stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת סטרפרלו

פרשת סטרפרלו (Stra-Perlo) הייתה פרשת שחיתות שנחשפה בשנת 1935 בצמרת המפלגה הרדיקלית של ספרד, שהייתה מפלגת השלטון באותם ימים ברפובליקה הספרדית השנייה.
מהלך הפרשה

קבוצת אנשי עסקים בראשות איש העסקים ההולנדי, דוד שטראוס, דמות מפוקפקת שנאלצה לברוח ממקסיקו מספר שנים קודם לכן, ביקשו להשיג אישור לשימוש במשחק קזינו אלקטרוני בשם "סטרפרלו"  בספרד, למרות האיסור על הימורים במדינה. באמצע 1934 נפגש שטראוס עם אווריליאו לרו, אחיינו של מנהיג המפלגה הרדיקלית אלחנדרו לרו ועם מנהיג המפלגה בקטלוניה, חוזה פיץ' או פון, והם הבטיחו לו אישור חוקי בתמורה ל-50% ממניות הקזינו. הם בקשו 400,000 פזטות כדי לשחד את ראש הממשלה ריקרדו סמפר ושר הפנים, אך קבלו רק שעוני זהב יקרים. הקזינו נפתח ב 12 בספטמבר 1934 אך נסגר תוך שלוש שעות בגלל שלא היה לו אישור. ניסיון נוסף להקים קזינו בפלמה דה מיורקה נכשל, ושטראוס דרש את כספו בחזרה תוך איום שאם לא יקבל את הכסף הוא יפוצץ את הפרשה.
בעצת מנהיג האופוזיציה, מנואל אסאניה, שלח שטראוס מכתב המתאר את פרשת השוחד לנשיא הרפובליקה אלקלה סאמורה בספטמבר 1935. הנשיא סאמורה הראה את המכתב לראש הממשלה לרו שאמר שמדובר בעניין פעוט שאינו ראוי להתייחסות. כעבור כמה ימים ניצל הנשיא הזדמנות שנקרתה לו והחליף את ראש הממשלה לרו, מהמפלגה הרדיקלית, בשר האוצר הא-מפלגתי חואקווין צ'אפאפרייטה. צ'אפאפרייטה יעץ לנשיא להניח לפרשת סטרפרלו ולתת לשטראוס, אם זה רצונו, לתבוע את כספו בבית משפט. אולם לאחר שאנשי המפלגה הרדיקלית הטיחו עלבונות בנשיא על כך שהוא הדיח את לרו, ניצל הנשיא את פרשת סטרפלו כדי לנקום בהם והעביר את המכתב לידי הפרלמנט. הפרלמנט עשה מהפרשה מטעמים ונציגי האופוזיציה סייעו לשטראוס בהצגת ההאשמות אם לא בניפוחם. הרדיקלים טענו שאם מישהו חטא יש לנהל את הדיון מולו בבית משפט, שההאשמות לא נוגעות לחברי הממשלה הנוכחית, לחברי הפרלמנט או למפלגה כמפלגה ושהרדיקלים שלגביהם הועלו ההאשמות לא אפשרו את הכנסת משחק הסטרפרלו לספרד, אך טענותיהם לא עזרו להם. הפרלמנט הקים ועדת חקירה לבדיקת הפרשה והיא הגיעה למסקנה שהעובדות ברובן נכונות, אך ראש הוועדה ציין בדיון בפרלמנט בנושא ב-28 באוקטובר 1935 שהוא לא יכול לומר באופן חד-משמעי שאכן נעברה עבירה. עם זאת, הוועדה המליצה שכל אלו כלפיהם הועלו האשמות יתפטרו והם אכן עשו זאת. למחרת הדיון בפרלמנט שני השרים הבכירים של המפלגה הרדיקלית, לרו ורושה, התפטרו מהממשלה.
ועדת חקירה שיפוטית שהחלה את עבודתה ב-6 בנובמבר מצאה שהעובדות היו נכונות והתהודה הציבורית של הפרשה הביאה ביחד עם עוד מספר פרשיות שחיתות לריסוק המפלגה הרדיקלית, מפלגת המרכז הגדולה היחידה, בבחירות שנערכו בתחילת שנת 1936. בחגיגה על הגווייה של המפלגה הרדיקלית השתתפו רוב המפלגות. ה-CEDA הימנית חשבה שתבנה מהתרסקות מפלגת המרכז ימין הרדיקלית, השמאל ביקש לרסק את מפלגות הימין והימין הקיצוני רצה לרסק את הרפובליקה בכלל.
למרות ההשלכות החמורות של פרשת סטרפרלו על הפוליטיקה בספרד, אלפונסו בלון, החוקר הראשי של הפרשה, אמר שיחסית היה מדובר על רוב מהומה על לא מאומה.
לקריאה נוספת

