stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיל קונסטנטינסקו
ביוגרפיה

קונסטנטינסקו נולד בשנת 1939 בעיר טיגינה, (הנמצאת ברפובליקה מולדובה, בפועל - ברפובליקת טרנסניסטריה)
הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת בוקרשט ולאחר מכן התחיל קריירה של גאולוג.
לאחר המהפכה של שנת 1989 היה קונסטנטינסקו חבר, מייסד וסגן נשיא של "הברית האזרחית", האגודה האזרחית הרומנית הגדולה ביותר. הוא היה מנהיג "הפורום הרומני נגד רודנות", הגוף הראשון של האופוזיציה הדמוקרטית ברומניה. לאחר שהפורום הפך לברית פוליטית ואלקטורלית בשם "ההסכמה הדמוקרטית הרומנית" הגיע קונסטנטינסקו לנשיאות רומניה.
בשנת 1992 נבחר לתפקיד רקטור של אוניברסיטת בוקרשט והיה למועמד מפלגתו לנשיאות רומניה. הוא הפסיד בבחירות ליון איליאסקו בסיבוב השני. בשנת 1996 מפלגתו נצחה בבחירות לשני בתי המחוקקים והוא נבחר לנשיא רומניה.
בתחום הבינלאומי פעל לשילובה של רומניה במסגרות האיחוד האירופי ונאט"ו.
איתות

ערך זה עוסק בהעברת הודעות למרחק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
איתות הוא אוסף שיטות להעברת הודעות למרחק באמצעות אותות מסוגים שונים, חזותיים או אחרים.
איתות בדגלים
צורות האיתות המוקדמות ביותר היו ויזואליות: סימני עשן לאיתות בשעות היום ומדורות לאיתות בשעות הלילה. צורת איתות מוקדמת נוספת הייתה קולית: איתות באמצעות תופים שקולם נשמע למרחוק. ברור כי בשיטות איתות אלה, ישנה מגבלה כבדה על כמות המידע שניתן להעביר, ולמעשה ניתן להעביר רק מספר מוגבל של מסרים שסוכמו מראש בין הצדדים. מגבלה נוספת היא מרחק: בשיטות הוויזואליות הללו, כמו גם בשיטת דגלי הקוד הבינלאומי, ששימשה אוניות בים ופותחה רק במאה ה-18, ניתן למסור הודעה רק ליעד הנמצא במרחק ראייה, ובשיטות הקוליות ניתן למסור הודעה רק ליעד הנמצא במרחק שמיעה. בעיה זו נעקפה על ידי שימוש ב"שידור חוזר" של האות, כלומר, התחנה שקיבלה את האות אותתה גם היא, וכך תחנות מרוחקות יותר יכלו לקבל את האות גם הן. על ידי שימוש במספר רב של תחנות ממסר, ניתן היה לשדר את האות למרחקים ארוכים מאוד.
בשיטה זו היו מעבירים הודעות על קידוש החודש לבבל. השימוש במשואות מתועד במשנה, מסכת ראש השנה, פרק ב', משנה ג'. בתקופת בית שני השתמשו במשואות כדי לציין את קידוש החודש העברי, שנקבע על ידי הסנהדרין בירושלים, לכל חלקי הארץ ומחוצה לה (עד בבל). המשואות היו מודלקות על ראשי הרים שהיו נראים זה לזה. אחד מהם למשל הוא הר סרטבה.
ההתקדמות המשמעותית הראשונה מאיתות יבשתי בעזרת סימני עשן ומדורות הייתה בסוף המאה ה-18, כשהציגו קלוד שאפה (Claude Chappe) ואחיו בצרפת את מנגנון הסמפור, שנחשב למנגנון הטלגרף הראשון.
ההתקדמות הבאה הייתה המצאת הטלגרף החשמלי בידי סמואל מורס, ולאחר מכן פיתוח קוד מורס (1838). בסוף המאה ה-19 הוצג הטלגרף האלחוטי בידי ניקולה טסלה ואחרים.
כיום כמעט שלא נעשה שימוש במערכות איתות שונות, אם כי מערכת איתות הדגלים הימית וקוד מורס עדיין נמצאים בשימוש באופן רשמי, לצורכי חירום. תחנת האיתות הימי בנמל חיפה, למשל, נסגרה בשנות התשעים של המאה ה-20. עם זאת, מערכות האיתות השונות היוו את הבסיס לתקשורת הרדיו המאוחרת יותר, ולמערכות התקשורת המודרניות, ובהן האינטרנט.
ראו גם

