stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוביה זמליה (סרט, 2008)

| --- | --- |

 בימוי:  אלכסנדר מלניק 
 הופק בידי:  אנטון מלניק 
 תסריט:  אריף אלייב 
 שחקנים ראשיים:  קונסטנטין לברוננקו אינגבורגה דפקונייטה מראט בשארוב ולדיסלב אבשין טום ליסטר סרגיי ז'יגונוב 
 צילום:  איליה דמין 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  Andreevsky Flag Film Company
 הקרנת בכורה:  2008 
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית, אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, משל, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט דרמה, סרט דיסטופי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נוביה זמליה הוא סרט פעולה רוסי, בבימויו של אלכסנדר מלניק שיצא לאקרנים בשנת 2008. בסרט מככבים קונסטנטין לברוננקו, אנדריי פסקוב, מאראט בשארוב, פאבל סבורשצ'ניקוב, סרגיי ז'יגונוב, אלכסנדר סמוילנקו, טומי 'טיני' ליסטר ואינבורגה דפקונאייטה. הסרט צולם ברוסיה, אוקראינה, מלטה ונורווגיה.
עלילה

בשנת 2013 בוטל עונש המוות. כשהמקום לאסירים חדשים במערכת בתי הכלא הרוסית הולך ואוזל, קבוצת אסירים נלקחת לאי בשם נוביה זמליה לצורך ניסוי.
שחקנים ודמויות

קונסטנטין לברוננקו כז'ילין
אנדריי פסקוב כסיפה
מרת בשארוב כטוליה
פאבל סבנשיקוב כאובז'ן
סרגיי ז'יגונוב כאלוף-משנה
אלכסנדר סמוילנקו כעלי
טומי 'טייני' ליסטר כתופר
אינגבורגה דפקונאייטה כמרתה
סרגיי קולקטוב כמאחוב
יבגני טיטוב כמוריאק
ולדיסלב אבשין כארז'אנוב
זאזא צ'יצ'ינאדזה כאמורבק
ויקטור ז'אלסנוב בתפקיד יקוט
ניקולאי סטוצקי כוולינץ
איגור פיסמני כאולאפסון
משה מנוחין

| --- | --- |

משה מנוחין
 לידה:  12 בנובמבר 1893 ט"ו כסלו תרנ"ד הומל, האימפריה הרוסית
 פטירה:  4 בפברואר 1982  (בגיל 88) י"א שבט תשמ"ב סנטה קלרה, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית, האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 עיסוק:  סופר, מורה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק, הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 בן או בת זוג:  Marutha Sher (1914–?) 
 צאצאים:  יהודי מנוחין, ילטה מנוחין, חפציבה מנוחין 
 
משה מנוחין (12 בנובמבר 1893 – 4 בפברואר 1982) היה סופר ומורה יהודי אמריקאי. דעותיו האנטי ציוניות היוו נושא לפולמוס במשך שנים רבות. אביהם של הכנר יהודי מנוחין, הפסנתרנית חפציבה מנוחין והפסנתרנית, הציירת והמשוררת ילטה מנוחין.
ביוגרפיה

מנוחין נולד בהומל למשפחה דתית. הוא נין של רבי ישראל נח שניאורסון אדמו"ר מניז'ין. אביו היה יצחק אייזיק, והוא נפטר בעת שמנוחין היה ילד, הוא גדל אצל סבו יהודה לייב מנוחין, מראשי כולל חב"ד. אביו חורגו היה ישראל אשר ליבּוֹ, מחסידי חב"ד בירושלים.
כאשר עברה המשפחה לישראל, משה נשלח לחדר בירושלים. אחר כך היה מהמחזור הראשון בגימנסיה הרצליה.
מנוחין התחתן עם מרותה (במקור מרים) בת חיים נחום שור, שוחט בנווה צדק.
בשנת 1915 מנוחין הגיע לארצות הברית כדי להשלים את ההשכלה הגבוהה. למד באוניברסיטת ניו יורק, שם הוא למד מתמטיקה, מדע המדינה והוראה.
בסוף 1919 הוא ואשתו התאזרחו בארצות הברית. אחר כך עבר לקליפורניה, שם עבד כמורה לעברית.
מנוחין היה אביו של הכנר הנודע יהודי מנוחין והפסנתרניות חפציבה מנוחין וילטה מנוחין.
דעותיו היו אנטי ציוניות, אשר היוו נושא לפולמוס במשך שנים רבות. בשנת 1951 כתב משה שרת למנוחין מכתב גלוי בעיתונות, בו ניסה לשנות את דעותיו של מנוחין.
עבודותיו

