stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוקיאניה
צפיפות אוכלוסין

רשימת מדינות / טריטוריות לפי צפיפות אוכלוסין - מספר תושבים לקמ"ר.
הנתונים ברשימה זו מתייחסים לשטח הכולל גופי מים פנימיים (אגמים, נהרות וכולי), דבר המקטין את נתוני הצפיפות. בערכי המדינות בדרך כלל הצפיפות מתייחסת לשטח יבשתי בלבד.
| מדינה | צפיפות אוכלוסין (נפש לקמ"ר) | שטח (קמ"ר) | אוכלוסין (2024) |
| --- | --- | --- | --- |
| נאורו נאורו | 613 | 21 | 12,883 |
| טובאלו טובאלו | 441 | 26 | 11,477 |
| איי מרשל איי מרשל | 234 | 181 | 42,410 |
| סמואה האמריקנית סמואה האמריקנית (ארצות הברית) | 219 | 199 | 43,549 |
| גואם גואם (ארצות הברית) | 317 | 549 | 174,099 |
| מיקרונזיה מיקרונזיה | 783 | 702 | 549,485 |
| איי מריאנה הצפוניים איי מריאנה הצפוניים (ארצות הברית) | 105 | 477 | 50,022 |
| טוקלאו טוקלאו (ניו זילנד) | 191 | 10 | 1,915 |
| טונגה טונגה | 145 | 748 | 108,671 |
| קיריבטי קיריבטי | 167 | 811 | 135,734 |
| איי קוק איי קוק (ניו זילנד) | 71 | 240 | 17,072 |
| פולינזיה הצרפתית פולינזיה הצרפתית (צרפת) | 177 | 4,167 | 736,331 |
| סמואה סמואה | 78 | 2,944 | 228,923 |
| ואליס ופוטונה ואליס ופוטונה (צרפת) | 42 | 274 | 11,440 |
| נורפוק (אי) נורפוק (אוסטרליה) | 63 | 35 | 2,188 |
| פיג'י פיג'י | 47 | 18,270 | 856,346 |
| איי קוקוס איי קוקוס (אוסטרליה) | 52 | 14 | 728 |
| פלאו פלאו | 39 | 458 | 18,051 |
| איי שלמה איי שלמה | 27 | 28,450 | 756,461 |
| ונואטו ונואטו | 28 | 12,200 | 342,225 |
| ניו זילנד ניו זילנד | 20 | 268,680 | 5,269,407 |
| פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה | 23 | 462,840 | 10,513,413 |
| קלדוניה החדשה קלדוניה החדשה (צרפת) | 16 | 19,060 | 295,928 |
| ניואה ניואה (ניו זילנד) | 7 | 260 | 1,935 |
| אי חג המולד אי חג המולד (אוסטרליה) 1 | 13 | 135 | 1,692 |
| אוסטרליה אוסטרליה | 3.5 | 7,686,850 | 26,696,158 |
| פיטקרן פיטקרן (בריטניה) | 1.0 | 47 | 47 |
| סך-הכל | 5.5 | 8,508,648 | 46,878,590 |
(1) אי חג המולד באוקיינוס ההודי הוא טריטוריה קטנה של אוסטרליה.
סידני, אוסטרליה
תצלום מהים של אוקלנד, ניו זילנד
הר טבורבור, פפואה גינאה החדשה
אי מאווי, הוואי
הלגונה הדרומית באיי רוק, פלאו
קו החוף, פיג'י
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: מדינות וטריטוריות באוקיאניה
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
גאוגרפיה פיזית - מונחים
כלכלת אוקיאניה
מפת אוקיאניה
ג'ונתן אורטאוויסקאיה

ג'ונתן מתיאס אורטאוויסקאיה דה לוס (בספרדית: Jonathan Matías Urretaviscaya da Luz; נולד ב-19 במרץ 1990) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקיצוני בראסינג קלוב מליגת העל האורוגוואית.
קריירת מועדונים

אורטאוויסקאיה החל את הקריירה שלו בריבר פלייט. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד ליברפול, במחזור הראשון של ליגת הקלאסורה 2007.
ב-2 ביולי 2008 חתם בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית תמורת 1.5 מיליון אירו, ולעיתים נדירות נעשה בו שימוש בעונת הבכורה שלו. רק בינואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–1 נגד פורטו. כעבור זמן קצר הושאל לפניארול עד לסיום העונה.
ביוני 2010 הושאל לדפורטיבו דה לה קורוניה מליגת העל הספרדית במהלך ארוך עונה. בינואר 2011 חזר לפניארול. בקיץ 2011 הושאל לוויטוריה דה גימארייש.
ב-1 בספטמבר 2014 שוחרר מבנפיקה וחתם בפאסוש דה פריירה. ב-23 בינואר 2015, חזר לקדנציה שלישית בפניארול כאשר הושאל עד לסיום העונה.
בקיץ 2015 חתם בפצ'וקה מליגת העל המקסיקנית.
בינואר 2018 חתם במונטריי.
בינואר 2020 חזר לקדנציה רביעית בפניארול.
ב-15 באפריל 2021 חתם באתלטיקו רנטיסטאס.
ב-8 בפברואר 2022 חתם בריבר פלייט מליגת העל האורוגוואית.
ב-9 בינואר 2023 חתם בבוסטון ריבר. ב-31 ביולי הצטרף לראסינג קלוב מליגת העל האורוגוואית.
קריירה בינלאומית

