stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מנחם מנדל טאוב
ספריו

קול מנחם
פניני קול מנחם על הש"ס, על התורה באתר אוצר החכמה
שו"ת קול מנחם, אורח חיים: חלק א', חלק ב', חלק ג', חלק ד', חלק ה', חלק ו'. אבן העזר: חלק א', חלק ב'. חושן משפט: חלק א', חלק ב', חלק ג'. יורה דעה: חלק א', חלק ב', באתר אוצר החכמה.
שמחה לנפש, 2 כרכים
תהילים קול מנחם
חמישה חומשי תורה קול מנחם, באתר אוצר החכמה
לקריאה נוספת

ח. טוברואי, הבשורה המתנגנת מכינורו של הרבי מקאליב שליט"א, דגלנו, ניסן תשל"ו, עמ' ד
הערות שוליים

↑  ראיון איתו ברשות השידור
↑  לחסידים - קריה חדשה, מעריב, 4 במרץ 1963, עמ' 14; חיים פיקרש, הרבי מקאליב בונה קריה, הצופה, 21 ביוני 1963; קריית קאליב בראשון לציון, שם, 6 בספטמבר 1964, עמ' 46
↑  הרבי מקאליב משתקע בארץ, הצופה, 20 ביוני 1963, עמ' 4
↑  האדמו"ר מקאליב השתקע בקריה שבראשון לציון, הצופה, 11 בספטמבר 1966, עמ' 4
↑  חתונת האדמו"רים, מעריב, 5 בספטמבר 1984, עמ' 18
↑  ישראל כהן, ‏ברוך דיין האמת: הרבנית בתיה מיכלוביץ ע"ה אשת הרבי מזלאטשוב, באתר כיכר השבת, 7 בינואר 2016
↑  קובי נחשוני ורותם אליזרע, ערב יום הזיכרון: "אדמו"ר השואה" נפטר בגיל 96, באתר ynet, 28 באפריל 2019
↑  רה"מ והנשיא הביעו צער על פטירת זקן האדמו"רים, באתר לדעת, ‏28 באפריל 2019
↑  כצוואת האדמו"ר, הנכד הוכתר לממשיך, באתר jdn
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309127305171  LCCN: n81012091  MusicBrainz: 8c2f4c30-ca6f-4f61-be92-50924deee430  NTA: 175922292  VIAF: 48076900   WorldCat (עם VIAF): 48076900
ג'יי הרננדז

| --- | --- |

הרננדז, 2016
 לידה:  20 בפברואר 1978 (בן 46) מונטבלו, קליפורניה 
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  Don Bosco Technical Institute 
 בן או בת זוג:  Daniella Deutscher (2006–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
חבייר מנואל הרננדז ג'וניור (בספרדית: Javier Manuel Hernandez Jr.; נולד ב-20 בפברואר 1978) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. הוא מגלם את תומאס מגנום ברימייק של רשת CBS "מגנום, בלש פרטי".
ראשית חייו

הרננדז נולד במונטבלו, קליפורניה, בנם של איזיס (מלדונדו), מזכירה ורואת חשבון, וחאבייר  הרננדז, מכונאי, שניהם דור שלישי למקסיקנים-אמריקאים. יש לו אחות צעירה, אמיליה, ושני אחים גדולים, מייקל וגבריאל. הוא למד במכון הטכני של דון בוסקו ברוזמיד, קליפורניה, אך עבר לבית הספר התיכון שור במונטבלו בשנתו האחרונה. בעת שנסע במעלית בגובה רב בלוס אנג'לס, פנה אל הרננדז מנהל הכישרונות האוורד טינר שאמר לו שיש לו כל מה שנדרש כדי להצליח בהוליווד. הוא רשם את  הרננדז לבית הספר למשחק ושלח את תמונותיו לסוכני הליהוק.
קריירה

