stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם יעקב פאם
ביוגרפיה

נולד בעיירה וידזה (אז בפלך וילנה של האימפריה הרוסית, בתחומי בלארוס של ימינו) לרב מאיר זאנוויל פאם (1879 – 1969), תלמידו של ה"חפץ-חיים", ולרחל לאה בת רבי שמעון דב אנוליק (1866 – 1971), רבן של שאקי ושדליץ.
בשנת ה'תרפ"ג, בגיל 11, נשלח רבי אברהם יעקב ללמוד בישיבת "עטרת צבי" שבקובנה.
הרב אברהם יעקב פאם היה נכדו של הרב משה דוד פאם שנולד בסמיאטיץ'.
בשנת ה'תרפ"ז היגר עם הוריו לארצות הברית, שם קיבל אביו את משרת רב בית הכנסת הגדול של בראונסוויל בברוקלין, ושימש כר"מ בישיבת רבי חיים ברלין. הוא החל ללמוד בישיבת תורה ודעת אצל רבי דוד הכהן ליבוביץ', ובגיל 21 נסמך להוראה[דרושה הבהרה].
בכ"א באב ה'תש"ג נישא לשרה לבית בלמוטה.
בשנת ה'תרצ"ז התמנה כר"מ בישיבה, ולימים התמנה לראש הישיבה. שימש כיושב ראש ועד הרבנים של ארגון הגג של החינוך היהודי בארצות הברית "תורה ומסורה" וכיושב ראש מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל בארצות הברית.
בשנת ה'תשנ"א יזם את ייסודה של רשת החינוך החרדית-ישראלית "שובו", הפונה לקהל חילוני ומיועדת בעיקר לילדי עולים מחבר המדינות.
נפטר בכ"ח באב תשס"א. בהלווייתו השתתפו רבבות.
ספריו

"עטרה למלך", מאמרי הגות ומוסר, בעריכת מתתיהו בלום, ניו יורק ה'תשנ"ג
"מורה צדק", מאמרי הגות ומוסר וקובץ מכתבים, בעריכת הרב מאיר פאם והרב גרשון נוף, ניו יורק, ה'תשע"ב
"עטרת אברהם", על התורה, בעריכת הרב שלום סמיט, ניו יורק
"עטרת אברהם", על מועדי ישראל, בעריכת הרב שלום סמיט, ניו יורק
לקריאה נוספת

הרב שמעון פינקלמן, אהוב על כולם, הוצאת פלדהיים, תשע"א 2010
הרב פאם - חייו והשקפת עולמו של הרב אברהם יעקב הכהן פאם, "שובו" - רשת חינוך לילדי עולים בישראל, 2005
הערות שוליים

1 2  Kamenetsky, Rabbi Mordechai. The majesty of man, Jewish World Review, August 16, 2002
↑  שובו אתר הבית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266388805171  GND: 13030056X  ISNI: 0000 0003 9940 9561  LCCN: nr95012946  VIAF: 293155573   WorldCat (עם VIAF): 293155573
אוטו פון אמיך

| --- | --- |

אוטו פון אמיך
 לידה:  4 באוגוסט 1848 מינדן, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  22 בדצמבר 1915 (בגיל 67) הנובר, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 מקום קבורה:  Engesohde city cemetery 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1866–1920 (כ־54 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-10   מפקד הקורפוס ה-10
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט עם עלי אלון   הצלב הגדול של מסדר העיט האדום
 
אלברט תיאודור אוטו פון אמיך (בגרמנית: Albert Theodor Otto Emmich; ‏4 באוגוסט 1848 – 22 בדצמבר 1915) היה איש צבא פרוסי-גרמני שנטל חלק מכריע בקרב לייז', הראשון שבקרבות מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פון אמיך התגייס לצבא הפרוסי ב-1866, ונלחם בשורותיו במלחמת צרפת–פרוסיה. לאחר מכן מילא פון אמיך בצבא תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1901 מונה למפקד הבריגדה ה-31, בשנת 1905 מונה למפקד הדיוויזיה ה-10, ובשנת 1909 מונה למפקד הקורפוס ה-10.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה היה פון אמיך מפקד הקורפוס ה-10 שהיה חלק מהארמייה השנייה. ב-4 באוגוסט 1914 פלשה גרמניה אל בלגיה הנייטרלית, ובמטרה לקצר את הדרך לצרפת חיילי צבא הקיסרות הגרמנית פלשו אל העיר לייז' השוכנת על הגבול עם גרמניה. פון אמיך פיקד על ארמיית המז - כוח מיוחד שיועד לכבוש את ביצורי לייז' יחד עם אריך לודנדורף. מול 59,800 החיילים הגרמנים של אמיך עמדו 36,000 חיילים בלגים בפיקודו של הגנרל ז'ראר למאן, תוך 13 ימים נפלה העיר לייז' בידי הגרמנים. לאחר הכישלון בקרב על המארן השתתף פון אמיך במלחמת החפירות בחזית המערבית. באפריל 1915 הועבר פון אמיך לחזית המזרחית, והשתתף שם במתקפת גורליצה-טרנוב.
פון אמיך מת ב-22 בדצמבר 1915 בהנובר בגיל 67 בזמן שניצחונה של גרמניה עוד נראה מובטח.
הערות שוליים