Stanley G. Payne, The collapse of the Spanish Republic, 1933-1936: origins of the Civil War, 121-125
הערות שוליים

↑  בחלק מהמקורות נטען שהמכונה הייתה מוטה לטובת הבית והמילה "סטרפרלו" קיבלה את המשמעות של הונאה. לפי Payne, עמוד 124, כתוב שהמכונה בכלל הייתה חוקית לשימוש בספרד
↑  בספר Durruti in the Spanish Revolution By Abel Paz, עמוד 377, נטען שאישור אכן ניתן אך הוא בוטל בגלל לחץ נגדי
↑  The Emergence of Mass Politics in Spain: Populist Demagoguery and Republican ... By José Alvarez, עמוד 167
↑  Stanley G. Payne, The collapse of the Spanish Republic, 1933-1936: origins of the Civil War, 121-125
פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג

פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג (גרמנית: Friedrich Wilhelm von Nassau-Weilburg‏, 25 באוקטובר 1768 - 9 בינואר 1816), היה נסיך נסאו-ויילבורג בין השנים 1788–1816.
ביוגרפיה

פרידריך וילהלם נולד בהאג ב-25 באוקטובר 1768, לקרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו, בתם של וילם הרביעי, נסיך אורנז' ואן, הנסיכה המלכותית.
ב-31 ביולי 1788 התחתן פרידריך וילהלם עם לואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג, בתם של וילהלם גאורג, רוזן העיר קירכברג, רוזן זיין-הכנבורג ואיזבלה אוגוסטה, נסיכת רויס-גרייץ, וב-28 בנובמבר אותה שנה מת אביו קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג, ופרידריך וילהלם עלה לשלטון במקומו.
ב-17 ביולי 1806 הצטרפו נסיכות נסאו-ויילבורג ונסיכות נסאו-אוזינגן לקונפדרציה של הריין, וב-30 באוגוסט 1806 התאחדו הנסיכויות לישות אחת - דוכסות נסאו. בראש הדוכסות הועמד פרידריך אוגוסט, נסיך נסאו-אוזינגן שהיה המבוגר מבין שני השליטים, ומכיוון שלא היו לו ילדים נקבע שפרידריך וילהלם יירש אותו לאחר מותו.
לאחר תבוסת נפוליאון, הוחלט בקונגרס וינה לצרף לדוכסות גם את נסיכות אורנז'-נסאו, ובכך לאחד את כל נחלות בית נאסאו תחת שליט יחיד. הדוכסות הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית, ובשנת 1816 הועברה בירת הדוכסות לעיר ויסבאדן.
ב-9 בינואר 1816 מת פרידריך וילהלם מנפילה במדרגות, ובנו וילהלם מונה לנסיך נסאו-ויילבורג. לאחר מות פרידריך אוגוסט, דוכס נסאו ב-24 במרץ 1816, עלה וילהלם לשלטון במקומו כדוכס נסאו.
משפחתו

ב-31 ביולי 1788 התחתן פרידריך וילהלם עם לואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג, בתם של וילהלם גאורג, רוזן העיר קירכברג, רוזן זיין-הכנבורג ואיזבלה אוגוסטה, נסיכת רויס-גרייץ, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
וילהלם, דוכס נסאו (1792–1839)
אוגוסטה לואיזה וילהלמינה (1794–1796)
הנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג (1797–1829), התחתנה עם הארכידוכס קרל, דוכס טשן
פרידריך וילהלם (1799–1845)
פרנץ מרטוש

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1875 ארד, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 בנובמבר 1938 (בגיל 63) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
פֶרֶנְץ מַרְטוֹש, ׁ(במקור מיטלמן, בהונגרית: Martos Ferenc;‏ ארד, 10 בינואר 1875 – בודפשט, ארז'בטווארוס, 24 בנובמבר 1938) היה סופר הונגרי, משורר, מחזאי, כותב לבריות אופרטה, עיתונאי, עורך עיתון.
קורות חייו

