stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בדוכן השווארמה ראש העיר (אפריל 2006)
הפיגוע

ב-17 באפריל 2006, בשעה 13:30 בצהריים, ניגש מחבל מתאבד פלסטיני לדוכן השווארמה "ראש העיר" בחלקו הצפוני של מדרחוב נווה שאנן, שבאזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב. כאשר המאבטח, שהוצב בכניסה לדוכן, ביקש ממנו לפתוח את תיקו לבדיקה, פוצץ המחבל את מטען החבלה, שהיה במשקל חמישה קילוגרמים ובעל כמות גדולה של חומרי רסס. הפיצוץ שאירע במקום היה, כך על פי עדויות, גדול הרבה יותר מזה שאירע בפיגוע דומה בדוכן בינואר של אותה שנה.
כתוצאה מהפיצוץ נהרגו 11 בני אדם ונפצעו כ-70. שניים מהקורבנות מתו בדרכם לבית החולים איכילוב בתל אביב, ופצועה נוספת מתה על שולחן הניתוחים. מתוך הפצועים, שישה נפגעו באורח קשה, 12 נפצעו באורח בינוני, ואילו השאר נפצעו באורח קל.
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע, וחשף את זהותו של המחבל, סאמי סלים חמאד, פעיל הג'יהאד האיסלאמי, בן 21 מג'נין.
כשלושה חודשים לפני כן, ב-19 בינואר 2006, בוצע באותו דוכן שווארמה פיגוע נוסף על ידי פעיל הג'יהאד האיסלאמי, שבו נפצעו 32 בני אדם.
חקירת הפיגוע

פעילי הג'יהאד האיסלאמי בג'נין התגאו בכך שאף על פי שצה"ל שהה בעיר עד שעות הבוקר המוקדמות, הוא לא הצליח למנוע את יציאת המחבל מהעיר. המחבל עשה את דרכו דרך הפרצות בגדר סביב ירושלים לכביש 1 ומשם הגיע לתל אביב.
שעה קלה לאחר הפיגוע, מסרו גורמים בפיקוד המרכז כי היו התרעות על כוונות של ארגוני המחבלים לבצע פיגועים, אולם לא הייתה כל התרעה ממוקדת בנוגע לתחנה המרכזית הישנה, ולא היה בידיהם מידע על מחבל שיצא מהגדה המערבית לבצע פיגוע. ביום הפיגוע היו בידי מערכת הביטחון 19 התרעות ממוקדות על כוונת ארגוני טרור לבצע פיגועים וכ-80 התרעות כלליות.
בפגישה שערך ממלא מקום ראש הממשלה אהוד אולמרט בירושלים עם חברי ועדת ההקצבות של הסנאט האמריקני, שהתקיימה מספר ימים לאחר הפיגוע, גילה אולמרט לחברי הוועדה כי ההוראה לביצוע הפיגוע יצאה ממפקדות הג'יהאד בדמשק. לדברי אולמרט, לאחר ההוראה על ביצועו יצא גם דיווח חזרה למפקדות על הצלחת הפיגוע.
מנהיג הג'יהאד האסלאמי באזור ג'נין, השייח מחמוד א-סעדי, הכחיש את הדברים בריאיון לאתר החדשות ynet. הוא אמר כי פעילי הארגון, אנשי השטח, הם המחליטים להוציא פיגוע לפועל ואינם מקבלים הוראות מאיראן או מסוריה. הוא הוסיף כי לעיתים אף ההנהגה בחו"ל היא זו שביקשה להימנע מביצוע פיגועים.
בעקבות הפיגוע

בפיגוע זה, נהרג דניאל וולץ, נער אמריקני בן 16 מפלורידה, שהגיע לביקור בארץ במהלך פסח. משפחתו של דניאל וולץ זכתה בתביעה במאי 2012 בבית משפט מחוזי בארצות הברית נגד איראן וסוריה בשל התמיכה שלהם ב"חמושים פלסטינים". סכום פסק הדין היה 323,000,000 דולר. הייתה זו הפעם הראשונה שבה משפט בארצות הברית נתן פסק דין נגד סוריה בגין פעילות טרור הקשורה אליה.
בערב הפיגוע נחסם כביש 1 לתנועה, בקטע שבין מחסום אבו גוש לכניסה לירושלים, בשל בדיקה קפדנית של כלי הרכב במקום. שלושה בני אדם נעצרו סמוך למחלף הראל שבכביש בחשד למעורבות בפיגוע והועברו לחקירה. במשטרה התקבלה החלטה לשים דגש על הצבת מחסומים בכניסות לערים ובתוכם, ולהמשיך עם כוננות השיא ברחבי הארץ - כדוגמת קניונים, פארקים, שווקים ובתי כנסת, שממילא כבר הייתה קיימת מזה 10 ימים, מאז תחילת החג.
בדיון שהתקיים יום לאחר הפיגוע, בהשתתפות ממלא מקום ראש הממשלה אהוד אולמרט, שר הביטחון שאול מופז, שרת החוץ ציפי ליבני, השר לביטחון הפנים גדעון עזרא וראשי מערכת הביטחון הוחלט לשלול מחברי המועצה המחוקקת הפלסטינית, הפרלמנט הפלסטיני, המחזיקים בתעודת תושב, את תעודה זאת. כמו כן, הוחלט לזרז את בניית עוטף ירושלים, להחמיר את הפעולות נגד השוהים הבלתי חוקיים וביצוע מספר פעולות צבאיות נקודתיות, שעניינן נאסר לפרסום.
המחבל

