stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה ג'. קופר
שנותיה הראשונות

אנה "אנני" ג'וליה הייווד נולדה למשפחת עבדים בראלי, שבקרוליינה הצפונית, ב-1858. אמה, האנה סטנלי הייווד, הייתה שפחה של בעל מטע לבן ידוע בשם ג'ורג' וושינגטון הייווד, והרתה לו או לאחיו פאביוס. לאנה היו שני אחים בוגרים, אנדרו ג'יי הייווד ורופוס הייווד, וכל האחים שימשו כמשרתים בילדותם.
הזדמנות הראשונה לרכוש השכלה הייתה בגיל 9, בשנת 1868. הכומר ג'יי ברינטון הציע לשלם עבור לימודיה בבית ספר סיינט אוגוסטין (Saint Augustine's Normal School and Collegiate Institute) בו נפתחה תוכנית לימודים חדשה המיועדת לעבדים לשעבר ומשפחותיהם, המעוניינים להשתלב במוסד לימודי. הרמה בבית הספר נעה מהשכלה יסודית לתיכונית. לאורך 14 שנות לימודיה הישגיה העידו כי היו לה יכולת אקדמית יוצאת דופן, היא בעלת כישרון ואמביציה בולטים, אשר הקנו לה שליטה הן בנושאים הומניים והן בתחומים אנליטיים כמתמטיקה ומדע. היא הגבירה לימודי שפות זרות (לטינית, צרפתית, יוונית), ספרות אנגלית, מתמטיקה ומדע. באותן שנים בבית הספר היה מסלול לימודים ייעודי לתלמידות בו היו קורסים בסיסיים, וכן מסלול שכלל קורסים מתקדמים שהיה מיועד לבנים. הייווד נלחמה על זכותה לבחור במסלול הלימודים המתקדם, והצלחתה הראשונית בלימודים היוותה ביסוס לתביעתה שנתקבלה. באותן שנים במערכת הלימודית של בית הספר אוגוסטין היה דגש על הכנת תלמידים ללימוד לקראת משרת כומר, והשכלה אקדמאית של 4 שנים באחת האוניברסיטאות. במסלול שיועד לכמורה למד ג'ורג' אי. סי. קופר, אשר לימים נישא לאנה הייווד, ונפטר כשנתיים בלבד לאחר חתונתם.
בזכות הצטיינותה בלימודים, מגיל צעיר היא החלה לשמש מורה לתלמידים צעירים ממנה, ושכרה מעבודה זו סייע לה לממן את ההוצאות הנלוות ללימודיה. כשסיימה את התיכון, המשיכה לשמש מורה במוסד בו למדה. בשנת 4–1883 היא שימשה מורה למקצועות קלאסיים, ההיסטוריה המודרנית, אנגלית למתקדמים (higher English), נגינה ושירה, בשנה לאחר מכן, היא אינה רשומה בתור מורה, אך בשנה העוקבת היא רשומה כמורה ללימודים קלאסיים, רטוריקה ועוד.
באותה תקופה לא היה נהוג שאישה נשואה תמשיך ללמוד ולעבוד, אך ככל הנראה בשל המוות בטרם עת של בעלה אפשרו לה להמשיך בכך. לאחר מות בעלה, קופר החלה ללמוד באוברלין קולג', אשר באוהיו, במסלול שיועד באותם זמנים לגברים, ולאחר ששימשה כמרצה לתקופה קצרה ב-Wilberforce University, היא חזרה ללמד בבית הספר סיינט אוגוסטין בשנת 1885. מאוחר יותר היא חזרה לאוברלין ושם קיבלה את התואר השני שלה.
שיטת החינוך בה דגלה הייתה, כפי שהגדיר בל הוק, "פדגוגיה מעורבת" (Engaged pedagogy). בו המחנך מציג מחויבות עמוקה לתלמידיו את הדרך הנאותה להביא לשימוש את ההשכלה במטרה להתקדם בחיים. היא דאגה לשלוח את תלמידיה לאוניברסיטאות יוקרתיות כגון הרווארד אף על פי שהצלחתה באקדמיה התקבלה בעוינות עקב השקפותיה הסוציאליסטיות ומאחר והסגל האקדמאי לא היה מעוניין בקידום של נוער שחור. היא פוטרה מעבודתה בשנת 1906 מבית ספר "אם סרטיט", זאת מאחר שהצלחתה ספגה בוז ממנהליה הלבנים, אולם התקבלה שוב לבית ספר בשנת 1910 על ידי מפקח חדש.
לאחר שהותה באוהיו, עברה לוושינגטון, שם התפתחה חברות עמוקה בינה לבין שרלוט גרימקה Charlotte Forten Grimké, היא החלה ללמד ב-M Street High School, ובשנת 1901 קיבלה את תפקיד המנהלת.
קופר תרמה משמעותית בתחום מדעי החברה, ובעיקר בסוציולוגיה. היא נקראת לעיתים "האמא של הפמיניזם השחור".
לימודים והשכלה

