stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיילה סטל
קריירה > ברודוויי

סטל הופיעה לראשונה בברודוויי ב-1 בפברואר 2011, בתפקיד שירלי במחזמר "פריסילה, מלכת המדבר".
סטל הייתה הראשונה שגילמה את דמותה של נורמה במחזמר "Hands on a Hardbody", שהוצג בברודוויי בשנת 2013, ואשר מבוסס על סרט דוקומנטרי משנת 1997. בביקורת של TheatreMania נכתב כי "סטל, בתפקיד נורמה, גונבת את ההצגה בכל סצנה שהיא נמצאת בה. הופעתה ... קשה לביצוע מרוב המונולוגים של שייקספיר, ושירת הסולו שלה בעלת טווח גוספלי המגיע היישר אל השורה האחרונה שבתיאטרון ... הופעתה המרגשת של סטל צריכה להופיע ברשימת המועמדים לכל פרס השחקנית המובילה הטובה ביותר בעיר". בגין תפקיד זה, סטל הייתה מועמדת לפרסי השחקנית הטובה ביותר של Outer Critics Circle, ‏ Drama Desk וטוני. בנוסף, היא זכתה בפרס Theatre World על הופעתה.
סטל שיחקה את תפקידה של גב' ת'נרדייה בעלובי החיים, החל ממרץ 2014‏ ועד ל-1 במרץ 2015.‏
סטל גילמה את דמותה של בקי, במחזמר "מלצרית", שעלה בברודוויי ב-24 באפריל 2016, בתיאטרון ברוקס אטקינסון, לאחר הצגות הרצה בתיאטרון הרפרטואר האמריקאי שבקיימברידג', מסצ'וסטס באוגוסט 2015.‏
קריירה > עבודות נוספות

סטל גילמה את דמותה של טרייסי טורנבלד בסיבוב ההופעות של המחזמר "היירספריי" בארצות הברית. בביקורת על הופעתה במרכז קנדי ב-2005, נכתב וושינגטון פוסט כי "באשר לסטל, היא טרייסי נהדרת, גם אם היא נראית מבוגרת מדי בשביל תלמידת תיכון". היא הופיעה במרכז לינקולן בהפקה של "דרום פסיפיק" בתפקיד בלאדי מרי, החל משנת 2009.‏ בביקורת של  Pioneer Press, מסצ'וסטס, נכתב: "הליהוק הטוב יותר הוא של קיילה סטל, שמגלמת את סוחרת הסמים בלאדי מרי, עם הליכה מתגלגלת, ארסיות נחשית ופראות אימהית של לביאה".
בנובמבר-דצמבר 2012, סטל השתתפה במחזמר על פי מזמור חג המולד בהפקת Pioneer Theatre Company מסולט לייק סיטי.
היא שיחקה את דמות המספרת במחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת שהוצג ב-Ogunquit Playhouse שבאוגונקוויט, מיין בין ה-31 ביולי ל-25 באוגוסט 2013.‏
סטל לקחה חלק בהפקת Encores! ב-17 ביולי 2013 לצד סאטון פוסטר, אך לא המשיכה עם ההפקה כשזו המשיכה להציג בברודוויי, ובמקום זאת הצטרפה להעלאה המחודשת של "עלובי החיים" בתפקיד מאדאם ת'נרדייה.
בריאיון סיפרה "אני לא באמת שחקנית של תיאטרון מוזיקלי, אני יותר זמרת רית'ם אנד בלוז ועשיתי את זה כל החיים שלי". סטל אמרה כי לאחר הופעתה במחזמר היירספריי היא לא ידעה מה לעשות עם עצמה, ובמשך שנים עבדה מאחורי הקלעים עם מעצבים עד שהיא לוהקה לדרום פסיפיק.
בשנת 2017 סטל גילמה את דמותה של האישה המזוקנת לטי לוץ, בסרט המוזיקלי "האמן הגדול מכולם", לצד יו ג'קמן, זאק אפרון וזנדאיה. השיר "This Is Me" מתוך הסרט, בביצועה כסולנית, זכה בפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-75, והיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-90. ב-22 בדצמבר 2017 היא הוציאה את השיר על גבי מיני-אלבום.
בשנת 2018 היא השתתפה באלבום Forbidden של היוצר טודריק הול, בפרט - בשיר שנקרא Forbidden אשר עוסק בהומופוביה.
בשנת 2019 שיחקה את סיי במופע הטלוויזיה "Rent: Live" ששודר בערוץ פוקס, ושרה את השיר "Seasons of Love".
פאל שטיינר (רופא)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בפברואר 1879 פאפה, הונגריה 
 פטירה:  12 בספטמבר 1959 (בגיל 80) קלוז'-נאפוקה, הרפובליקה העממית הרומנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי האז'ונגארד בקלוז' 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, כותב ספרי עיון, אורולוג 
 