The decadence of Judaism in our time. New York, Exposition Press, 1965
"The Other Side of the Coin." Published circa 1967. A copy of which is held in the UN Library in Geneva.
Quo vadis Zionist Israel? A 1969 postscript to The decadence of Judaism in our time. Beirut, Institute for Palestine Studies, 1969
In memory of Count Folke Bernadotte of Sweden, United Nations mediator on Palestine New York : Arab Information Center, 1969
Jewish critics of Zionism : a testamentary essay, with the stifling and smearing of a dissenter New York : League of Arab States, Arab Information Center, 1974
The stifling and smearing of a dissenter By Moshe Menuhin
A Jewish child in Czarist Russia Moshe Menuhin describes life in a Jewish ghetto of Czarist Russia. Hollywood, Calif. : Center for cassette studies, 1976
The Menuhin saga: the autobiography of Moshe Menuhin. London : Sidgwick & Jackson 1984
הערות שוליים

↑  סדר ייחוסו פורט על ידי רבי מנחם מענדל שניאורסון במכתבו למנוחין (אגרות קודש, כרך ג, איגרת תקפח, באתר ספריית ליובאוויטש). ובספר הצאצאים עמוד 293 קטע מס' 609
↑  Oded, סיפורי ארץ-ישראל - מצבות מדברות 1950 – 1850: שיינדל ניימן (מנוחין) – הרעילה את עצמה לדעת, באתר סיפורי ארץ-ישראל - מצבות מדברות 1950 – 1850, ‏יום שלישי, 21 ביולי 2009
↑  מנחת זיכרון לתלמידי המחזור הראשון של הגמנסיה העברית הראשונה בארץ ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308217305171  PLWABN: 9811344487905606  BnF: cb126613401 (data)  ISNI: 0000 0000 8180 3083  LCCN: n50036994  NTA: 071781986  SNAC: w6645vgk  SUDOC: 050614134  Trove: 920451  VIAF: 112788311   WorldCat (עם VIAF): 112788311 
משה מנוחין בתצלום קבוצתי ביום הלימודים האחרון של המחזור הראשון של גימנסיה הרצליה
משה מן

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1907 טורקה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 באוקטובר 2004 (בגיל 97) ישראל 
 תאריך עלייה:  1926
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  "סעדיה", "לבנוני"
 השתייכות:   ההגנה  צה"ל
 תקופת הפעילות:  ?–1948
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקדה הראשון של חטיבת גולני
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות
 
משה מן (13 באפריל 1907 - 17 באוקטובר 2004) היה מפקדה הראשון של חטיבת גולני וחבר קיבוץ השומר הצעיר מרחביה בעמק יזרעאל.
פעילותו בהגנה

משה מן נולד בשם משה מונטג בעיירה טורקה (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום באוקראינה), עלה לארץ ישראל ב-1926. מן גויס להגנה בזמן שהותו במחנה הקיבוצים ליד חיפה לשם הגיע עם גרעין השומר הצעיר לאחר עלייתו ארצה. אחרי שהצטרף לחברי מרחביה נעשה איש הביטחון של הקיבוץ. הוא השתתף בקורס הנשק הראשון של ההגנה. מאוחר יותר כמדריך בקורס, חנך את יגאל אלון.
ב-1929 (מאורעות תרפ"ט) השתתף בהגנת הגליל העליון המזרחי.
ב-1933 סיים את הקורס הראשון למפקדים בהגנה והתמנה למפקד גוש עפולה. בזמן מאורעות תרצ"ו נפגש לראשונה עם אורד וינגייט, שהאיץ בו לנקוט גישה התקפית בלחימה בערבים. ב-1936 הוביל את הקמת הסליק במרחביה. ב-1939 התמנה למפקד נפת יזרעאל, וב-1942, תחת הכינוי המחתרתי "סעדיה", הטיל עליו דוד בן-גוריון ללחום ב"פורשים" (האצ"ל והלח"י). מן היה אחראי להגנת היישובים בעמק יזרעאל, מעורב בייסוד חיל הנוטרים והמשמרות הנעים בעמק, בגיבוש חיל השדה (החי"ש) ובייסוד הפלמ"ח.
ב-1946 קיבל את הפיקוד על הגליל העליון המזרחי, הגליל התחתון והעמקים וזכה לכינוי "לבנוני". בי"א באדר תש"ו פיקד על מבצע ה"גידם" – העלייה לביריה בה עלו אלפים אל היישוב ביריה במחאה על ניסיון הבריטים להוריד את ההתיישבות היהודית במקום.
"הגולנצ'יק" הראשון > מלחמת העצמאות והקמת גולני

