stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להק הציוד

| --- | --- |

סמל להק הציוד
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  יחידת מטה
 בסיס האם:  מחנה הקריה בתל אביב
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אוקטובר 1949 – הווה (כ־75 שנים)
 מקים היחידה:  אליעזר בודנקין, ד"ר אריק שצקי
 מלחמות:    מלחמת העצמאות   מלחמת סיני    מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה    מבצע צוק איתן מלחמת חרבות ברזל
 פיקוד
 יחידת אם:  מפקדת חיל האוויר
 דרגת המפקד:   תת-אלוף
 מפקדים:  ראשי להק הציוד
להק הציוד הוא יחידה ראשית בחיל האוויר הישראלי, המהווה את הגוף הטכנולוגי של המערך הטכני של חיל האוויר.
הלהק אחראי על יצירה, העמקה וקיום היתרון הטכנולוגי האווירי של מדינת ישראל. הלהק פועל בעולמות הטכנולוגיים השונים ובהם פיתוח מערכות נשק, הצטיידות, אחזקה, רכש חלפים, ניתוחים הנדסיים ולוגיסטיים. הלהק קובע את מדיניות האחזקה של מערכות החיל ומוביל את פעילויות התכנון, ההנדסה והפיתוח, שנערכות בתעשיות בישראל ומחוצה לה וביחידות חיל האוויר. פעילויות האחזקה מתבצעות בהנחיית אנשי הלהק על ידי הטכנאים בטייסות ובבסיסים.
להק הציוד כולל יחידות במטה חיל האוויר (המטה הטכנולוגי) ויחידות ביצוע (יחידת האחזקה האווירית 22, יחידה 108, יחידת לה"ב 18 – היחידה הלוגיסטית ויחידת אופק 324 – יחידת התוכנה של חיל האוויר).
בראש הלהק עומד קצין בדרגת תת-אלוף מהמערך הטכנולוגי של החיל המכונה רלצ"ד (ראשי תיבות של "ראש להק הציוד"). רלצ"ד משמש כראש המערך הטכני של חיל האוויר ומתוקף תפקידו מהווה קצין החיל הראשי לכלל הנושאים הטכנולוגיים, ההנדסיים, ההדרכתיים והלוגיסטיים ומופקד על הפיתוח המקצועי של כלל אנשי המערך הטכני – קצינים, נגדים, חיילים ואזרחים עובדי צה"ל. רלצ"ד הנוכחי (מאוגוסט 2022) הוא תא"ל שלומי קונפורטי.
יחידות הלהק

| המטה הטכנולוגי> יחידות הביצוע |
| --- | --- |
אופק 324: יחידת התוכנה והמחשוב האחראית על פיתוח ותחזוקת מערכות מחשוב מבצעיות, אחזקתיות ולוגיסטיות
לוגיסטיקה הנדסה ובקרה (לה"ב 18): יחידת הביצוע ללוגיסטיקה בחיל, אחראית גם על השליטה התחזוקתית המרכזית. נוסדה ב-2004, כוללת 3 ענפים ו-4 יחידות שדה אשר הועברו אליה לאחר איחוד מחלקת תחכ"ל ובס"א 18. ייעוד היחידה לממש את אחריותה בחיל-האוויר בהיבטי הלוגיסטיקה התפעולית, רכב, חימוש, ציוד אט"לי, השליטה, הקישור והבקרה, לתת מענה טכני והנדסי לכוחות המיוחדים, למימוש משימות ויעדי חיל האוויר
יחידת האחזקה האווירית 22 (יא"א 22): יחידת האחזקה הגדולה והמרכזית של חיל האוויר הישראלי. היחידה, הממוקמת בבסיס תל נוף, משויכת למערך הטכני של חיל האוויר, כפופה ישירות לראש להק ציוד והיא הרמה הטכנית הגבוהה ביותר (דרג ד') לכלי טיס ומערכות
יחידה 108 (לשעבר במצ"א 108 – בית מלאכה לציוד אלקטרוני): דרג ד' אלקטרוניקה וחימוש, האחראית על אחזקה ופיתוח של ציוד אלקטרוני. ממוקמת בבסיס צריפין וכוללת את יחידת מתנ"ם 5656 (מרכז תחזוקת נשק ומערכות), האחראית על אחזקת נשק מונחה בדרג ד' הממוקמת בבסיס פלמחים
היסטוריה > שנות ה-1940

