stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיל יפמן
תערוכות יחיד

2000 - "Banana Split", תל אביב, גלריית בית העם
2002 - "Omanut O Manush", ירושלים, האקדמיה לאמנות ועיצוב, בצלאל
2009 - "TransKnitting", תל אביב, ברזילי, פסטיבל לסביות
2011 - "In Return",תל אביב, גלריית דביר
2013 - “H”, טוקיו, גלריית קונטיינר
2013 - מייצג "טוטם", Espace culture לואי ויטון, פריז
2014 - "Bay Mir Bistu Sheyn" (To Me You Are Beautiful), ניו-יורק, גלריית רונלד פלדמן
2016 - "The Third Dress", קיבוץ יד מרדכי, גלריית דנה, שיתוף פעולה עם דב בן נר
2017 - "Body of Work", מוזיאון חיפה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  דנה גילרמן, איך לנטרל חומר נפץ באמצעות פצצות, באתר כלכליסט, 18 במרץ 2017
1 2  תחת מכבש ההיסטוריה (קטלוג תערוכה), אוצרת: אירנה גורדון, ירושלים: סדנת ההדפס ירושלים - מרכז ג'ינוגלי להדפס, ספטמבר 2016.
1 2 3  סרוגים | בצלאל כתב עת, באתר journal.bezalel.ac.il
1 2  ראו: אודית לורן בלקין: העושים במלאכה, עיתון הארץ אוגוסט 2013.
↑  סריגה כסטייטמנט: גיל יפמן מנפץ את גבולות המגדר בניו יורק - AWiderBridge, באתר awiderbridge.org (באנגלית)
↑  קראו בכותר - טרמינל: כתב עת לאמנות המאה ה-21 - טרמינל 44, באתר www.kotar.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 417685  NLI: 987007500694805171  GND: 1151234117  LCCN: no2019146364  VIAF: 308272642   WorldCat (עם VIAF): 308272642
גסטיי

גסטיי (בהונגרית: Gesztely) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית גסטיי קטנה בעשרות השנים האחרונות מ-2,708 תושבים בשנת 1990 עד 2,533 תושבים בשנת 2022 (ירידה של כ-5%).
יהודי גסטיי

משפחה יהודית ראשונה בכפר הוזכרה במפקד משנת 1739. במשך השנים התפתחה במקום קהילה יהודית אורתודוקסית ובה בית כנסת ומוסדות לימוד.
בשנת 1944 הובלו כל היהודים לגטו שאטוראליאויהיי ולאחר כמה שבועות בתנאי רעב וצפיפות קשים נלקחו למחנה ההשמדה באושוויץ.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו לכפר כ-15 יהודים, רובם ניצולי המחנות לעבודות כפייה, אך תוך זמן קצר עזבו.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 84 |  |
| 1880 | 128 | 1,610 |
| 1910 | 80 |  |
| 1920 | 77 |  |
| 1930 | 69 |  |
| 1941 | 52 | 1,916 |
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 230
גאסטאי, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 94–95. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
גי לנץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בינואר 1946 (בן 78) פייטינג, לוקסמבורג לוקסמבורג
 מדינה:  לוקסמבורג 
 השתייכות:   צבא לוקסמבורג
 תקופת הפעילות:  עד ל-2002
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה
 עיטורים
 מפקד במסדר כתר האלון 
 
גי לנץ (בלוקסמבורגית: Guy Lenz;‏ נולד ב-28 בינואר 1946) הוא גנרל לוקסמבורגי בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא לוקסמבורג בין השנים 1998–2002.
ביוגרפיה

לנץ נולד ב-28 בינואר 1946 למשפחת כורים בפייטינג. ב-1965 הוא החל ללמוד באוניברסיטת לייז', וב-1969 התגייס לצבא לוקסמבורג ווהחל ללמוד באקדמיה הצבאית סן-סיר ולאחר מכן בבית הספר לחי"ר במונפלייה. לאחר סיום לימודיו חזר ללוקסמבורג והוצב במרכז ההדרכה בדיקריך. ב-1990 הוא הוצב במטה הכללי בלוקסמבורג סיטי, ושנה לאחר מכן נשלח לעיראק. ב-1995 הוא מונה לנציג לוקסמבורג בוועדה הצבאית של נאט"ו ובוועדה הצבאית של האיחוד האירופי. ב-2 ביולי 1998 הוא מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), וכיהן בתפקיד עד 28 בינואר 2002.
דטלף בלונק

| --- | --- |

דיוקן עצמי. 1848
 לידה:  22 ביוני 1798 Münsterdorf, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  7 בינואר 1853 (בגיל 54) המבורג, הקונפדרציה הגרמנית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  תור הזהב הדני 
 יצירות ידועות:  Infancy. From the series: The Four Ages of Man, Old Age. From the series: The Four Ages of Man, Manhood. From the series: The Four Ages of Man, Youth. From the series: The Four Ages of Man, Nightmare 
 
