stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולדהאם
חינוך ותרבות

בית הספר הראשון שנבנה באולדהאם הוקם ב-1834. עד היום הוא נחשב לבית הספר התיכון הטוב ביותר בעיר.
העיר היא גם ביתה של מכללת אולדהאם אשר הוקמה בשנת 1839. כ-14,000 תלמידים לומדים במכללה. תחומי הלימוד מתמקדים בכלכלה, הנדסה, עבודה סוציאלית, ספרות, ספורט, תיירות, אמנות, אמנות ויזואלית ואמנות מודרנית, מחשבים, ועוד.
בעיר קיים גם סניף של אוניברסיטת האדרספילד.
במרכז אולדהאם ממוקם תיאטרון הקוליסאום של אולדהאם אשר הוקם בשנת 1887.
בית הספר התיכון "Blue Coat" הוותיק באולדהאם
המטבח הסינגפורי

קאטונג לאסקה
המטבח הסינגפורי הוא מטבח המתבסס על חומרי גלם ומתכונים נפוצים בסינגפור. המטבח הסינגפורי מגוון ומכיל אלמנטים שמקורם במספר קבוצות אתניות, כתוצאה מההיסטוריה שלו כמטבח בעיר נמל עם אוכלוסיית מהגרים גדולה. המטבח הושפע מאותן קבוצות מהגרים ומדינות שכנות כגון המטבח המלזי, המטבח הסיני, המטבח ההודי, המטבח האינדונזי ואף מטבחים מערביים כגון המטבח האנגלי. מתכונים והשפעות של אזורים אחרים כמו המטבח הסרי לנקי, המטבח התאילנדי והמטבח המזרח-תיכוני נוכחים גם הם.
בסינגפור, המזון נתפס כחלק מכריע בזהות הלאומית ובחוט המקשר בין הקבוצות האתניות השונות במדינה. מזון הוא נושא שכיח של שיחה בין סינגפורים וישנה תרבות אוכל מפותחת של אכילה ואכילה בחוץ. המטבחים השונים המשולבים במטבח הסינגפורי כוללים גם סייגים ומגבלות דתיות בהתאם לקבוצות הדתיות השונות; מוסלמים לא אוכלים בשר חזיר והינדים לא אוכלים בשר, ויש גם קבוצה משמעותית של צמחונים וטבעונים בסינגפור.
השילוב של קבוצות המהגרים ומרכזיותה של סינגפור כמרכז סחר ופיננסים עולמי הוביל להימצאותם של מסעדות מגוון רחב של מטבחים ברחבי העולם.
האוכל הסינגפורי מהווה גם אטרקציה תרבותית משמעותית עבור תיירים ומבקרים. אנתוני בורדיין הוביל לעלייה בפופולריות של סינגפור כיעד לתיירי אוכל כאשר הוא סקר את אוכל הרחוב הסינגפורי בתוכניתו "No Reservations".
רקע והיסטוריה

מיקומה הגאוגרפי של סינגפור יחד עם ריבוי קבוצות מהגרים ממדינות רבות מעבר למדינות הגובלות בה כגון - מלאים, הודים, אינדונזים, סינים והבריטים ששלטו באי הובילה למגוון השפעות ממטבחים שונים שמוזגו יחד ומתקיימים במדינה גם זה לצד זה כמטבחים נבדלים.
מתכונים והמנות המרכיבות את "המטבח הסינגפורי הסיני" הובאו במקור לסינגפור על ידי מהגרים מדרום סין. הם הותאמו אז כדי להתאים את הזמינות המקומית של החומרים, תוך ספיגה מהשפעות ממסורות מלאיות, הודיות ומסורות אחרות.
מנות בולטות ונפוצות

