stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד מורס
הערות שוליים

↑  Fast Chat: David Morse -- Newsday.com, web.archive.org, ‏2008-07-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432882705171  PLWABN: 9810606645305606  BNE: XX1306715  BnF: cb14030364d (data)  GND: 140401490  ISNI: 0000 0001 0930 464X  LCCN: no96011725  MusicBrainz: d8bfaf54-e291-454a-a2dc-08bf4e178319  NKC: xx0045832  NTA: 097131342  SNAC: w69p32mj  SUDOC: 05953995X  VIAF: 107105149   WorldCat (עם VIAF): 107105149
טונגסטן

טוּנְגְּסְטֶן (Tungsten, הידוע בארצות סקנדינביה ובגרמנית בשם Wolfram) הוא יסוד מתכתי שסמלו הכימי W ומספרו האטומי 74. מקור השם "טונגסטן" הוא בשפה השוודית, ופירושו "אבן כבדה", שכן משקלו הסגולי של הטונגסטן הוא 19.25 גרם לסמ"ק, כמעט כפליים מצפיפותה של עופרת, ובצורתו הטהורה הוא קשה מאוד.
תכונות

טונגסטן הוא מתכת אפרפרה וקשיחה. טונגסטן הוא היסוד בעל נקודת ההתכה הגבוהה ביותר (3,422°C) נקודת הרתיחה הגבוהה ביותר (5,555°C), וחוזק המתיחה הגבוה ביותר. ניתן לחתוך אותו בעזרת מסור לחיתוך מתכות כשהוא מאוד טהור. עמידותו של טונגסטן בפני קורוזיה גבוהה ביותר, אך עדיין חומצות מסוימות מסוגלות לתקוף אותו. כשנחשף לאוויר בטמפרטורות גבוהות, נעטף הטונגסטן בשכבת תחמוצת. טונגסטן מוליך חשמל וחום.
שימושים > כלי עבודה - קרביד הטונגסטן - ״וידיה״

לטונגסטן שימושים רבים, והנפוץ בהם הוא כנראה קַרבּיד הטונגסטן (טונגסטן קרביד, WC) - חומר בעל קושיות גבוהה ביותר שמייצרים ממנו להבים של כלי עבודה שתפקידם לחתוך חומרים שונים, למשל להבי מסורים, מקדחים, להבי כרסומות ועוד. נהוג לומר שלהבים מקרביד הטונגסטן ״מחזיקים את הלהב״ פי 10 עד 20 יותר מאשר להבים שעשויים פלדה ללא קרביד הטונגסטן בקצה, מה שמצריך השחזות תכופות יותר ואיכות חיתוך ירודה. להבי קרביד הטונגסטן קרויים בישראל בשפת העם ״וידיה״. ככל הנראה מקור השם בגרמנית (כמו שמות כלים וחומרים רבים בישראל, למשל נירוסטה). בגרמנית המילה Wiedia (מבוטאת כ-Vidia) היא קיצור של צמד המילים ״Wie Diamond״ שתרגומו הוא ״כמו יהלום״. שם עממי שניתן למתכת זו עקב דרגת הקשיות הגבוהה שלה.
שימושים > שימושים נוספים

בנוסף, נקודת ההתכה הגבוהה של הטונגסטן, העומדת על 3,422 מעלות צלזיוס, היא הגבוהה מבין כל המתכות. לכן טונגסטן משמש לייצור חוטי להט בנורות ליבון, ציוד לספינות חלל וחוטי חשמל דקים מאוד. חוטי להט מטונגסטן משמשים גם כמקור אלקטרונים (לרוב מקור תרמיוני), המשמשים למקורות קרני רנטגן, מיקרוסקופי אלקטרונים ועוד. קשיחותו ועמידותו מפני חלודה מאפשרות יצירת סגסוגות באיכות גבוהה.לטונגסטן כאמור נקודת ההיתוך הגבוהה ביותר מכל המתכות ולכן הוא מהווה רכיב חיוני הממוקם בתחתית כלי הוואקום במכשיר ההיתוך המגנטי בכורי היתוך, והוא ממלא תפקיד מכריע בהוצאת גזי הפסולת וזיהומים אחרים מהכור, תוך עמידה בעומסי חום הכבדים הנוצרים על פני השטח.
טונגסטן משמש גם כאלקטרודה בריתוך ארגון (tig) ובייצור קליעים חודרי שריון. שימוש נוסף של טונגסטן הוא בייצור חיצים למשחק הטלת חיצים.
היסטוריה

השם וולפרם ניתן למתכת עוד בשנת 1747 על ידי הכימאי והמינרולוג השוודי יוהאן גוטשאק ולריוס, שם שתרגם מלטינית שמקורו 200 שנים עוד קודם לכן. בשנת 1779 העלה הכימאי האירי פיטר וולף את ההשערה על קיומה של מתכת לא מוכרת במינרל שלימים קיבל את השם וולפרמיט. לאורך מספר שנים נעשו ניסיונות רבים לבודד את המתכת המסתורית ולבסוף, בשנת 1783 ביישוב ורגארה בחבל הבסקים הצליחו חואן חוסה אלויאר ופאוסטו אלויאר, שני אחים ספרדים, לבודד את המתכת הטהורה תוך הפעלת חיזור כימי על חומצת טונגסטן בעזרת פחם.
צורה בטבע

