stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סורק
סוגי סורקים > סורקי דפים מודפסים ותמונות

סורק שולחני: זהו הסורק הנפוץ כיום. הוא מורכב ממשטח זכוכית שעליו מניחים את מה שרוצים לסרוק ומתחת לזכוכית נע ראש הסריקה וסורק את האובייקט, הסורק דומה במבנה לחלקה העליון של מכונת צילום.
סורק ידני: כיום כמעט ולא משתמשים בו. סורק זה הוא קטן יותר מהסורק השולחני והוא מכיל רק את מנגנון הסריקה עצמו. כדי לסרוק באמצעותו יש להעביר אותו על פני המשטח שרוצים לסרוק, שימושי לסריקה מהירה של טקסט (סורק עט). לקטגוריה זו נכנסים גם סורקים ניידים, שיכולים אפילו לסרוק כרטיסי ביקור, סורקים אלה צורכים מעט חשמל ועובדים בעיקר על סוללות.
סורק מוזן נייר: זהו סורק המיועד לדפים בלבד. מנגנון ההזנה דומה לזה של מדפסת או פקס, סורק זה "עוטף" את הדף מצד הקדמי והאחורי שלו והדף עובר דרך הסורק מראש הדף עד התחתית, כמו במכונת הפקס, בסורק זה לא ניתן לסרוק ספר או כל דף שמחובר לחוברת.
סורק ברקוד: סורק שקורא ברקוד למחשב או למסוף של קופה רושמת.
סורק לקריאת המיקוד ממעטפות בתהליך מיון דואר. נכון לשנת 2008 - עדיין לא יעיל מספיק ובעל שימוש חלקי ביותר.
סוגי סורקים > סורקי משטחים תלת־ממדיים ותאי נפח

סורק אבטחה: סורק הפועל על גלי רנטגן, הסורק מציג תמונה של הנוסעים או חפץ, המטרה היא לחדור על החומר ולראות אם יש בתוכו כלי נשק למשל. ללא צורך בחיפוש גופני.
סורק "הדמיית גל מילימטר": סורק זה פותח במימון ממשלת בריטניה על ידי חברת המחקר הביטחוני קינטיק. הצילום המתקבל מציג את פני השטח של גוף הנסרקים וכן חפצים המוסתרים תחת בגדיהם. מטרתה היא לאתר פצצות וכלי נשק המוסתרים תחת כיסוי כלשהו או בגדי הנבדק. היא מתבססת על קרינה בלתי מייננת (בדומה לקרינה סלולרית) ניתן לייצר את הקרינה באופן מלאכותי לשימוש בתוך מבנים.
סורק למשטחים תלת־ממדיים המאפשר למחשב להציג מייצג תלת־ממדי של פסל שנסרק. שימושי למשל בהכנת סרטי אנימציה.
מבנה סורק המסמכים ודרך פעילותו

קופסת פלסטיק מרובעת עם חלון זכוכית ומעל, מכסה. מתחת לזכוכית ישנו ראש הסורק הנע קדימה ואחורה על המסילה שנמצאת בשני הצדדים. מספר קטן של מראות (2-3). נורה הפולטת אור לבן, נורה זאת נמצאת צמוד לראש הסריקה, והיא נעה ביחד עם ראש הסריקה. מנוע, המזיז את הראש הסורק.
בעת פעולת הסריקה ראש הסריקה נעה בעזרת מנוע מתחת לזכוכית עליה מונח אובייקט, ראש הסורק מתחיל לסרוק כשנורה לבנה מאירה את האובייקט הנסרק. ראש הסריקה ממיר את קרני האור לאות חשמלי המועבר למחשב דרך כבל (בסורקים חדישים משתמשים בכבל USB) המחבר בין הסורק למחשב. תפקיד המראות הוא להעביר את התמונה לעבר העדשה ומשם התמונה עוברת דרך מסנן אופטי ואז לגלאי.
התמונה הצבעונית נוצרה כאשר הסורק סרק את האובייקט בשלושת צבעי היסוד (אדום, ירוק וכחול) לכל עותק ישנו מסנן צבעוני וגלאים, המסננים והגלאים מסודרים בשורה.
תפקיד הגלאי הוא למדוד את עוצמת האור ולהפוך אותה לאות חשמלי. בשוק הביתי הגלאים הנפוצים הם:
CCD (Charged Coupled Device): מצוי ברוב הסורקים לשימוש מסחרי.
CIS (Contact Image Sensor): מצוי ברוב הסורקים הביתיים והמדפסות המשולבות. יתרון הגלאי הוא שהסורק זול יותר וקטן יותר, וצורך פחות אנרגיה, כך גם איכות הסריקה שלו (נמוכה, חיסרון).
ראו גם

