematocolpos הם סיבוכים | כִּירוּרגִי |  |
| אדנוזה נרתיקית | 1 מתוך עשרה | לעיתים קרובות ללא תסמינים | אף אחד |  |
| אקסטרופיה קלואקל | 3.3 ל-100,000 | syn: Omphalocele-exstrophy-imperforate anus-spinal defects (OEIS) | כִּירוּרגִי |  |
| אגנזיס בנרתיק | 1 ל-5000 |  | כירורגית |  |
| ההמיוואגינה |  | ההמיוואגינה אינה נפתחת לנרתיק הרגיל ומחוברת לרחם שני לא תקין, מופיעה גם בתסמונת Uterus didelphys עם hemivagina חסומה ו-ipsilateral renal agenesis (OHVIRA) |  |  |
היפופלזיה נרתיקית: 
אטרזיה נרתיקית: 
| פיסטולה נרתיקית מולדת |  |  | כִּירוּרגִי |  |
| מחיצות | 1 ל-70,000 | מחיצות יכולות למנוע מחזור ווסת ולגרום לקיום יחסי מין כואב; לאחרים אין תסמינים; מחיצות רוחביות מופיעות לעיתים קרובות עם מומים בכליות. | כירורגי או לא |  |
קלואקה מתמשכת: 
| סינוס אורוגניטלי |  | מערכת השתן והנרתיק נפתחים לערוץ משותף |  |  |
אנומליות הקשורות בתסמונות אחרות

ישנן תסמונות מולדות העשויות להופיע עם אנומליות בנרתיק לצד תסמינים חמורים אחרים. תסמונות מולדות אלו כוללות בין היתר את תסמונת פרייזר, מחסור בWNT4 ותסמונת ברדט-בידל. במקרים בודדים, האנומליות עשויות להתרחש ללא סיבה נראית לעין, ובמקרים אחרים יכולות להופיע כחלק מתסמונת אחרת או מקבץ אנומליות אחרות.
מקורן של אנומליות נרתיקיות רבות נובע מהפרעה בשלב מוקדם של ההתפתחות העוברית של מערכת איברי המין והשתן, כחלק מהשלב האמבריוני (Embryonic Stage). תורשה עשויה אף היא להוות גורם לאנומליות אלו, כמו גם חשיפה להורמונים וטרטוגנים טרום הלידה.
אנומליות מגבירות את הסיכון להפלה, על אף שהימצאות אנומליה בנרתיק אינה מונעת בהכרח התעברות או היריון מוצלח כל זמן שהשחלות והרחם בעלי תפקוד תקין.
| תסמונת | ראשי תיבות | הפניות |
| --- | --- | --- |
תסמונת פרייזר: 
מחסור בWNT4: 
תסמונת ברדט-בידל: 
תסמונת ע"ש מקיוזיק-קאופמן: 
| תסמונת ע״ש הרלין-ורנר-וונדרליך | HWW, OHVIRA |  |
היפרפלזיה מולדת של האדרנל: 
אנומליות מולריאן: 
תסמונת מאייר-רוקיטנסקי: 
| קומפלקס OEIS | OEIS |  |
| קומפלקס אסטרופיה-אפיספדיה | EEC |  |
אפידמיולוגיה

היארעות הופעתם של מומים בנרתיק משתנה מאוד וחלקם ידועים רק ממקרים בודדים שתועדו. שכיחות הופעתו של קרום בתולין אטום (imperforate hymen) היא 1 ל-1000 מקרים.
היסטוריה

