stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עוולת הפרת חובה חקוקה
סקירת הדין - הצגת התשתית הנורמטיבית > עוולות חוקתיות

עוולת הפרת חובה חקוקה היא אחת הדרכים ליצירת בסיס משפטי המאפשר תביעת פיצויים בגין הפרת זכויות יסוד.
בפס"ד אמין הכיר השופט אנגלרד בחובתו של האב לדאוג לצורכי הקטין לרבות חינוכו ולימודיו מכוח הפרת חובה חקוקה לפי סעיף 15 לחוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות.
בפס"ד חוף עזה בית המשפט מונה את עוולת הפרת חובה חקוקה כאחת האפשרויות דרכן ניתן לקבל סעד נזיקי על פגיעה בזכות יסוד.
בפס"ד נעאמנה (בית משפט השלום) קבעה השופטת מזרחי כי משעוגנה הזכות לכבוד בחוק יסוד והופרה על ידי הנתבעת די בכך כדי לבסס חיוב שלה כלפי התובעים בגין הפרת חובה חקוקה.
הצעת הקודיפיקציה

סעיף 63(א-ב) עתיד להיות מוחלף, עם קבלת חוק דיני ממונות בסעיף:
388. הפרת חובה חקוקה היא אי קיום חובה המוטלת על אדם על פי חיקוק שמטרתו להגן על אנשים מסוגו של הנפגע, כשההפרה גרמה לנפגע נזק מסוגו או מטבעו של הנזק שמפניו נועד החיקוק להגן.
מדברי ההסבר של הצעת הקודיפיקציה §388 משמיט את היסוד החמישי כיוון שאם חיקוק מסוים התכוון לשלול את התרופה הנזיקית הדבר ינבע מפרשנות החיקוק. כמו כן הושמטו המילים "למעט פקודה זו" כיוון שהפקודה הוכללה בחוק הקודיפיקציה. בדברי ההסבר נאמר כי עוולות בהתאם לפרק זה אינן מהוות הפרת חובה חקוקה. בנוסף נאמר ש-§63(ב) מושמט בשל היותו מיותר.
לעניין הוצאת היסוד החמישי ייתכן שהדין הקיים לא ישתנה, כיוון שלפי החזקה שנקבעה בפס"ד סולטאן אין משמעות אמיתית ליסוד החמישי, מרגע ששאר היסודות התקיימו.
אולם ייתכן שהוצאת היסוד החמישי, תפתח פתח לתביעות חדשות בחוקים בהם ניתן סעד אזרחי שבא לפצות את הניזוק על נזקיו כגון דיני חוזים, ועוולת נזיקיות המצויות מחוץ פקודת הנזיקין.
עם זאת לאור הלכת אדרס  נראה שאין בעיה לתבוע בעוולת הפרת חובה חקוקה גם בשל חובות המעניקות סעד אזרחי חלופי כל עוד לא יינתן כפל פיצוי.
בנוסף הצעת הקודיפיקציה השמיטה את §5(ב) – הקובע שאין לנתבע הגנה של הסתכנות מרצון בעוולת הפרת חובה חקוקה. בדברי ההסבר נאמר ש-§5(ב) הושמט מאחר שאם החיקוק אינו ניתן להתנאה אזי אין תוקף להסכמת הניזוק ליטול על עצמו את הסיכון.
מבט לעתיד > נזק לא מוחשי

§63 דורש שהפרת החובה החקוקה תגרום לתובע נזק מסוגו או מטבעו של הנזק אליו נתכוון החיקוק. §2 לפקודת הנזיקין מגדיר מהו נזק, הגדרה זו כוללת בחובה כל הפסד מוחשי ולכן כוללת גם נזקים בלתי רכושיים כמו צער, פחד, הטרדה ופגיעה ברגשות.
לאור הגדרת הנזק ב-§2 לפקודה, לא ניתן לתבוע בישראל במקרים שהפרת החובה החקוקה גרמה לתובע נזק לא מוחשי, כלומר לא ניתן לתבוע פיצוי על עצם הפרת החובה.
בפס"ד של בית המשפט המחוזי נדחתה תביעתה של עיריית ירושלים כנגד הורים שפעלו בניגוד למדיניות האינטגרציה, כיוון שלא נגרם לה נזק מוחשי אלא הפגיעה הייתה לכל היותר פגיעה בערך הרעיוני-חברתי של מערכת החינוך. לעומת זאת באנגליה נידונו מקרים בהם ניתן פיצוי על נזק לא מוחשי, על עצם הפגיעה בזכות, מכוח עוולת הפרת חובה חקוקה.  לדוגמה- תביעת עובד על הפרת חובה חקוקה מצד מעביד לתת לעובד חשבון המפרט את משכורתו.
בפס"ד דעקה, שעסק בעוולת הרשלנות, ניתן פיצוי על הפגיעה באוטונומיה של החולה, לכן למעשה ניתן פיצוי על עצם ההתרשלות ללא שהוכח שנגרם נזק אחר.  ייתכן שבעתיד יינתן פיצוי בעוולת הפרת חובה חקוקה על עצם הפרת החובה והפגיעה בזכות הנתבע גם ללא הוכחת נזק מוחשי.
מבט לעתיד > חובות המוטלות על השלטון

