stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסביוס מקיסריה
כתביו > "חיי קונסטנטינוס"

"חיי קונסטנטינוס" (Vita Constantini), הוא ספר שבחים. לפיכך הושפעו הסגנון ובחירת העובדות שלו ממטרתו, ואין הוא מתאים כהמשך של ה"היסטוריה כנסייתית". כפי שאמר ההיסטוריון סוקרטס סכולסטיקוס, בתחילת ההיסטוריה שלו שהייתה אמורה להיות המשך של אוסביוס, "גם בכתיבת חייו של קונסטנטינוס, מחבר זה כמעט ולא עסק בנושאים הקשורים לאריוס, מכיוון שהיה מעוניין יותר בגימור הרטורי של חיבורו ושבחי הקיסר, מאשר בקביעה מדויקת של העובדות", עם זאת יש בחיבור ערך רב בשל המסמכים הרבים שהכליל בו אוסביוס. הוא לא סיים את חיבורו זה לפני מותו. "חיי קונסטנטינוס" נכתב לאחר מותו של הקיסר והבחירה של בניו באוגוסט 337.
כתביו > חיבורים היסטוריים מינוריים

לפני שחיבר את "ההיסטוריה הכנסייתית" שלו ערך אוסביוס אוסף של סיפורי המרטירים של התקופה הקודמת וביוגרפיה של פמפילוס. חיבור זה לא שרד בשלמותו, אך השתמר כמעט כולו בחלקים. הוא כלל:
מכתב לקבילת סמירנה בקשר למרטיריות של פוליקרפ;
המרטיריות של פיוניוס;
המרטיריות של קרפוס, פפילוס ואגתוניק;
המרטיריות של הקהילות של ויין וליון;
המרטיריות של אפולוניוס
על חיי פמפילוס נותרו רק שרידים. החיבור על "המרטירים של פלשתינה" עוסק ברדיפות הנוצרים בימי הקיסר דיוקלטיאנוס ויורשיו בשנים
303–311; פרגמנטים רבים פוזרו באגדות שונות, שעדיין יש לאוספם.
כתביו > כתבים אפולוגטיים ודוגמטיים

לקבוצה זו שייכים:
"האפולוגיה לאוריגנס" - חמשת הספרים הראשונים שלו נכתבו על ידי פמפילוס בכלא, בעזרת אוסביוס. אוסביוס הוסיף את הספר השישי לאחר מותו של פמפילוס. אנו מכירים רק את התרגום הלטיני של הספר הראשון, שנעשה על ידי רופינוס.
חיבור נגד היירוקלס (מושל רומאי ופילוסוף נאו-אפלטוני), שבו מתנגד אוסביוס להאדרה שלו של אפולוניוס איש טיאנה.
"הכנה לבשורה" (Praeparatio evangelica), שמנסה להוכיח את טובת הנצרות מעל שאר הדתות הפגאניות והפילוסופיה. ה"הכנה" כוללת 15 ספרים שנשתמרו לחלוטין. אוסביוס החשיב אותה כהקדמה לנצרות עבור פגאנים. אך ערכו עבור קוראים מאוחרים רבים הוא יותר בכך שאוסביוס שיבץ בחיבור מובאות רבות מהיסטוריונים ופילוסופים שונים שלא נשתמרו במקומות אחרים. רק כאן אנו מוצאים סיכום של כתבי הכומר הפיניקי סנחוניאתון, שדיוקן הוכח על ידי הסיפורים המיתולוגיים המופיעים בטבלאות שנמצאו באוגרית, ורק כאן יש תיאור מהספר השישי של דיודורוס סיקולוס על המסע המופלא של אוהמרוס לאי פנכיאה, שם הוא טוען כי מצא את ההיסטוריה של האלים, וכאן נשתמרו כתבים של הפילוסוף הנאו-אפלטוני אטיקוס וכן קטע על האיסיים מתוך "אפולוגיה על היהודים" של הפילוסוף היהודי פילון האלכסנדרוני יחד עם רבים אחרים.
"הוכחת הבשורה" ("דמונסטרטיו אוונגליקה") - קשורה באופן הדוק ל"פרפרטיו" ובמקור הייתה בת 20 ספרים מהם נשתמרו עשרה, וכן פרגמנט מהספר החמישה עשר. כאן אוסביוס עוסק בישו. היצירה כנראה הושלמה לפני 311.
"מובאות נבואיות" ("אקלוגאי פרופטיקה") - חיבור נוסף שמקורו בתקופת הרדיפות. הוא דן בארבעה ספרים בטקסטים המשיחיים של כתבי הקודש. היצירה היא רק החלק ששרד מתוך "ההקדמה הכללית הבסיסית" לאמונה הנוצרית, שלא נשתמר.
"על ההתגשמות האלוהית" ("פרי תאופנייס") - חיבור מתקופה מאוחרת הרבה יותר. הוא עוסק בהתגשמות של המילה (הלוגוס) האלוהי, והתוכן שלו פעמים רבות זהה ל"הוכחת הבשורה". רק פרגמנטים נשתמרו.
"נגד מרקלוס" - חיבור פולמוסי, בערך מ-337.
"על התאולוגיה של הכנסייה" - הוספה לחיבור האחרון, שבו הוא מגן על האמונה הניקאית של הלוגוס כנגד סיעתו של אתנסיוס.
מספר כתבים השייכים לקטגוריה זו אבדו לחלוטין.
כתביו > כתבים פרשניים ואחרים