↑  מ-1913 נקרא: von Emmich.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301532505171  BnF: cb161062992 (data)  GND: 116471158  ISNI: 0000 0000 6677 7841  SUDOC: 229352278  VIAF: 57367661   WorldCat (עם VIAF): 57367661 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגרמנט

ביחסים דיפלומטיים, אגרמנט (בצרפתית: Agrément) הוא הגשת כתב מינוי של ראש נציגות במדינה זרה.
אגרמנט הוא צעד דיפלומטי מחייב - לפני שמדינה ממנה ראש משלחת דיפלומטית חדש במדינה זרה, היא מגישה בקשה לאגרמנט על מנת לוודא תחילה אם הממונה המוצע מקובל על המדינה המקבלת.
הסכמתה של המדינה המקבלת מסומנת על ידי הענקתו של האגרמנט, ולעיתים רחוקות אגרמנט אינו מתקבל מסיבה לא ידועה שהופכת את הנציג לאישיות בלתי רצויה על ידי המדינה המקבלת.
לאחר קבלת האגרמנט, ראש המשלחת (השגריר) מגיש את כתב האמנה שלו, שניתן לו על ידי ראש מדינתו עבור ראש המדינה המארחת.
לאחר מסירת כתב האמנה, מתקבל השגריר המיועד לסגל הדיפלומטי במדינה המארחת.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם יעקב ניימרק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1878 ה'תרל"ט שומיאץ, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  19 באוקטובר 1961 (בגיל 83 בערך) ט' בחשוון ה'תשכ"ב ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק
 תאריך עלייה:  ה'תרפ"ד
 מקום פעילות:  פרינאי, תל אביב
 תקופת הפעילות:  ה'תרס"ט–ה'תשכ"ב
 רבותיו:  הרבנים אליעזר גורדון ושמעון שקופ
 חיבוריו:  אשל אברהם
 בת זוג:  לויה אסתר שרה
 אב:  הרב יהושע אליהו ניימרק
 רבה של פרינאי
 אב בית דין תל אביב
 אחראי מערכת הכשרות ברבנות תל אביב
 רב בית הכנסת "מחנה דן" בתל אביב
 פרסים והוקרה:  פרס הרב קוק לספרות תורנית
 
הרב אברהם יעקב ניימרק (ניימארק) (ה'תרל"ט, 1878 - ט' בחשוון ה'תשכ"ב, 19 באוקטובר 1961) היה רב בעיר פרינאי (פרן) שבליטא ואב בית דין בתל אביב. מחבר סדרת הספרים "אשל אברהם".
ביוגרפיה

