stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאגרי מים ברמת הגולן
הערות שוליים

↑  רמי לנר, "אספקת מים ברמת הגולן: עבר, הווה, עתיד", בתוך "נחלים ומים בגולן", עמ' 187.
↑  אביב קוטאי, הגייזר בשמיר, חדר החדשות צפון, באתר יוטיוב
↑  קידוח שמיר, מתוך "טבע הדברים"
↑  רמי לנר, בתוך "נחלים ומים בגולן", עמ' 189-190.
↑  רוני זיגלר, "מערכת הביוב וניצול הקולחים בגולן", בתוך "נחלים ומים בגולן", עמ' 224.
↑  מרלן-אביבה גרינפטר, ברמת הגולן נחנך מתקן לטיהור שפכים בשילוב מתקן סמוך להפקת ביו-גז, מתוך "אפוק טיימס"
↑  גיא ורון, ‏ה"מעיין החם" שהפך לאטרקציה בגולן, באתר ‏מאקו‏, 13 באוקטובר 2014
↑  עלון מידע של חברת "מי גולן", אפריל 2020, עמ' 6-7
↑  מאגר "חושן" בגולן, שישי בגולן, 30 ביולי 2020
↑  הקמת פרויקטים פוטו וולטאיים צפים ברמת הגולן
↑  נורית שטובר זיסו, משה ענבר, דידי קפלן, הלל גלזמן, המורפולוגיה ומשטר הזרימה באפיקי נחל משושים ונחל דליות בעקבות הקמת המאגרים, 2002
↑  נורית שטובר זיסו, משה ענבר, דידי קפלן, הלל גלזמן, ראובן אורטל, "השפעות סביבתיות וגאומורפולוגיות של מאגרי מים בגולן", בתוך "נחלים ומים בגולן", עמ' 212-214.
↑  , מאגר מים בר-און, באתר קק"ל
מאגר בנטל, אפריל 2017
מים עודפים ממאגר בנטל זורמים מערבה. מים אלה נאספו ממזרח לקו פרשת המים בגולן והם מוסטים מערבה לאגן הכנרת.
מאגר קולחין חד-נס, מצפון למאגר צור, על כביש 888
שקנאים במאגר בני ישראל
סנטה בשקל

| --- | --- |

 בימוי:  טרי זוויגוף 
 הופק בידי:  בוב ויינסטין, האחים כהן 
 תסריט:  גלן פיקארה, ג'ון רקווה 
 עריכה:  Robert Hoffman 
 שחקנים ראשיים:  בילי בוב תורנטון אלכס בורסטיין אג'יי ניידו אית'ן פיליפס בילי גרדל מאט וולש ריאן פינקסטון טום מק'גוואן בריאן קלן קלוריס ליצ'מן ג'ון ריטר לורן גרהאם ברני מק אוקטביה ספנסר טוני קוקס לורן טום Brett Kelly קרי ראסל 
 מוזיקה:  דיוויד קיטיי 
 צילום:  ג'יימי אנדרסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דיימנשן פילמס, סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  דיימנשן פילמס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בנובמבר 2004 
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט חג המולד, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  דרום פלורידה, אריזונה, מיאמי 
 תקופת התרחשות:  תקופת חג המולד 
 הכנסות באתר מוג'ו:   badsanta
 סרט הבא:  Bad Santa 2 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
סנטה בשקל (באנגלית: Bad Santa) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2003 אשר הופק על ידי האחים כהן, בבימויו של טרי צווייגוף ובכיכובם של בילי בוב תורנטון, טוני קוקס ולורן גרהאם.
הסרט עוסק בשני נוכלים שמתחפשים לסנטה קלאוס ולעוזרו כדי לשדוד קניונים במהלך עונת החגים, אך העניינים מסתבכים כשהם נתקלים בילד קטן שמתחבר לסנטה "האמיתי" ומתחיל לשנות את חייו.
תקציר העלילה

העלילה עוקבת אחרי ווילי ט. סטוקס (בילי בוב תורנטון), גנב אלכוהוליסט ורפה ידיים, שמתחפש לסנטה קלאוס ועובד יחד עם שותפו מרקוס (טוני קוקס), גמד שמתחפש לעוזרו של סנטה, כדי לשדוד קניונים במהלך עונת החגים. השניים מצליחים לגנוב ללא בעיות עד שווילי פוגש את ת'ורמן מרמן (ברט קלי), ילד קטן שמאמין שסנטה הוא אמיתי ומתחבר לווילי. הילד מתחיל לשנות את השקפת עולמו של ווילי, שמגלה את עצמו מחדש, ובמקביל מנסה להתמודד עם תוכניותיהם הפליליות של מרקוס וחברתו לויס (לורן טום).
צוות השחקנים הראשי

