stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב יהושע רוס

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1929 י"ד בחשוון ה'תר"ץ בולאוואיו, רודזיה הדרומית 
 פטירה:  31 באוקטובר 2021 (בגיל 91) כ"ו בחשוון ה'תשפ"ב
 מקום לימודים:  ישיבת פוניבז', אוניברסיטת קיימברידג' 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  ישראל 
 
יעקב יהושע רוס (16 בנובמבר 1929 - 31 באוקטובר 2021) היה פילוסוף ישראלי וחוקר המחשבה הדתית והיהודית. שימש נשיא מכללת ליפשיץ, סגן נשיא ה-Jew's College בלונדון, ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (וקודם לכן באוניברסיטת בר-אילן) ועורך כתב העת 'הגות בחינוך היהודי'.
קורות חיים

יעקב רוס נולד בעיר בולאוואיו, רודזיה. בילדותו עקרה משפחתו לדרום אפריקה, שם ניהלה אמו חנה אכסניה כשרה ושם מצויה הייתה קהילה יהודית. את השכלתו היהודית קנה באמצעות מורים פרטיים. השלים (בהצטיינות יתרה) את תאריו האקדמיים הראשונים בפילוסופיה ובלימודים קלאסיים באוניברסיטה המקומית בקייפטאון (עבודת התיזה שלו הוקדשה להגותו של המטפיזיקאי הבריטי שמואל אלכסנדר), ואז (בשנת 1950 לערך) עלה ארצה כרווק על מנת ללמוד תורה. תחילה למד בישיבת פוניבז' שם נעשה מקורב מאוד לראש הישיבה הרב יוסף שלמה כהנמן. כעבור כשנתיים מימש את זכייתו במלגת לימודים יוקרתית (EBDEN) באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה, שם השלים תואר שלישי בפילוסופיה.
עבודת הדוקטורט שלו, העוסקת בתחום האפיסטמולוגיה, הייתה לימים בסיס לספרו הראשון (באנגלית): 'השאיפה אל הנתון - מחקר בתורת ההכרה'.
עם תום לימודיו האקדמיים שב לישראל ולישיבת פוניבז' לשנתיים נוספות: 1958-1956. בסוף שנות החמישים שימש מרצה לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן שאך זה נוסדה (והפך לראש החוג), ובשנת 1960 נשא לאשה את תמר רוס (אז: תמר וולגלרנטר), שהפכה לימים בעצמה לחוקרת ומורה ידועה במחשבת ישראל. הזוג התגורר בירושלים, ורוס המשיך בקריירה האקדמית שלו לצד לימודים תורניים במכון הארי פישל. אך כעבור שנים ספורות הוזמן רוס לתפקיד בכיר בהנהלת בית הספר ללימודי יהדות של לונדון Jew's College בשל רצונם של בכירי רבנות אנגליה לאתר מועמד אקדמי ותורני כאחד לקראת הנהגת המוסד, העשוי לשמש כמקפצה לתפקיד רבה הראשי של אנגליה. על רקע פרשת לואי ג'ייקובס שהסעירה אז את הקהילה הדתית ביהדות אנגליה, פנו מנהיגי הקהילה וגייסו את יעקב רוס אל הנהגת ה-Jew's College מתוך תקווה שדמותו הרבנית המחויבת, בצד רוחב השכלתו הכללית שלא אוימה ממחשבה דתית משוחררת, תתרום להרגעת הרוחות. רוס לימד שם תלמוד ומחשבת ישראל כחמש שנים באמצע שנות ה-1960'.
בשנה שלאחר מלחמת ששת הימים חזרה המשפחה לירושלים. בשנת 1972 היו בין ראשוני תושביה של שכונת גבעת המבתר וממייסדי בית הכנסת המקומי (ע"ש רייך) שאיחד לתפילה משותפת אשכנזים וספרדים. יעקב רוס הצטרף לסגל המרצים לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ולימים שימש בה ראש החוג, הדריך בה שורה ארוכה של תלמידי מחקר ודוקטורט, ובין השאר התמחה בתחומי האתיקה, האתיקה המעשית, ובפילוסופיה של הדת. במשך השנים עבד גם במוסדות חינוך דתיים (מדרשיית נועם), ובהוראת מחשבת ישראל במכללות דתיות אקדמיות (מכללה ירושלים, טורו קולג' וכן במכללת ליפשיץ שם כיהן גם כנשיא המכללה). תחת כנפיה של מכללת ליפשיץ, ערך רוס את כתב העת 'הגות בחינוך היהודי'. שנים אחדות שימש מרצה לפילוסופיה גם באוניברסיטאות בארצות הברית: אוניברסיטת בראון (1963), אוניברסיטת ממפיס (1995-1996), ולתקופה קצרה (1987) אף במכורתו, דרום אפריקה באוניברסיטת ויטווטרסראנד.
הגותו ומחקריו