מכתביו הפרשניים של אוסביוס לא נשתמר דבר בצורתו המקורית. הפרשנויות הקיימות מבוססות על כתבי יד מאוחרים שהועתקו מפרגמנטים. חיבור שלם יותר בעל אופי פרשני, שנשתמר בפרגמנטים בלבד, קרוי "על ההבדלים בבשורות", ומטרתו לפתור את הסתירות בין הבשורות השונות. אוסביוס כתב עבור מטרות פרשניות גם את החיבורים על ארכאולוגיה מקראית:
חיבור על המקבילות היווניות לשמות העצם העבריים;
תיאור של יהודה מתקופת ישו עם סיפורים על עשרת השבטים האבודים;
תוכנית של ירושלים ומקדש שלמה;
שלושה חיבורים אלה אבדו.
החיבור שכותרתו ה"אונומסטיקון" או "על שמות מקומות בכתבי הקודש" ומהווה רשימה אלפביתית של שמות מקומות, עדיין קיים, והוא שימושי ביותר בזיהוי מקומות עתיקים בארץ ישראל וסביבתה. עוד קיימים כמה נאומים, לדוגמה נאום שנשא בהקדשת הכנסייה בצור, ונאום ביום השנה השלושים למלוכת קונסטנטינוס. ממכתבי אוסביוס קיימים רק כמה פרגמנטים.
הערכה של אוסביוס > הדוקטרינה שלו

מנקודת מבט דוגמטית, אוסביוס נתלה לחלוטין באוריגנס. כמו אוריגנס, הוא התחיל מהמחשבה הבסיסית של השלטון המוחלט (מונרכיה) של האל. האל הוא הסיבה לכל היצורים. אך הוא אינו רק סיבה; בו כלול כל דבר טוב, הוא מקור כל החיים, והוא המקור לכל תכונה טובה. הוא האל הגבוה ביותר, וישו הוא שני לו. האל שלח את ישו אל העולם כדי שיוכל להשתתף בברכה של מהות האל. ישו הוא היצור היחיד שהוא כולו טוב, הוא דמותו של האל והוא קרן אור היוצאת מהנצח; אך הדימוי של קרן האור מוגבל כל כך על ידי אוסביוס, כך שהקיום העצמי של ישו מודגש ביותר.
לאוסביוס היה חשוב כל כך להדגיש את ההבדלים בין הישויות של השילוש הקדוש, ולהראות שישו הוא שני לאל, מכיוון שראה כל גישה אחרת כפוליתאיזם או סבליאניזם. ישו הוא יצור של האל שכל יצירתו, עבור אוסביוס, אירעה לפני הזמן. ישו הוא איבר של האל, יוצר החיים, העיקרון של התגלות האל, ובו מומלכת מוחלטותו של האל על העולם. הלוגוס האלוהי הזה הגשים עצמו בגוף אנושי ללא שהשתנתה כך מהותו. אוסביוס הסביר את היחס של רוח הקודש בתוך השילוש בדומה לזה של הבן לאב. דוקטרינה זו אינה מקורית של אוסביוס, ואת כולה ניתן למצוא אצל מורו, אוריגנס.
הערכה של אוסביוס > מעלותיו ומגבלותיו

