stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זיגמונד פרויד
השפעות פרויד על עולם הרוח והתרבות

פרויד ראה עצמו כמדען, אך מחקרו והגותו נגעו למגוון רחב של נושאים אחרים. שאלות, כדוגמת מהו הטוב והרוע, האהבה וההרס, או מהו מוסר ומה מקורו, מקבלות מענה מקיף בפסיכואנליזה הפרוידיאנית.
נהוג לראות בפרויד כמי שעסק בתחום הדעת המכונה "פסיכולוגיה". אולם במחקר עמוק, מקיף ומהותי כמו שלו, לא ניתן לִתְחוֹם את המסקנות לענף מדעי אחד, שהרי חדרו גם לנימים הדקים של הפילוסופיה, האנתרופולוגיה, הסוציולוגיה, האטימולוגיה, האמנות ועוד.
יש הרואים את פרויד כאחד מאבות המחשבה הפוסטמודרנית. הרעיון שהאדם מונע על ידי יצריו הקדומים, וכן הרעיון של הצדקה רציונלית שלנו למעשינו ללא מודעות למתחולל בנפשנו, משמשים טענות בזכות נטישת ההגיון החברתי, האידאולוגי והפוליטי, והן כשלט מחאה כנגד ריסון עצמי ועידון תרבותי, הנתפסים כמזויפים.
עם זאת, תפיסת שיטתו של פרויד כדוגלת באי-השמעות להגיון ולמוסר (שהוא למעשה מנגנון מניעה תרבותי) אינה מוצדקת. האדם האידיאלי של פרויד הוא דווקא האדם הרציונלי, בעל המודעות ויכולת הבחירה, שמסוגל להכיר במציאות כמו שהיא מבלי לסבול מקונפליקטים לא מודעים. בעיני פרויד, תפקידה של הפסיכואנליזה היא להפוך את בני האדם לשלמים יותר, מחוברים יותר לעצמי האמיתי שלהם ובעלי הבנה טובה יותר לגבי מבנה נפשם; זאת כדי שיוכלו לחיות את חייהם חופשיים מעולן של הפרעות נפשיות וקונפליקטים פנימיים. לדבריו, אין תכליתם של ההפרעות הנפשיות אלא סירוס העצמי האמיתי, על שלל יכולותיו ומלוא הפוטנציאל שבו.
ב-24 ביולי 1918, נערך בהר הצופים טקס הנחת אבן הפינה של האוניברסיטה העברית. בטקס נאם הלורד ארתור ג'יימס בלפור והצהיר: "הפרופסורים זיגמונד פרויד, אלברט איינשטיין ואנרי ברגסון הם שלושת היהודים אשר השפיעו ביותר על ההגות והתרבות המודרנית".
בתרבות

הסרט הראשון בו מופיעה דמותו של פרויד, הוא
"Freud: The Secret Passion" משנת 1962 על פי עבוד של עלילה שכתב ז'אן-פול סארטר. הסרט מתמקד בחייו המוקדמים של פרויד בין השנים 1885 ל-1890 ומאחד מקרי בוחן רבים של פרויד לבודדים, וכן חברים אישיים רבים שלו לדמויות בודדות.
בשנת 1984 הפיק ה-BBC מיני-סדרה בת 6 פרקים בשם
"Freud: the Life of a Dream".
המחזה "The Talking Cure" והסרט שבא בעקבותיו - "שיטה מסוכנת" מתמקדים בקונפליקט בין פרויד לקרל יונג, והם מבוססים בחלקם על ספר העיון A Most Dangerous Method מאת ג'ון קר.
במרגז הספר "The Seven-Per-Cent Solution" מאת ניקולס מאייר, מפגש בין פרויד לבין הבלש הבדיוני שרלוק הולמס, כאשר החלק העיקרי מהעלילה מראה את פרויד עוזר להולמס להתגבר על התמכרותו לקוקאין.
הסדרה האוסטרית-גרמנית בת 8 הפרקים "פרויד" משנת 2020 עוסקת בפרויד הצעיר הפותר תעלומות רצח. הסדרה ספגה ביקורת על כך שפרויד מוצג בה כנעזר במדיום בעל כוחות על-טבעיים, בעוד שבמציאות פרויד היה ספקן למדי לגבי העל-טבעי.
פרויד גם עוזר לפתור מקרה רצח ברומן משנת 2006 ששמו
"The Interpretation of Murder".
פרויד משמש לאפקט קומי יותר בסרט "Lovesick" משנת 1983, שבו אלק גינס מגלם את רוחו של פרויד הנותן עצות אהבה לפסיכיאטר מודרני בגלומו של דאדלי מור.
פרויד מוצג באור קומי גם בסרט "ההרפתקה המצוינת של ביל וטד" משנת 1989. פרויד, המגולם על ידי רוד לומיס, הוא אחת מכמה דמויות היסטוריות שגויסו על ידי הדמויות הראשיות הנוסעות בזמן שבסרט כדי לסייע להן להעביר את המצגת שלהן בשיעור היסטוריה בבית הספר.
בשנת 2020 עלתה ב"נטפליקס" הסדרה "פרויד", שבה פרויד מסייע לפתור תעלומות פשע בווינה בשנות ה-80 של המאה ה-19
יחסו ליהדות ולציונות

