stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפעלי ים המלח
תולדות הפקת האשלג > הקמת המפעל לאחר הקמת מדינת ישראל

במלחמת העצמאות נותק המפעל ממרכז הארץ לאחר שעובדיו היהודים של המפעל בצפון ים המלח נטשו אותו והוא נהרס על ידי הלגיון הירדני על אף חוזה שנחתם בין מייסדו לבין המלך עבדאללה, עקב טעות אנוש.
עם קום המדינה החליטה ממשלת ישראל החדשה לבחון מחדש את פעילות ייצור האשלג, בין השאר עקב המעורבות הבריטית. בישיבת הממשלה הזמנית שהתקיימה בנובמבר 1949, שר המסחר התעשייה והאספקה פרץ ברנשטיין העלה לדיון את "עתיד ים המלח". השר ביקש לפרט בפני חברי הממשלה את סיכום דו"ח ועדת המומחים שתפקידה היה "בדיקת האפשרויות לניצול ים המלח והאזור סביבו והצעת תוכניות לעתידו".
ב-1952 הוחלט להקים את מפעלי ים המלח, והחברה החלה את פעילותה בהלאמה כפויה של חברת האשלג של נובומייסקי עקב אי עמידה בתנאים שהציבה הממשלה החדשה. בו בזמן הושלם הכביש המחבר את המפעל בסדום אל באר שבע (עד אז הייתה הדרך שביל עפר). במשך מספר שנים צבר המפעל חובות כבדים שכוסו בידי משרד הפיתוח.
ב-1956, מונה מרדכי מקלף, רמטכ"ל לשעבר, למנכ"ל המפעל המולאם. המפעל נכשל כישלון חרוץ תחת ניהולו, ועקב כך מינה שר הפיתוח מרדכי בנטוב ועדת חקירה, בראשות פרופ' היימן מהטכניון לחקור את התנהלות המפעל ולהמליץ על שיפור המצב. מקלף הפסיק העסקתם של האסירים, הזמין בעלי מקצועות להשתלב בעבודות המפעל, דאג להסעות עובדים מערי הסביבה (והיה למפעל הראשון בארץ שהנהיג הסדר שכזה) ודאג לשיפור תנאי העובדים. בשנת 1960 אישר מבקר המדינה שהמצב במפעלי ים המלח השתפר.
בשנת 1960 החלה הממשלה בחיפוש שותף למפעלים לצורך מימון הרחבתם, והקמת מפעלים לייצור מגנזיט, מלח שולחן ואשלג גבישי. ב-1961 נחקק חוק זיכיון ים המלח במסגרתו קיבלה החברה מהמדינה זיכיון בלעדי להפקת מחצבים בים המלח ושימוש בשטחי עזר מהר סדום ועד מצדה. שטח הזיכיון ושטחי העזר משתרעים על כ-600 קמ"ר שהם 3% משטח מדינת ישראל. סך גודלו מגדיר בהכרח את טביעת הרגל האקולוגית של הזכיין הכורה ומפעליו הרחק מעבר לחופי ים המלח.
זיכיון זה הוארך עד לשנת 2030. החברה הנפיקה מניות לציבור בשנת 1961. ב-1968 הוקמה החברה הממשלתית כיל שאיגדה מספר מפעלי תעשיות כימיות בישראל ובהם מפעלי ים המלח וכימיקלים ופוספטים, ומפעלי חיפה כימיקלים וערד כימיקלים שהיו אז בהקמה. ב-1992 הנפיקה המדינה את מניות כיל. לאחר מספר שנים רכשה כיל מהציבור את מניות מפעלי ים המלח ומחקה אותן מהמסחר בבורסה. בכך הפכו מפעלי ים המלח לחברה פרטית. ב-1997 מכרה המדינה את השליטה בכיל לחברה לישראל, שהייתה אז בשליטת איש העסקים שאול אייזנברג.
בשנת 1986 הקימה החברה מסוע באורך של כ-18 ק"מ ובהפרש גבהים של כ-800 מטרים, שהוביל את התוצרים מים המלח לכיוון תחנת רכבת המשא במישור רותם, הסמוך לדימונה. ב-1994 הוקמה תחנת כוח פרטית לשימוש המפעלים. ב-2001 הופרד תחום השיווק של החברה ואוחד עם תחום השיווק של חברת רותם אמפרט העוסקת במחצבי הפוספטים לשם יצירת חברת "כיל דשנים".
בריכות האידוי בים המלח

