stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרויקט שיקום מחצבת נשר
היסטוריה

מחצבת נשר פעלה בין השנים 1925–1949 בשיפוליו המערביים של הכרמל בשטח של כ-250 דונם. בעקבות פעולות הכרייה הפך האזור לשטח שומם בגלל הפגיעה בטופוגרפיה המקומית. פעולות הניסוי מומנו על ידי מפעלי נשר והפרויקט נתמך על ידי מוזיאון ישראל, ולווה על ידי האוצר יונה פישר.
פעולות הכרייה השאירו בשטח טרסות בגובה של כ-14 מטרים וברוחב של 5 מטרים. במסגרת הפרויקט, שביצועו המעשי היה בחודשים מאי-אוגוסט 1971, הוגדרו שלוש חלקות על מדרון המחצבה כחלקת ניסוי. באחת - "חלקת הפיצוץ" - פוצצה הטרסה לזווית של 45 מעלות, בכדי להרוס את המבנה הגאומטרי ולהקנות לשטח מראה טבעי יותר. לאחר מכן כוסה השטח כחיפוי של סלע מרוסק. בחלקה השנייה - "חלקת המעוינים" - נפרשו רשתות גביונים שתמכו במצע אדמה שכיסה כ-8O אחוז מהשטח. ואילו בחלקה השלישית נחפרו "כוכים" (בגובה של כ-50 ס"מ, רוחב של 50 ס"מ, ועומק של 50 ס"מ, שיועדו לשתילה ויצירת בית גידול מתאים. בשלושת החלקות נערכה שתילה ששילבה דגנים רב-שנתיים ושיחים עם זרעים עשבוניים, דשנים ואמולסיה פלסטית. שתי החלקות הראשונות הושקו באופן מתוכנן.
השלב השני של הפרויקט, שלא בוצע מעולם, נועד ליצור לשטח המחצבה תפקיד חברתי מחודש. תכנון זה, שאף הוכן בעבורו מודל ראשוני, היה עתיד להעניק למקום פונקציונליות מחודשת, תוך ניצול הממצאים שנתגלו באתר על ידי פעולת החציבה כגון נחל מאובן, מבני סלע וכדומה.
עוד קודם לביצוע המעשי של הפרויקט, ב-2 בפברואר 1971, נפתחה במוזיאון ישראל התערוכה "מושג + אינפורמציה", ובה הציג דנציגר את העבודה "נוף תלוי", שהתבססה על המחקר שהתנהל באותה עת. העבודה הורכבה מבד תלוי ועליו תערובת של צבעים, אמולסיה פלסטית, סיבי צלולוזה ודשן כימי, שעליו גידל דנציגר עשב בעזרת מערכת תאורה והשקייה. לצד הבד הוקרנו שקופיות המציגות פגיעה בטבע על ידי התיעוש המודרני. בתצוגה זו שאף דנציגר ליצור יחידה אקולוגית המתקיימת כ"אמנות" וכ"טבע" בה בעת.
אף על פי שהפרויקט לא הושלם, הוא מהווה ציון דרך חשוב בתולדות האמנות הישראלית בכל הקשור לאמנות שנות ה-70 של המאה ה-20 וביחס שבין אמנות ואקולוגיה. מרדכי עומר, לדוגמה, הציג את העבודה כביטוי לטשטוש גבולות שבין אמנות, אדריכלות ומדע וכביטוי לגאולה מחודשת של הטבע מן ההרס של החברה המודרנית.
בעקבות הפרויקט נוצרו הדפסים בטכניקה של הדפס רשת של משה גבעתי, שהקים בית מלאכה לשם תיעוד הפרויקט, ושל דנציגר, כגון ההדפס "גביונים ונחשים" (1976).
במאי 2024 כרתו אנשי חברת כלל נדל"ן הבעלים של השטח את שיחי אחירותם החורש שצמחו במקום מאז 1971.
לקריאה נוספת

פישר, יונה, שיקום מחצבת נשר. שיקומו הנסיוני של אתר נבחר בשטח מחצבה נטושה כפי שתוכנן ובוצע בידי יצחק דנציגר, יוסף מורין וזאב נאוה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1971
פישר, יונה, מושג + אינפורמציה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1971
דנציגר, יצחק, מקום, עומר, מרדכי (עורך), הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1982
הערות שוליים

