stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנקו נרו
קריירת המשחק

הופעתו הראשונה בסרטים הייתה בתפקיד קטן ב- La ragazza in prestito ‏ (1964), והיה לו תפקיד ראשי במערבון הספגטי Django ‏(1966) של סרג'יו קורבוצ'י, הראשון בסדרת סרטי ג'נגו שהיה ללהיט קולנועי והפך לדמות המזוהה עם פרנקו נרו (למרות שבהמשך הדמות שוחקה על ידי שחקנים נוספים רבים). באותה שנה הוא הופיע בתשעה סרטים בכללם Texas, addio ‏ (1967) ו-Tempo di massacre.
ב-1967 הוא הופיע בסרטו הראשון דובר האנגלית, בסרט קמלוט בתפקיד לנסלוט, שם הוא פגש את זוגתו ואחרי כן אשתו, ונסה רדגרייב. בעקבות זאת הוא הופיע בסרט המאפיה Il giorno della civetta ‏ (1968) לצידה של קלאודיה קרדינלה.
מכיוון שהאנגלית שלו הייתה בינונית הוא קיבל תפקידים מוגבלים יחסית, אם כי הוא שיחק בסרטים דוברי אנגלית אחרים בכללם הבתולה והצועני The Virgin and the Gypsy ‏ (1970), ‏ Force 10 from Navarone ‏ (1978), הנינג'ה (1981) ומת לחיות 2 (1990).
בשנת 1972 שיחק בסרט האפיפיורית יוהנה.
ברוב הפעמים הוא לוהק לתפקידי פעולה כמו בסרטים Los amigos ‏ (1972) או Keoma ‏ (1976), אבל בנוסף לכך הוא גילם מנעד רחב של דמויות, כמו הבל באפוס של ג'ון יוסטון epic The Bible: In The Beginning ‏ (1966), המהנדס המושפל שיוצא לנקום ב- Street Law, וסגן הומוסקסואל ב-Querelle ‏ (1982). הוא גם הופיע ביותר מ-150 סרטים וכתב, הפיק וכיכב בסרט Jonathan degli orsi ‏ (1993).
בשנת 1991 הצטלם בסרט על יקטרינה הגדולה בתפקיד של מיכאיל וורונצוב (אנה קנאקיס גילמה את אשתו).
נרו שיחק בסרט הישראלי "האיטלקים באים", בבימויו של איל חלפון (1996).
באותה שנה הוא כיכב בהונגריה בסרט Honfoglalás ‏ (הכובש), בתפקיד ארפאד, של הבמאי גאבור קולטאי, ולאחר מכן בסרט הטלוויזיה "נשות המאפיה" (1997) לצד ונסה רדגרייב ונסטסיה קינסקי, בסרטו של קולטיי Sacra Corona ‏(2001), ובסרט "מגידו: קוד אומגה 2" (2001).
בשנת 2008 שיחק בדרמה ההיסטורית "באת'ורי" לצדה של אנה פריל.
בשנת 2010 הוא שיחק בסרט "מכתבים לג'ולייט" לצד אשתו ונסה רדגרייב. בשנת 2017 הופיע בסרט "העיר האבודה Z" (אנ').
בשנת 2019 שיחק בסרט הדרמה הגרמני "תיק קוליני" בדמותו של פבריציו קוליני. בשנת 2020 שיחק בסרט המלחמה האמריקאי "Recon" לצד אלכסנדר לודוויג.
בשנת 2021 שיחק לצדה של שרילין פן בסרט הדרמה האמריקאי "Immortalist". בשנת 2022 שיחק בסרט המתח הספרדי "La piel del tambor" שבו גילם את האפיפיור.
בשנת 2023 גילם את האפיפיור בסרט האימה האמריקאי "מגרש השדים בשירות האפיפיור" לצדו של ראסל קרואו. באותה שנה שיחק נרו בסרט הדרמה האמריקאי "Silent Life: The Story of the Lady in Black" לצד כוכבת הקולנוע איזבלה רוסליני.
חייו האישיים

יחסים הרומנטיים עם השחקנית הבריטית ונסה רדגרייב החלו ב-1967 כשהם נפגשו בצילומי הסרט קמלוט. ב-1969 הם הביאו ביחד ילד קרלו גבריאל ספאראנרו (שידוע בשמו קרלו נרו), תסריטאי ובמאי. אחרי שהם נפרדו למספר שנים, במהלכן היו להם מערכות יחסים עם אחרים, הם נישאו באופן פורמלי ב-31 בדצמבר 2006.
קרלו נרו ביים את ונסה רדגרייב
בעיבוד הקולנועי של מחזהו של וולאס שון, The Fever.
נרו היה שושבינה של בתו החורגת נטשה ריצ'רדסון כשהיא נישאה לשחקן ליאם ניסן. ריצ'רדסון נפטרה ב-18 במרץ 2009, בגלל פגיעת ראש מתאונת סקי.
ב-1987, כשהוא צילם בקרטחנה, קולומביה, הוא ניהל רומן עם מאוריסיה מנה, ממנו נולד בנם פרנקיטו.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס פטל הזהב | שחקן המשנה הגרוע ביותר | מגרש השדים בשירות האפיפיור | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Franco Nero Interview from 1Kult.com (כותרות באנגלית)
↑  Franco Nero biography, imdb
↑  Natasha Richardson dies aged 45, BBC News, 19 March 2009
↑  Articulo Impreso Archivado Los hijos secretos
↑  J. Kim Murphy, Razzie Noms 2024: Chris Evans and Jennifer Lopez Up for Worst Actors; ‘Shazam 2’ and ‘Ant-Man 3’ Tie With 4 Nods, Variety, ‏2024-01-22 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325065505171  PLWABN: 9810564249005606  BIBSYS: 4007181  BNE: XX1232134  BnF: cb138979093 (data)  GND: 140263527  ICCU: RAVV089643  ISNI: 0000 0001 1467 061X  LCCN: nr97034714  MusicBrainz: 765e7633-8f60-4e7f-b8a0-acd3cc58ee92  NDL: 00621201  NKC: js20040202005  NLA: 36047073  NTA: 071720510  SNAC: w62b9528  SUDOC: 055738508  Trove: 1200749  VIAF: 7298796   WorldCat (עם VIAF): 7298796
אברהם

