stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארס מטודי

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 תאריך יצירה:  המאה ה-5 לפנה"ס
 טכניקה וחומרים:  ברונזה
 ממדים בס"מ
 גובה:  141
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אמנות אטרוסקית 
 מספר יצירה:  13886 (מוזיאון הוותיקן) 
 מיקום:  מוזיאון הוותיקן קריית הוותיקן
 
"מארס מטודי" (באנגלית: Mars of Todi) הוא כינויו של פסל ברונזה אטרוסקי מסוף המאה ה-5 לפנה"ס. גובהו של הפסל הוא 141 ס"ס. הפסל נתגלה בשנת 1835 והוא מוצג כיום במוזיאון הוותיקן ברומא.
הפסל מייצג הישג טכני ואמנותי ניכר בהתפתחותה של האמנות האטרוסקית לכיוונים ריאליסטיים יותר. הדמות בפסל היא דמותו של חייל אטרוסקי המקריב קורבן. תווי הדמות ריאליסטיים, וכך גם פרטי הלבוש והשריון, אשר מתוארים בקפדנות. קיימים קווי דמיון משותפים בין פסל זה לבין הפסל היווני "הרכב מדלפוי". אולם, למרות קווי המתאר המעודנים של הדמות, ניכרים בה סממנים והשפעות מן האמנות המזרחית. בייחוד בולטת נוקשות זו בשריון אשר מכסה על תווי המתאר של הגוף.
לוי רבינוביץ

| --- | --- |

 לידה:  יולי 1920 כ"ד בתמוז תר"פ צפת
 פטירה:  21 בפברואר 2015 (בגיל 94) ב' באדר תשע"ה ירושלים
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 בפברואר 2015 
 חיבוריו:  מעדני השולחן
 
הרב לוי הכהן רבינוביץ (כ"ד בתמוז תר"פ, יולי 1920 - ב' באדר תשע"ה, 21 בפברואר 2015) היה רב חרדי-ירושלמי. מחבר סדרת הספרים מעדני השולחן.
ביוגרפיה

נולד בצפת לרב גמליאל, שהיה ראש ישיבה בקישינב, חסיד של המגיד מטריסק והרב דוד משה מצ'ורטקוב, שקיבל את פסקיו. שם המשפחה היה במקורו רפפורט, בעלי ייחוס לש"ך, אך הוא הוחלף עקב פחד מגיוס לצבא הרוסי. לפני מלחמת העולם הראשונה עלה הרב גמליאל לארץ ישראל והתיישב בצפת, באמרו שהוא חושש מאסון שמגיע לאירופה.
התייתם בילדותו מאביו ובהמשך גם מאמו. הרב משה קליערס שלחו לבית היתומים דיסקין. הוא למד אצל הרב ישראל לב, הרב חיים יוסף קרויזר, הרב מרדכי יהושע קרויזר והרב צבי קופשיץ. לאחר מכן למד בישיבת תורה ויראה, אצל הרב בנימין שיקוביצקי והרב אליהו זלוטניק.
נישא למיכלא איטה בתו של הרב יחיאל מאיר זילבר, ראש חברה קדישא חסידים. התגורר בבתי נייטין. לאחר נישואיו היה מלמד בתלמוד תורה "תורה ויראה", ובערב למד בכולל ערב של הרב שלמה מזוויהל, בראשות הרב משה וובר, ב"רומנישע שול" ברחוב מאה שערים. הוא התקרב לרב שמשון אהרן פולנסקי, "הרב מטפליק, וקיבל ממנו סמיכה.
חיבר את סדרת הספרים "מעדני השולחן" על שולחן ערוך יורה דעה. הסדרה קיבלה את הסכמת הרב משה פיינשטיין, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שך ועוד. בחייו יצאו 4 כרכים בסדרה. בצוואתו מינה את בנו הרב אלחנן יעקב להוציא את שאר החלקים. בנוסף הוציא גם "שו"ת מעדני מלכים" ובו ביאורים על פסקיו במעדני השולחן.
בשנת תשנ"ז התאלמן ונישא בשנית לחנה הענא בת אחיינו הרב דוד בטלמן. נפטר בצהרי שבת תרומה תשע"ה. הספידוהו הרב יצחק טוביה וייס, הרב משה שטרנבוך, האדמו"ר מתולדות אהרן, הרב יהודה פישר ועוד, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו

הרב גמליאל, מראשי ישיבת שער השמים וראש קהילת "שבתי בבית ה'",
הרב אלחנן יעקב דוד, מחבר הספרים "מועדי קדשך" ו"עקבי דוד".
מחתניו: הרב אברהם עקשטיין , הרב שמעון יוסף זלצמן  נשיא מוסדות חורב; המקובל הרב שלמה מן, מחבר הספרים "וזאת התורה" ו"טוב להודות"; הרב שמואל שמחה הכהן רוזנפלד ראש כולל שבתי[דרושה הבהרה].
לקריאה נוספת

הרב אלחנן יעקב דוד רבינוביץ, עובדות דרבי לוי, טבת תשע"ז
הערות שוליים

↑  אלי שלזינגר, בעל 'מעדני השולחן': הגאון רבי לוי רבינוביץ זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 21 בפברואר 2015
↑  https://www.bhol.co.il/news/984402
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312979305171  ISNI: 0000 0000 6695 4617  LCCN: nr95045461  VIAF: 78673151   WorldCat (עם VIAF): 78673151
ליגת הנוער

ליגת הנוער (בנורווגית: De unges Forbund) הוא מחזה משנת 1869 מאת המחזאי הנורווגי הנריק איבסן.
עלילה

הדמות הראשית סטנסגורד (Stensgård) הוא עו״ד, פוליטיקאי אידיאליסט צעיר השואף לקריירה פוליטית בעיירה נורווגית קטנה. בשבעה עשר במאי, יום החוקה, הוא נושא נאום פוליטי משלהב התוקף את טשמברליין בראצברג, הבעלים של סדנת הברזל המקומית. סטנסגורד מכריז כי הוא מתעתד להקים מפלגה חדשה, רדיקלית, בשם "ליגת הנוער". בראצברג מאמין כי נאומו התוקפני מכוון נגד יריבו, מונסן בעל הקרקעות, ועל כן סטנסגורד הופך לאורח רצוי בביתו של בראצברג.
סטנסגורד מחזר אחרי בתו של מונסן, אבל עד מהרה מחליט לשאת תחתיה את בתו של בראצברג. הוא מציע לבראצברג התנצלות פומבית, אולם זה נרעש ומגרש אותו. כאשר סטנסגורד מגלה שבנו של בראצברג זייף את חתימת אביו על מנת לגייס כסף במיזמים מסוכנים עם מונסן, הוא מגלה עניין מחודש בבתו של מונסן ומתכנן לבקש את ידה. אך כשמונסן מסתכן במעורבות בשערורייה הקשורה במיזמים הללו, סטנסגורד נמלך בדעתו ומציע נישואים לאלמנה עשירה, הגברת רונדהולם.
בסיכומו של דבר מתברר שרק מונסן, ולא בראצברג, היה מעורב בזיוף החתימה, או אז חוזר ומתכנן סטנסגורד לבקש את ידה של בתו של בראצברג. אולם אתה כבר איבדה בו זו עניין, והגברת רונדהולם מצידה מחליטה להנשא לבנו של מונסן. התוצאה היא שסטנסגורד יוצא קרח מכאן ומכאן ועוזב את העיר.
לי סקוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 במרץ 1949 (בן 75) ארצות הברית בקסטר ספרינגס, קנזס, ארצות הברית
 שם לידה:  הרולד לי סקוט ג'וניור
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה בפיטסבורג 
 מעסיק:  וולמארט
 מספר צאצאים:  2 
 
הרולד לי סקוט ג'וניור (נולד ב-14 במרץ 1949) הוא איש עסקים אמריקאי ששימש כמנכ"ל השלישי של וולמארט מינואר 2000 עד ינואר 2009. סקוט הצטרף לוולמארט בשנת 1979 ותחת הנהגתו, החברה שמרה על מעמדה כקמעונאית הגדולה בעולם בהתבסס על פדיון, אף על פי שהחברה התמודדה עם ביקורת גוברת במהלך כהונתו על טביעת הרגל הסביבתית שלה, נוהלי העבודה וההשפעה הכלכלית שלה. סקוט היה חבר מועצת המנהלים של וולמארט מאז שנת 1999, וכיהן כיושב ראש הוועד המנהל של מועצת המנהלים של החברה.
סקוט נולד וגדל בבקסטר ספרינגס, קנזס וסיים תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת פיטסבורג סטייט. הוא נשוי ללינדה ג'י סקוט ויש לו שני ילדים. סקוט נבחר לרשימת מגזין "טיים" של מאה "האנשים המשפיעים ביותר" גם ב-2004 וגם ב-2005.
הערות שוליים

