stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגביע ההונגרי
זכיות > זכיות לפי קבוצה

|  | מועדון | זכיות | סגנויות | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פרנצווארוש | 24 | 10 | 1912/1913, 1921/1922, 1926/1927, 1927/1928, 1932/1933, 1934/1935, 1941/1942, 1942/1943, 1943/1944, 1955/1958, 1971/1972, 1973/1974, 1975/1976, 1977/1978, 1990/1991, 1992/1993, 1993/1994, 1994/1995, 2002/2003, 2003/2004, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2021/2022 |
| 2 | מ.ט.ק. בודפשט | 12 | 3 | 1909/1910, 1910/1911, 1911/1912, 1913/1914, 1922/1923, 1924/1925, 1931/1932, 1951/1952, 1968, 1996/1997, 1997/1998, 1999/2000 |
| 3 | אויפשט | 11 | 7 | 1969, 1970, 1974/1975, 1981/1982, 1986/1987, 1991/1992, 2001/2002, 2013/2014, 2017/2018, 2020/2021 |
| 3 | בודפשט הונבד | 8 | 11 | 1925/1926, 1964, 1984/1985, 1988/1989, 1995/1996, 2006/2007, 2008/2009, 2019/2020 |
| 3 | דברצן | 6 | 2 | 1998/1999, 2000/2001, 2007/2008, 2009/2010, 2011/2012, 2012/2013 |
| 4 | גיור | 4 | 4 | 1965, 1966, 1967, 1978/1979 |
| 4 | ואשאש בודפשט | 4 | 4 | 1954/1955, 1972/1973, 1980/1981, 1985/1986 |
| 7 | פהרוואר (וידאוטון/וידי) | 2 | 5 | 2005/2006, 2018/2019 |
| 8 | דיושג'ר | 2 | 4 | 1976/1977, 1979/1980 |
| 9 | פץ' מצ'ק | 1 | 2 | 1989/1990 |
| 10 | זלאגרסגי ט.א. | 1 | 1 | 2022/2023 |
| 12 | פץ' | 1 | 1 | 2023/2024 |
| 13 | קצ'קמט | 1 | — | 2010/2011 |
| 14 | שופרון | 1 | — | 2004/2005 |
| 15 | בקשצ'בה | 1 | — | 1987/1988 |
| 16 | שיופוק | 1 | — | 1983/1984 |
| 17 | סולנוק | 1 | — | 1940/1941 |
| 18 | שורושקאר | 1 | — | 1933/1934 |
| 19 | III. קורולט | 1 | — | 1930/1931 |
| 20 | בוצ'קאי פ.צ. | 1 | — | 1929/1930 |
| 21 | שלגוטריאן | — | 4 | — |
| 22 | סומבטהיי | — | 3 | — |
| 23 | טטבאניה | — | 3 | — |
| 24 | ואץ | — | 3 | — |
| 24 | בודפשט וי.אס.סי. | — | 2 | — |
| 25 | קומלוי | — | 2 | — |
| 25 | מועדון האתלטיקה ההונגרי (MAC) | — | 2 | — |
| 25 | מועדון כדורגל אטילה (מישקולץ) | — | 1 | — |
| 25 | מועדון האתלטיקה בודפשט (BAK) | — | 1 | — |
| 25 | סגד בסטיה | — | 1 | — |
| 30 | מועדון האתלטיקה של אוניברסיטת בודפשט (BEAC) | — | 1 | — |
| 30 | בי.קיי.וי. אלורה (BSZKRT) | — | 1 | — |
| 30 | בודפשטי טי.סי. | — | 1 | — |
| 33 | דורוגי | — | 1 | — |
| 33 | מזקבשד ס.ה. | — | 1 | — |
| 33 | פושקש אקדמיה | — | 1 | — |
| 33 | קולוסזוואר | — | 1 | — |
| 37 | בודפוק מ.ט.אי | — | 1 | — |
סוללת אופה

| --- | --- |

קטע משרידי הסוללה בשרופשייר
 מידע כללי
 סוג:  סוללת עפר
 שימוש:  הגנה מפני פלישות קלטים מויילס
 מיקום:  פוויס 
 מדינה:  ממלכת מרסיה ממלכת מרסיה
 בעלים:  המורשת האנגלית 
 מפעיל:  המורשת האנגלית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה-8
 מידות
 גובה:  כ-2.5 מטר מטר
 שטח:  103 עד 240 ק"מ אורכה
 
