stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיון דביק
הערות שוליים

↑  Rania Jerada, Abdeljalil Er-Rakibi, Abha Cherkani Hassani, Hanane Benzeid, Abdelmoula El Ouardi, Hicham Harhar, Bey Hing Goh, Yoon-Yen Yow, Hooi-Leng Ser, Abdelhakim Bouyahya, Brahim Mojemmi, Anass Doukkali, A comprehensive review on ethnomedicinal uses, phytochemistry, toxicology, and pharmacological activities of Dittrichia viscosa (L.) Greuter, Journal of Traditional and Complementary Medicine 14, 2024-07-01, עמ' 355–380 doi: 10.1016/j.jtcme.2024.03.012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb150203510 (data)
שקנאי אוסטרלי

| שקנאי אוסטרלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שקנאיים
סוג:: שקנאי
מין:: שקנאי אוסטרלי
שם מדעי
 Pelecanus conspicillatus ‏טמינק, 1824
תחום תפוצה


שקנאים אוסטרליים בטזמניה
השקנאי האוסטרלי (שם מדעי: Pelecanus conspicillatus) הוא עוף ימי גדול, הנפוץ בעיקר במים הפנים-יבשתיים ובחופים של אוסטרליה ופפואה גינאה החדשה, אך גם בפיג'י, חלקים מאינדונזיה וכציפור נודדת בניו זילנד.
טקסונומיה

השקנאי האוסטרלי תואר לראשונה על ידי קונרד יאקוב טמינק ב-1824. שמו המדעי נגזר מהפועל הלטיני conspicere שמשמעותו "לתפוס".
תיאור

השקנאי האוסטרלי הוא שקנאי בגודל בינוני בהשוואה לשקנאים אחרים: אורכו נע בין 1.6 ל-1.8 מטרים עם מוטת כנפיים של 2.3 עד 2.5 מטרים ומשקלו נע בין 4 ל-13 ק"ג. הוא בעיקרו לבן עם שחור באברות התעופה. המקור החיוור והוורדרד הוא עצום, אפילו בסטנדרטים של השקנאים. מקורו הוא המקור הגדול ביותר בעולם העופות. אורכו של המקור הכי גדול שאי פעם תועד היה 49 ס"מ.
תפוצה ובית גידול

שקנאים אוסטרליים מעדיפים שטחים גדולים של מים בלי יותר מדי צמחייה מימית. הסביבה המקיפה אינה משנה: הסביבה יכולה להיות יער, ערבות עשב, מדבר, משטחי בוץ בשפכי נהר, פארקים עירוניים או שממה תעשייתית, כל מקום שיש בו מים ויכול לתמוך בכמות מספקת של דגים.
לשקנאים האוסטרליים אין תכנון לגבי תנועות רגילות, הם פשוט עוקבים אחרי זמינות המזון והכמות. כשאגם אייר הוצף בין השנים 1974 עד 1976, רק קומץ שקנאים נותרו בערי החוף: כשהאגמים הפנים-יבשתיים הגדולים התייבשו שוב, האוכלוסייה התפזרה בשנית, להקות של אלפים נראו בחופים הצפוניים וכמה פרטים הגיעו לקיריטימטי, פלאו וניו זילנד.
המין נהיה לידוע בניו זילנד כשפרט צולם בירושלים ב-1890 וכשנמצאו תת-מאובנים נמצאו באגם גראסמר ב-1947, שאחריהם הגיעו תיעודים של פרטים תועים שהגיעו לניו זילנד. מאוחר יותר העצמות תוארו כשל תת-מין חדש Pelecanus conspicillatus novaezealandiae (סקארלט 1966, שקנאי ניו זילנדי), הם היו גדולים יותר, מה שמחייה חומר חדש שקובע ששתי האוכלוסיות לא היו נפרדות. המאובנים האלה נמצאו לראשונה ב-1930.
רבייה

השקנאי האוסטרלי מתחיל להזדווג בגיל שנתיים עד שלוש שנים. זמני העונות מתחלפים בהתאם לאזור, בחורף באזורים הטרופיים, ובסוף האביב בדרום אוסטרליה. הקן עצמו הוא גומה באדמה או בחול, ולעיתים עם קצת עשב. משטחי דשא נבנו באגם אלכסנדרינה(אנ') בדרום אוסטרליה. הקינון מתבצע בקבוצות, עם מושבות המוקמות באיים או באזורי מחסה בטווח של אגמים או הים. שקנאים אוסטרליים מתרבים יטילו אחת עד שלוש ביצים לבנות, שמידותיהן הן 93x57 מ"מ., כשהן ברובן מגורדות ומלוכלכות. לאחר בקיעתן את האפרוח שבקע מהביצה הגדולה יותר יאכילו אותו יותר, כשהאחרים בסופו של דבר ימותו מרעב. במשך השבועיים הראשונים יאכילו את האפרוחים נוזל שהועלה גירה, אבל במשך החודשיים הנותרים הוא יואכל בדגים כגון דג זהב, קרפיון מצוי שהובא למקום וגם כמה חסרי חוליות. כשהוא נפוץ בטווח תפוצתו הרחב, השקנאי האוסטרלי מוערך כללא חשש על ידי איגוד השימור העולמי.
הערות שוליים

