stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביל ריצ'רדסון
ביוגרפיה > מושל ניו מקסיקו

ריצ'רדסון נבחר למושל ניו מקסיקו בנובמבר 2002, לאחר שהביס את המועמד הרפובליקני, ג'ון סנשז, ברוב של 56-39%. במהלך מסע בחירתו, שבר שיא עולמי של ספר השיאים של גינס במספר לחיצות הידיים הרב ביותר של פוליטיקאי בשמונה שעות, תוך שבירת שיאו של תאודור רוזוולט. הוא החליף בתפקיד את גארי ג'ונסון. הוא נשבע אמונים לתפקידו בינואר 2003 כמושל ההיספני היחיד בארצות הברית. בשנתו הראשונה, הציע ריצ'רדסון "קיצוצים במס במטרה לקדם השקעה וצמיחה כלכלית" והעביר קיצוצים במס הכנסה. בראשית 2005, ריצ'רדסון סייע בהפיכת ניו מקסיקו למדינה הראשונה בארצות הברית לספק 400,000 דולר אמריקאי במסגרת ביטוח חיים לחברי המשמר הלאומי של ניו מקסיקו המשרתים בשירות פעיל.
הוא נתמנה ליו"ר איגוד המושלים הדמוקרטים ב-2004 והודיע על שאיפתו להגדיל את תפקיד המושלים הדמוקרטים בקביעת עתיד המפלגה הדמוקרטית. באותה השנה הודיע למועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, ג'ון קרי, כי הוא מסיר עצמו מרשימת המועמדים הפוטנציאליים לשמש כעמיתו למירוץ, בטענה שהבטיח לתושבי ניו מקסיקו לכהן כהונה מלאה בת ארבע שנים. בדצמבר 2005 הודיע על כוונתו לשתף פעולה עם המיליארדר ריצ'רד ברנסון בהבאת תיירות בחלל אל נמל החלל "ספייספורט אמריקה", הממוקם בסמוך ללאס קרוסס. ב-7 בספטמבר 2006 טס ריצ'רדסון לסודאן שם נועד עם נשיאה עומר אל-בשיר, וניהל משא ומתן מוצלח עמו בדבר שחרור העיתונאי הכלוא פול סלופק. הרשויות בסודאן כלאו את סלופק באשמת ריגול ב-26 באוגוסט 2006, בשעה ששהה בסודאן מכורח היותו חבר במשלחת נשיונל ג'יאוגרפיק במדינה האפריקאית. בינואר 2007, על פי בקשת הקואליציה "הצילו את דארפור", פעל ריצ'רדסון כברוקר ותווך בחתימה על הפסקת אש בת 60 יום בין אל-בשיר ומנהיגי סיעות מורדים אחדות בדארפור שבמערב סודאן. הפסקת האש מעולם לא נכנסה לתוקף, בעקבות הפרות מכל הצדדים.
ריצ'רדסון זכה בכהונה שנייה כמושל ניו מקסיקו ב-7 בנובמבר 2006. הוא זכה בבחירות לתפקיד ברוב של 32%–68% נגד יושב ראשה לשעבר של המפלגה הרפובליקנית בניו מקסיקו, ג'ון דנדל. ריצ'רדסון קיבל את אחוז הקולות הגבוה ביותר בתולדות המדינה.
בדצמבר 2006 הודיע ריצ'רדסון כי יתמוך באיסור על קרב תרנגולים בניו מקסיקו. ב-12 במרץ 2007 חתם על הצעת חוק שאסרה על קרבות תרנגולים בניו מקסיקו. לאחר החתימה על הצעת החוק, פוארטו ריקו, איי הבתולה של ארצות הברית, גואם ואיי מריאנה הצפוניים מהווים את החלקים היחידים בארצות הברית בהם קרבות תרנגולים חוקיים. ב-2007, ריצ'רדסון חתמה על חוק שהפך את ניו מקסיקו למדינה ה-12 לאשר שימוש בקנאביס רפואי. ביוני 2008 הגיע ריצ'רדסון לביקור בישראל במהלכו נועד עם ראש הממשלה אהוד אולמרט, נשיא המדינה שמעון פרס ושר התעשייה, המסחר והתעסוקה אלי ישי. ב-18 במרץ 2009 חתם ריצ'רדסון על החלטת הסנאט בסנטה פה לבטל את עונש המוות במדינה ולהחליפו במאסר עולם ללא אפשרות קיצוב. בכך הפכה ניו מקסיקו למדינה ה-15 בארצות הברית שביטלה את עונש המוות. כהונתו השנייה של ריצ'רדסון תמה ב-2011.
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008

