stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניס סובולב
יצירה ספרותית > סיפורת > הרומן "לגנדות הר הכרמל" (Легенды горы Кармель)

ברומן לגנדות הר הכרמל. ארבעה עשר סיפורים על אהבה וזמן סובולב מפתח את הפואטיקה האופיינית שלו במרחב התרבותי של חיפה וסביבותיה. כמו ברומן הקודם, המחבר מרכיב את המציאות ואת ההיסטוריה מפרגמנטים ומחפש נואשות אחרי החופש והנצח בלב לבו של הכאוס. בשונה מהרומן הקודם, המטמורפוזה הפלאית, האופיינית לאגדותיו של סובולב, מתרחשת בפרקי הרומן הזה לא במציאות אלא באישיותם של הגיבורים. בניגוד לירושלים מתמקד הלגנדות בתודעה ההיסטורית, בהתפתחותה והיפוכיה, זוהי תודעה כוזבת ואמיתית, אמינה ובלתי-אמינה בעת ובעונה אחת. כך, טראומת המלחמה משנה את אישיותו של חייל צה"ל; אהבה משנה את האוהבים; פגישה מקרית עם האינטליגנט מרוסיה משנה את אישיותה של צברית צעירה ממוצא רוסי, שנפשה הולכת לאיבוד בחיים המטורפים של הכרך. לפי הפילוסופיה של הרומן, בעולם של אהבה וזמן, החופש והנצח אינם ניתנים במתנה או בהתגלות, אלא נלמדים בעבודה מאומצת. למידה או חניכה זו נעוצה בהבנה מחודשת של הסימנים התרבותיים הסובבים את הגיבור, במאמץ פרשני מתמשך שמוחק את הגבול בין יצירה לקיום. בכך סובולב מפתח ומגשים את החזון הפואטי של "ספרות הקיום", שהציג בספרו יהודים ואירופה. סובולב הסופר חיי את עולם הסימנים והסמלים התרבותיים כעולם האובייקטים. שלא כמו בתפיסות פוסטמודרניות, אין הם נחווים כציטוטים בטקסט שמחליף את הקיום, אלא אדרבה, נתפסים כישות אובייקטיבית. מבין מבקרי הספרות והחוקרים, בספרו על ספרות רוסית-ישראלית דן פרופ' קצמן באחד הפרקים מהרומן לגנדות הר הכרמל בתור "טקסט מפתח" שבעזרו ניתן להגיע לכמה וכמה תובנות חשובות בנוגע לספרות רוסית-ישראלית באופן כללי. ולרי שובינסקי מציין כי בשונה מירושלים הרומן לגנדות יוצר עולם הרמטי, הכולל בתוכו את כל המידע שבו הקוראים זקוקים להבנתו. לעומת זאת, מראה פרופ' פיאלקובה את ההתכתבות המורכבת ורבת-פנים שבין הרומן לבין מקורות יהודיים, שרובם אינם מוזכרים ברומן במפורש, בעוד שד"ר רויטברג מדגישה את החשיבות של הנדבך הפילוסופי המעוגן בפילוסופיה רוסית דתית. ד"ר מיכלסקה-סוחנק מראה את דיאלקטיקה המורכבת המגשרת בין המיתי וההיסטורי, החומרי והרוחני, הפרטי והאוניברסלי ברומן. המבקר הנודע יליסייב כותב כי הנושא המרכזי של הרומן הוא היחס שבין היסטוריה בטרגיותה לבין אהבה שבה משתקף הפרט. יניקובה מתארת איך ה"מסע" דרך הרומן בהדרגה גורם לראות את חיפה אחרת, גם בזמן וגם במרחב. החוקר ומבקר הספרות ידוע, אמוסין, מדגיש את המתח הטרגי הקיים ברומן בין הפואטיקה והמיתופואטיקה של המקום, מחד, וניכור הפרט בעולם העכשיווי, מאידך.
הרומן "התחייה" (Воскрешение)
יצירה ספרותית > שירה

ב-2017 מתפרסם קובץ שיריו ברוסית טרופים [שבילים] – מהדורה שנייה של הקובץ שפורסם לראשונה בשנת 1999. ב-2020 רואה אור ספר השירים דרך ועורר עניין בקרב חוקרי ספרות ומבקרים.
יצירה ספרותית > שירה > ספר שירים "טרופים" (Тропы)

