stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 1982
תוצאות הטורניר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר | רבע הגמר |  |  | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר | משחק הגמר |
 
|   |   איטליה איטליה |   איטליה איטליה | 0 | 0 | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   סקוטלנד סקוטלנד |   סקוטלנד סקוטלנד | 1 | 0 | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   סקוטלנד סקוטלנד |   סקוטלנד סקוטלנד | 1 | 0 | 1 |   |   |   סקוטלנד סקוטלנד |   סקוטלנד סקוטלנד | 0 | 1 | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   סקוטלנד סקוטלנד |   סקוטלנד סקוטלנד | 0 | 1 | 1 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   אנגליה אנגליה |   אנגליה אנגליה | 1 | 1 | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   פולין פולין |   פולין פולין | 1 | 2 | 3 |   |   |   אנגליה אנגליה |   אנגליה אנגליה | 1 | 1 | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   פולין פולין |   פולין פולין | 1 | 2 | 3 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |   אנגליה אנגליה |   אנגליה אנגליה | 2 | 2 | 4 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   אנגליה אנגליה |   אנגליה אנגליה | 3 | 2 | 5 |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   גרמניה המערבית גרמניה המערבית |   גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 1 | 3 | 4 |
|   |   צרפת צרפת |   צרפת צרפת | 0 | 2 | 2 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   ברית המועצות ברית המועצות |   ברית המועצות ברית המועצות | 0 | 4 | 4 |   |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   ברית המועצות ברית המועצות |   ברית המועצות ברית המועצות | 0 | 4 | 4 |   |   |   ברית המועצות ברית המועצות |   ברית המועצות ברית המועצות | 3 | 0 | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   ברית המועצות ברית המועצות |   ברית המועצות ברית המועצות | 3 | 0 | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |   |   |   גרמניה המערבית גרמניה המערבית |   גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 4 | 5 | 9 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   ספרד ספרד |   ספרד ספרד | 1 | 0 | 1 |   |   |   גרמניה המערבית גרמניה המערבית |   גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 4 | 5 | 9 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |   ספרד ספרד |   ספרד ספרד | 1 | 0 | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   גרמניה המערבית גרמניה המערבית |   גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 0 | 2 | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
תוצאות הטורניר > רבע הגמר > משחק ראשון

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 בפברואר 1982 | איטליה איטליה | 0 - 1 | סקוטלנד סקוטלנד | אצטדיון ניקולה צ'ראבולו, קטנזארו צופים: 16,082 |
| 23 בפברואר 1982 |  |  | פרנק מקאבני  37' | אצטדיון ניקולה צ'ראבולו, קטנזארו צופים: 16,082 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 בפברואר 1982 | ספרד ספרד | 1 - 0 | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | אצטדיון אליודורו רודריגס לופס, סנטה קרוס דה טנריפה צופים: 17,000 |
| 24 בפברואר 1982 | רוברטו פרננדס  21' (פ) |  |  | אצטדיון אליודורו רודריגס לופס, סנטה קרוס דה טנריפה צופים: 17,000 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 במרץ 1982 | צרפת צרפת | 0 - 0 | ברית המועצות ברית המועצות | אצטדיון ז'ול דשאזו, לה האבר צופים: 15,000 |
| 10 במרץ 1982 |  |  |  | אצטדיון ז'ול דשאזו, לה האבר צופים: 15,000 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 במרץ 1982 | פולין פולין | 1 - 2 | אנגליה אנגליה |  צופים: 4,000 |
| 17 במרץ 1982 | קז'ימייז' בודה  55' |  | פול גודארד  10'   דייוויד הודג'סון  87' |  צופים: 4,000 |
תוצאות הטורניר > רבע הגמר > משחק שני

