stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יריחו (טיל)
דגמים מאוחרים

ב-3 ביוני 1967, ערב מלחמת ששת הימים, נכנס לתוקפו האמברגו שהטיל נשיא צרפת שארל דה גול על ישראל. משלוחי נשק מצרפת הופסקו וישראל נאלצה להתמודד עם מצב חדש לחלוטין. ב-3 בינואר 1969 הוחרף האמברגו וכלל גם איסור על ייצוא חלקי חילוף. בסיוע המוסד הוברח לישראל באותה שנה ציוד רב כולל טילים שלמים. רצף הפיתוח התחדש בתעשייה האווירית לישראל במפעלה בבאר יעקב.
פיתוח הטיל הבליסטי "יריחו" נמשך בישראל תחת מעטה חשאיות. לא פורסמו באופן רשמי פרטים על השיפורים שנעשו בגרסאות מתקדמות שלו, אך ניתן ללמוד על יכולותיה הטכנולוגיות של ישראל בתחום זה מהיכולות שהופגנו על ידי משגר הלוויינים "שביט" מתוצרתה.
דגמים מאוחרים > יריחו 2

הטיל השני בסדרה מכונה יריחו 2. זהו טיל שעל-פי עדות עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית ריצ'רד א. קלארק בפני תת-הוועדה לענייני המזרח התיכון של ועדת חוץ של בית הנבחרים היה בפיתוח בשנות ה-80 של המאה ה-20. על-פי הערכות, הוא בעל שני שלבים ומונע בדלק מוצק. משקלו 13 טונות. טווחו המרבי אינו ידוע בוודאות, אך דווח כי בניסויים שנערכו בשנים 1987–1992 בים התיכון, הטיל הגיע לטווחים של 1,300 ק"מ. מעריכים כי ביכולותיו הוא מקביל לטיל הפרשינג האמריקני.
דגמים מאוחרים > יריחו 3

היריחו 3 הוא גרסה שלישית עוצמתית ומתקדמת יותר של הטיל. זהו טיל בליסטי תלת-שלבי בין-יבשתי בעל טווח גדול מאוד. מאחר שכל מידע על טיל זה הוא מסווג וחסוי, אין עליו מידע אמין אלא רק הערכות – לרוב על ידי גורמי ביון, מכוני מחקר וכלי תקשורת זרים – ואלה משתנות ממקור למקור באופן ניכר.
לפי הערכות מוקדמות טיל זה מבצעי החל מאמצע 2005, טווחו 8,000–13,000 ק"מ והוא בעל יכולת נשיאה של מספר ראשי קרב גרעיניים ותרמו-גרעיניים במשקל 2,500–3,800 ק"ג בעוצמה שבין 800 קילו-טון TNT עד 12 מגה-טון TNT.
כל הפרסומים הזרים, כולל ב"ג'יינס אינפורמיישן גרופ", המפרסמים פרטים על הטיל הזה, מוסרים פחות או יותר את המידע שלהלן: טיל תלת-שלבי המונע בדלק מוצק ובעל כושר נשיאת ראשי קרב במשקל של 2,500 עד 3,800 ק"ג. הטיל מסוגל לשאת ראש נפץ גרעיני אחד במשקל של 3,800 ק"ג או 5–7 ראשי חץ גרעיניים קטנים יותר הניתנים לשיגור למטרות נפרדות. משקל הטיל בעת השיגור 40 טונות, אורכו 22.5 מטרים וקוטרו 3.5 מטרים לפי הערכות המומחים, מדובר בטיל הדומה ביכולותיו לטיל "שביט" המשמש את ישראל לשיגור לוויינים. על-פי הערכות מומחי טילים בעולם, הטווח של הטיל נע בין 8,800 ק"מ עד ל-15,500 ק"מ, תלוי במשקל המטען. המומחים אף מרחיקים לכת וקובעים כי אם הטיל נושא פצצות אטום במשקל 1,500 ק"ג הוא מסוגל לעבור את הטווח המקסימלי. על-פי תמונות של הטיל הזה המופצות בעולם, ניתן לשגר את "יריחו 3" ממתקני שיגור במחפורות (כולל סילו טילים (אנ')) וגם ממערכת מתנייעת. על-פי ההערכות בעולם, הטיל הפך למבצעי והוכנס לשימוש במהלך 2008 אחרי שנוסה בהצלחה, בפעם הראשונה, כששוגר ב-17 בינואר 2008 מבסיס פלמחים.
על-פי דיווח סודי שנמסר לקונגרס בארצות הברית כבר ב-2004, טיל מסוג "יריחו 3", עם מטען של עד 2,000 ק"ג, יעניק לישראל את יכולת המהלומה הגרעינית לכל מדינות המזרח התיכון, אפריקה, אירופה, אסיה, כמעט כל צפון אמריקה, וחלקים נרחבים של דרום אמריקה וצפון אוקיאניה.
אין נתונים על מספר טילי "יריחו 3" המצויים בידי ישראל. שיגור טילים כאלה, כשהם נושאים בראשיהם נשק גרעיני, הוערך[דרוש מקור][מפני ש...] כאחד התרחישים להתמודדות נגד תוכנית הגרעין האיראנית, זאת מבלי לסכן חיי טייסים, מבלי לאבד מטוסים במסלול התקיפה או בסופו, ומבלי להיקלע לצורך לתאם את הפעולה עם מדינות זרות.
דגמים מאוחרים > יריחו 4

