stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הליגה הלומברדית

שלט המנציח את החלטת חברות הליגה הלומברדית על הקמתה מחדש של מילאנו ב-1167
הליגה הלומברדית (באיטלקית: Lega Lombarda) הייתה ברית בין ערי לומברדיה (צפון איטליה) במאה ה-12, שהתגבשה נגד הקיסרות הרומית הקדושה בכלל והקיסר פרידריך ברברוסה בפרט. בברית היו חברות הערים אסטי, מילאנו, פיאצ'נצה, קרמונה, מנטובה, ברגמו, ברשה, בולוניה, פדובה, טרוויזו, ויצ'נצה, ונציה, ורונה, לודי, רג'יו אמיליה ופארמה וכן כמה בתי אצולה. הברית התגבשה לכדי כוח פעיל ב-1167 כאשר פרידריך ברברוסה פלש לצפון איטליה במטרה ליטול לידיו את השלטון בחבל הארץ, בהתאם לפרשנותו את ההסכם בין האימפריה הרומית הקדושה לנציגי ערי הליגה משנת 1158.
הליגה זכתה בתמיכתו של האפיפיור אלכסנדר השלישי, שביקש אף הוא להשיג שליטה למדינת האפיפיור בצפון איטליה. בקרב לניאנו (אנ') (29 במאי 1176) הנחיל צבא הליגה הפסד לצבא הקיסר, צעד שהוביל ל"שלום ונציה", חוזה שביתת נשק לשש שנים (1178–1183), הסכם שהורחב מאוחר יותר. במסגרת זו הסכימו הערים להיות תחת שלטון רשמי של הקיסרות, תוך שהן שומרות על אוטונומיה.
תומכי הליגה באיטליה התרכזו במפלגת ה"גואלפים" בעוד מתנגדיהם התרכזו במפלגת ה"גיבלינים".
הליגה, כברית הגנה אנטי-קיסרית הנתמכת על ידי האפיפיור, המשיכה להתקיים גם לאחר המאה ה-12. החל מ-1226 נלחמה נגד חילותיו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במסגרת מרד הלומברדים נפלו הערים ויצ'נצה (1226) וברשה (1238) לידי כוחות הקיסרות אולם במהלך המצור על פארמה (1249) הובסו לבסוף כוחות הקיסרות המותשים ממרידות הערים הצפון איטלקיות הבלתי פוסקות. לאחר מותו של פרידריך השני ב-1250 לא פעלו עוד כוחות הליגה במסגרת משותפת.
כיום מתקיימת בצפון איטליה תנועה פוליטית בשם "הליגה הצפונית" הקוראת לעצמאות הצפון ("פדניה" בטרמינולוגיה של התנועה) מאיטליה. הליגה הלומברדית ההיסטורית משמשת דוגמה ומופת לתנועה זו.
לקריאה נוספת

Gianluca Raccagni, The Lombard League (1164-1225), Oxford University Press, 2010 ISBN 9780197264713
יוסף יצחק שניאורסון (אוורוטש)

רבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש (תקפ"ב, 1822 – י"ח בכסלו תרל"ז, 4 בדצמבר 1876) היה אדמו"ר לחסידי צ'רנוביל בעיר אוברוץ' (אוורוטש) שבצפון אוקראינה, בנו של ה"צמח צדק" מלובביץ' וחתנו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס.
ביוגרפיה

אמו חיה מושקא (אנ'). נשא את חנה בתו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס שהיה אדמו"ר לחסידי צ'רנוביל. רבי יעקב ישראל היה בנו של רבי מרדכי, המגיד מצ'רנוביל, וחתנו של רבי דובער שניאורי.
בשנת ה'תרי"ט (1859), עוד בחיי אביו, קיבל בלחץ חמיו את האדמו"רות לבית צ'רנוביל בעיר אוברוץ' שבאוקראינה למרות התנגדות נחרצת מצד אח חמיו רבי אהרן טברסקי מצ'רנוביל, ומצד הצמח צדק אביו של רבי יוסף יצחק. בהנהגתו הלך בעקבות חמיו רבי יעקב ישראל מצ'רקס וניהל חצר בסגנון חסידויות צ'רנוביל-פולין, ולא בסגנון אביו הצמח צדק כדרכה של חסידות חב"ד. בכך היה חריג בין אחיו שהיו אדמור"י חב"ד. עם זאת היו לו מאפיינים חב"דיים מסוימים ובפני כמה ממקורביו נהג בכמה ממנהגי חב"ד.
רבי יוסף יצחק נודע כבעל מופת. וכך מובא עליו בספר "בית רבי": "ויוסף הוא השליט, עוד בחיי אביו רבינו. וקבע דירתו בעיר אוורוטש, ולשם היו נוסעים אליו לקבל לקבל מפיו ולדרוש ממנו עצות רוחניות וגשמיות. בוואלין סיפרו ממנו גדולות והחזיקוהו לאיש מופת... היה בא לעיתים לליובאוויטש לשתות מבאר מים חיים, והיה דולה ומשקה לאנ"ש הקשורים והעטופים אליו".
לאחר פטירתו המשיך ומילא בנו רבי נחום דובער שניאורסון את מקומו.
נכדו רבי יוסף יצחק שניאורסון האדמו"ר השישי מחב"ד-ליובאוויטש נקרא על שמו.
ביוגרפיה > קברו