טלגרפיה
תקשורת
אליזבת קני

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1880 Warialda, אוסטרליה 
 פטירה:  30 בנובמבר 1952 (בגיל 72) טוומבה, אוסטרליה 
 לימודי רפואה:  אין לימודים פורמליים
 תפקידים:  אחות ראשית, פרמדיקית במלחמת העולם הראשונה, בעלים של בית חולים
 פרסים והוקרה:  Victorian Honour Roll of Women 
 
אליזבת קני (באנגלית: Elizabeth Kenny;‏ 20 בספטמבר 1880 – 30 בנובמבר 1952) הייתה אחות אוסטרלית שפעלה לאורך השנים בעיקר באוסטרליה, אנגליה וארצות הברית. פועלה העיקרי היה מציאת טיפול אלטרנטיבי לפוליו, הנקרא "מתודת קני" (מכונה גם "טיפול קני"). שיטות הטיפול נועדו לעזור לחולי פוליו בעזרת חבילות חום ופעילות גופנית קפדנית. בעבר, מדענים רבים דחו את שיטות טיפולה של קני כיוון שלמתודה לא היה בסיס רפואי מוכח, אך שיטות הטיפול של קני מהוות את הבסיס של שיטות פיזיותרפיה רבות. על מאמציה של קני לשכנע את עולם המדע ולהפיץ את המתודה שלה, מדבר הסרט "Sister Kenny (אנ')" שיצא בשנת 1946.
קורות חיים

אליזבת קני נולדה בוריאלדה, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. אביה היה מהגר אירי שעסק בחקלאות ובא ממשפחה ממעמד סוציו אקונומי נמוך, ולכן היא קיבלה חינוך פורמלי מוגבל בבתי ספר יסודיים בניו סאות' ויילס ובקווינסלנד. למרות זאת, היא הייתה ילדה סקרנית מאוד שאהבה לקרוא והתעניינה בעיקר ברפואה ובגוף האדם. קני מעולם לא למדה רפואה ולא הוסמכה כאחות. למרות זאת, ובעזרת עידודו של המנתח אניאס מקדונל שטיפל פעם בזרועה השבורה, החליטה קני להתנדב בבית החולים גיירה בניו סאות' ויילס שם צברה ידע כאחות.
בשנת 1910, קני ניהלה מרפאה עצמאית מבית המשפחה ובנוסף גם נסעה אל בתי מטופליה על מנת לתת להם עזרה עד הבית שסיפקה ללא תשלום. בעת שירותיה כאחות עצמאית, קני טיפלה בחולים במחלת הפוליו בפעם הראשונה בעזרת תזת מטלית חמה, בעצתו של אניאס מקדונל. בשנת 1913 קני פתחה בית חולים קטן בקליפטון, אך מכרה אותו לאחר שנתיים בלבד.
לאחר סגירת בית החולים, קני הייתה נחושה להצטרף לשירות הסיעודי של צבא אוסטרליה (Australian Army Nursing Service, או בקיצור AANS) ולשם כך עברה לאנגליה. למרות שרק אחיות מוסמכות יכלו להצטרף לשירות הסיעודי, קני הצטרפה לסיעוד בין השאר בגלל מכתב המלצה שמקדונל רשם לה. שם שירתה במלחמת העולם הראשונה כאחות צוות על ספינות חיילים ועזרה להחזיר חיילים פצועים בחזרה לאוסטרליה. על שירותה במלחמה קני קיבלה את התואר "sister" (אחות ראשית).
לאחר המלחמה, קני עבדה בבית החולים הצבאי אנוגרה, אך שוחררה מעבודתה שם בשנת 1919 בעקבות מחלה. לאחר מכן חזרה לנובי והמשיכה את עבודתה כאחות עצמאית. בשנת 1927 היא רשמה פטנט על האלונקה "סילביה" שנועדה לצמצם זעזוע אצל החיילים הפצועים. בשנת 1932 פתחה קני מרפאה בטאונסוויל. אמנם, לאחר ששמעו על שיטותיה אנשי מקצוע רבים נהיו גלויים יותר עם ביקורת על השיטות שלה, שהיו שונות מאוד משיטות הטיפול המקובלות. למרות זאת, הממשלה בחרה שכן לאשר את פתיחת המרפאות של קני. בסוף שנות השלושים, חזרה קני לאוסטרליה וגילתה שהתמיכה בשיטתה דעכה ולכן היא נאלצה לסגור את המרפאות האוסטרליות שלה. ב-1940 קני הצליחה לקבל אישור ממשלת קווינסלנד לטוס לארצות הברית, שם הצליחה לקבל מקום בבית החולים הכללי של מיניאפוליס לתרגול שלה.
ב-1942, היא פתחה את מכון האחות קני במיניאפוליס, ושיטת קני זכתה להערכה רבה. קני הפכה לאחת הנשים הנערצות ביותר באמריקה בתקופתה וקיבלה תוארי כבוד רבים.
מתודת קני