את התואר הראשון קיבלה בשנת 1884, ובשנת 1887 קיבלה את התואר השני למתמטיקה במכללת אוברלין. היא החלה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קולומביה, אך נאלצה להפסיק את לימודיה בשנת 1915, וזאת בשל טיפולה בחמשת ילדיו של אחיה למחצה שאותם אימצה לאחר מות אימם. מאוחר יותר הצליחה להתקבל לאוניברסיטת סורבון בפריז, אך נדרשה לכתוב תיזת דוקטורט חדשה. היא עבדה על התיזה במשך 10 שנים, ובשנת 1924, כשהייתה בת 65, הייתה לאישה השחורה הרביעית בארצות הברית שקיבלה תואר ד"ר לפילוסופיה. נושא התיזה היה "היחס של צרפת לעבדות במהלך המהפכה" והיא נכתבה בצרפתית. עבודתה עוסקת במהפכה הצרפתית ומספקת תובנות וניתוחים רלוונטיים לפילוסופיה חברתית ופוליטית. בעבודתה תיארה את המוסד "סחר עבדים שחור" את הניצול של הממסד את האלימות וכתבה על שיעורי התמותה הרבים של המשועבדים, במיוחד ב"אי סנט דומינגו".
פעילותה ומאבקה לזכויות האדם

במהלך כל חייה חרתה על דגלה את נושא החירות ושיוון של נשים וגברים אפרו-אמריקאים, קופר נאבקה על חברה צודקת ושוויונות, וסירבה להיענות לדרישות ולציפיות של חברה לבנה, הנשלטת על ידי גברים. היא יסדה את הפילוסופיה הפמיניסטית שבאה בין המאות 19 ו-ה20, זאת עלי ידי יסוד ארגוניים של נשים אפרו-אמריקאיות, והפעלת חוגי סלון בהשתתפותם של אפרו-אמריקאים. חייה הובילו אותה מגורל של בת עבדים שחורה, לתנועה של זכויות האזרח שבראשה מרטין לותר קינג. היא הובילה לשינוי חברתי והבאת קול נשים השחורות לסדר היום, וכן זכויות שוות של נשים להצבעה. עודדה נשים לצאת ללימודים על מנת לרכוש השכלה ולצאת לעבודה, וטענה שכל עוד האישה לומדת ורוכשת מקצוע מתאים אין צורך בתלות בגברים לצורך פרנסתה.
קול מהדרום

הספר "קול מהדרום" (באנגלית: A Voice from the South) פורסם בשנת 1892, נכתב בזמן היותה מורה ומנהלת בית הספר התיכוני M Street High . זהו אחד הספרים הראשונים אודות הפמיניזם השחור. הספר הוא עב כרס, התזה המרכזית שלו היא ההתקדמות האינטלקטואלית של הנשים האפרו-אמריקאיות, נשים שחורות משכילות ומצליחות שחייבות לתמוך בחברותיהן הבלתי משכילות. רוב הספר בנוי ממאמרים שעוסקים באפליה של הגזע השחור, ובמציאות הסוציו- אקונומית הנמוכה של משפחות שחורות, ובמיוחד של הנשים האפרו-אמריקאיות. לדעתה יש לתקן את המערכת שמעוותת ומדכאת את הנשים השחורות. הספר הוא ניתוח תאורטי ומביא את הקשר ההיסטורי ורעיוני לגבי "גזע תרבותי", ובעקבות כתיבתו נסללה את הדרך לשיח חדש באקדמיה, שיח שלא היה מוכר באותה תקופה.
פרופ' לאנגלית באוניברסיטת מרילנד, קולג' פראק "מרי הלן וושינגטון" אשר נולדה וגדלה בקליבלנד, באוהיו ניהלה את אוניברסיטת דטרויט ולימדה באוניברסיטת מסצ'וסטס-בוסטון, מתארת את הספר, כ"ביטוי חסר תקדים המתמקד בתיאור האשה השחורה שקולה לא נשמע עד כה באמריקה". קולותיהן של נשים אלה צריכים להיות בחזית ובמרכז בחברה הצועדת קדימה.
בספר פרסמה מכתבים, וקטעי מאמרים מתוך עבודת הדוקטורט שלה, שעל בסיסם נשאה לאחר מכן דברים בקונגרס.
פעילות ציבורית ואינטלקטואלית למען החברה

