stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורדרנאי
מאפיינים גאולוגיים וסביבתיים

נורדרנאי, כמו יתר איי פריזיה המזרחית, הוא אי חולי, אשר נוצר ועוצב על ידי זרמי הים והרוחות. זרמי הים הצפוני סוחפים לעבר חופי היבשת כמויות עצומות של חול, ההולכות עם הזמן ונערמות אל מול החוף, ובנקודות מסוימות אף מגיחות מעל פני הים ויוצרות איים. כך נוצרה למעשה שרשרת איי פריזיה המזרחית, המאופיינים במבנה צר וארוך, ומסודרים בשורה אל מול קו החוף הצפוני של גרמניה והולנד. התופעה עדיין נמשכת, ונורדרנאי, כמו האיים השכנים, הוא אי "דינמי", אשר ממשיך להתעצב על ידי הים והרוחות. הדינמיות הזאת מביאה לעיתים גם להיעלמותם של איים באזור: האיים ליטייהורן (Lütjehörn) וקכלופלאטה (Kachelotplate) נמחקו מעל המפה לאחר שיטפונות חזקים בים הצפוני.
בשל התופעה שתוארה לעיל, פני הים שבין האיים ליבשת רדודים מאוד, ובעת השפל, כאשר הים נסוג, נחשפת קרקעית הים, עד כדי שבנקודות מסוימות ניתן בשעות השפל ללכת ברגל מהאיים ליבשת. השטחים הללו מכונים "מרבץ שפל" (בגרמנית: Wattenmeer, באנגלית Mudflat).
פני האי נמוכים – גובה האי הוא 5 מטר מעל פני הים – והנוף מורכב רובו ככולו מדיונות, הנוצרות כאשר הרוחות החזקות, האופייניות לאזור, סוחפות הלאה את החול אשר הים עורם על גבי האי. ניתן להבין את האופי בו האי נוצר ומתעצב, בעת טיול מסביב לאי או בהתבוננות בתצלומי אוויר שלו: קו החוף הצפוני, המערבי והמזרחי הוא חולי (אשר הופך אותו לאטרקטיבי במיוחד למבקרים בעונת הקיץ), בעוד החוף הדרומי, הפונה ליבשת, הוא בוצי, ולאורכו נבנה אף סכר שתפקידו למנוע את הצפת האי בעת הגאות.
שמורת הטבע

מרבץ השפל שתואר לעיל מהווה מוקד משיכה למיליוני עופות מסוגים שונים. בעת השפל, כאשר הים נסוג, נותרים על הקרקע החשופה אינספור דגים קטנים, סרטנים, צדפות וכדומה, המספקים מזון בשפע לציפורים. לפיכך, רובו של האי וחלק מהים סביבו הם שמורת טבע מוגנת, שהתנועה בה מותרת רק ברגל.
בעלי חיים

האי וסביבתו מהווים כאמור מוקד משיכה לציפורים, ונמנו עליו כ-95 מינים שונים של עופות, ביניהם סוגים שונים של שחפים, וכן ברווזים, אווזים, שחרורים, דרורים, קיוויות מצויצות, חופיות, שלצדפים, ועוד רבים אחרים.
גם ארנבים מצויים באי בהמוניהם, כולל בשטחי המגורים, אך אינם ילידיים, והובאו לשם על ידי בני אדם, ובהינתן מיעוט יחסי של אויבים טבעיים התרבו בהמוניהם והתפשטו בכל רחבי האי.
עוד ניתן לראות בסביבת האי כלבי ים. במשך מאות שנים נטבחו בים הצפוני כלבי ים בהמוניהם על ידי בני האדם, אשר האמינו כי כלבי הים מחסלים את הדגה בים, עד כי בשנות ה-30 של המאה ה-20 עמדה אוכלוסיית כלבי הים של הים הצפוני בפני הכחדה. ב-1953 נחקק בגרמניה חוק להסדרת ציד כלבי הים, וב-1971 נאסר הציד לחלוטין וכיום מונה אוכלוסיית כלבי הים באזור כ-7,000 פריטים. כיום כלב הים הוא חיה מוגנת, וחל אף איסור להתקרב לחוף באי שעליו נוהגים כלבי הים לרבוץ בשמש.
אקלים

