stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מורינו
הערות שוליים

↑  https://dzen.ru/a/ZWdTuIjP_HqPXyYn
↑  https://dzen.ru/a/Yd8pLmOUtxE7MhiJ
↑  https://78.ru/news/2019-03-27/murino-oficialno-poluchilo-status-goroda
| מחוז לנינגרד |
| --- | --- | --- |
| מרכז אדמיניסטרטיבי | גטצ'ינה |   |
| ערים | אוטראדנויה • איוואנגורוד • בוקסיטוגורסק • גטצ'ינה • וולוסובו • וולחוב • ויבורג • ויסוצק • וסוולוז'סק • טוסנו • טיחווין • לוגה • לודיינויה פולה • לומונוסוב • ליובאן • מורינו •נוביה לדוגה • ניקולסקויה • סבטוגורסק • סוסנובי בור • סיאסטרוי • סלאנצי • סרטולובו • פודפורוז'יה • פיקאליובו • פריאוזרסק • פרימורסק • קאמנוגורסק • קומונר • קינגיספ • קירובסק • קירישי • שליסלבורג |   |
| מחוזות משנה | בוקסיטוגורסק • גטצ'ינה • ויבורג • וולוסובו • וולחוב • וסוולוז'סק • טוסנו • טיחווין • לוגה •  לודיינויה פולה • לומונוסוב • סוסנובי בור • סלאנצי • פריאוזרסק • פרימורסק • קאמנוגורסק • קומונר • קינגיספ • קירובסק • קירישי |   |
| מושלים | אלכסנדר בליאקוב • ואדים גוסטוב • ולרי סרדיוקוב • אלכסנדר דרוזדנקו |   |
| שונות | סמל • דגל • חלוקה מנהלית • האספה המחוקקת • הממשלה |   |
מארי אלנרידר

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1791 קונסטנץ, בישופות קונסטנץ 
 פטירה:  5 ביוני 1863 (בגיל 72) קונסטנץ, הדוכסות הגדולה של באדן 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס 
 
מארי אלנרידר (בגרמנית: Marie Ellenrieder;‏ 20 במרץ 1791 – 5 ביוני 1863) הייתה ציירת גרמנית, שנודעה בזכות דיוקנאותיה וציוריה הדתיים.
ביוגרפיה וקריירה

אלנרידר נולדה בקונסטנץ, גרמניה בשנת 1791, בתם של קונרד ואנה מריה הרמן, ונכדתם של פרנץ לודוויג הרמן. מארי בילתה את ימי הלימודים עם הדומיניקנים בבית הספר במנזר זופינגן בקונסטנץ. היא נחשבה לאמנית האישה הגרמנית החשובה ביותר בזמנה.
בשנת 1813 נרשמה לאקדמיה לאמנות יפה במינכן. היא למדה אצל צייר המיניאטורות יוזף איינזל. הדיוקנאות המוקדמים שלה היו דומים בסגנונם לאלו של אנג'ליקה קאופמן והיו בעלי מבע נינוח יותר מהמקובל בפורטרטים גרמניים של אז.
בין השנים 1822 ו-1824, במהלך טיול לימודים ברומא, פגשה אלנרידר את תנועת הנצרתיים והפכה לתלמידתו של יוהאן פרידריך אוברבק. מטרת הנצרתיים הייתה להביא לחידוש האמנות הדתית ברוח צייר הרנסאנס האיטלקי רפאל. אלנרידר אימצה גישה זאת כסגנון הציור האידיאלי עבורה.
ב־1 ביולי 1824 היא עזבה את רומא ונסעה עם חברתה קתרינה פון פרדל לפירנצה, שם התגוררו שתיהם עם החרט וסוחר האמנות יוהאן בפטיסט מצגר. היא עבדה ולמדה שם למעלה משנה והכינה גם עותקים של רפאל ופרוג'ינו.
לאחר מסע זה, והשפעה נוספת מהפטרון הברון פון וסנברג, היא החלה לצייר דימויים דתיים בסגנון הרנסאנס האיטלקי, כולל קדושים מעונים של כנסיית סנט סטפן בקארלסרוהה בשנת 1828.
בשנת 1829 מינה לודוויג אותה לציירת החצר שלו, שמשמעותו בנוסף לתואר גם שכר שנתי של 300 גילדן. בשנת 1832 הוזמנה לצייר תמונה משפחתית גדולה שתוצג לדוכסית הגדולה סופי עם ילדיה. האמנית נאלצה לנסוע לקרלסרוהה ולשהות בה במשך שנתיים כדי לבצע את ההזמנה הזאת. הציור, הושלם בשנת 1834, נתלה מאוחר יותר במוזיאון זאהרינגר בבאדן.
אלנרידר חזרה לעיר מגוריה בשנות ה-40 והמשיכה לצייר ציורים דתיים.
שני ציוריה " ישו בן 12 במקדש" 1849 "פליסיטס הקדושה ושבעת בניה" משנת 1847 נרכשו על ידי המלכה ויקטוריה, שהכירה את עבודתה על ידי הנסיך קונסורט, אשר פגש באמנית במסעותיו לרומא. הם עכשיו חלק מהאוסף המלכותי בבית אוסבורן.
מארי אלנרידר נפטרה ב־5 ביוני 1863 בגיל 72 מסיבוכים בגלל הצטננות. היא קבורה בבית העלמין המרכזי בקונסטנץ.
גלריה

