stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלי הדיינים
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ז', עמוד ב'.
↑  ספר שמות, פרק כ"א, פסוק א'.
↑  על אופן הדרשה, ראו רש"י שם ותורה תמימה (ספר שמות, פרק כ"א, פסוק א', הערה ז').
↑  רש"י, מסכת סנהדרין, דף ז', עמוד ב', ד"ה מקל.
↑  רש"י, מסכת סנהדרין, דף ז', עמוד ב', ד"ה רצועה.
↑  רש"י, מסכת סנהדרין, דף ז', עמוד ב', ד"ה שופר.
↑  רש"י, מסכת סנהדרין, דף ז', עמוד ב', ד"ה סנדל.
↑  העיטור והארבעה טורים, חושן משפט, סימן א' בשם רב האי גאון. וראו רבי יעקב קמינצקי, אמת ליעקב, שמות, פרק כ"א, פסוק א' בגרסה בדברי רבי יעקב בן אשר בחיבורו "בעל הטורים" על התורה, שמות, שם.
↑  רבי יואל סירקיש, ב"ח, חושן משפט, סימן א'. ראו גם אנציקלופדיה תלמודית, ערך "כלי הדינים", כרך ל', הע' 3, 19, 23.
↑  ארבעה טורים, חושן משפט, סימן א', ודרישה שם.
↑  רבי יהונתן אייבשיץ, אורים, חושן משפט סימן א', בדעת הרמב"ם שהשמיט הלכה זו אף שהביא הלכות שאינן נוהגות בזמן הזה; פלפולא חריפתא, על קיצור פסקי הרא"ש, מסכת סנהדרין, פרק א' ס"ק ה', בדעת הרא"ש והטור.
↑  הטור (חושן משפט, סימן א') הביא בשם רב האי גאון שבית דין צריך שיהא לו כלים אלו. וכתב הסמ"ע (שם, סעיף קטן א') שמשמע מדבריו שאף בזמן הזה חייבים הדיינים להחזיק כלים אלו בבית הדין. אמנם ציין שם שממה שהשמיטו השולחן ערוך והרמ"א דין זה, משמע שהם סוברים שאין דין זה נוהג בזמן הזה. כמו כן, הביא שם מנהג רבנן קשישאי שלא נזהרו להניח כלים אלו לפניהם כשדנו בבית הדין. ובספר פתחי תשובה (חושן משפט, סימן א', סעיף קטן א') הביא בשם רבי יעקב ריישר בספרו שו"ת שבות יעקב (חלק א', סימן קל"ד) שמי שרוצה להחזיק כלים אלו בבית הדין, יכול לעשות כן ואין נחשבת פעולה זו כמעשה גאווה למרות שרבנן קשישאי לא נהגו לקיים דין זה.
↑  פתחי תשובה (חושן משפט, סימן א', סעיף קטן א'), בשם ספר עטרת צבי.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הלכה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כתובת ביטולה

כתובת ביטולה
כתובת ביטולה היא כתובת אבן מימי הביניים שנכתבה בסלאבית כנסייתית עתיקה. הכתובת נמצאה בשנת 1956 במהלך הריסת מסגד עות'מאני ישן בעיר ביטולה שבמקדוניה, ומוצגת במוזיאון שבביטולה. הטקסט שנמצא על לוח השיש מנציח את עבודות המיגון במבצרה של ביטולה על ידי צאר איוון אשר אודותיו קיימת מחלוקת בין היסטוריונים. בהתייחס למועד המשוער בו נכתבה הכתובת מעריכים כי היא מתייחסת לאיוון ולדיסלב אשר שלט על בולגריה (לא בולגריה של היום, אלא האימפריה הבולגרית הראשונה) מ-1015 ועד 1018.
פירוש הכתוב

