stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנדרה שונוולד
קריירה מקצועית > תיאטרון > הצגות בהן השתתפה

סולמות – מופע של הכוריאוגרפית אשרה אלקיים רונן (סוזאן דלאל, 1989)
בדלתיים סגורות – לצד יותם זילברמן ואלונה קמחי (תיאטרון הספרייה, 1989)
ליל העשרים – הפקה מחודשת של מחזהו של סובול, לצד גילי בן אוזיליו, דרור קרן, יגאל שדה וגיל פרנק (הבימה, 1990)
הופס והופלה – בכורה עולמית למחזה של חנוך לוין בבימויו של אורי פסטר, בתפקיד הארוסה (הבימה, 1991)
בשפל – מחזה מאת מקסים גורקי בתרגום של עדה צבי ובבימויה של אופירה הניג (הבימה בשיתוף תיאטרון הספרייה, 1992)
הקוסם מברוקלין – בתפקיד בטי (הבימה, 1993)
כריתת ראש – מחזה-גרוטסקה בשתי מערכות מאת חנוך לוין, בו גילמה את דמותה של הגיבנת (הבימה, 1996)
אשכבה – מועמדת לפרס שחקנית המשנה על תפקידה (הקאמרי, 1999)
דבורה בארון – מחזה מאת יהודית קציר, על חייה של בארון. שונוולד גילמה את דמותה של ורה, המאהבת של ביתה של בארון (הקאמרי, 2000)
הבכיינים – בתפקיד קסנדרה (הקאמרי, 2000)
דוניה רוסיטה הרווקה (הקאמרי, 2001)
הגולם – מחזה מאת דן וסרמן בבימוי רוני סיני המבוסס על אגדת הגולם מפראג (פסטיבל עכו, 2004)
דולפינים – כשחקנית מחליפה של דינה בליי-שור (בית ליסין, 2007)
אקווס (בית ליסין, 2008)
3 מסיבות – מחזה של אלן אייקבורן, בתפקיד אווה (תיאטרון חיפה, 2009)
חברות הכי טובות – בתפקיד ללי הבוגרת, לצד קטיה זימבריס ונועה גולדברג-רוזן, חברותיה למחזור בבית צבי (תיאטרון הספרייה, 2009)
ארגנטינה – מחזה מאת בעז גאון, לצד עודד קוטלר ואלברט אילוז (תיאטרון חיפה, 2011)
הכל אודות אמא – עיבוד לתיאטרון של סרטו של אלמודובר בבימויו של אבישי מילשטיין, בתפקיד מנואלה (תיאטרון תהל, 2013)
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה – כמחליפה (בית לסין, 2014)
אהבת מוות – מחזה של ענת גוב בבימויו של גלעד קמחי (בית ליסין, 2016)
שיגעון המוזיקה – מחזמר המבוסס על שירי להקת הבי ג'יז (הקאמרי, 2018)
המשחק – זוכת פרס קיפוד הזהב לעבודה קבוצתית (תמונע, 2021)
מועדון בית הקברות (הספרייה, 2022)
קריירה מקצועית > קולנוע

מסעות ג'יימס בארץ הקודש (2003) – בתפקיד רחלי
אבנים (2004) – בתפקיד רופאה בבית החולים איכילוב
קרוב לבית (2005)
תהילים (2007) – בתפקיד חוקרת משטרה
סלסה תל אביב (2011) – בתפקיד אם המנזר, מטילדה
אנתרקס (2017) – בתפקיד ד"ר יניר
קריירה מקצועית > קולנוע > דיבוב בקולנוע

"קוקו"
קריירה מקצועית > טלוויזיה

שונוולד הופיעה בתפקידי אורח בפרקים בסדרות:
שבט כהן (הערוץ הראשון, 1991)
תיק סגור (ערוץ 10, 2002)
שלווה (ערוץ 2, 2004)
המובילים (לוגי, 2007)
אבידות ומציאות (רשת, 2008)
האי (ערוץ הילדים, 2008)
גאליס (ערוץ הילדים, 2012)
שכונה (HOT, 2014)
רמזור (קשת, 2014)
שנות ה-80 (2018)
ילדים ביער (yes, 2022)
טיטו ורוחו (HOT3, 2024)
פרסים

