stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערך ההגנה הקרקעית
מבנה ארגוני > פלגות מגנים/לוחמים

נכון לשנת 2023 קיימות בחיל שמונה פלגות:
פלגת זאבי הפסגה בי"ג 503
פלגת שועלי המדבר בבסיס חצרים
פלגת שערים בבסיס חצרים
פלגת העמק בבסיס רמת דוד
פלגת סופת המדבר בבסיס רמון
פלגת החוף בבסיס פלמחים
פלגת מגיני הנגב בבסיס נבטים
פלגת האלה בכנף 2
החל משנת 2010 מגנים לוחמי מגיני הנגב (החל מ-2013 מקורות הגיוס הם לוחמים חרדים מאוכלוסיית נצח יהודה) על בסיס נבטים שבנגב. הפלגה מיועדת לבעלי פרופיל 72 ומעלה. לוחמי הפלגה עוברים הכשרה של כחמישה חודשים בביסל"ח 314. אחת לארבעה חודשים מבצעים הלוחמים תעסוקה מבצעית באיו"ש.
מבנה ארגוני > ההכשרה

ההכשרה של מגן אסטרטגי אורכת כחודשיים בבסיס ביסל"ח 314, בה הם משלימים את הכשרתם לרובאות 03. לאחר סיום פרק ההכשרה הראשונית, מתפזרים המגנים לבסיסי החיל השונים, משם הם יכולים להתקדם ולצאת למגוון קורסים כגון קורס מפקדי כיתות, מדריכי קרב מגע, מש"קי קליעה, מדריכי אימון גופני, קצונה ועוד. עד לשנת 2022 היה גם קורס כלבנים שנערך בבסיס חצור. היו מספר סוגים של הכשרות כלבנות. מטפל ומאלף כלבים, כלבן גישוש ומרדף, כלבן חנ"מ וכלבן סבך.
מבנה ארגוני > ביסל"ח 314

ביסל"ח 314 הוא בית הספר למקצועות האבטחה הפיזית ובית הספר לרובאות של חיל האוויר
כלי תחבורה

מערך ההגנה הקרקעית מחזיק צי רכבי אבטחה גדול אשר מורכב מרכבי שטח מסוג "דימקס" (אנגלית: D-Max), "טויוטה היילקס" (אנגלית: Toyota Hilux) וג'יפ ריינגלר (סופה) שעברו שדרוגים כדי לעמוד במשימות האבטחה השונות, כגון מיגון כנגד כדורים/חפצים כבדים אשר כוחות עוינים לפעמים משליכים על הרכבים, מערכת כריזה, סירנות, צ'קלקות ופנסי חיפוש בצדי הרכב.
המערך גם עושה שימוש במסוקי יסעור ומסוקי ינשוף. הגפים עושים בהם שימוש (במידה ויש לבסיס גישה אליהם) על מנת להעביר כוחות למשימות אבטחה אשר רחוקות מהבסיס ודורשות מענה מהיר אליהן.
היסטוריה

בשנת 1976 הוקם מערך הגנה קרקעית בחיל האוויר.
בשנת 1983 ביסל"ח 314 (בסיס ההכשרות של המערך) הופך להיות בית ספר באופן רשמי (מאז הקמת ביסל"ח בשנת 1976 הבסיס שימש לאימונים)
בשנת 1984 הוקם מערך הכלבנות להגנה. המערך השתמש בכלבים לטובת גישוש ומרדף, חנ"מ, סבך ואף בכלבי גדר (השימוש בכלבי גדר הופסק בשנת 2011).
בשנת 2000 המערך החל לקלוט בשורתיו את מאבטחי המתקנים אשר הגנו על בסיסי החיל השונים.
בשנת 2009 החלה הקמה של פלגות הגנה על ידי מגנים אסטרטגיים אשר החליפו את מאבטחי המתקנים הפלגה הראשונה שהוקמה הייתה פלגת האלה בכנף 2.
בשנת 2010 הוקמה פלגת מגיני הנגב בבסיס נבטים. פלגה זו שונה משאר הפלגות היות שהמגנים הם לוחמים בעלי פרופיל 72 ומעלה
בשנת 2013 נקלטו לראשונה לוחמים חרדיים במערך במסגרת מגיני הנגב.
בשנים 2016-2018 הוקמו פלגת החוף בבסיס פלמחים, פלגת סופת המדבר בבסיס רמון, פלגת שועלי המדבר בבסיס חצרים ופלגת העמק בבסיס רמת דוד.
בשנת 2022 הוקמה פלגת מגנים אסטרטגיים בי"ג 503.
בשלהי שנת 2022 (לאחר 38 שנות פעילות) הוחלט על סגירת מערך הכלבנות בחיל האוויר.
במהלך חודש מרץ 2023 הוחלט לשנות את שם המערך מהגנה קרקעית לאבטחה פיזית.
בשנת 2023 הוקמה פלגת שערים מגנים אסטרטגיים נוספת בבסיס חצרים בנוסף לפלגה הקיימת.
בשנת 2023 החלה מלחמת חרבות ברזל אשר שינתה את תפישת האבטחה במערך.
היסטוריה > סמלי המערך

