stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל הפירנאים
היסטוריה והכחדה > מאמצי שימור

בשנת 1913, לאחר שהממשלה הספרדית הבינה שהיעל הפירנאי נמצא כבר במסלול מואץ להכחדה, עדר היעלים האחרון התרחש באזור אורדסה בפירנאים התיכונים הספרדים. אחד הצעדים הראשונים לשמירה על היעל, היה איסור על ציד היעל בשנת 1913, וההכרזה על הקמת "שמורת אורדסה" בשנת 1918 שכללה את כל תחומי המחיה של העדר. בשנות ה-60 נעשו צעדים נוספים על מנת להגן עליו כגון פיזור של תזונה משלימה בחורף ברחבי השטח, אולם גם זה לא הצליח לעצור את הנסיגה של האוכלוסייה.
היעל הפירנאי הוכרז כחיה מוגנת בחוק בשנת 1973, והאוכלוסייה האחרונה שלו הייתה מוגנת בתוך תחומי הפארק הלאומי אורדסה. בשנת 1990, האיחוד האירופאי הפיק קטלוג לאומי של מינים בסכנת הכחדה שבו הופיע גם היעל הפירנאי, והאיחוד אישר מימון לפרויקט שימור מסודר בשיתוף פעולה עם ממשלת אראגון והממשלה המרכזית של ספרד וצרפת כדי להקים תוכנית הבראה עבור היעל עם סיוע בינלאומי. המטרות העיקריות של תוכנית זו היו:
ללכוד ולשמור את הפרטים החיים האחרונים בשבי כדי למנוע את מותם בטבע מציד או אסונות טבע.
לנסות להגדיל מחדש את האוכלוסייה בשבי בדומה לאייל דוד או ראם סהרה.
להתחיל להשיב לטבע פרטים, לאחר שייוולדו מספר משמעותי של גדיים.
לבצע פעולות מקדימות של הגנה מלאה על בית הגידול של היעל בטרם יושב לשם.
הגברת המודעות בקרב האוכלוסייה.
במקביל, נעשו פעולות אחרות כגון סקרים בקרב מיני הפרסתנים המקומיים והביתיים שחולקים את בית הגידול של יעל, והקמת צוות טכני מיוחד עבור הניטור של אוכלוסיית היעל ברגע שמספריה יגדלו. התוכנית החלה רק בשנת 1993 כאשר נותרו 10 יעלים בלבד; ממשלת ספרד עשתה מאמצים נרחבים להציל את יעל הפירנאים - כולל תפיסה של פרטים מהבר וגידולם בשבי, אולם היעלים לא שרדו שם היטב.
בין 1990 ל-1995, שוחררו מספר זכרים מעוקרים מתת-המין הספרדי עם משדר רדיו לאזור בית הגידול של יעל הפירנאים, כשהציפייה הייתה שהם יתערבבו עם היעלים הפירנאים שבאזור ובכך יקלו על הניטור שלהם. בכל המקרים, היעלים הספרדים לא הצליחו להסתגל ולשרוד באקלים בפירנאים. בשנת 1996 שוחררו שוב שני זכרים ספרדיים מצוידים במשדרים, אלא שהפעם הם לא עוקרו משום שרצו שהם יתרבו עם נקבות יעל הפירנאים המבוגרות - לאחר שהזכר הפירנאי האחרון כבר מת ב-1991. היעלים הספרדים קיבלו תזונה משלימה שפוזרה בשטח אולם למרות זאת הם שרדו שנתיים בלבד. מניתוח הצואה של הנקבות לאחר מכן, נמצא כי היעלים הספרדים אכן התרבו איתן, אולם למרות זאת הן לא הצליחו להיכנס להיריון. בסופו של דבר כל המאמצים נחלו כישלון גמור והדרך להכחדה כבר הייתה בלתי נמנעת. יעל הפירנאים היה רשום בקטגוריית השימור "סכנת הכחדה חמורה (CR) על ידי IUCN משנת 1996 עד הכחדתו.
היסטוריה והכחדה > שרידים

מהיעל הפירנאי נותרו כיום בעיקר פוחלצים, גולגולות וקרניים, וישנן תמונות בודדות של זכרים ונקבות בטבע - כמו גם מספר תמונות של הנקבה סיליה בעודה בחיים כאשר נתפסה עבור נטילת הרקמות וה-דנ"א. הפוחלץ של הזכר האחרון יחד עם פוחלץ של זכר נוסף נשמרים באוסף של אוניברסיטת ציריך בגרמניה. בצרפת יש במוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע בפריז פוחלץ שלם של היעל, ראש מפוחלץ במוזיאון דה באנייר בלוצ'ון וגולגולת באוסף של מוזיאון נאנט. הפוחלץ של הפרט האחרון - הנקבה סיליה, נמצא באוסף פרטי בעיר סרגוסה שבאראגון (ספרד), והוא כנראה יועבר למוזיאון ספרדי בעתיד. גולגולות וקרניים של שתיים מהנקבות האחרונות נשמרות במוזיאון הפירנאים בעיר ביאקה שבאראגון.
שחזור

