stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדני נגדך כל תאותי
פרשנות

לפיוט ניתנו פרשנויות וניתוחים רבים:
ריימונד שיינדלין אחז בפרשנות הגורסת כי הוא שיר בקשה, בו מתחנן ריה"ל לאל שיודיענו דרכיו, ותו לא. לשיטה זו, אין הפיוט מהווה חזרה בתשובה, אלא המבקש והאל במערכת יחסים הרמונית, בה האדם מגיש לאלוהיו את כל מאוויו כמנחה.
פרשנות אחרת לפיוט, תופסת את הבקשה הזו כאחד מהאמצעים הרטורים בהם משתמש הפייטן. לדידה של ד' למברגר, הפיוט הוא "תמצית הסתירות ביצירתו של ריה"ל" הפייטן מציג, במחרוזת של תמיהות, פער בין הרובד האמוני - עשיית רצון האל, לרובד המעשי בחייו רדיפת התאוות. הפיוט משמר את שני הניגודים, עד אשר נוצר מצב של חיים בדיאלקטיקה מתמדת, למרות העליונות של רצון האל המוצגת בפיוט. לדעת אהרן קומם, הפיוט מהווה נקודת ציון בחייו של ריה"ל, שנות ה-40 שלו, וקו נמתח בו בין שני חלקי חייו; "תקופת הנעורים" ו"תקופת חשבון הנפש", בה הוא חש בצורך לכפר על חטאי ילדותו, שבשיאה, תדחוף את הפייטן לעלות לארץ ישראל. עם זאת, חוקרים רבים הסתייגו מזיהוי הקול הדובר בשיר עם קולו של המחבר, וביתר שאת בבקשות שקולות, שנועדו לשמש כתפילות הציבור "היפים לכל אחד ואחד מישראל".
פרנץ רוזנצוויג ניתח את השיר כשיר תשובה מתוך חרטה, הנובע מתוך נקודת אמצע החיים, מתוך הכרה שהיא יכולה להיות מלאת מוות, וגם בו ייתכנו חיים. התהליך המוצג בשיר, מ"אדני נגדך כל תאוותי הראשון" ועד לזה בשורה האחרונה, הוא בין געגוע של ריקנות וחיפוש, אל געגוע של התמלאות והתגשמות. לדבריו: "הצורך להתגעגע הופך לרשות להתגעגע. משמצאת את אלהים אין זה סיום, אלא התחלה בפני עצמה."
לדעת ראובן כץ, גדלותו של השיר נמדדת, לא בדרך הרגילה של מניית "הסגולות הפיוטיות". כץ זיהה תופענה דיאלקטיקה של ההפשטה - ריה"ל משתמש בזיהויים שונים של מונח (באמצעות הפשטה שלו), כמו למשל המונח "אני", או פעלים בגוף ראשון, המכילים בתוכם את הסתירות גוף ונפש ומתייחס אל שניהם באופן מתעתע בכוונה, או המונח תאווה המשמש כביטוי ליצר הטוב והיצר הרע, היחס למוות כתחלית החיים או ככליונם ועוד. לדידו של צור, ההפשטות, הניגודים המקבילים והאוקסימורונים, הבולטים בשיר, מייצגים "שלושה שלבים הגיוניים של ראיית האחדות והריבוי". כץ סבור כי אם ייקרא השיר "על פי הדנוטאציה החיצונית של המילים, תהיינה התוצאות דלות למדי..." ואולם, לדעתו יש להתייחס לשיר כ"מעשה רשת סבוכה של רמיזות, של צפיות שנתעוררו, נתבדו ובאו על סיפוקן באיחור, או בשעת התבדלות גופה".
י' יצחקי, ובעקבותיו ד' ירדן ומ' שוורץ העירו כי דברי הפייטן מתכתבים עם המילים ששם בפי הכוזרי: ”אָמַר הַכּוּזָרִי: מִבְּלִי סָפֵק שֶׁהוּא מִתְאַוֶּה שֶׁתַּתְמִיד נַפְשׁוֹ עַל הַפְּרִידָה מֵחוּשָׁיו וְתִשָּׁאֵר נֶהֱנֵית בָּאוֹר הַהוּא, ויהוּא מִי שֶׁמִּתְאַוֶּה הַמָּוֶת” (ספר הכוזרי מאמר ראשון (אבן תיבון)). אהרן מירסקי כתב כי לאחר שנתחדש העיסוק בעבודת אלהים של הפרט בקרב פייטני ספרד, נכנס לשיר זה של ריה"ל עניין חשבון הנפש ומלחמת היצר כפי שתפסוהו חכמי המוסר בספרד, ובשיאו השאיפה האצילית לביטול הגשמיות וכיסופים להידבק באור העליון "לפיכך לא נמנעו מלהיכסף אל ההיפרדות מחיי הגוף."
קבלה והשפעה

