stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירגזי קארפ
מורפולוגיה

ירגזי קארפ הוא מין של ציפור שיר קטנה באורך 15 ס"מ. ירגזי זה הוא קטן יחסית ושחור כמעט לחלוטין עם ראש מרובע יחסית, גב בצבע שחור-כחלחל וזנב בעל פס לבן דק בשוליים. הכנפיים לבנות בעיקר בסוככות היד, וסוככות האמה לבנות בשוליהן. הפנים והגחון שחומים. ירגזי קארפ ניתן להבחנה מהירגזי המפויח בכך שהוא קטן יותר, מקורו וזנבו קצרים יותר, הוא כהה יותר, וזנבו כהה יותר. המינים דומים אבל הנקה חיוורת יותר, עם גחון בצבע חום כהה, וכך גם הפרטים הצעירים, אם כי לא באותה מידה. קריאות ירגזי קארפ הן צרודות וחוזרות על עצמן, ודומות לאלו של הירגזי המפויח.
טקסונומיה

ירגזי קארפ תואר לראשונה על ידי ג'יימס דייוויד מקדונלד וב. וו. הול בשנת 1957. הסוג מלאניפרוס תואר על ידי שארל לוסיאן בונפרטה בשנת 1850. עם זאת, שנים רבות נחשב הסוג לחלק מהסוג ירגזי. מחקר משנת 2013 הראה שהמינים האפריקאיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מלאניפרוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN‏, ו-IOC (אנ').‏ לעומתם, ITIS עדיין מציג את מיני הסוג מלאניפרוס בסוג ירגזי.
ירגזי קארפ נחשב בעבר לתת-מין של ירגזי לבן-כנף.
העץ הפילוגנטי של הסוג מלאניפרוס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
התנהגות

פרטי ירגזי קארפ נצפים לרוב לבד, בזוגות או בלהקות קטנות מאוד, שלעיתים מצטרפות ללהקות מעורבות-מינים. ירגזי קארפ הוא מין ירגזי פעיל מהיר ואקרובטי המחפש מזון בעצים נמוכים ובשיחים, ונע בזריזות מענף לענף בתעופה גלית. הוא ניזון מחרקים וזרעים. בקיץ, פרטי הירגזי הופכים ידידותיים, והם מסתדרים בקבוצות של שניים עד חמישה ירגזיים כל אחת. נמצא כי הפרטים נוהגים להתרבות בקינים, בעיקר בחודשים ינואר עד מרץ, במאי וביולי.
הקן מוקם בחלל טבעי בעצים, לפעמים בקן נטוש של ברבט או נקר. קן אחד נמצא בנמיביה בתוך צינור ברזל בקוטר 5 סנטימטרים. הקן הוא לרוב משטח של עשבים ופרווה, עליו מטילה הנקבה 3–5 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות ואפורות, בגודל 20.5×14.5 מילימטרים. לא ידוע מהם אורך זמן הדגירה והשהות בקן. משוער כי במין זה קיימים מקרים של "עוזרי דגירה", בהם הזוג המקנן מקבל עזרה בגידול הגוזלים מירגזי או שניים נוספים.
בית גידול ותפוצה

בדומה למינים אנדמיים נוספים, האוכלוסיות הגדולות ביותר של ירגזי קארפ מצויות בנמיביה, בעיקר בדרומה ובמרכזה. באזורים שהיו עשירים בעצי המונאפה (אנ'), נצפו אוכלוסיות של 15 ירגזיים קארפ לכל קילומטר רבוע אחד. ירגזי הקארפ נוהג, בנוסף, להימצא בקרבת עצי השיטה.
ירגזי קארפ מצוי בגבהים של 1,000–1,800 מטרים מעל פני הים. טווח התפוצה של מין זה גדול (כ–564,000 קמ"ר), ולכן הוא אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח. לא כימתו את גודל האוכלוסייה, אך מעריכים כי המין לא מתקרב לסף סכנת ההכחדה על פי קריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן אין ירידה מהירה דיה כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. על כן, ירגזי קארפ מסווג כמין ללא חשש.
הערות שוליים