דטלף קונרד בלונק (בדנית: Detlev Conrad Blunck; ‏22 ביוני 1798 – 7 בינואר 1853) היה צייר ואמן רישום דני, מאמני תור הזהב הדני (אנ'), שפעל בגרמניה ובאוסטריה.
וילהלם בנץ, אמן צעיר (בלונק בצעירותו) בוחן סקיצה במראה
תאודור רבניץ, פורטרט של דטלף בלונק
גי דה שוליאק

| --- | --- |

 לידה:  בערך 1300 Chaulhac, צרפת 
 פטירה:  25 ביולי 1368 אביניון, צרפת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טולוז  אוניברסיטת מונפלייה  אוניברסיטת בולוניה 
 
גִי דֶה שוֹלְיָאק (בצרפתית: Guy de Chauliac;‏ סביבות 1300 – 23 ביולי 1368) היה רופא צרפתי בן המאה ה-14, הנחשב לאבי הכירורגיה הרפואית.
ביוגרפיה

גי דה שוליאק נולד בהרי מרז'ריד שבאזור שוליאק בצרפת למשפחה צנועה. שנת הולדתו המדויקת אינה ידועה, ומקובל לסבור כי נולד באחת השנים האחרונות של המאה ה-13, ולכל המאוחר בשנת 1300. בגיל צעיר למד לטינית מפי כומר הקהילה המקומית, שזיהה אותו כנער נבון ובעל כושר התבוננות, ובהמשך שלחו ללימודי רפואה בטולוז ובמונפלייה. דה שוליאק הוסמך ברפואה ב-1325, והמשיך את לימודיו והתמחותו בבולוניה שבאיטליה ובפריז. בלימודיו למד להפריד בין העיסוק הקליני ברפואה לבין מיסטיקה ואסטרולוגיה, דבר שלא היה מובן מאליו באותה עת. בפריז נתגלגלו לידיו מחקרים ישנים באנטומיה, נושא שריתק אותו.
בשנת 1340 התיר האפיפיור קלמנס השישי לבצע ניתוחים שלאחר המוות בגופות חללי מגפת הדבר שהחלה להתפרץ באותה עת, במטרה לנסות ולעצור את התפשטות המגפה. זאת לאחר דורות ארוכים שבהם אסרה הכנסייה נחרצות ניתוחים מסוג זה. בעקבות היתר זה היה דה שוליאק מחלוצי הדיסקציה של גופות אנושיות למטרות רפואיות. בסביבות 1344 עבר לליון, שם הצטרף לסגל מנזר סן ז'וסט ועבד כרופא במרפאת המנזר.
ב-1348 עבר לאביניון, שם שימש רופאם של האפיפיורים קלמנס השישי (1342–1352), אינוקנטיוס השישי (1352–1362) ואורבנוס החמישי (1362–1370). הוא הגיע לאביניון בזמן שבו התפרצה שם מגפת הדבר שנודעה בשם "המוות השחור", ואף נדבק וחלה במהלך טיפולו בחולים, בהמשך החלים מקץ ששה שבועות. במשך תקופת מחלתו תיאר ותיעד ביומנו את שלבי התפתחותה.
בשנת 1363 פרסם את חיבורו החשוב – כירורגיקה מאגנה (בלטינית: Chirurgica Magna - "כירורגיה גדולה"), שהתבסס על הרחבה של חיבור קודם שלו בנושא משנת 1340 בתוספת הניסיון הקליני שצבר מאז. ה"כירורגיקה מאגנה" היה הפרסום המקצועי הראשון בתחום הכירורגיה, והוא תורגם לשפות רבות נוספות. הספר שימש מקור ראשון במעלה לרופאים ומנתחים ברחבי אירופה במשך 300 השנים הבאות, ובלט בכך שהתבסס לא על אסטרולוגיה כי אם על אבחנותיו האישיות של הכותב וניסיונו הקליני והכירורגי. בין היתר כולל החיבור פירוט טיפול בפציעות ושברים, תיאור מפורט של הפרוצדורה לניתוחי הרניה (בקע) וקטרקט, וכן עוסק במתן חומרים נרקוטיים באינהלציה לצורך הרדמה ושיכוך הכאב בעת הניתוח. שוליאק הגדיר גם את תכונות האישיות הנדרשות ממנתח, עסק באתיקה הנדרשת ממנו, והגדיר קריטריונים לרווחת החולה המטופל ונוחותו.
גי דה שוליאק מת באביניון ב-1368. בזכות ניסיונו הקליני העשיר, מחקרו, וחיבורו המפורסם הוא נחשב עד היום כ"אבי הכירורגיה המודרנית".
Chirurgia, 1493
גי לרוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 ביולי 1921 לה רושל, צרפת 
 פטירה:  17 בפברואר 1989 (בגיל 67) פריז, צרפת 
 תחום יצירה:  עיצוב אופנה 
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד 
 www.guylaroche.com
 