על פי פרסומים זרים ישראל מפתחת את "יריחו 4", דגם חדש של הטיל הבליסטי ארוך הטווח. באתר "פרויקט ויסקונסין", העוסק בפיקוח על ראשי נשק גרעיני בעולם, נטען כי ישראל סיימה את פיתוח הטיל הבליסטי "יריחו 3", בעל טווח של 8,800 ק"מ, ומדובר בטיל תלת-שלבי. עוד נטען על פי הדיווח כי נראה שישראל עברה, כאמור, לפיתוח הדור הבא, שבין יכולותיו תהיה האפשרות לשאת ראשי נפץ מתפצלים.
דגמים מאוחרים > סדרת הטילים RSA

על פי פרסומים זרים[דרוש מקור], בעבר סייעה ישראל בפיתוח תוכנית הטילים הדרום אפריקאית שהתבססה בתחילה על יריחו 2, וניתן לסדרת הטילים האלו השם RSA. הפיתוח נקטע סופית בשנת 1994 תוך כדי הפיתוח של RSA-4 שהיה אמור להיות משגר כדוגמת הדגם שביט.
שימוש

ישראל מעולם לא מסרה רשמית מידע על יכולותיה בתחום הטילים הבליסטיים.
ככל הידוע ישראל לא שיגרה את טילי ה"יריחו" באופן מבצעי להשמדת מטרות אויב, אך כן השתמשה בהצגה מוגבלת שלהם לצורכי הרתעה אסטרטגית.
השימוש הראשון בטילי יריחו היה ב-8 באוקטובר 1973. במהלך מלחמת יום כיפור חשפה ישראל את טילי היריחו כך שיצולמו על ידי לווייני ריגול סובייטים תוך כדי ידיעה שהתצלומים יועברו למצרים. החלטה זו של הרמטכ"ל דדו להציב את הטילים ולחשוף אותם ללווייני הריגול התקבלה בעקבות מידע מודיעיני שהועבר לישראל על ידי אל"ם פרופסור יובל נאמן שהיה באותה תקופה מקשר בין רה"מ לפנטגון. המידע כלל תצלומי לוויין שבהם מצרים פרסה משגרי סקאדים בדלתה של הנילוס, ובסמוך אליהם הוצבו משאיות שלפי ניתוח המודיעין הטכנולוגי האמריקאי משמשות לנשיאת ראשי נפץ גרעיניים לסקאד, וכן מידע על אוניית משא סובייטית בדרכה לנמל אלכסנדריה אשר בעת מעברה בדרדנלים זיהה בה ביון הצי האמריקני חומר רדיואקטיבי.
אף שמאז לא ידוע על שימוש נוסף בטילים, ישראל השתמשה לפחות פעם אחת נוספת בטילים ובידע על יכולותיהם, כדי לאותת על כוונותיה. בשנת 1990, בעיצומו של המשבר במלחמת המפרץ, חשפה ישראל חלק מן הטילים ללוויין ריגול אמריקאי, כאות לכך שקצה במדיניות ההבלגה שנכפתה עליה. ולפי עדותו של שגריר ארצות הברית בישראל, באותה תקופה, ויליאם בראון:
מאוחר יותר במהלך המשבר, הישראלים נתנו ללוויינים שלנו להציץ בכמה מטילי היריחו שלהם. הם ידעו כי המסר יעבור, והם צדקו.
ב-6 באפריל 2000 שוגר טיל בליסטי לטווח קצר מסוג "יריחו 1" מאתר השיגור וניסוי הטילים שבפלמחים לעבר הים התיכון במסגרת ניסוי טיסה. הטיל פגע במרחק של כ-25–40 מיל (40–64 ק"מ) מהסיירת USS Anzio מסוג אגיס של הצי האמריקני, ששייטה במרחק של כ-250 מיל (402 ק"מ) מחופי ישראל. הסיירת עקבה אחר הטיל כמעט מרגע שיגורו באמצעות המערכות בה היא מצוידת. האמריקנים התרעמו על כך שישראל לא דיווחה על כוונתה לערוך את הניסוי למרות הנוהג הקיים בעולם בניסויים מעין אלו ואף על פי שידעה על הימצאותם של כלי שיט אמריקנים בסביבה. בתגובה אמר דובר השגרירות הישראלית, מארק רגב, כי "כאשר אנו מבצעים ניסוי בטיל, בין אם ביבשה ובין אם בים, ישנם נוהלי בטיחות שנשמרים בקפדנות", "אזור הניסוי נבדק בקפידה". לטענת גורם אמריקני רשמי, בשנתיים שקדמו לתקרית זאת שיגרה ישראל שני טילים לעבר סביבה בים בה שהו באותה עת כלי שיט של הצי האמריקני, מבלי שדווח להם על כך מראש. להערכת אנשי מחלקת ההגנה האמריקנית, ישראל לא דיווחה מראש על כוונתה לבצע את הניסויים כדי למנוע מארצות הברית מלנטר את הניסויים וללמוד על מאפייניו הטכניים של ה"יריחו".
ניסויי טיסה נוספים בטילים בליסטיים ששוגרו מבסיס פלמחים ויוחסו לטיל יריחו התקיימו בתאריכים 17 בינואר 2008, 2 בנובמבר 2011, 12 ביולי 2013, 5 במאי 2015, 29 במאי 2017,6 בדצמבר 2019 ו-24 ביוני 2024 בכל המקריים נראו שובלי הטילים נצפו מאזורים נרחבים בגוש דן, אך בחלק ממהמקריים לא ניתן אישור רשמי לזהותם בעוד בחלק נטען שמדובר בניסויי מערכות הנעה רקטית.
בדצמבר 2017 פרסם כלי התקשורת אל-מיאדין הלבנוני ידיעה שבה נטען כי בתקיפה בסוריה ב-2 בדצמבר 2017 שיגרה ישראל שני טילי קרקע-קרקע מדגם "יריחו 1" ושמערכת ההגנה האווירית הרוסית פנציר-S1 יירטה אחד מהם. לידיעה זו אין אימות נוסף ממקור אמין.
ראו גם

