stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לופטהנזה רגיונל

הסמליל ששימש את "לופטהנזה רגיונל" עד 2018
לופטהנזה רגיונל (בגרמנית: Lufthansa Regional) הוא מותג תחתיו מבוצעות הטיסות האזוריות של החברה הגרמנית לופטהנזה.
בשלהי העשור השני של המאה ה-21, פועלות תחת מותג זה שתי חברות, לופטהנזה סיטי ליין ואייר דולומיטי, שתיהן בבעלות מלאה של לופטהנזה. בעבר פעלו תחת המותג שלוש חברות נוספות: קונטקט אייר ואוגסבורג איירווייז, אשר פשטו את הרגל בשנים 2012 ו-2013 בהתאמה, וכן חברת יורווינגס, אשר שינתה את יעודה לחברת תעופה זולה במסגרת צעדי הארגון מחדש של קבוצת לופטהנזה.
במסגרת אותם צעדי ארגון מחדש, החל משנת 2018 מוסר המותג "לופטהנזה רגיונל" ממטוסי החברות השותפות בו.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברות במותג נכון לנובמבר 2018:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בומברדיה CRJ900 | 35 | — | 84 | 84 | כולם מופעלים על ידי לופטהנזה סיטי ליין. |
| אמבראר E-190 | 9 | — | 100 | 100 | כולם מופעלים על ידי לופטהנזה סיטי ליין. |
| אמבראר E-195 | 17 | — | 116 | 116 | 5 מופעלים על ידי לופטהנזה סיטי ליין, השאר בידי אייר דולומיטי |
| סה"כ | 61 | — |  |  |  |
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של לופטהנזה סיטי ליין, באתר airfleets.net (באנגלית)
↑  פרטי צי המטוסים של אייר דולומיטי, באתר airfleets.net (באנגלית)
| קבוצת לופטהנזה |
| --- | --- | --- |
| חברות | לופטהנזה • אוסטריאן איירליינס • סוויס • יורווינגס • לופטהנזה קרגו | לוגו לופטהנזה |
| לופטהנזה רגיונל | לופטהנזה סיטי ליין • אייר דולומיטי | לוגו לופטהנזה |
| חברות בבעלות חלקית | בראסלס איירליינס • סאן אקספרס • AeroLogic | לוגו לופטהנזה |
לופטהנזה איטליה

לופטהנזה איטליה (בגרמנית: Lufthansa Italia) הייתה חברה בת של חברת התעופה הגרמנית לופטהנזה, ששימשה מעין "סניף איטלקי" של לופטהנזה. החברה פעלה מנמל התעופה מילאנו מלפנסה.
תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 2008 לאחר שחברת אליטליה הודיעה כי היא סוגרת את בסיסה הראשי שבנמל התעופה של מילאנו והופכת אותו לבסיס משני בלבד. הפיכת השדה לבסיס משני עבור אליטליה, הוריד משמעותית את כמות הטיסות היוצאת מנמל התעופה. חברת לופטהנזה הגרמנית זיהתה את הפוטנציאל הכלכלי בנמל התעופה והחליטה להקים חברת בת איטלקית שתבצע טיסות ממילאנו ליעדים מרכזיים באירופה. בתחילה תוכנן כי החברה החדשה תפעיל 6 מטוסי אמבראר 195 שהם חלק מהזמנה קיימת של מטוסים לחברת האם לופטהנזה, אך לבסוף הוחלט כי החברה תשתמש בשישה מטוסי איירבוס A319 שחברת בת אחרת של לופטהנזה- יורווינגס תעביר לשימוש לופטהנזה איטליה.
החברה החדשה קיבלה את מטוסה הראשון בינואר 2009 והחלה לבצע טיסות לפריז וברצלונה.
ב-24 במאי 2011 הודיעה חברת לופטהנזה, כי פעולת חברת לופטהנזה איטליה תופסק בסוף אוקטובר 2011, וכי מטוסי החברה יופעלו כחלק מצי המטוסים של לופטהנזה ואייר דולומיטי.
הערות שוליים

