stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סופרמרין סוויפט
דגמים

סופרמרין סוויפט סוג 541: דגם אב-הטיפוס של המטוס (2 יוצרו).
סופרמרין סוויפט F.1: דגם הייצור הראשון בעל מנוע רולס-רויס אייבון RA-7/109 וזוג תותח איידן 30 מ"מ (‏18 יוצרו).
סופרמרין סוויפט F.2: דגם שכלל ארבעה תותחי איידן 30 מ"מ ושינויים קלים למבנה הכנפים כדי להרכיב את התותחים והתחמושת הנוספת (16 יוצרו).
סופרמרין סוויפט F.3: דגם בעל מנוע משודרג רולס-רויס אייבון RA-7A/114 (‏25 יוצרו).
סופרמרין סוויפט F.4: דגם דומה ל-F.2 אם המנוע המשודרג של ה-F.3 (62 יוצרו).
סופרמרין סוויפט FR.5: דגם מטוס קרב סיור בעל חלק קדמי מאורך, זוג תותחי איידן 30 מ"מ וחופה נטולת מסגרת (58 יוצרו).
סופרמרין סוויפט F.7: דגם בעל חלק קדמי מאורך, מנוע משודרג אייבון 116, מערכת מכ"ם משודרגת ויכולת נשיאת טילי אוויר-אוויר פיירי פיירפלש (14 יוצרו).
ראו גם

מיג-17
דאסו אוראגן
גראמן F-9 קוגאר
F-86 סייבר
הערות שוליים

↑  שבירת השיא בוצעה בשמי לוב בסופרמרין סוויפט F.4 שהטיס נוויל דיוק, אך הוא החזיק מעט זמן, שכן מספר ימים לאחר מכן נשבר השיא שוב על ידי מטוס דאגלס F4D סקיריי אמריקאי.
↑  Vickers Supermarine Type 541 Swift, BAE Systems
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554225405171  LCCN: sh2005004803
נמל התעופה הבין-לאומי אקטאו

נמל התעופה הבין-לאומי אקטאו (באנגלית: Aktau International Airport; בקזחית: Halyqaralyq Aqtau Äuejaiy), לשעבר שבצ'נקו-סנטרל, הוא נמל תעופה בין-לאומי באזור מנגיסטאו, קזחסטן. הוא נמל התעופה הבין-לאומי העיקרי של העיר אקטאו.
נמל התעופה ממוקם כ-21 קילומטרים (13 מיל) מצפון-מערב לאקטאו. הוא כולל מסוף נוסעים אחד ומסלול המראה אחד, ומשמש כבסיס פעילות עבור SCAT איירליינס.
ב-25 בדצמבר 2024, טיסה 8243 של אזרבייג'ן איירליינס, מטוס אמבראר E-Jets, התרסקה ליד נמל התעופה כשניסתה לבצע נחיתת חירום, והרגה 38 מתוך 67 הנוסעים שהיו על הסיפון.
סקירה כללית

בנובמבר 1996 הוקמה חברת המניות המשותף Aqtau International Airport. התפתחות תעשיית הנפט באזור הכספי דרשה גידול בהיקפי ההובלה ואספקה מהירה של ציוד הכרחי לתעשיית הנפט. דבר זה הוביל לצורך בבנייה מחדש של שדה התעופה והגדלת קיבולת הנוסעים בטרמינל. עם מיליון נוסעים שעברו בו בשנת 2018, נמל התעופה היה השלישי העמוס ביותר בקזחסטן, אחרי נמל התעופה הבין-לאומי אלמטי ונמל התעופה הבין-לאומי נורסולטן נזרבייב, והיה שדה התעופה ה-50 העמוס ביותר במדינות הפוסט-סובייטיות.
פעולות

נמל התעופה משמש 6 חברות תעופה שטסות ל-14 יעדים ב-4 מדינות שונות. שדה התעופה הוא המרכז העיקרי של SCAT איירליינס. בשנת 2018, הוא שירת 1,023,900 נוסעים, מה שהפך אותו לנמל התעופה השלישי העמוס ביותר בקזחסטן. היעד היחיד העמוס ביותר במספר נוסעים הוא אטירו. שדה התעופה מסוגל להכיל מטוסים בגודל של AN-124, בואינג 747, איליושין Il-76 וקלים יותר, כמו גם מסוקים מכל הסוגים. עם זאת, מטוסים קטנים יותר כמו איירבוס A319, בואינג 737 ו־CRJ-200 נפוצים יותר.
בשנת 2007 ניתנה לנמל התעופה תקופת זיכיון של 30 שנה לקבוצת ATM. החוזה כולל בניית מסוף נוסעים חדש. הטרמינל החדש הושלם ב-2009. הקיבולת הייתה 450 נוסעים לשעה והשטח הכולל של 13,400 מטרים רבועים (144,000 רגל רבוע), כולל השטח שנכבש על ידי אולמות VIP ו-CIP.
הטרמינל מצויד במערכות אלקטרוניות ואלקטרומכניות. אלה כוללים סולמות טלסקופיים לנוסעים, מתלים לרישום אלקטרוני, HVAC (מערכת חימום וקירור), FIDS (יציאות מערכת התראות על לוח התוצאות האלקטרוני), סורקי רנטגן, טלוויזיה במעגל סגור, מעליות ומדרגות נעות.
חברות תעופה ויעדים

