stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בחיי בן אשר
מדרש רבנו בחיי על התורה

בשנת ה'נ"א (1291) החל בכתיבת פירוש על התורה בצורת מדרשים שנודע בשם מדרש רבינו בחיי על התורה. המקור בכתב היד של חלק מהמדרשים שהביא רבינו בחיי אבד, ועל כן משמש ספרו כמקור היחידי הקיים כיום למדרשים אלו. את הסיבה לחיבורו הציג בפתיחה לספר:
"ומפני שראיתי ילדי עולם הדאגה, נאחזים במצודה כדגה. רובם מתרשלים בתורה. זה במזיד וזה בפשיעה, קרבם בתימו לעולם, ראה לא ראו יום נסיעה [...] על כן זחלתי ואירא לנפשי, אני בחיי בן אשר. בחנתי כי הכל הבל. ראיתי כי יש בחכמה יתרון הכשר. בחנתי כי הזמן כנחל בוגד ולפחדו רעשתי. פשטתי כתנת עצלה ובגדי זריזות לבשתי. אמרתי עת לעשות לה' ולעשות לשמו חשתי."
מהשימוש במושג ההלכתי "עת לעשות לה' " הניתן במקרים קיצוניים הדורשים להפר נורמה הלכתית עקב מצוקה קשה, רואים כי רבנו בחיי חש בצורך מהותי של הדור להבין את התורה מזווית שונה השווה לכל נפש גם במחיר של חשיפת סודות קבליים. זאת כנראה בעקבות הלחצים המסיונריים מצד הכנסייה הנוצרית איתם התמודדה הקהילה היהודית כפי שניתן לראות במילים "זה במזיד". לא בכדי שספר זה נהפך נפוץ בכל עם ישראל, וכפי שמציין בעל התוס' יו"ט הוא גם היה נלמד בקביעות מידי שבת בקהילות רבות.
תוכן הספר הוא בעקרו קיבוץ מקורות המתמקדים בארבעה רובדי פרשנות אשר היו נפוצים באותה התקופה, אך ייחודו של הספר הוא איגודם למקום אחד תחת אותו פסוק. הרובד הראשון הוא פרשנות על דרך הפשט כלומר חתירה להבנת הרובד השטחי של הפסוק תוך פתירת קושיות ובעיות הנובעות מסתירות לשוניות או נסיבתיות בין החלקים השונים של הטקסט המקראי. רבנו בחיי מציין בחלק זה את שני הראשונים רבנו חננאל וכן הרשב"א כמורי דרכו בפירוש זה. הרובד השני הוא הרובד הדרשני המאגד אמרות ודרשות חז"ל על הפסוקים אותם הוא מפרש, גם כאשר אין קשר ישיר בין הדרשות למהלך המקראי עצמו. הרובד השלישי הוא פירוש שכלי לפסוקים שמטרתו לפי הפתיחה היא: "להורות כי תורתנו כלולה מכל החכמות. כל שאר חכמות שפחות. מוצגות בדרך עיון ומחקר. ותורתנו מן הקב"ה והוא העיקר". צורת פרשנות זאת היא בעצם תגובה לכתות בעלות מגמת פרשנות פילוסופית שראו ביהדות כסותרת את ההיגיון והשכל. הרובד הרביעי הוא על דרך האור קרי הקבלה עליה הוא כותב: "הוא דרך ה' הדרך ישכון אור, מסלול ודרך לנפש באור החיים לאור." בנוסף על מנת לשלב גם את תורת המידות בספר לפני כל פרשה מביא רבינו בחיי פסוק מספר משלי ועליו את פירושיו של רבינו יונה, זאת כיוון שהאמין שהמידות מהוות את הבסיס לקיום המצוות ומרכיב חשוב בהשראת רוח הקודש.
אף שרובו של פירושו הוא מדרשי ולא הלכתי, חלקים ממנו שימשו מקורות פסיקה הלכתיים כאשר פירושו על בגדי כהונה מהווה בסיס מרכזי בדיון בנוגע למבנה הציץ.
ספריו

מדרש רבינו בחיי על התורה - פירוש על התורה. כמה פירושים נכתבו על ספר זה בהם נפתולי אלהים לר' נפתלי בן אליעזר טריויש ופירושו של בעל התוס' יו"ט טוב טעם.
כד הקמח - נקרא גם חיבור הדרשות שהן 82 דרשות של מוסר ואמונה, אשר כוללים גם פירוש על ספר איוב בערך 'השגחה', פירוש על ספר יונה בערך 'כיפורים' ופירוש על מגילת אסתר בערך 'פורים'.
שולחן של ארבע - הספר מחולק לארבעה שערים, כאשר השלושה הראשונים עוסקים בדיני סעודה, והשער הרביעי עוסק בדיני סעודת הצדיקים העתידה לבוא, בה ישבו הצדיקים בסוכה מעורו של לוייתן.
פירוש על מסכת אבות.
קברו

