stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדולף וגנר
קריירה נאצית

וגנר הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1923 (מספר חברות 11,330) והפך למנהיג קבוצת המקום בארבנדורף. הוא השתתף בפוטש במרתף הבירה ב-9 בנובמבר 1923, ועל כך קיבל את עיטור מסדר הדם. לאחר ההפיכה הכושלת, נאסרה המפלגה הנאצית באופן זמני.
קריירה נאצית > גאולייטר

חמישה חודשים לאחר שהמפלגה הנאצית הוקמה מחדש, הוא הצטרף מחדש ב-20 ביולי 1925. ב-1 באוקטובר 1928 מונה לגאולייטר. ב-1 בנובמבר 1929 הוא עבר לתפקיד היוקרתי של גאולייטר של מינכן, מושב התנועה הנאצית. כגולייטר של מינכן, וגנר שימש כמנהל הטקסים להנצחת הפוטש של 1923 בכל 9 בנובמבר. בנוסף, וגנר קיבל את התואר הכבוד של נואם המפלגה, תואר מיוחד שהעניק לו לקרוא את הכרזות הפיהרר באירועים ציבוריים כגון העצרת השנתית של המפלגה הנאצית שהתקיימה בנירנברג. נאומו, טון דיבורו וסגנון הדיבור שלו נחשבו לדומים מאוד לאלה של אדולף היטלר.
ב-10 במרץ 1933, כאשר הנאצים השתלטו על ממשלת המדינה של בוואריה, נשלח וגנר על ידי היטלר להשתלט על מנגנון המשטרה הבווארי בתור נציב המדינה למשרד הפנים הבווארי. בתפקיד זה, הוא שלט בכל מנגנון הביטחון של המדינה. הוא תמך בהקמת מתקני מעצר מיוחדים שהביאו את היינריך הימלר, אז נשיא המשטרה בפועל במינכן, להקים את מחנה הריכוז הראשון בדכאו. באותו זמן, הוא גם מונה לאחד מנציגי המדינה לרייכסראט עד לפירוקו ב-14 בפברואר 1934. ב-23 במרץ, מונה וגנר לחבר באס אה (SA) בדרגת גרופנפיהרר וב-9 בנובמבר 1937 הוא קודם לדרגת אובר-גרופנפיהרר. ב-12 באפריל 1933, מונה רשמית לשר הפנים וכן סגן נשיא שר בוואריה. לפיכך, הוא נהנה מכוח עצום הן במפלגה והן בממשלה, למרות שדיווח לכאורה לרייכססטטהלטר פרנץ ריטר פון אפ.
במאי 1934 מונה וגנר לתפקיד בצוות של סגן הפיהרר רודולף הס ועמד בראש כוח משימה שהיה אחראי על רפורמה במבנה הרייך. וגנר שהתנגד לפדרליזם דגל בשליטה ריכוזית יותר על ידי המפלגה. בפברואר 1935 הפיק דו"ח מקיף שכותרתו "בנייה מחדש של הרייך" שקרא להעברת כל סמכויות החקיקה והביצוע לידי פקידי המפלגה תוך השארת הרשויות המדינתיות כישויות מנהליות בלבד. וגנר הציע חלוקות טריטוריאליות חדשות בשם רייכסגאו (Reichsgaue) שחוצות את הגבולות הפדרליים המסורתיים. ראשי המפלגה באזורים החדשים היו אמורים להיות נציבים בלתי מעורערים בתחומי שיפוטם. למרות זאת רפורמת הרייך של וגנר לא התקדמה מעבר לשלב התכנון בגרמניה עצמה עקב האינטרסים המתחרים וההתנגדות המשמעותית מצד האורגנים המדינתיים והיטלר במהרה איבד עניין. למרות זאת הרפורמה שימשה כמודל כאשר טריטוריות זרות סופחו לרייך.
קריירה נאצית > תפקיד בטיהור האס אה רדיפת היהודים והמאבק הכנסייתי