↑  בשנות ה-2000 נעשו פעולות כרייה נוספות בשטח המחצבה.
↑  רשת בצורת מעוינים שנועדה לעצור סחף של קרקע.
↑  פישר, יונה, בתוך: דנציגר, יצחק, מקום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1982. (המאמר ללא כותרת ומקדים לו ציטוט - "האמנות מקדימה את המדע...". הספר ללא מספרי עמודים).
↑  ראו: עומר, מרדכי, תיקון, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, תל אביב, 1998, עמ' 65.
הודעה לעיתונות על הפרויקט, 16 ביולי 1971
מרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל
מחצבת נשר הישנה, שיחי אחירותם, שרידי פרויקט יצחק דנציגר, אפריל 2022
מחצבת נשר הישנה לאחר כריתת עצים. המקום בו היה פרויקט שיקום מחצבת נשר של דנציגר
אלן פוליקאוסקי

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בת 68 בערך) ארצות הברית
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1978–2018 (כ־40 שנה)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש תוכנית פיתוח מערכת לייזר מוטסת  מפקדת כנף מערכות התקשורת של לוויינים צבאים  סגנית ראש משרד הסיור הלאומי  מפקדת מעבדות המחקר של חיל האוויר  מפקדת המרכז למערכות טילים וחלל  מפקדת פיקוד הציוד של חיל האוויר של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (2)   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (3)  לגיון ההצטיינות
 
אלן מ. פוליקאוסקי (באנגלית: Ellen M. Pawlikowski) (נולדה ב-1956) היא קצינה בדימוס בדרגת גנרל, אשר בתפקידה האחרון פיקדה על פיקוד הציוד של חיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה

פוליקאוסקי החלה ללמוד ב-1974 הנדסת כימיה במכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי (NJIT). בשנת הלימודים השנייה הצטרפה לתוכנית הכשרת הקצונה של חיל האוויר. היא סיימה את התואר הראשון ב-1978 ונשלחה מטעם חיל האוויר ללימודי תואר שלישי בהנדסת כימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אותם סיימה ב-1981.
את שירותה בחיל האוויר החלה כקצינת מחקר ופיתוח בחיל האוויר בתחום הפרדה וניתוח גזים לצורך מערכות ששימשו את התוכנית האמריקאית למעקב אחר פעילות גרעינית ברחבי העולם. שירתה במרכז היישומים הטכניים ובמעבדת השליטה והבקרה. בשנים 1994–1997 שירתה במחלקת ההגנה, כראש ענף במשרד עוזר מזכיר ההגנה לענייני אנרגיה אטומית וכעוזרת מזכיר ההגנה לענייני מניעת הפצת נשק להשמדה המונית. בתפקידה הבא מונתה לעמוד בראש תוכנית חדשנית בתחום אימון צוותי אוויר באמצעות סימולטורים המדמים מצבים מציאותיים.
במרץ 2005 מונתה למפקדת כנף מערכות התקשורת של לוויינים צבאים, בתפקיד זה קודמה לדרגת בריגדיר גנרל. ביולי 2007 מונתה לסגנית המרכז למערכות טילים וחלל. ביוני 2008 מונתה לסגנית ראש משרד הסיור הלאומי וקודמה לדרגת מייג'ור גנרל. בפברואר 2010 מונתה למפקדת מעבדות המחקר של חיל האוויר. ביוני 2011 קודמה לדרגת לוטננט גנרל ומונתה למפקדת המרכז למערכות טילים וחלל. ביוני 2014 מונתה לסגנית צבאית במשרד עוזר מזכיר ההגנה לענייני רכש.
ביוני 2015 קודמה לדרגת גנרל ומונתה למפקדת פיקוד הציוד של חיל האוויר. היא שירתה בתפקיד עד ספטמבר 2018.
לאחר שחרורה מונתה לחברה במועצת המנהלים של ריית'יאון.
פוליקאוסקי היא אלמנה ואם לשתי בנות.
הערות שוליים

↑  Ellen M. Pawlikowski elected to Raytheon board of directors, אתר ריית'יאון, 6 בספטמבר 2018
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלן פוליקאוסקי".
ז'קלין ואן אובוסט

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1965 (בת 59) ארלינגטון הייטס, אילינוי, ארצות הברית 
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית  אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, פרזנו  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1988–2024 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת התדלוק האווירי 384  מפקדת כנף האימונים ה-12  מפקדת כנף התובלה ה-89  מנהלת המטה של חיל האוויר  סגנית מפקדת פיקוד התובלה של חיל האוויר של ארצות הברית  מפקדת פיקוד התובלה של חיל האוויר של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של חיל האוויר   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (2)  לגיון ההצטיינות (3)   כוכב הארד (2)   מדליית האוויר
 