המערך הטכני של חיל האוויר החל כאגפי אפסנאות, החזקה והנדסה ושירות הבינוי.
אגף האפסנאות היה אמון על תכנון רכישת הציוד וניהול המלאי שנקלט בחיל, כמו כן הגדיר את נוהלי אחזקת חלקי חילוף וציוד במחסני הטייסת.
אגף האחזקה וההנדסה טיפל בכל תפקידי המטה הנוגעים לתחזוקת מטוסים ולפיקוח על המחלקות הטכניות בשדות התעופה ובבסיסים השונים – בעיות הנדסיות שהתעוררו בקשר למטוסי החיל, הכנסת שינויים בהם, התאמת חימוש וכדומה. האגף קבע נוהלי עבודה מסודרים, שהתבססו בעיקרם על מה שהיה נהוג בחיל האוויר המלכותי.
מחלקת חימוש אווירונים, שהשתייכה באותה עת ל"וועדת המחקר שליד ראש המטה" עסקה במציאת דרכים יעילות ובטוחות לנשיאת פצצות על המטוסים הקלים.
מחלקת הבינוי עסקה בתכנון פרויקטי בינוי להחזקת שדות תעופה ומתקנים של חיל האוויר.
בראש ועדת המחקר ליד ראש המטה עמד יהודה גלעדי. בראש אגף ההנדסה עמד יהודה רבין ובראש אגף האפסנאות עמד יצחק לוי.
במהלך שנת 1948 הוחלף ראש אגף ההנדסה פעמיים – את יהודה רבין החליף, אל שווימר שהוחלף על ידי דניאל שמשוני.
עם ארגון חיל האוויר באוקטובר 1949, וגיבוש המבנה הארגוני, הוקמו מספר אגפים וביניהם "אגף הציוד" אליו הוכפפו אגף ההחזקה וההנדסה ואגף האפסנאות שהפכו למחלקות.
האגף החדש כלל שש מחלקות: תקציבים ורכש, הנדסה, החזקה והספקה טכנית, אפסנאות, בינוי, ותחבורה. מחלקות ההנדסה וההחזקה וההספקה הטכנית, הוכפפו למהנדס הראשי, אשר הוגדר כיועצו של מפקד חיל האוויר בכל העניינים הטכניים-אוויריים.
ראש אגף הציוד הראשון היה אליעזר בודנקין שקודם לכן שימש כקצין בינוי של חיל האוויר.
לתפקיד המהנדס הראשי של החיל מונה ד"ר אריק שצקי.
היסטוריה > שנות ה-1950

בסוף שנת 1950 מחליף יהודה רבין את ד"ר שצקי בתפקיד המהנדס הראשי.
באוגוסט 1951 מתמנה הלל אלדאג לתפקיד ראש אגף ציוד וביוני 1952 מחליפו יהושע גילוץ.
ב-1952 נערכה רפורמה במטה החיל והאגפים הפכו למחלקות, באוגוסט 1955 הוקמה מחלקת הציוד (מצ"ד) ותחת אחריותה אוחדה גם מחלקת המהנדס הראשי. בראש המחלקה עמד קצין בדרגת אלוף-משנה שכונה רמצ"ד.
לתפקיד החדש מתמנה יהודה רבין, אשר מבצעו עד 1962. למעשה בנקודת הזמן הזו הוגדרו סמכויות התפקיד שלימים ייקרא רלצ"ד.
אחריות אגף הציוד עברה למחלקת אפסנאות. מחלקה זו הייתה אחראית על ענייני רכש, ייצור החזקת חלפים, דלק, בינוי ורכב ומחלקת המהנדס הראשי על אחזקת המטוסים, מערכות ומחקר ופיתוח. בשנות החמישים עסקה מחלקת ציוד בתכנון חימוש המטוסים, פיתוח אמצעים לעצירת פצצות מיוחדות ורקטות, פיתוח רקטות אוויר-קרקע בעלות יכולת ראש חודר שריון וראש נפיץ. הפיתוח הוגדר על ידי המחלקה והועבר למימוש באגף מחקר ותכנון של משרד הביטחון.
המחלקה עסקה גם בתכנון יכולות הצנחה, ותכנון התקנת מצלמות במטוסים השונים לצורך ביצוע טיסות צילום.
היסטוריה > שנות ה-1960

בשנות השישים כללה מחלקת ציוד שבעה ענפים: מצ"ד 1 – לוגיסטיקה, ארגון והנדסת שיטות, מצ"ד 2 – אחזקת מטוסים, מנועים וציוד בדיקה, מצ"ד 3 – תיאום תחזוקה וציוד קרקע, מצ"ד 4 – פיתוח הנדסי, מצ"ד 5 – חימוש אווירי, מצ"ד 6 – אפסנאות כללית, מצ"ד 7 – אלקטרוניקה וקצין בינוי חילי.
לאור הגידול העצום שחל בתחום האלקטרוניקה בחיל, פוצל ענף האלקטרוניקה לשלושה ענפים: מצ"ד 7 – ציוד קשר, בקרה ושליטה וציוד קרקעי, מצ"ד 8 – ציוד בקרת ירי, מצ"ד 9 – מערכות אלקטרוניות וציוד לוחמה אלקטרונית.
ב-1963 הוקם ענף הייצור, שמטרתו הייתה ליזום ייצור מקומי של מערכות שלמות וחלקי חילוף, ולהנהיג בתעשיות בארץ את התקנים המחמירים שנהוגים בייצור ציוד צבאי ואבטחת איכותו.
לאחר מלחמת ששת הימים ב 1967, הוקמו ענפים נוספים במצ"ד: מצ"ד 10 – ציוד בקרה ושליטה וציוד מכ"ם, מצ"ד 11 – ציוד ביטחון והצלה, מצ"ד 12 – ציוד נ"מ, יצמ"ח 231 – הרחבת ענף הייצור ליחידה לשם הרחבת הייצור המקומי.
לקחי המלחמה הדגישו את הצורך בהקמת יחידת שליטה מרכזית במצ"ד, שתקבל דיווח שוטף בזמן אמת לגבי שמישות המטוסים, רמות המלאי והצריכה של דלק, חמצן, חימוש, בקרת נזקים למסלולים ומבנים ועוד.
היסטוריה > שנות ה-1970

בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 גדלה מחלקת ציוד במידה ניכרת.
בראשית שנות השבעים, במסגרת ארגון מחדש שהנהיג מפקד חיל האוויר, האלוף בני פלד, הוחלט על הפיכת מחלקת הציוד ללהק.
במלחמת יום הכיפורים הופעלה לראשונה יחידת השליטה המרכזית לתחזוקה (יש"מ 666 או ישמ"ת 666). להק הציוד הנהיג תפיסה של מערך חירום לתיקון מטוסים בלחימה, שמומש על ידי הקמת דרג אחזקה מתקדם בתוך בסיסי הטיסה.
לאחר המלחמה, עסק להק הציוד בבניית המערכת הלוגיסטית בחיל ובטיפול ברכש ופיתוח מערכות נשק.
היסטוריה > שנות ה-1980

בתחילת שנות השמונים הייתה קליטה מואצת של כלי טיס שונים בחיל – מסוקי ומטוסי קרב. להק הציוד היה אחראי על חיפוש פתרונות למספר רב של מסוקים שפועלים מחוץ לבסיסי הקבע שלהם.
היקפי התקציב הגדלים, בד בבד עם הכנסת היבטי חסכון בשל אילוצי קיצוץ תקציביים, הובילו להכנסת מקצוע חדש בלהק הציוד – ניהול תקציבים. להק הציוד החל לתכנן ולנצל את התקציב בצורה אופטימלית, תוך חישוב עלות תחזוקה שוטפת וניצול מיטבי של התקציב לטובת התכונות המבצעיות של הציוד. נקבעו מודלים הסתברותיים מתקדמים לתכנון רכש וחלפים תוך ראייה של חסכון כלכלי.
בתקופה זו הוביל להק הציוד מספר פרויקטים גדולים לקליטת נשק מונחה ומערכות ל"א מתקדמות וציוד מכ"ם חדיש. כמו כן, הושקעו מאמצים גדולים בשיפור אמינות הציוד.
ממשלת ישראל החליטה על פרויקט פיתוח מטוס קרב ישראלי "לביא". להק הציוד ונושאי התחזוקה של המטוס החדש שולבו בעבודה מהרגע הראשון, כך שנושאי התחזוקה, האמינות והבטיחות הוגדרו בעדיפות מתחילת הפרויקט. אפיון המטוס הישראלי בוצע על ידי ענף תיכון אווירונאוטי, שנציגיו צורפו למנהלת הפרויקט. המטוס נגנז לבסוף על ידי ממשלת ישראל.
היסטוריה > שנות ה-1990

בתחילת העשור, ובעקבות פרשת רמי דותן, שם להק הציוד דגש על התווית מדיניות של שקיפות והסדרת סמכויות בתהליכי רכש.
בעקבות מלחמת המפרץ הוחלט על שיתוף פעולה בין ישראל וארצות הברית לפיתוח טיל-נגד-טיל. חיל האוויר היה שותף בתהליך הפיתוח, שהובל בלהק הציוד.
כמו כן, הותנע פרויקט של ביצוע בלוק פיתוח אוויוני אחוד למטוס הברק, ובקונספט מהפכני נמסרה גרסת התכנה הישראלית לידי האמריקאים לטובת שילובה במטוס הסופה שהיה בשלבי פיתוח.
בשנים אלו חל שדרוג משמעותי של נושא האיכות במערך הטכני. להק ציוד קידם נושא זה בין היתר באמצעות הסמכות למדדי איכות אזרחיים – ISO 9000 ותקני איכות נוספים ממכון התקנים.
היסטוריה > שנות ה-2000

המערך הטכני ביצע מעבר מתפיסת עבודה מקצועית בחלוקה לעולם תוכן, לתפיסת עבודה מערכתית לפי מטוסים ומערכות נשק – טיפול ממוקד ושלם למערכות הנשק המרכזיות. שינוי התפיסה לווה בשינוי ארגוני שמומש במטה לצ"ד ביוני 2001, שעיקרו היה הפרדת האחזקה מההנדסה וחיבורה ללוגיסטיקה. הוקמו ענפים מקצועיים לפי סוגי משקים עיקריים (מטוסים, תובלה, מסוקים ועוד) שכללו פונקציות אחזקה ולוגיסטיקה. בתחילת שנות ה-2000 נכנס לפעילות מבצעית מערך הכטב"מ (כלי טיס בלתי מאויש, לימים – כלי טיס מאויש מרחוק, כטמ"מ) והוקמה מחלקת כטב"מ במטה.
הלוחמה הרשתית והנדסת המערכות המשיכו להתפתח, חיל האוויר קלט מערכות רשת רבות שנכנסו לפעילות מבצעית. כמו כן, התעורר צורך להתאים את להק הציוד בצורה שתאפשר שהשילוביות והקישוריות בין הגורמים השונים יהיו מיטביים.
בשנת 2009 הוקמה מחלקה הנדסית בעלת התמחות בתחום האלקטרוניקה, מחלקת הנדסת מערכות, שהוגדרה כ"מהנדס האלקטרוניקה הראשי" של החיל.
היסטוריה > שנות ה-2010