השילוב הקבוע של עיסוקו ארוך השנים בפילוסופיה מקצועית מכאן, ובהגות היהודית לדורותיה מכאן ניכר גם במאמריו בעברית ובאנגלית. רעייתו תמר כתבה גם על "כפל הזהויות" שבאישיותו, "תלמיד ישיבה, מחד גיסא, ואיש אקדמיה, מאידך גיסא" אשר ליווה אותו שנים רבות, ותרם תרומה ייחודית לצביון אישיותו והגותו האינטלקטואלית".
יעקב רוס התייחס גם אל התחום של מחשבת ישראל כאל מורשת פילוסופית לכל דבר ועניין, וניתח אותה באותם כלי ניתוח מקצועיים השמורים ללימודי פילוסופיה כללית. עניינו הפילוסופי היה בתורת ההכרה, הפילוסופיה של הדת, המחשבה המדינית ואתיקה יישומית. פרסומיו בתחום הפילוסופיה משקפים, בין השאר, את עניינו המתמשך בטיבה של השפה הדתית ואת זיקתו להלך מחשבתו של הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין ולהשלכותיה הדתיות.
התעניינותו של יעקב רוס בשאלות ייחודיות של אתיקה יישומית הניבה, בין השאר, את ספרו (באנגלית) על ערכי
המשפחה (ניו יורק 1994). בחיבור זה יוצא רוס להגנתם הפילוסופית של הערכים המסורתיים של מוסד המשפחה, ומציג את הערכים הללו כמכשיר תרבותי חיוני לקידום השגשוג האנושי גם בעידן המהפכה המינית וחידושי הטכנולוגיה הרפואית בתחום ההפריה של ימינו.
פרסומיו במחשבת ישראל עסקו בהוגים חשובים מימי הביניים והעת החדשה, כגון רב סעדיה גאון, הרמב"ם, ר' יהודה הלוי, ברוך שפינוזה, הרב קוק וישעיהו ליבוביץ בין מחקריו במחשבה היהודית בולט במיוחד עיסוקו בזיקה שבין דת ומוסר.
תרומה בולטת נוספת לשדה מחשבת ישראל היא מהדורתו החדשה לספר "בחינת הדת" של ר' אליהו דלמדיגו - מהדורה ביקורתית ומבוארת בלוויית מבוא והערות, תל אביב 1984. מחקר זה מסגיר את עניינו של רוס בפיתוח דרך ייחודית לפתרון שאלות דת ומדע שאינה נשענת על שילוב הרמוניסטי בין שני מקורות דעת אלה, ומעדיפה את תפיסתן כממלאות תפקידים נבדלים בחיי הרוח והידע.
ספרים

The Appeal to the Given: a Study in Epistemology, Allen and Unwin, London 1970
Virtues of the Family, Free Press, New York 1994
ספר בחינת הדת לרבי אליה דלמדיגו מקנדיא, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, תשמ"ד
הערות שוליים

↑  תמר רוס, פרופ' יעקב יהושע רוס קורות חיים ורשימת פרסומים, הגות: מחקרים בהגות החינוך היהודי יא, עמ' 17-11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517089805171  ISNI: 0000 0000 5111 5554  LCCN: nr88011259  SUDOC: 193775735  VIAF: 29377803   WorldCat (עם VIAF): 29377803
להקת הסטודנטים ירושלים

