stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גירנים
הערות שוליים

↑  Van Soest RWM, Boury-Esnault N, Vacelet J, Dohrmann M, Erpenbeck D, et al. (2012) Global Diversity of Sponges (Porifera). PLoS ONE 7(4): e35105.doi:10.1371/journal.pone.0035105
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546576305171 
ספוג גירני במבנה אסקוני (Clathrina clathrus)
גיא בוקאטי

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1969 (בן 55) אשדוד
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 עיסוק:  זמר, מלחין, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, רוק, ג'אז, מוזיקת עולם
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה, קול
 שיתופי פעולה בולטים:  אריק איינשטיין, קורין אלאל, קובי אפללו
 
גיא בוקאטי (נולד ב-21 במאי 1969) הוא גיטריסט, מלחין, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי. בציבור הרחב התפרסם כשותפו האמנותי של אריק איינשטיין. בוקאטי כתב והלחין את האלבום המשותף שלו ושל איינשטיין, "כל הטוב שבעולם" שיצא ב-2007, והיה אלבום האולפן האחרון של איינשטיין.
דיסקוגרפיה > אלבומים

כל הטוב שבעולם - עם אריק איינשטיין
דיסקוגרפיה > סינגלים

היא אומרת, בביצוע גיא בוקאטי, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:34), 7 ביולי 2011
את רוצה הכל, בביצוע גיא בוקאטי, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:56), 9 בינואר 2012
תמיד אוקטובר, בביצוע גיא בוקאטי, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:12), 9 באוקטובר 2013
גוסטב שטרזמן

גוסטב שְטְרֶזֶמַן (בגרמנית: Gustav Stresemann; ‏10 במאי 1878 – 3 באוקטובר 1929) היה מדינאי ופוליטיקאי גרמני, קנצלר גרמניה וחתן פרס נובל לשלום. הגיע לשיא השפעתו בזמן רפובליקת ויימאר.
ביוגרפיה

שטרזמן נולד בברלין בשנת 1878 למשפחה מהמעמד הבינוני. אביו היה בעל אכסניה וסוחר בירה. הוא למד כלכלה באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1902 שטרזמן ייסד את איגוד התעשיינים בסכסוניה.
ביוגרפיה > דרכו הפוליטית

בין השנים 1906 עד 1912 היה ציר מטעם המפלגה הליברלית הלאומית ברייכסטאג ובשנית בין השנים 1914–1918.
שטרזמן תמך בליברליזם במדיניות הפנים של גרמניה, ובקו לאומני קיצוני במדיניות החוץ שלה. בין השאר תמך בבנייתו של צי מלחמה גדול, דרש לספח שטחים לגרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה וצידד במלחמת צוללות בלתי מוגבלת.
בשנת 1917 הפך לראש סיעת הליבראלים הלאומנים ברייכסטאג, והיה מתומכיו הנלהבים והעיקריים של אריך לודנדורף.
עם תבוסתה של גרמניה במלחמת העולם הראשונה התפצלה מפלגתו של שטרזמן, והוא עמד בראש הפלג הימני שלה, שנקראה מפלגת העם הגרמנית. בבחירות של שנת 1919 זכתה מפלגתו ב־19 צירים לאספה המכוננת החדשה. שטרזמן התנגד לחוקת ויימאר ולחתימת חוזה ורסאי. בשנת 1920 זכתה מפלגת העם הגרמני, בראשותו של שטרזמן, ב־65 מושבים ברייכסטאג. שטראזמן ריכך את דעותיו והפגין תמיכה במבנה החדש של המדינה הגרמנית.
ביוגרפיה > כקנצלר גרמניה

ב-13 באוגוסט 1923 התמנה שטרזמן לקנצלר ושר החוץ של גרמניה, בתמיכתה של ממשלה רחבה.
למרות שממשלתו של שטרזמן החזיקה מעמד רק 102 ימים, במובנים רבים היא הצליחה לייצב את שלטון הרפובליקה:
שטרזמן חיזק את התעשייה, עצר את האינפלציה והביא לייצוב המטבע הגרמני, המארק.
הפלגים הקומוניסטים בתורינגיה וסקסוניה דוכאו על ידי הצבא.
הוא הורה לחדש את תשלום הפיצויים לצרפת ולהפסיק את השביתה בחבל הרוהר.
המשטרה דיכאה את המרידות בבוואריה. הצבא, ובראשו הגנרל הנס פון זקט, עמד לצד השלטון.
המשטרה השתלטה על הפוטש במרתף הבירה - הצבא מנע מאדולף היטלר ואנשיו להשתלט על בכירי ממשלת בוואריה במרתף בירה במינכן ומשם להכריז על מהפכה. המורדים נעצרו ונשפטו.
ארצות הברית הסכימה לתת לגרמניה הלוואות ותנאי אשראי נוחים.
ביוגרפיה > כשר החוץ הגרמני

