stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדוקציה חישובית
חישובית

במובנה הכללי ביותר, משמשת הרדוקציה על מנת להוכיח כי בעיות מסוימות הן כריעות (בעלות אלגוריתם המכריע אותן) במודל חישובי כלשהו באמצעות ביצוע רדוקציה מהן, לבעיות אחרות, שידועות ככריעות במודל זה. ולהוכיח שבעיות אחרות לא כריעות באמצעות ביצוע רדוקציה מבעיות אחרות, שידועות כלא כריעות, אליהן. בתחום זה לא מניחים דבר ביחס לרדוקציה פרט לכך שהיא מלאה, חשיבה ולכל x מתקיים:  \ A(x)=B(f(x)).
כך למשל משפט רייס מוכיח שהבעיה של זיהוי תכונה לא טריוויאלית של פונקציה היא בלתי כריעה על ידי רדוקציה מבעיית העצירה (שאינה כריעה) אליה.
סיבוכיות

חשיבות מיוחדת קיימת למושג הרדוקציה בתחום הסיבוכיות. בתחום זה, אין מסתפקים בכריעות הבעיה, אלא מעוניינים לעסוק במשאבים (בעיקר - סיבוכיות זמן וסיבוכיות מקום) אשר יידרשו לפתרון. נעשה שימוש ברדוקציה מהבעיה המקורית, לבעיה אחרת שסיבוכיותה ידועה, על מנת לחשב את סיבוכיות הבעיה המקורית. הפונקציה המשמשת לרדוקציה צורכת גם היא משאבים ולכן כמות המשאבים תהיה גדולה מהכמות הנדרשת בבעיה הידועה. לכן יש לדאוג שכמות המשאבים שהפונקציה הנוספת דורשת, זניחה, כלומר קטנה בסדר גודל מסיבוכיות הבעיה הידועה. בחישובי סיבוכיות מתמקדים בסדר הגודל של הסיבוכיות ומזניחים את צריכות המשאבים שקצב גידולן קטן יחסית מבין חלקי האלגוריתם.
סיבוכיות > רדוקציה פולינומית

מקרה פרטי נפוץ במיוחד של רדוקציות אלה הוא רדוקציות הניתנות לחישוב בזמן פולינומי. כלומר, הקשר בין אורך הקלט ובין כמות הזמן של הפונקציה המתווכת בין הבעיות, הוא מסדר גודל של פונקציית פולינום. העניין בהן נובע מהקונבנציה לפיה זמן ריצה פולינומי נחשב יעיל, ורדוקציה מאפשרת הסקת קיום פתרון יעיל לבעיה אחת מקיום פתרון כזה לבעיה אחרת.
בדומה לכך ניתן להוכיח אי קיום פתרון יעיל באמצעות רדוקציה מבעיה שידוע לנו כי אין לה פתרון יעיל לבעיה הנוכחית. במקרה כזה טוענים שגם לבעיה הנוכחית לא יכול להיות פתרון יעיל, שכן פתרון לבעיה הנוכחית היה גורר פתרון גם לבעיה הידועה וזה הרי לא ייתכן כי הוכח מתמטית שלבעיה הידועה אין פתרון יעיל.
קיימות גם בעיות שאפשרות פתרונן בסיבוכיות פולינומית מוטלת בספק, בפרט בעיות ממחלקת NP. באמצעות רדוקציה פולינומית מוכיחים על בעיות כי פתרון יעיל שלהן יגרור פתרון יעיל של כל המחלקה. בעיות אלו נקראות NP-קשות.
דוגמה

בעיה: בהינתן G גרף מכוון וממושקל, עם קודקוד התחלה וקודקוד סיום, אשר חלק מקודקודיו צבועים בצבע כחול והשאר באדום, עלינו למצוא את המסלול הקצר ביותר אשר עובר בלכל היותר קודקוד אדום אחד.
פתרון: כדי לפתור את הבעיה הנ"ל, נבצע רדוקציה לגרף אחר, אשר בו נוכל לחפש אחר המסלול הקצר ביותר (תוך שימוש באלגוריתם קיים שכבר ידוע לנו), ומהמסלול שנקבל בגרף החדש נוכל להסיק על מסלול בגרף המקורי, המהווה פתרון לבעיה המקורית.
את הגרף החדש ניצור באופן הבא: ניצור גרף חדש 'G, אשר זהה לחלוטין לגרף G. כעת, נוריד מגרף G כל צלע אשר יוצאת מקודקוד אדום, ונוריד מגרף 'G כל צלע הנכנסת לקודקוד אדום. כעת, מכל קודקוד אדום v אשר בגרף G, וכן מקודקוד ההתחלה ומקודקוד הסיום, נוציא צלע מכוונת אל קודקוד 'v בגרף 'G, שמשקלה יהיה 0. כעת, נחפש אחר המסלול הקצר ביותר בגרף החדש שקיבלנו.
אם המסלול שקיבלנו עובר דרך קודקוד כלשהו אשר בגרף 'G, אזי קיים w ב-G ו-'w ב-'G, כך שהצלע מ-w ל-'w היא במסלול שקיבלנו. נמחק את הצלע הזו מן המסלול, וכן את כל סימני ה-"'" שמופיעים על גבי כל הקודקודים שנמצאים אחרי 'w במסלול - וקיבלנו מסלול חדש, שמהווה פתרון לבעיה המקורית.
הערות שוליים