ישו מברך ילדים קטנים
מריה וישו
ישו עם ילדים
ילדה כורעת
הערות שוליים

↑  Buchholz, Elke Linda (2003). Women Artists. New York: Prestel. pp. 58–59.
↑  Delia Gaze, Dictionary of women artists, London ; Chicago : Fitzroy Dearborn Publishers, 1997, ISBN 978-1-884964-21-3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461231905171  PLWABN: 9810532984505606  BnF: cb149733844 (data)  GND: 118688731  HDS: 022285  ISNI: 0000 0000 6657 8797  KulturNav: 5fbbf7c9-84ce-4098-878f-8ac146ac345f  LCCN: nr00014722  RKD: 26002  SELIBR: 185877  SIKART: 4023023  SUDOC: 172633923  ULAN: 500047416  VIAF: 44538780   WorldCat (עם VIAF): 44538780
מחוז לאות'

מחוז לאות׳ (באנגלית: County Louth, באירית: Contae Lú) הוא הקטן שבמחוזות אירלנד. המחוז ממוקם בפרובינציית לנסטר, ובירת המחוז היא העיר דאנדוק, על אף שהוא נקרא על שם העיירה לאות'.
גאוגרפיה

לפי מפקד משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-128,884 תושבים, בצפיפות אוכלוסין שהיא השנייה בגודלה באירלנד, שנייה רק למחוז דבלין. רוב אוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים דאנדוק שבצפונו או דרוהדה שבדרומו, שהן הערים הגדולות במחוז וגם הערים השישית והשביעית בגודלן (בהתאמה) באירלנד כולה. המחוז גובל במחוז ארמה שבצפון אירלנד מצפון, במחוז מונאהן מצפון מערב, במחוז מית' מדרום ובים האירי ממזרח.
בעבר, המחוז היה חלק מפרובינציית אלסטר, עד שבשנת 1596 הוחלט על היותו חלק מלנסטר. באזור העיר אומית' הייתה מדוברת עד תחילת המאה ה-20 השפה האירית. ניב מקומי של מחוז לאות' התקיים בעיר ובסביבותיה עד שנת 1930, אז הוא נכחד יחד עם דובריו האחרונים, וממנו נותרו הקלטות בלבד. כ-1,587 מתושבי המחוז מעידים שהם מדברים בשפה האירית מחוץ למערכת החינוך.
מאנאט אזרבייג'ני

| --- | --- |

 משתמשים:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן
 ISO 4217:  AZN
 יחידות משנה
 1/100:  קפיק (qəpik)
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  1 ,5 ,10, 20, 50, 100 מאנאט
 מטבעות בשימוש:  1, 3, 5, 10, 20, 50 קפיק
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  הבנק הלאומי של אזרבייג'ן
 הבנק הלאומי של אזרבייג'ן
 → רובל סובייטי, רובל רוסי 
מאנאט הוא ההילך החוקי של אזרבייג'ן. המאנאט מחולק ל-100 קְפִּיק (qəpik). המילה מאנאט הושאלה מהשפה הרוסית, בה монета (מנטה) משמעותו מטבע.
המאנאט הראשון

בשנת 1919 יצרה הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן מטבע משלה- מאנאט. שנה לאחר מכן פלשה ברית המועצות לאזרבייג'ן והמטבע המשיך להתקיים עד 1923 כשהוחלף ברובל.
המאנאט השני

בשנת 1992 שנה לאחר קבלת העצמאות השנייה החליט הממשל האזרבייג'ני לחדש את המאנאט. מטבע זה התקיים מאז ובהמשכיות עד ל-2006 והוחלף מטבע זה בגרסה השלישית.
המאנאט השני > מטבעות

