stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אר. קלי
חיים אישיים

בשנת 1996, קלי נישא לאנדריאה, אשר עבדה בעבר בתור אחת מהרקדניות במופעים שלו. לזוג ישנם שלושה ילדים - ג'ואן (נולדה בשנת 1998) וג'יה (נולדה בשנת 2000), ובנו רוברט ג'וניור (נולד בשנת 2002).
בספטמבר 2005, לאחר מריבה פיזית, אנדריאה הגישה צו מניעה נגד קלי, ובסופו של דבר הגישה תביעת גירושין ב-2006. הגירושים שלהם הושלמו בינואר 2009, לאחר 13 שנות נישואים. בתקופה מאוחרת יותר, אנדריאה ציינה בתקשורת שקלי התעלל בה פיזית, מילולית ונפשית, כולל בסרט הדוקומנטרי משנת 2019 "Surviving R. Kelly".
בשנות ה-90 הייתה לקלי גם מערכת יחסים ארוכה עם זמרת הגוספל דליון ריצ'רדס. בשנת 2005, גבר משיקגו הואשם בניסיון לסחוט את בעלה של ריצ'רדס, גארי שפילד, לאחר שהוא איים לכאורה לשחרר קלטת סקס של ריצ'רדס עם קלי. בינואר 2006 אותו האיש נידון ל-27 חודשי מאסר.
חיים אישיים > פילנתרופיה

באפריל 2007, קלי הוציא את השיר "Rise Up", בעקבות הטבח בווירג'יניה טק ב-2007, ותרם את כל ההכנסות מהשיר למשפחות הקורבנות. בשנת 2010 קלי כתב את השיר "Sign of a Victory" עבור מונדיאל 2010, וכל ההכנסות מהשיר הועברו לארגוני צדקה אפריקאיים. ב-6 באפריל 2011 הופיע קלי באירוע צדקה בשיקגו של "Clara's House" בשכונות היותר בעייתיות בשיקגו אשר נועד לספק תעסוקה, דיור, שירותי בריאות וחינוך לאוכלוסייה מוחלשת. בשנת 2016 תרם קלי אספקה של מים לתושבי העיר פלינט שבמישיגן בעקבות משבר המים של פלינט(אנ').
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

12 Play‏ (1993)
R. Kelly‏ (1995)
R.‏ (1998)
TP-2.com‏ (2000)
Chocolate Factory‏ (2003)
Happy People/U Saved Me‏ (2004)
TP.3 Reloaded‏ (2005)
Double Up‏ (2007)
Untitled‏ (2009)
Love Letter‏ (2010)
Black Panties‏ (2012)
Write Me Back‏ (2012)
דיסקוגרפיה > שיתופי פעולה

Born into the 90's‏ (1992) (עם Public Announcement)
The Best of Both Worlds‏ (2002) (עם ג'יי זי)
Unfinished Business‏ (2004) (עם ג'יי זי)
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

The R. In R&B Collection, Vol. 1‏ (2003)
Remix City, Volume 1‏ (2005)
My Diary‏ (2005)
Playlist: The Very Best of R. Kelly‏ (2010)
Epic‏ (2010)
הערות שוליים

↑  "R. Kelly biography". אורכב מ-המקור ב-2012-04-15.
↑  "Top 90's R&B/Hip-Hop Artists".
↑  Friday, November 19, 2010, (2010-11-19). "Music — News — R Kelly named best-selling R&B artist". Digital Spy.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link) תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Up for Discussion Jump to Forums. "The Juice Presents Top 50 R&B/Hip-Hop Artists of the Past 25 Years — The Juice". Billboard.com.
↑  Date: 11/18/2010 (2010-11-18). "Billboard Names R. Kelly The #1 R&B Artist Of Past 25 Years". Singersroom.com. נבדק ב-2011-02-20.
↑  עמי פרידמן, בית המשפט הכריע: אר. קלי אשם בניצול מיני, באתר ישראל היום, 27 בספטמבר 2021
↑  Guardian staff, R Kelly found guilty on racketeering and sex trafficking charges, The Guardian, ‏27 בספטמבר 2021 (באנגלית)
↑  Evans, Greg. R. Kelly Sentenced To 30 Years In Prison On Federal Sex Trafficking And Racketeering Counts. Deadline Hollywood, June 29 2022
↑  MTVNews.com: R. Kelly: Teflon Superstar, web.archive.org, ‏2011-10-26
↑  Jennifer Vineyard, R. Kelly Arrested On Child Porn Charges Again, MTV News (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810690179205606  BIBSYS: 5081921  BnF: cb13966288m (data)  GND: 134886364  ISNI: 0000 0001 2029 9829  LCCN: n92075293  MusicBrainz: c2d25856-a09a-4d15-b404-77dd19c19e63  NDL: 001128272  NKC: xx0106297  NLA: 36046400  NLK: KAC2018M7358  NSK: 000405006  NTA: 183743407  RERO: 02-A005633458  SUDOC: 160747252  Trove: 611104  VIAF: 86493468   WorldCat (עם VIAF): 86493468 
תמונת המעצר של קלי מ-2003
שמעון אונגר

