stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרד הויל
קורות חיים

הויל נולד בעיירה קטנה במערב יורקשייר. אביו היה סוחר בדים ואמו מוזיקאית. הוא החל לגלות עניין באסטרונומיה עוד בצעירותו. כנער הוא גילה עניין מועט בלימודים הפורמליים וכתוצאה מכך סבל מחיכוכים רבים עם מוריו ואף החליף מספר בתי ספר. לבסוף הוא השתקע בתיכון עיוני בעיירה הסמוכה בינגלי, בסיומו זכה ב-1933 במלגה ללימודי מתמטיקה ואסטרונומיה ב"עמנואל קולג'" שבאוניברסיטת קיימברידג'. לאחר שסיים את לימודיו בהצטיינות, התקבל הויל כדוקטורנט בקיימברידג', ובשנת 1939 החל לעבוד כחוקר וכמרצה באוניברסיטה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח לשירות צבאי בצוות המכ"ם של הצי המלכותי הבריטי, ולאחר מכן קודם והמשיך לעסוק בחקר המכ"ם בתור ראש קבוצת מחקר. במסגרת תפקיד זה נפגש הויל לראשונה עם תומאס גולד והרמן בונדי, שעתידים להיות עמיתי המחקר העיקריים שלו.
עם תום המלחמה החלו הויל, גולד ובונדי לפתח תאוריה חדשה אודות היקום, וב-1946 הגיעו לפריצת הדרך בתחום ופרסמו את מודל המצב היציב, המהווה מודל מתחרה למפץ הגדול. הויל היה זה שטבע את המונח "המפץ הגדול", המתאר רעיון שלפיו היקום החל בפיצוץ אדיר ממדים. באופן אירוני, השם התקבל במהירות ונכנס לשימוש על ידי תומכי התאוריה ומתנגדיה כאחד. לפי מודל המצב היציב של הויל ועמיתיו, היקום קיים מאז ומתמיד כפי שהוא כיום. כדי להתמודד עם התצפיות (של אדווין האבל ואחרים) שהראו כי הגלקסיות מתרחקות זו מזו, טען הויל שבין הגלקסיות נוצר כל העת חומר יש מאין, וכך מבנה היקום נשאר אחיד. המודל של הויל התחרה באופן צמוד עם מודל המפץ הגדול, אך לבסוף נדחק הצידה עם ריבוי הגילויים והתצפיות שתאמו את תאוריית המפץ הגדול ולא נמצא להם הסבר משכנע במודל של הויל.
הישג מדעי חשוב שלו שאינו שרוי במחלוקת היה פיתוח תאוריות חשובות בתחום הנוקליאוסינתזה כוכבית (תהליכי היווצרות היסודות הכימיים בכוכבים). אולם, הישגיו אלו, שנועדו לחזק את תאוריית המצב היציב, תרמו גם למודל המתחרה של המפץ הגדול, שלימים התקבע כמודל העיקרי בקהילה המדעית. על ההישג הזה זכה שותפו ויליאם אלפרד פוֹלֶר בפרס נובל לפיזיקה ב-1983 (יחד עם סוברהמניאן צ'נדראסקאר), ורבים תמהו מדוע פסחו מעניקי הפרס על הויל.
הויל תמך ברעיון הפאנספרמיה והתכנון התבוני. הוא טען כי הסיכוי ליצירה של חיים ללא מתכנן, שקול לסיכוי שסופת טורנדו שפוגעת במחסן גרוטאות תיצור מטוס בואינג 747.
הויל הקים בקיימברידג' את המכון לאסטרונומיה תאורטית, ועמד בראשו שנים רבות. הוא קיבל תואר אבירות ב-1972 על הישגיו המדעיים באסטרונומיה ובקוסמולוגיה.
הויל גם חיבר מספר ספרי מדע בדיוני, שמהם תורגמו לעברית ספריו "הענן השחור" (הוצאת זמורה ביתן, 1983) ו"כוכב הלכת החמישי" (הוצאת כתר).
על שמו נקראו האסטרואיד "8077 Hoyle", וכן זן של בקטריה שהתגלה על ידי הארגון ההודי לחקר החלל (ISRO),‏ "Janibacter Hoylei", וגם רמת הויל (Hoyle level, ראה להלן).
ספריו בעברית

טבע היקום, תרגם ראובן סיוון, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1960
פנים חדשות למדע, תרגם אהרן אמיר, ספרית אפקים, עם עובד, 1974
הענן השחור, הוצאת זמורה ביתן, 1983 (מדע בדיוני)
כוכב הלכת החמישי, הוצאת כתר, 1982 (מדע בדיוני)
מספריו המדעיים, ומאמרים נבחרים שלו שאינם שנויים במחלוקת