עדות ראשונה לקברו נמצאת בכתבי ר' גרשון בן אליעזר הלוי סגל סביב שנת 1624, המתאר את קבר רבינו בחיי ותלמידיו ביישוב יאקוק סמוך לקבר חבקוק.
במשך כמה שנים, עד לשנת 2007 קברו היה מצוין במקום אחר מתיאורי עולי הרגל, המקום נמצא וסומן סמוך למוביל המים הארצי. תוצאות המחקר פורסמו בספר "מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל".
לקריאה נוספת

חיים ראובן רבינוביץ, ר' בחיי בן אשר הדרשן, ב"הצופה", 1 ביולי 1966
אפרים גוטליב, הקבלה בכתבי רבנו בחיי בן אשר, ירושלים תש"ל. (הספר בקטלוג ULI)
אברהם ליפשיץ, עיונים בביאור על התורה לרבינו בחיי בן אשר, ירושלים תשס"א, באתר אוצר החכמה
הערות שוליים

↑  הרב ראובן מרגליות, פנינים ומרגליות, מוסד הרב קוק, ירושלים תשס"ז, עמ' קפג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
↑  אברהם ליפשיץ, עיונים בביאור על התורה לרבינו בחיי בן אשר, עמוד 30, באתר אוצר החכמה
↑  לפי הפירוש בסוף פ' חקת, שם כתב, "מורי הרב הגדול רבנו שלמה נ"ר בפירוש ההגדות שחיבר"
1 2 3  א. גוטליב, הקבלה בכתבי רבנו בחיי בן אשר, קריית ספר (1970)
↑  הקדמה למדרש רבנו בחיי על התורה
↑  לפי הפירוש בפ' שמות ב, כא, שם כתב, "כך שמעתי מפי הרב רבי דן ז"ל". ובפ' משפטים כד, יא.
↑  ג. שלום, פרקים, עמ' 11.
↑  פרדס רימונים שער ד פ"ב
↑  חלק הייחוד פד, פה, פו.
↑  יהודה ליבס, "כיצד נתחבר ספר הזוהר", עמ' 10–15 המאמר להורדה
↑  א. גוטליב, הקבלה בכתבי רבנו בחיי בן אשר, קריית ספר (1970) עמ' 167.
↑  רודריגז אריה, ספר הסומא, ירושלים תשס"ד, עמ' 89
↑  ויינשטוק ישראל (ד"ר), המחקר במבוכיו סביר לספר הבהיר, עמ' תמז., סיני- נ (ו,ז)
↑  לפי הפירוש פ' ראה, טו, א, שם כתב, "ויש לנו היום נ"א שנה לפרט היצירה".
↑  בהקדמה למגילת איכה.
↑  הקדמת רבנו בחיי לפירושו על התורה
↑  איגרת הקודש, גלילות ארץ ישראל
| פרשני המקרא בימי הביניים |
| --- | --- | --- |
| פרשני המזרח | רס"ג • שמואל בן חפני הכהן גאון • אברהם בן הרמב"ם • תנחום הירושלמי |  |
| פרשנים פילולוגיים מספרד והמגרב | יהודה אבן קריש • מנחם • דונש • דוד בן אברהם אלפאסי • חיוג' • שלמה פרחון • אבן ג'נאח • משה הכהן אבן ג'יקטילה • יהודה אבן בלעם |  |
| פרשני ספרד | יצחק אבן גיאת • ראב"ע •  רמב"ן • רבנו בחיי • בעל הטורים • בעל העקידה • אברבנאל |  |
| פרשני צרפת | מנחם בן חלבו • רש"י • יוסף קרא • רשב"ם • אהרן בן יוסי הכהן • בכור שור • אליעזר מבלגנצי • חזקוני |  |
| פרשני פרובאנס | יוסף קמחי • משה קמחי • רד"ק • מנחם בן שמעון • יוסף אבן כספי • רלב"ג |  |
| פרשני אשכנז | יהודה החסיד • מנחת יהודה • אביגדור כ"ץ • רא"ש |  |
| פרשני איטליה | הרי"ד • עובדיה המון • רקנאטי • ספורנו |  |
| פרשני תימן | נתנאל בן ישעיה • אברהם בן שלמה • זכריה הרופא • סעדיה עדני • דוד הלוי חמדי |  |
| פרשני המגרב | רבנו חננאל • יהודה אבן קריש • יוסף בן יהודה אבן עקנין |  |
| קבלה |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | אבי"ע • ספירות • קליפות • אינסוף (קבלה) • תורת הצמצום • תורת השמיטות • עץ החיים • סדר השתלשלות • מעשה בראשית • מעשה מרכבה • מדיטציה יהודית • אסטרולוגיה קבלית • מיסטיקה יהודית • פרדס (יהדות) | תרשים עשר הספירות |
| ספרות | ספר יצירה • ספר הזוהר • ספר הבהיר • ספרות ההיכלות • ספר רזיאל המלאך • עץ חיים (ספר) | תרשים עשר הספירות |
| קטגוריות | קבלה • יהדות • מיסטיקה יהודית | תרשים עשר הספירות |
| אישים | רבי שמעון בר יוחאי • רבי יצחק סגי נהור • הרבנים עזרא ועזריאל בני שלמה • רבי עזריאל בן מנחם • רבי משה בן נחמן • רבינו בחיי בן אשר • רבי משה קורדובירו • האר"י • רבי חיים ויטאל • רבי נפתלי כ"ץ • רבי יהונתן אייבשיץ • רבי יעקב עמדין • רבי חיים בן עטר • הרמח"ל • הגאון מווילנה • הרב שלום שרעבי • הרב חיד"א •  הרב נתן אדלר • הרב יעקב אבוחצירא • רבי יוסף חיים • הרב שלמה אלישיב • הרב ישראל אבוחצירא | תרשים עשר הספירות |
מושגים בקבלה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258134405171  BNE: XX1215978  BnF: cb14642617f (data)  GND: 100966764  ISNI: 0000 0000 6667 1342  LCCN: n80070852  NKC: zmp2017944704  RERO: 02-A023533184  SUDOC: 117356360  VcBA: 495/372260  VIAF: 229046142   WorldCat (עם VIAF): 229046142 
שער הספר, דפוס קורץ
ציון הקבר המיוחס לרבי בחיי בן אשר ותלמידיו בגליל
תבליט לכיש