תהליך הייצור בים המלח מבוסס על הפקת המלחים המצויים בו בבריכות אידוי גדולות, שנבנו באגן הדרומי הרדוד. מי הים נשאבים לתוך הבריכות, ובתהליכים של אידוי והתרכזות מופקים מהם המינרלים המבוקשים לייצור של אשלג, ברום, מגנזיום, מלח תעשייתי, מלח שולחן ומוצרי ההמשך שלהם.
בריכות האידוי הפתוחות והרדודות של מפעלי ים המלח מנצלות את אנרגיית השמש למיצוי המלחים מתמיסת הים; עם התרכזות התמיסה בבריכות מתחילים עודפי המלח לשקוע על הקרקעית, ומשם הם נאספים ומשונעים למתקני הייצור.
בריכות האידוי פרוסות בחלקו הדרומי של האגן ההיסטורי של ים המלח. בבריכות אלו המאופיינות בגובה תמיסות מוגבל, מתרחשים תהליכי אידוי ושיקוע מלחים, תוך עליית ריכוזים הדרגתית ומבוקרת של התמיסות במורד התזרים.
תהליכי האידוי בבריכות צורכים אנרגיה רבה ומתבצעים לאורך כל התהליך על ידי קליטת אנרגיה סולרית נקייה וללא זיהום סביבתי. רמת האידוי השנתית נגזרת מהאקלים הסביבתי ואינה נתון הנמצא בשליטת האדם.
תמיסות ים טריות נשאבות מהאגן הצפוני של ים המלח באמצעות תחנת שאיבה לדרום, לעבר בריכת מלח ראשית – בריכה 5. בריכה זו כוללת מספר חלוקות משנה. משטר המפלסים בבריכה נגזר מהצורך התפעולי לשמירת נפח קבוע של תמיסות.
היציאה מבריכה זו היא באמצעות תעלה ותחנות שאיבה נוספות בטור לעבר בריכות המלח הדרומיות, המהוות את האזור הטופוגרפי הגבוה ביותר במערכת. מנקודה זו הזרימה מונעת בכוח הכבידה בלבד. השליטה על מפלסי הבריכות וכמות התמיסות הזורמות ביניהן (בנוסף לשליטה בתחנות השאיבה) מתבצעת על ידי הנחת ושליפת קורות מתכת בפתחי המעבר בין הבריכות השונות. תהליך שקיעת המלח מתבצע תוך אידוי של התמיסה בו היא מאבדת 50% מנפחה. המינרל הדומיננטי השוקע בבריכות אלה הוא מלח הבישול (נתרן כלורי – NaCl) - מלח זה מצטבר על רצפת הבריכות, דבר הגורם להגבהת סוללות הבריכות, וזאת על מנת לשמר נפח איגום נדרש וקבוע. בסוף בריכות המלח, התמיסות מגיעות לריוויון למינרל – הקרנליט שהוא גביש המכיל מלחי מגנזיום, אשלג, ומים. בריכות הקרנליט בדומה לבריכות המלח בנויות במערך טורי.
התמיסות הרוויות זורמות דרך בריכות הקרנליט ובמשולב בתהליכי האידוי, משקעות את מינרל הקרנליט שהוא חומר גלם לייצור אשלג ומגנזיום. חומר הגלם משונע למפעלים כתרחיף על ידי כלים ימיים (דוברות) שנבנו באופן ייחודי במפעלי ים המלח. ייחודם של כלים אלה הוא בכך שהם מסוגלים לבצע קציר רציף ושיטתי בעומק הבריכות ולשלוח את הקרנליט למרחקים של עד חמישה עשר קילומטר אל מפעלי הייצור. לצורך כך הוקמה מערכת של קווים צפים (בבריכות), קווי חוף (על הסוללות) ותשתית של חשמל לאורכם. כמות התמיסות הנשאבות בתחנות השאיבה תלויה ברמות האידוי החודשיות, ספיקות השיא מתקיימות בחודשי הקיץ (תשעה במספר), ספיקה זו דועכת למינימום בחודשי החורף.
הפקת האשלג

המוצר העיקרי שמפיקים מפעלי ים המלח הוא אשלג. שיטת ההפקה מבוססת על אידוי מים בבריכות אידוי שנמצאות בחלקו הדרומי של ים המלח. יתרונו המקורי של אזור זה היה במים הרדודים יחסית שהגבירו את האידוי הטבעי. תוצר הביניים של האידוי בבריכות הוא תמיסה רוויה של המינרל קרנליט. את התמיסה שואבים בצינורות וממשיכים לעבד במכונות במפעל. שיטה זו, שהשימוש העיקרי בה הוא במפעלי ים המלח, זולה יותר מכריית המחצבים מהקרקע ומקנה למפעלים יתרון כלכלי. מפעלי ים המלח מפיקים מדי שנה יותר מ-3 מיליון טונות אשלג.
בסיום התהליך מוזרמת תמלחת הכוללת בעיקר מלחי קלציום-כלוריד ומגנזיום-כלוריד לתעלה שמובילה אותה לאגן הצפוני של הים (יוני הנתרן והאשלגן שוקעים בבריכות האידוי). עיקר תהליך האידוי מתבצע בחודשי הקיץ. בתהליך האידוי מתאדים כ-50 אחוז מהמים שנשאבו מהאגן הצפוני.
הפקת האשלג > קשיים בהפקה