הויל התפרסם ברעיונותיו השנויים במחלוקת, וביניהם המצב היציב והתכנון התבוני. הוא מפורסם יותר במאמרים מדעיים רבים ורעיונות אחרים שאינם שנויים במחלוקת, חלקם מבריקים ופורצי דרך, ולזמנם נבואיים, כמו הרעיון בו חזה וחישב בדיוק מדהים רמת עירור של גרעין פחמן שלא הייתה ידועה עד שנבדקה תחזיתו. רמה זו נקראת על שמו רמת הויל (Hoyle level). ראה מעט מזעיר דוגמאות מפרסומיו החשובים להלן:
Hoyle, F., The synthesis of the elements from hydrogen, MNRAS 106, 343 (1946)
Hoyle, F., Dunbar, D.N.F., Wenzel, W.A., W. Whaling, W., A State in C12 Predicted from Astrophysical Evidence, Phys. Rev. 92, 1095 (1953)
Hoyle, F., On Nuclear Reactions occurring in very hot stars: Sysnthesis of elements from carbon to nickel, Astrophys. J., (1954), issue Supplement 1, pages 121-146
Hoyle, F., Schwarzschild, M., On the evolution of Type II stars, The Astrophysical Journal (1955)
Hoyle, F., Frontiers of Astronomy, Heinman, London, UK ׂ(1955)
Burbidge, E.M.; Burbidge, G.R.; Fowler, W.A.; Hoyle, F.. "Synthesis of the Elements in Stars". Reviews of Modern Physics. 29 (4): 547-653 (1957).  doi:10.1103/RevModPhys.29.547  ׂ(B2FH)
Hoyle, F., The astrophysical implications of element synthesis, in: Stellar Populations. Editor: O’Connell, D.J.K., Rome, Vatican Observatory (1958)
Hoyle, F., Fowler, W.A., Nucleosynthesis in Supernovae. The Astrophysical Journal, v. 132, pp. 565-, (1960)
Hoyle, F., Fowler, W.A., On the nature of strong radio sources, Mon. Not. Roy. Astron. Soc. London, v. 125, pp. 169-176 (1963).
Hoyle, F., Fowler, W.A., Nature of strong radio sources, Nature, v. 197, pp. 533-535 (1963).
Hoyle, F., Tayler, R.J.: The mystery of the cosmic helium abundance, Nature, 203, 1108-1110 (1964).
Fowler, W.A., Hoyle, F.,  Neutrino Processes and Pair Formation in Massive Stars and Supernovae. The Astrophysical Journal Supplement Series, (1964)
Hoyle, F., Galaxies, nuclei, and quasars, Heinemann, London, UK (1965).
Burbidge, G., Hoyle, F.: The problem of quasi-stellar objects, Scientific American 215(6), 40-52 (December 1966).
Wagoner, R.V., Fowler, W.A., Hoyle, F., On the synthesis of elements at very high temperatures, The Astrophysical Journal, v. 148, p. 3 (April 1967)
בנוסף לרמת הויל, הוא הציע בפרסומים לעיל ואחרים את מודל קליפות הבצל של שכבות היסודות בכוכבים, ואת הריאקציות הגרעיניות מהליום ומעלה בתוך הכוכבים, והצביע על כך שהן לא מספיקות לייצור כל ההליום הניצפה בעולם, והסביר את התפתחות הכוכבים והציע את ייצור היסודות הכבדים בסופרנובה, והציע מקורות אנרגיה לקוואזרים, ועוד ועוד.
פרסים

1967 - פרס קלינגה
1968 - מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה בבריטניה (RAS)
1970 - מדליית ברוס (Bruce Medal)
1971 - פרס הנרי נוריס ראסל (Henry Norris Russell) של האגודה האסטרונומית האמריקאית (AAS)
1974 - המדליה המלכותית
1977 - פרס קלאמפקה-רוברטס (Klumpke-Roberts) מטעם החברה האסטרונומית הפסיפית
1994 - פרס באלזן (Balzan Prize) באסטרופיזיקה
1997 - פרס קראפורד של האקדמיה השוודית למדעים באסטרונומיה
הערות שוליים

↑  Burbidge, G. Hoyle's role in B2FH, Science, 319, 1484 (2008)
↑  סיימון סינג, המפץ הגדול, הוצאת ספרי עליית הגג, 2007, עמ' 423
↑  Dunbar, D.N.F., Pixley, R.E., Wenzel, W.A., Whaling, W., The 7.68 MeV state in C12, Physical Review, 92, 649 (1953)
↑  Shaviv G., Who Discovered the Hoyle Level? Acta Polytechnica CTU Proceedings 2(1): 311–320, 2015 doi: 10.14311/APP.2015.02.0311
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301473305171  PLWABN: 9810634938205606  BIBSYS: 90055319  BNE: XX1155784  BnF: cb11907841b (data)  CANTIC: a10351188  CiNii: DA00695820  GND: 119212331  ICCU: CFIV015933  ISNI: 0000 0001 2102 2135  LCCN: n79018031  LNB: 000070753  MusicBrainz: 40b69df4-e4f6-400b-b3c6-1981c6424eeb  MGP: 82968  NDL: 00443887  NKC: jn20000703106  NLA: 35209816  NLG: 69839  NLK: KAC202274297  NSK: 000173254  NTA: 068838131  RERO: 02-A003386138  SELIBR: 301172  SNAC: w6dz09v4  SUDOC: 026925931  VIAF: 71392370   WorldCat (עם VIAF): 71392370 
פסלו של פרד הויל במכון לאסטרונומיה בקיימברידג'
התנחלות השבטים

