stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיגורי רקטות מרצועת עזה לישראל
אמצעי הגנה > צבע אדום

מערכת כריזה בשם "שחר אדום" הותקנה בשנים 2003–2004 בשדרות ולאחר מכן בערים נוספות בדרום ולאחר מכן הוחלפה במערכת "צבע אדום" בעקבות תלונה של תושבת העיר שדרות. מאז שהותקנה המערכת עלתה האפקטיביות שלה לדיון ציבורי כמה וכמה פעמים. המערכת מופעלת כאשר המכ"ם קולט שיגור רקטה, ואז מושמע פעמיים המשפט "צבע אדום!" בקול גברי וחזק ולאחר מכן בקול נשי ונמוך עד נפילת הרקטה. בכל אזור הדרום ההוראה היא להיכנס למרחב מוגן או מקלט כ-30 שניות מאז הפעלת צבע אדום, פרט לעיר שדרות שבה ההוראה היא לאחר כ-15 שניות מאז הפעלת צבע אדום.
אמצעי הגנה > כיפת ברזל

כיפת ברזל היא מערכת הגנה אקטיבית נגד רקטות וטילים שפותחה על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות ואלתא ומופעלת על ידי מערך ההגנה האווירית. המערכת מורכבת ממכ"ם מתקדם תוצרת אלתא, מערכת שליטה ובקרה ומספר משגרים המכילים טילי יירוט הנקראים טמי"ר. כאשר מתבצע שיגור המכ"ם של הסוללה קולט את הרקטה, מערכת השליטה והבקרה מחשבת את מסלולו ומעריכה איפה יפגע. אם המערכת מוצאת שהוא ייפול בשטח פתוח היא לא תעשה כלום אך אם תעריך שהוא יפגע בשטח בנוי, תשגר המערכת טיל אחד או שניים שיפגעו ברקטה וישמידו אותה. הטיל עצמו מונחה מכ"ם ובעל מרעום קרבה. בנוסף, לצד המערכת מוצב ר"ז, מכ"ם המאכן את מקום שיגור הרקטה המאפשר סגירת מעגל אש ופגיעה במשגר על ידי כוחות צה"ל. את סוללות כיפת ברזל ניתן לנייד בהתאם לצורך.
פיתוח המערכת החל ב-2006 בעקבות מלחמת לבנון השנייה ביוזמתו של שר הביטחון עמיר פרץ. המערכת הפכה למבצעית ב-2011 ורשמה יירוט בכורה ב-7 באפריל באותה שנה. המערכת נפרשה ב-3 סוללות ליד אשקלון, אשדוד ובאר שבע ורשמה יירוטים מוצלחים רבים במהלך הלחימה ברצועת עזה לאחר מבצע עופרת יצוקה והצליחה ליירט גם מטחי רקטות (כלומר, מספר רב של רקטות ששוגרו בבת-אחת) שירו הפלסטינים.
השפעות > נפגעים, הרוגים ורקטות שנורו

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא שיש לעדכן את הנתונים ולהוסיף מקורות, במיוחד לאור מלחמת חרבות ברזל.
מאז 2001 ועד לסוף שנת 2017 נהרגו 72 אנשים ונפצעו 4,440 אנשים מירי 12,338 רקטות ו-6,500 פצצות מרגמה שביצעו ארגוני הטרור הפלסטיניים על ישראל. מרבית ההרוגים מההתקפות הם אזרחים.
כמה מהרקטות שנורו מרוצעת עזה החטיאו את מטרתן ונחתו בתוך רצועת עזה וגרמו למוות ופציעות של אזרחים פלסטינים. בשל הגבלות חמורות בפוליטיקה והיעדר מוחלט של עיתונות חופשית ברצועת עזה מספר הנפגעים וההרוגים מהרקטות המחטיאות אינו ידוע.
| שנה | הרוגים | פצועים | ירי רקטות | ירי פצצות מרגמה | סה"כ פיגועים | סה"כ פיגועים באחוזים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | 1 |  | 4 |  | 4 | - |
| 2002 | 1 |  | 35 |  | 35 |  775% |
| 2003 | 1 |  | 155 |  | 155 |  343% |
| 2004 | 5 |  | 281 |  | 281 |  81% |
| 2005 | 6 |  | 401 | 854 | 1,255 |  346% |
| 2006 | 9 | 371 | 1,722 | 55 | 1,777 |  42% |
| 2007 | 10 | 578 | 1,276 | 1,531 | 2,807 |  58% |
| 2008 | 15 | 611 | 2,048 | 1,668 | 3,716 |  32% |
| 2009 | 2 | 11 | 569 | 289 | 858 |  77% |
| 2010 | 5 | 35 | 150 | 215 | 365 |  57% |
| 2011 | 3 | 81 | 419 | 261 | 680 |  86% |
| 2012* | 6 | 284 | 2,256 | 17 | 2,273 |  234% |
| 2013 | 0 |  | 32 | 12 | 44 |  98% |

| 2014 | 6 | 2,270 | 2,800 | 1,700 | 4,500 |  9000% |
| 2015 | 0 | 1 | 36 | 0 | 25 |  99% |
| 2016 | 0 | 0 | 28 | 21 | 49 |  96% |
| 2017 | 0 | 0 | 35 | 25 | 60 |  18% |
| סה"כ | 72 | 4,440 | 12,338 | 6,500 | 18,928 |  |