פרנץ מרטוש נולד למשפחה יהודית שהמירה את דתה כבנם של פרנץ מרטוש (מיטלמן) (1847–?) בעל בית חרושת ושל אדל הרצ'קה. סיים תיכון בארד, ואז עבר לבירה עם הוריו. הוא למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). כנשיא התאחדות הסטודנטים ההונגרית הלאומית ערך את עיתוני האוניברסיטה במשך שנה אחת. בין השנים 1896–1914 עבד כפקיד במשרד הדתות והחינוך הציבורי. בנוסף לכך מ-1894, היה עמית מערכת פנימי של פשטי נפלו, אחר כך של "עיתון בודפשט" (Budapesti Hírlap), ובין 1900 לבין 1902 הוא ערך את ה"עיתון הבירה" (Fővárosi Lapok). הוא החל את קריירת הכתיבה שלו בשירה וברומנים והמשיך במחזות, ומשנת 1904 כתב רק לבריות אופרטה.
אשתו הייתה גיזלה דויטש, איתה התחתן בבודפשט ב-8 ביולי 1908. בתם: ורוניקה מרטוש.
עבודותיו העיקריות

אִיזָה (שירים, בודפשט, 1896)
מריֵיט (רומן, בודפשט, 1900)
טיטאניה (שירים, בודפשט, 1902)
בלינט בלשה (מחזת בחרוזים, בודפשט, 1902)
מאסטר שימוני (קומדיה, בודפשט, 1903)
גרניום (קומדיה, בודפשט, 1906)
המטריה של פטרוס הקדוש (מחזה, מחבר שותף: קארוי בקוני, בודפשט, 1907)
עבודותיו העיקריות > ליבריות לאופרטות ויצירות אחרות

Bob herceg (operett, zeneszerző: Huszka Jenő, bemutató: Budapest, 1902)
Aranyvirág (operett, zeneszerző: Huszka Jenő, bemutató: Budapest, 1903)
A granadai vőlegény (regényes daljáték, zeneszerző: Báhnert József, bemutató: Budapest, 1905)
Gül Baba (operett, zeneszerző: Huszka Jenő, bemutató: Budapest, 1905)
Tüske rózsa (operett, zeneszerző: Jacobi Viktor, bemutató: Budapest, 1907)
Tündérszerelem (regényes daljáték, zeneszerző: Huszka Jenő, bemutató: Budapest, 1907)
Van, de nincs (operett, zeneszerző: Jacobi Viktor, bemutató: Budapest, 1908)
100 év múlva (revü, zeneszerző: Jacobi Viktor, bemutató: Budapest, 1908)
Jánoska (fantasztikus játék, zeneszerző: Jacobi Viktor, bemutató: Budapest, 1909)
A kis gróf (operett, zeneszerző: Rényi Aladár, bemutató: Budapest, 1911)
Leányvásár (operett, társszerző: Bródy Miksa, zeneszerző: Jacobi Viktor, bemutató: Budapest, 1911)
Szökik a nagysága (énekes bohózat, társszerző: Bródy Miksa, bemutató: Budapest, 1913)
A kis király (operett, társszerző: Bakonyi Károly, zeneszerző: Kálmán Imre, bemutató: Budapest 1914)
Sybill (operett, társszerző: Bródy Miksa, zeneszerző: Jacobi Viktor, bemutató: Budapest 1914)
Zsuzsi kisasszony (operett, társszerző: Bródy Miksa, zeneszerző: Kálmán Imre, bemutató: Budapest, 1915)
A pacsirta (operett, zeneszerző: Lehár Ferenc, bemutató: Budapest, 1918)
Pillangó főhadnagy (operett, társszerző: Harmath Imre, zeneszerző: Komjáthy Imre, bemutató: Budapest, 1918)
Cigánygrófné (operett, verseit írta: Kulinyi Ernő, zeneszerző: Vincze Zsigmond, bemutató: Budapest, 1920)
Lili bárónő (operett, zeneszerző. Huszka Jenő, bemutató: Budapest, 1919)
Anna-bál (operett, zeneszerző: Volkmann Róbert művei után Vincze Zsigmond, bemutató: Budapest, 1925)
Alexandra (operett, zeneszerző: Szirmai Albert, bemutató: Budapest, 1925)
Kitty és Kató (operett, zeneszerző: Rényi Aladár, bemutató: Budapest, 1926)
Hajtóvadászat (operett, zeneszerző: Huszka Jenő, bemutató: Budapest, 1926)
Éva grófnő (operett, zeneszerző: Szirmai Albert, bemutató: Budapest, 1928)
Katica (operett, zeneszerző: Márkus Alfréd, bemutató: Budapest, 1929)
עבודותיו העיקריות > תרגומיו