רבי יוסף יצחק נקבר בבית הקברות באוברוץ'. המצבות בבית הקברות נהרסו, המקום הוזנח ואף נבנה בנין בתוך שטח בית הקברות. בשנת ה'תשע"ב הודיע ישראל מאיר גבאי, יושב ראש אגודת אהלי צדיקים כי איתר את מקום קבורתו של רבי יוסף יצחק והקים מחדש מצבה לזכרו.
משפחתו

בנו רבי שניאור זלמן מרדכי (- כ"ד בניסן תרכ"ו). בגיל 17 מונה לרבה של ז'יטומיר. למרות גילו הצעיר הותיר אחריו חידושי תורה רבים. הוא נפטר בגיל 26, שבועיים אחרי פטירת סבו הצמח צדק. חלק מחידושיו סיכם בתימצות בן משפחתו רבי מנחם מענדל שניאורסון ויצאו לאור בספר הרשימות. בתו רבקה נישאה לאחד העם.
בנו רבי נחום דובער (- ח' בטבת תרנ"ו). ממלא מקום אביו.
רבי אהרן משה מאוורוטש, חתן רבי משולם זושא מטלומטש (חתנו של דודו זקינו, רבי יעקב ישראל מצ'רקס). בנו היה הרב נחום זלמן שניאורסון אב בית דין צ'רקאסי.
שיינא ברכה אשת רבי נפתלי הירץ דוליצקא מקאמינקא.
שטערנא שרה אשת רבי שלום דובער שניאורסון האדמו"ר מליובאוויטש, בנם רבי יוסף יצחק האדמו"ר מליובאוויטש נקרא על שם סבו רבי יוסף יצחק מאוורוטש.
לקריאה נוספת

עמרם בלוי, בן פורת: אדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסאהן אדמו"ר מאוורוטש לחסידי טשערקאס, בתוך: היכל הבעש"ט גיליון כ (שנה ה גיליון ד, תשסח) עמודים קלח-קסח.
יצחק אלפסי, בספרו החסידות, ומשם ל-'המאירים לארץ' עמודים 283–284, 305.
נחום דובער שניאורסון

רבי נחום דובער שניאורסון (ה'תר"ב, בלובביץ' - ח' בכסלו ה'תרנ"ו, 25 בנובמבר 1895, קייב) היה האדמו"ר השני מצ'רנוביל-אוברוץ' (אוורוטש).
ביוגרפיה

נולד בשנת ה'תר"ב לאדמו"ר הרב יוסף יצחק שניאורסון (בן הצמח צדק), ולחנה (בת הרב יעקב ישראל טברסקי) בן הזקונים לאביו ואמו. רבי נחום דובער היה אחיה של הרבנית שטערנא שרה, אשת אדמו"ר הרש"ב.
אביו שימש אדמו"ר בעיר אוברוץ', לחסידות צ'רנוביל-אוברוץ' ולאחר פטירת אביו מילא נחום דובער את מקומו. בהנהגתו נהג כדרך אביו וניהל חצר בסגנון חסידויות צ'רנוביל-פולין, ולא בדרכה של חסידות חב"ד, כסגנון סבו רבי יעקב ישראל טברסקי, ולא כסגנון סבו הצמח צדק. תשע עשרה שנה נשא באדמו"רות אוורוטש.
הוא התחתן בשנת תרט"ז עם בתו של דוד משה פרלוב מקוידינוב (בן לאדמו"ר שלמה חיים פרלוב מקוידינוב).
בחודשים האחרונים לחייו חלה ונסע לעיר קייב, לאחר כמה חודשים עבר שם ניתוח ונפטר כמה לאחר הניתוח, ביום ח' בכסלו ה'תרנ"ו, נקבר בקייב. היה אדמו"ר בין השנים תרל"ז-תרנ"ו
חתנו הראשון הוא קרוב משפחתו דרך אשתו - רבי שלמה חיים פרלוב מקוידנוב (בנו של אהרן פרלוב מקוידנוב) שהמשיך אותו באדמורו"ת מאז שחמיו נפטר עד שהוא עצמו נפטר, לאחרי שנה בלבד, והיה האדמו"ר השלישי מאוורוטש. חתנו השני הוא גם קרוב משפחתו דרך אשתו, רבי נח יוסף בועז שהמשיך את האדמורו"ת לאחר פטירת גיסו, והיה האדמו"ר הרביעי מאוורוטש.
לנחום דובער היו שלוש בנות, כל חתניו היו קרובים שלו; חתנו השלישי היה בעל בתו בתיה, הוא היה בן דוד ראשון של יצחק דובער, שמו הוא רבי מנחם מנדל שניאורסון בן המהר"ש.
לקריאה נוספת