ריצ'רדסון התמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגתו ב-2008, אך נסוג ב-10 בינואר 2008 לאחר הופעות חסרות ברק בבחירות המקדימות וכישלון בפריימריז בניו המפשייר. למרות ההיסטוריה הפוליטית הארוכה שלו וידידותו עם משפחת קלינטון, ריצ'רדסון תמך בברק אובמה עם בחירתו למועמד הדמוקרטי ב-21 במרץ 2008, במקום הילרי קלינטון. הפרשן ומקורבו של קלינטון, ג'יימס קארוויל, השווה את ריצ'רדסון ליהודה איש קריות על התמיכה. ריצ'רדסון הגיב על ההשוואה במאמר שפורסם בוושינגטון פוסט, וכתב ש"נאלץ להגן על עצמו מפני רצח אופי והאשמות משוללות בסיס". במהלך הבחירות נפוצה שמועה כי ריצ'רדסון היה מועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית לצד הסנאטור אובמה.
ביוגרפיה > מועמדותו למזכיר המסחר של ארצות הברית

בעקבות ניצחונו של ברק אובמה בבחירות לנשיאות ב-2008, שמו של ריצ'רדסון הוזכר לעיתים קרובות כמי שעתיד לכהן בקבינט של אובמה. שוער כי ריצ'רדסון, בהתחשב בעברו הדיפלומטי, ימונה למזכיר המדינה של ארצות הברית. שוער גם כי אובמה יבחר בריצ'רדסון כמזכיר המסחר של ארצות הברית. ב-3 בדצמבר 2008, החליט אובמה למנותו לתפקיד באורח רשמי. ב-4 בינואר 2009 ריצ'רדסון הסיר את מועמדותו בשל חקירת קשריה של חברה מסחרית מקליפורניה עם הממשל בניו מקסיקו. החוקרים בדקו אם סופקו לחברה חוזים מטעם המדינה, בתמורה לתרומות לפעילות הפוליטית של ריצ'רדסון.
ביוגרפיה > בערוב ימיו

ב-1 בספטמבר 2023 נפטר ריצ'רדסון בביתו שבצ'טהאם במסצ'וסטס, בגיל 75.
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, ביל ריצרדסון הסיר מועמדותו לתפקיד שר המסחר בשל חקירה פלילית, באתר כלכליסט, 4 בינואר 2009
↑  ג'יימס ק. מקינלי הבן, עתידו של המושל ריצ'רדסון שוב נושא לשיחה בסנטה פה, באתר הניו יורק טיימס, 11 בספטמבר 2011 (באנגלית)
↑  דייוויד פלוץ,
מזכיר האנרגיה ביל ריצ'רדסון, באתר Slate‏, 23 ביוני 2000 (באנגלית)
↑  A Whole Lotta Shaking, באתר אוניברסיטת טאפטס, 16 בספטמבר 2002
↑  ארה"ב: ביל ריצ'רדסון הודיע כי לא ירוץ לצידו של קרי לנשיאות ארה"ב, באתר ynet, 2 ביולי 2004
↑  ראש הממשלה נפגש עם מושל ניו מקסיקו ביל ריצ'רדסון, באתר משרד ראש הממשלה, 15 ביוני 2008
↑  רוני סופר, פרס: אם אסד רציני - שייפגש עם אולמרט, באתר ynet, 16 ביוני 2008
↑  ישראל דודזון,שר התמ"ת אלי ישי נפגש עם מושל ניו מקסיקו ביל ריצ'רדסון, באתר אקונומיסט, 18 ביוני 2008
↑  סוכנויות הידיעות, ניו מקסיקו: אין יותר הוצאות להורג במדינה, באתר nrg‏, 19 במרץ 2009
↑  סוכנויות הידיעות, ריצ'רדסון לא ירוץ לבית הלבן, באתר nrg‏, 10 בינואר 2008
↑  ציפי בלום, ריצ'רדסון פרש מהמרוץ לנשיאות ארה"ב, באתר ערוץ 7, 11 בינואר 2008
↑  ארה"ב: מושל ניו-מקסיקו ביל ריצ'רדסון יודיע על תמיכתו באובאמה, באתר ynet, 21 במרץ 2008
↑  ביל ריצ'רדסון: מזכיר המדינה של אובמה?, באתר הפינגטון פוסט, 23 בדצמבר 2008 (באנגלית)
↑  משה ריינפלד, ביל ריצ'רדסון - שר המסחר של אובמה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 בנובמבר 2008
↑  נטשה מוזגוביה, ביל ריצ'רדסון ויתר על מינויו לשר המסחר בשל חקירת קשריה של חברה מקליפורניה עם הממשל בניו מקסיקו, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2009
↑  שאניה שלטון, Former New Mexico Gov. Bill Richardson dies at 75, באתר CNN‏, 1 בספטמבר 2023 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 133848388  ISNI: 0000 0001 1488 3869  LCCN: no97050046  NARA: 10573315  NKC: xx0025914  SNAC: w6c35n3c  US Congress: R000229  VIAF: 34064252   WorldCat (עם VIAF): 34064252
הפיגוע במסגד א-ראודה

| חלק מהטרור בסיני |
| --- | --- |
 תאריך:  24 בנובמבר 2017
 מקום:  מצרים חצי האי סיני, מצרים
 קואורדינטות:  31°02′22″N 33°20′52″E﻿ / ﻿31.039458°N 33.34783°E﻿ / 31.039458; 33.34783
 סוג:  פיגוע משולב שכלל פיצוץ מטעני חבלה וירי
 נשק:  חומר נפץ, אקדח, ירי המוני, רקטה נגד טנקים 
 הרוגים:  309+
 פצועים:  128+
 מספר מפגעים:  25–30
 מניע:  טרור אסלאמי
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףמסגד א-ראודה(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףמסגד א-ראודה
 