פוליו, ידועה גם כשיתוק תינוקות, היא מחלה הגורמת לעייפות שרירים ולעוויתות בגפיים וגורמת לחלק ממטופליה כאב רב. מתודת קני היא שיטת טיפול בחולי פוליו שמשתמשת בחום על מנת להקל על כאב המטופלים. השיטה כוללת גם פעילות גופנית קפדנית.
כשקני נתקלה לראשונה בחולים, בעודה עובדת כאחות עצמאית, על בסיס המלצה של מקדונל, היא החליטה להשתמש בחום כאמצעי לשיכוך כאבים. לאחר שגילתה שחום יבש הפחית את הכאב אצל מטופלים, היא ניסתה חום לח. היא הניחה רצועות בד לחות חמות על האזורים הפגועים, דבר זה הפחית את הכאב אצל חלק מהמטופלים. ניסיונות אלו הם הבסיס לשיטת קני, מאוחר יותר נוספו לשיטה טיפולים פיזיקליים כגון כיפוף מפרקים לצורך שיקום.
הטיפול הוחל לראשונה בבית החולים של קני בקליפטון, עוד כשלא כללה פעילות גופנית, והטיפולים כללו בעיקר מטליות לחות חמות או אמבטיות חמות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, קני פתחה מרפאות שהשתמשו בשיטה, אמנם מומחים רבים בתחום יצאו בפומבי כנגד השיטה של קני מכיוון שקני טענה שהביטוי הפיזי של פוליו נגרם מזיהום ויראלי של שרירים ורקמות ולא מזיהום של מערכת העצבים, כפי שמדענים חשדו באותה תקופה ומאוחר יותר הוכח כנכון, אך למרות טעותה הטיפול עדיין הוכח כיעיל. בנוסף, לשיטתה כלל לא היו הוכחות מדעיות. לאחר שנכשלה להפיץ את השיטה באנגליה קני חזרה לאוסטרליה, אולם גם שם היא לא הצליחה להפיץ את השיטה ואפילו נאלצה לסגור את המרפאות שפתחה באוסטרליה. אך בשנת 1940 קני הצליחה לקבל אישור לתרגל את השיטה שלה על קבוצת חולים קטנה בארצות הברית. וב-1942, היא פתחה את מכון האחות קני במיניאפוליס. השיטה המשיכה לתפוס תאוצה וקני הייתה אחד הנשים המוערצות בארצות הברית באותה התקופה. אך למרות הצלחתה הרבה בארצות הברית, מאמציה זכו ברובם להתעלמות מצד הקהילה הרפואית האוסטרלית. מאוחר יותר, שיטת קני זכתה לתשומת לב מועטה, בעיקר בגלל חיסוני הפוליו.
הערות שוליים

1 2  קארה רוג'רס, אנציקלופדית בריטניקה, ‏16.9.2022
↑  Ross Patrick, Australian Dictonary of Biography
↑  Barron H. Lerner, A Nurse Gains Fame in the Days of Polio, New York Times, ‏26.12.2013
↑  Golden, Janet | Rogers, Naomi, Nurse Irene Shea studies the "Kenny method" of treatment of infantile paralysis
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: kenny-elizabeth-6934  AWR: AWE0056b  BIBSYS: 5040688  BNE: XX5154109  CiNii: DA19363881  GND: 133848779  ISNI: 0000 0000 7102 0587  LCCN: n80037749  NARA: 10582320  NKC: xx0103037  NLA: 35266669  RERO: 02-A013723943  SNAC: w64f3r4k  SUDOC: 199228981  Trove: 493848  VIAF: 30739629   WorldCat (עם VIAF): 30739629
אמנון דמתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוקטובר 1957 (בן 66) גבעת כ"ח, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  ג'יל דמתי-פיינגולד 
 פרסים והוקרה:  פרס כינור דוד (1984) 
 https://jillandamnon.com/
 
אמנון דמתי (נולד ב-26 באוקטובר 1957) - הוא רקדן וכוריאוגרף ישראלי, ממייסדי להקת קול ודממה, רקדן ראשי בלהקה במשך 15 שנים,
דמתי הוא חירש מלידה.
ביוגרפיה