 קואורדינטות:  52°9′N 3°0′W﻿ / ﻿52.150°N 3.000°W﻿ / 52.150; -3.000
 אתר רשמי
 
 
מבנה סכמתי של סוללת אופה. מימין (מזרח) ממלכת מרסיה ומשמאל (מערב) ממלכת פוויס.
סוללת אופה (באנגלית: Offa's Dyke, בוולשית: Clawdd Offa) הייתה סוללת עפר שהקימו תושביה הקודמים של אנגליה לאורך גבולם עם ויילס. היא נקראת על שם אופה האדיר מלך ממלכת מרסיה אשר מלך עליה בין השנים 757 ו-796, ולו מיוחסת בניית הסוללה. הסוללה הנמתחת לאורך כמאה עד מאתיים וחמישים קילומטרים, נבנתה, כך סוברים, על מנת להגן על מרסיה בפרט ואנגליה בכלל מפני פלישות וולשיות ממערב, ובפרט מממלכת פוויס העוינת. בניית הסוללה מומנה ככל הנראה בין השאר באמצעות הטלת קורווה על הוסאלים הכפופים למלך.
בימינו אפשר למצוא קטעים ארוכים המהווים שרידים של סוללת אופה. החוקרים מעריכים כי הסוללה היוותה הגבהת עפר לגובה של כ-2.5 מטר בממוצע, ובמטרה להעצים את אפקט גובהה, נחפר לכל אורכה ובצמוד לצידה המערבי חפיר בעומק של כמה מטרים. לעיתים רבות הסוללה חרגה מהגבול המקובל בין אנגליה לוויילס, פעם מזרחה ופעם מערבה. זאת על מנת לכלול גבעות ורכסי הרים בעלי ערך אסטרטגי בצד המרסיאני, אשר יוכל לחלוש בקלות מגבוה על הצד הוולשי.
תיירות ושימור

בעיירה קניגטון שבמרכז פוויס שוכן מרכז המבקרים של סוללת אופה, אותו מתפעלת אגודת סוללת אופה. לצד מרכז תיירות, שוכן במקום גם מוזיאון הכולל תערוכת קבע על הסוללה ומלאכת הבנייה שלה, החי והצומח של האזור, ההיסטוריה של קניגטון וכן על ויילס ואנגליה בתקופה האנגלו-סקסונית.
כל הקטעים ששרדו מסוללת אופה, משומרים על ידי ממשלת הממלכה המאוחדת ומוכרים בתור מונומנט רשום. בנוסף, מוכרים אזורים שונים לאורך תווי הסוללה כאזורי יופי טבעי יוצא דופן.
בשנת 2010, במסגרת מיזם משותף של אגודת סוללת אופה ורשויות מקומיות לאורך תוואי הסוללה, נשלחה לארגון החינוך, המדע והתרבות של האומות המאוחדות הצעה רשמית להכיר בסוללת אופה כאתר מורשת עולמית. במסגרת ההצעה נאמר כי "סוללת אופה היא מושא לקנה מידה גדול של טבע, משמעות ושגשוג היסטורי" וכן שהיא מהווה בסיס של "מורשת נצחית עבור קהילות וולשיות ואנגליות כאחד". ההצעה נדחתה כעבור שנה.
באוגוסט 2013, נהרס קטע של 45 מטרים מסוללת אופה בסמוך לצ'ירק, על ידי בעל קרקעות מקומי. לאחר שטען לתום לב, הצליח בעל הקרקעות לחמוק מעונש.
הרי קלוויד, אזור הטבע עמק די
אמת פונטקיסילטה, אזור הטבע עמק די
טירת צ'פסטו בעיירה צ'פסטו
יער דין, אזור הטבע עמק ויי
תיירות ושימור > שביל סוללת אופה

בשנת 1971 נחנך לאורך שרידי סוללת אופה שביל סוללת אופה (Offa's Dyke Path). השביל הוא מסלול הליכה בן 285 קילומטר המתחקה אחר גבול ויילס ואנגליה לאורך תוואי סוללת אופה. עם זאת, לעיתים רבות סוטה המסלול מתוואי הסוללה וכן הוא משתרך לא פעם בקטעים בהם אין לסוללה שרידים כלשהם. ההליכה לאורך המסלול אורכת כ-12 ימים, והוא חוצה עיירות היסטוריות כדוגמת מונמות', היי-און-וואי ול'אנגול'ן; מצודות ואתרים ארכאולוגיים שונים; וכן נהרות, נחלים, יערות, הרים וגבעות.
קטע מושלג בדנבישייר
קטע קייצי בדנבישייר
קטע מיוער בגלוסטרשייר
קטע ביצתי בהרפורדשייר
ראו גם

