stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועידות גלובס
ועידת ישראל לעסקים > ועידת ישראל 2012

בין המשתתפים ראש הממשלה בנימין נתניהו, הנשיא שמעון פרס, נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר, מנחה כלכלי מוביל ריצ'רד קווסט. במסגרת הוועידה הועלתה סוגיית חשיבות פיתוח ענף הניו מדיה כאמצעי לפיתוח צמיחה כלכלית בישראל, עליה דיברו  בן אליעזר וסגן נשיא גוגל העולמי מאיר ברנד, כמו כן, סטנלי פישר ביטא את עמדתו ומדיניותו הכלכלית לטווח הקרוב והרחוק בישראל, הזכיר את תמיכתו בוועדת ששינסקי והציע פתרון לבועת הנדל"ן. מנכ"ל בנק הפועלים דאז ציון קינן לקח חלק בדיון בנושא "הערכת סיכונים והזדמנויות ל-2013", ראש מפלגת העבודה דאז שלי יחימוביץ' הובילה בפאנל שעסק בחברה וכלכלה, בו השתתף גם שר האוצר דאז יובל שטייניץ.
ועידת ישראל לעסקים > ועידת ישראל 2016

בין הנושאים בהם עסקה הוועידה: בנקאות פיננסית, הערכת סיכונים, תמורות בנדל"ן ובניית צמיחה. מנחה הוועידה: ריצ'רד קווסט, דוברים: נשיא ישראל ראובן (רובי) ריבלין, שר האוצר משה כחלון, שרת המשפטים איילת שקד, נגידת בנק ישראל קרנית פלוג, עורך הדין מהמפורסמים בעולם אלן דרשוביץ, הממונה על שוק ההון והביטוח דורית סלינגר, שר המדע והטכנולוגיה אופיר אקוניס ועוד רבים נוספים.
ועידת ישראל לעסקים > אזכורים בתקשורת עולמית

ניתן להעריך את חשיבותה של הוועידה על פי הסיקור התקשורתי הבינלאומי לה היא זוכה בעיתונות הזרה לאורך השנים. ישנן דוגמאות רבות לידיעות בתקשורת העולמית בעקבות הדיונים המתנהלים בוועידה והכרזות משתתפיה. להלן מבחר מצומצם מתוך רשימת ידיעות ארוכה.
מתוך נאומו של ראש הממשלה נתניהו בוועידת 2014: יוקר המחיה- מרכיב מרכזי בבחירות 2014, כתבה בניו יורק טיימס, מאת ישראל קרשנר, 09 בדצמבר 2014.
מתוך נאומו של נשיא שמעון פרס בוועידת 2013: Israeli President Peres on meeting Iranian President Rouhani: Why not?,כתבה בCNN, מאת סטיב אלמסי, דצמבר 2013
מתוך שיחה של ריצארד קווסט ושמעון פרס: בוועידת 2009: Israel Business Conference held in Tel Aviv, כתבה במגזין החדשות הסיני news.xinhuanet, מאת Shen Qing, דצמבר 2009
מתוך נאום פרס בוועידת 2013: Israel's Peres Ready to Meet Iranian Counterpart, כתבה במגזין החדשות ההודי newindianexpress, דצמבר 2013 (הידיעה פורסמה בכלי תקשורת נוספים רבים כמו : הדייליסטאר, The voice of Russia, UPI, וtrend(הקישור אינו פעיל))
מתוך נאומו של פרס בוועידת 2013: Shimon Peres: ‘We Don’t Consider Iran as an Enemy’, כתבה במגזין החדשות היהודי- אמריקאי algemeiner, דצמבר 2013
אלן דרשווייץ בוועידת 2016:
מתוך נאום שר הביטחון משה יעלון בוועידת 2013: Israel : Defense Minister says democracy should start with education in Mena states, העיתון medafricatimes, דצמבר 2013. כתבות נוספות בנושא: Kerry has reason for optimism on Israeli-Palestinian talks, במגזין ALmonitor; וכן בעיתון ג'רוזלם פוסט הכתבה A'ALON: WE HAVE NO PARTNER FOR TWO-STATE SOLUTION ועוד רבות נוספות.
מתוך נאום סטנלי פישר בוועידת 2013:
דיווח על בואו של נשיא OECD ומפגשו עם נתניהו בוועידת 2013: OECD Secretary-General on official visit to Israel, 8 December 2013, דצמבר 2013.
דיווח על נאום הנשיא ראובן ריבלין בוועידת 2014: Rivlin: Many Israelis May Stop Believing In Democracy, כתבה במגזין jewishbusinessnew, דצמבר 2014.
דיווח על נאום שר הכלכלה, יאיר לפיד בוועידת 2013: Israel Minister Of Finance Yair Lapid: We Must Ensure Peace Talks Succeed, כתבה במגזין jewishbusinessnew, כתבים:הילל קורן ואדריאן פילוט, דצמבר 2013
על נאום נשיא spaceil בוועידת 2015: “SpaceIL CEO at the Israel Business Conference: “We initiated a Group Buying in order to Go to the Moon (אורכב 16.07.2016 בארכיון Wayback Machine)
על נאומו של פרס בוועידת 2009: IRAN DISMISSES PERES'S OFFER TO MEET WITH ROUHANI, מתוך ג'רוזלם פוסט
ועידת פסגת הנדל"ן

