stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבי הלוי

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1913 כ"ה אייר תרע"ג 
 פטירה:  18 במאי 1968 (בגיל 54) כ' אייר תשכ"ח 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  מלחין, חזן ומורה למוזיקה
 סוגה:  חזנות 
 שפה מועדפת:  עברית 
 מספר צאצאים:  1 
 
צבי צימרמן הלוי (1 ביוני 1913 – 18 במאי 1968 (ל"ג בעומר תשכ"ח)) היה מלחין, ונמנה עם מורי המוזיקה בצפון הארץ בתקופת המנדט הבריטי.
ילדות

צבי הלוי נולד בצ'כיה בשנת 1913 לשלמה וחיה צימרמן. משפחת הלוי הייתה משפחה דתית, ובבית הוריו ינק צבי הלוי מזמירות וממנגינות חסידים, שאותם זימר אבי המשפחה, שלמה, ביחד עם בניו.
את ראשית השכלתו קיבל הלוי בתלמוד תורה, וכשגדל, נשלח לישיבת טשנר, ולמד אצל הגאון מבריסק. הוריו הועידו אותו לרבנות, אך הוא הכין את עצמו לבחינות הבגרות הכלליות כדי להגשים את חלומו המוזיקלי והתקבל לאקדמיה למוזיקה בברנו אשר בצ'כיה.
העלייה לארץ

כבר בגיל צעיר האמין ברעיון הציוני והחליט לעלות לארץ ישראל. הוא ויתר על עולם ההשכלה המוזיקלית, עזב את האקדמיה והצטרף לתנועת "תורה ועבודה", עמה עלה ארצה בשנת תרצ"ו 1936 במסגרת העלייה החמישית.
את ראשית דרכו בארץ עשה בפתח תקווה בעבודה חקלאית ובסלילת כבישים, אך חש שזהו לא יעודו, והגיע לירושלים. בירושלים מצא עבודה במוזיקה וניצח על מקהלת הפועל המזרחי,
שם הוא הכיר את אשתו, רחל ראם, בתו של הרב אליהו ראם. נולדה לזוג בת – תמר (לעיתים היה צבי הלוי משתמש בפסבדונים "אביתמר").
בשנת 1944 עברו ל"קריית עמל" לימים קריית טבעון. שם לימד הלוי מוזיקה במושב שדה יעקב הסמוך, ובבית הספר לילדי עובדים בקרית עמל. כמו כן שימש חזן בבית הכנסת של היישוב וכן לימד בני 13 לבר המצווה.
פעילותו החינוכית

בתחילת שנות החמישים עבר הלוי ללמד מוזיקה בחיפה בבית הספר הדתי "מוריה" ובגמנסיה "ביאליק". צבי הלוי היה צנוע בהליכותיו, ובעל שליטה עשירה בלשון העברית והיה חבר פעיל ב"ברית העברית העולמית" וכן פעל במבצע "הנחלת הלשון" בראשית שנות החמישים. לבנוסף לשיריו המולחנים, אף שלח ידו בכתיבה. את יצירותיו כתב בעיקר בעברית וכן מספר שירים ביידיש שהייתה שגורה על לשונו.
בשנת 1955 יצא הלוי לשליחות בת שנה בדרום אפריקה כשליח הפדרציה הציונית, שם לימד עברית ומסורת את ילדי הקהילה היהודית ושימש חזן בבית הכנסת הגדול של יוהנסבורג. עם חזרתו לארץ עברה המשפחה להתגורר בחיפה והוא חזר ללמד מוזיקה בבתי הספר בחיפה: "עציון", "כרמל", "ביאליק", ו"מעלה הכרמל".
בבתי הספר הוא לימד משירי הקודש ומשירי ארץ ישראל. ולצורכי ההוראה אותה ראה כמלכת קודש, הלחין מנגינות לפסוקים, לתפילה, לחג ומועד ובעיקר לטקסים ולאירועים מיוחדים בבתי הספר.
בשנת 1963 יצא שוב לשנת שליחות והפעם לרגנסבורג אשר בגרמניה, שם שימש חזן בקהילת ניצולי שואה. רוב משפחתו של הלוי נספתה בשואה, ועל כן המפגש עם קהילה זו הותיר בו רושם רב.
ההוראה ולימוד המוזיקה

את כישרונו המוזיקלי הרב הוכיח בעיקר בארגון ובהעמדת מופעים רבי רושם בבתי הספר השונים בחיפה אליהם הוזמן במיוחד למטרה זאת. הלוי היה ידוע בחיפה כמארגן טקסי הבאת הביכורים לחג שבועות. שמו של הלוי הלך לפניו כמנצח על מקהלות בתי הספר אותן הוביל ל"כנסי המקהלות" המחוזיים אל המקומות הראשונים.
אחד מרעיונותיו המקורים היה להלחין "שיר של יום" לפתיחת יום הלימודים בבית הספר. הוא הלחין מספר לחנים ל"שיר של יום", השירים הושרו בפי התלמידים מדי יום.
בשל מצב כלכלי קשה, לא היה לצבי הלוי פסנתר במשך שנים, ועל כן היה מפזם את פרי יצירותיו, שר ורושם את התווים, ולעיתים היה נשאר שעות רבות בבית הספר בו לימד, על מנת לסיים הלחנה של שיריו.
שיריו קובצו בחוברות "לילדי", "לילד מזמור" ו"שיר מזמור".
פטירתו