בשנת 2002 זכתה בפרס השחקנית המבטיחה ע"ש עדנה פלידל
הערות שוליים

↑  ⁨במעלה הדרך, באתר ⁨חדשות⁩, ‏8 אוקטובר 1989
↑  ⁨גיהנום בג'ינס ואופנוע, באתר ⁨חדשות⁩, ‏9 אפריל 1989
↑  תמי לוביץ, ⁨להרוג או להיהרג, באתר חדשות⁩, ‏28 אוגוסט 1990
↑  תמי לוביץ, ⁨אני מפחד, אז מה⁩, באתר ⁨חדשות, ‏26 בספטמבר 1991
↑  משה בן שאול, ⁨סטניסלבסקי היה הראשון, באתר ⁨מעריב, ‏4 מרץ 1992
↑  הקוסם מברוקלין, באתר archive.habima.co.il
1 2  סנדרה שונוולד, באתר תיאטרון בית ליסין
↑  שי בר יעקב, במיטה עם דבורה, באתר ynet, 26 בספטמבר 2000
↑  הבכיינים | חנוך לוין, באתר www.hanochlevin.com
↑  מיכאל הנדלזלץ, פיוט של מילים פשוטות מאוד, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2001
↑  תיאטרון - הגולם (עכו), באתר habama.co.il
↑  תיאטרון - חדש בבית ליסין : "דולפינים", באתר www.habama.co.il
↑  ציפי שוחט, הצגה חדשה: אקווס, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2008
↑  ענבל בראל, ⁨תאטרון חיפה, באתר ⁨במות ומסך⁩, ‏1 יוני 2009
↑  תיאטרון - חברות הכי טובות – סיבוב שלישי ומוצלח, באתר www.habama.co.il
↑  תיאטרון - מחזה חדש בתיאטרון חיפה: ארגנטינה, באתר www.habama.co.il
↑  שחר בן פורת, ‏תיאטרון תהל מציג בבכורה: הפקה מיוחדת של "הכל אודות אמא", באתר ‏מאקו‏, 5 בנובמבר 2013
↑   מיכאל הנדלזלץ, "הכל אודות אמא": אם כל האימהות, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2013
↑  המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה, באתר תיאטרון בית ליסין
↑   מרט פרחומובסקי, "אהבת מוות": סיטקום בינוני למדי, באתר הארץ, 25 בינואר 2017
↑  אסתי טל, המחזמר "שיגעון המוזיקה", העולה בת. הקאמרי, באתר מוטק'ה
↑  שבט כהן | פרק 12 - מיס גמבה, באתר כאן | תאגיד השידור הישראלי, ‏2024-01-23
טיסה 814 של אינדיאן איירליינס

| --- | --- |

מטוס האיירבוס A300 של אינדיאן איירליינס כמה ימים לפני חטיפתו
 תאריך:  24 בדצמבר - 31 בדצמבר 1999
 מיקום:  נחטף במרחב האווירי ההודי, בין קטמנדו לניו דלהי. נחת באמריטסר; לאהור; דובאי וקנדהאר.
 הרוגים:  1 
 פצועים:  17 
 המעורבים באסון

איירבוס A300
 סוג:  חטיפת מטוס
 שייכות:  אינדיאן איירליינס
 מוצא:  קטמנדו, נפאל
 יעד:  ניו דלהי, הודו
 נוסעים:  176
 אנשי צוות:  15
 הרוגים:  1
 פצועים:  17
 ניצולים:  190
 
טיסה 814 של אינדיאן איירליינס הייתה טיסה של חברת אינדיאן איירליינס 
שתופעלה במטוס איירבוס A300, אשר נחטפה בשמי הודו בידי ארגון הטרור הפקיסטני חרכת אל-מוג'אהדין (אנ'), בדרכו מקטמנדו, נפאל לניו דלהי, הודו, ב-24 בדצמבר 1999.
החטיפה

