stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת המלכה אן
מהלך המלחמה > ניופאונדלנד

החוף של ניופאונדלנד היה זרוע קהילות צרפתיות ואנגליות קטנות, עם כמה תחנות דייג שהוחזקו עונתיות על ידי דייגים מאירופה. שני הצדדים ביצרו את הערים העיקריות שלהם, הצרפתים בפלאיזנס בצד המערבי של חצי האי אבלון, האנגלים בסנט סנט ג'ונס ובמפרץ קונסנסיון. במהלך מלחמת המלך ויליאם, ד'איברוויל הרס את רוב הקהילות האנגליות בשנים 1696–1697, והאי הפך שוב לשדה קרב ב-1702. באוגוסט של אותה שנה, צי אנגלי בפיקודו של קומודור ג'ון לייק פשט על הקהילות הצרפתיות המרוחקות אך לא עשה ניסיונות לכבוש את פליזנס. במהלך החורף של 1705, חזר המושל הצרפתי של פלאיזנס, דניאל ד'אוגר דה סוברקאס, והוביל משלחת משולבת של צרפת ומיקמק שהרסה כמה יישובים אנגלים וצרה ללא הצלחה על פורט ויליאם בסנט ג'ון. הצרפתים ובני בריתם הילידים המשיכו להציק לאנגלים לאורך כל הקיץ וגרמו נזקים למפעלים האנגלים שהותקפו בסך 188,000 פאונד. האנגלים שלחו צי ב-1706 שהרס תחנות דיג צרפתיות בחופי האי הצפוניים. בדצמבר 1708, כוח משולב של מתנדבים צרפתים, קנדים ובני מיקמק כבש את סנט ג'ון והרס את הביצורים. עם זאת, הם היו חסרים את המשאבים להחזיק בפרס, אז הם נטשו אותו, וסנט ג'ון נכבשה מחדש וחוזקה על ידי האנגלים ב-1709. (אותה משלחת צרפתית גם ניסתה לכבוש את פרילנד, אך היא התנגדה בהצלחה.)
מפקדי הצי האנגלים חשבו על התקפות על פליזנס ב-1703 וב-1711 אך לא ביצעו אותן, זו האחרונה בוטלה על ידי אדמירל ווקר לאחר האסון בשפך של סנט לורנס.
השלום

ב-1712 הכריזו בריטניה וצרפת על שביתת נשק, והסכם שלום סופי נחתם בשנה שלאחר מכן. במסגרת הסכם אוטרכט משנת 1713, זכתה בריטניה באקדיה (ששמה שונה לנובה סקוטיה), ריבונות על ניופאונדלנד, אזור מפרץ הדסון והאי הקריבי סנט קיטס. צרפת הכירה בריבונות הבריטית על בני האירוקוי והסכימה שהמסחר עם עמים ילידים מפנים הארץ יהיה פתוח לכל האומות. היא שמרה על כל האיים במפרץ סנט לורנס, כולל האי קייפ ברטון, ושמרה על זכויות דיג באזור, כולל זכויות לדגים יבשים בחוף הצפוני של ניופאונדלנד.
בשנות המלחמה המאוחרות יותר, רבים מבני אבנאקי התעייפו מהסכסוך למרות הלחצים הצרפתיים להמשיך בפשיטות על מטרות בניו אינגלנד. השלום של אוטרכט, לעומת זאת, התעלם מהאינטרסים של הילידים, וכמה מבני אבנאקי הביעו נכונות לנהל משא ומתן לשלום עם בני ניו אינגלנד. המושל דאדלי ארגן ועידת שלום גדולה בפורטסמות', ניו המפשייר (שהוא היה גם המושל שלה). במשא ומתן שם ובמפרץ קאסקו, התנגדו בני אבאנקי לטענות הבריטים לפיהן הצרפתים ויתרו לבריטניה על שטח מזרח מיין וניו ברנזוויק, אך הם הסכימו לאישור הגבולות בנהר קנבק ולהקמת קשרי מסחר בניהול ממשלתי בשטחם. הסכם פורטסמות' אושרר ב-13 ביולי 1713 על ידי שמונה נציגים של כמה מהקהילות של קונפדרציית וואבנקי; עם זאת, היא כללה הצהרה על הריבונות הבריטית על שטחם. במהלך השנה שלאחר מכן, חתמו גם מנהיגי שבטי אבאנאקי אחרים על האמנה, אך אף מיקמק מעולם לא חתם עליו או כל הסכם אחר עד 1726.
השלכות > אקדיה וניופאונדלנד