עמרם בלוי, ממלא מקומו: רבי נחום דובער, בתוך: היכל הבעש"ט גיליון כ' (שנה ה גיליון ד, תשס"ח) עמודים קנח-קסג.
שד"ב לוין, מבית הגנזים תש"ע, הוצאת קה"ת, מסת"ב 978-0-8266-0657-0 עמודים; שכז-שכח
הערות שוליים

↑  היכל הבעש"ט, גיליון כ' עמוד קנח
1 2  בית רבי, חלק ג' דף ט"ו, עמוד ב', על אביו: ”הנהגת רבנותו הי' כדרך רבני פולין” (אף שהיה ממשפחת אדמור"י חב"ד) ועליו: ”שמילא מקומו אחריו” (אחרי אביו בהנהגת חסידות ארווטש, כדרך צ'רנוביל ולא בדרך חב"ד). ובהקריאה והקדושה טבת תש"ב: ”בנו השלישי וממלא מקום אביו באוורוטש כ"ק אדמו"ר חסידא ופרישא כבוד קדושת שם תפארתו מוהר"ר נחום דובער בן הוד כ"ק אדמו"ר הגאון חסידא ופרישא כ"ק שם תפארתו מרנא ר' יוסף יצחק.. נולד בשנת תר"ב בעיר ליובאוויטש והוא בן הזקונים לאביו כ"ק אדמו"ר מוהריי"ץ ודור חמישי לנשיאי טשערנוביל בעיר אוורוטש פלך זיטומיר” ובהערה: ”א. אדמו"ר הרה"ק ר' מנחם נחום ב. אדמור ההר"ק ר' מרדכי ג. אדמו"ר הרה"ק ר' יעקב ישראל ד. אדמור הרה"ק מוהריי"ץ”
↑  אף שהיה נכד מכמה כיוונים של אדמור"י חב"ד ונשא בעצמו את שם משפחת שניאורסון
↑  שפתי צדיקים חוברת ח', מובא בהיכל הבעש"ט גיליון כ' עמוד קנח
↑  יוסף יצחק קמינצקי, קיצור תולדות חב"ד, תשס"ד, עמודים 155–156, ראה שם אודותיו בכלל. לצילום מצבת קברו. לרישום פטירתו (שורה עליונה, צד ימין עברית, צד שמאל רוסית / אוקראינית).
↑  יצחק אלפסי 'המאירים לארץ', עמודים 283–284 ועמוד 305
↑  למנחם מענדל היה זה זיווג שני - חתונה שנייה, ולאחר פטירתה נישא בשלישית
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
The Turn of a Friendly Card

The Turn of a Friendly Card הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הרוק המתקדם הבריטית The Alan Parsons Project, שיצא לאור בשנת 1980 על ידי חברת התקליטים אריסטה רקורדס. שיר הנושא, המופיע בצד השני של האלבום, הוא סוויטה בת 16 דקות המחולקת לחמש רצועות. The Turn of a Friendly Card הוליד את הלהיטים "Games People Play" ו-"Time", האחרון שבהם היה הופעתו הקולית הראשונה של אריק וולפסון. גרסה ערוכה של שיר הנושא המשלבת את חלקי הפתיחה והסיום של הסוויטה שוחררה גם היא כסינגל יחד עם קליפ רשמי.
כמו האלבומים הקודמים של הלהקה, The Turn of a Friendly Card הוא אלבום קונספט שהנושא שלו מתמקד בתעשיית ההימורים ובגורלם של המהמרים, עם יותר מאזכור אחד ללאס וגאס (למשל, "יש שלט במדבר שנמצא למערב" מתוך שיר הנושא). הוא מספר את סיפורו של גבר בגיל העמידה שגדל חסר מנוחה, ולוקח סיכון בכך שהוא מהמר על כל מה שיש לו, רק כדי לאבד את הכל. מבחינה מוזיקלית זהו אלבום מלודי ונגיש יותר מקודמיו.
עד לאלבום זה, כל אלבומי הלהקה נארזו בעטיפות מתקפלות. אילוצים תקציביים הולכים וגוברים של חברות התקליטים הפכו את The Turn of a Friendly Card לתחילתם של כל אלבומי Alan Parsons Project שיצאו לאחר מכן להיות ארוזים בעטיפה רגילה.
האלבום הוקלט בזמן שיא קצר של שבועיים בפריז. בדרך כלל היה לוקח להם חודשים רבים להקליט אלבום.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אלן פרסונס ואריק וולפסון.
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> שירה מובילה | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | May Be a Price to Pay  | אלמר גאנטרי | 4:58 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Games People Play  | לני זאקטק | 4:22 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Time (קולות רקע: אלן פרסונס)   | אריק וולפסון | 5:04 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | I Don't Wanna Go Home  | זאקטק | 5:03 |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> שירה מובילה | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5. | The Gold Bug  | אינסטרומנטלי | 4:34 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | The Turn of a Friendly Card" i. "The Turn of a Friendly Card, Pt. 1" (2:44) ii. "Snake Eyes" (3:14) iii. "The Ace of Swords" (2:57) iv. "Nothing Left to Lose" (4:07)  v. "The Turn of a Friendly Card, Pt. 2" (3:22)  | כריס ריינבו (i, ii, v) אינסטרומנטלי (iii) וולפסון (iv) | 16:24 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 40:25 |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Steffen Hung, The Alan Parsons Project - The Turn Of A Friendly Card, hitparade.ch
↑  M. C. (Martin Charles) Strong, Harry Horse, The great rock discography, Edinburgh : Canongate, 1995, עמ' 616, ISBN 978-0-86241-541-9
1 2  The Alan Parsons Project – The Turn of a Friendly Card CD album remaster liner notes (2008)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f51a3bff-99d8-3943-9552-e7d20fdd11cc
מתקפת הטרור בדרום ישראל (2011)