ב-30 ביוני 1934 וגנר מילא תפקיד מרכזי במהלך טיהור מנהיגי האס אה הידוע כליל הסכינים הארוכות. כשהיטלר הגיע למינכן, מצא שוגנר כבר עצר את מנהיגי האס אה של מינכן. הוא גם הקים סיורים בתחנת הרכבת של מינכן לבדוק מנהיגי אס אה מבוקשים כשהם מגיעים לעיר. מאוחר יותר באותו יום, כאשר מושל בית הכלא של שטאדהיים סירב להסגיר שישה מנהיגי אס אה ליחידת ההוצאה להורג של האס אס כי רשימת השמות שקיבל הייתה ללא חתימה, חתם וגנר על המסמך בתפקידו כשר הפנים הבווארי והשישה נמסרו לאס אס והוצאו להורג.
בהוצאה לפועל של מדיניות המפלגה הנאצית נגד יהודים, יזם וגנר וארגן הפגנות אלימות נגד יהודים במרכז העיר מינכן במאי 1935, שהוצאו לפועל על ידי המון של כ-200 חברי האס אה והאס אס. בנוסף, ב-9 ביולי 1938, נהרס בית הכנסת הראשי הישן במינכן ליד מריינפלאץ בהוראת וגנר. כמה חודשים מאוחר יותר, במהלך פוגרום ליל הבדולח ב-9-10 בנובמבר 1938, הרסו נאצים גם בתי כנסת היסטוריים אחרים ברחבי העיר ובזזו חנויות יהודיות.
כשר החינוך הבווארי, ב-23 באפריל 1941, הורה וגנר להחליף את התפילות בבתי הספר בשירים נאצים ולהסיר צלבים ותמונות דתיות מכיתות הלימוד הבוואריות, דבר שעורר זעם בקרב קתולים רבים בבוואריה. ההתנגדות למהלך זה הייתה כה חזקה שהיטלר אילץ את וגנר לבטל את הצו ב-28 באוגוסט, אחת הנסיבות הנדירות של התנגדות ציבורית מוצלחת בגרמניה הנאצית.
קריירה נאצית > מערכת היחסים עם היטלר

למרות הכישלון הזה, היטלר נשאר לכאורה ביחסים טובים עם וגנר, אחד מהלוחמים הוותיקים ובעל אות הזהב המפלגתי. בטוח בקשריו הקרובים עם היטלר, התפאר וגנר בגלוי שהוא מתעלם לעיתים קרובות מהנחיות משרי הממשלה, ושאם ירצו להתייעץ איתו בנושאים, יצטרכו לקבוע ביקור במינכן. בזמנים אחרים, היטלר העמיד לרשות וגנר את מטוסו לנסיעות לברלין. לווגנר הייתה גישה להיטלר ויכול היה לפנות אליו ישירות לתמיכה כאשר התעוררו סכסוכים עם פקידים אחרים, שכן הוא היה לעיתים קרובות בין המעגל המזמין שהוזמן למעון של היטלר באוברזלצברג. סרט צבע נדיר של 8 מ"מ של וגנר מופיע בסרטי בית (בערך 1938) שצולמו על ידי חברתו של היטלר, אווה בראון. ניתן לראות אותו מדבר עם היטלר על מרפסת מעון היטלר הבווארי בברגהוף, ליד ברכטסגאדן.
שנות המלחמה, מחלה ומוות

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939, מונה ואגנר נציב ההגנה של הרייך למחוזות צבאיים VII ו־XIII. הוא היה הנציב היחיד שעמד בראש שני מחוזות.  תחום השיפוט שלו כלל את הגאו שלו וארבעה גאו בוואריים נוספים ( ביירו, פרנקוניה, מייפרנקן ושוואביה ) וכן את החלק הצפון-מערבי של ארץ הסודטים רייכסגאו. בתפקיד זה, ואגנר קיבל על עצמו אחריות להגנה אזרחית, הגנה אווירית ופינוי, כמו גם לניהול כלכלת המלחמה המקומית על ידי ניהול קיצוב בזמן מלחמה ודיכוי פעילויות בשוק השחור . ב-15 בנובמבר 1940, הוא הפך לנציב השיכון של ה-Gau שלו, וב-6 באפריל 1942 הוא מונה לנציג ב-Gau מינכן-בוואריה העליונה של פריץ סאקל בתפקידו כנציג כללי לפריסת עבודה. בתפקיד זה סייע ואגנר ברכישת עבודת כפייה אזרחית לתעשיות המלחמה של גרמניה.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר 1939, מונה וגנר לנציב ההגנה של הרייך לאזורי ההגנה הצבאיים VII ו-XIII. הוא היה הנציב היחיד שמונה לעמוד בראש שני אזורים. תחום השיפוט שלו כלל את גאו שלו וארבעה גאו בוואריים נוספים. בתפקיד זה, קיבל וגנר אחריות על הגנת האזרחים, הגנה אווירית ופעילויות פינוי, וכן על ניהול הכלכלה המלחמתית המקומית על ידי ניהול הקצבות המלחמה ודיכוי פעילויות השוק השחור. ב-15 בנובמבר 1940, הפך לנציב הדיור של האזור שלו, וב-6 באפריל 1942, מונה לנציג מינכן-אוברביירן עבור פריץ זאוקל בתפקידו כבא כוח הכללי להעסקת עבודה. בתפקיד זה, סייע וגנר בגיוס עבודה אזרחית בכפייה עבור תעשיות המלחמה של גרמניה.
וגנר סבל במשך שנים רבות מאלכוהוליזם כרוני, ומצבו החמיר בנובמבר 1941 בעקבות ניתוחים נוספים לפציעת הרגל שלו ממלחמת העולם הראשונה. ביוני 1942 הוא עדיין היה בתהליך התאוששות, ולכן פאול גיסלר החליף אותו בתפקידיו הרשמיים באופן זמני ב-23 ביוני. בעצרת המפלגה בטראונשטיין ב-15 ביולי 1942, וגנר לקה בשבץ שהותיר אותו נכה בצורה חמורה עם הפרעות בדיבור ובניידות. הוא נותר בתפקידיו באופן נומינלי עד ששבץ שני גרם למותו ב-12 באפריל 1944, ואז מונה גיסלר ליורשו הקבוע. הפיהרר, שהפך למתבודד יותר עם הזמן, הופיע בהלוויה המפוארת של וגנר ב-17 באפריל במוזיאון הגרמני, שבה נאם שר התעמולה יוזף גבלס. לאחר מותו הוענק לו עיטור המסדר הגרמני, העיטור הגבוה ביותר של המפלגה הנאצית, והוא נקבר ליד מקדשי הכבוד (Ehrentempel) שאירחו את שרידי הנופלים בפוטש במרתף הבירה.
הערות שוליים