בגיל 55 נפטר צבי הלוי מהתקף לב בביתו ונקבר בבית הקברות חוף הכרמל.
בעזבונו נמצאו רשימות מוזיקליות רבות, שירים ולחנים שרובם אינם מוכרים לציבור הרחב.
הערות שוליים

↑  צבי הלוי באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522495505171  VIAF: 315202740   WorldCat (עם VIAF): 315202740 
צבי לוי מתוך תמונת סיום מחזור ה בבית הספר לילדי עובדים בקרית עמל
צבי הלוי עם המשורר ש. שלום, מימינו אשתו רחל.
כלא שש

ערך זה עוסק בבית הסוהר הצבאי. אם התכוונתם להרכב הראפ, ראו .
| --- | --- |
 תג היחידה של מערך הכליאה; כלא שש, מבט מרכס אצבע אוקטובר 2017
תג היחידה של מערך הכליאה; כלא שש, מבט מרכס אצבע אוקטובר 2017
 מידע על המבנה
 סוג:  בית כלא צבאי 
 מיקום:  עתלית, ישראל
 תקופת הבנייה:  ?–1956
 בשימוש פעיל:  לא
 נשלט על ידי:  חיל המשטרה הצבאית
 קרבות:  מרד כלא שש
 קואורדינטות:  32°42′49″N 34°58′06″E﻿ / ﻿32.71361111°N 34.96833333°E﻿ / 32.71361111; 34.96833333
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) כלא שש(למפת הגליל המערבי רגילה) כלא שש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כלא שש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כלא שש
 
בסיס כליאה 396 (או בס"כ 396; מוכר בקיצור כלא שש) היה בית כלא צבאי באזור עתלית ליד כביש 4 בסמוך לצומת בית אורן ובצמוד לבית הסוהר כרמל. הוא פעל לצד הכלא הצבאי הנוסף, כלא ארבע שבמחנה צריפין. אלו יחדיו נסגרו סופית עם הקמת כלא נווה צדק סמוך לצומת השרון (בית ליד).
מבנה הכלא

בכלא היו ארבע פלוגות:
פלוגה א' – פלוגה פתוחה בתנאים הנחשבים "מקלים" בכלא שאכלסה חבושים שהיו שפוטים לזמן קצר יחסית של עד כחודש וללא רמות סיכון. החבושים ישנו באוהלים בשתי מחלקות: עבודות ומשמר, זכו לשיחות טלפון (מטלפונים ציבוריים) ללא הגבלת זמן /או זמן מוגדר ביום. במחלקת משמר עסקו החבושים בשמירות של 4 שעות במגדלי השמירה ברחבי הבסיס. ובמחלקת העבודות הועסקו החבושים בעבודות שונות לפי צורכי הבסיס (גינון ונקיון, עבודה במטבח הפלוגה או במטבח הכלא הראשי וכו') הפלוגה הייתה מסוגלת להכיל עד כ-220 חבושים.
פלוגה ב' – פלוגה סגורה שהיוותה את "שער הכניסה" לכלא – לפלוגה זאת הגיעו מתקבלים וכלואים חדשים, לאחר מכן עברו ריאיון לפיו החליטו סגל הפיקוד בפלוגה האם להעביר את החבושים לפלוגה אחרת או להשאירם. הפלוגה אכלסה על"מים (עצורים לפני משפט) חבושים בעלי רמת סיכון, או חבושים בעלי התנהגות טובה אך עם עונש מאסר של חודש ויותר. הכלואים ישנו בתאים גדולים של עד 20 איש, והיו זכאים לשיחת טלפון אחת ביום בת 7 דקות. בנוסף, בפלוגה זו הייתה קיימת "הקציניה" ובה כלואים קצינים ונגדים בקבע. בעבר גם אנשי מילואים היו נכלאים שם, אך מנהג זה הופסק. הפלוגה הכילה עד 85 אנשים
פלוגה ג' – הפלוגה הקשה והסגורה ביותר בכלא. בפלוגה הכילה את האסירים הקשים בעוונות גנבות אמל"ח, סחר ושימוש בסמים, אונס, ואף הריגה. רובם המכריע נשפטו למשך זמן ארוך, אך גם חבושים בכלא שהפגינו התנהגות אלימה או חוסר במשמעת הגיעו "לחינוך" בפלוגה ג'. בפלוגה היה קיים הבידוד הקשה – "אגף הבודדים" בו שכנו חיילים שהתפרעו או שהיה כלפיהם חשד סביר לפגיעה עצמית. בכל תא באגף זה היו עד 2 אסירים + שומר אחד מפלוגה א' שהתחלף בכל 4 שעות. הפלוגה הייתה מסוגלת להכיל עד כ-65 אסירים. בנוסף לאגף הבודדים, בפלוגה ג' קיימים ארבעה תאי צינוק שיצאו משימוש בתחילת שנות ה-90'.
פלוגה 600 – פלוגת הנשים בכלא ובה כלואות חבושות ואסירות משירות סדיר. סגל הפלוגה הכיל נשים בלבד (מפקדות, סמלות, וקצינות) הפלוגה הוקמה ב-21 בדצמבר 2011, הייתה מסוגלת להכיל עד 60 אסירות. בפלוגה זאת היה קיים בידוד המכונה "אגף הבודדות".
היסטוריה