בילי בוב תורנטון בתפקיד ווילי ט. סטוקס - גנב אלכוהוליסט שמתחפש לסנטה קלאוס.
ברני מאק בתפקיד ג'ין סלמן - בלש פרטיים שמנסה לחשוף את התוכנית של ווילי ומרקוס.
טוני קוקס בתפקיד מרקוס סקידמור - שותפו של ווילי, שמתחפש לעוזרו של סנטה.
לורן גרהאם בתפקיד סו - מלצרית בעלת חיבה לווילי, שמתחילה לנהל עמו מערכת יחסים.
ברט קלי בתפקיד ת'ורמן מרמן - ילד קטן שמאמין שסנטה הוא אמיתי ומתחבר לווילי.
ג'ון ריטר בתפקיד בוב צ'יפס - מנהל קניון שמתחיל לחשוד בווילי ומרקוס.
ביקורות

הסרט "סנטה בשקל" קיבל ביקורות חיוביות מצד המבקרים, ששיבחו את הופעתו של בילי בוב תורנטון כווילי ט. סטוקס ואת ההומור השחור והציני של הסרט. הסרט זכה לשבחים על האופן שבו הוא מטפל בנושא החגים בצורה בלתי שגרתית ומעוררת מחשבה, כשהוא משלב בין קומדיה גסה לרגעים נוגעים ללב. עם זאת, הסרט עורר גם ביקורת על השימוש בהומור גס ומבוגרים בלבד. הסרט זכה להצלחה קופתית והפך לפולחן בקרב מעריצים של קומדיות שחורות. הסרט קיבל ציון של 78% באתר Rotten Tomatoes וציון של 70 מתוך 100 באתר Metacritic.
ג'וזף למאר

ג'וזף ראקר למאר (באנגלית: Joseph Rucker Lamar;‏ 14 באוקטובר 1857 –  2 בינואר 1916) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, שכיהן בתפקיד מ-1911 ועד מותו. למאר היה דודנו של לוציוס למאר, שגם הוא כיהן בבית המשפט העליון, כמזכיר הפנים של ארצות הברית, כסנאטור וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ראשית חייו

ג'וזף למאר נולד בראקרסוויל שבג'ורג'יה. אביו היה כומר. הוא למד בבית הספר התיכון אקדמיית מחוז ריצ'מונד שבאוגוסטה ובמכון מרטין שבג'פרסון. למאר היה צאצא של ויליאם ספיר האב, מהגר סקוטי-אירי מאירלנד. בתקופה בה הוא למד באוגוסטה הוא התגורר בשכנות והיה ידיד קרוב של וודרו וילסון, לימים נשיא ארצות הברית, שאביו היה כומר פרסביטריאני מקומי. השניים גם למדו יחדיו בבית הספר ג'וזף ט. דרי לבנים, בית ספר שתלמידים נוספים בו היו לימים חברי הקונגרס, עורכי עיתונים ואנשי אקדמיה. לאחר שסיים למאר את לימודיו בבית הספר פן לוסי שבבולטימור, הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'יה, שם הוא היה חבר באגודה הספרותית פי-קאפא. לאחר שמשפחתו עברה למקום אחר, הוא השלים את לימודיו בקולג' בתאני שבווירג'יניה המערבית ב-1877, שם הוא היה חבר באחוות בתא-תטא-פאי. לאחר שלמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי, הוא הפסיק את לימודיו והשלים אותם בקריאה עצמית בהדרכת עורך דין בולט מאוגוסטה, ולאחר מכן שב לקולג' בתאני כדי ללמד שם במשך שנה לטינית. לאחר מכן הוא עסק בעריכת דין באוגוסטה.
ראשית הקריירה

בשנים 1886–1889 כיהן למאר כחבר בית הנבחרים של ג'ורג'יה. ב-1893 הוא מונה על ידי בית המשפט העליון של ג'ורג'יה כחבר הוועדה שעסקה בעריכת ספר החוקים של ג'ורג'יה, כהכנה לספר חוקים חדש, שאומץ שנתיים לאחר מכן על ידי האספה המדינתית.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית

ב-1 בינואר 1910 מונה למאר על ידי הנשיא ויליאם הווארד טאפט כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ויליאם מודי שפרש. המינוי אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-15 בדצמבר ולמאר הושבע לתפקיד ב-3 בינואר 1911. בעת מינויו לבית המשפט העליון היה למאר אחד מתוך שלושת השופטים אי פעם שמונו על ידי נשיא ממפלגה שונה מזו שלהם. בזכות המוניטין שלו הוא נבחר ב-1914 יחד עם פרדריק להמן לייצג את ארצות הברית בוועידה שהתכנסה בניאגרה פולס כדי למנוע פרוץ מלחמה על רקע תקרית וראקרוס (אנ').
בקבלת הפנים שלאחר טקס השבעתו של וודרו וילסון לנשיאות ב-1913, עלה בידי שני הידידים מנוער להפגש שוב ולהחליף חוויות מנעוריהם בג'ורג'יה. השניים המשיכו להיות בקשר כאשר הם היו בוושינגטון. ב-1915 כתב למאר שתי חוות דעת קצרות בקשר למשפטו של ליאו פרנק. הוא סירב לבקשה למתן צו הביאס קורפוס לפרנק כדי לקרוא תיגר על הגינות משפטו, אך בסופו של דבר הוא נעתר לערעור כדי שפרנק יציג את טענותיו בפני בית המשפט. בית המשפט בהרכב מלא דחה את טענותיו של פרנק ולמאר הצטרף לדעת הרוב.
מותו

בסתיו 1915 לקה למאר בשבץ מוחי. בשל כך הוגשה הצעה לאישור פרישתו עם פנסיה מלאה, אך בשל מותו חודשים ספורים לאחר מכן התייתרה הבקשה.
ג'וזף למאר נפטר בוושינגטון די. סי. ב-2 בינואר 1916. הוא נטמן בבית הקברות סאמרוויל שבאוגוסטה. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי.
הערות שוליים

↑  Pruden, William H. "Joseph Rucker Lamar (1857-1916)." New Georgia Encyclopedia.
↑  "Jones Construction, Brunswick GA". www.ShipbuildingHistory.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007352672805171  ISNI: 0000 0000 4370 9299  LCCN: no94007186  SNAC: w6pk1vcj  VIAF: 38950609   WorldCat (עם VIAF): 38950609
תורסטן ובלן

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1857 Cato, ויסקונסין, ארצות הברית 
 פטירה:  3 באוגוסט 1929 (בגיל 72) מנלו פארק, קליפורניה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה 
 מקום לימודים:  מכללת קרלטון (1880)  אוניברסיטת ייל (1884)  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 מנחה לדוקטורט:  ויליאם גראהם סאמנר 
 מוסדות:  אוניברסיטת מיזורי  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת סטנפורד  בית הספר החדש למחקר חברתי 
 תלמידי דוקטורט:  ג'ורג' ו. סטוקינג האב, הרברט ג'. דבנפורט 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ון אדיסון פורטר (1884) 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
תורסטן בונדה ובלן (באנגלית: Thorstein Veblen, בנורווגית: Torsten Bunde Veblen, ‏30 ביולי 1857 - 3 באוגוסט 1929), היה כלכלן וסוציולוג אמריקני ממוצא נורווגי, אשר נודע גם כמבקר חברתי.
ובלן מזוהה עם כלכלה מוסדית, זרם מחשבתי, או תנועה, בכלכלה, השמים את הדגש במוסדות יצירי אדם, בתור הגורם הכלכלי הדומיננטי. ובלן היה ידוע כמבקר חברתי חריף ומריר של החברה הקפיטליסטית של זמנו, של מעמד המתעשרים האמריקני ושל תרבות צריכת הראווה (מטבע לשון שובלן טבע) שאותו מעמד פיתח, ואף של מערכת ההשכלה הגבוהה האמריקנית. אם כי ובלן אהד את רעיון הלאמת התעשייה, לא היה מזוהה עם אף אחת מהתנועות החברתיות העיקריות של מעמד העובדים בדורו: סוציאליזם, מרקסיזם או אנרכיזם.
ביוגרפיה > שנותיו המוקדמות

תורסטן ובלן נולד בקאטו (Cato), ויסקונסין, להורים אשר היגרו מנורווגיה ב-1847, כילד הרביעי מתוך 12, ושפת האם שלו הייתה נורווגית. החווה המשפחתית אשר הוריו בנו שגשגה במשך הזמן, הודות לתבונת כפיהם, והם היו מסוגלים לאפשר לילדיהם חינוך פורמלי נאות. כך, תורסטן וגם יתר אחיו יכלו ללמוד, וחלקם אף הצטיינו, במוסדות להשכלה גבוהה. בשנת 1874 תורסטן ובלן למד כלכלה ופילוסופיה בקרלטון קולג' (Carleton) שבנורתפילד (Northfield), מינסוטה. מאוחר יותר ובלן גילה עניין גם במדעי החברה. ב-1880, לאחר שסיים את לימודיו בקרלטון קולג', פנה לאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אלא שלא הצליח להשיג מלגה לצורך לימודים באותו מוסד. לפיכך, פנה לאוניברסיטת ייל, ובה סיים דוקטורט בפילוסופיה ובמדעי החברה ב-1884. כתוצאה מתחומי התעניינותו הרחבים, רעיונותיו הושפעו רבות ממדעים ומתחומי דעת מגוונים, כמו אנתרופולוגיה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית ואחרת