טונגסטן מופק לרוב ממחצבים של המינרלים וולפרמיט ושֶליט, כמו גם מהמינרלים פֶרבֶּריט ויובּנֶריט. אלו נמצאים בעיקר באזורים הרריים בסין (שם מופקת 75% מהתוצרת העולמית), קזחסטן, מיאנמר, קוריאה הדרומית, ברזיל, פורטוגל, בוליביה, רוסיה וארצות הברית. כדי לבודד את הטונגסטן מתוך העפרות, תחילה מרסקים אותן ושוטפים אותן במים. מגרגירי הטונגסטן ששוקעים מייצרים חומצת טונגסטן, ולאחר־מכן מטפלים בה בפחמן או במימן כדי לקבל את התוצר הסופי - טונגסטן טהור, אשר מתקבל בצורה של אבקה.
תפקיד ביולוגי

אנזימים מסוימים משתמשים בטונגסטן בצורה דומה לשימוש במוליבדן.
בשנת 2002, בדיקות שתן של חולי לוקמיה העידו על רמות גבוהות של טונגסטן בגופם. למרות ממצאים אלו, הקשר בין טונגסטן לבין סרטן הדם עדיין שנוי במחלוקת.
הערות שוליים

↑  Yiming Zhang, Julian R. G. Evans and Shoufeng Yang, [https://core.ac.uk/download/pdf/23089.pdf Corrected Values for Boiling Points and Enthalpies of Vaporization of Elements
in Handbooks], 2011
↑  What Are The Strongest Metals?, www.industrialmetalsupply.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556048605171  BnF: cb119624073 (data)  GND: 4066862-9  LCCN: sh85138607  NARA: 10641560  NDL: 00572649  NKC: ph127499 
דוגמה של ראש של פגז ח"ש (M829) מטונגסטן
אבקת טונגסטן
יורם ראב"ד

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1956 (בן 68) ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב
 מקצוע:  עורך דין
 תואר:  קונסול הכבוד של ליבריה בישראל
 https://www.shibolet.com/attorneys/yoram-raved
 
יורם ראב"ד (נולד ב-22 ביוני 1956)
הוא עורך דין ישראלי, העוסק בתחום המסחרי ומומחה במיזוגים ורכישות ועסקאות בינלאומיות. הוא שותף-מנהל בשִׁבֹּלֶת, משרד עורכי הדין השישי בגודלו בישראל. מכהן כקונסול הכבוד של ליבריה בישראל.
ביוגרפיה

יורם ראב"ד נולד בקטמון הישנה בירושלים לדן ראב"ד ומרים ראב"ד (לבית ציברסקי).
נצר לראב"ד (אברהם בן דוד מפושקירה).
אמו עלתה לישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20 ועבדה כמנהלת קשרי החוץ עם יהדות הגולה בקק"ל, אביו ניצול שואה, עבד כבקטריולוג בבנק הדם בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
בהיותו בן שמונה הוריו נפטרו והוא עבר עם אחיו הבכור ארי לכפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים. לאחר שסיים ללמוד בהדסים עבר להתגורר בתל אביב,
ולמד בתיכון עירוני ד'. בצה"ל שירת כשנה בקורס טיס והמשיך לשרת ביחידה 8200. למד בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב וסיים תואר ראשון ב-1982;
ראב"ד החל את התמחותו במשרד עורכי הדין הרצוג, פוקס, נאמן ושות' והמשיך במשרד עורכי הדין מ. פירון, בו עבד מספר שנים כשכיר עד שהפך לשותף.
ב-1991 הקים משרד משלו, שהתמחה בתחום המסחרי. ב-1994 הצטרפו אליו כשותפים יוסי בנקל ודוד מגריזו והמשרד נקרא "ראב"ד, מגריזו, בנקל".
בינואר 2018 התאחד משרד שִׁבֹּלֶת עם משרד עוה"ד ראב"ד מגריזו בנקל.
המשרד המאוחד נקרא שִׁבֹּלֶת ביחד עם ראב"ד, מגריזו, בנקל והוא (נכון ל-2023) משרד עורכי הדין השישי בגודלו בישראל, וכולל 253 עורכי דין מתוכם 98 שותפים ובסה"כ-370 מועסקים.
פעילותו העסקית