ב-22 בפברואר 1948, עם חלוקתה של חטיבת לבנוני התמנה משה מן למפקדה הראשון של חטיבת גולני. מן היה מפקד החטיבה במשך מאה ימי הלחימה הראשונים.
באפריל השתתפה החטיבה בהדיפת כוחות קאוקג'י ממשמר העמק ומלאה חלק מרכזי בשחרור טבריה. לוחמי גדוד ברק של החטיבה נשאו בנטל שחרורה של העיר ופתיחת ציר תנועה חופשי מהעמקים לגליל. בין ה-15 באפריל ועד 15 במאי פעלה החטיבה במסגרת תוכנית ד' ובלחימה אינטנסיבית השתלטה על נקודות אסטרטגיות ושטחים חיוניים במרחב החטיבה.
לאחר הכרזת העצמאות עברה פעילות החטיבה לעמק הירדן לבלימת הכוחות הפולשים מצבאות סוריה ועיראק.
ב-13 במאי 1948 פרסם מן את "פקודת יום מס' 1":
לוחמי החטיבה השתתפו בסדרת קרבות עקובים מדם. באזור גשר מול הפלישה העיראקית ובגזרת צמח-דגניה מול צבא סוריה. הקרבות התפרסו עד עין גב בצפון. ב-20 במאי ניצחו לוחמי גולני יחד עם תושבי עמק הירדן בקרב על הדגניות. בצהרי אותו יום לאחר שנבלמו התקפות השריון הסורי (כולל "הטנק של דגניה", שהפך מאוחר יותר לאנדרטת גבורה), הצטרפו שני תותחי נפוליונצ'יק לקרב. אחה"צ הסתיים הקרב בתבוסת השריון הסורי שנסוג לבסיסו.
בתקופה זו רמות נפתלי הייתה נצורה במשך מספר שבועות וקיבלה אספקה אווירית בלבד. מן שיגר בדרך זו את התנ"ך של וינגייט, שקיבל מלורנה וינגייט, לעידוד הנצורים.
ב-30 במאי 1948 נהרגה צילקה, אשתו של משה מן, בהפצצה עיראקית על קיבוץ מרחביה והוא חזר לביתו לשלושת ילדיו.
אחותו היא חנה חושי, אשתו של ראש עיריית חיפה לשעבר, אבא חושי.
לקריאה נוספת

מוטה הר-לב, גולני שלי - סיפורה של חטיבה מס' 1, הוצאת דני ספרים.
הערות שוליים

↑  עמירם אזוב, משמר העמק לא תיפול!: נקודת מפנה בתש"ח, אור יהודה: דביר, 2013, עמודים 41-42.
↑  עמירם אזוב, עמוד 42.
↑  עמירם אזוב, עמוד 65.
↑  עמירם אזוב, עמודים 114-115.
מרקוס מילר

| --- | --- |

מרקוס מילר בהופעה בבלגיה, 2007
 לידה:  14 ביוני 1959 (בן 65) ברוקלין, ניו-יורק, ארצות הברית
 שם לידה:  ויליאם הנרי מרקוס מילר ג'וניור
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 מקום לימודים:  תיכון לגארדיה 
 סוגה:  ג'אז, בלוז, אר.אן.בי, פיוז'ן, רוק, פאנק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, קלרינט בס, סקסופון אלט, קלידים, גיטרה
 חברת תקליטים:  אנטרטיינמנט וואן מיוזיק 
 פרסים והוקרה:  Icon Award (2013)  קצין במסדר ההצטיינות בתרבות של מונקו (18 בנובמבר 2018) 
 www.marcusmiller.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מרקוס מילר (באנגלית: Marcus Miller, נולד ב-14 ביוני 1959 בברוקלין, שבניו יורק) הוא זמר ג'אז, מלחין, רב נגן ומפיק מוזיקלי זוכה פרס גראמי. ידוע בעיקר בשל כישוריו בנגינת גיטרת הבס. מילר מנגן גם על כלים רבים אחרים, כמו קלרינט, סקסופון, קלידים וגיטרה. לקח חלק במאות הפקות ג'אז, רוק ורית'ם אנד בלוז והוציא מספר הקלטות סולו מאז תחילת דרכו בסוף שנות ה-70.
בגרותו

מרקוס מילר נולד בברוקלין וגדל בג'מייקה, שם למד לנגן על מספר כלי-נגינה בקלות עד בגרותו. מילר הצעיר הופיע רבות במועדוני ג'אז ניו יורקים עוד לפני שהגיע לגיל 18. לאביו, שניהל מקהלה וניגן באורגן (בעיקר בכנסייה), הייתה השפעה מכריעה על השכלתו המוזיקלית. לאחר שניגן עם מוזיקאי ג'אז גדולים כמו דייב גרוסין, ארל קלו, גרובר וושינגטון ובוב ג'יימס, התחיל לעבוד בצורה סדירה עם מיילס דייוויס האגדי, עמו עבד על מספר אלבומים, ביניהם Tutu ו- Music from Siesta.
קריירה מוזיקלית