בשעות הצהריים, המריא המטוס מנמל התעופה הבינלאומי טריבהוואן, נפאל, בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי אינדירה גנדי, הודו. לאחר שנכנס למרחב האווירי של הודו בשעה 17:30, נחטף המטוס בידי 5 מחבלים חמושים באקדחים, אחד מהם פרץ לתא הטייס והורה לקברניט לסטות ממסלול הטיסה ולטוס מערבה מעל לקנאו לעבר לאהור. אולם, מכיוון שידע צוות הטיסה כי כמות הדלק לא תספיק לטיסה כה ארוכה, הודיע הקברניט לחוטפים שעליהם לנחות תחילה באמריטסר על מנת לתדלק.
משנחתו בנמל התעופה באמריטסר, ביקש הקברניט מרשות שדות התעופה שיתדלקו את המטוס. המטוס עמד שם במשך למעלה מ-45 דקות, אולם, לא נעשה כל מאמץ מיוחד לחילוץ הנוסעים. משטרת פנג'אב המקומית, נערכה לשחרור הנוסעים, אך לא קיבלה אישור לפעולת חילוץ. בסופו של דבר, נשלחה מכלית דלק אל מסלול הטיסה כדי לחסום את המטוס ולמנוע ממנו להמריא, ובכך למרוח את תהליך המשא-ומתן בין הצדדים ולהביא לשחרורם של השבויים. מכלית הדלק החלה לזנק לעבר המסלול ופקח הטיסה הורה לטייסים להתקדם באטיות לעבר המסלול. המכלית הגיעה לעצירה פתאומית מוחלטת, עניין שעורר חשד בקרב החוטפים, ולכן כפו על הטייסים להמריא מיד ללא אישור ממגדל הפיקוח; עקב כך, בעת ההמראה, המטוס כמעט שפגע במכלית.
המטוס המריא מאמריטסר וטס לכיוון מערב. בשל כמות הדלק הנמוכה, ביקשו הטייסים לנחות נחיתת חירום בלאהור, פקיסטן. תחילה, סירבו הפקיסטנים לבקשה ואף כיבו את כל האורות בנמל התעופה כדי לא לאפשר להם לנחות. משהבינו שהמטוס עלול להתרסק אם לא ינחת מיד, הדליקו הפקיסטנים את אורות נמל התעופה ואישרו למטוס לנחות. מעט אחרי נחיתת המטוס בלאהור, דרשה הודו מפקיסטן לוודא כי המטוס לא יעזוב את הנמל וכי יספקו מסוק לנציב העליון של הודו באסלאמאבאד כדי שיוכל להגיע ללאהור כמה שיותר מהר. אולם, כשהגיע המסוק לזירה, נודע כי המטוס החטוף כבר המריא לאחר שתודלק וקיבל אישור המראה. המטוס עמד שם במשך שעתיים וחצי. הפקידים הפקיסטניים סירבו לבקשת הטייסים להרשות להוריד כמה נשים וילדים.
בשעה 22:32, המריא המטוס מלאהור בדרכו לדובאי. כשנחת שוחררו 27 נוסעים. החוטפים גם שחררו את גופתו של פצוע בן 25 במצב קשה, שנדקר על ידי החוטפים מספר פעמים ומת מפצעיו בטרם נחת המטוס בבסיס אלמנהאד בדובאי. בקשת אישור מבצע קומנדו לשחרור המטוס על ידי חיילים הודיים נדחתה על ידי ממשלת איחוד האמירויות הערביות.
לאחר שהמטוס נחת בקנדהאר, הציעו רשויות הטליבאן להיות המתווכים בין הודו לחוטפים. תחילה סמכה ממשלת הודו על רשויות הטליבאן, אך מאחר שהודו לא הכירה במשטר הטליבאן היא העדיפה לשלוח פקיד מהנציבות העליונה שלה באסלאמאבאד לקנדהאר. יש הטוענים כי היעדר קשר קודם בין משטר הטליבאן להודו רק סיבך את תהליך המשא ומתן.
עם כל זאת, כוונות הטליבאן הוטלו בספק לאחר שחיילים טליבאניים חמושים הקיפו את המטוס. בטליבאן, טענו כי הכוחות נפרסו בניסיון להניא את החוטפים מהריגתם או פציעתם של בני הערובה, אך כמה אנליסטים סבורים כי הדבר נעשה כדי למנוע פעולה צבאית הודית נגד החוטפים.
משא ומתן

ממשלת הודו שלחה משלחת בראשות ויוק קטג'ו כדי לדון במשא ומתן עם החוטפים בנוגע לדרישותיהם, שכללו את שחרורם של האסירים הבאים, הכלואים בכלא ההודי:
מאולנה מסעוד אזהר - מייסד ג'יש-י-מוחמד בשנת 2000, שנודע לשמצה בשל התקפת הפרלמנט ההודי ב-2001.
אחמד עומר סעיד שייח - נעצר ב-2002 על ידי רשויות פקיסטן בשל חטיפת ורצח דניאל פרל.
מושתק אחמד זרגר - מאז שחרורו מהכלא, מילא תפקיד בהכשרתם של חמושים אסלאמיים באזאד קשמיר.
אחמד עומר סעיד שייח, אשר נכלא בשל חטיפתם של תיירים מערביים בהודו ב-1994, הואשם ברצח דניאל פרל וגם מילא תפקיד משמעותי בתכנון פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית.
אחרית דבר

לאחר נחיתת 3 מהאסירים בקנדהאר, שוחררו בני הערובה. ב-31 בדצמבר 1999 הוטסו בני הערובה המשוחררים בחזרה להודו במטוס מיוחד.
בינתיים, נתנו הטליבאן לחוטפים עשר שעות כדי לעזוב את אפגניסטן. 5 החוטפים עזבו עם בני ערובה בטליבאן כדי להבטיח את מעברם הבטוח ודווח כי עזבו את אפגניסטן.
בתרבות
בשנת 2024 נטפליקס הוציאו מיני סדרה בשם "טיסה 814 חטיפה בקנדהאר" אודות החטיפה.
ראו גם

