stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוסיאן לוי-בריהל
כתביו

L’Allemagne depuis Leibnitz sur le développement de la conscience nationale en Allemagne, 1700-1848. Félix Alcan, Paris 1890.
La philosophie de Jacobi. Félix Alcan, Paris 1894.
Lettres inédites de John Stuart Mill à Auguste Comte, publiées avec Les réponses de Comte et une introduction par Lévy-Bruhl. Félix Alcan, Paris 1899.
La philosophie d'Auguste Comte. Félix Alcan, Paris 1900.
La morale et la science des mœurs. Félix Alcan, Paris 1903.
Les fonctions mentales dans les sociétés inférieurs. Félix Alcan, Paris 1910.
La conflagration européenne. Les causes économiques et politiques. Félix Alcan, Paris 1915.
Jean Jaurès. Esquisse biographique, suivie de lettres inédites. Bieder, Paris 1916.
La mentalité primitive. Félix Alcan, Paris 1922.
L'âme primitive. Félix Alcan, Paris 1927.
Le surnaturel et la nature dans la mentalité primitive. Félix Alcan, Paris 1931.
La mythologie primitive. Le monde mythique des Australiens et des Papous. Félix Alcan, Paris 1935.
L'expérience mystique et les symboles chez les primitives. Félix Alcan, Paris 1938.
Les carnets de Lucien Lévy-Bruhl. P.U.F., Paris 1949.
לקריאה נוספת

Jean Cazeneuve: Lucien Levy-Bruhl. Harper & Row 1970. ISBN 978-0061360817
Jean Cazeneuve -Lucien Levy-Bruhl, Encyclopaedia Universalis on line
Stanislaw Andreski - Social Sciences as Sorcery,André Deutsch, London 1972
Raul Pertierra Lévy-Bruhl and Modes of Thought: a Re-Appraisal ZZOA Working Paper No. 42. Amsterdam: U of Amsterdam P, 1984
, Frédéric Keck Lévy-Bruhl: Entre philosophie et anthropologie.CNRS, Paris,2008
הערות שוליים

↑  Tobie Nathan 2009
↑  M.Gardet ע' 178
↑  La morale et la scence des moeurs ע' 101
↑  D.Merllié 2004
↑  Carnets ע' 48
↑  Carnets ע' 17
↑  Carnets ע' 22
↑  Carnets ע' 145-143
↑  I.Robin Romero, J.P.Poussou ע' 532
↑  Cristina Chimisso ע' 61
↑  Les Carnets p.62
↑  Cristina Chimisso ע' 66-63
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264864405171  PLWABN: 9810695012405606  BNE: XX978232  BnF: cb118867779 (data)  CANTIC: a11818062  CiNii: DA00746193  GND: 116968982  ICCU: RAVV042604  ISNI: 0000 0001 2136 2957  LCCN: n79089863  LNB: 000092235  Léonore: 234241  NDL: 00447554  NKC: jn19990005060  NLA: 35302865  NLG: 159298  NLK: KAC199616504  NTA: 068874901  SELIBR: 229488  SUDOC: 031640370  Trove: 904154  VcBA: 495/209190  VIAF: 64000278   WorldCat (עם VIAF): 64000278 
לוי בריהל בצעירותו 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
16 בדצמבר

16 בדצמבר הוא היום ה־350 בשנה (351 בשנה מעוברת), בשבוע ה־49 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 15 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1653 – אוליבר קרומוול הופך ללורד המגן של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד
1773 – מסיבת התה של בוסטון, מעשה מחאה שנערך בנמל בוסטון והיה אחד המאורעות שהובילו לעצמאות ארצות הברית מהבריטים
1811 – רעידת אדמה חזקה במיזורי
1835 – השרפה הגדולה של ניו יורק הורסת חלקים נרחבים מהעיר
1893 – בכורה עולמית לסימפוניה "מן העולם החדש" של אנטונין דבוז'אק
1899 – נוסד מועדון הכדורגל מילאן על ידי אלפרד אדוארדס
1920 – רעידת אדמה באזור נינגשיה-גאנסו. חוזקה מוערך בכ-7.8 ומספר ההרוגים מוערך בכ-235 אלף
1921 – נוסד המושב כפר יחזקאל, על אדמות עמק חרוד שנרכשו על ידי יהושע חנקין
1942 – ראש ה-SS היינריך הימלר מורה על שליחת הצוענים להשמדה באושוויץ
1944 – מתחיל הקרב על הבליטה, המתקפה הגרמנית האחרונה במלחמת העולם השנייה
1946 – לאון בלום מתמנה לראש ממשלת צרפת
1958 – שרפה בבוגוטה, קולומביה הורגת 83 אנשים
1965 – שיגור הגשושית פיוניר 6 במסגרת תוכנית פיוניר האמריקאית, למסלול סביב השמש, הלווין המשיך לעבוד עד שנת 2000 (בתמונה)
1966 – הספרון האדום של מאו דזה-דונג מפורסם בבייג'ינג
1971 – סיום מלחמת הודו-פקיסטן וסיום השליטה הפקיסטנית בבנגלדש
1991 – קזחסטן מכריזה על עצמאות מברית המועצות
1991 – העצרת הכללית של האומות המאוחדות מקבלת את החלטה 4686, שמבטלת החלטה קודמת שהשוותה את הציונות לגזענות
2000 – נאס"א מודיעה שישנו אוקיינוס מתחת לשכבת הקרח של גנימד, הירח של צדק
נולדו

