stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפרים ארליך

| --- | --- |

ארליך בטקס קבלת דרגת ניצב משנה, 2013
 לידה:  26 באוקטובר 1960 (בן 64) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  "קרמשניט"
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1982–2017 (כ־35 שנים)
 דרגה:    ניצב משנה
 תפקידים בשירות
 ראש מחלק מוסר ימ"ר ת"א, ראש מפלג סמים ימ"ר ת"א . מפקד ימ"ר תנועה .סגן מפקד משטרת חברון. סגן מפקד משטרת התנועה הארצית
 פעולות ומבצעים
 חשיפת פרשת האחים פריניאן
 עיטורים
 אות אביר איכות השלטון
 תפקידים אזרחיים
 נהג מונית
 
אפרים ארליך עם תעודת תרומה לטוהר המידות שקיבל מנשיא המדינה, אוגוסט 2017
אפרים "קרמשניט" ארליך (נולד ב-26 באוקטובר 1960) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת ניצב משנה, לשעבר סגן מפקד משטרת התנועה הארצית. התפרסם כשחשף את פרשת האחים פריניאן והיה אחד הגורמים המרכזיים שהובילו להקמת ועדת זיילר.
ביוגרפיה

ארליך נולד לציונה, ילידת הארץ ולברוך, שורד שואה. ילדותו עברה בתל אביב בשכונת פלורנטין, בה הוא מתגורר עד היום. למד בתיכון אורט סינגלובסקי. במהלך שנות השבעים עסק באִגרוּף באגודת בית"ר תל אביב ולאחר מכן במכבי תל אביב ואף זכה באליפות ישראל לדרגה ב' ולנוער. בשנת 1979 התגייס לצה"ל ושרת כמכונאי מסוקים בטייסת מבצעית.
בשנת 1982 התגייס ארליך למשטרת ישראל ליחידת העיקוב הסמויה בימ"ר תל אביב, בה מילא תפקיד של ראש צוות כארבע שנים. החל משנת 1986 עבר לשרת במגוון תפקידי מודיעין, בילוש וחקירות ביחידה המרכזית. בשנת 1988 סיים קורס קצינים ייעודי וביצע מגוון תפקידי שטח מבצעיים כראש חוליית בילוש, ראש חוליית סמים, ראש חוליית כייסים, ראש חוליית מודיעין מבצעי, ראש מחלק סמים, ראש מחלק מוסר, ראש לשכת מודיעין ובילוש במרחב ירקון, ראש מפלג סמים בימ"ר, ראש מחלקת מודיעין במנהלת ההגירה, מפקד ימ"ר אגף תנועה, סגן מפקד מרחב חברון וסגן מפקד משטרת התנועה הארצית.
במהלך שרותו נודע "קרמשניט" (שקיבל את כינוי זה בעקבות קונדיטוריה שניצבה מול ביתו בשכונה, ושבה עבד בגיל 12 בלישת בצק. ארליך סיפר שבעל הבית היה נותן לו לבחור חמש עוגות לעצמו, והוא היה בוחר קרמשניט בקביעות) כמי שניהל מאבק בלתי מתפשר בפשיעה החמורה ונקט בפעילויות מבצעיות יזומות שזכו להד ציבורי ותקשורתי, למיגור ההימורים הבלתי חוקיים, הסחר בבני אדם והסרסרות. בין היתר, לקח חלק מרכזי בפענוח "רצח השבעה" שבוצע באוקטובר 1989. הקים ועמד בראש מערך המודיעין במנהלת ההגירה. הקים ועמד בראש היחידה המרכזית באגף התנועה, שתחת פיקודו קיבלה את פרס מפכ"ל המשטרה בשנת 2007.
בשנת 2005 פעל להקמת ועדת חקירה לחקירת פרשת האחים פריניאן. בין היתר, שימש כמקור לתחקירים של אילנה דיין על הפרשה, ששודרו במסגרת תוכניתה "עובדה" באפריל 2005. בדצמבר 2005 החליטה הממשלה על הקמת ועדת זיילר לבדיקת התנהלות המשטרה והפרקליטות בפרשה. דו"ח הוועדה פורסם בפברואר 2007, ובעקבותיו התפטר המפכ"ל משה קראדי ונפתחו חקירות כנגד מספר גורמים אשר צוינו בדו"ח. במרץ 2006, במהלך עבודתה של ועדת זיילר, חשף כתב קול ישראל רן בנימיני כי ארליך היה זה שהדליף את המידע לאילנה דיין, בעודו מכהן במשטרה. ארליך היה אחד מהעדים המרכזיים שהעידו בפני הוועדה. הוא זכה לחסינות ממנה ובזמן עדותו כונה בתקשורת "מיסטר איקס". עם חשיפת עדותו בוועדה, הודלפו מגורמים במשטרה פרטים אישיים חסויים עליו.
על פעילותו למען חשיפת שחיתויות קיבל בשנת 2007 את אות אביר איכות השלטון. פעילותו זו הובילה לצעדי נקמה מצד בכירי המשטרה כלפיו. על אף היותו קצין בולט ובעל הישגים, במשך שנים הוקפא קידומו בדרגה והוא נותר בדרגת סגן ניצב. בשנת 2013, בהתערבות מבקר המדינה ובסיוע של עמותת אומ"ץ והתנועה לאיכות השלטון, הוענקה לארליך דרגת ניצב משנה, אך הוסכם כי הוא יושאל לרשות הארצית לכבאות והצלה ויעמוד בראש אגף המודיעין שיוקם ברשות. במאי 2016 החליטו השר לביטחון פנים גלעד ארדן והמפכ"ל רוני אלשיך על החזרתו לשירות במשטרה, באגף התנועה.
באוגוסט 2017 זכה לתעודת הוקרה מנשיא המדינה על תרומתו לטוהר המידות, בהתאם לחוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור, התשנ״ב–1992.
בדצמבר 2017 סיים את שירותו במשטרה. יוצג במהלך שנים רבות, בהן שנות המאבק לקבלת דרגה ולהחזרתו למשטרה, בהתנדבות על ידי התנועה לאיכות השלטון ועל ידי עמותת אומ"ץ.
ביוני 2019 פורסם כי לאחר יציאתו לגמלאות, ארליך החל לעבוד כנהג מונית, תפקיד בו הוא עובד עד היום.
מאז שחרורו מהמשטרה שימש אפרים ארליך כפרשן לענייני פלילים ומשטרה במספר תוכניות בטלוויזיה. כמו כן הוא מרצה בפורומים שונים על לפני ומאחורי הקלעים בעולם הפשע הישראלי.
חיים אישיים והשכלה

