stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1935
נפטרו

ינואר
16 בינואר – אמא בארקר, חברת כנופיית פשע שנהרגה בפשיטה של ה-FBI (נולדה ב-1871)
28 בינואר – מיכאיל איפוליטוב-איבנוב, מלחין ומנצח רוסי (נולד ב-1859)
מרץ
8 במרץ – האצ'יקו, כלב מגזע אקיטה שחי בטוקיו, ואשר התפרסם ברחבי יפן בזכות נאמנותו לבעליו (נולד ב-1923)
16 במרץ – אהרון נימצוביץ', רב אמן יהודי לטבי בשחמט וסופר שחמט משפיע (נולד ב-1886)
אפריל
14 באפריל – אמי נתר, פיזיקאית ומתמטיקאית גרמנית (נולדה ב-1882)
16 באפריל – פנאיט איסטרטי, סופר רומני (נולד ב-1884)
מאי
9 במאי – אלחנן חפץ, כורך ספרים ארצישראלי (נולד ב-1877)
12 במאי – יוזף פילסודסקי, מדינאי ודיקטטור נאור פולני (נולד ב-1867)
14 במאי – מגנוס הירשפלד, רופא והומוסקסולוג גרמני יהודי (נולד ב-1868)
15 במאי – קזימר מלביץ', צייר ומעצב אוקראיני (נולד ב-1879)
19 במאי – לורנס איש ערב, ארכאולוג, הרפתקן, סופר ואיש צבא בריטי, מנהיג המרד הערבי כנגד האימפריה העות'מאנית (נולד ב-1888)
21 במאי – ג'יין אדמס, עובדת סוציאלית, סופרת, ומנהיגה בתנועת זכות בחירה לנשים; כלת פרס נובל לשלום (נולדה ב-1860)
יוני
24 ביוני – קרלוס גרדל, זמר ומלחין שירי טנגו (נולד ב-1890)
יולי
3 ביולי – אנדרה סיטרואן, מחלוצי המכונית (נולד ב-1878)
12 ביולי – אלפרד דרייפוס, קצין צבא צרפתי יהודי (נולד ב-1859)
אוגוסט
15 באוגוסט – פול סיניאק, צייר נאו-אימפרסיוניסטי צרפתי (נולד ב-1863)
17 באוגוסט – שרלוט פרקינס גילמן, סופרת וסוציולוגית פמיניסטית אמריקאית (נולדה ב-1860)
30 באוגוסט – אנרי ברביוס, סופר, פובליציסט ופעיל קומוניסטי ופציפיסט צרפתי, מזוכי פרס גונקור (נולד ב-1873)
ספטמבר
1 בספטמבר – אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי של ארץ ישראל (נולד ב-1865)
10 בספטמבר – יואי לונג, פוליטיקאי אמריקאי (נולד ב-1893)
19 בספטמבר – קונסטנטין ציולקובסקי, מדען רוסי (נולד ב-1857)
נובמבר
2 בנובמבר – תמיסטוקלס זאמיט, ארכאולוג מלטזי והיסטוריון, פרופסור לכימיה, רופא, חוקר וסופר (נולד ב-1864)
20 בנובמבר – ג'ון ג'ליקו, אדמירל בצי הבריטי ומפקד ה"גרנד פליט" (Grand fleet) במלחמת העולם הראשונה (נולד ב-1859)
20 בנובמבר – עז א-דין אל-קסאם, חכם דת מוסלמי סורי, הקים בשנות ה-20 של המאה ה-20 מספר תאי טרור בארץ ישראל (נולד ב-1882)
30 בנובמבר – פרננדו פסואה, משורר פורטוגלי (נולד ב-1888)
דצמבר
14 בדצמבר – סטנלי ויינבאום, סופר מדע בדיוני אמריקאי (נולד ב-1902)
21 בדצמבר – קורט טוכולסקי, עיתונאי, סאטיריקן וסופר יהודי-גרמני (נולד ב-1890)
22 בדצמבר – יששכר בר ריבק, צייר, פסל ומבקר אמנות אוקראיני-צרפתי יהודי (נולד ב-1897)
24 בדצמבר – אלבן ברג, מלחין אוסטרי (נולד ב-1885)
ראו גם

1935 במדע‎
1935 בקולנוע‎
1935 בספורט‎
ילידי 1935‎
נפטרים ב-1935‎
אליהו מצא
אלביס פרסלי
לאה נאור
דליה פרידלנד
אורי אילן
יעקב טירקל
משה נסים
שמוליק קראוס
שבח וייס
חיים טופול
ישראל גוריון
וודי אלן
אלפרד דרייפוס
אברהם יצחק הכהן קוק
קוסיי אינווה