התנחלות השבטים היא אירוע מקראי המתואר בספר יהושע ובספר שופטים. ספרים אלה מתארים את התנחלותם של שבטי ישראל בשטחי ארץ ישראל ועבר הירדן לאחר יציאתם ממצרים וארבעים שנות נדודיהם במדבר. לפי המחקר המדעי המעודכן, התהליכים היישוביים וההיסטוריים בארץ ישראל בתקופה זו היו שונים במידה ניכרת מהתיאור המקראי, והמינוח המדעי המקובל הוא תקופת ההתנחלות או תקופת הברזל 1.
התיאור המקראי מפרט בהרחבה על מסע כיבוש הארץ בראשות יהושע בן נון. חלק מהיישובים המוזכרים במסע המקראי נחפרו ונחקרו בהרחבה, כאשר נכון לסוף העשור השני של המאה ה-21, זיהוים של חלק מהממצאים התאים לתיאור המקראי, וזיהויים של אחרים עורר קשיים בניסיונות ההתאמה לטקסט. בעיקר לגבי שלוש הערים שכיבושן מתואר בפירוט יחסי: יריחו, העי, וחברון, נתברר כי הללו כלל לא התקיימו בתקופה הנדונה וממילא לא יכלו להיכבש. חורבן החומות שנמצאו ביריחו תוארך לתקופת הברונזה הקדומה, יותר מאלף שנים לפני התיארוך המקובל לגבי תקופת ההתנחלות; בחפירות אֶ-תֵל, אשר זיהויה עם העי מוצק מאד, נמצא כי העיר הייתה הרוסה מאות שנים לפני תקופת הברונזה המאוחרת, שבה לכאורה נכבשה העיר בידי יהושע, וכך המצב גם בחפירות תל חברון המקראי. גם חשבון, ערד, גבעון וירמות, הנזכרות בסיפורי הכיבוש, לא התקיימו אז.
במחקר הארכאולוגי וההיסטורי המודרני סברו תחילה כי תיאור הכיבוש מהימן בעיקרו, ולאחר שהדבר הופרך ארכאולוגית היה מקובל כי תהליך ההתנחלות וההתגבשות של עם ישראל בארץ ישראל לא כלל כיבוש מהיר, אלא התרחש ככניסה איטית והדרגתית של נוודים, לאורך תקופה של כמאה שנה. אולם עם התקדמות המחקר גם הנחה זו הוטלה בספק, ותהליך ההתיישבות כולו נתפס כמורכב יותר, ובעל היבטים חברתיים והיסטוריים שלא נודעו בראשית המחקר.
ההתנחלות לפי המקרא

אף על פי שלתפיסה כי המקרא מתאר את תהליך ההתנחלות וכיבוש הארץ בראשות יהושע בן נון כמסע צבאי אחיד שורשים עמוקים במחשבה היהודית, הרי בפועל מתואר במקרא תהליך ארוך שהחל בימי משה, המשיך בימיו של יהושע והסתיים שנים רבות לאחר מותו.
ספר יהושע עצמו מתאר כיבוש של שלושים ואחת ערי מדינה כנעניות (שירת ל"א המלכים), על פי המשתמע מתיאור הכיבוש ומתיאור קורות עם ישראל בתקופות שלאחר מכן, היה זה כיבוש חלקי בלבד, כאשר בחלקים מהארץ נותרו על כנם העמים שהיו שם טרום בא יהושע. מכמה פסוקים בספר יהושע משתמע כי יהושע כבש את כל הארץ, אולם כנראה שהכוונה למסעות צבאיים ולא להשתלטות על כלל השטח. חלק מערי המדינה הוחרבו וחלק נשארו על תילן.
ההתנחלות לפי המקרא > כיבוש עבר הירדן

על פי המקרא, החל כיבוש הארץ במלחמה עם סיחון מלך האמורי, סיחון שעיר בירתו הייתה חשבון כבש את עבר הירדן מנחל ארנון צפונה מיד מלך מואב הראשון, לאחר מכן נלחמו בני ישראל עם עוג מלך הבשן באדרעי ובעקבות כך נכבשו הבשן (רמת הגולן) וחבל ארגוב (הלג'ה הגדולה שבסוריה).
ההתנחלות לפי המקרא > כיבוש יריחו, העי, ומעמד הר גריזים והר עיבל

