stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האינפורמציה של פישר

בסטטיסטיקה ובתורת האינפורמציה, האינפורמציה של פישר (באנגלית: Fisher Information) היא פונקציה של פרמטר הקובע התפלגות, השווה לשונות של פונקציית הניקוד, על־פי אותו פרמטר. האינפורמציה של פישר מכמתת את ה"רגישות" של פונקציית ההתפלגות לשינויים ב־ \theta : שינויים גדולים יותר מעידים על רגישות גבוהה יותר, ולכן נושאים, כביכול, אינפורמציה רבה יותר.
בסטטיסטיקה בייסיאנית, ההתפלגות האסימפטוטית של השכיח האפוסטריורי תלויה בהתפלגות האפריורית רק דרך האינפורמציה של פישר. תפקידה של האינפורמציה של פישר בתאוריה האסימפטוטית של אומדי נראות מקסימלית הודגש על ידי הסטטיסטיקאי רונלד פישר. האינפורמציה של פישר משמשת גם בחישובו של Jeffreys prior, שמשמש בענף הסטטיסטיקה הבייסיאנית.
האינפורמציה של פישר משמשת בחישוב מטריצת השונות המשותפת (Covariance Matrix) של אומדי נראות מקסימלית. כחלק מזה, היא שימושית גם במבחני השערות כמו מבחן ואלד (Wald). חסם קרמר–ראו קובע שהשונות של כל אומד חסר הטיה לפרמטר חסומה מלמטה על ידי ההפכי של מדד האינפורמציה של פישר.
הגדרה

מדד האינפורמציה של פישר הוא דרך לכמת את האינפורמציה שנושא בחובו משתנה מקרי  X בנוגע לפרמטר  \theta  בו תלויה ההתפלגות של  X. פונקציית ההתפלגות של  X, שהיא גם פונקציית הנראות של  \theta , מסומנת  f(x;\theta ). הציון של הפילוג מוגדר להיות:
בתנאים רחבים למדי, התוחלת של הציון מתאפסת לפי נוסחת הנגזרת של לוגריתם:
האינפורמציה של פישר מוגדרת להיות המומנט השני של הציון (שהוא גם המומנט המרכזי השני):
מתוך ההגדרה, האינפורמציה של פישר לעולם אי־שלילית.
אם פונקציית הצפיפות  f(x;\theta ) גזירה פעמיים, אז מתקיים גם  {\mathcal {I}}(\theta )=-\operatorname {E} \left[\left.{\frac {\partial ^{2}}{\partial \theta ^{2}}}\ln f(X;\theta )\right|\theta \right]
לדוגמה, עבור ניסוי ברנולי עם סיכוי הצלחה  p, פונקציית הנראות היא  f(x;p)=p^{x}\cdot (1-p)^{(1-x)}, ולכן  \ln f(x;p)=x\cdot \ln(p)+(1-x)\cdot \ln(1-p) והנגזרת היא  {\frac {\partial }{\partial p}}\ln f(x;p)={\frac {x}{p}}-{\frac {1-x}{1-p}}={\frac {x+p}{p(1-p)}}. השונות של ערך זה היא  {\mathcal {I}}(p)=Var({\frac {\partial }{\partial p}}\ln f(x;p))={\frac {Var(X)}{p^{2}(1-p)^{2}}}={\frac {1}{p(1-p)}}.
הגדרה > צורה מטריציונית

במקרה בו מדובר בווקטור של פרמטרים ולא בפרמטר סקלרי, האינפורמציה של פישר היא מטריצה ריבועית שהגדרתה:
אם האיבר ה־i,j של מטריצת האינפורמציה של פישר מתאפס, הפרמטרים  \theta _{i},\theta _{j} מכונים אורתוגונליים.
תכונות ושימושים