ענייני חיילוּת (מחזה בחרוזים, נכתב על ידי: אנדרה סילבן וז'אן גסקון, בכורה: בודפשט, 1897)
הדרור (מחזה בחרוזים, נכתב על ידי לואי ארטוס, בכורה: בודפשט, 1906)
העבר (מחזה בחרוזים, נכתב על ידי ויקטוריאן סרדו, בכורה: בודפשט, 1907)
העכבר הכחול (משחק בחרוזים, נכתב על ידי: יוליוס הורסט ואלכסנדר אנגל, מצגת: בודפשט, 1915)
לקריאה נוספת

פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים, XVIII. כרך, 1999, מאמר על פרנץ מרטוש, 605-608.
Magyar életrajzi lexikon II. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש).
Magyar színművészeti lexikon: A magyar színjátszás és drámairodalom enciklopédiája. (לקסיקון הונגרי לאמנות הבמה}
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Révai nagy lexikona XIII. נפח (הלקסיקון הגדול של רוואי).
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1902 עמוד 767.
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 94529/1890 Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1890. év 8. oldal 18. sor
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 1161/1938. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-01-10.
↑  Martos Ferenc meghalt (1938. november 25.) Magyar Nemzet, 79. szám, 13. o.
↑  A Gulyás-féle 1999-es kiadás kihangsúlyozza, hogy Hertschka és nem Hertzka.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 298/1908. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-01-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286179305171  PLWABN: 9810531971405606  BNE: XX1208649  BnF: cb102806793 (data)  GND: 12181601X  ISNI: 0000 0000 7996 7804  LCCN: n90714850  LNB: 000294384  MusicBrainz: 887cb1f2-08f7-4a7b-8a24-597f6bc255ac  NKC: mzk2012719943  RERO: 02-A005634368  SUDOC: 243111274  VcBA: 495/346393  VIAF: 209620955   WorldCat (עם VIAF): 209620955
פרפיאנוב

| --- | --- |

 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  ויטבסק (מחוז) ויטבסק
 ראיון:  דוקשיצה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,040 (2009)
 קואורדינטות:  54°52′N 27°36′E﻿ / ﻿54.867°N 27.600°E﻿ / 54.867; 27.600
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהפרפיאנוב(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהפרפיאנוב(למפת מחוז ויטבסק רגילה) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.פרפיאנוב(למפת מחוז ויטבסק מוגדלת) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.פרפיאנוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פרפיאנוב (בבלארוסית: Параф’янава, פרפיאנבה; בפולנית: Parafianowo, פרפיאנובו; ביידיש: פאראפיאנאוו) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1435, ובשנת 1630 הוקמה בו כנסיית עץ. בחלוקת פולין בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכלל בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי פרפיאנוב

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-250 יהודים, ופעלו בה תנועות נוער יהודיות ובית ספר עברי. עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, נאסרה פעילות זו.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, החלו אלו לבצע מעשי התעללות ורצח בקרב יהודי המקום, תוך גיוסם לעבודות כפייה והטלת תשלומי כופר על היודנרט המקומי.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בסמטה אחת בה, אליו הובאו גם יהודי כפרי הסביבה. ב-31 במאי 1942 הוצעדו כ-500 יהודי הגטו לאורך העיירה, תוך השפלתם, ולאחר מכן נרצחו ביער הסמוך. אחדים מיהודי העיירה הצליחו להימלט ממנה בשעת האקציה, ולחבור ליחידות פרטיזנים ביערות הסביבה.
פרשת סטביסקי

אלכסנדר (סרז') סטביסקי, 1926
הפגנות בכיכר הקונקורד, מתוך עיתון מ-7 בפברואר 1934
פרשת סטביסקי (בצרפתית: L'affaire Stavisky או Stavisky Scandal) הייתה פרשת שחיתות שלטונית שהתפרצה בין דצמבר 1933 לפברואר 1934 בימי הרפובליקה הצרפתית השלישית בצרפת. הפרשה הייתה זרז להתגבשות הפשיזם הצרפתי, וליצירת החזית העממית שאיחדה את כוחות השמאל במדינה כנגדו.
העובדות

