stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היפים והאמיצים

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  אופרת סבון
 יוצרים:  ויליאם ג' בל לי פיליפ בל
 כותבים:  בראדלי בל
 בימוי:  Michael Stich, Cynthia J. Popp, Deveney Kelly, דייוויד שוגנסי 
 שחקנים:  ג'ון מק'קוק  סוזן פלאנרי  קתרין קלי לאנג  רון מוס 
 פרסים:  International TV Audience Award for Best Telenovela/Soap Opera, International TV Audience Award for Best Telenovela/Soap Opera, Zilveren Televizier-Tulp, פרס אמי לבידור בשעות היום לדרמה הטובה ביותר 
 פסקול:  Music of Passion and Romance 
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 מספר עונות:  36
 מספר פרקים:  9,015 (נכון ל-21 במרץ 2023)
 הפקה
 מפיקים בפועל:  בראדלי בל
 הפצה:  New World Pictures 
 אתר צילומים:  אגם קומו, אגם קומו, אגם קומו 
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות 
 מוזיקה:  David Kurtz 
 אורך פרק:  כ-20 דקות
 שידור
 רשת שידור:  CBS
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 2 (1994 - 2007)   yes stars base  (2007 - 2015)  HOT Family   (2010 - 2015)   CBS Drama   (2015 - 2017)   AMC   (2017 - 2019)   HOT 3   (2017 ואילך)
 תקופת שידור מקורית:  23 במרץ 1987 – הווה
 קישורים חיצוניים
 www.boldandbeautiful.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בראדלי בל, המפיק והתסריטאי הראשי של הסדרה
היפים והאמיצים (באנגלית: The Bold and the Beautiful - מכונה בקיצור B&B) היא אופרת סבון אמריקנית, אשר מופקת משנת 1987 ועד היום. הסדרה מופקת על ידי משפחת בל, עבור רשת הטלוויזיה האמריקנית CBS. במרכז העלילה משפחת פורסטר וחברת "יצירות פורסטר", מותג אופנה יוקרתי.
היפים והאמיצים נוצרה על ידי ויליאם ג'וזף בל (1927 - 2005) ואשתו לי פיליפ בל ב-1987. השניים יצרו גם את הסדרה האחות "צעירים חסרי מנוח" 14 שנים קודם לכן. שלושת ילדיהם של בני הזוג מעורבים בהפקת שתי אופרות הסבון הפופולריות; בתם, לורלי בל משחקת למעלה מעשרים שנה ב"צעירים חסרי מנוח" ובנם בראדלי בל עומד בראש צוות ההפקה והכתיבה של "היפים והאמיצים" החל משנת 1994.
היפים והאמיצים שודרה לראשונה בארצות הברית ב-23 במרץ 1987, וכעבור שנים ספורות הסדרה עלתה לשידור במדינות רבות ברחבי העולם. "היפים והאמיצים" נחשבת לאחת מאופרות הסבון הפופולריות ביותר בארצות הברית, ולאופרת הסבון האמריקנית הפופולרית ביותר מחוץ לארצות הברית. בשנת 2007 היא שודרה בקרוב למאה מדינות שונות.
שמה של הסדרה שונה באחדות מהמדינות; במרחב הצרפתי היא נקראת "Top Modèles" (דוגמני על) או "Amour, gloire et beauté" (אהבה, זוהר ויופי). בגרמניה זכתה לשם "Reich und Schön" (עושר ויופי). באיטליה הסדרה נקראת "Beautiful".
שחקנים/דמויות > רקע

סטפני דאגלס, בת למשפחה עשירה ומיוחסת, פגשה את אריק פורסטר, בחור צעיר ומוכשר ששאף להיות מעצב אופנה מצליח ומפורסם, בעת לימודיה באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. האוהבים הצעירים מיהרו להינשא לאחר שסטפני הרתה. בשלב מסוים הם עברו להתגורר בלוס אנג'לס והקימו חברה לעיצוב וייצור שמלות יקרות. החברה התבססה על הונה וכישורי הניהול של סטפני ועל כישרון העיצוב של אריק. "יצירות פורסטר" זכתה במהלך השנים להצלחה רבה. בני הזוג זכו להכרה בינלאומית, לפרסום ולכסף רב. הם גידלו יחד את ארבעת ילדיהם: רידג', ת'ורן, קריסטן ופלישיה באחוזתם שבבוורלי הילס.
עלילת הסדרה החלה בשנת 1987 כאשר ילדיהם כבר בגרו. הפרקים הראשונים היו ברקע ההכנות לחתונתם של רידג' ובחירת לבו, קרוליין.
מאפיינים

רובן המוחלט של הסצנות בסדרה מצולמות באולפנים סגורים. הפרקים מופקים בקצב של חמישה פרקים בשבוע, כ-250 פרקים בשנה. המאפיין העיקרי שלה הוא אורכם יוצא הדופן של הפרקים: פרק באופרת סבון טיפוסית נמשך כ-40 דקות, ואילו פרק של B&B נמשך מחצית הזמן, כ-20 דקות בלבד. בנוסף, אין משדרים בתחילת כל פרק סצנות מסיומו של הפרק הקודם, דבר המקובל באופרות סבון אחרות.
תגובות לסדרה