מגבלותיו של אוסביוס קשורות באופן הדוק למעלותיו. הוא נחשב, ובצדק, כאדם מלומד ביותר בתקופתו. רשימה של המקורות שבה השתמש ל"היסטוריה הכנסייתית" שלו תמחיש את כמות העבודה שהיה צריך להשקיע כדי לעבור על כמות חומר גדולה כל כך. אולם אי אפשר להשוות את הלמדנות של אוסביוס לזו של אוריגנס. ייחודו של אוריגנס במקוריותו ויצירתיותו, ואילו אוסביוס – מסכם ומארגן. אך אוסביוס היה גם זהיר מאוד. אדם כמוהו היה חשוב ביותר בתקופה שבה החלו האומות הברבריות לפלוש לכנסייה במספרים גדולים, ובתקופה שלאחריו לא התעלה עליו איש בלמדנותו. היסטוריונים של הכנסייה יכלו לחקות אותו, אך לא להחליף אותו.
לקריאה נוספת

אוסביוס בישוף קיסריה, תולדות הכנסייה (תרגום: רימונה פרנק; כולל מבוא מאת אריה קופסקי) הוצאת אקדמון, ירושלים, 2001
הערות שוליים

↑  אריה קופסקי, אוסביוס בישוף קיסריה: חייו ויצירתו, בתוך אוסביוס בישוף קיסריה, תולדות הכנסייה, עמ' טז: בשנת 341 כבר לא היה בחיים, שכן בשנה זו ייצג יורשו אקאקיוס את קיסריה בוועידה באנטיוכיה.
↑  הנוסח הארמני יצא לאור עם תרגום ללטינית בספר: Eusebii ... Chronicon bipartitum, ex Arm. textu in Lat. conversum, adnotationibus auctum, Gr. fragmentis exornatum, opera J.B. Aucher', עורך: Mkrtič Augerean, בשנת 1818
↑  מהדורות דיגיטליות של הכרוניקון של אוסביוס, באתר The Tertullian Project
↑  מהדורות דיגיטליות של הכרוניקון של הירונימוס, באתר The Tertullian Project
↑  אריה קופסקי, "אוסביוס בישוף קיסריה: חייו ויצירתו", בתוך אוסביוס בישוף קיסריה, תולדות הכנסייה (תרגום: רימונה פרנק) הוצאת אקדמון, ירושלים, 2001, עמ' ט'
↑  ראו גם ההקדמה לתרגום הספר לאנגלית מאת ARTHUR CUSHMAN McGIFFERT עמ' 61
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260951805171  PLWABN: 9810566800005606  BIBSYS: 90605452  BNE: XX1065081  BnF: cb11902007r (data)  CANTIC: a10488698  CiNii: DA00969223  GND: 118531425  ICCU: CFIV017618  ISNI: 0000 0001 2275 8806  LCCN: n79150225  LNB: 000072691  NDL: 00439047  NKC: jo20000075401  NLA: 35070710  NLG: 18385  NSK: 000064942  NTA: 068596642  RERO: 02-A000059469  SELIBR: 184350  SNAC: w6cn787w  SUDOC: 088843734  Trove: 817855  VcBA: 495/18769  VIAF: 4929593   WorldCat (עם VIAF): 4929593
טום קוטון

תומאס בריאנט "טום" קוטון (באנגלית: Thomas Bryant "Tom" Cotton; נולד ב-13 במאי 1977) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ארקנסו מאז ינואר 2015. הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של ארקנסו בשנים 2013–2015.
ביוגרפיה

