stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודוויג זנפל
מורשתו המוזיקלית

במהלך שנות עבודתו הלחין:
7 מיסות
כ- 250 שירים גרמניים מסורתיים, אשר בעיקר בזכותם בוסס המוניטין המהולל שלו
עיבודים רבים למזמורים לותרניים מוקדמים והמנונות דתיים
מוטטים
לב חופשי (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע מוקי
 מתוך האלבום לב חופשי
 יצא לאור:  10 באוקטובר 2013
 פורמט:  הורדה דיגיטלית
 סוגה:  רוק
 שפה:  עברית
 אורך:  3:42
 חברת תקליטים:  הליקון
 כתיבה:  מוקי
 לחן:  דודו טסה
 הפקה:  אורי אבני
לב חופשי הוא סינגל של הזמר הישראלי מוקי, שיצא לאור ב-10 באוקטובר 2013, כסינגל הראשון ושיר הנושא של אלבומו החמישי, הנושא את אותו השם.
רקע וכתיבה

את השיר כתב מוקי, הלחין הזמר דודו טסה, והפיק מוזיקלית אורי אבני, שהפיק את שאר שירי האלבום "לב חופשי". בשיר, עוסק הדובר בחשבון נפש, לאחר פרידה שעבר. אסף נבו ממאקו הגדיר את השיר כ"שיר רוק איטי שבסיסו רגאיי, מלא ברוח רעננה ואופטימיות" וכ"שיר אישי מלא באמת ורגש אוניברסליים".
הצלחה

השיר זכה להצלחה רבה במצעדי הפזמונים השבועיים. במצעד השבועי של חברת "מדיה פורסט", הגיע השיר בשיאו למקום השני. במצעד השבועי של תחנת הרדיו רשת ג', נכנס השיר היישר אל המקום ה-11, בשיאו הגיע למקום הראשון, נשאר שלושה שבועות בצמרת המצעד, ו-14 שבועות בסך הכל. במצעד הרשמי של גלגלצ, תוך שהגיע בשיאו למקום הראשון, ולאחר שיצא מהמצעד, החליפו השיר "ילד של אבא" של מוקי, שיחד עם "לב חופשי", היה לאחד מן הלהיטים המוצלחים ביותר מתוך האלבום.
גם במצעדי הפזמונים השנתיים זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום השישי במצעד השנתי של רשת ג', ולשני במצעד השנתי של גלגלצ, תוך שהמקום הראשון הוא הסינגל השני מתוך האלבום, "ילד של אבא". גם במצעד השנתי של חברת "מדיה פורסט", המאגד בתוכו את השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו בישראל לשנת 2014, הגיע השיר למקום השני. במצעד המוזיקה שערך אתר "מאקו", הגיע השיר למקום השישי.
ביקורת

מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לשיר ביקורת באתרו "יוסמיוסיק", בה כתב כי "המוזיקה של דודו טסה, קצב המיד טמפו, והעיבוד של אורי אבני מכניסים למקום שאנטי נינוח, תחושת של רגיעה אחרי הסערה. הנגיעות האפרו-קריביות, העיטור-מעבר בחשמלית, מעניקים תחושה של המנון למיואשים שרוצים לקום מהתחתית לבוקר חדש. זה מוקי, אבל זה מוקי רגוע, ראש טוב. האם להזכיר לו, שעדיין לא הכל טוב בסביבה שהוא חי? בינתיים, נקבל אותו בשאנטי של עשה-טוב-לעצמך, וזה שאנטי אמיתי".
מבקר המוזיקה גל אוחובסקי העניק לאלבום בו נכלל השיר ביקורת חיובית באתר מאקו, וציין את "לב חופשי" ו"אוהב אותך יותר" כ"שני השירים הבולטים באלבום", תוך ששיבח את הלחן של דודו טסה בשני השירים ואמר כי "מוקי חייב לו כרגע לא מעט", והוסיף כי "שני השירים מתאימים מאוד למוקי, ולדמות שלו, כפי היא מתפתחת דרך שיריו וגם דרך הופעותיו כשחקן וכשופט ב'כוכב הבא'".
גם מבקר המוזיקה בן שלו מעיתון הארץ העניק ביקורת לאלבום, באומרו כי השיר "רכב על לחן מנצח, צלצל צפוי אך מספק, כמו מנה איכותית של חומוס־צ'יפס־סלט, ותפס איזו תחושה חמקמקה של אדם שלבו נשבר אך רוחו מחייכת. בקיצור, שיר מיינסטרים ישראלי שפרץ בתנופה מהרדיו ולא עורר צורך עז להעביר תחנה – הישג לא מבוטל בשנים האחרונות".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013–2014)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013–2014)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013–2014)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2013–2014)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 37 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2014)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2014)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2014)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2014)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 2 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 6 |  |
|  ישראל | מאקו | 6 |  |
הערות שוליים