חטיפת טיסה 8969 של אייר פראנס
חטיפת המטוסים לשדה דוסון
הערות שוליים

↑  המטוס ההודי החטוף נחת בפקיסטן - 4 נוסעים הוצאו להורג, באתר וואלה, ‏24 בדצמבר 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534921705171  LCCN: sh2001003557
ג'ק ברבהאם

| --- | --- |

ג'ק ברבהאם ב-1966
 לידה:  2 באפריל 1926 Hurstville, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה 
 פטירה:  19 במאי 2014 (בגיל 88) גולד קוסט, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 השכלה:  Georges River College 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית (11 ביוני 1966)  מדליית הספורט האוסטרלית (24 באוקטובר 2000)  מדליית יובל המאה האוסטרלית (1 בינואר 2001)  קצין במסדר אוסטרליה (26 בינואר 2008)  איש השנה של אוסטרליה (1966)  אוצר לאומי חי של אוסטרליה 
 
סר ג'ון ארתור ברבהאם (באנגלית: Sir John Arthur Brabham,‏ 2 באפריל 1926 – 19 במאי 2014) היה נהג מרוצים אוסטרלי שזכה שלוש פעמים באליפות פורמולה 1 בעונות 1959, 1960 ו-1966. הוא היה מייסדה של קבוצת המרוצים ויצרן המכוניות ברבהאם שנשאו את שמו. הוא היחיד שזכה באליפות פורמולה 1 בעודו נוהג במכונית שיוצרה על ידי החברה שייסד.
שנותיו הראשונות

ג'ון (ג'ק) ארתור ברבהאם נולד ב-1926 בניו סאות' ויילס, אוסטרליה בעיירה סמוכה לסידני. הוא עסק בנהיגה ומכונאות מגיל צעיר, כשסייע לאביו בעסקי המזון ונהג במשאיות כבר בגיל 12. הוא למד בבית ספר טכני נגרות, נפחות ושרטוט טכני. בגיל 15 הוא עזב את בית הספר כדי לעבוד במוסך וללמוד מכונאות בלימודי ערב. זמן קצר אחר כך הקים עסק משלו לשיפוץ ומכירה של אופנועים.
כשהגיע לגיל 18, במאי 1944 התגייס לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי. הוא רצה להפוך לטייס אך החיל סבל ממחסור במכונאים והפנה אותו לשרת כמכונאי מטוסים. הוא שירת בטייסת מטוסי קרב מסוג בריסטול בופייטר. ביום הולדתו ה-20 הוא השתחרר משירות והקים עסק לטיפול ושיפוץ מכונות בסדנה שהקים דודו בסמוך לבית סבו.
קריירת המרוצים > באוסטרליה

ברבהאם החל להתחרות לאחר שחבר אמריקני שכנע אותו לצפות במרוץ מכוניות בדרכי עפר. הוא לא התכוון להתחרות אלא להשתתף בבניית מכונית, ולתת לחברו להתחרות. אך כשחברו פרש, הוא החל למלא את מקומו ולנצח באופן מיידי. הוא המשיך להתחרות באליפויות לאומיות והיה אלוף אוסטרליה במרוצים אלו מ-1948 עד 1951. מ-1953 החל לגלות עניין במרוצי אספלט במסלולים סגורים. הוא התחרה במכונית מרוץ של חברת קופר הבריטית וניצח במרוצים רבים באוסטרליה. שערו השחור ואופי הנהיגה שלו הקנו לו את הכינוי "בלק ג'ק".
קריירת המרוצים > מעבר לבריטניה

בתחילת 1955 שוכנע ברבהאם על ידי דין דילמונט, שהיה מנהל המרוצים של RAC בבריטניה, לנסות להשתתף בעונת מרוצים בבריטניה. ברבהאם הגיע לבריטניה וקנה מכונית קופר נוספת. סגנון הנהיגה שלו רמז על מקורותיו במרוצי דרכי עפר וקנה לו אוהדים רבים בקרב הקהל, כיוון שהתבסס על פנייה באמצעות היגוי חריף ומצערת פתוחה לרווחה. ביקור במפעל קופר לשם קניית חלקים הוביל להיכרות עם צ'רלי וג'ון קופר, שהלכה והתחזקה כשברבהאם החל לסייע באופן יומיומי בבניית מכוניות המרוץ של קופר שיועדה לפורמולה 1, אף שלא היה עובד המקום.
ברבהאם הפציר בקופר שיאפשרו לו להתחרות במכונית שהיה שותף לפיתוחה והוא זכה להזדמנות הזו בגיל 29, בגרנד פרי הבריטי של עונת 1955. המנוע שאיתו התחרה היה חלש והוא סבל מתקלה במצמד שגרמה לפרישתו מהמרוץ. בהמשך השנה הוא התחרה במרוץ גרנד פרי באנגליה, מחוץ לסבב, והצליח להתמודד ברמה שווה עם סגן אלוף הסבב, סטירלינג מוס. בהמשך ציין זאת ברבהאם כנקודת מפנה ששכנעה אותו שהוא ראוי להתחרות ברמה הגבוהה ביותר. בסוף השנה הוא העביר את מכונית הקופר לאוסטרליה והתחרה שם במרוץ גרנד פרי נוסף מחוץ לסבב, שבו הוא ניצח. לאחר הניצחון הוא מכר את המכונית כדי להתכונן למעבר קבוע לבריטניה עם אשתו ובנו.
ב-1956 החל ברבהאם להתחרות בפורמולה 2 הבריטית עבור קופר ובמקביל השתתף שוב בגרנד פרי בריטניה עם מזראטי משומשת, ופרש. בעונת 1957 הוא התחרה בשלושה מרוצי פורמולה 1 עם קופר, וסיים שישי במונקו. בעונת 1958 הוא החל להתחרות באופן סדיר עבור קופר בפורמולה 1. הישגו הטוב ביותר היה מקום רביעי במונקו. במקביל הוא הפך לאלוף עונת 1958 בסדרת פורמולה 2 הבריטית. בשנים אלו הוא חזר והתעניין בלימוד טיסה והשיג רישיון טיס. הוא החל להתנייד בין מסלולי המרוץ של העונה באמצעות מטוס קל שהוא הטיס.
קריירת המרוצים > אליפות ראשונה ושנייה