פאל שטיינר (בהונגרית: Steiner Pál;‏ פאפה, 5 בפברואר 1879 – קלוז', 12 בספטמבר 1959) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, פרופסור, האורולוג והסופר הרפואי הראשון בטרנסילבניה.
קורות חיים

פאל שטיינר נולד במשפחה יהודית בעיר פאפה שבהונגריה בעלת מסורת יהודית ארוכה לרבות ישיבה, כבנם של ד"ר יוז'ף שטיינר ושל הרמין קראוס. הוא השלים את לימודיו בגימנסיה בעיר הולדתו (1897) ולאחר מכן קיבל תואר ברפואה באוניברסיטת בודפשט (1902) (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). תחילה התמחה בפתולוגיה, ואחר כך במשך ארבע שנים התמחה בהובלת ד"ר דיולה דולינגר בקליניקה הכירורגית מספר 1. בשנת 1905 קיבל תעודת הסמכה ככירורג ובשנת 1906 הסמכה כקצין רפואה. בשנים 1906–1907, ערך שני מסעות לימוד למרפאות האוניברסיטאות הגרמניות, השווייצריות והצרפתיות, ולמד על חידושי הניתוחים האורולוגיים (הערות מסע. בודפשט, 1906, 1907). משנת 1907, היה רופה ומרצה במרפאה הכירורגית של אוניברסיטת פרנץ יוזף הראשון בקלוז'.
קריירה

כחבר במחלקה הרפואית של אגודת המוזיאון הטרנסילבנית (EME), הוא נתן מספר פעמים בשנה מצגות והרצאות, שהתפרסמו בעלון המחלקה (1907–19; 1922–37). הוא היה מחלוצי ניתוח הערמונית מסוג פרייר (אנ') בהונגריה והראשון שתרגל אותו בטרנסילבניה (נתונים על סוגיית כריתת הערמונית של פרייר. בודפשט, 1910). בשנת 1911, הוא היה הראשון שקיבל הסמכה להוראה באוניברסיטת קלוז'-נאפוקה (אוניברסיטה בשפה ההונגרית) בתחום "כירורגיה של איברי השתן ואיברי המין הזכריים", כך שהוא יכול להיחשב האורולוג הראשון בטרנסילבניה.
משנת 1907 היה חבר באגודת המנתחים ההונגרית, ונתן הרצאות באסיפות הכלליות השנתיות שלה בבודפשט עד 1914
בשנים 1914 עד 1921 היה מומחה בקופת הביטוח לעובדים
משנת 1915 היה הרופא הכללי הראשי של בית החולים הצבאי וראש המחלקה הכירורגית. העבודות שלו שנכתבו באותה תקופה הן בתחום הכירורגיה הצבאית
ב-1919 העניקה לו האוניברסיטה את התואר פרופסור
לאחר סגירת האוניברסיטה ההונגרית (1919), הוא נשאר בקלוז', פעל בסנטוריום מריה-ארז'בט של אגודת הצלב האדום, עד שהופקע על ידי המדינה הרומנית (1929)
אז הוא פתח סנטוריום פרטי בשם Charité עד 1941. הוא ביצע שם ניתוחים כלליים ובעיקר פרוצדורות אורולוגיות
בינתיים השתתף בהקמת בית החולים היהודי בקולוז'וואר, ובציוד המחלקה הכירורגית שלו. הוא היה הרופא הראשי הראשון שלה (1929–1930)
עם ייסוד האגודה הרפואית פאול ארליך לרופאים יהודים (1930) הוא זכה לכבוד בחברות בוועדה. לעיתים קרובות ערך שם הרצאות ומצגות. גם לאחר ההחלטה בוררות וינה השנייה, המשיך לקיים באופן קבוע את הרצאות האורולוגיה שלו במרפאה הכירורגית בקלוז'. בשנים 1944–1945 עמד בראש המרפאה
המחקר הראשון שלו על הפתוגנזה של קרצינומה פורסם ב-שבועון רפואי (1901/26-27), הוא היה משתף פעולה קבוע ורפרנט של כתב עת זה, ופרסם מאמר על גידולים פארארנליים ב-1934 (1936/34). בין השנים 1903 ו-1907, האוניברסיטה ההונגרית למדעים מס' 1. Annals of the Surgical Clinic, פרסם במשך שנים רבות את מחקריו וחיבוריו
בדצמבר 1936 נבחר לנשיא אגודת הרווחה של רופאי המיעוטים ברומניה
בשנת 1953, האוניברסיטה הרפואית של בודפשט העניקה לו תעודת יובל המכירה בחצי המאה של ריפוי ופעילות מדעית חלוצית
אשתו הייתה ד"ר שרולטה שפרינגר, רופאה שאיתה התחתן ב-15 באוקטובר 1912 בטרזווארוש, בודפשט.
עבודותיו הנוספות