| --- | --- |
הרב ד"ר שמעון אונגר
הרב ד"ר שמעון אונגר
 לידה:  11 במרץ 1863 קאריי, ממלכת הונגריה
 נרצח:  29 ביולי 1942 (בגיל 79) מחנה ההשמדה יאסנובאץ, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה הכבושה
 מקום פעילות:  סקסארד, אוסייק
 תקופת הפעילות:  1892 – 29 ביולי 1942 (כ־50 שנה) 
 השתייכות:  יהדות נאולוגית
 בני דורו:  הינקו אורבך, מוריץ לוי, שלום פרייברגר, משה פרנקפורטר, אהרון קמינקא
הרב ד"ר שמעון (סימון) אונגר (בסרבו-קרואטית: Simon Ungar;‏ 11 במרץ 1863, קאריי, ממלכת הונגריה – 29 ביולי 1942, מחנה ההשמדה יאסנובאץ) היה הרב הראשי ליהודי אוסייק מראשית המאה ה-20 ובמשך 36 שנים. נפטר בעת גירושו למחנה ההשמדה יאסנובאץ.
קורות חייו

נולד בקאריי שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (בשטחי רומניה המודרנית) בשם שמעון משה שמחה למשפחה יהודית אורתודקסית, דוברת יידיש. בהמשך, רכש השכלה תיכונית בבודפשט. הוא למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובמקביל רכש תואר בפילוסופיה מזרחית באוניברסיטת בודפשט. עם סיום לימודיו החליף את שם משפחתו לאונגר. השם היה בעל קונוטציה גרמנית והחלפתו תאמה לתהליך שעבר על חלק מבני הקהילות היהודיות באימפריה, בעיקר מקרב השכבות המשכילות ובמסגרתו אימצו שמות משפחה (ולעיתים גם שם פרטי נוסף) בעלי זיקה לאוכלוסייה המקומית וזאת בהסכמת הממשל המקומי.
ב-1892, לאחר הסמכתו לרבנות מונה לרב הראשי של קהילת סקסארד. ב-1901 מונה לרב הראשי של אוסייק במקום אהרן קמינקא וכיהן בתפקידו עד 1937. מינויו נחשב כניצחון הגישה הליברלית-נאולוגית על פני האורתודוקסית. במסגרת תפקידו היה מופקד על קהילות קטנות הסמוכות לאוסייק כגון הקהילה בדוני מיכוליאץ. אונגר נשא את דרשותיו בבית הכנסת בגרמנית, השפה המדוברת בקרב בני הקהילה עד למלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה השתנתה המגמה ובני הקהילה החלו לאמץ גם שמות בעלי קונוטציה קרואטית, במקביל להנחלת השפה הסרבו-קרואטית כשפת הדיבור המובילה. ב-1929 מונה הרב שלום פרייברגר לסגנו של אונגר וכיהן בתפקידו עד 1936. ב-1937 סיים הרב את תפקידו מחמת גילו ובמקומו מונה הרב ד"ר חיים (צ'ארלס) שטקל.
לאחר כיבוש ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הועבר אזור אוסייק לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. ביולי 1942 נעצר הרב אונגר במסגרת אקציה שנערכה בבני הקהילה. הרב שמעון אונגר נפטר בעת שעשה דרכו למחנה ההשמדה יאסנובאץ והוא בן 79 שנים.
אונגר היה נשוי. בנו, פוואו (Pavao Ungar‏ 1905–1999), ניצל מהשואה, עבר להתגורר בזאגרב ועסק באדריכלות נוף.
הערות שוליים

↑  שמעון אונגר, באתר hdke.hu (בהונגרית).
1 2 3 4  Carl Bethke, "Keine gemeinsame Sprache?", LIT Verlag, Münster, Deutschland ,2013, pp 68, 87, 89, 193, באתר גוגל ספרים, מסת"ב 9783643117540, (בגרמנית).
↑  Freidenreich, Harriet Pass, "Sarajevo: City of Four Faiths", Jews of Yugoslavia: A Quest for Community, Jewish Publication Society of America,Philadelphia, U.S.A, 1979, Pages 11–26. (להבהרת תהליך החלפת ואימוץ השמות בממלכת יוגוסלביה בעיקר בקרב הקהילות האשכנזיות והנחלת הסרבו-קרואטית).
↑  "הקול" - ביטאון הקהילה היהודית בזאגרב, גיליון 113, 2013, עמוד 13, אוחזר ב-13 באוגוסט 2015 (בקרואטית).
↑  הקהילות היהודיות באוסייק ובדוני מיכוליאץ, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 31–28, 114.
↑  אונגר פוואו, באתר www.cendo.hr, אוחזר ב-13 באוגוסט 2015 (באנגלית) ו(בקרואטית).
↑  קברו של פוואו אונגר, באתר billiongraves.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269158605171  ISNI: 0000 0004 0209 5373  VIAF: 297297126   WorldCat (עם VIAF): 297297126
טלי בן בסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בת 66 בערך) ראשון לציון, ישראל 
 מקום לימודים:  מכון אבני (1983)  המדרשה לאמנות (1986)  שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב (1989) 
 תחום יצירה:  ציור 
 www.talibenbassat.com
 