בין לקוחותיו של ראב"ד בעבר ובהווה: בנק הפועלים, קבוצת אשטרום, עמידר, אידיבי, יגאל ומשה גינדי, גינדי החזקות, פויו זבלודוביץ' וטמרס, אלסינט ואלביט הדמיה, עזבון סמי שמעון, מקורות, אלביט מערכות,
משפחת לובינסקי, יכין-חק"ל,
משפחת דנקנר, משפחת אריאל שרון, אדלר חומסקי & ורשבסקי, כלל חברה לביטוח,
סלקום, אלרון, אריסון השקעות, חברת נמלי ישראל,
חיפה כימיקלים
ומפעל הפיס.
ראב"ד טיפל ברכישת אידיבי על ידי קבוצה בראשות נוחי דנקנר,
ייצג את משפחת דנקנר במכירת דנקנר השקעות ליצחק תשובה
ובמכירת תעשיות מלח לאריסון,
טיפל בהקמת טמרס טלקום והנחת כבל התקשורת התת-ימי מישראל לאירופה, ייצג את משה ויגאל גינדי במכירת 75% מקניון הזהב לחברת מגדל, טיפל בהנפקה של משרד הפרסום אדלר חומסקי ובמחיקתו מהבורסה,
ייצג את קרן פליינפילד מארצות הברית ברכישת קופת הגמל גדיש (קופת הגמל הגדולה ביותר בישראל באותה עת) מבנק הפועלים.
בין לקוחות משרד שיבולת הממוזג: סמסונג, סימנס, נוקיה, פיליפס, קבוצת עליבאבא ווואווי.
משרד שיבולת מייצג כיום (2019) את קרן סרצ'לייט האמריקאית בתהליך רכישת השליטה בבזק.
ראב"ד ייצג את דני דנקנר שנים רבות. בין השאר בפרשת ההדחה מבנק הפועלים, על פי דרישת נגיד בנק ישראל, סטנלי פישר (בזמן הפרשה ייצג ראב"ד גם את שרי אריסון, בעלת השליטה בבנק הפועלים),
בפרשת תעשיות מלח ופרשת בנק הפועלים.
ייצג את גינדי החזקות בהסדר החוב באלון רבוע כחול ישראל.
ייצג את חיפה כימיקלים ובעליה האחים טראמפ בסוגיית מכל האמוניה בחיפה.
ראב"ד מייצג חברות יפניות בישראל. מייצג את חברת ניקן סוהונשה מיפן, חברת האם של מפעל האצות באילת-NBT.
ייצג את קבוצת סומיטומו (אנ'), מתאגידי העסקים הגדולים ביפן.
במסגרת פעילותו הוא מרבה לבקר ביפן והתלווה לראש הממשלה בנימין נתניהו בביקורו ביפן.
פוליטיקה

בשנים 2000 עד 2006 עבד עם אריק שרון
והיה עורך הדין הפרטי של משפחת שרון.
ייצג את שרון במישור האזרחי, בפרשת סיריל קרן,
פרשת האי היווני, פרשת מינהל מקרקעי ישראל ומול מבקר המדינה.
היה חבר ב"פורום החווה" שייעץ לשרון לצד אורי שני, אייל ארד וראובן אדלר.
היה מועמדו של שרון לתפקיד ראש לשכתו אך סירב.
היה שותף להתייעצות הראשונה בה נדונה תוכנית ההתנתקות.
ביולי 2004 נתמנה על ידי שרון ליו"ר צוות המשא ומתן להרחבת הקואליציה שהביא לצירוף "העבודה" והמפלגות החרדיות לממשלת הליכוד בראשות שרון ערב ההתנתקות.
בשלהי 2005 היה שותף להקמת מפלגת קדימה, כתב את טיוטת התקנון שלה לבקשת שרון ורשם אותה אצל רשם המפלגות.
בשנת 2008 שימש ראב"ד יועץ לשרת החוץ ויו"ר קדימה, ציפי לבני, הן בבחירות לראשות המפלגה והן ניהל בעבורה משא ומתן קואליציוני (לצד ישראל מימון) בניסיונותיה להקים קואליציה לאחר הבחירות.
בשנים 2006–2009 לקח חלק בערוץ שיחות חשאי ישראלי-פלסטיני, שהתקיימו בספרד בחסותה של ממשלת ספרד, בניסיון להביא להסכם בין אהוד אולמרט לאבו מאזן. מהצד הפלסטיני השתתפו יועציו של אבו מאזן: חוסיין אגא ואחמד חאלידי ומהצד הישראלי גיורא איילנד, ראב"ד וגידי גרינשטיין מקבוצת ראות. הקבוצה נפגשה עשרות פעמים ועידכנה את אולמרט, ציפי לבני ויובל דיסקין, ראש השב"כ, בתום כל פגישה.
הכרה

בשנת 2003 בחר בו העיתון "הארץ" כאחד משני עורכי הדין המצליחים של השנה.
בשנת 2004 נכלל ראב"ד ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בישראל של המגזין TheMarker.
נכלל בספרו של בן-ציון ציטרין "אנשי מפתח: רשימת החברים שיפתחו לך כל דלת" במהדורות 2004 ו-2006.
ב-2008 כלכליסט בחר במשרדו כאחד מ-15 המובילים במשפט המסחרי.
בשנת 2010 בחר מעריב בראב"ד כאחד מ-11 עורכי הדין לדיני חברות הטובים בישראל.
תפקידים ציבוריים