↑  שקנאי אוסטרלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
קלאו מזרחי

| קלאו מזרחי |
| --- | --- |
 קלאו מזרחי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קלאונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלאוניים
סוג:: Anthracoceros
מין:: קלאו מזרחי
שם מדעי
 Anthracoceros albirostris ‏שו & Nodder, 1807

קלאו מזרחי (שם מדעי: Anthracoceros albirostris) הוא מין של עוף טרופי בינוני במשפחת הקלאוניים.
מאפיינים

הקלאו המזרחי הוא הקלאו הקטן ביותר החי באסיה אך גדול בגודלו יחסית לקלאויים ולטוקוסים האפריקניים; אורכו של זכר מגיע ל-55–60 ס"מ ונקבות אף קטנות יותר. מוטת הכנפיים בממוצע היא 23–36 ס"מ. אורכו של המקור 19 ס"מ בממוצע אצל זכר בוגר, וכ-16 ס"מ אצל נקבה בוגרת.
הקלאו חי ביערות גשם אך לעיתים, בשונה מרוב הקלאויים, הקלאו מבקר ביישובי אדם כדי לאכול פירות אך עדיין מבלה הרבה מזמנו ביערות הגשם. הפרטים ממין זה מקננים רק ביערות. תחום תפוצתו מתפרס על המדינות בנגלדש, הודו, בהוטן, ברוניי, קמבודיה, סין, אינדונזיה, לאוס, מלזיה, בורמה, נפאל, סינגפור ותאילנד.
הערות שוליים

↑  קלאו מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
נפת צפת

ערך זה עוסק בנפה במדינת ישראל. אם התכוונתם לנפה בשלטון המנדט, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז הצפון
 חבל ארץ:  הגליל העליון
 בירת הנפה:  צפת
 עיר אם:  צפת
 תאריך ייסוד:  1950 
 שטח:  670 קמ"ר
  ‑ הנקודה הגבוהה:  1,208
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  132,100 (מרץ 2023)
  ‑ צפיפות:  197.16 נפש לקמ"ר (מרץ 2023)
 קואורדינטות:  32°58′00″N 35°30′00″E﻿ / ﻿32.9667°N 35.5°E﻿ / 32.9667; 35.5 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    לחצו כדי להקטין חזרה   לחצו להגדלה    חלוקת מחוז הצפון לנפות ולאזורים   he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת צפת היא נפה במחוז הצפון במדינת ישראל השוכנת בצפון מזרח הגליל ועמק החולה. הנפה קרויה על שם צפת שהיא העיר הגדולה בנפה. שטח הנפה הוא 670 קמ"ר.
הנפה מחולקת לשלושה אזורים טבעיים: עמק החולה (211), גליל עליון מזרחי (212) ואזור חצור (213).
עם הקמת הנפה במרץ 1953 נכלל בה הגדה הצפונית של הכנרת, שהועברה באפריל 1957 לנפת כנרת.
דמוגרפיה

אוכלוסיית הנפה נכון ל-2023 היא 132,100, בצפיפות של כ-197.1 נפשות בקמ"ר. בנפה יש 64 יישובים:
| ערים | מועצות מקומיות | מועצות אזוריות |
| --- | --- | --- |
|  צפת  קריית שמונה |  ג'ש (גוש חלב)  חצור הגלילית  טובא-זנגרייה  יסוד המעלה  מטולה  ראש פינה |  מועצה אזורית הגליל העליון  מועצה אזורית מבואות החרמון  מועצה אזורית מרום הגליל |
כ-90% מתושבי הנפה הם יהודים. אוכלוסיית הנפה הלא-יהודית מורכבת מערבים מוסלמים, שהם רוב מוחלט בטובא-זנגרייה (עיירה בדואית) ובעכברה ומהווים מיעוט גם בכפרים ג'ש וריחאניה, וגם ממרונים (שהם הרוב בג'ש), מדרוזים (הכפר הדרוזי עין אל-אסד) ומצ'רקסים (שהם הרוב בריחאניה).
עמק החולה יושב על ידי יהודים כבר בתקופת היישוב היהודי בארץ ישראל.
הערות שוליים