טלי בן בסט (נולדה ב-1959) היא ציירת ישראלית. חיה ויוצרת בתל אביב.
ביוגרפיה

טלי בן בסט נולדה בראשון לציון. ב-1983 היא סיימה לימודי אמנות במכון אבני. היא בוגרת המדרשה לאמנות במכללת בית ברל (1986) ולימודי המשך בשנקר. בציוריה בן בסט "חוקרת את המתחים וההשפעות ההדדיות בין הטכנולוגיות החדשות והציור הידני המסורתי, כמו גם את שפת הציור עצמה כשהיא מתווכת באמצעות תוכנות מחשב."
השכלה

1982-1986 - מכון אבני לאמות ועיצוב תל אביב
1983-1986 - המדרשה בית ספר לאמנות מכללת בית ברל
1987-1989 - מכלת שנקר להנדסה ועיצוב רמת גן.
פרסים

2002 - פרס רכישה משרד המדע, התרבות והספורט
2003 - פרס עידוד משרד המדע, התרבות והספורט
2020 - פרס אלימה ריטה לאמנות ההדפס.
תערוכות יחיד

1996 - בגדים לימבוס תל אביב
1998 - מלכודת פנינים לימבוס תל אביב
36-24-36 - מוסררה ירושלים
2000 - עבודות מרחב לאמנות המיצג תל אביב
2001 - שרד מס' 6 בית קנר ראשון לציון
2003 - מרחב מודולרי מוזאון הרצליה לאמנות
2004 - FUSCHIA תיאטרון תמונה תל אביב
2005 - פריכות גלריה הדר אמנות עכשווית תל אביב
2007 - בועות מוסררה ירושלים
2009 - מרחבים אפורים מוזאון תל אביב לאמנות
2009 - נוף עם ציפורים אינסטלציה קבועה במלון ART תל אביב
2011 - ממבה שחורה גלריה ג'ולי מ. תל אביב
2012 - אחרי שהשמש שוקעת גלריה ג'ולי מ. תל אביב
2012 - להסתכל באווה רוטשילד גלריה ג'ולי מ. תל אביב
2015 - פורטרט קבוצתי גלריה ג'ולי מ. תל אביב
2021 - תנועה עתידה לבוא, גלריה אלמסן, יפו
מבחר תערוכות קבוצתיות

2016
Popup, גלריה ג'ולי מ., תל אביב
2015
Beuys, Beuys, Beuys, גלריה בנימיני- מרכז לקרמיקה עכשווית, תל אביב
Fluid Color: Contemporary Israeli Watercolor, גלריה עירונית כפר סבא
2014
To the Water, גלריה חנינא, תל אביב
Light Box in the Dark Room, part of the Musrara Mix Festival #14, ירושלים
Rise Against, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים
2013
One... One..., גלריה ג'ולי מ., תל אביב
Growing Object, גלריה ג'ולי מ., תל אביב
2012
Aspects of Black, סדנת ההדפס ירושלים, ירושלים
מסיבת הסיום של גלריה החדר, תל אביב
End of the World 2012, גלריה מיוחס, תל אביב
Not for Sale, גלריה לאמנות ישראלית במרכז ההנצחה בטבעון
Random, BAAD Gallery, Tel Aviv
2011
Site Specific, The Open Gallery, קמפוס האוניברסיטה הפתוחה, רעננה
Up and Down You're Turning Me, Gallery 121, Tel Aviv
2010
יריד צבע טרי, נמל יפו, תל אביב
2009
History of Violence, מוזיאון חיפה לאמנות
2008
Depletion: Works from the Doron Sebbag Art Collection, מוזיאון תל אביב לאמנות
Sunset, גלריה החדר, תל אביב
Preview Berlin Art Fair, Berlin
2007
Sweet 16, מוזיאון בת ים לאמנות עכשווית
The Beauty of the Void, Gallery 39, Tel Aviv
Traces III, Biennial of Drawing, Artists’ House, Jerusalem
2006
Changing Situations, Bait Banamal, Comme il Faut, Tel Aviv
Paperwork, גלריה החדר, תל אביב
Disruptions, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
Tracing Shadows, The Israel Museum, Jerusalem
Partners, Beit Hagefen, Haifa
2005
In-Out, Ashdod Art Museum, Monart Center
On the Banks of the Yarkon: The Yarkon River in Israeli Art, מוזיאון תל אביב לאמנות
Drawing Sketches, P.K. Hoenich Gallery for Experimental Art and Architecture at the Technion, Haifa
2004
Winners of the Ministry of Science, Culture and Sports Prizes, מוזיאון חיפה לאמנות
In Your Dreams, Greendag Gallery, Herzliya
To Pull a Rabbit Out of the Hat, Municipal Gallery, Rehovot; גלריה לאמנות ישראלית במרכז ההנצחה בטבעון
A City Seen Through the Eye of the Camera, Haifa City Museum
2002
Home Sweet Home, Museum of Israeli Art, Ramat Gan
2001
Four x Four, Ashdod Art Museum Monart Center; Arad Museum
Office Artists in a T-Shirt, Office in Tel Aviv Gallery, Tel Aviv
Traces: Contemporary Drawing in Israel, Biennial of Drawing, Anna
2000
Life in Tandem, היכל התרבות ראשון לציון
Works following Intimadance: Tali Ben Bassat & Reut Firster, Tmuna Theater Gallery, Tel Aviv
1999
1+1=3: A More or Less Complete Part, Hamumche Gallery, Tel Aviv
Tight-Fitting, University of Haifa Art Gallery
1998
The Photographer's Child, הסדנא לאמנות רמת־אליהו
Speechless Body?, גלריה קמרה אובסקורה, תל אביב
Women in the Reality World, Limbus Gallery, Tel Aviv
1996
Station Transformation: Project #3, Tel Aviv Mall, New Central Bus Station, Tel Aviv
הערות שוליים