הפיוט השפיע על פייטנים רבים, ביניהם אברהם בן שמואל הלוי אבן חסדאי, ב'בן המלך והנזיר', ר' מנדיל בן אברהם אבי זמרה ברשות 'מהלל צור', ר' יוסף גאנשו בשיר ליום הכיפורים "יוצר הכל נגדך כל תאותי ותקותי". הקראי משה דרעי בפיוט 'מחה חטאי', והרב שמואל מסנות בפיוט 'שעה שועי', שילבו שורה־שורה מפיוטו של ריה"ל כטורי חתימה בכל בית.
במחזור כת"י פארמה, מופיע הפיוט לאחר הפיוט לברוך שאמר "ברוך אשר אשש דוק וחוג" לר' יוסף אבן אביתור. כיום הפיוט נאמר ברוב קהילות נוסח הספרדים, יחד עם פיוטים נוספים, בתפילת שחרית של יום הכפורים – לפני ברכת ברוך שאמר או לאחר קדיש תתקבל.
בחלק ממחזורי איטליה, מופיעה בקשה זו כאחת הסליחות לתענית ציבור.
לקריאה נוספת

דב ירדן, שירי הקודש לרבי יהודה הלוי, כרך ראשון, ירושלים ה'תשמ"ו, עמ' 78–80.
ישראל דוידזון, אוצר הפיוט והתפילה, חלק א, מספר 920, (ניו יורק ה'תרפ"ה עמ' 144).
חיים שירמן, השירה העברית בספרד ובפרובנס, ספר ראשון, חלק ב', מוסד ביאליק, ירושלים 1960, עמ' 521–523.
יעקב יצחקי מחזור אהלי יעקב - סדר תפילות ליום הכפורים, ירושלים ה'תר"ע, דף פה ע"א־פו ע"א.
Raymond P. Scheindlin, The Song of the Distant Dove Judah Halevi's Pilgrimage, 2007, Oxford University Press, USA, p.37-41.
Diana Lobel, Kenneth Seeskin (ע), Part 5, Between Mysticism and Philosophy: Sufi Language of Religious Experience in Judah Ha-Levi's Kuzari, אולבני: State University of New York Press, 2000, עמ' 147־158, ISBN 978-0-7914-9322-9. (באנגלית)
דורית למברגר, השיר "ה' נגדך כל תאוותי" כמפתח להבנת הדיאלקטיקה ביצירתו השירית של ריה"ל, בתוך: שירת ההגות, עיונים ביצירתו של ר' יהודה הלוי, עורכים: אפרים חזן ודב שוורץ, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן 2016, עמ' 47–68.
פירושי פרנץ רוזנצווייג לתשעים וחמישה משירי רבי יהודה הלוי / תרגמם, ואיתר פסוקי מקרא ואמרות חז"ל המאוזכרים בשירים: מיכאל שורץ, ירושלים תשע"א 2011, עמ' 158-151. במקור: Franz Rosenzweig, Juda Halevi: Zweiundeneunzig Hymnen und Gedichte Deutsch, ברלין ללא תאריך, עמ' 203–204 (בגרמנית).
ראובן צור, ״אדוני נגדך כל תאוותי״, בתוך: יהודה הלוי, מבחר מאמרי ביקורת על שירתו, ליקטה אביבה דורון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב 1998, עמ' 209-194.
אהרן מירסקי, הפיוט, ירושלים: מאגנס, תשנ"א, ספריית "כינוס", עמ' 641-640
ישראל לוין, יהודה הלוי: שירים, סדרת שירת תור הזהב בספרד, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2007, עמ' 134-133.
ראובן שיינדלין, "על השיר 'אדני נגדך כל תאוותי' ליהודה הלוי", בתוך: אפרים חזן ויוסף יהלום (עורכים), לאות זיכרון : ספר זיכרון לאהרן מירסקי, אוניברסיטת בר-אילן 2006, עמ' 227–237.
יונה דוד, ר' יהודה הלוי מבחר שירי חול, שירי ציון ושירי קודש, ירושלים: ש. זק ושות', תשי"ט 1959, עמ' 79־81.
אהרן קומם, בין שירה לנבואה: עיונים בשירי יהודה הלוי, מולד סדרה חדשה כרך ב (כה), 1958, עמ' 676־697 (מידע בקטלוג רמב"י)
יהודה רצהבי, ילקוט שירים לאבן גבירול וליהודה הלוי, עם עובד, 1990, עמ' 66-64
אייטוטקי

| --- | --- |

מראה אייטוטקי מהחלל
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט
 קואורדינטות:  18°51′0″S 159°47′24″W﻿ / ﻿18.85000°S 159.79000°W﻿ / -18.85000; -159.79000
 ארכיפלג:  איי קוק
 סוג:  אטול
 שטח:  18.05 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איי קוק איי קוק
 אוכלוסייה:  1,771
 מגלה:  ויליאם בליי
 תאריך גילוי:  11 באפריל 1789
  (למפת איי קוק מוגדלת) אוורואה אטיו מיטיארו פוקאפוקה מניהיקי פנרהין ררוטונגה האוקיינוס השקט אייטוטקי(למפת איי קוק רגילה) אוורואה אטיו מיטיארו פוקאפוקה מניהיקי פנרהין ררוטונגה האוקיינוס השקט אייטוטקי
 