↑  Lufthansa to Drop Lufthansa Italia Brand
הנעה חשמלית בחלל

מערכת הנעה חשמלית לחללית משתמשת בחשמל או בשדה מגנטי, כדי לשנות את מהירות החללית. זוהי קבוצה של שיטות הנעה בחלל שרובן משתמשות בחשמל כדי להדוף החוצה מסת תגובה במהירות גבוהה – דוגמה לכך הוא מנוע יונים, המשתמש באלומות יונים שהואצו בעזרת שדה חשמלי חזק כדי ליצור דחף.
בדרך כלל מנועים חשמליים משמשים במסת־תגובה הרבה יותר קטנה לעומת מנועים רקטיים כימיים, מכיוון שיש להם מהירות פליטה גבוה יותר. עקב הכוח החשמלי המוגבל שיש בדרך כלל לגשושיות ולוויינים הדחף של מנועים אלו חלש בהרבה לעומת מנועים רקטיים כימיים, אבל מסוגלים לספק דחף למשך זמן ארוך ולכן הנעה חשמלית מסוגלת לספק מהירות גבוהה לאורך זמן ובכך לספק הנעה טובה יותר למשימות של חקר החלל העמוק.
כיום הנעה חשמלית בחלל היא טכנולוגיה קיימת ונמצאת בשימוש רחב. לוויינים מתוצרת רוסיה השתמשו בטכנולוגיה זו במשך עשרות שנים. נכון לשנות 2019, מעל 500 לוויינים וחלליות במערכת השמש משתמשים בהנעה חשמלית לשם שמירתם במסלול – הגבהת מסלול, או בתור הנעה ראשית. בעתיד ייתכן שימוש בהנעה חשמלית של חלליות לכוכבים לכת אחרים במערכת השמש, אם כי לא צפוי שטכנולוגיה זו תשמש לשם מסע לכוכבים אחרים.
ראו גם

שיטות הנעה של חללית
מנוע פלזמה
מדחף אפקט הול
מדחף מגנטו־פלזמי דינמי
רקטת מגנטו־פלזמה בעלת מתקף סגולי משתנה
לווייתן מינקי

| לווייתן מינקי |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
משפחה:: לווייתני ענק
סוג:: לווייתן
תת־סוג:: לווייתן מינקי
מינים
 לווייתן מינקי מצוי (Balaenoptera acutorostrata) לווייתן מינקי דרומי (Balaenoptera bonaerensis)
תחום תפוצה
  תפוצת לווייתן המינקי המצוי    תפוצת לווייתן המינקי הדרומי    תפוצת לווייתן המינקי הגמדי
לווייתן מינקי (Minke Whale) הוא השם הנפוץ לשני מיני לווייתני מזיפות. מינים אלו זוהו לראשונה על ידי Lacepede ב-1804.
טקסונומיה

מרבית החלוקות הטקסונומיות המודרניות מחלקות את לווייתן המינקי לשני מינים: לווייתן המינקי המצוי או לווייתן המינקי הצפוני (Balaenoptera acutorostrata) ולווייתן המינקי הדרומי (Balaenoptera bonaerensis). בנוסף, שני מינים אלו מחולקים לרוב לשניים או שלושה תת-מינים: לווייתן המינקי הצפון אטלנטי, לווייתן המינקי הצפון פסיפי ולווייתן מינקי גמדי. במיונו משנת 1998, רייס מכיר בשני תת-מינים של לווייתן המינקי המצוי, B. a. scommni ובלווייתן המינקי הגמדי, שעדיין חסר שם מדעי. לווייתן המינקי משויך למשפחת לווייתני הענק, הכוללת בין היתר את הלווייתן גדול-הסנפיר, הלווייתן המצוי, הלווייתן הכחול והלווייתן הצפוני.
שמות מינים המשויכים לתת-הסוג:
לווייתן גוץ או לווייתן מינקי מצוי - B. davidsoni, B. minimia ו-B. rostrata.
לווייתן מינקי דרומי - B. huttoni.
מאפיינים פיזיים

לווייתן המינקי הוא אחד מהלווייתנים הקטנים ביותר בתת-הסדרה לווייתני מזיפות, והוא שני רק לבלנית. גודלם הממוצע של זכר ונקבה בוגרים הוא 6.9 מ' ו-7.4 מ' בהתאמה. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל שש עד שמונה שנים. גודלם המקסימלי המוערך הוא 9.1 מ' עד 10.7 מ' לנקבות, ו-8.8 מ' עד 9.8 מ' לזכרים. משקלם של לווייתני המינקי משני המינים הוא 4-5 טונות בהגיעם לבגרות, אולם משקלם המרבי עשוי להגיע ל-14 טונות. תקופת ההריון אורכת עשרה חודשים, והוולדות נולדים באורך של 2.4 עד 2.8 מ'. הוולדות יונקים במשך כחמישה חודשים.
לווייתני המינקי נבדלים מלווייתנים אחרים בפס לבן על כל אחד מסנפיריהם. צידם העליון הוא לרוב בצבע שחור או אפור כהה, וצידם התחתון הוא בצבע לבן. כשלווייתן המינקי צף על מנת לנשום, הוא מבצע 3-5 נשימות במרווחי זמן קצרים, ואז הוא צולל למשך 2 עד 20 דקות. לפני צלילה ארוכה הוא מקשית באופן בולט את גבו. מהירותו המרבית נאמדת בכ-20-30 קמ"ש. בפיהם קיימות בין 240 ל-360 מזיפות בכל צד של הפה. תוחלת חייהם היא 50-30 שנים, אך הם יכולים להגיע גם לגיל 60.
אוכלוסייה ותפוצה