"היפים והאמיצים" התמקדה במהלך השנים בעלילה הסובבת את הדמויות המרכזיות במשפחת פורסטר (ובמיוחד בדמויות: אריק, סטפני, רידג', ברוק, טיילור, ת'ורן ומייסי) ואולי נהנתה מהצלחה בדיוק בשל כך, אך מדיניות עלילתית זו הצטיירה כעיסוק מוגזם במספר דמויות על ידי אחדים מהמבקרים. שלא בדומה לאופרות סבון אחרות, תופעה שכיחה בסדרה היא נטייתם של פרקים שלמים, ולעיתים מספר פרקים ברצף להתעסק באותו סיפור עלילתי.
נשמעה ביקורת גם על האופן המהיר לעיתים בו העלילה משתנה, במיוחד באשר למערכות יחסים בין הדמויות. מבקרים אחדים שיבחו את הסדרה על כך שכאשר עלילה מסוימת מתגלה כבעייתית, היא מגיעה מהר לסיומה (למשל מערכת היחסים הכמעט רומנטית בין רידג' וברידג'ט, שלא התקבלה יפה על ידי הצופים מכיוון שהשניים נתפשים כקרובי משפחה, על אף שאין ביניהם קשר דם של ממש). לעומת זאת, לעיתים הובעה ביקורת על כך שסיפורים מסוימים מתפוגגים בלי סוג כלשהו של סיום.
ליהוקן מחדש של דמויות שונות היה גם הוא שנוי במחלוקת, אך עדיין קבוע בסדרה. בעשרים שנות קיומה של הסדרה, דמויות אחדות גולמו על ידי שניים או שלושה שחקנים. לדוגמה, בשנת 2004 הוחלפה השחקנית שמגלמת את דמותה של ברידג'ט. ג'ניפר פיניגן זוכת פרס אמי הוחלפה בשחקנית אנונימית, אמילי הריסון. קהל הצופים לא התרגל להריסון והופעותיה ירדו באופן ניכר. הטעות תוקנה מאוחר יותר באותה שנה כאשר אשלי ג'ונס, שחקנית מנוסה יותר אשר השתתפה בעבר באופרת הסבון "צעירים חסרי מנוח" החליפה את הריסון בתפקיד. B&B ידעה עוד מספר ליהוקים מחדש, דוגמת וינזור הרמון (השחקן השלישי שמגלם את דמותו של ת'ורן פורסטר). בעת האחרונה הוחלף גם השחקן שמגלם את דמותו של ריק פורסטר. ג'סטין טורקילדסן, זוכה פרס אמי הוחלף על ידי קייל לאודר. צעד זה זכה לתגובות מעורבות מצד המעריצים, חלקם מכירים את לאודר, מ"ימי חיינו" שם גילם את דמותו של בריידי בלק.
פרק באופרת הסבון B&B אורך מחצית מפרק באופרת סבון אחרת. מטבע הדברים מספר הדמויות גם הוא נמוך ועל כן מרחב התמרון של התסריטאים באשר למערכות יחסים בין דמויות קטן יותר. מסיבה זו B&B כללה תמיד זיווגים רומנטיים ומשולשי אהבה שנויים במחלוקת הכוללים בני משפחה וקרובים. לראיה, מערכות היחסים הרומנטיות של ברוק לוגן, עם רידג', אֵחיו ת'ורן פורסטר וניק מארונה ואביו (הלא ביולוגי) אריק. בנוסף לכל אלה ניהלה ברוק רומן גם עם בעלה של בתה, דיקן שארפ. במקרים רבים בסדרה מצאו את עצמם שני אחים או שתי אחיות, אב ובנו או אם ובתה מתחרים על אותו אהוב.
אחוזי צפייה (רייטינג)

כשהסדרה עלתה לאקרנים בתור הסדרה המחליפה לסדרה "קאפיטל" (Capital) בשידורי הבוקר של CBS, היא קיבלה את המקום השמיני בדירוגי הצפייה של סוף השנה. בהתחלה, היא הייתה אופרת הסבון בעלת הדירוגים הנמוכים ביותר של CBS, אולם אחוזי הצפייה שלה היו מכובדים והתחילו לעלות. בשנת 1992, היא עלתה למקום השלישי של אחוזי הצפייה לאחר הופעתה של שילה קרטר, שחקנית בסדרה צעירים חסרי מנוח. מאמצע עד סוף שנות התשעים, היא הגיעה למקום השני ונשארה שם מאז. בשנות האלפיים, חלה ירידה במספר הצופים ביפים והאמיצים ובשאר אופרות סבון המשודרות בשידורי שעות הבוקר.
פרסים