| --- | --- |

 מייסדים:  דן רונן 
 תאריך הקמה:  1956 
 www.jfe.co.il
 
להקת הסטודנטים ירושלים היא להקת מחול, אשר נוסדה בשנת 1956 על ידי קבוצת סטודנטים מירושלים ובראשם ד"ר דן רונן. במהרה הפכה הלהקה לאחד מהרכבי הפולקלור המובילים בישראל.
הלהקה נחשבה לשגרירת התרבות והפולקלור של מדינת ישראל כאשר הייתה בין הלהקות הראשונות שייצגה את מדינת ישראל בפסטיבלים רבים ברחבי העולם ואף זכתה בעשרות פרסים.
הלהקה מתמקדת בעיקר בפולקלור ישראלי יהודי. רפרטואר הלהקה הוא אוסף של ריקודים, שירים ונעימות של הפולקלור הישראלי והיהודי. הרפרטואר מציג פולקלור אתני של קהילות יהודיות מתימן, איראן, טורקיה, צפון אפריקה, מדינות הבלקן, רומניה, פולין ומדינות ברית המועצות לשעבר. בנוסף מוצגות בהופעה יצירות ישראליות בעלות אופי וניחוח ים תיכוני.
הריקודים ושירי הלהקה מלווים לרוב על ידי תזמורת כלים אקוסטיים ביניהם: חליל, קלרינט, חצוצרה, גיטרה, אקורדיון, גיטרה בס וכלי הקשה מסורתיים.
הלהקה השתתפה בפסטיבלי פולקלור רבים ברחבי העולם וזכתה במספר פרסים בינלאומיים.
מנהל ומפיק הלהקה: איתמר מדלל
מנהל מוזיקלי: דן בירון
מדריכה: סיון שפר.
בין הכוריאוגרפים של הלהקה: דר' מיכה ספירו, יונתן כרמון, יוסי מדלל ופרופ' תמר רז.
כיכר אוקראינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית, מסעף קמץ 
 על שם:  אוקראינה 
 מיקום:  אוסלו 
 מדינה:  נורווגיה 
 קואורדינטות:  59°54′47″N 10°42′22″E﻿ / ﻿59.91301°N 10.70621°E﻿ / 59.91301; 10.70621
  (למפת אוסלו מוגדלת) כיכר אוקראינה(למפת אוסלו רגילה) כיכר אוקראינה
 
כיכר אוקראינה (בנורווגית: Ukrainas plass) היא כיכר ברובע פרוגנר שבמרכז העיר אוסלו שבנורווגיה.
בכיכר ממוקמת השגרירות הרוסית. מועצת רובע פרוגנר שינתה את שם הכיכר ל”כיכר אוקראינה“ ב-7 במרץ 2022 כתמיכה בעצמאות אוקראינה, וכמחאה על הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הערות שוליים

↑  ‘Free Ukraine Street’: Russian Embassies Get Pointed New Addresses - The New York Times, web.archive.org, ‏10 במרץ 2022
↑  Eirik Løkkemoen Bjerklund, Kristine Sørheim, Krysset utenfor Russlands ambassade får navnet «Ukrainas plass»: – En fin og symbolsk viktig handling, Avisa Oslo, ‏8 במרץ 2022 (בנורווגית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא נורווגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כיכר אונסק"ו

| --- | --- |

מבט צפונה מן הכיכר אל מדרגות הגנים הבהאיים
 מיקום:  העיר התחתית, חיפה
 כבישים בצומת:  שדרות בן-גוריון רחוב הגפן
 אתרים סמוכים:  הגנים הבהאיים, מושבה הגרמנית
 קואורדינטות:  32°49′02″N 34°59′20″E﻿ / ﻿32.81723611°N 34.98875278°E﻿ / 32.81723611; 34.98875278
  (למפת חיפה מוגדלת) כיכר אונסק"ו(למפת חיפה רגילה) כיכר אונסק"ו(למפת הגליל המערבי רגילה) כיכר אונסק"ו(למפת הגליל המערבי מוגדלת) כיכר אונסק"ו he
 
כיכר אונסק"ו לסובלנות ולשלום (מכונה בקיצור כיכר אונסק"ו)  היא כיכר עירונית במושבה הגרמנית בחיפה. הכיכר ממוקמת בתחתית הגנים הבהאים, בצומת הרחובות בן-גוריון ורחוב הגפן, המוביל אל השכונות הערביות בעיר התחתית של חיפה. בצידה הדרומי נמצאת רחבת הכניסה הראשית אל הגנים הבהאיים ובצידה הצפוני נמצאת טיילת המושבה הגרמנית.
הכיכר קרויה על שם אונסק"ו - ארגון החינוך והתרבות של האו"ם. הכיכר נחנכה בתאריך 9 בדצמבר 2012 לרגל הכרזתו של ארגון אונסק"ו על המרכז הבהאי העולמי בחיפה בתור אתר מורשת עולמית ולכבוד פסטיבל החג של החגים שהתקיים באותו התאריך. בטקס חנוכת הכיכר השתתפו ראש עיריית חיפה יונה יהב ומזכ"ל הקהילה הבהאית העולמית אלברט לינקולן. במהלך טקס הפתיחה הופרחו אלפי יונים לבנות ברחבי האזור. כשנה לפני חנוכת הכיכר נערך גם טקס הענקת השם לכיכר במעמד מזכ"ל אונסק"ו הגב' אירינה בוקובה.
גלריה

