stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כוחות ההגנה של אסטוניה
הערות שוליים

↑  Estonian National Defence Policy
↑  The World Book Encyclopedia ISBN 0-7166-0103-6
↑  Smith, David J. "The Baltic States: Estonia, Latvia and Lithuania", Page 24, ISBN 0-415-28580-1
↑  (Finnish) Pavel Petrov at Finnish Defence Forces home page
↑  Smith, Page 19.
↑  Smith, Page 27.
↑  Five Years of Dates, Time magazine, 24 June 1940
↑  (Estonian) History of the Estonian Defence Forces
↑  (Estonian) 51 years from the Raua Street Battle at Estonian Defence Forces web site
↑  שירות "הארץ", שבע מדינות ממזרח אירופה הצטרפו לנאט"ו, באתר הארץ, 29 במרץ 2004
↑   הניו יורק טיימס, הגמגום של צבא רוסיה בשדה הקרב גורם ליריבות באירופה לחשוש ממנו פחות, באתר הארץ, 9 במרץ 2022
↑   ניו יורק טיימס, ראשת ממשלת אסטוניה בטור לניו יורק טיימס: אסור לתת לפוטין לנצח באוקראינה, באתר הארץ, 29 במרץ 2022
↑  יובל אזולאי, ‏עסקה של 40 מיליון אירו לחברה בת של רפאל: תמכור טילים לאסטוניה, באתר גלובס, 24 ביוני 2019
↑  Merevägi
↑  דני זקן, ‏תע"א זכתה במכרז של צבא אסטוניה בשווי של כ-150 מיליון שקל, באתר גלובס, 6 באוקטובר 2021
↑  "Military of Estonia: History of the Air Force". Estonian Defence Forces. 9 במאי 2013. נבדק ב-13 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Military of Estonia: Ämari Air Base". Estonian Defence Forces. 9 במאי 2013. אורכב מ-המקור ב-2019-01-22. נבדק ב-13 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "President Ilves: Ämari Air Base shows solidarity of NATO allies". Estonia Office of the President. 15 בספטמבר 2010. אורכב מ-המקור ב-2011-05-14. נבדק ב-29 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Estonia is interested in buying Saab fighter jets". Delfi. 13 במרץ 2014. נבדק ב-13 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  About CERT Estonia
↑  President Bush to welcome President Toomas Ilves of Estonia, White House press release, 4 May 2007
↑  Bush, Ilves eye tougher tack on cybercrime[dead link], Yahoo/Agence France-Presse (AFP), 25 June 2007
↑  (Estonian) President Ilves kohtus Ameerika Ühendriikide riigipeaga[dead link], Office of the President of Estonia, 25 June 2007
| נאט"ו ארגון האמנה הצפון-אטלנטית (NATO) |
| --- | --- | --- |
| הכוחות המזוינים של המדינות החברות | איטליה • איסלנד • אלבניה • אסטוניה • ארצות הברית • בולגריה • בלגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • מונטנגרו • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קנדה • קרואטיה • רומניה |  |
| פעולות צבאיות עיקריות | מלחמת המפרץ • מבצע משמר משותף • מבצע כוח מאוחד • מלחמת אפגניסטן • מלחמת עיראק • מבצע מגן האוקיינוס • התקיפה הצבאית הבין-לאומית בלוב • מבצע המאמץ הפעיל • מבצע שומר הים |  |
אזורי ההגנה של אסטוניה
עץ מבנה ארגוני של הכוח
חיילים אסטוניים במהלך אימון, 2010
מטוס אימונים מסוג "אארו" של חיל אוויר אסטוני
רונדל חיל האוויר של אסטוניה
מחוזות איטליה

מחוזות איטליה מהווים את הרמה הראשונה של חלוקה טריטוריאלית של הרפובליקה האיטלקית, כמו גם גוף ציבורי עם אוטונומיה פוליטית ומנהלית, המוגבלת בעיקר על ידי החוקה (סעיפים 114–133). ישנם 20 מחוזות, מתוכם 15 בעלי מעמד רגיל ו-5 בעלי מעמד מיוחד.
כל מחוז מחולק לפרובינציות, בתוכן שוכנות העיריות.
היסטוריה