↑  רדוקציות חישוביות, טכניון
הורות להט"בית

זוג אימהות לסביות עם ילדיהן
זוג אבות הומואים יחד עם ביתן
הורות להט"בית היא הורות שבה הזוג המגדל את הילד מורכב משני אנשים בני אותו המין או שלפחות אחד מהורי הילד הוא הומו, טרנס*, א-בינארי*, ביסקסואל, ביסקסואלית או לסבית. אנשים להט"ב משמשים כהורים במסגרות משפחתיות שונות ומגוונות אם במשפחות עם נראות הטרוסקסואליות (כשההורה לא גלוי לגבי נטייתו המינית או שכן), כהורים במשפחות גרושות, במשפחות חד-הוריות ואם בזוגות חד-מיניים.
כמו נטייה חד-מינית גם הורות להט"בית אינה נחלת המין האנושי בלבד. הומוסקסואליות בבעלי חיים קיימת בטבע, במיוחד בזנים שונים של ציפורים אך גם בקרב יונקים. בבעלי חיים מסוימים נצפו גם מקרים של זוגיות חד מינית למשך כל החיים.
מחקרים מדעיים מראים כי הרווחה הכלכלית, הפסיכולוגית והפיזית של אנשים להט"ב משופרת על ידי קיום נישואים, וכי ילדי הורים חד מיניים מרוויחים מגידולם של זוגות חד מיניים נשואים במסגרת איחוד זוגי המוכר בחוק ושנתמך על ידי מוסדות חברתיים. מחקרי מדעי החברה מצביעים על כך שההדרה של הומוסקסואלים מנישואים מפלגת וקוראת לאפליה ציבורית כלפיהם, כאשר המחקר גם דוחה את התפיסה כי ציוויליזציה או סדרי חברתי קיימים תלויים בהגבלת הנישואים להטרוסקסואלים. נישואים חד מיניים יכולים לספק לאלו המצויים במערכות יחסים חד-מיניות שירותים ממשלתיים רלוונטיים ולהעלות עליהם דרישות כספיות לזו הנדרשת מהנשואים בנישואים חד מיניים, וכן מעניקים להם הגנות משפטיות כגון ירושה, פנסיה, משכנתא, מיסים, הגירה, זכות למזונות ואחריות הורית על ילדי בן-הזוג וזכויות ביקור בבית חולים.
התנגדות לזוגיות חד-מינית מבוססת על טענות כי הומוסקסואליות אינה נתמכת על ידי מסורות ואמונות דתיות שונות וכי איננה טבעית ולכן, ההכרה באיגודים חד-מיניים תקדם את ההומוסקסואליות בחברה. בנוסף, יש האומרים כי גדילה בקרב הורים הטרוסקסואלים הופכת את הילדים לטובים יותר. עם זאת, טענות אלה מופרכות על ידי מחקרים מדעיים, המראים כי הומוסקסואליות היא שונות טבעית ונורמלית במיניות האנושית וכי נטייה מינית איננה בחירה אלא נטייה מולדת. מחקרים רבים הראו כי ילדים של זוגות חד מיניים מסתדרים בחייהם באותה מידה כמו ילדיהם של זוגות הטרוסקסואלים ואף הראו יתרונות רבים בגידולם בקרב הורים חד מיניים והצביעו על כך שהם נמצאו מאושרים ובריאים יותר. עמותות עיקריות של אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה הודיעו כי לא זיהו מחקר אמין המציג תוצאה שונה.
עלייה משמעותית בקפדנות המתודולוגית הושגה במחקר שנערך בשנת 2020 אשר כותביו השתמשו בנתונים אורכיים אדמיניסטרטיביים על כלל אוכלוסיית הילדים שנולדו בין השנים 1998–2007 בהולנד, שהייתה המדינה הראשונה שהפכה לנישואים חד מיניים לחוקיים ועקבו אחר הביצועים החינוכיים של 2,971 ילדים בעלי הורים חד מיניים ולמעלה ממיליון ילדים עם הורים ממינים שונים מלידה. הכותבים מצאו כי ילדים שגדלו על ידי הורים חד מיניים מלידה מתפקדים טוב יותר מאשר ילדים שגדלו על ידי הורים ממינים שונים בחינוך היסודי והתיכון. לדברי המחברים, גורם מרכזי המסביר תוצאות אלו היה מעמד סוציו-אקונומי של ההורים. זוגות חד מיניים לעיתים קרובות צריכים להשתמש בטיפולי פוריות יקרים ובהליכי אימוץ כדי להביא לעולם ילד, כלומר, הם נוטים להיות עשירים יותר, מבוגרים ומשכילים יותר מזוג טיפוסי של הטרוסקסואלים. המחקר הגיע למסקנה כי אפליה הומופובית עלולה לגרום להורים חד מיניים לפצות על ידי השקעת זמן ואנרגיה לילדיהם. בינואר 2008, בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי אין להחריג מועמד כשיר מבחינה חוקית מאימוץ על סמך נטייתו המינית.
צורות של הורות להט"בית