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 7 במרץ 1982 | אנגליה אנגליה | 2 - 2 | פולין פולין | בולין גראונד, לונדון צופים: 6,680 |
| 7 במרץ 1982 | מארק הייטלי  20', 6' |  | ירוסלב ביירנאט  62'   קשישטוף בראן  74' | בולין גראונד, לונדון צופים: 6,680 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 במרץ 1982 | סקוטלנד סקוטלנד | 0 - 0 | איטליה איטליה | האמפדן פארק, גלאזגו צופים: 15,000 |
| 24 במרץ 1982 |  |  |  | האמפדן פארק, גלאזגו צופים: 15,000 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24 במרץ 1982 | ברית המועצות ברית המועצות | 4 - 2 | צרפת צרפת | אצטדיון הרזדאן, ירוואן צופים: 1,000 |
| 24 במרץ 1982 | נוקרי קקילאשווילי  36'   חורן חובניסיאן  52' (פ),  61'   איגור גורינוביץ'  84' |  | ז'אן-לואי זאנון  48' (פ),  67' | אצטדיון הרזדאן, ירוואן צופים: 1,000 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 באפריל 1982 | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 2 - 0 | ספרד ספרד | רוזנאושטדיון, אאוגסבורג צופים: 28,000 |
| 6 באפריל 1982 | רודי פלר  81'   פייר ליטבארסקי  90' |  |  | רוזנאושטדיון, אאוגסבורג צופים: 28,000 |
תוצאות הטורניר > חצי הגמר > משחק ראשון

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 באפריל 1982 | ברית המועצות ברית המועצות | 3 – 4 | גרמניה המערבית גרמניה המערבית |  צופים: 25,000 |
| 11 באפריל 1982 | אלכסנדר פולוקארוב  16'   איגור גורינוביץ'  34'   סרגיי רודיונוב  54' |  | רודי פלר  88', 9'   מירוסלב דומנסקי  28' (ע)   תומאס אלופס  83' |  צופים: 25,000 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 באפריל 1982 | סקוטלנד סקוטלנד | 0 – 1 | אנגליה אנגליה |  צופים: 16,130 |
| 19 באפריל 1982 |  |  | גארי תומפסון  39' |  צופים: 16,130 |
תוצאות הטורניר > חצי הגמר > משחק שני

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 28 באפריל 1982 | אנגליה אנגליה | 1 – 1 | סקוטלנד סקוטלנד |  צופים: 8,212 |
| 28 באפריל 1982 | אדריאן הית'  26' |  | גריים שארפ  25' |  צופים: 8,212 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 באפריל 1982 | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 5 – 0 | ברית המועצות ברית המועצות |  צופים: 7,000 |
| 30 באפריל 1982 | פייר ליטבארסקי  57', 19'   אובה ריינדרס  38'   ריגוברט גרובר  48'   גרהארד שטראק  53' |  |  |  צופים: 7,000 |
תוצאות הטורניר > הגמר > משחק ראשון

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 בספטמבר 1982 | אנגליה אנגליה | 3 - 1 | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | אצטדיון הילסבורו, שפילד צופים: 6,354 |
| 21 בספטמבר 1982 | גארי אואן  13',  70' (פ)   ג'סטין פשנו  57' |  | רודי פלר  82' | אצטדיון הילסבורו, שפילד צופים: 6,354 |
תוצאות הטורניר > הגמר > משחק שני

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 באוקטובר 1982 | גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 3 - 2 | אנגליה אנגליה | וזרשטדיון, ברמן צופים: 7,000 |
| 12 באוקטובר 1982 | פייר ליטבארסקי  52',  79' (פ),  84' |  | מייק דאקסבורי  59'   פול גודארד  77' | וזרשטדיון, ברמן צופים: 7,000 |
פרסים > שחקן הזהב

בתואר שחקן הזהב, הניתן לשחקן המצטיין בטורניר, זכה רודי פלר, חלוץ נבחרת גרמניה המערבית שכבש ארבעה שערים בטורניר.
פרסים > מלך השערים

שישה שערים
גרמניה המערבית פייר ליטבארסקי
ארבעה שערים
גרמניה המערבית רודי פלר
שני שערים
ברית המועצות חורן חובניסיאן
צרפת ז'אן-לואי זאנון
אנגליה מארק הייטלי
אנגליה גארי אואן
אנגליה פול גודארד
ברית המועצות איגור גורינוביץ'
אלונסו דה ארייאנו

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־16 
 פטירה:  1580 
 לאום:  ספרדי
 תקופת הפעילות:  ?–1580 
 מספר מסעות:  1
 גילויים בולטים:  הראשון שהפליג בהצלחה מהפיליפינים לספרד החדשה
 אזורים שחקר:  איי מרשל איי קרוליין לגונת טרוק הפיליפינים
 