אובדן ניופאונדלנד ואקדיה הגביל את הנוכחות הצרפתית באוקיינוס האטלנטי לאי קייפ ברטון. צרפתים מניופאונדלנד התיישבו שם מחדש, והקימו את המושבה איל-רויאל, וצרפת בנתה את מבצר לואיסבורג בשנים הבאות. נוכחות זו בתוספת זכויות השימוש בחוף ניופאונדלנד הביאו לחיכוך מתמשך בין אינטרסים של דיג צרפתי ובריטי, אשר לא נפתר במלואו עד סוף המאה ה-18. ההשפעות הכלכליות של המלחמה היו קשות בניופאונדלנד, כאשר ציי הדייג הצטמצמו באופן משמעותי. צי הדייג הבריטי החל להתאושש מיד לאחר השכנת השלום, והם ניסו למנוע מספינות ספרדיות לדוג במימי ניופאונדלנד, כפי שעשו בעבר. עם זאת, ספינות ספרדיות רבות פשוט החליפו את דגלן עם אנשי קש אנגליים כדי להתחמק מהשליטה הבריטית.
להשתלטות הבריטים על אקדיה היו השלכות ארוכות טווח על האקדים ובני המיקמק החיים שם. אחיזתה של בריטניה בנובה סקוטיה הייתה בהתחלה קלושה למדי, מצב אותו ניצלו מנהיגי ההתנגדות הצרפתית ושבט המיקמק. יחסי בריטניה עם המיקמק לאחר המלחמה התפתחו בהקשר של ההתפשטות הבריטית בנובה סקוטיה וגם לאורך חוף מיין, שם החלו תושבי ניו אינגלנד לנוע לאדמות אבאנקי, לעיתים קרובות תוך הפרה של הסכמים קודמים. לא בני האבנאקי ולא בני המיקמק לא הוכרו בהסכם אוטרכט, והסכם פורטסמות' משנת 1713 פורש על ידם בצורה שונה מאשר על ידי החותמים מניו אינגלנד, ולכן בני המיקמק והאבנאקי התנגדו לפלישות הללו לאדמותיהם. הסכסוך הזה הוגבר על ידי אינטרגרים צרפתים כמו סבסטיאן רייל, ובסופו של דבר הם התפתחו למלחמת האב רייל (1722–1727).
היחסים הבריטיים היו גם קשים עם הצרפתים תושבי אקדיה שנכבשו באופן נומינלי. הם התנגדו לדרישות בריטיות חוזרות ונשנות להישבע אמונים לכתר הבריטי, ובסופו של דבר זה עורר הגירה של האקדים לאיל-רויאל ולאי-סן-ז'אן (אי הנסיך אדוארד של היום). עד שנות ה-40 של המאה ה-18, מנהיגים צרפתים כמו האב ז'אן-לואי לה לוטר תזמרו מלחמת גרילה עם בעלי בריתם במיקמק נגד ניסיונות בריטיים להרחיב את ההתנחלויות הפרוטסטנטיות בחצי האי נובה סקוטיה.
חיכוכים נמשכו גם בין צרפת לבריטניה על גבולותיה של אקדיה. הגבולות שנקבעו בהסכם לא היו ברורים, מה גם שאפילו הצרפתים מעולם לא הגדירום רשמית. צרפת התעקשה שרק חצי האי האקדי נכלל בהסכם (נובה סקוטיה המודרנית למעט האי קייפ ברטון) ושיש להן את הזכויות על ניו ברנזוויק המודרנית. המחלוקות על אקדיה התלקחו לסכסוך גלוי במהלך מלחמת המלך ג'ורג' בשנות ה-40 של המאה ה-18, ולא נפתרו עד לכיבוש הבריטי של כל שטחי צפון אמריקה הצרפתית במלחמת שבע השנים.
השלכות > ניו אינגלנד

מסצ'וסטס וניו המפשייר היו בקו החזית של המלחמה, אך המושבות בניו אינגלנד סבלו פחות מנזק כלכלי מאזורים אחרים. חלק מהעלויות של המלחמה קוזזו על ידי חשיבותה של בוסטון כמרכז של בניית ספינות וסחר, בשילוב עם רוח גבית פיננסית שנגרמה על ידי ההוצאות הצבאיות של הכתר על משלחת קוויבק ב-1711.
השלכות > המושבות הדרומיות