פרויד היה אתאיסט; בהקדמתו למהדורה העברית של "טוטם וטאבו" כתב פרויד שהוא מנוכר לחלוטין לדת אבותיו, "כמו לכל דת אחרת". מאידך, הוא ממשיך שם וכותב שמעולם לא הכחיש את השתייכותו לעמו, חש את עצמיותו כיהודי ואינו מבקש שתהיה אחרת.
אף שפרויד סבר כי הדת היא סוג של נוירוזה (ואולי הטובה שבנוירוזות), הוא מעולם לא ניסה להסתיר את יהדותו, ובהזדמנויות רבות אף התגאה בה. את התכתבויותיו הפרטיות תיבל בטבעיות במילים השאובות משפת היידיש. עם זאת חשש שמא, בשל יהדותו ויהדות תלמידיו, תוגדר הפסיכואנליזה כ"מדע יהודי" ותידחה בשל כך בחוגי האקדמיה, מה שאכן התרחש תחת השלטון הנאצי. יתרה מזאת, הוא עצמו העלה את החשש שמא האנטיפתיה נגד הפסיכואנליזה מקורה בכך שראשון נציגיה הוא יהודי. יש הסבורים שפרויד קירב מאוד את תלמידו קרל יונג, שהיה שווייצרי-אתני ונוצרי, כדי שהפסיכואנליזה תהיה מקובלת יותר על האקדמיה האירופית.
יחסו של פרויד לציונות היה מורכב. הוא ראה בציונים, לפחות בהתחלה, משוגעים בעלי רעיון משיחי. במכתב ששלח בשנת 1930 לראש סניף קרן היסוד בווינה, ביטא פרויד הסתייגות חריפה מן הציונות מטעמים שונים ובין היתר בגלל יחסה לתושבים הערביים בארץ ישראל: "הפנאטיות של אנשינו, שאין לה כל יסוד, אחראית במידה מסוימת לחוסר האמון שהתעורר בקרב הערבים. אין בליבי כל אהדה לדבקות השגויה שהופכת חתיכת קיר הרודיאני לשריד קדושים לאומי, ועל ידי כך פוגעת ברגשותיהם של ילידי המקום". עם זאת, הוא נתן ביטוי לסולידריות שלו עם יהודי ארץ ישראל, בהיותו חבר הדירקטוריון הראשון של האוניברסיטה העברית, ובכך שוויתר על תמלוגים לאחד מספריו שתורגם לעברית. במכתב משנת 1913 לעמיתתו היהודיה סבינה שפילריין, אם לשתי בנות שנכנסה להיריון, כתב כי "הוא רוצה לחשוב שהוולד יהיה ילד ויתפתח כציוני וחסון". לאחר שנולדה לה בת, כתב לה: "טוב הדבר שהתינוק זה 'היא'. כעת אפשר להרהר בינתיים שוב בדבר זיגפריד בלונדיני".
בספרו האחרון, "משה האיש והדת המונותאיסטית" (Der Mann Moses und die monotheistische Religion;‏ 1939), טען פרויד שהיהדות מסייעת לשחרר את האנושות מכבלי העולם האמפירי ופותחת אפשרויות חדשות למחשבה ולפעולה. הוא טען כי מקור היהדות הוא ברגשות אשם ובניסיון לכפר על רצח אב קדמון, הוא משה.
הנצחה

בית הולדתו של פרויד בצ'כיה הפך למוזיאון. הבית בו התגורר פרויד שנים ארוכות בעיר וינה ובו קיבל רבים ממטופליו הוא מוזיאון המושך מבקרים רבים מדי שנה. גם הבית בו התגורר פרויד בפרבר של לונדון באנגליה בשנה האחרונה לחייו הפך למוזיאון. מעבר פרויד שבאנטארקטיקה נקרא על שמו.
רחובות על שמו קרויים בערים תל אביב-יפו, חיפה, באר שבע, דאלית אלכרמל, רמלה ונתניה.
בירושלים נקראת כיכר עירונית על שמו.
הבניין בו שכנה דירתו של פרויד בווינה
דלת הכניסה לביתו של פרויד בווינה
פסלו של פרויד ברחוב בלונדון בו התגורר
קפה לנדתמן בווינה בו נהג פרויד לשבת בקביעות
ב-18 באפריל 1999, הנפיק השירות הבולאי סדרה שנייה של 6 בולי דאר על נושא "תרומת היהודים לתרבות העולם בעת החדשה"; בסדרה זו הוקדש בול לזכרו של זיגמונד פרויד שעליו מופיע דיוקנו. האמנית מאשה יוזפפולסקי עיצבה את הבול.
ב-2024 יצא לאור סרט דוקומנטרי על חייו של פרויד: פרויד. האאוטסיידר.
לקריאה נוספת

