stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמאות (ביולוגיה)
הגבלות ואמצעי נגד > תנאים סביבתיים ואינטראקציות חברתיות המשפיעות על רמאות מיקרוביאלית

כמו אורגניזמים רבים אחרים, חיידקים מסתמכים על צריכת ברזל עבור התהליכים הביולוגיים שלהם. עם זאת, לפעמים קשה לגשת לברזל בסביבות מסוימות, כמו אדמה. בחלק מהחיידקים התפתחו סידרופורים, חלקיקים קולטי ברזל שמחפשים ומחזירים ברזל עבור החיידקים. סידרופורים אינם בהכרח ספציפיים ליוצרם – לפעמים אורגניזם אחר יכול לקלוט את החלקיקים במקום זאת. Pseudomonas fluorescens הוא חיידק שנמצא בדרך כלל באדמה. בתנאים של ברזל נמוך, P. fluorescens מייצר סידרופורים, במיוחד פיוברדין (pyoverdine), כדי לאחזר את הברזל הדרוש להישרדות. עם זאת, כאשר ברזל זמין, בין אם מהתפזרות בסביבה או מהסידרופורים של חיידק אחר, P. fluorescens מפסיק את הייצור, מה שמאפשר לו להקדיש את האנרגיה שלו לצמיחה. מחקר הראה שכאשר P. fluorescens גדל בשיתוף עם Streptomyces ambofaciens, חיידק אחר המייצר את הסידרופור קואליכן, לא זוהה פיוברדין. תוצאה זו העלתה כי P. fluorescens הפסיק את ייצור הסידרופורים לטובת קליטת קואליכן הקשור לברזל, קשר המכונה גם פיראטיות סידרופורית.
עם זאת, מחקרים נוספים העלו כי ניתן לדכא את הרמאות של P. fluorescens. במחקר אחר נחקרו שני זנים של P. fluorescens באדמה, סביבתם הטבעית. זן אחד, המכונה המפיק, יצר רמה גבוהה יותר של סידרופורים, מה שאומר שזן אחר, המכונה הלא מפיק, הפסיק את ייצור הסידרופורים לטובת שימוש בסידרופורים של השני. אף על פי שניתן היה לצפות שהלא-יצרן יתחרה על היצרן, כמו השיתוף בין P. fluorescens ו-S. ambofaciens, המחקר הוכיח כי הלא-יצרן לא היה מסוגל לעשות זאת בתנאי קרקע, מה שמצביע על כך ששני הזנים יכולים להתקיים במקביל. ניסויים נוספים העלו כי ייתכן שמניעת רמאות זו נובעת מאינטראקציות עם חיידקים אחרים באדמה, המשפיעה על הקשר או על המבנה המרחבי של הקרקע המונעת דיפוזיה של סידרופור ולכן מגבילה את יכולתו של מי שאינו מפיק לנצל את הסידרופורים של היצרן.
הגבלות ואמצעי נגד > לחץ ברירה בחיידקים (בין מינים)

בהגדרה, אינדיבידואלים מרמים כדי לזכות בהטבות שעמיתיהם שאינם מרמים אינם מקבלים. עולה השאלה כיצד יכולה להתקיים מערכת שיתופית מול הרמאים הללו. תשובה אחת היא שלרמאים יש כשירות מופחת בהשוואה לאלה שאינם רמאים.
במחקר (Dandekar ואח'), החוקרים בחנו את שיעורי ההישרדות של אוכלוסיות חיידקים רמאים ולא רמאים (Pseudomonas aeruginosa) בתנאי סביבה משתנים. מיקרואורגניזמים אלה, כמו מינים רבים של חיידקים, משתמשים במערכת תקשורת בין תאים לתאים הנקראת חישת מניין, המזהה את צפיפות האוכלוסייה שלהם ומניעה את השימוש במשאבים שונים בעת הצורך. במקרה זה, המשאבים הם פרוטאזות משותפות המפרקות מקור מזון כמו קזאין, ואדנוזין הידרולאז בשימוש פרטי, שמפרק מקור מזון אחר, אדנוזין. הבעיה מתעוררת כאשר חיידקים מסוימים ("רמאים") אינם מגיבים לאותות חישת המניין הללו ולכן אינם תורמים לייצור הפרוטאזות היקר אך נהנים מהיתרונות של המשאבים המנוצלים.
כאשר אוכלוסיות P. aeruginosa מוכנסות לתנאי צמיחה שבהם שיתוף הפעולה (ותגובה לאות המניין) הוא יקר, מספר הרמאים גדל, והמשאבים הציבוריים מתרוקנים, מה שעלול להוביל לטרגדיה של נחלת הכלל. עם זאת, כאשר אוכלוסיות P. aeruginosa מוכנסות לתנאי גדילה עם אדנוזין בכמות מוגבלת, הרמאים מדוכאים מכיוון שהחיידקים המגיבים לאות המניין מייצרים אדנוזין הידרולאז ומשתמשים בו באופן פרטי לעצמם כדי לעכל מקור מזון של אדנוזין. באוכלוסיות בר בהן נוכחות אדנוזין שכיחה, זהו הסבר לאופן שבו חיידקים שמשתפים פעולה יכולים להיות בעלי כשירות גבוהה יותר מרמאים, וכך לדכא את הרמאים ולשמור על שיתוף פעולה.
הגבלות ואמצעי נגד > שיטור/ענישה בחרקים

