מכתבי בהאא' אללה למלכים שבפרשת ההיכל
השתלשלות האירועים

סדרת המכתבים החלה להיכתב על רקע שיאו של הסכסוך שהתקיים בין בהאא' אללה לבין אחיו למחצה מירזא יחיא נורי, המוכר גם בכינוי סובח-י אזל (בפרסית: صبح ازل; תעתיק מדויק: צבח אזל; בעברית: שחר הנצח). אכן, השניים היו ראשי דתות מתחרים שהמאבק ביניהם נעשה לאלים ביותר, ועד כדי כך שלאחר שהוגלו לאדירנה, סובח-י אזל לכאורה ניסה להתנקש בחייו של בהאא' אללה. עם זאת, השיא התרחש ב-1867 כאשר סובח-י אזל זימן את בהאא' אללה לטקס מבאהַלה (בערבית: مُبَاهَلَةٌ) במסגד הסלימייה; במסגרת טקס זה, היו שני הצדדים אמורים להיפגש ואז לקלל אחד את השני ולקרוא לאלוהים שיכה כל אחד, והצד שמקבל סימן שאלוהים לצידו הוא המנצח. אלא שבאותו יום שבו נקבע הטקס, בעוד שבהאא' אללה הגיע למקום, הרי שסובח-י אזל נעדר ולמעשה החליט שלא להגיע לאתגר שהוא עצמו יזם; סובח-י אזל עודו נשמע למנהגים השיעיים, בהם שמאמין לא ישהה במחיצתו של כופר (כלומר, בעיניו, בהאא' אללה) מחשש להיטמאות, ולחלופין חשב שבהאא' אללה עצמו נשמע לנוהג ההוא. אך לא רק שבהאא' אללה נטש את המנהגים השיעיים מזה זמן והגיע למקום המפגש, אלא שלאי-הופעתו של סובח-י אזל היו השלכות משמעותיות: לא זו אף זו שהמאורע העלה את הפופולריות של הדת הבהאא'ית בעיני המאמינים השונים ואף מיצב אותה בתור דת אמת, אלא שהדבר העלה את ביטחונו העצמי של בהאא' אללה עצמו, וכך הוא החל לכתוב לשליטי העולם כדי לבשר על הדת שהוא מוביל.
המכתב הראשון שהפיץ היה פרשת המלכים, שהכילה פנייה כללית למלכי ושליטי העולם, כמו גם פניות יותר פרטניות (כמו לסולטאן העות'מאני, עבד אל-עזיז). לאחר מכן, הוא כתב את (או שהתגלה אליו) המכתב אל נאצר אל-דין שאה, השאה הפרסי, המוכר גם בתור "לוח אל-סלטאן" (בערבית: لَوْحُ ٱلسُّلْطَانِ; בעברית, מילולית: לוח הסולטאן). המכתב נחשב לארוך ביותר מבין סדרת המכתבים שבפרשת ההיכל, והוא כתוב לסירוגין בערבית ובפרסית. עם זאת, המכתב עצמו לא נשלח אל השאה אלא רק לאחר שבהאא' אללה הוגלה לעכו. בנוסף אליו, בעודו באדירנה, בהאא' אללה גם כתב מכתב לקיסר הצרפתי, נפוליאון השלישי. אלא שלא זה המכתב שנכלל בפרשה, שהוא מכתב נוסף שנשלח מעכו מאוחר יותר, ובעצם לא ידוע הרבה על המכתב הראשון למעט תיאורים עקיפים מכתביו של שוגי אפנדי. ואכן, אפנדי כתב כי המכתב הראשון לנפוליאון השלישי נועד לבחון את כנות ליבו של הקיסר הצרפתי, אך לא רק שהאחרון לא השיב למכתב ההוא, אפנדי אף מוסר שהייתה סברה שהצרפתים התבלבלו וחשבו שהמדובר בעצם בבקשה לסיוע חומרי. זאת ועוד, מסופר כי הקיסר הצרפתי עצמו, לאחר שקרא את המכתב, הגיב בזלזול וקרא כי "אם האיש הזה [בהאא' אללה] הוא אלוהים, אזי אני שני אלוהים!".