לאחר נפילת ממשלתו המשיך שטרזמן לשמש כשר החוץ בכל ממשלות גרמניה, עד למותו בשנת 1929. בכהונות אלה ניסה לנסח מחדש את חוזה ורסאי על מנת לשפר את מעמדה ומצבה של גרמניה, בהצלחה לא מבוטלת. תחת ניצוחו נעשו הישגים נכבדים בתיקון יחסה של גרמניה עם המערב: בשנת 1924 נחתמה תוכנית דוז שהובילה לפתרון בעיית פיצוי המלחמה וכיבוש חבל הרוהר, בשנת 1925 נחתמו הסכמי לוקרנו שסידרו את גבולה המערבי של גרמניה, בשנת 1926 הכניס את גרמניה לחבר הלאומים וחתימה על הסכם קלוג-בריאן בשנת 1928.
שטרזמן זכה על הישגים דיפלומטיים אלה בפרס נובל לשלום, במשותף עם אריסטיד בריאן הצרפתי, בשנת 1926.
יחד עם פיוס המערב הצליח שטרזמן לשמור על קשרים טובים עם ברית המועצות ובשנת 1926 חתם עם נציגה על חוזה ברלין, שהבטיח שמירה הדדית של נייטרליות במקרה של מלחמה משני הצדדים.
שטרזמן נפטר בשנת 1929 מהתקף לב בגיל 51.
גבולות הזמן

סוגיית גבולות הזמן היא סוגיה פילוסופית מדעית חשובה, העוסקת בתכונותיו הלוגיות של הזמן כביטוי כמותי. שתי הפנים העיקריות לסוגיה זו הן שאלת גבולותיו החיצוניים של הזמן (תחילתו וסופו), ושאלת רציפותו וחלוקתו הפנימית.
אינסופיות/סופיות הזמן

אחד המאפיינים הפילוסופיים של הזמן, הוא חוסר היכולת האנושי לדמיין לזמן "תחילה" ו-"סוף". רוב הדתות מתארות את בריאת העולם כאירוע המתרחש "בתחילת הזמן", אולם ההשגה האנושית מסוגלת לתאר כי היו התרחשויות גם לפני כן.
גישות פילוסופיות

אינסופיות הזמן תלויה בעיקר בשאלת הגישה הבסיסית לזמן.
גישה אובייקטיבית טהורה, מעמידה את הזמן כרעיון מוחלט, אשר באופן תאורטי עשוי להתקיים גם בלא כל חומר המוגדר על-פיו. גישה זו מקבלת את אינסופיותו התאורטית של הזמן.
גישה אובייקטיבית התולה את הזמן בקיומה של תנועה, כלומר מבטאת את הזמן כתכונה של גופים, ולא כביטוי מוחלט, מעמידה את אינסופיות הזמן כשאלה של אינסופיות התנועה. במקרה זה, ייתכן מצב בו התנועה החלה בנקודת זמן מסוימת, היא ראשית הזמן. עם זאת, נקודה זו בעייתית, שכן היא שוברת את מבנה הסיבתיות, ומניחה כי עשוי להתקיים אירוע (תחילת התנועה), בלא התרחשות של אירוע לפניו.
לעומת זאת, גישה סובייקטיבית טהורה, התולה את משמעותו של הזמן רק עבור תודעה החשה בו, מעמידה את אינסופיות הזמן ביחס לתודעה, כלומר- הזמן אינסופי רק אם התודעה מסוגלת לתפוס את הזמן כביטוי ללא גבולות. השאלה האם התודעה מסוגלת לתפיסה שכזו, נתונה לפרשנות פילוסופית.
גישה סובייקטיבית טהורה פחות, מתארת את תחילתו וסופו של הזמן כתחילתו וסופו של מושג התודעה.
גישות מדעיות

סטיבן הוקינג, תאורטיקן שהתייחס להיווצרות היקום ועתידו, ניסח תאוריה[דרוש מקור] המעמידה את מושג אינסופיות הזמן בצורה שונה לחלוטין. על-פי תאוריה זו, צורת המרחב-זמן סגורה, כך שליקום, הפרוס על פני המרחב-זמן, צורה המתארת כדור (בעל יותר משלושה ממדים, שכן הזמן הוא מימד נוסף בתיאור זה).
על פי תאוריה זו, יחס הזמן לצורת ה"כדור", הוא כיחס הציר "צפון-דרום" לכדור הארץ. במובן זה, קיימת נקודה מסוימת המתארת את ראשית הזמן, שבה אין רלוונטיות לשאלה, מה היה לפניה (ובהתאמה: נקודת סיום לזמן), שכן שאלה זו מקבילה לשאלה, איזו נקודה צפונית לקוטב הצפוני.
בעייתיות גבולות הזמן