↑  ירגזי קארפ באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ירגזי קארפ באתר eBirds (באנגלית)
↑  ירגזי קארפ באתר Oiseaux (בצרפתית)
1 2 3  Simon Harrap, Tits, Nuthatches and Treecreepers, A&C Black, 2010-06-30, ISBN 978-1-4081-3458-0. (באנגלית)
↑  Charles-Lucien Bonaparte, Conspectus generum avium, כרך 1, Lugduni Batavorum :: Apud E.J. Brill,, 1850
↑  British Museum (Natural History)., British Museum (Natural History), George Robert Gray, Catalogue of the genera and subgenera of birds contained in the British Museum., London,: Printed by order of the Trustees,
1 2  Ulf S. Johansson, Jan Ekman, Rauri C. K. Bowie, Peter Halvarsson, A complete multilocus species phylogeny of the tits and chickadees (Aves: Paridae), Molecular Phylogenetics and Evolution 69, 2013-12-01, עמ' 852–860 doi: 10.1016/j.ympev.2013.06.019
↑  ירגזי מפויח, באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Waxwings and allies, tits, penduline tits – IOC World Bird List (באנגלית אמריקאית)
↑  ITIS - Report: Parus niger, www.itis.gov
1 2 3  Carp's Great Tit, R.E. Simmons  (באנגלית)
↑  ירגזי קארפ באתר Birdlife International
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
ישיבת קריית מלך

| --- | --- |


 ישיבה
 השתייכות:  ישיבה ליטאית
 תקופת הפעילות:  ה'תש"ס–הווה
 מייסדים:  הרב שלמה קניבסקי
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב שלמה קניבסקי  הרב בנימין רימר  הרב יעקב קארפ
 תלמידים
 :  250
 מיקום
 מיקום:  בני ברק
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°05′02″N 34°49′46″E﻿ / ﻿32.08375°N 34.829527777778°E﻿ / 32.08375; 34.829527777778
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ישיבת קריית מלך(למפת גוש דן רגילה) ישיבת קריית מלך(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת קריית מלך(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת קריית מלך  he ישיבת קריית מלךhe ישיבת קריית מלךמפת  __ בני ברק (in English: Bnei Brak) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) מדרום וממערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הרב חיים קניבסקי בצאתו מן הישיבה
ראשי הישיבה
ישיבת קריית מלך היא ישיבה גדולה בבני ברק, המשתייכת לזרם החרדי ליטאי.
הישיבה הוקמה בשנת תש"ס (2000) כשיעור רביעי של ישיבת תפארת ציון שקמה שלוש שנים קודם לכן. בשנת הלימודים הבאה הפכה לישיבה גדולה בפני עצמה, עם כולל אברכים. בישיבה לומדים כמה מאות בחורים.
מקים הישיבה והעומד בראשה הוא הרב שלמה קניבסקי, בנו של הרב חיים קניבסקי. הישיבה נקראת על שם ספרו הראשון של האב.
את דרך הלימוד התווה ראש הישיבה הרב אייזנשטיין על פי דרך רבו, הרב נחום פרצוביץ.
צוות הישיבה

בעבר שימש בתפקיד הרב דב (בערל) אייזנשטיין (משנת 2000 - תש"ס, ועד לפטירתו בפברואר 2003 - אדר תשס"ג). לאחריו החל לשמש הרב שמואל יעקב בורנשטיין עד לפטירתו בשנת תשע"ז (2017), ובמקומו מונה הרב יעקב קארפ, ששימש עד אז כראש ישיבת כנסת יצחק במודיעין עלית. ראשי הישיבה כיום הם הרב שלמה קניבסקי, הרב בנימין רימר והרב קארפ.
מגידי השיעורים הם: הרב יהושע אייזנשטיין (ראש הקיבוץ), הרב נח אייזנשטיין, הרב דב טננבוים, הרב אלישע כהן והרב ישראל פרוכטר. בעבר לימד בישיבה הרב חיים מרדכי אוזבנד. המנהל הרוחני היה הרב נתן כהן, עד לפטירתו ב-2008 (תשס"ח). לאחריו התמנה לתפקיד הרב ישראל הבלין.
כיבושי יוסטיניאנוס

