stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוני נתניהו
ילדות ונעורים

נתניהו נולד בשנת 1946 בניו יורק, שם שהו הוריו במסגרת פעילות למען הקמת מדינת ישראל. הוא בנם הבכור של צילה ופרופ' בנציון נתניהו ואחיהם של בנימין, לימים ראש ממשלת ישראל, ועדו, רופא וסופר. שמו ניתן לו מחיבור שמם של ג'ון פטרסון מפקד הגדודים העבריים שהיה סנדקו ושל סבו נתן מיליקובסקי.
כאשר היה נתניהו בן שנתיים חזרו הוריו לישראל והמשפחה התגוררה בירושלים. נתניהו למד בבית הספר "בדרום" (היום "סאלד") ובהמשך במגמה המזרחנית בגימנסיה העברית רחביה. המשפחה יצאה מישראל לסירוגין לצורך מחקריו האקדמיים של האב, כך שבכיתה י"א נפרד מחבריו בבית הספר ובשבט "מודיעין" של הצופים, ואת לימודי התיכון סיים בארצות הברית.
שירות צבאי

באוגוסט 1964 שב נתניהו לישראל והתגייס לצה"ל. הוא התנדב לחטיבת הצנחנים בה שובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר. לאחר שסיים בהצטיינות קורס קציני חי"ר מונה למפקד מחלקה בצנחנים, עליה פיקד בעת פעולת סמוע.
עוד לפני שחרורו מצה"ל נרשם נתניהו ללימודי פיזיקה באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית והתקבל. הוא השתחרר בינואר 1967 והמתין לתחילת שנת הלימודים בסתיו, אך במהלך תקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים גויס לשירות מילואים. במלחמת ששת הימים נלחם נתניהו במסגרת חטיבה 80, חטיבת צנחנים במילואים, בקרב אום-כתף שבסיני. לאחר קרב זה הועבר הגדוד לרמת הגולן לצורך תגבור הכוחות הלוחמים. נתניהו נפצע בקרב על דרבשיה בשעה שניסה לעזור לחייל פצוע ונותר מוגבל בתנועה במרפקו.
שירות צבאי > מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה

מספר חודשים לאחר המלחמה נישא נתניהו לחברתו תותי (תרזה קרסנוסלסקי). הזוג טס ללימודים בהרווארד אך השניים שבו כעבור כשנה בשל מלחמת ההתשה. נתניהו החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, אך לאחר חצי שנה חזר לשירות צבאי פעיל כמפקד צוות בסיירת מטכ"ל, לאחר שאחיו הצעיר בנימין, שהיה לוחם בסיירת באותה התקופה, המליץ עליו בפני מפקד היחידה, עוזי יאירי. נתניהו הועבר בהמשך לשרת כמפקד פלוגה בסיירת חרוב, ולאחר מכן חזר לסיירת מטכ"ל כמ"פ. בקיץ 1972 מונה לסגן מפקד הסיירת. הוא פיקד על מבצע ארגז בו חטפה הסיירת מספר קצינים בכירים בצבא הסורי בשעה שסיירו בסביבות הכפר עייתא א-שעב בלבנון, בתור קלף מיקוח לטייסים הישראלים השבויים. באותה שנה התגייס גם האח הצעיר עדו לצה"ל והחל לשרת בסיירת. במשך שנתיים שירתו בסיירת כל שלושת האחים.
בשנת 1973 השתתף נתניהו במבצע אביב נעורים שבו השתתפו סיירת מטכ"ל, שייטת 13 וכוחות צנחנים. הכוחות תקפו, בסיוע המוסד, את מפקדות אש"ף והפת"ח בביירות. בקיץ 1973 יצא נתניהו, שאז כבר היה גרוש, לחופשת קיץ ללימודים בהרווארד. בעת ההיא נפגש עם אחיו בנימין, ששהה בקרבת בוסטון לצורך לימודיו ב-MIT (המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס), ועם הוריו, שהתגוררו בניו יורק. האב עבד אז כראש המחלקה ללימודים שמיים באוניברסיטת קורנל.
שירות צבאי > מלחמת יום הכיפורים