משנות ה-80 ועד היום מילר הקליט מספר אלבומי סולו. עבודותיו האישיות זהות לעבודותיו החיצוניות; בעיקר הכלאות של פאנק, רית'ם-אנ'-בלוז, וג'אז, אך שני האלבומים - The Sun Don't Lie ו-Tales שיצאו ב-1993 ו-1994 שילבו טכנולוגיות סאמפלינג שאז היו דיי חדשניות. ב-2001 אלבומו M2 זיכה אותו בפרס גראמי בקטגוריית אלבום הג'אז המהפכני ביותר.
בשנת 1998 החלה חברת הגיטרות הגדולה, פנדר, לשווק את הבס ג'אז "Marcus Miller Sigantaure".
מילר חבר לבסיסטים סטנלי קלארק וויקטור ווטן להקמת ההרכב המשותף SMV
כיום, מרקוס גם מנהל חברת גיטרות בס בשם Sire, המייצרת אלטרנטיבות זולות לגיטרות הבס של פנדר שבהן הוא משתמש ועוד סוגים שונים של גיטרות בס.
קריירה מוזיקלית > סגנון נגינה

מרקוס מילר משתמש בדרך כלל בצורת הפריטה "סלאפינג" (Slapping) ו"פופינג" (Popping) שבה מכים ומושכים את המיתרים בעזרת אצבעות יד ימין (ולא על ידי פריטה בעזרת ה"אצבע" וה"אמה") ונחשב לאחד מאמני הבס השולטים ביותר בצורת נגינה זאת. לעיתים הוא מוסיף אפקטים מיוחדים לנגינתו.
דיסקוגרפיה

1983 - Suddenly
1984 - Marcus Miller
1993 - The Sun Don't Lie
1995 - Tales
1998 - Live & More
2000 - Best Of '82-'96
2001 - M² (פרס גראמי על אלבום הג'אז הטוב ביותר)
2002 - The Ozell Tapes
2005 - Silver Rain
2007 - Free
2008 - Marcus
2008 - Thunder (אלבום של להקתו SMV עם וויקטור ווטן וסטנלי קלארק).
מרקוס מילר משתמש בתכניקת הסלאפינג, 2010
מרקוס מילר מנגן בקלרינט בס במהלך הופעה באמסטרדם
מישור רותם

| --- | --- |

תנורים להפקת סיד של חברת נגב מינרלים תעשייתיים במישור רותם
 מידע
 עיר:  מועצה אזורית תמר
 מדינה:  ישראל ישראל
 שטח:  28 אלף דונם
 קואורדינטות:  31°03′18″N 35°11′41″E﻿ / ﻿31.055128°N 35.194777°E﻿ / 31.055128; 35.194777
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מישור רותם(למפת צפון הנגב רגילה) מישור רותם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מישור רותם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מישור רותם
 
מחפר של חברת רותם אמפרט נגב באתר מכרה הפוספטים במישור רותם
תחנת הכוח של חברת או.פי.סי אנרגיה
הר גבס ובריכת אגירה
מישור רותם הוא אזור תעשייה הנמצא מדרום לערד ומזרחית לדימונה, בחלקו הצפוני של מישור ימין, בשטח שיפוטה של המועצה האזורית תמר. מישור רותם, ששטחו 28 אלף דונם, הוא אזור התעשייה הגדול בישראל.
במישור רותם ממוקמים מפעלי תעשייה כימית, ויש בו שטחים נרחבים לחציבת פוספטים ופצלי שמן (למעשה, מישור רותם הוא מהמקומות הבודדים בישראל בו חוצבים פצלי שמן וזאת לאור חוסר הכדאיות הכלכלית של פצלי שמן בישראל) המשמשים חומרי גלם למפעלים. כמו כן יש בו שטחים נרחבים שעשויים לשמש לכריית חול.
רשימת המפעלים

רותם אמפרט נגב - בעלת מכרות פוספט ומתקני ייצור, שינוע ובריכות אחסון במישור רותם. המפעל מפיק גם חומצה גופרתית, חומצה זרחתית חקלאית, חומצה זרחתית לבנה באיכות מזון, דשני פוספט, דשנים מורכבים ודשנים מיוחדים.
חיפה כימיקלים דרום - מפעל שהקמתו הושלמה ב-1994, הקמת המפעל מומנה, בין השאר, ממענקים של מרכז ההשקעות, על אף התנגדות מבקרת המדינה מרים בן-פורת שתחשיבים כלכליים שביצע משרדה העלו שההטבות הללו גרמו הפסד של 40 מיליון דולר למדינה. בשנת 2003 הפך המפעל לאחד מסמלי המאבק על העבודה המאורגנת בישראל. קבוצה של כ-50 עובדים, מתוך 150, ביקשה להקים ועד עובדים בחסות ההסתדרות, ולהיאבק על שיפור זכויותיהם. לטענת ההסתדרות, ההנהלה ניסת לפטר באופן מיידי את העובדים שביקשו להתארגן.
פריקלאס ים המלח - מפעל המפיק תחמוצת המגנזיום (MgO), (ממינרל הפריקלאס), פריקלאס הוא רכיב חשוב במוצרים חסיני אש כדוגמת לבנים חסיני אש לתנורים.
או.פי.סי אנרגיה - בעלת הזכויות להקמת תחנת כוח של כ-400 מגה ואט במישור רותם, לאחר שזכתה בשנת 2004 במכרז שפורסם על ידי משרד התשתיות הלאומיות ומשרד האוצר. בשנת 2010 התחילה חברת או.פי.סי. בבניית תחנת כוח במחזור משולב במישור רותם בעלת כוח ייצור של כ-440 מגה ואט, ובשנת 2013 הושלמה הבנייה והתחנה החלה לייצר ולספק חשמל. עם הקמתה, תחנת הכוח מישור רותם הייתה תחנת כוח זו תחנת הכוח הפרטית הגדולה בישראל.
מקסימה - מפעל ליצור פחמן דו-חמצני, בעל כושר יצור נומינלי של כ-150 טון ליום, הוא הגדול מסוגו בישראל. במישור רותם ממוקמת גם מעבדת הפחמן הדו-חמצני וחוות מכלי אחסון של החברה.
נגב מינרלים תעשייתיים -מפעל לכרייה ועיבוד של גיר וסיד שמשמשים בעיקר את התעשייה הכימית ותעשיית הבנייה, שהחל לפעול בשנת 1995.
רשימת המפעלים > המפעל החדש לאמוניה