לאחר מעבר הירדן, חנו בני ישראל בגלגל ומשם יצא העם בראשות יהושע בן נון לכיבוש יריחו והעי. לאחר זאת הצפינו בני ישראל להר גריזים והר עיבל (ליד שכם) שם ערכו את מעמד הר גריזים והר עיבל במהלכו בנו מזבח בהר עיבל והקריבו עליו קרבנות, וקראו את "כל דברי התורה הברכה והקללה בכל-הכתוב בספר התורה" כחלק מכריתת הברית השנייה עם ה' לאחר כריתת הברית במעמד הר סיני.
ההתנחלות לפי המקרא > כריתת הברית עם הגבעונים והמלחמה בחמשת מלכי האמורי

בעקבות כיבוש יריחו והעי פנו הגבעונים תושבי גבעון, הכפירה, בארות וקריית יערים לכרות ברית עם יהושע, לאחר הגעת בני ישראל לערי הגבעוני חזרו העם לגלגל.
בעקבות הברית עם הגבעונים התאגדו חמשת מלכי האמורי שמלכו בצפון הנגב, ההר והשפלה מירושלים דרומה (אדוני צדק מלך ירושלים, הוהם מלך חברון, פראם מלך ירמות, יפיע מלך לכיש, דביר מלך עגלון) ויצאו למלחמה על גבעון. יהושע וצבאו עלו במסע לילי מהגלגל לגבעון, הפתיעו את חמשת מלכי האמורי, רדפו אחריהם במורד בית חורון עד עזקה ולאחר מכן לכדו את מקדה, לבנה, לכיש, עגלון, חברון, ודביר, וכן הכו את צבאו של הורם מלך גזר כאשר בא לסייע ללכיש. לאחר מסע מלחמה זה חזר יהושע עם לוחמיו לגלגל.
ההתנחלות לפי המקרא > המלחמה עם מלכי הצפון

בעקבות המלחמה עם חמשת מלכי האמורי ששלטו בדרום ההר, צפון הנגב והשפלה התאגדה ברית מלכים צפונית בראשות יבין מלך חצור ועימו יובב מלך מדון, מלך שִמרון ומלך אכשף. יהושע והלוחמים (יתרת העם נשארה כמו במערכה הקודמת בגלגל) עלו למי מרום, הכו את צבאות מלכי הצפון, החריבו את חצור, והשתלטו על יתר השטחים.
ההתנחלות לפי המקרא > מסעי מלחמה נוספים בתקופתו של יהושע

מלכים נוספים שהכה יהושע על פי שירת ל"א המלכים: בית אל, גדר, חרמה, ערד, עדלם, תפוח, חפר, אפק, לשרון, תענך, מגידו, קדש, יקנעם, דור, גוים, תרצה.
ההתנחלות לפי המקרא > מסעות כיבוש לאחר תקופתו של יהושע

המסעות לכיבוש המרחבים הבאים נערכו קרוב למותו של יהושע בן נון. חלק ממסעות אלו תוארו בהרחבה בספר העוקב, ספר שופטים.
כיבוש יהודה וצפון הנגב: לאחר מותו של יהושע עלו שבטי יהודה ושמעון לכיבוש המרחב שבין ירושלים וצפון הנגב, במסגרת זאת נלחמו השבטים שנית עם חברון וירושלים כבשו את חברון והפכו אותה למרכזם. אף על פי שמתואר כיבושה של ירושלים ברור מהפסוקים שבהמשך כי לא הצליחו למגר את היבוסים בירושלים.
כיבוש והתנחלות בהר המרכזי (אזור בית אל - מגידו): למעט כיבוש בית אל מתואר במקרא עיקר אזור ההר המרכזי כאזור מיוער שעל מנת להתנחל בו היו צרכים בני אפרים לבצע בירוא יערות נרחב, ערי הממלכה המרכזיות (מגידו, בית שאן, תענך, גזר ויבלעם) נישארו בידיים כנעניות.
מסעות מלחמה בתקופת השופטים: לאחר כיבוש הארץ החלה תקופת השופטים שבה ישבו שבטי ישראל במקביל לכנענים ולפלשתים, במהלך אותה תקופה התקיימו יחסי גומלין מורכבים בין הצדדים ותקופת מלחמה רדפו תקופות שלום, לא רק שלא עלה ביד השבטים להקים שלטון מרכזי על מנת לאחד את כוחותיהם אלא שלעיתים אירעו מלחמות ביניהם ולעיתים שיתפו פעולה עם הכנענים והפלשתים כנגד אחיהם.
כיבוש צפון בקעת עמק החולה: חלק מבני שבט דן שנלחצו בידי הפלשתים עלו צפונה, כבשו את העיר ליש ושינו את שמה לדן, יחד עמם עלה איש לוי בשם יהונתן בן גרשום, שעל פי המדרש היה נכדו של משה וייסד מרכז פולחן בדן.
המלחמה (השנייה) כנגד יבין מלך חצור, הידועה גם בשם מלחמת סיסרא: מלחמתם של שבטי זבולון ונפתלי בצבאות כנען בראשות סיסרא.
ההתנחלות לפי המקרא > חלוקת נחלות השבטים לפי המקרא