מפת אייטוטקי
אייטוטקי (במאורית: Aitutaki) הוא אחד מהאיים בקבוצה הדרומית של איי קוק. בתנועת התיירות לאיי קוק הוא השני במספר הביקורים בו. הכפר הראשי באי הוא ארוטנגה (Arutanga) השוכן בצידו המערבי. אוכלוסיית האי מונה 1771 תושבים נכון ל-2013.
גאוגרפיה

אייטוטקי הוא "כמעט אטול". גובהו המרבי הוא 123 מטרים מעל פני הים. שטח האטול הוא 18.05 קמ"ר שמהם 16.8 קמ"ר הם באי הראשי, ו-1.75 קמ"ר מתוכם הם שטח חצי האי אוטו (Ootu ) שמזדקר מחלקו המזרחי של האי הראשי לכוון דרום בחלק המזרחי של טבעת האטול. שטח הלגונה נע בין 50-74 קמ"ר.
השונית שמהווה את הבסיס לאייטוטקי היא בצורת משולש שווה-צלעות שאורך כל אחת מצלעותיו הוא 12 ק"מ. שוליו הדרומיים של המשולש הם ברובם מתחת לפני הים והשוליים המזרחיים הם למעשה שרשרת של איים קטנים.
הצד המערבי של האטול כולל חלקים רבים חשובים באייטוטקי, כולל מעבר לסירות דרך השונית המאפשר להם לעגון קרוב לארוטנגה. בחלק הדרומי של הצד המערבי יש פרצה קטנה בשונית שמאפשרת גישה לסירות קטנות לתוך הלגונה שמכסה את רוב חלקו הדרומי של המשולש. צפונה משם נמצא החלק העיקרי של האי הראשי. אדמתו הגעשית הפורייה מאפשרת גידול פירות טרופיים וירקות. אדמתם של שניים מתוך 15 האיונים של אייטוטקי גם היא געשית, אדמתם של שאר האיונים עשויה מאלמוגים.
שדה התעופה של האי ממוקם קרוב לקודקוד הצפוני של המשולש וקיים מקום מתאים לעגינתם של מטוסים ימיים בחלקה הדרום-מזרחי של הלגונה.
האי מחולק ל-8 מחוזות (כפרים) שמחולקים ל-19 מחוזות משנה.
היסטוריה

ככל הנראה יושב האי על ידי פולינזים בערך בשנת 900 לספירה. המגע הראשון עם האירופאים היה עם צוותה של הספינה באונטי בפיקודו של לוטננט ויליאם בליי עוד לפני המרד המפורסם.
אייטוטקי היה האי הראשון באיי קוק שקיבל עליו את הנצרות לאחר שביקר במקום ג'ון וויליאמס (John Williams) מטעם החברה המסיונרית של לונדון ב-1821. בארוטנגה פועלת הכנסייה הוותיקה ביותר באיי קוק.
ב-1942 הוצבו כוחות צבאיים של ניו זילנד ושל ארצות הברית באי ונבנה שדה התעופה הקיים עד היום. שדה תעופה זה יחד עם שדה התעופה בפנרהין שימשו את בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. המטוס הראשון, מפציץ קל אמריקני, נחת ב-22 בנובמבר 1942. בתום המלחמה נשארו באי כמה מהחיילים ונישאו לנשים מקומיות.
בשנות החמישים שימשה הלגונה של אייטוטקי כנקודת עצירה  למטוסים הימיים של החברה שממנה צמחה בהמשך אייר ניו זילנד. על האיון אקאיאמי (Akaiami) נבנה מקום מנוחה לנוסעים בזמן שהמטוסים תדלקו ומזח שנשאר במקום עד היום כשריד האחרון לפעילות זו שנפסקה בשנת 1960.
אייטוטקי היה אתר הצילומים של תוכניות הראליטי "שברי ספינה" (Shipwrecked) הבריטית,  הישרדות האמריקנית ו"השורד" (Survivorman) הקנדית. בעשור הראשון של המאה ה-21. בשנת 2001 חלף בשמי האי סטיב פוסט בטיסת הסולו בכדור פורח סביב לעולם.
בפברואר 2010 פקדה את האי סופת ציקלון. הרוחות החזקות העיפו את הגגות מרוב הבתים וגרמו לנזק לבניינים נוספים כולל בית ספר ובית חולים. לפחות 60% מהבתים ניזוקו. לא דווח על הרוגים א נמנו מספר פצועים קל. כוחות ההגנה של ניו זילנד שלחו מטוס C-130 הרקולס ויחידת הנדסה קרבית לסיוע וממשלת ניו זילנד הקצת סכום של 200,000 דולר.
ביוני 2010 הוכרז אייטוטקי כאחד מעשרת האיים שזכו לתואר "האי היפה ביותר בעולם" על ידי טוני ווילר, המייסד של מדריך התיירים לונלי פלאנט
תיירות

