צרפת בימי הביניים
חברה וממשלה > הממשל המלכותי > כספים מלכותיים

המלך היה צפוי לשרוד מהכנסות "הנחלות המלכותיות", או אדמות שהיו שייכות לו ישירות. בעתות צרה, ניתן היה להטיל ולגבות מס "חריג"; משאב זה נדרש יותר ויותר במהלך המלחמות הממושכות של המאות ה-14 וה-15 והמס הפך קבוע ב-1439, כאשר הזכות לגבות מיסים לתמיכה בצבא קבע ניתנה לשארל השביעי, מלך צרפת במהלך מלחמת מאה השנים.
כדי לפקח על ההכנסות וההוצאות של הממלכה, המלך הצרפתי הסתמך לראשונה רק על ה-Curia Regis. עם זאת, עד אמצע המאה ה-12, הכתר הפקיד את כספיו בידי האבירים הטמפלרים, אשר ניהלו מוסד בנקאי בפריז. האוצר המלכותי היה מאורגן מעתה כמו בנק ומשכורות והכנסות הועברו בין חשבונות. רואי החשבון המלכותיים בשטח, ששלחו הכנסות לטמפלרים, עברו ביקורת על ידי בית הדין של המלך, אשר הוקצו לו פקידים מיוחדים לעבודה בבית המקדש. המומחים הפיננסיים האלה נקראו ה-Curia ב-Compotis וישבו בישיבות מיוחדות של חצר המלך לטיפול בעסקים פיננסיים. משנת 1297, חשבונות נבדקו פעמיים בשנה לאחר יום אמצע הקיץ (24 ביוני) וחג המולד. עם הזמן, מה שהיה פעם משרד קבלות פשוט התפתח לסוכנות ביקורת מרכזית, הסתעף, ולבסוף הפך לבית משפט במשרה מלאה.
בשנת 1256, לואי התשיעי, מלך צרפת הוציא צו שהורה לכל ראשי הערים, הבורגנים וחברי מועצת העיר להופיע בפני רואי החשבון הריבוניים של המלך של האוצר (הצרפתית gens des comptes) בפריז כדי למסור את חשבונותיהם הסופיים. במזכירות הכללית של חצר המלך היו חברים שהתמחו במימון וחשבונאות ויכלו לקבל חשבונות. מספר מאître lais הוזמנו לשבת כאוצר המלך (comptes du Roi).
בשנת 1303 בערך, הוקם בית המשפט לרואי החשבונות הפריזאי בפאלה דה לה סיט. רואי החשבון היו אחראים לפיקוח על ההכנסות מעיזבונות הכתר ובדיקת ההוצאות הציבוריות. הוא ביקר את משק בית המלוכה, פקחים, נציבים מלכותיים, פרובוסטים, פקידים וסנסשלים. בשנת 1307, פיליפ הרביעי הוציא סופית כספים מלכותיים מהטמפלרים והניח אותם במבצר הלובר. לאחר מכן, המומחים הפיננסיים קיבלו חשבונות לביקורת בחדר של הארמון המלכותי שנודע בשם Camera compotorum או Chambre des comptes, והם החלו להיות מזוהים ביחד תחת אותו שם, אם כי עדיין היו רק ועדת משנה של חצר המלך, שהורכבה משישה עשר אנשים.
פקודת Vivier-en-Brie משנת 1320, שהונפקה על ידי פיליפ החמישי, חייבה את Chambre לבקר חשבונות, לשפוט תיקים הנובעים מאחריות ולנהל רישומים של מסמכים פיננסיים; הוא גם קבע את ההרכב הבסיסי של בתי המשפט הפיננסיים: שלושה (מאוחר יותר ארבעה) מנהלי חשבונות חכמים (maîtres-clercs) שישמשו כרואי חשבון ראשיים ושלושה maîtres-lais familiers du Roi המוסמכים לשמוע ולשפוט חשבונות ביקורת. הם נעזרו באחד-עשר פקידים (Petis Clercs, לימים Clercs des comptes) ששימשו כרואי החשבונות של הכמרים. תוספת זו גדלה ב-50 אחוז בשני העשורים הבאים, אך הצטמצמה לשבעה אדונים ושנים-עשר פקידים ב-1346. משרת הנשיא נוצרה על ידי הפקודה משנת 1381, וברון המשנה לנשיא מונה בשנת 1400. בסופו של דבר נוספו פקידי בית המשפט להרכב בית המשפט. הוקמו בוחנים כדי לסייע למאסטרים. קציני חצר אחרים שמונו על ידי המלך נוצרו לפעול לצד ה-maîtres ordinaires. לבסוף, הפקודה מה-26 בפברואר 1464 הגדירה את בית המשפט לחשבונאות כ"בית המשפט הריבוני, העיקרי, העליון והיחיד של המוצא האחרון בכל דבר פיננסי".
בעוד שצבר יציבות במאה ה-14 המאוחרת, איבד בית המשפט את תפקידו המרכזי בכספים המלכותיים. ראשית, המטבע הועבר לגוף נפרד (Chambre des monnaies), לאחר מכן המיסים ה"חריגים" הרגילים יותר ויותר (aide‏, tallage‏, gabelle) הפכו לאחריותם של ה-généraux של Cour des aides (נוצר ב-1390). ההכנסות התחומיות של הכתר, שעדיין נשמרו על ידי בית המשפט לחשבונאות, ירדו בחשיבותן ובערך עד שנת 1400, תפקידו של בית המשפט הצטמצם בהרבה. עם זאת, עם ההתרחבות ההדרגתית של הממלכה באמצעות כיבוש, הצורך בבית המשפט נותר בטוח.