האקלים באזור הוא ימי ממוזג, והטמפרטורות קיצוניות פחות מאלה שביבשת הסמוכה – הן בעונה הקרה והן בעונה החמה. בחורף נדיר למדי שהטמפרטורות יורדות אל מתחת לאפס, ולרוב הן נעות בין 0 ל-5 מעלות צלזיוס. בחודשי הקיץ נדיר שהטמפרטורות נוסקות מעל ל-25 מעלות, ולרוב הן נעות בין 15 ל-20 מעלות צלזיוס.
ביולי 2014 נרשמה באי טמפרטורת שיא של 34.1 מעלות צלזיוס.
משקעים יורדים באי בכל עונות השנה (138 ימי גשם וכ-770 מ"מ משקעים בממוצע בשנה). הסתיו הוא במידה מסוימת העונה הגשומה ביותר, והחודש הגשום ביותר הוא נובמבר, בו יורדים בממוצע 87.6 מ"מ גשם. פברואר הוא החודש היבש ביותר עם 40.7 מ"מ גשם בממוצע.
באי יש מעט יותר שעות שמש מאשר ביבשת הסמוכה, עם מעל ל-1,600 שעות שמש בשנה.
טמפרטורת מי הים בסביבת האי היא בין 3 ל-7 מעלות צלזיוס בחורף, ומעל 20 מעלות בקיץ.
המאפיין האקלימי הבולט והמורגש ביותר באי הן רוחות חזקות, שבסתיו ובחורף מתקרבות לעיתים לעוצמה המאפיינת סופות הוריקן, ומרימות גלים בים עד לגובה של 8.5 מטר.
היסטוריה > מאי דייגים לאתר תיירות ונופש

מבין שבעת האיים המאוכלסים באזור, נורדרנאי הוא הצעיר ביותר. האזכור הראשון לקיומו הוא מ-1398, והאי קיים בצורתו הנוכחית רק מאמצע המאה ה-16 בערך. נורדרנאי הוא שריד שנותר מאי גדול יותר בשם בוזה (Buise), שאינו קיים יותר, לאחר ששיטפון ענק ב-1392 פיצל אותו לשניים. לאחר הפיצול, החלק הגדול נקרא עדיין בוזה, והחלק הקטן יותר זכה לשם אוסטרנדה (Ostrende). במרוצת השנים הבאות הלך וקטן בוזה עד שב-1651 נעלם לחלוטין בשיטפון, בעוד שבאותה תקופה שטחו של אוסטרנדה הלך וגדל. במפקד אוכלוסין מ-1551 הוא מוזכר תחת השם "נורדר נייס אוג" (Norder Neys Oog – האי הצפוני החדש), ומצוין שם כי היו עליו באותה תקופה 18 בתי מגורים וכנסייה אחת. עד המאה ה-18 התקיימו התושבים באי בעיקר מדיג ושליית צדפות, אך במחצית השנייה של המאה ה-18 הלך והתפתח באזור הסחר הימי וכן ענף התיירות והנופש, שבהמשך יהפוך לענף העיקרי של כלכלת האי. נקודת ציון בהתפתחות התיירות והנופש באזור נרשמה ב-1797 כאשר הוקם באי אתר הנופש הגרמני הראשון בים הצפוני. האי נחשב גם לאתר מרפא מבוקש, ותיירות המרפא מפותחת בו מאוד עוד מראשית ימי התיירות במקום, שכן האוויר באזור נחשב טוב ומועיל במיוחד לסובלים מבעיות נשימה.
היסטוריה > המגדלור

ב-1848 הוקם לראשונה באי מגדלור להנחיית דרכן של ספינות המתקרבות לחוף. בתחילה נבנה המגדלור מעץ, ובהמשך, ב-1870, הוחלף במבנה אבן. המגדלור פועל גם כיום, אם כי, בהתאם להתפתחויות הטכנולוגיות, עושה שימוש גם בגלי רדיו. המגדל מהווה אטרקציה תיירותית, וניתן לצפות ממנו כמעט על כל חלקי האי.
היסטוריה > מלחמות

שלוש פעמים בהיסטוריה הופסקה כליל פעילות הנופש באי עקב מלחמות. ב-1806 נוצחה פרוסיה במלחמה על ידי צרפת של נפוליאון, ופריזיה המזרחית נכבשה וסופחה לממלכת הולנד (אשר סופחה ב-1810 לצרפת). פעילות הנופש באי נעצרה למספר שנים, עד שב-1813 נכבשה פריזיה המזרחית מחדש על ידי פרוסיה, והחיים באי חזרו לסדרם. ב-1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הופסקה שוב פעילות הנופש באי וחודשה ב-1919 לאחר סיום המלחמה.
ב-1939, בקיץ שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, שהו באי כ-48 אלף נופשים, אשר נדרשו להתפנות מהמקום זמן קצר לפני פרוץ הקרבות. במהלך שש שנות המלחמה היו האיים באזור מוקד לתקיפות אוויריות מזדמנות מצד כוחות בעלות הברית, וזכורה במיוחד מתקפה קשה על האי ואנגראוגה (Wangerooge) באפריל 1945.
היסטוריה > מגמות באוכלוסייה