תורת הניתוח (בודפשט, 1916)
על מפרצת בזמן מלחמה (בתוך: "חיבורים" לזכרו של ד"ר דנש סאבו ז"ל לרבע המאה לפעילותו. Kolozsvár, 1919);
אימרה הוושי (קלוז', 1921);
דיולה דולינגר 1849–1937 (בתוך: עלון מהמחלקה הרפואית של EME. קלוז', 1937).
לקריאה נוספת

Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés V. (S–Zs). Főszerk. Dávid Gyula. Bukarest–Kolozsvár: Kriterion; Kolozsvár: Erdélyi Múzeum-Egyesület. 2010. (לקסיקון ספרותי הונגרי רומני: ספרות, כתיבה ציבורית, ספרות מדעית, תרבות V. (S–Zs). עורך ראשי. דויד דיולה. בוקרשט–קלוז': קריטריון; קלוז': אגודת המוזיאון הטרנסילבנית. 2010)
ביבליוגרפיה

מורה חדש באוניברסיטה. אופוזיציה, 1911/107.
ינה פויה: פאל שטיינר: ניתוח כירורגי. שבועון רפואי 1916/17. *בית ההבראה Charité בקלוז' מעורר את הרוח של ערים מערביות. אופוזיציה 1929/154.
במקום הנשיא ד"ר פרנץ ורש הפורש נכנס ד"ר פאל שטיינר. הרופא הראשי נבחר על ידי העמותה. אופוזיציה, 1936/286.
ינה פטקי: היסטוריה של המחלקה לרפואה 1879–1934. בתוך: הפעולה המדעית של אגודת המוזיאונים הטרנסילבנית במשך שלושת רבעי מאה 1859–1934. קלוז', 1937.
ג'רג' גל: יהודים ומורים ממוצא יהודי בפקולטה של אוניברסיטת קלוז'. עבר ועתיד 2000/1;
ג'רג' גל: פאל שטיינר, האורולוג הראשון בטרנסילבניה . חופש, 2004. 15 באפריל
הערות שוליים

↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 1349/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-12-01.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7969 0235  VIAF: 121455893   WorldCat (עם VIAF): 121455893
אלכסנדרה, נסיכת הסן

אַלִיקס, נְסִיכת הסן (בגרמנית: Alix von Hessen-Darmstadt, לאחר נישואיה: אלכסנדרה פיודורובנה; 6 ביוני 1872 – 17 ביולי 1918), המלכה הרעיה של ניקולאי השני, הצאר האחרון של האימפריה הרוסית. אלכסנדרה נרצחה על ידי הצ'קה יחד עם כל משפחתה ב-17 ביולי 1918 במהלך רצח משפחת הצאר. בשנת 2000 הוכרזה על ידי הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית כקדושה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

אלכסנדרה נולדה ב-6 ביוני 1872 בדרמשטאדט ללודוויג הרביעי, הדוכס הגדול של הסן ואליס, נסיכת הממלכה המאוחדת, בתם של ויקטוריה מלכת הממלכה המאוחדת ואלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. סנדקיה היו אלברט אדוארד, נסיך ויילס ואשתו אלכסנדרה, נסיכת דנמרק, אלכסנדר אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואשתו דאגמאר, נסיכת דנמרק, ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת, אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל ואנה, נסיכת פרוסיה, והיא קיבלה את השם אליקס.
בשנת 1878 אימה ואחותה מרי נפטרו מדיפתריה, מאז היא התגוררה בעיקר בבריטניה אצל סבתה. דודה אלברט אדוארד, נסיך ויילס ומשפחתה לחצו עליה להינשא לבן דודה אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, אולם היא דחתה את ההצעה. בשנת 1884 ביקרה אליקס לראשונה ברוסיה, בעקבות נישואי אחותה אליזבת, נסיכת הסן עם סרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
ביוגרפיה > נישואיה

