stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלן מלס
קריירה

מלס החלה מוקדם את הקריירה המוזיקלית שלה כאשר הצטרפה בגיל 8 ללהקת הפרחים האדומות המבוססת בקסלה שבסודאן. קבוצה זו הוקמה על ידי סניף החינוך המקומי של החזית העממית לשחרור אריתריאה. היא הופיעה עם הלהקה ברחבי סודאן כסולנית הראשית. בשנת 1965, בגיל 13, היא הצטרפה לחזית העממית לשחרור אריתריאה ולמדה בבית ספר המהפכני של הארגון. היא ידועה בכך שעשתה שינוי ממיליטנטית של הארגון לזמרת ידועה. בשנת 2011, מלס הופיעה, יחד עם להקתה, בג'ובה, בירת דרום סודאן. בשיריה, מלס עזרה לתמוך ולשבח את איסאייס אפוורקי, נשיא אריתריאה, אך הוא התאכזב כאשר היא הופיעה בעיר מקלה, בירת מחוז תיגראי באתיופיה, וכתוצאה מכך אסר עליה להופיע.
דיסקוגרפיה > אלבומים

Vol. 1 - Kuhulay Segen (1997)
Vol. 2 -  'Ti Gezana (1998) (Remix of Tebereh Tesfahuney Oldies)
Mamina (Remix of Amleset Abay Oldies) feat. Amleset Abay
Vol. 3 - Remix Of Kuhulay Segen (2000)
Vol. 4. - Res'ani (2003)
Vol. 5 - Halewat (2006)
Vol. 6 - Baal Sham (2013)
דיסקוגרפיה > סינגלים

Abey keydu silimatki (1990)
Eza adey (1998)
Warsay (1998)
Shabai /AKA/ Aba Selie (1999)
Debdabieu (1999)
Mesilka we (2000)
Sham (2000)
Betey (2001)
Gagyeka (2002)
Nacfa (2003)
Nibat fikri (2003)
Likie (2003)
Nisa tinber (2003)
Kewhi lubu (2004)
Manta Fikri (2004)
Ertrawit ade (2004)
Halime Ember (2005)
Fir Fir (2006)
Nihnan nisikin (2006)
Abaka Ember (2006)
Tsetser (2008)
Menesey (2010)
Rahsi (2011)
Dibab (2012)
Fikri Hamime (2013)
Seare (2014)
Tsigabey (2016)
Adi Sewra (2017)
Tezareb (2017)
Yiakleni (2018)
Meaza (2019)
פילמוגרפיה

Fikrin Kunatn (1997)
Debdabieu (1999)
Mesilka'we (2000)
Rahel (2002)
Manta Fikri (2004)
Tuwyo Netsela (2006)
Menyu Tehatati (2007)
הערות שוליים

↑  "Helen Meles Biography". Tesfa News. 3 בדצמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eritrea - Helen Meles Biography". Madote. 3 בפברואר 2010. אורכב מ-המקור ב-27 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Einashe, Ismail (19 באוגוסט 2015). "A history of Eritrean music, from revolutionary funk to viral pop". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "No easy walk to freedom". BBC. 2 בדצמבר 1998. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eritrea - Turning swords into ploughshares?". BBC. 10 בינואר 2002. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Who is Miss Helen Meles?". Asmarino. 4 באוקטובר 2004. אורכב מ-המקור ב-5 בנובמבר 2004. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Superstar Helen Meles Travels to South Sudan". Madote. 4 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Zere, Abraham T. (19 בדצמבר 2018). "Eritrea's "state of uncertainty": Senior government sources reveal…nothing". African Arguments. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 3a3175b8-cb6b-435c-b210-ba60d1a1b6c5
הנס האן

| --- | --- |

 לידה:  27 בספטמבר 1879 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 ביולי 1934 (בגיל 54) וינה, אוסטריה 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה  האוניברסיטה הטכנית של וינה  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת גטינגן  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 מנחה לדוקטורט:  גוסטב פון אשריך 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה (1921–1934)  אוניברסיטת אינסברוק (1905–1906)  אוניברסיטת בון (1916–1920)  אוניברסיטת צ'רנוביץ (1909–1914) 
 תלמידי דוקטורט:  ארווין קרופה, פליקס פרנקל, מארי טורהורסט, ויטולד הורוויץ', תאודור רדקוביץ', קורט גדל, קרל מנגר, פריץ הוהנברג, ולטר אונגר, היינריך הייק, מארי טורהורסט, Walter Schlemper, הלנה שטריק, August Fröhlich 
 פרסים והוקרה:  פרס ליבן (1921) 
 הערות:  אח של אולגה האן
 תרומות עיקריות
 תרם רבות לאנליזה פונקציונלית, לטופולוגיה, לתורת הקבוצות, לחשבון וריאציות, לאנליזה ממשית ולתורת הסדר. הוכיח את משפט האן-בנך
 