| חברת תעופה | יעד/ים |
| --- | --- |
אירופלוט: שרמטייבו
אייר אסטנה: אלמטי, נזרבייב
אזרבייג'ן איירליינס: באקו-היידר אלייב
FlyArystan: אלמטי, נזרבייב, אטיראו, באקו-היידר אלייב, חמד, איסטנבול, דוד הבנאי, אורל אק זול, שימקנט, אנטליה, שארם א-שייח'
Pars Air: גורגאן
פגאסוס איירליינס: איסטנבול סביהה גקצ'ן
SCAT איירליינס: אלמטי, נזרבייב, אטיראו, באקו-היידר אלייב, חמד, איסטנבול, דוד הבנאי, אורל אק זול, שימקנט, אנטליה, שארם א-שייח'
Sudany איירליינס: אנטליה, שארם א-שייח'
טורקיש איירליינס: איסטנבול סביהה גקצ'ן
סטטיסטיקות > נתוני נוסעים

| שנה | נוסעים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| 2008 | 474,000 |  24.9% |
| 2009 | 450,000 |  5.1% |
| 2010 | 585,000 |  30% |
| 2011 | 623,000 |  6.5% |
| 2012 | 708,143 |  13.7% |
| 2013 | 776,431 |  9.6% |
| 2014 | 813,746 |  4.8% |
| 2015 | 845,710 |  3.9% |
| 2016 | 865,774 |  2.4% |
| 2017 | 1,072,400 |  23.9% |
| 2018 | 1,023,900 |  4.5% |
| 2019 | 996,291 |  2.7% |
| 2020 | 688,002 |  30.9% |
| 2021 | 1,303,560 |  89.5% |
הערות שוליים

↑  "Azerbaijan Airlines plane crashes near Kazakhstan's Aktau airport". Sky News.
מיכאל שחם (כנר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביוני 2003 (בן 21)
 מוקד פעילות:  ישראל
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב  המרכז למוזיקה ירושלים  מכון קרטיס למוזיקה  אקדמיית קרונברג למוזיקה
 עיסוק:  כנר
 סוגה:  מוזיקה קלאסית
 כלי נגינה:  כינור
 פרסים והוקרה:  מקום שני בתחרות הבינלאומית לכינור על שם פריץ קרייזלר
מיכאל שחם (נולד ב-19 ביוני 2003) הוא כנר ישראלי. בשנת 2022 זכה במקום השני בתחרות הבינלאומית לכינור על שם פריץ קרייזלר, ובכך היה לישראלי הראשון שהגיע להישג זה בתחרות היוקרתית הזו (אנ').
לימודים

מיכאל שחם התחיל את לימודי הנגינה בכינור בקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב אצל אביו, הכנר חגי שחם, ואצל הכנר ד"ר גיא פיגר.
מגיל אחת עשרה היה בן בית במרכז למוזיקה ירושלים והשתתף באופן קבוע בכל תוכניות המצוינות של המרכז - התוכניות למוזיקה קאמרית ע"ש דוד גולדמן, כיתות אמן בינלאומיות, הרכבים קאמריים והתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה.
בנוסף, השתתף בתוכנית הבין-לאומית לחינוך מוזיקלי ע"ש יאשה חפץ, בתוכנית בהדרכת יצחק פרלמן ובתוכנית "קשת אילון". במכון קרטיס למוזיקה למד אצל איידה קופיאן ושמואל אשכנזי, נכון ל-2024, הוא לומד באקדמיית קרונברג למוזיקה (אנ') שבגרמניה אצל מיכאלה מרטין.
קריירה