* נכון ל-31 בדצמבר 2017
השפעות > מגורי האזרחים

במאי 2007 חל גידול משמעותי בירי הרקטות מרצועת עזה על שדרות ועל כן פונו אלפי תושבים מהעיר מתוך חשש לחייהם, לדברי האו"ם עזבו את שדרות 40% מתושביה במהלך סוף חודש מאי של 2007. במהלך מבצע עופרת יצוקה ב-2008/9 עזב חלק גדול של תושבי אשקלון את העיר ועבר לאזורי המרכז והצפון. בפברואר 2009 דיווח BBC כי 3,000 מתוך 24,000 תושבי שדרות "קמו והלכו" בשל ריבוי התקפות הרקטות כלפי העיר.
מירי הרקטות נפגעו מבנים וכלי רכב רבים. מספר בתים נהרסו קשות, בעיקר מפגיעת רקטות הגראד התקניות הכבדות יותר.
השפעות > פגיעה בחינוך

התקפות הרקטות על ישראל גורמות לפגיעה ניכרת בחינוך. ב-28 במאי 2007 דווח כי רק 800 תלמידים מתוך 3,000 הגיעו למוסדות החינוך בשדרות. במהלך מבצע עופרת יצוקה הושבתו בתי הספר והאוניברסיטאות בדרום בשל איומי התקפות רקטות. מוסדות חינוך רבים נפגעו מהתקפות רקטות במהלך מבצע עופרת יצוקה, ב-11 בינואר 2009 חודשו הלימודים בדרום לאחר שיפוצים ומיגון בתי הספר.
במספר מקרים פגעו הרקטות במוסדות חינוך כגון גני ילדים ובתי ספר, אלה לרוב היו ריקים בעת פגיעת הרקטות.
השפעות > הפרעות דחק פוסט-טראומטיות

מרבית הנפגעים או אלו אשר היו קשורים בהתקפות הרקטות נוטים להציג סימפטומים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD). ב-2008 ערך המרכז הישראלי לנפגעי הטרור והמלחמה מחקר שאותו ביסס על העיר שדרות ומצא כי בין 75 ל-95 אחוז מהילדים בשדרות בטווח הגילאים שבין 8ל-14 פיתחו סימפטומים של ההפרעה, המחקר מצא כי גם 30 אחוזים מהמבוגרים הציגו פיתחו סימפטומים של ההפרעה. כמו כן, המחקר גם הדגיש כי את ההבחנה בין סימפטומים פוסט טראומטיים ובעיות שינה וריכוז לבין תסמונת פוסט טראומטית, אשר מהווה הפרעה רצינית לחיי היומיום.
מחקר שערכה האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה ב-2010, מצא כי ההיארעות של סימפטומים פוסט טראומטיים בקרב אזרחים ישראליים היה בקורלציה עם קרבה לרצועה עזה וגם כי אזרחים אשר גרים קרוב לאזורים המותקפים בתדירות גבוהה הראו סימפטומים של ההפרעה בעוד אלו אשר אינם מתגוררים קרוב לאזורים המותקפים לא הראו כלל סימפטומים של ההפרעה.
מניעים

ירי הרקטות הוא חלק מהטרור הפלסטיני וככזה, מטרותיו ומניעיו הם מניעי הפלסטינים, ובראשם השנאה לישראל והרצון להשמידה. הסיבה למעבר לירי תלול מסלול (תמ"ס) ברצועת עזה הוא גדר המערכת סביב רצועת עזה והגדרות סביב ההתנחלויות הישראליות שהיקשו מאוד על המחבלים בביצוע פיגועי התאבדות. הירי תלול-המסלול נועד לעקוף את מכשולי הגדרות. לתקיפת היישובים הישראליים ברצועת עזה מרגמות היו מספיקות, אך הן לא היו בעלות טווח מספיק לירות על יישובים מחוץ לרצועת עזה. כתוצאה מכך החליטו ארגוני הטרור הפלסטינים לפתח ארטילריה רקטית שתאפשר לתקוף יישובים ישראלים בטווחים גדולים בהרבה מטווחי מרגמות. ירי הרקטות החל ב-2001, ימי השיא של האינתיפאדה השנייה, עימות אלים רחב היקף בין ישראל לפלסטינים שהתאפיין בגל טרור פלסטיני שכלל פיגועי התאבדות בישראל. ירי הרקטות המשיך גם אחרי הנסיגה הישראלית מרצועת עזה ב-2005 ואף הסלים ככל שחלפו השנים. כיום משמש ירי הרקטות אמצעי להפעלת טרור כנגד ישראל מרצועת עזה.
ארגוני הטרור האסלאמיסטים דוגמת חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מנמקים את ירי הרקטות גם בחובת ג'יהאד כנגד "האויב הציוני". בהודעות לתקשורת מצדיקים הפלסטינים את ירי הרקטות כהגנה עצמית נגד התוקפנות של ישראל ונגד המצור על רצועת עזה.
לעיתים מבוצע ירי הרקטות בתור תגובה לאירועים מדיניים או ביטחוניים בסכסוך הישראלי-פלסטיני, בעיקר אירועים בהם נפגעים פלסטינים ביהודה ושומרון, אך פעמים רבות הירי מבוצע ללא כל עילה שהיא אלא באופן קבוע ושיטתי.
מניעים > חמאס