כיכר אונסק"ו על רקע המרכז הבהאי העולמי בחג של החגים
מבט דרומה מן הכיכר אל עבר המושבה הגרמנית של חיפה
כפול או כלום

כפול או כלום (באנגלית: Double or nothing) הוא סוג הימור בו המהמר מכפיל את הסכום שברשותו או מפסיד את כולו. ניתן לראות במשחק זה "משחק ג'נטלמני" המעניק למפסידים בהימור ראשוני סיכוי לזכות בכספם בחזרה, תוך סיכון מינימלי לזוכה.
להכפיל את סכום ההימור וחייב גם לקחת קלף 1 נוסף ולהעביר את התור הלאה.
דוגמה

דוגמה למצב כפול או כלום זה מצב בו אדם A זוכה בהימור של 5 דולרים נגד אדם B, כאשר אדם A או B מחליטים לשחק "הכל או כלום", התוצאה המתקלת היא שהיוזם של המשחק או שמקבל "כפול", כלומר 10 דולר בסך הכל (5$+5$) או שמפסיד את הכל ומקבל שום דבר (5$-5$).
דוגמה > בפוקר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
דוגמה > בבלאק ג'ק

המונח המשמש בבלאק ג'ק לתאר את מצב הכל או כלום הוא "הכפלת מטה". מהלך זה מאפשר לך להכפיל את ההימורים ולקחת קלף 1 נוסף. עם זאת, מדובר בהימור שנחשב מסוכן, אם אתה מקבל קלף שני נמוך במיוחד אתה לא יכול להכות שוב, בשל סיכון זה שחקנים שנחשבים ביישנים נמנעים מהימור כפול ושחקנים שנחשבים הרפתקניים יותר נוטים כן לנסות את זה.
ראו גם

מרטינגל (שיטת הימורים)
הערות שוליים

1 2  http://gambiter.com/gambling/Double_or_nothing.html
↑  http://www.billiardsforum.com/billiard-terms-definition/double-or-nothing
1 2  https://www.lexico.com/en/definition/double_or_nothing
כשות השדות

| כשות השדות |
| --- | --- |
 כשות השדות
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: חבלבליים
סוג:: כשות
מין:: כשות השדות
שם מדעי
 Cuscuta campestris ‏יונקר
שטח נגוע בכשות השדות
כְּשׁוּת הַשָּׂדוֹת (שם מדעי: Cuscuta campestris, בעבר נקרא גם "כשות השדה") הוא צמח טפיל מסוג כשות ממשפחת החבלבליים. מוצאו באמריקה הצפונית, והוא הגיע לישראל בתחילת המאה ה-20.
הצמח חסר עלים. גבעוליו דמויי החוטים, פרחיו ופירותיו כולם בצבע צהוב, הבולט למרחוק בשטחים נגועים.
מקור השם העברי בארמית, והוא מוזכר בתוספתא ובתלמוד:
אין מרכיבין כשות על גבי [תאנא] מפני שהוא ירק באילן
מאן דתליש כשותא מהייזמי והיגי
ברפואה העממית הערבית בארץ ישראל משמשים מיני כשות לריפוי מחלות בדרכי השתן, ולריפוי סרטן בדרכי העיכול.
צמח בעל שם דומה, כשותנית, משמש בתעשיית הבירה, (באנגלית: hop), אך הוא שייך לסדרה אחרת, ורדנאים.
לאס קטשופ

| --- | --- |

 מקום הקמה:  קורדובה 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 סוגה:  מוזיקת פופ, פלמנקו 
 חברת תקליטים:  וורנר מיוזיק גרופ 
 פרסים והוקרה:  פרסי ECHO (2003) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לאס קטשופ (בספרדית: Las Ketchup) היא להקת בנות ספרדית. ארבע חברות ההרכב הן האחיות לוסיה, לולה, פילאר ורוסיו מוניוס. הלהקה הוקמה על ידי המפיק מנואל "קקו" רויס. ההרכב ידוע בלהיטו היחיד "The Ketchup Song (Aserejé)‎" שמכר מעל לשבעה מיליון עותקים ברחבי העולם. מאלבום הבכורה של ההרכב נמכרו למעלה משני מיליון עותקים. משנת 2006 לא הוציא ההרכב סינגלים חדשים, אך הוא פעיל בהופעות בספרד ומחוצה לה.
ההרכב ייצג את ספרד באירוויזיון 2006 שנערך באתונה בירת יוון.
היסטוריה