במהלך חייו ניגן מיכאל שחם מוזיקה קאמרית עם הצ'לנים רפאל וולפיש, מיכה הרן, הלל צרי וצבי פלסר, הכנר גרגורי קלינובסקי והפסנתרנים איתמר גולן, אבדיס קוימג'אן, ארנון ארז ואורית וולף. הוא מנגן בכינור לנדולפי, בהשאלת קרן התרבות אמריקה-ישראל.
מיכאל הופיע על במות חשובות בעולם, ובהן המוזיקפריין בווינה, לינקולן סנטר בניו יורק, כנסת ישראל, ספריית הקונגרס בוושינגטון, מליאת האו"ם בניו יורק ובהקלטות רדיו וטלוויזיה. בגיל חמש עשרה הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, ומאז ניגן עם התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית חיפה, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית וכן עם תזמורת רדיו וינה, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, התזמורת הסימפונית הלאומית של קולומביה והתזמורת הפילהרמונית של טוקיו.
מיכאל שחם זכה בשנים האחרונות להכרה עולמית בזכות השיגיו המרשימים בתחרויות כינור בין-לאומיות. בשנת 2022 זכה בפרס במקום השני בתחרות לכינור ע"ש פריץ קרייזלר בווינה ביחד עם הכנרת רינו יושימוטו מיפן (אנ') ובכך היה לישראלי הראשון שזכה בפרס זה ובפרס המקום הראשון בתחרות isaChallenge competition, באוסטריה. בשנת 2023 סיים במקום חמישי בשלב הגמר בתחרות הכינור הבין לאומית של מונטריאול (אנ'). בעבר העפיל למקומות ראשונים בתחרויות בארץ וזכה במלגות קרן התרבות אמריקה-ישראל. בשנת 2019 האניק לו מאסטרו ואדים גלוזמן את פרס הכנר הצעיר המבטיח ע"ש ארקדי פומין.
חיים אישיים

מיכאל שחם הוא בנם של הכנר חגי שחם והחלילנית אפרת שכטר-שחם. אחיותיו הן נעמי שחם (נגנית קונטרבס) ונגה שחם (כנרת וויולנית). דודתו היא זמרת המצו-סופרן רינת שחם.
הערות שוליים

↑  Violin Student Michael Shaham Wins Second Prize in Kreisler Competition Grand Finals, Sep 26, 2022 Curtis Institute of Music (באנגלית)
↑  מאה שנה להולדתו של הנריק שרינג - סדרת הסולנים 4, באתר תיאטרון ירושלים
↑  בטהובן | דבוז'ק, באתר האופרה הישראלית תל אביב-יפו
↑  Our prize-winners, Fritz Kreisler (בגרמנית)
↑  VIOLIN 2023 - Michael Shaham, באתר CMIM (באנגלית)
ניאו-שמרנות: למה אנחנו צריכים את זה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דאגלס מארי 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פוליטיקה 
 נושא:  שמרנות 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  28 באוגוסט 2006 
 
ניאו-שמרנות: למה אנחנו צריכים את זה הוא ספר משנת 2006 מאת דאגלס מאריי, העוסק בנאו-שמרנות (שמרנות חדשה) ומציע דרכים להתמודדות עם רצח עם, דיקטטורות והפרות זכויות אדם בעולם המודרני.
רֶקַע

בראיון ב-2006, מורי הסביר את הסיבות שהובילו אותו לכתיבת הספר:
מכיוון שחשתי יותר ויותר תסכול מכך שהדיון במערב הגיע לרמה כה נמוכה, עד שרוב המונחים שלנו, אפילו בהגדרותיהם, אבדו. אני מתכוון לכך שהמונח "ניאו-קון" (Neoconservatism(אנ'), שמרנות חדשה), שבעבר היה מונח בעל משמעויות מורכבות, הפך פשוט לכינוי שמסמן מישהו כתומך מלחמות או כסוג של ניצי-על, או כקיצוני ביותר בימין המפלגה הרפובליקנית. אני רוצה קודם כל להסביר מה הם נאו-קונים ומה הם לא, מהו נאו-קונסרבטיזם ומה הוא לא. להראות לאנשים שמדובר הרבה פחות בכת או קליקה נוראית, אלא בכך שנאו-קונסרבטיבים כמוני פשוט מאמינים בדברים מסוימים ורואים את העולם בדרכים מסוימות. אני חושב שאנשים רבים מאוד חולקים את דעותינו – לא קשה לאנשים להבין שזה לא דעה קדומה לראות בדמוקרטיות ובעריצויות ישויות שנמצאות במישורים מוסריים שונים.
תקציר