המחבל, סאמי סלים חמאד, נשר מלימודיו באוניברסיטה בשל מצבה הכלכלי של המשפחה. הוא למד עבודה סוציאלית בתוכנית הלימודים בהתכתבות של אוניברסיטת אל-קודס. אם משפחת המחבל מסרה לכלי התקשורת כי הבן עזב את ביתם מספר ימים לפני כן מבלי להודיע לאן מועדות פניו. משפחת המחבל, משפחת חמאד שהתגוררה בכפר ערכה הסמוך לג'נין, הופתעה מהידיעה כי בנם הוא שביצע את הפיגוע, וסיפרה כי בנם לא היה בקשר עם קבוצות חמושות.
ראו גם

פיגועי התאבדות בישראל
הערות שוליים

↑  רותי סיני, תשעה הרוגים בפיגוע בתחנה המרכזית הישנה בת"א, באתר הארץ, 18 באפריל 2006
↑  אבי כהן, 9 הרוגים ו-68 פצועים בפיגוע בדרום תל-אביב, באתר ynet, 17 באפריל 2006
↑  אבי כהן, 32 פצועים בפיגוע בדרום תל אביב, באתר ynet, 19 בינואר 2006
↑  שמוליק חדד ומירי חסון, הפיגוע בתל אביב: זוהו 8 מגופות ההרוגים, באתר ynet, 17 באפריל 2006
↑  רוני סופר, "חמדנות הממשלה מאפשרת פיגועים", באתר ynet, 21 באפריל 2006
↑  חנן גרינברג ואפרת וייס, בעקבות הפיגוע: כוננות שיא בכל הארץ, באתר ynet, 17 באפריל 2006
↑  רוני סופר, אולמרט: ההוראה לפיגוע בת"א יצאה מדמשק, באתר ynet, 21 באפריל 2006
↑  עלי ואקד, בכיר ג'יהאד: הוכחנו שאף מחסום לא יעצור אותנו, באתר ynet, 17 באפריל 2006
↑  עמוס הראל, הקשר בין הבנק הגדול בסין לפיגוע בת"א, באתר הארץ, 15 ביוני 2013
↑  אפרת וייס, כביש 1 נחסם לתנועה בעקבות הפיגוע - ונפתח, באתר ynet, 17 באפריל 2006
↑  אפרת וייס, בעקבות הפיגוע - המחסומים יתוגברו, באתר ynet, 18 באפריל 2006
↑  אטילה שומפלבי, התגובה: שלילת תושבות וזירוז עוטף ירושלים, באתר ynet, 18 באפריל 2006
↑  איי.פי, בבית משפחת המחבל כבר מפנים רהיטים, באתר ynet, 17 באפריל 2006
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
עלי סלאם

ערך זה עוסק בראש עיריית נצרת. אם התכוונתם לסופר ומחזאי מצרי, ראו .
עלי סלאם (בערבית: علي سلام; נולד ב-15 ביולי 1952) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים ערבי-ישראלי; ראש עיריית נצרת - החל משנת 2014.
ביוגרפיה

סלאם נולד בנצרת, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית-סונית. הוא בן בכור לאביו שעבד במפעל דובק לסיגריות. כשהבין את הצורך הגדל במקומות רבים - הקים באזור העיר חדרה את חברת שירותי התחזוקה "בני עלי סלאם 2000 בע"מ".
הוא נשוי, ואב ל-11 ילדים.
בנו, באסל, רצח את אשתו בשנת 2010 בירי בדירתם ונידון למאסר עולם. שנה לאחר מכן יזם עלי 'סולחה' עם החמולה של כלתו שנרצחה, במסגרתה הוענקו חצי מיליון ש"ח לילדים.
קריירה פוליטית