אייטוטקי מפורסם במים בצבע הטורקיז של הלגונה שלו, באיים הבלתי מיושבים שלו ובחופי הדקלים שלו. יתרון נוסף הוא שעד לאחרונה האי היה מחוץ לנתיבי התיירות ההמונית. ראויים לציון גם הכנסייה העתיקה ביותר באיי קוק ועצי הפיקוס הענקיים הצומחים בו.
האי טאפואאטאי (Tapuaetai), הידוע גם בשם "האי בגודל רגל אחת" (One Foot Island) הוא איון קטן בדרום מזרח הלגונה, שנחשב לעיתים כאטרקציה התיירותית החשובה ביותר. האי מספק את הזווית הטובה ביותר לתצפית על הלגונה.
שקיעה באי
חוף באי
הכנסייה
הלגונה
מבט מפסגת האי
בקתה על שפת הים
כלכלה

ענף התעסוקה העיקרי של תושבי האי הוא השירות הממשלתי ושני לו ענף התיירות. ענף התיירות התפתח לאחרונה לאחר החשיפה שניתנה לאי על ידי כל תוכניות הריאליטי שצולמו בו.
הערות שוליים

↑  מידע על האי באתר http://www.cookislands.org.uk
↑  "Discoverers of the Cook Islands and the Names They Gave — Aitutaki"
↑  Mayor says Aitutaki storm worst in memory, RNZI.com
↑  "Wide range of housing in Aitutaki wrecked by Cyclone Pat, but resorts escape damage". Radio New Zealand International. 11 February 2010
↑  "NZ set to juggle resources in cyclone-hit Pacific". Otago Daily Times. 16 February 2010.
↑  "NZ gives $200k to cyclone-hit Cooks". Television New Zealand. 13 February 2010
↑  Reuters, 18 June 2010, "Travel Picks: Top places to wed and survive a breakup", Miral Fahmy (ed.);
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: afec93ad-e588-4d31-a84b-9f53dfea8fdd  SUDOC: 203996550  VIAF: 315124827   WorldCat (עם VIAF): 315124827
איילט צידון

| --- | --- |
"איילט צידון" (מסומן באדום) (שנת 1795)
"איילט צידון" (מסומן באדום) (שנת 1795)
 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  צפת (1660)  צידון (1775-1660)  עכו (1841-1775)  ביירות (1864-1841)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת האיילט
 הקמה:  1660
 פירוק:  חלוקה מנהלית של האימפריה העות'מאנית
 תאריכי פירוק:  1864 
 ישות קודמת:  איילט דמשק 
 ישות יורשת:  וילאייט ביירות 
 
איילט צידון (בטורקית עות'מאנית : ایالت صیدا, קרוי גם : פאשאלוק צידון) הייתה איילט באימפריה העות'מאנית בין השנים 1660–1864.
במאה ה-19 הורחב איילט צידון מהגבול עם מצרים עד נפת כסואן ("Keserwan District" (אנ')), כולל חלקים מפלסטינה ולבנון.
בשנת 1660 עיר הבירה של "איילט צידון" הייתה צפת. בין השנים 1660–1775 עיר הבירה הייתה צידון. בין השנים 1841–1775 עיר הבירה הייתה עכו. בין השנים 1841–1864 עיר הבירה הייתה ביירות.
היסטוריה