בהקדמה לספר, כותב מאריי, "נאו-שמרנות איננה מפלגה פוליטית, או מערך חברתי, אלא דרך להסתכל על העולם. זוהי פילוסופיה שורשית ורלוונטית, שרק נראה שאינה קשורה למחשבה המודרנית מכיוון שיש זה כל כך מעט מחשבה מודרנית."
הספר מחולק לארבעה חלקים: "נאו-שמרנות בתיאוריה", "נאו-שמרנות בפועל", "יחסותיות ומלחמת עיראק" ו"נאו-שמרנות באמריקה".
בשנת 2006, מלאני פיליפס סיכמה את הטענות העיקריות של הספר כך:
עבודתו של הפילוסוף הפוליטי האמריקני ליאו שטראוס עוותה מסיבות פוליטיות, והשפעתו ביצירת נאו-שמרנות הייתה מוגזמת.
המאפיין המגדיר של הנאו-שמרנות הוא בהירות מוסרית ו"ההכרה שלו ברעות ההתמוטטות המוסרית הן באג'נדה המקומית של רלטיביזם מוסרי והן מחוצה לה".
מדיניות החוץ של ארצות הברית לאחר ה-11 בספטמבר לא הוכתבה על ידי נאו-שמרנות, אלא הביאה לשילוב של חשיבה בין ניאוקוניים לשמרנים בסגנון ישן.
ההשמצה של הנאו-שמרנות על ידי מה שמכונה ליברלים באירופה ובארצות הברית נובעת מהייאוש מכך שרק לניאוקונים יש מדיניות קוהרנטית להתמודדות עם רצח עם, דיקטטורות והפרות זכויות אדם, אבל לליברלים לא הייתה כזו.
ההתנגדות למלחמת עיראק ניזונה משוויון ערך מוסרי, שנאת ישראל ונקמה תקשורתית מוטה נגד המערב.
הנאו-שמרנות צריכה להציע דרך קדימה עבור המפלגה השמרנית הבריטית, שבמצבה הנוכחי היא האנטיתזה של האידיאל הנאו-שמרני.
קבלה

באתר ConservativeHome כתב ג'רמי ברייר כי "ההומאז' הבוטח והמלומד שלו לנאו-שמרנות הוא גם תערוכה של וטיעון לבהירות מוסרית"
מרי שומר גם מילים חריפות למדי עבור מחנה המתנגדים למלחמה: "חבריו הלא-מוסריים חוגגים בגלוי התקפות אלימות על החברה המערבית; חבריו המוסריים יותר פשוט אינם מסוגלים להעלות אלא את הסיבות החלולות ביותר לכך שהתקפות כאלה הן שגויות". הדרך לצאת מהמשבר הזה, וסיום התזה של מרי, אינה חזרה לשמרנות מיושנת שמתענגת על "ארכאיות, אנכרוניזם קליקתי וסנוביות", אלא בכך שהשמרנים יאמצו רעיונות ניאו-קונסרבטיביים ויהפכו לקול חזק עבור חירות, חופש וצדק. בפרק האחרון של ספרו, מרי מפרט כיצד עשויה להיראות זירה ניאו-קונסרבטיבית בבריטניה, כולל קיצוץ מסיבי במיסים, אוניברסיטאות עילית, וסיום הקשרים עם בתי המשפט האירופיים או האמנות האירופיות לזכויות אדם. בצורה המשכנעת ביותר, הוא דוגל בהבנה החיונית שלנו שהאו"ם לא צריך להיות "הפרלמנט של העולם", נושא שחוזר לאורך הספר.
ברייר מסכם: "הספר הקצר המצטיין הזה, שנכתב תמיד בשנינות, אלגנטיות וכשרון, מאפשר לא רק להבין טוב יותר את העולם שבו אנו חיים, אלא להבין בבהירות יוקדת את החובות והאחריות שלנו בתוכו".
לקריאה נוספת

Murray, Douglas (2006). Neoconservatism: Why We Need it. Encounter Books. ISBN 978-1594031472.
הערות שוליים

↑  Murray 2006, p. ix
1 2 3 4 5 6  "Why we need neoconservatism". Melanie Phillips website. 6 במרץ 2006. אורכב מ-המקור ב-14 במרץ 2010. נבדק ב-2 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Neoconservatism: why we need it". ConservativeHome. 14 בפברואר 2006. נבדק ב-2 באפריל 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
יוסף ורבין

| --- | --- |

פרופ' יוסף ורבין
 לידה:  25 בספטמבר 1953 (בן 71)
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מנחה לדוקטורט:  אהרן כשר
יוסף וֶרבין (נולד ב-25 בספטמבר 1953) הוא פיזיקאי ישראלי ואיש חינוך, פרופסור בגמלאות לפיזיקה במחלקה למדעי הטבע, וחבר במרכז המחקר באסטרופיזיקה של האוניברסיטה הפתוחה (ARCO).
ביוגרפיה