לפי המתואר בתנ"ך, בתום מספר שנים של לחימה חילק יהושע את השטח שנכבש בין השבטים, למעט שבט לוי שקיבל כמתנה כמה ערים מכל שבט, ובסך הכל קיבל ארבעים ושמונה ערים, כאשר שש מתוכן היו ערי מקלט.
על פי חז"ל, ארכה תקופת הכיבוש שקודם חלוקת הארץ שבע שנים, וכן ארך זמן חלוקת הארץ (התיישבות והתבססות השבטים בנחלתם, כנראה) שבע שנים. מכל מקום, גם לאחר שנים אלו נותרו עדיין אזורים בארץ שטרם נכבשו, כמתואר בספר יהושע.
חלוקת הארץ נעשתה בשלושה שלבים, אשר נעשו בשלושה מקומות שונים. הראשונים שקיבלו את נחלתם היו ראובן, גד וחצי המנשה, בעבר הירדן. הם קיבלו זאת ממשה רבנו בערבות מואב, טרם הכניסה. לאחר מכן קיבלו יהודה, אפרים וחצי שבט המנשה, מיהושע ואלעזר בן אהרון הכהן בגלגל, ורק יותר מאוחר, בשילה, שבעת השבטים הנותרים קיבלו מיהושע ואלעזר את חלקם.
בסיומה של התקופה הצטמצם היישוב הכנעני, ואילו הפלשתים הגיעו לשיא התפשטותם עקב עליונותם הארגונית-טכנולוגית. מצב זה בא לקיצו כאשר החלו השבטים להתאחד איחוד של קבע (ממלכת ישראל המאוחדת) בראשותו של המלך שאול, ובהמשך דוד ושלמה.
ההתנחלות לפי המקרא > הכרונולוגיה המסורתית של התנחלות השבטים

תקופה זו מתוארכת לפי מדרש סדר עולם רבה מ-1272 לפנה"ס ועד שלהי המאה ה-11 לפנה"ס. תיארוך זה מתבסס על ההנחה שהתקופה הפרסית בארץ ישראל נמשכה 52 שנים בלבד, ובית המקדש הראשון חרב בשנת 422 לפנה"ס. לפי המקובל במחקר המודרני החורבן אירע בשנת 586 לפנה"ס, ולפיכך לפי התנ"ך יש המקדימים את תחילת ההתנחלות לסוף המאה ה-15 לפנה"ס.
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי

תקופת ההתנחלות מבחינה היסטורית היא התקופה שבין התקופה הכנענית המאוחרת (בערך 1550–1150 לפנה"ס), תוך חפיפה מסוימת עם סופה של תקופה זו, לבין תקופת המלוכה (בערך 1000–586 לפנה"ס). המקורות לחקר תקופה זו הם המקרא (בקריאה ביקורתית), מקורות ראשונים ומשניים מהמזרח הקדום, והממצא הארכאולוגי.
במינוח הארכאולוגי זוהי תקופת הברזל 1, שבין שלהי תקופת הברונזה המאוחרת לבין תקופת הברזל 2.
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > רקע מקראי ביקורתי

המקרא הוא המקור הכתוב העיקרי המתייחס לתקופת ההתנחלות, אלא שהוא מהווה מקור מאוחר; כבר כאשר נכתבו חלקיו העוסקים בתקופת הכיבוש וההתנחלות, היה זה כנראה מאות שנים לאחר המאורעות המתוארים, ככל שהתרחשו בכלל.
הקונצנזוס המחקרי הוא כי שלד הסיפור ההיסטורי המקראי הלאומי כפי שמתבטא בספרי דברים עד מלכים ב' הוא חלק מההיסטוריה הדויטרונומיסטית, אשר נכתבה בימי יאשיהו או בסמוך להם, כלומר סביב שנת 600 לפנה"ס, מאות רבות של שנים לאחר תקופת ההתנחלות. בנוגע לסיפורי הכיבוש וההתנחלות, שולבו בתוך הנרטיב המרכזי גם מסורות נוספות, שונות ולעיתים אף סותרות אותו. כבר בראשית המחקר עמדו החוקרים על שוני בסיסי בין התמונה ההיסטורית הכללית העולה מספר יהושע, לבין זו שבספר שופטים. ספר יהושע מתאר כיבוש טוטלי של כנען בידי יהושע בתוך דור אחד, בעוד שבספר שופטים מתוארת מציאות שבה שבטי ישראל נמצאים בין ממלכות העומדות על תילן ונאבקים בהן. כמו כן מופיעות גם גרסאות שונות לאותו סיפור; למשל כיבוש חברון מיוחס תחילה ליהושע, אבל לאחר מכן המעשה מיוחס לשבט יהודה לאחר מות יהושע, ולבסוף מיוחס לכלב בן יפונה. הפרשנות ההרמוניסטית ניסתה ליישב בין מסורות שונות אלה אך מחקר ביקורתי מצביע על כך שמדובר על מסורות שונות, כאשר המסורות הלוקליות יותר הן אולי הקדומות יותר.
הסיפור המקראי בכל רבדיו אינו מכיר עובדות יסוד היסטוריות, כגון שלטונה של מצרים על כנען בתקופה הנדונה, וברור שהוא סיפור מאוחר, בו שולבו אמנם גם מסורות קדומות. ההתחקות אחר מסורות אלה, ועל מידע היסטורי רב ערך שניתן לדלות מהן, אפשרית רק תוך שילוב הניתוח המקראי עם המידע ההיסטורי החוץ-מקראי, וכמובן עם המידע הארכאולוגי המעודכן מהחפירות הרבות, ומהסקרים המדוקדקים שנערכו מאז שנות ה-80 של המאה העשרים.
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > רקע היסטורי > התפתחות המחקר ההיסטורי של ההתנחלות

