stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל פרידמן (רוז'ין)
לקריאה נוספת

במלכות הקדושה, הרב יהודה ברנדס
כתר מלכות, הרב אליהו כי טוב
הרב אברהם יצחק ברומברג, מגדולי החסידות חלק ו'. תשט"ו.
דוד אסף, דרך המלכות: ר' ישראל מרוז'ין ומקומו בתולדות החסידות, מרכז זלמן שזר, תשנ"ז
יוסף רט, ישועות ישראל, ירושלים, תשט"ו, באתר היברובוקס
ישראל שפיגל, על צדיקים ועל חסידים לבית רוז'ין (שני כרכים), ירושלים, תש"ע
ישראל יעקב, בית רוז'ין, בני-ברק: מישור, תשמ"ז
אלי ויזל הנשמה החסידית ישראל מרוז'ין עמ' 151, ידיעות ספרים 2010
זאב קיציס, המורים הגדולים של החסידות, ידיעות ספרים 2023, עמ' 284–307
נחל אלגד בנימין שהם, להיות לגואל - היסודות הציוניים בחסידות רוז'ין, מכון הר ברכה תשפ"ד
הערות שוליים

↑  מכתב רבי אלימלך מגרודז'יסק לרבי חיים מצאנז. פורסם על ידי מאיר וונדר בקובץ סיני פא'.
↑  ראה בעניין הנ"ל ב'נר ישראל'(בכרכים ד' עד ו'.) של ר' דוב שטרן שהביא ממקורות מוסמכים על קשריו עם צדיקי דורו שהפליגו בקדושתו.
↑  עליו ראו בערכו של אחיו רבי לוי יצחק
↑  בחסידות חב"ד יש מסורת שרבי לוי יצחק מברדיצ'ב היה שרו בשעת נענוע הלולב, ורבי ישראל מרוז'ין היה שרו בשעת תקיעת שופר. להאזנה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267449605171  PLWABN: 9810692130405606  BnF: cb144286441 (data)  GND: 128730307  ISNI: 0000 0000 6681 5764  LCCN: n86062001  NTA: 33050942X  SELIBR: 255688  VIAF: 30596857   WorldCat (עם VIAF): 30596857
מרדכי שרעבי

| --- | --- |

הרב מרדכי שרעבי
 לידה:  1912 תרע"ב 
 פטירה:  1983 (בגיל 71 בערך) כ' בחשוון תשמ"ד 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  תימן וישראל
 תקופת הפעילות:  ?–1983 
 השתייכות:  מקובלים
 תחומי עיסוק:  קבלה, גמרא, תורה, רמב"ם
 רבותיו:  סבו, רבי אברהם יפת תעיזי, רבי חיים סינואני, רבי משומר נסים, הרב מרדכי עטיה
 תלמידיו:  הרב מאיר יהודה גץ, הרב ישכר דב רוקח, הרב בניהו שמואלי, הרב שלמה פישר, הרב חיים אביהוא שוורץ
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת נהר שלום
 
ישיבת נהר שלום בסמוך לשוק מחנה יהודה בירושלים. (2019)
סמטת נהר שלום בסמוך לבית בו היה הרב גר
חצר ביתו (2019)
הרב מרדכי יהודה יפת שרעבי (תרע"ב, 1912 בערך – כ' בחשוון תשמ"ד, 27 באוקטובר 1983) היה מקובל יהודי תימני, מייסד וראש ישיבת המקובלים "נהר שלום" בירושלים. כונה "זקן המקובלים" ו"ראש עדת המכוונים".
חייו

