stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליקיניוס
קורות חייו > שליט המזרח

עם מותו של מקסימינוס דאיה הפך ליקיניוס לשליט יחיד בחלק המזרחי של האימפריה הוא פעל במהירות בנחישות וללא רחמים להסיר כל התנגדות אפשרית לשלטונו. הוא הוציא להורג את פלביוס סווריאנוס בנו של הקיסר המת פלביוס ולריוס סוורוס ולאחר מכן הוציא להורג את קנדידיאנוס בנו של האוגוסטוס המת גלריוס ואת אשתו ובתו של האוגוסטוס המת דיוקלטיאנוס ששהו בחצרו תחת הגנתו.
במקביל ביסס קונסטנטינוס את התחרות וההתנגדות לשלטונו על ידי סילוק חותנו המרדני מקסימיאנוס ולאחר מכן הוא הביס ואת מקסנטיאנוס בקרב גשר מולוויוס (Pons Mulvius) שעל נהר ב-28 באוקטובר 312. כך חילקו 2 היריבים שנותרו חיים לאחר מלחמת האזרחים של הטטררכיה השנייה את השלטון באימפריה כאשר כל אחד מהם ניסה לבסס את מעמדו ולחתור תחת שלטון יריבו.
קורות חייו > מאבק מול קונסטנטינוס > שלטון עם ולריוס ולאנס

בשנת 314 פרץ עימות גלוי בין שני השליטים של האימפריה, קונסטנטינוס האשים את גיסו בסיאנוס, אותו מינה קודם לכן לקיסר בחתירה תחת שלטונו והאשים גם אציל המקורב לליקיניוס בתמיכה ועידוד המרד ומשסירב ליקיניוס להסגיר את הקושר לכאורה האשים קונסטנטינוס את ליקיניוס בתמיכה בקושרים בשלטונו, העימות הידרדר לכדי קרב הידוע כקרב סיבלאה שנערך ביום 8 באוקטובר 314 ובו הייתה ידו של צבא קונסטנטינוס על העליונה.
ליקיניוס נסוג לאדריאנופול ושם חבר לגנרל רב השפעה במזרח ולריוס ולאנס ובעזרתו גייס צבא חדש וככל הנראה בתמורה
ומתוך תקווה לגייס את נאמנותו העלה את ואלאנס לדרגת קיסר בדצמבר 316.
בסוף שנת 316 נפגשו ליקיניוס וקונסטנטינוס שוב בעימות צבאי הידוע בשם קרב מרדיאה שהתחולל ליד חארמאנלי בבולגריה. הקרב היה עקוב מדם ואף על פי שהלגיונות של קונסטנטינוס דחקו את הלגיונות של ליקיניוס לכלל נסיגה, הקרב הסתיים ללא הכרעה. ושני האוגוסטוסים חתמו על הסכם שלום בסרדיקה במרץ 317. לאחר חתימת ההסכם הוציא ליקיניוס את ואלאנס להורג, ייתכן שמהלך זה נעשה על מנת לרצות את קונסטנטינוס שלא הסתיר את חוסר שביעות רצונו ממנו.
בשנים הבאות שמרו האוגוסטוסים על שביתת נשק וכלצאחד מהם התמקד בהתבססות והדיפת איומים מבית ומבחוץ בשטחים שתחת שלטונם, כך הקדיש ליקיניוס את משאביו הצבאיים בהכנעת שבטים סרמטיים במהלך 318.
קורות חייו > מאבק מול קונסטנטינוס > קרב אדריאנופול

חילוקי הדעות בין האוגוסטוסים שעיקרם מאבק על עמדת ההשפעה העליונה באימפריה חזרו והתפרצו בשנת 321 כאשר כוחות צבא מהלגיונות של קונסטנטינוס חדרו מספר פעמים לשטחים שתחת שלטון ליקיניוס במהלך קרבות עם שבטים גרמאניים. חדירות אלו נתפסו על ידי ליקיניוס כערעור תחת מעמדו הנחות מלכתחילה, הוא העלה טענות כי אירועים אלו מהווים הפרה של ההסכם משנת 317.
קונסטנטינוס פעל בנחישות על מנת למצות את ההזדמנות להסיר את המתחרה היחיד על השלטון באימפריה. הוא בחר בזירה ימית על מנת לפתוח במתקפה על ליקיניוס בשני קרבות שנערכו בשנת 233 ו-324 הצליח קונסטנטינוס לפגוע במרבית הצי של ליקיניוס ולבטל את היתרון היחסי שהיה לו בזירה זו.
אף שמספר חייליו של קונסטנטינוס היה מועט ביחס לזה של ליקיניוס, צבאו עלה על זה של יריבו באיכותו. הצבאות היריבים נפגשו ליד אדריאנופול שבתראקיה (אדירנה שבטורקיה) ב-3 ביולי 324, וקונסטנטינוס הביס את ליקיניוס אשר נמלט והסתגר בביזנטיון הסמוכה.
לאחר הקרב החליט ליקיניוס להדיח את קונסטנטינוס באופן סמלי מתפקידו כאוגוסטוס המערב ומינה לתפקיד זה את סקסטוס מרסיוס מרטיניאנוס (Sextus Marcius Martinianus) והטיל עליו את הפיקוד של חלק מהצבא.
הקרב השלישי והמכריע בין הטוענים לשלטון באימפריה קרב כירוספוליס, התחולל ב-18 בספטמבר 324, הפעם בצידו האסייתי של הבוספורוס, סמוך לאיסקידר של ימינו, ובקרב זה ביסס קונסטנטינוס את ניצחונו.
קורות חייו > כניעה ומוות