אופה האדיר
חומת אדריאנוס
חומת אנטונינוס
הספר הוולשי
לקריאה נוספת

Fox, Cyril. Offa's Dyke: a Field Survey of the Western Frontier Works of Mercia in the Seventh and Eighth Centuries AD. London, 1955
Hill, David. Worthington, Margaret. Offa's Dyke: History and Guide. Stroud, 2003. ISBN 0752419587
,Noble, Frank. Offa's Dyke Reviewed. MPhil thesis Open University, 1978. Partly published in Offa's Dyke Reviewed, ed. Margaret Gelling Oxford, 1983. ISBN 0860542106
Tyler, D.J. Offa’s Dyke: a historiographical appraisal. Journal of Medieval History. 2011, 37#2, pp 145–161
הערות שוליים

1 2  Ian Bapty review of Hill and Worthington, "Offa's Dyke: History and Guide", 2003
1 2  Cyril Fox, Offa's Dyke: a Field Survey of the Western Frontier Works of Mercia in the Seventh and Eighth Centuries AD (London, 1955)
↑  Smith, William (1875). Dictionary of Greek and Roman Antiquities. London: John Murray. p. 762.
↑  Eutropius uses the figure cxxxii (132) milia passuum.
↑  Steve Blake and Scott Lloyd, The Keys To Avalon, Element Books, 2000, ISBN 1-86204-735-9
↑  "What is Offa's Dyke?". The Clwyd-Powys Archaeological Trust. 16 October 2009.
↑  Matthews, Keith. "Was Offa's Dyke actually the 'Wall of Severus'".
↑  "Offa's Dyke: built by multiple kings?". Current Archaeology. XXV, No. 3 (291): 6. June 2014.
↑  "The Offa's Dyke Centre in Knighton, Powys", Offa's Dyke Association
1 2  "UK Tentative List of Potential Sites for World Heritage Nomination: Application form: Offa's Dyke", Department for Culture, Media and Sport. Retrieved 3 August 2014
↑  Nathan Rowden, "Offa's Dyke misses out on audacious heritage bid", County Times, 29 March 2011. Retrieved 3 August 2014
↑  "Allowed to bulldoze Offa's Dyke... because he claimed didn't know it was there!". Wales Online. 4 June 2014.
↑  "Mileages along the Path (South to North)". Offa's Dyke Association. Retrieved 14 August 2013.
↑  "Offa’s Dyke Path - South to North", Contours Walking Holidays
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 146169328  VIAF: 233918349   WorldCat (עם VIAF): 233918349 
מרכז המבקרים של סוללת אופה
שלט הכוונה של המסלול בדנבישייר
שיחנית הזית

| שיחנית הזית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: קניתיים
סוג:: שיחנית היפולאיס
מין:: שיחנית הזית
שם מדעי
 Hippolais olivetorum ‏סטריקלנד, 1837

שיחנית הזית (שם מדעי: Hippolais olivetorum) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסבכיים, היא השיחנית הגדולה ביותר מבין השיחניות והיא נודדת ארוכת טווח .
תיאור

חלקי גופה העליונים של שיחנית הזית הם בצבע חום אפור זית וחלקי גופה התחתונים בהירים יותר. ראשה קמור, גבת העין בהירה, המקור ארוך וצבעו חום-כתום. שולי הכנפיים שלה בהירים והרגליים כחולות-אפורות כהות . היא בונה את קנה על עצים נמוכים ושיחים . מידות גופה של שיחנית הזית הן- 16–18 ס"מ ומשקלה מגיע ל-50 גרם . שיחנית הזית ניזונה בעיקר מחרקים ופירות . מצב השימור הבין-לאומי והאזורי של שיחנית הזית הוא ללא חשש אך נראה שבספר האדום הקרוב תיכלל ברשימת המינים המצויים בסכנת הכחדה.
מקום מגוריה ותפוצה