דמתי נולד במושב גבעת כ"ח, לשולמית (סלמה), ושלום (סלם), כבן זקונים אחרי ארבעה אחים. אחיו הבכור יחיאל דמתי היה ראש המועצה אזורית חבל מודיעין
כשהיה בן חמש נאלצו הוריו לשלוח אותו לפנימייה לילדים חרשים. דמתי למד ב"ניב" לילדים חרשים בירושלים מגיל חמש עד 15. בנעוריו הצטרף לריקודי עם, והחליט להיות רקדן, אף על פי שאינו יכול לשמוע מוזיקה. הוא ניחן גם ביכולות פנטומימה וחיקוי תנועתי של חיות.
בשנת 1971 הצטרף לקבוצת רקדנים חרשים, ללהקת "דממה" שייסד משה אפרתי.
דמתי ממייסדי להקת קול ודממה והיה רקדן ראשי בלהקה זו במשך 15 שנים.
דמתי מוזמן בתכיפות ל-אוניברסיטת גאלדט, למופעים בינלאומיים וליצירת כוריוגרפיות.
בפסטיבל ישראל 1988 עשה את הכוריאוגרפיה להצגה "חופת דודים", בבימויו של דורון פולק על פי סיפור מאת ש"י עגנון.
דמתי ורעייתו ג'יל מעבירים סדנאות, עושים כוריאוגרפיות למורים לתנועה, לילדים חירשים, מקהלות בשפת הסימנים, פרויקטים של בתי ספר למשחק, וכוריואוגרפיות למחזמרים. דמתי הקים עם בת זוגו להקה בשם "חושישי". בשנת 1989 דמתי ורעייתו ג'יל הופיעו כנציגי ישראל בבית הלבן בפני הנשיא ג'ורג' בוש
בתחילת שנות האלפיים נתמנה דמתי למפיק האומנותי ראשי של פסטיבל DEAFWAY בוושינגטון בארצות הברית, המתקיים אחת ל – 10 שנים ומשתתפים בו חירשים מכל העולם
ב-22 במאי 2007 הוקרן בערוץ 2 סרט תיעודי שצולם במשך 4 שנים על חייהם של "אמנון וג'יל"
דמתי הופיע כרקדן במחול "כמו שאני" ביצירה "בדיוק בדיוק כמו שאני".
בשנת 2015 יצרו הזוג דמתי את הכוריאוגרפיה של המחזה "תשמע קולי" שהוצג בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער בהשתתפותה של עידית טפרסון.
דמתי בנה עם ג'יל את המופע "שני עולמות". במופע הרקדנים שניהם משתפים את הקהל בדו-שיח ובתנועה על הבמה.
דמתי ורעייתו לקחו חלק פעיל בסרט "בדרך חד סטרית", על ילדי תימן האבודים.
בשנת 2016 בני הזוג דמתי הקימו בקליפורניה, ארצות הברית עמותה בשם: "2 עולמות ריקוד" (two worlds dance) שמגשר בין חירשים לשומעים דרך תנועה ומחול. לפרויקט הוזמנו מאות בני נוער חירשים, בני נוער עם מוגבלות ובני נוער שומעים תוך התבוננות בצרכים המיוחדים של כל ילד
בני הזוג דמתי ערכו סדנה בבית הספר היסודי "אלקוט" בסן דייגו בהשתתפות 50 ילדים חירשים ובעלי צרכים מיוחדים בגילאי 3–11 שנה.
פרסים

דמתי זכה בפרס כינור דוד בשנת 1984
דמתי זכה בשותפות עם ג'יל דמתי-פיינגולד ב"פרס הצילינדר הנודד" במסגרת אמנות לעם לשנים 1988–1989.
לדמתי הוענק בוושינגטון התואר: "הרקדן החירש הטוב בעולם" בשנת 2002
בשנת 2018 משרד החוץ הישראלי הגדיר את הזוג דמתי כ"שגרירי תרבות וקבלת האחר של ישראל בעולם". הזוג נשלח על ידי החטיבה לתרבות דיפלומטית של משרד החוץ ל: הודו, טורקיה, רוסיה, אוגנדה, קניה, גאנה, סנגאל
משפחה

ב-1990 נישא דמתי במצפה מודיעין למתעמלת המכשירים והרקדנית ג'יל פיינגולד אשר עלתה מארצות הברית בשנת 1976.
לזוג 2 ילדים: קאי דמתי ששירת בחיל הים, ועוסק במדעי המוח ובת דאניי דמתי
המוזיקאי אילן דמתי הוא אחיינו, בן להורים חרשים
הערות שוליים

