stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנחס וזה
הערות שוליים

↑  ספר בהוצאת משרד הביטחון, באתר "היום (תל אביב)", 15 במרץ 1966
↑  פנחס וזה, דבר, 10 באוקטובר 1967
↑  פנחס וזה - למנוחות, למרחב, 10 באוקטובר 1967
↑  צפוי ויכוח מחודש על אלטלנה אחר פרסום ספר "המשימה: רכש", הצופה, 16 במרץ 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301232205171  ISNI: 0000 0000 6805 4882  VIAF: 97338263   WorldCat (עם VIAF): 97338263 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסח בירושלים (אלבום)

פסח בירושלים הוא אלבום האולפן השביעי של נגן הכליזמר הישראלי חיליק פרנק. האלבום יצא לאור בשנת-תשע"ב 2011.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | ניגון שמחה לחג החירות  |   |
| 2. | ממצרים גאלתנו - חב"ד  |   |
| 3. | ניגון שיר השירים - רוזבדוב  |   |
| 4. | והיא שעמדה - ניגון ריקוד קרלין  |   |
| 5. | חיכו ממתקים - סקולען  |   |
| 6. | המעביר בניו - מודז'יץ  |   |
| 7. | בגלל אבות תושיע - באבוב  |   |
| 8. | ריקוד אדיר במלוכה - קרלין  |   |
| 9. | ריקוד בין פסח לעצרת - קרלין  |   |
| 10. | שומרים הפקד  |   |
| 11. | והיא שעמדה - קרלין  |   |
| 12. | והשיאנו  |   |
| 13. | אל גינת אגוז - קרלין  |   |
| 14. | בגלל אבות - ברסלב  |   |
| 15. | ועל ידי זה - פאפא  |   |
| 16. | חסל סידור פסח - רימנוב  |   |
| 17. | חסל סידור פסח - בעלז  |   |
| 18. | ניגון שביעי של פסח - רופשיץ  |   |
| 19. | ריקוד ספירת העומר - קרלין  |   |
| 20. | והיא שעמדה - באבוב  |   |
| 21. | קרב יום - ניגון הבעש"ט א  |   |
| 22. | קרב יום - ניגון הבעש"ט ב  |   |
| 23. | אדיר הוא  |   |
| 24. | עזרת אבותינו  |   |
| 25. | ועל ידי זה - טשורטקוב  |   |
| 26. | אתה בחרתנו - חב"ד  |   |
| 27. | שבשפלנו זכר לנו  |   |
| 28. | אתה בחרתנו - ויז'ניץ  |   |
פשיטה לכפר יאבס

הפשיטה לכפר יאבס, אשר כונתה גם מבצע "אסותא 12", הייתה פעולה שביצעה סיירת גולני יחד עם כוחות נוספים במסגרת פעילות מתמשכת לפגיעה בארגוני המחבלים שפעלו משטח ירדן כנגד ישראל. הכפר יאבס שוכן על צלע ואדי יאבס וחלק מהחוקרים מזהים את מיקומה של יבש גלעד המקראית בקרבת ואדי יאבס. המבצע נערך בליל יום ראשון, 8 במאי והסתיים בבוקר 9 במאי 1969.
רקע

כפר יאבס, כשני קילומטרים מזרחית לנהר הירדן, מול טירת צבי שבעמק בית שאן, היה אחד הכפרים הגדולים במערב הגלעד. היו בו אלפי תושבים והוא שימש בסיס להתקפות בלתי פוסקות מצד המחבלים הפלסטינים שהפעילו מרגמות וכלי נשק אחרים לעבר ישראל. פעולות תגובה של צה"ל ואש ארטילרית גרמו לרוב התושבים לנטוש אותו והכפר הפך לתחנת מעבר למחבלים לפני צאתם להתקפות בשטח ישראל.
כוחות ומשימות

כוח המשימה חולק לשישה כוחות משנה:
כוח מבצע של הסיירת בפיקודו של סרן אורי שגיא.
שתי חסימות צפוניות בפיקודו של יעקב (יענקל'ה) גרינבוים - אמצעי החסימה כללו פח הצתה, שרשרת מוקשים ודוקרנים, וכן כוח אש שכלל שני מאגים, ררנ"ט ובזוקה 82.
חסימה דרומית בפיקודו של צביקה פולג (פרקש) הייתה מורכבת מלוחמי הפלוגה המסייעת של גדוד 12.
כוח אבטחה וארגון חציית הירדן.
חפ"ק בפיקודו של ברוך גורודיש מפקד גדוד 12 של גולני.
מהלך הפעולה