ערך זה עוסק באבי האומות העברית, הערבית, האדומית, המדיינית והעמלקית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
| --- | --- |

איור של אברהם עוקד את יצחק מאת רמברנדט
 גיל פטירה:  175
 פטירה:  חברון
 מקום קבורה:  מערת המכפלה 
 אב:  תרח 
 אם:  לפי האגדה אמתלאי בת כרנבו או עדנה בת ארם
 בן או בת זוג:  שרה הגר קטורה 
 צאצאים:  ישמעאל, מדין, ישבק, שוח, מדן, זמרן, יקשן, יצחק, בכל 
 תקופה:  תקופת האבות
 עיסוק:  נביא, מייסד דת, רועה 
 בתנ"ך:  בראשית
 
וַיּוֹצֵא אֹתוֹ הַחוּצָה וַיֹּאמֶר: הַבֶּט נָא הַשָּׁמַיְמָה וּסְפֹר הַכּוֹכָבִים, אִם תּוּכַל לִסְפֹּר אֹתָם, וַיֹּאמֶר לוֹ: כֹּה יִהְיֶה זַרְעֶךָ

— ספר בראשית, פרק ט"ו, פסוק ה'
 אברהם, איור מעשה ידי אפרים משה ליליין
אַבְרָהָם (במקור: אַבְרָם, מכונה גם אברהם אבינו) הוא דמות מקראית, הראשונה מבין שלושת האבות. אביהם של יצחק וישמעאל (שלפי הקוראן, הערבים העדנאנים הם צאצאיו) ואבי המדיינים. נכדיו בני יצחק הם יעקב ועשו, שעל פי המקרא הם אבותיהם של בני ישראל, האדומים והעמלקים.
היצירה אברהם מארח את שלושת המלאכים  מעשה ידי רמברנדט משנת 1646
סיפורי אברהם במקרא

על פי המקרא, אברהם, שנולד בשם אברם, הוא בנו של תרח, מצאצאיו של שם בן נח. לפי חישוב השנים בתורה, הוא נולד בשנת אלף תתקמ"ח לבריאת העולם (1,948 שנים אחרי בריאת העולם). שם אמו של אברם אינו נזכר במקרא, אך על פי תלמוד בבלי, שמה הוא אמתלאי בת כרנבו, בספר היובלים (פרק י"א כב-כג) נכתב ששמה עדנה בת ארם, בפרקי דרבי אליעזר נכתב ששמה עתדיי.
סיפורי אברהם במקרא > המסע לארץ כנען

אברהם מוזכר לראשונה בספר בראשית בשם "אברם", בסיפור על תרח אביו שעוזב את אור כשדים יחד איתו ועם אשתו שרי (לימים שרה) ובן אחיו לוט, במטרה להגיע לארץ כנען, אך הם לא מגיעים אליה אלא משתקעים בחרן. לפי ספר בראשית, לאחר שאביו של אברם מת, נגלה אליו אלוהים ומצווה עליו לעזוב את משפחתו וסביבתו, וללכת לארץ כנען (היא ארץ ישראל) בציווי המפורסם ”לֶךְ לְךָ מֵאַרְצְךָ וּמִמּוֹלַדְתְּךָ וּמִבֵּית אָבִיךָ אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר אַרְאֶךָּ. וְאֶעֶשְׂךָ לְגוֹי גָּדוֹל וַאֲבָרֶכְךָ וַאֲגַדְּלָה שְׁמֶךָ וֶהְיֵה בְּרָכָה. וַאֲבָרֲכָה מְבָרְכֶיךָ וּמְקַלֶּלְךָ אָאֹר וְנִבְרְכוּ בְךָ כֹּל מִשְׁפְּחֹת הָאֲדָמָה” (בראשית, י"ב, א'), ההבטחה לאברהם כוללת את הפיכתו בארץ לאביה של אומה גדולה שתביא ברכה לעולם, ברכה זו נאמרה גם ליצחק וליעקב והפכה לחזון בני אברהם בעולם. בגיל 75 יצא אברם מחרן לארץ ישראל, יחד עם אשתו, לוט אחיינו, ועם "הנפש אשר עשו בחרן".
לדעת רוב המפרשים אברהם נולד בארם נהריים. ומשם הלך לחרן עם אביו ואחר כך לארץ ישראל. ולשיטת הרמב"ן מקום הולדתו היה חרן. ושב לשם מאוחר יותר אחר שעקר לארם נהריים.
לפי חוקר המקרא יאיר זקוביץ, מסעו של אברהם לארץ המובטחת משמש כסיפור בבואה לכמה סיפורי מקרא אחרים. לדוגמה, למעשה המתואר בספר במדבר, פרק י', פסוק ל' בו מבקש משה מחותנו, יתרו, להצטרף אל בני ישראל במסעם לכנען והלה מסרב. בשני הסיפורים יש ביטויי לשון דומים וקווי דמיון רבים. גם סיפורה של רות הוא סיפור בבואה לסיפור זה. לשון דומה מופיעה בשני הסיפורים וקווי הדמיון רבים.
בראשית דרכו בארץ כנען הגיע אברם לאזור שכם (אלון מורה) ובנה שם מזבח לשם ה'. לאחר מכן המשיך אברם דרומה, והגיע אל בין היישובים בית אל והעי, וגם שם בנה מזבח. משם המשיך אברם דרומה אל הנגב; מקום מגוריו העיקרי בארץ כנען היה בחברון. ד"ר מרדכי ברויאר מציין שדרכו של אברהם הייתה תמיד באזור ההררי מכיוון שבתקופת אברהם השפלה והעמק בארץ כנען היו תחת שלטון מצרי (דבר שהיה יכול להקשות על רועי צאן כאברהם - וכמבואר בבראשית מו לד: "כי תועבת מצרים כל רועי צאן" - שהמצריים היו מתנגדים למלאכה זו), ומאידך יישובי ההר התאימו מאוד לרעיית צאן מכיוון שהיו דלילים באוכלוסייה.
סיפורי אברהם במקרא > ירידה מצרימה