במהלך ביקורה ברוסיה התאהבה אליקס בניקולאי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, אך אביו התנגד לשידוך עם הנסיכה, אשר בנוסף להיותה מהאימפריה הגרמנית היריבה לרוסיה, השתייכה למשפחה אשר הייתה נגועה בגנים של מחלת המופיליה וקיווה במקום זאת לנישואין עם נסיכה מבית אורליאן, על מנת לחזק את הברית החדשה של האימפריה הרוסית עם צרפת. רק כאשר היה אלכסנדר השלישי על ערש דווי וירא מפני חוסר המשכיות לשושלתו, הסכים לנישואיו של ניקולאי לאליקס. בשנת 1894 התארסו השניים, ואליקס המירה את דתה לנצרות אורתודוקסית וקיבלה את השם "אלכסנדרה פיודורובנה". ב-26 בנובמבר אותה שנה, זמן קצר לאחר פטירתו של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, התחתנו השניים בארמון החורף בסנקט פטרבורג. המשפחה התיישבה בארמון אלכסנדר ועם הזמן נולדו להם 5 ילדים.
ביוגרפיה > הקיסרית האחרונה של רוסיה

כמו כל הצארים מבית רומנוב נחשב ניקולאי לשליט בחסד האל. בחגיגות ההכתרה במוסקבה ב-1896, נרמסו אנשים רבים למוות בעת שניסו לקבל מתנות מהצאר החדש. לניקולאי נודע על האסון מאוחר יותר באותו יום, והוא ביקש לבטל את כל החגיגות, אך שוכנע שלא לעשות זאת על ידי קרוביו ויועציו. רבים ראו את האסון כסימן רע. האירוסין של בני הזוג הקדימו אך במעט את מות אביו, והחתונה הייתה זמן קצר לאחר הלוויה. ניקולאי, אדם חלש ורדוף אמונות תפלות, שראה בכל האסונות האלה אותות מבשרי רעות עמד בפני המשימה הקשה של שלטון באימפריה הרוסית בזמן של מהומה רבתי.
אליקס הייתה מאוד ביישנית, וסבלה מכישורים חברתיים נמוכים. בשל כך ובשל מוצאה הגרמני לא הצליחה לבצר את מעמדה בבית המלוכה הרוסי. כמו כן חמותה מריה פיודורובנה האפילה עליה, וכן פגעה בה העובדה שהיא ילדה ארבע בנות, ורק ב-12 באוגוסט 1904 היא הצליחה ללדת את בנה - אלכסיי ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה. הנסיך הצעיר היה חולה בהמופיליה, מחלה שבאותו הזמן הייתה חשוכת-מרפא. בשל חולשת השלטון באותו זמן, בחרו ניקולאי ואלכסנדרה שלא לגלות את מצבו של אלכסיי לאיש מחוץ לבית המלוכה. תחת זאת ניצלו הצאר ואשתו את טכנולוגיית הראינוע המתפתחת של אותה העת, להפקת סרטים המתארים את חיי המשפחה המלכותית על ילדיה הנאים והפוטוגניים, מה שהביא לתקופה קצרה לעלייה בפופולריות של משפחת המלוכה.
מתוך ייאוש, אלכסנדרה ניסתה למצוא מזור לבנה אצל נזיר תימהוני בשם גריגורי רספוטין. רספוטין נראה כאילו הוא מועיל בזמן שאלכסיי סבל מדימום פנימי, ואלכסנדרה נעשתה לתלויה יותר ויותר בו ובעצותיו, שאותן קיבלה כמסרים ישירים מאלוהים. רספוטין הוקע על ידי הציבור הרוסי עקב השחיתות שלו ועקב חיי הפריצות המינית שניהל. מהעבר השני היה רספוטין שנוא גם על אנשי החצר, אשר חשו מאוימים מכוחו הפוליטי הבלתי מוגבל בחצר הצאר.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה רגע מכריע עבור רוסיה ואלכסנדרה. רוסיה פנתה נגד גרמניה, ארץ מוצאה של אלכסנדרה, שבה היה אחיה הדוכס הגדול של הסן. בנוסף, הקיסר וילהלם השני היה בן דודה, מה שגרם לאלכסנדרה להיות אפילו פחות פופולרית בקרב העם הרוסי, אשר האשים אותה בשיתוף פעולה עם הגרמנים.
כאשר ניקולאי נסע לחזית בשנת 1915 כדי לקבל את הפיקוד על הצבא הרוסי הקיסרי, הוא השאיר את אחריות השלטון בידי אלכסנדרה. אך היא לא הייתה מוכשרת בפוליטיקה, ושוב ושוב היא פיטרה שרים חדשים וותיקים, כך שהממשלה לא הייתה יציבה ולא הייתה מסוגלת לעבוד ביעילות. בין השאר גרם הדבר לכך שהחיילים והאזרחים לא קיבלו אספקה וסיוע כראוי. אלכסנדרה הושפעה יותר ויותר מעצותיו של רספוטין, מה שהגביר את הניכור כלפיה בקרב העם. קבוצה של אצילים וביניהם בן דודו של הצאר, הנסיך יוסופוב, שכעסו על הנזק שהשפעתו של רספוטין גורמת למלחמה ולמלוכה, רצחו אותו בדצמבר 1916.
הקשיים הגוברים בתוך המדינה וכישלונו של הצבא לנצל את הצלחותיו בניצחונו הגדול על האימפריה האוסטרו-הונגרית במתקפת ברוסילוב ביוני 1916 הביאה לשביתות ומהומות בחורף של 1916–1917. ב-2 במרץ 1917 פרצה מהפכת פברואר, וניקולאי הוכרח לפרוש לטובת אחיו. הדוכס הגדול מיכאיל לא הסכים לקבל את כס המלכות, ולאחר שפרש למחרת היום, שלוש מאות שנים של שלטון בית רומנוב הגיעו לקיצן.
ביוגרפיה > הוצאה להורג