קוסיי אינווה (ביפנית: 井上康生; באנגלית: Kōsei Inoue;‏ נולד ב-15 במאי 1978) הוא ג'ודוקא עבר יפני אשר התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, האלוף האולימפי מסידני 2000. הוא שלוש פעמים אלוף עולם מהשנים 1999, 2001 ו-2003. אינווה מחזיק גם בשתי מדליות זהב ממשחקי אסיה.
אינווה נחשב בקהילת הג'ודו כאחד מהג'ודוקא התחרותיים הטובים ביותר, והוא מוכר בהתמחותו בהטלת אוצ'י-מטה (内股, הטלת ירך פנימית) ובהטלת אוצ'י-גארי (大内刈, הטלה פנימית גדולה).
חיים אישיים

ב-14 בינואר 2008, אינווה התחתן עם השחקנית היפנית אקי היגאשיהארה. לאחר שהודיע על פרישה מג'ודו תחרותי, אינווה נבחר על ידי הוועד האולימפי ביפן לטוס לבריטניה כדי ללמוד אנגלית. הוא גר במשך כחצי שנה באדינבורו שבסקוטלנד והתאמן עם נבחרת הג'ודו המקומית. לאחר מכן עבר לגור בלונדון לתקופה של כ-12 חודשים במהלכם אימן ג'ודו במכון בודוקוואי, מועדון אמנויות הלחימה היפניות הוותיק באירופה. כשחזר ליפן הוא מונה למאמן של קטגוריית המשקל הכבד בנבחרת הג'ודו הלאומית. לאחר המשחקים האולימפיים בלונדון 2012, המשחקים הכי פחות מוצלחים של הג'ודו היפני, הוכרז שאינווה יחליף את שיניצ'י שינוהארה כמאמן הראשי של נבחרת הג'ודו היפנית.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  הקרב נגד ז'ואאו שליטלר על מדליית הארד באליפות העולם 2007, אתר JudoInside.
↑  ‏ "Judoka Kosei Inoue, celebrity Aki Higashihara announce marriage", ‏ 15 בינואר 2008, 'Mainichi Daily News'
↑  ‏ "Japanese judo legend in winning move to capital", ‏ 9 במרץ 2009, 'Sunday Herald'
|  אלופים אולימפיים בג'ודו – משקל חצי כבד (גברים) |
| --- | --- | --- |
| עד 93 ק"ג | 1972: ברית המועצות שוטה צ'וצ'ישווילי   •   1976: יפן קזוהירו נינומיה |  |
| עד 95 ק"ג | 1980:  רוברט ואן דה ואלה   •   1984: קוריאה הדרומית הא היונג-ג'ו   •   1988: ברזיל אאורליו מיגל   •   1992: הונגריה אנטל קובאץ'   •   1996: פולין פאבל נסטולה |  |
| עד 100 ק"ג | 2000: יפן קוסיי אינווה   •   2004: בלארוס איהאר מקראו   •   2008: מונגוליה ניידנגין טובשינבאייר   •   2012: רוסיה טגיר חאיבולאייב   •   2016: צ'כיה לוקאש קרפאלק   •   2020: יפן ארון וולף   •   2024: אזרבייג'ן זלים קוטסוייב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811498293805606  CiNii: DA17757106  ISNI: 0000 0003 7559 9276  LCCN: no2016163473  NDL: 00905940  NKC: xx0167961  NLK: KAC201741713  VIAF: 252140167   WorldCat (עם VIAF): 252140167
נקז חזה

נקזי חזה
נקז חזה (באנגלית: Chest tube נקרא גם קטטר בית החזה) הוא צינור פלסטי גמיש המוחדר דרך בית החזה אל תוך חלל האדר (החלל הפלוארלי (אנ')) במטרה לנקז הצטברות של דם או אוויר.
נקז החזה משמש לפרוצדורה כירורגית לטיפול בחזה אוויר בלחץ ובחזה דם שמבוצעת בתנאי שטח במתאר טרום בית החולים או בבית החולים עצמו. נקז החזה היא פעולה מצילת חיים ונפוצה מאוד במתארי טראומה, במיוחד בתור טיפול לפגיעות חודרות לבית החזה.
אופן הטיפול

בפרוצדורה זו מוחדר נקז בין צלעות ארבע וחמש בחלק הקרוב לחמישית אל בין קרומי האדר של הריאה (קרומי הפלאורה).
כתוצאה מהחדרת הנקז, אוויר או דם שהצטברו בלחץ גבוה בין הקרומים ינוקזו הודות לנקז וכך הלחץ בין הקרומים מתאזן.
במרבית המקרים טרם ביצוע הטרוקר מוחדרת מחט עבה (14G) או קטטר (10FR) אל בין קרומי הפלאורה כדי לנקז חלק מן הלחץ תוך כדי הכנת כל הציוד לטרוקר.
פרוצדורה זו היא מסוכנת ודורשת מיומנות רפואית וזמן, לכן בישראל היא נעשית רק בסמכות רופא (או פרמדיק - בהוראת רופא).
טרוקר מבוצע בבית חולים לצורך ניקוז חומרים שחדרו אל בין קרומי האדר של הריאות (בדרך כלל אוויר או דם). במקרים מסוימים, כמו למשל במקרים של החייאה על רקע טראומה, מבוצע ניקוז דו צדדי של החזה.
בשטח מבוצעת פעולה זו כאשר מתקיימים כל התנאים הבאים:
מנגנון פגיעה במחשיד לחזה אוויר בלחץ/חזה דם
סימני מצוקה נשימתית
סטורציה מתחת ל-92%
זמן ההגעה של הפצוע לחדר ניתוח ארוך מ-20 דקות
ראו גם