נולד בשנת 1878 (ה'תרל"ט) בשומיאץ שברוסיה לאביו הרב יהושע אליהו ניימארק, חסיד חב"ד וסוחר בעיר יקטרינוסלב (כיום: דניפרו) אביו היה תלמיד חכם שסירב לקבל משרת רבנות. סבו מצד אביו היה הרב משולם זלמן ניימארק, רב בכמה עיירות ברוסיה הלבנה, שישב בכלא במשך שנתיים בחשד להמרדה. הנכד הושפע רבות מדמותו של סבו. מצד אמו היה נכד הרב עקיבא פויזנר, אף הוא חסיד חב"ד, ובעל קשר משפחתי לרבי שניאור זלמן מלאדי.
הוריו ובניו משפחתו נרצחו בפוגרום שנערך ביקטרינסלב בחשוון ה'תרס"ו (1905). הוא עצמו ניצל מהטבח, משום שהיה בדרכו לבית הוריו והתעכב בשל שמירת השבת.
למד בישיבות וולוז'ין וטלז, שם היה תלמידם של הרב אליעזר גורדון והרב שמעון שקאפ.
נשא לאישה את לויה שרה אסתר, בת ר' קלונימוס קלמן אבעל, צאצא של רבי אברהם אחי הגר"א. שם ספרי הרב ניימארק, "אשל", מציין את ראשי התיבות של שמה: אסתר שרה לויה, והרב ניימארק בהקדמתו לספרו מרבה לספר בשבחה. בני הזוג לא זכו ללדת ילדים.
בשנת ה'תרס"ט התמנה לרב העיר פרן שבליטא. בזמן מלחמת העולם הראשונה, כאשר רוב יהודי ליטא גורשו לרוסיה, היה בין הרבנים המעטים שהצליחו להישאר בליטא.
עלה לארץ ישראל בעקבות הצהרת בלפור בשנת ה'תרפ"ד.
משנת ה'תר"ץ ועד פטירתו כיהן כאב בית דין בתל אביב. היה אחראי על מערכת הכשרות בעיר ושימש כרב בבית הכנסת "מחנה דן" ברחוב ברדיצ'בסקי.
יזם פתרון הלכתי לבעיית חליבה בשבת אולם החזון איש, שעימו התכתב אודות ההיתר, דחה אותו.
נפטר בט' בחשוון ה'תשכ"ב ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
ספריו

אשל אברהם סדרה בת עשרה כרכים על התלמוד, סדרי זרעים (גם מתלמוד ירושלמי), מועד, נשים ונזיקין ומסכת חולין (ה'תרצ"ז - ה'תש"כ).
הספרים מחולקים לשני חלקים: חידושים על סדר המסכת, תחת השם "אשל אברהם", ומדור בשם "פירות גינוסר" ובו בירורים רחבים בנושאים שונים, לרוב בהלכה למעשה. בכמה כרכים מדור נוסף, "פירות הנושרין", ובהם מילואים לכרכים הקודמים.
מלבד זאת כתב מאמרים רבים בכתבי עת תורניים.'
חידושיו מתאפיינים בחתירה לעומק הפשט והתרחקות מפלפול. בהקדמתו לספריו הוא מציין שקיבל דרך לימוד זו מרבותיו בטלז. כך, למשל, כתב עליו הרב עובדיה יוסף "המפורסם בחבוריו היקרים... זך השכל והרעיון, במיטב הגיון... רבת שבעה לה נפשי עונג משכלו הישר". חידושיו כוללים גם פרשנות ריאלית והיסטורית.
ספריו מצוטטים רבות, בספרי ציץ אליעזר, יביע אומר, אנציקלופדיה תלמודית, בספרי הרב צבי פסח פרנק, הרב ראובן מרגליות ועוד. על ספרו זה זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת ה'תש"י - ה'תשי"א.
לקריאה נוספת

ניסן וקסמן, ר' אברהם יעקב ניימארק ז"ל, קובץ תלפיות ח (ג-ד) עמ' 554 - 565.
יצחק גולדשלאג (בתוך): אנציקלופדיה של הציונות הדתית, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשל"ב, חלק רביעי, עמ' 42–43.
הערות שוליים

↑  אשל אברהם, מועד ב, עמ' רפ
1 2  נפתלי בן-מנחם, פתחי שערים, מוסד הרב קוק, ירושלים תשל"ו, עמ' 45; הנ"ל, חכמי ליטא, מוסד הרב קוק תשי"ט, עמ' 72–73.
↑  הרב משה קוטקס, "אם יש שייכות בין 'גרמא' לבין 'שינוי' ב'אופן הנאות לרבים' – במשנת החזו"א", מוריה תיב (שבט תשע"ז), עמ' שט–שי.
↑  אברהם יעקב ניימרק באתר GRAVEZ
↑  שו"ת יביע אומר ח"ד יו"ד סי' ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012517376305171  ISNI: 0000 0000 5261 6342  LCCN: nr99026964  VIAF: 22064124   WorldCat (עם VIAF): 22064124
אודו הורסמן

אודו הורסמן (בגרמנית: Udo Horsmann, נולד ב-30 במרץ 1952 בבקום שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת המגן.
קריירת מועדונים