בשנת 2011 מערכת כיפת ברזל הוכרזה כמבצעית, ולהק הציוד קבע את מדיניות האחזקה והלוגיסטיקה והנחה את גופי השדה למתן מענה אחזקתי לכל מערכות הנשק.
בשנת 2012 במהלך מבצע "עמוד ענן" מיקד להק הציוד את מאמצו בהרחבת יכולות ההגנ"א, וסוללה נוספת לכיפת ברזל הוצבה בתוך לילה אחד.
במבצע "צוק איתן" הוביל להק הציוד פרויקט הכנסת כטמ"מ חדש לפעילות מבצעית, ניהול לוגיסטי ואחזקתי של סוללות כיפת ברזל ובוצעו שינויי תוכנה במערכת עקב צרכים מבצעיים שהתגלו בלחימה, כמו כן הגדיר והנחה על השבחות ושיקומי מטוסים.
על מנת להמשיך את המגמה של מתן מענה מערכתי כולל, ולאור אילוצים בקיצוץ תקציבי נוסף, הוחלט על שינוי ארגוני בלהק הציוד. השינוי כלל איחוד של ענפי הכטמ"ם, ענפי המסוקים, הקמת תחום תורת האחזקה והקמת מטה הדרכתי בלהק.
במהלך העשור, הוביל להק הציוד קליטה של מטוסים חדשים – מטוסי הלביא, השמשון והאדיר. במקביל, הוביל פרויקטי השבחה של כלי הטיס הוותיקים והרחבת יכולותיהם.
היסטוריה > שנות ה-2020

בשנת 2020 התבצע שינוי ארגוני נרחב במטה להק הציוד כחלק מתוכנית 'תנופה טכנולוגית'.
מטרות התהליך היו:
התאמת הארגון למגמות טכנולוגיות ומבצעיות חדישות תוך שיפור האפקטיביות והיכולות ההנדסיות.
השינוי כלל בין היתר:
הקמת גוף מטה לתחומי ה-IT
הקמת מחלקת מערכות הגנה אווירית
הקמת מחלקת תוכניות והנדסת כלי טיס
פיצול ענפים גדולים לפי דיסיפלינות
מענה לתחומים טכנולוגיים ומבצעיים חדשים המצויים בווקטור גידול כגון עולמות התקשוב והסייבר
בשנת 2022 בוצע מהלך נוסף למיצוב גוף המטה של המערך הטכני במסגרתו שונה שמו ל"המטה הטכנולוגי".
תחומי אחריות

להק הציוד אחראי על כלל התהליכים לפיתוח היכולת הטכנית המבצעית להשגת יעדי הכשירות, הכוננות, הזמינות והבטיחות של הציוד בחיל האוויר הישראלי.
הלהק אחראי על הנחיית כלל גופי המערך הטכני של חיל האוויר למימוש אחזקת המטוסים, מערכות הנשק ומערכות התכנון, השליטה והבקרה.
פיתוח מערכות נשק ויכולות חדשות – אחראי על ניהול ובקרת פרויקטי אמל"ח ותקשוב לפיתוחים טכנולוגיים במגוון עולמות תוכן, החל מפיתוח מערכות מחשוב מבצעיות, מערכות אוויוניקה, כטמ"ם, מערכי חימוש ויכולות הגנה אווירית ואמצעים מיוחדים.
הנדסה – אחראי למימוש בניין הכוח: רכישה ופיתוח מערכות נשק, ציוד ותשתית לשיפור יכולותיו המבצעיות של חיל האוויר. מוביל פרויקטים להשבחת ושדרוג המטוסים הוותיקים והבאתם לרמת ביצועים קרובה למטוסים החדישים ביותר, בכלל זה כל פעילויות התכנון, ההנדסה והפיתוח, שנערכות בתעשיות בישראל ומחוצה לה וביחידות חיל האוויר.
אחזקה – תחזוקת כלי הטיס ומערכות הנשק הקיימות, אחראי על קביעת מדיניות האחזקה של כלי הטיס ומערכות הנשק ועל הקצאת המשאבים לביצוע. כמו כן מנחה את דרגי האחזקה השונים בביצוע האחזקה, ומבצע עליהם בקרה. בנוסף, אחראי לבצע הנדסת אחזקה לשם מציאת פתרונות הנדסיים למקרים שאינם מוכרים בספרות ועל ניהול ומימוש תוכניות רכש מרכזיות של כלי טיס חדשים ומערכות נלוות. פעילויות האחזקה מתבצעות בהנחיית אנשי הלהק על ידי הטכנאים בטייסות ובבסיסים.
לוגיסטיקה – אחראי על ניהול שרשרת האספקה, ניהול מלאי החלפים למערכות השונות, הן לצרכים השוטפים והן ללחימה. אחראי על קביעת מדיניות העיתוד וניהול מלאי, רכש ואחסנת חלפים לשם תפקוד מלא ברגיעה ובחירום ומתן מענה להצטיידות ואירועים חריגים. כמו כן, קובע את המדיניות לתפעול המחסנים, מתכנן ומפתח שירותים ממוכנים.
סמלי יחידות להק ציוד > סמל היחידה

