stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרמן סים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 במאי 1947 (בן 77) סור-יאאני, אסטוניה 
 מדינה:  אסטוניה 
 השכלה:  אוניברסיטת טאלין לטכנולוגיה 
 פרסים והוקרה:  מסדר הכוכב הלבן  מדליית השירות המצוין, דרגה 2  מדליית השירות המצוין, דרגה 3 
 
הרמן סים (באסטונית: Herman Simm; נולד ב-29 במאי 1947 בסור-יאאני (אנ')) הוא לשעבר מפקד מחלקת הביטחון של משרד ההגנה באסטוניה שהורשע כמרגל רוסי. פרשת סים הפכה לראשונה מאז שיקום עצמאותה של אסטוניה בשנת 1991, בה סוכן אמיתי, נשפט והורשע בבגידה.
קריירה מקצועית וריגול

הרמן סים עבד במשרד הפנים הסובייטי כקצין מיליציה בשנת 1970 ועבד באסטוניה עד 1991 והגיע לדרגת פולקובניק (קולונל). לאחר עצמאות אסטוניה, במהלכה מילא תפקיד משמעותי בסיוע בארגון ההתנגדות האסטונית לתוקפנות צבאית רוסית, מילא תפקידים שונים במשרד הפנים ובמועצת המשטרה, כולל מנכ"ל המועצה, כשהחל לעבוד במשרד הביטחון בשנת 1995 כראש לשכת ניתוח המידע של המחלקה למדיניות הביטחון.
בשנת 2001 הוא מונה לראש מחלקת הביטחון של משרד ההגנה, שנודעה בתור המחלקה הממלכתית להגנה חשאית שאך הוקמה. כראש מחלקת הביטחון, הוטל על סים לתאם את ההגנה על סודות מדינה בתפקיד המקביל להממונה על הביטחון במערכת הביטחון בישראל. המחלקה אחראית גם על מתן גישה למידע מסווג וטיפול בנתונים מארגונים בינלאומיים, כולל נאט"ו, האיחוד האירופי ושותפי ההגנה האחרים של אסטוניה. הוא גם השתתף בתכנון מערכות הגנה על מידע של האיחוד האירופי ונאט"ו.
ב-21 בספטמבר 2008 נעצר סים עם אשתו הייט סים בחשד לאיסוף בלתי חוקי והעברת מידע מסווג לממשל זר בלתי מזוהה. הרשויות האמינו כי הנזק שנגרם על ידי הרמן סים לא היה מוגבל לביטחונה הלאומי של אסטוניה. בשנים 2001–2006 נסע סים באופן קבוע מחוץ למדינה כדי לנהל משא ומתן להסכמים בנושא הגנה על מידע מסווג עם מדינות החברות בנאט"ו ובאיחוד האירופי. הרמן סים השתתף גם בפיתוח מדיניות ביטחון מידע מול נאט"ו והאיחוד האירופי, שם הזמין מדינות אחרות לבדוק את מערכות הביטחון שלהן. ביוני 2003 הונפק דרכון דיפלומטי שהועבר לנשאים המעבירים מידע מסווג. בנובמבר 2006 התפטר הרמן סים מתפקיד ראש המחלקה להגנה חשאית, אך המשיך לעבוד כיועץ של שר ההגנה, תוך שמירה על גישה למידע מסווג.
חקירה והרשעה

התיק הפלילי טופל על ידי הפרקליטות האסטונית ועל ידי מועצת משטרת הביטחון המשתפת פעולה עם מועצת המידע ועם משרד ההגנה. (על פי חוק העונשין, בגידה נענשת במאסר של שלוש עד חמש עשרה שנים באסטוניה).
ב-6 בנובמבר 2008 פרסמה פרקליטות המדינה באסטוניה כמה חומרי חקירה, לפיהם ייתכן שמפעילו של סים היה קצין בשירות הביון הרוסי (אס.וה.אר) שהשתמש בזהות בדויה של אזרח האיחוד האירופי.
ב-25 בפברואר 2009, סים הודה בבגידה ונידון לשתים עשרה וחצי שנות מאסר ולתשלום פיצויים בסך 20,155,000 קרון אסטוני (1.288 מיליון אירו).
בית המשפט המחוזי בהרג'ו לא ציין לאיזו מדינה מסר סים מידע; אך התובע הראשי נורמן אאס אמר כי סים "אסף והעביר מידע מסווג אסטוני ונאט"ו לשירות הביון הרוסי החל משנת 1995 ועד למעצרו בשנת 2008." עוד אמר אאס, "הוא העביר מידע אישי על כמה אישים אסטוניים, דבר שעלול לפגוע באינטרסים של אסטוניה."
נטען באופן לא רשמי כי אסטוניה קיבלה מידע על פעילותו מיידי מדינה אחרת. מפקד משטרת הביטחון, ראיבו אאג, אמר כי סים נפגש שלוש או ארבע פעמים בשנה לפחות ב-15 מדינות אירופאיות עם מפעיליו משירות הביון הרוסי, כשאסטוניה טענה כי שמם היה ולרי זנצוב וסרגיי יאקובלב. אאג גם אמר כי הוצא צו מעצר בינלאומי עבור האחרון, שידוע גם בזהות פורטוגזית בדויה בשם אנטוניו דה ז'סוס אמורט גראף.
פשיטת רגל