סיכת וסמל מערך 'אבטחה פיזית'
סיכת לוחם 'מגן הנגב'
מרכז כלבנות

המרכז נקלט בביסל"ח 314 בשנת 1984 לשם הכשרת כלבים להגנה. למרות היותו כפוף לביסל"ח 314 מיקומו הפיזי של מרכז הכלבנות לא היה בביסל"ח אלא בבסיס חצור.
המרכז היה מחולק לארבעה צוותים: הראשון הוא צוות הגישוש, אשר היווה את הגרעין למרכז ובמסגרתו הכשירו חיילים הן מחיל-האוויר והן מעיר הבה"דים לעבוד עם כלבי הגישוש. בהכשרה שנמשכה 18 שבועות היו לומדים להכיר את הכלבים, לעבוד איתם, ולתפעל אירועים יחד איתם. בסיומה היו מוסמכים ככלבני גישוש ונשלחים להגן על בסיסי צה"ל השונים. שני צוותים נוספים היו צוות חנ"מ (חומר נפץ), שהכשיר חיילים להפעיל כלבים שמתמחים באיתור חומרי נפץ ונשלחים להגן על אירועים גדולים, טקסים המוניים ולמשימות איתור, וצוות מו"פ (מחקר ופיתוח) שהיו אחראים על כל פן המחקר במרכז.
במרכז פעל גם צוות גוריה שמטרתו להכשיר, לאלף ולטפח את הכלבים עוד מהיותם גורים, שכן הם היו אחראים על הטיפול בגורים ובאימהות, על האילוף הראשוני של הכלבים וגם על הכשרתם ליכולות השונות.
המרכז עבד בשיתוף פעולה עם מפא"ת ומטעמו נשלח פרופסור שבשיתוף פעולה עם חיילי המרכז עבד על חקר ההתנהגות של הכלבים והקניית יכולות חדשות.
במסגרת עבודת המחקר הצליחו לפתח במרכז יכולות כמו גישוש, איתור חומרי נפץ והגנה על נכסים - פיתוח חדש שתפס את מקומו בשירות החיל.
מרכז הכלבנות נסגר בשלהי 2022 לאחר 38 שנות פעילות.
הערות שוליים

↑  עמית מרצ'לי, ‏המחבוא שלי והמגן שלי: הכירו את פלגת הנגב, באתר חיל האוויר הישראלי, 15 בנובמבר 2022
↑  שני פומס ושיר גולן, ‏לראשונה בחיל: לוחמים חרדים בבסיסי הדרום, באתר חיל האוויר הישראלי, 24 במרץ 2013
↑  אליה לויטן, ‏יד בכף: הכירו את הכלבים שמגנים על החיל, באתר חיל האוויר הישראלי, 17 באפריל 2016
לוחמי "מגיני הנגב" באימון לפני תעסוקה בבא"פ לכיש
הערה פיקודית

הערה פיקודית היא הערה הנרשמת בתיק האישי של קצין בצה"ל או במשטרת ישראל, בעקבות התנהגות שאינה הולמת או תפקוד לקוי כמפקד. בצה"ל נרשמת ההערה הפיקודית על ידי קצין בכיר (הרמטכ"ל, אלוף הפיקוד וכדומה). בדרך כלל נרשמת הערה פיקודית במצבים שאינם מצריכים העמדה לדין משמעתי.
להערה פיקודית עלולה להיות השפעה קלה על המשך קידומו של הקצין, אך קצינים רבים שבתיקם נרשמה הערה פיקודית המשיכו לשרת בצה"ל ובמשטרה ואף קודמו בתפקיד.
דוגמאות:
בעקבות ועדת בדיקה על התנהלות החטיבה המרחבית בנימין בפיקודו של אל"ם אילן פז בעת שצלף פלסטיני הרג עשרה אזרחים וחיילים בסמוך למחסום המשטרה הבריטית במרץ 2002, נרשמה לפז הערה פיקודית. לאחר מכן הועלה לדרגת תא"ל.
ב-13 במרץ 2003 ארעה תקרית קשה של ירי דו-צדדי כאשר כוח מיחידת מגלן ומסוק קרב של צה"ל הרגו בשוגג קצין בחופשה ומאבטח נוסף ששהו בסמוך לפני חבר. בשל כך אלוף פיקוד המרכז, משה קפלינסקי, רשם הערה פיקודית בתיקו האישי של מפקד יחידת מגלן דני קס לוין קס לוין המשיך לשרת בצה"ל, ועלה לדרגת אל"ם.
בספטמבר 2004 ספג מפקד אוגדת עזה, תא"ל שמואל זכאי, הערה פיקודית מהרמטכ"ל משה יעלון על תפקודו באירוע בו חדרו מחבלים למוצב "מורג"
לראש לשכת החקירות בתחנת המשטרה באשקלון, אורי מכלוף, נרשמה בשנת 1996 הערה פיקודית לאחר שבילה ב-1996 עם עמיתיו במועדון חשפנות. מכלוף המשיך לשרת במשטרה, ובשנת 2014 הועלה לדרגת תת-ניצב.
בנובמבר 2004 הדיח השר לביטחון פנים, גדעון עזרא, את ניצב משה מזרחי, מתפקידו כראש אגף החקירות והמודיעין של המשטרה, בניגוד להמלצת צוות הבדיקה המשטרתי והמפכ"ל הקודם, שלמה אהרונישקי, להסתפק בהערה פיקודית. הצעד ננקט לאחר שעלה כי מזרחי עשה שימוש פסול בהאזנות סתר בחקירות אותן ניהל כראש היאחב"ל. מזרחי המשיך לשרת במשטרה בתפקידים אחרים ופרש כעבור שנתיים.
הערות שוליים

