stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורבן אשם
ביאורים

↑  בניגוד לקורבן חטאת, המובא על שלושים וששה חטאים, אלו שהעובר עליהם במזיד חייב כרת (נמנו במשנה, מסכת כריתות, פרק א', משנה א').
↑  שני שקלים בתקופת המקרא נאמדים בכ־30 גרם כסף. לשם השוואה, זהו ערך של דונם קרקע חקלאית ממוצעת בזמן המקרא (ויקרא כז, טז). רבי יצחק אברבנאל (ויקרא ה', ט"ו) מציין שמחיר זה נובע מכך ש"היו האילים יקרים מאד במדבר". כיום, עם ירידת ערך הכסף, מדובר בכמה עשרות שקלים חדשים בלבד. יש הסבורים שאם הוא יקר משני שקלים – אין להביאו (שו"ת בית שערים חלק אורח חיים סימן ב'). אולם בדברי הראשונים מפורש שסך שני שקלים הוא מינימלי, וניתן להביא קורבן יקר יותר (פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת כריתות, פרק ו', משנה ו'; רבנו בחיי על ויקרא, ה', ו'; ספר החינוך, מצוות קכ"ז וקכ"ט).
↑  תוספת 25%, הנקראת "חומש מלבר", כלומר, רבע מן הקרן, שהיא חמישית מן הסך הכולל של הקרן עם התוספת.
↑  כלומר, הקרן.
↑  בערך הנקוב, שהוזכר בפסוקים שלפני כן: שני שקלים.
↑  שני שקלים, על פי הכלל: "מיעוט רבים – שניים".
↑  הכהן יעביר זאת לאוצר המקדש.
↑  כלומר, העבד נתן לה טבעת נישואין ואמר לה: "הרי את מקודשת לי" וכו', מתוך הסכמה, כמקובל בין בני זוג יהודים.
↑  בדרך כלל באיסורי גילוי עריות האיש והאשה העושים את העבירה שווים בעונשם או בכפרתם, אולם במקרה זה התורה מבדילה בין כפרת האיש לבין עונש האשה. כנראה טעם הדבר, שהתורה מצפה מאשה הנשואה באופן חלקי להתייחס לנישואיה באופן יותר מחייב, מאשר ניתן לצפות לכך מאדם זר. הסבר אחר: מבחינת האיש, שהוא בן חורין, יש בקשר זה חילול לקדושתו, ולכך מתאים האשם, מה שאין כן מבחינתה של השפחה (רש"ר הירש).
↑  רבי עקיבא לומד זאת מן הפסוק: "והפדה לא נפדתה", ממנו משתמע שבמידה מסוימת כן נפדתה והשתחררה, אך לא לגמרי.
↑  לא יוצאו להורג, ככל איש ואשה המנאפים (ויקרא, כ', י'), כי השפחה לא יצאה לחופשי, ולכן לנישואיה אין תוקף מלא.
↑  לא יחשבו לו.
↑  מדוע קיבלת על עצמך להיות נזיר, וכעת בתום הנזירות עליך לגלח את שערך לגמרי?
↑  הרועה נהנה מיופיו, שהשתקף מן הנהר, וחשב לנצל אותו לפריצות.
↑  הרועה, ליצר הרע שלו.
↑  עד כאן דברי הרועה, ומכאן דברי שמעון הצדיק.
↑  לשאר הקורבנות, החטאת והעולה, התורה מציעה תחליף עבור מצורע עני, מה שאין כן לאשם (ספר ויקרא, פרק י"ד, פסוקים כ"א–כ"ב).
↑  תנא מהמאה הראשונה לפנה"ס
↑  לשון שבועה. "המעון" הוא כינוי לבית המקדש (ספר תהלים, פרק כ"ו, פסוק ח').
↑  הסמיכה קיימת ברוב קורבנות היחיד. השחיטה וקבלת הדם והולכתו קיימים בכל קורבן, והמיקום בצפון העזרה קיים בכל קדשי קדשים: עולה חטאת ואשם. זריקת הדם באופן זה קיימת גם בעולה ושלמים. הקטרת האימורים קיימת ברוב הקורבנות, פרט לעולה שכולה מוקטרת. אכילת הבשר באופן זה קיימת גם בחטאת.
↑  ראו לעיל על "אשם חסידים" ועל אשם הנזיר בימי שמעון הצדיק.
הערות שוליים