סרטן בצ'ילי
סמבל
עוף באורז בסגנון האינאן - השפעה מהמטבח הסיני
קאטונג לסאקה - השפעה מהמטבח המלזי
רוטי פראטה - השפעה מהמטבח ההודי
באק קו טה (肉骨茶; ròu gǔ chá) הוא מרק צלעות חזיר עם תבלינים סיניים.
בשר טאי (牛肉 粿 条; niú ròu guǒ tiáo), אטריות אורז שטוחות מוקפצות עם בשר בקר, מוגש יבש או עם מרק.
מרק אטריות בקר (牛肉 面; niú ròu miàn), מרק אטריות עשוי בשר בקר מבושל או מבושל, מרק בשר וירקות.
בק צ'אנג (肉粽, ròu zòng), כופתאות אורז דביקות, בדרך כלל מלאות חזיר, פטריות וביצים מבושלות, ומהודקות עם עלים של במבוק. אף על פי שזה ממוצא סיני, הוא גם מועדף במטבח הפרנאקאני.
בק צ'ור מי (肉 脞 面, roù cuò miàn, "אטריות בשר חזיר טחון"), אטריות ביצים עם בשר חזיר טחון וחומרים אחרים, מוגש יבש או במרק. בדרך כלל שטוח, כמו "מי פוק נודלס".
באן מיאן, איטריות שטוחות עבודת יד מוגשות עם ירקות, בשר טחון, פטריות פרוסות וביצה במרק מבוסס אנשובי. וריאציות של אטריות נפוצות. "באן מיאן" מתייחס לאטריות שטוחות, ארוכות; (mee hoon kuay") (米粉 粿; mí fên guǒ); ("עוגת ורמיצ'לי") מתייחס לאיטריות שטוחות ומלבניות; "יו מיאן" (幼 面, yòu miàn, "אטריות דקות") מתייחס לאטריות דקות.
צ'אי קיוואי (菜 头 粿; cài tóu guǒ), הידוע גם בשם צ'אר קואי (chǎo guǒ; 炒粿) הוא צלחת של צנון / עוגות דאייקון קצוצות מטוגנות ומוקפצות עם שום, ביצה, צנון קצוץ משומר, ולפעמים עם שרימפס. מאכל זה מגיע שחור (מטוגן ברוטב סויה כהה מתוק) או לבן (מטוגן לתוך חביתה) וניתן להוסיף לפעמים משחת צ'ילי.
אוכל רחוב - מרכזי אוכל

בהשוואה לתרבות אוכל הרחוב ביתר אזור דרום-מזרח אסיה סינגפור בולטת בכך שאסור לרוכלים לפתוח דוכנים באופן עצמאי ברחוב. סינגפור איגדה את דוכני המזון העצמאיים למרכזי אוכל אזוריים או מגרשי מזון -  Hawker Centers. במסגרת כל מרכז אוכל ישנם עשרות דוכנים המתמחים במטבחים שונים ולרוב כל דוכן מתמחה ומציע מנה ספציפית.
מרכזי האוכל מהווים מקור לגאווה לסינגפור ומוקדי משיכה תיירותיים. בשנת 2018, תרבות מרכזי הואכל בסינגפור הוצעה על ידי המועצה הלאומית של המורשת של סינגפור (NHB), הסוכנות הלאומית לאיכות הסביבה והפדרציה של אגודות הסוחרים בסינגפור לרשימת אונסקו לאתר מורשת עולמית בתחום התרבות הבלתי מוחשית של האנושות.
תרבות האוכל

ברכה נפוצה אצל הסינים סינגפוריים היא השאלה "האם אכלת?", ושואלים אותה במנדרינית או בדיאלקטים שלה. זוהי דרך אחת להביע ברכה לאדם אחר. זהו סוג של ברכה, ואפשר גם להניח שכך חושבים הסינגפורים על הארוחה ועל האוכל.
ריבוי התרבויות מהן הושפע המטבח הסינגפורי הובילו גם לשילוב מאכלים שונים המציינים חגים ומועדים שונים בתרבויות השונות.  כך לדוגמה, בראש השנה הסינית, נהוג לאכול גאו ניאן, אשר במקור מסין.
מרגרט פול, רוזנת סולסברי

מרגרט פול, רוזנת סולסברי (באנגלית: Margaret Pole, Countess of Salisbury;‏ 14 באוגוסט 1473 - 27 במאי 1541) הייתה אצילה אנגלייה. בתו של ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, אחיהם של המלכים אדוארד הרביעי וריצ'רד השלישי.
מרגרט הייתה אחת משתי הנשים האצילות באנגליה של המאה ה-16, שקיבלו את התואר בזכות עצמן ולא מעצם נישואין לגבר בעל תואר אצולה. מרגרט הייתה מהשורדים הבודדים של שושלת פלנטג'נט לאחר מלחמות השושנים, היא הוצאה להורג בשנת 1541 בפקודת הנרי השמיני, מלך אנגליה, בנו של בת דודה מדרגה ראשונה אליזבת מיורק, מה שהוביל להכחדתו של בית פלנטג'נט. האפיפיור לאו השלושה-עשר בירך אותה כקדושה מעונה של הכנסייה הקתולית ב-29 בדצמבר 1886.
חייה