↑  Pope, Ernest R (13 בינואר 2014). Munich Playground: (Expanded, Annotated) (Kindle ed.). Big Byte Books. p. 58. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Joachim Lilla: Ministers of State, senior administrative officials and (NS) officials in Bavaria from 1918 to 1945". נבדק ב-7 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Richard J. Evans (19 במרץ 2009). The Third Reich at War: 1939-1945. Penguin. p. 483. ISBN 978-1-101-02230-6. נבדק ב-13 בינואר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Eva Braun Home Movies, part 1 Hitler, Nazis in color (Wagner appears at 4:20)". YouTube. אורכב מ-המקור ב-2 ביולי 2016. נבדק ב-8 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120046733  ISNI: 0000 0000 8409 9212  LCCN: n2002079818  NKC: xx0045039  SNAC: w6r5296j  VIAF: 112563523   WorldCat (עם VIAF): 112563523
להקת פרה אדומה

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 חברת תקליטים:  הינדיק הפקות
 חברים
 מישאל דיקמן (סולן)   שלומי רשלבך (תופים)   אבי דויטש (גיטרה)   רונן צוויג (גיטרה בס)  
 חברים לשעבר
 רחל סוייד   חזי דיקמן   גדעון סחיווחורדר   אליה לוי  
 
פרה אדומה הוא הרכב ירושלמי של מוזיקה יהודית מקורית שהוקם על ידי מישאל דיקמן לקראת הופעתם בפסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת בקיץ 2003.
במצעד המוזיקה היהודית האלטרנטיבית הראשון שערך אתר ynet בשנת 2008זכתה הלהקה בתואר להקת השנה.
דיסקוגרפיה

ההרכב הוציא אלבום בכורה ב-2007 בשם "בדרכים". את עטיפת האלבום אייר שלומי צ'רקה.
הערות שוליים

↑  יקי הפשטיין, המצעד של ynet: יונתן רזאל - זמר השנה, באתר ynet, 1 באוקטובר 2007
↑  יואב פרידמן, השמעת בכורה: שירים מהחדש של "פרה אדומה", באתר ynet, 29 במרץ 2007
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רחלי עינב

| --- | --- |

 לידה:  3 בפברואר 1953 (בת 71) 
 ענף מדעי:  בוטניקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 תרומות עיקריות
 חקר אצות ים,  צמחי בר נאכלים
 
רחלי עינב (נולדה ב-3 בפברואר 1953) היא בוטנאית המתמחה באקולוגיה של הים, בעיקר באצות ים. וגם אמא לשתי בנות.
ביוגרפיה

עינב נולדה במושב באר טוביה לאב בנימין ולאם רינה, אביה היה נצר לשושל הרבנים מבית קראוס. בעת שירותה הצבאי הייתה מדריכה בבית ספר שדה אכזיב של החברה להגנת הטבע. עבודת המוסמך שלה, שנערכה באוניברסיטת תל אביב, הוקדשה לצמחי החוף "התפלגות תפוצת מיני העדעד (Limonium) בחופי ישראל". עבודת הדוקטורט בוצעה בתחום של אקו פיזיולוגיה של אצות והתאמתן לתנאי הסביבה. סיימה בהצטיינות (Magna cum laude).
עבודת הפוסט דוקטורט נעשתה באוניברסיטת בר-אילן, והיא פרסום מגדיר מצולם שנקרא "אצות החוף של ישראל", שיצא לאור בשנת 2004 בהוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן ובעריכת "טבע הדברים". המגדיר כולל מבוא על הים ועל האצות וכן תיאור של כמאה מינים מלווה בצילומים תת-מימיים פרי מצלמתה. ב-2007 תורגם הספר ויצא לאור גם באנגלית.
בנוסף עינב היא גם עיתונאית המפרסמת כתבות בעיתון ילדי טבע הדברים. בין הכתבות שפרסמה יש את: מגד בממלכת הירק ונור פיית הצמחים.
החברה שהקימה, "Blue Ecosystems" עוסקת בייעוץ בנושאי איכות הסביבה ושמירת טבע.
מספריה

