דקדוק עברי - מונחים
מ

מבטא (accent) – הגייה של צלילי אותה שפה באופן שונה על ידי אנשים שונים. למשל, במבטא של אנשים רבים ששפת האם שלהם היא ספרדית או רוסית האות ר הגויה בקצה הלשון כעיצור רוטט או "מתגלגל", בדומה להגייתה בשפתם, בעוד שבמבטא של רוב האנשים שעברית היא שפת אמם האות ר היא עיצור ענבלי הנהגה בחלק האחורי של הלשון.
מדבר – כינוי לגוף ראשון, "אני". (הסבר: מי שמדבר, אומר על עצמו "אני".) אפשר גם לומר מדברת (גוף ראשון יחיד נקבה, "אני"), מדברים (גוף ראשון רבים זכר, "אנחנו"), מדברות (גוף ראשון רבים נקבה, "אנחנו").
מוכרת (מֻכְרָת) – צורת המילה בנפרד (לא נסמך) וללא כינויים חבורים.
מכפל – ר' דגש חזק.
מלעיל – הטעמה של מילה בהברה שלפני האחרונה. למשל, במילה סֶרֶט יש שתי הברות: סֶ־רֶט. ההברה סֶ מוטעמת ולכן הטעמת המילה סרט היא מלעיל. ר' גם מלרע.
מלרע – הטעמה של מילה בהברה האחרונה. למשל, במילה חָתוּל יש שתי הברות: חָ־תוּל. ההברה תוּל מוטעמת ולכן הטעמת המילה חָתוּל היא מלרע. ר' גם מלעיל.
מנצפ"ך – האותיות מ, נ, צ, פ, כ, שיש להן צורה שונה כשהן נכתבות בסוף מילה. ר' סופיות.
מסורת קריאה – מסורת של הגיית מילים עבריות וארמיות בעת קריאת תפילה, פרשת השבוע, הפטרה, מגילות תלמוד וספרי קודש אחרים. יש מסורת קריאה שונה לכל אחת מהעדות השונות של עם ישראל – ספרדית, תימנית, אשכנזית, בבלית ואחרות. לפעמים מסורת קריאה מכונה "הברה אשכנזית", "הברה ספרדית" וכו'. למשל, לפי המסורת האשכנזית יש לבטא את הקמץ /o/ ולפי המסורת הספרדית לפעמים /a/ (קמץ גדול) ולפעמים /o/ (קמץ קטן). המבטא הישראלי הכללי מבוסס על שילוב של מספר מסורות קריאה. בימינו בחלק מבתי הכנסת נהוג להתפלל לפי מסורת הקריאה ובבתי כנסת אחרים נהוג להתפלל במבטא הישראלי הכללי.
מספר דקדוקי (grammatical number) – מצב של מילה שבשמות עצם ובשמות תואר מציינת בדרך כלל את מספר החפצים או האנשים שבהם מדובר ובפעלים מציינת את מספר המבצעים או המקבלים של הפעולה. המספר הדקדוקי הוא אחת מאפשרויות הנטייה בעברית. למשל, המספר של המילה "חתולה" הוא יחיד ושל המילה "חתולות" – רבים. מילים אחדות בעברית אפשר להטות גם למספר זוגי המציין בדרך כלל שני חפצים, למשל, "שבועיים" הם "שני שבועות".
מקור (infinitive) – צורת פועל שאין לה זמן וגוף. היא מביעה מהות מופשטת של הפעולה. ישנם שני סוגים של מקור: מקור מוחלט ומקור נטוי.
מקור מוחלט – השימוש בצורת המקור המוחלט נפוץ בלשון המקרא וכן בשירה בחלק מהתקופות. בעברית החדשה השימוש במקור מועט ומוגבל רק לביטויים קבועים, למשל, בפתיחה הנפוצה לאגדות ילדים "הָיֹה הָיָה" המילה הראשונה "הָיֹה" היא צורת המקור של "להיות". צורות מקור מוחלט אחדות משמשות בעברית החדשה בתור חלקי דיבר אחרים, למשל, המילה "הַרְבֵּה" היא צורת המקור המוחלט של הפועל "להרבות" והיא משמשת בעברית החדשה תואר פועל.