לארליך תואר ראשון במנהל עסקים. הוא נשוי ואב לארבע בנות, סב ל-3 נכדים ומתגורר בפלורנטין. אחת מבנותיו היא שוטרת.
הערות שוליים

↑  אבירם זינו, חושף פרשת פריניאן הוא סנ"צ קרמשניט, באתר ynet, 22 ביוני 2006
↑  אפרת פורשר וטל וולבוביץ, "אות הלוחם בשחיתות" למיסטר איקס, באתר nrg‏, 25 באפריל 2007
↑  גלי צה"ל, ‏המחלקה לחקירות שוטרים בודקת חשד לפיו סגן-ניצב אפרים "קרמשניט" ארליך קיבל שוחד, באתר גלובס, 28 בינואר 2008
↑  יניב קובוביץ', בעקבות התערבות המבקר: "קרמשניט" הועלה לדרגת ניצב משנה, באתר הארץ, 11 באפריל 2013
↑  יוסי אלי‏, "לתקן את העוול": חושף השחיתויות ש"הוגלה" ישוב למשטרה?, באתר וואלה, 28 ביולי 2015
↑  דורון הרמן, סבב מינויים נרחב במשטרה: אפרים "קרמשניט" ארליך חוזר, מפקדת ראשונה במרחב איילון, באתר nana10‏, 8 במאי 2016
↑  איתמר אייכנר, ריבלין: "מחזק את שומרי הסף, מקווה שיעשו עבודתם בענייניות", באתר ynet, 9 באוגוסט 2017
↑  אלון חכמון, ‏המנגינה תמה: נצ"מ אפרים ("קרמשניט") ארליך פורש מהמשטרה, באתר מעריב אונליין, 31 בדצמבר 2017
↑  אלי סניור, אימת הפושעים והמפכ"לים: "קרמשניט" נהג מונית, באתר ynet, 3 ביוני 2019
מיכאל ברקאי

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1935 בוקרשט, רומניה
 התאבד:  28 במאי 1999 (בגיל 64) ישראל 
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  יומי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1955–1979 (כ־24 שנים)
 דרגה:   אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין טורפדו בצוללת  סגן מפקד צוללת  מפקד צוללת  מפקד בסיס אשדוד  מפקד פלגת ספינות טילים  מפקד שייטת ספינות הטילים  עוזר ראש מספן ים  ראש מספן ים  מפקד חיל הים
 פעולות ומבצעים
   מבצע קדש   מלחמת ההתשה   מלחמת ששת הימים   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 רב חובל בצי הסוחר הישראלי מפעיל ספינות תיור בים הקריבי
 
מיכאל (יוֹמִי) ברקאי (26 בינואר 1935 – 28 במאי 1999) היה מפקד חיל הים הישראלי בין השנים 1976–1978. עוטר בעיטור המופת על תפקידו כמפקד שייטת ספינות הטילים במלחמת יום הכיפורים.
ילדותו ונעוריו