הפיגוע במסגד א-ראודה שבצפון סיני הוא פיגוע טרור משולב אשר התרחש ב-24 בנובמבר 2017 בזמן תפילות יום השישי במסגדים, כ-32 ק"מ ממזרח לעיירה ביר אל-עבד וכ-45 ק"מ ממערב לאל עריש. הפיגוע, שכלל פיצוץ מטעני חבלה וירי, נחשב לקטלני ביותר בהיסטוריה של מצרים - לפחות 309 אנשים נרצחו, מתוכם 27 ילדים, ולפחות 128 נוספים נפצעו.
בפיגוע השתתפו כ-25–30 מחבלים, שהגיעו למקום בארבעה רכבי שטח מסוג טויוטה לנד קרוזר ונשאו עמם דגלים של המדינה האסלאמית. המחבלים הציתו כלי רכב בסמוך למסגד, כדי להקשות על פעולות החילוץ, וירו לעבר המתפללים במסגד מכלי נשק אוטומטיים. כאשר הגיעו למקום אמבולנסים לטיפול בנפגעים, ירו המחבלים גם עליהם.
על פי הדיווחים, רבים מהנפגעים בפיגוע הם מבני שבט א-סווארכה הבדואי, המתנגד למדינה האסלאמית, ולפיכך יש להניח כי המניע לפיגוע הוא נקמני. כמו כן, לא מן הנמנע שהפיגוע בוצע גם ממניע דתי - הג'יהאדיסטים הסלפים בכלל, ואנשי המדינה האסלאמית בפרט, מחשיבים את הסופים, שעליהם נמנים רוב הנפגעים, ככופרים. עם זאת, המדינה האסלאמית לא קיבלה אחריות לפיגוע ואף הכחישה את מעורבותה בו, אך לפי הערכת מרכז המידע למודיעין ולטרור, הכחשה זו שקרית.
בעקבות הפיגוע

לאחר הפיגוע תקפו מטוסים ללא טייס של צבא מצרים את כלי הרכב של המחבלים, שניסו להימלט, והצליחו לחסל כ-15 מהם. חיל האוויר המצרי ביצע תקיפות נוספות באזור ביר אל-עבד.
פתיחתו של מעבר רפיח, שתוכננה לשבת, נדחתה. במצרים הוכרזו שלושה ימי אבל.
בית עיריית תל אביב-יפו, ספריית ברמינגהאם, ומגדל סי אן הוארו בצבעי דגל מצרים כאות הזדהות. אורות מגדל אייפל כובו.
הערות שוליים

↑  ערן זינגר, מבצע צבאי במצרים: שבטים בדואים מצטרפים ללכידת המחבלים, באתר תאגיד השידור הציבורי, ‏25 בנובמבר 2017
↑  עודד גרנות, הפיגוע בסיני: פרק חדש בתולדות דאעש, באתר nrg‏, 25 בנובמבר 2017
↑  דאעש מכחיש כי ביצע את פיגוע ההרג בסיני, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור, ‏28 בנובמבר 2017
↑  רועי קייס וליעד אוסמו, בתגובה לפיגוע במצרים: מל"טים חיסלו 15 מחבלים, באתר ynet, 24 בנובמבר 2017.
↑  איתי בלומנטל, בעקבות הפיגוע הרצחני: בניין עיריית ת"א הואר בצבעי דגל מצרים, באתר ynet, 24 בנובמבר 2017
↑  A. B. C. News, Landmarks worldwide pay tribute to victims of Egypt mosque attack, ABC News, ‏2017-11-25
משמרת שערים

משמרת שְׂעֹרִים היא המשמרת הרביעית מבין כ"ד משמרות כהונה שסידרו דוד המלך וצדוק הכהן על פי גורל בתקופה שקודם בניית בית המקדש הראשון.
המשמרה מוזכרת רק פעם אחת בתנ"ך בספר דברי הימים; ”וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל .. לִשְׂעֹרִים הָרְבִעִי” (דברי הימים א כד ז).
אחר חורבן בית שני

