stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניו יורק ניקס
היסטוריה > 2010–2011: הגעתם של אמארה סטודמאייר, טייסון צ'נדלר וכרמלו אנתוני

ב-5 ביולי 2010 החתימו הניקס את הפורוורד לשעבר של פיניקס סאנס, אמארה סטודמאייר. שוויו של החוזה היה 99.7 מיליון $ לחמש השנים הבאות. אחר כן הניקס העבירו את דייוויד לי לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לקלנה אזובוקי, רוני טוריאף ואנתוני רנדולף. מאוחר יותר הגארד ריימונד פלטון משארלוט בובקאטס חתם בקבוצה. אחר כך הם החתימו את רוג'ר מייסון. הניקס שברו שיא, כשהם הקבוצה בעלת השווי הכספי הגבוה ביותר בהיסטוריה של ה-NBA, שווי של 655 מיליון $.
ב-22 בפברואר 2011 הניקס ביצעו טרייד משמעותי ביותר. בטרייד הזה הם קיבלו את האולסטאר כרמלו אנתוני מדנוור נאגטס, ביחד עם צ'אנסי בילאפס (אולסטאר בעברו ואף MVP בסדרת הגמר של 2004), שלדן ויליאמס, אנתוני קרטר ורנלדו בולקמן. בתמורה הם נתנו לנאגטס את ריימונד פלטון, דנילו גלינארי, וילסון צ'נדלר, טימופיי מוזגוב ובחירת דראפט מ-2014. בנוסף הם מסרו את אנתוני רנדולף ואדי קרי למינסוטה טימברוולבס בתמורה לקורי ברואר.
את עונת 2010/2011 סיימו הניקס במאזן 40–42, ועלו לפלייאוף מהמקום ה-6 במזרח. בסיבוב הראשון הם פגשו את בוסטון סלטיקס, והודחו בסוויפ של 0–4 .
לקראת עונת 2011/2012 קנו הניקס את טייסון צ'נדלר, הסנטר של דאלאס מאבריקס, והחתימו אותו לארבע שנים תמורת 58 מיליון דולר. זו הייתה העונה הטובה ביותר בקריירה שלו: הוא תרם 11.3 נקודות למשחק וקלע כ-67.9 אחוזים מהשדה, ובכך קבע שיא חדש של אחוזי קליעה בניו יורק ואף הוביל את הליגה בנקודות מהצבע. בנוסף, בסיום העונה נבחר כסנטר השלישי של נבחרת העונה ב-NBA והוכתר לתואר שחקן ההגנה של העונה,  הראשון שעשה זאת במדי הניקס.
ב 27 בדצמבר 2011 החתימו הניקס את ג'רמי לין כגיבוי לטוני דאגלס ומייק ביבי. בפברואר 2012 לין הוביל את הניקס לסדרת ניצחונות מפתיעה, שכונתה על ידי התקשורת 'ליסניטי'. תופעת ה'לינסניטי' הביאה להתעניינות רבה בניקס. משחקם של הניקס נגד לוס אנג'לס לייקרס, במסגרת אותה סדרת ניצחונות, היה לנצפה ביותר עד אז באותה עונה. במשחק זה קלע לין 38 נקודות.
היסטוריה > 2012–2013: הגעתם של ג'ייסון קיד, ריימונד פלטון וג'יי.אר סמית'

