stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צביון וולטר
מאפיינים

צביון זה ביחד עם המינים צביון כחול וצביון מקסוול היו משויכים בעבר לסוג צביון, אולם לבסוף סווגו בסוג נפרד (צביון גמדי) בהתחשב בשוני הגנטי והחיצוני שלהם.
הצביון תואר לראשונה רק בשנת 2010 על סמך דגימות שנמצאו בשוקי הבשר. הוא זהה כמעט לגמרי לצביון מקסוול אך יש לו כרס לבנה בוהקת ופרווה בצבע חום בהיר אחיד, אורכו עד 40 ס"מ ומשקלו 4–6 ק"ג. אין כמעט שום מידע זמין על מין זה, והתפוצה שלו כנראה היא באזור טוגו, בנין וניגריה - חופף עם שני המינים במזרח ובמערב.כמו שאר הצביונים הוא צמחוני.
הערות שוליים

↑  צביון וולטר באתר הרשימה האדומה של IUCN
| פריים |
| --- | --- | --- |
| ראמים | ראמים |  |
| דישון | דישון מקראי |        |
| ראם | ראם לבן • ראם הצבי • ראם ביסה • ראם סהרה • ראם שולי-אוזניים |        |
| אנטילופת סוס | אנטילופת סוס שחורה • אנטילופה סוסית קצרת-קרן |        |
| בובאלים | בובאלים |        |
| בובאל | בובאל איילי • בובאל הכף • בובאל ליכטנשטיין |        |
| גנו | גנו כחול • גנו שחור |        |
| דאמאליסק | דאמאליסק הסהר • דאמאליסק הצבי |        |
| הירולה | הירולה |        |
| אימפלים | אימפלים |        |
| אימפלה | אימפלה |        |
| צביונים | צביונים |        |
| צביון | צביון חום • צביון צהוב-גב • צביון זברה • צביון אדרס • צביון פיטרס • צביון הארווי • צביון ז'נטינק • צביון לבן-גחון  • צביון נטאל  • צביון שחור  • צביון שחור-חזית  • צביון אוגילבי  • צביון אדום  • צביון אבוט   • צביון וינס •  צביון לבן-רגליים |        |
| צביון גמדי | צביון כחול • צביון מקסוול • צביון וולטר |        |
| צביון סבכים | צביון סבכים |        |
| צבאי סוף | צבאי סוף |  |
| קובוס | קובוס המים • קובוס שחור-רגל • קובוס המשקפיים • קובוס הנילוס • קובוס וארדון |  |
| צבי סוף | צבי סוף מצוי • צבי סוף ההרים • צבי סוף הסוואנה |  |
| פלינים | פלינים |  |
| אנטילופה איילית | אנטילופה איילית |  |
| פאנטולופים | פאנטולופים |  |
| אנטילופה טיבטית | אנטילופה טיבטית |  |
| פרים • יעלים • צבאיים | פרים • יעלים • צבאיים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ינשוף שדוני

| ינשוף שדוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי לילה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ינשופיים
סוג:: Micrathene
מין:: ינשוף שדוני
שם מדעי
 Micrathene whitneyi ‏קופר, 1861
תחום תפוצה


ינשוף שדוני בקניון מדרה, אריזונה (Madera Canyon).
ינשוף שדוני (שם מדעי: Micrathene whitneyi) הוא סוג ומין יחיד של עוף לילה דורס ממשפחת הינשופיים. זהו הינשוף הקטן בעולם (גודלו כגודל אגרוף אנושי, ראו תמונות בקישורים החיצוניים): אורכו לא עולה על 15 ס"מ, ומשקלו המרבי הוא כ-42 גרמים (הנקבות גדולות במעט מהזכרים). מופע נוצותיו חום-אפרפר, אשר אלו מנוקדות בלבן בצמחו ובכנפיו. זנבו קצר מאוד, ראשו רחב וחסר ציצות אוזניים (כמו הלילית), וצבעו חום-כתמתם. בטנו וחלקיו התחתונים לבנים, וכן גם גבותיו המתקשתות מעל עיניו הצהובות.
התנהגות