ב-26 ביולי 1868 הוגלו בהאא' אללה ותומכיו לעכו על ידי השלטונות העות'מאניים, ואף נכלאו במבצר של עכו במשך כשנתיים, בין אם בשל הפופולריות הצומחת והגוברת של הדת הבהאא'ית גם בקרב פקידי הממשל העות'מאניים, לבין אם בשל הסלמת העימותים בין תומכי בהאא' אללה לתומכי סובח-י אזל. בעכו, חרף תנאי הכליאה הנוקשים שנכפו עליו, בהאא' אללה הצליח לשמור על קשר עם מאמיניו ברחבי העולם, ואפילו לכתוב מכתבים נוספים לשליטים השונים שבסדרת המכתבים של פרשת ההיכל, והם מכתב נוסף לנפוליאון השלישי, מכתב לאפיפיור פיוס התשיעי, הצאר אלכסנדר השני והמלכה ויקטוריה של בריטניה. כל המכתבים נכתבו במקור בערבית, ככל הנראה החל מ-1869, והטקסט שלהם בשפה זו וגם בתרגום לאנגלית (ובשפות אחרות) זמין באתרים הבהאא'יים השונים.
שליחת המכתב לנאצר אל-דין שאה נחשבה, לעומת יתר המכתבים, למשימה מורכבת יותר, שכן היה ידוע כי, בשל יחסו העוין של השאה אל הבהאא'ים (או אל הבאבים, שכן באותו זמן בפרס עדיין לא הכירו בהבדל בין שתי הדתות, והרי שכך או כך, ניסיון ההתנקשות של מאמינים באבים בשאה גרם לטראומה אצל האחרון והותיר אותו בחשש תמידי לחייו), השליח היה צריך להיות מוכן להקריב את חייו לאחר שישלים את משימתו. על כן המשימה הוטלה ב-1869 על מירזא בזרג ח'ראסאני, המכונה בדיע (בערבית: بَدِيعٌ; בעברית: מופלא), שעל הגעתו בהאא' אללה לכאורה התנבא. את המכתב הפיזי בדיע לקח ככל הנראה מחיפה, ומשם יצא לטהראן כדי להביאו לשאה. ואכן, בסופה של משימתו, בדיע נעצר, נחקר, עונה והוצא להורג. ואמנם לא ידוע הרבה אודות התגובה של השאה הפרסי למכתב, הרי שמסופר כי נאצר אל-דין שאה רצה לנסח מכתב תשובה, אלא שבשל הימצאותן של מילים וניסוחים בערבית במשלב לשוני גבוה, הוא ביקש מאנשי הדת לעזור לו גם לקרוא את המכתב עצמו וגם לנסח מכתב תשובה; עד כמה שידוע, לכל הפחות, אנשי הדת סירבו לבקשתו השנייה.
בסופו של תהליך, בהאא' אללה החליט לאגד את המכתבים ולכלול אותם בפרשה חדשה, שהיא פרשת ההיכל. סדר הפרקים הוא זה: פרשת ההיכל עצמה, המכתב לאפיפיור פיוס התשיעי, המכתב לקיסר הצרפתי נפוליאון השלישי, המכתב לצאר הרוסי אלכסנדר השני, המכתב למלכת אנגליה ויקטוריה, המכתב לשאה הפרסי נאצר אל-דין שאה, ולבסוף פסקה מסכמת. עם זאת, לא ידוע מתי הפרשה נכתבה (או הורדה), והאם היה זה לפני או אחרי שליחת המכתב של נאצר אל-דין שאה. מה שכן ידוע זה שהמכתב הועתק לצורך האיגוד שלו עם יתר המכתבים שבפרשה, שהועתקו גם הם. כמו כן, יש מקום להניח שפרשת ההיכל עצמה נכתבה במקור בערבית. זאת ועוד, ככל הנראה בשלב מאוחר יותר, הפרשה אוגדה ביחד עם פרשות ומכתבים נוספים לשליטים (כמו פרשת המלכים, אבל גם אחרים) לספר שנקרא "הזימונים של אדון האדונים".