מאז הכחדתו של יעל הפירנאים, יש פרויקטים רבים המנסים להכניס את היעל הספרדי לאזור ההיסטורי של תפוצת יעל הפירנאים - בין השאר כדי להפיק מכך אינטרסים כלכליים כציד חוקי. ברמה העקרונית דרישות בית הגידול של היעל דומות לעיזי בר אחרות - נוכחות של סלעים, צוקים, צמחייה שופעת ומקורות מים. כל אלו זמינים כיום בפירנאים כך שלכאורה אין מניעה לשחרור היעל הספרדי באזור. עם זאת כפי שצוין לעיל, ניסיונות שחרור בעבר של היעל הספרדי באזור נחלו כישלון כאשר היעל שרד באזור זמן קצר יחסית - מה שמראה על חוסר הסתגלות של היעל הספרדי לסביבה האקולוגית של יעל הפירנאים. סביר להניח שניתן יהיה להתגבר על מכשולים אלו.
המדינה שמעוניינת בעיקר בהשבת היעל היא צרפת וכן קהילת נווארה האוטונומית בספרד, בעוד שדווקא קהילת אראגון מסויגת מהאפשרות הזאת. קהילת קטלוניה שבה יש בית הגידול אידיאלי עבור היעל, אינה מתנגדת לשחזור של היעל, אולם היא הודיעה שבטרם ההשבה לטבע יש לפתור בעיה משמעותית: התפוצצות אוכלוסין של איילים אדומים וכבשי בר באזור. ישנם אתרים נוספים שנחשבים כבעלי פוטנציאל לשחזור היעל. המחקר האקולוגי המתבצע עבור השבת היעל כבר החל בצרפת באזורי הגבול עם ספרד, ובמהלכו הוצע גם להשיב את הדובים להרי הפירנאים כדי לאזן את המרקם האקולוגי. בקונגרס הצרפתי התקבלו באפריל 2012 מספר החלטות הנוגעות לשימור בעלי חיים במדינה, וביניהם גם אישור לשחזור של היעל בפרינאים הצרפתים.
תושבים מקומיים רבים מקווים שעם כניסתו של היעל הספרדי הוא ימלא את החלל שנוצר אחרי הכחדת יעל הפירנאים במאזן האקולוגי, כמו גם לקיחת חלק חשוב בתרבות הציד של העמים באזור כמו הקטאלונים והבסקים. משני צידי הגבול מאמינים שהיוזמה תגרום להתפתחות של תיירות אקולוגית שתהווה גורם הכנסה חשוב לכפרים באזור. עם זאת, ישנם הסוברים כי עדיף לחכות עם השבת היעל הספרדי ולצפות להתקדמות טכנולוגית בתחום השיבוט של תת-המין המקורי.
ציור סלע של היעל הפירנאי בקווה דה לה פאסיגה, קנטבריה
הרי הפירנאים - מקום הגידול העיקרי של היעל הפירנאי
נוף בפארק הלאומי אורדסה ומונטה פרדידו - מקום הגידול האחרון של היעל הפירנאי
איור המתאר את תהליך השיבוט של היעל הפירנאי
יעל ספרדי
לין ליאנגמינג

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
לין ליאנגמינג (במנדרינית תקנית: 林良铭, בפין-יין: Lín Liángmíng; נולד ב-4 ביוני 1997 בשאנטואו שבגואנגדונג, סין) הוא כדורגלן סיני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת בייג'ינג גואואן מליגת העל הסינית ובנבחרת סין.
קריירת מועדונים

לין גדל במחלקת הנוער של גואנגג'ואו R&F. ב-22 ביולי 2015 עבר לין למחלקת הנוער של ריאל מדריד, בה חתם על חוזה לחמש שנים, והפך לשחקן המזרח אסייתי הראשון בהיסטוריה שחותם בריאל מדריד. בעונת 2015/2016 שיחק במחלקת הנוער של ריאל מדריד, ובחודש יולי 2016 קודם לריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של המועדון, עמה שיחק במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
ב-24 באוגוסט 2017 הושאל לין לאלמריה מהליגה הספרדית השנייה למשך עונת 2017/2018, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון במסגרת הליגה הספרדית הרביעית. ב-5 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד 0–1 לקדיס במסגרת הסיבוב השני של גביע המלך הספרדי. ב-29 ביולי 2018, לאחר שקבוצת המילואים של אלמריה העפילה להליגה הספרדית השלישית, הוארכה השאלתו של לין בעונה נוספת. הוא שיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון, ובקבוצה הראשונה שיחק רק במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-30 באוגוסט 2019 חתם לין במאריטימו מליגת העל הפורטוגלית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. ב-28 בפברואר 2020 הושאל לין לדאליין פרופשיונל מליגת העל הסינית, וב-23 בספטמבר חתם על חוזה קבוע במועדון.
קריירה בינלאומית