הפקת האשלג נתקלת בקשיים בתחומי הייצור עצמו וההשפעה על הסביבה.
בהפקת האשלג נוצרים חומרי לוואי שונים. בין השאר, מתקבל בתהליך ברום, שערכו רב. מאידך, במסגרת תהליך האידוי מתקבל תוצר לוואי לא רצוי: מלחים פשוטים כדוגמת מלח בישול, השוקעים על הקרקעית ומגביהים אותה ב-20 סנטימטר מדי שנה. כדי להתמודד עם המשקע נוקטת החברה בשיטה של הגבהת דפנות בריכות האידוי, אך פעולה זו מוגבלת - לא ניתן להגביה לעד. בעיה נוספת בהגבהה היא הימצאותם של מלונות ים המלח לחופן של בריכות האידוי. העלאת המפלס עלולה להביא להצפה ולערעור של יסודות המלונות
עם השנים, בעקבות שאיבת מי נהר הירדן וסכירת מוצאו בדרום הכנרת וסכירת נהר הירמוך, יורד מפלס ים המלח באופן עקבי. מפלס מים נמוך מהווה יתרון לשיטת האידוי ומכאן הבחירה בחלקו הדרומי של ים המלח שקרקעיתו רדודה יותר. עם זאת, כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20 הגיע אזור זה למצב של התייבשות ומפעלי ים המלח נאלצו לשאוב מים מחלקו הצפוני של הים ולהזרימם לחלק הדרומי על מנת להמשיך את הפקת האשלג. מאוחר יותר נדרשו אמצעי שאיבה משכבות מים עמוקות ומתוקות פחות. כל חלקו הדרומי של ים המלח מדרום ל"לשון" מחולק כיום לברכות המשמשות להפקת אשלג, גם בצד הירדני. שאיבת המים לצורך האידוי תורמת את חלקה לירידה במפלס המים.
מגזרי פעילות

מפעלי ים המלח מייצרים חומרי גלם הנמכרים לחברות נוספות בקבוצת כיל ומעובדים למוצרים כימיים נוספים. תחום הדישון הוא נדבך מרכזי בפעילות, באמצעות שילוב האשלג עם הפוספט שמהווים מרכיבים עיקריים בדישון צמחים. החברה האחות, רותם אמפרט, מספקת את הפוספטים למוצרים המשולבים.
הברום המופק בים המלח מהווה אחוז ניכר מהתפוקה העולמית ומשמש את תעשיות האלקטרוניקה, טיהור המים, ההדברה והתרופות. בין השאר משמש הברום להגברת עמידות משטחים לחום.
המגנזיום משמש לייצור אלומיניום וסגסוגות המיועדות לתעשייה ובמיוחד בתעשיית הרכב. חברת פולקסווגן הגרמנית שותפה לייצור יישומי המגנזיום.
ביקורת ציבורית

בדומה למפעלי ים המלח, גם המלונות בחופו הדרומי של ים המלח הם מעסיק גדול. גורמי התיירות מביעים לעיתים חשש לפגיעה בהכנסתם בעקבות פעילות מפעלי ים המלח. המלונות נמצאים על חופי בריכת אידוי (המכונה "מספר 5") ומכאן ההשפעה הרבה של פעילות המפעלים על המלונות. כאמור, מובע חשש להצפת המלונות וערעור היסודות, אך עם זאת, דווקא המיקום מול הבריכות מספק מפלס מים יציב יחסית משום ההזרמה מחלקו הצפוני של הים המאזנת את המפלס באזור הבריכות הנוטה לרדת. בשנת 2012 נחתם הסכם בין מפעלי ים המלח למדינה, בו הוסכם על פרויקט קציר המלח, להצלת בתי המלון של מפעלי ים המלח. במסגרת הפרויקט, תפנה החברה בכל שנה 20 מיליוני טונות מלח מבריכה מספר 5 שיועברו אל האגן הצפוני. עלות הפרויקט עומדת על כ-4 מיליארד ₪.
היקף התמלוגים שמשלמים המפעלים למדינה בעבור הזכות לנצל את משאבי ים המלח זוכה לביקורת ציבורית רחבה.
ניצול עובדי הקבלן במפעל נחשף לציבור הרחב בסרט התיעודי זהב לבן עבודה שחורה ששודר במסגרת עובדה בשנת 2004. בעקבות שידור הסרט הוקמה ועדת בדיקה פנימית בראשות אלי גולדשמידט, שכל המלצותיה להעסקת עובדי קבלן התקבלו על ידי הנהלת "כיל".[דרוש מקור]
בשנת 2011 יצאו לראשונה מפעלי ים המלח בקמפיין ציבורי, וזאת לקראת החלטה שצריכה לקבל הממשלה על אופן תפעולה הראוי של בריכת האידוי של המפעלים באגן הדרומי. עמותת אדם טבע ודין פנתה לרשות השנייה בדרישה להסיר את קמפיין בטענה שהוא מטעה את הציבור ובכך מנוגד לחוק.
פגיעה בסביבה

