stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאה אלף בני לואי הקדוש
פעולות חיל המשלוח > החזית האנדלוסית

מבצעים מכריעים יותר התפרסו ברחבי אנדלוסיה, מכיוון שזה היה האזור של קדיס, אשר הפכה לבירתם הזמנית של תומכי החוקה, ובכך היעד האסטרטגי העיקרי של הכוח הצרפתי. האזור הכיל את הקורטס ואת המלך הכלוא והוגן על ידי חיל מצב של 14,000 איש. בהתחלה ריגו, אחר כך הגנרלים אנרי ז'וזף אודונל, רוזן לה ביסבל, קווירוגה ומיגל דה אלבה הובילו את הפעולה. הגישה לעיר הייתה מוגנת על ידי הסוללות של מבצר סנטה קטלינה ומבצר סן סבסטיאן ממערב, מבצר סנטי-פייטרי ממזרח ומעל לכל על ידי חצי האי המבוצר של טרוקדרו, שם הציב קולונל גרס 1700 איש ו-50 תותחים.
בפיקודו של הגנרל אטיין טרדיף דה פומרו דה בורדסול, שאליו הצטרפו עד מהרה דוכס אנגולם וגיימינו, חיל הרגלים של הגנרלים בורמון, אובר וגיז'ון, חיל הפרשים של פואסק-לאטור, הארטילריה של לואי טירלה והמהנדסים תחת גיום דוד דה לה ברונרי נכנסו לעמדות לפני קדיס מאמצע יולי. הצי הצרפתי נאלץ להשתמש במספר דיוויזיות ימיות למעקב אחר הנמלים וחופי האוקיינוס האטלנטי והים התיכון של ספרד (שהוחזקו על ידי תומכי החוקה), והצליח לשלוח רק שייטת קטנה של 10 ספינות תחת קונטר-אדמירל ז'אק פליקס עמנואל אמלן כדי לחסום את העיר. זה התגלה ככוח קטן מכדי שאמלן יצליח במשימה זו, ולכן ב-27 באוגוסט הוא הוחלף בקונטר-אדמירל דה רוטור, ולאחר מכן בדופרה (Duperré) שהגיע רק ב-17 בספטמבר, עם תגבורת זעומה.
פעולות חיל המשלוח > סיכום

ב-31 באוגוסט תקף חיל הרגלים הצרפתי את פוארטה דה טרוקדרו ובמחיר של 35 הרוגים ו-110 פצועים (בניגוד ל-150 הרוגים, 300 פצועים ו-1,100 שבויים מצד חיל המצב) כבש אותו בהצלחה, תוך שהוא מפנה את תותחיו החזקים לעבר קדיס. ב-20 בספטמבר, פורט סנקטי-פטרי נפל בתורו בפעולה משולבת של הצבא והצי. ב-23 בספטמבר הפציצו התותחים של המבצרים סנקטי-פטרי וטרוקאדרו ושל הצי של דופרה את העיירה וב-28 תומכי החוקה קבעו שהעיר אבודה. לפיכך, חברי הקורטס החליטו לפזר את עצמם, להחזיר את הכוח המוחלט לפרננדו השביעי ולמסור אותו לצרפתים. ב-30 בספטמבר נכנעה קדיס וב-3 באוקטובר נחתו יותר מ-4,600 חיילים צרפתים בנמל שלה. הצבא הצרפתי ירה את היריות האחרונות שלו בספרד בתחילת נובמבר. ב-5 בנובמבר, הדוכס מאנגולם עזב את מדריד ונכנס שוב לצרפת ב-23 בנובמבר, כשהוא משאיר מאחוריו כוח כיבוש של 45,000 איש בפיקודו של בורמון. ספרד פונתה אז בהדרגה, אך הנסיגה הצרפתית הושלמה במלואה רק ב-1828.
השלכות

הליברלים ניהלו אפוא משא ומתן על החזרתם בתמורה לשבועתו של פרננדו לכבד את החוקים הספרדים. עם זאת, ב-1 באוקטובר 1823, כשהרגיש מחוזק על ידי הכוחות הצרפתיים, הפר פרננדו את שבועתו ושוב ביטל את חוקת קדיס והכריז כבטלים ומבוטלים כל המעשים והאמצעים של הממשלה הליברלית.
המלחמה גם הפריעה קשות למאמצים הספרדים למחוץ את מאבקי העצמאות באמריקה ההיספאנית. הכוחות הספרדיים האחרונים ביבשת דרום אמריקה הובסו בקרב איאקוצ'ו ב-1824.
פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, שר החוץ בממשלת ויל בצרפת (מ-28 בדצמבר 1822 עד 6 ביוני 1824), העמיד את הצלחת המשלחת מול כישלונה של צרפת במלחמת חצי האי:
"לצעוד על פני ספרד, להצליח במקום שבו בונפרטה נכשל, לנצח על אותה אדמה שבה זרועותיו של אדם גדול סבלו מכשלונות, לעשות בשישה חודשים מה שלא היה מסוגל לעשות בשבע שנים, היה נס אמיתי!"
רמיזות

