stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף אדיסון
קורות חייו > ילדות וצעירות

אדיסון נולד ב-1672 במילסטון, וילטשייר כבן ללנסלוט אדיסון, כומר מלומד אנגלי, שזמן קצר אחרי לידת בנו, התמנה לדקאן של קתדרלת ליצ'פילד.
אדיסון למד בבית הספר צ'טרהאוס בלונדון, שם התוודע לראשונה לידידו, ריצ'רד סטיל, ואחר כך בקווינ'ס קולג' באוניברסיטת אוקספורד.
הוא הצטיין בלימודים הקלאסיים, התפקסם בחרוזיו הנאו-לטיניים והיה לעמית של מודלין קולג'.
ב-1693 הקדיש שיר לג'ון דריידן ופרסם את ספרו החשוב הראשון על חיי המשוררים האנגלים, שפורסם ב-1694.
באותה שנה הוצא לאור גם תרגומו את הגאורגיקה של ורגיליוס.
אחרי שחיבר שיר על הסכם השלום ברייסווייק
דריידן, הלורד סומרס וצ'ארלס מונטגיו, רוזן ראשון של הליפקס שהעריכו את כתיבתו והשיגו עבורו מהמלך ויליאם השלישי קצבה של 300 פאונד לשנה. קצבה זו אפשרה לו לנסוע בצרפת ואיטליה, כהכנה לתפקידים דיפלומטיים, כאשר בכל הזמן הזה כתב ולמד לימודי פוליטיקה. שב לאנגליה ב סוף 1703 עם ספר על מסעותיו ועוד ספר נוסף שכתב- "דו-שיח על מדליות" .
ב-1702 בעוד ששהה בשווייץ איבד את קצבתו בעקבות מות המלך כאשר גם המצנטים שלו, הליפקס וסומרס איבדו את מעמדם בחצר.
הקריירה > הקריירה הפוליטית

למשך שנה נשאר מובטל אל אחרי קרב בלנהיים ב-1704 שר האוצר של אנגליה לורד גודולפין ביקש ממנו לכתוב שיר על אותו קרב ואחרי שהשיר, שנקרא "The Campaign" זכה להערכה התמנה אדיסון כנציב לערעורים בממשלה בראשות הליפקס

הספר על מסעותיו באיטליה Remarks on several parts of Italy, &c., in the years 1701, 1702, 1703, פורסם ב-1705 על ידי ג'ייקוב טונסון

ב-1705 כשהמפלגה הוויגית עלתה לשלטון התמנה אדיסון כתת-מזכיר המדינה וליווה את הלורד הליפקס בשליחות דיפלומטית בהנובר בגרמניה. כפי שכתב פיטר סמיד'רס, אחד הביוגרפים שלו, "בתחום עיסוקיו הדיפלומטיים השקפותיו של אדיסון היו כשל חסיד מסור של ויג. הוא האמין תמיד שכוחה של אנגליה תלוי בעושרה, שעושרה תלוי בסחר שלה ושהסחר שלה תלוי בחופש דרכי הים ובפיקוחה על כוחן של צרפת וספרד"

ב-1708 ו-1709 כיהן אדיסון כחבר בפרלמנט מטעם הרובע לוסוויד'ייל
(Lostwithiel) .כעבור זמן קצר מונה כמזכיר של ה"לורד לפטננט"ף המשנה למלך של אירלנד, לורד וארטון. תחת הנהגת וארטון, ב-1713-1709 כיהן אדיסון כחבר בבית הנבחרים האירי מטעם קאוואן בורו. ב-1710 הוא נבחר לייצג בפרלמנט הבריטי את מלמסברי שבמחוז הולדתו וילטשייר ושמר את הכיסא עד יום מותו ב-1719.
הקריירה > מייסד של The Spectator

אדיסון פגש באירלנד את ג'ונתן סוויפט ונשאר שם שנה. מאוחר יותר עזר להקמת המועדון Kitcat וחידש את קשרי הידידות עם ריצ'רד סטיל. ב-1709 החל סטיל להוציא לאור את המגזין טטלר Tatler
(1709) ואדיסון התחיל לפרסם בו באופן קבוע. ב-1711 הם הקימו את העיתון The Spectator שבהתחלה היה יומון. הגיליון הראשון יצא לאור ב-1 במרץ 1711 והוא הופיע עד 20 בדצמבר 1714, עם הפסקה של שנה ב-1713 כשוהחלף על ידי The Guardian. העיתון האחרון של אדיסון היה העיתון הפוליטי 'The Freeholder ב־1716-1715.
פעילותו הספרותית > מחזאות