מבחינה פילוסופית-פסיכולוגית, אינסופיות הזמן בעייתית, שכן היא הופכת את התודעה לבטלה ביחס לטבע. בעייתיות מסוימת היא כישלון תיאור קיום האדם באופן פילוסופי, בהתחשב באינסופיות הזמן.
בעייתיות אחרת היא פסיכולוגית בטבעה, ובאה לידי ביטוי בכך שהאדם חש בלתי-משמעותי ביחס לאינסופיות הזמן. הפילוסוף בלז פסקל התייחס לסוגיה זו כמניע מרכזי לאמונה באל.
לעומת בעיית האינסופיות, ניתן לתאר גם את בעיית סופיות הזמן. על-פי גישה סובייקטיבית, סופיות הזמן נגזרת ממותה הצפוי של התודעה. סופיות הזמן עבור התודעה, נחשבת למצוקה פילוסופית-פסיכולוגית ידועה.
בעייתיות אחרת בסופיות הזמן, היא סופו הצפוי של החיים, באופן כללי. קיימות תפיסות המתארות את שאיפת האדם המרכזית כרצון לטבוע חותם באינסוף. אם התודעה מנמקת את מעשיה בחתירה לאינסופיות מעשיה, אזי סופיות החיים מציבה בפניה מצוקה פילוסופית.
מצוקה כזו מתוארת בנימה היתולית בספר האיגיון המסעדה שבסוף היקום, של דאגלס אדמס. בספר זה, נשלחות קבוצות תיירים לעתיד, לחזות בסוף היקום. מנחה האירוע משבח את קהלו על כך שהוא אמיץ דיו לצפות במחזה זה, אך לחזור לאחר מכן לעבר ולהילחם עבור הטוב שלו.
רציפות הזמן

סוגיית רציפות הזמן היא סוגיה חשובה נוספת במסגרת הדיון סביב גבולות הזמן. במסגרת סוגיה זו, נשאלת השאלה האם הזמן ניתן לחלוקה אינסופית, ומה ההשלכות של תכונה זו.
רוב הפילוסופיות מציגות את הזמן כניתן לחלוקה אינסופית, אך הפילוסוף היווני זנון הציג בפרדוקסים שלו את הבעייתיות הלוגית של היותו של הזמן רציף, מחד, אך מורכב מפרקי זמן בני חילוץ, מאידך. ניתן לנסח בעייתיות זו בכך שכל פרק זמן מורכב מאינסוף קטעי זמן קטנים, ועל כן, מבחינה לוגית, אינו יכול להיגמר לעולם.
גישה מדעית מודרנית מתארת "חלקיק זמן": יחידת הזמן הקטנה ביותר, אותה לא ניתן לחלק ליחידות קטנות יותר. חלקיק זמן, כפי שחושב על ידי תאורטיקנים, מכונה זמן פלאנק.
גיאורגי הראשון, מלך גאורגיה

גיאורגי הראשון (בגאורגית: გიორგი I;‏ 998 או 1002 – 16 באוגוסט 1027) מבית בגרטיוני היה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת משנת 1014 ועד למותו בשנת 1027. שבע שנים משנות שלטונו עברו במלחמה עקרה, עקובה מדם, כנגד האימפריה הביזנטית.
תקופת השלטון המוקדמת

גאורגי, בנו של בגרט השלישי, נולד בשנת 998 (על פי גרסה מאוחרת יותר של הכרוניקל הגאורגי, נולד בשנת 1002). עם מות אביו ב-7 במאי 1014, ירש את ממלכת אבחזיה, כארתלי וממלכת קאחתי מאוחדות לממלכה אחת - סכרתוולו ("כל-גאורגיה"). כמו קודמו, קיבל גיאורגי בירושה את התואר "מלך האבחזים" ו"מלך הגאורגים".
השליט הצעיר החדש נוצל מיד בידי האצילים, שדוכאו בידי בגרט. בסביבות אותה שנה, המחוזות המזרחיים ביותר של קאחתי והרתי, שהושגו במאמץ על ידי בגרט, מרדו והחזירו את מלכם, קוויריקה השלישי הגדול (1010 או 1014–1037) לכס המלוכה בקאחתי, שאיחד גם את אראן (آران), הקים את ממלכת קאחתי-הרתי והכריז על עצמו כ"מלך הקאחים והראנים". גיאורגי לא היה מסוגל למנוע את המרד ולאחד בחזרה את המחוז הסורר לממלכתו, והניח את תביעתו לקאחתי והרתי ליורשיו.
מלחמה ושלום עם האימפריה הביזנטית