מפעלי ים המלח קיבלו את הזיכיון הבלעדי להפקה בשנת 1961 עוד לפני גיבושו של חוק התכנון והבנייה. לפיכך, התבצעו פעולות ההקמה, הכרייה והרחבה של המפעלים בכפוף לתנאי שטר הזיכיון: "לעשות, להרחיב, לשנות, להחזיק ולהרוס, בים המלח ומתחתיו" על מנת לממש "הזכות הייחודית...להשיג בכל דרך את מלחי-המחצבים, המחצבים והכמיקלים..." ללא כל פיקוח מקומי או כלל ארצי באופן שעיצב מחדש את הנוף, החי והצומח של מדבר יהודה ממצדה בצפון ועד כיכר סדום בדרום. בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלו להישמע הסתייגויות, בעיקר של ארגונים להגנת הסביבה, שביקשו להכפיף את המפעלים לחוק כדי למנוע פגיעה בסביבה או בבני אדם. ב-1995 התקבל חוק המכפיף את הפיתוח העתידי בשטחי מפעלי ים המלח לחוק התכנון והבנייה.
פגיעה בסביבה > ירידת מפלס ים המלח

מפעלי ים המלח משתמשים בכמות עצומה של מים הנשאבים מאגנו הצפוני של ים המלח ומועברים לאגן הדרומי על מנת לאדות אותם ולהפיק מהם אשלג ופוספטים ועוד כמות גדולה מאוד של מים מתוקים הנדרשים בתהליך היצור של המחצבים הללו. ICL מפעילה בתוך שטח הזיכיון 26 קידוחים המניבים 17 מיליון מטר קוב מים לשנה בממוצע, סדר גודל צריכה של עיר בינונית בישראל. השאיבה האינטנסיבית אחראית לשלל בעיות סביבתיות ואקולוגיות כגון ירידת מפלס ים המלח על שלל הנזק האגבי בגינו - תופעת הבולענים, הרס חופי ים המלח, הרס תשתיות לצד התייבשות מעיינות (עין תמר) המביאה לפגיעה בבתי גידול ומסכנת מיני בעלי חי, הסטת נחלים (הסכר על נחל צין, נחל אשלים, נחל רחף, נחל יעלים) מלזרום לבריכות האידוי המונעת עשרות מיליוני קוב מאזור צחיח ותשתיות חוצות מדבר כדרכים, צינורות וקווי חשמל שהורסים הוד קדומים.
פגיעה בסביבה > כריית 'חומר ואדי'

ב-1966 הזהיר עזריה אלון בהקשר לחוק זיכיון ים המלח כי יש להבטיח כי לא יעשו במדבר ובחוף הים מעשים בלתי הפיכים. אם בצפון המים והצמחים מרפאים 'צלקות' לא כך במדבר. כל מקום שיחצב יצולק לעשרות ומאות שנים.
הגורם שמשפיע יותר מכל על הנוף בדרום מדבר יהודה הוא הצורך הבלתי נדלה של המפעלים לאבן ועפר שנחצב מתחתית הוואדיות של המדבר ומכונה 'חומר ואדי' בכמות הנאמדת בין שניים לשלושה מיליוני מטרים מעוקבים לצורך תחזוקת מאות קילומטרים של סוללות עפר, סכרים, תעלות הטיה ובריכות אידוי כדי לאפשר את ייצור האשלג והפוספטים. היקף החציבה העצום והשימוש בתוצריו הופך נוף בראשית, מעלים מערכות אקולוגיות במניפות הסחף של הנחלים, פוער בורות, מחסל מקווי מים קיימים ויוצר אחרים יש מאין.
פגיעה בסביבה > קציר המלח והר המלח

בסימפוזיון מדעי על ים המלח שהתכנס ב-1973 התריע פרופסור דוד וופסי ממכון ויצמן על אחת הבעיות החמורות הנגזרות מתהליך הפקת האשלג מים המלח, שתעסיק את המדינה ואת המפעלים עשורים קדימה - עליית מפלס בריכות האידוי באגן הדרומי של בשל הזרמה בלתי פוסקת של מים מהאגן הצפוני והצטברות מלח והממשק מול תעשיית התיירות לחופי הבריכות. כיום הצטברות המלח הגיע לכדי "הר המלח" - מערום של פסולת מלח המקיף כיום שטח של כ-400 דונם ומתנשא לגובה 24 מ'.
פגיעה בסביבה > דליפות