האינפורמציה של פישר היא מטריצה סימטרית אי־שלילית המגדירה מטריקה רימנית במרחב הפרמטרים.
האינפורמציה של פישר אדיטיבית: האינפורמציה של שתי מדידות בלתי־תלויות סטטיסטית שווה לסכום האינפורמציות של כל מדידה. מכך נובע כי האינפורמציה של סדרת מדידות בלתי־תלויות ושוות פילוג באורך n, היא n פעמים האינפורמציה של מדידה אחת.
האינפורמציה של פישר של סטטיסטי מספיק שווה לזו של המשתנה X. זוהי תוצאה ישירה של משפט הפירוק של פישר וניימן. ההפך נכון גם כן: אם האינפורמציה של סטטיסטי שווה לאינפורמציה לזו של המשתנה בו הוא תלוי, אזי הוא סטטיסטי מספיק. במקרה של סטטיסטי לא־מספיק, האינפורמציה שלו קטנה מזו של X.
לפי חסם קרמר–ראו, ההופכי של האינפורמציה של פישר חוסמת מלמטה את השונות של כל אומד חסר־הטיה. בפרט, אומדים יעילים משיגים בדיוק את החסם הזה. אם מדובר בווקטור פרמטרים, המטריצה ההופכית למטריצת האינפורמציה חוסמת מלמטה (ההפרש הוא מטריצה חיובית) את מטריצת השונות המשותפת של כל וקטור אומדים חסר־הטיה. אם קיימים פרמטרים אורתוגונליים, כהגדרתם לעיל, מתקבל כי החסם על שונות אחד מהם לא תלוי בידיעת הפרמטר האחר, ולהפך. פירושו של דבר, שידיעת הפרמטר האחר במדויק לא הייתה משנה את החסם על שונות המשערך, (ובפרט, לא מקטינה אותו).
מטבע הגדרתה, האינפורמציה של פישר תלויה בפרמטריזציה של הבעיה. אם  {\boldsymbol {\theta }},{\boldsymbol {\eta }} הן שתי פרמטריזציות של בעיית אמידה, ו־ {\boldsymbol {\theta }} היא פונקציה גזירה ברציפות של  {\boldsymbol {\eta }}, אז מתקיים:
כאשר יעקוביאן הטרנספורמציה  {\boldsymbol {J}} מוגדר לפי  {\boldsymbol {J}}={\frac {\partial {\boldsymbol {\theta }}}{\partial {\boldsymbol {\eta }}}}.
ראו גם

חסם קרמר–ראו
סרגיי שטמנקו

| --- | --- |

סרגיי שטמנקו
 לידה:  20 בפברואר 1907 אוריופינסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1883–1917)
 פטירה:  23 באפריל 1976 (בגיל 69) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1926–1976 (כ־50 שנה)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
          
 
סרגיי מטבייביץ' שטמנקו (ברוסית: Сергей Матвеевич Штеменко;‏ 20 בפברואר 1907 – 23 באפריל 1976) היה גנרל סובייטי אשר כיהן כראש המטה הכללי של הצבא האדום בין השנים 1948–1952, וכשר המלחמה של ברית המועצות בין 1950–1952. כמו כן כיהן במשך כמה קדנציות לא רציפות כסגן ראש המטה הכללי. בתפקידו האחרון כיהן כראש המטה הכללי של ברית ורשה בין השנים 1968–1976.
ביוגרפיה

שטמנקו נולד ב-20 בפברואר 1907 למשפחה קוזאקית ענייה בכפר אוריופינסק. שמו המקורי היה "שטמנקוב", אולם הוא קיצר אותו ל"שטמנקו" ב-1916. ב-1924 הוא נסע למוסקבה במטרה למצוא עבודה, ובמשך שנתיים עבד כפועל טלגרף. באוקטובר 1926 הוא התגייס לצבא האדום, ולמד בבית הספר לתותחנים במוסקבה. בספטמבר 1927 הוא החל ללמוד בבית הספר לנ"מ בסבסטופול. בין השנים 1930–1933 הוא שירת ברגימנט התותחנים ה-121 בסבסטופול. ב-1930 הוא מונה למפקד כיתת סיור, ובשנת 1931 למפקד סוללת ארטילריה. הוא למד באקדמיה הצבאית למיכון ולמוטוריזציה של הצבא האדום עד 1937. לאחר מכן מונה למפקד רגימנט אימונים. באוגוסט 1938 החל ללמוד באקדמיית המטה הכללי של הצבא האדום.
בספטמבר 1939, לחם שטמנקו במהלך הפלישה לפולין, וב-1940 השתתף במלחמת החורף. לאחר מכן החל לשרת במטה הכללי. באוגוסט 1941 הוא מונה לסגן ראש מחלקת המזרח התיכון במטה הכללי. ביוני 1942 הוא מונה לראש המחלקה, ובמקביל שימש בפועל כראש מחלקת הקווקז. באפריל 1943 הוא מונה לסגן ראש מחלקת המבצעים של המטה הכללי. במאי של אותה שנה הוא מונה לראש המחלקה, וכיהן בתפקיד עד סוף המלחמה. בנובמבר 1943 הוא ליווה את סטלין במהלך ועידת טהראן. הוא היה שותף בהכנת רבות מתוכניות המלחמה נגד גרמניה, ובהמשך גם נגד יפן. ביוני 1945 הוא השתתף בארגון מצעד הניצחון של הצבא האדום במוסקבה.
באפריל 1946 מונה שטמנקו לסגן ראש המטה הכללי. בנובמבר 1948 הוא הפך לראש המטה הכללי ולסגן שר המלחמה הסובייטי. בפברואר 1950 הוא מונה לשר המלחמה במקביל לתפקידו כרמטכ"ל. ביוני 1952, סטלין הדיח אותו משני התפקידים ומינה אותו לראש מטה קבוצת הכוחות הסובייטיים בגרמניה.
שטמנקו היה מקורב למפקד הנ.ק.ו.ד. לברנטי בריה. בעקבות מותו של סטלין במרץ 1953, בריה מיהר לזמן אותו חזרה למוסקבה, ודאג למנות אותו מחדש לסגן הרמטכ"ל. ביולי של אותה שנה, בריה עצמו הוצא להורג ביוזמתו של ניקיטה חרושצ'וב, וחינו של שטמנקו סר בעיני הנהגת המפלגה. הוא הודח מתפקיד סגן הרמטכ"ל והורד מדרגת גנרל ארמייה לדרגת גנרל-לייטננט. בנובמבר 1953 הוא מונה לראש מטה המחוז הצבאי מערב סיביר. באוגוסט 1956 מונה לראש אגף המודיעין במטה הכללי. בנובמבר 1957 הוא הודח מהתפקיד. במאי 1958 הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי וולגה. ביוני 1961 הועבר לתפקיד סגן מפקד המחוז הצבאי הטרנס-קווקזי. ביולי 1962 הוא הועבר לשמש כראש מטה כוחות היבשה. באפריל 1964 הוא מונה לראש אגף הארגון והגיוס במטה הכללי ובמקביל הוחזר לתפקיד סגן הרמטכ"ל. בפברואר 1968 הוחזרה לו דרגת גנרל ארמייה. באוגוסט של אותה שנה הוא מונה לראש המטה הכללי של ברית ורשה. הוא כיהן בתפקיד עד פטירתו ב-23 באפריל 1976.
גודווין קויאליפו