אוכלוסיית האי נמצאה בצמיחה מתמדת עד שנות ה-80 של המאה ה-20, וביתר שאת בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. במפקד של 1980 נמנה בעיר באי מספר שיא של 8,299 תושבים. מאז חלה במניין האוכלוסין שחיקה מתמדת וכיום רשומים באי כ-6,000 תושבים. מספר המבקרים והנופשים עם זאת, נמצא מאז ומתמיד (למעט כאמור הפסקות בעתות מלחמה) בעלייה מתמדת, ועומד כיום על כ-300 אלף בשנה.
היסטוריה > 2020: השלכות מגפת הקורונה (COVID-19) על האי

ב-11 במארס 2020 התגלה המקרה הראשון של נגיף הקורונה בנורדרנאי. ב-16 במארס, במאמץ לבלום את התפשטות המגפה, החליטו מדינות המחוז של סקסוניה התחתונה, שלזוויג-הולשטיין ומקלנבורג-מערב פומרניה על סגירת כל האיים בים הצפוני ובים הבלטי לכניסת תיירים. בעקבות זאת נדרשו כל התיירים והאורחים בנורדרנאי לעזבו עד לתאריך 22 במארס. ההחלטה התקבלה בעיקר בשל החשש כי המרפאות ובית החולים היחיד באי לא יעמדו בעומס החולים במקרה של התפרצות המגפה בתחומי האי (באותו זמן דווח בעיתונות המקומית כי בכל האי נמצאת רק מכונת הנשמה אחת). תנועת המעבורות לאי הוגבלה לפעם ביום, ורק תושביו הקבועים של האי הורשו לנוע ליבשה ובחזרה. החל מ-11 במאי הורשו תיירים לשוב לאי, במגבלות מסוימות.
כלכלה

כלכלת האי מתבססת בעיקר על תיירות, ובעיירה יש מספר רב של מלונות, דירות וחדרי אירוח, מסעדות, בתי קפה, ברים וחנויות. כמו כן ניתן ליהנות ברחבי האי מאטרקציות ספורטיביות כגון גלישת גלים ורוח, שיט, דאייה, קייטסרפינג, גולף, רכיבה על סוסים ועוד.
יהודים בנורדרנאי

ההיסטוריה היהודית בנורדרנאי מתפרשת על פני כ-120 שנה, מ-1820, עת תועדו באי לראשונה "נופשים יהודים", ועד לתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, אז עזבו את אי אחרוני היהודים שחיו בו, בעקבות התעמרויות קשות מצד השלטונות הנאציים.
יהודים בנורדרנאי > המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20

נורדרנאי הוא היחיד מבין איי פריזיה המזרחית שבו התגוררו למעשה יהודים. במאה ה-19 רווחה בחופי הים הצפוני "אנטישמיות חופי רחצה" (תופעה שאף זכתה למונח בגרמנית: Bäder-Antisemitismus), שמנעה כניסת יהודים לחופי רחצה ואתרי נופש ומרפא. אלא שלנורדרנאי היו מוניטין ליברליים וסובלניים יותר, וגילויי האנטישמיות בו היו זניחים, ועל כן הפך מוקד משיכה לנופשים ומהגרים יהודים, עד כדי כך שזכה ברחבי גרמניה לכינוי "יודנבאד" (Judenbad – חוף ליהודים). בין הנופשים היהודים הקבועים באי היו גם לא מעט ידועי שם כגון היינריך היינה, פרנץ קפקא, פליקס נוסבאום וסרגיי מיכאילוביץ אייזנשטיין.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, במקביל להתבססותו של נורדרנאי כאי הגדול, המפותח והעשיר באזור, ובמקביל לעליית הלאומיות והתגברות האנטישמיות ברחבי גרמניה, התחזקו גם גילויי האנטישמיות באיים הסמוכים לנורדרנאי. הדימוי ה"יהודי" של נורדרנאי שימש את תושבי האיים השכנים כאמצעי לבדל את עצמם ולהציג עצמם כ"נקיים מיהודים", וכן כדי לזנב בהצלחתו של נורדרנאי. באי בורקום למשל התפרסם בסביבות 1900 השיר הבא:
"בורקום, העיטור היפה ביותר בים הצפוני,
הישאר נקי מיהודים,
השאר את רוזנטל ולווינזון
רק על נורדרנאי"
באי ואנגרוגה הוחלפו שתי השורות האחרונות במילים הללו:
"ובאלף קולות תהדהד צעקתנו:
היהודי חייב לצאת, הוא חייב ללכת לנורדרנאי"
העובדה כי נורדרנאי היה אתר הנופש היחיד בים הצפוני שאליו הגיעו יהודים, משכה אליו במקביל גם יזמים יהודים, שהקימו עליו בתי עסק מותאמים ליהודים כגון מאפיות כשרות ובתי מלון כשרים. יזמים אלה זכו להצלחה לא רק בזכות הלקוחות היהודים, אלא גם בזכות העובדה, שהאי היווה מוקד משיכה לרבים מבני המעמד הבינוני-גבוה בגרמניה. כך הלכה הקהילה היהודית הקטנה במקום והתבססה.
ב-1877 נעשו ניסיונות ראשונים להקים באי בית כנסת. ניסיונות אלה נתקלו במכשולים ביורוקרטיים, בין היתר משום שלא היה באי ארגון קהילה יהודית רשמי. בסופו של דבר נעקפו כל המשוכות הביורוקרטיות באמצעות אישור מיוחד שהונפק על ידי הקיסר וילהלם ה-1, ובית הכנסת נחנך ב-1878 (אך הורשה לשמש כבית תפילה ציבורי רק בחודשי הקיץ), ופעל ברציפות עד 1933.
עדות לנוכחות היהודית הבולטת באי ניתן למצוא בין היתר במכתב ששלח הסופר תאודור פונטאנה ב-1881, עת שהה בחופשה בנורדרנאי, ובחר לתאר את חוויותיו מ"אי היהודים", כלשונו, במילים הללו: "איומים במיוחד הם היהודים; פרצופי הנוכל המכוערים והחצופים שלהם (שהרי גדולתם היא בנוכלותם) כופים עצמם על כולם בכל מקום. מי שעסק שנה בהונאת אנשים, או, גם אם לא הונה, אזי ניהל בית עסק מטונף בראביץ' או במסריץ' [עיירות בפולין], אין לו זכות להראות עצמו בנורדרנאי בחברת נסיכות ורוזנות".
עבור נורדרנאי הייתה הנוכחות היהודית בעלת חשיבות רבה. בידיעה שהתפרסמה ב-1896 ב-Im deutschen Reich (ברייך הגרמני), עיתונו של ארגון הגג של הקהילות היהודיות בגרמניה, נכתב כך: "תנופת הפיתוח באתר הנופש הנהדר שלנו [נורדרנאי] בים הצפוני תגבר בקרוב, לאחר שהאי אמרום (Amrum) הכריז על עצמו לאחרונה בחגיגיות בעיתונו האנטישמי כ'אתר נופש גרמני לאומי'".
ב-1901 נכתב באותו עיתון: "סעו לכם ללא דאגה לנורדרנאי, שאינו כה יקר לעומת אתרי נופש אחרים בים הצפוני. האתרים האחרים, הזולים לכאורה וה'נקיים מיהודים', אינם יכולים להתחרות בו".
יהודים בנורדרנאי > תקופת רפובליקת ויימר

