stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה בשחייה 1950
שחייה > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | אירמה הייטינג-שומאכר   הולנד הולנד | 1:06.4 דקות | מארי-לואיז לינסן-וסן   הולנד הולנד | 1:07.1 דקות | גרטה אנדרסן   דנמרק דנמרק | 1:07.9 דקות |
| 400 מטר חופשי | גרטה אנדרסן   דנמרק דנמרק | 5:30.9 דקות | אירמה הייטינג-שומאכר   הולנד הולנד | 5:31.2 דקות | קולט תומה   צרפת צרפת | 5:37.4 דקות |
| 100 מטר גב | ריה ואן דר הורסט   הולנד הולנד | 1:17.1 דקות | גרטרוד הרברוק   גרמניה גרמניה | 1:17.8 דקות | חריטי גיארד   הולנד הולנד | 1:17.9 דקות |
| 200 מטר חזה | ריימונד פרכאוון   בלגיה בלגיה | 3:00.1 דקות | ליס בונייר   הולנד הולנד | 3:01.8 דקות | יני דה חרוט   הולנד הולנד | 3:02.2 דקות |
| 4x100 מטר חופשי | הולנד הולנד   אן מסר   האני טרמולין   מארי-לואיז לינסן-וסן   אירמה הייטינג-שומאכר | 4:33.9 דקות | דנמרק דנמרק   גרטה אולסן   אולה מדסן   מטה אובה-פטרסן   גרטה אנדרסן | 4:43.1 דקות | שוודיה שוודיה   מריאן לונדקוויסט   איסלה טידהולם   אינגגארד פרדין   אליזבת אלגרן | 4:44.7 דקות |
שחייה > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | אלכסנדר ז'אני   צרפת צרפת | 57.7 שניות | יוראן לארסון   שוודיה שוודיה | 59.4 שניות | יוריס צ'בס   הולנד הולנד | 1:00.3 דקות |
| 400 מטר חופשי | אלכסנדר ז'אני   צרפת צרפת | 4:48.0 דקות | ז'אן בואטו   צרפת צרפת | 4:50.1 דקות | האנס-גינתר להמן   גרמניה גרמניה | 4:51.2 דקות |
| 1500 מטר חופשי | האנס-גינתר להמן   גרמניה גרמניה | 19:48.2 דקות | ז'אן בואטו   צרפת צרפת | 19:48.4 דקות | ג'וזף ברנרדו   צרפת צרפת | 20:06.7 דקות |
| 100 מטר גב | יוראן לארסון   שוודיה שוודיה | 1:09.4 דקות | קיס קיוויט   הולנד הולנד | 1:09.7 דקות | בוריס שקנטה   יוגוסלביה יוגוסלביה | 1:10.8 דקות |
| 200 מטר חזה | הרברט קליין   גרמניה גרמניה | 2:38.6 דקות | מוריס לוסיין   צרפת צרפת | 2:40.9 דקות | בנט רסק   שוודיה שוודיה | 2:43.8 דקות |
| 4x200 מטר חופשי | שוודיה שוודיה   טור סיונרהולם   פר-אולוף אסטרנד   אולה יוהנסון   יוראן לארסון | 9:06.5 דקות | צרפת צרפת   וילי בליוש   ג'וזף ברנרדו   ז'אן בואטו   אלכסנדר ז'אני | 9:10.0 דקות | יוגוסלביה יוגוסלביה   ברנקו וידוביץ'   אנדריי קבינץ'   מיסלב סטיפטיץ'   מריאן סטיפטיץ' | 9:12.7 דקות |
אלן דאוטי

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1940 (בן 84) ארצות הברית
 ענף מדעי:  יחסים בינלאומיים, מדע המדינה
 עיסוק:  פרופסור
 מקום לימודים:  מכללת שימר, אוניברסיטת שיקגו
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת נוטרדאם, אוניברסיטת קלגרי
 
אלן דאוטי (באנגלית: Alan Dowty; נולד ב-15 בינואר 1940) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטת נוטרדאם. שימש בעבר נשיא האגודה ללימודי ישראל.
ביוגרפיה

אלן דאוטי קיבל תואר ראשון ממכללת שימר באילינוי (המהווה חלק ממכלת נורת' סנטרל) (1959) ותואר שני ודוקטורט מאוניברסיטת שיקגו (1960, 1963). בשנים 1964–1975 לימד בפקולטה למדעי החברה של האוניברסיטה העברית בירושלים. בתקופה זו כיהן כראש המחלקה ליחסים בינלאומיים וכיושב ראש מכון לאונרד דייוויס ליחסים בינלאומיים. בשנת 1975 חזר לארצות הברית והצטרף לסגל אוניברסיטת נוטרדאם. בשנים 2003 עד 2006 עמד בראש הקתדרה ללימודי ישראל באוניברסיטת קלגרי ובשנים 2005 עד 2007 כיהן כנשיא האגודה ללימודי ישראל. בשנת 2017 הוענק לו פרס מפעל חיים על תרומתו לקידום תחום לימודי ישראל.
מחקר