רעב כבד בארץ גרם לאברם לרדת למצרים. מכיוון שחשש שהמצרים ייקחו ממנו אל פרעה את שרי אשתו, המתוארת כ"אשה יפת מראה", ואף יהרגו אותו, ביקש ממנה שתאמר שהיא אינה אשתו אלא אחותו. ואכן, פרעה לקח את שרי לאשה, והעניק לאברם ממון ורכוש רב מתוך מחשבה שהוא אחיה. רק בעקבות "נגעים גדולים" שבאו עליו ועל ביתו על ידי ה', החזיר אותה פרעה לאברם, נזף בו על ההטעיה ושילח אותו ואת כל אשר לו מארץ מצרים.
סיפורי אברהם במקרא > ההיפרדות מלוט

לאחר שגורש ממצרים, חזר אברם לארץ כנען, אל המקום שבו היה קודם לכן (בין בית אל לעי), עם רכוש רב ומקנה גדול. מכיוון שגם ללוט היה מקנה רב, נוצרו סכסוכים בין רועי אברם לרועי לוט. עקב כך הציע לו אברם להיפרד ולחלק ביניהם את הארץ. לוט בחר לשבת באזור סדום ועמורה, שהיה אז פורה ביותר.
על פי המדרש, הסכסוך בין הרועים נוצר בגלל הבדלים ברמת המוסר והיושר של שתי קבוצות הרועים, ובגלל הציפייה של לוט לרשת את רכושו הרב של אברם, שהיה אז חשוך ילדים, לאחר מותו.
לאחר היפרדותו מלוט נגלה ה' אל אברם והבטיח לו שיירש את כל ארץ כנען ושצאצאיו ירבו כעפר הארץ (בעת הזו היה עדיין אברם ללא בנים). ה' קרא לו להתהלך בארץ כדי לממש - כנראה באופן סמלי - את ההבטחה, ואברם נענה לקריאה, והגיע בנדודיו עד אלוני ממרא שליד העיר חברון. גם שם בנה אברם מזבח לשם ה'. באזור זה כורת אברם, ככל הנראה, ברית עם היושבים שם - ענר, אשכול וממרא.
סיפורי אברהם במקרא > מלחמת ארבעת המלכים את החמישה

בזמן שבתו של לוט בסדום אירעה מלחמה בין ארבעה מלכים מאזור ארם נהריים לבין חמישה מלכים מאזור סדום ועמורה, המכונה מלחמת ארבעת המלכים את החמישה. במהלך המלחמה נלקח לוט בשבי על ידי ארבעת המלכים מארם נהריים. אברם נחלץ לעזרתו, ויחד עם 318 מבני ביתו רדף אחרי המלכים המנצחים עד צפונה מדמשק, והחזיר את כל השבויים, ובהם לוט. המאורע הזה נתן לו פרסום וכבוד רב בקרב מלכי האזור, ובהם מלך סדום המנוצח אשר הציע לאברם את כל השלל (הצעה שאותה דוחה אברם בתוקף, מלבד לקיחת חלקם של הלוחמים ובעלי בריתו), וכן מלכיצדק, מלך העיר שלם (ככל הנראה, ירושלים הקדומה), המוגדר כ"כהן לאל עליון".
פרשן המקרא המלבי"ם מסביר כי ביסוד מלחמתו של אברם בארבעת המלכים עמד מאבק על ההגמוניה ועל השבת הסדר האזורי, שהרי עילם היה בנו של שם בן נוח כאשר ארץ ישראל ניתנה לבני שם בעוד שבפועל נכבשה על ידי כנען בן חם בן נוח שנחלתו הייתה מצרים.
סיפורי אברהם במקרא > ברית בין הבתרים