אלונסו דה ארייאנו (בספרדית: Alonso de Arellano) היה מגלה ארצות ממוצא ספרדי שפעל במאה ה-16, ופיקד על אחת מארבע הספינות שהוביל מיגל לופס דה לגאספי להקמת מושבה בפיליפינים ב-1565. היסטוריונים ספרדים ופיליפינים טוענים, כי למעשה הגיע דה ארייאנו לפיליפינים לפני דה לגאספי. כמו כן, היה דה ארייאנו הראשון שהצליח לשוב לספרד החדשה ממערב האוקיינוס השקט, אם כי לא זכה להכרה רבה על הישג זה.
רקע

מיגל לופס דה לגאספי התמנה לעמוד בראש המשלחת לחקר וליישוב אזור איי הפיליפינים על ידי המשנה למלך במלכות המשנה של ספרד החדשה לואיס דה ולאסקו ב-1564. לאזור הפיליפינים כבר הגיעו בשנים עברו פרדיננד מגלן ורוי לופס דה וייאלובוס ב-1521 וב-1542, בהתאמה. ב-21 בנובמבר 1564 הפליגה המשלחת מנמל בארה דה נבידאד במקסיקו בארבע ספינות ועליהן 380 אנשי צוות, מתוכם 200 חיילים.
ב-30 בנובמבר 1564 אבד הקשר בין הצי העיקרי של המשלחת לבין ספינתו של דה ארייאנו, הסן לוקאס, ספינה מדגם פאטצ'ה בעלת שוקע נמוך אשר נועדה לשמש לסיור קרוב לחופים. יתר הספינות המשיכו בדרכן, הגיעו לאיי מריאנה, לגואם ולפיליפינים והקימו ב-8 במאי 1565 על האי סבו את העיירה סן מיגל (כיום סבו סיטי). בהתאם לתוכנית המשלחת, הפליג הנווט אנדרס דה אורדאנטה מסבו ב-1 ביוני ופנה צפונה ואז מזרחה במטרה לשוב לספרד החדשה. במהלך התקופה שבין הגעת המשלחת לפיליפינים לחזרתו של דה אורדאנטה לא חודש הקשר עם דה ארייאנו וההנחה הייתה, כי ערק עם צוותו.
מסעו של דה ארייאנו

לאחר שהופרדה הסן לוקאס מהצי העיקרי, הפליג ארייאנו בסיוע הנווט שלו, לופה מרטין (Lope Martín), באזור הפיליפינים ולאחר שגילה מספר איים שב בחזרה לספרד החדשה. בכך הפך דה ארייאנו להיות הראשון שמצא את הנתיב שהביא אותו בהצלחה ממערב האוקיינוס השקט למזרחו, כאשר עגנה הסן לוקאס בבארה דה נבידאד ב-9 באוגוסט 1565. עם הגיעם הגישו דה ארייאנו ומרטין דיווח על מסעם באיי הפיליפינים ועל כך שדה לגאספי ומשלחתו נספו.
דה ארייאנו הופיע בפני מועצת האאודיינסיה במקסיקו סיטי ותבע את ההכרה בו כמגלה נתיב החזרה וכן תבע את הפרס הכספי שהובטח למגלה. על פי דיווחו, גילה דה ארייאנו במהלך מסעו שמונה איים השייכים לאיי מרשל ולאיי קרוליין, ביניהם לגונת טרוק. על פי אותו דיווח, טען דה ארייאנו כי סייר באזור הפיליפינים במשך כשלושה חודשים, בין ה-29 בינואר ל-22 באפריל, תקופה שחפפה את שהייתו של דה לגאספי באיים בכתשעה שבועות, והעובדה שלא הצליח לחבור אל האחרון עוררה לאחר מכן שאלות וחשדות. מצד שני, היה דיווחו מפורט ובר-אימות. דה ארייאנו טען כי הפליג עד לקו הרוחב 43 צפון שם מצא רוחות מערביות שנשאו את ספינתו מזרחה. חלק זה של דיווחו היה מלא בתיאורים מוזרים, שהטילו ספק במהימנותו: צפייה בפוקנות שהגיעו לגודלן של פרות עוד התקבלה כסבירה, אך היה זה בלתי מתקבל על הדעת ששמן בישול יקפא באמצע הקיץ.
אחרית דבר