↑  עמוס הראל, מפקד אוגדת יהודה יערער על הערת האלוף, באתר הארץ, 24 באפריל 2003.
↑  חנן גרינברג, התקרית במורג: המ"פ יודח, הערה לתא"ל זכאי, באתר ynet, 17 בנובמבר 2004
↑  השר עזרא הדיח את ניצב מזרחי מתפקידו, באתר וואלה, 22 בנובמבר 2004
כולכיתיים

| כולכיתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: יתושים
משפחה:: כולכיתיים
שם מדעי
 Culicidae ‏Meigen, 1818

כולכיתיים (שם מדעי: Culicidae)  או יתושיים היא משפחה של יתושים מוצצי דם בעלי תפוצה גלובלית. חרקים אלה נחשבים למזיקים לאדם ברובם עקב העברת מחלות שהנקבות גורמות תוך מציצת דם אנושי, אף שהם גם מאביקי צמחים שונים. היתושים הם מעופפים בעלי זוג כנפיים וגפי פה ארוכים, העוזרים להם למצוץ דם. את חייהם הם מתחילים במקווי מים מתוקים צפים והם מתגלמים בהמשך ומצמיחים כנפיים.
חרקים אלה ידועים החל מהקרטיקון שלפני 99 או 95 מיליון שנה מזמננו, מהם ידועים הסוגים Priscoculex ו-Burmaculex, בהתאמה והם הכילו מבנה גפי פה דומה ליתושים המודרניים, מה שמרמז על תזונה דומה.
תפוצת הכולכיתיים

הכולכיתיים נפוצים כמעט בכל מקווה מים קיים בעולם ובכל מקום בו נמצא אדם, מהאזורים הארקטיים ועד האזורים הטרופיים, במים מתוקים, מליחים ומלוחים, בטווח שיעור חומציות רחב ובטמפרטורות שונות, במים בהם העומס האורגני גבוה וריכוז החמצן המומס נמוך. הכולכיתיים גם עוברים מחסומים מדבריים על ידי אכלוס של שלוליות עונתיות ונאות מדבר.
רשימת הסוגים בישראל (רשימה חלקית)

תת-משפחה Culicinae
אדס Aedes
כולכית Culex
יתושן Culiseta
יתושון Uranotaenia
Mansonia
תת-משפחה Anophelinae
אנופלס Anopheles
כולכיתיים בישראל

בישראל נפוצים שישה סוגים של משפחת הכולכיתיים, ושלושה מהם עוקצים יונקים: כולכית, אנופלס ואדס.
כולכית מצויה טרדנית וכולכית חד פסית הם הכולכיתיים הנפוצים ביותר בישראל, שניהם חודרים לבתי מגורים ועוקצים את האדם. שני יתושים אלה הם המעבירים העיקריים של נגיף קדחת מערב הנילוס, מחלה קלה יחסית, אך היא עלולה לגרום לאנצפליטיס. נגיף זה נחשב כנגיף של עופות, המועבר בתוך אוכלוסייתם על ידי יתושים ואקטופרזיטים אחרים הניזונים מדמם. הכולכית חד פסית הניזון בעיקר מדם עופות, עוקץ לאחר מכן את האדם ומעביר לו את הנגיף. התפשטותו של הנגיף בתוך אוכלוסיית האדם נגרמת בדרך כלל על ידי הכולכית מצויה טרדנית הניזונה מדם אדם.
אויבים טבעיים