אורטאוויסקאיה נכלל בסגל הנבחרת לקראת אולימפיאדת לונדון (2012).
ב-28 במרץ 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת כאשר נכנס כמחליף במהלך המחצית השנייה של משחק ההפסד 1–2 לפרו. במשחק זה הורחק לאחר שספג שני כרטיסים צהובים ב-11 הדקות בהן שיחק.
אורטאוויסקאיה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
תארים

ליגת העל הפורטוגלית: 2009/2010
גביע הליגה הפורטוגלית: 2009/2010
ליגת העל האורוגוואית: 2009/2010
ליגת העל המקסיקנית: קלאסורה 2016
ליגת האלופות של אמריקה הצפונית: 2016/2017
ליגת העל המקסיקנית: אפרטורה 2019
ליגת האלופות של אמריקה הצפונית: 2019
כדור הארד של גביע העולם למועדונים: 2017
ניקולאס גייטן

אוסוואלדו ניקולאס פביאן גייטן (בספרדית: Osvaldo Nicolás Fabián Gaitán; נולד ב-23 בפברואר 1988) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בפאסוש די פריירה בעמדת הקשר ההתקפי וכקיצוני.
קריירת מועדונים

גייטן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס בגיל 13. ב-1 ביוני 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-3 נגד ארסנאל דה סרנדי וכעבור חודשיים כבש את שערי הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד הוראקן. ב-23 בספטמבר 2008 גייטן הבקיע את שער הבכורה שלו בגביע סודאמריקנה נגד LTU קיטו. בעונת 2009/2010 רשם גייטן את עונת השיא שלו כאשר כבש 7 שערים ב-33 משחקים, אך בוקה סיימה במקום ה-11 של ליגת האפרטורה וה-16 של הקלאסורה.
ב-3 במאי 2010 חתם בבנפיקה ליסבון תמורת 8.4 מיליון אירו כמחליפו של אנחל די מאריה שחתם בריאל מדריד. גייטן נחשב לשחקן השני הכי יקר בהיסטוריה של המועדון אחרי אוסקר קרדוסו שהגיע תמורת 11.6 מיליון אירו. גייטן ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בבנפיקה בהפסד 2-1 לנסיונל. ב-14 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בבנפיקה בניצחון 0-4 נגד נאבאל. בעונת הבכורה שלו בבנפיקה, גייטן שיחק בכל 48 משחקיה של הקבוצה בכל המסגרות ועם תשעה שערי ליגה ואף נבחר לפריצת השנה בליגת העל הפורטוגלית. בעונת 2011/2012 בליגת האלופות סיים גייטן כמלך הבישולים של שלב הבתים. ב-18 במאי 2014 הבקיע את השער היחיד בגמר הגביע הפורטוגלי נגד ריו אבה שהשלים טרבל היסטורי עבור קבוצתו. ב-11 בנובמבר 2014 האריך את חוזהו בבנפיקה עד קיץ 2018 עם סעיף שחרור של 35 מיליון אירו. ב-30 בספטמבר 2015 כבש ובישל בניצחון קבוצתו 1-2 נגד אתלטיקו מדריד. ב-9 בדצמבר 2015 האריך את חוזהו עד יוני 2019, וסעיף השחרור שלו עלה ל-45 מיליון אירו. ב-15 במאי 2016 הבקיע צמד בניצחון 1-4 נגד נסיונל שהבטיח לקבוצתו אליפות שלישית ברציפות.
ב-16 ביוני 2016 סוכמה העברתו של גייטן לאתלטיקו מדריד מספרד תמורת 20 מיליון אירו.
ב-26 בפברואר 2018, הודיעה אתלטיקו מדריד על מכירתו לקבוצה הסינית, דאליין ייפאנג תמורת 18 מיליון אירו.
ב-1 במרץ 2019 הודיעה דאליין ייפאנג הסינית על שחרורו של גאייטן ועל מעברו של הארגנטינאי לשיקגו פייר האמריקאית מליגת ה MLS. ב-31 בינואר 2020 עבר בהעברה חופשית לליל. ב-11 באוגוסט 2020 חזר לפורטוגל וחתם בספורטינג בראגה.
בקיץ 2021, גייטן חתם בפניארול מליגת העל האורוגוואית.
ב-31 בינואר 2022 גייטן חתם בפאסוש די פריירה.
קריירה בינלאומית