באוקטובר 1973 פרצה מלחמת יום הכיפורים. במהלך המלחמה פיקד נתניהו על כוח של סיירת מטכ"ל ברמת הגולן, אשר סיכל ניסיונות של הקומנדו הסורי להנחית כוחות באזור. במהלך הקרב בין הכוח בפיקודו וכוח של חטיבת גולני לבין הקומנדו הסורי ליד מחנה נפח במרכז רמת הגולן נהרגו 41 לוחמים סורים, בעוד שלכוח הסיירת היו שני הרוגים ולכוח גולני היו ארבעה הרוגים. בפעולה אחרת חילץ כוח הסיירת בפיקוד נתניהו את סא"ל (לימים אלוף) יוסי בן-חנן הפצוע מתל א-שמס. על פעולה זו עוטר בעיטור המופת. נתניהו הוביל גם את ניווט כוח הארטילריה בפשיטה מעבר לקווי הכוחות לצורך ירי על פרברי דמשק ופיקד על כוח הסיירת במבצע קינוח לכיבוש החרמון.
לאחר המלחמה התנדב נתניהו לשרת כמפקד בחיל השריון כדי לסייע לשקם את החיל, שספג אבדות קשות במהלך המלחמה. הוא סיים בהצטיינות קורס הסבה לשריון והתמנה למפקד גדוד שריון 71 בחטיבה 188. היה זה שריד של גדוד שנשחק בימי מלחמת יום הכיפורים ונתניהו שיקם אותו. באותה עת, באפריל 1974, השתתף במסגרת הקרבות על שיא החרמון במבצע "אורלנד 2", חדירה עמוקה לסוריה יחד עם כוח צנחנים בפיקוד דורון אלמוג. בשנת 1975 עזב נתניהו את חיל השריון וחזר לסיירת מטכ"ל. ביוני הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד הסיירת. אל"ם יוסי לנגוצקי, שהיה ראש מחלקת האיסוף באמ"ן בתקופת שירותו של יוני נתניהו כמפקד הסיירת, המליץ על ביטול מינויו זה, משום שהתרשם שנתניהו מצוי בתקופת משבר, והמלצתו התקבלה על ידי ראש אמ"ן, שלמה גזית, שקיבל את אישור הרמטכ"ל, מוטה גור, לצעד זה.
שירות צבאי > מבצע יונתן

ב-3 ביולי 1976 פיקד נתניהו על צוות הפריצה שנועד לחסל את המחבלים שחטפו את מטוס אייר פראנס לאנטבה שבאוגנדה. נתניהו נפצע בחזהו במהלך הפשיטה. הניסיונות להצילו עלו בתוהו והוא נפטר עוד בטרם יצא המטוס עם החטופים ארצה. לאחר שמבצע החילוץ הסתיים בהצלחה, הוחלט לקרוא אותו על שמו של נתניהו, ושמו הרשמי הפך ל"מבצע יונתן".
יוני נתניהו נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים, ליד קברו של הרמטכ"ל דוד אלעזר.
חייו האישיים

לאחר שירותו הצבאי הראשון התחתן עם חברתו "תותי" (תרזה קרסנוסלסקי), לימים תרזה גודמן, באמפיתיאטרון בהר הצופים. לאחר זמן נולדה להם בת אך היא נפטרה לאחר כמה ימים. לאחר ארבע וחצי שנות נישואים התגרשו השניים.
בחודשיו האחרונים היה חברה לחיים של ברוריה שקד-אקון, לה היה אמור להינשא, וחמישה ימים לפני מותו כתב לה את מכתבו האחרון.
הנצחתו

על שמו של יוני נתניהו כונו בישראל שכונות, רחובות, בתי ספר, מכינה קדם-צבאית, שבט צופים במבשרת ציון בית ספר למחוננים באלקנה ו'גרעין יונתן' - פרויקט להצמחת מנהיגות של בני-עקיבא.
על שמו נקראו מחנה רוויה א' של גדוד 71, עליו פיקד, רחוב בניו יורק וגינת הפרחים הנמצאת בכניסה לקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים, שם למד לפני חזרתו לשירות הצבאי. באזור ההיסטורי שבמרכז פילדלפיה הוקמה אנדרטה לזכרו.
אחיו, בנימין ועדו, כינסו את המכתבים ששלח יוני לידידיו ולבני משפחתו לספר "מכתבי יוני".
בתרבות

בשנת 1977, שמונה חודשים לאחר שנהרג, הופיעה דמותו של נתניהו בסרטו של מנחם גולן "מבצע יונתן" והוא גולם על ידי יהורם גאון.
נוסף על כך בעקבות הצלחת המבצע ההירואי הופקו שני סרטים אמריקאים על המבצע: ניצחון באנטבה (1976) (גולם על ידי ריצ'רד דרייפוס) והפשיטה על אנטבה (1977) (גולם על ידי סטפן מאכט).
לקריאה נוספת

"מכתבי יוני", הוצאת ספרית מעריב, 1978.
שמעון פרס, לך עם האנשים, הוצאת עידנים, 1979, פרק 7: יהונתן נתניהו: הלך בראש, ונפל ראשון, עמ' 157–170.
עדו נתניהו, "הקרב האחרון של יוני", הוצאת ספרית מעריב, 1991.
איתן הבר, ישעיהו בן-פורת, זאב שיף, "מבצע אנטבה, טיסה 139", תל אביב, 1991.
אביגדור שחן, "מבצע כדור הרעם הוא מבצע אנטבה", הוצאת מסדה, 1993.
משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000.
אבנר שור, "צוות איתמר", כתר ספרים, 2003.
עדו נתניהו (עורך), "סיירת מטכ"ל באנטבה", הוצאת ידיעות אחרונות, 2006.
המרכז למורשת המודיעין, המכון לחקר מודיעין ומדיניות, "מבצע יונתן בגוף ראשון", הוצאת המרכז למורשת המודיעין, 2016.
הערות שוליים