יורם ראב"ד הוא יו"ר "אריק – עמותת אריאל שרון למנהיגות" שנוסדה על ידי שמעון פרס, מאיר דגן ואחרים.
חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב
ובוועדת הכספים שלה. יושב בחבר הנאמנים של הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב.
חבר דירקטוריון מסע - פרויקט לעידוד תוכניות ארוכות בישראל לצעירי העם היהודי.
היה שופט בית הדין המשמעתי הארצי של לשכת עורכי הדין בישראל בשנים 2008–2010. היה חבר בוועדת הפרס להנצחת נשיאי המדינה וראשי ממשלותיה בשנת 2018. היה חבר חבר הוועדה הציבורית של המכביה ה-18.
ב-2012 היה חבר הוועדה הציבורית לרפורמה בענף הכדורגל בישראל.
פעיל בעמותות לילדים בסיכון. היה חבר דירקטוריון של החברה הציבורית מ.ל.ט שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב ויועץ משפטי של תנועת "עם יפה עם אחד".
ביולי 2020 התמנה כקונסול הכבוד של ליבריה בישראל.
משפחה

יורם ראב"ד נשוי מאז 1982 לאילה, בתו של צביקה לבנון, ואב לארבעה בנים. בנו הבכור, תומר ראב"ד, שימש כמנכ"ל חברת האחזקות הציבורית בי קומיוניקיישנס, בדצמבר 2023 התמנה ליו"ר בזק ובמקביל ממשיך לכהן כמנכ"ל בי קומיוניקיישנס.
בנו השני, איתי ראב"ד, שימש כמנכ"ל חברת ליים (תחבורה) ישראל ובחודש ינואר 2024 מונה למנכ"ל טסלה ישראל.
כתבות פרופיל, ראיונות וערכים בלקסיקונים

הדס מגן, "איחוד משפחות: עו"ד יורם ראב"ד יושב על הציר שבין משפחת שרון למשפחת דנקנר – אישו אמונו" (ריאיון), כתבת שער במוסף כסף של העיתון גלובס, יום חמישי, 4 ביוני 2003, עמ' 1, 18-16, 20, 22.
אמיר הלמר, עו"ד ראב"ד מצטרף לצמרת, באתר הארץ, 2 בינואר 2005
Raved, Yoram. Who’sWho in American Law 2003-2004, 13th edition, Marquis Who’sWho, New Providence, NJ. p. 615.
בן-ציון ציטרין "אנשי מפתח: רשימת החברים שיפתחו לך כל דלת", CitrinRatin – מדד ציטרין למידרוג חברתי, 2006, עמ' 220–221.
ליאת רון, פורטפוליו (ריאיון), מוסף G של העיתון גלובס, יום ה', 31 באוגוסט 2006, עמ' 5.
ליטל דוברוביצקי, "עמרי שרון צריך לבקש חנינה" (ריאיון), ידיעות אחרונות, יום רביעי, 5 במרץ 2008, עמ' 12.
נורית רוט, עו"ד ראב"ד: "אפשר היה לחסוך את עוגמת הנפש שאנו עוברים; כל מנהיג צריך להגיש הצהרת הון", באתר TheMarker‏, 10 באוגוסט 2008
הילה רז, יורם ראב"ד: "הייצוג של אריק שרון חשף אותי תקשורתית", באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2010
שרון שפורר, קשר השתיקה, באתר הארץ, 23 באפריל 2010
עו"ד ראב"ד הוא לגמרי לא יורם, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 באוקטובר 2008
דיאנה בחור ניר, יורם ראב"ד: "אריק היה מורה דרך ומדינאי יותר משהיה פוליטיקאי", באתר כלכליסט, 11 בינואר 2014
Yes, Prime Minister (עו"ד יורם ראב"ד – מונולוג), כתב העת הפרקליטים, מרץ 2014, עמ' 46–47.
יש לי אותך

יש לי אותך אלבומו השמיני של הזמר מושיק עפיה שיצא בשנת 2003, האלבום כולל את השיר "אני לא זמין" שזכתה להצלחה רבה האלבום הגיע למעמד פלטינה כאשר נמכרו למעלה מ-40,000 עותקים חוקיים.
רשימת רצועות