האזכור של חריגות בנרתיק וצניחת איברי האגן בתרבויות ובמקומות ישנים יותר. בשנת 1500 לפני הספירה המצרים כתבו על "נפילת הרחם". וגם בשנת 400 לפני הספירה ישנם תיעודים של רופאים יוונים לגבי אנומליות בנרתיק.
היפוקרטס תיאר גם את צניחת איברים אחרים החוצה דרך הנרתיק.בשנת 1521 ביצע ברנגריו דה כרפי את הטיפול הכירורגי הראשון לצניחת איברים. הטיפול שבוצע היה לקשור חבל סביב האיבר שצנח, להדק אותו במשך יומיים עד שהוא כבר לא היה שמיש ולנתק אותו. לאחר מכן הוחלו יין, אלוורה ודבש על הגדם.
הפניות לגבי קיומן של אנומליות נרתיקיות הקשורות למומים מולריאניים נעוצו עד 300 לפני הספירה כאשר היסטוריון תיאר מקרה של אגנזיס נרתיקית.
בשנת 1823, רופאים אחרים הציעו שניתוח נרתיק עשוי לספק טיפול לצניחת איברי האגן. בשנת 1830 בוצעה הנתיחה הראשונה של הנרתיק באישה חיה. תיקוני נרתיק אחרים תוארו בשנת 1834 וטיפול לפעמים בתפירת קצוות של פגם בנרתיק. בשנת 1859 פתרון להתארכות הנרתיק היה הסרת צוואר הרחם.בשנת 1866 נכנסו לפועל שיטות שדומות לאלו הנהוגות כיום. ניתוח בדופן הנרתיק הקדמי בשלב זה לא היה חייב לכלול תיקונים בעובי מלא כדי להצליח. סים פיתח לאחר מכן הליך נוסף שלא הצריך דיסקציה בעובי מלא של דופן הנרתיק. זמן קצר לאחר זמן זה הוצע כי חיבור מחדש של הנרתיק למבנים תומכים היה מוצלח יותר והביא פחות להישנות. אותה הצעה הוצעה שוב ב-1976 אך מחקרים נוספים הצביעו על כך ששיעור ההישנות לא היה טוב יותר. התקדמות נוספת בשנת 1961 החלה כאשר מנתחים החלו לחבר מחדש את דופן הנרתיק הקדמי לרצועת קופר.
בשנת 1955 החלו להשתמש ברשת כירורגית לחיזוק רקמת האגן. ב-1970 החלו להשתמש ברקמות מחזירים לחיזוק דופן הנרתיק הקדמי בניתוח. החל משנת 1976 החל שיפור בתפירה יחד עם הסרה כירורגית של הנרתיק המשמש לטיפול בצניחת שלפוחית השתן. בשנת 1991 החלו להטיל ספק בהנחות לגבי האנטומיה המפורטת של מבני התמיכה באגן לגבי קיומם של כמה מבני אגן ואי-קיומם של אחרים. לאחרונה, השימוש בתאי גזע, ניתוחים לפרוסקופיים בעזרת רובוט נמצאים בשימוש במהלך כריתת נרתיק וניתוח נרתיק.
ראו גם

גנטיקה
אולטרסאונד במהלך הלידה
לקריאה נוספת

Miller, R. J., & Breech, L. L. (2008). Surgical correction of vaginal anomalies. Clinical obstetrics and gynecology, 51(2), 223-236.
Humphries, P. D., Simpson, J. C., Creighton, S. M., & Hall-Craggs, M. A. (2008). MRI in the assessment of congenital vaginal anomalies. Clinical radiology, 63(4), 442-448.
שמואל נח אייזנשטדט

ערך זה עוסק בסוציולוג ישראלי. אם התכוונתם למשפטן ובלשן ישראלי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1923 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  2 בספטמבר 2010 (בגיל 86) ירושלים 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת שיקגו 
 תלמידי דוקטורט:  צבי שיפרין 
 פרסים והוקרה:  חבר האקדמיה הישראלית למדעים, פרס הזיכרון הבינלאומי על שם הולברג
 צאצאים:  עירית מאיר, מיכאל אייזנשטדט 
 תרומות עיקריות
 סוציולוגיה השוואתית היסטורית, תאוריה סוציולוגית
 
שמואל נח אייזנשטדט (10 בספטמבר 1923 – 2 בספטמבר 2010) היה סוציולוג ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים ועמית מחקר בכיר במכון ון ליר בירושלים.
אייזנשטדט נחשב אחד מגדולי החוקרים שהטביעו את חותמם על הסוציולוגיה העולמית בת זמננו. הוא זכה בפרסים רבים על עבודתו, בהם פרס ישראל לסוציולוגיה (התשל"ג-1973), פרס בלצן, פרס מחקר של קרן מקס פלנק ופרס א.מ.ת. ב-2006 זכה בפרס הזיכרון הבינלאומי על שם הולברג, והיה הזוכה השלישי בפרס זה מאז הוכרז ב-2004 (קדמו לו ז'וליה קריסטבה ויורגן הברמאס). הפרס הוענק לו "בזכות הישגיו יוצאי הדופן באמנויות ובמדעי החברה, במשפטים ובתאולוגיה, ובעבור 50 שנות מצוינות והשפעה חשובה על התאוריה הסוציולוגית." בנימוקי חברי הוועדה נכתב: "פרופ' אייזנשטדט פיתח ידע השוואתי בעל איכות נדירה, המתרכז בשינוי חברתי ובמודרניזציה וקשור ליחסים שבין תרבות, מערכות אמונה ומוסדות פוליטיים. עבודתו משלבת תאוריה סוציולוגית עם מחקר אמפירי והיסטורי בחקר חברות, ציוויליזציה ודפוסי מודרניזציה".
חייו ופועלו