עבודתו המחקרית של פרופסור דאוטי מתמקדת ביחסים בין ישראל לארצות הברית, בהיסטוריה של מדינת ישראל ושל הציונות, ובסכסוך הישראלי-פלסטיני.
מספריו

The Limits of American Isolation, (New York University Press, 1971)
Middle East Crisis: U.S. Decision Making in 1958, 1970, and 1973, (University of California Press, 1984)
Closed Borders: The Contemporary Assault on Freedom of Movement, (Yale University Press, 1987
The Jewish State: A Century Later, (University of California Press, 1998, 2001)
Israel/Palestine, (Polity Press, 2005, 2008, 2012, 2017)
The Arab-Israel Conflict, Oxford Bibliographies in Political Science (Oxford University Press, 2013, 2015, 2019)
The Israel/Palestine Reader, (Ed.), (Polity Press), 2019
Arabs and Jews in the Ottoman Empire: Two Worlds Collide, (Indiana University Press), 2019
אלכס מרטין

חוסה "אלחנדרו" אלכס מרטין ולרון (בספרדית: José Alejandro "Álex" Martín Valerón; נולד ב-25 בינואר 1998 בלאס פאלמאס דה גראן קנריה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

מרטין גדל במחלקות הנוער של לאס פאלמאס, ריאל בטיס וריאל מדריד. בשנת 2017 החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד.
בהמשך שיחק בקבוצות לגנס, קרטחנה, קדיס, סלטה ויגו ב' ומירנדס.
ביולי 2023 חתם באלצ'ה. בינואר 2024 הושאל לראסינג פרול.
אלוורסברג

איגוד הספורט אלוורסברג 07 (בגרמנית: Sportvereinigung 07 Elversberg) הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיירה שפיזן-אלוורסברג שבחבל הסאר המשחק בבונדסליגה השנייה.
היסטוריה

המועדון הוקם ה-1907 תחת השם גרמניה אלוורסברג, התפרק ב-1914 והוקם מחדש ב-1918 אז גם שינה את שמו לשמו הנוכחי.
הקבוצה שיחקה במרבית שנותיה בליגות החובבניות של גרמניה ורק ב-1974 נרשמה למערכת הליגות והחלה את דרכה בליגה ה-6. במהלך השנים טיפסה במעלה הליגות ובתחילת שנות ה-80 של המאה העשרים העפילה לליגה ה-3 בה שיחקה כ-7 עונות ובסיומן נשרה לליגה ה-4 ולאחר מכן לליגה ה-5. במהלך שנות ה-90 שבה הקבוצה ועלתה לליגה הרביעית והשלישית בה הייתה חברה עד לאמצע העשור הראשון של המאה העשרים ואחת, אז ירדה פעם נוספת לליגה הרביעית.
בסיום עונת 2021/22 העפילה הקבוצה לליגה ה-3 לאחר שסיימה ראשונה בליגה האזורית דרום מערב, ועונה לאחר מכן העפילה לראשונה בתולדותיה לבונדסליגה השנייה.
תארים

הליגה ה-3
אלופה (1): 2022/23
גביע חבל הסאר
זכייה (8): 2009, 2010, 2015, 2018, 2020, 2021, 2022, 2023.
סגנית (6): 1979, 1982, 2004, 2014, 2016, 2019.
אלוטאו

| --- | --- |

מפרץ מילן
 מדינה:  פפואה גינאה החדשה פפואה גינאה החדשה
 מחוז:  מפרץ מילן
 שפה רשמית:  טאוואלה (Tawala), אנגלית   סואו (Suau), טוק פיסין
 גובה:  6 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  12,628 (2011)
 קואורדינטות:  10°19′00″S 150°26′00″E﻿ / ﻿10.316666666667°S 150.43333333333°E﻿ / -10.316666666667; 150.43333333333 
 אזור זמן:  UTC +10
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פפואה גינאה החדשה מוגדלת) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו וייווק איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט אלוטאו(למפת פפואה גינאה החדשה רגילה) פורט מורסבי לאה קונדיאבה גורוקה וואבג מדנג קוקופו וייווק איי שלמה  א י נ ד ו נ ז י ה  או. ים ביסמרק ים האלמוגים  ים שלמה  האוקיינוס השקט אלוטאו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אלוטאו (Alotau) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז מפרץ מילן (Milne Bay) בדרום-מזרח המדינה. אוכלוסיית העיירה מנתה 12,628 תושבים בשנת 2011.
גאוגרפיה