הבסיס למבנה הנוכחי של איטליה התרחש מיד לאחר איחוד איטליה. אחת הדאגות הראשונות של ממלכת איטליה שזה עתה נולדה, היה החשש מביזור, שנראה כהקדמה לפירוק המדינה המאוחדת שזה עתה הוקמה. באותה תקופה הייתה התמקדות מיוחדת בריכוזיות מנהלית ופוליטית. איטליה מורכבת מקבוצות אוכלוסייה מגוונות, בעלות ניבים שונים ומסורות שונות, הבאים לידי ביטוי עד היום, כך שדאגה זו לא הייתה בכדי.
לאחר מכן, החוק מיום 20 במרץ 1865, נ. 2248 (המכונה גם "חוק ריקאסולי") הסדיר, בין היתר, את תפקידיהם של מחוזות, פרובינציות ועיריות. המחוזות, בפרט, הוגדרו כ"מטה של ביזור הממשל המרכזי", בראשותו של המחוז, פקיד שמונה על ידי הממשלה עם המשימה לוודא את התאימות של פעולות מחוזיות ועירוניות לחוקי המדינה. לאחר מכן, הצו המלכותי מ-10 בפברואר 1889, נ. 5921, וחוקי 21 במאי 1908 נ. 269 ו-4 בפברואר 1915, נ. 148 (הנקרא " הטקסטים המאוחדים של חוקים מוניציפליים ומחוזיים") הבטיח רווח מעט יותר רחב של ביזור מינהלי.
בממלכת איטליה היו אפוא עיריות ומחוזות (המנדטים בוטלו ב-1923, המחוזות ב-1927), אך האזורים כישויות טריטוריאליות עדיין לא היו קיימים (שזה נוצר רק עם חוקת הרפובליקה האיטלקית לאחר מלחמת העולם השנייה). אף על פי כן, כבר במחצית השנייה של המאה התשע-עשרה קיבץ פייטרו מאסטרי, למטרות סטטיסטיות, את המחוזות לאזורי בחירה פוליטית, שהיו מבשרי המחוזות האיטלקיים של ימינו. אולם ביו ללא ממשלה או מינהל.
איטליה הכניסה את המחוזות, הפרובינציות והעיריות למערכת המשפט שלה עם חוקת הרפובליקה האיטלקית, שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 1948, בסעיפים 114 ו-115.
ההמחוזות הראשונים שהוקמו היו המחוזות האוטונומיים של סיציליה ב-1947 וסרדיניה ב-1948.
מחוז פריולי-ונציה ג'וליה מורכב משלושה אזורים מאוחדים. אברוצו ומוליס אוחדו ופוצלו ב-1963 לאברוצו ומוליזה, מה שהביא את מספר האזורים הנוכחי ל-20.
הבחירות המחוזיות הראשונות נערכו ב--1970..
טבלת מחוזות

| שם | שם באיטלקית | מיקום על מפה | עיר בירה | מס' יחידות שמנה | שטח, קמ"ר | מס' תושבים (2023) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אברוצו | Regione Abruzzo |  | ל'אקווילה | 4 | 10,832 | 1,307,000 |
| פוליה | Regione Puglia |  | בארי | 6 | 19,541 | 3,945,000 |
| בזיליקטה | Regione Basilicata |  | פוטנצה | 2 | 10,073 | 559,000 |
| אמיליה-רומאניה | Regione Emilia-Romagna |  | בולוניה | 9 | 22,453 | 4,452,000 |
| פריולי-ונציה ג'וליה | Friuli-Venezia Giulia |  | טריאסטה | 4 | 7,924 | 1,219,000 |
| קלבריה | Regione Calabria |  | קטנזארו | 5 | 15,222 | 1,870,000 |
| קמפניה | Regione Campania |  | נפולי | 5 | 13,671 | 5,615,000 |
| לאציו | Lazio |  | רומא | 5 | 17,232 | 5,745,000 |
| ליגוריה | Liguria |  | ג'נובה | 4 | 5,416 | 1,535,000 |
| לומברדיה | Regione Lombardia |  | מילאנו | 12 | 23,864 | 10,342,000 |
| מארקה | Marche |  | אנקונה | 5 | 9,401 | 1,524,000 |
| מוזילה | Molise |  | קמפובאסו | 2 | 4,461 | 324,000 |
| פיימונטה | Piemonte |  | טורינו | 8 | 25,387 | 4,302,000 |
| סרדיניה | Sardegna |  | קליארי | 8 | 24,100 | 1,604,000 |
| סיציליה | Sicilia |  | פלרמו | 9 | 25,832 | 4,825,000 |
| טוסקנה | Regione Toscana |  | פירנצה | 10 | 22,987 | 3,698,000 |
| טרנטינו - אלטו אדיג'ה | Trentino-Alto Adige |  | טרנטו | 2 | 13,606 | 1,111,000 |
| אומבריה | Umbria |  | פרוג'ה | 2 | 8,464 | 930,000 |
| ואל ד'אוסטה | Regione Autonoma Valle d'Aosta |  | אאוסטה | 1 | 3,261 | 143,000 |
| ונטו | Veneto |  | ונציה | 7 | 18,345 | 4,883,000 |
נתונים פוליטיים-מוסדיים