סמלה הנוכחי של יחידת להק ציוד קיים משנת 2010.
במרכז הסמל מגן דוד כחול – סמל חיל האוויר, וביטוי לחיבור המערך הטכני לעולם המבצעי. גלגל השיניים מסמל את העולם האווירו-מכני. הברקים והגלים מסמלים את הקשר לעולם התקשוב והאלקטרוניקה. הכנפיים מציינות את התווך האווירי ומחיר הטעות.
סמל המטה הטכנולוגי שהושק בשנת 2022, עוצב תוך מחשבה על עקרונות הפעולה והמאפיינים של המטה הטכנולוגי וביניהם: יוזמה, מקצועיות, הבנה מערכתית, תכליתיות ושותפות. הצבעים של הסמל מבטאים חדשנות ונועזות לצד אלמנטים של החיל (מסלול הטיסה, מטוס, חוץ מוכוונות המטרה וכיוצ"ב).
העיקרון של אחידות הסמל בין המחלקות משרת את המאחד – כולנו עוסקים בטכנולוגיה על צורותיה השונות (כאן ועכשיו, עתיד רחוק) במגוון התחומים הטכנולוגיים.
ראשי להק הציוד

| שם | תקופת כהונה | הערה |
| --- | --- | --- |
| אל"ם אליעזר בודנקין  אל"ם ד"ר אריק שצקי | 1949–1951  1949–1950 | ראש אגף ציוד הראשון  מהנדס ראשי |
| אל"ם הלל אל דאג  אל"ם יהודה רבין | 1951  1950–1951 | ראש אגף ציוד  מהנדס ראשי |
| אל"ם יהושע גילוץ  אל"ם יהודה רבין | 1951–1955  1951–1955 | ראש אגף ציוד  מהנדס ראשי |
| אל"ם יהודה רבין | 1955–יולי 1962 | ממהנדס ראשי הפך לראש מחלקת ציוד |
| אל"ם אריה הלל | יולי 1962–פברואר 1967 |  |
| תא"ל ישראל רוט | פברואר 1967–אפריל 1971 |  |
| תא"ל חיים ירון | אפריל 1971–ספטמבר 1974 | רמצ"ד האחרון |
| תא"ל יוסף מעין | ספטמבר 1974–מרץ 1978 | לימים מנכ"ל משרד הביטחון |
| תא"ל מיכה כהן | מרץ 1978–אפריל 1982 |  |
| תא"ל יצחק גבע | מאי 1982–מרץ 1985 |  |
| תא"ל אבנר רז | מרץ 1985–ספטמבר 1989 |  |
| טור' רמי דותן | ספטמבר 1989–אוקטובר 1990 | הורשע בשורת עבירות חמורות ובהן שוחד, קבלת דבר במרמה וקשר לפשע. נידון ל-18 שנות מאסר מתוכן 13 לריצוי בפועל, גירוש מהצבא והורדה לדרגת טוראי. במעשיו פגע פגיעה אנושה בחיל האוויר, במערכת הביטחון וביחסי מדינת ישראל וארצות הברית |
| תא"ל יצחק גת | נובמבר 1990–דצמבר 1992 | רלצ"ד היחיד שהיה איש צוות אוויר |
| תא"ל אמנון הררי | דצמבר 1992–ספטמבר 1996 |  |
| תא"ל ד"ר אלון דומניס | ספטמבר 1996–יולי 2000 |  |
| תא"ל שמעון שריד | יולי 2000–2003 | הוביל את השינוי הארגוני הראשון במטה |
| תא"ל זאב שניר | 2003–אוקטובר 2006 |  |
| תא"ל ד"ר יעקב בורטמן | אוקטובר 2006–נובמבר 2009 | הוביל את השינוי הארגוני השני במטה |
| תא"ל רן לוי | נובמבר 2009–ספטמבר 2013 |  |
| תא"ל רן בשביץ | ספטמבר 2013–יולי 2017 | הוביל את השינוי הארגוני השלישי במטה, רלצ"ד הראשון שבא ממערך ההגנה האווירית |
| תא"ל שמעון צנציפר | יולי 2017–אוגוסט 2022 | הוביל את השינוי הארגוני "תנופה טכנולוגית" ואת הסדרת המטה הטכנולוגי. בתקופתו מומשו מהלכי טרנספורמציה דיגיטלית נרחבים, מהלכי שיפור טכנולוגי ואפקטיביות במערך האחזקה ובעולמות הלוגיסטיקה וההדרכה. |
| תא"ל שלומי קונפורטי | אוגוסט 2022–הווה |  |
ראו גם

המערך הטכני של חיל האוויר
לקריאה נוספת

אתר כתבות המערך הטכני מרחבי המדיה התקשורתית
מגביהים עוף: חיל האוויר - אתגרים ומשימות, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2011, פרק י"ב - יעקב בורטמן, "המערך הטכני של חיל האוויר - מאפיינים, אתגרים ומגמות", עמ' 114–106
תא"ל (מיל') ד"ר דני אשר,  מערך הבינוי של חיל האוויר, שישים שנות בניה, הוצאת משרד הביטחון, 2009
הערות שוליים

