stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד רשיד
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית

לאחר חתימת הסכמי אוסלו הגיע רשיד לשטחי הרשות הפלסטינית, ומונה לשר האוצר ומנכ"ל החברות הממשלתיות של הרשות הפלסטינית. השליטה על החברות הממשלתיות יחד עם השליטה על חשבונות הרשות הפלסטינית אליהם הגיעו כספי תרומות ממדינות שונות והחזרי מיסים מישראל, הפכה את רשיד לבעל כח רב בהנהגת הרשות הפלסטינית. במסגרת תפקידו היה רשיד אחראי על הייבוא והייצוא של סחורות ושירותים ברשות הפלסטינית, ועל ניהול הקזינו הפלסטיני ביריחו (בשיתוף עם חברה אוסטרית בבעלות מרטין שלאף). רשיד פיתח קשרים עסקיים עם איש העסקים הישראלי יוסי גינוסר וחברות ישראליות מובילות. רשיד ניצל את סמכותו לבניית כלכלה מונופוליסטית וריכוזית, כאשר הרשות הפלסטינית וחברות מטעמה שימשו כמונופולים לאספקת מוצרים שונים בשטחה, ופערי תיווך הועברו לקופת הרשות הפלסטינית ולחשבונם האישי של בכירי הרשות הפלסטינית, וביניהם רשיד. המונופולים הגדולים היו המונופולים על אספקת מלט ודלק, שפער התיווך הגדול בו הוביל לניסיונות הברחה רבים של דלק לשטחי הרשות הפלסטינית. ברשות הפלסטינית התקיימו כ־20 מונופולים, שפוקחו באמצעות חברת PCSC (Palestinian Commercial Services Company) בראשה עמד רשיד, והייתה בעלת השליטה החלקית או המלאה במונופולים השונים. חקירת קרן המטבע הבינלאומית ב־2003 העלתה כי כ־780 מיליוני דולר הועלמו מחשבון הבנק של חברה זו במשך השנים ליעדים בלתי ידועים. בנוסף, ניהל רשיד לפי חקירה זו עוד כ־800 מיליון דולר ללא בקרה. חברה זו שימשה גם כזרוע ההשקעות של הרשות הפלסטינית בשנים אלו.
רשיד היה בעל זכות החתימה היחיד לצידו של ערפאת בחשבון בנק סודי שאליו העבירה מדינת ישראל את כספי המיסים שנגבו עבור הפלסטינים, והיה בעל זכות חתימה בחשבונות בינלאומיים נוספים. בתקופה זו הועלמו סכומים ניכרים מכספי התרומות שקיבלה הרשות הפלסטינית למקומות לא ידועים. בעקבות כך החליטו קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי ב־1997 על עצירת הסיוע לרשות הפלסטינית עד להחלת שקיפות ראויה.
סביב שנת 2000 החליט ערפאת לאפשר לרשיד פעילות חופשית בחשבונות הרשות הפלסטינית ובחשבונות ערפאת, ורשיד היה יכול מעתה למשוך כספים ללא צורך באישור וחתימת אדם אחר. לטענת עזרד לב (שהיה שותפו של יוסי גינוסר ששימש כיועץ פיננסי ומנהל חשבונות כספים של הרשות הפלסטינית), ניצל רשיד אפשרות זו למשיכת כספים למימון פעילי טרור בראשית האינתיפאדה השנייה. על פי הוראותיו של ערפאת, העביר רשיד כספים רבים למנגנוני ביטחון פלסטינים שונים, כדרך להבטחת נאמנות והשגת תמיכה. מנגד, הואשם רשיד על ידי פעילי שטח פלסטינים כאחד האחראים העיקריים לשחיתות ברשות הפלסטינית. גורמים פלסטינים העריכו כי רשיד ניצל את כוחו כדי לשלשל לכיסו 300–400 מיליוני דולר מכספי אש"ף והרשות הפלסטינית.
בתקופה זו החל רשיד להיות מעורב גם במגעים מדיניים עם ישראל, כדוגמת ועידת קמפ דייוויד (2000).
איש עסקים פרטי