רמאות נפוצה גם אצל חרקים. הקהילות החברתיות והאלטרואיסטיות לכאורה המצויות בחרקים, כמו נמלים ודבורים, מספקות הזדמנויות רבות לרמאים לנצל את המערכת ולצבור הטבות נוספות על חשבון הקהילה.
לפעמים מושבה של חרקים נקראת אורגניזם-על בשל יכולתה להיות בעלת תכונות גדולות מאלה של סך הפרטים. מושבה של חרקים שבה פרטים שונים מתמחים במשימות ספציפיות פירושה ייצור גדול יותר של המושבות ויעילות רבה יותר. יתרה מכך, בהתבסס על תאוריית ברירת השארים, יהיה זה מועיל באופן קולקטיבי לכל הפרטים בקהילה אם המלכה תטיל ביצים במקום הפועלות. הסיבה לכך היא שאם הפועלות מטילות ביצים, הדבר מיטיב עם הפועלת המטילה ביצים באופן ספציפי, אך שאר הפועלות רחוקות כעת כפליים, מבחינה גנטית, מצאצאי הפועלת הזו. זאת עקב העובדה שהרבייה של הדבורים היא הפלודיפלואידית. לכן, אף על פי שמועיל לפרט אחד להיות בעל צאצאים משלו, זה יועיל באופן קולקטיבי אם המלכה תטיל את הביצים. לכן, קיימת מערכת של שיטור על ידי פועלות ומלכה נגד ביצים שהטילה פועלת.
צורה אחת של שיטור מתרחשת על ידי אכילת הביצים המוטלות על ידי הפועלות, וכך קורה במינים רבים של נמלים ודבורים. זה יכול להיעשות על ידי המלכה, הפועלות או שניהם. בסדרה של ניסויים עם דבורי דבש (Apis mellifera), החוקרים Ratneiks & Visscher מצאו שפועלות אחרות הוציאו ביעילות ביצים שהוטלו על ידי פועלות בכל המושבות, בין אם מקור הביצים באותן מושבות ובין אם לאו. דוגמה לשילוב של שיטור מלכה ופועלת מצויה בנמלים מסוג Diacamma: ביצים שהוטלו על ידי פועלות נלקחות על ידי פועלות אחרות והן מאכילות בהן את המלכה. האותות המזהים את הביצים של המלכות, הן ככל הנראה בלתי ניתנים לשינוי, מכיוון שהם חייבים להיות אות כנים, שיש לשמור על ביצים אלה בלי שאותות אלה יוכלו לשמש פועלות רמאיות.
צורת שיטור אחרת מתרחשת באמצעות תוקפנות כלפי פועלות המטילות ביצים. במין של צרעת העצים Dolichovespula sylvestris, החוקר Wenseleers ושותפיו מצאו כי שילוב של התנהגות אגרסיבית והרס של ביצים שהוטלו על ידי פועלות השאיר את מספר הביצים שהוטלו על ידי פועלות נמוך. למעשה, 91% מהביצים שהוטלו על ידי הפועלות טופלו – במובן של הושמדו, נאכלו או סולקו – תוך יום אחד. כמו כן, התגלה שכ-20% מהפועלות שהטילו ביצים נמנעו מלעשות זאת גם בגלל התנהגות תוקפנית של המלכה וגם של הפועלות האחרות. הפועלות והמלכה היו תופסים את הפועלת שמטילה ביצים ומנסים לעקוץ אותה או לדחוף אותה מהתא. זה בדרך כלל הביא לכך שהעובדת הסירה את הבטן שלה ולא הפקידה את הביצים שלה בתאי הטיפוח של הגלמים.
הגבלות ואמצעי נגד > שיטור/ענישה באורגניזמים אחרים