בשנת 1891 השתתפה בחוג "הסלון של תושבי וושינגטון השחורים" בלילות שבת. בשנת 1892 הקימה את הליגה של נשים צבעוניות פעלה רבות, למען זכויותיהן ורווחתן, הייתה בין הראשונות לייסוד ארגוניים נשיים אפרו-אמריקאיות ובשנת 1893 נתנה הרצאה בנושא "ההתקדמות הרוחנית של הנשים הצבעוניות של ארצות הברית". בשנת 1897 עזרה לפתח את YWCA, עבור נשים שחורות, זאת בתגובה שהארגון לא הרשה עד אז להכניס לתוכו נשים אפרו-אמריקאיות. בין השנים 1930–1950 קופר שימשה כנשיאת אוניברסיטת חינוך למבוגרים פרלאכזאן (FRELINGUYSENׂ). קופר, דאגה למעמד הנמוך, ביקשה להעלות את הסטנדרטים המוסריים, חידשה את התנועה לשוויון האזרח ונאבקה למען חירות האדם, זכות הצבעה שווה לאזרחים במדינה. בשנת 1900 היא הוזמנה לנאום בפני הקונגרס הפאן-אפריקאי הראשון בלונדון.
קופר נאמה רבות על נושאים מגוונים העוסקים במתן זכויות שוות לאזרחים אפרו-אמריקאים ומשום כך זכתה לשם: "האינטרנציונליזם החדש" כל דרכון אמריקאי מכיל ציטוט של אנה ג'וליה קופר – בעמודים 26–27 יש את המשפט "חופש אינו מטרה של גזע או סקטור, מפלגה או מעמד – זאת התכלית של המין האנושי, זכות מלידה של האנושות".
הנצחה

בשנת 2009 שירות הדואר של ארצות הברית פרסם בול לזכרה. בשנת 2009, נפתח בית ספר תיכון פרטי וללא שכר לימוד הנושא את שמה מיועד לאוכלוסייה האפיסקופלית.
הוקם מרכז רוחני סביב נושאים של מין, גזע, ופוליטיקה על שמה באוניברסיטת וייק פורסט.
ישנו רחוב בוושינגטון די. סי. הנושא את שמה.
מדי שנה ב-28 בפברואר, נערכת לה אזכרה ותפילה בקמפוס של מכללת סנט אוגוסטין שם החלה הקריירה האקדמית שלה, היא קבורה לצד בעלה בבית הקברות בראלי.
הערות שוליים

↑  "Anna Julia Cooper, 1858-1964". The Church Awakens: African Americans and the Struggle for Justice. The Archives of the Episcopal Church DFMS/PECUSA. 2008.
↑  עורכי האתר School of Liberal arts& Education, [http://libarts.hamptonu.edu/sociology/founders.cfm Department of Sociology :
Foundations of African-American Sociology], האתר של אוניברסיטת המפטון (ארכיון)
↑  The Educational Ideas of Anna Julia Cooper and W. E. B. Du Bois, 1892-1940.” History of Education Quarterly 47, no. 4 (November 2007): 416-446. Julia Cooper and W.E.B Du Bois, 1892 – 1940.
↑  עורכי אתר בית הספר סיינט אוגוסטין, Catalogue of St. Augustine's Normal School (קטלוג של בית הספר הנורמלי סיינט אוגוסטין), באתר ארכיון בית הספר
↑  Mark S. Giles מארק ס. גילס, Special Focus: Dr. Anna Julia Cooper, 1858-1964: Teacher, Scholar, and Timeless Womanist, הגיליון האלקטרוני של The Journal of Negro Education, ‏2006
↑  Howard University' Moorland-Spingarn Reseearch Center
↑  Giles, Mark S. (Fall 2006). "Special Focus: Dr. Anna Julia Cooper, 1858–1964: Teacher, Scholar, and Timeless Womanist". The Journal of Negro Education. 75 (4): 621–634
↑  Ritchie, Joy; Kate Ronald (2001). Available Means: An Anthology of Women's Rhetoric(s). Pittsburgh, PA: University of Pittsburgh
↑  Washington, Mary Helen (1988). A Voice from the South: Introduction. New York: Oxford Unive
1 2  The Black Washingtonians. p. 1180
↑  Hairston, Eric Ashley (2013). The Ebony Column. Knoxville: University of Tennessee Press. p. 121..
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305233005171  BIBSYS: 90529071  BNE: XX1314296  BnF: cb12083189p (data)  CiNii: DA02224927  GND: 119423820  ISNI: 0000 0001 1615 5726  LCCN: n81024710  NLA: 35030942  NTA: 189586222  SNAC: w6tv5fdj  SUDOC: 059922028  Trove: 803780  VIAF: 32022003   WorldCat (עם VIAF): 32022003
דמיטרי קוזאק

דמיטרי ניקולאייביץ' קוזאק (ברוסית: Дмитрий Николаевич Козак; נולד ב-7 בנובמבר 1958, כפר בנדורובו, מחוז גייבורונסקי, מחוז קירובוגרד, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי רוסי. סגן ראש סגל הקרמלין מאז 24 בינואר 2020 (תפקיד שמילא גם ביוני 2000).
בעבר כיהן בשלל משרות ממשלתיות כסגן ראש ממשלת רוסיה (14 באוקטובר 2008 – 15 בינואר 2020), השר לפיתוח האזורי של הפדרציה הרוסית (2007–2008), נציג הנשיא במחוז הפדרלי הדרומי (2007–2007).
ביוגרפיה