5 קפיק, 10 קפיק, 20 קפיק, 50 קפיק.
המאנאט השני > שטרות

מאנאט אחד, 5 מאנאט, 10 מאנאט, 50 מאנאט, 100 מאנאט, 250 מאנאט, 500 מאנאט, 1,000 מאנאט, 10,000 מאנאט, 50,000 מאנאט.
המאנאט השלישי

ב-1 בינואר 2006 הוחלט לחדש את המאנאט כאשר שער ההמרה הוא מאנאט חדש= 5,000 מאנאטים ישנים.
שערי חליפין

| שער חליפין נוכחי עבור AZN |
| --- | --- |
באתר Google Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר Yahoo! Finance:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר XE.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
באתר OANDA.com:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD ILS JPY USD
מונטיאק פאה

מונטיאק פְאָה או מונטיאק טנאסרים (שם מדעי: Muntiacus feae) הוא מין אייל קטן ונדיר בסוג מונטיאק החי בדרום-מזרח אסיה במדינות: מיאנמר ותאילנד, ותואר לראשונה ב-1889. השם מונטיאק פי כמו גם שמו המדעי בא לו על שם הזואולוג לאונרדו פאה (Leonardo Fea), ואילו שמו השני מגיע מ"אזור השימור טנאסרים" הממוקם בדרום מיאנמר בקרבת הגבול התאילנדי. ישנם דיווחים על מין זה גם בדרום סין העממית, בלאוס ובווייטנאם, אך דיווחים אלו נובעים מבלבול עם מונטיאק גונגשאן (Muntiacus gongshanensis) ומונטיאק רוזוולט (Muntiacus rooseveltorum).
תיאור

למונטיאק פאה פרווה בצבע חום אפרפר או צהבהב עם ערבוב של שערות חומות כהות, חומות בהירות, אפורות, צהובות ושחורות. לחייו בהירות, וצווארו ואוזניו צהבהבים. רגליו ארוכות ושחורות, והגפיים האחוריות גבוהות במעט מהקדמיות ומשוות לו מראה כפוף. גבו מקושת מעט, גופו ארוך ודק וצווארו וראשו קצרים ודקים. אפו ועיניו גדולים ושחורים, ולעיתים נמשך לאורך החוטם פס שחור המתחבר עם החריצים השחורים מעל העיניים.
כמרבית המונטיאקים קרניו של זכרי מין זה צומחות מהמצח, בעלות סיעוף אחד ומכוסות בפרווה גרמית כמעט עד סופם; צבעה של הפרווה הגרמית אצל מונטיאק פאה היא צהובה, ולאורך שתי הקרניים נמשכים פסים שחורים עבים עד אזור העיניים ומקיפים פרווה צהובה באזור המצח.
לזכרים זוג ניבים מוארכים היוצאים מהשפה הפנימית, ולעיתים הם מורגשים רק על ידי בליטות קטנות בשפתיים. זנבו של מונטיאק זה קצר וכהה וצידו האחורי בצבע לבן בולט. בלוטות הריח של מונטיאק פאה גדולות וממוקמות מתחת לעיניים ואוזניו קצרות למדי.
מידות גופו של מונטיאק פאה הן:
אורך הראש והגוף: 100-90 ס"מ
גובה הכתפיים: 65-50 ס"מ
משקל: 21-18 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה

מונטיאק פאה מצוי בצפון מזרח ודרום מזרח מיאנמר וצפון ומרכז תאילנד; דיווחים שלו בדרום סין עדיין לא אומתו. אייל זה חי בעיקר ביערות ירוקי-עד מעורבים עם שיחים, ונראה במצלמות בתדירות גבוהה יותר מאשר המונטיאק המצוי בגבהים של 1,000-300 מעל פני הים. לעומת זאת ביערות נשירים או בבתי גידול פתוחים, מונטיאק פאה אינו מצוי במספרים גדולים אם בכלל; גם באזורים בהם היערות סמוכים לבתי גידול פתוחים (כגון ה"פארק הלאומי קויבורי" שבתאילנד) הם אינם יוצאים כלל מהיער.
אין הרבה מידע על מונטיאק פאה הנדיר, וככל הנראה האקולוגיה שלו דומה למונטיאקים אחרים: בודד כל ימות השנה מלבד עונת הרבייה, טריטוריאלי, פעיל יום, וניזון מעשבים, עשבי תיבול, זרעים, עלים ופירות שנפלו. ההריון נמשך כ-210 ימים ללא עונת רבייה קבועה, ולאחריהם נולד עופר בודד החבוי בצמחייה צפופה מספר שבועות עד שהוא מסוגל ללכת עם אימו. העופר נגמל לאחר מספר חודשים ומגיע לבגרות בסביבות 12 חודשים.
איומים ושימור