מיכאל ברקאי (בורסוק) נולד כבן בכור למשה ולרחל בורסוק בעיר פלוישט, ברומניה.
שנות ילדותו הראשונות עברו עליו ברומניה הפשיסטית. בחודש דצמבר 1947, כשהיה בן 12, ניסו הוריו לעלות לארץ ישראל באונייה "עצמאות", אך האונייה נתפסה בלב ים על ידי הבריטים ומשפחת בורסוק, ההורים ושני בניהם, מיכאל (יומי) הבכור ואברהם (בומי) הצעיר, נשלחו למחנה מעצר בקפריסין, שם חגג מיכאל בר מצווה. מאוחר יותר עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בבת ים. הוריו התפרנסו בדוחק וברקאי עזר לפרנסת הבית בעבודה כדייג, טיפול בסירות מפרש וכשליח על אופניים.
בחוף בת ים גילה ברקאי את חיבתו לים ולשיט מפרשיות בימיה של "הפועל" בת ים. רבים מחבריו השייטים מאותה תקופה היו לימים לקצינים בצי הסוחר ולמפעילי ספינות הדיג. בעת ילדותו בבת ים הכיר ברקאי את האמן יגאל תומרקין והחברות ביניהם נמשכה עד יומו האחרון של ברקאי. ברקאי למד שנתיים בבית הספר היסודי תחכמוני, ואת תעודת הבגרות השלים בלימודי ערב. בכוחות עצמו למד מתמטיקה, אנגלית וגם נגינה בגיטרה וברידג'.
שירותו בחיל הים

ברקאי התגייס לחיל הים בשנת 1955, ושנתיים מאוחר יותר סיים את מחזור ה' של קורס חובלים. לאחר הקורס שירת בבסיס חיל הים באילת.
בשנת 1958 נישא לרחל ולזוג נולדו שני ילדים, בן רהב ובת נוגה.
שירותו בחיל הים > שייטת הצוללות

בשנת 1959 התנדב ברקאי לשייטת הצוללות וקיבל את אות הצוללן מס' 60. הוא הוצב לשרת בצוללת אח"י רהב בתפקיד קצין טורפדו, בפיקודו של רס"ן הדר קמחי. בשנת 1963 מונה ברקאי לסגנו של יעקב רענן, מפקד הצוללת "רהב" ולימים מפקד אח"י דקר. ברקאי שימש בתפקיד סגן המפקד עד סיום שירותה הפעיל של הצוללת.
בתקופת ההמתנה שקדמה למלחמת ששת הימים הוחזר ברקאי מקורס פיקוד ומטה, והוצב כמפקדה של הצוללת "רהב", אף שלא הייתה כשירה לצלילה. כוונת מפקדת חיל הים הייתה להניע את הצוללת, כדי להציג למודיעין האויב צוללת פעילה לכאורה. ברקאי יזם והפעיל את הצוללת ככלי נגד צוללות ולמטרה זו הופעל סונר הצוללת והותקנה בה מערכת להטלת פצצות עומק.
בשנת 1967 נשלח ברקאי לקורס מפקדי צוללות בצי הבריטי. עם שובו לישראל יזם, בתיאום עם רס"ן גדעון רז, שהיה בפורטסמות' בתפקיד סגן מפקד הצוללת אח"י לוייתן, את כתיבת נוהלי התקיפה של הצוללות מסדרת T. בדצמבר 1967 החליף ברקאי את רס"ן זאב אלמוג (אברוצקי) ומונה למפקד אח"י "לויתן". ברקאי פיקד על "לויתן" עד אוגוסט 1968. בעת פיקודו על הצוללת יישם בה שיטות לחימה חדשות, תוך שיתוף פעולה עם לוחמי שייטת 13.
ברקאי קיבל את ההודעה על אובדן הקשר עם אח"י דקר בעת ש"לויתן" בפיקודו הייתה באימונים בים. הוא הבין את משמעות אובדן הקשר והעריך מיד שקרה אסון וש"דקר" אבדה. הצוללת "לויתן" הייתה מאותה סדרת ייצור של "דקר", והועברה דרישה להפסיק את האימונים ולהחזירה לבדיקות. בצוות הדקר נספה גם אחיו בומי ברקאי ובלא קשר לאבדן האישי, הודיע ברקאי ש"לויתן" צוללת בטוחה ודרש להמשיך בצלילות כדי לא לאבד את ביטחון הצוות בצוללת. דרישתו אושרה על ידי אל"ם אברהם בוצר בגיבוי מפקד חיל הים שלמה אראל.
שירותו בחיל הים > בסיס אשדוד

בעקבות מלחמת ששת הימים גדלו משימות בסיס אשדוד וכללו את חופי סיני, רצועת עזה ואת גזרת ים המלח. מפקד חיל הים אברהם בוצר העריך שברקאי יהיה האיש הנכון לקבל את המשימות החדשות.
מלחמת יום הכיפורים