בראשיתו כלל ההרכב שלוש אחיות לבית מוניוס. בשנת 2002 הוציא ההרכב את השיר "The Ketchup Song". השיר הגיע למקום הראשון במצעדי מכירות הסינגלים בספרד, פורטוגל, ארגנטינה, קולומביה, מקסיקו, איטליה, יפן, הולנד, גרמניה, אוסטריה, אוסטרליה, הממלכה המאוחדת, ישראל, הודו ומדינות נוספות. בארצות הברית, לעומת זאת, לא הצליח השיר להיכנס לארבעים הגדולים במצעד בילבורד הוט 100. הסינגל השני שהוציאו לא שיחזר את הצלחת קודמו.
ההרכב לקח הפסקה ארוכה במטרה לכתוב שירים לאלבום חדש. בתקופה זו ילדה פילאר ילד. בשנת 2006 הצטרפה לחברות ההרכב האחות רוסיו, ובכך מנה ההרכב ארבע אחיות. בשנה זו ייצגו את ספרד באירוויזיון 2006. השיר "Un Blodymary" הגיע לגמר אוטומטית כיוון שספרד היא מהמדינות שמגיעות ישירות לגמר. בגמר הגיעו לאס קטשופ למקום ה-21 בלבד.
האלבום השני של ההרכב יצא בשנה זו ונקרא כשם השיר ששרו באירוויזיון. האלבום לא זכה להצלחה לה זכה אלבום הבכורה.
יערה בר-און

| --- | --- |

 לידה:  1963 (בת 61 בערך) רביבים, ישראל 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  מכון מנדל למנהיגות 
 מוסדות:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך  המסלול האקדמי המכללה למינהל 
 
יערה בר-און (נולדה ב-17 ביוני 1963) היא היסטוריונית וחוקרת תרבות, מכהנת כדיקנית בית הספר לחינוך במכללה למינהל, לשעבר רקטור האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ונשיאת מכללת אורנים.
ביוגרפיה

יערה בר-און נולדה בקיבוץ רביבים, אביה היה הפסיכולוג והפרופסור דן בר-און. את לימודי התיכון השלימה במגמת מחול בבית הספר התיכון של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
שירתה כמש"קית חינוך וכמורה לאוכלוסיות מיוחדות וחיילי מקא"ם בצה"ל.
לאחר שחרורה משירות סדיר עברה לתל אביב ולמדה אמנות וריקוד בבית הספר מימד.
למדה באוניברסיטת תל אביב פילוסופיה והיסטוריה כללית. בתואר השני התמחתה בהיסטוריה חברתית ולימודי נשים ובדוקטורט התמקדה בהיסטוריה של לידה, יילוד ואמהות בעת החדשה באירופה. בשנת 2000, לאחר הדוקטורט פרסמה את ספרה הראשון, "רואות את הנולד", בהוצאת אוניברסיטת חיפה וזמורה-ביתן. יצרה את סדרת השידורים "היסטוריה של נשים ולידה" במסגרת "אקדמיה באלף" ברשת א'. בין השאר עסקה בכתיבת ביקורות ספרים בעיתון הארץ.
בין שנת 1997 לשנת 1999 למדה כעמיתה בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. את פרויקט הגמר כתבה על "אופקים חדשים: חינוך לתרבות הומניסטית".
בשנת 1999 מינה שר החינוך, יוסי שריד, את בר-און לעמוד בראש המטה לתרבות יהודית ולחינוך אזרחי במשרד החינוך. על המטה הוטל ליישם את דו"ח ועדת קרמניצר העוסק בלימודי האזרחות בישראל, ולשלבו עם יישום המלצות דו"ח ועדת שנהר ליהדות כתרבות.
בשנת 2004 מונתה כמשנה לנשיא (רקטור) לעניינים אקדמיים בבצלאל, שם שימשה גם כמרצה בכירה ללימודי תרבות. במקביל ערכה יחד עם פרופסור עזרי טרזי את הספר "חצרות אחוריות".
בשנת 2005 פרסמה את ספרה השני, "זריחה בים התיכון: אמריקאית בגדוד העבודה" העוסק בחיי אישה באמצעות ביוגרפיה של חלוצה בתקופת היישוב בארץ-ישראל.
ספרה השלישי "מכשפה יהודייה בחצר מלך צרפת" עסק בחיי נשים ובתקשורת המונים בתקופת הנאורות. בעקבות מחקר זה מונתה לפרופסור חבר בבצלאל.
במקביל למחקריה האקדמיים פרסמה בר און סדרת מאמרים העוסקים בחברה הקיבוצית, ומושפעים מילדותה בקיבוץ רביבים. מאמריה משלבים מחקר אנתרופולוגי והיסטורי יחד עם כתיבת מסות בסגנון הממואר האירופי. בר און מתארת במאמריה את הלינה המשותפת בבית הילדים, את אחוות האחים בגיל הנעורים, חשיבותו של חדר האוכל כמקדש קיבוצי, ועזיבתה את הקיבוץ לעיר.
מעיסוק בחקר החברה הקיבוצית המשיכה בר און לחקר של תפקיד הקיבוץ בתולדות החברה הישראלית בכללותה. הדבר התבטא בכתיבת מסות נוספות העוסקות בספרות ובפזמונאות הישראליות, כגון "'במשעול בלב שדות: קווים לדמותו של הישראלי". השתתפה בסדרה התיעודית "הקיבוץ" בבימויה של ענת זלצר. הסדרה תיעדה את ההשפעה שהייתה לניסוי הקיבוצי על כלל החברה הישראלית, וזכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2012. כתבה מאמר ביקורת על הסרט חלוצות בכתב עת לקולנוע דוקומנטרי "תקריב".
לצד עיסוקה האקדמאיים עוסקת בר און בפעילות ציבורית, בין השאר בוועד המנהל של עמותת "פנים" להתחדשות יהודית פלורליסטית; בוועדת המומחים של היוזמה למחקר יישומי של האקדמיה הלאומית למדעים בנושא "ארגון לימודים מחודש במערכת החינוך"; כנציגת מדינת ישראל בוועדה האקדמית של ANNA LINDH FOUNDATION באיחוד האירופי; כיהנה כחברת דירקטוריון הספרייה הלאומית בירושלים; חברת הוועד המנהל של העמותות "ניצוצות" ו"שיעור אחר"; חברת דירקטוריון "פנימה" בראשות שי פירון; חברת האספה הכללית בבשער, קהילה אקדמית למען החברה בישראל.
מ-2013 ועד 2019 שימשה בר-און כנשיאת מכללת אורנים שליד קריית טבעון.
משנת 2021 מכהנת כדיקנית בית הספר לחינוך במכללה למינהל.
מתגוררת בתל אביב. אם לבת ובן. הייתה נשואה פעמיים - לאמן פיליפ רנצר ולהיסטוריון אביעד קליינברג.
מספריה