במהלך מלחמת האזרחים בספרד זכו הקרבינרוס של ספרד הרפובליקנית לכינוי "מאה אלף בניו של נגרין".
הערות שוליים

1 2  Nash, Jay Robert (1976). Darkest Hours. Rowman & Littlefield. ISBN 9781590775264.
↑  Pierson, Peter.
↑  Beevor, Antony.
"באמבלהד הזקן ה-18 [לואי ה-18] מנסה את מגפי נפוליאון, או, מתכונן למערכה הספרדית". קריקטורה מאת ג'ורג' קרוקשנק.
לואי אנטואן ד'ארטואה, דוכס אנגולם (1775–1844), בנו של שארל העשירי, לחם בשמו של לואי ה-18 במהלך ההתערבות הצרפתית במלחמת האזרחים בספרד.
הדוכס מאנגולם במהלך ההתערבות הצרפתית בספרד
כיבוש פמפלונה, 1823 (מאת H. Vernet)
חיילים צרפתים צרים על מבצר טרוקדרו
מינסטרלנד

מפה של נורדריין-וסטפאליה עם סימון אזור מינסטרלנד
מינסטרלנד (Münsterland) הוא אזור גאוגרפי בצפון-מערב נורדריין-וסטפאליה, אחת ממדינות גרמניה. את האזור ניתן לגדר גאוגרפית או היסטורית-תרבותית.
מבחינה גאוגרפית, האזור הוא שטח מפרץ וסטפאליה שנמצא צפונית לנהר הליפה. מפרץ וסטפאליה (Westfälische Bucht) הוא מתקופת הקרטיקון ובו ניתן להבחין בצורה טופוגרפית בשל אדמתו השטוחה שמגודרת באדמה המתנשאת מעליה.
מבחינה היסטורית-תרבותית, השטח של מינסטרלנד משתרע על השטח הדרומי של הנסיכות-בישופות של מינסטר (Oberstiftmünster). בשנת 1973 נוספו עוד שטחים וערים למינסטרלנד.
התודעה ההיסטורית של מינסטרלנד די חזקה ומבוססת לרוב על האמונה הקתולית של תושבי האזור. העיר מינסטר היא המרכז הגאוגרפי, תרבותי, חברתי, כלכלי והרוחני של מינסטרלנד.
תיירות ותרבות

אזור מינסטרלנד ידוע בארמונותיו, כנסיותיו ומנזריו המפוארים, שרובם נשמרו. בזכות האדמה השטוחה באזורים הצפוניים והמערביים, רכיבת אופניים הפכה לספורט פופולרי בקרב התושבים. ישנם מסלולים מסומנים רבים שעוברים בין האתרים באזור. עוד ייחוד אזורי הוא השפה או הסוציולקט מאזהמטה, שמדברים תושבי העיר מינסטר וסביבתה. הם משתמשים במילים של הסוציולקט לרוב בלי להרגיש אפילו, אך המבקרים לא יבינו אותם.
ראו גם

מינסטר
היסטוריה של מינסטר
Carolus Rex

Carolus Rex הוא אלבום הקונספט השביעי של להקת הפאוור/הבי מטאל השוודית סבטון. האלבום יצא ב-23 במאי 2012, בגרסה אנגלית ושוודית יחד. כהמשך לאלבומים הקודמים של הלהקה, האלבום עוסק במלחמות. באלבום הזה, השירים עוסקים בקרל השנים עשר, מלך שוודיה.
רשימת שירים (גרסה בינלאומית)