מרגרט נולדה בטירת פרליי האנגרפורד שבסאמרסט, בתם היחידה של ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, ואשתו איזבל נוויל, דוכסית קלרנס, שהייתה בתם הבכורה של ריצ'רד נוויל, הרוזן מווריק ואשתו אן דה בושם, רוזנת ווריק. סבה מצד האם של מרגרט נהרג בקרב בארנט כשנלחם בדודה, אדוארד הרביעי, מלך אנגליה. אביה, שהיה אז דוכס קלרנס, לאחר מכן הפך גם לרוזן ווריק וסולסברי. אדוארד הרביעי הכריז שאחיה הצעיר של מרגרט, אדוארד, יוכרז כרוזן ווריק כתואר של כבוד, אך מעולם לא קיבל תואר אצולה. למרגרט הייתה טענה לרוזנות ווריק, אך תואר הרוזנות נכחד עם נישול הנכסים של אחיה אדוארד.
אמא של מרגרט ואחיה הצעיר נהרגו כשהייתה בת שלוש, אביה ושניים ממשרתיו הרגו את מי שחשבו שהרעיל אותם. ג'ורג' זמם נגד אחיו, אדוארד הרביעי, הוא הואשם בבגידה נושל מנכסיו והוצא להורג; הופסדו אדמותיו ותאריו. אדוארד הרביעי מת כשמרגרט הייתה בת עשר, ודודה ריצ'רד, דוכס גלוסטר, הכריז כי נישואיו של אדוארד לא היו תקפים, ילדיו לא חוקיים, ושמרגרט ואחיה אדוארד נשללו מהכס במעמד החרמת הנכסים של אביהם. ריצ'רד נישא לאן נוויל, אחותה הצעירה של איזבל אמא של מרגרט, והכתיר את עצמו למלך כריצ'רד השלישי.
ריצ'רד השלישי שלח את ילדיו לטירת שריף האטון ביורקשייר. הוא הובס ונהרג ב-1485 בקרב בוסוורת' על ידי הנרי טיודור, שירש אותו כהנרי השביעי. המלך החדש נישא לבת דודתה של מרגרט אליזבת מיורק, ביתו של אדוארד הרביעי, ומרגרט ואחיה נלקחו לטיפולם. אדוארד הצעיר, שהיה טכנית מועמד יורקי לכס, הועבר למצודת לונדון. אדוארד הוצג בפומבי לזמן קצר בקתדרלת סנט פול ב-1487 כתגובה להצגתו של המתחזה למברט סימנל כ"רוזן ווריק" לאצילים האירים. זמן קצר לאחר מכן, ככל הנראה בנובמבר 1487, הנרי השביעי נתן את ידה של מרגרט לבן דודו, סר ריצ'רד פול, שאמו הייתה אחות למחצה של אמו של המלך, מרגרט בופורט. כשפרקין וורבק התחזה לבנו של אדוארד הרביעי, ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק, שהיה אז בחזקת-מת ב-1499, אחיה של מרגרט אדוארד הואשם במעורבות במזימה, נושל מנכסיו והוצא להורג. ריצ'רד פול אחז במגוון תפקידים בממשל של הנרי השביעי, כשהמשמעותי ביותר היה חצרן של ארתור, נסיך ויילס, בנו הבכור של הנרי. כשארתור נישא לקתרין מאראגון, מרגרט הפכה לאחת החדרניות שלה, אך הפמליה שלה פורקה כאשר ארתור הנער מת ב-1502.
כאשר בעלה מת ב-1504, מרגרט הייתה אלמנה עם חמישה ילדים, כמות מוגבלת של אדמה שירשה מבעלה, ללא משכורת וללא נכסים. הנרי השביעי שילם על הלווייתו של ריצ'רד. כדי להקל על המצב, מרגרט מסרה את בנה שלישי רג'ינלד פול לכנסייה, שם הייתה לו קריירה מרובת מאורעות כנציג של האפיפיור ומאוחר יותר כארכיבישוף מקנטרברי. למרות זאת, התרעם על נטישתו מאוחר יותר בחייו. בנוסף, מרגרט, ללא אמצעים נאותים לתמוך בעצמה ובילדיה, נאלצה לחיות במנזר סיון עם נזירות בריג'טיניות לאחר מות בעלה. שם נשארה עד שחזרה לטובה עם עלייתו של הנרי השמיני ב-1509.
רוזנת סולסברי