↑  רשימת יישובים בישראל. מתוך אתר הלמ"ס http://www.cbs.gov.il/ishuvim/ishuv2010/bycode.xls
↑  אליעזר ברוצקוס, קביעת הגבולות של מחוזות ונפות אדמיניסטרטיביים בשנים הראשונות של המדינה, אפיקים בגיאוגרפיה 23/24, 1988, עמ' 73–88‏, JSTOR 23698514
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היסטוריה של אפגניסטן

שאה דוראני, אפגניסטן, בשנת 1839
אפגניסטן (במובן המילולי: "ארץ האפגנים") הייתה ארץ חשובה מבחינה אסטרטגית לאורך ההיסטוריה. הארץ שימשה כשער להודו, וניצבה על דרך המשי העתיקה דרכה התקיים מסחר בין ארצות הים התיכון לסין. היא שוכנת באזור בו עברו דרכי מסחר ומסלולי הגירה רבים, וזכתה לכינוי "הכיכר של מרכז אסיה". אפגניסטן היא מקום מפגש בין דרכים מהמזרח התיכון, מעמק האינדוס דרך המעברים של הינדו-כוש, ממזרח אסיה דרך אגן טארים, ומהערבה האירואסייתית.
ציוויליזציה אורבנית התקיימה באפגניסטן כבר מ-2000 או 3000 לפנה"ס. הכתבים הראשונים שנמצאו באזור אפגניסטן נכתבו בסביבות שנת 500 לפנה"ס, בתקופה של האימפריה האחמנית. אלכסנדר הגדול והצבא המקדוני בהנהגתו הגיעו לאזור שנקרא היום אפגניסטן בשנת 330 לפנה"ס בעקבות קרב גאוגמלה. שושלות וממלכות חזקות רבות הקימו את ערי הבירה שלהן באזור אפגניסטן, ביניהן ניתן למנות את האימפריה המאורית, אימפריית קושאן, השושלת הצפארית, השושלת הסאמאנית, השושלת הע'זנווית, שושלת ע'וריד, השושלת הטימורית, האימפריה המוגולית ועוד.
נהוג לחשוב שהעמים האפגנים הם במקור ארים ממרכז אסיה, שהגיעו לאפגניסטן בתקופה הפרה-היסטורית, בסביבות 20 אלף לפנה"ס, והשפות שהם דברו שרדו בצורה של פשטו ודארי, השפות המדוברות באפגניסטן כיום. אימפריות שמרכזן היה באפגניסטן, כגון האימפריה הע'זנווית, האימפריה הטימורית והאימפריה הע'ורידית, הפכו אותה לכוח עולמי חשוב בימי הביניים וכמו כן למרכז אינטלקטואלי שהצמיח מתוכו את האינטלקטואלים החשובים של התקופה, כולל אבן סינא, אל-בירוני, ג'לאל א-דין רומי ומלומדים רבים נוספים.
מירוויס ח'אן הותכּ ולאחריו אחמד שאה דוראני איחדו את השבטים האפגנים בשנים המוקדמות של המאה ה-18 ויצרו את האימפריה האפגנית האחרונה. הריבונות האפגנית אבדה זמנית במהלך המלחמה האנגלו-אפגנית, בשנות ה-80 במהלך הכיבוש הסובייטי של אפגניסטן, ובמהלך מלחמת אפגניסטן שנוהלה על ידי כוחות נאט"ו. העם האפגני מורכב מקבוצות אתניות רבות ומגוונות כולל פשטונים, טג'יקים, הזארים, אוזבקים, טורקמנים, איימאקים, בלוג'ים, ונוספים. הפשטונים הם הקבוצה הגדולה ביותר באפגניסטן והם מונים למעלה מ-10 מיליון מאזרחיה. יש לפשטונים עצמם שתי תאוריות חלופיות לגבי מוצאם כאשר האחת טוענת שהם צאצאיהם של עשרת שבטי ישראל והשנייה טוענת שהם צאצאים לאב קדמון בשם קייס עבד אל-ראשיד שחי במאה ה-6 לספירה. לעומת זאת חוקרים מאמינים שהם קונפדרציה של מספר שבטים שהתאחדו בתקופה מסוימת תחת כללי הפשטונוואלי, הקוד האתי של הפשטונים.
פרה-היסטוריה