בתום יום הקרב הצליח ליקיניוס לברוח עם 30,000 מחייליו ולמצוא מחסה בין חומות העיר ניקומדיה, עם זאת משהוברר כי אבדה כל תקווה להתמודד מול הצבא המנצח של קונסטנטינוס החליט ליקיניוס להיכנע ולבקש רחמים, בקשתו קיבלה משנה תוקף על ידי אשתו -אחותו של קונסטנטינוס אשר פנתה לאוגוסטוס המנצח בבקשה לחוס על חייו והוא הושם במעצר בסלוניקי. מרטיניאנוס הוצא להורג בשנת 325 בקפדוקיה וליקיניוס הוצא להורג זמן קצר לאחר מכן תחת האשמה שפעל לקשור כנגד שלטונו של קונסטנטינוס.
צו מילאנו

בשנת 313, בשיתוף עם קונסטנטינוס, פרסם הכרזה בשם צו מילאנו, שבה קראו כי מן הראוי שהאימפריה הרומית תפגין סובלנות מלאה כלפי כל אדם שבחר להאמין בנצרות, או בכל כת אחרת, ובנוסף, קראו לתיקון העוולות שנעשו לנוצרים במהלך רדיפתם. בכך שמו קץ לרדיפת הנצרות, וחיזקו את מעמדה כדת לגיטימית, ואף מועדפת ברחבי האימפריה.
הערות שוליים

↑  עמית, 2002, עמ' 791-794.
↑  עמית, 2002, עמ' 793.
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415000205171  PLWABN: 9810642512605606  GND: 102397287  ISNI: 0000 0004 4941 9603  LCCN: no2007122068  SUDOC: 129338753  VcBA: 495/32462  VIAF: 305416903   WorldCat (עם VIAF): 305416903
זהרא ח'אנום תאג' א-סלטנה

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1883 טהראן, המדינה הנשגבת של פרס 
 פטירה:  25 בינואר 1936 (בגיל 52) טהראן, המדינה האימפריאלית של איראן 
 מדינה:  איראן 
 עיסוק:  סופרת,ציירת,אינטלקטואלית
 בן זוג:  אמיר חסן ח'אן סַרְדאר שוג'אע א-סלטנה (1897-1907)   קוּלְלאר אקא-בּאשי (1908)   רוכּן א-סלטנה (1909-?)
 
זהרא ח'אנום תאג' א-סלטנה (בפרסית: زهرا خانم تاج‌ السلطنه; 1883 – 25 בינואר 1936) הייתה נסיכה פרסית משושלת קאג'אר ובתו של נאסר א-דין שאה קאג'אר, מלך פרס משנת 1848 ועד מאי 1896, ושל אשתו המלכה תוראן א-סלטנה. היא הייתה מושא האהבה של המשורר הפרסי עארף קזוויני, המשורר הלאומי של איראן, אשר כתב את שירו המפורסם "איי תאג'" למענה.
תאג' א-סלטנה הייתה פמיניסטית, וחלוצה בקידום זכויות נשים באיראן. היא הייתה חברה מייסדת של ארגון הנשים המחתרתי, "האגודה לחירות הנשים" (انجمن آزادی زنان - אנג'ומן-י אזאדי-י זנאן), שפעל למען שוויון מגדרי בסביבות 1910.
היא הייתה סופרת, ציירת, אינטלקטואלית, ופעילה שאהבה לארח בביתה אירועים ספרותיים. היא הייתה האישה הראשונה בחצר המלוכה להסיר את החיג'אב וללבוש בגדים מערביים. היא הביעה נימוקים משכנעים לפיהם הסרת הרעלה היא הצעד ההכרחי הראשון בדרך להשתתפותן של נשים בחינוך, תעסוקה, וקידום האומה.
היא פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה בפרסית בשנת 1914 בכותרת "זכרונותיה של תאג' א-סלטנה" (בפרסית: خاطرات تاج‌السلطنه), אשר תורגמה לאנגלית בשנת 1993 כ-Crowning Anguish: Memoirs of a Persian Princess from the Harem to Modernity 1884-1914. הספר זכה לביקורות חיוביות, כאשר על פי מוסף הספרות של The Times: "ספר הזכרונות של תאג' [...] המסקר תקופה של 30 שנים של סביבה המשתנה במהירות [...] הוא תערובת מעניינת של זיכרונות והרהורים, [...] המדגישים את הקונפליקטים העזים של חיים המתקיימים בין ההרמון לבין המודרניזם." (4 במרץ 1994)
בספרה היא כתבה: "כשיבוא היום ובו אראה את בנות מיני משוחררות ואת ארצי בדרך לקדמה, אקריב את עצמי בשדה הקרב של החירות, ודמי יזרום בחופשיות מתחת לרגלי חברותי שוחרות החופש אשר נלחמות על זכויותיהן".
חייה, כתיבתה ופעילותה הפמיניסטית נלמדים בתוכניות ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטאות רבות, מטהראן ועד אוניברסיטת הרווארד.
חיים אישים