בשנת 1971 עבר ברקאי לשייטת ספינות הטילים, ושירת בה כמפקד ספינת טילים אח"י מזנק וכמפקד פלגה. בחודש יולי שנת 1973 קיבל את הפיקוד על השייטת כולה. חודשיים מאוחר יותר פיקד עליה במלחמת יום הכיפורים.
מצבת השייטת כללה תחילה שתי ספינות תותחים מדגם סער 1, ארבע ספינות מדגם סער 2 ושש ספינות סער 3 שאורגנו בשלוש פלגות והוצבו בבסיס חיל הים בחיפה. פלגת הספינות מדגם סער 4, שכללה שתי ספינות והייתה בהתארגנות במספנות ישראל להפלגה לים סוף, הצטרפה בתחילת המלחמה לשייטת ספינות הטילים תחת פיקודו של ברקאי.
ההתמודדות העיקרית שניצבה בפני ברקאי וספינותיו היו ספינות הטילים אוסה וקומאר שבידי הצי המצרי והסורי, שהיו מצוידות בטילי סטיקס שטווח פעולתם עלה בהרבה על טווח טילי גבריאל שבידי ישראל. תורת הלחימה של ספינות הסער, שפותחה על ידי מפקדי השייטת הדר קמחי ושבתאי לוי, כללה הפעלת כוח הספינות בתקיפה מתואמת של כל ספינות השייטת. בתקופה הקצרה שפיקד על השייטת לפני המלחמה, יזם ברקאי חידושים כמו חפ"ק מפקד השייטת ותרגולת הטעיה בשלב ההסתערות.
מפקדי הפלגות והספינות הפנימו את תורת הקרב בתרגולות רבות. ניתן היה להרכיב כוחות משימתיים, כשמפקדי פלגות מפליגים גם בספינות אחרות מאלו שהיו תחת פיקודם דרך קבע. התחקיר החושפני שהונהג בשייטת הגביר את אמונו של מפקד החיל, אלוף בנימין תלם, ביכולת ספינות הטילים בכלל ובתפקודו של ברקאי בפרט.
במלחמה כוללת הועיד המטה הכללי לחיל הים תפקיד של הגנת חופי ישראל וההיערכות המקובלת הייתה בקרבת החוף הישראלי. התוכניות ההתקפיות של ספינות הסער, אף שהיו מתורגלות, לא אושרו לביצוע.
כשפרצה מלחמת יום הכיפורים במפתיע, וצה"ל היה במגננה בזירות היבשה, שררה במטכ"ל אווירה קשה. תלם החליט לנקוט ביוזמה התקפית שאותה תרגלו ספינות הטילים. על מנת למנוע מחיל הים המצרי ומהצי הסורי את היוזמה לתקיפה בחופי ישראל, שלח תלם את ברקאי עם חמש ספינות טילים לתקוף את הצי הסורי.
בכך העמיד את הרמטכ"ל דוד אלעזר בפני עובדה שההגנה בזירה הימית מתחילה בקרבת נמלי האויב. לאחר הצלחת הקרב הראשון - קרב לטקיה - תמך הרמטכ"ל בגישת היוזמה ההתקפית, ואף דרש לרתק את הסורים להגנת אזור החוף הסורי. מפקדת חיל הים הפעילה את ספינות הטילים כך שבכל הקרבות הימיים עם סוריה ועם מצרים הייתה לישראל עדיפות מקומית, ובכולם הושג ניצחון. כתוצאה מכך, הסתגרו עד סוף המלחמה כלי השיט של מצרים ושל סוריה בנמליהם, והסתפקו בירי מתותחי החוף.
על תפקודו וביצועיו במלחמת יום הכיפורים כמפקד שייטת ספינות הטילים, קיבל ברקאי את עיטור המופת. בעת קבלת האות אמר שהוא ”מקבל העיטור כנציג כל לוחמי שייטת ספינות הטילים.” והוסיף גם לזכותם של מפקדי השייטת הקודמים הדר קמחי ושבתאי לוי שהביאו את השייטת לרמת הביצוע שהפגינה במלחמה.
לאחר המלחמה המשיך ברקאי לשפר את המקצועיות ואת כושר הלחימה של השייטת. הדרך העיקרית הייתה באמצעות התחקיר שהנהיג, שבו נכחו כל קציני השייטת ובו הוצגו ונדונו האירועים והופקו הלקחים. נכונותו של ברקאי לספוג ביקורת ולהודות בטעויות בעצמו העלתה את איכות התחקיר החושפני.
מלחמת יום הכיפורים > גלריה