חזה אוויר
חזה דם
החברה האסייתית המלכותית של בריטניה הגדולה ואירלנד

| --- | --- |
סמל החברה האסייתית המלכותית
 תחום:  השכלה גבוהה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  לונדון 
 מייסדים:  הנרי תומאס קולברוק (אנ')
 תקופת הפעילות:  1823–הווה (כ־201 שנים) 
 אתר רשמי
 קואורדינטות:  51°31′35″N 0°08′07″W﻿ / ﻿51.526525195389°N 0.13533217426086°W﻿ / 51.526525195389; -0.13533217426086
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהחברה האסייתית המלכותית של בריטניה הגדולה ואירלנד(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהחברה האסייתית המלכותית של בריטניה הגדולה ואירלנד(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיהחברה האסייתית המלכותית של בריטניה הגדולה ואירלנד(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיהחברה האסייתית המלכותית של בריטניה הגדולה ואירלנד
 
החברה האסייתית המלכותית של בריטניה הגדולה ואירלנד (באנגלית: Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland), הידועה גם בשם החברה האסייתית המלכותית, היא האגודה המדעית הבכירה ביותר של הממלכה המאוחדת בתחום לימודי אסיה (אנ'). היא הוקמה, על פי הצ'רטר המלכותי שלה מ-11 באוגוסט 1824, כדי לקדם "חקירת נושאים הקשורים ולעידוד המדע, הספרות והאמנויות ביחס לאסיה". מאז הקמתה הייתה החברה פורום, באמצעות הרצאות, כתבי עת ופרסומים נוספים, למחקרים הקשורים לחברה ולתרבות אסיה (אנ') ברמה הגבוהה ביותר. עמיתים מהאגודה נבחרים דרך קבע וכוללים חוקרים בעלי הישגים בולטים בלימודי אסיה; העמיתים משתמשים בתואר FRAS, ראשי תיבות של Fellow of Royal Asiatic Society.
היסטוריה

החברה נוסדה בלונדון בשנת 1823, כאשר האספה הכללית הראשונה התקיימה ב-15 במרץ ב"בית הסכך" ברחוב סנט ג'יימס, לונדון, בראשות הנרי תומאס קולברוק (אנ'). בפגישה זו נבחרו בעלי התפקידים (כולל צ'ארלס ויליאמס-ויין (אנ') כנשיא הראשון) והמועצה, הגדירו ששמה של האגודה הוא החברה האסייתית של בריטניה הגדולה ואירלנד, וכי החברים צריכים להיות מוגדרים כחברי החברה האסייתית, בראשי תיבות MAS. היא גם הסמיכה את המועצה לגבש תקנות (אלה אושרו באספה הכללית הבאה ב-19 באפריל), לחפש מקום מתאים לאסיפות החברה ולגבש אמנת התאגדות. מאוחר יותר באותה שנה, באספה כללית שהתקיימה ב-7 ביוני, הודיע ויליאמס-ויין כי המלך ג'ורג' הרביעי, שכבר הסכים להיות פטרון החברה, העניק את התואר "מלכותית" לחברה, והעניק לה את השם של החברה האסייתית המלכותית של בריטניה ואירלנד והחברים בה יכונו חברים של החברה האסייתית המלכותית (MRAS). האגודה קיבלה את הצ'רטר שלה בשם זה ב-11 באוגוסט 1824.
החברה האסייתית המלכותית הוקמה על ידי קבוצה שהורכבה בעיקר מחוקרים בולטים ומנהלים קולוניאליים. היא נועדה להיות המקבילה הבריטית לחברה האסייתית של כלכותה (אנ'), שנוסדה ב-1784 על ידי סר ויליאם ג'ונס, החוקר, המשפטן והבלשן שהיה בין האירופאים הראשונים שלמדו סנסקריט. דמות מובילה ביסודה של החברה האסייתית המלכותית היה הנרי תומאס קולברוק, שהיה בעצמו חוקר סנסקריט חשוב, ולשעבר נשיא החברה האסייתית של כלכותה. אחר היה סר ג'ורג' סטונטון, הברונט השני (אנ'), דיפלומט דובר סינית שעבד בסין.
כאשר הוקם מועדון אוריינטל (אנ') של לונדון בשנת 1824, החברות בחברה האסייתית המלכותית הוגדרה כאחד מארבעת הקריטריונים הנדרשים לחברות במועדון החדש.
בשל אופי הקשר ההדוק של החברה עם האימפריה הבריטית במזרח, חלק ניכר מהעבודה שמקורה בחברה התמקדה בנושאים הנוגעים לתת-היבשת ההודית. עם זאת, תפקידה של החברה משתרע הרבה מעבר להודו: כל רחבי אסיה ובנוסף כלולים צפון אפריקה המוסלמית ואתיופיה. לאגודה יש כמה מגבלות בתחומי העניין שלה, כגון היסטוריה פוליטית עדכנית ואקטואליה. ההקפאה המסוימת הזו הובילה לייסודה של החברה המרכזית-אסייתית, שלימים הפכה לחברה המלכותית לענייני אסיה (אנ'). לאחר מלחמת העולם השנייה, עם סופה ההדרגתי של ההגמוניה הפוליטית הבריטית "ממזרח לסואץ", החברה שמרה על ההתמקדות האקדמית חסרת הפניות שלה באסיה.
הרצאות מתקיימות באופן קבוע במשרדי האגודה. אין תשלום עבור הרצאות רגילות. הרצאות רבות מהעבר זמינות להאזנה או לצפייה באינטרנט.
חברים ועמיתים