שליטים עות'מאנים שקלו ליצור את האיילט כבר בשנת 1585. המחוזות ביירות-צידון וצפת (שהקיפו חלק ניכר מהגליל) אוחדו תחת שלטונו של האמיר פח'ר א-דין השני.
האיילט נוצרה במהלך גלותו של פחר-אל-דין בין השנים 1515–1614, והורחבה בשנת 1660. איילט צידון המשיכה להיות כפופה במובנים מסוימים, הן בעניינים פיסקאליים והן פוליטיים, לפרובינציית דמשק. ממנו נוצרה.
למרות הסכסוכים בשנות ה-60 של המאה ה-19, משפחת מאן מילאה את התפקיד המוביל בניהול העניינים הפנימיים של איילט צידון עד סוף המאה ה-17, אולי מכיוון שלא ניתן היה לנהל את המחוז - לא בסנג'אק של צידון-ביירות - בלעדיהן.
בשנת 1775, כשאחמד אל-ג'זאר קיבל את איילט צידון, הוא העביר את הבירה לעכו. בשנת 1799, עכו התנגדה למצור שבראשו עמד נפוליאון בונפרטה.
כחלק ממלחמת מצרים-עות'מאנית בין השנים 1831–1833 (אנ'), אבראהים פאשא ממצרים כבש את עכו לאחר מצור קשה ב-27 במאי 1832. הכיבוש המצרי חיזק את היריבות בין דרוזים למרונים, שכן אבראהים פאשה העדיף בגלוי את הנוצרים בממשלו. בשנת 1840, מושל צידון העביר את בית מגוריו לביירות, מה שהפך אותה למעשה לבירה החדשה של איילט צידון. לאחר השיבה לשלטון העות'מאני בשנת 1841, הדרוזים ניתקו את בשיר השלישי אל-שיהאב, שהסולטאן העניק לו את התואר אמיר.
בשנת 1842 הציגה הממשלה העות'מאנית את קאימקאם, לפיה הר הלבנון תנוהל על ידי ממונה מרוני והאזורים הדרומיים יותר בקיסראואן ("Keserwan District" (אנ')) ו-נפת שוף ינוהלו על ידי דרוזים. שניהם יישארו תחת שלטונו העקיף של מושל צידון. הפרדה זו של לבנון התגלתה כטעות. המתיחות בין הכתות הדתיות גברה, ובשנת 1860 הן הסלימו לאלימות עדתית. בסכסוך שנערך בלבנון בשנת 1860, נהרגו אלפי נוצרים בטבח שהגיעו לשיאם עם מהומות דמשק ביולי 1860.
בעקבות הזעקה הבינלאומית שנגרמה על ידי הטבח, הצרפתים הנחיתו כוחות בצבא בביירות והעות'מאנים הקימו את המוטראריפארט של הר לבנון ("Mount Lebanon Mutasarrifate"(אנ')), מחוז מרוני-גדול יותר שיישלט על ידי הנוצרים הלא-לבנונים. ההסדר החדש סיים את המהומה, והאזור שגשג בעשורים האחרונים של האימפריה העות'מאנית.
כלכלה בלבנט

בחלק הדרומי של הלבנט, בתקופה העות'מאנית, מספר נמלים קטנים : ביירות, צידון, עכו, חיפה, שהיו שייכים ל"איילת צידון", ואילו יפו הייתה שייכת לאיילט דמשק ("Damascus Eyalet" (אנ')).
מסוף המאה ה-17 חוו נמלים אלה צמיחה כלכלית חזקה הקשורה לסחר בינלאומי במאזני הלבנט ושימשו כממסרים הן לעיר הבית שלהם והן לערי פנים כמו דמשק וירושלים. לצרפתים ובמיוחד למארסייליה, במאה ה-18 היה מונופול על סחר חוץ.
הצרפתים מכרו בעיקר בד המייצג שני שלישים מהיבוא מהלבנט בשנים 1760–1770, מחציתם סביב שנת 1780. שאר המוצרים של המטרופולין מייצגים 3 עד 16% מהמכירות בהתאם לשנה, אלה של הודו המערבית הצרפתית : (אינדיגו, סוכר, קפה שהתחרה עם זה של תימן. בין ההפקות הצרפתיות, החשובות ביותר היו נייר ותרבושים. הודו סיפקה "Carminic acid" (אנ'), צבע אדום פופולרי מאוד, וצפון אירופה, חלקי מתכת (ברזל, פלדה, פח, עופרת).
בתמורה, הלבנט ייצא בעיקר כותנה גולמית ומשי גולמי, בדים ופריטים אחרים, כגון אגוזים.
המסחר בוצע ב-מטבעות עות'מאניים. היקף סחר החוץ היה נתון בשינויים חזקים, בין 900,000 ל-4 מיליון לירה טורקית, תלוי בשנה, הקשורה למלחמת שבע השנים וולאחריה למלחמת העצמאות של ארצות הברית, אך גם לסכסוכים המקומיים שהשפיעו על סוריה העות'מאנית.
מדרום, הלבנט שמר גם על תנועה פעילה מאוד עם הנמלים העות'מאניים הגדולים, בעיקר קונסטנטינופול, סלוניקי ו-כיוס, כמו גם אלכסנדריה ו-דמיאט במצרים. בנוסף לסחורות, נמלי הלבנט ראו עולי רגל מוסלמים ממכה או עולי רגל נוצרים מארץ הקודש העוברים לידם. הלבנט ייצא בעיקר משי ובדים, ובתקופה מאוחרת יותר חיטה, טבק וסבון.
חטיבות מנהליות במאות ה-19-17

איילט צידון כלל שני סנג'קים במאה ה-17: סנג'אק צידון-ביירות וסנג'אק צפת.
איילט צידון כלל שבעה סנג'קים (מחוזות) בראשית המאה ה-19 : סנג'אק עכו, סנג'אק ביירות, סנג'אק צידון, סנג'אק טיירה, סנג'אק שכם, סנג'אק נצרת וסנג'אק טבריה.
מושלי האיילט