מכל האמוניה של מפעל חיפה כימיקלים הוקם ב-1989 במפרץ חיפה על גדות נחל קישון. הוא מסוגל לאחסן 12 אלף טונות של אמוניה, והוא מרכז את כל האמוניה המיובאת לישראל. המכל נחשב לסיכון סביבתי חמור, משום שפגיעה בו, עקב פעולה עוינת, תקלה או אסון טבע, עלולה להביא לדליפת אמוניה שתביא, על פי חלק מההערכות, למות אלפים מתושבי האזור.
באוקטובר 2013 החליטה ממשלת ישראל פה אחד להקים מפעל חדש ליצור אמוניה מקומי שיחליף את היבוא, וביוני 2015 פורסם המכרז למפעל האמוניה החדש שיוקם במישור רותם. המפעל החדש אמור לספק את צורכי השוק המקומי, הנאמדים ב-120 אלף טונות בשנה. האמוניה היא חומר חיוני לתהליכי קירור במפעלי מזון ולתהליכי ייצור שונים בתעשייה. חלק מהחברות שניגשו למכרז מעוניינות להקים גם מפעלי המשך, שיוכלו להפיק מוצרים נוספים מהגז הטבעי המשמש לייצור האמוניה.
בנובמבר 2016, נסגר המכרז להקמת מפעל האמוניה במישור רותם ללא הצעות, והזזת מכל האמוניה ממפרץ חיפה נדחתה.
ב-28 במאי 2017, החליט בית המשפט העליון שמכל האמוניה ירוקן באופן סופי עד ל-31 ביולי 2017. בספטמבר 2017 הושלם ריקון המכל מאמוניה. בדצמבר 2018 הודיעה חיפה כימיקלים שתקים מפעל לייצור אמוניה, שהוא חומר גלם חיוני לפעילותה, באתר הקבוצה שבמישור רותם, כך שלא יהיה צורך ביבוא ושינוע של האמוניה אותה היא מייבאת כיום. בדצמבר 2020 התפרסם כי קבוצת חיפה חתמה על חוזה מול חברת SAIPEM האיטלקית במסגרתו תקים החברה מפעל לייצור אמוניה במישור רותם בנגב. המפעל צפוי להיות בעל תפוקה של כ-100,000 טון אמוניה בשנה וישמש את קבוצת חיפה לשיווק בישראל ובחו"ל. ההשקעה של קבוצת חיפה בפרויקט נאמדת בכ-200 מיליון דולר. החוזה מול החברה האיטלקית כולל בין היתר, שירותי הנדסה, בינוי, רכש וציוד של מפעל ייצור האמוניה והרצתו.
רשימת המפעלים > פארק תעשיות רותם

פארק תעשיות רותם הוא פארק לתעשיות היי-טק שהקימה החברה הממשלתית רותם תעשיות, שהוקמה במטרה לאתר שימושים מסחריים לפיתוחים שעליהם עובדים בקריה למחקר גרעיני. פארק תעשיות רותם נמצא כ-15 קילומטר ממערב למישור רותם בשטח השיפוט של דימונה.
ביוני 2008 חנכה חברת ברייטסורס אנרג'י את מרכז הפיתוח הסולרי SEDC ‏(Solar Energy Development Center), שדה סולרי פעיל המשמש להדגמת הטכנולוגיה הסולרית של החברה ולפיתוחה, בפארק תעשיות רותם. המרכז מפיק כ-4–6 מגה ואט של אנרגיה תרמית. הפרויקט כולל יותר מ-1600 מראות בשטח כולל של 12 דונם.
תחבורה