קוטון נולד בעיר דרדנל שבארקנסו. אביו, תומאס לאונרד "לן" קוטון היה מפקח מחוזי במחלקת הבריאות של ארקנסו ואמו הייתה מורה בבית ספר. קוטון למד משפטים באוניברסיטת הרווארד ועבד כעורך דין. ב-2005 החליט להתנדב לשירות בצבא ארצות הברית ועבר קורס קצינים. הוא שירת בדיוויזיה המוטסת ה-101, פיקד על מחלקת סיור במהלך מלחמת עיראק ושירת כקצין מבצעים במהלך מלחמת אפגניסטן. הוא השתחרר מהשירות הסדיר ב-2009 בדרגת קפטן. במהלך שירותו עוטר בכוכב הארד. ביוני 2006, בעת שהוצב בעיראק, זכה קוטון להתייחסות ציבורית בינלאומית לאחר ששלח מכתב פתוח לעורך העיתון "הניו יורק טיימס", בו האשים שלושה עיתונאים בהפרת חוקי הריגול אחרי שפרסמו מאמר בו פורטה תוכנית סודית של ממשל ג'ורג' ווקר בוש לפיקוח על התנהלותם הכלכלית של טרוריסטים. ה"ניו יורק טיימס" לא פרסם את המכתב, אך הוא פורסם בבלוג השמרני "פאוור ליין". במכתב קרא קוטון לאסור את העיתונאים האחראים לפרסום המאמר בגין ריגול. הוא טען כי העיתון "סיכן את חייהם של חייליי וכל שאר החיילים והעיראקים התמימים כאן בצורה קשה". המאמר הופץ באופן מקוון והודפס במלואו בעיתונים אחדים.
ב-2012 זכה קוטון במועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס הרביעי של ארקנסו בבית הנבחרים האמריקאי, עם 57.6% מהקולות. הוא זכה לתמיכתו של הסנאטור ג'ון מקיין מאריזונה, ולתמיכת תנועת מסיבת התה והממסד הרפובליקני. בבחירות הכלליות ב-6 בנובמבר 2012 נבחר לבית הנבחרים. קוטון היה הרפובליקני השני מאז תקופת השיקום לייצג את מחוז הקונגרס הרביעי של ארקנסו בבית הנבחרים. ב-3 בינואר 2013 קוטון הושבע לתפקידו בידי יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון ביינר.
לאחר שנת כהונה אחת בלבד כחבר קונגרס נחשב קוטון לכוכב עולה במפלגה הרפובליקנית. הוא הפך במהרה למתנגד קולני למדיניות החוץ והפנים של ממשל הנשיא ברק אובמה. הוא הצביע בעד חוק לביטול התאמת השכר הסטטוטורית לשנת 2013 לעובדי פדרליים, שמנע את העלאה בת חצי אחוז בשכרם כל עובדי הממשלה הפדרלית של ארצות הברית. קוטון האשים את אובמה בקיום "בחירה שגויה" על עבודתו למען הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
ב-6 באוגוסט 2013 הודיע קוטון באורח רשמי כי יתמודד מול הסנאטור הדמוקרטי המכהן מטעם ארקנסו, מארק פריור, על מושבו בסנאט של ארצות הברית. בבחירות הכלליות בנובמבר 2014 גבר על קוטון על פריור ונבחר לסנאט. קוטון הושבע לתפקידו ב-6 בינואר 2015. גם בסנאט המשיך קוטון את מאבקו העיקש נגד איראן ושאיפותיה הגרעיניות, ומיצב עצמו כתומך בממשלו של דונלד טראמפ. למשל, הוא תמך בצו נשיאותי 13769 ונחשב למועמד אפשרי לתפקיד מזכיר ההגנה של ארצות הברית טרם בחירתו של ג'יימס מאטיס.
קוטון נישא ב-2014 לאנה פקמן ולהם שני ילדים. הוא משתייך לכנסייה המתודיסטית.
יחסו לישראל

קוטון ביקר בישראל ב-2013 כאורח של "Israel Education Foundation", גוף שמזוהה עם אייפ"ק, השדולה הפרו-ישראלית בוושינגטון.
בדצמבר 2018 הגיש קוטון, ביחד עם הסנאטור מרקו רוביו, הצעת החלטה שמטרתה להכיר בריבונות מדינת ישראל ברמת הגולן.
בדצמבר 2024, העלה קוטון הצעת חוק בקונגרס, לפיה יופסק השימוש הפדרלי בארצות הברית במונח "הגדה המערבית" והוא יוחלף במונח "יהודה ושומרון". קוטון כתב: "הזכות ההיסטורית והחוקית של העם היהודי ליהודה ושומרון הולכת אלפי שנים אחורה. על ארה״ב להפסיק להשתמש במושג הטעון פוליטית 'הגדה המערבית' כדי להתייחס לאזור שהוא ליבתה התנ"כית של ישראל".
הערות שוליים