הכוח הפושט נשא איתו מטענים כבדים של חומרי נפץ. לאחר חציית הירדן התפצלו מן הכוח החסימות הדרומית והצפונית והכוח המרכזי המשיך לעבר הכפר ואדי יאבס. הכפר עצמו ננטש לפני הפעולה והכוח לא נתקל בכל התנגדות. לאחר פריסת המטענים פוצצו הבתים בשני שלבים. תוך כדי הכנת המטענים לפיצוץ, התקרב לעבר החסימה הצפונית ג'יפ, אשר כפי שהסתבר בדיעבד ישבו בו שלושה מחבלים. על אף האש העזה אשר נפתחה לעבר הג'יפ, ולמרות הנקר בגלגליו, שנבע מעלייתו על מסמרי החבלה והדוקרנים שהכוח הניח על הדרך, הצליח הגיפ להמשיך בתנועה, בשלב זה, התרומם אחד הלוחמים וירה ררנ"ט מטווח של כ-50 מטר לתוך הג'יפ וחיסל את יושביו. הלוחם אשר ירה את הררנ"ט היה יעקב מרדכי (פצ'נגה) אשר נהרג יותר מאוחר ב-15 ביוני 1975 בפיגוע בכפר יובל שם גם נהרגו אשתו שמחה וגיסו, נחמיה יוסף חי.
תוצאות

פוצצו 12 בתים בכפר יאבס, נהרגו שלושה פלסטינים (על פי דיווח של הסורים, היו אלו אנשי א-סאעקה) כולל מפקד הגזרה של המחבלים והושמד הרכב בו נסעו.
לקריאה נוספת

מירב הלפרין, טורפי הלילה - סיפורה של סיירת גולני, עריכה: דב איכנולד, מירב הלפרין, ידיעות אחרונות ספרי חמד, 2018, עמ' 55, ISBN 978-965-564-596-5
אורי שגיא, אורות בערפל, עריכה: רמי טל, תל אביב: ידיעות אחרונות ספרי חמד, 1998, עמ' 90, ISBN 965-448-356-4
זאב דרורי, אש בקווים: מלחמת ההתשה בחזית המזרחית 1967–1970, הוצאת מודן, 2012, עמ' 232–233
הערות שוליים

↑  כתיבה ועריכה: דני דור
תחקיר: רחל נחושתאי
עיצוב: סטודיו שוקי דוכובני, גדוד הסיור של חטיבת גולני - יחידה 631, דפוס רבגון, פארק אפק, 2015, עמ' 50
↑  גיזרת עמק הירדן ועמק בית שאן, באתר "גלעד-לזכרם" - אתר להנצחת זכרם ולהנחלת מורשתם של הבנים והבנות, קצינים ולוחמים אשר נפלו בעת שרותם בחטיבת גולני
↑  12 בתים נהרסו, שלושה נהרגו בפשיטת צה"ל בירדן בליל ו', הצופה, 11 במאי 1969
↑  זאב דרורי, אש בקווים: מלחמת ההתשה בחזית המזרחית 1967–1970, בן שמן: מודן הוצאה לאור בע"מ, 2012, עמ' 232–233
↑  אלי לנדאו, כח של צה"ל פוצץ הלילה 12 מבנים בכפר ירדני ששימש בסיס-מעבר למחבלים, מעריב, 9 במאי 1969, המשך
↑  חזי כרמל, "רעם" ללא ברק - עינייני סוריה קודמים, מעריב, 22 במאי 1969, עמ' 20
↑  צילום רדיו טלגראפי, הריסות הבתים בכפר הירדני ואדי אל-יאבס, מעריב, 11 במאי 1969, עמ' 1
פין וייטהד

| --- | --- |

וייטהד, 2017
 לידה:  18 ביולי 1997 (בן 27) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2016 
 מקום לימודים:  Orleans Park School  Richmond upon Thames College 
 פרופיל ב-IMDb
 
פין וייטהד (באנגלית: Fionn Whitehead; נולד ב-18 ביולי 1997) הוא שחקן אנגלי, הוא גילם את התפקיד הראשי בסרט "דנקרק" משנת 2017 ובסרט "מראה שחורה: בנדרסנאץ'" משנת 2018
ביוגרפיה