↑  רמב"ן, ויקרא פרק ה'.
↑  משנה, מסכת שבועות, פרק ה', משנה א', משנה, מסכת כריתות, פרק ב', משנה ב'.
↑  משנה, מסכת בבא קמא, פרק ט', משנה י"ב
↑  למשמעות הביטוי "חרופה", ובלשון התורה בויקרא, י"ט, כ' "נחרפת לאיש", ראו רש"י, רבי אברהם אבן עזרא ורמב"ן שם.
↑  משנה, מסכת כריתות, פרק ב', משנה ה'.
↑  ראו ספר שמות, פרק כ"א, פסוק ד'.
↑  תיבדק אם הייתה מזידה, ואם כן – תקבל מלקות (ראו רש"י ורמב"ן שם).
↑  תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף כ"ז, עמוד א'
↑  משנה, מסכת כריתות, פרק ו', משנה א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כריתות, דף כ"ו, עמוד ב', ומשנה תורה לרמב"ם, ספר קרבנות, הלכות שגגות, פרק ח', הלכה א'. בתלמוד שם נאמר, שמטרת הקורבן "להגן עליו מן הייסורים" בינתיים, עד שיוודע לו חטאו ויביא קורבן חטאת. מן הרמב"ם בפירוש המשנה (מסכת כריתות, פרק ו', משנה ג') משתמע, שהמטרה היא הרגעת האדם מן הפחד שמא חטא.
↑  משנה, מסכת כריתות, פרק ו', משנה ד'
↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף מ"ח, עמוד א'
↑  מובא בפירוש תלמידיו על הרי"ף למסכת ברכות (דף א' עמוד ב')
↑  מפורטים בתורה, ב(ויקרא, ז', א'–ז', ובמשנה, מסכת זבחים, פרק ה', משנה ה'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ו, עמוד א'. בתורה נאמרה מצוות הסמיכה בקורבן עולה (ויקרא, א', ד', קורבן שלמים (ויקרא, ג', ב') וקורבן חטאת (ויקרא, ד', ד'). בקורבן אשם, לעומת זאת, לא הוזכרה הסמיכה. בתלמוד הבבלי (מסכת זבחים, דף י"א, עמוד א') למדו על סמיכת האשם מן ההשוואה ("היקש") לחטאת, בפסוק: "כחטאת כאשם תורה אחת להם" (ויקרא, ז', ז'). לגבי אשם מצורע קיימת מחלוקת האם הוא טעון סמיכה מן התורה (מסכת זבחים, דף ל"ג, עמוד א'). מחלוקת נוספת, הקשורה לקודמת, היא האם סמיכה זו נעשית בשער ניקנור שבפתח העזרה, ולאחר מכן הקורבן מוכנס פנימה לעזרה לשחיטתו, או שהמצורע רשאי להכניס את ידיו לעזרה, עוד בטרם נשלמה טהרתו, כדי לקיים את הסמיכה בעזרה (ראו בגמרא שם).
↑  תוספתא נגעים פרק ח הלכה ט, על פי הפסוק הנ"ל: "והניף אותו".
↑  משנה, מסכת נגעים, פרק י"ד, משנה ח'
↑  ספר ויקרא, פרק י"ד, פסוק י"ד
↑  רב חסדא, במסכת כריתות, דף י"א, עמוד א'
↑  רש"י ורבי אברהם אבן עזרא. נראה שהשיקול שעמד לנגד עיניהם הוא נדירותה של "שפחה חרופה" על פי ההגדרות הנ"ל, וראו בחידושי הרמב"ן המוזכרים להלן.
↑  בחידושיו למסכת גיטין, דף ל"ו, עמוד א'
↑  ראו דעת מקרא בעזרא שם.
| כ"ד מתנות כהונה |
| --- | --- | --- |
| עשר מתנות במקדש | בשר חטאת • בשר אשם ודאי • בשר אשם תלוי • בשר זבחי שלמי ציבור • חטאת העוף • לוג שמן של מצורע • שתי הלחם • לחם הפנים • שירי מנחות • שיירי מנחת העומר |  |
| ארבע מתנות בירושלים | בכור בהמה טהורה • המורם מתודה ואיל נזיר • ביכורים • עורות קדשי קדשים |  |
| עשר מתנות בגבולים | תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה • ראשית הגז • זרוע, לחיים וקיבה • פדיון הבן • פטר חמור • חרמים • שדה אחוזה • גזל הגר |  |
קווזימודו (ויקטור הוגו)

| --- | --- |

 יוצרים:  ויקטור הוגו 
 דיבוב:  טום הולס
 דיבוב בשפה העברית:  אלון אופיר
 מידע
 תאריך לידה:  1466 
 מקצוע:  פעמונר, church bell ringer
 אזרחות:  צרפת 
 תאריך פטירה:  1482 
 מקום פטירה:  גרדום מונפוקון 
 דמויות קשורות
 משפחה:  קלוד פרולו (בן מאומץ) 
 
קְוָוזִימוֹדוֹ (בצרפתית: Quasimodo) הוא דמות בדיונית ואחד הגיבורים הראשיים של הרומן "הגיבן מנוטרדאם" מאת ויקטור הוגו (1831). שמו נובע מהחג הנוצרי שמיני של פסחא (אנ'), הנקרא גם "יום ראשון קווזימודו". קווזימודו נולד גיבן ומראהו מחריד, אך למרות חיצוניותו הוא עדין וטוב-לב. תושבי העיר חוששים ממנו ורואים בו מפלצת, וסיפורו מסתיים באופן טראגי ובשברון לב. שחקנים רבים גילמו את דמותו במגוון סרטים ומחזות, כולל בסרט של חברת וולט דיסני.
בשנת 2010 מצא חוקר בריטי ראיות המצביעות על קיומו של גיבן אמיתי שעבד בנוטרדאם כפסל באותה תקופה שבה ויקטור הוגו כתב את הרומן, וייתכן כי הם הכירו זה את זה.[דרוש מקור]
עלילה