גודווין קויאליפו (בצרפתית: Goduine Koyalipou; נולד ב-15 בפברואר 2000 בבנגי שברפובליקה המרכז-אפריקאית) הוא כדורגלן מהרפובליקה המרכז-אפריקאית המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לאנס מליגת העל הצרפתית ובנבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
קריירת מועדונים

קויאליפו נולד בבנגי שברפובליקה המרכז-אפריקאית, וכילד עבר עם משפחתו להתגורר בצרפת. בגיל שבע הצטרף למחלקת הנוער של שאמו ניור. ב-8 בדצמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2-1 לסטאד ריימס במסגרת המחזור ה-18 בליגת המשנה הצרפתית לעונת 2017/2018. ב-26 בינואר 2018 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון. ב-6 באפריל הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בתיקו 2-2 נגד קלרמון פוט במסגרת המחזור ה-32 בליגה. בסך הכל ערך 57 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-17 ביוני 2021 חתם בלוזאן מליגת העל השווייצרית. ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לסנט גאלן במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. ב-12 במאי 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד פ.צ. ציריך במסגרת המחזור ה-34 בליגה. בתום עונת 2021/2022 נשרה לוזאן לליגת המשנה השווייצרית. בסך הכל ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים. ב-4 בינואר 2023 הושאל לאברנש מהליגה הצרפתית השלישית עד לתום עונת 2022/2023, וערך 18 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע 13 שערים.
ב-17 ביולי 2023 חתם קויאליפו על חוזה לשלוש שנים בספורטקרינג בוורן מליגת המשנה הבלגית. הוא ערך 30 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 16 שערים.
ב-6 באוגוסט 2024 חתם קויאליפו על חוזה לשלוש שנים בצסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית. ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לסלביה סופיה במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת 2024/2025. ב-24 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לארדה קרדז'אלי במסגרת המחזור השישי בליגה. הוא שיחק במועדון במשך חצי עונה בלבד, במהלכה ערך 16 הופעות ליגה והבקיע 14 שערים (לצד הופעה ושער בגביע הבולגרי), כולל רצף של 12 שערים בתשעת משחקיו האחרונים בכל המסגרות.
ב-9 בינואר 2025 חתם על חוזה לשלוש שנים בלאנס מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית

קויאליפו שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת.
ב-7 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית, בהפסד 2-1 לנבחרת גאנה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023. ב-5 בספטמבר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-1 על נבחרת לסוטו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025.
הערות שוליים

↑  LFP.fr - Ligue de Football Professionnel - Domino's Ligue 2 - Saison 2017/2018 - 18ème journée - Chamois Niortais / Stade de Reims, www.lfp.fr (בצרפתית)
↑  Goduine Koyalipou, du centre de formation des Chamois niortais à l'équipe professionnelle - ici, ici, le média de la vie locale, ‏2018-02-02 (בצרפתית)
↑  Vincent Steinmann, Koyalipou, Kapo et Kingombe sont lausannois!, FC Lausanne-Sport, ‏2021-06-17 (ב־)
↑  Benoît Jeanmonod, GODUINE KOYALIPOU EN PRÊT JUSQU'AU TERME DE LA SAISON, FC Lausanne-Sport, ‏2023-01-04 (ב־)
↑  Maarten Van Mieghem, WELKOM OP DE FREETHIEL, GODUINE KOYALIPOU!, SK Beveren - #wearebeveren, ‏2023-07-16 (ב־)
↑  ЦСКА подписа с централния нападател Годуин Коялипу, CSKA Sofia FC, ‏2024-08-06 (ב־)
↑  Goduine Koyalipou, les crocs et l’instinct du buteur באתר הרשמי של לאנס, 9 בינואר 2025 (בצרפתית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גודווין קויאליפו".
קסאם

| --- | --- |

משגרי קסאם ועל אחד מהם רקטת קסאם מוכנה לשיגור
 מידע בסיסי
 ייעוד:  טרור
 שימוש ראשון:  30 בינואר 2001
 מלחמות ומבצעים:  לחימה ברצועת עזה 
 משתמשים:  חמאס חמאס  הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני  ארגוני טרור ברצועת עזה (חדר המבצעים המשותף)
 