Dominium Maris Baltici - נעימה - 0:29
The Lion From the North - על גוסטב אדולף השני ועל הטקטיקות המלחמתיות המהפכניות שלו - 4:42
Gott Mit Uns - על קרב ברייטנפלד - 3:15
A Lifetime of War - שיר קינה על החיילים הנספים במלחמת שלושים השנים שנהרגו עקב תאוות שלטון וטעמי דת של מלכיהם - 5:45
1648 - על קרב פראג והיכשלות המצור - 3:54.
The Carolean's Prayer - תפילתם של הקרולינס, חייליו של קרל ה-12 - 6:14
Carolus Rex - על מדיניות שלטונו של קרל ה-12 כלפי עמו מבחינה דתית וממשלתית - 4:53
Killing Ground - על קרב פרוסדט בין האימפריה השוודית לבין רוסיה וסקסוניה - 4:24
Poltava - על קרב פולטבה ותוצאותיו - 4:03
Long Live the King - על מותו והלווייתו של המלך - 4:09
Ruina Imperii - על נפילתה הסופית של האימפריה השוודית - 3:21
בנוסף- רצועת בונוס המכילה גרסת כיסוי לשיר In the Army Now של להקת Status Quo.
מישור מסרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מישור 
 נתונים ומידות
 אורך:  7 קילומטרים
 רוחב:  50 קילומטרים
 מיקום
 קואורדינטות:  35°01′47″N 24°59′59″E﻿ / ﻿35.029715°N 24.999733°E﻿ / 35.029715; 24.999733
 
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמישור מסרה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמישור מסרה(למפת כרתים רגילה) הרקליון חאניה רת'ימנומישור מסרה(למפת כרתים מוגדלת) הרקליון חאניה רת'ימנומישור מסרה
 
מבט על מסרה מגבעת פסטוס
מישור מסרה או פשוט מסרה (ביוונית: Μεσσαρά) הוא מישור סחף בדרום כרתים, המשתרע על כ-50 ק"מ ממערב למזרח וכ-7 ק"מ מצפון לדרום, מה שהופך אותו למישור הגדול ביותר בכרתים.
על גבעה בקצהו המערבי נמצאים חורבות פסטוס, סמוך לאמצע חורבות העיר העתיקה גורטיס.
מאז 1500 לפני הספירה המישור התארך עד כדי 6 ק"מ עקב הצטברות של משקעי סחף. חימר ממסרה נמצא כמקור לכמויות משמעותיות של כלי חרס מינואים; סוגי אדמה וסלעים משולי מסרה, במיוחד להדום הרי האסטרוזיה בדרום ולמרגלותיה מצפון בתוך הרי הפסילוריטיס.
במסרה מגדלים עצי זית, כרמים וגידולי גננות. חלק מהמוצרים משווקים לשוק המקומי. חלק ניכר משמן הזית המיוצר מיוצא לאחר מכן לשווקים באירופה. מישור מסרה הוא גם ביתם של סוסי מסרה.
הערות שוליים

↑  "Phaistos". themodernantiquarian.com.
↑  Joseph W. Shaw, A Lm Ia Ceramic Kiln in South-Central Crete: Function and Pottery Production, 2001, ASCSA, 172 pages ISBN 0-87661-530-2
↑  Hendricks, Bonnie. International Encyclopedia of Horse Breeds. University of Oklahoma Press, 1996, p. 283. ISBN 0-8061-2753-8.
↑  Jasper Nissen: Enzyklopädie der Pferderassen. Franckh-Kosmos Verlags GmbH & Co, Stuttgart 2003, ISBN 3-440-09723-4 (German)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2012-12-17. נבדק ב-2013-06-23. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119588946 (data)  SUDOC: 027578941  VIAF: 123144648676261285621   WorldCat (עם VIAF): 123144648676261285621
מוזיקה בברית המועצות

בברית המועצות היו ז'אנרים רבים של מוזיקה, והמוזיקה הוקלטה בתקופות שונות. רוב המוזיקה נחשבה לחלק מהתרבות הרוסית, אבל תרבויות מעמים אחרים של רפובליקות ברית המועצות תרמו רבות גם כן. המדינה הסובייטית תמכה במוסדות מוזיקה, אבל צינזרה את המוזיקה. לפי לנין, "לכל אמן, לכל מי שמחשיב את עצמו כאמן, יש הזכות ליצור לפי האידיאל שלו, עצמאי מכל דבר. למרות זאת, אנחנו קומוניסטים ואסור לנו לשבת בחיבוק ידיים ולתת לכאוס להתפתח לפי מבוקשו. אנחנו צריכים להנחות את התהליך הזה וליצור את תוצאתו."
מוזיקה קלאסית של ברית המועצות

המוזיקה הקלאסית של ברית המועצות התפתחה מהמוזיקה של האימפריה הרוסית. המוזיקה התפתחה לאורך זמן מניסויים של תקופת המהפכה, עד לקלאסיציזם שהיה המועדף אצל סטלין. רבים מהאמנים הקלאסיים בתקופה הסובייטית נהיו מהאמנים המובילים בעולם, כגון סטרוויסקי, פרוקופייב, שוסטקוביץ', חצ'טוריאן ועוד.
פסקולי סרטים