מייסד החמאס, מחמוד א-זהאר, אמר כי מטרת תקיפות הרקטות שמבצע ארגונו היא גרימה להגירה המונית מישראל ושיבוש חיי אזרחי ישראל. א-זהאר אמר על ירי הרקטות שמבצע הארגון כי ”...רקטות על שדרות יגרמו להגירה המונית, ישבשו את שגרת חיי האזרחים ויוכלו להשפיע על הממשלה. אנו משתמשים בפעולות שתשכנענה את הישראלים שכיבושם עולה להם יותר מידי. אנחנו מצליחים עם הרקטות. אין לנו הפסדים וההשפעה בצד הישראלי היא גדולה.” על פי BBC, חמאס רואה בירי הרקטות כדבר לגיטימי מכיוון שהוא רואה בכל פלסטין שטח ערבי היסטורי ואסלאמי ובכך לדעתו ישראל כבשה את שטחיה ו"גנבה" אותם מהחמאס. דובר חמאס בפרלמנט הפלסטיני סלאח ברדוויל, אמר על ירי הרקטות כי ”אנחנו יודעים שאנחנו לא יכולים להשיג שוויון צבאי, אך כאשר אדם סובל כאב עצום הוא צריך להגיב איכשהו. כך אנו מגינים על עצמינו. כך אנו מספרים לעולם שאנו קיימים”. בנוסף, ישנם פעמים שבהן ירי הרקטות מתבצע כנקמה על מוות אזרחים פלסטינים או מחבלים פלסטינים על ידי ישראל.
מניעים > החזית העממית לשחרור פלסטין

דובר מטעם החזית העממית לשחרור פלסטין אמר ב-17 בינואר 2009 (זמן מבצע עופרת יצוקה) כי הרקטות מציגות את התנגדותם לכיבוש הישראלי, הדובר הוסיף כי ”הרקטות מייצגות באופן סמלי את ההתנגדות שלנו לכובש [ישראל]. [הרקטות] הם תזכורת מתמדת שהכובש הוא למעשה כובש, ושלא משנה כמה שהם יכולים להביא עלינו מצור ומעשי טבח ולשלול מאתנו את הצרכים האנושיים הבסיסיים של חיים, אנו נמשיך להתנגד ואנחנו נמשיך לדבוק בזכויות היסוד שלנו, ואנחנו לא נאפשר להם להיהרס. כל רקטה אשר נורית, היא אבן דרך בהישרדות חיינו.”. לדברי החזית העממית לשחרור פלסטין ”ירי הרקטות עושה את מדינת ישראל חסרת ביטחון וכי כל רקטה היא סמל ומעשה פיזי של דחיית הכיבוש הישראלי, למעשי הטבח שלהם ולפשעיהם והתקיפות המתמשכות שלהם על הפלסטינים...”
מניעים > ארגונים אחרים

ב-19 בינואר 2009 פרסמו גדודי חללי אל-אקצא, שהם הזרוע הצבאית של הפת"ח, הצהרה שבה הם אמרו כי ירי הרקטות לעבר מדינת ישראל ”נועד להגן על בני עמנו ברצועת עזה” ו”כדי להגן על רצועת עזה לנוכח יהירות ציונית” מנגד ועדת ההתנגדות העממית הצהירו כי כל ירי רקטות המבצע על ידיהם הוא נקמה על מוות של אזרח או מחבל פלסטיני או על תקיפות אוויריות של צה"ל ברצועת עזה.
תגובות וגינויים

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא דרושים עדכונים מהעשור האחרון.
תגובות וגינויים > הפלסטינים