הטקסט שעל לוח השיש ניזוק בכמה מקומות ונעשה לו שיחזור על ידי ולדימיר מושין (Vladimir Moshin) ויורדן זאימור (Iordan Zaimov) והועלו השערות לגבי החלקים החסרים:
"† Въ лѣто Ѕ ҃Ф ҃К ҃Г ҃ отъ створенїа мира обнови сѧ съ градь зидаемъ и дѣлаемъ Їѡаном самодрьжъцемъ блъгарьскомь и помощїѫ и молїтвамї прѣс ҃тыѧ влад ҃чицѧ нашеѧ Б ҃чѧ ї въз()стѫпенїе І ҃В ҃ i връховънюю ап ҃лъсъ же градь дѣлань бысть на ѹбѣжище и на сп҃сенѥ ї на жизнь бльгаромъ начѧть же бысть градь сь Битола м ҃ца окто ҃вра въ К ҃. Конъчѣ же сѧ м ҃ца ... исходѧща съ самодрьжъць быстъ бльгарїнь родомь ѹнѹкъ Николы же ї Риѱимиѧ благовѣрьнѹ сынь Арона Самоила же брата сѫща ц ҃рѣ самодрьжавьнаго ꙗже i разбїсте въ Щїпонѣ грьчьскѫ воїскѫ ц ҃рѣ Васїлїа кде же взѧто бы злато ... фоѧ съжев ... ц҃рь разбїенъ бы ц҃рѣмь Васїлїемь Ѕ ҃Ф ҃К ҃В ҃ г. лтѣ оть створенїѧ мира ... їѹ съп() лѣтѹ семѹ и сходѧщѹ"
ובתרגום:
"בשנה [1016/1015?] מאז בריאת העולם, המבצר הזה, שנבנה ונעשה על ידי איוון, הצאר של בולגריה, התחדש עם העזרה והתפילות שלנו ושל הליידי הקדושה ביותר שלנו ושנים עשר שליחה העליונים. המבצר נבנה כמקלט וגאולה בחייהם של הבולגרים. העבודה על המבצר של ביטולה החלה ביום העשרים של חודש אוקטובר והסתיימה ביום [...] זה היה צאר בולגרי במוצאו, נכדו של ניקולה וריפסימיאה, בנו האדוק של אהרון, שהיה אחיו של שמואל, צאר של בולגריה, שניהם הביסו את הצבא היווני של קיסר בזיל השני בסטיפון שבו זהב נלקח [...] ובו [...] צאר זה הובס על ידי קיסר בזיל ב-6522 (1014) מאז בריאת העולם בקליץ ומת בסוף הקיץ".
חשיבות היסטורית ופוליטית

הרפובליקה של מקדוניה מכחישה כל קשר בין הצאר איוון והאימפריה הבולגרית הראשונה. בגלל זה ישנה חשיבות היסטורית ופוליטית גדולה לכתובת ביטולה, והיא גורמת למחלוקת גדולה. בשנת 2006 הקונסוליה הצרפתית בביטולה, הכינה קטלוג תיירותי של העיר ועל חזיתו הודפסה תמונה של הכתובת ולידו סמל של בולגריה. השמועה על קטלוג זה הופצה לפני יציאתו לאור וחוללה בלבול בקרב הפקידים של עיריית ביטולה, הקונסוליה הצרפתית הוזהרה, ההדפסה של הקטלוג החדש הופסקה והתמונה על העטיפה שונתה.
לוי אריה אריאלי

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1886 שישאק, אוקראינה 
 פטירה:  15 בינואר 1943 (בגיל 56) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  לוי אריה אורלוף 
 מדינה:  התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, פלשתינה (א"י), ארצות הברית 
 שפות היצירה:  עברית 
 
לוי אריה אריאלי (אורלוף) (יום הכיפורים ה'תרמ"ז, 9 באוקטובר 1886 – ט' בשבט ה'תש"ג, 1943) היה סופר ומחזאי עברי. נולד באוקראינה, עלה לארץ ישראל וממנה היגר לארצות הברית.
קורות חיים

לוי אריה אורלוף נולד בשישאק שבאוקראינה לקלמן אורלוף ולחנה בת יצחק סמילנסקי. אביו היה סוחר תבואה וחוכר אחוזות.
קיבל חינוך מסורתי, ובגיל 13 עבר למירגורוד להמשך לימודיו. רכש השכלה כללית וידיעת רוסית וצרפתית. עסק בהוראה במושבות יהודיות במחוז חרסון והשתתף בהגנה העצמית היהודית. בגיל 21 גויס לצבא ונשלח לטולה. עקב קשריו עם המהפכנים הרוסים הועמד למשפט צבאי. בעזרת ידידיו נמלט מהכלא ובשנת תרס"ט עלה לארץ ישראל. עבד בשמירה ברחובות ובכפר סבא. בשנת 1911 נשא לאישה את חיה-בלה ואגר מירושלים (בת אשר זאב וואגער). היה מורה בבית הספר לבנים של כי"ח ובבית הספר לספרדים.
בעידודו של יוסף חיים ברנר פרסם סיפורים ונובלות בכתבי עת עבריים: "הפועל הצעיר", "האחדות", "השילוח" ועוד. פרסם גם מחזה בשם "אללה כרים", הדן בשאלת הזהות היהודית בארץ ישראל, ביחסי היישוב עם הערבים והגשמת חיים ציוניים באדמה הנכספת, ומגולל סיפור אהבה יהודי-ערבי בלתי אפשרי.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה התעתמן כדי לא להיות מגורש מהארץ. הוא גויס לצבא הטורקי ושירת בתזמורת צבאית. לאחר המלחמה היה מורה בטבריה ובירושלים.
בשנת תרפ"ג (1922) ירד לארצות הברית והיה מורה בסנט לואיס ובערים אחרות. מונה למורה לספרות בבית המדרש למורים שליד ישיבת רבי יצחק אלחנן ובבית המדרש למורות עבריות בניו יורק.
בארצות הברית המשיך לפרסם סיפורים בכתבי עת עבריים, ובהם "התורן", "הדואר" ואחרים.
מחזהו "אללה כרים" הועלה בשנת 1982 בפסטיבל עכו, בבימויו של אורי פסטר.
לקריאה נוספת