נולד בתימן בשם מרדכי יפת-תעיזי. אביו נפטר עוד קודם לידתו ובגיל שנתיים התייתם גם מאמו. יחד עם אחותו גדל בבית סבו, אבי אביו, הרב אברהם יפת תעיזי שלימדו תורה. לאחר פטירת סבו, בעודו ילד דאג הרב חיים סינואני לגדלו וללמדו תורה. בבחרותו נסמך לרבנות. עבר לעיר עדן, שם למד בישיבתו של הרב משומר נסים. בגיל 15 עבר בהצלחה מבחנים בגמרא, ברמב"ם, בטור ובשולחן ערוך.
בשנת תרצ"ב (1932) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. למד גם בישיבת שערי ציון של הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. נמנה עם רבני ישיבת המקובלים בית אל. לימים, ייסד ישיבה בשם "נהר שלום" על שמו של גדול המקובלים רבי שלום שרעבי, בה לימד תורה, בנגלה ובנסתר, במשך עשרות שנים. הוא שינה את שם משפחתו לשרעבי גם משום ששם זה הוא גם ראשי תבות של שלום רב על בני ישראל.
הרב שרעבי התפרסם כבעל מופתים. רבים השכימו לביתו לעצה ולברכה. את הכספים שקיבל מציבור המבקרים הקדיש להחזקת הישיבה ולתמיכה בנצרכים, וכן חילק כסף לנערים על מנת למשכם ללימוד תורה. חי בפשטות עם אשתו, הרבנית לאה (נפטרה בשנת ה'תשל"ט, 1979) שבעצמה הייתה דרשנית ופעילה חברתית. בני הזוג היו חשוכי ילדים. מסופר שלפני מלחמת העצמאות החביא ארגון האצ"ל נשק בביתו, בהנחה ששם לא יחפשו הבריטים.
הרב שרעבי היה חלש מאוד פיזית ובשנותיו האחרונות היו רגילים תלמידיו לקחתו ממקום למקום כשהוא יושב על כיסא.
בין תלמידיו: הרב מאיר יהודה גץ, הרב חיים אביהוא שוורץ ר"מ בישיבות מרכז הרב ובית אל, הרב ציון ברכה, הרב משה צוריאל, רבי שלום שמואלי ובנו הרב בניהו שמואלי שממלא את מקום הרב שרעבי בראשות ישיבת נהר שלום.
מסופר כי גדולי המקובלים היו מציעים לפניו את ספקותיהם, בהם ראש ישיבת המקובלים בית אל, הרב הדיין עובדיה הדאיה. הרב עובדיה יוסף, שהרב שרעבי לימד אותו באופן אישי במשך פרק זמן מסוים, אמר על הרב שרעבי כי "הוא היה גדול הדור, וכמוהו לא היה בקבלה".
תלמידיו מספרים כי נהג לישון בלילות למשך כ-20 דקות בלבד, הקפיד על טבילה במקווה מידי בוקר, הקפיד על לבישת שני זוגות תפילין (לפי שיטות רש"י ורבינו תם) יחד, הורה לומר בכל השנה את תפילת אבינו מלכנו, ולקיים התרת נדרים בכל יום שישי.
נקבר בהר המנוחות בירושלים. על שמו הוקמו מוסדות תורה, בהם בית מדרש בהרצליה ישיבת "חזון מרדכי" וישיבת "שערי מרדכי" בירושלים ומוסדות המייש"ר בבת-ים.
מדעותיו

סבר כי הקבר המיוחס לתנא רבי מאיר הוא קברו של רבי מאיר ש"ץ בעל האקדמות. טען כי מהקדמת תיקוני הזוהר מוכח כי אין חיים מחוץ לכדור הארץ. אמר כי לימוד תורה בשבת במשך שעה שווה ללימוד תורה ביום חול במשך שנה.
אחד מתלמידיו סיפר שענה לו כי דרכו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק נכונה מדרכו של הרב יוסף חיים זוננפלד, משום ש"כתוב 'דרכיה דרכי נועם וכל נתיבותיה שלום', הרב קוק קירב רחוקים, וזו דרכנו, ובדרכו צריך ללכת!". וכן התבטא שבכל יום מתפללים בישיבתו על המדינה ועל חיילי צה"ל, מסופר שהיה בוכה ומתפלל על חיילים גם בשעות הלילה כשראה ברוח קודשו שהחיילים זקוקים לתפילותיו.
לקריאה נוספת

יונה רפאלי, הרב שרעבי, ירושלים: ה'תשמ"ד
אברהם לוי, דרך צדיקים חלק ב' ירושלים ה'תשמ"ח עמוד 68 והלאה
ישיבת נהר שלום, רבינו מרדכי שרעבי ירושלים ה'תשע"ו
חיים אביהוא שורץ, אור הכוזרי חלק ב', נספח לדמותו של הרב הצדיק רבי מרדכי שרעבי. ירושלים התשפ"ה.
הערות שוליים

↑  בספר "הסבא קדישא" תולדות הבבא סאלי כרך ב' עמודים רל"ד-רל"ו מוזכר הרב שרעבי בתואר "זקן המקובלים", גם בספר "הרב שרעבי" בעמוד 210 פורסמה מודעת אבל על פטירת אשתו הרבנית לאה שרעבי בשנת 1978 ושם מוזכר שבעלה הוא "זקן המקובלים".
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 71
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 99
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 190
↑  כך העיד הרב עובדיה יוסף בהספידו את הרב שרעבי, עיין בספר "דרך צדיקים" על שני המקובלים הרב חיים סינואני והרב מרדכי שרעבי.
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 177
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 131
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 295
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 301
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 303
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 290
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 211
↑  דרך צדיקים חלק ב' עמוד 292
↑  עדות הרב אברהם גברא בתוך: הרב יצחק דדון, אתחלתא היא, כרך ב', ירושלים תשס"ח, עמ' רמח-רמט
↑  בניה זית הרב אביהוא שורץ, גדולת מרדכי – רבי מרדכי שרעבי, באתר קרוב אליך, ‏2022-11-17
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296168705171  ISNI: 0000 0000 2875 1149  LCCN: n88234981  VIAF: 36018630   WorldCat (עם VIAF): 36018630
פאול גרמונפרה