בין השנים 1998–2000 גילם הרננדז את אנטוניו לופז בסדרת הטלוויזיה "Hang Time". הרננדז זכה להצלחה בתפקידו לצד קירסטן דנסט בסרט הקולנוע "את מטורפת, אתה חתיך". מאז הוא הופיע בכמה סרטי קולנוע, כולל את התפקידים הראשיים בסרט "דרכו של קרליטו: עלייה לשלטון", סרט האימה "הוסטל" משנת 2005 ובסרט "מגדלי התאומים". הרננדז הופיע בסרט האקשן/פשע "טייקרס", אשר הוקרן לראשונה באוגוסט 2010.
הרננדז הופיע בסרט ההמשך "דרכו של קרליטו" בשנת 2005 בתפקיד קרליטו בריגאנטה, התפקיד ששיחק  אל פצ'ינו בסרט המקורי משנת 1993 "דרכו של קרליטו".
הרננדז גילם את פקסטון בסרט "הוסטל" של איליי רות' משנת 2005 ובסרט ההמשך שלו משנת 2007, "הוסטל: חלק 2".
בשנת 2015 הוא הופיע בסרט "מקס" כסמל בצבא ארצות הברית שהוקצה לו כלב הצלה בשם מקס, אשר היה בטראומה ממותו של המטפל הקודם שלו.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ג'סי הארקנס בסרט הקומדיה "אמהות רעות", ובסרט גיבורי-על, "יחידת המתאבדים".
ב־20 בפברואר 2018 דיווחו כלי חדשות כי  הרננדז לוהק לתפקיד תומאס מגנום בסדרת הדרמה של CBS, "מגנום, בלש פרטי". הסדרה הוקרנה בבכורה ב־24 בספטמבר 2018.
חיים אישיים

בשנת 2006 נישא הרננדז לשחקנית דניאלה דויטשר. השניים הכירו כאשר הרננדז היה בן ארבע עשרה ודניאלה הייתה בת 17.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Living the Life | קיקיצ'ו |  |
| 2001 | את מטורפת, אתה חתיך | קרלוס נוניז |  |
| 2001 | לעולם אל תשחקו עם זרים | איש מרינס |  |
| 2002 | סיבוב חוזר | חואקין "ואק" קמפוס |  |
| 2004 | מהיר ללא גבולות | דלתון |  |
| 2004 | תחנה 49 | קית' פרז |  |
| 2004 | אורות ליל שישי | בריאן צ'אבס |  |
| 2005 | הוסטל | פקסטון רודריגס |  |
| 2005 | דרכו של קרליטו: העלייה לצמרת | קרליטו בריגאנטה |  |
| 2006 | נומאד | יראלי |  |
| 2006 | מגדלי התאומים | דומיניק פזולו |  |
| 2006 | Karas | נו | דיבוב |
| 2007 | גריינדהאוס (אנ') | בובי |  |
| 2007 | Live! | פבלו |  |
| 2007 | הוסטל: חלק 2 | פקסטון רודריגס |  |
| 2008 | American Son | ג'וניור |  |
| 2008 | גדר לבנה | הבלש חבייר וילריאל |  |
| 2008 | שטח הסגר | ג'ייק |  |
| 2008 | אין כמו החגים | אוזי |  |
| 2010 | טייקרס | הבלש אדי האצ'ר |  |
| 2012 | LOL | ג'יימס |  |
| 2015 | מקס | סמל רייס |  |
| 2016 | אמהות רעות | ג'סי הארקנס |  |
| 2016 | יחידת המתאבדים | צ'אטו סנטנה / אל דיאבלו |  |
| 2017 | The Night Is Young | דין |  |
| 2017 | אמהות רעות 2: לשרוד את החג | ג'סי הארקנס |  |
| 2017 | בהיר | רודריגז |  |
| 2019 | צעצוע של סיפור 4 | אבא של בוני | דיבוב |
| 2024 | The Long Game | ג'יי.בי פניה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000-1998 | Hang Time | אנטוניו לופז | 29 פרקים |
| 1999 | USA High | חוזה | פרק: "Christian's Scholarship" |
| 2000 | לא לבושה | אדי | פרק לא ידוע |
| 2000 | One World | אוקטביו | פרק: "Marci's in Hot Salsa" |
| 2002 | משפחה אמריקאית | סיסקו | 2 פרקים |
| 2007-2006 | Six Degrees | קרלוס גרין | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2012 | מפלט אחרון | פול וולס | 7 פרקים |
| 2013 | נאשוויל | דנטה ריבאס | 6 פרקים |
| 2013 | Ghost Ghirls | הסוכן סאנצ'ס | סדרת רשת; פרק: "Hooker with a Heart of Ghoul" |
| 2014 | כנופיות אל-איי | דניאל אקוסטה | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2016-2015 | המרחב | דימיטרי האבלוק | 5 פרקים |
| 2017 | סקנדל | קרטיס פרייס | 7 פרקים |
| 2018–הווה | מגנום, בלש פרטי | תומאס מגנום | תפקיד ראשי (4 עונות) |
| 2019 | בוג'ק הורסמן | מריו | דיבוב; פרק: "A Horse Walks into a Rehab" |
| 2020 | הוואי חמש-אפס | תומאס מגנום | פרק: "Ihea 'oe i ka wa a ka ua e loku ana?" |
הערות שוליים