כל הבחירות של הניקס בסיבוב הראשון של דראפט 2012 הועברו לקבוצות אחרות תמורת בחירות ב-2014. בסיבוב השני, בבחירה ה-48, הניקס בחרו את הפורוורד היווני קוסטאס פאפאניקולאו ומפני שלא עבר את מחנה האימונים של הניקס בהצלחה הוא לא נכנס לסגל הקבוצה, אך לא אושר לו לעבור לכל קבוצה אחרת ב-NBA למשך 2 העונות הקרובות, ולכן עבר לקבוצה היוונית אולימפיאקוס. שבוע לאחר מכן חתמו הניקס עם הרכז של דאלאס מאבריקס ג'ייסון קיד כדי שיחליף את ג'רמי לין. לאחר מכן בוצע טרייד בין הניקס ליוסטון רוקטס ובו נתנו הניקס לרוקטס את ג'וש הארלסון תמורת מרכוס קמבי. הטרייד הגדול ביותר של הניקס היה ריימונד פלטון וקורט תומאס של פורטלנד תמורת ג'ארד ג'פריס ודן גדזוריק. הם החתימו את הגארד ג'יי.אר. סמית', שהפך לבורג חשוב בקבוצה, ואת סטיב נובאק שייצג את הקבוצה ואת קונפדרציית המזרח בתחרות השלשות של אולסטאר 2013. הם החתימו עוד שלושה גארדים: ג'יימס ווייט, כריס כופלנד ואת פבלו פריגיוני. לקראת פתיחת עונת 2012/2013 הם החתימו את רוני ברוור, כריס סמית ואת קניון מרטין. ימים ספורים לפני תחילת העונה נפצעו שחקן המפתח אמארה סטודמאייר והשחקן השישי של הקבוצה אימן שאמפרט, והשאירו את הקבוצה במצב קשה שהוביל לחמישה הפסדים רצופים בפתיחת העונה. לאחר עבודה קשה של הצוות המקצועי בנו מאמני הקבוצה הרכב ושיטת משחק מיוחדים בשביל הקבוצה הפגועה, ולאחר ישיבה קבוצתית לגבי ההרכב והשיטה המיוחדת ניצחו הניקס כ-18 משחקים רצופים, כאשר בארבעת הניצחונות הראשונים קלעו לפחות 100 נקודות, מה שהוביל את הקבוצה למקום השני בקונפדרציית המזרח. אחרי שלושה הפסדים לממפיס גריזליס, דאלאס מאבריקס ויוסטון רוקטס חזר אימן שאמפרט והחליף את מקומו של אמארה סטודמאייר שנותר פצוע עד סוף העונה. ב-9 באפריל 2013 ניצחו הניקס את וושינגטון ויזארדס והבטיחו את מקומם במשחקי הפלייאוף של 2013. ב-20 באפריל 2013 החלו משחקי הפלייאוף, ובסדרת רבע הגמר התמודדו מול בוסטון סלטיקס שהדיחה אותם בסוויפ בעונה שעברה. במשחק הראשון ניצחו הניקס 78–85 את בוסטון באולם הבית. במשחק השני הביסו הניקס את הסלטיקס 71–87 בניקס ארנה. במשחק השלישי ניצחו הניקס 76–90 את בוסטון בבוסטון גארדן. במשחק הבא ניצחו בוסטון את הניקס 90–97 ובמשחק שלאחריו גברה בוסטון 86–92 על הניקס. ב-3 במאי התקיים המשחק השישי בסדרה כאשר הניקס ניצחו בשלושה משחקים מתוך חמשת משחקי הסדרה האחרונים. בסיום המשחק ניצחו הניקס, ועלו לחצי גמר המזרח נגד אינדיאנה פייסרס, בו הודחו הניקס כשהפסידו 2–4 לאינדיאנה פייסרס.
ב-25 בינואר 2014, במשחק בין הניקס לשארלוט בובקטס, קלע כרמלו אנתוני 62 נקודות, שיא קריירה עבורו. במשחק זה שבר אנתוני שיא נוסף, שיא נקודות במדיסון סקוור גארדן, השיא הקודם היה של קובי בראיינט 61 נקודות. היה זה גם שיא נקודות לשחקן בעונה זו.
היסטוריה > 2014–2015: דרק פישר

בתחילתה של עונת 2014/2015 הניקס הביאה את המאמן דרק פישר, ובאמצע העונה, בטרייד משולש עם קליבלנד ואוקלהומה, קיבלה הקבוצה את אלכס קירק ולו אמונדסון. קליבלנד קיבלה בתמורה את ג'יי. אר. סמית' ואימאן שאמפרט, ואוקלהומה את דיון וייטרס. בעונה זו הניקס שברו שיא הפסדים רצופים של המועדון בעונה הסדירה כשהגיעו ל-14 הפסדים רצופים, עד שרצף ההפסדים נקטע על ידי ניצחון על ניו אורלינס פליקנס.
היסטוריה > 2017-2018: תקופת פורזינגיס

אחרי שהניקס בחרו בקריסטפס פורזינגיס בדראפט ה-NBA 2015 והלה הצליח לבסס את עצמו ככוכב עתידי של הניקס, הקבוצה החליטה להעביר את כוכבה כרמלו אנתוני לפני תחילת עונת 2017/2018 לאוקלהומה סיטי תאנדר עבור השחקנים אנס קאנטר, דאג מקדרמוט ובחירת דראפט סיבוב שני של שיקגו בולס. בפברואר 2019 סיים פורזינגיס את תקופתו בניקס מוקדם מהצפוי והועבר בטרייד לדאלאס מאבריקס.
היסטוריה > 2018–הווה: תקופת רנדל