בגיל צעיר אורסה לאמיר חסן ח'אן סַרְדאר שוג'אע א-סלטנה. הנישואים התממשו בשנת 1897 כשהייתה תאג' א-סלטנה בת 13. לשניים נולדו ארבעה ילדים, שתי בנות ושני בנים. בשנת 1907 הם התגרשו.
בשנת 1908 התחתנה תאג' א-סלטנה עם קוּלְלאר אקא-בּאשי, אך הנישואים האלה נמשכו חודשים ספורים וביולי של אותה שנה הם התגרשו. במהלך 1909 התחתנה תאג' א-סלטנה עם רוכּן א-סלטנה, אך לא ידוע כמה זמן נמשכו נישואיהם.
היא נפטרה ב-25 בינואר 1936 ונקברה בבית הקברות ט'היר א-דוולה בטהראן.
חיים אישים > יופיה

על אודות יופיה והשאלה האם הייתה סמל יופי מייצג לבנות דורה באיראן, יש לא מעט חדשות כזב (fake news) ומחלוקות המתפרסמות מעת לעת.
ראו גם

השושלת הקאג'ארית
לקריאה נוספת

האוטוביוגרפיה של תאג' א-סלטנה בפרסית
טקסט ספר זכרונותיה של תאג' א-סלטנה
Ḵāṭerāt Tāj-al-Salṭana, Manṣura Etteḥadiya and Sirus Saʿdvandiān, eds. Tehran, 1982
Crowning Anguish – Memoirs of a Persian Princess: From the Harem to Modernity, 1884-1914, translated by Anna Vanzan and Amin Neshati, edited by Abbas Amanat, Washington, D.C., 1993
Shireen Mahdavi. Taj al-Saltaneh, an Emancipated Qajar Princess. Middle Eastern Studies, Vol. 23, No. 2 (Apr., 1987), pp. 188-193
הערות שוליים

↑  Najmabadi, Afsaneh. Women with Mustaches and Men without Beards: Gender and Sexual Anxieties of Iranian Modernity. Berkeley, CA: University of California Press, 2005, 233.
↑  Afsaneh Najmabadi, "Tāj-al-Salṭana," Encyclopædia Iranica, s.v.
↑  Carl Seaver, Princess Qajar of Persia: The True Story Behind the Meme, historydefined.net, ‏2023-04-05 (באנגלית)
↑  Portraits of Zahra Khanom Tadj es-Saltaneh, the Beauty Symbol of Persia For Whom 13 Men Committed Suicide When She Refused to Marry Them, Yesterday Today, ‏2022-03-19 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421688505171  PLWABN: 9810603624605606  BnF: cb150087430 (data)  GND: 119181657  ISNI: 0000 0001 0132 6916  LCCN: n86868463  SUDOC: 114535515  VIAF: 49501071   WorldCat (עם VIAF): 49501071 
זהרא ח'אנום תאג' א-סלטנה (ככל הנראנ בצעירותה)
מארי קיביניימי

מארי יוהאנה קיביניימי (בפינית: Mari Johanna Kiviniemi; נולדה ב-27 בספטמבר 1968) היא פוליטיקאית ומדינאית פינית. היא כיהנה כראשת ממשלת פינלנד בין 22 ביוני 2010 ל-22 ביוני 2011, כמנהיגתה של מפלגת המרכז.
ביוגרפיה