| יש לי אותך> מס' | יש לי אותך> שם | יש לי אותך> מילים | יש לי אותך> לחן | יש לי אותך> משך | יש לי אותך>  | יש לי אותך>  | יש לי אותך>  | יש לי אותך>  | יש לי אותך>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אני לא זמין  | איתי זילברשטיין, מאיר עמר | איתי זילברשטיין, מאיר עמר | 3:41 |  |  |  |  |  |
| 2. | לא משתגע מאהבה  | יוסי גיספן | יוסי גיספן | 3:30 |  |  |  |  |  |
| 3. | הגבול הוא השמיים  | גלעד מסאמי | חריס ורטקוריס | 4:13 |  |  |  |  |  |
| 4. | יש לי אותך  | יוסי גיספן | סוטיס וולאניס | 3:48 |  |  |  |  |  |
| 5. | זו היד שלך  | איתי זילברשטיין, מאיר עמר | איתי זילברשטיין, מאיר עמר | 3:48 |  |  |  |  |  |
| 6. | צאו לי מהוריד  | גלעד מסאמי | גלעד מסאמי | 3:03 |  |  |  |  |  |
| 7. | פעם בחיים  | צ'ולי זכאי | קיריקי פפדופולו | 3:02 |  |  |  |  |  |
| 8. | עוד מעט  | יוסי גיספן | שמעון בוסקילה | 3:28 |  |  |  |  |  |
| 9. | גם אם תקפצי  | גלעד מסאמי | גלעד מסאמי | 4:07 |  |  |  |  |  |
| 10. | הלב זוכר  | יוסי גיספן | קיריקי פפדופולו | 3:37 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 36:39 |  |  |  |  |  |
המשתתפים באלבום

הפקה: בן מוש
הפקה מוזיקלית ועיבודים: שי ראובני, יעקב למאי
קלידים: שי ראובני, יעקב למאי, עמית הראל
תופים: אשר פדי
בס גיטרה: אבי יפרח
גיטרות: אבי סניגולדה
גיטרה סולו: יהודה קיסר
בגלמה ובוזוקי: אריק כהן
דרבוקה: רוני דדון
כלי הקשה: אורן בלבן, יהודה תמיר, רוני עברין
בוזוקי: אריס נחום
כינור: ילמז טשצישמה
קלרינט ועוד: אמיר שחסר
קולות רקע: יהודה תמיר, דלית כהנא, צ'ולי זכאי, מאיה אברהם
מיקסים: יהודה תמיר
יוסף צבי שטיין

אין תמונה חופשית
יוסף צבי שטיין (1864–1936) היה פעיל ציוני, רופא, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בישראל, מייסד ועורך כתב העת הרפואה.
ביוגרפיה

נולד ב-1864 בבוגופול, פודוליה, רוסיה. אביו, אברהם, היה רב מטעם הממשלה. בצעירותו למד בחדר, ולאחר מכן בגימנסיה. התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת קייב, אותם סיים בשנת 1890. לאחר לימודיו עבד כרופא בבוגופול עד שנת 1894. לאחר מכן עבר ליליזבטגרד, שם עבד כרופא עד 1920.
שטיין שימש כציר בקונגרס הציוני העולמי השישי והשביעי ובוועידת מינסק. בשנת 1905 היה ממייסדי סוכנו הידיעות היהודית יט"א.
בשנים 1918–1920 שימש כיושב ראש ועד הקהילה ביליזבטגרד.
בשנים 1920–1922 היה יו"ר ועד קהילת אודסה וחבר במרכז ציוני אוקראינה.
עלה ל-ארץ ישראל ב-1922 והתיישב ב-תל אביב.
שטיין עמד בראש הסתדרות הרופאים בארץ ישראל משנת 1925 עד 1932, בתקופת כהונתו התנהל מאבק בין הנהלת הדסה לבין ההסתדרות הרפואית על רקע אחוז גבוה של רופאים מובטלים, במהלך ועידת ההסתדרות הרפואית הוא האשים את "הדסה" ביחס מעליב כלפי היישוב והרופאים. בדבריו אמר "במרפאות "הדסה" מקבלים חולים אמידים, תופעה המגבירה את השנוררות בארץ, מבצעים בדיקות מרובות ומיותרות ומטפחים את המחלות המדומות הנפוצות בעמנו". באותה ועידה הוחלט בין השאר על המשך עליה חופשית של הרופאים לארץ, וזאת בתגובה למזימות ממשלת המנדט הבריטי להגביל את עלייתם, על הפסקת קבלת חולים אמידים ב"הדסה" ובקופת חולים, על איסור לרופאים לעבוד ביותר מעיר אחת ובמקום עבודה אחד.
הקים בתל אביב שתי מרפאות שהיו מיועדים לחולים מיעוטי יכולת שפעלו ברחוב ליליינבלום וברחוב שבזי. ד"ר אפרים סיני סיפר: "מספר רופאים עבדו בהם בתורנות, שעה אחת ביום והרוויחו חמש-שש לירות בחודש, התשלום עבור ביקור היה שני גרוש, ביקור בית שלושה גרוש, וביקור לילה חמישה גרוש".
ייסד את כתב העת המדעי הרפואה והיה עורכו הראשון.
היה נשוי לטובה טיטיאנה שטיין.
נפטר ב-1936 ונקבר בבית הקברות הישן של תל אביב.
ארכיונו האישי של יוסף צבי שטיין שמור במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
ראו גם

