stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חתך חרוט
פיתוח גאומטרי קלאסי של תכונות חתכי החרוט > היפרבולה

בעבור המקרה ההיפרבולי נפעיל תחילה את המשוואה ל- MD^{2} כאשר  V מוצבת בקודקוד ההיפרבולה. במקרה ההיפרבולי המישור החותך מתרחק משני הקווים היוצרים ולכן הסימנים של המקדמים  \alpha ,\beta  בביטויים הליניאריים שניהם חיוביים. לכן נקבל:
MD^{2}=BM\cdot MC=BM\cdot (VK+\alpha VM)=(HV+\beta VM)\cdot (VK+\alpha VM)=HV\cdot VK+(\beta \cdot VK+\alpha \cdot HV)VM+\alpha \beta VM^{2}
מכיוון ש-V מוצבת בקודקוד ההיפרבולה HV יהיה שווה לאפס ולכן האיבר הקבוע בביטוי הריבועי מתאפס ומקבלים:  MD^{2}=\beta \cdot VK\cdot VM+\alpha \beta VM^{2}
נציב  VM'=\left(VM+{\frac {VK}{2\alpha }}\right) ונקבל:  \alpha \cdot VM'^{2}-(1/\beta )MD^{2}=VK^{2}/4\alpha , וזוהי הצורה של משוואת ההיפרבולה, כאשר הפעולה של החלפה בין  VM ל-  VM' משמעותה בעצם הצבת ראשית הצירים במרכז ההיפרבולה במקום בקודקוד שלה.
הגדרה לפי מדריך ומוקד

בהינתן ישר (המדריך) ונקודה (המוקד), חתך חרוט הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות שיחס המרחק שלהן מנקודה קבועה, הקרויה מוקד, ומישר קבוע, הקרוי מדריך, הוא קבוע. יחס קבוע זה קרוי אקסצנטריות.
האקסצנטריות של אליפסה גדולה מ־0 וקטנה מ־1.
האקסצנטריות של פרבולה היא 1.
האקסצנטריות של היפרבולה גדולה מ־1.
המעגל הוא מקרה גבול שאינו מוגדר על ידי מדריך ומוקד במישור האוקלידי. האקסצנטריות של המעגל מוגדרת כ-0 והמוקד הוא מרכז המעגל, אך המדריך הוא הישר באינסוף במישור הפרויקטיבי.
| חתך חרוט | משוואה | אקסצנטריות |
| --- | --- | --- |
| מעגל |  x^{2}+y^{2}=a^{2}\, |  0\, |
| אליפסה |  {\frac {x^{2}}{a^{2}}}+{\frac {y^{2}}{b^{2}}}=1 |  {\sqrt {1-{\frac {b^{2}}{a^{2}}}}} |
| פרבולה |  y^{2}=4ax\, |  1\, |
| היפרבולה |  {\frac {x^{2}}{a^{2}}}-{\frac {y^{2}}{b^{2}}}=1 |  {\sqrt {1+{\frac {b^{2}}{a^{2}}}}} |
היסטוריה > עבודתו של מנכמוס ועבודות אחרות

מוערך כי ההגדרה הראשונה של חתך החרוט ניתנה על ידי מנכמוס (שמת בשנת 320 לפנה"ס) כחלק מהפתרון שלו לבעיית הכפלת הקובייה הדליאנית. עבודתו לא שרדה, והשמות בהם הוא השתמש כדי להתייחס לחתכי החרוט השונים אינם ידועים. עבודתו ידועה רק באמצעות מקורות משניים. האופן שבו סיווג מנכמוס את חתכי החרוט שונה מהשיטה המודרנית. חרוטים נוצרו על ידי סיבוב משולש ישר-זווית סביב אחד מניצביו כך שהיתר שלו ייצור את פני המשטח החרוטי (היתר נקרא קו יוצר). חרוטים חולקו לשלוש מחלקות לפי זווית הראש שלהם (שנמדדת כפעמיים הזווית בין היתר לניצב שסובבים סביבו במשולש ישר הזווית המקורי). חתכי החרוט נקבעו על ידי חיתוך החרוטים האלה עם מישור שניצב לאחד הקווים היוצרים שלהם. סוג החתך החרוטי נקבע אז לפי סוג החרוט, כלומר לפי זווית הראש של החרוט; אם זווית הראש היא חדה אז החתך יהיה אליפטי; אם הזווית ישרה אז החתך יהיה פרבולי; ואם הזווית קהה הוא יהיה היפרבולי.
מקורות קדומים מייחסים לאוקלידס כתיבה של ארבעה ספרים על חתכי חרוט אך אלו גם אבדו. ידוע שארכימדס חקר חתכי חרוט, וקבע את השטח התחום על ידי פרבולה ומיתר שלה בחיבורו תרבוע הפרבולה. תחום העניין המרכזי שלו היה בקביעת שטחים ונפחים הקשורים לחתכי חרוט וחלק מעבודתו שרד בספרו על גופי סיבוב של חתכי חרוט, על קונואידים וספרואידים.
היסטוריה > אפולוניוס מפרגה