כשהנרי השמיני הוכתר ב-1509, הוא נישא לקתרין מאראגון בעצמו. מרגרט שוב שובצה כאחת החדרניות שלה. ב-1512, הפרלמנט החזיר לה חלק מהאדמות של אחיה מהרוזנות של סולסברי (בלבד), שעבורם שילמה 5,000 מרק. הנרי השביעי שלט באדמות אלה, תחילה בזמן הקטינות של אחיה ולאחר מכן בזמן מאסרו, והחרים אותן לאחר המשפט שלו. אותו מעשה החזיר למרגרט את הרוזנות של סולסברי. האדמות של ווריק וספנסר נשארו כרכוש הכתר.
כרוזנת של סולסברי מרגרט ניהלה את אדמותיה בצורה טובה, ועוד 1538, הייתה האצילה החמישית בעושרה באנגליה. היא הייתה תומכת ב"למידה החדשה", כמו רבים מבני האצולה ברנסאנס; גנטיאן הרווטוס תרגם את "de immensa misericordia Dei" (הרחמים הגדולים של אלוהים) של ארסמוס מרוטרדם לאנגלית עבורה. בנה הבכור, הנרי פול, הוכרז כברון מונטגיו, תואר נוסף מהתארים של נוויל; הנרי דיבר בשם משפחתו בבית הלורדים. לבנה השני, ארתור פול, הייתה קריירה מצליחה כחצרן, והפך לאחד מששת האדונים של "החדר הפרטי". הקריירה שלו סבלה מנסיגה כשתומכו אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם, הורשע בבגידה ב-1521, אך במהרה חזרה למסלולה. הוא מת בצעירותו ב-1526, כשנישא ליורשת של רוג'ר לווקנור; הרוזנת ובנה הנרי לחצו על אלמנתו של ארתור להישבע לצניעות נצחית כדי לשמר את הירושה שלה לילדיה ממשפחת פול. ביתה של מרגרט, אורסולה, התחתנה עם הבן של הדוכס מבקינגהאם, הנרי סטאפורד, לאחר מפלתו של הדוכס, הזוג קיבל רק חלקיקים מהאחוזות שלו.
בנה השלישי של מרגרט, רג'ינלד פול, למד מחוץ למדינה בפדובה; הוא היה דיקן באקסטר, בווימבורן מינסטר, בדורסט וגם קאנון ביורק. היו לו מקורות פרנסה נוספים, אולם הוא לא הוסמך להיות כומר. הוא יצג את הנרי השמיני בפריז ב-1529, שם שכנע את התאולוגים של סורבון לתמוך בגירושיו של הנרי מקתרין מאראגון. בנה הצעיר, ג'פרי פול, נישא לקונסטנס פאקנהאם, בתו של אדמונד פאקנהאם, וירש את אחוזת לורדנגטון בסאסקס.
התמיכה במרגרט בחצר השתנתה. הייתה לה מחלוקת על אדמה עם הנרי השמיני ב-1518; הוא נתן את אדמת המחלוקת לדוכסות סאמרסט, שהייתה בשליטת סבו, ג'ון בופורט, דוכס סאמרסט הראשון, ושבאותו הזמן היו בשליטת הכתר. ב-1520 מרגרט מונתה לאומנת לביתו של הנרי, הנסיכה מרי; בשנה לאחר מכן, כשבניה היו מעורבים עם בקינגהאם, היא הוסרה מהתפקיד, אך שבה אליו ב-1525. כשמרי הוכרזה כממזרה ב-1533, מרגרט סירבה להחזיר את צלחת הזהב ותכשיטיה של מרי בחזרה להנרי. משק הבית של מרי פורק בסוף אותה שנה, מרגרט ביקשה לשרת את מרי על חשבונה, אך לא הותר לה. השגריר המלכותי, אסטאס שאפווי, הציע שנתיים לאחר מכן שמרי תימסר למרגרט, אך הנרי סירב, וכינה אותה "שוטה ללא ניסיון". כשמלכתו של הנרי, אן בולין, נעצרה, ולבסוף הוצאה להורג ב-1536, מרגרט הורשתה לחזור לחצר, אולם לזמן קצר.
מפלתה