↑  "The New York Times". נבדק ב-18 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andreeva, Nellie (30 בדצמבר 2018). "'Magnum P.I.': Jay Hernandez Cast As Thomas Magnum In CBS' Reboot Pilot". Deadline Hollywood. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Garcia Berumen, Frank Javier (August 1, 2014). Latino Image Makers in Hollywood: Performers, Filmmakers and Films Since the 1960s. McFarland, p. 307. Archived at Google Books. Retrieved August 13, 2016.
1 2  "Actor gets a tortured role in 'Hostel'", eastvalleytribune.com, January 11, 2006.
↑  "Film Reference". Filmreference.com. נבדק ב-18 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Suddenly, Expectations Are Being Heaped on Him". Los Angeles Times. 27 ביוני 2001. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Anita Gates (1 באוקטובר 2005). "Carlito, When He Was Young". הניו יורק טיימס. נבדק ב-18 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Max: What Kind Of Dog Is Max?". The New York Times. June 18, 2015.
↑  Otterson, Joe (20 בפברואר 2018). "'Magnum PI' Reboot Pilot at CBS Casts Jay Hernandez in Lead Role". Variety. נבדק ב-20 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "I Saw the Sun Rise". IMDB. נבדק ב-30 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cabrera, Daniela. "Jay Hernandez & His Wife Had A Very '90s Meeting". bustle.com.
↑  Munoz, Lorenza (June 27, 2001). "Suddenly, Expectations Are Being Heaped on Him". Los Angeles Times.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424050905171  PLWABN: 9810650848905606  BNE: XX975290  BnF: cb14186741h (data)  GND: 144039028  ISNI: 0000 0001 1876 3055  LCCN: no2002031161  NKC: xx0146562  SUDOC: 119904373  VIAF: 54357349   WorldCat (עם VIAF): 54357349
בית הגדודים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה צבאית
 כתובת:  מושב אביחיל
 מיקום:  אביחיל 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  משרד הביטחון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1958–1961 (כ־3 שנים)
 
 קואורדינטות:  32°21′07″N 34°52′33″E﻿ / ﻿32.351916666667°N 34.875916666667°E﻿ / 32.351916666667; 34.875916666667
 המוזיאון באתר משרד הביטחון
  (למפת נתניה מוגדלת) בית הגדודים(למפת נתניה רגילה) בית הגדודים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הגדודים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הגדודים
 
החצר הפנימית של המוזיאון, בה ניצבים פסליהם של זאב ז'בוטינסקי ויוסף טרומפלדור, ממקימי הגדודים העבריים

בית הגדודים הוא מוזיאון ישראלי הנמצא במושב אביחיל, צפונית לנתניה, המוקדש להנצחת המתנדבים היהודים והארץ-ישראלים לצבא הבריטי בשתי מלחמות העולם. המוזיאון מופעל בידי יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון.
היסטוריה

המוזיאון הוקם ב-1961 על ידי יוצאי הגדודים היהודיים שלחמו במסגרת הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה במטרה להנציח את סיפור הקמת הגדודים, ההווי, ופעילות הלחימה בהם השתתפו. האתר במושב אביחיל נבחר משום שהמושב הוקם במקור על ידי יוצאי הגדודים. היוזמה להקמת בית הגדודים הייתה של מייסדי מושב אביחיל, משוחררי הגדודים העבריים. בכנס גדודאים שנערך באביחיל בשנת 1950 הצטרפו להחלטה שאר המשתתפים מהארץ ומחו"ל והוחלט על הקמת בית הגדודים. חלק נכבד מהמימון הגיע מתרומות שנאספו בארצות הברית ומושב אביחיל תרם את השטח עליו נבנה בית הגדודים. בשנת 1958 הונחה אבן הפינה בטקס רב משתתפים וב 15 במאי 1961 נערכה חנוכת הבית בהשתתפות נשיא המדינה יצחק בן צבי ודוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל, שניהם ממשוחררי הגדודים העבריים. כאשר הושלם הבית התקיימו בו פעילויות וכנסים כגון יובל לגדודים העבריים, ביקורים מאורגנים במוזיאון ואירועים נוספים. אולם לאחר זמן מה התברר כי המועצה הציבורית למען בית הגדודים לא יכלה לשאת בעצמה בעלויות הפעלת והחזקת המקום ובשנת 1967 נמסרה הנהלתו למוזיאון צה"ל של משרד הביטחון
בחזית המוזיאון מוצבים תותחים ששימשו את חיילי הבריגדה היהודית. התצוגה במוזיאון כוללת צילומים, מסמכים מקוריים, מדים ודגמים של חייל ופרדה מגדוד נהגי הפרדות על רקע קרב גליפולי. באולם הבנוי כבית כנסת מונחים אלבומים על מדפים המסודרים כרונולוגית על פי הגדוד שבהם מוקדש כל דף לאחד מחברי הגדוד.
היסטוריה > אגף מלחמת העולם השנייה