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1908 גנט, בלגיה 
 פטירה:  10 ביוני 1944 (בגיל 35) אוברווין, הולנד 
 שם לידה:  Paul Gustave Sidonie Guermonprez 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום קבורה:  Dutch Honorary Cemetery Bloemendaal 
 השכלה:  Bauhaus Dessau
 מעסיק:  האג 
 בן או בת זוג:  Trude Guermonprez (?–1944) 
 פרסים והוקרה:  צלב ההתנגדות ההולנדי 
 
טרודה גרמונפרה באולפן של Co-op 2 בשנת 1937 באמסטרדם
פאול גרמונפרה (בהולנדית: Paul Gustave Sidonie Guermonprez; ‏28 בדצמבר 1908 - 10 ביוני 1944) היה צלם הולנדי יליד בלגיה, מעצב גרפי ולוחם התנגדות הולנדי במהלך מלחמת העולם השנייה.
גרמונפרה נולד בגנט, בלגיה. משפחתו ברחה במהלך מלחמת העולם הראשונה והשתקעה בהולנד. גרמונפרה למד בבית הספר De Suikerschool באמסטרדם, לאחר בית הספר היסודי. מ-1929 עד 1932 עבד במטע סוכר באיי הודו המזרחית ההולנדיים (כיום אינדונזיה).
בשנת 1932 למד בבאוהאוס דסאו בגרמניה לפני סגירת בתי הספר על ידי הנאצים ולמד עם הצלם ולטר פטרהנס. בשנת 1933חזר להולנד בגלל עלייתה של המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה הנאצית. הוא עבר לאמסטרדם ועבד כאמן מסחרי, הקים את חברת הפרסום Co-op 2 ולימד בבית הספר החדש לאמנות באמסטרדם (Nieuwe Kunstschool) ב-1939 התחתן עם אמנית הטקסטיל טרודה גרמונפרה.
קריירה ומלחמת העולם השנייה

כשפרצה המלחמה ב-1939 גויס כקצין בצבא ההולנדי. ב-1940 גרמניה כבשה את הולנד וגרמונפרה כבר לא היה בשירות צבאי. במשך שלושה שבועות בשנת 1941 היה עצור. הנאצים אכפו על אנשי מקצוע בתחומי היצירה להירשם במכון Nederlandsche Kultuurkamer. במחאה סגר גרמונפרה את החברה שלו, Co-op 2, ב-1942.
מ-4 במאי 1942 עד 30 ביולי 1943 הוחזק כבן ערובה בקאמפ סינט-מיחיילסחסטל (Kamp Sint-Michielsgestel). לאחר שחרורו הסתתר עם אשתו היהודיה טרודה יאלובץ בעזרת המחתרת ההולנדית. הם ברחו אל מריה הלנה פרידלנדר (לבית ברון), גרמניה, אשתו של הנרי פרידלנדר. היא החביאה אותם עם נמלטים אחרים בעליית הגג בביתה בוואסנאר, דרום הולנד.
מותו

גרמונפרה נעצר ב-1944 והוצא להורג ב-10 ביוני 1944 באוברווין. לאחר המלחמה נקבר בבית הקברות ההולנדי לשם כבוד, בלומנדל (Erebegraafplaats Bloemendaal). הוא עוטר בצלב ההתנגדות ההולנדי (Verzetskruis 1940–1945) לאחר מותו ב-9 במאי 1946.
במוזיאון סטדלק באמסטרדם מוצגות רבות מיצירות הצילום שלו באוסף הקבוע.
הערות שוליים

1 2  "Guermonprez, Paul Gustave Sidonie". Traces Of War. נבדק ב-10 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Visser, Hripsimé (1996). 100 X Photo: 100 Photographs from the Collection of the Stedelijk Museum Amsterdam (באנגלית). Stedelijk Amsterdam Museum. THOTH Publishers. pp. 74, 88. ISBN 978-90-6868-147-5.
↑  "Ontdek fotograaf, docent aan academie Paul Guermonprez". rkd.nl (בהולנדית). נבדק ב-10 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Bauhaus Archive Commemorates Hajo Rose's 100th Anniversary with Exhibition". Artdaily.cc (באנגלית). 16 בספטמבר 2010. נבדק ב-10 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Trude Guermonprez". Cooper-Hewitt, National Design Museum Collection. Cooper-Hewitt, National Design Museum. נבדק ב-10 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Paul Gustave Sidonie Guermonprez". Stichting De Eerebegraafplaats te Bloemendaal (בהולנדית). 9 במרץ 2016. נבדק ב-10 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Paul Gustave Sidonie Guermonprez". Stichting De Eerebegraafplaats te Bloemendaal (בהולנדית). 9 במרץ 2016. נבדק ב-10 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Righteous Among the Nations Database".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 67118141  GND: 136664717  ISNI: 0000 0000 5755 4726  NTA: 074991760  PIC: 285173  RKD: 112143  ULAN: 500536653  VIAF: 80970947   WorldCat (עם VIAF): 80970947 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פאול גרמונפרה".
לואיס כריסטיאן הס