במאי 1536, רג'ינלד פול סופית ניתק מהמלך. ב-1531, הוא הוזהר מהסכנות בחתונה עם בולין. הוא חזר לפדובה ב-1532, וקיבל את משרתו האחרונה בשירות הכנסייה האנגלית בדצמבר של אותה שנה. שאפווי הציע לקרל החמישי שרג'ינלד יתחתן עם מרי וישלב את תביעות של השושלות שלהם. שאפווי גם תקשר עם רג'ינלד דרך אחיו ג'פרי. רג'ינלד השיב לספרים שהנרי שלח עם חוברות משל עצמו, "pro ecclesiasticae unitatis defensione" או "de unitate", אשר דחו את עמדתו של הנרי לגבי נישואין עם אשתו של אח ודחו את העליונות המלכותית. רג'ינלד דחק בנסיכי אירופה להדיח את הנרי באופן מיידי. הנרי כתב למרגרט, שבתורה כתבה לבנה מכתב נזיפה על "איווילותו".
ב-1537, רג'ינלד (שעדיין לא הוסמך) הוכרז כקרדינל. האפיפיור פאולוס השלישי מינה אותו לאחראי על ארגון הסיוע לעלייה לרגל של חסד (ותנועות קשורות), המאמץ לארגן מסע ללונדון כדי להשליט ממשלה קתולית שמרנית במקום הממשל של הנרי שהלך ונטה לצד הפרוטסטנטי. פרנסואה הראשון, מלך צרפת והקיסר לא תמכו במאמץ זה, וממשלת אנגליה ניסתה להתנקש בו. ב-1539 נשלח רג'ינלד לקיסר כדי לארגן חרם נגד אנגליה - אמצעי-נגד אשר רג'ינלד הזהיר את הנרי מהאפשרות שלו.
ג'פרי פול נעצר באוגוסט 1538; הוא התכתב עם רג'ינלד, והחקירה של הנרי קורטני, המרקיז הראשון של אקסטר הביאה למעצרו. ג'פרי ערער לתומאס קרומוול, החוקר שלו. תחת החקירה, ג'פרי אמר שאחיו הבכור, לורד מונטגיו, והמרקיז היו חלק מההתכתבויות שלו עם רג'ינלד. מונטגיו, אקסטר, ומרגרט נעצרו בנובמבר 1538.
בינואר 1539, ג'פרי נחנן, אולם הנרי בנה של מרגרט, ברון מונטגיו, ואקסטר הואשמו בבגידה והוצאו להורג לאחר משפט. במאי 1539, הנרי, מרגרט, אקסטר ואנשים נוספים שהיו קשורים למקרה נושלו מנכסיהם. משמעות הרשעה זו הייתה איבוד התארים והאדמות - שהיו בעיקר בדרום אנגליה, מקום אסטרטגי ששליטה בו תעזור לפלישה. כחלק מהראיות עבור שטר הנישול, קרומוול הביא טוניקה שעליה מתוארים חמשת הפצעים של ישו, הדבר הסימל את תמיכתה של מרגרט בקתוליות ובשלטון בנה רג'ינלד ומרי בת המלך הקתולית. התגלית האמורה התחרשה כשישה חודשים לאחר שהתבצע החיפוש בביתה וברכושה, כלל הנראה מדובר בזיוף ראיות. היא נידונה למות, וניתן היה להוציאה להורג בהוראת המלך.
כפי שמנוסח כיום, מרגרט פול הוחזקה במצודת לונדון במשך שנתיים וחצי. היא, נכדה הנרי (בנו של בנה הנרי), ובנו של אקסטר הוחזקו יחד ונתמכו על ידי המלך. במרץ 1541 מרגרט טופלה בידי משרתים וקיבלה מענק ביגוד גדול. ב-1540, סר חינו של קרומוול וגם הוא נושל והוצא להורג.
| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1473 טירת פרליי האנגרפורד, סאמרסט, אנגליה
 הוצאה להורג:  27 במאי 1541 (בגיל 67) מצודת לונדון, לונדון, אנגליה
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית
 ביאטיפיקציה:  29 בדצמבר 1886 על ידי לאו השלושה-עשר
 חג:  28 במאי
הוצאתה להורג

השיר הבא נמצא חרוט על קיר התא בו הוחזקה:
עבור בוגדים על הבלוק צריך למות;
For traitors on the block should die;
אינני בוגדת, לא, לא אני!
I am no traitor, no, not I!
הנאמנות עומדת איתנה וכך,
My faithfulness stands fast and so,
לכיוון הבלוק לא אלך!
Towards the block I shall not go!
גם לא אעשה צעד אחד, כפי שתראו;
Nor make one step, as you shall see;
ישו ברחמך, הצילני!
Christ in Thy Mercy, save Thou me!
בבוקר של 27 במאי 1541, נאמר למרגרט שנותרה לה שעה לחיות. היא השיבה שהיא חפה מפשע. אף על פי כן, נלקחה מרגרט מהתא שלה לרחבה במצודת לונדון שם הוכן בלוק עץ נמוך במקום הפיגום הנהוג. מאחר שהייתה אצילה, מרגרט לא הוצאה להורג מול ההמון. שרדו שני תיעודים בכתב להוצאתה להורג של למרגרט, שניהם מעדי ראייה: מאת מרילאק, השגריר הצרפתי; ומאת אסטאס שאפווי, השגריר של הקיסר הרומי הקדוש. הדיווחים שלהם שונים במקצת: בעדות של מרילאק, שנשלחה יומיים לאחר המקרה, מתועד שההוצאה להורג התרחשה בפינת המצודה ועם נוכחות כה דלה שהוטלו ספקות בחדשות על הוצאתה להורג. שאפווי כתב שבועיים לאחר ההוצאה להורג ש-150 אנשים היו נוכחים וביניהם ראש העיר של לונדון. שאפווי כתב, "בתחילה, שנודע לה (מרגרט) על גזר דין המוות, היא חשבה שהדבר מאוד מוזר, היא לא ידעה באיזה פשע היא מואשמת, או איך וכיצד נפל גזר הדין" וזאת מפני שהתליין הראשי נשלח צפונה להתמודד עם מורדים, שאפווי כתב שההוצאה להורג בוצעה על ידי "צעיר עלוב ומבולבל אשר, פשוטו כמשמעו, קצץ את ראשה וכתפיה לגזרים בצורה מעוררת רחמים". תיעוד מפוקפק, שתואר בספר "מעמד האצולה השלם" כהמצאה שנועדה להסביר את נסיבות מותה המחרידות, מציין שמרגרט סרבה להניח את ראשה על הבלוק, ודיקלמה, "כך יש לעשות לבוגדים, ואני לא אחת"; לפי התיעוד, היא הזיזה את ראשה "מצד לצד", והורתה לתליין, שאם הוא חפץ בראשה, עליו לקחת אותו כל עוד הוא יכול. מרגרט נקברה בכנסיית פטרוס הקדוש בשלשלאות (אנ') שבמצודת לונדון.
מורשתה