הנס האן (בגרמנית: Hans Hahn; 27 בספטמבר 1879 –  24 ביולי 1934) היה מתמטיקאי ופילוסוף יהודי-אוסטרי. תרם רבות לאנליזה פונקציונלית, לטופולוגיה, לתורת הקבוצות, לחשבון וריאציות, לאנליזה ממשית ולתורת הסדר. היה חבר החוג הווינאי.
ביוגרפיה

האן, יליד וינה, מונה לעוזר הוראה באוניברסיטת וינה ב-1905, ובהמשך לפרופסור למתמטיקה ב-1921. בין היתר הוכיח את משפט האן-בנך וכן, ובנפרד מבנך ושטיינהאוס, את עקרון החסימות במידה שווה.
בנוסף, עסק רבות בפילוסופיה, כחבר מוביל בחוג הווינאי של הפוזיטיביזם הלוגי. בפרט, היה אחד מכותבי ה"מניפסט הווינאי".
האן התעניין במיוחד בלוגיקה סימבולית ושאף להרחבת הפרינציפיה מתמטיקה של ראסל לצורך בניית פילוסופיה מדויקת. הוא הושפע מאוד מהפנומנליזם של מאך ועקב כך תמך ברדוקציה של המושגים המדעיים לבסיס פנומנליסטי. כן הדגיש, הן בדיוני החוג והן במאמריו, את חשיבות קידום ופיתוח האמפיריציזם. כחבר ה"אגף השמאלי" של החוג יחד עם רודולף קרנפ ואוטו נוירת חיפש האן קריטריון משמעות ליברלי יותר לאימות. גישה זו הובילה, בין היתר, לניסיון (כושל בדיעבד) לחקר אמפירי של תופעות הפאראפסיכולוגיה, דבר שנחשב אפריורי לא ראוי בקרב פילוסופים שמרנים יותר, דוגמת לודוויג ויטגנשטיין.
אחותו של האן, אולגה האן, הייתה מתמטיקאית בפני עצמה וחברת החוג. נישאה לנוירת.
המסע הארוך לאסיה

| --- | --- |

כריכת הספר, שעוצבה בידי רעיה טפלא-גלבוע
 מידע כללי
 מאת:  משה יגר
 סוגה:  ספר עיון, מונוגרפיה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה
 תאריך הוצאה:  2004
 מספר עמודים:  547
 עורך:  דפנה שוופי
 מהדורות נוספות
 מקורות לכתיבת הספר:  ארכיון המדינה, עיריית חיפה, ארכיון דוד כהן, דברי הכנסת
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 965-311-058-6
 הספרייה הלאומית:  002394972
המסע הארוך לאסיה: פרק בתולדות הדיפלומטיה של ישראל הוא ספר מחקר-מונוגרפי מאת הדיפלומט משה יגר, שראה אור בשנת 2004 והוצא לאור בידי הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה. הספר עוסק בתולדות יחסי החוץ של ישראל עם מדינות אסיה הנמצאות מפקיסטן מזרחה ובאירועים מכוננים ביחסי ישראל-אסיה, כדוגמת מסע משה שרת לאסיה, הדיפלומטיה הציונית באסיה מהצהרת בלפור עד להכרזת העצמאות ובועידת באנדונג.
נושאי הספר > רקע ליחסים הדו-צדדיים

ארבעת הפרקים הראשונים משמשים כהקדמה לפרקים הבאים, בפרקים אלו הספר עוסק בדיפלומטיה הציונית באסיה מהצהרת בלפור עד להכרזת העצמאות, "קשיים וקשרים ראשונים" (על יחסם של דוד בן-גוריון, אבא אבן וגולדה מאיר לאסיה), ועידת באנדונג והשלכותיה על מעמדה של ישראל באסיה ועל מסע משה שרת באסיה.
נושאי הספר > יחסים דו-צדדיים

הספר מפרט, בצורה מעמיקה ככל הניתן, את ההיסטוריה של היחסים הבילטרליים של ישראל עם מדינות אסיה. בספר הוא כותב על ההיסטוריה העשירה של ישראל עם מדינות שונות באסיה כדוגמת פקיסטן, הפיליפינים, סרי לנקה, נפאל, מלזיה, יפן, קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית. המונח "אסיה" מתייחס מבחינה גאוגרפית לכל האזור מחופי הים התיכון ועד יפן. בשימוש המעשי שהיה מקובל אז במשרד החוץ מתייחס המונח "אסיה" לכל המדינות מפקיסטן מזרחה.
ראו גם