המבנה המרכזי אשר בו וגם וסביבו הוקם הכלא, הוא אחד ממצודות טיגארט ההיסטוריות שמקורן בתקופת המנדט הבריטי. המבנה שימש במקורו כתחנת משטרה בריטית אשר נקראה "משטרת עתלית". המבנה המקורי נבנה במהלך קיץ 1940 כחלק מ־P.B.P - מיזם בנייני המשטרה הבריטית בא"י.
מבנה זה סומן ברשימת המצודות כמצודה מספר 8 אשר הוקם בסבב הבנייה הראשון של מצודות המשטרה. דגם המצודה הוא Police Post והוקם בידי מהנדס מחוז חיפה (קבלן מבצע). המשטרה הבריטית פעלה במקום עד סוף תקופת המנדט.
את הרעיון להקים את כלא שש הגה הקצין יעקב מרקוביץ', אחרי שבדק את מצבם המתדרדר של ארבעת בתי הסוהר שהיו קיימים (אשר לטענתו היו משתפרים אם הייתה פוחתת בהם כמות האסירים). אלוף-משנה יוסף פרסמן, מפקד חיל המשטרה הצבאית לחץ לבניית המתקן והוא לבסוף נבנה ב-1956 במהלך מלחמת סיני.
ב-22 בנובמבר 1969 הוצף כלא שש בשל סופת גשמים חזקה, ומפלס המים עלה לגובה של שני מטרים. על אף שהביטחון בבית הסוהר היה בסכנה כאשר גם הסוהרים והאסירים ניסו להוציא את המים, אף אסיר לא השתמש בהזדמנות זו כדי לברוח. כתוצאה, המפקד של אגף כוח-האדם, שאחראי לכלל חיל המשטרה הצבאית כולל בתי הסוהר שלו, החליט לשחרר עשרות אסירים ולבטל את עונשיהם.
היסטוריה > מרד האסירים

ביום שבת 9 באוגוסט 1997 פרץ מרד אסירים בפלוגה ג' בכלא בשל תנאי הכליאה המחפירים לטענתם.
את המרד הוביל גדעון מרטין. בעזרת אסירים נוספים הם השתלטו על חדר האוכל ולכדו בהדרגה את כל המד"כים והסמלים שנכחו בפלוגה. לאחר משא-ומתן, הושג הסכם בין האסירים לקמצ"ר (קצין משטרה צבאית ראשי), לפיו האסירים ישחררו את בני הערובה תמורת תנאי כליאה טובים יותר ואי-ענישה למחוללי המרד. האסירים מילאו את חלקם בהסכם, אולם שלטונות הכלא ביטלו באופן חד-צדדי את ההסכם ומנהיגי המרד קיבלו עונשים גדולים יותר והועברו לבית סוהר אזרחי.
חבר הכנסת דאז רומן ברונפמן פעל אף הוא לפתרון המשבר וערב בו את הרמטכ"ל אז אמנון ליפקין-שחק. מגעים אלה הובילו לשינוי משמעותי בגישת המשטרה הצבאית לתחום בתי הסוהר. נעשו שינויים במבנים של בתי הסוהר הצבאיים, ובתנאיהם של מדריכי הכלא והאסירים.
אירועי מרד האסירים היוו השראה לעלילת הסרט "הבודדים" משנת 2009 אותו ביים רנן שור.
היסטוריה > הפינוי ב-2010

ב-2 בדצמבר 2010 פונה הכלא מחשש שרפה באסון הכרמל. הפינוי התבצע במהירות בגלל סכנת העשן ורוב האסירים אשר נותרו ימים ספורים עד למועד שחרורם שוחררו לביתם מוקדם. שאר האסירים הועברו לבה"ד 13 למספר ימים, ופלוגה ג' הועברה לכלא ארבע.
היסטוריה > הפינוי ב-2016

ב-24 בנובמבר 2016 פונה הכלא מחשש שהשרפה בכרמל תגיע לכלא. על אף שלא נשקפה סכנה מידית, הוחלט בצבא על פינוי מבעוד מועד.
היסטוריה > סגירת והריסת הכלא