הגופים הפוליטיים-מוסדיים של האזור מתחדשים בעקבות הבחירות האזוריות באיטליה, שמתקיימות בדרך כלל כל חמש שנים. בחירות אלו – המוסדרות בחוק הטטרלה מאז 1995 – קובעות את הרכב המועצה האזורית ומקנות בחירה בו-זמנית של נשיא המחוז, או ראש המועצה האזורית.
כמעט כל המחוזות פועלים לפי המודל הזה, מלבד אאוסטה (שם הנשיא נבחר על ידי המועצה האזורית) וטרנטינו-אלטו אדיג'ה (שם תפקיד הנשיא האזורי מתקיים ברוטציה על ידי נשיא מחוז טרנטו והנשיא של מחוז בולצאנו).
20 המחוזות, נכון ל-2023, הם: עמק אאוסטה, פיימונט, ליגוריה, לומברדיה, טרנטיטו אלטו אדיג'ה, ונטו, פריולי-ונציה ג'וליה, אמיליה-רומניה, טוסקנה, אומבריה, מרקה, לאציו, אברוצו, מוליזה, קמפניה, פוליה, בזיליקטה, קלבריה, סיציליה, סרדיניה.
נתונים כלכליים > תוצר לאומי גולמי

בשנת 2017, על פי נתונים טריטוריאליים של ISTAT, מחוז לומברדיה (מילאנו) החזיק בתמ"ג הגבוה ביותר מכל מחוזות איטליה, בעוד מחוז מוליזה החזיק בתמ"ג הנמוך ביותר.
המסמך שפרסמה סוכנות Eurostat מציע ניתוח נרחב יותר של המצב הכלכלי של האזורים האיטלקיים, תוך השוואתם לאזורים שלהם. מבחינת התמ"ג הכולל, לומברדיה היא המובילה ואחריה לאציו ו-ונטו, במקום השני והשלישי בהתאמה. אלטו אדיג'ה מובילה את הדירוג בתוצר לנפש.
המרכז עוקב אחר נתונים חשובים עבור לאציו וטוסקנה ומעל או מתחת לממוצע האיטלקי עבור השטחים הנותרים.
הדרום סוגר את הדירוג עם נתונים קרובים לממוצע האיטלקי ולאזור המאקרו המרכזי עבור אברוצו בלבד. עם זאת, הנתונים עבור השטחים הדרומיים והאיים הנותרים נותרים רחוקים מהממוצע האיטלקי במונחים של תוצר ותוצר לנפש כאחד.
הערות שוליים

1 2  (istat-struttura pag. 14).
↑  (istat-struttura pag. 52).
↑  Verranno modificati dalla legge costituzionale del 18 ottobre 2001, n. 3, "Modifiche al titolo V della parte seconda della Costituzione".
↑  https://www.istat.it/it/files//2018/12/Report_Conti-regionali_2017.pdf
| מחוזות איטליה |
| --- | --- | --- |
| אזורים רגילים | אברוצו • אומבריה • אמיליה-רומאניה • בזיליקטה • ונטו • טוסקנה • לאציו • לומברדיה • ליגוריה • מארקה • מוליזה • קלבריה • קמפניה • פוליה • פיימונטה |  |
| אזורים אוטונומיים | ואל ד'אוסטה • טרנטינו - אלטו אדיג'ה • סיציליה • סרדיניה • פריולי-ונציה ג'וליה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532508505171  BNE: XX5301130  LCCN: sh2002002378
מיהאי פוטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במאי 1896 פרצ'ן, הונגריה 
 פטירה:  2 במאי 1975 (בגיל 78) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות אובודה 
 שם לידה:  Fischmann Miksa 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רדיולוג, היסטוריון של הרפואה 
 מספר צאצאים:  2 
 
מיהאי פוטי, (במקור מיקשה פישמן, בהונגרית: Fóti Mihály;‏ פרצ'ן, 16 במאי 1896 – בודפשט, 2 במאי 1975) היה דוקטור לרפואה (MD) רופא רדיולוג, היסטוריון רפואה, קנדידט ("דוקטורט קטן") למדעי הרפואה (C.Sc. 1956). פוטי היה אחד החוקרים המובהקים והבולטים בתחום הרדיולוגיה בהונגריה. עשרות פרסומיו ומחקריו ביססו את תחום הרדיולוגיה בארצו. הוא כתב ספרים הן כהיסטוריון והן בתחום הרפואה.
קורות חייו