אחד הנושאים המרכזיים בספר שיריו של סובולב טרופים הוא "הפתיחות לישות", הנעוצה בקבלת הריאליות המפתיעה של האובייקטים והאירועים, הממלאים את עולמו של המשורר בשנים הראשונות של שהותו בירושלים. כותרת הספר מביעה את הרעיון הזה; היא מהווה משחק מילים: פירוש המלה тропы ברוסית הוא "טרופים"או "שבילים", שתי המשמעויות הללו משחקות תפקיד מרכזי בספר. נושא זה מאחד את כל המחזורים המרכיבים את הספר והשונים מאוד הן בתמטיקה שמתנודדת בין הכוזרים לבין עולים חדשים של ימינו, והן בפואטיקה שנעה בין צורת הסונט לבין השירה האוונגרדית. הטרופים/השבילים יכולים להוביל את המשורר לוויתור ושתיקה, כמו בירושלים, או ללמידה ושינוי העצמי, כמו בלגנדות הר כרמל, אך בכל מקרה הכתיבה/ההליכה בהם היא, לדידו של סובולב, האפשרות היחידה של גילוי החופש, האמת והנצח. הנושא של המפגש בין הקיום האנושי בתוך "הדברים" בממשותם המוחשית לבין הנצח חוזר בצורותיו השונות בשירותיו של סובולב שפורסמו לאחר שנת 2015.
מחקר

מחקריו פורסמו בכתבי העת המובילים במחקר הספרות והתרבות, כגון New Literary History, Language and Literature: Journal of the Poetics and Linguistics Association, Voprosy Literatury, SEL: Studies in English Literature 1600-1900, Victorian Literature and Culture, Christianity and Literature, English: the Journal of the English Association, English Studies, Connotations, Texas Studies in Literature and Language, Nineteenth-Century Literature Criticism, Mejdunarodnyi Zhurnal Issledovanii Kultury, ורבים אחרים. מחקרים בתרבות היהודית קובצו וראו אור כספר ברוסית Res Judaica: יהודים ואירופה בשנת 2007. הספר עובד לקהל הרחב וראה אור במהדורה פופולרית יותר ב-2008. סובולב פרסם ספרי מחקר באנגלית: The Concepts Used to Analyze ‘Culture’: A Critique of Twentieth-Century Ways of Thinking (2010); The Split World of Gerard Manley Hopkins: An Essay in Semiotic Phenomenology (2011).
מחקר > הספר על ג'ררד מנלי הופקינס

הספר The Split World of Gerard Manley Hopkins מוקדש לאחד מגדולי השירה האנגלית, המודרניסט הבריטי הראשון ג'ררד מאנלי הופקינס. בספר זה מנוסחת תפיסה שיכולה להגדיר את ראייתו הפילוסופית והפואטית של סובולב עצמו. הוא מנסח כאן את תפיסת "הפנומנולוגיה הסמיוטית" אשר מתמקדת, בשונה מן הפנומנולוגיה המסורתית יותר, לא בתודעה בהתכוונותה אל העולם, אלא במבע הספרותי כמימוש חלקי של מערוכות הסימנים, כפי שהוא מכוון אל התודעה. סובולב ומציע מספר כלים אנליטיים המאפשרים ניתוח הממשות של מבע זה ומבקש להראות כי שירתו של הופקינס מאחדת את הממדים הקיומי והאינטלקטואלי, את תופעות העולם ואת הרפלקסיה התרבותית, מבלי לצמצם את המשמעויות בשני הממדים או למנוע סתירות ביניהן. ממדים אלה בלתי ניתנים להפרדה, אך בעת ובעונה אחת בלתי ניתנים לאיחוד או אף גישור ביניהם. באמצעות שיטתו, סובולב מנתח את מורכבות תודעתו ה"מפוצלת" של הופקינס ורואה בפיצול זה את סוד הצלחתו של המשורר. במשתמע, מדובר באחד המאפיינים המרכזיים של "המצב האנושי" באשר הוא. ביצירותיו הספרותיות של סובולב, תפיסות אלה נעשות מורכבות אף יותר.
פרסומים נבחרים > ספרות > ברוסית

Соболев Д. Тропы. Иерусалим, 1999, Ridero, 2017.
Соболев Д. Иерусалим. Ростов-на-Дону: Феникс, 2005.
Соболев Д. Легенды горы Кармель: Четырнадцать историй о любви и времени. СПб.: Геликон Плюс, 2016.
Соболев Д. Пробуждение. / Артикль № 42 (2019), Артикль № 43 (2019).
Соболев Д. Через. СПб.: Геликон Плюс, 2020.
Соболев Д. На пороге. / Нева. № 9. 2020. С. 6-90.
Соболев Д. Воскрешение. Москва: Новое Литературное Обозрение, 2022.
פרסומים נבחרים > מחקר > ברוסית

Соболев Д. Евреи и Европа. М.: Текст, 2008.
Соболев Д. Res Judaica: Евреи и Европа. Киев: Дух і літера, 2007.
פרסומים נבחרים > מחקר > באנגלית

Sobolev, Dennis. The Concepts Used to Analyze ‘Culture’: A Critique of Twentieth-Century Ways of Thinking. New York: Edwin Mellen Press, 2010.
Sobolev, Dennis. The Split World of Gerard Manley Hopkins: An Essay in Semiotic Phenomenology. Washington: The Catholic University of America Press, 2011.
פרסומים נבחרים > מחקר > בעברית