ב-23 במרץ 2023 ערך לין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סין, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ניו זילנד במשחק ידידות. ב-16 במרץ 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–4 על נבחרת מיאנמר במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת סין לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  曝皇马30万欧签下林良铭 富力：从未联系过我们_体育_腾讯网 באתר Sohu, ‏ 6 באוקטובר 2015 (בסינית)
↑  180万变22万!皇马强挖林良铭 富力吃哑巴亏_中超_新浪竞技风暴_新浪网 באתר Sohu, ‏ 6 באוקטובר 2015 (בסינית)
↑  Real Madrid reject 10M€ offer for Chinese player Lin Liangming באתר אס, 26 ביולי 2016 (באנגלית)
↑  El chino Lin, cedido por el Real Madrid Castilla, llega para potenciar al filial באתר הרשמי של אלמריה, 24 באוגוסט 2017 (בספרדית)
↑  Lin volverá a jugar en el Almería B en calidad de cedido por el Real Madrid באתר הרשמי של אלמריה, 29 ביולי 2018 (בספרדית)
↑  BEM-VINDO LIANGMING LIN באתר הרשמי של מאריטימו, 30 באוגוסט 2019 (בפורטוגזית)
↑  中国男足亚洲杯集训名单出炉 唯一新面孔是个门将 באתר China Youth Net, ‏ 12 בדצמבר 2023 (בסינית)
| נבחרת הרפובליקה העממית של סין – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 יאן ג'ונלינג •  2 ג'יאנג גואנגטאי •  3 ג'ו צ'נג'יה •  4 לי ליי •  5 ז'אנג לינפנג •  6 וואנג שאנגיואן •  7 וו ליי •  8 שו שין •  9 ז'אנג יונינג •  10 שי פנגפיי •   11 טאן לונג •  12 ג'יאן טאו • 13 שו האופנג •  14 וואנג דאליי • 15 וו שי • 16 גאו טיאני • 17 צ'ן פו • 18 דאי וואי טסון • 19 ליו יאנג • 20 וויי שיהאו • 21 ליו בינבין • 22 וו שאוקונג • 23 לין ליאנגמינג • 24 ג'יאנג שנגלונג • 25 ליו דיאנזואו • 26 וואנג קיומינג • מאמן: ינקוביץ' |  1 יאן ג'ונלינג •  2 ג'יאנג גואנגטאי •  3 ג'ו צ'נג'יה •  4 לי ליי •  5 ז'אנג לינפנג •  6 וואנג שאנגיואן •  7 וו ליי •  8 שו שין •  9 ז'אנג יונינג •  10 שי פנגפיי •   11 טאן לונג •  12 ג'יאן טאו • 13 שו האופנג •  14 וואנג דאליי • 15 וו שי • 16 גאו טיאני • 17 צ'ן פו • 18 דאי וואי טסון • 19 ליו יאנג • 20 וויי שיהאו • 21 ליו בינבין • 22 וו שאוקונג • 23 לין ליאנגמינג • 24 ג'יאנג שנגלונג • 25 ליו דיאנזואו • 26 וואנג קיומינג • מאמן: ינקוביץ' | הרפובליקה העממית של סין |
אגרובנק

#invoke:תבנית מידע
שכונת אגרובנק היא שכונה בצפון-מרכז חולון, ממוקמת בין הרחובות מקוה ישראל, יוסף סרלין, סוקולוב ושדרות קוגל. אגברובנק היא אחת מתוך חמש השכונות הראשונות שנבנו כאשר חולון הפכה למועצה מקומית.
השכונה נהנית מהקרבה לצירים הראשיים של העיר כגון: רחוב סוקולוב שמהווה רחוב מסחרי ראשי בחולון ושדרות לוי אשכול שבסופן צומת חולון. בתוך השכונה אין תחבורה ציבורית אך הודות למיקומה המרכזי היא מוקפת באוטובוסים רבים ברחובות הראשיים.
חלק מן השכונה מאופיין בשיכונים של חברת שיכון עממי בעלי חצרות וסימטאות רבות.
השכונה גובלת בכפר הנוער "מקוה ישראל" ורבים מן ילדי השכונה מגיעים ללמוד בו. בנוסף בשכונה נמצאים שלושה בתי ספר: בית ספר יסודי ממלכתי "רביבים", בית הספר יסודי ממלכתי דתי "ישורון" ובית ספר על יסודי מקצועי 3 שנתי אורט "מיטרני". קיימת בשכונה גם ספרייה ומרכז צעירים על שם אליעזר בן יהודה.
היסטוריה

