וינסטון צ'רצ'יל
ביוגרפיה > בעת מלחמת העולם השנייה > "שלושת הגדולים"

ביוני 1941 תקפה גרמניה את ברית המועצות, ולאחר מכן תקפה האימפריה היפנית את ארצות הברית בפרל הארבור. בריטניה לא נשאה עוד לבדה בעול. צ'רצ'יל, המתנגד החריף ביותר לבולשביזם, קרא לשיתוף פעולה מלא ומוחלט עם ברית המועצות הנתונה למתקפה, ואף ביקר בקרמלין בימים הקשים ביותר של המתקפה הגרמנית.
בנאום בפרלמנט, ביום בו פתחה גרמניה במבצע ברברוסה, 22 ביוני 1941, אמר צ'רצ'יל כי על אף שבמשך עשרים וחמש שנים לא היה מתנגד חריף ממנו לקומוניזם ואינו חוזר בו ממילה אשר אמר, הרי שכעת מדובר במלחמתו של העם הרוסי, עם האיכרים והפועלים, אל מול כוח נאצי הבא עליהם לשעבדם ולהשמידם. במלחמה זו חובתם של העמים הדמוקרטיים לתמוך במותקף נגד התוקפן. נאום זה החל ברית שנמשכה עד סוף המלחמה. במשך שנים זרמה לברית המועצות אספקה, כולל תחמושת, ציוד רפואי ומזון, באמצעות שיירות שעשו דרך קשה ומסוכנת עד ארכנגלסק שבים הצפוני. לאספקה זו היה השפעה ניכרת בעמידתה של ברית המועצות נגד התוקף.
כאשר נכנסו הענקים התעשייתיים, ברית המועצות וארצות הברית, למלחמה, הפך חלקה של בריטניה במלחמה לקטן יותר. המלחמה הפכה מסכסוך אירופי לסכסוך גלובלי, בו נושאת ארצות הברית בעיקר נטל המערכה נגד יפן, אשר כבשה את המושבות הבריטיות בהונג קונג, בסינגפור, במלאיה, בבורמה ובמקומות נוספים, בעוד שברית המועצות נושאת בעיקר נטל המלחמה נגד גרמניה. הכוחות הבריטים במזרח הרחוק התבררו כלא מוכנים בעליל לפלישה היפנית הכוללת, ונפילת הונג קונג וסינגפור פגעו קשות ביוקרתה של האימפריה הבריטית. חיילים בריטים נלחמו אומנם בעוז במערכה במזרח התיכון (אשר התחוללה בלוב, במרוקו, בתוניסיה ובמצרים) ובמערכה באיטליה, אך היו אלו זירות לחימה משניות. זירת מפתח שבריטניה הייתה שחקן מרכזי בה הייתה המערכה על בורמה, במסגרתה נאבקו כוחות בריטים בצבא היפני הקיסרי שניסה לפלוש לתוך הראג' הבריטי.
בזירה המזרח תיכונית במדבר המערבי לחמו הכוחות הבריטים מול צבאות משולבים של גרמניה ואיטליה, בפיקודו של "שועל המדבר" הגנרל ארווין רומל. צ'רצ'יל הרבה להתערב בניהול הצבאי של הלחימה, הסתכסך עם פיקוד המזרח התיכון, הדיח את פילדמרשל וייוול והחליף אותו בקלוד אוקינלק. ברמה האסטרטגית הכין צ'רצ'יל, בתיאום עם האמריקאים, "תנועת מלקחיים" בצפון אפריקה, עם הכוחות הבריטים במצרים ממזרח ופלישה של הכוחות האמריקאים לחופי המושבות הצרפתיות ממערב, היא מבצע לפיד. כיוון שמבצע לפיד תוכנן לנובמבר 1942, הייתה בריטניה חייבת להשיג ניצחון בגזרת המדבר המערבי. צ'רצ'יל הפעיל לחצים כבדים על אוקינלק והעמיד לו דרישות רבות, עד שאבד לו האמון בגנרל והוא החליף אותו בהרולד אלכסנדר. כאשר אלכסנדר מפקד החזית, וברנרד מונטגומרי מפקד הארמייה השמינית, השיגה בריטניה באוגוסט 1942 את הניצחון המכריע שעמלה עבורו בקרב אל-עלמיין השני. לאחר הקרב אמר צ'רצ'יל: "זה אינו הסוף (של המלחמה), אין זה אפילו תחילת הסוף, אבל אולי זהו סוף ההתחלה".