כיבושי יוסטיניאנוס היו אוסף של מלחמות ומערכות שניהל הקיסר יוסטיניאנוס הראשון במאה השישית לספירה, במטרה לכבוש מחדש שטחים שהשתייכו לאימפריה הרומית המערבית בטרם עליית הממלכות הברבריות. במהלך המלחמות האלו כבשו הכוחות הביזנטיים תחת הגנרל בליסאריוס אזורים נרחבים בצפון אפריקה, באיטליה ואף בספרד של ימינו. לאורך שש-עשרה שנות לחימה העיר רומא, הבירה המקורית של האימפריה, נכבשה חמש פעמים. אך היקף הכיבושים הנרחב עלה במחיר יקר לאימפריה הביזנטית, שלא יכלה לעמוד במחיר החזקת השליטה הצבאית בשטחים האלו לאורך זמן.
רקע

לאחר חלוקת האימפריה הרומית למזרח ולמערב בשנת 395, החלה האימפריה הרומית המערבית להתפורר. לאורך המאה החמישית לספירה, נדידת העמים הביאה להקמתן של ממלכות ברבריות בשטחים המערביים. האימפריה המערבית התפרקה סופית עם הדחתו של הקיסר האחרון בשנת 476 בידי אודואקר האוסטרוגותי. החל משלב זה נותר רק הקיסר הרומי המזרחי בקונסטנטינופוליס, אך למרות היריבות עם הממלכות הברבריות, הוא עדיין הוכר כקיסר הרומי הלגיטימי, שמתיימר לשלוט באויקומנה - בעולם התרבותי. אך גם אם הממלכות הברבריות הכירו בעליונותו עליהן, הן לא העלו לו מיסים כפי שהיו עושות לו היו נותרות תחת השלטון הרומי.

חרף עליונותו של הקיסר המזרחי על השליטים הברבריים, יוסטיניאנוס לא ויתר על האפשרות להשיב לאימפריה את הטריטוריות שאבדו לה, ובמיוחד את העיר רומא עצמה.
המלחמה בוונדלים

ההזדמנות שלה חיכה יוסטיניאנוס לצאת לכיבושים הופיעה בשנת 530, לאחר הפיכה כנגד השליט הוונדלי הילדריך. הפלתו בידי גלימר, שנטה יותר לנצרות האריאנית לעומת הילדריך (שהפסיק את רדיפת הקתולים בארצו) סיפקה תירוץ לפלישה מצד הקיסר. בשנת 533, לאחר שנחתם הסכם שלום מול האימפריה הסאסאנית, הצי הביזנטי יצא לדרך ועצר באי סיציליה שהיה תחת שליטת האוסטרוגותים. שם גילה בליסאריוס, המצביא הביזנטי, שהוונדלים אינם מצפים כלל להתקפה. לאורך מסעו של הצי הביזנטי על חופי אפריקה לעבר קרתגו, בליסאריוס אסר על ביזה ומיקד את הצבא בתקיפת הכוחות שנגדו בלבד. גלימר, אכן מופתע מהופעת הצבא בשעריו, שלח את כוחותיו בניסיון לאגף את הצבא הביזנטי. אך בליסאריוס ניצח את צבאותיו באוסף של מערכות ממוקדות והכניע את העיר.

הצי יצא לעיר קרתגו עצמה, והתושבים הברברים שלחו אליהם נציגים להישבע אמונים ליוסטיניאנוס. ב-17 בספטמבר הצבא הביזנטי בראשות בליסאריוס נכנס בשערי העיר. גלימר חזר ואסף את כוחותיו מחוץ לקרתגו למשך כשלושה חודשים, אך לבסוף הובס בקרב וברח עם שארית אנשיו, מותיר מאחור את כל אוצרותיהם של הוונדלים במחנה הנטוש. הלוחמים הביזנטים בזזו את האוצר הזה מיד עם הגעתם למחנה. גלימר הובא לקונסטנטינופוליס וקיבל חנינה ואדמות בגלטיה מיוסטיניאנוס.
המלחמות באיטליה

היעד הבא של יוסטיניאנוס – והיה זה יעדו המרכזי – היה העיר רומא. הייתה זו בירתה העתיקה של האימפריה, והעובדה שיוסטיניאנוס הזדהה כקיסר הרומי מבלי להחזיק בעיר הביכה אותו. בשנת 534, תירוץ דומה לזה שהביא את הביזנטים לאפריקה אירע באיטליה האוסטרוגותית: הפיכה שארגן המלך תיאודהאד כנגד השליטה העוצרת אמלסינתה (Amalasuintha). וכך בשנת 535 הגיעו לאיטליה הכוחות הביזנטים בראשות בליסאריוס. אך לעומת אפריקה שנפלה במהירות יחסית, הערים האיטלקיות הראו נאמנות מפתיעה לגותים. התושבים לא ששו להצטרף ולחסות שוב תחת שלטונו של הקיסר הרומי – שלטון שהתאפיין במלחמות אזרחים ומרידות לקראת נפילת האימפריה המערבית, לעומת השקט היחסי שאפיין את חצי המאה תחת אודואקר ותיאודוריך.