לבני משפחת הכולכיתיים שלל אויבים בטבע הכוללים עופות, שפיריות ועטלפי חרקים העטים עליהם מן האוויר בעוד עכבישים צדים אותם בקוריהם. בעת מנוחה היתושים ניצודים גם בידי דו-חיים, כמה לטאות, דגים וחרקי מים שונים האורבים מהמים. באזורים מסוימים הוא נלכד גם על ידי צמחים טורפים.
הכולכיתיים כמזיקים

הכולכיתיים מהווים מזיקים קשים לאדם בעקיצותיהם וידועים כמפיצי מחלות קשות כמו מלריה, קדחת צהובה, קדחת מערב הנילוס, פילריה ודלקת קרום המוח. מספר חוקרים אף מגדירים את היתושים בתור "החיה הקטלנית ביותר בעולם" (אף שהם אינם מסוכנים בפועל אלא בעודם וקטורים של טפילים אחרים).
המלחמה ביתושים

מטרת המלחמה ביתושים היא למנוע עקיצות בני אדם על ידם. את מכלול הפעולות אותן נוקטים לשם השגת מטרה זו ניתן לחלק לשתי קבוצות עיקריות:
פעולות להגנה בפני עקיצות יתושים: פעולות אלה כוללות רישות בתי מגורים, שימוש בכילות, כיסוי חלקי גוף החשופים לעקיצות ושימוש בתכשירים הגורמים לדחיית יתושים. בנקיטת פעולות הגנה קיימת השלמה עם מציאותם של היתושים ופעולות כאלה מהוות למעשה לחימה פאסיבית.
פעולות להדברת יתושים: מטרתן של פעולות כאלה היא להקטין במידת האפשר את אוכלוסיית היתושים ועל ידי כך להוריד את שיעור עקיצת בני אדם על ידי יתושים עד למינימום. פעולות אלה ניתן לחלק לשלוש קבוצות עיקריות:
פעולות למניעת דגירות יתושים.
פעולות להדברת יתושים בעלי כנף.
פעולות להדברת יתושים בדרגות התפתחותם במים.
בתחילת המאה ה-21 פותחו שיטות, אשר נכון לשנת 2019 עדיין נמצאות תחת ניסוי, לצמצום משמעותי של אוכלוסיות יתושים באמצעות שחרור לטבע של זחלי יתושים עקרים או ביצוע מניפולציות נוספות שיפגעו בפוריות יתושות ויובילו להטלת ביצים עקרות.
הערות שוליים

↑  "מִשְׁפַּחַת הַכּוֹלְכִיתִיִּים" באנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 – "חרקים", בעריכת יהושע קוגלר, הוצאת משרד הביטחון, 1985, עמ' 216–219
↑  החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏30 בדצמבר 2021
↑  יַתּוּשִׁיִּים במילון בעלי חיים: יתושים (תשפ"ב), 2021, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  שילוב של שיטות הדברה מתקדמות הביא להשמדה כמעט מלאה של אוכלוסיות יתושים מעבירי מחלות בשני איים קטנים בסין, באתר מכון דוידסון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546050405171  BnF: cb119732713 (data)  GND: 4182994-3  LCCN: sh85087477  NARA: 10640927  NDL: 00564354  NKC: ph121780
מרתון הלילות הלבנים

אולג קניאגין (קירוב) מסיים את מרתון הלילות הלבנים 2011
ורה טרובניקובה (נובוסיבירסק) מסיימת במרתון הלילות הלבנים 2011 (מקום שני בקרב נשים)
המרתון הבינלאומי הלילות הלבנים הוא מרתון שנתי בסנקט פטרבורג, והמרתון העיקרי בצפון-מערב רוסיה. אחד מארבעת המרתונים הרוסים - חברי איגוד המרתונים והמרוצים הבינלאומיים, מבחינת מספר רצי המרתון שסיימו בשנת 2013, נמצא במקום השני (מאחורי מוסקבה, אך לפני מרתון סיביר).
היסטוריה

לראשונה, מרתון הלילות הלבנים נערך בלנינגרד בשנת 1990. בתחילה, המרתון הוגדר כמרתון לילי, הרצים התחילו בשעה 23:00 וסיימו למחרת בבוקר. עם זאת, בשנים האחרונות נערך ביום ראשון בבוקר מרתון הלילה הלבן (בשנת 2017 החל המרתון בשעה 8:00). מגבלת הזמן להתגברות על המרתון היא 6 שעות.
מסלול

מסלול המרתון נערך בטבעת אחת לאורך החלק המרכזי של העיר על רקע מונומנטים אדריכליים מפורסמים כמו קתדרלת איסק, פרש הברונזה, הסטרלקה של האי וסילי, מבצר פיטר ופול, הגן הבוטני, תיאטרון הדרמה הגדול, נבסקי פרוספקט, מנזר אלכסנדר נבסקי ועוד.
הערות שוליים