אלכסנדר (סרז') סטביסקי היה נוכל ממוצא יהודי שהיגר לצרפת בראשית המאה ה-20 ועשה הון בסוג של הונאת פונזי שכללה מכירת איגרות חוב עירוניות מזויפות של עיריית באיון בסך מאתיים מיליון פרנקים, שהתגלו כחסרות כיסוי. הוא נעצר פעמים רבות לפני כן בעוון הונאות שונות, אך שוחרר תמיד לפני משפט. בדיעבד הסתבר שמפקד המשטרה שדאג לשחרורו בערבות במשך 19 פעמים היה גיסו של ראש ממשלת צרפת קאמי שוטאן (Camille Chautemps), אם כי שוטאן הכחיש את הקשר בינו לבין שחרור סטביסקי.
מנהל הבנק שהנפיק את איגרות החוב הטיל את האשמה להנפקת האג"ח חסרות הערך על ראש עיריית באיון. ראש העיר טען לחסינות בהיותו חבר פרלמנט, אולם נאסר בכל זאת על פי סעיף מיוחד המחריג חסינות במקרה של זיוף תעודות רשמיות על ידי איש ציבור. באותה שעה התגבר המצוד אחרי סטביסקי, שנמלט. ב-8 בינואר 1934 נתפס סטביסקי על ידי המשטרה בטירה בעיר שאמוני, לאחר שניסה להתאבד בשתי יריות אקדח בראשו. למחרת נפטר.
הסערה הציבורית

מותו של סטביסקי גרר תאוריות קונספירציה לפיהן המשטרה אחראית למותו על מנת שלא יוכל להפליל את האחראים הנוספים לפרשת אג"ח הזבל ובראשם ראש ממשלת צרפת ובכירים נוספים, כולם אנשי המפלגה הרדיקלית השמאלית. לספקולציות תרמה לא במעט העובדה שהתברר שסטביסקי התאבד, לכאורה, מאקדחו של שוטר בשם קולומבו. העובדה שהאיש היה יהודי הובילה לסערה בקרב החוגים האנטישמיים הרחבים בציבוריות הצרפתית, שהצביעו על הברית הלא-קדושה שבין היהודים לסוציאליסטים שמטרתה לפורר את צרפת מבפנים. עקב הלחץ הציבורי והגילויים העיתונאיים שצצו חדשות לבקרים וקשרו בכירי ממשל לרבות השר אלבר דלימיה ובכירים במפלגה הרדיקלית ובמשטרה למעשי הנוכלות של סטביסקי, אולץ ראש הממשלה שוטאן להתפטר ב-27 בינואר. את מקומו תפס אדואר דאלאדיה, שביקש להמשיך מראית עין של יציבות שלטונית.
אולם דאלאדיה רק התסיס את התקוממות הימין, כאשר פיטר את ראש משטרת פריז, ז'אן שיאפ (Jean Chiappe), שהיה ידוע בפופולריות שלו בקרב חוגי הימין והחיילים המשוחררים. במקביל מינה דאלאדיה לשר פנים את אז'ן פרו (Eugène Frot) שהודיע כי מפגינים נגד השלטון יירו. העיתונות הימנית דיווחה כי מטרתו של ממשל דאלאדיה-פרו היא לקדם "דיקטטורה של השמאל" וב-6 בפברואר פרצה בכיכר הקונקורד בפריז הפגנת ענק של איחוד כל כוחות הימין הפרלמנטרי והחוץ-פרלמנטרי בהן אקסיון פראנסז, הפטריוטים הצעירים (Jeunesses Patriotes) וצלב האש הפשיסטים כמו גם חוגים מלוכניים. המפגינים ביקשו לחצות את נהר הסן ולצעוד לעבר ארמון בורבון, משכן האספה הלאומית. כוחות המשטרה שהגנו על הגישה לארמון, ירו לעבר המון המפגינים ופיזרו אותם, חלק מהמפגינים הנסוגים החלו בפרעות אלימות ברחובות המובילים לארמון האליזה, שם התנגשו עם פלוגות של המפלגה הקומוניסטית של צרפת וניהלו קרבות רחוב. בסוף היום נמנו 15 הרוגים וכ-2,000 פצועים.
ב-9 בפברואר התפטר דאלאדיה ובמקומו התגבשה ממשלת הצלה לאומית שמרנית בראשותו של גסטון דומרג, שכללה בין השאר אישים כלואי בארטו והמרשל פיליפ פטן. מטרתה המוצהרת של הממשלה הייתה הרגעת הרוחות ומניעת התדרדרות למלחמת אזרחים. בתגובה פרצו הפגנות משמאל, שהביע חשש של השתלטות ימנית-פשיסטית אנטי-רפובליקנית על צרפת בחסות הממשלה החדשה. חוגי השמאל התגבשו סביב רעיון האנטי-פשיזם ויצרו את החזית העממית.
לקריאה נוספת