אריך פרום, שליחותו של זיגמונד פרויד: ניתוח אישיותו והשפעתו, תרגמה ברכה פרוינדליך, הוצאת א' רובינשטיין, 1987.
פיטר גיי, פרויד - פרשת חיים לזמננו, הוצאת דביר, 1993
אנתוני סטור, פרויד, הוצאת פפירוס, 1993
אנתוני סטור, פרויד: מבוא ביקורתי קצר, מאנגלית: משה זינגר, הוצאת ידיעות אחרונות, 2012. (קישור ל-פרק ראשון מתוך הספר: חייו ואישיותו, באתר פסיכולוגיה עברית)
מרגרט מוקנהאופט, זיגמונד פרויד - חוקר מסתורי התת-מודע, הוצאת משכל, 2000
ריצ'רד וולהיים, פרויד, דביר, 2001. (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
יוסף חיים ירושלמי, משה של פרויד, הוצאת שלם, 2005
רוני סולן, חידת הילדות, הוצאת מודן, 2007
גבי שפלר (עורך), פרויד, תרבות ופסיכואנליזה: עיונים חדשים בתרבות בלא נחת, הוצאות דביר ומאגנס, 2009. (קישור ל-פתח דבר מתוך הספר, באתר "טקסט")
מרק אדמונדסון, מותו של זיגמונד פרויד, הוצאות, כתר ו"עברית", 2009
רות רונן, אמנות ללא נחת, עם עובד, 2010
שאול חיימוביץ', פרויד והפסיכיאטריה, רסלינג, 2010
פול פריס, ד"ר פרויד ביוגרפיה, מאנגלית: דפנה לוי, ספרי עליית הגג ולמשכל, 2010. (קישור ל-הקדמה לספר באתר "טקסט")
לידיה פלם, פרויד האיש: ארכאולוג של הנפש, מצרפתית: דניאלה יואל, הוצאת רסלינג, 2010
ג'נט מלקולם, בארכיונים של פרויד, מאנגלית: אביעד שטיר. ספרי עליית הגג, ידיעות ספרים, 2010
מרקו מאואס, פרויד עם לאקאן, רסלינג, 2007
ז'אן מישל קינודוז, לקרוא את פרויד: גילוי כרונולוגי של יצירת פרויד, מצרפתית: אמוץ גלעדי, הקדמה ועריכה מדעית: אפחס בוראס, הוצאת תולעת ספרים, 2010
אדוארד סעיד, פרויד והלא-אירופאי, מאנגלית: יעל סלע, רסלינג, 2005
גוצ'ה סמילבסקי, אחותו של פרויד, תרגם מאנגלית: אמיר צוקרמן, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2016, (253 עמודים)
זיגמונד פרויד, Group psychology and the analysis of the ego, הוצאת נורתון, 1989
זיגמונד פרויד, מכתבים, תרגם, האיר וערך: ערן רולניק, הוצאת מודן, 2019
ג'ורג' סילבסטר פיראק, פרויד מתעמת עם הספינקס; משמעות החיים על פי איינשטיין, הוצאת נהר ספרים, 2020
צור מהלאל, ענת, אנליזה מן העבר האחר: מטופלי פרויד כותבים, הוצאת רסלינג, 2021.
Robert S. Wistrich, The Jews of Vienna in the Age of Franz Joseph, Oxford University Press, 1989, chapter 16. The Jewish Identity of Sigmund Freud, pp. 537-582
קבר אלישע

| --- | --- |

"ראש ההר" המיוחס למקום קברו של אלישע בסטלה מאריס
 נתונים כלליים
 נקבר:  אלישע בן שפט הנביא
 תאריך פטירה:  המאה ה-8 לפנה"ס
 תקופה:  ממלכת ישראל
 תאריך גילוי:  המאה ה-12
 מגלה:  לא ידוע
 עיר:  חיפה
 בית הקברות:  הר הכרמל
 מיקום:  מנזר סטלה מאריס
 ידוע כסגולה:  לתחיית המתים
 קואורדינטות:  32°49′38″N 34°58′12″E﻿ / ﻿32.827130142696°N 34.970081271168°E﻿ / 32.827130142696; 34.970081271168
  (למפת חיפה מוגדלת) קבר אלישע(למפת חיפה רגילה) קבר אלישע(למפת הגליל המערבי רגילה) קבר אלישע(למפת הגליל המערבי מוגדלת) קבר אלישע
 