תוקפנות וענישה לא נמצאים רק בחרקים. לדוגמה, אצל חולד עירום, עונשים על ידי המלכה הם דרכה להניע את העובדים העצלניים והפחות קשורים לקבוצותיהם. המלכה דוחפת את העובדים העצלנים יותר, ומספר הדחיפות גדל כאשר יש פחות עובדים פעילים. ריב (Reeve) גילה שאם הסירו את המלכה כשהמושבות רוויות בעובדים, יש ירידה משמעותית במשקל של העובדים הפעילים מכיוון שהעובדים העצלנים יותר מנצלים את המערכת.
ענישה היא גם שיטה המשמשת את דגי האמנוניים מסוג Neolamprologous pulcher במערכות הגידול השיתופיות שלהם. זוהי מערכת של תשלום תמורת שהייה, שבה דגים עוזרים מורשים לשהות בטריטוריות מסוימות בתמורה לעזרתם. במחקר, העוזרים שנמנע מהם לעזור, "הבטלנים", ספגו יותר תוקפנות מאשר עוזרי השליטה, בדומה לחולד העירום. חוקרים משערים שמערכת זו התפתחה מאחר שהדגים בדרך כלל לא קשורים זה לזה (לכן ליתרונות הקרבה יש השפעה מועטה), ומשום שיש רמה גבוהה של סיכון לטריפה כשהדג נמצא מחוץ לקבוצה (לכן זהו מניע חזק לדגים המסייעים להישאר בקבוצה).
גם קופי מקוק רזוס משתמשים בתוקפנות כעונש. יש להם חמש קריאות ברורות שהם יכולים "להחליט" לייצר עם מציאת מזון. ההחלטה לקרוא או לא, קשורה למינם ולמספר קרוביהם: נקבות מתקשרות לעיתים קרובות יותר ונקבות עם יותר קרובים מתקשרות לעיתים קרובות יותר. עם זאת, לפעמים כאשר נמצא מזון, הפרט ("המגלה") אינו קורא כדי למשוך את קרוביו ולחלוק מזון. אם דגים בדירוג חברתי נמוך יותר מוצאים שהמגלה נמצא באזור ההכלאה של הניסוי, הם מגייסים תמיכה נגד הפרט הזה על ידי השמעת קולות. לאחר מכן, הקואליציה שהוקמה מגרשת את הפרט הזה. אם בעלי דירוג חברתי גבוה יותר מוצאים את המגלה הזה, הם מגרשים את המגלה או הופכים תוקפניים פיזית כלפיו. תוצאות אלו מראות שתוקפנות כעונש היא דרך לעודד חברי קהילה לעבוד יחד ולחלוק אוכל כאשר הוא נמצא.
הגבלות ואמצעי נגד > אמצעי נגד בתוך המין