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1895 בולצנו, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  26 בנובמבר 1944 (בגיל 48) שוואץ, אוסטריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תקופת הפעילות:  1920–1944 (כ־24 שנים) 
 
לואיס כריסטיאן הס (בגרמנית: Louis Christian Hess;‏ 24 בדצמבר 1895 – 26 בנובמבר 1944) היה צייר ופסל אוסטרי של תנועת "האובייקטיביות חדשה" (אנ') במהלך שנות ה-20.
שנים מוקדמות

בשנת 1915 הציג הס את עבודותיו הראשונות – רישומים, טמפרו ותחריטים באינסברוק. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הס לחם בחזית הצרפתית בסום ובארדן. לאחר המלחמה, בין השנים 1919–1924, הוא למד באקדמיה של מינכן.
בשנת 1920 הס השתתף בתערוכה הקולקטיבית הראשונה "תערוכת צעירים ממינכן – סדנאות גרפיקה" שהוצגה על ידי גאורג יאקוב וולף. בתערוכה הבאה במינכן, הציג עבודות לצד יצירות מאת פלוריאן בוש, אדולף הרטמן, זיגפריד קוינל, ואחרים.
לאחר שאחותו אמה עברה לסיציליה בשנת 1924, הס ערך נסיעות תכופות לאיטליה, שם שאב השראה מהצבע והאור הים תיכוני לאמנותו.
בשנת 1928 התקרב למקס בקמן עד תקופת גלותו. הס השתתף בתערוכת הקיץ של התאחדות האמנים הגרמנית במינכן וכמה מציוריו הוצגו בברלין. בשנת 1929 הצטרף לתנועת "Juryfrei", והפך למנהיגה עד סגירתה בשנת 1933 על ידי המשטר הנאצי.
מגזינים לאמנות פרסמו את עבודותיו של הס: "Cicerone" פרסם את הציור "על החוף"; מגזין במינכן "יוגנד", ביטאונה הרשמי של תנועת "יוגנדסטיל", פרסם על שער גיליון אפריל 1930 ציור השמן "דייג עם מעיל אדום", חלק מרכזי בטריפטיכון שהוצג בתערוכת הזצסיון במינכן.
ב-6 ביוני 1931, בשריפת ארמון הזכוכית במינכן, נשרפו יצירות של הס ואמנים אחרים. באותה שנה הס היה ברומא עם חברו קרל הופר. באותה תקופה התרחשה חזרה לגרמניה של ציירים, פסלים ואדריכלים ובתערוכה "Bildhauer Maler Architekt" הציג הס תוכניות לציורי הקיר של בית קולנוע בברסלאו. 1932 הייתה עדיין שנה של חיוניות אמנותית רבה. הוא הציג בלונדון, מינכן, ברלין, נירנברג ועוד.
שנות הגלות

הנידוי האמנותי בו נהג המשטר הנאצי, לאחר עלייתו לשלטון, גרם להס לצאת לגלות מרצון. בשנת 1933, לאחר פירוק תנועת היוריפריי, שנחשבה על ידי המשטר כ"ייצוג תרבותי בולשביקי", הוא עבר לסיציליה.
בשנה שלאחר מכן הוא התחתן עם האזרחית השווייצרית ססיל פייסי איתה עזב לשווייץ. שם הוא נאלץ לעבוד בתנאים קשים כי מאז 1935 גרמנים לא היו רצויים. הוא הכין תפאורות לתיאטרון, ועשה כמה תחריטים. באמצעות חברים הוא הצליח למכור מספר ציורים שלא היו חתומים, אך בשנת 1936 חזר לסיציליה ושם התגרש כעבור כמה חודשים.
מחברים שעדיין היו לו בגרמניה ובאוסטריה הוא ידע שהמצב הפוליטי מחמיר. הוא למד טכניקות חדשות אך נכנס לדיכאון שהביא אותו לסף התאבדות. בתמיכת אחותו, אמה, מצא את האנרגיה לחזור צפונה. בשנת 1938 היה שוב בשווייץ, בביתו של חבר אך הוא לא קיבל היתר שהייה שם. הוא נאלץ לעבור לגרמניה שם היו חיי התרבות והאמנות בשליטתו המוחלטת של המשטר.
בשנת 1939 התארח אצל חברו, שם הוא הצליח לצייר ולבצע כמה פסלים. באוברווסן, בוואריה, הוא צייר ציור קיר על קיר מסעדה בבעלות אלמנת חבר אחר שהתאבד בשנת 1935 במינכן.
מצבו הבריאותי החמיר והוא שהה בשנת 1941 בבית החולים שוואבינג. לאחר ששוחרר, נסע לטירול, תחילה לאקסמס ליד אינסברוק, אחר כך לגרינזנס ולזירל, שם צייר ציורי קיר במשרדי העירייה.
בשנת 1942 הוא שב לאינסברוק והאיגוד האמנותי הטירולי סיפק לו אטלייה.
לאחר אשפוזו האחרון הוא נפטר ב-26 בנובמבר 1944 באינסברוק.
הערות שוליים