| חלק מהמלחמה בטרור בסיני |
| --- | --- |

 תאריך:  18 באוגוסט 2011
 מקום:  ישראל מחוז הדרום, ישראל
 מטרה:  נוסעים בכביש 12
 קואורדינטות:  29°35′09″N 34°52′53″E﻿ / ﻿29.5857°N 34.881377777778°E﻿ / 29.5857; 34.881377777778
 סוג:  פיגוע משולב: פיגוע ירי, פיגוע התאבדות, קרב
 הרוגים:  8
 פצועים:  20
 מבצע:  אל-קאעידה אנצאר בית אל-מקדס (לטענת מצרים)  ועדות ההתנגדות העממית ועדות ההתנגדות העממית (לטענת ישראל)
 מספר מפגעים:  7
  (למפת אילת מוגדלת) הר יהושפט הר צפחות אילות חבל אילות מצרים ירדןמתקפת הטרור(למפת אילת רגילה) הר יהושפט הר צפחות א. חבל אילות מצרים ירדןמתקפת הטרור
 
ב־18 באוגוסט 2011 אירעו סדרה של פיגועי טרור על כביש מספר 12, בק"מ ה־26 מהעיר אילת ובסמוך לגבול ישראל–מצרים. מחבלים מצריים פתחו באש על קו האוטובוס 392 של חברת "אגד". בהמשך פתחו באש (לרבות שיגור טיל נ"ט) על אוטובוס נוסף ומכוניות של אזרחים ישראלים. רצחו שמונה אזרחים ישראלים ופצעו 20. בחילופי האש במהלך המרדף אחר התוקפים נהרגו 7 מהמחבלים, חמישה חיילים מצריים, חייל צה"ל ולוחם ימ"מ.
בתגובה לפיגועים חיסלה ישראל את מפקדי ועדות ההתנגדות העממית, אותם האשימה בתכנון הפיגוע, ותקפה מטרות של הארגון ברצועת עזה. הפלסטינים הגיבו בירי רקטות מסיבי לעבר יישובי הדרום שגרר חילופי אש שנמשכו מספר ימים.
רקע

בעקבות ההפיכה במצרים ב-2011, שבה הודח הנשיא חוסני מובארכ, הואצה מגמת התרופפות אחיזת השלטון המצרי בחצי האי סיני, שהפך בתחילת המאה ה-21 לבסיס פעולה של ארגוני טרור אסלאמי וקבוצות איסלמיסטיות קיצוניות הקשורות לפלסטינים ואל-קאעידה; וקבוצות בדואים המתנגדים לשלטון המצרי בסיני. כל אלה נתמכים גם על ידי משמרות המהפכה האסלאמית. טרוריסטים מקבוצות אלה תקפו מספר פעמים את צינור הגז הטבעי שמספק גז לישראל ולירדן וגרמו להפסקת אספקת הגז. בעקבות אירועים אלה תגברה מצרים, בהסכמת ישראל, את כוחותיה בסיני בעוד כ-1,000 חיילים, נגמ"שים, שריוניות ואף טנקים.
בבוקר האירוע הגיעה התרעה לשב"כ מצד שירותי הביון של ירדן על פיגוע צפוי. התרעה זו הועברה לצה"ל, ובעקבותיה תוגבר אזור הגבול בכוחות צה"ל מגדוד הסיור של חטיבת גולני ובכוחות של הימ"מ. אנשי המודיעין של עוצבת אדום הצליחו, לאור ניתוח השטח, לצמצם את מרחב הפעולה הצפוי לרצועה בת 17 קילומטרים. בעוצבה היו שלוש הנחות יסוד מודיעיניות שהוכחו כשגויות והיו מהגורמים לכשל המבצעי. ההנחה הראשונה הייתה שמדובר בחוליה של פעילי חמאס שיצאו לחצי האי סיני מרצועת עזה; ההנחה השנייה הייתה שהמחבלים לא יפעלו בסמוך לכוחות צבא מצרים; ההנחה השלישית הייתה שהפיגוע יתרחש בלילה. לאור זאת, לא תוגברו הסיורים במהלך היום.
הפיגועים