ב-2009 נפתח במוזיאון אגף חדש: מתנדבי היישוב היהודי בארץ ישראל לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה המוקדש למעלה מ-30,000 המתנדבים בני היישוב שהתנדבו לחילות השונים של צבא בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה כשהשיא היה הקמת הבריגדה היהודית. התצוגה באגף מתמקדת בשלושה נושאים:
השירות הצבאי – מוצגים ומדים ממגוון החילות שאליהם התנדבו בני היישוב באמצעות צילומים, קטעי עיתונות, קטעי וידאו. כמו כן מוצג הווי השירות באמצעות מכתבים של המתנדבים, צילומי פעילות בשעות הפנאי וההווי החברתי.
המפגש עם שארית הפליטה – מוקדש לתרומתם של לוחמי הבריגדה והחילות האחרים לסיוע לניצולים ולהשתתפות בתנועת הבריחה ובהעפלה.
בניית צה"ל – מוקדש לתיאור התרומה של המתנדבים במלחמת העולם השנייה להקמת צה"ל כצבא מודרני וכיצד תרמו לניצחון במלחמת העצמאות.
כמו כן יש במוזיאון אולם הקרנות שבעבר התקיימו בו אירועי תרבות, הצגות וסרטים וכיום מוקדש להצגת סרטים בנושאים בהם עוסק המוזיאון: הגדודים העבריים במלחמת העולם הראשונה, ותיאור השתתפות הבריגדה היהודית במערכה על נהר סניו במלחמת העולם השנייה.
המתחם מוגדר כאתר לאומי במסגרת תוכנית המתאר של היישוב אביחיל.
הערות שוליים

↑  רות פורת, עורכת, ספר אביחיל 1932-2002, מושב אביחיל, 2003, עמ' 162
↑  בית הגדודים באביחיל, באתר הבוקר, ‏2 ביולי 1950
↑  ⁨למרחב⁩ | עמוד 3 | 23 אוגוסט 1956 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  רות פורת, עורכת, ספר אביחיל 1932-2002, מושב אביחיל, 2003, עמ' 166-167
↑  בית הגדודים נחנך באביחיל, ⁨למרחב⁩ | עמוד 6 | 16 מאי 1961 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  רות פורת, עורכת, ספר אביחיל 1932-2002, מושב אביחיל, 2003, עמ' 172
↑  אלעד בצלאלי ודקלה ליאני, בית הגדודים, מדריך לאתרי המורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, 299, עמ' 104
| הגדודים העבריים |
| --- | --- | --- |
| אישים | ג'ון הנרי פטרסון • זאב ז'בוטינסקי • יוסף טרומפלדור | דגל הראשון ליהודה |
| יחידות | גדוד נהגי הפרדות • רגימנט הפוסיליירים המלכותי | דגל הראשון ליהודה |
| אתרים | בית הגדודים • חניון הגדודים העבריים | דגל הראשון ליהודה |
| מסמכים | מגילת הגדוד • הגדודים העבריים בארץ ישראל | דגל הראשון ליהודה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302978205171  VIAF: 151816732   WorldCat (עם VIAF): 151816732
ברטה אורדנג

| --- | --- |

ברטה אורדנג, 1992
 לידה:  12 באפריל 1912 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 בפברואר 2001 (בגיל 88) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 מקום מגורים:  אנגליה, ישראל, ניו יורק 
 
ברטה אורדנג (באנגלית: Bertha Urdang;‏ 12 באפריל 1912 – 22 בפברואר 2001) הייתה אוצרת ובעלת גלריה בישראל ובארצות-הברית. חשיבותה של אורדנג הייתה בגילוי, עידוד וטיפוח אמנים ואמנות מופשטת ומושגית בישראל, וכן בפרסום האמנות הישראלית והפצתה בארצות-הברית במשך כ-45 שנים.
ביוגרפיה