↑  אמנון דמתי - רקדן וכוריאוגרף jillandamnon.com/dancers
↑  ג'יל ואמנון דמתי jewishnewsva.org/jill-and-amnon-damti
↑  מופע מחול "שני עולמות" עם רקדן חירש make-my-kid-smile.co.il
↑  ג'יל ואמנון דמתי "איחוד עולמות דרך ריקוד" ג'רוסלם פוסט, אביגיל קלין לייכמן, 10 בדצמבר 2015
↑  אמנון דמתי המפיק האומנותי ראשי של פסטיבל DEAFWAY בוושינגטון הבמה, קולנוע ייעודי, אמנון וג'יל
↑  סרט דוקומנטרי "אמנון וג'יל" ערוץ 2, 22 במאי 2007, וואלה פורומים, 17 באפריל 2007
↑  אמנון דמתי - סידרה של ריקודים קצרים בהשתתפות ארבעה רקדנים "כמו שאני", כוראוגרפיה: אליס דור-כהן, הארץ, עכבר העיר
↑  תשמע קולי מוזיאון תל אביב לאומנות
↑  התשמע קולי תיאטרון השעה הישראלי
↑  ג'יל ואמנון דמתי ב"שני עולמות" ג'יל ואמנון שני עולמות - מופע מפגש מחול - Two Worlds - a dance
↑  שני עולמות ריקוד (twoworldsdance) twoworldsdance
↑  פרס הצילינדר הנודד - הוא על שם זאב יוסיפון (יוסקוביץ') מייסד תל"ם והמנכ"ל הראשון שלה. הפרס מוענק מדי שנה לפעילים, יחידים ומוסדיים, על ידי העמותה עבור קידום התרבות והאמנות בפריפריה
↑  ג'יל פינגולד סל תרבות ארצי
↑  אילן דמתי מוזיקאי, זמר, ויוצר בהרכב של עידן רייכל הרצאה, עולם של דממה  kerenalouf
אלקנה (דמות מקראית)

| --- | --- |

 אב:  ירחם 
 בן או בת זוג:  חנה שמעונית פנינה 
 צאצאים:  שמואל 
 
אלקנה ושתי נשותיו, איור משנת 1430 לערך. ציור באוטרכט שבהולנד.
אֶלְקָנָה בן יְרֹחָם, מרמתיים צופים, דמות מקראית מתקופת השופטים, אביו של שמואל הנביא ונשוי לשתי נשים - חנה ופנינה. על-פי ספר דברי הימים, אלקנה היה מצאצאי קֹרַח. סיפורו של אלקנה מופיע בתחילת ספר שמואל.
ייחודו של אלקנה

אלקנה נהג לעלות לרגל למשכן שילה בעת שכיהנו שם עלי הכהן ובניו חפני ופנחס.
על פי חז"ל, באותה תקופה רבים לא היו עולים לרגל, בגלל התנהגותם של בני עלי, שהיו מרעים לעולי הרגל; אולם אלקנה היה מקפיד לעלות לרגל, ובכל פעם היה עושה זאת בדרך אחרת – כל זאת על מנת לסחוף עוד אנשים לעלות לרגל לעבודת ה', ככתוב במדרש:
אלקנה, ואשתו בניו ואחיותיו וכל קרוביו היה מעלה עמו לרגל, ובאים ולנים ברחובה של עיר, והייתה המדינה מרגשת והיו שואלין אותן להיכן תלכו? ואומרים לבית ה' שבשילה, שמשם תצא תורה ומצות, ואתם למה לא תבואו עמנו ונלך יחד? מיד עיניהם משגרות דמעות אומרים להם נלך עמכם? ואומרים להם הן, עד לשנה הבאה חמשה בתים, לשנה אחרת עשרה בתים, עד שהיו כלם עולים. ובדרך שהיה עולה שנה זו - לא היה עולה שנה אחרת, עד שהיו כלם עולים, אמר לו הקב"ה אלקנה! אתה הכרעת את ישראל לכף זכות, וחנכתם במצות, וזכו רבים על ידך, אני אוציא בן ממך שיכריע את ישראל לכף זכות ויחנך אותם במצות, הא למדת שבשכר אלקנה שמואל.
במדרש נאמר, שאלקנה היה עולה לרגל ארבע פעמים בשנה, שלוש מהתורה ואחת שקיבל על עצמו.
לפי חז"ל, אלקנה היה נביא, אחד מארבעים ושמונה נביאים שעמדו לישראל, כמו כן הוא אחד מעשרה נביאים שזכו לכינוי "איש האלהים", והוא איש האלהים שנשלח לעלי כדי להוכיחו על התנהגות בניו חפני ופנחס אל העולים למשכן, וכן התנבא על מותם, ועל כך שמשפחתו של עלי תרד ממעמדה, וכל בניה ימותו בגיל צעיר.
משפחתו

בספר דברי הימים מוזכרת שושלתו של אלקנה, הוא משבט לוי, מצאצאי קורח. בנו של אלקנה הוא שמואל הנביא.
אלקנה היה נשוי לשתי נשים, חנה ופנינה. לפנינה היו ילדים (על פי אגדה, עשרה), ואילו חנה עקרה. פנינה הייתה מקניטה את חנה על היותה עקרה, אלקנה כתגובה ניסה לנחם את חנה. לימים זכתה חנה להיפקד בשמואל אותו נידבה לעבודת המשכן, ולאחר מכן נפקדה גם בילדים נוספים.
לקריאה נוספת