פסקולי סרטים היו חלק גדול מהמוזיקה הסובייטית הפופולרית, וגם מהמוזיקה הניסיונית.
מוזיקה פופולרית > תקופות מוקדמות

בתקופות המוקדמות של ברית המועצות, המוזיקה הפופולרית הייתה בעצם מוזיקה רוסית. אחד השירים הפופולרים ביותר, "קטיושה" (שבין היתר תורגם לעברית), קרוב מאוד למלודיה, הרמוניה והקיצביות של המוזיקה הרוסית במאה ה-19.
מוזיקה פופולרית > 1920-1960: ג'אז סובייטי

מוזיקת ג'אז הונהגה בברית המועצות בשנות העשרים של המאה העשרים, אך בשנות הארבעים סווגה המוזיקה כ"מוזיקת בורגנות". בשנות השישים הז'אנר נהיה מעט פופולרי.
מוזיקה פופולרית > 1960-1970: מוזיקת משוררים בודדים ולהקות וקאליות ואינסטרומנטליות

בשנות השישים התחילו להופיע בברית המועצות להקות ווקאליות ואינסטרומנטליות רשמיות. הלהקות נוצרו על ידי המדינה ולרוב ביצעו שירים שהלחינו אותם מנצחים של ברית המועצות.
תנועת הזמר-יוצר בברית המועצות, או המשורר הבודד, הייתה פופולרית מאוד ונחשבה לתחלופה למוזיקת הלהקות הוקאליות ואינסטרומנטליות.
מוזיקה פופולרית > שנות השמונים: מוזיקת רוק

לא כמו הלהקות הווקאליות ואינסטרומנטליות בשנות השישים והשמונים, להקות רוק לא הורשו לפרסם את יצירותיהם ונשארו לא במיינסטרים. בשנות השמונים, הצנזורה פחתה, מועדוני רוק נפתחו במוסקבה ולנינגראד, ורוק נכנס במהרה למיינסטרים.
הערות שוליים

↑  Lenin, O Kulture i Iskusstve (about Culture and Art), Moscow, 1957, עמודים 519-520
↑  Nicolas Slonimsky. Russian and Soviet music and composers. Psychology Press, 2004. עמוד .164
↑  Walter Gerald Moss. A History Of Russia: Since 1855, Volume 2. Anthem Series on Russian, East European and Eurasian Studies. Anthem Press, 2004. 643 עמודים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000354015
מימי קודלי

מימי קודלי (באלבנית: Mimi Kodheli; נולדה ב-11 בספטמבר 1964) היא פוליטיקאית אלבנית המכהנת כחברת האספה הלאומית של אלבניה. היא כיהנה כשרת ההגנה של אלבניה בשנים 2017–2013. הייתה האישה הראשונה לכהן בתפקיד זה.
ביוגרפיה

קודלי נולדה ב-11 בספטמבר 1963 בטירנה. היא השלימה דוקטורט במדעים ובכלכלה מאוניברסיטת ורונה שבאיטליה. יש לה תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת לינקולן שבנברסקה.
היא נכנסה לפוליטיקה ב-2002, כאשר היא מונתה להיות סגנית ראש עיריית טירנה. בשנת 2005, מונתה לתפקיד הפרפקט של מחוז טירנה ובשנת 2009 נבחרה לאספה הלאומית. כחברה באספה הלאומית היא יו"ר ועדת הכלכלה. מאז 2007, היא חברה במפלגה הסוציאליסטית של אלבניה. היא למדה לימודים גבוהים בתחומים שונים, כגון בנקאות, יחסים בינלאומיים. היא השתתפה בפרויקט של מחלקת המדינה של ארצות הברית, "נשים בפוליטיקה".
ב-15 בספטמבר 2013 מונתה קודלי לתפקיד שרת ההגנה של אלבניה בממשלתו הראשונה של ראש ממשלת אלבניה אדי רמה. לאחר בחירות כלליות שהתקיימו באלבניה ב-2017, מונתה במקומה אולטה ג'צקה
ראו גם

פוליטיקה של אלבניה
הערות שוליים

↑  Women Given Unprecedented Role in Albania Cabinet
↑  Mrs. Olta Xhaçka the new Minister of Defense, באתר ממשלת אלבניה, ‏14 בספטמבר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא אלבניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מימי קודלי".
מייק ריינולדס (אדריכל)