הרפתקאות עם צמחים (1983), הוצאת שוקן. קובץ סיפורים משולבים בהרפתקאות מהווי הילדות, שמטרתם לקרב את הילדים לצמחים שבקרבת הבית: סרפד, חרצית, מקור חסידה, חלמית, גזר, בוצין, לופית, נרקיס וחמציץ. הספר הוא חלק מסדרת ספרים "צופית – סדרת טבע לילדים" בעריכת עמוס בר. הסדרה מיועדת לילדים בגיל הגן ובכיתות א-ה של בית הספר היסודי
תחנת הכוח (1990), הוצאת רמות. ספר לימוד, בשותפות עם סוניה רזיאל וטוביה דסלר. תורגם גם לערבית.
אצות החוף של ישראל (2004), ובמהדורה האנגלית: " Seaweeds of the Eastern Mediterranean coast " (2007) ובימים אלו מתורגם גם לערבית
אצות בשמן זית - אצות ומתכוני אצות למטבח הים תיכוני (2007). הספר נוצר בעבודה משותפת עם יצחק נתן לוי (איצ'ו), ומכיל מתכונים מאצות ים.
פרי האדמה, הספר יצא לאור בשנת 2020, טרילוגיה המכילה שלושה ספרים בקופסה אחת. הספרים כוללים תיאור, תמונות ומתכונים של 500 צמחי בר הגדלים בישראל. אתנובוטניקה, יופי ואהבה לטבע. הוצאת חוביזה.
הערות שוליים

↑  זווית, סוכנות ידיעות למדע וסביבה, לנשום את האצות לריאות, באתר הארץ, 17 בפברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312180205171  GND: 1057879932  ISNI: 0000 0001 0654 6790  LCCN: n94048961  NTA: 291115446  SUDOC: 137091745  VIAF: 64258959   WorldCat (עם VIAF): 64258959
משוש

ערך זה עוסק באיבר חישה בבעלי חיים. אם התכוונתם לאתר ארכאולוגי בצפון הנגב, ראו .
מבט חזיתי על משושות החילזון
בזואולוגיה, מָשׁוֹשׁ (באנגלית: Tentacle; ברבים: מָשׁוֹשִׁים או מָשׁוֹשׁוֹת) הוא איבר ארוך וגמיש המצוי במספר בעלי חיים, בעיקר בקרב חסרי החוליות. 
אצל בעלי החיים המשוש מופיע לרוב בזוג או מספר זוגות. מבחינה אנטומית, המשוש עשוי שריר המחובר רק בצִדו האחד (בדומה לחדק פיל או לשון). רוב המשושים משמשים לאחיזה ואכילה. רבים מהם הם אברי חישה הדומים לחושי ראייה, מגע, ריח או טעם.
דוגמאות מוכרות למשושים: המשושים היוצאים מראש שבלולי היבשה ושבקצותיהם העיניות (בחלזונות מסדרות אחרות העיניות הן לרוב בבסיס המשושים), וזרועות התמנונאים. אצל היונקים ניתן למצוא 22 משושים סביב פיה של חפרפרת ככובת אף.
אטימולוגיה

במילונים עבריים ישנים נעשה השימוש במילה מְשׁוֹשָׁה (אנטנה) לתיאור איבר החישה של חרקים וחסרי חוליות. בזמן זה חודשה גם המילה מָחוֹשׁ. במשך הזמן חודשה המילה משושה למָשׁוֹשׁ. כיום נהוג להבדיל בין מָחוֹשׁ, איבר נוקשה בעל שלד חיצוני כגון מחוש החרקים, ובין מָשׁוֹשׁ, שהוא איבר חסר שלד וגמיש כגון זה המצוי בחלזונות.
ראו גם

מחוש
הערות שוליים

1 2  מָשׁוֹשׁ, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1047901714 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איה זהבי פייגלין

| --- | --- |

איה זהבי פייגלין ב-2015
 לידה:  30 במאי 1987 (בת 37) חדרה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  רימון בית ספר למוסיקה 
 סוגה:  פולק רוק, מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  עברית 
 
איה זהבי פייגלין (נולדה ב-30 במאי 1987) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
ביוגרפיה