סובול, דניס. 'אלגוריה ומשמעות ביצירת קפקא'. בתוך: קפקא: פרספקטיבות חדשות. בעריכה של זיוה שמיר, יוחאי עתריה וחיים נגיד. תל אביב: ספרא, עיון ומחקר, 2013, עמ' 24–67.
סובולב, דניס. 'פו הדוב, "דרך השלילה" והמרחב האוטופי'. דפים למחקר בספרות 20 (2017), עמ' 96–131.
סובולב, דניס. 'קונטרה-פונקט סמנטי בשירה'. עלי שיח 49 (2003), עמ' 59–73.
סובולב, דניס. 'הנוכחות האלוהית, החוויה וההמשגה – עשרים פרמטרים של המבע התיאופואטי'. בתוך "תיאופואטיקה: אסופת מאמרים", בעריכה של אבי אליקים ושלומי מועלם. הסדרה לפילוסופיה יהודית. תל אביב: אדרא, 2020, עמ' 160–198.
ראו גם > ראיונות

Интервью (Михаил Юдсон). «Из Средиземноморья в Средиземье». Независимая Газета (23 בנובמבר 2006)
Интервью (Афанасий Мамедов). Лехаим (2007:1). «Ренессанс, похожий на обширный инфаркт?.. На четыре вопроса отвечают: Петр Алешковский, Дина Рубина, Игорь Шайтанов, Денис Соболев».
Интервью (Яна Любраская). «Литература – проводник к человеческой сущности». МЕОЦ (23 марта 2017).
Интерью (Алесей Сурин). «Денис Соболев: Однако денег не было. Мы живем в придуманном мире» Jewish.ru (Март 2020)
מגה-פאונה כריזמטית

טיגריס בפארק הלאומי קאנה בהודו. הטיגריס הוא מין כריזמטי ומאחר שהוא בסכנת הכחדה הוקמו שמורות מיוחדות לשימורו.
מגה-פאונה כריזמטית (באנגלית: Charismatic megafauna) הוא מונח למיני בעלי חיים גדולים, הבולטים בסביבתם, מעוררים עניין וגוררים חיבה או התנגדות לפגיעה בהם יותר מאשר בעלי חיים אחרים, פשוטים יותר. המונח קשור לשימור טבע שבמהלכו משתמשים במקרים רבים לשמירת טבע במיני מפתח "כריזמטיים" כסמל לשימור של אזור שלם בו הם חיים או לפחות לגדל אותם בשביה להצלה. מונח זה מזכיר את "אפקט במבי", אך אינו חייב לכלול חמידות כלפי המושאים.
מינים מושכים כריזמטיים שונים כוללים חיות גדולות שונות ביניהם: פיליים, קרנפיים, לווייתן גדול-סנפיר, קטלן ושאר לווייתנאים, אריה, טיגריס, נמר, ברדלס, גורילה, אורנגאוטן, ג'ירפה, פנדה ענקית, דוב לבן ועוד דוביים, זאב אפור וכלבי ים. מרחיבים את המונח גם לחיות שאינם חלק מה"מגה-פאונה" כמו קונדוריים, עיטם לבן-ראש, רוב הפינגווינים וקואלות.
כיום רוב המינים הכריזמטיים מצויים כיום בסכנת הכחדה ברמה זו או אחרת, מאחר שלאורך ההיסטוריה היותם מרשימים עודדה ציד וירייה בהם או שהם פגעו באנשים וכן עקב הקושי שלהם להתמודד עם לחץ אנושי כמו אכלוס יתר. כיום היחס מעודד לשימורם ולהתפעלות מהם, עם יוצאי דופן המחפשים ציד או מתעמתים איתם.
פעילות השימור של מינים אלה מתוגברת בהרבה ממינים לא-כריזמטיים. כך ניצלו מספר חיות כמו גורילות או פנדות מכליה מוחלטת, עקב ציד (במקרים רבים נגד החוק) וכריתת יערות בהם הם חיים. מרבית הפעילות סביב מינים אלה נובעת מארגונים חברתיים ולא ממשלתיים, אך לחץ ציבורי יכול לגרור גם ממשלות לעזור בכך. חלק מהמקרים כוללים השבה של בעלי חיים כמו סוס פרז'וואלסקי או ביזון אירופי לאזור חיותם, לאחר שפעילות גרמה לתהודה ציבורית סביבם.
מינים אלה יכולים גם לעודד תיירות אקולוגית, שבנוסף לשמירה על הטבע גם עוזרת לכלכלה המקומית ויכולה לתרום עוד יותר לעזרה ממשלתית.
בדומה לאפקט במבי, היחס יכול לעודד הפליה של שימור חיות לפי הכריזמה שלהם, בשעה שהמינים הפחות כריזמתיים יכולים להיות גם בסיכון חמור יותר. עם זאת במקרים רבים השימוש במין כריזמטי לדגל על סביבה שלימה, הנאסרת בציד או בכריתת עצים, מועילה בעקיפין גם לחיות קטנות יותר.
ראו גם