בפני להט"ב המעוניינים לגדל ילדים עומדות האפשרויות הבאות:
ילדים ממערכת יחסים עם נראות הטרוסקסואלית - להומוסקסואלים, ביסקסואלים, ביסקסואליות ולסביות רבים יש ילדים מנישואים או מערכות יחסים קודמות. בעוד יש המגדלים את ילדיהם בעצמם, עם בן-זוג מאותו המין, או במשמורת משותפת עם ההורה השני של הילד. ביסקסואלים וביסקסואליות רבים נמצאים בזוגיות עם מין שונה משלהם והביאו לעולם ומגדלים ילדים כך, כמו כן ישנם הומוסקסואלים ולסביות הנמצאים במערכת יחסים עם נראות הטרוסקסואלית, עם או בלי ידיעת בן-הזוג מן המין הנגדי או בני-משפחה אחרים בהיותם מוגדרים כלא "מחוץ לארון".
הזרעה מלאכותית - אפשרות זו פתוחה בפני לסביות, ביקסואליות, חלק מהא-בינארים, טרנסים ובנות זוג של טרנסים הרוצות להיכנס להריון מתרומת זרע אנונימית (באמצעות בנק זרע) או של חבר, בן-משפחת בת-הזוג וכדומה.
אימוץ בקרב הקהילה הגאה - הליך המקנה לאדם מעמד חוקי של הורה על ילד שנולד להורים אחרים. התקנות הקשורות לאימוץ ילדים משתנות ממדינה למדינה. ברחבי העולם ישנן מדינות המאפשרות צורות שונות של אימוץ לזוגות חד מיניים בהקשר לרמת קבלת זכויות קהילת הלהט"ב בשטחיה. צורותיהן כוללת אימוץ לרווקים ללא קשר לנטייה מינית או אימוץ להומוסקסואלים יחידים, אימוץ לבני זוג לאמץ את ילד בן זוגם החורג (הביולוגי או המאומץ הידוע כאימוץ חורג), אימוץ משותף של בני הזוג עם הכרה בהורה אחד מבין השניים, אימוץ משותף הכולל הכרה אם נעשה מחוץ לשטחי המדינה ואימוץ משותף בהכרה מלאה בשטחי המדינה.
צו הורות - הליך משפטי המסדיר הורות של אם לא ביולוגית (מכונה גם הורה חברתית) אשר בת זוגה ילדה צאצא לתא המשפחתי שלהן.
הורות ביולוגית משותפת ללא יחסי זוגיות - היקשרות בין גבר ואישה למטרת הבאת ילד בעולם. ישנם הומוסקסואלים וביסקסואלים הבוחרים לעשות זאת עם אישה עמה הם ביחסי חברות, וישנם המחפשים אישה או זוג לסביות במיוחד למטרה זו. יש גם נשים לסביות המעדיפות להביא ילד לעולם בשיתוף עם גבר על-פני שימוש בתרומת זרע אנונימית.
 לרוב נחתם חוזה המסדיר את זכויות בני-הזוג בנושאים כמו ביקורים, מקום מגורים, תמיכה כספית וכדומה. ההפריה נעשית באמצעות קיום יחסי מין, הזרעה מלאכותית או הפריה מלאכותית.
הורות ביולוגית באמצעות פונדקאות. בפונדקאות נושאת אם פונדקאית את העובר ברחמה עבור זוג שיהיה הוריו של הילוד. הביצית יכולה להיות של האם הפונדקאית, או מתורמת ביציות (במקרה זה תתבצע הפריה חוץ-גופית). לאחר הלידה עובר התינוק לרשות הזוג. נכון לעשור השני של המאה ה-21, במדינות בעולם פונדקאות (לרוב המוגדרת כמסחרית) איננה חוקית, מותרת רק בהיותה אלטרואיסטית או שמוטלות עליה מגבלות שונות (בהם, איסור לשלם עבור שירותי הפונדקאות או תרומת ביצית). מדינות מסוימות מתירות פונדקאות לזוגות ממינים שונים כאשר הם נשואים בלבד בעוד שבמדינות אחרות הזכות פתוחה בפני זוגות חד-מיניים או רווקים הזכות להשתמש בשירותי אם פונדקאית כאשר במקרה כזה נחתם חוזה מחייב בין הצדדים.
הורות טרנסג'נדרית