הממשלה הרוסית הזמנית בתחילה הגבילה את ניקולאי, אלכסנדרה וילדיהם למשכנם המלכותי, ארמון אלכסנדר. בניסיון להוציא אותם מהבירה ומסכנה אפשרית, ממשלתו של אלכסנדר קרנסקי העבירה אותם לטובולסק שבסיביר באוגוסט 1917. הם נשארו שם במהלך מהפכת אוקטובר הבולשביקית בנובמבר 1917, אך אז הועברו ליקטרינבורג, שהייתה בשליטת הצבא האדום. שם מצאו את עצמם הצאר ומשפחתו, שהיו רגילים לחיי תפנוקים ומותרות, חיים בתנאים ירודים, כשהם למעשה אסירים של מהפכנים קומוניסטיים. הצאר ומשפחתו, יחד עם אלכסיי החולה, רופא המשפחה וכמה ממשרתי המשפחה, הוצאו להורג בליל 16 או 17 ביולי 1918 על ידי כיתת יורים במרתפו של בית איפטייב שם הם היו אסורים, לאחר שנאמר להם שהם נמצאים בסכנה ועליהם לרדת למרתף למען ביטחונם.
ההוצאה להורג התקיימה בזמן שיחידות של הלגיון הצ'כוסלובקי שמרדו בשלטון הסובייטי במהלך פינויים מרוסיה התקרבו ליקטרינבורג, והתבצעה על פי הוראה מהדרגים הגבוהים של המשטר הבולשביקי, מחשש שמא חיילי האויב ימצאו את הצאר ומשפחתו וישחררו אותם.
לזמן רב חשבו כי גופותיהם של ניקולאי ומשפחתו נזרקו לתוך פיר של מחצבה במקום ששמו ארבעת האחים. למעשה, דבר זה היה נכון; הם באמת נזרקו לשם בליל יולי ה־17/16. בבוקר הבא, כאשר החלו להתגלגל שמועות, יורובסקי הוציא את הגופות והסתיר אותן במקום אחר. כאשר הרכב שלקח את הגופות התקלקל בדרך לאתר הנבחר הבא, הוא עשה סידורים חדשים וקבר את רוב הגופות בבור סגור ומוחבא בדרך קופטיאקי, דרך נידחת ועזובה כ־20 קילומטרים מצפון ליקטרינבורג. ב-17 ביולי 1998 שרידי גופתה ושל יתר הנרצחים הועברו לקתדרלת פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג.
משפחתה

ב-26 בנובמבר 1894 התחתנה אלכסנדרה עם ניקולאי השני, קיסר רוסיה, שהיה בן דוד שני שלה, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1895–1918)
טטיאנה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1897–1918)
מריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1899–1918)
אנסטסיה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1901–1918)
אלכסיי ניקולאייביץ', הצארביץ' של רוסיה (1904–1918)
אום אל עומדן