ורבין נולד בבאר יעקב למרים לבית וולס ונח ורבין. קרוי על שם סבו יוסף ורבין (1881–1948), שרכש אדמות במושבה באר יעקב והיה שם פרדסן ואיכר. בגיל 7 עבר עם משפחתו לפתח תקווה ולמד שם בתיכון אחד העם (סיים ב-1971).
בשנים 1971–1974 שירת שרות חובה בצה"ל בחיל התחזוקה ושירת במילואים שנים רבות כמפקד מחלקת תובלה ובהמשך, עד שחרורו בשנת 2002 כמרצה וחונך בבית הספר לפיקוד ולמנהיגות, שמפעיל בין השאר את תוכנית תלפיות.
לאחר סיום שרות החובה למד לתואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב, לתואר שני במכון ויצמן למדע ולתואר שלישי שוב באוניברסיטת תל אביב. את התואר דוקטור בפיזיקה קיבל בשנת 1987. את עבודת הדוקטור כתב בהדרכת פרופ' אהרן כשר, והיא עסקה במנגנונים לשבירת סימטריה בנוכחות שדה כבידה.
בשנים 1987–1989 השתלם באוניברסיטת בן-גוריון בנגב במסגרת פוסט-דוקטורט והחל במסגרתו שיתוף פעולה מדעי עם פרופ' אהרן דוידסון, שהוליד כמה מאמרים משותפים.
במקביל ללימודיו לתואר שני ושלישי עסק בהוראת פיזיקה כמרכז קורסים לתואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה החל משנת 1977 וכמתרגל ומדריך באוניברסיטת תל אביב בשנים 1981-1987. בין השנים 1989–1992 לימד גם פיזיקה בבית הספר התיכון המקיף בהרצליה ובתיכון בליך ברמת-גן.
בשנת 1992 הצטרף לסגל האקדמי הבכיר של האוניברסיטה הפתוחה בדרגת מרצה ובשנת 2008 קודם לדרגת פרופסור חבר.
במסגרת עבודתו באוניברסיטה הפתוחה עסק במחקר ובהוראה בפיזיקה וכן באדמיניסטרציה אקדמית ברמות שונות. הוא נשאר פעיל במחקר ובהוראה גם לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 2021.
במהלך השנים ביקר ורבין כחוקר אורח וכמדען אורח באוניברסיטאות ומוסדות מחקר בחו"ל: במכון נילס בוהר בקופנהגן, בפרמילאב (מעבדת המאיץ הלאומית על-שם פרמי) סמוך לשיקגו (ארצות הברית), באוניברסיטת קולומביה הבריטית בוונקובר (קנדה), באוניברסיטת סאו פאולו (בברזיל) ובאוניברסיטת הלסינקי (בפינלנד).
חיים אישיים

ורבין נשוי משנת 1981 לפרדריקה לבית חינקס ולהם בת ושני בנים. מתגורר ברמת גן.
מצד משפחת אביו, דודו היה רופא הילדים פרופ' בן ציון ורבין, ובן דודו היה הסופר משה שמיר.
חיים מקצועיים

תחומי המחקר העיקריים של ורבין הם הרחבות והכללות של תורת היחסות הכללית ויישומיהן למערכות גרוויטציוניות שונות - מחורים שחורים ועד היקום הקדום (בתחילת הכרונולוגיה של היקום). תוצאות מחקריו, שרובם נעשו כשיתופי פעולה עם עמיתים ברחבי העולם, פורסמו בכ-50 מאמרים בכתבי עת מדעיים.
באוניברסיטה הפתוחה עסק במקביל לפעילותו המחקרית בהקמת תוכנית הלימודים לתואר ראשון בפיזיקה ביחד עם פרופ' יורם קירש והיה מעורב בפיתוח רוב הקורסים בתוכנית זו ככותב ספרי הלימוד או חומר לימודי אחר, מרכז הפיתוח או יוזם ומלווה. כשהתקרבה רשימת הקורסים להשלמה, ריכז במהלך שנת 2018 את הכנת תוכנית הלימודים שקיבלה את אישור המועצה להשכלה גבוהה בשנה שלאחריה. בנוסף יזם כמה קורסים במתמטיקה ובכימיה ותרם לפיתוחם ולהוראתם.
ורבין היה פעיל גם בתחומי הניהול האקדמי, היה חבר או יו"ר בוועדות אקדמיות ומילא באוניברסיטה הפתוחה תפקידי מינהל ובהם: ראש המחלקה למדעי הטבע וראש תחום הפיזיקה.
כמו-כן היה ממייסדי מרכז המחקר באסטרופיזיקה של האוניברסיטה הפתוחה, שנחנך ב-2021, ומיוזמי התוכנית לתואר שני בפיזיקה שנפתחה ב-2024.
מחוץ לאוניברסיטה הפתוחה היה חבר בוועדות ארציות שונות כמו ועדת המקצוע בפיזיקה של משרד החינוך והתרבות וועדת השאלונים של בחינות הבגרות בפיזיקה.
בנוסף עוסק ורבין בכתיבה מדעית פופולרית בפיזיקה ובהיסטוריה של הפיזיקה ופרסם כמה מאמרים בעיקר בעברית. על המאמר "קיצור תולדות כוח הכובד", שהופיע בשנת 2001 בכתב העת גליליאו, זכה בפרס רפאל פרוינד לכתיבה מדעית פופולרית מטעם החברה הגיאולוגית הישראלית. ורבין משתתף גם בימי עיון, שמיועדים לציבור הרחב, ונתן במשך השנים הרצאות בנושאים כמו: התפתחות היקום או ליקוי החמה של 1919 והוא מופיע גם בתקשורת האלקטרונית.
פרסומיו > ספריו באנגלית

