stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס נובל טיינר
ראשית חייו

ג'יימס נובל טיינר נולד בברוקוויל, אינדיאנה. משפחתו הייתה משפחה מכובדת באינדיאנה והוא היה אחד מ-12 ילדים. אביו היה ריצ'רד טיינר ואמו הייתה מרתה סדגוויק ויליס סוויפט נובל. סבו של טיינר, ויליאם א. טיינר, היה כומר בפטיסט שהטיף במזרח אינדיאנה במשך שנים רבות. אביו של טיינר היה איש עסקים מכובד באינדיאנה. דודו מצד אביו, נח נובל, היה מושל אינדיאנה בשנים 1831–1837 ודוד אחר שלו מצד אמו, ג'יימס נובל, היה סנאטור מטעם אינדיאנה בשנים 1816–1831. ב-1844 סיים טיינר את לימודיו באקדמיית ברוקוויל. בשנים 1846–1854 הוא עבד בעסק של אביו. הוא למד משפטים וב-1857 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בפרו, אינדיאנה.
ראשית הקריירה הפוליטית

בשנים 1857- 1861 שימש טיינר כמזכיר הסנאט של אינדיאנה. בבחירות לנשיאות של 1860 היה טיינר אלקטור מטעם המפלגה הרפובליקנית שהצביע עבור אברהם לינקולן והאניבל המלין. בשנים 1861–1866 הוא היה סוכן מיוחד של מחלקת הדואר של ארצות הברית.
חבר בית הנבחרים

ב-1869 נבחר טיינר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית במקומו של דניאל פראט, שהתפטר כדי לשמש כסנאטור. טיינר ייצג את אינדיאנה מהיבחרו ועד 1875. בעת היבחרו שלטו הרפובליקנים הן בסנאט והן בבית הנבחרים. הוא נבחר מחדש ב-1870 וב-1872. טיינר נחשב לרפורמטור בשתי תקופות כהונתו הראשונות בבית הנבחרים. הוא נשא כמה נאומים בדיוני הבית וצוין על הקפדתו על דיוקים סטטיסטיים ועל ההיגיון שבדבריו.
ב-5 בפברואר 1870, בנאומו הראשון בבית הנבחרים, תמך טיינר בביטול זכות הביול. על פי זכות הביול, התאפשר לחברי הקונגרס לשלוח לקהל בוחריהם דברי דואר ללא תשלום. המנהל הכללי של דואר ארצות הברית, ג'ון קרסוול, תמך גם הוא במהלך זה.
טיינר התנגד להענקת סיבסוד לשטחי קרקע עבור חברת הרכבת הצפון-פסיפית. הוא סבר שיש להסדיר בהדרגה את הבעלות על השטחים בין נהר המיסיסיפי לבין האוקיינוס השקט ולהעניק אותם למתיישבים בחינם כדי שיבנו עליהם את בתיהם. טיינר ראה בארצות הברית כמעצמה אימפריאלית וסבר שלאזרחיה יש את הזכות ליישב את המערב. ב-16 במאי 1870 הצהיר טיינר בנאום שנשא בבית הנבחרים, "ככל שאנו שואפים לראות את הארץ הזו שוכנת בין המיסיסיפי לבין האוקיינוס השקט ומיושבת באוכלוסייה חרוצה, עדיף להגיע למטרה זו בהדרגה, ולא לנקוט במדיניות מהירה מדי שבסופו של דבר תעכב את שיגשוגה ואת צמיחתה".
ב-3 במרץ 1873, ביום האחרון לכהונתו הראשונה כנשיא, לאחר שנבחר כבר לכהונה שנייה, חתם הנשיא גרנט על חוק שהגדיל את משכורת הנשיא מ-25,000 ל-50,000 דולר ואת משכורות חברי בית הנבחרים והסנאט מ-5,000 ל-7,500 דולר, כולל בונוס של 5,000 דולר. טיינר הצביע בעד חוק זה, כנספח סודי לחוק ההקצבות, שנודע כ"חוק מחטף המשכורות" (Salary Grab Act). אף על פי שהעלאת המשכורות לנשיא ולחברי הקונגרס היו בהתאם לחוקה, נחשפה הענקת הבונוס של 5,000 הדולר בעיתונות ונחשפה גם רשימת חברי הקונגרס שהצביעו בעדה. בונוס זה בוטל מאוחר יותר בינואר 1874. חוק מחטף המשכורות היה מאוד לא פופולרי בציבור, וכתוצאה מתמיכתו בו, לא עלה בידו של טיינר לזכות במועמדות המפלגה הרפובליקנית לבחירה מחדש לבית הנבחרים באותה שנה.
במחלקת הדואר