ההתקדמות הגדולה ביותר בחקר חתכי החרוט ביוון העתיקה היא הודות לאפולוניוס מפרגה (שמת בשנת 190 לפנה"ס), אשר חיבורו בעל שמונת הכרכים "חתכי חרוט" או "הקוניקה" סיכם והוסיף רבות על הידע הקיים. חקירותיו של אפולוניוס את התכונות של חתכי החרוט הראו שכל מישור שחותך חרוט כפול, וללא קשר לזווית הראש של החרוט, יפיק חתכי חרוט בהתאם להגדרה הקודמת שלהם. בפרט, מעגלים, שאינם ניתנים לבנייה בשיטה הקודמת, גם הם ברי השגה בשיטה הזאת.
פאפוס מאלכסנדריה (שמת בשנת 350 לספירה) הוא הראשון שזיהה במפורש ודן באריכות במושג המוקד של חתך חרוט, כמו גם במושג הקשור של מדריך ("directrix"), דיון שכלל בתוכו גם את המקרה של פרבולה (שנעדר מעבודותיו הידועות של אפולוניוס). בכך פאפוס הדגים את הזהות של חתכי החרוט עם ההגדרות הגאומטריות הקלאסיות של האליפסה, הפרבולה וההיפרבולה כמיקומים גאומטריים.
היסטוריה > העולם האיסלמי

עבודתו של אפולוניוס תורגמה לערבית, וחלק ניכר ממנה שרד עד ימינו רק בגרסה הערבית. מתמטיקאים ערבים מצאו יישומים של התאוריה, במיוחד המתמטיקאי והמשורר הפרסי עומר כיאם, אשר מצא שיטה גאומטרית לפתרון משוואות ממעלה שלישית באמצעות חתכי חרוט.
כמאה שנים קודם לעבודתו של כיאם, Abu al-Jud השתמש בחתכי חרוט כדי לפתור משוואות ממעלה רביעית ושלישית, על אף שהפתרון שלו לא עסק בכל המקרים.
מכשיר לשרטוט חתכי חרוט תואר לראשונה בשנת 1000 לספירה על ידי Al-Kuhi.
היסטוריה > אירופה

יוהנס קפלר הרחיב את התאוריה של חתכי חרוט באמצעות "עקרון הרציפות" וגרסה מוקדמת למושגים של גבולות, והשתמש לראשונה במונח "פוקוס" כדי לכנות את המוקד של חתך החרוט, ב-1604.
ז'יראר דזארג' ובלייז פסקל פיתחו תאוריה חדשה של חתכי חרוט באמצעות צורה מוקדמת של גאומטריה פרויקטיבית, ועבודתם סייעה להתניע מחקר של התחום החדש המתהווה הזה. באופן ראוי לציון, פסקל גילה משפט המכונה "המשושה המיסטי" (hexagrammum mysticum), אשר ממנו ניתן היה להסיק תכונות רבות אחרות של חתכי חרוט.
רנה דקארט ופייר דה-פרמה יישמו שניהם את הכלי החדש של הגאומטריה האנליטית שפיתחו לחקר חתכי חרוט. יישום זה איפשר להמיר את הבעיות הגאומטריות של חתכי חרוט לבעיות באלגברה. עם זאת, זה היה ג'ון ואליס אשר בחיבורו מ-1655 "Tractatus de sectionibus conicis" הגדיר לראשונה את חתכי החרוט כמשוואות אלגבריות ממעלה שנייה.
חתכי חרוט בפיזיקה

חתכי חרוט מופיעים במכניקה כפתרונות האפשריים של בעיית קפלר.
ניוטון מצא כי מסלולם של כוכבי הלכת חייב להיות אחד מחתכי החרוט – מעגל, אליפסה, פרבולה או היפרבולה. הוא מצא כי אם כוכב לכת יגדיל בצורה מלאכותית את מהירותו עד כדי הגעה למהירות גבולית מסוימת, מסלולו יהפוך מאליפטי לפרבולי. אם מהירותו תהיה גבוהה עוד יותר מהמהירות הגבולית, מסלולו יהיה היפרבולי. הן המסלול הפרבולי והן המסלול ההיפרבולי הם מסלולים פתוחים – כלומר, גופים שינועו בהם יתרחקו מהשמש לבלי שוב.
ראו גם

גופי סיבוב של חתכי חרוט
תרשים גאומטרי מתוך "הקוניקה" של אפולוניוס. מציג את פרטי ההוכחה שלו לתכונה הריבועית של הפרבולה.
שרטוט מהקוניקה של אפולוניוס, כפי שמובא בתרגום לערבית מהמאה ה-9 לספירה.
שרטוטים של חתכי חרוט, ציקלופדיית צ'יימברס, 1728.
דולה בן-יהודה ויטמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 ביולי 1902 
 פטירה:  18 בנובמבר 2004  (בגיל 102) 
 מקום קבורה:  בית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית 
 