בעונת 1959 החלה קופר להשתמש במנועי 2.5 ליטר במקום שני ליטר, שעזרו לשפר את ביצועיו של ברבהאם. הוא זכה בניצחון הראשון שלו בפורמולה 1, בגרנד פרי של מונקו, לאחר שמתחריו סבלו מתקלות. גם במרוצים הבאים הוא הגיע לפודיום, והשיג ניצחון בגרנד פרי הבריטי. בשלב זה הוא הוביל ביתרון של 13 נקודות, ארבעה מרוצים לקראת סיום העונה. בגרנד פרי פורטוגל מכוניתו עפה מהמסלול בעוד שיריבו, מוס, ניצח. לקראת גרנד פרי ארצות הברית עמדו ברבהאם, מוס וטוני ברוקס בעמדת זכייה באליפות. אף שטיפל במכוניות המרוץ של קופר עד אחת בלילה, למחרת הוא הוביל במשך מרבית המרוץ בעוד מוס סבל מתקלת תיבת הילוכים. בהקפה האחרונה נגמר הדלק במכוניתו והוא דחף אותה עד לקו הסיום כדי לסיים רביעי. עם זאת, כיוון שברוקס סיים רק במקום השלישי, יתרונו של ברבהאם הובטח, והוא זכה באליפות הפורמולה הראשונה שלו.
בסוף 1959 הזמין ברבהאם את חברו מאוסטרליה, רון טאורנק, להצטרף אליו לעסק המכוניות שלו באנגליה, על מנת לפתח קיטים לשיפור מכוניות, כדוגמת טריומף הראלד. עם זאת, מטרתם העתידית הייתה להתקדם בפיתוח מכוניות מרוץ. אף שברבהאם זכה עם מכונית של קופר באליפות, הוא הבין שהחברה לא יוזמת פיתוח משמעותי נוסף שלה. בסיוע טאורנק, הוא קידם את פיתוח הדגם T53, וחנך אותו בגרנד פרי מונקו של עונת 1960. אף שהוא לא סיים את המרוץ במונקו, הוא זכה לרצף של חמישה ניצחונות במרוצים הבאים. סטירלינג מוס, שנפצע בגרנד פרי הבלגי, נעדר למשך חודשיים ויצא מהמרוץ לאליפות. במרוץ בבריטניה התקדם ברבהאם מהמקום השמיני לשני וניצח במרוץ לאחר שג'ון סורטיס התרסק. בהמשך, כשהקבוצות הבריטיות החליטו לא להופיע לגרנד פרי איטליה מסיבות בטיחותיות, הובטח ניצחונו באליפות שנייה ברציפות.
שינוי הכללים בעונת 1961 שחייבו שימוש במנוע 1.5 ליטר, הותירו את קופר בפיגור וכתוצאה מכך פגעו בביצועיו של ברבהאם. הוא לא זכה לעלות על הפודיום, הגיע לקו הסיום רק בשני מרוצים וסיים את העונה כולה עם ארבע נקודות במקום ה-11. באותה שנה השתתף גם במרוץ האינדי 500 באינדיאנפוליס וסיים תשיעי.
קריירת המרוצים > הקמת קבוצת המרוצים

לקראת עונת 1962 הקים ברבהאם עם טאורנק את חברת MRD ‏(Motor Racing Developments) שבנתה מכוניות מרוץ ועזב את קופר כדי להתחיל להתחרות בקבוצה משלו בשם Brabham Racing Organisation עם מכוניות מתוצרת החברה שלו. המעבר לא סייע לברבהאם להשיג תוצאות טובות יותר והוא עדיין סבל מהפורמולה שחייבה מנוע בנפח 1.5 ליטר, ומבעיות אמינות שונות. הוא סיים את העונה במקום התשיעי ובעונת 1963 התקדם מעט כשסיים את העונה במקום השביעי עם מקום שני בגרנד פרי במקסיקו, בסיום העונה. עונת 1964 החלה טוב יותר, עם מקום שלישי בבלגיה וצרפת, אך חוסר הצלחה בהמשך הוביל את ברבהאם שוב לסיים את העונה במקום השמיני. עם זאת, ברבהאם נחל הצלחה רבה יותר בתור בעל קבוצה, כשנהג הקבוצה השני, דן גורני, ניצח פעמיים, בגרנד פרי הצרפתי והמקסיקני.
קריירת המרוצים > אליפות כנהג בקבוצתו