לאחר מכן כרת ה' ברית עם אברם המכונה ברית בין הבתרים, ובה בישר לו כי זרעו העתידי יסבול מעבדות ומעינוי ארבע מאות שנים, אך לאחר מכן הוא יירש את הארץ ואת המרחב בין נהר מצרים לנהר פרת וכן ישלוט על עשרה עמים במרחב זה.
סיפורי אברהם במקרא > לקיחת הגר ולידת ישמעאל

שרי, אשתו של אברם, הייתה עקרה, ולפיכך היא הציעה לאברם, מקץ עשר שנים לישיבתם בארץ כנען, את הגר אמתה לאישה. במהלך ההריון הקלה הגר בכבודה של שרי גבירתה. בתגובה עינתה שרי את הגר וזו ברחה אל המדבר. שם נגלה אליה מלאך האלוהים והבטיח לה שמבנה תצא אומה גדולה, ואמר לה לשוב אל שרי ולקרוא לבן הנולד לה ישמעאל. הגר חזרה לבית אברם ושרי, וילדה את ישמעאל. אברם היה באותו זמן בן 86 שנה (בראשית ט"ז).
סיפורי אברהם במקרא > ברית המילה והחלפת שמם של אברם ושרי

כשהיה אברם בן 99 התגלה אליו ה' והבטיח לו בן מאשתו שרי. בהתגלות זו החליף ה' את שמו לאברהם ("כי אב המון גויים נתתיך"), ואת שמה של שרי לשרה. כמו כן ה' ציווה על אברהם לעשות ברית מילה לו ולכל בני ביתו.
סיפורי אברהם במקרא > מהפכת סדום ועמורה והולדת יצחק

לפי המסורת, בעת שישב בכניסה לאהלו באלוני ממרא ניגלו לאברהם שלושה מבקרים. אברהם בירך אותם והציע לשטוף רגליהם ואת לחם ביתו. הוא אירח אותם תחת עץ ואכל עמם, כאשר אחד מן האורחים אמר לאברהם שבעוד שנה לשרה יהיה בן זכר. שרה שמעה זאת מפתח הסוכה וצחקה כי לא ייתכן שבגילה יכולה להרות. האורח שאל מה פשר הצחוק של שרה, כי בעזרת האלוהים אין זה בלתי אפשרי שתהרה גם בגילה, מה שהבהיל את שרה. לאחר הארוחה, שלושת האורחים עלו לפסגה סמוכה וצפו על הערים במישור, תוך שהם דנים על גורל סדום ועמורה, כי "פשעיהם היו רבים". בשלב זה, עזבו שניים מן האורחים את אברהם בדרכם לסדום ואילו אברהם פנה אל האלוהים בבקשה לחוס על העיר, כי אחיינו לוט שהה בה. לאחר תפילתו, אורחיו של אברהם הגיע לסדום בחיפוש אחר "עשרה צדיקים", אשר מציאתם הייתה מביאה את אלוהים לחוס על תושבי העיר. לוט אירח אותם בביתו. כשהמון זועם דרש את האורחים, לוט סירב ואף הציע את בנותיו הבתולות במקום, אך ההמון המשיך ורצה לשבור את דלת ביתו של לוט - מה שעורר זעם של האלוהים. למחרת בבוקר, כשהיה ברור כי אין עשרה צדיקים בסדום, הצטווה לוט לעזוב את העיר סדום וארעה מהפכת סדום ועמורה, תוך שאברהם צופה ממקום מושבו באלוני ממרא.
לאחר הולדת יצחק, בנה של שרה, כמובטח, היא ראתה כי ישמעאל משפיע לרעה על יצחק (ועל פי המדרשים אף מסכן את חייו). שרה דרשה מאברהם לגרש את הגר ובנה. אברהם אינו שש לגרשם אך לאחר שאלוהים אומר לו לשמוע לדברי שרה, הוא משלח את הגר ובנה (בראשית, כ"א).
סיפורי אברהם במקרא > עקדת יצחק

נאמנותו של אברהם לה' נבחנה בכמה (על פי חז"ל: עשרה) ניסיונות ובראשם עקדת יצחק. ה' ציווה על אברהם להקריב לו את יצחק בנו. אברהם נענה לציווי והוא עושה את כל ההכנות ואת כל הפעולות לקיום הציווי, אולם רגע לפני הקיום בפועל התגלה אליו מלאך ה' ואמר לו כי כבר עמד בניסיון והוא אינו צריך להקריב את יצחק.
עקדת יצחק נחשבת לאחד האירועים המכוננים של היהדות. מחד, היא מהווה סמל היסטורי למסירות כלפי האלוהים, ומצד שני, משתמע ממנה בבירור שהאלוהים אינו חפץ בקורבנות אדם.
הגות רבה, יהודית ושאינה יהודית, נהגתה סביב עקדת יצחק. במוקד ההגות עומדות השאלות האם ה' התכוון שאברהם יציית לו, האם ה' ציפה שאברהם יסרב, והאם אברהם פעל נכון בצייתנותו או שמא היה צריך לסרב.
סיפורי אברהם במקרא > מערת המכפלה ושנותיו האחרונות