גי לרוש (בצרפתית: Guy Laroche; ‏ 16 ביולי 1921 – 17 בפברואר 1989) היה מעצב אופנה צרפתי ומייסד חברה הנושאת את שמו.
ביוגרפיה

גי לרוש נולד בלה רושל, צרפת, למשפחה יהודית-תוניסאית. הוא החל את קריירת האופנה שלו בכובענות ומ-1949 עבד עבור ז'אן דס עד שנעשה לעוזרו. ב-1955 הוא ביקר בארצות הברית ובדק שיטות חדשות לייצור בגדים המוניים. הוא ייסד את בית המלאכה שלו לאופנה הגבוהה ב-1956 או 1957 בשדרת פרנקלין רוזוולט ב-1956 או 1957, פריז. בקולקציה הראשונה שלו שהתקבלה באהדה, הוא הציג מחדש צבעים מלאי חיים כמו ורוד, תפוז, אלמוג, טופז, וטורקיז. בגדיו גם הציגו מחשוף בצוואר ובאזור הגב. הוא היה ידוע כצנוע ואדיב בחייו הפרטיים – בניגוד לטבעם היהיר של רוב המעצבים הפריזאיים – הוא עיצב אופנה עילית אבל גם כזו שנשים יוכלו ללובשה ביום יום, והשיק קו ביגוד נפרד לשוק האמריקאי.
ב-1961 הוא עבר למגורים חדשים, לבניין בשדרות מונטיין 29, פריז, שם פתח בוטיק והציג את קולקציית הבגדים הראשונה שלו שיועדה לייצור המוני.
ב-1966 השיק לרוש את פיג'י (Fidji), הבושם הראשון שלו לנשים, הוא עיצב קולקציה ביגוד לייצור המוני עבור גברים ופתח את בוטיק הגברים של גי לרוש. הוא יצר בשמים נוספים כמו:
1972 Drakkar
1977 J'ai Ôse
1982 Drakkar Noir
1986 Clandestine
1993 Horizon
לרוש הלך לעולמו ב-17 בפברואר 1989 בפריז.
ד'של"ד

ד'של"ד (4334)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-14 בספטמבר 573 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 2 בספטמבר 574. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
דוד ברקי

| --- | --- |

תא"ל דוד ברקי
 לידה:  3 בספטמבר 1966 (בן 58)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1984–2016 (כ־32 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 118  ראש ענף משולבים במחלקת המבצעים של חיל האוויר  מפקד כנף 2  ראש להק אוויר למסוקים  ראש להק כוח האדם
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
דוד בָּרְקִי (נולד ב-3 בספטמבר 1966) הוא תת-אלוף בצה"ל, כיהן כראש להק כוח האדם וכראש להק אוויר למסוקים בחיל האוויר.
ביוגרפיה