פס"ד לוי קבע שניתן לתבוע רשות ציבורית בהפרת חובה חקוקה רק בשל חובות שאינן בשיקול דעת. אולם ברק בספרו פרשנות למשפט אומר שניתן לתבוע בגין הפרת חוקי היסוד את הרשות הציבורית מכוח העוולה. החובה בחוקי היסוד היא חובה שבשיקול דעת – נדרש איזון בין זכויות האדם השונות. מכאן שלדעתו אין מניעה לתבוע בעוולת הפרת חובה חקוקה גם בחובות שבשיקול דעת. ייתכן שבעתיד בית המשפט העליון יישם גישה זו.
מבט לעתיד > טיב החובה

פס"ד פלונית של בית המשפט המחוזי דן בסרבן גט שלא ציית לפסד דין סופי של בית המשפט שחייבו לתת גט לאשתו. בית המשפט חייב את הסרבן בנזיקין בעוולת הפרת חובה חקוקה על סמך §287(א) לחוק העונשין המחייב ציות לפסד דין.  פסה"ד פותח פתח לתביעות בעוולת הפרת חובה חקוקה על כל אי ציות לפסק דין. ובכך חורג מהעיקרון שתוכן החובה המופרת צריך להיות קבוע בחוק.
מבט לעתיד > §77 לחוק העונשין

§77 לחוק העונשין מורה כי אם הורשע אדם, בית המשפט רשאי לחייבו לשלם סכום מסוים לניזוק מהעבירה כפיצוי על הנזק והסבל שנגרמו לו.
בית המשפט העליון לא דן כלל בהשפעת סעיף זה על עילת התביעה בנזיקין מכוח חובות מחוק העונשין. ייתכן ובעתיד בית המשפט יקבע כי פיצויים שנקבעו לניזוק מכוח §77 אינם מונעים מהניזוק לקבל פיצויים מכוח עוולת הפרת חובה חקוקה.
מבט לעתיד > הלכת אדמה

בפס"ד אדמה יצר השופט ברנזון בסיס לחיוב בעל אופי נזיקי בקובעו כי יש זכות פיצוי לתובע כל אימת שהנתבע הפר חוק, באופן שגרם לו נזק והנזק הוא תוצאה ישירה וטבעית של המעשה הבלתי חוקי.  מתעוררת השאלה האם מדובר בחיוב נזיקי חיצוני לפקודת הנזיקין או שמא הכוונה היא לעוולת הפרת חובה חקוקה עצמה.
בפס"ד סוקר החיה השופט חשין הלכה זו, ואמר כי יש לתת להלכת אדמה רגליים משלה.
פס"ד חוף עזה מחזק את דעת חשין בסוקר – עוולת הפרת חובה חקוקה והלכת אדמה נמנות כשתי דרכים נפרדות לביסוס תביעה בנזיקין בגין הפרת חוק יסוד.
מכך נובע כי פס"ד אדמה יצר עילת תביעה נפרדת דרכה ניתן לתבוע בגין הפרת חוק אף ללא המסננות המנויות ב-§63 לפקודת הנזיקין העוסק בהפרת חובה חקוקה.
ייתכן שבעתיד ניתן יהיה לתבוע בנזיקין על הפרת חובה חקוקה דרך הלכת אדמה ללא צורך בפנייה לעוולת הפרת חובה חקוקה המלווה במסננות. מהלך זה יכול להוביל להפיכתה של עוולת הפרת חובה חקוקה לאות מתה בדיני הנזיקין.
לקריאה נוספת > ספרות

עדה בר-שירה, הפרת חובה חקוקה (מהדורה שנייה מאת דפנה לוינסון-זמיר, 1989).
אהרן ברק, פרשנות במשפט כרך שלישי – פרשנות חוקתית (1994).
יחיאל קפלן ורונן פרי "על אחריותם בנזיקין של סרבני גט" עיוני משפט כח 773 (2005)
לקריאה נוספת > פסיקה