שמואל נח אייזנשטדט נולד ב-1923 בוורשה בירת פולין, ועלה לארץ ישראל בגיל 12. ב-1937 הצטרף לשורות "ההגנה", ובמרוצת השנים מילא בה תפקידים שונים, גם מחוץ לארץ ישראל. ב-1940 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים, הוסמך במדעי הרוח בשנת 1944 וב-1947, והוא בן 24, סיים את עבודת הדוקטור בהדרכתו של מרטין בובר. את השנה שלאחר מכן עשה בבית הספר לכלכלה של לונדון בהשתלמות בתר-דוקטורט, וחזר, מוקדם מן הצפוי, עם פרוץ מלחמת העצמאות. בתום המלחמה השתתף בתכנון ובהקמה של המחלקה לסוציולוגיה ושל הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית, וב-1950, עם פרישתו של בובר, מונה לעמוד בראש המחלקה הצעירה.
במשך שנות עבודתו, היה פרופסור אורח ועמית מחקר בעשרות אוניברסיטאות ומכוני מחקר בישראל ובעולם, בהם בית הספר לכלכלה של לונדון, אוניברסיטת אוסלו, אוניברסיטת שיקגו, MIT, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת ציריך, האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, אוניברסיטת מנצ'סטר, אוניברסיטת וינה, אוניברסיטת ברן, אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת וושינגטון, קרן ראסל סיג, אוניברסיטת אלברטה, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, אוניברסיטת גיסן, אוניברסיטת מונטסקייה בבורדו, מרכז וילסון בוושינגטון, אוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת ארפורט, אוניברסיטת קונסטנץ, אוניברסיטת הונג קונג, מכון השלום בוושינגטון, המכון למחקר מתקדם בווסנר (הולנד), המכון למחקר מתקדם באופסלה, שוודיה (SCASSS) והמכון למחקר מתקדם בברלין.
בישראל היה מכון ון ליר בירושלים ביתו האקדמי, ובמשך ארבעה עשורים היה בכיר עמיתי המחקר במכון. במהלך השנים קיים במכון עשרות קבוצות מחקר וסמינרים שהיוו חממה לחוקרים צעירים בראשית דרכם, כמו גם מקום מפגש לחוקרים בכירים, ובמקביל הניבו יבול מחקרי ופרסומי גדול. בין השאר עמד בראש קבוצת מחקר במכון העוסקת בתהליכי עיצוב של זהויות קולקטיביות בעידן העכשווי.
אייזנשטדט נפטר ב-2 בספטמבר 2010, בגיל 87. הותיר אחריו אישה, שני בנים ובת ונכדים. אלמנתו, שולמית לבית ירושבסקי, נפטרה ביולי 2014. בנו הבכור, מיכאל אייזנשטדט (1953-2024) היה מומחה לתולדות האופרה ושימש כמתאם אמנותי באופרה הישראלית החדשה. בנו השני אליק אייזנשטדט הוא איש עסקים. בתו, פרופ' עירית מאיר, הייתה, עד לפטירתה בפברואר 2018, חברת סגל החוג ללשון עברית באוניברסיטת חיפה.
מחקריו