דולה בן־יהודה ויטמן (12 ביולי 1902 – 18 בנובמבר 2004) הייתה בתו הצעירה של אליעזר בן-יהודה, שעסקה בשימור וטיפוח מורשתו. יזמה ומימנה את הקמת "המרכז לחקר תולדות הלשון העברית" באוניברסיטה העברית בירושלים.
הערות שוליים

↑
↑
קבר מקס ויטמן ודולה בן יהודה-ויטמן
מגה ספורט

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1996, חיפה, ישראל ישראל – הווה
 חברת אם:  MGS ספורט טריידינג
 משרד ראשי:  חולון
 מוצרים עיקריים:  הנעלה, ציוד ספורט
  
 https://megasport.co.il/
 
מגה ספורט היא רשת קמעונאית ישראלית המשווקת נעליים, ביגוד וציוד ספורט ומחנאות.
היסטוריה

הרשת הוקמה בשנת 1996. הסניף הראשון הוקם בחיפה. בשנת 2002 מנתה הרשת 28 סניפים, וב-2007 מנתה הרשת 34 סניפים.
ב-2008 מכרה קבוצת "פישמן רשתות" את הרשת לחברת MGS ספורט טריידינג בסכום של 21 מיליון דולר, לאחר שהרכישה אושרה על ידי הממונה על ההגבלים העסקיים. עם הרכישה מיזגה החברה הרוכשת את רוב סניפי יונייטד ספורט שהיו בבעלותה עם רשת מגה ספורט. MGS ספורט טריידינג היא יבואנית של המותגים סקצ'רס, קאפה, דיאדורה ועוד, והיא מחזיקה גם ברשת ההנעלה והביגוד אליטל.
ב-2017 נכנסה הרשת לתחום ציוד המחנאות.
נכון לשנת 2017 מונה הרשת 53 סניפים. הנהלת הרשת יושבת בחולון.
הערות שוליים

↑  ורד שרון-ריבלין, מגה ספורט רכשה את יבואנית ציוד הספורט מגן ליברמן, באתר גלובס, 21 ביולי 2002
↑  גולן חזני וגלי ברגר, אושרה רכישת מגה ספורט ע"י משפחת מוליוב, באתר ynet, 26 בפברואר 2008
↑  אודות MGS, באתר MGS
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏רשת מגה ספורט נכנסת לתחום ציוד המסעות והקמפינג, באתר גלובס, 14 במאי 2017
אתום

אתום או אתם היה אל במיתולוגיה המצרית.
מקור שמו במילה המצרית "תם" שמשמעה "תום" במובן "סיום" או "השלמה", מאחר שהוא יצר (השלים) את העולם, והוא עתיד להשמיד (לסיים) אותו בסוף מחזור החיים של העולם.
על פי מיתוס הבריאה המצרי בראשיתו של העולם היה רק נו - התהום והחושך ששרר לפני היווצרות הזמן. מתוך החושך יצר האל אתום את עצמו בעזרת שימוש במחשבותיו ובכוח רצונו הטהור. הוא לא היה גבר ולא אישה. על פי חלק מהכתבים אתום הופיע על גבעה שנקראה בנבן, ועל פי כתבים אחרים אתום הופיע כגבעה, שהייתה לו עין מיוחדת הרואה הכול והיכולה לשוטט בכל רחבי היקום. בגרסאות אחרות של המיתוס הפציע האל אתום מתוך פרח החבצלת. לאחר בריאתו חש אתום בודד. הוא חבר אל הצל שלו כדי לברוא ילד וילדה מרוק וזרע. הילד והילדה שנולדו היו האלים שו - אל האוויר ותפנות - אלת הערפל והלחות.
אתום מתואר לרוב בדמות אדם הלובש בגדי מלכות, ולראשו כתר משולב של מצרים העליונה ומצרים התחתונה. לעיתים הוא מתואר בדמות נחש בצורת עיגול, בשל תפקידו כיוצר העולם ומשמידו, ולעיתים בדמות אריה, שור, לטאה או קוף.
במיתולוגיה שהתפתחה בתקופת השושלת השישית, נחשב אתום לאל הראשון, וכן לאל השמש, כאשר אתום נחשב לאל השמש השוקעת, בעוד שרע נחשב לאל השמש הזורחת.
מרכז פולחנו של אתום היה בעיר און.
בתקופה ההלניסטית במצרים זוהה אתום עם Ερο או Ηρων, המזוהה עם חורון.
ראו גם

