stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תגלית העונה בליגת העל בכדורסל
הערות שוליים

↑  סיכום ערב הגאלה של ליגת העל 2008/2009 באתר מנהלת ליגת העל
↑  מצטייני העונה לעונת 1989/1990, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 1990/1991, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 1991/1992, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 1992/1993, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 1993/1994, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 1994/1995, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 1995/1996, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 1996/1997, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 1997/1998, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 1998/1999, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 1999/2000, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2000/2001, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2001/2002, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2002/2003, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2003/2004, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2004/2005, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2005/2006, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2006/2007, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2007/2008, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2008/2009, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2009/2010, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2010/2011, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2011/2012, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2012/2013, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2013/2014, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2014/2015, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2015/2016, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2016/2017, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2017/2018, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2018/2019, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2019/2020, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2020/2021, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2021/2022, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  מצטייני העונה לעונת 2022/2023, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, אגף מצטיינים
↑  תגלית העונה בליגת ווינר סל: בן שרף, אתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
שיחות מילואים

| --- | --- |

 יוצרים:  אופיר בועז אהוד עזריאל מאיר
 בימוי:  אופיר בועז
 שחקנים:  אופיר בועז אהוד עזריאל מאיר אורית נבון
 הפקה
 מפיק:  דנה שלהב, זהבית שאשא
 צלמים:  גבריאל וולקוביץ, יאיר צימרמן, פאדי דחברה, מאור אלטרס, רועי קייזרמן
שיחות מילואים היא סדרת טלוויזיה של כאן 11 מתאגיד השידור הישראלי יצירתם של אהוד עזריאל מאיר ואופיר בועז המשחקים את הדמויות בסדרה, בבימוי אופיר בועז ובהפקת דנה שלהב המציגה הופעת אורח.
מתכונת

כל פרק מתחיל בקולה של סמלת המבצעים, אורית נבון, הקוראת לצוות "מטרוניטא" ובודקת את מצבם או את מיקומם.
אופיר ואהוד, צמד חיילי מילואים, מדברים ביניהם כדי "להעביר את המילואים" עם פק"ל קפה ושתי כוסות זכוכית. בכל פרק הם נמצאים במיקום אחד, אפייני לאימוני מילואים, כמטווח, גדר בטון בשדה או בתרגיל מארב בשטח.
הפרק מסתיים בכך שסמלת המבצעים קוטעת את דבריהם ושואלת אם הכל תקין.
הצילומים נעשו לרוב באזורי אימונים בדרום, כמו גבעות גורל ובית גוברין - מרשה.
דמויות

אופיר - רזה והמגולח, מספר על מצב שלו עם אשה כלשהי, אשתו בבית, מוזגת בבר, או בת כיתתו משנים עברו העומדת ליד תחנת האוטובוס. בשעת הסיפור נראית הסצנה, כשקולו המספר של אופיר מדבב את כל הדמויות המדברות.
אהוד - דתי עם כיפת גרוש קטנה וזיפי זקן, חובש כובע צבאי, מספר בתוספת קולות רקע מלאכותיים ולעיתים בתוספת אנימציות או מצגת, על "פסיכולוגיה בגרוש", בדרך כלל בקשר עם סרטון שראה או פודקאסט ששמע באינטרנט, ומשכנע את אופיר לשנות את מצבו ולאמץ סיסמה נבובה, עליה בסופו של דבר שניהם חוזרים בקול רם כמה פעמים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שפיק כבהא

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  24 בספטמבר 1960 כפר קרע, ישראל 
 נרצח:  23 באוקטובר 2013 (בגיל 53) אום אל-פחם, ישראל 
 שם לידה:  شفيق توفيق أحمد كبها 
 מקום קבורה:  כפר קרע 
 מוקד פעילות:  ישראל   הרשות הפלסטינית   רצועת עזה
 תקופת הפעילות:  מ-1976
 שפה מועדפת:  ערבית, עברית 
 
שפיק תאופיק כבהא (בערבית: شفيق توفيق كبها; ‏24 בספטמבר 1960 כפר קרע - 23 באוקטובר 2013) היה זמר ערבי-פלסטיני מישראל, שהתפרסם בעיקר בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 כאחד מהאמנים המובילים בעולם הבידור בקרב הערבים הישראליים והפלסטינים.
ביוגרפיה