לאחר העברתו של קריסטפס פורזינגיס בטרייד, לא הצליחו הניקס לנצח משחקים וסיימה את העונה במקום האחרון בטבלת המזרח, עם מאזן 17–65.
בדראפט 2019, זכו הניקס בבחירה השלישית בסיבוב הראשון, ובחרו את אר. ג'יי. בארט מאוניברסיטת דיוק. באותו קיץ חתם בקבוצה ג'וליוס רנדל.
בעונת 2019/2020 הניקס הגיעו למאזן 21–45, ולא העפילו לפלייאוף וסיימו את העונה המקוצרת (בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית) במקום ה-12 בלבד במזרח. בקיץ 2020, התמנה טום ת'יבודו למאמן החדש של הניקס.
למרבה ההפתעה, עם תחילתה של עונת 2020/2021, הצליחו הניקס להשיג רצף ניצחונות תחת הובלתו של ג׳וליוס רנדל, שחווה עונת פריצה בגיל מבוגר יחסית, לאחר שבמשך שנים נחשב לשחקן די אפור בליגה. בהמשך העונה, העבירו הניקס בטרייד את דניס סמית', בתמורה לדריק רוז מדטרויט פיסטונס. הקבוצה המפתיעה של הניקס הצליחה לסיים במקום הרביעי במזרח עם מאזן 41–31. בסיום העונה, זכה רנדל בתואר השחקן המשתפר של העונה ב-NBA.
פירוש השם

הפירוש המילולי של המילה "ניקרבוקרס" הוא מכנסיים קצרים שמגיעים עד מתחת לברך. מכנסיים אלו הפכו מזוהים עם המתיישבים ההולנדים הראשונים, שהגיעו לניו יורק (אז ניו אמסטרדם) במאה ה-17 ודבקו באופנה המיושנת, גם כשעלה קרנם של המכנסיים הארוכים והלא מגולגלים.
ב-1809 פרסם הסופר וושינגטון אירווינג ספר סאטירי בשם "היסטוריה של ניו-יורק" תחת שם העט "דיטריך ניקרבוקר" (Diedrich Knickerbocker). בעקבות הספר החל הכינוי "ניקרבוקר" לשמש לציון תושבי ניו-יורק ששורשיהם מהמתיישבים ההולנדים הראשונים, ומאוחר יותר לציון תושבי ניו יורק בכלל.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הכינוי הוצג בצורה חזותית באמצעות הדמות "אבא ניקרבוקר", שגם היה הסמל הראשון של הקבוצה.
למרות זיהויה המוחלט של קבוצת הכדורסל עם השם, כ־100 שנה לפני שהוקמו ה"ניקס" של היום, הוקמה קבוצת בייסבול בעלת שם זהה. קבוצה זו, ששיחקה במנהטן ועברה לאחר שנה לניו ג'רזי, הייתה קבוצת הבייסבול המאורגנת הראשונה אי פעם.
לוגואים