ב-23 במרץ 2009 הגיש סים בקשה לפשיטת רגל אישית. סים העריך את הערך הכולל של הנכסים הנזילים שלו בכ-5.4 מיליון קרון (כ-340,000 אירו), אך משרד ההגנה, (באישור בתי המשפט), טען כי הסכום הכולל הוא 21.6 מיליון וסים חייב למדינה 2.1 מיליון. בית המשפט הקצה את לי מואורסו ככונס הנכסים הזמני של סים וקבע את תאריך הדיון בפשיטת רגל ל-17 באפריל 2009. בינתיים, נאסר על סים לממש את נכסיו ללא אישור הכונס. ב-23 באפריל 2009, סים הוכרז כפושט רגל.
השלכות פוליטיות

ב-29 באפריל 2009 הורה נאט"ו על גירושם של שני דיפלומטים רוסים במה ש"פייננשל טיימס" ראה כנקמה על שערוריית הריגול של סים. אחד הרוסים המגורשים היה בנו של ולדימיר צ'יז'וב, שגריר רוסיה באיחוד האירופי; גם הוא וגם הדיפלומט האחר היו קשורים למשימה של רוסיה בנאט"ו והאמינו שהם עבדו באופן סמוי כסוכני ביון.
שחרור על תנאי

בית המשפט של מחוז טרטו החליט לשחרר את סים בשלב מוקדם על תנאי עם פסק דין ב-5 בדצמבר 2019. בית המשפט גזר עליו מאסר על תנאי עד 18 במרץ 2021. בית המשפט העריך כי הגישה של סים למידע מסווג שעשוי להיות מעניין עבור מדינות זרות מוגבלת להפליא. בסופו של דבר, הוא שוחרר ב-23 בדצמבר 2019 מכלא טרטו.
הערות שוליים

↑  Estonia: Ex-security official accused of spying, The International Herald Tribune, September 22, 2008.
↑  Former official arrested for treason, The Baltic Times, September 22, 2008.
↑  Эстония вычислила первого шпиона, Kommersant, September 23, 2008. (Russian)
↑  Estonian Penal Code, §232.
↑  Postimees 6 November 2008: Prokuratuur: Simmi «klient» võis olla Vene välisluureteenistuse ohvitser.
↑  "How many more?". The Economist. 26 בפברואר 2008. נבדק ב-2009-02-27. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Estonian official convicted of treason in spy case". The Washington Post (The Associated Press). 25 בפברואר 2008. נבדק ב-2009-02-27. {{cite news}}:  (עזרה) (הקישור אינו פעיל, September 2010)
↑  Fog in the Baltic The Economist
↑  Postimees March 24, 2009: Simmil jääb puudu 16 miljonit krooni
↑  Postimees 23 April 2009 15:20: Kohus kuulutas välja Simmi pankroti by Martti Kass
↑  Nato expels Russian envoys The Financial Times April 29, 2009.
↑  "Convicted traitor Herman Simm released early from prison". Eesti Rahvusringhääling. 23 בדצמבר 2019. נבדק ב-2019-12-23. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1020734566  VIAF: 232659491   WorldCat (עם VIAF): 232659491
מיטצ'ל לנגראק

מיטצ'ל ג'יימס לנגראק (Mitchell James Langerak; נולד ב-22 באוגוסט 1988 באמראלד, קווינסלנד שבאוסטרליה) הוא כדורגלן אוסטרלי שמשחק בעמדת השוער בנגויה גראמפוס היפנית.
קריירה