ב-30 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה בניצחון 0-2 נגד גאנה. לאחר מינויו של אלחנדרו סאבלה, גייטן כמעט ולא זומן לסגל הנבחרת, אך לאחר מינויו של חרארדו מרטינו הוא חזר לשחק בספטמבר 2014 במשחק ידידות נגד גרמניה. ב-14 באוקטובר 2014 הבקיע את שני שעריו הראשונים בנבחרת בניצחון 0-7 נגד הונג קונג. גייטן נכלל בסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2016.
תארים

ליגת העל הארגנטינאית: אפרטורה 2008
ליגת העל הפורטוגלית: 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016
הגביע הפורטוגלי: 2013/2014
גביע הליגה הפורטוגלי: 2010/2011, 2011/2012, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2014
פריצת העונה בליגת העל הפורטוגלית: 2010/2011
נבחרי העונה בליגה האירופית: 2013/2014
כדורגלן העונה של בנפיקה ליסבון: 2014
דידייה אובונו

דידייה ז'נבייה אובונו אבנג (בצרפתית: Didier Janvier Ovono Ebang; נולד ב-23 בינואר 1983 בפורט-גנטיל, גבון) הוא כדורגלן גבונזי המשחק בעמדת השוער בסומיר ושיחק בעבר גם בנבחרת גבון.
קריירת מועדונים

ב-2007 הצטרף לקבוצה הגאורגית, דינמו טביליסי ובאותה עונה זכה עימם באליפות. לאחר שהיה בקבוצה כשנתיים הצטרף לקבוצה הצרפתית לה מאן לשלוש וחצי שנים עד קיץ 2012. כיום הוא השוער הבכיר של אוסטנד, אשר משחקת בליגה הבלגית.
בקיץ 2017 חתם בפריז.
נבחרת גבון

אובונו שיחק כשוער הראשון של נבחרת גבון בגביע אפריקה לאומות 2010 בניצחון נבחרתו 0–1 על קמרון.
במאי 2017 הודיע על פרישה מהנבחרת.
תארים

אליפות גאורגיה (1): 2007/2008
הערות שוליים

↑  אובונו מפגין יכולת אדירה בשער מול קמרון במשחק הפתיחה של גביע אפריקה לאומות
מלחמת פירוס

מלחמת פירוס (280 לפנה"ס-275 לפנה"ס) הייתה מערכה מורכבת של קרבות וחילופי בריתות פוליטיות בין היוונים (במיוחד אפירוס, מקדוניה, וערי המדינה של יוון הגדולה), העמים האיטלקים (בעיקר הרפובליקה הרומית, הסאמניטים והאטרוסקים), וקרתגו. רוב ההתייחסות ההיסטורית לסכסוך מתרכזת בסכסוך בין פירוס לרומא. קרתגו ורומא היו בעלי ברית בסכסוך הזה. קרתגו התחייבה למעשה לסייע לרומא בהסכם משנת 280 לפנה"ס, לא ברור במה התבטא הסיוע, או איך השפיע על מהלך המלחמה. לאחר מכן במלחמה קרתגו נלחמה עם פירוס בסיציליה. סביר שלא היו שום מאמצים צבאיים מתואמים בין רומא וקרתגו.
מלחמת פירוס החלה כסכסוך משני בין הרפובליקה הרומית למושבה היוונית טארנטיום, על הפרת הסכם ימי על ידי אחד מהקונסולים הרומיים. טרנטיום שלחה סיוע לשליט היווני פירוס מאפירוס בסכסוך שלו עם קורקירה וביקשה סיוע צבאי מאפירוס בתמורה. פירוס כיבד את התחייבותו לטרנטיום והצטרף לסדרה של מלחמות בהן היו מעורבות רומא, סאמנטיום, טרנטיום וערים אחרות ביוון הגדולה. פירוס גם עירב את עצמו בעימותים הפוליטיים הפנימיים של סיציליה, כמו גם במאבק נגד הדומיננטיות של קרתגו בסיציליה.
מעורבות פירוס בסכסוכים האזוריים של סיציליה הפחיתה את השפעת קרתגו באופן דרסטי. באיטליה מעורבותו היתה, מסתבר, בעיקר חסרת תועלת אך בעלת השלכות ארוכות טווח. שנית, מלחמת פירוס הוכיחה שהמדינות של יוון העתיקה ובעצם אינן מסוגלות יותר להגן על המושבות העצמאיות של יוון הגדולה ושהלגיונות הרומיים מסוגלים להתחרות עם הצבאות של הממלכות ההלניסטיות - הכוח הדומיננטי באותו זמן. זה פתח את הדרך לדומיננטיות רומא על ערי הפוליס של יוון הגדולה וקידם מאוד את האיחוד הרומי של איטליה. ההצלחה המוכחת של רומא בסכסוכים צבאיים בינלאומיים גם סייעה לנחישותה במלחמתה עם קרתגו, שיגיעו סופו של דבר לשיאם במלחמות הפונית.
מבחינה לשונית, מלחמת פירוס היא מקור הביטוי "ניצחון פירוס", ביטוי המשמש לתיאור ניצחון שעלה במחיר כה רב, עד שיצא שכרו בהפסדו. בקרב אסקולום באפוליה מול הרומים בשנת 279 לפנה"ס ניצח פירוס, אך הניצחון עלה לו במחיר כבד. לפי פלוטרכוס, לאחר ניצחונו בקרב אמר פירוס:
"אם ננצח את הרומאים בעוד קרב אחד, נאבד אובדן גמור."
בשני ניצחונותיו של פירוס על הרומאים, היו אבדות הרומאים גדולות מאבדותיו של פירוס, אך הפגיעה בכוחם הצבאי של הרומאים הייתה פחותה, משום שמאגר כוח האדם שלהם היה גדול יותר.
רקע

