רוברט בזה
בין מייסדי אופקים חדשים

בשנת בואו של בזה לארץ ישראל התחילה תסיסה גדולה בין אמניה. במקביל למלחמה שניהלה בשירה קבוצת "המודרנה" בהנהגתם של המשורר אברהם שלונסקי והסופר אליעזר שטיינמן בקבוצת המשוררים שהנהיג המשורר יצחק למדן וייצגה את הזרמים האחרים בשירה. ייתכן שלשני המאבקים האלה היה יותר ממכנה משותף מקרי - היה להם שורש משותף שנמצא במערב אירופה, שבה התגלגלה כבר שנים רבות מהפכה של ממש באמנות. אמנם בזה הגיע לארץ שנופיה ואורה מוכרים לו טוב מאחרים, אבל רוחות מלחמת אמנות כבר הורגשו בה וגם בה מצא טעם.
ציירים מקומיים נחשבים, חברי אגודת הציירים שהיו מעמודי התווך שלה כמו יוסף זריצקי, אביגדור סטימצקי, משה קסטל ויחזקאל שטרייכמן כבר נעשו קשובים להשפעתם של פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק והבינו משמעות את הקו המנחה: להתרחק מהציור הקלאסי, קרי "הציור המובן". לשבור את הכלים. במשך שנים התבשלו להם ציירים שחיפשו לעצמם דרכי ביטוי חדשות.
למרות העיכוב בהתפצלות חדה וברורה בין הזרמים השונים, נוצרה כבר קבוצת אמנים שהמכנה המשותף שלה התבסס על דחיית המצב שבו נחשבה האמנות הממסדית למייצגת מטעם ההנהגה הלאומית את צורכי השעה. ציירים אלה, בעלי נקודת מוצא של השקפה מודרנית ברורה ומשותפת להם, גרסו כי לציור משמעות שונה לגמרי ותפקידה אחר; ראשית לכל היא באה לבטא את האדם העושה אותה ועליה להתמקד בנושאים שהם מעניינו כאדם פרטי. גישה זו היא שפתחה לרווחה את הדלת לקלוט את בשורת היצירה המודרנית, שחזרה והתפרצה בעוצמה בשוך מלחמת העולם השנייה, שהותירה את אירופה הרוסה, בוערת ודוויה.
בזה נמנה עם האמנים האלה שפרשו בעת מלחמת העצמאות מאגודת הציירים והפסלים בהנהגתו של יוסף זריצקי, זקן האמנים ועד אז יו"ר האגודה, שגילם בעבודותיו את הנטייה הברורה לאמנות מופשטת, כשהדגש הוא על ערכים ברורים של מופשט לירי. אמנים אלה שכונו אז "הפורשים", מצאו במהלך ליל פרישתם את השם שמאותו רגע ייחשב בהיסטוריית תולדות האמנות הקצרה בישראל, למהפכה האמנותית החשובה ביותר שאי פעם התקיימה בה - "אופקים חדשים".
האירוע המכונן הזה בחייהם של חברי "אופקים חדשים" היה כה מהפכני שכבר באותם הימים היה ברור כי משהו דרמטי אירע, ורוברט בזה היה שותף למעשה החשוב הזה, שבבת אחת הזניק את אמני ישראל לחזית הגילויים החדשים והמרגשים של האמנות המודרנית. מבחינה אישית המצע הבסיסי שיקף היטב את השקפת עולמו של בזה שמכבר חלם ומעולם לא ויתר על חלומו להגיע לפריז, היכן שלדבריו "מתרחשת המהפכה הגדולה". הוא האמין שבהצטרפותו ל"אופקים חדשים" הוא מתקרב לעיר שבה רצה להימצא באותה שעה. גם אלה שסקרו בארץ את תהליך התגבשות הקבוצה כבר נתנו ביטוי לכך. בכתבה שהתפרסמה ב"דבר השבוע" ב-1947, נאמר: "לקבוצה זו מגמה ברורה לאמנות המודרנית, בהשפעת הציור הצרפתי, ואולם יחד עם זה היא חותרת לסגנון מקורי, ששורשיו במציאות שלנו."
אמירה זו ביטאה היטב גם את מצב רוחו של בזה באותה תקופה סוערת ואת שלב התפתחותו; הוא מכבר התחיל את תהליך התנתקותו מהציור הפיגורטיבי, וכעת הוכיח יכולת מרשימה בפרשנותו את עקרונות המופשט הלירי, שבמרוצת השנים היה לאחד מסימני ההיכר המובהקים ביותר שלו. דומה כי המדינה שזכתה בעצמאות באותה שנה הייתה גם היא בשלה לקלוט אמנות אוונגרדית, הודות לצעירותה, וקבוצת "אופקים חדשים" זכתה בחיבוק חם של הממסד, שראה בחבריה את המייצגים הנאותים של המדינה הצעירה באירועי אמנות בינלאומיים. אמנים אלה ביססו איש בדרכו את עולמם על האלמנטים הטהורים של הציור: קו, מרקם, צבע, קומפוזיציה. מבחינה זו עלה בידי חברי הקבוצה לבנות מסגרת אמיצה המשייכת אותה לסגנון הציור המופשט שכבר שלט באירופה ובארצות הברית. הקבוצה גם עיכלה בהצלחה מוטיבים של אמנים חשובים שנמנו עמה, כמרסל ינקו שבסגנונו עדיין שמר על קשר עם הביטוי הפיגורטיבי, ואחרים כאהרון כהנא ומשה קסטל שהושפעו מהאמנות הכנענית באמצעות חבורת "הכנענים" ותרמו ל"אופקים חדשים" מפרשנותם זו.
בזה תרם את תרומתו הגדולה לקבוצה באמצעות הבהירות הנפלאה של ציוריו. עד אז כבר היה בזה לאמן מגובש ושלם, והישגיו הרבים זיכו אותו בשנת 1946 ב"פרס דיזנגוף" לציור. כעבור שנתיים זכה גם ב"פרס הים".