מקום קברו של אלישע בן שפט הנביא אינו מתואר בתנ"ך, אך על פי מסורת יהודית מראשית המאה ה-13, קברו שכן במערה בראש הר הכרמל מעל מערת אליהו, ב"מר אליאס". המערה שמזהה מסורת זו נמצאת כיום בתחום מנזר הכרמליתים של סטלה מריס. מסורת יהודית מאוחרת יותר, ממחצית המאה ה-19, מזהה את קברו באזור השומרון.
הר הכרמל > רקע

ייחוס מערת אלישע בהר הכרמל אמנם קדום באופן יחסי למקומות הקדושים ויש לתארך את ייחוס המקום לסוף המאה ה-12.
בניגוד למסורת מערת אליהו (רבו של אלישע) המייחסת את המערה למקום מחבואו של אליהו הנביא בהר הכרמל, שבאופן נדיר אנו מוצאים עדויות לקיומה עוד מהמאה ה-4 לספירה.
בראשית המאה ה-13, בתקופת ממלכת הצלבנים, נוסד על הר הכרמל המסדר הכרמליתי בידי נזירים שחיו במערות בהשראת אליהו הנביא. לאחר נפילת עכו הצלבנית בשנת 1291 גורשו הנזירים מן הכרמל. באותה תקופה (ועוד קודם) אנו מוצאים כבר מספר עדויות על קיומה של מערת אלישע "בראש ההר", חלקם מאת כמה מחכמי ישראל הראשונים שפקדו את המקום.
בשנת 1631 החלו הכרמליתים במאמץ לשוב ולהתיישב במערת אליהו - המקום בו נוסד מסדרם. ואכן רק בראשית המאה ה-17 (בשל התנגדות השלטון העות'מאני) התיישבו הנזירים במעלה ההר, וקידשו מערה המצויה כיום בשטח מנזר סטלה מאריס. על פי עדותו של ז'אן דובדאן ממחצית המאה ה-17, מערת אלישע הייתה קדושה בתקופתו ליהודים, טורקים, מוירים, ערבים ולכל העדות הנוצריות כמערה נוספת של אליהו הנביא שבה היה מתגורר, והמערות התחתונות שימשו אותו ואת תלמידיו (בניהם אלישע) כבית מדרש ומקום ייעוץ לעם.
בראשית המאה ה-18, עולי הרגל החלו לציין את התיישבות הנזירים במתחם הקבר. רבי משה חיים קאפסוטו סביב שנת 1734, מעיד כי "במגדל שבראש ההר למעלה, שם מערה עם קבורת אלישע בן שפט... ומתחתיה (למערת אלישע) ישנו בית-הארחה של הנזירים הכרמליטאנים". בשנות ה-40 של המאה ה-18, הכרמליסטים אף אימצו את קבורת אלישע בראש ההר, כפי שמעיד רבי חיים בן עטר - "האור החיים" (או אחד מתלמידיו), כ-8 שנים אחרי ביקורו של רבי משה חיים קאפסוטו במערה (סביב שנת 1742): "מצאנו בית אחד בנוי חדש ממש, של אדום שבנו שם, שאומרים אלישע בן שפט דידהו (- שלהם). ומקריבים לפניו דברים של הבל, אלילי כספם וזהבם, ואין בזה הבית כי אם כומרים העובדים יזו וחיילותיו".
מאידך, כיום המסדר הכרמלי אינו תומך ואף כופר בתוקף במסורת קברו של אלישע במתחם.
חוקרי המקומות הקדושים ישראל מאיר גבאי, ישראל הרצברג והארכאולוג ד"ר יוסף סטפנסקי סיכמו בספרם את נושא קבר אלישע בהר הכרמל: "הנוסעים בימי הביניים הקדומים מזכירים את קברו של הנביא אלישע בן שפט מעל מערת אליהו (ב'מר אליאס', כיום במערה בתחום מנזר הכרמליתים של סטלה מריס). המקום נמצא בתוך מערה שבתוך המנזר כמתואר גם על ידי עולי הרגל כמקום שאסור להיכנס אליו".
הר הכרמל > המקורות