את מישור רותם חוצה כביש 258, המחבר בין דימונה לערד.
מהקו הראשי של רכבת ישראל מתפצלת באזור ממשית שלוחה למישור רותם (מסוף מטענים צפע), המשמשת בעיקר רכבות משא להובלת אשלג לנמל אשדוד.
תחבורה > מסוע מפעלי ים המלח

בשנת 1986, הוקם מסוע המוביל אשלג ישירות משטח מפעלי ים המלח בסדום עד למישור רותם, למקום בו עוברת מסילת ברזל. באמצעותו ניתן להעמיס את החומרים על רכבות המיועדות לנמל אשדוד או למפעלים אחרים בצפון הארץ. המסוע הוא חגורת גומי המונחת על שני כבלים המונעים על ידי מנועים. המסוע מכוסה בכיסוי מיוחד המשתלב בנוף ומגן עליו בפני גשמים, רוחות ואבק. אורכו של המסוע הוא 18.2 קילומטר והוא מתגבר על הפרשי גובה של למעלה מ-800 מטר. כושר ההובלה שלו הוא כ-4.5 מיליון טון לשנה, אך בפועל הוא משנע כ-1.4 מיליון טון בשנה, מתוך ייצור אשלג שנתי של כ-3.7 מיליון טון (יתר האשלג משונע לנמל אילת במשאיות).
מקורות אנרגיה > גז טבעי

בשנת 1961, החלו מפעלי תעשייה באזור לקבל גז טבעי ממאגר ראש זוהר הסמוך, באמצעות חברת "מגל" – מפעלי גז לישראל בע"מ. החברה הניחה תשתית צינורות הולכת גז טבעי באורך כולל של כ-300 ק"מ, ממאגר ראש זוהר אל המפעלים באזור.
בשנת 2011, חיברה חברת נתיבי הגז הטבעי לישראל את מישור רותם לרשת מערכת הולכת הגז הטבעי הארצית שהקימה.
מקורות אנרגיה > פצלי שמן

במישור רותם מרבצים גדולים של פצלי שמן, סלע משקע עשיר בחומר אורגני המכונה "קרוגן". מסלעים אלה ניתן להפיק אנרגיה על ידי שריפתם בתנורים מיוחדים. בשנות ה-80 וה-90 השקיע משרד התשתיות מאמץ וסכומי כסף גדולים בבדיקה טכנו-כלכלית של ייצור חשמל מפצלי שמן. הבדיקה נעשתה באמצעות חברת פמ"א (פיתוח משאבי אנרגיה), שהקימה והפעילה מתקן פיילוט לייצור חשמל מפצלי שמן במישור רותם. חברת פמ"א נסגרה בשנת 2000 וחברת רותם אמפרט נגב המשיכה את פעילות המתקן. בשנת 2011 החליטה כימיקלים לישראל, החברה האם של רותם אמפרט, לסגור את המתקן עקב זיהום האוויר שהוא גורם וחוסר כדאיות כלכלית בהפעלתו.
בשנת 2017 החלה שותפות רא"מ (רותם אנרגיה מחצבים), שהוקמה על ידי חברת נורת'ווד אקספלוריישן, לקדם מיזם חדש להפקת נפט וחשמל (באמצעות מערכת השבת חום) במישור רותם מפצלי שמן מועשרים בפסולת פלסטיק.
אתרים סמוכים

בסמיכות למישור רותם מתקיימת פעילות כריית חולות וכן הטמנת פסולת באתר סילוק פסולת מרכזי, אתר אפעה שהוא הגדול מסוגו בישראל.
נוקלאופלזמה

מבנה התא, ובתוכו הגרעין
נוקלאופלזמה זוהי הציטופלזמה התוך-גרעינית, הדומה לציטופלזמה התאית. הנוקלאופלזמה מורכבת מפרוטופלזמה (אנ') ומוקפת בממברנת הגרעין. הנוקלאופלזמה מורכבת מנוזל צמיג, והיא עוטפת את הכרומוזומים ואת הגרעינון. בנוקלאופלזמה מומסות מולקולות רבות, בהן נוקלאוטידים ואנזימים. המטריקס הגרעיני, רשת סיבית דינאמית שיש לה קשר ככל הנראה להתבטאות גנים, נמצאת אף היא בתוך הנוקלאופלזמה.
משחק טקטיקה בזמן אמת

משחקי טקטיקה בזמן אמת (באנגלית: Real-time tactics‏, או בקיצור RTT) הוא תת-ז'אנר של הז'אנר משחקי אסטרטגיה ממוחשבים אשר מתמקד בקבלת החלטות טקטיות וחשיבה מהירה בזמן אמת. בניגוד למשחקי משחקי האסטרטגיה בזמן אמת המסורתיים, אשר מתמקדים גם לעיתים רבות בניהול של משאבים והקמת בסיסים, במשחקי טקטיקה בזמן אמת ההתמקדות היא אך ורק בביצוע של טקטיקות מורכבות בשדה הקרב.
משחקיות