ברקי התגייס לקורס טיס ב-1984 וסיים אותו ב-1987 (קורס מס' 112) במגמת מסוקי סער. שירת בתפקידי פיקוד והדרכה בטייסות המסוקים של חיל האוויר ובבית הספר לטיסה. שימש סמ"ט א' (סגן מפקד טייסת) בטייסת 118 ומפקד טייסת מתקדם בבית הספר לטיסה. ב-1997, בעת שהיה בתקופת לימודים נקרא לחזור לתפקיד סמ"ט א' בעקבות אסון המסוקים בו התרסקו שני מסוקי יסעור של הטייסת. בהמשך מונה למפקד הטייסת, שימש כראש ענף משולבים במחלקת המבצעים של מטה החיל והיה מפקד בסיס כנף 2. בספטמבר 2010 מונה למפקד להק אוויר למסוקים. בנובמבר 2013 מונה לראש להק כוח האדם במקומו של תא"ל אילן בוגר. שירת בתפקיד עד יולי 2016.
חיים אישיים

ברקי בוגר תואר ראשון בעיצוב תקשורת חזותית מהמרכז לחינוך טכנולוגי חולון. נשוי ואב לשישה.
הערות שוליים

↑  שם המשפחה "ברקי" בהטעמה מלעילית
↑  תת אלוף דוד ברקי נכנס לתפקידו ראש להק אוויר למסוקים, באתר ערוץ 7.
↑  ראש להק כח-אדם חדש: תא"ל דוד ברקי, באתר חיל האוויר הישראלי
דוד בריינין

| --- | --- |

דוד בריינין ב-1924, במסגרת הופעותיו בארץ ישראל עם רינה ניקובה, סמוך לאחר עלייתה (צלם: צבי אורון (אורושקס))
 לידה:  20 באוגוסט 1905 חרקוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1942 (בגיל 36 בערך) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 תחום יצירה:  רקדן, כוראוגרף, צייר ומעצב תפאורות
 
דוד בריינין, הרצאה של ז'ורז' וולרס (פרופ' בפקולטה לרפואה בפריז)בצריף המחנה, 17 יולי 1942
דוד בּרַיינין (David Brainin;‏ 20 באוגוסט 1905, חארקוב – סתיו 1942, אושוויץ) היה רקדן, כוראוגרף, צייר ומעצב תפאורות יהודי-צרפתי ממוצא אוקראיני. היה ראשון רקדני הבלט בארץ ישראל ולאחר מכן עבר לפעול בצרפת. בתקופת השואה נספה באושוויץ.
תולדות חייו

בריינין נולד בקיץ 1905 לחיה לבית גֶרשמן וזוּסים בריינין, חייט במקצועו, בחארקוב שבדרום-מערב רוסיה (כיום באוקראינה),
ב-1919, בהיותו נער בן 14, עלה לארץ ישראל. בשנת 1923 עבר להתגורר כדייר משנה אצל משפחת מטלון ברחוב אלחנן 16. באותה שנה החלה האופרה הארצישראלית בפעילותה ובריינין הצטרף אליה כסולן בלט.
בשנת 1924, כאשר עלתה רינה ניקובה, היה בן זוגה לריקוד בלט.
בעקבות קשיים כלכליים הפסיקה האופרה את פעילותה בקיץ 1927 ובריינין עזב לפריז.
בפריז השתלם בריקוד ובכוריאוגרפיה ולמד ציור. היה חבר בלהקת ריקוד רוסית שפעלה בעיר, נישא לוורה, אחת הרקדניות, ויצא עם הלהקה לסיבוב הופעות בדרום אמריקה ב-1931. לבני הזוג נולד בן אחד.
לאחר ששב ממסע ההופעות למד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות ("אקול דה בוזאר"; École des Beaux-Arts) ועבד בעיצוב תפאורות לקולנוע, לאופרה, לבלט ולתיאטרון.
בעת מלחמת העולם השנייה נכלא תחילה במחנה הריכוז קומפיין, וב-5 ביוני 1942 נשלח לדראנסי. בעת שהותו במחנות הנציח בציור תמונות מחיי המחנה, השמורות כיום בבית לוחמי הגטאות.
ב-18 בספטמבר 1942 גורש בריינין מדראנסי לאושוויץ , ושם נספה.
בנו של בריינין, גרגואר (Grégoire), היה משורר ופילוסוף, נודע בכינוי "דרור" (Moineau), והתגורר שנים רבות בקנדה. נפטר ב-15 באוגוסט 2016 ונטמן בבית העלמין בעיירה אונפלר בחבל נורמנדי. הותיר אחריו רעייה, בן אחד ונכדות.
הערות שוליים