טומוגרפיה ממוחשבת
סריקת ספר
המבנה הפנימי של סורק שולחני
מיכאל

ערך זה עוסק במלאך מיכאל, דמות יהודית מהקבלה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
המלאך מיכאל מכניע את השטן, ציור מאת גווידו רני, משנת 1631
המלאך מיכאל הוא מלאך המופיע בתנ"ך.
משמעות השם בעברית היא "מי כאל", כלומר שבח לאל שאין כמותו. השם "מיכאל" בגרסותיו השונות (כדוגמת "מייקל" באנגלית, "מישל" בצרפתית, "מיגל" בספרדית או "מיכאיל" ברוסית) נפוץ מאוד בעולם כשם פרטי ואף כשם משפחה. אישים ידועים הנושאים שם זה: סמי מיכאל, מייקל ג'ורדן, ג'ורג' מייקל, מישל פוקו, מיגל דה סרוואנטס, מיכאיל גורבצ'וב וכן רבים נוספים.
מיכאל במקורות

מיכאל הוא אחד מארבעת המלאכים גבריאל, מיכאל, רפאל ואוריאל, העומדים לפני כיסא הכבוד ותפקידם להשגיח ולשמור על ארבע כנפות הארץ.
בתנ"ך עצמו אין בדרך כלל אזכור מפורש של שמות המלאכים. אולם מיכאל מוזכר שלוש פעמים בסוף ספר דניאל:
וְשַׂר מַלְכוּת פָּרַס עֹמֵד לְנֶגְדִּי עֶשְׂרִים וְאֶחָד יוֹם, וְהִנֵּה מִיכָאֵל אַחַד הַשָּׂרִים הָרִאשֹׁנִים בָּא לְעָזְרֵנִי, וַאֲנִי נוֹתַרְתִּי שָׁם אֵצֶל מַלְכֵי פָרָס
אֲבָל אַגִּיד לְךָ אֶת הָרָשׁוּם בִּכְתָב אֱמֶת, וְאֵין אֶחָד מִתְחַזֵּק עִמִּי, עַל-אֵלֶּה, כִּי אִם-מִיכָאֵל שַׂרְכֶם
וּבָעֵת הַהִיא יַעֲמֹד מִיכָאֵל הַשַּׂר הַגָּדוֹל, הָעֹמֵד עַל-בְּנֵי עַמֶּךָ, וְהָיְתָה עֵת צָרָה אֲשֶׁר לֹא נִהְיְתָה מִהְיוֹת גּוֹי עַד הָעֵת הַהִיא, וּבָעֵת הַהִיא יִמָּלֵט עַמְּךָ כָּל הַנִּמְצָא כָּתוּב בַּסֵּפֶר
בזמנם של חז"ל, עלתה הטענה, למשל על ידי האמורא רבי שמעון בן לקיש, כי שמות המלאכים הם שמות באכדית ובבבלית, שהובאו לארץ עם חזרתם של גולי בבל. חוקרים וארכאולוגים מודרניים נוטים להסכים לטענה זאת.
מתוך שבעת המלאכים העיקריים במיתולוגיה היהודית, רק שניים מוזכרים בתנ"ך בשמם: מיכאל וגבריאל. חמשת המלאכים העיקריים הנוספים במיתולוגיה היהודית, (רפאל, אוריאל, רגואל, שריאל, ירחמיאל) מוזכרים החל מהמאה השנייה לספירה, בספר חנוך ב', וכן במדרשים, למשל מוזכר המלאך מיכאל במדרש אסתר רבה פרשה י' פסוק ט', לצד אליהו הנביא, שנדמה במדרש זה לסריסו של אחשוורוש, חרבונה:
”וְהַמֶּלֶךְ קָם בַּחֲמָתוֹ מִמִּשְׁתֵּה הַיַּיִן אֶל גִּנַּת הַבִּיתָן (אסתר ז, ז), מֶה עָשָׂה מִיכָאֵל הַמַּלְאָךְ הִתְחִיל מְקַצֵּץ אֶת הַנְּטִיעוֹת לְפָנָיו, וְהוֹסִיף חֵמָה עַל חֲמָתוֹ, וְשָׁב אֶל מִשְׁתֵּה הַיַּיִן, וְהָמָן עָמַד לְבַקֵּשׁ עַל נַפְשׁוֹ, מֶה עָשָׂה מִיכָאֵל דְּחָפוֹ עַל אֶסְתֵּר, וְהָיְתָה מְצַעֶקֶת אֲדוֹנִי הַמֶּלֶךְ הֲרֵי הוּא כֹּבְשֵׁנִי לְפָנֶיךָ, וַיֹּאמֶר הַמֶּלֶךְ הֲגַם לִכְבּוֹשׁ אֶת הַמַּלְכָּה עִמִּי בַּבָּיִת. וְשָׁמַע הָמָן הַדָּבָר הַזֶּה וְנָפְלוּ פָנָיו. מֶה עָשָׂה אֵלִיָּהוּ זָכוּר לַטּוֹב, נִדְמָה לְחַרְבוֹנָה וְאָמַר לוֹ אֲדוֹנִי הַמֶּלֶךְ גַּם הִנֵּה הָעֵץ אֲשֶׁר עָשָׂה הָמָן לְמָרְדֳּכַי וגו'. דְּאָמַר רַבִּי פִּנְחָס צָרִיךְ לוֹמַר חַרְבוֹנָה זָכוּר לַטּוֹב.”
כן מוזכר מיכאל כמי שמגן על עם ישראל מלמעלה ומלמד סניגוריא על עם ישראל מלמעלה, בזמן שהמן מלמד קטגוריא מלמטה, ככתוב במדרש אסתר רבה, פרשה ז':יב:
”וְלַמֶּלֶךְ אֵין שֹׁוֶה לְהַנִּיחָם, כָּל מַה שֶּׁהָיָה הָמָן מְקַטְרֵג אֶת יִשְׂרָאֵל מִלְּמַטָּה, הָיָה מִיכָאֵל מְלַמֵּד עֲלֵיהֶם סָנֵיגוֹרְיָא מִלְּמַעְלָה, אָמַר לְפָנָיו רִבּוֹנוֹ שֶׁל עוֹלָם אֵין בָּנֶיךָ מִתְקַטְרְגִין לֹא עַל שֶׁעָבְדוּ עֲבוֹדַת כּוֹכָבִים, וְלֹא עַל שֶׁגִּלּוּ עֲרָיוֹת, וְלֹא עַל שְׁפִיכוּת דָּמִים, אֶלָּא אֵין מִתְקַטְרְגִין אֶלָּא עַל שֶׁהֵן מְשַׁמְרִין אֶת דָּתוֹתֶיךָ, אָמַר לוֹ חַיֶּיךָ לָא שְׁבַקִּית וְלָא אֶשְׁבֹּק, הֲדָא הוּא דִכְתִיב (שמואל א יב, כב): כִּי לֹא יִטּשׁ ה' אֶת עַמּוֹ בַּעֲבוּר שְׁמוֹ הַגָּדוֹל, בֵּין חַיָּבִין בֵּין זַכָּאִין, כָּךְ אִי אֶפְשָׁר לְהַנִּיחָם, לְפִי שֶׁאִי אֶפְשָׁר לָעוֹלָם בְּלֹא יִשְׂרָאֵל. (שיר השירים ח, ז): אִם יִתֵּן אִישׁ אֶת כָּל הוֹן בֵּיתוֹ, זֶה הָמָן הָרָשָׁע, שֶׁנָּתַן עֲשֶׂרֶת אֲלָפִים כִּכַּר כֶּסֶף לְהַכְחִיד אֶת יִשְׂרָאֵל, בּוֹז יָבוּזוּ לוֹ.”
מיכאל בנצרות