למרות ההתנגדות כבשו הביזנטים שטחים רבים בדרום איטליה ואת העיר רומא עצמה, אך במחיר כבד לאוכלוסייה המקומית. נזק רב נגרם לתשתיות העיר רומא ולאקוודוקטים. המלחמות באיטליה נמשכו כשש-עשרה שנים ובמהלכן החליפה העיר ידיים לא פחות מחמש פעמים. כאשר הלומברדים פלשו לשטחי איטליה המפוררת בשנת 568, כבר לא נותרו בחצי האי כוחות מאורגנים שיוכלו להם.
ראו גם

יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
האימפריה הביזנטית
הערות שוליים

↑  Marion Kruise, The Politics of Roman Memory: From the Fall of the Western Empire to the Age of Justinian, p.148
↑  Walter Pohl, Justinian and the Barbarian Kingdoms, in The Cambridge Companion to the Age of Justinian, p.448-449
↑  J. A. S. Evans, The Age of Justinian: The Circumstances of Imperial Power, p.49
↑  Evans, p.75-76
↑  Evans, p.76-78
↑  Kruise, p.149
↑  Pohl, p. 457
↑  Pohl, p.463-464
כרים קמאלוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 בוכרה, אוזבקיסטן 
 פטירה:  22 באוגוסט 2020 (בגיל 66 בערך) טשקנט, אוזבקיסטן 
 פרסים והוקרה
 "Mehnat shuhrati" order  מסדר הידידות 
 
כרים ג'מאלוביץ' קמאלוב (1954–22 באוגוסט 2020) היה מדינאי אוזבקי, חבר פרלמנט (1999–2004) ומושל מחוז בוכרה (1997–2011, 2017–2020).
ביוגרפיה

נולד בשנת 1954 (על פי מקורות אחרים - בשנת 1955) בעיר בוכרה. בוגר המכון הטכנולוגי להנדסה של בוכרה. משנת 1994 עד 2007 שימש כמושל בוכרה. בשנים 2007–2017 שימש כמנכ"ל חברת 20-trest LLC. בשנת 2017 הוא מונה לראש עיריית בוכרה והחזיק בתפקיד זה עד ל-29 בפברואר 2020, אז מונה למושל מחוז בוכרה. שימש כחבר הפרלמנט (מג'יליס) בשנים 1999–2004.
הוא מת ב-22 באוגוסט 2020 בטשקנט, שם עבר טיפול במחלת נגיף קורונה 2019 מאז אושפז ב-30 ביולי. נקבר בבית העלמין ח'זראטי אמאם בבוכרה.
הערות שוליים

↑  ТАЪЗИЯ, Хоразм вилояти ҳокимлиги (ברוסית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא אוזבקיסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישיבת קריית מלאכי