בעונת 1965 החל ברבהאם להתמקד בניהול הקבוצה והעסיק בנוסף לגורני גם את דני הולם. ברבהאם לא השתתף בכל המרוצים והישגו הטוב ביותר היה מקום שלישי בגרנד פרי האמריקני, ובסוף העונה הוא סיים עשירי. לקראת העונה הבאה הוא ציפה לפרוש מנהיגה ולהמשיך בניהול הקבוצה, אך עזיבתו של גורני הותירה את הקבוצה ללא נהג בכיר. בנוסף, לקראת עונת 1966 השתנו חוקי הפורמולה, כך שנפח המנוע המותר עלה לשלושה ליטרים. לאחר שנים ארוכות של תחרות עם מנועי חברת קליימקס, ששימשו קבוצות נוספות ואף את קופר, יצר ברבהאם קשר עם חברת רפקו האוסטרלית וביקש מהם לבנות גרסה מוגדלת של מנוע שהיה מיועד למרוצים באוסטרליה, ובעצמו התבסס על בלוק מנוע של חברת אולדסמוביל. המנוע מסוג V8 היה חלש בהשוואה למתחרים, אך יתרונו היה באמינותו ומשקלו הנמוך, בעוד המתחרים היו עדיין עסוקים בפיתוח מנועי V12.
השילוב עם רפקו הוכח כמוצלח כשברבהאם זכה בניצחון בגרנד פרי הצרפתי, והיה זה הניצחון הראשון של נהג במכונית שנבנתה בידי חברה שלו. מאז, רק שני נהגיו לשעבר של ברבהאם, דן גורני וברוס מקלארן זכו להישג כזה. הוא המשיך בניצחונות בבריטניה והולנד ובאיטליה זכה לניצחון הרביעי שהקנה לו את אליפות הפורמולה 1 השלישית. באותה עונה הוא גם השתתף וניצח עשרה מרוצי פורמולה 2 עם מנוע של הונדה, אך לא התקיימה אליפות פורמולה 2 באותה עונה.
קריירת המרוצים > התמקדות בניהול הקבוצה

בעונת 1967 זכה באליפות נהגו של ברבהאם, דני הולם. ברבהאם ניצח בשני מרוצים, אך מכוניתו של הולם הייתה אמינה יותר, אולי מכיוון שברבהאם נטה לנסות קודם חלקים חדשים במכוניתו, לפני שהתקין אותם במכוניות הנהגים האחרים. עם זאת, קבוצתו של ברבהאם זכתה בעונה זו באליפות היצרנים והוא סיים שני באליפות הנהגים. בעונת 1968 התחרה ברבהאם עם בן קבוצתו האוסטרי יוכן רינט, אך סבל מעונה גרועה. הוא פרש מרוב מרוצי העונה וסיים רק שני מרוצים, שהובילו לסיום העונה במיקום ה-23. עונת 1969 הייתה מעט יותר מוצלחת עבורו, כשעלה פעמיים לפודיום, בקנדה ובמקסיקו, אך הוא לא הופיע לכל המרוצים, וברקע עמדה הבטחתו לאשתו לפרוש מהשתתפות במרוצים בסוף העונה. בן קבוצתו ג'קי איקס, ניצח בשני מרוצים, סיים את העונה במקום השני והוביל את קבוצת ברבהאם לסיים במקום השני באליפות היצרנים.
לקראת עונת 1970 לא הצליח ברבהאם לגייס נהגים מובילים להתחרות עבורו. עקב כך, ואף על פי שהתכוון לפרוש, החליט להתחרות לעונה נוספת. הוא הפתיע כשניצח במרוץ הראשון של העונה בגרנד פרי דרום אפריקה, אך היה זה ניצחונו האחרון בקריירת הפורמולה 1. הוא עלה לפודיום עוד שלוש פעמים, כשבגרנד פרי הבריטי הוא הוביל בבטחה לניצחון אך סיים לבסוף שני עקב מחסור בדלק. הוא סיים את העונה במקום החמישי, ולאחר הגרנד פרי האחרון במקסיקו הוא פרש ממרוצים לתמיד ושב לאוסטרליה, לשמחתה של אשתו.
לאחר הפרישה