מפקד השייטת מיכאל ברקאי (במרכז מאחור) עם קציני אח"י מזנק (סער 2) בגשר הספינה בדרכם חזרה מקרב לטקיה, 7 אוקטובר 1973.
אל"ם מיכאל ברקאי על סיפון אח"י קשת מקבל סירת משמר של מלטה הבאה להזמין אותו להיכנס לנמל.
מפקד השייטת אל"ם מיכאל ברקאי מקבל את נס המפקד הבכיר מרס"ר השייטת מרדכי עצמון כמזכרת בעת סיום פיקודו על שייטת ספינות הטילים, 5 ביוני 1974. לידו סא"ל מיכה לצרוס מפקד פלגה 31.
מיכאל ברקאי מקבל את עיטור המופת מידי הרמטכ"ל מרדכי גור, 8 במאי 1975.
תעודת עיטור המופת שניתנה לאל"ם ברקאי על פעילותו כמפקד שייטת ספינות הטילים במלחמת יום הכיפורים, מאי 1975.
מלחמת יום הכיפורים > מטה חיל הים

בקיץ 1974 הוצב ברקאי במטה חיל הים בתפקיד עוזר ראש מספן הים, תפקיד שנוסד באותה עת ונקרא כיום "רמ"ח אמל"ח". בהמשך מונה לראש מספן הים, ובמסגרתו יזם וביצע שינויים ארגוניים ניכרים במבנה מטה חיל הים, עם דגש על נוהלי עבודת המטה למבצעים ועל פיתוח ושילוב של מערכות אמצעי לחימה. בשנים אלו גבר האיום של חדירת חוליות ארגוני הטרור מן הים. בתקופת שירותו של ברקאי במטה חיל הים הוקם מערך ביטחון שוטף, הוגברו סיורי הספינות, והורחבה פריסת מערכות המכ"ם. ברקאי עסק רבות בהקמת גף סיורי ים בחיל האוויר, שכלל מטוסי סיור ימי נושאי מכ"ם לגילוי וזיהוי מחבלים במרחק רב מן החוף, כשהם מופעלים באחריות חיל הים.
מפקד חיל הים

ברקאי מונה למפקד חיל הים בחודש ספטמבר 1976. כמפקד החיל פעל נמרצות לגיבוש תורת הלחימה החילית ולגיבוש התוכניות המבצעיות של החיל ושל המערך הטכנו-לוגיסטי. כמו כן אופיינה תקופת הפיקוד שלו בלחימה מתמשכת בארגוני הטרור הפלסטיני.
בין אוניות המחבלים שנתפסו וטובעו בתקופת פיקודו הייתה "אגיוס דמטריוס" במפרץ אילת. ב-11 במרץ 1978 הצליחו מחבלים לחדור לחוף מעגן מיכאל, ומשם המשיכו וביצעו את פיגוע כביש החוף. לאחר פיגוע זה יצא צה"ל למבצע ליטני לחיסול קני מחבלים בדרום לבנון. בלחימה זו השתתפו כל ספינות הטילים וספינות הדבור של חיל הים.
בתקופתו של ברקאי כמפקד חיל הים, נקלטו צוללות "גל" בחיל. לצורך הפיקוד על צוללות חדשות אלה החליט ברקאי לערוך קורס פיקודי מיוחד בחיל הים, זאת בניגוד למקובל עד אותה עת, שקצינים נשלחו להכשרה זו בחילות ים זרים. הוא הטיל את הכנת הקורס על אל"ם גדעון רז, ואף התפנה מכל עיסוקיו למשך שבוע כדי להפליג בצוללת ולהתרשם ממבחני ההסמכה.
מפקד חיל הים > מעורבות אישית

מסוק ללא טייס - כדי להבין טוב יותר את אופי הפעילות של יחידות הלוחמה הזעירה, עבר ברקאי קורס צלילה שבו למד את סוגי הכלים ואמצעי הלחימה שהופעלו בהן. הוא חיפש אישית פתרון לנושא המסל"ט - מסוק ללא טייס - שיוכל לשמש לזיהוי ולהכוונה של ספינות הסער בשעת תקיפה בקרבת חופי האויב באזור מוגן נגד מטוסים.
גלשני רוח - ברקאי עסק בספורט ימי בלא מגבלות גיל. ב-12 בפברואר 1977, זכה במקום שלישי בתחרות גלשני רוח שהתקיימה מול חוף תל אביב.
אלי מרק מקבל דרגת סא"ל ממפקד חיל הים מיכאל ברקאי, 1977.
מפקד חיל הים מיכאל ברקאי המבקר בוושינגטון. בעת העברת תפקיד הנספח ממשה טבק לאל"ם יעקב ניצן, 22 ביולי 1977.
מפקד חיל הים אלוף מיכאל ברקאי מעניק דרגת רס"ן לאמנון צור ממספן המודיעין, 1 ינואר 1978.
מפקד חיל הים וגב' ברקאי מארח את אדמירל (James L. Holloway III) מצי ארצות הברית ורעייתו, 1978.
מפקד חיל הים > מעורבות אישית > פרויקט זיוונית