אלוטאו שוכנת באזור בו הצבא היפני הקיסרי ספג את תבוסתו הראשונה במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה ב-1942, לפני קרב שביל קוקודה. פארק זיכרון באתר הקרב מנציח את האירוע. אלוטאו הפכה לבירת המחוז ב-1969 במקום סאמראי (Samarai).
12 ק"מ מאלוטאו שוכן שדה התעופה גרני (Gurney Airport) שקרוי על שם מפקד הטייסת של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, צ'ארלס ריימוד גרני, שנהרג באזור ב-1942. העיירה מהווה נקודת מעבר לכמה מהאיים הנידחים שנמצאים בתחומי המחוז. מפרץ מילן ידוע בשוניות האלמוגים שבו המהווים אתרי צלילה פופולריים. אלוטאו היא גם מקום הכינוס השנתי של שרי ממשלות אוסטרליה ופפואה גינאה החדשה.
הערות שוליים

↑  Papua New Guinea: Provinces, Cities & Urban Localities - Statistics  - www.citypopulation.de
אליעזר גלר

| --- | --- |

אליעזר גלר
 לידה:  6 בספטמבר 1916 אופוצ'נו, פולין
 נרצח:  1943  (בגיל 26 בערך) אושוויץ
 פעולות ומבצעים
 מרד גטו ורשה 
 עיטורים
 צלב הכסף של וירטוטי מיליטארי 
 
אליעזר גלר בביקור בבית המשפחה באופוצ'נו בזמן שירותו הצבאי (1938)
קבוצת "גורדוניה" באופוצ'נו. אליעזר גלר עומד שביעי משמאל
אליעזר "גניק" גלר (6 בספטמבר 1916 – אמצע 1943) היה חבר בהנהגת תנועת גורדוניה, פעיל בארגון אי"ל וממפקדי מרד גטו ורשה. שרד את המרד, אולם נספה במחנה אושוויץ.
ביוגרפיה > נעורים

גלר נולד ב-1916 בעיירה אופוצ'נו שבפרובינציית לודז' בפולין. אביו, ברל גלר, שהחל דרכו כסוחר פרוות בוורשה, פתח חנות גדולה בעיירה והיה אחד מעשירי העיירה. גלר היה הבן הבכור ואחריו נולדו עוד 3 אחיות והבית בו גדלו היה בית מסורתי אך לא מחמיר. גלר למד בבית ספר יסודי פולני ולאור הרווחה הכלכלית זכה במורה פרטי שהשלים לימודי יהדות.
בנעוריו הצטרף גלר לפעילות של קן תנועת גורדוניה שפעל בעיירה וספג את הרוח החלוצית שהתבססה על כתביו של א.ד. גורדון כמו גם את הצורך לעסוק בעבודה פרודוקטיבית. בנוסף הושפע מחוות הכשרה קטנה שהוקמה בעיירה וחבריה עבדו בבית חרושת ליציקת זכוכית שפעל בעיירה ובעליו היה יהודי. כל אלו הביאו את גלר להחלטה לעלות ארצה בגיל 19, לאחר סיום לימודיו.
ב-1930 החליט גלר ללמוד בבית ספר תיכון מקצועי בעיר לודז' (כחלק מהרצון ללמוד מקצוע פרודוקטיבי) וזאת בניגוד לדעת אביו שרצה שימשיך בלימודים כלליים. בלודז' החל גלר להיות מעורב בקן גורדוניה שפעל בעיר והיה הקן הפעיל ביותר של התנועה בפולין. עם סיום לימודי התיכון נשאר גלר בעיר וקיבל אחריות לקיבוצי ההכשרה של גורדוניה בסביבת לודז'. המשך פעילותו הציונית של גלר בלודז' הביאה לסכסוך בינו ובין אביו ש"סידר" לו כבר משרה באופוצ'נו.
ביוגרפיה > השירות הצבאי

באפריל 1938 החליט גלר להתגייס לצבא הפולני והוצב ברגימנט הפרשים ה-22 של המרשלים (22gi Pulk Szwolezerow). לאחר השלמת הכשרתו נשלח לשרת, במסגרת הרגימנט, בקרבת סובאלק שבצפון מזרח פולין. על אף האתגרים של השירות הצבאי והיותו יהודי ביחידה שרובה נוצרים, מצא גלר סיפוק רב בשירות. במהלך השירות ניתן לו, מדי פעם, לבקר את בני משפחתו ואת חבריו באופוצ'נו. ב-1939 היה גלר שותף לחששות הכבדים מגרמניה ולהכנת הצבא הפולני לאפשרות של מלחמה.
מועד שחרורו של גלר מהצבא היה מתוכנן לאמצע ספטמבר 1939 אולם פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1 בספטמבר שיבשה, את תוכניותיו. גדוד הפרשים בו שירת לחם מול כוחות גרמניה הפולשים אולם גלר וחבריו ניגפו ונאלצו לסגת מזרחה עד לעיר קוטנו שם נפלו בשבי הגרמני. לאחר כחודש, ועל פי הסכם בין גרמניה ופולין, שוחררו חיילי הצבא הפולני וגלר ביניהם.
ביוגרפיה > הפעילות בגטו ורשה