↑  אשר גולדברג, כדורגל עברי בשרות הוד מלכותו, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  מתן שירם, וילנאי: "אנטבה לא היה שווה את מותו של יוני", nrg מעריב, 3 ביולי 2006
↑  עידו נתניהו, "הקרב האחרון של יוני", הוצאת מעריב, 1991, עמ' 229.
↑  מתן שירם, וילנאי: "אנטבה לא היה שווה את מותו של יוני", nrg מעריב, 03.06.2006, מתן וילנאי: "הוא גדל בשכונת רחביה על גבול קטמון ולמדנו יחד באותו בית ספר. הוא היה צעיר ממני בשנתיים, ושירת בצבא באותם מקומות שבהם אני שירתתי. באותו גדוד צנחנים."
↑  יוני נתניהו, מכתבי יוני, הוצאת ספרית מעריב, מהדורה מיוחדת לכבוד 30 שנים למבצע אנטבה, 2006, עמוד 113, "אני כבר זמן מה מפקד מחלקה בצנחנים, ואומר לכם רק זאת - מעודי, בכל תקופת שירותי הצבאי, לא חשתי סיפוק רב כל כך מן השהיה בצבא, וגם לא הפקתי כל כך הרבה ממנה כפי שהפקתי בשבועות האחרונים".
↑  משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר ספרים, 2000, עמוד 124, מנחם דיגלי: "יוני היה חצי נכה, פצוע ביד מששת הימים. אמרנו לו בשביל מה לך, אחרי מה שעשית בצנחנים, תבוא להיות מפקד צוות ביחידה, שזה בעצם כמו מ"כ. מפקד צוות ביחידה חי עם החיילים שלו באותם תנאים, רק שעליו יש את האחריות. זו קריעת תחת גדולה מאוד. חוץ מזה יוני היה נשוי. אבל הוא היה נחוש מאוד. צריך אופי מיוחד מאוד כדי לחזור אחורה ולעשות את מה שיוני עשה. לא כל אחד היה עובר את זה".
↑  עדו נתניהו, "הקרב האחרון של יוני", הוצאת ספרית מעריב, 1991, עמוד 118.
1 2  עיטור המופת שהוענק לרס"ן יונתן נתניהו, באתר "בעוז רוחם" של צה"ל;

רס"ן יונתן נתניהו, באתר הגבורה, "ב-8 אוק' 1973 השמיד עם יחידתו כוח-קומנדו סורי, שהונחת ממסוקים בעורף כוחותינו".
↑  אורי מילשטיין, ‏הגיבורים הנשכחים של צה"ל: הקצין שלקח פיקוד על חיילים עד שנהרג בקרב על החרמון, באתר מעריב אונליין, 20 ביולי 2019
↑  עידו נתניהו, "הקרב האחרון של יוני", הוצאת מעריב, 1991, עמוד 117.
↑  אביגדור קהלני, "עוז 77", שוקן, 1975, עמוד 201;
 חילוץ יוסי בן חנן על ידי הכוח של יוני נתניהו, באתר הגבורה
↑  יוני נתניהו - האתר הרשמי לזכרו.
↑  "למדנו את הלקח תחת אש קטלנית", באתר ישראל היום, 21 בינואר 2012
↑  גל פרל פינקל, המוכנות של הצבא לא תספיק, אם לא יהיה מי שיחליט נכון, באתר זמן ישראל, 22 באפריל 2021.
↑  גל פרל, "התנסות קשה בתחום המנהיגות, בכושר העמידה וביכולת הספיגה", הבלוג על הכוונת, ‏ 15 באוקטובר 2015.
↑  חדשות, דעות, תרבות, ספורט, כלכלה מהארץ והעולם, באתר ישראל היום
↑   יוסי לנגוצקין, יוני נתניהו היה צעיר עמוק וחכם, שנקלע למשבר, באתר הארץ, 8 במאי 2024
↑  מתוך עמוד 284 בספר מכתבי יוני
↑  באתר חיל השריון
↑  Bronx Street is Named to Honor Slain Entebbe‐Raid Commander, הניו יורק טיימס, 13 ביוני 1977
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265800605171  PLWABN: 9810556729105606  BNE: XX5663399  BnF: cb120447574 (data)  GND: 123249120  ICCU: CFIV328779  ISNI: 0000 0000 6681 9706  LCCN: n78059921  SUDOC: 096184817  VIAF: 37820640   WorldCat (עם VIAF): 37820640 
קברו של יוני נתניהו בהר הרצל בירושלים
אנדרטת יוני נתניהו בחזית בית הכנסת קהל קודש בפילדלפיה (מול מרכז המבקרים של האזור ההיסטורי).
נחום ברנע

| --- | --- |

ברנע, 2008
 לידה:  23 באוקטובר 1944 (בן 80)  פתח תקווה, המנדט הבריטי פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1967
 מעסיק:  ידיעות אחרונות, כאן 11, כותרת ראשית, דבר
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2007)  פרס סוקולוב (1981) 
 