קווזימודו המעוות נולד עם חטוטרת חמורה ועם יבלת גדולה המכסה את עינו השמאלית. עקב מראהו המפלצתי, בני שבטו הצוענים החליפו אותו בינקותו בתינוקת בריאה בשם אגנס. לאחר שגילתה אותו אמהּ של אגנס (שהאמינה כי הצוענים אכלו את בתה), היא מבצעת בו טקס גירוש שדים והוא נלקח לפריז, שם מוצא אותו קלוד פרולו, הארכידיאקון, בנוטרדאם. פרולו לוקח את התינוק תחת חסותו ומעניק לו את שמו על שם היום שבו נמצא, הלא הוא "יום ראשון קווזימודו" (על שם תפילה הנאמרת ביום זה, ונפתחת במילים "כתינוקות בני יומם" – "quasi modo geniti infantes"), חג נוצרי המחל ביום ראשון שלאחר פסחא. פרולו מביא אותו לקתדרלה ומגדל אותו להיות מצלצל הפעמונים (אנ'). בשל צלצולם הרם של הפעמונים, קווזימודו גם מאבד את שמיעתו ופרולו נאלץ ללמדו שפת סימנים. אף על פי שמראהו המחריד מעורר שנאה, הוא מתגלה כאדם טוב-לב. במהלך העלילה, קווזימודו מבצע מעשי אלימות, אך זאת רק משום שציוו עליו אחרים.
מאחר שרוב תושבי פריז רואים בו כמפלצת, קווזימודו מאמין כי רק פרולו דואג לו, ומתוך כך מרבה ללוות אותו כשזה יוצא מנוטרדאם. פרולו חושק בצוענייה יפה בשם אזמרלדה, ושולח את קווזימודו לחטוף אותה (מאוחר יותר מתגלה כי היא בעצם אגנס, אותה התינוקת שקווזימודו הוחלף בה). קפטן פיבוס דה שאטופר מגיע בזמן לעצור את החטיפה ולוכד את קווזימודו, בלא יודעין כי קווזימודו רק מילא את הוראותיו של פרולו. פלוריאן ברבדיין, השופט החירש, גוזר על קווזימודו שעה של מלקות ושעה נוספת של השפלה על עמוד הקלון. פיבוס קושר את קווזימודו ושולח את פייר טורטרו להלקות אותו לעיני הקהל המלגלג. כשקווזימודו זועק לפרולו לעזרה, פרולו אינו מתערב ומתיר לקווזימודו לסבול עינויים כעונש על שאכזב אותו. כשקווזימודו מבקש מים, ילד זורק עליו סחבה רטובה. משהבחינה בצימאונו, אזמרלדה מתקרבת אל המתקן שעליו קשור קווזימודו ומשקה אותו במים. בכך היא מצילה אותו ושובה את לבו.
מאוחר יותר בעלילה, אזמרלדה מואשמת בניסיון רצח ונידונה לתלייה – זאת לאחר שפרולו דוקר את פיבוס מחמת קנאה אחרי שריגל על פיבוס ועל אזמרלדה מתנים אהבים, ונמלט מיד לאחר מכן. בטרם שילוחה לגרדום, אזמרלדה מתפללת בכפייה על מפתן הנוטרדאם. קווזימודו צופה במתרחש מאחת מן המרפסות הגבוהות, ומשתלשל מטה בעזרת חבל ומציל אותה. הוא לוקח אותה למעלה הקתדרלה ומשם זועק בכאב "מקלט!" לעבר הצופים.
בתחילה אזמרלדה נרתעת מקווזימודו, אך עם הזמן מגלה כי לבו טהור ומתיידדת עמו. הוא דואג לכל צרכיה ושומר עליה, ובשלב מסוים אף מציל אותה מפני פרולו המטורף כאשר זה ניסה לתקוף אותה מינית בחדרה.
לאחר הפוגה חסרת שקט, קלופין טרוילפו מוביל אחריו אספסוף המורכב מפורעי החוק של פריז, והם פורצים לנוטרדאם. חרף ניסיונותיו של קווזימודו להדוף אותם באמצעות השלכת אבנים לעברם ואף לשפוך עליהם עופרת מותכת, האספסוף ממשיך לתקוף עד שפיבוס וחייליו מצטרפים ללחימה ומבריחים את התוקפים. בינתיים, ללא ידיעתו של קווזימודו, פרולו מצליח במזימתו להוציא את אזמרלדה מנוטרדאם, ומביא למעצרה ולתלייתה. משמבחין קווזימודו בחיוכו הזדוני של פרולו בעת הוצאתה להורג של אזמרלדה, הוא פונה נגד אדונו ומשליך אותו בזעם אל מותו מהמרפסת.
לבו של קווזימודו נשבר, ובייאושו הוא זועק "כל שאי פעם אהבתי!". מיד אחר כך הוא עוזב את נוטרדאם לבלי שוב, ויוצא מחוץ לחומות העיר לעבר הגרדום שעליו תלו את אזמרלדה. בהגיעו למקום, הוא מוצא את גופתה שהושלכה ללא גינונים מיותרים ונשכב לצדה, ושם נשאר עד שמת מרעב, כשגופת אזמרלדה בזרועותיו. שנים לאחר מכן, קבוצת ארכאולוגים מגלה את שלדיהם המחוברים. משניסו להפריד בין הזוג, עצמותיו של קווזימודו התפוררו לאבק.
סימבוליזם (סמליות)