עם שחרורו מהשבי ובדרכו לעיר הולדתו עצר גלר בורשה כדי לראות את מצב התנועות הציוניות בעיר. לאחר שהתרשם לרעה מהמצב בעיר חזר גלר למשפחתו באופוצ'נו והחל לתכנן את שיקום הפעילות הציונית. בשלב ראשון החל לפעול בקרב חבריו לתנועת "גורדוניה" בעיירה כדי לחדש את הפעילות בה. באפריל 1940 חזר גלר לגטו ורשה מתוך רצון לחדש את פעילות תנועת "גורדוניה" בעיר. במאמציו אלו היה גלר שותף לישראל זלצר שהיה חבר בהנהגת "גורדוניה" ולאחר תקופת פעילות התרשם זלצר מיכולותיו הארגוניות של גלר וצרף אותו להנהגת "גורדוניה".
מרכז תנועת "גורדוניה" וקומונת החברים בורשה הוקמו ברחוב נאלבקי מס. 23 (בשיתוף עם חברי תנועת השומר הצעיר). עם הכנסו לתפקיד החל גלר לארגן הקמת חווה חקלאית עבור החברים שבגטו. בשיתוף ארגון TOPOROL (מיסודו של ארגון יס"ס) ייסד גלר 2 חוות חקלאיות בקרבת העיר גרוייץ שמדרום לורשה. חוות אלו שרדו עד חורף 1940 ואז חזרו חבריהן לורשה שם החלה פעילות ערה של חברי "גורדוניה". בדצמבר 1940 ארגן גלר סמינר רעיוני לכל חברי התנועה בורשה ובו נאמו מראשי התנועה.
לאחר חידוש פעילות "גורדוניה" בורשה עצמה החליט גלר לחדש את הקשרים עם הפעילים בערי השדה וזאת בניגוד לדעת חברי ההנהלה למרות הסיכון בתנועה בדרכים. לשם כך השיג גלר תעודות מזויפות על שם "אאוגניוש קובלסקי" ובעזרתן הגיע לקני התנועה בצ'נסטוחובה, בנדין, אופאטוב וסוסנוביץ. בעקבות הצלחה זו ארגון גלר קבוצת פעילים בעלי תעודות מזויפות שסייעו לו בחידוש הקשרים.
הפעילות הבאה שריכזה את תשומת ליבו של גלר הייתה הוצאת עיתון מחתרתי בשם "דבר הנוער - סלובו מלודיך" (Slovomlodych). בעזרתו של ד"ר נתן עק, שסייע לו בעריכת החומרים, היה גלר הפעיל העיקרי בהוצאת העיתון. העיתון יצא כירחון החל מנובמבר 1940 ועד שלהי 1942.
ביוגרפיה > הקומונה בצ'נסטוחובה

בשלהי 1940 העלה גלר הצעה לעבור עם חברי התנועה שגרו בנאלבקי 23 (פלוגת "אופקים") לקומונה מחוץ לורשה כדי לרענן את השורות. הצעה זו גרמה למחלוקת ופילוג בהנהגת התנועה לאחר שישראל זלצר התנגד. ההחלטה הובאה לפתחו של נתן עק שפסק לטובתו של גלר וב-1941 יצא גלר בראש קבוצת חלוצים לצ'נסטוחובה. לצעד זה היו מספר מטרות וביניהן הצורך בחיזוק הקינים בערים הקטנות, התחושה שסיכויי ההשרדות גדולים יותר מחוץ לורשה, ההתנוונות של הרעיונות החלוציים בגטו ורשה בגלל המצב הקשה, המחשבה שפיזור היהודים יקטין את הסיכון להשמדה כוללת של היהודים ועוד. הבחירה בצ'נסטוחובה נבעה מכך שהגטו בעיר זו לא היה מוקף חומה וגדר והתאפשר ליהודים להמשיך לסחור עם הגויים דבר שהבטיח מזון מספק.
עיקר הפעילות של חברי הקומונה היה במפעלים שתרמו למאמץ המלחמתי הגרמני. גלר המשיך להשתמש בתעודותיו המזויפות כדי לנוע לורשה ובחזרה. על אף הפעילות הרבה בתנועה נחשפו כולם לידם ההולכת וקשה של הגרמנים, לאקציות ולמקרי ההרג הרבים. במכתביו מתאר גלר את הרגשתו שבעצם נחרץ גורלם של יהודי פולין.
ב-22 ביולי 1942, כשהחלה האקציה הגדולה בגטו ורשה, היה גלר בצ'נסטוחובה. כשהגיעה השמועה על הקורה בורשה מיהר לשם והצטרף לחבריו שהסתתרו כדי לא להיתפס על ידי הגרמנים. פעולה זו הצליחה ורוב חברי התנועה לא נלקחו לטרבלינקה (כמו רבים מהמגורשים). באוגוסט חזר גלר, עם קבוצת חלוצים קטנה, לצ'נסטוחובה שם טרם בוצעו אקציות.
לאחר שחווה גלר את מוראות האקציה הגדולה בורשה החליט שעליו לצאת לשווייץ ומשם לחשוף לעולם את זוועות השמדת היהודים. בספטמבר יצא לדרך ועבר דרך סוסנוביץ עד שהגיע לבנדין שם הגיעה אליו הבשורה על האקציה האכזרית בצ'נסטוחובה. אקציה זו שהחלה ב-21 בספטמבר הביאה להשמדתם של הרוב הגדול של יהודי העיר וסביבתה וביניהם רוב חברי הקומונה של "גורדוניה". גלר נשאר בבנדין ולא המשיך לשווייץ ואסף אליו את שרידי חברי קומונת "גורדוניה" מצ'נסטוחובה וסביבתה. בכך הפכה קומונת בנדין לקומונה האחרונה של "גורדוניה" בפולין.
ביוגרפיה > החזרה לורשה