↑  AIMS — Directory
↑  "Петербург готовится к марафону "Белые ночи"" (באנגלית). נבדק ב-2017-05-30.
מרווה משולשת

| מרווה משולשת |
| --- | --- |
 מרווה משולשת
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: מרווה
מין:: מרווה משולשת
שם מדעי
 Salvia fruticosa Mill ‏Schumann, 1900
מַרְוָה מְשֻׁלֶּשֶׁת (שם מדעי: Salvia fruticosa Mill, בערבית: مرمية) היא שיח קטן ים-תיכוני, ירוק-עד, זקוף, ריחני וצופני. היא אחד מ-986 מינים בסוג מרווה ממשפחת השִׂפְתָנִיִּים, שרובם הגדול נפוצים באזורים הסובטרופיים והממוזגים ברום 50 עד 2,300 מטרים. היא מתנשאת לגובה של חצי מטר ועד מטר וחצי, ומכוסה בפלומה לבנה וצפופה ובבלוטות אָרוֹמָטִיים (בְּשָׂמְתִּיים) של שמן אתרי. כאשר ממוללים את העלווה, הבלוטות מפיצות ריח עז ואופייני - סימני ההיכר של מרווה משולשת: הפרחים הדו-שפתניים גדולים יחסית (כ-2 ס"מ) וחיוורים, צבעם בגוונים של לילך, ורוד, ארגמן או לעיתים רחוקות לבן; עלי התפרחת, אלו שמתחת לתפרחת, פשוטים, אבל בחלק הגדול של הצמח העלים מורכבים והם לעיתים קרובות בעלי שתי אונות צדדיות קטנות ואונה מרכזית; בעת הפריחה מתפתחים בראשי הגבעולים עפצים כדוריים, דמויי תפוחים קטנים ייחודיים שיפים למאכל בצעירותם ובראשם עלים קטנים.
תפוצה בעולם ובישראל

מרווה משולשת גדלה בבר במזרח הים התיכון, כולל דרום איטליה, האיים הקנריים וצפון אפריקה, והיא שכיחה מאוד בלבנון וארץ ישראל.
בישראל גדלה מרווה משולשת בבתי גידול טבעיים בלבד, והיא שכיחה בבתות, בחורש וביער הים-תיכוני של שדרת ההר המרכזי, של השפלה, ושל צפון חוף הים התיכון (חוף הכרמל, עמק עכו, וחוף הגליל). למשל, בשמורת המסרק ברי יהודה עצי אורן ירושלים מלווים גם במרווה משולשת. בכרמל יוצרת חברת המרווה המשולשת את תצורת הצומח ים-תיכוני, ששולטים בה שיחים שגובהם מגיע למטר (גריגה), שעל קרקע הטרה-רוסה המכסה סלעי גיר ודולמיט. והיא גם מלווה את חברת החרוב המצוי ואלת המסטיק במערב הכרמל במפנים הדרומיים של נחל אורן ונחל המערות.
מרווה משולשת הוכרזה כערך טבע מוגן לפי חוק גנים לאומיים ושמורות טבע, תשכ"ג-1963 בתקנות אכרזת גנים לאומיים ושמורות טבע (ערכי טבע מוגנים), תשל"ט-1979 בעקבות השימוש בה ודלדול האוכלוסיות הטבעיות. הכרזה זאת אושררה באכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), תשס"ה-2005.
מאפיינים מורפולוגיים