איה נולדה וגדלה בחדרה. בן דודה הוא משה פייגלין, לשעבר חבר הכנסת.
כאשר הייתה בת שש, חלתה בסרטן העצמות באחת מרגליה. היא נותרה עם צליעה, אותה היא מזכירה לעיתים בשיריה.
לאחר שירות בצה"ל, למדה במגמה להלחנת שירים בבית הספר "רימון", בהדרכתו של יהודה עדר. ברימון הקימה את להקתה "כל החתיכים אצלי", ובכך טבעה את המונח שהפך למטבע לשון מקומי.
בשנת 2009 השתתפה בעונה השביעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד" עם הלהקה, שהוציאה את אלבומה הראשון באוגוסט 2010. זהבי פייגלין כתבה והלחינה את שירי האלבום, פרט לביצוע מחודש לשיר "למה לי לקחת ללב", במקור של שלום חנוך ואריק איינשטיין.
ביוני 2012 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, ובאוגוסט 2012 יצאה הלהקה ל"מסע הבחירות של כל החתיכים אצלי", סיבוב של עשרות הופעות בכל הארץ במשך שבוע ימים, כמחווה ל"מסע הבחירות של מאיר אריאל", שהתקיים 25 שנים קודם לכן, בסוכות 1987. הלהקה התפרקה מעט לאחר מכן.
בדצמבר 2015, הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה, "שבעה שירים".
במאי 2017 הוציאה את המיני-אלבום "אמריקה", אותו הפיק אריאל טוכמן.
בנובמבר 2017 פרסמה חידוש לשיר "האהבה מתה", שכתב אריאל הורוביץ, ובוצע במקור על ידי תמר גלעדי.
באפריל 2018 פרסמה חידוש לשיר "איילת אהבים" שהפיק עידו מימון, במסגרת פרויקט מכונת הזמן של תחנת הרדיו כאן 88 לחידוש קלאסיקות ישראליות.
באפריל 2019 ליוותה בקולות את שקל בשיר "פרחים" שהפיק תומר כץ, מתוך האלבום "ילד פרפר".
בספטמבר 2020 הוציאה את אלבום הסולו השלישי שלה, "החיים שלי קצרים מדי וארוכים נורא".
באוגוסט 2020 השתתפה בפרויקט "הגל השני", בשיר "אם הכל נגמר", שיצא באלבום "ניקיון".
באוקטובר 2020 השתתפה בפרויקט "צו השעה" ופרסמה, עם להקת "ג'יין בורדו", גרסת כיסוי לשיר "ואלס להגנת הצומח".
באפריל 2021 שרה לצד שי נחייסי בשיר "היית בא אליי".
במאי 2021 שרה לצד ההרכב "למהלא" של אדם בן-אמיתי, בשיר "בא לי להיות איתך".
ביוני 2021 ביצעה חידוש לשיר "La Isla Bonita" של מדונה.
בספטמבר 2021 ליוותה את רביד פלוטניק בשיר "גיבור", מתוך האלבום "תוך כדי תנועה".
כל מה שביקשתי מי אמור
זה להקשיב שוב לאיה זהבי לשיר בקול - עכשיו תורי להיות גיבור
באוקטובר 2021 שרה לצד ג'ימבו ג'יי בשיר "סוף טוב".
ב-1 במרץ 2022 הוציאה את אלבום הסולו הרביעי, "הארץ המובטחת".
ביוני 2022 השתתפה באירוע השנתי לזכרו של מאיר אריאל, וביצעה את השיר "ירושלים של ברזל", גרסתו של אריאל לשיר "ירושלים של זהב" של נעמי שמר.
באוגוסט 2022 ילדה את בנה הבכור שאולי.
בנובמבר 2022 שרה לצד תמיר בר בשיר "אין עולם", מתוך אלבומו "החופש הגדול".
במרץ 2023 השתתפה בפרויקט פסקול שלישי, אלבום מוזיקלי שיצא ביוזמת זיכרון בסלון בשיתוף גלגלצ, לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה. איה תרמה לפרויקט בשירים "אנשים רעים", "הזָקָן מברלין", "סיפור שלא נגמר", ו"פתאום נושם".
ב-8 במרץ 2024, הוציאה זהבי את השיר "היי אחות", שנכתב והולחן על ידה בהפקה מוזיקלית משותפת של אבשלום הספרי וגילי מאיר, שעבד איתה בהרכב "כל החתיכים אצלי". בשיר ביקשה זהבי להעביר מסר של העצמה וחיזוק, במיוחד למין הנשי, בעקבות טבח שבעה באוקטובר.
ביוגרפיה > פעילות נוספת

איה עבדה, תוך כדי פעילותה במוזיקה, גם כמורה לספרות ומחנכת כיתה בחטיבת ביניים ברמת אביב ובלוד, כמורה למוזיקה בבית הספר השכונתי שפירא, בתל אביב, וכיום מעבירה קורס לכתיבת שירים בבית ספר רימון.
דיסקוגרפיה

עם "כל החתיכים אצלי"
כל החתיכים אצלי, 2010
#2, 2012
אלבומי סולו
שבעה שירים, 2015
אמריקה, 2017
החיים שלי קצרים מדי וארוכים נורא, 2020
הארץ המובטחת, 2022
הערות שוליים