משנת 1993 הוא משמש כחבר מועצת העיר נצרת ומשנת 1998 שימש כסגנו של ראש עיריית נצרת, ראמז ג'ראיסי. בשנת 2003 הפך גם לממלא-מקומו (מ"מ) של ראש העיר.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו ב-22 באוקטובר 2013, התמודד סלאם על ראשות העירייה בראש הרשימה העצמאית "נאסרתי" (בערבית: ناصرتي, בתרגום חופשי: "נצרת שלי"). בתום ספירת הקולות הוכרז סלאם כזוכה, בהפרש של 22 קולות בלבד. יריבו, ראש העירייה היוצא באותה עת ראמז ג'ראיסי, ערער לבית המשפט המחוזי על פסילתן של 47 מעטפות הצבעה, ולאחר שערעורו התקבל ונספרו הקולות שבמעטפות אלה, התברר שג'ראיסי הוא הזוכה, בהפרש של 9 קולות בלבד.
עלי סלאם ערער אף הוא, ואליו הצטרף היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בהמלצה לערוך בחירות חוזרות בעיר, אך הערעור וההמלצה נדחו. אף על פי כן, ב-11 בפברואר 2014 הפך בית המשפט העליון את ההחלטה והורה על קיום בחירות חוזרות לראשות העיר נצרת בתוך 30 יום. הבחירות החוזרות נערכו ב-11 במרץ 2014, ובהן זכה סלאם בהפרש של כעשרת אלפים קולות.
בעקבות ההפגנות שבחלקן היו אלימות בנצרת שהתרחשו באוקטובר 2015 גינה סלאם את חבריה הערבים של הרשימה המשותפת שלטענתו "משלהבים את הרוחות, מתסיסים את הצעירים ופוגעים בדו-קיום ובפרנסת העיר". בתוך כך עצר סלאם את רכבו, בסמוך ליו"ר הרשימה המשותפת ח"כ איימן עודה, בזמן שזה התראיין לתקשורת וצעק לעברו "תלך - אני לא צריך לראות אותך בנצרת! תעוף מכאן אתה ואנשים כמוך!"
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע ב-2021, הביע תמיכה מסויגת בבנימין נתניהו ואכזבה מהרשימה המשותפת בעת ביקור בחירות של נתניהו בעיר נצרת. דווח בתקשורת כי סלאם אף קיבל באותה עת הצעת שריון בליכוד.
בבחירות 2024, התמודד שוב ונבחר לקדנצייה שלישית לאחר שקיבל 51.5% מהקולות מול שריף זועבי שקיבל 46.4% מהקולות.
הערות שוליים

↑  עלי סלאם: "לא רואה את זועבי מחצי סנטימטר", באתר ‏מאקו‏, 16 באוקטובר 2015
↑  "הח"כים הערבים מבעירים את השטח ומשאירים אותנו להתמודד עם האש", ישראל היום, 2015
↑  פוראת נסאר, ‏מאסר עולם לבנו של סגן ראש עיריית נצרת שרצח את אשתו, באתר ‏מאקו‏, 20 בדצמבר 2012
↑  עדי חשמונאי‏, בגלל 9 קולות: ראש העיר נצרת שהודח - ישוב לכיסאו, באתר וואלה, 8 בינואר 2014
ג'קי ח'ורי, הבחירות בנצרת: מסתמן מהפך בתום ספירת המעטפות הפסולות, באתר הארץ, 8 בינואר 2014
↑  יאיר קראוס, בית המשפט: לא יערכו בחירות חוזרות בנצרת, באתר nrg‏, 22 בינואר 2014
ג'קי ח'ורי, ביהמ"ש בנצרת דחה את עמדת היועמ"ש בנוגע לבחירות חדשות לראשות העיר, באתר הארץ, 22 בינואר 2014
↑  ג'קי ח'ורי, העליון הכריע: בחירות חוזרות בנצרת בתוך 30 יום, באתר הארץ, 11 בפברואר 2014
↑  ג'קי ח'ורי, עלי סלאם ניצח בבחירות החוזרות בנצרת, באתר הארץ, 12 במרץ 2014
↑  חסן שעלאן, נועם (דבול) דביר אלי סניור, יואב זיתון, אליאור לוי, רועי ינובסקי ורענן בן צור, מהומות, אבנים ובקבוקי תבערה בנצרת, ברמלה ובאום אל-פחם, באתר ynet, 10 באוקטובר 2015
↑  ראש עיריית נצרת: "אמרתי לח"כ איימן עודה שיעוף מנצרת", באתר גלובס, 11 באוקטובר 2015
ראש עיריית נצרת בגלצ: "ראיתי את ח"כ עודה ואמרתי שיעוף מנצרת", גלי צה"ל, 11 באוקטובר 2015
דב גיל-הר‏, ראש עיריית נצרת על הח"כים הערבים: "הם פחדנים - באים להצטלם וללכת", באתר וואלה, 11 באוקטובר 2015
↑  אריה יואלי, ‏עלי סלאם לנתניהו: "מבטיח לך שאנחנו נתמוך בך", באתר "סרוגים", 13 בינואר 2021
↑  אנה רייבה ברסקי, ‏ראש עיריית נצרת קיבל הצעה לשיריון ברשימת הליכוד, באתר מעריב אונליין, 13 בינואר 2021
אדוארד סנודן