ע"א 145/80 ועקנין נ. המועצה המקומית בית-שמש פ"ד לז (1) 113.
ע"א 2351/90 לסלאו נ' ג'אמל מז (1) 629.
ע"א 165/73 יהודה עובדיה נ' יפו מור בע"מ כח (1) 348.
רע"א 95 / 5379 "סהר" חברה לביטוח בע"מ נ' בנק דיסקונט לישראל בע"מ נא (4) 464.
ע"א 343/74 גרובנר נ. עיריית חיפה פ"ד ל (1) 141.
ע"א 915/91 מדינת ישראל נ. לוי פ"ד מח (3) 45
תא (י-ם) 6166/04 חוות צברי אורלי נ' מדינת ישראל [לא פורסם 29 באוגוסט 2006].
ע"א 335/80 בריגה נ' מוסטפא פ"ד לו(3) 32.
רע"א 9615/05 אירית שמש נ' פוקצ'טה [לא פורסם 5 ביולי 2006].
ע"א 90 / 2351 יונה לסלאו נ' אמיל ג'אמל מז (1) 629.
ע"א 572/74 רויטמן נ' בנק המזרחי המאוחד בע"מ כט (2) 57.
ע"א 5792/99 תקשורת וחינוך דתי-יהודי משפחה בע"מ נ. אס. בי. סי. פרסום, שיווק וקידום מכירות בע"מ פ"ד נה (3) 933.
תמ"ש (י-ם) 19270/03 כ.ש נ' כ.פ [לא פורסם 21 בדצמבר 2004].
תמ"ש (כ"ס) 19480/05 'פלונית נ' עיזבון המנוח פלוני ז"ל [לא פורסם 30 באפריל 2006].
ע"א 610/02 מפעל הפיס נ. לוטונט פ"ד נז (5) 97.
ע"א 711/82 י. בלומנטל בי"ח בע"מ נ' חיים תיכון לט (2) 477.
ע"א 625/66 גבריאל נ' שיטרית פ"ד כא(2) 762.
ע"א 247/55 סרג עדין בע"מ, בפירוק מרצון נ' ראש העיר תל אביב-יפו  פ"ד יא 1110.
ע"א 119/86 קני בתים בע"מ נ' הוועדה המקומית לתכנון ובניה, נתניה מו(5) 727.
ע"א 2034/98 אמין נ. אמין פ"ד נג (5) 69.
בג"ץ 1661/05 מועצה אזורית חוף עזה נ. מדינת ישראל פ"ד נט (2) 481.
ת"א 11258/93 (י-ם) 'נעאמנה נ' קיבוץ קליה, דינים שלום כרך ו, 236.
ד"נ 20/82 אדרס נ' הרלו אנד ג'ונס פ"ד מב(1), 221.
המ' (י-ם) 1509/84 עיריית ירושלים נ' אפרים פ"מ תשמ"ה (ב) 64.
ע"א 2781/93 דעקה נ. בי"ח "כרמל" פ"ד נג (4) 526.
ע"א 140/53 אדמה חברה בינלאומית בישראל בע"מ נ' לוי פ"ד ט 1666.
בג"ץ 1921/94 סוקר נ' הוועדה לבניה למגורים ולתעשייה, מחוז ירושלים פ"ד מח(4) 237.
ע"א 224/51 פריצקר נ. פרידמן פ"ד ז 674.
ע"פ 84/85 ליכטנשטיין נ. מדינת ישראל פ"ד מ (3) 141.
Simonds v. Newport Abercarn etc. Co. [1921] 2 K.B. 616
Phillips V. Britannia Hygienic Laundry Company Limited [1923] 1 K.B. 539
לקריאה נוספת > חקיקה

פקודת הנזיקין: נוסח חדש
תזכיר חוק דיני ממונות, התשס"ו-2006,   באתר החקיקה הממשלתי
דברי ההסבר לתזכיר חוק דיני ממונות, התשס"ו-2006,   באתר החקיקה הממשלתי
פלישת בעלות הברית לסיציליה

.
פלישת בעלות הברית לסיציליה החלה בלילה שבין 9 ביולי ל-10 ביולי 1943 והסתיימה בכיבוש האי סיציליה מידי הכוחות האיטלקים והגרמנים שהחזיקו בו ב-17 באוגוסט 1943. הפלישה כונתה "מבצע האסקי", והיוותה למעשה את תחילת מבצעי הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה.
מבצע האסקי היה הנחיתה האמפיבית הגדולה ביותר במלחמת העולם השנייה עד אז, במונחים של כוח האדם שהונחת על החופים, והחזית הרחבה בה נחתו. המבצע השיג את יעדיו האסטרטגיים - סילוק כוחות חיל האוויר והצי מהאי, פתיחת נתיבי הים התיכון לשיט חופשי של בעלות הברית, ערעור המשטר הפשיסטי באיטליה והדחתו של מוסוליני. המבצע פתח את הדרך לפלישה לאיטליה עצמה, והשיג ניסיון וידע בפלישות מן הים, שסייע בתכנון הפלישה לנורמנדי שהתרחשה כעבור כעשרה חודשים. עם זאת, במהלך המבצע פונו למעלה ממאה אלף חיילי הציר דרך מצרי מסינה אל היבשת האיטלקית, ובכך החמיצו בעלות הברית אפשרות להפוך את המבצע למערכת כיתור והשמדה שיכולה הייתה להקל על הלחימה הקשה שבאה בשנים שלאחר מכן בזירה האיטלקית.
רקע היסטורי ואסטרטגי