כל המכות שניתכו על ראשו של גלר הביאו אותו לכלל יאוש ולרצון עז לנקום בגרמנים והמקום לכך היה וורשה. בנובמבר 1942 חזר גלר מבנדין לורשה שם פגש שרידים מחברי "גורדוניה" שנאספו והתיישבו בדירה ברחוב זמנהוף 56 (יחד עם חברי תנועת דרור). רדוף ברגשי אשם על מותם של חברי התנועה בצ'נסטוחובה החליט גלר לנסוע בדצמבר 1942 לבקר בעיר זו כמו גם בסוסנוביץ, בנדין וזגלמביה. באותה תקופה אירעה השמדת בני משפחתו של גלר באופוצ'נו שנלקחו לטרבלינקה באקציה האחרונה שנערכה בעיירה. גלר שקל להצטרף לחלוצים בבנדין שתכננו מרד בגרמנים אך בסופו של דבר החליט לחזור לורשה.
ביוגרפיה > מרד גטו ורשה

עם חזרתו של גלר לגטו ורשה, בתחילת ינואר 1943, הצטרף להכנות להתנגדות לגרמנים במסגרת אי"ל. זמן קצר לאחר הגעתו פתחו הגרמנים (ב-18 בינואר 1943) בגירוש יהודים מהגטו וחברי ארגוני ההתנגדות התחבאו כדי לא להיתפס. גלר, יחד עם עוד 6 מחברי "גורדוניה", צורף לפלוגת לוחמים של תנועת "דרור" שהסתתרה בדירה ברחוב זמנהוף. חוליה של חיילים גרמנים, שנכנסה באותו יום לדירה, נתקלה באש של הלוחמים שפגעה בשני חיילים גרמנים. הקבוצה, וגלר בתוכם, נמלטה לדירה ברחוב מורנובסקה 44 ובהמשך עברה לדירה הרחוב מילה 34. בהמשך אירועי "המרד הקטן" היה גלר מעורב בפעילויות התנגדות שונות וכן בהשגת כלי נשק.
עם סיום אירועי ינואר החל גלר לאסוף בני נוער כדי להגדיל את הפלוגה. כשהחלו אירועי אפריל 1943 מנתה הפלוגה כ-20 חברים. עד מרץ שהתה הפלוגה ליד בית החרושת למברשות ואז עברה לאזור בתי החרושת טבנס-שולץ. בתחילת אפריל מונה גלר למפקד אזור טבנס-שולץ ולפיקודו עמדו 8 קבוצות/פלוגות מכל התנועות היהודיות (מתוך 22 קבוצות שנבנו עד אפריל 1943):
קבוצת "דרור" בפיקודו של בנימין ואלד (רח' לאשנו 36).
קבוצת קומוניסטים בפיקודו של האשאק קווה (רח' לאשנו 74).
קבוצת "גורדוניה" בפיקודו של יעקב פיינגבלאט.
קבוצת פועלי ציון בפיקודו של מאיר (מארק) מאירוביץ (רח' נובוליפיא 31).
קבוצת "השומר הצעיר" בפיקודו של דוד נובודבורסקי (רח' נובוליפיא 67).
קבוצת "השומר הצעיר" בפיקודו של שלמה וינוגרון (רח' נובוליפקי 41).
קבוצת הבונד בפיקודו של וולוול רוזובסקי (רח' סמוצ'ה 68).
קבוצת קומוניסטים בפיקודו של יולק (רח' נובוליפיא 66).
עם הכנסו לתפקיד פעל גלר לביצור האזור שבאחריותו ולהגדלת מלאי הנשק והתחמושת. ההכנות הרבות באו לידי ביטוי ב-18 באפריל כשהגרמנים התחילו לפעול לחיסול ההתנגדות בגטו.
החל מ-18 באפריל החלו תקריות יומיות בין המגינים לבין הגרמנים בהיקף מצומצם מאחר שהגרמנים התמקדו בחיסול ההתנגדות באזור הגטו המרכזי. כמפקד האזור טרח גלר לעבור בין העמדות והבונקרים ולעודד את הלוחמים שסבלו מעייפות, רעב ופציעות. לאחר שריפת הגטו הראשי התפנו הגרמנים לחסל את ההתנגדות באזור טבנס-שולץ. מצב העמדות של המגינים התדרדר בעקבות ירי ארטילרי של הגרמנים שגרמה להרס נרחב בבניינים בהם התבצרו המגינים. ב-26 באפריל הורה גלר ללוחמיו להתכנס בבונקר שברחוב לאשנו 56 כדי להצטרף לפרטיזנים ביערות. ב-27 באפריל ירדה שארית הלוחמים (כ-40), וגלר בראשם, לתעלת הביוב ויצאה בבית באזור נטוש ברובו שם חיכו עד ה-30 באפריל להגעת המשאית של ארגון הפ.פ.ר.. הלוחמים עלו למשאית כדי לצאת ליער לומיאנקי אך גלר בחר להישאר בורשה כדי להמשיך לפעול בתנועת ההתנגדות.
חלק אחר מהלוחמים ניסה אף הוא לעבור לחלק הארי בתעלות הביוב, אולם הגרמנים הזרימו גז לתעלות אלו, חיכו ליד הפתחים וירו בלוחמים שניסו להימלט מהגז.
ביוגרפיה > בין חורבות גטו ורשה