D.J. Amit and Y. Verbin, Statistical Physics: An Introductory Course, World Scientific Publishing Co., 1999
R. Ruffini and Y. Verbin (eds.), Matter Particled, Patterns, Structure and Dynamics, Selected Papers of Yuval Ne'eman, Imperial College Press&amp;World Scientific Publishing Co., 2006
פרסומיו > מבחר ממאמריו

ורבין פרסם כ-50 מאמרים מדעיים בתחומי עיסוקו. להלן מבחר מהם:
Y. Verbin, Spontaneous symmetry breaking in the presence of gravitational fields, Nuclear Physics B 272(3-4), 1986, עמ' 739-747
Y. Verbin, A. Davidson, Quantized non-abelian wormholes, Physics Letters B 229(4), 1989, עמ' 364-367
M. Christensen, A. L. Larsen, and Y. Verbin, Complete classification of the string-like solutions of the gravitating Abelian Higgs model, Physical Review D 60, 1999, עמ' 125012
Y. Verbin & N. K. Nielsen, On the origin of Kaluza’s idea of unification and its relation to earlier work by Thirring, General Relativity and Gravitation 37, 2005, עמ' 427-433
Y. Brihaye and Y. Verbin, Spherical structures in conformal gravity and its scalar-tensor extension, Physical Review D 80, 2009, עמ' 124048
D. Polarski, A. A. Starobinsky, Y. Verbin, Bouncing Cosmological Isotropic Solutions in Scalar-Tensor Gravity, Journal of Cosmology and Astroparticle Physics 01, 2022, עמ' 052
פרסומיו > ספרי לימוד בעברית

ורבין פיתח או השתתף בפיתוח כ-35 קורסים בתחומי הפיזיקה באוניברסיטה הפתוחה. מבחר מספרי הלימוד שיצאו לאור במסגרת קורסים אלה:
יורם קירש, יוסף ורבין ויונתן שפיר, פרקים בפיזיקה מודרנית, מהדורה ראשונה, 1980
דניאל עמית ויוסף ורבין, פיזיקה סטטיסטית (בשתי מהדורות: 1995, 2008)
יוסף ורבין, דן גורבונוס, מיכאל קרויטר ופז בנימיני, מכניקה, מהדורה שנייה 2021
פרסומיו > מאמר דעה

ישראל ברטל ויוסף ורבין, מצא את ההבדלים, באתר העין השביעית, 16 בנובמבר 2023
הערות שוליים

↑  באנגלית: Yosef Verbin
↑  דוד תדהר, "יוסף ורבין", אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, כרך 12, עמ' 4073
↑  יוסף ורבין, מנגנונים לשבירת סימטריה בנוכחות שדה כבידה (בהדרכת אהרן כשר), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, 1987
↑  יוסף ורבין, קיצור תולדות כוח הכובד, גליליאו: כתב עת למדע ומחשבה 43, 2001, עמ' 16-21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 7705553   WorldCat (עם VIAF): 7705553
תזמורת תל אביב

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1954
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  תל אביב-יפו, ישראל
תזמורת תל אביב או בשמה המלא תזמורת תל אביב ליד ארגון עובדי עיריית תל אביב-יפו או התזמורת העירונית של תל אביב, פעלה בעיר תל אביב משנת 1954 בשיתוף מועצת פועלי תל אביב יפו.
היסטוריה