ועידת ישראל לנדל"ן ותשתיות עוסקת בנושאים המקצועיים שבליבת ענף הנדל"ן. בוועידה משתתפים בכירי ענף הנדל"ן ומקבלי ההחלטות בתחום כגון נציגי הממשל, שרים, ראשי ערים, מנהלי רשויות וראשי בנקים, וכן יזמים, חברות קבלניות, מהנדסים, אדריכלים, שמאים, משקיעים ועוד. מדי שנה הוועידה מתמקדת בנושאים שונים כמו: תכנון, מימון, תחום הבנייה והביצוע, תשתיות, המתח בין השלטון המקומי למרכזי, התחדשות עירונית, נדל"ן מסחרי, דיור ציבורי, ועוד.
ועידת שוק ההון

ועידת שוק ההון השנתית של גלובס דנה בנושאים שישפיעו על ענף הפיננסים, על שוק ההון, הביטוח והבנקאות ועל כלכלת ישראל בשנים הבאות. מדי שנה הוועידה מתרכזת בנושאים העומדים בראש סדרי העדיפות הכלכליים של ישראל, על פי העולה מהתקציב הדו-שנתי, מרפורמות של משרד האוצר ומתמורות גלובליות. הוועידה מפגישה את מקבלי החלטות עם מנהלי השקעות, מנהלים בכירים, מנהלי כספים, בעלי שליטה בחברות, וכן יזמים ומשקיעים בתחומי החדשנות הפיננסית הטכנולוגית.
ועידת MAD : שיווק, פרסום, דיגיטל ותקשורת

הוועידה מתמקדת במעקב אחר המגמות הטכנולוגיות בתחום השיווק והתקשורת ובוחנת את האתגרים העומדים בפני גורמי השיווק והמדיה תקשורת בעידן בו הצרכן הוא יצרן ושדרן תוכן עצמאי. הדוברים המומחים שמארחת הוועידה דנים בתחזיות ובאלטרנטיבות שיש לשקול כחלק ממהלכים אסטרטגיים בתחום התקשורת, המדיה והטלקום, וכן בעולם הריטייל. בוועידה משתתפים יועצים בכירים בינלאומיים בתחום החדשנות, המיתוג והטכנולוגיה.
הערות שוליים

↑  מאקו,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'מנושאי הוועידה שעלו לכותרות לאורך השנים, באתר מאקו
1 2  אורן אהרוני,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏מיהו איש העסקים שהרוויח מהמשבר?, באתר ‏מאקו‏, 12 בדצמבר 2009
↑  וייס ענת,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'אודות גלובס ייזום, באתר גלובס
↑  עמית אשכנזי,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'CONFERENCES & EVENTS, אתר הבית של Milken Institute Fellows Program
↑  steve almesy,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'Israeli President Peres on meeting Iranian President Rouhani: Why not?, CNN, ‏8 בדצמבר 2013
↑  עומר כביר,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'בן אליעזר: "פיתוח ענף הניו מדיה יכול להוות מנוע צמיחה אדיר למשק הישראלי", באתר כלכליסט, 13 בדצמבר 2010
↑  עזרי עמרם,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'‏ועידת ישראל לעסקים נפתחה בת"א, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2012
↑  גלובס,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'דוברים מרכזיים, באתר גלובס
↑  ועידת גלובס
↑  ועידת שוק ההון
↑  גלובס,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'ועידת MAD, באתר גלובס
לובי הוועידה - 2018
מסדרון כניסה לוועידה - 2018
אולם לפני הרצאה בוועידה - 2018
Israel business conference 2016 panel
ועידת ישראל לעסקים (83)
ועידת 2016, פאנל תעשיית החלל
איימי קלובשר

איימי ג'ין קלובשר (באנגלית: Amy Jean Klobuchar; נולדה ב-25 במאי 1960) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, המכהנת כסנאטורית מטעם מדינת מינסוטה מאז 2007.
ביוגרפיה