1 2  דוד בריינין: דף עד שמילאה אחייניתו ליודמילה לבובה, 1994, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, יד ושם.
↑  רינה ניקובה, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית).
↑  Mary S. Costanza, The Living Witness: Art in the Concentration Camps and Ghettos, New York: Free Press; London: Collier Macmillan, 1982, p. 68.
↑  מידע מתוך רשימת גירוש מצרפת, שהתפרסמה בתוך: Serge Klarsfeld, Le Mémorial de la déportation des juifs de France, Paris: Association des Fils et Filles des déportés juifs de France (FFDJF), 1978, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, יד ושם.
↑  הספד (בצרפתית)
גני קנזינגטון

| --- | --- |

 נתונים ומידות
 שטח:  115.50 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר, הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי 
 קואורדינטות:  51°30′26″N 0°10′49″W﻿ / ﻿51.507222222222°N 0.18027777777778°W﻿ / 51.507222222222; -0.18027777777778
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגני קנזינגטון(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגני קנזינגטון(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיגני קנזינגטון(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיגני קנזינגטון
 
הגנים והארמון בחורף
פארק גני קנזינגטון (באנגלית: Kensington Gardens) הוא אחד מהפארקים המלכותיים של לונדון. הפארק נמצא מערבית להייד פארק, בשטח רובע וסטמינסטר של העיר לונדון. שטח הפארק 1.1 קילומטר רבוע. פארק זה צמוד להייד פארק ומופרד ממנו על ידי דרך המרכבות המערבית.
בפארק נמצאים אנדרטת אלברט, ארמון קנזינגטון, פסלו של פיטר פן, האגם העגול וגלריית סרפנטיין.
דורה גד

| --- | --- |

דורה גד, 1966. מתוך ארכיון דורה גד, ארכיון אדריכלות ישראל, הספרייה הלאומית
 לידה:  6 באוגוסט 1912 קמפולונג, רומניה 
 פטירה:  31 בדצמבר 2003 (בגיל 91) 
 מקום קבורה:  בית קברות קיסריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של וינה 
 תחום יצירה:  אדריכלות, עיצוב פנים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1966) 
 בן או בת זוג:  יחזקאל גד (1936–1958)  אפרים בן ארצי (1959–2001) 
 
דבורה (דורה) גד (6 באוגוסט 1912 – 31 בדצמבר 2003) הייתה אדריכלית ומעצבת פנים ישראלית.
כלת פרס ישראל לאדריכלות לשנת תשכ"ו (1966).
ביוגרפיה