לאורך השנים התקפות הרקטות הפלסטיניות על ישראל זכו לתמיכה עקבית מהפלסטינים, למרות זאת, בסקר אחר שנערך ב-2013 נמצא כי מרבית הפלסטינים אינם תומכים בירי הרקטות, אך ניתן לפקפק באמינותו של הסקר[דרוש מקור]. בין המתנגדים המוצהרים לירי הרקטות ניתן למנות את יו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן, אשר מגדיר את הירי כפשע מלחמה ולא ככיוון אפשרי של שלום[דרוש מקור].
תגובות וגינויים > ישראל

בישראל, הנפגעת העיקרית מירי הרקטות, שורר קונצנזוס שרואה בהתקפות הרקטות טרור פסול ולא-לגיטימי, ומגנה אותו בחריפות רבה. הדעות לגבי הפתרון לירי הרקטות מגוונות וכוללות משא ומתן מדיני (לרבות עם החמאס), הצבת כוחות בינלאומיים, סיכולים ממוקדים נגד בכירי הטרור וחוליות שיגור, פעולה צבאית נרחבת ואף כיבוש מחדש של כל רצועת עזה.
ב-27 בדצמבר 2008, עם פתיחת מבצע עופרת יצוקה, אמר אהוד אולמרט, ראש ממשלת ישראל, בנאום לאומה כי ”במשך כשבע שנים, מאות אלפי אזרחים ישראלים בדרום הארץ סובלים מרקטות אשר נורות עליהם. החיים בדרום תחת מטחי טילים הפכו לבלתי נסבלים. ישראל עשתה כל שביכולתה על מנת למלא אחר תנאי הרגיעה בדרום ולאפשר חיים נורמלים לאזרחיה ביישובים הסמוכים לרצועה עזה. השקט שהצענו נענה בהרעשה”.
באוקטובר 2012 אמר יוסף קופרווסר, מנכ"ל המשרד לעניינים אסטרטגיים, כי מאז ינואר 2012 נורו לעבר ישראל למעלה מ-800 רקטות והאשים את הג'יהאד והחמאס כתוקפים העיקריים, קופרווסר התנגד ליציאה למבצע צבאי נגד ירי הרקטות ואמר כי שום מבצע צבאי שבעולם לא ימנע מהחמאס להפסיק לירות.
ישראל ביצעה מספר מבצעים גדולים כנגד ירי הרקטות, הבולטים שבהם הם מבצע גשם ראשון, מבצע גשמי קיץ, מבצע עופרת יצוקה, מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן ומבצע שומר החומות.
תגובות וגינויים > מצרים

במצרים הממשל מגנה באופן כללי את ירי הרקטות מרצועת עזה, בין השאר מכיוון שהטרור האסלאמי מרצועת עזה זולג גם לחצי האי סיני ופוגע במצרים עצמם. ב-2 באוגוסט 2010 שוגרו רקטות מסיני במצרים לעבר ישראל על ידי החמאס ואיראן, העיתונות המצרית הצהירה כי ירי רקטות משטחי המצרים על ידי החמאס והארגונים אשר משתפים עמו פעולה הוא חציית קו אדום. העמדה המצרית על ירי זה היא שאיראן והחמאס נוקטים בכוח על מנת לגרום להסלמה ברחבי המזרח התיכון כולו במטרה לחבל במאמצי הפיוס הפלסטיני. ב-17 ביולי, עם התחלת הפעולה הקרקעית ברצועת עזה כחלק ממבצע צוק איתן ולאחר ניסיונות הפסקת אש רבים בתיווך מצרים, האשימה מצרים את החמאס בדם אשר עתיד להישפך בשל המשך ירי הרקטות מצידם במקום להיענות להפסקת אש.
תגובות וגינויים > האו"ם

ב-2007 גינה באן קי-מון, מזכ"ל האו"ם, ירי רקטות לעבר ישראל אשר התבצע מבית ספר של אונר"א. ב-18 בינואר 2009 אמר באן קי-מון כי ”למען התושבים בעזה, אני מפציר במונחים החזקים ביותר שאפשר לחמאס להפסיק מיד את הירי”. ב-20 בינואר 2009, במהלך ביקורו בישראל, אמר באן קי-מון על הירי הרקטות כי הוא ”מזעזע ובלתי מתקבל על הדעת”.
תגובות וגינויים > ארצות הברית

ארצות הברית מגנה בחריפות את ירי הרקטות ורואה בו טרור לא-לגיטימי. בהודעות הגינוי שלה לירי הרקטות מדגישה ארצות הברית כי ל"ישראל יש זכות להגן על עצמה" אך לעיתים דורשת איפוק בתגובה הצבאית ולהימנע מלפגוע באזרחים בתגובה.
ביולי 2008 אמר ברק אובמה, אשר היה אז המועמד הדמוקרטי לנשיאות, כי ”אם מישהו היה יורה טילים לבית שלי, שבו שתי הבנות שלי ישנות בלילה, אני הייתי עושה כל שביכולתי כדי לעצור את זה, ואני הייתי מצפה מהישראלים לעשות אותו דבר.” ב-28 בדצמבר 2008 אמרה קונדוליזה רייס, מזכירת המדינה של ארצות הברית, כי ”ארצות הברית מגנה בחריפות את ירי הרקטות החוזרות והנשנות ופצצות מרגמה נגד ישראל.” ב-2 במרץ 2009 גינתה גם הילרי קלינטון, מזכירת המדינה של ארצות הברית, את ירי הרקטות לעבר ישראל.
תגובות וגינויים > האיחוד האירופי