↑  עמרי נחמיאס‏, "אינטרס אמריקני": יוזמה בסנאט להכרה בריבונות הישראלית בגולן, באתר וואלה, 18 בדצמבר 2018
↑  "רוח חדשה בממשל האמריקני: הצעת חוק בסנאט - לבטל את השימוש במונח "הגדה המערבית", דודי קוגן, אתר ישראל היום, 5 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1202461808  SNAC: w6rw1drt  US Congress: C001095  VIAF: 7921157884839660620000   WorldCat (עם VIAF): 7921157884839660620000
פיץ העכבר

| --- | --- |
 בימוי:  יעל גרף
 הופק בידי:  אורנה לביא פלינט יעל ניצן
 תסריט:  חיים אידיסיס גידי קורן
 עריכה:  ענת סלומון
 שחקנים ראשיים:  גלעד גפני עודד מנשה דורית פלד הרפז טל גרינולד דן גורביץ'
 מוזיקה:  עוזי אסנר גידי קורן חיים אסנר
 צילום:  שלומי נמאטייב מקסים סטולבוב עמיקם שילה
 חברת הפקה:  קלסיקלטת ים הפקות
 הקרנת בכורה:  1996
 משך הקרנה:  53 דקות
 
פיץ העכבר היא קלטת ילדים שיצאה בשנת 1996.
תקציר העלילה

הקלטת מספרת את סיפור החברות של גידי ופיץ העכבר שחיים יחד בדירה אחת. הם מתגברים על גברת פומפרניקל בעלת הבית , מתמודדים עם הנזקים שגורם פיץ לדירה וחווים יחד את התאהבותו של פיץ בפיצה הסופר-עכברה. היחסים הם מלאי הומור ואהבה בין איש לעכבר אם כי בעצם בין מבוגר לילד.
הקלטת מבוססת על סיפרו של גידי קורן שנקרא באותו השם. שיריו של גידי קורן קיבלו גם הם עיבוד חדש בקלטת.
הדמויות והשחקנים

גלעד גפני - פיץ העכבר / גל
עודד מנשה - גידי
דורית פלד הרפז - גברת פופוניקל / אזדרכת העוזרת של גידי
טל גרינולד - פיצה
דן גורביץ'
שירי הקלטת

פיץ פיץ אני עכבר
כשסוס אוכל חציר
יש חבר קטן
שיר האביב
תותים
לפיץ יש את פיצה
לו היינו ציפורים
קוראים לי פיץ פיץ
אנטרקוט

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  נתח בקר 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  בשר 
 
נתח אנטרקוט
באדום – מיקום הנתח
אַנְטְרֶקוֹט (מצרפתית Entrecôte – "בין הצלעות"; בעברית: ורד הצלע) הוא מונח המשמש במטבח הצרפתי המסורתי בפרט, ובמאכלי בשר בקר בכלל, לאומצה או לצלי, שמקורם בבשר שבין צלעות הבקר. האנטרקוט הוא נתח בשר עתיר סיבי שומן ("משויש").
נתח אנטרקוט מסורתי מכיל רקמת שריר, עוביו כשלושה סנטימטרים ומשקלו בין 400 ל-500 גרם. עם זאת, המושג משמש גם לנתחי בשר אחרים, שנלקחו, לדוגמה, מצידה האחר של הצלע, ומשקלם אינו אחיד.
פרמטרים לבחירת נתח אנטרקוט איכותי

כאשר רוצים לבחור נתח אנטרקוט איכותי יש לשים לב למספר פרמטרים:
ריח – נתח אנטרקוט טרי צריך להיות בעל ריח נעים וחלש ולא בעל ריח חריף ולא נעים. ריח לא טוב יכול להעיד על חוסר טריות של הנתח ואף להעיד על בשר מקולקל.
מרקם הנתח – נתח איכותי אמור להיות רך ונעים למגע, כאשר הנתח קשה או יבש זה עשוי להיות נתח פחות איכותי ואף פחות נעים לאכילה.
צבע הבשר – על צבעו של הנתח (חלקו של הבשר לא של השומן) להיות אדום כהה, המעיד על טריות ואיכות. בנוסף נתח איכותי יכלול שומן רב בחלקו הסיבי של הבשר (חלקו האדום הכהה) אשר יקנה לו טעם עשיר ומרקם רך. נתח פחות איכותי וטרי עשוי להראות חיוור או כהה מידי.
יישון ואריזה – על נתחי האנטרקוט לעבור תהליך יישון בשר על מנת שהבשר יהיה יותר רך ונעים למאכל, לכן חשוב לבדוק עם הקצב האם הנתח עבר את תהליך זה. דבר נוסף שחשוב הוא בדיקת אריזת הנתח כאשר על הנתח להיות ארוז בוואקום או בניילון נצמד כדי לשמור על טריות.
כל אלה הם פרמטרים המסייעים בבחירת נתח אנטרקוט איכותי וטרי אך קיימות דרכים נוספות לבחירת נתח טוב.
הערות שוליים