| --- | --- |
בית כנסת אום אל עומדאןבית כנסת אום אל עומדאן
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת בית שני, התקופה הפרסית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°53′02″N 34°59′48″E﻿ / ﻿31.883826°N 34.996777°E﻿ / 31.883826; 34.996777
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) אום אל עומדן(למפת גוש דן רגילה) אום אל עומדן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אום אל עומדן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אום אל עומדן  he אום אל עומדןhe אום אל עומדןמפת  __ מודיעין-מכבים-רעות (in English: Modi'in-Maccabim-Re'ut) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממערב: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית מטה בנימין (in English: Mateh Binyamin Regional Council) / רמאללה ואל-בירה (נפה) (in English: Ramallah and al-Bireh Governorate) מדרום וממערב: __ מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מקווה טהרה אום אל עומדאן, מודיעין
אום אל עומדן (או אום אל עמדאן) הוא אתר ארכאולוגי שבמרכזו מבנה בן שמונה עמודים, אשר מוערך כבית הכנסת העתיק ביותר שנמצא בישראל. האתר נמצא מצפון לכביש המחבר את מודיעין עם כביש 3 הארצי (שדרות החשמונאים), בקצה של שכונת בוכמן (מוריה) במודיעין.
בהתאם לניתוח הממצאים הארכיטקטים והסטרטיגרפים של האתר, ניתן להבחין בשלוש שכבות עיקריות, אשר תוארכו בעזרת מטבעות ישנים וכלי חרס שנמצאו. הממצאים הראשונים הם מן התקופה הפרסית מהמאה החמישית עד למאה הרביעית לפנה"ס. בנוסף להם אף נמצאה כמות מועטה של כלי חרס מן התקופה ההלניסטית מהמאה השלישית עד למאה השנייה לפנה"ס, ואף נמצאו שרידים רבים מהשנים המאוחרות של המאה הראשונה לספירה עד לתחילתה של המאה השנייה לספירה.
בגלל הממצאים מימי מרד החשמונאים (המאה ה-2 לפנה"ס) יש ארכאולוגים הטוענים כי היה זה כפר חשמונאי. האתר הוצע על ידי חופרי האתר כמיקום אפשרי למודיעים העתיקה.
בעקבות החפירות שנערכו מטעם רשות העתיקות בחורבת אום אל-עומדן ניתן לזהות את החורבה ככפר. הכפר כולל סמטה מרכזית רחבה, סמטאות צרות הניצבות לה, גת, מבני מגורים ומבני ציבור, בהם בית כנסת (מהעתיקים בארץ) ומקווה טהרה. כמו כן, נחשפו במקום שלוש מערכות קבורה. בנוסף על כך, נתגלו במקום חותם אבן ועליו כתובת בארמית, כלי חרס, מטבעות מתקופות המרד הגדול (66–70 לספירה) ומטבעות בר כוכבא (שנות ה-30 של המאה ה-2 לספירה).
בית הכנסת

השריד הבולט ביותר הנמצא במרכז האתר הוא בסיס למבנה ציבור גדול ובו שני טורי עמודים (וכנראה היווה מקור לשם המקום) וסביבו ספסלי אבן. סגנון בניה זה מאפיין בתי כנסת רבים מן התקופה הרומית, חוקרי האתר אלכסנדר און וד"ר שלומית וקסלר בדולח זיהו במבנה בית כנסת, וזיהו את ראשיתו כבר בתקופה ההלניסית (המחצית הראשונה של המאה השנייה לפני הספירה) אך מכיוון שהמבנה עבר ארבעה גלגולים שונים, לא ברור האם כבר ביעודו המקורי שימש כבית כנסת או שמא רק בגלגוליו המאוחרים.
סיור באתר

בשנים 2014-2012 נערכו באתר עבודות להכשרת האתר לביקורי קהל. הוכשרה חנייה ודרך גישה אל אתר אום אל עומדאן מרחוב ראובן שבמודיעין. שביל הסיור עובר ליד הכפר היהודי העתיק מתקופת הבית השני. בכפר נראים בתי מגורים, בוסתן, חצרות וגת מרוצפת אבני פסיפס לבנות. השביל מסתיים בבית הכנסת העתיק ובמקווה הטהרה המרשים מהמאה הראשונה לספה"נ.
לקריאה נוספת

אלכסנדר און ושלומית וקסלר-בדולח, "ח' אם אל-עומדאן", חדשות ארכאולוגיות 119, 2006.
וקסלר-בדולח, ש', ואחרים, "לשאלת זיהויה של מודיעין, עירם של חשמונאים", קתדרה 109, תשס"ד, עמ' 69–86.
און א' ווקסלר-בדולח ש', "חורבת אום אל-עומדאן – כפר יהודי ובו בית כנסת מתקופת הבית השני במודיעין", קדמוניות 130, תשס"ו, עמ' 107–116.
און א' ווקסלר-בדולח ש', "בית-כנסת מתקופת הבית השני בחורבת אום אל-עומדן שבמודיעין", ועשו לי מקדש, 2004, עמ' 25–29.
"בית הכנסת החשמונאי העתיק", באתר עיריית מודיעין מכבים רעות
בית הכנסת אום אל עומדן לפני קירוי והכשרה לביקורי קהל
איזק קזובון

| --- | --- |

 לידה:  18 בפברואר 1559 ז'נבה, רפובליקת ז'נבה 
 פטירה:  1 ביולי 1614 (בגיל 55) לונדון, ממלכת אנגליה 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  צרפת, שווייץ, אנגליה
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ז'נבה 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1600–1610)  אוניברסיטת ז'נבה 
 צאצאים:  Méric Casaubon 
 תרומות עיקריות
 חקר היצירות הקלאסיות, שימוש בבלשנות לגילוי מועד יצירת המסמכים
 