↑  "Board of Directors". Wal-Mart. נבדק ב-16 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דייוויד גלאס | נשיא ומנכ"ל וולמארט  2000–2009 | הבא: מייק דיוק |
לי ספטנר

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1927 סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית 
 פטירה:  9 באוגוסט 2024 (בגיל 97) ירושלים 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מנחה לדוקטורט:  ברונו רוסי 
 מוסדות:  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 
לי מרדכי ספטנר (באנגלית: Lee Mordecai Spetner;‏ 17 בינואר 1927 – 9 באוגוסט 2024) היה פיזיקאי ישראלי-אמריקאי, שהיה מוכר בזכות התנגדותו לתורת האבולוציה המודרנית, בין השאר בספרו משנת 1996, "Not By Chance! Shattering the Modern Theory of Evolution".
ביוגרפיה

ספטנר, יליד סנט לואיס, שירת בשנים 1943–1945 בצי האמריקאי. ספטנר היה בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס משנת 1945 ודוקטורט בפיזיקה מאוניברסיטת MIT משנת 1950. הוא לימד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, באוניברסיטת הווארד ובמכון ויצמן.
בשנים 1970–1990 עבד כמנהל טכני בחברת אלג'ים, כיום חברת בת של אלביט מערכות. עבודתו הייתה בתחום המערכות האלקטרוניות.
נפטר בירושלים ב-9 באוגוסט 2024.
לאוורת השילוש-סרגייב

האב סרגיי מברך את דמיטרי דונסקוי לפני יציאתו לקרב קוליקובו
קתדרלת רוח הקודש
ציור של השילוש הקדוש מאת רובלב
קתדרלת השילוש הקדוש
לאוורת השילוש-סרגייב (רוסית: Троице-Сергиева лавра) הוא המנזר הגדול ביותר ברוסיה, והוא שוכן במרכז העיר סרגייב פוסאד במחוז מוסקבה הנמצאת במרחק של כ-90 ק"מ ממוסקבה, על הדרך המובילה לירוסלבל. המנזר הוקם במאה ה-14 על ידי סרגיי רדונז'סקי ומילא תפקיד חשוב בהיסטוריה של רוסיה.
היסטוריה > המאה ה-14

המנזר הוקם ב-1345 על ידי סרגיי מראדנז', אחד מהקדושים החשובים ביותר של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. האב סרגיי בנה בגבעת מאקובץ כנסייה מעץ לכבוד השילוש הקדוש. התקופה שלאחר הקמת המנזר מתועדת היטב במסמכים המתייחסים לחייו של האב סרגיי ותלמידיו.
האב סרגיי הסדיר את מעמדו החוקי של המנזר (באמצעות כתב זכויות) ב-1355, אך בעקבות פעולה זו עלה הצורך להקים בניינים נוספים כגון רפקטוריום, מטבח ומאפייה. כתב הזכויות של האב סרגיי היה מודל עבור מאמיניו שהקימו למעלה מ-400 קלויסטרים ברחבי רוסיה.
האב סרגיי תמך בדמיטרי דונסקוי ובמאבקו נגד הטטרים, ושלח שניים מנזיריו, פרסבט ואוסליביה, להשתתף בקרב קוליקובו (1380). פרסבט נהרג מיד בתחילת הקרב כשנלחם נגד בוגיטאר טטרי. האב סרגיי נפטר ב-1392 והמנזר עצמו נשרף באש כאשר יחידה מטעם אורדת הזהב פלשה לאזור ב-1408.
היסטוריה > המאה ה-15

האב סרגיי הוכרז כקדוש של נסיכות מוסקבה ב-1422. באותה שנה נבנתה קתדרלת האבן הראשונה על ידי קבוצה של נזירים סרבים, שהקימו מקלט במנזר לאחר קרב קוסובו. שרידיו של האב סרגיי מצויים מאז בקתדרלה, המוקדשת לשילוש הקדוש. ציירי האיקונינים הרוסים הבכירים של רוסיה, אנדריי רובלב ודנייל צ'יורני, הוזמנו על מנת לקשט את הקתדרלה בפרסקות. המסורת שהונהגה מאז הייתה שבני משפחת המלוכה של נסיכות מוסקבה מוטבלים במקום ומתפללים שם.
ב-1476 הזמין איוואן השלישי מספר אומנים מפסקוב על מנת שיבנו עבורו את כנסיית רוח הקודש. מבנה זה הוא אחת הדוגמאות הבודדות ששרדו מאז לכנסייה רוסית עם מגדל פעמונים. פנים הכנסייה מכיל את הדגמים הקדומים ביותר של אריחי זכוכית קישוטיים. בתחילת המאה ה-16 הוסיף ואסילי השלישי את אגף ניקון ואוהל סראפיון. במקומות הללו נקברו כמה מתלמידיו של האב סרגיי.
היסטוריה > המאה ה-16