↑  Klaus G Grunert, What's in a steak? A cross-cultural study on the quality perception of beef, Food Quality and Preference 8, 1997-05-01, עמ' 157–174 doi: 10.1016/S0950-3293(96)00038-9
↑  V. Pereira, M. López-Alonso, M. Miranda, J. L. Benedito, M. García-Vaquero, Relationship between the essential and toxic element concentrations and the proximate composition of different commercial and internal cuts of young beef, European Food Research and Technology 243, 2017-10-01, עמ' 1869–1873 doi: 10.1007/s00217-017-2888-0
↑  Kristian Key Milan Thamsborg, Birgitte Winther Lund, Derek Victor Byrne, Jørgen Johannes Leisner, Niki Alexi, Cadaverine as a Potential Spoilage Indicator in Skin-Packed Beef and Modified-Atmosphere-Packed Beef, Foods 12, 2023-01, עמ' 4489 doi: 10.3390/foods12244489
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'וזאיה גראוט

ג'וזאיה גראוט הבן (באנגלית: .Josiah Grout Jr;‏ 28 במאי 1841 –  19 ביולי 1925) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1872–1874, ובשנים 1884, 1886, 1888 (בהן כיהן כיושב ראש הבית), וב-1904. ב-1892 הוא כיהן כחבר הסנאט של ורמונט, ובשנים 1896–1898 כמושל ורמונט ה-46.
ראשית חייו

ג'וזאיה גראוט נולד בקומפטון שבפרובינציית קנדה תחתית, כבנם של ג'וזאיה וסופרוניה (לבית אייר) גראוט. הוריו היו ילידי ורמונט ששבו אליה כאשר בנם היה בן שש. את ראשית חינוכו הוא קיבל בבתי ספר ציבוריים ובמכון הליברלי של אורלינס בעיירה גלובר שבוורמנוט. כאשר פרצה מלחמת האזרחים האמריקאית, הוא למד באקדמיית סנט ג'ונסברי, ועזב את הלימודים כדי להתגייס לצבא האיחוד.
מלחמת האזרחים

ב-2 באוקטובר 1861 הצטרף גראוט לפלוגה I של רגימנט הפרשים הראשון של ורמונט כטוראי. שלושה שבועות לאחר מכן הוא קיבל מינוי כלוטננט משנה, וב-25 באפריל 1862 קודם לדרגת לוטננט ראשון, וב-4 באפריל 1863לדרגת קפטן. גראוט השתף ב-17 קרבות, וב-1 באפריל 1863 הוא נפצע בהתנגשות בחוות מיסקל (אנ'). הוא ביקש לשוב לרגימנט שלו, אך ב-1 באוקטובר הוא שוחרר בשל פציעתו. לאחר הפלישה על סנט אלבנס (אנ') בסוף 1864, מונה גראוט בינואר 1865 כקפטן וכמפקד על פלוגה M של פרשי הספר (אנ') של ורמונט, שביצעו סיורים לאורך הגבול בין קנדה לבין ורמונט וניו יורק. במרץ אותה שנה הוא קודם לדרגת מייג'ור, וביוני שוחרר מהשירות.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה למד גראוט משפטים בעיירה בארטון עם אחיו, ויליאם ו. גראוט (אנ'). בדצמבר 1865 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, ובשנה שלאחר מכן עבר לעיירה איילנד פונד, שם הוא מונה כאחראי על גביית המכס עבור מחוזות ניופורט וסנט אלבנס.
באוקטובר 1867 נשא גראוט לאישה את הארייט הינמן, בתם של ארון וננסי (סטיוארט) הינמן. ב-1874 הוא עבר לשיקגו, ולאחר מכן למולין, שם הוא היה אחד המפקחים של מחוז רוק איילנד במשך שנתיים. ב-1880 הוא שב לוורמונט, שם הוא ניהל חווה, וגידל בקר ג'רזי, סוסי מורגן וכבשי שרופשייר, שהיו מהטובים בוורמונט.
קריירה פוליטית