מתקפת הטרור החלה בסביבות 12:00 בצהריים, כאשר חוליה בת שלושה מחבלים חמושים חדרה מסיני לישראל, ואנשיה התפרסו במרחק מאתיים מטרים זה מזה לאורך כביש 12, בסמוך למעבר נטפים. המחבלים ירו לעבר אוטובוס "אגד" בקו 392, שנסע מבאר שבע לאילת, ופצעו שבעה מנוסעיו, מרביתם חיילים. עוד 7 נוסעים לקו בהלם. חובשת צבאית שהייתה באוטובוס ונפצעה אף היא טיפלה בפצועים ואילתרה חוסם עורקים לאחד הפצועים קשה, מאוחר יותר קיבלה צל"ש על כך. נהג האוטובוס האיץ את הנסיעה על מנת להימלט מהמקום, בעוד חיילים שישבו באוטובוס השיבו אש לעבר היורים. האוטובוס המשיך בנסיעה עד למוצב צה"ל במעבר נטפים. לאחר מכן עבר במקום אוטובוס ריק מנוסעים. אחד המחבלים פוצץ עצמו בעזרת חגורת נפץ, הרג את הנהג, והאוטובוס נשרף כליל. לאחר מכן ירו מחבלים לעבר שתי מכוניות פרטיות של אזרחים ישראלים שעברו במקום, והרגו נוסע במכונית אחת וארבעה נוסעים במכונית השנייה. כוח מגולני שהגיע למקום, דרס למוות את אחד המחבלים, ולאחר מכן ניהל חילופי אש עם המחבל הנותר, שבמהלכם נהרג סמ"ר משה נפתלי, מפקד כיתה ב"גולני" אשר פיקד על הכוח, מאש כוחותינו. על לחימתו באירוע הוענק לנפתלי צל"ש אלוף הפיקוד. צוות של לוט"ר אילת וצוות של הימ"מ שהגיע למקום נלחם והרג מספר מחבלים שחדרו אל שטח ישראל. על גופות שלושה מהמחבלים התגלו חגורות נפץ.
בסביבות 13:50 התפוצצה פצצת מרגמה סמוך לאזרחים שעסקו בעבודות אחזקת הגדר הנבנית בגבול ישראל–מצרים, אך איש לא נפגע. כן נורה טיל נ"ט או נ"מ לעבר מסוק של צה"ל, אך המסוק לא נפגע. מצרים מסרה שכוחות מצריים הרגו שניים מהמחבלים ששהו בשטחה. לפי ההערכות, מחבלים נוספים נמלטו לסיני.
בסביבות השעה 19:00, נהרג לוחם ימ"מ, פסקל אברהמי, וחייל נפצע, מירי שמקורו בשטח המצרי. בחילופי האש בתקרית זו נהרגו גם קצין צבא מצרי ושני חיילים מאש צה"ל.
חיילים מצרים נוספים נהרגו בבוקר 19 באוגוסט סמוך לציר פילדלפי, כאשר מחבל מתאבד התפוצץ לידם.
הפיגועים > תחקיר צה"ל והאחראים לפיגוע

ארגון הוועדות העממיות הכחיש כבר בשעות הראשונות לאחר הפיגוע שהוא אחראי לפעולה.
ב-21 בספטמבר פורסם כי על פי תחקיר צה"ל שהסתמך בין השאר על זיהוי ודאי של גופות המחבלים, שאת הפיגוע ביצעו אזרחים מצרים, בהם שוטר בשירות פעיל. על פי הפרסום התחקיר הראה שהמחבלים המצרים נשלחו ואומנו על ידי ועדות ההתנגדות העממית. בנוסף קבע התחקיר כי מרבית השוטרים המצרים נהרגו בשלב מאוחר מירי התגובה של חיילי צה"ל לירי הצלף המצרי שהרג את לוחם הימ"מ פסקל אברהמי. דווח כי שלטונות מצרים דחו את מסקנות הדו"ח.
ב-21 באוקטובר דווח בידיעות אחרונות כי תחקיר צה"ל שהוגש לרמטכ"ל קבע כי המחבלים היו "סינאווים" אנשי הג'יהאד העולמי מסיני, ולא פלסטינים מעזה, וכי דרכי פעולתם הפתיעו את צה"ל שציפה לפעולה על פי דפוסים של הטרור הפלסטיני.
תגובות > תגובת כוחות הביטחון של ישראל

בעקבות המתקפה נחסמו כל הדרכים לאילת וממנה והופסקה הפעילות בנמל התעופה עובדה. מחסומים הוקמו בכניסה לעיר אילת. כוחות צה"ל המשיכו לבצע סריקות בשטח אחר מחבלים נוספים. שבעה מתוך 29 הפצועים שהגיעו ליוספטל הועברו בהמשך לבית החולים סורוקה בבאר שבע.
מספר שעות לאחר הפיגועים תקף חיל האוויר הישראלי ברפיח קבוצת מחבלים מוועדות ההתנגדות העממית. כ-6 מהם נהרגו, בהם אבו עוד אל-נירב, מפקד הזרוע הצבאית של הארגון, וחאלד שעת', בכיר בארגון. בלילה וביום שלאחר מכן המשיך חיל האוויר בתקיפת מטרות רבות בעזה, ופגע במחבלים נוספים.
תגובות > תגובות מדיניות