ההסתדרות הרפואית בישראל
הרפואה
לקריאה נוספת

יוסף שטיין, הרפואה, 11, תרצ"ז, עמוד 657.
"ספר האישים לקסיקון ארצישראלי", הוצאת מסדה, תל אביב, תרצ"ז, 1936, עמוד 517.
מהחלטות הועידה, דואר היום, 3 באפריל 1928
ניסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1799-1948", הוצאת איתי בחור, זיכרון יעקב, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך : יוסף צבי שטיין, עמודים 405–406
הערות שוליים

↑  אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא, צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1994, עמודים 138-139
↑  אפרים סיני, במלוא העין
↑  ארכיון אוסף יוסף צבי שטין, בספרייה הלאומית
אנני ליבוביץ'

| --- | --- |

אנני ליבוביץ', פברואר 2008
 לידה:  2 באוקטובר 1949 (בת 75) ווטרברי, קונטיקט, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  המוסד לאומנויות בסן פרנסיסקו (SFAI)
 מקצוע:  צלמת
 בן או בת זוג:  סוזן סונטג 
 פרסים והוקרה:  אגדה חיה של ספריית הקונגרס  פרס לוסי (2003)  היכל התהילה של נשות קונטיקט (2012)  פרס נסיך אסטוריאס לתקשורת ולמדעי הרוח (2013) 
 חתימה:  
 
אנה-לו "אנני" ליבוביץ' (באנגלית: Anna-Lou "Annie" Leibovitz; נולדה ב-2 באוקטובר 1949) היא צלמת פורטרטים יהודייה-אמריקאית המתגוררת בניו יורק, אשר סגנונה האומנותי מאופיין בשיתוף פעולה קרוב בין הצלם ובין המצולם.
ליבוביץ' ידועה בתור הצלמת המיתולוגית של המגזין האמריקאי רולינג סטון בו הייתה הצלמת הראשית עוד בעת לימודיה, ובשל צילומיה הרבים של ידוענים, בהם ג'ון לנון ויוקו אונו, הילרי קלינטון, ארנולד שוורצנגר, ברק אובמה, מייקל ג'קסון, אליזבת' השנייה ורבים אחרים.
ליבוביץ' צילמה גם עבור המגזינים "ווג" ו"ואניטי פייר". היא הוציאה עשרות ספרי צילום וזכתה בפרסים רבים על עבודתה וצילומיה, והציגה תערוכות ברחבי העולם. היא ידועה בנוסף בשל צילומיה של נשים מוכות והיא צילמה פורטרטים גם באזורי מלחמה כגון סרייבו, בוסניה והרצגובינה ורואנדה.
באוקטובר 2004 הציגה ליבוביץ' בישראל את תערוכת היחיד "מוזיקה אמריקאית".
ילדות ונעורים

ליבוביץ' נולדה בווטרברי שבמדינת קונטיקט. היא השלישית מבין שישה ילדים. אמהּ, מרלין ליבוביץ', הייתה מורה למחול מודרני ואביה, סאם ליבוביץ', היה לוטננט קולונל בחיל האוויר האמריקני. המשפחה שינתה את מקום המגורים לעיתים קרובות בשל עבודתו של האב, וליבוביץ' צילמה את התמונה הראשונה שלה כאשר הוצב לשירות בפיליפינים במהלך מלחמת וייטנאם.
ילדות ונעורים > השכלה וסגנון צילום

כאשר למדה בבית ספר תיכון החלה להתעניין באומנות והחלה לכתוב ולנגן. היא נרשמה למוסד לאומנויות בסן פרנסיסקו שם למדה ציור. והמשיכה לצלם גם תוך כדי שהיא עובדת בעבודות מזדמנות, בהן אף עבדה בין היתר כמתנדבת בקיבוץ עמיר שבגליל העליון למשך כמה חודשים בשנת 1969.
ליבוביץ' העידה שבמהלך לימודיה בסן פרנסיסקו היא הושפעה רבות מהצלמים רוברט פרנק ואנרי קרטייה ברסון: "סגנונם של רפורטז'ה אישית - שנלקחה בצורה גרפית, הייתה דבר שהתאמצנו להשתוות אליו...". אף על פי שעיקר צילומיה הם דיוקנאות של ידוענים, היא אמרה שאיננה אוהבת את המילה: "תמיד התעניינתי יותר במה שהם עושים ומי הם, ואני מקווה שעבודתי משקפת זאת". ליבוביץ' אמרה שהיא מנסה לתפוס חלק מהאיות של האובייקט בכל תמונה.
החל משנת 1977 ליבוביץ' מיוצגת על ידי "Contact Press Images", סוכנות צילום המבוססת בניו יורק.
קריירה > עבודתה במגזין רולינג סטון