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1983 (בן 41) אליזבת' סיטי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Edward Joseph Snowden 
 מדינה:  רוסיה, ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ז'נבה, ואיפאהו, אליקוט סיטי, וילמינגטון 
 השכלה:  Anne Arundel Community College (2005)  אוניברסיטת ליברפול 
 מעסיק:  הסוכנות לביטחון לאומי, הקרן לחופש העיתונות, אוניברסיטת מרילנד, CIA, בוז אלן המילטון, דל 
 בן או בת זוג:  לינדזי מילס 
 פרסים והוקרה:  פרס סם אדמס (8 ביולי 2013)  פרס אוסייצקי (2016)  פרס ביירנסון (2015)  זכוכית ההיגיון (2016)  SUMA Award (2015)  Bert-Donnepp-Preis (2013)  פרס חושף השחיתויות (2013)  Stuttgart Peace Prize (2014)  פרס פריץ באואר (2013)  מדליית קרל פון אוסייצקי (2014)  Ridenhour Truth-Telling Prize (2014)  פרס הקיום הנכון (2014)  פרס פריץ באואר (2014) 
 חתימה:   
 
אחד המסמכים שהודלף על ידי סנודן
אדוארד ג'וזף סנודן (באנגלית: Edward Joseph Snowden; נולד ב-21 ביוני 1983) הוא מומחה טכנולוגיה אמריקאי שעבד בסוכנויות המודיעין האמריקאיות: הסוכנות לביטחון לאומי וה-CIA. סנודן התפרסם בעקבות הדלפה מסיבית של מידע סודי בשנת 2013, שחשפה תוכניות מעקב מסווגות של ה-NSA, בהן תוכניות PRISM ו-Muscular. לאחר חשיפת המידע, הוגשו נגדו אישומים פליליים בארצות הברית על עבירות חוק הריגול (אנ') וגניבת מידע ממשלתי. סנודן נמלט למוסקבה, שם קיבל מקלט מדיני זמני, ובשנת 2022 קיבל אזרחות רוסית, בצו שחתם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין.
ביוגרפיה

אדוארד סנודן נולד באליזבת' סיטי בצפון קרוליינה. אביו שירת כאיש מחשבים במשמר החופים של ארצות הברית, מה שהשפיע עליו רבות. בשנת 2004 התגייס לצבא ארצות הברית במטרה להצטרף לכוחות המיוחדים, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. לאחר תאונת אימונים שוחרר, ועבד כשומר במתקן סודי באוניברסיטת מרילנד של הסוכנות לביטחון לאומי (NSA), ומשם עבר לעבוד ב-CIA באבטחת מחשבים אישיים ברשת. בשנת 2007 נשלח לשווייץ מטעם ה-CIA במסווה של דיפלומט, שם היה אחראי על אבטחת רשת המחשבים. ב-2009 עזב את הסוכנות והחל לעבוד כקבלן עצמאי ב-NSA, תחילה ביפן ולאחר מכן בהוואי. במאי 2013 עזב את ארצות הברית וחשף את מידע סודי אודות תוכניות המעקב של ה-NSA.
ביוגרפיה > לאחר ההדלפה

לפני שההדלפות פורסמו, סנודן ערק להונג קונג בתקווה לקבל, בסופו של דבר, מקלט מדיני באיסלנד. משרד המשפטים האמריקאי התייחס למעורבותו של סנודן בתוכנית "PRISM" כעניין פלילי והודיע כי עליו לעמוד לדין בגין ריגול. במהלך ריאיון לעיתון אמר כי ה-NSA פרצה למחשבים בהונג קונג ובסין מאז 2009, וביצעה כ-61 אלף פריצות למערכות בעולם. בשלב זה הוגש נגדו כתב אישום בארצות הברית עבירות ריגול, גנבת רכוש ממשלתי ומסירת מידע ללא הרשאה. באותו חודש נמלט סנודן לרוסיה, בטיסה ישירה מהונג קונג. נשיא רוסיה פוטין הודיע שלא יסגיר אותו ולא ייכנע לאיומים מצד וושינגטון.
ב-2 ביולי 2013 שלח סנודן מכתב לאקוודור שבו הוא מודה למדינה שסייעה לו להגיע לרוסיה ועל בחינת בקשת המקלט שהגיש. סנודן כותב שם שהממשל האמריקני לוחץ עליו ורודף אותו. ב-3 ביולי 2013 אולץ מטוסו של נשיא בוליביה, אבו מוראלס, לנחות באוסטריה, בשל חשד שסנודן נמצא בתוכו. גם נשיא ונצואלה הציע לסנודן מקלט מדיני, באירועי יום העצמאות של המדינה.
ב-12 ביולי 2013, דווח כי סנודן ביקש מקלט מדיני ברוסיה לאחר שנפגש בנמל התעופה שרמטייבו שבמוסקבה עם נציגי ארגוני זכויות אדם, שם האשים את הממשל האמריקאי במניעת מקלט מדיני עבורו. ב-24 ביולי 2013 הונפקו לו מסמכים המאפשרים לו לעזוב את נמל התעופה שרמטייבו ולהיכנס לרוסיה. ב-1 באוגוסט 2013 סנודן קיבל מקלט מדיני זמני ברוסיה, לאחר שארצות הברית ביטלה את דרכונו. לאחר שנה פג תוקפו, והוא קיבל היתר שהייה לשלוש שנים, שהעניק לו חופש תנועה בתוך רוסיה ואף לצאת לחו"ל עד שלושה חודשים. ב-2017, סנודן קיבל הארכה למקלטו עד 2020, ובספטמבר 2022, נשיא רוסיה פוטין העניק לו אזרחות רוסית.
מידע אודות ישראל