ריינולדס ב-2011
מייקל "מייק" ריינולדס (באנגלית: Michael E. "Mike" Reynolds) הוא אדריכל אמריקאי הפועל בניו מקסיקו ונודע בזכות התכנון והבנייה של "ספינות אדמה" (אנ'), בתים סולאריים-פאסיביים. הוא דוגל ב"דרך חיים רדיקלית בת קיימא". הוא ידוע כמבקר חריף של האדריכלות הסטנדרטית ובעבודותיו הלא-שגרתיות הוא משלב חומרי פסולת כגון צמיגי מכוניות, ומתנסה בעיצובים שבוחנים את גבולות חוקי הבנייה.
קריירה

עם סיום לימודיו באונ' סינסינטי בשנת 1969, ריינולדס החל לייצר את עבודותיו הפרובקטיביות. התזה שלו פורסמה במגזין ״architectural record" ב-1971, ושנה לאחר מכן בנה את הבית הראשון שלו מחומרים ממוחזרים. המבנה שנבנה תחת פיקוחו משתמש באשפה יומיומית כמו פחיות משקה מאלומניום, בקבוקי פלסטיק וצמיגים משומשים. במקום להשתמש בשיטות הקונבנציונליות למחזור, אשר מנצלות אנרגיה רבה, ריינולדס משתמש במוצרים הממוחזרים כפי שהם. המבנה שלו ״thumb house" או ״בית האגודל״, אשר נבנה ב-1972, משתמש בפחיות בירה אשר קשורות יחד לכדי ״לבנים״, אשר הוצמדו יחד ואז טויחו. עיצוב ה״לבנים״ נרשם כפטנט בשנת 1973.
ריינולד קורא לבנייה מסוג זה "Earthship Biotecture", ״ביו-טקטורה של ספינות אדמה״, ואף כתב חמישה ספרים בנושא. בספריו נזכר ברגע ההארה בו הוא הבין כי כל חפץ יכול לבוא לכדי שימוש- צמיג ישן יכול להפוך למסה תרמית עמידה ורבת עצמה כאשר הוא נדחס באדמה, או בקבוק פלסטיק יכול לשמש כבידוד.
במהלך השנים הוא בנה ומכר את בתיו הניסיוניים והמשיך לשפרם על ידי ניסוי וטעייה. עם הזמן, ספינות האדמה כללו תכונות שעזרו להן להיות נוחות עבור הדיירים בעוד הן מתקיימות ללא חיבורים לתשתיות קיימות. לוחות סולארים וקירור גיאותרמי נוספו לעיצוב. הבתים יוצאי הדופן תפסו את תשומת לבם של מפורסמים ופעילים למען איכות הסביבה וכמה מהם אף הזמינו ממנו ספינות אדמה יוקרתיות עבורם.
אף על פי שריינולדס תמיד הבהיר את אופיו הניסיוני של בתיו, מספר קונים שבתיהם לא עלו יפה ביחס לציפיותיהם הגישו נגדו תביעות והתלוננו על פגמים, כגון גגות דולפים ובקרת אקלים לא נאותה. מדורבנים מהטענות הרבות נגד ריינולדס, מועצת האדרכלים של ניו מקסיקו שללה את רישיון האדריכל שלו, בטענה שהבתים שתכנן הם לא חוקיים ולא בטיחותיים. בשנת 1990, ריינולדס ויתר על רישיונו לעסוק באדריכלות ובנייה בניו מקסיקו אחרי שנה של מחלוקות עם מספר לקוחות.
עם עליית החששות מפני התחממות כדור הארץ, עלה מעמדו של ריינולדס כ"נביא" התנועה הירוקה. סרט דוקומנטרי משנת 2007 בשם ״Garbage Warrior״, ״הלוחם בזבל״, מהלל את חייו ועבודתו. בסרט ריינולדס מצוטט באומרו שנפל לדיכאון כבד לאחר שרישיונו נשלל. הוא מתאר שם את אחד מבתיו, אשר נקרא ״פיניקס״:
שום דבר לא מגיע אל תוך הבית הזה, לא חוטי חשמל, לא צינורות גז, שום צינורות ביוב לא יוצאים החוצה, שום צינורות מים לא מגיעים פנימה, אין שום אנרגיה שמבוזבזת… אנחנו יושבים על 6000 גלונים של מים, מגדלים מזון, השפכים מטוהרים, בבית יש 21 מעלות צלזיוס כל השנה... מה שבתים מסוג זה עושים זה לקחת כל אספקט בחיים שלך ומגישים אותו לידיים שלך… משפחה של 4 נפשות יכולה לשגשג פה מבלי ללכת אף פעם לשום חנות.
ריינולדס מסביר כיצד הבתים שלו יכולים לפעול מחוץ לרשת החשמל, זקוקים למשכנתא זעומה ולפעמים גם ללא משכנתא וללא תשלום עבור חשבונות שוטפים של תחזוקה.
נוכח ההתמודדות עם סוף הקריירה שלו, ריינולדס הסכים לעבוד בכפוף לחוקים המדיניים והפדרליים של הבנייה, אך לא ללא מחאה. יחסיו עם הקליינטים הקודמים אשר ספינות האדמה שלהם כשלו, לעולם לא אוחו, למרות שהתערבות המדינה הותירה חלקם מסופקים מכך שאחרים לא יפגעו באותה צורה. רישיון האדריכלות של ריינולדס הושב לו ב-2007 לאחר מאבק של 17 שנים, והוא חזר לבנות ספינות אדמה. בעקבות ההכרה בו ביקש ממנו המכון האמריקאי לאדריכלים שירצה במטה הכללי שלו בקולורדו.
חיבוריו