פנורמה של החלק העיקרי של התבליטים המקוריים
העתקי התבליטים שמוצגים במוזיאון ישראל
תבליט לכיש הוא תבליט אשורי המציג את המצור והניצחון האשורי על לכיש היהודית במסגרת מסע סנחריב בלבנט ב־701 לפנה"ס.
התבליט נוצר בין השנים 681–700 לפנה"ס כקישוט בארמון הדרום־מערבי של המלך סנחריב בנינוה הבירה. הוא נמצא כיום במוזיאון הבריטי בלונדון. חדר הארמון שבו התגלה התבליט בשנים 1845–1847, שממדיו 12×5.1 מטרים, היה מכוסה במלואו בתבליט לכיש.
גילוי וזיהוי

התבליט התגלה על ידי הארכאולוג וההיסטוריון הבריטי אוסטן הנרי לייארד בחפירות בשנים 1845–1847. בהתייחסו לכיתוב מעל דמותו היושבת של סנחריב, ניתח לייארד את הסצנה המתוארת בתבליט והגיע למסקנה שהוא מתאר את כיבוש העיר לכיש בידי סנחריב. לדבריו, "סדרת תבליטים מעניינת מאוד זו הכילה, יתר על כן, ייצוג ללא ספק של מלך, עיר ועם, שאת שמותיהם אנחנו מכירים, ואירוע המתואר בכתובי הקודש".
הכתובות

מעל סצנה אחת בתבליט מופיעה כתובת; בסצנה המלך יושב על כס, רגליו על הדום, ומפקדי צבא עומדים לפניו, כנראה מתארים את השלל מלכיש. תוכן הכתובת הוא (בתעתיק לאותיות לטיניות, כולל שומרוגרמות באותיות גדולות):
md30-PAP.MEŠ SU MAN ŠÚ MAN KUR aš-šur

ina GIŠ.GU.ZA né-me-di ú-šib-ma

šal-la-at URU.la-ki-su

ma-ḫa-ar-šu e-ti-iq
משמעות הכתובת היא: ”סנחריב, מלך העולם, מלך אשור, ישב בכס, ושלל לכיש עובר לפניו”.
פרשנות

האירועים סביב כיבוש לכיש מתועדים במספר מקורות מהמאה ה-8 לפנה"ס; בתנ"ך, במנסרות אשוריות בכתב יתדות ובחפירות הארכאולוגיות בתל לכיש. כיבוש ערי ממלכת יהודה בידי סנחריב, ללא בירתה ירושלים, מוזכרים במקרא, בספר מלכים, בספר דברי הימים ובספר ישעיהו.
אַחַר זֶה שָׁלַח סַנְחֵרִיב מֶלֶךְ אַשּׁוּר עֲבָדָיו יְרוּשָׁלַיְמָה וְהוּא עַל לָכִישׁ וְכָל מֶמְשַׁלְתּוֹ עִמּוֹ עַל יְחִזְקִיָּהוּ מֶלֶךְ יְהוּדָה וְעַל כָּל יְהוּדָה אֲשֶׁר בִּירוּשָׁלַ‍ִם
במנסרת סנחריב נטען כי סנחריב השמיד 46 ערים מבוצרות ועיירות ביהודה ולקח שבויים. הוא גם טען שהוא שם מצור על המלך חזקיהו בירושלים "כמו ציפור בכלוב". ההיסטוריון לסטר גראב וחוקרים אחרים רואים כיום את העיר המוצגת בתבליט לכיש כירושלים. הם מציינים כי מכיוון שירושלים לא נכבשה על ידי האשורים, האמן מנינוה שגילף את התבליט "הוסיף פשוט את שם העיר לקיטסו [=לכיש] במקומה".[דרוש מקור] חוקרים אחרים סבורים כי המצור על ירושלים אינו מתואר בתבליט לכיש מכיוון שירושלים לבסוף לא נכבשה. גודל התבליט ומיקומו בחדר המרכזי בארמון, מעיד על החשיבות שנתן לקרב זה והניצחון על יהודה.
ראו גם