נחום ברנע (נולד ב-23 באוקטובר 1944) הוא עיתונאי ופובליציסט ישראלי. היה בעל טור בעיתון "דבר", וכיום בעל טור ב"ידיעות אחרונות". חתן פרס ישראל בתחום התקשורת לשנת ה'תשס"ז.
ראשית חייו

נחום ברנע נולד בפתח תקווה בשנת 1944 כנחום בורשטיין, לנחמה ויוסף בורשטיין, שכיהן כמנהל מחלקת ההסברה של ההסתדרות וסגן ראש עיריית תל אביב יפו.
משהתגייס לצה"ל התנדב לחטיבת הצנחנים, גדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר. הוא המשיך לשרת במילואים כלוחם בפלנ"ט בחטיבת הצנחנים 80 ולחם במלחמת ששת הימים. בהמשך עבר לגדוד 66 בחטיבת הצנחנים "חוד החנית" ולחם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה.
ברנע בעל תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה עיתונאית

את דרכו בעיתונות החל נחום ברנע בזמן לימודיו בעיתון הסטודנטים הירושלמי "פי האתון" והיה עורך עיתון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית "ניצוץ". לאחר מכן כתב בעיתון "במחנה", ומשם המשיך לעיתון "דבר", בו כתב בשנים 1967–1982. בין השאר היה שליח העיתון בוושינגטון, ופרסם טור שבועי פופולרי בשם "יומן יומן יומן". בראשית שנות השבעים, בתקופת העורכת חנה זמר, שימש כמזכיר מערכת "דבר".
בשנת 1982 ייסד את השבועון "כותרת ראשית", וערך אותו יחד עם תום שגב. העיתון הצטיין ברמת כתיבה מעמיקה מהמקובל בעיתונות הישראלית, ובשורת כותבים צעירים שהשפיעו רבות על העיתונות. בין כותביו היו דן בן אמוץ, דורון רוזנבלום, גבי ניצן, עירית לינור, ארי שביט, דב אלפון ונרי ליבנה. ב-1988 חדל השבועון להופיע, מסיבות כלכליות. נמנה עם הכותבים הקבועים של הירחון מוניטין.
ב-28 באפריל 1989, פרסם נחום ברנע את הטור הראשון שלו ב"מוסף לשבת", "שמיר עוצר את הזמן", במסגרתו, נסע לסוסיא עם ראש הממשלה, יצחק שמיר, וחשף מסמך של רחבעם זאבי משנת 67', שבו הגה תוכנית להקים בשטחים מדינה פלסטינית בשם "ישמעאל". מאז הוא חבר מערכת "ידיעות אחרונות".
במרץ 1995, בעת סיקור הלוויתם של שני קרבנות פיגוע ירי בחברון, הותקף ברנע על ידי כעשרה אנשים, שהכו אותו. אחד התוקפים הורשע ונידון למאסר על תנאי ולקנס
ב-27 במאי 1996, למחרת העימות הטלוויזיוני בין שמעון פרס לבנימין נתניהו לקראת בחירות 1996, כתב ברנע: "מחמת הזהירות, נטו אתמול הפרשנים לסכם את העימות בין פרס לנתניהו בתיקו. בכל הכבוד, אני נוטה לחלוק עליהם. נתניהו, כך נדמה לי, ניצח אתמול". כעבור יומיים ניצח נתניהו את פרס ונבחר לראשות הממשלה. ברנע, שתמך בפרס, הסביר אחר כך: "בעבודתי העיתונאית הנאמנות שלי היא למקלדת בלבד".
עם הגיעו לגיל הפנסיה ב-2011, שינה ברנע את אופן העסקתו ב"ידיעות אחרונות", והקים חברה בשם "מקלדת", דרכה חתם עם העיתון חוזה לחמש שנים נוספות. באמצע 2016, לקראת תום תקופת ההסכם, ביקש להפסיק לכתוב את הטור בפורמט הקבוע, אך לאחר שיחות שכנוע הסכים להאריך את החוזה בשנתיים נוספות.
בתחילת 2018 קרא ברנע להשעיית נוני מוזס, מו"ל ידיעות אחרונות, מתפקיד עורך אחראי, לאור המלצות המשטרה נגדו בתיק 2000.
באוגוסט 2020 חשף כי מאחורי הקלעים של הסכם איחוד האמירויות-ישראל נרקמת עסקה למכירת מטוסי F-35 וכטב"מים מתקדמים לאיחוד האמירויות.
באוגוסט 2022 החל להתראיין בקביעות בתוכנית השבוע בכאן 11.
ברנע הקפיד לאורך כל הקריירה העיתונאית שלו לסקר את האירועים מקרוב. כך למשל, הצטרף במלחמת לבנון השנייה לכוח מחטיבת אלכסנדרוני, ובמלחמת חרבות ברזל נלווה לעוצבת חצי האש בקרב בית חאנון (2023).
עמדותיו