איזק קזובון (בצרפתית: Isaac Casaubon;‏ 18 בפברואר 1559 - 1 ביולי 1614), מלומד קלאסי, בלשן וחוקר כתבי יד (פילולוג) ממוצא צרפתי-הוגנוטי שפעל בשווייץ, בצרפת ובאנגליה. קזובון נחשב על ידי רבים מבני תקופתו כאדם המלומד ביותר באירופה.
שנים ראשונות

קזובון נולד למשפחה הוגנוטית (פרוטסטנטית) שנמלטה מצרפת לז'נבה עקב רדיפות ההוגנוטים בצרפת. המשפחה חזרה לצרפת (למחוז דופינה) בשנת 1562. המשפחה ניהלה חיים של המלטות נצחית מפני רדיפות הקתולים ובני המשפחה הסתתרו במערות בהרי האזור. עד גיל 19 לא זכה קזובון לכל השכלה, פרט ללימודים שלמד מאביו באופן לא מסודר, שכללו גם לימודי יוונית עתיקה.
בהיותו בן 19 התקבל קזובון לאקדמיה של ז'נבה והחל ללמוד יוונית באופן מסודר. ב-1581 והוא בן 22 בלבד, התמנה לפרופסור ליוונית, משרה בה החזיק עד 1596. באקדמיה לא נפגש עם אינטלקטואלים מקומיים בעלי רמה שתשווה לשלו והעסיק עצמו בקריאת כל ספר שנקרה לידיו. ז'נבה הייתה מרכז אליו הגיעו מבקרים מחו"ל וכך נפגש קזובון עם רבים ממלומדי התקופה, הן קלוויניסטים והן קתולים. בהשתדלות מלומדים צרפתים קתולים הצליח קזובון לקבל הזמנה לשוב לצרפת ב-1596 וקיבל משרה של פרופסור ללשונות ולספרות באוניברסיטת מונפלייה ותואר "יועץ למלך" (conseiller du roi). תנאי ההעסקה שלו היו עלובים והוא בחר לעסוק בעיקר בעריכת כתבים קלאסיים (למשל כתבי הפילוסוף סטראבון, כרך של אריסטו, פליניוס הצעיר ועוד). במהלך העריכה התנסה קזובון בקריאה ביקורתית והוסיף הערות לטקסטים שערך ובהם העלה תהיות, שהתבססו על בלשנות ועל ידע כללי רב, לגבי מוסכמות כגון זהות הכותבים וזמן כתיבת המקור. הספר החשוב ביותר שלו מתקופה זו הוא כרך הערות על כתבי אתנאיוס.
ליון ופריז

בשנת 1598 הגיע קזובון לליון, על מנת להדפיס את ספרו על אתנאיוס והתארח בביתו של עמית קתולי בשם מריס דה-ויק (Méric de Vicq) שהציג אותו בפני אנרי הרביעי, מלך צרפת. המלך הזמין את קזובון באופן מעורפל למדי "לשקם" את האוניברסיטה של פריז. קזובון התפטר ממשרתו במונפלייה ונשאר בליון, מצפה לביקורו של המלך ולהבהרות בקשר לפריז. בינתיים חי אצל דה-ויק, שהזמין אותו לכהן כסניגור של המפלגה הפרוטסטנטית במשפט שנערך בפריז. קזובון, שלקח על עצמו משימה בלתי אפשרית, להגן על מפלגה שתצא בוודאות אשמה במשפט, הוכיח חריפות שכל ונתפס בעיני קתולים ופרוטסטנטים כאחד כ"אדם מלומד בין בורים" (כדברי יוזף יוסטוס סקליגר). המלך הזמין את קזובון לשהות בפריז ונתן לו קצבה. עם זאת שערי האוניברסיטה נעלו בפני כל מי שאינו קתולי ובכך בא הקץ על אפשרותו לכהן בה. לבסוף קיבל קזובון את משרת ספרן המלך ב-1604, משרה שזיכתה אותו בתוספת על קיצבתו ובגישה לספרייה המלכותית.
עשר שנותיו בפריז (עד 1610) היו שיא הקריירה של קזובון. הוא נחשב, יחד עם יוזף יוסטוס סקליגר, לאדם המלומד של תקופתו. הוא נהנה מהכנסה קבועה וגבוהה יחסית, מחברת מלומדים, מסובלנות דתית ומאפשרות להניח את ידו על כל ספר שחפץ בו, בין בדפוס או בכתב-יד. קזובון קיבל הגנה ישירה מאת המלך, שחיבב אותו אישית, אך תמיד היה שרוי בחשש מפני התנפלות המון על פרוטסטנטים. חברים קתולים רמזו לו שיצהיר על קתוליות אך קזובון לא הסכים להמיר את אמונתו. הוא קיבל הצעות רבות לעבור לאוניברסיטאות של ערים נוחות יותר לפרוטסטנטים כהיידלברג, ז'נבה, נים, סדאן ועוד אך דחה אותן.
אנגליה