כמפקד חיל הים המשיך ברקאי בבניית הכוח הימי. קודמו בנימין תלם שאף ליישם את לקחי קרבות הטילים בהגדלת מספר יחידות הלחימה והגדלת המהירות כדי שניתן יהיה לשלוט על התנהלות הקרב. כאשר הוצעה ספינת הידרופויל של חברת גרומן ראה בה פתרון. סדר הכוחות המתוכנן כלל את 12 ספינות סער 4 ו-18 ספינות הידרופויל, שיחליפו את 12 הספינות מדגמי סער 2 וסער 3 שיגמרו את שירותן לאחר 20 שנה. בנוסף תכנן לבנות מספר ספינות פיקוד פרויקט אירית בכלי שיט גדול יותר מסער 4 שיוכל לשאת שני מסוקים/מסל"טים.
הבחירה בסנפיריות להחלפת הספינות מדגמי שרבורג נראתה כהמשך ישיר לעקרונות ספינות סער. הרמטכ"ל מרדכי גור אישר בניית שתי ספינות אבטיפוס - פרויקט "זיוונית". נחתם חוזה בחברת גרומן בארצות הברית בארצות הברית בתנאי שהמשך הייצור כבר מהספינה השנייה יעשה במספנות ישראל.
בחירת כלי השיט נעשתה כאשר מידע שהיה בידי הצי ומשמר החופים האמריקאי על תקלות רבות הוסתר. קליטתן של ספינות האבטיפוס התבצעה לאחר שברקאי סיים את כהונתו והן הושבתו לאחר זמן קצר.
מפקד חיל הים > מעורבות אישית > משפט והדחה

בשנת 1978 הואשם האלוף ברקאי בניסיון אונס חיילת שהייתה תחת פיקודו. הוא הועמד למשפט צבאי בפני הרכב שכלל את האלוף חיים הרצוג, ואת השופטים שלמה לוין ויעקב קדמי שקבלו דרגות ייצוג של אלוף לצורך המשפט. את התביעה ייצגו התובעים הצבאיים הראשיים, שבתי לוי ואמנון סטרשנוב. בנובמבר 1978, הושעה מתפקידו כמפקד חיל הים עד קיום משפטו. המשפט התנהל בדלתיים סגורות תוך שימוש בסעיף הגנה על ביטחון המדינה, והעיתונות דיווחה מדי יום על העדים שהגיעו להעיד במשפט. בפסק הדין, שניתן בינואר 1979, זוכה ברקאי מכל סעיפי האישום. השופטים קבעו כי אף שהם מאמינים לגרסתה הבסיסית של החיילת שברקאי תקף אותה וניסה לאנוס אותה, הם אינם יכולים להרשיעו, הואיל ובאותה עת נדרשה על פי הפסיקה ראיה מסייעת לכך שברקאי הוא שתקף את החיילת, לצורך הרשעה באונס. השופטים דחו כבלתי מהימנה את גרסתו המכחישה מכל וכל של הנאשם.
לאחר המשפט הודח ברקאי על ידי שר הביטחון עזר ויצמן מהפיקוד על חיל הים, ופרש מצה"ל בשנת 1979. שר הביטחון עזר ויצמן לא קיבל את המלצותיו של ברקאי באשר למועמד הראוי להחליפו. הודיע כי יתמוך במועמד שימליץ הרמטכ"ל, אשר לבסוף בחר בזאב אלמוג, אותו הכיר מתקופת מלחמת ההתשה.
בעקבות זיכויו של ברקאי יזמה חברת הכנסת שולמית אלוני, שסייעה למתלוננת, תיקון לחוק שביטל את החובה בהצגת ראייה נוספת בתיקי אונס.
לאחר שירותו הצבאי

עם שחרורו התפנה ברקאי לתחביבו הקודם, שיט בספינות מפרש, ויחד עם אשתו רחל נסעו ליוון, שם בנו את היאכטה "לוויתן". בשנת 1981 החל ברקאי לעבוד בצי הסוחר, ועל אף ניסיונו הרב בכלי שיט, החל את שירותו בצי בתפקיד נמוך כקצין משמרת והתקדם בהדרגה עד שהוסמך כרב-חובל. הוא שימש כרב-חובל האונייה "דלית" ואחר כך באונייה "מקלף". בחורף הפליג במסגרת עבודתו בצי הסוחר ובקיץ הפליג עם אשתו על היאכטה שבנה.
בשנת 1990 חצו בני הזוג ברקאי את האוקיינוס האטלנטי עם ה"לוויתן" והגיעו לדרום הים הקריבי ולוונצואלה. בדרכם לארצות הברית עצרו באי סן מרטן שבאנטילים ההולנדים, ונשארו בו 4 שנים, בין היתר עסקו בהפעלת ספינות תיור וארגנו סיורים מודרכים לתיירים.
בשנת 1995 שב ברקאי עם אשתו לישראל. בשנת 1999 הוזמן על ידי מפקד שייטת ספינות הטילים, חזי משיטה, להיות חלק מצוות שהוקם לצורך עדכון תורת הקרב המשולבת של חיל הים.
משפחה ממשיכה