לאחר מלחמת העולם הראשונה, בתקופת רפובליקת ויימאר, הגיעה אנטישמיות – החופים בים הצפוני לשיאה וחל איסור גורף ומוחלט על כניסת יהודים לאתרי הנופש באזור. כתוצאה מכך, בשנות ה-20 של המאה ה-20 גדל בכ-50 אחוזים מספר הנופשים היהודים בנורדרנאי, עד שבסופו של דבר חלחלה האנטישמיות גם לשם. ביולי 1924 שלחו תושבים יהודים מודאגים בנורדרנאי מכתב לארגון הגג של הקהילות היהודיות בגרמניה, וציינו כי האנטישמיות התפשטה גם לנורדרנאי. הם ביקשו עוד כי הנושא יידון בפורום מצומצם ככל האפשר, כדי לא לעורר רגשות טינה נוספים נגד יהודים. עם זאת, עד 1933 המשיכו נופשים יהודים להיות אורחים רצויים בנורדרנאי, ובאופן כללי היו יחסיהם עם התושבים והמבקרים הלא-יהודים תקינים למדי.
יהודים בנורדרנאי > 1933–1941

מ-1933 הלך והורע מעמדם של היהודים באי. ב-1933 נבחר בנורדרנאי לראשונה ראש עיר מהמפלגה הנציונל-סוציאליסטית, ברונו מילר (Bruno Müller), שאחת ממטרותיו, כפי שהוא עצמו הצהיר עליה מאוחר יותר בקורות החיים שלו, הייתה "להסדיר את היחסים [בין התושבים] במקום". מילר לא רק הצהיר אלא גם עשה: מועצת העיר בראשותו החלה מיד בהטלת מגבלות על יהודים. עיתון ארגון הגג של הקהילות היהודיות בגרמניה דיווח על כך בהרחבה. ב-14 בדצמבר 1933 דווח שם למשל כי מועצת העיר נורדרנאי הודיעה על הדפסת בולי דואר חדשים, עליהם נכתב "חופי נורדרנאי נקיים מיהודים!". עוד פרסמה העירייה, כי החל מקיץ 1934 נופשים יהודים אינם רצויים עוד באי, ויהודי שיתעקש להגיע, "יישא באחריות לתוצאות מעשיו". עוד הודיעה העירייה כי במקרה של חיכוכים בין יהודים לגרמנים, על הנהלת החוף או אתר הנופש "לפעול לטובת האינטרס של האתר ולמען רווחתם של הנופשים הגרמנים, ולדאוג לסילוקם של היהודים מהאי".
באוגוסט 1933 התפרסם דיווח בעיתון המקומי, לפיו נופש יהודי נעצר על ידי המשטרה והאס אה, לאחר שהזמין במלון שני חדרים המחוברים עם דלת ביניהם לו ולחברתו הלא-יהודייה. השוטרים פשטו על החדר בלילה ולקחו את האיש למעצר. האירוע התרחש כשנתיים לפני החלת חוקי נירנברג. העיתון דרש כי האיש יישלח למחנה ריכוז ויידון למוות, והזהיר כי: "היהודי הבא שייתפס במעשה דומה, עלול למצוא עצמו יום בהיר אחד מחויב להסתובב בעיר עם שלט שעליו שמו, כתובתו ופירוט קצר של מעשיו הנפשעים, על מנת ליידע את כולם על התנהגותו".
החל מ-1937 לכל המאוחר, נאלצו היהודים באי לחיות תחת אינספור מגבלות, תקנות מיוחדות והתעמרויות מצד השלטונות, עד שב-1938/39 נאסר עליהם באופן מוחלט להיכנס לאתרי הנופש באי.