הורסמן גדל במועדון הספורט של בקום, שם שיחק עד שנת 1975, בה נתגלה כישרונו, ועבר לבאיירן מינכן. בקבוצה הבווארית זכה כבר בעונתו הראשונה בגביע אירופה לאלופות, שהיה השלישי ברצף של באיירן מינכן, והגיע עם הקבוצה לגמר נוסף ב-1982, בה הפסידה הקבוצה לאסטון וילה. הורסמן זכה עם באיירן מינכן בנוסף בשתי אליפויות בבונדסליגה, בגביע מקומי אחד, ובגביע הביניבשתי בשנת 1976. הורסמן צבר 229 הופעות בבאיירן מינכן, וכבש 20 שערים.
בשנת 1983, לאחר 8 עונות בבאיירן מינכן, עבר לעונה אחת בסטאד רן מהליגה הצרפתית, ואחר כך לעונה בנירנברג. את הקריירה סיים הורסמן במינכן 1860, בה שיחק עונה אחת, עד לפרישתו בשנת 1986.
תארים

עם באיירן מינכן:
אליפות הבונדסליגה (2): 1979/80, 1980/81
הגביע הגרמני: 1981/82
גביע אירופה לאלופות: 1975/76
הגביע הביניבשתי: 1976
אולגה רוזאנובה

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1886 (יוליאני) Melenki, רוסיה 
 פטירה:  7 בנובמבר 1918 (בגיל 32) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 תחום יצירה:  שירה, קוביזם, פוטוריזם, סופרמטיזם, ציור, אמנות חזותית, אמנות נאיבית 
 זרם באמנות:  סופרמטיזם, neo-primitivism, קובו פוטוריזם 
 יצירות ידועות:  Green Line 
 מספר צאצאים:  0 
 
אולגה ולדימירובנה רוזאנובה (ברוסית: Ольга Владимировна Розанова‏: 22 ביוני 1886 – 7 בנובמבר 1918) הייתה אמנית אוונגרד רוסית.
ביוגרפיה

אולגה רוזאנובה נולדה במלנקי, עיירה קטנה ליד ולדימיר. אביה, ולדימיר רוזאנוב, היה שוטר מחוז ואמה, אליזבטה רוזאנובה, הייתה בתו של כומר אורתודוקסי. היא הייתה הילדה החמישית של המשפחה - היו לה שתי אחיות ושני אחים. אביה של רוזנובה נפטר בשנת 1903, ואמה הפכה לראש משק הבית.
היא סיימה את לימודיה בגימנסיה לנשים של ולדימיר ב-1904. בשל התעניינותה בתנועת האוונגרד, היא עברה למוסקבה כדי ללמוד ציור.
קריירה אמנותית

לאחר שהגיעה למוסקבה, היא למדה בבית הספר לאמנות בבולשאקוב, שם למדה אצל ניקולאי אוליאנוב והפסל אנדריי מטבייב. לאחר מכן, היא התאמנה בסטודיו הפרטי של קונסטנטין יואן. מ-1907 עד 1910 בניגוד לרוב האמניות האוונגרדיות האחרות, רוזאנובה הייתה היחידה שלא למדה בארצות אחרות.
עד 1910, היא הייתה מוכרת למדי בחוגי האמנות הרוסיים. היא עברה לסנט פטרבורג והצטרפה לקבוצת "איגוד הנוער" בשנת 1911. היא הפכה לאחד החברים הפעילים ביותר בארגון זה, שארגן תערוכות אמנות, הרצאות ודיונים. שניים מבדי הציור שלה, הופיעו לראשונה בתערוכה השנייה של קבוצת האמנים הזאת באפריל 1911. היא הגישה את הציורים שלה לתערוכות הקבוצתיות שלהם עד 1913. רוזאנובה למדה לזמן קצר בבית הספר לאמנות של אליזבטה זבנצבה, שבו היו אמני אר-נובו רוסים רבים. בינואר 1912 הופיעו שתי יצירותיה, דיוקן וטבע דומם, בתערוכה הבאה של "איגוד הנוער" בינואר 1912. תערוכה זו הייתה ההופעה הראשונה של קבוצה אמנותית מוסקבאית בראשות מיכאיל לריאונוב. מאוחר יותר נסעה רוזאנובה למוסקבה כדי לנסות להקים פרויקטים משותפים בין שתי הקבוצות; המשא ומתן הזה התברר כלא מוצלח. "איגוד הנוער" התפרק ב-1914.
בשנים האלה הפועיו בעבודתה רעיונות קובו-פוטוריסטיים, אך נראה שהיא קיבלה השראה במיוחד מהפוטוריזם. מכל הקובו-פוטוריסטים הרוסים, עבודתה של רוזאנובה מקיימת באופן הדוק את האידיאלים של הפוטוריזם האיטלקי. במהלך ביקורו של תומאסו מרינטי ברוסיה ב-1914, הוא התרשם מאוד מעבודתה מאוחר יותר הציגה רוזאנובה ארבע יצירות בתערוכה הפוטוריסטית הבינלאומית החופשית הראשונה ברומא 1914. אמנים רוסים נוספים שהוצגו בתערוכה כללו את אלכסנדר ארכיפנקו, ניקולאי קולבין ואלכסנדרה אקסטר.
רוזאנובה הצטרפה באותה שנה לקבוצת האוונגרד Supremus, אותה הוביל עמית קובו-פוטוריסט לשעבר קזימיר מלביץ'. בשלב זה, ציוריה התפתחו מהשפעות הקוביזם והפוטוריזם, ועברו להפשטה טהורה, שבה הקומפוזיציה מאורגנת על ידי המשקל החזותי והיחס של הצבע.
באותה שנה הציגה בתערוכה עם אמנים סופרמטיסטים אחרים (קזימיר מלביץ', אלכסנדרה אקסטר, נינה גנקה, ליובוב פופובה, קסניה בוגוסלבסקיה ואחרים).
רוזאנובה פרסמה גם יצירות ספרותיות, שכללו את החיבור "בסיסי הבריאה החדשה והסיבות מדוע היא מוטעה". החיבור נכתב בתגובה למבקרי האמנות המודרנית וקבע כי העולם הוא חומר גלם - שהוא גם מראה לנפש.
מוות