המאורע הפוליטי והצבאי העיקרי בתקופת שלטונו הייתה המלחמה באימפריה הביזנטית, ששורשיה נעוצים עוד בשנות התשעים של המאה העשירית, כאשר הנסיך הגיאורגי דוד השלישי, נאלץ לוותר על טאו והשטחים הסמוכים לו עם מותו, וזאת בעקבות מרידת הנפל שלו בבסיליוס השני. כל מאמציו של אביו בגרט למנוע את סיפוח השטחים האלה בידי הביזנטים עלו בתוהו. גיאורגי הצעיר והשאפתן פתח במערכה כדי להחזיר את שטחי דוד השלישי, וכבש את טאו ב-1015–1016. גיאורגי גם כרת ברית עם הח'ליף הפטאמי של מצרים, אל-חכים (996–1021), שהעמידה את בסיליוס במצב קשה, והכריחה אותו לעצור בעצמו מלהגיב למתקפה של גאורגי.
מלבד כל זאת היו הביזנטים מעורבים במלחמה אכזרית כנגד הבולגרים, שהגבילה את פעולותיהם למערב. מיד עם השלמת כיבוש בולגריה, ועם מותו של אל-חכים, בשנת 1021, כבר הוביל בסיליוס השני את צבאו כנגד הממלכה הגאורגית. המלחמה הגאורגית-ביזנטית נמשכה שנתיים והסתיימה בניצחון ביזנטי מוחלט, שהכריח את גיאורגי לחתום על הסכם שלום, שבו נאלץ לוותר לא רק על טאו, אלא גם על שטחים נוספים בדרום-מערב הממלכה, ולהשאיר את בנו בן השלוש, בגרט, כבן-ערובה. בהתאם להסכם השלום, ביקר הפטריארך הקתולי של הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית, מלכיצדק הראשון (1001–1030), בקונסטנטינופול, וקיבל סיוע כספי לבניית קתדרלת סווטיצחובלי, קתדרלה אורתודוקסית ראשית בעיר במצחתה, שבמזרח גאורגיה.
מאוחר יותר המשיך בסיליוס לקיים את הסכם השלום עם הממלכה הגאורגית, ושנתיים מאוחר יותר, בשנת 1025, התיר לנסיך בגרט לחזור לביתו. אלא שבדצמבר של אותה שנה מת בסיליוס, וקונסטנטינוס השמיני ירש אותו כקיסר האימפריה הביזנטית, והחליט להחזיר את בגרט לקונסטנטינופול. הוא שלח שליח להחזיר את בגרט אבל לא הצליח להחזיר אותו. כתוצאה מכך התערערו היחסים בין האימפריה הביזנטית לממלכה הגאורגית. היחסים הידרדרו ביתר שאת לאחר שהתגלה הקנוניה שאורגנה על ידי השליט של וספוראקאן (Վասպուրական) ובמעורבות, לכאורה, של גאורגי.
גיאורגי מצידו התכונן באופן ברור לנקום על תבוסתו, אבל מת באופן פתאומי בתריאלתי, ב-16 באוגוסט 1027. הוא נקבר בקתדרלת בגרטי בבירת הממלכה, כותאיסי. לאחרונה התגלה קבר, שנשדד כפי הנראה במאה ה-19, המיוחס לגאורגי.
משפחה

גיאורגי היה נשוי פעמיים:
מרים מוספוראקאן, נסיכה ארמנית שממנה נולדו לו בנו הבכור ויורשו בגרט ובת בשם גוראנדוחט.
אלדה מאלניה שילדה לו את דמטרה שהיה הטוען לכתר. בנו, דוד בגרטיוני, נישא לרוסודן, ביתו של דוד הבנאי
הערות שוליים

↑  וספוראקאן (Վասպուրական) - פרובינציה וממלכה ארמנית, שנכבשה על ידי האימפריה הביזנטית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n99030489  VIAF: 9177308   WorldCat (עם VIAF): 9177308 
מבנה קתדרלת סווטיצחובלי במצחתה, שנבנתה מחדש בסגנון האדריכלי החדש ששולב בגאורגיה בראשית ימי הביניים, והפך לסגנון המוביל לאחר איחוד גאורגיה, מבנה הצלב היווני. להיסטוריה של הקתדרלה נקשרו מספר אגדות
גישבור

גישבור (הלחם של המילים "גישור" ו"בוררות"; באנגלית: Med-Arb) הוא שיטה אלטרנטיבית ליישוב סכסוכים. גישבור מתחיל כגישור רגיל והופך לבוררות אם הצדדים לא מצליחים להגיע להסכמה. המגשר שמתחיל את ההליך הופך לבורר.
קיים מושג גישוררות בעל משמעות זהה אך השימוש בו נדיר יותר.
שימוש בגישבור

בדרך כלל, משתמשים בגישבור בפתרון סכסוכים בין עובדים באותו מקום עבודה, כאשר המגשר והבורר הוא המנהל או הממונה עליהם. הצדדים שמתחילים את התהליך יודעים שלמגשר יש סמכות להכריע, במקרה הצורך. דוגמה בולטת היא הצעה לשימוש בגישבור על ידי מפקדים בצה"ל.
שימוש נוסף בגישבור הוא במהלך גישור לגירושין.
יתרונות וחסרונות

כאשר הצדדים המעורבים בסכסוך יודעים שהכרעה בלתי נמנעת, הם שואפים יותר להגיע לפתרון בכוחות עצמם.
החסרון של השיטה הוא בחוסר נייטרליות של המגשר (והבורר). המגשר בהליך חייב להוכיח שאינו נוטה לטובת צד כלשהו כדי להבטיח שיתוף פעולה והגעה להסכמה.
ראו גם

Conflict resolution research
הערות שוליים

1 2  אפרת גינס וגדי נבון, למתגרשים: גישוררות - גישור עם בוררות, באתר ynet, 18 בפברואר 2010
↑  עמרי גפן ונועם נחמני, העוצמה שברכות: ניהול אפקטיבי באמצעות דיאלוג, מערכות, גיליון 422, דצמבר 2008, עמ' 28 - 33.
גוסטב שבש