גילה רמרז-ראוך, ל"א אריאלי (אורלוף) - חייו ויצירתו, פפירוס, 1992.
הערות שוליים

↑  ראו עליו בדוד תדהר (עורך), "אשר זאב וואגער", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 452
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257964305171  BnF: cb15101050t (data)  ISNI: 0000 0000 6662 2073  LCCN: no91006590  VIAF: 42136609   WorldCat (עם VIAF): 42136609
ליאורה גושן

| --- | --- |

ליאורה גושן
 לידה:  1947 (בת 77 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  ליאורה מגל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  קול ישראל, גלי צה"ל 
 מספר צאצאים:  2 
 
ליאורה גוֹשֶן (נולדה ב-1947) היא קריינית ותיקה בקול ישראל.
ביוגרפיה

ליאורה גושן נולדה בירושלים כליאורה פולישוק. את שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל שם נקראה ליאורה מגל, והגישה את מצעד הפזמונים העברי בסוף שנות השישים. בשנת 1969 עברה לעבוד בקול ישראל, בתחילה בתסכיתי רדיו, יחד עם דויד גרוסמן, מוטי ברכאן, רעיה אדמוני, ואחרים. המשיכה כמגישת תוכניות מוזיקה קלאסית בקול המוסיקה, במקביל לקריאת חדשות.
מאז 1973 היא משמשת קריינית חדשות בכירה, ומדריכה קריינים, מגישים וכתבים. כמו כן משמשת מאמנת אישית, ושייכת ללשכת המאמנים בישראל. מתחילת שנות השמונים היא מכשירה ומאמנת את הקריינים החדשים ברשות השידור ונחשבת סמכות בהגייה ובקריינות.
בשנת 2005 פרשה מן התחנה ביחד עם קריינים ועובדים נוספים, בעקבות תוכנית פרישה לעובדי רשות השידור שיזם משרד האוצר, אך כעבור שלושה חודשים שבה לעבודתה.
גושן חובבת שפות ושולטת ברוסית, סינית ויפנית.
נשואה ליעקב גושן, אותו הכירה בגלי צה"ל, שם עבד כטכנאי, ואם לשניים.
בתוכנית הטלוויזיה "בובה של לילה" גילם נדב אבקסיס את מגישת חדשות הספורט הפרודית "ליאורה חושן", שמהווה פרודיה על גושן ועל שדרניות רדיו דומות.
הערות שוליים

↑  עתי"ם, הקרייניות ליאורה גושן ועדי רבן עזבו את קול ישראל, באתר הארץ, 22 בפברואר 2005.
↑  בובה של לילה: מי הדמות האהובה עליכם?, באתר וואלה, 22 בינואר 2012
ליל הגנרלים בטורקיה (1980)

ליל הגנרלים בטורקיה הייתה הפיכה צבאית שהתרחשה ב-12 בספטמבר 1980 בטורקיה. באירוע הופלה הממשלה ה-43 של טורקיה. כתוצאה ממנו באה לסיום גל האלימות הפוליטית במדינה. הפיכה זו הובילה גם להדחתם של ראש ממשלת טורקיה, סוליימאן דמירל והדחת בולנט אג'וויט מראשת מפלגתו. את ההפיכה הובילו המועצה לביטחון לאומי והכוחות המזוינים בהנהגת קנן אוורן שמונה לנשיא טורקיה.
רקע