המלאך מיכאל נחשב כפטרונה של הנצרות בכלל והנצרות הקתולית בפרט. בחזון יוחנן הוא מוזכר כמי שנלחם בחרבו כנגד הדרקון הרשע (סמל לשטן) ואף מצליח להורגו. בנוסף לכך, ישנן מסורות הקושרות מקומות קדושים לנצרות, המוקדשים ברובם למלאך מיכאל, לאותה חרב מסתורית בדמות קווי ליי אשר משמשים את הקתולים האדוקים בדתם, לחיזוק אמונה זו.
בין קווי הליי שתומכי העידן החדש והמאמינים הקתולים מבליטים קיימים שני קווים: האחד בדרום אנגליה, והשני חוצה את מערב ודרום אירופה, שהמשותף ביניהם הוא מספר רב של אתרים הקשורים למלאך מיכאל.
אורכו של הקו בדרום אנגליה (St. Michael Alignment) הוא 560 קילומטרים. הוא מתחיל בקורנוול בקצה הדרום-מערבי של בריטניה והוא מסתיים ביישוב Hopton-on-Sea. כיוונו צפון-מזרח, שהוא גם הכיוון של זריחת השמש ב-8 במאי שהוא גם יום החג של המלאך מיכאל על פי לוח חגי קדושים נוצרים. הקו כולל את האתרים הבאים:
גבעת סנט מייקל – בפועל אי בזמן הגאות. בעבר מנזר בת למנזר מון-סן-מישל, כיום משולבת כנסיית המנזר בטירה על האי.
דה הרלרס – מתחם נאוליתי הכולל שלושה מעגלי אבנים מהתקופה הנאוליתית
בורו ממפ – גבעה שבראשה כנסייה על שם סנט מייקל שבנייתה לא הושלמה
גלסטונברי טור – גבעה נישאה שבראשה מגדל שנותר מכנסיית סנט מייקל
גבעת סילברי – הגבעה המלאכותית הפרהיסטורית הגבוהה ביותר באירופה
ברי סנט אדמונדס (Bury St Edmunds) – היה פעם אחד המנזרים החשובים ביותר באנגליה ומקדש לאחד מהקדושים המגנים על אנגליה.
הקו שחוצה מערב ודרום אירופה התחיל כציר מיכאל-אפולו (St. Michael-Apollo Axis), משום ששניים מהאתרים על הקו מוקדשים לאל אפולו. נוצרים אדוקים מעדיפים להתעלם מחלק הפגני בקו וקוראים לו "הקו המקודש של מיכאל המלאך הקדוש" (The Sacred Line of Saint Michael the Archangel). כיוון הקו מצפון-מערב לדרום-מזרח והוא מתחיל בדרום אירלנד ומסתיים בצפון ישראל. הוא כולל את האתרים הבאים:
סקליג מייקל – אי בדרום-מערב אירלנד ששימש כמרכז חשוב לנזירים אירים במשך מאות שנים הקרוי על שם המלאך מיכאל שעל פי האגדה עזר לפטריק הקדוש להיפטר מנחשים באירלנד
גבעת סנט מייקל – בפועל אי בזמן הגאות, הנקודה שבה קו מיכאל האנגלי נפגש בקו האירופאי
מון-סן-מישל – האח הגדול של גבעת סנט מייקל, עיירה ומנזר בראשה על אי בגאות, המוקדשת למלאך מיכאל.
מנזר סן מיקלה – מכלול דתי בהרים בפיימונטה בצפון איטליה, ששימש כנראה השראה לספר שם הוורד
סנטואריו די סן מיקלה ארקאנג'לו (santuario di San Michele Arcangelo) (אנ') – שוכן בנפת פוג'ה בדרום-מזרח איטליה, המקדש העתיק ביותר במערב אירופה המוקדש למלאך מיכאל
דלפי – שוכן במרכז יוון, אחד האתרים החשובים ביותר לפולחן אפולו
דלוס – אי במזרח יוון שנחשב כמקום לידתו של האל אפולו
סימי – אי במזרח יוון שבו מנזר יווני-אורתודוקסי המוקדש למלאך מיכאל
מנזר סטלה מאריס – מנזר שהוא המרכז של המסדר הכרמליתי בשכונת סטלה מאריס בחיפה.
מיכאל בתרבות