במהלך השנים זכתה B&B בעשרות פרסים שונים והייתה מועמדת לפרסים רבים יותר. הסדרה הייתה מועמדת לפרסים רבים בקטגוריות שונות של פרס אמי לסדרות יומיות, ורשמה כמה זכיות נאות. השחקנים איאן ביוקנן (ד"ר ג'יימס וורוויק), סוזן פלאנרי (סטפני פורסטר), אדריאן פרנץ (אמבר מור), ג'סטין טורקלידסן (גילם בעבר את ריק פורסטר), הת'ר טום (קייטי לוגן), סקוט קליפטון (ליאם ספנסר) וג'ניפר פיניגן (גילמה בעבר את ברידג'ט פורסטר) זכו בפרס זה בקטגוריית המשחק. הסדרה עצמה זכתה בפרס הדרמה היומית הטובה ביותר במשך שלוש שנים ברציפות (2009–2011). נרשמו גם מועמדויות רבות לפרסי "סופ אופרה דייג'סט" ושלוש זכיות: איאן ביוקנן בקטגוריית שחקן משנה וקימברלין בראון, פעמיים בקטגוריית השחקן הרע הטוב ביותר, עבור גילום דמותה של שילה קרטר.
בישראל

הסדרה עלתה למסכים בישראל בשנת 1994, ושלוש זכייניות ערוץ 2 באותה עת, קשת, רשת וטלעד, חלקו בה במהלך יוצא דופן של שיתוף פעולה. קצב ההפקה של B&B עומד על חמישה פרקים בשבוע, ובעת שהסדרה נרכשה לשידור בישראל כבר צולמו כ-1750 פרקים. הזכיינות החליטו לשדר את הסדרה בקצב של 12 פרקים בשבוע, שניים ביום, בימים ראשון עד שישי. הסדרה שודרה בשעה ארבע אחר הצהריים; שני פרקים ביום בשילוב מקבצי פרסום, סך הכול כ-50 דקות לצופה הישראלי. B&B זכתה לפופולריות רבה בקרב הצופה הישראלי, ביחס לשעת השידור. לבסוף הודבק הקצב ולזכייניות לא נותר אלא להשוות את קצב שידור הפרקים עם קצב ההפקה - כלומר הפחתה מ-600 פרקים בשנה, ל-250 בלבד, זאת לאכזבת רבים מהצופים. המתכונת שנבחרה היא שידור של פרק אחד ביום, שישה ימים בשבוע במשך 10 חודשים בשנה. בחודשי הקיץ שודרו פרקים נבחרים בשידור חוזר. בשנת 2005 יצאה טלעד מהתמונה ונותרו בערוץ 2 הזכייניות קשת ורשת. בשלב זה או מעט מאוחר יותר ויתרה רשת על שידור הסדרה והיא שודרה על ידי קשת בלבד בקצב של שלושה פרקים בשבוע. בשנת 2007 נודע כי גם קשת תחדל משידור הסדרה. המעריצים המאוכזבים חששו ששידורה של הסדרה בישראל הגיע לסיומו, אך ביולי פורסם כי היא נרכשה לשידור על ידי yes. בחודש אוגוסט 2007 הסתיימו שידורי הסדרה בערוץ 2 ועברו לשידור בלעדית בחברת השידורים בלוויין, בערוץ yes stars Base.
החל מיולי 2009 פרקי הסדרה מוצעים בחינם למנויי חברת הלוויין yes באתר החברה באינטרנט. ב-17 בינואר 2010 הסדרה חזרה להיות משודרת גם בהוט במסגרת ערוץ HOT Family יחד עם השידור בלוויין (כך שנוצר פער של שתי עונות אצל לקוחות הוט הצופים בסדרה). ביוני 2015 הסדרה שודרה בהוט וביס בערוץ CBS Drama. הסדרה זמינה בחינם בשירות ה-VOD של הוט ויס.
באוגוסט 2017 ערוץ CBS Drama הפסיק את שידוריו בישראל וכיום הסדרה משודרת בערוצים HOT 3,yes DRAMA וAMC לסירוגין באותן שעות.
הערות שוליים

↑  Rick Porter, "‘The Bold and the Beautiful’ Scores 2-Year Renewal at CBS", The Hollywood Reporter, March 2 2022
מלחמת האזרחים באורוגוואי

מלחמת האזרחים באורוגוואי, הידועה בספרדית גם בשם Guerra Grande ("המלחמה הגדולה"), הייתה סדרה של סכסוכים מזוינים בין מנהיגי העצמאות של אורוגוואי. בעוד שרשמית המלחמה נמשכה מ-1839 עד 1851, היא הייתה חלק מעימותים מזוינים שהחלו ב-1832 ונמשכו עד לתבוסה הצבאית הסופית של סיעת "הבלאנקוס" ב-1904.
תומכי שני הנשיאים המתנגדים ריברה ואוריבה הקימו שתי מפלגות פוליטיות: מפלגת קולורדו והמפלגה הלאומית, שתיהן קיבלו גיבוי ותמיכה ממקורות זרים, כולל האימפריה הברזילאית השכנה, הקונפדרציה הארגנטינאית, מחוז בואנוס איירס וכן מעצמות אירופה, בעיקר האימפריה הבריטית וממלכת צרפת, אבל גם לגיון של מתנדבים איטלקים כולל ג'וזפה גריבלדי. המגוון הגדול של הלאומים בקרב כוחות הצבא התומכים במפלגת קולורדו העמיד קשיים בטענה למאבקם במונחים של "שחרור לאומי"; במקום זאת, הצד של מפלגת קולורדו טען שהם מגנים על "האנושות" וה"ציוויליזציה" מפני "עריצות".
ריברה נגד לאוואלחה