כשחזר גלר לעיר השתמש בתעודותיו המזויפות כדי לנוע ברחבי העיר. ב-24 במאי השתתף גלר בפגישה של חברי ארגונים שונים שנערך בבית חרושת סגור לתאית. גפרור דולק הצית את מחסן התאית וגרם למותם של 8 מהנוכחים במקום ולכוויות לאחרים. גלר הצליח להימלט מהמקום על אף כוויותיו. בין השאר שהתה במקום טוסיה אלטמן שנכוותה באופן חמור, נתפסה על ידי הגסטפו ונפטרה ב-26 במאי.
ביוגרפיה > מותו של גלר

באמצע שנת 1943 פעלו בפולין גופים שסיפקו דרכונים זרים (בעיקר של דרום ומרכז אמריקה) ליהודים כדי לאפשר להם יציאה בטוחה מאירופה. לאחר הפציעה בבית החרושת לתאית נשברה רוחו של גלר והוא נענה להצעה זו לקבלת דרכון זר. נקודת הכינוס של פרויקט הדרכונים היה במלון "פולסקי" בעיר בו ניתן ליהודים לשהות מבלי שיאסרו. באחד הימים, בזמן ההמתנה לטיפול בבקשתו, פרצו הגרמנים למלון, אסרו את כל היושבים בו (וגלר ביניהם) ושלחו אותם למחנה ברגן-בלזן. הידע על קורותיו במחנה זה התקבל מהלה שיפר רופאייזן שפגשה בו שם. על אף שהחזיק ניירות דרום אמריקאים נשלח גלר מברגן בלזן לאושוויץ שם נספה.
הנצחה

בקיבוץ מעלה החמישה, שהוקם על ידי חברי תנועת "גורדוניה", הקים הפסל אנדריי רבס, ב-1961, פסל לזכר מורדי גטו ורשה. אחת הדמיות המופיעות בפסל היא של אליעזר גלר.
ב-1960 הוציא דוד רון את הספר "הם יורים" על דמותו של אליעזר גלר. הספר נכתב בסיועו של קרוב משפחתו של גלר, אהרון כרמי חמלניצקי ששרד את השואה
ב-1946 הוקמה בלודז' קבוצת חלוצים של "גורדוניה" שנקראה "קבוצת אליעזר גלר"
לקריאה נוספת

דוד רון, הם יורים - אליעזר גלר, מפקד אזור במרד גיטו ורשה, הוצאת "תרבות וחינוך" בשיתוף עם איחוד הקבוצות והקיבוצים, 1960
הערות שוליים