לאחר ששב לאוסטרליה, עבר ברבהאם עם משפחתו לחווה בין סידני למלבורן. הוא המשיך לנהל עסקי מנועים, מכוניות ותעופה קטנים באוסטרליה ואף בבריטניה. קבוצת המרוצים שלו המשיכה לפעול בניהול שותפו, טאורנק. לאחר שנתיים נמכרה לברני אקלסטון ונהגה, נלסון פיקה, אף זכה באליפות הפורמולה 1 בעונת 1981 ו-1983.
ברבהאם הלך לעולמו ב-2014, בגיל 88, לאחר שנאבק במחלת כליות.
לאחר מותו הקים בנו דייוויד ברבהאם (אנ') בשנת 2018 את חברת ברבהאם אוטומוטיב שמייצרת מכוניות מרוץ וספורט על שמו.
הערות שוליים

↑  Brabham Automotive announces its rebirth, באתר אוטובלוג, ‏19 בפברואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb127783136 (data)  DAAO: jack-brabham  GND: 118672924  ISNI: 0000 0000 7857 5390  LCCN: n50043171  NLA: 35021087  SUDOC: 16072631X  Trove: 458774  VIAF: 20930266   WorldCat (עם VIAF): 20930266
סבסטיאן פטל

פטל בעונת האליפות הראשונה שלו, במכונית רד בול בגרנד פרי הקנדי ב-2010
סבסטיאן פטל (בגרמנית: Sebastian Vettel; נולד ב-3 ביולי 1987) הוא נהג מרוצי מכוניות גרמני שהתחרה באליפות הפורמולה 1. זכה ארבע פעמים ברציפות באליפות הנהגים, מעונת 2010 עד עונת 2013. 53 הניצחונות שהשיג במהלך הקריירה מציבים אותו במקום הרביעי ברשימת מנצחי המרוצים באליפות.
ראשית הקריירה

פטל החל להתחרות ב-1995 במרוצי קארטינג. ב-2001 הוא זכה בגביע מונקו למרוצי קארטינג ובתוך שנתיים עבר להתחרות במכוניות מרוץ מקצועיות מטיפוס גלגל חשוף. ב-2004 הוא זכה באליפות פורמולה BMW (אנ') כשהוא מנצח 18 מתוך 20 המרוצים שנערכו בעונה. ב-2005 הוא עבר להתחרות בפורמולה 3 יורו סירייס(אנ') וסיים במקום החמישי. בעונת 2006 הוא סיים כסגן האלוף ואף הוזמן לבחון ולשמש כנהג המרוץ המחליף קבוצת הפורמולה 1 סאובר בגרנד פרי טורקיה. הוא גם בחן את המכונית בגרנד פרי האיטלקי(אנ'). את עונת 2007 הוא החל באליפות העולם של רנו, אך עזב באמצע העונה בעודו מוביל את האליפות, כדי להצטרף כנהג המחליף של ב.מ.וו. עקב פציעתו של רוברט קוביצה.
פורמולה 1 > ב.מ.וו-סאובר וטורו רוסו

פטל התחרה לראשונה בפורמולה 1 במרוץ ארצות הברית של עונת 2007 בתור מחליף של קוביצה בקבוצת ב.מ.וו סאובר. הוא זינק למרוץ מהמקום השביעי וסיים במקום שמיני שזיכה אותו בתואר הנהג הצעיר ביותר שזכה בנקודת אליפות בפורמולה 1. בהמשך העונה הוא זכה למקום קבוע בקבוצת טורו רוסו, עזב באופן סופי את האליפות של רנו והתחרה בשאר מרוצי העונה של פורמולה 1. הוא לא זכה להישגים בולטים במרוצים אלו, פרט לגרנד פרי הסיני בו סיים במקום הרביעי.
בעונת 2008 הוא המשיך לנהוג עבור קבוצת טורו רוסו וסבל מפתיחת עונה גרועה, בה עקב התנגשויות עם נהגים אחרים הוא נאלץ לפרוש מארבעת המרוצים הראשונים של העונה. בגרנד פרי מונקו הוא זכה לנקודות הראשונות בעונה כשסיים חמישי. בגרנד פרי האיטלקי הוא ניצח והפך לנהג הצעיר ביותר שניצח במרוץ פורמולה 1, כשהוא מחליף בתואר זה את פרננדו אלונסו הספרדי. הוא גם זכה לתואר הנהג הצעיר ביותר שזינק מעמדת הפול פוזישן. במרוץ סיום העונה בברזיל הוא כמעט מנע מלואיס המילטון לזכות באליפות, כשעקף אותו למקום החמישי שנדרש לו לזכייה באליפות, אך לקראת הסיום שניהם עקפו את טימו גלוק(אנ') הגרמני והמילטון זכה באליפות.
פורמולה 1 > רד בול