הכלא נסגר סופית באפריל 2021 וננטש לחלוטין, ביחד עם כלא 4. בסתיו 2022, אגף ההנדסה והבינוי של משרד הביטחון הרס את כל תשתיות ומבני הכלא, מלבד מצודת הטגארט.
כל הכלואים הועברו לכלא נווה צדק שנבנה במחנה גור בסמוך לצומת השרון.
גלריה

פלוגה ב' מזווית עליונה
תא טיפוסי בפלוגה ב' המכיל עד 30 אנשים
גג צפייה על פלוגות ב' וג' – בעבר היו ניצבים שומרים על הגג
חצר הטיול באגף הבודדים
הכניסה לאגף הבודדים
תא בידוד באגף הבודדים
תא צינוק בפלוגה ג' (יצא משימוש ב-1997)
פנים של תא הצינוק בפלוגה ג'
בתרבות

כלא שש נכנס לפולקלור הישראלי – הצבאי והאזרחי - בעקבות המערכון "כלא שש" של להקת הבידור הגשש החיוור, שבו הושר השיר המפורסם "עוזי עוזי".
הלהקה כלא 6 קרויה על שם כלא זה.
שיר חיילים ידוע. מילים: שייקה אופיר, לחן: יאיר רוזנבלום – בית ראשון: יושב אני בכלא שש יושב אני ומתייאש כמה כואב לראות חבר שלפני הוא משתחרר.
בספר "הכי רחוק שאפשר" מאת אלון חילו, מוקדשים מספר פרקים לתיאור כליאתו של גיבור הספר, נדב, בכלא שש.
ראו גם

כלא ארבע
הערות שוליים

↑  100 אסירים מכלא 6 שוחררו בעקבות השריפה בכרמל, באתר גלובס, 8 בדצמבר 2010
↑  "גל ההצתות: יותר מ-100 נפגעים בחיפה, עוצר יציאות בצה"ל". ynet. 2016-11-24. נבדק ב-2016-11-25.
↑  רועי שרון, אימת החיילים הכלואים: פרידה מכלא 6 המיתולוגי, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי, ‏15 באפריל 2021
| בסיסי צה"ל במחוז חיפה |
| --- | --- | --- |
| בסיסים של חיל הים | בסיס חיפה (מגדלור סטלה מאריס) • בסיס עתלית • בה"ד חיל הים |  |
| בסיסים פעילים אחרים | בית חולים 10 • לשכת גיוס חיפה • הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה • בט"ר דותן • בסיס בנמל התעופה חיפה |  |
| בסיסים שנסגרו | כלא שש |  |
רחבת פלוגה ב' לאחר הנטישה
רחבת פלוגה ג' לאחר הנטישה
פלוגה ג' מבט מגג הצפייה
לואיס סאהה

לואיס לורן סאהה (בצרפתית: Louis Laurent Saha; נולד ב-8 באוגוסט 1978) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

סאהה נולד בפריז למשפחה ממוצא גוואדלופי. את הקריירה שלו החל בקבוצת מץ ב-1997. בינואר 1999 הושאל לניוקאסל האנגלית, אך נפצע ורשם בקבוצה זו רק 11 הופעות ושער אחד. הוא חזר למץ, ובשנת 2000 עבר לפולהאם, ששיחקה אז בליגה האנגלית השנייה, בעסקה בשווי 2.1 מיליון ליש"ט.
עונתו הראשונה של סאהה בפולהאם הייתה עונת הפריצה שלו. הוא כבש במדיה 32 שערים, שסייעו לקבוצה לעלות לפרמייר ליג. גם את עונתו השנייה בקבוצה פתח היטב, כולל משחק שבו הבקיע שני שערים לרשתה של מנצ'סטר יונייטד, אך לאחר מכן נפצע שוב, והושבת למשך כל העונה כמעט. הוא שב מהפציעה במשחק הגביע מול ברמינגהאם סיטי, ולאחר מכן כבש עוד ארבעה שערים.
בעונת 2003/2004 חזר לכושר מלא, והבקיע 15 שערים במדי הקבוצה. יכולותיו צדו את עיניו של אלכס פרגוסון. ב-23 בינואר 2004 חתם סאהה במנצ'סטר יונייטד תמורת 12.825 מיליון ליש"ט. הוא כבש שער בבעיטה חופשית כבר במשחק הבכורה שלו ביונייטד, מול סאותהמפטון, ועד סוף העונה הבקיע שישה שערים נוספים.
בעונת 2004/2005 הגיעו לקבוצה אלן סמית' וויין רוני, ומעמדו של סאהה ירד. פציעה נוספת שוב מנעה ממנו להביא לידי ביטוי את כישוריו, ובעונה כולה הבקיע שני שערים בלבד. בסיום העונה נסבו שמועות על כך שיעזוב את יונייטד, אך הוא התגבר על הפציעה וחזר לכושר מלא, התעלה על עצמו, ואף תפס את מקומו של רוד ואן ניסטלרוי בהרכב. עם עזיבתו של ואן ניסטלרוי בעונת 2006/2007 הפך סאהה לאחד השחקנים המשמעותיים בקבוצה.
בשנת 2008 עבר לאברטון.
ב-31 בינואר 2012 עבר לטוטנהאם הוטספר בהעברה חופשית, וחתם על חוזה עד סוף העונה.
בקיץ 2012 עבר לסנדרלנד מהפרמיירליג, אך כחצי שנה מאוחר יותר, במועד העברות של החורף, חתם בלאציו מהליגה האיטלקית.
ב-8 באוגוסט 2013, ביום הולדתו השלושים וחמש, הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרת צרפת