בשנים 1976–1978 שירת בצבא הסובייטי. ב-12 בנובמבר 2006 הודיע שר ההגנה הרוסי סרגיי איבנוב בריאיון לתוכנית "וסטי השבוע" בערוץ הטלוויזיה "רוסיה" כי הוא מוכן לחשוף "סוד" לצופים: קוזאק שירת בכוחות המיוחדים של אגף המודיעין הראשי (GRU) של המטה הכללי של ברית המועצות. קוזאק עצמו אישר מידע זה וכי אכן שירת בכוחות המיוחדים של המודיעין הצבאי והעניק ראיון בשנת 2011 לכתב העיתון " מטרו מוסקבה" וציין כי שירות הצנחנים "הוא שירות מעניין ומרתק, במיוחד עבור צעירים".
עם סיום לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת לנינגרד בשנת 1985 החל בקריירה משפטית ולאחר מכן פוליטית.
קריירה

בשנים 1985–1989 כיהן כתובע בכיר בפרקליטות של לנינגרד.
בשנת 1989 היה ראש המחלקה המשפטית בקונצרן מונוליט-קירובסטרוי, שימש גם כיועץ משפטי של איגוד נמלי הים המסחריים. בשנים 1990–1991 כיהן סגן ראש המחלקה המשפטית בוועד המנהל של העיר לנינגרד, לאחר מכן שימש כראש המחלקה המשפטית במועצת העיר. לאחר מכן מונה בספטמבר 1994 ליו"ר הוועדה המשפטית של העירייה בסנקט פטרבורג.
בשנת 1996 לאחר התבוסה של אנטולי סובצ'אק בבחירות למושל סנקט פטרבורג, הוא שמר על תפקידו ובשנת 1998 אף קודם לסגן מושל העיר. ברם, בדצמבר 1998 התפטר בגלל חילוקי דעות עם המושל ולדימיר יאקובלב.
בינואר עד אוגוסט 1999 עבד במשרד עורכי הדין "YUST Group" שם הכיר את אשתו השנייה.
באוגוסט 1999 מונה לסגן הראשון של ראש ממשלת הפדרציה הרוסית לאחר מכן כיהן כמזכיר הממשלה - בדרגת שר פדרלי, עד שנת 2000.
ביוני 2000 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מינה אותו לתפקיד סגן ראש הסגל הנשיאותי של הפדרציה הרוסית ובאוקטובר 2003 מונה לסגן הראשון של ראש סגל הקרמלין. המשמעות שהוא כיהן כממלא מקום בהיעדרו של ראש סגל הקרמלין.
ב-9 במרץ 2004 - מונה שוב למזכיר הממשלה. אך ב-13 בספטמבר 2004 עד 24 בספטמבר 2007 מונה לנציג הנשיא במחוז הפדרלי הדרומי, כיהן גם כראש "הנציבות הפדרלית המיוחדת לצפון הקווקז".
ב-24 בספטמבר 2007 מונה לשר לפיתוח אזורי של הפדרציה הרוסית בממשלת פרדקוב. החל מנובמבר 2007 היה יו"ר הוועד המפקח על התאגיד הממלכתי לבניית מתקנים אולימפיים ופיתוח סוצ'י כאתר נופש אקלימי. זאת כחלק מההכנות לאירוח אולימפיאדת סוצ'י (2014).
החל מ-12 במאי 2008 שוב כיהן בתפקיד השר לפיתוח אזורי, הפעם בממשלת פוטין השנייה.
מ-14 באוקטובר 2008 ועד 15 בינואר 2020 כיהן כסגן ראש ממשלת רוסיה. תחילה תחת ראש הממשלה ולדימיר פוטין ולאחר מכן תחת ראש הממשלה מדבדב. כסגן ראש הממשלה הוא היה אחראי על אולימפיאדת החורף 2014 בסוצ'י. ב-23 במרץ 2014 הוא פיקח מטעם ממשלת רוסיה על הרפובליקה של קרים וסבסטופול. מאז 18 במאי 2018, כיהן כסגן ראש הממשלה לענייני ענף הדלק, האנרגיה והתעשייה.
בעקבות היותו ממונה מטעם הממשלה על קרים וסבטופול, ב-28 בפברואר 2014 הוכנס לרשימת האישים שהממשל האמריקני הטיל עליהם סנקציות בעקבות אירועי סיפוח קרים. ב-29 באפריל 2014 גם האיחוד האירופי הכליל אותו ברשימת האישים שהוטלו עליהם סנקציות כלכליות.
ב-24 בינואר 2020 חזר לעבוד בלשכת הנשיא שבקרמלין, שוב פעם כסגן ראש סגל הקרמלין.
מעמדו