בתחילת שנת 1943 עמדו בעלות הברית המערביות, בריטניה וארצות הברית, בפני מצב אסטרטגי חדש. המערכות הגדולות בצפון אפריקה הסתיימו בניצחון, אך הפלישה המתוכננת לצרפת לא הייתה יכולה להתבצע לפני שנת 1944. בוועידת קזבלנקה בינואר 1943 הוחלט להשתמש בכוחות שלחמו בתוניס למבצע לכיבוש סיציליה. החלטה זו התקבלה כפשרה בין דעתו של צ'רצ'יל שתמך במבצעים המבוססים על כוח ימי ואווירי באגפי האויב במטרה להחלישו בהדרגה, ובין האמריקנים שתמכו בפלישה מכרעת לחוף צרפת המבוצר, ולא רצו להתחייב לכל מבצע שידרוש כוח אדם וציוד שיהיה בהקצאתם כדי לפגוע בלוח הזמנים למבצע אוברלורד המתוכנן.
מטרותיו האסטרטגיות של המבצע היו למנוע את השימוש באי כבסיס אווירי וימי לכוחות הציר, לאפשר מעבר חופשי בים התיכון, וליצור לחץ על משטרו של בניטו מוסוליני שהיה מעורער עקב התבוסות הקשות בקרב סטלינגרד ובצפון אפריקה, בתקווה להוציא את איטליה מהמלחמה. צ'רצ'יל ראה את כיבושה של סיציליה כמקדמה לכיבוש איטליה, בעוד שאייזנהאואר סבר כי אם המטרה היא בסופו של דבר כיבושה של איטליה היבשתית, כי אז יש לתקוף את סרדיניה וקורסיקה תחילה. על אף שהדבר לא היה ברור בעת ביצוע הנחיתות, ההתפתחויות הפוליטיות והצבאיות שבעקבות המבצע, אכן הביאו להדחתו של מוסוליני ב-25 ביולי 1943 ואיפשרו את נחיתת בעלות הברית בדרום איטליה, בתחילת ספטמבר 1943.
הכוחות הלוחמים

הפלישה לסיציליה הייתה מבצע אמפיבי ואווירי נרחב של בעלות הברית שכלל כוחות אמריקנים, בריטים וקנדים, שמטרתם הייתה כיבוש האי מהחיילים הגרמנים והאיטלקים המחזיקים בו.
הפיקוד הכולל על הכוח היה נתון בידי הגנרל האמריקני דווייט אייזנהאואר. הגוף הפולש העיקרי כונה קבוצת הארמיות ה-15, ועליו פיקד הגנרל הבריטי הרולד אלכסנדר. קבוצת הארמיות כללה את הארמייה השביעית של ארצות הברית, בפיקודו של ג'ורג' פטון, כשאליה נספחה דיוויזיית הרגלים הראשונה של צבא ארצות הברית המכונה "האדומה הגדולה". משימתם של הכוחות האמריקנים הייתה לנחות במפרץ ג'לה בדרום מערב סיציליה. הארמייה השמינית של הצבא הבריטי בפיקודו של הגנרל ברנרד מונטגומרי ביצעה נחיתה נפרדת מדרום לסיראקוזה, באזור פאצ'ינו שבדרום מזרח האי. כל ארמייה כללה שני קורפוסים.
כן השתתפו במבצע כוחות קנדים של הדיוויזיה הקנדית הראשונה בפיקוד מייג'ור ג'נרל סלמון, שנהרג עוד בטרם תחילת המבצע בתאונת טיס, והוחלף בידי מייג'ור ג'נרל גאי סיימונס. דיוויזיה זו נחתה באזור פוצאלו, בדרום האי, כאשר בניגוד לרוב הכוחות הפולשים שהגיעו מצפון אפריקה, הגיעה הדיוויזיה מקנדה, עברה אימוני קומנדו בסקוטלנד ומשם המשיכה לסיציליה.
האחראים על הכוח הימי היו האדמירל הבריטי ברטרם רמזי שהיה אחראי על הכוח הימי הבריטי במבצע לפיד והאדמירל האמריקני הנרי יואיט, ששיתף בעבר פעולה עם הגנרל פאטון בנחיתת בעלות הברית בקזבלנקה במסגרת מבצע לפיד. באוויר היו המפקדים מרשל האוויר הראשי ארתור טדר, ותחת פיקודו גנרל חיל האוויר האמריקני קרל ספאץ, ומרשל האוויר הבריטי אנדרו קנינגהם. על הגזרה האווירית הקשורה בארמייה השמינית פיקח סגן מרשל האוויר הארי ברואדהרסט.
מול הכוח הפולש עמדו שני קורפוסים איטלקיים. הקורפוס השנים עשר שמונה על הגנת מערב האי, וכלל שלוש דיוויזיות הגנה חופית, והקורפוס השישה עשר, שהגן על מזרח האי וכלל את דיוויזיית החי"ר נאפולי, שתי דיוויזיות הגנה חופית, ושתי בריגדות הגנה חופית. כוחו הכולל של כוח זה היה 230,000 חייל, מניין זה כולל גם תגבור של אנשי המיליציות הפאשיסטית שאורגנו אף הם להגנת האי. דיוויזיה נוספת, דיוויזיית "ליבורנו" הוצבה בעתודה אסטרטגית במרכז האי. דיוויזיות ההגנה החופית סבלו מחוסר ניידות, ושטחי החוף שהוקצו להן להגנה היו גדולים מכפי יכולתן, דבר שהביא לפריסתן הדלילה.
בנוסף לכוח האיטלקי היו מוצבות בסיציליה שתי דיוויזיות גרמניות. דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15, ו"דיוויזיית הרמן גרינג". הדיוויזיה ה-15 הייתה ממונעת רק באופן חלקי, ודיוויזיית הרמן גרינג סבלה מבעיות של תקנים חסרים.
עליונות מספרית מכרעת הושגה באוויר, כאשר מול 4,000 מטוסים שהעמידו בעלות הברית לטובת המבצע, יכלו כוחות הציר להעמיד רק כ-1,850 מטוסים.
הכוחות הלוחמים > סדר הכוחות