האמריקאים קיבלו את גישתו האסטרטגית, והחליטו להתרכז בזירה הים תיכונית: לאחר מבצע לפיד והניצחון בתוניסיה, החלה פלישת בעלות הברית לאיטליה. משטר מוסוליני קרס, אך כניסת הצבא הגרמני לזירה האטה משמעותית את התקדמותן של בעלות הברית. בהערכת המצב תמכו צ'רצ'יל והגנרל אלכסנדר בהזרמת כוחות נוספים לאיטליה, והציעו פריצה צפונה, דרך הרי האלפים, לתוך אוסטריה, אל לב האימפריה הגרמנית. וושינגטון לעומת זאת פעלה כעת כדי לקדם פלישה כוללת לצרפת, ועמדתה היא זאת שניצחה. תפקידה של בריטניה היה יותר לשמש כ"מוצב קדמי" שבו התרכזו כוחות אמריקנים, בריטים וקנדים לקראת הפלישה לנורמנדי בשנת 1944, אשר הובילה לכיבושה של גרמניה ולסיום המלחמה באירופה, כאשר חלק ניכר מאירופה נתון בידי מדינות המערב. צ'רצ'יל עצמו גילה עוז רוח, ביקר פעמים רבות בחזית, וגם חצה את נהר הריין ביחד עם חייליו. הוא גם התכוון להיות על אניית הוד מלכותו "בלפסט" בעת פתיחת מבצע הנחיתה, ורק התערבותו של המלך ג'ורג' הששי מנעה זאת.
צ'רצ'יל היה אחראי לקידומם של פיתוחים טכנולוגיים, במיוחד בתחום הרדאר, אשר ההתקדמות בו סייעה לניצחון האווירי בקרב על בריטניה, הן בניתוב אווירי של מטוסי חיל האוויר המלכותי, והן בניטרול הרדאר ששימש את הלופטוואפה להכוונת מטוסיו הוא. בתחום הצפנים, בו ריכז צ'רצ'יל שורה של מדענים מובילים בבלצ'לי פארק, הביא פיצוח הקוד הגרמני של מכונת האניגמה להישגים גדולים. צ'רצ'יל הירבה להשתמש במודיעין מדעי, וייחס חשיבות להשגתו. המאבק הטכנולוגי במהלך מלחמת העולם השנייה כלל פיתוח הנעה רקטית, הנעה סילונית ופצצת אטום. הגרמנים הצליחו להתקדם התקדמות רבה בחזיתות אלו, אך המאמצים הגדולים של צ'רצ'יל ושל רוזוולט הן בהתקדמות מדעית וטכנולוגית, והן בניסיונות למניעתה מגרמניה, הביאו לכך שפצצת האטום הראשונה פותחה על ידי ארצות הברית ולא על ידי אחרים.
לאחר התגבשות חזיתות המלחמה, היה צ'רצ'יל לאחד מ"שלושת הגדולים", מנהיגי המעצמות של האומות המאוחדות במאבק נגד הציר. כבר ב-1943, לאחר המפנה במלחמה שהביאו קרב אל-עלמיין השני וקרב סטלינגרד החלו הדיונים בנושא הגבולות והסדר החדש שייכונו בסוף המלחמה. בשורה של ועידות, ועידת טהראן, ועידת יאלטה וועידת פוטסדאם שורטטו מחדש גבולותיה של אירופה. צ'רצ'יל העריך שבהסכמי חלוקת השטחים בריטניה וארצות הברית לא ישיגו את מבוקשן מברית המועצות, אשר השתלטה על מדינות מזרח אירופה והבלקן והורה על תכנון "מבצע לא יעלה על הדעת", בו נשקלה מלחמה נגד הסובייטים. הוא ניסה לשכנע את האמריקנים לפעול נגד ברית המועצות ואפילו להשתמש לשם כך בחיילים של גרמניה המובסת. האמריקנים היו עדיין עסוקים במלחמה נגד יפן וזו הייתה אחת הסיבות לסירובם לצאת למלחמה כזו.
צ'רצ'יל היה תומך נלהב בפאן-אירופיות, הלך מחשבה שהוביל לימים ליצירת האיחוד האירופי. עם זאת, הוא לא ראה את בריטניה כחברה מן המניין בברית אירופאית. הוא תמך במתן מושב של קבע לצרפת במועצת הביטחון של האומות המאוחדות כמשקל נגד להשפעה הסובייטית. בתקופה שמיד לאחר המלחמה, בעוד רבים מוקירים את הסובייטים על הברית הנאמנה שקיימו עם בריטניה במהלך המלחמה, היה צ'רצ'יל בין הראשונים לזהות את שורשי המלחמה הקרה הממשמשת ובאה. בנאום מפורסם שנשא בשנת 1946 הביא לפרסום המונח "מסך הברזל":
"משצ'צ'ין שעל הים הבלטי לטריאסטה שעל הים האדריאטי, מסך ברזל נפרש על פני היבשת. מאחורי הקו נמצאות כל בירות האומות העתיקות של מזרח אירופה ומרכזה – ורשה, ברלין, פראג, וינה, בודפשט, בלגרד, בוקרשט וסופיה. כל הערים המפורסמות הללו והאוכלוסיות שמסביב להן נמצאות עתה במה שעלי לקרוא לו 'מרחב ההשפעה הסובייטי'".