הינשוף השדוני הוא צייד לילי בעל רגליים חלשות, כך שתפריטו כולל יצורים כמו נדלים, עכבישאים, חיפושיות, עשים, צרצריים ועקרבאים, עליהם הוא עט תוך כדי תעופה אחרי שזינק ממקום מושבו. לעיתים קרובות הם נצפים מעופפים ליד קומזיצים וזרקורים, במטרה לחטוף את היצורים המתאגדים מסביב למקור האור. אחרי שהוא לכד טרף, הוא לוקח אותו למקום נוח לאכילה, ומעבד אותו בזהירות כדי שיהיה ראוי למאכל ינשוף שדוני (לדוגמה: הינשוף השדוני מפשיט מעשים את כנפיהם ומעקרבים את עוקציהם).
הינשוף השדוני מתגורר בחללים שתוכנם נוקר והוצא על ידי נקרים, כמו המינים נקר חילה ונקר זהוב. הוא מעדיף חללים שנעשו בקקטוס סגווארו, כנראה מכיוון שקוציו מרחיקים טורפים. אחרי שהזכר מוצא לו מקום מגורים טוב, הוא נכנס פנימה ומתחיל לקרוא בקול רם. המין אינו בדיוק הומה כיתר הינשופים: הזכר צווח בקול גבוה "יְיִפ יְיִפ יְיִפ" (yip yip yip, בדומה ליללותיו של גור כלבים), ואם הירח בהיר, הוא מסוגל להמשיך בכך במשך כל הלילה. אם הוא הצליח במשימתו ומשך נקבה מסוקרנת, הוא פורץ ממקומו ופותח במופע הכולל נפנוף וחבטות כנפיים וקולות שונים (ראו חיזור). גודל התטולה נע בין ביצה אחת עד חמש, עליהן היא דוגרת במשך כ-21–24 ימים. הפרחון מתרחש כשהגוזלים מגיעים לגיל 28–33 יום.
ידוע כי האוכלוסיות צפוניות נודדות דרומה עם בוא החורף, אך המידע על הדרך או הזמן אינו בנמצא.
תפוצה, בית גידול ותת-מינים

הינשוף השדוני נפוץ במקסיקו ובדרום-מערב ארצות הברית. הוא חי במדבריות, דוגמת מדבר סונורה, בהם גדל קקטוס הסגווארו המשמש לו גם כמקום מגורים, שיחים קוצניים ועצי ינבוט. כמו כן, הוא שוכן ביערות הגדלים ליד גיאיות, קניונים ומדרונות הרריים.
תפוצה, בית גידול ותת-מינים > תת מינים

Micrathene whitneyi graysoni ‏ (Ridgway, 1886) – אנדמי לאי סוקורו (אנ'), אחד מאיי ארכיפלג רבייאחיחדו. לא נצפה מאז 1931, ככל הנראה נכחד.
Micrathene whitneyi idonea ‏(Ridgway, 1914)
Micrathene whitneyi sanfordi ‏(Ridgway, 1914)
Micrathene whitneyi whitneyi ‏(J. G. Cooper, 1861)
אטימולוגיה

שם הסוג ,Micrathene, הוא הלחם בסיסים של המילים היווניות "μικρός" ‏(mikros/Micra – "קטן") ו- "Αθηνά" ‏(Athena, אלת החכמה היוונית אתנה), ושם המין מהווה אות הוקרה לגאולוג ולחוקר Josiah Dwight Whitney. שמו העממי של המין, Elf Owl (ינשוף שדוני), מתייחס לגודלו הזערורי.
לקריאה נוספת

Cynthia Berger, Wild Guide Owls, P. 90, Stackpole Books, 2005. ISBN 9780811732130.
הערות שוליים

↑  ינשוף שדוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540847805171
גולאב ג'אמון

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח
 מטבח:  הודי ופקיסטני
 אזור מוצא:  הודו ואיראן
 מוצא:  הודו הודו
 מרכיבים עיקריים:  גבינה וזעפרן
 
גולאב ג'אמון (בהינדי: गुलाब जामुन; באורדו: گلاب جامن; באנגלית: Gulab Jamun) הוא קינוח הודי מתוק, המבוסס על גבינה וסירופ סוכר ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית. בפקיסטן נחשב למאכל לאומי.
הקינוח מורכב מקמח, גושי גבינה וחלב המעורבבים יחד, מחולקים לכדורים קטנים ומטוגנים בשמן עמוק או בגהי. לאחר הטיגון, מושרים והכדורים בסירופ סוכר, אליהם מוסיפים הל, מי ורדים וזעפרן ומקשטים עם שקדים וקשיו.
נהוג לאכול את כדורי הגולאב ג'אמון כאשר הם חמים ולצד גלידת וניל או קולפי.
היסטוריה

הגולאב ג'אמון הופיע לראשונה באיראן בתקופת ימי הביניים, לאחר שהובא על ידי חיילים טורקים ממרכז אסיה להודו.
פירוש המילה גולאב בפרסית הוא מי ורדים ונגזר מצמד המילים פרח (gol) ומים (āb), בהינדי המילה ג'אמון נגזרת מצמח הסיזיגיום שפירותיו עגולים כמו שזיף שחור.
בשנת 2019 הכריזה ממשלת פקיסטן שגולאב ג'אמון הוא אחד ממאכליה הלאומיים של המדינה.
יום גולאב ג'אמון הבינלאומי נחגג מדי שנה בתאריך 10 באוקטובר.
הערות שוליים