בשנים 1976–1980 התאפיינה טורקיה באלימות פוליטית רבה בין קבוצות מיליטנטיות רבות, ובהן מיליציות שמאלניות קיצוניות, פאשיסטיות ואסלאמיסטיות. בתקופה זו אלפים נהרגו. במקביל, טורקיה הייתה מצויה במשבר כלכלי ופוליטי משמעותי, עם חילופי ממשלות רבים, שיתוק פרלמנטרי ושביתות רבות. האספה הלאומית לא הצליחה לבחור נשיא במהלך ששת החודשים שקדמו להפיכה.
ב-11 בספטמבר 1979 החל קנן אוורן להכין את שותפיו בצבא לקראת הפיכה אפשרית. ב-21 בדצמבר התכנסו מספר גנרלים בכירים כדי לדון באפשרות להפיכה. בתחילה, ההפיכה תוכננה ליולי, אך היא נדחתה בעקבות מתן אפשרות לממשל לטפל בעצמו במהומות ברחבי המדינה. ב-26 באוגוסט הוחלט על תאריך – 12 בספטמבר.
מהלך ההפיכה

ב-12 בספטמבר הכריזה המועצה לביטחון לאומי על הפיכה בתקשורת הממלכתית. באותו יום הוכרז על פיזור הממשלה והפרלמנט האזרחיים, השעיית החוקה והוצאה מחוץ לחוק של כל המפלגות הפוליטיות והאיגודים המקצועיים. מנהיגי ההפיכה דיברו על רעיון ששת החיצים, והציגו עצמם כמאחדי האומה כנגד הקומוניזם, הפשיזם, הבדלנות והקיצוניות הדתית.
לאחר ההפיכה

לאחר ההפיכה ירדה כמות ההרוגים בטורקיה משמעותית, על ידי הוצאות להורג של עשרות אנשים וכליאתם של מאות אלפים נוספים. מתוך 650,000 איש שנעצרו, הועמדו לדין כ-230,000. על כ-517 איש נגזר גזר דין מוות, מתוכם כ-50 אכן הוצאו להורג בסופו של דבר. עשרות אלפי אנשי פוטרו מעבודתם (ובהם 3,854 מורים, 120 מרצים ו-47 שופטים), ונשללה האזרחות ל-14,000 תושבים. 30,000 טורקים נאלצו לצאת לגלות ונעצרה פעולתן של כ-23,000 עמותות. הוטלה צנזורה על 1,000 סרטים, שנחשדו כמנוגדים לרוח השלטון.
בנובמבר 1982 אושרה חוקה חדשה לטורקיה שהרחיבה את סמכויות הנשיא וצמצמה את חירויות הפרט. ביולי 1983 פרש אוורן מהנהגת המטות המשולבים אך נשאר הנשיא עד שנת 1989. בנובמבר 1983 נערכו בחירות, ורק כשלוש מפלגות הורשו להשתתף בהן – מפלגת העם הרפובליקאית, מפלגת המולדת ומפלגת הדרך הנכונה. בכך למעשה הסתיימה תקופת השלטון הצבאי בטורקיה.
ראו גם

ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה (2016)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539017705171  BnF: cb11957728w (data)  GND: 4413182-3  LCCN: sh87001198  SUDOC: 027563855
כביש 204

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  30.4 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  ירוחם, דימונה
 נקודת התחלה:  צומת חלוקים
 נקודת סיום:  צומת דימונה
 קואורדינטות:  31°01′39″N 34°58′11″E﻿ / ﻿31.027416666667°N 34.969722222222°E﻿ / 31.027416666667; 34.969722222222
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון הנגב מוגדלת) כביש 204(למפת צפון הנגב רגילה) כביש 204(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 204(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 204  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 204 הוא כביש אורך אזורי בנגב ואורכו כ-30.4 קילומטר. הוא מתחיל בצומת חלוקים עם כביש 40, חולף על-פני העיירה ירוחם ומסתיים בצומת דימונה על כביש 25, סמוך לדימונה.
היסטוריה