רמאות ואילוצים של רמאות אינם מוגבלים לאינטראקציות תוך מיניות ספציפיות; הן יכולות להתרחש גם בקשר הדדי בין שני מינים. דוגמה נפוצה היא מערכת היחסים ההדדית בין דגי נקאי אילתי ודגי שונית. בשארי וגרוטר (Bshary and Grutter) גילו שנקאי נקי יותר מעדיף את ריר רקמת הלקוח על פני אקטופרזיטים. זה יוצר קונפליקט בין הדגים המנקים לדגי השונית, מכיוון שדגי השונית מרוויחים רק כאשר הדגים המנקים אוכלים את הטפילים האקטופרזיטיים. מחקרים נוספים גילו שבמעבדה, הדגים המנקים עוברים שינוי התנהגותי מול גורמים שמרתיעים אותם מפני אכילת המזון המועדף עליהם. בכמה ניסויים, הצלחת של מקור המזון המועדף הוסרה מיד כשאכלו, כדי לחקות "לקוח בורח" בסביבה טבעית. בניסויים אחרים, הצלחת של מקור המזון המועדף רדפה אחרי הדג המנקה כשזה אכל, בחיקוי של "מרדף אחר לקוחות" בסביבה טבעית. לאחר שישה ניסיונות למידה בלבד, המנקים למדו לבחור בניגוד להעדפה שלהם, מה שמצביע על כך שעונש הוא פוטנציאל אמצעי נגד יעיל נגד רמאות ביחסים הדדיים.
אמצעי הנגד אינם מוגבלים ליחסים אורגניזמיים. וסט ואחרים (West et al.) מצאו אמצעי דומה נגד רמאות בהדדיות של קטניות-ריזוביום. במערכת יחסים זו, חיידקי קיבוע חנקן בשם ריזוביום (rhizobium) מקבעים ניטרוגן, חנקן אטמוספירי (N 2), מתוך שורשי הקטניות, ומספקים מקור חיוני זה של חנקן לצמחים אלה תוך קבלת חומצות אורגניות לעצמם. עם זאת, חיידקים מסוימים הם הדדיים יותר, בעוד שאחרים טפיליים יותר בכך שהם צורכים את משאבי הצמח אך מקבעים מעט חנקן, או שאינם מקבעים כלל. צמחים אלה אינם יכולים לדעת אם החיידקים טפילים ועד כמה, עד שהם מושקעים בגושים הצמחיים. כדי למנוע רמאות, נראה שצמחים אלה מסוגלים להעניש את חיידקי הריזוביום. בסדרת ניסויים, החוקרים כפו אי שיתוף פעולה בין החיידקים לצמחים על ידי הצבת גושים שונים באטמוספירה נטולת חנקן. הם ראו ירידה של 50% בהצלחת הרבייה של ריזוביום. וסט ושותפיו יצרו מודל לענישה של קטניות כלפי החיידקים ומשערים שהתנהגויות אלו קיימות כדי לייצב אינטראקציות הדדיות.
דוגמה ידועה נוספת לאינטראקציה בין צמח לאורגניזם מתרחשת בין יוקה לעש יוקה. נקבות עש היוקה מפקידות את ביציהן אחת אחת בפרח היוקה. במקביל, הן מפקידות כמות קטנה של אבקה מפרחי יוקה כתזונה לעש היוקה. מכיוון שרוב האבקה לא נצרכת על ידי הזחל, עש היוקה הוא אפוא גם המאביק הפעיל של צמח היוקה. יתרה מכך, לפעמים נקבות העשים לא מצליחות להפקיד את ביציהן בפעם הראשונה, ועשויות לנסות שוב ושוב. צמח היוקה מקבל צלקות מהניסיונות המרובים, אך הוא מקבל גם יותר אבקה, מאחר שהעשים מפקידים אבקה בכל ניסיון.
"רמאות" מתרחשת לפעמים כאשר עש היוקה מפקיד יותר מדי ביצים בצמח אחד. במקרה זה, לצמח היוקה יש יתרונות מועטים בלבד מאינטראקציה זו. עם זאת, לצמח יש דרך ייחודית להגביל התנהגות זו. בעוד שהגבלת הרמאות מתרחשת לעיתים קרובות בפעולה על הפרט, במקרה זה האילוץ מתרחש נגד צאצאי הפרט. צמח היוקה יכול "לעשות הפלה" לעשים על ידי "הפלת" הפרחים. פלמיר והות (Pellmyr and Huth) גילו שיש התבגרות סלקטיבית, יתרון לפרחים בעלי עומס ביצים נמוך ומספר גבוה של צלקות (ולכן כמות אבקה גבוהה). בדרך זו יש ברירה נגד העשים ה"רמאים" המנסים להשתמש בצמח היוקה מבלי לספק את יתרונות ההאבקה.
שמעון גרינהויז

| --- | --- |

שמעון גרינהויז עם ראש הממשלה בנימין נתניהו בטקס המשואות ביד ושם, 2009
 לידה:  3 במאי 1930 קראסנה, בלארוס הסובייטית, ברית המועצות
 פטירה:  19 בינואר 2024 (בגיל 93) פתח תקווה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 
שמעון (סיומה) גרינהויז (3 במאי 1930 – 19 בינואר 2024) היה ניצול השואה ששימש כמנהל בית הספר עמל ב' בפתח תקווה. עד פטירתו שימש כמורה לפיזיקה ומתמטיקה במספר תיכונים בעיר. בשנת 2017 הוענק לו על ידי שר החינוך נפתלי בנט פרס מפעל חיים, שהוענק לראשונה בטקס השנתי "המורה של המדינה". גרינהויז הדליק משואה בעצרת הממלכתית ביד ושם לציון יום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 2009.
קורות חיים > מלחמת העולם השנייה