דמיטרי קוזאק נחשב לאחת מדמויות המפתח בצוותו של הנשיא ולדימיר פוטין. בשנת 2004 הוא עמד בראש מטה הבחירות של ולדימיר פוטין. כמו כן, הוטל עליו ליישר קו בנושאי חקיקה אזורית ופדרלית, חלוקת סמכויות מחדש בין הממשל הפדרלי למחוזות, הובלת רפורמה בממשל המקומי ורפורמה מינהלית.
בנובמבר 2003 כנציגו המיוחד של נשיא רוסיה לפיתוח יחסי סחר וכלכלה עם מולדובה, הציע תוכנית לפתרון הסכסוך ואיחוד מחדש בין מולדובה לטרנסניסטריה שאומצה על ידי הממשלה בטרנסניסטריה וגם על ידי נשיא מולדובה וורונין, אך בלחץ שגריר ארצות הברית במולדובה נטש וורונין את התוכנית.
בתפקידו כנציג הנשיא במחוז הפדרלי הדרומי, קוזאק יזם את חיזוק השליטה הפדרלית על המחוז.
חיים אישיים

הוא נשוי בפעם השנייה:
האישה הראשונה הייתה ליודמילה ולדימירובנה קוזאק, מנהלת קרן הצדקה "משפחה לכל ילד".
הבן הבכור הוא אלכסיי (נולד ב-12 בינואר 1984), איש עסקים.
הבן הצעיר הוא אלכסנדר (נולד ב-7 ביוני 1988), בשנת 2009 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה לניהול כלכלה.
האישה השנייה היא נטליה יבגנייבה קבאצ'ייבה, עורכת דין במשרד עורכי הדין "YUST".
הערות שוליים

↑  Правительство РФ подало в отставку
↑  Место срочной службы Дмитрия Козака в Псковской области
↑  "Биография Дмитрия Козака" (ברוסית). РИА Новости. 18 במאי 2018. נבדק ב-2019-03-13. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Указ Президента Российской Федерации от 13.09.2004 г. № 1170 «О полномочном представителе Президента Российской Федерации в Южном федеральном округе»
↑  Указ Президента Российской Федерации от 24.09.2007 г. № 1258 «О Министре регионального развития Российской Федерации»
↑  Указ Президента Российской Федерации от 24.09.2007 № 1258(הקישור אינו פעיל)
↑  "Указ Президента РФ от 12.05.2008 № 742". אורכב מ-המקור ב-2008-05-13. נבדק ב-2008-05-12.
↑  Указ Президента Российской Федерации от 14 октября 2008 г. № 1478 «О Министре регионального развития Российской Федерации»
↑  Козак стал вице-премьером, отвечающим за проведение Олимпиады-2014
↑  Курировать Крым в правительстве России будет вице-премьер Козак | РИА Новости
↑  Дмитрий Козак назначен заместителем Руководителя Администрации Президента / kremlin.ru, 24 января 2020
↑  Внесено изменение в Положение об Администрации Президента Российской Федерации / kremlin.ru, 24 января 2020
↑  Предвыборный штаб Владимира Путина возглавил Дмитрий Козак
↑  Дмитрий Козак назначен ответственным за единство исполнительной власти
↑  Зверев Никита (9 בספטמבר 2019). "Дмитрий Козак: в 2003-м Воронин уговаривал Путина поскорее приехать и подписать меморандум с Приднестровьем!". Комсомольская Правда. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Высокопоставленные наследники
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811346730505606  GND: 1205102043  ISNI: 0000 0000 3622 5018  VIAF: 4296158261781402540009   WorldCat (עם VIAF): 4296158261781402540009
האלטרנטיבה הכתומה

| --- | --- |

 מדינה:  פולין 
 מייסדים:  ולדמר פידריך 
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־44 שנים) 
 