היא מתה מדיפתריה בגיל 32 במוסקבה ב-1918, בעקבות הצטננות שבה חלתה בזמן שעבדה על ההכנות ליום השנה הראשון למהפכת אוקטובר.
הערות שוליים

↑  Olga Rozanova. Utinoe gnezdyshko... durnykh slov (A Little Duck's Nest... of Bad Words). 1913 | MoMA, The Museum of Modern Art (באנגלית)
↑  Alexandra Exter, John E. Bowlt, Matthew Drutt, Amazons of the avant-garde : Alexandra Exter ... [et al.], New York : Solomon R. Guggenheim Foundation, 2000, ISBN 978-0-8109-6924-7
↑  Olga Rozanova Paintings, Bio, Ideas, The Art Story
↑  Gurianova, Nina (6 December 2012). Olga Rozanova and the Early Russian Avant-Garde 1910-1918. New York: Taylor and Francis. p. 6.
↑  Olga Vladimirovna Rozanova | Russian artist, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  urianova, Nina (6 December 2012). Olga Rozanova and the Early Russian Avant-Garde 1910-1918. New York: Taylor and Francis. p. 140.
↑  Gurianova, Nina (6 December 2012). Olga Rozanova and the Early Russian Avant-Garde 1910-1918. New York: Taylor and Francis. p. 152.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316898705171  BnF: cb137504703 (data)  CiNii: DA10708634  GND: 121772993  ISNI: 0000 0000 8372 1903  LCCN: n85284574  MusicBrainz: 1cba250c-61ae-49f2-ae1b-e01c2c1e0608  NKC: js20201064454  NTA: 203159039  RKD: 273131  SELIBR: 174649  SNAC: w61337gg  SUDOC: 074507257  ULAN: 500003298  VIAF: 35321048   WorldCat (עם VIAF): 35321048 
אולגה רוזאנובה, מטרונום, 1915
אוטו פון בלו

| --- | --- |

הגנרל אוטו פון בלו
 לידה:  18 בינואר 1857 דנציג, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  15 במרץ 1944  (בגיל 87) גטינגן, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  הרייך הגרמני, הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר, ממלכת פרוסיה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1875–1918 (כ־43 שנים)
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-2   מפקד קורפוס המילואים ה-1   מפקד הארמייה השמינית   מפקד ארמיית הניימן   מפקד הארמייה השמינית   מפקד קבוצת הארמיות בלו   מפקד הארמייה השישית   מפקד הארמייה ה-14   מפקד הארמייה ה-17   מפקד הארמייה הראשונה   מפקד הקורפוס ה-17
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
   פור לה מריט   אות מסדר מקסימיליאן יוזף   מסדר העיט האדום
 