מסקנתו של אלט נותרה בתוקף במחקר הגרמני מאז ועד היום, שכן מעולם לא הופרכה. אולם במחקר הכתוב אנגלית ועברית סברו כי הממצא הארכאולוגי מאמת את סיפורי המקרא על הכיבוש, ולפיכך התעלמו מעיקרי טיעונו של אלט.
במחקר הישראלי, רק יוחנן אהרוני המשיך להחזיק בעמדתו של אלט וסבר כי אושש אותה במחקריו הארכאולוגיים. אולם בשנות ה-80 של המאה העשרים הופרך הטיעון הארכאולוגי לכיבוש הארץ, הפרכה שהפכה בהדרגה לקונצנזוס המחקרי, והמחקר החל להתמקד בתהליך ההתנחלות עצמו, בזהות האוכלוסיות המתנחלות ובתהליכים שהובילו להיווצרות ישראל ויהודה.
המקורות המקראיים מציינים מאות משפחות ובתי אב המשויכים לישראל ויהודה ולאבותיהם. לחלק ממשפחות אלה זיקה ברורה לרחבי הסהר הפורה, מאור כשדים שבדרום מסופוטמיה עד אזור חרן שבצפונה, דרך כנען ועד מצרים, כפי שמתבטא הן במסורות המקראיות השונות על מוצאן והן בשמותיהן. יתר על כן, שמות משפחות רבות משותפות לשבטים שונים מבין שבטי ישראל, ואף בינם לבין עמים שכנים כגון האדומים. במקרה אחד, השם קנז הוא גם שמה של משפחה ביהודה וגם של עם שנחשב באחת המסורות לאחד מעממי כנען. כל זה מהווה אינדיקציה לתהליך מורכב בו משפחות ובתי אב ממקורות שונים ומגוונים התיישבו במה שהפך אחר כך ליהודה ולישראל, והפכו לישראלים וליהודאים.
עוד נתון חשוב להבנת תהליך התיישבותם הוא התפיסה המקראי של שבעת עממי כנען. הכנעני הוא אכן העם שישב בכנען ערב תקופת ההתנחלות, והאמורי הוא שם ארכאי עבור אותה אוכלוסייה. אולם שאר חמשת העממים שלפי ההיסטוריוגרפיה המקראית היו יושבי כנען מקדמת דנא, הגיעו אליה כנראה רק בתקופת ההתנחלות עצמה, כחלק מתנועות האוכלוסין רחבות ההיקף במזרח הקדום בתקופת מעבר זו, המתבטאות גם בהגעתם לכנען של חמשת גויי הים ובהם הפלשתים, עם קריסת האימפריה החיתית באותה עת, שבעקבותיה הגיע לארץ החיתי וככל הנראה גם שאר העממים. תהליך ההתנחלות, או ליתר דיוק ההתיישבות (שלאו דווקא הייתה התנחלות של נוודים), היה איפה מורכב ומלווה גם בעימותים קשים. אלא שכל מי שהתיישבו באזורי ההר של כנען ונותרו שם, התגבשו בסופו של דבר לשתי הישויות של ממלכת ישראל וממלכת יהודה, ובסופו של דבר יצרו לעצמם היסטוריוגרפיה משותפת אחת.
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > ארכאולוגיה של תקופת ההתנחלות (תקופת הברזל 1) > התפתחות מחקר הארכאולוגי של תקופת ההתנחלות (תקופת הברזל 1)

המחקר הארכאולוגי של תקופת הברזל 1 עבר כמה גלגולים מאז ראשיתו. החוקרים הבולטים הראשונים נטו לקבל את התיאור המקראי על הכיבוש וההתנחלות כהיסטורי ביסודו, תוך התעלמות ממסקנותיו של אלט, וסברו כי מצאו ראיות לכיבוש כנען בידי בני ישראל. לאחר מכן הלכו והצטברו הראיות לכך שמסע כיבוש כלל ארצי זה כלל לא התקיים; מאידך ממצאי הסקרים ביהודה, בשומרון ובגליל לימדו על תהליך התיישבות הדרגתי באזורים אלה, תהליך שהוצעו לו הסברים שונים.
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > ארכאולוגיה של תקופת ההתנחלות (תקופת הברזל 1) > תקופת הברזל 1