רקטת קסאם משוגרת מעזה, דצמבר 2008
שאריות של שלוש רקטות קסאם
התרעת צבע אדום ונפילות רקטות קסאם בשדרות, 2007
אוסף רקטות קסאם שנחתו בעיר שדרות
נזק שנגרם לבית בשדרות מרקטת קסאם
רקטת קסאם שנורתה מרצועת עזה ונחתה באזור אשקלון
מדבקת מקרר ועליה הנחיות פיקוד העורף לאזרחים בעת ירי קסאם
מספר הרקטות שנורו מרצועת עזה על פי שנים
קסאם היא רקטת קרקע-קרקע פשוטה העשויה צינור מתכת ומלאה חומר נפץ. הדלק של המנוע הרקטי שלה (מנוע דלק מוצק) מורכב מתערובת של סוכר ואשלגן חנקתי. התערובת בוערת בקצב מהיר ויוצרת גזים בכמות גדולה, וכך משגרת את הרקטה.
הרקטה פותחה על ידי ארגון הטרור חמאס ומיוצרת ברצועת עזה. הרקטה קרויה על שמו של עז א-דין אל-קסאם בשל היותו סמל במלחמה נגד עלייתם של היהודים בארץ ישראל בשנים שקדמו לקום המדינה היהודית. המפתח של היחידות הראשונות היה נידאל פרחאת.
הרקטה משמשת את ארגוני הטרור הפלסטינים בעיקר לירי על יישובים ישראליים, בעוטף עזה ומעבר לו. לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות שימשה לירי על יישובי גוש קטיף. רקטות הקסאם הראשונות היו עשויות מעמודים של תמרורים.
אף שמדובר ברקטה פרימיטיבית, בעלת טווח קצר ודיוק נמוך מאוד, המספר הרב של הפעמים שבהם שוגרו רקטות קסאם לעבר ריכוזי אוכלוסייה אזרחית בישראל הביא לקורבנות בנפש. ירי של רקטות קסאם הנופל בתוך אזור מאוכלס יכול לגרום לבהלה ובמקרי קיצון אף להלם קרב וכתוצאה מכך לקושי בתפקוד היום-יומי של התושבים. היישובים הסובלים ביותר מירי רקטות קסאם הם העיר שדרות, הקיבוצים והמושבים בעוטף עזה, ויישובי גוש קטיף עד לפינויו. רוב הקורבנות בנפש ורוב הנזקים לרכוש הם בשדרות.
העלות הנמוכה ($1,000 בשנת 2021) מהווה אתגר כלכלי מול ירוט של כיפת ברזל העולה כ-$70,000.[דרוש מקור]
מאפייני הרקטה

לרקטת הקסאם המקורית היו שלושה דגמים. בנוסף אליהם ייצרו וייבאו ארגוני הטרור הפלסטינים השונים רקטות אחרות. להלן טבלה המרכזת את דגמי הרקטות העיקריים הנורים אל עבר ישראל.
|  | קסאם 1 | קסאם 2 | קסאם 3 | קודס 101 | גראד 122 מ"מ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אורך (ס"מ) | 79 | 180 | 200+ | 230 | 287 |
| קוטר (מ"מ) | 60 | 150 | 170 | 126.5 | 122 |
| משקל (ק"ג) | 5.5 | 32 | 90 |  ? | 66 |
| משקל חומר הנפץ (ק"ג) | 0.5 | 5–7 | 10–20 |  ? | 23 |
| טווח מרבי (ק"מ) | 3 | 8 | 10 | 13–16 | 40 |
| כניסה לשימוש | 2001 | 2002 | 2005 | 2006 | 1963 |
בנוסף ל"קסאם" המקורי, פיתחו ארגוני הטרור רקטות שונות:
החמאס – קסאם 1, 2, 3
הג'יהאד האיסלאמי – אל קודס 1, 2, 3 ואל קודס 101‏
ועדות ההתנגדות העממית – אל נאסר 1, 2, 3, 4, רקטת סיג'יל
פת"ח/תנזים – סרייה, אל כפאח, ג'נין-1
באמצעי תקשורת בישראל אין מבחינים בדרך כלל בין סוגי הרקטות, אלא מכנים את כל הרקטות הפלסטיניות תלולות-המסלול "קסאם", המשמש את כל סוגי הרקטות הבינוניות התקניות הנורות על ישראל.
היסטוריה