Reynolds, Michael (1989). A Coming of Wizards. High Mesa Press. ISBN 978-0-9614010-3-0.
Reynolds, Michael (1990). Earthship: How to Build Your Own. Vol. 1. Solar Survival Press. ISBN 978-0-9626767-0-3.
Reynolds, Michael (1991). Earthship: System and Components. Vol. 2. Solar Survival. ISBN 978-0-9626767-1-0.
Reynolds, Michael (1993). Earthship: Evolution Beyond Economics. Vol. 3. Solar Survival. ISBN 978-0-9626767-2-7.
Reynolds, Michael (2000). Comfort in Any Climate. Solar Survival. ISBN 978-0-9626767-4-1.
Reynolds, Michael (2005). Water from the Sky. Solar Survival. ISBN 978-0-9626767-5-8.
גלריה

ריינולדס בשנת 1970
בחינת תוכניות ב-1970.
ביתו של מייק ריינולדס, 1974
קיר פחיות הבירה וריינולדס
הערות שוליים

↑  U.S. Patent 3,721,059 — Building Block of Empty Cans; design patent at USPTO
↑  Reed, Susan; Michael Haederle (14 בינואר 1991). "Want an Ecologically Correct House? Architect Michael Reynolds Builds Earthships Out of Beer Cans and Tires". People: 105. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Controversy Over Green Hero," Architectural Record, June 2000, p. 36.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007335926905171  BIBSYS: 9061667  ISNI: 0000 0000 3361 2936  LCCN: n93007578  NKC: xx0259720  NTA: 391882813  RKD: 321045  SNAC: w6jh3q9t  VIAF: 45968860   WorldCat (עם VIAF): 45968860 
מייקל ריינולדס (1975)
מהפכות במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19

מהפכות במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 כללו מהפכות ברוסיה (מרד הדקבריסטים), ספרד, פורטוגל ומדינות איטליה למען מונרכיות חוקתיות, ומאבק למען עצמאות מהשלטון העות'מאני ביוון. בניגוד לגל המהפכני בשנות ה-30 של המאה ה-19, אלה נטו להתרחש בפריפריה של אירופה.
ציר זמן

1820: הטריניום הליברלי בספרד
1820: המהפכה הליברלית בפורטוגל
1820: ממלכת שתי הסיציליות
1821 – 1829: מלחמת העצמאות היוונית
1821: ממלכת סרדיניה
1825: מרד הדקבריסטים ברוסיה
1828: מהפכת הדקמבריסטים בארגנטינה
אירופה > איטליה

מהפכת 1820 החלה בסיציליה ובנאפולי, נגד פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, שנאלץ לעשות ויתורים ולהבטיח מונרכיה חוקתית. הצלחה זו העניקה השראה לקרבונארי בצפון איטליה לפתוח במרד גם הם. בשנת 1821, ממלכת סרדיניה (פיימונטה) אילצה את המלך ויטוריו אמנואלה הראשון להתפטר והשיגה באופן זמני מונרכיה חוקתית כתוצאה ממעשיהם של הקרבונארי, כמו גם רפורמות ליברליות אחרות.
הברית הקדושה לא סבלה מצב עניינים זה והחליטה באוקטובר 1820 להתערב. בפברואר 1821 היא שלחה צבא לרסק את המהפכה בנאפולי. גם מלך סרדיניה קרא להתערבות אוסטרית. מול אויב עדיף באופן מוחץ במספרו, התמוטטו מרידות הקרבונארי ומנהיגיהם נמלטו לגלות.
אירופה > ספרד

קולונל רפאל דל רייגו הוביל חלק גדול מהצבא הספרדי במרד, בדרישה להחזיר את החוקה הליברלית של 1812. המלך פרננדו השביעי הסכים, אך ביקש בחשאי סיוע ממערכת הקונגרס, שבקונגרס ורונה של 1822 הסכימה שצרפת תשלח 100,000 חיילים, שהביסו מיד את כוחותיו של רייגו וכוננו מחדש מונרכיה אבסולוטית. תקופה זו נודעה בשם הטריניום הליברלי.
אירופה > פורטוגל