בתקופת הברזל 1 (1200–1000 לפנה"ס) התחילו לצוץ מאות יישובים קטנים חדשים באזורים רבים בארץ, הן בצפון והן באזור חבל ההר בו ישנה התפתחות ממספר יישובים עירוניים בודדים בתקופה הקודמת, למאות יישובים קטנים, שנמצאים ברובם בשלב מעבר הדרגתי מרעייה נוודית להתיישבות קבע חקלאית. בקרב הארכאולוגים, לא כולם הסכימו שניתן לאפיין ולהגדיר זהויות אתניות לאותם מתיישבים, אולם אלו שכן ערכו הבחנה שכזו, זיהו את המתיישבים באזור החוף הצפוני בעיקר ככנענים/פיניקים ובגליל ואזור ההר זיהו את המתיישבים כישראלים.
הזיהוי נעשה לפי צורת ההתיישבות, פרטי קרמיקה ושרידי המזון (בתי ארבעת מרחבים, מבנה מעגלי של היישוב בדומה למעגל אוהלים של נוודים, קנקני שפת צווארון, והיעדר שרידי חזירים). עם זאת מכיוון ופריטים רבים שמזוהים כ"ישראלים" נמצאו גם באתרים כנענים ולהפך, היו מי שפיקפקו באפשרות ליצור סיווג אתני למתיישבים.
במקביל בכל אזור החוף הגיעו לשיא ערי קבוצות גויי הים. אלו קבוצות אתניות שמוצאן באזור יוון ובתרבות המיקנית שחרבה. בין אותם גויי הים ידועה הקבוצה האתנית "פלשתים".
בתקופה הבאה (תקופת הברזל ב) גדל היישוב ונוסדות ממלכות יהודה וישראל.
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > ארכאולוגיה של תקופת ההתנחלות (תקופת הברזל 1) > גישות להתנחלות בארכאולוגיה

בעוד שאת מוצא הפלשתים מקובל לזהות בקרב גויי הים מאזור יוון, הרי שלגבי מוצא המתיישבים הישראלים חלוקות הדעות.
עד לאמצע המאה ה-20 הגישה הדומיננטית במחקר הייתה גישת הכיבוש הצבאי האחיד, שקיבלה את התיאור המקראי כתיאור היסטורי שלפיו מקורם בקבוצה אתנית שעלתה מארץ מצרים בשלהי תקופת הברונזה המאוחרת ופתחה בכיבוש צבאי נגד ערי הארץ. אחד מהחוקרים המזוהים עם גישה זאת היה ויליאם פוקסוול אולברייט. עם התפתחות תחום הארכאולוגיה המקראית, ואי התאמות מסוימות שהתגלו בין הממצאים לתיאור המקראי, התחזקו גם גישות מתחרות, לצד חוקרים שעדיין דוגלים בגישת הכיבוש הצבאי האחיד.
גישה אחרת מציעה סדר הפוך, לפיו תחילה ישנה התיישבות לא מאורגנת של קבוצות נוודים, בהמשך הם מתארגנים יחדיו ויוצרים אתוס לאומי, גישה זו מכונה גישת החדירה השקטה. גישה שלישית גורסת שמקורם של המתיישבים כולם הוא באוכלוסייה כנענית מקומית, ולא בשבטים נוודים מבחוץ, שנוצר ביניהם בידול תרבותי במהלך תקופת הברזל עד ליצירת אתוס משותף. גישה זו מכונה האסכולה הסוציולוגית.
ישנן מספר גישות במחקר לגבי ראשית ההתיישבות של הקבוצה שלימים תהיה מזוהה כ"עם ישראל":
ראשית ההתיישבות של שבטי ישראל התחילה במאה ה-13 לפנה"ס, בימיו של פרעה מרנפתח. יש הסוברים, כי מקור השבטים הישראלי היה בשבטים שבאו מעבר הירדן שנקראו "עִפּירוּ". שבטים אלו הלכו והתבססו בדומה לסיפור בספר שופטים, בצורה הדרגתית. מושבם העיקרי היה בהרי השומרון.
שילוב של מספר קבוצות אתניות שישבו בארץ ישראל מקדמת דנא, והתאגדו לעם עקב היעדר שלטון, שנוצר עקב התערערות השלטון המצרי בארץ. חלק מהמצדדים בתאוריה זו רואים ביציאת מצרים מיתוס של אחת הקבוצות הללו, שאכן היגרה ממצרים לכנען בטרם נוצרה ההתאגדות.
תרבות ישראל התפתחה מתוך עמי כנען שישבו בארץ; תרבות ישראל התפלגה לשתי מדינות: ממלכת יהודה וממלכת ישראל; מאוחר יותר נוצרה ההיסטוריה המכוננת של האומה.
מקורו של העם היהודי היה בשכבות מדוכאות של תושבי ערי חוף הכנעניות בארץ, אשר מרדו בשלטון, והתיישבו בהרי יהודה ושומרון. התומכים בהשערה זו רואים בתיאור המקראי, ובכלל זה את סיפור יציאת מצרים, מיתוס ולא תיאור היסטורי. השערה זו מכונה "הגישה הסוציולוגית".
לפי השערתם של הארכאולוגים אלברכט אלט ואדם זרטל, ראשית האומה הייתה בנוודים שהגיעו מעבר הירדן המזרחי בתקופת הברזל 1, נכנסו לאזור הרי יהודה ושומרון, והקימו שם את יישוביהם, בתהליך שארך כ-200 שנה. הם סוברים, כי ראשיתה של ההתנחלות הייתה באזור הספר המזרחי, ומשם חדרו שבטי ישראל לשולי העמקים המזרחיים בשומרון, ולבסוף גם לאזור גב ההר. השערה זו מכונה "החדירה השקטה".
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > ארכאולוגיה של תקופת ההתנחלות (תקופת הברזל 1) > מאפיינים ארכאולוגיים של תקופת ההתנחלות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתי ארבעה מרחבים
בורות ממגורה
קנקני שפת צווארון
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > ארכאולוגיה של תקופת ההתנחלות (תקופת הברזל 1) > חורבנות היישובים ממסע הכיבוש המקראי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. כדאי לפרט גם אילו יישובים כן מתאימים בתיארוך.
בסקרים ארכאולוגיים שבוצעו נמצאו מאות יישובים קטנים באזור ההר המתוארכים למאות ה-13 עד ה-11 לפנה"ס. כמו כן נחקרו חלק מאתרי הכיבוש המוזכרים בספר יהושע. נכון לסוף העשור השני של המאה ה-21, זיהוים של חלק מהממצאים התאים לתיאור המקראי, וזיהוים של אחרים עורר קשיים בניסיונות ההתאמה לטקסט.
בחלק מהאתרים, כמו העי או יריחו, לא התגלו ממצאים לחורבנה של עיר כנענית – על אף שממצאים כאלו היו צפויים להשאיר עדויות ארכאולוגיות ברורות, אם כי שרידי העיר המאוחרים לתקופת הברונזה הקדומה נסתחפו ברובם. דוגמה נוספת הן לכיש וחצור הכנעניות שאמנם כן חרבו בתקופה זו, אולם על פי התיארוכים המקובלים במחקר יש הפרש של כמאה שנים בין החורבנות, מצב שאינו מתאים לתיאור של מסע כיבוש אחד באותו דור.
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > ארכאולוגיה של תקופת ההתנחלות (תקופת הברזל 1) > ביצורים בתקופת ההתנחלות