בניין בית הכנסת, שבו לא התקיימו יותר תפילות מאז 1933, נמכר ביולי 1938 לסוחר מקומי תמורת 3,500 רייכסמארק, תוך התחייבות מצדו להסיר מהבניין כל סממן יהודי. לאחר פרעות נובמבר 1938 ("ליל הבדולח") החלו במקום עבודות להסבת הבניין למחסן. הבניין נותר ללא פגע לאחר פרעות נובמבר, למעט ניסיון כושל של כמה אנשי אס-אה להסיר את סמל המגן דוד מהגג.
ב-10 בנובמבר 1938 אספו אנשי אס-אה את כל היהודים בעיר וריכזו אותם בתוך מתחם מגודר סמוך לבניין המשמש כיום כבית העירייה, שם נאלצו לעמוד במשך כל היום, ובערב הורשו ללכת הביתה. בניגוד לשאר היהודים ברחבי פריזיה המזרחית, יהודי נורדרנאי לא גורשו, משום שמטה האס-אה באי, מסיבה לא ידועה, לא קיבל מעולם את ההוראה לעשות זאת. עם זאת, בחודשים הבאים עזבו כמעט כל היהודים את האי מיוזמתם. שתי הנשים היהודיות האחרונות שנותרו באי היו נשואות לגברים לא-יהודים, אך גם הן עזבו לבסוף ב-1941.
יהודים בנורדרנאי > לאחר 1945

לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה רק אישה יהודייה אחת לנורדרנאי וחיה שם את שארית ימיה.
יהודים בנורדרנאי > לאחר 1945 > פסלו של היינריך היינה

מועצת העיר נורדרנאי התקשתה במשך זמן רב להנציח כראוי את העבר היהודי של האי. מחלוקת גדולה במיוחד התעוררה סביב הצבת פסל בדמותו של הסופר היינריך היינה במרכז העיר ב-1983. התבנית לפסל נוצרה במקור על ידי האדריכל והפסל ארנו ברקר כבר בשנת 1930 עבור תחרות פיסול שהתקיימה בדיסלדורף, עיר הולדתו של היינה. עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933, והחרמת כתביו של היינה, הצבת פסל בדמותו של הסופר היהודי (המומר) לא הייתה יותר אפשרית. ברקר, שחי אז בפריז עבר ב-1933 לברלין, וב-1937 הצטרף כחבר למפלגה הנאצית. בהמשך מונה על ידי אדולף היטלר ל"פסל הרשמי" של גרמניה, ונכלל ב"רשימת המבורכים" (רשימה שהפיץ משרד התעמולה הנאצי ואשר כללה את שמותיהם של 1,041 אמנים מתחומי האמנות השונים אשר סגנונם תאם את השקפותיו של המשטר), והוא הפסל והאדריכל המזוהה ביותר עם המשטר הנאצי.
ב-1979 נוסד בדיסלדורף ארגון להנצחת זכרו של היינריך היינה. הארגון החליט להשתמש בתבנית שיצר ברקר כדי ליצור את הפסל, ואף הטיל על ברקר עצמו את העבודה. הפסל נדחה על ידי עיריית דיסלדורף, שבתחומה תכנן הארגון להציב אותו, וכן על ידי מועצת העיר לינבורג (בה התגורר היינה מספר שנים בילדותו). הארגון החליט אפוא, בעצה אחת עם ברקר, להעניק את הפסל במתנה לעיר נורדרנאי, בה נהג היינה לבלות את חופשותיו, ואף הזכיר אותה בכתביו. מועצת העיר הסכימה פה אחד לקבל את המתנה, אולם בעיר התעוררה מחאה אזרחית נגד הצבת הפסל, בשל עברו הנאצי של יוצרו, תחת הסיסמה "היינה כן – ברקר לא". מועצת העיר לא חזרה בה מהחלטתה, ובדצמבר 1983, תחת מחאות נמרצות של התושבים, הוצב הפסל בחזית בניין התיאטרון העירוני.
יהודים בנורדרנאי > לאחר 1945 > בית הכנסת