מיכאל נחשב כקדוש המגן של צנחנים בצבא ארצות הברית.
בסדרה "המלאך השומר שלי" מיכאל הוא מלאך ממין נקבה, פמיניסטי ועצמאי.
בסדרה לוציפר השחקן טום אליס משחק גם אותו וגם את לוציפר אחיו.
לקריאה נוספת

אפי זיו, הצופן הנוצרי באמנות, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2015, עמ' 103–104, מסת"ב 978-965-566-137-8
הערות שוליים

↑  בראשית רבא, מ"ח, ט': "אמר רבי חנינא: שמות חודשים עלו מבבל. ריש לקיש אמר: אף שמות מלאכים מיכאל רפאל וגבריאל".
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000B-QINU`"'"The St. Michael's Ley, England". Ancient-Wisdom. אורכב מ-המקור ב-2010-09-22. נבדק ב-2018-09-20.
1 2  St. Michael Alignment is England's Most Famous Ley Line. But is it Real?
↑  The St. Michael Ley or Michael Alignment of Southern England
↑  Luke Skywalker and the St. Michael Axis
↑  7 Sanctuaries linked by a straight line: The legendary Sword of St. Michael
↑  Chaplain's Corner: Saint Michael, patron saint of the airborne, military
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433816805171  PLWABN: 9810614445105606  BnF: cb15124791g (data)  GND: 118733591  ISNI: 0000 0000 7995 0674  LCCN: n2001096929  NKC: ph553841  NTA: 160767962  SUDOC: 165119047  VcBA: 495/85947  VIAF: 49524228   WorldCat (עם VIAF): 49524228 
המלאך מיכאל מכניע את השטן מאת איגנץ גונתר במוזיאון בודה
קו חוצה אירופה של המלאך. שניים מהאתרים אותם חוצה הקו הקרויים על שם המלאך מיכאל שוכנים באיטליה שם הוא ידוע כ"linea sacra di San Michele"
חוסטו חוסה דה אורקיסה

חוסטו חוסה דה אורקיסה, 1910
חוסטו חוסה דה אורקיסה (בספרדית: Justo José de Urquiza;‏ 18 באוקטובר 1801 – 11 באפריל 1870, נולד ומת באנטרה ריוס, ארגנטינה) היה איש צבא ופוליטיקאי ארגנטינאי, מושל הפרובינציה של אנטרה ריוס, מנהיג המפלגה הפדרלית הארגנטינאית, ונשיא הקונפדרציה הארגנטינאית בשנים 1854–1860.
תחילת הדרך

אביו, חוסף נרסיסו דה אורקיסה אי אלסגה (Joseph Narciso de Urquiza y Álzaga) היה מהגר ספרדי שהתחתן עם מריה קנדידה רמון-גרסיה מונסון (María Cándida Ramón-García Monzón ) שמוצאה היה איברי-ארגנטינאי; ושניהם חיו באזור ששייך כיום לפרובינציה של אנטרה ריוס, ועסקו בחקלאות ובפעילות ציבורית. לאחר מהפכת מאי 1810 הם עברו לבנדה אוריינטל, כיום- אורוגוואי - שנשלטה בידי המלוכנים, מתוך נאמנות לכתר הספרדי.
הם חזרו לאנטרה ריוס ב-1812, וחמש שנים מאוחר יותר - אורקיסה הנער נשלח ללימודים גבוהים בבואנוס איירס.
ב-1819 הוא חזר לאנטרה ריוס והתיישב ביישוב שנקרא כיום קונספסיון דל אורוגוואי, ועסק בפעילות כפרית ובמסחר בו הוא הצטיין.
אחיו הבכור היה מקורב לפרנסיסקו רמירס (Francisco Ramírez), הקאודיז'ו הבולט הראשון של אנטרה ריוס.
ב-1820 נולדה בתו הראשונה מחוץ לנישואים, ובהמשך יהיו לו עוד כמה: לפי מספר גרסאות היו לו בין 105 ל-114 צאצאים.
באותה תקופה הוא החל לעסוק בפוליטקה, וכמו צעירים רבים אחרים מהפרובינציות הפנימיות הוא מצא את מקומו במפלגה הפדרלית שנאבקה נגד האוניטרים והדומיננטיות של בואנוס איירס.
ב-1826 נבחר כנציג קונספסיון דל אורוגוואי לקונגרס של הפרובינציה שהתכנס כדי לדחות את החוקה הארגנטינאית האוניטרית של 1826.
תחילת הדרך > תחילת הקריירה הצבאית