תזמורת תל אביב היא תזמורת חובבים, שהוקמה בינואר 1954 על ידי מנהל מחלקת התנועה בעיריית תל אביב שמחה קליוסקי ומספר מוזיקאים מעובדי עיריית תל אביב. מטרתה היתה, להגיש מוזיקה טובה לנוער ולמבוגרים, לסייע בקליטת נגנים עולים חדשים ולתת לנגנים צעירים הזדמנות להופיע בפני הציבור. במהלך השנים התזמורת התרחבה והצטרפו אליה מוזיקאים רבים שאינם עובדי עירייה וכן תלמידים מהאקדמיה למוזיקה. התזמורת מנתה כ-28 נגנים. גיאורג זינגר היה המנצח המייסד והראשון שלה. התזמורת הופיעה בבית ציוני אמריקה, בית ליסין ובבית עובד העירייה.
בשנת 1958 השתתפה תזמורת תל אביב ב"אדלידע זוטא" שנערכה בעיר.
מנצחים ישראליים בעלי שם הופיעו איתה מיום היווסדה, ביניהם גרי ברתיני, שלום רונלי ריקליס, משה עצמון שהיה מנצחה במשך 8 שנים, איתן לוסטיג, אנדרי סקלי שהיה מנהלה המוזיקלי במשך מספר שנים ואחרים.
סולנים ישראלים הופיעו איתה ביניהם הפסנתרניות פנינה זלצמן ואלזה פניבש, הכנרים חיים טאוב, לורנד פניבש, אלכסנדר טל, הוויולן דניאל בנימיני ואחרים.
הערות שוליים

↑  אבנר בהט, מילים על צלילים - תזמורת תל אביב עם יורן ותדהר, על המשמר, 6 בנובמבר 1970
↑  תזמורת עובדי עירית ת"א תל אביב חוגגגת 15 שנים לפעולתה, מעריב, 17 במרץ 1969
↑  תזמורת תל אביב פותחת בקונצרט מוצרט את סדרת 1972/73, דבר, 21 ביוני 1972
↑  חגיגות פורים בכל רחבי הארץ, הצופה, 7 במרץ 1958
סימור גיטין

סימור (סיי) גיטין (נולד ב־12 בינואר 1936) הוא ארכאולוג אמריקני–ישראלי ורב רפורמי, מנהלו לשעבר של מכון אולברייט (אנ').
ביוגרפיה

סימור נולד ב־12 בינואר 1936 בבפאלו, ניו יורק. בנם השלישי של הארי ואידה גיטין, זוג יהודים אמריקאים שהיגרו מרוסיה בצעירותם.
סימור הצעיר למד בבית ספר יסודי ותיכון מקומיים בחינוך הממלכתי בשעות הבוקר וב־Hebrew school קונסרבטיבי בשעות הצהריים. בגיל 16 החל את לימודיו באוניברסיטת באפלו ובשנת 1956 קיבל תואר בוגר בהיסטוריה וממשל.
סימור המשיך את לימודיו בהיברו יוניון קולג' שבסינסינטי. ב־1959 קיבל תואר Bachelor of Hebrew Letters (אנ'). לאחר שנת לימודים במכון למורים ע"ש חיים גרינברג ובאוניברסיטה העברית בירושלים (במהלך אותה שנה הספיק לככב בסרט איי לייק מייק) המשיך את לימודיו בסינסינטי, ובמהלך הקיץ נענה להזמנתו של נלסון גליק להצטרף לסקר ארכאולוגי בנגב. בשנת 1962 סיים את לימודיו בהיברו יוניון קולג', כשבידיו תואר שני והסמכה לרבנות. גליק היה הסטודנט הראשון שעבודת התזה שלו ("Jewish Existence in the Literary Form of Hayim Hazaz", בהנחייתו של עזרא שפייזהנדלר (אנ')) עסקה בחיים הזז.
בין השנים 1962–1964 שימש כרב צבאי בחיל האוויר של ארצות הברית והוצב באלסקה. מלבד עבודתו בבסיס חיל האוויר אלמנדורף (אנ'), התרכז בחיי הקהילה היהודית באלסקה בכלל, ובקהילה הרפורמית באנקורג' בפרט, וגם הספיק ללמד קורס בעברית מודרנית באוניברסיטת אלסקה בפיירבנקס (אנ').
ב־1964 החל לעבוד כסגנו של רב הקהילה בבית הכנסת הרפורמי "בית הלל" בצפון הוליווד וב־1967 פרש בכדי לשוב ללימודיו.
בשנת 1967 החל ללמוד לדוקטורט בהיברו יוניון קולג', תחילה בקמפוס לוס אנג'לס, ולאחר שנה, במקביל למינויו כמנהל הקבלה בקמפוסי הקולג', שב לסינסינטי. בשנת 1970, שינה את התמחותו מלימודי רבנות לארכאולוגיה ועבר לקמפוס בירושלים, תוך השתלבות בקורסים באוניברסיטה העברית. החל מאותה שנה הצטרף לצוות החופרים בתל גזר, ובשנה החולפת, כבר ניהל את חפירת אחת המערות שבג'בל קעקיר והכין את הממצא לפרסום. גיטין המשיך לחפור בגזר, כתב את עבודת הדוקטורט שלו על הקרמיקה של התל בהנחייתו של ויליאם דיוור והיה למנהל ומחבר־שותף לפרסום הסופי (להלן). תוך כדי לימודיו התיידד עם שריל קלמפנר (חפץ) מצוות הקולג', ובשנת 1975 הזוג נישא. ב־1976 החל להרצות בהיברו יוניון קולג', וב־1980 השלים את לימודי הדוקטורט.
בשלהי 1979 הצטרף לצוות אוניברסיטת ברנדייס והיה למנהל התוכנית הארכאולוגית בשיתוף האוניברסיטה ו־ASOR. ב־1980 ניהל יחד עם אפרים שטרן את עונת החפירה הראשונה בשטח A של תל דור. ובשנתיים שלאחר מכן, בתל מקנה.
בשנת 1980 מונה גיטין למנהלו של מכון אולברייט (אנ'), ונשאר בתפקידו למשך 34 שנים. המשפחה הצעירה עברה לגור בדירה שבמכון, אולם בצל האינתיפאדה הראשונה, רכשו בית בגבעה הצרפתית.
כמנהלו של המכון ארגן ימי עיון וכנסים לרוב, בהם אף הרצה בעצמו וערך את אסופות המאמרים (להלן).
בשנים 1981–1996 ניהל גיטין, בשיתופה של טרודה דותן מהאוניבריסטה העברית את פרויקט החפירות בתל מקנה. החפירות הניבו ממצאים פלשתיים לרוב, ובראשם, כתובת עקרון, שלימדו על התאקלמותם בנוף הכנעני והיהודאי.
גיטין השקיע רבות במחקר תולדות האימפריה הנאו-אשורית במאה ה־7 לפנה"ס ובשיתוף פעולה עם חוקרים מרחבי העולם פרסם אודות השימוש בכסף כאמצעי תשלום באימפריה, מסחר בכלי חרס וקשרי התרבות והמסחר של הפיניקים.
היה חבר בוועדה לבחינת מצב הארכאולוגיה בישראל של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים שפעלה בשנים 2010–2014.
בשנת 2003 הוענק לגיטין תואר דוקטור לשם כבוד מטעם ההיברו יוניון קולג', ובשנה שלאחר מכן, זכה בפרס פרשיה שימל מטעם מוזיאון ישראל. בשנת 2007 יצא ספר יובל לכבודו. לכבוד פרישתו מניהול מכון אולברייט ב־2014, פורסם ספר יובל נוסף.
חיבוריו