עבדין פאשה (1685)
קאבנוז אמד פאשה (1691/92 - 1694/95)
קובאן פאשה אל-מטארג'י (1700–1703)
ארסלן פאשה אל-מטארג'י (1703–1706)
באשיר פאשה אל-מטארג'י (1706–1712)
עת'מאן פאשה אבו טאוק ( 1712–1715 )
באשיר פאשה אל-מטארג'י (1715–1717)
עת'מאן פאשה אבו טאוק (1717–1718)
ז'אנס אחמד פאשה (1716–1718)
דמת חאפז אחמד פאשה (נובמבר 1722 - 1723/24; הקדנציה הראשונה)
אחמד פאשה אבו טאוק ( 1723–1725 )
עת'מאן פאשה אבו טאוק (1725–1726)
Köprülü עבדאללה פאשה (1726 / 27–1728)
סוליימן פאשה אל עזם (1728–1730)
אחמד פאשה אבו טאוק (1730–1734)
סעדדין פאשה אל עזם (1734–1737)
איברהים פאשה אל עזם (1737–1741)
אסעד פאשה אל עזם (1741–1742)
יעקוב פאשה (1742)
איברהים פאשה אל עזם (1742–1744)
סעדדין פאשה אל עזם (1744–1748)
עת'מאן פאשה אל-מוחאסיל ( 1748–1750 )
מוסטפא פאשה אל-קוואס (1750–1752)
סעדדין פאשה אל-עזם (1752–1753)
מוסטפא פאשה אל-קוואס (1754–1755)
מוסטפא פאשה אל עזם (1755–1756)
סעדדין פאשה אל-עזם (1756–1759)
נועמאן פאשה (1760–1763)
מוחמד פאשה אל-עזם (1763–1770)
דרוויש פאשה אל-קורג'י (1770–1771)
דאהר אל-עומר (1771–1775)
רג'ב פאשה (1772)
מאלק מוחמד פאשה (1775)
אחמד אל-ג'זאר (1775–1804)
סולימאן פאשה (1804–1819)
באשיר שיהאב (1819)
עבדאללה פאשא (1820-1822)
דרוויש מהמד פאשה (1822)
מוסטפא פאשה (1822–1823)
עבדאללה פאשא (1823-1832)
שלטון מצרים ( 27 במאי 1832 - 10 באוקטובר 1840)
חוסיין עבד אל-האדי (1833 - לפני 1840)
קושה אחמד זקרייה פאשה (נובמבר 1840 - מרץ 1841)
אנסטה / חסקי מחמד סלים פאשה (מרץ 1841 - דצמבר 1841)
איזט אחמד פאשה (דצמבר 1841 - יולי 1842)
מוסטפא פאשה (1842)
סלים פשה (1842)
אמר פשה (Mihaylo Lattas) (1842 - 7 בדצמבר 1842)
איאסלי אסד מהמד מוחלי פאשה (אוגוסט 1842 - 9 באפריל 1845)
יוזגאטלי מחמד ושיה פאשה (9 באפריל 1845 - ינואר 1846)
מוהנדיס מהמד כמיל פאשה (ינואר 1846 - ספטמבר 1847)
מוסטפא שריפי פאשה (ספטמבר 1847 - יולי 1848)
סאליה ויק פאשה (אוגוסט 1848 - ספטמבר 1851; הקדנציה הראשונה)
פפה מחמד אמין פאשה (ספטמבר 1851 - ספטמבר 1852)
סאליה ואמיק פאשה (ספטמבר 1852 - מרץ 1855; הקדנציה השנייה)
מחמוד נדים פאשה (מרץ 1855 - דצמבר 1855)
סאליה ויק פאשה (דצמבר 1855 - יולי 1857; הקדנציה השלישית)
ארנבד מחמד קורשיד פאשה (יוני 1857 - 17 ביולי 1860)
פואד פאשה (17 ביולי 1860 - 9 ביוני 1861)
צ'ארלס-מארי-נאפוליון דה בופור ד'הוטפול (16 באוגוסט 1860 - 5 ביולי 1861; דה-פקטו כחלק מהמשלחת הצרפתית בסוריה ("Règlement Organique (Mount Lebanon)" (אנ')))
קייסירילי אמד פאשהר (1860–1863)
מחמד קבולי פאשה (1863–1864)
מחמד קורשיד פאשה (1864–1865)
תמונות

"איילט צידון" (שנת 1851)
מפה של האימפריה העות'מאנית שנערכה בשנת 1680 על ידי Frederik de Wit, איילט צידון מסומן בחץ אדום
צידון בשנת 1860
הערות שוליים