שביט (משגר לוויינים)
כנף 2
תוכנית הגרעין של ישראל
לקריאה נוספת

רונן ברגמן, אור פיאלקוב, "אם זה לא יעזור, צריך להשתמש באמצעים קיצוניים": הסודות הגרעיניים של מלחמת יום הכיפורים, באתר ynet, 8 בספטמבר 2023.
דני שלום, "מטוסים בערפל הקרב - חיל האוויר במלחמת יום כיפור 1973" - כרך ב', עמ' 1219, באוויר - פרסומי תעופה וחלל, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים, פברואר 2022.
הערות שוליים

↑  David B. Ottaway, U.S. Aide Opposes Halting Arms Sales Over Missiles Pressuring Saudis, Israel Debated at Hearing, The Washington Post, November 8, 1989
↑  על-פי "ידיעות אחרונות", 3.5.2007, , , , , ,
↑  שברים מיום הכיפורים - משדר מיוחד במלאת 25 שנים למלחמת יום הכיפורים, תאגיד השידור הישראלי, 28 בספטמבר 1998 – פרופ' יובל נאמן מתראיין אצל אהוד יערי ואמנון אברמוביץ', החל מ-02:00:05.
↑  מקור: http://www.youtube.com/watch?v=E8T5jyIy7eU&feature=endscreen&NR=1
↑  Warner D. Farr, The Third Temple’s Holy of Holies: Israel’s Nuclear Weapons. USAF Counterproliferation Center, 1999. p.13
↑  (באנגלית) "Interview with Ambassador William Andreas Brown":...later on during this crisis the Israelis let our satellites have a peek at some of their Jericho missiles. They knew that that message would get around, and it did.
↑  Pentagon Questions Israeli Missile Test Near Navy. Washington Post, May 2, 2000, p. 19
↑  DoD News Briefing - Rear Admiral Craig R. Quigley. defense.gov, May 2, 2000
↑  יובל אזולאי, מערכת הביטחון שיגרה בהצלחה טיל ניסוי בפלמחים, באתר הארץ, 16 בינואר 2008
↑  אנשיל פפר ועמוס הראל, מערכת הביטחון קיימה ניסוי בשיגור רקטי בפלמחים, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2011
↑  ynet, השיגור בפלמחים: "ניסוי בטיל הבליסטי יריחו", באתר ynet, 12 ביולי 2013
↑  השיגור מפלמחים - חיזוק להרתעה מול הגרעין האיראני, באתר ynet, 6 בדצמבר 2019
↑  סער הס, דיווח רוסי: "הניסוי המסתורי מפלמחים - שיגור טיל שיכול להגיע לטהרן", באתר ynet, 27 ביוני 2024
↑  רועי קייס ויואב זיתון, דיווח: ישראל שיגרה טילי קרקע-קרקע "יריחו" בתקיפה בסוריה, באתר ynet, 2 בדצמבר 2017.
| כלי טיס מתוצרת התעשייה האווירית לישראל |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב | נשר • כפיר • נמר • אריה • לביא • F/A-259 סטרייקר |  |
| מטוסים צבאיים | ערבה •  סי-סקאן • צוקית |  |
| מטוסים אזרחיים | וסטווינד • גאלפסטרים G100 (אסטרה) • גאלפסטרים G200 (גלקסי) |  |
| כטב"מים | בירד-איי • I-View |  |
| כטב"מים טקטיים | מוסקיטו • סקאוט • RQ-2 פיוניר • האנטר • סרצ'ר • פנתר • תעתוע • הרון-T |  |
| כטב"מים ארוכי טווח | הרון 1 • איתן • סופר הרון • הרון 2 • יסעורון ירוק |  |
| חימוש משוטט | הארפי • הארופ • ברקן ירוק |  |
| טילים | שביט (משגר לוויינים) • יריחו • להט • נמרוד • ברק 8 • ברק MX • גבריאל • לורה • חץ 2 • חץ 3 • חץ 4 • ג'אמפר • SkySniper • (אנ') Wind Demon |  |
הטיל MD 620 "יריחו"
שרטוט של הטיל
RSA-3
מיקאל ניקוויסט