בינואר 2020 פרסם אורן אהרוני את דבר קיומו של נהר המתחפר בקניון שעומקו 20 מטרים באזור מסוכן הכולל מוקשים שנסחפו מנחל הערבה. הנהר נוצר מנביעות של מים מאקוויפר ההר, וכן בשל מי דליפה מבריכות ים המלח. במקום התפתחו תופעות טבע ייחודיות לאזור זה, כגון שוניות, נטיפים, פטריות וקירות עשויי מלח. מפעלי ים המלח שהיו מעוניינים לבצע עבודות במקום, קיבלו את האישורים הדרושים מהמועצה האזורית תמר והוועדה לתשתיות לאומיות ללא התנגדות מצד המשרד להגנת הסביבה, וזאת בעוד שנמנעו מלהזכיר את דבר קיום הנהר בתסקיר הסביבתי שהוגש מטעמם. העבודות פגמו באותן תופעות טבע.
ביולי 2022, בעקבות שימוע שנערך למפעלי ים המלח, המליץ המשרד להגנת הסביבה לפתוח בחקירה פלילית נגד מפעלי ים המלח בעקבות דליפה מתעלת ההזנה של המפעלים לנחל צאלים, שמזין את ים המלח.
תום תקופת הזיכיון

הצוות לקביעת פעולות הממשלה הנדרשות לקראת תום תקופת זיכיון ים המלח שהגיש את הדו"ח הסופי שלו ב-2019 בתיאום עם מדיניות הממשלה לגבי אזור ים המלח בכללותו (החלטת ממשלה מתאריך 15.4.2018 לטיפול במרחב ים המלח) ממליצים על הערכות מוקדמת לקראת תום תקופת זיכיון ים המלח ב-2030 ושינויים מפליגים בדרישות מהזכיין הן בהיבט הסביבתי והן בהיבט התמלוגים.
בריכות המלח באגן הדרומי של ים המלח
מפעלי ים המלח בבולי ישראל

ב- 21 ביולי 1965, דאר ישראל הנפיק סדרה של 2 בולי דאר שכותרתה "מפעלי ים המלח". על שני הבולים האלה הופיעו ציורים סמליים של המפעל בים המלח.  האמן צבי נרקיס עיצב את הבולים. דאר ישראל מכר 1,967,000  בולים של שני בולי הסדרה ביחד  עד להפסקת המכירה.
ראו גם

מי ים המלח
תעשייה כימית בישראל
לקריאה נוספת

הלה טל, מהפכה בסדום, מכון בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון, 2010
הערות שוליים

↑  דייויד סלע, השבוע לפני 70 שנה: משתלטים על ים המלח, באתר ישראל היום, 21 ביולי 2022
↑  "שר המסחר מכריז: זהב בים המלח" ישראל היום, "70 שנים אחרי" מוסף שיששבת, דייוויד סלע, 16 בנובמבר 2018, עמוד 19
↑  אהרן דולב, עגלת האשלג שקועה בביצה עמוקה, מעריב, 14 בפברואר 1957
↑  מבקר המדינה: התקדמות ניכרת במפעלי ים המלח, דבר, 17 במאי 1960
↑  יובל אליצור, מחפשים שותפים לאשלג - בלי לוותר על הבעלות, מעריב, 25 במאי 1960
↑  מאה מליון ל"י יושקעו במפעלי ים המלח, דבר, 27 באוקטובר 1960
↑  ע. משולם, המהפכה התעשייתית של סדום, דבר, 28 ביוני 1961
↑  הזכיון אושר כעת מחכים למילווה, מעריב, 1 ביוני 1961
1 2   ניר חסון, רישיון להרוס מפעלי ים המלח רשאים לשנות את הטבע. כך זה נראה, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2022
↑  חברת ים המלח תוציא מניות ב-27 מליון דולר, דבר, 18 ביוני 1961
טבי דולר לשיא, דבר, 5 ביולי 1961
↑  מפעלי ים המלח וכימיקלים ופוספטים, מעריב, 10 ביולי 1968
↑  "מסוע מפעלי ים המלח - shlomo Aronson Architects". shlomo Aronson Architects. נבדק ב-2018-12-01.
↑  טלי חרותי-סובר, (שוב) מנסים להציל את מלונות ים המלח, באתר ynet, 17 במאי 2005.
↑  יעל דראל, הליך תכנון קציר המלח יוצא לדרך; יסתיים ב-2013, באתר nrg‏, 11 במרץ 2012
↑  ריאיון עם ירון זליכה, בבלוג "בדרך אל האושר" של איתמר כהן (אופנן)
↑  דוד אברהם, הרשות השנייה בודקת: האם קמפיין "ים המלח" עובר על החוק?, באתר nana10‏, 30 ביוני 2011.
↑  מפעלי ים המלח "הירוקים במדבר" - האמנם?, באתר סנונית
1 2   ניר חסון, כשקוראים נבואות מהעבר על עתידו של ים המלח, כמעט קשה להאמין, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2021
↑  אורן אהרוני, "מי ידע בכלל שיש דבר כזה?": הנהר הסודי של ישראל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 בינואר 2020
↑  עקב דליפה לנחל: בכיר במשרד להגנת הסביבה ממליץ על חקירה נגד מפעלי ים המלח, באתר ynet, 13 ביולי 2022
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח - תשס"ב, קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 93
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265321705171  ISNI: 0000 0001 0689 6002  LCCN: n82099680  VIAF: 133715478   WorldCat (עם VIAF): 133715478 
בריכות אידוי ומתקני הפקה ושינוע אשלג
סככת אחסון האשלג (מחסן IDC), בגובה 25 מטרים ובנפח אחסון של 140 אלף טון אשלג
ים המלח, כרייה ידנית של אשלג, 1938
"קשת אורי" על שם אורי בן נון, מנכ"ל מפעלי ים המלח לשעבר. הקשת מורכבת מהתופים עליהם סופקה הרצועה למסוע האשלג ובמקום להשליכם או להחזירם ליצרן משמשים כפסל סביבתי
טופו דרג