פלורידה הספרדית מעולם לא באמת שיקמה את כלכלתה או אוכלוסייתה מהשפעות המלחמה, והיא נמסרה לבריטניה בחוזה פריז מ-1763 בעקבות מלחמת שבע השנים. עמים ילידים שיושבו מחדש לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי נמסרו תחת השלטון הבריטי, וכך גם בעלי ברית לבריטים במלחמה זו. חוסר שביעות הרצון הזה התלקח לתוך מלחמת יאמאסי ב-1715, שהיווה איום גדול על קיומה של דרום קרוליינה. אובדן האוכלוסייה בשטחים הספרדיים תרם לייסוד פרובינציית ג'ורג'יה ב-1732, אשר הוקמה על שטח שספרד תבעה במקור, כפי שהיה גם במקרה של קרוליינה. ג'יימס מור נקט בפעולה צבאית נגד הטוסקאראס מצפון קרוליינה במלחמת טוסקארורה שהחלה ב-1711, ורבים מהם ברחו צפונה כפליטים כדי להצטרף לבני דודיהם הלשוניים בני האירוקוי.
העלויות הכלכליות של המלחמה היו גבוהות בחלק מהמושבות הדרומיות של אנגליה, לרבות אלו שזכו לפעילות צבאית מועטה. וירג'יניה, מרילנד ופנסילבניה, במידה פחותה, נפגעו קשות מהעלות של משלוח מוצרי היצוא שלהן (בעיקר טבק) לשווקים באירופה, והן סבלו גם בגלל כמה יבולים גרועים במיוחד. דרום קרוליינה צברה נטל חוב משמעותי כדי לממן פעולות צבאיות.
השלכות > סחר

הצרפתים לא עמדו במלואם בהוראות המסחר של חוזה אוטרכט. הם ניסו למנוע סחר אנגלי עם קהילות ילידים נידחות, והם הקימו את מבצר ניאגרה בשטח האירוקוי. ההתיישבויות הצרפתיות המשיכו לצמוח בחוף המפרץ, עם הקמת ניו אורלינס ב-1718 וניסיונות אחרים (שלא מוצלחים) להתרחב לטקסס ופלורידה שבשליטת ספרד. רשתות מסחר צרפתיות חדרו ליבשת לאורך נתיבי המים שהזינו את מפרץ מקסיקו, וחידשו את הסכסוכים הן עם הבריטים והן עם הספרדים. רשתות מסחר שהוקמו בקו פרשת המים של נהר המיסיסיפי, כולל עמק נהר אוהיו, הביאו גם את הצרפתים למגע רב יותר עם רשתות מסחר בריטיות ויישובים קולוניאליים שחצו את הרי האפלצ'ים. טענות סותרות על אותו שטח הובילו בסופו של דבר למלחמה ב-1754, כאשר פרצה מלחמת הצרפים והאינדיאנים.
הערות שוליים

↑  מלחמת האינדיאנים הראשונה הייתה מלחמת המלך פיליפ, השנייה הייתה מלחמת המלך ויליאם, והרביעית הייתה מלחמת האב רייל. ראו אלן טיילור, Writing Early American History‏, University of Pennsylvania Press, 2005, עמ' 74.
↑  Denis Héroux, Robert Lahaise, Noël Vallerand, La Nouvelle-France, p. 101 Denis Héroux, Robert Lahaise, Noël Vallerand, La Nouvelle-France, Centre de psychologie et de pédagogie, 1967. (בצרפתית)
1 2 3  William Williamson. The history of the state of Maine. Vol. 2. 1832. p. 27; תבנית:Harvp; Campbell, Gary. The Road to Canada: The Grand Communications Route from Saint John to Quebec. Goose Lane Editions and The New Brunswick Heritage Military Project. 2005. p. 21.
↑  Donald F. Chard, "The Impact of French Privateering on New England, 1689–1713." American Neptune 35.3 (1975): 153–65.
↑  Nicolas Landry, "Les activités de course dans un port colonial français: Plaisance, Terre-Neuve, durant la guerre de Succession d'Espagne, 1702–1713." Acadiensis 34.1 (2004): 56–79. online
↑  Thomas, pp. 405–07
↑  Evarts Boutell Greene, Provincial America, 1690–1740 (1905) pp. 140–41.
1 2  Peckham, p. 26
↑  Prowse, p. 223
1 2  Arnade, p. 33
1 2  Covington, p. 340
1 2  Peckham, p. 64
1 2  Parkman, Ebenezer. (1769). The Story of the Rice Boys: Captured by the Indians 8 August 1704. Westborough Historical Society, Westborough, MA, 1906. 7pp. Download PDF
1 2 3  Peckham, p. 71
1 2  Peckham, p. 84
↑  Prowse, p. 235
1 2  Peckham, p. 74
1 2  Craven, pp. 307–09
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563463505171  LCCN: sh85140134 
פיליפ מאנז'ו הוכרז כמלך ספרד בנובמבר 1700. מחלוקת על הירושה הובילה למלחמה בין הברית הגדולה לברית בורבון.
ביצורי אבן של פורט רויאל, אקדיה, 1702. רק למעט יישובים היו ביצורי אבן בתחילת המלחמה.
פייר לה מואן ד'איברוויל ביקש ליצור מערכת יחסים עם ילידים בקו פרשת המים של המיסיסיפי כתוצאה מהמלחמה האחרונה עם אנגליה.
פשיטה צרפתית חדשה על דירפילד, מסצ'וסטס, בפברואר 1704
ביוני 1704, כוח של 500 ניו אינגלנדים פשט על היישוב גראן פרה, שהוגן על ידי מיליציה של אקדיה ומיקמק.
פינוי הכוחות הצרפתיים מפורט רויאל לאחר שהאנגלים כבשו את היישוב. נפילת פורט רויאל סיימה את השליטה הצרפתית על חצי האי המזרחי של אקדיה.
הנדריק טג'וניהוקאראווה, ראש מוהוק, הצליח להשיג תמיכה מאן, מלכת בריטניה, כדי להשיק משלחת לכבוש את קוויבק סיטי.
בשנת 1705, דניאל ד'אוגר דה סוברקאס, מושל פליזנס, הוביל משלחת צרפתית ובני מיקמק נגד יישובים אנגליים בניופאונדלנד.
מפת המושבות האירופיות בצפון אמריקה. אזורים בסגול היו שטחים שצרפת ויתרה לאנגליה בהסכם אוטרכט, הסכם השלום שסיים את המלחמה.
זמן קצר לאחר המלחמה הקימו הצרפתים את מבצר לואיסבורג. היישוב המבוצר היה ממוקם מצפון לטריטוריה האקדית שנמסרה, באי קייפ ברטון.
קרב נורידג'ווק במהלך מלחמת דאמר, אוגוסט 1724. לאחר שחלקים מאקדיה נמסרו, הבריטים התמודדו עם התנגדות מצד שבטי אבנאקי ומיקמק.
מרי פופינס (מחזמר)