גוסטב שבש (בהונגרית: Sebes Gusztáv; נולד ב-22 בינואר 1906 בבודפשט, הונגריה – 30 בינואר 1986 בבודפשט) היה כדורגלן ומאמן כדורגל יהודי הונגרי שאימן את "נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות ה-50.
שבש דגל בגרסה מוקדמת של טוטאל פוטבול, כשכל שחקן מסוגל לשחק בכל העמדות. תחתיו הונגריה זכתה לרצף של 22 משחקים רצופים ללא הפסד. במהלך זמן זה, הונגריה הפכה לאלופה אולימפית בשנת 1952 ולאלופת מרכז אירופה בשנת 1953. הביסה פעמיים את נבחרת אנגליה בכדורגל, 3–6 בשנת 1953 ו-1–7 ב-1954, וסיימה במקום השני במונדיאל 1954 לאחר הפסד מפתיע 2–3 בגמר לגרמניה המערבית. לאחר הפסד זה הונגריה הגיעה לעוד רצף מרשים של 18 משחקים ללא הפסד, שהגיע לסיומו ב-19 בפברואר 1956, עת הפסידה 1–3 לנבחרת טורקיה בכדורגל.
למרות רצף הניצחונות, שבש פוטר לאחר התבוסה 4–5 נגד נבחרת בלגיה בכדורגל ב-3 ביוני 1956. הוא נשאר פעיל בכדורגל לאורך כל חייו, עבד כמנהל וכיהן בתפקידי אימון ב-Újpesti Dózsa SC, בודפשט הונבד וב-Diósgyőri VTK.
שבש נפטר ב-30 בינואר 1986.
קריירת אימון > אולימפיאדת הלסינקי 1952

באולימפיאדת הלסינקי שנערכה בקיץ 1952 עלו לראשונה הונגריה בהרכב המנצח שלה, שכלל את פרנץ פושקש, שנדור קוצ'יש ושחקן משנה טוב פטר פאלוטאס. הונגריה הגיעה בקלות לגמר. בחמישה משחקים כבשו 20 שערים וספגו 2 בלבד. בחצי הביסו 0–6 את שוודיה ובגמר ניצחו 0–2 את יוגוסלביה עם שערים של פושקש וזולטן צ'יבור.
קריירת אימון > הונגריה נגד אנגליה

שבש התכונן לצמד המשחקים בקפדנות רבה. הוא השאיל מה-FA האנגלי כדורים כבדים יותר בשביל אימון יותר טוב ושינה את מיקום מגרש האימונים של הנבחרת למגרש בממדיו של ומבלי. הוא גם סידר משחקי אימון מול קבוצות ונבחרות שמשחקות בסגנון האנגלי כדי להתכונן טוב לשיטת המשחק נגדם. בדרך ללונדון עצרו בפריס למשחק חימום נגד קבוצתו לשעבר של שבש, אולימפיקה בילנקורט, אותה הביסו 1–18. נבחרת אנגליה כללה שחקנים כמו: סטנלי מתיוס, סטן מורטנסן, בילי רייט ועוד כוכבים. הונגריה הביסה אותה 3–6 עם שלושער של נאנדור הידגקוטי וצמד של פושקש בהצגה ענקית. במשחק השני שנערך בהונגריה הפעם הביסה אותה 1–7 עם עוד משחק מרשים.
קריירת אימון > מונדיאל 1954

הונגריה הגיעה למונדיאל עם ביטחון לאחר שלא הפסידו משחק משנת 1950. הם עברו בקלות את שלב הבתים עם ניצחונות 0–9 נגד קוריאה הדרומית ו-3–8 נגד גרמניה המערבית. ברבע גמר פגשה את ברזיל במשחק חם מאוד. הונגריה ניצחה 2–4 ובסיום המשחק התחילה קטטה בה שבש סיים עם ארבעה תפרים כתוצאה מבקבוק שבור. בחצי פגשה הונגריה את אורוגוואי, הזוכה הנוכחית של אותו מונדיאל, והמשחק נגמר בתוצאה 2–2 לאחר 90 דקות. בהארכה צמד של שנדור שלח אותה למשחק הגמר לאחר ניצחון 2–4. הונגריה קיוותה לשחזר את התבוסה לה הנחילה לגרמניה המערבית בשלב הבתים, אך ההונגרים הפסידו בגמר 2–3 במשחק שזכור בשם:"הנס של ברן".
תארים > תארים כשחקן

אליפות הונגריה (3): 1929, 1936, 1937
הגביע ההונגרי: 1932
תארים > תארים כמאמן

מדליית זהב אולימפית: 1952
גביע מרכז אירופה: 1953
סגנות מונדיאל 1954
ג'רבה

ג'רבה או ז'רבה (בערבית: جربة) הוא אי בים התיכון ליד חופי צפון אפריקה, המשתייך לתוניסיה. הוא ממוקם במפרץ גאבס, בדרומה של המדינה, מידותיו: 26 ק"מ ממזרח למערב ו-27 ק"מ מצפון לדרום, ושטחו 510 קמ"ר. באי כ-164 אלף תושבים, נכון למפקד אוכלוסין מ-2014.
ב-2023 כמה עשרות אתרים היסטוריים ברחבי האי הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם "ג'רבה: עדות לדפוס התיישבותי בטריטוריית אי".
אקלים וצמחייה