אחרי פטירתה של שרה רכש אברהם מעפרון החיתי את מערת המכפלה בחברון תמורת 400 שקל כסף, וקבר שם את שרה.
על פי המסופר בבראשית, כ"ה, א', נשא אברהם לעת זקנתו אשה נוספת ושמה קטורה, אחרי מות שרה אשתו. נולדו להם שישה בנים: זמרן, יקשן, מדן, מדין, ישבק ושוח. על פי המדרש קטורה היא למעשה הגר, ואברהם לקחה שנית לאישה.
בערוב ימיו ביקש מעבדו למצוא אישה לבנו יצחק. עבדו מגיע לארם נהריים ומביא ליצחק את רבקה.
אברהם נפטר בגיל 175 ונקבר במערת המכפלה על ידי בניו, יצחק וישמעאל. ”וַיִּקְבְּרוּ אֹתוֹ יִצְחָק וְיִשְׁמָעֵאל בָּנָיו, אֶל-מְעָרַת הַמַּכְפֵּלָה: אֶל-שְׂדֵה עֶפְרֹן בֶּן-צֹחַר הַחִתִּי, אֲשֶׁר עַל-פְּנֵי מַמְרֵא.” (בראשית כ"ה ח')
ספר היובלים פרק כ"ב מתארך את המאורע לחג השבועות שחל ב-15 בחודש השלישי בלוח השנה במגילות קומראן.
דמותו במקרא, במדרש ובמסורת

שאלה שעומדת בעינה לאורך כל העיסוק בדמותו של אברהם היא - מדוע נבחר אברהם? מפרשים רבים ומדרשים שונים מתפלפלים בשאלה זו דורות רבים.
במקרא אין מידע ברור מדוע התגלה אלוהים לאברהם. התורה פותחת את סיפורו של אברהם כשהוא בן שבעים וחמש, ועובדה זו מעוררת שאלות פרשניות רבות: מהי ראשיתו של הסיפור? מדוע עזב תרח את אור כשדים? מדוע בחר אלוהים דווקא באברהם ושלח אותו להתהלך בארץ כנען? במה שונה אברהם מעשרים הדורות שקדמו לו? מדוע לא פירשה התורה את פשר בחירתו של אברהם?
הסיבה לפי יוספוס פלביוס לבחירתו של אברהם היא כי הוא הפיץ אל כלל החברה את המונותיאיזם, הוא זה שהתווכח עם אנשי סביבתו ואף עם בני ביתו, הוא היה מוכן להיות נרדף, בשל אמונתו, ובגלל אמונתו ומסירותו לה'.
סימון התייחס לשאלה זו. הוא ציין שלפי פשט המקרא, אברהם אינו אבי האנושות, ואיננו מתואר כצדיק הראשון (חנוך ונוח קדמו לו בכך). ייחודו אף אינו בכך שהיה הראשון להאמין באל אחד. אלא אברהם מוצג כדמות אנושית בעלת ספקות ואתגרים. ייחודו בכך שהתמודד עם מאבקים פנימיים, ספקות, חולשות ומבחנים אשר עיצבו את דמותו כמנהיג רוחני. הוא נדרש לבנות את אישיותו ולהוכיח את צדקתו בתהליך מתמשך של בחירה במוסר ובאמונה, החל מהליכה אל הארץ הייעודית ועד לעמידה במבחן העקדה. דמותו נבחנת לאורך חייו באמצעות ניסיונות קשים. תהליך צמיחתו ממחיש את הדרישה המתמדת לתיקון ולשיפור עצמי. בכך היא מעצבת את דרכה של האמונה הישראלית, שנועדה גם להנחיל דרך מוסרית ודתית לעולם ולהביא ברכה לכל העמים.
לדעת ורדיגר, אברהם נבחר על ידי האל בשל מחויבותו לערכי הצדק והמשפט, כפי שמצוין בספר בראשית: "כִּי יְדַעְתִּיו לְמַעַן אֲשֶׁר יְצַוֶּה אֶת בָּנָיו וְאֶת בֵּיתוֹ אַחֲרָיו וְשָׁמְרוּ דֶּרֶךְ ה' לַעֲשׂוֹת צְדָקָה וּמִשְׁפָּט" (בראשית יח, יט). הוא נבחר על סמך הפוטנציאל שלו, על שם סופו. מחויבות זו ניכרת בפרט בהתערבותו למען אנשי סדום ועמורה, בה דרש מהאל לפעול בצדק.
במקומות רבים, המקרא סותם ואינו מפרט את הרקע או את הסיבות להתרחשויות המתוארות בו. חז"ל, כפרשני מקרא, באו לפרש את הסתום, ודרשו אגדות ה"משלימות" את הפערים שמותיר המקרא. בבראשית רבה (פרשה ל"ח, יג) מופיע סיפור אברהם והצלמים, על ראשית דרכו של אברהם כמי ששולל את עבודת האלילים שבה היה שטוף דורו. על פי אגדה זו, בחן אברהם את האמונות הפגניות שהיו נפוצות בזמנו, ומשעמד על חוסר תוחלתן החל להאמין באלוהים. עקב סירובו לעבוד אלילים וכתוצאה מנסיונותיו להפיץ את אמונתו ברבים, נקלע אברהם לעימות עם סביבתו ועם נמרוד מלך אור כשדים. אברהם נידון למוות בהשלכה לכבשן אש, אך ניצל בנס.
על פי מסכת אבות התנסה אברהם בעשרה ניסיונות מאת האלוהים ועמד בכולם. הניסיון האחרון היה עקדת יצחק. על פי האגדה, לאחר ששמעה שרה על דרישת האלוהים פרחה ממנה נשמתה ומתה.
כאשר רצו חז"ל לתאר את דמותו הרוחנית של אברהם, תיארו אותו כך:
עוד אמר רב שאברהם קיים את כל התורה לפני שניתנה, על כך הוסיף רב אשי שאף את התורה שבעל פה קיים ואפילו מצות עירובי תבשילין.
במסכת נזיקין, בבא בתרא מייחסים את כתבי דוד בין היתר לאברהם: ” דוד כתב ספרו על ידי עשרה זקנים: על ידי אדם הראשון, על ידי מלכי-צדק, ועל ידי אברהם, ועל ידי משה, ועל ידי הימן ועל ידי ידותון, ועל ידי אסף, ועל ידי שלושה בני קורח”.
על פי הגמרא והמדרש, אברהם הוא האדם הראשון שהלבינו שערות ראשו וזקנו, לאחר שביקש מהאל שיהיה הבדל ניכר לעין בינו לבין בנו יצחק, שדמה לו מאוד. זקנה זו קפצה עליו לאחר מות שרה אשתו. המדרשים מתייחסים לכך כאל עטרה שהייתה שייכת לאל, ומאהבתו לאברהם נתנה לו במתנה, מאחר שכבר נהנה מעושר כלכלי.
דעת רבי מאיר בגמרא שה' בירך את אברהם בבת ושמה בכל.
דמותו במקרא, במדרש ובמסורת > על־פי הרמב"ם