לאחר הכרזת עצמאותה של אורוגוואי בשנת 1828 נוצר סכסוך על ההנהגה בין מנהיג שלושים ושלושה המזרחים חואן לאוואלחה לבין המפקד הצבאי הוותיק פרוקטואוזו ריברה, שב-6 בנובמבר 1830 נבחר לנשיא הראשון של אורוגוואי. ביוני 1832 ניסו תומכיו של לאוואלחה להרוג את ריברה וב-3 ביולי התקומם חיל המצב של מונטווידאו, וקרא להפוך את לאוואלחה למפקד העליון. ריברה, בעזרתם של האוניטאריים הארגנטינאים, הביס את לוואלחה ב-18 בספטמבר 1832 בטופמבה, ואילץ את לאוואלחה לברוח למחוז הברזילאי ריו גרנדה דו סול. שם ארגן לאוואלחה כוח חדש בתמיכתו של האיש החזק של בואנוס איירס חואן מנואל דה רוסאס ובמרץ 1834 פלש לאורוגוואי, רק כדי להיות מובס על ידי ריברה פעם נוספת.
ריברה נגד אוריבה

ב-1 במרץ 1835, מנואל אוריבה, עוד אחד משלושים ושלושה המזרחים, נבחר לנשיא השני של אורוגוואי בעוד ריברה נשאר כמפקד הצבא. אוריבה המשיך במדיניות משלו ובינואר 1836 הוציא את ריברה מהפיקוד ונתן חנינה לחברו הוותיק לאוואלחה.
ריברה נגד אוריבה > בלאנקוס נגד קולורדו

ב-16 ביולי 1836, ריברה מרד באוריבה. כדי לייחד את חייליו, אוריבה הורה להם לענוד סרט זרוע לבן. לאחר מכן הורה ריברה לתומכיו ללבוש כחול, אך כשהיא דעכה במהירות, הם החלו להשתמש בסרטי זרוע אדומים. מתוך סימני ההבחנה הצבאיים הללו צצו במהירות "הבלאנקוס" השמרנים ("לבנים") ו"הקולורדו" הליברליים ("אדומים"). "הקולורדו" הונהגו על ידי פרוקטואוס ריברה וייצגו את האינטרסים העסקיים של מונטווידאו; בראש "הבלאנקוס" עמד מנואל אוריבה, שדאג לאינטרסים החקלאיים של הכפריים וקידם פרוטקציוניזם.
ריברה נגד אוריבה > תבוסת אוריבה

על מנת לתמוך באוריבה, ארגן לאוואלחה צבא בארגנטינה ונע נגד ריברה, שנעזר על ידי אוניטרים ארגנטינאים בראשות הגנרל חואן לאוואלה. ב-19 בספטמבר 1836, ריברה הובס בקרב קרפינטריה ונמלט לברזיל, שם הצטרפו חייליו לרפובליקת ריוגרנדה שהוכרזה לאחרונה. בעזרת רפובליקה זו פלש ריברה לאורוגוואי ב-1837 וב-22 באוקטובר הביס את כוחותיו של אוריבה בקרב יוקוטוחה וריסק לחלוטין את אוריבה ב-15 ביוני 1838 בקרב פלמאר.
בשנת 1838 החלה צרפת בחסימה ימית על נמל בואנוס איירס לתמיכה בבעלי בריתה הקונפדרציה הפרו-בוליביאנית שהיו מעורבים במלחמת הקונפדרציה עם הקונפדרציה הארגנטינאית וצ'ילה. משלא הצליחה לפרוס כוחות יבשה, צרפת חיפשה כוחות בעלות ברית כדי להילחם במנהיג בואנוס איירס החזק חואן מנואל דה רוסאס בשמם. לשם כך הם תמכו בפרוקטואוזו ריברה ועזרו לו להביס את אוריבה, שהיה ביחסים טובים עם רוסאס. ב-24 באוקטובר 1838 התפטר אוריבה ונמלט לבואנוס איירס, וריברה תפס את השלטון.
חזרתו של אוריבה