לפי דעתו של החוקר שמואל קליין, בעקבות חורבן בית שני עברו כל עשרים וארבע משמרות הכהונה -ומשמרת שערים בתוכן- לעיירות בגליל -הן בגליל העליון והן בגליל התחתון.
יש אומרים כי העיר בית שערים אשר בגליל התחתון נקראת על שם משמרה זו שנדדה לשם אחר החורבן.  ואילו החוקר שמואל קליין מעיר כי נתגלתה עיירה קרובה לציפורי בשם עיתהלו (או היתלו) והיום נקראת עילוט, כשם מושב משמרת שערים כפי שמופיע בקינות של רבי אלעזר הקליר. הוא מציין כי גם לפי המסופר בתלמוד מוכח שכהנים היו מתושבי העיירה. אולם יש המזהים אותה עם הכפר הלבנוני עייתא א-שעב.[דרוש מקור]
רבי אלעזר הקליר מקונן על ביטול משמרה זו באומרו;
דרכי היכל דממו, כנפרץ כותלו
והמעיל כנקרע פתילו
והתך והושפל מתילו, ונע משתילו, כהן עיתה לו
הערות שוליים

↑  "מדרש הביאור" (סעדיה אלדמארי) להפטרת פרשת אמור
↑  ספר "ארץ הגליל", דף ס"ה
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף נ"ט, עמוד ב'
↑  ארץ הגליל עמוד 85
↑  ארץ הגליל מימי העליה מבבל עד חתימת התלמוד / שמואל קליין - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לאדה לרגוס

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  דאצ'יה 
 מודל קודם:  Lada Nadezhda 
 אורך:  4,470 מ"מ 
 רוחב:  1,750 מ"מ 
 גובה:  1,670 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  2,905 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
לאדה לרגוס הוא מכונית מסחרית קומפקטית, שנבנית על ידי יצרנית הרכב הרוסית AvtoVAZ מאז 2012. זוהי למעשה גרסה של רכב רנו מהדור הראשון, דאצ'יה לוגאן MCV ומיוצר כפרויקט משותף עם רנו ניסאן.
היסטוריה

לאחר שרכב לאדה ריבה יצא מהייצור בדצמבר 2010, חברת AvtoVAZ כבר לא ייצרה דגמי סטיישן זולים ומרווחים. רכבי הסטיישן קו הדגם הנוכחי לאדה קלינה ולאדה פריורה הן בעלות השלמה גבוהה יותר ומחיר גבוה בהרבה. הלרגוס הוא הפרויקט המשותף הראשון בין AvtoVAZ לרנו-ניסאן (בהשקעה של 550 מיליון דולר). מהווה חלק מתוכנית משותפת גדולה יותר של החברות לייצר חמישה דגמים ברוסיה, המבוססת על פלטפורמת Dacia B0. סך הייצור בשנת 2012 הגיע ל-27,000 מכוניות (לרוב של רכבי לרגוס).
לרגוס מיוצר ביחידת ייצור מלאה. הוא מצויד במיזוג אוויר, מערכת בלימה נגד נעילה, 2 כריות אוויר קדמיות, 5 או 7 מושבים, דיבורית Bluetooth ונגן MP3. הוא זמין בשתי גרסאות: כ-MPV לנוסע וכטנדר בעל קיבולת גבוהה. שתי הגרסאות זמינות עם אחת משתי אפשרויות מנוע הבנזין: שסתום 8 ליטר עם 84 כ"ס או שסתום 1.6 ליטר 16, המסוגל לייצר 77 קילוואט (103 כ"ס). הם קשורים לתיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה הילוכים. השינויים המשמעותיים היחידים מהדגם המקורי הם הסורג, הפגוש הקדמי, המצפים את לוח הפאנל והפנסים הקדמיים.
ב-4 באפריל 2012 השיקה AvtoVAZ את הייצור הסדרתי של לאדה לרגוס בטקס בו השתתף ולדימיר פוטין. בביקורו בטוליאטי סייר פוטין במפעל וחתם על לאדה לרגוס הראשונה. המכירות החלו ב־16 ביולי 2012. גרסת הפאנל של המכונית יצאה למכירה באוגוסט 2012 וגרסת הקרוס הושקה בשנת 2015.
ראו גם

לאדה גרנטה
לאדה XRAY
הערות שוליים

↑  Anna Sulimina (19 באפריל 2012). "The end of Lada as we know it". The Moscow News. אורכב מ-המקור ב-19 באוגוסט 2012. נבדק ב-1 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Evgeniy Vorotnikov (17 באפריל 2012). "Russia's AvtoVAZ Launches New Lada Largus Flagship". Inside Line. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Putin Launches Lada Largus Minivan". Oratert.com. 6 באפריל 2012. נבדק ב-1 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Новая модель АВТОВАЗа "Лада Ларгус" поступила в розничную продажу". Itar-Tass.com. 16 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lada Largus Van Now on Sale". Wroom.ru. 27 באוגוסט 2012. אורכב מ-המקור ב-2016-11-21. נבדק ב-7 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lada Largus Cross". Wroom.ru. נבדק ב-21 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
מכתב מאליהו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  הרב אליהו אליעזר דסלר
 שפת המקור:  עברית 
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית
 נושא:  מוסר, פילוסופיה יהודית, בחירה חופשית 
 הוצאה
 הוצאה:  הוועד להפצת כתבי הגרא"א דסלר ירושלים
 תאריך הוצאה:  ה'תשט"ו–ה'תשנ"ז
 עורך:  אריה כרמל
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  5
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990017542900205171
 