1485 – קתרין מאראגון, אשתו הראשונה של הנרי השמיני מלך אנגליה (נפטרה ב-1536)
1584 – ג'ון סלדן, משפטן, הוגה פוליטי, ופוליטיקאי אנגלי (נפטר ב־1654)
1717 – אליזבת קרטר, משוררת ומתרגמת אנגלייה (נפטרה ב-1806)
1775 – ג'יין אוסטן, סופרת אנגלייה (נפטרה ב-1817)
1790 – לאופולד הראשון, מלך הבלגים, מלך בלגיה הראשון (נפטר ב-1865)
1847 – פרדיננד אסטרהאזי, קצין צרפתי שמכר בסוף המאה ה-19 סודות צבאיים לגרמניה (נפטר ב-1923)
1857 – אדוארד ברנרד, אסטרונום אמריקאי שהתמחה בתחום האסטרונומיה התצפיתית, המוכר בעיקר הודות לגילוי כוכב ברנרד (נפטר ב-1923)
1882 – זולטאן קודאי, מלחין הונגרי (נפטר ב-1967)
1882 – ארנסט ליסאואר, משורר, מחזאי וסופר לירי ודרמטי יהודי-גרמני (נפטר ב-1937)
1888 – אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה (נרצח ב-1934)
1890 – יהודה רובינשטיין, מראשוני השחקנים בתיאטרון הבימה (נפטר ב-1968)
1901 – מרגרט מיד, אנתרופולוגית תרבותית אמריקאית (נפטרה ב-1978)
1913 – אריה בן-אליעזר, איש התנועה הרוויזיוניסטית והאצ"ל וחבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל (נפטר ב-1970)
1917 – ארתור סי. קלארק, מדען וסופר מדע בדיוני, פיזיקאי ומתמטיקאי בהשכלתו (נפטר ב-2008)
1923 – מנחם פרסלר, פסנתרן ישראלי-אמריקאי (נפטר ב-2023)
1925 – יהודה בן-צור, קצין בחיל הים (נפטר ב-2022)
1928 – פיליפ ק. דיק, סופר מדע בדיוני אמריקאי (נפטר ב-1982)
1931 – אברהם ארלנגר, מראשי ישיבת קול תורה בירושלים ומחבר סדרת הספרים "ברכת אברהם" (נפטר ב-2021)
1932 – קוונטין בלייק, מאייר וסופר ילדים בריטי
1932 – רודיון שצ'דרין, מלחין רוסי
1934 – רן אלירן, זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי
1938 – ליב אולמן, שחקנית ובמאית נורווגית
1941 – עזרא כפרי, שחקן ישראלי
1946 – בני אנדרסון, מוזיקאי שוודי, חבר בלהקת הפופ לשעבר אבבא, זוכה אירוויזיון 1974 כחלק מלהקת אבבא כנציג שוודיה
1946 – בוורלי סמית, פמיניסטית שחורה, אקדמאית ופעילת בריאות נשים
1946 – טרוור פינוק, נגן צ'מבלו ומנצח אנגלי
1947 – בן קרוס, שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי (נפטר ב-2020)
1950 – אורי כהן אהרונוב, עיתונאי ישראלי (נפטר ב-2015)
1952 – אשר בהרב, איש עסקים, יזם טכנולוגי וחברתי (נפטר ב-2022)
1953 – הקטור טימרמן, עיתונאי, דיפלומט ופעיל זכויות אדם ארגנטינאי יהודי (נפטר ב-2018)
1955 – אודי זהר, תת-אלוף בצה"ל, שירת כטייס וכמפקד בחיל האוויר, זוכה פרס ביטחון ישראל (נפטר ב-2023)
1961 – ביל היקס, סטנדאפיסט אמריקאי (נפטר ב-1994)
1963 – איילת מנחמי, במאית, תסריטאית ועורכת סרטים ישראלית
1964 – הייקה דרקסלר, אתלטית גרמניה
1966 – קליף רובינסון, כדורסלן אמריקאי (נפטר ב-2020)
1969 – שרון חזיז, זמרת ישראלית
1969 – תמיר ידעי, אלוף בצה"ל
1975 – חנוך דאום, עיתונאי וסופר
1979 – ברודי לי, מתאבק אמריקאי (נפטר ב-2020)
1979 – פלו ריידה, ראפר אמריקאי
1981 – גילי סער, שחקנית, דוגמנית ומוזיקאית ישראלית
1982 – מיי פיינגולד, זמרת ישראלית
1984 – תיאו ג'יימס, שחקן ודוגמן בריטי
1986 – דינה סנדרסון, שחקנית ותסריטאית ישראלית
1989 – לי בירן, זמר, מוזיקאי ושחקן ישראלי
1992 – ליקה מרטנס, כדורגלנית הולנדית
1993 – נריה קראוס, עיתונאית וכתבת התרבות של חדשות 13
1997 – זארה לארסון, זמרת שוודית
נפטרו