הגמד – סמל האלטרנטיבה הכתומה - בפינת הרחובות Świdnicka ו-Kazimierza Wielkiego בוורוצלב
הגמד הכתום האלטרנטיבי האחרון שנותר ברחוב Madalińskiego בוורשה. צויר במקור על כתם צבע המכסה לוגו של קבוצה אנטי-קומוניסטית אחרת Solidarność Walcząca
גרפיטי גמד כתום אלטרנטיבי שמור
האלטרנטיבה הכתומה (בפולנית: Pomarańczowa Alternatywa) היא תנועת מחתרת שמאל קיצוני אנטי-קומוניסטית פולנית, שהתחילה בוורוצלב בשנות ה-80 והובלה על ידי ולדמר פידריך (לעיתים באיות שגוי כפרידיך), שנודע בכינויו מאיור (מפקד Festung Breslau). מטרתה העיקרית הייתה להציע לקבוצה רחבה יותר של אזרחים דרך התנגדות חלופית למשטר האוטוריטרי באמצעות מחאה לא אלימה המשתמשת באלמנטים אבסורדיים וחסרי היגיון.
באופן זה המשטרה לא יכלה לעצור את חברי התנועה בגין התנגדות למשטר מבלי שהרשויות יהפכו ללעג. האלטרנטיבה הכתומה נתפסה כחלק מתנועת הסולידריות הרחבה יותר. ליסה (ליסיוניה) רומנינקו, פרופסור לסוציולוגיה, טענה שהתנועה הייתה בין הפלגים היעילים ביותר של תנועת הסולידריות בפירוק הפחד מהמשטר הדיקטטורי, כחלק להצלחת תנועת העבודה (ולאחר מכן החברתית והתרבותית).
פעילות התנועה החלה בציורי גרפיטי מגוחכים של גמדים על כתמי צבע שבעצמם נצבעו על סיסמאות אנטי-ממשלתיות. בשנים 1985 עד 1990 ארגנה התנועה סדרה של יותר משישים אירועים במספר ערים פולניות, בהן ורוצלב, ורשה, לודז', לובלין וטומשוב מזובייצקי במה שהיה המרכיב הציורי ביותר של ההתנגדות הפולנית לסמכותיות הסטליניסטית.
התנועה השעתה את פעילותה ב-1989, אך החלה לפעול מחדש ב-2001 ומאז היא פעילה בקנה מידה קטן.
פסל של גמד, המוקדש לזכר התנועה, ניצב היום ברחוב שווידניצקה (פו') בוורוצלב, במקום בו התרחשו האירועים.
תנועת האלטרנטיבה הכתומה שימשה השראה לתנועות דומות אחרות במדינות אוטוריטריות כולל צ'כוסלובקיה[דרוש מקור] והונגריה, והיוותה השראה ל-PORA ולתנועת המהפכה הכתומה באוקראינה שבתורה נתמכה על ידי פולין.
כמה אמירות המיוחסות לוולדמר פידריך:
בפולין יש רק שלושה מקומות שבהם אתה יכול להרגיש חופשי: בכנסיות, אבל רק לתפילות; בבתי כלא, אבל לא כולם יכולים להיכנס לכלא; וברחובות: הם המקומות החופשיים ביותר.
העולם המערבי יגלה הרבה יותר על המצב בפולין מלשמוע שנשלחתי לכלא משום שחילקתי תחבושות היגייניות לנשים, מאשר מקריאת ספרים ומאמרים שכתבו חברי אופוזיציה אחרים.
האם אתה יכול להתייחס לשוטר ברצינות, כשהוא שואל אותך: "מדוע השתתפת במפגש לא חוקי של גמדים?
התחלה

ראשיתה של האלטרנטיבה הכתומה היא בתנועת סטודנטים בשם "התנועה לתרבות חדשה" שהוקמה ב-1980 באוניברסיטת ורוצלב. באותה שנה פרסם ולדמר "מאיור" פידריך, ממייסדי התנועה, את "מניפסט הסוריאליזם הסוציאליסטי" (Socialist Surrealism Manifesto), שהפך לעמוד השדרה האידאולוגי של עיתון "החלופה הכתומה". שבעה מחמישה עשר הגיליונות של העיתון פורסמו במהלך שביתות סטודנטים שאורגנו בנובמבר ובדצמבר 1980 כחלק ממהפך הסולידריות. הגיליון הראשון נערך במשותף על ידי מאיור ולדמר פידריך ו-ויסלב קופלה (הידוע גם בשם "ריטמייסטר") לשם ההנאה שבדבר. העורכים התייחסו לשביתה ולמציאות הסובבת כאל צורת אמנות. בגיליונות הבאים, הצטרפו למערכת פיוטר אדמצ'יו (Piotr Adamcio), הידוע בכינויו "סגן פבלו", אנדז'יי דז'יוויט (Andrzej Dziewit) וזנון זגרסקי (Zenon Zegarski), המכונה "סגן זיזי טופ". אף על פי שאופיו האוונגרדי, לטענת מארגני שביתת הסטודנטים, היווה איום על "המטרות הגבוהות יותר של השביתה", ולמרות ניסיונות ועדת השביתה לצנזר אותו, העיתון הפך מהר מאוד לפופולרי בקרב הסטודנטים.
גמדים