מארי קיביניימי היא בת לחקלאים מן העיירה סייניוקי במערב פינלנד. בשנת 1988 החלה לימודי כלכלה באוניברסיטת הלסינקי, ורכשה תואר שני במדעי החברה. היא נשואה לאיש פרסום ואם לשני ילדים.
קריירה פוליטית

קיביניימי שימשה כמזכ"לית אגודת הסטודנטים של מפלגת המרכז בשנים 1990–1991. היא נבחרה לראשונה לפרלמנט בשנת 1995. בשנים 2004–2005 שירתה כיועצת המדיניות הכלכלית של ראש הממשלה. היא הייתה שרת מסחר החוץ והפיתוח בשנים 2006–2005, ושרת המנהל הציבורי בשנים 2007–2010. ביוני 2010 נבחרה ליושבת ראש מפלגת המרכז ולתפקיד ראש הממשלה, בעקבות התפטרותו של מאטי ואנהאנן.
קיביניימי היא האישה השנייה שכיהנה כראש ממשלת פינלנד אחרי אנלי יטנמקי (2003). היא עמדה בראש ממשלת קואליציה שהוקמה בשנת 2007 המורכבת ממפלגת המרכז, מפלגת האיחוד הלאומי, ברית הירוקים ומפלגת העם השוודית. לאחר תבוסת מפלגתה בבחירות בשנת 2011 פינתה את ראשות הממשלה ליורקי קאטאינן שהיה שר האוצר בממשלתה.
הערות שוליים

1 2  Mari Kiviniemi Wins Centre Chair, Taking Over as PM | News | YLE Uutiset | yle.fi, web.archive.org, ‏2011-06-06
↑  Mari Johanna Kiviniemi, Prabook
↑  הישג לימין בפינלנד; מכה לתומכי הסיוע לפורטוגל, באתר ynet, 18 באפריל 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 109495389X  VIAF: 48145971349532330763   WorldCat (עם VIAF): 48145971349532330763 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קלאופטרה הירושלמית

קלאופטרה הירושלמית (חייתה במאה ה-1 לפנה"ס) הייתה אשתו החמישית (מתוך עשר) של הורדוס מלך יהודה.
יוסף בן מתתיהו מזכיר את קלאופטרה פעמיים בלבד, ובהן ציין שהייתה בת ירושלים.
היא נישאה להורדוס בשנת 27/28 לפנה"ס וילדה לו שני בנים: הורדוס ופיליפוס, שגדל והתחנך ברומא ולאחר מות אביו הפך לטטרארך של ארץ היטורים וטרכון.
העובדה שהורדוס ציין את בנה פיליפוס כשלישי בסדר יורשיו, מצביעה על כך שככל הנראה נישא לה לאחר שנישא למלתקי השומרונית, ושכמותה, היא לא הייתה מעורבת בתככים שהביאו אותו לפגוע בנשותיו הבולטות ובילדיהן.
מאחר שפיליפוס היה בוגר מספיק במות אביו (בשנת 4 לפנה"ס) כדי שאוגוסטוס יפקיד בידיו חלק גדול מממלכת הורדוס, סביר שהורדוס נשא את קלאופטרה לא אחרי שנת 22 לפנה"ס.
מאחר שיוספוס מציין את בנה הורדוס לפני פיליפוס, הדבר עשוי להצביע על כך שהוא היה הבכור, אולם ייתכן והוא ציין את שמו רק משום שהוא זהה לשם אביו. העובדה שהורדוס הבן לא נכלל בצוואת אביו, עשויה להצביע על כך שהוא היה עדיין קטין בשנת 4 לפנה"ס. במידה והורדוס היה הבכור, אין זה ברור מדוע יוספוס מציין את פיליפוס בלבד כמי שהתחנך ברומא, אלא אם הורדוס מת עוד בהיותו ילד.
הערות שוליים