חפירות ארכאולוגיות באתרים פרה-היסטוריים גילו ממצאים חשובים לגבי התקופה הפרה-היסטורית של השטח שהיום קרוי אפגניסטן. בשנת 1966 באתר ארכאולוגי בשם דרה-י כּור התגלו כ-800 ממצאי אבן עתיקים ועצמות של אדם ניאנדרטלי, מה שמעיד שבני אדם מוקדמים חיו בשטח שהוא כיום אפגניסטן לפחות לפני 50,000 שנה. קהילות חקלאיות באפגניסטן היו מהמוקדמות ביותר בעולם.
ארכיאולוגים מצאו באפגניסטן עדויות להתיישבות אנושית מוקדמת עד כדי 50,000 שנה. הממצאים מצביעים על כך שהילידים היו חקלאים ורועי צאן קטנים שסביר מאוד שהיו מאוגדים בשבטים בעוד שממלכות מקומיות קטנות כנראה עלו ונפלו לאורך השנים.
תהליך אורבניזציה באפגניסטן החל מוקדם עד כדי 3000 לפנה"ס. זורואסטריות הייתה הדת השלטת באזור, וניתן לראות את ההשפעות הזורואסטריות על התרבות האפגנית עד היום בין השאר דרך שמות החודשים בלוח השנה האפגני העכשווי. דתות אחרות כגון בודהיזם והינדואיזם כנראה והגיעו מאוחר יותר לאזור אפגניסטן, כך למשל גנדהרה הייתה ממלכה בודהיסטית עתיקה מתקופת ההתעצבות של הבודהיזם, ועיר הבירה שלה נמצאה בין הינדו-כוש להרי סוליימאן (הרי שלמה) בדרום אפגניסטן. אין לבלבל בין גנדהרה העתיקה לבין קנדהר בת ימינו, שכן הן אינן זהות במיקומן הגאוגרפי.
האוכלוסיות העתיקות של אפגניסטן, בסביבות 3000 לפנה"ס, כנראה והיו קשורות דרך מסחר ותרבות לציוויליזציות מרכז אסייתיות שכנות וכמו גם לתרבויות עמק האינדוס. התיישבות אורבנית באזור החלה בתקופה זו כנראה עם העיר מוגידק (ליד קנדהר) שכנראה הוקמה על ידי מתיישבים מתרבות עמק האינדוס השכנה. העמים הראשונים הידועים באזור היו עמים הודו-אירופיים, אך תקופת הגעתם לאזור מוערכת עם שונות גדולה בין 3000 לפנה"ס ל-1500 לפנה"ס.
היסטוריה עתיקה (700 לפנה"ס - 565 לספירה) > מדי

ישנם חילוקי דעות לגבי גודלה של ממלכת מדי שהתקיימה במחצית הראשונה של האלף הראשונה לפנה"ס. כך למשל לדעתו של ארנסט הרצפלד זו הייתה אימפריה חזקה ששלטה על שטחים מצפון מסופוטמיה עד לאזור באקטריה (אפגניסטן ופקיסטן) והודו. לעומתו חוקרים אחרים מאמינים שאין ראיות אמיתיות שאימפריה מדית התקיימה ושזו הייתה לא יותר מאשר ממלכה קטנה ולא יציבה.
היסטוריה עתיקה (700 לפנה"ס - 565 לספירה) > האימפריה הפרסית

אפגניסטן נהפכה לחלק מהאימפריה האחמנית לאחר שנכבשה על ידי דריווש הראשון. האזור חולק למספר פרובינציות שנקראו סאטרפים, שכל אחת מהן נשלטה על ידי מושל שתפקידו נקרא סאטרפ או לחלופין "אחשדרפן" (השם שניתן בתנ"ך). הסאטרפים (פרובינציות) העתיקות של אפגניסטן נקראו: ארִיה, הראט, ארצ'וסיה, קנדהר, לשקר גאה, קואטה, באקטריה, בלך, סטגידיה, ע'זני, גנדהרה, קאבול, ג'לאל אבאד ופשוואר. שמות אלו נשמרו עד היום כשמותיהם של מחוזות או ערים ראשיות באפגניסטן.
היסטוריה עתיקה (700 לפנה"ס - 565 לספירה) > אלכסנדר והממלכה הסלאוקית