מכתב מאליהו הם סדרת ספרים בענייני מוסר, אמונה והשקפה שנלקטו מתוך כתבי הרב אליהו אליעזר דסלר.
על הספרים > הוצאה לאור

לאחר פטירת הרב דסלר ערכו מספר תלמידיו (הרב אריה כרמל והרב חיים פרידלנדר) את ספרו המרכזי "מכתב מאליהו", שיצא בחמישה כרכים, בין השנים תשט"ו–תשנ"ז. הספר תורגם לאנגלית וחלקים ממנו תורגמו גם לצרפתית. הגרסה העברית יצאה בעשרות מהדורות.
סדרת הספרים, הנפוצה בעולם הישיבות, כוללת כתבים, שיחות ומכתבים של הרב דסלר בענייני אמונה ומוסר "המשקפים את הרעיונות החברתיים של ישיבת המוסר הליטאית, כפי שבאה לידי ביטוי בישיבות המוסר במאה הקודמת".
בשנת תשע"ו (2015) יצא לאור ספר מכתב מאליהו על חנוכה ופורים בהוצאת יפה נוף.
על הספרים > תוכן הספרים

בספריו עשה הרב דסלר שימוש במקורות רבים, ומגלה בקיאות רחבה בספרות התורנית על רבדיה השונים, קבלה, כוחות הנפש (פסיכולוגיה) פילוסופיה כללית וכן ספרי חסידות, דבר שאינו שכיח אצל רב ליטאי.
אחד המושגים המפורסמים שטבע הרב דסלר הוא "נקודת הבחירה", העוסק במהותו של התחום המצומצם שבו ישנה לאדם בחירה חופשית, ועליו הוא נשפט. הוא עוסק גם בסוגיות קבליות, ולמשל מנסה ליישב את הסתירה בין דעת הגר"א לדעת תלמידו רבי חיים מוולוז'ין בנושא הצמצום. הוא משלב בגלוי תפיסות חסידיות בכתביו, ואף טען כי לאמיתו של דבר אין מקום להפרדה בין חסידים לליטאים.
בספרו (מכתב מאליהו ד' 244) כתובות כמה עצות "להעביר על המידות" שנאמרו כחלק משיעור בישיבת פוניבז' (ספט' 1950) שישנם טוענים שחלקם סודרו ע"פ (אולי מאמר מקוצר ברידרס דייגס'ט על) ספרו של דייל קרנגי כיצד לרכוש ידידים והשפעה מכח דימוי לשוני מסוים אף על פי שהמאמר עבר עריכה (לא על ידו) לפני פרסומו ובשיעור המקורי דיבר בעברית ובקצרה בנגוד לספר
סוגיות מרכזיות בספרים

הרב דסלר עוסק בספריו בסוגיות רבות וביניהם:
סוגיות מרכזיות בספרים > חסד ונתינה

בנושא זה כתב חיבור בשם 'קונטרס החסד', ולדבריו קיימים שני כוחות אשר פועלים בנפש האדם, האחד הוא כוח הנטילה (אגואיזם) והשני הוא כוח הנתינה (אלטרואיזם) וכוחות אלו הם השורש לכל תכונות ומידות האדם, הוא סבור שבניגוד למקובל לחשוב אין האהבה יוצרת את הנתינה, אלא ההפך האהבה נוצרת כתוצאה מהנתינה – משום שאדם שמשקיע בזולתו ונותן לו מעצמו הרי שעצמותו מתפשטת כלפיו והוא אוהב אותו כפי שהוא אוהב את עצמו, ובלשונו: ”אך יתבונן נא האדם כי לאשר ייתן יאהב”. כאן אפשר לזהות את דרכי שיטת קלם, לדוגמה ששורש כל המידות הרעות הוא אגואיזם, הערך העליון של אהבת הבריות שעומד בניגוד מוחלט לאגואיזם וכן מעלת 'נושא בעול עם חברו'.
סוגיות מרכזיות בספרים > נקודת הבחירה

בנושא זה כתב חיבור בשם 'קונטרס הבחירה', גישתו לנושא הבחירה מזכירה גישה פילוסופית אקזיסטנציאלסטית, שלומדת שהאדם הושלך לעולם ללא בחירתו, אך עם כל זאת יש לו את החופש לעצב את עצמו ולבחור כיצד להתייחס למסגרת החיים שבה הוא נתון, נקודת הבחירה אינה סטטית אלא משתנה בהתאם לבחירות של האדם, ככל שהאדם מתרגל לגבור על יצרו בנושא מסוים ממילא כבר אין לו מאבק בנושא זה, ונקודת הבחירה שלו עולה לדרגה גבוהה יותר וכן להפך כאשר אדם מתרגל לעבור עבירה כך נקודת הבחירה שלו יורדת.
סוגיות מרכזיות בספרים > אמונת חכמים

