stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לנדון דונובן
נבחרת לאומית

דונובן שיחק בצעירותו בנבחרת ארצות הברית עד גיל 17, וכבש במדיה 35 שערים ב-41 משחקים. הוא שיחק עם נבחרת זו בגביע העולם עד גיל 17 ב-1999, וזכה ב"כדור הזהב" של השחקן המצטיין בטורניר, תוך שהוא מוביל את הנבחרת לחצי הגמר. דונובן אף שיחק עם הנבחרת האולימפית של ארצות הברית (עד גיל 23) באולימפיאדת סידני 2000. הוא היה מהמצטיינים בנבחרתו, והוביל את ארצות הברית עד לחצי גמר האולימפיאדה וקרבה ממשית לזכייה במדליית ארד.
בהמשך שנת 2000 זומן דונובן לנבחרת הבוגרת של ארצות הברית. הוא הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת כבר בהופעת הבכורה שלו, מול נבחרת מקסיקו. בשנת 2002 זכה דונובן עם ארצות הברית בגביע הזהב של CONCACAF (אליפות צפון אמריקה), ונבחר לאחד מ-11 המצטיינים בטורניר. בהמשך השנה הוא ערך את הופעתו הראשונה במסגרת גביע העולם. בטורניר זה כבש דונובן שני שערים, וסייע לנבחרתו, שהייתה אחת מהקבוצות המפתיעות של הטורניר, להעפיל עד לרבע הגמר. בטורנירי גביע הזהב של CONCACAF ב-2003 וב-2005 סיים דונובן עם ארצות הברית במקומות השלישי והראשון בהתאמה, ובשניהם נכלל שוב בהרכב הטורניר.
במהלך שנת 2006 הפך דונובן לשיאן הבישולים של נבחרת ארצות הברית בכל הזמנים, כאשר הגיע ל-23 בישולים בקריירה ושבר את שיאו של קובי ג'ונס. במונדיאל 2006 ארצות הברית לא הצליחה לשחזר את ההצלחה מגביע העולם הקודם. דונובן הפגין יכולת חלשה, יחד עם כל שאר הנבחרת שכבשה שער אחד בלבד, וסיים עמה במקום האחרון בשלב הבתים של הטורניר. ב-2007 זכה דונובן עם נבחרתו בפעם השלישית בגביע הזהב של CONCACAF, תוך שהוא כובש ארבעה שערים בטורניר ונכלל בנבחרת המצטיינים השנייה של הטורניר.
במהלך שנת 2008 שבר דונובן שני שיאים בנבחרת - הוא עקף את אריק וינלדה והפך למלך השערים של ארצות הברית בכל הזמנים, וכן הפך בגיל 26 לשחקן הרביעי הצעיר ביותר שמגיע ל-100 הופעות במדי הנבחרת. בגביע הקונפדרציות 2009 כבש דונובן שני שערים, וסייע לנבחרתו להעפיל במפתיע עד לגמר. אחד מהשערים היה השער השני במשחק הגמר מול נבחרת ברזיל, שהעניק לארצות הברית יתרון 0-2, אך ברזיל חזרה מהפיגור וניצחה 3-2, וארצות הברית הסתפקה במקום השני.
במונדיאל 2010 כבש דונובן שני שערים בשלב הבתים, בהם שער ניצחון נגד אלג'יריה בזמן הפציעות של המשחק, שהעלה את נבחרתו לשלב שמינית הגמר של הטורניר. דונובן נחשב מועמד וודאי ללבוש את מדי הנבחרת גם במונדיאל 2014, אך בניגוד לכל הציפיות הוא נופה מסגל הנבחרת למונדיאל על ידי המאמן יורגן קלינסמן ולא נטל בו חלק. לאחר מספר ימים, דונובן החליט לפרוש מנבחרת ארצות הברית.
מדבר צין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מדבר 
 מיקום
 קואורדינטות:  30°58′16″N 35°19′30″E﻿ / ﻿30.971°N 35.325°E﻿ / 30.971; 35.325
 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מדבר צין(למפת צפון הנגב רגילה) מדבר צין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מדבר צין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מדבר צין
 