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1960 סטוקהולם, שוודיה 
 פטירה:  27 ביוני 2017 (בגיל 56) סטוקהולם, שוודיה 
 שם לידה:  Rolf Åke Michael Nyqvist 
 מדינה:  שוודיה 
 מקום קבורה:  Katarina kyrkogård 
 השכלה:  האקדמיה לתיאטרון של מאלמה 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס גולדבאג לשחקן הטוב ביותר (2003) 
 
רולף אוקה מיקאל ניקוויסט (בשוודית: Rolf Åke Mikael Nyqvist;‏ 8 בנובמבר 1960 – 27 ביוני 2017), ידוע כמיקאל ניקוויסט, היה שחקן קולנוע וטלוויזיה שוודי.
ביוגרפיה

הוא התחנך בבית הספר לדרמה במאלמה. התפרסם בעקבות גילום דמותו של קצין המשטרה באנק בסדרת הטלוויזיה אודות מרטין בק שנעשתה ב-1997. לאחר מכן גילם תפקיד ראשי בסרט Grabben i graven bredvid משנת 2002.
הוא התפרסם בעולם בעקבות גילום דמות העיתונאי מיקאל בלומקוויסט בסדרת סרטי "המילניום" המבוססים על ספריו של סטיג לארסון, וכן בגילום דמויות הנבלים בסרטים "משימה בלתי אפשרית – קוד הצללים" (כקורט הנדריקס) ו"ג'ון וויק" (כ-ויגו טרסוב). ב-2004 הוא שיחק תפקיד ראשי בסרט "כמו בגן עדן" (Så som i himmelen), שהיה מועמד לפרס האקדמיה האמריקאית לקולנוע בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
הוא נפטר בסטוקהולם ביוני 2017 מסרטן הריאה. בן 56 במותו.
פילמוגרפיה נבחרת

| שנה | שם הסרט בשפת המקור | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 | Kamraterna | הדוגמן | סרט טלוויזיה |
| 1987 | Jim och piraterna Blom |  |  |
| 1990 | Pass |  | סרט טלוויזיה |
| 1996 | Sånt är livet | קאל אנדרסון |  |
| 1997 | Tic Tac | ויני |  |
| 1997–1998 | Beck | ג'ון באנק | סדרת טלוויזיה (7 פרקים) |
| 1998 | Waiting for the Tenor | המנהל |  |
| 1998 | Personkrets 3:1 | קרל-אריק |  |
| 1999 | Breaking out | דייגו |  |
| 1999 | En dag i taget | הנריק | סדרת טלוויזיה |
| 2000 | 10:10 | מגנוס | סרט קצר |
| 2000 | Together | רולף | היה מועמד לפרס Guldbagge בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר |
| 2001 | Home Sweet Home | קנט |  |
| 2001 | Making Babies |  |  |
| 2002 | Grabben i graven bredvid | בני | היה מועמד לפרס Guldbagge בקטגוריית השחקן הטוב ביותר |
| 2003 | Smala Sussie | Mörka Rösten ("קול אפל") |  |
| 2003 | Detailjer | אריק |  |
| 2004 | As It Is in Heaven | דניאל | הסרט מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר היה מועמד לפרס Guldbagge בקטגוריית השחקן הטוב ביותר |
| 2004 | Day and night | ג'ייקוב |  |
| 2004 | ABBA: Our Last Video Ever |  |  |
| 2005 | Naboer | אייק |  |
| 2005 | Mother of Mine | היאלמר | היה מועמד לפרס Guldbagge בקטגוריית השחקן הטוב ביותר |
| 2005 | Bang Bang Orangutang | סוון |  |
| 2005 | Wallander: Mastermind | לותאר | סדרת טלוויזיה |
| 2006 | Search |  |  |
| 2006 | Suddenly | לאסה |  |
| 2007 | The Black Pimpernel | הראלד |  |
| 2007 | Arn: The Knight Templar | מגנוס |  |
| 2008 | The Kautokeino Rebellion | לארס |  |
| 2008 | להוריד את ננסי | סטן |  |
| 2008 | Iscariot | מאסן |  |
| 2009 | נערה עם קעקוע דרקון | מיקאל בלומקוויסט |  |
| 2009 | הנערה ששיחקה באש | מיקאל בלומקוויסט |  |
| 2009 | הנערה שבעטה בקן הצרעות | מיקאל בלומקוויסט |  |
| 2009 | Bröllopsfotografen | שחקן במה |  |
| 2010 | The Woman That Dreamed About a Man | יוהאן |  |
| 2010 | Among Us | ארנסט |  |
| 2010 | Kennedys Hirn | לארס | סרט טלוויזיה |
| 2010 | The Chinese Man | סטפן |  |
| 2011 | חטיפה | ניקולה | סרט אמריקאי |
| 2011 | משימה בלתי אפשרית 4: קוד הצללים | קורט הנדריקס | סרט אמריקאי |
| 2012 | Disconnect | סטיבן |  |
| 2013 | Zero Hour | וואייט | סדרת טלוויזיה |
| 2013 | Europa Report | אנדריי |  |
| 2013 | The Girl from Nagasaki | האב לארס |  |
| 2013 | יום וליל | יוהאן |  |
| 2014 | ג'ון וויק | ויגו טרסוב | סרט אמריקאי |
| 2014 | 100 Code | מיקאל | סדרת טלוויזיה |
| 2014 | Paris Follies | ג'ספר |  |
| 2015 | The Girl in the Book | מילאן |  |
| 2015 | Colonia | פול | מועמד לפרס הקולנוע הגרמני לשחקן הטוב ביותר |
| 2015 | The Girl King | הקנצלר אקסל אוקסנסטירנה |  |
| 2016 | פרנק ולולה | אלן |  |
| 2016 | איש הצללים | הנריק | סרט אמריקאי |
| 2017 | Madiba | הנדריק פרוורד | מיני-סדרה אמריקאית של רשת BET |
| 2017 | Du Forsvinder | ברנארד |  |
| 2018 | לצוד את האויב | קפטן סרגיי אנדריופוב | שוחרר לאקרנים לאחר מותו |
| 2018 | גיבורים במצולות |  | שוחרר לאקרנים לאחר מותו |
| 2019 | חיים נסתרים | הבישופ ג'וזף פלייסן | שוחרר לאקרנים לאחר מותו |
הערות שוליים