גודלה של האוכלוסייה של לווייתני המינקי במרכז ובצפון-מזרח האוקיינוס האטלנטי הוערך ב-184,000 פרטים בוועידה של הקואליציה הבינלאומית להגנת חיות בר (IWC) ב-2004 (רווח סמך של 95%). נכון ל-2005, לא קיימים אומדנים מוסכמים בנוגע לגודל האוכלוסיות בצפון האוקיינוס השקט ובחצי הכדור הדרומי. בתחילת שנות ה-90 הוערך בוועידה של ה-IWC כי מספרם של לווייתני המינקי בחצי הכדור הדרומי עומד על 760,000. נתון זה משמש עד היום את תעשיית הציד היפנית. עם זאת, בשנת 2000 נסוגה הוועידה של הקואליציה מהחלטתה הקודמת בנידון, וזאת בשל סקר חדש שלפיו מספר הלווייתנים בחצי הכדור הדרומי הוא למעשה מחצית ממספרם בשנות ה-80. לווייתני המינקי נפוצים בכל העולם, והם מעדיפים את הים הפתוח.
ארגון ה-IUCN מדרג את רמת הסיכון של המין הצפוני כסיכון נמוך או קרוב לסיכון, ואת זו של המין הדרומי מגדיר כסיכון נמוך או תלוי שימור. ארגון CITES מונה את שני המינים בנספח 1 (Appendix 1), כלומר בסיכון, אולם הוא מציין כי האוכלוסייה שבמערב גרינלנד נמצאת בנספח 2 (Appendix 2), כלומר דרושים הגבלי סחר.
ציד

ציד לווייתנים אוזכר במקורות כתובים בנורווגיה כבר מתחילת המאה ה-9 לספירה, וציד לווייתני מינקי בעזרת צלצלים היה נפוץ במאה ה-11. במערב נורווגיה, לווייתני המינקי נלכדו במפרצים ונהרגו לאחר שחצים מזוהמים בבקטריות חדרו לגופם. בשיטת הרג זו השתמשו לציד לווייתני מינקי עד למאה ה-20.
ציד לווייתני המינקי התפשט, ועד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20 הם היוו מטרה לציד במדינות רבות, ביניהן ברזיל, קנדה, סין, גרינלנד, יפן, קוריאה, נורווגיה ודרום אפריקה. עם זאת, בשל גודלם הקטן לווייתני המינקי לא ניצודו בקני מידה גדולים. מצב זה נמשך עד לתחילת שנות ה-70, אז החלו לווייתני המינקי לתפוס גם הם את תשומת לבם של הציידים. הסיבה לכך היא שהאוכלוסיות של לווייתנים גדולים יותר (כמו לווייתן צפוני, לווייתן מצוי ולווייתן כחול) הידלדלו באופן משמעותי. ציד לווייתני המינקי נפסק עם ההחלטה על הפסקת מוחלטת של ציד הלווייתנים ב-1986. לפי מחקר שנערך על ידי הוועידה הבינלאומית ללווייתנים (IWC), מאז 1994 ועד 2000 ניצודו כ-116,568 לווייתני מינקי. כ-100,000 מתוכם ניצודו באוקיינוס הדרומי.
לאחר ההפסקה הכללית של ציד הלווייתנים ב-1986, מרבית הציד של לווייתני המינקי נפסק גם כן. יפן, והחל מ-2003 גם איסלנד, המשיכו לצוד לווייתני מינקי בהתבסס על הצדקות מדעיות. הצדקות אלו מעוררות ביקורת חריפה מצד ארגונים הטוענים כי הן נועדו לכסות על שימוש מסחרי בלווייתנים. הן ליפן והן לאיסלנד יש אינטרסים בהמשך הציד למטרות מסחריות. לאחרונה החלה גם נורווגיה בציד לווייתני המינקי. אף על פי שבתחילה הצטרפה להפסקת הציד, היא מחתה על ההחלטה והמשיכה לצוד לווייתנים. ב-2005 צדו ציידים נורווגים כ-649 פרטים, והמכסה שהועמדה בשנת 2006 עומדת על כ-1,052 פרטים.
הערות שוליים