סביב 2003 הועבר ניהול הכספים של הרשות והחשבונות האישיים של ערפאת לידי סלאם פיאד. לטענת מקורות ברשות הפלסטינית, הדבר נעשה עקב כעסו של ערפאת על התנהלותו של רשיד, שאליה נוסף לחץ אמריקאי לפיטורו של רשיד מתפקידו. במקביל, פרסמו פיאד וקרן המטבע הבינלאומית דו"חות ציבוריים חמורים על החברות שפעלו בשליטתו של רשיד, הכנסותיהם מניצול מונופולים והעלמת כספים מחשבונותיהם. רשיד עזב את שטחי הרשות הפלסטינית בשנה זו, והחל בעסקים נרחבים באירופה ובמדינות ערב. על פי מקורות שונים ערפאת הביע מורת רוח מעזיבת רשיד, שאף הואשם בגנבת כספים מהרשות הפלסטינית עם עזיבתו.
לאחר מותו של ערפאת ב־2004 הפך רשיד לאדם היחיד המכיר את מלוא ההתנהלות הכספית של אש"ף והרשות הפלסטינית, דבר שהפך את תמיכתו לחיונית בעבור המתמודדים לכס נשיאות הרשות הפלסטינית. עם זאת, בריאיון לעיתון טען רשיד כי כספי אש"ף והרשות הפלסטינית מתנהלים תחת פיקוחה של מועצת מנהלים בת שבעה חברים, ונתונים לביקורת רבעונית של משרד רואי חשבון.
לאחר עזיבתו נחשב רשיד לאיש עסקים אמיד ובעל קשרים עם בעלי הון וראשי מדינות שונות בעולם הערבי. לטענתו, עסק בעיקר בנדל"ן, אך הואשם על ידי עיתונאים ערבים בפעולות בתחומים אחרים, כדוגמת סחר בנשק. עם זאת, בסוף 2003 חזר רשיד לשטחי הרשות בניסיון לתיווך פוליטי בין ערפאת לאבו מאזן. ב־2004 דווח כי רשיד נפגש בווינה עם בכירים ישראלים כדוגמת דב וייסגלס, חיים רמון ואביגדור ליברמן. ב־2005 דווח כי שר האוצר הפלסטיני סלאם פיאד הורה על ניתוק כל הקשרים העסקיים עם רשיד. עם זאת, ב־2007 הגיע רשיד לביקור קצר נוסף ברשות הפלסטינית, על רקע הניסיון להקמת ממשלת אחדות ברשות הפלסטינית בשיתוף פת"ח והחמאס.
במהלך העשור הראשון של המאה ה־21 יזם הקמת מרכז נופש נרחב בעקבה שבירדן, בשיתוף עם מוחמד דחלאן. נשיא הרשות הפלסטינית אבו מאזן דרש מהירדנים לעצור את המיזם, בטענה שמימונו נשען על כספים שגנב ראשיד מהרשות הפלסטינית. בעקבות כך הודיעה ירדן על עצירת הפרויקט בשל הפרת הסכם.
ב־2012 הודיע רפיק א-נטשה, הממונה על המאבק בשחיתות ברשות הפלסטינית על פתיחת חקירה כנגד רשיד באשמת שחיתות, מעילה וגנבת כספים מקופת אש"ף ומקרן ההשקעות הפלסטינית באמצעות העברת כספים לחברות קש בבעלותו ובבעלות מקורביו. במהלך החקירה הגיש התובע הכללי של הרשות הפלסטינית בקשה לאינטרפול למעצר רשיד, ששוהה מחוץ לשטחי הרשות. בעקבות פתיחת החקירה האשים ראשיד את אבו מאזן כי קיבל מידיו 25 מיליון דולר במזומן עם כינונה של הרשות הפלסטינית, בהוראתו האישית של ערפאת, וכי הוא מחזיק בנכסים רבים בשווי של עשרות מיליוני דולר ברשות הפלסטינית ומחוצה לה
בין ידידיו הקרובים של רשיד נמצאים מוחמד דחלאן, יוסי גינוסר, וסיף אל־אסלאם, בנו של שליט לוב לשעבר מועמר קדאפי.
הערות שוליים

↑  הכלכלה הפלסטינית: בעקבות האוצר הפלסטיני האבוד, באתר כלכליסט, 22 באוגוסט 2011
1 2  עמית כהן, תעודת הביטוח של מוחמד ראשיד, באתר nrg‏, 13 בנובמבר 2004
1 2 3  עלי ואקד, מוחמד רשיד במאמצי תיווך בין ערפאת לאבו מאזן, באתר ynet, 23 בנובמבר 2003
↑  ליאור גרינבאום, ‏מונופול - זה שם המשחק, באתר גלובס, 8 בדצמבר 2002
↑  חגי סגל, "הדרג המדיני ביקש הקלות וצמתים מסוכנים נפתחו", באתר nrg‏, 21 ביוני 2015.
1 2  עופר פטרסבורג, סוהא ערפאת: מה כבר נשאר לה?, באתר ynet, 7 בדצמבר 2004.
↑  וורנון סילבר, ‏המרדף אחר כיפת הזהב, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2002
1 2  ארנון רגולר‏, מיליארד הדולר של ערפאת, באתר וואלה, 8 בנובמבר 2004
↑  שירות, ‏ההשקעות של ערפאת: ממניות בחברת סלולר מצרית ועד אולם באולינג בניו-יורק, באתר גלובס, 22 בדצמבר 2004
↑  שרה ליבוביץ-דר, יוסף מלך השטחים, באתר הארץ, 18 באפריל 2001
↑  עלי ואקד, "בעקבות פרשת גנוסר - ראשיד בדרך לעזיבת הרשות", באתר ynet, 11 בדצמבר 2002
↑  ארנון רגולר, פיאד חושף עסקיו של רשיד - בשווי 658 מיליון דולר, באתר הארץ, 1 במרץ 2003
↑  מערכת וואלה! NEWS‏, אל-קודס אלערבי: נותקו הקשרים בין ערפאת לבין יועצו הכלכלי מוחמד ראשיד, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2003
↑  איתמר ענברי, "ערפאת מת עני", באתר nrg‏, 13 בנובמבר 2004
↑  מערכת וואלה! NEWS‏, דיווח: הרשות הפסיקה הקשרים העסקיים עם מוחמד ראשיד, באתר וואלה, 28 באפריל 2005
↑  לאחר שנים: מוחמד רשיד יגיע לשטחים, יתווך בנושא ממשלת האחדות, באתר וואלה, 12 בינואר 2007
↑  דורון פסקין, ירדן ביטלה פרויקט בעקבה עקב חשד לכסף גנוב מאש"ף, באתר כלכליסט, 4 בינואר 2011
↑  אבי יששכרוף, הפלסטינים פתחו בחקירה בחשד לשחיתות נגד מוחמד רשיד, יד ימינו של ערפאת, באתר הארץ, 16 במאי 2012
↑  דורון פסקין, אבו מאזן נגד רשיד: הרשות מנסה להילחם בשחיתות, באתר כלכליסט, 20 במאי 2012
מחוז מור (טנסי)