הקטע הדרומי של הכביש, מירוחם דרומה, נפרץ בידי צה"ל החל משנת 1951, במסגרת סלילת הכביש לאילת דרך מכתש רמון. הכביש לאילת נחנך רשמית בפברואר 1954.
הקטע הצפוני של הכביש נסלל בשנת 1952 ונחנך בפברואר 1953, במסגרת סלילת כביש באר שבע - סדום. הוא נסלל כמעקף זמני המחבר את הכביש מסדום לכביש הנפט ובכך דחה את ההוצאות של סלילת כביש 25 מדימונה לבאר שבע. הכביש הפך את ירוחם לצומת דרכים מרכזית בנגב בשנות ה-50 וה-60. פתיחת כביש 25 מבאר שבע לדימונה, צמצמה את השימוש בקטע הצפוני של הכביש, בעוד הקטע הדרומי שימש את הדרך הראשית לאילת. במאי 1961 נסגר הקטע הצפוני לזמן מה לתיקון ובשנת 1963 בקשו ראשי דימונה וירוחם לשפצו ולהרחיבו. אולם מע"ץ ביקש לסלול כביש חדש במקום הכביש הישן ועל כן לא שפצו ולא בנה בו גשרים, למנוע את סגירתו בגלל שיטפונות. בינואר 1966 תואר הכביש: "הקטע של 14 הקילומטרים בין דימונה לירוחם, איננו ראוי כלל להיקרא כביש. נותרו שם כ"מזכרת" חלקי אספלט מרופטים לכל האורך, אפילו ללא שוליים. בהמשך מצויים כ-4 קילומטר טובים מירוחם ושוב 15 קילומטרים גרועים ביותר".
הרחבת הכביש לכל אורכו נכלל בתוכנית של מע"ץ לשנת 1968 ושוב בתוכנית לשנת 1969 ויצא אל הפועל בשנים 1969-1970. הכביש נחשב לעדיף על פני הדרך המפותלת של כביש הנפט, במיוחד לאחר הרחבת הכביש. בפברואר 1973 נפתח קטע כביש 40 ממשאבי שדה לשדה בוקר והמעבר על כביש 204 התייתר. בעקבות זאת נסגר כביש הנפט והתנועה לירוחם עברה על הקטע הצפוני של כביש 204.
הכביש עובר בקער שבין קמר חתירה של המכתש הגדול לקמר חלוקים. תוואי הכביש עובר במשוער על דרך עתיקה, בין ממשית ועבדת. הכביש עובר בחלקו בתוואי דרך האתרים המקראית ולאורכו נמצאו מספר מצודות ישראליות בנגב כמו חרבת חלוקים וחרבת הרועה .
צמתים לאורך הכביש

| ק"מ | שם | צומת | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 204 מדרום לצפון
| 0 | צומת חלוקים |  | הר חלוקים |  כביש 40 |
| 3.4 | צומת כניסה למרחב עם |  | מרחב עם | כביש עירוני |
| 17.2 | צומת ירוחם |  | ירוחם |  כביש 225 - רח' צבי בורנשטיין בירוחם, כניסה לפארק ירוחם |
| 17.8 | צומת גבעת ירוחם |  | ירוחם |  כביש 224 |
| 20.3 | צומת ירוחם צפון |  | ירוחם | שדרות ורדימון |
| 22.6 | צומת ללא שם |  | רח'מה | כביש גישה לרח'מה |
| 28.1 | צומת ללא שם |  | מאגורות עצם | כביש גישה למאגורות עצם |
| 28.9 | צומת ללא שם |  | דימונה | כביש גישה למנחת דימונה |
| 30.4 | צומת דימונה |  | דימונה |  כביש 25 |
ראו גם

כביש הנפט (נגב)
הערות שוליים

↑  נסללוהולך כביש נוסף לאילת, על המשמר, 16 באפריל 1953
נסתיימה שלילת קטע כביש, חרות, 16 באפריל 1953
↑  ט. יצחק, נפתחה תנועה לאילת בכביש, על המשמר, 21 בפברואר 1954
↑  השלמת כביש כורנוב סדום, הצופה, 23 בנובמבר 1952
↑  אפרים תלמי, נחנך כביש סדום - נפתחה תקופה חדשה לאזור הנגב, דבר, 27 במרץ 1953
↑  אפרים תלמי, ילדים בנגב והכביש החדש, דבר, 23 בינואר 1958
↑  כביש דימונה - כפר ירוחם בתיקון, מעריב, 22 במאי 1961
↑  שלמה גבעון, דימונה וירוחם כרתו ברית ערים, מעריב, 12 במרץ 1963
↑  שום כביש לא נשטף, מעריב, 28 באוקטובר 1965
↑  כבישי הנגב מתבלים, מעריב, 27 בינואר 1966
↑  אושרו תכניות לסלילת כבישים, דבר, 3 בינואר 1968
↑  כבישים ועבודות עפר, דבר, 30 בדצמבר 1968
↑  מע"ץ סוללת כבישים בנגב, מעריב, 24 בפברואר 1969
↑  שלמה גבעון, אמרתי לבן גוריון שצריך לשרוף את ירוחם, מעריב, 29 במרץ 1972
1 2  משולם עד, כביש הנפט ייסגר, דבר, 12 במרץ 1973
אברהם רותם, ראשי ירוחם עלו לתל אביב כדי לזעוק, מעריב, 30 באוגוסט 1976
משולם עד, הכביש שנחסם לירוחם, דבר, 2 בספטמבר 1976
בוקי נאה, ירוחם תובעת חידוש פניו של כביש הנפט, מעריב, 13 בפברואר 1980
שלמה גבעון, ירוחם:דפוק לכל החיים, מעריב, 4 באפריל 1986
↑  כביש גולדה - ב.ג. ייחנך ביום ג' הבא בשדה בוקר, דבר, 6 בפברואר 1973
נחנך כביש המקשר משאבי שדה עם שדה בוקר, דבר, 14 בפברואר 1973
↑  רמת הנגב: סקר נוף ומסלולי טיול, עמ' 49
לאונרדו (שיר)