↑  איילט היה היחידה השלטונית הגדולה בימי אימפריה העות'מאנית עד לתקופת הטנזימאט. האיילט הוחלף בווילאייט ב-1864. המושל שעמד בראש המערכת הפיאודלית של איילט היה מכונה "ביילרביי"
↑  אזורים אדמיניסטרטיבים Macgregor, John (1850). Commercial statistics: A digest of the productive resources, commercial legislation, customs tariffs, of all nations. Whittaker and co. p. 12. Retrieved 2013-02-25
↑  בעיות באוטונומיות העות'מאניות בסוריה במאות ה-16 וה-17  Abdul-Rahim Abu-Husayn, Problems in the Ottoman Administration in Syria During the 16th and 17th Centuries: The Case of the Sangiaccato of Sidon-Beirut, in International Journal of Middle East Studies, vol. 24, n. 04, 1992, p. 673, DOI:10.1017/S002074380002239X
↑  Winter, Stefan (2010-04-30). The Shiites of Lebanon under Ottoman rule, 1516–1788. Cambridge University Press. p. 120. ISBN 978-0-521-76584-8.
↑  Gabor Agoston; Bruce Alan Masters (2009). Encyclopedia of the Ottoman Empire. Infobase Publishing. p. 330. ISBN 978-1-4381-1025-7. Retrieved 2013-02-25
↑  Daniel Panzac, "Commerce et commerçants des ports du Liban Sud et de Palestine (1756-1787)", Revue du monde musulman et de la Méditerranée, no 55-56, 1990, p. 75-93
↑  מרד בפלסטין במאה השמונה עשרה: עידן שייח זאהיר אל-אומאר Joudah, Ahmad Hasan. Revolt in Palestine in the Eighteenth Century: The Era of Shaykh Zahir Al-ʻUmar. (1986) Kingston Press
↑  אנשי העולם - לבנון World Statesmen — Lebanon
אישה תחת השפעה

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון קסאווטס 
 הופק בידי:  סם שו 
 תסריט:  ג'ון קסאווטס 
 עריכה:  דייוויד ארמסטרונג 
 שחקנים ראשיים:  ג'ינה רולנדס מת'יו לבורטוס פרד דרייפר פיטר פאלק מריו גאלו 
 מוזיקה:  בו הארווד 
 צילום:  אל רובאן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בנובמבר 1974 
 משך הקרנה:  155 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אמנותי 
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אישה תחת השפעה (באנגלית: A Woman Under The Influence) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1974, אשר נכתב ובוים על ידי ג'ון קסאווטס. הסרט מתמודד עם התמוטטותה הנפשית של אשה קשת יום ותאבת חיים שאינה מסתגלת לקודים המקובלים בחברה של מעמד הפועלים. הסרט מציג את הפוליטיקה המגדרית בחברה האמריקאית. גישתו ההומניסטית של הבמאי מצליחה להביא למרקע מורכבות של יחסים ואהבה בצורה ריאליסטית ומרגשת. בזכות גישות חדשות של בימוי שחקנים, סגנון ריאליסטי היוצר תחושה כמו-תיעודית, ואמצעי הפקה והפצה עצמאיים, נחשב הסרט ליצירת מופת קולנועית עד היום.
תקציר העלילה

מייבל לונגטי היא עקרת בית מסורה בפרברי לוס אנג'לס, שאוהבת ומוקירה את בעלה פועל הבניין ושלושת ילדיה. ניק בעלה הוא חברותי ואהוד על עמיתיו עובדי העירייה, בעל נאמן ואוהב המתקשה לרדת לסוף דעתה של אשתו – אישה כנה, ישירה ונוירוטית שקשייה להתמודד עם תסכול חיי היומיום, הרגישות והרצון שלה לשאת חן בעיני כולם, מובילים אותה להתנהגות חריגה בעיני בני משפחתה וחבריה הקרובים. ניק מגיע למסקנה כי מייבל מסוכנת לעצמה ולילדיהם ומחליט לאשפז אותה במוסד פסיכיאטרי למשך שישה חודשים. בתקופת העדרה מגלה ניק כי המציאות בלעדיה אינה קלה יותר, ומתקשה לתפקד כהורה "נורמלי" יותר מאשתו.
הפקה