רבי מנחם החברוני ב"איגרת ר' מנחם ב"ר פרץ החברוני", סביב שנת 1215 לספירה:
ועליתי על ראש ההר, ושם ראיתי מערת אלישע הנביא, ובתוך המערה שני עמודים של שיש כנגד ירושלים שהיה רגיל להתפלל שם, והיה גולל ספר תורה שלו על העמודים ומתפלל שם במנין, והנרות דולקות שם יומם ולילה
ספר "תוצאות ארץ ישראל", סביב 1270-1320 לספירה:
שם בהר הכרמל, בשיפוע ההר, מערה, שם בית הכנסת לאליהו זכור לטוב. למעלה משם בראש ההר מערת אלישע
רבי אשתורי הפרחי בספרו "כפתור ופרח", סביב שנת 1313 לספירה:
שם בהר הכרמל, בשיפוע ההר, מערת אלישע
רבי גרשון בן אליעזר הלוי סגל (אנ') בספרו "איגרת הקודש (גלילות ארץ ישראל)", סביב שנת 1624 לספירה:
מר אליאס הוא מגדל בראש ההר, למעלה מהמערה הנזכרת, ושם בסמוך מערה ובתוכה קבורת אלישע בן שפט אשר יצק מים על ידי אליהו ז"ל
ספר "אגרת מספרת יחסותא דצדיקייא דארעא דישראל, שליחי ציון", סביב שנת 1626 לספירה:
מר אליאס, הוא מגדל בראש ההר למעלה מהמערה הנזכרת ושם בסמוך מערה ובתוכה קבורת אלישע בן שפט
רבי יחיאל היילפרין, בספרו "סדר הדורות", סביב שנת 1700 לספירה:
כתב גלילות ארץ ישראל, מראליש הוא מגדל גדול על ראש ההר במערה קבר אלישע הנביא
רבי משה חיים קאפסוטו ב"מסע ר' משה חיים קאפסוטו", סביב שנת 1734 לספירה:
ובשיפוע הר הכרמל מערה גדולה של אליהו הנביא שישב שם בתלמודו, ובמגדל שבראש ההר למעלה, שם מערה עם קבורת אלישע בן שפט... ומתחתיה ישנו בית-הארחה של הנזירים הכרמליטאנים
רבי חיים בן עטר - "האור החיים" (או אחד מתלמידיו) ב"פרשת אלה מסעי, איגרת מסע מירושלים", סביב שנת 1742 לספירה:
עלינו למעלה בראש ההר להשתטח על קברו של אלישע בן שפט שהוא קבור בראש הר הכרמל. וכיון שעלינו כמו מאה אמה ויותר מצאנו בית אחד בנוי חדש ממש, של אדום שבנו שם, שאומרים אלישע בן שפט דידהו. ומקריבים לפניו דברים של הבל, אלילי כספם וזהבם, ואין בזה הבית כי אם כומרים העובדים יזו וחיילותיו. ועלינו למעלה ומצאנו מערה קטנה ושם כותל אחד ובו חלון, וזה החלון חלול לקבר אלישע בן שפט
רבי משה ירושלמי בספרו "ידי משה", סביב שנת 1769 לספירה:
מר אליאס, הוא מגדל על ראש ההר ההוא שבו חצובה מערת אליהו הנביא, ובמגדל קבור אלישע בן שפט
רבי יעקב ברוך בספרו "חיבת ירושלים", סביב שנת 1785 לספירה:
מר אליאס, הוא מגדל בראש ההר למעלה מהמערה הנזכרת (-מערת אליהו) ושם בסמוך מערה ובתוכה קבורת אלישע בן שפט
רבי נתן מברסלב בספרו "ימי מוהרנ"ת", סביב שנת 1823 לספירה:
"משם הלכנו עד שבאנו על קבר אלישע בן שפט, אשר עד הנה עמד שם בית תיפלה שלהם, וזה סמוך סתר אותה הפאשי (המושל הטורקי) ועתה יכולים לילך על קברו הקדוש. ותהילה לאל היינו שם אנחנו כולנו בעזרת השם יתברך
רבי רחמים יוסף חיים אפולטקה בספרו "מסעי היר"ח", סביב שנת 1876 לספירה:
למעלה בראש ההר כנסייה של נוצרים, ויש אומרים כי שם קבור אלישע בן שפט הנביא זכרו יגן עלינו. ומפני ריבוי הצלמים אשר שם לא עלינו למעלה
רבי משה טננבוים בספרו "מסעות משה", סביב שנת 1924 לספירה:
בראש ההר יש מגדל ונקרא מר אליאס. במערה קבר אלישע הנביא בן שפט
רבי אשר אנשיל גרינוואלד בספרו "טוב ירושלים", סביב שנת 1934 לספירה:
על ראש הכרמל ישנו מגדל בשם מר אליאס, במגדל יש מערה בה נמצא קברו של אלישע הנביא (תרגום חופשי מיידיש)
הר הכרמל > סערת המתפללים היהודים