↑  החלום של גלר לעלות ארצה עם סיום לימודיו לא יצא אל הפועל בגלל מיעוט הסרטיפיקטים שחילקו הבריטים
↑  האחיזה של "גורדוניה" בורשה הייתה מצומצמת כך שבזמן שתנועות אחרות החלו להשתקם אחרי הכיבוש, "גורדוניה" נשארה מאחור
↑  בהתאם להיתרים שהוציאו הגרמנים הוסווה המקום כמטבח ציבורי ומסעדה לנזקקים
↑  בין השאר ניצל תעודות אלו לביקר משפחתי בעיר אופוצ'נו
↑  העיתון הליגאלי היחיד שאושר להוצאה על ידי השלטון הגרמני היה "גזאטה ז'ידובסה" והיהודים התחייסו לרוב הכתוב בו כאל שקרים
↑  חוסר ההסכמה בין גלר (גישת "קום ועשה") לבין זלצר (גישת "שב ואל תעשה") התקיימה מתחילת דרכו של גלר בהנהגה. ההחלטה בנוגע להעברת הקומונה הייתה "הקש ששבר..." והיא הביאה לפרישתו של זלצר מהנהגת "גורדוניה"
↑  בנוסף ל"גורדוניה" פעלו כבר בעיר תנועות השומר הצעיר ותנועת דרור
↑  הקומונה שכנה ברחוב פשמיסלובה
↑  במקומה של הקבוצה העוזבת התיישבה בנאלבקי 23 קבוצה חדשה של חניכי "גורדוניה" בשם "במחתרת"
↑  המידע נמסר לגלר בינואר 1943 על ידי קרוב משפחתו שהיה הניצול היחיד ממשלוח זה והגיע לורשה
↑  אזור טבנס-שולץ היה אחד משלושת אזורי ההגנה העיקריים. השאר היו בגיטו המרכזי (בפיקוד ישראל קנל) ובשטח מפעל המברשות (בפיקוד מרק אדלשטיין)
↑  יד ללוחמי גיטו ורשה, אליעזר גלר וחבריו, באתר "אנדרטאות השואה"
↑   קיבוץ מעלה החמישה טקס יום זכרון לשואה ולגבורה 2018. ליד האנדרטה לזכר אליעזר גלר וחבריו, סרטון  באתר יוטיוב
↑  היציאה מן הגיטו, דבר, 5 במאי 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299973105171  VIAF: 121338829   WorldCat (עם VIAF): 121338829
אלן גלאזגו

| --- | --- |

 לידה:  22 באפריל 1873 ריצ'מונד, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בנובמבר 1945 (בגיל 72) ריצ'מונד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ellen Anderson Gholson Glasgow 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הוליווד 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  In This Our Life 
 פרסים והוקרה:  Pulitzer Prize for the Novel (1942)  מדליית ויליאם דין האוולס (1940) 
 חתימה:   
 
אלן אנדרסון גולסון גלאזגו (באנגלית: Ellen Anderson Gholson Glasgow; 22 באפריל 1873 – 21 בנובמבר 1945) הייתה סופרת רומנים אמריקאית, שכתבה רומנים מציאותיים על מולדתה, וירג'יניה.
תמונתה של אלן גלאזגו
כתביה של גלאזגו עזרו להסית את הספרות הדרומית מהספרות הסנטימנטלית ונוסטלגית לאצולה שהייתה פופולרית בדרום ארצות הברית באותה תקופה. בשנת 1942 ספרה "In This Our Life" זכה בפרס פוליצר לרומנים ובשנת 1940 היא זכתה במדליית ויליאם דין האוולס לספרות.
ביוגרפיה

גלאזגו נולדה בריצ'מונד, וירג'יניה למשפחה עשירה במעמד גבוה. שם אמהּ הוא אן ג'יין גולסון ושם אביה הוא תומאס פרנסיס גלאזגו.
את רוב לימודיה היא למדה בבית הוריה בעיקר עקב מצבה הבריאותי הרגיש. כבר מגיל צעיר, גלאזגו מרדה בנורמות ההתנהגות והמחשבה אשר הוצבו על ידי מעמדה ומגדרה, והתעניינה בקריאת תאוריות פוליטיות, פילוסופיות וחברתיות. גלאזגו מעולם לא התחתנה אך הייתה מאורסת פעמיים לשני גברים שונים.
ב-1897, כשהייתה בת 24, גלאזגו הוציאה את רומנה הראשון, "Decedents" בצורה אנונימית. בשנת 1900 היא הוציאה את ספרה "The voice of the people", שהיה הראשון מבין סדרה של ספרים שהוציאה אשר מתארים את המצב הפוליטי והחברתי של מולדתה, וירג'יניה מאז 1850. בשלושת ספריה "Virginia" (1913), "Life and Gabriella" (1916) ו"Barren Ground"(1925) גלאזגו הביעה מחאה נגד הקוד הנשי הפטריארכלי שעיצב אותה, בעזרת גיבורות הספרים, אשר היו מונחות על ידי תשובתה של גלאזגו לקוד זה.
בשנת 1909 ביחד עם אדל גודמן קלארק ו-16 נשים נוספות היא הייתה בין המייסדות של ארגון נשים Equal Suffrage League of Virginia.
הצלחתה של גלאזגו החלה כאשר פרסמה ב-1925 את ספרה "Barren Ground", אשר מתרחש בווירג'יניה הכפרית. ספרה "In This Our Life" (1941) זכה בפרס פוליצר לרומנים בשנת 1947. את ספרה האחרון "A Certain Measure" היא הוציאה בשנת 1943.
בספריה, דרך גיבוריה הלבנים העניים, היא העבירה ערכים דמוקרטיים שלא נראו קודם בספרות הדרומית מעבר לספריו של מארק טוויין. לדעתה של גלאזגו, השימוש בריאליזם ואירוניה הייתה הדרך הטובה ביותר לגרום לספרות בדיונית להחליף את הספרות אריסטוקרטית שהייתה פופולרית בדרום באותה תקופה.
בשנת 1942, ספרה "In This Our Life" זכה לעיבוד קולנועי על ידי סטודיו האחים וורנר בברבאנק באותו שם.
בשנת 1954, לאחר מותה, המזכר שלה פורסם בשם "The Woman Within" . בשנת 1966 פורסם הספר "Beyond Defeat". שהיה אפילוג לספרה המצליח "In This Our Life"
ספריה של גלאזגו