מיקשה פישמן נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט פישמן ושל אתל סוסיצקי. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הראשית המלכותית הממלכתית ההונגרית בבלשדיארמט (1906–1914). המשיך את לימודיו - עם הפסקות עקב שירותו בשדה הקרב במלחמת העולם הראשונה - בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1922 הוסמך כדוקטור לרפואה. בשנים 1921–1922 היה עוזר במעבדת הרנטגן של קליניקת ינדראשיק בבודפשט ולאחר מכן שהה שנתיים בחו"ל. לאחר חזרתו הביתה, הפך לרדיולוג הראשי של מרפאת בקשצ'אבה של המוסד לביטוח סוציאלי לאומי. בדצמבר 1929 מונה לרופא ראשי של מחלקת הרנטגן של בית החולים הציבורי בבאיה, אך המשיך לעבוד גם בבקשצ'אבה. כתוצאה מהחוקים היהודיים, (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) הוא פוטר ולא הורשה לעסוק במקצועו ברפואה הציבורית. לאחר מלחמת העולם השנייה עבר לבודפשט.
בין 1946 לבין 1948 היה הרופא הראשי של ה-OTI (הביטוח הלאומי ההונגרי)
ראש מחלקת הרנטגן של "בית החולים השגחה".
בין השנים 1946–1957 היה הרופא הראשי של מחלקת הרנטגן גם של בית החולים קוראני בבודפשט
משנת 1957 היה הרופא הראשי של מחלקת הרנטגן של בית החולים ברחוב Gyáli של מועצת עיר הבירה
הוא היה חבר במכללת המכון הלאומי לפיזיקת רנטגן וקרינה.
בתחילת דרכו המדעית חקר בעיקר סוגיות של טיפול בקרני רנטגן בשיניים. בהמשך, התעניינותו פנתה לבעיות אבחון רנטגן של רפואה פנימית ומחלות דרמטולוגיות, כמו גם טיפול בקרני רנטגן ובעיות אבחון רנטגן. כהיסטוריון רפואה, הוא אסף בעיקר את הביוגרפיות של חתני פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, אך את עבודתו החלוצית בהקשר זה הוא כבר לא זכה לראות. עבודתו הגדולה פורמה לאחר מותו.
משפחתו

אשתו הראשונה הייתה אדל וייס (1903–1944), לה נישא ב-2 בנובמבר 1924 בבקשצ'בה. בשנת 1944, רעייתו גורשה לאושוויץ, משם לא חזרה. ילדיהם הם ג'רג'י פוטי (1925–1991), מהנדסת כימית, וקטלין פוטי (1929), פיזיקאית.
הוא התחתן שוב ב-1946, אשתו השנייה הייתה אוטיליה ורגה, עוזרת רנטגן.
מחקריו ופרסומיו

טיפול שיניים בקרני רנטגן. בודפשט, נובאק, 1929
התפתחות טיפול רנטגן דנטלי ומעמדו הנוכחי של מנגנון הריפוי שלו (רפואה, 1930, 3)
תגובת האטרופין מסוג אטווש. (רפואה, 1930, 13)
מאמצים חדשים לריפוי פסוריאזיס. (רפואה, 1933)
זיהומים ברפואת עור. (העיתון הרפואי של בודפשט, 1934)
טיפול שיניים בקרני רנטגן. מוֹנוֹגרָפִיָה. (בודפשט, 1935)
עשר שנים של הפעלת רנטגן בערי השדה. (רפואה, 1935, 10)
הגנה על תלמידי בית ספר יסודי מפני שחפת. (הלחימה בשחפת, 1938)
טיפול רנטגן מודרני בשחפת. (רפואה, 1938)
טיפול בקרני רנטגן במינונים גדלים. (כתב עת לרופאים, 1947)
צילום רחם עם חומר ניגוד מימי. (שבועון רפואי, 23. 1950)
השפעתן של תרופות מסוימות על מעברי תוכן קיבה ומעיים בכלבים. עם מיקלוש אדייד. (כתבי עת הונגרי וטרינרי, 1951)
הערכה קלינית של כולנגיוגרפיה (צילום רנטגן של צינורות המרה לאחר החדרת חומר ניגוד). עם זולטאן משטר. (רדיולוגיה הונגרית, 1951)
מחקרים פרמקו-רדיולוגיים עם "Teab" במערכת העיכול. עם לאסלו פרידריך. (שבועון רפואי, 41. 1952)
בדיקות מעבר בקרני רנטגן של קפאין בכלבים. עם מיקלוש אדיידי. (רפואה ניסיונית, 1953, באנגלית: Acta Veterinaria, 1953)
The Effect of Certain Drugs on the Passage of (Acta Veterinaria, 1954) the Stomach and Bowell Contents in Dogs.
השפעת קרני רנטגן על תאי אאוזינופיל. עם אילונה דיאק. (רדיולוגיה הונגרית, 1954)
טיפול רנטגן במחלות כיבים. מחקרים ניסויים לפירוש מנגנון הפעולה של הקרנות. עבודת הגמר של הקנדידט (דוקטורט). (בודפשט, 1955)
מחקרים השוואתיים בקרני רנטגן וגסטרוסקופיות פרמקודינמיות עם Tris. עם לאסלו פרידריך. (שבועון רפואי, 11. 1956, בגרמנית: Gastroenterologia, 1958)
בדיקת רנטגן להקלה בקיבה בעזרת תרסיס. (רדיולוגיה הונגרית, 1959)
הליך חדש לבדיקת רנטגן של אזור הפורניקס והלב. (שבועון רפואי, 32. 1959)
המצב היום של גילוי מוקדם של סרטן הקיבה. (חינוך רפואי, 1962)
צילומי קיבה עם ניגודיות כפולה בחולים עם אנמיה ממארת. (רדיולוגיה הונגרית, 1962)
החשיבות של בדיקת רנטגן בבדיקת סרטן הקיבה. (אונקולוגיה הונגרית, 1964)
מסקנות מדלקת הצפק. (שבועון רפואי 18. 1965)
חתני פרס נובל ברפואה ופיזיולוגיה. 1901–1973. עריכה: יוז'ף הורטי. (בודפשט, 1975)
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001
פטר קוזאק:www.nevpont.hu (2013) מיהאי פוטי
Magyar életrajzi lexikon (לקסיקון ביוגרפי הונגרי, כרך משלים עורכת ראשית אגנש קניירש).
הערות שוליים