סאהה זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת בפברואר 2004. את שערו הראשון הבקיע כבר בהופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה. במונדיאל 2006 השתתף בשלושה משחקים, אך החמיץ את משחק הגמר בשל צבירת כרטיסים צהובים. בסך הכל נטל חלק ב-20 משחקים של הנבחרת, והבקיע במדיה ארבעה שערים.
צעקה 2

| --- | --- |

 בימוי:  וס קרייבן 
 הופק בידי:  קת'י קונראד קרי וודס מריאן מדלנה
 תסריט:  קווין ויליאמסון 
 עריכה:  פטריק לוסיר 
 שחקנים ראשיים:  דייוויד ארקט נב קמפבל קורטני קוקס שרה מישל גלר ג'יימי קנדי ג'רי אוקונל ג'יידה פינקט לייב שרייבר
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי 
 צילום:  פיטר דמינג 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Craven-Maddalena Films 
 חברה מפיצה:  Dimension Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 1997
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סלאשר
 תקציב:  24,000,000‏$
 הכנסות:  172,363,301‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   scream2
 סרט קודם:  צעקה
 סרט הבא:  צעקה 3
 סרטים בסדרה:  "צעקה"
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
צעקה 2 (באנגלית: 2 Scream) הוא סרט אימה משנת 1997 והשני מתוך זיכיון סרטי "צעקה". הסרט זכה להצלחה קופתית ונכתב על ידי קווין ויליאמסון, בוים על ידי וס קרייבן ומככבים בו נב קמפבל, דייוויד ארקט וקורטני קוקס, המשחזרים את תפקידם כסידני פרסקוט, דיואי ריילי וגייל וות'רס. בשנת 2000, יצא סרט ההמשך השלישי.
צוות שחקנים

נב קמפבל - סידני פרסקוט
קורטני קוקס - גייל וות'רס
דייוויד ארקט - דיואי ריילי
ג'יימי קנדי - רנדי מיקס
אליז ניל - האלי מק'דניאל
ג'רי אוקונל - דרק פלדמן
טימותי אוליפנט - מיקי אלטירי
לייב שרייבר - קוטון ווירי
שרה מישל גלר - קייסי "סיסי" קופר
לורי מטקאלף - ננסי "דבי סולט" לומיס
דואן מרטין - ג'ואל
ג'יידה פינקט סמית' - מורין אוונס
עומאר אפס - פיל סטיבנס
לין מקרי - מורין פרסקוט
רוג'ר ל. ג'קסון - קולו של גוסטפייס
החוקים

מספר הקורבנות הוא תמיד גדול יותר.
סצנות המוות הן תמיד יותר מורכבות, עם יותר דם וזוועה.
רנדי מתחיל לתאר את הכלל השלישי: "אם אתה רוצה שהסרטים שלך יהיו סדרה מצליחה, אף פעם..." בטרם נקטע על ידי דיואי. עם זאת, הטריילר המקורי של הסרט מציג גרסה מורחבת של סצנת הכללים שמגלה כי במקור הכלל השלישי היה אמור להיות "לעולם, לעולם, בשום פנים ואופן אין להניח שהרוצח מת." זה הפניה לשורה אחרונה של רנדי ב'צעקה' שבו קבע כי הרוצח תמיד חוזר לחיים להפחדה אחרונה.
ורה שוש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1926 
 התאבדה:  3 באוקטובר 1968 (בגיל 42 בערך) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 
ורה שוש (בהונגרית: Sós Vera;‏ 1926 – בודפשט, 2 או 3 באוקטובר 1968) הייתה קומוניסטית קשוחה, קצינת המשטרה החשאית ההונגרית, יהודייה-הונגרייה, מכינת מסמכים לכמה משפטי ראווה מפוברקים תחת ארנה סיץ', כמזכירתו, ביחד עם בעלה, בלה קוש. היא שמה קץ לחייה.
ביוגרפיה

ורה שוש נולדה במשפחה יהודית. החוקים היהודיים של 1938 ואילך (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) ומלחמת העולם השנייה ביחד תרמו לכך שסיימה את לימודיה התיכוניים רק כמבוגרת. בתחילת 1945, בגיל 19, החלה לעבוד במשרד הפנים עם השכלה יסודית בלבד.
ביוגרפיה > בשרות הביטחון