בנייתה של קתדרלת לקיחתה של מריה הקדושה לשמים נמשכה 26 שנים, והיא החלה ב-1559 לפי הוראה של איוואן האיום. הקתדרלה מבוססת על הקרמלין במוסקבה, אך גדולה ממנו בהרבה. בין האיקונות מהמאות ה-16 עד ה-18 מוצגת יצירת המופת של האמן סימון אושאקוב, האיקונין של הסעודה האחרונה. קבוצה של אמנים מירוסלבל צבעה את הקירות הפנימיים בפרסקות בצבעי סגול וכחול ב-1684. בקטקומבה קבורים בוריס גודונוב, משפחתו ומספר פטריארכים אחרים מהמאה ה-20.
עושרו ושטח אדמותיו של המנזר גדלו מאוד במהלך המאה ה-16. במקביל, העצים שמסביב למנזר הוסרו, ובמקומם הוקם כפר ליד חומות המנזר. הכפר הזה התפתח לעיר המודרנית סרגייב פוסאד. הקלויסטר עצמו היה מרכז חשוב של תיעוד ההיסטוריה וציור איקונינים. מול חומות המנזר הוקם מנזר הנשים על שם הקדוש פאראסקבאס.
היסטוריה > המאה ה-17

גדר הכלונסאות מעץ שהקיפה את הקלויסטר הוחלפה בחומת אבן שאורכה 1.5 ק"מ ב-1550, והיו בה 12 מגדלים שמילאו תפקיד חשוב בהגנת המנזר מפני המצור הפולני-ליטאי שהיה בין 1608 ל-1610. ב-1618 המלך ולאדיסלב הרביעי מפולין צר על המנזר, אך לא הצליח במאמציו לכבוש אותו. כעדות למצור זה לא תוקן חור שנפער בשערי הקתדרלה.
עד לתקופה שבה הקיסר פיוטר הגדול הצליח פעמיים למצוא מקום מחסה במנזר, בשלהי המאה ה-17, נבנו במנזר בניינים ספורים. בהם ארמון הבארוק של הפטריארכים, וארמון מלוכה שחזיתו צבועה בדגם לוח שחמט. הרפקטוריום על שם האב סרגיי, ששטחו 510 מ"ר ואף הוא צבוע בדגם לוח שחמט, נחשב לחדר הגדול ביותר ברוסיה. כנסיית לידתו של יוחנן המטביל (1699–1693) מומנה על ידי משפחת סטרוגאנוב ונבנתה מעל אחד השערים. מבנים אחרים מהמאה ה-17 כוללים את תאי הנזירים, בית חולים עם כנסייה סמוכה וקפלה שנבנתה מעל באר מים מקודשת ב-1644.
היסטוריה > המאה ה-18 והמאה ה-19

ב-1744 הוענק לקלויסטר שבמנזר מעמד של לאוורה על ידי הקיסרית יליזבטה. המטרופוליט של מוסקבה התמנה בעקבות זאת לארכימנדריט של הלאוורה. יליזבטה חיבבה את הלאוורה ובכל שנה הלכה ברגל ממוסקבה לקלויסטר. בן זוגה הסודי, אלכסיי ראזמובסקי, ליווה אותה במסעותיה ומימן כנסיית בארוק גדולה עבור הבתולה מסמולנסק, וכנסייה זו הייתה הבניין החשוב האחרון שנבנה במנזר. תרומה נוספת של יליזבטה ללאוורה הייתה מגדל הפעמונים הכחול-לבן בסגנון הבארוק, שגובהו 88 מטרים והוא אחד הבניינים הגבוהים ביותר ברוסיה מאז. האדריכלים שבנו את המגדל היו איוואן מיצ'ורין ודמיטרי אוכטומסקי.
במהלך המאה ה-19 הלאוורה שמרה על מעמדה כמנזר הרוסי העשיר ביותר. ב-1742 הוקם בה בית קברות, וב-1814 הוא הוחלף באקדמיית הכנסייה הנוצרית. בתקופה זו הוקמה הספרייה בלאוורה המכילה אוסף מכובד של כתבי יד וספרים שהשתמרו מאז הקמתה. אוסף חפצי הקודש מימי הביניים משך אלפי מבקרים. הלאוורה שמרה על מספר נחלות בסרגייב פוסאד, ואחת מהן היא מקום הקבורה של הפילוסופים השמרניים קונסטנטין לאוניטב ווסילי רוזנוב.
היסטוריה > המאה ה-20