אלכסנדר הגדול הגיע לאזור אפגניסטן בשנת 330 לפנה"ס, לאחר שהביס את דריווש השלישי של פרס שנה קודם לכן, בקרב גאוגמלה. הצבא שלו חווה התנגדות קשה מאוד באזורים השבטיים האפגנים, שעליהם נאמר ש"אפגניסטן היא מקום שקל הכנס לתוכו אך קשה לצאת ממנו". על אף שפלישתו לאפגניסטן הייתה קצרה, אלכסנדר השאיר מאחוריו השפעה הלניסטית חזקה שנותרה מאות שנים אחריו. מספר ערים גדולות נבנו באפגניסטן באזור שנקרא "אלכסנדריה" כולל העיר "אלכסנדריה של הארים" (הראט של היום), "אלכסנדריה על הטראנק" (ליד קנדהר), "אלכסנדריה אד-קווקזום" (ליד העיר בגראם של ימינו) ואחרונה "אלכסנדריה אסכטה" (חוג'נד, בצפון הארץ). לאחר מותו של אלכסנדר, האימפריה הנרחבת שלו התפרקה לחלקים. סלאוקוס הראשון, מפקד צבאי מקדוני בזמן כיבושיו של אלכסנדר הגדול, הכריז על עצמו כשליט של ממלכה עצמאית, הממלכה הסלאוקית, שהייתה מורכבת מפרס ואפגניסטן.
היסטוריה עתיקה (700 לפנה"ס - 565 לספירה) > הממלכה היוונית-בקטריית

דיודוטוס הראשון, הסאטרפ של אזור באקטריה, ייסד את הממלכה היוונית-בקטרית בסביבות 250 לפנה"ס על חשבון הממלכה הסלאוקית. ממלכה הודו-אירופאית זו, שהדתות הראשיות בה היו פנתאון האלים היווני והבודהיזם, הגיעה לשיאה בזמנו של המלך מננדר הראשון בין השנים 130-165 לפנה"ס, כאשר היא התרחבה לתוך הודו ופרס. מתקופה זו הממלכה דעכה בקביעות. הממלכה התקיימה באופן מלא עד 130 לפנה"ס, כאשר הליוקלס הראשון, שליט הממלכה באותו זמן, הובס על ידי שבטים יואזהים שפלשו לאזור אפגניסטן ממזרח. הממלכה כנראה המשיכה להתקיים באופן חלקי בקאבול ו"אלכסנדריה אד-קווקזום" עד שנת 70 לפנה"ס, עד שגם שם היא הובסה על ידי אותם שבטים.
היסטוריה עתיקה (700 לפנה"ס - 565 לספירה) > האימפריה המאורית

מרבית אזור אפגניסטן בן ימינו נכבש או הועבר בדרך שלום מהממלכה הסלאוקית לאימפריה המאורית (322-185 לפנה"ס), שנוסדה על ידי צ'נדרגופטה מאוריה מהעיר מגאדה (ליד העיר ביהר). המאורים היו הודים בני הדתות הינדואיזם ובודהיזם, עם שאיפות להתפשט ברחבי מרכז אסיה.
ישנם מספר רב של ממצאים ארכאולוגיים, ביניהם רבים מהתקופה המאורית, שמהם ניתן ללמוד על המורשת הבודהיסטית הענפה של אפגניסטן טרם האסלאם, כולל שרידים של מבנים דתיים ושרידי אמנות בודהיסטית. כבר במהלך תקופת חייו של הבודהה (483-563 לפנה"ס) דוקטרינות בודהיסטיות התפשטו לתוך אפגניסטן והגיעו עד למחוז בלך. ככל הנראה שניים מחסידיו הראשונים של בודהה, טרפוסה ובחליקה, היו הראשונים להפיץ באפגניסטן את הדוקטרינות הבודהיסטיות. כמה מהשליטים המאורים פעלו כדי להפיץ את האמונות הבודהיסטיות באזורים שבשליטתם, כולל באפגניסטן.
היסטוריה עתיקה (700 לפנה"ס - 565 לספירה) > האימפריה הפרתית