בנה, רג'ינלד פול, אמר שהוא "...לעולם לא יפחד לקרוא לעצמו בן של קדושה מעונה". לאחר מכן היא נחשבה על ידי הקתולים כאחת והיא בורכה ב-29 בדצמבר 1886 על ידי האפיפיור לאו השלושה-עשר.
משפחתה

כשלא הייתה בחצר, מרגרט חיה בעיקר בטירת ווארבלינגטון בהמפשייר ובאחוזת בישם בברקשייר. היא ובעלה היו הורים לחמישה ילדים:
הנרי פול, הברון מונטגיו הראשון (1492 - ינואר 1539), ראוי לציון כאחד האצילים במשפט של אן בולין; נישא לג'יין נוויל, בתם של ג'ורג' נוויל, ברון ברגבני החמישי ושל ג'ואן פיצלאן, הרוזנת של הרפורד; נערף ראשו בפקודת הנרי השמיני, נינו של הנרי פול היה סר ג'ון בורצ'ייר, שהרג את צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, קרוב משפחתו של הנרי השמיני.
ארתור פול (1532-1499), אדון אחוזת ברודהורסט בסאסקס נישא לג'יין לווקנור, ביתו של רוג'ר לווקנור ואלינור טוכט, שהיא ביתו של ג'ון טוכט, הברון השישי אודלי ואן אצ'ינגהם.
רג'ינלד פול (1500- 17 בנובמבר 1558), חשמן, נציג האפיפיור במחוזים שונים, ביניהם אנגליה, והארכיבישוף מקנטרברי הקתולי האחרון.
ג'פרי פול (1558-1501), אדון אחוזת לורדנגטון בסאסקס, נחשד בבגידה במלך הנרי השמיני, והואשם בקשירת קשר עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה; הוא חי בגלות באירופה; נישא לקונסטנס פאקנהאם, הנכדה והיורשת של סר ג'ון פאקנהאם, אב קדמון לאדוארד פאקנהאם, גיסו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון.
אורסולה פול, הברונית סטאפורד (1504 - 12 באוגוסט 1570), נישאה להנרי סטאפורד, הברון הראשון סטאפורד, בנו של אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם.
תיאורים תרבותיים

מרגרט מופיעה במחזה מהמאה ה-16, "ריצ'רד השלישי" של ויליאם שייקספיר, בתור הבת הצעירה של הדוכס של קלרנס שנרצח.
הדמות של גברת סולסברי בסדרת הטלוויזיה "שושלת טיודור" של שואוטיים, גולמה על ידי קייט אוטול ב-2007 עד 2009, והיא מבוססת באופן רופף על מרגרט פול. ג'נט הנפריי מגלמת את מרגרט בפרק 4 ("הרוק של השטן") ב"וולף הול", העיבוד של BBC מ-2015 לספר של הילרי מנטל "וולף הול" מ-2009 ו"להרים את הגופות" מ-2012.
מרגרט היא הדמות הראשית בספר "קללת המלך" מ-2014 של פיליפה גרגורי. היא גם מופיעה בספרים "הנסיכה הלבנה" ו"בתו של ממליך המלכים" (המדבר על אמא של מרגרט, איזבל נוויל, ודודתה, אן נוויל) של פליפה מ-2013. מרגרט גם גולמה על ידי רבקה בנסון בעיבוד הטלוויזיוני של "נסיכה לבנה". בסדרת הטלוויזיה "הנסיכה הספרדייה", סדרת המשך ל"נסיכה לבנה", גילמה את דמותה של מרגרט השחקנית לורה קרמייקל.
מרגרט היא הדמות הראשית בספר "בוגדת נאמנה" של סמנתה וילקוקסון מ-2016.
לקריאה נוספת

Pierce, Hazel (2003). Margaret Pole, Countess of Salisbury, 1473–1541: Loyalty, Lineage and Leadership, University of Wales Press, ISBN 0-7083-1783-9
העץ הוא גבוה

| --- | --- |
 סינגל בביצוע "אחרית הימים"
 מתוך האלבום "אחרית הימים"
 יצא לאור:  נובמבר 1971
 שפה:  עברית
 אורך:  3:30
 חברת תקליטים:  CBS ישראל‏
 כתיבה:  חנוך לוין
 לחן:  זהר לוי
 עיבוד:  זהר לוי
 גרסאות כיסוי:  נורית גלרון ואלי מגן • גידי גוב ודנה ברגר • גבי שושן וקרן הדר • חמי רודנר וערן ויץ • דני רובס, מירי אלוני ואיה כורם • ריקי גל וארקדי דוכין
 
