התחייה הגותית
היסטוריה > הישרדות ותחייה

האדריכלות הגותית התפתחה בהדרגה אך מקובל להתייחס אל שנת 1140 כתחילתה, עת נבנתה מחדש בזיליקת סן-דני בפריז בידי אב המנזר סוגריוס. סגנון ימי ביניימי זה הסתיים בפריחה אחרונה במאה ה-16 בקפלה של הנרי השביעי, מלך אנגליה בווסטמינסטר. האדריכלות הגותית לא גוועה לחלוטין ב-1520 אלא המשיכה לשרוד בקתדרלות שהיו עדיין בבנייה, ובבניית כנסיות כפריות באנגליה, בצרפת, בגרמניה, בספרד ובחבר העמים הפולני. בבולוניה בשנת 1646, אדריכל הבארוק קרלו ריינלדי בנה קמרונות גותיים (שהושלמו ב-1658) עבור בזיליקת פטרוניוס הקדוש שהייתה בבנייה החל מ-1390. שם, ההקשר הגותי של בניית הקמרונות דרס את האופנה האדריכלית של אותה תקופה. באופן דומה, האדריכלות הגותית שרדה בערים במהלך סוף המאה ה-17, כפי שאפשר לראות באוקספורד ובקיימברידג', בהן נוספו תוספות ובוצעו תיקונים בסגנון הגותי הישן ולא בסגנון אדריכלות הבארוק. מגדל טום, שנבנה על ידי האדריכל כריסטופר רן בכנסיית המשיח באוקספורד, והמגדלים המערביים של כנסיית וסטמינסטר שבנה ניקולס הוקסמור, מערפלים את הגבולות בין שרידה לתחייה של האדריכלות הגותית.
באמצע המאה ה-18, עם עליית תנועת הרומנטיקה, חלה התעניינות מחודשת בימי הביניים, בגישה אוהדת ומעריכה יותר בקרב מומחים ואנשי רוח משפיעים. כך החלו התעניינות והערכה של אמנות ימי הביניים ובפרט של אדריכלות הכנסיות, מבני קבר של אצילים, חלונות ויטראז' וכתבי יד גותיים מאוירים. אמנויות גותיות אחרות, כגון שטיחי קיר ועבודות מתכת, עדיין סבלו יחס מזלזל כברבריות וגסות. אסוציאציות לאומיות ורגשיות גברו בד בבד עם התחייה של העבר, והשפיעו כמו השיקולים האסתטיים. מספר בריטים, ולא הרבה אחרי כן, מספר גרמנים, החלו להעריך את האופי ה"פיקטורסקי" (Picturesque) של ההריסות - "פיקטורסק" נהפכה לאיכות אסתטית חדשה - וכן העריכו את ההשפעות המרככות של הזמן, להן היפנים קוראים "ואבי-סאבי" ואותן העריך הוראס וולפול באופן בלתי-תלוי.  הפרטים הגותיים באחוזתו של וולפול, "סטרוברי היל" בטוויקנהאם, משכו דווקא לכיוון סגנון הרוקוקו של התקופה. בשנות ה-1770, אדריכלים נאו-קלאסיים לגמרי כגון רוברט אדם וג'יימס ויאט היו מוכנים לספק פרטים גותיים בחדרי עבודה, ספריות וקפלות, בעבור חיזיון רומנטי של מנזר גותי, מנזר פונטהיל בווילטשייר. טירת אינוורארי, שנבנתה החל מ-1746 בתכנונו של האדריכל ויליאם אדם מציגה תחייה מוקדמת של מאפיינים גותיים בסקוטלנד. הסגנון הגותי היה התגלמות אדריכלית של יצירת פיקטרסק מלאכותי שנראה קודם לכן באמנות: המקדשים הקישוטיים ובתי הקיץ התעלמו מהלוגיקה המבנית של מבניים גותיים אמיתיים והיו למעשה מבנים פלדיאניים עם קשתות מחודדות. אדריכל הנוף האקצנטרי באטי לנגלי ניסה "לשפר" את הצורה הגותית על ידי שימוש בפרופורציות קלאסיות.
דור צעיר יותר, שלקח את האדריכלות הגותית יותר ברצינות, סיפק חוג קריאה לסדרת Cathedral Antiquities של ג'. בריטן, שהחלה להופיע ב-1814. ב-1817 כתב תומאס ריקמן ספר בשם Attempt… כדי לנסות לתאר ולהגדיר את הסגנונות הגותיים השונים באדריכלות הכנסייתית באנגליה, כ"ספר לימוד לסטודנט לאדריכלות". הכותרת המלאה של הספר היא: Attempt to discriminate the styles of English architecture from the Conquest to the Reformation; preceded by a sketch of the Grecian and Roman orders, with notices of nearly five hundred English buildings ("ניסיון להבחין בין הסגנונות השונים של האדריכלות האנגלית, מהכיבוש עד לרפורמציה; שהוקדם בסדרים היווניים והרומים העתיקים, עם ציונם של כמעט 500 מבנים אנגליים"). הקטגוריות בהן השתמש היו אדריכלות נורמנית, אדריכלות אנגלית מוקדמת (Early English), אדריכלות גותית מקושטת (Decorated Gothic) ואדריכלות גותית ניצבת (Perpendicular Gothic). ראו עוד: אדריכלות גותית אנגלית. הספר הודפס במספר מהדורות ופרסומו נמשך גם ב-1881.