הרמב"ם (בעקבות המדרש) מתאר בלשון סיפורית את דמותו של אברהם, שייחודיותו בהכרת הבורא ואמונת הייחוד:
כיון שנגמל איתן זה, התחיל לשוטט בדעתו והוא קטן, ולחשוב ביום ובלילה, והיה תמיה: היאך אפשר שיהיה הגלגל הזה נוהג תמיד, ולא יהיה לו מנהיג? ומי יסבב אותו? לפי שאי אפשר שיסבב את עצמו. ולא היה לו לא מלמד ולא מודיע דבר, אלא מושקע באור כשדים בין עובדי עבודה זרה הטיפשים.

ואביו ואמו וכל העם עובדים עבודה זרה, והוא היה עובד עימהן. ולבו משוטט ומבין, עד שהשיג דרך האמת, והבין קו הצדק מדעתו הנכונה, וידע שיש שם אלוה אחד, והוא מנהיג הגלגל, והוא ברא הכול, ואין בכל הנמצא אלוה חוץ ממנו. וידע שכל העם טועים, ודבר שגרם להם לטעות זה שעובדים את הכוכבים ואת הצורות, עד שאבד האמת מדעתם. ובן ארבעים שנה הכיר אברהם את בוראו.

כיון שהכיר וידע, התחיל להשיב תשובות על בני אור כשדים ולערוך דין עימהם, ולומר ש"אין זו דרך האמת, שאתם הולכים בה". ושיבר הצלמים, והתחיל להודיע לעם שאין ראוי לעבוד אלא לאלוה העולם, ולו ראוי להשתחוות ולהקריב ולנסך – כדי שיכירוהו כל הברואים הבאים; וראוי לאבד ולשבר כל הצורות, כדי שלא יטעו בהן כל העם, כמו אלו שהן מדמין שאין שם אלוה אלא אלוֹ.

כיון שגבר עליהם בראיותיו, ביקש המלך להורגו. נעשה לו נס, ויצא לחרן. והתחיל לעמוד ולקרות בקול גדול לכל העם, ולהודיעם שיש אלוה אחד לכל העולם, ולו ראוי לעבוד. והיה מהלך וקורא ומקבץ העם מעיר לעיר ומממלכה לממלכה, עד שהגיע לארץ כנען, והוא קורא, שנאמר "ויקרא שם בשם ה', אל עולם" (בראשית, כ"א, ל"ג).

וכיוון שהיו העם מתקבצין לו ושואלין לו על דבריו, היה מודיע לכל אחד ואחד לפי דעתו עד שיחזירהו לדרך האמת, עד שנתקבצו אליו אלפים ורבבות, והם אנשי בית אברהם. ושתל בליבם העיקר הגדול הזה, וחיבר בו ספרים. והודיעו ליצחק בנו, וישב יצחק מלמד ומחזיר; ויצחק הודיעו ליעקב ומינהו ללמד, וישב מלמד ומחזיר כל הנלווים אליו.
תארוך שנות חייו