705 – וו דזה טיין, האישה היחידה בהיסטוריה שנשאה בתואר קיסר סין (נולדה ב-624)
714 – פפין האמצעי, המאיורדומוס של אוסטרזיה (נולד ב-635)
882 – יוחנן השמיני, האפיפיור הראשון שנרצח על ידי אנשי הכנסייה
1263 – הוקון הרביעי, מלך נורווגיה (נולד ב-1204)
1325 – שארל, מייסד בית ולואה (נולד ב-1270)
1515 – אפונסו דה אלבוקרקי, פידאגלו פורטוגזי (נולד ב-1453)
1859 – וילהלם גרים, אחד מהאחים גרים (נולד ב-1786)
1917 – נעמן בלקינד, חבר ארגון ניל"י (נולד ב-1888)
1917 – יוסף לישנסקי, מראשי ארגון ניל"י (נולד ב-1890)
1921 – קאמי סן-סנס, מלחין צרפתי (נולד ב-1835)
1922 – אליעזר בן-יהודה, עיתונאי ומחיה השפה העברית (נולד ב-1858)
1922 – גבריאל נרוטוביץ', נשיא פולין (נולד ב-1865)
1965 – סומרסט מוהם, מחזאי וסופר אנגלי (נולד ב-1874)
1976 – יעקב שריד, מחנך ישראלי, מנכ"ל משרד החינוך והתרבות בין השנים 1967–1970 (נולד ב-1903)
1982 – מרדכי זר, איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י (נולד ב-1914)
2004 – יהודית נאות, שרה בממשלת ישראל, חברת הכנסת ופרופסור למיקרוביולוגיה בטכניון (נולדה ב-1944)
2006 – פנינה זלצמן, פסנתרנית ישראלית (נולדה ב-1922)
2006 – דוד ינאי, אדריכל ישראלי, לימד בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון (נולד ב-1935)
2009 – יגור גאידר, ראש ממשלת רוסיה הראשון (נולד ב-1956)
2010 – שמואל רשף, קצין תותחנים ראשי ה-13 בצה"ל ואיש עסקים ישראלי (נולד ב-1946)
2011 – אלחנן שמואלי, קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון פיקד על חטיבת יפתח (נולד ב-1956)
2012 – אברהם מור, שחקן תיאטרון וקולנוע (נולד ב-1935)
2013 – צבי ינאי, הוגה דעות ישראלי, זוכה פרס ספיר (נולד ב-1935)
2019 – שלמה סוריאנו, במאי וצלם ישראלי (נולד ב-1919)
2020 – יעקב אגמון, איש תיאטרון ובידור ישראלי (נולד ב-1929)
2021 – איב דרייפוס, סייף צרפתי-יהודי (נולד ב-1931)
2022 – סינישה מיכאילוביץ', כדורגלן ומאמן כדורגל (נולד ב-1969)
2023 – נוואף, אמיר כווית (נולד ב-1937)
2024 – אשר דויטש, ממנהיגי הפלג הירושלמי, מנהיגה הרוחני של תנועת בני תורה ומראשי ישיבת פוניבז' בבני ברק (נולד ב-1945)
חגים ואירועים החלים ביום זה