מפת נדודי בני ישראל במדבר
מִדְבַּר-צִן הוא מדבר הממוקם באזור הר הנגב. לפי המסופר במקרא, מדבר צין הוא המדבר האחרון בו עברו בני ישראל במסעם לכיוון ארץ כנען.
בעניין מקומו של מדבר צין קיימת מחלוקת בין החוקרים: יש הסוברים כי מקומו בצפון הערבה, ולדעת אחרים המדבר נמצא במזרחו של חצי האי סיני. מקומו של המדבר אינו ידוע. שמו של המדבר מופיע לראשונה בספר במדבר:
וַיַּעֲלוּ וַיָּתֻרוּ אֶת-הָאָרֶץ מִמִּדְבַּר-צִן עַד-רְחֹב לְבֹא חֲמָת
בתיאור המקראי ממוקם הר סיני בין מדבריות צין ופארן, וכן בין ארץ עמלק לארץ מדין. כאשר שהו בני ישראל בקדש, סוּפר במקרא, שקדש היא במדבר פארן, אך במקום אחר צוין כי היא שוכנת במדבר צין. מיקומם של שני מדבריות אלו והיחס ביניהם לא ידוע באופן, שאפשר לקבוע את מקומם המדויק אך גבולותיו מוגדרים יותר בתנ"ך.
מדבר צין מייצג את גבולה הדרומי של ארץ כנען.
מדבר צין מציין גם את גבול שבט יהודה. ממדבר צין, חדרו שבטי ישראל לשטחה של כנען.
המדבר מוזכר גם בתלמוד בבלי ”נאמר (פנייה לאומות העולם) עליו והיינו דאמר רבי יוסי בר' חנינא ה' שמות יש לו מדבר צין, שנצטוו ישראל עליו מדבר קדש שנתקדשו ישראל עליו מדבר קדמות, שנתנה קדומה עליו מדבר פארן שפרו ורבו עליה ישראל מדבר סיני שירדה שנאה לעכו"ם עליו ומה שמו חורב שמו.”
אליעזר בן-יהודה קובע כי משמעות המילה צִן היא קוץ וצִן הוא דקל שגזעו קשה.
הגמרא מונה ארבעה סוגי דקלים: ”דקלין ותאלין, הוצין וצינין”. מכאן שהשמות צין וסין מרמזים על תצורת הנוף של מדבר זה.
הערות שוליים

↑  מנשה הראל, מדבר צין, בית מקרא: כתב-עת לחקר המקרא ועולמו כרך ט"ו, חוברת ד' (מ"ג), ירושלים, מוסד ביאליק,(אלול תש"ל), עמ' 458.
↑  במדבר, י"ג, כ"א.
↑  במדבר י"ג, כ"ו.
↑  במדבר כ', א': כז, י"ד: ל"ג, ל"ו
↑  מנשה הראל, מדבר צין, בית מקרא: כתב-עת לחקר המקרא ועולמו כרך ט"ו, חוברת ד' (מ"ג), ירושלים, מוסד ביאליק, (אלול תש"ל), עמ' 459.
↑  גרשון גליל, עולם התנ"ך: במדבר, תל אביב, דוידזון עתי, 1993, עמ' 84.
↑  יהושע ט"ו, א'-ג'.
↑  מנשה הראל, מדבר צין,בית מקרא: כתב-עת לחקר המקרא ועולמו כרך ט"ו, חוברת ד' (מ"ג), ירושלים, מוסד ביאליק, (אלול תש"ל), עמ' 459.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף פ"ט, עמוד א'.
↑  בבא בתרא, ס"ט, ע"ב.
↑  מנשה הראל, מדבר צין, בית מקרא: כתב-עת לחקר המקרא ועולמו כרך ט"ו, חוברת ד' (מ"ג), ירושלים, מוסד ביאליק,(אלול תש"ל), עמ' 459.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399687505171  GND: 1151742775  VIAF: 5003154923748963780000   WorldCat (עם VIAF): 5003154923748963780000
יום אחרון

"יום אחרון" הוא שיר שנכתב על ידי המשורר אברהם שלונסקי, נדפס לראשונה בעיתון הארץ ב-28 באפריל 1939 והופיע בספר שיריו "על מלאת" ב-1947. השיר הולחן על ידי מאיר אריאל ושלום חנוך. השניים, בני קיבוץ משמרות, התבקשו להכין שיר למופע בקיבוץ לרגל חג סוכות, והחלו להלחין את השיר בדוחק של זמן תוך שהם מלחינים 'שורה שורה' (שורה אריאל, שורה חנוך, וכן הלאה).
השיר בוצע במהלך השנים על ידי מספר אומנים. הוא הוקלט לראשונה ב-1967 על ידי חנוך, מנחם זילברמן ואלי מגן. לאחר מכן הקליט אותו אריק איינשטיין פעמיים ושתיהן בעיבודו של שם טוב לוי: לראשונה בעיבוד תזמורתי שלא הופץ ב-1973 ובשנייה בביצוע המוכר והמזוהה ביותר מתוך האלבום "שירים" שיצא לאור ב-1975.
פרשנות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יש להוסיף מקורות לכל הכתוב בפסקה זו, שאם לא כן - הרי שמדובר במחקר מקורי.
מילות השיר קשות לפירוש ומכילות דימויים תנ"כיים, דימויים חקלאיים, ודימויים מן הבריאה והטבע (סהר, שמש, שדה). השיר נע לאורכו בין תקווה לייאוש (תפרחת ושלכת), כך למשל מתוארת יונת המבול שיוצאת להביא את הבשורה המיוחלת. כמו כן מתואר תהליך חקלאי של ברירת היבולים והזרעים מהמוץ (מה להבר שדי ומה לזרות), אשר בהתאמה יכול להתפרש כבחירות שאדם עושה בחייו, בין טוב לרע, בין התפל לעיקר וכן הלאה.
בין שלל הפרשנויות שהוצעו לשיר נטען שהשיר עוסק באבל על אובדן של מישהו, שיר פרידה של אדם מהחיים, על אהבה שנגמרה או על יכולת יצירה שכבתה.
יבגני גמבורג