במהלך העלילה, קווזימודו מגלה כי אזמרלדה התאהבה בקפטן פיבוס, המתואר כאנוכי אך יפה תואר. קווזימודו, שהתאהב בעצמו בנערה הצוענייה, מחליט להציג לה באופן סמלי את ההבדל בינו לבין קפטן פיבוס. הוא מציב בחדרה שני אגרטלים: האחד קריסטל יפיפה, אך סדוק ומלא בפרחים קמלים ויבשים; והאחר כלי חרס פשוט, אך מלא בפרחים מלבלבים וצבעוניים. אזמרלדה לוקחת את הפרחים היבשים מאגרטל הקריסטל וחובקת אותם בתשוקה.
גרסת וולט דיסני

בגרסת האנימציה של חברת וולט דיסני משנת 1996, דמותו של קווזימודו שונה מאוד מזו שברומן. בניגוד לרומן, לקווזימודו יש שתי עיניים, כשעינו השמאלית מכוסה רק חלקית. הוא אינו חירש ומדבר באופן שוטף. יש לו שלישיית חברים גרגוילים בשם ויקטור, הוגו ולוורן.
בתחילת הסרט, אם צוענייה מבקשת למצוא מקלט בנוטרדאם יחד עם תינוקה הגיבן. השופט קלוד פרולו, שבעיניו כל הצוענים פושעים, רודף אחריה והורג אותה בשגגה. משרואה פרולו את צורתו המעוותת של התינוק, הוא מנסה להטביע אותו בבאר סמוכה, אך הארכידיאקון של הכנסייה עוצר בעדו ודורש ממנו לכפר על פשעו בכך שיגדל את הילד כבנו. פרולו, כאדם מאמין וירא אלוהים, מסכים לדרישה ומאמץ את הילד בתקווה שבבוא היום הוא יביא לו תועלת. פרולו האכזר קורא לילד בשם קווזימודו, שפירושו בסרט הוא "עשוי-למחצה" בלטינית. פרולו מגדל את קווזימודו בקרירות וברוע-לב, אוסר עליו לעזוב את המגדל ומלמד אותו שהעולם הוא מקום אכזר ואפל, וכי אנשי פריז לא יקבלו אותו בחברתם עקב מראהו. נוסף לכך, הוא משקר לקווזימודו על אודות אמו ומספר לו כי היא נטשה אותו כשעוד היה בחיתוליו, וכי מישהו אחר היה מטביע אותו אילולא פרולו התערב ואימץ אותו. בכל זאת, קווזימודו גדל והופך לצעיר טוב-לב שמשתוקק לצאת אל העולם.
בעת חגיגות פסטיבל השוטים, קווזימודו חומק לראשונה מהקתדרלה במסווה, ובשיטוטו בין ההמון הוא פוגש באזמרלדה, ומתאהב בה. במהלך האירוע, הוא מוכתר כ"מלך השוטים" וזוכה לאהבת הקהל, עד ששניים משומריו של פרולו הורסים את הרגע וזורקים עליו עגבניות. הם קושרים אותו לגלגל עינויים פומבי וכל העם מצטרף להשפלה. קווזימודו מתחנן לעזרתו של פרולו, אך פרולו מסרב לסייע לו ומסיט מבט, כעונש על שהמרה את פיו וחמק מן הקתדרלה. לאחר שקפטן פיבוס מבקש מפרולו לעצור את ההתעללות ונענה בסירוב, אזמרלדה עולה לבמה ומשחררת את קווזימודו מתוך רחמים. מיד אחר כך היא נמלטת משומריו של פרולו, שנותר רותח על קווזימודו בתום האירוע, וזה מתנצל ושב למגדל הפעמונים. מאוחר יותר, קווזימודו מתיידד עם אזמרלדה ומסייע לה להימלט משומריו של פרולו כאות תודה.
לאחר שנים של חיפושים, פרולו מוצא את מקום מחבואם של הצוענים הנקרא "חצר הקסמים", שם הוא מוצא את אזמרלדה ואת אהובה, קפטן פיבוס. הוא גוזר על אזמרלדה גזר דין מוות בשריפה על המוקד, ומצווה על שומריו לקשור את קווזימודו בשלשלאות למגדל הפעמונים. קווזימודו צופה במתרחש ממרום מגדל הפעמונים ומצליח לשבור את השלשלאות ולהציל את אזמרלדה מגזר דינה. פיבוס מצליח להימלט מהכלוב (שבו כלאו אותו בעת הוצאתה להורג של אזמרלדה) ומכנס את אזרחי פריז לצאת יחדיו נגד שלטונו של פרולו. בינתיים במגדל הפעמונים, קווזימודו והגרגוילים צופים באזרחים נלחמים בצבאו של פרולו, ומנסים לסייע. הם שופכים עופרת מותכת אל הרחוב ובכך מונעים מפרולו ומחייליו להיכנס לקתדרלה. למרות זאת, פרולו מצליח להיכנס ומנסה להרוג את קווזימודו, שמאמין כי אזמרלדה מתה משאיפת עשן ומתאבל עליה. השניים נאבקים עד שקווזימודו זורק את פרולו לרצפה וגוער בו, כאשר מגלה לבסוף מיהו באמת. אזמרלדה מתעוררת וקווזימודו ממהר לקחת אותה למקום מבטחים. פרולו יוצא בעקבותיהם בזעם ונלחם בקוויזמודו, ומקניט אותו עם האמת על אמו הצוענייה. שניהם נופלים מהמרפסת, אך פיבוס מצליח לתפוס את קווזימודו בעודו נופל ומושך אותו פנימה למקום מבטחים, בעת שפרולו נופל אל מותו.
בתום הלחימות, אזרחי פריז מקבלים את קווזימודו כאחד האדם וכולם חוגגים את מותו של פרולו ואת שחרורה של העיר.
קווזימודו בשר ודם