קזחסטן – יום העצמאות
בחריין – היום הלאומי
בנגלדש – יום הניצחון
נפאל – יום החוקה
דרום אפריקה – יום הפיוס
15 בדצמבר – 17 בדצמבר
דצמבר
לוח אירועים שנתי
קתרין מאראגון
ג'יין אוסטן
לאופולד הראשון
וו דזה טיין
הוקון הרביעי
וילהלם גרים
מרצל קומור

| --- | --- |
מרצל קומור
מרצל קומור
 לידה:  7 בנובמבר 1868 פשט האימפריה האוסטרו הונגרית
 נרצח:  29 בנובמבר 1944 (בגיל 76) דויטשקרויץ
 שם לידה:  מרצל קוהן(כהן)
 לאום:  הונגרי
 תחום יצירה:  אדריכלות
 זרם באמנות:  אר נובו
מרצל קומור (במקור כהן, שהפך בסגנון ההונגרי-אוסטרי לקוֹהְן, בהונגרית: Komor Marcell; פשט, 7 בנובמבר 1868 – דויטשקרויץ, 29 בנובמבר 1944) היה אדריכל הונגרי-יהודי שנרצח בשואה. קומור יחד עם דז'ה יאקאב ואדן לכנר, היו דמויות מרכזיות בסגנון האר נובו באדריכלות הלאומית ההונגרית שיזם אדן לכנר שהיה המבוגר משלושתם.
משפחתו

אביו היה הרב שאלאמון קוהן (שלמה כהן), אמו הייתה לואיזה אייבנשיץ (או אייבנשוץ). להוריו נולדו שבעה ילדים: איזידור, זיגפריד, ארנולד, דיולה, קמילה, רגינה ומרצל. כילד שמיני הם גידלו ילד מאומץ כבנם פאל אוילקי שהפך לימים לרופא הבטבי של המלכה וילמה של הולנד. מרצל קומור היה בן המשפחה המפורסם מכולם.
קורות חיים

קומור סיים את לימודיו בשנת 1891 מהאוניברסיטה לטכנולוגיה וכלכלה של בודפשט. תחילה עבד במשרד האדריכלות של דייזה ציגלר ואחר כך אצל אלאיוש האוסמן לבסוף התמקם אצל אדן לכנר. אצלו השתתף בעיצוב הפנים של המוזיאון לאמנות שימושית ובהכנת התוכנית שזכתה בפרס הראשון של המכון הגאולוגי. בשנת 1897 פתח משרד משותף עם דז'ה יאקאב שפעל עד שנת 1918. זו הייתה התקופה המוצלחת ביותר בחייו, הוא ושותפו זכו במספר מכרזים ואת תוכניותיהם אלה גם יישמו, בנו, על פי רוב.
הם תכננו בנייני מגורים, מבני ציבור, את בית כנסת בסובוטיצה, בשנת 1902, את ארמון התרבות והיכל העירייה בטרגו מורש, את מלון הנשר השחור באוראדיה בשנים 08–1907, לאחר 1930 פנתה האדריכלות שלו לנטיות מודרניסטיות. עדות לכך היא וילה שתכנן ביחד עם בנו יאנוש קומור ברחוב ארוואצ'קה 4 בבודפשט. גם פעילותו העיתונאית הייתה משמעותית. הוא ייסד בשנת 1901 דו שבועון בשם עיתון הייזמים שקומור היה עורכו הראשי. הוא הביע דעה שהאדריכלות ההונגרית המודרנית יכולה להתפתח רק באמצעות שילוב של מוטיבים לאומיים, צורות מסורתיות וטכנולוגיה מודרנית. בסוף שנות העשרים העביר את עריכת מגזין היזמים לבנו יאנוש, וממנו צמח במהרה מגזין האדריכלים האוונגרדי הנודע "חלל וצורה".
בשנת 1944 גורש מרצל קומור על ידי השוטרים ההונגרים או על ידי אנשי מפלגת צלב החץ החמושים. הוא נשלח כנראה ברגל באחת מצעדות המוות בודפשט-הדיישהאלום (סתיו 1944) לכיוון מערב הונגריה אל הגבול אוסטריה-הונגריה ונמסר שם לידי האס אס. הוא הנרצח באוסטריה בסוף נובמבר 1944.
"הבית שבו גר הוכרז כאחד מבנייני הטלאי הצהוב בקיץ 1944. משפחות יהודיות רבות עברו לבית מדירותיהם ברחבי העיר. מרצל קומור נשאר לדור בבית. באמצע נובמבר יצא לבקר את אחותו קמילה ברחוב פאלק מיקשה. אנשי צלב החץ עצרו אותו כנראה והצעידו אותו ברגל למערב המדינה לכיוון הגבול האוסטרי. הוא נרצח באוסטריה (דויטשקרויץ). הוא היה בן 76".
הנצחה

לוח זיכרון על ביתו לשעברבבית מגוריו לשעבר הוצב לוח הזיכרון למרצל קומור, בודפשט, רובע II. רחוב קלטי קארוי 31 / א.
בודפשט, רובע IX קראו רחוב על שמו.
1 בספטמבר 2004 . בפארק הסמוך לבית העירייה בסובוטיצה, מרצל קמור ודז'ה יאקאב הונצחו לדורות הבאים. שני הפסלים עומדים זה לצד זה.
קומורוק - סרט תיעודי על משפחת קומור (בבימויו של אנדראש שיפוש, תסריטאי, שחקן: איוואן באצ'ר, טלוויזיה דונה, 2006)
גלריית תמונות