"העץ הוא גבוה" (מוכר גם בשם "מה אכפת לציפור") הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית "אחרית הימים". חנוך לוין כתב את השיר, וזהר לוי הלחין אותו. אלי מגן היה הסולן. השיר התפרסם בנובמבר 1971 כסינגל מתוך אלבומהּ היחיד של הלהקה, "אחרית הימים", שיצא לאור ב־1972.
סולו הגיטרה של קלפטר

סולו הגיטרה (הקלאסית) של יצחק קלפטר זכה להכרה נרחבת כאחד מסולואי הגיטרה הישראליים הטובים בכל הזמנים.
הסולו מורכב משני טייקים שונים של נגינה שהודבקו יחדיו. באמצע הסולו ישנה טעות באחד התווים, טעות שהוחלט להשאירהּ בהקלטה. קלפטר סיפר: "את סולו הגיטרה בניתי מראש לפני כן, והקלטתי אותו בגיטרה קלאסית עם מיתרי ניילון, שהייתה שייכת לדני סנדרסון". סנדרסון הגיב: "את הגיטרה הזאת קניתי בטיול שעשיתי במקסיקו, בסביבות 1967. זהר [לוי] ביקש ממני להשאיל לו אותה להקלטה בתור חבר. אז נתתי".
מצעדי פזמונים

"העץ הוא גבוה" ערך את הופעת הבכורה שלו במצעד הגל הקל ב־15 בנובמבר 1971 וצעד ארבעה שבועות, עד 13 בדצמבר 1971, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום ה־16 ב־22 בנובמבר 1971.
מצעדי פזמונים > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1971)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1971)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1971)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1971)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | הגל הקל | 16 |  |
הערות שוליים

↑  האלבום "אחרית הימים", 1972, באתר Discogs
1 2 3 4  נתוני היצירה, באתר אקו"ם
↑  "העץ הוא גבוה" בביצוע נורית גלרון ואלי מגן, באתר יוטיוב
↑  "העץ הוא גבוה" בביצוע גידי גוב ודנה ברגר, באתר יוטיוב
↑  "מה אכפת לציפור" ("העץ הוא גבוה") בביצוע גידי גוב ודנה ברגר ,אודיו, באתר יוטיוב
↑  "העץ הוא גבוה" בביצוע גבי שושן וקרן הדר, באתר יוטיוב
↑  "העץ הוא גבוה" בביצוע חמי רודנר וערן ויץ, באתר יוטיוב
↑  "העץ הוא גבוה" בביצוע דני רובס, מירי אלוני ואיה כורם, באתר יוטיוב
↑  אור ברנע,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'ועכשיו: סולו גיטרה - בעברית!, באתר ynet, 16 באוגוסט 2013
↑  דויד פרץ, העץ הוא גבוה ("על השיר"), באתר tarbutil.cet.ac.il
↑  נטע אחיטוב, העיר תל אביב,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'האבא של גיבורי הגיטרה, באתר הארץ, 1 במאי 2010
↑  דודי פטימר,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'‏לאחר פטירתו: בחזרה לראיון האחרון עם יצחק קלפטר ב"מעריב", באתר מעריב אונליין, 10 בדצמבר 2022
↑  עדי נוי, צלילים מכוונים: השירים שעשו את הקריירה של יצחק קלפטר, באתר חדשות 13, 9 בדצמבר 2022
↑  תימורה לסינגר,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'‏הופעת המחווה ליצחק קלפטר היא הופעת ניצחון, באתר גלובס, 14 ביוני 2019
↑  אבישי סלע, הרבה יותר מגיבור גיטרה ישראלי: יצחק קלפטר ז"ל 2022-1950, באתר Time Out תל אביב, 9 בדצמבר 2022
↑  נעם רפפורט, הסיפורים מאחורי הסולואים הגדולים, agendamagazine.co.il, ‏23 במאי 2021
↑  המצעד השבועי של קול ישראל מתאריך 15 בנובמבר 1971, באתר פזמונט
↑  המצעד השבועי של קול ישראל מתאריך 13 בדצמבר 1971, באתר פזמונט
1 2  המצעד השבועי של קול ישראל מתאריך 22 בנובמבר 1971, באתר פזמונט
גרביל החולות

| גרביל החולות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי עכבר
משפחה:: עכבריים
תת־משפחה:: גרבילים
סוג:: גרביל
מין:: גרביל החולות
שם מדעי
 Gerbillus pyramidum ‏סנט-אילר, 1803