↑  יצחק שטייגמן, מעצמאות לקדש חיל האוויר בשנים 1948-1956, הוצאת משרד הביטחון, 1990, עמ' 67, באתר ספריית מכון פישר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008796190005171
עמק קאוניץ'

עמק קאוניץ' כפי שהוא נשקף מכביש 34
אייל קנדי מתת-המין של הרי הרוקי בשחר בעמק קאוניץ'
עמק קאוניץ' (באנגלית: Kawuneeche Valley) הוא עמק ביצות עשב של הנהר קולורדו בסמוך למקורותיו. העמק שוכן בצד המערבי של הפארק הלאומי הרי הרוקי במדינת קולורדו בארצות הברית. כיוונו של העמק מצפון לדרום. אורכו כ-24 קילומטרים ורוחבו כ-16 קילומטרים. פירוש השם קאוניץ' בשפת אראפהו הוא "עמק זאב הערבות" וזה גם מקור השם לשביל למטיילים הקרוי "שביל עמק זאב הערבות" שתחילתו בכביש 34 במחצית המערבית של הפארק. זאבי ערבות עדיין חיים בעמק, כמו גם אייל קנדי, אייל פרדי (שהושב בחזרה לטבע ב-1978 לתוך הפארק הצפוני), אייל קורא ופומת ההרים.
לאורך החלק העיקרי של העמק עובר כביש 34, בחלק התחתון של הקטע בכביש המכונה כביש שביל הפסגה (Trail Ridge Road) הכביש הרציף הגבוה ביותר בארצות הברית המכוסה אספלט.
הערות שוליים

↑  "Appendix I: The Past, Present and Future of Transmountain Diversion Projects" (PDF). Roaring Fork Watershed Plan. Roaring Fork Conservancy. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2016-03-06. נבדק ב-2016-06-06.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Andrews T. G. (2011). An Environmental History of the Kawuneeche Valley and the Headwaters of the Colorado River, Rocky Mountain National Park (PDF). University of Colorado at Boulder. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2014-10-25. נבדק ב-2016-06-06.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412502305171  LCCN: sh2015001599  SUDOC: 219889651  VIAF: 212145858108723022244   WorldCat (עם VIAF): 212145858108723022244 
נהר הקולורדו בתחילת שביל עמק זאב הערבות, עמק קאוניץ'
עמק קאוניץ' כפי שהוא נשקף משביל עמק זאב הערבות
פיג'ו 405

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיג'ו
 שנות ייצור:  1987–1997
 יחידות שיוצרו:  2,490,963 
 הרכבה:  צרפת צרפת  איראן איראן  מצרים מצרים  צ'ילה צ'ילה  מלזיה מלזיה  פולין פולין  טאיוואן טאיוואן  אינדונזיה אינדונזיה  זימבבואה זימבבואה  ארגנטינה ארגנטינה  בריטניה בריטניה  אזרבייג'ן אזרבייג'ן  טאיוואן טאיוואן
 מודל קודם:  פיג'ו 404
 מודל אחריו:  פיג'ו 406
 סיווג:  משפחתית גדולה
 מרכב:  4 דלתות, 5 דלתות סטיישן
 פלטפורמה:  מנוע קדמי, הנעה קדמית
 אורך:  4,410 מ"מ 
 רוחב:  1,716 מ"מ 
 גובה:  1,390 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  2,669 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  ארבעה צילינדרים בטור, רוחבי, 1.6-2.0 ליטר, בנזין/דיזל
 הילוכים:  5 ידניים או תיבה אוטומטית מתוצרת ZF.
 מעצב:  פינינפארינה 
 
פיג'ו 405 היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת פיג'ו הצרפתית. המכונית יוצרה לראשונה ב-1987 ועדין ממשיכים לייצר את המכונית ברישיון, מחוץ לצרפת. ב-1988 נבחרה המכונית, כ"מכונית השנה באירופה".
תכנון ועיצוב

ה-405 מבוססת מכנית על שלדת ה-סיטרואן BX שהוצגה ב-1982, אך עם מערכת מתלים רגילה (במקום המתלים ההידרופניאומטיים בסיטרואן), מרכב של 4 דלתות (5 בסיטרואן) ועיצוב שונה למדי.
עיצוב המכונית מזכיר את האלפא רומיאו 164, שהושקה באותה השנה, ועוצבה אף היא על ידי פינינפארינה.
ייצור ושיווק

2-2.5 מיליון מכוניות מדגם זה יוצרו ונמכרו ברחבי העולם. הרכב למעשה תוכנן כרכב המחליף את ה-305 ואת ה-505.
הרכב תוכנן בצרפת ויוצר ב:
אירופה: מ־1987 ועד 1997, בעיר Sochaux במזרח צרפת ובדרום מזרח אנגליה.
זימבבווה: עד 2002 על ידי Quest.
איראן: מ-1992 ועד היום מיוצר דגם ה-"פיג'ו 405" על ידי יצרן הרכב איראן-חודרו ("Iran Khodro" (אנ')), והרכב קרוי פיג'ו פארס. מיוצרים הדגמים: "GLi", "GLX" ודגם הסטיישן "GLX". בכל הדגמים מורכב מנוע 1.6 ליטר, 16 שסתומים. דגמי פיג'ו ROA שיוצרו באיראן בין השנים 1996–2013 התבססו על דגם "פיג'ו 405".
מצרים: על ידי ווגי עאבזה
בין השנים 1987–1993 הורכב "הגה כוח" מדגם "פיג'ו 405" בחלק מדגמי רכב השטח הפורטוגלי UMM Alter II (ברישיון)
גרסאות ופיתוחים