1 2  טלי בן בסט באתר IsraeliArtists
↑  תמר אלאור, בגדים: טלי בן בסט, גלריה לימבוס 1996
↑  טלי בן בסט, מלכודת פנינים: טלי בן בסט, גלריה לימבוס 1998
↑  חגי שגב, המשכן המרוקן מרחב מודולרי: טלי בן בסט, מוזאון הרצליה לאמנות 2003
↑  קטלוג התערוכה: אחרי שהשמש שוקעת: טלי בן בסט, גלריה ג'ולי מ. 2012, באתר האוצרת סאלי הפטל נוה.
↑  The Art+ Hotel | Tali Benbassat, Artist's Website | Israel | Tali Benbassat (באנגלית)
↑   עוזי צור, ביקור בתערוכה "תנועה עתידה לבוא" של טלי בן בסט, באתר הארץ, 23 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271621  NLI: 987007258464505171  ISNI: 0000 0000 7748 9423  VIAF: 297055563   WorldCat (עם VIAF): 297055563
אייקידו

| --- | --- |

 
 אייקידוקא מדגים בריח כף יד טיפוסי
 ארץ מקור:  יפן יפן
 תאריך ייסוד:  1942
 מייסד:  מוריהי אואשיבה
 סגנון:  גראפלינג
 התפתחה מ:  דאיטו ריו (איקיג'יוג'יטסו)
 אמנים מפורסמים:  סטיבן סיגל, קואיצ'י טוהיי
 ספורט אולימפי:  לא
אייקידו (ביפנית: 合気道; בתרגום חופשי - "הדרך להרמוניה עם הקי") היא אמנות לחימה יפנית מודרנית (גנדאי בודו) אשר פותחה על ידי מוֹרִיהֶיי אוּאֶשִיבָּה (植芝盛平) המכונה "אוֹ סֶנסֶאִי" (大先生, המורה הגדול) בין שנות ה-20 וה-60 של המאה ה-20. אואשיבה פיתח את האייקידו בהתבסס על אמנויות לחימה יפניות קלאסיות (קוריו) שונות בהן התמחה, בעיקר ג'ו ג'יטסו וקנג'וטסו מזרם דאיטו-ריו.
האייקידו הוא לא רק אמנות לחימה, אלא גם דרך חיים ופילוסופיה חברתית שוחרת שלום. מטרתו של האַיְיקִידוֹקַה (בתרגום מילולי, תלמיד אייקידו) היא לפתור עימותים בדרכי שלום ולהגן על עצמו תוך הימנעות מגרימת נזק לתוקף. האייקידו דוגל בתנועה המתמזגת עם התוקפים אותו, אגב הסטת כוחם וניתובו על מנת להתאחד עם התנועה, ולהוביל אותה, מבלי לגרום להתנגדות מצידם. רוב הטכניקות באייקידו מסתיימות בריתוק התוקף על הקרקע, או בהטלתו, ודורשות מהמבצע אותן יצירת איחוד עם כוחו של התוקף.
רקע