באוגוסט 2010, הכריז אדריאן גְלוּ, ארכיונאי בגלריית טייט, על ראיות המצביעות על קיומו של קווזימודו אמיתי; "פסל גיבן" שעבד בנוטרדאם בשנות ה-20 של המאה ה-19. הראיות נמצאו בספר הזיכרונות של הנרי סיבסון, פסל בריטי מהמאה ה-19 שעבד בנוטרדאם באותה תקופה שבה הוגו כתב את הרומן. סיבסון מספר כי פגש אדם בשם מסייה טראז'אן (Mons. Trajan) כאשר נשלח לעבוד בקתדרלת נוטרדאם על מנת לשקמה. אותו מסייה טראז'אן עבד תחת אדם מטעם הממשלה שהיה פסל מתבודד בעל גיבנת. סיבסון מתאר אותו כך: "הוא היה פסל מטעם הממשלה שאת שמו שכחתי כיוון שלא הייתה לי כל תקשורת עמו. כל שידוע לי, הוא שגיבן הוא וכי לא אהב לחבור לפסלים שעבדו תחתיו." בהמשך הספר, סיבסון מספר כי עבד עם אותה קבוצת פסלים בפרויקט אחר, ושם שוב הזכיר את אותו פסל מטעם הממשלה, כאשר הפעם כינה אותו "לה בוסו" (Le Bossu), שפירושו "הגיבן" בצרפתית. כיוון שלויקטור הוגו היה קשר הדוק עם שיקום הקתדרלה, קרוב לוודאי שהיה מודע לאותו "פסל גיבן", המכונה "לה בוסו", אשר פיקח על מסייה טראז'אן שאותו הכיר סיבסון בעבודתו. נוסף לזאת, אדריאן גלו חשף כי גם הגיבן וגם הוגו התגוררו ברובע סן-ז'רמן דה פרֵה בשנת 1833, וכי בגרסות קודמות של עלובי החיים, הוגו קרא לדמות הראשית "ז'אן טראז'ין" (Jean Trajin), אותו השם של הפסל שעבד תחת הגיבן, אך מאוחר יותר שינה את השם לז'אן ולז'אן.
הערות שוליים

↑  מתוך פרק 46 של "הגיבן מנוטרדאם" (באנגלית)
↑    Royanikkhah, ‏Real-life Quasimodo uncovered in Tate archives, The Telegraph, 15 August 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285401505171  LCCN: nb2016019770   WorldCat (עם LCCN): nb2016-019770 
אזמרלדה משקה את קווזימודו
קליפורד בראון

| --- | --- |

קליפורד בראון
 לידה:  30 באוקטובר 1930 וילמינגטון, דלאוור, ארצות הברית
 פטירה:  26 ביוני 1956 (בגיל 25) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ניו אורלינס 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מקום לימודים:  Delaware State University, University of Maryland Eastern Shore, Howard High School of Technology 
 סוגה:  ג'אז, הארד בופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  חצוצרה
 חברת תקליטים:  בלו נוט 
 שיתופי פעולה בולטים:  מקס רואץ'
 www.cliffordbrown.net
 פרופיל ב-IMDb
 
קליפורד בראון (באנגלית: Clifford Brown;‏ 30 באוקטובר 1930 - 26 ביוני 1956) היה חצוצרן ג'אז אמריקאי, הנחשב לאחד מחצוצרני הג'אז הגדולים ביותר בעולם. אך הקריירה שלו נקטעה באיבה עקב מותו בתאונת דרכים. יש שטוענים שבראון היה הנגן  הג'אז המשפיע ביותר יחסית לאורך הקריירה שלו.
חייו