The Descendant (1897, רומן)
Phases of an Inferior Planet (1898, רומן)
The Voice of the People (1900, רומן)
The Freeman and Other Poems (1902, שירה)
The Battle-Ground (1902, רומן)
The Deliverance (1904, רומן)
The Wheel of Life (1906)
The Ancient Law (1908)
The Romance of a Plain Man (1909, רומן)
The Miller of Old Church (1911, רומן)
Virginia (1913, רומן)
Life and Gabriella (1916, רומן)
The Builders (1919)
One Man in His Time (1922, רומן)
The Shadowy Third and Other Stories (1923, אוסף סיפורים קצרים)
Barren Ground (1925, רומן)
The Romantic Comedians (1926, רומן)
They Stooped to Folly (1929, רומן)
The Sheltered Life (1932, רומן)
Vein of Iron (1935, רומן)
In This Our Life (1941, רומן)
A Certain Measure (1943, אוסף חיבורים)
The Woman Within (1954, מזכר)
Letters (1958, אוסף מכתבים)
Collected Stories (1963, אוסף סיפורים קצרים)
Beyond Defeat (1966, מזכר, אפילוג ל"In This Our Life")
הערות שוליים

1 2 3  Ellen Glasgow, www.nndb.com
1 2 3 4  Ellen Glasgow | American author, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
1 2 3  Ellen Anderson Gholson Glasgow, 1873-1945, docsouth.unc.edu
↑  פרס הפוליצר של אלן גלגזו, באתר האתר הרשמי של פרסי פוליצר
↑  In This Our Life, 1942-05-16, נבדק ב-2021-03-05
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273512505171  PLWABN: 9810550929105606  BNE: XX4744694  BnF: cb125312926 (data)  CiNii: DA03113987  GND: 118717723  ISNI: 0000 0001 1665 4488  LCCN: n79099365  MusicBrainz: 0fd53975-c355-4888-9c1d-b0503e8d8195  NDL: 00513474  NKC: jn20000601850  NLA: 36282384  NTA: 069300062  SELIBR: 240323  SNAC: w6p26x4z  SUDOC: 056966202  Trove: 1241687  VIAF: 69040787   WorldCat (עם VIAF): 69040787 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלן גלאזגו".
אליפות העולם בכדורסל נשים 2010

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  23 בספטמבר 2010
 תאריך סיום:  3 באוקטובר 2010
 מספר משתתפות:  16
 מארחת:  צ'כיה צ'כיה
 ערים מארחות:  ברנו, קרלובי וארי, אוסטרבה
 זוכה:   ארצות הברית
 מספר משחקים:  62
 מלך הסלים:  יפן איוקה אוגה  153, 19.1 למשחק
 מלך הריבאונדים:  ברזיל אריקה דה סואוזה  96, 12.0 למשחק
 מלך האסיסטים:  יפן אסמי יוסידה  37, 4.6 למשחק
 
אליפות העולם בכדורסל נשים 2014 הייתה אליפות העולם בכדורסל נשים ה-16 שאורגנה על ידי פיב"א ונערכה בצ'כיה בין 23 בספטמבר ל-3 באוקטובר 2010.
ארצות הברית זכתה באליפות בפעם השמינית בתולדותיה.
הנבחרות המשתתפות

| אזור | מקומות | נבחרות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| מארחת | 1 |  צ'כיה |  |
| אמריקה | 4 |  ארצות הברית  ארגנטינה  ברזיל  קנדה | אלופה אולימפית אלופת אמריקה מקום שני באליפות אמריקה מקום שלישי באליפות אמריקה |
| אירופה | 5 |  צרפת  רוסיה  ספרד  בלארוס  יוון | אלופת אירופה מקום שני באליפות אירופה מקום שלישי באליפות אירופה מקום רביעי באליפות אירופה  מקום חמישי באליפות אירופה |
| אסיה | 3 |  סין  קוריאה הדרומית  יפן | אלופת אסיה מקום שני באליפות אסיה מקום שלישי באליפות אסיה |
| אוקיאניה | 1 |  אוסטרליה | אלופת אוקיאניה |
| אפריקה | 2 |  מאלי  סנגל | אלופת אפריקה מקום שני באליפות אפריקה |
שיטת המשחקים

תחילה התקיים השלב המוקדם בארבעה בתים. 12 קבוצות העפילו להמשך התמודדות על האליפות. הם התמודדות בשני בתים. ארבע קבוצות מכל בית העפילו למשחקי רבע הגמר ובהמשך חצי הגמר והגמר.