במהלך מלחמת לבנון השנייה קרא ברנע לסיום המלחמה, והזהיר מחתירה לניצחון שלא ניתן להשיג.
במהלך מלחמת חרבות ברזל הדגיש ברנע את התלות בארצות הברית וטען שהיא קובעת לישראל את גבולות המלחמה. הוא הרבה לטעון שהמלחמה לא תסתיים בניצחון, שמיטוט החמאס אינו אפשרי, ושזמן הלחימה בעצימות גבוהה מוגבל. במהלך ההפוגה במסגרת הסכם החזרת החטופים, הוא טען שהסיכוי לחידוש הלחימה אחרי ההפוגה אינו גבוה. לאחר הכניסה לחאן יונס, הוא טען שיהיה זה המהלך האחרון של המלחמה ושישראל לא יכולה להמשיך לרפיח.
עימותים בשל כתיבתו

במהלך הקריירה העיתונאית שלו גרמה כתיבתו של ברנע לעימותים בינו לבין אנשי ציבור וגופים ציבוריים. להלן מספר דוגמאות:
ברנע פרסם טורים אחדים שבהם מתח ביקורת על התנהלותו של ירון זליכה, החשב הכללי באוצר, ובין השאר כתב: "ירון זליכה הוא פקיד שהכוח עלה לו לראש. הוא איש מסוכן, חסר מעצורים, בלי קשר למה שהוא אומר על אולמרט". בתגובה האשים זליכה את ברנע בהתגייסות לטובת אנשים בצמרת השלטון החשודים בפלילים, בהתנכלות לו עצמו מאז התלונן נגד אולמרט בעניין המכרז להפרטת בנק לאומי ובמניעת זכות התגובה ממנו.
ברנע פרסם מאמר בעקבות הרשעת הנשיא לשעבר משה קצב בגין אונס, ובו טען כי נשים רבות מופיעות בציבור כאובייקטים מיניים פרובוקטיביים במתכוון. מאוחר יותר, התנצל ברנע על דבריו.
בריאיון לעיתון "גלובס", יצא ברנע בהתקפה חריפה על החינמון "ישראל היום", ואמר כי "'ישראל היום' במידה מסוימת הוא פרודיה על העיתונות המפלגתית של פעם".
ביולי 2012 תיאר ברנע בטורו אירוע ביישוב הר ברכה, שבו התארח שר החינוך, גדעון סער, בנוכחות רב היישוב, הרב אליעזר מלמד. ברנע כתב כי שאל את השר כיצד הוא יושב עם אדם כמו הרב מלמד, שכביכול אומר לתלמידיו לא להתגייס לצה"ל וכותב בגנות המדינה, וכי השר ענה לו שלא ידע על נוכחותו של הרב מלמד באירוע, וגינה אותו על יחסו למדינה. בתגובה לפרסום אמר גדעון סער "לא השמצתי, לא הוקעתי ולא גיניתי את הרב מלמד", והוסיף שברנע נודע כשרלטן. הרב מלמד הקדיש לנושא טור שבועי ובו הוכיח שברנע טעה כשאמר שהוא קורא לתלמידיו לא להתגייס, ושהאמת הפוכה, כפי שפרסם בספריו 'פניני הלכה' ובמקומות נוספים. כמו כן, טען שאינו מתבטא נגד המדינה אלא לעיתים כנגד הממשלה. עוד הוסיף הרב מלמד שבטורו המדובר, הצליח ברנע גם לטעות במיקומה של מכללת אריאל ביחס למכללת רופין.
פעילות ציבורית

חבר הוועד המנהל של האוניברסיטה העברית, בשנים 2009–2014 .
חבר הוועד המנהל של הארגון הבינלאומי ליישוב משברים (ICG), בשנים 2010–2018.
חבר הוועד הבינלאומי של הספרייה הלאומית מ-2016
הוקרה

חתן פרס סוקולוב לעיתונות לשנת 1981.
על-פי סקר שנערך בשנת 1998 נבחר כעיתונאי המשפיע ביותר ב-50 שנות המדינה.
חתן פרס ישראל לתקשורת לשנת תשס"ז. בין נימוקי חבר השופטים למתן הפרס: "נחום ברנע הוא עיתונאי שכמעט כל כתב צעיר נושא אליו עיניים". וכן "ברנע מקפיד תמיד 'להיות שם', קרוב למאורעות, גם במוקדים של סערה חברתית, גם במלחמות ובימים של פיגועים, גם כשנוכחותו כרוכה בסכנת חיים ממש". דוגמה לכך ניתנה במלחמת לבנון השנייה, כאשר יצא עם חיילי חטיבת אלכסנדרוני במשימה קרבית אל מעבר לגבול.
ב-29 במרץ 2007 קיבל את אות נשיא אוניברסיטת תל אביב כהוקרה על "הישגיו ותרומתו הייחודית למקצוע העיתונות בישראל".
ב-2008 קיבל את פרס קוטולי באיטליה.
ב-2015 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ספריו