בראון נולד בווילמינגטון שבארצות הברית. בראון החל לנגן בחצוצרה בגיל 13, בעידודו של מדריך תזמורת בית הספר התיכון בו למד. מהר מאוד התברר שבראון מפתח מיומנויות מתקדמות מאוד יחסית לגילו ולניסיונו. בזמן שלמד מתמטיקה בקולג', הזדמן לו לנגן בהרכבי הג'אז של הקולג' והוא משך את תשומת לבם של חובבי הג'אז ככישרון יוצא דופן. כמו כן ניגן פה ושם עם מוזיקאי הג'אז המובילים של התקופה, בהם החצוצרנים פאטס נבארו, ודיזי גילספי שהיו לו לאבות רוחניים, וכן צ'ארלי פארקר. מכולם הוא זכה למחמאות ולעידוד.
ביוני 1950 נפצע בתאונת דרכים קשה והיה מאושפז כשנה עד החלמתו. רק אז חזר להופיע בפילדלפיה והחל לבנות מחדש את הקריירה שלו. את הקלטותיו הראשונות עשה ב- 1952 עם כריס פאוול וה-Blue Flames. בשנת 1953 הצטרף לתזמורת של טאד דאמרון להופעות באטלנטיק סיטי ולהקלטות (שהופיעו אחרי מותו בשם The Clifford Brown Memorial Album), ובספטמבר של אותה שנה הוא הופיע באירופה עם התזמורת של ליונל המפטון והקליט שם עם מוזיקאים אירופאים ואמריקאים כאחד. כשחזר לארצות הברית הופיע עם כמה הרכבים בחוף המזרחי, בין היתר עם להקתם החדשה של ארט בלייקי והוראס סילבר, שעתידה להיקרא מבשרי הג'אז.
בשנת 1954 הקים יחד עם המתופף מקס רואץ' את החמישייה של מקס רואץ' וקליפורד בראון. הרכב החמישייה השתנה מעט מזמן לזמן, אך ריצ'י פאוול היה חבר של קבע, וכך גם הארולד לנד שהוחלף בשלב מאוחר יותר על ידי סאני רולינס.
החמישייה של רואץ' ובראון הייתה מההרכבים החשובים בג'אז של שנות ה-50 של המאה ה-20, למרות תקופת פעילותו הקצרה (עד למותו של בראון ב 1956) הקליט ההרכב מספר רב של אלבומים והיה מרכזי בהתפתחות סגנון ההארד בופ, ויש המחשיבים אותו לאחד ההרכבים החשובים בכל הזמנים.
מותו

ביוני 1956, נסע בראון יחד עם הפסנתרן ריצ'י פאוול להופעה הבאה שלהם בשיקגו. אשתו של פאוול נהגה, וגשם כבד ירד. בתאונת דרכים קטלנית שלושתם נהרגו. טוענים שמותו של ריצ'י הוא שגרם לאחיו הגדול, באד פאוול לאבד את שפיות דעתו. מקס רואץ' העיד על עצמו שמותו של קליפורד בראון הוא שדחף אותו לאלכוהוליזם. תאונת הדרכים נקראת בפי רבים אחת הטרגדיות הגדולות של הג'אז. בראון נקבר בבית הקברות הר ציון שבדלאוור.
סגנונו

סגנונו של קליפורד בראון היה ייחודי מאוד, והושפע מפאטס נבארו, מיילס דייוויס ודיזי גילספי. אלתוריו המהירים והזורמים נותנים תחושה של זרם תודעה, אך כל זאת עם אוזן מאוד לירית, וצליל אישי. קליפורד הצטיין גם בבופ החם, וגם בנגינת שירי בלדות. בראון השפיע על נגנים כפרדי האברד ולי מורגן, השפעה הניכרת בעבודותיהם מסוף שנות ה-50 ואילך.
זכרו

הסקסופוניסט בני גולסון כתב לזכרו של בראון את הקטע I Remember Clifford, בתרגום חופשי, אני זוכר את קליפורד. הקטע נהפך במהרה לסטנדרט כיוון שמוזיקאים רבים הקליטו אותו.
הזמרת הלן מריל הקליטה אלבום שלם לזכרו של בראון, איתו היא הקליטה ב-1954. האלבום נקרא Brownie: Homage to Clifford Brown, ובו מנגנים חצוצרנים רבים ששואבים את ההשראה שלהם מקליפורד בראון.
כל שנה עורכים בדלאוור פסטיבל לזכרו של בראון הנקרא פסטיבל הג'אז קליפורד בראון.
דיסקוגרפיה חלקית

1952, The Beginning And The End, קולומביה
1953, Brownie Eyes, הוצאת בלו נוט
1953, Clifford Brown In Paris, הוצאת Prestige
1953, The Clifford Brown Sextet In Paris, הוצאת Original Jazz
1954, Brown & Roach Inc., הוצאת Trip
1954, Clifford Brown And Max Roach Vol 1, הוצאת EMArcy
1989, The Complete EmArcy Recordings Of Clifford Brown – Brownie, הוצאת EmArcy
הערות שוליים