ליאורה רביד, התנ"ך היה באמת. תל אביב: ידיעות ספרים, 2009. עמ' 162–167.
הערות שוליים

↑  ילקוט שמעוני שמואל א' רמז עז.
↑  אליהו רבה פרשה ט'.
↑  ספר שמואל א', פרק ב', פסוקים כ"ז–ל"ו. סדר עולם רבה פרק כ'.
↑  פרק ו', פסוקים ז'–כ"ג
↑  ילקוט שמעוני שמואל א' רמז פט
↑  "ולחנה נתן מנה אחת אפים כי את חנה אהב", "הלוא אנכי טוב לך מעשרה בנים". ספר שמואל א', פרק א'
| תקופת השופטים |
| --- | --- | --- |
| שופטי ישראל | עתניאל בן קנז • אהוד בן גרא • שמגר בן ענת • דבורה הנביאה • גדעון בן יואש •  תולע בן פואה • יאיר הגלעדי • יפתח הגלעדי • אבצן מבית לחם • אילון הזבולוני • עבדון בן הלל • שמשון  • עלי הכהן • שמואל הנביא • יואל ואביה בני שמואל |  |
| דמויות בולטות נוספות | בני קיני • ברק בן אבינעם • יעל אשת חבר הקיני • אבימלך בן גדעון • יותם בן גדעון • פינחס בן אלעזר הכהן • אלקנה • חנה • פנינה • חפני ופינחס • אשת פינחס • מנוח • אשת מנוח • בת יפתח • משפחת אביעזר • יהונתן בן גרשום |  |
| דמויות במגילת רות | אלימלך • בעז • נעמי • רות • ערפה • מחלון וכליון |  |
| דמויות נוכריות בולטות | עגלון מלך מואב • יבין מלך חצור • סיסרא • דלילה • אם סיסרא • כושן רשעתים • זבח וצלמונע |  |
| אירועים | מלחמת סיסרא • שירת דבורה • פסל מיכה • פילגש בגבעה • מגילת רות |  |
| מקומות | גלגל • משכן שילה • נחלות שבטי ישראל • המצפה • מעברות הירדן • חרושת הגויים •  קריית יערים • אלון מעוננים • אלון מוצב • תומר דבורה • בית אל • מרוז |  |
| עמים | שבעת העממים • כנען • פריזי • יבוסי • אמורי • חיווים • חתים • גרגשי • ארמים • מואב • עמון • עמלק • פלשתים • מדין • בני קדם • הקיני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499240305171  GND: 13379928X  VIAF: 38117256   WorldCat (עם VIAF): 38117256
איתות לעזרה לנפגעי אלימות

האיתות לעזרה (או "הקריאה האילמת לעזרה במקרה של אלימות במשפחה") היא מחווה ביד אחת שיכולה לשמש אדם כדי להתריע לאחרים שהוא מרגיש מאוים וזקוק לעזרה. האיתות יכול להינתן באופן אישי או במהלך שיחת וידאו. במקור הוא נוצר ככלי למאבק בעלייה במקרי האלימות במשפחה ברחבי העולם כתוצאה מפעולות הבידוד העצמי הקשורות למגפת הקורונה.
האות מבוצע על ידי תחיבת האגודל לתוך כף היד, ואז קיפול האצבעות כלפי מטה ולכידה סמלית של האגודל באצבעות. הוא תוכנן כתנועת יד רציפה אחת, כך שניתן יהיה להבחין בה בקלות רבה, יותר מאשר בחיווי של היד במצב "קפוא" כלשהו.
האות לעזרה הוצג לראשונה בקנדה על ידי קרן הנשים הקנדית ב־14 באפריל 2020 וב־28 באפריל 2020 בארצות הברית על ידי רשת מימון לנשים (WFN). האיתות זכה לשבחים בכלי תקשורת לאומיים, ובינלאומיים בתור דבר שיסייע במתן פתרון חדשני לנושא ההחמרה במקרי האלימות במשפחה.
האות הוכר על ידי למעלה מ־40 ארגונים ברחבי קנדה וארצות הברית ככלי שימושי לסייע במאבק באלימות במשפחה.
בהתייחס לחשש שגם מתעללים פוטנציאליים יכולים להכיר את האיתות ולמנוע מהקרבן להשתמש בו, קרן הנשים הקנדית וארגונים אחרים הבהירו כי האות הזה אינו "משהו שיציל את המצב", אלא כלי שבעזרתו אולי מישהי תצליח לקבל עזרה בזמן.
נכתבו גם הוראות מעשיות עבור אדם שרואה מישהו אחר שמבקש עזרה באמצעות האיתות, כיצד לנהוג תוך שמירה על דיסקרטיות.
הערות שוליים