| --- | --- |

כרזת המחזמר
 בימוי:  ריצ'רד אייר מתיו בורן
 מילות השירים:  האחים שרמן ג'ורג' סטיילס אנתוני דרו
 מבוסס על:  סרט הקולנוע "מרי פופינס"
 דמויות:  מרי פופינס
 מוזיקה:  האחים שרמן ג'ורג' סטיילס אנתוני דרו
 מקום ההתרחשות:  לונדון
 מדינה:  בריטניה
 סוגה:  מחזמר, קומדיה לכל המשפחה
 הצגת בכורה:  15 בדצמבר 2004 (ווסט אנד) 16 בנובמבר 2006 (ברודוויי)
 מספר מערכות:  2
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  זוכה שני פרסי אוליבייה ופרס טוני
 אתר רשמי
מרי פופינס (באנגלית: Mary Poppins) הוא מחזמר מאת האחים שרמן, עם מוזיקה ושירים נוספים מאת ג'ורג' סטיילס ואנתוני דרו, ומחזה מאת ג'וליאן פלואס. המחזמר מבוסס על דמותה הספרותית של מרי פופינס, שנכתבה על ידי פמלה לינדן טרוורס, ועל סרט הקולנוע של דיסני משנת 1964 "מרי פופינס", והוא משלב אלמנטים שונים מהשניים.
המחזמר הופק על ידי Walt Disney Theatrical וביים אותו ריצ'רד אייר בשיתוף עם מתיו בורן, אשר שימש גם בתור כוריאוגרף, יחד עם סטיבן מיר. ההפקה המקורית של המחזמר עלתה בוסט אנד של לונדון בדצמבר 2004 וזכתה בשני פרסי אוליבייה, עבור השחקנית הטובה ביותר במחזמר ועבור הכוריאוגרפיה הטובה ביותר בהפקת תיאטרון. הפקה עם צוות קריאטיבי כמעט זהה עלתה בברודוויי ב-16 בנובמבר 2006, עם שינויים קלים בלבד לעומת הגרסה הלונדונית. הפקה זו קיבלה שבע מועמדויות לפרס טוני, לרבות המחזמר הטוב ביותר, וזכתה בפרס עיצוב התפאורה הטוב ביותר.
ההפקה המקורית של ברודוויי הסתיימה ב-3 במרץ 2013 לאחר 2,619 הופעות. לאחר מכן רכישת הזכויות להעלאת הפקות חובבים הפכו לזמינות, והמחזמר הפך לבחירה נפוצה עבור בתי ספר וקבוצות תיאטרון קהילתי, בשל הפופולריות של הסרט ושל הספרים.
משנת 2021 עד ינואר 2023 רץ חידוש של המחזמר בלונדון, בתיאטרון הנסיך אדוארד, התיאטרון בו הוצגה ההפקה הלונדונית המקורית. בהפקה זו כיכבו זיזי סטראלן, צ׳ארלי סטאמפ ופטולה קלארק.
רקע