החל מ-1828 שימש כמפקד צבאי ואזרחי של קונספסיון דל אורוגוואי. ב-1830, במהלך מלחמות האזרחים בארגנטינה, הוא תמך בפלישה של חואן לוואז'ה (Juan Lavalle) האוניטרי ושל הקאודיז'ו המרומי ריקרדו לופס חורדן האב (Ricardo López Jordán) לאנטרה ריוס, ולאחר שנכשלה - בפלישה נוספת שגם היא נכשלה. בעקבות כך, הוא מצא מקלט בסנטה פה תחת חסותו של המושל המקומי אסטניסלאו לופס (Estanislao López).
בשנת 1832 ליווה את פסקואל אצ'גואה (Pascual Echagüe) במערכה הצבאית שהובילה את אצ'גואה לתפקיד מושל אנטרה ריוס, ובמהלך כ-10 שנות שלטונו - הפרובינציה נהנתה מתקופה של שקט, בהשפעת שלטונו שלחואן מנואל דה רוסאס בבואנוס איירס, שהחל מ-1835 הפך למעשה לדיקטטור באצטלה דמוקרטית והרחיב את השפעתו לכל ארגנטינה (שאז לא היה לה שלטון מרכזי). אצ'גואה תמך בו בהתנגדותו לחוקה לאומית.
אורקיסה התמנה למפקד גדת נהר אורוגוואי (הגבול בין אנטרה ריוס לאורוגוואי) בדרגת קולונל, והוא ניצל זאת לקריירה מסחרית מוצלחת שהפכה אותו לאחד מעשירי ארגנטינה, עובדה שתסייע לו בקריירה הפוליטית.
תחילת הדרך > מלחמת האזרחים

אנטרה ריוס החזיקה בעמדה אסטרטגית בתור פרובינציה שגבלה הן בזו של בואנוס איירס - הפרובינציה העשירה והחשובה ביותר, הן באורוגוואי וברזיל מחוץ שהיו מעורבות בסכסוכים בינלאומיים עם ארגנטינה, והן עם קוריינטס שהייתה מקור למרידות פנימיות רבות.
באמצע 1838 השקט ברנטרה ריוס הועמד בסכנה בשל התקוממותו של פרוקטואוסו ריוורה (Fructuoso Rivera) שהדיח את נשיא אורוגוואי - מנואל אוריבה (Manuel Oribe). בנוסף, באותה שנה מת מושל סנטה פה - אסטניסלאו לופס - ואצ'גואה התערב כדי למנות את אחיו של לופס למושל במקומו.
הפרובינציה הראשונה שהתקוממה נגד רוסאס הייתה קוריינטס. המושל חנארו ברון דה אסטרדה (Genaro Berón de Astrada) הכריז מלחמה עליו ועל אצ'גואה.
בקרב פגו לרגו (Pago Largo) ב-31 במרץ 1839 הפדרליים ניצחו, אורקיסה התבלט בהצלחותיו, והמושל ברון הוצא להורג לאחר מכן יחד עם מאות שבויים. בקוריינטס יאשימו את אורקיסה בחיסולם.
לאחר העברת השלטון בקוריינטס לידי הפדרליים, אצ'גואה עבר עם צבאו לאורוגוואי, אך הפסיד לריוורה בקרב קגנצ'ה (Cagancha) ב-29 בדצמבר 1839 שבו הססנותו של חואן אנטוניו לוואז'חה (Juan Antonio Lavalleja) מאורוגוואי - שותפו של אצגואה - האפילה על הצטיינותו של אורקיסה, וכתוצאה מכך היחסים בין אורקיסה לאצ'גואה עלו על שרטון.
הגנרל האוניטרי חואן לוואז'ה (Juan Lavalle), אויבו המר של רוסאס שהודח על ידו מתפקיד מושל בואנוס איירס, ניצל את היעדרם של אצ'גואה ואורקיסה כדי לפלוש לאנטרה ריוס ולהמשיך משם לקוריינטס. בקוריינטס הוא גייס צבא חדש ופלש לאנטרה ריוס באמצע 1840. בעוד אורקיסה נשאר להגן על גדת האורוגוואי. אצ'גואה נלחם נגד לוואז'ה בשני קרבות בהם לא נפלה הכרעה, ואורקיסה הביס את אחד הקולונלים האוניטריים.
לאחר מכן לוואז'ה וצבאו הועברו על ידי הצי הצרפתי לפרובינציה של בואנוס איירס שינסה לכבוש את הבירה מידי רוסאס, אך הוא הובס ונסוג צפונה, הובס שוב בטוקומן, ומצא את מותו בחוחוי.
חודשים מספר לאחר מכן אצ'אגואה פלש לקוריינטס, והותיר את אורקיסה להגן על העורף. המפקד החדש של קוריינטס - חוסה מריה פס (José María Paz) מהגנרלים המצטיינים של האוניטרים - הביס אותו בקרב קגואסו (Caaguazú) ב-28 בנובמבר 1841.
מושל אנטרה ריוס