כאיש המפלגה הרפובליקנית, ייצג גראוט את מחוז ניופורט בבית הנבחרים של ורמונט בשנים 1872–1874, ואת מחוז דרבי בשנים 1884, 1886 ו-1888. בשנים 1874, 1886 ו-1888 הוא כיהן כיושב ראש בית הנבחרים. ב-1892 הוא נבחר לסנאט של ורמונט מטעם מחוז אורלינס. גראוט היה גם ראש המועדון הרפובליקני בדרבי, וסגן נשיא ליגת המועדונים הרפובליקנים במשך ארבע שנים ונשיא הליגה במשך שנה אחת.
מושל ורמונט

בוועידת הרפובליקנים של ורמונט, שהתקיימה ב-17 ביוני 1896, נבחר גראוט כמועמד המפלגה לתפקיד מושל ורמונט על חודן של שלושה קולות, כאשר קיבל 339 קולות בהשוואה ל-336 הקולות שקיבל ויליאם סטיקני. בבחירות הכלליות הוא ניצח בקלות את מועמד המפלגה הדמוקרטית, ג'. הנרי ג'קסון, כאשר קיבל 53,426 קולות (76.4 אחוזים), בהשוואה ל-14,855 (21.2 אחוזים) שקיבל ג'קסון. תקופת כהונתו של גראוט כמושל עמדה בסימן שיפור מערכת החינוך במדינה, וביקורו בתערוכת המאה של טנסי (אנ'). במהלך תקופת כהונתו פרצה מלחמת ארצות הברית-ספרד, ובתחילת המלחמה פיקח גראוט על גיוסם של רגימנט רגלים וסוללה של שישה תותחים מהמיליציה של ורמונט, שהועברו לפיקוד הממשלה הפדרלית. ב-21 במאי 1898 הוא שיגר למלחמה רגימנט שכלל 48 קצינים ו-980 חיילים. על כל פנים, בשל משכה הקצר של המלחמה, לא השתתף רגימנט זה בקרבות ושב לוורמונט ב-21 באוגוסט. ב-21 באוקטובר הסתיימה כהונתו של גראוט כמושל, ובמקומו הושבע אדוארד קרטיס סמית'.
שנותיו האחרונות

ב-1904 ייצג גראוט שוב את מחוז דרבי בבית הנבחרים של ורמונט.
ג'וזאיה גראוט נפטר בעיר ניופורט ב-19 ביולי 1925. הוא נטמן בבית הקברות המרכזי של דרבי.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1595
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  The National Cyclopaedia of American Biography. Vol. VIII. New York, NY: James T. White & Company. 1924. p. 331.
↑  Ullery, Jacob G. (1894). Men of Vermont Illustrated. Brattleboro, VT: Transcript Publishing Company. p. 165
↑  Williams, Paul (2018). Rebel Guerrillas: Mosby, Quantrill and Anderson. Jefferson, NC: McFarland & Company. p. 90.
↑  "General Election Results - Governor - 1789-2012". Office of the Vermont Secretary of State. Archived from the original on November 30, 2014.
↑  Patrick McSherry, A Brief History of the 1st Vermont Volunteer Infantry, The Spanish American War Centennial Website.
↑  HERBERT T. JOHNSON, Vermont in the Spanish-American War,  The General Assembly, 1929.
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • הווארד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288423305171  ISNI: 0000 0000 6403 020X  LCCN: no98112018  NLA: 35435337  Trove: 951881  VIAF: 56236216   WorldCat (עם VIAF): 56236216
מבצע בולמוס 5
לקריאה נוספת

זאב אלמוג, עטלפים בים האדום: פעולות הקומנדו הימי במלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמ' 33-29.
זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, הפרק "עדביה, הנה אנחנו", עמ' 496-470
הערות שוליים

↑  אמיר פרחי וגל פרל, מגדילים את העוגה ופועלים במשולב – על מבצעים משולבים של כוחות מאוישים ובלתי־מאוישים, בין הקטבים 38, דצמבר 2022.
↑  20 ביוני 1969 : מבצע "בולמוס 5": כוח של הקומנדו הימי פושט על תחנת משמר, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט)
↑  מייק אלדר, שייטת 13-סיפורו של הקומנדו הימי, הוצאת מעריב, 1993, עמ' 373–375
ערך זה הוא קצרמרבנושא מבצעי צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרכז זלמן שזר

| --- | --- |
סמל המרכז משנת 2025
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־52 שנים) 
 www.shazar.org.il
 קואורדינטות:  31°46′07″N 35°12′42″E﻿ / ﻿31.768574°N 35.211748°E﻿ / 31.768574; 35.211748
 he
 