| --- | --- |

בית המדרש של הישיבה
 ישיבה
 השתייכות:  ישיבה ליטאית וחוזרים בתשובה
 מייסדים:  הרב יהודה עמית
 בעלי תפקידים
 ראש הישיבה:  הרב יהודה עמית
 משגיח:  הרב שמואל באום
 תלמידים
 :  כ-280
 מיקום
 מיקום:  רחוב הרב נסים 10 קריית מלאכי
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°43′57″N 34°44′20″E﻿ / ﻿31.732555555556°N 34.739°E﻿ / 31.732555555556; 34.739
 http://www.yeshivatkm.org
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) ישיבת קריית מלאכי(למפת השפלה רגילה) ישיבת קריית מלאכי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת קריית מלאכי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ישיבת קריית מלאכי  he ישיבת קריית מלאכיhe ישיבת קריית מלאכימפת  __ קריית מלאכי (in English: Kiryat Malakhi) [‌השפלה וסביבותיה‌]מכל הכיוונים: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) בתווך בין שני חלקי העיר קריית מלאכי: אזור תעשייה באר טובייה (חלק מ-__ מועצה אזורית באר טוביה) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ראש הישיבה, הרב יהודה עמית
ישיבת קריית מלאכי היא ישיבה חרדית שהוקמה עבור צעירים חילוניים ודתיים לאומיים, בוגרי תיכונים וישיבות תיכוניות. הישיבה משמשת כ"תחנת מעבר" בדרך לישיבה חרדית "רגילה", אך ניתן להישאר וללמוד בה ללא הגבלת זמן, לרוב עד נישואיו של התלמיד. הישיבה נמצאת בקריית מלאכי.
הישיבה הוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי הרב יהודה עמית, בעצמו בעל רקע של התחרדות, בהמלצתו של הרב חיים שאול גריינמן הישיבה נועדה לקלוט תלמידים שלא למדו קודם לכן במסגרת ישיבתית חרדית.
בשנותיה הראשונות של הישיבה, היו רוב התלמידים בוגרי תיכונים דתיים או ישיבות תיכוניות. כיום רוב התלמידים הם חוזרים בתשובה. כשליש עד חצי מהתלמידים הם בחורי ישיבה חרדים שבאים לתקופת חיזוק קצרה. נכון ל-2023 לומדים בישיבה כ-300 בחורים.
בתחילת העשור השלישי של המאה העשרים והאחת נבנה בניין פנימיה חדש.
שיעורים ורבנים

מלבד לימוד הגמרא, נמסרים בישיבה שיעורי מוסר, השקפה, הלכה ופרשת השבוע.
הרב שמואל באום משמש כמשגיח. הרב יצחק פנחס גולדווסר נותן בישיבה שיחת מוסר דו שבועית.
הערות שוליים

↑  ישיבת קרית מלאכי - ראש הישיבה, באתר www.yeshivatkm.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 119161696232916120008   WorldCat (עם VIAF): 119161696232916120008
לאון השלישי האיסאורי, קיסר האימפריה הביזנטית

לאון השלישי האיסאורי (ביוונית ביזנטית: Λέων Γ' ο Ἰσαυρóς בעברית: "לאון (או טריטוס) איסאורוס", נולד בשנת 685 לערך - 18 ביוני 741) היה קיסר האימפריה הביזנטית מ-717 ועד מותו ב-741, ומייסד "השושלת הסורית". בתקופתו הושם קץ לחוסר היציבות ממנו סבלה ביזנטיון מזה שנים, הקיסרות הצליחה להגן על עצמה מול הערבים ומבחינה דתית דגל לאון השלישי במדיניות של איקונוקלאזם (ניתוץ פסלים וצלמיות האל).
משפחה

ללאו היו ארבעה ילדים מאשתו מאריה:
אנה, אשר נישאה לארטבסדוס
קונסטנטינוס, אשר ירש אותו והפך לקיסר קונסטנטינוס החמישי
אירנה
קוסמו
הערות שוליים

↑  אם כי ההיסטוריון תאופנס לא היה בטוח אם הם פעלו תחת טרבלוס או תחת יורשו, קורמסיי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307292105171  BnF: cb12183014p (data)  GND: 118779540  ICCU: CFIV156687  ISNI: 0000 0000 9298 0157  LCCN: no2002039837  NLG: 154053  NTA: 142793388  RERO: 02-A012398789  SELIBR: 233311  SUDOC: 073339687  VIAF: 285128475   WorldCat (עם VIAF): 285128475
יצחק זליג מורגנשטרן

רבי יצחק זליג מורגנשטרן (תרכ"ו, 1866 – ג' בחשוון ת"ש, 1939) היה אדמו"ר מקוצק-סוקולוב וראש ישיבה, חבר מועצת גדולי התורה וממנהיגי יהדות פולין לפני השואה. נפטר מעט לאחר שהחלה המלחמה.
תולדות חייו > שנים ראשונות