↑  Lachu Moorjani, Ajanta, Gibbs Smith, 2009-09, ISBN 978-1-4236-1333-6. (באנגלית)
↑  Gulab Jamun Kulfi recipe, www.tarladalal.com
↑  Michael Krondl, The Donut: History, Recipes, and Lore from Boston to Berlin, Chicago Review Press, 2014-06-01, ISBN 978-1-61374-673-8. (באנגלית)
↑  K. T. Achaya, Indian Food: A Historical Companion, Oxford University Press, 1994, ISBN 978-0-19-562845-6. (באנגלית)
↑  Gulab Jamun is now officially the national dessert of Pakistan, Daily Times, ‏2019-01-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  Maxcy College Admin, International Recipe of the Week: Gulab Jamun, The International House, ‏2019-10-23 (באנגלית)
רומלסוזאוריים

| רומלסוזאוריים |
| --- | --- |
 איור של אטריצ'ודרקון (Atychodracon)
תקופה
יורה תחתון-תיכון 201–161 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: פלזיוזאוריה
משפחה:: רומלסוזאוריים
שם מדעי
 Rhomaleosauridae ‏נופצ'ה, 1928

מאובן של רומלאוזאורוס
רומלסוזאוריים (שם מדעי: Rhomaleosauridae) היא משפחה של זוחלים ימיים נכחדים מקבוצת הפליואוזאורודים אשר שגשגו בתור היורה לפני 201-161 מיליון שנה בימים שלחופי אירופה, אמריקה הצפונית והדרומית וכנראה שגם באסיה.
מאפיינים

זוחלים אלה היו טורפי-על בימים שחיו לצד קרוביהם הפליוזאוריים הענקיים וניזונו ממיני דגים, כרישים, רכיכות גדולות וזוחלי ים אחרים ואולי גם מפטרוזאורים מנמיכי עוף. בעזרת לסתותיהם החזקות הם יכלו לנשוך בחוזקה את הטרף ולטלטלו בדומה לתנינים מודרניים. עם זאת לסתותיהם היו קצרות יותר מאלה של הפליוזאוריים והיו בעלי צוואר ארוך יותר, אשר הזכיר את צוואר הפלסיוזאורודים.
מיון

Anningasaura
Archaeonectrus
Atychodracon
Avalonnectes
Bishanopliosaurus
Borealonectes
Eurycleidus
Maresaurus
מיירזאורוס (Meyerasaurus)
רומלאוזאורוס (Rhomaleosaurus)
Sthenarosaurus
Stratesaurus
Yuzhoupliosaurus
מקרופלטה (Macroplata)
קהיר האסלאמית

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  מחוז קהיר 
 שטח:  523.66 הקטאר 
 קואורדינטות:  30°02′46″N 31°15′46″E﻿ / ﻿30.046°N 31.2627°E﻿ / 30.046; 31.2627
  (למפת קהיר מוגדלת) קהיר האסלאמית(למפת קהיר רגילה) קהיר האסלאמית
 
מפה של רחוב מועיז בקהיר האיסלמית
מפת קהיר מראשית התקופה העותמאנית במצרים מתוך "ספר הימאות" של פירי ראיס (מהדורת אוסף וולטרס (אנ'), בולטימור, ארצות הברית); כיוון צפון פונה לתחתית הדף
קהיר המוסלמית היא אחד משלושת האזורים מהם מורכבת קהיר בירת מצרים של ימינו. היא נמצאת במרכז הנוכחי של קהיר, מסביב לחומות העיר ולמצודת קהיר (מצודת צלאח א-דין). הרחוב המרכזי שלה מתחיל מדרום בבאב אל-זווילה ונגמר בצפון בבאב אל-פותוח. בעיר המוסלמית ישנם מאות מסגדים, קברים, מדרסות וחאנים מהתקופה המוסלמית. אונסק"ו הכריז על אזור זה כעל אתר מורשת.
אזור נוסף של קהיר והוא עתיק יותר מכונה "העיר העתיקה" (מצר אל-קדימה). אזור זה מורכב ממספר שכונות שכל אחת מהן נבנתה על ידי שושלת שלטונית שכבשה את העיר. הראשונה והעתיקה ביותר, הנמצאת ליד נהר הנילוס, היא פוסטאט. זהו הגרעין ההיסטורי של קהיר. עמר אבן אל-עאץ כבש את העיר במצוות החליף עומר בן אל-ח'טאב וייסד את עיר הבירה החדשה של הפרובינציה המוסלמית - פוסטאט, בסמוך למבצר בבל. בתחילת דרכה היא נבנתה עבור חיל מצב, לא מתוכננת ובעלת בניינים מגובבים ללא סדר. במרכזה נבנה, בשנת 642, מסגד עומר או בשמו המלא מסגד עמר אבן אל-עאץ.
על המרחק בין העיר העתיקה לקהיר העיד כבר הרמב"ם, שגר בפוסטאט ושירת את השליט שגר בקהיר. הוא השאיר תיאור של אורח חייו וסדר יומו. מסמך היסטורי זה נפתח במשפט המפורסם: "אני שוכן במצרים והמלך שוכן באל-קאהירה, ובין שני המקומות שני תחומי שבת". כאשר הכוונה בשם מצרים הייתה לפוסטאט.
השליטים הבאים מחליפות בית עבאס המשיכו בבנייה שהתפשטה לכיוון צפון-מזרח. הם בנו את עיר הלוויין אל-עסכר, שהיא כיום אחת השכונות של קהיר העתיקה. לאחריהם שליטי שושלת טולון בנו עיר לוויין נוספת - קטאיע, שבה נמצא עד היום מסגד איבן-טולון והיא השכונה השלישית של קהיר העתיקה.
האזור השלישי של קהיר הוא החלק שהחל להתפתח במאה ה-19 ונקרא "קהיר המודרנית". בתקופה זו כבר היו טכנולוגיות בנייה מודרניות, שאפשרו את ייצובן של גדות הנהר וכך נמנעו השיטפונות שהיו מנת חלקו של אזור זה ושמנעו את יישובו בעבר. העיר המודרנית נבנתה על שטח האזור שיובש, בין העיר המוסלמית לנהר הנילוס ומשם התפשטה לכל עבר.
מבנים אופייניים