↑  Christian Hess - Exhibition catalog - Palermo - 1974, primo.getty.edu (באנגלית)
↑  Christian Hess 1895 1944 - Museum Rabalderhaus Schwatz - Stadtmuseum Bozen - Athesia BZ - 2008 -, primo.getty.edu (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135950201  ICCU: CFIV242292  ISNI: 0000 0000 6689 3797  RKD: 218780  SUDOC: 137588135  ULAN: 500074789  VIAF: 80379123   WorldCat (עם VIAF): 80379123 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לואיס כריסטיאן הס".
כריסטיאן הס, נגן אבוב, 1928
דרום לבנון

ערך זה עוסק בהחלק הדרומי של לבנון. אם התכוונתם למחוז, ראו .
מפת דרום לבנון
דרום לבנון (בערבית: جنوب لبنان: ג'נוב לובנאן) הוא חלקה של לבנון הסמוך לגבולה עם ישראל. אזור זה כולל את מחוז דרום לבנון ומחוז א-נבטיה. יש הכוללים באזור זה גם את דרומו של מחוז אל-בקאע.
הערים העיקריות בדרום לבנון הן צור, צידון וא-נבטיה. יישובים בולטים נוספים הם מרג' עיון, חאצביא ובינת ג'בייל. מרבית אוכלוסיית דרום לבנון היא שיעית ולכן המפלגות הפוליטיות הדומיננטיות באזור הן חזבאללה ובמידה פחותה אמל.
יותר מאשר משמעות גאוגרפית, יש לאזור משמעות פוליטית, בשמשו שדה קרב בעימותים בין ישראל ללבנון ולכוחות הפועלים בה, כחלק מהסכסוך הישראלי-ערבי.
גאוגרפיה

החלק הדרומי של דרום לבנון, כלומר הרצועה התחומה בין נהר הליטני בצפון וגבול ישראל–לבנון בדרום, נחלקת לשלושה אזורים גאוגרפיים: במערב – מישור החוף ובו העיר צור, במרכז – ג'בל עאמל המתנשא לגובה של 800 מטר וכולל שורת רכסים המשתפלים ככל שמצפינים לכיוון הליטני, ובמזרח – אזור מרג' עיון הכולל שורת רכסים ועמקים בכיוון כללי של צפון–דרום.
עדות ודתות בדרום לבנון

רוב האוכלוסייה בדרום לבנון היא שיעית מתואלית.
בזמן מלחמת האזרחים בלבנון, באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, היו מספר מובלעות של נוצרים מדרום לליטני: מובלעת מרג'עיון – קליעה בגזרה המזרחית, מובלעת עין אבל – דבל – רמיש בגזרה המרכזית, ומובלעת עלמא א-שעב בגזרה המערבית. כמו כן, הייתה מובלעת נוצרית נוספת מצפון לליטני שכללה את הכפרים ג'רמק (אנ'), מחמודיה (ער') ועישייה.
מרכז האוכלוסייה הסונית בדרום לבנון הוא בעיר צור ובמחנות הפליטים הפלסטיניים שסביבה. קיימת רצועה של כפרים סוניים בגזרה המרכזית לאורך הגבול עם ישראל, הכוללת בין היתר את הכפרים: מרווחין, יארין, דהיירה (ער') ובוסתאן (ער') קיים ריכוז נוסף של יישובים סוניים בגזרה המזרחית, באזור הנקרא ערקוב, הכולל בין היתר את כפר שובא, את העיירה שבעא וחוות שבעא, ואת הבארייה (אנ').
אוכלוסייה דרוזית מרוכזת באזור המזרחי, סביב העיירות חאצביא ושבעא.
בעקבות מלחמת האזרחים, המעורבות הסורית ומלחמת לבנון הראשונה, חלו שינויים דמוגרפיים באוכלוסיית דרום לבנון. חלק מהאוכלוסייה הנוצרית עזבה את המדינה. במקביל, אוכלוסייה שיעית מדרום לבנון התיישבה בפרברים הדרומיים של ביירות.
ראו גם

רצועת הביטחון
הערות שוליים

1 2 3  ארז דוד מייזל, "תקופת מעבר" – מיזם הסיוע לתושבי דרום לבנון (מרס - נובמבר 1976), ינואר 2014
1 2 3 4  אפרים סנה, ‏אזור דרום לבנון דגם לאזור ביטחון ישראלי, מערכות 288, ינואר 1983
1 2  Abdul Hameed Bakier, The Sunni al-Fajr Forces Fight with Hezbollah in Lebanon, Jamestown Foundation, 8 August 2006
↑  יוסף ולטר, צה"ל משלים השבוע את הנסיגה מלבנון, מעריב, 10 ביוני 1985
↑  אבי יששכרוף, ושוב אתכם: דרום לבנון שוב בידי החזבאללה, באתר הארץ, 9 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469466905171  BnF: cb12225674m (data)  GND: 4058434-3  SUDOC: 030941628  VIAF: 173037518   WorldCat (עם VIAF): 173037518 
מפת פיזור הקבוצות הדתיות בלבנון
מבצר הבופור, 1982
עמנואל גיל

| --- | --- |
עמנואל גיל
עמנואל גיל
 לידה:  14 בדצמבר 1906 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 בפברואר 1983 (בגיל 76) ישראל 
 שם לידה:  עמנואל גליקמן
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל ישראלי
 עיסוק:  ספורטאי, עסקן ספורט, מחבר ספרים, עיתונאי ספורט
 