↑  אבנר שביט‏, מיכאל נייקוויסט ("נערה עם קעקוע דרקון") הלך לעולמו, באתר וואלה, 27 ביוני 2017
1 2  "Michael Nyqvist, 'Dragon Tattoo' Star, Dies at 56". נבדק ב-27 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Skådespelaren Michael Nyqvist död". Dagens Nyheter (בשוודית). 27 ביוני 2017. נבדק ב-27 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Michael Nyqvist - Filmpunkten". www.filmpunkten.se. נבדק ב-29 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Staff, Hollywood.com (6 בפברואר 2015). "Michael Nyqvist - Biography and Filmography - 1960". נבדק ב-29 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334936705171  PLWABN: 9810657003705606  BIBSYS: 1024932  BNE: XX1702015  BnF: cb15724349m (data)  CANTIC: a1207164x  GND: 137493045  ISNI: 0000 0001 1453 8117  LCCN: nr2003020672  NKC: xx0213276  NLK: KAC2020L3999  NTA: 294698981  SELIBR: 327916  SUDOC: 084530545  VIAF: 102310550   WorldCat (עם VIAF): 102310550
מיראביליס

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברת פרטית
 מייסדים:  יאיר גולדפינגר, ספי ויגיסר, אמנון עמיר ואריק ורדי
 תקופת הפעילות:  1996–2012 (כ־16 שנים)
 חברת אם:  AOL 
 מיקום המטה:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  תוכנה
 מוצרים עיקריים:  ICQ
 יו"ר:  אדיר צבי
 
מיראביליס (באנגלית: Mirabilis) הייתה חברת תוכנה ישראלית שפיתחה את תוכנת ICQ - תוכנת מסרים מיידיים.
היסטוריה