מסמך שהודלף על ידי אדוארד סנודן ופורסם מתוך מאגר המידע שהוא הבריח, מפרט את שיתוף הפעולה הקרוב בין שירותי הביטחון של ישראל וארצות הברית. המסמך, המוגדר "סודי ביותר", מציין את שיתוף הפעולה בתחומים כמו גישה, יירוט, ניתוח ודיווח, עם דגש על מדינות המטרה בצפון אפריקה, המזרח התיכון, המפרץ הפרסי, דרום אסיה ורפובליקות ברית המועצות לשעבר. שיתוף הפעולה כולל מידע צבאי, אזרחי, דיפלומטי, מידע על נשק להשמדה המונית ונתונים מוצפנים באיכות גבוהה. המסמך מציין כי מידע שהתקבל במסגרת שיתוף הפעולה מתייחס לנושאים כמו נשק גרעיני באיראן, פיתוח נשק גרעיני בסוריה עבור חזבאללה בלבנון ותנועת הג'יהאד העולמית. שיתוף הפעולה התהדק גם עקב מלחמת האזרחים בסוריה ואי-השקט במדינות המזרח התיכון, וכולל גם ארגוני טרור בחצי האי סיני ודיונים בנושאי טרור קיברנטי.
בנוסף, בראיון עם סנודן באוגוסט 2014, הוא חשף כי הוא היה מזועזע לגלות כי רשויות הביון בישראל קיבלו מידע על אזרחים אמריקאיים, כולל תכתובות מייל ושיחות טלפון של מיליוני ערבים ופלסטינים אמריקאים. לפי סנודן, הפסקת האינטרנט בסוריה ב-2012 נגרמה מטעות שנעשתה על ידי צוות הפריצה המובחר של יחידת מבצעי גישה מותאמת (אנ'), של הסוכנות לביטחון לאומי.  הצוות ניסה להתקין תוכנה זדונית בנתב המרכזי בסוריה, כדי לפקח על פעילות האינטרנט, אך הפעולה ניתקה בטעות את האינטרנט מהמדינה כולה למשך מספר ימים. לטענתו, העובדים המבוהלים בסוכנות לביטחון לאומי חששו שאשמתם תתגלה, והעלו הצעה שבמקרה כזה תוטל האשמה על ישראל.
בנובמבר 2018, סנודן התראיין לראשונה לעיתונאי ישראלי, דרור גלוברמן, והתייחס לתפקיד ישראל וההיי-טק הישראלי בהפרת זכויות אדם במדינות רבות, תוך כדי ביקורת על חברות ביון ישראליות כמו NSO, שלדבריו מפרות זכויות אדם.
בתרבות

פרשת סנודן, ההדלפות על מעקבים של סוכנויות הריגול וה-NSA, זכתה לאזכורים רבים בתרבות הפופולרית, עם הופעות במגוון סדרות וסרטים. ב-2014 יצא הסרט הדוקומנטרי "אזרח מספר ארבע" (CitizenFour), שתיעד בזמן אמת את תחילת פרשת סנודן וזכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר. סרט ביוגרפי על סנודן, "המרגל סנודן", יצא לאור בספטמבר 2016 בבימויו של אוליבר סטון, עם ג'וזף גורדון לוויט בתפקיד סנודן. בנוסף, דמותו הופיעה גם בסרט הקומדיה המרגל שזרק אותי (2018), בגילומו של טום סטורטון. עוד הופיעה דמותו בעונה התשיעית של סדרת המתח 24 ובסדרה מבוקש לחקירה מאת ג'ונתן נולאן.
בספטמבר 2019 פרסם סנודן ספר אוטוביוגרפי בשם "Permanent Record", שבו הוא מגולל את פרשת חייו תוך דגש על עבודתו בקהילת המודיעין האמריקנית. הספר תורגם לעברית על ידי עמנואל לוטם, ויצא לאור על ידי "ידיעות ספרים" תחת השם "אדוארד סנודן: האמת".
דעותיו