| --- | --- |

יבגני גמבורג בהצגה "אופרה בגרוש", תיאטרון גשר, 2002
 לידה:  1947 
 פטירה:  23 ביולי 2006 (בגיל 59 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 
יבגני גַמְבּוּרְג (ברוסית: Евгений Гамбург;‏ 1947 – 23 ביולי 2006) היה שחקן תיאטרון בברית המועצות ובישראל ושחקן בולט בתיאטרון גשר מעת הקמתו.
ביוגרפיה

גמבורג נולד בברית המועצות ב-1947. בשנת 1961 החל בלימודי משחק במכללה לתיאטרון בעיר קאזאן וסיימם בהצלחה בשנת 1964. לאחר סיום לימודיו החל להופיע בתיאטרונים שונים ברחבי ברית המועצות. בשנים 1976–1981 הופיע בתיאטרון אורלובסקי לנוער.
בשנת 1981 החל להופיע בתיאטרון לנוער בריגה, שם עבד עד עלייתו ארצה עם משפחתו ב-1990.
עם הגעתו ארצה הצטרף לצוות השחקנים שהקים את "תיאטרון גשר". בהצגה הראשונה שהעלה התיאטרון בעברית, "מולייר" של מיכאיל בולגקוב, שיחק בתפקיד הראשי, למרות שידיעותיו בעברית באותה עת היו מעטות. בהמשך שיחק גמבורג ברוב הפקות גשר, בהן:
"רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים", "האידיוט", "כפר", "אדם בן כלב", "העבד","טרטיף", "השטן במוסקבה", "ים", "בשפל", "עיר - סיפורי אודסה", "וריאציות לתיאטרון ולתזמורת", "אוכלים" ו"אופרה בגרוש". תפקידו האחרון לפני פטירתו היה מוריס בהצגה "מומיק".
יבגני גמבורג נפטר בגיל 59 ממחלת הסרטן. ארונו הוצב על בימת תיאטרון גשר והוא נטמן לאחר מכן בבית העלמין האלטרנטיבי בקיבוץ גבעת ברנר.
גמבורג השאיר אחריו את רעייתו, זויה, ושלושה ילדים: בת ושני בנים.
הערות שוליים

1 2  ציפי שוחט, מת שחקן תיאטרון גשר, יבגני גמבורג, באתר הארץ, 24 ביולי 2006
↑  מיכאל הנדלזלץ, וריאציות במיטבן, באתר הארץ, 27 באפריל 2006
↑  מיכאל הנדלזלץ, אופרטה מייגעת, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2002
ורבובה

.
ורבובה (בסלובקית: Vrbové; בגרמנית: Vrbau ובגרמנית מודרנית: Werbau; בהונגרית: Verbó; ביידיש: ווערבוי), עיר במחוז-משנה פישטני (Piešťany) במחוז טרנבה שבמערב סלובקיה. ורבובה היא אחת משתי הערים המרכזיות בתת-המחוז. בשנת 2022 היא מנתה 5,637 תושבים.
היסטוריה

יישוב התקיים בוורבובה כבר לפני מאות שנים. האזכור הראשון שלה בכתובים המוכר כיום הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-14, אז הייתה חלק מתחום השליטה של טירת צ'חטיצה (Čachtice Castle). ב־1437 הוכרה רשמית כעיר. ב־1599 נחרבה העיר בידי הצבא העות'מאני.
העיר התפרסמה בשווקיה, בהם שווקה תבואה מכפרי האזור. המסחר נוהל בעיקר על ידי יהודים, שהיוו חלק גדול מאוכלוסיית העיר. בסוף המאה ה-20 התרכז עיקר כובד המשקל המסחרי של העיר בתעשיית הביגוד ובעיבוד העץ לסוגיו.
היסטוריה > הקהילה היהודית

