stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרן הלאומית למדע (ישראל)

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1972–הווה (כ־52 שנים) 
 isf.org.il
 
הסמליל הישן של הקרן
בניין הקרן הלאומית למדע בירושלים
הקרן הלאומית למדע (באנגלית: ISF - Israel Science Foundation) היא הגוף המרכזי כיום התומך במחקר הבסיסי במדינת ישראל. מענקי המחקר של הקרן ניתנים על בסיס תחרותי, על פי מדדי מצוינות מדעית, במסלולים שונים לפי הצורך. הקרן מפעילה מערך שיפוט והערכה בינלאומיים הייחודיים לה, המאפשרים לה לבחון את הבקשות ולדרגן בסופו של דבר.
פעילות הקרן מקיפה את כל התחומים: מדעים מדויקים וטכנולוגיה, מדעי החיים והרפואה, מדעי הרוח והחברה. מקבלי המענקים הם חוקרים ישראלים באוניברסיטאות, במכוני המחקר, במוסדות להשכלה גבוהה אחרים ובבתי החולים.
כ-1,500 מדענים ישראלים נהנים מדי שנה מתמיכת הקרן. תמיכה זו מהווה כשני-שלישים מסך מענקי הקרנות למחקר בסיסי העומדים לרשות החוקרים בישראל.
רקע

בשנת 1972 החליטה ממשלת ישראל להקצות כספים למחקר הבסיסי בישראל על בסיס תחרותי ועל סמך הצטיינות אישית, והטילה על האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים לפעול למימוש התוכנית. לשם כך הקימה האקדמיה את הזרוע למחקר בסיסי. תקציב הזרוע החדשה בא ממקורות ממשלתיים, באמצעות הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה. הקרן נוהלה על ידי האקדמיה, ולא שונתה באופן משמעותי במשך חמש-עשרה השנים שלאחר מכן.
בשנת 1981 עמד תקציבה השנתי של הזרוע - בשמה החדש "הקרן למחקר בסיסי" - על כחצי מיליון דולר בלבד. עד שנת 1985 גדל התקציב לשני מיליוני דולרים. בשלב זה החלה היערכות למהפכה תקציבית ומחשבתית בתקציב ההשכלה הגבוהה, ובכלל זה בתקציב המחקר הבסיסי בישראל. לבקשתו של ראש הממשלה שמעון פרס, הכין נשיא האקדמיה למדעים, פרופ' יהושע יורטנר, תוכנית-אב לקידום המחקר הבסיסי בישראל שאושרה בממשלה.
בעקבות תוכנית זו יזמה הוועדה לתכנון ולתקצוב תוכנית תקציבית רב-שנתית לקידום מערכת ההשכלה הגבוהה והמחקר בה. תוך כעשור הפכה הקרן לגוף המרכזי בישראל למימון מחקר בסיסי לפי אמות מידה תחרותיות. בשנת 1992, הוסב שם הקרן ל"קרן הלאומית למדע" ובכך ניתן ביטוי למרכזיותה.
הקמת העמותה

בכ"ב באייר תשנ"ה (25 במאי 1995) הוקמה הקרן הלאומית למדע כעמותה ונרשמה כחוק אצל רשם העמותות לאור הגידול בהיקף פעולתה. בכך נשלם התהליך שהחל ב-1987 שמטרתו שינוי מעמדה המשפטי של הקרן והפעלתה כמסגרת ארגונית עצמאית, אשר שואבת את סמכותה מהקהילה המדעית. מטרת העמותה המוצהרת היא:
להעריך, לבחור ולתמוך בהצעות למחקר בסיסי בכל התחומים של המדעים המדויקים והטכנולוגיה, מדעי החיים והרפואה, ומדעי הרוח והחברה, הראויות למענקי מחקר, על בסיס האיכות המדעית וללא קשר להשתייכות המוסדית.
מבנה

העמותה פועלת באמצעות מועצה, הנהלה אקדמית וועד מנהל:
מועצת העמותה, שבה 12 חברים, קובעת את מדיניות הקרן ומאשרת את תקציבה השנתי ואת מבנהו. בראש המועצה עומד נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, וחברים בה יו"ר ות"ת וחבר ות"ת, שני חברי מועצת האקדמיה, שני אנשי ציבור ושלושה פרופסורים מן המניין במוסדות להשכלה גבוהה וחברי הוועד המנהל של העמותה.
בהנהלה האקדמית של הקרן יושבים 6 חברים: יו"ר, שלושה ראשי תחומים עבור כל אחד מהתחומים בהם הקרן עוסקת, נציג ות"ת ומנכ"ל האקדמיה. הנהלת הקרן עוסקת בביצוע השוטף של מדיניות המועצה, ממנה את הוועדות המקצועיות, מטפלת בכל ההליך של ניהול הבקשות החדשות והמענקים הפעילים ומביאה בפני המועצה את המלצותיה על חלוקת התקציב.
הוועד המנהל, המורכב מאיש ציבור ושני חברי מועצה, נושא באחריות לפעילות הניהולית והכספית השוטפת של הקרן.
מבנה > יושבי ראש מועצת הקרן