נולדה בשם דורה זיגל בעיירה קמפלונג בבוקובינה שברומניה. למדה אדריכלות והנדסה באוניברסיטה הטכנית של וינה. במהלך לימודיה הכירה את היינריך יחזקאל גולדברג-גד (1911–1958), שגם הוא למד שם אדריכלות. גולדברג הגיע מפולין והיה ציוני נלהב ומקורב לתנועה הרוויזיוניסטית. בשנת 1936 נישאו השניים ועלו לארץ ישראל. בשנת 1937 ייצגו יחזקאל ודורה גד בתל אביב את האדריכל אלכסנדר קליין, וביצעו עבודות פיקוח אדריכלי עבור בית שקליין תכנן ברחוב הירקון. ב-1942 פתחו דורה ויחזקאל משרד עצמאי שעסק בעיצוב דירות פרטיות, תוך הכנסת חידושים שלא היו מקובלים אז בארץ, כגון חדרי ארונות, ציפויי פורניר וסולם צבעים בהיר המגיב לאור החזק. בין הפרויקטים הראשונים שלהם נכלל תכנון בית עבור הפרדסן היפואי עבדול חמיד ביבי, ועבור משפחת פנכל בכפר שמריהו. באותו עשור ביצעו השניים תכנון פנים ב-"קפה ניצה" ברחוב אלנבי,
במשך כעשרים שנים, עד מותו, היא עבדה יחד עם יחזקאל גד במשרדם המשותף בתל אביב.
בשנת 1959 נישאה בשנית, לאלוף אפרים בן ארצי. נישואיה אלו הובילו להיכרותה עם הנהגת המדינה. ביתם המשותף בקיסריה עוצב על ידה.
גד החלה לקבל לידיה עבודות אדריכלות ועיצוב מורכבות של בניינים ממלכתיים ולאומיים. בין המבנים והפרויקטים הבולטים בחשיבותם שעיצבה:
משכן הכנסת (התכנון האדריכלי בוצע על ידי יוסף קלרווין)
מוזיאון ישראל (יחד עם אל מנספלד)
הספרייה הלאומית (תכנון אדריכלי זיוה ארמוני וחנן הברון)
עיצוב פנים עבור בית אגיון
בית משה שרת
מטוסי הבואינג של חברת אל על, וכן מטוסי בריסטול בריטניה של החברה, ומשרדיה בלונדון
בית הנשיא יצחק בן-צבי
וילה שרובר
אוניות הנוסעים של צים (יחד עם אל מנספלד ומוניו גיתאי-וינרויב)
בתי המלון הילטון בתל אביב (מלון הילטון תל אביב) ובירושלים (מלון קראון פלזה ירושלים). את התכנון האדריכלי של שניהם ביצעו יעקב רכטר ומשה זרחי.
מלונות השרון ו-"אכדיה" בהרצליה
מלון ארבע העונות, נתניה (אדריכל הבניין: יעקב נטל)
ברבות מעבודותיה שילבה בין מודרניות ושמרנות אדריכלית והיא שילבה בעבודותיה יצירות של דור האמנים הצעיר, בהם דני קרוון ויעקב אגם. גד נהגה לשלב בין מוטיבים ארצישראליים לבין אדריכלות פונקציונלית ומודרניסטית. כך, במלון "אכדיה" עבורו ביצעה תכנון פנים בשנות החמישים, שולבו אלמנטים "ארכאולוגיים", כגון העתקי קרמיקה של כתובות אכדיות וכתובות מספר בראשית, על מנת להדגיש את העבר השמי של המקום; ברם, חלל המלון בכללו נפתס כמודרני ועכשווי, על פי עקרונות "האסתטיקה של המכונה". הדבר היה כך גם בספינות "צים" שבעיצובה, כאשר הספינות שילבו עיצוב מודרני ופונקציונלי עם עצירות של אמנים ישראלים, כגון שושנה היימן, ז'אן דוד, פרלי פלציג וכן שטיחים של "משכית".
לאחר השלמת בנייתו של מבנה מוזיאון ישראל בירושלים, אדריכלית הפנים גד והאדריכל אל מנספלד זכו יחד בפרס ישראל לאדריכלות לשנת 1966.
לימים היא הייתה נשיאת כבוד של אגודת אדריכלי הפנים בישראל.
בעשור האחרון לחייה הייתה גד שותפה להקמת החוג לעיצוב פנים של המכללה למנהל, לו היא הורישה את עיזבונה המקצועי.
לקריאה נוספת

רן שחורי (עורך), דורה גד: הנוכחות הישראלית באדריכלות הפנים, תל אביב: אדריכלות ישראלית, 1997.
רות מרקוס (עורכת), נשים יוצרות בישראל, 1920–1970, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2008, עמ' 159–160.
בונות ארץ חדשה: אדריכליות וארגוני נשים בתקופת המנדט, סיגל דוידי
German and Austrian Women Architects in Mandatory Palestine (English and German), Sigal Davidi\
חגית פלג-רותם, ‏שרת הפנים, באתר גלובס, 12 בדצמבר 2005
דוד פרדמן

| --- | --- |

 לידה:  7 בינואר 1903 טרספול, רפובליקת פולין 
 פטירה:  11 בינואר 1970 (בגיל 67) קייב, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות בייקובה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חרקוב 
 מוסדות:  אוניברסיטת קייב  מכון לביוכימיה על שם פאלאדין 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין  מדליה על גבורת העמל 
 
דוד פרדמן (ברוסית: Давид Лазаревич Фердман‏; 7 בינואר 1903 - 11 בינואר 1970) היה ביוכימאי סובייטי ממוצא יהודי. הוא היה מומחה בחקר חומרים על בסיס זרחן והשפעתם על פעילות גוף האדם.
קורות חיים