ז'קלין ואן אובוסט (באנגלית: Jacqueline D. Van Ovost; נולדה ב-29 בספטמבר 1965) היא קצינה בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית בתפקידה האחרון כיהנה כמפקדת פיקוד התובלה של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ואן אובוסט נולדה בארלינגטון הייטס שבאילינוי וגדלה בפורט פירס שבפלורידה. כנערה שאפה להיות טייסת ניסוי ואסטרונאוטית, היא הוציאה רישיון טיס אזרחי במהלך לימודי התיכון עוד לפני רישיון הנהיגה והצטרפה לארגון סיור האוויר האזרחי (אנ').
ב-1988 סיימה לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית. היא סיימה קורס טיס ושובצה כטייסת תובלה על מטוסי C-141B. לאחר קורס טייסי ניסוי שירתה כטייסת ניסויים ומדריכה בתחום. היא הגישה מועמדות לתוכנית הכשרת האסטרונאוטים של נאס"א אך לא התקבלה.
בינואר 2000 מונתה למפקדת טייסת התדלוק האווירי 384. במרץ 2008 מונתה למפקדת כנף האימונים ה-12 ובפברואר 2010 למפקדת כנף התובלה ה-89. בשנים 2013–2017 מילאה תפקידים במטות המשולבים ולאחר מכן במטה חיל האוויר, האחרון בהם מנהלת המטה של החיל. באפריל 2020 מונתה לסגנית מפקדת פיקוד התובלה של חיל האוויר. באוגוסט 2020 הועלתה לדרגת גנרל ומונתה למפקדת הפיקוד. במרץ 2021 נקבע כי בתפקידה הבא תמונה למפקדת פיקוד התובלה של ארצות הברית. על פי תחקיר הניו יורק טיימס, החלטה על מועמדותה התקבלה על ידי מזכיר ההגנה מארק אספר וראש המטות המשולבים מארק מילי עוד בשלהי כהונתו של הנשיא דונלד טראמפ, אך מחשש לטרפוד המינוי מצד הבית הלבן, היא הוצגה רק לאחר בחירתו של ג'ו ביידן. היא נכנסה לתפקיד ב-15 באוקטובר 2021 וכיהנה עד אוקטובר 2024.
במהלך שירותה צברה מעל 4,200 שעות טיסה, על מטוסי T-37 טוויט, T-38 טאלון, T-1 ג'ייהוק, בואינג C-17‏, לוקהיד C-141 סטארליפטר, בואינג KC-135 סטרטוטנקר, בואינג C-32A, ביצ'קראפט C-12 הורון, C-23 שרפה, F-15 איגל, F-16 פייטינג פלקון.
ואן אובוסט בעלת תואר שני בהנדסת מכונות מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה, בוגרת המכללה לפיקוד ומטה והמכללה למלחמה של חיל האוויר ובוגרת קורס בכירים באוניברסיטת הרווארד.
הערות שוליים

↑  Promotions for Female Generals Were Delayed Over Fears of Trump’s Reaction, הניו יורק טיימס, 17 בפברואר 2021
אולר שווייצרי

אולר שווייצרי מתוצרת ויקטורינוקס
מבחר דגמי אולרים מתוצרת ונגר
"הענק" של ונגר, 87 כלים ו-141 פעולות שונות, הוא מיועד בעיקר לאספנים ומחירו 798 אירו
אולר שווייצרי או אולר צבאי שווייצרי (בגרמנית: Schweizer Taschenmesser, בצרפתית: Couteau suisse, באיטלקית: Coltellino svizzero) הוא מותג מפורסם של אולרים המיוצר בשווייץ על ידי היצרנים ויקטורינוקס וונגר (Wenger). ייצור האולר השווייצרי החל בעשור האחרון של המאה ה-19 בהזמנת צבא שווייץ ועל פי דרישותיו, ולאורך המאה ה-20 צברו אולרים אלה פופולריות רבה והחלו משווקים גם לצבאות, לממשלות ולשוק הפרטי ברחבי העולם.
במשך השנים יוצרו כ-350 גרסאות ודגמים שונים של האולר, וכיום מוצעים האולרים השווייצריים בעשרות דגמים, גדלים וקומבינציות אפשריות של כלים לשימוש רב-תכליתי. הם מזוהים בלוגו הצלב השווייצרי בצבעי אדום-לבן המוטבע עליהם ומהווה, יחד עם השם באנגלית, Swiss Army Knife, סימן מסחר רשום של שתי היצרניות השווייצריות הרשמיות. דגם צבאי של האולרים מונפק לחיילי צבא שווייץ עד היום, כמו גם לצבא גרמניה. לאולר השווייצרי חובבים ומועדוני מעריצים בכל העולם, ודגמי אולרים היסטוריים ונדירים הם פריט מבוקש בקרב אספנים.
לוגו