כללית, הקריירה של ובלן סבלה הן בשל רעיונותיו, שלא עלו בקנה אחד עם האתוס האמריקני, בייחוד באותה תקופה, המעלה על נס את היזם הפרטי, ורואה בהתעשרות פרי ראוי לכך, והן בשל התנהגותו האישית. למרות היותו חוקר וכותב פורה, כשל לא פעם בהשגת משרה אקדמית הולמת, ומשהשיגה, כשל לא פעם בשמירה עליה.
לאחר הדוקטורט ובלן היה מחוסר עבודה למשך כשבע שנים. חלק מאותו זמן ובלן שהה בחווה המשפחתית, שם, בין היתר, החלים ממלריה, קרא ולמד הרבה. ב-1891 פנה ללימודים מתקדמים, תוך התמקדות בכלכלה, באוניברסיטת קורנל, והצטרף לסגל של אוניברסיטת שיקגו ב-1892, שם לימד (ונחשב מרצה משעמם) ופרסם מאמרים. בין היתר, ובלן הצטרף לצוות העריכה של "הביטאון לכלכלה פוליטית" (The Journal of Political Economy) אשר יצא מטעם האוניברסיטה, וזה האחרון שימש במה, אם כי לא יחידה, לרעיונותיו. ב-1899 ובלן פרסם את ספרו הראשון, והידוע ביותר: "התאוריה של מעמד הפנאי" (The Theory of the Leisure Class). בספר זה, בו טבע את המושג 'צריכת ראווה', הוא מתאר כיצד 'מעמד הפנאי' רוכש מוצרים כדי להפגין את עושרו, ולא בשל הצורך בהם. הפופולריות לה זכה הספר הביאה לקידומו בתוך האוניברסיטה בה היה מעמדו עד אז, וגם אחר כך, רופף. ב-1906 ובלן קיבל משרת מרצה בכיר באוניברסיטת סטנפורד. גם שם לא הצליח לבצר לעצמו מעמד מבוסס: שוב נחשב למרצה גרוע וכן לרודף נשים, ולבסוף נאלץ לעזוב. ב-1911 הוא קיבל משרה באוניברסיטת מיזורי, במעמד של מרצה, הנחות מזה שעזב, ואף זאת בעזרת ידידותו עם ראש המחלקה לכלכלה.
ב-1917 ובלן הצטרף לצוות שהקים הנשיא וודרו וילסון, אשר נועד לנתח הסדרים אפשריים לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה. בהמשך, למשך זמן מה, ובלן הועסק על ידי מנהל המזון האמריקני (American Food Administration) ואחר כך, עקר לניו יורק, שם שימש כעורך המגזין 'המחוג' (The Dial), אשר עסק בנושאים פוליטיים כמו גם בביקורת ספרות, עד שזה שינה את כיוונו והפך למגזין ספרותי, ב-1920. ובלן פרסם באותו מגזין סדרה של מאמרים אשר מאוחר יותר הוא עיבד לספר "המהנדסים ושיטת המחירים" (The Engineers and The Price System). במאמרים אלה העביר ביקורת על היבטים שונים של השיטה הקפיטליסטית, כמו קביעת המחירים, מחסור מלאכותי, אורך חיים מוגבל מראש למוצר ועוד. לדעתו, ובניגוד למרקסיזם, מי שישימו קץ לשיטה הקפיטליסטית, יהיו המהנדסים ויתר הטכנוקרטים. תוך כדי כך היה ובלן, יחד עם קבוצה של אנשי אקדמיה ואינטלקטואלים אמריקנים, בין מייסדי הניו סקול, ובין השנים 1919 ו-1926 הקדיש מזמנו ומכוחו לפיתוחו.
רעיונותיו