מרווה משולשת היא שיח אפור, שבסיסו מעוצה ומתנשא לגובה של 0.5 עד 1.5 מטרים. הוא מכוסה בשערות צמריות הדוקות ומפריש שמן אתרי נדיף וריחני.
השורש הראשוני גדל ומסתעף.
הגבעולים זקופים אפורים, צמירים ועולים מבסיס הגזע המעוצה. הם מכוסים בשערות פשוטות, לבנות, ארוכות, רכות וצפופות וגם בשערות בלוטיות יושבות (ללא עוקץ). הגבעולים המעוצים עם ארבע פאות (רְבוּעִים), בעת הפריחה מתפתחים בראשי הגבעולים עפצים כדוריים, דמויי תפוחים קטנים ייחודיים, שיפים למאכל בצעירותם ובראשם עלים קטנים. העפצים במרווה משולשת נוצרים כתגובה להטלת ביצים על ידי צרעה קטנה שמוביל לחלוקה מואצת של תאים והסעת חומרי מזון ומים עבור הזחלים. צורת העפץ קבועה במרווה משולשת והיא מזכירה כאמור תפוח קטן ירוק שבראשו קבוצת עלים. העפץ של השנה הקודמת אפור ומחורר בנקבים רבים שמתוכם יצאו הצרעות הזעירות שהתפתחו בו.
העלים נגדיים, בעלי פטוטרת, ואורכם 2 עד 5 ס"מ. העלים, פשוטים או חלק מהם מורכבים משלושה עד חמישה עלעלים ברורים מאוד (מכאן שמה). הם מקומטים, בעלי מרקם קטיפתי, דמויי ביצה עד דמויי אזמל. קטומים או דמויי לב כמעט בבסיסם. שפת העלה חרוקה, דהיינו השפה משוננת עדינות לשיניים מעוגלות קטנות. צדו העליון ירוק וצדו התחתון של העלה צמיר ומלבין-מאפיר, שערותיו פשוטות ורב-תאיות והבלוטות ללא עוקץ. כאשר ממוללים את העלים האָרוֹמָטִיים (הבְּשָׂמְתִּיים), הבלוטות מפיצות ריח עז ואופייני – סימן ההיכר של המרווה.
העלים מתחת לתפרחת עם עלעל אחד או שניים, לעיתים רחוקות ארבעה עלעלים או עם אונות דמויי ביצה או אליפטיות בבסיסן, ואז בבסיס הטרף שתי אונות קטנות פי 20 מן האונה האמצעית.
עלי התפרחת, קצרים מדורי הפרחים, יושבים ונושרים אחר כך.
התפרחות, שאורכן 15 עד 20 ס"מ, דביקות ונושאות דורים מדומים של ארבעה עד שישה פרחים או יותר. הדורים על פי רוב מרוחקים זה מזה.
הפרחים בעלי עוקצים ובעלי חפים קטנטנים, קרומיים ונשירים.
הגביע לא נכון ובעל סימטריה דו-צדדית, דמוי פעמון בעלת שתי שפות ברורות ושלוש אונות מחודדות מאוד. השפה עליונה בת שפה אחת והשפה התחתונה בעלת שתי שינים ברורות. הגביע דביק, מכוסה בשערות פשוטות או בלוטיות ואורכו 0.7 עד 0.8 ס"מ,
הכותרת דו-שפתנית, ארוכה פי שלושה מהגביע (18 עד 20 מ"מ) צבעה לילך או ורוד או ארגמן או לעיתים רחוקות לבן.
טקסונומיה ושמות

בגלל המגוון הרב בצורת העלים של מרווה משולשת, המיון של המרווה המשולשת היה מבולבל במשך שנים רבות. 16 מינים הוגדרו כמינים מובחנים ונתנו להם שמות מדעיים. ושניים נוספים הוגדרו כזנים. כיום כולם נחשבים כשמות נרדפים למרווה משולשת. רבים מן השמות באנגלית הם שמות נרדפים שנובעים מאותו בלבול במיון, למשל, S. libanotica, S. triloba, S. lobryana, S. cypria.
שמות נוספים באנגלית הם: Greek sage, Three Lobed Sage או East Mediterranean sage.
שמות נוספים בשימוש: בערבית: מֵיְרַמִיֶה, גַ'עְסָס, קוּסִעֵין.
רפואה עממית

מרווה משולשת משמשת ברפואה העממית מימי יוון ועד ימנו. ביוון העתיקה האמינו כי משקה העשוי מעלי מרווה מטהר את הדם. בתקופת הרומאים היא מוזכרת בהקשר של שימוש רפואי בספרו של אסף הרופא. יהודי תימן משתמשים בה לשיכוך כאבי אוזניים, ויהודי תוניס להקלת כאבי בטן, ויהודי מרוקו כסם משתן. השימושים בה רבים ובמסורת תושבי המזרח התיכון היא נחשבת כאחד מצמחי המרפא העיקריים בעיקר לטיפול באלו הקשורים למערכת העיכול: כאבי בטן, שלשול, קלקול קיבה ועודף גזים. הצמח מומלץ על ידי רופאי צמחים להסדרת המחזור החודשי, להגברת הפריון, לחיזוק שרירי הרחם לפני ואחרי הלידה ולטיפול בבעיות של גיל המעבר.
ברוך צ'יזיק מזהה במרווה הזו את ה"מרמהין", סממן שפותח את דרכי הנשימה, המופיע בתלמוד, שם מוזכר כמרכיב ביצירת שיקוי בעל סגולות רפואיות.
רפואה מודרנית ומחקרים

לא ידוע על שימוש ברפואה המודרנית במרווה, וזאת לעומת השימוש הנרחב בצמח ברפואה העממית.
השמן האתרי המופק מעלי מרווה מכיל בעיקר טוּיוֹנִים (Thujone - monoterpene ketone) המדכאים את מערכת העצבים המרכזית (חוסמים את קולטני GABA), מבטלים את פעולתם של רעלנים שונים ומשפעים בצורה הלוציגנוגנית (הזיות המתבטאות בשינויים סובייקטיביים בתפיסה, במחשבה ובדמיון).
השמן האתרי מכיל גם פנולים הפעילים נגד חיידקים.
בניסויים בבעלי חיים נמצא, כי מיצוי מעלי מרווה משפיעים עליהם באופן פיזיולוגי: מניעת פרכוסי שרירים, הורדת רמת סוכר, הגברת השתנה ועוד. גם השמן האתרי הוריד את לחץ הדם ואת רמת הסוכר של חיות המעבדה.
תמונות