נולד בקוצק בשנת תרכ"ו ליוכבד ולרבי חיים ישראל מורגנשטרן. אביו היה נכדו של רבי מנחם מנדל מקוצק ובנו של רבי דוד מורגנשטרן, האדמו"ר השני מקוצק. גדל והתחנך בבית המדרש בקוצק, שהיה השני בגודלו מבין השושלות שהמשיכו את מסורת רבי מנחם מנדל מקוצק. בגיל 16 נישא לחיה הינדא ובמהלך השנים נולדו להם 11 ילדים. גם לאחר חתונתו המשיך לגור סמוך לאביו בקוצק ואחר כך בפילוב שליד לובלין. היה יד ימינו של אביו בניהול כל ענייניו, ובהם פרסום הקונטרס "שלום ירושלים" והקמת "אגודת האלף" לקניית קרקעות בארץ ישראל.
תולדות חייו > בסוקולוב

בשנת תר"ס (1900) התחיל לכהן כרב בעיירה סוקולוב, תפקיד אותו מילא במשך 40 שנה. לאחר פטירת אביו בשנת תרס"ה התחיל לשמש גם כאדמו"ר לצד אחיו רבי משה מרדכי ורבי צבי הירש, אולם הוא היה נחשב העיקרי ביניהם. לחצרו בסוקולוב היו מגיעים חסידים רבים, הוא הנהיג אותם בחריפות כמנהג חסידות קוצק ותבע מהם לימוד תורה והתעלות רוחנית. את עיקר זמנו השקיע בהדרכת החסידים בעבודת ה', לצד קבלת ההמונים שהיו באים אליו כדי להתברך ולקבל עצה. בביתו בסוקולוב הייתה ספרייה גדולה, שהכילה אלפי ספרים אותם היה רוכש במסעותיו הרבים.
תולדות חייו > ראש ישיבה

מיד עם הגיעו לסוקולוב פתח ישיבה לבחורים בבית הכנסת של העיירה. בשנים הראשונות היה הוא עצמו מלמד את התלמידים, בהמשך מינה ר"מים נוספים שיעזרו לו. בזמן מלחמת העולם הראשונה עזבו התלמידים והישיבה נסגרה. רבי יצחק זליג עצמו עבר לוורשה, כמו אדמו"רים ורבנים נוספים מרחבי פולין. לאחר המלחמה פתח את הישיבה מחדש ואף הרחיב וביסס אותה. את שמה קרא "בית ישראל" על שם אביו. בנו רבי משה דוד עמד בראש הישיבה. בשנת תר"פ (1920) נסגרה הישיבה שנית בעקבות המלחמה הפולנית-סובייטית. שנה אחרי כן הקים את הישיבה מחדש בפעם השלישית, בתחילה עם תלמידים מועטים, אך בהמשך גדלה הישיבה מאוד ומנתה מאות תלמידים, כאשר הוא עצמו מעורב מאוד בחיי הישיבה ובניהולה הן בצדדים הרוחניים והן בצדדים הכלכליים.
תולדות חייו > פעילות ציבורית