הגנרל פון בלו במרכז עם קבוצת מפקדים מהחזית האיטלקית התמונה צולמה בין מאי 1917 לינואר 1918
אוטו פון בֶּלוֹ (בגרמנית: Otto von Below;‏ 18 בינואר 1857, דנציג, פרוסיה – 15 במרץ 1944, גטינגן, גרמניה הנאצית) היה גנרל גרמני, מפקד ארמייה בחיל הרגלים בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. בלו כיהן כמפקד קבוצת ארמיות מטעם מעצמות המרכז בחזית המקדונית ובהמשך בחזית האיטלקית ובחזית המערבית.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פון בלו נולד למשפחה עם רקע צבאי. אביו היה גנרל בצבא הפרוסי ופון בלו הצעיר עבר את מסלול החיול והקצונה הפרוסים המסורתיים. ב-1887 סיים את האקדמיה הצבאית הפרוסית בברלין ושנתיים מאוחר יותר הועלה לדרגת קפטן והוצב מזרחית לנהר האלבה. ב-1905 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד גדוד רגלים וב-1909 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבה. ב-1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-2 במזרח פרוסיה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון בלו מפקד קורפוס המילואים ה-1 והוצב באזור קניגסברג. ב-20 באוגוסט 1914 לחם הקורפוס שבפיקודו באגף הימני של הארמייה השמינית מול צבא האימפריה הרוסית בקרב גומבינן במסגרת החזית המזרחית. בהמשך לחם בקרב טננברג אשר בעקבותיו הועלה לדרגת גנרל וב-7 בנובמבר 1914 מונה למפקד הארמייה השמינית. בפברואר 1915 זכה לעיטור פור לה מריט על חלקו בקרב השני על האגמים המאזוריים. ב-26 במאי 1915 מונה למפקד ארמיית הניימן ששמה שונה ב-30 בדצמבר לארמייה השמינית החדשה. ב-5 באוקטובר 1916 סיים את תפקידו, כאשר כוחותיו הצליחו להתקדם עד הנהר דווינה סמוך לריגה.
אוטו פון בלו היה בן דודו של הגנרל פריץ פון בלו, שלחם אף הוא בצבא הגרמני, עניין שגרם לבלבול רב בקרב גורמי המודיעין של מדינות ההסכמה ונטע תחושה שפון בלו מצוי במספר חזיתות בו זמנית. בשלהי אוקטובר 1916 הוצב פון בלו בחזית המקדונית וכיהן כמפקד כוחות מעצמות המרכז בזירה, בהיקף של קבוצת ארמיות שכונתה קבוצת הארמיות בלו. הכוחות שתחת פיקודו לא הצליחו לפרוץ את קווי ההגנה האנגלו-צרפתים ולכבוש את העיר סלוניקי, עניין שהוביל לסיום תפקידו באזור.
ב-22 באפריל 1917 הועבר מהחזית המזרחית לחזית המקדונית הגנרל פרידריך פון שולץ ופון בלו הועבר לפקד על הארמייה השישית בחזית המערבית. ב-9 בספטמבר 1917, נשלח להקים את הארמייה ה-14 האוסטרו-גרמנית בחזית האיטלקית. ב-24 באוקטובר 1917 פיקד פון בלו על כוחות מעצמות המרכז בקרב קפורטו שהסתיים בתבוסה קשה לצבא ממלכת איטליה ולמעשה ניטרל את כוחה והשפעתה בחזית למשך מספר חודשים. לאחר הצלחתו בחזית האיטלקית הועבר פון בלו לחזית המערבית כדי לגרום בה למפנה ובינואר 1918 מונה למפקד הארמייה ה-17 כחלק מקבוצה בת שלוש ארמיות שביצעו את מתקפת האביב של הגנרל לודנדורף. המתקפה הניבה השגים טריטוריאליים מסוימים אך נבלמה באזור הנהר סום. בשלב זה אזלו לגרמנים עתודות כוח האדם והציוד וכך ניצבו בעמדת נחיתות במתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה, שהובילה לנסיגה רחבה שלהם לאורך כל החזית אל עבר הגבול הגרמני ולבסוף לסיום המלחמה.
באוקטובר 1918 מונה פון בלו למפקד הארמייה הראשונה במקום ברונו פון מודרה. המינוי בוצע כאשר הנסיגה הגרמנית מאזור ריימס אל עבר גבולות גרמניה הייתה בעיצומה ולפון בלו לא הייתה השפעה על נטייתה של החזית לטובת מדינות ההסכמה. עם חתימת הסכם שביתת הנשק הסיג פון בלו את כוחותיו באופן מסודר לשטחי הקיסרות הגרמנית, וב-28 בדצמבר 1918 מונה למפקד הקורפוס ה-17, עליו פיקד עד ה-26 ביוני 1919, ולאחר מכן פרש משירות צבאי. פון בלו נפטר ב-15 במרץ 1944 והוא בן 87 שנים.
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
הערות שוליים