דוד פרדמן נולד בשנת 1902 בעיירה טרספול (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בפולין) למשפחה יהודית. בעקבות אירועים של מלחמת העולם הראשונה והקמת פולין כמדינה עצמאית, המשפחה עברה להתגורר לשטח אוקראינה הסובייטית שבהמשך השתלבה בברית המועצות.
בשנת 1925 פרדמן סיים לימודים באוניברסיטת חרקוב והחל לעבוד במכון לביוכימיה שהוקם באותה שנה. כאשר המכון הועבר לקייב פרדמן החל ללמד במכון לרפואה בחרקוב וכיהן בדרגת פרופסור. הוא עבד במכון עד לשנת 1943.
בשנת 1943, אחרי שחרור קייב משליטה נאצית, פרדמן עבר לקייב ובפעם השנייה החל לעבוד במכון לביוכימיה. הוא קודם למנהל מחלקה והיה סגן מנהל המכון למדע. במקביל בנשים 1944–1970 הוא היה מלמד באוניברסיטת קייב בה כיהן בדרגת פרופסור.
פרדמן חקר השפעת חומרים על בסיס זרחן על פעילות שרירים. הוא גילה שחלק מהחומרים יכולים לרפא מחלות. פרדמן פרסם כ-150 עבודות בתחום מומחיותו. הוא כתב ספר לימוד בביוכימיה לסטודנטים להשכלה גבוהה. ספר זה יצא לאור ברוסית ובאוקראינית ועבר מספר מהדורות.
על הישגיו לקידום המדע בשנת 1939 פרדמן התקבל כחבר באקדמיה למדעים של אוקראינה ובשנת 1946 כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים של ברית המועצות. כמו כן הוענק לו עיטור לנין.
פרדמן נפטר בשנת 1970 בקייב ונטמן בבית העלמין באיקובה.
גור לביא

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 2001 (בן 23) בת שלמה, ישראל
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  1.98
 מספר:  25, 4
 קבוצות כשחקן
 2020–2024   2021–2022   2024-:  הפועל חיפה   ← עירוני קריית אתא   הפועל גלבוע גליל
 הישגים כשחקן
 אליפות הליגה הלאומית (2022) תגלית העונה בליגה הלאומית (2022)
גור לביא (נולד ב-27 במרץ 2001) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בהפועל גלבוע גליל ובנבחרת ישראל בכדורסל 3x3.
קריירה

לביא נולד בבת שלמה והחל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי זכרון יעקב. בעונתו האחרונה בנוער, הוא הוביל את קבוצתו למקום השני.
בעונת 2020/2021, חתם לביא בהפועל חיפה. תחילה הוא עלה לדקות מועטות, אך ככל שהעונה התקדמה קיבל לביא יותר קרדיט ובמיוחד לאחר פציעתו של כרם משעור. ב-29 במאי 2021, קלע לביא שיא עונתי של 9 נקודות יחד עם 6 ריבאונדים ב-21 דקות במהלך הניצחון 69–86 על הפועל חולון. באותה עונה שותף לביא ב-19 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 0.7 נקודות ו-0.6 ריבאונדים ב-4.3 דקות למשחק.
בעונת 2021/2022 הושאל לביא לעירוני קריית אתא מהליגה הלאומית במסגרת הכרטיס הכפול. בעונה זו העפיל עם הקבוצה לפלייאוף העליון לאחר שסיימה במקום ה-4 ולאחר מכן העפיל עם הקבוצה לשלב חצי הגמר והגמר בו זכתה והעפיל עמה לליגת העל. במהלך העונה פתח בחמישייה בכל המשחקים והעמיד 11.9 נק', 6.5 ריבאונדים ו-2 אסיסטים בעונה הסדירה. בשלב הפלייאוף העמיד 13.9 נק', 5.7 ריב' ו-1.6 אסיסטים. בסיום העונה הסדירה נבחר לתגלית העונה בלאומית.
בעונת 2022/2023 מיעט לביא לקבל דק' באופן יציב תחת המאמן שרון דרוקר, אך לקראת סיום העונה תחת המאמן מיקי גורקה זכה לקבל דק' משמעותיות. בסופו של דבר שותף בכ20 משחקים כ-8.8 דק' בממוצע והעמיד 2.4 נק' ו-2.2 ריב' כאשר משחק השיא שלו היה נגד הפועל גלבוע גליל כאשר העמיד 12 נק', 16 ריב'ו-6 אסיסטים.
נבחרת ישראל