מסגד אבן טולון.
מסגד של אחמד אבן טולון נבנה בפקודתו בשנים 879 – 876 והוא משמר את סגנון הארכיטקטורה האיסלמית הקלאסית של בית עבאס. זהו אחד מהמסגדים הגדולים בקהיר והוא נבנה בסגנון המסגדים של העיר סמארה, כולל חצר גדולה ואולמות מקורים בכל אחת מארבע פינות החצר. באולם הגדול ביותר נמצאת הקיבלה.
מבנים אופייניים > תקופה פאטימית

שרידים מתקופת העיר הפאטמית, הם השערים בּאבּ אל-זווילה בדרום (Bab Zuwayla), באב-אל-פותוח (Bab al Futuh) ובּאבּ אל-נצר (Bab al-Nasr) בצפון. שערים אלו נבנו על ידי הארכיטקט הארמני בדר אל-גמלי אל-גיושי, שנחשב לגדול בדורו. חלק ממערכת השערים בנוי כמתחמים סגורים, כך שניתן יהיה להגן על כל שער לחוד, במקרה שחלק ממערכת הביצורים הזאת תיפול בידי האויב.
אל-אזהר.
מוסד אל-אזהר, (המסגד והאוניברסיטה), בן אלף השנים, החליף פנים פעמים רבות וסגנונות רבים השאירו בו את חותמם. כיום אל-אזהר נחשב כיום למוסד הלימוד החשוב ביותר של האסלאם הסוני. החינוך שבו היה כבר בתקופות הראשונות, בלתי פורמלי, ללא דרישות קבלה ותואר רשמי. בשנת 1961 עברה האוניברסיטה רפורמה מקיפה על מנת להתאימה ללימודים אקדמיים. נושאי הלימודים העיקרים נשארו לימודי החוק והשפה האסלמיים.
מסגד אל אזהאר נבנה בשנת 970 על ידי השושלת הפאטימית. מקור שמו הוא כנראה מבתו של מוחמד פאטמה זהראא, שהשושלת הפאטימית מייחסת עצמה אליה.
החלק העתיק של המסגד מהתקופה הפאטימית, הוא קיר התפילה. הוא בנוי מחמשה מעברים המקבילים לקיר הקיביה ונתחמים על ידי עמודי שיש. המעבר מרכזי הוא הגדול ביותר כיוונו ממערב למזרח והוא מסתיים משני צדדיו בכיפה. מבנה זה מזכיר את סגנון הבנייה של מסגד הגדול בקירוואן, אזור שממנו החלה התפשטותם של הפאטימים. אלמנטים פאטימיים אחרים הם קישוטי גפנים משתרגות, וצמחים אחרים משולבים באותיות קליגרפיות. קישוטים אלו מופעים מעל קמרוני הקשתות במסגד. במאה ה-18 בתקופה העותמאנית הורחב המבנה ונוספו לו ארבעה מעברים נוספים המקבילים לישנים. תוספת זו פגמה בהרמוניה של אולם התפילה.
מסגד אל-אקמר.
המסגד נבנה בשנת 1125 ונחשב לאחת הדוגמאות היפות ביותר של המסגדים הפאטימים הקטנים במצרים. חזית הכניסה מפוארת ביותר וסימטרית משני צדי הפתח. מופיעים האלמנטים הידועים של האדריכלות הפאטימית המצועצעת וההרמונית: צורות צדף, יהלום, רוזטה ונישות עם עמודים ספירלים, מוקרנס וכיתוב באותיות כופיות. עיטורי הסטוקו הרבים על קירות המסגד ממחישים את חשיבות הדקורטיביות בסגנון הפאטימי. החלון הפאטמי מחורץ בפסים, כמו "פלחי-עוגה" וצורתו מזכירה פרסה מחודדת. משמאל לכניסה מינרט שנבנה מאוחר יותר (1396). המידות של החלק הפנימי הן: אורך 28 מטר ורוחב 17.5 מטרים. במרכז המבנה חלל מרובע המוקף במסדרון עמודים מקורה
מסגד חאכם באמר אללה.
מסגד חאכם באמר אללה הוא אחד מהמסגדים הגדולים בעיר. נבנה על פי המודל של מסגדי אבן טולון ואל-אזהאר, הוא נחשב למסגד הפאטימי השני בחשיבותו.
הכניסה המרשימה נבנתה במאות ה-11 וה-12 בסגנון שער רומנסקי.
האולם המרכזי שלפני המחרב מאורך, בעל תקרה גבוהה, בקירות האולם חלונות על פי הדגם של מסגד אל-אקצא. המחרב מאופיין בכפה מעוגלת וקשתות זווית הנצבות במרכזן של שתי כיפות מעוגלות הנמצאות בפינות המבנה. עדויות היסטוריות מצביעות על כך שמקורם כנראה בעיצוב שהיה קיים במסגד אל אזהאר באותה התקופה. לבניין שני מינרטים מצד צפון ומערב, צורתן עברה שינויים רבים במהלך השנים. החצר הפנימית הגדולה מוקפת במעבר מקומר התחום כלפי מרכז החצר בעמודים. גבולות המתחם כולו מוקפים בחומה מאושנבת עם חרכי ירי, אלמנט שהופיע לראשונה במצרים במסגד אבן טולון ולאחריו באל אזהאר. מעניין לציין שזהו מוטיב נוסף שהגיע מהארכיטקטורה באירופה כמו שניתן לראות בקתדראלה של פלרמו משנת 1185.
המסגד הוזנח במשך שנים רבות ושוקם לאחרונה, באופן שאינו מחמיא לו ביותר.
מבנים אופייניים > התקופה העות'מאנית-ממלוכית