יורים ובוכים: על פוליטיקאים, גנרלים, עיתונאים ועוד אוהבי עצמם, הוצאת זמורה ביתן, 1981 – לקט טורים שפורסמו ב"דבר".
ימי נתניהו, טורים פוליטיים, הוצאת זמורה ביתן, 1999 – לקט של טורים שפורסמו ב"ידיעות אחרונות" וב"העין השביעית". (קריאת הספר בתצוגה מקדימה באתר "גוגל ספרים" )
מסעותי עם פנקס, הוצאת משכל (ידיעות ספרים), 2008 – לקט טורים שראו אור בעיתונות וחלקם אף ביורים ובוכים.
חיים אישיים

ברנע נשוי לתמרה ואב לשלושה ילדים. בנו יונתן נהרג ב-25 בפברואר 1996 בפיגוע הראשון בקו 18 בירושלים. אחיו הוא פרופ' אמיר ברנע.
הערות שוליים

↑  גל פרל, "בלי יוזמה ובלי חריגה מהמסגרת אי אפשר להשיג יותר ממאה אחוז", הבלוג על הכוונת, ‏ 1 בספטמבר 2024.
↑  נחום ברנע, מסדר שלל
↑  מרדכי קרמניצר, היד שהונפה על ברנע, באתר העין השביעית, 1 בספטמבר 1996
↑  אביב הורביץ, ‏נחום ברנע, כותרת ראשית, באתר ‏מאקו‏, 28 ביולי 2016
↑  נחום ברנע, לבנון, יומן מלחמה, באתר ynet, 9 בדצמבר 2009.
↑  נחום ברנע, בבית חאנון לא נמצא אף אזרח, חי או מת. זה נראה כמו ברלין 45', באתר ynet, 12 בנובמבר 2023
↑  מלחמה עד הרגע האחרון, התקשורת הישראלית במלחמת לבנון השנייה, קשב, יולי 2007, עמוד 66
↑  נחום ברנע, ביידן מגיע כדי לקבוע לישראל את גבולות המלחמה | פרשנות, באתר ynet, 18 באוקטובר 2023
↑  נחום ברנע, ג'ו ביידן אומר לנתניהו: "די", באתר ynet, 13 בדצמבר 2023
↑  שוקי טאוסיג, לרגל המצב הקשה, באתר העין השביעית, 10 בנובמבר 2023
↑  נחום ברנע, לישראל יש דילמה בדרום עזה. וגם סיכוי להסכם בצפון | פרשנות, באתר ynet, 3 בדצמבר 2023
↑  נחום ברנע, צה"ל כנראה יצמצם פעילות בעזה בקרוב, באתר ynet, 21 בדצמבר 2023
↑  נחום ברנע, לא בטוח שאחרי הפוגה אפשר יהיה לחדש את התמרון הקרקעי, באתר ynet, 8 בנובמבר 2023
↑  נחום ברנע, זה יהיה כנראה המהלך הקרקעי האחרון במלחמה | פרשנות, באתר ynet, 5 בדצמבר 2023
↑  אסף כרמל, נחום ברנע לא יוצא לחופשה, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2007
↑  החקירה שנפתחה בעקבות תלונה זו הסתיימה, בסופו של דבר, בסגירת התיק ללא אשמה פלילית, ראו: תומר זרחין ועפרה אידלמן, משה לדור סגר את התיק נגד אהוד אולמרט בפרשת בנק לאומי, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2008
↑  ירון זליכה, "הנדון: פרסום דברי שקר אודותיי" - מכתבו המלא של ירון זליכה לעורך "ידיעות אחרונות", באתר הארץ, 9 באוגוסט 2007
אורי בלאו, שירות הוד ממשלתו, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2007
↑  נחום ברנע, ידיעות אחרונות, 14 בינואר 2011
↑  רותם דנון, ‏נחום ברנע: "אדלסון קנה השפעה, זה הון-שלטון"; ישראל היום: "שברנע לא ילמד אותנו דמוקרטיה מהי", באתר גלובס, 24 בנובמבר 2009
↑  20.7.12 ידיעות אחרונות בטורו של נחום ברנע
↑  הרב אליעזר מלמד, בין עיתונות לשרלטנות - רביבים, באתר ערוץ 7, 9 באוגוסט 2012
↑  נחום ברנע, "זאב" ומיכאל אסף - חתני פרס סוקולוב לעתונות, דבר, 9 באפריל 1981
↑  מרב יודילוביץ', פרס ישראל לתקשורת יוענק לנחום ברנע, באתר ynet, 12 במרץ 2007
↑  נחום ברנע, לבנון, יומן מלחמה, באתר ynet, 9 בדצמבר 2009
↑  נחום ברנע‏, קח וברח, באתר וואלה, 4 ביולי 2008
↑  דניאל בטיני, נחום ברנע נבחר לאקדמיה האמריקנית לאמנות ומדעים, באתר ynet, 24 באפריל 2015
↑  "הזוכים האמיתיים בטוטו" - אחד מהטורים בספר, באתר העין השביעית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313208905171  BnF: cb161698719 (data)  ISNI: 0000 0001 1772 5647  LCCN: n88232305  NTA: 312846568  VIAF: 82533121   WorldCat (עם VIAF): 82533121 
נשיא ארצות הברית ברק אובמה בריאיון שולחן עגול לעיתונאים, ביניהם ברנע, לאחר נאומו "התחלה חדשה" באוניברסיטת קהיר, 4 ביוני 2009
ויסין