↑  Fogorvosi szemle, 1929. december 1. (22. évfolyam, 12. szám)
↑  "Fischmann Mihályné halotti bejegyzése a békéscsabai állami halotti akv. 693/1946. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-17.
↑  "Házasságkötési bejegyzése Weisz Adéllal a békéscsabai polgári házassági akv. 254/1924. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3474 1393  LCCN: n83181154  VIAF: 6314770   WorldCat (עם VIAF): 6314770 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מיהאי פוטי".
היסטוריה של האימפריה הרומית הקדושה

סמל האימפריה הרומית הקדושה ב-1510 - חיתוך עץ של עיט דו-ראשי המציג את מדינות האימפריה הרומית הקדושה על כנפיו ודמותו של ישו במרכז, יוסט דה נגקר.
האימפריה הרומית הקדושה הייתה אחת האימפריות החזקות בהיסטוריה של אירופה ושל העולם כולו. שורשיה מצויים עוד בימי קרל הגדול, שהוכתר לקיסר ב-25 בדצמבר 800, אם כי ממלכתו לא האריכה ימים אחריו. ב-2 בפברואר 962 הוכתר אוטו הראשון ל"קיסר רומי" על ידי האפיפיור יוחנן השביעי, ויורשיו החזיקו בתואר ובאימפריה שהתגבשה בהדרגה. על אף סיעופה הפנימי והשינויים הרבים שעברה, התקיימה היחידה הפוליטית במשך למעלה משמונה מאות שנה ברציפות. ב-1806, בעת מלחמות נפוליאון, פורקה האימפריה על ידי הקיסר האחרון, פרנץ השני.
מבוא - קריסת האימפריה הרומית המערבית

בשנת 476 קרסה האימפריה הרומית המערבית תחת מתקפות מהצפון של שבטים גרמאניים. לאחר קריסתה החלה התקופה שכונתה בלשון אנשי הרנסאנס "ימי הביניים".
מבוא - מקרל הגדול ועד חוזה ורדן > האימפריה תחת קרל הגדול