ביקורתו של ובלן על המודל הכלכלי הסטטי הניחה את היסודות לתחום הכלכלה המוסדית. הוא לא היה רק כלכלן אלא גם סוציולוג, שדחה את עמדות הכלכלנים בני זמנו שראו את הכלכלה כתחום אוטונומי, יציב ובעל תכונות סטטיות. ובלן גרס כי הכלכלה מוטמעת בתוך מוסדות חברתיים. במקום להפריד אותה מיתר מדעי החברה, ובלן בחן את היחסים בין תופעות כלכליות, חברתיות ותרבויות. באופן כללי, חקר הכלכלה המוסדית ראה במוסדות הכלכליים תוצר של התפתחות תרבותית. אמנם הכלכלה המוסדית לא הפכה לאסכולה בולטת במחשבה הכלכלית אך היא אפשרה לכלכלנים מתחומים רבים לבחון בעיות כלכליות תוך התחשבות גם בנקודות מבט חברתיות ותרבויות.
ובלן השקיף על ההיסטוריה האנושית כמאבק בין יצירתיות לבין כוח. בסדר העולם הקפיטליסטי של תקופתו זיהה ובלן את מאבק זה עם ניגוד בין התעשייה לבין העסקים.
התעשייה, להגדרת ובלן, היא כלל התהליך החברתי של הייצור (כולל היווצרות הידע הדרוש לכך). מטרתה היא לייצר ביעילות רבה ככל האפשר מוצרים ושירותים, והדבר מתבצע תוך ארגון שיטתי של הייצור ושימוש מושכל בידע. למרות שרוח תקופתו היללה את היזם הפרטי, ובלן הדגיש שהמדובר בפעילות שיתופית, בעיקרה. בנוסף, אין טעם בניתוח כל גורם ייצור לעצמו, כמו 'כוח עבודה', 'קרקע', 'הון'. לאלה יש משמעות רק בהקשר חברתי כולל.
מטרת העסקים, לעומת זאת, היא הוספת עושר כספי נצבר. בניגוד לשיתופיות של הייצור, הרי העסקים מנתבים דרכם להוספת העושר באמצעות קונפליקטים לגבי חלוקת ההכנסות, ואלה, עקרונית, אינן תורמים דבר לייצור. העסקים מרוויחים לא כתוצאה מיכולתם לייצר, אלא כתוצאה מיכולתם לנכס לעצמם נתח מן היכולת הטכנולוגית והידע בחברה בה הם פועלים. במשטר הקפיטליסטי מנותבת התעשייה לשרת את מטרותיהם של העסקים, ובעצם, חלוקת ההכנסות מנותקת מן הייצור, כאשר העסקים מחזיקים בבעלותם קרנות הון, אשר הקשר שלהן לייצור הפיזי ערטילאי. יתרה מזו, לעסקים אין בדרך כלל עניין להביא את רמת הייצור לגובה מרבי. מטרתם היא להביאם לגובה בו רווחיהם יהיו מרביים. לרוב, אין הדבר היינו הך, והעסקים מגבילים למעשה את הייצור. כלומר, הרווח נובע אמנם ממה שיוצר, אך לא פחות, גם ממה שלא יוצר. למעשה, האמונים על יעילות כלכלית הם המהנדסים, שהם כמעט היחידים שעשויים לעמוד כנגד התהליך שתואר.
בניגוד לקרל מרקס, ובלן סבר כי מעמד הפועלים לא יהיה זה שישים קץ לשיטה הקפיטליסטית, אלא הטכנוקרטים, המהנדסים, שהם בעיניו נושאי בשורת השינוי העתידי, הם אלה שיביאו לסופו. הפרולטריון, בבוא ההזדמנות, יחקה בהתנהגותו את מעמד בעלי ההון.
בספרו "התאוריה של מעמד הפנאי", ובלן טבע את המושג 'צריכת ראווה', שהיא להגדרתו רכישת מוצרים במחיר העולה על שוויים. הוא מתאר כיצד 'מעמד הפנאי', המעמד שאינו חייב לעסוק בעבודה יצרנית לפרנסתו, רוכש מוצרים כדי להפגין את עושרו, ולא בשל הצורך בהם. המעמדות האחרים שואפים לחקות דפוס זה, וכך החברה כולה מוציאה כסף וזמן ללא תכלית של ממש. את נטייתם של בני 'מעמד הפנאי' לפעילות אינטלקטואלית ואמנותית מסביר ובלן בכך שאף זו דרך להפגין את החופש שלהם לבחור שלא לעסוק בעבודה יצרנית. בעומקו של רעיון צריכת הראווה עמדה הדעה כי צריכה אינה פעילות רציונלית, בהכרח.
חייו האישיים

מבחינה דתית, ובלן זיהה עצמו כאגנוסטי. ובלן היה נשוי פעמיים. ב-1888 ובלן נישא לאלן רולף (Rolfe), אחייניתו של נשיא קרלטון קולג'. לאחר נישואין בלתי יציבים, וללא ילדים, הזוג התגרש ב-1911. ב-1914 ובלן נישא שנית לאן ברדלי בוואנס (Bevans), לאן היו שתי בנות אשר ובלן שימש להן כאב חורג. גם נישואין אלה, שהיו יציבים מאלה הקודמים, נסתיימו ללא ילדים משותפים, עם מותה המוקדם של אן ב-1920, וכך לא הותיר ובלן ילדים משלו. ידוע כי ובלן נטל חלק במספר קשרים שמחוץ לנישואין עם נשים. אלה לא נתקבלו באהדה בשל הערכים השמרניים של התקופה, ואף השפיעו לרעה על מסלול קידומו. השפעה אחרת לרעה על קידומו הייתה נטייתו לשתייה חריפה.
בשנותיו האחרונות, ובלן התגורר בקליפורניה.
כתביו > ספרים

