אלכסנדר סולז'ניצין
ביוגרפיה

אלכסנדר סולז'ניצין נולד בקיסלובודסק שברוסיה, התייתם מאביו בגיל צעיר ולמד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת רוסטוב. במלחמת העולם השנייה גויס בשנת 1941, לחם במסגרת הצבא האדום כמפקד סוללת תותחים, הגיע לדרגת סרן ועוטר בשני עיטורים (עיטור הכוכב האדום ועיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה שנייה). הוא נעצר בשנת 1945 לאחר שמתח ביקורת על סטלין במכתבים שכתב לידיד, בהם כינה את סטלין "בעל השפם" ולעג לניהולו הכושל את המלחמה. סולז'ניצין היה כלוא בגולאג במשך 8 שנים, עד 1953, ולאחר שחרורו הוגלה לקזחסטן.
לאחר מותו של סטלין ועלייתו של ניקיטה חרושצ'וב, שהוקיע את הסטליניזם בוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית, עבר סולז'ניצין טיהור שם (אנ') ("רהביליטציה"), ובשנת 1957 הוא שב לביתו והחל לעבוד בהוראת מתמטיקה ופיזיקה. ב-1962 התפרסם ב"נובי מיר", כתב עת סובייטי, ספרו הראשון, "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'", בו תיאר את החיים בגולאג. במערב נטען שהספר אושר לפרסום על ידי חרושצ'וב באופן אישי. הסיפור עורר דיון ער ברחבי ברית המועצות על תקופת הגולאגים ומיקד את תשומת הלב בסולז'ניצין. באופן יוצא דופן הוא צורף לאיגוד הסופרים הרוסים על סמך יצירתו זאת.
ספריו מתקופה זו משקפים את חייו, כמו גם את מערכת הענישה הבלתי אנושית, שהפכה לחלק בלתי נפרד מחיי האזרח הסובייטי בתקופת סטלין. "יום אחד בחיי איוואן דניסוביץ'", ספרו הראשון, מתאר את החיים בגולאג, מחנה העבודה הסובייטי והיה בין התיאורים הספרותיים הראשונים של מוסדות אלו, שפרץ אל מעבר למסך הברזל. "במדור הראשון", ספרו השני, מתאר קבוצת מדענים בכלא מאוורינו, בו מועסקים אנשי מדע, בתנאים טובים מהתנאים בגולאג, אך תוך התעללות נפשית איומה. "אגף הסרטן", מתאר את חוויותיו האישיות של סולז'ניצין מתקופת אשפוזו בבית החולים. ספרים אלו ו"ארכיפלג גולאג" שבא בעקבותיהם, המתארים בצורה רחבת ההיקף את מערכת הכליאה, עבודת הכפייה והעונשין הסובייטית, הקשו מאוד על ברית המועצות והמערב להתעלם מפשעי המשטר הקומוניסטי.
בשנת 1970 הוענק לו פרס נובל לספרות. באותו זמן הוא לא היה יכול לקבל את הפרס באופן אישי בסטוקהולם מכיוון שהוא פחד שהוא לא יוכל לחזור חזרה אל ברית המועצות. במקום זאת, הוצע שהוא יקבל את פרס נובל בטקס מיוחד בשגרירות השוודית במוסקבה. הממשל השוודי התנגד לפתרון זה מכיוון שחשש שטקס כזה יעורר הד תקשורתי ועלול לפגוע ביחסי ברית המועצות עם שוודיה. סולז'ניצין קיבל את הפרס בצורה רשמית רק אחרי שהוגלה מברית המועצות ב-1974.
באוגוסט 1973 ק.ג.ב. מצא את כתב היד של החלק הראשון של "ארכיפלג גולאג" זאת לאחר חקירה ממושכת של עוזרת של הסופר שנפטרה לאחר מספר ימים. כתוצאה מכך סולז'ניצין נתן הוראה לתחילת הדפסה של הספר שכבר היה נמצא בפריז. סולז'ניצין הוגלה מארצו למערב גרמניה ב-13 בפברואר 1974 ואזרחותו הסובייטית נשללה ממנו.
לאחר הגלייתו הוא התגורר בציריך שבשווייץ ולאחר מכן בוורמונט שבארצות הברית. בשנת 1990 הושבה לו אזרחותו הסובייטית וארבע שנים לאחר מכן הוא שב לרוסיה. הפרויקט הספרותי הגדול בו עסק, אותו החל, למעשה בשנת 1936, היה כתיבת סאגה רחבת היקף על מלחמת העולם הראשונה, והאירועים שלאחריה, שפורסמה כ"אוגוסט 1914", "נובמבר 1916", "מרץ 1917" ו"אפריל 1917". סאגה זו, שכונתה "הגלגל האדום", אמורה הייתה להמשיך ולסקור את האירועים בחיי גיבוריה עד לתחילת שנות ה-20, אך סולז'יניצין לא השלימה.
למרות קבלת הפנים החמה לה זכה במערב, מעולם לא הרגיש עצמו סולז'ניצין בנוח מחוץ למולדתו. הוא, שנחשב לרדיקל ודיסידנט בברית המועצות, נראה מחוצה לה כריאקציונר, לאומן רוסי ואורתודוקס דתי. סולז'ניצין עורר על עצמו ביקורת בשל האשמתו את היהודים, הגאורגים, הלטבים ואחרים בצרותיה של רוסיה במאה ה-20. בספרו השנוי במחלוקת "מאתיים שנה יחד", הפריך את הטענה הנפוצה ברוסיה כי המהפכה הרוסית והאירועים שלאחריה היו תוצאה של "קשר יהודי", אך הדגיש גם את הנוכחות היהודית החזקה בצמרת המפלגה הבולשביקית.
בחודש מאי 1997 נבחר סולז'ניצין לחבר מלא באקדמיה הרוסית למדעים. בשנה זו ייסד גם פרס לספרות על שמו, בסך 25,000 דולר.
מאז חזרתו לרוסיה התגורר בדאצ'ה בטרויצה-ליצקובו, יישוב יוקרתי, בין הדאצ'ות של מיכאיל סוסלוב ושל קונסטנטין צ'רניינקו.
סולז'ניצין נפטר מהתקף לב ב-3 באוגוסט 2008 בגיל 89, לאחר שבמהלך שנותיו האחרונות הדרדרה בריאותו.