סמל הקבוצה בין השנים 1946–1964
סמל הקבוצה בין השנים 1964–1979
סמל הקבוצה בין השנים 1979–1983
סמל הקבוצה בין השנים 1983–1989
סמל הקבוצה בין השנים 1989–1992
סמל הקבוצה בין השנים 1992–1995
סמל הקבוצה בין השנים 1995–2011
סמל הקבוצה מאז שנת 2011
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| נד אייריש | 1946–1957 | – |
| פרד פודסטה | 1957–1960 | – |
| וינס בורילה | 1960–1961 | – |
| פרד פודסטה | 1961–1965 | – |
| אדי דונובן | 1965–1970 | – |
| רד הולצמן | 1970–1975 | 2 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1970, 1973) |
| אדי דונובן | 1975–1982 | – |
| דייב דבושר | 1982–1986 | – |
| גורדון סטירלינג | 1986–1987 | – |
| אל ביאנקי | 1987–1991 | – |
| ארני גרונפלד | 1991–1999 | – |
| דייב צ'קטס | 1999 | – |
| סקוט ליידן | 1999–2003 | – |
| אייזיאה תומאס | 2003–2008 | – |
| דוני וולש | 2008–2011 | – |
| גלן גרונוולד | 2011–2013 | – |
| סטיב מילס | 2013–2014 | – |
| פיל ג'קסון | 2014–2017 | – |
| סטיב מילס | 2017–2020 | – |
| ליאון רוז | 2020–הווה | – |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
נקודות: 62, כרמלו אנתוני מול שארלוט בובקאטס, 24 בינואר 2014.
ריבאונדים: 33, ויליס ריד מול סינסינטי רויאלס, 2 בפברואר 1971.
אסיסטים: 22, כריס דוהון מול גולדן סטייט ווריורס, 29 בנובמבר 2008.
חטיפות: 8, כריס מקנילי מול וושינגטון בולטס, 4 במרץ 1986, וסרחיו רודריגס מול מילווקי באקס, 22 בפברואר 2010.
חסימות: 10, דיקמבה מוטומבו מול ניו ג'רזי נטס, 4 בינואר 2004.
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מתייחסים לעונה הסדירה בלבד, ומעודכנים לסוף עונת 2023/2024. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. פטריק יואינג - 23,665  2. וולט פרייז'ר - 14,617  3. ויליס ריד - 12,183  4. אלן יוסטון - 11,165  5. קארל בראון - 10,449 |  ריבאונדים: 1. פטריק יואינג - 10,759  2. ויליס ריד - 8,414  3. צ'ארלס אוקלי - 7,291  4. הארי גלאטין - 5,935  5. וילי נאולס - 5,015 |  אסיסטים: 1. וולט פרייז'ר - 4,791  2. מארק ג'קסון - 4,005  3. דיק מקגווייר - 2,950  4. קארל בראון - 2,821  5. ריצ'י גארין - 2,725 |  חטיפות: 1. פטריק יואינג - 1,061  2. צ'ארלס אוקלי - 844  3. מייקל ריי ריצ'רדסון - 810  4. ריי ויליאמס - 750  5. צ'ארלי וורד - 744 |  חסימות: 1. פטריק יואינג - 2,758  2. מיטשל רובינסון - 602  3. ביל קרטרייט - 543  4. מרווין ובסטר - 542  5. קורט תומאס - 479 |  |  |  |
הישגים ופרסים > פרסים אישיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  MVP של העונה הסדירה ויליס ריד - 1970 MVP של סדרת הגמר ויליס ריד - 1970, 1973 שחקן ההגנה של העונה טייסון צ'נדלר - 2012 רוקי השנה ויליס ריד - 1965  פטריק יואינג - 1986  מארק ג'קסון - 1988 השחקן המשתפר של העונה ג'וליוס רנדל - 2021 השחקן השישי של העונה אנתוני מייסון - 1995  ג'ון סטארקס - 1997  ג'יי. אר. סמית' - 2013 מאמן השנה רד הולצמן - 1970  פט ריילי - 1993  טום ת'יבודו - 2021 מאמנים במשחק האולסטאר ג'ו לאפצ'יק - 1951, 1953, 1954  רד הולצמן - 1970, 1971  פט ריילי - 1993  ג'ף ואן גנדי - 2000 |  חמישיית העונה הראשונה הארי גלאטין - 1954  וולט פרייז'ר - 1970, 1972, 1974, 1975  ויליס ריד - 1970  ברנרד קינג - 1984, 1985  פטריק יואינג - 1990 חמישיית העונה השנייה קארל בראון - 1948, 1954  דיק מקגווייר - 1951  הארי גלאטין - 1955  ריצ'י גארין - 1959, 1960, 1962  ויליס ריד - 1967–1969, 1971  דייב דבושר - 1969  וולט פרייז'ר - 1971, 1973  פטריק יואינג - 1988, 1989, 1991–1993, 1997  אמארה סטודמאייר - 2011  כרמלו אנתוני - 2013  ג'וליוס רנדל - 2021 חמישיית העונה השלישית כרמלו אנתוני - 2012  טייסון צ'נדלר - 2012  ג'וליוס רנדל - 2023 חמישיית ההגנה הראשונה דייב דבושר - 1969–1974  וולט פרייז'ר - 1969–1975  ויליס ריד - 1970  מייקל ריי ריצ'רדסון - 1981  צ'ארלס אוקלי - 1994  טייסון צ'נדלר - 2013 חמישיית ההגנה השנייה פטריק יואינג - 1988, 1989, 1992  ג'ון סטארקס - 1993  צ'ארלס אוקלי - 1998  טייסון צ'נדלר - 2012 |  חמישיית הרוקיז הראשונה ארט היימן - 1964  ויליס ריד - 1965  ג'ים בארנס - 1965  הווארד קומיבס - 1965  דיק ואן ארסדייל - 1966  קאזי ראסל - 1967  וולט פרייז'ר - 1968  פיל ג'קסון - 1968  ביל קרטרייט - 1980  דארל ווקר - 1984  פטריק יואינג - 1986  מארק ג'קסון - 1988  צ'אנינג פריי - 2006  לנדרי פילדס - 2011  אימאן שאמפרט - 2012  טים הארדוויי הבן - 2014  קריסטפס פורזינגיס - 2016  וילי הרננגומס - 2017 חמישיית הרוקיז השנייה רוד סטריקלנד - 1989  לנגסטון גאלוויי - 2015  מיטשל רובינסון - 2019  עמנואל קוויקלי - 2021 |  שחקנים במשחק האולסטאר וינס בורילה - 1951  הארי גלאטין - 1951–1957  דיק מקגווייר - 1951, 1952, 1954–1956  מקס זסלופסקי - 1952  קארל בראון - 1953–1957  נת'ניאל קליפטון - 1957  ריצ'י גארין - 1958–1963  וילי נאולס - 1958, 1960–1962  קן סירס - 1958, 1959  ג'וני גרין - 1962, 1963, 1965  טום גולה - 1963, 1964  לן צ'אפל - 1964  ויליס ריד - 1965–1971  דיק בארנט - 1968  דייב דבושר - 1966–1968, 1970–1974  וולט פרייז'ר - 1970–1976  ביל בראדלי - 1973  ארל מונרו - 1975, 1977  בוב מקאדו - 1977, 1978  ביל קרטרייט - 1980  מייקל ריי ריצ'רדסון - 1980–1982  ברנרד קינג - 1984, 1985  פטריק יואינג - 1986, 1988–1997  מארק ג'קסון - 1989  צ'ארלס אוקלי - 1994  ג'ון סטארקס - 1994  אלן יוסטון - 2000, 2001  לטרל ספריוול - 2001  דייוויד לי - 2010  אמארה סטודמאייר - 2011  כרמלו אנתוני - 2012–2017  טייסון צ'נדלר - 2013  קריסטפס פורזינגיס - 2018  ג'וליוס רנדל - 2021, 2024  ג'יילן ברנסון - 2024 |  |  |  |  |
הישגים ופרסים > שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | עמדה | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 | וולט פרייז'ר | רכז | 1977-1967 | 1979 |
| 12 | דיק בארנט | קלע | 1974-1965 | 1990 |
| 15 | ארל מונרו | רכז, קלע | 1980-1972 | 1986 |
| 15 | דיק מקגווייר | רכז | 1957-1949 | 1992 |
| 19 | ויליס ריד | סנטר | 1974-1964 | 1976 |
| 22 | דייב דבושר | פאוור פורוורד | 1974-1969 | 1981 |
| 24 | ביל בראדלי | סמול פורוורד | 1977-1967 | 1984 |
| 33 | פטריק יואינג | סנטר | 2000-1985 | 2003 |
| 613 | רד הולצמן | מאמן | 1977-1967, 1982-1978 | 1990 |
"מספר החולצה" של המאמן רד הולצמן, 613, מייצג את מספר הניצחונות שהשיג כמאמן הקבוצה
הערות שוליים