משה יגר
התנגשות הציביליזציות
לקריאה נוספת

משה יגר יוסף גוברין וריי עודד, משרד החוץ: 50 השנים הראשונות, כתר ספרים, 2002
משה יגר, לתולדותיה של מערכת הסברת החוץ של ישראל, בית הוצאה לור בע"מ, 1986
הערות שוליים

↑  הספר "המסע הארוך לאסיה", באתר "סימניה"
המתנדבים (סרט, 1985)

| --- | --- |

 בימוי:  ניקולס מאייר 
 הופק בידי:  וולטר פארקס, ריצ'רד שפרד 
 תסריט:  Ken Levine, David Isaacs, Ken Levine 
 שחקנים ראשיים:  טום הנקס אלן ארבוס קסנדר ברקלי גידי ווטנבה קלייד קוסאטסו ג'ורג' פלימפטון ריטה וילסון Tim Thomerson ג'ון קנדי Charles Kalani 
 מוזיקה:  ג'יימס הורנר 
 צילום:  ריק ווייט 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטרליה 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1985 
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   volunteers
 דף הסרט ב־IMDb
 
מתנדבים (באנגלית: Volunteers) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1985 בבימויו של ניקולס מאייר ובכיכובם של טום הנקס וג'ון קנדי. הסרט והרוויח 5,184,360 דולר במהלך סוף השבוע הפותח שלו. בסופו של דבר זה הכניס בארצות הברית של 19,875,740 דולר.
עלילה

לורנס בורן השלישי הוא ילד מפונק שרק סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1962, כשהוא חייב 28,000 דולר בשל חובות הימורים. כשאביו, לורנס בורן ג'וניור, מסרב לשלם את חובו, בורח לורנס מהנושים הזועמים שלו על ידי כך שהוא מחליף זהויות עם שותפו לחדר בקולג', קנט, ועולה על טיסת חיל השלום לתאילנד. במטוס הוא פוגש את טום טוטל מטקומה, בוגר אוניברסיטת וושינגטון סטייט, ואת בת' וקסלר היפה והעניינית, אשר דוחה את חיזוריו ברגע שמבינה למה הוא באמת שם.
בתאילנד, הם מוצבים על ידי ג'ון ריינולדס לבנות גשר עבור תושבי הכפר המקומיים. ביום הראשון, טוטל נכנס לוויכוח עם הכפריים על סוג העץ שישמש לבניית הגשר; התושב היחיד שדובר אנגלית הוא את טון.
טוטל נתפס על ידי כוחות קומוניסטיים שמבצעים עליו שטיפת מוח כדי שישרת אותם, בעוד ריינולדס מתחיל לחזר אחרי בת'. לורנס מתחבר עם את טון, מלמד אותו ואת שאר הכפריים משחקי קלפים להימורים שונים, אך במהרה הם פוגשים בסוחר הסמים החזק צ'ונג מי, שמאלץ אותם לסיים את בניית הגשר במהירות.
לורנס מצליח לבסוף לזכות בליבה של בת', אך היא נחטפת על ידי ריינולדס, שמתגלה כמי שמשתף פעולה עם צ'ונג מי. הם מצילים את בת', שמפצירה בהם להרוס את הגשר; לורנס מסכים בלית ברירה לאחר שמודה באהבתו אליה. הם משכנעים את תושבי הכפר להשתתף בתוכנית ומשיבים את טוטל למצבו הרגיל, ומתכננים להשאיר דינמיט במרכז הגשר כך שכל המבנה יקרוס. התוכנית שלהם עובדת היטב עד שלורנס נתקל בריינולדס, שמאיים להרוג אותו. לורנס מסיח את דעתו של ריינולדס מספיק זמן כדי להפעיל את התוכנית, קופץ לנהר כאשר הגשר מתפוצץ. בת' מצילה את לורנס בכך שהיא מבצעת עליו החייאה, והשניים מתנשקים לאחר שלורנס מתעורר.
לאחר זמן מה, לורנס ובת' מתחתנים בכפר התאילנדי. לורנס כותב להוריו שהוא סוף סוף עשה משהו נכון מהסיבות הנכונות.
צוות השחקנים הראשי

טום הנקס - לורנס בורן השלישי
ג'ון קנדי - טום טוטל
ריטה וילסון - בת' וקסלר
טים תומרסון - ג'ון ריינולדס
גד ווטנאבה - את טון
ג'ורג' פלימפטון - לורנס בורן ג'וניור
ארנסט הרדה - צ'ונג מי
אלן ארבוס - אלברט ברדנרו
זאנדר ברקלי - קנט סאטקליף
הערות שוליים