אלוהויות במצרים העתיקה
הערות שוליים

↑  שמואל אחיטוב, ערך "פִּתֹם", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ו' (עבד–צרתן), מוסד ביאליק, 1971, עמ' 640 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר")
| המיתולוגיה המצרית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון המצרי | אוסיריס • איסיס • אכר • אמון • אמונת • אנוביס • אפיס • עאפפ • ארבעת בני הורוס • אתום • אתון • בת • בס • בסתת • גב • הורוס • חעפי • חכא • וואדג'ת • ח'ונסו • ח'נום • ח'פרי • חתחור •  מות • מונתו • מין • מע'ת • מפדת • נו • נות • נחבת • נית • נפרתם • נפתיס • סתת • סבכ • סופדו • סח'מת • סת (סת־בעל) • ענקת • פאחת • פתח • קבוי • קוק • קטש • רע (העין של רע) • רשף • שו • תאורת • תחות • תפנות • סרקת |     |
| אתרים מיתולוגיים | בנבן |     |
| כתבים דתיים | אמדואת • כתבי הפירמידות • כתבי ארונות קבורה • ספר האדמה • ספר המערות • ספר המתים (הפפירוס של אני) • ספר הנשימה • ספר השערים |     |
| פולחן | מקדשים מצריים (מקדש לוקסור • כרנך • מקדשי אבו סימבל) • הפירמידות במצרים (הפירמידה הגדולה של גיזה) • הספינקס הגדול של גיזה • עמק המלכים • חג הסד |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011295604205171  PLWABN: 9810636455705606  GND: 118650904  ISNI: 0000 0001 1401 7362  LCCN: no2019114576  SUDOC: 027460606  VIAF: 139156563545823241717   WorldCat (עם VIAF): 139156563545823241717
האוניברסיטה הפדרלית הצפונית

| --- | --- |

 אוניברסיטה פדרלית
 על שם:  מיכאיל לומונוסוב 
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־14 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  64°33′00″N 40°31′00″E﻿ / ﻿64.55°N 40.516666666667°E﻿ / 64.55; 40.516666666667
 narfu.ru
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניהאוניברסיטה הפדרלית הצפונית(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניהאוניברסיטה הפדרלית הצפונית
 
הבניין הראשי
האוניברסיטה הפדרלית הצפונית, רשמית האוניברסיטה הפדרלית הצפונית (הארקטית) על שם מיכאיל ו. לומונוסוב (ברוסית: Северный (Арктический) Федеральный университет имени М. В. Ломоносова), היא אוניברסיטה פדרלית שהוקמה בעיר ארכנגלסק על פי צו של נשיא הפדרציה הרוסית דמיטרי מדבדב ב-8 ביוני 2010 על בסיס האוניברסיטה הטכנית של ארכנגלסק.
תולדות הממסד

האוניברסיטה הוקמה על בסיס האוניברסיטה הטכנית הממלכתית של ארכנגלסק. רקטור האוניברסיטה הייתה ילנה קודריאשובה, פרופסור באוניברסיטה.
ב־1 ביולי 2011 אורגנה מחדש האוניברסיטה באמצעות מיזוג עם בתי ספר תיכוניים ומקצועיים בבעלות המדינה כמו אוניברסיטת פומור על שם לומונוסוב, אוניברסיטת הקיסר פיוטר הראשון להנדסת יערות והמכללה הטכנית סברודווינסק ושמה שונה לאוניברסיטה הפדרלית הצפונית (הארקטית) על שם מיכאיל ו. לומונוסוב. האוניברסיטה נושאת את שמו של איש האשכולות מהמאה ה-18 מיכאיל לומונוסוב, שנולד באזור ארכנגלסק.
ארגון

האוניברסיטה משלבת 7 בתי ספר תיכוניים ושני קמפוסים שבסיסם בסוורודווינסק וקוריאז'מה:
בית הספר הגבוה למדעי החברה, מדעי הרוח ותקשורת בינלאומית
בית הספר הגבוה למדעי הטבע והטכנולוגיות
בית הספר הגבוה לטכנולוגיות מידע ומערכות אוטומטיות
בית הספר הגבוה לכלכלה, ניהול ומשפט
בית הספר הגבוה להנדסה
בית הספר הגבוה להנדסת חשמל, נפט וגז. ההשכלה בבית הספר הגבוה לאנרגיה, נפט וגז מתמקדת בהכשרה של מומחים בכירים (בוגרים, תואר שני ודוקטורט) עם מגוון מלא של ידע חדשני ומיומנויות מעשיות שדורשות חברות האנרגיה, הנפט והגז הרוסיות. בית הספר כולל מתקני הכשרה, מחקר והנדסה המסופקים ובהן ציוד מעבדה מתמחה. פוטנציאל חינוכי ומדעי גבוה מושג בעזרת הוראה, מחקר, שיטות דיגום ופיתוח מרבצים בעלי אופי גאולוגי שונה.
בית הספר הגבוה לפסיכולוגיה וחינוך פדגוגי. בית הספר הגבוה לפסיכולוגיה וחינוך פדגוגי הוקם בשנת 2016 על בסיס שני מכונים: המכון לפדגוגיה ופסיכולוגיה והמכון לחינוך גופני, ספורט ובריאות. שני המכונים היו ממשיכי דרכם של אוניברסיטת פומור, מחלקותיה והפקולטות שלה: המחלקה לפדגוגיה, הפקולטה לחינוך מיוחד, הפקולטה לפדגוגיה, חינוך יסודי ופדגוגיה חברתית, הפקולטה לפסיכולוגיה, הפקולטה לחינוך גופני.
המכון לבניית ספינות והנדסה ארקטית ימית (לשעבר המכללה הטכנית סבמאש)
המכון למדעי הרוח (סניף בסוורודווינסק)
המכללה הטכנית (סניף בסוורודווינסק)
סניף קוריאז'מה
המכללה הטכנולוגית על שם קיסר פיוטר הראשון
מכללות