בתקופתו בנוער שיחק לנגראק בקבוצות האזוריות של המקום בו גדל עד שבשנת 2007 התקדם לשחק בליגה האוסטרלית הראשונה כשחתם במדי מלבורן ויקטורי, לאחר שלא היה בתוכניות המאמן באותה עונה חתם להשאלה בעונה אחת בקבוצת דרום מלבורן שם שיחק ב-14 משחקים. בשנתיים שלאחר תקופת ההשאלה שיחק 21 משחקים עד שחתם בבורוסיה דורטמונד תמורת חצי מיליון אירו.
ב-12 במאי חתם לנגראק על חוזה לארבע-שנים תמורת חצי מיליון אירו ששולמו לקבוצתו הקודמת. לנגראק היה השוער השני של בורוסיה דורטמונד.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כשפתח כמחליף לרומן וידנפלר שנפצע, בניצחון קבוצתו 1-3 על האלופה הקודמת באיירן מינכן.
במשחק במסגרת הסיבוב השני בגביע הגרמני מול דינמו דרזדן, מאמן דורטמונד יורגן קלופ החליט לפתוח עם לנגראק, ששמר על השער נקי. לנגראק אף עלה כמחליף בגמר הגביע של 2012 מול באיירן מינכן בו ניצחה דורטמונד בתוצאה 2-5 וזכתה בגביע, לנגראק נכנס כמחליף לרומן וידנפלר שנפצע לאחר שהכשיל את מריו גומז, לנגראק הצטיין וזכה לשבחים רבים לאחר שהגן על שער קבוצתו.
ב-18 בספטמבר 2013 הופיע לנגראק לראשונה בליגת האלופות, לאחר שרומן וידנפלר הורחק במשחק מול נאפולי. באותו משחק הפסיד לנגראק לראשונה במשחק בו שותף ולנגראק אף שבר שתי שיניים לאחר שנפגע מהקורה השמאלית של השער. המשחק עצמו הסתיים בתוצאה 1-2 לנאפולי.
ב-29 ביוני 2015 חתם בשטוטגרט הגרמנית, בה שיחק שתי עונות. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, ערך לנגראק שתי הופעות בלבד והיה המחליף של השוער הפולני פשמיסלאב טיטון. שטוטגרט נשרה אל הבונדסליגה השנייה בתום אותה עונה. בעונת 2016/17 לנגראק הפך לשוער הראשון של שטוטגרט עם עזיבת טיטון, והעפיל עם הקבוצה בחזרה לבונדסליגה כעבור עונה אחת.
ב-30 באוגוסט 2017 חתם לנגראק על חוזה לשתי עונות בלבאנטה מהלה ליגה הספרדית. ב-14 בינואר 2017 חתם לנגראק בנגויה גראמפוס היפנית.
נבחרת לאומית

לנגראק פתח ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-12 באוקטובר 2013 מול נבחרת צרפת בו הפסידה נבחרתו 0-6. לנגראק נכלל בסגל נבחרתו למונדיאל 2014 וישב על הספסל בהיותו שוער מחליף למת'יו ריאן ולא שותף.
יורוליג

| --- | --- |

 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  2000
 ארגון מפעיל:  יורוליג בסקטבול
 מוטו:  I Feel Devotion
 מספר מתמודדים:  18
 זוכה:  יוון פנאתינייקוס (2023/2024)
 הכי הרבה זכיות:  ספרד ריאל מדריד (11)
 מפעל נמוך יותר:  יורוקאפ
 www.euroleague.net עונת 2024/2025
 
 → FIBA Euroliga 
יורוליג (באנגלית: EuroLeague) הידועה גם בשם טורקיש איירליינס יורוליג (באנגלית: Turkish Airlines EuroLeague) עקב חסות מסחרית, היא ליגת כדורסל אירופית פרטית לקבוצות הבכירות ביותר ביבשת. משנת 2001, היורוליג מנוהל ומאורגן על ידי חברת יורוליג בסקטבול. נחשבת לליגה השנייה בטיבה בעולם.
בשנת 2001, היורוליג החליפה את המפעל פיב"א יורוליג (שנקרא בעבר גביע אירופה לאלופות, או פשוט גביע אירופה), אשר היה מנוהל על ידי פיב"א משנת 1958.
21 מועדונים שונים זכו ביורוליג, 14 מהם זכו בתואר יותר מפעם אחת. המועדון המצליח ביותר במפעל הוא ריאל מדריד, עם אחת עשרה זכיות.
היסטוריה > עידן פיב"א (1958-2001)