מוצאה של קהילת היהודים בוורבובה בהגירת קבוצות גדולות של יהודים מקהילת אונגריש ברוד במוראביה, לאחר שהוטלו הגבלות על נישואי יהודים במוראביה. שלוש קהילות הוקמו אז סמוך לגבול מוראביה: קהילת נובו מסטה, קהילת שכטליץ, וקהילת וערבוי, היא ורבובה.
את היסודות לקהילה הניחו מספר עסקנים שהיו גם מלומדים תורניים. אחד האבות המייסדים של הקהילה הממוסדת היה רבי שמואל סגל (פעל בוורבובה בערך בין השנים 1720–1740). הוא הניח את התשתית לפעילות מוסדות הקהילה כשהקים טחנת קמח, שרווחיה הוקדשו להקמת מבני ציבור ואחזקתם. בנוסף, העביר סגל לחזקת הקהילה מספר בנינים ומגרשים בעיר. עד שנתה האחרונה של הקהילה בימי מלחמת העולם השנייה שמרו יהודי ורבובה על בקשתו בצוואתו, שמדי שנה יפקדו את קברו ביום השנה לפטירתו עשרה תלמידי חכמים. במעמד זה היו קובעים את חלוקת רווחי קרנות הצדקה שהשאיר אחריו.
בית המדרש הגדול של הקהילה חרב בימי השואה, אבל בית הכנסת הגדול שרד, והוא מהווה מוקד משיכה תיירותי כמונומנט היסטורי. לא מתקיימת בו פעילות דתית.
היסטוריה > הקהילה היהודית > רבני הקהילה

הרב יעקב קופל אלטנקונשטט - מחבר "חידושי יעב"ץ", ממנהיגי יהדות הונגריה האורתודוקסית. תלמידו של הנודע ביהודה. הוא ניהל בעיר ישיבה מפורסמת.
הרב בנימין וולף לעוו - מגדולי רבני יהדות הונגריה, מחבר סדרת הספרים "שערי תורה", מילא את מקום קודמו גם כראש ישיבת ווערבוי.
הרב ירמיה לעוו - מחבר "דברי ירמיה", בנו של הרב בנימין וולף. שימש כרבה של ורבובה עד מינויו לרבנות העיר אוהעל.
הרב שמואל זומר - שימש כרבה של ורבובה עד מינויו לרבנות העיר פאפה (נפטר כ"ח בטבת תר"ך).
הרב חיים צבי מנהיימר - מחבר שו"ת "עין הבדולח", מתלמידי החתם סופר. מינויו נתן תנופה מחודשת לישיבת ווערבוי שעמדה אף היא בראשותו. שימש כרבה של ורבובה עד מינויו לרבנות העיר אונגוואר.
הרב ישראל פרידמן (קערט) - היה ראב"ד הקהילה בתקופת כהונתו של הרב מנהיימר, מתלמידיו של הרב יחזקאל בנעט. אחריו שימש בתפקיד זה הרב קופל בלוי, מתלמידי הכתב סופר.
הרב יעקב קופל רייך - נכדו של רבי יעקב קופל אלטנקונשטט, היה רבה של העיר בין השנים 1880–1889, אז עבר לשרת כרבה של הקהילה האורתודוקסית בבודפשט.
הרב שמואל רייך - בנו של הרב יעקב קופל רייך, היה רבה הראשי הרשמי של העיר. הוא הקים בעיר בית ספר למסחר שהולאם. הרב רייך שרד את השואה, ועלה לירושלים, בה נפטר.
הרב יצחק וייס - היה ראב"ד הקהילה בתקופה חופפת לכהונתו של הרב שמואל רייך. הוא מחבר הספרים: שו"ת "שיח יצחק", שיח יצחק על התורה, דבק טוב, אבני בית היוצר, וספרים נוספים. צאצאיו מקיימים בבני ברק קהילה לזכר קהילת ורבובה.
דמוגרפיה

לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב־2001, אז מנתה העיר 6,249 תושבים, 98.75% מתושביה היו סלובקים ו0.59% צ'כים. החלוקה הדתית הייתה: 75.48% קתולים, 10.80% ללא סיווג דת, ו-10.67% לותרנים.
ילידי ורבובה

מבין ילידי העיר התפרסמו רבים, בהם:
גנרל רוזן מוריץ בניובסקי Maurice Benyovszky - חוקר וסופר הונגרי
הרב יוסף חיים זוננפלד - רבה הראשון של העדה החרדית בירושלים
הרב דוד צבי הופמן - פרשן המקרא, ממנהיגי יהדות גרמניה בסוף המאה ה-19
משה יהודה בלוי - חוקר ועורך תורני, מהדיר ספרות הראשונים
ערים תאומות

ורבובה קשורה בקשר ערים תאומות עם כמה ערים ברחבי אירופה:
סלובקיה ספישסקה פודהרדייה, סלובקיה
גרמניה אלשטדט (אנ'), סקסוניה-אנהלט, גרמניה
צ'כיה ויטקוב (אנ'), צ'כיה
הערות שוליים

↑  בקהילה זו כיהן לימים הרב דוד דייטש.
↑  ווערבוי ורבניה, בתוך: יצחק וייס, שיח יצחק - שו"ת, ירושלים: מכון ירושלים, תשנ"ה.
↑  תיעוד מסכם: ימי השבע ברכות בבית ווערבוי - שאץ, באתר בחדרי חרדים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522978605171  GND: 4596010-0  LCCN: no2016032631  NKC: ge131338  VIAF: 242739481   WorldCat (עם VIAF): 242739481 
בית הכנסת הגדול של ורבובה. צולם ב-2008
רוצח סדרתי