ברטה אורדנג קוזין נולדה בלונדון, אנגליה ב-1912 למשפחה צנועת אמצעים.
אורדנג למדה בבית-ספר התיכון היוקרתי לבנות North London Collegiate School. לאחר מכן למדה עיתונאות ותולדות-האמנות באוניברסיטת לונדון, וכן צרפתית ואסתטיקה באוניברסיטת הסורבון בפריס. במקביל, למדה מיומנויות ניהול משרד. בתקופת לימודיה הייתה פעילה בתנועת הנוער הסוציאליסטית "הבונים" ובהסתדרות הסטודנטים הציונים בלונדון.
ב-1932 ביקרה אורדנג לראשונה בישראל. ב-1934 החליטה לממש את האידאולוגיה הציונית שלה ועלתה לארץ. תחילה התיישבה בחיפה ועבדה כמזכירתו של קולונל פרדריק קיש, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. ב-1935 הכירה את טוביה אורדנג, אגרונום יליד לטביה. הם נישאו ב-1936 ועברו להתגורר בירושלים. לזוג אורדנג נולדו שלוש בנות. בתה דפנה עבר הדני הייתה סופרת, מתרגמת ומשוררת. בת נוספת, מרים (מירי), נישאה לפרופ' נרי לאופר, פרופסור מן המניין למיילדות וגינקולוגיה בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
אורדנג עבדה בקונסוליה הפרסית בירושלים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה לצבא הבריטי ושירתה כקצינה במחלקת התעמולה ברדיו, שם שידרה לארצות האויב.
ב-1948 במלחמת השחרור נהרג בעלה, טוביה אורדנג, כשעלה על מוקש בירושלים.
ב-1949 נסעה אורדנג ללונדון וניהלה את מחלקת ההסברה של הסוכנות היהודית.
ב-1950 חזרה לארץ וניהלה את חגיגות חצי היובל לאוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל, יזמה בניית שני מבני מגורים כאגודה שיתופית בשכונת בית-הכרם בירושלים. ב-1952 עברה להתגורר שם עם בנותיה.
פעילות בשדה האמנות בישראל ובארצות-הברית > פעילות בשדה האמנות בישראל

ב-1952 החלה אורדנג לעסוק במכירת חפצי אומנות איכותיים מהבית.
ב-1955 פתחה את הגלריה הראשונה שלה לאמנות: גלריה רנה ברחוב ינאי 1 בירושלים. באותה עת פעלו בירושלים רק עוד שתי גלריות לאמנות, גלריה ספראי וגלריה נורה. בגלריה רנה התמקדה אורדנג בקרמיקה איכותית, בתכשיטים, בעבודות "משכית" ובתשמישי קדושה, והציגה אמנות פיגורטיבית ואמנות מופשטת. בגלריה נערכו תערוכות לציירים ירושלמים ביניהם יוסי שטרן, אבשלום עוקשי, משה מוקדי, מוטקה בלום, יונה מאך, פימה (אפרים רויטנברג) ועוד. בשלב מאוחר יותר הוצגו עבודותיהם של אמנים נוספים, ביניהם אביגדור סטימצקי, משה הופמן, חגית לאלו ואיקה בראון.
ב-1956 נסעה אורדנג לארצות-הברית ובמשך למעלה משנה הציגה יצירות אמנות ישראליות בגלריות ובבתים פרטיים. ב-1957 חזרה לארץ והמשיכה בפעילותה בגלריה רנה.
ב-1960 העבירה אורדנג את הגלריה מרחוב ינאי לחלל גדול יותר בן שתי קומות ברחוב שלומציון המלכה בירושלים. בקומה הראשונה הוצגו תערוכות קבוצתיות בהשתתפות אמנים מ"אופקים חדשים", ביניהם יוסף זריצקי, אביגדור סטימצקי ויחזקאל שטרייכמן. אליהם נוספו אמנים ידועים אחרים, ביניהם: איקה בראון, חגית לאלו, אביבה אורי, יהושע נוישטיין, פנחס כהן גן, מיכאל גרוס, מיכה אולמן, משה גרשוני, מיכאל גיטלין, משה קופפרמן ובני אפרת. בקומה השנייה הוצגו תערוכות יחיד של אמנים בראשית דרכם, ביניהם רפי לביא, יוסל ברגנר וליאון אנגלסברג. מדי שנה נערכו בגלריה תערוכות אביב וסתיו. אורדנג הקפידה על טקסטים מלווים וקטלוגים בתערוכותיה. לשם כך גייסה אמנים ואנשי רוח וגם כתבה בעצמה.
מיכה אולמן תיאר את חוויותיו כצופה בגלריה: "זה היה המקום היחיד בירושלים בו אפשר היה לראות זריצקי, שטרייכמן, אריה ארוך, אביבה אורי, רפי לביא ואחרים. זה היה חידוש בשבילי, מאוד שונה ממה שלימדו אז בבצלאל...".
ברטה אורדנג גילתה אמנים צעירים בעלי כישרון, הציגה את עבודותיהם, האמינה בחדשנותם וסייעה להכרה בהם בעולם האמנות. לדברי יונה פישר היה ניתן להבחין כי "אלה האמנים של ברטה. באותן שנים לא הייתה עוד גלריה שהיה לה מעמד כזה".
אורדנג גיבשה קו מנחה ייחודי בבחירת עבודות לתערוכות: יצירות מינימליסטיות, מעוטות צבע ומופשטות. ייתכן וההסבר לנטייתה לאמנות מופשטת מצוי באמירתה כי "מה שמוביל אותי בכל מה שאני עושה זה שאנחנו העם היחידי בעולם הזה שאין לנו אל עם דמות אלא יש לנו אל לגמרי מופשט". הביטוי "אל ללא דמות" היה שגור בפיה.
התערוכות שאצרה אורדנג בגלריה רנה עוררו התעניינות רבה. הגלריה הפכה למוקד בעל חשיבות לאמנים הירושלמים ולאמנות הישראלית בכלל.
ב-1969 עזבה אורדנג את הגלריה ברחוב שלומציון ופתחה גלריה בביתה בבית-הכרם. שם ערכה סדרת תערוכות בשם "בחירת האספן". בסדרה הוצגו עבודותיהם של אמני "אופקים חדשים" לצד אביבה אורי, אריה ארוך, משה קדישמן, יגאל תומרקין ואחרים. הסדרה זכתה לסיקור נרחב בעיתונות ולהתעניינות רבה מצד אוצרים, אמנים ואספנים. התערוכות הללו תרמו לקביעת רף איכות שהלך והתגבש בירושלים.
פעילות בשדה האמנות בישראל ובארצות-הברית > פעילות בשדה האמנות בארצות-הברית