רבי יצחק זליג סבר כי כל רב בישראל נושא באחריות הציבורית, עליו לתת דעתו בענייני הכלל ואינו ורשאי להסתגר בארבע אמותיו. כבר מראשית הנהגתו היה מעורב בענייני הציבור הכלליים בפולין, והיה מפורסם כנואם, כאיש ארגון וכסופר מוצלח. הוא עמד בקשר עם כל מנהיגי יהדות פולין בזמנו, בהם: הרב אלחנן וסרמן, הרב מנחם זמבא ועוד. כבר בשנת תר"ע (1910) נבחר להשתתף במשלחת הרבנים מפולין לוועדת הרבנים בפטרבורג שכונסה בהוראת הצאר ניקולאי והשתתפו בה הרבנים החשובים ביותר באותה תקופה. היה ממייסדי "אגודת הרבנים" בפולין, ושימש בה כסגן נשיא בפועל.
בתרע"ט (1919) הצטרף לאגודת "שלומי אמוני ישראל" שהקדימה את תנועת אגודת ישראל בפולין. בהמשך נתמנה לחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, והיה שותף בכל כינוסיה של התנועה. הוא טען כי על היהדות החרדית להיאבק ב"אלמנטים שאינם נאמנים לתורה", ואסור לה לשתוק כמו שעשתה עד אז. הוא נטל חלק בכל הוועידות והכינוסים של התנועה, ופעל רבות לגיוס תומכים והקמת סניפים בכל רחבי פולין. מאמריו התפרסמו בעיתונים ובכתבי העת, בהם קרא ל"כל היראים - תחת דגל אגודת ישראל העולמית! מי לה' מכל עצמינו אליה יבוא ויתאגד עמנו". הוא תמך בפיתוח ספרות חרדית שתתאים לדור הצעיר, ועמד על ההבדל בין הדורות הקודמים שלא הצטרכו לספרי קריאה לבד מספרי הקודש. בשנת תרע"ט היה ממייסדי ה"מתיבתא" בורשה.
כאביו תמך גם הוא ביישוב ארץ ישראל, אולם הוא הדגיש שבניין הארץ יכול להיות רק על פי התורה. מטעם זה התנגד בחריפות לתנועה הציונית החילונית. בשנת תרפ"ד (1924) ביקר בארץ ישראל יחד עם משלחת מטעם מועצת גדולי התורה שכללה גם את האדמו"ר מגור וגיסו ר' חנוך צבי מבנדין. המשלחת נפגשה עם הנציב העליון הרברט סמואל ועם ראשי הציבור היהודי בארץ וניסתה להשכין שלום בין חוגי הרב קוק לחוגי הרב יוסף חיים זוננפלד. במהלך הביקור סייר ברחבי הארץ ונפגש עם חסידי קוצק שעלו ארצה במצוות אביו. בעקבות הביקור התחזקה בו עוד יותר החיבה לארץ ישראל והוא קרא לחסידיו לעלות ארצה. הוא גם ניסה לחדש את הפעילות של אביו ולהקים מושבה של חסידי סוקולוב בארץ ישראל, אבל תוכניות אלו לא יצאו לפועל. אהרן סורסקי מביא עדות של תלמידו, שמעון ווסרצוג, לפיה אמר בשנת תרצ"ה כי נראה שמן השמיים הטעו את גדולי ישראל בעניינה של ארץ ישראל, ורצון ה' היה שהארץ תיבנה על ידי יהודים שאינם שומרי מצוות.
תולדות חייו > שנותיו האחרונות

בעשר השנים האחרונות לחייו היה חולה במחלות שונות. זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה עבר לגור בעיר הנופש אוטבוצק הסמוכה לוורשה. באלול תרצ"ט (1939) נכנסו הגרמנים לאוטבוצק והתחילו להתעלל ביהודים. ביום הכיפורים באותה שנה נרצח בנו הבכור ששימש כרב בוונגרוב הסמוכה לוורשה לאחר שעבר התעללות בכיכר העיר על ידי הגרמנים.
רבי יצחק זליג נפטר בג' בחשוון ת"ש. ארונו הובא לוורשה והוא נטמן בבית הקברות היהודי בעיר. לאחר פטירתו הוכתר בנו רבי בנימין פלטיאל לממלא מקומו. בשנת תש"ה נלקח לאושוויץ, שם נספה.
צאצאיו

רבי מנדלי - רב בוונגרוב. נספה בשואה. וחתן רבי יעקב דוד ברוך מפאלינצא-וורקא
רבי משה דוד - נפטר בצעירותו בוורשה, בשנת תרצ"ח
רבי בנימין פלטיאל - ניהל את ישיבתו של אביו. מתרצ"ב כיהן כרב בסטרדין הסמוכה לסוקולוב. חתן רבי יוסף קאליש אדמו"ר מאמשינוב. לאחר פטירת אביו הוכתר לממלא מקומו. נפטר באושוויץ תקופה קצרה לפני שחרור המחנה.
אסתר, אשת רבי ראובן ברוך רבינוביץ, בן האדמו"ר מביאלובז'ג רבי שרגא יאיר רבינוביץ, מגזע היהודי הקדוש מפשיסחא. ראובן ברוך נפטר בגיל 24 שנים אחרי שנולדו להם שני ילדים: 1. אברהם. 2. ר' יעקב שהוכתר בגטו ורשא על ידי חלק מהחסידים לאדמו"ר מסוקולוב. ואז היא נישאה בזיווג שני לר' מרדכי ניסן קרול דיין וחבר הרבנות בלודז'.
טאבע, אשת פסח שניאור מקורוב.
רחל, אשת רבי יהודה לייב איגר, בנו של האדמו"ר מלובלין רבי עזריאל מאיר איגר.
ביילה רחמה, אשת רבי נחום מרדכי פרלוב האדמו"ר מנובומינסק. בנם הוא רבי יעקב פרלוב, האדמו"ר מנובומינסק, שהיה מראשי מועצת גדולי התורה בארצות הברית.
יוכבד, אשת אביגדור יעקובוביץ מלודז', בן שלמה יעקבוביץ' מו"ץ בלודז'.
רבקה, אשת ישראל אהרון בורנשטיין, בנו של האדמו"ר מסוכטשוב רבי שמואל בורנשטיין בעל שם משמואל. בנם שמואל אברהם בורנשטיין נהרג במלחמת העצמאות בהגנה על תל עדשים.
שרה, אשת קרוב משפחתה בנימין מורגנשטרן, בנו של רבי יעקב אריה מורגנשטרן מוישקוב.
לאה, אשת אהרן-יעקב גרינברג, שכיהן כחבר הכנסת מטעם המזרחי ומחבר ספרי "עיטורי תורה".
נכדו רבי מנדל מאיר מורגנשטרן, בן בנו רבי משה דוד, נמלט מפולין בציווי סבו, וכיהן כאדמו"ר מקוצק-סוקולוב. במשך שנים רבות התגורר בתל אביב, ובשנות ה-90 עבר לבני ברק ופתח בה בית מדרש. הוא הוציא לאור קצת מכתבי סבו ששרדו בספר בשם "שארית יצחק".
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ד, בני ברק, תשמ"ז, עמ' רלב-רצח.
שארית יצחק, תל אביב תשמ"ט (כולל קורות חייו מאת הסופר אהרן סורסקי)
הערות שוליים