הרעיון לקיים תחרות יבשתית לקבוצות אלופות באירופה מיוחס לעיתון ל'אקיפ ולעיתונאי גבריאל האנו אשר הגה את הרעיון בשנת 1954 לאחר שצפה במשחק בין קבוצות הכדורגל וולבס ובודפשט הונבד. שנתיים לאחר שהתחרות הראשונה לקבוצות אלופות נוסדה בשנת 1955 הרעיון עלה גם אצל ראשי הכדורסל באירופה, אשר התדיינו בזמן אליפות אירופה לאומות 1957 האם לקיים תחרות דומה גם לקבוצות הכדורסל. הוקמה ועדה שהחליטה לחיוב לקיים את התחרות לקבוצות אלופות של הליגות האירופיות, ואף מליגות של קבוצות מהמזרח התיכון שאינן באירופה, אשר היו מעוניינות בכך לראשונה בשנת 1958.
בראשית דרכו התקיים המפעל בדומה למקבילו בכדורגל, בצורה של משחקי בית חוץ שבהם סיכום שתי התוצאות קובע את המנצחת. בעונת 1965/1966 הוחלט לקיים פיינל פור במקום נייטרלי, ולהוסיף שלב בתים של ארבע קבוצות כל אחד לפניו. הפיינל פור נשמר גם לעונה הבאה, אולם לאחריה הוחלט להחליפו במשחקי בית וחוץ בשלב חצי הגמר ומשחק גמר בודד במקום נייטרלי. בעקבות ההצלחה היחסית החליטה פיב"א לייסד מפעל מקביל לגביע אירופה לאלופות, לקבוצות מחזיקות גביע אשר התקיים לראשונה בעונת 1966/1967. מספר שנים לאחר מכן הוחלט לקיים את גביע קוראץ' בנוסף לתחרויות הקיימות, גביע לסגניות ומקומות 3–4 בליגות בארצן.
בעונת 1974/1975 שונתה השיטה לשני בתים בשיטת ליגה בני שש קבוצות בשלב רבע הגמר אחרי סיבובים מוקדמים בשיטת בית וחוץ, בסיומן משחקי בית וחוץ בחצי הגמר וגמר במקום נייטרלי. בעונת 1976/1977 שונתה השיטה שוב, הפעם לבית גמר בשיטת ליגה בן שש קבוצות לאחר בתים מוקדמים בני ארבע קבוצות כל אחד בשיטת ליגה. בסיום בית הגמר שתי הראשונות העפילו למשחק גמר במקום נייטרלי. שיטת בית הגמר התקיימה, בשינויים קלים (ביטול שלבי הבתים המוקדמים במשחקי בית וחוץ, ובעיקר החזרת משחקי פיינל פור היורוליג בעונת 1987/1988) עד להרחבת המפעל בעונת 1991/1992 ומיתוגו בשם הליגה האירופית.
ההצלחה בה זכתה התחרות בשנות ה-80 חייבה את הרחבת המפעל משמונה קבוצות בשלב בית הגמר ל-16 קבוצות בשני בתים כאשר בכל בית מתמודדות בשלב הבתים 8 קבוצות, ביניהן גם קבוצות שאינן אלופות אלא סגניות בליגות בארצן. מגמה זו המשיכה עם הקמת פיב"א יורוליג בשנת 1996.
פיב"א יורוליג, ממשיכתה של הליגה האירופית, נבדלה מזו שלא התקיימו בה משחקי מוקדמות והקבוצות המשתתפות החלו את התחרות בארבעה בתים מוקדמים של שש קבוצות כל אחד.
היסטוריה > עידן היורוליג (2001-הווה)

בשנת 2000 קמה חברת יורוליג בסקטבול, והתברר שפיב"א מעולם לא רשמה זכויות על השם "יורוליג", למרות שהיא השתמשה בשם זה לתחרות שלה משנת 1996. יורוליג בסקטבול פשוט הפקיע את השם, ומכיוון שלפיב"א לא הייתה סיבה חוקית לתבוע, היא נאלצה למצוא שם אחר עבור התחרות שלה. כך, עונת 2000/2001 הבאה החלה עם שתי תחרויות כדורסל מקצועיות מובילות באירופה: פיב"א סופרוליג (שנקראה לפני כן פיב"א יורוליג) והיורוליג.
הקרע בין מועדוני הכדורסל האירופיים לא הראה כל סימני הרפיה. המועדונים הבכירים באירופה נחלקו בין שני המפעלים: פנאתינייקוס, מכבי תל אביב, צסק"א מוסקבה ואפס פילזן נשארו עם פיב"א, ואילו אולימפיאקוס, קינדר בולוניה, ריאל מדריד, ברצלונה, טאו קרמיקה ובנטון טרוויזו הצטרפו ליורוליג.
במאי 2001, הוכתרו שתי אלופות אירופה, מכבי מהסופרוליג, וקינדר בולוניה מהיורוליג. ראשי שני הארגונים הבינו את הצורך להגיע לתחרות אחידה. למרות שהייתה רק בת שנה, יורוליג בסקטבול ניהלה משא ומתן מעמדת כוח והכתיבה את ההליכים. לפיב"א למעשה לא הייתה ברירה אלא להסכים לתנאים של יורוליג בסקטבול. כתוצאה מכך, האחריות על תחרויות לקבוצות באירופה עברה במלואה ליורוליג בסקטבול, קבוצות שהתחרו בסופרוליג במהלך עונת 2000/2001 הצטרפו גם הן ליורוליג.
בעיקרון, הרשות בכדורסל המקצועי האירופי חולקה לקבוצות ומדינות. פיב"א נשארה אחראית על תחרויות הנבחרות הלאומיות (כמו היורובאסקט, מונדובאסקט וטורניר הכדורסל האולימפי), בעוד יורוליג בסקטבול השתלטה על התחרויות המקצועיות לקבוצות באירופה. מנקודה זו ואילך, גביע קוראץ' וגביע ספורטה של פיב"א נמשכו רק עוד עונה אחת ואחר כך נסגרו, כשיורוליג בסקטבול השיקה את גביע יול"ב, הידוע כיום בשם יורוקאפ.
הקבוצות המתמודדות