1976-1973 - פרופ' ארנסט דוד ברגמן
1981-1976 - פרופ' אריה דבורצקי
1986-1981 - פרופ' אפרים א' אורבך
1995-1986 - פרופ' יהושע יורטנר
2004-1995 - פרופ' יעקב זיו
2010-2004 - פרופ' מנחם יערי
2015-2010 - פרופ' רות ארנון
2015-2021 - פרופ' נילי כהן
2021 ואילך -  פרופ' דוד הראל
מבנה > יושבי ראש ההנהלה האקדמית

1981-1973 - פרופ' יגאל תלמי
1986-1981 - פרופ' יהושע יורטנר
1989-1986 - פרופ' ישראל דוסטרובסקי
1995-1989 - פרופ' ישראל פכט
2002-1995 - פרופ' פאול זינגר
2009-2002 - פרופ' יוסף קלפטר
2009-2019 - פרופ' בנימין גיגר
2020 ואילך - פרופ' דניאל זייפמן
תקציב הקרן

97% מתקציב הקרן הלאומית למדע הם הקצבת ות"ת; 3% הנותרים באים מתרומות ישירות, מפרסים, מקרנות מיועדות למחקר ומקרנות שמורות המנוהלות על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. בעת הקמתה עמד תקציב הקרן על 300,000$, כיום התקציב קרוב ל-742 מיליון ש"ח
.
תהליך השיפוט בקרן

תהליך השיפוט בקרן בנוי על שילוב של ביקורת עמיתים ודיונים בוועדות מקצועיות, במטרה לבחון את אמות המידה הנדרשות בכל אחד מהמחקרים המועמדים. בשלושת תחומי המחקר שבהם תומכת הקרן מוקמות מדי שנה ועדות מקצועיות לטיפול בבקשות המוגשות ואלו מעבירות סיכומים לראש התחום הרלוונטי. האחרון מוסיף את הערותיו לסיכומים, מגיש להנהלת הקרן וזו מביאה את המלצותיה לאישור מליאת המועצה של הקרן הלאומית למדע.
מסלולי המענקים

קיימים מספר מסלולים שונים לקבלת המענקים מהקרן:
מענקי מחקר אישיים - מענקים הניתנים לחוקר בודד או קבוצת מחקר מצומצמת לתקופה של שנה עד ארבע שנים. מהווה את עיקר פעילותה ותקציבה של הקרן
מוקדי מחקר - תמיכה בקבוצות מחקר מצטיינות במיוחד באוניברסיטאות.
סדנאות מחקר - מימון סדנאות מחקר הקשורות למחקרים שנושאיהם ממומנים בקרן.
מענקי ציוד - מענקים הניתנים לשם רכישת ציוד מחקר מתקדם ויקר - מענקים אלו ניתנים בשני מסלולים: מענקי ציוד לחוקרים חדשים ומענקי תמיכה ברכישת ציוד מוסדי בסיסי
תוכנית ביכורה
תוכנית מורשה לקליטת מדענים ולמחקר קליני
מענק לטכנולוגיות משולבות
תוכנית לתמיכה במחקר ביו-רפואי בתחום סוכרת נעורים (Type I Diabetes)
תוכנית I-CORE - תוכנית התומכת בהקמת מרכזי מצוינות מדעית
בנוסף, מעודדת הקרן בביצוע שיתופי פעולה מחקריים בינלאומיים במסגרת מספר תוכניות שונות.
על פי אתר הקרן הלאומית למדע סכומי המענק הממוצעים במסלולי הם:
בתחום המדעים המדויקים וטכנולוגיה: כ-200,000 ש"ח
בתחום מדעי החיים ורפואה: כ-230,000 ש"ח
בתחום מדעי הרוח: כ-112,000 ש"ח
בתחום מדעי החברה: כ-117,000 ש"ח
הערות שוליים

↑  מרכז נתונים - אתר ISF
↑  דברי הסבר אודות מסלול תמיכה בהקמת מעבדה עבור חבר סגל חדש באתר Grantinfo.org
↑  דברי הסבר אודות מסלול תמיכה בהקמת מעבדה עבור חבר סגל חדש באתר Grantinfo.org
↑  דברי הסבר אודות מסלול תמיכה ברכישת ציוד מוסדי בסיסי באתר Grantinfo.org
↑  שאלות ותשובות באתר ISF
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257219805171  ISNI: 0000 0001 2197 9535  LCCN: no2001086898  VIAF: 165741020   WorldCat (עם VIAF): 165741020
קול למתים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אורסון סקוט קארד
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  אופוס
 הוצאה בשפת המקור:  1986
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  2001, 1994 בעברית
 מספר עמודים:  294 (מהדורה שנייה)
 פרסים
 פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1987)  פרס קורד לסביץ (1989)  פרס לוקוס לרומן מדע בדיוני (1987)  פרס נבולה לרומן הטוב ביותר (2 במאי 1987) 
 סדרה
 ספר קודם:  המשחק של אנדר 
 הספר הבא:  קסנוסייד 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002326715
 