במקור, חברי האגודה הוגדרו חברים (MRAS), חברים לשם כבוד (Hon. MRAS), חברים מתכתבים (CMRAS) וחברים זרים (FMRAS). עד שנות ה-70 של המאה ה-19, התואר FRAS, המעיד על עמיתות באגודה, היה בשימוש על ידי כמה חברים, כולל הרופא והסופר שכתב על הודו ג'ון פורבס ווטסון (אנ'), והסופר שכתב על הודו ומייסד "חברת הרפורמה ההודית" ג'ון דיקינסון (אנ'). שימוש זה נמשך לאורך המאה העשרים, כשפרסומות בכתב העת של החברה משקפות גם הן את השימוש באותיות FRAS על ידי חלק מהחברים, אף על פי שכל חברי האגודה כונו "חברים" בחוקת 1908, ורק בשנת 1967 התייחסו הדיווחים על אספת היובל ל"עמיתים" ולא ל"חברים".
החל משנת 2019, החברים מוגדרים "עמיתים" או "עמיתים סטודנטים"; החברה אינה מחלקת את התואר FRAS בתקנון, אך השימוש בתואר FRAS מוכר בעבודות עיון רבות. התואר משמש כמה אקדמאים העוסקים בתחומים הקשורים לאסיה, ושימש בכתב העת של האגודה בהתייחסות לאינדולוג ד"ר מייקל ד. ויליס (אנ'), למשורר ולמתרגם מבנגלית ויליאם רדיצ'י (אנ') ולחוקר האסלאם לאונרד לואיסון (אנ').
חברים ועמיתים בולטים באגודה כללו את רבינדרנת טאגור, סר אורל שטיין, סר וילפרד תסיגר, וגיורגי צרטלי (אנ').
סניפים

החברה מקושרת עם אגודות עמיתות בהודו (קולקטה (אנ'), מומבאי, בנגלור, מדראס וביהר), הסניף הקודם במומבאי ידוע כיום בשם החברה האסייתית של מומבאי.
היא מקושרת גם עם החברה האסייתית המלכותית של סרי לנקה (אנ'), סניף הונג קונג של החברה האסייתית המלכותית (אנ') (נוסד בשנת 1847), החברה האסייתית של יפן (אנ') (נוסדה בשנת 1875), הסניף המלזי של החברה האסייתית המלכותית (אנ') (הוקם בשנת 1877), סניף קוריאה של החברה האסייתית המלכותית (אנ') (נוסד בשנת 1900) והחברה האסייתית של בנגלדש (אנ') (נוסדה בשנת 1952 כחברה האסייתית של פקיסטן, ומאז 1972 שונה שמה ל"החברה האסייתית של בנגלדש").
בסין, סניף דרום סין לשעבר ידוע כיום בשם סניף הונג קונג של החברה האסייתית המלכותית. הסניף של צפון סין הוקם מחדש בשנת 2006 בשאנגחאי בשם החברה האסייתית המלכותית של סין (אנ'), הסניף המקורי נוסד ב-1857 ופורק ב-1952. יש לו סניפים בסוג'ואו ובבייג'ינג.
ספרייה וארכיונים

בספרייה יש חומר מהמאה ה-12 ועד היום. ניתן לגשת לכל אוספי האגודה בחדר הקריאה הייעודי שלה במשרדי האגודה בלונדון בשעות הפתיחה המפורסמות. האגודה מחזיקה גם ספרייה דיגיטלית.
כתב עת