↑  ynet, מוקי מציג: בלב חופשי, עם שותפים חדשים, באתר ynet, 10 באוקטובר 2013
1 2  יוסי חרסונסקי, לב חופשי, באתר יוסמיוסיק, 10 באוקטובר 2013
↑  אסף נבו, ‏"לב חופשי": מוקי נותן תקווה עם שיר חדש, באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2013
1 2  לב חופשי, באתר "פזמונט"
↑  אסף נבו, ‏מבעד לדמעה מתוקה: אייל גולן מגדיל את הפער בפסגה, באתר ‏מאקו‏, 1 בנובמבר 2013
↑  24.10.2013, באתר "פזמונט"
↑  7.11.2013, באתר "פזמונט"
↑  30.1.2014, באתר "פזמונט"
↑  המצעד השבועי 19.12.2013, באתר גלגלצ
↑  המצעד השבועי 23.1.2014, באתר גלגלצ
↑   בן שלו, הלב של מוקי כבר לא חופשי, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2016
↑  ניר וולף, כולם מדברים על מוקי, באתר ישראל היום, 29 בנובמבר 2013
↑  אסף נבו, ‏שוב כוכב, באתר ‏מאקו‏, 19 בדצמבר 2013
↑  אסף נבו, ‏הזמר הכי מושמע השנה בישראל: אריק איינשטיין ז"ל, באתר ‏מאקו‏, 22 בספטמבר 2014
↑  אסף נבו, ‏שיר השנה של ישראל: מוקי עם "ילד של אבא", באתר ‏מאקו‏, 24 בספטמבר 2014
↑  גל אוחובסקי, ‏לב המיינסטרים: מוקי באלבום מפוייס, באתר ‏מאקו‏, 21 בפברואר 2014
↑   בן שלו, החדש של מוקי: זיופים קלים באמצע הדרך, באתר הארץ, 14 במרץ 2014
↑  אסף נבו, ‏מצעד ההשמעות השנתי: אריק איינשטיין מוביל בפער עצום, באתר ‏מאקו‏, 2 בינואר 2014
למור סנפורד

| למור סנפורד |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למוריים
סוג:: למור
מין:: למור סנפורד
שם מדעי
 Eulemur sanfordi ‏Archbold, 1932
תחום תפוצה


למור סנפורד (שם מדעי: Eulemur sanfordi; בעבר נקרא למור חום סנפורד) הוא מין של פרימט מהסוג למור וממשפחת הלמוריים, החי רק בצפון מדגסקר ביערות גשם.
בעבר נחשב לתת-מין של המין למור חום אולם ב-2001 הוא הופרד למין נפרד.
מאפיינים

למור סנפורד מגיע לאורך שלושים ושמונה עד חמישים וחמישה סנטימטרים ללא הזנב ומשקלו 1.8–2.4 קילוגרמים. צבע הפרווה חום. הלמור חי בקבוצות של שלוש עד חמש-עשרה פרטים. ההזדווגות מתרחשת בסוף מאי והנקבה ממליטה גור אחד (בשבי שתיים) בסוף ספטמבר-בתחילת אוקטובר לאחר היריון של 120 יום. הגורים נגמלים מחלב בגיל שלושה עד ארבעה חודשיים ומגיעים לבגרות מינית בגיל שנתיים.
הלמור חי ביערות הגשם של צפון מדגסקר עד גובה של 1400 מטר מעל פני הים וכן ביערות שפלה יבשים. וניזון בעיקר מעלים, פרחים, צוף, פירות וחסרי חוליות כמו חרקים. טורפיו של הלמור הם בעיקר טורפי מדגסקר כמו הפוסה, חנק קרקע מלגשי, איה זרונית מדגסקרית ועקב מדגסקר. הלמור נמצא בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות ובגלל ציד של הלמור על ידי תושבי אנטסירננה שמשתמשים בהם כחיות מחמד.
הערות שוליים