בשנת 1970 שבה ליבוביץ' לארצות הברית והחלה לעבוד כצלמת מערכת במגזין רולינג סטון שהיה אז בחיתוליו. שלוש שנים לאחר מכן היא מונתה לצלמת הראשית של המגזין, והחזיקה בתפקיד זה במשך 10 שנים, עד לעזיבתה את המגזין ב-1983, כאשר צילומי הידוענים האינטימיים שלה עיצבו במהלך השנים את המראה האופייני של הרולינג סטון. במהלך עבודתה היא התוודעה לצילומיו של צלם האופנה ריצ'רד אבדון, והוא היווה השפעה משמעותית על יצירתה ועל חייה.
קריירה > עבודתה במגזין רולינג סטון > צילומי להקת הרולינג סטונס וצילומי ג'ון לנון ויוקו אונו

ליבוביץ צילמה את להקת הרולינג סטונז ב-1971 ו-1972, והייתה הצלמת הרשמית של הלהקה במהלך סיבוב ההופעות שלה בארצות הברית בשנת 1975. התמונה האהובה עליה ביותר היא תמונתו של מיק ג'אגר, שצולמה במעלית.
ב-8 בדצמבר 1980 צילמה ליבוביץ' את ג'ון לנון, והבטיחה לו שהוא יופיע על שער המגזין. בתחילה ניסתה ליבוביץ' לצלם תמונה של לנון לבדו, כפי שהתבקשה על ידי הרולינג סטון, אך לנון התעקש שאשתו יוקו אונו תופיע לצידו על שער המגזין. ליבוביץ' ניסתה לצלם תמונת נשיקה הזהה לזו שמופיעה על עטיפת אלבומם "Double Fantasy" משנת 1980, תמונה שמאוד אהבה. היא ביקשה מג'ון להתפשט ולהתכרבל לצידה של יוקו. על התמונה אמרה ליבוביץ':
מה שמעניין זה שהיא אמרה שהיא מתכוונת להוריד את החלק העליון שלבשה, ואני אמרתי לה: "תשאירי את הכל עלייך" - ולא תכננתי מראש כלל כיצד תיראה התמונה, ואז לפתע הוא התכרבל לצידה. זה היה מאוד מאוד חזק. לא יכולת שלא להבחין שהיא קרה אליו, וזה היה נראה כאילו הוא דבוק אליה. אני חושבת שזה היה מדהים להביט בפולארויד הראשון וששניהם היו מאוד נרגשים. ג'ון אמר: "תפסת את מערכת היחסים שלנו במדויק. תבטיחי לי שזה יהיה על השער". הבטתי לו בעיניים ולחצנו על זה יד.
אנני ליבוביץ' הייתה האחרונה שצילמה בצורה מקצועית את לנון, אשר נורה ונרצח על ידי מרק דייוויד צ'פמן חמש שעות לאחר מכן.
קריירה > פרויקטים בולטים נוספים, פרסים ותערכות

בשנות ה-80 סגנונה הייחודי והחדשני של שימוש בתאורה וצבעים ותנוחות נועזות הקנה לה את תפקיד הצלמת של מגזין "Vanity Fair". ליבוביץ' צילמה סדרה של ידוענים עבור קמפיין פרסומי עולמי של חברת אמריקן אקספרס, צילומים שזיכו אותה בפרס "Clio award" בשנת 1987.
ב-1991 חיקתה לייבוביץ' את מעשה הצלמת מרגרט ברק-וייט, כאשר עלתה על אחד מהגרגוילים המעוצבים כנשר בקומה ה-61 של בניין קרייזלר במנהטן, שם צילמה את הרקדן דייוויד פרסונס מרקד להנאתו על גרגויל סמוך. צלם המגזין לייף ג'ון לנגארד צילם את ליבוביץ' בעודה מצלמת מעמדה זו, בשיא הסכנה, עבור כתבה לעיתון הניו יורק טיימס.
באותה השנה השיקה ליבוביץ' תערוכה בגלריית הדיוקנאות הלאומית שבלונדון. היא הייתה אמנית הפורטרטים החיה השנייה שעשתה כן, והאישה הראשונה. בנוסף, קיבלה ליבוביץ' את אות מסדר האמנויות והספרות של ממשלת צרפת.
רטרוספקטיבה משמעותית לעבודתה של ליבוביץ' הייתה בתערוכה שהוצגה במוזיאון ברוקלין, והתבססה על ספרהּ "Annie Leibovitz: A Photographer's Life, 1990 – 2005". בתערוכה הוצגו רבים מתצלומי הפורטרטים המפורסמים שלה, לצד צילומי ילדיה, משפחתה המורחבת, ובת זוגה סוזן סונטג. התערוכה הורחבה על מנת לכלול את צילומיה של המלכה אליזבת' ואז הוצגה בשבעה מקומות נוספים, בהם גלריית קורקורן לאמנות בוושינגטון די. סי. ובארמון לגיון הכבוד בקליפורניה שבסן פרנסיסקו. בתערוכה הוצגו 200 תמונות, והיא הועברה לאחר מכן לברלין, גרמניה.
בשנת 2007 שכרה חברת וולט דיסני את ליבוביץ' לצילומי סדרת תמונות של מפורסמים עבור קמפיין לפארקים ואתרי נופש של החברה.
קריירה > פרויקטים בולטים נוספים, פרסים ותערכות > פרשת ה-BBC