לאחר תבוסתו בקגואסו, אצ'גואה התפטר מתפקידו כמושל אנטרה ריוס ומצא מקלט בבואנוס איירס, והמועצה המחוקקת בחרה באורקיסה כמושל ב-15 בדצמבר 1841. הוא ימשול במשך קרוב ל-30 שנה עד למותו: 18 שנה משל ישירות, 6 שנים שימש כנשיא הרפובליקה, ועוד 4 שנים משל בעקיפין באמצעות עושה דברו.
מיד לאחר מכן אורקיסה עזב את פרנה, בירת אנטרה ריוס, נוכח פלישתם של הגנרל חוסה מריה פס (José María Paz) שכבש את פרנה במערב ושל פרוקטואוסו ריוורה (Fructuoso Rivera) שכבש את קונספסיון דל אורוגוואי במזרח; וארגן צבא על אחד האיים בנהר.
הגנרל פס שלא זכה לסיוע המובטח ממושל קוריינטס, נסוג מזרחה לקראת ריוורה, ובדרך חלק גדול מצבאו ערק והצטרף לאורקיסה שהשתלט מחדש על פרנה, והחל משם בקרב לשחרור הפרובינציה.
בינתיים שב מהצפון מנואל אוריבה (Manuel Oribe), אויבו של ריוורה ששב מלהביס את לוואז'ה, ותקף את מושל סנטה פה חואן פאבלו לופס (Juan Pablo López) שעבר לצד האוניטרים, והביסו בקלות. בעקבות כך, אצ'גואה הפורש התמנה למושל סנטה פה, ואוריבה חצה את הפרנה בחזרה בדרכו לאורוגוואי.
אוריבה ואורקיסה איחדו את כוחותיהם נוכח ריוורה שהחזיק את מזרח הפרובינציה, והביסו אותו בקרב ארוז'ו גרנדה (Arroyo Grande) ב-6 בדצמבר 1842.
בשעה שאוריבה המשיך בדרכו לתוך אורוגוואי לכיוון מונטווידאו, אורקיסה פלש לקוריינטס, מינה שם מושל מטעמו, והשאיר חיל משמר. לאחר מכן הצטרף לאוריבה שהטיל מצור על מונטווידאו, וכך החלה המלחמה הגדולה (La guerra Grande).
בקוריינטס פרצה התקוממות בהנהגת האחרים מדרייגה (Madariaga), הם הניסו את חיל המשמר שאורקיסה הותיר, פלשו לאנטרה ריוס, ונסוגו זמן קצר לאחר מכן.
אורקיסה הביס את ריוורה בשני קרבות בתחילת 1845, והואשם שוב בחיסולם של מאות שבויים.
מצבה של אנטרה ריוס הורע בהשפעת הציים הזרים שנלחמו נגד רוסס: האנגלי והצרפתי שהטילו סגר על נמל בואנוס איירס, וגם הצי של ג'וזפה גריבלדי קודם שהוא איחד את איטליה.
מושל אנטרה ריוס > המערכות באורוגוואי ובקוריינטס

בקוריינטס, האחים מדרייגה העמידו את הגנרל פס בראש צבאם. אורקיסה פלש לקוריינטס, הביס את חואן מדרייגה (Juan Madariaga) בקרב לגונה לימפייה (Laguna Limpia) ב-4 בפברואר 1846, ולקח אותו בשבי.
פס ניסה לגרור אותו לצפון הפרובינציה ולהילחם בתנאים הנוחים לו, אולם אורקיסה לא נפל בפח, ניהל מסע ביזה וחזר לבסוף לאנטרה ריוס.
משם אורקיסה ניהל משא ומתן עם מושל קוריינטס בעזרת האח השבוי. פס התנגד למשא ומתן וזמם להדיח את מדרייגה, אך נכשל ונמלט.
אורקיסה ישר את ההדורים עם קוריינטס, אך היא נותרה לא מחויבת להצטרף למלחמה באורוגוואי ותכננה לכנס קונגרס חוקתי בניגוד לדעתו של רוסס.
רוסס דחה את ההסכם, ואורקיסה נאלץ שלא מרצונו לפלוש שוב לקוריינטס והביס את האחים מדרייגה בקרב ונסס (Vences) ב-27 בנובמבר 1847. גם הפעם נרצחו שבויים רבים, אם כי ייתכן שלא בהוראת אורקיסה אלא בידי בעלי בריתו מקוריינטס.
האחים מדרייגה נמלטו לברזיל, אורקיסה מינה מושל מטעמו, והמלחמה עם קוריינטס הגיעה לקיצה; אף על פי שהמצור של אוריבה על מונטווידאו נמשך.
מושל אנטרה ריוס > ניהול הפרובינציה