↑  "Michael Fox Stays On Top With 'Future,' 'wolf'". Sun Sentinel. נבדק ב-1 בינואר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| טום הנקס |
| --- | --- | --- |
| סרטים בהם השתתף | הוא יודע שאת לבד (1980) • ספלאש (1984) • מסיבת רווקים (1984) • המתנדבים (1985) • האיש עם הנעל האדומה (1985) • זהירות הבית מתפרק (1986) • יחסים פשוטים (1986) • אהבה גנובה (1986) • השוטר מלוס-אנג'לס (1987) • ביג (1988) • פאנץ' ליין (1988) • שכנים (1989) • טרנר והוץ' (1989) • מדורת ההבלים (1990) • ג'ו נגד הוולקנו (1990) • ליגה משלהן (1992) • על כנפי החלום (1992) • נדודי שינה בסיאטל (1993) • פילדלפיה (1993) • פורסט גאמפ (1994) • צעצוע של סיפור (1995) • אפולו 13 (1995) • מה שאת עושה לי (1996) • יש לך הודעה (1998) • להציל את טוראי ראיין (1998) • צעצוע של סיפור 2 (1999) • גרין מייל (1999) • להתחיל מחדש (2000)  • תפוס אותי אם תוכל (2002) • הדרך לפרדישן (2002) • לחסל את הליידי (2004) • טרמינל (2004) • רכבת לקוטב (2004) • צופן דה וינצ'י (2006) • מלחמתו של צ'ארלי וילסון (2007) • משפחת סימפסון - הסרט (2007) • באק האוורד הגדול (2008) • מלאכים ושדים (2009) • צעצוע של סיפור 3 (2010) • לארי קראון (2011) • קרוב להפליא ורועש להחריד (2011) • ענן אטלס (2012) • קפטן פיליפס (2013) • להציל את מיסטר בנקס (2013) • גשר המרגלים (2015) • איתקה (2015) • התופת (2016) • סאלי: נס על ההדסון (2016) • הולוגרמה למלך (2016) • המעגל (2017) • העיתון (2017) • צעצוע של סיפור 4 (2019) • יום יפה בשכונה (2019) • גרייהאונד (2020) • בוראט 2 (2020) • חדשות העולם הגדול (2020) • פינץ' (2021) • אלביס (2022) • פינוקיו (2022) • איש ושמו אוטו (2022) • אסטרואיד סיטי (2023) • כאן (2024) |  |
| סדרות בהן השתתף | • אחים לנשק (2001) |  |
| קרובי משפחה | ריטה וילסון (אישה) ג'ים הנקס (אח) לארי הנקס (אח) קולין הנקס (בן) צ'אט הנקס (בן) |  |
העברה אנטיגנית

איור המדגים את פוטנציאל ההעברה האנטיגנית של נגיף השפעת בין בעלי חיים שונים
העברה אנטיגנית (Antigenic shift) הוא התהליך בו לפחות שני זנים של נגיף (או נגיפים שונים), בפרט נגיף השפעת, מתחברים ליצור זן נגיף חדש בעל תערובת של אנטיגנים מהנגיפים המקוריים. בדרך כלל הביטוי העברה אנטיגנית מתייחס לשפעת משום שזו הדוגמה הידועה ביותר לתופעה.
אין לבלבל העברה אנטיגנית עם סחיפה אנטיגנית (Antigenic drift) שהוא התהליך של שינויים בנגיף עקב מוטציות פנימיות. בכל זני השפעת (A,B,C) מתרחשת סחיפה אנטיגנית אבל רק בשפעת A מתרחשת העברה אנטיגנית. זה נובע מכך ששפעת A היא זן השפעת היחיד התוקף גם בני אדם וגם בעלי חיים אחרים, מה שנותן את האפשרות לתא נתון להדבק בשני סוגי שפעת בו זמנית ולאפשר העברה אנטיגנית היוצרת זן שפעת חדש.
הנס הארטונג

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1904 לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  7 בדצמבר 1989 (בגיל 85) אנטיב, צרפת 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם מופשט 
 הושפע על ידי:  וסילי קנדינסקי 
 פרסים והוקרה:  פרס רובן (1957)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1984)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (29 בספטמבר 1967)  המדליה הצבאית הצרפתית  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  צלב המלחמה 1939-1945  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר  קצין גבוה בלגיון הכבוד  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  Anna-Eva Bergman (1957–?) 
 