משנת 1963 יצאה ברטה אורדנג לנסיעות שנתיות לארצות-הברית. היא יצרה קשרים עם אוצרים ומנהלי מוזיאונים והציגה תערוכות קבוצתיות של אמנים ישראלים ברחבי ארצות-הברית. בתערוכות הוצגו אמנים מובילים מ"אופקים חדשים" בשילוב אמני הדור העוקב. ב-1969 היא אצרה את Israel on paper במוזיאון לאמנות בסן פרנסיסקו ואת A Leap of Faith בגלריה לאמנות באוניברסיטת מדינת ניו-יורק באולבני. ב-1970 אורדנג הציגה אמנים ישראלים במוזיאון לאמנות באטלנטה וכעבור שנה אצרה בגלריית האמנות של אוניברסיטת רוצ'סטר בניו יורק את התערוכה Looking up.
ב-1972 פתחה אורדנג גלריה לאמנות ישראלית בניו-יורק. בתחילה קראה לה Rina Gallery, לאחר מכן שונה השם ל-Bertha Urdang. הגלריה הייתה ממוקמת ברחוב 74 מזרח במנהטן. מטרתה של אורדנג הייתה לפתוח את שערי העולם בפני אמנים ישראלים, להציג ולקדם את האמנות הישראלית העכשווית האוונגרדית ולשווקה לקהל האמריקאי. פתיחת גלריה לאמנות ישראלית בניו-יורק הייתה בעיניה שליחות וציונות ובלשונה "להביא אור לגויים". סביב הגלריה התגבשה קהילת אמנים, שבמרכזה בני אפרת, מיכאל גיטלין, פנחס כהן גן ויהושע נוישטיין. ארבעתם נכחו בניו יורק והציגו בגלריה דרך קבע. כך למשל, נרכשו עבודותיו של בני אפרת לאוספי מוזיאון גוגנהיים ו-MOMA בניו יורק, הודות לפעילותה של אורדנג. בין האמנים הרבים הנוספים שהוצגו בגלריה היו נחום טבת, משה קופפרמן ומיכה אולמן. אורדנג החלה עוד ב-1966 להציג את עבודותיו של משה קופפרמן בגלריה בשלומציון המלכה בירושלים, מאז נכח ברציפות בתערוכות שאצרה. ב-1971 החלה למכור את עבודותיו של מיכה אולמן למוזיאונים בארצות-הברית, בהם גוגנהיים בניו יורק, כללה את עבודותיו בתערוכות קבוצתיות ואצרה לו תערוכות יחיד.
במהלך מעל 20 שנות פעילותה, זכתה הגלריה בניו-יורק לפרסום רב ולסיקור נרחב בעיתונות המקצועית. בנוסף לפעילותה בגלריה, אורדנג המשיכה ליזום ולאצור תערוכות בגלריות אוניברסיטאיות ובמוזיאונים בארצות-הברית בשנות ה-70 וה-80. ב-1975 היא ארגנה את התערוכה "שלושה ציירים ישראלים": מיכאל גרוס, יהושע נוישטין ומשה קופפרמן" במוזיאון לאמנות בווסטר, מסצ'וסטס. ב-1978 ארגנה תערוכות ללארי אברמסון, יהושע אלירז ובני אפרת במוזיאון וודסוורת' את'יניום לאמנות, הרטפורד, קונטיקט.
אורדנג הצליחה להטמיע את האמנות המושגית הישראלית באוספי מוזיאונים מרכזיים בארצות-הברית ובאוספים פרטיים, ובכך תרמה להכרתם של אמנים ישראלים צעירים.
יגאל צלמונה הגדיר את פעילותה כ"אחת ההרפתקאות המרתקות בתחום הפצת האמנות הישראלית [...] בפעם הראשונה בתולדותיה הייתה האמנות הישראלית לא רק מוכרת במרכזי האמנות בעולם אלא גם חשובה ורלוונטית" בזכות פעילותה של אורדנג והודות לרמתם האמנותית הגבוהה של האמנים, שבחרה בקפידה".
פעילות בשדה האמנות בישראל ובארצות-הברית > חזרה לפעילותה בישראל

