הרצאות על תולדות הפילוסופיה
רקע

הגל הרצה לראשונה על תולדות הפילוסופיה באוניברסיטת בינה בשנים 1805–1806, שם הוא התבסס על כתב יד שהוא הכין לקראת ההרצאות. בשנים 1816–1817 הוא הרצה באותו נושא באוניברסיטת היידלברג, שם הוא לא הסתמך על כתב יד שלם, אלא על ראשי פרקים. הוא המשיך להרצות בנושא שש פעמים, החל מ-1819, באוניברסיטת ברלין. הרצאות אלה התבססו על כתב היד מאוניבסיטת ג'נה ועל ראשי הפרקים שהכין להרצאות בהיידלברג.
גישה היסטורית להבנת הפילוסופיה הוצגה קודם לכן על ידי ויקו. עמנואל קאנט רמז על האפשרות לגישה היסטורית בעמודים האחרונים של ביקורת התבונה הטהורה, ובעקבותיו הוגים כגון פיכטה, שלינג, הרדר ווילהלם גוטליב טנמן (אנ'). עם זאת, הרעיון שלפילוסופיה יש היסטוריה משלה ושניתן ללמוד אותה דרך התפתחותה ההיסטורית היה חדש יחסית בתקופתו של הגל, ולהרצאותיו, שהבהירו את גישתו בנושא, הייתה השפעה מכרעת על התפתחות הגישה ההיסטוריציסטית להבנת הפילוסופיה.
בהרצאות נסקרות תולדות הפילוסופיה מתאלס ועד לפרידריך וילהלם שלינג, בן תקופתו של הגל, וקיימת בהן גם התייחסות לפילוסופיה מזרחית, אך אינו מחשיבה לפילוסופיה של ממש. את חשיבותו של תאלס הגל מציג באופן הבא:
המשפט הפשוט של תאלס הוא: א) פילוסופיה, מכיוון שהמים המוחשיים אינם נתפשים בו במיוחדותם כנגד יסודות [Elemente] ודברים טבעיים אחרים, אלא כרעיון [מחשבה, Gedanke], ש[לפיו] במים נמסים ומוכלים [נשמרים] כל הדברים הממשיים; ובכן, המים נתפשים כַּמהות [Wesen] הכללית. ב) פילוסופיית-טבע, מכיוון שהכלליות הזאת נקבעת כדבר ריאלי; כלומר, המוחלט [das Absolute] נקבע [כאן] כאחדותן של המחשבה [Gedanke] וההוויה [Sein]. […] --- המשפט של תאלס, לאמור: המים הם המוחלט (או כפי שאמרו זאת בעת העתיקה: העיקרון [Prinzip]), הוא משפט פילוסופי. הפילוסופיה מתחילה במשפט הזה, מכיוון שבכך מגיעים הדברים לתודעה ש[לפיה] האחד הוא המהות, האמת, ההוויה היחידה שהוֹוָה-לעצמה-ובשביל-עצמה [das allein Anundfürsichseiende]. כאן מתרחשת פרידה מתפישת-האמת החושית שלנו, הפרידה מההוויה הבלתי-אמצעית הזאת, הפרישה ממנה. היוונים ראו את השמש, את ההרים, הנהרות וכיו"ב ככוחות עצמאיים; הם כיבדו אותם כאֵלים; באמצעות הדמיון [Phantasie] הם העלו אותם למעלת ישויות פעילות, נעות, מודעות, בעלות-רצון. אלה מהווים עבורנו הֵיצג [Vorstellung] של יצירי-דמיון גרידא – חיוניות-רעננה, תצורה מגוונת, כללית ואין-סופית, ללא אחדות פשוטה. עם המשפט הנדון [של תאלס] שָכְכָה הפנטאזיה ההומרית הזאת, הפראית והמגוונת עד אין-קץ; [עם המשפט הנדון] התבטלה-באופן-דיאלקטי [aufgehoben] ההתפוררות של המון אין-סוף עקרונות, של כל ההיצגים האלה, שאובייקט מיוחד מהווה בהם אמת הקיימת בשביל עצמה, כוח עצמאי ההוֹוֶה בשביל עצמו ומצוי מעבר לאחרים; ובכך נקבע שקיימת רק כלליות אחת, שהיא הוֹוָה-לעצמה-ובשביל-עצמה כללית, ההשקפה [אינטואיציה, Anschauung] הפשוטה ללא-פנטאזיה, המחשבה, שקיים רק האחד. כלליות זאת ניצבת בד-בבד גם ביחס אל המיוחד, אל התופעה [Erscheinung], אל קיום העולם [Existenz der Welt]. --- היחס הראשון [הנגאטיבי] הטמון במשפט האמור [של תאלס], הוא שלקיום המיוחד אין עצמאות, הוא אינו אמת כשלעצמה ובשביל עצמה, אלא רק הוויה מקרית, מודיפיקאציה. אבל היחס האפירמאטיבי הוא, שמתוך האחד נובעים כל האחרים, שהאחד נשאר בכך העצמוּת [Substanz] של כל האחרים, [ואילו] הם רק קביעה מקרית, חיצונית, שנעשתה כזאת מבעד לקיום המיוחד; כמו כן, [מובן כאן] שכל קיום מיוחד הוא קיום חולף-עובר; כלומר, הצורה [Form] של הקיום המיוחד אובדת והיא חוזרת ונעשית כלליות – מים. זה העניין הפילוסופי, שהאחד הוא האמיתי. […].
יש שרואים בהרצאות חלק אינטגרלי מתוכניתו של הגל להכין שיטה פילוסופית מלאה ושלמה, פרויקט שכלל בין השאר את הפנומנולוגיה של הרוח, "מדע הלוגיקה" (1812–1816) ו"האנציקלופדיה של המדעים הפילוסופיים" (1817). עם זאת, בעוד שברור כי הגל הקנה חשיבות רבה ללימוד ההיסטוריה של הפילוסופיה, לא כל פרשניו מסכימים לגבי טיב הקשר בין תוכני ההרצאות לשיטה הכוללת שהוא פיתח.