בתחילת שנות האלפיים מומחה להכנת מטעני נפץ של החמאס עדנאן אל-ע'ול, פעל לפיתוח הרקטות הראשונות. ארגוני הטרור הפלסטינים ברצועת עזה החלו להשתמש בירי תלול מסלול כנגד מטרות ישראליות ב-30 בינואר 2001, בחודשים הראשונים נעשה שימוש בפצצות מרגמה, בעיקר לעברם של נצרים ושל יישובי גוש קטיף. ירי קסאם מרצועת עזה החל מאוחר יותר באותה שנה, הירי המתועד הראשון של רקטת קסאם לעבר מטרות בישראל התרחש ב-16 באפריל 2001, לעבר שדרות, במקרים רבים סווג הירי בתחילה כירי של פצצות מרגמה ולכן לא ניתן לקבוע בוודאות מתי הוחל בשיגור רקטות קסאם.
לאחר חיסולו של אל-ע'ול ב-2004 המשיך מהנדס החשמל דיראר אבו סיסי לסייע לראא'ד סעד בפיתוח רקטות קסאם והגדלת הטווח שלהן.
לאחר נסיגת צה"ל מרצועת עזה ומציר פילדלפי בפרט, החלו ארגוני הטרור הפלסטיניים ובראשם חמאס להבריח רקטות גראד ורקטות גראד משופרות תקניות, היכולות להגיע לטווחים של כ-40 ק"מ.[דרוש מקור] בעקבות ההצטיידות המסיבית ברקטות התקניות, שהתגלו כעדיפות עשרות מונים על פני רקטות הקסאם המאולתרות, קטן באופן ניכר ייצור וירי רקטות הקסאם, אך גדל באופן ניכר ירי רקטות הגראד, שהתרחב גם אל עבר אשקלון, באר שבע ואשדוד. בעשור השני של המאה ה-21 הצטיידו ארגוני הטרור ברקטות קרקע-קרקע ארוכות טווח, המסוגלות להגיע גם לתל אביב וירושלים. חלק מן הרקטות הן מייצור עצמי וחלק הוברחו לרצועה על ידי איראן (כגון רקטות הפג'ר וה-M-302). בשל ההצטיידות ברקטות עדיפות אלו, פחת השימוש ברקטות הקסאם המקוריות. עם זאת, עדיין נהוג לכנות רקטות קצרות-טווח המשוגרות מעזה בשם "קסאמים".
אחת מסיסמאות המחאה נגד תוכנית ההתנתקות הייתה: "היכונו לביאת הקסאם".
רשימת אירועי ירי רקטות בולטים

בשנים 2001–2014 נורו לעבר ישראל אלפי רקטות, חלק ניכר מדגמי הקסאם. מהירי נהרגו 44 בני אדם, מתוכם 30 ישראלים, 4 עובדים זרים ו-10 פלסטינים שנפגעו בשוגג, ונפצעו מאות.
ב-28 ביוני 2004 נפלה רקטת קסאם בסמוך לגן ילדים בשדרות, וגרמה לשני הרוגים ולתשעה פצועים. מאז נורו על שדרות ועל יישובים אחרים באזור, ביניהם אשקלון, נתיב העשרה, קיבוץ כרמיה מאות רקטות קסאם שגרמו לפצועים ולהרוגים.
בספטמבר 2004 נהרגו שני ילדים ו-31 אנשים נפצעו מרקטות שירו מחבלי חמאס מג'באליה לעבר שדרות.
בינואר 2005 נרצחה אלה אבקסיס בת ה-17 מפגיעת רקטה קסאם כאשר גוננה על אחיה הצעיר בן ה-10.
ב-1 ביוני 2005 נפלו שלוש רקטות קסאם ביישובי צפון השומרון. היה זה הירי הראשון של קאסמים מיישובים ביהודה ושומרון. מאז נורו רקטות אל יישובים נוספים ביניהם רם-און.
ב-14 ביולי 2005 נפלה רקטת קסאם במושב נתיב העשרה, וגרמה להרוגה.
ב-28 במרץ 2006, יום הבחירות לכנסת השבע עשרה, נורו 2 רקטות קסאם ורקטת "קטיושה" (גראד 122 מ"מ) לעבר אשקלון. זהו הירי הראשון של רקטה תקנית קנויה מרצועת עזה.
ב-4 ביולי 2006 רקטת קסאם בעלת טווח משופר פגעה בבית ספר במרכז העיר אשקלון. זו הייתה הפעם הראשונה שקסאמים נפלו באשקלון גופא.
במאי 2007 החלו הפלסטינים לירות רקטות קסאם משופרות אל עבר ישראל.
ב-11 בספטמבר 2007 לפנות בוקר שוגרה רקטת קסאם מבית חאנון ופגעה בבסיס הטירונים זיקים. הייתה זו הפעם השנייה בה נוחת קסאם במחנה, אולם לראשונה דווח על נפגעים. באירוע נפצעו 69 חיילי צה"ל, 4 באורח קשה, 7 באורח בינוני ועוד 58 באורח קל, כאשר הרוב נפגעו מרסיסים.
בראשית שנת 2008 חלה עלייה תלולה בקצב ירי הרקטות מרצועת עזה, ועד ה-19 בפברואר שוגרו למעלה מ-400 רקטות.
ב-27 בפברואר 2008 נורה מטח של כ-42 רקטות לעבר יישובי עוטף עזה ומכללת ספיר וגרם למותו של אדם אחד, לפצועים ולהפסקת חשמל באשקלון.
החל מה-19 ביוני 2008 עקב הסכם ה"רגיעה", פחת מספר השיגורים באופן ניכר, אם כי לא פסק לחלוטין.
ב-24 בדצמבר 2008, לאחר תום הרגיעה, חודש ירי הרקטות ליישובי עוטף עזה לרבות ירי מסיבי של עשרות רקטות ביום אחד. בתגובה לכך, יצא צה"ל למבצע עופרת יצוקה בעזה.
מאז תום המבצע ועד ראשית מרץ 2011 נורו לעבר שטח ישראל 282 רקטות (נתון זה לא כולל רקטות שנורו לעבר ישראל ונפלו בשטח רצועת עזה).
בשנת 2008 אירע מקרה חריג, שבו חברי חוליה יהודים מיצהר שיגרו רקטה מאולתרת לעבר כפר ערבי. איש לא נפגע.
ראו גם