ה"גארדיאן" תיאר את סנודן כמי שתחום הזכות לפרטיות יקר ללבו. על המחשב הנייד שלו יש מדבקות שתומכות בארגונים שעוסקים בחופש באינטרנט, כולל קרן החזית האלקטרונית ו-Tor. לפני פרסומו הייתה לסנודן "טביעת רגל דיגיטלית" קטנה בלבד, ו-24 שעות לאחר מכן עדיין לא התגלו חשבונות הפייסבוק והטוויטר שלו ולא תמונות של משפחתו. סנודן ביטא את תפיסת עולמו בנוגע לזכות לפרטיות ולחשיבותה, באומרו: ”הטענה כי לא אכפת לך מהזכות לפרטיות, כי אין לך מה להסתיר, איננה שונה מאשר לומר כי לא אכפת לך מחופש הביטוי כי אין לך מה להגיד”.
לאחר הדלפת המידע המסווג ביוני 2013, סנודן הסביר כי הוא רצה לחשוף את המעקב המוגזם של הממשל האמריקאי אחרי האזרחים, והביע את התנגדותו לחיות בעולם שבו כל פעולה נתפסת ונרשמת. הוא ציין כי לא רצה לחיות בחברה שמבצעת מעשים כאלה.
ראו גם

פרשת הציתותים בארצות הברית
ויקיליקס
ICREACH
הערות שוליים

↑  Washington Post Began PRISM Story Three Weeks Ago, Heard Guardian's 'Footsteps'
↑  NSA leaker comes forward, warns of agency's 'existential threat'
1 2  רויטרס, פוטין העניק אזרחות רוסית לאדוארד סנודן, באתר ynet, 26 בספטמבר 2022
↑  אדוארד סנודן, האמת, ידיעות ספרים, ספטמבר 2019, עמ' 50-70
↑  Edward Snowden: the whistleblower behind the NSA surveillance revelations
↑   הארץ, סנודן בראיון: הוכשרתי ופעלתי כמרגל, באתר הארץ, 28 במאי 2014
↑  Who Is Edward Snowden, The Self-Styled NSA Leaker?
↑  Iceland may not be the haven U.S. leaker hopes - Yahoo! News, archive.is, ‏2013-06-17
↑  Edward Snowden: the whistleblower behind the NSA surveillance revelations, the Guardian, ‏2013-06-11 (באנגלית)
↑  עומר כביר, חושף פרשת PRISM: "אני לא גיבור ולא בוגד", באתר כלכליסט, 13 ביוני 2013
↑  רויטרס, ארה"ב: כתב אישום על עבירות ריגול נגד אדוארד סנודן, באתר הארץ, 22 ביוני 2013
↑  רויטרס, יממה אחרי בקשת ההסגרה || מדליף ה-NSA נחת במוסקבה, ביקש מקלט מדיני באקוודור, באתר הארץ, 23 ביוני 2013
↑  פוטין: המדליף הגיע לרוסיה, לא נסגיר אותו, באתר nrg‏, 25 ביוני 2013
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, המדליף על הטיסה? נשיא בוליביה אולץ לנחות, באתר ynet, 3 ביולי 2013
↑  נשיא ונצואלה הציע מקלט מדיני למדליף האמריקני אדוארד סנואודן, באתר ynet, 6 ביולי 2013
↑   אי־פי, אחרי שמונה ימים: מדליף ה-NSA ביקש מקלט מדיני ברוסיה, באתר הארץ, 1 ביולי 2013
↑  סוכנויות הידיעות, המדליף האמריקני קיבל מקלט זמני ברוסיה, באתר ynet, 1 באוגוסט 2013
↑  Edward Snowden Can Stay in Russia for Three Years, Lawyer Says, NBC News (באנגלית)
↑  Kramer, Andrew E. (2017-01-18). "Russia Extends Edward Snowden's Asylum". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-08-31.
↑  דב גיל-הר ורם ברנדס, אחרי 9 שנים: פוטין העניק אזרחות רוסית לסנודן, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 27 בספטמבר 2022
↑   למה אדוארד סנודן עוד לא חשף את פעילויות הריגול האלקטרוני של ישראל, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2014
↑  The Most Wanted Man in the World
↑  מתי גולן, ‏חכה עוד קצת, שמעון, באתר גלובס, 14 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007444522705171  PLWABN: 9810671583305606  BIBSYS: 14012037  BNE: XX5405919  BnF: cb16764867w (data)  CANTIC: a11912601  CiNii: DA18757677  GND: 104933289X  ISNI: 0000 0004 2843 1865  LCCN: no2013111241  MusicBrainz: e4029883-c074-4e1c-add4-c35d73edb79f  NDL: 001172955  NKC: jo2014846734  NLK: KAC2021S7189  NSK: 000624456  NTA: 371445302  RERO: 02-A028234945  SUDOC: 17744004X  VIAF: 307157574   WorldCat (עם VIAF): 307157574 
כרזת הסרט: המרגל סנודן
רענן שריר