בשנת 247 לפנה"ס הכריז מלך ארשק (ארסאקס), אשר שלט בשבט נוודים איראני בשם "פארני" (שם שהיחס שלו אל המילה "פרתים" עדיין נתון לוויכוח) על עצמאותו מן האימפריה הסלאוקית, באזורים נידחים של צפון איראן, ובכך ייסד את השושלת הפרתית. ניסיונות הסלאוקים, וביניהם סלאוקוס השני להכניע את הפרתים נכשלו עד שאנטיוכוס השלישי הצליח להכניעם, ושב וצירף את ארצם אל המדינה הסלאוקית בשנת 206 לפנה"ס. בשלב זה הייתה האימפריה הפרתית חלשה מכדי להחזיק בטריטוריה זו, אך תבוסת הסלאוקים לרומאים בקרב מגנסיה באסיה הקטנה בשנת 190 לפנה"ס הביאה לכך שבמאה השנייה לפנה"ס שבו הפרתים ותפסו את כל הטריטוריות שהיו שייכות להם ממזרח לסוריה. בעת שהפרתים השתלטו על העיר הראט (כיום באפגניסטן) שהייתה ממוקמת על דרך המשי לסין, הם השתלטו על מסחר בין המזרח והמערב, וכל הממלכות ההלניסטיות באזור, שהיו תלויות במסחר זה, נדונו להכבש על ידן. בין השנים 175 לפנה"ס ו-170 לפנה"ס כבשו המלכים הפרתים את כל אזור דרום הקווקז והשתלטו על ארמניה ובאקטריה.
האימפריה הפרתית הייתה המעצמה השלטת באזור שבו שוכנת כיום איראן, מאמצע המאה ה-3 לפנה"ס. בהדרגה השתלטה על מסופוטמיה (עיראק של ימינו) בין 190 לפנה"ס ל-224 לספירה, והפכה לאויבתה המרה של האימפריה הרומית, בכך שהגבילה את השתלטותה מזרחה אל מעבר לקפדוקיה (היא מרכז טורקיה של ימינו). האימפריה הפרתית הייתה אחת מהאימפריות היציבות ביותר של המזרח הקרוב. היא שלטה על חלק משטחיה של אפגניסטן של היום, ועל חלקים נרחבים אחרים מאסיה והמזרח התיכון. סופה של אימפריה זו בא בשנת 224 לספירה, כאשר מלכה האחרון הובס על ידי אחד מן הווסאלים שלו, ועל שטח פרס הוקמה האימפריה הסאסאנית.
היסטוריה עתיקה (700 לפנה"ס - 565 לספירה) > אימפריית קושאן

אימפריית קושאן הייתה ממלכה שהתקיימה באסיה בין המאה ה-1 למאה ה-3. בשיאה, בערך 105 – 250 לספירה, התפשטה מאפגניסטן לטג'יקיסטן לים הכספי ועד מורד עמק נהר הגנגס. את האימפריה יצרו בני שבט קושאן השייכים ליְוֵּאגְ'ה, עם שמקורו באזור אגן טארים וגאנסו שבסין. לבני קושאן היו קשרים דיפלומטיים עם האימפריה הרומית, האימפריה הפרתית, הסאסאנים וסין, ובמשך כמה מאות שנים הם היוו את הקשר המרכזי שבין מזרח למערב. החל מהמאה ה-3 החלה האימפריה הקושאנית להתפצל. סביב שנת 225 מת המלך ואסודווה הראשון והאימפריה הקושאנית נחלקה לחצי מערבי וחצי מזרחי. בשנים 224 – 240 פלשו הסאסנים לבאקטריה וצפון הודו היכן שהיו ידועים כ"הודו-סאסנים". סביב 270 איבדו הקושאנים את השטחים במישור הגנגס היכן שבשנת 320 נוסדה אימפריית גופטה.
היסטוריה עתיקה (700 לפנה"ס - 565 לספירה) > האימפריה הסאסאנית

האימפריה הסאסאנית הייתה אימפריה פרסית ששלטה על רוב שטחה של אפגניסטן במאות הראשונות לספירה, על אף שהיא הייתה במאבק תמידי על שטח זה (בעיקר עם האימפריה האימפריה ההפתליטית (אנ')) ואיבדה אותו לתקופה מסוימת, אך לאחר מכן השתלטה עליו מחדש. האימפריה הסאסאנית עלתה לזירה העולמית לאחר שקיעתה של האימפריה הפרתית ב-226 לספירה, שאת שטחם הסאסאנים כבשו. הסאסאנים כינו עצמם "מדינת האיראנים/ארייאנים", ותואר העומד בראשה היה "שאהנשאה", מלך המלכים. בירתה הייתה בקטסיפון. דת האימפריה הייתה הזורואסטריות. באימפריה התפתחה התרבות הפרסית והייתה לה השפעה תרבותית על אפגניסטן כמו גם על התרבות הרומית, ותרבות מזרח אסיה. היא הייתה הכוח המרכזי במזרח עד שנת 641 לספירה, עם הכיבוש המוסלמי.
היסטוריה עתיקה (700 לפנה"ס - 565 לספירה) > ממלכת הקידרים

ממלכת הקידרים הוקמה על ידי שבט ששייך לאיחוד שבטים, דוברי שפות איראניות, הידועים בשם צ'יונטים, והיו ממוצא אווארי. ממלכה זו התקיימה כנראה מהמחצית השנייה של המאה ה-4 עד סוף המאה ה-5. הם עלו לראשונה לשלטון בצפון אפגניסטן, והיו האחרונים ברשימה של מספר שושלות שהתייחסו לעצמם כיורשיה הלגיטימיים של אימפריית קושאן. הם כבשו את פשאוור וחלקים צפוניים מהודו בשנות ה-20 של המאה ה-5, אף לבסוף הובסו על ידי אימפריה של הונים לבנים ממרכז אסיה הידועה בשם האימפריה ההפתליטית.
היסטוריה עתיקה (700 לפנה"ס - 565 לספירה) > האימפריה ההפתליטית