↑  למור סנפורד באתר הרשימה האדומה של IUCN
| למוריים |
| --- | --- | --- |
| למור זנב-טבעת (סוג ומין יחיד) | למור זנב-טבעת |  |
| למור אמיתי | למור חום • למור סנפורד • למור לבן-ראש • למור אדום • למור אדום-חזית • למור חום-צוואר • למור אפור-ראש • למור שחור • למור שחור כחול-עין • למור מוכתר • למור אדום-בטן • למור הנמייה |  |
| למור צווארון | למור צווארון שחור לבן • למור צווארון אדום |  |
| למור עדין | למור במבוק אפור • למור במבוק מוזהב • למור במבוק מערבי |  |
| למור במבוק ענק (סוג ומין יחיד) | למור במבוק ענק |  |
כימיה אורגנו-מתכתית

תרכובת הם (Heme) המהווה את אתר הפעילות במטאלופרוטאין ההמוגלובין, היא תרכובת אורגנו-מתכתית, כאשר במרכז יושב יון הברזל
כימיה אורגנו-מתכתית (או אורגנומטלית) היא ענף בכימיה העוסק בחקר תרכובות כימיות הכוללות קשר בין אטום פחמן למתכת. לעיתים הגדרה זו מצומצמת מדי, מכיוון שתרכובות רבות שאינן כוללות קשרים כאלה דומות מבחינה כימית. הגדרה חלופית תהיה "תרכובות הכוללות קשר מתכת-יסוד בעלי אופי קוולנטי בעיקרו". כימיה אורגנומתכתית משלבת בין הכימיה האורגנית לכימיה האנאורגנית. תרכובות אורגנומטליות מצוינות על ידי התחילית "אורגנו-".

תרכובות אורגנו-מתכתיות משמשות בעיקר כקטליזטורים. בשל חשיבותם הרבה של זרזים לעולם הכימיה, פיתוחם של תרכובות אורגנו-מתכתיות חדשות נמצא היום בחזית המחקר.
עקרונות

על ידי חוק 18 האלקטרונים ניתן לחזות את יציבות הקומפלקס האורגנומתכתי. מילוי קליפת הערכיות ל-18 אלקטרונים בקומפלקס מתבצעת באמצעות הליגנדים הקשורים למתכת. מנגנוני התגובה של הליגנדים הם:
החלפת ליגנד - ליגנד (נייטרלי\אניוני) עוזב ובמקומו נכנס ליגנד אחר (נייטרלי\אניוני בהתאמה) כך שלא משתנה מצב החמצון של המתכת והמתכת לא "הרוויחה" או "הפסידה" אלקטרונים. ההחלפה תתבצע אם בעקבותיה תהיה למתכת אפיניות גבוהה יותר לליגנד החדש על פני הליגנד הישן. החלפת הליגנד יכולה לקרות באחת משתי צורות:
מנגנון דיסאוציאטיבי - בו הליגנד הקודם עוזב תחילה ואז מתחבר הליגנד החדש. (מתרחש בקומפלקסים רוויים באלקטרונים).
מנגנון אסוציאטיבי - בו הליגנד החדש מתחבר ואז הליגנד הישן עוזב. (מתרחש בדרך כלל בקומפלקסים בלתי רוויים באלקטרונים).
סיפוח מחמצן - שני ליגנדים אניוניים מתחברים למתכת בקונפיגורציית ציס כך שהמתכת מקבלת שני אלקטרונים ומספר החמצון שלה יורד.
אלימינציה מחזרת - מנגנון הפוך לסיפוח מחמצן. שני ליגנדים אניוניים הנמצאים בציס אחד לשני מתחברים יחד ויוצאים מן המתכת כך שהמתכת מאבדת שני אלקטרונים ומספר החמצון שלה עולה.
מיגרציה אינסרציה - ליגנד אניוני וליגנד נייטרלי המחוברים למתכת בנפרד מתחברים יחד אל המתכת. מצב החימצון של המתכת לא משתנה.
בטא הידריד אלימנציה - מנגנון הופכי למיגרציה אינסרציה. מימן הנמצא בעמדה בטא למתכת מתנתק מהאלקיל ומתחבר מחדש למתכת כליגנד אניוני, ואילו האלקיל (שכעת מכיל קשר כפול) מתחבר בצורה נייטרלית למתכת (דרך קשר הפאי למתכת).
דוגמאות