מזג האוויר באי נוח. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 25 מעלות צלזיוס, ובחורף 15 מעלות. האי שטוח ומעובד עיבוד חקלאי ברובו. הגידולים העיקריים הם חיטה, שעורה, גפנים, תאנים, רימונים, זיתים, ותמרים.
היסטוריה

ארטוסתנס ופסאודו-סקילקס (מהמאות השלישית והרביעית לפנה"ס בהתאמה) מזהים את ג'רבה עם ארץ הלוטופגים (Lotophagoi), ארץ אוכלי הלוטוס אליה הגיע אודיסאוס במסעותיו כמסופר אצל הומרוס. בכתבי הומרוס עצמו (מן המאה התשיעית לפנה"ס) יש רק רמז לכך.
במאה ה-8 לפנה"ס הוקמה במקום על ידי הפיניקים תחנת מסחר שנקראה ביוונית מנינקס (אנ'), והפכה מאוחר יותר לתחנת מסחר רומית שעסקה בעיקר בייצוא בדים צבועים שני. בשנת 655 לספירה נכבשה ג'רבה על ידי הערבים והפכה לחלק מתוניסיה. במאה ה-16 שימש האי בסיס ימי זמני לרבי החובלים, שודדי הים, העות'מאנים האחים ברברוסה: אורוץ'; ולאחר מותו, ח'יר א-דין.
בשנת 2002 פוצצה מכונית תופת בסמוך לבית הכנסת אלגריבה באי, על ידי מחבלים שהיו קשורים לארגון אל-קאעידה. 16 מטיילים גרמניים נהרגו.
אוכלוסייה

באי, המהווה אתר נופש פופולרי לתיירות מכל העולם, נמצא מרכז האסלאם האיבאדי בתוניסיה, הידוע בהחמרותיו הדתיות. פרט למוסלמים, ישנה בצפון האי קהילה יהודית עתיקת-יומין (ראו להלן).
העיר הגדולה באי היא חֹמֶת שׂוּק (בערבית: "מחוז השוק") אשר במפקד האוכלוסין ב-2004 מנתה 44,555 תושבים (ועם הפרברים שבשטח השיפוט שלה כ-65,000). היא נמצאת בחוף הצפון-מערבי של האי, שם גם נמצא שדה התעופה של האי. העיר השנייה בגודלה היא מידון (כ-30,481 תושבים ב-2004) בצפון-מזרח האי, והשלישית היא אג'ים (13,950 תושבים ב-2004), הנמל הראשי של האי, בנקודה הקרובה ביותר ליבשה בדרום-מערב האי. שאר היישובים החשובים הם: קֶלְלַאלַה, אל-מאי, מַלְלִיטַה, סדְוּיכּש, סדגיאן, מחבּובּין, אל-קנְטְרה, וטרִיפה (על היישובים היהודיים - ראו להלן). באי עוד עשרות כפרים, יותר מ-300 מסגדים, עשרות בתי כנסת, רשת ענפה של בתי מלון ו"פונדקים", וגם ארבעה בתי-ספר תיכון: תיכון ג'רבה, התיכון הטכני, תיכון השבעה בנובמבר, ותיכון ריאד.
שפות

רוב תושבי ג'רבה (כולל היהודים) דוברים ערבית מוגרבּית, בניב התוניסאי - עם מאפיינים לשוניים ייחודיים לג'רבה, בעוד שהצרפתית הולכת וחודרת לאי - כשפה זרה ראשונה, ומשתלטת בעיקר על המינוח הלשוני הטכנולוגי. כמו כן, האי הוא אחד המקומות האחרונים בתוניסיה (יחד עם כמה כפרים ספורים מבודדים בדרום המדינה) בהם נותר עדיין מספר משמעותי של דוברי ברברית (השפה העתיקה של כל צפון אפריקה עד הכיבוש הערבי במאה השביעית). הניב הברברי של ג'רבה - מכונה בתוניסיה: "ג'רבי" (או: "קֶלְלִילִי"), ובפי דובריו: "שֶלְחַה" (כפי שמכונה הניב הברברי של שאר דרום-תוניסיה בפי דובריו), ויותר משהוא דומה לניב הברברי של שאר דרום-תוניסיה הוא בעיקר דומה לניב הברברי "נאפוסי" המדובר בעיר זוארה שבלוב. כל הניבים הללו יחדיו מהוים את התת-ענף המזרחי של הענף ה"זנאתי" של הברברית (ענף שאליו משתייכים גם: ה"שַאוִּיַה" של מזרח אלג'יריה, וה"תאריפית" של צפון מרוקו). כיום (2006) דוברי הברברית הג'רבית נותרו מרוכזים בעיקר בדרום האי, במיוחד בכפר קֶלְלַאלַה, הנודע בתעשיית הקדרוּת שלו, והמחזיק את המוזיאון של ג'רבה ואת בית הספר היחיד בכל תוניסיה אשר שפת ההוראה בו היא ברברית.
יהדות ג'רבה