קלובשר, בתם של רוז לבית הויברגר וג'יימס ג'ון "ג'ים" קלובשר (אנ'), נולדה בפלימות' שבמינסוטה, פרבר של העיר מינאפוליס. אימה הייתה מורה ואביה הוא עיתונאי וסופר. היא ממוצא סלובני מצד אביה וממוצא שווייצרי מצד אימה. היא סיימה תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת ייל בשנת 1982. באוניברסיטה הייתה חברה בארגון הקולג' הדמוקרטי, המאגד סטודנטים חברי המפלגה הדמוקרטית ברחבי ארצות הברית. ב-1985 סיימה תואר J.D במשפטים באוניברסיטת שיקגו. במהלך לימודיה הייתה עורכת בכתב העת היוקרתי "Chicago Law Review".
קלובשר עבדה כתובעת והייתה שותפה בפירמות עורכי הדין Dorsey & Whitney ו-Gray Plant Mooty. ב-1998 נבחרה כתובעת הכללית של מחוז הנפין, המחוז המאוכלס ביותר במינסוטה, וב-2000 נבחרה לכהונה נוספת. בשנת 2001 העניק לה כתב העת המקומי "Minnesota Lawyer" את התואר "עורכת הדין של השנה". היא שירתה כנשיאת איגוד המשפטנים של מחוזות מינסוטה מנובמבר 2002 ועד לנובמבר 2003.
בשנת 2005 הכריז הסנאטור הדמוקרטי המכהן, מארק דייטון, כי בכוונתו להתמודד על תפקיד מושל מינסוטה ולא על כהונה שנייה בסנאט. כבר אז נחשבה קלובשר כמועמדת המועדפת מטעם מפלגת העבודה החקלאית של מינסוטה (הכינוי המקומי למפלגה הדמוקרטית). היא גברה על יריביה הדמוקרטים בפריימריז, ולבסוף הביסה ברוב גדול את יריבה הרפובליקני, מארק קנדי. היא לא זכתה ברוב הקולות רק בשמונה מ-87 המחוזות של מינסוטה. ב-3 בינואר 2007 החלה את כהונתה בסנאט. בנובמבר 2012 התמודדה לכהונה שנייה בסנאט, ושוב הביסה ברוב גדול את יריבה הרפובליקני, חבר בית הנבחרים המדינתי. גם בבחירות לכהונה שלישית, בנובמבר 2018, זכתה ברוב גדול.
בפברואר 2019 פרסם הניו יורק טיימס כי קלובשר מתעללת באופן סדרתי בכפופים לה, וכופה עליהם לבצע מטלות שונות שאינן במסגרת תפקידם.
בסנאט חברה קלובשר בוועדת המשפט, מכהנת כיושבת ראש בשיתוף בוועדה הכלכלית, וכחברה בוועדת המסחר, המדע והתחבורה ובוועדת החקלאות, התזונה והיערנות, וכן בוועדה לחוקים וממשל.
בשנת 2019 הכריזה קלובשר על התמודדותה בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 לקראת הבחירות הכלליות לנשיאות בשנת 2020. בפברואר 2020 הצליחה להפתיע רבים, כאשר הגיעה למקום השלישי בפריימריז בניו המפשייר, ובכך הפכה למועמדת יותר בולטת, ואולם בהמשך פרשה והביעה תמיכה בג'ו ביידן.
קלובשר נשואה לג'ון בסלר, פרופסור למשפטים באוניברסיטת בולטימור, ואם לילדה.
הערות שוליים

↑  Klobuchar easily wins second term, 6 בנובמבר 2012
↑  ynet,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'המועמדת לנשיאות חטפה עצבים ואכלה סלט במסרק, באתר ynet, 23 בפברואר 2019
↑  סוכנויות הידיעות‏, ארה"ב: איימי קלובשר פרשה מהפריימריז הדמוקרטיים, באתר וואלה, 2 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009959920505171  GND: 1177113384  ISNI: 0000 0000 3342 8960  LCCN: n89663825  MusicBrainz: 804f1bd1-17c1-4898-9bf6-cefdbb179535  NKC: jo20231174421  SNAC: w6c06xcm  US Congress: K000367  VIAF: 40990235   WorldCat (עם VIAF): 40990235
ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית

| --- | --- |
סמליל הוועדה
סמליל הוועדה
 גוף פרלמנטרי:  ארצות הברית הסנאט של ארצות הברית
 ייסוד הוועדה:  11 בדצמבר 1815
 יו"ר:  מייק קראפו (המפלגה הרפובליקנית) כהונה מ-3 בינואר 2025
 חבר בכיר:  רון ויידן (המפלגה הדמוקרטית)
 תחומי שיפוט:  כלכלת ארצות הברית
 חברים
 נכון ל:  הקונגרס ה-119 של ארצות הברית
 רפובליקנים: צ'אק גראסלי, ג'ון קורנין, ג'ון ת'ון, טים סקוט, ביל קסידי, ג'יימס לנקפורד, סטיב דיינס, טוד יאנג, ג'ון באראסו, רון ג'ונסון, תום טיליס, מרשה בלקברן, רוג'ר מרשל  דמוקרטים: מריה קנטוול, מייקל בנט, מארק וורנר, שלדון וייטהאוס, מגי האסן, קתרין קורטז מסטו, אליזבת וורן, ברני סנדרס, טינה סמית', בן ריי לוהאן, רפאל וורנוק, פיטר ולץ'
  אתר האינטרנט הרשמי של ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית
ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Finance) היא ועדה קבועה של הסנאט של ארצות הברית. הוועדה עוסקת בעניינים הנוגעים למיסוי ואמצעי הכנסה אחרים, כגון איגרות חוב, מכסים, גבייה, הפקדת כספים ציבוריים, חלוקת הכנסות כללית, תוכניות בריאות על פי חוק הביטוח הלאומי (בעיקר Medicare ו-Medicaid) ותוכניות בריאות אחרות הממומנות בידי קרן מס או קרן נאמנות ספציפית; ביטוח לאומי פדרלי; הסכמי סחר הדדיים; תעריפי מכסים וייבוא. ועדה זו נחשבת לאחת הוועדות המשפיעות ביותר בקונגרס.
היסטוריה

ועדת הכספים היא אחת הוועדות הוותיקות שהוקמו בסנאט. היא התכנסה לראשונה ב-11 בדצמבר 1815, כוועדה מיוחדת שנקראה "הוועדה למימון ומטבע לאומי אחיד". הוועדה הוקמה על מנת לשקם את כלכלת ארצות הברית שניזוקה ממלחמת 1812. ב-10 בדצמבר 1816 הגדיר הסנאט באופן רשמי את הוועדה כוועדה קבועה. במקור, תחום השיפוט של הוועדה היה קשור במכסים, מיסוי, בנקאות והנפקות מטבע. תחת סמכות זו, הוועדה מילאה תפקיד משפיע בנושאים המשמעותיים ביותר של התקופה; נושאי מכס רבים ומלחמת הבנקים. הוועדה השפיעה גם על ייסוד מחלקת הפנים בשנת 1849. בראשותו של ויליאם פיט פסנדן מילאה הוועדה תפקיד מכריע במהלך מלחמת האזרחים - ניכוס כל הכספים למאמץ המלחמתי וכן גיוס מספיק כספים למימון המלחמה באמצעות מכסים ומס הכנסה הראשון בתולדות המדינה. בנוסף על כך, הוועדה חוקקה את חוק המכרזים החוקיים בשנת 1862, שהיווה ההסתמכות הראשונה של המדינה על מטבע נייר.
בשנת 1865 הקים בית הנבחרים ועדת הקצבות להפגת הנטל מוועדת הדרכים והאמצעים. הסנאט הלך בעקבותיו באמצעות הקמת ועדת ההקצבות של הסנאט בשנת 1867.
למרות אובדן אחד מתפקידיה הוועדה המשיכה למלא תפקיד בולט בסוגיות המרכזיות של האומה. הוועדה עמדה במרכז הדיון בשאלות כלכליות במחצית השנייה של המאה ה-19. בתקופה זו עזרה הוועדה לחוקק את חוק רכישת כסף של שרמן. הוועדה המשיכה למלא תפקיד גם בדיון על מס ההכנסה. בסופו של דבר הדיונים הרבים הובילו לחקיקת התיקון ה-16 לחוקת ארצות הברית בשנת 1913 אשר הסדיר את גביית המס.
באותה התקופה הוועדה איבדה את סמכות השיפוט בנושאי בנקאות ומטבעות לוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים. הוועדה אכן קיבלה סמכות שיפוט לגבי הטבות ותיקים כאשר העבירה בהצלחה את חוק ביטוח סיכוני מלחמה ב-1917. המעשה העביר את הפנסיה מתמורה לתגמולים והיוותה אחת התוכניות הפדרליות הראשונות בנוגע לביטוח חיים שנוצרו תחת הממשלה הפדרלית.
ועדת הכספים המשיכה למלא תפקיד חשוב יותר ויותר בנוגע לאוכלוסייה הוותיקה במדינה. הוועדה סייעה לייעל את הביורוקרטיה עבור אוכלוסייה זו. בשנת 1924 העבירה הוועדה אל "הצעת חוק בונוס" לוותיקי מלחמת העולם הראשונה שפיצתה את ותיקי המלחמה על שירותם. סדרות אלה של הגדלת ומתן הטבות טובות יותר לוותיקים הגיעו לקרשנדו בשנת 1944 עם העברת החוק להתאמה מחדש של המשרתים. הסנטור בנט "אלוף" קלארק, שכיהן כיו"ר ועדת המשנה לוותיקים, הבטיח הפלגה חלקה של הצעת החוק דרך הסנאט. הצעת החוק לא רק סיימה את הדרישות הרגילות של ותיקים חוזרים שנראו כמעט בכל מלחמה שאמריקה השתתפה בה, אלא גם סיפקה את ההטבות הנדיבות ביותר שקיבלו ותיקים אי פעם, כולל השתלמות, הלוואות וביטוח אבטלה.
עם זאת, לא כל החקיקה של ועדת הכספים התקבלה בסופו של דבר. בתחילת השפל הגדול הוועדה העבירה את חוק המכסים סמוט – הולי שלמעשה הגדיל מאוד את המכסים. בסופו של דבר, החוק נחשב לכישלון והוחלף. תהליכים אלו לא רק עיצבו את מדיניות הסחר כפי שהיא כיום, אלא העבירה את הובלת מדיניות קבלת סחר מהקונגרס לנשיא.
הוועדה מילאה תפקיד חשוב גם במספר פעולות עיקריות שנוצרו בתקופת הניו דיל ובהן חקיקת חוק התאוששות התעשייה הלאומית. בנוסף על כך, אחת מפעולות הוועדה הבולטות הייתה חקיקת חוק הביטוח הלאומי.
בשנת 1981, החלטה של הסנאט חייבה את הדפסת ההיסטוריה של ועדת הכספים.
תפקיד