ב-1920 סגרה ממשלת ברית המועצות את הלאוורה. הבניינים עברו לשימושם של מוסדות אזרחיים או הוכרזו כמוזיאונים. ב-1930 נהרסו פעמוני המנזר, כולל פעמון הצאר שמשקלו היה 65 טון. פאוול פלורנסקי ותומכיו נכשלו בהשגת מטרתם שהייתה למנוע מהשלטון לגנוב ולמכור את אוסף חפצי הקודש הנוצריים. חפצים רבים אבדו או הועברו לאוספים אחרים.
בזמן מלחמת העולם השנייה נקט סטלין בגישה יותר מקלה כלפי הכנסייה, וב-1945 הלאוורה חזרה לבעלותה של הכנסייה הפרבוסלבית הרוסית. ב-16 באפריל 1946 התחדשו הטקסים הדתיים בקתדרלת לקיחתה של מריה הקדושה לשמים, וב-1948 נפתחה האקדמיה מחדש. הלאוורה שימשה כמקום המושב של פטריארך מוסקבה עד 1983, ובאותה שנה הפטריארך הורשה לעבור למנזר דנילוב במוסקבה. לאחר מכן המנזר המשיך לשמש כמרכז ראשי ללימודי דת. עבודות השחזור העיקריות התבצעו בשנות ה-60 וה-70. ב-1993 לאוורת השילוש הקדוש הוכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
כיום מתגוררים במנזר כ-200 נזירים ופועלות בו 10 כנסיות.
הערות שוליים

↑  זו משמעות המילה האנגלית Assumption בהקשר של הנצרות
↑  ראש המנזר (בכנסייה הרוסית הפרבוסלבית)
| הכנסייה האורתודוקסית הרוסית    Русская православная церковь |
| --- | --- | --- |
| אישים | ולדימיר הראשון, נסיך קייב • פטריארך • קיריל הראשון • אנדראס הקדוש • קירילוס ומתודיוס • ניקון • אלכסיי השני |  |
| מבנים | קתדרלת העלייה לשמים • כנסיית וסילי הקדוש • לאוורת השילוש-סרגייב • קתדרלת ישו המושיע • מנזר דנילוב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415639705171  GND: 10150994-7  ISNI: 0000 0001 0670 2749  LCCN: n82165215  LNB: 000187640  MusicBrainz: 4cbd40ff-bb5f-472a-a188-303d5323558f  NKC: kn20030108002  SUDOC: 03223970X  VIAF: 146609095   WorldCat (עם VIAF): 146609095
לוי שליט

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 שפות היצירה:  עברית, יידיש 
 
לוי שליט (ביידיש: שאַליט; באנגלית: Levi Shalit; במקור: שאַליטאַן; 2 באוגוסט 1918 – 10 במרץ 1994) היה עיתונאי וסופר ביידיש, בעברית ובאנגלית.
קורות חיים