— (1899). The Theory of the Leisure Class: An Economic Study of Institutions. New York: MacMillan.
— (1904). The Theory of Business Enterprise. New York: Charles Scribner's Sons.
— (1914). The Instinct of Workmanship and the State of the Industrial Arts. New York: MacMillan.
— (1915). Imperial Germany and the Industrial Revolution. New York: MacMillan.
— (1917). An Inquiry into the Nature of Peace and the Terms of Its Perpetuation. New York: MacMillan.
— (1918). The Higher Learning In America: A Memorandum On the Conduct of Universities By Business Men. New York: B. W. Huebsch.
— (1919). The Place of Science in Modern Civilisation and Other Essays. New York: B. W. Huebsch.
— (1919). The Vested Interests and the Common Man. New York: B. W. Huebsch.
— (1921). The Engineers and the Price System. New York: B. W. Huebsch.
— (1923). Absentee Ownership and Business Enterprise in Recent Times: The Case of America. New York: B. W. Huebsch.
לקריאה נוספת

Bell, Daniel (Autumn 1963). "Veblen and the New Class". The American Scholar. The Phi Beta Kappa Society. 32 (4): 616–638. נבדק ב-13 בפברואר 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
Diggins, John P. (1978). The Bard of Savagery: Thorstein Veblen and Modern Social Theory. New York: Seabury Press.
Dobriansky, Lev (1957). Veblenism: A New Critique. Washington, DC: Public Affairs Press.
Dorfman, Joseph (1934). Thorstein Veblen and His America. New York: Viking Press.
Dowd, Douglas (1966). Thorstein Veblen. New York: Transaction.
Fredrickson, George M. (Autumn 1959). "Thorstein Veblen: The Last Viking". American Quarterly. 11 (3): 403–415.
Horowitz, Irving Louis, ed. (2001). Veblen's Century: A Collective Portrait. New Brunswick, N.J.: Transaction. ISBN 978-0-7658-0099-2.
Riesman, David (1953). Thorstein Veblen. New York: Charles Scribner's Sons. ISBN 0844667560.
Simich, J. L.; Tilman, Rick (1982). "Thorstein Veblen and his Marxist Critics: An Interpretive Review". History of Political Economy. 14 (3): 323–341.
Tilman, Rick (1992). Thorstein Veblen and His Critics, 1891-1963:Conservative, Liberal, and Radical Perspectives. Princeton University Press.
Zahavi, Amotz (2010). The theory of signal selection and its implications to theories of indirect selection and altruism (Lecture recording). UCLA. נבדק ב-13 בפברואר 2015. {{cite AV media}}:  (עזרה)
"התאוריה של מעמד הפנאי", 1924
חג שמח (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  כריסטיאן קאריון 
 הופק בידי:  Benjamin Herrmann, Alexandre Lippens 
 תסריט:  כריסטיאן קאריון 
 שחקנים ראשיים:  דניאל בריהל כריסטיאן קאריון סטיבן רוברטסון סוזאן פלון Michael Pascher Alexander Wüst Thomas Schmauser Frank Witter Gilbert von Sohlern כריסטוף רוסגנון רולנדו ויאסון Lucas Belvaux דיאן קרוגר דני בון בנו פורמן גיום קאנה גארי לואיס אלכס פרנס איאן ריצ'רדסון מישל סרו כריסטופר פולפורד Jan Hutter בפסקה זו 5 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מוזיקה:  פיליפ רומבי 
 צילום:  וולטר ואן דן האנד 
 מדינה:  צרפת, בלגיה, נורווגיה, יפן, רומניה, הממלכה המאוחדת, גרמניה, ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  UGC Fox Distribution 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 בדצמבר 2006 
 משך הקרנה:  115 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית, אנגלית, צרפתית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט היסטורי, סרט חג המולד, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  סקוטלנד, צרפת, החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה 
 תקופת התרחשות:  1914, מלחמת העולם הראשונה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   merrychristmas
 www.joyeuxnoel-lefilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
חג שמח (בצרפתית: Joyeux Noël) הוא דרמת מלחמה היסטורית משנת 2005, קופרודוקציה צרפתית-גרמנית-בלגית, המבוססת על אירוע הפסקת האש של חג המולד בדצמבר 1914, המתואר דרך עיניהם של חיילים צרפתים, בריטים וגרמנים. הסרט נכתב ובוים על ידי כריסטיאן קאריון והוקרן מחוץ לתחרות בפסטיבל קאן 2005.
הסרט, הכולל את אחת ההופעות האחרונות של איאן ריצ'רדסון לפני מותו, היה מועמד לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-78. הסרט מתאר תיאור בדיוני של אירוע אמיתי שהתרחש בדצמבר 1914, כאשר וילהלם, יורש העצר הגרמני, שלח את סולנית להקת האופרה הקיסרית של ברלין לביקור סולו בקו החזית. שירת הטנור, וולטר קירכהוף, לגדודי וירטמברג ה-120 וה-124 הביאה את החיילים הצרפתים בשוחותיהם לקום ולמחוא כפיים.
שחקנים ודמויות