כבהא בן למשפחה מוסלמית מכפר קרע שבוואדי עארה, הוא השתלם מנעוריו בדקלום הקוראן. בגיל 16 הקים את להקתו הראשונה.
כבהא הצטיין בסגנון מוזיקלי פופולרי המבוסס על שילוב של המסורות העממיות הערביות, בעיקר מוזיקת ריקוד דבקה וסגנון ג'בלי והשפעות מערביות מסוימות, שימוש בקלידים, בנוסף לכלים מסורתיים כמו חליל מיג'ווז.
במרוצת הזמן הפך כבהא לזמר חתונות פעיל מאוד במאות אירועים משפחתיים כל שנה בקרב ערביי ישראל והפלסטינים מכל האזורים: מהגליל ועד רצועת עזה. הוא שר תכופות גם שירים פטריוטיים פלסטינים עם געגועים לשיבת הפליטים ומשום כך השלטונות הישראלים אסרו במשך עשור על כניסתו לשטחי יהודה ושומרון. כבהא הופיע גם במספר ארצות ערב, בעיקר ירדן, אך נתקל בקשיים להיכנס לתחומן בגלל החרם על אזרחי ישראל, לרבות ערבים ישראלים. כבהא שירבב תכופות בשיריו ובדבריו בקורת על מדיניותה של ישראל, ואף על זו של מצרים, למשל בשיתוף פעולה הביטחוני שלה עם ישראל. באחד מביקוריו אף גורש ממצרים.
שפיק כבהא הקליט כ-10 אלבומים ויותר מ-100 קלטות. מרבית האלבומים שהקליט כללו גרסאות כיסוי לשירים מוכרים, מיעוטם הורכבו משירים שנכתבו והולחנו עבורו.
ביוגרפיה > מותו

ב-23 באוקטובר 2013 לפנות בוקר, נרצח כבהא באום אל-פחם על ידי שני אלמונים רכובים על אופנוע, אחרי שיצא מהופעה בשמחה מקומית והיה בדרך אל ביתו בכפר קרע. הוא הניח אישה ו-4 ילדים. עשרה ימים אחרי מותו נערכה בכפר הולדתו תהלוכת מחאה, שבה השתתפו כשלושת אלפים אנשים, לרבות דמויות ציבוריות רבות. כשלושה שבועות לאחר הרצח עצרה המשטרה חשודים אחדים במעשה. בינואר 2014 הוגש כתב אישום נגד שלושה חשודים במעורבות ברצח. לפי כתב האישום המניע לרצח היה סירובו של כבהא להזמנה להופיע בחתונה. מאוחר יותר הסתבר שהזמר קיבל איומים לפני ההופעה והרצח התרחש על רקע תחרות בתחום. תושב אום אל פחם הורשע ברצח ובקשר לרצח בשנת 2022.
להיטים

حفلة ام الفحم- لبيار 2004
حفلة عين يبرود 2008
حفلة العيد (احمد الراتب) 2008
حفلة شعفاط ( محمود دعيس) 2008
حفلة سهرة ال حجاج 2008
حفلة جسر الزرقاء 2009
حفلة كفر كنا 2009
حفلة سريس 2009
حفلة مخلص دبورية 2009
حفلة جسر الزرقاء 2009
حفلة ال عزايزة دبورية 2009
حفلة جلجولية 2009
حفلة عرعرة 2009
حفلة سخنين 2009
حفلة الناعورة 2009
حفلة كفرقرع 2009
حفلة عرعة 2009
حفلة بسمة طبعون 2009
حفلة الناعورة 2009
حفلة الطيرة 2009
حفلة المغار 2010
حفلةدبورية 2010
حفلة الشيخ دنون 2010
حفلة دبورية 2011
حفلة مجد الكروم ال سريس 2011
حفلةالقدس 2011
حفلة يطا 2011
حفلة ابو النجيب برطعة 2011
حفلة الناصرة 2011
حفلة الناصرة 2012
حفلة برطعة العريس محمد 2012
حفلة الناصرة قاعة بوس 2012
حفلة باقة الغربيه ابو عادل 2012
حفلة ام الفحم قاعة الانيس 2012
حفلة محمود كبها برطعة 2012
حفلة نابلس 2012
حفلة جت ال علقم 2012
حفلة الطيرة 2012
حفلة الطيبة الزعبية 2013
حفلة صندلة 2013 يوسف عمري
הערות שוליים