↑   בן שלו, המוזיקאית איה זהבי פייגלין אוהבת לכתוב כמה היא שבורה, באתר הארץ, 18 במאי 2017
↑  אורי זר אביב, אגו, גסויות ומטבע לשון: כל החתיכים אצלי בריאיון לקראת איחוד, באתר TimeOut, ‏03/01/2019
↑  יוסי חרסונסקי, פרויקט מכונת הזמן, שירי ראשית המדינה ביצועים אלטרנטיביים (כאן 88, אפריל 2018) באתר יוסי מיוזיק
↑  אליסף דעואל, רצף של שיאים לצד פלייליסט צפוי: מופע המחווה למאיר אריאל סיפק את הסחורה, באתר ynet, 15 ביוני 2022
↑  יובל אראל‏, איה זהבי פייגלין – היי אחות, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 8 במרץ 2024
↑   נדב מנוחין‏, קשוב מאוד 118: שרה בבית הספר של החיים - שיחה עם איה זהבי פייגלין, באתר וואלה, 15 בדצמבר 2015
| כוכב נולד (2003–2012) |
| --- | --- | --- |
| מנחה | צביקה הדר |  |
| זוכים | נינט טייב • הראל מויאל • יהודה סעדו • ג'קו אייזנברג • בועז מעודה • ישראל בר-און • רוני דלומי • דיאנה גולבי • חגית יאסו • אור טרגן |  |
| מעפילי גמר אחרים | שירי מימון • שי גבסו • הראל סקעת • עדי כהן • מאיה רוטמן • מארינה מקסימיליאן בלומין • לי בירן • מיי פיינגולד • עידן עמדי • דוד לביא • אוהד שרגאי • איטן גרינברג |  |
| מתמודדים בולטים נוספים | כברה קסאי • אלון ליטבק • לירון לב • מיקה שדה • שירלי לילו • ליטל גבאי • מיכל רשף • הדר עוזרי • אסף אברבוך • ניצן קייקוב • אבי מאיר וענונו • עמרי רוטברד • מיכאל עינב • רועי ארז • נעמה שטרית • לבנת בן-חמו • עמיר חדד • מורן אהרוני • קנדוג • ענת אסתר חיטמן • דנה ליקוורניק • דניאל בן-חיים • חן אהרוני • מרים טוקאן • עדי אולמנסקי • אתי ביטון • איה זהבי פייגלין • לירן דנינו • עומר אדם • חובי סטאר • מורן מזוז • אדיר גץ • אבי בן אבו • אדר גולד • רוני גינוסר • נעמה כהן • תמר יהלומי |  |
| ערכים קשורים | טדי יזמות והפקות (חברת הפקה) |  |
| תוכנית אם, תוכניות בת ותוכנית המשך | לא נפסיק לשיר • נולד לרקוד • לא נפסיק לרקוד • בית ספר למוסיקה • הכוכב הבא |  |
| שופטים | צדי צרפתי • ריקי גל • פבלו רוזנברג • מרגלית צנעני • גל אוחובסקי • דנה אינטרנשיונל • מירי מסיקה • צביקה פיק • גידי גוב • יאיר ניצני • משה פרץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 24e137f8-a6aa-4d54-b06b-56a0f2980710
סברינץ

| --- | --- |

סברין בת חמש
 
 מאכלים
 סוג:  גבינה מחלב פרה, גבינה בלחיצה, גבינה שווייצרית 
 מוצא:  שווייץ 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 גבינות
 תו תקן:  כינוי מקור מוגן (שווייץ) 
 
סְבּרִינץ (בגרמנית: Sbrinz) היא גבינה קשה מאוד המיוצרת מרכז שווייץ. משמשת לעיתים קרובות כגבינה מגוררת במטבח השווייצרי, אם כי נאכלת גם בחתיכות קטנות. הגבינה מיוצרת רק ב-42 מחלבות במרכז שווייץ. לייצור גבינה זו משמש רק חלב פרה מקומי. היא מתיישנת ונשמרת באזור עד שמוכנה לצריכה. זוהי הגבינה השווייצרית הקשה ביותר יחד עם הברנר הובלקזה.
סברינץ קיבלה את שמה כנראה מהעיר ברינץ שברמה הברנית (Berner Oberland). במאות ה-16 וה-17 עחיר זו הייתה נקודת איסוף הן לגבינות מאוברלנד והן ממרכז שווייץ. רוב הגבינה הועברה משם דרומה במעברי הרי האלפים. לקוחות בצפון איטליה קראו עד מהרה לגבינה "סברינץ" על שם המקום הזה. המונח הפך אז נפוץ גם בשווייץ. הסבר שני מבוסס על אימוץ מילת הניב הלומברדי "סברינזו", כינוי לגבינה קשה.
מאפיינים

סברינץ היא גבינה קשה במיוחד מלאה ושמנה. היא מכילה כ-40% עד 45% שומן מהחומר היבש. הגבינה חייבת להבשיל 16 חודשים לפני שניתן למכור אותה כסברינץ והטעם המלא שלה מתפתח רק לאחר כ-24–30 חודשים באחסון.
היסטוריה