להלן כמה תרכובות אורגנו-מתכתיות טיפוסיות:
פלדה
תרכובות אורגנו-אבץ.
אורגנו-קופרט, כמו ליתיום די-מתיל קופרט.
תרכובות אורגנו-מגנזיום, כמו מגיב גריניאר.
תרכובות אורגנו-ליתיום, כמו בוטילליתיום.
תרכובות אורגנו-פלדיום.
קומפלקסים אגוסטיים, בהם פחמימנים ומימן משמשים כליגנדות.
קבוצות חשובות של תרכובות אורגנו-מתכתיות הן קרבונילים מתכתיים, מטלוצנים (ובהם פרוצן), וקומפלקסי קרבן.
כמו כן קיימת קבוצת מתכות המעבר העמידות, כמו אלומיניום, היוצר טריאלקילאלומיניום, ואלומינואוקסן, המשחקים תפקיד חשוב בזרזי זיגלר-נטה.
המושג "מתכת" משמש כאן באופן רחב, כאשר גם מתכות למחצה, כמו צורן, ארסן ובור נחשבים כמתכות לעניין זה, כמו בתרכובת טטרמתילסילאן (Me4Si,TMS).
התפתחות הכימיה האורגנומתכתית

1760 - לואי קלוד קדה דה גאסיקור חוקר דיו המבוסס על מלחי קובלט, ומבודד קאקודיל מקובלט מינרלי המכיל ארסן.
1827 - מלח צייס הוא קומפלקס האולפין-פלטינה הראשון.
1863 - שארל פרידל וג'יימס קראפטס מכינים אורגנוסילאנים.
1890 - לודוויג מונד מגלה את הניקל קרבוניל.
1899 - גילוי תגובת גריניאר.
1900 - פול סבטייה עובד על הידרוגנציה של תרכובות אורגניות בעזרת זרזים. ההידרוגנציה של שומנים מביאה להתפתחות בתעשיית המזון - המרגרינה.
1912 - ויקטור גריניאר ופול סבטייה זוכים בפרס נובל לכימיה.
1930 - הנרי גילמן עובד על ליתיום קופרט - ראו ריאגנט גילמן.
1951 - רוברט ברנס וודוורד וג'פרי וילקינסון מסנתזים פרוצן (Ferrocene).
1963 - קרל ציגלר וג'וליו נטה זוכים בפרס נובל לכימיה על פיתוח זרז זיגלר-נטה.
1965 - גילוי הציקלובוטדיאנריון טריקרבוניל.
1968 - תגובת הק.
1973 - ג'פרי וילקינסון וארנסט אוטו פישר זוכים בפרס נובל על תרכובות סנדוויץ'.
2005 - יב שווין, רוברט גרבס וריצ'רד שרוק זוכים בפרס נובל על מטתזה של אלקנים בעזרת זרז מתכתי.
ספרות ישראלית

בשנת 2010 יצא ספר מבוא מקיף בנושא, "מבוא לכימיה אורגנו מתכתית" על ידי פרופסור א. זילכה מהאוניברסיטה העברית. הספר יצא בהוצאת אקדמון. הספר מכיל חומר תאורטי ותרגילים פתורים. מתוך גב הספר:
כימיה אורגנו מתכתית, המשלבת כימיה אורגנית ואי-אורגנית, היא ענף חשוב בכימיה שהתפתחה במיוחד ביובל השנים האחרונות לרגל תרומתה הגדולה בתהליכים קטליטיים בתעשייה הפלסטית ובתעשייה בייצור חומרי רפואה וחקלאות. במשך השנים הוענקו מספר פרסי נובל למדענים שפתחו את השטח הזה. הספר מסודר בהתאם לטבלה המחזורית. הפרקים מציגים את הנושאים הבאים: תרכובות אורגנו מתכתיות, מתכות המעבר (מסודרים בהתאם לליגנדים), קטליזאטורים ומערכות קטליטיות בפולימריזציה, או בסינתזה בראקציות צימוד או ציקליזציה.
לאיוש באלינט (מבקר אמנות)

זהו שם הונגרי; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1886 אויפשט, הונגריה 
 פטירה:  5 במרץ 1974 (בגיל 87) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Bleier Lajos 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 בן או בת זוג:  Annie Spiegel 
 
לאיוש באלינט (במקור בלייר, בהונגרית: Bálint Lajos; אויפשט, 26 בספטמבר 1886 – בודפשט, 5 במרץ 1974) היה מבקר אמנות הונגרי-יהודי, מחזאי, סופר, מתרגם ספרותי, יחצן; אחד ממייסדי ומזכירי אגודת תאליה, מזכיר התיאטרון הלאומי של בודפשט ממארגני והמנהל האמנותי של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, מזכ"ל איגוד הסופרים ההונגרי; מזכ"ל ראשי של איגוד המחזאים, סמנכ"ל המשרד לזכויות היוצרים.
קורות חיים