רוסאס לא הכיר בריברה כנשיא לגיטימי, וביקש להחזיר את אוריבה לשלטון. ריברה וחואן לאוואלה הכינו חיילים לתקוף את בואנוס איירס. בשלב זה, גם הכוחות הבריטיים וגם הצרפתים התערבו, והפכו את הסכסוך למלחמה בינלאומית.
ב-6 בדצמבר 1842, "הבלאנקוס" בפיקודו של מנואל אוריבה ו"הקולורדוס" בפיקודו של פרוקטואוזו ריברה נלחמו בקרב ארויו גרנדה. כוחותיו של ריברה הובסו לחלוטין, ואוריבה הטיל מצור על מונטווידאו.
המצור הגדול על מונטווידאו

עם השמדת צבא אורוגוואי בקרב ארויו גרנדה, ההנחה הייתה שבירת המדינה, מונטווידאו, תיפול בידי הכוחות המשולבים של מושל בואנוס איירס חואן מנואל דה רוסאס ונשיא אורוגוואי לשעבר מנואל אוריבה. עם זאת, המצור של אוריבה על מונטווידאו נמשך תשע שנים. העבדים החדשים ששוחררו, שיצרו קבוצה של 5,000 איש, וקהילת הגולים הזרים היו אחראים בעיקר להגנת העיר. עד 1843 אוכלוסיית מונטווידאו, שמנתה שלושים אלף תושבים, הייתה קוסמופוליטית ביותר, כאשר אורוגוואים היוו רק שליש ממנה. הנותרים היו בעיקר איטלקים (4205), ספרדים (3406), ארגנטינאים (2,553), פורטוגזים (659), אנגלים (606) וברזילאים (492).
במהלך תקופה זו היו לאורוגוואי שתי ממשלות מקבילות:
Gobierno de la Defensa במונטווידאו, בראשות חואקין סוארז (1843–1852)
Gobierno del Cerrito (עם המטה בשכונה הנוכחית Cerrito de la Victoria), השולט בשאר המדינה, בראשות מנואל אוריבה (1843–1851)
האימפריה הבריטית הצילה בסופו של דבר את העיר בכך שאפשרה לה לקבל אספקה. ראשית, כוחות הצי הבריטי והצרפתי חסמו זמנית את נמל בואנוס איירס במהלך דצמבר 1845. לאחר מכן, הצי הצרפתי והבריטי הגנו על מונטווידאו מהים. לגיונרים צרפתים, ספרדים ואיטלקיים, בראשות ג'וזפה גריבלדי, חברו לקולורדוס בהגנה על העיר. כמו כן, בשנת 1846, רגימנט הרגלים ה-73 (פרתשייר), שנשלח על ידי בריטניה, הגיע למונטווידאו והגן עליה במשך שבעה חודשים מפני כוחות המצור של ארגנטינה.
היסטוריונים מאמינים כי הכוחות הצרפתיים והבריטים התערבו באזור כדי להבטיח ניווט חופשי לאורך ריו פרנה וריו אורוגוואי. עם זאת, בשנת 1850, הן הצרפתים והן הבריטים פרשו לאחר חתימת הסכם שייצג ניצחון עבור חואן מנואל דה רוסאס ומפלגתו הפדרלית בארגנטינה.
לאחר נסיגת החיילים הבריטים והצרפתים, נראה היה שמונטווידאו תיפול בידי חואן מנואל דה רוסאס ואוריבה. עם זאת, התקוממות נגד דה רוסאס בראשות עמיתו הפדרליסט חוסטו חוסה דה אורקיסה, מושל מחוז אנטרה ריוס בארגנטינה, בסיוע כוח אורוגוואי קטן, שינתה את המצב לחלוטין. מנואל אוריבה הובס ב-1851, והותיר את "הקולורדו" בשליטה מלאה במדינה. ברזיל התערבה באורוגוואי במאי 1851, ותמכה ב"קולורדו" עם כוחות פיננסיים וימיים. זה הוביל למלחמת הפלטינה עם רוסאס באוגוסט 1851. בפברואר 1852, לאחר שהובס בקאסרוס, התפטר רוסאס מתפקידו וכוחות פרו – "קולורדו" של אורקיסה הסירו את המצור על מונטווידאו.
לאחר מכן

ממשלת מונטווידאו תגמלה את תמיכתה הכספית והצבאית של ברזיל בשלבים האחרונים של המלחמה על ידי חתימה על חמש אמנות ב-1851 שקבעו ברית תמידית בין שתי המדינות.
ברזיל נדרשה להסגיר עבדים ופושעים נמלטים מאורוגוואי. למעשה, במהלך המלחמה, גם הבלאנקוס וגם הקולורדוס ביטלו את העבדות באורוגוואי כדי לתגבר את הכוחות הצבאיים שלהם.
האמנות גם אפשרו ניווט משותף על ריו אורוגוואי ויובליה ופטרו יצוא בקר ובשר מלוח ממסים. תעשיית הבקר באורוגוואי נהרסה בעקבות המלחמה. האמנה גם הכירה בחוב של אורוגוואי לברזיל על סיועה נגד הבלאנקוס והתחייבות של ברזיל למתן הלוואה נוספת.
אורוגוואי ויתרה על תביעותיה הטריטוריאליות מצפון לריו קוארים, ובכך צמצמה את שטחה לכ-176,000 קמ"ר, והכירה בזכותה הבלעדית של ברזיל לשייט בלגונת מירים ובריו יאגוארון, הגבול הטבעי בין שתי המדינות.
סכוכים מאוחרים יותר