סברינץ היא אחת הגבינות האירופיות העתיקות ביותר. אבותיהם הקלטים של השווייצרים ייצרו גבינה מאות שנים לפני הולדת ישו. ייתכן שהגבינה הזו הייתה אב קדמון לסברינץ המודרנית. במאה הראשונה לספירה, הסופר הרומי קולומלה (או פליניוס הזקן) מזכיר בכתביו את Caseus Helveticus (גבינה שווייצרית), שהיא כנראה הסברינץ. מקורות אחרים טוענים שהגבינה מוזכרת בחוזים מסחריים שמתוארכים לסביבות שנת 1200. עם זאת נראה בטוח שהיא מוזכרת במסמכים משנת 1530, השמורים בארכיון המדינה בברן.
החל משנת 2001, הוענקה לסברינץ הסמכה בשם כינוי מקור מבוקר (שווייץ) כלומר (Appellation d'origine protégée (Suisse) -AOC). ה-AOC מספק מפרטים למקור החלב ולתהליכים שיש לבצע על מנת שהגבינה תסומן כסברינץ. בשנת 2013, ההסמכה הוחלפה באישור כינוי מקור מוגן (Appellation d'origine protégée (AOP)).
צריכה

מקובל לצרוך סברינץ בכמה דרכים; אפשר להשתמש בה מגוררת, למשל על פסטה. ניתן לאכול אותה בחתיכות קטנות, לעיתים קרובות כדי ללוות יין. באופן מסורתי, סברינץ איננה נחתכת לעולם, אלא מגוררת, נשברת עם חותך מיוחד או שהיא מהוקצעת. אוכלים אותה גם בפרוסות דקות מהוקצעות מהגבינה הקשה. סברינץ נצרכת לעיתים קרובות עם לחם וחמאה.
ראו גם

רשימה של גבינות שווייצריות
Bergkäse
המורשת הקולינרית של שווייץ
הערות שוליים

↑  "Sbrinz (AOP)". Culinary Heritage of Switzerland. נבדק ב-30 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Weinzweig, Art; Judy Ridgway (2004). The Cheese Companion: The Connoisseur's Guide. Running Press. p. 16. ISBN 0-7624-1956-3.(הקישור אינו פעיל, March 2023)
↑  Papademas, Photis; Bintsis, Thomas (2017). Global Cheesemaking Technology: Cheese Quality and Characteristics. John Wiley & Sons. p. 190. ISBN 9781119046172. The production of [Swiss] cheese was mentionned for the first time in the first century by Roman historian Pliny the Elder, who called the cheese Caseus Helveticus, the 'cheese of the Helvetians', one of the tribes living in Switzerland at the time.
↑  Layton, Thomas Arthur (1973). The Cheese Handbook: Over 250 Varieties Described, with Recipes. Courier Dover Publications. p. 130. ISBN 9780486229553. the caseus helveticus mentioned by Columella was probably a Sbrinz
↑  Roth, Alfred G. (1993). "Der Sbrinz" und die verwandten Bergkäse der Schweiz. Burgdorf: ED Emmentaller Druck. p. 2. OCLC 884417427. ארכיון מ-29 באוגוסט 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "ViaSbrinz". Switzerland Mobility. נבדק ב-30 בינואר 2023. In the late Middle Ages, the «Sbrinz» hard cheese became a top Inner Switzerland export at the markets of Northern Italy. Not least because the mule track over the Grimsel and Gries Passes became a well- developed trade route. {{cite web}}:  (עזרה)
מולטיירים על ויה סברינץ, נתיב סחר לשעבר בין מרכז שווייץ לבין איטליה.
ארנקה בהם

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1893 שאהי, סלובקיה 
 פטירה:  1944 (בגיל 50 בערך) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1932) 
 בן או בת זוג:  פרידיש קארינתי (14 באוגוסט 1920–29 באוגוסט 1938) 
 צאצאים:  פרנץ קארינתי 
 מספר צאצאים:  2 
 
ארנקה בהם (בהונגרית: Böhm Aranka, שאהי, 17 ביולי 1893 – אושוויץ, 1944) הייתה רופאה הונגריה-יהודייה, אשתו השנייה של הסופר פרידייש קארינתי ואמו של הסופר פרנץ קארינתי. היא נרצחה במחנה ההשמדה אושוויץ בשנת 1944.
ביוגרפיה

ארנקה בהם נולדה במשפחה יהודית בעיירה בת כ-8000 תושבים ממש על הגבול הנוכחי בין סלובקיה לבין הונגריה. מצד אביה מוצאה ממשפחת סוחרים מנובי סאד ומצד אמה ממשפחת סוחרים מקומית בעיירת הולדתה. אביה, איגנץ בהם, היה סוחר תיקים, חוטים וברזנט ובשנת 1892 נשא לאישה את הרמינה מנגולד. אחיה של ארנקה, טיבור, הפך גם הוא לסוחר ובמשך הזמן המשיך את חנות החוטים של אביהם.
ביוגרפיה > חייה המקצועיים

בהם החלה את לימודי הרפואה בפסיכואנליזה בשנת 1913 באוניברסיטה ההונגרית המלכותית בבודפשט לפני נישואיה הראשונים, אך רק שנים ספורות לאחר מכן, במהלך נישואיה לפרידייש קארינתי, השיגה את התואר ברפואה.
ביוגרפיה > נשואיה הראשונים