↑  Mead, James G. and Robert L. Brownell, Jr (November 16, 2005). Wilson, D. E., and Reeder, D. M. (eds): Mammal Species of the World, 3rd edition, Johns Hopkins University Press, 723-743. ISBN 0-801-88221-4.
↑  http://www.iucnredlist.org/search/details.php/2474/all
↑  http://www.iucnredlist.org/search/details.php/2480/all
↑  http://www.lofotposten.no/lokale_nyheter/article2241060.ece
החברה קדישא של קהילת פראג

בנין בית הטהרה של החברה קדישא של קהילת פראג, לשמאלו נראה קיר הקלויז בפראג
חברה קדישא גמילות חסד של אמת של קהילת פראג היה ארגון ללא כוונת רווח של קהילת פראג היהודית. החברה היא החברה קדישא שתקנותיה הן העתיקות ביותר שהשתמרו, ומנהגיה מהווים מקור לרבים ממנהגי הקבורה.
היסטוריה

החברה קדישא של קהילת פראג נוסדה בשנת ה'שכ"ד (1564), ותקנותיה מיוחסות לרבה של הקהילה באותה תקופה - המהר"ל מפראג.[דרושה הבהרה] אף שידועות חברות-קדישא קדומות יותר, זו של קהילת וילנה הוקמה לפי מסורת מקומית עוד בשנת ה'רמ"ז (1487), לא נותר תיעוד לתקנות קדומות יותר. התקנות המוקדמות ביותר של החברה קדישא הווילנאית, מתוארכות לשנת ה'ת"ל (1670).
מלבד עיסוק בטהרת המת ובקבורתו, שכללו את ארגון ההלוויה והבאת מניין אנשים לכבוד המת; כללו פעילויות הארגון גם ביקור חולים, דאגה לטיפול רפואי הולם ומימונו, ותמיכה סוציאלית במשפחות. לאחר הקבורה, היו אנשי החברה קדישא מארגנים את ימי השבעה בבית המשפחה האבלה, והיו אחראים לאמירת קדיש אחרי מתים שלא השאירו קרובי משפחה שיעשו זאת.
סופר החברה קדישא בראשית המאה ה-19, משה וולף ייטלס (ייטלש), הדפיס בין השנים 1828–1830 את מנהגי החברה, לצד תפילות שנהגו לומר בשלבים השונים של העיסוק בנפטר. בהערות השוליים של שני כרכי הספר, משוקעות עובדות ואנקדוטות ממקרים שאירעו בקהילה, הלוויותיהם של רבניה כמו רבי מאיר פישלס ורבי יחזקאל לנדא, והוראות מיוחדות שלהם במקרים שונים.
בית הכנסת המיוחד לחברי החברה קדישא, היה הקלויז בפראג, שלצידו עמד "בית הטהרה" של החברה קדישא, ומאחוריהם בית הקברות היהודי העתיק בפראג
בתחילת המאה ה-21, משמש בית הכנסת כחלק ממתחם המוזיאון היהודי בפראג, ובו תצוגת קבע של תשמישי קדושה ופריטים שהיו בשימוש בטקסים יהודיים מהמאה ה-16 ועד המאה ה-19; ומוצגת בו תערוכת ציורים בממדים גדולים בסגנון הבארוק המאוחר, ובה 15 תמונות המתארות את פעילות החברה-קדישא. התמונות הוזמנו בידי הנהלת החברה-קדישא, הצייר אינו ידוע, אך תאריך ציור התמונות משוער לשנת 1772. בערך בתקופה זו חדלו לקבור בבית הקברות העתיק של העיר.
הערות שוליים

↑  יצחק יודלוב, ספרות ה"חברה-קדישא", בתוך: יצחק אלפסי (עורך), כ"ה לחי: מאסף לפרקי היסטוריה, הלכה, אגדה ומנהגים הקשורים לענייני חברה קדישא, תל אביב, תשס"ז, עמ' 78.
↑  ראו: דיני גוסס, עמ' 19–20, הערה 5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262669005171  NKC: kn20060523003  VIAF: 156421607   WorldCat (עם VIAF): 156421607 
חברי החברה-קדישא של פראג מתפללים ליד מיטתו של יהודי "שכיב מרע". ציור מ-1772
הומופיל