גראד 122 מ"מ
קטיושה
התקפות רקטות פלסטיניות על ישראל מרצועת עזה
מתקן שיגור (2008-2006) - פסל של גדעון גכטמן
הערות שוליים

↑  עלי ואקד, הג'יהאד האיסלאמי: בידנו רקטה שמגיעה למרכז אשקלון, באתר ynet, 11 בפברואר 2006
↑  אילנה קוריאל, אבו-סיסי מואשם: פיתח את הקסאם המשופר, באתר ynet, 4 באפריל 2011
↑  פגיעה באזרחים ישראלים על ידי פלסטינים (17 באפריל 2013), אתר בצלם.
↑  שני ילדים נהרגו מנפילת קסאם בשדרות, באתר וואלה, 30 בספטמבר 2004
↑  רוני סופר ושמוליק חדד, איילה משדרות שנפגעה מקסאם הובאה למנוחות, באתר ynet, 21 בינואר 2005
↑  עינב חלבי, ישראל מושקוביץ, יואב זיתון, גם אחרי מעצר האחראי: שיגור רקטה מג'נין לכיוון הגלבוע | תיעוד, באתר ynet, 10 בספטמבר 2023
↑  גל שדה איתי בלומנטל כרמל דנגור, הירי הרקטי לשומרון: צה"ל איתר שתי חצובות ושרידי רקטות מאולתרות סמוך ליישוב שקד, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 10 ביולי 2023
↑  שחר ברדיצ'בסקי, ‏ארגוני טרור בג'נין טוענים: ניסינו לשגר רקטות לעבר מושב בגלבוע | צפו, באתר מעריב אונליין, 26 ביוני 2023
↑  שמוליק חדד וחנן גרינברג, לראשונה: קטיושה נפלה מדרום לאשקלון, באתר ynet, 28 במרץ 2006
↑  אמיר בוחבוט, משה פריאל וברק רביד, רקטת קסאם פגעה בבית ספר באשקלון, באתר nrg‏, 5 ביולי 2006
↑  אלמוג בוקר ואמיר בוחבוט, 'קסאמים חדשים ומסוכנים יותר', באתר nrg‏, 9 במאי 2007
↑  נפילת רקטת קסאם בבסיס זיקים, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 11 בספטמבר 2007.
↑  אמנון מרנדה, הערכה: 400 קסאמים נפלו בנגב מתחילת השנה, באתר ynet, 19 בפברואר 2008
↑  אמיר בוחבוט וסוכנויות הידיעות, חיה"א תקף ברצועה; חמוש פלסטיני נהרג, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2008.
↑  חדשות הטרור והסכסוך הישראלי-פלסטיני (8 - 15 במרץ 2011), אתר המרכז למורשת המודיעין
↑  רועי שרון, תלמיד ישיבה מיצהר שיגר קסאם לכיוון כפר ערבי, באתר nrg‏, 20 ביוני 2008.
העפלה מארצות המזרח