אורקיסה משל באנטרה ריוס מבלי להתייעץ עם הציבור, אך פעל לטובת הכלל. הוא משל מקונספסיון דל אורוגוואי או מהמחנה של צבאו.
הוא דמה מבחינות רבות לרוסאס ולקאודיז'וס אחרים מאותה תקופה, תמך בענפים הכפריים, ובעיקר - בעדרי הבקר, ודאג לבעלי החוות העמידים על חשבון הגאוצ'וס העניים שעבדו אצלם; ולא בחל בשעת הצורך בהוצאות להורג.
כמו רוסאס הוא הקפיד לפרסם מדי חודש דוחות כספיים מפורטים בעיתונות.
הוא דאג לנושא החינוך והקים בתי ספר רבים, ואחד מהם - בית הספר הלאומי שקונספסיון דל אורוגוואי (Colegio Nacional de Concepción del Uruguay) קיים עד היום ונחשב במשך תקופה ארוכה במאה ה-19 כטוב בארגנטינה.
האווירה הציבורית באנטרה ריוס הייתה הרבה יותר חופשית מאשר בפרובינציות אחרות ובעיקר בבואנוס איירס בה רוסאס דיכא ביד קשה את האופוזיציה, והוא איפשר לגולים מכל צבעי הקשת הפוליטית לשהות בה.
סובלנותו הפוליטית של אורקיסה גרמה לרבים כמו דומינגו פאוסטינו סרמיינטו (Domingo Faustino Sarmiento) - לימים נשיא ארגנטינה - והגנרל פס לראות בו את זה שידיח את רוסאס ויכנס קונגרס חוקתי.
מחולל ההסדר הלאומי > אורקיסה, רוסאס, ברזיל

אף על פי שמונטווידאו הייתה נצורה ובמצב מלחמה עם הפרובינציות הארגנטינאיות (שהיו תחת השפעתו של רוסאס), אורקיסה איפשר לאנטרה ריוס לסחור עם מונטווידאו. מבחינת רוסאס אלו היו הברחות לא חוקיות, אך מכיוון שגם הוא היה תלוי באורקיסה - הוא העדיף להעלים עין.
רוסאס התעקש לא לחוקק חוקה אף על פי שבתוך ארגנטינה שררה רגיעה יחסית (יחסית למלחמות האזרחים שליוו אותה במהלך חלק גדול מהמאה ה-19), אם כי כלפי חוץ היא הייתה בעימות מתמשך - עם אורוגוואי, בריטניה וצרפת - עובדה ששימשה אמתלה טובה להימנעותו זו.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19, כשמוטנווידאו עמדה ליפול לידי מנואל אוריבה - בעל בריתו של רוסאס, ברזיל החלה לתמוך בנצורים; ורוסאס החל לחרחר מלחמה נגדה כדי לשים לכך סוף; דבר שהתפרש כעוד ניסיון שלו להשתמט מפרסום החוקה, ונראה שגם אורקיסה סבר כך.
רוסאס מינה אותו כמפקד הצבא שילחם נגד ברזיל וסייע לו בתגבורות ובציוד, אך במקביל הורה לו להפסיק את ההברחות מאנטרה ריוס למונטווידאו.
אורקיסה פתח במגעים עם הנצורים במונטווידאו ועם הברזילאים כדי לגבש חזית מאוחדת מול רוסאס, ולהבטיח סיוע כלכלי ותמיכה צבאית, ומשהסיוע הברזילאי החל להגיע - אורקיסה יצא לדרך.
מחולל ההסדר הלאומי > ההתקוממות

ב-1851 העימות הפך לגלוי, וב-1 במאי 1851 הוכרזה ההתקוממות של אורקיסה (Pronunciamiento de Urquiza) בה הוא "תפס את רוסאס במילה", ניצל את העובדה שרוסאס "התפטר" מדי שנה מתפקידו כאחראי על יחסי החוץ של ארגנטינה והתפטרותו הייתה "נדחית", "קיבל" את התפטרותו של רוסאס, ובמסמכים הרשמיים בהם היה מקובל לכתוב "מוות לפראים האוניטריים" (¡Mueran los salvajes unitarios!) החליף זאת ב"מוות לאויבי ההסדר הלאומי" (¡Mueran los enemigos de la organización nacional!).
העימות היה בראש ובראשונה סביב הדומיננטיות של בואנוס איירס ושל רוסאס, שחרף העדר השלטון המרכזי, שלט על ארגנטינה; וכל נושא החוקה היה אחד הסימפטומים לכך.
הפרובינציה היחידה שתמכה בו בגלוי הייתה קוריינטס, וכל השאר יצאו ידי חובה במתקפות מעל דפי העיתונות המקומית, אף על פי שלא נקפו אצבע נגדו.
מחולל ההסדר הלאומי > הפלישה לאורוגוואי