בית גידולה של שיחנית זית הוא מצומצם ביותר ומשתרע באזור הבלקן, טורקיה, לבנון ובתקופות החורף נודדת השיחנית אל מזרח אפריקה .
שיחנית הזית חיה בעיקר בשדות בעלי שיחים בעלי צפיפות לא כל כך גבוהה, בחורשים פתוחים, ביערות דלילים ובמטעים .
בישראל שיחנית הזית נחשבת לדוגרת נדירה ולא הרבה ידוע על דגירתה בארץ, בשל העובדה שאינה מבקרת לרוב בישראל .
מספרים קטנים של שיחנית הזית נצפים בישראל בחודשים יולי ואוגוסט, ובאביב היא נודדת בכמויות מעט גדולות יותר, מסוף חודש אפריל ועד תחילת חודש מאי באזור הערבה ובאזור הגליל העליון .
מעבר לכך, התחנה לחקר ציפורים בירושלים מהווה אתר עצירה חשוב למין זה במהלך נדידת האביב, ומדי שנה מתועדים בו כ-100 פרטים .
בשנים האחרונות [דרושה הבהרה] חלה עלייה עקבית אך הדרגתית בכמות הפרטים של שיחנית הזית המתועדים בישראל .
צקצוקה של השיחנית

שיחניות וסבכים מצקצקים במהלך היום. לכל מין צקצוק וצליל מיוחד. השיחנית הקטנה בעלת צקצוק חרגולי מעט. בתחילת עונת הנדידה דרושה הכנה ושינון מחדש של עוצמת הציקצוקים. בשיא הנדידה הציקצוק העמוק של שיחנית הזית מתערבב עם הצקצוק הצהבהב של צהובת הבטן ועם צקצוקה של השיחנית הגדולה.
קינון השיחנית

קינונה של השיחנית מתחיל מחציו השני של חודש מאי וממשיך במהלך יוני. קינה של השיחנית נבנה על עצים נמוכים (לרוב עצי אלון או עצי זית) או בשיח.
קינה של השיחנית נבנה בצורה קערית עמוקה עשויה עשבים, גבעולים, קליפות גזע, שורשים, ולעיתים מכיל גם שיער סוס וקורי עכביש – המשמשים לחיזוק הקן בהיקפו החיצוני.
הערות שוליים

↑  שיחנית הזית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5 6 7 8  מגדיר הציפורים של ישראל - שיחנית זית, באתר פורטל צפרות
1 2 3  שיחנית זית - במגמת עלייה, באתר פורטל צפרות
1 2 3 4 5  [שיחנית זית - עופות בסכנת הכחדה - רשות הטבע והגנים

https://aves.redlist.parks.org.il/birds/שיחנית-זית/ שיחנית זית], באתר הרשימה האדומה של העופות המקננים בישראל
1 2 3 4  HIPPOLAIS OLIVETORUM - שיחנית זית,, באתר israelibirdsstamps.yardbirdsil.info
1 2 3  תצפית סיורי צפרות- מגדיר ציפורי ארץ ישראל - ציפורי שיר - שיחנית זית, באתר www.tatzpit.com
↑  החברה להגנת הטבע - שיח שיחניות, באתר www.teva.org.il
קוקייה מזרחית

| קוקייה מזרחית |
| --- | --- |
 קוקייה מזרחית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קוקאים
משפחה:: קוקייתיים
סוג:: קוקיה
מין:: קוקייה מזרחית
שם מדעי
 Cuculus optatus ‏גולד, 1845

קוקייה מזרחית בבוהטן
קוקייה מזרחית (שם מדעי: Cuculus Saturatus) היא מין עוף ממשפחת הקוקייתיים המצויה ממזרח אירופה וסיביר עד צפון-מזרח אוסטרליה. הקוקייה מקננת באזורים מיוערים וביערות צפופים.
תיאור חיצוני

גודלה של הקוקייה נע בין 34-30 ס"מ. היא בעלת גוון צהוב-בז', ותחתית כנפיה בצבע חלודה. הקוקייה בעלת מקור כבד.
בית גידול

הקוקייה מקננת בעיקר באזורים מיוערים וביערות צפופים של אורן ואשוחית.
מסלול נדידה

לקוקייה המזרחית יש טווח נדידה גדול ביותר. היא נודדת מרוסיה ליפן המערבית ומשם לצפון סיביר. בחורף, הקוקייה המזרחית נודדת ברחבי אינדונזיה, הפיליפינים ובצפון מזרח אוסטרליה.
קולות

הקוקייה המזרחית מפיקה סדרת זוגות של תווים בעלי דגש שווה, קריאתה של הקוקייה דומה לקריאת הדוכיפת, היא מקדימה לפני קריאתה לרוב ב-4–8 תווים – "פופופופופו" פרט לזכר. הנקבה משמיעה סלסול כשל קוקייה אירופאית.
התנהגות