סמל הצלב השווייצרי בצבעי אדום-לבן מלווה את האולר השווייצרי מאז 1909, בשלוש גרסאות שונות.
באולרים המיוצרים על ידי ונגר הסמליל הוא צלב לבן הנתון בתוך מעין ריבוע שפינותיו מעוגלות.
באולרים מתוצרת ויקטורינוקס הסמליל הוא צלב לבן בתוך מגן אדום בעל 6 צלעות קמורות.
האולרים המסופקים לצבא שווייץ, מתוצרת שתי החברות, נושאים מאז 1961 את סמל שווייץ הרשמי - צלב הנתון במגן שצורתו גביעית.
במקביל רווחים בשוק חיקויים שונים, לאו דווקא מתוצרת שווייץ, הנושאים לוגו הכולל את הצלב השווייצרי ואת צבעי האדום-לבן בתצורות שונות במקצת.
לוגו ונגר
לוגו ויקטורינוקס
הלוגו באולרי צבא שווייץ
דגמים וכלים > צבא שווייץ

דגם האולר המונפק לחיילי הצבא השווייצרי מאז 1891 הוא בסיסי, כאשר הדגש הוא על חוזק ואיכות - לא על ריבוי להבים וכלים. מאז "מודל 1890" הראשוני שודרג הדגם הצבאי מספר פעמים - ב-1908, ב-1951, ב-1961 ולאחרונה ב-2008. בחלק מהדגמים יצאו מהדורות עדכון אחת למספר שנים, ללא שינוי בדגם הבסיסי.
מודל 1890
מודל 1890 מהדורת 1901
מודל 1908
מודל 1951
מודל 1951 מהדורת 1954
מודל 1951 מהדורת 1957
מודל 1961
מודל 1961 מהדורת 1965
מודל 1961 מהדורת 1978
מודל 1961 מהדורת 1994
סכין חיילים 08
דגמים וכלים > השוק האזרחי

לבד מהדגם המיוצר עבור הצבא, עשרות דגמים של "אולר צבאי שווייצרי" מתוצרת שני היצרנים הרשמיים מוצעים בשוק האזרחי. הם נבדלים ביניהם בגודל ובמספר הלהבים והכלים הנכלל, החל מאולר בעל להב סכין מתקפל יחיד ועד הדגם הנקרא "הענק" (the giant) ובו 87 כלים שונים (מתוצרת ונגר, יצא ב-2006).
בין הכלים הקיימים, בצירופים שונים, בדגמי האולרים:
להבי סכין בגדלים שונים; פינצטה; קיסם שיניים; מספריים; מברג; מברג פיליפס; פותחן קופסאות; חולץ פקקים; זכוכית מגדלת; פצירה; מסור; מחזיק מפתחות; דוקרן; פלייר; עט כדורי ועוד.
בצד כלי העבודה מסורתיים, מציעים דגמים מהשנים האחרונות גם אביזרים טכנולוגיים חדישים כגון שעון דיגיטלי, סמן לייזר, כרטיס החסן נייד, פנס LED ועוד.
הערות שוליים

↑  על פי פרק על האולר השווייצרי בסדרה "תעשיות על" בערוץ "נשיונל ג'אוגרפיק"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575120005171  LCCN: sh2018002807 
"מודל 1890", אולר החיילים הראשון של צבא שווייץ תוצרת וסטר ושות', גרמניה
"מודל 1951", האולר שהונפק בצבא שווייץ בין 1951 ל-1961
"מודל 1961", האולר שהונפק בצבא שווייץ בין 1961 ל-2008
"סכין חיילים 08", האולר המונפק בצבא שווייץ מאז 2008
כילדריך הראשון

כילדריך הראשון (Childeric; בערך 440–481) היה אביו של כלוביס הראשון ומלכם המרובינגי של הפרנקים הסאלים משנת 457 ועד מותו.
ביוגרפיה