עניינו המחקרי של אייזנשטדט החל להתגבש בתחילה בתקופת לימודיו באוניברסיטה העברית בשנות ה-40 המוקדמות ולאחר מכן בבתר-דוקטורט שלו בבית הספר לכלכלה של לונדון. במרוצת השנים הושפע גם מהאירועים ההיסטוריים שהיה עֵד להם – ייסוד מדינת ישראל והתגבשותה בשנותיה הראשונות; והגלים הראשונים של דמוקרטיזציה שבאו לאחר מלחמת העולם השנייה, והתהפוכות והמשברים שעברו על העולם אז ומאז.
עניינו המרכזי היה בניתוחי דפוסי היצירה האנושית ומגבלותיה, במיוחד ביחס לתנאים החברתיים שלה, ותוך הדגשה על תהליכי מיקרו ומקרו בחברה בהקשר זה – סוגיה העולה בשיח התאורטי במדעי החברה, ועוסקת ביחס בין סוכנים אנושיים לבין מבנים חברתיים (שאלת ה-Agency).
מוקדי התעניינותו של אייזנשטדט הושפעו במידה רבה מלימודיו אצל מרטין בובר, שעניינו הסוציולוגי העיקרי (כפי שהוצג באסופת המסות פרי עטו, שאותה הוציא אייזנשטדט לאור), היה הניסיון לזהות את המצבים שבהם קיימים הסיכויים הגדולים ביותר ליצירה אנושית בשטחי החברה השונים.
אייזנשטדט הושפע במידה רבה גם מהגישה ההשוואתית (comparative), כפי שהתפתחה בשתי האסכולות הסוציולוגיות החשובות ביותר בתחום זה, הוובריאנית (שפותחה על ידי מקס ובר), שאליה נחשף תחילה באמצעות לימודיו עם בובר ולאחר מכן דרך מגעיו עם אדוארד שילס בלונדון, כמו גם דרך התוודעות למחקרים ההשוואתיים בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה הבריטית.
אייזנשטדט ניגש לבעיות המרכזיות של התאוריה הסוציולוגית, במיוחד באמצעות מחקרים השוואתיים על הנוסח של אימפריות וציוויליזציות (בכללן מחקר ציוויליזציות הציר), מודרניזציה ומודרניות, והחברה הישראלית. ניתוחיו המדעיים של אייזנשטדט מתרכזים בעיקר במחקר השוואתי והיסטורי של מוסדות, תהליכים ורעיונות בחברות שונות בעולם, תוך שילוב עם חקר בעיות היסוד של התאוריה הסוציולוגית עצמה. חלק מעבודתו יוחד לציוויליזציה היהודית ולחברה הישראלית. בעקבות מורו, מרטין בובר, נעים מחקריו וכתיבתו של אייזנשטדט בין דיסציפלינות שונות מתחום מדעי החברה והרוח, וחיבוריו עוסקים בבעיות כלל-עולמיות של דמוקרטיה, מודרניות ופונדמנטליזם. אלמנט מרכזי בעבודתו הוא הדגש על גורמים חברתיים שונים שבתהליך שינויה של המציאות החברתית. שינוי עבורו אינו מובן כאירוע חיצוני, כי אם כמרכיב פנימי של תהליך המיסוד החברתי. אייזנשטדט רואה באליטות מסוגים שונים ובאינטראקציה שלהן עם סקטורים רחבים ביותר הן גורם מלכד-קולקטיבים היוצר מסגרות חברתיות ומוסדיות, אך גם גורם המוביל שינויים חברתיים ומניע תהליכים היסטוריים.
הבעיה התאורטית הראשונה שבה התמקד הייתה הסולידריות ומקומה בסדר החברתי. בכך עסק גם מחקרו הראשון על קליטת עולים חדשים בישראל (שנעשה בשנים 1949–1950), עבודה שהייתה השוואתית רק בקצתה; ולאחר מכן בעבודתו ההשוואתית רחבת ההיקף הראשונה, שיצאה לאור כספר: "מדור לדור" (From Generation to Generation;‏ 1956), ובה ניתח את התנאים בהם מתפתחות קבוצות גיל ונוער כנשאיות וכמשַמרות סולידריות חברתית, אך גם כמאתגרות סולידריות זו.
מחקריו > המערכת הפוליטית של האימפריות