זה מאות שנים, בערך מאז המאה ה-8 לפנה"ס, חיו יוונים בחופי דרום חצי האי האיטלקי וסיציליה, במסגרת מושבות שכונו באופן כוללני יוון הגדולה. תקופה ארוכה הם היו חזקים ואמידים יותר מהשבטים האיטלקים הילידים, אבל העליונות הזו התפוגגה עם השנים. בפנים הארץ, אנשים כמו דוצטיוס הסיציליאני העתיקו טכניקות לוחמה יווניות והעתיקו מהיוונים גם צורות ממשל חזקות ואמידות יותר מהמערכת השבטית. לעיתים, כשאויבי היוונים נעשו חזקים מדי, הזמינו המתיישבים לוחמים מהמולדת היוונית, מעבר לים היוני. שתי מעצמות עולות הפכו לבעלות השפעה באיטליה, ראשית הייתה הרפובליקה הרומית שפעלה ממרכזו של חצי האי, ושנית הייתה קרתגו שהקימה מושבות ומוצבים בסיציליה כאשר בירתה מבוססת בחופי צפון אפריקה.
בשנת 281 הזמינו תושבי טרנטום, ישוב יווני לחופי מפרץ טאראנטו, את פירוס לעזור להם במאבקם נגד הרומאים. פירוס רצה לנקום את קרוב משפחתו אלכסנדרוס, שמת באיטליה בהסתבכות דומה שנעשתה בחסות המאבק של המושבות היווניות באיטלקים, ורצה להשתוות לאלכסנדר הגדול על ידי בניית אימפריה בחלקו המערבי של הים התיכון, שם סיציליה העשירה הייתה יעד אטרקטיבי. הוא יכול היה דרך כך להקנות לעצמו כבוד ביוון עצמה, שבה תושביהם של מרכזי אוכלוסייה ופעילות, כגון אתונה וספרטה המפותחות, עדיין התייחסו לשכניהם המקדונים והאפירוטים כגרועים מהברברים הזרים. היבט נוסף למאבק היה אידאולוגי: "מלחמת פירוס" בין אפירוס היוונית לרפובליקה הרומית נחשבה להיות מעין מלחמת טרויה שנייה. רומא טענה כי נוסדה על ידי פליטים מטרויה, ובראשם איניאס; ופירוס טען שהוא צאצא של האויב המושבע של הטרויאנים: אכילס חדש אשר יילחם נגד טרויה חדשה.
הסיבה הראשית לפרוץ המלחמה הייתה ההתפשטות הרומית. בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס הביסו מספר עמים ילידים יריבים והחלו לאחד את איטליה תחת שלטונם. הרומאים, שעיקר כוחותיהם התרכזו אותה העת בהשתלטות על צפון איטליה, עדיין לא ממש הרחיקו לכת לקצה הדרומי של חצי האי, אבל שאיפותיהם ארוכות הטווח כללו איחוד של כל איטליה. כתוצאה מכך, הערים היווניות בדרום היו כעת באופק הרומי. הלוקאנים, עם ילידי איטלי שישב בדרום חצי האי, היו חסרי מנוחה ואיימו על מושבות יווניות, אשר פנו לעזרה כבר בשנת 285 לפנה"ס. התערבות רומאית במאבק הובילה לעימות ישיר בין רומא למושבה היוונית טרנטום, שכתוצאה ממנו פנו אלו האחרונות בקריאת עזרה מפירוס. הלה הניח כי דרך מלחמה זאת יוכל להשיג דריסת רגל באיטליה ולהשתלט על סיציליה העשירה. לפני הפתיחה בעימות, יועצו הנאמן של פירוס, קינאס, ניסה לשכנעו להימנע ממלחמה ברומא, אך ללא הצלחה.
ההסדר בחזית הלוחמה המקדונית נעשה לקראת מסעו של פירוס לאיטליה. בהסכם נקבע כי פירוס ייקח את בתו של קראונוס לו לאישה, כמו גם שפירוס מעביר את ההשגחה על ממלכתו, אפירוס, לידי קראונוס, עד שובו ממסע המלחמה במערב. בשנת 280 לפנה"ס חצה פירוס בראש צבאו את מצר אוטרנטו והגיע לחוף המזרחי של "המגף" האיטלקי עם עשרים פילי מלחמה, 3,000 פרשים, 2,000 קשתים, 500 קלעים, 20,000 חיילי רגלים, וכוח עתודה של עוד 3,000 איש. הוא יכול היה לסמוך על העיר טרנטום, שהזמינה אותו ואת צבאו, אבל גם על המושבות מטאפונטום והרקלאה, ומיד הורה לטרנטינים למסור לו את המצודה שלהם ואילץ אותם לקיים תרגילים צבאיים לקראת המאבק ברומאים. עוד לפני הגעתו של פירוס, המושבות היווניות הבטיחו להעמיד לרשות צבאו את כל כוחותיהם ואמצעיהם. פירוס הסיק, כי נוכח הפילוג הפנימי בתוכה, כיבוש סיציליה יעשה בקלות. למעשה, פלגים ילידים בסיציליה אכן לא היו יריבים משמעותיים לעומת הצבא האפירוטי, אך מוצביה של קרתגו על האי כן היו.
מהלך המלחמה > זירת חצי האי האפניני > קרב הרקלאה