מכללת תקשורת וטכנולוגיות מידע
המכללה הטכנית של סוורודווינסק
המכללה להנדסת יערות על שפ הקיסר פיוטר הראשון בארכנגלסק.
שנה אקדמית

שנת הלימודים באוניברסיטה מחולקת לשני סמסטרים. הסמסטר הראשון נמשך בדרך כלל מספטמבר עד דצמבר, השני - מפברואר עד יוני, עם הפסקות בתחילת ינואר לחופשת חג המולד וחופשת הקיץ ביולי-אוגוסט.
סניפים ומוסדות אחרים

סניפי האוניברסיטה ממוקמים בערים סברודבינסק וקוריאז'מה. שניים נוספים ייפתחו בקוטלאס ובמחוז האוטונומי ננץ. בין המרכיבים התשתיתיים של האוניברסיטה ניתן למנות מספר מרכזי טכנולוגיה - מרכז ציוד לשימוש משותף "ארקטיקה", המרכז הטכנולוגי החדשני "מחקר ארקטי במחקר נפט וגז", מרכז לחישה מרחוק ארקטי, מרכז לפיקוח יערות. האוניברסיטה מתכננת לפתוח את המרכז הטכנולוגי החדשני "טכנולוגיות מודרניות לעיבוד מקורות ביו-משאבים צפוניים" ואת משרד הפטנטים וקניין רוחני.
ספורט

האוניברסיטה חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם פדרציית הבנדי הרוסית.
דניאל מונטרסקו

| --- | --- |

המכללה האקדמית יפו
 לידה:  1971 (בן 53 בערך) יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה, סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  קולג' דה פרר  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת שיקגו 
 מוסדות:  המכללה האקדמית תל אביב-יפו  האוניברסיטה המרכז-אירופית 
 מספר צאצאים:  3 
 תרומות עיקריות
 חקר ערים המעורבות בישראל, חקר היחסים הבין-אתניים במרחב העירוני
 
דניאל מונטרסקו (נולד ביפו ב-1971) הוא ראש מכון יפו למחקר ופיתוח בבית הספר לממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
הוא שימש כפרופסור מן המניין באנתרופולוגיה אורבנית במחלקה לסוציולוגיה לאנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטה המרכז-אירופית (CEU) בודפשט ווינה, פרופסור אורח באוניברסיטת קיוטו ועמית במכון ללימודים מתקדמים במרסיי.
ביוגרפיה

דניאל, בוגר בית הספר הצרפתי ביפו קולג' דה פרר ובעל תואר מוסמך בהצטיינות יתרה מטעם התוכנית הבינתחומית לתלמידים מצטיינים והחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
את לימודי הדוקטורט השלים באוניברסיטת שיקגו (2005) נושא הדיסרטציה: "יחסיות מרחבית: מרחב עירוני ויחסים אתניים בערים מעורבות - יהודים ערבים- 2004-1948". בעזרת מלגת מארי קירי לבתר דוקטורט שימש כעמית מחקר במכון האוניברסיטאי האירופי בפירנצה EUI(אנ'). מונטרסקו היה פרופסור אורח בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, פריז, צרפת ובטכניון בישראל, במחלקה לאדריכלות ולתכנון ערים. מ-2005 מלמד מונטרסקו באוניברסיטה המרכז אירופית ובין השאר, מתמקד בקורסים כ"ערים במזרח התיכון", "אנתרופולוגיה של הגבריות" ואחרים. מחקריו של מונטרסקו על "ערים מעורבות בישראל", על יחסים בין אתניים ומרחב עירוני הם חלק ממחקר גדול יותר על זהות, חברתיות ועל יחסים בין המינים בערים ים תיכוניות. בפרויקטים קודמים בחן מונטרסקו את הגבריות הערבית וקיבץ סיפורי חיים יפואיים.
במהלך עבודתו המקצועית זכה למענקים והצטיינויות רבים, מגופים שונים בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2011 פרסם יחד עם חיים חזן את הספר "עיר בין ערביים: לאומיות מזדקנת ביפו", העוסק בקשר בין לאומיות לבין סיפורי זקנים של ערבים ויהודים, תוצר של מחקר משותף שערכו ביפו. הטענה המרכזית המועלת בספר היא שככל שמצוקות הזיקנה גדלות, כך הולכת ופוחתת המצוקה הלאומית והדבקות בשיח הלאומי גם בקרב היהודים וגם בקרב הערבים.
מונטרסקו, בשיתוף עם קבוצה גדולה של כותבים, מנהל בלוג בעיתון "הארץ" בשם "עיר שסועה לה יחדיו" שנסמך על חייו ומחקריו ביפו. בשנת 2020 פרסם ספר באותו השם, בו הוא בוחן את מקומם של הפוליטיקה, הכלכלה, האמנות וחיי הלילה בעיר.
החל משנת 2019, חוקר מונטרסקו את תנועת התחייה היהודית בערי מרכז אירופה כבודפשט, ברלין וקרקוב נוכח "משבר הפליטים". כמו כן חוקר את תולדות תרבויות היין באזורי גבול באירופה: הונגריה, סלובקיה, אוסטריה ואיטליה ובין ישראל לפלסטין וכל זאת לפי עקרון הטרואר.
מאות מאמריו של מונטרסקו פורסמו ומפורסמים בכתבי עת מובילים בשלל שפות: עברית, אנגלית, ערבית, צרפתית ואיטלקית שבהן הוא שולט.
חיים אישיים