ארגון השימור IUCN לא הצליח לקבוע מה מצב שימורו של מונטיאק פאה, ולכן הוא מסווג כמין "בעל נתונים חסרים" (DD). מונטיאקים אלו עלולים להיות מאוימים ברמה מסוימת על ידי ירידה בבית גידול זמין ועל ידי ציד. עם זאת בית הגידול שנותר בצד התאילנדי המשוער הוא מוגן באופן יעיל ורבים מאזורי היער ששרדו הם גדולים; לכן קשה להאמין שהמין נמצא תחת איום חמור וככל הנראה מצב שימורו יהיה "קרוב לסיכון" או "פגיע". בתאילנד המונטיאק כמעט ואינו נתפש על ידי ציידים, כנראה בגלל נדירותו ובית גידולו שאינו נגיש לעומת המונטיאק המצוי. במספר גני חיות תאילנדים קיימת אוכלוסייה שבויה קטנה של מונטיאק זה. 

"אזור השימור טנסארים" בדרום מיאנמר שבו נמצאת האוכלוסייה העיקרית של מונטיאק פאה, מוגן כרגע בצורה טובה, אבל התחלת כריתת יערות למטעי שמן דקלים בדרום מיאנמר עשויה להיות איום עתידי על המין. כריתת היערות הצפויה תהרוס את כל חלקים הגדולים של יערות השפלה והגבעות הנמוכות בפארק, ובחלק מאזורים אלו ישנם מספרים בינוניים של המין; גם אם אכן תתרחש פעולה כזאת, מרבית האוכלוסייה מרוכזת באזורים ההרריים שבפארק והאיילים שבתוכם יישארו מוגנים. אם המין אכן קיים גם בצפון מיאנמר סביר להניח שהוא סובל כיתר היונקים שם מציד נרחב לפרוות.
הערות שוליים

↑  מונטיאק פאה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| איילי העולם הישן |
| --- | --- | --- |
| אייל זהוב | אייל אנאמייט • אייל חזירוני • אייל קוהל • אייל קאלאמיאן |   |
| אייל אלדי | אייל אלדי |   |
| אייל ת'ורולד | אייל ת'ורולד |   |
| אייל | אייל אדמוני • אייל קנדי • אייל מרכז-אסייתי • אייל סיקה |   |
| אייל רוסה | אייל אלפרד • אייל פיליפיני • אייל טימור • אייל סמבר |   |
| אייל רוסרבוס | אייל ברסינגה |   |
| אייל נקוד | אייל נקוד |   |
| יחמור | יחמור אירופי • יחמור פרסי |   |
| אייל דוד | אייל דוד |   |
| מונטיאק הציצית | מונטיאק הציצית |  |
| מונטיאק | מונטיאק שחור • מונטיאק פי • מונטיאק מצוי • מונטיאק סיני • מונטיאק צהוב • מונטיאק גונגשאן • מונטיאק פוהאט • מונטיאק ענק • מונטיאק רוזוולט • מונטיאק אנאמייט • מונטיאק העלה • מונטיאק סומטרי |  |
איור של זכר
נוף באזור השימור טנאסרים בו מצויה אוכלוסייה של מונטיאק פאה.
מיכל גולדברג אייל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בפברואר 1955 (בת 69) עין גב
 מדינה:  ישראל 
 
מיכל גולדברג אייל (נולדה ב-21 בפברואר 1955) היא אמנית במה, משחק, קול, תנועה ונגינה.
ביוגרפיה

למדה משחק והוראת המשחק בסמינר הקיבוצים ובין השנים 1982-1991 השתתפה כשחקנית וכנגנית בתיאטראות  החאן הירושלמי,  התיאטרון הקאמרי, הבימה ואנסמבל מוזיקה נובה.
בשנת 1991 הקימה תיאטרון ילדים משלה, ובמסגרתו העלתה את ההצגות "הילדה איילת עם שמשיה כחלחלת", "ארץ יצורי הפרא" ו"המסע אל ארץ הצלילים". כמו כן, ביימה גולדברג אייל את ההצגה "נעמה והרוח" במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
ב-2004 החלה להופיע ב"הנני" - מופע אלתור במשחק, תנועה, שירה ונגינה.
בשנת 2008 יצרה, יחד עם אופירה ארכוני, את ההצגה "שש נפשות - שבע ברכות", הצגת מסיכות קומית-מוזיקלית.
מארי איזבל, נסיכת אורליאן

מארי איזבל, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Louis-Philippe-Albert d'Orléans;‏ 21 בספטמבר 1848 – 23 באפריל 1919), הייתה נכדתו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, ואשתו של הטוען לכתר צרפת הנסיך פיליפ, רוזן פריז.
ביוגרפיה