"רואות את הנולד", הוצאת אוניברסיטת חיפה וזמורה-ביתן, 2000; עסק בתולדות הלידה והיילוד
"זריחה בים התיכון: אמריקאית בגדוד העבודה", הוצאת הקיבוץ המאוחד ויד טבנקין, 2005; עוסק בסיפורה של חלוצה אמריקאית בגדוד העבודה
"מכשפה יהודיה" בחצר מלך צרפת: משפטה של לאונורה גליגאי, 1617", הוצאת כרמל, תשע"א 2010
הערות שוליים

↑  יערה בר-און, רואות את הנולד, אוניברסיטת חיפה/זמורה ביתן, 2000
↑  כך לדוגמה, הארץ ספרים, 21.10.1998 - "ביקורת התנועה הטהורה", על ספרה של נעמי וולף, אש באש; הארץ ספרים, 14.11.2001 – "בן לו היה לי", על ספרה של מישל קליין, עת ללדת; הארץ ספרים, 27.9.2006 – "נשים לא חשובות", על ספרה של בת-שבע מרגלית שטרן, גאולה בכבלים.
↑  סיפורה של החלוצה חנה הופמן, שעלתה לארץ ישראל פעמיים, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2005
↑  2004 - "The Role of Gossip in Early Modern Culture", מאמר בקובץ Cultural Approaches to the History of Medicine, בהוצאתPalgrave-Macmillen, עורכים Cornelie Usborne and Willem De Blecourt, עמודים 53-36.
↑  oranimcollege (2015-09-02), פרופ' יערה בר-און בראיון בתכנית "משפחה גרעינית" על הלינה המשותפת בקיבוצים, גלי צה"ל, 19.8, נבדק ב-2018-10-16
↑  RAMBI - תצוגת רשומה מלאה, באתר aleph.nli.org.il
↑  2009 - "חדר האוכל שלנו, חדר האוכל שלי", מאמר בקובץ: חדר האוכל כמשל, בעריכת עידית רן שכנאי ומעיין נטעלי סמולר, קובץ נלווה לקטלוג תערוכה בחדר האוכל בקיבוץ יפעת.
↑  2011 – "המתיישבים החדשים: אחד העם פינת שינקין", מאמר בקובץ אחד העם 90, שנות ה-80, בעריכת רז סמירה, הוצאת חלפי, תל אביב, עמודים 97 - 106.
↑  2005 - "'במשעול בלב שדות: קווים לדמותו של הישראלי", מאמר בקובץ: שורש הדברים - עיון מחודש בשאלות עם וחברה, בעריכת רוביק רוזנטל, הוצאת כתר, תל אביב, עמודים 309-297.
↑  מודי בר און ענת זלצר | הקיבוץ, באתר מודי בר און ענת זלצר (באנגלית)
↑  יערה בר און, החלוצות, תקריב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309471605171  LCCN: no2001004844  VIAF: 44579628   WorldCat (עם VIAF): 44579628
יניב שוורצמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביוני 1977 (בן 47)
 מדינה:  ישראל 
 