וייטהד נולד ב-8 ביולי 1997. הוא נולד וגדל בשכונת ריצ'מונד, ברובע ריצ'מונד שעל התמזה, לונדון, ללינדה וטים וייטהד, מוזיקאי ג'אז. הוא נקרא על שם גיבור אגדת העם האירית פיון מק' קומהיל. לוייטהד שלושה אחים גדולים. הוא חלם להיות רקדן. הוא החל לשחק בתיאטרון אורנג' טרי כשהיה בן 13. מאוחר יותר למד בבית הספר "אורלינס פארק". לאחר מכן הוא למד בקולג' ריצ'מונד ונרשם לקורס הקיץ של תיאטרון הנוער הלאומי.
קריירה

הוא כיכב במיני-סדרה הבריטית משנת 2016, "HIM".
הוא לוהק לתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "דנקירק" של הבמאי כריסטופר נולאן, שיצא לאקרנים בתחילת 2017. נולאן השווה את ווייטהד לשחקן האנגלי טום קורטני בצעירותו.
שבועות לאחר שסיים וייטהד את צילומי "דנקרק", החל לעבוד עם הבמאי ריצ'רד אייר בסרטו "טובת הילד" לצד אמה תומפסון וסטנלי טוצ'י, שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2017.
הוא גם כיכב באחד משמונת המונולוגים בסדרת הטלוויזיה "Queers" ששודרה בשנת 2017.
בשנת 2018, ווייטהד כיכב בסרט "מראה שחורה: בנדרסנאץ'" העצמאי, בתפקיד הראשי סטפן באטלר. הוא הופיע גם בדרמה של סבסטיאן שיפר "בדרכים" באפריל 2019.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017.1 !2017 | דנקרק | טומי |  |
| 2017.1 !2017 | טובת הילד | אדם הנרי |  |
| 2018 | מראה שחורה: בנדרסנאץ' | סטפן באטלר | סרט אינטראקטיבי עצמאי של הסדרה  "מראה שחורה" |
| 2019.1 !2019 | דרכים | גילן |  |
| 2020 | הדוכס | ג'קי בנטון |  |
| 2021 | אל תספר לאיש | מאט |  |
| 2021 | הנוסעים (אנ') | זאק |  |
| 2021 | Port Authority | פול |  |
| 2022 | אמילי | פטריק ברנוול ברונטה | מועמד פרס הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקן המשנה הטוב ביותר |
| יפורסם בהמשך | Satisfaction | פיליפ | פרויקט עתידי |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | Him | הוא | מיני-סדרה |
| 2017 | Queers | אנדרו | פרק: "A Grand Day Out" |
| 2020 | Inside No. 9 | גבריאל | פרק: "Misdirection"  |
| 2023 | תקוות גדולות | פיפ (אנ') | מיני-סדרה |
הערות שוליים

1 2  "UPI Almanac for Thursday, July 18, 2019". upi.com. UPI. 18 ביולי 2019. נבדק ב-16 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Staff (26 באוקטובר 2017). "Is Fionn Whitehead Gay? The Actor Who Keeps His Age, Sexuality, Possible Dating Affairs And Girlfriends At Bay". Liverampup.com. נבדק ב-30 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jones, Ellen E. (בפברואר 2017). "HIM actor Fionn Whitehead: 'You don't have to like me – just watch what I'm in'". London Evening Standard. נבדק ב-18 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sandwell, Ian (3 באוקטובר 2016). "Fionn Whitehead, Stars of Tomorrow 2016". ScreenDaily. נבדק ב-9 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Rottenberg, Josh (21 באפריל 2017). "How Fionn Whitehead went from washing dishes to starring in Christopher Nolan's 'Dunkirk'". Los Angeles Times. נבדק ב-6 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Croot, James (3 בדצמבר 2018). "Dunkirk star Fionn Whitehead's heart-wrenching new role mirrors life". Stuff. נבדק ב-28 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Staff (31 ביולי 2017). "Everything you need to know about BBC4's Queers". Radio Times. נבדק ב-3 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Naman Ramachandran, Emma Laird, Fionn Whitehead, Zar Amir Ebrahimi, Adwoa Aboah Lead Psychological Drama ‘Satisfaction’ (EXCLUSIVE), Variety, ‏2024-01-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  "BBC Two - Inside No. 9, Series 5, Misdirection". bbc.co.uk. BBC. נבדק ב-21 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415658605171  GND: 1140604708  ISNI: 0000 0004 6470 7005  LCCN: no2017166830  NKC: xx0222792  SUDOC: 225348004  VIAF: 1206150688320112660008   WorldCat (עם VIAF): 1206150688320112660008
צפון ונקובר