מהסתיו של 1945 עבדה במשטרת העיתונות ומספטמבר 1946 במזכירות לשכת ארנה סיץ' עד מותו ב-1950 יחד עם בעלה, בלה קוש. מקום עבודתם היה בבית המשטרה החשאית בשדרת אנדראשי (אז סטלין) 60 שמכונה היום בית הטרור. המשימה שלהם הייתה לרשום את אויבי המערכת החיצוניים ולאחר מכן הפנימיים ולנהל כל מיני אדמיניסטרציות הקשורות לתיקים (דו"חות, כתבי אישום וכו') על פי הנחיותיו של סיץ'.
מלבד סיץ', רק לשניהם ולמוסקבה הייתה גישה למאגר הנתונים והמסמכים שנבנה בצורה זו. בשנת 1950, בהוראתו של גאבור פטר, (במקור בנימין אייזנברגר, ראש המשטרה החשאית ההונגרית) החלה לכתוב הערות על הבוס שלה, שנעצר באותה שנה והוכה למוות זמן קצר לאחר מכן. במידת הצורך, ה-ÁVH גם תפסו את הוריהם או אחיהם שלהם, כדי לענות או להכות אותם למוות. האימפריה של גאבור פטר הייתה הגיהנום עצמו. מישהו שעדיין היה חוקר יום אחד הוכה למחרת עד שהיה מחוסר הכרה או נהרג על ידי עמיתיו לשעבר. האופי הפרנואידי של המערכת מעיד על כך שלא רק שני הממונים על שרות הביטחון, שרי הפנים לאסלו רייק ויאנוש קאדאר נתפסו על ידי המשטרה הפוליטית, אך גם, בשל האנטישמיות של סטלין, הוכנסו ב-1953 גאבור פטר, שהיה יהודי, וכמה מעמיתיו מאחורי סורג ובריח.
אחר כך עברה שוש למשרד החוץ ב-1952, שם נעצרה בינואר 1953 באשמת קונספירציה ציונית. היא בילתה 11 חודשים בבידוד, כמעט כל שנת 1953. היא הורשעה בבית משפט צבאי בפברואר 1954, נשללה דרגתה וגורשה מהמפלגה. החלק הנותר של עונשה הוכרז כמבוצע לאחר כמעט שנת מאסר.
ביוגרפיה > שחרור מהמאסר

לאחר המרד ההונגרי של 1956 עבדה תחילה בחברת סחר חוץ (Ferunion Külkerkesdelmi Vállalat) ולאחר מכן בהוצאת הספרים קושוט (Kossuth Könyvkiadó). בינתיים, למדה בהתמדה ב-1967 או ב-1968 השיגה תואר בהיסטוריה הונגרית מאוניברסיטת אטווש לוראנד בלימודי ערב ובשלב זה היא דיברה כבר שבע שפות בנוסף להונגרית (גרמנית, צרפתית, איטלקית, אנגלית, רוסית, ספרדית ופורטוגזית) ברמה גבוהה מאוד, כדי שתוכל לקרוא במקור את העיתונות המערבית והסובייטית שהגיעה למערכת.
בקיץ 1968 אובחנה כחולת מאניה דפרסיה (הפרעה דו-קוטבית) שבגינה אושפזה במחלקה הנוירולוגית של בית חולים. היא הזדהתה עם המטרות והאירועים של האביב של פראג, ובמקביל התנגדה לפלישת המדינות החברות בברית ורשה לצ'כוסלובקיה ב-21 באוגוסט, שנגדה אף כתבה מכתב פתוח במקום עבודתה. חברה שלה הסירה את זה מלוח המודעות, כמעט מיד לאחר הפרסום, ורה הוכנסה למחלקה סגורה (ככל הנראה כדי להגן עליה מההשלכות) משם היא שוחררה בסוף ספטמבר.
לפי תעודת הפטירה שלה נפטרה ב-3 באוקטובר בעוד שלפי התיעוד של בעלה, ב-2 באוקטובר (יום הולדתו השבעה עשר של בנה פטר). היא התאבדה עם נשק השירות של בעלה, והותירה מאחור את שלושת ילדיה ובעלה, ללא כל רקע מיוחד או מכתב פרידה. ליד גופתה היה המגזין המערב-גרמני שטרן, שנפתח בדו"ח הצילום המציג את האירועים בפראג.
ילדתה הבכורה, השחקנית אנה קוש, חזרה לבודפשט מניו יורק ב-2002, כדי לחקור את עברם של הוריה כקצינים בשרותי הביטחון של המדינה, שהיה נסתר ממנה עד אז. היא פרסמה את התוצאות של מחקרה בשנת 2006 תחת השם "הירושה הבלתי רצויה" (The Unwanted Legacy).
לקריאה נוספת

The Unwanted Legacy, הולמי, נובמבר 2005
סודות המשטרה החשאית ההונגרית, כתב העת "שבועות" (Hetek), 30 בנובמבר 2006.
ראיון עם בתם של זוג במשטרה החשאית ההונגרית, HVG, 2006/49. גיליון, 9 בדצמבר 2006
לקריאה נוספת > ראו גם