↑  בתרגום אברהם שליט ל"קדמוניות היהודים" ובתרגום ליזה אולמן ל"מלחמת היהודים": "קלאופטרה הירושלמית". בתרגום יעקב נפתלי שמחוני ל"מלחמת היהודים": "קלאופטרה מבנות ירושלים" (או "קלאופטרה מירושלים").
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק 28, פסקה ד, סעיף 562.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 17, פרק א, פסקה ג, סעיף 21.
↑  אריה כשר ואליעזר ויצטום, הורדוס: מלך רודף ורדוף, פרק שביעי, עמ' 170 (עמ' 455, הערה 66: על פי חישובי קוקינוס, עמ' 208, 237-236).
1 2 3  קלאופטרה הירושלמית, באתר virtualreligion.net (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא תולדות עם ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עולם ללא קץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קן פולט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  המאה ה-14
 מקום התרחשות:  אנגליה
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי פינגווין
 תאריך הוצאה:  2007
 מספר עמודים:  1,264 (גרסה אנגלית) 1,092 (גרסה עברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2008
 תרגום:  נורית לוינסון
 סדרה
 ספר קודם:  עמודי תבל
 הספר הבא:  עמוד האש
עולם ללא קץ (באנגלית: World Without End) הוא רומן היסטורי שנכתב על ידי הסופר האנגלי קן פולט. זהו ספר המשך לספר "עמודי תבל", שהוציא פולט ב-1989. הספר יצא לאור בסוף שנת 2007, ובו מתוארים חייהם של ארבעה מילדי קינגסברידג'.
ב-2010 שודרה מיני-סדרה המבוססת על הספר, בהפקתם של רידלי וטוני סקוט. קן פולט שיחק בסדרה בתפקיד אורח.
העלילה מתרחשת באנגליה בימי הביניים, משנת 1327 ועד 1361, כחלק מהתקופה הפיאודלית.
הספר הוא המשך ל"עמודי תבל", ומתרחש כמאתיים שנה מאוחר סביב הקתדרלה בקינגסברידג', אם כי הוא מהווה גם יצירה עצמאית שלא קשורה לספר הקודם. העלילה מתארת מלחמה בין השמרנים שנלחמים עד תום באלה שתומכים בקדמה, המתרחשת בצל המגפה השחורה.
עלילה > חלק א' - 1 בנובמבר 1327

ארבעה ילדים - מרתין, קריס, גוונדה וראלף - נכנסים לתוך היער שליד העיירה קינגסברידג' ביום כל הקדושים. הילדים עדים להריגתם של שני חיילים על ידי סר תומס לנגלי, במהלך של הגנה עצמית, בעזרתו של ראלף. הילדים בורחים מהאזור, למעט מרתין שנשאר מאחור. מרתין עוזר לסר תומס הפצוע לקבור במקום מכתב, ומקבל ממנו הוראה לתת את המכתב לכומר, אם וכאשר סר תומס ימות. לאחר מכן סר תומס נמלט לקינגסברידג' ומחפש מקלט במנזר, שם הוא הופך לנזיר בנדיקטי, בעוד ארבעת הילדים נשבעים לעולם לא לדבר על מה שראו.
מוקדם יותר באותו יום, במהלך המיסה בקתדרלה, גוונדה מוכרחת על ידי אביה לגנוב את כספו של סר ג'ראלד, הכסף שאמור לשמש אותו לשלם את חובותיו למנזר. על מנת לפרוע את החוב, סר ג'ראלד נאלץ לוותר על מעמדו ועל נכסיו, כאשר הוא ואשתו עוברים לחיות בתור פנסיונרים של המנזר. החרפה המשפחתית היא זו שדוחפת את בניהם, מרתין וראלף, לעבוד כדי להחזיר את הון המשפחה. ראלף מתקבל כנושא כלים תחת רוזן שירינג, בעוד מרתין נדחף לתפקיד היוקרתי פחות של שוליית נגרים.
עלילה > חלק ב' - 8 עד 14 ביוני 1337

עשר שנים מאוחר יותר, קריס ומרתין מאוהבים. כאשר חלק מהקמרון של קתדרלת קינגסברידג' מתמוטט, מרתין (כיום שוליית נגרים) מראה את גאונותו על ידי פיתוח שיטת תיקון זולה יותר מזו של אדונו, אלפריק. כנקמה, אלפריק מנסה להכריח את מרתין להתחתן עם בתו, גריזלדה. כאשר מרתין מסרב, אלפריק מפטר אותו, וכך מונע ממנו להשלים את תקופת החניכות המקובלת. מרתין, שלא סיים את התלמדותו, מתקשה למצוא עבודה בתור בנאי. בסופו של דבר הוא מוכיח את חוכמתו הרבה, ומפתח שיטות בנייה יעילות וחדשניות, אשר מקנות לו מוניטין של בנאי מעולה.
ראלף, כיום נושא כלים של רוזן שירינג, מעורר מאבק, במהלכו אפו נשבר על ידי וולפריק, איכר נאה מהכפר של גוונדה, בו גוונדה מאוהבת. גוונדה נמכרת על ידי אביה תמורת פרה, וכך הופכת להיות זונה במחנה של פורעי חוק. היא הורגת את אחד מפורעי החוק כאשר הוא אונס אותה, ונמלטת מהמקום. היא נרדפת על ידי הקונה שלה, ומגיעה איתו עד גשר קינגסברידג' בכניסה לעיר. במקביל, יוצאת מהעיר תהלוכה אל עבר הגשר, במרכזה נמצאת נל המשוגעת, שנידונה למוות באשמת כישוף. הגשר מתמוטט, טרגדיה אשר הורגת אנשים רבים, כולל משפחתו של וולפריק ואב המנזר אנתוני. גוונדה מנצלת את האירוע כדי להרוג את רודפה, ובכך משתחררת ממנו וחוזרת להיות חופשיה. בעיצומו של האסון, ראלף מציל את רוזן שירינג מטביעה, ומתוגמל בכך שהופך להיות אדון הכפר ויגליי, כפרם של וולפריק וגוונדה. קריס, שנמצאת קרוב לאזור האסון, מארגנת את אנשי העיר ועוזרת להעביר את הפצועים אל המנזר, שם הם מטופלים על ידי האם ססיליה. היא נחשפת לטיפול בפצועים, מה שמעצים את שאיפתה להיות רופאה.
עלילה > חלק ג' - מיוני עד דצמבר 1337