| --- | --- |

 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  קולומביה הבריטית קולומביה הבריטית
 תאריך ייסוד:  1907 
 שטח:  11.95 קמ"ר
 גובה:  80 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  58,120 (דירוג: 17 (בפרובינציה), 2021)
 קואורדינטות:  49°19′00″N 123°04′00″W﻿ / ﻿49.316666666667°N 123.06666666667°W﻿ / 49.316666666667; -123.06666666667 
 אזור זמן:  UTC-8
 https://cnv.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי צפון ונקובר(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי צפון ונקובר(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט צפון ונקובר(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט צפון ונקובר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
העיר צפון ונקובר
צפון ונקובר (באנגלית: North Vancouver) היא עיר השוכנת בגדה הצפונית של מפרצון בורארד בקולומביה הבריטית שבקנדה. שטח העיר 11 קמ"ר ובה מעל 58,000 נפש נכון לשנת 2021. העיר מדורגת המקום ה-100 במספר התושבים מבין ערי קנדה ובמקום ה-17 בקולומביה הבריטית. מכל עבריה ביבשה היא גובלת במחוז המוניציפלי צפון ונקובר.
ההתיישבות במקום התאגדה לעיר בשנת 1907. אזור זה היה האזור המיושב השני, להוציא יישובים ילידיים, באזור האורבני של ונקובר של ימינו.
פרנטישק פאלאצקי

| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1798 Hodslavice, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  26 במאי 1876 (בגיל 77) פראג 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, האימפריה האוסטרית 
 מפלגה:  Old Czech Party 
 בן או בת זוג:  תרזיה מכורובה 
 פרסים והוקרה
 אזרחות כבוד של חרודים (27 במרץ 1861)  אזרחות כבוד של הראדץ קראלובה (16 באפריל 1861)  אזרחות כבוד של פראג (1848)  אזרחות כבוד של קולין (15 בספטמבר 1861)  אזרחות כבוד של פרדוביצה  אביר דרגה שנייה במסדר כתר הברזל  honorary citizen of Adamov 
 חתימה:   
 
פרנטישק פאלאצקי (צ'כית: František Palacký;‏ 14 ביוני 1798 – 26 במאי 1876) היה היסטוריון, איש ציבור ופעיל תרבותי יליד מוראביה, ממכונני הלאומיות הצ'כית המודרנית ותחיית השפה. נחשב לאבי האומה בארצו.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

פאלאצקי נולד בהודסלביצה (הוצנדורף) שבדרום מוראביה, לא הרחק מאולומואוץ. אביו ייז'י היה כומר לותרני, עיסוק נדיר בארץ שהקונטרה-רפורמציה נאכפה בה ביסודיות יותר ממאה וחמישים שנה טרם לידתו. פרנטישק היה החמישי מבין תריסר ילדים, שארבעה מתוכם מתו בטרם הגיעו לבגרות. בגיל אחת-עשרה נשלח לגימנסיה בטרנצ'ין, ובין 1812 ל-1818 למד בליציאום הפרוטסטנטי שבפרשבורג, הונגריה עילית; חינוך לא-קתולי היה נדיר במוראביה.
החל מימיו בליציאום נסחף פאלאצקי בתחייה הלשונית והתרבותית של השפה הצ'כית, שהובלה על ידי יוזף דוברובסקי ויוזף יונגמן. ידידו יאן בנדיקט יצר קשר בינו לסלאביסט פאבל יוזף שפריק, ולאחר שהתכתב עמו התחבר בהדרגה עם האחרים. הלשון דוברה כמעט אך ורק בידי האיכרים למן המאה ה-17 והשכבות הגבוהות העדיפו גרמנית, אך פקודתו של יוזף השני להקים בתי-ספר בלשון העם (כדי שיהיה אפשר להנחיל להם ידע בסיסי, שיהפכם לנתינים מועילים, בלי לטרוח ללמדם שפה אחרת) החלה ביצירת מעמד משכיל שצרך צ'כית. השפעת הרומנטיקה שקרנה מגרמניה – ויותר מזה, הצורך של בעלי העניין בסדר הקיים בבוהמיה להתגונן משחיקת מעמדם בידי השלטון האבסולוטי – עודדה פנייה להיסטוריה של האומה, והתחזקות הסובלנות הדתית אפשרה גם בחינה מחדש של הרפורמטור הדתי יאן הוס. מספר כותבים החלו, במהוסס, להתייחס אליו כמנהיג חיובי ולא ככופר מסוכן, אם כי לרוב הודגש שהיה קתולי נאמן בבסיסו. פאלאצקי הצעיר היה חריג בנוף זה משתי בחינות: הוא היה מוראבי בין בוהמיים, ובחבל הולדתו רווח פטריוטיזם מקומי הרבה לאחר שפרסם את יצירותיו ההיסטוריות; ופרוטסטנטי בין קתולים, שאמנם החלו להתייחס להוס כגיבור לאומי אך שמרו על נאמנות לכנסייה. לימים נתן לילדיו להתחנך באמונה הרומית, וכמו רבים מעמיתיו, הוסיף לדבר בגרמנית בתוך ביתו.
ביוגרפיה > מהפכה