סובוטיצה. בית הכנסת של סובוטיצה 1901–1902
קצ'קמט מרכז נוער 1904–1907
סובוטיצה. עירייה 1908–1910
טרגו מורש. ארמון המנהל הציבורי 1906–1907
טרגו מורש. מגדל ארמון המנהל הציבורי
אוראדיה מלון הנשר השחור 1907–1908
Budapest, VI. Színyei M. u. 21. בית לפבר 1909–1910
Budapest, VIII. Rákóczi út 43. מלון פאלאס, קטע
תיאטרון ארקל 1911
Fiumei úti OTI székház 2009-ben
Fiumei úti OTI székház
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. מרצל קומור
Merényi: 1867-1965, CENTO ANNI ARCHITETTURA UNGHERESE (Római Magyar Akadémia 1965.)
Rados Jenő: Magyar építészet története (Műszaki Könyvkiadó. 1971. 322. old.)
Művészeti kislexikon. (Akadémia Kiadó, 1973. 307. old.)
Gerle János: Lechner Ödön követői (katalógus, OMF. 1985)
Keiichi Tahara: Az Európai Szecesszió. Art Nouveau/Modernismo/Jugendstil. (Fordította: Fellegi Balázs. Magyar Kiadás: GLÓRIA kiadó 2001. 360-363, és 374-381.
A szabadkai városházát választották Szerbia hét csodája egyikének
Szabadka város. A városháza építése – A stílusok harca
Szabadka. Zsinagóga
Marosvásárhely Kultúrpalota
Megyeháza és kultúrpalota
Marosvásárhely. Kultúr és Közigazgatási Palota
Nagyvárad. Fekete Sas Palota
Hotel Szentes – Komor Marcell
Zsinagóga.com – A szabadkai zsinagóga
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. II. ker. állami halotti akv. 529/1946. folyószáma alatt 1945. május 8-ai dátummal, az elhalálozást bíróilag állapították meg (A budapesti I-III. kerületi járásbíróság Pk. III. 2109/1946. sz. végzése)
↑  בית קומור יאקאב Komor-Jakab családi háza (Bp. II., Keleti Károly u. 29-31.)
↑  Bächer Mihály: Komorok, Budapesti Negyed 14/1996/4.
↑  Gerle-Kovács-Makovecz: A századforduló magyar építészete felsorolása szerint
↑  Az utolsó bolgár cári család, Az első világháborúba a központi hatalmak oldalán lépett be. A vesztett háború után az antant ragaszkodott Ferdinánd lemondásához. Murányba vonult vissza, de időnként megjelent a pozsonyi Operában, és Budapestre is ellátogatott.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009754986105171  GND: 1064961630  ISNI: 0000 0000 7894 1768  LCCN: no2007135409  ULAN: 500111699  VIAF: 31789115   WorldCat (עם VIAF): 31789115
אדן קלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוקטובר 1886 קונסנטמארטון, הונגריה 
 פטירה:  11 במרץ 1951 (בגיל 64) המחוז העשירי של בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Kohn Ödön 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
אדן (אהרון) קלמן (במקור אהרון קוֹהְן (הגרסה ההונגרית-אוסטרית לכהן), בהונגרית: Kálmán Ödön; קונסנטמארטון, 26 באוקטובר 1886 – בודפשט, 11 במרץ 1951) היה הרב הראשי של העיר יאסברן בשנים 1911 עד 1921, היה בין 1921 הרב הראשי של קבניה (כיום רובע 10 של בודפשט) בשנים 1935 עד 1950 היה פרופסור בבית המדרש לרבנים בבודפשט שהוא אחד מבוגריו.
ביוגרפיה