אפקט במבי - מונח דומה המתאר יצורים חמודים המקבלים יחס מועדף.
מין דגל (אנ')
תיירות אקולוגית
הערות שוליים

↑  https://journals.plos.org/plosone/article?id=10.1371/journal.pone.0199149
↑  https://journals.plos.org/plosbiology/article?id=10.1371/journal.pbio.2003997
גשר אדם (הודו)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס ההודי 
 קואורדינטות:  9°07′16″N 79°31′18″E﻿ / ﻿9.121°N 79.5217°E﻿ / 9.121; 79.5217
 אורך:  48 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הודו הודו, סרי לנקה סרי לנקה
 אזור זמן:  UTC +5:30
  (למפת סרי לנקה מוגדלת) קולומבו סרי ג'ייוורדנפורה קוטה  קאנדי טרינקומלי קאלמונאי אנוראדאפורה ג'פנה קורונגלה רטנאפורה גאלה בדולה מפרץ בנגל גשר אדם(למפת סרי לנקה רגילה) קולומבו סרי ג'ייוורדנפורה קוטה  קאנדי טרינקומלי קאלמונאי אנוראדאפורה ג'פנה קורונגלה רטנאפורה גאלה בדולה מפרץ בנגל גשר אדם(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיגשר אדם(למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיגשר אדם
 
גשר אדם במבט מלמעלה
גשר אדם (בטמילית: ஆதாம் பாலம்; בתעתיק לטיני: āthām pālam; נקרא גם: גשר ראמה או סטובנדה; בטמילית: இராமர் பாலம்; בתעתיק לטיני: irāmar pālam; בסנסקריט: रामसेतु) הוא ארכיפלג שנוצר משרטונים. הגשר נפרש בין הודו לסרי לנקה ומפריד בין מפרץ מנאר למצר פלק. אורך הגשר 48 קילומטרים.
גאוגרפיה

גשר אדם מורכב משרשרת של שרטונים ומשתרע על 30 קילומטרים בין דרום מזרח הודו וצפון מערב סרי לנקה, באוקיינוס ההודי. ליתר דיוק, הארכיפלג מחבר בין האי ההודי פמבן מול חוף קורומנדל לאי הסרי לנקי של מנאר. הארכיפלג מחולק בין הודו וסרי לנקה, בין מחוז ראמנטאפורם של מדינת טמיל נאדו ומחוז מנאר של פרובינציית הצפון של סרי לנקה (בהתאמה).
גשר אדם מפריד בין מפרץ מנאר בדרום למצר פלק בַצפון, והשרטונים בו מונעים מהסירות בעלות שׁוֹקַע לעבור. עומק המים אינו עולה על 1.2 מטרים בזמן הגאות, למעט שלושה ערוצים הקשים למעבר.
היסטוריה

על פי עדויות גאולוגיות וטקסטים עתיקים, סופה גדולה שהתרחשה בשנת 1480 הרסה את גשר אדם שהיה מצר יבשה וכך נוצרו האיים של השרטונים השונים. בראמאיאנה השרטון, הנקרא גשר ראמאינה, נבנה על ידי ראמה שרצה לכבוש את האי לנקה בו הוחזקה אשתו סיטה (אנ') על ידי המלך-שד ראוואנה.
עם כיבוש הראג' הבריטי וסרי לנקה על ידי האימפריה הבריטית, התבצעו עבודות בנייה בגשר אדם בראשית שנת 1838 ובתחילת המאה ה-20 על מנת לשפר את הניווט בין השרטונים ובמטרה ליצור חיבור יבשתי קבוע בין סרי לנקה לבין היבשת. חברת הרכבות רכבות דרום הודו ניסתה לבנות מסילת רכבת על ידי גשר, אך הדבר לא התממש. לעומת זאת, מסילת הברזל של הינדו-ציילן אקספרס פעלה עד לשנת 1965. מסילת רכבת זו קישרה בין שאנגחאי לקולומבו כשבאחד החלקים הייתה מעבורת בין הקצה המזרחי של האי ההודי פמבן והקצה המערבי של האי הסרי לנקי של מאנר.
בשנת 2001, הממשלה ההודית אישרה את פרויקט Sethusamudram (אנ') על מנת ליצור תעלה שתשמש לספינות וסירות וכך להימנע מלהקיף את סרי לנקה ולחסוך הפלגה של 400 קילומטרים. פרויקט זה דומה לזה שהוצע בפעם הראשונה על ידי המפקד א.ד. טיילור של המארינס ההודי בשנת 1860.
ראו גם