מארי איזבל נולדה ב-21 בספטמבר 1848 בסביליה, לאנטואן, דוכס מונפנסייה ולהאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה, בתם של פרננדו השביעי, מלך ספרד ומריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות.
ב-30 במאי 1864 התחתנה מארי איזבל עם בן דודה הנסיך פיליפ, רוזן פריז, ממנו היו לה 8 ילדים.
לאחר מותו של סבה לואי פיליפ, מלך הצרפתים שהודח במהפכת אביב העמים בשנת 1848, נותרו שני טוענים לכתר "מלך צרפת". "אנרי החמישי", ובעלה "פיליפ השביעי". לאחר נפילת הקיסרות השנייה בשנת 1870 הציעה האספה הלאומית את הכתר לאנרי, רוזן שאמבור, ומכיוון שזה היה חסר ילדים, סוכם בין המלוכנים כי כתרו יעבור לאחר מותו אל פיליפ, נציג בית אורליאן, וכך תיפתר המחלוקת בין שני בתי המלוכה המתחרים. אך להפתעת המלוכנים סירב אנרי לקבל את המלוכה אלא אם כן תזנח צרפת את דגל הטריקולור, ותחליפו בדגלה של צרפת שלפני המהפכה. תנאי זה לא התקבל על דעת האספה הלאומית, וסוכם על הקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית כרפובליקה זמנית עד למותו של אנרי, שאז יוכל הרוזן מפריז לקבל את המלוכה, מבלי להעלות תנאים מסוג זה. אך לאחר מותו בשנת 1883, הייתה כבר הרפובליקה מבוססת, והעם סירב להחליפה במלוכה.
כיום רואים המלוכנים שנותרו בצרפת את צאצאיו של לואי פיליפ, השומרים על התואר "רוזן פריז" כטוענים הלגיטימיים לכתר. מיעוט מקרב המונרכיסטים סבור כי אחד מצאצאי בורבון שנותרו בחיים, אזרח ספרדי בשם דון לואיס אלפונסו דה בורבון, המכונה הדוכס מאנז'ו, הוא הראוי לשאת את התואר "הטוען לכתר". שני הצדדים אף נאבקו בבתי המשפט של הרפובליקה, כאשר לאחרונה טען הרוזן מפריז כי יריבו מבורבון אינו ראוי לשאת את התואר המלכותי "דוכס". בתי המשפט דחו את התביעה.
בשנת 1886 נערכה חגיגת הנישואים של בתה אמלי, נסיכת אורליאן עם קרלוש, מלך פורטוגל בפאר רב, ובעקבות כך שוב גורשו פיליפ ומארי איזבל מצרפת. בשנת 1894 מת בעלה פיליפ בבית סטואו בבריטניה, וב-23 באפריל 1919 מתה מארי איזבל בביתה בוילמנריקה דה לה קונדסה בספרד.
משפחתה

ב-30 במאי 1864 התחתנה מארי איזבל עם בן דודה הנסיך פיליפ, רוזן פריז, ממנו היו לה 8 ילדים:
אמלי, נסיכת אורליאן (1865–1951), התחתנה עם קרלוש, מלך פורטוגל
פיליפ, דוכס אורליאן (1869–1926)
הלן, נסיכת אורליאן (1871–1951), התחתנה עם אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה
שארל, נסיך אורליאן (1875)
איזבל, נסיכת אורליאן (1878–1961), התחתנה עם הנסיך ז'אן, דוכס גיז
ז'אק, נסיך אורליאן (1880–1881)
לואיז, נסיכת אורליאן (1882–1958), התחתנה עם קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות
פרדינן, דוכס מונפנסייה (1884–1924)
מארי טורוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בפברואר 1936 סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 פטירה:  28 באוקטובר 2022 (בגיל 86) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת ברנדייס 
 פרסים והוקרה:  פרס חלוץ קרן החזית האלקטרונית (1994) 
 בן או בת זוג:  Starr Roxanne Hiltz 
 