במסגרת חיבתו לשייט מפרשים מונה ברקאי מזבולון בת-ים, לפקד על סירה של הפועל תל אביב שהשתתפה בשיוט הערים העשירי בשנת 1953. 
בצוות הסירה הכיר את רחל כצמן שבשנת 1958 נישאה לו.
לזוג נולדו שני ילדים. הבכור נולד בשנת 1959  ונקרא רהב על שם הצוללת. הבת נגה שנקראה על שם אח"י נגה נולדה  בשנת 1960.
רהב ברקאי התגייס לחיל הים ושירת בשייטת 13. נעשה איש תוכנה, ועוסק בתחום מערכות מידע. נישא לאורלי ממשפחת פלד ולהם 3 ילדים. הבן הבכור, גל, שירת בשייטת 13. אחיותיו שחר ושי שירתו בחיל הים במערך השליטה.
נגה ברקאי שירתה בחיל הים כקצינת שליטה.
נסיבות מותו

בסוף שנות ה-90 חלה ברקאי בסרטן המעי הגס, וערך בדיקות וטיפולים בבית חולים. הוא הכיר והעריך את מרדכי גור שסבל ממחלה דומה ושם קץ לחייו.  בשלב מסוים התבטא ברקאי שאינו מתכוון להמשיך כחולה סופני. בסוף מאי התחוור לו שלמחלתו אין תרופה, והטיפולים בה הם רק כדי לדכא את הסימפטומים ולהאריך את חייו.
ביום שישי 28 במאי 1999, הגיע מפקד חיל הים, האלוף אלכס טל, לביתו של ברקאי ובישר על כך שצוות החיפושים האמריקני גילה את שרידי אח"י דקר - שבה מצא אחיו בומי את מותו 31 שנה קודם לכן - על קרקעית הים בעומק 3 ק"מ, בנתיב שיוטה לישראל. ברקאי מעולם לא שעה לשמועות השונות והיה בטוח שהצוללת שקעה על נתיבה. הוא גם היה מציאותי וידע שסיכויי מציאתה קלושים ואמר שהצוללנים נמצאים במקומם ולא צריך להפריע למנוחתם.
ברקאי שידע כי הוא חולה וצפוי לסבל רב, התאבד מאוחר יותר באותו יום ביריית אקדח. חברו יגאל תומרקין הספיד את ברקאי במילים: ”אי אפשר היה לשנוא את יומי וקשה היה לאהוב אותו.”
הנצחה

עיריית חולון הנציחה את ברקאי בקריאת רחוב על שמו ”רחוב האלוף ברקאי” בשכונת האלופים בעיר.
קריאה נוספת

שמשון בובר הימיה אסופת סיפורי הפלוגות הימיות' דפוס אפעל 2004, עמ' 150–151.
בתיה שם-אל,	אל"ם מיכאל ברקאי שפיקד על שייטת ספינות הטילים במלחמת יום הכפורים, 'בין גלים' אוקטובר 1975, עמ' 1.
ביאורים

↑  משמאל לימין: מפקד הספינה - בן ישי (צינר), סגן עמי לוי, אלי רגב, יומי ברקאי, אהרון שפיר, פלשנר, לא ידוע.
↑  בימין התמונה אל"מ יעקב ניצן הנספח הימי של ישראל בוושינגטון וסא"ל רינה לוי פז ראש ענף פרט במספן כוח האדם.
↑  ברקאי הכין את תא"ל גדעון רז, שאף תיפקד כממלא מקום מפקד חיל הים בתקופת המשפט,  כמחליפו והמליץ עליו.
הערות שוליים

↑  מפקד חיל הים מקום שלישי בגלשני רוח בין גלים מרץ 1977 עמ' 2.
↑  אמיר אורן, מפקד חיל הים הועבר מתפקידו, דבר, 20 בנובמבר 1978
↑  דן ארקין, ראש אכ"א החליט: משפטו של האלוף ברקאי - בדלתיים סגורות, מעריב, 22 בדצמבר 1978
↑  ראו למשל: מרדכי ארקן, אשת האלוף ברקאי העידה מטעם ההגנה, מעריב, 28 בדצמבר 1978
↑  אלוף מיכאל ברקאי זוכה בהיעדר עדות מסייעת, דבר, 9 בינואר 1979; המשך
↑  יעקב ארז, אלוף ברקאי: הציעו שאתפטר אבל אני מעדיף שידיחוני, מעריב, 10 בינואר 1979
↑  מיכה פרידמן‏, מורשתו של האלוף ז', באתר וואלה, 26 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007395180805171  VIAF: 6913156133197058430007   WorldCat (עם VIAF): 6913156133197058430007 
מפקד חיל הים אלוף בנימין תלם ומפקד שייטת ספינות הטילים אל"ם מיכאל ברקאי בנמל חיפה בבוקר שלאחר קרב לטקיה, 7 באוקטובר 1973.
יומי מפעיל ספינת תיירים בסנט מארטן ב-1992
שלט רחוב על שם האלוף מיכאל ברקאי בחולון.
+ (אלבום של אד שירן)