בינתיים, עם התבססות צבאו של פירוס בדרום חצי האי האפניני, הרומאים שלחו מטעמם את הקונסול פובליוס ואלריוס ליביוס בראשות צבא להתעמת מול צבא אפירוס והמושבות היווניות. צבאו - שני לגיונות רומיים בני 4,200 איש, שני לגיונות של עמים ילידים באותו הקנה מידה, ו-1,200 פרשים - היה קטן יותר מזה של פירוס, אבל הבעיה העיקרית של הרומאים הייתה שהם עדיין לא הסתגלו ללוחמה מול הטקטיקות ושיטות הלוחמה היווניות שפותחו במידה רבה מאז ימיהם של פיליפוס השני ואלכסנדר הגדול, מלכי מוקדון. המשמעות של איך שני הצדדים התייצבו במערך לקראת קרב הייתה שהקו הרומי הרחב יותר יכול היה לאיים לאגף את הצדדים של קו אויב צר יותר מולו, שאותו יוכל לתקוף על אגפיהם. לעומתם, השיטה היוונית התבססה על מערך פלנקס צפוף שהיה מיועד להגנה והיה יכול להתפרץ למתקפה במהרה. פירוס השתמש בפילי המלחמה שלו כקלף מפתח, שכן קודם לכן הרומאים מעולם לא ראו פילים.
הצבאות היריבים נפגשו מול הרקלאה, דרום מערבית לטרנטום, גם כן לחופי מפרץ טאראנטו. תחילה שלח פירוס חיל קטן לבלום את התנועה הרומאית מעבר לגשר שמעל לנהר סיני אותו היה על הרומאים לחצות כדי להגיע למחנה יריביהם. בזמן שהרומאים התעכבו התארגן מערך הכוחות האפירוטי לקראת הקרב. הלגיונרים תקפו את קווי מערך ההופליטים באגפים הצדדיים של מערך הפלנקס האפירוטי, אך לא הצליחו לחדור את ההגנות שלהם. בעוד שני מערכי החי"ר האפירוטים נעולים בהגנתם וסופגים את עיקר האש של הרומאים, תקפו הפרשים והפילים של פירוס את האגפים הרומאים הלא מוגנים, שהיו מרוכזים במתקפתם נגד ההופליטים, דרך פעולת איגוף מסביב למערך התקיפה הרומאי. הרומאים, שהיו בעלי פרשים נחותים למקביליהם האפירוטים, לא היו מסוגלים להתמודד עם המתקפה, וכוחותיהם בשני האגפים החלו בנסיגה.
הרומאים איבדו 7,000 איש אך הצליחו לחזור לצפון כשהמשמעת הצבאית עדיין שוררת בקרב כוחותיהם. פירוס איבד 4,000 חיילים, אותם לא יכול היה להחליף. הניצחון בקרב הרקלאה היה ניצחון יקר, אבל התוצאות היו מבטיחות עבור פירוס: כמה שבטים ילידים בפנים הארץ (הלוקאנים, הברוטים והמספים) הצטרפו אליו, והמושבות היווניות קרוטון ולוקרי גם כן פנו לקבל את חסות צבאו בהגנה מפני הרומאים. הרומאים איבדו כמעט לחלוטין את השליטה וההשפעה שהייתה להם על הדרום.
מהלך המלחמה > זירת חצי האי האפניני > בין שני הקרבות