ב-7 ביוני 2005 גינה האיחוד האירופי לראשונה את ירי הרקטות הפלסטיניות על ישראל. בינואר 2009 הכריז האיחוד האירופי כי ירי הרקטות לעבר ישראל הוא פעולת טרור.
ראו גם

הסכסוך הישראלי-פלסטיני
טרור פלסטיני
ארטילריה רקטית
עפיפון תבערה
רצועת עזה
חיים איפרגן (זמר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1990 (בן 34) פתח תקווה, ישראל 
 סוגה:  מוזיקה מזרחית
 חברת תקליטים:  סינגולד
 
חיים איפרגן (נולד ב-5 באוקטובר 1990) הוא זמר ישראלי.
ביוגרפיה

איפרגן החל את דרכו המוזיקלית כאשר התמודד בשנת 2012 בתוכנית המציאות "אייל גולן קורא לך".
בשנת 2013 הוציא את הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלו, "פרק אחר", שזכה להצלחה רבה והפך במהרה לפריצת דרכו של איפרגן. בשנת 2015 הוציא את האלבום "פרק אחר". האלבום זכה להצלחה רבה ואף הוכתר, חצי שנה לאחר צאתו, כ"אלבום זהב" על מכירת 15,000 עותקים. בשנת 2016 הוציאה הזמרת עדן בן זקן את השיר "תאמין לי", אותו האשימו כלי תקשורת שונים בהעתקה משירו של איפרגן, "פרק אחר".
בשנת 2017 הוציא את אלבומו השני, "אחרי הסערה".
בשנת 2019 הוציא את אלבומו השלישי, "שירים של דיכאון".
בשנת 2023 הוציא את אלבומו הרביעי, 
״ שונא פרידות״.
דיסקוגרפיה

פרק אחר (2015)
אחרי הסערה (2017)
שירים של דיכאון (2019)
שונא פרידות (2023)
הערות שוליים

↑  חמסה חמסה: עשרה שירים ששווים האזנה, באתר ‏מאקו‏, 30 בינואר 2013
↑  למה חיים איפרגן מפחד להתאהב?, באתר ‏מאקו‏, 28 במרץ 2016
↑  האם השיר החדש של עדן בן זקן מועתק?, באתר ‏מאקו‏, 16 במרץ 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניספור נייפס

| --- | --- |

ז'וז'ף ניספור נייפס
 לידה:  7 במרץ 1765 שאלון-סור-סון, ממלכת צרפת 
 פטירה:  5 ביולי 1833  (בגיל 68) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, ממלכת צרפת 
 שם לידה:  Joseph Nicéphore Niépce 
 ענף מדעי:  פוטוגרמטריה 
 מקום מגורים:  צרפת
 צאצאים:  Isidore Niépce 
 תרומות עיקריות
 הראשון שהצליח ללכוד ולקבע את הדימוי שנוצר בגב המצלמה (קמרה אובסקורה)  המצאת מנוע פיראולופור
 חתימה:   
 
ז'וזף ניספור נייפס (בצרפתית: Joseph Nicéphore Niépce; ‏7 במרץ 1765 – 5 ביולי 1833) היה ממציא צרפתי, מחלוצי הצילום. נחשב לאדם הראשון שהצליח לקבע את הדימוי שנוצר בגב הקמרה אובסקורה. היה בן למשפחת אצולה מיוחסת, נולד בעיר שאלון-סור-סון שבחבל בורגונדי.
תרשים של הפיראולופור (Pyréolophore) - נחשב למנוע הבעירה הפנימית הראשון - פטנט של האחים נייפס, 1807
ניספור נייפס, "נוף" (העתק של תחריט), 1823, הליוגרפיה על אבץ. מוצג במוזיאון ניספור נייפס בעיר שאלון סור סון.
משמאל: תחריט של הקרדינל וארכיבישופ של ריימס, ז'ורז' ד'אמבואז, מאת איזק בריו, 1650 לערך; מימין: הדפס מתחריט הליוגרפיה ששכפל את התחריט של ד'אמבואז שיצר נייפס בשנת 1826
ניספור נייפס: "נוף מחלון בלה-גרא", הליוגרפיה, התצלום הראשון בהיסטוריה (ששרד), סביבות 1826, 16.5X20.5 ס"מ. זוהי רפרודוקציה של ההליוגרפיה שעברה אחר כך ריטוש מאסיבי (ב-20 במרץ 1952).
רפרודוקציה ללא ריטוש של ההליוגרפיה "נוף מחלון בלה-גרא"
ביוגרפיה > המצאת הצילום