ב-1993 פגש מפיק התיאטרון קמרון מקינטוש את פ.ל. טרוורס ורכש את הזכויות לפתח עיבוד תיאטרוני של ספרי ספרי מרי פופינס שלה. היא נתנה את הסכמתה, בתנאי שכל היוצרים יהיו אנגלים ואף אחד מהם לא היה מעורב בעשיית הסרט. היא נפטרה ב-1996. בשנת 2001, מקינטוש ותומאס שומאכר, ראש Disney Theatrical, החלו לדון בשיתוף פעולה, על מנת לכלול במחזמר שירים מתוך סרט הקולנוע של חברת דיסני. בשנת 2002 השניים הגיעו לסיכום ראשוני של המחזה.
בערך באותה תקופה, כותבי השירים ג'ורג' סטיילס ואנתוני דרו שמעו על הפרויקט, ובאופן עצמאי כתבו גרסת הדגמה של שיר היכרות חדש על הדמות של מרי פופינס, ששמו "Perfect Perfect". הם הגישו את השיר למקינטוש, ובשל תגובתו החיובית, צורפו לצוות הקריאטיבי. ג'וליאן פלואס הובא לכתוב את המחזה של המחזמר בגלל "ההבנה הברורה של הדקויות החברתיות של מערכת המעמד האנגלי ששררה בתקופה האדוארדית".
לצורך הפקת מחזמר זה, התאסף צוות יוצרים מנוסה, הכולל את סר ריצ'רד אייר, במאי קולנוע, תיאטרון ואופרה עטור פרסים; ואת בוב קראולי, מעצב תיאטרון שעבד עם הלהקה השייקספירית המלכותית, התיאטרון המלכותי הלאומי, הבלט המלכותי ובית האופרה המלכותית. לקראולי יש שישה פרסי טוני שונים עבור הפקות שהועלו בברודוויי.
סדנת פיתוח של המחזמר התקיימה בסוף 2003 בחדר החזרות של תיאטרון אולד ויק בלונדון, תוך שימוש בצוות השחקנים של "גבירתי הנאווה", הפקה שהסתיימה זמן קצר קודם לכן בווסט אנד. לאחר ארבעה שבועות של חזרות בתיאטרון Sadler's Wells, ההפקה עברה לבריסטול, שם החלו הצגות הרצה מחוץ לעיר (לונדון) ב-15 בספטמבר 2004 ב-Bristol Hippodrome.
הפקות > הפקת לונדון המקורית

העיבוד התיאטרוני של קמרון מקינטוש לספרי מרי פופינס הוצג בבכורה עולמית בהיפודרום של בריסטול, עם הצגות הרצה החל מה-15 בספטמבר 2004, ועד לבכורה הרשמית שנערכה ב-18 בספטמבר. ההפקה רצה בבריסטול עד ל-6 בנובמבר ולאחר מכן הועברה לתיאטרון הנסיך אדוארד שבוסט אנד ב-15 בדצמבר 2004, ובכך הפקה זו הפכה למחזמר הראשון של דיסני שמועלה לראשונה בבריטניה. את התפקיד הראשי של מרי פופינס שיחקה לורה מישל קלי, שזכתה לאחר מכן בפרס אוליבייה לשנת 2005 עבור שחקנית הטובה ביותר במחזמר, ואת התפקיד של ברט גילם גאווין לי. בהמשך, את תפקידה של מרי פופינס גילמו גם סקרלט סטרן, ליסה אוהייר וקרוליין שין. ביולי 2006 נכנס גאווין קריל לתפקיד של ברט.
ההפקה עוררה מחלוקת ציבורית קלה זמן קצר לאחר הופעת הבכורה, כאשר המפיקים קמרון מקינטוש ותומאס שומאכר אסרו על ילדים מתחת לגיל 3 להיכנס לתיאטרון, בטענה כי המופע מפחיד מדי עבור ילדים צעירים. האיסור נותר על כנו במשך כל הזמן שהמחזמר הוצג, כאשר עובדי התיאטרון סירבו להכניס צופים עם ילדים מתחת לגיל 3. באופן רשמי, נקבע כי המחזמר מתאים לילדים מגיל 7 ומעלה.
ב-17 במרץ 2005, ג'ולי אנדרוז, אשר גילמה את דמותה של מרי פופינס בסרט הקולנוע משנת 1964, הגיע לצפות במחזמר. בתום ההצגה היא עלתה על הבמה, שיתפה את הקהל עם זיכרונותיה מעשיית הסרט ושיבחה את השחקנים על פרשנותם החדשה. ההפקה ירדה ב-12 בינואר 2008, לאחר שרצה במשך יותר משלוש שנים.
הפקות > הפקת ברודוויי המקורית