תבליט ציד האריות של אשורבניפל
תבליט הובלת העצים
רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
לקריאה נוספת

זהר עמר, הגידולים החקלאיים על-פי תבליט לכיש, בית מקרא, קנ"ח, (התשנ"ט), עמ' 356-350.
Grabbe, Lester (2003). Like a Bird in a Cage:The Invasion of Sennacherib in 701 BCE. Continuum International Publishing Group. ISBN 9780826462152.
Evans, Paul (2009). The Invasion of Sennacherib in the Book of Kings:A Source-Critical and Rhetorical Study of 2 Kings 18-19. IDC Publisher. ISBN 978-9004175969.
Finkelstein, Israel (2007). The Quest for the Historical Israel: Debating Archaeology and the History of Early Israel: Invited Lectures Delivered at the Sixth Biennial Colloquium. Society of Biblical literature. ISBN 9781589832770.
Nelson, Thomas (1999). The King James study Bible. Liberty University. ISBN 9781418589141.
הערות שוליים

↑  "Room 10b: Assyria: Siege of Lachish". British Museum. נבדק ב-2012-10-03.
↑  Discoveries Among the Ruins of Nineveh and Babylon, p128
↑  A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 2, Eisenbrauns, 2014, עמ' 110
1 2  A. Kirk Grayson, Jamie Novotny, The royal inscriptions of Sennacherib, king of Assyria (704-681 BC). Part 2, Eisenbrauns, 2014, עמ' 111
↑  "Jewish History". Cojs.org. אורכב מ-המקור ב-2013-11-04. נבדק ב-2012-10-03.
↑  Finkelstein,2007, p 173
↑  Thomas Nelson (1999-02-15). The King James Study Bible, KJV. Thomas Nelson. ISBN 9781418589141. נבדק ב-2012-10-03.
הסצנה נושאת הכתובת בתבליטי לכיש
כנסיית סן ז'רמן דה פרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר 
 מיקום:  הרובע השישי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  עיריית פריז 
 מייסדים:  כילדברט הראשון 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־6
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־6 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית 
 
 קואורדינטות:  48°51′14″N 2°20′04″E﻿ / ﻿48.853889°N 2.334444°E﻿ / 48.853889; 2.334444
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) כנסיית סן ז'רמן דה פרה(למפת פריז רגילה) כנסיית סן ז'רמן דה פרה
 
צד כנסיית סן-ז'רמן-דה-פרה בפריז
כנסיית סן-ז'רמן-דה-פרה (צרפתית: Église de Saint-German-des-Prés) היא כנסייה הנמצאת ברובע השישי של פריז. הכנסייה הייתה חלק מהמנזר הבנדיקטי סן-ז'רמן-דה-פרה (Abbey of Saint-Germain-des-Prés), שנבנה בשדות (prés) שמעבר לפרברי פריז של ימי הביניים, היה אתר קבורה של המלכים המרובינגיים של נויסטריה. המנזר, שכיום הוא העתיק ביותר בפריז, נוסד במאה השישית על ידי בנו של כלוביס הראשון, כילדבר הראשון (Childebert I, שלט בשנים 511–558). תחת הפטרונות המלכותית הפך המנזר לאחד העשירים בצרפת. במאה ה-11 אוחסנו בו כתבי קודש חשובים והוא נותר במרכז החיים האינטלקטואליים בכנסייה הקתולית בצרפת עד התפרקותו בזמן המהפכה הצרפתית. פיצוץ ושריפה הרסו את המנזר ואת אכסדרת העמודים שלו, אך הכנסייה שרדה.
על שם המנזר נקרא הרובע שהתפתח סביבו, רובע סן-ז'רמן דה פרה, שמהווה חלק מהרובע הלטיני, משום שהמנזר נידב חלק מאדמותיו לאורך נהר הסן – "שדות המלומדים" (Pré aux Clercs) – לשם הקמת המבנים בהם השתכנה האוניברסיטה של פריז. על שם המנזר נקראות גם השדרות שסמוך להן ממוקמת כיום הכנסייה, שדרות סן ז'רמן.
היסטוריה