ההיסטוריה של המצאת הצילום היא סבוכה ומסוכסכת, ולטכניקה זו אבות רבים. עם זאת, מקובל לראות את ניספור נייפס כממציא הראשון שהצליח ללכוד ולקבע את הדימוי שנוצר בגב הקמרה אובסקורה בסביבות 1826 או 1827. היכולת לקלוט דימוי בקמרה אובסקורה על גבי משטח רגיש לאור הייתה מוכרת עוד לפניו, אולם רק כעת נמצאה דרך לקבע את הדימוי, כדי שלא ימשיך להשחיר בעת הוצאתו מן המצלמה אל האור.
נייפס עסק בפיתוח המצאות שונות עם אחיו, קלוד. הונה של משפחתם, למרות שנפגע בעקבות המהפכה הצרפתית, אפשר לאחים להקדיש את זמנם לניסויים. בשנת 1807 הוציאו האחים נייפס פטנט על המצאת ה"פיראולופור" (Pyréolophore), גרסה מוקדמת של מנוע בעירה, בעזרתה הצליחו להשיט סירה בנהר הסון. ב-1816 החל נייפס לערוך ניסויים פוטוכימיים במטרה לקבע את דימויי הקמרה אובסקורה. ראשית, ערך ניסויים בכלוריד הכסף, אשר משחיר בהיחשפו לאור היום, והצליח ליצור דימוי נגטיבי. ואולם, הדימוי שהתקבל השחיר ונעלם ברגע שהוצא מהמצלמה. ב-1822 המציא את הדפס-המגע (קונטקט) הראשון: רפרודוקציה מרישום שהונח ישירות על לוח סיד או נחושת המרוחים בביטומן (סוג של זפת). הביטומן, ידע נייפס, מתקשה בזמן החשיפה לאור, אך באזורים שלא נחשפו - משום שהיו תחת הצל שיוצרים קווי הרישום - החומר נותר גמיש. אי לכך, לאחר החשיפה ניתן היה להסירם בעזרת שמן-לבנדר ונפט, ולחשוף את הלוח המקורי. על הלוח התקבל נגטיב של הרישום המקורי (האזורים שהיו בהירים העבירו דרכם אור, שהקשה את הביטומן השחור). כעת שטף נייפס את הלוח בחומצת-נתר: החומצה איכלה רק את אזורי הסיד או המתכת החשופים, ולא פעלה על האזורים שכוסו בביטומן. לאחר השטיפה הסיר נייפס את שאר הביטומן, וקיבל לוח עם דימוי צרוב, שממנו ניתן היה ליצור הדפסים על נייר. טכניקה זו אפשרה, כאמור, ליצור רפרודוקציות, אך רק מרישומים קוויים, שבהם אין גוני-ביניים אלא רק אזורים לבנים ושחורים. בשל חוסר יכולתה להתמודד עם גוונים רציפים, לא הייתה השיטה יעילה לשימוש בקמרה אובסקורה, ועדיין לא הייתה בבחינת צילום.
ביוגרפיה > סיום התהליך שהמציא

בשנת 1826 ניסה נייפס למצוא שם שיבהיר את אובייקט המחקר שלו, ובחר במילה שתתאים לתיאור התהליך כולו - "הליוגרפיה" (Héliographie); הליוס פירושו "שמש", וליתר דיוק "אל השמש" במיתולוגיה היוונית, וגרפי פירושו רישום, כתיבה או ציור. מכאן, רישום-שמש. השם הליוגרפיה מצביע על הנחתו של נייפס שהטכניקה שהמציא שייכת למשפחת הליתוגרפיה, הליך שעתוק שהומצא בשנת 1796, אשר הווה את מקור ההשראה עבור האחים נייפס בניסוייהם בחומרים רגישים לאור. השם הדגיש את תפקיד האור ביצירת הדימוי ויצר גם הקשר מיתולוגי ותאולוגי לפעולתו (היות שהליוס הוא אל השמש במיתולוגיה). נייפס השתמש בשם זה בהתכתבויות שלו וכן בטקסט בו הציג את התהליך שלו בפני האגודה המלכותית באנגליה (״מזכר על ההליוגרפיה״). תחת כותרת זו כתב כאמור ״אני חושב שרשאי אני לתת שם זה לאובייקט המחקרים שלי, עד שימצא מונח מדויק יותר״. הוא השתמש בשם זה גם ב-1829 בטקסט נוסף בשם ״על ההליוגרפיה, או שיטה לקיבוע אוטומטי של התמונה שנוצרת בקמרה אובסקורה בעזרת פעולת האור״. שם זה הופיע גם בשנת 1839 במסגרת מכירת ההמצאה לממשלת צרפת.
ואולם, נייפס לא היה מרוצה לחלוטין משם זה, ולא חשב שהוא מדויק דיו. בשנת 1832 עוד שיחק עם מילים יווניות במחברתו במטרה לאתר שם מדויק יותר. את השם הליוס הוא השמיט מרשימה מאוחרת זו, וכן שמות אחרים מציינים ״אור״, אך שמר את הסיומת ״גרפי״. הרשימה, שמצביעה על המסגרת הרעיונית של מחשבתו, כללה את המילים: ״טבע, בעצמו, כתיבה, ציור, תמונה, סימן, הטבעה, עקבה, דימוי, תבליט, מודל, דמות, ייצוג, תיאור, דיוקן, הצגה, הופעה, להראות, אמת, אמיתי״. לבסוף התמקד במילה phusis, או "טבע", כמרכיב המרכזי בכל אחת מארבעה ההרכבים האחרונים שרשם: Physaute, Phusaute (הטבע עצמו), Autophuse, Autophyse (העתק של הטבע). כפי שטוען חוקר הצילום ג'פרי בטשן, נייפס תפס כנראה את הטבע כמרכזי לפעולת הצילום, אך לא ידע כיצד לנסח את היחסים בין השניים, ולא הגיע לבחירה מדויקת של שם: "במקום זאת, הוא הותיר מערך של זוגות סותרים (טבע והעתק שלו, ייצוג או מציאות?). כאילו במוחו, טבעו של הצילום עצמו יוכל להיות מיוצג כהלכה רק כפרדוקס מושהה".
ביוגרפיה > מותו והכרזת המצאת הדאגרוטיפ