החל מעונת 2016/2017, היורוליג משוחק בשלב הראשון בשיטת ליגה. החל מעונת 2019/2020 משתתפות 18 קבוצות, וכל קבוצה משחקת נגד השנייה פעמיים, פעם בבית ופעם בחוץ, ובסך הכל יש בליגה הסדירה 34 מחזורים. 8 הקבוצות שסיימו בשמונת המקומות הראשונים בסוף העונה הסדירה מעפילות לפלייאוף, אשר משוחק בארבע סדרות של חמישה משחקים. הקבוצה הממוקמת גבוה יותר בטבלה של הליגה הסדירה, זוכה ביתרון ביתיות בפלייאוף, ושלושה מתוך חמשת המשחקים משוחקים בביתה. הקבוצה המנצחת בכל אחת מארבע סדרות הפלייאוף עולה לפיינל פור היורוליג, המתקיים בעיר שנקבעה מראש לארח אותו. הפיינל פור כולל שני משחקים בחצי הגמר, משחק על המקום השלישי, ואת משחק גמר היורוליג.
במפעל משתתפות 18 קבוצות, העפלה למפעל מבוססת על פי שקלול של הישגים ספורטיביים בשנים החולפות, פוטנציאל כלכלי, גודל האצטדיון, חוזים הנחתמים עם חברת יורוליג בסקטבול, ועניין טלוויזיוני בזכויות השידור של הקבוצה.
התנאי להשתתפות קבוצה במפעל הוא שימוש ב"רישיון" מיוחד, אחד מהשלושה: רישיון A, רישיון B, ו-רישיון C.
רישיון לטווח ארוך ניתן ל-13 קבוצות, והוא מעניק העפלה אוטומטית לשלב העונה הסדירה. לקבוצות יש חוזה ארוך טווח עם חברת יורוליג בסקטבול, והן גם חברות בוועד המנהל של בעלי המניות. הקבוצות המחזיקות ברישיון זה הן:
יוון אולימפיאקוס
איטליה אולימפיה מילאנו
טורקיה אנאדולו אפס
ספרד ברצלונה
ליטא ז'לגיריס קובנה
ישראל מכבי תל אביב
ספרד סאסקי בסקוניה
יווןפנאתינייקוס
טורקיהפנרבחצ'ה
רוסיהצסק"א מוסקבה (מושעית)
ספרדריאל מדריד
גרמניהבאיירן מינכן
צרפתאסוול ליון-וילרבאן
רישיון B מעניק עוד שלושה כרטיסים חופשיים - אחד לשנתיים, ושניים לשנה אחת.
רישיון C ניתן לאלופת היורוקאפ ולסגניתה, והוא מקנה להן העפלה אוטומטית לשלב העונה הסדירה לשנה אחת. אם האלופה העפילה ליורוליג בזכות רישיון אחר, הוא מוענק לקבוצה בעלת הדירוג הגבוה ביותר שלא העפילה ליורוליג, או שמוחלף בכרטיס חופשי
הקבוצות המתמודדות > קריטריונים לאולמות

נכון לעונת 2012/2013, מועדוני היורוליג שהיו להם אז רישיון A חויבו לארח את משחקי היורוליג באולם בעל קיבולת של לפחות 10,000 צופים. אותו המינימום של קיבולת של לפחות 10,000 צופים, היום חל על כל מועדוני היורוליג עם רישיון לטווח ארוך.
בעבר, בשנת 2008, יורוליג בסקטבול החליטה במקור להגדיל את המינימום הדרוש של קיבולת האולם ל-10,000 מקומות ישיבה, בתוך פרק זמן של ארבע שנים, על מנת לאלץ את מועדוני היורוליג לעבור לאולמות גדולים יותר או לבנות אחד חדש. זה נעשה בתקווה להגדיל את ההכנסות באמצעות מכירת כרטיסים נוספים. לעומת זאת, היום מועדונים שאינם בעלי רישיון ארוך טווח, חייבים לשחק באולם המכיל לפחות 5,000 מושבים.
שיטת המשחקים