בשנת 542, לאחר שלחם בספרד והסיר את המצור מעל סרגוסה, חזר כילדבר לפריז כשבאמתחתו שריד קדוש יקר ערך שקיבל מהבישוף של סרגוסה, טוּנִיקָה של הקדוש סן-וינסנט, בן העיר. לאחר שחזר כילדבר לפריז, הורה לבנות כנסייה גבוהה כך שיוכל לראותה דרך השדות כדי לאחסן את השריד הקדוש.
בשנת 558 הושלמה בניית כנסיית סן-וינסנט והיא הוקדשה על ידי ז'רמן, ב-23 בדצמבר. באותו היום נפטר כילדבר. מלכי השושלת המרובינגית נטמנו בכנסייה במאות השישית והשביעית, אך קבריהם נפתחו ונהרסו בזמן המהפכה הצרפתית.
לצד הכנסייה נבנה מנזר. לאב המנזר היו סמכויות השיפוט הרוחניות כמו-גם החילוניות באזור הפרבר של סן-ז'רמן (סמכויות בהן החזיק עד לשנת 1670). הכנסייה נבזזה לעיתים תכופות ואף נשרפה במאה התשיעית על ידי הנורמאנים. היא נבנתה מחדש בשנת 1014, והוקדשה מחדש ב-1163, על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי סן-ז'רמן מפריז, בישוף העיר שהוכרז כקדוש. החומה הגדולה שנבנתה סביב פריז בעת מלוכתו של פיליפ השני לא כללה את שטח המנזר, ולתושביו הותר לדאוג לענייניהם בעצמם.
במאה ה-17 היה מחוז סן-ז'רמן מהאזורים הנחשקים ביותר שבגדה השמאלית. המלכה מרגריט דה ולואה דחקה באב המנזר לנדב גם לה חלק מאדמות המנזר. היא בנתה על השטח ארמון, ושיוותה לאזור סגנון אופנתי, שנותר על כנו עד שמחוז סנט-אונורה שמצפון לשאנז אליזה האפיל עליו בזוהרו במאה ה-18.
מבנה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
למרות השינויים הרבים שעברה הכנסייה, מגדל הפעמון שנישא מעל הכניסה המערבית לא השתנה כמעט מאז שנת 1000, למעט הצריח שנוסף במאה ה-19.
מקום מקהלת הכנסייה שבאפסיס המזרחי הוא דוגמה מוקדמת לבנייה גותית בעזרת תמיכות דואות.
קברו של הפילוסוף רנה דקארט נמצא באחת מהקפלות הצדדיות של הכנסייה.
פנים כנסיית סן-ז'רמן-דה-פרה
כנסיית הבלסי

כנסיית הבלסי (דנית: Hvalsø Kirke; מילולית: "אי הלוויתן") הייתה כנסייה קתולית שהוקמה על ידי המתיישבים הוויקינגים בגרינלנד במהלך המאה ה-12. לא ידוע כמה זמן עמדה הכנסייה על תילה, אך בראשית המאה ה-15, היא עדיין הייתה פעילה. שרידי הכנסייה נמצאים בחורבות הכפר הבלסי, גרינלנד, סמוך לקצה הדרומי ביותר של האי, כמה קילומטרים צפונית לקאקורטוק, היישוב הגדול ביותר בדרום גרינלנד.
מראה שרידי הכנסייה היום
התיעוד האחרון המזכיר את הכנסייה הוא מ-16 בספטמבר 1408, אז נערכה במקום חתונה. לאחר מכן, אבד הקשר, הרופף במילא, עם הקהילה הנוצרית בגרינלנד (מכתב של האפיפיור ניקולאוס החמישי משנת 1448, מראה כי הוא אפילו לא ידע היכן ממוקמת גרינלנד, ורק צוין בו שהיא ממוקמת בקצה המרוחק ביותר של הארץ). למרות אובדן הקשר, מניחים כי הקהילה המקומית התקיימה לפחות עד שנות ה-50 של המאה ה-15.
שרידי המבנה

315 שנים לאחר התיעוד האחרון של הקהילה הגרינלנדית, בשנת 1723, היה האנס אגדה (Hans Egede) האירופאי הראשון שחזר לאי. הוא מצא את שרידי הכנסייה, וערך באתר חפירה ארכאולוגית בסיסית, אך לא יותר מכך. בהסתמך על תיאוריו של אגדה, שרידי הכנסייה בעת שהוא מצא אותם, דומים מאוד למה שנותר על תילו עד היום.
חשיבותה הרב של הכנסייה הנידחת, הוא בכך ששרידיה מהווים את הבניין הנורדי השמור ביותר מן התקופה הוויקינגית. השימוש באבן גזית לקירות הכנסייה, הוא שאיפשר את שימורה לאורך זמן כה רב. כל שאר המבנים האיסלנדיים מתקופה זו לא שרדו, משום שהם נבנו מעץ או מעשבים.
האבנים (חלקן בעלות משקל של 4 ואף 5 טונות) הונחו בקפידה ובהתאמה אחת על השנייה, והיה שימוש גם במלט בתהליך הבנייה. עם זאת, לא ברור אם השימוש היה רק לקירות החיצוניים, או גם בין האבנים עצמן. המלט הוכן על ידי ריסוק של צדפים, וההערכה היא שבראשיתה, הכנסייה הייתה צבועה לבן. פירוש שמו של קואקורטוק, היישוב הסמוך, הוא "המקום הלבן", ויש שקושרים בין שם היישוב לכנסייה.
אורכם של קירות הכנסייה לאורך הם 16 מטרים, ורוחבם 8 מטרים. עובי הקירות הוא 1.5 מטרים. צורת החלונות בכנסייה אינו דומה למבנים איסלנדים אחרים, אך כן למבנים שהיו בבריטניה באותה עת, וכנראה הושפעו מהם. גובה התקרה (שלא שרדה) היה בין 5 ל-6 מטרים. הגג ככל הנראה היה בנוי עץ, ומכוסה עשב, מה שיכול להסביר מדוע לא שרד.
שימור