מיראביליס נוסדה בשנת 1996 על ידי ארבעה ישראלים: יאיר גולדפינגר, ספי ויגיסר, אמנון עמיר (בנו של פרופ' דן עמיר) ואריק ורדי. המשקיע העיקרי בחברה היה איש העסקים יוסי ורדי, אביו של אריק ורדי, עם בעלי המניות הנוספים במיראביליס נמנו שורה של משקיעים פרטיים, דן פרופר, האחים מיכאל ובנימין יסלזון, משפחת סטימצקי, וחברת אריסון השקעות. החמישה הבינו שישנם אנשים רבים המחוברים לרשת האינטרנט וגולשים באמצעות מערכת הפעלה שאינה UNIX, וכי לא קיימת תוכנה שתאפשר חיבור מיידי ביניהם. מה שהיה חסר זו הטכנולוגיה לאיתור ולקישור בין אנשים במערכת ההפעלה "חלונות" של מיקרוסופט. כך עלה הרעיון שהוביל לפיתוח תוכנת ICQ.
ב-8 ביוני 1998, פחות משנתיים מיום הקמתה, נקנתה מיראביליס על ידי AOL, ענקית אינטרנט אמריקאית. במסגרת העסקה שילמה AOL סכום של 407 מיליון דולר. באותה עת מספר האנשים אשר התקינו את תוכנת ה-ICQ הגיעה ל-11.5 מיליון, וקצב ההצטרפות הגיע ל-57,000 איש מדי יום. ככל הידוע כמות הכסף שגייסה החברה מאז הקמתה ועד מכירתה היה כ-3 מיליון דולר.
לאחר שנמכרה לחברת AOL המשיך השימוש בתוכנת ICQ לגדול בקצב מהיר, בסוף שנת 2000 היו לה כ-300 מיליון משתמשים, שמתוכם כ-9 מיליון גולשים השתמשו ב-ICQ מדי יום. שני הפטנטים של מיראביליס נרשמו על שמות ארבעת המייסדים. הבקשה לאישור הפטנט להעברת מסרים מיידיים באינטרנט הוגשה בינואר 1997 ואושרה באוקטובר 2002. ביוני 1998 הגישה החברה בקשה נוספת העוסקת בהעברת מסרים מיידיים באמצעות הרשת הסלולרית, ובקשה זו אושרה במאי 2002.
מיראביליס מוצגת פעמים רבות כמי שהתחילה את מהפכת הסטארט-אפ בישראל בתקופת בועת הדוט-קום. בגורמה לגל עצום של השקעות בסטארטאפים ישראלים.
באפריל 2010 נמכרה מיראביליס לחברת DST (Digital Sky Technologies), חלק מקבוצת Mail.Ru Group הרוסית, תמורת 187.5 מיליון דולר. ב-12 ביוני 2012 החליטה הנהלת Mail.Ru הרוסית לסגור את מרכז הפיתוח של ICQ בישראל.
מייסדי מיראביליס לאחר מכירתה

לאחר מכירת מיראביליס, ניסו חלק ממייסדי החברה לשחזר את הצלחתה. יאיר גולדפינגר פתח בקריירה מוצלחת של הקמת סטארט אפים והשקעה בהם. גם יוסי ורדי, ובנו אריק ורדי הפכו ליזמים סדרתיים. בשנת 2006 ספי ויגיסר היה מעורב בהקמת חברה בשם "נוקה TV" שפיתחה מוצר בתחום הווידאו על פי דרישה. החברה הצליחה לגייס עם הקמתה 3.6 מיליון דולר, אך נמכרה בשנת 2009 תמורת חצי מיליון דולר בלבד. אמנון עמיר השלים לימודי דוקטורט במכון ויצמן וכיום חי בסן דייגו, שם הוא מסיים פוסט־דוקטורט.
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "האקזיט העברי הראשון", עמ' 254–259
הערות שוליים

↑  שלושה ילדים בני 25 עם 90 מיליון דולר כל אחד, באתר גלובס, 9 ביוני 1998
↑  עמי גינזבורג, ‏נחתמה העיסקה שפורסמה לראשונה ב"גלובס" ב-20 במאי אמריקה און ליין משלימה רכישת מיראביליס תמורת 407 מיליון ד', באתר גלובס, 9 ביוני 1998
↑  עמי גינזבורג, ‏"רכישת מיראביליס הישראלית על-ידי אמריקה און ליין עשויה להסתיים תוך שבועיים", באתר גלובס, 24 במאי 1998
↑  עמי גינזבורג, ‏"נטיס את כל העובדים לביקור ב-AOL; אנשים מתייחסים ל-ICQ כמו סבא ג'פטו שהתאהב בפינוקיו", באתר גלובס, 10 ביוני 1998
↑  נתן ליפסון, לא כל דוט.קום הוא דוט.בלוף, באתר TheMarker‏, 10 באוקטובר 2000
↑  יובל דרור, מייסדי ICQ קיבלו אישור לפטנט על מסרים מיידיים, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2002
↑  גלית ימיני, מכרו את מיראביליס ב-407 מיליון דולר - הפכו לגיבורי תרבות ומיליונרים. איפה הם היום?, באתר TheMarker‏, 3 בינואר 2005
↑  Digital Sky Technologies רכשה את ICQ מ-AOL תמורת 187.5 מיליון דולרים, באתר "אנשים ומחשבים", 29 באפריל 2010
↑  אילן מוסנאים, יאיר גולדפינגר, ממייסדי מיראביליס, השתתף בגיוס של 1.2 מיליון דולר ל-i cognito, באתר TheMarker‏, 15 באוקטובר 2000
↑  צורי דאר, יאיר גולדפינגר, ממייסדי מיראביליס, השקיע ב-STRATEGY RUNNER במסגרת גיוס סיד של מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 10 באפריל 2002
↑  גיא גרימלנד, יזמים סדרתיים: הישראלים שגרפו מיליארדים וממשיכים להקים חברות, באתר TheMarker‏, 25 בינואר 2012
↑  אסף גלעד, יוסי ורדי: "השקעתי 80-ב חברות, מהן 20 עשו אקזיט יפה", באתר כלכליסט, 7 במאי 2013
↑  יצחק דנון, שי ניב ובתיה פלדמן, ‏כבר לא מסודרים? עובדי הסטארט-אפ של מייסדי ICQ מבקשים מפרק זמני, באתר גלובס, 13 בפברואר 2008
↑  אסף גלעד וצמרת פרנט, האקזיט הדל של אנשי ICQ, באתר כלכליסט, 3 בספטמבר 2009
↑   שוקי שדה, מלאך או כריש: מה קרה לנער הזהב של ההיי-טק הישראלי, באתר TheMarker‏, 7 ביולי 2017
מנטה (מגזין)