לאונרדו הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עברי לידר. הוא יצא לאור בהוצאת חברת התקליטים הליקון, באוגוסט 1997, ונכלל באלבום הבכורה של הזמר, מלטף ומשקר, כרצועה הרביעית. את מילות השיר חיבר לידר, לצד יועד נבו שגם הפיק את השיר.
הצלחה מסחרית

השיר נכנס למצעד הסינגלים השבועי של רשת ג' ב-14 בספטמבר 1997, במקום העשרים. "לאונרדו" הגיע לשיאו במצעד ב-26 באוקטובר אותה השנה, כשדורג במקום התשיעי. הוא שהה בעשרים השירים הפותחים של המצעד חמישה שבועות רצופים. כמו כן, הוא ניצב במקום ה-28 במצעד השירים לשנת ה'תשנ"ח.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1997)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 9 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1998)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1998)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1998)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1998)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 28 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| עולם | אוגוסט 1997 | דיסק | הליקון |
הערות שוליים

↑  Leonardo - לאונרדו, Genius
| עברי לידר |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | מלטף ומשקר • יותר טוב כלום מכמעט • האנשים החדשים • זה לא אותו דבר • בקצב אחיד בתנועות של הגוף • מישהו פעם • האהבה הזאת שלנו • עברי לידר עופר מאירי |  |
| אלבומי הופעה | Live CD‏ • Live DVD‏ • עברי לידר ותזמורת המהפכה בהופעה חיה • קיסריה Live |  |
| מיני-אלבומים | FIGHT!‎ • ניו יורק בשמש |  |
| ערכים קשורים | TYP • יועד נבו • הליקון |  |
| עברי לידר - שירים |
| --- | --- | --- |
| מלטף ומשקר | "לאונרדו" • "תמיד אהבה" • "אף אחד משנינו" |  |
| יותר טוב כלום מכמעט | "הכוס הכחולה" • "בחולצת פסים" • "יותר טוב כלום" |  |
| האנשים החדשים | "בתי קפה" • "על קו המים" • "האנשים החדשים" • "איש יקר" |  |
| זה לא אותו דבר | "זכיתי לאהוב" • "ניסים" • "להבין את המים" • "זה לא אותו דבר" |  |
| בקצב אחיד בתנועות של הגוף | "רק תבקש" • "מתעורר" • "הדרכים הארוכות" • "אלוף העולם" • "ביחד מפחד" |  |
| מישהו פעם | "מישהו פעם" • "מזל טוב ישראל" • "תרמיל" • "לרגע קטן" • "אסתר אוכלת פחמימה" |  |
| האהבה הזאת שלנו | "הייתי כאן" • "הכול בוער" • "האהבה הזאת שלנו" • "מקום ליותר" • "ילדות והעיר הגדולה" |  |
| שירים אחרים | "סינדרלה רוקפלה" • "מוגזם" • "נסיכה שלי" • "הנשף" • "מהכפר אל הכיכר" • "לרקוד עם דמעות בעיניים" • "תזכור הכל" • "המזרח התיכון" • "הרגע הריק" • "השמיים נעולים" • "שמח" ‏•‏‏ "חלומות שנמחקים" |  |
לב דיומין

| --- | --- |

 לידה:  11 בינואר 1926 מוסקבה
 פטירה:  18 בדצמבר 1998 (בגיל 72) עיר הכוכבים, רוסיה 
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות תוכנית החלל הסובייטית
 לאום:  ברית המועצות סובייטי/רוסיה רוסיה
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי (1956)  Tambov Higher Military Aviation Engineering School (1949)  Borisoglebsk Higher Aviators School 
 עיסוקים נוספים:  מהנדס
 תקופת השירות:  1963–1978 (כ־15 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  2 ימים, 0 שעות, 12 דקות
 משימות
 סויוז 15
 עיטורים
  
 
לב סטפאנוביץ' דיומין (ברוסית: Лев Степанович Дёмин; 11 בינואר 1926 –  18 בדצמבר 1998) הוא קוסמונאוט סובייטי  שטס לחלל במשימה במסגרת תוכנית סויוז.
קורות חיים