מצר פלק
שרטון
הגשרים (משמאל) וגשר מסילת ברזל (מימין) המחברים את האי ההודי של פמבן ליבשת. גשר המסילה נבנה בשנת 1914
גאוגרפיה רגיונלית

גאוגרפיה רגיונלית (גאוגרפיה חבלית באנגלית: Regional Geography) היא אחד מתחומי המחקר הוותיקים והמרכזיים בגאוגרפיה, שעוסק בתיאור המאפיינים של יבשות, מדינות ואזורים בכדור הארץ. התחום שגשג במחצית הראשונה של המאה ה-20.
גאוגרפיה רגיונלית היא אחד מתחומי החקר של הגאוגרפיה, העוסק בתיאור התכונות הייחודיות של אזורים על פני כדור הארץ. תכונות ייחודיות אלה יכולות להיות פיזיות כאקלים, הרים, נהרות. אליהן מצטרפות תכונות אנושיות – יישוב, אוכלוסייה, כלכלה. התחום היווה את הליבה של הגאוגרפיה מהמאה ה-19 ועד שלהי המאה העשרים. לאחר מלחמת העולם השנייה, ירדה קרנה של הגאוגרפיה הרגיונלית בין השאר עקב ביקורת על העדר תאוריה מאחוריה ואי יכולתה לעסוק בהכללה ובניבוי – תכונה חשובה במדעים אחרים. עם זאת היא נותרה תחום חשוב בחינוך הגאוגרפי בבתי הספר, משרתת את התכנון האזורי ואף התגלגלה כנושא בלימודים אזוריים או בלימודי אדם-סביבה.
סקירה גאוגרפית רגיונלית של מדינות בעולם, היא אחת הצורות הנפוצות של תיאור גאוגרפי
התפתחות הרעיון הרגיונלי במאה ה-19 > ראשית הדרך – הגישה הגרמנית

הגאוגרפיה הרגיונלית בעת החדשה התפתחה בעקבות העבודות של קרל ריטר, אשר פירסמן בתחילת המאה ה-19. בעבודות אלה הוא תיאר חלקי העולם שלא היו ידועים לאירופאיים. קרל ריטר סיכם בספריו תצפיות ותיאורים של נוסעים רבים שעברו במקומות האלה. הוא קיבל מעמיתו אלכסנדר פון הומבולדט (1769-1859) את הגישה כי יחידת החקירה בגאוגרפיה היא יבשת, אך ראה אותה כמורכבת מיחידות משנה רבות על בסיס האזורים הטבעיים של אותה יבשת. יחידות משנה אלה נקבעו על פי ההבדלים בתבליט ובאקלים.
לאחר חלוקת היבשת על בסיס ההבדלים הפיזיים לאזורי משנה, הוא חזר לחלקם על בסיס שונות היסטורית ותרבותית תוך תיאור תופעות אלה. הוא הדגים את שיטת החקירה על יבשות אסיה ואפריקה. קרל ריטר חקר את העולם בגישה האינדוקטיבית, של איסוף נתונים רבים והסקת מסקנות מהם. ריטר ניסח כמה כללים שהפכו לנכסי צאן ברזל של הגאוגרפיה בכלל והרגיונלית בפרט כגון: המחקר הוא כוללני – היינו, כולל חקר תופעות פיזיות ואנושיות כאחד. כן קבע כי המחקר הרגיונלי יעשה תוך השוואה בין אזורים שונים לשם קביעת ייחודיותו של האזור הנחקר. עוד קבע כי יבשת או אזור הם יחידות המחקר המיוחדות לגאוגרפיה כמו שתקופות הן יחידות המחקר בהיסטוריה.
אלכסנדר פון הומבולט הוסיף להנחות הייסוד שקבע קרל ריטר גם את העיקרון שמיקום התופעה הנחקרת חשוב כמו תיאורה. עוד הוסיף פון הומבולדט גם את עקרון הסיבתיות: לכל תופעה ישנה סיבה למיקומה ותפקידו של הגאוגרף לחשוף סיבתיות זו. גם אלכסנדר פון הומבולדט דגל במחקר אינדוקטיבי – מאיסוף הפרטים להכללה והדגים זאת במסעותיו בעיקר בדרום אמריקה.
פון הומבולט חשף את הקשרים הקיימים בטבע, והפך בכך לאחד מאבות הגאוגרפיה והאקולוגיה. הקשרים שחשף היו בין התופעות הפיזיות השונות כגון גובה המקום, האקלים והצומח. המתודות שהמציא כמו איזוטרמות, סייעו מאוחר יותר לגאוגרפים הרגיונליים לתעד ולתאר את ממצאיהם, תוך חיפוש הקשרים המיוחדים לאזור הנחקר. פון הומבולדט השתמש במושג "הסתגלות האדם לסביבתו הטבעית", כדי לתאר את השפעת התנאים הפיזיים על תרבות האנושית. שהוא רעיון מרכזי בגאוגרפיה הרגיונלית.
בשנה שנפטרו קרל ריטר ופון הומבולט, פרסם צ'ארלס דרווין (1809–1882) את ספרו הידוע "מוצא המינים" (1859) ,שבו הוא הוסיף רבדים נוספים למדעי הטבע. את חלקם אימצו הגאוגרפים הרגיונליים כמו הרובד של "הזמן והאבולוציה": השתנות הסביבה הפיזית במשך הזמן ומשמעותה בהסתגלות האנושית לסביבה החדשה. הגאוגרפים הרגיונליים הכניסו לפיכך גם את המימד ההיסטורי למחקריהם – הן בתחומים הפיזיים כגאולוגיה, והן בתחומים האנושיים כמו היסטוריה של התיישבות וכלכלה.
את רעיונותיו של דרווין יישם לתחום הגאוגרפיה פרידריך ראצל שכתב אמנם על הגאוגרפיה האנושית, אבל תיאר בצורה נרחבת את הקשר בין התנאים הפיזיים ובין תפוצת האדם, יישוביו ותרבויותיו. גישתו זו של קשר סיבתי בין התנאים הפיזיים ובין תפוצת האדם קיבל את הכינוי דטרמיניזם סביבתי (אנ'). דטרמיניזם זה היה אבן ייסוד בכל המחקרים הרגיונליים שהתפתחו מסוף המאה ה-19. במילים אחרות – הגאוגרפיה הרגיונלית קיבלה את הרעיון שבכל מקום בכדור הארץ, שיש בו תנאים סביבתיים פיזיים דומים הם ייצרו תופעות אנושיות דומות. כך לדוגמה, חברות שהתפתחו בעמקי נהרות גדולים באזורים מדבריים, פיתחו את תרבות הסכרים וההשקיה בהצפה – כעמקי הנילוס והאינדוס. לא לחינם הרגיונליסטים הרבו לצטט את הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס) שקבע את האימרה ״מצרים היא מתנת הנילוס״.
התפתחות הרעיון הרגיונלי במאה ה-19 > הגישה הצרפתית