האימפריה ההפתליטית הייתה אימפריה עצומה שהתפרסה ממערב סין לפרס. מייסדיה היו ההונים הלבנים, שבט נוודי מרכז אסייתי. האימפריה שלטה על חלק ניכר אפגניסטן אך הייתה במאבק תמידי עם האימפריה הסאסאנית ובהתאם התנהלו קרבות רבים באזור ששינו את הגבולות באופן תדיר, עד שבשנת 565 שילוב של כוחות סאסאנים וטורקיים הביס את ההפתליטים.
הכיבוש המוסלמי וימי הביניים (565–1504 לספירה)

מימי הביניים עד סביבות 1750, רוב שטחה של אפגניסטן של ימינו היה חלק ממחוז ח'וראסאן. הערים הראט ובלך היו שתיים מהערים המרכזיות של מחוז ח'וראסאן, בעוד הערים קנדהר ע'זני וקאבול היוו את אזורי הגבול של ח'וראסאן עם הינדוסטן. בתקופה זאת השם אפגניסטן (ארץ האפגנים) היה בשימוש כדי לתאר אזור ספציפי בין הינדו-כוש לנהר האינדוס, בפרט סביב הרי סוליימאן, שבו ישבו שבטים "אפגנים" שלימים יכונו הפשטונים. עדויות קדומות יותר לשימוש בשם "אפגן" ניתן למצוא בכתביו של המלך הסאסאני בן המאה ה-3 שפּור הראשון. מאוחר יותר, במאה ה-6, ניתן למצוא את השם "אפגן" מופיע בצורה "אבגנה" בספרו האינציקלופדי של האסטרונום ההודי ורהמיהירה. בכתבים אלה ההתייחסות לשם "אפגן" הייתה בהקשר של אב קדמון משותף ואגדי בשם "אפע'נה", שהיה לפי כמה מסורות אזוריות נכדו של שאול מלך ישראל.
תהליך חשוב שקרה במהלך ימי הביניים באפגניסטן הוא התיישבות של שבטים טורקיים רבים באזור הינדו-כוש באותה תקופה. שבטים אלו השתלבו בתוך השבטים הפשטונים שכבר חיו שם ואימצו את השפה והתרבות הפשטונים. בין מתיישבים טורקיים אלה ניתן לציין את הקבוצה האתנית ח'לאג'ים שצאציהם באפגניסטן כיום מכונים ע'יזלים.
הכיבוש המוסלמי וימי הביניים (565–1504 לספירה) > הכיבוש המוסלמי

עד שנת 642 לספירה הח'ליפות המוסלמית הצליחה להתפשט לרוב שטחי פרס והגיעו עד לעיר הראט בשטח אפגניסטן. עם כיבוש כל עיר באזור הם החלו להכיר לתושבים המקומיים את דת האסלאם. בתקופה שקדמה לכיבוש המוסלמי, שטחה של אפגניסטן היה מחולק בין שושלות מקומיות מפוצלות, אותם הכובשים המוסלמים הביסו באופן הדרגתי.
הכוחות המוסלמים הצליחו בהדרגה לכבוש את האזורים המערביים של אפגניסטן, בעוד חלקים ניכרים במזרח אפגניסטן נותרו עצמאיים, כחלק ממלכת הינדו שאי ששלטה על קאבול וגנדהרה או שליטים עצמאיים לא-מוסלמים אחרים. המוסלמים נהגו להתייחס אליהם כאל הודים, כי האוכלוסייה הלא-מוסלמית באזור הייתה קשורה תרבותית ודתית להודו והאמינה בבודהיזם או הינדואיזם, אך רבים מהשליטים המקומיים היו כנראה דווקא ממוצא הוני או טורקי. מצב זה נשמר עד עלייתן של השושלת הצפארית ולאחריה השושלת הע'זנווית המוסלמיות שכבשו את ממלכת הינדו שאי והשלימו את הכיבוש המוסלמי של אפגניסטן.
הכיבוש המוסלמי וימי הביניים (565–1504 לספירה) > השושלת הע'זנווית