נכון לעשור השני של המאה ה-21, ישנה מעט תמיכה או עד אין נראות ציבורית באמצעות משאבי הריון והורות המופנים כלפי הורים טרנסג'נדרים. הורים טרנסג'נדרים, כמו הורים סיסג'נדרים (המרגישים התאמה כלפי זהותם המגדרית) או הטרוסקסואלים, יכולים להביא ילדים לעולם במספר דרכים, כגון הריון ביולוגי, אימוץ, פונדקאות או התערבויות ביו-רפואיות. עם זאת, הורים טרנסג'נדרים מתמודדים לעיתים קרובות עם מחסומים שונים להורות מאשר הורים שאינם בעלי דיספוריה מגדרית, שחלק גדול מהם קשור לציפיות החברתיות של איך הורות נראית.
"בעוד שברגע שהורים הומוסקסואלים ולסביות מגיעים למעמד הורות, הם כמעט אף פעם לא מאבדים אותו", אם כי זה לא המקרה לעיתים עבור הורים טרנסג'נדרים, כפי שניתן לראות במקרים של סוזן דיילי (1983) ומרתה בויד (2007), שתי נשים טרנסג'נדריות אשר זכויות ההורות שלהן, לגבי ילדיהם הביולוגיים, בוטלו על בסיס אבחנת הדיספוריה המגדרית שלהן ומעמדן הטרנסג'נדרי. מקרים אלו הם בין מאבקי משמורת משפטיים רבים שניהלו הורים טרנסג'נדרים, לפיהם בתי המשפט בארצות הברית התעלמו מהתאמתם של הנאשמים כ-"הורים" בניגוד ל-"אמהות" או "אבות", תפקידים שהם מגדריים במידה רבה ומגיעים עם הבנות חברתיות קפדניות של התנהגות הורים נורמטיביים. עם זאת, מקרים אלה של אובדן משמרות בקרב טרנסג'נדרים, לא נראו לרוב בהיותם משלימים את מעברם המגדרי לפני הפיכתם להורים, אלא אם בתי המשפט במדינות מסוימות מסרבים להכיר בהורותם או שינוי מגדרי אינו מוכר באופן חוקי במדינה כלל. דוגמה לאפליה ביולוגית זו היא מקרה של X, Y ו-Z נגד בריטניה, לפיו X, גבר טרנסג'נדר שהיה במערכת יחסים יציבה עם Y, אישה ביולוגית שילדה את Z באמצעות הזרעה מלאכותית שלצידה X תמיד היה נוכח, נשללה הזכות להירשם כאביו של Z בתעודת הלידה בשל העובדה שהוא לא הזרעה ישירות את Y.
בשנת 2001, אישה טרנסג'נדרית בקנדה הורשה לשמור על המשמורת על בתה לאחר שבן זוגה לשעבר הגיש בקשה למשמורת בלעדית על בסיס המעבר שלה. בתי המשפט קבעו כי "הטרנסקסואליות של המבקש, כשלעצמה, ללא ראיות נוספות, לא תהווה שינוי מהותי בנסיבות, ולא תיחשב כגורם שלילי בקביעת משמורת", המציינת מקרה ציון דרך בדיני המשפחה לפיו "טרנסקסואליות אינה רלוונטית בפני עצמה כגורם ביכולתו להיות הורה טוב". בנוסף, גבר טרנסג'נדר תושב טורונטו, "הורשה להזדהות כאביו [של הילד] בטופס הצהרת לידת חי של מחוז אונטריו".
בישראל, האישה הטרנסית מאי פלג ניהלה מאבק משפטי כדי שיתאפשר לה להיות עם ילדיה
ב-5 במאי 2021, בית המשפט העליון של ישראל קיבל את עתירתם של שני אבות טרנסג'נדרים, וקבע כי לילד להורה טרנסג'נדר שעבר את ההיריון והלידה תונפק תעודת לידה עם השדות "הורה" ו-"הורה". משמעות פסק הדין היא שגברים טרנסג'נדרים יולדים, יוכלו להישאר רשומים במרשם האוכלוסין כזכר, אך לשם כך עליהם לפנות לוועדה להתאמה מגדרית על מנת שתאשר כי אכן אין באירוע הלידה כדי לשנות את סעיף המין של היולד. לצד זאת, בתעודת הלידה של הקטין ירשמו שני ההורים כ-"הורה" ו-"הורה".
הורות טרנסג'נדרית > גורמי לחץ להורים טרנסג'נדרים