הקוקייה מאופיינת כעוף חמקן וחשדן, היא טפילת קנים וניזונה בעיקר מחרקים.
רבייה

בעונת הרבייה נחבאת הקוקייה באמירי אילנות ודוגרת לרוב בטייגה וביער סבוך.
ראו גם

קוקייתיים
קוקייה מצויצת
לקריאה נוספת

"החי והצומח של ארץ ישראל – אנציקלופדיה שימושית מאוירת כרך 6 עופות"
הערות שוליים

↑  קוקייה מזרחית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  הציפורים - מגדיר שדה שלם, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1975
↑  לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, משרד הביטחון, 1995
1 2 3  קיליאן מולארני, לארס סוונסון, דן צטרסטרום, פיטר ג'. גרנט, דן אלון, יוסי לשם, אבי ארבל (ע), לקסיקון מפה: הציפורים - המדריך השלם לציפורי אירופה וישראל, מפה הוצאה לאור, 2003
קוברה צהובה

| קוברה צהובה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: פתניים
סוג:: קוברה
מין:: קוברה צהובה
שם מדעי
 Naja nivea ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


קוברת הכף בעלת גוון צהוב
קוברת כף כהה
קוברה צהובה המכונה גם קוברת הכף (שם מדעי: Naja nivea), הוא מין של נחש בגודל בינוני וארסי ביותר ממשפחת הפתניים, המאכלס מגוון רב של ביומות לאורך מרחב אפריקה הדרומית כולל שטחי סוואנות, מדבריות ושטחים מדבריים למחצה. המין הוא פעיל יום והוא אכלן כללי, שצד וניזון ממספר מינים שונים של חיות ופגרים. הקוברה הצהובה ניצודה על ידי מספר בעלי חיים שונים כולל עופות דורסים, גירית דבש ומספר מינים של נמיות.
הקוברה הצהובה מוכרת כ"גילסלנג" (קוברה צהובה) ו"ברוינקפל" (קוברה חומה) באפריקה. דוברי אפריקאנס בדרום אפריקה מתייחסים לקוברה הצהובה גם כ"קופרקפל" (קוברת הנחושת), בעיקר בגלל מגוון הגוונים העשירים של הצבע הצהוב של הנחש. למין אין תת-מינים מוכרים.
אטימולוגיה

הקוברה הצהובה (Naja nivea) הוגדרה לראשונה על ידי הזואולוג השוודי קארל לינאוס בשנת 1758. השם הגנרי naja הוא לטיניזציה של המילה הסנסקריט "נאגה" (nāgá) שמשמעותה "קוברה". הכינוי המדויק nivea מקורו מהמילים הלטיניות nivis או nix שמשמעותן "מושלג" או "שלג". הקישור לשלג הוא מעורפל, אך הצעה לכך היא בשינוי הצבעים בפרטים הראשונים שנשמרו והתקבלו על ידי טקסונומים באירופה.
מיון

הקוברה הצהובה הוא מין במשפחת הפתניים. לינאוס תיאר את הקוברה הצהובה (Naja nivea) לראשונה בשנת 1758. בתחילה הוא נתן לו את השם הבינומיאלי Coluber niveus, אך לאחר עשור ג'וספוס ניקולאוס לאורנטי תיאר את הסוג בשם "Naja". בשנת 2007 ווסטר ונוספים הפרידו את הסוג Naja לארבעה תתי סוגים נפרדים על בסיס קריטריונים שונים כמו שושלת יוחסין, מורפולוגיה ותזונה. הם שמו את Naja nivea תחת תת-הסוג Uraeus, הקוברות האפריקאיות שאינן יורקות, יחד עם הקוברה המצרית, הקוברה החוטמנית, קוברת אחיטה, הקוברה הערבית והקוברה הסנגלית.
מיון > תיאור

הקוברה הצהובה היא מין של קוברה בגודל בינוני. בוגרים של המין מגיעים בדרך כלל לגודל של 1.2-1.4 מ', אך אורכם יכול להגיע גם עד 1.6 מ'. הזכרים בדרך כלל מעט קטנים יותר מהנקבות. הפרט הגדול ביותר מהמין היה באוס שבנמיביה ואורכו נמדד ב-1.88 מ'. פרט גדול נוסף נמצא שמורת הטבע "דה הופ" בדרום אפריקה, ואורכו הכולל הוא 1.86 מ'.
לקוברה הצהובה יש מגוון רחב של צבעים, מצהוב לחום זהב, חום כהה ואף שחור. בנוסף, חלק מהפריטים מציגים מידה של נקודות או כתמים בהירים או כהים יותר על גבי גופם. לרוב הצבע מקושר למיקומם הגאוגרפי אך ניתן לראות במקום אחד מגוון רחב של קוברות צהובות בצבעים וגוונים שונים. לדוגמה, הפריטים שבמדבר הקלהארי שבבוטסואנה או נמיביה בדרך בצבע צהוב עקבי יותר מאשר אלו באוכלוסיות דרומיות יותר. לעומת זאת, ב"דה הופ" ובאתרים נוספים בכף המערבית, נצפו פריטים בכל הצבעים. לפריטים צעירים יותר בדרך כלל יש בדרך כלל התכהות באזור הצוואר ואזור הבטן לאורך של כתריסר קשקשים בטניים. ההתכהות דוהה ומתבהרת לאורך השנה או שנתיים הראשונות לחייו, וגורמת לפעמים גורמת לבלבול בין הקוברה הצהובה לבין הקוברה הטבעתית.
תפוצה ואזורי מחיה