| --- | --- |
בית המשפט המחוזי
בית המשפט המחוזי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  טנסי טנסי
 בירת המחוז:  לינצ'בורג (Lynchburg)
 תאריך ייסוד:  1872
 שטח:  338 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  6,461 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  17 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  35°16′48″N 86°21′36″W﻿ / ﻿35.28000°N 86.36000°W﻿ / 35.28000; -86.36000
 אזור זמן:  שעון מרכז ארצות הברית
 https://metromoorecounty.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מיקום המחוז בטנסי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מחוז מור (באנגלית: Moore) הוא מחוז במדינת טנסי שבארצות הברית. נכון למפקד 2010, מתגוררים במחוז 6,362 תושבים. מרכז המחוז הוא העיר לינצ'בורג, ושטחו 340 קמ"ר (בין המחוזות הקטנים ביותר במדינה, למעט טרוסדייל - Trousdale).
המחוז הוקם בשנת 1871, ונקרא על שמו של הגנרל ויליאם מור, תושב ומחוקק ותיק במדינה. במחוז מספר רב של מזקקות ויסקי, בין השאר מיוצר במחוז הויסקי ג'ק דניאל'ס, ומהווה מקור ההכנסה המרכזי של המחוז.
עקב התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית נאסר במחוז מכירת אלכוהול. אף על פי שהתיקון ה-21 לחוקת ארצות הברית ביטל את האיסור על מכירת אלכוהול, מדינת טנסי הגדירה את איסור המכירה בכל המחוזות כברירת מחדל. אם כי חלק מהמחוזות ביטלו את האיסור באופן מקומי, מחוז מור עדיין לא ביטל את האיסור, כך שלמעשה בשטח המחוז עצמו אסורה מכירת המשקאות המיוצרים בו.[דרוש מקור][מפני ש...]
הערות שוליים

↑  מחוז מור באתר המפקד
1 2  מחוז מור, באתר The Tennessee Encyclopedia of History and Culture
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557710105171  GND: 4780858-5  LCCN: n86031545  MusicBrainz: 91a7f57b-3394-4bc5-8b73-166fc12be5fd  VIAF: 144328363   WorldCat (עם VIAF): 144328363
מוזיאון פתוח

סדנתו של בונה גלגלי עץ במוזיאון הפתוח של הולנד
מוזיאון פתוח (או מוּזֵאוֹן קָטוּר) הוא סוג מוזיאון המציג תחת כיפת השמיים אוספי מבנים וחפצים היסטוריים שהובאו אליו.
בין המוזיאונים הפתוחים נכללים מוזיאונים היסטוריים ואתנוגרפיים, המציגים מורשת תרבותית והיסטוריה-חיה: תצוגה של החיים כפי שהתנהלו בתקופות עבר. מוזיאונים אלו כוללים פעמים רבות מיצגים ואף שחקנים המציגים את חיי היום-יום, המלאכות והעיסוקים של העבר בתפאורה, תלבושות וכלים מהתקופה הרלוונטית. חלקם כוללים בתים ומבנים עתיקים, לעיתים כאלו המייצגים את האזור הגאוגרפי בו נמצא המוזיאון. המיצגים במוזיאון נועדו פעמים רבות להציג את חייהן של שכבות האוכלוסייה השונות בתקופה בה מתמקד המוזיאון.
בין מלאכות היום-יום של העבר המודגמות במוזיאונים של היסטוריה-חיה: בישול על קמין, חיבוץ חמאה, טוויה בכישור ופלך, אריגה בנול ועבודות חווה ללא ציוד מודרני. במוזיאונים היסטוריים רבים מוצגים בעלי-מלאכה מהעבר: נפח, חבתן, קדר, טוחן, עובדי מנסרה, דפס וחנווני.
המוזיאון הפתוח של הולנד בארנהם הוא דוגמה למוזיאון המציג עשרות בניינים שהועברו מאזורי הולנד השונים וכן סדנאות ומיצגים המציגים באמצעות מתנדבים וקהל המבקרים את חיי היום-יום כפי שהתנהלו במאות הקודמות.
סוגים אחרים של מוזיאונים פתוחים הם מוזיאוני מדע כגון גן המדע על שם קלור במכון ויצמן, אתרים ארכאולוגים וגני פסלים.
היסטוריה

