אבישי רביב
ראשית חייו ותחילת דרכו

רביב נולד וגדל בחולון. למד שמונה שנות יסודי בבית ספר הממלכתי ביאליק ולימודי תיכון בתיכון קוגל בעיר. היה חבר בנוער העובד והלומד ובכיתה י"א עבר לכך. בספר הבוגרים של השכבה שלו נכתב עליו: "לוחם על עקרונותיו, בטוח שכהנא יציל את המדינה, ומי אנחנו שנערער לו את האמונה". הוא עשה את שירותו הצבאי בחטיבת גבעתי, שם נפצע ברגלו בתאונת אימונים, אושפז לארבעה חודשים, שוחרר מהשירות והוגדר כנכה צה"ל. לאחר שחרורו מצה"ל היה פעיל שולי בתנועת כך (מלבד כך, היה רביב גם פעיל במפלגת מולדת והתחיה).
בדצמבר 1987 גויס רביב לשב"כ והחל להציג עמדות קיצוניות. בינואר 1988 צוטט במשאל של חדשות לגבי הטיפול באינתיפאדה הראשונה: "צריך להרוג כל מי שזורק אבן או בקבוק תבערה. הערבים מבינים רק כוח". באותו החודש התפרע במחאה נגד ההצגה "סינדרום ירושלים" והוצא מהאולם על ידי שוטרים. במרץ צוטט כאומר: "השמאלנים האלה כאלה חסרי עומק. כל מה שיש להם להגיד הוא שהערבים הם בני אדם. אנחנו העתיד". במאי נעצר כאשר השתתף בהפגנה של פעילי כך מול מופע תמיכה של אנשי יש גבול בסרבני שירות בשטחים בשערי כלא 4, ותקף פעיל של יש גבול. בראיון שנערך עמו אמר "צריך לנהוג באלימות, אין פתרון אחר".
בספטמבר עבר, בתיאום עם השב"כ, לגור בקריית ארבע כשבמקביל החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, בה היה גם פעיל בתא הסטודנטים "ברית נאמני ארץ ישראל" אותו הקים. רביב הציג את מועמדותו בבחירות למועצת אגודת הסטודנטים בדצמבר אך לא הצליח להיבחר.
במהלך התפרעות אלימה של פעילי התנועה בשנת 1987 נעצר רביב על ידי המשטרה. באותה תקופה לא הוצאה עדיין תנועת כך אל מחוץ לחוק ופעילותה התרכזה בכפר תפוח, בירושלים ובחברון.
רביב הרבה לשלוח מכתבים למערכות העיתונים. ביוני 1990 נעצר ל-48 שעות בפרשת הסיקריקים ושהה בתא עם החשוד המרכזי, יואל אדלר. לתקשורת נמסר שהוא היה חשוד מרכזי בפרשה. בסוף 1990 היה רכז הדור הצעיר של נאמני הר הבית.
בינואר 1992 הושעה רביב לשנה מהאוניברסיטה לאחר שתקף את מסעד קדור (יושב ראש אגודת הסטודנטים הדרוזי באוניברסיטה) וטען שהדרוזים הם סכנה לביטחון המדינה ולאחר שהתפרע במשרדי רק"ח בתל אביב וניסה לתקוף את חברת הכנסת תמר גוז'נסקי.
דבריו של רביב נגד הדרוזים זכו לגינוי נרחב, כולל של שמעון פרס, יו"ר הכנסת דב שילנסקי, רחבעם זאבי, גאולה כהן, רפאל איתן וגרשון סלומון והביאו אותו להתנצל בפניהם.
באותה תקופה התחתן רביב עם עולה חדשה מרוסיה והתגורר במעלה לבונה. ביוני 1993 דווח שרביב מבוקש על כך שהסית נער בן 15 לנקב צמיגים של רכב של האו"ם. באותו חודש הוא רואיין לקראת חתונתו של עמי פופר ואמר שפופר "קידש שם שמים ברבים". באוקטובר 1993 עוכב רביב בעת צעדת מחאה נגד הסכמי אוסלו.
בתקופת השעייתו מהאוניברסיטה ניסה רביב, ללא הצלחה, לחדש את פעילותו של ארגון ד"ב (ראשי תיבות של "דיכוי בוגדים") שהיה ארגון סטודנטים ימני קיצוני שפעל בשנים 1971–1972.
בבית המשפט תיארו אותו מפעיליו כסוכן 'בעייתי', שבעוד תכלית הפעלתו "לגרום לסיכול ביצוען של עבירות פליליות" הרי לפי דברי ועדת שמגר: "הוא עצמו ביצע עבירות לרוב, כאשר הוא יודע שהוא פטור מאחריות בשל הגיבוי שניתן לו על ידי רשויות המדינה. הפיקוח עליו של גורמי השירות היה בלתי יעיל, וברוב המקרים נוכחו לדעת רק אחר מעשה, מה שאירע, אך שבו והסתפקו באזהרות".
מיד לאחר טבח מערת המכפלה, והוצאתה של תנועת כך מחוץ לחוק, נמלט רביב מתל אביב והסתתר בביתו הנטוש של יורם שקולניק, מתנחל שהיה עצור אז בחשד שירה במחבל כפות. רביב הסגיר את מקום מחבואו, נעצר לחקירה ושוחרר לאחר יומיים. בעקבות מידע שאסף קודם לכן, נעצרו כמה ממנהיגי כך במעצר מנהלי לאחר הטבח.
לאחר שנכשלו ניסיונותיו לחזור ללימודים באוניברסיטת תל אביב, התקבל רביב לחוג למדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן והצטרף לתא סטודנטים שארגן שבתות אירוח לסטודנטים ביישובים מעבר לקו הירוק, שבתות שלמעשה היו מפגשי פנויים פנויות מהמגזר הדתי לאומי.