רוצח סדרתי הוא אדם שביצע שלושה מעשי רצח שונים או יותר, לאורך זמן, של קרבנות שעל פי רוב לא היו מוכרים לו לפני כן. רוצחים סדרתיים פועלים לרוב מתוך דחף מיני סוטה או סדיסטי, או מתוך צורך להתגבר על רגשי נחיתות על ידי הוכחת עליונותם על הקורבן, על המשטרה ועל מוסכמות החברה.
רצח סדרתי, כעיקרון, הוא פעולה נדירה – הרוצח הסדרתי צריך להיות אדם בעל דחף לעשות מעשים שהחברה רואה אותם כחמורים ביותר, וכן מסוגל להסתיר את פעולותיו מהסביבה לאורך זמן.
ייחודו של רצח סדרתי

המונח "רוצח סדרתי" נטבע בשנות השבעים על ידי סוכן ה-FBI רוברט רסלר או ד"ר רוברט ד. קפל (עניין זה שנוי במחלוקת) ונכנס לשימוש בעקבות גילוי פשעיהם של טד בנדי ודייוויד ברקוביץ' ("בנו של סם") באמצע עשור זה. תועלתו העיקרית של המונח היא בהבחנה בין שלושה סוגים של מעשי רצח מרובים: רצח סדרתי, רצח המוני ורצח מתפרץ.
רוצח מתפרץ מוגדר כמי שמבצע מעשי רצח מרובים במקומות שונים ולאורך תקופת זמן קצרה, העשויה לנוע בין כמה שעות לבין כמה ימים, כשהרוצח אינו שב למהלך חיים רגיל בין מעשי הרצח.
רצח המוני (או טבח) הוא מעשה רצח בו אדם או בני אדם הורגים ארבעה אנשים, או יותר, באירוע אחד ובמקום אחד, ללא פרק זמן מובחן בין הרציחות. לעיתים מתאבדים הרוצחים, דבר המונע התחקות מדויקת אחר הסיבות הישירות והמצב הנפשי שהניע אותם לפעול כפי שפעלו. רוצחי המונים שנתפסו טענו לעיתים כי לא זכרו בבירור את האירוע.
רוצח סדרתי, לעומתם, הוא מי שביצע שלושה מעשי רצח, או יותר, לאורך תקופה ממושכת, עם תקופות 'צינון' בין מעשי הרצח. רוב הרוצחים הסדרתיים עוטים בתקופת הצינון מה שהרווי מ' קלקלי (Hervey M. Cleckley) ורוברט הייר כינו "מסיכה של שפיות" הגורמת לכך שרוב הסובבים אותם אינם חשים כי יש בהם משהו חריג.
רוב מעשי הרצח משלושת הסוגים מבוצעים בדרך כלל על ידי אדם בודד, אף כי ישנן דוגמאות לרוצחים מכל אחד מהסוגים שפעלו בצוותים או בקבוצה.
קווים לדמותם של רוצחים סדרתיים

מרבית הרוצחים הסדרתיים הם גברים, אך מוכרים גם מספר מקרים של נשים רוצחות סדרתיות. הרוצחים הסדרתיים מונעים בדרך כלל מתוך דחפים הקשורים בהשגה או בשמירה על כוח ומתוך דחף מיני כפייתי. לעיתים קרובות חשים הרוצחים הסדרתיים חסרי יכולת או ערך, פעמים רבות כפועל יוצא של ילדותם, בה חוו השפלה, ניצול ועוני. על פי רוב, מלווה את הרוצחים התחושה כי מעשי הרצח מהווים סוג כלשהו של נקמה.
מעשי הרצח של רוב הרוצחים הסדרתיים הם תוצאה של דחף סדיסטי עז, המלווה בהיעדר יכולת לגלות הזדהות או אהדה לסבלם של אחרים. במקרים רבים, שואבים הרוצחים הסדרתיים סיפוק מסבלם של קורבנותיהם, מה שמכונה "פסיכופתיות" או, לאחרונה, "הפרעת אישיות אנטי-חברתית", מונחים המגדירים התנהגות הכוללת פגיעה פיזית קשה לצורך השגת עונג (מיני, בדרך כלל) והרג הקורבנות באיטיות, לאורך תקופה ארוכה.
רוב הרוצחים הסדרתיים חווים תקופה של רגיעה לאחר ביצוע רצח ופועלים שוב רק כאשר הדחף הרצחני שב ומופיע. משך עת הרגיעה משתנה ויכול לנוע בין ימים ספורים לכמה שנים, ונוטה להתקצר ככל שאורכת תקופת לכידת הרוצח. הרוצח ג'פרי דהמר, לדוגמה, רצח את קורבנו השני תשע שנים אחרי הראשון, אך שמונת הקורבנות האחרונים נרצחו בתוך שבעה חודשים בלבד.
כאשר הם נתפסים, טוענים חלק מהרוצחים הסדרתיים לאי-שפיות בעת ביצוע מעשי הרצח, ומקווים לזיכוי בשל אי שפיות זמנית או קבועה. טיעון זה נדחה ברוב המקרים בנימוק כי יכולתם השכלית של הרוצחים אינה פגומה במידה כזו שאין ביכולתם להבחין בין מעשה חוקי ובלתי חוקי או מעשה טוב ורע מבחינה מוסרית. נוסף על כך, רבים מן הרוצחים הסדרתיים מתכננים את מעשיהם בקפידה ואינם סובלים בדרך כלל מהזיות או מתעתועי חשיבה המונעים מהם לחמוק מרודפיהם או לטשטש את עקבותיהם.
רקע ופסיכולוגיה