יהדות ג'רבה נחשבת לאחת מן הקהילות היהודיות העתיקות בעולם. לפי מסורת מקומית, יהודים כהנים הגיעו לאי בימי שלמה המלך יחד עם יורדי ים פיניקים, וכן לאחר חורבן בית ראשון (586 לפנה"ס). ולכן ג'רבה נקראת עיר הכהנים.
באי שני רבעים יהודיים: הגדול - שקרוב לים - הוא "חארה כבירה", והקטן: "חארה צגירה".
יהודי ג'רבה הצליחו לשמר את תרבותם המסורתית, עד היום הם מקפידים בשמירת מצוות תורת ישראל ומכלול פרטי ההלכה היהודית. בג'רבה כעשרים בתי כנסת, ושתי ישיבות: ישיבת "אור תורה", וישיבת "רבי אברהם" - המיועדת למצטיינים. כמו כן פועל באי בית ספר יהודי-פרטי: "תורה וחינוך". רוב התלמידים היהודים לומדים כיום (על פי בחירתם) בבית ספר ממשלתי.
רבים מיהודי ג'רבה שעלו לישראל התיישבו בירושלים, טבריה, אשקלון, נתיבות, מושבי הדרום, יבנאל, קריית גת וצפת.
הרב אליהו בירנבוים אשר ביקר באי באוגוסט 2008 מסכם את רשמיו במאמר "אי הנפלאות" כך:
מעל הכל, זו קהילה אשר הצליחה לשמר את התרבות המסורתית, ובשעה שיהודי כל העולם עברו תהליכי מודרניזציה וחילון, היא שמרה על עצמה סגורה ומסוגרת וכל היהודים החיים בה כיום, שומרים על מסורת ישראל סבא בנאמנות בהקפדה ובמסירות. המבקר בג'רבה חווה חוויה עזה וחש כמי שנכנס למנהרת הזמן וחולף מאות שנים לאחור על פני ההיסטוריה היהודית
בני הקהילה נהנים אמנם ממיטב הטכנולוגיה המודרנית, אבל דפוסי החיים הקהילתיים נראים כשימור של דרכי החיים היהודיים בעבר.
ראו גם

בית הכנסת אלגריבה
בית הכנסת חארה צגירה
יהדות תוניסיה
לקריאה נוספת

נחום סלושץ, האי פליא, דביר, תל אביב, 1957
ירון נעים, הרב כלפון משה הכהן מג'רבא - בין שמרנות למודרנה, עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בר-אילן, 2010
הערות שוליים

↑  ג'רבה: עדות לדפוס התיישבותי בטריטוריית אי באתר אונסק"ו (באנגלית)
↑  באיליאדה, שיר תשיעי, עמודים 84–104
↑  באודיסיאה, שיר ראשון, 113, כתוב כי המרחק מעוגילה שבמבוא מזרח אפריקה ועד ארץ הלוטופגים הוא מהלך 50 יום. וראה גם בספר אי פליא (1957) מאת פרופסור נחום סלושץ, עמ' 109
↑  ה-צ דומה בהגייתה ל-ס נחצית, וה-ג רפה ונשמעת כמו ר אחורית [ɣ].
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531525705171  BNE: XX458775  BnF: cb135052215 (data)  GND: 4013146-4  LCCN: sh85069753  NARA: 10044534  SUDOC: 050124242  VIAF: 315128115   WorldCat (עם VIAF): 315128115 
חוף בדרום ג'רבה
גירעון דמוקרטי

גֵירָעוֹן דמוקרטי הוא תופעה חברתית הנחקרת בתחומי מדע המדינה וסוציולוגיה, שעניינה פער בין מידת ההשתתפות האזרחית שמאפשרים ההסדרים הפורמליים במדינה לבין מימושם בפועל.
גירעון דמוקרטי הוא מצב בו מדינה או ארגון הם דמוקרטיים במידה מסוימת אך לא במידה הראויה. גירעון דמוקרטי יכול לנבוע מאכזבה מתפקוד המוסד החברתי המדובר, מתהליכי קבלת החלטות החלים בו ומאיכות השירותים שהוא מספק. 
התסמינים של גירעון דמוקרטי יכולים להיות למשל נסיגה בהשתתפות הפוליטית, ייאוש וחוסר אמון במדינה/ארגון ומנהיגותם. התנהגויות שיש חוקרים המגדירים אותן "אנטי פוליטיקה".
הסיבות לגירעון דמוקרטי

חוקרים כמו אנתוני גידנס בבריטניה, פרופ' יעל ישי בישראל ורבים אחרים מצביעים על מגוון סיבות לגירעון הדמוקרטי:
הפרטה ועליית כוחם של תאגידים כלכליים בעיקר תחת המשטרים הנאו-ליברליים במדינות כמו בריטניה, ארצות הברית וישראל ותהליכי ליברליזציה במדינות אירופה, נחשבים לממד עיקרי המצמצם את כוחם הממשי והנתפש של המוסדות הפוליטיים ואת תחושת הציבור כי יש להם משמעות ממשית בחייו
גלובליזציה כלכלית ופוליטית - כהרחבה של עליית כוחם של גורמים כלכליים, תולים חוקרים רבים את היחלשות המוסדות הדמוקרטיים בהעברת משקל הכוח לתאגידים על לאומיים, מעצמות בזירה העולמית וארגונים בינלאומיים
חוסר אמון וגילויי שחיתות - גילויי שחיתות שלטונית כמו הרשעת ראש ממשלה, נשיא ושרים לשעבר בפלילים, כמו גם חוויה יומיומית של שחיתות במסדרונות השלטון אחראים במידה רבה להתרחקות הציבור מהשתתפות דמוקרטית.
שינויי עמדות - כהד לסיבות שצוינו להלן מתמקדים חוקרים רבים בשינוי עמדות הציבור ונוער בפרט בנושא השלטון הדמוקרטי וחשיבות ההשתתפות הדמוקרטית כגורם מתווך ומגביר של הגירעון הדמוקרטי
חוסר אונים נרכש במישור הפוליטי, כתוצאה מחוויה מתמשכת של חיזוק שלילי שאינו מושפע מהבחירות הפוליטיות בחברה הנמצאת במשבר
מדידת הגירעון הדמוקרטי