משחקי טקטיקה בזמן אמת כוללים בדרך כלל קרבות ומשימות בקנה מידה קטן יחסית בהשוואה למשחקי אסטרטגיה בזמן אמת. השחקן שולט בדרך כלל במספר מוגבל של יחידות או חוליות בשדה הקרב ועליהם לקבל החלטות אסטרטגיות בזמן אמת כדי להשלים משימות שונות, כמו למשל כיבוש של יעדים מסוימים, חיסול כוחות אויב או השלמת משימות ספציפיות כמו חילוץ בני ערובה, השמדת מתקנים של האויב, וליווי אח"מים למקום מבטחים.
במהלך המשחק השחקן חייב להסתגל לתנאים המשתנים של שדה הקרב המשתנים על מנת להערים על האויב.
משחקים בולטים

"XCOM: Chimera Squad" (אנ')
סדרת משחקי "קומנדוס"
סדרת משחקי "Company of Heroes" (אנ')
"World in Conflict" (אנ')
סדרת משחקי "Men of War" (אנ')
סדרת משחקי "Desperados: Wanted Dead or Alive" (אנ')
"Shadow Tactics: Blades of the Shogun" (אנ')
Imperial Glory
Syndicate
טוטאל וור
רומא: מלחמה טוטאלית
ראו גם

משחק טקטיקה מבוסס תורות
משחק אסטרטגיה ממוחשב
משחק תפקידים טקטי
הערות שוליים

↑  "The State of the RTS". IGN. 7 באפריל 2006. אורכב מ-המקור ב-9 באפריל 2006. נבדק ב-14 בספטמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Walker, Mark. "Strategy Gaming: Part II". GameSpy. אורכב מ-המקור ב-5 בינואר 2010. נבדק ב-5 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Point - CounterPoint: Resource Collection vs. Fixed Units". StrategyPlanet. אורכב מ-המקור ב-2007-12-31. נבדק ב-2007-11-04.
| סוגות משחקי וידאו |
| --- | --- | --- |
| משחקי פעולה | משחק מכות (Hack and slash) • משחק לחימה • משחק פלטפורמה (משחק ריצה אינסופית) • משחק יריות (משחק ירי בגוף ראשון • Shoot 'em up • משחק יריות טקטי • משחק ירי בגוף שלישי • משחק באטל רויאל) |  |
| משחקי פעולה-הרפתקאות | משחק דמוי GTA • משחק התגנבות • משחק מטרוידבניה • משחק הישרדות-אימה |  |
| משחקי הרפתקה | משחק הרפתקאות גרפי • משחק הרפתקאות מבוסס טקסט • סרט אינטראקטיבי • רומן חזותי |  |
| משחקי תפקידים | משחק פעולה-תפקידים • Dungeon crawler • משחק תפקידים המוני ברשת • משחק תפקידים טקטי |  |
| משחקי אסטרטגיה | משחק אסטרטגיה בזמן אמת (הגנת מגדלים) • משחק אסטרטגיה מבוסס תורות • 4X • משחק ארטילריה ממוחשב • משחק זירת קרב מרובת משתתפים • משחק אסטרטגיה מקוון מרובה משתתפים בזמן אמת • משחק טקטיקה בזמן אמת • משחק טקטיקה מבוסס תורות • משחקי מלחמה ממוחשבים |  |
| משחקי סימולציה | סימולציות ניהול ובנייה (משחקי בניית ערים) • סימולציות חיים (סימולציות חברתיות • חיות מחמד וירטואליות) • משחק אלוהות • משחק ספורט ממוחשב • משחקי סימולציית כלי רכב (סימולציות טיסה • סימולציות טיסה בחלל • סימולציות מרוצים • משחקי מרוצי קארטינג • סימולציות רכבות) |  |
| סוגות אחרות | משחק חשיבה • משחק חינוכי • משחק התעמלות  • משחק וידאו מוזיקלי • משחק חברה ממוחשב • משחק שולחן ממוחשב |  |
| כללי | היסטוריה של משחקי הווידאו • משחק וידאו לשחקן יחיד • משחק מרובה משתתפים (Co-op • PVP) • משחק קונסולה • משחק מחשב • משחק ארקייד • משחק מובייל • משחק וידאו המבוסס על מיקום גאוגרפי • משחק מציאות מדומה • משחק רשת (משחק דפדפן • משחק רשת מרובה משתתפים • משחק רשת חברתית) • משחק מבוסס טקסט • משחק גלילה צדדית • משחקי עולם פתוח • משחק אינדי |  |
משפחת אבו ח'דרה