הומופיל (מאנגלית: Homophile) הוא מונח אלטרנטיבי ל"הומו" או "גיי" שהשימוש בו רווח בשנות ה-50 וה-60. את המונח טבע הפסיכואנליטיקאי הגרמני קארל-גינתר היימזות (Karl-Günther Heimsoth) בדיסרטציה שלו שפורסמה בשנת 1924 תחת השם "Hetero - und Homophilie" ("הטרופיליה והומופיליה").
הביטוי התנועה ההומופילית מתייחס לתנועה החברתית למען זכויות להט"ב שפעלה באותה התקופה. העדפת השימוש במונח "הומופיל" על פני "הומוסקסואל" נבעה מכך שהוא שם דגש על אהבה (מיוונית: φιλία, ‏phil) ולא על סקס. מיד לאחר פרסומו של היימזות, אימצו ארגוני הומוסקסואלים את המונח והשתמשו אך ורק בו לתיאור הומוסקסואליות. במונח נעשה גם שימוש נרחב בפרסומים שראו אור באותה התקופה (שנות ה-50 וה-60) והארגונים שהשתמשו בו נודעו לימים כארגוני התנועה ההומופילית. הארגון המזוהה ביותר עם התנועה ההומופילית היא אגודת מאטאשין, שהייתה מהראשונים מסוגה בארצות הברית ומטרתה הייתה הגנה ושיפור זכויות ההומוסקסואלים בארצות הברית. האגודה פעלה משנות ה-50 עד שנות ה-70.
השימוש במונח החל להתמעט עם עלייתה של תנועת השחרור הלהט"בי בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. התנועה הביאה איתה טרמינולוגיה חדשה ומודרנית, שכללה שימוש רווח במונחים הומו / גיי, לסביות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות. למרות זאת, חלק מקבוצות התנועה ההומופילית המשיכו לפעול גם עשורים לאחר מכן.
שימוש מודרני במונח "הומופיל" נעשה בעיקר על ידי גופים נוצריים. למשל, הכנסייה האנגליקנית השתמשה החל משנת 1991 בביטויים "נטייה הומופילית" או "יחסים מיניים הומופיליים". במונח נעשה שימוש גם על ידי קבוצות התנגדות לזכויות להט"ב (בעיקר בארצות הברית ובפולין) במטרה ליצור אסוציאציה של הומוסקסואליות עם פדופיליה.
לקריאה נוספת

Armstrong, Elizabeth A. (2002). Forging Gay Identities: Organizing Sexuality in San Francisco, 1950-1994. Chicago, University of Chicago Press. ISBN 0226026949.
Bianco, David (1999). Gay Essentials: Facts For Your Queer Brain. Los Angeles, Alyson Books. ISBN 1555835082.
Fletcher, Lynne Yamaguchi (1992). The First Gay Pope and Other Records. Boston, Alyson Publications. ISBN 1555832067.
הערות שוליים

↑  "Gay Rights Movement", The Mattachine Society of New York Records, 1951-1976, Gale Group.
↑  "Issues in Human Sexuality: A Statement by the House of Bishops of the General Synod of the Church of England". אורכב מ-המקור ב-2012-06-30., December 1991, London: Church House Publishing, 1991
| לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב)  |
| --- | --- | --- |
| זהות ונטייה מינית | ביסקסואליות (הקהילה הביסקסואלית) • הומוסקסואליות • הטרוסקסואליות • לסביוּת • פאנסקסואליות • קוויר •  פוליסקסואליות • אומניסקסואליות • מונוסקסואליות • בי-קיוריוס • א-מיניות • הטרופלקסיביליות • דמוגרפיה • סאפיוסקסואליות • א-מיניות אפורה |  |
| זהות מגדרית | מגדר • מגדריזם • התפתחות הזהות המגדרית • ביטוי מגדרי • כינוי גוף מגדרי • התאמה מגדרית • ניתוח להתאמה מגדרית • חרטה על הליך התאמה מגדרית • טרנסג'נדר (אישה טרנסית, גבר טרנס) • סיסג'נדר • טרנסקסואליות • קרוס-דרסינג • ג'נדרקוויר • ביג'נדר • אינטרסקס • אג'נדר • פאנג'נדר • טריג'נדר |  |
| מושגי יסוד | הקהילה הגאה • גיבוש זהות • יציאה מהארון • אאוטינג • מהומות סטונוול • חודש הגאווה • מצעד הגאווה • טיפול המרה • הומופוביה • הומופוביה מופנמת • ביפוביה • טרנספוביה • טרנסמיזוגניה • הטרוסקסיזם • הומונורמטיביות • הטרונורמטיביות • גאווה • פינקוושינג • סטרייטוושינג |  |
| סמלי להט"ב | משולש ורוד • משולש שחור • דגל הגאווה • דגל גאווה • הדגל הלסבי • דגל הגאווה הפאנסקסואלי • דגל הגאווה הביסקסואלי • דגל האינטרסקס • דגלי גאווה נוספים |  |
| שונות | גברים המקיימים יחסי מין עם גברים • נשים המקיימות יחסי מין עם נשים • יחסי מין הומוסקסואליים • יחסי מין לסביים • G0y • דייקס און בייקס • הומופיל • אלימות נגד להט"ב • התאבדויות בני נוער • לסביות פוליטית • פמיניזם לסבי • שבוע המודעות הטרנסג'נדרי • מבטא הומוסקסואלי • סטריאוטיפים על להט"בים • בריונות והטרדות נגד להט"ב • הזדקנות בקהילה הגאה • לימודי להט"ב |  |
לקטגוריה • לפורטל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7508194-5 
ערך זה הוא קצרמרבנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לופטוואפן-SV המבורג