הנס היינריך ארנסט הארטונג (בגרמנית: Hans Heinrich Ernst Hartung‏; 21 בספטמבר 1904 – 7 בדצמבר 1989) היה אמן צרפתי-גרמני.
ביוגרפיה

הארטונג נולד בלייפציג שבגרמניה למשפחה שוחרת אמנות והושפע מאמנים כמו לוביס קורינת ואמיל נולדה, מציורים צרפתיים ומקוביזם. בהמשך למד באקדמיה לאמנות הן בדרזדן והן במינכן. ב-1931 נערכה התערוכה הראשונה שלו בדרזדן, אבל עם עליית הנאצים לשלטון נאלץ לנתק את קשריו עם מולדתו כיוון שהסגנון שהיה מזוהה אתו, הקוביזם, לא עלה בקנה אחד עם העקרונות של המשטר החדש. כשניסה לבקר בברלין שלוש שנים אחר-כך כמעט שנעצר על ידי המשטרה במקום, אך עלה בידו להימלט בעזרתו של חבר. הארטונג התיישב בצרפת, ואולם, שקע בחובות כלכליים ובדיכאון.
ב-1939 הצטרף ללגיון הזרים הצרפתי. הגסטפו ניהל אחריו מעקב מתמיד והוא לבסוף נעצר על ידי המשטרה הצרפתית למשך שבעה חודשים. עם שחרורו הצטרף ללחימה ואיבד את רגלו בקרב ליד בלפור. ב-1945 הוענקה לו אזרחות צרפתית וכן עיטור צלב המלחמה. לאחר המלחמה עלתה קרנו כאמן והוא החל מציג בגלריות בפריז. ציוריו המופשטים וחסרי הדאגות השפיעו רבות על אמנים אמריקאים צעירים במהלך שנות ה-60. ציוריו ידועים בצבעם המורכב והאלומות הדרמטיות של משיכות מכחול כהה על רקע שטף האור. לאחרונה נודע כי ציוריו לא היו ספונטניים אלא הועתקו לאחר מחשבה ודיוק רב ממחברת הסקיצות שלו.
ב-1989 נפטר בעיירת הנופש אנטיב שבריביירה הצרפתית.
המסע לעמק החלומות (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  אנימציה
 יוצרים:  צ'ארלס גרוסוונור, Judy Freudberg, Tony Geiss 
 מדבבים:  רוב פאולסן אנדי מקייפי Aria Curzon Cody Arens ניקה פוטרמן ג'ף בנט Max Burkholder די בראדלי בייקר 
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  26
 הפקה
 הפצה:  NBCUniversal הפקות 
 מוזיקה:  קורי לריוס 
 אורך פרק:  23 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 תקופת שידור מקורית:  5 במרץ 2007 – 21 בינואר 2008
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המסע לעמק החלומות (באנגלית: The Land Before Time) היא סדרת אנימציה אמריקאית מזיכיון המסע לעמק החלומות, ששודרה בשנים 2007–2008 למשך שתי עונות ו-26 פרקים באורך 23 דקות, והופצה בידי החברות סרטי יוניברסל ואמבלין אנטרטיינמנט.
הסדרה הוקרנה לראשונה בינואר 2007 בקנדה ברשת YTV וב-5 במרץ 2007 בארצות הברית ברשת Cartoon Network הופצה גם ל-DVD.
העלילה של הסדרה חלה בין הסרט ה-13 בסדרה, "המסע לעמק החלומות 13: חוכמת החברים", שהופץ בווידאו בנובמבר 2007, ולפני הסרט ה-14 והאחרון, "המסע לעמק החלומות 14: מסע האמיצים", שיצא ב-2016.
עלילה

במרכז העלילה ניצבים חמישה דינוזאורים (ושאר יצורים נכחדים מהמזוזואיקון): האפטוזאורוס ליליפוט, הטריצרטופסית סרה, דאקי הזאורולופוסית, פטרי הפטרנודון, ספייק הסטגוזאורוס, צ'אמפר הטירנוזאורוס ורודי האובירפטורית המבלים בעמק החלומות ונשמרים מאויבים כמו "אדום-טופר" הטירנוזאורוס ו"סקריץ' ותוד" הדיינוניכוסים.
מדבבים > ראשיים

קודי ארנס - ליליפוט (אנתוני סקילמן מבצע את השירים)
אנדי מקייפי - סרה
אריה קורזון - דאקי
ג'ף בנט - פטרי
רוב פאולסן - ספייק
מקס בורקהולדר - צ'ומפר
מייגן סטריינג' - רודי
פיט ספנוק - אדום-טופר, סקריץ'
רוב פאולסן - תוד
מדבבים > משניים

קנת' מארס - סבא ארך-צוואר
מרים פלין - סבתא ארוכת-צוואר
ג'ון אינגל - אבא טופס
טרס מקנייל - אמא של פטרי, של דאקי ושל ספייק
דוריאן הארווד - מר עב-חוטם
ג'סיקה ג'י - טריה
מייגן סטריינג' - טריסיה
סוזן בלאקסלי - קולות נוספים
מדבבים > אורחים