+ (מבוטא: פלוס) הוא אלבום אולפן הבכורה של הזמר והיוצר הבריטי אד שירן , אשר יצא לאור ב-9 בספטמבר 2011 על ידי אסילם רקורדס ואטלנטיק רקורדס. האלבום סימן את פריצת הדרך המסחרית של שירן, לאחר שפרסם חמישה אלבומים באופן עצמאי. ג'ייק גוסלינג ושירן הפיקו את רוב האלבום, עם סיוע נוסף של מפיק ההיפ הופ אמריקאי, .No.I.D.
עניין התקשורת סביב האלבום היה 'מתודלק' באופן משמעותי בשל שני הסינגלים שקדמו לו - "The A Team", "You Need Me, I Don't Need You", אשר הגיע למקומות הרביעי והשלישי במצעד הסינגלים הבריטי בהתאמה. הסינגל "Lego House" פורסם ב-11 בנובמבר 2011 בתור הסינגל השלישי מהאלבום וזכה להצלחה בדומה לקודמיו בכך שהגיע למקום החמישי במצעד הבריטי. שלושה סינגלים נוספים - "Drunk", "Small Bump", ו-"Give Me Love" פורסמו לאורך שנת 2012 כאשר כולם הגיעו ל-25 המקומות הראשונים במצעד הסינגלים הבריטי.
האלבום זכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה. עם פרסום האלבום, נמכרו כבר בשבוע הראשון כ-102,000 עותקים בבריטניה. האלבום אף זכה להצלחה במצעד הבילבורד 200, כאשר הגיע למקום החמישי, ונמכרו 42,000 מעותקיו. + היה לאלבום הבכורה של האמן הבריטי שהגיע למיקום הגבוה ביותר מאז "I Dreamed a Dream" מאת סוזן בויל בשנת 2009. כמו כן, + הוא האלבום השמיני הנמכר ביותר של העשור בממלכה המאוחדת.
רקע

לאחר שנשר מבית הספר בגיל 16, בזבז שירן את מענק הסטודנט שלו על כרטיסי רכבת. הוא הופיע בערבי מיקרופון פתוח ברחבי הממלכה המאוחדת, שם הוא בזבז את זמנו על הוצאת אלבומים באופן עצמאי. לאחר ארבע שנים בהופעות בבריטניה, שירן פגש את הזמר ג'יימי פוקס בלוס אנג'לס. פוקס אמר כי אהב את שירן מספיק כדי "להניח אותו בדרך להצלחה".
בתחילת שנת 2010, היה שירן מה שהוא תיאר כ"זמן קשה", ובאופן ספונטני הוא עזב ללוס אנג'לס לבלות חודש על מנת "לראות מה יקרה". לאחר ביצוע הופעה בעיר, פנתה אליו אשת הקשר של פוקס, אשר הפיקה ערבי מיקרופון פתוחים שאושרו על ידי פוקס, והזמינה אותו להופיע. שירן הסכים להצעה, ולאחר ההופעה הוא יצר קשר עם המנהל של פוקס, שביקש ממנו להופיע בתוכנית הרדיו של פוקס. לאחר השידור, ג'יימי פוקס נתן לשירן את מספר הסטודיו שלו ללא תשלום. שירן ניצל את ההזדמנות כדי להקליט כמה שירים באולפן, השתתף בכמה מסיבות עם פוקס ותיאר את הזמן כ"סוריאליסטי". בנוסף, ההופעות של שירן ביוטיוב גם זכו להצלחה מסחררת כאשר הוא העלה את הופעת הרצועה "You Need Me, I Don't Need You", אשר זכה ליותר מחצי מיליון צפיות, מה שהופך אותו ל"אחד מהמדוברים ביותר על בריטניה".
בעקבות זאת, חתם שירן על אטלנטיק רקורדס ונחתם לצוות הניהול של אלטון ג'ון בשם "Rocket", שבו דן שירן, ואמר: "אלטון נכנס ואמר 'איפה אד שירן?' הרגשתי: 'לעזאזל! הוא יודע את השם שלי!' זה הזוי, גדלתי על המוזיקה שלו, ועכשיו הוא אחד האנשים אשר שר את שבחיי ומסייע לקריירה שלי". שירן התחיל להופיע עם גיטרה אקוסטית בגיל 11 ואהבתו למכשיר היא "מה שהכניס אותו למוזיקה ולשירה". שירן הושפע מגיל צעיר מהביטלס ומבוב דילן, אלא שציין את דמיאן רייס כבעל השפעה גדולה יותר במוזיקה עליו לאחר שפגש אותו בהופעה אינטימית בדבלין. במהלך ההפקה של +, שירן ידע "איך רציתי שכל שיר יישמע", ולכן הם בזבזו רק יום אחד על הקלטה של כל שיר.