מייסד האייקידו תיאר את מהות האייקידו במשפט הבא: "האייקידו הוא דרך להתפתחות גוף ונפש לשם יצירת חברה טובה יותר".
את מטרתו של האייקידו הוא סיכם באימרה אשר הוא נהג לכתוב פעמים רבות בקליגרפיה, או לציין בהרצאותיו הרבות בפני תלמידיו:
"ניצחון נכון הוא ניצחון על עצמך" (ביפנית: 正勝吾勝). מימרה זו מבטאת עיקרון באייקידו הקובע שניצחון כנגד אדם אחר הוא חסר משמעות. האייקידוקה צריך לנסות לנצח את הפחדים, הקשיים והמגבלות שלו ובעיקר לנצח את תכונותיו השליליות. אפשר גם להבין את העיקרון הזה בצורה פשוטה אף יותר הבאה: כאשר אדם מותקף, עליו לנטרל את יריבו, אך להימנע מפגיעה בו ככל האפשר. ברוב המוחלט של סגנונות האייקידו, לא מתקיימות תחרויות, וגם לא מתאמנים בקרבות בהם יש מנצח ומפסיד. עיקר האימון באייקידו הוא התרגול עצמו ולא בדיקת היעילות או הרמה של המתאמן בעזרת קרבות ותחרויות.
האייקידו היא אמנות לחימה מתנועת הגנדאי בודו, שהן אמנויות לחימה יפניות מודרניות השואפות לחדש ולהתאים אלמנטים מאמנויות הלחימה העתיקות של יפן. אואשיבה התאמן במהלך חייו במספר אמנויות לחימה יפניות עתיקות, ובייחוד בזרם של ג'ו ג'יטסו המכונה "דאיטו-ריו אייקי ג'ו גיטסו" ממנו התפתחה גם אמנות לחימה הקוריאנית הפקידו. לקראת סוף שנות העשרים הסגנון של אואשיבה קיבל כיוון ייחודי בעקבות התעניינותו הגוברת בדת האומוטו. למעשה, השם "אייקידו" הוענק למוריהיי אואשיבה בידי אוניסאבורו דג'וצ'י - אחד ממייסדי האומוטו, שהיה מורו הרוחני של מוריהיי אואשיבה. בשנת 1926, אואשיבה עזב את מעונו של מורו הרוחני, ויצא בברכתו לטוקיו על מנת ללמד את אמנות הלחימה שלו ואת משנתו. עם צאתו לטוקיו, הגה אוניסאבורו עבור אמנות הלחימה של אואשיבה את השם "אייקידו". האייקידו התפתח לאורך כמה עשרות שנים בידי אואשיבה, ולאחר מותו בשנת 1969, המשיך להתפתח על ידי בנו קיסשומארו אואשיבה - ממשיך דרכו, ותלמידיו הבכירים. לאחר מותו של קיסשומארו המשיך את הדרך הנכד מוריטרו אואשיבה העומד עד היום בראש ההומבו דוג'ו ואחריו ימשיך את הדרך הנין מיצוטרו אואשיבה. כיום, האייקידו נפוץ במקומות רבים ברחבי העולם, וניתן למצוא זרמים שונים ומגוונים. למרות הגיוון בסגנונות כיום, הרוב המוחלט של סגנונות האייקידו שומר על הגרעין של היעדר תחרויות, הימנעות מפגיעה פיזית בתוקף, והימנעות מנוקשות השרירים בעת ביצוע טכניקות.
משמעות השם

משמעות המילה אייקידו:
איי (合) - התאמה. היות מתאים למשהו (מקובל להקביל את המילה גם למילה הלועזית הרמוניה).
קי (気) - צורת הקריאה היפנית של האות הסינית למילה לצ'י, אין הגדרה ברורה למונח זה אך מקובל לתרגם אותו כ"אנרגיה".
דו (道) - המקבילה היפנית ל"דאו". בתרגום ישיר המילה היא "דרך". אמנויות לחימה רבות מזרם הגנדאי בודו משתמשות בסיומת זו.
את המילה במלואה אפשר לתרגם: "הדרך לפעולה מתאימה" או כאמור הדרך להרמוניה עם האנרגיה.
היסטוריה

האייקידו נוצר על ידי מוריהי אואשיבה, אשר נולד בטנבה שביפן ב-14 בדצמבר 1883, ומת ב-26 באפריל 1969. בקרב העוסקים באייקידו נקרא אואשיבה "או סנסאי", המורה הגדול. אואשיבה ראה באייקידו סינתזה של אימוני הלחימה שלו וביטוי לפילוסופיה האישית שלו של שלום עולמי ופיוס. האייקידו התפתח בתקופת חייו של אואשיבה וממשיך להתפתח עד היום והפך לקשת רחבה של סגנונות שונים וגישות אישיות של אמני לחימה ברחבי העולם.
אייקידו הגיע למערב לראשונה בשנת 1951 דרך צרפת, כאשר ספורטאי אייקידו הדגימו אותו למתאמני ג'ודו. בשנת 1953 קואיצ'י טוהיי הגיע להוואי ובהמשך לארצות הברית. סטיבן סיגל שהוא בעצמו בעל דאן 8 באייקידו תרם רבות להרחבת הידע על אייקידו.
היסטוריה > התפתחות ראשונית