1987: בקיץ שנה זו הושקה המכונית עבור שנת הדגם 1988 במרכב 4 דלתות בלבד. עם מנועי בנזין 4 צילינדרים בהספקים של 65, 92, 110, 125, ו-160 כוחות סוס.
1988: זוג מנועי דיזל בהספקים של 70 ו-90 כ"ס מוצעים עבור הפיג'ו 405.
1989: דגם "סטיישן" מוצג לאחר שכבר נמכרו חצי מיליון מכוניות מהדגמים הקודמים.
1990: הפיג'ו 405 המיליון יוצאת את שערי המפעל בסושו. תמסורת ה BE1 מוחלפת ב-BE3 המשופרת.
1991: משופר תכנון ההגה, לוח השעונים ובידוד הרעשים.
1992: מושקת גרסת T16 הספורטיבית עם מגדש טורבו, מנוע בן 16 שסתומים והנעה בכל ארבעת הגלגלים.
1993: מכסה תא מטען ולוח שעונים מעודכנים.
1995: השקת הפיג'ו 406, מחליפת ה-405, הפסקת ייצור דגמי 4 דלתות.
1997: סיום ייצור הפיג'ו 405 באירופה.
גרסאות ופיתוחים > דגמים

GL - הדגם הבסיסי עם מנוע XU 1.6 ליטר, 8 שסתומים והזנת דלק במאייד.
GR - הדגם הבסיסי עם מנוע 1.9 ליטר (110 כ"ס), 8 שסתומים.
SR - כמו GR אך עם אבזור נוסף הכולל חלונות חשמל, בקרת אקלים, מראות וידיות בצבע הגוף.
SRi - כמו SR אך עם הזרקת דלק למנוע שהעלתה את הספקו ל 128 כ"ס. מנוע זהה לפיג'ו 205 GTI.
Mi16 - דגם ספורטיבי. בתחילה עם מנוע 1.9 ליטר בן 16 שסתומים והזרקת דלק שהפיק 148 כ"ס. מנוע זה שימש מאוחר יותר כבסיס למנוע הפיג'ו 206 WRC שזכתה פעמיים באליפויות ראלי. בשנת 1993 תוכנן המנוע מחדש ונפחו הוגדל ל 2 ליטרים תוך תכנות מחדש של מערכת ההזרקה למומנט תמורת הספק מרבי. הייתה לדגם זה גם גרסה בעלת הנעה 4*4.
T16 - דגם ספורט עילי עם הנעה כפולה קבועה, מנוע 2 ליטר מדגם XU10J4TE בן 16 שסתומים, הזרקת דלק, מצנן ביניים ומגדש טורבו. נבנו רק 1046 יח' מדגם זה ומתוכן 10 למשטרת צרפת.
דונגפנג 5

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  מודל נשק 
 ארץ ייצור:  הרפובליקה העממית של סין 
 תקופת השירות:  1981–הווה (כ־43 שנים) 
 
דונגפנג 5 (DF-5 ראשי תיבות של Dong Feng 5), הוא טיל דו-שלבי ארוך טווח  המשתמש בדלק נוזלי. הטיל פותח ונמצא בשימוש הרפובליקה העממית של סין.
מפרט

ל-DF-5 יכולת שיגור למרחק של עד 16,000 ק"מ במהירות של 22 מאך. משקלו 183,000 ק"ג ואורכו 32.6 מ'. הטיסה הראשונה בוצע בשנת 1971 והוא נכנס לשירות מבצעי כעבור כעשור לאחר סדרת ניסויים שבוצע בשנת 1980. בין מגבלות הטיל שימוש בדלק נוזלי וכתוצאה מכך נדרשים עד 60 דקות להכנות לשיגור. דיוק הטיל הוא כ-800 מ' CEP. הטיל פותח בבייג'ינג ומיוצר במפעל מס' 211.
הטילים הראשונים הוכנסו באתרים תת-קרקעיים ושיגור בוצע לאחר הוצאתם מחוץ למקום אחסון. החל משנת 1981 נבנו אתרים מותאמים לשיגור תת-קרקעי. במטרה לשמור על זמינות הטילים והגנתם מפני מתקפה נבנו אתרים תת-קרקעיים רבים בהם לא היו טילים. הערכה היא שבשנת 2017 היו 20 טילים מבצעיים. הטילים נמצאים שאחריות חיל הטילים של צבא השחרור העממי.
בשנת 1983 נכנס לשירות דגם 5A עם טווח מוגדל (עד 13,000 ק"מ), דיוק משופר ויכולת נסיעת חומר נפץ מוגדל.
בשנת 2015 נבנה דגם משופר DF-5B שהוא טיל מרובה ראשי נפץ. דגם זה נחשף לציבור במצעד לכבוד 70 שנים לסיום מלחמת העולם השנייה.
דגם 5C הוא בעל 10 ראשים מתפצלים.
הטיל היה בסיס לפיתוח משגרים מסדרה צ'אנגג'נג.
קיימות תוכנית בהחלפת הטילים הקיימים בדגם דונגפנג 41 שמונע מדלק מוצק
הערות שוליים