"קול למתים" (1986, באנגלית: Speaker for the Dead מילולית: דובר עבור המתים. בתרגומים מאוחרים יותר נקרא "דובר למתים") הוא ספר מדע בדיוני, השני בסאגה שנפתחה בספר "המשחק של אנדר", מאת אורסון סקוט קארד. הספר זכה בפרס הוגו לשנת 1987 ובפרס נבולה.
כפי שאמר הסופר, "המשחק של אנדר" (שבתחילה פורסם כסיפור) נכתב מחדש כספר במטרה שעלילתו תוביל אל מאורעות "דובר למתים" הואיל והבין כי "דובר למתים" מחייב שהגיבור אנדר וויגין יהיה מבוגר דיו.
הספר מתאר כוכב לכת אותו מיישבים בני אדם, ואשר קיים בו מין תבוני - השני עמו נפגש האדם, 3,000 שנה לאחר שהאנושות השמידה את המין התבוני הראשון בו נתקלה. בין המתיישבים לבין החייזרים התבוניים ילידי הכוכב מתקיים מגע מוגבל מאוד, ואלה גם אלה מניחים הנחות יסוד שגויות לגבי הצד השני, הנחות שגורמות להם להביא את הגזעים אל סף התנגשות. אל הכוכב מגיע "דובר עבור המתים", אשר מפענח את דרכיהם וכוונותיהם של שני הצדדים ובכך מונע מלחמה, שעלולה להסתיים בהשמדה שנייה של מין תבוני עמו נפגש האדם.
הספר בוחן כמה היבטים של החברה האנושית - ציות לחוקים ומקומם בחברה, תפקיד הנישואים ותופעות של אורתודוקסיה, תוך הצגה של התנהגות אנושית במצבים המערערים על התפישות המקובלות של אלו.
עלילה > רקע

בתום "מלחמת הבאגים" ולאחר שהביא להשמדה של גזע חוצנים שלם (ה"פורמיקים"), כותב אנדר וויגין שני ספרים בשם העט 'דובר עבור המתים'. הספרים מובילים ליצירת סוג חדש של דמות דתית: "דוברים עבור המתים". הדוברים לומדים את קורות חייו של המת ולאחר מכן מספרים לקהילה את סיפור חייו כפי שהוא עצמו הבין אותם, ללא ניסיון לייפות מצד אחד או להסתיר מצד שני. אנדר העביר את רוב חייו המוקדמים בנדידה בין מושבות שונות עם אחותו, ולנטיין, על מנת למצוא עולם שבו תוכל מלכת הכוורת אותה הוא נושא עימו לגדול ולהשיב לתחיה את גזע הבאגים. בשל היחסות, מעט מאוד זמן עבר עבור אנדר, בעוד שעל רוב האנושות עברו אלפי שנים.
במהלך שלושת אלפי השנים שלאחר תום המלחמה, יישבה האנושות מספר רב של כוכבים. בכוכב הלכת המכונה "לוזיטניה", נמצא גזע תבוני נוסף, הפקיניוס (שבשל דמיונם לחזיר הבית מכונים "חזרזירים"). כלקח מהשמדת הבאגים, מחליט "הקונגרס הבין-כוכבי" השולט על האנושות לנקוט בגישה שתמנע מגע "מזהם" בין בני אדם ובין הפקיניוס. המושבה היחידה על הכוכב, "מילאגר", מוקפת בגדר, ורק שני הקסנולוגים, פיפו וליבו (שהם אב ובנו) הורשו לחקור את הפקיניוס, על מנת להניח לתרבותם להתפתח ללא הפרעה או השפעה זרה.
מעט לאחר ההתיישבות בכוכב, המושבה נתקפה בנגיף ה"דסקולדה", שהרג רבים מהמתיישבים עד שנמצאה לו תרופה.
עלילה > מהלך