ב-2021 זומן לביא לסגל נבחרת העתודה לטורניר הצלנג'ר 2021 (שהחליף את אליפות אירופה דרג א' בשנה זו) בחמשת משחקי הטורניר עלה מהספסל והעמיד ממוצעים של 8.4 נק' נק', 4.2 ריב', 1.6 אס', 1.6 חט' ו-10 במדד ה+- ב-62.5 % מהשדה.
נבחרת ישראל > נבחרת ישראל בכדורסל 3x3

ב-2022 זומן לנבחרת ישראל בכדורסל 3x3 והשתתף עם הנבחרת במוקדמות אליפות אירופה, בה סיימה הנבחרת במקום הראשון בשלב המוקדמות ועקב כך העפילה לאליפות.
הערות שוליים

↑  ניצחון נאה להפועל חיפה בדרך למקום 5, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏29 במאי 2021
↑  ברוך הבא גור לביא! קריית אתא
↑  יונתן מור נבחר לישראלי המצטיין בלאומית, באתר ערוץ הספורט, 4 באפריל 2022
↑  סטטיסטיקה גור לביא צאלנג'ר 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים ובנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוד ברקין

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1945 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בדצמבר 2006 (בגיל 61) 
 תקופת הפעילות:  ? – 20 בדצמבר 2006 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב דוד בַּרְקִין (24 באוקטובר 1945-כ"ט בכסלו ה'תשס"ז, 20 בדצמבר 2006; באנגלית: Dovid Barkin) היה ראש ישיבה ליטאי-אמריקאי. מראשי ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו.
ביוגרפיה

נולד בארצות הברית לגולדה וקלמן ברקין. בצעירותו החל ללמוד בישיבת טלז, ומאוחר יותר למד בישיבת פוניבז' והיה לתלמידם של רבי שמואל רוזובסקי ורבי אלעזר מנחם מן שך. הוא היה מקורב מאוד לרב שך, וכשעזב את הישיבה וחזר לארצות הברית, העניק לו רבו כמתנת פרידה את חיבורו על משנה תורה לרמב"ם הלכות נערה בתולה שכתב בעת לימודיו בישיבת סלוצק - קלצק ב-1922.
בארצות הברית הוא חזר ללמוד בישיבת טלז ונישא בראשית שנת ה'תשכ"ט (סתיו 1968) למרים בתו של רבי אליהו מאיר בלוך שנפטר ארבע עשרה שנים קודם לכן.
בשנת ה'תשל"ט (1979) הצטרף כר"מ לסגל ישיבת טלז, והעביר בה שיעורים עד סמוך לפטירתו. בשנותיו האחרונות החל לכהן כראש ישיבה בטלז.
הוא בלט בהתמדתו ובניתוקו מהוויות העולם הזה, נפטר לאחר מחלה ממושכת, בכ"ט בכסלו ה'תשס"ז, 20 בדצמבר 2006.
משפחתו

נולדו לו ארבעה בנים וחמש בנות, מהם:
בנו, הרב יחזקאל מרדכי - מכהן כר"מ בישיבת "מאור דוד" הקרויה על שמו
בנו, הרב אברהם שמעון - מכהן כר"מ בישיבת חפץ חיים בבולטימור
הערות שוליים

↑  "מוצל מאש" מכי"ק מרן הגרא"מ שך, בתוך: ישורון, יא, ירושלים-ניו יורק תשס"ב, עמ' קל-קצד, באתר היברובוקס. השניים ניהלו תכתובת תורנית ענפה בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70 של המאה ה-20, רבים ממכתבים אלו נדפסו בישורון בכרך הנזכר במדור המכתבים.
↑  עובדה זו בולטת בסיפורו של הרב משה מרדכי הלוי שולזינגר, מצות הלוי, עמ' יט-כ בהערה, לפיו שאל את הרב שך, עד כמה ייתבע האדם בבית דין של מעלה על אי ידיעתו בענייני העולם, ובמהלך המשא ומתן התברר כי הרב ברקין לא ידע מיהו נשיא ארצות הברית באותו זמן. וראו על כך עוד: הרב חיים ירוחם גינזבורג, אתה נגלית (תש"ע), דברי זיכרון על הגאון רבי דוד בארקין זצ"ל. עמ' קכד-קכה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313620505171  ISNI: 0000 0003 8290 8727  LCCN: no2011012616  VIAF: 267494909   WorldCat (עם VIAF): 267494909