בשנת 1993 סגרה אורדנג את הגלריה בניו-יורק וחזרה להתגורר בירושלים, שם חידשה את פעילותה בביתה בבית-הכרם ואצרה תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד לאמנים.
ברטה אורדנג הקדישה את חייה למען חיזוק והכרה של אמנים ישראלים מעבר לגבולות המדינה. עבודות אמנות שהוצגו בגלריות שלה נמכרו או נתרמו לאספנים ולמוזיאונים רבים בישראל ובעולם.
ברטה אורדנג נפטרה ב-2001 בירושלים.
תערוכות לכבודה ותערוכות מהאוסף שלה

1982- "מחוות אמנים לברטה אורדנג" (מוזיאון ישראל, ירושלים), האוצרים: יגאל צלמונה ויהודית שפיצר, בהשתתפות אריה ארוך, ברברה אברמס, לארי אברמסון, מיכה אולמן, אביבה אורי, דניאל באביור; אניה פ' בין, ג'ורג'ט בלייה, זיגי בן-חיים, פיטר ברג, מיכאל גיטלין, היידי גלוק, מיכאל גרוס, משה גרשוני, כוכי דוקטורי, סטיבן הירש, סטיב ווד, קיי ווקינגסטיק, נחום טבת, ג'ורג' לאוסון, מרגלית מנור, ג'רארד מרקס, זליג סגל, יעקב קאופמן, בטי קולינגס, משה קופפרמן, קיי רוזן, קארו רידנר, קארן שאו, שרי שיר, רוברט שכטר וסרג' שפיצר.
1995 - "בחירת האספן: המבט של ברטה אורדנג", (מקום לאמנות עכשווית אצל דפנה נאור, ירושלים), אוצרת: דפנה נאור, בהשתתפות מיכה אולמן, אריה ארוך, יהושע נוישטיין, משה קופפרמן ואחרים.
1997- "מחווה לברטה אורדנג ליום הולדתה ה-85",(גלריה ארטספייס, ירושלים), אוצרת: לינדה זיסקויט, בהשתתפות מיכה אולמן, בני אפרת, מיכאל גרוס, יהושע נוישטיין, זליג סגל, שרון פוליאקין, אפי רוסק, אלדד שאלתיאל ואירית חמו.
1997- "קו: המחשת הקו הבלתי מתפשר של גלריה ברטה אורדנג", (הגלריה לאמנות באום אל פאחם), אוצרת: שלומית שקד, בהשתתפות מיכה אולמן, אביבה אורי, בני אפרת, אריה ארוך, מיכאל גיטלין, פנחס כהן גן, יהושע נוישטיין, זליג סגל, משה קופפרמן ואחרים.
2017- ״על קבוצת הדפסים של אלימה מעיזבון ברטה אורדנג״, (גלריה אלמסן), אוצרת: נטע לאופר.
2020- "ברטה אורדנג: גלריה משלה", (מוזיאון ישראל, ירושלים), אוצרת: רונית שורק.
2022- "הבחירות של ברטה", (משכן לאמנות עין חרוד), האוצרים: רונית שורק ויניב שפירא.
לקריאה נוספת

פוקס, שרית, "אל תעשי ממני בובי - אני נמר", מעריב: סופשבוע 30 ביוני 1993, עמ׳ 34.
לי עברון, "ברטה הגדולה", ירושלים, 17 בפברואר 1995.
אנגל, רחל, גלריה "רינה" - ואביבה, מעריב, 29 באפריל 1960
עפרת, גדעון, ניו יורק – תל אביב: הקשר האמריקאי של האמנות הישראלית, הוצאת בית לאמנות ישראלית, 2016.
פישר, יונה, מנור-פרידמן תמר, לידת העכשיו: שנות השישים באמנות ישראל (במסגרת "60 שנות אמנות בישראל"), מוזיאון אשדוד לאמנות, 2008.
צלמונה, יגאל, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, 2015.
שורק, רונית (עורכת), ברטה אורדנג: גלריה משלה, מוזיאון ישראל 2020 (קט').
פינקוס-ויטן, רוברט, "מחשבות על זהות יהודית באמנויות (לברטה אורדנג)", פרסום פנימי לכבוד הסימפוזיון הבינלאומי בנושא "הבעה יהודית באמנות ובעיצוב מהי?", שיתוף פעולה בין מוזיאון ישראל וקרן עדי, 2007.
הערות שוליים