נוביניה, שהוריה גילו את התרופה לנגיף אך בעצמם נספו במגפה, אומצה בידי הקסנולוגים פיפו וליבו, והוכשרה כקסנוביולוגית. לאחר שפיפו נמצא מת לאחר מה שנראה כהוצאה להורג בעינויים, מזמנת נוביניה "דובר עבור המתים" כדי שידבר את פיפו. אנדר, הנמצא באותה עת על כוכב הלכת הקרוב ביותר ללוזיטניה (במרחק 22 שנות אור), מחליט להיענות להזמנה.
עד שאנדר מגיע, חולפות 22 שנים בלוזיטניה, ואירועים מאוחרים יותר גרמו לאחרים נוספים לקרוא לדובר. כאשר אנדר נוחת מסתבר לו כי ארבע שנים לפני הגעתו נרצח ליבו באותה צורה מחרידה כמו אביו לפניו, וזמן קצר לפני הגעתו, נפטר מרקאו ריברה, בעלה של נוביניה, וביתו קוראת לדובר לספר על חייו. אנדר מגלה כי במהלך השנים שעברו הקימה נוביניה משפחה עם ריברה, אך המשפחה אומללה בצורה קיצונית וילדיה מפגינים התנהגות המעידה על מצוקה נפשית קשה.
אנדר מבין כי מקרי המוות ומצוקת ילדי המשפחה עשויים להיות קשורים זה לזה, אך כשהוא מנסה לחקור זאת הוא נתקל בהתנגדות ובחוסר שיתוף פעולה מצד תושבי מילאגר הקתולים, המוסתים נגדו על ידי הבישופ פלגרינו בטענה שדוברים עבור המתים הם בהכרח כופרים.
אנדר מתחיל בחקירת מקרי המוות, כאשר הוא מתגבר על התנגדות הקהילה מחד, ומשפחתה של נוביניה מאידך. לצורך כך הוא נעזר בג'יין - בינה מלאכותית סודית המוכרת רק לו. ג'יין, מצדה, מבינה כי היא עומדת בדרכו של אנדר להקים משפחה, ויוזמת שרשרת אירועים שתהפוך את הקונגרס הבין-כוכבי לאויב משותף של אנשי לוזיטניה ואנדר, ובכך תאפשר לאנדר להתחתן עם נוביניה. כתוצאה מפעולותיה של ג'יין נוקט הקונגרס בפעולות שמשמעותן ביטול צפוי של מושבת לוזיטניה.
אנדר מבין כי המפתח לכל האירועים הוא המחקרים שנערכו במהלך השנים בנושא הפקיניוס, והפקיניוס עצמם. הפקיניוס, מצדם, לוחצים על הקסנולוגים הנוכחים (מירו בנה של נוביניה, ואואנדה בתו של ליבו) לאפשר להם להפגש עם הדובר עבור המתים, בידיעה שזהו הדובר המקורי. הפקיניוס, שחשים שהמושבה האנושית על לוזיטניה מסכלת את עתידם, מצפים מהדובר שיסיר את המכשולים מדרכם.
אנדר אכן יוצא לדבר עם הפקיניוס, מהלך שמשמעותו מרד בקונגרס הבין-כוכבי, שנעשה בהסכמה עם הנהגת לוזיטניה. אנדר "שובר את כל הכללים" - הן של הקסנולוגיה והן של הפקיניוס עצמם ומנהל עמם משא ומתן, שבסיומו נחתם חוזה בין בני האדם לבין הפקיניוס שיאפשר לשני המינים לחיות בשלום זה עם זה על פני לוזיטניה.
כחלק מההסכם, משיב אנדר לחיים את גולם מלכת הכוורת שנשא עמו, ובכך פותח פתח לקיומו של מין תבוני שלישי על לוזיטניה.
דמויות > דמויות עיקריות

אֶנדֶר - הפרוטגוניסט. אנדר הוא גאון, בעל יכולת ייחודית לראות את העולם מנקודת מבטו של האחר. עקב נסיעותיו המרובות במהירות האור, גילו רק 35, בזמן שעל שאר האנושות עברו 3,000 שנה. במהלך שנים אלו הוכפש שמו של אנדר כרוצח אכזרי שהשמיד גזע תבוני שלם, ואנדר חוזר לשמו המקורי, אנדרו, על מנת שלא יזוהה. שלא בכוונה, יצר אנדר את התופעה של דיבור עבור מתים ובעשותו זאת הוא מנסה למצוא לעצמו כפרה על השמדת הפורמיקים. במהלך שנות נדודיו לא יצר אנדר קשר אישי עם שום אדם אחר, וחברתו הקרובה היחידה היא אחותו וולנטיין, אשר נדדה עמו כל השנים אך לא המשיכה עמו ללוזיטניה.
נוֹבִינְיָה - בתם של גוסטו וסידו, הקסנולוגים שהצילו את מושבת לוזיטיניה במחיר מותם שלהם. היא ילדה מבריקה, שלטראומה של איבוד הוריה ושלושת אחיה במגפה (בהיותה בת 5) מצטרף ריחוק חברתי משאר בני גילה, הן בשל הילת הקדוּשה הרובצת מעל משפחתה, והן בשל יכולותיה האינטלקטואליות ודחייתה את האמונה הקתולית. בהיותה בת 13 מוסמכת כקסנוביולוגית ונלקחת כמתלמדת תחת חסותו של פּיפּו, לצד בנו ליבּו. לאחר הירצחו של פיפו נקלעת נוביניה לקונפליקט עז, המוביל אותה לנישואים כושלים ולהרס משפחתה.
גֶ'יין - בינה מלאכותית אשר מנטרת את כלל הפעילות האנושית. ג'יין נוצרה במקרה, והאנושות אינה מודעת לקיומה - היא גילתה עצמה לאנדר בלבד, בתקווה שהוא יוכל לתווך אותה לאנושות. ג'יין שולטת שליטה מוחלטת בכל המחשבים ביקום ובעלת כוח חישוב כמעט אינסופי, ומאפשרת לאנדר גישה לכל מידע שנמצא במדיה מגנטית.
מִירוֹ - בנם הבכור של נוביניה ומרקאוֹ. מירו מהווה את העוגן של אחיו במצוקתם. לאחר מותו של ליבּו מקבל את תפקיד הקסנולוג של המושבה. גם מירו מדען מבריק, אך טיפוס לא-צייתן. מירו מהדק את הקשר עם הפקיניוס תוך הפרה ביודעין של הכללים שקבע הקונגרס הבין-כוכבי, כיוון שאינו יכול להישאר אדיש למצוקתם.
דמויות > דמויות משנה