אנה קוש: הירושה הבלתי רצויה (הוצאת אקדמיה, 2006) מסת"ב 978-963-05-8400-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3960 2077  LCCN: n2008039791  VIAF: 78251729   WorldCat (עם VIAF): 78251729
דוד שמואל קלופפר

דוד שמואל קלופפר
דוד שמואל (דז'ה) קלופפר (לימים, נחמני, כ"ה באדר ה'תרנ"ח, 19 במרץ 1898 – כ"ג בשבט ה'תשכ"ח, 22 בפברואר 1968) היה ממייסדי וראשי תנועת המזרחי בהונגריה לאחר מלחמת העולם הראשונה ובתקופת השואה, מזכיר התנועה ועורך עיתונה "הנתיבה" (בהונגרית).
תולדותיו

דוד שמואל קלופפר נולד בבודפשט בשנת תרנ"ח (1898) לאביו מנחם קלופפר ולאמו פייגה. סבתו מצד אביו, רבקה רג'ינה, הייתה נצר למשפחת דה-מאיו המיוחסת, מצאצאי מגורשי ספרד, ונודעה בטוב לבה.
בגיל 19 נכנס לעבוד בעסק של אביו, סיטונאות מכולת. ולתקופה מסוימת אף ניהל את העסק המשפחתי.
בתחילת שנת תרפ"ב 1922 נשא דוד שמואל לאשה את לאה (אלוירה) זוננשיין, שהייתה פקידה בעסק אותו ניהל אביו.
בית משפחת קלופפר היה דתי וציוני. את פרנסתם הם קיבלו מעסק של בית מסחר למכונות, בעיקר משומשות, למחלבות. בשטח זה היה לדוד שמואל כמה פטנטים שהמציא, ורשם אותם על שמו מבחינה חוקית.
פעילות ציונית

עוד בילדותו דבק קלופפר בתנועה הציונית הדתית והשקיע בה כל מרצו, החל בייסוד תנועת המזרחי בבודפשט, החלוץ המזרחי וארגון בני עקיבא, וכלה בפעולות שעשה בארץ אחרי עלייתו בשנת 1945.
קלופפר היה מפעילי ארגון ההגנה העצמית היהודית בשנת 1919 – 1920, וראש ועד המשרד הארץ-ישראלי בשנים 1934–1938.
בשנת 1934 נבחר קלופפר כמזכיר המזרחי וייצג את התנועה באסיפות ובהרצאות בסניפים הרבים ברחבי הונגריה. בספטמבר 1935 נבחר למוסדות ה-M.C.Sz מטעם המזרחי. הוא התמנה למו"ל אחראי לבטאון המזרחי 'הנתיבה'. מלבד פעילותו במזרחי הוא השקיע את מירב מרצו בפעילות המשרד הארץ ישראלי.
במרץ 1936 דווח לירושלים כי דוד שמואל קלופפר מייצג את המזרחי בנשיאות של שלושה חברים של המשרד הארץ ישראלי. הוא שימש גם כממלא מקום היושב ראש.
על בחירתו לוועד המזרחי דווח בעיתון הצופה: ”בי"ג-י"ד טבת נתקיימה בבודאפשט הוועידה הארצית השנתית של ברית המזרחי בהונגריה בהשתתפותם של יותר ממאה צירים מכל רחבי המדינה. ביום השני נתקבלו החלטות שונות ונבחר ועד פועל חדש בהרכב אחד-עשר חברים, רובם עסקנים ותיקים של תנועת 'המזרחי'. שמותיהם [כאן מנויים החברים הנבחרים, ובהם] דוד קלופפר.” (הצופה, כ"ג בשבט ת"ש).

בשנות הגבלת הפעילות הוא שימש כמזכיר המזרחי ועשה רבות למען הפליטים מסלובקיה ומפולין שמילטו עצמם מציפורני הנאצים.
בשנת תש"א (1941) נסע קלופפר יחד עם ר' יוסף וינברגר שאף הוא היה עסקן של המזרחי, אל גדולי רבני הונגריה. מטרת הפגישה הייתה לשכנע את הרבנים הנ"ל להפסיק לדרוש כנגד התרומות לקרנות הלאומיות הציוניות, בגלל חומרת המצב, מתוך ידיעה שע"י כספים אלו יש אפשרות להבריחם ולהציל יהודים על ידי העברתם לארצות שכנות.
מסעם זה נחל הצלחה חלקית. הבדל היה בין תגובתו של הרב שלמה צבי שטראסר מדברצן, שהסכים מתוך הבנתו את נוראות השעה, לבין עמדת האדמו"ר מסאטמר, רבי יואל טייטלבוים.
וינברגר כתב דו"ח על נסיעתם בשפה ההונגרית. תרגום הדו"ח לעברית נתפרסם על ידי פרופ' נתנאל קצבורג.
הוצאת הספר עורי צפון