"כתב העת של החברה האסייתית המלכותית" יוצא לאור על ידי הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' ארבע פעמים בשנה, כל גיליון מכיל מספר חיבורים אקדמיים וכמה ביקורות ספרים. הוא פורסם בשמו הנוכחי מאז 1991, לאחר שהיה בעבר "כתב העת של החברה האסייתית המלכותית של בריטניה הגדולה ואירלנד" (1834–1991) ו"דיונים של החברה האסייתית המלכותית של בריטניה ואירלנד" (1824–1834). כתב העת עובר ביקורת עמיתים כפולה.
קרן התרגום האוריינטלי של בריטניה ואירלנד

קרן זו הוקמה בתחילה בשנת 1828. התוצאות של מיזמי המימון הראשוניים שלה הגיעו מהר. הקרן הפכה לאחד ממספר גדול של מועדוני מנויים ויקטוריאניים של ספרים שפרסמו תרגומים, הוציאו מחדש יצירות היסטוריות או הזמינו ספרים מקוריים שהיו מיוחדים מדי לפרסום מסחרי; אבל שלא כמו רוב הארגונים האלה שהתפרקו, עבודתה של קרן התרגום האוריינטלי של החברה האסייתית נמשכת לתוך המאה ה-21 עם קטלוג מיקרופילמים "סדרה חדשה" ו"סדרה ישנה" זמין למחקר אקדמי.
פרסים ומענקים של החברה האסייתית המלכותית

לפרטים מלאים ולנמענים, ראו באתר האינטרנט של האגודה האסייתית המלכותית.
מלגות מחקר: ד"ר מייקל ויליס ופרופסור פטר פליגל.
פרס סר ג'ורג' סטונטון - מוענק לחוקר צעיר (השלים דוקטורט, או שסיים דוקטורט בחמש השנים הקודמות) על מאמר הקשור להיסטוריה, ארכאולוגיה, ספרות, שפה, דת, אנתרופולוגיה ואמנות של אסיה.
פרס סוריה סובדי (אנ') - פרס שנתי המוענק על פרסום על נפאל.
פרס פרופסור מרי בויס (אנ') - עבור דת באסיה (אנ').
פרס הנצחת דייוויד מורגן - על מאמר שפורסם ב"כתב העת של החברה האסייתית המלכותית (אנ')" במהלך שנה קלנדרית. למקבלי דוקטורט אחרונים.
פרס ברוויס-הולידיי החדש של החברה האסייתית המלכותית - מוענק עבור מחקר חדש שלא פורסם על בתחומי אנתרופולוגיה, אמנות, היסטוריה, ספרות או דת של כל חלק של מזרח אסיה.
פרס החברה האסייתית המלכותית - מוענק כל שלוש שנים; ללימודי אסיה (פרס זה החליף את מדליית הזהב של החברה האסייתית המלכותית).
מדליית סר ריצ'רד ברטון - מוענקת לחוקרים ומטיילים בתוך אסיה.
מדליית דניס סינור (אנ') - עבור לימודי אסיה הפנימית (אנ').
אסון הטבע באודר

| --- | --- |
דגים מורעלים על גדות נהר אודר
דגים מורעלים על גדות נהר אודר
 סוג:  הרעלה המונית של דגים ובעלי חיים לאורך נהר האודר
 תאריך התרחשות:  2022 
 תאריך התחלה:  יולי 2022
 במדינות או באזורים:  פולין פולין, גרמניה גרמניה, לאורך כ-200 קילומטרים של נהר אודר
 מוקד:  העיר אולאווה בפולין
 נהרות:  נהר האודר
 נזק:  למעלה מ-100 טונות דגים, בונים ובעלי חיים אחרים החיים לאורך הנהר, נצאו מתים על גדות הנהר
 מוקד הזיהום ליד העיר אולאווה מסומן בכחול
 
אסון הטבע באודר התרחש בחודש יולי 2022 בנהר אודר, בו נצפה אירוע תמותה המונית (אנ') של דגים, בונים, סרטני נהרות וחיות בר אחרות שחיו לאורך גדותיו. למעלה מ-100 טונות של דגים מתים הוצאו ממי הנהר, דבר שגרם לחשש שהמים הורעלו. השרה לאיכות הסביבה הגרמנית, תקפה את פולין, על רקע הזיהום החמור בנהר שגובל בין המדינות. משבר האמון בין המדינות כתוצאה מהאירוע העמיד את פולין וגרמניה עד לכדי משבר דיפלומטי ביניהן.
אף על פי שהסיבה למות הדגים ובעלי החיים האחרים לא ברורה, קיימות מספר תיאוריות לתופעה, הכוללות את: ההשפעות של חום הקיץ ורמות מים נמוכות ביותר בנהר עקב הבצורת האירופית, רמות חמצן מופחתות עקב החום והעמסת חומרים מזינים, או להפך, זינוק ברמות החמצן עקב החדרת חומר מחמצן, וזיהום מי הנהר על ידי כימיקלים כולל כספית, מסיטילין, מלחים או ביוב אחר.
השלטונות הפולניים הגיבו באטיות לתופעה והדבר הפך לשערורייה, שגרמה לפיטורי הפקידים הפולנים שהיו אחראים על ניהול המים והגנת הסביבה. פרס של מיליון זלוטי (210,000 דולר נכון לאוגוסט 2022) הוצע עבור מידע אודות אשמים אפשריים.
הנהר אודר