כוחות בעלות הברית:
מטה כוחות בעלות הברית (AFHQ; גנרל דווייט אייזנהאואר)
קבוצת הארמיות ה-15 (גנרל הרולד אלכסנדר)
הארמייה השביעית האמריקנית (לוטננט גנרל ג'ורג' פאטון)
הקורפוס ה-2 (לוטננט גנרל עומר ברדלי;
הדיוויזיה ה-1 (מייג'ור גנרל טרי דה לה מסה אלן; הוחלף על ידי מייג'ור גנרל קלארנס הובנר ב-7 באוגוסט 1943 לאחר קרב טרוינה)
הדיוויזיה ה-9 (מייג'ור גנרל מנטון אדי)
הדיוויזיה ה-45 (מייג'ור גנרל טרוי מידלטון)
הקורפוס הזמני האמריקני (מייג'ור גנרל ג'פרי קיז)
דיוויזיית השריון ה-2 (מייג'ור גנרל יו ג'פי)
הדיוויזיה ה-3 (מייג'ור גנרל לוסיאן טראסקוט)
הדיוויזיה המוטסת ה-82 (מייג'ור גנרל מת'יו רידג'וויי)
הארמייה השמינית הבריטית (גנרל ברנרד מונטגומרי)
הדיוויזיה המוטסת הראשונה (מייג'ור גנרל ג'ורג' הופקינסון)
הקורפוס ה-13 (לוטננט גנרל מיילס דמפסי)
הדיוויזיה ה-5 (מייג'ור גנרל הורשיו פטוס מקינטוש ברני-פיקלין; החל מ-3 באוגוסט 1943, מייג'ור גנרל ג'רארד באקנל)
הדיוויזיה ה-50 (נורת'מבריה) (מייג'ור גנרל סידני קירקמן)
הדיוויזיה ה-78 (מייג'ור גנרל ויויאן אוולג)
הקורפוס ה-30 (לוטננט גנרל אוליבר ליס)
הדיוויזיה הקנדית ה-1 (מייג'ור גנרל גאי סיימונס)
הדיוויזיה ה-51 (היילנד) (מייג'ור גנרל דאגלס וימברלי)
חטיבת הרגלים ה-231 (בריגדיר רוברט ארקהרט)
כוחות מדינות הציר:
כוחות הצי האיטלקי בסיציליה (אמירליו די סקואדרה פייטרו בארונה)
הארמייה השישית האיטלקית (ג'נרלה ד'ארמטה אלפרדו גוצוני)
הקורפוס ה-12 (ג'נרלה די קורפו מריו מריו אריסיו)
הדיוויזיה ה-26 "אסייטה" (ג'נרלה דיוויזיונה ארברטו פאפיני)
הדיוויזיה ה-28 "אאוסטה" (ג'נרלה דיוויזיונה ג'אקומו רומאנו)
דיוויזיית החוף ה-208 (ג'נרלה דיוויזיונה ג'ובאני מרציאני)
דיוויזיית החוף ה-202 (ג'נרלה בריגטי ג'ינו פיקאלבי)
דיוויזיית החוף ה-207 (ג'נרלה דיוויזיונה אוטורינו שרייבר)
הקורפוס ה-16 (ג'נרלה די קורפו קרלו רוסי)
הדיוויזיה ה-54 "נפולי" (ג'נרלה דיוויזיונה ג'וליו צ'זארה גוטי פורסינארי)
הדיוויזיה ה-4 "ליוורנו" (ג'נרלה דיוויזיונה דומניקו קיריליסון)
דיוויזיית החוף ה-213 (מחלקת הגנרלים קרלו גוטי)
דיוויזיית החוף ה-206 (ג'נרלה דיוויזיונה אקילה ד'אווט)
קורפוס הפאנצר ה-14; גנרל-אוברסט הנס הובה
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 (גנרל מיור אברהרד רודט)
דיוויזיית הפאנצר הרמן גרינג (גנרל לוטננט פאול קונרת)
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-29 (גנרל מיור ולטר פריז)
דיוויזיית הצנחנים ה-1 (גנרל לוטננט ריכרד היידריך)
ההטעיה