לאחר סיום חקירתו באאודיינסיה, לא צוין דה ארייאנו לשבח על הישגו ולא זכה בפרס כלשהו, אך גם לא נשפט על עריקה. הגעתו של דה אורדאנטה לאקפולקו ב-8 באוקטובר 1565, המכתבים שהביא מדה לגאספי והדיווח שמסר על מסעו התקבל כמהימן יותר והנתיב אותו התווה התפרסם והפך לחוליה המקשרת הבלעדית בין הפיליפינים לספרד החדשה. בנוסף, עמדו לזכות דה אורנדאטה קשריו הטובים עם המשנה למלך במקסיקו, מושל הפיליפינים וחברותו במסדר האוגוסטינים, אשר סייעו במתן ההכרה כמגלה הנתיב, שכונה "נתיב אורדאנטה" ובו הפליגו ספינות הגליאון של מנילה במשך כ-250 השנים הבאות. הופעתו של דה אורדאנטה בפני האאודיינסיה הביאה גם למעצרם של דה ארייאנו ומרטין, על שהפיצו שמועות כוזבות על סופה של המשלחת, והוחלט לשלוח אותם בחזרה אל הפיליפינים על מנת שדה לגאספי יחליט על עונשם. לופה מרטין נשלח על גבי הסן חרונימו לפיליפינים ב-1566, השתתף במרד בספינה וסיים את חייו נטוש על אחד מאיי מרשל.
ההישג של דה ארייאנו במציאת נתיב החזרה לספרד החדשה הוצנע; לא הייתה לו משמעות רבה מלבד העובדה שהקדים את דה אורדאנטה בשלושה חודשים אך גם הראה שהפתרון לבעיה "כבר היה באוויר" ואנשים נוספים חשבו עליו. עדיין, ניתן להחשיב את מסעו המוצלח של דה ארייאנו מזרחה, בספינה קטנה בת 40 טונות ועם צוות של 20 איש בלבד, כהישג מופלא.
לקריאה נוספת

Spate, O.H.K. The Spanish Lake: The Pacific since Magellan, Volume I. National Library of Australia Cataloguing-in-Publication entry
הערות שוליים

↑  Spate, עמוד 102
1 2 3 4  Spate עמודים 104-105
1 2  De Borja, Marciano R. Basques in the Philippines. University of Nevada Press, 2005. ISBN 0874175909, עמודים 21, 25
איזק קולטהוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בפברואר 1894 אלמלו בהולנד
 פטירה:  4 במרץ 1993 (בגיל 99) סיינט פול במינסוטה בארצות הברית 
 מדינה:  הולנד וארצות הברית
 פעילות בולטת:  הצגת שיטות מודרניות לכימיה אנליטית פיתוח גומי סינתטי ב"תהליך קר"
 השכלה:  אוניברסיטת אוטרכט 
 מעסיק:  אוניברסיטת מינסוטה 
 השקפה דתית:  יהדות
 פרסים והוקרה:  פרס רוברט בויל למדע אנליטי (1984)  Olin Palladium Award (1981)  ACS Award in Analytical Chemistry (1950)  פרס ויליאם ה. ניקולס (1949)  פרס וילארד גיבס (1964)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חרונינגן 
 
אִיזַק מַאוּרִיץ קוֹלְטְהוֹף (בהולנדית: Izaak Maurits (Piet) Kolthoff‏; 11 בפברואר 1894 – 4 במרץ 1993) היה כימאי אנליטי ומורה לכימיה, יהודי יליד הולנד. הוא נחשב באופן נרחב לאבי הכימיה האנליטית בשל המחקר הרב שפרסם בתחומי אנליזה מגוונים, נודע בשל עבודתו למודרניזציה וקידום התחום, ועבור ייעוץ למספר רב של סטודנטים שהמשיכו לקריירות משפיעות משלהם.
תרומתו המחקרית הידועה ביותר של קולטהוף הייתה פיתוח "התהליך הקר" לייצור גומי סינתטי, אותו ביצע במסגרת תוכנית הגומי הסינתטי של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא גם היה פעיל למען מטרות חברתיות, כולל קידום שלום עולמי והתנגדות לניסויים בנשק גרעיני.
קולטהוף קיבל תואר דוקטור בכימיה מאוניברסיטת אוטרכט בהולנד מולדתו. ב-1927 היגר לארצות הברית, והצטרף לפקולטה באוניברסיטת מינסוטה, שם עבד במשך יותר מ-60 שנה.
תחילת חייו והשכלה