1 2 3 4  פרסיליה, רוברטס מארי, "מלחמת העולם הראשונה" באתר הגוגל ספרים (באנגלית).
1 2  "הגנרל אוטו פון בלו", באתר firstworldwar.com (באנגלית).
↑  אינצקלופדיה לתולדות מלחמת העולם הראשונה, "חזית סלוניקי במלחמת העולם הראשונה", באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  אנצקלופדיה לתולדות מלחמת העולם הראשונה, הגנרל אוטו פון בלו, אתר גוגל ספרים (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12918124d (data)  GND: 119162156  ICCU: RAVV055113  ISNI: 0000 0000 3211 8223  LCCN: n93060196  SUDOC: 137203160  VIAF: 73982174   WorldCat (עם VIAF): 73982174
אוטו פאר

אוטו פאהר (בגרמנית: Otto Fahr;‏ 19 באוגוסט 1892 – 28 בפברואר 1969) היה שחיין גרמני, סגן אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912) במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה

הוא נולד וגדל בשטוטגרט.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה במגדבורג, גרמניה ב-3 באפריל 1912 קבע במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:48.4 דקות. שיפור לשיא של הרמן פנץ  מגרמניה (2:50.6 דקות). שיאו זה החזיק מעמד 14 שנים ונשבר על ידי ולטר לופר מארצות הברית (2:47.1 דקות). שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות נוספת שנערכה במגדבורג, ב-29 באפריל קבע במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:15.6 דקות, שיפור לשיא בן שלושה שבועות של אוסקר שילה מגרמניה (1:18.4 דקות). שיאו זה החזיק מעמד 8 שנים ונשבר על ידי וורן קילואה מארצות הברית (1:14.8 דקות).
ביוגרפיה > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת סטוקהולם 1912 שנערכה ביולי זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:22.4 דקות, אחרי, הארי הבנר מארצות הברית (1:21.2 דקות) ולפני פאול קלנר חברו לנבחרת (1:24.0 דקות).
פהר למד הנדסת מכונות באוניברסיטת שטוטגרט. הוא שרת כלוטננט במלחמת העולם הראשונה וסיים את לימודיו ב-1919 ולאחר מכן קיבל את הדוקטורט שלו. הוא היה חבר במפלגה הנאצית ומנהיג הכלכלה הצבאית אך שמר על קשר עם קרל פרידריך גרדלר במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-1945, היה אחד היזמים של שטוטגרט שפעלו כדי להבטיח שהנאצים לא יהרסו את כל החברות באזור שטוטגרט. בשנת 1948, בהליכי ועדת הבוררות, סווג כלא מואשם בגלל התנגדות אקטיבית.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב
אולגה שיק

| --- | --- |

לוח זיכרון על ביתה ברובע 13 בבודפשט
 לידה:  11 באוגוסט 1911 סיגט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  30 בדצמבר 2007 (בגיל 96) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Schőn Olga Zsófia 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 בן או בת זוג:  טיבור שר (1940–1954) 
 
אולגה שיק (במקור אולגה ז'ופיה שיין - Schőn Olga Zsófia, בהונגרית: Sík Olga; סיגט, 11 באוגוסט 1911 – בודפשט, 30 בדצמבר 2007) הייתה זמרת אופרה יהודייה-הונגרייה, מורה לפיתוח קול של מאות אמנים. היא נחשבה למורה המשמעותית ביותר לשירה בהונגריה במחצית השנייה של המאה ה-20, שיישמה את שיטתו של לאיוש סמושי.
ביוגרפיה