חייזרים
מלכת הכוורת - גולם פורמיקי בו טמונה האפשרות היחידה להשבת גזע הפורמיקים לחיים. היא מסוגלת לדבר עם אנדר במעין טלפתיה, ועם הגיעם ללוזיטינה גם עם עצי האב.
אדם - חזרזיר, מוביל את המגעים של החזרזירים עם מירו ואואנדה, ולאחר מכן עם אנדר.
משפחת ריברה
מרקָאוֹ - בעלה של נוביניה, את מותו נקרא אנדר לדבר. מרקאו היה חריג בגודלו ובכוחו כבר בילדותו, ובשל כך סבל מהתעללות מצד ילדים אחרים. אך נשא מחלה גנטית שהובילה למותו בגיל צעיר. מרקאו היה בעל מכה, אך לא נהג באלימות כלפי ילדיו אם כי היחסיו עימם היו מעורערים לחלוטין.
אוֹלהָדוֹ - בנם הרביעי של נוביניה ומרקאו, בן 12 במות אביו. אולהדו נפגע בתאונה ואיבד את מאור עיניו ונעזר בתותב הכולל מצלמה על מנת לראות, וכך מקליט כל דבר שהוא רואה. גם אולהדו בעל אינטליגנציה גבוהה המתבטאת ביכולות טכניות והתמחות במחשבים.
אֶלָה - בתם השנייה של נוביניה ומרקאו, בת 18 במות אביה. מתמחה כקסנוביולוגית תחת השגחת אמה.
גרֶגוֹ - בנם הצעיר של נוביניה ומרקאו, בן 6 במות אביו. פגוע נפשית הן מהיחסים הקשים בין הוריו והן ממות אביו, פגיעה שבאה לידי ביטוי בהתנהגויות אלימות.
קסנולוגים
פִּיפּוֹ - קסנולוג המושבה לאחר מותם של גוסטו וסידה. לוקח את נוביניה תחת חסותו בהכשרתה כקסנוביולוגית ומהווה עבורה דמות אב חלופית. מותו מידי החזרזירים מתחיל את שרשרת האירועים העיקרית של הסיפור.
לִיבּוֹ - בנו של פיפו, בן זוגה של נוביניה ואהוב ליבה. מחליף את פיפו כקסנולוג לאחר מותו, וחונך את מירו ואואנדה כמתלמדים. מת מידי החזרזירים בעת שאנדר היה במסעו ללוזיטניה, 4 שנים לפני מות מרקאו.
אוֹאָנדַה - בתו של ליבו ואהובתו ושותפתו לעבודה של מירו.
הנהגת המושבה
בּוֹסקִינְיָה - מושלת המושבה, אשה יעילה וחכמה.
פֶרֶגרִינוֹ - הבישוף, מנהיגה הדתי של המושבה, בעל כוח רב הנובע מסמכותו הדתית.
דום קריסטו - ראש המנזר ובפועל מנהל בית הספר של המושבה.
תמות עיקריות

