תקופת חרושצ'וב בברית המועצות
דה-סטליניזציה ותקופת חרושצ'וב

עם מותו של סטלין במרץ 1953, ירש אותו ניקיטה חרושצ'וב כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והתייצב בראש הפוליטביורו, בעוד גאורגי מלנקוב התמנה לראש הממשלה. יחד עם זאת, לברנטי בריה, ראש המשטרה החשאית של ברית המועצות בתקופת סטלין, המשיך להחזיק בעוצמה רבה ולמשוך בחוטים.
על אף עברו בהשלטת מדיניות של טרור בתקופת סטלין, בריה יזם ליברליזציה יחסית, כולל שחרור חלק מן האסירים הפוליטיים. ההנהגה אף החלה מתירה ביקורת חלקית על מדיניותו של סטלין, בהצהירה כי תקופת הדיקטטורה של אדם בודד נוגדת את עקרונותיו של לנין. הפחד ההיסטרי מפני מלחמה, אשר אפיין את שנותיו האחרונות של סטלין בשלטון, נרגע במידת מה, פקידי ממשל ומנהלי מפעלים הצטוו להתלבש בבגדים אזרחיים במקום המדים שלבשו עד אותה עת. אולם חברי הפוליטביורו המשיכו לחשוש מפני בריה, לאור תפקידו בתקופת סטלין ובתמיכת הצבא הוא נאסר שלושה חודשים לאחר מות סטלין. בתום שנת 1953 הוא הוצא להורג ביריה, לאחר משפט ראווה שבו הואשם בריגול לטובת המערב, בחבלה ובקשירת קשר להשיב את ברית המועצות לקפיטליזם. המשטרה החשאית שבראשה עמד בריה פורקה מנשקה ואורגנה מחדש לק.ג.ב., זאת כדי להבטיח שכוחות הארגון נמצאים בשליטה מלאה של המפלגה ולא יוכלו עוד ליזום מדיניות של טרור המוני כבימי סטלין. מיד לאחר מותו של בריה החל חרושצ'וב לעלות כדמות הדומיננטית במפלגה הקומוניסטית.
ההנהגה הסובייטית הכריזה על חנינה לחלק מן האסירים שריצו עונשי מאסר פליליים, הכריזה על ירידת מחירי מוצרים בשווקים, וריככה את ההגבלות על החזקת חלקות אדמה פרטיות. בין ההיבטים השונים של הדה-סטליניזציה היה אף קץ לתקופה שבה לעבודות כפייה היה חלק משמעותי בכלכלת המדינה.
בתקופת ההנהגה הקולקטיבית, מיד לאחר מות סטלין, החל חרושצ'וב להגביר בהדרגה את כוחו ושליטתו. בנאום שנשא בפברואר 1956, בנעילת הוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, אשר נודע בכינוי הנאום הסודי, חרושצ'וב הדהים את מאזיניו ביציאה חזיתית נגד המשטר הדיקטטורי של סטלין ופולחן האישיות שלו שהיה נהוג בתקופתו. הוא אף תקף מעשי פשע שבוצעו על ידי אנשי שלטון מקורבים לסטלין ואף הצהיר כי ההשקפה השמרנית - לפיה מלחמה בין העולם הקפיטליסטי והעולם הקומוניסטי היא בלתי נמנעת - אינה נכונה עוד. חרושצ'וב בנאומו עודד תחרות עם המערב תחת יחסי איבה טהורים והצהיר כי היות העולם הקפיטליסטי רקוב מיסודו, הוא שיביא לקיצו, באופן זה תשתלט ההשקפה הסוציאליסטית על העולם בדרכי שלום. אולם הוא הוסיף כי אם הקפיטליסטים רוצים מלחמה, ברית המועצות תגיב באותו מטבע.
השפעת נאום זה על המדיניות הסובייטית הייתה אדירה. הנאום השמיט כל לגיטימיות שנותרה ליריביו הסטליניסטים של חרושצ'וב בשלטון, והביאה לעלייה משמעותית בכוחו. לאחר הנאום ביטל חרושצ'וב הגבלות שלטוניות נוספות ושחרר מיליוני אסירים שהוחזקו בגולאגים. בשנת 1953, בעת מות סטלין, הוחזקו 13 מיליון אזרחים סובייטים בגולאגים, בעוד שבשנים 1956–1957 מספר זה פחת ל-5 מיליון, ורוב האסירים הנותרים היו אסירים פליליים ולא מדיניים. נאומו של חרושצ'וב אף גרם לטלטלה בקרב קהילות קומוניסטיות ברחבי תבל, אשר נותרו המומות ומבולבלות לנוכח גינויו את סטלין.
ביוזמת חרושצ'וב החלה מדיניות הידועה בכינוי "ההפשרה של חרושצ'וב" (ברוסית: Хрущёвская о́ттепель), אשר במהלכה נעשתה תפנית מורכבת במדיניות, בתרבות ובחיי הכלכלה של ברית המועצות. בין מאפייני התקופה היו פתיחות רבה יותר, מגעים רבים יותר עם מדינות חוץ ומדיניות חברתית וכלכלית השמה דגש רב יותר על מוצרי צריכה, תוך העלאת רמת החיים באופן ניכר לצד שמירה על הצמיחה הכלכלית. באותה עת אף רוככו הגבלות הצנזורה שהיו נהוגות בברית המועצות וניתן מקום לביקורת מובלעת על החברה הסובייטית. כך למשל הותר לאמנים ליצור תכנים שאינם בהכרח מתאימים לקו הסובייטי. יחד עם זאת, אמנים שרבים מהם היו גאים במולדתם ובמפלגתם, המשיכו לבחור בזהירות את נושאי יצירותיהם. מנגד התנהל מחדש מסע אנטי-דתי, שהביא לסגירת כנסיות רבות.