במאי 2023 עקב פרסומים בעמוד הטוויטר של כתב אתר וואלה! - יואב איתיאל, התחוללה סערה עקב תפילת חרדים במתחם המנזר. מאוחר יותר, הפרשה אף זכתה להתייחסות מהוותיקן. ביוני, תושב חיפה נעצר עקב תקיפת מתפלל חרדי שפקד את המקום. ב-18 ביוני, אורגנה הפגנה נגד המתפללים החרדים במתחם. ביולי, נעצרו ונחקרו תלמידי ישיבה חרדים שפקדו את המקום, בחשד לפגיעה ברגשות דת.
גורמים בכנסייה הקתולית טענו שמדובר בתופעה פרובוקטיבית ומאוד מדאיגה מבחינת הכנסייה, ולדבריהם: "אין במקום שום קבר של הנביא אלישע ושום נביא אחר... מקום זה הינו מקום תפילה אך ורק לנוצרים".
בניגוד לתיעודים היסטוריים שונים, וודיע אבו נאסר - יועץ הכנסיות בישראל ובכיר בקהילה הקתולית, טוען כי מעולם לא הייתה מסורת על קבר אלישע בכרמל: "הכרמליתים חיים על הכרמל כבר ארבע מאות שנה, ואילו היו סבורים שבמקום קבור הנביא אלישע - היו הנוצרים מחפשים את הקבר בעצמם. איש לא טען מעולם שהקבר שם. מה פתאום נזכרתם? אלו סיפורי סבתא".
השומרון

ישנה עדות יהודית מאוחרת יותר, ממחצית המאה ה-19, המשערת את קברו באזור השומרון.
אך ככל הנראה מדובר בהבנה שגויה של הכתוב, היות אלישע הוא היחיד בתנ"ך שקבורתו מתוארת, בלא לציין היכן נקבר.
וַיָּ֥מׇת אֱלִישָׁ֖ע וַֽיִּקְבְּרֻ֑הוּ וּגְדוּדֵ֥י מוֹאָ֛ב יָבֹ֥אוּ בָאָ֖רֶץ בָּ֥א שָׁנָֽה׃ וַיְהִ֞י הֵ֣ם ׀ קֹבְרִ֣ים אִ֗ישׁ וְהִנֵּה֙ רָא֣וּ אֶֽת־הַגְּד֔וּד וַיַּשְׁלִ֥יכוּ אֶת־הָאִ֖ישׁ בְּקֶ֣בֶר אֱלִישָׁ֑ע וַיֵּ֜לֶךְ וַיִּגַּ֤ע הָאִישׁ֙ בְּעַצְמ֣וֹת אֱלִישָׁ֔ע וַיְחִ֖י וַיָּ֥קׇם עַל־רַגְלָֽיו
באותו הפרק (י"ג) מתואר קבורתם של המלכים יהואחז ובנו יואש בחלקת קבורה משפחתית בשומרון. לכאורה, ההשערה שאלישע נקבר באזור השומרון נובעת מפני סמיכות הפסוקים.
השומרון > שומרון עצמה

הרב אברהם מנחם מנדל מור בספרו "מבשרת ציון", סביב שנת 1847 לספירה (ורבי משה ריישר בספרו "שערי ירושלים", סביב שנת 1850 לספירה):
שומרון, עיר שממה על ההר… רחוקה דרך שבע שעות מירושלים, בנין נפלא בה מזמן מלכי ישראל. ועין כל תרד דמעה על עמוד היכל הזהב אשר בנה הורדוס. רבים ממלכי ישראל קבורים שם – גם בה קברי אלישע ועובדיה הנביאים
רבי משה טננבוים בספרו "מסעות משה", סביב שנת 1924 לספירה:
שמרון, למערב שכם כשתי שעות… שם קבר אלישע ובני הנביאים
יש לציין כי המחבר מזכיר את קבר אלישע גם בהר הכרמל.
השומרון > סביבת השומרון (נבי אליאס)

יצחק גולדהאר בספרו "אדמת קודש", סביב שנת 1913 לספירה:
צפונה לתמנת סרח 12.3 קילומטר, ולמזרחה של כפר קלקיליא במרחק 4 קילומטר, יש קבר קדוש שהערבים קורין לו נבי אליאס, ואין ספק כי זה מקום קבורת אלישע הנביא… העיר שמרון גבוה ממקום הקבר נבי אליאס בערך 300 מטר, והמרחק ביניהם עשרים קילומטר, מהלך חמש שעות
לקריאה נוספת