↑  יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, ירושלים: מוזיאון ישראל, 2010, עמ' 298
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 591532  NLI: 987007290258305171  ISNI: 0000 0000 6790 2448  LCCN: nr95028542  Trove: 1000685  VIAF: 92789865   WorldCat (עם VIAF): 92789865
חזזית

ערך זה עוסק באורגניזם סימביוטי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חזזית Letharia vulpina על גזע עץ Pseudotsuga macrocarpa הצומח בקליפורניה
סוגים שונים של חזזית על סלע
חזזית Usnea australis על עץ בהוואי
חֲזָזִית (בלטינית ובאנגלית: Lichen) היא אורגניזם סימביוטי שתואר לראשונה בשנת 1867 על ידי החוקר סימון שוונדנר (Simon Schwendener). זהו אורגניזם המורכב מהתחברות של אורגניזם אוטוטרופי כגון, אצות מיקרוסקופיות – אצות ירוקיות (מערכה בממלכת הצומח) או אצות כחוליות (ציאנובקטריה) השייכות לממלכת החיידקים האמיתיים, עם פטריות שהן אורגניזם הטרוטרופי. צורת החזזית נקבעת לפי החלק החיצוני של הסימביונט הפטרייתי, ולכן כל חזזית נקראת על שם הפטרייה. בדרך כלל, הפטרייה מהווה את עיקר המאסה של החזזית, אף שלעיתים אין זה כך, למשל, בחזזית סיבית או ג'לית. פטריית החזזית היא לרוב ממערכת פטריות השק, ולעיתים רחוקות ממערכת פטריות הבסיסה. ישנם טקסונומים הממקמים את החזזיות במערכה נפרדת בשם (Mycophycophyta), אך שיטה זו מתעלמת מהעובדה כי רכיביה משתייכים לשתי מערכות שונות.
ההערכה היא ש-6–8 אחוזים משטח היבשה של כדור הארץ מכוסה בחזזיות. בטבע קיימים כ-20,000 מינים של חזזיות. כמה מהן איבדו את היכולת להתרבות מינית, ובכל זאת ממשיכות להתמיין. ניתן לראות בהן מערכות אקולוגיות מיניאטוריות עצמאיות, שבהן לפטריות, לאצות או לציאנובקטריה יש את היכולת להתחבר עם מיקרואורגניזמים אחרים במערכת מתפקדת שעשויה להתפתח ולהפוך לאורגניזם מורכב יותר. החזזיות עשויות להיות ארוכות חיים, וחלקן נחשבות ליצורים החיים העתיקים ביותר. הן בין היצורים החיים הראשונים הגדלים על סלע טרי שנחשף לאחר מפולת. תוחלת החיים הארוכה וקצב הצמיחה האיטי והסדיר של מינים מסוימים יכולים לשמש לתארוך אירועים בתהליך הקרוי ליכנומטריה (Lichenometry).
הסימביונטים

הסימביונטים המרכיבים את החזזית מכונים מיקרוביונטים ופוטוביונטים
הסימביונטים > המיקרוביונטים (microbiont)

כ-25% מכל מיני הפטריות הקיימות תרמו להתפתחות החזזיות
55% בעלי צורה אחידה
22% בעלי צורה קליפתית
25% בעלי צורה דמוית עלים
98% מהחזזיות מכילות את פטריות השק. 46% של מיני פטריות השק משתתפות בבניית החזזיות.
רק 0.4% מהחזזיות מכילות את פטריות הבסיס. רק 0.3% של מיני פטריות הבסיס (40 מינים) משתתפות בבניית החזזיות.
1.2% מהחזזיות מכילות את הפטריות השייכות למשפחת הדאוטרומיצטס. רק 1.6% ממיני המשפחה (200 מינים) משתתפות בבניית החזזיות.
הסימביונטים > פוטוביונטים (photobiont)

85% מהפוטוביונטים הם אצות ירוקיות ו-10% הם חיידקי ציאנובקטריה
3-5% הם תערובת של שניהם
מוכרים כ-200 מינים של אצות וחיידקים המשתייכים למספר משפחות:
Charophyceae, Prestiannuace, Chlorophyceae, Ulvophyceae, Xanthophyta, Phaeophyta,Cyanobacteria