כשהלחץ בתוך האימפריה גבר, פאלאצקי נעשה לתומך מובהק של רעיון האוסטרו-סלאביזם, שהוצע ב-1846 על ידי מכרו הרדיקלי, קארל האבליצ'ק בורובסקי. הוא עצמו פיתח אותו לתוכנית פוליטית מקיפה. שניהם חזו את הפיכת המדינה ההבסבורגית למעין פדרציה בה יוענקו זכויות שוות ללאומים על בסיס מקומי. מתווה זה היה הופך את הסלאבים השונים, שהיו הקבוצה הגדולה ביותר ביחד, לכח המוביל. פאלאצקי היה מעוניין, מתוך שכנוע ולא רק כורח המציאות, בשגשוגה של הקיסרות. למרות שהפגין אהדה מסוימת לרעיון הפאן-סלאבי, הוא תיעב את רוסיה כאוטוקרטיה נחשלת וחשש שהיחלשות יתרה של האוסטרים תאפשר לה דריסת רגל באירופה.
אירועי מהפכת 1848 הציבו את פאלאצקי בקדמת הבמה כמעט ללא התרעה מוקדמת. עלייתה המהירה של הרוח הפאן-גרמנית סביב האספה הלאומית של פרנקפורט לחצה את הצ'כים להזדקק לחלופות משלהם. הניסיון לגבש הסכמה בין שתי האוכלוסיות בבוהמיה וללחוץ במשותף על וינה התמוטט כשהקיסר פרנץ יוזף שמט את הקרקע מתחתיה בהענקת רוב הוויתורים שהצ'כים חפצו בהם. ב-11 במרץ קמה בפראג מועצה רדיקלית שתבעה שוויון זכויות מלא ורפורמות ליברליות מקיפות. פאלאצקי התייחס אליה בריחוק, ואף מונה על ידי המושל רודולף שטדיון לוועדה הזמנית שהקים הממשל הקיסרי כמשקל-נגד. אך הוא צבר תנופה כשסירב להזמנה לפרנקפורט ונימק זאת במאמרים שפרסם ב-8 וב-11 באפריל, בהם התנגד למגמת האיחוד של הליברלים הגרמנים ודרש מתווה פדרטיבי ברוח המתווה האוסטרו-סלאבי. הוא גם ביאר שרק ממשל ריכוזי חזק בווינה יוכל לערוב להצלחת תוכניותיו, והבנה זו אפיינה את המדיניות הצ'כית במהלך המהפכה. החתירה לאוטונומיה פלורליסטית שתישען על הקיסר העלתה אותם על מסלול התנגשות הן עם הגרמנים והן עם המהפכנים הליברלים ההונגרים, שתבעו ריבונות בכל שטחי ממלכתם הרב-לאומית. ב-10 באפריל התמזגו הוועדה הזמנית ואספת פראג. פאלאצקי קיבל הצעה להתמנות לשר החינוך הבוהמי. הוא ניסה לקדם את משנתו אצל ראש הממשלה הזמנית, לאופולד פון תון, אך זה התעניין יותר בהישגים פוליטיים ממשיים לצ'כים וברפורמות אזרחיות, כמו גם בשימור מעמד האצולה. כשפרץ מרד אלים בפראג ביוני, היה זה פאלאצקי שהתערב אצל הפורעים כדי לשחרר את פון תון שנפל לידם. הצבא דיכא את ניסיון ההפיכה, ועמדתו של תון הפכה בהתמדה לריאקציונרית ביחס למאורעות המשתנים במהירות. ההיסטוריון התפטר מהממשלה ב-12 ביוני.
בבחירות לרייכסראט שנערכו כמעט מיד לאחר מכן, נבחר כציר מטעם פראג. האספה התכנסה בווינה ב-22 ביולי. הצ'כים, שאוימו על ידי הפאן-גרמנים והמהפכה ההונגרית גם יחד, נדחקו לתמוך בקיסר. פאלאצקי וחתנו לדישלאש ריגר, ראשי נציגיהם, התייצבו לצדו. בספטמבר ובאוקטובר, דיבר ההיסטוריון בשבח הצבא הקרואטי המלוכני שיצא לדכא את ההונגרים ולא הביע אהדה להתקוממות בווינה, שבעטיה פונה הרייכסראט לקרומייריז' והוכרז משטר צבאי בבירה. אבל ניסיונו החוזר לקדם את האוסטרו-סלאביזם בחודשי המהפכה האחרונים התברר שוב ככישלון. הממשל המרכזי סלד מערעור נוסף של הסדר שהושג בעמל וכבר חזה את הצורך בפשרה פרגמטית עם הכוחות הפוליטיים העיקריים. יוז'ף אטווש, שנטש את המהפכה ההונגרית לגלות במינכן, כתב שחזונו ההרדריאני תלוש מן המציאות ולא יוכל להיות ייושם אלא באמצעות טיהור אתני מקיף; ההסדר החדש יוכל להישען רק על המבנים הקיימים. ממורמר ומיואש, פאלאצקי הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים ב-12 בינואר 1850.
ביוגרפיה > דעיכה