תפקידה של ועדת הכספים דומה מאוד לתפקיד ועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים. היוצא מן הכלל היחיד בתחום השיפוט הוא שלוועדת האוצר יש סמכות שיפוטית הן על מדיקר והן על מדיקייד, ואילו לוועדת דרכי הבית ואמצעי בית המשפט יש רק סמכות על מדיקר. לוועדת האנרגיה והמסחר של הבית סמכות שיפוט ביחס למדיקייד. ההבדל הנוסף מבחינת הכוח הוא שכל אמצעי גיוס ההכנסות חייבים להיות מקורם בבית המעניק לוועדת דרכים ואמצעים יתרון קל בקביעת מדיניות המס. בנוסף לסמכות השיפוט של החקיקה לוועדה סמכויות פיקוח נרחבות. יש לה סמכות לחקור, לבחון ולהעריך את החוקים הקיימים ואת הסוכנויות המיישמות אותם.
תחומי אחריות

בהתאם לתקנה XXV של הסנאט של ארצות הברית, כל החקיקה הכוללת הודעות, עצומות, תזכורות ונושאים אחרים הנוגעים לנושאים הבאים מופנית לוועדת הכספים בסנאט:
איגרות חוב של ארצות הברית, למעט כפי שנקבע בחוק תקציב הקונגרס משנת 1974;
מכס, מחוזות גבייה ונמלי סחר;
הפקדת כספים ציבוריים;
חלוקת הכנסות כללית;
תוכניות בריאות במסגרת חוק הביטוח הלאומי ותוכניות בריאות הממומנות על ידי קופת מס או קרן נאמנות ספציפית;
ביטוח לאומי לאומי;
הסכמי סחר הדדיים;
אמצעי ההכנסה בדרך כלל, למעט הקבוע בחוק תקציב הקונגרס משנת 1974;
אמצעי הכנסה הקשורים לרכוש הבודד;
מכסים ומכסות יבוא, ועניינים הקשורים לכך; וגם,
הובלת טובין
הערות שוליים

1 2  "Jurisdiction" (באנגלית). The United States Senate Committee on Finance. 1887. נבדק ב-31 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  "History of the Committee on Finance United States Senate". Government Printing Office.
↑  Simms, Henry Harrison. Life of Robert M.T. Hunter: A Study in Sectionalism and Secession. Richmond: William Byrd Press, 1935
↑  Jellison, Charles A. Fessenden of Maine, Civil War Senator. Syracuse: Syracuse University Press, 1962.
↑  Sherman, John. Recollections of Forty Years in The House, Senate, and Cabinet: An Autobiography. 2 vols. 1895. Reprint. New York: Greenwood Press, 1968.
↑  The Provision of Federal
Benefits for Veterans. House Committee Print 171, 84th Congress, 1st Session, December 28, 1955
↑  Bennett, Michael. When Dreams Come True: The G.I. Bill and the Making of Modern America. Washington: Potomac Books, Inc., 1999.
↑  Dobson, John. Two Centuries of Tariffs: The Background and Emergence of the U.S. International Trade Commission. Washington:U.S. Government Printing Office, 1976.
↑  Swain, Martha H. Pat Harrison: The New Deal Years. Jackson: University Press of Mississippi, 1978.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599219005171  BnF: cb11863697h (data)  ISNI: 0000 0001 2193 0045  LCCN: n78088975  NLA: 35565744  SUDOC: 026377624  VIAF: 157088527   WorldCat (עם VIAF): 157088527
טים סקוט

טימותי יוג'ין "טים" סקוט (באנגלית: Timothy Eugene "Tim" Scott; נולד ב-19 בספטמבר 1965) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. סקוט מכהן כסנאטור מטעם מדינת קרוליינה הדרומית משנת 2013. בנוסף, מכהן גם כיו"ר ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים של הסנאט של ארצות הברית. קודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