מנטה הוא מגזין בריאות מבית ידיעות אחרונות.
היסטוריה

המגזין הושק ב-2000, המגזין מתמקד בכושר תזונה ועצות שונות בנושאי בריאות, הגיליון הראשון יצא כדפי הנייר שלו בריח מנטה.
מופיעות במגזין כתבות תחקיר שונות, בין היתר פורסמה ב-2002 כתבה בה נטען כי טיפול קצר יכול לפתור בעיות של נשים הסובלות מבעיות בחצוצרה וכי רופאי נשים רבים מסתירים עובדה זאת מהן, בעקבות כך, פרופסורים שניהלו מרפאה פרטית לפוריות הגיבו בחריפות על כך.
ב-2002 חתם המגזין על הסכם שיתוף פעולה ביחד עם מי עדן במסגרתו יופף מגזין "מיני מנטה" ללקוחות מי עדן פעם ברבעון.
עורכת המגזין בתחילה הייתה ליאורה בונה-אזולאי ולאחר מכן החליפה אותה רונית הבר.
המופיעים על שער המגזין

| שנה | חודש | אישים |
| --- | --- | --- |
| 2000 | ספטמבר | אורית הבר ואלדד אמיר |
| 2000 | אוקטובר-נובמבר | מירי נבו |
| 2000 | דצמבר | שרון פרנס |
| 2001 | ינואר | איבונה קרוגליאק |
| 2001 | פברואר | שלי גפני ואופק קהירי |
| 2001 | מרץ | אורית ברקוביץ |
| 2001 | אפריל | מלאני פרס |
| 2001 | מאי | איזבל אדלר ואורן סימנטוב |
| 2001 | יוני | בוני גינצבורג |
| 2001 | יולי | גרייס מוזס |
| 2001 | אוגוסט | מייקל טיק |
| 2001 | ספטמבר | בטי אלדד |
הערות שוליים

↑  מי עדן ומגזין "מנטה" משיקים מגזין משותף, באתר גלובס, 27 במרץ 2006
↑  ענת קם‏, רונית הבר עוזבת את מנטה, באתר וואלה, 18 בנובמבר 2008
מצעד האיוולת היהודי