גישה חלופית לדטרמיניזם הסביבתי של הגאוגרפיה הרגיונלית, הציג בצרפת בין דורו של ראצל הגאוגרף וידאל דה לה בלאש הנחשב למייסד האסכולה הצרפתית של הגאוגרפיה הרגיונלית. הוא היטיב לתאר נופים פיזיים ותרבותיים המתקיימים ביחידות גאוגרפיות מוגדרות אותן כינה חבל (Region). במחקריו הוא חיפש את השוני המרחבי במערכות יחסים בין אלמנטים שונים בנוף. הוא חיבר בסינתזה בין הגורמים השונים, היוצרים במשותף את הנוף – יחסי הגומלין בין גורמים אלה מדגישים את הייחוד של האזור הנחקר. גישתו של דה לה בלאש מהווה שלב בהתפתחות הגאוגרפיה הרגיונלית. היא כונתה בשם "פוסיבליזם" (אנ') שאותה יצר כאלטרנטיבה לגישה הדטרמניסטית הגרמנית שהייתה בבסיס המחשבה של הגאוגרפיה הרגיונלית. במונח פוסיבליזם, הוא התכוון לכך כי תנאים פיזיים דומים יוצרים הזדמנויות דומות לתרבויות האנושיות, אך כל אחת מהן מנצלת את הנוף הטבעי בהתאם לתכונותיה ויכולותיה.
התפתחות הרעיון הרגיונלי במאה ה-20 > גיבוש עקרונות הרגיונליזם