גוונדה חוזרת עם וולפריק אל ויגליי, והשניים מנסים להשיג לוולפריק את הירושה של אדמות אביו. הירושה נדחית ממנו על ידי ראלף, אשר נוטר טינה לוולפריק בעקבות הקטטה ביניהם. בשל מצבו העלוב, ארוסתו היפה של וולפריק, אנט, עוזבת אותו. לאחר חודשים בהם גוונדה מראה לוולפריק מסירות ואהבה, ועוזרת לו בעבודתו, היא זוכה באהבתו והשניים מתחתנים. גוונדה מנסה לזכות בחזרה באדמות אביו של וולפריק, ולשם כך היא מקיימת יחסי מין עם ראלף, אך ראלף בוחר להתכחש לעסקה ביניהם וממשיך למנוע מוולפריק את ירושתו. בנה הראשון של גוונדה, סם, נולד בעקבות הקשר שלה עם ראלף.
במקביל, הנזיר גודווין, אחיינו של אב המנזר אנתוני, מערער את מתנגדיו וזוכה בבחירות לאב המנזר ברוב מוחץ. הוא נעזר באמו, פטרנילה, ובעוזרו, פילמון (אחיה של גוונדה), על מנת לסחוט את הרוזן רולנד ולהבטיח את בחירתו לתפקיד. גודווין מעמיד פנים של מחולל רפורמה, אך מתגלה כשמרן אף יותר מאב המנזר הקודם, ובמהרה מתחיל להתנצח עם תושבי העיר בנושאים שונים. בסופו של דבר גודווין מסכים לבניית הגשר, בניהולו של מרתין, כאשר בתמורה מרתין מקבל לידיו את הבעלות על אי המצורעים - אי נטוש המצוי במרכז הנהר, בסמוך לעיר. מערכת היחסים בין קריס ומרתין ממשיכה להתפתח, והשניים מקיימים יחסי מין לראשונה. לאחר תקופה, קריס מגלה כי היא בהריון. היא מחליטה שאינה מוכנה להפוך לאם ולהתחתן, ובייאושה פונה אל חברתה הרוקחת, מתי וייז, בבקשה לשיקוי שיגרום לה לעבור הפלה. קריס נוטלת את השיקוי, תוך ידיעה שהיא שמה קץ ליחסיה עם מרתין.
עלילה > חלק ד' - מיוני 1338 עד מאי 1339