באלינט נולד במשפחה יהודית באויפשט (כיום שכונה צפונית של בודפשט) לפילפ בלייר (1901-1862) ולהרמינה רייטר. סביו וסבתו מצד אביו היו ז'יגמונד בלייר ורוזה זינגר. הוא למד באוניברסיטאות בודפשט וברלין. הוא היה ממקימי אגודת תאליה שהחלה לפעול בשנת 1904 והיה מזכיר האגודה עד 1906. במקביל כתב מאמרים לכתב העת "שבוע". משנת 1910 היה מבקר התיאטרון של היומון מדיאר הירלאפ (Magyar Hírlap בתרגום מהונגרית: 'חדשות הונגריות'), וביקורותיו פורסמו במדור האמנות בעיתון עד שנת 1915. בשנת 1915 התחיל את עבודתו בתיאטרון הלאומי בבודפשט, שם היה מזכיר התיאטרון והמחזאי (דרמטורג) שלו. במקביל, הפך למנהל הספרותי של ההוצאה לאור גניאוס. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 היה מנהל חברת תיאטרון קולקטיבי. ב- 26 במאי 1926 נשא לאישה את אילונה, בתם של אדולף קאופמן ורוזה רוזנפלד, (1957-1893).
בשנת 1935 פוטר מהתיאטרון הלאומי, ואחריו הועסק שאנדור הבשי גם כמחזאי של התיאטרון. הוא היה ממקימי הפעילות האומנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך, אותה אגודה שהעסיקה אמנים יהודיים שנדחקו לשוליים ונאסר עליהם להופיע בתיאטראות הונגריה בשל הרקע היהודי שלהם ויכלו להופיע עד 1944 רק בפני קהל יהודי בתיאטרון גולדמארק. בין 1947-1945 היה המזכיר המנהל של התאחדות הסופרים ההונגרית, ומשנת 1953 עד פרישתו היה סגן מנהל המשרד לזכויות היוצרים. כמה מהדרמות שלו הועלו על הבמה. כתביו על עולם האמנים זכו להצלחה אדירה.
עבודתו > דרמות

מריה בשקירצ'ב (התיאטרון הלאומי, 1936)
צ'ינום פאלקו (ספר לימוד למוזיקה של פרנץ פרקש, בית האופרה, 1951).
עבודתו > כתבים אחרים

רקדנים ואמנים (עמ' 1913)
הכניסה לאמנים (עמ' 1964)
גלריה לופט (1967)
הגיבור האמיתי של אובודה (רומן. מוזיקת תיאטרון קולנוע נובמבר-דצמבר 1967)
מחיאות כפיים סוערות (בודפשט, 1969)
מכחון ואזמל (בודפשט, 1973)
הכל רק תיאטרון ( 1975)
עבודתו > תרגומים

הוא תרגם וערך למעלה ממאה יצירות פרוזה ופרוזה. אשתו, זמרת האופרה אני שפיגל, הקימה "טבעת זיכרון" למזכירי תיאטרון ומחזאים, שנמסרה לראשונה בשנת 1977 לרגל יום הולדתו של לאיוס באלינט.
ספרות עליו

אימרה דמטר: שיחת יום הולדת עם לאיוש באלינט בן ה-78. מוזיקת תיאטרון קולנוע, 6 באוקטובר 1964
פטר מולנאר גאל: מדוע אני אוהב את לאיוש באלינט? בתוך: חיים וספרות, 25 בספטמבר 1971.
אנדראש לוקאץ': שני עשורים בשירות התיאטרון. שיחה עם לאגוס בליינט, בן 85 בשנת: מגיאר הירלאפ, 25 בספטמבר 1971
גאבור אנטל: ביקור אצל לאיוש באלינט, בן ה-85. בכתב העת: האומה ההונגרית 3 ביולי 1971
פרידה מלאיוש באלינט. בכתב העת: חיים וספרות, 9 במרץ 1974.
לקריאה נוספת

לאיוש באלינט - לקסיקון ביוגרפי הונגרי
לקסיקון יהודי הונגרי . אד. פיטר אוגווארי. בודפשט: לקסיקון יהודי הונגרי.
האתר הרשמי של אומיקה (בהונגרית)
למור ננסי

| למור ננסי |
| --- | --- |
 למור מהמין Cheirogaleus major
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למורים צמריים
סוג:: למור ננסי
שם מדעי
 Cheirogaleus ‏סנט-אילר, 1812

למור ננסי (שם מדעי: Cheirogaleus) הוא סוג ממשפחת הלמורים הצמריים שבעל-משפחת הלמורים החי ביערות מדגסקר.
מאפיינים