לפלישה קדם מבצע הטעיה נרחב, "מבצע ברקלי", שמטרתו הייתה להסיט את תשומת לב הגרמנים מהכוונה לפלוש לסיציליה, לגרום להם להאמין שהפלישה תהיה ליוון ולסרדיניה ולדלל את כוחותיהם בסיציליה.
בין שאר הפעולות במסגרת "מבצע ברקלי" התבצע גם "מבצע קציצה", בו נעשה שימוש בגופה שעליה מסמכים מסווגים מזויפים.
לפי הנחייתו הישירה של היטלר אכן הועברו כוחות רבים מסיציליה (וגם מהחזית המזרחית) ליוון ולסרדיניה, מה שהקל באופן משמעותי את קרבות מבצע האסקי.
הנחיתה

למבצע קדמו הפצצות נרחבות מן האוויר, שהחלו ב-3 ביולי. הופצצו גם שדות תעופה בסרדיניה, ומעבורות במצרי מסינה. עם התקרב תאריך המבצע המיועד, הלך מזג האוויר ונהיה סוער. הנחיתות עצמן התרחשו אל מול רוח נגדית חזקה ביותר, שהיקשתה על הכוחות הנוחתים, אך גם תרמה לאלמנט ההפתעה.
ארבע נחיתות מן האוויר החלו בסביבות חצות בלילה שבין 9 ביולי ו-10 ביולי. שתי יחידות צנחנים בריטיות ושתיים אמריקאיות ניסו לנחות מן האוויר, אל מול הרוח החזקה, האמריקנים באמצעות מצנחים והבריטים בדאונים. הרוח הביאה לפיזור הכוחות והם הונחתו הרחק מיעדיהם. רבים מן הדאונים טבעו בים, ורק חצי מהצנחנים הצליחו להגיע ליעדם. עם זאת, כאשר נחתו, הצליחו התוקפים מן האוויר לנצל את ההזדמנויות שעמדו בפניהם, התקיפו את סיורי האויב, החזיקו במעט מן היעדים האסטרטגיים ששמו להם כמטרה, ויצרו מהומה ומבוכה בקרב הכוחות המגנים.
הנחיתות מן הים החלו בשעה שלוש באותו הלילה. הכוחות נחתו ב-26 חופים עיקריים לאורך כ-170 ק"מ, לאורך קו החוף הדרומי והמזרחי של האי. רבות מן היחידות נחתו במקום הלא נכון, בסדר הלא נכון ובאיחור של שעות מלוח הזמנים המתוכנן, אך הנחיתות נתקלו בהתנגדות מועטה, כאשר היחידות האיטלקיות שהוצבו באזורי הנחיתה לא היו בעלות היכולת והציוד להתנגד להן. צוות קרב חטיבתי של הריינג'רס בפיקוד, ויליאם דארבי, ביצע נחיתת סער אמפיבית וכבש את ג'לה.
הבריטים נחתו במפרץ סירקוזה בדרום מזרח האי, ולמעשה לא נתקלו בכל התנגדות. האמריקנים, שנחתו במפרץ ג'לה נתקלו במתקפת נגד חזקה במרכז גיזרת הנחיתה, במקום בו אמורים היו להחזיק הצנחנים. ב-11 ביולי הורה פאטון על הצנחת כוח נוסף לתפיסת אזור זה. הצניחה לא תואמה עם הבריטים, ואירעה זמן מה לאחר הפצצה של כוחות הציר. התוצאה הייתה כי כוחות ימיים בריטים ירו אל המטוסים האמריקנים בעת שאלו הצניחו את הצנחנים. מתוך 144 מטוסים הופלו 33 ו-37 אחרים נפגעו.
כבר בימים הראשונים שלאחר הנחיתה נראה היה כי הנחיתה עצמה הייתה מוצלחת. הבריטים כבשו את סיראקוזה ופאצ'ינו, ללא כל התנגדות, והאמריקנים את ליקאטה וג'לה, שמזרחית לה היו שדות תעופה אסטרטגיים שנפלו בידי האמריקנים. פרט להתקפת הנגד הגרמנית במרכז הגזרה האמריקנית, אותה הדפו כוחות הריינג'רס, לא נתקל הכוח התוקף בתחילת המערכה בהתנגדות ממשית.
קרב היבשה