קולטהוף נולד באלמלו בהולנד, ב-11 בפברואר 1894, בנם של מוזס, יהודי אדוק, ורוזטה (ויסנביק) קולטהוף. הוא היה הצעיר מבין שלושה ילדים. בגיל צעיר קיבל קולטהוף את הכינוי "פיט" (Piet) מסיבות לא ידועות; הוא המשיך להיקרא בכינוי הזה לאורך כל חייו.
המפגש של קולטהוף עם הכימיה בתיכון עורר בו עניין רב בנושא. הוא סיים את בית הספר התיכון ב-1911 ונרשם לאוניברסיטת אוטרכט באוטרכט שבהולנד. קולטהוף רצה ללמוד כימיה, אך באותה תקופה נדרשו תלמידי מדעי הטבע ללמוד לטינית או יוונית; קולטהוף, שכבר שלט בהולנדית, צרפתית, גרמנית ואנגלית, בחר ללמוד רוקחות כדי להימנע מדרישה זו.
לתוכנית הרוקחות באוטרכט היה בסיס חזק בכימיה אנליטית. שם פגש קולטהוף את ניקולס שורל (Nicholas Schoorl), פרופסור לרוקחות שהפך ליועצו האקדמי. ההוראה של שורל בכימיה אנליטית שמה דגש על עקרונות כימיים בסיסיים, דבר שהיה חריג באותה תקופה. הוא הכניס את קולטהוף למחקר בתחומי כימיה אלקטרו-אנליטית (אנ') ותגובת שיקוע משותפת (אנ'). הוא גם יעץ לקולטהוף לגשת לכימיה אנליטית מנקודת מבט מדעית בניגוד לאמפירית. קולטהוף יאמץ ויקדם מאוחר יותר את האמרה של שורל כלפי המחקר: "התאוריה מנחה, הניסוי מחליט".
קולטהוף פרסם את המאמר הראשון שלו בשנת 1915 על pH, מושג שנטבע על ידי סרן סרנסן (אנ') בשנת 1909. באותה שנה השיג קולטהוף תואר "apotheker" (רוקח) ברוקחות. הוא המשיך את לימודיו באוטרכט עם קורסים מתקדמים בכימיה פיזיקלית וקולואידית. כשהוסרה דרישת לימוד השפה הקלאסית במדעי הטבע ב-1918, קיבל קולטהוף תואר דוקטור בכימיה מאוניברסיטת אוטרכט. כשקיבל את הדוקטורט שלו, קולטהוף כבר פרסם 32 מאמרים בכמה תחומים.
קריירה

קולטהוף נשאר באוניברסיטת אוטרכט כמרצה לאלקטרוכימיה וחוקר עד 1927. במהלך תקופה זו הוא חיבר או היה שותף ל-270 מאמרים ושלושה ספרים וקידם את מושג ה-pH, שלא היה מובן היטב באותה תקופה. הוא גם ערך מסע הרצאות בארצות הברית ובקנדה בשנת 1924. פעילויות אלו הקנו לו מוניטין בינלאומי.
ב-1927 הוצע לו מינוי לשנה באוניברסיטת מינסוטה. הוא קיבל את התפקיד והמשיך במחקר ובכתיבתו, והפיק תרגומים לאנגלית והרחבות של חלק גדול מעבודותיו הקודמות. המינוי הפך קבוע, ועד מהרה הוא הפך לפרופסור וראש החטיבה האנליטית של בית הספר לכימיה של האוניברסיטה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, עבד קולטהוף על תוכנית מחקר בתמיכת ממשלת ארצות הברית לפיתוח שיטה סינתטית לייצור גומי, והוא שימש כיושב ראש הוועדה לשיטות מחקר אנליטיות ומנחה של שלושה מיזמי מחקר הקשורים לפרויקט. מחקריו בפילמור תחליב ופיתוח של "תהליך קר" בטמפרטורה נמוכה לייצור גומי סינתטי היו בין תרומות המחקר הידועות ביותר שלו.
קולטהוף פרש לגמלאות ב-1962. עד אז הוא חיבר 809 מאמרי מחקר. לאחר פרישתו המשיך לעבוד ופרסם 136 מאמרים נוספים, מה שהביא את סך הקריירה שלו ל-945 מאמרים.
קריירה > מחקר