ישראל מאיר גבאי מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל, ועד אהלי צדיקים, מהדורות: 2007, 2011. כרך א'
דורות עולם: קורות עם ישראל והווי התקופה
הצדיקים חיים: מראה מקומות לקברי הצדיקים ואתרים קדושים
מדריך כרטא: קברי צדיקים בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  "המערה מוזכרת עוד בחיבור הארמי "חיי ישו" (המאה ה-4 - המאה ה-5 לספירה), וכתבי יד מהגניזה הקהירית. לצד ממצאים מהמקום: כתובות, ציורי מנורות, שופר ולולב שנחרתו על כותלי המערה עוד מהתקופה הביזנטית" (מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל, כרך א', ערך חיפה)
↑  אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי התורכים, המכון האוניברסיטאי של חיפה, 1969
↑  ז'אן דובדאן, סביב שנת 1652 לספירה, בספרו: "מסע בארץ הקודש" (Le Voyage de la Terre-Sainte). ראו גם בספר "מסעי נוצרים לארץ-ישראל: רשומות ועדויות לתולדות היישוב היהודי" (ה'תשל"ט הוצאת עם עובד תל אביב) מאת מיכאל איש-שלום.
1 2 3  יואב איתיאל‏, תושב חיפה נעצר בחשד לתקיפת חסידי ברסלב הפוקדים לאחרונה את מנזר סטלה מאריס, באתר וואלה, 16 ביוני 2023
1 2  מה קורה בסטלה מאריס? הפרשה שמסעירה את העולם הקתולי - והגיעה עד לוותיקן, אתר כאן חדשות (יוטיוב)
↑  "מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל". כרך א', עמוד 239 (מהדורות: 2007, 2011)
↑  או "מכתב"
↑  ממערת אליהו
↑  מערת אליהו
↑  מערת אליהו
↑  - ספר "גלילות ארץ ישראל (איגרת הקודש)", מאת רבי גרשון בן אליעזר הלוי סגל
↑  מר אליאס
↑  למערת אלישע
↑  ממערת אליהו
↑  הנוסח ביידיש: "אויף דעם שפיץ פון הר הכרמל געפונט זיך א טורט וועלכער רופט זיך מר אליאס, אין דעם טורם איז דא א מערה אין וועלכער עס איז דער קבר פון נביא אלישע - דער תלמיד פון אליהו הנביא".
↑  הפגנה במנזר הכרמליתים בסטלה מאריס – העדה הקתולית נגד החסידים, אתר חיפה
↑  ערן זינגר, "איפה הייתם 400 שנה?": החסידים שמעוררים את זעם הנוצרים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 18 ביוני 2023
↑  המלך שנקבר בחייו. הרב מרדכי הוכמן, באתר ישיבה
↑  יצחק גולדהר, אדמת קודש, עמ' 218, באתר היברובוקס
המערה במנזר סטלה מאריס אותה מתארים עולי הרגל כ"מערת אלישע" בראשית המאה ה-13
קבר אלישע בהר הכרמל (איור משנת 1875 לערך)
קבר אלישע בהר הכרמל (איור משנת 1880 לערך)
קבר אלישע בהר הכרמל (איור משנת 1900 לערך)
קבר אלישע בהר הכרמל (איור משנת 1900 לערך). נפוץ בעיקר במאה ה-20 על גבי כיסוי חלות שבת, דגלי שמחת תורה וכקישוט לסוכה
שלומית כהן-אסיף

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1949 (בת 75) עיראק 
 שם לידה:  שלומית כהן 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (2010)  פרס אקו"ם (1995)  פרס היצירה לסופרים עבריים (2002)  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1981)  פרס דבורה עומר (2020) 
 
שלומית כהן-אסיף (נולדה ב-5 באפריל 1949) היא משוררת וסופרת ישראלית. כהן-אסיף כתבה 70 ספרים, וזכתה ב-18 פרסים שונים בתחום הספרות, ביניהם פרס זאב לספרות ילדים ונוער, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, ובשנת 1995 זכתה בפרס אקו"ם על מפעל חיים בתחום ספרות הילדים והנוער. זוכת פרס ביאליק לשנת תש"ע (2010), פרס מפעל חיים ע"ש אריק איינשטיין לשנת 2017, פרס שרת התרבות בתחומי היצירה ספרותית, פרס מפעל חיים בתחום ספרות הילדים לשנת תשע"ט (2019) ופרס דבורה עומר על מפעל חיים לשנת 2020.
ביוגרפיה

שלומית כהן-אסיף נולדה בעיראק ועלתה ארצה בגיל שנה וחצי. היא למדה והתחנכה בחולון בבית הספר "תיכון חדש" בעיר. במהלך שירותה הצבאי כקצינת חינוך, החלה לפרסם את שיריה. למדה באוניברסיטת תל אביב ופרסמה בעיתונות ראיונות ורשימות ביקורת על ספרות ותיאטרון.
ספר שיריה הראשון, "שש ביד שמאל", פורסם ב-1975. בהמשך פרסמה יותר מ-70 ספרים, שחלקם הופקו להצגות, תערוכות וסרטים מצוירים ואף תורגמו לשפות אחרות. ספרה "מסיבה בגן העכברים" ייצג את ישראל בתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "רחוב סומסום". בשנת 2002 הוקם בחולון גן פסלים על פי ספרה
"הארנב ממושי", שיצא ב-1988. בשנים 2009–2013, כתבה את השירים לסדרת הטלוויזיה "גאון של אבא" בכיכובו של יהורם גאון. שיריה מבוצעים על ידי יוצרים ידועים ביניהם: אריק איינשטיין ויהורם גאון.
היא זכתה ב-17 פרסים.
יצירתה