↑  פורזינגיס עבר לדאלאס, דיאנדרה ג'ורדן בניקס, באתר ynet, 1 בפברואר 2019
↑  What's a Knickerbocker?, New York Knicks (באנגלית)
↑  המובילים הסטטיסטיים של ניו יורק ניקס, באתר basketball-reference.com
| קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית האטלנטי | הבית המרכזי | הבית הדרום־מזרחי | הבית הצפון־מערבי | הבית הפאסיפי | הבית הדרום־מערבי |
| בוסטון סלטיקס | שיקגו בולס | אטלנטה הוקס | דנוור נאגטס | גולדן סטייט ווריורס | דאלאס מאבריקס |
| ברוקלין נטס | קליבלנד קאבלירס | שארלוט הורנטס | מינסוטה טימברוולבס | לוס אנג'לס קליפרס | יוסטון רוקטס |
| ניו יורק ניקס | דטרויט פיסטונס | מיאמי היט | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | לוס אנג'לס לייקרס | ממפיס גריזליס |
| פילדלפיה 76' | אינדיאנה פייסרס | אורלנדו מג'יק | פורטלנד טרייל בלייזרס | פיניקס סאנס | ניו אורלינס פליקנס |
| טורונטו ראפטורס | מילווקי באקס | וושינגטון ויזארדס | יוטה ג'אז | סקרמנטו קינגס | סן אנטוניו ספרס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439014705171  LCCN: n50009422  VIAF: 146548427   WorldCat (עם VIAF): 146548427 
ביל בראדלי, בחירת דראפט של הניקס מ-1965
וולט פרייז'ר, שחקן הקבוצה בין השנים 1967–1977
יובי בראון, מאמן הניקס בין השנים 1982–1987
פטריק יואינג, שחקן הניקס בין השנים 1985–2000
סטפון מרבורי, שיחק בניקס בשנים 2004–2009
עבדאללה, מלך ערב הסעודית