השכונה נקראת על שם "הבנק לחקלאות ולבניין לארץ ישראל בע"מ". הבנק נוסד בשנת 1931 בתל אביב על ידי שני זוגות של אחים בני משפחות מירנבורג ויעבץ אשר החלו לרכוש את קרקעות האזור כבר בשנת 1932. האדריכל יוסף רינגס הכין תוכנית של שכונה עירונית. בתוכנית שורטטו הרחובות בצורת שתי וערב, כאשר במרכז התוכנית נקבעו שתי כיכרות. הכיכר הצפונית נקראה לימים "כיכר השבעה", הכיכר הדרומית נקראה "כיכר השלושה"
בשונה משכונות אחרות באזור, אנשי הבנק מימנו את סלילת הדרכים, הנחת תשתיות הביוב והמים ואפילו נטעו עצים ברחובות. אבני השפה במספר רחובות עליהן חקוק השם "אגרובנק" מסמלות עדות לעוצמתו של הבנק, יזם ובונה השכונה. רק לאחר השלמת העבודות החלו לשווק את המגרשים שיועדו לבנייה לציבור הרחב. בכך קיוו מנהלי הבנק כי תקום שכונה בעלת אופי שונה מהשכונות שהוקמו עד לאותם הימים.
אתרים בשכונה

כיכר השלושה - בעבר הייתה מעגל תנועה אך כיום צומת בין הרחובות סוקולוב וחנקין. הכיכר קיבלה את שמה על שמם של שלושה תושבי השכונה שנרצחו (בן-ציון שנקר, שמואל פרלמן ואליהו יודאיוב) בעת התקפה של חיילים בריטים בשנת 1946, ה-7 בפברואר. כיום באזור הכיכר ישנן חנויות רבות.
כיכר השבעה - כיכר גדולה במרכז השכונה בין הרחובות חנקין וז'בוטינסקי. מקור שמה הוא על שם שישה נוטרים ואיש פלמ"ח אחד שעברו בראש שיירה בשנת 1948 בתאריך ה-22 בינואר בדרך לכיוון ירושלים מתל אביב (באותם ימים הדרך עברה בחולון, יאזור ורמלה). כאשר הגיעו לאזור הכפר יאזור, נהרגו כל השבעה מירי ערבים. במקום מוצבת אנדרטה לזכרם.
מאפיין יוצא דופן בכיכר הוא שזכות מתן התנועה היא לנהגים הנכנסים לכיכר להפך מכיכרות אחרות.
אבני שפה עם השם "אגרובנק" - על אבני שפת המדרכה הנמצאות ליד הבית המשותף ברחוב ז'בוטינסקי, מסביב לכיכר השבעה ובמקומות נוספים חקוק השם "אגרובנק" בעברית ובאנגלית.
מגדל המים ברחוב אז"ר - מגדל המים אשר נבנה מבטון וסיפק מים לבתי התושבים בשכונת אגרובנק. בימי מלחמת העצמאות מוקמה במגדל עמדה אנטי אווירית. מטוס מצרי ניסה להפציצה אך נכשל. ממרומי המגדל אותתו אנשי ה"הגנה" ליישובי הדרום שהיו נצורים במהלך המלחמה. במקום הוצב קיר אבן המלמד על היסטוריית המקום.
בית גלין – בית משותף גדול ברחוב סוקולוב בן שלוש כניסות ושלוש קומות מגורים שנבנה על ידי אלכסנדר גלין שהיה חבר ועד השכונה. בית גלין היה הבית האחרון אל מול פרדסי הערבים ממזרח. בחזית הבית, על המדרכה ברחוב סוקולוב נמצא ספסל אבן מקורי, שריד לאותם הימים.
בית הוצאת אמנות - מבנה תעשייתי שהוקם ב-1932 בקירוב, כיום ברחוב פרוג 6, ושימש לדפוס ואחסנה להוצאת אמנות. לאחר שנים אחדות נתפס הבניין על ידי הצבא הבריטי כשחלק משטחו שימש לאחסנת נשק. לאחר קום המדינה המשיך הבניין ושימש לצרכים תעשייתיים עד שב-2010 נעזב ונמכר ליזם פרטי. ב-2018 הושלמה בנייתם של שני בנייני מגורים חדשים במגרש, תוך שמירה ושיחזור של חלק ממבנה הייצור שהוסב למבואה למבנים ונפתח באופן חופשי לציבור כמו גם בניין המשרדים הצמוד.
בית כנסת ישורון - בית כנסת ציוני ותיק שמשרת את כלל תושבי השכונה במעגל החיים - ברית, בר מצווה, שבת חתן, ואזכרה, ובמעגל השנה - ימי חול, שבתות, חגים וימים נוראים. קהילת המתפללים גדולה ופתוחה לכולם, ותושבי השכונה נהנים מתפילות ילדים, תקיעות שופר, שיעורי תורה ופעילויות חווייתיות בחגים.
ראו גם