גרינהויז נולד ב-1930 בקראסנה, בלארוס. בשלהי 1941, לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות (מבצע ברברוסה), נכלאה משפחתו של גרינהויז בגטו קראסנה. גרינהויז ואמו התגנבו מהגטו אל מכרה פולנייה, וזאת סיפקה להם מים ומזון. הם נתפסו, וקצין אס אס עמד להרוג אותם בנשקו. הפולנייה התחננה, בכתה והציעה לגרמני כסף ומזון וסיגריות כדי שיניח להם. לבסוף, הגרמני השתכנע והותיר אותם בחיים. אחיו ואחותו של גרינהויז יצרו קשר עם הפרטיזנים שהסתתרו ופעלו באזורי הביצות סביב קראסנה. לראשי הגטו נודע על הקשר עם הפרטיזנים, והם עצרו את האח מנדל ואיימו עליו לבל יברחו הוא ואחותו מן הגטו.
במרס 1943, בחג הפורים, חיסלו הגרמנים את הגטו, רצחו את יושביו ושרפו את גופותיהם. בין הקורבנות היו אחיו מנדל ואחותו הניה. גרינהויז ואמו, עם עוד כ-20 מתושבי הגטו, הסתתרו במסתור שהוכן מבעוד מועד ושרדו שם במשך חמישה ימים. לאחר מכן הגיעו לפרטיזנים. גרינהויז חטב עצים עבור הפרטיזנים, ובמהלך העבודה נקטעו אצבעות ידו. באין טיפול רפואי, סבל מנמק.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה שב גרינהויז עם אמו לקראסנה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון, למד משפטים ומתמטיקה באוניברסיטה ובשנת 1960 עלה עם אמו לישראל. הוא הקים משפחה, ונולדו לו ארבעה ילדים. בנו גיל נפטר מסרטן בשנת 2000, בגיל 34.
גרינהויז הקדיש את חייו להוראה והיה מחנך ומנהל בית ספר תיכון עמל ב' בפתח תקווה ובנוסף לימד בתיכון גולדה בפ"ת מתמטיקה.
גרינהויז שימש כאיש עדות ביד ושם, והעביר באופן קבוע שיחות והרצאות על סיפור חייו לתלמידי תיכון המגיעים למוזיאון.
גרינהויז נפטר ב-19 בינואר 2024, בגיל 93.
הערות שוליים

↑  שמעון גרינהויז, באתר יד ושם
שר החינוך נפתלי בנט ושמעון גרינהויז בטקס הענקת פרס מפעל חיים, 2017
ראש עיריית פתח תקווה, איציק ברוורמן, מעניק תעודת הוקרה לשמעון גרינהויז
שוש סיטון

| --- | --- |

שוש סיטון
 לידה:  28 בנובמבר 1950 (בת 73) ירושלים
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  מכון מופ"ת, מכללת לוינסקי לחינוך
 תחומי עניין:  פילוסופיה של החינוך 
 עיסוק:  פילוסופית 
 מדינה:  ישראל 
 
שוש (שושנה) סיטון (נולדה ב-28 בנובמבר 1950). היא חוקרת תרבות ישראל, מרצה בתחום הפילוסופיה של החינוך וההיסטוריה של החינוך העברי בארץ ישראל מראשית ההתיישבות הציונית.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים. השלימה תואר ראשון בשנת 1975 באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים היסטוריה כללית ומקרא ותולדות עם ישראל. ב-1980 קיבלה תעודת הוראה בהיסטוריה.
השלימה בשנת 1989 בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב את התואר השני במגמה "היבטים היסטוריים ופילוסופיים של החינוך". עבודת המאסטר שלה הייתה בנושא "השפעת מאורעות 36–39 על מטרות החינוך העברי בארץ-ישראל" בהדרכת שמעון רשף ואריה כרמון. 

בשנת 1995 השלימה את עבודת הדוקטורט, בבית הספר למדעי היהדות של אוניברסיטת תל אביב. נושא העבודה היה "חינוך ברוח המולדת – התוכנית החינוכית של מועצת המורים למען הקק"ל", בהדרכת יעקב שביט. בשנים 2007–2010 למדה במכון מופ"ת בתל אביב קורס גישור והתמחות בניהול אקדמי.
בשנים 1985–2007 שימשה מרצה בבית הספר לחינוך ובחוג ל-BA כללי באוניברסיטת תל אביב. בשנים 1998–2015 שימשה מרצה במכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב. הרצתה במכללה להוראת טכנולוגיה בתל אביב בשנים 1998–2008, ובמכללת סמינר הקיבוצים בתוכנית לתואר שני "אוריינות חזותית בחינוך" ובתוכנית לתואר ראשון בבית הספר לאמנויות בשנים 2009–2015.
מחקר