במחצית השנייה של המאה ה-19 נפתחו לציבור כמוזיאונים מספר בניינים בעלי חשיבות היסטורית, ביניהם ארמון ורסאי ואחוזתו של ג'ורג' וושינגטון מאונט ורנון. עם זאת, רעיון המוזיאון הפתוח המתוכנן הועלה בסוף המאה ה-19 בסקנדינביה. אחת הסיבות לכך עשויה להיות המסורת של העברה והקמה-מחדש של בתי-עץ, המבוססת על הטכניקה המקומית של בנייה באמצעות בולי-עץ. הרעיון מהווה הרחבה של מושג המוזיאון, כתצוגת אוספים. איסוף ותצוגת בניינים מחייב יישום תחת כיפת השמיים.
מבשרי המוזיאון הפתוח היו תצוגות שנהוג היה להקים בפארקים במאה ה-18 כגון פביליון "אקזוטי", מקדש "עתיק", "הריסות" עתיקות לכאורה, "קוטג' איכרים". ממשיכי הרעיון היו מבנים אמיתיים או בנויים במיוחד כקוטג' איכרים שהוצגו בירידים העולמיים החל מאמצע המאה ה-19.
המוזיאון הפתוח הראשון היה האוסף של אוסקר השני, מלך שוודיה, סמוך לאוסלו בנורווגיה שנפתח ב-1881. התכנון הראשוני כלל 8-10 בניינים שנועדו להציג את התפתחות סוגי הבניינים הנורווגים המסורתיים מאז ימי הביניים. לאחר הקמת חמישה בניינים בלבד, המלך איבד עניין במיזם בשל עלויותיו. המוזיאון הפתוח המלכותי אוחד מאוחר יותר עם המוזיאון הנורווגי להיסטוריה תרבותית, שנוסד בסמוך ב-1890.
ארתור הזליוס שביקר במוזיאון הפתוח באוסלו, ייסד בהשפעתו ב-1891 את סקאנסן בסטוקהולם, שהפך לדגם להקמת המוזיאונים הפתוחים הבאים בצפון ומזרח אירופה, ובהמשך גם בכל העולם. השם "סקאנסן" אף התקבל כמושג וכשם עצם בשפות שונות (בעיקר במרכז ומזרח אירופה) לתיאור מוזיאונים פתוחים ואוספים של מבנים היסטוריים.
בסביבות 1900 נוסדו מוזיאונים פתוחים לאומיים ואזוריים בכל ארצות סקנדינביה, בעיקר בנורווגיה ובשוודיה.
המוזיאונים הפתוחים הראשונים התמקדו בתרבות הכפרית. מאז פתיחת מוזיאון העיר הראשון, "העיר העתיקה", באורהוס שבדנמרק ב-1914, הוכללה גם תרבות העיר בתחומי העניין של המוזיאונים הפתוחים. במקרים רבים הוקמו אזורים עירוניים בתוך מוזיאונים קיימים של תרבות כפרית.
בארצות הברית רעיון דומה, של מוזיאוני "היסטוריה חיה", נבע ממקור מאוחר מעט מזה האירופאי, וגם חוויות הביקור היא שונה. הנרי פורד הקים ב-1928 את המוזיאון הפתוח הראשון, "הכפר גרינפילד" בדירבורן, מישיגן, והתייחס לאוסף שלו כ"מהדורת-כיס של אמריקה". המוזיאון הפתוח שהשפיע רבות על התפתחות סוגת מוזיאונים זו בצפון אמריקה הוא "ויליאמסבורג הקולוניאלית" בויליאמסבורג, וירג'יניה, שנפתח ב-1934.
בעוד שבאירופה המוזיאונים הפתוחים מתמקדים פעמים רבות בבניינים, בארצות הברית ברבים מהמוזיאונים הפתוחים מתקיימים מופעים של מדגימים הלבושים בתלבושות תקופתיות ומציגים דוגמאות של מלאכות היום-יום. מוזיאונים אלו מנסים ליצור באופן מלא את כל תנאי התרבות, הסביבה הטבעית והתקופה היסטורית במטרה לשתף את המבקרים בחוויה רב חושית וכוללנית של התקופה, התרבות והסביבה. הן לגבי המופעים והן לגבי הפרקטיקות ההיסטוריוגרפיות המוצגות במוזיאונים בארצות הברית הועלו ביקורות מפי מומחים בתחומי האנתרופולוגיה והתיאטרון, על יצירת תחושה מטעה של אותנטיות ובהירות ועל התעלמות מהצדדים האפלים של ההיסטוריה האמריקנית (כגון העבדות). עוד קודם לפרסום ביקורות כאלו, מוזיאון ויליאמסבורג ומוזיאונים נוספים החלו להוסיף אזכורים גם לפנים אלו של ההיסטוריה.
המוזיאון הפתוח הראשון בעולם - האוסף של המלך אוסקר השני. תחריט עץ מתוך ספר ההדרכה, 1888. כיום חלק מהמוזיאון הנורווגי לתולדות התרבות
"העיר העתיקה" - מוזיאון פתוח באורהוס, דנמרק
שחקן בדמות תומאס ג'פרסון נואם במוזיאון ויליאמסבורג הקולוניאלית
הערות שוליים