↑  אלי לוי וסאמי עבד אל-חמיד, אישום ברצח כוכב המגזר: נורה כי סירב להופעה, אתר חדשות 13, 23 בינואר 2014
↑  אלי אשכנזי, ג'קי חורי, חשד: הזמר הנערץ על ערביי ישראל נרצח כי סירב להופיע בחתונה, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2013
↑  פאוזי אבו טועימה, זמר החתונות נרצח כי סירב להופיע באירוע, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 3 בפברואר 2014
↑  איתן גליקמן, חסן שעלאן, אחרי יותר מ-9 שנים: גבר הורשע ברצח "כוכב המגזר הערבי", באתר ynet, 11 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011563603805171  VIAF: 12166475588607401528   WorldCat (עם VIAF): 12166475588607401528
תומר מוקד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בפברואר 1986 (בן 38) סאו פאולו, ברזיל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  כינור, גיטרה, מנדולינה 
 בן או בת זוג:  יעל בדש 
 
תומר מוקד (נולד ב-19 בפברואר 1986) הוא מוזיקאי ואמן כלי מיתר.
קורות חייו

תומר מוקד נולד בסאו פאולו, ברזיל. בהיותו בן שש עזב עם משפחתו את סאו פאולו והגיע לישראל. בילדותו גר בנתניה, שם התקרב לסבו שהיה מוזיקאי וניגן בכינור ובאקורדיון. מגיל שש למד תומר לנגן בכינור קלאסי וניגן בין השאר גם בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה. בתיכון למד במגמת מוזיקה, שם החל לנגן בגיטרה בהרכבי ג'אז ורוק. 
בהמשך למד ברימון במסלול ביצוע ג'אז בגיטרה לאחר שזנח את הכינור למספר שנים, אך כתוצאה ממפגש עם יאיר דלאל שב מוקד לנגן בכינור והחל להתמקד במוזיקת עולם ולפתח טכניקות נגינה וסאונד שונות בכינור.
תומר מוקד מנגן בהופעות בכינור, בגיטרה, במנדולינה, בבוזוקי, בעוד ובבנג'ו. הוא משלב נגינה ייחודית על כלים אקוסטיים ושימוש באפקטים ליצירת סאונד חדש.
הופיע והקליט לאלבומים רבים בהם אלבומים של האמנים מוש בן-ארי, מיכה שטרית, שב"ק ס', ארז לב ארי, גלעד כהנא ונינט טייב, The Walking Man, מוטיה בואנה (סולנית הSugababes), ג'ירפות, חנן יובל, יעל דקלבאום, לירן דנינו, קרן פלס, דיקלה, איה כורם, ועוד.
במקביל היה שותף להפקות אינדי עם יהוא ירון, ג'ודי ענתבי, כפיר בן ליש, נסים והנפלאות, רני שחר, להקת עלמא, ולהקת הדמעות.
בשנים 2012-2011 מוקד הופיע ב"פסטיבל ג'אז בים האדום" וב"פסטיבל העיר הלבנה" עם Anistar, הרכב שהוקם בניו יורק על ידי הקלרינטן והמלחין הראל שחל ומשלב מוזיקה צוענית-טורקית וג'אז. 
הוא ניגן במגוון כלי מיתר לסרט התיעודי "זבל טוב" מוזיקה מאת רן בגנו, לסרט העלילתי "פנסיון פראכט" ובעוד פסקולים רבים לתיאטרון ולקולנוע.
ב-2012 הופיע עם ההצגה "הסוחר מוונציה" של תיאטרון הבימה  בפסטיבל שייקספיר בתיאטרון הגלוב בלונדון (בימוי: אילן רונן, מוזיקה: אורי וידיסלבסקי).
הקליט Bundle של דגימות בוזוקי לחברת EarthMoments, שמתמחה בסימפולים של כלי נגינה אוריינטליים.
בימים אלה עובד עם בת זוגו הזמרת יעל בדש על פרויקט חדש של שירי לאדינו בו שותפים המוזיקאים אדם בן עזרא, יוני דרור וישי אפטרמן
ומחלק את זמנו ועשייתו המוזיקלית בין תל אביב וברלין.
שותפות לשלום

| --- | --- |
 מטה הארגון:  מטה נאט"ו 
 תקופת הפעילות:  1994–הווה (כ־30 שנה) 
 
דגל נאט"ו
שותפות לשלום (באנגלית: Partnership for Peace, PfP) היא יוזמה של נאט"ו שהחלה בשנת 1994, ומטרתה כינון יחסי אמון בין הברית הצפון אטלנטית למדינות אירופה השונות, בעיקר במרכזה ובמזרחה, שחלקן היו בעלות שלטון קומוניסטי, ומדינות ברית המועצות לשעבר. עשר מהמדינות שחתמו על יוזמה זו מול נאט"ו, הפכו ברבות השנים לחברות מלאות בנאט"ו. היוזמה הוצגה בינואר 1994.
המדינות החברות בשותפות לשלום