שליט נולד בשם לוי שליטן (שאליטאן) נולד ב-1918 בקויבישב (Куйбышев) שברוסיה, שאליה נמלטו הוריו הליטאים עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. כעבור ארבע שנים שבה המשפחה לליטא העצמאית, לעיר מֶמֶל, שם למד בבתי ספר גרמניים יסודיים ותיכוניים, ולאחר מכן בישיבות טֶלז וסלובודקה.
בגיל צעיר החל לכתוב שירה, אך עד מהרה עבר לעיתונאות, שבה הפגין כישרון ורכש לעצמו שם. כתב בשם העט "שליט" (שאליט), שלימים אימץ כשמו.
ב-1936 החל לכתוב בעיתונים וכתבי עת יהודיים. היה ציוני מנעוריו, ב-1938 הצטרף להסתדרות הציונית, ונשא הרצאות מטעמה במקומות שונים.
עם הפלישה הנאצית בקיץ 1941 וכינון גטו שאוולי נכלא בו, ובשנים 1942–1944 נטל חלק בפעולות המחתרת בגטו של קבוצת "מצדה". ב-1944 נשלח למחנה הריכוז דכאו שבדרום גרמניה.
עם שחרור המחנה על ידי הצבא האמריקני באביב 1945 נותר בגרמניה, ועבר לעיר מינכן שבאזור הכיבוש האמריקאי, שם התרכזה שארית הפליטה. במינכן ייסד וערך את העיתון הראשון של הניצולים, "אונדזער וועג" ('דרכנו'). החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מינכן.
בשנת תש"ט פרסם את זיכרונותיו מתקופת המלחמה: "אזוי זיינען מיר געשטאָרבן" ('כך מַתנוּ').
מ-1946 ועד 1950 היה פעיל בתנועה הציונית ונסע לשליחויות, בהן בישראל.
ב-1951 הוזמן על ידי ראשי הקהילה היהודית בדרום אפריקה לנהל את פעולות המגבית היהודית וכן להרצות בקרב הקהילות היהודיות בדרום אפריקה ובמערבה על ההיסטוריה, התרבות והספרות היהודיות.
בשנת 1953 רכש בשותפות עם שמריה לוין (נפטר ב-1965) את השבועון היהודי "אַפֿריקאַנער אידישע צײַטונג" ('העיתון היהודי האפריקני', The African Jewish Newspaper), וערך אותו עד במשך שלושה עשורים, עד 1983. שליט אסף והחזיק צוות מוכשר, הצליח לדאוג לפרסום נרחב בעיתון, ותחת עריכתו כתבו לעיתון סופרים נודעים מרחבי העולם.
היה זה העיתון היידי היחידי בדרום אפריקה, ובשיאו עמדה תפוצתו על 3,000 קוראים בשבוע.
אף שהירידה בקוראי היידיש הביאה לבסוף לסגירתו, הרי בשלושים השנים שערך שליט את העיתון היה ה"אַפֿריקאַנער אידישע צײַטונג" גורם משמעותי בספרות היידיש במדינה.
ישב ביוהנסבורג.
בשנות ה-70 פרסם שני ספרים בהוצאת ה"אפריקאנער אידישע צייטונג": "א יִיד אין דער וועלט" ('יהודי בעולם'; תשל"ב 1972) ו"צייטן דערציילן" ('זמנים מספרים'; תשל"ה 1974).
בשנת 1980 ראה אור ספרו "Beyond Dachau".
בשנת 1983 עלה שליט לישראל.
בשנת תשמ"ח-1988 התפרסם ספרו "נסיעות וזכרונות".
היה נשוי לחנה לבית דוֹמְבּ ואב לבן ובת.
נפטר ב-1994.
נקבר בבית העלמין ירקון.
בשנת תשנ"ו-1996 התפרסם בהוצאת דביר קובץ מתוך עזבונו: "מאידך גיסא: עיונים בהיסטוריה היהודית", שבו קובצו מאמריו המאוחרים, העוסקים בהיבטים שונים של הגותו: "הדואליזם היהודי – "הכניסה לעולם" בלי לוותר על דביקות במסורת היהודית; השונוּת היהודית בגולה; חקר שפינוזה; הזרמים ביהדות המודרנית; קיום תרבותי יהודי; ציונות ומדינת ישראל."
כתביו

משיח-טרוימען אין לייוויקס דראמאטישע פּאָעמעס, מינכן: איינזאם, תש"ח-1947.
אזוי זיינען מיר געשטאָרבן, מינכן: [חמו"ל], תש"ט. ('כך מַתנוּ') (זיכרונותיו משנותיו במחנה)
א יִיד אין דער וועלט, יוהנסבורג: דער אפריקאנער יידישע צייטונג, תשל"ב 1972.
צייטן דערציילן, יוהנסבורג: די אפריקאנע יידישע צייטונג, תשל"ה 1974.
"The Road From Dachau: 30 Years After the Liberation," Supplement to Jewish Affairs (Johannesburg), June 1975.
Beyond Dachau, Johannesburg: Kayor, 1980.
נסיעות וזכרונות, רמת השרון: דר, תשמ"ח 1988.
מאידך גיסא: עיונים בהיסטוריה היהודית, תל אביב: דביר, תשנ"ו 1996. (מתוך עזבונו)
לקריאה נוספת