לב דיומין נולד במוסקבה למשפחת פקיד. בשנת 1945 הוא התחיל ללמוד בבית הספר של חיל האוויר וממנה עבר לבית הספר לטיסה. עקב בעיות בריאות לא סיים אותה ועבר ללמוד הנדסה. לאחר שירות בחיל האוויר הסובייטי דיומין סיים תואר שני בהנדסה והתחיל לעבוד בתעשייה אווירית הסובייטית.
בשנת 1963 הוא נכלל ביחידת הקוסמונאוטים והחל בהכנות לטיסת חלל. באותה שנה הוא סיים עבודת הדוקטורט.
בשנת 1974 הוא טס לחלל בחללית סויוז 15. בעקבות בעיות טכניות תוכנית הטיסה קוצרה וצוות חזר לכדור הארץ לאחר יומיים.
בשנת 1978 דיומין עזב את יחידת הקוסמונאוטים והמשיך לעבוד בתעשיית החלל הסובייטית.
לב דיומין התגורר בעיר הכוכבים ונטמן בבית עלמין המקומי.
לב דיומין עסק רבות באיסוף בולים. בשנים 1977-1988 הוא היה יושב ראש ארגון הבולאים של ברית המועצות.
ליאורה הרצל

ליאורה הרצל (נולדה ב-1954) היא דיפלומטית ישראלית בדימוס. כיהנה כשגרירה בנורווגיה וסמנכ"לית אמריקה הצפונית במשרד החוץ.
ביוגרפיה

הרצל נולדה בשנת 1954 בתל אביב, ישראל. היא בעלת קשר משפחתי לבנימין זאב הרצל.
הרצל היא בוגרת תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, ובוגרת תואר מוסמך אוניברסיטה במדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1978, הצטרפה הרצל למשרד החוץ השתתפה בקורס הצוערים וכיהנה מאז בתפקידים רבים, וביניהם כראש החטיבה הבינלאומית במרכז החקר של משרד החוץ, כנציגת משרד החוץ לאגף התכנון של צה"ל, וכמנהלת המחלקה לפירוק נשק. היא שירתה בשגרירות ישראל בהאג, הולנד כנספחת תקשורת ומידע וכסגנית קונסול ביוסטון, טקסס. כמו כן, הייתה מדריכה במכללה לביטחון לאומי.
הייתה שגרירת ישראל בנורווגיה ושגרירה לא תושבת לאיסלנד בשנים 2001 עד 2005. כיהנה כסמנכ"לית אמריקה הצפונית במשרד החוץ בשנים 2012 עד 2019
הערות שוליים

1 2  יוסף וקסמן, נצר של הרצל - במש' החוץ של מדינת היהודים, מעריב, 9 ביולי 1979
1 2  "Ny israelsk ambassadør i Norge". Aftenbladet. נבדק ב-2018-06-20.
↑  Aron Heller, Herzl's Grandson Buried in Jerusalem, The Associated Press, ‏December 5, 2007
↑  "Branching Out". Haaretz (באנגלית). 2010-05-03. נבדק ב-2018-06-20.
1 2 3  Amb. Liora Herzl, Jewish Federations of North America's General Assembly 2014 (ארכיון)
↑  Speakers, www.herzliyaconference.org (באנגלית)
↑  ראשי נציגות אוסלו, באתר ההנצחה של משרד החוץ
כנסיית סנט קלמנט דיינס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  קלמנס הראשון 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1680
 תאריך פתיחה רשמי:  1680 
 אדריכל:  כריסטופר רן 
 סגנון אדריכלי:  בארוק אנגלי 
 קואורדינטות:  51°30′47″N 0°06′50″W﻿ / ﻿51.513107°N 0.113898°W﻿ / 51.513107; -0.113898
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסכנסיית סנט קלמנט דיינס(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסכנסיית סנט קלמנט דיינס(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיכנסיית סנט קלמנט דיינס(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיכנסיית סנט קלמנט דיינס
 
כנסיית סנט קלמנט דיינס בלילה
כנסיית סנט קלמנט דיינס (באנגלית: St Clement Danes) היא כנסייה ברובע וסטמינסטר בלונדון.
הכנסייה נמצאת בקרבת בתי המשפט המלכותיים ברחוב סטרנד. את הכנסייה הנוכחית בנה האדריכל סר כריסטופר רן ב-1682. המבנה נהרס במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה ושוקם על ידי חיל האוויר המלכותי בשנת 1958.
אף ששם הכנסייה מופיע בשיר הילדים המפורסם "תפוזים ולימונים", אין מדובר בכנסייה זו. בשיר מדובר על כנסיית סנט קלמנט איסטצ'יפ הנמצאת בסיטי.
היסטוריה