הממשל בגרינלנד (שטכנית, שייך לדנמרק) פנה לאונסק"ו בבקשה להכיר בשרידי הכנסייה כאתר מורשת עולמית. שרידי הכנסייה שולבו באתר המורשת העולמית קויאטה שהוכרז ב-2017.
לקריאה נוספת

Joel Berglund, Hvalsø: kirkeplads og stormandsgård, Kommune de Qaqortoq, 1982.
Margaret Small, "From Jellied Seas to Open Waterways: Redefining the Northern Limit of the Knowable World," Renaissance Studies 21 (2007) pp. 315 - 339.
הבליץ

הבליץ (באנגלית: The Blitz, קיצור של המונח הגרמני "בליצקריג" – "Blitzkrieg") הוא הכינוי שניתן להפצצות הכבדות של לונדון בפרט ושל ערי בריטניה בכלל על ידי הלופטוואפה, חיל האוויר של גרמניה הנאצית, כחלק מהקרב על בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1941.
ההפצצות החלו ב-7 בספטמבר 1940, ונמשכו עד מאי 1941. בריטניה הייתה נתונה לפגיעתם של הנאצים עד מרץ 1945.
הבליץ גרם למותם של 43,000 אזרחים, ולחורבנם של למעלה ממיליון בתים, אולם מטרתו האסטרטגית לא הושגה: בריטניה לא נכנעה ולא הוכנה הקרקע לפלישה קרקעית.
מבוא

לאחר נפילת צרפת פנו הגרמנים ליעדם הבא במסגרת מטרתם להשתלט על אירופה כולה, וביולי 1940 הם פתחו בקרב על בריטניה. בין החודשים יולי - ספטמבר נערכו מספר קרבות אוויר בין טייסי הלופטוואפה לבין טייסי חיל האוויר המלכותי הבריטי. מטרתם של הגרמנים הייתה השגת עליונות אווירית בזירה שתאפשר להם להתחיל במבצע ארי הים - הפלישה המתוכננת לבריטניה.
הגרמנים השתמשו רק בשליש מהמפציצים שעמדו לרשותם. די היה בכך כדי לגרום פגיעות קשות לחיל האוויר המלכותי - שדות התעופה שלו הופצצו ומטוסים רבים נפגעו.
הגרמנים הגזימו בהערכת עתודותיהם של הבריטים ופתחו במתקפה שמטרתה הייתה השמדת תעשיות האוויר שלהם. בלילה שבין 25 ו-26 באוגוסט הופצצו המפעלים בברמינגהאם וב-31 באוגוסט, וכן בין 4 ל-6 בספטמבר הופצצה ליברפול.
ב-5 בספטמבר הוציא אדולף היטלר פקודת מבצע הקוראת להפצצות רצופות של כל הערים הבריטיות ביום ובלילה. הלופטוואפה החל בהפצצות ליליות של מרכזי האוכלוסייה, ובראש ובראשונה לונדון. ההחלטה להפסיק ולהפציץ את בסיסי חיל האוויר ומפעלי התעשייה האווירית, ולהתחיל להפציץ מטרות אזרחיות היטיבה עם חיל האוויר המלכותי ואפשרה את שיקום יכולת הלחימה שלו.
תחילת הבליץ

ההתקפות האוויריות הראשונות על לונדון נועדו לפגוע בעיקר בנמל לונדון שברובע האיסט אנד של העיר. הנזק שנגרם במתקפה של 7 בספטמבר בה השתתפו 300 מפציצים גרמניים, שהסתייעו בהגנתם האווירית של 600 מטוסי קרב, היה חמור ביותר: 430 תושבים נהרגו ו-1,600 נפצעו. מרבית הפצצות פגעו בבנייני מגורים ולא ברציפים.
ההגנה הבריטית לא הייתה יעילה בשלב זה של הקרבות. הטייסים הבריטיים לא היו מיומנים בלוחמה לילית. מערך מכ"ם לא היה קיים, לתותחי הנ"מ לא היו מערכות בקרת אש ולא היה ביכולתם לפגוע במפציצים שטסו בגובה 3,600 מטרים. בליל ההתקפה הראשונה היו רק 92 תותחי נ"מ בכל אזור לונדון.
בעקבות המתקפה אורגנה מחדש ההגנה על העיר בפיקודו של גנרל פרדריק פייל, מפקד מערך הנ"מ של בריטניה, וב-11 בספטמבר, היו למעלה מ-180 תותחי נ"מ. אולם אלו, אף שהעלו את המורל, לא הצליחו כלל וכלל לפגוע במפציצים התוקפים.
במהלך השלב הראשון של הבליץ תקפו את לונדון מידי לילה כ-200 מפציצים. פרק זה נמשך מספטמבר עד נובמבר 1940. המפציצים השתייכו ברובם ללופטוואפה אולם השתתפו גם מטוסים איטלקיים שהמריאו מבלגיה.
ברמינגהאם ובריסטול נפגעו בהפצצה ב-15 באוקטובר, ובאותו לילה הותקפה לונדון באופן הכבד ביותר, על ידי למעלה מ-400 מפציצים במשך 6 שעות. כנגד מתקפה זו העמיד חיל האוויר המלכותי 41 מטוסי קרב בריטיים שהצליחו להפיל רק מפציץ אחד.
במהלך שלב הבליץ הראשון, הופצצה בריטניה ב-13,000 טונות של חומר נפץ, ובלמעלה ממיליון פצצות. פחות מ-1% מהמפציצים הגרמניים הופלו.
השלב השני