בעונת 2009 עבר פטל לקבוצת רד בול. הוא פתח את העונה במרוץ אוסטרליה בכושר טוב, כשהוא מדורג במקום השני רוב המרוץ, אך נאלץ לפרוש עקב תאונה. בגרנד פרי הסיני הוא השיג פול פוזישן וזכה לניצחון במרוץ כשבן קבוצתו, מארק ובר האוסטרלי, זכה במקום השני וביחד הם העניקו לקבוצת רד בול הישג כזה בפעם הראשונה . פטל ניצח גם במרוצים בבריטניה, ביפן ובאבו דאבי. הוא גם עלה ארבע פעמים נוספות לדוכן המנצחים, וסיים את העונה במקום השני אחרי האלוף הבריטי ג'נסון באטן.
את עונת 2010 פתח פטל עם פול פוזישן בגרנד פרי בחריין אותו סיים במקום הרביעי. הוא זכה לניצחון ראשון במרוץ מלזיה ולקראת אמצע העונה הוא דורג במקום השני בטבלת האליפות, במרוץ צמוד עם בן קבוצתו וובר. במרוץ בטורקיה הוא התרסק לאחר מאבק על המקום הראשון עם וובר, והדרדר למקום החמישי בדירוג האליפות. בגרנד פרי אירופה, שנערך בספרד הוא זינק מהמקום הראשון והוביל בכל המרוץ עד לניצחון. הוא שיחזר זאת גם בגרנד פרי היפני וכמעט גם במרוץ בקוריאה עד שנאלץ לפרוש עקב כשל במנוע. במרוץ הלפני האחרון בברזיל הוא זינק מהמקום השני אך הוביל מההקפה הראשונה עד לסיום. ניצחונו והמקום השני של וובר הבטיחו לרד בול את הזכייה באליפות היצרנים. לפני המרוץ האחרון באבו דאבי הוא פיגר בדירוג האליפות ב-15 נקודות אחרי המוביל אלונסו ובשבע נקודות אחרי וובר. במרוץ הוא שוב דורג בפול פוזישן והוביל לכל אורך המרוץ. אלונסו, שנדרש לסיים במקום הרביעי כדי לזכות באליפות, הידרדר למקום השביעי וובר סיים במקום השמיני. תוצאת הסיום העניקה לפטל יתרון של ארבע נקודות והפכה אותו לאלוף הצעיר בהיסטוריה.
עונת 2011 נפתחה בשליטה מוחלטת של פטל שניצח שישה מתוך תשעת המרוצים הראשונים בעונה וסיים במקום השני בשלושת המרוצים הנותרים ופתח פער של 80 נקודות עוד לפני אמצע העונה. באוקטובר 2011 זכה פטל באליפות הפורמולה 1 בפעם השנייה ברציפות, לאחר שסיים במקום השלישי בגרנד פרי היפני, והבטיח את זכייתו באליפות, כאשר נותרו עוד ארבעה מרוצים לסיום העונה.
ב-25 בנובמבר 2012 סיים פטל במקום השישי במרוץ האחרון של העונה שנערך בסאו פאולו והשלים זכייה שלישית ברציפות באליפות הפורמולה 1 לאחר מאבק צמוד עם פרננדו אלונסו.
גם בעונת 2013 היה אלונסו יריבו העיקרי של פטל במאבק על אליפות הנהגים, אך שוב יצא פטל כשידו על העליונה. בגרנד פרי הודו שנערך ב-27 באוקטובר 2013 סיים פטל במקום הראשון והבטיח זכייה באליפות נוספת. הייתה זו זכייתו הרביעית ברציפות באליפות הפורמולה 1.
בעונת 2014 התקשה פטל להסתגל לשינויים במכוניות הפורמולה 1 שעברו למנועים קטנים מוגדשי טורבו. הוא לא ניצח באף מרוץ במהלך העונה, סיים פעם אחת במקום שני ושלוש פעמים במקום השלישי. בעיות אמינות במכונית של פטל פגעו אף הן בעונת המרוצים שלו והוא סיים את העונה במקום החמישי. הוא האלוף הראשון מאז ז'אק וילנב ב-1998 שלא ניצח במרוץ בעונה שלאחר האליפות. באוקטובר פורסם כי פטל לא ימשיך ברד בול רייסינג ויעבור לקבוצת פרארי.
פורמולה 1 > פרארי

במרוץ פתיחת העונת 2015 סיים במקום השלישי ובמרוץ הבא רשם ניצחון ראשון עבורו לאחר יותר משנה. בארבעת המרוצים הבאים הגיע שלוש פעמים לפודיום והתבסס במקום השלישי בטבלה אחרי לואיס המילטון וניקו רוזברג, צמד נהגי קבוצת מרצדס. בגרנד פרי הונגריה רשם את ניצחונו השני בעונה ובסינגפור ניצח פעם נוספת. את העונה סיים במקום השלישי, כשלזכותו 278 נקודות.
בעונת 2016 לא הצליח להשיג ניצחון, אך הגיע שבע פעמים לפודיום וסיים את העונה במקום הרביעי.