דּוּרִים של פרחים (תפרחיות) של מרווה משולשת
מרווה משולשת בהר ג'וקטאס (אנ') שבכרתים
לקריאה נוספת

נסים קריספיל, ילקוט הצמחים, תשמ"ו, בערכו, עמ' 79
הערות שוליים

↑  Salvia leucantha Cav., Tropicos.org. Missouri Botanical Garden, ‏7/9/2015 (בספרדית)
1 2  Salvia fruticosa Mill, World Flora Online, ‏2022
↑  אבינועם דנין, מצמחי התנ"ך: המנורה, כפתור ופרח בכרתים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה, ‏10 במאי 2014א
↑  נגה הראובני, טבע ונוף מורשת ישראל, פארק נאות קדומים: פארק נאות קדומים, 1980, עמ' 125-128
↑  חוק גנים לאומיים ושמורות טבע, תשכ"ג-1963, באתר נבו
↑  אכרזת גנים לאומיים ושמורות טבע (ערכי טבע מוגנים), התשל״ט–1979, באתר נבו
↑  צבי אבני, התפתחות הגנת האילנות בחוק הישראלי (חלק ראשון), יער גיליון 8, קק"ל, 9-2006, עמ' 9–13
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), התשס"ה-2005, באתר נבו
1 2  דן פלביץ, זהרה יניב, צמחי המרפא של ארץ-ישראל, תל-אביב: מודן בע"מ, 1991, עמ' 216–218
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ס"ט, עמוד ב', בתחילת העמוד: "וניבחשיה בגווזא דמרמהין". שם עתיק זה כנראה התגלגל לשם הערבי "מֵרַמִיֶה". ע"פ: נסים קריספיל, "ילקוט הצמחים", בערכו, עמ' 79
עלה אופייני של מרווה משולשת
עמוד תפרחת של מרווה משולשת
תקריב של דּוּר פרחים (תפרחית) של מרווה משולשת
מריאן קורנאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1930 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  24 במאי 2004 (בגיל 74) בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 בן או בת זוג:  איבאן סנש 
 צאצאים:  אנדראה סנש 
 
מריאן קורנאי (בהונגרית: Kornay Mariann; בשמה העברי חיה ריזל; בודפשט, 14 בינואר 1930 – בודפשט, 24 במאי 2004) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, מנחת קברט. קורנאי הייתה רעייתו של הסופר והמלחין איבאן סנש.
ביוגרפיה

קורנאי נולדה במשפחה יהודית כבתם של יוסף חיים קורנאי ולאמה מלכה. מריאן קורנאי סיימה את לימודיה בבית הספר לדרמה של קלמן רוז'אהדי. הוא למדה את המרב משני השחקנים הדגולים קלמן לטאבאר (בן לאם יהודייה) וקמיל פלקי (בן לאב יהודי). אין פרטים כיצד עברה את השואה, אך אחרי מלחמת העולם השנייה, כבר בגיל 15 בין השנים 1945–1946 הייתה חברה ב"תיאטרון החדש". במקביל בין השנים 1945–1948 הייתה שחקנית בתיאטרון האופרטה של בודפשט. שם היו שותפיה למשחק סילארד דארוואש, פאל קיראיהדי ולאסלו נאדאשי. בשנת 1946 הופיעה במחזה של גאבור ווסארי. בין השנים 1951–1954 הועסקה ב"תיאטרון צבא העם ההונגרי" (ששמה היה קודם וגם לאחר מכן תיאטרון הקומדיה של בודפשט). היא הופיעה בתחרויות קומיקאים בברטיסלבה בשנת 1962, בווינה בשנת 1966 ובברלין בשנת 1968.
קורנאי הופיעה גם בתיאטרון ארקל, ב"אולם ברטוק", ב"וואריטה הקאמרי" וב"בימת המשחק".
ביוגרפיה > חייה הפרטיים

בשנת 1954 נישאה לסופר ופזמונאי איבאן סנש (1924–2010). נולדה להם בת אחת: אנדראה סנש (1962). היא כתבת, לשעבר סגנית נשיא הטלוויזיה ההונגרית.
ביוגרפיה > הנצחה

מאריאן קורנאי הובאה למנוחת עולמים, כבעלה איבאן סנש, בבית קברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט (15-1-48).
בהתאם לצוואתה, הוקמה בשנת 2006 קרן לאמנים המצטיינים בז'אנר המוזיקה הקלה (מריאן קורנאי לאמנות).
תפקידיה בתיאטרון