אנדי מקייפי - לידיה/קוריתוזאורוס
אריה קורזון - ילדת צראטוגאולוס
ג'ף בנט - ברונטוזאורוס/קרובי רודי/סקיפ/מאט/דוק/קוש/צראטוגאולוס בוגר
רוב פאולסן - אבא של רודי/ברונטוזאורוס/אצן נסתר/מו/מילו/סטגוזאורוס/גוידו/לאמבאוזאורוס
מייגן סטריינג' - פלאוור/מאיזאורה/איגואנודון/קוריתוזאורוס
פיט ספנוק - קוש/סארו/אלוזאורוס
ניקה פוטרמן - אמא של רודי/אלי
אליזבת דיילי - רט/שורטי
ג'סיקה וולטר - הזקנה
קרי סאמר - טיפי
סוזן קרבס - אמא של טיפי
קאם קלארק - ברון
סוזאן בלו - דארה
מייקי קלי - היפ
סקוט מנוויל - נוד/אמא דיינוניכוס
קווין מייקל ריצ'רדסון - סקוטל
דוריאן הארווד - החיה הדוחה הגדולה
ג'ס הרנל - סוופר
די בראדלי בייקר - אקרוקנתוזאורוס תינוק/קבוצת סרקוסוכוס
פרקי הסדרה

עונה 1:
המערה בעלת הקולות הרבים
משבר השיניים המסתורי
חגיגת יום הכוכב
קניון האבנים המבריקות
משחק הריצות הגדול
התכנית ארוכת הצוואר האמיצה
אחו המים הקופצים
ימי המים העולים
הבריחה מהמעבר המסתורי
הקניון החבוי
אגדת סיפורו של הדובר
חגיגת המעגל הבהיר
המסע הבודד
הרפתקאת המים המהירים החסרים
הרפתקאת הלילה המפחיד
עונה 2
חזרת הדינוזאור הבודד
זר מן המסתורין למעלה
החברות האסורה
הילדה התלת-קרנית המדהימה
המבחן ארוך הצוואר הגדול
הנזיר של הסלע השחור
חזרה לסלע התלוי
צעדת מטפסי החול
חיפוש אבנים בצבעי השמיים
מבעד לעיניים של זנב-קוצים
הרפתקאת הביצים הגדולה
הלן מירס

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1872 אושקוש, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בפברואר 1916 (בגיל 43) גריניץ' וילג', ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Riverside Cemetery 
 מקום לימודים:  State Normal School  אוניברסיטת ויסקונסין—אושקוש 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  White Rabbits 
 יצירות ידועות:  Frances Willard 
 
הלן פרנסוורת' מירס (באנגלית: Helen Farnsworth Mears;‏ 21 בדצמבר 1872 - 17 בפברואר 1916) הייתה פסלת אמריקאית.
שנים מוקדמות

הלן מירס נולדה ב־21 בדצמבר 1872 באושקוש, ויסקונסין, בתם של ג'ון הול מירס ואליזבת פרנסוורת מירס (משוררת, בשם עט "נלי ווילדווד", המכונה המשוררת הראשונה של ויסקונסין)  הלן הייתה האחות הצעירה מבין שלוש אחיות. הלן למדה בבית הספר הממלכתי באושקוש, ואמנות בעיר ניו יורק.
בניו יורק למדה במשך שנתיים אצל אוגוסטוס סנט גאודנס ועבדה כעוזרתו לפני שהמשיכה לפריז בשנת 1895 כדי להמשיך לעבוד עם דניס פוש, אלכסנדר צ'רפנטייר ופרדריק מקונוני.
קריירה

ההצלחה הראשונה שלה, לפני ההכשרה רשמית באמנות, היה הפסל "גאון מוויסקונסין", יצירה שהוזמנה על ידי מדינת ויסקונסין כשהייתה רק בת 21. היצירה הוצגה בבניין ויסקונסין בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893.  פסל השיש בגודל 2.7 מ ' הוא שוכן כעת בבירת המדינה של ויסקונסין. גם היא וגם הפסלת ז'אן פונד כורה נקראו "אמני הבית" בבניין ויסקונסין, וכאן היא יצרה את "הגאון מוויסקונסין", בעוד ז'אן כורה הפיקה את הפסל "קדימה". מירס הייתה אחת מקבוצות של פסלות שעבדו אצל לורדו טאפט בהכנת הפיסול לתערוכה הקולומביאנית העולמית.
בשנת 1907, מירס ואחותה, הסופרת מרי מירס, היו המתיישבות הראשונות במושבת הסופרים מק דואל.
עבודות חשובות

העבודות החשובות ביותר שלה כוללות פסל שיש של פרנסס א. וילארד (1905, קפיטול, וושינגטון) הכלול באוסף אולם הפסלים הלאומי. תבליטי דיוקן של אדוארד מקדואל (מוזיאון המטרופוליטן, ניו יורק); ואוגוסטוס סנט גאודנס. פורטרטים של ג'ורג' רוג'רס קלארק ויליאם (מוסד סמיתסוניאן, וושינגטון).
בשנת 1904 זכה הפסל "מעיין החיים" שלה (בתערוכת סנט לואיס) במדליית ארד. היא עשתה את ניו יורק למקום מגוריה והציגה שם ובשיקגו.
פסל ויסקונסין