עד 1852 אולץ פאלאצקי להתפטר גם מתפקידיו במישור התרבותי, כמו יושב-ראש הוועדה המארגנת של התיאטרון הצ'כי (שקם ממש לאחר פרישתו). את שנות ה-50, תקופה של אבסולוטיזם מחודש, בילה בעיקר בעבודה על ההיסטוריה שלו, שנימתה לבש גוון אנטי-גרמני בלתי מתפשר. הוא עבר לתאר אותם כאויבים מושבעים. רק ב-1860, אחרי ששורת כישלונות צבאיים אילצה את החצר הווינאית להתחיל בחלוקה-מחדש של הכח ולבחון פשרות, הוא שב לזירה הציבורית. הוא נבחר כציר ללנדטאג הבוהמי החדש ב-1861, והקיסר אף כיבד אותו במינויו לבית העליון של הרייכסטאג לכל ימי חייו. פאלאצקי ניסה לחדש את היוזמה האוסטרו-סלאבית במידת מה, וחתר לייצוג שווה לשלוש הקבוצות הגדולות באימפריה. אך הוא נותר מבודד בממשל שחתר בהתמדה להתבססות על דואליזם אוסטרי-הונגרי, כשלאחרונים ניתן מעמד בכורה בממלכתם שהפך אותם לשותפים בכח בשימור הסדר הקיים, על חשבון העממים הקטנים יותר. חתנו ריגר השיג אוטונומיה תרבותית גדלה לצ'כים, ובהמשך אף חויבה הפקידות בבוהמיה להיות דו-לשונית והוקמו מוסדות רבים שהתנהלו בשפה, אך הם נותרו בצל מאזן הכוחות הפוליטי החדש. ב-1867 אורגנה האימפריה מחדש כאוסטרו-הונגריה, ובפראג פרצו התפרעויות. את שנותיו האחרונות בילה פאלאצקי בכתיבה – לצד מפעלו הגדול, חיבר מאמרים רבים ועוד מספר ספרים – ובמחאה חסרת תוחלת כציר בלנדטאג. הוא נקלע לפולמוס עז עם היסטוריונים גרמנים-בוהמיים, שגינו את הצגת עמם כגורם זר ועוין.
פאלאצקי הוכר עוד בחייו כ"אב האומה" הצ'כית, וחוגים לאומיים כיבדו אותו. הוענקו לו אזרחויות כבוד ביישובים רבים. ההיסטוריה של בוהמיה אותה חיבר, שהציגה נרטיב רציף של העם הצ'כי כיישות מגובשת ונפרדת מהגרמנים בבוהמיה, ופעילותו הציבורית הפכו אותו בעיני הבאים אחריו לחשוב ולגדול מבין המעוררים הלאומיים (buditelé). הפוליטיקאים הצ'כים שהמשיכו את מורשתו שאלו במידת-מה את חזונו האוסטרו-סלאבי, והרעיון של מדינה רב-לאומית פלורליסטית עמד גם בתשתיתה של צ'כוסלובקיה. גם העוינות עם הגרמנים בבוהמיה, שהקפיד לטפח, הפכה לסממן מרכזי של הזירה הציבורית ולמקור לחיכוך בלתי-פוסק שחדל רק עם גירושם ב-1945. הוא עשה יותר מכל אחד אחר להפיכת המורשת ההוסיטית למוקד שסביבו התגבשה הלאומיות הצ'כית; יאן הוס, יאן ז'יז'קה ומנהיגים אחרים הפכו בידי יורשיו לגיבורים נערצים, למרות הניגוד בין רובם לאתוס של אומה צ'כית עתיקה, דמוקרטית בבסיסה ושוחרת שלום שהקפיד לתאר בכתביו. אחת מההשלכות ארוכות-הטווח של עבודתו הייתה הניכור שנוצר בין העם לכנסייה הקתולית, אותה תיאר באופן שלילי ביותר (האסכולה שלו גם התעלמה מכך שההוסיטים השלימו ברובם עם רומא). הממשלה ניסתה להקים כנסייה הוסיטית חדשה במאה ה-20, אך זו חסרה שורשים, והציבור הצ'כי הפך לפחות נוצרי מכל עמי אירופה.
כתביו