המהפכה הליברלית של 1820 החלה במרד צבאי בעיר פורטו, בצפון פורטוגל, והתפשטה במהירות ובשלווה לשאר המדינה. המהפכה הביאה לחזרתו ב-1821 של בית המלוכה הפורטוגזי לפורטוגל מברזיל, לשם נמלטו חבריה במהלך מלחמת חצי האי האיברי, ויזמה תקופה חוקתית שבה אושררה ויושמה חוקת 1822.
לדברי קנת מקסוול, "הנקודה החשובה בברזיל היא שהיא השתחררה כלכלית ופוליטית בין השנים 1808 ו-1820 תוך שהיא פעלה כמרכז האימפריה הלוסו-ברזילאית", כלומר עצמאותה של ברזיל הוכרזה לאחר שלאומה היה ניסיון "דמוי-אימפריאלי".
"נסיבות חריגות אלו מסבירות מדוע בשנת 1820 הייתה זו פורטוגל שהכריזה על עצמאות מברזיל, ורק לאחר מכן, ברזיל הכריזה על עצמאותה מפורטוגל", כפי שניתן לקרוא במניפסט שהוציאו המורדים באופורטו בשנת 1820:
"[...] הרעיון של מעמדה של מושבה שפורטוגל מצטמצמת אליה פוגע עמוקות בכל אותם אזרחים שעדיין שומרים על רגש של כבוד לאומי. הצדק מתנהל מברזיל לעם הנאמנים באירופה [... ]"
אירופה > יוון

מלחמת העצמאות היוונית, הידועה גם בתור המהפכה היוונית של 1821 או המהפכה היוונית (ביוונית: Ελληνική Επανάσταση; כונתה על ידי היוונים במאה ה-19 פשוט Αγώνας, " מאבק"; בטורקית עות'מאנית: يونان عصيانى, "המרד היווני"), הייתה מלחמת עצמאות מוצלחת של המורדים היוונים נגד האימפריה העות'מאנית בין 1821 ו-1829. היוונים נעזרו מאוחר יותר בבריטניה, צרפת ורוסיה, בעוד שהעות'מאנים נעזרו בוואסלים הצפון-אפריקאיים שלהם, במיוחד איילט מצרים. המלחמה הובילה להקמתה של יוון המודרנית. המהפכה נחגגת על ידי יוונים ברחבי העולם כיום העצמאות ב-25 במרץ.
אירופה > רוסיה

מרד הדקבריסטים (ברוסית: Восстание декабристов) התרחש ברוסיה האימפריאלית ב-26 בדצמבר (14 בדצמבר לפי הלוח הישן) 1825. קציני הצבא הרוסי הובילו כ-3,000 חיילים שהתנגדו לעלייתו של הקיסר ניקולאי הראשון על כס המלוכה שעות לפני כן, שכן אחיו הגדול של ניקולאי, קונסטנטין, הרחיק את עצמו (שלא בפומבי) מסדר הירושה. מכיוון שאירועים אלו התרחשו בדצמבר, המורדים נודעו בשם הדקבריסטים (ברוסית: Декабристы).
אמריקה הלטינית > ארגנטינה

המהפכה הדקמבריסטית (בספרדית:  Revolución decembrina) הייתה הפיכה צבאית במחוז בואנוס איירס, ארגנטינה. חואן לאוואלה, שחזר עם הכוחות שלחמו במלחמת ארגנטינה–ברזיל, ביצע הפיכה ב-1 בדצמבר 1828, לכד והרג את המושל מנואל דורגו ובסופו של דבר סגר את בית המחוקקים. החוואי חואן מנואל דה רוסאס ארגן מיליציות שנלחמו נגד לאוואלה, הדיחו אותו מהשלטון, והחזירו את בית המחוקקים. עם זאת, מכיוון שההפיכה הציתה מחדש את מלחמות האזרחים בארגנטינה, רוסאס מונה למושל מחוז בואנוס איירס כדי לנהל את המלחמה נגד הליגה האוניטרית. חוסה מריה פאס יצר מקורדובה ליגה של מחוזות, וכך גם רוסאס. הסכסוך הסתיים זמן קצר לאחר לכידתו הבלתי צפויה של פאס, שחשב בטעות כי חיילי האויב הם חיילים שלו.
הערות שוליים