↑  Brooke, Bobb (28 באפריל 2020). ""Signal for Help" Is a New Tool for Abuse Victims During the Coronavirus Lockdown and Beyond". Vogue. נבדק ב-6 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Graham-Harrison, Emma; Smith, Helena; Ford, Liz (28 במרץ 2020). "Lockdowns around the world bring rise in domestic violence". The Guardian. נבדק ב-6 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Nadia, Ebrahim (22 באפריל 2020). "This Secret Signal Could Help Women In Lockdown With Their Abusers". Refinery29. נבדק ב-6 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  סרטון הדגמה
↑  "Signal for Help Campaign Launches to Help People Experiencing Gender-Based Violence During Home Isolation". McGill. 14 באפריל 2020. נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Self-Isolation Is Fuelling a Rise in Gender-Based Violence". Elle Canada. 14 באפריל 2020. נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Alexandra, Jardine (4 במאי 2020). "This simple hand signal sends an alert about domestic abuse during the coronavirus crisis". AdAge. נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Midori, Aoki (20 באפריל 2020). "『家にとどまって』 ～その家が安全ではなかったら？～". NHK. נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gillis, Wendy; Hasham, Alyshah (22 באפריל 2020). "Are you a victim of violence at home? Here's how to get help amid COVID-19". Toronto Star. נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jonathan, Forani (16 באפריל 2020). "Code words, hand signals and social media: How attempts to help abuse victims might backfire". CTV News Toronto. נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Signal for Help". The Canadian Women's Foundation. נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Signal for Help". Women's Funding Network. נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
אישה נשית

אישה נשית (באנגלית: Girly girl) הוא מונח לילדה או אישה, שבוחרות להתלבש ולהתנהג בסגנון נשי מסורתי, כגון ללבוש ורוד, להשתמש במייק-אפ, להשתמש בבושם, להתלבש בחצאיות, שמלות וחולצות נשים, ולדבר על זוגיות ופעילויות אחרות, שקשורות לתפקיד המגדרי המסורתי של אישה.
אף על פי שלפעמים המונח משמש כמונח מזלזל, ניתן להשתמש בו בצורה חיובית יותר, במיוחד כאשר בוחנים אחד ממגוון העמדות המגדריות.
גורמים חברתיים

ההפך הנשי מאישה נשית הוא טום בוי. המקביל הגברי של אישה נשית הוא "גבר גברי". השכיחות הגוברת של נשים נשיות במאה ה-21 המוקדמות מקושרת לפוסט-פמיניזם, פוסט פרו פמיניזם ובנייה של גבריות לבין נשיות במונחים בלעדיים זה לזה, בניגוד לייצוגים המגדריים המטושטשים יותר בעשורים הקודמים.
ראו גם

בוצ'ה ופמית
הערות שוליים

↑  Linda Duits, Multi - Girl - Culture : An Ethnography of Doing Identity, Amsterdam: Amsterdam University Press, 2008, עמ' 141, ISBN 978-90-5629-525-7
↑  Duits, עמ' 136
↑  Natasha Walter, Living Dolls: The Return of Sexism, Community Development Journal 46, 2010, עמ' 291 doi: 10.1093/cdj/bsr041
↑  Adam Phillips, On Flirtation, The Journal of Psychiatry & Law 24, 1994, עמ' 4-122 doi: 10.1177/009318539602400108
אישה עטויה יושבת

צולם בקיץ 2012
אישה עטויה יושבת (באנגלית: Draped Seated Figure) הוא פסלו של האמן הבריטי הנרי מור. עשוי ברונזה וסלעי בזלת, גובהו 185.4 ס"מ. נוצר בשנים 1957–1958.
תיאור הפסל

היצירה מייצגת מרכיבים אופייניים של עבודותיו של מור המוצבות ברחבי תבל: דמויות גדולות ממדים, המשולבות בטבע, שעיצובן משוחח עם האמנות של העת העתיקה, בד בבד עם ההכללה וההפשטה הצורנית המודרנית של המאה ה-20.
דמויות הנשים בפסליו, על פי החוקרות יעל אשל ועדינה קמיאן-קשדן: "משרות עוצמה וביטחון. אלה נשים עצמאיות, לא קשורות עוד לתיאורי האם והילד או המדונה והילד. הן מושפעות מאמנות פרהיסטורית, מאמנות המזרח הקדום ומאמנות אגאית; הן על-זמניות ועכשוויות בעת ובעונה אחת". סימני ההיכר ביצירות הנשים אצל מור נכללות ב"אישה עטויה יושבת": דמות בעלת גוף עצום ורחב וראש קטן ממדים היושבת בנינוחות או בהסבה על עצם כבד ההולם אותה.
לפי אליס מילר, בספרה- הדרמה של הילד המחונן, היא קראה או שמעה עדות של הנרי, שבעודו ילד, היה נוהג לעסות את גבה של אמו בשמן נגד שיגרון.
עותקים