בניין בית הכנסת לשעבר עבר גלגולים שונים ובין היתר שימש כדיסקוטק, סטקייה ארגנטינית ומסעדה איטלקית. גם כיום הוא משמש כמסעדה. במהלך השנים שופץ הבניין ועוצב מחדש, עד כי כמעט לא ניתן יותר לזהות את בניין בית הכנסת. ב-1996, ביוזמתו של ארגון נוער נוצרי-אוונגליסטי, נקבע בחזית הבניין שלט זיכרון, המספר בקצרה את סיפורו של המקום.
שלט זיכרון נוסף ליהודי העיר נקבע ב-1988 על קיר בניין בית העירייה.
יהודים בנורדרנאי > לאחר 1945 > אבני נגף

בפברואר 2013 נקבעו שמונה אבני-נגף (שטולפרשטיין) בארבע נקודות בעיר לזכרם של יהודים שהתגוררו בה.
יהודים בנורדרנאי > לאחר 1945 > סיפורה של משפחת הופמן

ב-2007 יצא לאור בהוצאה עצמית ספרו של חיים בר-תקווה "מאי המגדלור נורדרניי למרומי הר הכרמל – חיפה: קורות חיי וזיכרונותיי". בר תקווה נולד ב-1916 בגרמניה בשם היינץ הופמן ובהיותו בן 5 עברה משפחתו לעיר נורדרנאי, שם הקימה בית מלון כשר בבניין שנרכש על ידי סבו של בר תקווה עוד ב-1893. בר תקווה גדל בנורדרנאי, וב-1939 עזב והגיע לחיפה, בה חי עד מותו ב-2011 בגיל 95. עם מותו הלך למעשה לעולמו היהודי האחרון שהתגורר בנורדרנאי. עיריית נורדרנאי הקדישה לבר-תקווה עמוד זיכרון באתר האינטרנט שלה, בו נכתב בין היתר: "עם מותו של חיים בר-תקווה מת התושב לשעבר היהודי האחרון של העיר נורדרנאי. עם מותו חדל להתקיים הדיאלוג הבלתי-אמצעי בין העדים החיים לבין הדורות הבאים. חיים יהודיים על נורדרנאי הם כעת היסטוריה. שימור הזיכרון והנצחת הקורבנות יישארו עבורנו מורשתו של חיים בר תקווה".
שלושה מבני משפחתו של בר-תקווה הונצחו בנורדרנאי באמצעות אבני נגף: אביו ואמו – פרידריך ורבקה הופמן; ואחיו – הנרי הופמן.
ראו גם

איי פריזיה המזרחית
בורקום
הים הצפוני
לקריאה נוספת

בר תקווה, חיים, מאי המגדלור נורדרניי למרומי הר הכרמל – חיפה: קורות חיי וזיכרונותיי, הוצאה עצמית, 2007
Lisa Andryszak, Christiane Bramkamp (Hg.) (2016): Jüdisches Leben auf Norderney. Präsenz, Vielfalt und Ausgrenzung. Münster: LIT (Veröffentlichungen des Centrums für religionsbezogene Studien Münster, 13). ISBN 978-3-643-12676-4.
הערות שוליים

↑  Norderneyerin mit Coronavirus infiziert, www.oz-online.de
↑  Zugang zu den Inseln für Touristen unterbunden | Nds. Staatskanzlei, www.stk.niedersachsen.de(הקישור אינו פעיל)
↑  עיריית נורדרנאי, Coronavirus – aktuelle Informationen, אתר עיריית נורדרנאי(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552590805171  GND: 4042519-8  LCCN: n81022727  MusicBrainz: efe793bb-ab27-4572-b606-40e6c0e9a689  VIAF: 153612012   WorldCat (עם VIAF): 153612012 
חופית מלקטת מזון ב"מרבץ השפל"
נופשים על חוף הים בנורדרנאי ב-1910
המגדלור
תמונה פנורמית מהחוף הצפוני-מערבי של האי
בית הכנסת בנורדרנאי ב-1904
קהילות יהודיות בפריזיה המזרחית לפני 1938
פסלו של היינריך היינה בנורדרנאי
שלט הזיכרון לבית הכנסת
אינפנטה

כתר של אינפנטה ספרדי
אינפנטה (בספרדית: Infante בלשון זכר ו-Infanta בלשון נקבה, משמעות המלה היא 'ילוד' או 'ילודה') הוא תואר אצולה שניתן במלכויות ספרדיות לצאצאים מלכותיים שאינם יורשים את המלוכה ובפורטוגל לכל צאצאי בית המלוכה.
מסכת הוריות