אדיסון כתב את הליברית לאופרה "רוזמונד" של תומאס קלייטון שנחשבה לכישלון ענק בהצגת הבכורה שלה בלונדון ב-1707.
ב-1713 הוצגה הטרגדיה של אדיסון, "קאטו" שהתקבלה בתשואות על ידי הצפוים הויגים והטוריס בבת אחת. אחריה כתב אדיסון קומדיה בשם "The Drummer" (המתופף) (1716)
הטרגדיה "קאטו, טרגדיה" שנכתבה ב-1712 הייתה יצירתו המפורסמת ביותר של אדיסון. היא התבססה על סיפור ימיו האחרונים של קאטו הצעיר, מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס ודנה בקונפליקטים כמו בין החופש הפרטית לממשל רודנות, בין רפובליקנים למונרכיזם, בין היגיון מול ריגוש, ומאבקו האישי של קאטו לשמור את אמונותיו מול המוות. למחזה פרולוג שנכתב על ידי אלכסנדר פופ וכן אפילוג מאת סמואל גראת'.

המחזה הצליח מאוד ברחבי האימפריה הבריטית. הוא המשיך לקטוף הצלחה באמריקה.
המחזה הזה הוזכר כמקור השראה עבור המכפכנים באמריקה והאבות המייסדים שלה.
בחורף של שנות 1778-1777 בוואלי פורג' מימן הגנרל ג'ורג' וושינגטון את הצגת המחזה "קאטו" בפני הצבא הקונטיננטלי. לפי העיתונאי ג'ון מילר "אף יצירת ספרות לא הייתה חשובה כמו "קאטו" עבור מנהיגי המהפכה האמריקאית.

כמה ציטוטים מהמחזה הפכו למפורסמים בהקשר המהפכה האמריקאית:
האולטימטום המיוחס לפטריק הנרי:הבו לי חירות או הבו לי מוות!
שנקשר לשורה:
הביטוי "חירות או מוות" הופיע גם על דגלה של המיליציה קולפפר מיניוטמן (Culpeper Minutemen) מ-1775.
מילות הפרידה של נייתן הייל
נקשרו לשורות
מהסצנה הרביעית במערכה הרביעית של "קאטו".
דברי השבח של  וושינגטון במכתב שכתב לבנדיקט ארנולד
הדברים מזכירים אופן ברור  את המלים מהמחזה "קאטו" בסצנה השנייה, במערכה הראשונה:
הערות שוליים

↑  Deighton, Ken (ed.). Coverley Papers from The Spectator. New York, 1964: Macmillan
↑  הערות על  כמה חלקים של איטליה בשנים 1703, 1702, 1701 J. and R. Tonson London 1767
↑  Peter Smithers "The Life of Joseph Addison Oxford, Clarendon Press 1954 עמ' 382
↑  [https://www.questia.com/read/1G1-54775095 "Thomas Clayton and the Introduction of Italian Opera to
vol 77, 1998 England" Philological Quarterly]
↑  Joseph Addison, Cato: A Tragedy, and Selected Essays. ed. Christine Dunn Henderson & Mark E. Yellin. Indianapolis: Liberty Fund, 2004. ISBN 0-86597-443-8.
↑  On Life, Liberty, and Other Quotable Matters John Miller Wall Street Journal 2 July 2011
↑  "Culpepper Flags". ארכיון מ-2021-03-05. נבדק ב-2021-05-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257453705171  PLWABN: 9810558110105606  BIBSYS: 11058154  BNC: 000208823  BNE: XX1116615  BnF: cb12069747f (data)  CANTIC: a10378698  CiNii: DA01860605  GND: 118500619  HDS: 043621  ICCU: RAVV056812  ISNI: 0000 0001 2119 3313  LCCN: n80051828  LNB: 000067203  MusicBrainz: fd0cf2e1-e7ee-4a43-a49a-f1f5a98d12d0  NDL: 00620246  NKC: jo2002112124  NLA: 35001322  NLG: 118691  NSK: 000560474  NTA: 06842423X  RERO: 02-A000003729  SELIBR: 242277  SNAC: w6h136w3  SUDOC: 028972783  Trove: 784898  ULAN: 500287191  VcBA: 495/88435  VIAF: 7413288   WorldCat (עם VIAF): 7413288 
השחקן ג'ון פיליפ קמבל בתפקיד קאטו, במחזה של אדיסון שהוצג מחדש בקובנט גארדן ב-1816, ציור מאת ג'ורג' קרוקשנק
סימן (אלבום)

סימן הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמר אליעד, שיצא לאור ב-30 בינואר 2015.
הפקה

האלבום, בהפקתו ועיבודו של נועם עקרבי יחד עם אליעד נחום, כולל עשרה שירים. רובם נכתבו והולחנו על ידי נחום, וחלקם בשיתוף עם רון נשר, איזי, ראובן ארגאי, חן טוחנר ורועי מכלוף.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "סימן", יצא לאור ב-6 בפברואר 2014 יחד עם קליפ, שבו כיכבו עדן סבן, אנסטסיה בוצ'רנקו וטניה מאירזון.
ב-30 בינואר 2015, יחד עם יציאת האלבום המלא הופק גם השיר "מתוק כשמרלי" שצבר 27 מיליון צפיות ביוטיוב נכון למאי 2018, ושהה חמש פעמים ברציפות במקום הראשון במצעדים השבועיים של גלגלצ, והגיע למקומות הראשונים מעל כחודש במצעד של רשת ג'. בנוסף, השיר גם זכה לקאברים רבים, ביניהם על הנושאים צבא, ספורט, סטנדאפיסטים ועוד.
ב-30 ביוני אותה השנה, יצא קליפ קאבר בשיתוף אליעד עם להקת סופרגרופ 2015. ב-10 בספטמבר זכה בפרס "שיר השנה" של גלגלצ.
ב-יולי 2015 זכה אליעד במגן הוקרה על סך כ-150,000 הורדות שם האלבום בסלולר.
רשימת השירים

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אנושי  | נחום | נחום | 3:30 |
| 2. | סימן  | רון נשר, נחום | נחום | 3:36 |
| 3. | מתוק כשמרלי  | נחום | נחום | 3:15 |
| 4. | מקסיקו  | נחום | נחום, חן "בריינדד" טוחנר | 4:00 |
| 5. | מקלט  | רון נשר, נחום | נחום | 3:42 |
| 6. | חופשי  | רון נשר, נחום | נחום | 4:01 |
| 7. | אחרון הימים  | ארז שרון, נחום | שרון, נחום | 3:08 |
| 8. | את  | רון נשר, נחום | נחום | 3:28 |
| 9. | אני עף  | ראובן ארגאי, נחום | נחום | 3:30 |
| 10. | פרפרים  | רועי מכלוף | מכלוף | 3:14 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 34:57 |
סינגלים

| אליעד נחום |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | סימן • אור • תמיד חלמתי • מסע • בין עולמות |  |
| אלבומי הופעה | לייב פארק 2023 |  |
| ערכים קשורים | NMC • שמש |  |
| אליעד נחום – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| סימן | "סימן" • "מקלט" • "חופשי" • "אחרון הימים" • "מתוק כשמרלי" |  |
| אור | "אור" • "רוחות" • "אם ניגע" • "מיאמי" • "נוסע" |  |
| תמיד חלמתי | "לנשום" • "תמיד חלמתי" • "זמן" • "סוף השבוע" • "שמיים" • "מקום אחר" |  |
| מסע | "מסע" • "איפה את" • "מורידים את הירח" • "יום הולדת" • "השקט שלך" • "בת 28" • "אל תגלי" • "Never Fall" • "אין מאושר ממני" |  |
| סינגלים אחרים | "רוץ קדימה ילד" • "Cure the Corona" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 87eec298-4e0c-4c3d-aa9d-a02e2041541a
פול טריבל

פול סיוארד טריבל הבן (באנגלית: Paul Seward Trible Jr.; נולד ב-29 בדצמבר 1946) הוא עורך דין, פוליטיקאי ומנהל אקדמי אמריקאי. טריבל היה נשיא אוניברסיטת כריסטופר ניופורט מ-1996 ועד פרישתו ב-2022. כרפובליקני, הוא ייצג את וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית במשך שלוש קדנציות ובסנאט האמריקני במשך קדנציה אחת.
ביוגרפיה > השכלה וקריירה מוקדמת

טריבל נולד ב-29 בדצמבר 1946 בבולטימור, מרילנד. הוא למד במכללת המפדן-סידני, שם היה חבר באחוות למבדה צ'י אלפא וסיים את לימודיו ב-1968 עם תואר ראשון בהיסטוריה.  בשנת 1971 הוא קיבל תואר דוקטור במשפטנים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי וזמן קצר לאחר מכן התקבל ללשכת עורכי הדין בווירג'יניה. הוא שימש כפקיד עורך דין של שופט פדרלי מ-1971 עד 1972, ולאחר מכן כעוזר פרקליט ארצות הברית במחוז המזרחי של וירג'יניה מ-1972 עד 1974. טריבל התקבל מאוחר יותר כבוגר חניך לאומיקרון דלתא קפא במכללת המפדן-סידני ב-1977.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1973, בגיל 26, נבחר טריבל כפרקליט מחוזי עבור מחוז אסקס, וירג'יניה, וכיהן בין 1974 ל-1976. הוא מונה לוועדת ההכשרה והתקנים של קציני אכיפת החוק של וירג'יניה ב-1976 ובגיל 29 בנובמבר נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, וזכה בבחירות חוזרות ב-1978 וב-1980. בשנת 1982, טריבל בן ה-35 קיבל את המועמדות הרפובליקנית למושב בסנאט האמריקני שהתפנה על ידי הארי פ. בירד הבן, והביס את סגן המושל דיק דייוויס בבחירות הכלליות.  לאחר שכיהן בסנאט האמריקאי מ-1983 עד 1989, טריבל סירב להיבחר מחדש ב-1988.   במהלך השנה האחרונה של כהונתו בסנאט, הוא כיהן במקביל כחבר במשלחת האמריקנית לאומות המאוחדות. ב-1989, טריבל היה הפייבוריט המוקדם לקבלת המועמדות של המפלגה הרפובליקנית למושל וירג'יניה; עם זאת, מרשל קולמן זכה במעט במועמדות ובסופו של דבר הפסיד לדמוקרט דגלאס ויילדר.   ב-1989, בין פרישתו מהסנאט, לבין ריצתו לתפקיד המושל, טריבל היה מרצה בבית הספר לממשל ג'ון פ. קנדי באוניברסיטת הרווארד. לאחר הקריירה הפוליטית שלו, טריבל חזר לזמן קצר לעסוק בעריכת דין בלקסלט, וושינגטון, פריטו ודובוק בוושינגטון הבירה, ו־Shuttleworth, Ruluf, Giordano ו-Kahle, PC of וירג'יניה ביץ', וירג'יניה.
ביוגרפיה > אוניברסיטת כריסטופר ניופורט

ב-1 בינואר 1996 הפך טריבל לנשיא החמישי של אוניברסיטת כריסטופר ניופורט (CNU).  המוסד בן ה-35 השיג זמן קצר קודם לכן מעמד אוניברסיטה מלא והגעתו הגיעה בתקופה שבה בית הספר עבר שינויים רבים כשהתפתח ממכללה לאוניברסיטה.
בסוף 2006, מועצת המבקרים של CNU הודיעה כי ספרייה חדשה ומלגת הצטיינות עם הקדש של 500,000 דולר ייקבעו לכבוד הנשיא טריבל ורעייתו כהוקרה על מנהיגותם ותרומתם לאוניברסיטה.  טריבל מכהן גם במועצת הנשיאים של המכללות והאוניברסיטאות הציבוריות של וירג'יניה, כמו גם יו"ר מועצת הנשיא של חטיבת NCAA III.
ב-24 בספטמבר 2021, טריבל הכריז על כוונתו להשלים את תקופתו כנשיא CNU בסוף שנת הלימודים 2021–2022. זמן קצר לאחר מכן, הוכרז כי יחליף את מקומו באופן זמני על ידי אדליה תומפסון, ראש הסגל הנוכחי ב-CNU, כנשיא זמני לשנת הלימודים 2022–2023, ויורשו ייכנס לתפקידו בקיץ 2023.  לאחר שכיהן כנשיא, הפך טריבל לקנצלר CNU.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הוא נשוי לרוזמרי (דונוויי) טריבל ויש להם שני ילדים, מרי קתרין, הנשואה לד"ר בארט וו. ר. פיטרס; ופול, מנכ"ל ומייסד שותף של לדבורי,  הנשוי לבריטני (גורדון) טריבל. אביו היה פול סיוארד טריבל, בנם של ג'ורג' מרדית' וקלרה (סוורד) טריבל. אמו הייתה קתרין (שילפ) טריבל.
הערות שוליים

↑  "Paul Trible '68 Walks the Talk". www.hsc.edu (באנגלית). 14 בפברואר 2020. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Barone, Michael (22 ביולי 1982). "THE VIRGINIANSPaul Trible". Washington Post. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sherwood, Tom (28 במרץ 1985). "Dick Davis' Happiest Hurrah". Washington Post. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pianin, Eric; Jenkins, Kent Jr. (20 בספטמבר 1987). "Trible pulls out of VA. senate race". Washington Post. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Senator Trible of Virginia Announces Retirement, Citing Frustration". The New York Times. 20 בספטמבר 1987. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Coleman topples Trible". www.dailypress.com/. 14 ביוני 1989. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baker, Donald P.; Melton, R. H. (8 בנובמבר 1989). "Wilder narrowly defeats Coleman in Virginia to become first elected black U.S. governor". Washington Post. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Administration". Christopher Newport University (באנגלית). 2021-05-28. נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Forest, Angela (9 בדצמבר 2006). "Cnu library named for Tribles". נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "President Trible Announces Retirement - Christopher Newport University". 5 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Who We Are - Administration - Interim President Adelia Thompson, Paul S. Trible, Jr., Chancellor". cnu.edu. Christopher Newport University. נבדק ב-4 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Meet the founders". Ledbury (באנגלית). נבדק ב-30 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4594 003X  LCCN: no98086463  US Congress: T000367  VIAF: 26684336   WorldCat (עם VIAF): 26684336
ורד זינגר

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1969 (בת 55) פתח תקווה, ישראל 
 שם לידה:  ורד בן ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית בית ברל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
ורד זינגר (נולדה ב-19 במאי 1969) היא סופרת, עורכת ספרות ועורכת לשון ישראלית.
ביוגרפיה

זינגר נולדה בפתח תקווה ב-19 במאי 1969 בשם ורד בן ישראל. עוד בזמן לימודיה בתיכון ברנר פתח תקווה, החלה לעבוד במקומון "במדרחוב" בעריכת צבי גילת.
בשנים 1987–1989 שירתה ככתבת צבאית בעיתון "במחנה" ובסוף שירותה שימשה ככתבת צבאית של אגף המקא"ם בחיל חינוך. בזמן שירותה הצבאי שימשה ככתבת בעיתון "חדשות", ולאחר שירותה שימשה ככתבת מגזין ברשת המקומונים "ידיעות תקשורת".
זינגר היא בוגרת התוכנית לעריכת לשון בבית ברל. שיריה פורסמו בכתבי עת שונים כגון "מאזניים" ו"עיתון 77" וסיפורים קצרים שכתבה פורסמו במוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ", "מאזניים", "עיתון 77", "צריף", "ספקולציה" ו"מעבורת – פרויקט הסיפור הקצר". בעבר פרסמה ביקורות שירה רבות באתר "יקום תרבות". ערכה ספרותית עשרות ספרים, רובם ראו אור בפרדס הוצאה לאור, וערכה לשונית מעל למאה ספרים, רובם ראו אור בהוצאת "ידיעות ספרים" ובהוצאת "פרדס".
מחודש ינואר 2021 עד חודש דצמבר 2023 פרסמה את הבלוג "תרבות הדיור" במהדורה המקוונת של עיתון "הארץ". היא מתגוררת בשכונת רמת ישראל בתל אביב, אם לבת.
כסופרת ועורכת > ספריה

"נעולה", הוצאת כנרת-זמורה-דביר ומכון "הקשרים" (סדרת "רוח צד"), 2018.
"עורכת מלווה", הוצאת פרדס (סדרת "פואנטה"), 2021.
"פומלו", הוצאת פרדס (סדרת "מלח מים"), 2024.
כסופרת ועורכת > פרסומים באנתולוגיות

"חטא מאורגן", סיפור קצר ב"אנתולוגיית חטאים", הוצאת יצירה עברית, 2024.
הערות שוליים

↑  מעבורת, פרויקט הסיפור הקצר. ורד זינגר - ביוגרפיה.
↑  ynet, אילן שיינפלד זכה בפרס ברנר לשנת 2021, באתר ynet, 9 בינואר 2022
1 2   גילי איזיקוביץ, זוכי פרס היצירה לסופרים עבריים הוכרזו אחרי חודשים של עיכובים, באתר הארץ, 7 במאי 2023
↑  נחשפה הרשימה הקצרה לפרס ספיר לשנת 2024, באתר ynet, 22 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310248305171  BnF: cb177403391 (data)  ISNI: 0000 0004 6517 7966  LCCN: n97034234  VIAF: 116153061230319200455   WorldCat (עם VIAF): 116153061230319200455
שערוריות ומחלוקות במשחקים האולימפיים

המשחקים האולימפיים הם אירוע עולמי של תחרויות ספורט רב-ענפיות, פעם משחקי קיץ ופעם משחקי חורף. במשחקים האולימפיים משתתפים טובי הספורטאים מכל העולם, והם נחשבים במרבית הענפים האולימפיים לאירוע השיא וככאלה הם מערבים שערוריות מחלוקות ושימוש באמרוץ.
כמה מדינות החרימו את המשחקים בהזדמנויות שונות, לעיתים קרובות כאות מחאה נגד הוועד האולימפי הבינלאומי. לעיתים מדובר על אפליה גזעית או על פוליטיקה עכשווית שמעורבת. לאחר שתי מלחמות העולם, המדינות שהפסידו בהן לא הוזמנו להשתתף. מחלוקות אחרות כוללות החלטות שופטים שנויות במחלוקת ואפילו מחוות שנעשו על ידי ספורטאים.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת פריז (1900)

היה הסכם לא כתוב בין האתלטים שלא להתחרות ביום א' שעבור האמריקאים הוא יום שבתון וכן היה זה יום הבסטיליה. אולם, בתחרות קפיצה לרוחק, מאיר פרינסטיין (ארצות הברית ארצות הברית) שקבע את התוצאה הטובה בשלב המוקדמות (7.175 מטר) ולא השתתף בגמר בגלל שהיא נערכה ביום ראשון, סיים שני ואילו אלווין קריינזלין (ארצות הברית ארצות הברית) שבכל זאת התחרה ושיפר את תוצאתו מהמוקדמות (6.930 מטר) ולכן ניצח בתחרות בתוצאה של 7.185 מטר. פטריק ליהי (בריטניה בריטניה) סיים שלישי (6.95 מטר). אלבר דלנואה (צרפת צרפת) שסיים שלישי בשלב המוקדמות ולא השתתף בגמר בגלל יום הבסטיליה, נידחק למקום החמישי. אירוע זה עורר את כעסו של פרינסטיין שכנראה תקף והכה את קריינזלין.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת סנט לואיס (1904)

פרדריק לורז (ארצות הברית ארצות הברית) שחצה ראשון את קו הסיום בריצת המרתון רימה בתחרות. את מרבית הריצה עבר בנסיעה במכונית עם מאמנו עד שזו הפסיקה לעבוד. ברוב ואף חגג את ניצחונו כשהצטלם כאלוף האולימפי עם אליס רוזוולט בתו של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט. לאחר שהתגלתה התרמית הועברה מדליית הזהב לתומאס היקס (ארצות הברית ארצות הברית) שבמהלך הריצה נראה תשוש ולכן קיבל מעוזריו ברנדי, חלבון ביצה ושתי מנות של סטריכנין (1 מ"ג כל אחת) שסייעו לו לסיים את הריצה (מנה נוספת של סטריכנין יכלה להיות קטלנית עבורו). לאחר שחצה היקס את קו הסיום הוא התמוטט. בשל התנאים הקשים בריצה (הריצה התנהלה בדרך עפר בין הגבעות לאורך 40 ק"מ ולוותה בעננים של אבק שהעלו הרכבים שליוו את הרצים. הטמפרטורה באותו היום הייתה חמה ועמדה על 32 מעלות צלזיוס ובנוסף הייתה רק תחנה לשתיית מים אחת במחצית הדרך) רק 14 רצים מתוך 32 הצליחו לסיים את הריצה.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת לונדון (1908)

הספורטאים של הדוכסות הגדולה של פינלנד התחרו בנפרד מן הספורטאים של האימפריה הרוסית, אך לא הורשו להניף את דגל פינלנד.
בגמר ריצת 400 מטר, שבה ג'ון קרפנטר (ארצות הברית ארצות הברית) ניצח בתוצאה של 47.8 שניות, השווה לשיא העולם. השופט הבריטי הבחין שקרפנטר חסם את וינדהם הלסוול (בריטניה בריטניה) בתמרון שהיה חוקי לפי החוק האמריקאי אך אסור היה לפי החוק הבריטי. לאחר ויכוח, שנימשך כ-30 דקות, בין הנציגים הרשמיים של ארצות הברית ובריטניה, הוחלט לפסול את קרפנטר ולערוך מקצה גמר חוזר, רק לשלושת האצנים האחרים: הלסוול, ויליאם רובינס (ארצות הברית ארצות הברית) וג'ון טיילור (ארצות הברית ארצות הברית), שהחליטו במחאה שלא להתחרות וכך כרץ יחיד בגמר זכה הלסוול במדליית זהב בריצה זו.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת סטוקהולם (1912)

ג'ים ת'ורפ (ארצות הברית ארצות הברית), התפרסם כמי ששתי מדליות הזהב בהן זכה, בקרב חמש וקרב עשר באולימפיאדה נשללו ממנו לאחר שהפר לכאורה את מעמד החובבן הנדרש בזמנו מהמשתתפים, התגלה כי הוא קיבל שכר עבור משחקים בקבוצת בייסבול בליגת המשנה. הישגיו האולימפיים נמחקו מהרישום הרשמי שנה לאחר האולימפיאדה, אך ב-1983, 30 שנה לאחר מותו, הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי הוא מחזיר את המדליות לת'ורפ, אך יחלוק את מדליות הזהב עם הספורטאים שהגיעו מקום שני. הוגו וייסלנדר (שוודיה שוודיה), סירב לקבל את המדליה שהוצעה לו. ב-2022 הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי ת'ורפ יוכר הזוכה הבלעדי במדליות הזהב.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת אנטוורפן (1920)

הזכות לארח את המשחקים נשללה מבודפשט, שהייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, בת ברית של גרמניה המובסת במלחמת העולם הראשונה.
מעצמות המרכז: אוסטריה, בולגריה, גרמניה, הונגריה וטורקיה שהיו בצד המדינות המפסידות במלחמת העולם הראשונה לא הוזמנו להשתתף במשחקים.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת פריז (1924)

גרמניה שוב לא הוזמנה להשתתף במשחקים האולימפיים.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)

פאבו נורמי (פינלנד פינלנד), אחד האתלטים האולימפיים הגדולים ביותר בהיסטוריה, שזכה ב-12 מדליות אולימפיות (9 מזהב ו-3 מכסף), יותר מכל אתלט אחר, רצה לסיים את הקריירה שלו בזכייה במרתון האולימפי. השוודים התלוננו שהפיני 'מקצוען' ומקבל כסף. למעשה, נורמי קיבל דמי נסיעה שהיו לדעת השוודים גבוהים מדי. ברוב דרמטי של 13 נגד 12, החליטה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, בראשה עמד זיגפריד אדסטרום השוודי, לפסול את השתתפותו של נורמי במשחקים האולימפיים. כתוצאה מההחלטה חלה אפילו התדרדרות של ממש ביחסים בין שתי המדינות הסקנדינביות, לפחות בכל האמור לשיתוף פעולה ספורטיבי.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת ברלין (1936)

בשנת 1931 נבחרה ברלין לארח את המשחקים האולימפיים, אך עם עלייתו של אדולף היטלר לשלטון ב-1933 שניצל את המשחקים 'שלו' למטרת תעמולה, התעוררה השאלה לקיום משחקים אלו בברלין. בשנת 1936, מספר פוליטיקאים וארגונים בולטים קראו לחרם על משחקי הקיץ האולימפיים ופעילים אחרים קראו להעביר את המשחקים למקום אחר.
בפברואר 1936 עלתה לשלטון בספרד ממשלה חדשה שהחליטה להחרים את אולימפיאדת ברלין, כמחאה על המשטר הנאצי בגרמניה, ותחת זאת לארגן אולימפיאדה אלטרנטיבית - האולימפיאדה העממית בברצלונה. ימים ספורים לפני שהאולימפיאדה העממית אמורה הייתה להיפתח, פרצה בספרד מלחמת האזרחים, והיא בוטלה.
גרמניה מנעה מספורטאיה היהודים להשתתף במשחקים ביניהם היו: האתלטיות לילי חנוך וגרטל ברגמן שהיו שיאניות גרמניה, אולם איפשרה לסייפת הלנה מאייר ולשחקן ההוקי קרח רודי בל להשתתף.
האצנים סם סטולר ומרטי קליגמן היהודים (ארצות הברית ארצות הברית), הוצאו מרביעיית השליחים 4x100 מטר ביום התחרות, דבר שגרר האשמות אנטישמיות כנגד הוועד האולימפי האמריקאי.
החלטתו של היטלר לא ללחוץ את ידו של ג'סי אוונס (ארצות הברית ארצות הברית), בגלל היותו אפרו אמריקאי, אולם כמה פרשנים ציינו כי לחץ רק את ידיהם של מנצחים גרמנים. לאחר המשחקים, אוונס לא כובד באופן אישי על ידי נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, כמקובל.
בשל מחלוקת בין התאחדות האתלטיקה הבריטית להתאחדות של אירלנד, פסלה ההתאחדות האתלטיקה הבינלאומית את אירלנד ומנעה את ההשתתפות ספורטאיה באולימפיאדת ברלין (1936) ובכך נמנע מפאט או'קלהאן לזכות בפעם שלישית ברציפות במדליית זהב ביידוי פטיש.
נבחרת פרו (פרו) התמודדה מול נבחרת אוסטריה (אוסטריה) בשלב רבע הגמר. לאחר שהאוסטרים הובילו 0-2, הצליחו הפרואנים להשוות את התוצאה ברבע השעה האחרונה של המשחק, ובסופו של דבר ניצחו לאחר הארכה 2-4 (שלושה שערים נוספים שהבקיעו נפסלו בידי השופט). לאחר המשחק, ערערו האוסטרים על תוצאת המשחק, בטענה שאוהדים פרואנים ירדו למגרש ותקפו שחקן אוסטרי. פיפ"א ערכה דיון בעניין, אך הוא התקיים בנוכחות האוסטרים בלבד. לא ידוע בוודאות מהן הסיבות לכך שהפרואנים לא נכחו בדיון, אך יש שתי סברות עיקריות: האחת היא שנציגי המשלחת הפרואנית התעכבו בשל מצעד צבאי ולא הצליחו להגיע בזמן, והשנייה היא שהנאצים לא יכלו לשאת הפסד של נבחרת ארית לנבחרת שכללה אינדיאנים ומסטיסוס, ודאגו לכך שתתקבל החלטה לרוחם. כך או אחרת, החליטה פיפ"א לקבל את עמדת האוסטרים, והורתה על משחק חוזר ללא קהל. ההחלטה נתפסה כזלזול של אירופה בכלל וגרמניה בפרט במדינות דרום אמריקה. המשלחת הפרואנית כולה פרשה במחאה מהמשחקים, ולאות הזדהות נהגה כך גם המשלחת הקולומביאנית. נשיא הוועד האולימפי הפרואני אמר כי אין לו עוד אמון בספורט האירופי, ונשיא פרו, אוסקר בנאווידס נשא דברים בפני קהל בלימה, בהם כינה את ההחלטה "החלטת ברלין הערמומית", וציין כי אורוגוואי, ארגנטינה, מקסיקו וצ'ילה הביעו את הזדהותן עם מחאתה של פרו. המון משולהב יידה אבנים בקונסוליה הגרמנית, ובמשך זמן מה סירבו פועלי הנמל בלימה לפרוק מטען מספינות גרמניות.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת הקיץ 1940 ואולימפיאדת הקיץ 1944

שתי אולימפיאדות אלו בוטלו בשל מלחמת העולם השנייה. אולימפיאדת הקיץ 1940, הייתה אמורה להתקיים בטוקיו אך בשל מלחמת סין-יפן ב-1938, היא הועברה להלסינקי שהייתה שנייה בבחירות לאירוח המשחקים האולימפיים. ביוני 1939 נבחרה לונדון לארח את אולימפיאדת הקיץ 1944.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת לונדון (1948)

שתיים ממדינות הציר שנלחמו והפסידו נגד בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, גרמניה ויפן, לא הורשו להשתתף במשחקים. המדינה השלישית, איטליה, עברה להילחם לצדן של בעלות הברית לקראת סוף המלחמה, ולכן השתתפותה אושרה.
משחקי הקיץ האולימפיים > אולימפיאדת הלסינקי (1952)

סין הלאומנית החרימה את המשחקים בגלל השתתפותה של סין העממית.