הקוברה הצהובה היא אנדמית לאזור אפריקה הדרומית. בדרום אפריקה, איפה שתפוצתו היא הגבוהה ביותר, נמצא בעיקר באזורי הכף המערבי, הכף הצפוני, הכף המזרחי, פרוביציית המדינה החופשית והפרובינציה הצפון מערבית. הוא נמצא גם בחציה הדרומי של נמיביה, דרום מערב בוטסואנה ומערב לסוטו.
אף על פי שלקוברה הצהובה יש מרחב מחיה גאוגרפי קטן יותר מאשר לקוברות אפריקאיות אחרות, מגוון מרחבי המחיה שלו גדול יותר. מרחבי המחיה המועדפים עליו הם פינבו, בושוואלד, קארו, סוואנה צחיחה, מדבר נמיב ומדבר הקלאהרי. שוכן בדרך כלל במחפרות של מכרסמים, תלים נטושים של טרמיטים, ובאזורים צחיחים גם בחריצי סלע. באזורים ממוזגים ובאזורים צחיחים, לפעמים נמצאים גם באזורי נחלים, בשטחים פתוחים ומנוקזים היטב.
בלסוטו, ייתכן וימצאו אף בגובה של 2,500 מטרים מעל פני הים. הם נמצאים באזורים מיוערים ובאזורי מרעה גבוה בפרוביציית המדינה החופשית, באזורים סלעיים באזור כף התקווה הטובה ובאזורים המדבריים והחצי מדבריים באזורי המחיה שלהם. הם לפעמים נכנסים לאזורים מאוכלסים, פרברבים מפותחים חלקית ואוכלוסיות קטנות אחרות לטובת בריחת מהחום וחיפוש אחר טרף כמו מכרסמים. דבר זה גורם לעיתים לקשר ישיר מול האדם.
התנהגות ואקולוגיה

הקוברה הצהובה פעילה יומית ופעילותה נמשכת לאורך כל היום. בימים מאוד חמים תהיה פעילת דמדומים, אך נדיר לראותה במהלך שעות החשיכה. היא בעל חיים יבשתי, ומסוגלת בקלות לטפס על שיחים ועצים. מגלה זריזות ויעילות בשדידה שיטתית של קני אורג שתפן (Philetairus socius). כאשר אינה פעילה, היא מסתתרת ותופסת מחסה בבורות ומחפרים תת-קרקעיים. תשתמש לעיתים באותו המחסה לתקופה ממושכת. הקוברה הצהובה היא מין מאוד זריז וערני, אף על פי שתוארה כמין בעל אופי רגוע יותר רגוע ממינים אחרים של נחשים ארסיים אפריקאיים, היא תתקוף כאשר תחוש מאוימת. כאשר מפריעים לה והיא חשה בסכנה, היא מרימה את פלג גופה העליון, מותחת ומנפחת את צווארה ומשמיעה קול שריקה. כאשר היא נמצאת במגננה, היא עלולה לתקוף ללא היסוס. אם הגורם המאיים חסר תנועה, תנסה הקוברה לברוח במהירות, אם אך האיום נמשך למרות זאת, היא תופסת שוב את תנוחת המגננה.
התנהגות ואקולוגיה > תזונה