השלב השני נמשך מנובמבר 1940 עד פברואר 1941. בשלב זה תקף הלופטוואפה מגוון רחב של מטרות צבאיות ואזרחיות בבריטניה: קובנטרי, סאות'האמפטון, קארדיף, ליברפול, בריסטול, פלימות', מנצ'סטר, ברמינגהאם, שפילד, פורטסמות' ואבונמאות'.
באותה עת הותקפה לונדון ב-8 מתקפות אוויריות.
מערכות ההגנה הבריטיות השתפרו, אולם הצליחו להפיל רק 75 מטוסים במשך ארבעה חודשים. אף על פי כן, מורל בריטניה לא נפל וכניעתה לא הייתה קרובה. דבר זה עורר ספק בקרב הגרמנים שהחלו לתהות האם המבצע יקצור את הפירות שלהם קיוו. לגרמנים התברר גם שבשל מיעוט פגיעותיהם במטרות צבאיות ייקשה עליהם לצלוח את התעלה האנגלית ולפלוש לאי הבריטי.
באותה עת התנהלו במרץ ההכנות הגרמניות למבצע ברברוסה. היטלר ייחס חשיבות רבה יותר למבצע זה, ופחת מספר המטוסים שהוקצו למתקפה על בריטניה.
השלב השלישי

בפברואר 1941, שכנע האדמירל אריך רדר את היטלר להפנות את כוחות האוויר של גרמניה לתקיפת נמלי בריטניה. ב-6 בפברואר ניתנה ההוראה לתקוף את הנמלים פלימות', פורטסמות', בריסטול, אבונמאות', סוונסי, מרזיסייד, בלפסט, קליידבנק, קינגסטון על הנהר האל, סנדרלנד וניוקאסל על הנהר טיין.
במשך התקופה שבין 19 בפברואר ועד ל-12 במאי הותקפו ערי בריטניה 46 התקפות, מתוכן רק שבע התקפות כוונו ללונדון, ברמינגהאם, קובנטרי ונוטינגהאם.
ההגנה הבריטית השתפרה. השכלולים במערך המכ"ם אפשרו פגיעה מדויקת יותר במטוסי הלופטוואפה. בשל הצורך במטוסים אלה במסגרת התקפה על ברית המועצות (מבצע ברברוסה) נפסקו לבסוף ההתקפות על בריטניה. ב-10 במאי הותקפה לונדון בפעם האחרונה. הגרמנים ניסו להחריב מבני ציבור, ופגעו במוזיאון הבריטי, ארמון וסטמינסטר (בנייני הפרלמנט הבריטי) וארמון סנט ג'יימס.
תוצאות הבליץ

המטרה העיקרית של גרמניה הנאצית אותה ניסתה להשיג באמצעות הבליץ נכשלה – המורל של הציבור הבריטי נותר גבוה, הבליץ לא הצליח לפגוע ברוחה של בריטניה ושל צבאה ולא פתח את שערי בריטניה לפלישה; נכזבה תקוותם של הגרמנים שהפצצותיהם יביאו לנפילת ממשלת צ'רצ'יל ולעליית ממשלה נוחה יותר מבחינתם; והתבדתה תחזיתו של היטלר כי "המעמדות העניים ימרדו נגד מעמד האצילים השולט לאחר שההפצצה האווירית תעורר אותם". יתרה מכך, רוח הלחימה אף גברה בקרב הבריטים. לאחר שארמון בקינגהאם נפגע בהפצצות, אמנם פגיעה מינורית, אמרה המלכה לעתיד, הנסיכה אליזבת: "עכשיו אני יכולה להביט בעיני תושבי האיסט אנד".
הנזק שגרמו ההפצצות לבריטניה הקשה על מאמציה במלחמה. החורבן שנגרם למבנים בערים שנפגעו היה בהקפים חסרי תקדים, ורק בשנות ה-80, למעלה מ-40 שנה לאחר ההפצצות, הסתיימו עבודות פינוי ההריסות והבנייה. הצבא הבריטי הקצה משאבים להגנה על שמי המדינה, במקום להפנותם למלחמה ביבשת, והקצאת משאבים זו הקלה על גרמניה הנאצית במתקפתה על ברית המועצות.[דרוש מקור] למעלה מ-43,000 אזרחים נהרגו בהפצצות ו-139,000 נפצעו. למעלה ממיליון בתים נהרסו.
בריטניה לא נערכה להפצצות אוויריות. אמנם לציבור חולקו ונמכרו מקלטי אנדרסון, אך אלה הוכחו כבעלי יעילות מוגבלת. בעקבות המחסור במקלטים, הרשויות הסבו את 80 תחנות הרכבת התחתית של לונדון למקלטים, ושכנו בהם כ-177,000 תושבים.
גם אבדות הגרמנים היו כבדות. במהלך הבליץ כולו איבדו הגרמנים כ-600 מפציצים (כשליש מסך כל האבדות במהלך הקרב על בריטניה).
בנייני ציבור ובניינים בעלי חשיבות שנפגעו או נהרסו בבליץ