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1942 
 תאריך פירוק:  1944 
 
לופטוואפן-SV המבורג (בגרמנית: Luftwaffen-SV Hamburg, ומילולית: מועדון הספורט של חיל האוויר הגרמני בהמבורג) היה מועדון כדורגל של התאחדות גרמנית צבאית. משך קיומו היה קצר מועד. הוא פעל במהלך מלחמת העולם השנייה והיה המצליח ביותר בקרב הצדדים הלוחמים.
היסטוריה > מועדוני ספורט צבאיים

במהלך המלחמה הוקמו קבוצות ספורט צבאיות הן בגרמניה והן בשטחים כבושים כדי לחזק את המורל בקרב אנשי השירות הצבאי ובקרב האוכלוסיות האזרחיות הגרמניות. בנוסף למועדון זה, נוסדו מועדוני ספורט גרמניים בדנציג - מועדון הספורט של הלופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, בדנציג (Luftwaffen-SV Danzig) - וכן אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג, מלדרס קרקוב (Mölders Krakau), מועדון הספורט של הצבא בגרוס בורן (Heeressportverein Groß Born) שבפומרניה ורוטה יגר. מפקדי צבא חיפשו כדורגלנים מיומנים או ידועים כדי שאלה ישחקו עבור המועדונים שלהם. שחקנים זכו בכך לעיתים קרובות בפטור משירות צבאי אחר, מסוכן יותר, בכוחות המזוינים. בין הצוותים הידועים היה הרוטה יגר שהרכיב הרמן גרף, מפקד טייסת קרב גרמנית, שצוותו כלל את שחקן הנבחרת פריץ ואלטר ומנהל הנבחרת זפ הרברגר.
לופטוואפן-SV המבורג הוקמה ב-8 בדצמבר 1942 בהנחייתו של קולונל לייכר (Laicher), מפקד יחידת נ"מ שהגנה על המבורג. את המועדון נוהל אוטו פייסט (Faist) שהוביל את שאלקה 04 לאליפות גרמניה ב-1939 בניצחון מוחץ 9–0 על אדמירה האוסטרית בגמר.
היסטוריה > הצלחה

לופטוואפן-SV המבורג הצטרפה לליגה של הגאו (Gauliga) המבורג ב-1943. הליגה הוקמה בשנה הקודמת בפיצול הגאוליגה נורדמארק (Gauliga Nordmark), אחת משש-עשרה ליגות עליונות שנוצרו בארגון מחדש של הכדורגל הגרמני ב-1933 תחת הרייך השלישי. הקבוצה שיחקה ברוב משחקי הבית בהוהלופט (Hoheluft), שהיה המגרש הביתי של ויקטוריה המבורג.
הקבוצה עשתה את דרכה לגמר הצ'מרפוקל (Tschammerpokal) של 1943, קודמו של הגביע הגרמני של היום, שם הפסידה 2–3 לפירסט וינה. לופטוואפן-SV המבורג שלטה אז באופן מוחלט בגאוליגה המבורג בשנים 1943–1944, ניצחה 17 משחקים וסיימה בתיקו אחד בלבד, וגברה על יריביה ביחס שערים של 117–13. הקבוצה עלתה דרך סיבובי הפלייאוף הלאומי למשחק האליפות ב-18 ביוני 1944 בברלין, שם הפסידה 0–4 לאלופת ההגנה, דרזדנר SC, מועדון שהדיחה קודם לכן מתחרות הגביע הגרמני בצעדתם לגמר הגביע.
בניסיון נואש לעזור לשמור על המורל האזרחי בזמן שהמלחמה קרבה לתבוסה, משחקי הליגה חודשו תוך שבועות ממשחק האליפות ולא לאחר חופשת הקיץ המקובלת בת שלושה החודשים. המבורג השלימה רק שלושה משחקים לפני שמשחקיהם של כל המועדונים הצבאיים הושעו בספטמבר 1944, כאשר צבאות בעלות הברית החלו להתקדם לגרמניה.
טריוויה קבוצתית