התוכניות לכיבוש האי לאחר הנחיתות מעולם לא עובדו באופן מסודר. כתוצאה מכך נותרה כל ארמייה להילחם בגזרתה ללא תיאום. גבולות הגזרה בין שתי הארמיות היו ברורים וביומיים הראשונים כבשו האמריקאים את ויציני במערב, והבריטים את אוגוסטה במזרח.
אז נתקלו הבריטים לראשונה בהתנגדות של ממש. מונטגומרי שכנע את אלכסנדר לשנות את גבולות הגזרה כך שהבריטים יוכלו לעקוף את מוקדי ההתנגדות, ועדיין להיות הכוח הכובש את מסינה, שהייתה אחד היעדים העיקריים, בעוד שלאמריקנים הוקצו תפקידי הגנה ותמיכה במאמץ הבריטי. החלטה זו יצרה בלבול ומבוכה בשורות הלוחמים, וכן מריבה אישית בין מפקד הקורפוס השני האמריקני, הגנרל עומר בראדלי ובין מונטגומרי. פאטון לא ערער על ההחלטה.
לאחר כשבוע של לחימה חיפש פאטון לצבאו תפקיד חשוב יותר, והחליט לכבוש את הבירה פאלרמו, המצויה בצפון מערב האי. לאחר ששלח כוחות סיור לעבר העיר אגריג'נטו, יצר כוח משימה זמני ושכנע את אלכסנדר להתיר לו להמשיך בהתקדמות. לאחר זמן מה חזר בו אלכסנדר, אך פאטון טען כי לא קיבל את השדר, ובעת שהדבר הוברר לאלכסנדר הייתה כבר הארמייה של פאטון בשערי פאלרמו.
נפילת פאלרמו הייתה בין הגורמים שהביאו להחלטת המועצה הפאשיסטית העליונה להדיח את בניטו מוסוליני, אירוע שהיה אחת ממטרותיו הבלתי מוצהרות של המבצע כולו.
כאשר כבש פאטון את פאלרמו, המצויה בצפון מערב האי, היו עדיין הבריטים לוחמים במישור קטניה, במזרח, כאשר הר אטנה חוסם את דרכם צפונה למסינה, והדרכים העוקפות אותו ממערב נהרסו על ידי הגרמנים בנסיגתם. ב-24 ביולי הציע מונטגומרי לפאטון כי הארמייה השביעית האמריקנית היא שתכבוש את מסינה, מכיוון שהם היו מצויים במיקום טוב יותר שיכול לאפשר זאת. כוחות הציר, עתה בפיקודו של הגנרל הגרמני הנס הובה הכינו קו הגנה חזק מסביב למסינה שכונה "קו האטנה", שאיפשר נסיגה בשלבים כאשר עיקר הכוח מפונה אל איטליה. פאטון החל את מתקפתו על הקו בטרוינה שממערב לאטנה, אך קו ההגנה היה חזק, ופאטון לא הצליח לחדור מזרחה. על אף שלוש נחיתות איגוף בחוף הצפוני שביצעו האמריקנים, הצליחו הגרמנים להימנע מכיתור הכוח העיקרי שלהם, ולהמשיך בתוכנית הפינוי. ב-16 באוגוסט הצליחו האמריקנים להיכנס למסינה, שעות ספורות לאחר שהגרמני האחרון חצה את המצרים ליבשת האיטלקית.
הכישלון בכיתור הכוח העיקרי הגרמני, והצלחת הגרמנים בפינוי עיקר הכוח אל היבשת האיטלקית, הפך את "מבצע האסקי" ממערכת השמדה מכרעת, להקדמה לפלישת בעלות הברית לאיטליה בחודש ספטמבר, ולמערכה הארוכה והמתישה שלאחריה.
תוצאות הקרב

אבדות כוחות הציר היו 29,000 חיילים, ו-140,000 שבויים, רובם איטלקים. ארצות הברית איבדה 2,237 הרוגים ו-6,544 פצועים ושבויים. הבריטים איבדו 2,721 הרוגים, ו-10,122 פצועים ושבויים. הקנדים איבדו 562 הרוגים, ומספר כולל של 2,310 הרוגים, פצועים ושבויים. חלק גדול מהאבדות הבריטיות מיוחס למגפת המלאריה. רבים מהאמריקנים, והכוח הקנדי כולו, עברו בסיציליה את טבילת האש הקרבית הראשונה שלהם.
מעצמות הציר הצליחו לפנות מעל 100,000 חיילים, ומעל 10,000 כלי רכב מהאי. מבחינה זו לא הייתה ההגנה על האי כישלון מוחלט, ובעלות הברית לא השיגו את כל מטרותיהן. אל מול עליונות אווירית וימית מכרעת של בעלות הברית, הצליחו הגרמנים במבצע פינוי ימי, שיש לראות בו כישלון חמור של בעלות הברית.
המערכה בסיציליה הייתה אף בעלת השפעה מסוימת על הלחימה בברית המועצות. במקביל ללחימה בסיציליה, התקיים קרב השריון הגדול ביותר בכל הזמנים, קרב קורסק. הקרב החל במתקפה משוריינת גרמנית על מבלט קורסק הסובייטי המבוצר, אך במהלך הימים הראשונים הסתבר כי ההגנה הסובייטית היא צפופה וחזקה, ומערכת הכיתור וההשמדה המתוכננת, בה אמור היה המבלט הסובייטי להיות מכותר משני כיוונים בתנועת מלקחיים לא יצאה לפועל. משהתבררה עובדת כישלון המתקפה, הורה היטלר על ביטול המשך המתקפה, כשהוא מתרץ זאת בצורך להעביר כוחות לשם הגנת איטליה לאחר נפילת סיציליה. למעשה, הועברה רק דיוויזיית פאנצר אחת לאיטליה.
הפיקוד העליון של בעלות הברית הפיק את לקחיו. היה עליו לשפר את התיאום בין היחידות, ובמיוחד את התיאום בין היחידות הנוחתות מן האוויר, לאור הכישלון בהצנחה ותקרית "האש הידידותית" הקטלנית. היה עליו לשפר את האימון ולערוך שינויים טקטיים, אם רצו בעלות הברית לשמור את הצנחנים ככוח לוחם, וזאת על מנת להוציא לפועל את תוכנית אוברלורד שכללה שימוש רב בכוחות מונחתים ומוצנחים מהאוויר.
ראו גם