האודר זורם מאוסטרבה שבהרי הסודטים שבצפון צ'כיה, דרך הגבול הצ'כי-פולני לפולין, מתחבר לתעלת גליביצה (אנ'), עובר את שלזיה התחתונה, כולל תעלת ורוצלב הגדולה, מגיע לגבול גרמניה-פולין, ולאחר מכן מתנקז לאורך הגבול לים הבלטי ליד העיר שצ'צ'ין שבצפון פולין. הנהר הוסב לתנועת דוברות כבדות לפני עשרות שנים, עקב התיעוש הכבד באוסטרבה, שלזיה העילית (המחוברת לנהר באמצעות התעלה ונהר קלודניצה להובלת פחם ממכרות הפחם הגדולים הרבים של שלזיה) ושלזיה התחתונה, במיוחד לשינוע מוצרים מהמפעלים הכימיים הגדולים בקנדז'ז'ין-קוז'לה וברז'ג דולני. מאזור וורוצלב הנהר אודר מזוהם מאוד. בשנת 2012, העבירו על הנהר יותר מ-100 טונות של מתכות כבדות אל הים הבלטי (נתון רשמי). בשנת 2022 כתוצאה מהאיסור הפולני על ייבוא פחם רוסי פולין החלה להאיץ את כריית הפחם על אדמתה, להוביל אותו בדוברות על הנהר ובמקביל העמיקו את ערוץ הנהר, עובדה שעשויה לעלות לפני המים את כמות המזהמים הרעילים (כולל מתכות כבדות) ששקעו בתחתית הנהר במהלך השנים.
גילוי התופעה

מקרי המוות של הדגים דווחו על ידי דייגים מקומיים שדגו על גדות הנהר סביב העיירה אולאווה כבר במרץ 2022. מות הדגים בכמויות גדולות התחדש שוב בסוף יולי 2022. ב-11 באוגוסט 2022, במהלך יום אחד, מתנדבים ודייגים הוציאו לפחות 10 טונות דגים מתים בסיוע ציוד מכני הנדסי מקטע הנהר שאורכו כ-200 קילומטרים. קטע הנהר נמצא מצפון לעיר לאולווה בדרום מערב פולין. הדיווחים אודות התופעה נמסרו לשלטונות על ידי הדייגים המקומיים, אך בניגוד לדיווחים אלה הגופים הרגולטורים כלל לא דיווחו עליה. במקביל למות הדגים נמצאו גם בעלי חיים מתים אחרים שכללו בונים, סרטני נהרות, חיות בר וציפורים.
הגורמים והסיבות האפשריים

תחילה עלה חשד שסיבת המוות הייתה הרעלה על ידי חומר רעיל בלתי ידוע. דגימות מים שנלקחו מהנהר ב-28 ביולי הראו סבירות גבוהה להימצאותו של המזהם מסוג מסיטילין (אנ'), אף על פי שממשלת פולין טענה שהמזהם לא קיים בדגימות שנלקחו לאחר 1 באוגוסט.
מעבדה גרמנית מצאה עקבות של כספית, אך ממשלת פולין דיווחה כי הבדיקות שלהם קבעו שהרעלת כספית אינה הגורם למוות. לטענתם, ההרעלה נגרמה על ידי " אצות זהב (אנ')", במיוחד מהסוג פרימנזיום פרוום (אנ').
מלשכת השר לאיכות הסביבה של ברנדנבורג, גרמניה, אקסל פוגל, נמסר שהמעבדות הגרמניות מעריכות שייתכן שהמוות של הדגים נגרם כתוצאה מכמויות גדולות של מלח במים. מנתונים שנמדדו באמצעות תחנת ניטור אוטומטית לאיכות המים בעיר פרנקפורט לאורך קטע הנהר, באורך שמעל 100 קילומטרים במורד הזרם, ציינו שהחל מ-4 באוגוסט המוליכות החשמלית של המים עלתה באופן חריג. נתונים אלה הראו גם שינויים גדולים בפרמטרים אחרים של איכות המים. ב-7 באוגוסט דווח שכמות החמצן המומס כמעט הוכפלה. המוליכות החשמלית, ספיגת ה-UV, רמות החנקות צנחו והכלורופיל עלה בפקטור של עד פי עשרה. המים הפכו גם עכורים יותר וערכי ה-pH שלהם עלו לכדי 8.8–9.2. שינויים אלה יכולים להעיד על רמות מוגברות של מלח במי הנהר, שינויים אלה במימי הנהר חופפים לעובדה שמאז 7 באוגוסט הגיעה כמות עצומה של מלח לעיר.
הגורמים והסיבות האפשריים > השלכות