Brian Jenkins, Chris Millington, France and Fascism: February 1934 and the Dynamics of Political Crisis, Routledge 2015 מסת"ב 9781138676183
Beloff, Max. "The Sixth of February." in James Joll, ed. The Decline of the Third Republic, 1959
Dobry, Michel. "February 1934 and the Discovery of French Society's Allergy to the 'Fascist Revolution." in Brian Jenkins, ed. France in the Era of Fascism: Essays on the French Authoritarian Right.
Berghahn. 2005, pp 129–150
Warner, Geoffrey. "The Stavisky Affair and the Riots of February 6th 1934." History Today, 1958. pp 377–385
הערות שוליים

↑  טים בוברי, תרגום: כרמית גיא, לפייס את היטלר: צ'מברליין, צ'רצ'יל והדרך אל המלחמה, עם עובד, 2023, עמ' 49, מסת"ב 978-965-13-2964-7
קאפ סקירינג

| --- | --- |

החוף הצמוד לעיר ולגבול עם גינאה-ביסאו
 מדינה / טריטוריה:  סנגל
 גובה:  16 מטרים
 קואורדינטות:  12°23′16″N 16°44′20″W﻿ / ﻿12.38775°N 16.738833333333°W﻿ / 12.38775; -16.738833333333 
 אזור זמן:  UTC
 he
קאפ סקירינג (באנגלית: Cap Skirring, מאוית גם כ-Cap Skiring) היא עיירה על חוף האוקיינוס האטלנטי של מחוז זיגינשור בסנגל. זהו אתר נופש פופולרי בקרב אירופאים ויש בו שדה תעופה ומסלול גולף. העיירה תחילה הייתה מיושבת על ידי דייגים, והתגלה על ידי הצרפתים מהעיר זיגינשור הסמוכה כאזור חוף בילוי בשנות ה-60. מסלול נחיתה למטוסים קטנים נבנה בסוף שנת 1960 על ידי חברי ה-Aero Club de Ziguinchor.
קאפ דה קרוס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים התיכון 
 קואורדינטות:  42°19′09″N 3°19′19″E﻿ / ﻿42.319166666667°N 3.3219444444444°E﻿ / 42.319166666667; 3.3219444444444
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ספרד 
  (למפת קטלוניה מוגדלת) ברצלונה טראסה טרגונה ליידה ז'ירונה צרפת א. הים התיכון ולנסיה אראגוןקאפ דה קרוס(למפת קטלוניה רגילה) ברצלונה טראסה טרגונה ליידה ז'ירונה צרפת א. הים התיכון ולנ. אראגוןקאפ דה קרוס
 
קאפ דה קרוס (בקטלונית: kab də ˈkɾɛws) הוא חצי אי בצפון-מזרח ספרד, בתחומי קטלוניה וכ-25 ק"מ דרומית לגבול עם צרפת. העיר הקרובה לחצי האי היא פיגרס, עיר הולדתו של הצייר סלבדור דאלי. חלקו הגדול של קאפ דה קרוס הוכרז ב-1984 כפארק לאומי, ומאז מקדמות הרשויות חלקים שונים של הפארק באמצעות שיקום נופי ופיתוח תיירותי ייחודי.
שטח חצי האי הוא כ-190 קילומטרים רבועים והאקלים מתאפיין באוויר יבש המלווה ברוחות חזקות. האזור מוקף ברצועת מצוקי סלעים עליהם מתנגשים גלי הים התיכון. חופים אלו הונצחו במספר יצירות של דאלי ובהן יצירתו מ-1931 "התמדתו של הזיכרון". בצפון האזור גובל חצי האי בהרי הפירנאים. קדאקס היא העיירה המפורסמת ביותר באזור, ובה קבעו את מושבם סופרים וציירים רבים ובהם סלבדור דאלי שהתגורר כאן עד לפטירת אשתו. כיום משמש ביתו כמרכז מבקרים תיירותי. באזור קיים גם מנזר סנט פרה דה רודס (Sant Pere de Rodes) מהמאה ה-11.
ב-2010 בוצע אחד הפרויקטים השאפתניים בתחום שיקום נופי, כשרשויות ספרד הרסו כפר נופש של חברת קלאב מד והפכו אותם חזרה לרצועת טבע ייחודית.
קאפ-ור

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  14°44′41″N 17°31′13″W﻿ / ﻿14.744722222222°N 17.520277777778°W﻿ / 14.744722222222; -17.520277777778
 נתונים מדיניים
 מדינה:  סנגל סנגל
 על שם:  ירוק 
  (למפת סנגל מוגדלת) דקר סן-לואי טמבאקונדה קאולק קולדה זיגינשור גמביה גינאה ביסאו גינאה מאלי מאוריטניה האוקיינוס האטלנטי קאפ-ור(למפת סנגל רגילה) דקר סן-לואי טמבאקונדה קאולק קולדה זיגינשור גמביה גינאה ביסאו גינאה מאלי מאוריטניה האוקיינוס האטלנטי קאפ-ור
 