הרב דסלר היה אחד ממבססי המושג 'דעת תורה' שמעניק לגדולי ישראל ולהנחותיהם החוץ-הלכתיות מעמד על, ובמקרים שיש התנגשות בין חושי האדם לדעת גדולי ישראל על האדם לבטל את תחושותיו בפניהם.
סוגיות מרכזיות בספרים > תורה עם דרך ארץ

הרב דסלר התנגד לשיטת 'תורה עם דרך ארץ' משום ששיטה זו שאפה לסינתזה אמיתית בין שני המרכיבים, לעומת זאת בקלם השילוב היה מסויג יותר משום שהעיסוק בפרנסה נתפס כעונש על חטא אדם הראשון.
סוגיות מרכזיות בספרים > השואה

תפיסת הרב דסלר לגבי השואה, שהיא אינה בגדר עונש שרירותי אלא התפקיד שלה לעורר את האדם. בדומה לשיטת הרב יוסף דב סולובייצ'יק במאמרו קול דודי דופק, אך בניגוד לה הוא תופס שאותם 'קולות' קוראים לחזרה בתשובה והתחזקות רוחנית.
לקריאה נוספת

תמר רוס, האדם וכח בחירתו המוסרית במשנת הרב דסלר, דעת 12 (תשמ"ד), עמ' 111–126.
הרב ישעיהו שטינברגר, יעקב אבינו וגבולות האמת בהגותו של הרב אליהו אליעזר דסלר, הוגים בפרשה, 2005, עמ' 91–101.
הרב אריה כרמל, מהות הטבע: "מכתב מאליהו" מול מורה נבוכים"? המעיין כה, א (שמ"ה), עמ' 3–13.
הערות שוליים

↑  ישראל שפירא, ‏מה המשגיח הרב דסלר למד מדייל קרנגי?, באתר כיכר השבת, 15 בפברואר 2022
↑  מכתב מאליהו, כרך א, עמ' 37
↑  כץ, תנועת המוסר, כרך ב, עמ' 148–149
↑  כץ, תנועת המוסר, כרך ב, עמ' 152–156
↑  כץ, תנועת המוסר, כרך ב, עמ' 157–158
↑  בנימין בראון ונסים ליאון, הגדולים: האישים שעיצבו את פני היהדות החרדית בישראל, ישראל: הוצאת מאגנס (האוניברסיטה העברית) בשיתוף הוצאת מכון ואן ליר, 2017, עמ' 598–600
↑  מכתב מאליהו, כרך א, עמ' 114
↑  בנימין בראון ונסים ליאון, הגדולים: האישים שעיצבו את פני היהדות החרדית בישראל, ישראל: הוצאת מאגנס (האוניברסיטה העברית) בשיתוף הוצאת מכון ואן ליר, 2017, עמ' 600–602
↑  מכתב מאליהו, כרך א, עמ' 59
↑  בנימין בראון ונסים ליאון, הגדולים: האישים שעיצבו את פני היהדות החרדית בישראל, ישראל: הוצאת מאגנס (האוניברסיטה העברית) בשיתוף הוצאת מכון ואן ליר, 2017, עמ' 607–609
↑  מכתב מאליהו, כרך ג, עמ' 356–357
↑  בנימין בראון ונסים ליאון, הגדולים: האישים שעיצבו את פני היהדות החרדית בישראל, ישראל: הוצאת מאגנס (האוניברסיטה העברית) בשיתוף הוצאת מכון ואן ליר, 2017, עמ' 613–615
↑  מכתב מאליהו, כרך א, עמ' 209–211
↑  בנימין בראון ונסים ליאון, הגדולים: האישים שעיצבו את פני היהדות החרדית בישראל, ישראל: הוצאת מאגנס (האוניברסיטה העברית) בשיתוף הוצאת מכון ואן ליר, 2017, עמ' 609–613
סייקיק טי.וי

| --- | --- |

סייקיק טי.וי בהופעה בגרמניה ב-2014
 מקום הקמה:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 סוגה:  טכנו 
 חברת תקליטים:  סאם ביזאר רקורדס 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'נסיס פי אורידג' בהופעה ב-2009
סייקיק טי.וי (באנגלית: Psychic TV מכונה גם Psychick TV או PTV) הייתה להקה בריטית, שעסקה גם בוידאו ארט ויצרה מוזיקה תעשייתית, אסיד האוס וטכנו.
סייקיק טי.וי הוציאה לאור למעלה ממאה אלבומים באורך מלא, וזכתה בערך בספר השיאים של גינס כלהקה שהוציא הכי הרבה תקליטים בשנה אחת (1986). זה קרה לאחר שהלהקה ניסתה להוציא 23 אלבומי הופעה חיה ביום ה-23 בכל חודש במשך 23 חודשים ברציפות.
לאחר פירוק הלהקה בשנת 1999, היא הוקמה מחדש בשנת 2003 כ-PTV3 עם הרכב שרובו חדש לחלוטין, והמשיכה להופיע ולהוציא מוזיקה לאור.
הערות שוליים