שני הצדדים התעייפו מהכאוס. ב-1870 הם הגיעו להסכמה להגדיר תחומי השפעה: הקולורדוס ישלטו במונטווידאו ובאזור החוף, הבלאנקוס ישלטו בעורף עם אחוזותיה החקלאיות. בנוסף, הבלאנקוס קיבלו חצי מיליון דולר כדי לפצות אותם על אובדן חלקם במונטווידאו. אבל את המנטליות של הקאודיו היה קשה למחוק מאורוגוואי והסכסוך הפוליטי המשיך והגיע לשיאו במהפכת הרומחים (Revolución de las Lanzas) (1870–1872), ומאוחר יותר עם התקוממותו של אפריציו סראביה.
בתרבות נפוצה

הסופר הצרפתי אלכסנדר דיומא, ברומן שלו "טרויה החדשה", תיאר את המצור של אוריבה על מונטווידאו כמלחמה טרויאנית חדשה.
הערות שוליים

1 2 3  Etchechury Barrera, Mario (2017). ""Defensores de la humanidad y la civilización". Las legiones extranjeras de Montevideo, entre el mito cosmopolita y la eclosión de las 'nacionalidades' (1838–1851)". Historia (בספרדית). 50 (II): 491–524.
1 2  Latin America’s Wars
↑  Garibaldi in Uruguay: A Reputation Reconsidered.
↑  George Bruce, Harbottle's Dictionary of Battles. Van Nostrand Reinhold, 1981. מסת"ב 0-442-22336-6.
1 2  "The Anthony P. Campanella Collection of Giuseppe Garibaldi".
↑  McLean, David (באפריל 1998). "Garibaldi in Uruguay: A Reputation Reconsidered". The English Historical Review. Oxford University Press. 113: 351–366. doi:10.1093/ehr/CXIII.451.351. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "In 1846 the 73rd (Perthshire) Regiment of Foot sailed from Cork, and after a brief stop at Rio de Janeiro, moved to Montevideo, which it defended for seven months against the attacking Argentinian forces." William Pratt Paul (1971), The Highland Regiments: Tigers in Tartan, Impulse, p. 19
נשיא אורוגוואי הראשון פרוקטואוזו ריברה.
סרטי זרוע היסטוריים של הלבנים והקולורדו
ג'וזפה גריבלדי, מנהיג הלגיון האיטלקי והצי האורוגוואי
אנוור הוג'ה

אנוור חליל הוג'ה (באלבנית: Enver Halil Hoxha, ‏האזנהקובץ:Sq-Enver Hoxha.ogg‏Ⓘ‏; ‏16 באוקטובר 1908 – 11 באפריל 1985) היה מנהיגה הקומוניסטי של אלבניה מסוף מלחמת העולם השנייה ועד מותו, כשכיהן כמזכ"ל של מפלגת הפועלים באלבניה. הוא היה המזכיר הראשון של מפלגת הפועלים של אלבניה משנת 1941 ועד מותו בשנת 1985. הוא היה גם חבר בפוליטביורו של מפלגת הפועלים של אלבניה, יו"ר החזית הדמוקרטית של אלבניה, ומפקד העליון של הכוחות המזוינים ושלט במדינה מ-1944 ועד מותו ב-1985. כיהן כראש ממשלת אלבניה בשנים 1944–1954, כשר הפנים בשנים 1944–1953, כשר החוץ בשנים 1946–1953 ושימש גם כשר ההגנה.
ביוגרפיה