תיאורי יבשות ואזורים גאוגרפיים, הפכו מסוף המאה ה-19 למתודה החשובה ביותר של המחקרים הגאוגרפיים, שהגיעו לשיאן בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה. אמנם במקביל התפתחו לאיטם גם תחומי גאוגרפיה אחרים כגון הגאומורפולוגיה והגאוגרפיה האנושית, אבל הרעיון הרגיונלי נתפס כפרדיגמה המרכזית של המקצוע. נכתבו עשרות מחקרים אמפיריים שתיארו חלקי עולם, ואחד מגדולי הגאוגרפים הגרמניים באותם ימים היה היהודי אלפרד פיליפסון (1864–1953), שחיבוריו על אירופה ואזור הים התיכון היו חיבורים גאוגרפיים רגיונליים, עם דגש על הגיאומורפולוגיה, שזכו לתהילה גדולה בזמנו.
בין מלחמות העולם, סייע לגיבוש הפארדיגמה הרגיונלית גאוגרף גרמני נוסף הוא אלפרד הטנר שהיה מרצה באוניברסיטת היידלברג שבגרמניה. הוא הגדיר את הרעיונות המרכזיים של המקצוע והדגיש את אחדותו. הטנר, שלמד פילוסופיה ועסק אף במחקר גאומורפולוגי, ניסח טיעונים שכבר היו אבני ייסוד ידועים ויצר מהם תורה סדורה של מהות הגאוגרפיה, נציין כמה מהם:
הגאוגרפיה היא מדע כורולוגי (chorological science), החוקר תופעות המצויות זו לצד זו
הגאוגרפיה עוסקת בתופעות גשמיות מדידות שיש להן ביטוי של תפוצה מרחבית
מחקר גאוגרפי נובע מהשונות האזורית, שהיא נשוא המחקר העיקרי
הגאוגרפיה נדרשת להגדרת ייחודיות של התופעה המרחבית
דרך המחקר הרצויה להבחנת הייחודיות היא הדרך ההשוואתית
המחקר חייב להיות אובייקטיבי, תוך פיתוח סכמות מחקר קבועות
קביעותיו אלה של הטנר השפיעו על יצירת סכמת מחקר קבועה במחקרים רגיונליים: שמתחילה עם הגדרת גבולות האזור הנחקר, עוברת לתיאור המסד הפיזי והתפתחות. על גביו נערך הדיון בתפוצת התופעות האנושיות והתפתחותן. המחקר מסתיים בדיון על ייחודו הגאוגרפי של החבל הנחקר. בשיטה זו נהגו המחקרים הרגיונליים המדעיים אך גם השתמשו בה כל ספרי הלימוד בבתי הספר ברחבי העולם המלמדים על יבשות, מדינות או אזורים.
התפתחות הרעיון הרגיונלי במאה ה-20 > התפתחות הרגיונליזם בארה״ב

ספרו של הטנר השפיע לא רק על הגאוגרפיה בגרמניה בין מלחמות העולם, אלא עבר גם לעולם האמריקאי דרך אחד החיבורים החשובים שנכתבו באותם ימים – ספרו של ריצ'רד הארטשורן "טבע הגאוגרפיה". בספרו הביא המחבר את עיקרי התפיסה הגרמנית ואת המסקנה המתבקשת ממנה לגבי הרעיונות המרכזיים של מקצוע הגאוגרפיה ומטרתו המחקרית. הוא הציב את חקר "הגאוגרפיה הרגיונלית" כפסגתו של המקצוע וטען שעל שאר התחומים הנושאיים (הסיסטמטיים) לשרתו מבחינת המחקר. אחת התרומות החשובות בחיבוריהם של הטנר והארטשורן היא הניסיון ליצור בסיס פילוסופי שיכניס תחת קורת גג אחת תחומי מחקר הנראים רחוקים מאוד זה מזה, שיצדיקו את "אחדותו של המקצוע".
מאז מלחמת העולם השנייה פחתה הדבקות בגאוגרפיה הרגיונלית, בגישתה הרעיונית ובדרך המחקר שהציעה. גאוגרפים שביקרו את הגישה הזאת טענו שאיננה מביאה להכללה ואין לה כוח ניבוי כפי שמצפים מתאוריות מדעיות. גם הגישה התיאורית של התופעות ספגה ביקורת ובמקומה העלו את הרצון להשתמש בשיטות מחקר אנליטיות ובנתונים כמותיים. באקדמיה התפתחה אלטרנטיבה לגישה הרגיונלית, שהביאה החל מסוף שנות החמישים לשינויים פרדיגמטיים בגאוגרפיה המכונים "המהפכה הכמותית-פוזיטיביסטית“.
כתוצאה מכך, המחקר וההוראה של הגאוגרפיה הרגיונלית הלכו ונעלמו באוניברסיטאות במחצית השנייה של המאה העשרים. עם זאת יש הטוענים כי הגישה קיימת בצורות אחרות שנזקקות למתודה הרגיונלית כמו במחקרים ועבודות יישומיות של תכנון אזורי או במחקרים ביחסי אדם-סביבה ואקולוגיה. בתחומי החינוך ממשיכה הגאוגרפיה הרגיונלית להיות דרך הוראה מרכזית בהקניית יסודות הגאוגרפיה ברחבי העולם.
מחקרי הגאוגרפיה הרגיונלית בישראל > ראשית הדרך