בנו פירמן - ניקולאוס ספרינק
גיום קאנה - לויטננט קמיל רנה אודבר
דיאן קרוגר - אנה סירונסן
גארי לואיס - האב פאלמר
אלכס פרנס - לויטננט גורדון
דני בון - פונצ'ל
דניאל בריהל - סגן הורסטמאייר
כריסטיאן קריון - קצין רפואה בריטי
סטיבן רוברטסון - ג'ונתן
ברנאר לה קוק - הגנרל
איאן ריצ'רדסון - הבישוף
תומאס שמאוזר - יורש העצר הגרמני וילהלם
ראו גם

הפסקת האש של חג המולד
Parker Solar Probe

| --- | --- |
   
הדמיית אמן של התקרבות הגשושית אל השמש
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  המעבדה לפיזיקה יישומית 
 יצרן:  המעבדה לפיזיקה יישומית
 תאריך שיגור:  12 באוגוסט 2018
 משגר:  דלתא 4 כבד
 אתר שיגור:  נמל החלל קייפ קנוורל
 http://solarprobe.jhuapl.edu
 משימה
 סוג משימה:  חקר העטרה של השמש
 ביצוע יעף על:  השמש
 תאריך ביצוע היעף:  מנועים ומקלעה כבידתית על ידי נוגה
 ביצוע היעף ממרחק של:  6 מיליון קילומטרים
 לוויין של:  השמש
 מסלול:  מסלול הליוצנטרי 
 נטייה:  3.4 מעלה 
 זמן הקפה:  88 יממה 
 משך המשימה הכולל:  12 באוגוסט 2018 – הווה (6 שנים) 
 משך המשימה:  6 שנים ו־321 ימים
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  610 ק"ג
 משקל:  555 ק"ג
 משקל מטע"ד:  50 ק"ג
 כוח:  343 ואט בנקודה הקרובה ביותר לשמש
 אורך:  2.3 מטרים
 רוחב:  1 מטר
 קוטר:  2.3 מ' 
 גובה:  3 מטרים
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  43592
 מאגר המידע הלאומי:  2018-065A
 
Parker Solar Probe (נקראה בעבר Solar Probe Plus) היא גשושית בלתי־מאוישת, של סוכנות החלל נאס"א, אשר חוקרת את העטרה של השמש ואשר התקרבה עד למרחק של 5.9 מיליון קילומטרים מפני השמש. גיחה זו קרובה לשמש פי שבעה מכל משימה אחרת בעבר.
מטרת המשימה היא לחקור את עטרת השמש ולספק הבנה מעמיקה יותר על רוח השמש ועל החומרים שמגיעים אל מערכת השמש באמצעותה. בגלל הקרבה הגדולה לשמש צוידה הגשושית במגן חום מיוחד היכול לעמוד בטמפרטורה של 1,400 מעלות צלזיוס. היא הגיעה למהירות שיא של 724,000 קילומטר בשעה או 201 ק"מ בשנייה (0.064% ממהירות האור). זהו החפץ המהיר ביותר שנבנה אי פעם על ידי בני אדם. וזאת על ידי שימוש בכוכב הלכת נוגה כמקלעת כבידתית.
מטרה נוספת שהתאפשרה בזכות הקרבה לנוגה, היא צילום פני השטח של כוכב הלכת בצד הלילי.
במאי 2017 נקבע כי הגשושית תיקרא על שמו של האסטרופיזיקאי יוג'ין פארקר, ובכך הפכה לגשושית הראשונה של נאס"א שנקראה על שם אדם חי.
מקפת נוספת של סוכנות החלל האירופית החוקרת את השמש היא Solar Orbiter.
היסטוריה

