חיים ברלין
תולדות חייו > בירושלים

בגיל 75 עלה ר' חיים ברלין לירושלים. ביתו הפך כבר בראשית ישיבתו שם, לבית ועד לחכמים, אשר באו לשמוע מפיו תורה וחכמה. הוא הרבה להפיץ את תורת אביו הנצי"ב, ובלילות שבת היו רבים מבני ירושלים רגילים לבוא אליו לאחר סעודת שבת לשמוע מפיו באורים בפרשת השבוע. הוא היה קורא בחומש "העמק דבר", ומפרש את הדברים, בתוספת דברים משלו. את הנאתו מישיבתו בירושלים מתאר ר' חיים באחת מאגרותיו: "ממני אוכל להודיעו, כי הנני שבע רצון מהיותי פה במלא מובן המילה, מלבד אשר השלכתי מעלי עול עבודות הציבור, והנני מברך בכל יום בשמחה רבה שלא עשני אב"ד (עבד)". עם פטירת ר' שמואל סלנט בשלהי שנת תרס"ט, הטילו עליו ראשי העדה בירושלים את עולה של הרבנות, והוא נשאה עד יומו האחרון. ר' חיים היה לראש הרבנים ונציגם הראשי של עדת האשכנזים בירושלים. כן היה ראש הממונים בוועד הכללי כנסת ישראל (שהיה אחראי על כספי החלוקה), ראש הגבאים של תלמוד תורה וישיבת עץ חיים ובית החולים ביקור חולים, ראשי השלטון והקונסולים של המדינות הזרות ואף הקונסול הרוסי וראשי הדתות השונות בירושלים, אשר איתם בא במגע, התייחסו אליו ביראת כבוד, והחשיבוהו לנציגם הראשי של האשכנזים בכל ענייני הממשל. מתאר ר' בן ציון ידלר בספרו :
מופלא היה ר' חיים בטוב לבו, ובמשך תקופת מגוריו בירושלים יסד והקים כמה וכמה קרנות של גמילות חסדים. בעל הוראה מובהק היה, וכל הפוסקים והשו"ת הראשונים והאחרונים היו נהירים לו, ומתוך ניסיוני האישי הנני רשאי לציין את חלקו הגדול בתיקון השמירה וההשגחה על קיום מצוות התלויות בארץ, וחיזק את תקנת הגאונים שלא להכניס כלל טבל לירושלים."
. אחיו הצעיר ר' מאיר ברלין (בר-אילן) בספרו "מוולאוז'ין עד ירושלים" מעיד על אחיו:
מחונן בסגולות יוצאות מגדר הרגיל, בעל קלסתר פנים לוקח לב, בעל נפש יפה, גאון בתורה, גדול בכל המקצועות של חכמת ישראל... היו רבנים מעטים שידעו יפה כל כך תורה שבכתב, כמו שידע זאת אחי רבי חיים ברלין. הוא היה פינומן. גדול בתורה, ומושלם שקשה למצוא כדוגמתו. בעל זיכרון עצום ושקדן נפלא היה, ובשני אלה השתמש לא רק לגפ"ת (גמרא, פירוש, תוספות) בכל ענפיהם, כשאר הרבנים בדורו, אלא היה לומד הכל, קורא הכל וזוכר הכל. ידיעתו בתנ"ך הייתה למופת, יודע וסופר כל תיבה וכל אות, והכל היה ידוע לו היכן כתוב ואיך כתוב. גם ידע תרגומים ידיעה שלימה. הוא ידע ביסודיות מדרשים מכל המינים, כל מיני תפילות, זמירות, פיוטים וכדומה. כשהיה אומר חידוש, ביאור או תיקון כלשהו, מיוסד על מאמר חז"ל, היה מפליא את השומעים בדייקנותו ובנכונותו. 
נאומיו ודרשותיו היו מעשי אמן, גם בצורתם גם בתוכנם. דיבורו בעברית ובארמית – לשון תרגום, היה כה יפה וכה מהיר כדיבורו ביידיש. וכך גם היה בכתיבתו. כל מכתב וכל "הסכמה" שיצאו מעטו לעיתים קרובות בלשון "תרגום" צחה, היה גורם עונג רוחני לקרוא פעם ושוב פעם ועוד פעם. כל אלו היו אצלו "פרפראות", כי למעלה מכל היה גדול בבקיאותו בש"ס עם כל הנוגע לכך, וכל שידע ידע ידיעה ברורה ומדויקת. כשהיה מביא איזה מאמר היה כקורא מתוך הספר. אותן הידיעות הברורות היו לו ב"ראשונים" וב"אחרונים", ולא רק בספרים הידועים לכל, אלא גם בספרים נשכחים וגנוזים. הוא ידע "תשובות" לאלפים של חכמי ספרד, וכן של מחברים סתם שאינן מפורסמים. נוסף על כל המעלות האלה היה מחונן בחוש מפותח מאוד לביבליוגרפיה ורכש לו ספריה גדולה מאוד. אחת מן הספריות הפרטיות הגדולות ביותר בזמן ההוא. וכל אלפי הספרים, גדולים וקטנים, ישנים וחדשים, את כולם ידע יפה יפה. הוא עצמו היה כעין ספריה חיה".
קרבה מיוחדת וקשרים הדוקים היו לר' חיים עם הרב אריה לוין. ברשימותיו כותב ר' אריה: ”חסדי ה' כי לא תמו, שהרי הנה הופיע מעלת כבוד הגאון חמדת כל ישראל הגאון ר' חיים ברלין ז"ל, בן הגאון רבן של ישראל הנצי"ב ז"ל, נתן ה' חני בעיניו לקרבני ממש כאב אל בנו יחידו, ולא זזה ידי מתוך ידו. הוא קרבני מאוד וגם בענוותנותו הגדולה קבע אתי שיעור ללמוד בשעה מאוחרת בלילה ולפעמים בבוקר. הוא אהב מאוד את כל משפחתי כאב יקר והתעניין הרבה במצבנו. על פי עצתו ופקודתו למדתי חלק ראשון יורה דעה, והוא סמך ידו עלי בסמיכת חכמים.”
בי"ג לחודש תשרי ה'תרע"ג (1912), בגיל 81, נפטר ר' חיים ברלין. מטעם הראשון לציון ובתי הדין, הוכרז על מועד הלוויה ועל ביטול מלאכה מלא. בעודו חי בחר וקנה לו מקום מנוחה ליד קברו של האדר"ת. מקום מנוחתו בהר הזיתים בירושלים. השאיר אחריו בן (משה) ושש בנות. בצוואתו ציווה להוריש את ספרייתו לישיבת עץ חיים בה היה ר' אריה לוין משגיח.
על שמו רח' הרב ברלין בשכונת קריית שמואל בירושלים. אחיו-למחצה (מצד אביו) היה הרב מאיר בר-אילן, ממנהיגי המזרחי, ומראשי הציונות הדתית.