מבצע קציצה
צ'יפס (כלב)
בית הקברות הצבאי הקנדי באגירה
הערות שוליים

↑  הנתונים לגבי כוחות האיטלקים והגרמנים לקוחים מ: Lt. Col E. Bauer, The History of World War 2 Orbis, 1985
↑  מרטין בלומנסון, "פאטון - האיש והאגדה", הוצאת מערכות, 1989, עמוד 130.
↑  ג'יימס אלטיירי, "ראשי-החנית", הוצאת מערכות, 1965, עמודים 253-286.
| הקרב על הים התיכון |
| --- | --- | --- |
| קרבות | קרב אספרו • השמדת השייטת הצרפתית במרס אל כביר • קרב קלבריה • קרב ספאדה • קרב כף פאסרו •  קרב טאראנטו • קרב מיצרי אוטרנטו • מבצע ווייט  • קרב כף ספארטיבנטו  • מבצע אקסס  • מבצע אבסטנשן  • הקרב על כרתים •  פלישת בעלות הברית לסיציליה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566074905171  LCCN: sh85148327  NKC: ph401824 
נקודות נחיתת בעלות הברית בסיציליה
טנק שרמן אמריקני לאחר הנחיתה על החוף בסיציליה
חיילים בריטים משוחחים עם חייל אמריקאי בעיר אבולה במזרח סיציליה, 11 ביולי 1943
ילדים איטלקים על טנק שרמן בריטי בעיירה מילו, מצפון לקטניה, אוגוסט 1943
צ'ארלי בירד

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1925 סאפוק, ארצות הברית 
 פטירה:  2 בדצמבר 1999 (בגיל 74) אנאפוליס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 מקום לימודים:  וירג'יניה טק 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  פורטוגזית, אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  סבוי רקורדס, קולומביה רקורדס, קונקורד רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלי לי בירד (באנגלית: Charlie Lee Byrd; ‏16 בספטמבר 1925 - 2 בדצמבר 1999) היה גיטריסט ג'אז אמריקאי. נודע בסגנון המוזיקה הברזילאי שלו, ותרם לעלייה בפופולריות הבוסה נובה בארצות הברית, בין השאר בזכות שיתוף הפעולה שלו עם המוזיקאי סטן גץ.
נעוריו

צ'ארלי בירד נולד בסאפוק, וירג'יניה, ב-1925, וגדל בעיירה צ'וקאטוק (וירג'יניה). היו לו 3 אחים: אוסקר, ג'ק, ומוזיקאי נוסף - ג'ו בירד. אביו, נגן מנדולינה וגיטרה, לימד אותו נגינה בגיטרת סלייד בגיל 10. לאחר מכן הוא למד גיטרה אצל המורה סופוקלס פאפאס. ב-1942 התחיל ללמוד במכללה הפוליטכנית של וירג'יניה וניגן בתזמורת המכללה. ב-1943 גויס לצבא ארצות הברית לקרבות מלחמת העולם השנייה, ולבסוף הוצב בפריז וניגן שם בתזמורת צבאית.
בירד חזר לארצות הברית ועבר לניו יורק, שם למד הלחנה ותאוריה של הג'אז בבית הספר למוזיקה הארנט במנהטן. באותה תקופה הוא החל לנגן בגיטרה קלאסית. ב-1950 עבר לוושינגטון ולמד אצל סופוקלס פאפאס במשך מספר שנים. ב-1954 היה תלמיד של אנדרה סגוביה ולמד אצלו באיטליה מספר שנים. את ההשראה הראשונית הוא קיבל מג'אנגו ריינהארדט, גיטריסט צועני ידוע, אותו ראה מופיע בפריז.
קריירה > שנות ה-50

ב-1957 פגש בירד בבסיסט קטר בטס במועדון בשם "הכרם" (the Vineyard) בוושינגטון. השניים החלו לנגן ביחד, ובאוקטובר הופיעו מספר פעמים במועדון "Showboat". ב-1959 הצטרף הצמד ללהקה של וודי הרמן, וביחד ערכו מסע הופעות באירופה כחלק ממחווה של משרד החוץ של ארצות הברית. חברים אחרים בלהקה היו וינס גאראלדי, ביל האריס, נאט אדרלי והמתופף ג'ימי קמפבל. לעיתים בירד הוביל להקות בהן ניגן גם אחיו ג'ו. בשנות ה-50 המאוחרות הוא לימד מספר תלמידים בביתו בוושינגטון, כאשר כל אחד נבחן בחינות קבלה, לפני שהתקבל כתלמיד.