השושלת הע'זנווית (963–1186 לספירה) הייתה שושלת מוסלמית ממוצא טורקי שנוסדה על ידי הסולטאן מחמוד הע'זני ונהפכה לאימפריה מרכז אסייתית חשובה. עיר הבירה שלה הייתה ע'זני במזרח אפגניסטן, שהייתה למרכז תרבותי ואינטלקטואלי חשוב. כמו שושלות מוסלמיות עצמאיות אחרות באותה תקופה הע'זנווים נשארו באופן סמלי נאמנים לח'ליף העבאסי בבגדאד, אך הלכה למעשה ניהלו מדיניות עצמאית. על אף שהשושלת במוצאה הייתה טורקית, מבחינת התרבות, השפה והמנהגים שלה היא הייתה פרסית. לכן יש היסטוריונים שמתייחסים לאימפריה הע'זנווית כאימפריה פרסית ולא טורקית. הצבא הע'זנווי הורכב במיוחד מחיילים מאזורי הינדו-כוש ולשקר גאה שנמצאים באפגניסטן של ימינו. אם כי בהמשך גויסו גם חיילים הינדים מצפון הודו. השושלת הע'זנווית השאירה את חותמה על אפגניסטן בצורה של השפעה רבה של התרבות הפרסית והפיכתה לתרבות ההגמונית לפחות עד הכיבוש המונגולי. לצד התרבות הפרסית, העיר ע'זני במזרח אפגניסטן גם הייתה מוקד מרכזי לחקר הערבית.
הכיבוש המוסלמי וימי הביניים (565–1504 לספירה) > השושלת הע'ורית

השושלת הע'ורית (1148–1215 לספירה) הייתה שושלת מוסלמית, כנראה ממוצא טג'יקי, שבשנת 1148 השתלטה על מרבית שטח אפגניסטן מידי הע'זנווים. הע'ורים קרואים על שם העיר ע'ור במרכז אפגניסטן שממנה הם הגיעו. בהמשך הע'ורים הצליחו להשתלט על חלקים ניכרים ממרכז אסיה והקימו אימפריה נרחבת שהמשיכה את המורשת התרבותית הפרסית של האזור. שלטונם נמשך עד הפלישה המונגולית המסיבית, בהנהגת ג'ינגיס חאן, שהביא סוף לשלטונם.
הכיבוש המוסלמי וימי הביניים (565–1504 לספירה) > האימפריה המונגולית

הפלישה המונגולית לשטחה של אפגניסטן של ימינו (נמשכה בערך בין השנים 1215–1221 לספירה) כללה הרס מסיבי של ערים רבות, כולל הראט, במיאן, בלך ומרב, וגרימת נזק רב לחקלאות ולכלכלה המקומיים. כמו כן חלק ניכר מהאוכלוסייה המקומית נהרג ונטבח על ידי המונגולים. כלל הערים המרכזיות באפגניסטן ששרדו את הפלישה נהפכו לחלק מהאימפריה המונגולית הגדולה.
לקראת סוף המאה ה-13 האימפריה המונגולית החלה להתפצל לחלקים. תחילה השושלת האילח'אנית הייתה זו ששלטה על חלק ניכר מאפגניסטן. שושלת מונגולית זו התאסלמה, ובכך השלימה את המהפך שהמונגולים עברו לאחר תקופה ממושכת של התקרבות לדת של נתיניהם החדשים, האסלאם. לאחר שושלת זו עלתה השושלת הטימורית (1370–1507 לספירה) שהובלה על ידי הכובש המונגולי טימור לנג, צאצאו של ג'ינגיס חאן. העיר הראט באפגניסטן הייתה אחת מערי הבירה של האימפריה הטימורית ונכדו של טימור לנג גם הפך את העיר קנדהר למקום מושבו. טימור לנג בנה מחדש את רוב הערים והתשתיות באפגניסטן שנהרסו על ידי אבותיו, והאזור התפתח תחת שלטונו. השושלת הטימורית החלה לדעוך בתחילת המאה ה-16 עם עלייתו של באבור, השליט החדש של קאבול, מונגולי שעתיד להקים אימפריה רחבה ששלטה על הודו. ההשפעה המשמעותית ביותר של השושלת הטימורית על אפגניסטן הייתה השילוב שהם ערכו בין התרבות הנוודית הטורקית לבין הציוויליזציה והתרבות הפרסית, וזו מורשת שניכרת באפגניסטן עד היום. בנו של טימור לנג הפך את העיר הראט לעיר הבירה שלו, ולאחד המרכזים החשובים והידועים של יצירה תרבותית בעולם באותה תקופה. כאשר באבור, כמאה שנים לאחר מכן, הגיע להראט, הוא כתב: "בכל העולם המיושב אין עיר כמו העיר הראט".
במהלך 300 השנים הבאות, שבטים אפגנים פלשו לעיתים לאזור הודו והקימו אימפריות הינדו-אפגניות. עד המאה ה-16, חזרה שוב לשליטה פרסית כאשר היא נכבשה על ידי האימפריה הספווית.