בפברואר 1875 מונה טיינר על ידי הנשיא גרנט כעוזר השני למנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא שימש עד יולי 1876.
ב-12 ביולי 1876 מינה הנשיא גרנט את טיינר כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. במקומו כעוזר השני מונה בן מדינתו וגנרל מלחמת האזרחים, תומאס בריידי. טיינר כיהן כמנהל הכללי של הדואר עד מרץ 1877.
לאחר תום נשיאותו של גרנט מונה טיינר על ידי הנשיא רתרפורד הייז כעוזר הראשון למנהל הכללי של הדואר ובתפקיד זה הוא שימש עד להתפטרותו באוקטובר 1881. כאשר החל ג'יימס גרפילד לכהן כנשיא במרץ 1881, החלו לצוץ שמועות על מעשי הונאה שהתרחשו במחלקת הדואר שבמסגרתם גרפו קבלנים מושחתים רווחים מופרזים מנתיבי דואר. הנשיא גרפילד הורה על עריכת חקירה בעניין על ידי המנהל הכללי של הדואר תומאס למואל ג'יימס. טיינר היה מצוי מאוד במהלכים הפנימיים של מערכת חוזי הדואר ועל פי חקירתו של ג'יימס הוא ידע ואפשר את רווחייהם של הקבלנים. ביולי הורה ג'יימס לטיינר להתפטר מתפקידו, אך באותה עת בוצע מעשה ההתנקשות בגרפילד ונבצר ממנו למלא את תפקידו, טיינר סירב להתפטר. אדם נוסף שהיה מעורב במעשי ההונאה היה בריידי. בחקירה נחשף שטיינר דאג לבנו למשרה מכניסה כמפקח הכללי של משרד הדואר בשיקגו, שהשכר בה היה 2,000 דולר לשנה. כאשר מת גרפילד מההתנקשות בו ב-19 בספטמבר, וסגנו צ'סטר ארתור היה לנשיא במקומו, הוא אילץ את טיינר להתפטר ב-17 באוקטובר.
טיינר היה נציג לקונגרס הדואר הבינלאומי שהתקיים בפריז ב-1878 ובזה שהתקיים בוושינגטון די. סי. ב-1897. הוא שימש כעוזר היועץ המשפטי הראשי של מחלקת הדואר בשנים 1889–1893, ושוב בין השנים 1897–1903.
במחלקת הדואר > חקירת השחיתות בדואר

ב-7 במרץ 1903 פתח הנשיא תאודור רוזוולט בחקירה על שחיתות במחלקת הדואר. באפריל רמז המנהל הכללי של הדואר הנרי קליי פיין לטיינר שעליו להתפטר בשל החשד למעורבותו בשחיתות. טיינר ורעייתו כריסטין פנו לפיין והפצירו בו להשאירו בתפקידו. פיין דחה את פיטוריו של טיינר ל-1 במאי, אך השעה אותו מתפקידו. מצב זה הותיר את טיינר במעמד שלהלכה הוא היה עדיין עוזר היועץ המשפטי הראשי של מחלקת הדואר, אך ללא סמכויות ממשיות. טיינר הנחה את רעייתו להוציא את מסמכיו הרשמיים מחדר הכספת במשרדו שבוושינגטון. ב-20 באפריל הגיעה כריסטין טיינר למשרד בשעה 16:00, שעת סגירת המשרד, והותר לה להיכנס לבדה למשרדו של טיינר, שכן היא לא עוררה שום חשד. לאחר מכן היא אפשרה לגיסתה ולאדם נוסף להיכנס למשרד מדלת אחרת כדי לפרוץ את הכספת וכך התאפשר לה להוציא את כל מסמכיו של בעלה. לאחר שארזה את המסמכים שלחה אותם כריסטין טיינר באמצעות שליח, שגם הוא נכנס למשרד דרך דלת אחרת, והביא אותם למעונו של טיינר. לאחר שעזבו כל האנשים דרך דלת אחרת, יצאה כריסטין טיינר מהמשרד בגפה ושבה לביתה. העניין התגלה מיד על ידי מנהל משרד הדואר ג'ורג' כריסטיאנסי, שדיווח על כך לפיין. פיין שלח שני חוקרים לביתו של טיינר, אך טיינר ורעייתו סירבו להתיר להם להיכנס או למסור להם את המסמכים.
ב-22 באפריל פיטר פיין את טיינר מתפקידו כעוזר היועץ המשפטי הראשי של מחלקת הדואר. ארבעה ימים לאחר מכן הכחישו טיינר ורעייתו שהם בצעו מעשה עוולה כלשהו. טיינר הצהיר שהוא שירת את ארצו בנאמנות וטען שפקידי מחלקת הדואר "יצאו מדעתם". הוא ציין שהוא המשיך לשמש בתפקידו כעוזר היועץ המשפטי לאחר ה-9 במרץ כדי לשמור על כבודו. רעייתו הצהירה שהיא ובעלה סומנו כגנבים על ידי מחלקת הדואר. היא אמרה שאף אחד לא מנע ממנה מלהיכנס למשרדו של בעלה ושלא נעשה שום דבר בהחבא. היא טענה שהיא החזירה מסמכים לכספת שלא היה בהם שום עדויות למעשה פלילי.
באמצע השנה נחקר טיינר על מעשי שחיתות במחלקת הדואר על ידי התובע המיוחד, צ'ארלס ג'וזף בונפרט ועל ידי העוזר הרביעי של המנהל הכללי של הדואר, ג'וזף ל. בריסטו. הוא הואשם בשלושה מקרים של הונאה ובמקרה אחד של שוחד. כמו כן הואשם העוזר הראשון למנהל הכללי של הדואר, פרי ס. הית'. הנשיא רוזוולט ציין שהחקירה בדואר חשפה מצב של "שחיתות נרחבת" במשרדי המחלקה. החשדות נגד טיינר ונגד הית' כללו רשלנות בניהול המשרד, קנוניה פלילית ומעורבות של ממש במעשי הונאה, שוחד וספסרות ברווחים. טיינר זוכה מאשמה מחוסר הוכחות, וזאת בשל העלמת המסמכים מהמשרד על ידי רעייתו. חקירתו של בריסטו הניבה 41 אישומים נגד 31 אנשים שהיו מעורבים במעשי ההונאה במחלקת הדוארר. ארבעה פקידים במחלקה התפטרו ו-13 אחרים פוטרו.
מותו

מאז יולי 1902 סבל טיינר משיתוק. החקירה על מעשי השחיתות דירדרה את מצב בריאותו עוד יותר. ג'יימס נובל טיינר נפטר בוושינגטון די. סי. ב-5 בדצמבר 1904. הוא נטמן בבית הקברות אוק היל שבעיר.
הערות שוליים

↑  Branigin, Elba L. (1913). History of Johnson County Indiana. Indianapolis: B.F. Bowen & Co., Inc, pp. 614-615.
1 2 3  Barnes, William Horatio (1874). The American Government Biographies of Members of the House of Representatives of the Forty-Third Congress. New York: Nelson and Philips, pp. 123-124.
↑  New York Times (April 27, 1903) Tyners Deny Wrongdoing
↑  New York Times (November 30, 1903), The Postal Frauds
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200481151  LCCN: n91089405  SNAC: w6w808s8  US Congress: T000452  VIAF: 18863929   WorldCat (עם VIAF): 18863929 
קריקטורה על "חוק מחטף המשכורות", דצמבר 1873
הקבינט של גרנט. טיינר ראשון מימין, הנשיא גרנט ראשון משמאל.
גג (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע "ג'ירפות"
 מתוך האלבום "גג"
 יצא לאור:  אפריל 2006
 שפה:  עברית
 אורך:  2:58
 חברת תקליטים:  NMC‏
 כתיבה:  גלעד כהנא
 לחן:  יאיר קז וגלעד כהנא
 הפקה:  ג'ירפות
 עיבוד:  ג'ירפות רותם דרור (עיבוד כלי נשיפה)
"גג" הוא שיר בביצוע הלהקה הישראלית "ג'ירפות", שהתפרסם ב־2006 כסינגל וכשיר הנושא של אלבומה השני של הלהקה, "גג" (2006). גלעד כהנא כתב את מילות השיר, והלחין אותו בשיתוף עם יאיר קז.
השיר היה לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר של הלהקה.
על השיר

השיר מספר על זוגיות שהייתה לכהנא עם אישה שמאוד אהב. לאחר כשש שנים הזוגיות הגיעה ל"משבר שבע השנים",
גם אני הכחשתי וגם היא הכחישה, אבל זה התחיל להיות נוכח, ואת השיר הזה כתבתי בעצם עוד לפני שהבנתי את זה, כי שירים הרבה פעמים מקדימים את הידיעה, כלומר התודעה היא תמיד נגררת לאחר השיר. אתה מספר את זה בשיר, ואז אתה מגלה את זה. והפחד הגדול שלי היה...  כשאני הכרתי אותה היא לא הייתה כל כך יציבה, ופחדתי נורא שכשניפרד היא תתאבד. ומה שקרה באמת, היא לא עלתה לגג בכלל, היא פשוט פגשה מישהו אחר [...] פשוט החליפה אותי במישהו אחר לפני שהספקתי למצמץ.
במשך שנים היה רווח סיפור שהשיר עוסק בחתולה של כהנא שעלתה לגג והוא התחנן לפניה שתרד, אך הסיפור כאמור אינו נכון.
"גג" היה לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר של הלהקה.
השיר נכלל ברשימת "1001 השירים הישראליים האהובים בכל הזמנים" שהרכיבו מוזיקאים ואנשי תעשייה בכירים ב־2015 לכבוד יום העצמאות.
מצעדי פזמונים

השיר הוצג למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־20 באפריל 2006 ולא הצליח להיכנס למצעד שלאחריו. עם זאת, במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשס"ו של רשת ג' השיר היה מועמד, ודורג במקום ה־35. במצעד השנתי הישראלי של גלגלצ הוא זכה להצלחה גדולה אף יותר ודורג במקום השישי.
מצעדי פזמונים > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשס"ו)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשס"ו)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשס"ו)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשס"ו)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 35 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 6 |  |
משתתפים

גלעד כהנא – זמרה, קולות רקע
אסי ששון – תופים, גיטרה
יאיר קז – בס, קולות רקע, תכנות תופים, חליל, הרמוניום, עוד, Vocoder
ארז רוסו – כלי הקשה, גיטרה, קולות רקע
רותם דרור – פסנתר, קולות רקע
גיא דוד – חצוצרה
ספי ציזלינג – חצוצרה
שלומי אלון – סקסופון
יאיר סלוצקי – טרומבון
שי מיוור – צ'לו
אורן צור – כינור
משתתפים > הפקה

הפקה מוזיקלית ועיבוד מוזיקלי – ג'ירפות
עיבוד כלי נשיפה – רותם דרור
מיקס – אורי מומו ברק
טכנאי הקלטה – יובל שפריר
טכנאי הקלטה נוסף – יאיר קז
מאסטרינג (דיגיטלי) – טלי כץ
מאסטרינג (כללי) – יאיר קז, גלעד כהנא
הערות שוליים

1 2  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 20 באפריל 2006, באתר פזמונט
1 2 3 4 5 6  גג (אלבום), באתר Discogs
1 2   הג'ירפות – גג, שיר בערוץ "כאן מוזיקה", באתר יוטיוב
1 2 3  רגע למוזיקה: מאחורי כל שיר מוצלח עומד סיפור, באתר המכללה האקדמית ספיר, 10 ביוני 2021
↑   מפגש עם גלעד כהנא – הופעה שיחה, ראיון בערוץ "בטיפולנט קהילה מקצועית", באתר יוטיוב
↑  שי סגל נועם ברדין, ‏1001 השירים הישראלים האהובים בכל הזמנים, באתר ‏מאקו‏, 22 באפריל 2015
↑  מאקו מיוזיק, ‏1001 השירים הישראלים האהובים בכל הזמנים – המיקסטייפ המלא, באתר יוטיוב, 22 באפריל 2015
1 2  המצעד השנתי לשנת תשס"ו של רשת ג', באתר פזמונט
1 2  המצעד השנתי הישראלי תשס"ו, באתר גלי צה"ל
גנאדי גרישין

גנאדי אלכסייביץ' גרישין (ברוסית: Геннадий Алексеевич Гришин; נולד ב-25 בנובמבר 1964 בעיר דנקוב שבמחוז ליפצק) הוא כדורגלן עבר סובייטי - רוסי, ששיחק בעמדת קשר בטורפדו מוסקבה ובהפועל חיפה.
קריירה

גרישין החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת מטאלורג ליפצק בשנת 1982. לאחר עונה אחת עבר לקבוצת איסקרה מהעיר סמולנסק. בשנת 1986 עבר לטורפדו מוסקבה, במדיה שיחק שבע שנים במהלכן זכה עם הקבוצה בגביע ברית המועצות ובגביע הרוסי. בשנת 1993 הוא הושאל לחצי עונה לקבוצת לייפציג הגרמנית. מגרמניה הוא עבר לישראל, שיחק עונה אחת בהפועל חיפה. בשנת 1994 שב לרוסיה, לקבוצתו הקודמת - טורפדו מוסקבה. בהמשך שיחק בקבוצות שיניק ירוסלבל וטום טומסק. בשנת 2000 חתם בקבוצת קאמאז נאברז'ניה צ'לני מליגת המשנה הרוסית. בסוף אותה שנה פרש ממשחק פעיל.
תארים

גביע ברית המועצות: 1986
הגביע הרוסי : 1993
דג עטלף סיני

| דג עטלף סיני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפיונאים
משפחה:: קטוסטומיים
תת־משפחה:: Myxocyprininae
סוג:: Myxocyprinus
מין:: דג עטלף סיני
שם מדעי
 Myxocyprinus asiaticus ‏בליקר, 1865