מהפסל נוצרו 7 עותקים, השוכנים במקומות שו נים בעולם:
קמפוס גבעת רם, ירושלים, ישראל – נתרם לאוניברסיטה העברית בירושלים על ידי הנדבנית שרלוט ברגמן לזכר לואיס ברגמן.
מוזיאון פון דר הייט, וופרטל, גרמניה
הגלריה הלאומית, מלבורן, ויקטוריה, אוסטרליה
המוזיאון לאמנות מודרנית, בריסל, בלגיה
הגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל, ניו הייבן, קונטיקט, ארצות הברית
בניין המועצה של טאוור האמלטס, לונדון, הממלכה המאוחדת
עותק בבעלות פרטית
הערות שוליים

↑  עדינה קמיאן-קשדן, הנרי מור, מבט על האוסף, ירושלים: הוצאת מוזיאון ישראל, 2004, עמ' 51.
אנגאור

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים הפיליפינים 
 קואורדינטות:  6°54′00″N 134°08′00″E﻿ / ﻿6.9°N 134.13333333333°E﻿ / 6.9; 134.13333333333
 שטח:  8 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  פלאו 
 אוכלוסייה:  120
 אזור זמן:  UTC +9
 עיר ראשית:  Ngeremasch 
  (למפת פלאו מוגדלת) נגרולמוד קורור האוקיינוס השקטאנגאור(למפת פלאו רגילה) נגרולמוד קורור האוקיינוס השקטאנגאור
 
אנגאור (ביפנית: アンガウル) הוא אי בפלאו שבאוקיינוס השקט. האי ממוקם בדרום קבוצת האיים העיקרית של פלאו ומהווה מדינה של פלאו. שטח האי הוא 8 קמ"ר ובו גרים 120 איש בשני כפרים, כאשר רובם בכפר נגרמאש שמהווה את בירת מדינת אנגאור ושאר האנשים בכפר רויס.
האי תואר לראשונה על ידי אירופאים ב-1543 על ידי הספרדי רוי לופס דה וייאלובוס שהיה האירופאי הראשון שהגיע לפלאו. בשנת 1710 השתלטו הספרדים על האי ושלחו אליו מיסיונרים. שלטון הספרדים על האי הסתיים ב-1899 כאשר הם מכרו את האיים לגרמניה. לאחר מלחמת העולם הראשונה עברו האיים לשליטת היפנים והם החזיקו באי עד למלחמת העולם השנייה. באי התקיימו קרבות רבים בין היפנים לאמריקאים כאשר בספטמבר 1944 כבשו האמריקאים את האי מידי היפנים בקרב על אנגאור.
עקב השלטון הצבאי היפני ההיסטורי באי, מדברים תושבי האי ברובם יפנית שהיא שפה רשמית במדינה, המקום היחידי מחוץ ליפן בו היפנית היא שפה רשמית. כלכלת האי התבססה בין 1909 ל-1954 על כריית פוספטים. כיום כלכלת האי מבוססת על תיירות ומוכרת בעיקר כמקום מומלץ לגלישת גלים.
הגישה לאי אפשרית על ידי כלי שיט ועל ידי מטוסים קטנים שיכולים לנחות במסלול נחיתה יחיד הקיים באי, וששימש את הכוחות היפנים במלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  מידע על השפות מאתר webcitation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7672292-2  NARA: 10037198  VIAF: 248322115   WorldCat (עם VIAF): 248322115 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איים ובנושא גאוגרפיה של אוקיאניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנה גאסטייר

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1967 (בת 57) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 שם לידה:  Ana Kristina Gasteyer 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  בית הספר לתקשורת של אוניברסיטת נורת'ווסטרן  Sidwell Friends School 
 http://anagasteyerinconcert.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה קריסטינה גאסטייר (באנגלית: Ana Kristina Gasteyer; נולדה ב-4 במאי 1967) היא שחקנית, קומיקאית ומוזיקאית אמריקאית.
ביוגרפיה

גאסטייר נולדה בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. אמה מריאנה רומל-גאסטייר היא אמנית, בעלת שורשים רומנים ויוונים, ואביה פיל גאסטייר שדלן שמכהן גם כראש עיר של העיירה קוראלס שבניו מקסיקו.
לאחר התיכון היא למדה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.