| --- | --- |

 לידה:  1935 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  28 בנובמבר 2019 (בגיל 84 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  רני
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953–1980 (כ־27 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד מחנה 80  מפקד הנח"ל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל רשת עמל יו"ר העמותה לזכר חללי הנח"ל
 
רענן (רני) שריר (1935 – 28 בנובמבר 2019) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד הנח"ל. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל רשת עמל וכיו"ר העמותה להנצחת זכר חללי הנח"ל ומורשתו.
ביוגרפיה

שריר (במקור שרייר) נולד בתל אביב וגדל בכפר ביל"ו. ב-1953 התגייס לצה"ל כחבר גרעין נח"ל במסלול בני מושבים. ב-1955 סיים קורס קצינים, פיקד על מחלקת נח"ל בבסיס הטירונים החילי ולאחר מכן השתחרר מהשירות הסדיר. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד פלוגת חי"ר ברצועת עזה ונפצע. ב-1958 חזר לשירות הקבע ושירת כקצין מבצעים ומפקד פלוגה בנח"ל המוצנח. סיים קורס מפקדי פלוגות והדריך בבה"ד 1. ב-1964 השתחרר משירות הקבע. ב-1966 התגייס פעם נוספת ובמשך 4 שנים היה חבר במשלחת צה"ל באתיופיה. לאחר שובו למד בפו"ם, פיקד על בסיס הטירונים ועל בית הספר למ"כים של הנח"ל (גדוד 906). במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד נח"ל בגזרת רמת הגולן. ב-1974 מונה לסגן מפקד הנח"ל ובינואר 1975 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד הנח"ל. שירת בתפקיד זה עד 1978. במהלך כהונתו הוקמו 19 היאחזויות חדשות ואוזרחו 16 היאחזויות ותיקות.
לאחר שחרורו כיהן כראש האגף החברתי הכלכלי וראש אגף המשק בתנועת המושבים, בשנים 1996 עד 2001 כיהן כמנכ"ל רשת עמל. כיהן כחבר הוועד המנהל של המכללה האקדמית אחוה, כיו"ר עמותת הנח"ל וכיו"ר האגודה החקלאית כפר ביל"ו.
נפטר ב-28 בנובמבר 2019, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב כפר בילו בו התגורר . בנו, מורן שריר, הוא עיתונאי ב"הארץ".
הערות שוליים

↑  בן-ציון ציטרין, שריר פורש מרשת עמל, באתר הארץ, 23 ביולי 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448042705171  VIAF: 12148874699849622861   WorldCat (עם VIAF): 12148874699849622861
הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל

| --- | --- |

 מייסדים:  עומר ברגותי 
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־21 שנים) 
 bdsmovement.net/pacbi
 
הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל (באנגלית: Palestinian Campaign for the Academic and Cultural Boycott of Israel ובראשי תיבות - PACBI) הוא תנועת חרם על ישראל שנוסדה באפריל 2004. הקמפיין נוסד על ידי קבוצת אקדמאים ואנשי רוח פלסטינים ברמאללה, כחלק מפעילות ה-BDS. התנועה קוראת לחרם ולחץ בינלאומי על ישראל, ובעיקר על מוסדותיה האקדמיים, המעורבים לטענת התנועה בהנצחת הכיבוש הישראלי. בין נימוקי התנועה נאמר שישראל מדכאת את החופש האקדמי של הפלסטינים.
התנועה היא תת-ארגון של תנועת ה-BDS, ואחד ממייסדיה הוא עומר ברגותי.
הקמת התנועה

התנועה נוסדה ברמאללה באפריל 2004. היא התבססה על הצהרה מאוגוסט 2002 הקוראת לחרם כלכלי, תרבותי ואקדמי על ישראל, ועל הצהרה מאוקטובר 2003 בה אקדמאים ואנשי רוח פלסטינים בשטחים הפלסטיניים ובפזורה הפלסטינית קוראים להחרים את האקדמיה בישראל. על פי דוברי התנועה, הם שאבו השראה מהמאבק לביטול האפרטהייד בדרום אפריקה, שהצליח בין היתר בזכות חרם דומה.
פעילויות בולטות