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1978 (בן 46) קאיי, פוארטו ריקו 
 שם במה:  Wisin 
 שם לידה:  Juan Luis Morera Luna 
 סוגה מועדפת:  רגאטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 בת זוג:  Yomaira Ortiz Feliciano
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  Lo Nuestro Excellence Award (2021) 
 elsobreviviente.com
 פרופיל ב-IMDb
 
חואן לואיס מורנה לונה (בספרדית: Juan Luis Morera Luna; נהגה Wisin; נולד ב-19 בדצמבר 1978) הוא זמר ומפיק מוזיקלי פוארטו ריקני.
ביוגרפיה

ויסין פגש את חברו יאנדל בבית הספר בו למדו. הם החלו להופיע כצמד ("ויסין ויאנדל") בסוף שנות ה-90 ופרסמו את אלבום הבכורה שלהם בשנת 2000. מאוחר יותר, זכה להצלחה כאשר חתם על חוזה הקלטות בחברת תקליטים גדולה דרכה יצא אלבום אולפן מצליח. לאחר מכן, הקימו השניים את WY רקורדס. בנובמבר 2013, לאחר סיבוב הופעות שאירע במקומות שונים ברחבי העולם, הצמד חדל מלהוציא אלבומים או סינגלים, ויאנדל הכחיש את השמועות שטענו כי הצמד התפרק; הוא הסביר ש"בקרוב תצא מוזיקה חדשה". ויסין ויאנדל התאחדו בשנת 2018 והוציאו לאור את אלבום האולפן העשירי שלהם, אחרי 5 שנים מיציאתו של הקודם. האלבום זכה להצלחה במצעדים הלטיניים בפרט.
חיים אישיים

ויסין נשוי ליומאירה אורטיז פליסיאנו (Yomaira Ortiz Feliciano). הזוג התחתן ב-26 ביולי, 2008, בעיר הולדתו של ויסין קאיי, אחרי זוגיות של 4 שנים. לזוג שלושה ילדים, ילנה מורנה אורטיז, שנולדה ב-27 בספטמבר, 2007, דילן מורנה אורטיז, שנולד ב-19 ביולי, 2009, ויקטוריה מורנה אורטיז, שנולדה ב-29 באוגוסט, 2016, אך נפטרה ב-30 בספטמבר מטריזומיה 13 איתה נולדה ודניאל ג'רמיאס שנולד באפריל 2022.
אשתו יומאירה מחזיקה במותג אופנה בשם "godneverfailsco" בשיתוף פעולה עם המעצב הפוארטוריקני ז'אן סינטרון (Jean Cintron).
ילנה בתו הבכורה ממשיכה בצעדי אביה כשגם היא זמרת.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2004: El Sobreviviente
2014: El Regreso del Sobreviviente
2015: Los Vaqueros: La Trilogía
2017: Victory
2024: Mr. W
דיסקוגרפיה > עם לוס לג'נדריוס

2021: Los Legendarios 001
2022: Multimillo, Vol. 1
הערות שוליים

↑  "El adiós de Los Líderes". Milenio. נבדק ב-12 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yandel Bio". MTV. נבדק ב-12 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Yandel Denies Reggaeton Duo Will Be Breaking Up". Cosmopolitan. נבדק ב-16 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  El reguetonero puertorriqueño Wisin se casó en una sencilla ceremonia, Última Hora, ‏2008-07-28 (בספרדית)
↑  Wisin compartió el aprendizaje que le dejó la muerte de su hija Victoria, TELEMUNDO.com, ‏2023-05-05 (בספרדית)
↑  Redacción digital Informativos Telecinco, TELECINCO - televisión a la carta, series y entretenimiento, Telecinco, ‏2023-05-05 (ב־)
↑  Instagram, www.instagram.com
↑  Release - Topic (2024-12-11), Revélate, נבדק ב-2025-02-22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1058604546  ISNI: 0000 0003 7243 8792  LCCN: no2013132703  MusicBrainz: 6a6eea03-b435-446c-bab1-312b45580aee  VIAF: 310692109   WorldCat (עם VIAF): 310692109
תפילה לשלום המדינה