הוג'ה נולד בג'ירוקאסטר בשנת 1908 והיה למורה לצרפתית בבית ספר יסודי בשנת 1936. בעקבות הפלישה האיטלקית לאלבניה, הוא הצטרף למפלגת הפועלים של אלבניה עם הקמתה ב-1941 בברית המועצות. הוא נבחר למזכיר הראשון במרץ 1943 בגיל 34. פחות משנתיים לאחר שחרור המדינה, בוטלה המלוכה של המלך זוגו רשמית והוג'ה עלה לשלטון כראש המדינה הסמלי של אלבניה.
במהלך 41 שנות שלטונו, הוא בנה מחדש את המדינה, שנותרה הרוסה לאחר מלחמת העולם השנייה, בנה את קו הרכבת הראשון של אלבניה, העלה את שיעור האוריינות בקרב המבוגרים מ-5% ליותר מ-90%, חיסל מגפות, חישמל את המדינה והוביל את אלבניה לקראת עצמאות חקלאית. הוא גם הוציא מחוץ לחוק דת, נסיעות לחו"ל ובעלות פרטית, סגר או המיר לשימושים חילוניים את כל מתקני הדת של אלבניה. תחת משטרו, אלפי מתנגדים נתפסו, הוצאו להורג, ועשרות אלפים נוספים נכלאו במחנות לעבודת כפייה.
מנהיגותו של הוג'ה אופיינה בבידוד המדינה, החל מאמצע שנות ה-70, ובדבקותו במרקסיזם-לניניזם אנטי-רוויזיוניסטי, כלומר סטליניזם. לאחר התנתקותו מהמאואיזם בסוף שנות ה-70 (1976–1978) ובתחילת שנות ה-80, מספר מפלגות מאואיסטיות הכריזו על עצמן כהוג'איסטיות. כיום, הקונגרס הבינלאומי למפלגות וארגונים מרקסיסטיים-לניניסטיים (איחוד ומאבק) מהווה את האיחוד המוכר ביותר למפלגות אלו.
הוג'ה ניתק את קשריו עם ברית המועצות בעקבות הנהגת מדיניות ההפשרה של חרושצ'וב שם; כן פרש מברית ורשה ב-1968 וניתק את קשריו עם סין ב-1972. בתקופתו הפכה אלבניה למדינה המבודדת ביותר בעולם.
הוג'ה חשש כי תבוצע פלישה לאלבניה, ולכן בנה בשנים 1967 ועד מותו כ-700,000 בונקרים ברחבי אלבניה. כחלק מדוקטרינת "צבא העם", כל תושב עבר מגיל 12 אימון בירי בקלצ'ניקוב, וכל משפחה בכפר הייתה אחראית על ניקיון הבונקר שלה. ההוצאה על הבנייה הזו דלדלה את קופת המדינה, שהייתה ריקה בלאו הכי. כיום מרבית הבונקרים מוזנחים והרוסים, ומהווים אטרקציה תיירותית באלבניה.
את הוג'ה ירש רמיז אליה שכיהן אחריו כנשיא אלבניה.
מספר נגדי

באריתמטיקה, המספר הנגדי למספר  r הוא מספר, שכאשר מוסיפים אותו בפעולת חיבור למספר  r מתקבל המספר 0. המספר הנגדי של מספר  r מסומן  -r ומתקיים  r+(-r)=0. לכל מספר מרוכב (ולכן גם לכל מספר שלם, או מספר ממשי) קיים מספר נגדי.
עבור מספרים שלמים או ממשיים או מרוכבים, המספר הנגדי של מספר  r מקיים את השוויון  r\cdot (-1)=-r. למעשה שוויון זה מתקיים בכל מבנה אלגברי בו מוגדרות פעולות חיבור וכפל, מתקיים חוק הפילוג של הכפל מעל החיבור, ולכל מספר קיים מספר נגדי.
לדוגמה, המספר הנגדי של המספר  7 הוא המספר השלילי  -7. המספר הנגדי של  -0.5 הוא  0.5.
קיים דמיון בין מושג זה לבין המושג מספר הופכי. שניהם מקרים פרטיים של איבר הופכי.
כמה תכונות של מספרים נגדיים

התכונות הבאות מתייחסות למספרים שלמים, ממשיים או מרוכבים.
לכל מספר קיים מספר נגדי אחד ויחיד.
0 הוא הנגדי של 0.
הנגדי של כל מספר, מלבד אפס, שונה מהמספר.
הנגדי לנגדי של מספר הוא המספר עצמו.
על ציר המספרים, המרחק מ-0 למספר כלשהו שווה למרחקו מהמספר הנגדי (זהו ערכם המוחלט של מספרים אלו).
חזקה זוגית של מספר שווה לחזקה הזוגית של המספר הנגדי לו.
ילדה רעה (סרט,1931)

| --- | --- |

 מבוסס על:  Bad Girl 
 בימוי:  פרנק בורזייגי 
 תסריט:  אדווין ג'יי. בורק, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 עריכה:  Margaret Clancey 
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס דאן אגי הרינג קלוד קינג Paul Fix מינה גומבל Sally Eilers שרה פאדן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  Fox Film Corporation, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1931 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (פרנק בורזייגי)  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (אדווין ג'יי. בורק) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ילדה רעה (באנגלית: Bad Girl) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1931 בבימויו של פרנק בורזאגה, המבוסס על הרומן משנת 1928 מאת וינה דלמאר והמחזה משנת 1930 מאת דלמאר ובריאן מרלו. הסרט עוקב אחר מערכת היחסים בין שני צעירים מהמעמד העובד, המתמודדים עם אתגרי הנישואין והתקשורת ביניהם. בסרט מככבים סאלי איילרס, ג'יימס דאן ומינה גומבל. הסרט הופק בתקציב של פחות מ-100,000 דולר והכניס כ-1.1 מיליון דולר בקופות.
הוא היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, וזכה לבמאי הטוב ביותר והתסריט המעובד הטוב ביותר.
עלילה