סקוט נולד בצפון צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית, הוא גדל יחד עם אחיו בתנאי עוני במשפחה חד-הורית לאחר שאמו נמלטה מאביו. בתיכון התדרדר בלימודיו. בעל מסעדת מזון מהיר, שזיהה את הרעב והמצוקה הכספית שלו העניק לו כריכים חינם, הפך לדמות אב בשבילו והנחיל לו את עמדותיו הכלכליות השמרניות. בשנים 1983–1984 למד בסיוע מלגת פוטבול בקולג' פרסביטריאני וב-1988 סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת צפון צ'ארלסטון. לאחר הלימודים פתח סוכנות ביטוח שזכתה להצלחה.
בשנים 1995 עד 2008 כיהן כחבר במועצת מחוז צ'ארלסטון. ב-2009 נבחר לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית. בנובמבר 2010 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ברוב של 65%. ב-2012 נבחר לכהונה נוספת ברוב של 63%.
בינואר 2013 מונה על ידי מושלת קרוליינה הדרומית ניקי היילי לסנאטור, בעקבות פרישתו של ג'ים דמינט. בנובמבר 2014 נבחר להשלים את כהונתו של דמינט בסנאט ברוב של 61%. הוא היה בכך לאפריקאי אמריקאי הראשון שנבחר לסנאט מאחת ממדינות דרום ארצות הברית מאז המאה ה-19. בנובמבר 2016 נבחר לכהונה מלאה ראשונה ברוב של 61%. סקוט מכהן בסנאט כחבר בוועדת הכספים, בוועדת החינוך, בריאות ועבודה, בוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים, בוועדת העסקים הקטנים והיזמות ובוועדה המיוחדת לענייני הזדקנות.
במאי 2023 הכריז על מועמדותו בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2024.
ב-12 בנובמבר 2023 התראיין לרשת פוקס ניוז והודיע על השעיית הקמפיין שלו בבחירות המקדימות בעקבות סקרים נמוכים.
הערות שוליים

1 2  The undercover senator: Tim Scott goes anecdote shopping in South Carolina, וושינגטון פוסט, 7 במאי 2014
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'הגרדיאן,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'לראשונה מאז המאה ה-19: סנאטור שחור נבחר בדרום ארה"ב, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1276136935  ISNI: 0000 0004 4420 5438  LCCN: no2014156418  SNAC: w64c3rj8  US Congress: S001184  VIAF: 312881968   WorldCat (עם VIAF): 312881968
מאוריטניה

ערך זה עוסק במדינה המודרנית. אם התכוונתם לחבל ארץ בו התקיימו ממלכה קדומה ופרובינקיה רומית, ראו .
הרפובליקה האסלאמית של מאוריטניה (בערבית: الجمهورية الإسلامية الموريتانية, בצרפתית: République islamique de Mauritanie) היא מדינה בצפון-מערב יבשת אפריקה. היא גובלת במאלי מדרום-מזרח, אלג'יריה מצפון, סהרה המערבית מצפון-מערב, סנגל מדרום ובאוקיינוס האטלנטי ממערב. דתה הרשמית של מאוריטניה היא האסלאם, ושפתה הרשמית היא הערבית.
מאוריטניה היא מדינה-חברה בליגה הערבית, וכן גם בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה

התיישבות ראשונה באזור מאוריטניה החלה עוד לפני הספירה, כאשר קמה באזור ממלכת אודוגוסט שבנתה מבצרים באי ארגן, עד שחדרה לפנים מאוריטניה והסביבה ושיעבדה את הברברים שהיו שם. לאחר כמה מאות שנים, כאשר הגיעו הערבים לאזור, הם כבשו את האזור ואִסלמו את אוכלוסייתו. באותו הזמן החלה הופעתו של עם חדש במאוריטניה, העם הערבי-ברברי.
במאה ה-15 הגיעו הפורטוגזים למאוריטניה וכבשו אותה. הם סחרו בבדים ובגומי הערבי וכך חיזקו את כלכלתם, שבאותן השנים הייתה גם כך מבוססת מאוד. הפורטוגזים הקימו במאוריטניה ובאיים הקטנים שלידה תחנות מסחר ומבצרים.
בסוף המאה ה-15 חדרו למאוריטניה שבטים ערביים והצליחו לכבוש את הארץ (את אזורי הארץ הפנימיים) מידי הפורטוגזים, והיו לשליטי המדינה עד למאה ה-17. בשנת 1826 החל שוב כיבוש הארץ, הפעם על ידי הצרפתים, ובשנת 1929 הפכה מאוריטניה למושבה צרפתית. כמו הפורטוגזים לפניהם, הקימו הצרפתים במאוריטניה ובאיים שלידה תחנות מסחר, סחרו בבדים, בגומי ובשאר המשאבים הטבעיים של מאוריטניה (כגון ברזל, גבס ופוספט), והכניסו כסף רב לצרפת.
ב-1959 ייסד מוח'תאר אולד דאדה את מפלגת האיחוד המאוריטנית (PRM - Parti de Regroupement Mauritanien; حزب التجمع الموريتاني חזב אלתג'מע). המפלגה נבנתה כך שתייצג את כל הקבוצות האתניות במדינה (ערבים "לבנים", ערבים "שחורים" ואפריקאים ממוצא לא-ערבי) וזכתה בניצחון מוחלט בבחירות שנערכו אותה שנה וגרפה את כל המושבים במועצה המחוקקת. תחת הנהגתו של דאדה, שהציג ממשל יציב ומאוזן, קיבלה מאוריטניה את עצמאותה מצרפת בנובמבר 1960 והתקבלה כחברה באו"ם. באוגוסט 1961 אושררה משרתו כנשיא בבחירות שנערכו במדינה. לאחר קבלת העצמאות חתר דאדה לאיחוד כל הכוחות והמפלגות במדינה. בדצמבר איחד את כל ארבע המפלגות למפלגה יחידה - מפלגת העם (PPM - Parti du Peuple Mauritanien ; حزب الشعب الموريتاني חזב אלשעב) וכונן משטר חד-מפלגתי בפועל. החוקה שגובשה ב-1964 הגדירה את מפלגת העם כמפלגה החוקית היחידה וכוננה משטר סמכותני. דאדה הצדיק גישה זו בכך שארצו, הנחשלת ומרובת הקבוצות האתניות, עדיין אינה בשלה לדמוקרטיה רב-מפלגתית, שעלולה להתדרדר לכדי מלחמת אזרחים. המדינה הוכרזה כ"אסלאמית, לאומית, ריכוזית, סוציאליסטית".
בשנות השבעים הכתה באזור בצורת קשה. עובדה זו יחד עם ירידת הביקוש העולמי לברזל, מוצר הייצוא העיקרי של מאוריטניה, גרם למשבר כלכלי עמוק. ב-1975, עם הסתלקות ספרד מסהרה המערבית עקב הסכמי מדריד, תבעו מרוקו ומאוריטניה ריבונות על הטריטוריה וחילקו אותה ביניהן. במקום קמה תנועת מחתרת בשם חזית פוליסריו, בתמיכת אלג'יריה שנלחמה לעצמאות החבל. מלחמות מאוריטניה, החלשה ממילא, באזור החלישו אותה כלכלית ואף שברו את האחדות בין הקבוצות האתניות במדינה, כאשר שבטים אפריקאים סירבו להילחם במה שתפסו כסכסוך פנים-ערבי ושבטים אחרים העדיפו להצטרף לחזית פוליסריו ולסייע למחתרת נגד הממשלה. ב-10 ביולי 1978 פרצה הפיכה צבאית. החונטה צבאית שהחליפה את שלטונו של דאדה נסוגה מהתביעה על סהרה המערבית והפסיקה את מצב הלוחמה. באוגוסט 1979, לאחר כשנת מאסר, הורשה דאדה לצאת לגלות בצרפת. שם ארגן דאדה תנועה לכיבוש מחדש של ארצו, Alliance pour une Mauritanie démocratique, AMD. ב-18 במרץ 1981 פיקד ממקום מושבו בצרפת על הפיכת-נגד במאוריטניה. ההפיכה נכשלה וראשיה הוצאו להורג.
פוליטיקה

חוקת מאוריטניה מה-12 ביולי 1991 מגדירה את המדינה כרפובליקה אסלאמית. ראש המדינה וראש הרשות המבצעת הוא הנשיא, הנבחר בבחירות ישירות על ידי הציבור.
המערכת המשפטית במדינה מבוססת על החוק האסלאמי[דרוש מקור] והחוק הטורקי. הרשות המחוקקת היא בעלת שני בתי מחוקקים, אחד מהם הוא של הסנאט – נקרא גם מג'לס א-שויוח' (יש בו 56 מושבים; 17 מהם עומדים לבחירות כל שנתיים, והשאר לתקופה של שש שנים), והשני הוא של האספה הלאומית, נקרא גם אל-מג'לס אל-וטני (יש בו 79 מושבים; החברים נבחרים בו על ידי הצבעה עממית בקרב העם לתקופה של חמש שנים).
זכות ההצבעה היא מגיל 18 ומעלה.
פוליטיקה > הפיכה צבאית - 2005