בסוף מאי 1851 נחתם הסכם משולש בין אנטרה ריוס, אורוגוואי וברזיל לגבי גירוש אוריבה שצר על מונטווידאו, עריכת בחירות באורוגוואי ומאבק משותף ברוסאס במקרה שהוא יכריז על מלחמה נגד אחד מהם.
ביולי 1853 הצבא של אנטרה ריוס חצה את נהר אורוגוואי ופלש לאורוגוואי, בדרכו התאחד עם חלק גדול מצבאו של אוריבה, ולבסוף אוריבה עצמו חתם איתו על הסכם לשיתוף פעולה "ללא מנצחים וללא מנוצחים", אם פרש לאחר מכן לאחוזתו ונפטר שנים מעטות לאחר מכן.
אורקיסה איפשר לגנרלים של אוריבה שהתנגדו לשיתוף הפעולה עם אורקיסה לעזוב ולעבור לבואנוס איירס.
הקונגרס של אורוגוואי חתם על הסכם עם ברזיל בו הוא ויתר על חלק משמעותי משטחה והסכים להתערבותה בעניינים הפנימיים של אורוגוואי.
מחולל ההסדר הלאומי > קרב קסרוס (Caseros)

רוסאס הכריז מלחמה נגד ברזיל, ובהתאם להסכם המשולש - זה העניק לאורקיסה את האמתלה המתאימה לצאת למלחמה נגד רוסאס.
הוא נסוג חזרה מאורוגוואי לאנטרה ריוס, שם קיבץ את "הצבא הגדול" (Ejército Grande) שכלל חיילים מכל השותפים להסכם, וחצה את נהר הפרנה לסנטה פה באמצעות מעבורות שהברזילאים סיפקו לו, ומשם פנה לבואנוס איירס.
בדרך, אחד הגדודים שהורכב מחיילים מבואנוס איירס שרוסאס שלח לצור על מונטווידאו, התמרד וחיסל את כל הקצינים הבכירים שלו, וערק חזרה לצד רוסאס.
רוסאס העמיד בראש צבאו את הגנרל אנחל פאצ'קו (Ángel Pacheco) אך הוא השתמט וחזר לאחוזתו, ורוסאס נטל את התפקיד ויצא בעצמו לקרב.
ב-3 בפברואר 1852 התנגשו שני הצבאות - 24 אלף החיילים של אורקיסה ו-23 אלך החיילים של רוסאס - בקרב קסרוס, הקרב הגדול ביותר ומאז ומעולם בדרום אמריקה.
אורקיסה ניצח תוך מספר שעות, הוציא להורג רבים מקציניו של רוסאס, וכן את כל חיילי הגדוד שמרד בו.
רוסאס גלה לבריטניה, ואורקיסה מינה את עצמו למושל בואנוס איירס, אך העביר כעבור מספר ימים את התפקיד לוויסנטה לופס אי פלאנס (Vicente López y Planes).
ב-20 בפברואר המפקד הברזילאי הוביל מסע ניצחון ברחובות בואנוס איירס, אך אורקיסה כבר עזב את העיר, והתנגד לצעד משפיל זה שנערך ביום השנה לקרב איטוסאינגו (Ituzaingó, 1826) במהלך מלחמת ארגנטינה–ברזיל בו ארגנטינה ניצחה את ברזיל.
מחולל ההסדר הלאומי > הסכם סן ניקולאס

מייד לאחר הגעת הידיעות על הדחתו של רוסאס החלו הגולים האוניטריסטים לחזור ממונטווידאו לבואנוס איירס, וכתוצאה מכך התגבשו שם שני מחנות:
הפדרליים ("אורקיסיסטים") - שתמכו בתוכניותיו של אורקיסה לגבי חוקה וסדר לאומי חדש שבו בואנוס איירס תאבד את הדומיננטיות ממנה נהנתה בתקופת רוסאס.
הליברלים - המתנגדים לאורקיסה שראו בו קאודיז'ו זר שבא להשתלט על בואנוס איירס, ולגזול ממנה את ההכנסות מהמכס שבזכותם התעשרה; ואף קראו להתנתקות מארגנטינה והקמת מדינה נפרדת. בין חבריה ניתן היה למצוא את שני הנשיאים לעתיד- ברטולומה מיטרה (Bartolomé Mitre) ודומינגו פאוסטינו סרמיינטו (Domingo Faustino Sarmiento).
אורקיסה מיהר לפנות לפרובינציות כדי לברר את עמדתן לגבי החוקה החדשה, והפקיד את הטיפול בכך בידי ברנרדו דה איריגוז'ן (Bernardo de Irigoyen) מבואנוס איירס שהשלים במהירות את המשימה ואורקיסה קיבל לידיו את ניהול ענייני החוץ של המדינה (סמכויות שהיו נתונות עד כה באופן בלעדי בידי רוסאס) ואת ניהול ההסדר הלאומי החדש.
ב-6 באפריל 1852, נציגי בואנוס איירס, קוריינטס, אנטרה ריוס וסנטה פה חתמו על פרוטוקול פלרמו (Protocolo de Palermo) שהניח את היסודות להסכם הפדרלי העתידי, ובעקבותיו - אורקיסה זימן את מושלי הפרובינציות לוועידה בסן ניקולאס דה לוס ארוז'וס. ב-31 במאי 1852 נחתם בוועידה הסכם סן ניקולאס בו נקבע שיוחזר לתוקפו ההסכם הפדרלי (Pacto Federal) מ-1831, שיתכנס קונגרס חוקתי בסנטה פה, ושאורקיסה ישמש כדירקטור זמני (אם כי מבלי לקבוע בבירור את סמכויותיו).