בין 1903 ל-1944 הוענק לאלופות גרמניה גביע ויקטוריה. הגמר של 1944 בין דרזדנר SC ל-LSV המבורג היה המשחק האחרון של גביע ויקטוריה ששוחק. הגביע נמחק בתום המלחמה והוחלף ב"מייסטרשאלה" (Meisterschale), שהוענק לראשונה ב-1949, ועדיין נמצא בשימוש היום בתור סמל לאליפות הבונדסליגה, ליגת הכדורגל הבכירה של גרמניה. הגביע שנעלם הוחזר מאז והוא מוחזק בפדרציית הכדורגל הגרמנית (Deutscher Fußball Bund).
עקב תנאי המלחמה הקשים בגרמניה, בוטלו תחילה סיבובי הפלייאוף לעונת 1943–1944 והתואר הוענק למנהיים (Verein für Rasenspiele Mannheim 1896 e. V - VfR Mannheim). מחאה נרחבת הובילה לביטול ההחלטה ולחידוש הפלייאוף. מנהיים הודחה במשחקי 16 הקבוצות שהעפילו לשלב האחרון, על ידי נירנברג וזו הודחה על ידי האלופה דרזדנר SC בחצי הגמר.
לופטהנזה סיטי ליין

אמבראר E-195 של החברה
לופטהנזה סיטי ליין (Lufthansa CityLine) היא חברת תעופה גרמנית המהווה חלק מהרשת האזורית של חברת לופטהנזה המופעלת על ידי מספר חברות תעופה תחת השם לופטהנזה רגיונל. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס.
תולדות החברה

החברה נוסדה בשנת 1958 בשם OLT כחברה ל"טיסות מונית" ובשנת 1970 החלה לבצע טיסות סדירות. בשנת 1978 החלה החברה להפעיל טיסות בינלאומיות קצרות כחלק מהסכם שנתחם עם חברת התעופה לופטהנזה. החל משנת 1988 עסקה החברה רק בהפעלת הטיסות של לופטהנזה, עד שבשנת 1992 נקנתה במלואה על ידי החברה ושמה שונה ללופטהנזה סיטי ליין.
החל משנת 2014 עברה חברת לופטהנזה כולה תהליך ארגון מחדש. בתחומה של לופטהנזה סיטי ליין כלל  השינוי מעבר של משרדי החברה מקלן למינכן, העברת חלק מצי מטוסי האמבראר E-195 של החברה לאוסטריאן איירליינס, וקבלת מטוסי בומברדיה CRJ900 מחברת יורווינגס.  כמו כן, הועברו לרשותה 5 מטוסי איירבוס A340-300 מצי המטוסים של לופטהנזה, והם הופעלו ליעדי פנאי ונופש רחוקים בחכירה רטובה עבור חברת האם.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2024:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> J | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319 | 12 | — | משתנה | משתנה | 138 |  |
| איירבוס A320neo | 5 |  | משתנה | משתנה | 180 |  |
| בומברדיה CRJ900 | 28 | — | משתנה | משתנה | 90 |  |
| אמבראר E-190 | 9 | — | משתנה | משתנה | 100 | יעברו לאייר דולומיטי |
| איירבוס A321-200/P2F | 4 | — | מטען | מטען | מטען | מופעל עבור לופטהנזה קרגו |
| סה"כ | 58 | — |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  פרטי צי המטוסים של לופטהנזה סיטי ליין, באתר planespotters.net (באנגלית)
| קבוצת לופטהנזה |
| --- | --- | --- |
| חברות | לופטהנזה • אוסטריאן איירליינס • סוויס • יורווינגס • לופטהנזה קרגו | לוגו לופטהנזה |
| לופטהנזה רגיונל | לופטהנזה סיטי ליין • אייר דולומיטי | לוגו לופטהנזה |
| חברות בבעלות חלקית | בראסלס איירליינס • סאן אקספרס • AeroLogic | לוגו לופטהנזה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2139424-6  VIAF: 148560607   WorldCat (עם VIAF): 148560607
כלכלת גאורגיה