אדן (אהרון) קלמן הוא בנם של יאנוש קוהן ושל רגינה קוהן. בין השנים 1906–1911 היה תלמיד בית המדרש לרבנים בבודפשט. בתקופה זו למד שנה גם בבית המדרש לרבנים בוורוצלב. בשנת 1910 הגן בהצלחה על עבודת הדוקטורט שלו בפקולטה למדעי הרוח של "האוניברסיטה ההונגרית המלכותית" (ששינתה את שמה תחילה ל"אוניברסיטת פאזמאני פטר" ולאחר מכן לאוניברסיטת אטווש לוראנד). ב-24 בינואר 1912 עבר את בחינת הסמיכה לרבנות לפני הוועדה בראשות ד"ר הרב יעקב שטיינהרץ והוסמך כרב. הוא הוזמן לרב ביאסברן (עיר של כ-30,000 תושבים בהונגריה) ולאחר מכן רב ראשי של העיר. שם שירת את קהילתו במשך 10 שנים, במהלכן שימש כרב צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נקרא לעיר קבניה (כיום כ-78,000 תושבים) בשנת 1921, ונבחר שם לרב ולאחר מכן כרב הראשי של כל הקהילה היהודית (העצמאית דאז) של קבניה.
כתביו, מאמריו ומחקריו הארוכים והקצרים יותר הופיעו בין היתר בספרי השנה של האגודה הספרותית היהודית-הונגרית (IMIT), בכתב העת סקירה יהודית-הונגרית, ב"מאות" (Századok), ב"עלון האוניברסלי לפילולוגיה" (Egyetemes Philologiai Közlöny), ב"אלמנאך היהודי-הונגרי", בכתב העת היהודי החשוב עבר ועתיד, ב"שוויון" (Egyenlőség) וב"בית הכנסת ההונגרי" (Magyar Zsinagóga). קברו נמצא בחלקת הרבנים של בית הקברות היהודי ברקושקרסטור.
חייו הפרטיים

ב-28 בינואר 1912 בבודפשט, התחתן עם בתם של וילמוש שטראסר ושל רגינה פולצ'ק, מרגיט שטראסר (1891–1963).
ילדיהם:
ד"ר ז'וז'ה קלמן (1912–2003) הייתה מורה ליהדות ומורה בבית ספר תיכון. בעלה ד"ר פאל וידור (1909–1945) היה רב בבודה.
יהודית קלמן (1924–?). בעלה, הרב אישטוואן האן (1913–1983), היה היסטוריון של העת העתיקה, פרופסור באוניברסיטה ורב.
הנצחה

גולת הכותרת של יצירתו הוא "ספר הרב" (בודפשט, 1940), שהפך למדריך היומיום של הרבנים בהונגריה במשך דורות.
עבודותיו

ספר הרב (1940)
התיישבות היהודים ביאסשאג (1916)
ממתי נקראים היאסים פלשתים (1916)
הפלטין יוז'ף מגן על יהודי היאסשאג (1916)
מאה השנים של מדע הדת השוואתית (1948) IMIT
קריאות היסטוריות יהודיות (1931)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי, 1929. עורך פטר אויווארי. בודפשט, עמ' 448. גישה מקוונת
מאמר לזכרו של בית המדרש לרבנים בבודפשט - האוניברסיטה היהודית
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 97601/1902. Forrás: MNL-OL 30797. mikrofilm 127. kép 1. karton. Névváltoztatási kimutatások 1902. év 25. oldal 1. sor
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. X. ker. állami halotti akv. 251/1951. folyószáma alatt.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári házassági akv. 76/1912. folyószáma alatt".
↑  "Kálmán Ödönné Strasser Margit halotti bejegyzése a Budapest 2003/1963. folyószáma alatt".
↑  "Kálmán Zsuzsanna házasságkötési bejegyzése a Budapest X. kerületi polgári házassági akv. 533/1935. folyószáma alatt".
↑  "Kálmán Judit házasságkötési bejegyzése a Budapest X. kerületi polgári házassági akv. 297/1942. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 8221 0871  LCCN: nb2012022264  VIAF: 263802375   WorldCat (עם VIAF): 263802375
מרטין רוטבלט

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1954 (בת 70) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סטלייט ביץ' 
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בית הספר Barts and The London School of Medicine and Dentistry
 מעסיק:  United Therapeutics 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  מדליית בנג'מין פרנקלין 
 
מרטין אליאנה רוטבלט (באנגלית: Martine Aliana Rothblatt) היא עורכת דין, סופרת, יזמית ואשה טרנסג'נדרית אמריקאית. היא מייסדת ויושבת הראש של מועצת המנהלים של חברת United Therapeutics. בעבר הייתה המנכ"לית של GeoStar ויזמה את הקמת הרדיו הלוויני SiriusXM Satellite Radio. היא גם מעורבת בתחום התעופה, במיוחד תעופה חשמלית, ובבנייה ירוקה. בשנת 2018 הייתה המנכ"לית המרוויחה ביותר בתעשיית הביופרמצבטיקה.
ביוגרפיה