מקור נטוי – בלשון המקרא מקור נטוי גמיש יותר ממקור מוחלט מבחינת הנטייה שלו ומבחינת המשמעויות שהוא יכול להביע. הוא משמש לעיתים קרובות עם התחיליות בכל"מ ויכול לקבל סיומות להבעת מושא. בתקופות לשון אחרות צורת מקור נטוי עם ל' הפכה לצורה המופשטת הנפוצה ביותר של הפועל והיא מכונה שם הפועל, למשל, "לכתוב", "לדבר", "להתלבש". בעברית החדשה צורת המקור שאינן שם הפועל עם ל' משמשות בעיקר בשפה ספרותית.
מקף – סימן פיסוק המחבר בין מילים. בלשון המקרא הוא מסמן שמספר מילים מתחברות ליחידה אחת לצורך הטעמה וניקוד. בעברית החדשה הוא משמש לחיבור של מיליות למילים לועזיות ולמספרים (מ־A ל־B, ב־1948), מילים מוכפלות (יום־יום) ולעיתים לצירופי סמיכות (בית־ספר).
מֹשֶׁ"ה וְכָלֵ"ב – סימן לאותיות השימוש ולמיליות מ־ (מִן), ש־ (אשר, ש' הזיקה), ה־ (ה' הידיעה, ה' השאלה), ו־ (ו' החיבור, ו' ההיפוך), כ־ (כמו), ל־ (אל), ב־ (בתוך, באמצעות).
משלב (register) – רמת לשון, סגנון "גבוה", "בינוני" או "נמוך". נקרא גם "רובד". יכולה להיות חלוקה פנימית מורכבת יותר, למשל, מאמר מדעי ומסמך משפטי ייכתבו שניהם במשלב תקני וגבוה, אבל הסגנון שלהם יהיה, ככל הנראה, שונה, ואילו המדען ועורך הדין שכתבו אותם עשויים לדבר ביום־יום במשלב בינוני או אף נמוך, בהתאם לנסיבות; סופר יכול להשתמש בתוך יצירה אחת במשלבים שונים כאמצעי אמנותי.
משפט כולל – משפט שבו אחד המרכיבים כולל יותר מאיבר אחד.
משפט מאוחה או משפט מחובר – משפט הבנוי משני משפטים המהווים יחידות עצמאיות הקשורות ביניהן במיליות קישור.
משפט מורכב – משפט הבנוי משני משפטים שאחד משועבד לשני. המשפט העצמאי מכונה המשפט העיקרי, ואילו המשועבד מכונה פסוקית או משפט טפל. על פי רוב, פסוקית נפתחת בש' הזיקה.
משקל – תבנית כללית שמאגדת שמות עצם, שמות תואר ופעלים שיש להם צורה דומה של ניקוד, תחיליות וסיומות. כשמדובר בפעלים המשקל נקרא בניין. למשל, המילים "מִדְבָּר", "מִפְעָל" ו"מִשְׁפָּט" שייכות כולן למשקל "מִקְטָל"; המילים "מֶלֶךְ", "זֶבֶל" ו"דֶּבֶר" שייכות למשקל "קֶטֶל". בעברית יש עשרות משקלים. לחלק מהמשקלים יש גם משמעות, למשל, נהוג להשתמש במשקל "קַטֶּלֶת" לשמות של מחלות, למשל "נַזֶּלֶת" ו"טָרֶשֶׁת", אבל משמעות זו אינה הכרחית, וכך גם המילה "קַלֶּטֶת" שייכת למשקל הזה. מילים לועזיות רבות שהושאלו לעברית, כגון "אוניברסיטה" ו"ספוטניק" לא שייכות למשקל, אבל מילים שאולות אחרות כן אומצו למשקל עברי; למשל, המילה "דוגמה" הגיעה לעברית מיוונית והיא מילה במשקל קֻטְלָה ומהשורש שלה נגזרו במשקלים אחרים גם המילים הדגמה (במשקל הַקְטָלָה), דגם (במשקל קֶטֶל) וכו'.
מתקיים – ר' קיום.