תקופת הזמן של המאות ה-16, ה-17 וה-18 מאופיינות בירידת חשיבותה של קהיר וצמצום בתנופת הבנייה. אמנם נבנו בניינים גדולים וחשובים, ביניהם מסגדים המתאפיינים בצריח הטורקי המפורסם שצורתו צורת עיפרון דק, אולם כבר לא נבנו בניינים מונומנטליים. במקום בתי ציבור, השאירה התקופה העות'מאנית מבניים מעניינים ואופייניים - בתי מגורים, שהוזכרו לעיל.
שימור האתרים

בעיית שימור האתרים ההיסטוריים חמורה מאוד. לאורך הקילומטר וחצי של הרחוב המרכזי וסביבתו, ישנם מאות אתרים שכל אחד מהם הוא נכס מוזיאוני בעל ערך גבוה ביותר. שימור אתרים אלה ניצב בפני בעיה קשה: פני מי התהום במצרים כולה, ובקהיר בפרט, הולכים ועולים: במקומות רבים הגיעו לגובה של מטר מתחת לפני הקרקע. המים העולים מחלחלים לתוך האבן שממנה בנויים אתרים אלה. התוצאה היא המלחה של האבנים בחוץ, תופעה הנראית בצורת כתמי-מלח לבנים על המבנים בגובה של כמה מטרים. המלחת האבן מביאה לכך שחלקים ממנה הולכים ונושרים, והמבנים מתערערים. ללא פעולת הצלה דחופה צפוי כי המבנים יתפוררו בזמן הקרוב או הרחוק. היום כבר ברור שאי אפשר יהיה להציל את כל האתרים, ושיהיה צורך להשקיע רק בחלק מהם את האמצעים הכספיים שניתן יהיה לגייס. בכמה מקומות התחילו לשקם את היסודות, להזריק סיליקון לתוך הנדבכים התחתונים ולנקז את המים. אבל לא פעם לאחר שלוש-ארבע שנות שיקום, מתגלים סימנים נוספים של חדירת מים והמלחה.,
הערות שוליים