"טופו דרג" (אנגלית: Tofu-dreg project, מנדרינית:豆腐渣工程) הוא מונח במהדרינית המתאר מבנים מסוכנים, ובמיוחד מבנים אשר נבנו בצורה לא תקינה ועלולים לקרוס. המונח הוטבע לראשונה על ידי זו רונג'י, ראש ממשלת סין לשעבר, במטרה לתאר דילי[דרושה הבהרה] שיטפונות אשר נבנו בצורה שאינה תקינה ביאנגצה. המונח מתאר מבנים אשר נבנו בצורה זולה יחסית ובניגוד לתקינה על מנת לחסוך בעלויות. המונח שימש הן לתיאור מבנים אשר קרסו בעקבות אסונות טבע כגון רעידת האדמה בסצ'ואן ב-2008, והן למבנים אשר נבנו באופן לא תקני .
עיתונאי אשר ביקר בסין בשנת 2011 חשש כי "מבנים אשר נבנו בצורה זו עשויים לקרוס ולהביא לפציעות של עד אלפי אנשים".[דרוש מקור]
מבנים מסוג זה נבנים ומאוכלסים ללא ההיתרים הנדרשים מהממשל הסיני. ברוב המקרים, מבנים מסוג זה לא קורסים אך הם אינם שורדים שנים רבות וסובלים ממפגעים כגון דליפות.
פרויקטים של טופו דרג שקרסו ברעידת האדמה של סצ'ואן ב-2008

במהלך רעידת האדמה בסצ'ואן ב-2008, בתי ספר רבים קרסו והדבר הוביל למותם של תלמידים רבים. בניינים אלו ניתנו כדוגמה הממחישה את משמעות המונח "טופו-דרג".
ההתמוטטות נקשרו לחוסר השקעה בבניה של בתי הספר בסין.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גן ילדים זה היה בין בתי הספר הרבים באזור האסון שסבלו מנזק מבני כבד.
פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית
 שיוך:  צי ארצות הברית
 סוג:  מבצעים מיוחדים
 בסיס האם:  בסיס אמפיבי של הצי קורונדו, סן דייגו
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  16 באפריל 1987 – הווה (37 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  פיקוד המבצעים המיוחדים
 דרגת המפקד:   אדמירל משנה גבוה
 מפקד נוכחי:  קית' דיווידס
פיקוד הלוחמה המיוחדת של צי ארצות הברית (באנגלית: United States Naval Special Warfare Command) הוא פיקוד בצי ארצות הברית הכפוף לפיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית. תפקידו להכשיר, לאמן, לצייד, להעמיד בכוננות ולשלוח כוחות מיוחדים של הצי למבצעים מיוחדים של הפיקודים הקרבים המאוחדים ברחבי העולם.
ארגון ויחידות

הפיקוד כולל שמונה צוותי אריות הים, צוות כלי שיט תת-ימיים זעירים להעברת כוחות ושלושה צוותי מפעילי סירות. בפיקוד משרתים כ-9,200 אנשים, מהם כ-2,700 לוחמים בשירות סדיר, 700 מפעילי סירות, 700 אנשי כוחות המילואים, 4,000 תומכי לחימה וכ-1,100 אזרחים.
כוח 1 - בסיסו בקורונדו שבקליפורניה, כולל את צוותי אריות הים 1, 3, 5 ו-7, יחידת תמיכה לוגיסטית, יחידת לוחמה מיוחדת בגואם ויחידת לוחמה מיוחדת בבחריין
כוח 2 - בסיסו בליטל קריק (אנ') שבוירג'יניה, כולל את צוותי אריות הים 2, 4, 8 ו-10, יחידת תמיכה לוגיסטית, יחידת שלוחה דרומית, ושתי יחידות לוחמה מיוחדת בשטוטגרט שבגרמניה
כוח 3 - בסיסו בקורונדו שבקליפורניה, כולל את צוות כלי השיט התת-ימיים שממוקם בפרל הארבור, יחידת תמיכה לוגיסטית, ושלוחה של צוות כלי השיט התת-ימיים בליטל קריק
כוח 4 - בסיסו בליטל קריק שבווירג'יניה, כולל את צוות מפעילי הסירות 12 בקורונדו, את צוות מפעילי הסירות 20 בליטל קריק, את צוות מפעילי הסירות 22 בסטניס שבמסצ'וסטס, ואת בית הספר לכלי שיט קטנים בסטניס.
כוח 10 - בסיסו בליטל קריק שבווירג'יניה, כולל את המרכז לתמיכה במשימות, יחידת תמיכה בפעילויות בקורונדו ויחידת תמיכה בפעילויות בליטל קריק
כוח 11 - בסיסו בקורונדו שבקליפורניה, כולל את צוות אריות הים 17 בקורונדו ואת צוות אריות הים 18 בליטל קריק.
כוח הפיתוח (DEVGRU) - ידוע גם כצוות 6 של אריות הים, ממוקם בדאם נק, שבוירג'יניה ביץ'.
מרכז הלוחמה המיוחדת של הצי - כולל מפקדה לאימונים בסיסיים בקורונדו ומפקדה לאימונים מתקדמים באימפריאל ביץ' שבקליפורניה.
טולו (שפה)