הרפיית ההגבלות בברית המועצות השפיעה באופן ישיר על המדינות הסוציאליסטיות במרכז אירופה, אשר רבות מהן לא ראו בעין יפה את ההשפעה הסובייטית על ענייניהן. בקיץ 1956 פרצו מהומות בפולין, זאת במחאה על מחסור במוצרי מזון ומוצרי צריכה, על תנאי הדיור הגרועים, על הירידה בהכנסה הריאלית ועל הניהול הכושל של הכלכלה הפולנית. מהומות אלה הובילו לפעולות דיכוי צבאיות של הממשל הפולני ובסופו של דבר, באוקטובר 1956, לעלייתו מחדש של ולדיסלב גומולקה להנהגה. בחירתו של גומולקה, מבלי שההנהגה הפולנית נועצה קודם לכן בברית המועצות, כמעט והביאה לפלישה סובייטית, כוונה שממנה נסוג חרושצ'וב לאחר שחזה בפופולריות שלה זוכה גומולקה בקרב הציבור הפולני. השינוי השלטוני בפולין סימן תחילתה של תקופה שבה ברית המועצות מיעטה (יחסית לתקופות קודמות) להתערב בענייניהן הפנימיים וביחסי החוץ של המדינות הסוציאליסטיות החברות בברית ורשה בעיתות שגרה. תחת זאת, חרושצ'וב היפנה את תשומת לבו למדיניות עצמאיות באסיה ובאפריקה, בניגוד חד להתמקדות הסובייטית באירופה בתקופת סטלין. בספטמבר 1959 היה חרושצ'וב למנהיג הראשון של ברית המועצות שביקר בארצות הברית.
בחודש נובמבר 1956 דיכאו כוחות סובייטים באכזריות את המרד ההונגרי. כ-2500–3000 מורדים הונגרים נהרגו, אלפים נוספים נפצעו וכמעט רבע מיליון הונגרים נמלטו מן המדינה והיו לפליטים. המרד ההונגרי היווה מכה אידאולוגית לקומוניסטים רבים במערב, אשר תמכו בעבר בברית המועצות ולאחר המרד החלו מותחים ביקורת על הדיכוי הסובייטי בהונגריה.
במאי 1957 הדף חרושצ'וב ניסיון פנימי של כוחות סטליניסטים לשוב ולתפוס את השלטון, והביס את מי שכונה בשם "הקבוצה האנטי-מפלגתית" (ברוסית: Антипартийная группа) בראשות גאורגי מלנקוב וויאצ'סלב מולוטוב. אירוע זה מאפיין את דמותה החדשה של המדיניות הסובייטית, את הפעולות המכריעות נגד הקבוצה הנהיג גאורגי ז'וקוב, שר ההגנה הסובייטי, תוך שהאיום הנשקף לקושרי הקשר היה ברור. אולם, אף לא אחד ממנהיגי "הקבוצה האנטי-מפלגתית" נהרג או אפילו נשלח למאסר, וחרושצ'וב נפטר מן האיום באופן מתוחכם: מלנקוב נשלח לנהל תחנת כוח בקזחסטן, ומולטוב מונה לשגריר ברית המועצות במונגוליה ואחר כך, נציג ברית המועצות בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.
ב-27 במרץ 1958 התמנה חרושצ'וב אף לראש הממשלה ובכך ייצב את כוחו, תוך שהוא נוהג בהתאם למסורת שבה הלכו קודמיו וממשיכיו. כניסתו לתפקיד ראש הממשלה היה השלב האחרון במעבר מתקופת ההנהגה הקולקטיבית שלאחר סטלין, לתקופת חרושצ'וב כמנהיג יחיד. מאותה עת היה חרושצ'וב מקור הכוח היחיד בברית המועצות, אולם בשום שלב לא הגיע לדרגת השלטון חסר ההגבלות שהיה לסטלין.
ברית המועצות נותרה כאחת משתי המעצמות המובילות בעולם, בשלהי שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60, הסיוע שהושיטה, בין היתר בזכות הסיוע שהושיטה למדינות מתפתחות, ומחקר מדעי מתקדם במיוחד בתחומי טכנולוגיית החלל וכלי הנשק. בשנת 1957 המריא לחלל ספוטניק 1, הלוויין הראשון בחלל, אשר היה גאוות המדע הסובייטי. בשנת 1961 שלחו הסובייטים את האדם הראשון לחלל, גיבור ברית המועצות, יורי גגארין.
אף שחרושצ'וב הצליח לסלק בדרכי עורמה את מתנגדיו הסטליניסטים, יריביו הפוליטיים מבית, במיוחד מעמד הטכנוקרטים המקצועיים, ראו בו איכר נבער מדעת אשר קטע דברי אחרים בעלבונות. אירועים דוגמת זה שבו חלץ את נעלו, נופף בה ודפק אותה על השולחן באולם מליאת האומות המאוחדות, ונאומי לגלוג שנשא על המערב ועל האינטלקטואלים היו מקור למבוכה בקרב מדינאים סובייטים.