↑  דגם חדש של טיל DF-5
↑  תוכניות פיתוח סיניות
ברברה דיין

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1927 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  20 באוקטובר 2024 (בגיל 97) אוקלנד, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1950–2024 (כ־74 שנים)
 סוגה:  מוזיקת פולק, ג'אז, בלוז 
 בן או בת זוג:  רולף קאן (?–1951) אירווין סילבר 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ברברה דֵיין (באנגלית: Barbara Dane;‏ 12 במאי 1927 – 20 באוקטובר 2024) הייתה זמרת אמריקאית ששרה פולק, בלוז וג'אז.
ביוגרפיה > ילדותה ונעוריה

ילדותה של דיין עברה עליה בדטרויט לאחר שהוריה עברו לשם בשנות העשרים מארקנסו. בתיכון היא שרה בהפגנות למען שוויון זכויות גזעי, ולמען צדק כלכלי.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

ב-1949 עברה דיין עם משפחתה לסן פרנסיסקו ושם שרה פולק ושירים אקטואליים ברחבי העיר וגם בטלוויזיה וברדיו. בזכות תחיית הג'אז שהתרחשה בעיר בשנות החמישים היא נעשתה מפורסמת עם גרסתה האישית לשירת בלוז וג'אז. ג'אזיסטים מניו אורלינס כמו ג'ורג' לואיס, קי אורי ומקומיים כמו טורק מרפי, ברט ביילס, בוב מילק ואחרים הזמינו אותה לנגן יחדיו באופן קבוע.
לאונרד פד'ר תיאר אותה כ"בסי סמית בסטריאו" ובטיים מגזין אמר עליה "הקול שלה טהור ועשיר... נדיר כמו יהלום עשרים קרט".
בשנת 1959 הסב לואי ארמסטרונג את תשומת לב קוראי טיים מגזין לברברה דיין ושיבח אותה רבות, והזמין אותה להופיע איתו יחדיו (סרטון מההופעה).
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

דיין הופיעה למען המאבק לזכויות האזרח, ונגד ההסלמה במלחמת וייטנאם ובהפגנות למען השלום. דיין הייתה המוזיקאית הראשונה שהופיעה בקובה לאחר המהפכה.
נפטרה באוקלנד, קליפורניה ב-20 באוקטובר 2024.
טויוטה וולטס

| --- | --- |

Toyota Voltz
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Pontiac Vibe (אנ')
 יצרן:  NUMMI (אנ') (שם רשמי: New United Motor Manufacturing, Inc)
 שנות ייצור:  2002 – 2004
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  טויוטה אופה
 מודל אחריו:  Toyota Auris (אנ')
 חברת אם:  טויוטה  ג'נרל מוטורס
 סיווג:  מיניוואן קומפקטי
 מרכב:  מנוע קדמי, הנעה קדמית 4x2  מנוע קדמי, הנעה כפולה 4x4
 פלטפורמה:  Toyota MC platform (אנ')
 אורך:  4,365 מ"מ
 רוחב:  1,775 מ"מ
 גובה:  1,606 מ"מ
 משקל:  1,320–1,250 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,600 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,796 סמ"ק המפיק 190 כ"ס ב-7,600 סל"ד, יחס דחיסה 11.5:1, מנוע "טויוטה" סדרה "Toyota ZZ engine" (אנ') סוג מנוע "2ZZ-GE"  4 צילינדרים, 1,996 סמ"ק המפיק 132 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 10.0:1, מנוע "טויוטה" סדרה "Toyota ZZ engine" (אנ') סוג מנוע "1ZZ-FE"
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
טויוטה וולטס (ביפנית: トヨタ・ヴォルツ; באנגלית: Toyota Voltz) הוא מיניוואן קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית NUMMI (אנ') (שם רשמי: New United Motor Manufacturing, Inc) בבעלות יצרנית הרכב היפנית טויוטה (ביפנית: トヨタ自動車) וקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, אשר יוצרה בין השנים 2000–2005 בעיר פרימונט שבמדינת קליפורניה בארצות הברית.
"טויוטה וולטס"

5 דלתות הצ'בק.
5 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
מנוע קירור מים.
סוגי הנעות: הנעה קדמית 4x2, הנעה כפולה 4x4.
קיבולת מכל דלק - 50 ליטר.
"טויוטה וולטס" > דגמים

"Toyota Voltz S".
"Toyota Voltz Z".
גלריה

"טויוטה וולטס"
"טויוטה וולטס"
"טויוטה וולטס"
"טויוטה וולטס"
"טויוטה וולטס"
"טויוטה וולטס"
"טויוטה וולטס"
ראו גם

ג'נרל מוטורס
טויוטה