בתקופת ההתנחלות לא הייתה תופעה של ביצורים.
למעשה, האתר היחיד שניתן לומר עליו באופן וודאי שהיה מבוצר באותה תקופה, הוא אתר שנחפר בגילה. אתרים אחרים, כמו בית אל, היו בהם אמנם ביצורים אולם הם נותרו מהתיישבויות קדומות בתקופת הברונזה, ואין עדות לכך שהם שימשו לביצור בתקופת ההתנחלות. ואילו בשאר האתרים לא נתגלה כל ביצור. באתרים תל באר שבע (שכבה VII), העי ותל א-נצבה הוצמדו הקירות החיצוניים של הבתים זה לזה, וייצרו מעין קיר היקף. ואילו באתרים אחרים כמו: תל ערד, תל בית מירסים, חרבת רדנה, תל אל פול, תל חצור, תל דן, תל חרשים, סאסא וחורבת עבות לא נמצא אף קיר היקף כלשהו.
מסוף תקופת ההתנחלות, שלהי המאה ה-11 לפנה"ס התגלו ביצורים של ממש באתר חרבת א-דורה.
תקופת ההתנחלות לאור המחקר המדעי > ארכאולוגיה של תקופת ההתנחלות (תקופת הברזל 1) > הכלכלה ואורח החיים של יישובי ההתנחלות

היישובים היהודיים בתקופת ההתנחלות היו בעלי מאפיינים ארכאולוגיים שונים באופן מובהק מהיישובים הכנעניים. לרוב היישובים היהודיים היו קטנים באופן ניכר מהיישובים הכנעניים (גודלם היה בין חמישה לשישה דונם לכל היותר), ולרוב הם גם היו פחות מבוצרים. מבני ציבור היו לרוב מעטים, ובתי המגורים היו בדרך כלל בתי עמודים. כלכלת יישובי ההתנחלות, התבססה בעיקר על חקלאות. גידולי דגנים ועצי פרי כגון זיתים וגפנים היו נפוצים מאוד בקרב המתנחלים. כלכלתם התבססה גם על משק חי, בעיקר עיזים, כבשים ובקר.
ראו גם

ארכאולוגיה מקראית#כיבוש הארץ