ב-1610 עלה מאוד כוחו של הקרדינל דופרון בצרפת ובאוקטובר אותה שנה קיבל קזובון את הזמנת הארכיבישוף מקנטרברי לבוא לחצר ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, שביקש להתייעץ עם המלומד בנושאים תאולוגיים. למעשה קזובון היה אנגליקני מתוך לימוד עצמי, שביקש את "דרך האמצע" בין הקלוויניזם לקתוליות, וכך התחבר לבישופים האנגליים בקשר אמיץ של אחדות דתית שלא ידע כמותה מעולם לפני כן. קזובון ביקש להישאר בחצר מלך אנגליה. בתחילה סירבה מלכת צרפת בפועל, מארי דה מדיצ'י, לשחרר אותו ונדרשה לכך השתדלות מיוחדת מטעם החצר האנגלית. לבסוף שוחרר קזובון ממשרתו בצרפת והותר לו אף לקחת מספר ספרים.
ב-1611 התאזרח קזובון באנגליה, ביקר בקיימברידג', נפגש עם מלומדי אנגליה ורכש ידידים רבים. ב-1613 שהה באוקספורד וחקר את האוסף של הספרייה הבודליינית. אולם, בהיותו חביבם של המלך והבישופים, נאלץ לסבול את חוסר הפופולריות הגוברת כלפיהם בציבור. הוא ומשפחתו הוטרדו ברחוב על ידי אספסוף ואף אצילים בחצר המלך התייחסו באיבה לזר שהגיע "משום מקום" וכבש את לב המלך וחוגו הקרוב. למרות שקרא אנגלית, לא דיבר קזובון כמעט אנגלית, גם עובדה זו עוררה עליו את חמתם של אנגלים רבים.
המשימה שהוטלה על קזובון על ידי המלך הייתה לחקור את הספר Annales Ecclesiastici (בן 12 הכרכים) של המלומד הקתולי בן הזמן סיזר ברוניוס (אנ'), אשר עסק בהיסטוריה של 12 המאות הראשונות לנצרות, ולהוכיח בעזרת ביקורת עליו את נכונותה של הפרוטסטנטיות ושקריותה של הקתוליות. קזובון הספיק לעבור בחייו רק על המחצית הראשונה של הכרך הראשון, אך החיבור שהותיר על חלק זה בלבד הוא יצירה מבריקה. הגילוי החשוב ביותר של קזובון בחיבור זה הוא הפרכה חד-משמעית של גילו של הקורפוס ההרמטי, טקסט עתיק לכאורה עליו מתבססות התורות ההרמטיות, כלומר אלכימיה, אסטרולוגיה ובמידת מה גם הקבלה של האר"י. קזובון הצליח להסיק באמצעות מחקר פילולוגי והיסטורי שהכתבים המיוחסים להרמס טריסמגיסטוס, אבי התורות ההרמטיות, הם למעשה זיופים פסאודואפיגרפים מהמאה ה-2 לספירה. למרות מחקרו המרשים של קזובון, המשיכו רבים את לימודי התורות ההרמטיות.
קזובון נפטר ב-1614 ונקבר במנזר וסטמינסטר. אוסף מכתביו יצא ברוטרדם ב-1709.
בתרבות ובספרות

הגיבורים המלומדים ברומאנים המטוטלת של פוקו של אומברטו אקו ובמידלמארץ' של ג'ורג' אליוט קרויים על שם קזובון.
לקריאה נוספת

Isaac Casaubon, De Satyrica Graecorum & Romanorum Satira, Paris, 1605 (Facsimile edition by Peter E. Medine, Delmer, N.Y.: Scholars' Facsimiles & Reprints, 1973, ISBN 9780820111155)
Frances A. Yates, Giordano Bruno and the hermetic tradition, University of Chicago Press, 1964, ISBN 0226950077, chap. 11: "After Hermes Trismagistus was Dated"
Anthony Grafton and Joanna Weinberg, "I have always loved the holy tongue": Isaac Casaubon, the Jews, and a forgotten chapter in Renaissance scholarship, Cambridge, Mass.: Harvard University Press, 2011, ISBN 9780674048409
רשימות בעברית ובלטינית בכתב ידו של איזק קזובון