עד עונת 2015/2016 הונהגה שיטה זו:
בשלב הבתים הראשון של היורוליג השתתפו 24 קבוצות. באמצעות הגרלה מתחלקות הקבוצות לארבעה בתים של 6 קבוצות. כל קבוצה שיחקה מול כל אחת מיריבותיה לבית שני משחקים - אחד בבית ואחד בחוץ (10 משחקים בסך הכל לכל קבוצה). בסיום עשרת המחזורים, 4 הקבוצות שדורגו בראשות הבית העפילו לשלב ה"טופ 16".
16 הקבוצות שהעפילו לשלב זה התחלקו לשני בתים בני 8 קבוצות. כל קבוצה משחקת שני משחקים מול כל אחת מיריבותיה לבית - אחד בבית ואחד בחוץ. (14 משחקים לקבוצה בסך הכל). ארבע הקבוצות שדורגו בראש הבית העפילו לשלב ההצלבה ("הפלייאוף").
שמונה הקבוצות שהעפילו לשלב זה מתחלקות לארבע סדרות - כל קבוצה הוצלבה לסדרת משחקים מול קבוצה שהעפילה מהבית האחר של ה"טופ 16". הקבוצה שסיימה ראשונה בבית שלה שיחקה מול הקבוצה שסיימה שנייה בבית המקביל, והקבוצה שסיימה שנייה בבית שלה שיחקה מול הקבוצה שסיימה ראשונה בבית המקביל. הסדרות היו בשיטת "הטוב מחמישה משחקים" כאשר הקבוצה שמנצחת שלושה משחקים עלתה לשלב ה"פיינל פור". הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בבית שלהן בטופ 16 נהנו מיתרון ביתיות בשלב ההצלבה על הקבוצה שהוצלבה מולן (שסיימה במקום השני בבית ה"טופ 16" המקביל), זה התבטא בכך שהן אירחו בביתן שניים או שלושה משחקים מתוך חמישה (אם הסדרה הגיע למשחק מכריע).
ארבע הקבוצות שניצחו בסדרה שלהן העפילו לפיינל פור שנערך באולם נייטרלי שנקבע בטרם פתיחת העונה. ארבע הקבוצות התחלקו לשני חצאי גמר של משחק אחד בלבד, והמנצחות בחצאי הגמר העפילו לגמר שהתקיים יומיים לאחר מכן.
החל מעונת 2016/2017 סוכם כי 11 קבוצות היורוליג בעלות רישיון A תשתתפנה במפעל במבנה ליגה שיאפשר שכל הקבוצות ישחקו זו מול זו בעונת משחקים. על פי הפורמט, רק 16 קבוצות ישתתפו ביורוליג, 11 מתוכן יהיו מקומות מובטחים לקבוצות גדולות, כשגם אלופת היורוקאפ תשתתף, ועוד ארבע קבוצות נוספות מליגות מקומיות על פי הישגיהן. הקבוצות יתמודדו זו מול זו במפגשים של בית-חוץ (כלומר 30 מחזורים) ושמונה הקבוצות הראשונות תעפלנה לרבע הגמר שייערך בשיטת הטוב מחמישה משחקים. ארבע המנצחות יעלו לפיינל פור.
החל מעונת 2019/2020 הורחבה הליגה ל-18 קבוצות.
בעונת 23/24 השתנתה שיטת העלייה לפליי-אוף כאשר מקומות 1-6 עולים ישירות לפליי-אוף ואילו מקומות 7-10 מתחרות על 2 מקומות נוספים בפליי-אוף. משחקים אלה נקראים פליי-אין.
המשתתפות בתחרות

| קבוצה | עיר | אולם | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| יוון אולימפיאקוס | פיראוס | היכל השלום והאחווה | 11,640 |
| גרמניה אלבה ברלין | ברלין | מרצדס-בנץ ארנה | 14,500 |
| טורקיה אנאדולו אפס | איסטנבול | אבדי איפקצ'י ארנה | 12,270 |
| צרפת אסוול ליון-וילרבאן | ליון ווילרבאן | אסטרובל | 5,556 |
| איטליה אולימפיה מילאנו | מילאנו | מדיולאנום פורום | 12,700 |
| גרמניה באיירן מינכן | מינכן | אאודי דום | 6,700 |
| ספרד בסקוניה | ויטוריה | פרננדו בואסה ארנה | 15,517 |
| ספרד ברצלונה | ברצלונה | פלאו בלאוגרנה | 7,585 |
| סרביה הכוכב האדום בלגרד | בלגרד | בלגרד ארנה | 24,232 |
| איטליה וירטוס בולוניה | בולוניה | וירטוס סגאפרדו ארנה | 9,980 |
| ספרד ולנסיה | ולנסיה | פואנטה דה סן לואיס | 9,000 |
| ליטא ז'לגיריס קובנה | קובנה | ז'לגיריס ארנה | 15,450 |
| צרפת מונקו | מונקו | סאל גסטון | 3,000 |
| ישראל מכבי תל אביב | תל אביב | היכל מנורה מבטחים | 10,383 |
| יוון פנאתינייקוס | אתונה | אואקה ארנה | 18,989 |
| טורקיה פנרבחצ'ה | איסטנבול | אולקר ספורט ארנה | 13,059 |
| סרביה פרטיזן בלגרד | בלגרד | היכל אלכסנדר ניקוליץ' | 8,000 |
| ספרד ריאל מדריד | מדריד | ויזינק סנטר | 17,453 |
קבוצות ישראליות במפעל > מכבי תל אביב