הסרט מתמקד בדורותי היילי, דוגמנית בחנות כלבו, ואדי קולינס, טכנאי רדיו עם שאיפות לפתוח חנות משלו. לאחר היכרות מקרית, השניים מתאהבים ונישאים במהירות. עם הזמן, חוסר תקשורת ואי-הבנות מובילים למתחים בנישואיהם, במיוחד סביב נושא ההריון של דורותי והמאמצים של אדי לספק למשפחתו חיים טובים יותר.
צוות השחקנים

סאלי איילרס – דורותי היילי, דוגמנית צעירה
ג'יימס דאן – אדי קולינס, טכנאי רדיו
מינה גומבל – אדנה דריגס, חברתה של דורותי
ביקורות

הסרט זכה לשבחים רבים עם יציאתו. ה-"Pittsburgh Post-Gazette" תיאר את הסרט כ"כל כך אנושי, חף מהעמדות פנים וכל כך מציאותי". ה-"Los Angeles Times" ציין את הופעתו של ג'יימס דאן כ"ניצחון", והוסיף כי "לאחרונה לא הייתה הופעה שהשאירה רושם כמו זו של האיש הפשוט הזה, שיש לו אישיות נעימה ומוכיח את יכולתו כשחקן". ה-"Brattleboro Reformer" כתב: "ג'יימס דאן, בתפקיד הבעל הצעיר הרגיש והמצפוני, נותן הופעה בעלת עוצמה מדהימה... הוא מציג סוג חדש של כוכב קולנוע ואישיות עם קסם מדבק"
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר: פרנק בורזאגה קיבל את פרס הבמאי הטוב ביותר, ואדווין ג'יי. בורק זכה בפרס התסריט המעובד הטוב ביותר. בנוסף, הסרט היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, אך הפסיד ל-"גרנד הוטל".
הערות שוליים

↑  Dumont 2015, p. 171.
↑  Sarah Nalkin הגיב, פרויקט כל זוכי האוסקר בקטגורית הסרט הטוב ביותר – פרק 5: "גראנד הוטל" (1932), באתר סריטה, ‏2017-03-05 (באנגלית)
בית החולים אסותא רמת החייל

#invoke:תבנית מידע
מבנה בית החולים אסותא ברחוב ז'בוטינסקי 62 
(32°05′17″N 34°46′45″E﻿ / ﻿32.08806°N 34.77917°E﻿ / 32.08806; 34.77917)
בית החולים אסותא רמת החייל הוא בית חולים בבעלות אסותא מרכזים רפואיים השייכת למכבי שירותי בריאות.
בית החולים אסותא תל אביב

רעיון בית החולים "אסותא" הועלה בשנת 1934 על ידי ד"ר בן-ציון הראל ובֶּנוֹ חיות, ויצא לדרך בשותפות של כ-30 רופאים, רובם עולים מגרמניה שעלו בעלייה החמישית ויתרם רופאים ותיקים יותר, שהשקיעו במיזם כ-40 אלף לירות. בית החולים לא היה חלק מהמערכות הבריאותיות המרכזיות של ההסתדרות הציונית הדסה וקופת חולים כללית שפעלו אותה עת ביישוב היהודי בארץ ישראל. בית החולים נוסד כחברת מניות פרטית, שמניותיה נמכרו לרופאים בלבד. חזון החברה היה הקמת בית החולים הפרטי המודרני הגדול הראשון בארץ ישראל. כאשר נפתח בית החולים הוא חולל מהפכה במערכת הרפואית כאשר איפשר למטופליו לבחור בעצמם את הרופאים המטפלים.
הנהלת בית החולים כללה את ד"ר בן-ציון הראל, פרופ' בנו חיות, פרופ' שמעון רוזנבאום, ד"ר גולדברג וד"ר אריה (לאון) אורן (חְבוֹיניק)תבנית:הערה.
השם "אסותא" ('בריאות' בארמית) ניתן למוסד על ידי המשוררים שאול טשרניחובסקי, שהיה רופא במקצועו, ויעקב כהן.
בית החולים ההיסטורי הוקם בצפון תל אביב על אדמות בשטח של שמונה דונם, שנרכשו על ידי החברה מהכפר הערבי סומייל, ששכן אז מצפון-מזרח לתל אביב (לימים רחוב ז'בוטינסקי בתל אביב). את מבנה בית החולים, שנפתח עם 74 מיטות אשפוז, תכנן האדריכל יוסף נויפלד בסגנון הבינלאומיתבנית:הערה. חנוכת בית החולים נערכה בדצמבר 1935תבנית:הערה. מתחם בית החולים כולו היה דוגמה מוצלחת למבנה ציבור גדול של תל אביב הלבנה שלשנות ה-30. מאוחר יותר עבר הבניין שינויים והרחבות לפי תכנון האדריכלים אוטו שילר וישראל דיקר. בראשית 1953 נחנך מבנה נוסף בן ארבע קומות במתחם בית החולים וקיבולת בית החולים עלתה מ-100 ל-150 מיטותתבנית:הערה.
בשנת 1986 הקים הפרופ' ברנרדו וידנה את מחלקת ניתוחי חזה ולב. המבנה שימש את בית החולים עד 2009.