סמל המרכז הקודם
מרכז זלמן שזר הוא מרכז בירושלים העוסק במחקר, הוראה והפצת ידע בתחומי תולדות עם ישראל להיסטוריונים, לתלמידים ולציבור הרחב. במסגרת המרכז נערכים קורסים, ימי עיון והשתלמויות ופועלת הוצאת ספרים ברמה אקדמית.
על המרכז

המרכז הוקם על ידי החברה ההיסטורית הישראלית וממשלת ישראל בשנת 1973, לכבוד הנשיא השלישי של מדינת ישראל, זלמן שזר עם סיום כהונתו כנשיא. בשנת 2010 התקבל בכנסת חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א–2010, ועל פיו היה לתאגיד ממשלתי.
המועצה הציבורית של המרכז מורכבת מאישי ציבור, אנשי כלכלה והיסטוריונים. המועצה בוחרת ועד מנהל אחת לארבע שנים.
המרכז מפעיל מכון מחקר לחקר תולדות קהילות ישראל בתפוצות. בנוסף מתמקד המרכז בכתיבת תוכניות לימודים וספרי לימוד למערכת החינוך בנושא תולדות עם ישראל.
המרכז מופקד על קיום הכנס המרכזי של החברה ההיסטורית הישראלית וכנסים בינלאומיים נוספים, הנערכים בשיתוף עם אוניברסיטאות מחוץ לישראל, בהם נדונים נושאים שונים בהיסטוריה של עם ישראל והיסטוריה כללית בחזית המחקר ההיסטורי. בנוסף, מקיים המרכז ימי עיון בהם מוצגים מחקרים אקדמיים לציבור הרחב ומעביר השתלמויות למורים בתחומי המרכז.
במרכז נמצאת ספרייה היסטורית גדולה שרובה בתחום תולדות עם ישראל, המבוססת על עיזבונו של זלמן שזר.
הוצאה לאור ופרסומים

המרכז מוציא לאור תעודות היסטוריות וחיבורים אקדמיים על אירועים, אישים ותופעות היסטוריות, שעמדו במרכז מחקרם של היסטוריונים. כמו כן יוצאים לאור במסגרתה חיבורים היסטוריים לעברית, שראו אור בשפות אחרות.
בשנת 2005 החל המרכז לפרסם את הסדרה "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי". העורך הראשון היה אביעזר רביצקי ומשנת 2010 עורכת הסדרה היא אניטה שפירא, במסגרת הסדרה יצאו לאור ביוגרפיות של רבי יהודה הנשיא, רב סעדיה גאון, רש"י, הרמב"ם, רבי יהודה החסיד, רבי חסדאי קרשקש, דון יצחק אברבנאל, ברוך שפינוזה, משה מנדלסון, בנימין זאב הרצל, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, חיים נחמן ביאליק, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, ש"י עגנון, מרטין בובר ולאה גולדברג.
מרכז שזר מפיץ את כתבי עת של החברה ההיסטוריה הישראלית: "ציון", "היסטוריה" ו"ידיעון החברה ההיסטוריה הישראלית". בנוסף הוא אחראי על ההפצה של כתב העת ההיסטורי "זמנים" בהוצאת אוניברסיטת תל אביב.
פרס שזר לחקר תולדות ישראל

במרכז פועלת ועדה שתפקידה חלוקת פרסים למחקרים בתולדות עם ישראל, המיועדים לעודד את המחקר בתחום. בין השאר, היא מעניקה פרסים לתלמידי בתי ספר תיכוניים, אשר כתבו עבודות גמר מצטיינות בהיסטוריה יהודית.
ראו גם

אוצרות – אוסף המכתבים הלאומי
הערות שוליים

↑   היסטוריית החקיקה של חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, התשע"א-2010, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265357705171  ISNI: 0000 0001 2286 0640  LCCN: n82213480  SUDOC: 02664391X  VIAF: 131379437   WorldCat (עם VIAF): 131379437
ראובן עובד

ראובן עובד (נולד ב-28 בנובמבר 1983) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. עובד שיחק במספר קבוצות בליגת העל, ונחשב לשחקן מוכשר המתקשה להביא את יכולתו לידי ביטוי בשל בעיות משמעת רבות אשר גרמו לו למעברים רבים בין קבוצות בקריירה.