תל גיבורים
ג'סי כהן
קריית עבודה
נווה פנחס
הערות שוליים

↑  אגודת חברי בית כנסת ישורון חולון (ע"ר), באתר גיידסטאר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012494775105171 
האנדרטה בכיכר השבעה
מגדל המים
הלנה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין

הלנה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (ויקטוריה לואיז סופיה אוגוסטה אמיליה הלנה, באנגלית: Princess Helena Victoria of Schleswig-Holstein; ‏3 במאי 1870 – 13 במרץ 1948) הייתה נכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה > ראשית חייה

הנסיכה הלנה ויקטוריה נולדה בבית פרוגמור שליד טירת וינדזור, לכריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין, בנם השלישי של כריסטיאן אוגוסט השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-אוגוסטנבורג ולואיזה סופיה פון דנסקאולד-סמסו, ולהלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת, ילדתם החמישית ובתם השלישית של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ושל אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. הוריה התגוררו בבריטניה מאז נישואיהם. ב-1885 היא הייתה השושבינה בחתונתם של הבת הצעירה של המלכה ויקטוריה, ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת עם הנרי, נסיך בטנברג. ב-1893 היא הייתה השושבינה בחתונתם של הדוכס והדוכסית מיורק (לימים המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי).
הלנה ויקטוריה בילתה את רוב ימי ילדותה בקמברלנד לודג', מקום מגוריו של אביה כשומר של וינדזור גרייט פארק. בחוג המשפחה היא כונתה "ת'ורה" (Thora) או לעיתים "סנייפ" (Snipe), בהקשר למאפיינים החדים של פניה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

ביולי 1917, כאשר שינה המלך ג'ורג' החמישי את שם בית המלוכה הבריטי מבית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור, הוא גם הורה למספר רב של בני דודים שלו וקרוביו מקשרי נישואין, שהיו נתינים בריטים, להפסיק להשתמש בתואריהם ובשמות המשפחה הגרמנים שלהם. מאחר שמעולם הן לא נשאו תארים או שמות משפחה אחרים, החלו, הלנה ויקטוריה ואחותה הרווקה מרי לואיז, נסיכת שלזוויג-הולשטיין להיקרא פשוט בשמות "הוד מעלתה הנסיכה הלנה ויקטוריה" ו"הוד מעלתה הנסיכה מרי לואיז" ובכך הן קיבלו את ההבחנה המוזרה שהן למעשה לא חברות בשום משפחה מלכותית כל שהיא. גישה זו הייתה שונה מזו שהתקבלה על ידי קרובי משפחתו האחרים של המלך, שוויתרו על כל תואריהם, לא רק אלה הגרמנים, וקיבלו תוארי אצולה בריטים. למרות שתואריהן נגזרו ממוצאו של אביהן, ואת התואר "הוד מעלתה" הן קיבלו על פי צו מלכותי של המלכה ויקטוריה, הן לא נחשבו רשמית נסיכות של הממלכה המאוחדת. יחד עם זאת, רווקותן של הנסיכות והזכות להיקרא בתואר "הוד מעלתה" גרמו להן למצבים מביכים, כך שהיה זה קל יותר לאפשר להן לשמור על מעמדן כנסיכות ולהתחמק מהשאלות של המשפחה הקרובה.
ביוגרפיה > תפקידים מלכותיים

הנסיכה הלנה ויקטוריה לא נישאה לאיש מעולם. היא הלכה בעקבות הדוגמה שקיבלה מאמה והייתה פעילה במגוון של ארגוני צדקה, שהבולטים מביניהם היו "איגוד צעירי הנוצרים" (YMCA), "איגוד הצעירות הנוצריות" (YWCA) ו"בית ההחלמה על שם הנסיכה כריסטיאן" בווינדזור (שנקרא על שם אמה). במהלך מלחמת העולם הראשונה היא ייסדה את חיל העזר לנשים של ה-YWCA. כנשיאת החיל, היא ביקרה אצל הכוחות הבריטים בצרפת וקיבלה את אישורו של שר המלחמה, הלורד קיצ'נר, לארגן עבורם אירועי בידור. בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, היו היא ואחותה הצעירה הנסיכה מרי לואיז, פטרוניות נלהבות של מוזיקה בבית שומברג, ביתם הלונדוני. לאחר שבשנות הארבעים נפגע הבית מהפגזה אווירית גרמנית, עברו שתי האחיות להתגורר בבית פיצמוריס שבכיכר ברקלי.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה בריאותה של הנסיכה הלנה ויקטוריה רופפת מאוד והיא נזקקה לכיסא גלגלים. הופעתה הציבורית החשובה האחרונה הייתה ב-20 בנובמבר 1947, בחתונה של נכדת בן דודה, הנסיכה אליזבת עם הנסיך פיליפ.
הנסיכה הלנה ויקטוריה מתה בבית פיצמור. היא מתה בגיל 77, אותו גיל בו מתה אמה, הנסיכה הלנה. טקס האשכבה שלה נערך בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור והיא נקברה בבית הקברות המלכותי שבפרוגמור.
אמלי, נסיכת אורליאן