בעקבות ההצלחה של הפקת הווסט אנד, המחזמר הופק גם בברודוויי שם הוצג לראשונה ב-16 בנובמבר 2006, בתיאטרון ניו אמסטרדם לאחר שהוצג בהצגת הרצה מאז ה-14 באוקטובר. אשלי בראון שיחקה את התפקיד הראשי, וגאווין לי, שגילם את ברט בהפקת הווסט אנד המקורית, שב לגלם תפקיד זה גם בברודוויי. דניאל ה' ג'נקינס גילם את דמותו של ג'ורג' בנקס, רבקה לוקר הייתה ויניפרד, ומתיו גומלי והנרי הודג'ס שיחקו לסירוגין את מייקל. החל מה-9 באוקטובר 2008, את התפקיד של מרי פופינס שיחקה סקרלט סטרן (שגילמה את התפקיד הזה בהפקת הווסט אנד המקורית) ואת ברט שיחק אדם פיורנטינו. לורה מישל קלי, השחקנית שגילמה לראשונה את מרי פופינס בהפקה של לונדון, נכנסה לתפקיד זה שוב על במת ברודוויי ב-12 באוקטובר 2009. כריסטיאן בורל הצטרף לצוות באותו היום בתפקיד ברט. ניקולאס דרומרד שיחק את ברט מה-16 ביולי ועד ל-22 באוגוסט 2010.‏ לי חזר לתפקיד ברט ב-24 באוגוסט 2010, כמו גם עמיתתו להפקה הלונדונית, קלי. בראון חזרה לתפקיד הראשי מה-8 במרץ ועד ל-17 ביולי 2011, בזמן שקלי נעדרה לצורך צילומי סרט קולנוע, וכך בראון חזרה להופיע שוב לצד לי. קלי חזרה לתפקיד ב-19 ביולי 2011.‏
ההפקה של ברודוויי הייתה שונה מזו של ההפקה הלונדונית, בכך שהקטע שכלל את השיר "Jolly Holiday" הוצג בטכניקולור מלא במקום בגוונים האפורים של המופע הלונדוני. כמו כן, בקטע "Anything Can Happen" הוחלפו המדרגות לשמים בגרסה ענקית של המטריה של מרי פופינס, שנכנסת מרצפת הבמה. מאוחר יותר, שינויים אלה נכללו גם בהפקת הווסט אנד. לבסוף, שיר חדש נוסף למחזמר, ששמו "Playing the Game". שיר זה החליף את השיר "Temper, Temper" שבמערכה הראשונה. שינוי זה התווסף לכל ההפקות הנוכחיות והעתידיות של המחזמר.
ההפקה של ברודוויי קיבלה ביקורות חיוביות בדרך כלל, חלקן נלהבות אך גם פושרות. מבקרים רבים שיבחו את ההצגה בשל ההיבטים הטכניים שנכללו בה. לאחר 52 שבועות, ההכנסות בקופות הכרטיסים החזירו את ההשקעה המקורית בהפקה. ב-16 ביולי 2011, ההפקה של ברודוויי הגיעה למקום ה-30 ברשימת ההפקות שהוצגו הכי הרבה פעמים בהיסטוריה של ברודוויי.
ההפקה ירדה ב-3 במרץ 2013, לאחר יותר משש שנים ו-2,619 הופעות בברודוויי, כדי לפנות מקום לצורך העלאת "אלאדין" של דיסני באותו אולם תיאטרון. בערב האחרון של המופע, את התפקידים הראשיים של מרי פופינס וברט גילמו סטפני לי וניקולאס דרומרד.
הפקות > ישראל

בישראל, המחזמר היה צפוי לעלות במהלך שנת 2019 בתיאטרון הבימה, עם משי קלינשטיין בתפקיד מרי פופינס.
הפקות > הפקות אחרות

פרט לממלכה המאוחדת ולארצות הברית, המחזמר הועלה במדינות רבות ברחבי העולם, בין השאר באוסטריה, אוסטרליה, איסלנד, אסטוניה, הולנד, הונגריה, יפן, מקסיקו, פינלנד, צ'כיה, שוודיה ועוד.
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