דאגר ונייפס הוסיפו שיכלולים רבים בטכניקה, וב-1832 המציאו תהליך צילום חדש: פיזוטוטיפ (Physautotype). ואולם, בטרם הספיקו המצאות אלו להגיע לכלל שלמות, נפטר נייפס במפתיע ב-1833.
למרות שהיה הראשון שהצליח לייצר תצלום, נדחק שמו של נייפס מתולדות ההמצאה, והושם בצלו של שותפו דאגר. דאגר המשיך לשכלל את הטכניקה, קיצר את משך זמן החשיפה לאור, והמציא לבסוף תהליך צילום אחר שקרוי על שמו - דאגרוטיפ. הדאגרוטיפ סיפק דימוי יחידאי (ללא נגטיב וללא יכולת שכפול), חד ועשיר בפרטים, ובזמן חשיפה סביר שאיפשר צילום פורטרטים. הוא הפך לצורת הצילום המסחרי הראשונה וזכה להצלחה עצומה.
החוזה שנחתם בין הממציאים ב-1829 הבטיח את זכויותיהם של יורשי נייפס (או דאגר) במקרה שאחד מהם ימות, ואכן דאגר המשיך לעבור עם איזידור נייפס, בנו של ניספור, על פיתוח ההליוגרפיה ופיזוטוטיפ, אך בה בעת הסתיר ממנו את מחקריו העצמאיים לפיתוח הדאגרוטיפ, ולכן קרויה ההמצאה על-שמו. ב-9 בינואר 1839 הציג דאגר את שלוש ההמצאות בפני האקדמיה הצרפתית למדעים, וב-19 באוגוסט הכריזה עליהן האקדמיה רשמית. בתמורה להסכמה לפרסם את התהליך בפומבי, הסכימה ממשלת צרפת להעניק פנסיה שנתית על-סך 6,000 פרנק לדאגר ו-4,000 פרנק לאיזידור נייפס. דאגר זכה לפרסום עולמי, ושמו של נייפס נשכח כמעט. ב-1841 פרסם איזידור ספרון בשם: "היסטוריה של ההמצאה המכונה שלא כהלכה דאגרוטיפ" (Historique de la découverte improprement nomée Daguerréotype) והחל במאבק להשבת מקומו של אביו למקומו הראוי בתולדות הצילום. אחרי רבע מאה, בשנת 1867, הוציא ויקטור פוקה ספר בשם "האמת בנוגע להמצאת הצילום: ניספור נייפס, חייו, כתביו, ועבודתו" (La vérité sur l'invention de la Photographie. Nicéphore Niépce sa vie, ses essais, ses travaux) וכתב: "פתחו את הביוגרפיות, המילונים, פתחו את רוב הכתבים העוסקים בצילום, ותקראו שם שאמנות נפלאה זו הומצאה על ידי דאגר!...למרות כל הדברים שהועלו בניגוד לכך, שהועלו נגד הגזלה, למרות כל מה שנכתב מזה למעלה מרבע מאה על הצילום ועל ממציאו האמיתי, ז'וז'ף-ניספור נייפס, הטעות נמשכת גם כיום".
מאז 2004 תצלומו של נייפס, "נוף מחלון בלה-גרא", מוצג במרכז הארי רנסום (Harry Ransom Humanities Research Center) באוניברסיטת טקסס שבאוסטין.
לקריאה נוספת