מַסֶּכֶת הוֹרָיוֹת היא המסכת העשירית והאחרונה בסדר נזיקין, שהוא הסדר הרביעי במשנה. במסכת זו שלושה פרקים אשר עוסקים בדיני הוראת שוגג שהורו בית דין (דהיינו שטעו בדין והורו הפוך מדעת התורה), וכן בדיני כהן גדול או מלך שחטאו בשגגה. מסכת זו בתלמוד בבלי היא הקצרה ביותר מבין המסכתות בהן יש גמרא על כל המסכת, והיא כוללת 13 דפים בלבד
מיקומה של המסכת בסדר נזיקין

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, כאשר נשלם העיסוק בדינים ובדיינים, עברה המשנה לעסוק בשגיאותיהם. "כי כל מי שיש בו טבע בשר ודם, אי אפשר שלא יטעה ויחטא. ולפיכך סידר הוריות אחר אבות".
פרקי המסכת

הוֹרוּ בֵּית דִּין (חמש משניות) - דיני פר העלם דבר של ציבור, ודינם של הציבור שחטאו בשגגה על פי הוראת בית הדין.
הוֹרָה כֹהֵן מָשִׁיחַ (שבע משניות) - דיני קורבן פר הכהן המשיח של כהן גדול משוח בשמן המשחה שחטא בשוגג, וכן דיני קורבן החטאת של נשיא או מלך.
כֹהֵן מָשִׁיחַ שחטא (שמונה משניות) - תחילתו בדיני קורבן כהן משוח ונשיא שחטאו שלא בזמן כהונתם, באמצעיתו עוסק בחילוקים בין סוגי הכהנים (כהן גדול, כהן הדיוט, משוח מלחמה ועוד) ובסופו עוסק בסדרי קדימויות במגוון תחומים (למשל על פי הכלל תדיר קודם).
בסה"כ יש במסכת 20 משניות.
מפרשי המסכת > פירושי ראשונים

רוב הראשונים לא כתבו על מסכת זו, להלן מנויים כל הראשונים שכתבו על המסכת:
הרמב"ם – פירוש המקורי של הרמב"ם נכתב בערבית יהודית ותורגם פעמים רבות.
רבינו חננאל – נדפס על הדף במהדורת וילנא, חסר פירושו לחמשת הדפים האחרונים. יש המפקפקים ביחוס החיבור לרבינו חננאל ומייחסים אותו לרבי ברוך בן שמואל מיוון או לרבי ברוך בן יצחק מחלב. (אוצר הגדולים כרך ג', עמוד ס"ז)
רש"י – גם על פירוש זה יש המפקפקים בייחוסו לרש"י.
תוספות – מופיע בתחתית הדף במהדורת וילנא, בשונה משאר הש"ס. מופיע רק עד דף ח'. גם על ייחוס פירוש זה לבעלי התוספות יש שפקפקו. (ראו הקדמת ספר הורה גבר)
תוספות הרא"ש – מופיע בצידו החיצוני של הדף במהדורת וילנא.
המאירי.
הר"י מלוניל.
פסקי הרי"ד.
הערות שוליים

↑  וזה משום שבמסכת זו יש מעט תוספות, אבל אם היו תוספות כמו בכל מסכת אחרת ייתכן שהייתה המסכת נפרסת על כ-20 דפים. זאת מכיוון שלא מחשבים את שבתמיד אין על כל המשניות שבמסכת גמרא.
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
↑  הרב שי עילם, בית יער הלבנון. ראו גם הקדמת "פירוש רש"י להוריות" בהוצאת אהבת שלום
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסעי הצלב

אביר כורע (בתפילה?) לפני צאתו למסע צלב. איור מספר התהלים של וסטמינסטר, אנגליה, שלהי המאה ה-13.
המצור על אנטיוכיה (במהלך מסע הצלב הראשון), איור מהמאה ה-15
מסעי הצלב היו סדרת מלחמות דת ומסעות צבאיים, ביוזמת האפיפיורים הנוצריים או בתמיכתם, בין המאה ה-11 והמאה ה-13. הם החלו בניסיונות לכבוש את ירושלים מן המוסלמים ולהביאה תחת שלטון נוצרי, אך הפכו למלחמות טריטוריאליות גם על מקומות אחרים. כלל המשתתפים הנוצריים במסעות הכיבוש הללו קרויים צלבנים. היו מאוד דומיננטיים בתקופת הבונזי.
במובן רחב יותר "מסע צלב" הוא כינוי למלחמה מסיבות דתיות, כגון הרקונקיסטה, שבה כבשו הנוצרים בחזרה את ספרד מידי המוסלמים, מסעות צלב נגד האומות הלא-נוצריות בצפון אירופה, כגון הליטאים, ומסעות נגד כופרים, כגון המלחמה בבוהמיה בין 1418–1487. כיום משמש הביטוי "מסע צלב" גם ככינוי לכל מסע תעמולה או קמפיין מלחמה, על רקע דת או אידאולוגיה, המשתמש בפרט בלהט האמונה (הנוצרית) ככלי לקידום מטרותיו.
מסעי הצלב לכיבוש ארץ ישראל