ראלף, בתפקידו כלורד, הוא אכזר וחסר רחמים, ובסופו של דבר הוא אונס את אנט. וולפריק לא מוכן לאפשר לשערורייה לחלוף ללא עונש, והוא מגיש תלונה אצל רוזן שירינג כנגד ראלף, בשמה של אנט. למרות שהחוק האנגלי באותה תקופה אוסר על אונס, ללא קשר למעמדו החברתי של העבריין, מסוכן מאוד עבור איכרים לתבוע את אדונם. גוונדה נדהמת לגלות כי בעלה מתאמץ להגן על אהובתו לשעבר, אך היא נפגשת עם ליידי פיליפה (כלתו של הרוזן), במטרה לגייס אותה לתמוך בתביעה. הודות להתערבותה, ראלף מורשע באונס ונידון לתלייה, אך בעזרתו של הרוזן רולנד הוא מצליח להימלט והופך לפורע חוק ביערות קינגסברידג'. לאחר ששדד ורצח אנשים רבים בדרכם לקינגסברידג', ראלף נתפס על ידי תומס לנגלי, בעזרתו של מרתין, ושוב נידון להוצאה להורג. הוא ניצל בפעם השנייה כאשר המלך מכריז מלחמה על צרפת (ובכך פותח במלחמת מאה השנים), וראלף מקבל חנינה מלכותית בתנאי שיילחם במלחמה.
יריד הגז השנתי מגיע לקינגסברידג', אך עדיין לא נבנה הגשר שיאפשר לסוחרים להיכנס. מרתין בונה רפסודות, במטרה לאפשר מעבר בטוח על פני הנהר, אך כל זה לא מספיק ותושבי העיר לא מצליחים למכור את כל תוצרם. קריס מנסה לשקם את הכנסותיו של אביה, ומצליחה להפוך את מאגרי הצמר שלו לבד אדום איכותי, אשר מאוחר יותר זוכה לשם "האדום של קינגסברידג'". למהלך זה היא רותמת את מארק ומדג' ובר, זוג אורגים עניים, ויחד הם יוצרים תעשיית בדים משגשגת בעיר. גודווין מנסה לנצל את התעשייה החדשה למטרותיו, וכך הוא מתחיל לאכוף חוקים ישנים המכריחים את תושבי העיר להשתמש במתקני המנזר, בין היתר בתחנת עיבוי הבדים. קריס, שהופכת בפועל להיות בכירת הסוחרים הקהילתית, מהווה בעיה מיוחדת עבור גודווין, כאשר היא מובילה קמפיין להשגת מעמד של עיר עצמאית עבור קינגסברידג', במטרה לשחרר את תושבי העיר משליטת המנזר. מרתין וקריס מצליחים לשקם את מערכת היחסים שלהם, ואף מחליטים להתחתן.
למרות היותו בן דודה, גודווין מאשים את קריס בכישוף, בתקווה להוציא אותה להורג ולסלק אותה מדרכו. כדי לברוח מהוצאתה להורג, קריס מסכימה להצטרף למנזר הנשים של קינגסברידג'. כאשר נישואיו המתוכננים לקריס מבוטלים, וכאשר בניית הגשר מועברת לאחריותו של אלפריק, מרתין עוזב את קינגסברידג' ועובר לפירנצה, שם הוא מקווה לפתח את קריירת הבנייה שלו. הוא הופך לאדריכל מצליח ועשיר ביותר. כאשר הוא שומע שקריס נדרה את נדריה, הוא מתחתן עם סילביה, בתו של אחד מלקוחותיו האיטלקים.
עלילה > חלק ה' - ממרץ 1346 עד דצמבר 1348

שמונה שנים מאוחר יותר, אב המנזר גודווין גונב כסף ממנזר הנשים, העשיר הרבה יותר ממנזר הגברים, במטרה לבנות לעצמו ארמון מפואר. ביולי 1346, קריס מבקשת לעתור לבישוף כדי לתקן את העוול שנגרם לנזירות. עם זאת, היא מגלה כי הבישוף נמצא בצרפת, יחד עם המלך אדוארד השלישי. קריס נוסעת לצרפת עם מיירה, נזירה מושכת מהמנזר שיש לה רגשות רומנטיים כלפי קריס. במהלך מסען, הן מפתחות קשר אינטימי יותר, ומתעוררים בקריס רגשות אשמה על כך שעדיין אכפת לה יותר ממרתין. בדרכן, השתיים עדות לפגעי המלחמה שהשאירו מאחוריהם האנגלים, והן אף מתחזות לגברים ומצטרפות לצבא הצרפתי. הן מתפקדות בתור אחיות במהלך קרב קרסי, בו נלחם גם ראלף עבור הצד האנגלי. ראלף, אשר ברח מאשמת אונס ורצח באנגליה, מציל את חייו של נסיך ויילס, וזוכה להגשים את חלום חייו תוך שהוא מקבל תואר אבירות. שליחותה של קריס נכשלת, כאשר היא מגלה כי בישוף קינגסברידג' והרוזן רולנד נהרגו בקרב.
בפירנצה, העיר נהרסת על ידי מגפת המוות השחור, שפורצת בשנת 1347. מרתין וכל משפחתו נדבקים, אך הוא מתאושש מהמחלה באביב 1348. מרתין מגלה שאשתו וכל משפחתה נהרגו, וכן שכל מיזמי הבנייה בעיר נפסקו. הוא זוכר את אהבתו לקריס, ומחליט לחזור לקינגסברידג' יחד עם בתו, לאורה (לולה). הוא מגלה כי קריס לא מעוניינת לבטל את נדריה, ומתחיל מערכת יחסים קצרה עם בתו של בעל הפונדק, בסי בל. מרתין מבסס מחדש את מעמדו בעיר, כאשר הוא פותר את הפגמים שנותרו בגשר החדש, אשר בנייתו הושלמה בהיעדרו.
ראלף חוזר לאנגליה לאחר המלחמה, ומקבל לעצמו את העיר טנץ' ומספר כפרים נוספים. הוא מתחתן עם מתילדה (טילי) הצעירה, קרובת משפחה של הרוזן החדש, ויליאם, ושל ליידי פיליפה. לשניים נולד בן, אשר נקרא על שם אביו של ראלף, ג'ראלד (ג'רי).
זמן קצר לאחר חזרתו של מרתין לעיר, המגפה מגיעה לקינגסברידג' ואלפים מתים, מה שמדרדר את העיר במהירות לאנרכיה. בין המתים נמצאים משפחת ובר, למעט אם המשפחה מדג', וכן מיירה, אהובתה של קריס.
עלילה > חלק ז' - ממרץ עד דצמבר 1361