ראש הממשלה בנימין נתניהו קיים התייעצויות ביטחוניות עם הרמטכ"ל, בני גנץ והודיע כי "זוהי פגיעה בריבונות ישראל ונגיב בהתאם"; שר הביטחון אהוד ברק הגיב באומרו כי "יהיה תג מחיר על האירוע הזה. הוא משקף את היחלשות האחיזה המצרית בסיני ואת התרחבות פעילות גורמי הטרור". הוא הוסיף כי "מקור מעשי הטרור הוא בעזה ואנחנו נפעל נגדם במלוא הכוח".
ארגון הטרור חמאס הכחיש קשר לפיגוע, והורה לפנות את מטות מנגנוני הביטחון ברצועת עזה מחשש לתגובה ישראלית. מצרים הכחישה כי המחבלים יצאו משטחה.
בכיר הפת"ח נביל שעת' גינה את חיסול המחבלים ברפיח וטען שישראל משתמשת בפיגוע כתירוץ לתוקפנות וענישה קולקטיבית כנגד הפלסטינים.
במועצת הביטחון של האו"ם הועלתה הצעה לניסוח הצהרה נשיאותית לגינוי מתקפת הטרור על אזרחי ישראל. ההצעה זכתה לתמיכת רוב חברות המועצה, אך לא אושרה עקב דרישת לבנון להוסיף להצהרה גינוי לפעולת התגובה של ישראל בעזה.
מצרים, שהמחבלים חדרו לישראל משטחה, האשימה את ישראל בהתרשלות בהגנה על הגבול, והודיעה על החזרת שגרירה מישראל עד לקבלת התנצלות מישראל ומסירת תוצאות החקירה בנוגע למותם של חמישה אנשי כוחות ביטחון מצרים במהלך מתקפת הטרור. שר הביטחון, אהוד ברק, הביע צער על מותם של השוטרים המצרים. תחקיר שהתפרסם כשבוע לאחר מתקפת הטרור הראה שחיילי צה"ל השתדלו להימנע מפגיעה בחיילים מצרים. עוד התברר, כי שלושה מהמחבלים היו אזרחים מצרים שחברו לארגוני טרור.
ההתלקחות ברצועת עזה וסביבתה

בתגובה לחיסול אנשי ועדות ההתנגדות העממית ברפיח על ידי צה"ל החלו ארגוני הטרור הפלסטינים בשיגור רקטות נרחב מרצועת עזה לישראל, שהיה החמור ביותר מאז תום מבצע עופרת יצוקה.
הירי החל בשעות הערב של 18 באוגוסט. תחילה נורו רקטות לכיוון אשקלון ובאר שבע, שלא גרמו נזק (חלקן יורטו על ידי מערכת "כיפת ברזל"). בתגובה התקיפו במהלך הלילה כלי טיס של חיל האוויר שבעה יעדים ברצועה. ב-19 באוגוסט נורו יותר מ-24 רקטות לעבר ישראל. אחת פגעה בחצר של ישיבה באשדוד ופצעה 10 אזרחים, ואחרת הרסה בית כנסת בעיר. בבוקר 20 באוגוסט פגעו כמה רקטות באשדוד ובאר שבע וגרמו לכמה פצועים, וירי הרקטות נמשך בהמשך היום נורו עוד עשרות רקטות שגרמו להרוג אחד ולפצועים רבים כשבירי הרקטות השתתפו ועדות ההתנגדות העממית, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והחמאס. ב-21 באוגוסט המשיך ירי הרקטות לעבר הערים בדרום ותושבת באר שבע ותושב אשקלון שנחבלו במהלך המנוסה מהירי נפטרו כעבור מספר ימים מפצעיהם. בעקבות שיחות שהתנהלו בקהיר הודיע החמאס על הסכם רגיעה שהוסכם בין כל הפלגים הפלסטינים לפיו יופסק הירי לעבר ישראל בלילה שבין 21 ל-22 באוגוסט, אם זו תנצור את נשקה. ב-22 באוגוסט הודיע דובר הזרוע הצבאית של ועדות ההתנגדות העממית על עצירה זמנית של ירי הרקטות למרות הצהרות אלו לא פסק ירי הרקטות, אך הוא התמעט באופן ניכר. בלילה שבין 23 ל-24 באוגוסט חיסל צה"ל פעיל ג'יהאד אסלאמי אשר היה מעורב בהברחות אמצעי לחימה ובתכנון פעילות צבאית בסיני. בעקבות כך חודשו הירי הנרחב אל עבר יישובי הדרום ותקיפות צה"ל ברצועת עזה בהם נפגעו כמה ממשגרי הטילים. בלילה שבין 25 ל-26 באוגוסט הודיע דובר הג'יהאד האיסלאמי על הצטרפות ארגונו לרגיעה, אך ירי של רקטות וטילים בודדים לעבר ישראל נמשך גם במהלך 26 באוגוסט ובימים שאחריו.
ראו גם