Niépce, Isidore. Historique de la découverte improprement nomée Daguerréotype. Paris, August, 1841
Fouque, Victor, La vérité sur l'invention de la Photographie. Nicéphore Niépce sa vie, ses essais, ses travaux, Paris, 1867. (appeared in English: The Truth Concerning the Invention of Photography: Nicephore Niépce, His Life, Letters and Works, New York: Tennant and Ward, 1935)
Gernsheim, Helmut and Alison, 1968. L.J.M. Daguerre: The History of the Diorama and the Daguerreotype, New York: Dover Pub. Inc.
Schaaf, Larry J, "Invention and Discovery: First Images", in: Beauty of Another Order, Ann Thomas (ed.), Yale University Press, 1997
Jay, Paul, Niepce, Genèse d'une invention, Société des Amies du Musée Nicéphore Niépce, Chalon-sur-Saône 1988
Batchen, Geoffrey, Burning with Desire: The Conception of Photography, 1997. Cambridge: The MIT Press
הערות שוליים

↑  המסמך התגלה בידי בני הזוג גרנסהיים בשנת 1952 והוא מודפס בספרם Gernsheim, Helmut and Alison, 1968. L.J.M. Daguerre: The History of the Diorama and the Daguerreotype, New York: Dover Pub. Inc, p. 67
↑  Geoffrey Batchen, Burning with Desire: The Conception of Photography, 1997. Cambridge: The MIT Press, p. 63
↑  Geoffrey Batchen, Burning with Desire, 1997, p. 64
↑  Batchen, Ibid, p. 64
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266077605171  BNE: XX989273  BnF: cb12068198f (data)  CiNii: DA02547686  GND: 118862146  ISNI: 0000 0000 8377 5266  KulturNav: 2def83c4-7bb8-4b64-9e8f-53d5f44faf1a  LCCN: n50030105  LNB: 000311885  NDL: 00723708  NKC: nlk20010095815  NLA: 35669427  NLK: KAC2018O1851  NTA: 070843732  PIC: 299957  RERO: 02-A000122549  RKD: 376147  SNAC: w6z03jh0  SUDOC: 028952995  Trove: 1035060  ULAN: 500054905  VcBA: 495/63886  VIAF: 44321125   WorldCat (עם VIAF): 44321125
תרבות פוליטית

מפת העולם התרבותית (Inglehart-Welzel), מבוססת על נתונים מסקר הערכים העולמי בשנת 2004. סיווג המדינות עשוי להשתנות משנה לשנה (וידאו).
תרבות פוליטית של מדינה היא האוסף של העמדות, הערכים, הרגשות, המידע והכישורים הפוליטיים בקרב אזרחיה.
חוקר מדע המדינה האמריקני גבריאל אלמונד טוען כי בדומה לאופן שבה עמדה של אנשים משפיעה על התנהגותם, כך תרבות פוליטית של מדינה משפיעה
על התנהגות אזרחיה ומנהיגיה במערכת הפוליטית.
תרבות פוליטית מייצבת את אופן ההתנהגות הפוליטית של המדינה, אך יחד עם זאת תרבות פוליטית היא גם דינאמית מפני שהיא מושפעת מתהליכי חיברות שמתרחשים לכל אורך חייו של האדם.
חשיבות המושג תרבות פוליטית

ניתוח היבטים של תרבות פוליטית במדינות שונות מאפשר להבין את הנטיות שהובילו מדינה כלשהי להתנהגות מסוימת בהווה ואף לחזות את התנהגותה בעתיד.
בחינה יעילה של מערכת פוליטית במדינה מסוימת תכלול, בנוסף למיפוי המבנים והתפקודים של המערכת הפוליטית, גם את מיפוי קווי המתאר העיקריים של התרבות הפוליטית במדינה.
ניתוח תרבות פוליטית של מדינה

על מנת למפות תרבות פוליטית של מדינה צריך לבחון את עמדות האזרחים כלפי המערכת הפוליטית בשלוש רמות:
ניתוח תרבות פוליטית של מדינה > רמת המערכת

ברמה זו בוחנים את מידת הלגיטימציה שמייחסים האזרחים לערכי היסוד שמרכיבים את המערכת הפוליטית.
כשהאזרחים מאמינים שהם חייבים לציית לחוקים, מידת הלגיטימיות של ערכי היסוד ושל הממשל היא גבוהה. כשהאזרחים לא רואים סיבה לציית לחוקים או שהם מצייתים רק מתוך פחד, מידת הלגיטימיות של ערכי היסוד ושל הממשל היא נמוכה.
בנוסף, למקור הלגיטימיות מתוקף מסורת, אידאולוגיה, מדיניות או השתתפות אזרחית יש השלכות חשובות על יעילות ויציבות המערכת הפוליטית.