למורים אלה למרות שמם מעט יותר גדולים מבני הסוג למור עכברי, בו המינים הקטנים ביותר בסדרת הפרימטים, אך עדיין מגיעים רק לאורך 19 עד 27 ס"מ עם זנב באורך 16 עד 17 ס"מ. הם בעלי אוזניים רחבות ופנים קצרות אך בעלות חוטם מחודד. הם שוכני עצים בעלי טפרים חדים לאחיזה חזקה בזלזלים וענפים קטנים ובעלי זנב שעיר ושמן בו הם מאחסנים מזון.
אלו מינים פעילי לילה החיים בין העצים הסבוכים ביערות גשם, יערות יבשים ובשיחיות סמוכים לחופי מדגסקר כשהם נמנעים מירידה לקרקע לרוב. בשעות היום הם נחים יחדיו בחללי עצים בבדידות או בקבוצות קטנות אך הם פועלים ביום לבדם.
מינים

Cheirogaleus andysabini
Cheirogaleus crossleyi
Cheirogaleus grovesi
Cheirogaleus lavasoensis
Cheirogaleus major
Cheirogaleus medius
Cheirogaleus minusculus
Cheirogaleus shethi
Cheirogaleus sibreei
למור עכברי

| למור עכברי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למורים צמריים
סוג:: למור עכברי
שם מדעי
 Microcebus ‏סנט-אילר, 1834
תחום תפוצה


למור עכברי (שם מדעי: Microcebus) הוא סוג ממשפחת הלמורים הצמריים שבעל-משפחת הלמורים החי במדגסקר.
מאפיינים

למורים מסוג זה קטנים ביותר ואורכם עד 27 ס"מ. הקטן במיני הסוג - למור ברטה עכברי (Microcebus berthae) הוא הפרימט הקטן בעולם ואורכו 9.2 ס"מ. הם בעלי פרווה עבה ועיניים גדולות והם מותאמים לחיי לילה. כמו רוב הלמורים הם טובים בקפיצות ונעים כך בין העצים. הם פעילי לילה מובהקים.
תזונתם מגוונת הן מהחי והן הצומח. הם מעדיפים בעיקר חרקים ופירות וגם צוף. הם חיים ביערות גשם לחים וחלקם גם ביערות יותר חמים כמו יערות של עצי באובב.
הם יצורים יחידאים אך שוכנים בחורים בעצים בלהקות.
מינים

למור עכברי אפור (Microcebus murinus)
Microcebus griseorufus
Microcebus ravelobensis
Microcebus tavaratra
Microcebus sambiranensis
Microcebus simmonsi
למור פטר עכברי      (Microcebus myoxinus)
למור עכברי רופוס      (Microcebus rufus)
למור ברטה עכברי (Microcebus berthae)
Microcebus lehilahytsara
Microcebus jollyae
Microcebus macarthurii
Microcebus mittermeieri
Microcebus lokobensis
Microcebus bongolavensis
Microcebus danfossi
Microcebus arnholdi
Microcebus margotmarshae
Microcebus gerpi
Microcebus tanosi
Microcebus marohita
Microcebus ganzhorni
Microcebus boraha
Microcebus manitatra
למור עכברי אפור

| למור עכברי אפור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למורים צמריים
סוג:: למור עכברי
מין:: למור עכברי אפור
שם מדעי
 Microcebus murinus ‏מילר, 1777
תחום תפוצה


למור עכברי אפור (שם מדעי: Microcebus murinus) הוא מין מהמשפחה למורים צמריים שמקבוצת הלמורים החי במדגסקר. למור זה הוא פעיל בעיקר בלילה.
מאפיינים

הלמור העכברי הוא אחד הפרימטים הקטנים בעולם. אורכו 25-28 ס"מ ומשקלו 58-67 גרם. הוא בעל עיניים גדולות בקדמת פניו וצבעם חום. עיניים אלה בעלי שכבה מחזירת אור העוזרת לראיית לילה. הכפות גדולות והזנב עבה וארוך, עוזר להיתפס בין הענפים. האוזניים גדולות ועוזרות ללמור לשמוע היטב בחשיכת הלילה.
הוא נפוץ ביערות גשם ויערות משווניים נוספים, בעיקר סביב עצי באובב גדולים. הוא מחפש בלילות חרקים שונים, בעיקר עשים, גמלי שלמה, חיפושיות וצרצרים וכן גם עכבישים וחולייתנים קטנים כמו זיקיות ושממיות. הוא ניזון גם מצוף.
הלמור העכברי הוא בעל חיים סוליטרי אך חבורות למורים ישנות יחדיו בחורים בעצים במשך היום. עם רדת הלילה כל למור מתנהל לבדו.
הערות שוליים