מיליוטין:רפסודיה סיבירית.... נערה צעירה
אישטוואן פייר:קומץ של אושר....ילה
פטר טרדוש:טרמפים.... לנקה
מאתיאש צ'יזמארק:שושו.... ויצה
ינה רייטה: צבעונים.... גברת קיילינגר
אמריך קלמן : הסיגלית של מונמארטר.... ז'נט
אישטוואן בקפי - אדוריאן שטלה: יאניקה .... עיתונאית
מופעים שלה

איש הפחם
באזור שיזוף לנשים
נס הונגרי
העולם אינו רק של בני 20
סרטיה

7 שאלות על אהבה (ושלוש שאלות משנה) (1969)
שלושת הפשטרים (1984)
לקריאה נוספת

http://szenesivan.hu/pdf/kornay_mariann.pdf
מאגר תיאטרון
הלקסיקון החדש של רוואי 2003. ISBN 963-955-607-6
השחקנית מריאן קורנאי, שחקנית, מנחה. בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה: 15-1-48
מרים מוח'תיאר

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1992
 נהרגה:  24 בנובמבר 2015 (בגיל 23) מיאנוואלי
 מדינה:  פקיסטן 
 השכלה:  NED University of Engineering and Technology 
 השתייכות:  חיל האוויר הפקיסטני
 תפקידים בשירות
 טייסת קרב
 עיטורים
 טמגהא-א-בסלט (אות גבורה)
 
מרים מוח'תיאר (בסינדית: مريم مختيار; 18 במאי 1992 – 24 בנובמבר 2015) הייתה טייסת קרב פקיסטנית. היא נהרגה ב-24 בנובמבר 2015 לאחר שהתרסק מטוס חיל האוויר הפקיסטני PAF) FT-7PG) סמוך לקונדיאן שבמחוז מיאנוואלי, בצפון מערב פנג'אב, פקיסטן. היא האישה-טייסת הראשונה שנהרגה בהתרסקות במהלך מילוי תפקידה.
רקע

מרים מוח'תיאר שייח' הייתה בת למשפחה צבאית, ונצר למשפחת אצולה שייח'ית ידועה מפאנו אקיל, שבסינד. היא השלימה את לימודיה בבתי ספר צבאיים ממלכתיים, בקראצ'י, ושיחקה כדורגל במועדון בלוצ'יסטן יונייטד, עמה השתתפה באליפות פקיסטן בכדורגל נשים. מוח'תיאר סיימה את הכשרתה כטייסת קרב בפקיסטן חיל האוויר בשנת 2014, יחד עם עוד שש נשים. היא הייתה עסקה בפעילויות צדקה, ותמכה בבית ספר לילדים עניים.
מותה

ביום שלישי ה-24 בנובמבר 2015, מוח'תיאר ומפקד הטייסת סאקיב עבאסי היו במבצע אימונים שגרתי, כאשר כשל טכני במטוס FT-7PG שלהם גרם להתרסקות סמוך לקונדיאן שבמחוז פנג'אב. שני הטייסים נפלטו לפני שהמטוס התרסק. עבאסי, שנפלט כשמונה שניות לפני מוח'תיאר, נפצע באורח קל. אך מוח'תיאר נפטרה מפצעיה בבית החולים הצבאי אליו פונתה. על פי דובר חיל האוויר, היא נפלטה בגובה נמוך מידי. על פי בדיקות המקרה, מוח'תיאר יכלה לשרוד אם הייתה מפעילה מוקדם יותר את מושב המפלט, אך רצתה קודם להתפנות מן האזור המיושב מעליו טסו. מותה של מוח'תיאר הוכרז כ"שהדאת" (מות קדושים) על ידי חיל האוויר, אשר דיווח ששני הטייסים "טיפלו במקרה החירום החמור באופן מקצועי ובאומץ, וניסו להציל את המטוס עד לרגע האחרון. קצינת הטייס מוח'תיאר יכלה להציל את חייה... אך שני הטייסים החליטו לקחת את הסיכון ולהמשיך להטיס את המטוס הנופל עד שייצא מאזור האוכלוסייה הצפוף, ובמיוחד כדי להציל את בית הספר שם".
פרסים

ועדת הביטחון של הסנאט של פקיסטן (SSCD) המליצה על הענקת פרס למוח'תיאר מטעם המדינה. הוענק לה הפרס הצבאי טמגהא-א-בסלט, פרס מבצעי אשר ניתן על ידי נשיא פקיסטן לאנשי צבא עבור מעשי גבורה ומסירות תוך כדי ביצוע חובתם.
בתרבות הפופולרית

Ek Thi Marium (באורדו: اک تھی مریم; בתרגום: היה הייתה פעם מרים) – סרט ביוגרפי קצר משנת 2016 על מרים מוח'תיאר, באורדו, אשר בוים על ידי סאמאד סולטן חוסאט ונכתב בידי אומרה אחמד, בכיכובה של סנאם באלוץ.