תחום המחקר העיקרי של שוש סיטון הוא תולדות החינוך והתרבות הציונית בתקופת היישוב ולאחר הקמתה של מדינת ישראל. היא התמקדה בפעילותם הוולונטרית של נשים וגברים בעלי אג'נדה חברתית ופוליטית בתחום החינוך והתרבות, והשפעתם על גיבוש התודעה הלאומית והתרבותית הישראלית מחד, ועל הממסד החינוכי בישראל מאידך.
בשנת 1998 פרסמה סיטון עיבוד לספר של עבודת הדוקטור: "חינוך ברוח המולדת – התוכנית החינוכית של מועצת המורים למען הקק"ל (1953-1925)". הספר עוסק בפעילותה של קבוצת מורים שהייתה לה השפעה עמוקה הן על עיצוב דיוקנה של מערכת החינוך של היישוב היהודי בארץ ישראל ואחר כך גם על מערכת החינוך של מדינת ישראל.
הוראה

בשנים 2007–2011 שימשה שוש סיטון מנהלת מכללת לוינסקי באילת. כיו"ר ועדת אתיקה במכללת לוינסקי לחינוך עמדה בראש צוות אשר ניסח מחדש את הקוד האתי של המכללה. שימשה גם ראש החוג לחינוך בפקולטה לחינוך במכללת לוינסקי. במסגרת תפקיד זה נטלה חלק בפתיחת מסלול לימודים אקדמי ייחודי לנשים מהמגזר החרדי במכללה.
בנוסף, במהלך השנים שימשה שוש סיטון חברה בוועדת ההיגוי של התוכנית לתואר שני "אוריינות חזותית" במכללת סמינר הקיבוצים, חברה בוועדת ההיגוי של תוכנית המצוינים במכללה להוראה טכנולוגית, חברה בוועדת ההיגוי של תוכנית המצוינים במכללה להוראה טכנולוגית, חברה בוועדת ההיגוי להקמת מרכז לאמנויות שאמור היה לאגד במסגרת אחת את כל חוגי היצירה במכללה להוראה טכנולוגית, חברה בוועדת ההיגוי של תוכנית המצוינים במכללה להוראה טכנולוגית,
שוש סיטון מתגוררת בהרצליה.
פרסומים > ספרים

"חינוך ברוח המולדת – התוכנית החינוכית של מועצת המורים למען הקק"ל (1953-1925)", הוצאת דור לדור, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ט.
Yaacov Shavit and Shoshana Sitton, "Staging and Stagers in Modern Jewish Palestine - The Creation of Festive Lore in a New Culture", 1882-1948, Wayne State University press, Detroit, 2004.
סנפיר מ., סיטון ש., רוסו-צימט ג, "מאה שנות גן הילדים בארץ ישראל", הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2012.
סיטון ש., גילת י. (עורכים), "כותבים חינוך, על הקשר שבין התאוריה למעשה החינוכי בתהליך הכשרת מורים", הוצאת פרדס, חיפה, 2017.
פרסומים > מאמרים נבחרים

"אחידות מול פיצול: השפעתה של קבוצת מורים וולונטרית על החינוך בישראל", עיונים בחינוך, כרך 3, חוברת 2, אוניברסיטת חיפה, תשנ"ח.
"תמורות בתמונת העבר היהודי, שינויים בתוכנית לימודי ההיסטוריה של מועצת המורים למען הקק"ל", יהדות זמננו, ציונות, מדינת ישראל והתפוצות, כרך 11–12, מאגנס, ירושלים, תשנ"ח.
"בין פמיניזם לציונות: מאבקן של הגננות העבריות להכרה מקצועית", זמנים, רבעון להיסטוריה, מס' 61, אוניברסיטת תל אביב, 1997/8.
"מועצת המורים למען הקרן הקימת לישראל כמעצבת תרבות לאומית עממית", דור לדור, ט"ז, אוניברסיטת תל אביב, תש"ס.
"בניית זהות הגננת (1919-1947)", בתוך: צלרמאייר מ. פרי פ. (עורכות), מורות בישראל: מבט פמיניסטי, אדום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002.
סיטון ש., בן פשט מ., "בין מזרח למערב בתרבות העממית בישראל: ביטויי דת ואמונה בתחנה המרכזית החדשה בתל אביב", איגוד, ספר הקונגרס העולמי הארבע-עשרה למדעי היהדות, האוניברסיטה העברית, ירושלים, תשס"ח.
בן פשט מ., סיטון ש., "גבולות השוליים האמנותיים בתחנה המרכזית החדשה בתל אביב" מותר, מס' 16, אוניברסיטת תל אביב, עמ'19–29, 2010.
Sitton S., Ben Peshat M, "Visual Literacy for Deciphering Cultural Identity: The New Central Bus Station in Tel-Aviv", in Phil Fitzsimmons & Barbra, McKenzie (Editors) Refocusing the Vision, the Viewer and Viewing Through an Interdisciplinary Lens (69-78) Oxford, U K: Inter-Disciplinary Press 2010.
"הוראת האומנויות: תאוריה, הקול האישי של המורה ומה שביניהם", בתוך: ליבמן צ. (עורכת), "ללמוד, להבין, לדעת, מסע בנתיבי ההוראה הקונסטרוקטיביסטית", מופ"ת, הקיבוץ המאוחד, 2013.
הערות שוליים