לגיטין מעל 200 פרסומים, רובם בנושאים אקדמיים, וחלקם דיווחים אודות הנעשה במכון אולברייט.
חיבוריו > הקרמיקה הקדומה של ארץ־ישראל ושכנותיה

סדרת הספרים "The ancient pottery of Israel and its neighbors", בעריכתו של גיטין, יצאה לאור כפרויקט משותף של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, מכון אולברייט, רשות העתיקות, ו־ASOR.
הסדרה נועדה להחליף את ספר היעץ והלימוד הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל של רות עמירן, תוך הרחבת הזמן הנדון בו עד לסוף  התקופה ההלניסטית ועדכון הידע הארכאולוגי שנצבר מאז שנות ה־60.
הכרכים מחולקים לפי תקופות, לפי אזורים שונים בארץ ישראל שמשני עברי הירדן, ובמקרים מסוימים כגון הקרמיקה הפלשתית, אף לפי אתנוס או הפרדה בין כלים מקומיים ומיובאים, כשכל פרק נכתב בידי מומחים בתחומו.
זוג הכרכים הראשון, הדן בתקופות הברזל (כולל שלושה פרקים פרי עטו של גיטין), הפרסית וההלניסטית ראה אור ב־2015. והכרך השלישי, המוקדש לתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת יצא לאור בשנת 2019. הכרך הרביעי, שנועד להקיף את התקופות הנאוליתית, הכלקוליתית והברונזה הקדומה והביניימית, טרם פורסם.
חיבוריו > פרסומי חפירות

תל גזר – גיטין היה שותף למפעל הפרסום של חפירות תל גזר החל מ־1974 ומנהלו בנשים 1976–1979. הכרך השלישי של דו"ח חפירות (1990) גזר הוא למעשה עיבוד של עבודת הדוקטורט שלו.
תל מקנה/עקרון – נכון לשנת 2018 נכללו בביבליוגפריה של פרויקט החפירות 176 פריטים, מתוכם 89 בשיתופם של דותן וגיטין. בשנת 2022 יצא לאור כרך 10/1 של הפרסום הסופי.