בשנת 1910 ניסה ג'ורג' פוסט, אדריכל קפיטול מדינת ויסקונסין, לשכור את שירותיו של הפסל הידוע דניאל צ'סטר פרנץ' כדי ליצור פסל של ויסקונסין שיוצב בראש הכיפה בבניין. פרנץ, דחה את ההצעה ופוסט המליץ על הלן מירס לתפקיד. מתוך אמונה שיש בידה את החוזה, היא החלה לעבוד על דוגמאות. בסופו של דבר היא יצרה שלושה דגמים, כאשר שניים מהם קיבלו משוב מהנציבות.  באוגוסט 1911 טען פוסט כי מירס לא תוכל להשלים את העיצוב במסגרת הזמן שלהם, ובסופו של דבר הוועדה בחרה בפרנץ שישלים את הפסל.
למירס שילמו 1,500 דולר עבור העבודה שכבר ביצעה, אולם אובדן העמלה היה הלם שממנו מעולם לא התאוששה.
מוות

בעקבות הכישלון סביב פסל קפיטול ויסקונסין, בריאותה של הלן מירס התדרדרה, כמו גם מצבה הכלכלי. היא נפטרה ממחלת לב ב-1 בפברואר 1916, בגיל 43.
בזמן מותה היא עבדה בסטודיו שלה בכיכר וושינגטון, בגריניץ' וילג'.
הערות שוליים

↑  "Helen Farnsworth Mears" (ארכיון)
↑  Helen Farnsworth Mears | Newspaper Article/Clipping, Wisconsin Historical Society, ‏2012-01-01
↑  Badger sculptress dead in new york | Newspaper Article/Clipping, Wisconsin Historical Society, ‏2012-01-01
↑  Dictionary of American sculptors : "18th century to the present," illustrated with over 200 photographs : Opitz, Glenn B : Free Download, Borrow, and Streaming, Internet Archive (באנגלית)
↑  E. Douglas Bomberger, MacDowell, Oxford University Press, 2013-07-09, ISBN 978-0-19-933970-9. (באנגלית)
↑  Historic Structure Report: Wisconsin State Capitol, Book I: Comprehensive Volume
↑  "Helen F. Mears Dies. A Noted Sculptor"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4252 1067  LCCN: n97001139  ULAN: 500349029  VIAF: 4207756   WorldCat (עם VIAF): 4207756 
הן מירס, הגאון מוויסקונסין, 1893
הלן מירס, סקיצה לפסל מזרקה מים - שלווה ושקט
הלן מק'ניקול

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1879 טורונטו, קנדה 
 פטירה:  27 ביוני 1915 (בגיל 35) Swanage, הממלכה המאוחדת 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אימפרסיוניזם 
 פרסים והוקרה:  חבר האקדמיה הקנדית המלכותית לאמנויות 
 
הלן מק'ניקול (באנגלית: Helen McNicoll‏; 14 בדצמבר 1879 – 27 ביוני 1915) הייתה ציירת אימפרסיוניסטית קנדית. היא הייתה אחת האמניות הבולטות בקנדה בראשית המאה העשרים וזכתה להצלחה ניכרת במהלך הקריירה שלה. מק'ניקול מילאה תפקיד חשוב בפופולריות של האימפרסיוניזם בקנדה, בתקופה בה הוא עדיין לא היה ידוע יחסית, עם ייצוגיה של נופים כפריים, נושאי ילדים אינטימיים ודמויות נשיות מודרניות.
ביוגרפיה > ראשית החיים

מק'ניקול נולדה בטורונטו למשפחה אמידה. הוריה היו דייוויד מק'ניקול ואמילי פאשלי שהיו מהגרים בריטים. למק'ניקול היו שישה אחים - שלוש אחיות ושלושה אחים. הוריה של מק'ניקול היו חברים בעלית הפרוטסטנטית האנגלופונית במונטריאול. אביה דייוויד עבד בתעשיית הרכבות בסקוטלנד ובאנגליה, ואיפשר להלן לבוא במגע קרוב עם משפחות בולטות במהלך תנופת הפיתוח. מק'ניקול, בתמיכתה הכספית של משפחתה באמצעות קשרים עם אספני אמנות ידועים, יכלה לצייר בחופשיות ללא חשש.
ככל הנראה החשיפה הראשונה של מק'ניקול לאמנות נובעת מהתבוננות בהוריה - אביה עשה רישומים במהלך נסיעותיו ברכבת בזמן שאמה ציירה וכתבה שירה.
מק'ניקול איבדה את השמיעה בגיל שנתיים בגלל מחלה, היא הסתדרה בצד החברתי באמצעות קריאת שפתיים וסיוע מחברים ובני משפחה. בשנת 1899 השתתפה בפעילויות במכון מקאי לאילמים חרשים פרוטסטנטים. עם זאת, היא לא הייתה רשומה ברשומות הרשמיות בבתי הספר ולא נרשמה כחרשת במפקד 1901 בגלל אי ההבנה של תרבות החירשים בצפון אמריקה בשלב זה.
ביוגרפיה > השכלה וקריירה