אוזבקיסטן אוזבקיסטן
אוקראינה אוקראינה
אירלנד אירלנד
ארמניה ארמניה
אוסטריה אוסטריה
אזרבייג'ן אזרבייג'ן
בלארוס בלארוס
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
גאורגיה גאורגיה
טג'יקיסטן טג'יקיסטן
טורקמניסטן טורקמניסטן
מולדובה מולדובה
קזחסטן קזחסטן
שוודיה שוודיה
שווייץ שווייץ
מדינות שהיו חברות בשותפות לשלום, והפכו לחברות בברית נאט"ו

צ'כיה צ'כיה, 1999
הונגריה הונגריה, 1999
פולין פולין, 1999
אסטוניה אסטוניה, 2004
בולגריה בולגריה, 2004
לטביה לטביה, 2004
ליטא ליטא, 2004
רומניה רומניה, 2004
סלובניה סלובניה, 2004
סלובקיה סלובקיה, 2004
אלבניה אלבניה, 2009
קרואטיה קרואטיה, 2009
מונטנגרו מונטנגרו, 2017
מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית, 2020
פינלנד פינלנד, 2023
מדינות שהיו חברות בשותפות לשלום, ופרשו ממנה

מלטה מלטה
הערות שוליים

↑  EUCOM, Partnership for Peace
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301681105171  BnF: cb162194731 (data)  ISNI: 0000 0001 2149 8352  LCCN: no2001086016  NKC: ko2004238826  SUDOC: 183110374  VIAF: 122312107   WorldCat (עם VIAF): 122312107
שרפתו של יהודה

שריפת בובה המייצגת את יהודה איש קריות, ספרד, 2023
שריפת בובת נייר המייצגת את יהודה, מקסיקו סיטי, 2013
שרפתו של יהודה הוא מנהג נוצרי קדום המתקיים בשבוע הקדוש ובפסחא. נוהגים לקיים תהלוכות ציבוריות עם בובה בדמותו של יהודה איש קריות, ולשרוף אותה במהלך התהלוכה.
מקור המנהג

ביום שבת שלפני חג הפסחא היו מכבים בכנסיות קתוליות את כל האורות כדי להדליק אש חדשה. את הבעירה החדשה הציתו באבן צור ופלדה או באמצעות עדשה. מבעירה זו הדליקו את אבוקת הפסחא הגדולה, שבתורה שמשה להדלקת כל אורות הכנסייה. בגרמניה נהגו להדליק גם מדורות בשטחים פתוחים בקרבת הכנסייה. את האש היו מקדשים, ואנשים נהגו להביא שבבי עץ גדולים כדי שאלו יתפחמו ויוכלו לאחר מכן לשמש להצתת בעירה חדשה בקמין הביתי תוך תפילה לאל שיציל את הבית מאסונות כגון ברק, ברד ושרפה. כמה משבבי העץ המפוחמים היו נשמרים להמשך השנה כדי להסיק עמם את התנור בימי סופות גדולות.
במדורות נהגו לשרוף לעיתים גם דמות עץ שסמלה את יהודה איש קריות, לכן כונתה בשם "השרפה של יהודה". מנהג שרפתו של יהודה היה נפוץ מאוד בחצי האי האיברי וממנו עבר גם לאמריקה הלטינית, שם נערך לראשונה בוונצואלה בשנת 1499.
הבדלים מקומיים

בטקס נהוג ליצור את דמותו של יהודה לפי דמותו של יהודי מקומי מוכר או סתם מנהיג לא אהוד, להוביל אותו ברחובות העיר ולבסוף לערוך לו משפט, להקריא את גזר הדין ולשרוף את הדמות.
המנהג מתקיים גם ביוון, שם שורפים את דמותו של יהודה בו זמנית עם הקריאה המסורתית: "ישו שב לחיים". בכל קהילה נוצרית ביוון מקובל להכין בובה בדמות אדם בימים שלפני החג. בשבת שלפני הפסחא מושיבים את הבובה על כיסא לפני הכנסייה, בידה כוס אוזו ומולה שולחן ועליו צלחת זיתים. ביום החג עצמו גוררים את הבובה בחוצות העיר, תוך הכאתה, דקירתה ולבסוף שרפתה או הטלתה לתוך הים. שרפת הבובה נעשית על מוקד בגובה 6 עד 7 מטרים כך שהמדורה נראית למרחקים.
במקסיקו ביום הפסחא המונים הולכים ברחובות עם ציורים של יהודה איש קריות. הם קורעים את דמותו לגזרים ושורפים את הגזרים במדורות.
אלימות אנטישמית

לעיתים כלל המנהג גילויי אנטישמיות כלפי יהודי הקהילות המקומיות. בקהילות היווניות השתמשו לצורך הלבשת בובות האדם בבגדים שנלקחו או נגנבו מיהודים ונשאו סימני היכר אופייניים למלבושי יהודים. כן היו מוסיפים סימני היכר יהודיים דוגמת זקן, אף כפוף ופאות. את הבובה נהגו להציג לפני ביתו של יהודי מקומי עשיר, שהיה צריך לשלם כדי שישנו את מיקומה.
ניקולאה סוצו, מי שהיה לוגופט גדול של נסיכות מולדובה תיאר את רשמיו מהמנהג שראה בנמל יווני ליד קונסטנטינופול (אזור בשליטה עות'מאנית באותה תקופה). לדבריו יהודים לא העזו לצאת לרחובות באותם ימים כי "פרחחי הבוספורוס האלה" זכו לרישיון להעלות באש בובת אדם בדמות יהודי בליל יום שישי הגדול שלפני הפסחא, ולשם כך הובילו את הבובה ברחובות תוך שירת מזמורים והשמעת העלבונות הגרועים ביותר כלפי עם ישראל.
למנהג זה לא היו שורשים קדומים בנסיכות מולדובה ובנסיכות ולאכיה והובא אליהם על ידי מלחים יוונים במהלך המאה ה-19. המלחים היוונים הפיצו את המנהג בנמלי הדנובה ובעיקר בגאלאץ, הנמל העיקרי על הדנובה, שם הייתה גם קהילה יוונית גדולה, שחבריה התחרו בסוחרים היהודים המקומיים. ספינות יווניות רבות נהגו לעגון בגאלאץ ובשנת 1839 שני מיסיונרים סקוטים שעברו במקום ציינו שהמנהג נמשך אף על פי ששלטונות נסיכות מולדובה אסרו אותו בשנה הקודמת. באביב שנת 1840, כשהרוחות בגאלאץ להטו בהשפעת עלילת דמשק, השלטונות בגאלאץ הוציאו לרחוב את המשטרה והצבא, כדי להפסיק את הבערת הבובה, מחשש שזה עלול להתפתח לפרעות ביהדות גאלאץ.
ב-1853, בכתב עת גרמני, שהופיע בברלין, מתואר אירוע דומה, שהתרחש בגאלאץ. המלחים של כמה ספינות יווניות, שעגנו בגאלאץ, התקינו בובת יהודי, כמתואר, כתבו עליה את שמו של אחד מעשירי היהודים של גאלאץ ותלו אותה על התורן של אחת הספינות. למרות התערבות המשטרה, הבובה התלויה נשארה במקומה עד למחרת, כאשר המלחים, מזוינים בפגיונות ואקדחים, ליוו אותה עד לחזית של כנסייה ושם שרפו אותה תוך השמעת צעקות פראיות וגידופים כלפי היהודים. הכוח הצבאי המקומי ניסה להתערב, אך המלחים היוונים איימו בטבח, אם יפריעו להם. הקונסול היווני והרשויות המקומיות לא הצליחו למנוע את הטקס ואת הפרות הסדר, אך הרגיעו את הרוחות ומנעו את התפשטות התופעה.
לקריאה נוספת

Andrei Oişteanu, Imaginea evreului în cultura română (אנדריי אוישטאנו, דימוי היהודי בתרבות הרומנית), הוצאת HUMANITAS, בוקרשט.
הערות שוליים

↑  מדובר בתקופה בה השתמשו בנרות ובמנורות לא חשמליות
↑  סיפורי מסע
↑  מנהגי פסחא באיים היוונים
↑  חגיגת פסחא עם זיקוקי די נור באי היווני סאלאמינה
↑  על חג הפסחא
↑  אוישטאנו מציין בספרו שבשנת 1840 עגנו בגאלאץ 926 ספינות ומתוכן 410 היו ספינות יווניות.
↑  Nene Preussische Kreuzzei-tung, Berlin, nr. 124, 1853; cf. 327, p. 54 כפי שצוין בספר של אוישטאנו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554146205171  LCCN: sh97009104 
הובלת דמותו של יהודה בכפר בסנטוריני (2010), שם נהוג מדי שנה להרכיבו על סוס בתהלוכה סביב הכפר, להעמידו למשפט ולבסוף לשרוף אותו.
נמל גאלאץ בשנת 1826
שיחות של פליטים

שיחות פליטים (בגרמנית: Flüchlingsgespräche) הוא מחזה מאת ברטולט ברכט. המחזה ראה אור עם הוצאתו לאור של עיזבונו הספרותי של ברכט, בשנת 1961, בהוצאת Suhrkamp הגרמנית.
הרקע למחזה

ברטולט ברכט עזב את גרמניה למחרת 27 בפברואר 1933, היום שבו העלו הנאצים את בניין הרייכסטאג בברלין באש. כשלושה חודשים מאוחר יותר ב-10 במאי 1933, כשהיה בדרכים, שמע על שריפת ספריו בכיכר האופרה הברלינאית. מסע-הנדודים שלו, כפליט, בדרך הסובבת עולם, עבר מברלין דרך פראג, וינה, ציריך, פריז לדנמרק (סוונדבורג) ולפינלנד. כאן ישב במשך כשנה, באחוזת המשוררת הפינית הלה וואוליוקי. כאן, בשנים 1941-1940 כתב את "שיחות של פליטים". במאי 1941, כאשר הנוכחות הגרמנית בפינלנד הלכה וגברה, עלה ברכט על הרכבת הטרנס-סיבירית, ודרך מוסקבה הגיע לוולדיווסטוק. מכאן באוניה לאמריקה. התגורר בסנטה מוניקה הסמוכה להוליווד. גם כאן נרדף, הפעם על ידי סוכניו של מקארתי רדופי הפחד מן הקומוניסטים. באוגוסט 1948 חזר לברלין (לגרמניה המזרחית). שנים אלה של פליט נרדף הם הרקע למחזה.
תוכן המחזה

המחזה "שיחות של פליטים" הוא דיאלוג בין שני גברים הנפגשים באקראי בתחנת הרכבת של הלסינגפורס (שמה הקודם של הלסינקי בירת פינלנד) בימי מלחמת העולם השנייה. המפגש הזה חוזר על עצמו לאורך שבע עשרה תמונות, תמונה למפגש. גיבורי השיחות הם האדונים מר ציפל, פיזיקאי במקצועו, ובעל גוף, ומר קאלה, איש גוץ, ככל הנראה פועל במפעל.
השיחות מבטאות באופן ישיר את קשיי הקיום של שני האנשים האלה, ושל אחרים עליהם הם מדברים, הנרדפים בחפשם חוף מבטחים לעגון בו עד יעבור זעם. השיחות שלהם לא מתקיימות מתוך שלוות נפש, כיוון שהם מסתכלים סביבם בחשדנות. בתחנות רכבת, כידוע, עברו באותם זמנים על-פי רוב חיילים, ציוד מלחמתי, סוכני גסטפו וגם אנשים לגורלם המר.
השיחה הראשונה ביניהם מבהירה היטב את מעמדם הרעוע. מר קאלה קובע מיד עם תחילת המחזה כי "הדרכון הוא האיבר היקר ביותר לאדם. הוא גם לא נוצר בדרך פשוטה כל-כך כמו האדם. אדם יכול להיווצר בכל מקום באופן הפזיז ביותר וללא סיבה הגיונית – אבל דרכון לעולם לא. לכן גם מכירים בו כשהוא טוב – ואילו האדם יכול להיות טוב מאין כמוהו, ובכל זאת לא יכירו בו".
השניים משוחחים על נושאים רבים שעומדים על סדר יומם, ורובם נוגעים למלחמה ולרצון העז לשרוד אותה. הם בוודאי שביקורתיים ביותר נגד הגרמנים ומעשי הזוועה שלהם, ונגד מי שעומד בראשם, אותו הם מכנים נואיכקוראיםלו. הם ביקורתיים לא פחות כלפי המדינות והעמים הסובבות אותם, ובהם שווייצריה ואהבת החופש ששוררת בה (אם אתה תייר בה, אך לא כשאתה פליט), שוודיה ואהבת הזולת השוררת בה, דנמרק וההומור המוזר של אזרחיה, צרפת ואהבת הפטריוטיזם, לפלנד, וכן על הקומוניזם, על גזע האדונים על השלטון בעולם, ומושגים נוספים.
לקריאה נוספת

ברטולט ברכט, שיחות של פליטים, מגרמנית: רוני רייך, תל אביב: הוצאת שוקן, 1996.
שותפות ביחד

שותפות ביחד (באנגלית: Partnership 2Gether, לשעבר שותפות 2000 או Partnership 2000) היא יוזמה המקשרת בין 550 קהילות בכל העולם באמצעות 45 אזורי שותפות בישראל. תוכנית שותפות 2000 של הסוכנות היהודית הוקמה בשנת 1994 והיא מהווה דוגמה לשיתוף הפעולה המתמשך בין הסוכנות היהודית, הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה (JFNA) ומגבית קרן היסוד.
כמאמץ מקומי בעל השפעה לאומית, כל שותפות במסגרת התוכנית מספקת את ההזדמנות לחיבור בין קהילות בישראל ומחוצה לה. בתוך כך נרקמות ומשגשגות גם מערכות יחסים בינאישיות, באמצעות תהליך קהילתי משותף. יותר מ-10,000 מתנדבים עובדים יחדיו מדי שנה, בוחנים נושאים בעלי חשיבות מעלים לדיון תגובות מהשטח, קובעים אבני דרך, מציבים יעדים ומגדירים תקציבים להשגתם. המעורבות ושיתוף הפעולה יוצרים הפריה ותרומה הדדית בעיקר בתחומים ערכיים קהילתיים וחינוכיים ומספקים קרקע פורייה לפיתוח כלכלי.
הענקת פרס ירושלים לאחדות ישראל לפרויקט ב-2024
היוזמה זכתה פעמיים בקטגוריית התפוצות של פרס ירושלים לאחדות ישראל: ב-2016, על פעילות מסגרת "בתי ספר תאומים" המקשרת בין בתי ספר בישראל ובתי ספר יהודיים בעולם, וב-2024, על פעילותה הכללית ותרומתה לקהילות בעוטף עזה בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
שותפות תל אביב - לוס אנג'לס

פועלת מאז שנת 1997 במסגרת הפרויקט, כיוזמה משותפת של הפדרציה היהודית של לוס אנג'לס, עיריית תל אביב-יפו והסוכנות היהודית. מטרת השותפות היא העמקת תחושת השייכות לעם היהודי וחיזוק הקשר בין הקהילה היהודית בלוס אנג'לס לתושבי תל אביב-יפו. הפעילות נעשית בתחומי החינוך, הבריאות והרווחה וכן בתחום התרבות, בו נעשה ניסיון לקשר בין תעשיית הסרטים ההוליוודית המבוססת לבין זירת הקולנוע המתפתחת בישראל, סדנאות כוריאוגרפיה "גשר – דיאלוג כוריאוגרפי" בשיתוף מרכז סוזן דלל ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ובנוסף מפגשים בתחום האופרה בשיתוף עם האופרה הישראלית החדשה.
שותפות קריית גת, לכיש ושפיר - שיקגו

בשנת 1996 פתחו הפדרציה היהודית של שיקגו, עיריית קריית גת והמועצות האזוריות לכיש ושפיר את השותפות ביניהן ביוזמת הסוכנות היהודית. השותפות מקיימת חילופי נוער וסטודנטים ומעודדת פיתוח של אזורים שונים במועצות האזוריות ובקריית גת. קבוצות תגלית משיקגו מגיעות במהלך הטיול לאזור השותפות ומבצעות יום התנדבות כחלק מהתוכנית החינוכית. סטודנטים מאזור שיקגו מגיעים לאזור השותפות מדי קיץ להדריך בקייטנות כיפיאדה בקריית גת. נוסף על כך, סטודנטים ובוגרים מתנדבים בקריית גת במספר פרויקטים שכוללים גינה קהילתית למעוטי יכולת ומרכזי הקליטה בעיר.
שותפות זכרון יעקב - דרום פאלם ביץ'

בשנת 2016 פתחו הפדרציה היהודית של דרום פאלם ביץ', מועצה מקומית זכרון יעקב ביוזמת הסוכנות היהודית את השותפות. יש תוכניות עם הקהילה לסטודנטים, נשים ועוד. בנוסף יש את תוכנית בתי ספר תאומים. בנוסף יש תוכנית הנוער אשר נוסעת למשלחת לדרום פאלם ביץ' מדי שנה.
הערות שוליים

↑  זוכי תשע"ו 2016 באתר פרס ירושלים לאחדות ישראל
↑  הוכרזו הזוכים בפרס ירושלים לאחדות ישראל לשנת 2024, באתר מעריב אונליין, 30 במאי 2024
תומאס קריין

| --- | --- |

 לידה:  1843 
 פטירה:  1903 (בגיל 60 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 
תומאס קריין (באנגלית:Thomas Crane‏; 1843 – 1903) היה מאייר ומנהל אמנותי בהוצאה לאור - מרקוס וורד ושות'. הוא ידוע באיור ספרי ילדים צבעוניים וכרטיסי ברכה דקורטיביים, בהם שולבו לעיתים קרובות מוטיבים פרחוניים.
ביוגרפיה

קריין היה בנם הבכור של תומאס קריין (האב) (1808–1859), צייר ומיניאטוריסט הידוע בפורטרטים שלו של דמויות מפורסמות, ומארי קריין (לבית קרסלי), בתו של יצרן מאלט משגשג. מלאכתו ומיומנותו של אביו השפיעו על תומאס הצעיר, כמו גם על אחיו הצעיר וולטר קריין, שלימים הפך לאחד ממאיירי הילדים המשפיעים בדורו.
קריין התחנך בבית ספר פרטי, ולאחר מכן למד עריכת דין, ועבד מספר שנים במשרד הדואר הכללי לפני שהתמסר לקריירה באמנויות.
בשנות 1860–1870 הוא עיצב כריכות ספרים עבור הוצאת ג'יימס ברן ושות'. מאוחר יותר הפך למנהל העיצוב במשרד מרקוס וורד ושות' בלונדון, שם עיצב את החנות ופיקח על תפוקה גדולה של כרטיסי ברכה לחג המולד ולעיצוב ספרים, שאת חלקם הוא גם אייר.
במהלך כהונתו של קריין כמנהל אמנותי, הוצאת מרקוס וורד הפיקו מספר יצירות מפורסמות של וולטר קריין וקייט גרינאווי. כרטיסי חג המולד של מרקוס וורד היו ידועים באיכותם, ובמהלך המאה ה-19 הם היו מבוקשים בקרב אספני אמנות.
מבקר האמנות גליסון ווייט ייחס את הפופולריות שלהם לעיצוב והפיקוח של קריין. וייט כתב כי קריין פיקח על "סדרת כרטיסי הברכה אשר - מלבד איכות תמונותיהם הם היו מעוטרים בעיטור מעודן ביותר בשוליהן ובגבן….הצבעים המייחדים את סוג העיטור הזה היו עליזים בצורה יוצאת דופן. כיתוב כחול חיוור על רקע ירוק היו בשימוש רב. כפי שהם שימשו את האסתטיקה של רהיטים באותה תקופה."
קריין היה ידוע בעבודת האיור שלו, שכללו עיצובים מיוחדים ודגמי פרחים. הוא גם היה בין כמה אמנים, כולל ויליאם מוריס, אדוארד ברן-ג'ונס וולטר קריין, שנשכר על ידי בית הספר המלכותי לאמנות התפירה לעיצוב דפוסי בדים כחלק משיפור של אמנות רקמת נוי. הוא ואחיו תרמו גם איורים להרצאות של אחותם לוסי קריין, סופרת וחוקרת אמנות. בשנים מאוחרות יותר הוא חזר לציור נוף, וחלק מעבודות הנוף שלו הוצגו באקדמיה המלכותית.
לאחר שנפגע משיתוק, מת קריין ב -27 במאי 1903 בגיל 59 ונקבר בבית הקברות קנסל גרין בלונדון.
הערות שוליים

↑  Walter Crane, An artist's reminiscences, New York : Macmillan, 1907
↑  The Athenaeum, J. Lection, 1903. (באנגלית)
↑  James H. Murphy, The Oxford History of the Irish Book, Volume IV: The Irish Book in English, 1800-1891, OUP Oxford, 2011-09, ISBN 978-0-19-818731-8. (באנגלית)
↑  Dominic Janes, Visions of Queer Martyrdom from John Henry Newman to Derek Jarman, University of Chicago Press, 2015-04-27, ISBN 978-0-226-25061-8. (באנגלית)
↑  Gleeson White, Christmas cards and their chief designers, London, Offices of the Studio; New York, F.A. Stokes Company, 1895
↑  Amelia Peck, Carol Irish, N. Y. ) Metropolitan Museum of Art (New York, Candace Wheeler: The Art and Enterprise of American Design, 1875-1900, Metropolitan Museum of Art, 2001, ISBN 978-1-58839-002-8. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5556164  GND: 1176986023  ISNI: 0000 0000 5401 3545  LCCN: nr93008540  NDL: 01032898  VIAF: 2338111   WorldCat (עם VIAF): 2338111
שון וייט

שון רוג'ר וייט (באנגלית: Shaun Roger White; נולד ב-3 בספטמבר 1986) הוא ספורטאי אמריקאי המתמחה בגלישת שלג ובסקייטבורדינג. וייט זכה בשלוש מדליות זהב בגלישת חצי צינור באולימפיאדת החורף (טורינו 2006, ונקובר 2010 ופיונגצ'אנג 2018), ב-13 מדליות זהב במשחקי האקסטרים חורף ובשתי מדליות זהב במשחקי האקסטרים.