לפי הכרונולוגיה המקראית והמסורתית, אברהם נולד בעיר אור כשדים לאביו תרח בשם אברם, בשנת א'תתקמ"ח (1948) לבריאת העולם, היא שנת 1813 לפנה"ס, והיה בן הדור העשרים לאדם הראשון. יש הסוברים (רמב"ן בראשית יא, כח), על פי המדרש שאברהם נולד דווקא בעיר "כותא".
בכרונולוגיה הארכאולוגית של המקרא חלוקות הדעות. חלק מהחוקרים טוענים לתאריך שונה עד כדי הפרש של מאות שנים, כאשר אחרים מפקפקים בקיומו של אברהם, אשר אין לקיומו שום עדויות ממקורות חוץ מקראיים ובסיפוריו נזכרים מלכים של ערים שלטענתם כנראה לא היו כלל קיימות בתקופה המיוחסת לו במסורת. אחרים טוענים שדווקא יש הוכחות מספקות לקיומם של האבות וזאת לאור ממצאים ארכאולוגיים המראים כי המידע אודות הנהגים והחוקים בספר בראשית דומה למתקבל מן התעודות בנות התקופה. העמדה הרווחת אצל אלו הטוענים שניתן להצביע על תקופה מוגדרת שבה פעלו האבות היא שהאבות פעלו בתחילת האלף השני לפנה"ס (1550-2200), אך היום מתייחסים בחשד לתארוך מדויק שכזה.
בעיר אֶבְּלָה שבשטחי סוריה של ימינו, אשר ידועה מעדויות רבות כעיר ממלכה חשובה לאורך האלף השלישי לפנה"ס ועד קרוב לאמצע האלף השני לפנה"ס. בחפירות שנערכו בה בשנות ה-70 של המאה ה-20 נמצא ארכיון ובו למעלה מ-20,000 לוחות-חמר ועליהן כתובות בכתב היתדות, בשפה השומרית ובשפה נוספת, ייחודית לאתר שכונתה בשם: "אבלאית". בין שלל הממצאים נמצאו השמות "עבר-אום" (עבר?, מאבותיו של אברהם), "אב-ר-אום" (=אברם/אברהם?), "איס-ר-איל(-ום)" (ישראל? שמו הנוסף של יעקב, נכדו של אברהם), "א-ס-או" (עשיו?, נכדו של אברהם), וכן שמות של אתרים גאוגרפיים, המוכרים מן המקרא: כנען, חרן, גבל, חצור ועוד.
דמותו באסלאם

גם בדת המוסלמית לדמותו של אברהם (או בצורה הערבית של שמו, אִיבְּרָהִים إبراهيم), נודעה חשיבות רבה. אברהם נחשב על־פי האסלאם כאחד הנביאים. כמה מהסיפורים על אברהם מהתנ"ך והמדרש מופיעים גם בקוראן, והסורה ה-14 בקוראן נקראת על שמו. אברהם מתואר בקוראן כחניף, והוא נחשב באסלאם למונותאיסט האולטימטיבי ”וכי יש דת טובה מדתו של האיש הנושא פניו אל אלוהים בהתמסרות והמיטיב וההולך בדרך דת אברהם אשר נהג כחניף? אלוהים לקח לו את אברהם כידיד נפש”.
בסורה ה-37, סורת א-צאפאת, מובא בקצרה סיפור העקידה, ובו מתואר שאברהם מתיעץ עם בנו כאשר נודע לו שעליו להעלות אותו לקורבן, ובנו אומר לו לעשות כשצווה עליו. שמו של הבן אותו נצטווה אברהם להקריב אינו מצוין במקור זה, ועל־פי מסורת מוסלמית שהתפתחה מאוחר יותר, המדובר הוא דווקא בבנו ישמעאל ולא ביצחק כפי שמתואר בתנ"ך. חג הקורבן נחגג על ידי המוסלמים לציון אירוע זה.
בנוסף לכך, מיוחס לאברהם, בשיתוף עם ישמעאל, ייסוד הכעבה הקדושה למוסלמים, כמו גם טיהורה מעבודת אלילים. בהתאם להבנה האיסלאמית של האבות, הקוראן (סורת אאל עמראן נ"ז) קובע עוד כי ”אברהם לא יהודי ולא נוצרי היה כי אם צדיק תמים מאמין בה'” (בערבית, מוסלמי).
קשרים למיתולוגיה ההינדואית

על פי טענה רווחת,[דרוש מקור] ישנו קשר היסטורי-רעיוני בין המיתולוגיה ההודית לבין סיפורי הקודש היהודיים. על פי אמונה זו, קיים דמיון רעיוני (ואף מצלולי) בין הדמויות ברהמה וסראסווטי לבין הדמויות של אברהם אבינו ואשתו שרה. יש הקושרים זאת גם לפסוק: "וְלִבְנֵי הַפִּילַגְשִׁים אֲשֶׁר לְאַבְרָהָם נָתַן אַבְרָהָם מַתָּנֹת וַיְשַׁלְּחֵם מֵעַל יִצְחָק בְּנוֹ בְּעוֹדֶנּוּ חַי קֵדְמָה אֶל אֶרֶץ קֶדֶם".
דמותו בספרות היוונית-רומית