קולטהוף עבד בתחומים מגוונים של כימיה, בהם טיטור חומצה-בסיס (אנ'), ניתוח אלקטרומטרי ומדידת מוליכות (אנ'), פוטנציומטריה (אנ'), מעבר אלקטרון (אנ'), גרווימטריה ותגובת שיקוע, אנליזה פולארוגרפית (וולטמטריה), טיטור אמפרומטרי (אנ') ופילמור תחליב (אנ'). המוניטין שלו בשילוב תאוריה בסיסית ויישום מעשי בעבודתו היו אופייניים לאורך הקריירה שלו. הגישה המדעית של קולטהוף לאנליזה מקובלת כיום, אך הייתה יוצאת דופן בתחילת המאה ה-20 כאשר הקריירה שלו החלה.
קריירה > הוראה

קולטהוף ייעץ ל-51 דוקטורנטים בכימיה באוניברסיטת מינסוטה, ועוד כמה סטודנטים לתואר שני ותואר ראשון. בשנת 1993 הוערך שיותר מ-1,500 כימאים דוקטורנטים, כולל אלן ג'. בארד (אנ'), למדו אצל קולטהוף.
קריירה > תרומות מקצועיות

קולטהוף תמך בביסוס הכימיה האנליטית כדיסציפלינה מדעית מודרנית והעלאת המוניטין שלה בקרב כימאים באופן כללי. הוא היה מעורב בהקמת החטיבה לכימיה אנליטית של האגודה האמריקאית לכימיה (ACS) ב-1938 ובהקמת החטיבה לכימיה אנליטית של האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (אנ') (IUPAC) ב-1951.
קולטהוף כיהן בוועדת המערכת של כתב העת "Industrial and Engineering Chemistry Analytical Edition" מ-1935 עד 1942 ושל כתב העת "Analytical Chemistry" כאשר התחיל לצאת לאור ב-1948, שניהם בהוצאת האגודה האמריקאית לכימיה.
חייו האישיים ופעילות פוליטית

במהלך מלחמת העולם השנייה עבד קולטהוף עם קרן רוקפלר כדי להעביר מדענים אירופאים שנרדפו על ידי הנאצים לאוניברסיטאות בארצות הברית. בעקבות המלחמה נסע לברית המועצות וליוגוסלביה כדי לבנות שם שיתוף פעולה עם מדענים.
קולטהוף התכתב עם מדענים ומנהיגים פוליטיים בולטים, כולל אלברט איינשטיין, אלינור רוזוולט, לינוס פאולינג ויוברט האמפרי, בנושאים בעלי חשיבות עולמית שכללו קידום שלום עולמי והתנגדות לניסויים בנשק גרעיני. ההתכתבות שלו עם פרדריק ז'וליו-קירי על ועידת הנשק הגרעיני שנשלטה על ידי קומוניסטים והתנגדותו לפעילות האנטי-קומוניסטית של הסנאטור ג'וזף מקארתי משכה את תשומת הלב של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית. הוא הואשם בהשתייכות לכמה ארגונים חתרניים, אך לא ננקטו נגדו פעולות.
קולטהוף מעולם לא התחתן וחי רוב חייו במרחק קצר מבניין הכימיה. לאחר פרישתו המשיך לעבוד עם עוזר המעבדה שלו מירן צ'נטוני. קולטהוף מת מאי ספיקת כליות ב-4 במרץ 1993 בבית החולים הלותרני ובמרכז השיקום בת'סדה בסיינט פול.
כיהודי היה לקולטהוף קשר מיוחד עם ישראל. נתן הרצאות באוניברסיטה העברית בירושלים ובטכניון. הוא היה חבר באגודת הידידים של האוניברסיטה העברית, וזכה לקבל ממנה תואר דוקטור לשם כבוד ב-1974.
מחוות ופרסים

קולטהוף זכה בפרסים רבים, תארים של כבוד והצטיינות אחרים במהלך הקריירה שלו, שחלקם מפורטים להלן.
מחוות ופרסים > פרסים ומדליות