משפחות של הורים טרנסג'נדרים יכולות לחוות לחץ חברתי ייחודי אשר כתוצאה מכך, ההורים עשויים לחוות מחסומים הקשורים למעבר המגדרי שלהם, היכולים להשפיע על הדינמיקה המשפחתית הכוללת שלהם. אנשים טרנסג'נדרים רבים מציינים, מאז שנותיהם הצעירות, שאינם רוצים להביא ילדים או להיכנס להריון עקב דיספוריה מגדרית גופנית וחברתית המלווה את הלידה. דעה זו קשורה לבעיה גדולה עבור אנשים טרנסג'נדרים אף בהקשר שאינו הורי, כיוון שחלק גדול מהאופן בו החברה רואה את תפקיד המגדר אינו מעניק לגיטימציה לאנשים טרנסג'נדרים. תחושת תמיכה, במיוחד מהמשפחה, נמצאה כגורם חשוב להתמודדות עם גורמי לחץ במחקר משנת 2014 אשר גילה כי 43% מהמשתתפים ציינו שהם תלויים בעיקר בילדיהם לתמיכה שתסייע להתמודדותם איתם, כאשר 29% כינו את בן הזוג כתמיכה החשובה ביותר שלהם.
מחקר משנת 2016 בדק כיצד גורמי לחץ פוטנציאליים למשפחות, גישה למשאבים ותפיסות ההורה הטרנסג'נדרי משפיעים על תפקוד המשפחה. תפקוד המשפחה מתייחס ליכולתם להתמודד עם לחץ, ובתורם, ליכולתם להתרחק ממצבי משבר. ממצאי המחקר מצביעים על כך שחווית סטיגמה סביב זהויות טרנסג'נדריות, חוסר ודאות בתפקידם או מעמד הקבלה שלהם במשפחותיהם בעקבות מעבר מגדרי ותחושת קוהרנטיות היו בעלי ההשפעה העמוקה ביותר על תפקוד המשפחה. תחושת הקוהרנטיות מתייחסת לראיית הסביבה כ-"מובנת, ניתנת לניהול ומשמעותית". התנסות בסטיגמה, כמו גם חוסר ודאות בקבלתם בתוך משפחותיהם, נמצאו כתורמים לשביעות רצון נמוכה יותר בתפקוד המשפחה. המחקר מצא גם כי השפעות שליליות של סטיגמה יכולות להתקזז על ידי תחושת קוהרנטיות חזקה, בעוד שסיפוק מתפקוד המשפחה יכול להתחזק על ידי תחושת קוהרנטיות חזקה.
אימהות לא-ביולוגית בזוגיות של נשים