'לוי שליט ז"ל', פרסומי מוזיאון הלוחמים והפרטיזנים ח,9 (1994), 51–52.
לוי שליט, 'חמישים שורות בלבד', פרסומי מוזיאון הלוחמים והפרטיזנים ח,9 (1994), 53–55. (קטע ביוגרפי)
מאידך גיסא (1996), עמ' 7–9.
'Shalit, Levi,' in: The Author's & writer's who's who, 1971, p. 716.
Joseph Sherman (Ed.), From a Land Far Off: South African Yiddish Stories in English Translation, Cape Town: Jewish Publications, South Africa, 1987, p. 182.
הערות שוליים

↑  Joseph Sherman (Ed.), From a Land Far Off: South African Yiddish Stories in English Translation, Cape Town: Jewish Publications, South Africa, 1987, p. 8.
↑  לוי שליט באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  מאידך גיסא, באתר כנרת זמורה-ביתן דביר.
↑  סקירה וביקורת: Niel Hirschson, 'Levi Shalit, "Beyond Dachau" (1980),' Jewish Affairs 35,7 (1980), 31-33; ברנרד לוינסון, 'א בוך פון פייער', די צוקונפט 3, 87 (1981), 118.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527376205171  VIAF: 308283215   WorldCat (עם VIAF): 308283215
כפר חונה

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  ג'זין
 שטח:  2.201 קמ"ר
 גובה:  1,100 מטרים
 קואורדינטות:  33°29′35″N 35°35′10″E﻿ / ﻿33.493055555556°N 35.586111111111°E﻿ / 33.493055555556; 35.586111111111 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןכפר חונה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןכפר חונה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כְּפַר ח֫וּנָה (בערבית: كفرحونة, בתעתיק מדויק: כפרחונה) הוא כפר בלבנון, צפונית לנהר הליטני בנפת ג'זין. בכפר מתגוררים כ-3,000 תושבים: נוצרים קתולים יוונים ומוסלמים שיעים.
גאוגרפיה

כפר חונה נמצא בגובה 1,100 עד 1,400 מטרים מעל פני הים, צפונית לנהר הליטני. הוא נמצא במרחק 20 קילומטר מצידון, 40 קילומטר מביירות וכ-22 קילומטר מהגבול עם ישראל.
היסטוריה

מעט מאוד ידוע על ההיסטוריה של הכפר. בשנת 1838 ציין המיסיונר האמריקאי שהשתקע בלבנון, עלי סמית, שהכפר ממוקם בסמיכות לאזור א-תופאח.
שם

על פי המסורת המקומית, שם הכפר מגיע מארמית ושמו המקורי הוא "כפר אחונא", שמשמעו "כפר האחים הקטנים".
הערות שוליים

↑  Kafarhouna, South Lebanon, Lebanon, CityFacts
↑  א' רובינסון וע' סמית, מחקרים מקראיים בארץ ישראל, הר סיני וערביה פטריאה, כרך III, 1841, עמ' 188
לוס אנג'לס (מחוז)

ערך זה עוסק במחוז בקליפורניה. אם התכוונתם לעיר בקליפורניה, ראו .
לוס אנג'לס (באנגלית: Los Angeles County, הידוע גם כ-L.A. County) הוא מחוז בדרום קליפורניה.
אוכלוסיית מחוז לוס אנג'לס מונה כ-10 מיליון תושבים (נכון ל-2018) והוא המחוז המאוכלס ביותר בארצות הברית. במחוז חיים כרבע מאוכלוסיית קליפורניה על שטח בגודל מדינת קונטיקט עם אוכלוסייה בגודל הדומה לכל מדינת מישיגן. ישנן 88 ערים במחוז. העיר הגדולה ביותר במחוז היא עיר המחוז, לוס אנג'לס. מבחינה פוליטית מצביע המחוז ברובו למפלגה הדמוקרטית.
היסטוריה

ההיסטוריה של האזור מתחילה עם התיישבות ספרדים במאה ה-18.
בשנת 1781 הגיעו לאזור 44 מתיישבים ספרדים ל"מיסיון סן גבריאל" כיום בעיר סן גבריאל. משם המשיכו מלווים ביחידה של הצבא הספרדי והקימו עיירה קטנה לא הרחק משם וקראו לה – "El Pueblo de Nuestra Señora Reina de los Ángeles sobre el Río Porciúncula". התרגום מספרדית: "העיירה של הגברת שלנו, מלכת המלאכים על גדות נהר פורסיקולה" או בקיצור לוס אנג'לס.
עם הקמתו, בשנת 1850, מחוז לוס אנג'לס היה יותר גדול ממה שהוא כיום והשתרע על שטחים בהם ממוקמים כיום מחוזות: סן ברנדינו, קרן ואורנג'. עם השנים הוחלט להקטין את המחוז ולהקים מחוזות חדשים כמו: מחוז סן ברנרדינו בשנת 1853, מחוז קרן בשנת 1866 ומחוז אורנג' בשנת 1866.
גאוגרפיה