אמלי, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Amélie d'Orléans;‏ 28 בספטמבר 1865 – 25 באוקטובר 1951), הייתה בתו של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ואשתו של קרלוש, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה

אמלי נולדה ב-28 בספטמבר 1865 בטוויקנהאם, אנגליה, לפיליפ, רוזן פריז ולמארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה. בשנת 1871 חזרה המשפחה לצרפת, ובשנת 1872 נחקק חוק שהחזיר למשפחה את כל נכסיה שהוחרמו בשנת 1848.
בשנת 1883 מת אנרי, רוזן שאמבור, ובעקבות כך ירש אביה את הטענה לכתר צרפת בעיני רוב המלוכנים. ב-22 במאי 1886 התחתנה אמלי עם האינפנטה קרלוש מפורטוגל, אולם בתחילה לא הייתה חמותה מרוצה מהנישואים, מכיוון שרצתה להשיא את בנה למריה ולריה, ארכידוכסית אוסטריה, או מתילדה, נסיכת סקסוניה, או ויקטוריה, נסיכת פרוסיה, או ויקטוריה, נסיכת הממלכה המאוחדת. עם זאת, נישואי השניים היו מאושרים, ונולדו להם 3 ילדים.
בשנת 1889 מת חמיה לואיש הראשון, מלך פורטוגל, ובעלה עלה לשלטון במקומו כקרלוש, מלך פורטוגל. אמלי מילאה את חובותיה כמלכה, וריככה במקצת את הביקורת הגוברת כלפי המלוכה עם הפופולריות האישית שלה, אם כי נמתחה עליה ביקורת בשל הוצאותיה. היא הייתה פעילה בפרויקטים חברתיים רבים, כגון מניעה וטיפול בשחפת, וייסוד של ארגוני צדקה, בתי הבראה ובתי מרקחת. היא נחשבה פחות רשמית מאשר חמותה מריה פיה, נסיכת סבויה, למדה היטב פורטוגזית, ותוארה כרגועה ומתונה. אמלי אהבה ספרות, אופרה ותיאטרון, ובהיעדר בן זוגה בשנת 1895, היא שימשה כעוצרת הממלכה. בשנת 1902 היא יצאה לשיט בספינה בים התיכון, אשר ספג ביקורת רבה בשל מותרותיו. בשנת 1892 העניק לה האפיפיור לאו השלושה-עשר את עיטור ורד הזהב. אולם, חרף פעליה, הפופולריות של המלוכה הפורטוגזית החלה לדעוך, אל מול הכלכלה שפשטה רגל, מהומות תעשייתיות, אנטגוניזם סוציאליסטי ורפובליקני וביקורת עיתונאית.
ב-1 בפברואר 1908 בזמן נסיעתם של המשפחה המלכותית בככר מרכזית בליסבון, נורו לעברם יריות מתוך הקהל שהצטופף בצדי הדרך. בעלה המלך מת מיד, בנה הבכור לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל נפצע אנושות ומת זמן קצר לאחר מכן, ואילו בנה השני נפצע בזרועו והוא שירש את כס המלכות, כמנואל השני, מלך פורטוגל, בעוד אמלי לא נפצעה כלל. בשנת 1910 הודח בנה מנואל השני בהפיכה צבאית, ופורטוגל הפכה לרפובליקה. לאחר ההפיכה שבה אמלי לצרפת, שם חיה את רוב שנותיה המאוחרות. במהלך מלחמת העולם השנייה הוזמנה אמלי לבקר בפורטוגל, אך היא סירבה לכך, וביקרה שם רק בשנת 1945. היא מתה ב-25 באוקטובר 1951 בלה שֶׁ֫נֵה, מחוז סֵן אֵ–וָא֫ז, צרפת.
משפחתה

ב-22 במאי 1886 התחתנה אמלי עם קרלוש, מלך פורטוגל, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
לואיש פיליפה, נסיך הכתר של פורטוגל (1887–1908)
מריה, נסיכת פורטוגל (1887)
מנואל השני, מלך פורטוגל (1889–1932)
מחוזות צרפת

מחוזות צרפת (בצרפתית: Départements, "דפרטמן") הם יחידות אדמיניסטרטיביות בצרפת ובחלק מהטריטוריות שלה מעבר לים. 96 מחוזות קיימים היום ב-22 חבלים בצרפת המטרופוליטנית (זו שעל אדמת אירופה או באיים הקרובים אליה) ועוד חמישה מחוזות בחמשת החבלים שמעבר לים. לכל המחוזות סטטוס משפטי זהה כחלקים אינטגרליים של צרפת. 101 המחוזות מחולקים ל-342 רבעים (Arrondissements).
מאפיינים כלליים