לרוב הרוצחים הסדרתיים שנתפסו עד היום רקע משפחתי מעורער וידוע כי חלקם אף חוו ניצול והתעללות מינית, גופנית או נפשית בילדותם. לעיתים קרובות יש קשר הדוק בין סוג ההתעללות שחוו לבין פשעיהם. עם זאת, חלק מהרוצחים הסדרתיים טוענים, כי לא סבלו מהתעללות ואחרים מודים כי טענו שסבלו מהתעללות על מנת לזכות באהדת הציבור או הפסיכולוגים המשוחחים עמם ואף באהדת השופטים. בגלל הקושי לדעת במדויק מה אירע בילדותם של רוצחים אלו, לא ניתן לדעת בוודאות מהו היקף ההתעללות שחוו בפועל.
רבים מהרוצחים הסדרתיים נוהגים לגלות עניין רב במעשי רצח כבר בילדותם או בתקופת הנעורים שלהם. עולם הדמיון שלהם פרוע והם מרבים לחלום בהקיץ על שליטה, הכנעה ורצח, לרוב בשילוב אלמנטים מסוימים המופיעים לאחר מכן גם במעשי הרצח שלהם. רבים מהרוצחים שואבים הנאה מקריאת סיפורים על מעשי התעללות, אונס, עינוי ורצח.
אחדים מהרוצחים הסדרתיים מפגינים אחד או יותר מסימני האזהרה במה שמכונה "שילוש מקדונלד": נטייה להצתת אש רק לצורך ההנאה שבהחרבת דברים, התעללות בבעלי חיים (המקורבת לזוסדיזם), במיוחד כאשר היא מבוצעת בבעלי חיים גדולים ולצורך הנאתו הפרטית של המתעלל ולא כדי להרשים אחרים והרטבה במיטה עד גיל מאוחר. לאחרונה ביקשו מספר חוקרים לערער על תקפות המאפיינים הללו כמנבאים ממשיים לרוצח סדרתי בהתהוות. חוקרים אלה הצביעו על כך שחלק מן המאפיינים, או כולם גם יחד, רווחים במידה ניכרת בקרב ילדים ונערים.
מומחים אחדים אף טוענים, כי למן הרגע בו רוצחים סדרתיים מתחילים לפעול הם אינם יכולים להפסיק את מעשי הרצח, אלא לעיתים נדירות. לאחרונה ערערו חוקרים אחרים גם על תפישה זו והצביעו על כך שהשימוש באמצעים כגון בדיקות DNA איפשר להביא ללכידתם של רוצחים סדרתיים שאינם מסוגלים לשלוט בדחפים הרצחניים שלהם. לכן, לדעת החוקרים, לקבוצה זו ייצוג יתר באוכלוסיית הרוצחים הסדרתיים שנתפשו.
שכיחות התופעה

קיימים דיווחים שונים על המידה בה רווחת תופעת הרצח הסדרתי. סוכנות ה-FBI העריכה כבר בשנות השמונים כי בכל זמן נתון ישנם כ-35 רוצחים סדרתיים פעילים בארצות הברית, כשבלוס אנג'לס ובניו-יורק יש בין 4 ל-5 רוצחים סדרתיים פעילים בכל אחת. על פי חשבון זה נרצחים בשנה כ-9,000 אנשים לפחות בידי רוצחים סדרתיים.
בספרים פופולריים, שלא גיבו את הטיעונים המובאים בהם באסמכתאות כלשהן, טענו המחברים כי מספר הרוצחים הסדרתיים גדול בהרבה. כך, לדוגמה, טען ג'ואל נוריס כי בארצות הברית פועלים כחמש מאות רוצחים סדרתיים, וכי הם רוצחים חמשת אלפים איש מדי שנה, שהם בערך רבע מכלל מקרי הרצח במדינה.
היקף התופעה, בשני המקרים, הוא עניין של השערות או הערכות שאינן מבוססות על עובדות ידועות כלשהן. חוקרים שונים טענו אף כי רוצחים סדרתיים הם מיתוס, יותר מאשר מציאות.
מספר המקרים המדווחים של מעשי רצח סדרתי במדינות המערב גדול יותר מזה המדווח במדינות אחרות. קרוב לוודאי שהסיבות לכך קשורות בעיקר לשיטות איתור פשיעה משופרות, דיווח נרחב על מעשי פשיעה, במיוחד חמורים, היעדר צנזורה ותחרות חופשית בין מקורות חדשותיים וכן הבדלים תרבותיים בין מדינות.
על פי סרט התעודה Serial Killers: The Real Life Hannibal Lecters ‏(2001), מתוך כלל הרוצחים שנתפסים בארצות הברית, כשני אחוזים הם רוצחים סדרתיים. על פי המדווח בסרט זה, שכיחות הרוצחים הסדרתיים בין כלל הרוצחים שנתפסים גבוהה יותר בארצות הברית מאשר מחוצה לה ובין מדינות המשנה של ארצות הברית, השכיחות היא הגבוהה ביותר בקליפורניה.
רצח סדרתי לפני המאה העשרים