ב-3 באוגוסט 2005, קבוצת גנרלים ביצעו הפיכה צבאית והשתלטו על נקודות מפתח בבירה נואקשוט, בזמן שהותו של הנשיא בערב הסעודית לרגל הלווייתו של המלך פהד. החונטה הצבאית, שהייתה מקובלת על העם המאוריטני, יזמה בחירות דמוקרטיות לפרלמנט ב-19 בנובמבר 2006 ובחירות לנשיאות ב-11 במרץ 2007.
פוליטיקה > הפיכה צבאית - 2008

ב-6 באוגוסט 2008 פיטר נשיא מאוריטניה את מפקד הצבא, ובתגובה ביצעו מפקדי הצבא הפיכה צבאית ועצרו את הנשיא וראש הממשלה.
מחוזות

מאוריטניה מחולקת ל-12 מחוזות:
אדרה
אסבה
ברקנה
דחלט נואדיבו
גורגול
גידימיקה
הוד המזרחית
הוד המערבית
אינשירי
נואקשוט (עיר בירה)
טגנט
טיריז זמור
טרזה
(*) עיר הבירה מוגדרת כמחוז עצמאי.
כלכלה

מאוריטניה היא אחת המדינות העניות בעולם.
שיעור האבטלה במאוריטניה עומד על 23%, ושיעור האינפלציה על 9.88%. 57% מתושבי מאוריטניה חיים מתחת לקו העוני. כוח העבודה כולל כ-465,000 איש, רובם עובדים בענף החקלאות. התעשייה היא ברובה עיבוד דגים, חציבה של ברזל וגבס. שיעור צמיחה בייצור התעשייתי: 7.2%.
התקציב של ממשלת מאוריטניה כולל הכנסות בסך של 329 מיליון דולרים, והוצאות בסך של 265 מיליון דולרים.
במאוריטניה 704 קילומטרים של מסילות ברזל, וכ-7700 קילומטרים כבישים, מהם רק 830 ק"מ סלולים. במדינה יש נמלים ומעגנים בערים קאדי, נואקשוט, רוסו, בוגואה ונואדיבואה. יש בה 26 נמלי תעופה (נכון ל-1999), מהם 9 בעלי מסלולי המראה סלולים.
גאוגרפיה

מאוריטניה היא מדינה בצפון אפריקה, הגובלת במערב עם האוקיינוס האטלנטי בין סנגל לסהרה המערבית, מאלי ואלג'יריה.
שטחה של מאוריטניה הוא כ-1,030,700 קילומטרים רבועים, רובו אדמה (1,030,400) ומיעוטו מים (300). כ-90% משטח המדינה נמצא במדבר סהרה. הגבולות במאוריטניה הם כ-5,074 קילומטרים, ואורך קו החוף הוא כ-754 קילומטרים.
אקלימה של מאוריטניה הוא חם, יבש ומאובק תדירות, והנוף ברובו הוא עקר ואינו פורה, ומכוסה בערבות, גבעות ומישורים. למרות זאת התברכה אדמתה בכמה אוצרות טבע, כגון ברזל, נחושת, גבס ועוד.
גאוגרפיה > מידע סטטיסטי

שטח:
כללי: 1,030,700 קילומטרים רבועים
אדמה: 1,030,400 קילומטרים רבועים
מים: 300 קילומטרים רבועים
גבולות אדמה :
כללי: 5,074 קילומטרים
גבולות המדינות: אלג'יריה (463 קילומטרים), מאלי (2,237 קילומטרים), סנגל (813 קילומטרים), סהרה המערבית (1,561 קילומטרים)
קו החוף: 754 קילומטרים
אקלים: מדברי; בדרך כלל חם, יבש ומאובק
פני הקרקע: בעיקר נוף עקר, מכוסה בערבות ומישורים של הסהרה; כמה גבעות מרכזיות
קיצוניות גובה :
הנקודה הנמוכה ביותר: "סבכה דה נדרמצ'" - 3 מטרים
הנקודה הגבוהה ביותר: "קדיאת לייל" 910 מטרים
משאבים טבעיים: מחצבי ברזל, גבס, דגים, נחושת ופוספט
שימוש באדמה :
אדמה ראויה לעיבוד: 0%
יבול תמידי: 0%
שדה מרעה תמידי: 38%
יערות: 4%
אחר: 58%
אדמת שלחין: 490 קילומטרים רבועים
סכנות טבעיות: חום, צמא, אבק/חול, רוח שירוקו בעיקר במרץ ובאפריל, בצורת תקופתית
דמוגרפיה

האוכלוסייה במאוריטניה הוערכה ביולי 2007 בכ-3.27 מיליון נפש.
האוכלוסייה צעירה: הגיל החציוני הוא 17.1, והיא מתאפיינת בשיעור ריבוי גבוה של כ-2.86% לשנה, שנובע משיעור פריון גבוה מאוד - 5.78 תינוקות על כל אישה.
שיעור האוריינות נמוך - רק כ-51.2% מהתושבים מעל גיל 15 הם יודעי קרוא וכתוב.