עבדאללה בן עבד אל-עזיז אאל סעוד (בערבית: عبد الله بن عبد العزيز آل سعود; 1 באוגוסט 1924 – 23 בינואר 2015) היה מלכה השישי של ערב הסעודית. הוא הומלך ב-1 באוגוסט 2005, בעקבות מותו של אחיו למחצה, המלך פהד ומלך בערב הסעודית עד מותו בשנת 2015.
פועלו > ענייני פנים

מדיניות הפנים הסעודית בימי שלטונו של עבדאללה (הן כעוצר בפועל והן כמלך) מתאפיינת בקידום תוספתי (אינקרימנטלי) של רפורמות בתחום הדת, החינוך, המשפט ומעמד האישה. הוא היה המלך הראשון שניסה לבסס את מעמדו על לגיטימציה ציבורית, בנוסף ללגיטימציה הדתית, והבין את הצורך בגיבושה של אמנה חברתית חדשה. עבדאללה ראה ברפורמות מענה לאתגרים שניצבו בפני הממלכה ובית המלוכה, הן מבית והן מחוץ. הצורך לשפר את התדמית הסעודית במערב, גבר במיוחד אחרי אירועי ה-11 בספטמבר, זאת לצד הצורך הגובר למצוא דרך לאזן בין כוחות שמרניים וליברליים בתוך החברה הסעודית עצמה - בעיקר בתקופת אירועי 'האביב הערבי' בשנת 2010.
עבדאללה יזם ופרש את חסותו על "הפורום לדיאלוג לאומי". הפורום היווה פלטפורמה לדיונים בנושאים שונים וכלל: אינטלקטואלים, חוקרים, אנשי דת ואישי ציבור, כולל ייצוג נשי. האג'נדה למפגשים נקבעה מראש וההשתתפות בדיונים התאפשרה למוזמנים בלבד. הנושאים שהועלו לדיון במסגרת הפורום היו: חיזוק האחדות הלאומית; קיצוניות ומתינות דתית; נשים – זכויות וחובות; צעירים – מציאות ושאיפות לעתיד; התמודדות עם תרבויות שונות בעולם; חינוך – המצב הנוכחי ואמצעים לפיתוח; עבודה ותעסוקה; ושירותי בריאות הציבור.
במהלך אירועי ה'אביב הערבי' נקט עבדאללה, יד קשה כנגד גילויי התנגדות ובמקביל הכריז על רפורמות נרחבות בעלות של עשרות מיליארדי דולרים בתחומים רבים ושונים קרי: פיתוח שירותים חברתיים; מאבק באבטלה; סיוע להקמת תוכניות להכשרה מקצועית ועיונית של נשים; קידום מהלכים בתחומי המדע, התרבות והספורט; סיוע למיזמים ממשלתיים בתחומי המקרקעין והשיכון; תמיכה בסטודנטים הלומדים בחו"ל במקצועות נדרשים; מתן חנינה לאסירים פוליטיים; וכן, העלאת שכרם של פקידים במגזר הממשלתי, הצבאי והפרטי
פועלו > ענייני פנים > רפורמות בתחום החינוך וההשכלה

פתיחת עשרות מוסדות אקדמיים חדשים ברחבי הממלכה.
הרחבת תוכנית המלגות עבור סטודנטים סעודיים שמעוניינים ללמוד בחו"ל - תוכנית משרת שני המקומות הקדושים למלגות חיצוניות.
מינוי בעלי תפקידים צעירים יותר ובעלי נטיות ליברליות למשרד החינוך כדי לבצע שינויים בתוכניות הלימוד. השינויים, שהוכנסו בהדרגה לספרי הלימוד, היו במטרה למנוע הקצנה דתית ושנאת לא מוסלמים, וכללו ריכוך או לחלופין השמטה של התבטאויות אנטי יהודיות ואנטי נוצריות
בעידוד בתו, הנסיכה עאדלה (הידועה בפעילותה למען נשים), הוכנסו שיעורי חינוך גופני לבתי הספר הציבוריים והפרטיים לבנות.
פועלו > ענייני פנים > סוגיות מגדריות

זכות לנשים לבחור ולהיבחר לרשויות המקומיות: ב-25.9.11 נשא המלך עבדאללה נאום במועצת השורא והכריז כי נשים תוכלנה להשתתף בבחירות המוניציפליות ב-2015. ב-12.12.2015, לאחר מותו של המלך עבדאללה ובהתאם להחלטתו, נערכו בחירות מוניציפליות, כשלראשונה השתתפו בהן נשים כמצביעות וכמועמדות, במגבלות השריעה.
הזכות להיבחר כחברות במועצת השורא: ביום 11.01.2013 מינה המלך עבדאללה לראשונה בתולדות סעודיה 30 נשים כחברות במועצת השורא
הזכות לעבוד כעורכות דין: ביום 06.10.13 קיבלו לראשונה ארבע נשים סעודיות רישיון ממשרד המשפטים הסעודי לעסוק בעריכת דין
הוקמו מועדוני ספורט ובריאות לנשים והותר לנשים להשתתף בתחרויות ספורט מקומיות ובחו"ל.
באוניברסיטה למדעים ולטכנולוגיה ליד העיר ג'דה, אותה חנך המלך עבדאללה, מתקיימים לימודים לנשים וגברים ללא הפרדה מגדרית לראשונה בערב הסעודית.
פועלו > ענייני פנים > רפורמות בתחום הדת