היא נולדה ב-1954 בשם מנשה־מרטין למשפחה יהודית שומרת מצוות בשיקגו וגדלה בפרבר של סן דייגו. אביה היה רופא שיניים ואמה קלינאית תקשורת. כשהייתה בת 5 אביה נפצע בתאונת דרכים והמשפחה כמעט נקלעה למשבר כלכלי אך בזכות ניתוח ניסיוני במאיו קליניק הוא הצליח להתאושש.
רוטלבט ציינה כי בפרבר בו התגוררה בילדותה לא היו משפחות יהודיות נוספות אך היא הייתה מודעת ליהדותה. היא הצטיינה בלימודים והרבתה לקרוא ספרי הרפתקאות ומדע בדיוני וספרים שעוסקים בתעופה ובבגרותה הוציאה רישיון טייס והפכה גם לטייסת מטוס, הליקופטר ומטוס ימי.
רוטבלט התבטאה בראיונות בנוגע למגדר שלה ואמרה כי תמיד הרגישה שהיא אישה אך בנעוריה לא היה הרבה מה לעשות בנידון.
היא פרשה מלימודיה באוניברסיטת קליפורניה לאחר שנתיים, יצאה לטייל בעולם והגיעה למדינות רבות בין היתר איראן, קניה ואיי סיישל.
בקיץ 1974 במהלך שהותה בתחנת מעקב של נאס"א באיי סיישל, הייתה לה התגלות שגרמה לה לרצות לאחד את העולם באמצעות תקשורת לוויינית. היא חזרה ללימודים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וב 1977 היא סיימה בהצטיינות לימודי תקשורת עם תזה על טלוויזיה בלוויין.
במהלך לימודיה באוניברסיטה היא פרסמה חמישה מאמרים על חוק התקשורת לוויינית והכינה תוכנית עסקית לחברת יוז איירקראפט על הדרכים בהן אפשר להשתמש בטכנולוגיית קרן נקודתית-לוויינית כדי לספק שירותי תקשורת למספר מדינות באמריקה הלטינית. לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בשנת 1981 היא החלה לעבוד בוושינגטון די.סי.תחילה בתחום לווייני תקשורת ולאחר מכן בביו-אתיקה וביו-רפואה.
קריירה > תקשורת לוויינית

בשנת 1981 לאחר סיום לימודיה באוניברסיטה רוטבלט החלה לעבוד במשרד עורכי דין בוושינגטון די.סי. כדי לייצג את תעשיית שידורי הטלוויזיה בפני רשות התקשורת הפדרלית. בשנת 1982 היא עזבה את העבודה שם כדי להתחיל בלימודי אסטרונומיה באוניברסיטת מרילנד וזמן קצר לאחר מכן החלה לעבוד בתחום חקר החלל.
רוטבלט היא עורכת דין בתחום המשפט המנהלי והייתה חברה בחבר הנאמנים של המכון לחקר החלל.
בשנת 1986 היא התמנתה למנכ"לית Geostar Corporation ועבדה בכפוף ליושב הראש ויליאם אדוארד סיימון. בשנת 1997 היא התמנתה ליושבת ראש ומנכ"לית חברת הביוטכנולוגיה הרפואית United Therapeutics.
רוטבלט הייתה אחראית להקמת מספר חברות בתחום לווייני תקשורת והובילה את המאמצים לגרום לוועדת התקשורת הפדרלית של ארצות הברית להקצות תדרים לשירותי אינטרנט מבוססי ספינת אוויר.
קריירה > רפואה ופרמקולוגיה

בשנת 1994 כשהייתה ביתה ג'נסיס בת 7, החלה הילדה לפתח תסמינים בריאותיים הקשורים למחלת ריאות והתקשתה בביצוע מאמץ פיזי, ואובחנה במחלת הריאות הנדירה יתר לחץ דם ריאתי. רוטבלט חקרה את הנושא ואיתרה חברה שפיתחה תרופה חדשה לטיפול במחלה זו שלא צריכה להינתן בעירוי. התברר שהתרופה נמצאת בשלבי פיתוח בחברת גלקסו סמית' קליין אך לחברה לא היה לה עניין לפתח אותה מאחר שהמחלה נדירה והשוק קטן יחסית. רוטבלט הקימה עמותה ללא כוונות רווח וכדי להאיץ את תהליך פיתוח התרופה היא גייסה כספים מחבריה. כך הקימה את חברת United Therapeutics שרכשה את התרופה מחברת גלקסו סמית' קליין.
באותה תקופה רוטבלט עברה ניתוח לשינוי מין והחלה בלימודי תואר שלישי באתיקה רפואית. היא קיבלה את התואר ב-2001 על סמך עבודת הגמר שלה על ההתנגשות בין אינטרסים פרטיים לציבוריים בהשתלה שלא מבן-מינו.
המוצרים המתקדמים ביותר שלה בתחום זה, מקורם בחברת Revivicor שיונייטד רכשה. היא הקימה חווה שבה גדלים חזירים מהונדסים גנטית כך שגוף האדם לא ידחה את איבריהם. בינואר 2022, חברת הביוטכנולוגיה של רוטבלט עשתה ניסיון להוציא לפועל את עבודת הגמר של הדוקטורט שלה על ידי השתלת לב החזיר הראשון שעבר שינוי גנטי בתקווה להצלת חייו של חולה. החולה נפטר זמן לא רב לאחר ההשתלה.
לאחר מכן בוצעו השתלות נוספות של איברים מהונדסים גנטית מתוצרת החברה, גם לב וגם כליות. כל המושתלים נפטרו אך אלו היו ממילא אנשים בסוף חייהם, ונראה כי התמותה שלהם לא הייתה קשורה בתפקוד האיבר המושתל.
קריירה > תעופה