Na horu Radhošť – Gedicht
Má modlitba dne 26. července 1818 – Hymne
Ideál říše – Ode
Staročeský všeobecný kalendář
Život Jana Amose Komenského
Zběrky ze starožitnosti českoslovanské
Počátkové českého básnictví, obzvláště prosodie – (1818)
Krásověda čili o kráse a umění knihy patery
Okus české terminologie filosofické
Staří letopisové čeští od roku 1378 do roku 1527
Geschichte von Böhmen
1. Band „Die Urgeschichte und die Zeit der Herzöge in Böhmen bis zum Jahre 1197“ - 1836 בגוגל ספרים
1. Buch: „Böhmens Urgeschichte, vor der Einwanderung der Čechen“ (bis 451)
2. Buch: „Böhmen unter den Čechen vor Verbreitung des Christentums“ (451-894)
3. Buch: „Böhmen als Herzogtum unter dem Einflusse Deutschlands“ (895-1197)
2. Band
1. Abteilung: „Böhmen als erbliches Königreich unter den Přemysliden“ (1198-1306) - 1847
2. Abteilung: „Böhmen unter dem Hause Luxemburg, bis zum Tode Kaiser Karls IV“ (1306-1378)
3. Band
1. Abteilung: „Böhmen unter König Wenzel IV, bis zum Ausbruch des Hussitenkrieges“ (1306 - 1378)
2. Abteilung: „Der Hussitenkrieg“ (1419-1431)
3. Abteilung: „Böhmen und das Baseler Concil: Sigmund und Albrecht“ (1431-1439)
4. Band „Das Zeitalter Georgs von Poděbrad“ (1439–1471)
1. Abteilung: „Die Zeit von 1439 bis zu K. Ladislaws Tode 1457“ - 1860
2. Abteilung: „K. Georgs Regierung.“ (1457 - 1471)
5. Band „Das Zeitalter der Jagelloniden“
1. Abteilung „König Wladislaw II.“ (1471-1500) - 1865
2. Abteilung „König Wladislaw II. und König Ludwig I.“ (1500-1526) - 1867
Dějiny národa českého v Čechách a v Moravě
1. Band (bis 1125)
2. Band (1125–1403)
3. Band (1403–1439)
4. Band (1439–1471)
5. Band (1471–1526)
Pomůcky ku poznání řádů zemských království Českého v druhé polovině XIII. století
Würdigung der alten böhmischen Geschichtschreiber (1869)
Pomůcky ku poznání staročeského práva i řádu soudního
Přehled současných nejvyšších důstojníků a ouředníků zemských i dvorských v královstvím Českém, od nejstarších časův až do nynějška
Popis království Českého (1848)
Skizze einer Geschichte von Prag (tsch. Stručné dějiny Prahy)
Österreichs Staatsidee – (1866)
ראו גם

סימונס דאוקנטס
היינריך גרץ
מיכאיל קוגלניצ'אנו
יואכים ללוול
מיהאי הורוואט
לקריאה נוספת

Berkes, Tamás (2010). František Palacký, the Father Figure of Czech Historiography and Nation Building. בתוך: History of the Literary Cultures of East-Central Europe: Volume IV, Edited by Marcel Cornis-Pope and John Neubauer. עמ' 193–210.
Jiří Štaif, The Image of the Other in the 19th Century: Historical Scholarship in the Bohemian Lands, בתוך: Nancy M. Wingfield (עורכת), Creating the Other: Ethnic Conflict & Nationalism in Habsburg Central Europe, 2003. עמ' 81-102.
פין קידלנד