↑  "כותבים חינוך" בעריכת ד"ר שוש סיטון ופרופ' יצחק גילת, באתר מכללת לוינסקי לחינוך, ‏נלקח ב-11 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 37204016   WorldCat (עם VIAF): 37204016
שורש 74

שורש 74, או יוּאֶה בּוּ (בסינית: 月部, פיניין: Yuè bù) הוא השורש השבעים-וארבעה של הכתב הסיני. פירושו "ירח" או "חודש" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 69 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
התפתחות

השורש בכתב עצמות הניחוש, (甲骨文, גְ'יָאגוּוֶן, פיניין: Jiǎgǔwén) מלפני 3,500 שנה
השורש בכתב כתובות הברונזה, (גִ'ין וֶן; 金文; פיניין: Jīn wén) מלפני 2,500-3,000 שנה
הצורה בכתב החותם הגדול (דָאגְ'ווָאן; 大篆; פיניין: Dàzhuàn) לפני מעל 2,000 שנה
הצורה בכתב החותם הקטן (שְׂיָאוגְ'ווָאן, 小篆, xiǎozhuàn)
תווים נגזרים

| מספר קווים ונספים | תווים |
| --- | --- |
+0: 月
+2: 有
+4: 朊朋朌服肭
+5: 朎朏朐朑胙
+6: 朒朓朔朕朗朗
+7: 朖朘朙(=明->日)朚望
+8: 朜朝朞(=期)期朠SC / JP וריאנט
+9: 朠TC variant朡
+10: 朢(=望)
+11: 膤
+12: 朣朤朥
+13: 朦SC/JP
+14: 朦TC
+16: 朧
לקריאה נוספת

Fazzioli, Edoardo (1987). Chinese calligraphy: from pictograph to ideogram: the history of 214 essential Chinese/Japanese characters. calligraphy by Rebecca Hon Ko. New York, 1987: Abbeville Press. ISBN 0-89659-774-1.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: location (link)
Lunde, Ken (5 ינו' 2009). "Appendix J: Japanese Character Sets" (PDF). CJKV Information Processing: Chinese, Japanese, Korean & Vietnamese Computing (Second ed.). Sebastopol, Calif.: O'Reilly Media. ISBN 978-0-596-51447-1. {{cite book}}:  (עזרה)
שיין שמלץ

שיין אדוארד שמלץ (Shane Edward Smeltz; נולד ב-29 בספטמבר 1981) הוא כדורגלן עבר ניו זילנדי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

שמלץ נולד בגרמניה המערבית להורים ממוצא ניו זילנדי. בגיל 6 עבר לאוסטרליה ושם התחיל לשחק כדורגל. כאשר הגיע לגיל הבוגרים נדד בין מספר קבוצות במדינתו עד שבשנת 2005 חתם במנספילד טאון מהפוטבול ליג השנייה. עונה לאחר מכן חתם בווימבלדון בה שיחק את רוב משחקיו כמחליף ולמרות זאת הוא כבש 26 שערים בכל המסגרות. בשנת 2007 חזר לניו זילנד כאשר חתם בולינגטון פיניקס המשחקת ביגת העל האוסטרלית. בעונת 2008/2009 סיים שמלץ כמלך שערי הליגה עם 12 שערים. בקיץ 2009 חתם בגולד קואסט יונייטד. בעונתו היחידה בקבוצה הבקיע 19 שערים וסיים כמלך שערי הליגה עונה שנייה ברציפות. ב-12 ביולי 2010 חתם לשנתיים בצ'אנדונג לוננג מליגת העל הסינית, אך כעבור חמישה ימים התחרט וחזר לגולד בה גם פתח את עונת 2010/2011. ב-24 באוגוסט 2010 חתם בגנצ'לרבירליגי מליגת העל הטורקית. בטורקיה לא הצליח לקבל את ההזדמנות ובינואר חזר לגולד קואסט יונייטד. ב-20 במרץ 2011 חתם בפרת' גלורי תמורת 4.1 מיליון דולר אוסטרלי. במשחקו בשני במועדון הבקיע את שערו ה-51 ובכך עלה למקום השני בטבלת הכובשים המצטיינים בכל הזמנים אחרי ארצ'י תומפסון. ב-24 במרץ 2012 הבקיע רביעייה בניצחון קבוצתו נגד מלבורן ויקטורי. ב-18 במאי 2014 חתם בפ.צ. סידני עד לסיום העונה. בתום העונה האריך את חוזהו בשנתיים נוספות. ב-12 ביולי 2016 חתם בקדה.
למרות שנולד בגרמניה, החליט שמלץ לייצג את ניו זילנד. שמלץ שיחק בנבחרות הצעירות של ניו זילנד ובשנת 2003 הצטרף לסגל נבחרת ניו זילנד. ב-25 באפריל 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 4-1 לצ'ילה. שמלץ היה מלך שערי הנבחרת בגביע אוקיאניה 2008 עם 8 שערים ואף זכה עימה בתואר. שמלץ נכלל בסגל הנבחרת גם לקראת גביע הקונפדרציות 2009 ומונדיאל 2010.
תארים