כעת, כשהמומנטום בידו, פירוס נקט יוזמה ונע במהירות צפונה, בתקווה שבעלי בריתה של רומא יערקו ויצטרפו לכוחותיו. הילידים הסאמניטים אכן עמדו בציפיותיו ועברו מחסות רומית לחסות הצבא האפירוטי. עם זאת, הלאטינים סירבו לעמוד לצד המלך האפירוטי והברית שלהם עם הרפובליקה הרומית שרדה. פירוס צעד לכיוון רומא כשהוא בוזז את כל שבדרכו. הוא הגיע לאנגניה והחליט לדחות את הקרב על הבירה הרומאית על רקע העומס שלו בשלל. בנוסף, הקונסול הרומי ליביוס עקב אחר פירוס עם צבאו בכל תנועותיו, למרות שצבאו הובס, וגם הקונסול השני, אמיליוס ברבולה, שבזמן זה הספיק להחריב את טרנטום, התקרב בראש חילותיו לעבר צבאו הנע של פירוס. מתוך הבנה שבקרוב הוא יהיה במלכוד, פירוס חזר על צעדיו. נוכח תחילתו של החורף, פירוס החליט להקים מחנה בקמפניה.
במהלך החורף פתח פירוס במשא ומתן עם הרומאים, שרצו להחליף שבויים. הוא שלח את איש החצר שלו קינאס לנהל את המגעים מול הסנאט הרומי. קינאס, יועצו הראשי של פירוס, שהתחנך על ידי הנואם האתונאי דמוסתנס, הציע תנאים נדיבים מאוד: הרומאים יקיימו שלום עם טרנטום ויאלצו להכיר בעצמאותם של השבטים האיטלקיים וכמה מושבות יווניות. כמקובל בעולם היווני, קינאס הציע מתנות לסנאטורים, שחשבו שהם מקבלים שוחד וסירבו להמשיך במגעים, במיוחד כשהסנאטור הזקן והמכובד אפיוס קלאודיוס קאקוס נזף בהם על כך שהם מקיימים משא ומתן ועושים עסקים עם אויב זר שעדיין היה נוכח עם צבאו על אדמת איטליה. לנוכח התמוטטות זאת במשא ומתן, המלחמה המשיכה.
מהלך המלחמה > זירת חצי האי האפניני > קרב אסקולום

באביב 279 לפנה"ס, פירוס תקף את המושבות הרומיות בלוצ'רה ובוונוסה, ששכנו בדרום-מזרח איטליה. יחד עם ערים אחרות, הם השתייכו לטבעת של יישובים צבאיים רומאים שהקיפו את הסמניטים, בעלי בריתו החדשים של פירוס. פירוס רצה לשבור את הטבעת כדי להגיע לבעלי בריתו, מתוך צורך לגייס את אנשיהם לצבאו. גם רומא התכוננה למלחמה ארוכה. היא החלה במגעים כלכליים להשיג בעלי ברית יוונים פוטנציאליים בדרום. במקביל, שלחה רומא למזרח שני צבאות, בראשם של פובליוס סולפיציוס סאווריו ופובליוס דציוס מוס, שני הקונסולים החדשים. לא הרחק מאסקולום, בין לוצ'רה לוונוסה, פגש הצבא המאוחד שלהם - שמנה 40,000 איש - את פירוס וצבאו.
במהלך הקרב היה הצבא האפירוטי בעמדה נחותה ביחס למקבילו הרומי, ולכן פירוס החליט לצופף את השורות של הקשתים והקלעים בין פילי המלחמה, והורה על מתקפה חזיתית עם תנופה רחבה. הרומאים, נוכח מרווח תנועה קטן גם כן, התמודדו חזיתית נגד הצבא האפירוטי ונערך מרחץ דמים. הקרב נמשך יממה, ובסופו היה על הרומאים לסגת, אך פירוס לא הצליח להשתלט על המחנה שלהם. הרומאים איבדו 6,000 איש כולל הקונסול פובליוס דציוס מוס שנהרג; היוונים 3,505 איש. בסיום הקרב נשמע פירוס, שנפצע מכידון וראה את המחנה שלו הרוס, מצהיר: ”אם ננצח את הרומאים בעוד קרב אחד, נאבד אובדן גמור.” על רקע אמרה זאת הפך "ניצחון פירוס" למטבע לשון, ביטוי המשמש לתיאור ניצחון שעלה במחיר כה רב, עד שיצא שכרו בהפסדו.
מהלך המלחמה > סיום המלחמה

רומא וקרתגו היו מודעות למשמעות ההתערבות של פירוס באיטליה, דריסת רגל של העולם ההלניסטי בשטחם. על כן, לאורכה של מלחמת פירוס הן שיתפו פעולה ותיאמו מהלכים. פירוס מצידו לא הצליח לאחד את המושבות היווניות לכדי כוח סדיר ומאוחד הנאמן לו, ולמעשה ביסס לעצמו מוניטין של רודן בקרב היוונים יושבי איטליה וסיציליה.
מהלך המלחמה > סיום המלחמה > קרב בנוונטום