מין זה של קוברה ניזונה ממגוון רב של טרף הכולל נחשים אחרים, מכרסמים, לטאות, עופות ונבלות. ב"דה הופ" נבדק הטרף של המין בין אוקטובר 2004 למרץ 2006. נמצא כי 31% מתזונתו הייתה ממכרסמים, 20% נחשים אחרים, 11% לטאות, 16% נבלות ו-11% פריטים מאותו המין. באותו המחקר נצפו שני מקרים של אכילת נבלות על ידיד הקוברה הצהובה. שני המקרים היה מדובר בנחשים שנהרגו כתוצאה מפגיעת כלי רכב. במקרה הראשון היה מדובר בנחש חולי מפוספס (Psammophylax rhombeatus). במקרה השני היה מדובר בנחש מהמין Psammophis notostictus, המוכר גם כניזון מהאורג השתפן. הקוברה הצהובה היא קניבלית, ולפעמים ניזונה מפריטים צעירים בני מינה.
התנהגות ואקולוגיה > טורפים

עם טורפי הקוברה הצהובה נמנים גירית הדבש, סוריקטה ומספר מיני נמיות, המהווים הטורפים העיקריים של הקוברה הצהובה משום שיש להם רגישות נמוכה לארס שלו. טורפים נוספים הם מגוון מיני עופות דורסים כמו לבלר והחיוויאי החום הצדים מגוון מיני נחשים.
התנהגות ואקולוגיה > רבייה

מין זה מטיל ביצים. עונת ההזדווגות היא בחודשים ספטמבר ואוקטובר. בחודשים אלו עלול הנחש להיות אגרסיבי מהרגיל. הנקבה תטיל בין 8 ל-20 ביצים (בגודל ממוצע של 25 X 60 מ"מ) באמצע הקיץ (חושים דצמבר – ינואר), במחילות או תילי טרמיטים נטושים, או במיקום אחר חם ולח. גודלו של האבקוע הוא בין 34–40 סנטימטרים, והם עצמאיים לחלוטין מלידה. במחקר שנעשה בשבי ההזדווגות הייתה בחודש ספטמבר והטלת הביצים הייתה בחודש נובמבר. משך ההריון היה בערך 42 יום ותקופת הדגירה הייתה בין 65 ל-70 ימים, בטמפרטורה של 28–33 מעלות צלזיוס. התטולה הייתה בגודל 11–14 ויחס הבקיעה היה זכר אחד לחמש נקבות.
ארס

הקוברה הצהובה מיוחס כאחד ממיני הקוברות המסוכנים והארסיים ביותר בכל יבשת אפריקה, בגלל רמת ארסיותו והימצאותו התכופה בסמוך לבתים. הארס של הנחש נוטה להיות סמיך וסירופי, ומתייבש לשבבים חיוורים ונוצצים. ארסו של הקוברה הצהובה הוא רעלן עצבי חזק. הוא עלול להכיל גם רעלנים לבביים המשפיעים על מערכת הנשימה, מערכת העצבים והלב. אחוזי התמותה להכשות לא מטופלות לא ידוע, אך מעריכים כי הוא גבוה. הדבר יכול להיות תלוי במספר גורמים כמו כמות הארס שהוחדרה, מצבו הפסיכולוגי של הננשך, החדרת ניב אחד או שניים ועוד. לרוב, הנשמה מלאכותית מכנית וטיפול תסמיני מספיקים לצורך הצלת חיים, אך במקרים של הרעלת ארס חמורה יש צורך בנסיוב נוגדני מיוחד לארס הנחש. כאשר מוות מתרחש, לקוח לרוב בין שעה (במקרים חמורים) לעשר שעות (ואף יותר), וקורה לרוב מכשל נשימתי בעקבות שיתוק. נוגדן הארס המשמש במקרה הכשה של הקוברה הצהובה הוא נוגדן רב ערכי המיוצר על ידי המכון הדרום אפריקאי למחקר רפואי (SAIMR).
לקריאה נוספת

Kennedy, A’. (2012). Animals of the Masai Mara. Wild Guides (3). Princeton NJ: Princeton University Press.
Layloo, I’, Smith, C’ & Maritz B’. (December 2017). Diet and Feeding in the Cape Cobra. African Journal of Herpetology, 6 (2), 147–153.
Borchet, P’ (Ed). (1998). Ground Squirrels Dealing with Cape Cobras. Africa – Environment & Wildlife, 6 (1), 18–27.
הערות שוליים

↑  קוברה צהובה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Phelps, T., Elapidae (Naja nivea) Scavenging, African Herp News (40), 2006
מחלת נגיף הזיקה

| --- | --- |

פריחה על חזה של חולה במחלת נגיף הזיקה
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  נגיף זיקה 
 תסמינים:  חום, פריחה מקולופפולרית, כאבי מפרקים, דלקת הלחמית, כאב ראש 
 קישורים ומאגרי מידע
 DiseasesDB:  36480
 סיווגים
 ICD-10:  A92.8, U06
 ICD-11:  1D48 
 