יניב שוורצמן (נולד ב-19 ביוני 1977) הוא עורך דין, מגשר ושדרן רדיו.
ביוגרפיה

שוורצמן גדל בעיר באר שבע, לשם עבר בהיותו בן עשר עם אביו פרופ' פסח שוורצמן ששימש כמומחה לרפואת משפחה באוניברסיטת בן-גוריון.
שוורצמן סיים תואר ראשון ושני (בהצטיינות) בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. שוורצמן בוגר תואר שני בחוג ליישוב סכסוכים וחקר סכסוכים מהפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
נשוי למיכל ואב לשלושה בנים.
פעילותו הציבורית

בשנת 2009 שוורצמן הגיש עתירה לבג"ץ שבה ביקש להפסיק את העברתם של תיקים מבית המשפט למגשרים עד שיוגדרו קריטריונים אשר יגדירו מיהם המגשרים ומהם הכללים החלים עליהם לאחר שמופנים אליהם תיקים מבית המשפט. בעקבות העתירה הנושא הוסדר בחקיקה בדצמבר 2017.
במסגרת הפעילות להנגשת שירותי הגישור בישראל, הקים שוורצמן את חברת "הבית לגישור ויישוב סכסוכים", המאפשרת לאנשים לקבל שירותי גישור במשרדים קרובים לביתם. במסגרת פעילות "הבית לגישור ויישוב סכסוכים" פועל שוורצמן להקים בכל עיר בישראל משרד גישור.
בשנת 2010 נבחר שוורצמן ליו"ר לשכת המגשרים בישראל וכיהן בתפקיד מספר שנים.
תוכנית הרדיו "המגשר"

בשנים 2012-2014 שודרה ב-103FM תוכנית הרדיו "המגשר", בהשתתפותו של שוורצמן.
תוכנית הרדיו "המגשר" > בטלוויזיה

משנת 2017 מנחה שוורצמן את התוכנית "הקופסה" בקשת 12.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 2630/09 יניב שוורצמן נ' משרד המשפטים ואחרים, ניתן ב־1 ביולי 2014
↑   תקנות בתי המשפט (רשימת מגשרים), התשע״ח–2017, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  תוכנית הרדיו המגשר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400552705171
כיכר אזאדי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית, מעגל תנועה 
 כתובת:  מחוז 2, מחוז 5, מחוז 9 
 מיקום:  טהראן 
 מדינה:  איראן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־20
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־20 
 אדריכל:  חוסיין אמאנאת 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פהלווית 
 מידות
 שטח:  540,000 רגל רבועה 
 גובה מעל פני הים:  1,183 מ' 
 קואורדינטות:  35°41′59″N 51°20′16″E﻿ / ﻿35.699722222222°N 51.337777777778°E﻿ / 35.699722222222; 51.337777777778
  (למפת טהראן מוגדלת) כיכר אזאדי(למפת טהראן רגילה) כיכר אזאדי
 
כיכר אזאדי (לשעבר: מגדל שהיאד; בפרסית: میدان آزادی) היא כיכר עירונית הנמצאת בכניסה לבירת איראן, טהראן. במרכז הכיכר נמצא מגדל אזאדי, שהוקם ב-1971 לכבוד חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית על ידי השאה האחרון של איראן, מוחמד רזא שאה פהלווי.
הכיכר הייתה קרויה עד המהפכה האיראנית ב-1979 "כיכר שהיאד" וזאת לכבוד מלכי פרס ולציון הישגיה של שושלת פהלווי. הכיכר הייתה מקום בו נערכו הפגנות רבות במהלך המהפכה ועד היום, איראנים רבים חוגגים את יום השנה למהפכה האיראנית, ה-12 בדצמבר בחגיגות שנערכות בכיכר. אחד מאולמות הקונצרטים המפורסמים בטהראן נמצא בכיכר.
בצמוד לכיכר שוכנת תחנה של הרכבת התחתית של טהראן.
עיצוב ואדריכלות