לטענת החוקרים המערכת האקולוגית של הנהר נפגעה קשות. המדענים חוששים שאם הנזק נגרם מהרעלת כספית, הפגיעה במערכת האקולוגית תמשך זמן רב, כי הכספית היא מתכת כבדה שהשפעתה ושרידותה מתמשכת. בנוסף ישנן גם השלכות בריאותיות חמורות בעלות פוטנציאל גבוה לפגיעה בבני אדם.
תגובות

הופעל לִחץ על ראש ממשלת פולין, מתאוש מורבייצקי לפעול בדחיפות לפיטורי שני פקידי ממשל כתוצאה מהאירוע, ראש רשות המים, וראש הרשות הסביבתית. הדבר גרם לזעזוע פנימי במפלגת השלטון חוק וצדק הפולנית.
תושבי פולין המקומיים התנגדו לפעולות הממשלה, וכשהטלוויזיה הממלכתית נמנעה מדיווחים על הנושא, החלו האשמות נרחבות על כיסוי והסתרה מצד הממשלה. הביקורת הייתה גם על ראשי המחוזות המקומיים.
האופוזיציה הפולנית האשימה את ממשלת פולין בכך שהגיבה באיטיות לנוכח המצב המתפתח, להקטנה היקף הבעיה. הממשלה הפולנית אמרה שהעבריינים ייענשו בחומרה, תוך שהיא מאשימה את הפוליטיקאים מהאופוזיציה, בפרט דונלד טוסק ורפאל טרזסקוסקי, בהגזמה בנושא. מאידך התקשורת הממשלתית משווה את המצב כאירועים מינוריים. ב-12 באוגוסט, סגן שר התשתיות הפולני, האשים את האופוזיציה ואת האקולוגים, וקבע שהנהר בטוח לכניסה אליו, ומותר לדיג. חברה מפלגת "חוק וצדק" הפולנית, הכריזה בפומבי על תיאוריה מופרכת לפיה סיבת האסון נבעה מפעילות של גורמים זרים.
חלק מהדייגים המקומיים שדגים על גדות הנהר חוששים שהדגים לא יחזרו לעולם לנהר, סטפי למקה (אנ'), מהמשרד הפדרלי של גרמניה לאיכות הסביבה, שימור הטבע, בטיחות גרעינית והגנת הצרכן, כינתה את המצב קטסטרופה ואסון אקולוגי מזעזע. פקידים גרמנים התלוננו גם על חוסר התקשורת מצד הפקידים הפולנים.
ראו גם

גל החום באירופה (2022)
הבצורת באירופה (2022)
עימאד עקל (ג'באליה)

ערך זה עוסק בטרוריסט - ראש הזרוע הצבאית הראשון של החמאס. אם התכוונתם לראש מערך העורף של חמאס, ראו .
| --- | --- |

עימאד עקל בתמונה מאתר החמאס
 לידה:  19 ביוני 1971 מחנה הפליטים ג'באליה, מדינה פלסטינית 
 נהרג:  24 בנובמבר 1993 (בגיל 22) שג'אעייה, רצועת עזה
 השתייכות:   חמאס
 
עמאד חסן אבראהים עקל (בערבית: عماد حسن إبراهيم عقل, 10 ביולי 1971 – 24 בנובמבר 1993) היה המפקד הארצי של גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס. התחמקויותיו הרבות מכוחות הביטחון הישראליים הקנו לו את הכינוי "האיש בעל תשע הנשמות". עד להריגתו בנובמבר 1993 היה מעורב בהרג 11 חיילי צה"ל, וברצח אזרח ישראלי וארבעה תושבים פלסטיניים.
ביוגרפיה