מחקרו ההשוואתי הראשון הגדול של אייזנשטדט, שהתעמת באופן ישיר עם הבעיות המרכזיות של הניתוח והתאוריה הסוציולוגיים שרווחו בשעתו, היה בספרו The Political Systems of Empires, שאותה הגדיר פרופ' גבריאל אלמונד "הניסיון השאפתני והמוצלח ביותר מאז מקס ובר."
על ספרו זה העניקה לו האגודה הסוציולוגית האמריקאית את פרס מקאיוור לשנת 1965, ובכך היה ללא-אמריקאי הראשון (ואחד הבודדים עד היום) שזכה בו. ספר זה היווה נקודת מפנה במעמדו הבינלאומי של אייזנשטדט.
הספר הציע ניתוח השוואתי בין האימפריות הגדולות שצמחו בהיסטוריה - סין, רומא, האימפריה הביזנטית, האימפריות הערביות העיקריות, האימפריה העות'מאנית וכן האימפריות האירופיות - ובדק את הקווים המייחדים אותן, תוך שימת הדגש על תהליכים של גיבוש, שליטה ופיתוח מבנים בירוקרטים. הספר אינו שם דגש רק על הבינוי והגיבוש של האימפריות השונות, אלא גם פונה לדיון השוואתי באשר לשינויים בתוכן ולאופני קריסתן. כך למשל, מוצע בספר הסבר מדוע האימפריה הסינית התקיימה במשך אלפיים שנה לעומת אימפריות אחרות ששרדו רק במשך תקופות קצרות.
הספר הוא שילוב של גישה ובריאנית השוואתית יחד עם גישה פונקציונלית-סטרוקטורליסטית (מבית מדרשו של טלקוט פרסונס), שהייתה שכיחה ואף הגמונית בשנות ה-60. אך הספר הלך מעבר לגישה הפונקציונלית-סטרוקטורליסטית, ומעבר לאוריינטציה האבולוציונית שהניתוח שלו היה קשור אליה, באמצעות שימת דגש חזק על עימותים, שינוי עד התמוטטות אפשרית של חברות. מאז, לאורך הגותו, התמיד אייזנשטדט בעקרון השינוי הדיאלקטי בדינמיקה של הציוויליזציות והמודרניות.
מאוחר יותר, ותוך חזרה מסוימת לעבודותיו הראשונות, הוא בחן מחדש שני רעיונות חברתיים מרכזיים שנותחו על ידי אדוארד שילס: מרכז וכריזמה (Center and Charisma; האחרון, כפי שפותח בעקבות ובר), והראה כיצד מושגים אלה התייחסו לסוגיות הכלליות יותר של יצירתיות אנושית, ובמיוחד היצירתיות החברתית, אשר מגיעה לשיאה בגיבוש המוסדות החברתיים למיניהם. בהקשר זה ניתח את דרכי התנהגותם של השחקנים החברתיים והתרבותיים, ובעיקר את בינוי תהליכי עיצוב הסולידריות במבנים החברתיים, שגובשו יחד עם יזמות פוליטית וכלכלית של תהליכי שילוב מגוונים בתוכם. בהקשר זה הוא הגדיר מחדש את מערכת היחסים בין פוֹעלוּת (Agency) למבנה חברתי. עבודות אלה כונסו בספרו Power, Trust, and Meaning: Essays in Sociological Theory and Analysis. קובץ זה הוגדר על ידי רוברט קינג מרטון, מגדולי הסוציולוגים האמריקאים, בהמלצתו בעטיפה לספר, כך:
קובץ מאמרים זה של אייזנשטדט מאגד מערך מחקרי תאורטי עמוק על אודות היחסים ההדדיים בין מבנה חברתי, תרבות ואג'נסי (פוֹעלוּת). ללא כל ספק זוהי אנליזה סוציולוגית השוואתית במיטבה.
אחד הנושאים המרכזיים בתאוריה הסוציולוגית שאיתו התמודד אייזנשטדט הוא ניתוח הקשרים שבין פעילותם של יחידים ובניין של מערכות חברתיות. הטיעון המרכזי שלו בעניין זה היה העימות בין הגישה הפונקציונלית עם מבקריה העיקריים בשנות ה-60, ובפרט גישות החליפין בעיקר מבית מדרשו של ג'ורג' הומנס (G. Homans).
הנקודה התאורטית העיקרית שהודגשה במאמרים השונים בקובץ היא שמערכות תרבותיות וגם דתיות מהוות בו-זמנית גורם מייצב של סדר חברתי וגם משמשות אתגר וזרז לשינוי. תהליך זה בא לידי ביטוי בתהליכים ציוויליזציוניים, ובמיוחד במקומן של הטרודוקסיות.
מחקריו > תהליכי מודרניזציה