מבט לעבר פואנט דז אלמדייה, הנקודה המערבית ביותר בחצי האי
קאפ-ור (בצרפתית: Cap-Vert, הכף הירוק; במקור קָבּוּ וֶרדִי, מפורטוגזית) הוא חצי אי במערב סנגל, שבקצהו נמצאת הנקודה המערבית ביותר ביבשת אפריקה. בחצי האי שוכנת בירת סנגל, דקר. איי כף ורדה שוכנים כ-560 ק"מ מערבית לו. שמו ניתן לו בגלל הצמחייה הירוקה המכסה אותו חלק מהשנה, בניגוד לחופים החוליים בסביבתו.
חצי האי סלעי ברובו, והוא נוצר מהתמזגותם של איים וולקניים ושל גשר יבשה הנמתח אל תוך האוקיינוס האטלנטי, שיצרו זרמי האוקיינוס. צורתו כעין משולש שאורך צלעו כ-15 ק"מ. שדה התעופה הבינלאומי של דקר שוכן בחלק הצפוני של קצהו המערבי של חצי האי. המפרץ שבחלקו הדרום-מערבי מהווה נמל טבעי מצוין.
חצי האי מהווה את הגבול הגאוגרפי בין רצועת החוף המכונה "החוף הגדול" (Grande-Côte) מצפון לו לרצועה המכונה "החוף הקטן" (Petite-Côte) מדרומו.
מאז גילויו על ידי הספן הפורטוגלי דיניש דיאש ב-1444, היווה הכף תחנה חשובה במסחר בין אפריקה לאירופה, ובכלל זה סחר העבדים.
התושבים המקוריים של חצי האי הם בני לֶבּוֹ, המונים כיום כ-90,000 נפש, ועסקו בעבר בחקלאות ובדייג. ב-1857 הוקמה העיר דקר סמוך לקצהו הדרום-מערבי של חצי האי.
על חצי האי נמצא אגם רטבה שבו כמו בים המלח אנשים יכולים לצוף על המים.
פרשת סילבסטר

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  8 בפברואר 1949
 החלטה
 זיכוי מעבירת ריגול
 חברי המותב
 חברי המותב:  משה זמורה, מנחם דונקלבלום, יצחק אולשן
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  אין להרשיע בפשע של ריגול אדם, פקיד חברת החשמל, היושב מול תחנת החשמל, על אשר פעם אחת בתאריך בלתי ידוע תוך תקופה ידועה שידר לאדם אחר, גם הוא פקיד חברת החשמל, היושב בתוך הקונסוליה הבריטית קרוב לשער שכם, את הידיעה: "פגזים נפלו בריחוק מקום מתחנת הכוח של חברת החשמל ותחנת הכוח לא נפגעה ועודנה פועלת"
 
הוקינס וסילבסטר בצאתם מבית המשפט המחוזי בירושלים.
פרשת סילבסטר היא פרשה פלילית שהיוותה את התיק הראשון שהונח על שולחנו של בית המשפט העליון של מדינת ישראל וגם משפט הריגול הראשון שהתקיים במדינת ישראל. במסגרת הפרשה הורשע פרדריק סילבסטר בערכאה הראשונה בריגול ונידון לשבע שנות מאסר, ולאחר מכן זוכה בערעור.
הפרשה עוררה עניין תקשורתי רב הן בישראל, הן בבריטניה והן בעיתונות הבין-לאומית.
אודות הפרשה