1 2  דני בלר, נביאי הזעם, שוטי הנבואה, באתר "שיחה מקומית", 23 במרץ 2015
↑  דני בלר, מות לנון, הגירסה הפסיכית, חדשות, 2 ביוני 1988
↑  אהד פישוף, הטירוף שלהם, השפיות שלי - סייקיק־טי.וי., ’אלבום 10", טמפל (יבוא); "allegory and self", טופי (יבוא), כל העיר, 26 באוגוסט 1988
↑  אבי פיטשון, להקת "סייקיק טי־וי" תופיע בישראל, באתר הארץ, 15 בינואר 2015
↑  אורי זר אביב, ‏מה לעשות היום (1.11), באתר "Time Out ישראל", 1 בנובמבר 2016
↑  "Psychic TV "Alienist" Fall Tour Dates Announced!". P-Orridge Shoppe. 23 באוגוסט 2016. נבדק ב-4 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leland, John (14 במרץ 2020). "Genesis Breyer P-Orridge, Musician, Artist and Provocateur, Dies at 70". The New York Times. נבדק ב-14 במרץ 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16040896-9  ISNI: 0000 0001 2348 7374  LCCN: no2001095447  MusicBrainz: 14c5a3a3-f5ed-4978-99af-486010e3a007  NKC: xx0082581  VIAF: 152382349   WorldCat (עם VIAF): 152382349
העולם כרצון וכייצוג

| --- | --- |

העולם כרצון וכייצוג, מהדורה משנת 1913
 מידע כללי
 מאת:  ארתור שופנהאואר
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  פילוסופיה
 נושא:  אפיסטמולוגיה, אונטולוגיה, אסתטיקה, אתיקה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1818
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  3
העולם כרצון וכייצוג (בגרמנית:Die Welt als Wille und Vorstellung; מתורגם גם בתור העולם כרצון וכדימוי) הוא חיבור פילוסופי מאת הפילוסוף הגרמני ארתור שופנהאואר, הנחשב למגנום אופוס שלו. המהדורה הראשונה יצאה לאור בשלהי 1818 (כשהשנה 1819 מופיעה בעמוד השער). מהדורה שנייה בת שני כרכים הופיעה ב-1844: הכרך הראשון היה גרסה ערוכה של מהדורת 1818, ואילו הכרך השני כלל פרשנות על הרעיונות שהובאו בכרך הראשון והתייחסויות להוגים שונים. מהדורה שלישית מורחבת יצאה לאור ב-1859, בשנה שקדמה למותו של שופנהאואר. בשנת 1948, נערכה גרסה מקוצרת על ידי תומאס מאן.
שופנהאואר טען כי החיבור נועד לבטא "מחשבה אחת" מנקודות מבט שונות. החיבור מחולק לארבעה ספרים המכסים ארבעה נושאים: אפיסטמולוגיה, אונטולוגיה, אסתטיקה ואתיקה. בסיום הספר מופיע נספח בשם "ביקורת על הפילוסופיה הקאנטיאנית".
כפי שמעיד שמו, התזה המרכזית של החיבור מבוססת על שני אופני התייחסות לעולם, העולם כ"ייצוג" (Vorstellung) והעולם כ"רצון" (Wille). בהסתמך על האידיאליזם הטרנסצנדנטלי של עמנואל קאנט, שופנהאואר טוען שהעולם שבני האדם חווים סביבם, עולם התופעות (הפנומנה) הכפוף להסתכלות במרחב ובזמן ולקטגוריית הסיבתיות ולעקרון הטעם המספיק, קיים אך ורק כ"ייצוג" המותנה בהכרה הסובייקטיבית. העולם כייצוג אינו קיים כשלעצמו (כלומר, ללא תלות באיך שהוא נתפס כתופעה בתודעת הסובייקט). ההכרה של האדם אודות אובייקטים הוא אפוא הכרה של תופעות בלבד.
לעומת זאת, שופנהאואר מזהה את הדבר כשלעצמו (הנומנה) כרצון, כחתירה עיוורת, בלתי מודעת, חסרת מטרה, נטולת הכרה, מחוץ למרחב ולזמן, ללא אינדיודואציה וריבוי - שהיא המהות הפנימית של הכל. העולם כייצוג הוא רק ה"אובייקטיבציה" של הרצון. בנוסף, שופנהאואר גורס כי האדם משועבד לרצון, שהוא מקור כל הסבל. חוויות אסתטיות, והמוזיקה בפרט, יכולות לשחרר את האדם לזמן קצר מהשעבוד לרצון, אך גאולה אמיתית מהחיים, יכולה לנבוע רק מסגפנות, ומשלילה מוחלטת של "הרצון לחיים". שופנהאואר מציין נקודות השקה מהותיות בין הגותו שלו לבין הפלאטוניזם ולבין פילוסופיה הודית (בעיקר בודות, בבודהיזם ובהינדואיזם).
העולם כרצון וכייצוג סימן את פסגת הגותו הפילוסופית של שופנהאואר; הוא הקדיש את שארית חייו בחידוד, בהבהרה ובהעמקה של הרעיונות המוצגים בעבודה. המהדורה הראשונה נתקלה בשתיקה ציבורית כמעט מוחלטת. גם המהדורה השנייה של 1844 לא הצליחה למשוך עניין רב. באותה תקופה, הפילוסופיה האקדמית הגרמנית שאחרי קאנט נשלטה על ידי האידיאליסטים הגרמנים ובראשם הגל, ששופנהאואר גינה במרירות כ"שרלטן" וראה בו יריב מר. רק ב-1851 עם פרסום אוסף מאמריו Parerga und Paralipomena החל שופנהאואר לראות את תחילתה של ההכרה לה ייחל מרבית חייו.
רקע לכתיבת החיבור