מסע הצלב הראשון התארגן ב-1096 לאחר שכבשו הסלג'וקים את כנסיית הקבר והקבר הקדוש שבתוכה. מסע זה הסתיים בהצלחה וירושלים נכבשה בידי כוחות הצלבנים.
מסע הצלב השלישי בפיקודם של ריצ'רד לב הארי ופרידריך ברברוסה אורגן בשנת 1190 אחרי שסלאח א-דין כבש את ירושלים והסתיים בהצלחה חלקית.
את מסע הצלב השישי יזם פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1228, במטרה לכבוש חזרה את ירושלים. בסופו חזרה ירושלים לידי הצלבנים ל-16 שנים תחת פיקוח נוצרי אירופאי.
ההשפעה על אירופה

מסעי הצלב היו בעלי השפעה עצומה על האירופים בימי הביניים. לעיתים הייתה אירופה מאוחדת תחת שליטתה של אפיפיוריות חזקה, אך במאה ה-14 נסדק הרעיון של "ארצות הנצרות" והתפתחו מוסדות נפרדים שהובילו ליצירת ממלכות עצמאיות יותר בצרפת, אנגליה, בורגונדי, פורטוגל, אראגון וקסטיליה.
ההיסטוריוגרפיה המודרנית דוחה את הסכמת המאה ה-19 לפיה מערביים למדו את יסודות האדריכלות הצבאית במזרח התיכון, מכיוון שאירופה כבר חוותה התפתחות מהירה של טכנולוגיית ההגנה לפני מסע הצלב הראשון. למגע ישיר עם הביצורים הערביים שנבנו במקור על ידי הביזנטים אכן הייתה השפעה על ההתפתחות במזרח, אך היעדר ראיות תיעודיות אומר שעדיין קשה להבחין בין חשיבותה של תרבות עיצוב זו לבין מגבלות המצב. זה האחרון הביא לשילוב אלמנטים עיצוביים מזרחיים כמו גופי מים גדולים, והדרה של אלמנטים מערביים כמו חפירים.
בעקבות מסעות הצלב קמו מספר מסדרים צבאיים של אבירים-נזירים, ששמו לעצמם מטרה להגן על הצלבנים בארץ הקודש ועל העולים לרגל למקומות הקדושים. אבירי המסדרים היו לוחמים אמיצים וממושמעים, ובארגונם דמו לצבא מודרני. ברם, אחרי כישלונם של מסעי הצלב ונפילת הממלכות הצלבניות במזרח התיכון התרחקו חלק מהמסדרים, דוגמת מסדר אבירי היכל שלמה (הטמפלרים), מהעיסוק הצבאי והתמקדו יותר במסחר ובבנקאות מאשר במלחמה והצליחו לצבור ממון רב (דבר שהקנה להם אויבים רבים בקרב הכנסייה והממלכות של אירופה). מסדרים מפורסמים נוספים היו מסדר האבירים הטבטוני, ההוספיטלרים, אבירי מלטה ועוד.
מסעי צלב שלא כוונו לארץ ישראל

מסע הצלב השני - הוכרז ב-1145, נועד לשחרור רוזנות אדסה.
מסע הצלב הרביעי - תוכנן ב-1202 על מנת לכבוש את ירושלים במעבר דרך מצרים, הגיע לקונסטנטינופול ב-1204, וכבש אותה.
מסע הצלב החמישי - הוכרז בוועידה הלטראנית הרביעית, עיקר מרצו הופנה למצרים אולם נעשו כמה פעולות צבאיות בארץ ישראל.
מסעי צלב שלא כוונו לארץ ישראל > מסעי צלב בים הבלטי ובמזרח אירופה

מסעות הצלב בים הבלטי ובמזרח אירופה היו מאמצים (במיוחד על ידי הגרמנים) להכניע ולנצר את העמים בארצות אלו. מסעות צלב אלו החלו במאה ה-12, במקביל למסע הצלב השני, והמשיכו לסירוגין עד המאה ה-16.
מסעי צלב שלא כוונו לארץ ישראל > מסע הצלב האלביגנזי

מסע צלב זה יצא לדרך בשנת 1209 על מנת להשמיד את הכופרים בדרום צרפת. היה זה חלק ממאמץ בן עשורים אחדים, שהתייחס פחות לנצרות ויותר לניסיון השליטים בצפון צרפת להרחיב שליטתם אל הדרום. בסופו של דבר הושמדו הן הכופרים והן המדינות העצמאיות בדרום צרפת.