מארי טורוף (באנגלית: Murray Turoff‏; 13 בפברואר 1936 – 28 בספטמבר 2022) מן המכון הטכנולוגי של ניו-ג'רזי (NJIT) נחשב לאחד החוקרים החשובים בתחום מערכות מידע. לזכותו נזקפות המצאות כגון מסרים מידיים (Instant Messenger), חדרי צ'אט (Chat Rooms), יצירת מערכות לשיתוף פעולה מרחוק, יצירת מערכות מרובות משתתפים תומכות החלטה לבעיות בלתי-מוּבְנות (unstructured), ועוד. המצאות אלו יושמו בשנות ה-70 כחלק ממערכות מידע של הממשל האמריקאי. רק מספר עשורים מאוחר יותר הן הפכו לנחלת הכלל. בשנות ה-80 טורוף קבע את הבסיס התאורטי ללימוד מקוון א-סינכרוני. מערכת ראשונה מסוגה בשם EIES יושמה באמצע שנות ה-80 ושימשה את המכון הטכנולוגי עד תחילת המאה ה-21. בעקבות המתקפה על מגדלי התאומים טורוף ייסד את ארגון ISCRAM, המתמחה במערכות מידע לניהול אירועי חרום. בארגון חברים מאות מדענים מרחבי העולם.
מערכות לניהול אירועי חירום

לטורוף היסטוריה ארוכה ביצירת בסיס תאורטי ויישום מעשי של מערכות לניהול אירועי חירום. אחת מהן היא שימוש בשיטת DELPHI לקבלת החלטות אסטרטגיות. אחרת היא תיאורית ניהול אירועי חירום רבי ממדים (גלובליים) ויישומה הממוחשב בשם EMISARI. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 הציע אפיון תאורטי עבור מערכות מבוזרות לניהול אירועי חירום בשם DERMIS. הטכנולוגיה הנוכחית טרם נמצאת במצב בו ניתן ליישם חלק מן ההמלצות.
מערכות לניהול אירועי חירום > שיטת דלפי

בשנות ה-60 טורוף יצר משחקי מלחמה גרעינית עבור מחלקת ההגנה של ארצות הברית, ופיתח את שיטת דלפי לקביעת מדיניות שהיא שינוי של שיטת דלפי לקבלת החלטות.
טורוף כתב יחד עם הרולד לינסטון (Turoff & Linstone, 2002) קובץ מאמרים, על שיטת דלפי, שנועדה לאפשר לקבוצה גדולה של יחידים דרכי תקשורת על מנת להתמודד עם בעיה מורכבת ביעילות.
מקור השיטה הוא בתהליך לא ממוחשב, שמטרתו פתרון בעיות אסטרטגיות מורכבות על ידי מספר רב של פותרים (Turoff & Linstone, 2002). בשיטת דלפי הלא ממוחשבת: מתכנס צוות מנחה אשר מחליט ומנסח שאלון מנחה לפתרון הבעיה. לאחר כתיבת השאלון הוא מועבר לפורום גדול יותר שעונה עליו (כל אחד לחוד) ומוחזר לפורום המצומצם. לאחר איסוף וניתוח כל השאלונים מנוסח שאלון נוסף, הפעם הוא כולל בתוכו את דעת הרוב, והוא מועבר שנית לפורום הרחב (כל אחד לחוד) על מנת שישקלו שנית את דעתם לנוכח דעת הרוב.
למרות שניתן להגדיר את שיטת דלפי ככלי תקשורת, הגדרה זו מזניחה כמה מהשימושים שלה. שיטת דלפי מוגדרת לפעמים כשיטת חיזוי, אך גם תחום זה אינו התחום היחיד בו שיטה זו משמשת. תחומים נוספים בהם נעשה שימוש בשיטה הם:
איסוף מידע עכשווי והיסטורי אשר לא ידוע בוודאות או לא זמין במקור אחד.
בחינת ההשפעה של אירועים היסטוריים.
הערכה של הקצאות תקציב.
בדיקת אפשרויות לתכנון עירוני.
תכנון אוניברסיטאות (מבנה ותוכן).
הרכבת מודלים מסובכים מחלקיהם.
התווית יתרונות וחסרונות של מדיניות פוטנציאלית.
הבחנה בין מניעים אמתיים לשגויים של בני אדם.
חשיפת סדרי עדיפויות בערכים פרטיים ומטרות חברתיות.
שיטת דלפי היא שיטה מוצלחת לפתרון בעיות, אך היא טומנת בחובה מספר מכשולים, שהראשון שבהם הוא שגיאה בבניית התהליך עקב זלזול במורכבותו – ובכך משפיעים על התוצאות.
בעיה נוספת בבניית התהליך, בין אם מדובר בתהליך ממוחשב או ידני, היא בחירת תהליך קודם שכבר נפתר בעזרת השיטה כאב טיפוס, והתאמתו לפתרון התהליך הנוכחי, אשר ייתכן כי הוא דורש מבנה אחר לגמרי.
מערכות לניהול אירועי חירום > EMISARI