↑  James H. Billington, Fire in the Minds of Men: Origins of the Revolutionary Faith, Transaction Publishers, 2011, p. 148: "Whereas the revolutions of 1820 had occurred in traditional societies (Spain, southern Italy, Greece, and Russia), the revolutions of 1830 affected regions where the workings of a market economy were relatively advanced..."
↑  "Revolutionary Spain by Karl Marx". Marxists.org. נבדק ב-2013-10-15.
↑  "Centenario do Revolução de 1820". Gutenberg.org. 2008-04-21. נבדק ב-2013-10-15.
↑  "Why Was Brazil Different? The Contexts of Independence - Council on Foreign Relations". אורכב מ-המקור ב-2013-11-09.
↑  "War of Greek Independence | History, Facts, & Combatants". 2 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
מרד פאלרמו של 1820
מנואל פרננדס טומאס נושא נאום במהלך ניסוח החוקה הפורטוגלית הראשונה.
ה-Sortie of Missolonghi היה אחד האירועים הדרמטיים ביותר במהלך מלחמת העצמאות היוונית
מינהל הביטחון הלאומי (אפגניסטן)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  אפגניסטן, הרפובליקה האסלאמית של אפגניסטן 
 תאריך הקמה:  2002 
 תאריך פירוק:  2021 
 מטה מרכזי:  קאבול 
 
מינהל הביטחון הלאומי (בפאשטו: د ملي امنیت ریاست, בדארי: ریاست امنیت ملی) היה שירות המודיעין של אפגניסטן והגוף העיקרי לביצוע פעילות המודיעין משנת 2002 עד 2021.
היה מדווח ישירות לנשיא האספה הלאומית של אפגניסטן והיווה לזרוע הממשלתית לענייני ביון וביטחון. לגוף היו כשלושים יחידות טריטוריאליות ברחבי אפגניסטן והוא מנה בין 15,000 ל-30,000 איש, שהוכשרו על ידי המשרד לביטחון המולדת האמריקאי ובמרכזי ההדרכה של ברית נאט"ו. הגוף פעל בכפיפות לכוחות הביטחון הלאומיים ודיווח ישירות לנשיא אפגניסטן.
בקיץ 2021 איבד מכוחו עם כיבוש קאבול במהלך מתקפות הטליבאן. ב-26 באוקטובר 2021 משטר הטליבאן הודיע על הקמת מינהל המודיעין הכללי (בפאשטו: ریاست عمومی استخبارات), כגוף יורש למינהל הביטחון הלאומי.
מנהלי הארגון

מוחמד עריף סרווארי (אוקטובר 2001 — פברואר 2004)
אמרוללה סאלח (פברואר 2004 — יוני 2010)
איברהים ספינזאדה (יוני 2010 יולי 2010)
רחמטוללה נביל (יולי 2010 — ספטמבר 2012)
אסדוללה חאליד (ספטמבר 2012 — אוגוסט 2013)
רחמטוללה נביל (אוגוסט 2013 - דצמבר 2015)
אדיב פאהים (2015 - 2016)
מוחמד מאסום סטנאזקאי (מאי 2016 - ספטמבר 2019)
אחמד זיא סאראז' (ספטמבר 2019 - אוגוסט 2021)
ראו גם

שירות ביטחון המדינה (אפגניסטן), הקג"ב האפגני
הערות שוליים

↑  "Iran, Pakistan out to weaken Afghanistan, MPs told". Pajhwok Afghan News. 20 במאי 2012. נבדק ב-20 במאי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Anthony H. Cordesman; Adam Mausner; Jason Lemieux. Afghan National Security Forces: What it Will Take to Implement the ISAF Strategy. CSIS 1 Jan 2010, 230 pages, ISBN 0892066083. נבדק ב-2015-07-29.(MOI is taken i.e. understood to refer to the Ministry of Interior according to page 62, not Ministry of Information)
↑  Abasin Zaheeron, ed. (20 במאי 2012). "Iran, Pakistan out to weaken Afghanistan, MPs told". Pajhwok Afghan News. נבדק ב-20 במאי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "General Directorate of Inelligence's Tweet". twitter.com. נבדק ב-27 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "New Afghan Intelligence Chief Aims to Build Trust". The New York Times. 19 באוגוסט 2010. נבדק ב-20 במאי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  news published by Office of the Chief Executive of Islamic Republic of Afghanistan [Retrieved 2015-07-30]
↑  news (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine) published by Office of the Chief Executive of Islamic Republic of Afghanistan]
↑  Head of Afghanistan's National Security Reportedly Takes Refuge In London
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811356731305606  VIAF: 409158790689638851294   WorldCat (עם VIAF): 409158790689638851294 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אפגניסטן ובנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.