↑  Historic Cairo
1 2 3 4 5 6 7 8  קהיר המוסלמית, טבע הדברים; פרופ' שמעון שמיר
↑  Doris Behrens-Abouseif Islamic architecture in cairo
↑  S. Lane-Poole, The Story of Cairo, 1902
1 2  Cairo
1 2  ANDRÉ RAYMOND
↑  Islamuc architecture in cairo, Doris Behrens-abouseif
↑  Sabil and Kuttab Ruqayya Dudu
↑  Abdel Rahman
↑  Bayt Al-Suhaymi
↑  MASTERPIECES OF ISLAMIC ARCHITECTURE
↑  Gamal El Din House
↑  A walk around the Gayer Anderson Museum
↑  Mosque of Muhammad Ali Pasha
↑  The Mosque of Muhammad Ali Pasha in Cairo
↑  Independence documents of the world. 1
↑  Rabbat, Nasser (1995). The Citadel of Cairo: A New Interpretation of Royal Mameluk Architecture. Leiden ; New York ; Köln Brill.
↑  אוניברסיטת אל אזהר
↑  Al-Azhar University
↑  Discover Islamic Art
↑  Al-Hakim Mosque, Cairo (990-1012)
↑  Masjid al-Sultan Barquq
↑  al-zahir-barquq madrasa mosque, mousoleum
↑  g;mon01;3;en Mosque of al-Azhar
↑  Complex of Sultan al-Mansur Qalawun (Mausoleum, Madrasa and Hospital)
↑  Sultan al-Nasir Muhammad ibn Qala'un Mosque
↑  Sultan Hassan Mosque/Exterior
↑  Mosque of Sultan Hasan
↑  Unholy thefts
מפת קהיר לפני 1200 ששירטט סטנלי ליין-פול בספרו "סיפורה של קהיר", 1902
אל אזהאר (האוניברסיטה והמסגד)
אולם התפילה מסגד אל אזהאר
המצודה של קהיר
חאן אל-ע'ורי
ארכיטקטורה ממלוכית
סביל כותב
הסביל במרכז מסגד אבן טולון והמינרט בסגנון הבנייה של סמארה
בּאבּ אל-פותוח בציורו של לואי-פרנסואה קסאס מ-1799
אל אזהאר (האוניברסיטה והמסגד)
מסגד אל-אקמר הנקרא גם המסגד האפור
מסגד  חאכם באמר אללה
מסגד ברקוק
קישוט החלונות במסגד קלאון
הקיבלה ודוכן התפילה במסגד סולטן חאסן
האיוואן של מסגד סולטן חאסן
רימון (סוג)

| רימון |
| --- | --- |
   למעלה פרי הרימון ממין רימון מצוי למטה פרי הרימון ממין רימון סוקוטרי
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: הדסאים
משפחה:: כופריים
סוג:: רימון
שם מדעי
 Punica ‏לינאוס, 1753
רימון (שם מדעי: punica) הוא סוג עץ קטן או שיח בעל גזעים אחדים ממשפחת הכופריים שבסדרת הדסאים, ובעבר תחת משפחה נפרדת – רימוניים.
מוצאו של הסוג על פי הערכות מאזור פרס, משם התפשט באופן טבעי אל המזרח התיכון המורחב. בהמשך תפוצתו הורחבה בידי האדם למקומות נוספים.
מאפיינים ומיון

מיני הרימון מאופיינים בפרחים אדומים, ובהם חמישה עד שמונה עלי כותרת אדומים. גביע הפרח בעל ארבעה עד תשעה עלים בשרניים דמויי "כתר", שאינם נושרים כעלי הכותרת אלא נשארים ומעטרים את ראש הפרי, והם המעניקים לו את צורת "הכתר" האופיינית. פרי הרימון הוא ענְבָה מדומה.
בסוג רימון כלולים שני מינים ידועים:
רימון מצוי (pomegranate או Punica granatum) – המין הנפוץ יותר בין השניים, חשוב יותר לאדם המרבה לגדל ממנו זנים תרבותיים רבים. זהו המין המוזכר בשבעת המינים.
רימון סוקוטרי (Socotran pomegranate או Punica protopunica) – מין אנדמי לסביבת האי סוקוטרה (כפי העולה משמו) ופחות מוכר של הרימון, מידותיו של מין זה קטנות יותר מהרימון המצוי, פרחיו בהירים יותר ופירותיו פחות מתוקים. מין זה נמצא בסכנת הכחדה. בנוסף יש מעריכים כי זה הוא האב הקדום של הרימון.
הערות שוליים

↑  Shirley A. Graham, Fossil Records in the Lythraceae, The Botanical Review 79, 2013-03-01, עמ' 48–145 doi: 10.1007/s12229-012-9116-1
↑  Pomegranate, בריטניקה, ‏1 באוגוסט 2024 (באנגלית)
↑  מועצת הצמחים מידע כללי, באתר www.plants.org.il
↑  עץ רימון מצוי - סוגי עץ רימונים - כל המידע - משתלות הדר נוי, באתר הדר נוי משתלות
↑  Punica protopunica, The World Flora Online
↑  Punica protopunica, Red List
↑  Punica protopunica Balf., the Forgotten Sister of the Common Pomegranate (Punica granatum L.): Features and Medicinal P…, ouci.dntb.gov.ua (באוקראינית)
↑  Punica protopunica Balf.f, Plants of the World Online (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532158605171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ספרי הקודש של האסלאם