בשנת 1971 טורוף פיתח את מערכת ה EMISARI – מערכת אינדקס לתקשורת אלקטרונית לניהול בשעת חירום של הממשל האמריקאי. המערכת הנחתה את כוחות החירום האמריקאים בטיפול במשברים בשנות ה-70' וה80'. המערכת כללה בתוכה את מערכת המסרים המידיים הראשונה בעולם. טורוף נחשב להוגה של רעיון שיחת ועידה ממוחשבת (Computer Conferencing).
לפני פיתוח מערכת זו, הדרך לפתור משברים או להתכונן אליהם הייתה לכנס כמה עשרות בודדות של מומחים בתחומים השונים הקשורים במשבר, ולתת לכל אחד מהם לפתור את הבעיות הקשורות לתחום עיסוקו. בדרך זו ניסו להתגבר על הקשיים שעתידים לבוא בעת משבר, אך היא הייתה לוקה בחסר בתחום שיתוף הפעולה וסיעור המוחות בין המומחים השונים. המקור העיקרי והסמכות בתחום זה בארצות הברית עד שנת 73' היה ה OEP – Office of Emergency Preparedness והוא היה הגוף היחיד שפעל בתחום, בשיטות שהיו נהוגות עד אז - ועידת מומחים (Turroff At. Al, 2006).
בשנת 1970 טורוף עשה ניסוי בעזרת אבטיפוס של תהליך דלפי ממוחשב, שהוביל ליצירת מערכת ה EMISARI בשנת 1971 – מערכת ראשונה מסוגה אשר מאפשרת תקשורת מהירה ומאוחדת בין יחידים אשר אמונים על פתרון המשבר. המטרה הראשונית של מערכת ה EMISARI הייתה לעזור בהחלפת דעות ומידע בין אנשים המרוחקים זה מזה גאוגרפית. השימוש הראשון ב EMISARI נעשה בשנת 71' במסגרת מאמציו של ממשל ניקסון להילחם באינפלציה על ידי תוכנית לשליטה בגובה השכר במשק ומחירי השוק.
משתמשי המערכת הראשונים בשנת 71' הקלידו את הנתונים על טלפרינטר שחובר למחשב מרכזי באמצעות קווי טלפון.
למערכת התווסף שירות המסרים המידיים (שכונה The Party Room), חדשני וייחודי בדורו, שבא להחליף שיחות ועידה אשר סבלו מהבעיות הבאות:
• ריבוי משתתפים מבלבל וחסר סדר.
• השיחות בלתי ניתנות למעקב.
• קיים קושי בזיהוי ובמעקב אחר מי נמצא מעברו השני של הקו.
השירות החדש אפשר לדעת מי עומד מולך, לתעד את השיחה, ולעשות סדר, מכיוון שכל מסר הגיע בתורו.
מעבר לאפשרות הטכנולוגית של ההתגברות על המרחק, ועל כמות המשתתפים בדיון, ערך נוסף של מערכת ה EMISARI היה פיתוח שפה משותפת אשר תרמה לניהול נכון של המשבר. השימוש במערכת התקשורת EMISARI, יחד עם שיטת דלפי נתן כלי רב עוצמה לממשל האמריקאי. היותו של טורוף מומחה לתהליך דלפי ומפתח הEMISARI תרמה לשילוב (סינתזה) של טכניקות מתקדמות וישומן.
מערכות לניהול אירועי חירום > DERMIS

אלו הן ראשי תיבות של Dynamic Emergency Management Information Systems. טורוף מתאר שם מערכת מבוזרת הערה לצורכי המשתמש, לצורכי האירוע החרום, ולצורכי קובעי מדיניות. במאמר מדעי ראשון מסוגו, טורוף ושותפיו לכתיבה מציגים מסגרת תאורטית התומכת בצרכי המידע ודרישות תקשורת של מנהלי אירועים וצוותים הנמצאים במקום האירוע. הבסיס התאורטי שם דגש על חסינות המערכת (robustness), גמישותה ויכולתה להסתגל למציאות משתנה.
מערכות אחרות > שיתוף פעולה א-סינכרוני ומסרים מיידיים

בשנת 1974 מארי טורוף, אז כבר כחוקר מטעם המכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי, פיתח בחסות המכון הלאומי למדע (National Science Foundation) מערכת הנחשבת לדור ההמשך של מערכת המסרים המידיים שב EMISARI, לשימושים אזרחיים ומחקריים. מערכת זו, שקיבלה את הכינוי EIES – (Electronic Information Exchange System) הייתה בשימוש גופים שונים וחברות כגון Exxon, IBM, NASA ואוניברסיטאות שונות בארצות הברית, עם יותר מ 2000 מנויים שונים. בין יתר השימושים במערכת ה EIES פותח שימוש נוסף וייחודי – העברת קורסים לימודיים של האוניברסיטה בצורה מקוונת, קיום ישיבות בפריסה ארצית ועל מנת להקל על מחקרים שונים.
מערכת זו, והמחקרים שנעשו בעזרתה בתחום הלימוד מרחוק, היוותה בסיס טכנולוגי למחקר של טורוף ורוקסאן הילץ (Turoff, Hiltz 1995) וכן למחקרים שנעשו על ידי חוקרים רבים אחרים (Quinn, Mehan, Levin & Black, 1983).
מערכת ה EIES הייתה בשימוש נרחב עד שנת 2000, כאשר רשת האינטרנט הפכה פופולרית, ולמערכת לא נותר צורך.
מערכות אחרות > לימוד א-סינכרוני מרחוק