מסוף שנות ה-50 עסק אייזנשטדט בתהליכי מודרניזציה, שהיו אז נושא מרכזי במחקר הסוציולוגי, ושלטו בעיקר בסוציולוגיה האמריקאית, שהייתה באותה עת הגמונית בעולם. במחקריו הרבים בתחום זה, המשתרעים על-פני ארבעה עשורים, הוא ניתח מלכתחילה באופן ביקורתי את הגישה שהייתה יחסית דומיננטית באותה תקופה, שלפיה נטען כי עם התפתחות המודרניות והתיעוש, יהיה העולם להומוגני מאוד. אחת התורות שהתפתחה אז הייתה זו של הליכוד (convergence) של חברות תעשייתיות. המחקרים הרבים בדקו מדוע חברות מסוימות מצליחות להיהפך למתועשות יותר מאשר אחרות (אך כאמור מתוך הנחה אם התיעוש יצליח, הוא יהיה דומה למדי בכל מקום).
גישה זו נראתה לאייזנשטדט פשטנית מדי ומוטעית. הוא הדגיש שאכן יש דמיון רב בתהליכי שינוי הקשרים למודרניזציה בעולם (בעיות משותפות של תיעוש, ארגון ערים, מערכות חינוך וסוגי סכסוכים משותפים כמו סכסוכי עבודה ואף גיבוש דפוסים פוליטיים דומים), יחד עם זה שהפתרונות לבעיות אלה אינם זהים בכל המקומות. זאת, בניגוד לאלה שסברו שקיימת דיכוטומיה מוחלטת בין חברה מסורתית ומודרנית, כפי שעשה למשל דניאל לרנר בספרו The Passing of Traditional Society.
אייזנשטדט סבר שאלמנטים מסורתיים יכולים לשחק תפקיד חשוב בבינוי מערכות חברתיות מודרניות של חברות רבות ובגיבוש ההבדלים ביניהם בהקשרים אלה. כמו במקרה של ארצות הברית, חברה שבה התגבשו דפוסי מודרניות מיוחדים. אייזנשטדט התייחס כאן למחקרו של ורנר זומברט (Sombart), שכתב ב-1906 בגרמנית ספר בשם: "מדוע לא התפתח סוציאליזם באמריקה?"
לדידו של זומברט, היה מובן שסוציאליזם מתפתח כתגובה לתיעוש קפיטליסטי, ועל כן הוא תמהּ על-כך שבארצות הברית התנועות הסוציאליסטיות לא תפסו מקום מרכזי כמו באירופה. גישתו של זומברט שימשה כקרש קפיצה לניתוח רבגוני יותר של תהליכי המודרניזציה, גם בתוך החברות התעשייתיות הקפיטליסטיות, כאשר מאוחר יותר יפן הייתה דוגמה נוספת לרבגוניות זו מעבר להן. גישות אלה פותחו על ידי אייזנשטדט בשורה של ספרים החל משנות ה-60, אשר יצאו במקור באנגלית ותורגמו בהמשך לשפות רבות, במספר רב של מאמרים, אשר מובילים לקראת גישה של ריבוי המודרניות שפותחה על ידו משנות ה-80, ואשר היוותה נקודת תפנית במחקר המודרניות בכלל.
מחקריו > מחקר השוואתי של ציוויליזציות

מתוך הביקורת על מחקרי המודרניזציה, הגיע אייזנשטדט להכרה גוברת בתפקידן של מסורות חברתיות ותרבותיות בגיבוש דפוסי מודלים שונים של מודרניות, ופנה למחקר השוואתי של ציוויליזציות – נושא שעניין אותו עוד בימי לימודיו בירושלים, בתחילה בהשפעתו של בובר, ומאוחר יותר גם בעקבות השהות והמחקר בלונדון. הדחף למחקר זה הייתה עבודה משותפת עם וולפגאנג שלוּכטר (Wolfgang Schluchter) מאוניברסיטת היידלברג, שגיבש בשנות ה-80 קבוצת חוקרים שבחנה בצורה שיטתית וביקורתית, באמצעות סדרה של סימפוזיונים, את תרומתו של ובר לניתוח הציוויליזציות הגדולות: היהודית, הסינית, ההודית וגם זו האירופית, בדגש ניכר על הפרוטסטנטיות, כאשר החיבור המפורסם של ובר "האתיקה הפרוטסטנטית ורוח הקפיטליזם" היווה את נקודת המוצא של מחקר השוואתי זה על הציוויליזציות.
סימפוזיונים האלה התפרסמו במספר ספרים בעריכתו של שלוכטר, שבכולם (למשל הספר המנתח את התרבות האסלאמית) כתב שלוכטר את המבוא ואייזנשטדט כתב את פרק הסיכום.
מחקריו > ציוויליזציות הציר