אולד ביילי - 10 במאי 1941
אולד טראפורד - 11 במרץ 1941
אולם וסטמינסטר - 10 במאי 1941
ארמון בקינגהאם
ארמון למבת - 10 במאי 1941
ארמון סנט ג'יימס - 10 במאי 1941
בית הולנד
גלריית הדיוקנאות הלאומית - 15 בנובמבר 1940
הגילדהול - 29 בדצמבר 1940
הכנסייה ההולנדית
הכנסייה הישנה בצ'לסי
המוזיאון הבריטי - 10 במאי 1941
הספרייה של לונדון
הפרלמנט הבריטי (ארמון וסטמינסטר) - 10 במאי 1941
כנסיית טמפל
כנסיית כל הקדושים שליד המצודה
כנסיית כל הקדושים שעל החומה
כנסיית כרייסט גרייפריירס בניוגייט.
כנסיית סימטת פטרנוסטר - 29 בדצמבר 1940
כנסיית סנט אוגוסטין שברחוב ווטלינג
כנסיית סנט אולאב הארט סטריט
כנסיית סנט אלבן ווד
כנסיית סנט אלפג' - 19 במרץ 1941
כנסיית סנט אנדרו הולבורן
כנסיית סנט אנדרו שליד ארון הבגדים
כנסיית סנט בוטלוף אולדרסגייט
כנסיית סנט ברת'ולומיו הקטנה
כנסיית סנט ג'ורג' שבמזרח - מאי 1941
כנסיית סנט ג'יימס גאליקהית'
כנסיית סנט דנסטן שבמזרח
כנסיית סנט ודאסט אליאס פוסטר
כנסיית סנט מרי אבצ'רץ'
כנסיית סנט מרי אלדרמאנבורי
כנסיית סנט מרי לה בו - 10 במאי 1941
כנסיית סנט לורנס ג'וורי - 29 בדצמבר 1940
כנסיית סנט קלמנט דיינס
מנזר וסטמינסטר - 15 בנובמבר 1940
מנזר סנט ניקולס קול
משרד הטלגרף הראשי - 29 בדצמבר 1940
סיטי טמפל
קתדרלת סנט פול - 29 בדצמבר 1940
תחנת הרכבת התחתית בנק - 11 בינואר 1941
תחנת הרכבת התחתית מארבל ארץ' - 17 בספטמבר 1940
תחנת יוסטון - 15 בנובמבר 1940
ראו גם

הקרב על בריטניה
הלופטוואפה
השרפה הגדולה השנייה של לונדון
בליץ בדקר
הפצצת דרזדן
אסון בת'נל גרין
בניינים מופצצים בלונדון.
מכבי אש נלחמים בלהבות שבתוך בניינים שהופצצו על ידי חיל האוויר הגרמני
אזרחי לונדון במחסה באחת מתחנות הרכבת התחתית
Calm Down

Calm Down הוא שיר של הזמר הניגרי רימה, מתוך אלבום האולפן הראשון שלו Rave & Roses‏ (2022). הוא יצא לאור ב-11 בפברואר 2022, בהוצאת חברות התקליטים ג'ונזינג וורלד ומאווין רקורדס כסינגל השני מתוך האלבום. השיר התפרסם ברחבי אירופה, והגיע למקום הראשון באולטראטופ הבלגי, Dutch Top 40 ומצעד 100 הסינגלים ההולנדיים.
רמיקס של השיר עם הזמרת האמריקאית סלינה גומז פורסם ב-25 באוגוסט 2022. הגרסה החדשה הגיעה למקום הראשון במצעד שירי האפרוביטס של בילבורד בארצות הברית.
רקע

"Calm Down" עוסק באירועים שהובילו אותי למציאת אהבה באותה התקופה. זה התחיל במסיבה שבה ראיתי בחורה שבלטה מבנות אחרות אז התחשק לי לפעול. דיברנו ורקדנו... אבל החברים שלה לא נתנו לי להתקרב מה שהרג את האווירה, אבל אחר כך כשהם לא היו שם, שמרנו על קשר.
ב-17 באוגוסט 2022, סלינה גומז פרסמה תמונה שלה ושל רימה ברשתות החברתיות שלה, וכתבה "בקרוב". הרמיקס יצא שבוע לאחר מכן.
ביקורת

השיר תואר כ"שיר אווירה" ו"להיט מרגש". ביקורות נוספות פורסמו לאחר יציאת הרמיקס עם גומז.
ביקורת > רשימות ודירוגים

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | 100 השירים הטובים ביותר של 2023: בחירות הצוות | 10 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | 4× פלטינה | 280,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | 5× פלטינה | 5,000,000 |
| גרמניה (BVMI) | פלטינה | 600,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 5,880,000 |