עמנואל גיל (14 בדצמבר 1906 – 28 בפברואר 1983) היה ספורטאי, מורה לחינוך גופני, עסקן ומחבר ספרי ספורט ישראלי. ממתווי דרכו של הספורט הישראלי, במישור המקצועי, הארגוני והמוסרי-ציבורי, וממובילי התאגדות הפועל. בשנים 1938–1972 כיהן כרכז ספורט ארצי של הפועל. ממכונני הספורט העממי בישראל.
גיל (מימין) מראשי משלחת ישראל למשחקי הלסינקי (1952)
ביוגרפיה

עמנואל גליקמן נולד בווילנה שבליטא שבאימפריה הרוסית לשעבר, למויסיי (מוריץ – משה) סלומונוביץ' גליקמן (1876 – 1932) ולאולגה (גולדה) לבית הלפרן (1880 – 1916). למשפחתה של אמו הייתה קרבה לשאול ואהל, שהיה מלך פולין ליום אחד (1586-87). משפחתו של עמנואל גיל עברה לריגה שבלטביה, בהיותו תינוק בן כחודש וחצי. ב-1908 נולד אחיו, ישראל. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה פונו היהודים מתחום המושב, והמשפחה עברה לחרקוב שבאוקראינה, שם מתה אמו. בתחילת 1921 חזרה המשפחה לריגה שבלטביה.
התחנך בבית ספר עממי בחרקוב וסיים גימנסיה (רוסית) בריגה. בהמשך למד משפטים באוניברסיטת ריגה, אך לא הוסמך, כי דחה את הבחינות הממלכתיות מאחר שהחליט להתגייס לצבא כדי להתכונן לעלייה לארץ ישראל. בזמן לימודיו היה חבר באגודת הסטודנטים הציונית-סוציאליסטית "השחר", שם פגש את מי שהייתה עתידה להיות רעייתו, אסתר (אתיה – אטקה) לבית גמוש (6.3.1909 –22.4.2003), מוסמכת במדעי הטבע עם התמחות במינרלוגיה.
מ-1923 החל לעסוק בספורט באופן פעיל. ב-1929 סיים קורס למורי חינוך גופני, ובמקביל ללימודיו באוניברסיטה עבד בתור מורה לחינוך-גופני. שירת בפלוגת גלשים בצבא הלטבי בשנים 1932–1933, והיה מדריך טירונים בדרגת קורפורל. במהלך שירותו מת אביו.
לאחר שחרורו מהצבא עבד כמזכיר טכני של המפלגה הציונית-סוציאליסטית המאוחדת, והיה ממארגני מצעד 1 במאי 1934 של הארגונים הציונים-סוציאליסטיים.
ב-15 במאי 1934 התחוללה בלטביה הפיכה בהנהגתו של קרליס אולמניס. לאחר שלושה ימים נאסר גיל והועבר למחנה הסגר בנמל הצבאי של לייפאיה. יחד איתו ישבו במחנה ההסגר כמה מאות אנשים – פעילי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, עסקני ציבור פרוגרסיביים, סופרים, משוררים ומרצים; ביניהם: חברי הסיימה (פרלמנט) פרופסור מתתיהו לזרסון וד"ר נח מייזל, וכן חבר "השחר" ד"ר ישראל מהרי"ק. המשטר במחנה ההסגר לא היה קשה, אבל על ניסיון הברחת מכתב לארוסתו נדון גיל לחמישה ימי צינוק.
בדצמבר 1934 שוחרר גיל ממחנה ההסגר תמורת התחייבות לעזוב את לטביה. ב-13.1.1935 התחתן עם אסתר גמוש, וב-22.3.1935 עלו לארץ ישראל. בתחילה התיישבו בחיפה, משם עברו לעמק הירדן, וב-1938 עברו לתל אביב, שם נולדו שני ילדיהם. אסתר עבדה כמיקרוביולוגית בקופת חולים כללית, ולימים הייתה מנהלת המעבדות במחוז תל אביב וחברת הוועד המפקח של קופת-חולים. גיל היה חבר ארגון ההגנה והשתתף בשמירה על תל אביב. עם קום מדינת ישראל שינתה המשפחה את שמה מגליקמן לשם העברי גיל.
קריירה בתחום הספורט > בחוץ לארץ

מ-1923 החל גיל לעסוק בספורט, בעיקר בתור אצן אך עסק גם במקצועות רבים אחרים. בתחילה היה חבר במכבי ריגה. ב-1927 פרשה קבוצת צעירים והקימה מועדון עצמאי בשם "יידישער ספורט קלוב". גיל היה מנהל הסקציה לאתלטיקה קלה וחבר בית-הדין, וב-1928 נבחר למזכיר המועדון.
ב-1929 התפרק המועדון, וגיל הצטרף למועדון הספורט של מועצת הסטודנטים של אוניברסיטת ריגה והיה חבר בנבחרת שלה. הוא הצטיין בעיקר במאוצי שליחים, וקבוצתו קבעה שיאים חדשים של לטביה. לקח חלק בארגון "אולימפיאדה של הקרן הקיימת" – חגיגת ספורט של ארגוני הנוער והתלמידים בבתי-הספר היהודיים בשפה העברית, שבראשה עמד ברוך בג (יושב-ראש "השחר"; עלה לארץ ישראל ב-1929 ולמד הנדסה בטכניון; רכז מקצועי של הפועל ולאחר מכן מזכיר המחלקה להכשרה גופנית של הוועד הלאומי, מקים מכון וינגייט ליד נתניה).
גיל נרשם לקורס דו שנתי למורים לחינוך-גופני, הוסמך מטעם משרד החינוך ועבד כמורה לחינוך-גופני בגימנסיות.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בלטביה הקימה ב-1921 "ארגון לספורט ולהגנה של פועלים" (S.S.S.). חברי "נוער בורוכוב" – תנועת הנוער של "פועלי-ציון" הציונית-מרקסיסטית – הקימו בו סניף, וגיל הצטרף אליו ב-1930. במאי 1931 נבחר ליושב-ראש הסניף וכן שימש מאמן לאתלטיקה קלה ומעמל. בתור ראש הסניף נעשה לבן בית בהנהגה המרכזית של S.S.S.. באותה עת התחיל לכתוב בביטאון הארגון (בלטבית) ובעיתון היומי "פרימארגען" (ביידיש).
ב-1931 השתתף באולימפיאדה השנייה של הפועלים בווינה, אוסטריה. שם נפגש עם נציגי הפועל ארץ ישראל (ביניהם – ישראל שוחט, ראש ארגון השומר וממייסדי ההסתדרות). גיל הציע להקים פדרציה עולמית של ארגוני ספורט מהתנועות הקרובות לארץ ישראל העובדת.
ב-1932 הקים גיל, עם אחיו ישראל, את ארגון ספורט הפועלים הציוני הפועל לטביה, וכיהן בתור יושב-ראש המרכז. ניהל את הפעילות המעשית של הארגון, שימש בתור מדריך להתעמלות, מאמן ושופט באתלטיקה קלה, ניהל מחנות והשתתף בעצמו במאוצי שליחים.
קריירה בתחום הספורט > גיל כסופר ספורט

ב-1985 יצא לאור הספר "תרבות וגוף", קובץ ממאמריו של גיל. בסוף הכרך הובאה רשימה ביבליוגרפית של כתביו, וממנה עולה כי כתב 46 ספרים וחוברות ו-1154 מאמרים ורשימות.
מספריו:
"חזק!" (יחד עם יוסף אבירם (אברמוביץ), מאיר בניהו, רפאל פנון), הוצאת עם עובד, זכה בפרס דב הוז של עיריית תל אביב (שתי מהדורות: 1947, 1953).
"אנציקלופדיה לספורט ולתרבות הגוף" (עם אותם מחברים), הוצאת עם עובד, זכה אף הוא בפרס דב הוז (שתי מהדורות: 1959, 1966).
"אלף משחק ומשחק: משחקי ספורט" (1959).
"חמש טבעות שלובות" (1961).
"המשחקים האולימפיים", הוצאת מסדה ועם הספר (שתי מהדורות: 1976, 1977).
"הספורט בישראל" (1968).
"לנצח ביושר, להפסיד בכבוד" (שתי מהדורות: 1974, 1982).
"סיפורו של הפועל", הוצאת הקיבוץ המאוחד (1977).
"תרבות וגוף" (1985).
"עלים מהעבר" (אוטוביוגרפיה עד לעלייתו ארצה בהוצאת המשפחה, 2001).
"מיומנו של מדריך נודד" (קובץ סיפורים, שירים, תרגומים ודברי ספרות בהוצאת המשפחה, 2004).
גיל היה עורכם של כתבי-עת רבים: אחדים משנתוני "עוזנו"; "ספורט לעם"; "גורן כידון"; "ידיעות הפועל"; "ירחון ספורט"; "החינוך הגופני". כן ערך, תרגם וכתב הקדמות לספרים וחוברות רבים. לאחר פרישתו לגמלאות שימש עורך בהוצאה לאור של מכון וינגייט. כתב ערכים לאנציקלופדיה העברית, לאנציקלופדיה חינוכית, ל"לקסיקון האישים של ארץ ישראל, 1948-1799".
בנוסף כתב לעצמו גם חמישה כרכי שירים (רובם ברוסית), שמקצתם פורסמו בספר "מיומנו של מדריך נודד".
הנצחה

מרכז הפועל קרא על שמו של גיל את מרכז ההדרכה של המרכז לחינוך ולספורט ימי בקיסריה, כמו גם מפעלי ספורט שונים. כן יצאה חוברת "חברים מספרים על גיל" במלאת שלושים למותו.
מכון וינגייט קרא על שמו את ההוצאה לאור שלו והוציא את הספר "תרבות וגוף".
הערות שוליים

↑  מקור: עמנואל גיל, "עלים מהעבר" [אוטוביוגרפיה]. תל אביב, הוצאה פרטית, 2001.
↑  נשיאות הפועל ריגה (גיל במרכז). צילום משנת 1934 - אתר בית התפוצות
↑  מקור: עמנואל גיל, "סיפורו של 'הפועל': חמישים שנה להתאגדות 'הפועל'". חמ"ד [תל אביב], הקיבוץ המאוחד, חש"ד [1977].
↑  מקור: עמנואל גיל, "תרבות וגוף: קובץ מאמרים". מכון וינגייט: ההוצאה לאור ע"ש עמנואל גיל, 1985, עמ' 230 – 231 ועמ' 233 – 235.
↑  מקור: רשימת זוכי לאיש כפועלו וזוכי עמית כבוד לעד, מתוך אתר מורשת הפועל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307962305171  ISNI: 0000 0001 1903 0734  LCCN: nr94018071  VIAF: 170155390   WorldCat (עם VIAF): 170155390
שאנדור האיו

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1876 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1944 (בגיל 67 בערך) 
 שם לידה:  Hoffmann Sándor 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 
שאנדור האיו, (במקור הופמן, בהונגרית: Hajó Sándor;‏ בודפשט, 11 בפברואר 1876 – ?, 1944) היה מחזאי יהודי-הונגרי, מבקר תיאטרון, מתרגם ספרותי, דרמטורג. מחזותיו הועלו על ידי מיטב תיאטראות בודפשט. האיו נכלל בצו ממשלת הונגריה של סופרים אסורים שאת יצירותיהם אסור היה לפרסם, למכור, לקרוא ולהחזיק ודינן היה גריסתן. הוא נספה בשואה.
קורות חיים

שאנדור הופמן נולד במשפחה יהודית כבנם של וילמוש הופמן, סוחר, יליד צ'סנק ושל רגינה קניגסברגר. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים הפך לפקיד, אך עד מהרה התפטר מעבודתו וחי רק למען הספרות. מספטמבר 1926, הוא היה הדרמטורג הקבוע של תיאטרון מרכז העיר. המחזות והדרמות המקוריות שלו התאפיינו בעיקר בטכניקה בימתית מיומנת. הוא תרגם הרבה מחזות להונגרית מגרמנית, מאנגלית ומצרפתית. בשנת 1907, הוא המחיז את הרומן של אוסקר ויילד "תמונתו של דוריאן גריי".ב-1944 הוא נרצח בשואה.
יצירותיו

אשתו של מר דומבאי (קומדיה במערכה אחת. בכורה: 15 בספטמבר 1899. תיאטרון הקומדיה של בודפשט)
לאחר חצות (קומדיה ב-3 מערכות. בכורה: 2 בנובמבר 1900. התיאטרון הלאומי)
המחר (קומדיה ב-3 מערכות. בכורה: 17 בנובמבר 1908. התיאטרון ההונגרי)
מרי אן (אופרטה ב-3 מערכות. מחבר שותף: אנדור גאבור. מוזיקה מאת: פונגרץ קאצ'ו. בכורה: 5 בדצמבר 1908. תיאטרון קיראי)
בנים ובנות (מחזה ב-3 מערכות. בכורה: 14 בינואר 1911. התיאטרון ההונגרי)
רבי משרתים (מחזה ב-3 מערכות. בכורה: 1 במרץ 1913. תיאטרון הקומדיה של בודפשט)
רחוב דליבאב 7. (מחזה בחרוזים ב-3 מערכות. בכורה: 30 בינואר 1915. תיאטרון הקומדיה של בודפשט)
אבירי היום (מחזה ב-3 מערכות. מבוסס על הרומן מאת שאנדור ברודי. בכורה: 11 בדצמבר 1916. תיאטרון הקומדיה של בודפשט)
שדים (קומדיה ב-3 מערכות. בכורה: 21 בדצמבר 1916. תיאטרון הקומדיה של בודפשט)
הגבר בן החמישים (קומדיה ב-3 מערכות. בכורה: 4 בינואר 1919. תיאטרון מרכז העיר)
השמועה (קומדיה ב-3 מערכות. בכורה: 13 בנובמבר 1920. Vígszínház)