את הכנסייה הראשונה באתר בנו הדנים שהתגוררו באזור זה של לונדון, בין הסיטי לרובע וסטמינסטר, במאה ה-9. בהיות הדנים יורדי ים, הם קראו לכנסייה על שם קלמנס הקדוש - הקדוש המגן על יורדי הים.
הכנסייה נבנתה מחדש על ידי ויליאם הכובש ושוב בימי הביניים. את צריח הכנסייה הוסיף למבנה ג'יימס גיבס ב-1619. בסוף המאה ה-17 הייתה הכנסייה רעועה ביותר ולכן נהרסה עד היסוד ונבנתה מחדש על ידי האדריכל סר כריסטופר רן.
במהלך הבליץ, ב-10 במאי 1941 נהרסה הכנסייה לחלוטין (למעט הצריח של גיבס וחלק מהקירות החיצוניים).
הכנסייה המרכזית של חיל האוויר המלכותי

בעקבות מסע התרמה של חיל האוויר המלכותי שוקמה הכנסייה ונחנכה מחדש ב-19 באוקטובר 1957. היא הפכה לכנסייה הרשמית של חיל האוויר. נערכים בה טקסי הזיכרון וההנצחה של החיל, ומצויות בה אנדרטאות רבות ליחידותיו.
על פתח הכנסייה נכתב בלטינית:
נבנתה על ידי כריסטופר רן 1682. נהרסה על ידי הברקים של לוחמת האוויר 1941. שוקמה על ידי חיל האוויר המלכותי 1958.
מחוץ לכנסייה עומדים פסלים של שני ראשי חיל האוויר המלכותי בזמני מלחמה: ארתור האריס ויו דואודינג.
על רצפת הכנסייה רשומים שמות 800 בסיסי חיל האוויר המלכותי, תחנותיו, פלוגותיו וטייסותיו, וליד הכניסה לכנסייה נמצא תג חיל האוויר. על רצפת המסדרון הצפוני כתובת הנצחה לחיילי חיל האוויר הפולני שלחמו לצד חיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה. ספר זיכרון בכנסייה מכיל את שמות כל אנשי חיל האוויר המלכותי שנפלו בעת מילוי תפקידם ואת אנשי הצוותים האוויריים של ארצות הברית שנפלו על אדמת בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
ליד מזבח הכנסייה שלט ועליו שמות חיילי חיל האוויר שהוענקו להם עיטורי צלב ויקטוריה וצלב ג'ורג'. עוגב הכנסייה ניתן לה כמתנה על ידי חיל האוויר של ארצות הברית. חלק מריהוט הכנסייה הוא תרומות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי וחיל האוויר ההולנדי.
כביש 222

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  46 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  הנגב 
 נקודת התחלה:  צומת משאבים
 נקודת סיום:  צומת גבולות
 קואורדינטות:  31°16′13″N 34°25′55″E﻿ / ﻿31.270144757795°N 34.431853174289°E﻿ / 31.270144757795; 34.431853174289
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) כביש 222(למפת מערב הנגב רגילה) כביש 222(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 222(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 222  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 222 הוא כביש אורך אזורי בנגב המקשר בין צומת משאבים (כביש 40) שבתחומי המועצה האזורית רמת נגב לבין צומת גבולות (כביש 232) שבתחומי המועצה האזורית אשכול. אורכו של הכביש הוא 46 ק"מ. הכביש עובר בחלקו במזרח חולות חלוצה.
היסטוריה

התחלת סלילת הכביש ב-1951, כדי לחבר את צאלים, גבולות ומבטחים לכביש 232.
קטע הכביש שבין צומת משאבים (ביר עסלוג') ובין קיבוץ רביבים נסלל ב-1953 לאחר שבמשך 10 שנות קיום הקיבוץ עברה במקום דרך עפר.
קטע הכביש שבין רביבים ובין קיבוץ צאלים נסלל כדרך זמנית לצורך הנחת צינור מים מצאלים לרביבים בעת הנחת קו המים ירקון-נגב, ועל כן איכותו הייתה גרועה והיא נחסמה בכל פעם שירדו במקום יותר ממספר מילימטרים של גשם. הכביש נסלל מחדש ב-1971. אחת הסיבות לסלילת הכביש הייתה הצורך של ילדי רביבים לנסוע לבית ספר שנמצא בקיבוץ מגן בדרך ארוכה שעברה בבאר שבע.
קטע הכביש שבין צאלים ובין קיבוץ גבולות נפתח לתנועה בנובמבר 1964.
קטע הכביש שבין קיבוץ גבולות ובין צומת גבולות נפתח לתנועה בפברואר 1959.