↑  צירוף מוזאון קטור אושר במליאת האקדמיה בשנת תשס"ד (2004). מקור המילה קָטוּר בספר יחזקאל. בתיאור המקדש שראה הנביא בחזונו נזכרות חֲצֵרוֹת קְטֻרוֹת. במשנה הוסברה המילה "קטורות" – "שאינן מקוֹרות", כלומר ללא תקרה.
↑  Tonte Hegard: Romantikk og fortidsvern. Historien om de første friluftsmuseene i Norge, Universitetsforlaget, Oslo 1984
↑  Sten Rentzhog: Open air museums: The history and future of a visionary idea, Carlsson Jamtli Förlag, Stockholm and Östersund 2007
↑  Kenneth Hudson, Museums of Influence, Cambridge University Press, 1987. p. 153
↑  Scott Magelssen, Living History Museums: Undoing History Through Performance, Scarecrow Press, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548293505171  GND: 4132486-9  LCCN: sh85094871  LNB: 000142169  NKC: ph125567 
מבט על סקאנסן, המוזיאון הפתוח הגדול הראשון, בסביבות שנת 1900
מוזיאון קה בראנלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תרבות ואתנוגרפיה
 על שם:  quai Branly 
 מיקום:  הרובע השביעי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 מייסדים:  ז'אק שיראק 
 מפעיל:  Service of the Museums of France 
 מבקרים בשנה:  615,795 (נכון ל־2021)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 20 ביוני 2006
 תאריך פתיחה רשמי:  23 ביוני 2006 
 אדריכל:  ז'אן נובל 
 סגנון אדריכלי:  דה-קונסטרוקטיביזם 
 קואורדינטות:  48°51′39″N 2°17′51″E﻿ / ﻿48.860833333333°N 2.2975°E﻿ / 48.860833333333; 2.2975
 quaibranly.fr
  (למפת פריז מוגדלת) מוזיאון קה בראנלי(למפת פריז רגילה) מוזיאון קה בראנלי
 
מוזיאון קה בראנלי (בצרפתית: Musée du quai Branly - Jacques Chirac; מוזיאון רציף בראנלי - ז'אק שיראק) הוא מוזיאון לאתנוגרפיה ולתרבות אפריקה, אסיה, אוקיאניה ואמריקה הממוקם ברחוב רציף בראנלי, ברובע השביעי של העיר פריז, בירת צרפת, בסמוך למגדל אייפל.
המוזיאון נקרא על שם הנשיא שיזם אותו ועל שם הרחוב בו הוא נמצא, שנקרא על שם הפיזיקאי הצרפתי אדואר בראנלי. מתחם המוזיאון כולל את מבנה המוזיאון - הניצב על עמודים כקומה השנייה של המבנה, ואת גן המוזיאון שנמצא מתחת המבנה (בקומה הראשונה). בניית המוזיאון הושלמה ב-20 ביוני 2006.
היסטוריה

בשנת 1995 הוקמה, ביוזמת נשיא צרפת ז'אק שיראק, ועדה לבחינת הקמת מבנה המוזיאון. בסיום עבודת הוועדה הוחלט כי השטח הסמוך למגדל אייפל ישמש את המוזיאון. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ז'אן נובל. בצידו הדרום מערבי של המבנה קיים "קיר חי" ועליו מתקני השקיה המאפשרים את צמיחת הצמחים שעליו. אורכו 200 מטרים וגובהו 12 מטרים. קיר זה תוכנן על ידי ז'יל קלמאן (Gilles Clément) ופטריק בלאן (Patrick Blanc).
מוצגי המוזיאון