| --- | --- |
כלכלת גאורגיה
מטבע: 1 לארי = 100 תתרי
שנת כספים: שנה קלנדרית
ארגוני סחר: ארגון הסחר העולמי חבר המדינות  וה-GUAM
סטטיסטיקה
דירוג תמ"ג עולמי: 121 (2010) 
תוצר מקומי גולמי: 22.4 מיליארד דולר (2010)
גידול בתמ"ג: 6.4% (2010)
תמ"ג לנפש: 4,900 דולר (2010)
תמ"ג לפי מגזר: חקלאות (10.4%), תעשייה (28.7%), שירותים (60.9%) (2010)
אינפלציה: 7.1% (2010)
אוכלוסייה מתחת לקו העוני: 31% (2006)
כוח עבודה: 1.92 מיליון נפש (2010)
כוח עבודה לפי מקצוע: חקלאות (56%), תעשייה (9%), שירותים (35%) (2006)
אבטלה: 16.4% (2009) הערכה
ענפים עיקריים: פלדה, כלי טיס, מכונות, מכשירי חשמל, כרייה (מנגן, נחושת, כימיקלים, עץ, יין.
קשרי מסחר
יצוא: 2.46 מיליארד דולר  (2010)
מדינות עיקריות: טורקיה 14.1%, אזרבייג'ן 11.2%, בולגריה 10%, ארצות הברית 10%, בריטניה 9%, טורקמניסטן 8.9%, קנדה 6.7%, אוקראינה 6.1%.  (2010)
יבוא: 5 מיליארד דולר   (2010)
מדינות עיקריות: טורקיה 15%, אוקראינה 9%, אזרבייג'ן 8.5%, רוסיה 6.5%, גרמניה 6%, ארצות הברית 6%, סין 5.4%
אוצר המדינה
חוב לאומי: 10.5 מיליארד דולר (2010)
הכנסות: 3.3 מיליארד דולר (2010)
הוצאות: 4.1 מיליארד דולר (2010)

כלכלת גאורגיה, היסטורית, הייתה מבוססת על חקלאות ותיירות. עמים ותרבויות עתיקות רבות עברו דרך גאורגיה ולעיתים העשירו אותה ולעיתים השמידו את כלכלת המדינה. עד 1833 היה ההילך החוקי בגאורגיה אבזי. במאה ה-20, הכלכלה הגאורגית הייתה נתונה למשטר התכנון הסוציאלי הסובייטי. החל משנת 1991, גאורגיה עמדה בפני שינויים רבים, כאשר השיטה הכלכלית הפכה לקפיטליסטית, כלכלת שוק חופשי. כיום הייבוא עולה על הייצוא, והתמ"ג הצטמצם במעט. היה גידול משמעותי בהשקעות ממשלתיות. על פי הבנק העולמי, גאורגיה נחשבת כמדינה מספר אחת ברפורמות בעולם, כאשר תוך שנה אחת, קפצה ממקום 112 למקום 37 במונחי "מדד קלות עשיית העסקים" (כאשר רוב המדינות השכנות נמצאות בסביבות מקום 100 במדד הבנק העולמי).
היסטוריה

הכלכלה הגאורגית, באופן מסורתי, סבבה סביב תיירות הים השחור, עיבוד הדרים, תה וענבים; כריית מנגן ונחושת; וסקטור קטן של תוצרת תעשייתית בייצור יין, מתכות, מכונות, כימיקלים וטקסטיל. המדינה מייבאת את רוב צורכי האנרגיה, כולל גז טבעי, ומוצרי נפט. מקור אנרגיה פנימי גדול למדי הוא אנרגיית מים.
לאחר נזק חמור שנגרם לכלכלה במהלך הסכסוכים האזרחיים, התמ"ג צומח והאינפלציה פוחתת החל משנת 1995, בעזרת קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי. הכלכלה הגאורגית ממשיכה לחוות בעיות תקציב גדולות במהלך רפורמת ירידת המיסים. צמיחת כלכלת המדינה נפגעה ברובה מהשחיתות השלטונית שנפוצה במדינה בתקופת שלטונו של אדוארד שוורדנדזה. לאחר החלפתו ב-2003, החלה הדגשה של שקיפות, שהוכרה בהמשך באופן בינלאומי, וכובדה באופן נרחב על ידי ארגונים שהתחייבו למדיניות הדגשת המלחמה בשחיתות. ב-2003 מוקמה גאורגיה במקום ה-124 במדד השחיתות העולמי, והיא השתפרה מאוד ועלתה ב-2011 למקום ה-64 (דירוג 1 מבטא שקיפות מלאה; ישראל מדורגת ב-2011 במקום 36).
גאורגיה עדיין סובלת ממחסור באנרגיה; היא הפריטה את רשת החשמל במדינה בשנת 1998, ומפיצי החשמל משתפרים עם הזמן. גאורגיה תולה תקוותה בשיקום בזמן הארוך, ובהתפתחות מסדרון תחבורתי בינלאומי שיעבור דרך נמלי המפתח של הים השחור: פותי ובתומי.