אימהות שאינה ביולוגית במסגרת מערכת יחסים לסבית או ביסקסואלית מתייחס למבנה הורי של זוג אימהות וילד אחד או יותר, כאשר רק אחת מהאימהות היא האם הביולוגית של כל ילד. שינויים חברתיים במאה ה-21 הובילו להרחבה של ההגדרה של המשפחה, ומהפכות משמעותיות בתחום רפואת הפריון ובשדה החברתי-חוקי ביחס לזכויות קהילת הלהט"ב וקבלתה החברתית היחסית של הקהילה, תרמו רבות לאפשרות של אימהות לסבית וביסקסואלית במדינת ישראל. על מנת להיכנס להריון, אימהות לסביות וביסקסואליות משתמשות בתרומת זרע במספרים הולכים וגדלים. האם השנייה של הילד, אשר אינה מחזיקה בקשר ביולוגי לצאצא, יכולה לבצע פעולות משפטיות שיקשרו אותה אל הילד מבחינה חוקית, בהם אימוץ או הוצאת צו הורות פסיקתי. תהליכים אלו מבוססים על הוכחת הזיקה בינה לבין האם הגנטית ובינה לבין הילד. תהליך צו ההורות הוא מזורז יותר וחודרני פחות בהשוואה לתהליך האימוץ אשר היה נהוג בעיקר בעבר, בו דרש גם קבלת תסקיר סוציאלי של השירות למען הילד.
היות שחוויית האימהות והנשיות מוגדרת מבחינה תרבותית, היסטורית וחוקית במסגרת יחסים הטרוסקסואלים, אימהות לסביות וביסקסואליות צריכות להתבסס על הגדרת זהות אימהית שונה, ולהעריך מחדש את ההגדרה של משפחה. האם הלא-ביולוגית יכולה לבסס את זהותה ההורית על ידי נתינת שם המשפחה שלה לילד, ולהגדיר את מילת ההתייחסות אליה בפני הילד והחברה הכללית כזהה לזו של האם הבילוגית או כזהה במשמעותה לזו של המילה "אמא" (למשל באנגלית, "Mommy" ו-"Mama"). דוגמה נוספת לכך היא התייחסות לאמהות בשמן הפרטי עם תוספת התיאור "אמא" זאת על מנת ליצור קשר הורי בעיני האם עצמה, בעיני הילד ובעיני החברה.
בחברה הישראלית, כמו במדינות נוספות ברחבי העולם, קיימות טענות שמרניות אשר מפלות אימהות לסביות וביסקסואליות באשר לטיבה של מה היא משפחה והקשרים הביולוגיים הגנטיים המוכרחים להיות בה. טענות אלה מציגות כי, למשל, שאם ביולוגית תהווה אם מטיבה יותר עבור הילד, ושהורות הטרוסקסואלית היא שונה מהורות חד מינית. עם זאת, על פי מחקרים בטענה, הבדלים באימהות בין האם הביולוגית של הילד לבין האם הלא-ביולוגית של הילד לא נמצאו כקשורים לקשר הגנטי לילד, בעוד חוויית ההיקשרות של האם הביולוגית והלא ביולוגית, ומצבים מנטליים הקשורים לחוויית ההיקשרות שלה לאורך חייה, הם אלו אשר משפיעים על המעורבות הרגשית בין האם לילד בזמן האינטראקציה ביניהם. בנוסף, במחקרים השוואתיים בין הורות חד מינית לבין הורות הטרוסקסואלית לא נמצאו הבדלים משמעותיים בהורות מבחינת כישורי וטכניקות הורות, איכות הטיפול, והשקעה רגשית במערכת היחסים עם הילד.
אימהות לא ביולוגיות לסביות וביסקסואליות עלולות להיתקל בגישות שליליות וסטריאוטיפים נגד משפחות חד מיניות, והומופוביה כלפיהן, מיחידים ואף מהמדינה. בישראל, לדוגמה, רישום האם הלא-ביולוגית הוא תהליך ביורוקרטי העשוי לארוך חודשים, בעוד עתירה לבג"ץ לשינוי מצב זה נדחתה. בדומה לכך, קיימות אמונות מפלות וטיפול לקוי במשך תהליך ההיריון והלידה של נשים לסביות מצד אחיות ומילדות עקב הימצאותן בחברה הטרונורמטיבית, כלומר, חברה המגדירה את הטרוסקסואליות כנטייה המינית הנורמלית והטבעית בניגוד לנטייה הומוסקסואלית ועקב מחסור בחינוך על ענייני בריאות של חברי קהילת הלהט"ב.
הורות להט"בית בישראל

מאז שנת 2005 מדינת ישראל מכירה בהורות משותפת של בני זוג מאותו המין. בתום הליך משפטי שנמשך 8 שנים, קבע בית המשפט העליון כי יש לאפשר אימוצים במשפחות חד-מיניות. מאז תקדים זה ניתנו בבתי המשפט צווי אימוץ נוספים עבור משפחות חד-מיניות, ומשרד הפנים יצר מסמכי רישום לילדים להם הורים בני אותו מין. החל משנת 1999 בתי המשפט מעניקים אפוטרופסות לאימהות הלא ביולוגיות ולאבות הלא רשומים, תוך הכרה חלקית בהורות המשותפת.
נכון לשנת 2007, בישראל מוגדרים למעלה מ-2,500 זוגות של נשים לסביות וביסקסואליות המגדלות ילדים ומספר מאות זוגות גברים הומואים וביסקסואלים (בקשרים חד-מיניים).
זוגות חד-מיניים המבקשים לאמץ עוֹברים במדינה הליך ארוך, שכולל בין היתר חתימה על הסכמים אצל עורך דין והערכה של פקידת סעד מטעם משרד הרווחה ובית משפט. רוב בקשות האימוץ הן ל-"אימוץ קרובים" על ידי בן הזוג של ההורה הביולוגי, ותהליך זה נחשב גם הוא לארוך ומסובך.
הורות להט"בית בישראל > טיפולי הפריה