המוזיאון מציג את האוספים שהועברו מהמוזיאון הלאומי לאומנות אפריקה ואוקיאניה (הסגור כיום) וכן את אוספי מחלקת האתנוגרפיה של מוזיאון האדם הסמוך. תצוגת המוזיאון כוללת כ-267,000 מוצגים, מהם רק כ-3,500 מוצגים לקהל הרחב, כאשר התערוכות מתחלפות מעת לעת. כמו כן, במוזיאון מוצגות יצירות רבות של אומנים אבוריג'ינים אוסטרליים בני זמננו.
מוזיאון פרויד (לונדון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  biographical museum, בית מגורים שהוסב למוזיאון, מוזיאון עצמאי 
 כתובת:  המפסטד 
 מיקום:  קמדן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 28 ביולי 1986
 תאריך פתיחה רשמי:  1986 
 קואורדינטות:  51°32′54″N 0°10′40″W﻿ / ﻿51.5483°N 0.177778°W﻿ / 51.5483; -0.177778
 www.freud.org.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסמוזיאון פרויד(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסמוזיאון פרויד(למפת קמדן רגילה) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר מוזיאון פרויד(למפת קמדן מוגדלת) המוזיאון הבריטי בארנט הארינגיי איזלינגטון הסיטי של וסטמינסטר מוזיאון פרויד
 
מוזיאון פרויד (באנגלית: Freud Museum) הוא מוזיאון בפרוור המפסטד שברובע קמדן בלונדון.
היסטוריה

בשנת 1938 עזב זיגמונד פרויד, מייסד הפסיכואנליזה, את וינה ועבר ללונדון בשל האנשלוס - סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית. פרויד עבר להתגורר בהמפסטד, פרוור לונדוני אמיד שבו גרו אינטלקטואלים רבים. שנה לאחר מכן נפטר פרויד והבית נותר ברשות משפחתו, עד למותה של אנה פרויד, בתו הצעירה של פרויד, בשנת 1982. בשנת 1986 הפך הבית למוזיאון.
במוזיאון מוצגים רהיטיו של פרויד שהועברו על ידיו מאוסטריה ללונדון. המוצג הידוע במוזיאון היא הספה שעליה שכבו מטופליו של פרויד. כמו כן מוצגים במוזיאון אוסף יצירות אמנות מהמאות ה-18 וה-19, רהיטים אוסטריים ואוספיו האישיים של פרויד של אמנות מצרית עתיקה, יוונית עתיקה ורומית. כמו כן מוצגת במוזיאון ספרייתו של פרויד.
המוזיאון מארגן סמינרים ותוכניות חינוכיות בתחום הפסיכולוגיה והפסיכואנליזה.
בווינה שבאוסטריה נמצא מוזיאון נוסף באותו שם, ומוזיאון נוסף מצוי בצ'כיה.
ראו גם

מוזיאון פרויד (וינה)
מוזיאון פרויד (צ'כיה)
מטאו גופרילר

| --- | --- |
 לידה:  1659 ברסנונה, איטליה 
 פטירה:  1742 (בגיל 83 בערך) ונציה, הרפובליקה של ונציה 
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה 
 
מטאו גופרילר (באיטלקית: Matteo Goffriller  ‏ 1659–1742) היה בונה כלי קשת ונציאני, שנודע בעיקר באיכות הצ'לי שיצר.
ידוע שגופרילר נולד בבריקסן, אבל לא הרבה מעבר לזה ידוע על חייו לפני הגיעו לוונציה, משנת 1685 ואילך. הסברה היאף שהיה פעיל בשנים 1689 עד 1740, וייסד את "אסכולת ונציה" של בוני כלי קשת, בתקופה שבה הייתה ונציה בין החשובים ביותר במרכזי הפעילות המוזיקלית בעולם.
לפנים ייחסו בטעות את הצ'לי של גופרילר למשפחת גוארנרי, קרלו ברגונצי ואפילו אנטוניו סטרדיווארי, והוא היה אלמוני למעשה עד שנות ה-20' של המאה ה-20, כשכליו התחילו להתגלות. הצ'לו שלו משנת 1773, שהיה שייך פעם לפבלו קזאלס, יוחס במקורו לברגונצי. הכלי שזוהה כמוקדם ביותר שלו הוא ויולה דה גמבה משנת 1689.
גופרילר נשא לאישה את מאדאלנה מריה קייזר בשנת 1689, ב"מדונה דלה גראציה" בוונציה, ובמהלך 26 השנים הבאות הביאו לעולם שנים-עשר ילדים. מטאו גופרילר מת בוונציה בשנת 1742.
תוויות גופרילר

התווית הסטנדרטית לכלי נגינה של גופרילר, אם אמיתית ואם מזויפת, נושאת את הכתובית הלטינית "Mattheus Goffriller Fece in Venezia Anno (תאריך)." הכתובית הזאת מציגה את היצרן, העיר (ונציה), ו"נבנה בשנת - ", וכאן מופיעה השנה, אם בדפוס ואם בכתב יד. לאמיתו של דבר, גופרילר הדביק תוויות על אחוז קטן מכליו, בהשוואה למספר הכלים שנבנו בפועל. ההימנעות מהדבקת התווית נועדה להתחמקות מתשלום מיסיו בוונציה.
מורשת