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1943 (בן 80) Ålgård, נורווגיה 
 ענף מדעי:  כלכלה, מקרו-כלכלה 
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של נורווגיה  בית ספר טפר לעסקים  אוניברסיטת קרנגי מלון 
 מנחה לדוקטורט:  אדוארד פרסקוט, David Cass 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה  אוניברסיטת קרנגי מלון  אוניברסיטת ברגן 
 תלמידי דוקטורט:  José Anchorena, Eric Richard Young, Stéphane Verani, Stéphane Pallage 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכלכלה (2004)  עמית החברה האקונומטרית (1992) 
 
פין ארלינג קידלנד (בשם מלא בנורווגית: Finn Erling Kydland; ‏נולד ב־1 בדצמבר 1943) הוא כלכלן נורווגי, הידוע בתרומתו לתורת מחזורי העסקים. הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה (UCSB). כמו כן, הוא פרופסור בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת קרנגי מלון (אנ'), שם קיבל תואר דוקטור, ותפקיד במשרה חלקית בבית הספר הנורווגי לכלכלה (אנ') (NHH). קידלנד זכה בפרס מדעי הכלכלה לזכרו של אלפרד נובל לשנת 2004, במשותף עם אדוארד פרסקוט, "על תרומותיהם בדינמיקה מקרו-כלכלית: הקונסיסטנטיות בזמן של מדיניות כלכלית והכוחות המניעים מאחורי מחזורי עסקים."
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

קידלנד גדל בתור הבכור בין שישה אחים, בחוות המשפחה Søyland, שבאזור החקלאי ג'ארן (אנ') במחוז רוגלנד שבמערב נורווגיה. הוא סיפר שקיבל חינוך ליברלי, והוריו לא הטילו מגבלות רבות על ילדיהם. קידלנד התעניין במתמטיקה וכלכלה בגיל צעיר, לאחר שעשה הנהלת חשבונות בחוות המינקים של חבר.
מאחר שהתעניין בכלכלה תאורטית, קידלנד קיבל תואר ראשון מבית הספר הנורווגי לכלכלה בשנת 1968 ותואר שלישי. בכלכלה מאוניברסיטת קרנגי מלון, בשנת 1973, נושא התיזה שלו היה: Decentralized Macroeconomic Planning, בפיקוח אדוארד פרסקוט. לאחר סיום הדוקטורט שלו, הוא חזר ל-NHH כעוזר פרופסור. בשנת 1978 הוא חזר לקרנגי מלון כפרופסור חבר. מאז הוא גר בארצות הברית.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

תחומי ההתמחות של קידלנד הם כלכלה בכלל, וכלכלה פוליטית בפרט. תחומי ההוראה והעניין העיקריים שלו הם מחזורי עסקים, מוניטרית, מדיניות פיסקלית וכלכלת עבודה.
הוא הצטרף לפקולטה באוניברסיטת קרנגי מלון (CMU) בשנת 1977, שם שימש כפרופסור לכלכלה עד 2004, אז הפך לחבר סגל באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה  והקים את המעבדה לכלכלה וכלכלה מצטברת (LAEF) באותו מוסד.
הוא עמית מחקר בבנקים של דאלאס, קליבלנד וסנט לואיס, ועמית במכון IC² באוניברסיטת טקסס באוסטין (UT Austin).
הוא גם פרופסור חבר במינהל ה- NHH, וכיהן בתפקידי חוקר ופרופסור מבקר, בין היתר, במכון הובר ובאוניברסיטת טורקואטו די טלה (UTDT) (אנ') בבואנוס איירס, ארגנטינה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

קידלנד התחתן עם ליב קילווולד בשנת 1968, עמה נולדו לו ארבעה ילדים; בנים, אריק וג'ון מרטין, ובנות, קמילה וקארי. כעת הוא נשוי לטוניה סקולר.
פרסים

פרס מדעי הכלכלה לזכרו של אלפרד נובל (2004)
עמית, החברה האקונומטרית (1992–)
המלגה הלאומית ג'ון סטאופר, מכון הובר (אנ')‏ (1982–1983)
פרס אלכסנדר הנדרסון, קרנגי מלון (1973)
חבר האקדמיה הנורווגית למדעים ולאמנויות (אנ'). (DNVA)
לשכת המסחר הבינלאומית פרס אוסלו לשלום 2017