עוד לפני שהוקמה המחלקה לגאוגרפיה הראשונה בארץ, בשנת 1949 על ידי פרופ' דוד עמירן, כבר הופיעו בארץ ספרים עיוניים שנכתבו בגישת הגאוגרפיה הרגיונלית.
בראש וראשונה צריך להזכיר את ספרו של פרופ' א"י ברוור, שהופיע ב-1928, והפך לספר היסוד על הגאוגרפיה של הארץ. הספר סיכם את המחקרים והידע של אותם ימים מתחומי הגאולוגיה והאקלים, ועד לניתוח נתונים סטטיסטיים ויישוביים. הספר ערוך בגישה הרגיונלית הקלאסית, אותה הכיר פרופ' בראוור מלימודי הגאוגרפיה באוניברסיטת וינה בתחילת המאה ה-20.
אפשר לכלול בקטגוריה של סקירות רגיונליות גם ספרים שהופיעו בשנות השלושים, בהוצאת "אומנות" ביוזמתה של הקק"ל בסדרת ספרים – תחת הכותרת "לנוער, ספריית ארץ ישראל". בסדרה הופיעו במשך כעשרים שנה ספרים על אישים, מקומות, מושגים בהיסטוריה הציונית וארץ ישראל. הספרים נכתבו על ידי מומחים לנושא באותה העת. הספרים הרגיונליים שירטטו תמונת מצב של האזור הנסקר מבחינת התנאים הגאוגרפיים, ההתיישבות וההיסטוריה לפני הציונות. בהמשך הספר מתוארות פעולות ההתיישבות הציונית באזור. אלה אינם חיבורים רגיונליים קלסיים, אבל השתמשו במתודה הרגיונלית לצורכי התעמולה של הקק"ל והפצתה בקרב הנוער. לדוגמה יכול לשמש ספרו של נתן שלם על עמק החולה.
באמצע שנות השלושים הגיע לארץ ד"ר יהויקים פאפוריש, שלמד אף הוא גאוגרפיה באוניברסיטת וינה. הוא החל לכתוב ספרי לימוד רגיונליים, רובם לבתי הספר היסודיים, אך כתב גם כמה ספרים לבתי ספר תיכוניים ולסטודנטים, שהראשון שבהם היה "גאוגרפיה של ארץ ישראל" שהופיע ב-1940. משנות החמישים ואילך חוברו ספרים רגיונליים רבים נוספים למערכת החינוך בארץ.
מחקרי הגאוגרפיה הרגיונלית בישראל > המחקר הרגיונלי באקדמיה

משהוקמה המחלקה לגאוגרפיה בירושלים (1949) תוכנית הלימודים שלה תוכננה על ידי פרופ' דוד עמירן. מאחר שלמד גאוגרפיה בגרמניה בסוף שנות העשרים וראשית השלושים, הוא חונך בתפיסת עולם שראתה בגאוגרפיה הרגיונלית את פסגת המקצוע. לכן תוכנית הלימודים צריכה הייתה להכשיר את הסטודנטים למחקר רגיונלי. הוא קיווה שעבודות המחקר לתואר השני ולתואר השלישי יביאו בסופו של דבר למחקר כלל האזורים של ארץ ישראל.
ראשוני התלמידים במחלקה בירושלים, צעדו בנתיב הרגיונלי במחקריהם. פרופ׳ יהודה קרמון, כתב תיזה על עמק החולה, ומאוחר יותר על אזור השרון. עבודת הדוקטורט של פרופ' דב ניר הייתה על עמק בית שאן, פרופ' יהושע בן אריה כתב על עמק הירדן התיכון. בכל העבודות האלה נשמרו העקרונות של מחקרים רגיונליים: סקירת התפתחות האזור ומאפייניו הפיזיים והאנושיים ודיון מסכם על ייחודו של האזור. למעשה המשותף לשלוש התיזות היה נהר הירדן והעמק שבו הוא עובר. בכל עמק נוצרו טיפוסי נוף אחרים עקב התנאים הפיזיים השונים וההיסטוריה המקומית. במהלך השנים הבאות פרופ׳ דב ניר המשיך לפרסם ספרים למערכת החינוך התיכונית בגישה הרגיונלית, בנוסף להתמחותו בגיאומורפולגיה. אף פרופ׳ יהודה קרמון נהג בגישה זאת, וספרו שימש כספר חובה בקורסים אוניברסיטאיים על גאוגרפיה רגיונלית של ארץ ישראל.
פרופ' דוד עמירן שאף להביא את המידע הרגיונלי על הארץ כולה בביטוי גאוגרפי אחר – ״אטלס ישראל״. אטלס, שיסכם את כל הידע והמחקרים שנעשו, ויציגם במפות נושאיות. בהכנת אטלס ישראל השתתפו חוקרים מתחומי דעת מגוונים – קלימטולוגים, היסטוריונים, ארכאולוגים, גאולוגים ועוד. האטלס הופק בפורמט ענק על ידי ממשלת ישראל, כשמאחורי כל מפה נכתב טקסט מלווה. כך למעשה האטלס הפך למסמך רשמי רגיונלי על ארץ ישראל ומאפייניה הטבעיים והאנושיים. האטלס החל להופיע באמצע שנות ה-50, והופיע בכמה מהדורות במשך כ-25 שנה.