ההעפלה מארצות המזרח היא פרק העלייה הבלתי חוקית על פי חוקי המנדט הבריטי ממדינות האסלאם והעולם הערבי לארץ ישראל, בעיקר בדרכי היבשה.
טווח הזמן בו התקיימה עלייה זו נמדד החל מפרסום הספר הלבן הראשון ביוני 1922, שהגביל את העלייה היהודית לארץ, ועד הכרזת המדינה במאי 1948. קיים קושי רב בתיחום ממדי העלייה, אולם מעריכים כי בדרך זו הגיעו לארץ כ-12,000 יהודים.
העולים נחלקו לשתי קבוצות עיקריות: בני עדות המזרח מקהילות ארצות ערב מצד אחד, ויהודים מאירופה, אשר הגיעו בדרכי היבשה דרך ארצות הבלקן למדינות ערב ומהן אל ארץ ישראל, מן הצד השני. חלקם של היהודים האירופאים היה גדול יותר עד ראשית מלחמת העולם השנייה, אולם במהלך המלחמה ואחריה עלה מספרם של יהודי המזרח.
התקופה הראשונה 1922 - 1941

תקופה זו מתאפיינת בעליה מפוזרת של קבוצות קטנות. העולים נעזרו בוועדים מקומיים ובאופן מצומצם יותר גם בנציגי תנועת "החלוץ" שפעלו בערים כדמשק, חלב, בגדאד ומוסול. נקודת המעבר העיקרית לארץ ישראל הייתה כפר גלעדי, שם טיפלו בעולים אנשי "השומר". מניה שוחט מדווחת ב"ספר השומר", שבשנים 1922–1935 שימש כפר גלעדי כתחנת מעבר ל-8,000 עולים (גם יצחק בן-צבי חוזר על מספר זה בספרו "נידחי ישראל").
התקופה הראשונה 1922 - 1941 > עליית יהודים אירופאים

העלייה היבשתית מאירופה לא הייתה מסודרת ונערכה על בסיס פרטי ואישי. יהודים שילמו סכומי כסף למבריחים שהסיעו אותם בדרכים שונות לביירות, משם הם הוברחו בעזרת מבריחים ערבים דרך הרי לבנון אל הגליל.
הנתיבים מאירופה ללבנון היו יצירתיים ומגוונים. ארגונים שונים עזרו ליהודים להגיע לסלוניקי: "משרדי הגירה" של הקהילות היהודיות וועדים מקומיים בגרמניה, פולין, צ'כיה ויוגוסלביה, כל עוד התאפשרה פעילותם של אלה. בעזרת תשלום שוחד, קיבלו היהודים בסלוניקי ויזה לעיראק, דבר שאיפשר להם לנוע באופן חוקי לאיסטנבול, ממנה נסעו במכוניות או ברכבת לאדנה ומשם לסוריה ולביירות. מביירות נלקחו העולים בקבוצות, בלילות החשוכים, על ידי ערבים מקומיים שקיבלו שכר רב על פעילותם. המבריחים הערבים הובילו את הקבוצות אל קיבוצי אצבע הגליל (בעיקר כפר גלעדי ואיילת השחר), ולאחר 1938 הובלו עולים גם לכיוון הקיבוצים אילון ומצובה.
מרכז הפליטה מארצות אירופה, בעיקר מגרמניה, היא פראג, שם קיים ועד פליטים השולח אנשים לבלגרד. הם מקבלים ויזות דרך סלוניקי או קושטא לעיראק... הבאים הם ברובם המכריע מגרמניה. לפי השערת אנשי המקום [ביירות], עברו בחודש האחרון 500 איש בדרך זו... ועד הפליטים בביירות עוזר לפליטים בכלכלה ולינה... הממשלה מתייחסת לפליטים בביירות באופן טוב ומעלימה עין ממציאותם בעיר... בביירות נמצאים סרסורים המבריחים את האנשים בעזרת ערבים, באישון לילה דרך ההרים לגליל... תנאי המעבר הם דוגמה לניצול אכזרי... אחד העולים מסר לי כי הדרך מפראג לגבול א"י עלתה לו ולאשתו 1,500 מארק (=120 לירות), עולה שני שילם [רק] בעד המעבר מביירות לארץ ישראל 45 לירות
גם לאחר שהגיעו העולים לכפר גלעדי, עדיין הם נצרכו לחצות את גדר הצפון שהותירה את יישובי אצבע הגליל מחוץ לגדר משום שנמתחה מדרום להם. על הגדר שמר חיל הספר העבר-ירדני, שבאזור זה כלל חיילים-שוטרים בדואים עם קצינים בריטיים. על המעפילים היה להסתנן ליד ראש פינה ולעבור מתחת לתחנת המשטרה של נבי יושע. הסביבה נודעה כמקום פעילות של מבריחים ושודדים וסחורות החליפו שם ידיים בתנאי קרבה ושכנות. מבצעי ההעפלה שולבו בתנאים ששררו בשטח ונטלו בהם חלק יהודים שהתחזו לערבים, ערבים שסייעו תמורת כסף, ויהודים שפעלו ללא הסוואה בקרבת הגבול.
התקופה הראשונה 1922 - 1941 > עלייה ממדינות המזרח