אולגה שיין נולדה במשפחה יהודית כבתם של פרקש מור שיין ושל בלנקה ולרשטיין. היא הייתה הצעירה מבין אחיה/אחיותיה. את תפיסתה והבנתה במוזיקה ואת המוזיקליות שלה היא חייבת להוריה. אביה ניגן בכינור, אמה ליוותה אותו בשירה בקול אלט עמוק. מאוחר יותר עברה המשפחה לנאג'ווארד ולאחר מכן לדברצן.
במהלך שנותיה בדברצן נרשמה אולגה למחלקת האופרה של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. לדבריה, היא כל כך התרגשה שאחזה בווילון הקטיפה בכל זמן השמעת הרפרטואר שלה בפני הבוחנים, אולם מבחן הקבלה היה כל כך מוצלח עד שהיא התקבלה מיד לשנה השנייה.
בסיום האקדמיה למוזיקה הפכה לזמרת בבית האופרה של בודפשט. ההופעה המפורסמת ביותר שלה הייתה עיצוב תפקידה של אזוצ'נה בטרובדור של ורדי, שעליו דיווחו המבקרים בני זמנה כביצוע הגדול ביותר של אולגה שיק. שם פגשה את המאסטר שלה מאוחר יותר, את לאיוש סמושי שבמהלך כמעט 20 שנות עבודתם המשותפת, גם הפקיד אותה על הוראת שיטתו: ה"שירה חופשית". בתקופת השואה לא יכלה אולגה להופיע על במות האופרה בשל החוקים היהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי), אלא רק בפני קהל יהודי. כך הופיעה בתיאטרון גולמארק במסגרת אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך.
לאחר שנים בבית האופרה, היא הפכה לזמרת בפילהרמוניה והחלה את שליחותה כמורה לשירה. אולגה שיק הייתה "יוצרת עידן" הן בתחום פיתוח הקול המודרני והן בפיתוח הביטוי העצמי האמנותי. היא סברה שפיתוח קול אינו תלוי בסגנונות השירה ולימדה הן זמרי מוזיקה קלאסית והן זמרי מוזיקה פופולרית גם יחד.
אולגה שיק הפכה למורה לשירה ב"קונסרבטוריון בלה ברטוק" (אחד ממוסדות החינוך המוזיקלי הוותיקים בהונגריה) וב"מרכז המוזיקה הלאומי לבידור" (המוסד הראשון בהונגריה שהכשיר זמרים ומוזיקאים במוזיקה קלה ברמה מקצועית) ולתקופה קצרה גם ב"אולפן המוזיקה של קבניה" (Kőbányai Zenei Stúdió).
בשנים האחרונות לחייה קיבלה תלמידים רק בבית. היא נפטרה ב-30 בדצמבר 2007 בבודפשט. לימדה כמעט עד יומה האחרון.
חייה הפרטיים

בעלה היה הרב טיבור שר, היסטוריון העת העתיקה, איתו התחתנה ב-31 באוקטובר 1940 בבודפשט. הם התגרשו ב-1954.
פרסים

מדליית הצטיינות למען התרבות הסוציאליסטית (1970)
לקריאה נוספת

אולגה שיק במאגר המידע של בית האופרה של בודפשט
הודעה על פטירתה באתר origo
הערות שוליים

↑  "Sik_Olga". www.parlando.hu.
↑  "omike.hu". omike.hu.
↑  Zrt, HVG Kiadó (2008-01-01). "Elhunyt Sík Olga, legendás énekpedagógus". hvg.hu (בהונגרית).
↑  Tamás, Pál. "Sík Olga-emléktábla". www.kozterkep.hu (בהונגרית).
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1410/1940. folyószáma alatt".
↑  Szórakoztató Zenészek, 1970 (2. szám) kitüntetések
אוטו שרייר

| --- | --- |

 לידה:  1901 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1929  (בגיל 28 בערך) המבורג, רפובליקת ויימאר 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  אוסטריה, גרמניה
 מקום לימודים:  Bundesgymnasium Döbling (1919)  אוניברסיטת וינה (1923)  אוניברסיטת המבורג (1926) 
 מנחה לדוקטורט:  פיליפ פורטוונגלר, אמיל ארטין 
 מוסדות:  אוניברסיטת רוסטוק (1928–1929)  אוניברסיטת המבורג (1923–1928) 
 תלמידי דוקטורט:  Emanuel Sperner 
 צאצאים:  Irene Schreier Scott 
 
אוטו שרייר (בגרמנית: Otto Schreier) היה מתמטיקאי אוסטרי -יהודי, שתרם רבות לתורת החבורות הקומבינטורית ולטופולוגיה של חבורת לי. שרייר התחיל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת וינה בשנת 1920 וקיבל דוקטורט בתאריך 8 בנובמבר 1923 בהנחייתו של פיליפ פורטוואנגלר. בשנת 1925 עבר שרייר לאוניברסיטת המבורג שם לימד קורסים בפקולטה למתמטיקה לפני שסיים את ההבליטציה בתאריך 1 בדצמבר 1941. בשנת 1928 קיבל שרייר דרגת פרופסורה באוניברסיטת רוסטוק. הוא לימד במקביל בשתי האוניברסיטאות.
בשנת 1926 הוכיח שרייר את משפט נילסן-שרייר במלואו, בהביליטציה שלו, בהנחיית אמיל ארטין.
שרייר נפטר בתאריך 2 ביוני 1929 לאחר שלקה באלח דם, והוא בן 28 בלבד.