כאשר סם, בנם של גוונדה ושל ראלף, הורג את בנו של מנהל האחוזה בוויגליי ונידון למוות, גוונדה מגלה לראלף את האמת על בנה, בתקווה להשיג עבורו חנינה. חמוש בידע הזה, ראלף סוחט את גוונדה לשכב איתו שוב. כשסם מגלה זאת, מתחיל מאבק במהלכו גוונדה וסם הורגים את ראלף. דייבי, בנה השני של גוונדה, מנהל משא ומתן על מעמדו כחוכר חופשי בכפר, ומתחתן עם אמבל, בתה של אנט. במהלך החתונה אנט בוכה ומתוודה על החרטה העמוקה שחשה על כך שלא נישאה לוולפריק, מה שנותן לגוונדה תחושה של ערך וסיפוק.
אחיה המתוחכם של גוונדה, פילמון, שואף לקבל את תפקיד הבישוף של קינגסברידג', אך תוכניתו נהרסת לאחר שהנזיר תומס מת מזקנה. מרתין מקיים את הבטחתו לתומס, וחופר את המכתב שעזר להחביא בילדותו. הוא מגלה שהמלך המודח, אדוארד השני, שרד את ניסיון ההתנקשות ולקח לעצמו זהות בדויה של אחד מתוקפיו. הוא מגלה גם כי הרוזן רולנד ובניו היו אלה שהזהירו את המלך ועזרו לו להימלט. מרתין מוכר את המכתב לנציגו של המלך, תמורת עזיבתו של פילמון את קינגסברידג' לנצח.
כאשר המגפה מתפרצת בשנית, נחישותה וחוכמתה של קריס מאפשרות לתושבי העיר לדכא את ההתפרצות. היא סוגרת את שערי העיר, מטפלת בכל החולים בבית החולים שלה על אי המצורעים, ומפתחת שיטה שתאפשר את המשך המסחר בעיר. על כך, קריס זוכה למעמד של דמות פופולרית ונערצת בקרב התושבים. מרתין משלים את הצריח של המגדל החדש, ובכך מגשים את חלומו והופך את קתדרלת קינגסברידג' לבניין הגבוה ביותר באנגליה. הוא לוקח את קריס אל ראש המגדל, שם הוא חושף בפניה את פסל המלאך שהתקין שם, בדמותה של קריס המביטה אל עבר העיר.
אזכורים היסטוריים

שלטונו של אדוארד השלישי מהווה את הרקע ההיסטורי להתרחשות הרומן.
הבעיות המבניות שאילצו את בנייתו מחדש של המגדל בקתדרלת קינגסברידג' עוצבו בעקבות תקרית בקתדרלה הישנה בעיר הספרדית ויטוריה.
מטרתו של מרתין לבנות את הבניין הגבוה ביותר באנגליה מבוססת על בניית המגדל של קתדרלת סולסברי.
הפרקים המתרחשים בצרפת כוללים תיאורים מדויקים של קרב בלאנשטק(אנ') ושל קרב קרסי. למרות שהספר לא מציג את נקודת מבטן של דמויות מהצד הצרפתי, קו העלילה של קריס ושל האחות מיירה מוביל אותן בשוגג אל בין החיילים הצרפתים, כאשר הן מחופשות לבנים. עובדה זו מאפשרת לתאר את הקרבות מנקודת המבט האנגלית והצרפתית כאחד.
למרות שכל העלילה באנגליה מתרחשת בערים הבדיוניות קינגסברידג' ושירינג, אזורים אמיתיים כמו מלקומב, גלוסטר, מונמות', שפטסברי, אקסטר, וינצ'סטר וסולסברי נמצאים באותו אזור. עובדה זו מציבה את מקום התרחשות האירועים סביב אזור דרום ומרכז אנגליה.
רוזני מונמאות (מונמות')(אנ') מתוארים לעיתים קרובות כמי שיש להם התקשרויות רבות (לפחות שתי בריתות נישואין) עם רוזני שירינג. היסטורית, התואר "רוזן מונמות'" נוצר רק במאה ה-17, ולא היו רוזנים כאלה בזמן בו מתרחש "עולם ללא קץ".
המכתב הקבור המסתורי, שתוכנו נחשף רק לקראת סוף הרומן, דומה במובנים רבים למכתב פיאסקי ההיסטורי(אנ').