לאורך הסיפור מתבלטות שתי תמות עיקריות:
משולש היחסים פרט-קהילה-משפחה: הספר מציג את מקומה החשוב של המשפחה כאבן יסוד של קהילה ואת מקומה של הקהילה כלפי הפרט. הקהילה היא שמגדירה את הפרט - היא מעניקה לו את המקום שלו בקהילה, את התפקידים שלו, ובמידה רבה כופה עליו החלטות, לעיתים בניגוד לרצונו. הפרט יכול להחליט על השתייכתו לקהילה מסוימת אבל אז עליו לציית לחוקיה - אי ציות לחוקי הקהילה מחייב ניתוקו ממנה, שמתבטא בהפסקת תמיכתה בו והוא נשאר לבד להתמודד על קיומו. חלק מהותי בהחלטתו של הפרט להיות חלק מקהילה הוא הקמת משפחה.
המשפחות המופיעות בסיפור לחלוטין אינן רגילות: משפחת מרקאו שבורה לחלוטין ומבוססת על חוזה לא כתוב בין נוביניה ומרקאו, שמפר לחלוטין את חוקי הקהילה. אנדר הוא חסר משפחה ולכן אינו יכול להיות חלק מקהילה. דום קריסטו ודונה קריסטינה הם מנהלי המנזר ומקיימים חיי משפחה שאינם כוללים חיי אישות, והדבר מובן ומתקבל על ידי הקהילה. אואנדה ומירו מתכננים להקים משפחה, אך אואנדה מונעת עצמה ממירו מתוך קבלה של כללי הקהילה האוסרים על קיום יחסי מין ללא נישואין, ואחרונה חביבה וָלֶנטָיין - אחותו הגדולה של אנדר, אשר אחרי נדודים רבים מקימה משפחה נורמטיבית ובכך מקבעת עצמה כחלק מהקהילה על כוכב הלכת בו היא משתקעת.
גם החזרזירים מתפקדים כקהילה. זוהי קהילה שונה מאוד מכל קהילה אנושית, אך עם כללים והיררכיה מאוד נוקשים, עם מחויבות גבוהה מאוד של כל פרט ופרט לקהילה, אך שנותנת לפרטים מידה רבה של חופש לנהוג כרצונם.
כללים ושבירת הכללים - הכללים מהווים את השלד עליו נבנית הקהילה. הם יכולים להיות נוקשים ואף לא מעודכנים, אך ללא הציות לכללים לא תיתכן קהילה (שכן תשרור אנרכיה). לשבירת הכללים יש מחיר שלעיתים הוא כבד ביותר, אולם לעיתים מתרחשים מאורעות חריגים, שכתוצאה מהם ומתוך הכרת הכללים והבנת המחיר הנדרש מגיעים אנשים למצבי חוסר ברירה, בהם ההחלטה היחידה שתיתכן היא לפעול כנגד הכללים. הדבר צריך להיעשות מתוך מודעות לכך ששבירת כללים אינה מייתרת את קיומם, ואסור ששבירה של כלל מסוים תוביל לתפיסה שהכללים מיותרים.
האירוע המניע את כל הסיפור הוא הרצח של פיפו בידי החזרזירים. אפילו המגפה שהכתה במושבה ושנמצאת ברקע הסיפור, על תוצאותיה הטראגיות, בהיותה תופעה "טבעית" לא הובילה למצב שאילץ חריגה מהכללים, וקהילת לוזיטניה דבקה בכלליה ובכללי האנושות כולה. אולם הרצח של פיפו מערער לא רק את התא הקטן של הקסנוביולוגים, היחיד שנמצא במגע עם החזרזירים, אלא את האנושות כולה, כאשר הגזע התבוני השני בו היא נתקלת - 3,000 שנה אחרי שהשמידה את הפורמיקים, שוב גורם למות אדם, באופן שמעלה מחדש את החרדות הטמונות בעומק המודעות האנושית מפני חוצנים קטלניים.
על אף שמותו של פיפו מניע שורת אירועים "קטנים" במושבה עצמה, הפרות של כללי הקהילה שרובן ככולן נשארות "מתחת לרדאר", כהזמנת 'דובר עבור המתים' ללוזיטניה וכמובן נישואי נוביניה ומרקאו, אנדר מבין מיד את ההשלכות הכלל-אנושיות של המאורע ומחליט לצאת ללוזיטניה. בהגיעו למושבה מפגין אנדר מחד ציות מוחלט לכללים הקיימים - אך מאידך נכונות לשבירתם הפומבית, מתוך הבהרת שינויי הנסיבות שמחייבים זאת. אנדר שובר לא רק את כללי המושבה, אלא גם את כלליה של קהילת החזרזירים, בהבינו שעל מנת שהחזרזירים ובני האנוש יוכלו לחיות אלו לצד אלו - דבר המהווה נסיבות חדשות - עליהם לנטוש את כללי ההתנהגות הישנים שלהם.
תרגומים

הספר תורגם לשפות רבות בהן צרפתית (1987), הולנדית, גרמנית, איטלקית וספרדית (1988). הספר יצא לאור לראשונה בעברית בשנת 1994, בהוצאת אופוס בתרגומו של בועז וייס, ונקרא "קול למתים". בשנת 2021 יצאה מהדורה מחודשת ומתוקנת בה נקרא הספר "דובר למתים", שצורפה אליה הקדמת המחבר.
פרסים

פרס נבולה  (1986)
פרס הוגו (1987)
פרס לוקוס (1987)
פרס קורד לסביץ (אנ') (1989)
הערות שוליים