↑  שארית יצחק, עמ' קו
↑  שארית יצחק, עמ' קכט
↑  בזמן השואה נמלט לוורשה ולאחר המרד גורש לאושוויץ, שם מת בסוף 1944. ראו עוד אודותיו:גם במיידאנק ואושביץ זהרו פניהם, בית יעקב, גיליון 47, ניסן תשכ"ג (1963), עמ' 9, באתר היברובוקסובבלוג רבנים שנספו בשואה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305698805171  PLWABN: 9810612682505606  GND: 1071341324  ISNI: 0000 0001 1730 0411  LCCN: nr94042610  VIAF: 44185275   WorldCat (עם VIAF): 44185275 
האוהל על קברו של האדמו"ר מסוקולוב בבית העלמין היהודי בוורשה
לוסיאן פטיפה

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1815 מרסיי, צרפת 
 פטירה:  7 ביולי 1898 (בגיל 82) ורסאי, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  הקונסרבטוריון המלכותי של בריסל 
 מעסיק:  לה מונה 
 
לוסיאן פטיפה
לוסיאן פֶּטיפָּה (בצרפתית: Lucien Petipa;‏ 22 בדצמבר 1815 – 7 ביולי 1898) היה רקדן בלט צרפתי בתקופת הבלט הרומנטי של המאה ה-19, אחיו של מריוס פטיפה, מנהל הבלט המפורסם של הבלט האימפריאלי הרוסי. הוא נולד במרסיי ומת בורסאי.
פטיפה, בנו של ז'אן-אנטואן פטיפה, היה הפרשן המקורי של רבים מתפקידי הגברים הראשיים בתקופה הרומנטית, שעבד עם כוריאוגרפים ידועי שם, בהם ז'אן קוראלי, בין השאר. התפקיד המפורסם ביותר שיצר היה, מן הסתם, אלברט, דוכס שלזיה (שנודע בהמשך כרוזן אלברכט) בבלט בן שתי המערכות ז'יזל, בשנת 1841, מול הבלרינה האיטלקייה קרלוטה גריזי, שהבלט נוצר למענה. בין 1860 ל-1868 היה מנהל הבלט באופרה של פריז ובשנים 1872 ו-1873 ניהל את תיאטרון לה מונה בבריסל.
תפקידים חשובים

אלברכט בז'יזל (1841)
אחמד ב"לה פרי" של בורגמילר (1843)
ירגזי סצ'ואני

| ירגזי סצ'ואני |
| --- | --- |
 ירגזי סצ'ואני
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: פויסילה
מין:: ירגזי סצ'ואני
שם מדעי
 Poecile weigoldicus ‏קליינשמידט וויגולד, 1921
תחום תפוצה


ירגזי סצ'ואני (שם מדעי: Poecile weigoldicus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים.