stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ודית גוטייה

| --- | --- |

 לידה:  25 באוגוסט 1845 פריז, צרפת 
 פטירה:  26 בדצמבר 1917 (בגיל 72) דינאר, צרפת 
 שם לידה:  Louise Charlotte Ernestine Gautier 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  דינאר 
 שם עט:  Judith Walter, F. Chaulnes 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  שירה, ספרות היסטורית
 בן או בת זוג:  קטול מנדס (1866–1896)   ויקטור הוגו 
 פרסים והוקרה:  אבירה בלגיון הצרפתי (1910)  prize Maillé Latour Landry (1904)  Alfred Née Award (1898)  Prix Lambert (1876) 
 חתימה:   
 
ג'ודית גוטייה (בצרפתית: Judith Gautier;‏ 25 באוגוסט 1845 – 26 בדצמבר 1917) הייתה משוררת, מתרגמת וסופרת צרפתייה. גוטייה הייתה בתם של תאופיל גוטייה וארנסטה גריזי, אחותה של הזמרת ורקדנית הבלט קרלוטה גריזי.
היא הייתה נשואה לקטול מנדס, אך השניים נפרדו. בקיץ 1876, ניהלה גוטייה רומן קצר וסודי עם המלחין ריכרד וגנר. לאחר הזוגיות, היא כתבה, יחד עם פייר לוטי, ב-1912 את המחזה La fille du ciel שתורגם והופק תחת פיקוחם האישי של השניים בתיאטרון המאה בניו יורק. היא הייתה מתרגמת מקצועית ממנדרינית ויפנית לצרפתית. תרגומיה, הביאו את תרבות השירה האסייתית לאירופה המודרנית. היא הייתה חברה באקדמיה גונקור (1910–1917).
ספריה

1867: Le livre de jade
1869: Le Dragon Impérial
1875: L'Usurpateur
1882: Isoline et La Fleur-Serpent
1887: La Reine de Bangalore
1900: Les Princesses d'Amours
1902: Le Collier des Jours
1904: Le Paravent: De Soie et D'Or
1908: L'Avare Chinois‏
Mémoires d'un Éléphant Blanc‏
הערות שוליים

1 2  Daniel Coit Gilman, ed. (1902). "Gautier, Judith". New International Encyclopedia, Volume VIII. New York: Dodd, Mead and Company. p. 161. נבדק ב-18 בנובמבר 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Tian, Min (2018-11-27). The Use of Asian Theatre for Modern Western Theatre: The Displaced Mirror (באנגלית). Springer. ISBN 978-3-319-97178-0.
↑  Gallica.bnf.fr
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275054505171  PLWABN: 9810703033805606  BIBSYS: 90207945  BNE: XX1282457  BnF: cb119044289 (data)  CiNii: DA04530389  GND: 118955039  ICCU: RAVV058514  ISNI: 0000 0001 2280 0306  LCCN: n82025296  Léonore: 157685  MusicBrainz: 9e58b1bd-5e63-4b5c-8d23-71d77a118267  NDL: 01094812  NKC: jn20030924013  NLA: 35145918  NTA: 068425864  RERO: 02-A000070060  SNAC: w6jx2cvm  SUDOC: 026885395  Trove: 841469  VcBA: 495/340241  VIAF: 54148064   WorldCat (עם VIAF): 54148064
כאב נפשי

כאב נפשי (באנגלית: Mental pain) הוא הרגשה של סבל ואי נוחות רגשית, בו האדם חווה מגוון רחב של חוויות סובייקטיביות המאופיינות במודעות לשינויים שליליים בעצמי ובתפקודיו, וכתוצאה מכך הוא מרגיש רגשות שליליים המסבים לו סבל. הכאב הנפשי לרוב יופיע בעקבות חוויות של אובדן, הן אובדן של האחר והן אובדן של חלקים מהעצמי. כאב נפשי פעמים רבות נחווה כבלתי נסבל, והוא נמצא כמנבא החזק ביותר לאובדנות.
אפיון של כאב נפשי

כאב נפשי בא לידי ביטוי ברגשות ומחשבות שליליים אשר לאדם אין שליטה על הופעתם ולעיתים אינו יודע להסביר את הגורם לבואם, כגון: חרדה, בושה, אשמה, בדידות, פחד, השפלה, צער, חוסר תקווה וזעם. לכאב מתלווה מחשבה פסימית של האדם לגבי סיכוייו להבריא את מכאוביו, ובתחושת אובדן שליטה במתרחש בחייו. הכאב נחווה בעוצמה עזה, כך שהופך למצב נפשי הנתפש כבלתי ניתן להכלה, בלתי נסבל, הגורם לחציית קו בחוויה הנפשית.
רקע היסטורי

הכאב הנפשי הוא מונח בפסיכולוגיה ובפסיכיאטריה ונתפס כנמצא בליבה של הפסיכופתולוגיה. תאורטיקנים וחוקרים שונים בקשו לפרש את המונח, להבין את הממדים המרכיבים אותו, לפתח כלים לאבחונו ולמדידת עוצמתו.
כאב נפשי הופיע כמושג כבר בכתביו של זיגמונד פרויד. פרויד הגדיר את הכאב הנפשי כ'תגובה של געגוע וחוסר אונים נוכח אובדן ממשי של אובייקט אהוב והוא נחווה ככאב של פצע פתוח'. פרויד קשר מושג זה למושג נוסף, חוסר אונים (helplessness) וטען כי מדובר בכאב בראשיתי המצוי בחוסר האונים של התינוק האנושי. בנקודה זו, על פי פרויד נודעת חשיבות רבה לסביבה וליחסים שבין התינוק והאם, שכן כאב זה דוחף את התינוק לעבר הסביבה ולקראת יחסים עימה. פרויד אף טען כי בבגרות הכאב הוא תוצאה של קרע במנגנוני הגנה.
ביון, הוסיף גם הוא בנושא זה וטען כי תסכול חריף וכאב נפשי, אחד הם. הוא סבר כי הכאב הנפשי מאופיין בחוסר סיפוק של תשוקות, חוסר סיפוק הנחווה כריקנות. חוויה זו מתחלפת, כאשר נותרת לאורך זמן בחוסר רגש. כך לדברי ביון, גורם הכאב הנפשי לאנשים לחוות חוויה מכאיבה מאוד אך חסרת שם, חסרת רגש מוגדר וחסרת תחושה של קשר לגוף.
מהות הכאב הנפשי נבחנה גם מנקודת מבט אקזיסטנציאליסטית, הבאה לידי ביטוי בין השאר בהגותו של ויקטור פראנקל. על פי פראנקל, במרכז הכאב הנפשי טבועה התחושה שהחיים נעדרי פשר לחלוטין. לטענתו, תחושת ריקנות פנימית וחסרת משמעות, אותה הוא מכנה "ריק קיומי", אחראית למקרי התאבדות לא מעטים. הריק הקיומי נוצר בשל שני אובדנים: אבדן היצרים החייתיים הבסיסיים, המקנים לכל יצור תחושת ביטחון בדרך בה הוא הולך, ואובדן המסורת שעליה נשענה ההתנהגות האנושית בעבר. פראנקל טוען, כי בהיעדר מסורת או נורמות המנחות את ההתנהגות, לאורך זמן הולך ומשתלט על האדם רצונם של אחרים סביבו והוא משועבד לקונפורמיזם.
אחד החוקרים המרכזיים שחקרו את הכאב הנפשי הוא אדווין שניידמן והוא זה שטבע את המושג כאב נפשי כמונח מובדל בהשתמשו במונח הצרפתי psychache– כאב נפשי ופסיכולוגי בלתי נסבל, שהרצון להימלט ממנו הוא גורם ראשון במעלה להתאבדות ואף פיתח שאלונים למדידתו. בנוסף, שניידמן טבע את המושג "suicidology" – חקר ההתאבדות, שהכאב הנפשי הוא נדבך עיקרי ביסוד תחום זה.
מנואלה פלמינג, בהתבססה על פרויד, ביון ופסיכואנליטיקאים נוספים, הציעה הגדרה על פיה כאב נפשי נמצא על הגבול שבין הגוף והנפש והוא צירוף תחושות של געגוע, חוסר אונים ומצוקה, להם האדם מתקשה למצוא מילים או ייצוגים. לדבריה, הכאב הנפשי הוא חוויה בלתי נסבלת ובלתי ניתנת להכלה, והוא קשור לחוויה טראומטית שהופנמה באופן שבו לא התאפשרה התפתחות מנטלית, כך שהמנגנון הנפשי לא הצליח ליצור לה הסמלה. היא מדמה זאת לסרט צילום אשר בו מופיעים אובייקטים אך לא ניתן לראות אותם עד שלא מפתחים את סרט הצילום. כך גם בכאב נפשי, הגירוי מגיע למוח אך המוח לא מצליח להעביר את הגירוי לתמונות כדי להמשיג אותו. החוויה, שלא עברה תהליכי הסמלה ולא אוחסנה כראוי, נחוות כפצע או "חור שחור" בנפש, כך שהחוויה היא של כאב בלתי נסבל, לא מובחן, חסר צורה, צבע או קול, אותו לא ניתן לקשר לניסיון העבר.
ישראל אור-בך, פסיכולוג קליני ישראלי מוכר אשר התמחה וכתב רבות על התאבדות, מניעת התאבדות ותפיסת המוות של ילדים, עסק רבות גם בכאב נפשי. הוא חקר מה מאפיין כאב נפשי וכן הבדלים בינאישיים ביכולת לשאת אותו, לפי אור-בך, התאבדות היא לרוב תולדה של כאב נפשי שעלה על גדותיו, כאב נפשי שהמטופל לא הצליח לשאת. בנוסף, סבר כי הדרך ללמוד לשאת את הכאב היא להיחשף אליו במהלך תהליך טיפולי, לספוג את מלוא האיום שמעורר הכאב במסגרת המכילה של הטיפול, לחקור את האיום ולהתמודד עימו.
כאב נפשי והפרעות נלוות

הכאב הנפשי הוא חוויה אנושית נורמטיבית, ויכול להחוות ללא קבלת אבחנה פסיכיאטרית. מעבר לכך, היא אף חוויה החוצה אבחנות פסיכיאטריות וייתכן ותופיע במגוון של אבחנות נפשיות, לרוב כחלק מדיכאון, אך גם בהפרעות נוספות כגון: סכיזופרניה, הפרעת אישיות, חרדה.
כאב נפשי ואובדנות – מחקרים רבים הצביעו על קיומו של קשר הדוק בין כאב נפשי ואובדנות. נמצא כי אנשים הסובלים מעוצמות גבוהות של כאב נפשי נמצאים ברמת סיכון גבוהה יותר להתנהגות אובדנית וכי הוא קשור למעשי אובדנות בהם חומרת המעשה האובדני ורצינות הכוונות האובדניות גבוהה. עוד נמצא, כי לכאב נפשי יש יכולת ניבוי של מחשבה אובדנית, יותר מדיכאון ומחוסר תקווה.
כאב נפשי ודיכאון – על אף שהתסמינים של כאב נפשי מזכירים מאוד את תסמיני הדיכאון, קיים ביניהם הבדל. אצל האדם הסובל מדיכאון כמו זה הסובל מכאב נפשי יופיע לעיתים הרצון לא לחיות, אך האדם המדוכא חסר את האנרגיות להוציא אל הפועל פעולה אובדנית, בעוד שלאדם הסובל מכאב נפשי זמינים המשאבים והאנרגיות להיות אקטיבי דיו כדי לפעול באגרסיביות למען הפסקת מכאוביו, מה שמתבטא לעיתים קרובות בניסיון אובדני של ממש. הפער ברמת הכוחות והאנרגיה בין אלו הסובלים מדיכאון לאלו הסובלים מכאב נפשי מתקיים לאו דווקא בהקשר של אובדנות אלא גם בתפקודיי היום-יום, מה שמקשה על יכולתם של הסובבים לזהות את מצוקתו של הסובל מכאב נפשי מפני שהוא משמר 'לכאורה' את אורח חייו הרגיל עד לרגע בו הוא חוצה גבול ומגיע עד המעשה האובדני.
כאב נפשי וסימפטומים נוספים – אנשים הסובלים מכאב נפשי מתלוננים לעיתים על קשיים גופניים כגון מיגרנות, כאבי בטן חוזרים, כאבי שרירים, שרירים תפוסים. כל אלה, נובעים מהעומס והתשישות הנפשית הכבדים מהם סובל האדם, והלחץ בו הוא נמצא. בנוסף, אצל רבים גם יופיעו קשיים בחשיבה ובריכוז, נטייה להתבודדות, התרופפות של קשרים חברתיים.
מדידה

שניידמן פיתח כלי אבחוני, השלכתי בחלקו, כדי להעריך את תוכנו וחומרתו של הכאב הנפשי. אורבך ועמיתיו, כשביקשו לזהות את מרכיבי הכאב הנפשי, שיכללו את יכולת ההערכה תוך התבססות על המודל של שניידמן, ופיתחו את הOrbach & Mikulincer Mental Pain Scale-OMMP—שאלון דיווח עצמי בעל 45 פרטים הניתן לפירוק לתשעה מרכיבים מובחנים של הכאב הנפשי:
אי-רברסביליות – תחושה כי הכאב הנפשי בלתי ניתן לשינוי.
אבדן שליטה – אובדן תחושת שליטה, חוסר יכולת ניבוי וערפול.
פגיעה נרקיסיסטית – הנוצרת ממצבים רגשיים כגון נטישה או דחייה.
הצפה רגשית – מצב רגשי חמור ובלתי ניתן להכלה.
קיפאון – חוסר יכולת להגיב למצב.
ניכור עצמי- חוסר יכולת להכיל שינויים בתפיסת הזהות העצמית.
בלבול – קשיים בתפקוד קוגניטיבי.
ריחוק חברתי – התעלמות מאוריינטציה חברתית בזמן הכאב הנפשי.
ריקנות – אובדן משמעות.
אור-בך ועמיתיו אף פיתחו שאלון על מנת לבדוק את היכולת לשאת כאב נפשי. תוצאותיו הבחינו בין מתבגרים אובדניים לבין מתבגרים שאינם אובדניים על בסיס היכולת לשאת את הכאב. התברר כי היכולת לשאת את הכאב נפשי מבחינה טוב יותר בין הקבוצות מאשר עוצמת הכאב הנפשי כשלעצמה.
מעורבות נוירולוגית

מחקרים מצביעים על כך שכאב פיזי וכאב פסיכולוגי עשויים לחלוק כמה מנגנונים נוירולוגיים בסיסיים. אזורי מוח שנמצאו מעורבים גם בכאבים פסיכולוגיים כוללים את הקורטקס פרה-פרונטלי הקורטקס הלימבי, התלמוס, גרעיני הבסיס והמוח הקטן. מכיוון שאזורים מוחיים דומים מעורבים גם בכאב פיזי וגם בכאב נפשי, ניתן לראות בכאב רצף שנע בין פיזי גרידא לנפשי גרידא. יתר על כן, מקורות רבים מזכירים את העובדה שקיים שימוש רווח במטפורות של כאב פיזי כדי להתייחס לחוויות כאב נפשית. קשר נוסף בין כאב פיזי לפסיכולוגי נתמך באמצעות הוכחה לכך שפרצטמול, משכך כאבים, יכול לדכא פעילות בקורטקס הפרה-פרונטלי ובקורטקס האינוסלרי אצל האדם כאשר הוא חווה הדרה חברתית, באותו אופן בו הוא מדכא פעילות בעת כאב פיזי.
טיפול

פסיכותרפיות מסוגים שונים מתאימות לטיפול בכאב נפשי, כאשר בחירת שיטת הטיפול המתאימה תלויה במצבו של האדם, במשאבים הכלכליים ובזמן שברשותו, בהעדפותיו וכמובן, בדעתו הקלינית של איש המקצוע.
במקרים של כאב נפשי שרק התעורר, כשהכאב הנפשי מוגבל אצל המטופל רק לסיטואציות ספציפיות – טיפול פסיכודינמי קצר מועד יכול להיות מועיל במקרה זה. הטיפול מתמקד בהווה, בהקניית כלים מעשיים להפחתת הכאב ולהתמודדות עימו. כאשר הכאב נפשי גורם לסבל לאדם במשך זמן רב, או במקרים בהם הכאב הוא כוללני ואינו מוגבל לסיטואציות מסוימות, ייתכן ויש צורך בטיפול ארוך טווח. לפסיכותרפיה הפסיכודינמית ישנה יכולת לסייע לאדם לברר את מקור הכאב, לחקור את עולמו הפנימי, את הקונפליקטים עימם מתמודד ואת הדרכים לפתרונם, תוך התבוננות במאורעות החיים שלו, העכשוויים והמוקדמים.
גם האסכולה הקוגניטיבית-התנהגותית מתמודדת עם הטיפול בכאב נפשי. שיטת הטיפול קוגניטיבי-התנהגותי (טיפול CBT) יכולה להעניק לאדם הסובל את הכלים להתמודדות יציבה לאורך החיים עם הקושי והכאב המייסרים אותו. הטיפול מתמקד במופעים הסימפטומטיים מהם סובל המטופל עם הכאב הנפשי ועוסק במעבר אל דפוסי חשיבה והתנהגות מסתגלת יותר. הטיפול מסייע לאדם לרכוש כלים להרגעה עצמית, ולהגברת תחושת המסוגלות של האדם להתמודדות עם מכאוביו.
לעיתים, האדם הסובל מכאב נפשי לא יגלה כלפי חוץ את הסבל הרב בו הוא נמצא ואת ההתמודדות אותה הוא חווה, התמודדות אשר באחוז לא מבוטל של המקרים נגמרת בניסיונות אובדניים. לכן, כאשר האדם מזהה בעצמו סימנים מחשידים, חש סבל, ובמיוחד כאשר קרוביו מזהים שינויים בהתנהגותו ובשגרת יומו, יש חשיבות עליונה לפנייה לטיפול, אשר יכול לייצר הקלה משמעותית ולשפר את מצבו.
ראו גם

התאבדות
אובדנות
דיכאון
אדווין שניידמן
ישראל אור-בך
רומן פרוטסביץ'

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1995 (בן 29) מינסק, בלארוס 
 מדינה:  בלארוס 
 מקום מגורים:  מינסק, פולין 
 השכלה:  Lyceum of the Belarusian National Technical University (2011)  Faculty of Journalism of the Belarusian State University 
 תקופת הפעילות:  מ-העשור של 2010 
 מעסיק:  European Radio for Belarus, רדיו אירופה החופשית, Nexta 
 בן או בת זוג:  סופיה סאפגה 
 
רומן דימיטרייביץ' פרוטסביץ' (ברוסית: Роман Дмитриевич Протасевич; בבלארוסית: Раман Дзмітрыевіч Пратасевіч, רַמן דזמיטרייביץ' פרטסביץ') הוא עיתונאי ופעיל אופוזיציה בלארוסי.
על פי כתבה ב-BBC, שלטונות בלארוס ניסו לתאר את פרוטסביץ' כפעיל ימין קיצוני, והפיצו תמונות בהם נראה אדם הדומה לו במדי "גדוד אזוב", גדוד נאו-נאצי של המשמר הלאומי האוקראיני שבסיסו באגן ים אזוב. כמו כן נטען שלקח חלק במלחמה בדונבאס, ואף נפצע בה. פרוטסביץ' אישר כי שהה במשך כשנה באזור הדונבאס אך לדבריו עשה זאת כעיתונאי וצלם.
בעבר היה פרוטסביץ' העורך הראשי של ערוץ טלגרם בשם "NEXTA", שהתנגד לממשלתו של אלכסנדר לוקשנקו.
ב-23 במאי 2021 הונחתה טיסה 4978 של ריאנאייר, שעשתה את דרכה מיוון לליטא, בנמל התעופה הלאומי מינסק בידי פקחי הטיסה הבלארוסים, ובסיוע מטוס קרב מיג-29 של חיל האוויר הבלארוסי, בטענה שלפיה התקבל מידע על פצצה שהוטמנה על סיפון המטוס. לאחר נחיתת המטוס נעצרו פרוטסביץ' וחברתו, סופיה סאפגה, בידי המשטרה המקומית.
תגובות למעצרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יום לאחר המעצר פרסמה הטלוויזיה הממלכתית של בלארוס סרטון ובו נראה פרוטסביץ' כשעל פניו סימני חבלה, מצהיר כי יודה בארגון ההפגנות נגד המשטר בעקבות הבחירות לנשיאות בבלארוס בשנת 2020 שתוצאותיהן זויפו לטענת האופוזיציה, וכי אינו סובל מבעיות בריאות כלשהן. הודעה זו הגיעה על רקע דיווחים לא מאומתים כי פרוטסביץ' בן ה-26 סובל ממחלת לב. בעלי בריתו של פרוטסביץ', בני משפחתו ומנהיגת האופוזיציה הגולה סבטלנה טיכאנובסקאיה טענו כי נראה שדבריו הוצאו ממנו תחת לחץ פיזי.
מדינות האיחוד האירופי והאו"ם הגיבו בהודעות גינוי.
לאחר מעצרו בערוץ ONT בממשלתי הוקרן ראיון עם פרוטסביץ' שככל הנראה היה חלק ממערכת לחצים על האסיר.
הערות שוליים

↑  "Belarus plane: What we know and what we don't". BBC News (באנגלית בריטית). 2021-06-15. נבדק ב-2021-06-16.
1 2  "Belarus plane: What we know and what we don't". BBC. 25 במאי 2021. ארכיון מ-26 במאי 2021. נבדק ב-26 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812079918605606  GND: 1234190966  VIAF: 86162238558813810008   WorldCat (עם VIAF): 86162238558813810008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלארוס ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דניאל ג'ואט

דניאל טרבוקס ג'ואט (באנגלית: Daniel Tarbox Jewett‏; 14 בספטמבר 1807 – 7 באוקטובר 1906) היה סנאטור ארצות הברית ממיזורי בשנים 1870–1871.
ביוגרפיה

ג'ואט נולד ב-14 בספטמבר 1807 בפיטסטון, מיין, שהייתה אז חלק ממסצ'וסטס, השלים לימודי הכנה, למד בקולג' קולבי, וסיים את לימודיו בקולג' קולומביה בניו יורק ב-1830 ובבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחלק לעסוק בכך בבאנגור, מיין; הוא היה עורך דין עירוני מ-1834 עד 1837. מ-1850 עד 1853 הוא עסק עם אחיו בהפעלת קו סירות קיטור על נהר צ'אגרס, מצר פנמה. לאחר מכן הוא עבר לקליפורניה ועסק בכריית זהב במשך שנתיים, ולאחר מכן חזר לבאנגור ועסק בעריכת דין.
ב-1857 עבר לסנט לואיס, מיזורי והמשיך בעיסוק בעריכת דין; בשנת 1866 הוא היה חבר בבית הנבחרים של מיזורי. ג'ואט מונה כרפובליקני בסנאט האמריקני כדי למלא את התפקיד שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של צ'ארלס ד. דרייק וכיהן מ-19 בדצמבר 1870 ועד 20 בינואר 1871, אז נבחר מחליף. הוא סירב להיות מועמד לבחירה לסנאט כדי למלא מקום פנוי זה וחזר לעסוק במשפטים.
ג'ווט מת בסנט לואיס, מיזורי ב-7 באוקטובר 1906, ונקבר בבית הקברות בלפונטיין.
דניאל אליוט יוג'ר

דניאל אליוט יוג'ר (באנגלית: Daniel Elliott Huger‏; 28 ביוני 1779 – 21 באוגוסט 1854) היה חבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

יוג'ר נולד ב-28 ביוני 1779 במטע לימריק, מחוז ברקלי (ליד צ'ארלסטון), והיה בנו של דניאל יוג'ר, חבר הקונגרס הקונטיננטלי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית. דניאל אליוט למד לימודים קלאסיים בצ'ארלסטון וסיים את לימודיו בקולג' של ניו ג'רזי (לימים אוניברסיטת פרינסטון) ב-1798. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1799, והחל לעסוק בכך בצ'ארלסטון. בשנת 1800 התחתן עם איזבלה יוהנס מידלטון, בתו של חותם הכרזת העצמאות ארתור מידלטון. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1804 עד 1819 ומ-1830 עד 1832, והיה בריגדיר גנרל של חיילי המדינה ב-1814. הוא כיהן כשופט בית המשפט המחוזי מ-1819 עד 1830, והיה חבר הסנאט של קרוליינה הדרומית מ-1838 עד 1842. הוא היה חבר אופוזיציה בוועידת הביטול של המדינה ב-1832.
יוג'ר נבחר כדמוקרט לזכויות המדינות לסנאט האמריקני כדי למלא את המושב שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של ג'ון קלהון וכיהן מ-4 במרץ 1843 עד 3 במרץ 1845, אז התפטר. הוא היה ציר לוועידת זכויות המדינה ב-1852, שם דחק לנהוג במתינות. יוג'ר מת בסאליבנס איילנד ב-21 באוגוסט 1854 ונקבר בבית הקברות מגנוליה, צ'ארלסטון. בנו היה קולונל ג'ון מידלטון הוגר (1809–1894) שבנו התחתן עם בתו של גנרל צבא הקונפדרציה ליאונידס פולק (שהייתה קשורה בנישואים לנשיאי ארצות הברית אנדרו ג'קסון וג'יימס נוקס פולק. נכדו של דניאל אליוט יוגגר היה גנרל צבא הקונפדרציה ארתור מידלטון מניגולט.
בשנת 1818, הוא קנה את בית דניאל אליוט יוג'ר בצ'ארלסטון. כמו כן, היו בבעלותו עבדים.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-10, נבדק ב-2022-07-03
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3190 9154  LCCN: n92049231  SNAC: w6vq3qw9  US Congress: H000917  VIAF: 68123124   WorldCat (עם VIAF): 68123124
הרולד ספטימוס פאוור

| --- | --- |

אמני מלחמה רשמיים של אוסטרליה מאת הצייר   ג'ורג' ג'יימס קואטס (אנ')
 לידה:  31 בדצמבר 1877 דנידין, ניו זילנד 
 פטירה:  3 בינואר 1951 (בגיל 73) מלבורן, אוסטרליה 
 מקום קבורה:  Brighton Cemetery 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 תקופת הפעילות:  1908–1935 (כ־27 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 
הרולד ספטימוס פאוור (באנגלית: Harold Septimus Power‏; 31 בדצמבר 1877 – 3 בינואר 1951) היה אמן אוסטרלי יליד ניו זילנד, שהיה אמן מלחמה רשמי של אוסטרליה במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה

הרולד ספטימוס פאוור נולד ב-31 בדצמבר 1877, בדנידין, ניו זילנד, לפיטר פאוור, כובען יליד אירלנד, ולרעייתו הסקוטית ג'יין. משפחתו נדדה לאוסטרליה עוד כשהיה צעיר. בשנות העשרה המוקדמות שלו הוא עזב את בית המשפחה כדי לחיות חיים כאמן.
ציורים מוקדמים

לאחר עיסוקים מגוונים עבר פאוור לאדלייד שם החל את לימודי האמנות.  הוא הציג בשנת 1899 עם מועדון האמנות במלבורן וזמן קצר לאחר מכן עבר לאדלייד שם עבד כמאייר וכקריקטוריסט פוליטי עבור "האובזרוור" של אדלייד, ומגזינים נוספים. בשנת 1904 הוזמן על ידי נאמני הגלריה לאמנות של אוסטרליה הדרומית לצייר תמונות בעלי חיים. ב-17 בספטמבר, באותה שנה, נישא לרעייתו הראשונה איזבל לורה באטרוורת'.
בין 1905 ל-1907 פאוור למד באקדמיה ז'וליאן בפריז, והתיישב מאוחר יותר בלונדון. הוא הפך לחבר במכון המלכותי לציירי שמן (אנ') ובאגודת ציירי בעלי החיים. במהלך תקופה זו, הציג גם באקדמיה המלכותית לאמנויות.
תערוכת היחיד הראשונה התקיימה באולם הגילדה במלבורן, אוסטרליה ביוני 1913. במהלך תערוכה זו הציג ציורי צבעי שמן וצבעי מים של נופים כפריים ששימשו תפאורות לסצנות סוסים ולצייד.
מלחמת העולם הראשונה

לאחר פרוץ המלחמה בקיץ 1914 מינתה ממשלת אוסטרליה אמני מלחמה (אנ') רשמיים לתאר את פעילות הכוח האוסטרלי באזורי המלחמה באירופה. בשנת 1917 הוצמדו הציירים לדיוויזיה הראשונה, מספטמבר עד דצמבר של אותה שנה ואז שוב באוגוסט בשנה שלאחר מכן.
כאמן המלחמה הרשמי הוא נודע בזכות תיאור בעלי החיים בשדה הקרב ובמיוחד הסוסים. לאחר המלחמה, המשיכו את החוזה איתו במשרד למשך שני העשורים הבאים.
גלריה

גדוד רוכבי גמלים
סוחבים תותחים
קרב בצרפת, 1918
התותחנים
הערות שוליים

1 2  Holden, Robert, 'Power, Harold Septimus (1877–1951)', Australian Dictionary of Biography, National Centre of Biography, Australian National University
↑  Reid, John B. (1977). Australian Artists at War, Vol. 1, p. 15.
↑  H. Septimus Power biography
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: power-harold-septimus-8089  AGSA: 3518  DAAO: harold-septimus-power  FNZA: 12220  GND: 138942544  ISNI: 0000 0001 1688 3432  NGV: 10113  NLA: 35960105  RKD: 64588  SNAC: w6zt0c5k  Trove: 589861  ULAN: 500180913  VIAF: 93925531   WorldCat (עם VIAF): 93925531
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2021

| --- | --- |
 תאריך:  6 ביוני 2021
 מנחים:  ריצ'רד אייואדי
 →2020 2022←
 
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2021 נערך ב-6 ביוני 2021, כהוקרה על הצטיינות בטלוויזיה בריטית בשנת 2020. שמות המועמדים פורסמו ב-28 באפריל 2021, ואילו המועמדים לפרס "רגעים שחייבים לראות של וירג'ין מדיה" פורסמו יום קודם, ב-27 באפריל 2021. את הטקס הנחה השחקן ריצ'רד איואדי שנה שנייה ברציפות.
התוכנית היחידה שזכתה במספר פרסים הייתה "להרוס אותך", בכיכובה של יוצרת הסדרה מיקיילה קול, שזכתה בפרס המיני-סדרה הטובה ביותר והשחקנית הטובה ביותר.
הערות שוליים

↑  "BAFTA announce timeline and rule changes for Television & Television Craft Awards 2021". British Academy of Film and Television Arts. 15 באוקטובר 2020. נבדק ב-2021-04-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Virgin Media's Must-See Moment 2021". British Academy of Film and Television Arts. 27 באפריל 2021. נבדק ב-2021-04-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BAFTA Names TV Awards Hosts; Nick+ Launches On Rakuten In Japan; 'Viewpoint' Sales; Half Yard Bolsters Development — Global TV Briefs". Deadline. 20 באפריל 2021. נבדק ב-2021-04-20. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס באפט"א לטלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | קומדיה • סדרה קומית / קומדיית מצבים • סדרת דרמה • דרמה יחידה • אופרת סבון ודרמה בהמשכים • מיני-סדרה • תוכנית בידור • התוכנית הבינלאומית • שחקן • שחקנית • שחקן משנה • שחקנית משנה • הופעה קומית נשית • הופעה קומית גברית • הופעת בידור |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | ההופעה הקומית |  |
| טקסים | 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 |  |
פול מסקל, זוכה פרס השחקן הטוב ביותר
מיקיילה קול, זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר ושותפה לפרס עבור המיני-סדרה הטובה ביותר
איימי לואו ווד, זוכת פרס ההופעה הקומית הנשית הטובה ביותר
רומש רנגנתן, זוכה פרס הופעת הבידור הטובה ביותר
פאול מורגן

| --- | --- |

 לידה:  1 באוקטובר 1886 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  10 בדצמבר 1938 (בגיל 52) בוכנוואלד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 בן או בת זוג:  Josa Morgan (1917–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פאול מורגן (בגרמנית: Paul Morgan) היה שחקן, קומיקאי ומחזאי יהודי-אוסטרי.
קורות חייו

פאול מורגן נולד בווינה בשם גאורג פאול מורגנשטרן, בנם הבכור של עורך הדין גוסטב מורגנשטרן ואשתו קלמנטינה מורגנשטרן. למד משחק באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה, שם שיחק לראשונה בהצגת תיאטרון בשנת 1908. לאחר מספר תפקידים באופרטות הוא הופיע לראשונה כניצב בסרט קולנוע בשנת 1910. בשנת 1914 היה בין הכותבים בכתב העת הסאטירי זימפליציסימוס ומשנת 1917 עבד כמנחה בתיאטרון בברלין, תחת שם הבמה פאול סטפן. באותה שנה הוא התחתן עם ג'וזפין לדרר, סטודנטית למשחק (1898–1986).
משנת 1920 היה מנהל התיאטרון של רודולף נלסון (אנ'), והופיע לעיתים קרובות במגזינים לצד שחקנים ידועים, בהם הרמן הלר (גר') ואריק שארל (אנ'). באותה תקופה החל להופיע במופעי קברט גרמני, ולקראת סוף העשור הקליט מספר תקליטים עם מקס הנסן (אנ') ועם וילהלם בנדואו (אנ').
בשנת 1919 שיחק בסרטו הראשון של פריץ לאנג, "Halbblut" ("דם מעורב"). לאחר מכן שיחק בסרט נוסף של לאנג, "העכבישים", בתפקיד יהודי. במהלך הקריירה שלו בקולנוע מילא תפקידים שונים בכ-50 סרטים.
ב-1 בדצמבר 1924 פתח מועדון קברט בברלין, יחד עם קורט רוביצ'ק (גר') ומקס הנסן. במועדון הופיעו קומיקאים ידועים, בהם ורנר פינק (אנ'), וילהלם בנדואו והיינץ ארהרט (אנ'). בהופעותיו במועדון נהג מורגן לחקות את אדולף היטלר וללגלג על אמירותיו האנטישמיות. מסיבה זו התיאטרון הותקף בכמה הזדמנויות על ידי ביריוני "החולצות החומות".
עם התגברות התקיפות האנטישמיות, מורגן עזב את גרמניה והיגר להוליווד, ארצות הברית, שם הופיע כשחקן בהפקות של סרטים אמריקאיים שצולמו מחדש בגרמנית. סרטים אלה לא נחלו הצלחה. בשנת 1933 חזר לאירופה, בתחילה לשווייץ ולאחר מכן לווינה. הוא שב לשתף פעולה עם רוביצ'ק, ובשנים 1935–1936 כתב את הליברטו לאופרטה "אקסל בשערי גן העדן" של ראלף בנצקי (אנ'), בכיכובה של צארה ליאנדר.
במרץ 1938, זמן קצר לאחר האנשלוס, מורגן נעצר על ידי אנשי שלטון הנאצים באוסטריה וגורש למחנה הריכוז דכאו, ומשם הועבר למחנה הריכוז בוכנוואלד. ב-10 בדצמבר 1938 אולץ מורגן לרוץ במחנה בתנאי קור ושלג קיצוניים. הוא חלה בדלקת ריאות קשה ונפטר באותו יום.
הערות שוליים

↑  EHRI - Morgan-Ruffner, Josa (fl 1910-1960), ‏2014 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313808605171  GND: 119368110  ISNI: 0000 0001 0959 8609  LCCN: nr2005001565  MusicBrainz: 496a52c3-f0c1-4bb7-b867-9fc7c919fd17  NKC: mzk2011620387  NTA: 167765167  VIAF: 22949719   WorldCat (עם VIAF): 22949719