אואשיבה החל לפתח את האייקידו בשלהי שנות העשרים ושנות השלושים של המאה העשרים. הוא פיתח את האייקידו דרך הכלאה של אמנויות הלחימה העתיקות אותן למד. אמנות הלחימה העיקרית עליה בנוי האייקידו היא הדאיטו-ריו אייקי-ג'ו ג'וטסו אותה אואשיבה למד ישירות מהמורה הראשי של השיטה באותה תקופה, טקדה סוקקו. בנוסף, נודע כי אואשיבה למד ב-1901 גם טנג'ין שיניו-ריו עם טוזווה טוקוסבורו בטוקיו; מ-1903 עד 1908 למד גם יגיו שינגן-ריו עם נקאי מסקטסו, בסקאי; וב-1911 למד ג'ודו עם קיושי טקגי בטנבה.
אמנויות הלחימה העתיקות של יפן, ובעיקר הדאיטו-ריו הן המשפיעות הטכניות העיקריות על האייקידו. יחד עם טכניקות בריחי מפרקים והטלות בידיים ריקות, אואשיבה שילב באייקידו גם תנועות אימון בעזרת נשק, כמו אלו המיועדות לחנית (יָארִי), למטה (ג'וֹ), פגיון, ולעיתים גם לרובה מכודן (ג'וּקֶן). כמו כן, האייקידו שואב חלק מהמבנה הטכני שלו מאמנות החרב (קנג'וטסו).
ב-1912, עבר אואשיבה להוקאידו, וב-1915, החל ללמוד דאיטו-ריו יחד עם טקדה סוקקו. אף על פי שקִשרו הרשמי עם הדאיטו-ריו נמשך עד שנת 1937, החל אואשיבה להתרחק מטקדה ומהדאיטו-ריו כבר במחצית השנייה של שנות השלושים. באותה התקופה, התייחס אואשיבה לאמנות הלחימה שלו כ"איקי בודו". כאמור, השם "אייקידו" נהגה בשנת 1926 על ידי אוניסאבורו דג'וצ'י (מורו הרוחני של אואשיבה). השם "אייקידו" הפך לשמה הרשמי של אמנות הלחימה ב-1942.
היסטוריה > השפעת הדת אומוטו

לאחר שעזב את הוקאידו ב-1919, אואשיבה פגש את אוניסבורו דגוצ'י, המנהיג הרוחני של דת האומוטו (תנועת נאו-שינטו) באייבה, ממנו הושפע עמוקות. אחד מהסממנים העיקריים של האואומוטו הוא ההדגשה על האוטופיה בחייו של אדם, שהשפיעה רבות על הפילוסופיה של אואשיבה. האייקידו מציג את הפילוסופיה הזו בכך שהמותקף יוכל לקבל את האנרגיה של המתקפה, ולתעל אותה לכיוון חדש בלי להזיק. בסוף אידיאלי לקרב, לא רק המותקף יוצא ללא פגע, אלא גם המתקיף.
בנוסף להשפעה זו על צמיחתו הרוחנית, הקשר עם דגוצ'י נתן לאואשיבה פתח לאליטה הפוליטית והצבאית כאמן לחימה. כתוצאה מחשיפה זו, אואשיבה יכול היה למשוך אליו תמיכה כלכלית, וכמו כן, גם תלמידים מוכשרים. אחדים מתלמידים אלו הקימו לאחר מכן סגנונות אייקידו ייחודיים משלהם.
היסטוריה > יחס הממשל האמריקני ביפן לאייקידו

לאחר הכיבוש האמריקני של יפן במלחמת העולם השנייה, הטיל המושל הצבאי דאגלס מקארתור איסור על עיסוק בכל אמנויות הלחימה. האיסור כלל בתוכו גם את האייקידו, (ויש הטוענים, כי האימונים בשיטה נמשכו בסתר) למרות זאת, השיטה הותרה בפומבי כבר ב-1948, לכאורה בגלל האופי שוחר השלום של השיטה. בעוד שאר אמנויות הלחימה הותרו רק כשנתיים לאחר מכן.
צורת האימון