את הגשושית שיגר משגר דלתא 4 כבד ב-12 באוגוסט 2018.
ב-29 באוקטובר 2018 הגיעה למרחק 42,728,083 ק"מ מפני השמש, המרחק הקרוב ביותר אליו הגיע חפץ מעשה יד אדם עד אז.
בדצמבר 2018 צילמה הגשושית את השמש ממרחק של 27.1 מיליון ק"מ.
ביולי 2020 העבירה הגשושית צילומים של שביט C/2020 F3 (NEOWISE) שעבר בקרבת השמש.
בדצמבר 2021 הגיעה לראשונה אל העטרה של השמש.
ב-24 בדצמבר 2024 הגיעה למרחק 6,167,590 ק"מ בלבד מפני השמש, במהירות 686,718 קמ"ש.
כשהחללית תסיים את תפקידה, לא יהיה ברשותה מספיק דלק בשביל לעשות חצי דרך חזרה לכדור הארץ, ולכן, תישאר במקום בו היא תסיים את תפקידה ותהפוך לאבק סולארי.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  אודות המשימה, דף המשימה באתר נאס"א (באנגלית)
1 2  בנאס"א מתכננים לשגר חללית שתחקור את השמש, באתר ynet, 1 במרץ 2017
↑  גליליאו – מגזין המדע, ‏המסע אל השמש, באתר "הידען", 16 בנובמבר 2008
↑  סרטון באתר check123
↑   ניו יורק טיימס, רכב חלל תיעד את פני השטח הזוהרים והצבעוניים של נוגה, באתר הארץ, 27 בפברואר 2022
↑  NASA Renames Solar Probe Mission to Honor Pioneering Physicist Eugene Parker, באתר נאס"א, 31 במאי 2017 (באנגלית)
↑  ירון דרוקמן, נאס"א שיגרה חללית ש"תיגע בשמש", באתר ynet, 12 באוגוסט 2018
↑  Parker Solar Probe Breaks Record, Becomes Closest Spacecraft to Sun, באתר נאס"א, 29 באוקטובר 2018 (באנגלית)
↑  הכי קרוב לשמש, באתר ynet, 17 בדצמבר 2018
↑  Jonathan Amos, Parker Solar Probe makes historic pass through Sun's atmosphere, BBC, December 15, 2021 (באנגלית)
↑  AFP, יוגב ישראלי, הכי קרוב לשמש, במהירות עצומה: הגשושית של נאס"א עושה היסטוריה, באתר ynet, 24 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2023045607   WorldCat (עם LCCN): no2023-045607
אסון ביילמר

| --- | --- |

המטוס שהיה מעורב בתאונה בעת נחיתה בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, כשישה שבועות לפני האסון
 תאריך:  4 באוקטובר 1992 
 מיקום:  הולנד אמסטרדם, הולנד
 גורם:  כשל מבני, עייפות החומר
 קואורדינטות:  52°19′07″N 4°58′29″E﻿ / ﻿52.318611°N 4.974722°E﻿ / 52.318611; 4.974722
 הרוגים:  43 (מתוכם 39 על הקרקע)
 ניצולים:  0 
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  בואינג 747-258f
 מספר זנב:  4X-AXG
 מוצא:  ארצות הבריתנמל התעופה ג'ון פ. קנדי, ניו יורק
 יעד:  ישראלנמל התעופה בן-גוריון, תל אביב
 חניות ביניים:  הולנדנמל התעופה סכיפהול, אמסטרדם
 מפעיל:  אל על
 נוסעים:  1
 אנשי צוות:  3
  (למפת הולנד מוגדלת) האג אמסטרדם מאסטריכט איינדהובן ארנהם חרונינגן אוטרכט זוולה לייוורדן אנסחדה אמן בלגיה גרמניה הים הצפונימיקום ההתרסקות(למפת הולנד רגילה) האג אמסטרדם מאסטריכט איינדהובן ארנהם חרונינגן אוטרכט זוולה לייוורדן אנסחדה אמן בלגיה גרמניה הים הצפונימיקום ההתרסקות(למפת צפון הולנד רגילה) הארלם אמסטרדם זאנסטאט הארלמרמיר אלקמאר הורן טסלמיקום ההתרסקות(למפת צפון הולנד מוגדלת) הארלם אמסטרדם זאנסטאט הארלמרמיר אלקמאר הורן טסלמיקום ההתרסקות
 
אסון בֵּיילְמֶר (בהולנדית: Bijlmerramp) היה אסון תעופה שהתרחש ב-4 באוקטובר 1992. מטוס בואינג 747-258f בתצורת מטען של חברת אל על, בטיסה מספר 1862, התרסק על שני בנייני מגורים בשכונת ביילמר בדרום-מזרח אמסטרדם שבהולנד. באסון נהרגו 43 אנשים, בהם צוות הטיסה, שמנה שלושה אנשי צוות ישראלים ונוסעת ישראלית אחת. אסון זה הוא התאונה האווירית הקטלנית היחידה של "אל על" שקרתה כתוצאה מתקלה במטוסה, והתאונה האווירית הקטלנית ביותר שקרתה על אדמת הולנד.