↑  Richard Cook and Brian Morton, Penguin Guide for Jazz on CD, 7th Addition
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447020305171  PLWABN: 9810609769005606  BIBSYS: 46644  BNE: XX1581455  BnF: cb13891891d (data)  CiNii: DA11137244  GND: 122167953  ICCU: MILV117887  ISNI: 0000 0001 2123 2204  LCCN: n82013477  LNB: 000068076  MusicBrainz: 2a291f34-73cb-40c5-b721-eab1269c7ba8  NARA: 10569813  NDL: 00928398  NKC: ola2002153802  NLA: 35320261  NTA: 070535531  RERO: 02-A003047961  SNAC: w6rf6gjc  SUDOC: 033183457  Trove: 910548  VIAF: 19864699   WorldCat (עם VIAF): 19864699
קציר המלח

חלקו הדרומי של ים המלח בצילום אוויר. ניתן להבחין בבירור בחלוקה לבריכות אידוי
אחת ממקצרות האשלג שפועלות בבריכות. ניתן לראות את הצינור בו מוזרם הקרנליט למפעל
קציר המלח הוא פרויקט לאומי שהוקם על ידי חברת מפעלי ים המלח שבבעלותה המלאה של כימיקלים לישראל (הידועה בכינוי "כי"ל") אשר מטרתה היא למנוע את המשך עליית המפלס בחלקו הדרומי של ים המלח והצפת היסודות של בתי המלון ושל כביש 90 השוכנים לחופיו. הפרויקט תוכנן עוד מ-2011, אך רק בחודש אפריל 2017, לאחר קבלת כל ההיתרים לביצוע קציר המלח, אישר דירקטוריון כי"ל תקציב בסך כ-280 מיליון דולר לצורך התקדמות בביצוע הקציר. תקציב זה ייפרס על פני 12 שנים, וכי"ל תממן 80% מעלות הפרויקט.
רקע

מבחינה גאוגרפית וטופוגרפית קיים שוני בין חלקו הדרומי (הרדוד) וחלקו הצפוני (העמוק) של ים המלח. עם קום המדינה היה קיים רצף בין שני החלקים אולם עם השנים ירד מפלס המים ולשון ים המלח הפרידה בין שני חלקי האגם. הירידה נגרמה בגלל מיעוט ירידת גשמים, שאיבת יתר של מפעלי ים המלח וצמצום הזרימה בירדן עם הקמת סכר דגניה והטיית מים למוביל הארצי.
מכיוון שחלקו הדרומי של האגם גבוה מחלקו הצפוני היה חשש להתייבשותו עקב ירידת המפלס. מפעלי ים המלח שניזונים ממיימי החלק הדרומי הקימו סוללה בחלקו הצפוני והפכו בכך את החלק הדרומי לבריכה אליה מוזרמים מים מהחלק הצפוני דרך תחנת שאיבה P1. בהמשך חולק החלק הדרומי, בעזרת סוללות עפר, לבריכות משנה בהן משמשת אנרגיית השמש לריכוז המלחים. בכל בריכה פועלת מקצרה ששואבת את מי המלח המרוכזים ומזרימה אותם לעיבוד במפעל האשלג.
ריכוז המלח הגבוה בחלק הדרומי (הריכוז גבוה מהחלק הצפוני) גורם לשקיעת מלחים בתחתית הבריכות ובהתאם לכך לעליית מפלס המים בבריכות בקצב של כ-20 ס"מ בשנה. עליית מפלס זו מאלצת את מפעלי ים המלח להשקיע בהגבהת הסוללות כדי למנוע גלישת המים בחזרה לחלק הצפוני.
עליית המפלס מסכנת את הקיום של חלק מהמלונות שנבנו לחופי בריכה 5 ומאיימת להציף אותם ובכך לסכן את תעשיית התיירות שהתפתחה במקום. הנהלות מלונות אלו הם בין הדוחפים העיקריים לפתרון הבעיה. סיכון משני קיים לגבי כביש 90 שעובר לאורך החוף אך במקרה הזה רובו של הכביש הועתק כבר לתוואי גבוה יותר ולא קיימת סכנה לגביו.
החלופות לפתרון

במהלך הדיונים בנוגע לפתרונות עלו 2 חלופות:
קציר המלח שיביא להורדת המפלס.
העתקת המלונות שבסיכון למקום גבוה יותר.
לשתי החלופות הייתה משמעות כספית גדולה מאוד והדיונים התמקדו במי נושא באחריות למצב כשמצד אחד מפעלי ים המלח מואשמים בגרימת שקיעת המלח בבריכות עקב הרצון להעלות את ריכוז המים ובכך להעלות את הניצולת ומצד שני האשימה כי"ל את המלונות, שנבנו לחופי בריכה 5, שלא שעו לאזהרות המפעל בנוגע לסכנת עליית פני המים ולכן זו אשמתם.
בסופו של דבר החליטה ממשלת ישראל שהפתרון המועדף וההגיוני יותר הוא קציר המלח.
תוכנית קציר המלח