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  אמוץ עשהאל
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  עיון - היסטוריה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2019
 מספר עמודים:  391
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789655648355
 הספרייה הלאומית:  005040838
מצעד האיוולת היהודי הוא רב-מכר מאת אמוץ עשהאל, המציע קריאה מהפכנית של ההיסטוריה הפוליטית היהודית מתקופת התנ"ך ועד המאה ה-21 ומציב במרכזה 12 מלחמות אזרחים מתקופת השופטים ועד הכיבוש הרומאי. עשהאל מייחס את מלחמות האזרחים למורשת אנרכיסטית שהובילה להפקרה של עתיד העם היהודי על ידי מנהיגיו, עד עליית הציונות.
הסופר א.ב. יהושע כתב על מצעד האיוולת היהודי שהוא "נועז, חכם, עמוק, כתוב מצוין",
ההיסטוריון יובל נח הררי כתב עליו שהוא "מחבר ביד אמן את הסיפור היהודי בעבר עם דאגות ההווה",
חוקר ההגות היהודית פרופ' משה הלברטל מהאוניברסיטה העברית כתב עליו שהוא "רב השראה",
והעיתונאי אורן נהרי בחר בו לאחד מעשרת הספרים הטובים בעשור השני של המאה. אמוץ עשהאל הוזמן על ידי הרמטכ"ל רא"ל אביב כוכבי להרצות על מצעד האיוולת היהודי בפני פורום מטכ"ל ביום השנה לרצח יצחק רבין. בישיבת הממשלה ב-8 במאי 2022 חילק רה"מ נפתלי בנט את מצעד האיוולת היהודי לשרי הממשלה, ב-19.2.23 הוזמן עשהאל על ידי הנשיא יצחק הרצוג להרצות על הספר בבית הנשיא על רקע המשבר החוקתי, וקודם לכן הזמין אותו הנשיא ראובן ריבלין להרצות על הספר בבית הנשיא במסגרת דיון על משילות.
מטרת הספר, כדברי המחבר, אינה להעשיר את המחקר המדעי, אלא להפרות את הדיון הציבורי. הספר יצא לאור בשנת 2019 בהוצאת ידיעות ספרים ונכלל ברשימות רבי המכר של סטימצקי, "עברית" וחנויות הספרים הפרטיות.
הספר מחולק לחמישה חלקים: סולידריות, שלטון, מקום, זמן ונפש.
בתוך כך יוצאים פרקי הספר לחמישה מסעות גאוגרפיים:
מהרי מואב למֵצר קורינתוס שבשערי יוון.
מעמק יזרעאל לרומא.
ממדבריות ניו מקסיקו לברלין.
מחורבות ירושלים דרך הגליל לנהרות בבל.
מיצירותיהם של מלומדים כמו רש"י, אברבנאל והמהר"ל מפראג, דרך חייהם הסוערים של מהפכנים כמו לאון טרוצקי, רוזה לוקסמבורג ואנה פאוקר, אל המפעל המדעי של פליטי אירופה הנאצית שהשתתפו בהמצאת פצצת האטום, חוויה שעשהאל משחזר כאחרית הדבר, כתמצית הפרדוקסים וכהתגלמות הטרגדיה של מצעד האיוולת היהודי.
על האירועים המרכזיים המנותחים בספר נמנים: מלחמות ישראל ויהודה, מאבקי הנביאים במלכים, הברית בין יהושפט ואחאב, אירועי מגילת אסתר, המרד הגדול, גירוש ספרד, השואה ואירועים נוספים. בכולם יוצא המחבר להראות איך המורשת הפוליטית של ישראל הקדום הקרינה על שלושת האסונות הגדולים של ההיסטוריה היהודית: אבדן עשרת השבטים, התבוסה לרומא ושואת יהדות אירופה.
התזה המרכזית בספר היא, שישראל הקדום הנחיל מורשת של חשדנות גורפת כלפי כל שלטון אנושי, וזו הולידה קוצר ראות פוליטי, מדיני וצבאי שהוביל דורות של מנהיגים לפעול בניגוד לתבונה המדינית ולסולידריות הלאומית.
בביקורת על הספר מימין, כתב יואב שורק שהמחבר "טווה יריעה שמצליחה לחדש ולהפתיע" אולם "בוחן את הכול מנקודת המבט של תבונה מדינית ואחריות לאומית, נראטיב שהינו בכוונה תחילה עיוור וחירש לקולות האחרים – אלה הנוגעים לייעוד המוסרי של עם ישראל, לבריתו עם אלוהים, לייחודו ההיסטורי."
בביקורת משמאל כתב אברהם בורג שהספר אמנם "בעל אנלוגיות ותובנות מרתקות" ושהמחבר "מעלה טענות אמיצות", אבל באותו הזמן הוא "ציוני קלאסי ומכיוון שכך הוא נמצא בקרב מאסף".
בביקורת מן המרכז כתב בן דרור ימיני בידיעות אחרונות שהספר הוא "שילוב מרתק בין ידע רחב וחובק עולם לבין הגות פוליטית".
אריאל הורוביץ, עורך הספר, הגדיר את הספר "כתב אישום ארוך ונוקב כלפי אבות אבותינו".
ראו גם

מצעד האיוולת
הערות שוליים

↑  https://drive.google.com/file/d/1DH0DinsqZXPHrLHDthrVpyXmCb3Q8HGO/view?usp=sharing
↑  https://drive.google.com/file/d/12HZn9b_6aHPTE1iAfWCvHyYtbEIPrqac/view
↑  https://drive.google.com/file/d/1Ie_ZwxqvSV5DM0gg-zBucofxEVMgHUpy/view?usp=sharing
↑  https://twitter.com/OrenNahari/status/1210878001795260416
↑  https://www.inn.co.il/news/417160
↑   יוסי ורטר, בליכוד הבטיחו עריקים וסימנו תיקים, אבל זה היה השבוע של הקואליציה, באתר הארץ, 13 במאי 2022
↑  https://youtu.be/klZfBp3gtRc
↑  https://www.jpost.com/opinion/grapevine-people-of-the-book-590941
↑  דברי המחבר בהקדמה לספר
↑  https://drive.google.com/file/d/1EDn7JVKGV3aHH7RvxPUleDUTwPVBmpuX/view?usp=sharing
↑  {{https://hashiloach.org.il/%d7%a7%d7%a8%d7%99%d7%90%d7%94-%d7%a8%d7%90%d7%a9%d7%95%d7%a0%d7%94-%d7%99%d7%95%d7%a0%d7%99-2019/}}
↑   אברהם בורג, "מצעד האיוולת היהודי": ספר מרתק שנופל למלכודת שבה הסתבכה ברברה טוכמן, באתר הארץ, 22 באוגוסט 2019
↑  "טרגדיה של טעויות", ידיעות אחרונות, 31.7.2020
↑    אריאל הורוביץ, ‏"ההיסטוריה היהודית על ספסל הנאשמים", בעיתון מקור ראשון, 21 במאי 2019