דניאל נשוי ואב לשלושה.
ספריו

Jaffa Shared and Shattered: Contrived Coexistence in Israel/Palestine (2015)
Daniel Monterescu and Haim Hazan, Twilight Nationalism: Politics of Existence at Life's End (2018)
Daniel Monterescu and Dan Rabinowitz, Mixed Towns, Trapped Communities: Historical Narratives, Spatial Dynamics, Gender Relations and Cultural Encounters in Palestinian-Israeli Towns (2007)
הערות שוליים

↑  עמיה ליבליך, עיר בין ערביים: בעקבות גיבורי יפו המרתקים, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2011
↑  הבלוג "עיר שסועה לה יחדיו" באתר הארץ
↑   ורד לי, "עיר שסועה לה יחדיו": מסע בין גבולות ההיסטוריה, התרבות והשפה של יפו, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2020
↑  Daniel Monterescu Awarded Three-Year Research Grant by the Gerda Henkel Foundation, The Central European University, ‏December 13, 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305118805171  BIBSYS: 7044043  BnF: cb15566151k (data)  GND: 1163298255  ISNI: 0000 0000 6660 1010  LCCN: nb2007007918  RERO: 02-A027551297  SUDOC: 117200506  VIAF: 5244813   WorldCat (עם VIAF): 5244813
טייפון טיפ

| --- | --- |
טייפון טיפ בשיא עוצמתו, 12 באוקטובר 1979
טייפון טיפ בשיא עוצמתו, 12 באוקטובר 1979
 סוג:  טייפון
 תאריך התחלה:  4 באוקטובר 1979
 תאריך סיום:  19 באוקטובר 1979
 משך האסון:  4 באוקטובר 1979 – 19 באוקטובר 1979 (16 ימים)
 עוצמה:  5 בסולם ספיר-סימפסון
 במדינות או באזורים:  גואם, יפן
 מהירות הרוח:  306 קילומטר לשעה
 לחץ נמוך:  870 מיליבר (הלחץ הנמוך ביותר שנמדד מאז ומעולם)
 הרוגים:  86 ישיר, 13 עקיף
 מסלול הציקלון
סופר טייפון טיפ היה ציקלון טרופי שהתפתח באוקיינוס השקט בשנת 1979, ונחשב לגדול ולחזק ביותר בהיסטוריה המתועדת. טיפ היה הסופה הטרופית ה-19 בעונת הטייפונים באוקיינוס השקט לשנת 1979, הטייפון ה-12 והסופר טייפון השלישי לעונה זו.
טייפון טיפ החל להתפתח ב-4 באוקטובר 1979 סמוך לקבוצת האיים פונפאי שבמיקרונזיה. לאחר מספר ימים בהם שהה באזור זה, נע טיפ צפונה והתחזק במהירות, ובמעברו דרומית לגואם נצפה בגודלו המרבי, בקוטר של 2,200 קילומטר. ב-12 באוקטובר, זמן קצר לאחר שעבר את גואם, קבע טיפ את שיא הלחץ הנמוך, 870 מיליבר, בליווי רוחות במהירות 306 קילומטר לשעה. הטייפון המשיך בתנועתו לכיוון צפון-מערב, וב-19 באוקטובר פגע ביפן וגרם להצפות ולנזק רב. לאחר יומיים יצא טיפ מהאזור הטרופי, ונעלם בקרבת חצי האי קמצ'טקה.
טייפון טיפ גרם להצפות נרחבות בגואם וביפן, לנזק המוערך במיליוני דולרים ולמותם של 99 בני אדם, ביניהם 13 נחתים אמריקאים.
היסטוריה מטאורולוגית