חוקרים נוהגים למדוד את הגירעון הדמוקרטי בעיקר דרך שיעורי הצבעה בבחירות וסקרי עמדות, המכון הישראלי לדמוקרטיה מפרסם מדי שנה את מדד הדמוקרטיה ומצביע על ירידה עקבית למדי בשיעורי ההצבעה והעמקה בגירעון הדמוקרטי בישראל. 
אנשי מחקר וגופים מקבילים בעולם בוחנים את הגירעון הדמוקרטי במדינותיהם, באיחוד האירופאי, בחברה האזרחית ועוד.
ראו גם

דמוקרטיה
שחיקה דמוקרטית
דמוקרטיה ליברלית
דמוקרטיה לא ליברלית
דמוקרטיה פגומה
דמוקרטיה חלולה
הערות שוליים

↑  ה(אנטי-) פוליטיקה החדשה והשפעותיה על הדמוקרטיה בישראל
↑  עופר סיטבון, ההפרטה וגבולותיה – היבטים משפטיים (חברה, גיליון 29), בבלוג הכותב, 1 בינואר 2007
↑  גירעון דמוקרטי במוסדות האיחוד האירופי
↑  מדד הדמוקרטיה הישראלית 2004: עמדות הנוער בישראל, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
↑  על חוסר האונים הפוליטי הנרכש באתר העוקץ
↑  מדד הדמוקרטיה הישראלית, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
גיאורגי הרביעי לאשה

גיאורגי הרביעי לאשָה (בגאורגית: გიორგი IV ლაშა; נקרא גם לאשה גיאורגי - ლაშა გიორგი;‏ 1192 – 18 בינואר 1223) מבית בגרטיוני, היה מלך ממלכת גאורגיה מ-1213 ועד 1223. בשנת 1207 הוא הוכרז על ידי אמו, בעלת סמכויות השלטון בממלכה, כשליט משותף עמה. כאמו, הוא המשיך את מדיניות ההתפשטות של הממלכה הפיאודלית.
חייו

גיאורגי היה בנם של תמר ודוד סוסלן. בשנות העשרה של המאה השלוש עשרה הוא דיכא את מרידות הממלכות הוואסליות המוסלמיות השכנות. בשנת 1214 דיכא מרידה בשטחיה של ארמניה כיום. בשנת 1219/1220 בנסיכות צ'אט ובמחוז סיוניק (Սյունիք), והמשיך את כיבושיו באזור נחיצ'יבאן. המערכה נגד הסולטנות הסלג'וקית צ'לאט נסתיימה בניצחונו. תחת שלטונו זכתה הממלכה להתפשטות הגדולה ביותר, וזאת על אף המאבקים הפנימיים עם אצילי הממלכה - אולי בזכות המטרות המשותפות של כיבוש אזורים נוספים והגנה על המולדת.
בשנת 1220 הוא החל בהכנות למערכה נרחבת כדי לסייע למסע הצלב הרביעי, ששם לו למטרה את כיבוש ירושלים. אולם התקרבות המונגולים, בראשות ג'ינג'יס חאן, לגאורגיה שינתה את תוכניותיו. התקיפות המונגוליות הראשונות שהיו בשנים 1221–1222, כללו שכירי חרב קיפצ'קים. הגאורגים סבלו אבדות כבדות עקב התקפות אלה, והמלך נפצע קשה. מחלתו נמשכה עד שנת 1223 והוא נפטר ממנה בגיל 31. אחותו רוסודן ירשה אותו.
גיאורגי היה ידוע בפתיחותו וקיבל ביקורת רבה מקהילה הפיאודלית השמרנית. האצילים והכמורה הנוצרית דחו ולא הכירו באשתו, שלא הייתה ממשפחת אצילים. בסופו של דבר נאלץ המלך להתפשר והתגרש ממנה, אולם סירב להתחתן עם מישהי אחרת. מנישואיו אלה נולד לו הבן, דוד השביעי אולו, שלימים יהיה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת.
מקורות מימי הביניים, שהם כרגע המקורות הזמינים הטובים ביותר, מתארים את גיאורגי כשליט חכם ולוחם אמיץ, ומצד שני מציינים את אורח חייו הבלתי מוסרי והתמכרותו למיסטיקה וסופיות.