בשנת 1996 הגישה האגודה לזכויות האזרח בישראל עתירה לבג"ץ בשם טל ירוס-חקק, שחייתה עם בת זוג מאז 1989 נגד משרד הבריאות בנוגע לטיפולי הפריה. בעתירה דרשה ירוס-חקק שמשרד הבריאות יחיל עליה את הכללים המיועדים לאישה נשואה המבקשת לקבל תרומת זרע או הפריה חוץ-גופית ולא את הכללים הנוגעים לרווקה אשר דרשו חוות דעת פסיכיאטרית ודו"ח של עובדת סוציאלית. בלחץ שופטי בג"ץ ביטל משרד הבריאות את ההבדלה בין נשים נשואות לאלו שאינן נשואות והנחה את כל המרכזים הרפואיים של טיפולי פוריות שלא לתת יחס שונה לנשים לא-נשואות.
הורות להט"בית בישראל > צו הורות

כאשר אחת מבנות הזוג מאותו מין הרתה מתרומת זרע אנונימית וילדה, יכולה בת הזוג השנייה לפנות לבית המשפט לענייני משפחה ולקבל צו הורות פסיקתי המצהיר על ההורות שלה ללא צורך בצו אימוץ. בשנת 2018 הוגשה עתירה לבג"ץ, הדורשת להשוות את הרישום של בן הזוג של הורה לילד שנולד בהליך פונדקאות מחוץ לישראל, לרישום ההורות של בן הזוג של אם לילד שנולד בהליך פונדקאות שהתבצע בישראל על פי חוק הפונדקאות, רישום שמתבצע ללא צו שיפוטי. בית משפט לענייני משפחה פסק שבמקרה זה צו ההורות חל רטרואקטיבית משעת הלידה. המדינה ערערה על הפסיקה לבית המשפט המחוזי והערעור נדחה, אולם בקשת רשות ערעור שלה לבית המשפט העליון התקבלה, ובהרכב של שלושה שופטים נפסק כי צו הורות פסיקתי חל רק מהרגע שניתן.
הורות להט"בית בישראל > פונדקאות

החוק הישראלי המסדיר פונדקאות (חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), תשנ"ו-1996) אינו מתיר לזוגות מאותו המין לעבור תהליך של פונדקאות. זוגות רבים מאותו מין, במיוחד של גברים, עוברים הליכי פונדקאות מחוץ לישראל (לרוב בארצות הברית ובהודו) אך התהליך נחשב ליקר במיוחד ומסובך מבחינה פרוצדורלית.
בפברואר 2010 עתרו לבג"ץ בני הזוג יואב ארד-פנקס ואיתי פנקס ארד בבקשה לשנות את "חוק הפונדקאות" הישראלי שחל רק על זוגות של גבר ואישה. בעתירה נטען שאין כל סיבה מהותית שלא לפרש את החוק כך שיחול גם על "איש ואיש". בנוסף, טענו העותרים שאם לא ניתן לפרש כך את החוק, על בית המשפט לקבוע שהוא חל גם על בני זוג גברים מטעמים חוקתיים. בחודש ינואר 2014 ניתן פסק דינו של בג"ץ, בשתי עתירות אשר נידונו במאוחד, בבג"ץ 566/11 6569/11 ממט-מגד ואח' נ' משרד הפנים ואח' בהן הכריע בית המשפט העליון לראשונה בדבר האופן בו ראוי שהמשפט הישראלי יתייחס לסוגיית רישומם ומעמדם של ילדים אשר נולדו בהליכי פונדקאות שבוצעו מחוץ לישראל.
בתיקון לחוק הפונדקאות שאושר ביולי 2018, נקבע כי "הורים מיועדים" הם לא רק בני זוג שהם גבר ואישה, אלא גם אם מיועדת יחידה, בעוד נדחתה הסתייגותו של חבר הכנסת אמיר אוחנה שלפיה החוק יחול גם על הורים יחידנים שהם גברים. דחיית ההסתייגות עוררה מחאה ציבורית וב-22 ביולי 2018 התקיימה מחאת הלהט"ב שכללה כ-80,000 מפגינים בסדרת הפגנות בערים רבות בישראל לצד שביתה פוליטית חלקית, במטרה למחות על אפליית להט"ב במסגרת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) אשר כונה לרוב כ-"חוק הפונדקאות" לצד דרישות נוספות בהם מניעת פשעי שנאה נגד קהילת הלהט"ב, תיקון חוק הפרשנות כך שיכלול נטייה מינית וזהות מגדרית בכל חוק האוסר אפליה, התאמת שירותי הרווחה, חינוך לשוויון והקצאת משאבים. לאחר מחאה בקרב פעילים ופעילות בקהילה, התווספה גם דרישה לקידום חקיקה לנישואים בין בני או בנות מאותו המין.
במהלך השביתה, שחפפה לצום תשעה באב שחל באותו היום, האגודה למען הלהט"ב בישראל הכריזה על שביתה כללית וקראה לחברי הקהילה להיעדר ממקום עבודתם ולקחת חלק בפעילויות המחאה. חברות, ארגונים ומוסדות בישראל, חלקם ממשלתיים, הודיעו כי יתירו לעובדיהם שלא להגיע לעבודה. חברות אחדות הודיעו כי יסייעו לעובדיהן במימון הליכי פונדקאות. רשת בתי קולנוע לב הודיעה כי ביום השביתה תציג ללא תשלום את הסרטים "גאווה", "קרול" ו-"אישה פנטסטית", העוסקים בשוויון עבור חברי הקהילה. המחאה נערכה בערים רבות בהן: תל אביב, ירושלים, עפולה, חיפה, באר שבע ורעננה.
ב־31 באוקטובר 2018 ראש הממשלה בנימין נתניהו הצהיר כי הוא תומך בזכותם של זוגות חד-מיניים להליכי פונדקאות, אך הצהיר כי אין את הרוב הדרוש לכך בקואליציה.
במאי 2021, השיק שר העבודה והרווחה איציק שמולי עם המוסד לביטוח לאומי והאגודה למען הלהט"ב, תוכנית סיוע מיוחדת להנגשת מידע לחברי הקהילה, בנושא הקמת משפחה, הסיוע שתעניק המדינה בהליכים המשפטיים, והסיוע הכספי שיינתן בהתאם למצב הסוציו-אקונומי של הפונים, ולקריטריונים שיקבעו. ב-11 ביולי 2021, בג"ץ פסק כי תיקון חוק הפונדקאות שנחקק ב-2018, המפלה זוגות חד-מיניים וגברים יחדניים המעוניינים בהליך, יתוקן בהוראת בג"ץ, וייכנס לתוקפו תוך חצי שנה. התיקון נכנס לתוקפו ב-11 בינואר 2022.
הורות להט"בית בישראל > הורות משותפת