פסק הלכה בנוגע ליציאה לג'יהאד מחוץ לסעודיה - ב-1 באוקטובר 2007 פורסמה פתווה האוסרת יציאה של צעירים סעודים לג'יהאד, ללא אישור השליט, וקבעה כי מדובר בעבירה חמורה. נקבע כי הצעירים הסעודים היוצאים לג'יהאד מולכים שולל על ידי גורמים מפוקפקים המנצלים אותם להגשמת מטרותיהם ובכך מסבים נזק רב לסעודיה לאסלאם ולמוסלמים.
תוכנית 'חינוך מחדש' לעצורים ביטחוניים - משרד הפנים הסעודי הפעיל תוכנית של ייעוץ אידאולוגי לעצורים ביטחוניים, כדי להחזירם מתפיסותיהם הקיצוניות. לצד פעילות זו, ניתנו לעצורים הביטחוניים גם תמריצים כלכליים כדי לעודדם לחזור בהם מדעותיהם הקיצוניות.
פסק הלכה בנוגע לאישור מימון טרור - ב-23 במרץ 2010 הורה המלך עבדאללה לאגודת חכמי הדת הבכירים לפסוק בנושא הטרור ומימונו. בעקבות פנייתו של המלך נוסחה פתווה האוסרת לממן טרור או לסייע לו בדרך כלשהי. הפתווה כללה הגדרה משפטית של טרור אך לא ציינה מה דינו של מי שיעבור על האיסורים הללו.
פועלו > מדיניות חוץ > בזירה האזורית

עד ימי המלך עבדאללה, בית המלוכה הסעודי נקט בדיפלומטיה פסיבית יותר. ההעדפה הייתה לפעול ולהשפיע מאחורי הקלעים ולא לנקוט בצעדים יזומים. המלך עבדאללה היה המלך הסעודי הראשון שהוביל מדיניות יוזמת. כמה תהליכים אזוריים תרמו לשינוי באופן ההתנהלות הסעודית: חתירתה של איראן להגמוניה אזורית ושאיפותיה לפיתוח יכולת גרעינית נתפסו כאיום ממשי על הממלכה; המדיניות האמריקאית לא תמיד הלמה לאינטרסים הסעודיים באזור; המלך עבדאללה זיהה ריק מנהיגותי בעולם הערבי וסבור היה שנקיטת יוזמה בתחום מדיניות החוץ עשויה לסייע בקידום מעמדה של סעודיה כמנהיגה אזורית אקטיבית. האקטיביזם הסעודי בימי המלך עבדאללה בא לידי ביטוי בכמה מישורים וזירות:
בזירה הישראלית-פלסטינית - בפברואר 2002 הציג עבדאללה, אז יורש עצר, תוכנית שלום אזורית שנודעה בשם 'יוזמת עבדאללה' ולימים 'יוזמת השלום הערבית'. עבדאללה, יותר מקודמיו, התיר לקיים יחסים מסוימים עם ישראל כל עוד הם נשמרים בחשאי.
בזירה המוסלמית סונית - סעודיה שאפה לגבש קואליציה של מדינות מוסלמיות מתונות ומכאן הסעודים הפכו למבקרים של תנועת האחרים המוסלמים בכלל ותנועת החמאס בפרט. סעודיה אף נתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם קטר בשל תמיכתה בחמאס. בנוסף, התגייסה סעודיה למאבק בדאע"ש.
בזירה הלבנונית - אחרי מלחמת לבנון השנייה, הסעודים מעורבים יותר בלבנון במטרה למנוע את קריסת הממשה בבירות והן כמקור מימון משמעותי, בכל הקשור לשיקום לבנון אחרי המלחמה.
בעיראק - הסעודים שאפו לקיים פיוס שיעי-סוני בוועידת מכה, במטרה לצמצם את הטרור ולעודד הסדר שישמור על אחדות עיראק ומניעת פירוקה ל-3 מדינות.
בסוריה - במהלך מלחמת האזרחים, תמכה סעודיה באופן אקטיבי במתנגדיו של הנשיא בשאר אל-אסד, שנתמך על-ידי איראן.
פועלו > מדיניות חוץ > בזירה הבינלאומית