יוסף בן מתתיהו מצטט בספרו "קדמוניות היהודים" את ההיסטוריון הבבלי-הלני ברוסוס, המספר על איש צדיק שחי 10 דורות לאחר המבול, וטוען כי מדובר באברהם. עם זאת, גם אם לפי ספר בראשית, עשרה דורות מפרידים בין נח לאברהם, לדעת ההיסטוריון מנחם שטרן יש ספק רב בכך שניתן לזהות אותו עם אברהם ונראה שיוספוס לקח את הזיהוי הזה מחוגים יהודים-הלניסטיים.
יוסף בן מתתיהו מציין גם שהקטאיוס איש אבדרה כתב חיבור על אברהם. חיבור זה מופיע בשם "אברהם והמצרים" ב"סטרומטה" של קלמנס מאלכסנדריה (סביב 200 לספירה). כפי הנראה, הספר נכתב על ידי "פסאודו-הקטאיוס" והוא תוצר של תעמולה יהודית דתית, מאחר שהוא כולל, כפי שניתן לראות בחיבורו של קלמנס, בתים מזויפים של סופוקלס בעלי צליל מונותאיסטי מיליטנטי.
בספר מקבים א מופיע ציטוט מתוך מכתב שנשלח ממלך ספרטה לכהן הגדול, בו נכתב כי הספרטנים והיהודים "אחים הם וכי מזרע אברהם המה".
הסופר היווני אלכסנדר פוליהיסטור ציטט את הסופר היהודי קלאודמוס מלכוס (200 לפנה"ס לערך), שכתב בחיבורו על היהודים שלאברהם נולדו מקטורה בנים רבים, ביניהם: אפרס (על שמו נקראה אפריקה), סורס (על שמו נקראה אשור) ויפרס, שיצאו עם הרקולס להילחם בלוב.
ההיסטוריון הרומי פומפיוס טרוגוס סבר שאברהם היה אחד ממלכי דמשק, מסורת שהופיעה גם אצל ניקולאוס איש דמשק, שכתב כי בסמוך לעיר ישנו כפר שנקרא על שמו, "בית אברהם".
ההיסטוריון הרומי קלאודיוס כאראקס (המאה ה-2 לספירה), כתב שהיהודים נקראים "עברים" על שם "אברמון" – הסבר שנמצא כבר בחיבורו של הסופר היהודי-הלניסטי ארתפנוס (המאה ה-2 לפנה"ס).
בספרות היוונית והרומית קיבל אברהם מוניטין של אסטרולוג. את הופעתו המוקדמת של מוניטין זה, ניתן למצוא כבר אצל ארתפנוס, שציין כי היה זה אברהם שלימד את המלך המצרי פרתוטס (Pharethotes) את מדע האסטרולוגיה. מסורת דומה לזו של ארתפנוס, ניתן למצוא אצל הסופר האלמוני הידוע בדרך כלל כפסאודו-אופולמוס. אוסביוס מקיסריה שציטט אותם בספרו "הכנה לבשורה", מציין שבמקורות אחרים נכתב כי טרם הגיעו למצרים, אברהם הכיר גם לפיניקים את האסטרולוגיה. במאה ה-2 לספירה, הזכיר האסטרולוג ההלניסטי וטיוס ואלנס את אברהם ("אברמוס" ביוונית) כסמכות אסטרולוגית. האסטרולוג הרומאי פירמיקוס מטרנוס (המחצית הראשונה של המאה ה-4) מזכיר בחיבורו האסטרולוגי את אברהם ארבע פעמים כסמכות אסטרולוגית, כאשר בראשונה מביניהן הוא מציין את שמו לצד סופרים אסטרולוגים ידועים.
ההוגה הנאופלאטוני אלכסנדר מליקופוליס הביא בחיבורו כדוגמה מתוך "ההיסטוריה היהודית" את הכנת בנו של אברהם לקורבן לאל.
בהיסטוריה אוגוסטה מסופר שהקיסר הרומאי אלכסנדר סוורוס החזיק פסלים של "נפשות קדושות ביותר", ובהן אברהם.
בחקר המקרא

בחקר המקרא ובארכאולוגיה מקובל לראות את סיפורי שלושת האבות כסיפורים מיתיים שהתגבשו בהדרגה מאות שנים לאחר התקופה אליה הם מתייחסים, כחלק מהתגבשות הנראטיבים הלאומיים של עמי האזור. בניתוחים נפוצים בחקר המקרא מיוחסים הטקסטים העוסקים באברהם למסורות מאזור ממלכת יהודה, בניגוד לטקסטים העוסקים ביעקב המיוחסים למסורות מאזור ממלכת ישראל. על פי ניתוחים אלו, המסורות על אברהם מאוחרות לאלו על יעקב ובשלב מאוחר, בעקבות חורבן ממלכת ישראל או אף לאחר מכן, אוחדו המסורות יחד ליצירת מסורת שלושת האבות. חוקרים שונים סוברים כי הצגתו בתנ"ך של אברהם כראשון משלושת האבות נובעת מכך שהתנ"ך נערך על ידי סופרים יהודאיים שבקשו להדגיש את עליונותה של יהודה. כך לדוגמה אימץ החוקר הרב דוד פרנקל את גישתו של מרטין נות, לפיה הסיפורים על יחסיו של אברהם עם אבימלך מלך גרר הם גרסה מאוחרת של סיפורים דומים על יצחק.
חוקר המקרא יגאל בן נון סובר שקיים דמיון בין סיפורי אברהם למסורות אחרות מהמזרח הקדום, ומעריך כי סיפורי אברהם מבוססים על מסורות קדומות יותר. במסגרת זאת הוא מציע לפרש את השם "אב רם", כשם מלאכותי המרמז להיותו אבי האומה.
בן נון סבור כי ישנן עדויות טקסטואליות לפיהן במקור היה מוצאו של אברהם המקראי מכנען, והוא מציע שהולדתו באור כשדים היא תוספת מאוחרת שנוספה על ידי גולי בבל, תוספת שהפכה את אברהם לגולה מבבל לכנען, והשתמרה בהמשך על ידי כהני ירושלים.
ראו גם

עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה