stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שייגעצ
היסטוריה

בקיץ 1999 הכיר אלון יהודה, לימים מנהל להקת שייגעצ, בין יובל מנדלסון, שהיה אז תלמיד תיכון אשר להקתו "טיטי מחפשת בית" התפרקה זה עתה, ובין אבי מרקוביץ', שיקו פלדמן ודנה רגב (שמאוחר יותר זכתה לכינוי "דנה קראש"). בעקבות היכרות זו הוקמה בספטמבר 1999 להקת "שייגעצ".
במאי 2000 החלה הקלטת האלבום הראשון של שייגעצ באולפן ההקלטות "נויז". האלבום נקרא "ניו יורק-רפיח", והופק מוזיקלית על ידי עופר קורן. האלבום הושפע מלהקות כמו נירוונה, פיקסיז, סוניק יות', והסקס פיסטולס. בסיום ההקלטות עזבה דנה רגב את הלהקה ואת מקומה תפס אסף רייז, מתופף להקת שמה למה דינג דונג דאז.
בנובמבר 2001 יצא האלבום "ניו יורק-רפיח" לחנויות ובו הלהיטים "עושה ביד", "ערוץ הילדים", ושיר הנושא "ניו יורק-רפיח". בהופעת הבכורה התארחו גיא מרוז (שביצע עם "שייגעצ" שיר סאטירי מקורי בשם "אברום בורג"), ודן תורן. הלהקה החלה להופיע בתדירות גבוהה יותר וכך צברה לה קהל רב בכל רחבי ישראל. שייגעצ לקחה חלק בפסטיבלי הרוק "רוק עצמאות", ניצנים וצמח, והספיקה להוציא שני קליפים לשירים "עושה ביד" ו"ניו יורק-רפיח".
בשנים 2002 ו-2003 חיממו שייגעצ את הופעותיה של להקת "מוניקה סקס", וכך נקשרו קשרי ידידות עם הלהקה ובעיקר עם המתופף שחר אבן צור, שבאותו זמן עבד על אלבום הבכורה שלו. אבן צור הזמין את שיקו פלדמן לנגן בתקליט, ולאחר מכן החליטו חברי שייגעצ שאבן צור יפיק מוזיקלית את אלבומם השני.
להקת שייגעצ חתמה על חוזה עם חברת התקליטים "הד ארצי", וביוני 2003 נכנסה להקליט את אלבומה השני באולפני די.בי. האלבום הוקלט תוך שבוע בלבד. אלבומה השני "משקאות חריפים" יצא ביוני 2004 ובו הלהיטים "מרילין מונרו", "אבא עורך דין", שיר הנושא "משקאות חריפים" ועוד. מאלבום זה צולמו וידאו קליפים לשירים "מרילין מונרו" ו"אוי ואבוי".
אלבומה השלישי של שייגעצ, "להפסיק לאכול עוגות", יצא בהפקתו של יובל שפריר בשנת 2006. באפריל 2006 יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "התחרות האולימפית", ובסתיו של אותה שנה יצא סינגל נוסף, "המילים הכי יפות". שני הסינגלים אף גובו בווידאו קליפים. האלבום יצא לאור רשמית ב-24 בנובמבר 2006 ובהופעה החגיגית ששודרה בגלי צה"ל התארח גידי גוב וביצע עם הלהקה את השירים ערב אבוד, כמעט סתיו, אבא עורך דין ואת יפה.
לקראת יום העצמאות ה-60 של ישראל הקליטו שייגעצ מיני-אלבום בשם איזה יופי, ובו חמש גרסאות כיסוי לשירי ארץ ישראל הישנה, ביניהן החידוש לשיר שלום לך ארץ נהדרת, שיצא גם כסינגל וגם כקליפ.
בשנת 2009, החל יובל מנדלסון להקליט אלבום סולו, אך הלהקה המשיכה לפעול עד שנת 2011, אז הפסיקה את פעילותה.
בספטמבר 2019 התארחו שלושת חברי שייגעצ: אסף רייז, שיקו פלדמן ואבי מרקוביץ' בהופעה של יובל מנדלסון והמסע לפולין במועדון הבארבי.
בינואר 2020, הלהקה העלתה הופעת איחוד בהאנגר 11, תל אביב. באפריל 2021, הלהקה העלתה שתי הופעות איחוד במועדון הבארבי, תל אביב. ב־27 בינואר 2022, עלתה למופע איחוד לחגיגת 20 שנה מאז הוצאת אלבומם הראשון "ניו יורק רפיח" בהאנגר 11, תל אביב.
ב-20 בדצמבר 2022, לאחר 16 שנים ללא חומרים מקוריים חדשים, הוציאו שייגעצ מיני-אלבום בשם "חידושים והמצאות".
ב-11 בפברואר 2023, הלהקה העלתה הופעה חגיגית לכבוד המיני-אלבום החדש בהאנגר 11, תל אביב. ב-27 ביוני 2024 הכריזה הלהקה על הופעה ״20 שנה למשקאות חריפים״ במועדון הבארבי.
ב-12 ביולי 2024 הוציאה הלהקה E.P חדש בשם ״עוד משקאות חריפים״ ששם שירים שהקליטה הלהקה בתקופת משקאות חריפים אך לא יצאו לאור.
ב-30 באוקטובר 2024 השיקה הלהקה את אלבומם ״ניו יורק-רפיח״ על גבי ויניל לראשונה.
חברי ההרכב

יובל מנדלסון – גיטרה, שירה
שיקו פלדמן – גיטרה
אבי מרקוביץ – בס
אסף רייז – תופים (2002–)
דנה קראש רגב – תופים (1999–2001)
יואב רייז - גיטרה (2002-2003)
דיסקוגרפיה

ניו יורק-רפיח (LA4, 2001)
משקאות חריפים (הד ארצי, 2004)
להפסיק לאכול עוגות (הד ארצי, 2006)
איזה יופי (מיני-אלבום, הד ארצי, 2008)
חידושים והמצאות (מיני-אלבום, נענע דיסק, 2022)
עוד משקאות חריפים (מיני-אלבום הד ארצי, 2024)
הערות שוליים

↑  אמירה מורג, תכירו את השייגעצ מנדלסון, באתר ynet, 22 ביולי 2004
↑  ביקורות: גידי אביבי, הילדים של מוניקה, באתר הארץ, 8 ביולי 2004
גבע קרא עוז, חשיבותה של אי רצינות, באתר ynet, 4 ביולי 2004
↑  אסף כהן, עכבר העיר, הטוב, הרע והמכוער, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2006
1 2  נויה כוכבי, יובל מנדלסון: הילד הרע הוא קלישאה, באתר הארץ, 22 במאי 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307894805171  MusicBrainz: 2d6c6d12-d926-458b-b9fa-d1941b04c78c
המלחמה העולמית בטרור

המלחמה העולמית בטרור היו סדרת מערכות צבאיות שהובילו ארצות הברית ומדינות נוספות כנגד ארגוני טרור ומדינות התומכות בטרור לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001 במשך כעשור. על פיגועים אלו, אשר גרמו למותם של קרוב ל-3,000 אמריקאים, לקח אחריות ארגון אל-קאעידה בראשותו של אוסאמה בן לאדן, אשר בסיסיו היו בעיקר באפגניסטן. כחודש לאחר הפיגועים קואליציה רחבה של מדינות בראשות ארצות הברית פלשה לאפגניסטן, הפילה שם תוך זמן קצר את משטר הטליבאן והחלה בלחימה מתמשכת מול כוחות של הטליבאן ואל-קאעידה. את הלחימה הנהיג נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, אשר החליט כשנתיים מאוחר יותר להרחיב את הלחימה גם לעיראק. לאחר שגיבש קואליציה מצומצמת יחסית של מדינות, הצבא האמריקני הוביל פלישה לעיראק שגרמה תוך זמן קצר לנפילת משטרו של סדאם חוסיין. בדומה למה שקרה באפגניסטן הלחימה בעיראק התפתחה ללחימה מתמשכת בארגוני טרור מקומיים בראשות אל-קאעידה. בשנים הבאות השקיעה ארצות הברית מאמצים משמעותיים בהכרעת ארגוני הטרור באפגניסטן ובעיראק ובביסוס משטרים דמוקרטיים פרו-מערביים יציבים במדינות אלו. במקביל נערכו גם מבצעים צבאיים מצומצמים יותר באזורים נוספים באסיה ובאפריקה.
לקראת סוף כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש היה נראה שארגון אל-קאעידה נחלש משמעותית ושהושגה יציבות מסוימת באפגניסטן ובעיראק, ובתוך כך החלה מגמה של הוצאת הכוחות המערביים ממדינות אלו. בדצמבר 2011 השלים נשיא ארצות הברית ברק אובמה את הוצאת הכוחות האמריקניים מעיראק עד האחרון שבהם. במאי 2013 הכריז אובמה שהמלחמה "בטרור" הגיעה לקיצה, ושרשויות הצבא והמודיעין תפעלנה לא נגד טקטקיה אלא נגד קבוצת רשתות ספציפית שמטרתה להשמיד את ארצות הברית. בדצמבר 2014 אובמה גם השלים זאת באפגניסטן, אף ששם ארצות הברית השאירה כוח צבאי קטן. כך שתי מלחמות אלו הגיעו לסיומן, לאחר יותר מעשור של לחימה. מראשית המלחמה העולמית בטרור בשנת 2001 ועד לשנת 2011 נהרגו במהלך הלחימה במזרח התיכון כ-8,000 חיילים מערביים, מרביתם אמריקניים. מלבד כ-3,000 אזרחים אמריקאים שנהרגו בפיגועי 11 בספטמבר 2001, בפיגועים שהיו מאז נהרגו כ-4,000 אזרחים נוספים במהלך מתקפות של ארגוני טרור כנגד מטרות מערביות ופרו-מערביות. כמו כן במהלך המלחמות והמבצעים השונים שנערכו מאז נהרגו כמה עשרות אלפי פעילי טרור לצד עשרות אלפי אזרחים, כאשר מרבית נפגעים אלו היו באפגניסטן ובעיראק.
אף על פי שהמלחמה העולמית בטרור מזוהה בעיקר עם תקופת כהונתו של ג'ורג' ווקר בוש, נשיא אשר ראה במלחמה זו חלק מהמדיניות הרשמית של הממשל, היא המשיכה גם בימי נשיאותו של ברק אובמה. במהלך כהונתו של אובמה הוצאו כוחות אמריקאיים מעיראק ובשנת 2013 הוכרז הסיום הפורמלי של המלחמה העולמית בטרור. תוך מספר חודשים הוצעו גם מרבית הכוחות מאפגניסטן. תוך זמן קצר מיציאת הכוחות האמריקנים מעיראק נכזבה תקוותם של רבים בעולם והמדינה הידרדרה למלחמת אזרחים כוללת שבה היא איבדה הלכה למעשה נתחים משמעותיים משטחה לטובת ארגון הטרור המדינה האסלאמית (דאעש), ארגון שרבים מאנשיו הם יוצאי ארגון אל-קאעידה. עקב אירועים אלה החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה לחדש את הלחימה האמריקנית במזרח התיכון נגד הטרור האסלאמי, ולצורך כך הוא גיבש קואליציה של מדינות המוציאות לפועל תקיפות אוויריות נגד ארגון המדינה האסלאמית.
אטימולוגיה

ככל הנראה המינוח הרשמי המוקדם ביותר שעסק במלחמה אמריקנית כנגד "הטרור", היה בשנת 1984 כאשר ממשלו של רייגן הורה על הקפאת נכסים של מספר ארגוני טרור אסלאמי. ההוראה ככל הנראה נבעה כתגובה לפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות באוקטובר 1983, פיגועים בהם קיפחו את חייהם 241 חיילים אמריקניים וכמה עשרות נוספים. בשנים הבאות גורמים שונים בארצות הברית דיברו לא פעם על מאבק או מלחמה או מערכה נגד ארגוני טרור אסלאמיים ואחרים. בשנת 1997 אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, הכריז מצידו על "ג'יהאד - מלחמת קודש - על ממשלת ארצות הברית", ובכך הגדיר את המצב בינו לבין ארצות הברית כמלחמה. כשנה לאחר מכן ארגונו של בן לאדן פוצץ את שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה, וכשלוש שנים לאחר מכן הוציא לפועל גם את פיגועי 11 בספטמבר 2001 - פיגועים שרק בעקבותיהם הפכה המלחמה העולמית בטרור ליסוד חשוב במדיניות החוץ של ארצות הברית. בעקבות הפיגועים נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש הציג את הפיגועים כחלק ממלחמה בין המערב לארגוני הטרור וב-16 בספטמבר 2001, ממעונו בקמפ דייוויד, הוא הכריז על תחילתה של "מלחמה בטרור"; רעיון אותו ניסח בצורה בהירה יותר בנאומו בפני שני בתי הקונגרס ב-20 בספטמבר אותה השנה.
המלחמה העולמית בטרור מכונה גם בשמות רבים נוספים, כגון "מלחמת העולם השלישית", "מלחמת העולם הרביעית" (לאחר המלחמה הקרה כמלחמת עולם), "המלחמה של בוש", "המלחמה הארוכה", ו"המלחמה נגד אל-קאעידה". הכינויים השונים זוכים לפרשנויות שונות ולעיתים הם עוסקים במשמעויות דומות שאינן זהות לגמרי.
באפריל 2007, בשלהי כהונתו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר, ממשלתו הודיעה בפומבי כי היא נוטשת את השימוש במונח "המלחמה בטרור", ביטוי אותו היא מצאה לדבריה יותר מזיק מאשר מועיל. בהרצאה בשנת 2011 ראש ארגון ה-MI5 כפר בהגדרה של העימות עם ארגוני הטרור כ"מלחמה", וציין כי פיגועי 11 בספטמבר היוו "פשע, לא אקט של מלחמה", והוא הוסיף ש"אף פעם לא הרגשתי שההגדרה הזאת [של מלחמה] מסייעת ללחימה בטרור". באיחור מה לאחר בריטניה, עם עזיבתו של ג'ורג' ווקר בוש את הבית הלבן גם ארצות הברית החלה להפסיק להגדיר את מצב העניינים כמלחמה. במרץ 2009, משרד ההגנה האמריקני הורה להחליף במסמכים רשמיים את המונח "המלחמה העולמית בטרור" בביטוי חדש בשם "מבצעי החירום בחו"ל" (Overseas Contingency Operation, OCO), כאשר המטרות המקוריות של המערכה שהגדיר ג'ורג' ווקר בוש נשמרו והוגדרו כלחימה בטרור תוך התמקדות בארגון אל-קאעידה לצד הקמה של בריתות כנגד הטרור הבינלאומי.
רקע

לצד ארגוני טרור אסלאמים שונים אשר קנו לעצמם שם בינלאומי במחצית השנייה של המאה ה-20, בלט ארגון אל-קאעידה. את מקורותיו של ארגון טרור זה נהוג לנעוץ במלחמה הסובייטית באפגניסטן לאורך שנות ה-80 של המאה ה-20. במסגרת מלחמה זו פלשה ברית המועצות לאפגניסטן במטרה לבסס במקום משטר קומוניסטי. כנגד פלישה זאת מדינות שונות בגוש המערבי כגון ארצות הברית, בריטניה, ערב הסעודית ופקיסטן העניקו תמיכה כלכלית וצבאית ללוחמים אפגנים אסלאמיסטים אשר זכו במערב לשם לוחמי המוג'אהדין. לוחמים אלו ניהולו מלחמת גרילה מול כוחות ברית המועצות, ובכך שירת הדבר לדידם של גורמים רבים במערב את האינטרסים שלו תחת מאמציו להחליש את ברית המועצות במסגרת המלחמה הקרה. באותן השנים היגר אוסאמה בן לאדן לאפגניסטן, קבע שם את מקומו, ועד מהרה הפך לעומד בראשו של ארגון אל-קאעידה שהיה אחד הארגונים שלחמו בסובייטים. בשנים שלאחר המלחמה באפגניסטן, החל ארגונו של בן לאדן לבסס עצמו כארגון מאומן, מלוכד ומצויד, ובמקביל החל להוציא פעולות טרור נגד מי שהוגדרו כאויבי האסלאם. בשנת 1996, השתלט ארגון הטליבאן על אפגניסטן, והחל ליישם במדינה את חוקי השריעה, ובמקביל לתת מקלט, תמיכה ומרחבי אימונים לארגוני טרור אסלאמיים שונים, בדגש על ארגון אל-קאעידה. ארגון זה, הקים תשתית שלמה באפגניסטן, אשר כללה עשרות בסיסי אימונים.
לאורך שנות ה-90 ארגון אל-קאעידה הוציא לפועל שורה ארוכה של מתקפות טרור איכותיות ואפקטיביות, המיועדות בעיקר כנגד יעדים אמריקניים. כך למשל ב-26 בפברואר 1993, הארגון ביצע ניסיון ראשון למוטט את מגדלי התאומים בניו יורק באמצעות משאית-תופת שהתפוצצה בחניון התת-קרקעי של מגדל מספר 1 במרכז הסחר העולמי. 6 אזרחים נהרגו ויותר מ-1000 נפצעו. לאחר מספר שנות רגיעה, ב-7 באוגוסט 1998, ביצע הארגון פיגוע גדול ממדים בשגרירויות האמריקניות בניירובי, בירת קניה, ובדאר א-סלאם, בירת טנזניה. בפיגועים אלו נרצחו 224 בני אדם לרבות 12 אמריקניים, ונפצעו למעלה מ־4,000.
פרוץ המלחמה העולמית בטרור (2001–2002) > הפלישה לאפגניסטן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מלחמת אפגניסטן, המכונה על ידי צבא ארצות הברית "מבצע חירות מתמשכת", היא מלחמה שיזמה ארצות הברית בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, שהעלו את אפגניסטן כחשודה העיקרית במתן בסיסים לאוסאמה בן לאדן ולארגון הטרור אל-קאעידה. במסגרתה נכבשה אפגניסטן והופל שלטון הטליבאן שהתקיים בה.
ארצות הברית קיבלה תמיכה וגיבוי בינלאומיים רחבים, ובין היתר הברית הצפון אטלנטית - נאט"ו - הפעילה לראשונה מאז הקמתה את סעיף מספר 5 באמנתה, לפיו תקיפה באחת המדינות החברות בברית משמעה פגיעה בכל המדינות החברות בה. בנוסף לכך, מדינות רבות כדוגמת סין, רוסיה, והודו הציעו שיתוף פעולה מודיעיני (ורוסיה אף שלחה כסיוע כוחות ספצנאז של השירות הפדרלי ללוחמה בסמים), או כדוגמת יפן וקוריאה הדרומית שהציעו שיתוף פעולה צבאי ורפואי. אחד הביטויים לתמיכה ולגיבוי הרחבים ניתן למצוא בקואליציית "ISAF", שהוקם על ידי מועצת הביטחון של האו"ם ב-20 בדצמבר 2001 ומטרתו לשמור על הביטחון והפיתוח של אפגניסטן לאחר מפלת שלטון הטליבאן בה.
לאחר הפלת שלטון הטליבאן וכיבוש הבירה קאבול, הוקם שלטון חדש שהתבסס על הברית הצפונית (איגוד של ארגונים המתנגדים לטליבאן וששלטו באפגניסטן לפני שהארגון השתלט עליה). הקואליציה בראשות ארצות הברית מנסה לייצב את המדינה על ידי ביסוס משטר דמוקרטי בה ועל ידי חיזוק צבאה כדי שיוכל להתמודד עם ארגוני הטרור. בנוסף לכך, הקואליציה עוסקת בפעולות ביטחון שוטף במדינה שכוללות לחימה במעוזי טליבאן החוזרים ומתגבשים במקומות שונים במדינה (הדבר נגרם עקב היעדר צבא חזק שישליט סדר במדינה).
התרחבות הלחימה (2002–2007) > הפלישה לעיראק

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מלחמת עיראק או מלחמת המפרץ השנייה (השם הרשמי בצבא ארצות הברית הוא מבצע חופש לעיראק) הייתה פלישה של חילות קואליציה של מדינות (כוח רב לאומי - עיראק, MNF–I) בראשות ארצות הברית ובריטניה ובדחיפת ג'ורג' בוש, לעיראק, בשנת 2003, כדי להפיל את משטרו של סדאם חוסיין. עיקר הלחימה נמשך שלושה שבועות, החל מ-20 במרץ 2003. ההערכות לגבי מספר הנפגעים בשלב זה נעות סביב עשרת־אלפים אזרחים עיראקים, כמה עשרות אלפים של חיילים עיראקיים, ו-172 מחיילי הכוחות התוקפים. בכמה מובנים, זהו חלקה השני של מלחמת המפרץ שהתרחשה ב-1991. לאחר המלחמה נותרו כוחות הקואליציה בעיראק ונאבקו בכוחות גרילה מקומיים, במאבק שנמשך עד 15 בדצמבר 2011, עת הכריזה ארצות הברית רשמית על סיום מעורבותה הצבאית בעיראק. בתשע שנות לחימה אלה, נמנו 4,500 הרוגים אמריקאים וכ-100,000 הרוגים עיראקים.
התרחבות הלחימה (2002–2007) > מזרח אפריקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
"מבצע חירות מתמשכת - קרן אפריקה" (OEF-HOA), הוא מבצע שמטרתו הוגדרה כמלחמה בטרור ובפיראטיות בקרן אפריקה בדגש על סומליה. המבצע הוצא לפועל על ידי כוח מיוחד שהוקם על ידי האמריקנים לצורך העניין - כוח המשימה המשולב לקרן אפריקה (CJTF-HOA). לצד כוח זה, השתתפו בפעילות במקום גם כוחותיהם הצבאיים של מספר מחברותיה של ברית נאט"ו ומספר מדינות מקומיות: סומליה, אתיופיה, קניה וג'יבוטי. כוח נוסף שפועל במסגרת המבצע, הוא הכוח הימי הרב לאומי כוח משימה משולב מספר 150 - כוח שהוא למעשה שלוחה של כוחות הקואליציה הפרו-אמריקנית במלחמת עיראק, כאשר תפקידו לצד לוחמה נגד הפיראטיות באזור, הוא אבטחה ספציפית של מפרץ עדן, על-מנת לאפשר זרימה סדירה של ציוד, סחורות וכוח אדם מארצות הברית ואירופה לעיראק. הכוח מורכב בעיקר מצבאותיהם של ארצות הברית, קנדה, צרפת, בריטניה, גרמניה, דנמרק ויפן.
במהלך הלחימה במקום, תעשיית הפיראטיות באזור ספגה מכה קשה אך לא מוגרה לחלוטין, כלי שיט רבים שנכנסו לסכנת שוד חולצו על ידי הכוחות הצבאיים שבמקום ובסיסי פיראטים וכלי שיט של גורמים מעין אלו הותקפו. במסגרת המלחמה בטרור שבאזור, ובעיקר בארגון אל שבאב - מאות טרוריסטים נהרגו או נעצרו, ורבות מתשתיות ובסיסי הטרור במקום הושמדו.
במהלך כלל הלחימה במקום, 29 חיילים אמריקניים נהרגו. מנגד, 110-158 טרוריסטים ופיראטים נהרגו אף הם ויותר מ-1,200 טרוריסטים ופיראטים נעצרו.
התרחבות הלחימה (2002–2007) > מערב אפריקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
"מבצע חירות מתמשכת - חוצה סהרה" (OEF-TS), הוא מבצע שמטרתו היא להגביר את הביטחון, השיטור, הסדר והיציבות באזור הסהרה והסאהל שבאפריקה, כנגד פעילות טרור, שבשנים שטרם לכן קנה לו אחיזה באזור, וכנגד סחר בסמים ונשק במקום. בפרט, מטרת המבצע היא לשפר את יציבותן של אלג'יריה, צ'אד, מאלי, מאוריטניה, ניג'ר, סנגל, ניגריה ומרוקו - מדינות שהוגדרו כמאוימות מהטרור באופן מיידי. ב-7 בינואר 2007, אישר הקונגרס הקצבה של 500 מיליון דולר בפריסה ל-6 שנים למען המטרה, ובאותו היום נשלחו כוחות אמריקניים לאזור, כאשר הם חוברים לכוח בינלאומי אפריקני שהוקם באזור. הכוח הבינלאומי הכולל של המבצע כלל כ-1,325 אמריקנים, 200 קנדים,כ-900 מרוקאים, כ-400 מאלים,כ-250 אלג'יראים, 1000 מאוריטנים ו-25 רופאים סנגלים. העיסוק המרכזי של הכוחות האמריקנים, היה באימון וציוד של הכוחות המקומיים, על-מנת להכשירם ללוחמה בטרור.
מלבד ענייני ביטחון, חוק וסדר, עסק הכוח הבינלאומי גם בפעילות הומניטרית באזור, אשר כלל סיוע לאוכלוסייה המקומית, מתן עזרה רפואית, תפעול מערכות חינוך, פיתוח כלכלי ועוד.
התרחבות הלחימה (2002–2007) > דרום אסיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המלחמה בצפון-מערב פקיסטן הוא סכסוך מזוין בין הכוחות המזוינים של פקיסטן בתמיכה ובמעורבות של ארצות הברית לבין קבוצות מיליטנטים אסלאמיות, המורכבות מאנשי שבטים, חברי טליבאן וחברי מוג'אהדין. העימות החל ב-2004 לאחר שהצבא הפקיסטני ניסה לתפוס חברי אל-קאעידה באזור הררי בשם וואזיריסטאן, אליו נמלטו טרוריסטים רבים מאפגניסטן השכנה (לרבות מנהיג ארגון אל-קאעידה, אוסאמה בן לאדן). המבצע גרם להתקוממות מזוינת מצד המקומיים, ובעקבותיו נהרגו 7,000 אזרחים ויותר מ-3,440,000 אזרחים נאלצו לנטוש את בתיהם.
המעורבות של ארצות הברית בלחימה באזור, התבטאה בעיקר בתמיכה בכוחות הפקיסטניים, בהפעלה נרחבת של מזל"טים לשם איסוף מודיעין, חיסולים ממוקדים ותקיפת יעדים מהאוויר, ובהפעלת אנשי CIA וחיילי הכוחות המיוחדים של ארצות הברית בשטח.
במהלך הפעילות האמריקנית בצפון-מערב פקיסטן, אותר אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון אל-קאעידה, אשר כאמור אחראי לסדרת פיגועים רצחניים ברחבי העולם ובהם פיגועי 11 בספטמבר, העילה למלחמה העולמית בטרור. בהוראתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, ובביצוע לוחמי כוחות הקומנדו המיוחדים, "צוות שש" של יחידת "אריות הים" (Navy SEALs) חוסל בן לאדן במסגרת מבצע חנית נפטון, ב-2 במאי 2011, בעיר אבוטאבאד, כ-50 קילומטרים צפונית לאיסלאמאבאד בירת פקיסטן. מדובר היה למעשה במילוי אחד היעדים החשובים והסימבוליים ביתר של המלחמה העולמית בטרור - עשיית דין באחראים לפיגועי 11 בספטמבר. לאחר ההתנקשות באוסאמה בן לאדן, הכריז אובמה שהמטרה המרכזית במלחמה העולמית בטרור בכלל ובזו שבצפון-מערב פקיסטן בפרט, הושגה.
התרחבות הלחימה (2002–2007) > דרום מזרח אסיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בינואר 2002, החל הצבא האמריקני לפורס כוחות צבא באיי הפיליפינים בתיאום עם שלטונות המדינה, שכמעט איבדה את אחיזתה ושליטתה במספר איים בדרום המדינה בעלי רוב המוסלמי, אליהם החלו לחדור ארגוני טרור אסלאמיים. המטרה הייתה לייעץ ולסייע בפועל לכוחות המזוינים של הפיליפינים במאבקם נגד קבוצות אסלאמיות פיליפיניות. בתחילה, הפעילות בעיקר התמקדה בחיסולן של קבוצות אבו סיאף ואל-ג'מאעה אל-אסלאמיה בדרום מזרח אסיה (JI) ממעוזם באי הדרומי באסלאן. החלק השני של המבצע היה למעשה תוכנית הומניטרית בשם "חיוכי מבצע", אשר מטרתה הייתה לספק טיפול רפואי ושירותים חיוניים לתושבי אזור באסלאן, לאחר שהמקום נפגע מהקרבות. במהלך הלחימה בפיליפינים, נהרגו 17 חיילים אמריקניים וכ-315 חמושים איסלאמיים.
התייצבות המזרח התיכון (2007–2011)

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעשורים האחרונים, השלטון המרכזי בתימן סבל מחולשה והמערכת השבטית הייתה חזקה כתמיד. מפאת דברים אלו, נותרו בתימן אזורים נרחבים במדינה חסרי חוק וסדר, אשר היו למעשה פתוחים לאימונים ופעילות של ארגוני טרור מילטנטיים. כתוצאה מכך, קנה לו ארגון אל-קאעידה אחיזה חזקה במדינה זו. החל מראשית המלחמה העולמית בטרור, ניהלה ארצות הברית סדרה של תקיפות צבאיות על חמושים של אל-קאעידה בתימן, בין השאר, באמצעות שימוש מוגבר במזל"טים. בנוסף, במטרה לתמוך במאמציה העצמאיים של תימן להילחם בטרור, הגדילה ארצות הברית, את חבילת הסיוע הצבאית שלה לתימן מפחות מ-11 מיליון דולר בשנת 2006 ליותר מ-70 מיליון דולרים בשנה 2009, כמו גם מתן עד 121 מיליון דולר לפיתוח צבאי לשלוש שנים.
אחרית דבר: מבצע נחישות טבועה > התפוררות המזרח התיכון ועליית המדינה האסלאמית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פעולות טרור עיקריות

החל מפיגועי 11 בספטמבר שפתחו למעשה את המלחמה העולמית בטרור ועוד במעט לפניהן, הוציאו לפועל ארגוני טרור אסלאמיים פעולות טרור כנגד מטרות מערביות ואחרות. מרבית מפעולות אלו מאופיינות בפגיעה המונית באזרחים חפים מפשע באמצעות חוליות טרור המשתמשות בירי קל ופיצוץ חומרי נפץ.
| הרוגים | אירוע | תאריך | מיקום | אחריות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2,977 | פיגועי 11 בספטמבר | 2001 | ארצות הברית ארצות הברית | אל-קאעידה |
| 209 | פיגועי הרכבות במומבאי | 2006 | הודו הודו | לשקאר-א-טייבה |
| 202 | פגועי באלי | 2002 | אינדונזיה אינדונזיה | אל-קאעידה |
| 191 | פיגועי 11 במרץ במדריד | 2004 | ספרד ספרד | אל-קאעידה |
| 180 | הפיגוע בקראצ'י ב-2007 | 2007 | פקיסטן פקיסטן | אל-קאעידה |
| 166 | מתקפת הטרור במומבאי | 2008 | הודו הודו | לשקאר-א-טייבה |
| 136 | פיגועי 13 נובמבר בפריז | 2015 | צרפת צרפת | המדינה האסלאמית |
| 117 | פיגוע פשאוור | 2009 | פקיסטן פקיסטן | טליבאן |
| 116 | הפיגוע במעבורת סופרפרי 14 | 2004 | הפיליפינים הפיליפינים | אבו סיאף |
| 105 | פיגוע ההתאבדות בלאקי מרקט | 2010 | פקיסטן פקיסטן | טליבאן |
| 90 | הפיגועים בשארם א-שייח' | 2005 | מצרים מצרים | אל-קאעידה |
| 80 | פיגוע ג'איפור | 2008 | הודו הודו | לשקאר-א-טייבה |
| 74 | מתקפת הטרור בקמפלה | 2010 | אוגנדה אוגנדה | א-שבאב |
| 62 | הפיגועים בדלהי | 2005 | הודו הודו | לשקאר-א-טייבה |
| 60 | הפיגועים בעמאן | 2005 | ירדן ירדן | אל-קאעידה |
| 57 | הפיגועים באיסטנבול | 2003 | טורקיה טורקיה | אל-קאעידה |
| 56 | פיגועי 7 ביולי בלונדון | 2005 | בריטניה בריטניה | אל-קאעידה |
| 52 | הפיגוע בבאזר זבארי | 2003 | הודו הודו | לשקאר-א-טייבה |
| 45 | הפיגועים בקזבלנקה | 2003 | מרוקו מרוקו | אל-קאעידה |
לעיתים מספר ההרוגים באירועים השונים איננו ודאי במדויק, ומפעם לפעם אין ודאות גם באשר לארגון הטרור בעומד מאחוריהם. בנוסף, לא ציונו אירועי טרור באפגניסטן, עיראק, סוריה ותימן, עקב חוסר ההבחנה הברורה בין מתקפות טרור לעימותים השונים המתנהלים במדינות אלו.
אבדות

אין מידע מדויק לגבי מספר ההרוגים והנפגעים במלחמה העולמית בטרור. מספר ההרוגים במערכות הצבאיות שניהלו ארצות הברית ובנות בריתה ברחבי העולם, נע בין 284,063 ל-397,703, כאשר מתוכם כעשרת אלפים אמריקניים. בנוסף לכך, נהרגו גם במהלך אותה התקופה כ-3,800 איש, מרביתם בני העולם המערבי, כתוצאה מטרור אסלאמי נגדי (לרבות פיגועי 11 בספטמבר).