ג'ון קסאווטס כתב תסריט למחזה על פי בקשתה של אשתו - ג'ינה רולנדס (אשר מככבת בסרט בתפקיד הראשי) והחליט לעבד אותו לסרט קולנוע. כשניסה לגייס כספים נאמר לו שוב ושוב כי אף אחד אינו מעוניין לראות אישה משוגעת בגיל העמידה. קסאווטס משכן את ביתו ולווה כספים ממשפחתו ומכריו, כולל חברו פיטר פאלק אשר שיחק לצידו ובבימויו בעבר, וגם בסרט זה מגלם את התפקיד הראשי. פאלק תרם מכספו האישי חצי מיליון דולרים. חברי הצוות היו חבריו, עמיתיו, וסטודנטים לקולנוע. ג'ינה רולנדס דאגה לאיפור ולתלבושות. מלבד הדמויות הראשיות השתתפו גם אמו של קסאווטס ואביה של רולנדס בתפקידים המשניים. תהליך ההפצה גם הוא נתקל בקשיים, חברות ההפצה סירבו להסתכן והוא פרסם והפיץ את הסרט בעצמו. הוא התקשר ישירות לבתי הקולנוע ושכנע אותם להציג את סרטו, הקרין את הסרט בבתי אמנות וקמפוסים של מכללות לקולנוע, וקיים דיון עם הקהל לאחר ההקרנה. הסרט הוקרן בפסטיבל סן סבסטיאן (שם זכתה ג'ינה רולנדס בפרס השחקנית והוא עצמו בפרס הבימוי). רק שנתיים מאוחר יותר החל הסרט "להמריא". הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בניו יורק וזכה לתשומת לב.
איילין פורד

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1922 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  9 ביולי 2014 (בגיל 92) מוריסטאון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Eileen Otte 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  קולג' ברנרד 
 תקופת הפעילות:  מ-1946 
 בן או בת זוג:  ג'רארד ו. פורד (?–2008) 
 
איילין פורד (באנגלית: Eileen Ford; ‏25 במרץ 1922 - 9 ביולי 2014) הייתה מנהלת ומייסדת סוכנות הדוגמנות פורד מודלס.
ביוגרפיה

איילין פורד נולדה כאיילין אוטי (Eileen Otte) בגרייט נק, ניו יורק. היא אהבה לקרוא, בעיקר על בגדים ונסיעות. התחילה כדוגמנית בעצמה ותוך זמן קצר נוכחה לדעת שהיא מוכשרת לעסקי האופנה וזיהתה את המראה שיצטלם היטב. אף ישר, עיניים רחבות וסימטריות וצוואר ארוך. היא למדה בברנארד קולג' וסיימה ללמוד ב-1946.
בשנת 1946 ייסדה ביחד עם בעלה, ג'רלד ויליאם "ג'רי" פורד, את סוכנות הדוגמנות פורד מודלס, אחת מסוכנויות הדוגמנות הראשונות ואחת מסוכנויות הדוגמנות  הידועות ביותר בעולם.
"יש שתי מילים בתעשיית הדוגמנות", היא אומרת "עצמות וגוף, גוף ועצמות". "האשה היפה היא כזאת שבאמת מכירה את עצמה – את פניה, את גופה, את כולה – והיא ממצה את המקסימום מהנתונים שלה."
כתבות ביוגרפיות על איילין פורד פורסמו בכתבי העת Good Housekeeping ב-1968, לייף בנובמבר 1970 וליידיז הום ז'ורנל ב-1971 ומעל במות רבות נוספות. היא הופיעה ב-1997 בסרט Scratch the Surface המספר את סיפורה של נערה דוגמנית שנהפכת להיות במאית סרטי תעודה, כן הופיעה בסרטה של טארה פיצ'פטריק מ-1999 Intimate Portrait: Eileen Ford, המתאר את תעשיית הביגוד. והופיעה גם בסרט 
Celebrity Profile: Brooke Shields in 2001.
ביתה של פורד ב-Tewksbury Township, New Jersey נחרב כמעט לחלוטין ב-1993 כתוצאה משריפה.
היא הפיקה בשנת 2000 את סדרת הטלוויזיה Search for a Supermodel.
ספריה

EILEEN FORD'S BOOK OF MODEL BEAUTY by Eileen Ford. Published by Trident Press New York 1968
Eileen Ford's a more beautiful you in 21 days by Eileen Ford. Published by Simon and Schuster, New York 1972. ISBN 978-0-671-21191-2
מקור

Good Housekeeping Magazine 1968
הערות שוליים

↑  Speers, W. "MODEL-AGENCY FORDS LOSE N. JERSEY HOME TO FIRE", The Philadelphia Inquirer,
March 4, 1993
"ביתם הנפלא בצפון ג'רזי של ג'רלד ואיילין פורד, בעליהם של סוכנות הדוגמנות היוקרתית ביותר בתעשייה, נהרס לחלוטין מהבית ב- Tewksbury Township ".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810553055305606  ISNI: 0000 0000 5669 7813  LCCN: n50025187  VIAF: 52230776   WorldCat (עם VIAF): 52230776
אייטור קראנקה

אייטור קראנקה דה לה הוס (בספרדית: Aitor Karanka de la Hoz; נולד ב-18 בספטמבר 1973 בוויטוריה) הוא כדורגלן עבר ספרדי-בסקי, ששיחק בעמדת המגן וכיום מאמן.
כשחקן העביר את כל הקריירה בספרד, בקבוצות אתלטיק בילבאו וריאל מדריד, למעט עונת פרישה בארצות הברית. עם ריאל מדריד זכה קראנקה שלוש פעמים בליגת האלופות.