באפריל 2005 ניסתה התנועה לרתום לשורותיה את איגוד המרצים באוניברסיטאות בבריטניה. באיגוד הוחלט להחרים את אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בר-אילן. לאחר חודש בוטלה ההחלטה, בנימוקים הבאים: החרם מהווה פגיעה בחופש האקדמי, הוא פוגע בדיאלוג ובמאמצי השלום בין ישראלים לפלסטינים, ואין זה מוצדק להחרים את ישראל בלבד. בשנת 2007 נעשה ניסיון דומה להחרים מוסדות אקדמיים בישראל, אך הוא נכשל.
בשנת 2009 הופיע הזמר לאונרד כהן באצטדיון רמת גן. יומיים לאחר מכן נקבעה הופעה של כהן בהיכל התרבות החדש ברמאללה. ההופעה אורגנה על ידי קדורה פארס ונמכרו כאלף כרטיסים, אך תנועת הקמפיין הפלסטיני לחרם אקדמי ותרבותי על ישראל קראה להחרים את ההופעה, בשל תמיכתו של כהן במדינת ישראל והופעותיו בפני חיילים בתקופת מלחמת יום הכיפורים. בסופו של דבר בוטלה ההופעה ברמאללה.
בפברואר 2011 החלה התנועה לארגן הפגנות נגד ישראל במופעיה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ברחבי העולם.
באוקטובר 2017 גרמה התנועה לביטול הקרנת סרט של הבמאי הלבנוני זיאד דווירי ברמאללה, בטענה שהוא מעודד נורמליזציה ביחסים עם ישראל.
בספטמבר 2018, בלחץ התנועה, ביטלה הזמרת לנה דל ריי את השתתפותה בפסטיבל מטאור בלהבות הבשן. בעקבותיה ביטלו אמנים רבים נוספים את השתתפותם.
ראו גם

BDS
אנטישמיות באוניברסיטאות במאות ה-20 וה-21
חרם על ישראל
חוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם
חוק איסור החרם על ישראל
הערות שוליים

↑  שרלוט הליי‏, נסיון למנוע חרם אקדמי נוסף מצד בריטניה, באתר וואלה, 4 במאי 2007.
↑  אבי יששכרוף, סופית: לאונרד כהן לא יופיע ברמאללה, באתר הארץ, 23 ביולי 2009.
↑  ynet, מפגינים הפריעו לפילהרמונית בלונדון. צפו, באתר ynet, 2 בספטמבר 2011.
↑   עמירה הס, בלחץ פעילי חרם, בוטלה הקרנת סרט ברמאללה בטענה שתעודד נורמליזציה, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2017.
↑  רן בוקר, לנה דל ריי ביטלה את ההופעה בישראל, באתר ynet, 31 באוגוסט 2018.
↑   שירה מייקין, "המצב מורכב מדי": 11 אמנים ביטלו את השתתפותם בפסטיבל "מטאור", באתר הארץ, 2 בספטמבר 2018.
ז'ורז' פומפידו

ערך זה עוסק בפוליטיקאי צרפתי. אם התכוונתם למרכז תרבות בפריז, ראו .
.
ז'ורז' ז'אן רמון פומפידו (בצרפתית: Georges Pompidou;‏ 5 ביולי 1911 - 2 באפריל 1974) היה פוליטיקאי צרפתי, ראש ממשלת צרפת ה-151 ונשיאה השני של הרפובליקה הצרפתית החמישית. פומפידו כיהן כנשיא צרפת מ-1969 ועד מותו. קודם לכן הוא היה ראש ממשלת צרפת בעל הכהונה הארוכה ביותר אי פעם, תחת הנשיא שארל דה גול מ-1962 ועד 1968.
בשנים האחרונות של הצמיחה החזקה מימי "שלושים שנות התהילה" Trente Glorieuses, פומפידו המשיך את מדיניות המודרניזציה של דה גול, שסומלה על ידי השימוש הנשיאותי בקונקורד, יצירת קבוצות תעשייתיות גדולות והשקת הרכבת המהירה. פרויקט TGV. הממשלה השקיעה רבות בענפי הרכב, החקלאות, הפלדה, הטלקומוניקציה, הגרעין והחלל וכן יצרה את שכר המינימום (SMIC) ואת המשרד לאיכות הסביבה.
מדיניות החוץ שלו הייתה פרגמטית אך בהתאם לעיקרון הגאוליסטי של עצמאות צרפת. זה היה בסימן התחממות היחסים עם ארצות הברית של ריצ'רד ניקסון, יחסים קרובים עם ברית המועצות של ליאוניד ברז'נייב, שיגור הנחש במנהרה והשקה מחדש של הבנייה האירופית על ידי הקלה על כניסתה של בריטניה לאיחוד האירופי בניגוד לזו של דה גול.
פומפידו מת בתפקידו ב-1974 ממחלת ולדנסטרום, צורה נדירה של סרטן דם.