ידוע כי מקרים של רצח סדרתי אירעו גם במאות קודמות, אך הדיווח עליהם היה על פי רוב לקוי, ולכן הקשה על איתור דפוסי הפעולה האופייניים של רצח סדרתי. נוסף על כך, ארגונו ועצמתו של כוח השיטור היה מוגבל הרבה יותר מזה של היום, עניין שהקשה על איתור רוצחים כאלו או הבאתם לדין.
שתי דמויות ידועות, שניתן לראות בהן רוצחים סדרתיים, היו זו של האציל ז'ילס דה רה, מעשירי צרפת במאה החמש עשרה, שהורשע בחטיפה, אונס ורצח של יותר ממאה נערים ונערות; ושל ארז'בט באטורי, אצילה הונגרית שנאסרה בשנת 1610 והואשמה בעינוי וברצח של שש מאות נערות.
לטענת כמה מחוקרי ההיסטוריה של הפשע, מקרי רצח סדרתי נוספים אירעו במהלך ההיסטוריה, ומעשי הרצח הללו הם שעמדו ביסוד סיפורי אגדה על אנשי-ערפד, אנשי זאב ואחרים. טענות כאלו, בהיעדר תיעוד תומך, נדונו להיוותר השערות בלבד.
תיעודים ראשוניים משמעותיים יותר של מעשי רצח סדרתי הופיעו בארצות המערב רק לקראת סוף המאה השמונה עשרה. ריכרד פרייהר פון קרפט-אבינג, לדוגמה, תיאר מקרה כזה שהתרחש בשנות השבעים בגרמניה, בו איטלקי בשם אאוסביוס פידניילה רצח שישה אנשים. מקרה מפורסם נוסף היה זה של ז'וזף ושר, שהוצא להורג בצרפת בשנת 1898 אחרי שהתוודה על רצח וקטיעת אבריהם של אחד עשר נשים וילדים. בארצות הברית הורשע שנתיים קודם לכן ה.ה הולמס שהודה בביצוע עשרים ושבעה מעשי רצח.
הרוצח הסדרתי המפורסם ביותר עד היום (אף שזהותו אינה ידועה עד היום והוא לא נתפס מעולם) הוא "ג'ק המרטש" בלונדון בשנת 1888.
טיפולוגיה של רוצחים סדרתיים > מיון על בסיס מניע

מיון אחר של רוצחים סדרתיים מתבסס על מניעיהם או הסיפוק העיקרי שהם שואבים ממעשי הרצח שלהם. הולמס יצר מיון של המניעים לפי שישה טיפוסים: שניים הממוקדים במעשה הרצח עצמו, וארבעה הממוקדים בתהליך הרצח.
טיפולוגיה של רוצחים סדרתיים > מיון על בסיס מניע > ההוזה

הרוצחים מסוג זה הם אנשים השומעים קולות המייצגים את אלוהים או השטן המורים להם לרצוח. בניגוד לדיעה המקובלת או לאופן בו מוצגים הדברים לעיתים תכופות בספרות, בסרטים ובסרטי טלוויזיה, סוג זה של רוצחים סדרתיים נדיר יחסית. רוב הרוצחים הסדרתיים שפויים בדעתם ואינם מונעים על ידי הזיות או קולות. לרוב, מופיעים טיעונים מסוג זה אצל רוצחים סדרתיים רק לאחר תפיסתם, בניסיון לחמוק מהרשעה בנימוק של אי שפיות. רוצחים בעלי חזיונות או הזיות ממוקדים על פי רוב במעשה הרצח עצמו, ומבצעים את מעשה הרצח במהירות.
טיפולוגיה של רוצחים סדרתיים > מיון על בסיס מניע > משימתי