באותה השנה תיעדו ברשת BBC את צילומי המלכה אליזבת השנייה על ידי ליבוביץ' עבור ביקורה הממלכתי בווירג'יניה. הצילומים נערכו עבור סרט דוקומנטרי של הרשת בשם "A Year with the Queen". בקדימון הסרט ששודר ברשת נראתה המלכה מגיבה בזעם לדרישתה של ליבוביץ' לצלם את המלכה "פחות מגונדרת" ולהסיר את הכתר, ולאחר מכן את המלכה פוסעת בפרוזדור ואומרת לאחד מעוזריה: "אני לא משנה שום דבר. הספיק לי עם התלבושת הזו, תודה רבה". בפועל, השתלשלות האירועים הייתה שונה מבחינה כרונולוגית, והוצגה שלא כהלכה. רשת BBC הודתה בטעות והתנצלה בפני ליבוביץ' באופן רשמי, והסקנדל שנוצר סביב הפרשה הביא את הרשת לרענן את נוהלי האתיקה בקרב עובדיה.
קריירה > פרויקטים בולטים נוספים, פרסים ותערכות > פרשת מיילי סיירוס

ב- 25 באפריל 2008 פורסמה בתוכנית "Entertainment Tonight" אשר ברשת CBS ידיעה על כך שהשחקנית בת ה-15 מיילי סיירוס הצטלמה בפלג עליון חשוף עבור מגזין האופנה "Vanity Fair". על אף שבפועל כוכבת הילדים הייתה מכוסה בסדין, צילומיה של ליבוביץ' והצילומים שתיעדו אותם עבור כתבה בניו יורק טיימס גרמו לסערה בקרב הורים בארצות הברית שטענו שמדובר בניצול של ילדה לטובת מכירת מגזינים. בעקבות הסערה פרסמה סיירוס התנצלות למעריציה. ליבוביץ' עצמה התייחסה לצילומים באומרה שהם פורשו שלא כהלכה, ומדובר בדיוקן פשוט, קלאסי, ויפה לדעתה.
חייה האישיים

אנני ליבוביץ' ניהלה מערכת יחסים רומנטית עם הבמאית, הסופרת והפילוסופית סוזן סונטג. השתיים הכירו בשנת 1989, כאשר לכל אחת מהן כבר הייתה קריירה מבוססת. ליבוביץ' ביקשה שסונטג תייעץ ותדריך אותה, ותבקר את עבודה באופן קונסטרוקטיבי.
לאחר מותה של סונטג בשנת 2004 פורסם בעיתון ניוזוויק מאמר על ליבוביץ' אשר התייחס למערכת היחסים בת העשור של השתיים ובו נכתב: "השתיים הכירו בשנות ה-80 המאוחרות, כאשר אנני צילמה את סונטג לעטיפת ספר... לכל אחת מהן הייתה דירה הצופה על זו של רעותה". לא ליבוביץ' וגם לא סונטג חשפו קודם לכן בגלוי האם היחסים ביניהן היו יחסים בעלי אופי משפחתי, חברי או רומנטי, עד שבשנת 2006 התראיינה ליבוביץ' לספרהּ "A Photographer's Life: 1990-2005" ובו אמרה: "עם סוזן, זה היה סיפור אהבה". בהקדמה של הספר כתבה ליבוביץ' ביתר פירוט על יחסיה האינטימיים עם סונטג, וציינה שהן עבדו יחד על ספר שאמור היה לצאת לאור, ותיארה כיצד השפיע עליה האבל על סוזן בזמן עבודה על הספר החדש. הספר והתערוכה שנלוותה לו הציגו תמונות רבות של סוזן במהלך שנותיהן יחד, ואף כמה שתיארו אותה כאשר הייתה על ערש דווי. כאשר נשאלה ליבוביץ' מדוע השתמשה במושג בת-לויה (companion) כדי לתאר את סונטג, במקום מונח ספציפי יותר כגון מאהבת, שותפה-לחיים או בת-זוג, ענתה ליבוביץ' ש"מאהבת" יהיה המונח הנכון ביותר. היא הדגישה זאת שוב בריאיון לעיתון "San Francisco Chronicle": "קראו לנו מאהבות. אני אוהבת את המילה הזו... זה נשמע רומנטי. אני רוצה להיות ברורה ככל האפשר - אני אוהבת את סוזן". לאחר מותה מכרה ליבוביץ' את הדירה בניו יורק ואת דירתן המשותפת בפריז.
לליבוביץ' שלושה ילדים: שרה-קמרון אשר נולדה באוקטובר 2001 כאשר ליבוביץ' הייתה בת 51, והתאומים סוזן וסמיואל אשר נולדו לאם פונדקאית במאי 2005.‏