בשובו לחצי האי האיטלקי, החל פירוס במערכה חדשה נגד הרומאים. שאיפותיו להקמת אימפריה מערבית למולדת היוונית כבר התנפצו, והמלחמה המחודשת נגד רומא, כשרק שליש מכוחותיו הראשוניים נותרו, הייתה בקנה מידה מינורי ביחס למערכה הראשונית כפי שנערכה בקרבות הרקלאה ואסקולום. הוא נזקק לתגבורת, אך לא הצליח לגייס את הילידים המקומיים שוב לעזרתו. הסאמניטים איבדו את אמונם בפירוס בנקודה זאת, ועוד ליקקו את פצעיהם מהמערכה שלהם נגד הרומאים. כתוצאה מכך רק מעטים מקרבם פנו שוב לתמוך במחנה של פירוס. מלך אפירוס החליט לפצל את כוחותיו לשניים, את החיל הראשון שלח ללוקאניה כדי לבלום את תנועתו של אחד הקונסולים, כדי שצבאותיהם לא יתאחדו. בינתיים נשאר בראש החיל השני, שהתמודד מול צבאו של הקונסול השני, מאניוס קוריוס, שחנה בבטחה בראש כוחותיו ליד העיר בנוונטום, צפונית ללוקאניה, והמתין לסיוע מלוקאניה.
מתקפת הפתע הלילית שלו על הקונסול מאניוס קוריוס ליד בנוונטום נכשלה, ובמהלך היום, הוא הובס בפעם הראשונה והאחרונה על ידי הצבא הרומאי. לפירוס כבר לא נותרו עוד ברירות, הוא נאלץ לחזור לטרנטום, שם נחשב לעריץ מדכא. כשהוא משאיר כוח סמלי מאחור, הפליג בחזרה לאפירוס בחורף שבין 275 ל-274 לפנה"ס. הוא הבטיח ליוונים תושבי טרנטום שהוא יחזור, אבל הוא מעולם לא הצליח לקיים הבטחה זאת. בזו אחר זו נכנעו מושבות יוון הגדולה לרומא, שהתבררה כשליט מתון להפתעתם של היוונים. הניצחון הרומאי במלחמת פירוס הפך את רומא למעצמה בעלת הכרה עולמית, ומצרים התלמיית קידמה עמם מגעים להסכם ידידות נוכח תוצאות המלחמה. פירוס שב לאפירוס לאחר שש שנים בהן שהה באיטליה, וכל צבאו נחרב לחלוטין. שאיפותיו כאמור התנפצו, אך הוא נותר נחוש בדעתו להטביע חותם בתוך יוון עצמה.
לקריאה נוספת

פלוטארכוס, "חיי אישים - אנשי יוון ורומי", תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי, ירושלים, מוסד ביאליק, 1982.
הערות שוליים

↑  פלוטרכוס, פירוס, כ"א, עמ' 74 בתרגום העברי.
↑  יוון הגדולה (Magna Graecia): ערים יווניות, איטליה העתיקה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (Encyclopædia Britannica)
↑  רומא העתיקה: מלחמת פירוס 280 לפנה"ס–275 לפנה"ס, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (Encyclopædia Britannica)
↑  פלוטרכוס, 13.2, חיי אישים - פירוס
↑  קסיוס דיו, 9.40.5, היסטוריה רומית
↑  גולן, תולדות העולם ההלניסטי, 1983, עמ' 126
↑  פלוטרכוס, 14.4, חיי אישים - פירוס
↑  Roman Warfare in the Age of Pyrrhus (לוחמה רומאית בימיו של פירוס), באתר World History Encyclopedia
↑  יוסטינוס, 1, היסטוריקה פיליפיקה, כרך 18
↑  The Initial Clash: Republican Rome vs. Pyrrhus of Epirus by Jeff Jonas (העימות הראשוני: רומא הרפובליקנית נגד פירוס מאפירוס מאת ג'ף ג'ונס), ‏28 בינואר 2011
↑  פלורוס, 1.18.24, התגלמות ההיסטוריה הרומית
↑  פלוטרכוס, 20.1, חיי אישים - פירוס
↑  פלוטרכוס, 21.6, חיי אישים - פירוס
↑  פלוטרכוס, 21.9, חיי אישים - פירוס
↑  Pyrrhus of Epirus (פירוס מאפירוס), באתר Livius
↑  פלוטרכוס, 22.1, חיי אישים - פירוס
↑  פלוטרכוס, 23.1, חיי אישים - פירוס
↑  Pyrrhus in Sicily (פירוס בסיציליה), באתר Weapons and Warfare (נשקים ולוחמה), ‏18 באפריל 2021
↑  פלוטרכוס, 24.4, חיי אישים - פירוס
↑  Pyrrhus; 318–272 BC, Heritage History
↑  Sicilian campaign (278-275 BC); Pyrrhic war (280–275 BC)
↑  גולן, תולדות העולם ההלניסטי, 1983, עמ' 138
↑  פלוטרכוס, 25.2, חיי אישים - פירוס
↑  Benevento, אנציקלופדיה בריטניקה (Encyclopædia Britannica)
| מלחמת פירוס |
| --- | --- | --- |
| זירת חצי האי האפניני | הרקלאה • אסקולום • ונוסיה • רגיום • קרניטה • בנוונטום | Pyrrhic War Italy en |
| הזירה הסיציליאנית | סירקוסאי • אריקס • ליליבאיום • מסינה | Pyrrhic War Italy en |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4998009-9 
מאז פלישת אלכסנדר הגדול להודו, אימצו הצבאות היוונים את השימוש בפילי מלחמה. כאשר פירוס השתמש בהם במלחמתו ברומאים, הייתה זאת הפעם הראשונה שהרומאים נפגשו בפילים.
קסדת המלחמה עשוית־הכסף של פירוס.
על אף המלחמה ששררה בין רומא לאפירוס, הקונסול גאיוס פבריקיוס לוסינוס, שנודע ביושרה שלו, הזהיר את פירוס מפני הקשר שארגן רופאו להתנקש בחייו. בתמונה: הדיוקן 'גאיוס פבריקיוס נָקִי הכַּפַּיִם'.
מטבע אפירוס שהונפק בסירקיוז במהלך מסעו של פירוס בסיציליה, ועליו מוטבעים פניה של המלכה פיתיה, אם פירוס.
גדעון מר