↑  למור עכברי אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531515205171 
למור עכברי אפור בהשוואה לאדם
למור ננסי שעיר אוזן

| למור ננסי שעיר אוזן |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למורים צמריים
סוג:: Allocebus
מין:: למור ננסי שעיר אוזן
שם מדעי
 Allocebus trichotis ‏גינטר, 1875
תחום תפוצה


למור ננסי שעיר אוזן (שם מדעי: Allocebus trichotis) הוא מין יחיד בסוגו ממשפחת הלמורים הצמריים החי ביערות הגשם בצפון-מזרח מדגסקר. זהו אחד המינים הפחות נחקרים מבין הלמורים, כשהוא תואר ב-1875 בידי החוקר אלברט גונטר ושרידיו נמצאו בכמה מוזיאונים. הוא נחשב שנים למין שנכחד בטבע אך נמצאו מספר פרטים חיים שלו ב-1989. כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
אורכו של הלמור 125 עד 145 מ"מ עם זנב שעיר באורך 150 עד 195 מ"מ ומשקלו מגיע ל-75 עד 98 גרם. הפרווה שעירה וצבעה אפור-חום עם חלקים כהים יותר לאורך עמוד השדרה. האוזניים של הלמור שעירות מאוד, מה שמאפיין אותו משאר בני משפחתו הדומים לו.
למור זה הוא פעיל לילה המחפש בין ענפי העצים חרקים שונים, צוף ומוהל שאותם הוא מקלט בלשונו הארוכה ביותר. בימים הלמורים נחים בחללי עצים, לעיתים בקבוצות קטנות ואף עם מיני למורים אחרים. הלמורים ממליטים עד 4 גורים בעונה הגמושה שבין נובמבר לדצמבר. הלמור יכול להיטרף בעיקר בידי טורפי מדגסקר כמו הפוסה ומיני ינשופיים.
הוא נפגע בטבע עקב כריתת יערות מסיבית וכן מציד בידי האדם ועקב בידוד האוכלוסיות.
ראו גם

הפארק הלאומי מרוג'ג'י
הערות שוליים

↑  למור ננסי שעיר אוזן באתר הרשימה האדומה של IUCN
לזר סמינסקי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  8 בנובמבר 1882 דולינסקה, אוקראינה 
 פטירה:  30 ביוני 1959 (בגיל 76) פורט צ'סטר, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
לזר סמיונוביץ' סמינסקי (ברוסית: Лазарь (Элиэзер) Семенович Саминский; ‏27 באוקטובר 1882 30 ביוני 1959) היה מלחין יהודי אמריקאי ממוצא רוסי.
לאחר שהיגר לארצות הברית ניצח על מקהלות וכתב בכתבי עת על מוזיקה. הוא קיבל משרת קבע כמדריך מוזיקה בבית הכנסת עמנו-אל של היהדות הרפורמית במנהטן שבניו יורק והחזיק בה עד פטירתו.
הערות שוליים

↑  על פי הלוח היוליאני שהיה בשימוש ברוסיה באותה עת; 8 בנובמבר על פי הלוח הגרגוריאני.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267589105171  PLWABN: 9810532335205606  BnF: cb12703759z (data)  GND: 119465051  ICCU: DDSV128964  ISNI: 0000 0001 2017 1606  LCCN: n81067988  MusicBrainz: a89abf2e-9391-4ba2-a584-51bc0f176ed2  NKC: xx0137568  NTA: 166505056  SNAC: w6j9653k  SUDOC: 169128547  Trove: 965904  VIAF: 7511835   WorldCat (עם VIAF): 7511835 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
למור פאנר

| למור פאנר |
| --- | --- |
 למור מהמין Phaner pallescens
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למורים צמריים
סוג:: למור פאנר
שם מדעי
 Phaner ‏גריי, 1870
תחום תפוצה


למור פאנר (שם מדעי: Phaner) הוא סוג ממשפחת הלמורים הצמריים החי ביערות מדגסקר. סוג זה תואר למדע ב-1839 בידי ג'ון אדוארד גריי, כשבעבר שויך לסוגים למור ננסי או למור עכברי ואף לסוג למור ספורט ששייך למשפחה עצמאית.
תיאור