הפרשה החלה בירושלים בתקופת מלחמת העצמאות, כחודשיים לאחר שהשלטון הבריטי המנדטורי הסתיים.
ב-8 ביולי 1948[דרושה הבהרה] עצרו אנשי האצ"ל (שעדיין פעל בצורה עצמאית בירושלים) חמישה אזרחים בריטים: ויליאם ג'ורג' הוקינס, פרדריק ויליאם סילבסטר, אלפרד ליץ', תומאס מייקל אלווד בריאנט ותומס אנת'וני דאונס. כל העצורים היו אזרחים בריטים, פקידי חברת החשמל תושבי המושבה הגרמנית בירושלים שנעצרו בחשד שריגלו לטובת הלגיון הערבי. ב-16 ביולי 1948 ראשי האצ"ל הסגירו את החשודים לרשויות המדינה לאחר שניתנה התחייבות בשמו של היועץ המשפטי לממשלה, יעקב שמשון שפירא, להעמידם לדין.
לאחר שחקירה משטרתית, שנוהלה על ידי יעקב מלץ לא גיבשה תשתית ראייתית נגד שלושה מהעצורים, שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, אליעזר מלחי, הורה לשחרר את השלושה והאריך את מעצרם של סילבסטר והוקינס. לא נמצאו ראיות להעמידם לדין בקשר לפיגוע ברחוב בן-יהודה בפברואר 1948 בו היו מעורבים עריקים בריטים.
משרד החוץ הבריטי הפעיל לחצים כבדים על מדינת ישראל שלא להעמידם לדין. משה שרת, שר החוץ הישראלי, נטה שלא להחריף את היחסים עם בריטניה שהיו ממילא מתוחים. לפיכך הזמין אליו את היועץ המשפטי לממשלה שפירא כדי לשכנעו שהאינטרסים העליונים של המדינה מחייבים שלא לפגוע עוד יותר ביחסים הרעועים עם הבריטים. שרת ביקש משפירא לשחרר את הנאשמים ללא משפט. האחרון סירב ועמד בתוקף על קיום משפט, כששני נימוקים מרכזיים עמדו לנגד עיניו: הראשון, כי יש להעמיד לדין את מי שחשוד בביצוע עבירה חמורה. השני, ההתחייבות שניתנה לאצ"ל על העמדתם לדין. נוכח תגובה זו ויתר שר החוץ שרת על כוונתו להביא את העניין לדיון בממשלה.
לאחר חקירת הנאשמים ובחינת חומר הראיות, טענות ההגנה והעדויות החליט שופט השלום הראשי בבית משפט השלום בירושלים, משה גולדברג כי יש הוכחות מספיקות להאשמתם של השניים בריגול והעביר את המשך דינם לבית המשפט המחוזי בירושלים.
אודות הפרשה > בבית המשפט המחוזי בירושלים

ב-29 באוגוסט 1948 הוגש נגד השניים כתב אישום בית המשפט המחוזי בירושלים. סילבסטר הואשם בכך ששידר באלחוט לקונסוליה הבריטית, ששכנה בקרבת העיר העתיקה, בשטח שהוחזק על ידי הלגיון הערבי, ידיעות על מיקום הפגזות באזור ירושלים ובעבירות נוספות של החזקת משדר אלחוטי ללא רישיון. על פי כתב האישום, דובר בידיעות שעלולות היו להיות לתועלת האויב. התובע היה חיים כהן, מי שמונה לפרקליט המדינה. את הנאשמים ייצגו עורכי הדין יעקב סלומון החיפאי, יעקב סטוינובסקי ופנחס רבינוביץ הירושלמים, וריצ'רד לוי, בריסטר יהודי-אנגלי שנשלח בידי משרד החוץ הבריטי. במהלך אחד הדיונים בתיק נפטר השופט גד (גינטר) שטולץ מאירוע מוחי. במותב שישב בדין נותרו הנשיא בנימין הלוי והשופט אליהו מני. ב-8 באוקטובר 1948 ניתן פסק הדין, לפיו זוכה הוקינס (זיכוי בעל פה ללא פסק דין כתוב), ואילו סילבסטר נמצא אשם בעבירה נגד סעיף 3(1)(ג) של פקודת הסודות הרשמיים, ונדון לשבע שנות מאסר.
אודות הפרשה > בבית המשפט העליון

סילבסטר ערער על הרשעתו בפני בית המשפט העליון, בתיק הראשון שהובא אי פעם בפני בית המשפט העליון במדינת ישראל בהרכב שכלל את נשיא בית המשפט העליון, משה זמורה, יצחק אולשן ומנחם דונקלבלום. בערעור בנובמבר 1948 זוכה מחמת הספק, בפסק דין המהווה תקדים בדיני הדיון הפלילי[דרושה הבהרה]. בית המשפט קבע בפסק הדין כי אף אם ידיעה מהסוג ששידר סילבסטר ושבגינה הואשם בריגול יכולה להיות לתועלת האויב, לא נמצאה הוכחה שזו המטרה הפסולה שהוא ביקש להשיג בשדרו את הידיעה. אחד הציטוטים הזכורים מפסק הדין של נשיא בית המשפט העליון, משה זמורה: "פרוצידורה פלילית טובה צריכה בוודאי לתת לנאשם את מלוא ההגנה, כדי למנוע עיוות דין, אבל הדיון הפלילי אינו צריך לקבל צורת משחק אשקוקי שבו מהלך אחד בלתי נכון קובע את גורל המשחק. תפקיד הדיון הפלילי — להוציא כאור משפט".