כילדריך ירש את כיסאו מאביו מרובך הראשון, שעל שמו קרויה השושלת המרובינגית, וישב עם לוחמיו בעיר בירתו טורנה על קרקע שאותה ירש כתוצאה של הסכם פוידרטוס בין הפרנקים הסאלים לבין הרומאים. כמו ראשי שבטים רבים אחרים, כילדריך שיתף פעולה עם הרומאים בהגנה על האימפריה הרומית.
בערך ב-463 הוא שיתף פעולה עם הגנרל הרומאי אגידיוס, ששנתיים קודם לכן הכריז על עצמו כקיסר ממלכת סואסון. הם הביסו באורליאן את הויזיגותים שקיוו להרחיב את שלטונם לאורך הנהר לואר. כילדריך ואנשיו גירשו את הבורגונדים מן העיר ליון והתאחדו עם כוחותיו של אגידיוס בעיר ארל. ב-464 נרצח אגידיוס, ופאול מאנז'ה, שהיה בן לווייתו, תפס את מקומו. כילדריך בא לעזרתו של פאול מאנז'ה ולחם נגד הוויזיגותים בראש כוחות משולבים פרנקים וגאלו-רומים.
ב- 469 אודואקר מלך איטליה הגיע לאנז'ה ובעזרתם של הסקסונים לחם שם נגד כילדריך הראשון. פאול מאנז'ה נהרג בקרב זה, אך כילדריך הצליח להשתלט על אנז'ה, ולאחר מכן דלק בעקבותיהם של הסקסונים והצליח להביסם באיים שלחוף האוקיינוס האטלנטי מול שפך הלואר. בהתאם להיסטוריון גרגוריוס מטור מאוחר יותר אודואקר כרת ברית עם כילדריך הראשון במטרה לעצור את שבט האלמאנים שאיים לפלוש לאיטליה.
על פי אותו מקור, כילדריך הראשון עורר את זעמם של הפרנקים אחרי שחילל את כבודן של נשותיהם, והם גירשו אותו מטורנה. הוא התגורר בתורינגיה במשך שמונה שנים בחצרו של המלך בסין (אנ') והצליח לפתות גם את המלכה בסינה. אחרי שעבדו הנאמן של כילדריך שלח לו פיסת זהב והודיע לו כי הפרנקים קוראים לו לשוב לטורנה, הוא שב לשם בחברתה של בסינה שהפכה לאשתו. מנישואים אלה נולד כלוביס (לימים כלוביס הראשון).
ב-27 במאי 1653 התגלה קברו של כילדריך הראשון בעת שנעשו תיקונים בכנסיית סנט-בריס בטורנה. נמצאו שם מטבעות זהב וחפצים יקרי ערך רבים עשויים זהב ואבני חן, ובהם טבעת עם הכתובת בלטינית "של המלך כילדריך" (Childerici Regis). נמצאו גם כ-300 דבורים עשויות זהב. אוצר זה הועבר תחילה לרשותו של בית הבסבורג בווינה, ואחרי כן נשלח כמתנה ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת שלא גילה בו עניין רב ושם אותו בספרייה המלכותית.
בתקופת המהפכה הצרפתית הספרייה המלכותית הפכה לספרייה הלאומית. נפוליאון בונפרטה התרשם מאוד מן הדבורים של כילדריך והכריז עליהן כסמלי גבורה של האימפריה הצרפתית במקום הפלר דה ליס של השושלת הקאפטינגית. בלילה שבין 5 ו-6 בנובמבר 1831 נגנבו מן הספרייה הלאומית בפריז כ-80 ק"ג של חפצים יקרי ערך ובהם האוצר של כילדריך. כמה מחפצים אלה התגלו מאוחר יותר ובהם שתיים מן הדבורים של כילדריך.
שווייץ בימי הביניים

השליטה באזור סביב שנת 1000
השליטה באזור סביב שנת 1200
תקופת ימי הביניים בשווייץ התחילה במאה ה-5 עם שקיעת האימפריה הרומית באזור והסתיימה במאה ה-13 עם הקמת הקונפדרציה הישנה. בתחילת תקופה זו נשלט האזור בידי האימפריה הפרנקית, ולקראת תומה הוא עבר לידי האימפריה הרומית הקדושה. בין שתי תקופות שלטון אלו, הייתה תקופה קצרה שהאזור לא ידע שלטון מרכזי.
רקע: נפילת רומא באזור

בשנת 259 פלשו לאזור השבטים האלמנים, אירוע שהפך את שטחה של שווייץ לגבול האימפריה למשך כמאה וחמישים שנה. בשנת 401 נאלצו הרומים להסיג את חייליהם מהאזור, בשל לחצן של פלישות הגותים. בשנת 406 כבשו האלמנים את צפונה של שווייץ, ולאחריהם הבורגונדים שכבשו את דרום שווייץ ומערבה.
ימי הביניים המוקדמים: שלטון האימפריה הפרנקית