גביע אוקיאניה: 2008
כדורגלן השנה באוקיאניה: 2007, 2008
נעל הזהב בליגת העל האוסטרלית בכדורגל: 2008/2009, 2009/2010
שגב שלום

המסגד במרכז היישוב שגב שלום
שגב שלום (בערבית: شقيب السلام - שֻקֵיבּ אֶ-סַּלָאם) היא מועצה מקומית בדואית במחוז הדרום בישראל, שהוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. נוסד בשנת 1979 ככפר בדואי באזור הנגב. כיום, כלל תושבי היישוב הבדואי שגב שלום הם ערבים-מוסלמים.
היסטוריה

היישוב הוקם ככפר בדואי ב-1979 בקרבה לעיר באר שבע, כחלק מתוכנית להקמת שבעה יישובים באזור הנגב למען יישוב הבדואים בנגב, והם: רהט, חורה, כסייפה, תל שבע, שגב שלום, ערערה בנגב ולקייה.
שמו של היישוב, "שגב שלום" או "שקיב א-סלאם" (شقيب السلام) בערבית, מתייחס הן לקרבתו לנחל שגיב והן להסכם השלום בין ישראל למצרים שנחתם בשנת 1979, השנה שבה הוקם היישוב. בשנת 1988 צורף היישוב למועצה אזורית משוש, המועצה האזורית הבדואית הראשונה. המועצה פורקה בשנת 1996 ובשגב שלום הוקמה מועצה מקומית.
ביישוב מתגוררת אוכלוסייה ערבית-מוסלמית בלבד. בשנת 2004 הוקמה בבית ספר תיכון מקיף שגב השלום מגמת רובוטיקה שזכתה בפרסים רבים בארץ ובעולם.[דרוש מקור]
היסטוריה > אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים בשגב שלום 13,340 תושבים (מקום 153 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎3.8%‏.   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 58.8%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 7,069 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
היסטוריה > תעסוקה

בצפון היישוב הוקם אזור תעשייה, וכן ביישוב עצמו נפתחה משחטת עופות בתחילת 2011 המעסיקה רבים מהתושבים. חלק מן התושבים עובדים באזורי תעשייה נוספים באזור - נאות חובב, חורה, רהט ואזור תעשייה חדש אשר נמצא בשלבי בנייה - עידן הנגב (סמוך לרהט ולהבים). בתחילת 2012 נחנך בשגב-שלום, במסגרת תוכנית החומש הממשלתית לקידום האוכלוסייה הבדואית בנגב, מרכז הכוון תעסוקתי אשר נחל הצלחה ועזר בהשמה של מאות מהתושבים.
היסטוריה > השכלה ותנאים ביישוב

ישנם מספר בתי ספר בשגב שלום, סניפים של קופות חולים, מתנ"סים עם חוגים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  פרופיל שגב שלום באתר הלמ"ס
↑  אילנה קוריאל, שילוב הבדואים: מרכז הכוון תעסוקתי בשגב שלום, באתר ynet, 17 בינואר 2012
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465875105171  LCCN: n2010039529  VIAF: 131588200   WorldCat (עם VIAF): 131588200
שירה גינצבורג

שירה גינצבורג (נולדה בשנת 1978) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל בשחייה במשחה ל-100 מטר גב (1993) ובמשחה ל-200 מטר גב (1994) וזוכת מדליית ארד מהמכביה (1993) במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה

גינצבורג התאמנה בהדרכתו של לאוניד קאופמן בפנימיית המחוננים בווינגייט והתחרתה עבור קבוצת הפועל נתניה.