בשנת ת"ש [1940] השתתף קלופפר בעריכת הספר 'עורי צפון', שחיבר ידידו הרב משה שמעון הופמן. הספר מעמיק בשאלת מצוות יישוב ארץ ישראל בתקופתו, וקורא ליהודי אירופה לארגן תשתית לפרנסה עבור המבקשים לעלות לארץ ישראל, כך שלא יצטרכו להישען על קיבוצים שאינם שומרי תורה ומצוות, זאת לאור העובדה של יציאה בשאלה בקרב בני ישיבות יוצאי הונגריה בקיבוצים שבארץ ישראל, שאותה תיאר המחבר בהרחבה בהקדמתו. בשער הספר נזכר כי הוא יוצא לאור בהוצאת ה'ע'ל' (ראשי תיבות: החזרת העטרה ליושנה), אותה ניהל קלופפר.
בשנת 2021 יצאה מהדורה נוספת לספר, בהוצאת צאצאיו של קלופפר, ובעריכת משה נחמני.
לאחר השואה

לאחר שניצל מהשואה, התיישב קלופפר עם משפחתו בקריית שמואל, שם קיבל דירה הודות להשתדלות תנועת המזרחי בארץ, ועיברת את שם משפחתו לנחמני.
לאחר מכן הם עברו לרעננה, שם קיבל נחמני תפקיד מטעם המזרחי לנהל את בית הילדים 'תלפיות' שנוסד בעיר. בתקופה זו נתגלה כוחו של נחמני בשדה החינוך.
אחרי כמה גלגולים, הגיעו לירושלים לשכונת קטמון, שנכבשה אז. ידידות עמוקה הייתה בין נחמני לבין האדמו"ר רבי יוחנן סופר מערלוי, שהתגורר אף הוא בשכונה. נחמני אהב והעריך את האדמו"ר מערלוי, ועזר לו בהחזרת עטרה ליושנה ביסוד ישיבתו וקהילתו בשכונה. במסגרת זו סייע להשיג את המגרש שעליו נבנתה הישיבה בקטמון.
בנוסף, סייע נחמני בייסוד השטיבלאך בקטמון.
היה ממייסדי חוג יוצאי הונגריה שע"י התנועה הדתית לאומית, ושימש כנשיא החוג עד לפטירתו. הוא נקבר בהר המנוחות.
מכון נחמני ושיטת קצרנות עברית

במרוצת השנים הקים דוד שמואל נחמני את 'מכון נחמני' בירושלים, שהיווה בית ספר לפקידות ולמדעי המסחר. רבים מבני הציבור הדתי והחרדי באותם ימים למדו בו מקצועות פקידותיים כמו: ניהול חשבונות, קצרנות, וכדומה. נחמני אף המציא שיטה של קצרנות עברית, שנקראה "השיטה האחידה". בטרם היו רשמקולים, הקצרנים היו רושמים נאומים סימולטנית עם נשיאת הנאום. ספר בשם זה יצא בכמה מהדורות.
הערות שוליים

1 2  דוד שמואל קלופפר באתר GRAVEZ
↑  קובץ שרגאי חלק ג', בהוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, תשמ"ט.
↑  מוטל עלינו חוב קדוש לאסוף כסף לבנות ישובים כפריים בארץ ישראל / הרב משה שמעון הופמן הי"ד, באתר תורתך לא שכחתי, ‏22 בנובמבר 2020
↑  יהונתן גוטליב, ספרו של הרב שהזהיר את יהודי הונגריה מהשואה יצא לאור, באתר ערוץ 7, 14 באפריל 2021
↑  פריט Q118923814 בוויקינתונים
↑  ⁨במוסד לקליטת ילדים של המזרחי הארצי "תלפיות" ברעננה ־12 ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 5 January 1947 | Newspapers | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית)
מכתב בכתב ידו של קלופפר, אל מערכת 'הצופה', בעניין הצהרתו של הרמטכ"ל יצחק רבין לאחר מלחמת ששת הימים
אתון

ערך זה עוסק באל מצרי. אם התכוונתם לנקבת החמור, ראו .
פרעה אחנתון ומשפחתו מעריצים את אתון, שני משמאל הוא תות ענח' אמון התבליט מאַחֶתְאַתון
אתון
מקדש קטן של אתון, באַחֶתְאַתון
אָתוֹן היה אל מצרי בתקופת מצרים העתיקה, אשר היה במקור גלגל החמה (גלגל השמש) במיתולוגיה המצרית, והיבט נוסף של האל רע. (במצרית עתיקה: אתון = גלגל חמה). הוא הפך לאלוהות של דת מונותאיסטית שנוסדה על ידי המלך אמנחותפ הרביעי, משושלת ה- 18 בתקופת הממלכה החדשה, שמלך במצרים במאה ה-14 לפנה"ס. אמנחותפ הרביעי שינה את שמו לאחנתון. הפולחן לאתון כאל הממלכה המצרית וכאל יחיד נמשך כ-20 שנה, ופסק לאחר מותו של אחנתון.