ברט, איש בעל מקצועות רבים, מציג בפני הקהל את רח' צ'רי ליין שבלונדון. בבית מספר 17 מתגוררת משפחת בנקס: ויניפרד וג'ורג' בנקס, שני ילדיהם השובבים ג'יין ומייקל, הטבחית גב' בריל ועובד משק הבית רוברטסון איי. בבית משפחת בנקס, הילדים ג'יין ומייקל יוצאים מכלל שליטה, וכאשר המחזמר מתחיל, האומנת האחרונה שלהם, קייטי נאנה, עוזבת בזעם את הבית. גב' בריל ורוברטסון איי מתלוננים על החיים ב"בית המשוגעים". הילדים מחליטים לנסח מודעת דרושים עבור אומנת חדשה ("The Perfect Nanny"), אבל ג'ורג', שיש לו תפיסה שונה משל הילדים בנוגע לדרישות המקצועיות שצריכות להיות לאומנת, קורע את פיסת הנייר שכתבו הילדים וזורק אותה אל תוך האח. תוך דקות ספורות מגיעה אל הבית מרי פופינס, אוחזת בפיסות הנייר בידיה, ולוקחת פיקוד על הילדים ("Practically Perfect").
למחרת, מרי לוקחת את הילדים לטיול בפארק והם פוגשים בברט. הילדים מסתייגים ממנו, בשל בגדיו המרופטים ופניו המלוכלכים ומרי מלמדת אותם שאין לשפוט ספר על פי העטיפה שלו. על מנת להמחיש את הנקודה שלה, היא מעוררת לחיים את הפסלים שבפארק ("Jolly Holiday").
בעוד מרי מטפלת בילדים, בעיות אחרות צצות אצל הוריהם. ויניפרד מודעת לכך שהיא מאכזבת את שני ילדיה ואת בעלה ("Being Mrs Banks"). ג'ורג', לעומת זאת, לא מצליח להבין מדוע היא מתקשה למלא את התפקיד של אשתו ושל האמא של ילדיה ("Cherry Tree Lane"). במאמץ לרצות את בעלה, ויניפרד מחליטה לערוך מסיבת תה. גב' בריל מתחילה בעבודה, אך הילדים, בשוגג, מחבלים בהכנותיה. מרי מעמידה אותם במקומם ("A Spoonful of Sugar"). בהמשך מתגלה כי אף אחד מהמוזמנים לא הגיע למסיבה.
מרי לוקחת את הילדים לבקר את אביהם בבנק שבו הוא עובד ("Precision and Order"). שם, ג'ורג' עסוק בהתמודדות עם לקוחות: וון-האסלר מציע לו מזימה לעשיית כסף מהר, ואילו ג'ון נורת'ברוק מציע לו להשקיע בהקמת מפעל. ג'ורג' זועם על מרי שמופיעה במקום עם הילדים. ג'יין גורמת לג'ורג' לחשוב ולהבין עד כמה השתנה, מהצעיר האידיאליסטי שהיה פעם ("A Man Has Dreams"). ג'ורג' מחליט לקדם את פרויקט הקמת המפעל של נורת'ברוק, ודוחה את ההצעה של וון-האסלר.
מחוץ לקתדרלת סנט פול, מרי מפגישה את הילדים עם אשת הציפורים ("Feed the Birds"). ג'יין חושדת בה, אך מייקל משתכנע ומאכיל את הציפורים. בדרכם חזרה הביתה, הילדים פוגשים בגב' קורי המסתורית, שמנהלת חנות בה היא מוכרת אותיות. הילדים חשדנים בתחילה, ומרי מלמדת אותם מילה חדשה ("סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס").
הילדים חוזרים הביתה במצב רוח מרומם, לא מודעים להשלכות של מעשיהם: החלטתו של ג'ורג' לדחות את הצעתו של וון הוסלר עלתה לבנק ביוקר, והוא מושעה מעבודתו ללא תשלום. ג'ורג' מתפרץ בזעם על הילדים והם נשלחים לחדרם. בתגובה על התפרצותם אביהם, מרי מסיבה את תשומת לבם של הילדים לכך שבתא משפחתי - לעיתים רחוקות יש מי שמטפל בהורים. ג'יין ומייקל רבים על בובה בשם ג'יין ולנטיין, למורת רוח של מרי. היא שולחת את הילדים למיטה ומכשפת את החדר. כתוצאה מכך, הצעצועים מתעוררים לחיים, ויחד עם מרי הם מלמדים את הילדים לקח - כיצד לשמור טוב יותר על חפציהם (במקור - הופיע כאן השיר "Temper, Temper", שבהמשך הוחלף עם השיר "Playing the Game").
מרי, שמאמינה שעל ג'יין ומייקל להתבגר ולהתפתח בכוחות עצמם, מחליטה לעזוב את רח' צ'רי ליין ("Chim Chim Cher-ee – Rooftop Duet"). היא משאירה להם פתק, בו היא כותבת שאולי יום יבוא והם יראו אותה שוב.
תקציר העלילה > מערכה שנייה