בשנת 534 כבשו הפרנקים את ממלכת הבורגונדים, ובשנת 536 נכבשה על ידי הפרנקים אף ממלכת האלמנים. תחת שלטון הבורגונדים והאלמנים נותרו באזור אך איים בודדים של הנצרות, אך במהלך המאה ה-6 והמאה ה-7, ובהדרכת נזירים שהגיעו מאירלנד, קיבלה על עצמה ממלכת הפרנקים את הנצרות.
לאחר מותו של קרל הגדול, חולקה מלכותו בין יורשיו לפי הסכמה שכונתה חוזה ורדן, אליה הגיעו בשנת 843. על פי החוזה קיבל לודוויג הגרמני את מזרחה של שווייץ ואת מערבה קיבל לותאר. בשנת 879 סופח חלק מדרום המדינה על ידי לומברדיה כחלק מממלכת איטליה (אשר שלטה באזור עד 950) וב-888 השתלט מלך בורגונדיה (אשר שלטה באזור עד 1032) רודולף הראשון על חלק ניכר מן השטחים שנמסרו ללותאר במערב שווייץ. חלוקות אלו משפיעות על אופייה האתני של שווייץ עד ימינו, לחלוקתה לאזורים דוברי צרפתית, גרמנית ואיטלקית, כאשר יסוד "רטו רומאני" מסוים נותר בעל זהות ייחודית משלו, ודובר את שפת הרומאנש, וזאת במיוחד בקנטון גראובינדן.
המאה ה-9 והמאה ה-10 היו תקופה של שינויים בשווייץ. המדיארים פלשו למדינה ובזזו את בזל ב-917 ואת סנט גלן ב-926. רק לאחר ניצחון הקיסר אוטו הראשון בקרב במישור לך (לכפלד) בשנת 955 גורשו המדיארים מאדמת שווייץ. בתקופה זו, של התערערות השלטון המרכזי, חלה עלייה בכוחם של המנזרים. כמה מהם היו כמעט לערי מדינה, ונהנו מאוטונומיה (ציריך, סנט גלן, ריינאו ורייכנאו) המאה ה-10 ראתה תהליך של איחוד הטריטוריות השונות בשווייץ, תחת ריבונות האימפריה הרומית הקדושה. התהליך הושלם בשנת 1033 כאשר עם מות דוכס בורגונדיה רודולף השלישי ירש אותו הקיסר קונרד השני, ובכך הושלמה העברת כל שטחי שווייץ לריבונות האימפריה.
שיא ימי הביניים: שלטון האימפריה הרומית הקדושה

המאה ה-11 הייתה עת של שינויים, עת של מאבק מדיני ודתי בין הסמכות החילונית, אותה גילם קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובין האפיפיור שטען לסמכות הן בעניינים שבין האדם לבוראו, והן בענייני השלטון הארצי. בשנת 1077 הגיע מאבק זה לשיא, כאשר החרים האפיפיור גריגוריוס השביעי את היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. את המאבק ניצל קרובו של היינריך, הדוכס רודולף מריינפלד הכריז על עצמו כקיסר שכנגד, המכונה רודולף הרביעי. שני הצדדים הניצים ביקשו את תמיכת תושבי הערים במאבקם, והערים ניצלו זאת על מנת לצבור כוח ואוטונומיה, בשנים אלו הונחו גם יסודות המשטר הפאודלי בשווייץ, וכתוצאה מכך, שליטים מקומיים רכשו עוצמה וחשיבות הרבה מעבר לזו של השלטון המרכזי.
לאחר מות רודולף מריינפלד בשנת 1080, העניק הקיסר היינריך הרביעי את נחלות אלמאניה לרוזן פרידריך משטאופן, אב בית הוהנשטאופן. נחלות אלו כללו את מעברי האלפים, ובמיוחד מעבר סנקט גוטהרד רב החשיבות.
במהלך המאה ה-12 היו חלקי בורגונדיה שמהווים את החלק המערבי של שווייץ כיום, נחלתם של דוכסי זאהרינגן. אלו ייסדו ערים רבות. בשנת 1157 נוסדה פריבור, וברן בשנת 1191. עם מותו של הדוכס ברכטולד התשיעי, בשנת 1218 תמה שושלת זאהרינגן. הערים שנוסדו רכשו בינתיים עוצמה ועצמאות, והיו לערי מדינה, שכפיפותם לאימפריה הרומית הקדושה הייתה לרוב אך להלכה ולא למעשה. מעמד זה כונה "reichsfrei", חופשי מעול הקיסרות. גם הערים שבשלטון הוהנשטאופן רכשו מעמד זה. אורי ושוויץ קיבלו את מעמד "רייכספריי" בשנים 1231 ו-1240. מנזרים רבים קיבלו אף הם מעמד זה.
בשנת 1218 מסר הקיסר פרידריך השני חלקים נרחבים מהטריטוריות שמדרום לנהר הריין לשליטת בית הבסבורג, ובכך סייע לעליית שושלת זו לעמדה של כוח. רודולף הראשון מהבסבורג שהפך לקיסר ב-1273 ביטל למעשה את מעמד ה"רייכפסריי" של "הקנטונים המיוערים" - אורי, שוויץ ואונטרוולדן (קנטון הכולל את הקנטונים המודרניים אובוולדן ונידוולדן), ושלל את עצמאותם. קנטונים אלו, שעד אז נהנו מעצמאות מלאה כמעט, לא הסכימו לשלטונו הישיר של הקיסר, ודרשו להכיר בו רק כסמכות עליונה וערטילאית. מותו של רודולף, בשנת 1291, היווה נקודת מפנה חשובה בהיסטוריה השווייצרית.
ראו גם