מכבי תל אביב מתמודדת קבועה במפעל על-פי הסכם בין הקבוצה ליורוליג, והיא בעלת רישיון A.
הקבוצה זכתה שש פעמים במפעל בשנים 1977, 1981 (גביע אירופה לאלופות), 2001 (סופרוליג), 2004, 2005 ו-2014 (יורוליג) והגיעה תשע פעמים נוספות לגמר, בשנים 1980, 1982, 1987, 1988, 1989 (גביע אירופה לאלופות), 2000 (פיב"א יורוליג), 2006, 2008 ו-2011 (יורוליג).
קבוצות ישראליות במפעל > הפועל תל אביב

הפועל תל אביב שיחקה פעמיים במפעל, בעונת 1960/1961 ואף הגיעה עד רבע הגמר שם הודחה על ידי א.ס.ק. ריגה שזכתה במפעל באותה עונה ובעונת 1961/1962 שם הגיעה עד שמינית הגמר. הפועל תל אביב שיחקה גם עוד שש פעמים במוקדמות המפעל בעונות 1965/1966, 1966/1967, 1969/1970, 1992/1993, 1993/1994 ו-1994/1995.
קבוצות ישראליות במפעל > שאר הקבוצות

הפועל ירושלים שיחקה בעונת 1997/1998 במפעל לראשונה בתולדותיה אף על פי שלא הייתה אלופה והודחה בסיבוב הראשון. הפועל ירושלים גם שיחקה במוקדמות היורוליג בעונת 2001/2002 ובעונת 2014/2015.
בעונת 2000/01 התקיימו שתי ליגות, מכבי עירוני רעננה שיחקה בסופרוליג אף על פי שלא הייתה אלופה, ובדומה לכך שיחקה הפועל ירושלים ביורוליג על אף שלא הייתה אלופה. שתי הקבוצות הודחו בתום השלב הראשון.
כמו כן, השתתפו במוקדמות מכבי ראשון לציון (בעונת 1991/1992), הפועל גליל עליון (בעונת 1993/1994) והפועל גלבוע גליל (בעונת 2010/2011).
אלופות הליגה הישראלית אינן מקבלות מקום אוטומטי במפעל מאז החל עידן היורוליג, והן תלויות בדירוג שניתן לליגה על ידי יול"ב. הפועל ירושלים בחרה שלא להשתתף ביורוליג מטעמים כלכליים אחרי שזכתה בגביע יול"ב בשנת 2004, ואילו הפועל חולון שזכתה באליפות הליגה הישראלית בשנת 2008 רצתה לשחק ביורוליג אך הדבר לא התאפשר לה עקב חוקי המפעל והנציגה הבודדת שנקבעה לישראל במפעל שאותו תופסת מכבי תל אביב, מכבי חיפה שזכתה באליפות הליגה הישראלית בשנת 2013 לא הוזמנה למשחקי המוקדמות בשל דירוגה הנמוך של הליגה הישראלית בעונת 2013/14.
זכיות לפי קבוצות