ניתן לראות בקרל הגדול את מבשרה של האימפריה הרומית הקדושה. קרל נולד בעיר לייז'. אביו, פפין הגוץ, הוריש את הממלכה הפרנקית לבניו קרל וקרלומאן. בשנת 771 נפטר קרלומאן וקרל נשאר שליט יחיד. בראשית דרכו הוא התמקד בעיקר בהרחבת האימפריה הפרנקית במספר אזורים:
צפון איטליה – כיבוש ממלכת הלומברדים
מזרח גרמניה – כיבוש סקסוניה
צ'כיה – כיבוש בוהמיה
צפון ספרד – החלשת כוחם של המורים
לאחר שקרל הגדול כבש את איטליה וגרמניה, הוא הוכתר על ידי האפיפיור לאו השלישי ב-25 בדצמבר 800 לקיסר האימפריה שכבש וזכה בתואר הקיסרי שהיה שמור קודם לכן רק לקיסרי האימפריה הרומית (Imperator Romanorum), הסיבה להכתרתו נעוצה כנראה בעובדה שקרל החזיר לשלטון את לאו השלישי, אחרי שזה הוגלה מרומא על ידי האצולה הרומאית שראתה בו נוכרי.
קרל נשא שני תארים: "מלך הפרנקים" ו"הקיסר אוגוסטוס המושל באימפריה הרומית" (בלטינית: Imperator Augustus Romanum gubernans Imperium), לכן יש מחלוקת האם ניתן לראות בהכתרתו כקיסר את ייסוד האימפריה הרומית הקדושה. טענה התומכת בהיותו הקיסר הראשון של האימפריה הרומית הקדושה מפרטת את מסעו של קרל הגדול לצורך הכתרתו ברומא כמנהג הנשמר לאורך שנים באופן ייחודי לקיסרי האימפריה.
על כך נכתב:
רק עוצמתו של המלך הפרנקי (קרל), מסוגלת הייתה להציל את כניסתו של המשנה-למשיח (לאו השלישי) לבירתו (רומא), רק בידיו היה להעניש את החוטאים ולהיטב עם ישרי הדרך.
תואר נוסף ופחות מוכר שנשא קרל הוא התואר "serenissimus Augustus a Deo coronatus, magnus pacificus Imperator Romanorum gubernans Imperium" (בעברית: "בשלווה יתרה מוכתר אוגוסטוס על ידי אלוהים, קיסר גדול ושוחר שלום המושל באימפריית הרומאים".
קרל הגדול ביצע רפורמות באימפריה שבשליטתו ובהן רפורמות בכלכלה, חינוך ודיפלומטיה. הוא היה איש אשכולות בתחומים נרחבים, ובחצר ארמונו באאכן בלטו אנשי הוראה. חלק ניכר מהממשל היה באאכן, אך הוא נהג לשהות במקומות נוספים מדי פעם כל זאת תוך כדי ניהול האימפריה.
קרל הגדול ביצע מהלכים צבאיים מצפון ומזרח האימפריה, לכיוון שטחים שנשלטו אז על ידי עמים פוליתאיסטים. מדרום בחצי האי האיברי ביצע מהלכים כנגד המורים.
ציטוט ידוע של קרל הגדול הוא:
ישררו השלום, ההסכמה ואחדות הדעים בקרב הנוצרים כולם... שכן בלא השלום לא נוכל להשביע את רצון האל.
מבוא - מקרל הגדול ועד חוזה ורדן > האימפריה תחת לואי החסיד

לואי החסיד (Chlodovicus) עלה לשלטון (בלי יידוע מראש והתייעצות עם האפיפיור) כשהיה בגיל 35 וזכה לתהילה במשך 26 שנות שלטונו. הוא המשיך להשתמש בתארים הקיסרי-הרומאי והמלוכני-הפרנקי שזכה בהם אביו. לואי החסיד העביר את המנהל הממשלתי מאאכן לאקיטן, תוך כיבושה וצירופה לאימפריה. סיום תקופת שלטונו של לואי והסכם ורדן בסיום שלטונו מהווים את הגורם העיקרי המבדיל בין שתי ההשקפות השונות על תאריך ייסודה של האימפריה.
מבוא - מקרל הגדול ועד חוזה ורדן > פילוג האימפריה והסכם ורדן

עם מותו של לואי החסיד ב-840 לספירה, תבע בנו הבכור, לותאר הראשון, בעלות על קיסרות אביו ותמך בהמלכתו של אחיינו פפין השני (אנ') כמלך אקוויטניה. לאחר ששני אחיו של לותאר, קרל הקירח ולודוויג הגרמני הביסו אותו בקרב על פונטני (אנ') בשנת 841 וחתמו על שבועות שטרסבורג (אנ') (842), הסכים לותאר למשא ומתן.
הפשרה באה בצורת חוזה ורדן, שהותיר ללותאר להמשיך לשאת את תואר קיסר הרומאים, אך הסדירה מחדש את הטריטוריות עליהן ישלטו כל אחד מהמלכים. נקבע כי את נחלות המזרח ייקח לודוויג הגרמני, נחלות המרכז יהיו של לותאר הראשון והמערב בידי קרל הקירח.
כתוצאה מחוזה ורדן קמו שלוש ממלכות:
פרנקיה המערבית (ללא ברטאן) – עליה שלט קרל הקירח
פרנקיה המזרחית – עליה שלט לודוויג הגרמני
לותרינגיה וספולאטו (Spoleto) – בידי לותאר הראשון
בנוסף עליהן התקיימה מדינת האפיפיור – בידי שלטון הכס הקדוש
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת > שנת 855