דג עטלף סיני (שם מדעי: Myxocyprinus asiaticus; באנגלית מכונה: "Chinese high-fin banded shark") הוא מין של דג ממשפחת הקטוסטומיים שבסדרת הקרפיונאים. זהו דג יחיד בסוגו והוא הגדול שבבני משפחתו. הוא חי בטבע בנהרות סין ומשמש כדג נוי נפוץ.
אורכו של דג העטלף יכול להגיע ל-135 סנטימטר והוא יכול לשקול במקרים נדירים מעל 40 קילוגרם. הוא נפוץ יותר באורך 50–60 ס"מ בבגרות. דג זה מגיע לבגרות מינית בגיל 5 עד 6 ויכול להאריך ימים עד גיל 25 בתנאי שבי. הדגים בצעירים נראים שונה מהבוגרים והם בעלי סנפיר גב גבוה מאוד ובקצוותיו "רעמת" קשקשים גבוהה עד לזנב. הצעירים צהובים ובעלי פסים שחורים אופקיים לאורך גופם והבוגרים מאבדים את הפסים והופכים לכהים יותר ובעלי סנפיר גבי קטן יותר. הזכרים נצבעים באדום בעונת הרבייה עם בטן צהובה. הם בעלי שלושה זוגות גפיים קטנים וראש רחב עם עיניים גדולות. לדגים אלה יש שורת שיניים אחת בפיהם ובניגוד לקרפיונים אחרים הם חסרי זיפים לצד הפה.
דג העטלף חי בטבע בנהר היאנגצה בסין ובכמה מיובליו הקטנים. הוא ניזון בעיקר מצמחייה מיימית אך יגוון ביתושים, תולעים וזימרגלאים. הדג נפגע בטבע עקב דיג יתר לבשר ולגידול באקווריום, הקמת סכרים, זיהום, הבאת מינים חדשים ופגיעה באזור חיותו. דג זה הוא מין מוגן בסין.
גדת פרסננסקאיה

| --- | --- |

מוסקבה סיטי ממוקמת על גדת פרסננסקאיה
 מידע כללי
 אורך:  0.55 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  מוסקבה
 רובע:  פרסננסקי
 קואורדינטות:  55°44′49″N 37°32′29″E﻿ / ﻿55.746861111111°N 37.541388888889°E﻿ / 55.746861111111; 37.541388888889
 he
 
גדת פרסננסקאיה (ברוסית: Пресненская набережная) היא גדה הממוקמת על הצד השמאלי של גדת נהר מוסקבה ברובע פרסננסקי בין גדת קרסנופרסננסקאיה ורחוב טסטובסקאיה במוסקבה. עוברת לאורך מרכז העסקים מוסקבה סיטי. תחנת המטרו ויסטבוצ'נאיה ממוקמת כאן.
מקור השם

סוללת פרסננסקאיה, הידועה מתוכניות מוסקבה מסוף המאה ה-19 ונקראת על שם אזור פרסניה, שאת שמו קיבל מנהר פרסניה (אנ'), ב-1955 שונה שמה לזכר מהפכת 1905. השם הקודם גדת פרסננסקאיה הוחזר לחלקה המערבי של גדת קרסנופרסננסקאיה ב-2007.
תיאור

גדת פרסננסקאיה היא המשכה של גדת קרסנופרסננסקאיה, עוברת לדרום מערב מתחת לגשר בגרטיון לאורך מרכז העסקים מוסקבה סיטי וקצת לפני טבעת התחבורה השלישית, בגשר הכביש דורוגומילובסקי, פונה מהנהר מערבה ועוברת לרחוב טסטובסקאיה.
מבנים

בית 2 – אפימול סיטי, מלון נובוטל
בית 4, מבנה 2 – מגדל האבולוציה
בית 6, מבנה 2 – מתחם עסקים "אימפריה"
בית 8, מבנה 1 – קריית ערי הבירה
בית 10 – מגדל על הגדה
בית 10, מבנה 1 – מגדל אירואסיה
בית 10, מבנה 2 – IQ-קוורטאל
בית 12 – מגדל הפדרציה
הערות שוליים

↑  kudago, Пресненская набережная, KudaGo.com (ברוסית)
↑  Пресненская набережная, Куда сходить в Москве (ברוסית)
| גדות מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| הגדה הימנית | טאראס שבצ'נקו • סופייסקאיה |  |
| הגדה השמאלית | מוסקבורצקאיה • פרונזנסקאיה • פרסננסקאיה • קרמליובסקאיה • קרסנופרסננסקאיה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש

ארצות הכתר ההונגרי הקדוש (בהונגרית: A Magyar Szent Korona Országai), או ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש (בהונגרית: Szent István Koronájának Országai, בקרואטית: Zemlje krune Svetog Stjepana, בסלובקית: Krajiny Svätoštefanskej koruny), היה מונח שציין בשנים 1867–1918 את ממלכת הונגריה ואת הארצות שבחסותה כחלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית או המונרכיה הדואלית האוסטרו-הונגרית. נקראה לפעמים בלטינית Archiregnum Hungariae. לממלכת קרואטיה ולסלובניה היה במכלול הזה מעמד מיוחד בעקבות אוניה פרסונלית שהוקמה עם הונגריה במאה ה-12 ואושרה מחדש בשנת 1868 במסגרת הפשרה עם הבית הקיסרי של אוסטריה. בתוקף פשרה זו קיסר אוסטריה שלט בארצות הכתר של אישווטאן הקדוש בתור "מלך הונגריה".
בנוסף העיר רייקה נכלל בממלכת הונגריה כ"גוף נפרד". בניגוד לרצון הקרואטים דלמטיה נכללה באוסטריה.
הפקידות והמשפטנים מן הצד האוסטרי קראו לארצות הכתר של אישטוואן הקדוש בכינוי "טרנסלייטניה" - "הארץ שמעבר לנהר לייטה", זאת בניגוד לציסלייטניה. ארצות הכתר ההונגרי היוו את החלק הדרום מזרחי של האימפריה ההבסבורגית באותן השנים ובירתן הייתה בירת ממלכת הונגריה, בודפשט.
המפה המנהלית של ממלכת הונגריה רבתי - ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש, או טרנסלייטניה, בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית, בשנת 1891
ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש היו שטחים שהשתייכו לממלכת ההונגרית החל מימי הביניים. במהלך ההיסטוריה הן כללו את שטחי הונגריה של ימינו, סלובקיה של ימינו, טרנסקרפטיה או אוקראינה הטרנסקרפטית של ימינו, חבל באנאט, חבל וויבודינה שבסרביה של ימינו, חבל בורגנלנד שבאוסטריה של ימינו, חבל טרנסילבניה המהווה את החלק הצפון-מערבי של רומניה של ימינו, שטחים מזעריים מפולין של ימינו, ממלכת קרואטיה וסלאבוניה של אז, וכן העיר פיומה, כיום רייקה.
בניגוד לשאר חלקי האימפריה ההבסבורגית האוסטרו-הונגרית, ארצות אלה נמצאו עד 1806 מחוץ לאימפריה הרומית הקדושה.
הרכב הממלכה

ממלכת הונגריה הייתה מורכבת בשנים 1867–1918 משתי ישויות מדיניות - ממלכת הונגריה גופא מחד וממלכת קרואטיה וסלאבוניה מאידך,
שנחשבה לבאנות הונגרית ובראשה באן. ממלכת הונגריה כללה שטחים רבים שבהם חיו קבוצות אתניות רבות, שביחד היוו מעל מחצית אוכלוסיית הממלכה: גרמנים, רומנים, רוסינים, סלובקים, קרואטים, סרבים, יהודים, צוענים ואחרים.
חלק גדול מעמים אלה היו יעד למדיניות הונגריזציה שמטרתה להנציח את שלטון הכתר ההונגרי. בשטח מדיניות זו השיגה את ההפך: היא עוררה במקרים רבים התנגדות ואף התחזקות הרצון להגן על הזהות הלאומית, הלשונית והתרבותית הייחודית.
הרכב הממלכה > הדואליזם האוסטרו-הונגרי

כל אחד משני המרכיבים של האימפריה האוסטרו-הונגרית שהוקמה ב-1867 - הקיסרות האוסטרית או "ציסלייטניה" וממלכת הונגריה (ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש) או "טרנסלייטניה" ניהלו חיים פוליטיים משלהן, עם בחירות נפרדות לבתי הנבחרים שלהם (הבית התחתון). לפי דגם היחסים בין האוסטרים להונגרים, הוקמה מסגרת שנועדה לנהל, המסגרת טרנסלייטניה, את היחסים בין ממלכת הונגריה פרופר לממלכת קרואטיה-סלאבוניה.
בממלכת הונגריה השלטון נוהל במישרין על ידי הקיסר-מלך (Kaiser und König), באמצעות ראש ממשלת הונגריה, כשהוא מבוסס בדרך כלל על רוב פרלמנטרי, ובעיקר על ההשפעה המכרעת של האריסטוקרטיה ההונגרית, שהייתה בעלת יותר מ-75% מאדמות הממלכה. בקרואטיה-סלאבוניה הופעל השלטון המלכותי בחיי היום יום על ידי הבאן, שהתמנה ישירות על ידי ראש ממשלת הונגריה.
במסגרת אוניה פרסונלית עם ממלכת הונגריה שנקבעה בשנת 1102, התנהלה הממלכה הקרואטית-סלבונית במשטר של "פשרה" שסוכמה בשנת 1868 על ידי הצד ההונגרי והצד הקרואטי. מושבו של הבאן של קרואטיה-סלאבוניה, שפעל בשם המלך, היה בזאגרב (בגרמנית:אגראם).
במסגרת פרויקטים של רפורמה במסגרת המונרכיה הדואלית, לרבות אלו שניזומו בספטמבר 1918 על ידי המלך קארוי הרביעי של הונגריה (שהיה גם קיסר אוסטריה, וכקרל הראשון, קיסר אוסטרו-הונגריה) ממלכת הונגריה דחתה באופן שיטתי כל נוסחה פדרלית שיכלה להעניק אוטונומיה לשאר העמים שחיו בתוכה - סלובקים, רוסינים, רומנים וסרבים) והגנה על הריבונות שלה בממלכת קרואטיה.
באופן ייחודי - העיר פיומה לא הייתה חלק מאף מחוז של ממלכת הונגריה, והיא נוהלה במישרים על ידי הכתר ההונגרי.
הרכב הממלכה > ממלכה רב-אתנית

ממלכת הונגריה שהוקמה מחדש ב-1867 כיורשת של ממלכת הונגריה מימי הביניים, של ממלכת הונגריה ההבסבורגית (1538–1867) ושל נסיכות טרנסילבניה (ממלכת הונגריה המזרחית) השתרעה בכל אגן הדנובה האמצעית, האגן הפאנוני עד לקשת הרי הקרפטים. ההונגרים היוו רוב במרכז הממלכה, ב"ארץ הסקלרים" ובחלק מהערים בהונגריה, סלובקיה וטרנסילבניה של ימינו. בשאר המקומות הם היו מיעוט, כולל מבחינה תרבותית וחברתית. בלטו בקרבם אריסטוקרטים, בעלי אחוזות ובורגנות ששלטו באוכלוסיות הכפריות, שהיו שונות מהם גם במעמד החברתי, וגם בשפות, לפעמים גם בדת, והיו נתונות במשטר של הונגריזציה (מדיאריזציה) כפויה.
דמוגרפיה

| שנה | הונגרים | הונגרים % | אוכלוסייה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1851 | 4.819.170 | 36,5% | 13.203.205 |
| 1880 | 6.478.720 | 41% | 15.801.756 |
| 1900 | 8.742.301 | 45,1% | 21.065.785 |
נתונים.
המוסדות והחיים הפוליטיים

חוקת הונגריה משנת 1867 ארגנה את החיים הפוליטיים בממלכה, ובאופן פורמלי, ערבה למשטר בעל אופי ליברלי. בפועל, השלטון נשאר לא שוויוני במידה רבה. השפעת האצולה ההונגרית המיוצגת בבית העליון של המגנאטים, בניהול השלטון, הייתה יותר משמעותית מזו של הבית התחתון - בית הנבחרים, שגם בו להונגרים השורשיים היה ייצוג עודף של מעל 85% מחברי הבית. השפעת הממשלה בבודפשט הייתה נוכחת מאוד גם בחיים הפוליטיים של קרואטיה-סלאבוניה, על אף איזושהי משיכה תרבותית ופוליטית אל ממלכת סרביה השכנה.
המוסדות והחיים הפוליטיים > המלך

בראש פדרציית הממלכות הונגרית וקרואטית-סלבונית, נמצא מלך הונגריה, שהיה גם קיסר אוסטריה מבית הבסבורג וקיסר האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנים 1867–1918 שלטו שני מלכים בראש ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש: פרנץ יוזף הראשון, (בהונגרית: פרנץ יוז'ף) שנשא בכתר בשנים 1867–1916 ובן אחיינו, קרל הראשון, שנקרא גם קארוי הרביעי, מלך הונגריה, עד לביטול הממלכה בנובמבר 1918.
כמלך הונגריה ששלט על מכלול ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש, יכול היה הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף להשתמש בסמכויותיו, למשל כמפקד עליון של הצבא המשותף, על מנת להשיג את ההצבעה הדרושה בעד התקציבים הצבאיים של האימפריה.
על אף נאמנותם למונרך, המנהיגים ההונגרים של הממלכה, היו מודעים לחוסר האמון שרכש בזמנו כלפיהם יורש הכתר פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה שחשש שגישתם השמרנית תעורר מרידה בקרב העמים המקופחים נגד המונרכיה הדואלית. הארכידוכס נרצח בסרייבו ב-28 ביוני 1914 על ידי איש מחתרת סרבית.
המוסדות והחיים הפוליטיים > המוסדות

הפרלמנט של ממלכת הונגריה פרופר כלל שני בתים: בית המגנאטים (הבית העליון) ובית הנבחרים (הבית התחתון) שהייתה להם בקרה מסוימת על החיים הפוליטיים של המדינה.
הדוכסים, הנסיכים שגילם מעל 18, והארכיבישופים והבישופים של הכנסייה הרומית-קתולית ושל הכנסייה הרפורמית.
אנשי בתי המשפט והפקידים הממלכתיים הבכירים, 12 נציגים פרוטסטנטים, ו-17 אצילים הונגרים מעל גיל 24, ששילמו כל שנה מעל 6,000 כתרים
3 נציגי האצולה של ממלכת קרואטיה-סלאבוניה
בממלכת הונגריה שבה דוברי ההונגרית (לא רק הונגרים - אלא גם גרמנים וסלובקים מתבוללים, יהודים, צוענים וכו') היוו בשנת 1910 48% מהאוכלוסייה, מערכת בחירות המבוססת על היכולת לשלם מיסים בחרה ב:
453 נציגים, שמתוכם 372 היו דוברי הונגרית, 40 קרואטים, 23 גרמנים, ורק 18 שהיו סרבים, סלובקים, רוסינים או רומנים.
בתוך ממלכת קרואטיה-סלאבוניה, על הבאן היה לכבד את החוקה ולשלוט בעזרת דיאטה שנקראה "סאבור".
הסאבור נבחר מקרב תושבי ממלכת קרואטיה-סלאבוניה.
בשנת 1912 הושהתה החוקה והסאבור חדל מלהתכנס.[דרושה הבהרה]
המוסדות והחיים הפוליטיים > מפלגות פוליטיות