מחלת נגיף הזיקה (באנגלית: zika fever, נקראת גם: קדחת הזיקה או זיקה) היא מחלה נגיפית הנגרמת בגלל נגיף הזיקה ומועברת בדרך כלל על ידי עקיצות יתושים מסוג אדס, אך יכולה לעבור גם באמצעות קיום יחסי מין, עירוי דם ומעבר בין אם לעובר. ברוב המקרים, המחלה היא א-סימפטומטית, וגם כאשר מתגלים תסמינים הם יחסית מתונים, ועלולים להזכיר מחלות אחרות, כדוגמת קדחת דנגי.
תינוקות שנדבקו במחלה על ידי אימם במהלך ההיריון עלולים לסבול ממיקרוצפליה או ממומים מוחיים אחרים. בקרב מבוגרים שנדבקו בנגיף, נראה כי המחלה עלולה לגרום לתסמונת גייאן-בארה.
תסמינים

כ-80% ממי שנדבק בנגיף הזיקה לא ייפתח תסמינים למחלה כלל. במקרים בהם כן מתפתחים תסמינים, הם עלולים לכלול בין היתר: חום, פריחה, דלקת הלחמית, כאבי פרקים (אנ') וכאבי שרירים. תקופת הדגירה של המחלה היא כ-3 עד 12 ימים. לרוב, תסמיני המחלה אינם חמורים וניתן להחלים מהמחלה גם ללא התערבות רפואית.
תסמינים > הריון

הסכנה העיקרית של מחלת נגיף הזיקה היא לעוברים של נשים הרות שנדבקות בנגיף הזיקה. במקרים כאלו, ההדבקות במחלה עלולה לגרום להפלת העובר או לבעיות התפתחות, כאשר המרכזית שבהן היא מיקרוצפליה. לפי ההערכות כ-42% מהתינוקות שנולדים לאימהות שנדבקו במחלה סובלים מרמה מסוימת של מומים, כאשר הנפוצים ביותר הם מומים בהתפתחות המוח והעין כגון מיקרוצפליה ורקמת צלקת בשכבה הדמית של העין. במקרים חריגים, נצפו גם מומים רב-מערכתיים כדוגמת הידרופס פטאליס. מומים אלו עלולים לגרום לבעיות התפתחותיות של העובר ולגרום להפרעות נוירולוגיות כמו: אפילפסיה, לקויות בשמיעה ובראייה והפרעות פסיכומוטוריות.
הסכנה להתפתחות מיקרוצפליה גדלה ככל שההדבקות של האם במחלה היא בשלב מוקדם יותר של ההריון. קיימים נתונים סותרים בנוגע לאחוז ההריונות של נשים החולות במחלה שהובילו למיקרוצפליה, אך נמצא כי גם תינוקות שנולדו עם היקף ראש תקין וללא מומים הנראים לעין, עלולים לפתח מומים מוחיים או נזק מוחי בשלב מאוחר יותר.
תסמינים > תסמונת גייאן-בארה

בקרב מבוגרים, נמצא קשר בין מחלת נגיף הזיקה לבין תסמונת גייאן-בארה. תסמונת זו גורמת להחלשות שרירים בעקבות פגיעה של מערכת החיסון במערכת העצבים ההיקפית, פגיעה שעלולה לגרום אף לשיתוק. על אף שלא ניתן לבודד את מחלת נגיף הזיקה כגורם וודאי לתסמונת גייאן-בארה, במספר מדינות שבהן פרצה מגפת הזיקה נרשמה עלייה בשיעור היארעות התסמונת. למשל, בהתפרצות המגפה בפולינזיה הצרפתית בשנים 2013–2014 נרשמו 42 מקרים של תסמונת גייאן-בארה בתקופה של 3 חודשים בלבד. לצורך השוואה, לפני ההתפרצות נרשמו בין 3 ל-10 מקרים בשנה.
הדבקות בנגיף

נגיף הזיקה הוא וירוס ממשפחת פלאוויווירידה (Flaviviridae) שמועבר על ידי יתושים מסוג אדס. משפחת וירוסים זאת, מקושרת למחלות נוספות כמו קדחת צהובה וקדחת דנגי. על אף שיתושים הם הנשאים של המחלה, המקור העיקרי להפצתה טרם נמצא. אף על פי כן, נמצאו עדויות סרולוגיות לכך שהמחלה עשויה להתפתח מקופים מערב-אפריקאיים וממכרסמים.