ב־28 ביולי 1914 נישאה לטיוודר קרטס, רופא בבודפשט, ממנו נולד לה בן, טמאש קרטס, ובשנת 1920 הם התגרשו.
ביוגרפיה > נשואיה השניים

בינואר 1920, בגיל עשרים ושבע, פגשה לראשונה את פרידייש קארינתי, שהיה מבוגר ממנה בשש שנים. היא עדיין הייתה נשואה באותה תקופה, אך קארינתי כבר היה גרוש מנישואיו הראשונים והיה גם לו בן, גאבור קארינתי. הם נישאו ב -14 באוגוסט 1920 בבודפשט. בנם המשותף, פרנץ קארינתי, נולד כשנה לאחר מכן בשנת 1921. קארינתי כתב ביומן של אשתו כך על ארנקה בהם: "את טיפשה, מוזרה, מתוקה ומרה עד להחריד, חמודה ויפה, מכוערת ומוכשרת. את חסרת מנוחה, צרה גדולה ושמחה גדולה בעולם, את חוסר המזל הגדול בראשי ...".
נישואיהם היו מערכת יחסים לא שגרתית לחלוטין, עם סכסוכים בלתי פוסקים, סופות וסצנות קנאה, וריבים מדי פעם. המחסור התמידי בכסף הייתה בעיה מתמדת במהלך נישואיהם ומסיבה זו ארנקה בהם עודדה ללא הרף, שוב ושוב, את בעלה לכתוב יצירות חדשות וחדשות יותר, שחלקן הצליחו לכסות את הוצאותיהם העצומות. בשנת 1938 היא ניסתה להתאבד מתוך קנאה, ואף על פי ששרדה היא נפצעה קשה. הם היו נשואים שמונה עשרה שנים עד מותו של קארינתי.
ביוגרפיה > קשריה עם אנדרה אדי

ארנקה בהם התקרבה מאוד לספרות כבר בגיל צעיר. סימוכין לכך ניתן למצוא באוטוביוגרפיה של הסופר והמשורר ההונגרי-יהודי אנדור נמט. לפי כתביו, בשנת 1912 ארנקה בהם פגשה את המשורר אנדרה אדי מספר פעמים עם ספרים וכתבים שונים של תלמידת בית ספר. המשורר כתב בזה אחר זה שירים אליה וכשקוראים את "שירי הזהב" של אדי ("במעגן הזרועות הצעירות", "כתפייך, כתפייך", "בת הסבך", "ראית פרחים שחורים" וכו'). כשקוראים שירים אלה מתקבלת תמונה על יחסיהם, יחסים שבהם אדי קורא לארנקה בהם "זהב שחור".(בהונגרית השם Aranka נובע מהמילה Arany, שפירושו זהב בהונגרית. שמה בעצם זהה לגולדה או לזהבה).
ביוגרפיה > יחסיה עם טיבור דרי

ארנקה בהם הייתה ידועה בחוסר נאמנותה. מערכת היחסים שלה עם הסופר ההונגרי-יהודי טיבור דרי החלה בסביבות שנת 1928 ונמשכה עד שנת 1931 בערך, מערכת יחסים שלמעשה הייתה גלויה לכל וכנראה גם בעלה ידע עליה. "היא אהבה את הסכנה של להיות גלויה בציבור, הייתה נרגשת מהאפשרות להתעלס בפני אחרים", כתב טיבור דרי. על פי האוטוביוגרפיה של המחבר (ללא שיפוט, 1969), מערכת היחסים ביניהם נשלטה על ידי נרדפות, פגיעות וחוסר ביטחון תמידי, שהשפיעו בתחילה בעיקר על דרי, ובמשך השנים גברה גם הפגיעות שלה להזדקנות והפחד שלה מה שההזדקנות סימלה עבורה. מערכת יחסים זו המוטרדת והבלתי יציבה יותר ויותר, נקטעה כאשר דרי תפס את ארנקה בהם עם אהובה הראשון, הכנר בלה זוכמן.
מותה

בשנת 1944, בגיל חמישים ואחת, גורשה למחנה ההשמדה אושוויץ ונרצחה שם.
"לאחר פרסום הצו לענידת הטלאי הצהוב, היא הגיעה אלי להתייעץ: האם להישאר בבודפשט, אך סירבה לענוד את ההטלאי; או לקבל משרת רופאה במוסד לחולי נפש בטרנסדנוביה, שם תוכל לשרוד את המלחמה עד סופה בצורה בטוחה יותר. יעצתי לה את השני; היו כל כך הרבה אנשים בבודפשט שהכירו אותה שלא ניתן היה להימנע מכך שתוגש עליה מתלונה אנונימית. היא הייתה מהראשונים שגורשו למחנה השמדה ..." (טיבור דרי: ללא שיפוט).