החל משנת 1867 התארגנו החיים הפוליטיים בממלכת הונגריה מהר סביב שתי מפלגות הונגריות גדולות: המפלגה הליברלית (מ-1913 - ממפלגה הלאומית של העבודה) ומפלגת העצמאות או "מפלגת שנת 1848" שהונהגה עד 1914 על ידי פרנץ קושוט, בנו של לאיוש קושוט, ואחר כך על ידי מיהאי קארוי.
בקרואטיה-סלאבוניה המשחק הפוליטי נשלט אחרי שנת 1913 על ידי קואליציה קרואטית-סרבית שנבחרה בבחירות בשנת 1913 [דרושה הבהרה]
המוסדות והחיים הפוליטיים > הצבא המקומי

בנוסף לגדודים ההונגרים של הצבא הקיסרי-מלכותי, התבסס הכוח הצבאי של הממלכה על כוחות ה"הונווד" (Honvéd) שנמצאו באחריות שר המלחמה של ממשלת בודפשט והיוו גאוות הממלכה.
"הונווד" הוקם בשנת 1867 כצבא מילואים מחולק לשני גופים שנקראו בגרמנית "לנדווהר" ו"לנדשטורם".
כל אחד מגופי ההונווד גויס לפי צורכי הגנת הממלכה.
המנהיגים ההונגרים ראו בהם את גרעין הצבא ההונגרי העצמאי בדרך.
ה"הונווד" כלל בשנת 1889 12,000 לוחמים. בשנת 1912 הוגדל ל-25,000 אנשי צבא ונועד להישלח לכל פינה של הממלכה על מנת להדוף כל ניסיון של פלישה זרה.
כך, למשל, ב-24 באוקטובר 1918 פקדה הממשלה על יחידות ה"הונווד" שהוצבו מחוץ לגבולות הממלכה לנוע חזרה לתוך הממלכה כדי להגן על החזית הדרומית שבה הונגריה עמדה מול איום הכוחות הצרפתיים-סרבים שנחלו הצלחות במקדוניה.
במקרה מלחמה נועד ה"הונווד" לספק לצבא הקיסרי-מלכותי 28 חטיבות שריון ו-10 גדודי הוסרים להגנת המונרכיה הדואלית. ההוסרים כללו גדודים של 456 חיילים וקצינים וחוזקו בשנת 1911 על ידי גדודי מכונות ירייה.
הלנדשטורם ההונגרי, הכפוף לשר המלחמה ההונגרי, נועד להבטיח את הסדר בפנים הממלכה, במקרים שבהם הצבא היה עסוק במבצעים מחוץ לגבולות המדינה ולהבטיח רענון היחידות במקרה הצורך. חיל זה כלל 188 יחידות רגלים. בתוכם - 94 יחידות גיוס ראשון שחייליהם - רגלים והוסרים - בני 19–37 ו-94 יחידות גיוס שני, המורכבות מבני 38–40.
המוסדות והחיים הפוליטיים > מדיניות הממשלה

הממלכה של ארצות הכתר של אישטוואן הקדוש נהנתה מאוטונומיה בזירה הפנימית.
ממשלותיה שהתחלפו במרוצת השנים 1867–1918 הסתמכו כולן (פרט לממשלתו השלישית של שנדור ורקלה בשנים 1906–1910) על אותו הרוב הפרלמנטרי השמרני.
מדיניותן שאפה לשמר את הפריבילגיות של האריסטוקרטיה מול המעמדות הבינוניים הדינמיים ולהתנות את הקידום החברתי באימוץ השפה, התרבות והזהות הונגריות.
המוסדות והחיים הפוליטיים > פיתוח כלכלי ועירוני

במחצית השנייה של המאה ה-19 בנסיבות השוק המשותף שלה עם "ציסלייטניה", ידעה "טרנסלייטניה" תנופה כלכלית ותעשייתית משמעותית. התאפשרה צמיחה כלכלית של כ-5% בשנה. הודות למשאבי מישור הדנובה, טרנסלייטניה הפכה ל"אסם החיטה" של האימפריה הדואלית.