בין 1902 ל -1904 מק'ניקול עברה ללונדון ללמוד בבית הספר לאמנות של סלייד בהנהגתו של פיליפ וילסון סטיר. כאן פגשה מק'ניקול את בת זוגה לכל החיים דורותיאה שארפ. את התלמידים עודדו לצייר בגישה נטורליסטית תוך שימוש באוויר הפתוח. מק'ניקול עברה ללמוד בסנט אייבס בקורנוול. בשנת 1905 למדה בבית הספר לציור נוף של יוליוס אולסון.
לאחר מכן החלה את לימודיה הרשמיים באמנות באגודת האמנות במונטריאול בשנת 1906, זה היה בית ספר עם גישה מתקדמת להוראת אמנות בכך שהוא אפשר לסטודנטיות ללמוד לצייר עירום. היא החלה ללמוד בהנהלת ויליאם ברימנר, אחד האמנים הקנדים הראשונים שלמד בפריז בין השנים 1878–1880. כמנהל, ברימנר עודד גם מגמות חדשות באמנות הצרפתית כמו נטורליזם ואימפרסיוניזם. מק'ניקול הושפעה מברומנר שכן הוא עודד אמניות נשים להמשיך בקריירה מקצועית.
מק'ניקול הופיעה לראשונה והציגה שישה ציורים בתערוכה השנתית של בית הספר. היא הציגה גם עם האקדמיה המלכותית לאמנויות בקנדה ובחברת האמנים באונטריו בין השנים 1906–1914.
מקניקול שמרה על סטודיו בלונדון בזמן שטיילה ברחבי אירופה משנת 1908 ועד מותה.
מלחמת העולם הראשונה

מק'ניקול ושארפ עבדו בצרפת כשפרצה מלחמת העולם הראשונה. מק'ניקול כתבה לאביה ואמרה כי הם "מעדיפות להיות כאן מאשר בכל מקום", אולם בשל קשריה של מק'ניקול לחברת הרכבות הפסיפיק דרך אביה, היא נשלחה הביתה.
חיים אישיים

במהלך לימודיה בבית הספר סלייד, פגשה מקניקול את הציירת הבריטית דורותיאה שארפ עמה יצרה קשר לכל החיים, וכינתה זו את זו "נלי" ו"דולי ". [2] שתי הנשים טיילו יחד, חלקו חללי סטודיו והצטלמו זו לצד זו. במקרה של מק'ניקול, לוויה של בת זוג היה מועיל במיוחד בגלל נכותה. מקניקול הסתמכה על כישוריה של שארפ במשא ומתן עם דוגמניות - במיוחד ילדים.
מוות ומורשת

מק'ניקול נפטרה בסוואנאג', דורסט, בגיל צעיר שלושים ושש עקב סיבוכים מסוכרת בשנת 1915. בהספד תיארו אותה "כאחת המקוריות והמבוססות ביותר מבחינה טכנית של אמנים קנדים." מקניקול תרמה יותר מ -70 עבודות לתערוכות בקנדה ובבריטניה. הגלריה לאמנות של אונטריו אירחה תערוכה מעבודותיו של מקניקול בשנת 1999.
המבקרים שיבחו את עבודותיה של מק'ניקול על האיכויות שטופת השמש שבהם. נושאי הציורים כללו בדרך כלל נשים, ילדים ונופים כפריים.
הערות שוליים

↑  Canadian Women Artists History Initiative : Artist Database : Artists : MCNICOLL, Helen Galloway, cwahi.concordia.ca
1 2  Helen McNicoll: Life & Work, Art Canada Institute - Institut de l’art canadien (באנגלית)
↑  Prakash, A.K. (2008). Independent Spirit: Early Canadian Women Artists. Buffalo, New York: Firefly Books. p. 267
↑  Helen McNicoll: A Canadian Impressionist, Art Gallery of Ontario (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12915301X  ISNI: 0000 0000 6683 2900  LCCN: no00015020  RKD: 54375  SNAC: w6ck0zb5  SUDOC: 192449621  ULAN: 500100626  VIAF: 57684312   WorldCat (עם VIAF): 57684312