המלחמה בטרור בסיני
הפיגוע בעין נטפים
ארגו (סרט)

ערך זה עוסק בסרט. אם התכוונתם למכונית, ראו .
| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  לפי ספרו של אנתוני (טוני) מנדז "אמן התחפושות: חיי הסודיים ב-CIA"  ומאמרו של ג'ושוע ברמן "הבריחה הגדולה"
 בימוי:  בן אפלק 
 הופק בידי:  גרנט הסלוב, בן אפלק, ג'ורג' קלוני 
 תסריט:  כריס טריו, ג'ושוע בירמן, טוני מנדז 
 עריכה:  ויליאם גולדנברג 
 שחקנים ראשיים:  בן אפלק   בריאן קראנסטון   אלן ארקין  ג'ון גודמן
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה 
 צילום:  רודריגו פריטו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  GK Films
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 באוקטובר 2012   ישראל 3 בינואר 2013
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מתח פוליטי, סרט מתח, סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט היסטורי 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי., טהראן, איראן, לוס אנג'לס, איסטנבול 
 תקציב:  44.5 מיליון דולר
 הכנסות:  232 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   argo
 פרסים:  3 פרסי אוסקר  2 פרסי גלובוס הזהב   פרס גילדת שחקני המסך  3 פרסי באפט"א   פרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר
 www.warnerbros.com/argo
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארגו (באנגלית: Argo) הוא סרט מתח אמריקאי, שיצא לאקרנים ב-12 באוקטובר 2012. הסרט מבוסס בצורה חופשית על סיפורו של סוכן ה-CIA טוני מנדז, אשר הוביל את הצלתם של שישה דיפלומטים אמריקאים מטהראן, בזמן משבר בני הערובה באיראן ב-1979.
הסרט בוים על ידי בן אפלק, שמשחק בתפקיד גיבור הסרט טוני מנדז. בסרט משחקים גם בריאן קראנסטון, אלן ארקין, ג'ון גודמן וויקטור גרבר.
הסרט קיבל ביקורות אוהדות וזכה להצלחה כלכלית מרשימה.
שמו של הסרט, נגזר ככל הנראה מסיפור הארגונאוטים, אחד מסיפורי המיתולוגיה היוונית, במהלכו הגיבור יאסון מוביל את אנשיו בספינה בשם "ארגו" כדי להגיע לגיזת הזהב (פרס אגדי) ולהחזירה מארץ רחוקה למולדתו.
תקרית זו הוצגה כבר בעבר בעיבוד עלילתי, בסרט טלוויזיה קנדי משנות ה-80 בשם "הבריחה מאיראן: התרמית הקנדית" (Escape from Iran: The Canadian Caper) בבימויו של למונט ג'ונסון.
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, תסריט מעובד ועריכה. שני פרסי גלובוס הזהב, בקטגוריות סרט הדרמה הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר, בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע, וכן בשלושה פרסי באפט"א בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והעריכה הטובה ביותר.
צוות השחקנים הראשי

| שם השחקן | שם הדמות | תפקיד הדמות בסרט |
| --- | --- | --- |
| בן אפלק | אנתוני (טוני) מנדז | פעיל CIA המתמחה בחילוץ בני ערובה |
| בריאן קראנסטון | ג'ק אודונל | רכז CIA, ממונה ישיר של טוני מנדז |
| אלן ארקין | לסטר סיגל | מפיק הוליוודי ידוע, משתף פעולה בתרמית הפקת הסרט |
| ג'ון גודמן | ג'ון צ'יימברס | אמן תחפושות הוליוודי, איש הקשר שמסייע לטוני ביצירת התרמית של הפקת הסרט |
| טייט דונובן | רוברט אנדרס | דיפלומט אמריקאי המסתתר בשגרירות הקנדית באיראן |
| ויקטור גרבר | קן טיילור | השגריר הקנדי אשר נותן מחסה לששת הדיפלומטים תוך סיכון חייו, ומספק להם דרכונים קנדיים |
| קליאה דובאל | קורה ליז'ק | דיפלומטית אמריקאית המסתתרת בשגרירות הקנדית באיראן |
| סקוט מק'ניירי | ג'ו סטנפורד | דיפלומט אמריקאי המסתתר בשגרירות הקנדית באיראן, בעלה של קאת'י |
| קארי בישה | קאת'י סטנפורד | דיפלומטית אמריקאית המסתתרת בשגרירות הקנדית באיראן, אשתו של ג'ו |
| רורי קוקריין | לי שאטץ | דיפלומט אמריקאי המסתתר בשגרירות הקנדית באיראן |
| קייל צ'אנדלר | המילטון ג'ורדן | ראש סגל הבית הלבן |
| בוב גנטון | סיירוס ואנס | מזכיר המדינה של ארצות הברית |
| פיליפ בייקר הול | סטנספילד טרנר | ראש ה-CIA |
| מתיו גלייב | קולונל צ'ארלס וו. סקוט | קולונל |
| יורי סרדרוב | רוסי |  |
ביקורות

"ארגו", קיבל ציון גבוה של 96% ביקורות חיוביות מאתר Rotten Tomatoes המבוסס על 251 ביקורות של גולשים. מבקר הקולנוע האמריקאי רוג'ר איברט נתן לסרט 4 כוכבים (מתוך 4 אפשריים) והכריז על הסרט כסרט הטוב ביותר לשנת 2012. באתר IMDb קיבל הסרט ציון ממוצע גבוה של 7.7 על ידי מעל ל-530 אלף גולשים.