↑  https://www.isfdb.org/cgi-bin/title.cgi?1158
↑  קול למתים / אורסון סקוט קארד ; תרגום - בועז וייס, באתר www.nli.org.il
| ספרי המשחק של אנדר מאת אורסון סקוט קארד |
| --- | --- | --- |
| מלחמת הפורמיקים הראשונה | והארץ אינה יודעת • הארץ בלהבות • הארץ מתעוררת |  |
| מלחמת הפורמיקים השנייה | הנחיל (אנ') • הכוורת (אנ') • המלכות (אנ') |  |
| חמישיית אנדר | המשחק של אנדר • אנדר בגלות • קול למתים • קסנוסייד • ילדי המחשבה |  |
| חמישיית בין | הצל של אנדר • הצל של ההגמון • בובות צללים • הצל של הענק • מעוף הצללים |  |
| ספרים נוספים | פגישות ראשונות (אנ') • מלחמת המתנות (אנ') • ילדי הצי (אנ') • הצל האחרון |  |
| דמויות | אנדר וויגין • ולנטיין • פיטר ויגין • פקיניוס • בין • מלכת הכוורת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 781c1d75-5527-3927-aa74-e080cb2fdbc9
שחרור: סיפורו של כריסטיאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אי. אל. ג'יימס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן אירוטי 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית ארצות הברית
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Vintage
 מקום הוצאה:  הממלכה המאוחדת
 תאריך הוצאה:  1 ביוני 2021
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך:  2021
 תרגום:  גליה וורגן
 סדרה
 סדרת ספרים:  חמישים גוונים
 ספר קודם:  אופל: סיפורו של כריסטיאן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  997010398251305171
 
שחרור: סיפורו של כריסטיאן (באנגלית: Freed: Fifty Shades Freed as Told by Christian) הוא הספר השישי והאחרון בסדרת ספרי חמישים גוונים מאת אי. אל. ג'יימס והשלישי בסדרת סיפורו של כריסטיאן.
הספר יצא לאור באנגלית בבריטניה ב-1 ביוני 2021 בהוצאת Vintage. באותה שנה הספר יצא לאור בעברית, בהוצאת ידיעות ספרים, בתרגומה של גליה וורגן.
תקציר העלילה

הרומן מגולל את אירועי הספר חמישים גוונים של שחרור מנקודת מבטו של כריסטיאן גריי, ומתמקד בחוויותיו בעודו מסתגל לחייו החדשים עם אנסטסיה סטיל.
ראו גם

חמישים גוונים של שחרור
חמישים גוונים של שחרור (סרט)
הערות שוליים

↑  "Review | E.L. James's Fifty Shades series has come to an end. What have we learned from this provocative romance?". Washington Post. 2021-07-09. ISSN 0190-8286. נבדק ב-2024-09-25.
| "חמישים גוונים" מאת אי>  אל. ג'יימס |
| --- | --- | --- |
| ספרים | חמישים גוונים של אפור (2011) • חמישים גוונים של אופל (2012) • חמישים גוונים של שחרור (2012) |  |
| ספרי המשך | GREY סיפורו של כריסטיאן • אופל: סיפורו של כריסטיאן • שחרור: סיפורו של כריסטיאן |  |
| סרטים | חמישים גוונים של אפור (2015) • חמישים גוונים של אופל (2017) • חמישים גוונים של שחרור (2018) |  |
הדווקאים (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  הדס איילון
 הופק בידי:  אמיר הראל איילת קייט
 עריכה:  רון גולדמן מיה קלר
 שחקנים ראשיים:  שריאל בקנשטיין, דוד גולנד, רפי דייגי, דן לחמן, אשר מעיין, ג'רי פישמן, גיורא קפלן, יותם ראובני
 מוזיקה:  ערן ויץ
 צילום:  טוליק גלאון
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  למה הפקות
 הקרנת בכורה:  2019 
 משך הקרנה:  54 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט להט"בי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדווקאים (באנגלית: We Were the Others) הוא סרט קולנוע תיעודי ישראלי משנת 2019 בבימויה של הדס איילון. הסרט מתאר את חייהם המחתרתיים של ההומוסקסואלים בישראל בשנות ה-60 וה-70, באמצעות ראיונות אישיים עם שמונה גברים שנולדו בתקופת קום המדינה.
הסרט משלב קטעי ארכיון, כמו גם קטעים מסרטי קולנוע עלילתיים, בפרט סרטיו של עמוס גוטמן "פרמיירות חוזרות" (1976), "מקום בטוח" (1977), "נגוע" (1976) ו-"נגוע" (1983).
בישראל, הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב, בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה ובערוץ כאן 11.
משתתפים

שריאל בקנשטיין
דוד גולנד
רפי דייגי
דן לחמן
אשר מעיין
ג'רי פישמן
גיורא קפלן
יותם ראובני
הפקה

הסרט הופק במסגרת פרויקט "כרטיס ביקור" של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, משרד התרבות והספורט והמועצה הישראלית לקולנוע.
שם הסרט