| --- | --- |

 מדינות:  הודו
 אזורים:  אסיה
 דוברים:  בין 3 ל-5 מיליון
 שפת אם:  1.85 מיליון
 כתב:  קאנדה
 משפחה:  דראווידית דרומית שפות טולו טולו
 לאום:  הודו הודו
 מוסד:  אקדמיית קראלה טולו, אקדמיית קרנאטקה טולו
 קוד שפה:  tcy 
 קוד ISO 639-3:  tcy 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
כתובת בטילגארי
טולו (ತುಳು) היא שפה דראווידית המדוברת על ידי לאום הטולו שבמדינת קרנאטקה שבדרום הודו.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בהודו בשנת 2011 ישנם 1,846,427 דוברי טולו בהודו. נכון להערכה שפורסמה בשנת 2009 ישנם בין 3 ל-5 מיליון דוברי טולו בעולם. ישנו קושי מסוים בספירות מספר דוברי הטולו כיוון שרובם היגרו מאזורם הטבעי וכיום נספרים כדוברי קאנדה שהיא שפת דראווידית קרובה.
בלשנים סוברים שמשמעות המילה "טולו" היא "הקשורים למים" בהסתמך על מילים מסוימות מקנאדה וטמילית.
התבליטים העתיקים ביותר בשפה הם מאזור המאה ה-14 או המאה ה-15 לספירה. התבליטים חרוטים באותיות טיגאלריות ומצויים ליד העיר בארקור שהייתה בירת אזור טולו נאדו בתקופת אימפריית ויג'איאנגר. ברם, כיום אותיות טיגאלריות אינן בשימוש והשפה נכתבת באלפבית הקאנדי. אף על פי שלשפה יש אלפבית לא רשמי, השפה ידועה בשל סוג סיפורת המועברת בעל פה מדור לדור בצורה הנקראת "פדאנה".
הגיית השפה

כמו בשפות דראווידיות אחרות, בטולו ישנן חמש תנועות קצרות וחמש תנועות ארוכות: (a, ā, e, ē, u, ū, i, ī, o, ō) וכל משפט בשפה בנוי מנושא ונשוא.
|  | תנועה קדמית> תנועה קדמית.קצרה | תנועה קדמית> תנועה קדמית.ארוכה | תנועה אחורית> מעוגלת.קצרה | תנועה אחורית> מעוגלת.ארוכה | תנועה אחורית> לא מעוגלת.קצרה | תנועה אחורית> לא מעוגלת.ארוכה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סגורה | i | iː | u | uː | ɯ (ə) |  |
| אמצעית | e | eː | o | oː |  |  |
| פתוחה | ɛ (æ) | ɛː (æː) | ɒ | ɒː |  |  |
ניבים

לשפה יש ארבעה ניבים הדומים אחד לשני במידה רבה:
טולו נפוצה : טולו נפוצה היא הניב המדובר ביותר של שפת הטולו ומשמש במסחר, תעשייה ודיבור יומיומי. הניב עצמו מחולק לשבע קבוצות:
טולו אמצעית
טולו צפון-מערבית
טולו צפון-מזרחית
טולו דרומית
טולו דרום-מזרחית
טולו דרום-מערבית
טולו דרום-אמצעית
טולו בראהמין - מדוברת על ידי שלוש קהילות הבראהמין ומושפעת מסנסקריט.
ג'יין
גיריג'אן
הערות שוליים