הפעולות הידועות הראשונות של האלטרנטיבה הכתומה כללו ציורי גרפיטי של גמדים על כתמים שכיסו סיסמאות נגד המשטר. הגרפיטי הראשון צויר על ידי ולדמר פידריך וויסלב קופלה בלילה שבין 30 ל-31 באוגוסט 1982 באחד מבתי המגורים ברובע ביסקופין וספולנו של ורוצלב.
בסך הכול צוירו יותר מאלף גמדים בערים הפולניות הגדולות כמו ורוצלב, קרקוב, ורשה, לודז' וגדנסק ועוררו עניין הן של הולכי רגל פולנים והן של המשטרה, שהתערבותה הובילה למעצרים קצרי טווח של אמני הגרפיטי.
במהלך אחת התקריות הללו, מאיור, בהיותו עצור בתחנת משטרה בלודז', הכריז, בהתייחס לדיאלקטיקההמרקסיסטית וההגליאנית, על עוד מניפסט אמנותי והתייחס לאמנות הגרפיטי שלו כ"ציור דיאלקטי " תוך קביעה: "התזה היא סיסמת אנטי משטר. האנטי-תזה היא הנקודה והסינתזה היא הגמד. כמות מתפתחת לאיכות. ככל שיש יותר גמדים, כך זה טוב יותר."
גמדים > לאחר מהפכות 1989

בתחילת המאה ה-21 החלו להופיע בוורוצלב פסלונים ננסיים עשויים ברונזה. עם הזמן הם הפכו לאטרקציה תיירותית מרכזית בוורוצלב.
התרחשויות

שיא התהילה של האלטרנטיבה הכתומה נבע מאירועי הרחוב שארגנה במהלך המחצית השנייה של שנות השמונים. פעולות אלו זכו לפופולריות עצומה בקרב הנוער הפולני, שהצטרפו לתנועה שזוהתה כאלטרנטיבה לסגנון האופוזיציה של תנועת הסולידריות, הנתפש כנוקשה ומשעמם יותר.
ההפנינג הצנוע הראשון שנקרא "שריפת הצינורות" אורגן ב-1985 בוורוצלב על ידי מאיורף לווה בקבוצת אמנים קטנה שכללה את קשישטוף סקרבק (Krzysztof Skarbek), פיוטר פטישקובסקי (Piotr Petyszkowski), אנדז'יי גלושק (Andrzej Głuszek) וסוויצ'ומיר מונקביץ (Sławomir Monkiewicz).
רגע הפריצה הגיע בסתיו 1987, במהלך פסטיבל התיאטרון הפתוח בוורוצלב, כאשר השבועון וילג' ווייס דיווח על הפעולה של האלטרנטיבה הכתומה הידועה בשם "הפצת נייר טואלט" – תגובה סאטירית למחסור במוצר צריכה זה באותה תקופה. לאחר פרסום המאמר, החלה האלטרנטיבה הכתומה לעורר עניין בקרב כלי תקשורת פולנים וזרים.
ההתרחשויות הגדולות ביותר אירעו בשנים 1987 עד 1989, כאשר הגל ה"כתום" זלג בפולין לערים כמו ורשה, לודז', לובלין וטומשוב מזובייצקי, לאחר מעצרו של פידריך ב-8 במרץ 1988.
פעולותיה של האלטרנטיבה הכתומה – אף על פי שמנהיגיה ומשתתפיה הביעו לעיתים קרובות נקודות מבט אנרכיסטיות – לא היו אידאולוגיות מטבען. מעולם לא הובעו דרישות רציניות. למעשה, הסיסמאות היו סוריאליסטיות באופיין (כגון "Vivat Sorbovit", סורבוביט היה משקה קל פופולרי באותה תקופה) או "אין חופש ללא גמדים" ולעיתים קרובות פרפרזות לסיסמאות ששימשו את איגוד הסולידריות או הקומוניסטים. תפקידם היה לצחוק על האבסורד והפומפוזיות של שני הצדדים של המערכת ולעורר חשיבה עצמאית.
| --- | --- |

PRECZ Z UPAŁAMI (in Polish) – "Away WITH SWELTER", אם האדם שלובש חולצת האות 'U' פונה משם     הטקסט אומר PRECZ Z PAŁAMI (in Polish) - "Away WITH BATONS" בהתרחשות בוורוצלב, יולי 1988)
שיטת הרחוב הפתוח אפשרה לכל האנשים להשתתף בהתרחשויות כך שיכלו לכלול אלפי משתתפים, שרבים מהם היו עוברי אורח מקריים. נקודת השיא בתולדות התנועה הייתה הפעולה שאורגנה ב-1 ביוני 1988, המכונה "מהפכת הגמדים", במהלכה צעדו יותר מ-10,000 איש במרכז ורוצלב כשהם חובשים כובעי גמד כתומים.
ההתרחשויות הסתיימו בדרך כלל עם מעצרם של מאות משתתפים, שלא הצליחו להימלט בזמן מידי המשטרה. בשלב מסוים, המשתתפים אפילו גרמו למשטר הקומוניסטי לעצור 77 סנטה קלאוסים או – בהזדמנות אחרת – כל מי שלובש משהו כתום.
עבור כל אחת מפעולותיה, הדפיסה האלטרנטיבה הכתומה עלונים ופוסטרים, הכוללים סיסמאות כמו "כל איש מיליציה הוא יצירת אמנות" או "אזרח, עזור למיליציה, הכה את עצמך".
ראו גם