שטחה של הכיכר הוא כ-50,000 מ"ר וזוהי הכיכר הגדולה ביותר בטהראן והשנייה בגודלה באיראן כולה.
במרכז הכיכר, שוכן מגדל אזאדי, שגובהו כ-46 מטרים. המזרקה ששוכנת בכיכר מעוצבת בהשראת גנים איראניים עתיקים והשיפוע של הכיכר תוכנן בקפידה, כדי לסייע להשקיה יעילה יעילה של הצמחייה באזור. לדבריו של אדריכל מגדל אזאדי, חוסיין אמאנאת "העיצובים בכיכר אשר יוצרים את הגנים והערוגות נוצרו בהשראת עיצוב הפנים של מסגד שייח' לוטפאללה".
הערות שוליים

↑  "BBCPersian.com". www.bbc.com. נבדק ב-2021-08-20.
ערך זה הוא קצרמרבנושא איראן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יערה

ערך זה עוסק במושב בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
מושב יערה, מבט ממערת קשתמושב יערה, מבט ממערת קשת
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מעלה יוסף
גובה ממוצע: ‎163 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 806 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.2% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) יערה(למפת הגליל המערבי רגילה) יערה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יערה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יערה33°04′03″N 35°11′12″E﻿ / ﻿33.0674623913372°N 35.1865589462461°E﻿ / 33.0674623913372; 35.1865589462461  heמפת היישובים של מועצה אזורית מעלה יוסף (in English: Ma'ale Yosef Regional Council) באדום - יערה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

מצודת טגארט "באסה" במרכז יערה
יַעֲרָה הוא מושב בגליל העליון המערבי, ליד שלומי, המשתייך למועצה אזורית מעלה יוסף. שמו של היישוב סמלי והוא מתייחס ליערות הגליל הסמוכים אליו.
היסטוריה

המושב הוקם בשנת 1950 על אדמות הכפר ערב א-סמניה (ח'ירבת א-צואנה), על ידי עולים מתימן ככפר עבודה. במאי 1952 עזבו המתיישבים את המקום. לאחר שהמתיישבים הראשונים עזבו את המקום, התיישבו בו עולים מצפון אפריקה ובדואים תושבי הגליל. בכך היה יערה ליישוב הראשון במדינת ישראל שהוקם כיישוב מעורב, שתושביו בני עמים שונים. מאוחר יותר הצטרפו למושב עולים מארצות דוברות אנגלית.
בשנת 2006, במלחמת לבנון השנייה, נפגע היישוב ממתקפת טילים, ואחד התושבים, נוצרי בן 84, במקור מעקורי איקרית, נהרג מפגיעת פצצת מרגמה של החזבאללה.
ביערה נמצא בניין משטרה מנדטורי (משטרת באסה) שנבנה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 כחלק מתוכנית כוללת לפריסת מצודות בגבול הצפון – מצודות טגארט. לאחר הקמת המדינה שימש המבנה כבסיס של משמר הגבול, אחר כך בסיס של גדוד חרב, בתחילת שנות האלפיים, שימש למרכז הדרכה של חיל מודיעין השדה (יחידת מודיעין מטרות ,869). מ-2018 ועד היום המבנה נטוש.
דמוגרפיה וקהילה

מספר התושבים ביישוב הוא, נכון לשנת 2022, כ-806. מספר זה כולל יהודים וערבים-בדואים.
התושבים מתפרנסים מחקלאות ומעבודות מחוץ למושב. כמו כן תושבים רבים מתפרנסים מתיירות ובבעלותם צימרים ומסעדות.
במושב ממוקם מתנ"ס המשרת את תושבי הסביבה, וכן בית כנסת פעיל ומקווה טהרה. כמו כן נמצאים במושב גני ילדים ו"פארק השכנות הטובה" שהוקם מתוך מטרה לאפשר שיתוף והתחברות תושבים משתי הקבוצות האתניות.
רב המושב הוא הרב שלמה דנינו.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ענבר שחר, ישובי מעלה יוסף פינה לתפארת על גבול הלבנון, מעריב, 3 בינואר 1988
↑  כפרי עבודה, הצופה, 12 בינואר 1951
↑  Walid Khalidi, All That Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948. Washington DC: Institute for Palestine Studies, 1992, p. 6
↑  יערה באתר תנועת אור
↑  ירמיהו שמואלי, אחרי שנתיים של היאחזות נדדו מתיישבי יערה לשרון, על המשמר, 28 במאי 1952
↑  מאדי חייט תושב יערה נהרג מקטיושה - באתר משרד ראש הממשלה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590407705171  VIAF: 317132752   WorldCat (עם VIAF): 317132752