ביולי 2011, מערכת מפעלי ים המלח פרסמו באתרם את התוכנית שלהם להקמת קציר המלח, מפעלי ים המלח טענו כי הקציר יבוצע על ידי דוברות שיגרדו ויקצרו את המלח ששקע על קרקעית הבריכה, יאספו אותו ויעבירו אותו לגדת הבריכה ומשם במסוע ובדוברות לשיקוע באגן הצפוני, זאת על מנת לשמור על מפלס המים יציב לאורך זמן.
באפריל 2012, מפעלי ים המלח הקימו חטיבה שתנהל את קציר המלח, בה יעבדו 400 איש. על פי אתר החדשות ynet, יושקעו 2.2 מיליארד שקל על הבנייה ועוד 300 מיליון שקל לשנה על בעלויות התפעול של קציר ים המלח. באותה כתבה ציינו כי המפעל בנוי משלושה שלבים: קציר המלח בקרקעית הבריכות של המפעלים, שינוע המלח לאגן הצפוני של ים המלח והטמנתו מחדש בקרקעית הים. כאשר יגיע לתפקוד מלא, ישנע המפעל כ-3,000 טון מלח בשעה, 80 אלף טון ביום, 20 מיליון טון בשנה.
באפריל 2017, אישר דירקטורון כיל תקציב בסך כ-280 מיליון דולר לצורך התקדמות בביצוע הקציר, באוקטובר 2017, כיל חתמה עם Holland Shallow Seas Dredging Limited על הסכם לרכישת דוברה ראשונה שתשמש בביצוע תוכנית "קציר המלח" באגף הדרומי (הידוע גם בשם בריכה 5) של ים המלח, ובנובמבר 2017, מפעלי ים המלח שבראשותה כיל, חתמה על הסכם ביצוע השלב הראשון של פרויקט קציר המלח באגף הדרומי של ים המלח.
באוקטובר 2020, מפעלי ים המלח שבבעלותיה של ICL, החלה בביצוע השלב הראשון של פרויקט קציר המלח בבריכות האידוי מספר 5 של מפעלי ים המלח.
הערות שוליים

↑   יורם גביזון, אחד הפרויקטים המורכבים והיקרים בישראל: ההסכם הענק של כיל לביצוע קציר המלח, באתר TheMarker‏, 31 באוקטובר 2017
↑  איך משמש קציר המלח להעלאת מפלס ים המלח?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה
↑  קציר המלח, באתר ICL
↑  חלק מהמלונות נבנו מלכתחילה רחוק מקו המים ולכם לא היו בסיכון
↑  קציר המלח – רקע מפעלי ים המלח | מפעלי ים המלח, באתר www.dswblog.co.il
↑  יובל אזולאי, ‏מפעלי ים המלח מקימה חטיבה שתנהל את קציר המלח, באתר גלובס, 2 באפריל 2012
↑  קציר ים המלח: כך זה ייראה - פרטים ראשונים, באתר ynet, 2 באפריל 2012
↑  יובל אזולאי, ‏כיל חתמה על הסכם לרכישת דוברה לפרויקט "קציר המלח", באתר גלובס, 31 באוקטובר 2017
↑  נחתם הסכם הענק של כיל לביצוע קציר בים המלח, באתר ישראל היום, ‏1 בנובמבר 2017
↑  צפו: מחפר באורך 141 מטרים שקוצר מלח בים המלח, באתר ynet, 28 באוקטובר 2020
קורפוס קלוסטומיה

כפיס המוח
קורפוס קלוסטומיה (הסרת כפיס המוח) הוא תהליך ניתוחי המנתק את התקשורת בין שתי ההמיספרות במוח. כתוצאה מכך נוצר מצב רפואי הנקרא מוח חצוי (split-brain). ניתוח זה נעשה כדי לעזור לחולי אפילפסיה קשים ביותר, לאחר שטיפולים תרופתיים לא הצליחו לייצב אותה.
רוב הניתוחים המודרניים מסוג זה כוללים רק את החלק הקדמי של כפיס המוח, מה שמשקף את העובדה שהאונה הקדמית והאונה הרקתית הן האונות במוח האחראיות בעיקר ליצירת ההתקפים האפילפטיים. ההפרעות כתוצאה מהליך ממותן זה הן קלות יותר; לא נמצאו תופעות לוואי אצל חלק מהחולים (למרות שלא סביר שאין כאלה).
כפיס המוח נקטע, בדרך כלל, כדי לעצור את ההתקפים האפילפטיים. ברגע שכפיס המוח נחתך, הרבה יותר קשה למוח לשלוח מסרים בין שתי ההמיספרות. למרות שכפיס המוח הוא שטח החומר הלבן הגדול ביותר המחבר את ההמיספרות, יש עדיין תקשורת מוגבלת ביניהן על ידי התפרים הקדמי והאחורי (anterior commissure, posterior commissure).
בשנת 1981 ניתן פרס נובל לרפואה לרוג'ר ספרי על מחקריו בתחום התקשורת בין ההמיספרות של המח.