מדליית ויליאם ה. ניקולס (William H. Nichols Medal), האגודה האמריקנית לכימיה, מחוז ניו יורק, 1949
פרס פישר (Fisher Award, נקרא כיום פרס ACS בכימיה אנליטית), האגודה האמריקנית לכימיה, 1950
פרס מדליית וילארד גיבס (Willard Gibbs Medal Award), החברה האמריקאית לכימיה, מחוז שיקגו, 1964
מדליית קארל (Charles Medal), אוניברסיטת קארל בפראג, 1964
מדליית זהב קולטהוף (Kolthoff Gold Medal), האקדמיה למדעי הרוקחות של איגוד הרוקחות האמריקאי (כיום איגוד הרוקחים האמריקאי (אנ')), 1967
פרס למצוינות בחינוך (Award for Excellence in Education) (נקרא כיום פרס ג'יי קלווין גידינגס למצוינות בחינוך), חטיבת האגודה האמריקנית לכימיה אנליטית, 1983
פרס רוברט בויל למדע אנליטי (אנ'), החברה המלכותית לכימיה, 1984
מחוות ופרסים > תוארי דוקטור לשם כבוד

אוניברסיטת שיקגו, 1955
אוניברסיטת חרונינגן, 1964
אוניברסיטת ברנדייס, 1974
האוניברסיטה העברית בירושלים, 1974
מחוות ופרסים > מחוות נוספות

קולטהוף מונה למפקד (Commander) במסדר אוראניה-נסאו (אנ'), כבוד אזרחי וצבאי שניתן על ידי ממלכת ארצות השפלה, ב-1947. בשנת 1958 נבחר קולטהוף לחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. הוא גם היה עמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, חבר כבוד של איגוד הרוקחים האמריקאיים (אנ') וחבר כבוד בשמונה אגודות כימיות מחוץ לארצות הברית.
הדירקטוריון של אוניברסיטת מינסוטה קרא לכבודו את אולם קולטהוף (Kolthoff Hall) בבניין הכימיה של האוניברסיטה משנת 1972. המחלקה לכימיה של האוניברסיטה החלה את ההרצאה השנתית על שם קולטהוף משנת 1979.
ביום הולדתו השמונים, החטיבה לכימיה אנליטית של האגודה האמריקנית לכימיה נתנה חסות לסימפוזיון יום השנה ה-80 של I.M. Kolthoff. החטיבה מציעה את פרסי ההעשרה על שמו (I. M. Kolthoff Enrichment Awards) לסטודנטים לתואר ראשון.
קולטהוף הוכנס להיכל התהילה של הממציאים של מינסוטה ב-1985, ולהיכל התהילה של המדע והטכנולוגיה של מינסוטה ב-2012. בשנת 2014, האגודה האמריקנית לכימיה כינתה את תרומותיו של קולטהוף לכימיה אנליטית מודרנית כנקודת ציון כימית היסטורית לאומית (National Historic Chemical Landmark).
הפקולטה לכימיה של הטכניון נוהגת להעניק פרס שנתי על שם איזק קולטהוף. הפרס מוענק לכימאי ישראלי (מחוץ לטכניון) על הישגים מדעיים בולטים בכל תחומי הכימיה. בין השאר הוענק פרס קולטהוף לעדה יונת, דורון אורבך ואברהם ניצן.
ביבליוגרפיה