בניסיון מוטעה לרצות את בעלה, ויניפרד שוכרת את מי שהייתה האומנת שלו כאשר היה ילד, מיס אנדרו, כדי שתמלא את מקומה של מרי שעזבה בפתאומיות ("Cherry Tree Lane"). בראותה, ג'ורג' בורח מבועת. להפתעת כולם, מיס אנדרו מתגלה להיות עריצה ואכזרית ("Brimstone and Treacle"). מבועתים מהמטפלת החדשה שלהם, הילדים נמלטים אל הפארק, שם הם פוגשים בברט שמעודד אותם ועוזר למייקל להגשים את חלומו להעיף עפיפון ("Let's Go Fly a Kit"). מרי חוזרת, לשמחתם של הילדים. מי שעוד נמלט אל הפארק הוא ג'ורג', שחש דיכאון נוכח היעדר הישגים בחייו ("Good For Nothing"). ויניפרד מחפשת אחריו, ומבינה לבסוף את הנזק שנגרם לו על ידי החינוך של מיס אנדרו ("Being Mrs Banks"). כאשר הילדים חוזרים לביתם, מרי משחררת את קארוזו, העפרוני של מיס אנדרו, מהכלוב שלו. הדבר מוביל לעימות בין השתיים ("Brimstone and Treacle") שבסופו מיס אנדרו עוזבת את הבית. ויניפרד וג'ורג' שבים הביתה, מופתעים, אך מרוצים, כי מיס אנדרו עזבה.
בהרפתקה הבאה שלהם, ברט מפגיש את הילדים עם חבריו, מנקי ארובות ("Step in Time"). הם רוקדים על הגגות, אך בהמשך נכנסים גם אל תוך הבית וגורמים לתוהו ובוהו. בעודם עוזבים, ג'ורג' מקבל מברק זימון מהבנק. ג'ורג' מניח כי הסיבה לכך היא פיטוריו והוא מחליט שהגיעה הזמן למכור את הירושה המשפחתית - אגרטל יוקרתי. עם זאת, גב' בריל שוברת בטעות את האגרטל, וכתוצאה מכך נכנסת להלם. ג'ורג' מתחיל לנקות בעצמו את השברים, ומוצא שם עוגיות זנגביל בצורת כוכבים, המזכירות לו את ילדותו. הדבר גורם לג'ורג' להרהר על מהלך חייו ("A Man Has Dreams/ A Spoonful of Sugar"). הוא לוחץ את ידו של ברט, ויוצא מהבית בדרכו של הבנק, לפגוש את יו"ר הבנק. בעידוד הילדים, ויניפרד מחליטה ללכת לבנק בעקבות ג'ורג' ולעמוד שם לצידו ("Anything Can Happen"). ללא ידיעתם של ההורים, מרי לוקחת לשם גם את הילדים.
בבנק, ג'ורג' מופתע לגלות את התוצאה האמיתית של הבחירה שלו: הוא לא רושש את הבנק, אלא הרוויח הון, בהחלטותיו לדחות את הצעתו של וון הוסלר ולאשר הלוואה לנורת'ברוק. בכירי הבנק מבקשים ממנו לדעת מהי המילה שהפכה אותם לכל כך מצליחים, וג'ורג' מודה שהמילה לא שלו, אלא של מרי ("סופרקאליפרג'ליסטיקאקספיאלידושס"). ויניפרד, שהגיעה לתמוך בבעלה, מוצאת במקום זאת את גיבור השעה. אחרי שהיא מזכירה את שמה של מיס אנדרו למנהל הבנק, גם הזקן מספר על חוויותיו תחת משטר האימה שהנהיגה. בני משפחת בנקס חוזרת יחד הביתה ("Anything Can Happen").
מרי מבינה שכעת, כאשר המשפחה מאוחדת ומאושרת, עבודתה הסתיימה. היא נפרדת מברט בנשיקה, ועוזבת ("A Spoonful of Sugar"). ג'יין ומייקל משלימים עם כך שמרי עזבה אותם, ומבטיחים שלא לשכוח אותה. שני הילדים צופים בהוריהם רוקדים יחד ואלס באושר, ומרי נראית עפה מהמקום מעל הקהל ונעלמת.