בוכרה ואיראן - קבוצה נוספת של יהודים שעלתה בתקופה זו, הייתה יהודי בוכרה ואיראן. הם נעו ברכב, ברגל ועל גבי סוסים מארצותיהם אל העיר מוסול, משם לאדנה וממנה לסוריה וביירות. נתיב אחר עבר דרך בגדאד וממנה, דרך המדבר, אל גבולה המזרחי של ארץ ישראל. גם על הגבול המזרחי שמר חיל הספר, אולם הגדר לא הייתה שלמה וניתן היה לעבור אותה באמצעות מבריחים מקומיים. אחת משיטות המעבר הייתה חציית אגם החולה באמצעות סירות.
מצרים - ממצרים עלו בתקופה זו כ-700 בני נוער מתנועות "החלוץ" והשומר הצעיר, שאורגנו על ידי עליית הנוער. הם עלו על אף מצבם הכלכלי והחברתי המשופר ולא נדרשו לסרטיפיקטים.
לוב - במהלך שנות ה-20 וה-30 התרחש גל עליית יהודים מלוב וכלל עולים שבאו מתוך מניעים ציונים לעולים צד עולים הגיעו עקב הרדיפות שהחלו מתחזקות יותר במחצית השנייה של שנות ה-30 עליה זאת הביאה כמה אלפים יהודים שהתיישבו בעיקר במרכז הארץ ובפרט סביב תל אביב שם הקימו העולים שכונות חדשות על טהרת הקהילה מהם הגיעו לצד שכונות נוספות בהם שולבו (דוגמת: מונטיפיורי בתל אביב, באנגזי בבני ברק וגפן ברמת גן).
התקופה השנייה 1941 - 1948

התקופה השנייה נבדלת מהראשונה במספר מובנים:
העלייה מאירופה התדלדלה כמעט לחלוטין עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבושי הנאצים באירופה. התנועה היבשתית מאירופה מזרחה הפכה לבלתי מעשית.
בעוד שבתקופה הראשונה לא סבלו יהודי המזרח מרדיפות, הרי שעליית משטרים פרו-נאצים בעיראק ובסוריה והתעוררות לאומנית במצרים החלו לסכן את חיי היהודים שם.
החל משנות ה-30, הפכה הנהגת הקהילות היהודיות במזרח להיות ציונית ברוח הציונות המדינית מבית מדרשו של הרצל, ושיתפה פעולה עם תנועות הנוער החלוציות. המוסד לעלייה ב', אשר קם בסוף שנות השלושים, נעזר בהתפתחויות אלה, אשר שיכללו מאוד את דרכי הפעולה ואיפשרו העפלה מסודרת ומאורגנת של קבוצות גדולות יותר.
בתקופה זו עלו בין 4,000 ל-7,000 עולים בנתיבים שונים ביבשה, בים ובאוויר.
התקופה השנייה 1941 - 1948 > הארגון הארץ ישראלי

הנהגת היישוב הפקידה את ההעפלה ממדינות ערב בידי "המוסד לעלייה ב'" בראשות שאול אביגור (מאירוב). ה"מוסד" החל לפעול בסוריה ובעיראק כבר בשנות ה-30 באמצעות הפעלת שליחים. חלק מהשליחים היו עובדי "סולל בונה" שנשלחו לעבודות בניין, ורובם היו גם אנשי המחלקה הערבית של הפלמ"ח. הם פעלו כבודדים או בקבוצות מצומצמות, תוך הסתכנות כי יילכדו ויואשמו בריגול. על פעילות ההעפלה היבשתית היה אחראי ליובקה יבזורי. בראשית התקופה השנייה, בשנים 1941–1943, הצטמצמה ההעפלה היבשתית והגיעה עד לכדי - 100 איש לחודש, לכל היותר.
על-מנת להבריח את העולים אל תוך תחומי הארץ, הציע יבזורי באוקטובר 1943, להיעזר באנשי הפלמ"ח שהוצבו לעבודה במשקים הגובלים בגדר הצפון. בדצמבר 1943 החליטו מפקד הפלמ"ח, יצחק שדה וסגנו יגאל אלון, להקים את "החוליה". יבזורי מונה ל"קצין עלייה" ליד מטה הפלמ"ח. בערך באפריל 1946 עברה "החוליה" לפיקודה של פלוגה ט' שישבה באיילת השחר.
אחת ההחלטות הראשונות במסגרת ארגון ההעפלה היבשתית הייתה שלא להיזקק למבריחים הערבים. לשם כך נשלחו סיירי הפלמ"ח, ביניהם עזרא כדורי ומנשה הראל, להכיר את השטח והתוו את הנתיבים הבאים:
מדמשק לקוניטרה, לכיוון בית המכס שמעל גשר בנות יעקב, ממנו לעבר אגם החולה, ומשם בסירות עד לקיבוץ חולתה.
מדמשק לבניאס ומשם לקיבוצים דן או כפר סאלד.
מביירות דרך מרג' עיון או אל-נבטיה, לעבר קיבוץ כפר גלעדי.