רוצחים סדרתיים מסוג זה, שאף הם ממוקדים בפעולת רצח מהירה, מאמינים כי מעשיהם מוצדקים משום שהם חלק מ"משימה" או "שליחות" להיפטר מסוגים מסוימים של בני אדם. לרוב, ממוקדים הרציחות של רוצחים אלו בחברים בקבוצה מסוימת כגון זונות (במקרה של ג'ק המרטש) או כל קבוצה אחרת. רבים מהרוצחים מסוג זה מאמינים כי הם עושים לחברה "טובה גדולה" במעשיהם ומנהלים את מעשיהם כסוג של מסע צייד.
טיפולוגיה של רוצחים סדרתיים > מיון על בסיס מניע > הנאה ורווחה

רוצחים מסוג זה שואבים הנאה מעצם פעולת ההריגה, אך גם מפיקים ממנה רווח אישי או טובת הנאה אישית. רוב הנשים שהן רוצחות סדרתיות שייכות לסוג זה של רצח. הקרבן במקרים כאלו מוכר בדרך כלל לרוצח, נבחר בקפידה ולרוב לא מתבצעת לאחר מעשה הרצח פעולה נוספת.
טיפולוגיה של רוצחים סדרתיים > מיון על בסיס מניע > הנאה ותשוקה

רוצחים סדרתיים מסוג זה שואבים הנאה מעצם פעולת הרצח. חלק מהם נהנים מעינוי והתעללות בקרבן בעודו חי. אחרים, מוצאים את עיקר הנאתם בפעולות המבוצעות אחרי הרצח כמו קיום יחסי מין עם הגווייה או אכילתה. כמעט בכל המקרים יש אלמנט מיני עז בפשיעה מסוג זה. עיקר הנאתם או התרגשותם יכול לנבוע מהריגוש שבעצם פעולת הרצח, ראיית הרצח כריגוש האולטימטיבי, ותחושות של התעלות לנוכח ייסוריו של הקרבן. אחרים בסוג זה נהנים דווקא מההימלטות או מפעולה אחרת הסובבת את מעשה הרצח. רוצחים אלה הם לרוב סדיסטים וגם מזוכיסטים. הפשעים שלהם עשויים להפוך לאכזריים ודחופים יותר עם הזמן, כמו גם הפגיעות הגופניות שלהם בעצמם. זאת משום שהם עשויים להזדקק לריגושים חדשים. הם עשויים להגיע גם לקניבליזם. אחדים מהם שכבר התרגלו לפציעה עצמית, להתעללות ולרצח, עשויים להסגיר את עצמם למשטרה במטרה לחוות הוצאה להורג. דוגמה לסוג זה של רוצח היא אלברט פיש.
טיפולוגיה של רוצחים סדרתיים > מיון על בסיס מניע > כוח ושליטה

סוג זה של רוצח סדרתי הוא הנפוץ ביותר. המניע העיקרי שלו הוא התגברות על רגשות הנחיתות שלו. מטרתם העיקרית של רוצחים אלו, השואבים הנאה מעצם פעולת הרצח ומהתעללות שלפניו, הוא בהשגת והפעלת כוח כלפי קרבנם. הם נהנים גם מהידיעה שהם מערימים על המשטרה ושהחברה אינה מצליחה לכפות עליהם את מוסכמותיה. חלק מהרוצחים הסדרתיים מסוג זה סבלו התעללות בילדותם ורבים מהם עוסקים בטקסים הקשורים באופן מסוים להתעללות ממנה סבלו, שמטרתם לשחזר באופן אחר או לסתור את ההשפלה וחוסר האונים אותם חשו בעבר. רבים מהרוצחים מסוג זה אונסים את קרבנותיהם או מקיימים יחסי מין עם הגווייה, אך המטרה אינה בדרך כלל סיפוק מיני אלא תחושה של כוח.
הטבלה הבאה מתארת בתמציתיות את מאפייני זירת הפשע הטיפוסיים לכל אחד מסוגי הרוצחים הסדרתיים לפי מיון מניעי:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מאפיינים | הוזה | משימה | רווחה | תשוקה | ריגוש | כוח/שליטה |
| זירת פשע מבוקרת | כן | לא | לא | כן | לא | לא |
| השתוללות מופרזת | כן | לא | לא | כן | לא | לא |
| עינוי | לא | לא | לא | כן | כן | כן |
| הזזת הגופה | לא | לא | לא | כן | כן | כן |
| קרבן ספציפי | כן | כן | כן | לא | לא | לא |
| נשק בזירת הפשע | כן | לא | כן | לא | לא | לא |
| קשר קודם עם הקרבן | לא | לא | כן | לא | לא | לא |
| קרבן מוכר לרוצח | כן | לא | כן | לא | לא | לא |
| מין חריג | לא | לא | לא | כן | כן | כן |
| כלי עינוי | לא | לא | לא | כן | כן | כן |
| חניקה | לא | לא | לא | כן | כן | כן |
| חדירת פין | ? | כן | לרוב לא | כן | כן | כן |
| החדרת חפצים | כן | לא | לא | כן | כן | כן |
| נקרופיליה | כן | לא | לא | כן | לא | כן |