↑  "UDUPI". Udupitourism.com. נבדק ב-2016-11-18.
↑  "Census of India - Statement 1". Registrar General & Census Commissioner, India. נבדק ב-2009-11-13.
↑  Mannan, Moiz (30 באוגוסט 2009), "Convention to Draw Attention to Tulu Culture", The Peninsula (newspaper), The Peninsula, אורכב מ-המקור ב-17 באוקטובר 2015 {{citation}}:  (עזרה)
| שפות דראווידיות |
| --- | --- | --- |
| דרומיות | טמילית • מלאיאלאם • קוטה • קודאגו • קאנדה • טולו • מלאיאלאם יהודית • קודאבה טאק • באדאגה • הולייה • קורומבה אטאפדי • טודה • קומבארן • קורומבה קאנדה • מודוגה • אירולה • שולאגה • בטה קורומבה • קאיקאדי • ירוקאלה • ג'סרי • פאניה • אוראלי • מאלארית • קוראגה • בלארי • קאלאנדי • קאניקארית • מולו קורומבה • קאדאר • קונדובאדי • מאלאסאר • מאלה מאלאסאר • קוריצ'ייה • אראנאדאנית • מאלאבדאנית • פאלייאנית • הראבאלאנית • אולאטאנית • ווייאנאד צ'טי • קאקאלה |  |
| דרומיות - מרכזיות | גונדי • מריה • קואי • קונדה • טלוגו • קויה • פנגו • מאנדה • נגארצ'אל • קובי |  |
| מרכזיות | קולאמי • אולארי • דורווה • נאיקי |  |
| צפוניות | קורוך • מאלטו • ברהואי |  |
| לא מסווגות | באזיגאר • וישאבאן • מאלאקוראבאן • אלאר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555911705171  GND: 4564578-4  NDL: 00573446
טור למברט

ערכיה של הפונקציה  S(q)=\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {q^{n}}{1-q^{n}}} בתחום ההתכנסות שלה במישור המרוכב (שהוא עיגול היחידה  |q|<1), מיוצגים באמצעות צביעת התחום בצבעים שונים.
טור למברט הוא מושג במתמטיקה, הנקרא על שם יוהאן היינריך למברט, ומתאר טור אינסופי בעל הצורה:
אשר ניתן לפתחו פורמלית באמצעות הנוסחה לסיכום טור הנדסי אינסופי, מה שמניב את הטור:
כאשר המקדמים של הטור החדש ניתנים על ידי קונבולוציית דיריכלה של an עם הפונקציה הקבועה 1(n) = 1:
לטורי למברט יש שלל הקשרים במתמטיקה, במיוחד בתורת המספרים ובאנליזה מתמטית.
דוגמאות

מכיוון שהסכום האחרון הוא סכום אריתמטי טיפוסי, כמעט כל פונקציה כפלית אריתמטית תהיה סכימה כאשר עושים בה שימוש כמקדמים של טור למברט. למשל, מתקיים
כאשר  \sigma _{0}(n)=d(n) היא פונקציית מחלקים מסדר אפס, השווה למספר המחלקים הטבעיים של המספר n.
בעבור פונקציות מחלקים מסדר גבוה יותר, מקבלים
כאשר  \alpha  הוא כל מספר מרוכב ו-
היא פונקציית מחלקים. בעבור  \alpha =1 טור למברט המתקבל שווה ל-
ביטוי אשר (עד כדי פקטור  q) שווה לנגזרת הלוגריתמית של הפונקציה היוצרת של פונקציית החלוקה
ניתן לזהות את השוויון בין  q{\frac {F'(q)}{F(q)}} לטור למברט שתואר מקודם על סמך חוקי הלוגריתמים (לוגריתם של מכפלה אינסופית שווה לטור אינסופי של לוגריתמים) וגזירה איבר איבר של טור הלוגריתמים המתקבל, באמצעות כלל השרשרת.
קשרים נוספים של טורי למברט לפונקציות אריתמטיות שונות כוללים את:
בעבור פונקציית אוילר  \varphi (n):
הסבר: את משוואה זו ניתן להסביר על סמך הזהות של אגף ימין שלה עם  {\frac {q}{(1-q)^{2}}}=\sum _{n=1}^{\infty }(\sum _{k=n}^{\infty }q^{k})=\sum _{n=1}^{\infty }nq^{n}, ולאחר מכן הפעלת הזהות הקלאסית  \sum _{d|n}\varphi (d)=n על אגף שמאל; בדרך זאת מקבלים שוויון בין המקדמים של  q^{n} משני אגפי המשוואה.
בעבור פונקציית פון מנגולדט  \Lambda (n):
בעבור פונקציית ליוביל  \lambda (n):
כאשר הסכום באגף ימין של הפונקציה האחרונה קשור לאחת מפונקציות תטא של יעקובי באופן הבא:  {\frac {1}{2}}\left(\vartheta _{3}(q)-1\right).
ישנם גם קשרים מעניינים של טורי למברט עם פונקציית סכום הריבועים, הבאים לידי ביטוי במגוון זהויות על הפונקציה היוצרת שלה. למשל, את הפונקציה היוצרת של  r_{2}(n) ניתן להציג בצורה:
כלומר זהו טור למברט שבו כל המקדמים של האיברים במקומות הזוגיים מתאפסים, ומקדמי האיברים שבמקומות האי זוגיים זהים בערכם המוחלט (שהוא 4) אך מתחלפים לסירוגין בסימנם.
ראו גם

קונבולוציית דיריכלה
פונקציה אריתמטית
טול (עיר)

טול (בצרפתית: Toul) היא קומונה במחוז מרט ומוזל בצפון-מזרח צרפת.