בצרפת המטרופוליטנית, השטח החציוני של מחוז הוא 5,965 קמ"ר. לפי מפקד שנערך בשנת 1999 האוכלוסייה המחוזית החציונית בצרפת הייתה 511,012 תושבים. עיר המחוז (עיר הבירה של המחוז) נמצאת בדרך כלל במרכז הגאוגרפי של המחוז. מרכז זה נקבע על ידי הזמן שלקח להגיע ברכיבה מהגבול החיצוני של המחוז. המטרה הייתה שניתן יהיה להגיע ברכיבה מהפריפריה לעיר המחוז בפחות מ-24 שעות.
המחוז הגדול ביותר בצרפת מבחינת שטח הוא ז'ירונד (10,000 קמ"ר) והקטן ביותר הוא פריז (105 קמ"ר ללא הפרוורים). המחוז המאוכלס ביותר הוא נור (2,550,000 תושבים) והמאוכלס פחות מכל הוא לוזר (74,000 תושבים).
המחוזות ממוספרים כולם עם שתי ספרות המשמשות במיקוד, במספרי זהות, בלוחיות רישוי של מכוניות ועוד. המחוזות שמעבר לים מקבלים שלוש ספרות.
תפקיד אדמיניסטרטיבי

כל מחוז מנוהל על ידי מועצה כללית הנבחרת לשש שנים. המוציא לפועל של המועצה הוא נשיאה. הממשלה הצרפתית מיוצגת במחוז על ידי מושל שממונה על ידי הנשיא או ראש הממשלה. המושל נעזר במספר תת-מושלים היושבים מחוץ לעיר הבירה של המחוז. המחוזות מחולקים לנפות, בין אחת לשבע בכל מחוז (תלוי בגודלו), וכל נפה מנוהלת על ידי תת-מושל. הנפות בתורן מחולקות לקומונות, המנוהלות על ידי מועצות מקומיות. בצרפת ישנן 36,700 קומונות.
היסטוריה

מערכת המחוזות נוסדה ב-4 במרץ 1790 על ידי האספה המכוננת הלאומית על מנת להחליף את המערכת הפרובינצלית הישנה במערכת יותר הגיונית. המחוזות נועדו גם לשבור בכוונה את הפרובינציות ההיסטוריות של צרפת כדי למחוק הבדלים תרבותיים ולבנות חברה יותר הומוגנית. רוב המחוזות נקראו על שם הנהר המרכזי באותו האזור או על שם תווי נוף אחרים.
המספר ההתחלתי של המחוזות היה 83 אך הוא גדל ל-130 עד שנת 1810 בשל כיבושיו של נפוליאון. לאחר מפלתו ב-1815 ירד מספר המחוזות ל-86 שכן קונגרס וינה קבע כי צרפת תחזור לגודלה מלפני המלחמות (שלושת המחוזות הנוספים נוצרו מפיצול שלושה מחוזות מקוריים). ב-1860 סיפחה צרפת את אזור ניס ואת סבויה (שחולקה בעקבות הסיפוח לשני מחוזות) וכך נוספו שלושה מחוזות נוספים. ל-89 המחוזות ניתנו מספרים לפי סדר אלפביתי. שלושה מחוזות במזרח המדינה הועברו לפרוסיה ב-1871, לאחר תבוסתה של צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה. לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבלה צרפת מחדש את מחוזותיה המזרחיים, וכך ב-1919 היו לה 90 מחוזות. ארגון מחדש של מחוז פריז ב-1968, חלוקת קורסיקה למחוזות ב-1975 והענקת סטטוס של מחוז לגוואדלופ, לגיאנה הצרפתית, למרטיניק ולראוניון השלימו את המספר למאה. הצטרפותה של מיוט כמחוז חמישי מעבר לים ב-2011 העלה את המספר ל-101.
ראו גם

חלוקה מנהלית של צרפת
בריך שמיה

בריך שמיה היא תפילה בארמית הנאמרת בשעה שפותחים את ארון הקודש להוצאת ספר תורה, לפני קריאת התורה.
במרבית עדות אשכנז, נוהגים לאמרה בכל פעם שבה מוציאים ספר תורה, ואילו בעדות המזרח יש שני מנהגים: יש אומרים אותה בכל יום שבו ישנה תפילת מוסף כגון שבת, ראש חודש וכדומה, ויש שאומרים אותה רק בשבת, ביום טוב וביום הכיפורים. התפילה זכתה לתפוצה רבה בעקבות הופעתה בספר הזוהר על פרשת ויקהל, אולם התפילה הופיעה בחלק מהסידורים גם לפני הדפסת הזוהר וללא קשר לזוהר.
המקור בזוהר