| --- | --- |

 לידה:  1894 פוניבז', ליטא 
 פטירה:  22 במרץ 1961 (בגיל 67 בערך) 
 ענף מדעי:  אפידמיולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת היידלברג 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
גדעון מר בשנות  ה-40 לערך
"בית מר" בראש פינה - ביתו של גדעון מר, ששוחזר ושומר ומשמש כיום כמוזיאון על אודותיו
קברו בבית העלמין בראש פינה
גדעון גירונימוס מֵר (Gideon G. Mer;‏ 4 בפברואר‏ 1894 – 22 במרץ 1961) היה רופא וחוקר ישראלי בעל שם עולמי שחקר את מחלת המלריה בארץ ישראל. פרופסור לאפידמיולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
משפחתו

בתו מִיה מר-עפרון (1926–2007), נולדה בנאפולי שבאיטליה, לוחמת חיל העזר לנשים והפלמ"ח, אמם של התסריטאית-במאית והמשוררת ליהי חנוך (גרושתו של שלום חנוך), והמוזיקאי רן עפרון.
בתו ארנה מר חמיס (1929–1995), פעילה פוליטית, אמו של השחקן והבמאי ג'וליאנו מר ח'מיס שנרצח בג'נין בשנת 2011.
בנו זמי (זלמן) מר (1938–2004) היה מראשי הקיבוץ הארצי, לשעבר חבר בית ניר.
לקריאה נוספת

גדעון ג' מר: האיש ופעלו: במלאת שנה לפטירתו / השתתפו בעריכה: לוי דרור, מריסה בת מרים, שלמה בן אפרים, נתן גולדבלום, ירושלים: משרד הבריאות, תשכ"ב-1962.
מר, גדעון, פרופ' ,"רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, עמוד 292.
הערות שוליים

↑  Eva Telkes-Klein, L’Université hébraique de Jérusalem à travers ses acteurs: la première génération de professeurs (1925-1948), Paris: H. Champion (Bibliothèque d’études juives. Série Histoire), 2004, p. 249.
↑  על אמו ראו: חנה מר ע"ה, הצופה, 2 בספטמבר 1945.
↑  "The determination of the age of the "Anopheles by differences in the size of the common oviduct
↑  מדענים ישראליים לועדות בינלאומיות, דבר, 3 ביולי 1956
↑  כינוס רופאים מטעם הועד למען השלום, דבר, 9 באוגוסט 1951
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", איתי בחור - הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך :יפה, יעקב, עמודים 238-239
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399669305171  VIAF: 2013153239458329450001   WorldCat (עם VIAF): 2013153239458329450001
התעמלות אקרובטית

זוג בנות באלמנט שיווי משקל
התעמלות אקרובטית היא ענף התעמלות לא אולימפי המשלב בין כוח, שיווי משקל, גמישות ודינאמיות. המתעמלים מתחרים בחמש קטגוריות תחרותיות; זוג גברים, זוג נשים, זוג מעורב, קבוצת נשים (3 מתעמלות) וקבוצת גברים (4 מתעמלים). כל התרגילים מבוצעים על גבי משטח לצלילי מוזיקה ומשלבים כוריאוגרפיה, אלמנטים אישיים מענפי התעמלות הקרקע והפס אקרובטיקה, כמו גם אלמנטים צוותיים כגון הקפצות ומבנים של איזון ("פירמידות").
היסטוריה

ההתעמלות האקרובטית הופיעה לראשונה כספורט עצמאי ברוסיה הסובייטית בשנות ה-30 של המאה ה-20. התחרות הבינלאומית הראשונה בהתעמלות אקרובטית נערכה בשנת 1957 בוורשה שבפולין.
בשנת 1973 הוקם ארגון ההתעמלות האקרובטית הבינלאומי הראשון בשם IFSA, ובשנת 1998 התמזג הארגון עם הפדרציה הבינלאומית להתעמלות. אליפות העולם הראשונה בענף התקיימה בשנת 1974 במוסקבה שברוסיה, ואליפות אירופה התקיימה לראשונה בשנת 1978 בריגה שבלטביה. ההתעמלות האקרובטית נכללת בתחרויות משחקי העולם מאז שנת 1993.