פבלו קזאלס החזיק בגופרילר שהיה כלי הקונצרטים העיקרי שלו במשך רוב חייו כצ'לן מקצועי. קזאלס רכש את הצ'לו בשנת 1913 והשתמש בה עד מותו ב-1973. מאז 2000 מוקנה השימוש בכלי למשך שנתיים, לזוכה בתחרות הצ'לו הבינלאומית ע"ש פבלו קזאלס בקרונברג, גרמניה.
טרנס וייל ניגן בגופרילר שבו ניגן לפנים פאבלו קזאלס.
נגנים אחרים ידועי-שם

עמנואל פויירמן
מאט חיימוביץ
אדואר לאלו
ג'וזף שוסטר
ניקולו פגניני
ז'קלין די פרה
ליאונרד רוז
יאנוש סטרקר
לקריאה נוספת

Violin and Lute makers of Venice 1640 -176   by Stefano Pio, Ed. Venice research, Venezia 2004 www.veniceresearch.com
Journal of The Violin Society of America, VSA papers Vol. XXI, No. 1 “The Life and Work of Matteo Goffriller of Venice 1659–1742” by Stefano Pio.
הערות שוליים

↑  Claudio Bohórquez
↑  Obituary Terence Weil "האינדיפנדנט, ויליאם ווטרהאוס, נגן בסון, 9 במרץ 1995
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175049840  VIAF: 4263154741645953110006   WorldCat (עם VIAF): 4263154741645953110006 
פבלו קזאלס עם צ'לו של גופרילר
מחוז מונרו (ניו יורק)

| --- | --- |
סמל מחוז מונרוסמל מחוז מונרו

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  מדינת ניו יורק מדינת ניו יורק
 בירת המחוז:  רוצ'סטר
 תאריך ייסוד:  23 בפברואר 1821
 על שם:  ג'יימס מונרו 
 שטח:  3,538 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  759,443 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  436 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  43°18′0″N 77°41′24″W﻿ / ﻿43.30000°N 77.69000°W﻿ / 43.30000; -77.69000
 www.monroecounty.gov
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז מונרו (באנגלית: Monroe County) הוא מחוז במדינת ניו יורק שבארצות הברית. במפקד האוכלוסין שנערך בארצות הברית בשנת 2000 מספר האוכלוסייה במחוז עמד על 735,343. המחוז קרוי על שמו של נשיאה החמישי של ארצות הברית, ג'יימס מונרו. עיר המחוז היא רוצ'סטר, "עיר הפרחים".
ערים, עיירות וכפרים במחוז

ברייטון (עיירה)
ברוקפורט (כפר)
צ'ורצ'וויל (כפר)
קלרקסון (עיירה)
מזרח רוצ'סטר (עיר וכפר)
פיירפורט (כפר)
גייטס (עיירה)
גריס (עיירה)
המלין (עיירה)
הנרייטה (עיירה)
הילטון (כפר)
הוניו פולס (כפר)
איירונדקויט (עיירה)
מנדון (עיירה)
אוג'דן (עיירה)
פרמה (עיירה)
פנפילד (ניו יורק) - עיירה
פרינטון (עיירה)
פיטספורד (כפר)
פיטספורד (עיירה)
ריגה (ניו יורק) - עיירה
רוצ'סטר (עיר)
ראש (עיירה)
סקוטסוויל (כפר)
ספנקרפורט (כפר)
סווידן (עיירה)
ובסטר (עיירה)
ובסטר (כפר)
וויטלנד (עיירה)
מט טיפשים

אנימציה של מט הטיפש
מט טיפשים (המט השחור) הוא המט המהיר ביותר האפשרי במשחק שחמט. במט הטיפש קיים מט במסע השני. המט יכול להיות מושג בעקבות טעות חמורה של השחקן הלבן או בעקבות שיתוף פעולה בין השחקנים במטרה לתת מט ללבן.
מהלך המשחק

אפשר גם להפוך את סדר המהלכים של הלבן, או להזיז את הרגלי ל-ו4 במקום ו3. השחור יכול להגיב למהלך הראשון ב-ה6 במקום ה5. המשותף לכל הגרסאות הוא שלבן פותח אלכסון בו המלך יכול להיות מותקף על ידי מלכה שחורה, מבלי לאפשר להזיז את המלך או לחסום את האיום על ידי כלי אחר.
רעיון מעט דומה מופיע במט סנדלרים ופתיחות שונות. במט סנדלרים הלבן תוקף את המשבצת הלא מוגנת ו7 והאלכסון ח5-ה8 ובכך מנחית מט על השחור. בגלל דמיון מסוים בין המטים לפעמים קוראים גם למט טיפשים בשם "מט סנדלרים".
ראו גם

מט סנדלרים
מחוז מיראפלורס (לימה)

| --- | --- |

מיראפלורס
 מידע
 עיר:  לימה
 תאריך ייסוד:  2 בינואר 1857 
 שטח:  9.62 קמ"ר 
 אוכלוסייה:  99,337 (2017)
 קואורדינטות:  12°07′15″S 77°01′44″W﻿ / ﻿12.12091°S 77.02893°W﻿ / -12.12091; -77.02893
  המיקום של אזור מיראפלורס בלימה
 