נחום מוכיח, באתר nrg מעריב, הגדיר את הסרט כמהנה ומותח, על אף אי דיוקיו הרבים לעומת הסיפור האמיתי. באתר עין הדג הישראלי קיבל הסרט לרוב ביקורות חיוביות מגולשים. ביקורתו של עורך האתר דורון פישלר על הסרט:
בלי להתחכם יותר מדי, סוחף ומותח, ולפעמים מאוד מצחיק. הבמאי בן אפלק מצוין; החסרון העיקרי הוא השחקן בן אפלק.
הסרט היה הזוכה הגדול בפרסים החשובים בארצות הברית, לרבות פרס הסרט הטוב ביותר באוסקר ובגלובוס הזהב. בטקס פרסי אוסקר 2013 זכה הסרט בשני פרסים נוספים על התסריט המעובד הטוב ביותר ועל עריכה.
בטקס פרסי גלובוס הזהב לשנת 2013 זכה הסרט בפרס הסרט הדרמטי הטוב ביותר ובפרס הבמאי הטוב ביותר עבור אפלק.
אי דיוקים היסטוריים > סיפור הרקע לפרוץ המהומות

בפתיח של הסרט מתוארת עלייתו לשלטון של מוחמד רזא עקב משבר אבדאן במהלכו הולאמו כל חברות הנפט הזרות לבעלות איראנית. זוהי אמת חלקית, שכן רזא עלה לשלטון עוד ב-1941, ולמעשה משבר אבדאן היה נקודת מפנה של השלטון באיראן ממונרכיה חוקתית למונרכיה אבסולוטית, בשני המקרים, השליט היה רזא. ואכן, הדוברת של משמרות המהפכה באנגלית (בדקה ה-20 של הסרט), מפרטת את דרישתה להסגרת רזא ש-"במשך 37 שנה עינה את העם האיראני".
אי דיוקים היסטוריים > העצמת תרומת ה-CIA והקטנת המעורבות הקנדית במבצע החילוץ

תפקידו של השגריר הקנדי הוקטן בסרט לעומת הסיפור המקורי. בסרט תפקידו של השגריר הסתכם בעיקר במתן מחבוא לששת הדיפלומטים והנפקת הדרכונים המזויפים. בפועל, השגריר הקנדי היה אחראי לרכישת כרטיסי הטיסה לששת הדיפלומטים יחד עם עוזרו ג'ון שירדאון, וכמו כן עזר לאמן את האמריקאים בדיבור במבטא קנדי, כדי למנוע חשדות בנמל התעופה.
המגזין הקנדי מקלינ'ס גורס שאפלק מנסה לשכתב את ההיסטוריה, תוך האדרת תפקידם של ה-CIA והממשל האמריקאי, וצמצום מעשי השגריר הקנדי למינימום הכרחי.
על ביקורות מסוג זה ואחרות, השיב אפלק שהסרט אכן מבוסס על מקרה אמיתי, אך אינו מחויב לתיאור קפדני של המציאות. חופש אמנותי מסוים היה נדרש כדי להתאים את הסרט לדרמה מותחת. עם זאת, מציין אפלק שבסרט ישנו גרעין של אמת שאינו ניתן להפרכה, למשל הקשר האמיץ בין המדינות קנדה וארצות הברית.
אי דיוקים היסטוריים > תפקודם של הבריטים והניו זילנדים

בסרט נאמר שששת הדיפלומטים ניסו בהתחלה למצוא מחסה בבית השגרירים הבריטים והניו זילנדים, אולם אלו סירבו לשכנם. זהו סילוף שאינו נכון. בפועל, הבריטים אכן אכסנו את הדיפלומטים עם פרוץ המהומות, אולם בהחלטה משותפת של הבריטים והאמריקאים, הוחלט שהם יעברו לבית השגריר הקנדי, שהיה מרוחק יותר מלב העיר, ולכן יותר דיסקרטי ומתאים למחבוא. אחד מהשגרירים הניו זילנדים אף הסיע את הדיפלומטים האמריקאים לנמל התעופה תוך סיכון אישי.
גם על טענות אלו השיב אפלק שבחירות אמנותיות אלו נעשו, כדי להמחיש את מצב המצוקה של הדיפלומטים ותחושת הקושי שאפפה את בריחתם.