גֶּרְבִּיל החולות (שם מדעי: Gerbillus pyramidum) הוא מכרסם המהווה מין ממשפחת העכבריים. גרביל החולות מצוי בחולות חוף ים ובמדבר, ומכאן שמו. הוא נפוץ בעיקר בצפון אפריקה ובישראל.
מאפיינים

גרביל החולות דומה במראהו לעכבר אך גדול ממנו במקצת. רגליו האחוריות גדולות מרגליו הקדמיות, דבר העוזר לו לנוע ולקפץ בחול. ברגליו האחוריות חמש אצבעות לעומת ארבע ברגליו הקדמיות. לגרביל שערות קשיחות בין אצבעות רגליו האחוריות, דבר המונע ממנו לשקוע בחול. זנבו ארוך ומהווה כמחצית מאורכו הכללי ובקצהו משערת. גוונו הכללי חום בהיר ופרוותו קצרה. גחונו לבן. אזניו ועיניו גדולות והוא בעל חוש ריח טוב. בהיותו לילי, אין הגרביל רואה צבעים.
גרביל החולות ניזון בעיקר מזרעים אך גם מחרקים וצמחים. הוא מעדיף בתי גידול פתוחים של חול מיוצב למחצה, אך נרתע מפעילות באור ירח החושף אותו לטורפים. הגרביל נוטה להשתמש בשיחים כמסתור בשעת חיפוש מזון. הוא פעיל בעיקר בשעות הלילה ואת מזונו יעדיף לחפש בשעות הערב והלילה המוקדמות.
את קינו הוא בונה במחילה שעומקה כ-90 עד 100 סנטימטרים מתחת לפני האדמה ובדרך כלל יעדיף לבנות כמה כניסות שונות למחילה, על מנת לאפשר לו להימלט מטורף או פולש. את מחילתו הוא חופר בקרבת צמחים, היות ששורשי הצמחים מהווים תמיכה לקירות הקן והמחילה ומונעים קריסתה.
גרביל החולות אינו מתרחק לרוב מפתח מחילתו בחיפושו אחר מזון, והוא משחר אחרי מזון במרחק של כמה עשרות מטרים לכל היותר ממחילתו. מעת לעת הוא נעמד על רגליו האחוריות ומאזין לסביבתו, וכן משקיע תשומת לב לטורפים מתקרבים בעת איסוף המזון עצמו. בשעת סכנה הגרביל מתופף ברגליו האחוריות על הקרקע על מנת להזהיר את הטורף כי זיהה את נוכחותו, או להרתיע מתחרים. הגרביל יחידאי ואינו סובל את נוכחות בני מינו, למעט בעונת הרבייה. זוג גרבילים שיפגשו בעת שיחור אחר מזון יפתחו בקרב ממנו ימלט אחד מהם, ואילו המנצח יזכה בשלל.
גרבילי החולות הם יחידאים. הזכרים מסמנים את הטריטוריה שלהם על ידי הצמדת הגחון אל החול תוך כדי הליכה וסימון הטריטוריה בעזרת בלוטה הנמצאת באזור הגחון והמפרישה ריח ספציפי המיוחד לכל גרביל.
הנקבה, לאחר הריון של כשלושה שבועות בערך, ממליטה מספר ולדות הנע בין 3 ל-7.
גרביל החולות מעדיף את אזורי החולות היציבים למחצה עד לגבול שפלת חולות החוף ונמנע מאדמה שאינה חולית.
גרביל החולות הוכרז בישראל כבעל חיים הנמצא בסכנת הכחדה, בשל פלישת האדם לשטחיו וכילוי אזורי המחיה הטבעיים שלו.
מאפיינים > תיאור הגוף

רגליים אחוריות - ארוכות מהקדמיות ושריריהן מפותחים מאוד.
זנב - ארוך ומכוסה בשיער קצר.
עיניים - גדולות יחסית.
אוזניים -ארוכות יחסית.
בלוטות: - בלוטת גחון - ישנה התעבות לאורך אזור הגחון. זוהי בלוטה תת-עורית והיא מפותחת יותר אצל הזכרים. משמשת לסימון טריטוריה. לגרביל בלוטות סימן נוספות: בלוטת הרדר הנמצאת מאחורי העין ובלוטות הרוק המשמשות לאיכות הפרווה וכן לסימון.
אצבעות - ארבע אצבעות בגף קדמי.
חמש אצבעות בגף אחורי.
תפוצה

בעולם מצוי גרביל החולות בשטחי מדבר וערבה באפריקה ובאסיה, עם חדירה לאזורים לחים יותר. בישראל מצוי בעיקר בנגב ובאזורים חוליים.
ראו גם

גרביליים