שווייץ בתקופה הרומית
הקונפדרציה השווייצרית הישנה
הערות שוליים

1 2 3 4  האנציקלופדיה העברית, חברה להוצאת אנציקלופדיות בע"מ, ירושלים-תל אביב תשל"ט, כרך ל"א, הערך "שויץ", פסקת "היסטוריה", עמוד 596.
↑  Ducrey, p. 105.
1 2  אנציקלופדיית אביב חדש, הוצאת כנרת זמורה ביתן 2001, הערך 'שויץ' כרך ט"ז, עמוד 202.
1 2 3 4  "Switzerland". Encyclopædia Britannica. 26. 1911. pp. 247. Retrieved 2008-11-12.
1 2  אורן נהרי, אטלס אנציקלופדי של העולם, הוצאת מפה 2005, הערך 'שווייץ', עמוד 223.
מייק שומייקר

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1960 (בן 64) סיינט פיטרסברג, פלורידה, ארצות הברית 
 כינוי:  Mike 
 השכלה:  האקדמיה הימית של ארצות הברית 
 השתייכות:  צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1982–2018 (כ־36 שנים)
 דרגה:   תת-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף 17  מפקד קבוצת התקיפה 9  מפקד קבוצת התקיפה 3  מפקד חיל האוויר האטלנטי  מפקד כוחות האוויר של צי ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של הצי  לגיון ההצטיינות (6)  מדליית האוויר (3)
 
טרוי "מייק" שומייקר (באנגלית: Troy "Mike" Shoemaker) (נולד ב-11 במרץ 1960) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוחות האוויר של הצי.
ביוגרפיה

שומייקר נולד בסיינט פיטרסברג שבפלורידה. ב-1982 סיים תואר ראשון בהצטיינות בהנדסת מערכות מהאקדמיה הימית של ארצות הברית.
ביולי 1984 סיים הכשרתו כטייס צי. שירת בפעילות מבצעית כטייס מטוסי ווט A-7 קורסייר II בטייסת התקיפה הקלה 105 שהוצבה על נושאת המטוסים "USS Forrestal", שירת בטייסת 174, כמדריך טיסה בטייסת 122 ובטייסת 106, שירת בכנף 3 על נושאת המטוסים "ג'ון פ. קנדי", כטייס F/A-18 הורנט בטייסת 105 בעת שהוצבה על נושאת המטוסים "דוויט אייזנהאור", על נושאת המטוסים "אנטרפרייז" ועל נושאת המטוסים "הארי טרומן".
פיקד על טייסת 105, על טייסת האימון 106 ובמאי 2006 מונה למפקד כנף 17 בעת שהוצבה על נושאת המטוסים "ג'ורג' וושינגטון".
תפקידי המטה שלו כללו שירות כראש ענף שיבוץ קציני תעופה בפיקוד כוח האדם של הצי, כעוזר למפקד צי האוקיינוס השקט, כעוזר סגן ראש המבצעים הימיים ועוזר למפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. באוקטובר 2008 קודם לדרגת אדמירל משנה ומונה לעוזר למפקד פיקוד כוח האדם במטה הצי.
במאי 2011 מונה למפקד קבוצת התקיפה 9 בראשות נושאת המטוסים "אברהם לינקולן". באוקטובר 2012 מונה למפקד קבוצת התקיפה 3 בראשות נושאת המטוסים "ג'ון ס. סטניס". ביוני 2013 מונה למפקד חיל האוויר האטלנטי.
בינואר 2015 קודם לדרגת תת-אדמירל ומונה למפקד כוחות האוויר של הצי, שירת בתפקיד עד פרישתו בינואר 2018.
במהלך שירותו עוטר שש פעמים באות לגיון ההצטיינות, במדליית השירות הראוי לשבח של משרד ההגנה, שלוש פעמים במדליית השירות הראוי לשבח של הכוחות המזוינים ושלוש פעמים במדליית האוויר, מהן אחת עם סימן V לגבורה.
הוא צבר למעלה מ-4,400 שעות טיסה בעיקר על מטוסי ווט A-7 קורסייר II ומטוסי F/A-18 הורנט, וביצע 1,066 נחיתות על נושאות מטוסים.
שומייקר בוגר תוכנית הלימודים מרחוק של מכללת המלחמה של הצי ובוגר המכללה למטה של הכוחות המשולבים.
ג'ן טיי

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1962 (בת 62) באולינג גרין, קנטקי, ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הימית של ארצות הברית  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים 
 השתייכות:  צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1984–2018 (כ־34 שנים)
 דרגה:   תת-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקדת פיקוד הסייבר של הצי/הצי העשירי של ארצות הברית  קצינת המודיעין של צי ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של הצי   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות   מדליית האוויר
 
ג'ן טיי (באנגלית: Jan E. Tighe) היא קצינה בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. בתפקידה האחרון שירתה כקצינת המודיעין של הצי וסגנית לתחום לוחמת המידע של ראש המבצעים הימיים.
ביוגרפיה

טיי נולדה בבאולינג גרין שבקנטקי וגדלה בפלנטיישן שבפלורידה. ב-1984 סיימה לימודים באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייסה לצי ארצות הברית. למדה רוסית במכון לשפות של מחלקת ההגנה ושירתה כקריפטולוגית.
מילאה תפקידים בבסיסי הצי בפלורידה, וירג'יניה ויפן. במהלך מלחמת המפרץ שירתה בטייסת הסיור הראשונה של הצי בתפקידי מודיעין אותות כאשת צוות אוויר במטוסי לוקהיד EP-3E. שירתה במטה כוחות צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, בקבוצת ביטחון המידע של הצי ובפיקוד לוחמת הרשת של הצי. שימשה עוזרת למפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית, הגנרל קית' אלכסנדר. טיי שירתה כסגנית מפקד פיקוד הסייבר של הצי וסגנית קצינת אג"ם בפיקוד הסייבר של ארצות הברית. עמדה בראש מפקדת הסוכנות לביטחון לאומי (NSA) ושירות הביטחון המרכזי (CSS) בהוואי.
באפריל 2014 קודמה לדרגת תת-אדמירל ומונתה למפקדת פיקוד הסייבר של הצי/הצי העשירי של ארצות הברית. היא הייתה בכך האישה הראשונה שמונתה למפקדת צי ממוספר בצי ארצות הברית. ביולי 2016 מונתה לקצינת המודיעין של הצי וסגנית ראש המבצעים הימיים ללוחמת מידע. באוגוסט 2018 פרשה מהשירות הצבאי.
במהלך שירותה עוטרה בין השאר במדליית השירות המצוין של הצי, במדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, בלגיון ההצטיינות ובמדליית האוויר.
לאחר פרישתה מונתה לדירקטורית בחברת גולדמן זקס, בחברת הביטוח פרוגרסיב ובחברת IronNet. היא מכהנת בחבר הנאמנים של MITRE(אנ') ומשמשת יועצת בחברת Paladin Capital Group.
טיי בעלת תואר שני במתמטיקה שימושית ודוקטורט בהנדסת אלקטרוניקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים. היא נשואה לדייוויד ואם לבן ובת.
הערות שוליים

↑  Tighe becomes first woman to command a numbered U.S. Navy fleet, אתר CNN, ‏3 באפריל 2014
↑  US Fleet Cyber Command/10th Fleet Holds Change of Command, אתר צי ארצות הברית, 15 ביולי 2016
↑  Female vice admiral makes mark in U.S. Navy, סאן סנטינל, 9 במאי 2014
אמא בארקר

| --- | --- |

קייט "אמא" בארקר, 1932 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 באוקטובר 1873 אש גרוב, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בינואר 1935 (בגיל 61) מחוז מריון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Arizona Donnie Clark 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
קייט "אמא" בארקר (באנגלית: Ma Barker‏; 8 באוקטובר 1871 – 16 בינואר 1935) הייתה פושעת אמריקאית שפעלה בארצות הברית בזמן השפל הגדול בשנות ה-30. פושעים מסוגה משכו תשומת לב רבה בתקשורת ומעלליהם תוארו בעיתונים של אותה תקופה, אשר כונתה בציניות: "עידן אויבי הציבור". אף על פי שהייתה אחת מהפושעות המפורסמות ביותר בתקופתה, היא נשכחה ברבות השנים, לעומת פושעים אחרים מאותה תקופה שמהווים כיום חלק מהפולקלור האמריקאי וסמל בתרבות הפופולרית.