מחוז לוס אנג'לס משתרע על שטח יבשתי וימי של 12,308 קמ"ר. קו החוף של האוקיינוס השקט הוא 110 ק"מ. רוב השטח הגאוגרפי של המחוז בנוי (בעיקר בדרומו) אך עדיין ישנם שטחים גדולים מאוד של טבע מכל הסוגים כגון: רכסי הרים, עמקים, נהרות, אגמים ויערות.
נהר לוס אנג'לס, ריו הונדו (שהוא פלג של נהר לוס אנג'לס) ונהר סן גבריאל הם שלושת הנהרות העיקריים העוברים בעמק.
ריכוזי האוכלוסייה העיקריים הם באגן לוס אנג'לס ובעמקים סן פרננדו וסן גבריאל.
גאוגרפיה > ערים עיקריות

הערים העיקריות במחוז הן:
לוס אנג'לס כ-4 מיליון תושבים.
לונג ביץ' כ-500 אלף תושבים.
גלנדייל כ-200 אלף תושבים.
סנטה קלריטה כ-177 אלף תושבים.
פומונה כ-163 אלף תושבים.
טוראנס כ-148 אלף תושבים.
פסדינה כ-148 אלף תושבים.
פאלמדייל כ-147 אלף תושבים.
לנקסטר כ-145 אלף תושבים.
אל מונטה כ-126 אלף תושבים.
אינגלווד כ-118 אלף תושבים.
דאוני כ-113 אלף תושבים.
וסט קובינה כ-112 אלף תושבים.
נורווק כ-109 אלף תושבים.
ברבנק כ-108 אלף תושבים.
קומפטון כ-97,550 אלף תושבים.
סנטה מוניקה כ-89,736 תושבים.
אגורה הילס כ-20,299 תושבים.
מאליבו כ-12,645 תושבים.
תחבורה

ללוס אנג'לס בעיות מבחינת תחבורתית ומבחינת תחבורה ציבורית בפרט. העיר מלאה בכבישים ומחלפים מסובכים ואינה ידידותית לעוברי אורח. לרוב תושבי העיר יש רכב פרטי ותחבורה ציבורית כמו אוטובוסים נכשלה.
נמל התעופה הגדול של המחוז הוא נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס בלוס אנג'לס. נמלי תעופה חשובים נוספים הם: נמל תעופה לונג ביץ' בלונג ביץ' ונמל תעופה בוב הופ בברבנק.
העיר לוס אנג'לס היא מרכז חשוב לרכבות משא המעבירות סחורה משני נמלים חשובים: נמל לוס אנג'לס ונמל לונג ביץ' שהוא הנמל הגדול בקו החוף המערבי של ארצות הברית. מסילות רכבת של יוניון פסיפיק ומסילות נוספות מגיעות ישירות עד הנמל הימי.
מהנמל הימי של לוס אנג'לס מופעלת מעברות לאבלון שנמצאת באי סנטה קטלינה באוקיינוס השקט, לא הרחק מהעיר לוס אנג'לס.
רכבות נוסעים מופעלות על ידי "אמטרק", המפעילה רכבות בין עירוניות למרחקים קצרים וארוכים, "מטרולינק", המפעילה קווים פרבריים, והרכבת התחתית של מחוז לוס אנג'לס המפעילה רכבת תחתית המשרתת את לוס אנג'לס ופרבריה.
כלכלה

התעשייה הגדולה ביותר של מחוז לוס אנג'לס היא סחר בינלאומי בזכות נמל לוס אנג'לס ונמל לונג ביץ'. תעשיית הסרטים של הוליווד מגלגלת מיליארדים מדי שנה.
לוסי אטקינסון

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1817 סנדרלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  13 בנובמבר 1893 (בגיל 76) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 בן או בת זוג:  תומאס וילטאם אטקינסון 
 
לוסי שרארד אטקינסון (באנגלית: Lucy Sherrard Atkinson;‏ 1817–1893) הייתה חוקרת וסופרת אנגלית, שנסעה ברחבי מרכז אסיה וסיביר באמצע המאה ה-19.