חלק משיריה של שלומית כהן-אסיף עוסקים בכאב וסבל שחווים הגיבורים, במסגרת המשפחה או במסגרת הסביבה הרחבה יותר. הילדים בשירים מגיבים לתחושות אלו בתמימות ובחוסר הבנה, ומפעילים מנגנוני הגנה שונים כדי להתמודד עם חוויית המצבים הקשים. רוב השירים מסתיימים בסוף ריאלי ולא אידיאלי, כפי שמקובל בספרות הילדים. המשוררת נוקטת באמצעים שונים כדי לעצב מצבים טראומטיים עבור ילדים, כמו הכעס כלפי המת על היעלמותו. דוגמה לכך ניתן לראות בשיר "אבא בתמונה", בו הילד מתקשה לקבל את מות אביו, פונה אל תמונתו ומנסה ליצור עמו דיאלוג. בשיר "כפתור ופרח", ילד יתום מאמו עומד חסר אונים מול החברה החוגגת את יום האם. בשיר זה ובשירים נוספים של כהן-אסיף, מודגשת אטימותה של החברה למצבים כאלה.
חלק אחר של שיריה עוסק באהבה, ובחשיבותה הגבוהה בעולמו של כל ילד וכל אדם. להשקפתה, האהבה עוזרת להתגבר על קשיים, לצמצם מרחקים, לפתור בעיות ולחלום. על פי רבקה גרון, ביצירותיה מתארת כהן-אסיף כמה סוגי אהבות, לדוגמה:
אהבה כמקסם לעת מצוקה - אהבה מאגית המשפרת כאב ומשנה מציאות כואבת על פי צורכי הפרט (למשל, בשיר "נשיקה בכיס", משמשת הנשיקה כמרפא: "אם תלך לאיבוד, אם מישהו ירביץ, אם משהו יכעיס, אם תהיה עצוב, יש לך נשיקה בכיס").
אהבה כצורך חיוני לילדים בהתפתחותם – אהבה במשפחה בין ההורים לילד ובין הילד לאחיו (למשל בשיר "לפעמים אוהב, לפעמים לא", הילד מביע את חרדתו כאשר אחיו לא מפגין את אהבתו אליו – "אחי לא אוהב אותי, הוא צעק עלי... אחי אוהב אותי. ילד הכה אותי... אחי בא בריצה ודחף את הילד").
אהבה תמימה – תשוקה לקשר, להדדיות ולגילויי אהבה (למשל בשיר "הלכתי להביא פרפר לרות", גיבור השיר מוצג כמחזר מוצהר. הדברים נאמרים בגלוי ובפשטות: "הלכתי להביא פרפר לרות. רות אוהבת פרפרים ואני אוהב את רות").
אהבה כתופעה קוסמית – תופעה טוטאלית החוצה גבולות ומקיפה את כל העולמות (בשיר "מכתב" מוצגת אהבה בלתי אפשרית בין השמש לירח המשתוקקים להיפגש: "הירח כתב לשמש מכתב: יקירה בואי נפגש! למכתב הוסיף ציור יפה וברור. השמש שלחה לירח כדור של אש על גלויה מצוירת: נפגש. בוודאי. רק כתוב היכן ומתי").
כמיהה רומנטית ושיברה – אהבה שאינה הדדית, אלא כוללת גם תסכולים ואכזבות (בשיר "כבר אחר שש", מצפה הגיבור לרות והיא לא מופיעה: "רות אמרה אבוא בשעה ארבע או חמש. ועכשיו כבר אחרי שש").
לדעת חוקרת הספרות אילנה אלקד-להמן, ביצירתה של שלומית כהן-אסיף הנושא הארס פואטי בולט במיוחד, כבר מקובץ הסיפורים הראשון שפרסמה. שבעה-עשר סיפורים (מתוך 71) שפורסמו בספרים שונים 1979–1987, הם סיפורים ארס-פואטיים מובהקים. חמישה סיפורים נוספים נוגעים באופן כלשהו בסוגיות ארס-פואטיות. גם בספרי השירה שלה קיימים שירים העוסקים בסוגיות ארס-פואטיות. השאלות הארס-פואטיות שמעלה כהן-אסיף ביצירותיה, והתשובות להן, מקיפות "עולמות" מעבר לתחום שעסקו בו בעבר בספרות הילדים העברית. מועלות סוגיות ביחס למהות האמנות; זהות האמן; תהליכי ה"הכשרה" שלו; יחסי היוצר עם החברה (סוציולוגיה), עם השלטון ועם קהל קוראיו; תפקיד היצירה האמנותית ועוד.