בני הסוג הם למורים קטנים בגודלם המאופיינים ב"מסיכת פסים" כהה בין עיניהם בדומה למסיכת ראקון ופס עבה כהה על גבם כשהפרווה צמרית בצבע חום בהיר או חום-אפרפר. אורכם מגיע ל-23 עד 27 ס"מ עם זנב באורך 31 עד 40 ס"מ. משקלם הממוצע הוא 350 עד 500 גרם, מה שהופך אותם לבין הגדולים שבמיני הלמורים הצמריים. חלק מהמינים מסוגלים לזנק עם שרירי רגליהם וזנבם לאורך של 3 עד 4 מטרים מעץ לעץ.
הלמורים חיים לאורך מדגסקר במגוון סוגי יערות אך הם מצויים בסכנה עקב בירוא יערות והצטמצמות האוכלוסייה. הלמורים ניזונים בעיקר מלשד עצים ומצוף של מספר עצי פרי וגם מחרקים שונים כמו עשים. בעונה היבשה הם טריטוריאליים מאוד אך כשיש מספיק מזון הם חולקים את השטח עם למורים אחרים.
מינים

למור פאנר מסואלה (Phaner furcifer)
Phaner pallescens
Phaner parienti
Phaner electromontis
למור עדין

| למור עדין |
| --- | --- |
 למור במבוק אפור
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף לח
משפחה:: למוריים
סוג:: למור עדין
שם מדעי
 Hapalemur ‏סנט-אילר, 1851
תחום תפוצה


למור עדין או למור במבוק (שם מדעי: Hapalemur) הוא סוג במשפחת הלמוריים. זהו פרימט בגודל בינוני האנדמי למדגסקר.
מיני הלמורים המשתייכים לסוג זה מתאפיינים בפרווה חומה-אפרפרה, שגווני המשנה שלה נעים בין המינים בין אדמדם לירקרק. חרטומם קצר ואוזניהם עגולות ושעירות. גודלם נע בין 26-46 ס"מ ללא הזנב, שאורכו דומה או ארוך יותר. משקלם נע בין 700-2,300 גרם, אך לרוב אינו עולה על 1,700 גרם.
למורי במבוק חובבים יערות חזרן לחים. למרות שהם פעילים במשך כל שעות היום, שיא פעילותם הוא מיד לאחר הזריחה. הם חיים הן על האדמה והן בין העצים, ויודעים הן לרוץ על האדמה והן לקפץ בין עצים. הבאנדרו מבלה חלק ניכר מזמנו במים והוא שחיין טוב.
הם חיים בקבוצות של שלושה עד חמישה פרטים, המורכבים לרוב מזכר, נקבה או שתיים וצאצאיהם. הם מתקשרים בעזרת מגוון צלילים.
למורי הבמבוק קיבלו את שמם מכיוון שהחזרן מהווה את עיקר מזונם של רוב בני הסוג. אלו נוהגים להיזון באופן כמעט אקסקלוסיבי מבני סדרת הדגנאים: רוב המינים ניזונים במשך 85% מזמנם מחזרן. הבאנדרו ניזון במשך כמעט כל (95%) זמנו מפפירוס, קנה ועשבים שונים. טרם הוברר כיצד יכולים יצורים כה קטנים למלא את צורכיהם האנרגטיים מתוך התבססות על מזון כה דל אנרגיה.
ההריון אורך 135-150 יום וההמלטה, של ולד אחד או שניים, מתרחשת בין ספטמבר לינואר. הצאצאים נגמלים לאחר ארבעה חודשים לערך, אם אספקת המזון מספקת, ומגיעים לבגרות מלאה בגיל שנתיים. תוחלת חייהם היא עד לשתים-עשרה שנים.
מיון

החוקרים מסכימים כי בסוג נמצאים המינים הבאים:
למור במבוק אפור (Hapalemur griseus)
למור במבוק מוזהב (Hapalemur aureus)
למור במבוק מערבי (Hapalemur occidentalis)
מעבר לכך הדעות חלוקות לגבי הפרדתם של מספר מינים נוספים. יש המונים את הבאנדרו כמין בפני עצמו - H. alaotrensis, בעוד אחרים טוענים כי הוא אינו אלא תת-מין של למור הבמבוק האפור. אחרים הציעו, על סמך מידע שנאסף מדנא מיטוכונדריאלי, להפריד גם את תת-המין H. g. meridionalis למין עצמאי, H. meridionalis.
המין למור במבוק ענק (H. simus) הועבר לסוג עצמאי - Prolemur .
ראו גם

הפארק הלאומי מרוג'ג'י