בית הבאר של משפחת אבו ח'דרה, הנמצא בדרך אילת 54
מִשְׁפַּחַת אַבּוּ חַ'דְרַה (בערבית: أبو خضرة) הייתה משפחה ערבית מוסלמית אמידה מיפו, בעלת השפעה בזירה המקומית, ובבעלותה היו נכסים רבים ביפו ובעזה וסביבתה.
המשפחה היגרה בשנות החמישים של המאה ה-19 ממצרים לאזור יפו ועזה. אבי המשפחה, אסמאעיל אבו ח'דרה, נעשה מקורב לשלטון העות'מאני והתעשר. המשפחה החזיקה בכעשרים נכסים ובשטח קרקע חקלאית כולל של כ-12,000 דונם ביפו, בעזה ובירושלים. על שם המשפחה נקראו שני רחובות ביפו, כשלמעשה אחד מהם היה לשכונה, שכונת אבו ח'דרה, בתחומי האזור שלימים הפך לפלורנטין. על אדמות פרדס שמכרה המשפחה לשלום וולובלסקי הוקמו בתי מלאכה. בית הקברות טאסו הוקם על חלקת אדמה שהייתה בבעלותה של המשפחה ונמכרה לווקף לאחר מותו של אב המשפחה. במלחמת העצמאות ברחו בני המשפחה מאזורי יפו ועזה, והבעלות על נכסיהם עברה לאפוטרופוס הממונה על נכסי נפקדים. שמות הרחובות על שם המשפחה שונו, האחד לרחוב הנגב והשני לרחוב חלץ.
שניים מבני המשפחה נבחרו למועצת העיר יפו: האשם אבו ח'דרה נבחר בשנת 1927 וסיים את כהונתו בפקודת הנציב העליון לאחר שפשט את הרגל; ורבאח אבו ח'דרה, נבחר בשנת 1947.
כנעאן אבו ח'דרה שימש עורכו הראשי של היומון א-שעב, שנקט עמדה המתנגדת לציונות ולשלטון הבריטי בארץ ישראל.
הערות שוליים

↑  VTLV - תל אביב הוירטואלית - בית הבאר של מש' אבו חדרא, באתר www.vtlv.co.il
↑  תל-אביב, דבר, 20 בספטמבר 1943
↑  שמואל גילר, "מערכות הבחירות העירוניות ביפו" בפרויקט בן-יהודה
↑  בחירות משנה לעירית יפו, הארץ, 2 במרץ 1931
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מפצח אגוזים

ערך זה עוסק בכלי המיועד לפיצוח אגוזים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פיצוח אגוזי לוז באמצעות מפצח אגוזים מודרני
מפצח אגוזים הפועל באמצעות סיבוב הבורג
השימוש במפצח אגוזים
מַפְצֵחַ אֱגוֹזִים הוא כלי שנועד לשבירת ופיצוח קליפת האגוז על מנת להגיע אל תוכנו. קיימים מפצחי אגוזים בעיצובים שונים, הכוללים מנופים, ברגים ומנגנונים שונים. קיימים גם מפצחים המעוצבים בצורה המדמה אדם אשר שיניו הן אלו המשמשות לפיצוח האגוז, אך מרביתם מיועדים לקישוט.
היסטוריה

אגוזים פוצחו לאורך ההיסטוריה, באמצעות פטיש וסדן, שלעיתים קרובות היה עשוי מאבן. אגוזים מסוימים, כמו למשל אגוזי מלך, פוצחו על ידי החזקת האגוז בכף היד והפעלת לחץ עם כף היד או האגודל, או באמצעות אגוז נוסף. הכלים הראשונים ששימשו לפיצוח אגוזים הופיעו במאה הרביעית והשלישית לפני הספירה, והיו פרימיטיביים בהרבה מהמפצחים המודרניים. מפצחי האגוזים העתיקים פעלו בצורות שונות, וכללו גם מפצחי בורג, אשר עקרון פעולתם הוא לחץ המופעל על האגוז על ידי סיבוב הבורג.
מפצח האגוזים המודרני, הוא בדרך כלל דומה לצבת, אך נקודת הציר נמצאת בקצהו מעבר לאגוז, ולא באמצע. ייצור מפצחים הפועלים על עקרון של לחץ דרך ציר, החל ככל הנראה ביוון העתיקה. החומרים ששימשו לייצור נעו בין כסף, ברזל יצוק, ברונזה, ועץ (בעיקר בצרפת ואיטליה). לעיתים רחוקות יותר, יוצרו גם מפצחים מפורצלן. פעמים רבות מפצחים אלו עוצבו בצורות בני אדם ובעלי חיים.
בסיפורי קנטרברי מהמאה ה-14, מוזכרים מפצחי האגוזים.
בשנת 1913 רשם איש העסקים הנרי קוואקנבוש פטנט על מפצח אגוזים המבקע את הקליפה בצורה שאינה יכולה לגרום נזק לאגוז עצמו.
שימוש נוסף שנעשה בכלי, הוא פיצוח שריונם של סרטנים ולובסטרים על מנת להוציא את בשרם לחוץ.