הסימפוזיונים שהוזכרו לעיל שימשו נקודת מוצא לשורה של מחקרים על ציוויליזציות עידן הציר. ציוויליזציות עידן הציר (Axial Age civilizations) הוא מונח שנטבע על ידי קרל יאספרס, שטען כי כל הדתות שוובר חקר – היהדות והנצרות, ההינדואיזם, הבודהיזם והאסלאם – היו תרבויות ציר שהיוו נקודת מפנה גדולה בהיסטוריה האנושית, אשר התפתחו בעיקר מהמאה הששית לפני הספירה, ואשר הקו המציין שלהן הוא התפתחות התפישה הקוסמולוגיות השונות, המדגישות את המתח בין הסדר הטרנסצנדנטלי לבין זה הארצי, תוך הדגשת עליונותו של הראשון.
כל אלו היוו מאז שנות ה-70 נקודת מפנה בחקר ההשוואתי של ציוויליזציות, כאשר אייזנשטדט הוא מפתחן העיקרי.
מחקר ציוויליזציות הציר פותח משנות ה-80 בשורה של כנסים שיזם אייזנשטדט בשיתוף עם חוקרים אחרים, שבתחילה הניבו כמה מאמרים מקדימים בנושא, ולאחר מכן פורסמו במלואם.
סימפוזיונים מאוחרים יותר כונסו באנתולוגיה.
אחת התכונות המרכזיות של ציוויליזציית הציר, המודגשת ביותר על ידי אייזנשטדט, בעקבות ובר, היא הפוטנציאל, שבלשון נוצרית ניתן לכנותו 'העימות בין אורתודוקסיה להטרודוכסיה'. אך בעוד שאצל ובר הדגש החזק הושם על תפקידה המרכזי של ההטרודוקסיות, הרי שאליבא דאייזנשטדט, המאפיין את דתות הציר הוא המתח המתפתח בתוכן בין ההטרודוקסיה לאורתודוקסיה, כלומר בין העמדה הרשמית (למשל של הכנסייה), לבין פרשנים שונים ופרשנויות שונות הנשמעות בעיקר על ידי כתות (סקטות) שונות שאינן מקבלות את סמכותה.
כתות שונות ניתן למצוא גם בדתות אחרות, לא אקסיאליות (ציריות), אך לא כל הכתות הן הטרודוקסיות מאתגרות. מצב זה נכון רק לגבי ציוויליזציות הציר, אך למשל לא לגבי יפן, שלא הייתה ציוויליזציה "צירית"; אמנם גם בה התפתחו כתות שונות, אך הן לא הפכו להטרודוקסיות. מבחינה זו יפן מהווה אתגר חשוב למחקר השוואתי בכלל וזה של ציוויליזציה בפרט.
עוד לפני אייזנשטדט, חוקרים חשובים כמו אמיל דורקהיים, במאמר ביקורת על ספר תולדות יפן, ומרק בלוך בספרו הגדול על החברה הפיאודלית כתבו שההיסטוריה החברתית של יפן דומה לזו של אירופה ושהמקום היחידי מלבד אירופה שבו היה פאודליזם הוא יפן; אך הדינמיקה ביפן הייתה שונה ולא התפתחו בה תהליכים המיוחדים לתרבויות הציר. מתוך נקודת ראות השוואתית זו כתב אייזנשטדט ספר על יפן, שנקודת המוצא העיקרית שלו היא שביפן, שלא כמו בציוויליזציות הציר, אמנם התפתחה רמה גבוהה של שונות מבנית, אך זאת יחד עם רמה נמוכה יחסית של אוטונומיה של המערכת התרבותית. יפן הושפעה אמנם מבודהיזם ומקונפוציאניזם, אך לא התקיימו בה דתות אוטונומיות או קבוצות אינטלקטואליות שהפיצו חזון אוטופי אוניברסלי. כך התפתחה ביפן דינמיקה ייחודית, שהובילה לכך שיפן הייתה החברה הלא-מערבית הראשונה שנעשתה מודרנית, אבל היא לבשה צורת הייחודית לה. הרסטורציה של מייג'י ביפן הביאה לחידוש פניה של האומה היפנית, אולם שינוי זה היה חסר ממדים אוניברסליים או מיסיונריים בסיסיים שהיוו מרכיב מרכזי במהפכות הגדולות.
מחקריו > מחקר השוואתי של מהפכות