שמו של הסרט מבוסס על ספרה משנת 1960 של שרה רינה בן מנחם באותו השם.
הערות שוליים

↑  הדווקאים, באתר דוקאביב
↑  הדווקאים, באתר הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה
↑  הדווקאים, באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
רובוטריקים (סרט, 1986)

| --- | --- |

עטיפה לנטיקולרית של הסרט על שני חלקיה, לציון 20 שנה ליציאתו.
 מבוסס על:  רובוטריקים 
 בימוי:  נלסון שין
 הופק בידי:  ג'ו באקאל טום גריפית'
 תסריט:  רון פרידמן 
 מדבבים:  פיטר קאלן פרנק ולקר אורסון ולס לנרד נימוי רוברט סטאק אריק איידל ליונל סטנדר
 מדבבים בעברית:  גלעד קלטר מירון אהרונוביץ לירון ברנס אמנון וולף אלדד פריבס דניאל זילברשטיין
 מוזיקה:  וינס דיקולה 
 מדינה:  ארצות הברית, יפן 
 חברת הפקה:  הסברו מארוול הפקות טואי אנימציה סאנבוו הפקות
 חברה מפיצה:  דה-לורנטיס אנטרטיינמנט גרופ
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 באוגוסט 1986
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, יפנית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט הרפתקאות, סרט מדע בדיוני, super robot 
 תקציב:  6 מיליון דולר
 הכנסות:  $5,849,647
 הכנסות באתר מוג'ו:   transformers
 דף הסרט ב־IMDb
 
רובוטריקים: הסרט (באנגלית: The Transformers: The Movie) הוא סרט אנימציה משנת 1986 המבוסס על סדרת האנימציה באותו שם בזיכיון הרובוטריקים. הוא יצא לאקרנים ב-8 באוגוסט 1986. את הסרט ביים נלסון שין, שהפיק את סדרת האנימציה, והוא כולל דיבובים של אמנים כדוגמת אורסון ולס, לנרד נימוי, רוברט סטאק, ליונל סטנדר, אריק איידל, פיטר קאלן ופרנק ולקר.
הסיפור מתרחש כעשרים שנה לאחר מאורעות העונה השנייה של סדרת האנימציה ומגשר בינה לבין העונה השלישית. זאת ועוד, בשל רצונה של חברת הצעצועים היפנית טאקארה טומי ליצור ליין צעצועים חדש לסדרה, הוחלט להיפטר מהליין הקודם ולפיכך מרבית הרובוטריקים והשקרניקים מצאו את מותם בסרט בהסתערות אחת שתוארה כמקבילה ל"הסתערות הבריגדה הקלה". סגנון הסרט אפל יותר מזה של סדרת האנימציה, בהתאם לסגנון הצילום השכיח של חברת טואי אנימציה - השקרניקים מצטיירים באופן מאיים יותר, כשהם הורגים ללא היסוס, והסרט כולל קרבות גדולים שבהם מספר דמויות מוצאות את סופן.
הסרט מלווה בפסקול שמשלב בין מוזיקת ליווי של סינתיסייזר מאת וינס דיקולה ומוזיקת מטאל.
רשימת מדבבים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  פיטר קאלן - אופטימוס פריים; איירונהייד (עור פלדה)  פרנק ולקר - מגהטרון; סאונד-וייב (גל-קול); פרנזי; ראמבל; וילי  אורסון ולס - יוניקרון  לנרד נימוי - גלבטרון  רוברט סטאק - אולטרה מגנוס  אריק איידל - רק-גאר (Wreck-Gar)  ליונל סטנדר - קאפ  ניל רוס - ספרינגר; סלאג; בונקראשר (מרסק עצמות); הוק  קורי ברטון - בראון; שוק-וייב (גל-הלם); ספייק ויטוויקי  ג'אד נלסון - הוט רוד/רודימוס פריים |  מייקל בל - סוופ (מגיח); סקראפר (חפרן)  רוג'ר סי כרמל - סייקלונוס; מנהיג הקווינטסונס  כריס לאטה - סטארסקרים (כוכב צועק)  סקאטמן קרותרס - ג'אז  סוזן בלו - ארסי  באסטר ג'ונס - בלאסטר (מפציץ)  ג'ון מושיטה ג'וניור - בלור  דן גילבזן - באמבלבי (דבור)  קייסי קאסם - קליף-ג'אמפר (קופץ צוקים)  גרג ברגר - גרימלוק |  פול איידינג - פרספטור (תפסן)  סטנלי ג'ונס - סקורג'  ג'ק אנג'ל - אסטרוטריין (אסטרוכב)  דון מסיק - סקאוונג'ר (כסחן)  ארתור ברגהארדט - דווסטייטור (משמידן)  אד גילברט - בליצווינג (משונץ)  קלייב רביל - קיק-בק (כשלן)  האל רייל - שראפנל (מצרר)  דייוויד מנדנהול - דניאל ויטוויקי |
בנוסף, הופיעו בסרט דמויות רבות של סדרת הדור הראשון בתפקידים ללא קול.