עקל נולד במחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה. מוצא משפחתו בעיירה יבנא. עימאד השלים את לימודיו בשנת 1988 במחנה וביקש ללמוד רוקחות במכון אל אמל בעזה, אולם בספטמבר 1988 נאסר בשל חברותו בחמאס והשתתפותו באינתיפאדה וריצה 18 חודשי מאסר בישראל עד למרץ 1990. לאחר שחרורו ביקש ללמוד בעמאן את חוקי השריעה, אולם ישראל מנעה ממנו לצאת לירדן.
בתחילת 1991 החל עקל לפעול במסגרת ההתארגנות הראשונה של גדודי עז א-דין אל-קסאם, שעיקר פעולתה הייתה רציחתם של משתפי פעולה עם ישראל ואיסוף נשקם לשימוש בפעולות עתידיות. במאי 1992, תחת לחץ השב"כ, נאלץ עקל, יחד עם פעילי חמאס נוספים כגון בשיר חמאד, מפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם ברצועת עזה, ומוחמד דוחא, להעתיק את פעילותו לגדה המערבית. בגדה הקים עקל מספר חוליות צבאיות שהיוו את התשתית הצבאית העתידית של החמאס באזור. בסוף אותה שנה הפך עימאד עקל למפקד הארצי של חוליות עז א-דין אל-קאסם.
עימאד עקל היה הרוח החיה בפעילות הצבאית של החמאס בחברון. הפיגוע הראשון שתכנן עקל היה ירי מן המארב כלפי כלי רכב ישראלי בכביש חברון–באר שבע ליד ההתנחלות בית חג"י, מדרום לחברון ב-22 באוקטובר 1992. בפיגוע ירתה החוליה כלפי מכונית רנו 5 צבאית שהתדרדרה לתעלה ושני יושביה נפצעו. באותו הזמן חוליה אחרת שאימן עקל תכננה לבצע פיגוע במערת המכפלה. ב-25 באוקטובר ירתה חוליה בפיקודו של עקל על עמדת שמירה ישראלית במערת המכפלה בחברון. מהירי נהרג אחד החיילים ואילו חברו נפצע באורח קל עד בינוני.
בנובמבר 1992, לאחר שביסס מספר חוליות, ולאחר שפעילים רבים בגדודי אל-קסאם נעצרו בגדה, שב עקל לרצועת עזה. ב-7 בדצמבר 1992 השתתף עקל בפיגוע בסג'עיה, שהקנה לו את עיקר תהילתו. בפיגוע התקיפה חוליה בירי ג'יפ סיור של צה"ל, שנע על כביש עוקף עזה והרגה את שלושת חיילי המילואים שנסעו ברכב. ב-12 בדצמבר השתתף עקל בפיגוע ירי נוסף כלפי ג'יפ סיור של צה"ל בעיר חברון בו נהרג חייל אחד ונפצעו שניים. ב-19 בדצמבר ירתה החוליה לעבר מחסום צבאי ליד הכפר בני נעים ופצעה באורח קל חייל אחד.
ב-24 בנובמבר 1993, אחרי מרדף בן כשנתיים, נהרג עקל, בכיר המבוקשים של עז א-דין אל-קאסם באותה העת, בפעילות יזומה של צוות מסתערבי יחידת שמשון, בפיקוד אורי אזולאי, במבצע סיכול ממוקד בשכונת שג'אעייה בעזה. למחרת הריגתו פרצו ברצועת עזה התפרעויות קשות, שהזכירו את ימי ראשית האינתיפאדה. עשרות פלסטינים יידו אבנים ובקבוקי תבערה לעבר סיורי צה"ל, מאחזים ובסיסים של כוחות הביטחון. במהומות נפצעו 33 תושבי הרצועה. החמאס והפת"ח הכריזו על שלושה ימי שביתה כללית לאות אבל.
לקריאה נוספת

שקד רוני ושאבי אביבה, חמאס - מאמונה באללה לדרך הטרור, כתר, 1994.
ע'סאן צוער, עמאד עקל - אסטורה אלג'האד ואלמקאומה, (עמד עקל - דרך הג'יהאד וההתנגדות), לונדון: מנשורת פלסטין אלמסלימה, 1994.
הערות שוליים

↑  שקד רוני ושאבי אביבה, חמאס - מאמונה באללה לדרך הטרור, כתר, 1994, עמ' 26
↑  Matt Rees, Cain's field: faith, fratricide, and fear in the Middle East, עמ' 13, (מוחמד הוא אביו של עימאד עקל)
↑   אמיר ברנע, 30 שנה ולא למדנו דבר מלבד "הריגת X מהווה מכה קשה לחמאס", באתר הארץ, 16 בינואר 2024.
↑  ג'קי חורי, מחליפו המיועד של ג'עברי: איש חשאי שניצל מהתנקשות, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2012.
↑  גיא אביעד, "לקסיקון חמאס", הוצאת משרד הביטחון, 2008, עמוד 205.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010685513305171  VIAF: 8501164298349108630002   WorldCat (עם VIAF): 8501164298349108630002
עלי קמחי

| --- | --- |

עלי קמחי  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 בדצמבר 1951 ישראל ישראל
 נהרג:  17 באוקטובר 1973 (בגיל 21)
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    רב-סמל
 תפקידים בשירות
 צוללן בשייטת 13  לוחם בקומנדו הימי של חיל הים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים מבצע ליידי
 עיטורים
   עיטור העוז
עלי קמחי (8 בדצמבר 1951 – 17 באוקטובר 1973) היה לוחם בקומנדו הימי שנהרג במלחמת יום הכיפורים. על לחימתו במבצע ליידי בפורט סעיד במלחמה זו קיבל את עיטור העוז.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, בלילה שבין 16 ל-17 באוקטובר 1973, ערך חיל הים הישראלי את מבצע ליידי, שבו פשטו לוחמי שייטת 13 על נמל פורט סעיד. בפעולה הוטבעו ארבעה כלי שיט מצרים. שני לוחמים של שייטת 13 הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע, ביניהם קמחי.