התפילה מופיעה בספר הזוהר על פרשת ויקהל (חלק ב' דף ר"ו, עמוד א'). הזוהר מביא את התפילה לאחר שהוא מצטט את הוראתו של רבי שמעון בר יוחאי להגיד אותה בזמן הוצאת ספר תורה:
אמר רבי שמעון: כד מפקין ספר תורה בצבורא למקרא ביה, מתפתחן תרעי שמייא דרחמין, ומעוררין את האהבה לעילא, ואבעי ליה לבר נש למימר הכי: בריך שמיה...
תרגום: כאשר מוציאים ספר תורה בציבור לקרוא בו, נפתחים שערי השמיים של רחמים, ומעוררים את האהבה למעלה, וצריך האדם לומר כך: ברוך שמו...
ההסבר של הזוהר לעיתוי התפילה הוא שבשעה שהציבור פותחים את ארון הקודש ומתכוונים להוציא את ספר התורה, נפתחים במקביל שערי השמיים.
אמנם, אבישי בר-אשר הראה כי במקורותיה המוקדמים מופיעה תפילה זו כתפילה להוצאת ספר תורה ללא קישור כלשהו לזוהר, וכי הקטע כולו שולב בזוהר בשלב מאוחר יותר.
התנגדות לתפילה

המשפט "ולא על בר אלהין סמיכנא" עורר מחלוקת כיוון שהמילה "בר" יכולה להיתרגם גם כ"חוץ" ואז יהא הפירוש "ולא על דבר חוץ מאלהים אנו סומכים", אך גם כ"בן" ואז יהא הפירוש "לא על בן אלהים". הביטוי בן־אלהים מזכיר את האל הבן בנצרות - ישו. פירוש אחר לביטוי הוא "מלאך", פירוש המבוסס על פסוקים בספר דניאל ובספר איוב. ולכן יש שאומרים "ולא על מלאכין סמיכנא".
עקב כך היו שהתנגדו לאמירת הקטע הזה במהך הוצאת ספר תורה ולכן בנוסח של יהדות גרמניה אינו מופיע.
כמו כן אמירת התפילה היוותה אחד מסממני המחלוקת בין הדרדעים ל"עיקשים" בתימן ובמידה זניחה אף בארץ ורבים ממתפללי נוסח בלדי ("תכלאל") אינם אומרים קטע זה.
תרגום לעברית

ברוך שמו של אדון העולם. ברוך כתרך ומקומך.
יהיה רצונך עם עמך ישראל לעולם. וישועת ימינך הראה לעמך בבית מקדשך. ולהביא לנו מטוב אורך ולקבל תפילותינו ברחמים.

יהי רצון מלפניך שתאריך חיינו בטובה, ושאהיה אני עבדך נזכר בתוך (יחד עם) הצדיקים, לאהבני ולשמור אותי ואת כל אשר לי ולעמך ישראל.
אתה הוא זן לכל ומפרנס את כולם. אתה הוא זה ששולט על כולם, אתה הוא זה ששולט על המלכים, והמלכות היא שלך.

אני עבד של הקדוש ברוך הוא שאני משתחווה לפניו ולפני כבודה של תורתו בכל עת ועת.
לא על אדם אני בוטח ולא על בן אלוהים אני סומך.
אלא באלוהי השמים שהוא אלוהי אמת ותורתו אמת ונביאיו אמת, והוא מרבה לעשות טובות ואמת.
בו אני בוטח, ולשמו הקדוש והיקר אני אומר תשבחות.

יהי רצון מלפניך שתפתח ליבי בתורתך, (ותתן לי בנים זכרים שעושים רצונך).
ותמלא משאלות לבי ולבם של כל עמך ישראל, לטוב ולחיים ולשלום.
אזכורים תרבותיים

בסרט אינדיאנה ג'ונס ושודדי התיבה האבודה, בסצנת פתיחת התיבה, מקריאים חלק מתפילת בריך שמיה.
לקריאה נוספת

יצחק פרנקל, "תפילת ובקשת 'בריך שמיה'", ישורון ב' (ה'תשנ"ז), עמ' תקנ"ט-תק"פ. לקריאה באתר היברובוקס.
יצחק סץ, "בריך שמיה וגירסותיו", קובץ בית אהרן וישראל מ"ז (ה'תשנ"ג), עמ' ק"ה-קי"ב. לקריאה באתר היברובוקס.
אביגדור ברגר, "זמן אמירת בריך שמיה", זכור לאברהם יא (ה'תשס"ב–ה'תשס"ג), עמ' אלף ע"ט-אלף פ"ד. לקריאה באתר אוצר החכמה (למנויים בלבד).
הרב משה לוי, "כריעה בבריך שמיה", ירחון אור תורה תע"ג (ה'תשס"ז), עמ' שכ"ט-שמ"ד.
אבישי בר-אשר, "בריך שמיה: לתולדותיה של תפילה ארמית עלומה שנתגלגלה אל ספר הזוהר ואל סידור התפילה", תרביץ פו [א] (תשרי ה'תשע"ט), עמ' 147–198. (תקציר המאמר)