בתחילת אוקטובר 1979, נצפה אפיק מונסוני באוקיינוס השקט, שהשתרע מאיי מרשל במזרח לאי לוזון, חלק מרפובליקת הפיליפינים, במערב. על גבי אפיק זה התפתחו שלוש מערבולות מרכזיות: אחת בקרבת מנילה, שהתפתחה אחר כך לטייפון שרה; השנייה דרום-מערבית לגואם, שהתפתחה לסופה טרופית רוג'ר; והמזרחית ביותר, בין האיים פונפאי לטרוק (כיום נקרא צ'וק), שהתפחתה לטייפון טיפ. הסופה הטרופית רוג'ר משכה אליה את מרבית זרימת האוויר החזקה מדרום לקו המשווה, ובכך מנעה את התפתחותה של ההפרעה שממזרח לה בזמן שהייתה דרום מזרחית לגואם. מערכת לחץ נמוך בגובה רב לא עודדה גם היא התפתחות שקע, וכך נעה המערכת באיטיות מערבה וכמעט לא התחזקה במשך יומיים. ב-4 באוקטובר, מטוס מחקר אישר שההפרעה הפכה לשקע, והמרכז המשותף לאזהרה מפני טייפונים (JTWC) פרסם אזהרה ראשונה ב-5 באוקטובר 0000 GMT‏. 24 שעות לאחר מכן נצפתה עלייה במהירות הרוח ללא ירידה משמעותית בלחץ, והשקע הוכרז כסופה טרופית טיפ.
הסופה הטרופית רוג'ר המשיכה להשפיע על טיפ עד ל-8 באוקטובר, וגרמה לתנועה לא סדירה של טיפ בין ה-5 ל-7 באוקטובר, כשנע במעגל נגד כיוון השעון, השתהה דרומית לטרוק, ורק אז המשיך בתנועתו צפון-מערבה. ב-8 באוקטובר רוג'ר נע צפונה, הפך לשקע חוץ-טרופי ונחלש, והרוחות שהזינו אותו הופנו לכיוונו של טיפ. הסופה החלה לצבור תאוצה לכיוון גואם והלחץ במרכזה ירד בהתמדה. ב-9 באוקטובר טיפ שינה מעט את כיוונו ונע מערבה, ובניגוד לתחזיות עבר כ-45 ק"מ דרומית לקצה הדרומי של גואם ולא פגע באי. בזמן מעבר הסופה נמדדו במרכז גואם רוחות של 25 מטרים לשנייה עם משבים של 33 מטר/ש' וגשמים עזים.
זמן קצר לאחר המעבר סמוך לגואם, התחזקה הסופה וטיפ הגיע לעוצמה של טייפון. ההתעצמות המהירה של טיפ עלתה על התחזיות, ונגרמה בעיקר כתוצאה מהתבדרות ברום שהשתרעה מעל כל מערב האוקיינוס השקט. בין ה-9 ל-11 באוקטובר הלחץ במרכז הציקלון ירד ב-92 מיליבר, והגיע ל-898 מיליבר עם רוחות של עד 67 מטר/ש', שהקנו לטיפ מעמד של סופר טייפון. באותו הזמן הגיע טיפ לגודלו המקסימלי, עם קוטר של 2,200 קילומטר, הגדול ביותר שנמדד אי-פעם. הציקלון המשיך להתחזק, וב-12 באוקטובר 0353 GMT מטוס מחקר מדד לחץ של 870 מיליבר במרכזו, הנמוך ביותר שנמדד עד כה, עם רוחות של 85 מטר/ש' (306 קילומטר לשעה).
טיפ נחלש מעט אך שמר על עוצמת טייפון, והמשיך בתנועתו לכיוון צפון מערב במשך חמשת הימים הבאים. ב-17 באוקטובר הציקלון שינה את כיוון תנועתו בהשפעת רוחות רום, בתחילה צפונה ולאחר זמן קצר צפון-מזרחה, נחלש מאוד וגודלו הצטמצם. ב-18 באוקטובר עבר טיפ כ-65 קילומטר מזרחית לאוקינאווה, וגרם לרוחות של עד 31 מטר/ש'. ב-19 באוקטובר, עם מהירות רוח של 36 מטר/ש', פגע טיפ באי הונשו, כ-110 קילומטר דרומית לאוסקה. המערכת המשיכה לנוע צפון-מזרחה במהירות של כ-78 קילומטר לשעה, עברה צפונית לטוקיו וחזרה לאוקיינוס השקט כשקע חוץ-טרופי. מערכת הלחץ הנמוך, שריד לסופה, המשיכה לנוע עוד כיומיים, עד שנעלמה ב-21 באוקטובר מזרחית לחצי האי קמצ'טקה.
היסטוריה מטאורולוגית > שיאים