קולטהוף חיבר כמעט 1,000 מאמרים מדעיים, תשעה ספרים ועוד כמה פרסומים במהלך הקריירה שלו.
Der Gebrauch von Farbenindikatoren (1922): It was later titled "Acid-Base Indicators" after being expanded in 1937 with C. Rosenblum as co author
Konduktometrische Titrationen (1924) and Potentiometric Titrations (1926)
Massanalyse (two volumes in 1927 and 1928), It also appeared much later (1942–1958) in an expanded three-volume edition coauthored by V.A. Stenger, G. Matsuyama, and R. Belcher.
The Colorimetric and Potentiometric Determination of pH (1931), It was expanded with H. A. Laitinen in 1941 and released under the title "pH and Electrotitrations."
Textbook of Quantitative Inorganic Analysis (1936): Co-authored by E. B. Sandell. In 1969 it appeared under the new title "Quantitative Chemical Analysis," with contributions from Sandell, E. J. Meehan, and S. Bruckenstein as coauthors.
Polarography (1941): Co-authored with James J. Lingane, this introduction to voltammetry was expanded in 1952 into two volumes.
Emulsion Polymerization (1955). It was coauthored with F.A. Bovey, A.I. Medalia, and E.J. Meehan.
Treatise on Analytical Chemistry (first edition 1959): Co-published with Philip J. Elving, this is Kolthoff's largest and most notable work. The volume is in three parts: "Theory and Practice" (11 volumes, published between 1959 and 1976), "Analytical Chemistry of Inorganic and Organic Compounds" (16 volumes, published between 1961 and 1980), and "Analytical Chemistry in Industry" (four volumes, completed in 1977)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Coetzee, Johannes F. "Izaak Maurits Kolthoff: February 11, 1894 – March 4, 1993" (PDF). National Academy of Sciences.
1 2 3 4 5 6  "Izaak Maurits Kolthoff and Modern Analytical Chemistry". National Historic Chemical Landmarks. American Chemical Society. 2014. נבדק ב-25 נוב' 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Laitinen, Herbert A.; Meehan, Edward J. (2008-09-22). "Happy Birthday I. M. Kolthoff. The scientific achievements of Izaak Maurits Kolthoff are hailed on the occasion of his 90th birthday". Analytical Chemistry. 56 (2): 248A–262A. doi:10.1021/ac00266a001.
1 2  Howe, Marvine (9 במרץ 1993). "Izaak Kolthoff, Chemist, 99, Dies; Helped Improve Synthetic Rubber". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  In memoriam: Miran K. Chantooni Jr., Ph.D
↑  באוניברסיטה העברית, על המשמר, 3 בינואר 1952
↑  כנס לבעיות הכימיה האנליטית – בחיפה, הארץ, 8 במרץ 1959
1 2  קוֹלְטְהוֹף, אִיזַק מַאוּרִיץ, האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 289
↑  "Nichols Medalists". New York Section American Chemical Society. 2015. נבדק ב-25 נוב' 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ACS Award in Analytical Chemistry Recipients
↑  "Willard Gibbs Award". Chicago Section American Chemical Society. 2015. נבדק ב-25 נוב' 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Laitinen, Herbert A. (באוקטובר 1967). "Editorial. Kolthoff Gold Medal". Analytical Chemistry. 39 (12): 1345. doi:10.1021/ac60256a600. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  The J. Calvin Giddings Award for Excellence in Education
↑  Robert Boyle Prize for Analytical Science Winners
↑  "Dr. Isaak Maurits Kolthoff: How he transformed the scene". Minnesota Science & Technology Hall of Fame.
↑  פרס קולטהוף
↑  "People". Chemical & Engineering News. 71 (12): 77. 2010-11-11. doi:10.1021/cen-v071n012.p077.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290447205171  PLWABN: 9810641885305606  BIBSYS: 90109971  BPN: 68039878  CiNii: DA00429135  GND: 121747166  ICCU: SBLV251098  ISNI: 0000 0001 2210 6947  LCCN: n79033070  LNB: 000126727  MGP: 133610  NDL: 00446075  NKC: nlk20010099534  NTA: 072144580  SELIBR: 311513  SNAC: w62b9qtr  SUDOC: 056901275  VIAF: 45165285   WorldCat (עם VIAF): 45165285
אלונקה

אלונקה רפואית מודרנית
חיילים נושאים נפגע על אלונקה במהלך תרגיל
אלונקה (או נרוד) היא אמצעי שנועד להעביר נפגעים או חסרי יכולת תנועה ממקום למקום.
האלונקה נישאת בדרך כלל על ידי שני אנשים, כשהפצוע או הנפגע שכוב על גב האלונקה. לעיתים נקשר הנפגע ברצועות אל האלונקה כדי למנוע את נפילתו והחמרת פגיעתו.
היסטוריה

אלונקות שימשו להובלת פצועים בשדות קרב כבר בתקופות קדומות, בתנאי שטח בהם לא ניתן היה לפנות נפגעים בכלי רכב גלגליים, כעגלות. האלונקות הפשוטות היו מורכבות מיריעת קנבס ושני מוטות נשיאה, מושחלים בתוך היריעה. אלונקות כאלה היו בשימוש עד למאה העשרים.