עם מותו הקרב של לותאר הראשון ב-855, חולקה ממלכתו, פרנקיה התיכונה, בין בניו, בהתאם לתנאי הסכם פרום(אנ'):
לודוויג ("הצעיר") השני מאיטליה(אנ'), בנו הבכור, המשיך להחזיק בתואר הקיסרי וקיבל את ממלכת איטליה
לותאר השני קיבל את לותרינגיה - שטח צר וארוך המשתרע מהאלפים עד לפריזיה, כולל חלקים מאוסטרזיה
בפרובאנס קמה ממלכה חדשה בהנהגתו של הבן הצעיר, קרל מפרובנס(אנ'), שהפך למלך הקרולינגי הראשון המולך על פרובאנס. ממלכתו כללה חלק גדול מבורגון שהיה כלול בממלכת בורגון(אנ')
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת > החלוקה של 863 וחוזה מרסן 870

קרל מפרובאנס סבל מאפילפסיה ומת ללא יורשים ב-25 בינואר 863. ממלכתו חולקה בין אחיו; לותאר השני קיבל את חלקיה המערביים של בורגונדיה תחתית ולואי השני קיבל את שאר ממלכת פרובאנס.
לאחר מותו של לותאר השני ללא יורשים ב-869, היה אחיו לואי טרוד במסע צבאי כנגד אמירות בארי בדרום איטליה, ולכן חולקה לותרינגיה בין דודיו, לודוויג הגרמני מפרנקיה המזרחית, שקיבל בעיקר את החלק הצפוני של ממלכתו של לותאר, וקרל הקירח מפרנקיה המערבית, שקיבל בעיקר את החלק הדרומי של ממלכתו של לותאר. חלוקה זו הוסדרה בחוזה מרסן של שנת 870.
בין חוזה ורדן להקמה המחודשת > קרל השמן עד אוטו הראשון

ב-876, עם מות אביו, לודוויג הגרמני, ירש קרל השמן את כתר ממלכת פרנקיה המזרחית. ב-879 הפך קרל למלך איטליה, לאחר שאחיו הבכור, קרל מבוואריה (אנ') לקה בשיתוק והתפטר. ב-881 חלה אחיו, לודוויג הצעיר, וקרל הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-884, לאחר מותו של קרלומן מלך פרנקיה המערבית, שלא היו לו יורשים, החליטו אנשי הכנסייה והאצילים למסור את כתר הממלכה לקרל, שמלך בשם קרל השלישי.
בשנת 891 הוכתר גאודיו השלישי מפוסלטו (אנ') לקיסר (למרות אי-שיוכו למשפחה הקרולינגית). אחריו עלה ארנולף מקרינתיה, בן לא חוקי למשפחה הקרולינגית שהוכתר כמלך איטליה בשנת 894 ולקיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 896 בתחומי העיר רומא. בנו, לודוויג הילד לא ירש את תואר קיסר האימפריה הרומית וגם יורשו, קונראד הראשון, מלך גרמניה לא הוכתר כקיסר.
היינריך הראשון היה סקסוני שנבחר ברייכסטאג של פריצלאר (אנ') בשנת 919 כיורשו של קונראד, אף הוא לא הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 921 השיג היינריך את הסכמת שליטיו הקרולינגים של החלק המערבי לכינון אימפריה נפרדת בשם פרנקיה המזרחית, וכינה עצמו Rex Francorum Orientalum (מלך הפרנקים המזרחיים) בעוד שחלק המערבי יוסד בתור פרנקיה המערבית. היינריך בחר בבנו אוטו כיורש, ובשנת 936 הוכתר הלה למלוכה בעיר אאכן. בשנת 962 הוכתר על ידי האפיפיור כקיסר אוטו הראשון (לימים זכה לכינוי "אוטו הגדול") והמאחרים את ייסוד האימפריה הרומית הקדושה רואים בהכתרה זאת את ייסוד האימפריה.
מאוטו הגדול ועד המוות השחור וסוף ימי הביניים > האימפריה תחת שלטונו של אוטו הגדול, מייסד האימפריה הרומית הקדושה