טייפון טיפ הוא הציקלון הטרופי הגדול ביותר, בקוטר מקסימלי של 2,200 קילומטר, כמעט פי שניים מהציקלון הגדול ביותר עד אז - טייפון מארג' משנת 1951, שקוטרו היה כ-1,200 קילומטר. מקובל להתייחס לטיפ כאל הציקלון החזק ביותר, עם לחץ מינימלי של 870 מיליבר, אך חוקרים הציעו שני טייפונים היכולים להיות חזקים ממנו. מדידת הלחץ של טיפ התבצעה על ידי מטוס מחקר שטס אל תוך עין הציקלון. טיסות אלה נפסקו באוקיינוס השקט בשנת 1987, ומאז מוערך הלחץ של הציקלונים על ידי שימוש בשיטת דבורק, שיטה אמפירית המתבססת על תמונות לוויין. בעזרת ניתוח של סופר טייפונים לאחר 1987, הגיעו החוקרים למסקנה שלשני טייפונים, גאי מ-1992 ואנג'לה מ-1995, יש סיכוי להיות חזקים יותר מטיפ, לאחר שנקבעו לשניהם מספרי דבורק גבוהים יותר למשך זמן ארוך יותר מאשר לטייפון טיפ. בנוסף, ציקלון מוניקה, שפגע באוסטרליה בשנת 2006, מוערך בשיטת דבורק כבעל לחץ מינימלי של 869 מיליבר, אך הפרסום הרשמי קובע לחץ של 905 מיליבר בלבד.
בנוסף לשיאים שקבע, לטיפ היו מספר מאפיינים חריגים נוספים - סמוך לזמן היווצרותו ביצע טיפ תנועה מעגלית מלאה כנגד כיוון השעון, דבר לא אופייני לסופות בסדר גודל כזה. טיפ התחזק בקצב מהיר ביותר, כשבפרק זמן של 27 שעות הלחץ במרכזו ירד ב-59 מיליבר. בנוסף, הטמפרטורה בעין הציקלון הגיעה ל-30 מעלות צלזיוס, אחת מהגבוהות שנמדדו.
נזקי הסופה

למרות היותו הציקלון הטרופי החזק ביותר, טייפון טיפ לא גרם לנזק רב יחסית לסופות חלשות יותר, עקב כך שהגיע לעוצמתו המרבית מעל האוקיינוס, ופגע ביבשה בעוצמה נמוכה הרבה יותר. במעברו דרומית לגואם, גרם טיפ לכמויות גשמים גדולות, כ-231 מילימטר תוך 25 שעות, שנמדדו בבסיס חיל האוויר האמריקני אנדרסן. רצועות הגשם של הטייפון הגיעו לאי לוזון שבפיליפינים וגרמו לגשמים גם שם.
את מרבית הנזק גרם טיפ ביפן, כשפגע באי הונשו ב-19 באוקטובר, כ-110 קילומטר דרומית לאוסקה, וגרם להצפות רבות ולנזק לחקלאות ולתעשיית הדייג באי, המוערך במיליוני דולרים. ההצפות והרוחות העזות גרמו למותם של 42 בני אדם על האי ולפציעתם של 273. מעל ל-600 גלישות קרקע דווחו ברחבי האי, וכ-22,000 בתים הוצפו. ההצפות פגעו גם בבסיס אימונים יפני-אמריקאי משותף סמוך לטוקיו וגרמו להתלקחות מכל דלק, שהביא למותם של 13 נחתים ולפציעתם של 68. הגלים הגבוהים בים גרמו להתהפכות שמונה ספינות ולמותם של 44 בני אדם.
לקריאה נוספת

George M. Dunnavan & John W. Dierks, An Analysis of Super Typhoon Tip (October 1979), Joint Typhoon Warning Center, 1980
Debi Iacovelli and Tim Vasquez, Supertyphoon Tip: Shattering all records, Mariners Weather Log, 1998
הערות שוליים

↑  Karl Hoarau, Gary Padgett, and Jean-Paul Hoarau, Have there been any typhoons stronger than Super Typhoon Tip?, AMS, 2004
↑  Cooperative Institute for Meteorological Satellite Studies, Data for Cyclone Monica
אילוסטרציה של טייפון טיפ (הגדול ביותר) והציקלון הטרופי טרייסי (הקטן ביותר) בהשוואה לגודלה של ארצות הברית
האו ג'ונמין

האו ג'ונמין (במנדרינית: 蒿俊闵; נולד ב-24 במרץ 1987) הוא כדורגלן עבר סיני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

האו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טיינג'ין טדה. ב-15 בספטמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד ליאונינג ז'ונגיו. ב-28 בנובמבר 2004 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1-5 נגד אותה קבוצה. בשנים 2006 ו-2007 זכה בתואר כדורגלן העונה בסין.
ב-22 בינואר 2010 חתם לשנתיים וחצי בשאלקה 04 מהבונדסליגה. ב-6 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד איינטרכט פרנקפורט והפך לכדורגלן הסיני הראשון בהיסטוריה של המועדון.
ב-8 ביולי 2011 האו חזר לסין וחתם בשאנדונג לוננג. לקראת עונת 2013 נפצע ונעדר מהמגרשים מספר חודשים.
ב-25 ביולי 2021 חתם בווהאן עד לסיום העונה. בעונת 2022 הצטרף לגואנגג'ואו.