בדומה לרוב אמנויות הלחימה היפניות, האימון באייקידו כולל פיזי ומנטלי.
מנטלי - השיעור במקומות רבים מתחיל במדיטציה - ישיבה שקטה (מוֹקוּסוֹ) למשך מספר דקות. תרגילי החימום משלבים בתוכם תנועה שמתוזמנת עם תרגילי נשימה עמוקה. התרגול המנטלי מתרחש גם בזמן האימון על טכניקות האייקידו, שכן תגובות הגוף והתודעה המתורגלות באייקידו, דוגלות בהתגברות על הפעולה האוטומטית הטבעית שלנו. כך - כאשר האייקידוקא מותקף, הוא לומד לנשום עמוק, להרפות את הגוף במקום לקפוא בנוקשות, ולהתגונן תוך שמירה על שלום התוקף במקום לפגוע בו. תרגול הפעולות הללו, מביא לשינוי הדרגתי באופן בו האייקידוקא מתנהל בחיי היומיום מול עימותים ואתגרי חיים.
קיים באייקידו גם אימון רוחני המבוסס על מדיטצית ההברות היפנית, קוטודמה. אאושיבה עצמו ציין כי שורשי האייקידו נמצאים בשיטה זו.
פיזי - הפן הפיזי של האימון הוא שיפור הכושר הכללי והגמישות, לצד עבודה עם טכניקות והתקפות מסוימות. כיוון שטכניקות רבות מסתיימות בהטלה, התלמידים לומדים בשלבים הראשונים כיצד ליפול ולהתגלגל מבלי לפגוע בעצמם. בשלבים מתקדמים יותר לומדים התלמידים להתגונן בצורה חופשית מסוגים שונים של התקפות, וכן להתגונן מפני מספר תוקפים. בחלק מסגנונות האייקידו יש שימוש גם בכלי נשק מסורתיים מעץ - חרב (בוקן), מקל (ג'וֹ) ופגיון (טָאנְטוֹ), ברוב השיטות האימון בנשק מסורתי עוזר לאייקידוקה להטמיע תנועה נכונה באייקידו, ואינו מטרה בפני עצמו.
כושר גופני: באייקידו נהוג לעבוד בעיקר על גמישות, קואורדינציה, סיבולת לב ריאה ולעיתים גם זריזות. כמעט אף פעם אין דגש על שיפור הכוח, שכן האייקידו מלמד שלא להשתמש בכוח. האימון הפיזי באייקידו דומה מאוד לאימון ביוגה, אימון שמטרתו לשלוט בכל הגוף בצורה יותר טובה, ולאו דווקא לחטב אותו. רוב האימונים מתחילים בחימום שהוא בחלקו התמתחויות ותרגילי גמישות, וחלקו תרגילי אייקידו ליחידים, תרגילים המשפרים את הקואורדינציה ואת השליטה בגוף, וכן את ההבנה לגבי התנועות באייקידו.
הסיבולת חשובה באייקידו על מנת לשמור על הגוף במצב רגוע גם בעת מאמץ. הקואורדינציה, הגמישות והזריזות משמשות לביצוע טכניקות בקלות. למרות זאת, האייקידו ידוע בהתאמתו לכל אדם בכל מצב בריאותי, מין וגיל.
צורת האימון > האימון על הטכניקות

רוב האימון בדוג'ו ("המקום בו מתורגלת הדרך") נעשה בזוגות, והוא במהותו תרגול טכניקה ספציפית. לבני הזוג לאימון שני תפקידים בסיסיים: אוּקֶה וטוֹרי, או "נָאגֶה" (מטיל). האוקה הוא התוקף, ולאחר מכן הוא מוטל או מרותק. הטורי הוא שמבצע את הטכניקה, כלומר המתגונן. המושג "טורי" מתייחס אל זה שמבצע את הטכניקה, בין אם זו טכניקת הטלה או ריתוק, אך במקרה שטורי מבצע טכניקת הטלה, ניתן לכנותו "נָאגֶה". האימון מתנהל כמו קָטָה קצרה, האוקה תוקף בהתקפה מסוימת והטורי מגן בטכניקה מסוימת, לאחר כמה פעמים, התלמידים מתחלפים והאוקה הופך טורי וכיוצא בכך.
תפקידם של האוקה והטורי/נאגה נחשב לקריטי כדי להתאמן באייקידו. הטורי, בנוסף לביצוע הטכניקה, לומד בעיקר איך להשתלב עם התקפה ולשלוט בתנועה בלי שימוש בכוח. האוקה לומד לשמור על הרמוניה עם הטורי, ולדעת לנוע בגמישות לאן שזה מוביל אותו, מבלי שייגרם נזק לגופו. האוקה מנסה לייצב את גופו, ואילו הטורי צריך בעזרת מיקומו לא לאפשר זאת. באימונים מתקדמים ייתכן והאוקה ינסה להפוך את הטכניקה, לבצע טכניקה כנגד הטכניקה המבוצעת (קאֶשי-ואזה) ולהגיע לשליטה.
הטכניקות באייקידו מסתיימות לרוב בהטלה או בריתוק. הפעולה של "קבלת הטכניקה" כלומר ממיומנותו של האוקה, נקראת "אוּקֶמִי", אוקמי טוב הוא כזה שמונע מהאוקה כאב או פגיעה במידה הרבה ביותר. גלגול טוב לדוגמה, מחלק את החבטה הפגיעה במזרן בצורה שווה לאורך הזרוע הכתף הגב והרגליים, מבלי לאפשר לחץ רב על אף נקודה, ומבלי שאזורים רגישים כמו הראש והצוואר יגעו ברצפה. מתאמנים רבים במערב סבורים בטעות שמיומנות האוקמי היא רק מיומנות הנפילות והגלגולים, אך למעשה, המושג היפני מתייחס אל כל מערכת התגובות של האוקה כאשר מבוצעת עליו טכניקה.
לאימון על טכניקות יש ערך כפול, מלבד ההבנה של הטכניקה עצמה, התלמידים לומדים לעבוד על פי עקרונות האייקידו ולרוב הדגש מושם דווקא על כך.
כדי שהטורי יוכל ללמוד כיצד להגן על עצמו מהתקפה, על האוקה לדעת לתקוף בצורה נכונה, ומסיבה זו האייקידוקא לומד גם להתקיף (אף על פי שהשקפת העולם של האייקידו, שואפת להימנע ככל האפשר מפגיעה בזולת).
באופן גס אפשר לחלק את התקיפות באייקידו לאחיזות, דוגמת אחיזה של שתי הידיים על הכתפיים, וחבטות דוגמת אגרוף לחזה. בין החבטות ישנן התקפות הנקראות "אוצ'י" (打ち, uchi) ודומות מאוד לחיתוכים בחרב, שכן שחלק ניכר מהטכניקות באייקידו מקורו בהגנה מתוקף חמוש.
ההגנה מבעיטות נלמדת אף היא, אך מתאמנים רבים נמנעים מתרגול זה, או שהם מתרגלים התמודדות מול בעיטות בשלבים מאוחרים יותר כיוון שהנפילות מטכניקות שכאלה קשות ומסוכנות יותר. כמו כן, בדוג'ואים רבים המתאמנים אינם יודעים לבעוט בצורה נכונה, וגם זו סיבה של חלק מהדוג'ואים להימנע מתרגול זה.
כמה מהחבטות הבסיסיות הן:
שוֹמֶנְאוּצִ'י (正面打ち) חבטה לחזית הראש, מכה אנכית ביד פתוחה המכוונת למצח.
יוקומנְאוצ'י (横面打ち) חבטה לצד הראש, לרקה או לצוואר, מכה אלכסונית ביד פתוחה. התוקף עומד בזווית לנתקף כדי לא להיות חשוף לחבטות בעצמו.
מונה-צקי (胸突き) אגרוף לחזה.
כמה אחיזות בסיסיות:
קטהטה-דורי (片手取り) - יד אחת אוחזת את גב שורש כף היד.
מורוטה-דורי (諸手取り) - שתי ידיים אוחזות ביד אחת.
ריוטה-דורי (両手取り) או ריוטה-קטה-טה-דורי (両片手取り) - שתי ידיים אוחזות שתי ידיים, זהה לפעמיים אחיזה של יד אחת.
קטה-דורי (肩取り) - יד אחת אוחזת את הכתף. אחיזה של שתי ידיים על שתי הכתפיים נקראת ריוקטה - דורי (両肩取り).
צורת האימון > טכניקות בסיסיות