ב-2 בפברואר 962, הוכתר אוטו הראשון לקיסר בבזיליקת פטרוס הקדוש הישנה (אנ') שברומא על ידי האפיפיור יוחנן השביעי. בהכתרה הוכרז כי גם לותרינגיה היא תחת שלטונו של אוטו. אחד עשר יום מאוחר יותר נחתם מסמך ההסכמות (אנ').
אוטו הביא לפריחה תרבותית בכל האימפריה, שלימים זכתה להיקרא "הרנסאנס האוטונאי" (אנ'). באימפריה בהנהגתו נחשבה כאחת האימפריות הגדולות על אדמת אירופה. בתקופה זו נחלה האימפריה ניצחונות מול שבטים סלאבים ומדיארים. ייתכן (למרות חילוקי הדעות המרובים בין ההיסטוריונים של התקופה) שלאוטו היה אף הכוח להדיח את האפיפיור מתפקידו ואוטו הפעיל את כובד משקלו כנגד האפיפיור, יוחנן השנים עשר, עד להדחתו והחלפתו על ידי לאו השמיני.
בימי אוטו נעשה לראשונה שימוש בשם "האימפריה הרומית הקדושה". הקיסרות דמתה מאוד לקודמתה הקרולינגית, אם כי שטחן לא היה זהה. אוטו צירף שתי ערים מרכזיות לאימפריה, את רומא ואת אקס לה שפל. ב-951 איחד את רוב איטליה תחת שלטונו, ולקראת סוף שלטונו של אוטו בתחום המדיני ניסה (וכך גם ממשיכו אוטו השני) לטעון לבעלות על שטחיה של דרום איטליה של ימינו כדי להדוף את הפלישות הערביות מאזור האי סיציליה.
האימפריה האוטונואית נמצאה בתחרות עם האימפריה הביזנטית, אך גם הייתה בעלת זיקה וקשר היסטורי אליה כממשיכתה של האימפריה הרומית המערבית.
מאוטו הגדול ועד המוות השחור וסוף ימי הביניים > אוטו השני

אוטו השני, מכונה לעיתים "האדום", היה בנו של אוטו הראשון וקיסר האימפריה הרומית הקדושה במשך כעשר שנים (973–983). בילדותו שלט אוטו השני יחד עם אביו, אוטו הראשון. התמודד בהצלחה במאבק ירושה. הוא השתלט על מרידות באזור לורן וסיפח את פולין, בוהמיה ושטחים באיטליה לתחומי האימפריה. אוטו לא הצליח להדוף את הכוחות המוסלמיים בדרום איטליה, נחל תבוסה בהתמודדות עם המרד הסלאבי של שנת 983 ונהרג בדרום איטליה במסע צבאי כנגד האימפריה הביזנטית והנורמנים בסיציליה.
מאוטו הגדול ועד המוות השחור וסוף ימי הביניים > אוטו השלישי

לאחר מותו של אוטו השני, היה בנו, אוטו השלישי, בן 3 בלבד, ואף שהתמנה כמלך הרומאים, נפתח מאבק על השליטה בקיסרות בפועל, בסיומו שלטו מרבית הזמן אמו וסבתו, אדליידה מאיטליה.
בשנת 996, התמנה אוטו לקיסר במהלך ניסיון מרד שהונהג בידי האציל קרסצנטיוס השני. אוטו דיכא את המרד, ומרד נוסף שפרץ בהמשך לכך, ובסופם הכתיר אוטו לאפיפיור את סילבסטר השני הנאמן לו, ובכך חיזק את כוחו ברחבי האימפריה.
בתקופתו המשיך אוטו להתמודד עם מאבקי כוח בין מנהיגי הנצרות, במסגרתם ייסד ארכיבישופיות חדשות והגדיל את הסמכויות של בישופים וראשי מנזרים.
מרידות חוזרות חוותה האימפריה הרומית הקדושה גם מכיוון מזרח, כאשר בכל ימיו של אוטו נאלץ להיאבק במרידותיהם של הסלבים שהתחדשו לאחר מות אביו. אוטו קשר קשרים טובים עם פולין, הונגריה ובוהמיה, ואף תמך בהכתרת אישטוון, מנהיג ההונגרים למלך הונגריה.
אוטו היה היוזם והמבצע של ה-Donation of Constantine, מסמך שלמעשה ביסס את הטענה כי הבעלות על מערב האימפריה הרומית (העתיקה) למעשה עבר תחת חסותו של האפיפיור על ידי הקיסר קונסטנטינוס כאשר אצלו נשארו החלקים המזרחיים שלה (האימפריה הביזנטית).
על אף שאוטו הפך את רומא למרכז האימפריה, הדבר לא הספיק כדי למנוע מהומות באזור. כאשר תושבי טיבולי הסמוכה מרדו בו בשנת 1001, הושמה העיר תחת מצור, אך אוטו חס עליה ולא השמידה. ידיעות על כך, שהגיעו לרומא הקרובה - יריבה מרה של טיבולי באותם הימים, גרמו למרד על כך שאוטו לא השמיד את טיבולי והחריב אותה. המרד פגע מאוד בשלטונו של אוטו ואילץ אותו לבקש עזרה מבן דודו, היינריך, לימים היינריך השני, או הנריך הקדוש. היינריך נעתר לבקשה ושלח כוחות צבאיים לרומא לעזרתו של אוטו. עם זאת הכוחות הגיעו מאוחר מדי, לאחר מותו של אוטו ב-23 בינואר 1002 מקדחת. לימים החליפו היינריך כקיסר וכמלך, לאחר מאבק ירושה קצר, וארדואינו, מלך איטליה מונה למלך איטליה.