קובייה עשויה זכוכית עליה חרוטה התפילה לשלום מדינת ישראל בכתב ידו של מחברה, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. את הקובייה העניק נכדו יצחק, נשיא מדינת ישראל, לאיתן סטיבה, לקראת מסעו לתחנת החלל הבינלאומית
שי אברמסון שר את פתיחת התפילה לשלום המדינה בחידון התנ"ך
תפילה לשלום המדינה היא תפילה הנאמרת בשבתות ובחגים בבתי הכנסת בישראל ובתפוצות, שמתפלליהם נמנים עם החוגים הדתיים לאומיים האורתודוכסים וכן בקהילות התנועה המסורתית והתנועה ליהדות מתקדמת. בתפילה מובעת בקשה להשראת הברכה על מדינת ישראל והצלחתה, לסיוע מן השמים למנהיגי המדינה, ולקיבוץ גלויות לתוכה. תפילה זו היא למעשה הגרסה הישראלית של תפילה לשלום המלכות, שהייתה נהוגה בגלויות השונות.
היסטוריה

התפילה פורסמה לראשונה בעיתון "הצופה" מיום שני, ט"ז אלול ה'תש"ח, 20 בספטמבר 1948 ובעיתון "הארץ" יום לאחר מכן.
תפילה זו נתקנה בידי הרבנים הראשיים לישראל, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב בן ציון חי עוזיאל. במשך שנים רבות רווחה ההנחה שהסופר ש"י עגנון הוא זה שכתב את התפילה, אך החוקר יואל רפל הפריך טענה זו, והוכיח כי עגנון נתבקש לסייע בכתיבתה בלבד, דבר שזכה לאישורו של חמדת עגנון, בנו של ש"י עגנון.
מדינת ישראל מכונה בתפילה "ראשית צמיחת גאולתנו". ביטוי זה, והסתייגות מן המדינה בכלל הם אחדות מן הסיבות בשלן אין מוכנים החרדים לומר את התפילה בבתי כנסיותיהם. למעשה, הפכה אמירת תפילה זו, ובמידה פחותה התפילה לשלום חיילי צה"ל, לאחד ההבדלים המרכזיים בין התפילה בבתי כנסת חרדים לבין התפילה בבתי כנסת דתיים לאומיים.
בקהילות אשכנז, התפילה נאמרת בשלב שבין סיום קריאת התורה וההפטרה להחזרת ספר התורה למקומו בארון הקודש. בקהילות הספרדים ועדות המזרח מקובל לאומרה בשעת הוצאת ספר התורה. בנקודות אלו בתפילה מקובל היה במשך דורות להוסיף ברכות שונות, ביניהן ברכה לשליט המדינה - "תפילה לשלום המלכות" אותה היו אומרים בקהילות אירופה, ובה בקשות לשלום המלכות, המלך או הקיסר, יורש העצר ומשפחתו הקרובה. ההמלצה להתפלל תפילה זו, מוזכרת במשנה, מסכת אבות, פרק ג', משנה ב': "הוי מתפלל בשלומה של מלכות, שאלמלא מוראה, איש את רעהו חיים בלעו". אחרי קום המדינה היו, שלצד התפילה לשלום המדינה, קראו גם תפילה לשלום נשיא מדינת ישראל, אך הדבר כמעט אינו מקובל. בכל הקהילות בהן נאמרת התפילה מקובל שהקהל עומד.
בחלק מקהילות אשכנז נוהגים לשיר את התפילה בניגון שחובר בידי המלחין היהודי-אמריקני סול זים לרגל יובל החמישים למדינת ישראל, ויש בתי כנסת אשר מקובל בהם לנגן אותה במועדים בצורה שונה וחגיגית.
בתקופות שבהן שררה עוינות גדולה בין חוגים דתיים לאומיים ימניים לבין הממשלה, בעיקר בתקופה שמחתימת הסכם אוסלו א' ועד רצח יצחק רבין וכן בזמן תוכנית ההתנתקות, היו שנמנעו מלומר את התפילה, או שערכו בה שינויים שהביעו את זעמם על הנהגת המדינה. בחלק מן הנוסחים שונו המילים "שלח אורך ואמתך לראשיה, שריה ויועציה ותקנם בעצה טובה מלפניך" למילים המדגישות את רצונם למנהיגים יראי אלוהים וישרים בראש המדינה.
במסגרת חגיגות שנת ה-50 לשחרור ירושלים, התקיים מסדר מיוחד ובה נאמרה לראשונה התפילה כחלק מטקס רשמי.
התפילה בכתב ידו של עגנון (אוסף אוניברסיטת בר-אילן)
ראו גם

תפילה לשלום חיילי צה"ל
תפילה לשלום המלכות
מדינת ישראל בהלכה
ראשית צמיחת גאולתנו
לקריאה נוספת

יואל רפל, התפילה לשלום המדינה - תולדותיה תכניה ופירושה, ישראל תשע"ח. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
הרב פרופ' אברהם שטינברג, תפילות לשלום המלכות ולשלום מדינת ישראל, יד הרב הרצוג, ירושלים תשע"א.