באייקידו יש טכניקות רבות, המשתנות בין סגנון לסגנון, עם זאת יש מספר טכניקות בסיסיות שקימות ברוב הסגנונות בצורה די דומה. עם זאת, אם האייקידוקא באמת מותקף, הוא לא אמור להשתמש בטכניקה אחת או אחרת, אלא לפעול על פי רוח האייקידו, בהסתמך על מיומנותו בטכניקות.
איקיו (一教,) - בתרגום: הטכניקה הראשונה; שליטה באוקה והבאתו לרצפה כשיד אחת נמצאת על מרפק והשנייה במפרק כף היד, אם יש צורך, היד האוחזת בפרק כף היד לוחצת קלות על עצב הגומד.
ניקיו (二教,) - בתרגום: הטכניקה השנייה; בריח על פרק כף היד של היריב, ידו של היריב נהיית דומה לאות האנגלית Z כאשר כף היד נדחפת לכיוון המרפק. טכניקה זו עלולה לגרום לכאב חד אצל האוקה אם היא נעשית שלא כהלכה.
סאנקיו (三教) - בתרגום: הטכניקה השלישית; בריח ספירלי, כשהאצבעות מצביעות מטה, וכף היד מסובבת. טורי שולט דרך כף היד של האוקה במרפקו ובכתפו ובכך למעשה טורי מקבל שליטה על כל גופו של האוקה.
שיהונאגה (四方投げ,) - הטלה לארבעה כיוונים; היד מקופלת מעל המרפק והטורי יכול להטיל את האוקה לכל כיוון שירצה.
קוֹטֵגַאֶשי (小手返し) - הטלה ממפרק כף היד, יכול גם לשמש כבריח על מפרק כף היד.
קוֹקיוּנאגה - (呼吸投げ,) הטלה בנשימה; שם כללי למגוון טכניקות אשר בהן מטילים את האוקה תוך דגש על נשימה נכונה אשר מאפשרת לגוף לפעול באופן יעיל ועוצמתי.
אירימינאגה - (入身投げ,) - הטלה בכניסה; קבוצת טכניקות בהן הנגה הולך קדימה לכיוון האוקה ומוציא אותו משווי המשקל.
טנצ'ינאגה (天地投げ) - הטלת שמיים וארץ; הנאגה שולח יד אחת כלפי מעלה והשנייה כלפי מטה ומוציא את יריבו מה"מרכז" שלו. באופן סמלי, מפצל אותו בין שמיים וארץ.