מארי טורוף ורוקסאן הילץ עסקו רבות בפיתוח וחקר מערכות ללימוד מרחוק (Turoff, Hiltz (1995, ואף העבירו בעצמם קורסים כאלה. מחקריהם קבעו בסיס תאורטי לנדרש ממערכות התומכות בלימוד מרחוק כך שהלימוד יהיה אפקטיבי. הם גם פיתחו את הבסיס התאורטי לאופן התנהלות השיעורים המקוונים (Turoff, Hiltz 1993).
בכיתה רגילה, כאשר נשאלת שאלה, מרים את ידו מי שיודע את התשובה, והמורה מאשר לו לומר את התשובה, וכך כל התלמידים שומעים אותה, אך אינם בהכרח מספיקים לפתור את השאלה לפני שהיא נאמרת. בניגוד למצב בכיתה רגילה, כאשר השיעור הוא 'וירטואלי' המורה יכול לחכות עד שכל התלמידים יענו, וכול לעבור במהירות על תשובותיהם של התלמידים. (Turoff, Hiltz 1993). לתובנות מסוג זה ישנה משמעות רבה לבנייתו של כלי לימוד מרחוק, הן עבור מנתח המערכת המתכנן את הכלי שבעזרתו יועבר השיעור, והן עבור המורה/מרצה כאשר הוא מתכנן את מערך השיעור.
במאמרם (Turoff, Hiltz, 1995) בנושא בניית תוכנה והכיתה הווירטואלית, מצוין הבדל מהותי נוסף בין כתה וירטואלית לרגילה – האנונימיות. בעוד שבכתה רגילה כל אחד שמדבר מוכר בשמו ובהשתייכותו הארגונית, בכיתה וירטואלית ניתן ללמוד גם תחת שם עט, או תחת אנונימיות מוחלטת, ובכך מושגת פתיחות גדולה יותר בין המשתתפים בדיון. תשובה לא מוצלחת של אחד המשתתפים יכול לעלות לדיון נושא חשוב ממנו לומדים כל המשתתפים, ומן המשיב נמנעת המבוכה בשל הטעות.
הבדל נוסף שאותו אפיין טורוף, הוא היותו של הלימוד המקוון לימוד א-סינכרוני, כלומר שאינו מתרחש בו זמנית עבור כל המשתתפים, בניגוד ללימוד רגיל, המתרחש בכיתה מסוימת, בזמן מוגדר מראש וברצף. מורה או תלמיד בקורס וירטואלי יכול לחלק את זמן הלימוד שלו בקורס בצורה פתוחה יותר, ואין חשיבות למספר המשתתפים באותו הרגע, מכיוון שהשתתפותו של כל אחד בדיון נשמרת וניתנת לקריאה מאוחרת יותר (Turoff, 1995).
המונח 'כיתה וירטואלית' (Virtual Classroom) נרשם כסימן מסחרי, המייצג את המערכת אותה תכננו ובנו טורוף והילץ. המערכת הוגדרה כמרחב לימודי אשר מורכב מ'דיונים' ו'קבוצות למידה' (Study Groups) במקום מבטון ופלדה. במקום להגיע לאוניברסיטה, אשר אינה נגישה עבור אנשים מסוימים, כל שעל הסטודנט לעשות הוא לשבת מול מחשב אישי, עם קו טלפון זמין ואמין.
טורוף והילץ (Turoff, Hiltz 1993) בנו ואפיינו מערכת שאולי נראית כיום מובנת מאליה. אך בשנות ה-80 כאשר למחשבים לא הייתה יכולת להעביר קול או תמונה, הייתה המערכת מסובכת לבניה והיה צורך לבנות תהליכים שיאפשרו לכל הסטודנטים בקורס לדעת מה נאמר על ידי אחרים, מה נקרא על יד האחרים, ועבור המרצה לדעת על מה כולם מדברים, ולכוון את השיעור והשיחות בו לכיוון אליו הוא מעוניין להגיע.