רוטבלט היא טייסת מטוסים ומסוקים עם הסמכה לראיית לילה. כשהייתה בת 68 היא הטיסה את המסוק החשמלי הראשון. הישגיה האחרים בתעופה כוללים מתן מידע מזג אוויר עדכני ומעקב אחרי מיקום גאוגרפי של מטוסים באמצעות מערכות הלווין Sirius XM ו-Geostar. בשנת 2018 קיבלה רוטבלט את פרס ההישג השנתי של מוזיאון המסוקים האמריקאי ומרכז החינוך לחדשנות בטיסת כנף סיבובית.
קריירה > תעופה > תעופה חשמלית

רוטבלט הקימה חברה בת של חברת יונייטד בשם Lung Biotechnology לשימור ושיקום ריאות תורמים. רוטבלט החלה לבחון מסוקים חשמליים כדרך להפחית את צריכת האנרגיה והרעש תוך צמצום זמן ההובלה של האיברים הרגישים. ב-7 בדצמבר 2018, רוטבלט הוכתרה כשיאנית בספר השיאים של גינס כטייסת שעשתה את המרחק הגדול ביותר (56.82 קילומטרים) בהטסת מסוק חשמלי.
חיים אישיים

כשהייתה רוטבלט בת 27, הכירה את בוורלי אספן, שעבדה כמתווכת דירות והתגוררה בקומפטון קליפורניה. רוטבלט הייתה באותה תקופה עדיין בגוף של גבר והפרט הביוגרפי שחיבר ביניהן היה היותן הורה יחיד לפעוטות (אלי, בנה של רוטבליט נולד בעקבות מערכת יחסים עם אישה קנייתית). בעקבות ההיכרות של הזוג, בוורלי התגיירה ושינתה את שמה ל'בינה'. בשנת 1982 הזוג בא בברית הנישואין והן אימצו באופן חוקי זה את ילדיו של זה. הם הביאו לעולם שני ילדים נוספים יחד.
בשנת 1994, בגיל 40, היא יצאה מהארון כטרנסג'נדרית ושינתה את שמה למרטין אליאנה רוטבלט.
סוניה דווילר

| --- | --- |

 לידה:  31 בינואר 1975 (בת 49) לה לילה, סן-סן-דני, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 עיסוק:  עיתונאית, סופרת, מגישת טלוויזיה ורדיו
 מעסיק:  לה פיגארו, רדיו פראנס, פראנס אינטר, ארטה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פנתאון-סורבון 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  Les Exportés
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר האמנויות והספרות (17 באוקטובר 2022) 
 
סוניה דֶווִילֶר (צרפתית: Sonia Devillers; ‏נולדה ב-31 בינואר 1975). היא עיתונאית, סופרת, ומגישת רדיו וטלוויזיה צרפתייה.
עבודתה כעיתונאית

סוניה דווילר למדה פילוסופיה באוניברסיטת פריז-1 פנתאון-סורבון בה סיימה את לימודיה לתואר השלישי.
בשנת 1999 הצטרפה לעיתון לה פיגארו, תחילה במדור "תרבות", ולאחר מכן במדור "מדיה ותקשורת" במוסף היומי לכלכלה של העיתון, Le Figaro Économie, בו המשיכה לכתוב במשך עשר שנים.
משנת 2005 עבדה במקביל גם ברדיו, והייתה בעלת טור שבועי בתוכנית בנושאי צרכנות, כלכלה וחברה "שירות ציבורי", בהנחיית איזבל ג'ורדנו. בנוסף לכך הגישה וערכה תוכניות בנושאי כלכלה ותרבות בתחנת רדיו פראנס לצעירים, Le Mouv.
ב-2011 השתתפה בצוות התוכנית Les Affranchis, ששודרה בתחנת הרדיו פראנס אינטר, יחד עם איזבל ג'ורדנו, מארי קולמנט, אנדרה מנוקיאן ודניאל מורין.
במקביל לעבודתה בפראנס אינטר, הצטרפה בסוף שנת 2022 לערוץ הטלוויזיה ארטה כמגישת התוכנית Le Dessous des images, המנתחת תמונה חדשותית ומסבירה את ההקשר בו היא נוצרה.
ראו גם

פדיון יהודי רומניה