ספרי הקודש של האסלאם הם הספרים הכוללים, על פי המסורת האסלאמית, את דברו של אללה לשליחיו.
על פי האמונה האסלאמית, הציוויים והעצות שבספרי הקודש מהווים הדרכה לחיים, שמי שמקיים אותה זוכה לחיי אושר, בעולם הזה ובעיקר בעולם הבא. חובתו של המאמין היא לקבל את תוכנם של הספרים ללא פקפוק, מפני שתוכנם נמסר מאללה לנביאים, וכל דבריהם מצדיקים זה את זה. בפסוק 25 מ"סורת אל-אנביאא" (פרק 21, "הנביאים") נאמר: "לא שלחנו לפניך שליח בלי שגילינו לו לאמור: אין אלוה זולתי, על כן עבדוני". עם זאת, ישנם הבדלים בין זרמים שונים באסלאם בפרשנות של ההלכות ותקנות הדת.
ספרי הקודש הנזכרים בקוראן > ספרי אברהם

על פי המסורת, ספרים אלה נמסרו לאברהם אבינו. אלה היו ספרי משלים ועצות להדרכת בני האדם. בפסוקים 16-19 מ"סורת אל-אעלא" (פרק 87, "העליון") נאמר: "ואולם אתם מחשיבים את העולם הזה, אף שהעולם הבא עדיף ונשאר לתמיד. אכן (נזכר) בספרי הקודש הקודמים המקוריים, ספרי אברהם ומשה".
ספרי הקודש הנזכרים בקוראן > התורה

ספר התורה נמסר למשה, וכולל ההלכה וציוויים. בפסוק 44 מ"סורת אל-מאידה" (פרק 5, "השולחן הערוך") נאמר: "אנחנו הורדנו את התורה, ובה הדרכה ואור".
ספרי הקודש הנזכרים בקוראן > המזמורים

מזמורי דוד, ספר שמסר אללה לדוד, הנחשב באסלאם לנביא מנביאי בני ישראל. בפסוק 55 מ"סורת אל-איסראא" (פרק 17, "המסע הלילי") נאמר: "ולדוד נתנו את הזאבור".
ספרי הקודש הנזכרים בקוראן > הבשורה

זה הספר שמסר אללה לישוע בן מרים, שגם הוא נחשב באסלאם לנביא (ושמו בערבית עיסא). על פי האמונה, מסר אללה בקוראן חלק מהצווים וההלכות שנמסרו ב"בשורה", ושבאו כמתקנים או משלימים לדיני והלכות התורה. אללה אמר בפסוק 50 מ"סורת אל עמראן" (פרק 3, "בית עמראן"): "ומאשר את מה שבין ידי מהתורה (שנמסרה לנביא משה), והתיר לכם חלק ממה שנאסר עליכם".
ספרי הקודש הנזכרים בקוראן > הקוראן

על פי אמונת האסלאם, הקוראן כולל את דברי אללה שנמסרו לשליחו מוחמד על ידי המלאך גבריאל בשפה ערבית צחה מאוד. הוא כולל פסוקים רבים המתארים אותות וניסים, דברי מדע, מספרים וביטויי קודש. על פי האמונה, מי שקורא פסוקים ממנו, ואפילו אותיות בודדות, אללה משלם לקורא כגמולו בעבור קריאתו. הקוראן נחשב כטקסט שהועבר באופן מסודר ומדויק מדור לדור. הקוראן מתחיל ב"סורת אל-פאתיחה", ומסתיים ב"סורת אל-נאס". בקוראן 114 סורות.
ניתן לסכם את הקשר של הקוראן לספרי הקודש הקודמים לו בנאמר בפסוק 48 מ"סורת אל-מאידה" (פרק 5, "השולחן הערוך"): "והורדנו אליך (מוחמד) את הספר (הקוראן), עם הצדק, והוא מאשר את הספרים (המקוריים) שהורדו לפניו ומכיל אותם". כך, הקוראן מאשר את אשר נמסר בספרים לפניו, מכחיש את הזיופים ואת השינויים, וכן הוסיף ושינה חלק מההלכות בספרי הקודש השונים, כדי שיתאימו לכל זמן ולכל מקום.
תכליתם של ספרי הקודש

על פי התפיסה האסלאמית, התכלית של ספרי הקודש היא:
להדריך את בני האדם לדרך הישר
לתמוך בדברי השליחים
להסביר את דרכו של אללה, דרך הישר
להגשים את אושר האנושות בעולם הזה ובעולם הבא
שלא יהיו לבני האדם תירוצים ותוכחה כלפי אללה ביום הדין
לקריאה נוספת