עבדאללה המשיך להחזיק בקווי היסוד של מדיניות החוץ הסעודית כפי שהתווה אביו, מייסד הממלכה – דהיינו שיתוף פעולה עם ארצות הברית בשאלות של ביטחון אזורי, על מנת לצמצם את הסיכונים הניצבים לפתחה של הממלכה. זאת, למרות חילוקי הדעות שנתגלעו בנושאים שונים. ואכן, תקופת שלטונו של עבדאללה מתאפיינת כתקופה של חילוקי דעות עם ארצות הברית. חילוקי הדעות עם וושינגטון החלו עם הפלישה לעיראק ב-2003, שבסופו של דבר אפשרה מעורבות איראנית בעיראק, הגובלת בסעודיה מצפון. עבדאללה אמנם הצטרף לקואליציה האמריקאית כנגד דאעש בסוריה ועיראק, למרות שלדידו, המטרה העיקרית צריכה הייתה להיות סילוקו של אסד מכס השלטון בדמשק. ממשל אובמה לעומת זאת, סירב לחמש את המורדים הסורים נגד אסד, נטש את הנשיא מוברכ ופתח בשיחות עם איראן בנושא הגרעין. כל אלה למורת רוחו של עבדאללה. כאמור, למרות חילוקי הדעות ובמקביל להן, התלות הסעודית ביועצים ונשק אמריקאי המשיכה להתקיים. הרכש הסעודי לנשק אמריקאי בתקופת שלטונו של עבדאללה נאמד ב-60 מיליארד דולר לפחות.
תפקידים קודמים

בשנת 1963 התמנה עבדאללה כראש המשמר הלאומי הסעודי (אנ'), תפקיד בו שימש עד שנת 2010. הוא פיתח וביסס את המשמר הלאומי כמוסד צבאי גדול, שאמון על ביטחון הפנים בממלכה.
בשנת 1975 התמנה על-ידי המלך ח'אלד בן עבד אלעזיז כמשנה שני לראש הממשלה (המלך בסעודיה משמש כראש הממשלה).
בשנת 1982, עם מותו של המלך ח'אלד והמלכתו של אחיו למחצה פאהד, נבחר עבדאללה כיורשו.
בשנת 1995, לאחר שהמלך פאהד לקה בשבץ מוחי, התמנה עבדאללה כעוצר בפועל והיה לשליטה של סעודיה הלכה למעשה.
בשנת 2005, לאחר פטירתו של המלך פאהד, הומלך עבדאללה תחתיו וקיבל את התואר 'משרת שני המקומות הקדושים לאסלאם' (אנ')
חיים אישיים

עבדאללה הוא העשירי מ-37 בניו של אבן סעוד, מייסד הממלכה. הוא נולד בריאד לפהדה, אשתו השמינית של אבן סעוד, ממנה הייתם בגיל 10. עבדאללה, התחנך חינוך אסלאמי-דתי בחצר המלכות. במהלך חייו היה נשוי לכ-30 נשים (בהתאם לחוקי האסלאם לא יותר מ-4 נשים בפרק זמן נתון) והוא אב לכ-35 ילדים.
עבדאללה נחשב כאוטודידקט ובשעות הפנאי אהב בעיקר לקרוא ספרים. הוא אהב מאוד את המדבר וניצל כל זמן פנוי ליציאה למדבר. אחד מתחביביו היה רכיבה על סוסים - ספורט ששיקף את העניין הרב שלו במורשת התרבותית הערבית האותנטית. הוא היה בעלים של אורוות סוסים ערביים גזעיים כחלק ממאמץ לשמר את גזע הסוסים. כמו כן, כדי לעודד המשך עיסוק בספורט הרכיבה, הוא ייסד מועדון פרשים בריאד.
חיים אישיים > מותו

ב-2 בינואר 2015 דווח כי המלך עבדאללה אושפז בבית חולים בריאד בשל דלקת ריאות. הוא הלך לעולמו ב-23 בינואר 2015 בגיל 90. הלוויה נערכה באותו יום. טקס ממלכתי, פתוח לקהל הרחב, נערך במסגד הגדול בריאד ולאחר מכן נקבר, בהתאם למסורת ולמנהג המקום, בקבר ללא סימון בבית הקברות אל-עוד. סלמאן, אחיו למחצה של המלך עבדאללה, ששימש כיורש העצר מונה תחתיו.
ראו גם

מלך ערב הסעודית