מיראפלורס (באנגלית: Miraflores) הוא מחוז בעיר לימה שבפרו. מחוז מיראפלורס, אשר ממוקם לאורך החוף מדרום למרכז העיר לימה, מכיל שכונות מגורים אקסקלוסיביות וכמו גם אזור שופינג יוקרתי. זהו גם אחד מהמחוזות האמידים ביותר בעיר לימה. המחוז מכיל בתי מלון יוקרתיים רבים (כולל הילטון, מאריוט ובלמונד), מסעדות, ברים, מועדוני לילה וחנויות כלבו. המחוז מהווה את אחד מיעדי התיירות המרכזיים בלימה.
המחוז נוסד במקור ב-2 בינואר 1857. בעקבות קרב מיראפלורס שנערך במהלך מלחמת האוקיינוס השקט, המחוז זכה לכינוי "סיודאד הרויקה" ("העיר ההירואית").
נכון לשנת 2005 המחוז הכיל כ-92,815 תושבים. המחוז מתפרש על פני כ־9.62 קמ"ר.
פירוש השם נגזר כהלחם המילים בספרדית mirar + flores שמשמעותו "מראֶה הפרחים".
במירפלורס נמצאות גם חורבות העיר ואקה פוקיאנה (אנ') אשר לפי ההערכות נוסדה עוד לפני תקופת אימפריית האינקה.
גלריית תמונות

חוף הים במיראפלורס
חורבות העיר הואקה פוקלנה
מרכז מיראפלורס
פארק ה-28 ביולי (לשעבר פארק קנדי)
מחוז שומאדיה

| --- | --- |

 מדינה:  סרביה סרביה
 בירת המחוז:  קראגויבאץ
 תאריך ייסוד:  29 בינואר 1992 
 שטח:  2,387 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  293,308 (2011)
  ‑ צפיפות:  122.9 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  43°59′00″N 20°53′00″E﻿ / ﻿43.983333333333°N 20.883333333333°E﻿ / 43.983333333333; 20.883333333333 
 http://www.sumadijski.okrug.gov.rs/
 he
 
מחוז שומאדיה (בסרבית: Шумадијски округ) הוא אחד ממחוזות סרביה הממוקם במרכז המדינה. בירת המחוז היא קראגויבאץ. במחוז ישנם עיר אחת, 6 עיירות וכ-170 כפרים.
מזכר

טופס מזכר לתיעוד הודעות טלפוניות, ב-AT&T
מזכר של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
מִזְכָּר (בלועזית: מֵמוֹרַנְדּוּם, מלטינית: memorandum"(זה) שיש לזכור", בקיצור memo , או mem, וברבים memoranda) הוא הודעה כתובה המשמשת בדרך כלל במסגרת מקצועית. הודעות אלו הן בדרך כלל קצרות ונועדו להיות מובנות בקלות ובמהירות, במטרה לתקשר מידע חשוב ביעילות על מנת לבצע שינויים בארגון. לעיתים נעשה שימוש גם במילה תזכיר להודעות מסוג זה.
במשפט, מזכר הוא תיעוד של תנאי העסקה או החוזה, כגון מזכר מדיניות, מזכר הבנות, מזכר הסכם או מזכר התאגדות. בעסקים, תזכיר או מזכר משמש בדרך כלל על ידי חברות וארגונים לתקשורת פנימית בתוך הארגון, בעוד שמכתבים הם בדרך כלל לתקשורת חיצונית.
פורמטים אחרים של מזכרים כוללים הערות תדרוך, דוחות ומכתבים. שעשויים להיחשב ספרות אפורה. עיצוב התזכיר עשוי להשתנות לפי המשרד או המוסד. לדוגמה, אם הנמען המיועד הוא שר בממשלה או מנהל בכיר, הפורמט עשוי להיות מוגדר בצורה נוקשה ומוגבל לעמוד אחד או שניים. אם הנמען הוא עמית, דרישות העיצוב לרוב גמישות יותר.
האקדמיה ללשון העברית מגדירה את המילה "מזכר" כסיכּום דברים לזיכָּרון ולעדות.
מטרות

למזכרים מטרות רבות, בין השאר: הבאת תשומת לב לבעיות, וסיוע בפתרונן באמצעות תקשורת ברורה ותמציתית. מזכרים תומכים בקבלת החלטות וכדי לעזור (או לפעמים להשפיע) על מקבל החלטות לקבל החלטה טובה יותר במצב מסוים ממה שהוא יכול היה לקבל אחרת ללא הניתוח שמהזכר מספק. מטרות נוספות כוללות: העברת מידע; יידוע החלטות, הגשת בקשה, מתן מענה לשאלה, מתן הצעה, הצגת דוח לא רשמי, הצעת פתרון לבעיה או תיעוד הפניה לשימוש עתידי.