| --- | --- |
 מלחמת עיראק: 154,963-174,115 הרוגים. כוחות ביטחון העיראקיים (לאחר סדאם חוסיין): הרוגים: 16,623.  פצועים: 40,000+.  כוחות הקואליציה: הכוחות המזוינים של ארצות הברית: 4,487 הרוגים ו-32,226 פצועים.  הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת: 139 הרוגים ו-315 פצועים.  אחר: 179 הרוגים ו-212 פצועים.  סה"כ: 4,805 ו-32,753+ פצועים.  קבלנים בשירות הקואליציה: 1,554 הרוגים ועוד 43,880 נפגעו ונפצעו.  כוחות ביטחון העיראקיים של סדאם חוסיין (תקופת הפלישה): 7,600-11,000 הרוגים.  מורדים עיראקיים (לאחר מפלת סדאם חוסיין ותקופת הפלישה): 21,221-26,405 הרוגים (2003-2011).  12,000 עצורים  אזרחים עיראקיים: 103,160-113,728 הרוגים.  המלחמה בצפון מערב פקיסטן: 50,879-86,167 הרוגים. כוחות הביטחון של פקיסטן: הרוגים: 5,000  פצועים 8,671+  אנשי כוחות הביטחון שנשבו: 857+ (558 מתוכם שוחררו)  הכוחות המזוינים של ארצות הברית: 15 חיילים נהרגו  טרוריסטים: 27,370 נהרגו (מתוכם 1,476 עד 2,334 כתוצאה מהפצצות מזל"טים של צבא ארצות הברית) ועוד אלפים נעצרו.  אזרחים פקיסטניים: 18,494–48,782 נהרגו ועוד 3.44 מיליון נעקרו מבתיהם.:  מלחמת אפגניסטן: 60,371-90,371 הרוגים. כוחות הקואליציה: הכוחות המזוינים של ארצות הברית: 2,260 הרוגים.  הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת: 444 הרוגים.  הכוחות המזוינים של קנדה: 158 הרוגים.  אחר: 498 הרוגים.  סה"כ: 3,360 הרוגים.  כוחות הביטחון של אפגניסטן: 10,086+ הרוגים  צבא הברית הצפון אפגנית: 200 הרוגים  טרוריסטים: אין בנמצא אומדן מהימן. ככל הנראה, כעשרות אלפים נהרגו ועוד אלפים נפצעו.  אזרחים אפגאנים: בין השנים 2001–2013, נהרגו באפגניסטן 16,725-19,013 אזרחים כתוצאה מן הלחימה.  תימן: 3,800-10,000 הרוגים. צבא תימן: כ-800 חיילים נהרגו.  הכוחות המזוינים של ארצות הברית: 17 חיילים נהרגו.  טרוריסטים: כמה אלפים, אין מידע מהימן.  אזרחים תימנים: כאלפיים הרוגים, אין מידע מהימן.  סומליה: כ-6,650 הרוגים. הכוחות המזוינים של ארצות הברית: 29 חיילים הרוגים.  טרוריסטים ופיראטים: 110-158 נהרגו ויותר מ-1,200 נעצרו.  אזרחים סומלים: 6,500 הרוגים ו-8,516 פצועים.  הפיליפינים: כ-400 הרוגים. 17 חיילים אמריקניים הרוגים.  כ-315 חמושים אסלאמים.
עלויות

אין הסכמה לגבי העלויות של המלחמה העולמית בטרור, מבחינתה של ארצות הברית, והחישובים השונים נעים בין 1.2 ל-3 טריליון דולר בקירוב.
| מקור | שירות המחקר ומשרד התקציב של הקונגרס | מכון ווסטון ללימודים בינלאומיים |
| --- | --- | --- |
| מחלקת ההגנה של ארצות הברית | 1.21 טריליון דולר | 1.311 טריליון דולר |
| מחלקת המדינה של ארצות הברית והסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי | 66.7 מיליארד דולר | 74.2 מיליארד דולר |
| המחלקה לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית | 8.4 מיליארד דולר | 32.6 מיליארד דולר |
| הוצאות נלוות |  | 1.24-1.63 טריליון דולר |
| סה"כ | 1.28 טריליון דולר | 2.66-3.05 טריליון דולר |
*) הערה: החישוב של הקונגרס, היא חישוב צר יותר. הוא נוהג לחשב רק דברים הקשורים ישירות למלחמה העולמית בטרור. לעומתו מכון ווסטון ללימודים בינלאומיים נוהג לחשב גם עלויות היקפיות, כמו השקעות אזרחיות אמריקניות בעיראק ובאפגניסטן, הרחבת הצבא האמריקני כתוצאה מהמלחמה וכו'.
ביקורת

ביקורת על המלחמה העולמית בטרור, מגיעה מכיוונים שונים, בעיקר טענות שהעניין כרוך בבעיות מוסריות של הפרת חירויות אזרח וזכויות אדם, טענות לחוסר יעילות וטענות לעלות כלכלית גבוהה. בנוסף, הרעיון של "מלחמה" נגד טרור ספג ביקורת בטענה שאין אפשרות של ממש להילחם בטרור, היות שהוא איננו גורם מדיני. מבקרים אחרים, כמו פרנסיס פוקויאמה, נהג לציין כי "טרור" הוא איננו אויב, אלא טקטיקה. אחרים נהגו לטעון שהמלחמה העולמית בטרור היא למעשה צביעות אמריקנית ופוגעת במעמדה ובתדמיתה של ארצות הברית בעולם.
ראו גם

מלחמה בטרור
ציר הרשע
מלחמת אפגניסטן (2001–2021)
אוסאמה בן לאדן
אל-קאעדה
טליבאן