התנגדות בלתי אלימה
המהפכה הכתומה
הערות שוליים

↑  Bronislaw Misztal, Between the State and Solidarity: One Movement, Two Interpretations - The Orange Alternative Movement in Poland, The British Journal of Sociology 43, 1992, עמ' 55–78 doi: 10.2307/591201
↑  
Romanienko, Lisiunia (Lisa) (2007). "Antagonism, Absurdity, and the Avant-Garde". International Review of Social History. Cambridge University Press: 52(15):133–151.
1 2 3 4 5  The Orange Alternative – Revolution of Dwarves. Warsaw: Fundacja Pomarańczowa Alternatywa. 2008. ISBN 978-83-926511-4-7.
↑  The Gnome Revolution: 'Major' Fydrych & the Orange Alternative Protest Movement in Wrocław, www.inyourpocket.com (באנגלית)
↑  Socialist Surrealism Manifesto
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012078813  NKC: ko2013742321  VIAF: 166398411   WorldCat (עם VIAF): 166398411 
כרזה
מנחם נתן נטע אוירבך

| --- | --- |

 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 
הרב מנחם נתן נטע אוירבך (תרי"ח, 1858 – ה' באלול ה'תר"ץ, 1930) היה רב שכונה בירושלים, ממייסדי הרבנות הראשית ומחבר ספרים תורניים.
חייו

נולד בעיר לונטשיץ, לרבי שלמה אוירבך, רב העיר. סבו היה רבי מאיר אוירבך, ששימש כאב בית דין בקהילה האשכנזית בירושלים.
עלה בצעירותו לארץ ישראל בשנת תרל"ב (1872). נשא לאשה את צירל יאכט, שהייתה קרובת משפחתו.
נסמך להוראה מהרב ישראל יהושע מקוטנא, ומחתנו הרב חיים אלעזר וקס. שימש כרבה של שכונת רוחמה בירושלים, והיה מקובל על הציבורים השונים, גם החילונים. היה מרבה לערוך חופה וקידושין לחלוצים בוני הארץ, והיה מקרבם זה לזה.[דרושה הבהרה]
הרב אוירבך היה ממקימי הרבנות הראשית בתרפ"א. בנוסף לכך כיהן כדובר אגודת הרבנים ומורי הצדק בירושלים, בין השנים תרפ"א - תר"צ (1921-1930).
היה מידידיו הקרובים ומבאי ביתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי הראשון. בהשקפתו היה משויך לתנועת המזרחי, ואף הצטרף לשורותיה והשתתף באסיפות המזרחי ובמועצותיה, אך היה מקובל גם בקרב החרדים באגודת ישראל, והיה אף מחותנו של הרב יוסף חיים זוננפלד, רבה של העדה החרדית בירושלים.
הרב אוירבך נפטר בבית החולים שערי צדק ביום שישי ה' אלול ה'תר"צ ונקבר במוצאי השבת בהלוויה בהשתתפות אלפים.
צאצאיו

בנו הוא הרב יצחק אוירבך, שמילא את מקומו כרב ומו"ץ של שכונת רוחמה ועסק בהדפסת ספריו. בתו שפרה הייתה אשת אברהם ברנט, בנו של זרח ברנט. בתו הנדל הייתה אשת מרדכי זוננפלד, בנו של הרב יוסף חיים זוננפלד.
נכדו הקרוי על שמו הוא פרופ' מנחם ברינקר
חיבוריו

חיבר כחמישים וארבעה חיבורים, אשר מרביתם עדיין בכתב יד. מתוך הספרים שיצאו לאור, ניתן למנות את:
זכות אבות וענף אבות על מסכת אבות, ירושלים, ה'תרנ"ד - כולל הספד על הראשון לציון רפאל מאיר פאניז'יל.
אורח נאמן על השולחן ערוך חלק אורח חיים. בתוך ספר זה נדפס חיבורו של הרב קוק "מצות ראיה". הספר מכיל ארבעה חלקים והוא נדפס בירושלים בשנים ה'תרפ"ד עד ה'תרצ"א:
אורח נאמן חלק ראשון
אורח נאמן חלק שני
אורח נאמן חלק שלישי
אורח נאמן חלק רביעי
הערות שוליים

↑  הרב שמואל ברוך שולמן, 'הרב מנחם נתן אוירבך איננו', דואר היום, 31 באוגוסט 1930, עמ' 4
↑  חיים באר [http://onegshabbat.blogspot.com/2016/08/blog-post_14.html הספרות והחיים (ספר היובל לכבודו של ברינקר), הוצאת כרמל, תשע"א, עמ' 15–18. בבלוג עונג שבת