גבר או זוג גברים יכולים להקים משפחה עם אישה או זוג נשים לצורך הבאת ילד לעולם. באופן זה נוצרים מודלים שונים וייחודיים של הורות משותפת ללא יחסי זוגיות. החוק אינו מכיר במשפחות "מרובות הורים" אלו, אלא רק בהורים הביולוגיים של הילד. עם זאת, בתי המשפט נוטים להתחשב בחוזים המגדירים את זכויות כל ההורים, בכפוף לטובת הילד.
גלריה

זוג אבות הומואים עם ביתם
אימהות לסביות יחד עם בנן
פעילי הארגון "משפחות קשת" משתתפים במהלך מצעד הגאווה בבולוניה, איטליה בשנת 2012
פעילי הארגון, "הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים" (PFLAG) במצעד הגאווה בוושינגטון, 2010
זוג אבות הומואים יחד עם בנם, 2008
היקף הורות חד מינית ומעמדה בארצות הברית

הערכות של היקף תופעת הורות הלהט"ב בארצות הברית מדברות על בין מיליון לחמש מיליון לסביות ובין מיליון לשלושה מיליון הומואים המשמשים כהורים. טווח רחב זה של הערכה פירושו שמדובר במידה רבה בניחוש, ולא בנתונים מבוססים. מספר הילדים הגדלים במשפחות חד-מיניות מוערך בשישה עד 14 מיליון ילדים.
מחקר חדש שנערך בקליפורניה והתפרסם ב-2007 מצביע על כך שאחת משלוש לסביות ילדה ילד, ואחד משישה הומוסקסואלים הוליד או אימץ ילד. מן המחקר עולה גם שכ-65,500 ילדים מאומצים חיים עם הורה הומו או לסבית, 16,000 מתוכם בקליפורניה. הורים הומוסקסואלים מגדלים כ-4% מכלל הילדים המאומצים בארצות הברית.
חרף ההסתייגויות, בעשור האחרון הארגונים הגדולים של הפסיכיאטריה, הפסיכולוגיה והעבודה הסוציאלית תמכו בלגיטימיזציה של משפחות חד-מיניות. ארגוני הפרופסיות עיגנו תמיכה זו בגוף הידע הרחב בתחום וסייעו בעיקר בעקבות מקרים משפטיים. ב-2010 הכריז בית משפט בפלורידה כי "דיווחים ומחקרים מראים כי אין הבדלים בהורות של הומוסקסואלים או בהסתגלות של ילדיהם, ולכן בית המשפט משוכנע שהנושא הוא כל כך מעבר למחלוקת, כי יהיה זה לא הגיוני להחזיק אחרת".
בין הארגונים התומכים בנושא ניתן למנות את איגוד הפסיכולוגים האמריקנים, האיגוד הלאומי של העובדים הסוציאליים, האקדמיה האמריקנית לפסיכיאטריה של הילד והמתבגר, איגוד רופאי הילדים האמריקנים ואיגוד הפסיכואנליטיקאים בארצות הברית.