בקיץ 1813, שופנהאואר הגיש את עבודת הדוקטורט שלו "על השורש המרובע של עיקרון הטעם המספיק" (Ueber die vierfache Wurzel des Satzes vom zureichenden Grunde) שזיכה אותו בדוקטורט מאוניברסיטת ינה. לאחר מכן בילה בויימאר ועבר להתגורר בדרזדן. וב-1816 פרסם את חיבורו "על ראייה וצבעים" (Ueber das Sehn und die Farben). שופנהאואר בילה את השנים הבאות בעבודה על יצירתו המרכזית, העולם כרצון וכייצוג.
שופנהאואר דורש לקרוא את עבודת הדוקטורט שלו כהקדמה לספר. בהתייחסו כתב במבוא המהדורה הראשונה לחיבור כי "בלתי אפשרי לחלוטין להבין את היצירה הנוכחית, אלא אם כן הקורא מכיר את ההקדמה והפרופדאוטית הזו, ותוכנו של החיבור הזה מונחה כאן מראש. עד כמה שהם נכללו בספר".
יתר על כן, שופנהאואר מצהיר בתחילת הספר שהוא מניח שהקורא בקיא בפילוסופיה של עמנואל קאנט. שופנהאואר טען שהפילוסופיה שלו היא ההמשך הטבעי של קאנט, ונאמנה יותר לשיטה המטפיזית של האידיאליזם טרנסצנדנטלי כפי שנפרשה בביקורת התבונה הטהורה (1781), לעומת כל הפיתוחים המאוחרים של האידיאליסטים הגרמנים. עם זאת, הספר כולל נספח שכותרתו "ביקורת על הפילוסופיה הקאנטיאנית", שבו שופנהאואר דוחה את רוב הפילוסופיית המוסר של קאנט וחלקים משמעותיים מהאפיסטמולוגיה ומהאסתטיקה שלו. אף על פי כן, עדיין ראה בהישגיו של קאנט את נקודת המוצא למחקר שלו.
שופנהאואר ראה רצון האנושי את הפתח האחד והיחיד שלנו למציאות שמעבר לעולם כייצוג, כלומר העולם החיצוני כפי שאנו חווים אותו דרך היכולות המנטליות שלנו. לפי שופנהאואר, הרצון הוא ה'מהות הפנימית' של העולם כולו, כלומר הדבר כשלעצמו (Ding an sich), המתקיים ללא תלות בצורות של עקרון הטעם המספיק השולטות בעולם כייצוג. שופנהאואר האמין שאמנם אנו עשויים להיות מנועים מידע ישיר של הנומנה הקאנטיאנית, אך אנו עשויים להשיג ידע לגביו במידה מסוימת (בניגוד לקאנט, שעבורו הנומנה בלתי ידועה לחלוטין). הסיבה לכך היא שלפי שופנהאואר, ניתן להבין את היחס בין העולם כייצוג לבין העולם כפי שהוא 'בעצמו' על ידי חקירת היחס בין גופנו (אובייקטים חומריים, כלומר ייצוגים, הקיימים במרחב ובזמן) לבין הרצון שלנו. הבדל חשוב נוסף בין הפילוסופיות של שופנהאואר וקאנט הוא דחייתו של שופנהאואר את משנתו של קאנט על שתים עשרה קטגוריות של השכל. שופנהאואר טוען שאחת עשרה מהקטגוריות של קאנט הן "חלונות עיוורים" מיותרים שנועדו למטרות של סימטריה ארכיטקטונית. שופנהאואר טוען שיש רק שלוש צורות אפריוריות שבאמצעותן התודעה שלנו הופכת את חווית העולם שלנו למובנת לעצמנו: זמן, מרחב (צורות ההסתכלות) סיבתיות (הקטגוריה העיקרית של קאנט).
שופנהאואר גם מציין בהקדמתו כי הקורא יהיה מוכן במיטבו להבין את התיאוריות אם קרא ב"אפלטון האלוהי": שופנהאואר מכיר לעיתים קרובות בהשפעתו של אפלטון על התפתחותו. תיאוריות, ובמיוחד בהקשר של אסתטיקה, מדבר על האידאות האפלטוניות כקיימות ברמה אונטולוגית בין הייצוג לרצון. הקורא יקבל יתרון נוסף אם הוא כבר מכיר את הפילוסופיה ההודית.