פרופ' יעקב שביט, ד"ר דפנה מוסקוביץ, צאלח סואעד. כתבי הקודש באסלאם - הקוראן וספרות החדית'
Ashqar, Umar Sulayman. The world of the noble angels: in the light of the Quʼran and Sunnah . Riyadh, Saudi Arabia, English 2nd ed.
El-Zein, Amira. Islam, Arabs, and the intelligent world of the jinn . Syracuse, N.Y.: Syracuse University Press, 1st ed, 2009
הערות שוליים

↑  Ashqar, Umar Sulayman. The messengers and the messages: in the light of the Quʼran and Sunnah . Riyadh, Saudi Arabia: International Islamic Pub. House, English ed. 3., 2005
↑  Zino, Muhammad bin Jamil. Islamic creed based on Qurʼan and Sunna , Riyadh, Saudi Arabia: Maktaba Dar-us-Salam, 1995
↑  Catlos, Brian A. Kingdoms of faith: a new history of Islamic Spain . First edition, New York, N.Y
↑  Irwin, Robert, 1946-. Ibn Khaldun: an intellectual biography . Princeton, New Jersey
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119458332 (data)  LCCN: sh2019001689  SUDOC: 027410749  TDVİA: kitap
קרב צפון

קרב צפון הוא קרב שהתנהל ב-103 לפנה"ס בין תלמי התשיעי לתירוס לבין אלכסנדר ינאי, ליד צפון בעבר הירדן המזרחי בקרבת נהר הירדן. בקרב זה הובס צבאו של ינאי המלך. בעקבותיו לתירוס ביצע מעשי טבח ביישובים יהודיים, אך אמו קלאופטרה השלישית שהוזעקה על ידי ינאי גירשה אותו בחזרה לקפריסין.
רקע

אחד ממבצעיו הראשונים של ינאי היה ניסיון כיבוש העיר עכו (פטולמאיס), שהייתה עיר נמל חשובה, עוינת ליהודים, שהפריעה לשלטון החשמונאי בגליל. אלכסנדר ינאי צר על עכו בשנת 103, ובמצוקתם פנו תושבי עכו לתלמי לתירוס (תלמי התשיעי), בנה המודח (107 לפנה"ס) של מלכת מצרים קלאופטרה השלישית (שהודח לאחר שסייע לשומרונים כנגד יוחנן הורקנוס הראשון), ששלט בקפריסין. תלמי פלש לארץ ישראל ונחת בחוף שקמונה. אלכסנדר ינאי יצא לקראתו והם כרתו ברית שבה ינאי יוכל לכבוש את כל שפלת החוף, בתמורה לתמיכה בתלמי במסעו לכיבוש מצרים. ינאי גם שילם או הבטיח לו 400 כיכרות כסף.
אך לאחר שתלמי שמע שינאי ניהל במקביל משא ומתן חשאי עם אמו קלאופטרה השלישית, הוא השאיר חלק מכוחותיו במצור על עכו, ועם עיקר כוחותיו פרץ לגליל ופעל בעיקר באזור בקעת בית נטופה: כבש את שיחין, וניסה לכבוש את ציפורי אך נכשל, ופנה לעבר הירדן ונע דרומה, כנראה כדי להגיע למצרים באיגוף. ליד העיר צפון חיכה לו ינאי, במטרה למנוע ממנו להיכנס לשומרון שהיו בעלי בריתו בתקופה הקודמת, וכן במטרה לעצור אותו לפני שיכרות בריתות עם הערים ההלניסטיות שבעבר הירדן.
פיקוד

הפיקוד של הצבא התלמי היה בידי תלמי לתירוס ומצביאו פילוסטפנוס, שהיו מנוסים בענייני שלטון ולחימה, ומנגד לאלכסנדר ינאי שעלה באותה שנה לשלטון, היה זה הקרב הרציני הראשון בתור שליט.
הצדדים הלוחמים/הצבאות

לתלמי לתירוס היה מערך גדול של פלנקס, שכלל כנראה אלפי לוחמים. לאלכסנדר ינאי היה צבא גדול מאוד שכלל עשרות אלפי לוחמים, והיה גדול יותר מצבאו של לתירוס, מתוכם 8,000 לוחמים של השורות הקדמיות שלחמו בסגנון הרומי במסגרת של שני לגיונות. מכיוון שמדובר בשטח מישורי היה יתרון ללוחמיו של תלמי, גם המדרון המתון היה לטובת תלמי. אך מצד שני צבא לתירוס היה צבא מורד שנמצא מחוץ לתחום מולדתו ולכן אמצעיו היו מוגבלים. לשני הכוחות היו פרשים ולוחמים קלים שונים.
אמצעי לחימה

על פי יוספוס מתואר כי ללוחמים של תלמי היו מגינים עגולים מברונזה, והם ככל הנראה היו לוחמי פלנקס בסגנון המקדוני עם סריסות באורך 6.3 מטר. ללוחמים של ינאי היו מגינים דמויי דלת, וחרבות קצרות.