כחלק מהמחקר ההשוואתי של ציוויליזציות ושל המודרניות, הקדיש איזנשטדט תשומת לב מיוחדת למחקר השוואתי של מהפכות בהיסטוריה.
נקודת המוצא שלו היא שמהפכות הגדולות (האנגלית, האמריקאית, הצרפתית, הרוסית, הסינית ועד המהפכה האיראנית), הביאו למפנה בדינמיקה של ציוויליזציות. הן הביאו לא רק חילופי משטרים מהעבר ולהתפתחות של דפוסים קוסמולוגיים על ידי כתות הטרודוקסיות שונות, אלא גם היוו נקודות תפנית בגיבושן של ציוויליזציות ובדינמיקה שלהן. מהפכות אלה מהוות גם נקודת מפנה לגיבוש דפוסי מודרניות שונים. במהפכות אלה משתלבות הסיבות הרגילות לחילופי משטרים, כמו מאבקים בין אליטות, משאבים כלכליים ועלייתם של כוחות חברתיים חדשים, יחד עם עימותים בין הגמוניות תרבותיות של "המשטר הישן" ובין קבוצות הטרודוקסיות שונות. אפיון זה של המהפכות הוא בעל חשיבות מרכזית לניתוח בעיות מרכזיות ומורכבות של תאוריה סוציולוגית, במיוחד הקשר בין פוֹעלוּת (agency) לבין מערכות חברתיות ותרבותיות. (המונח "פוֹעלוּת" מתייחס ליכולת של סובייקט/אינדיבידואל לפעול בעולם באופן עצמאי, לבחור ולקבל החלטות באופן אוטונומי, אם כי מוגבל, בהינתן המסגרת והמציאות החברתית-תרבותית שבתוכה נתון כל סובייקט).
כחלק מפרויקט זה חקר אייזנשטדט את הניסוח המחודש ואת מימוש החזונות הפוליטיים שבהם החזיקו האליטות והקבוצות הכיתתיות כאמצעים לשינוי חברתי. זאת עשה בספרו "פונדמנטליזם, כיתתיות ומהפכה: הממד היעקוביני של המודרניות",(Fundamentalism, Sectarianism and Revolution. The Jacobin Dimension of Modernity;‏ 1999 ובספרו "המהפכות הגדולות והציוויליזציות של המודרניות". כפי שמציינים אליעזר בן-רפאל ויצחק שטרנברג, השילוב של מושג הציוויליזציה המובא בעבודותיו של אייזנשטדט עם השינויים התקופתיים, ומכאן עם התיקוף הסוציו-היסטורי, מרימים תרומה חשובה גם לתאוריית השינוי החברתי וגם לניתוח של ציוויליזציה.
במסגרת המחקרים ההשוואתיים של ציוויליזציות, פיתח אייזנשטדט גם שני מחקרים של דפוסים מוסדיים ספציפיים: מחקר אחד בשיתוף עם לואיס רוניגר (Roniger) על דפוסי ידידות, קרבה מדומיינת ויחסים פטרוניים בחברות שונות, החל מחברות שבטיות דרך חברות פטריארכליות ופיאודליות ועד חברות מודרניות שונות; מחקר נוסף, יחד עם אריה שחר, הוא ניתוח משווה של ערים ומערכות עירוניות בציוויליזציות הגדולות העיקריות.
אייזנשטדט ערך את האנתולוגיה Political Sociology, שבהּ הציג דפוסים על משטרים פוליטיים שונים – החל מאלה שבחברות שבטיות שונות, דרך משטרים פטריארכליים פאודליים, ערי-מדינה ואימפריות ועד מדינות מודרניות. לכל פרק הוא כתב מבוא, שבו מודגשות הבחנות בין מרכז לפריפריה, ועל ידי כך העמיד תוכנית למחקר השוואתי חדש על משטרים.
במסגרת מחקרים אלה, פיתח אייזנשטדט בשיתוף עם חוקרים ישראלים אחרים ניתוח של דפוסים שונים של מדינות קדומות (early states), כמו חברות שבטיות באפריקה. הוא הציע ניתוח השוואתי של דפוסים מרכזיים ויחסי מרכז-פריפריה שהם בעלי עניין עקרוני מעבר לחברות האפריקאיות, ויש בהם תרומה חדשנית לחקר הדינמיקה של חברות שונות.
מחקריו > מחקר הדמוקרטיות

בקשר הדוק למחקר ההשוואתי של ציוויליזציות ושל ריבוי מודרניות, פיתח אייזנשטדט בשורה של מחקרים גם דיון מעמיק על יציבותן ושברירותן של דמוקרטיות מודרניות תוך שימת דגש על ניתוח משטרים דמוקרטיים בתוך המסגרת של התרבות המודרנית.
הספר תורגם למספר שפות ובהן גם לערבית בהוצאת אל-אהראם בקהיר בשנת 2002.
המחקרים המרובים של אייזנשטדט אשר פורטו כאן, כולל אלה העכשוויים, שימשו גם כמסגרות לקבוצות מחקר של סטודנטים וחוקרים ברמות שונות בירושלים באוניברסיטה העברית, במכון טרומן ובעיקר במכון ון ליר - וכן בכנסים שונים, בעיקר בגרמניה ובשוודיה.
מחקריו הרבים של אייזנשטדט מצטרפים למסכת ייחודית ביותר של ניתוח משטרים וציוויליזציות תוך קישור מהודק לבעיות מרכזיות של התאוריה הסוציולוגית ותרומתו להן. כפי שציינו Hans Joas and Wolfgang Knoebl.
כפי שראינו, ההתבוננות התאורטית של אייזנשטדט נשענת באופן ראוי להערצה על ידע אמפירי אדיר ומגוון של הקשרים גאוגרפיים ותקופתיים. לאור רוחב היריעה של מחקריו יהיה זה הוגן לומר שהוא הדמות היחידה בת זמננו היכולה לתבוע לעצמה ברצינות מעמד והכרה כממשיכת דרכו של מקס ובר.