הערה: בעונת 2000/2001 שוחקו שתי ליגות, הסופרוליג שבו זכתה מכבי תל אביב שניצחה בגמר הפיינל פור את פנאתינאיקוס, והיורוליג שבו זכתה קינדר בולוניה שניצחה בסדרת הגמר את טאו ויטוריה.
| מקום | קבוצה | זכיות | סגנויות | שנות זכייה | סגנויות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ריאל מדריד | 11 | 10 | 1964, 1965, 1967, 1968, 1974, 1978, 1980, 1995, 2015, 2018, 2023 | 1962, 1963, 1969, 1975, 1976, 1985, 2013, 2014, 2022, 2024 |  |
| 2 | רוסיה צסק"א מוסקבה | 8 | 6 | 1961, 1963, 1969, 1971, 2006, 2008, 2016, 2019 | 1965, 1970, 1973, 2007, 2009, 2012 |  |
| 3 | יוון פנאתינאיקוס | 7 | 1 | 1996, 2000, 2002, 2007, 2009, 2011, 2024 | 2001 | בשנת 2001 העפילה לגמר הסופרוליג |
| 4 | ישראל מכבי תל אביב | 6   | 9 | 1977, 1981, 2001, 2004, 2005, 2014 | 1980, 1982, 1987, 1988, 1989, 2000, 2006, 2008, 2011 | בשנת 2001 זכתה בסופרוליג |
| 5 | איטליה פלקנסטרו וארזה | 5 | 5 | 1970, 1972, 1973, 1975, 1976 | 1971, 1974, 1977, 1978, 1979 |  |
| 6 | יוון אולימפיאקוס | 3 | 6 | 1997, 2012, 2013 | 1994, 1995, 2010, 2015, 2017, 2023 |  |
| 7 | איטליה אולימפיה מילאנו | 3 | 2 | 1966, 1987, 1988 | 1967, 1983 |  |
| 8 | לטביה א.ס.ק. ריגה | 3 | 1 | 1958, 1959, 1960 | 1961 |  |
| - | קרואטיה ק.ק ספליט | 3 | 1 | 1989, 1990, 1991 | 1972 |  |
| 10 | ספרד ברצלונה | 2 | 6 | 2003, 2010 | 1984, 1990, 1991, 1996, 1997, 2021 |  |
| 11 | איטליה וירטוס בולוניה | 2 | 3 | 1998, 2001 | 1981, 1999, 2002 |  |
| 12 | טורקיה אנאדולו אפס | 2 | 1 | 2021, 2022 | 2019 |  |
| 13 | איטליה פלקנסטרו קאנטו | 2 | 0 | 1982, 1983 |  |  |
| - | קרואטיה ציבונה זאגרב | 2 | 0 | 1985, 1986 |  |  |
| 15 | טורקיה פנרבחצ'ה | 1 | 2 | 2017 | 2016, 2018 |  |
| 16 | גאורגיה דינמו טביליסי | 1 | 1 | 1962 | 1960 |  |
| - | ספרד חובנטוד בדאלונה | 1 | 1 | 1994 | 1992 |  |
| - | ליטא ז'לגיריס קובנה | 1 | 1 | 1999 | 1986 |  |
| 19 | בוסניה והרצגובינה בוסנה סרייבו | 1 | 0 | 1979 |  |  |
| - | איטליה וירטוס רומא | 1 | 0 | 1984 |  |  |
| - | סרביה פרטיזן בלגרד | 1 | 0 | 1992 |  |  |
| - | צרפת לימוז' | 1 | 0 | 1993 |  |  |
| 23 | בולגריה אקדמיק סופיה | 0 | 2 |  | 1958, 1959 |  |
| - | צ'כוסלובקיה ספרטק ברנו | 0 | 2 |  | 1964, 1968 |  |
| - | איטליה בנטון טרוויזו | 0 | 2 |  | 1993, 2003 |  |
| - | ספרד סאסקי בסקוניה | 0 | 2 |  | 2001, 2005 |  |
| 27 | צ'כוסלובקיה סלביה פראג | 0 | 1 |  | 1966 |  |
| - | יוון א.א.ק. אתונה | 0 | 1 |  | 1998 |  |
| - | איטליה פורטיטודו בולוניה | 0 | 1 |  | 2004 |  |
זכיות לפי מדינות

| דירוג | מדינה | זכיות | סגנויות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ספרד | 14 ריאל מדריד (11), ברצלונה (2), חובנטוד בדאלונה (1) | 19 ריאל מדריד (10), ברצלונה (6), סאסקי בסקוניה (2), חובנטוד בדאלונה (1) |
| 2 | איטליה איטליה | 13 פלקנסטרו וארזה (5), אולימפיה מילאנו (3), פלקנסטרו קאנטו (2), וירטוס בולוניה (2), וירטוס רומא (1) | 13 פלקנסטרו וארזה (5), וירטוס בולוניה (3), אולימפיה מילאנו (2), בנטון טרוויזו (2), פורטיטודו בולוניה (1) |
| 3 | יוון יוון | 10 פנאתינאיקוס (7), אולימפיאקוס (3) | 8 אולימפיאקוס (6), א.א.ק. אתונה (1), פנאתינאיקוס (1) |
| 4 | ברית המועצות ברית המועצות | 8 צסק"א מוסקבה (4), א.ס.ק. ריגה (3), דינמו טביליסי (1) | 6 צסק"א מוסקבה (3), דינמו טביליסי (1), א.ס.ק. ריגה (1), ז'לגיריס קובנה (1) |
| 5 | ישראל ישראל | 6 מכבי תל אביב (6) | 9 מכבי תל אביב (9) |
| 6 | יוגוסלביה יוגוסלביה | 6 ק.ק. ספליט (3), ציבונה זאגרב (2), בוסנה סרייבו (1) | 1 ק.ק. ספליט (1) |
| 7 | רוסיה רוסיה | 4 צסק"א מוסקבה (4) | 3 צסק"א מוסקבה (3) |
| 8 | טורקיה טורקיה | 3 אנאדולו אפס (2), פנרבחצ'ה (1) | 3 פנרבחצ'ה (2), אנאדולו אפס (1) |
| 9 | סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו | 1 פרטיזן בלגרד (1) | 1 פרטיזן בלגרד (1) |
| 10 | צרפת צרפת | 1 לימוז' (1) |  |
| 10 | ליטא ליטא | 1 ז'לגיריס קובנה (1) |  |
| 12 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה |  | 3 ספרטק ברנו (2), סלביה פראג (1) |
| 13 | בולגריה בולגריה |  | 2 אקדמיק סופיה (2) |