stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה דגן
ביוגרפיה

עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גבעתי. בגבעתי עבר דגן הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה ולאחר מכן כמפקד גדוד צבר, אותו הוביל בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד בא"ח גבעתי. במהלך האינתיפאדה השנייה שימש כמפקד החטיבה הדרומית ברצועת עזה, והוביל אותה בלחימה ברצועה עזה כנגד הטרור הפלסטיני. לאחר שבאוגוסט 2001 חדרו שני מחבלים למוצב מרגנית שברצועת עזה והרגו שלושה חיילים, נרשמה בתיקו של דגן הערה פיקודית. בהמשך שימש כראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר. בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כנספח צה"ל ברוסיה.
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, עולים ללבנון, הארץ, ‏ 10.02.1998, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  עמוס הראל, ב-02:20 נפגע קצין גבעתי, כנראה מאש צה"ל, באתר הארץ, 6 במרץ 2002.
↑  עמוס הראל, הקצין נהרג במבצע לאיתור מנהרות ברפיח, באתר הארץ, 11 ביולי 2002.
↑  עמוס הראל, המח"טים מעדיפים להסתער בעצמם, באתר הארץ, 19 במרץ 2002.
↑  אביחי בקר, מלחמות ישראל, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2001.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תורת המספרים האלגברית

תורת המספרים האלגברית היא ענף מרכזי בתורת המספרים, העוסק בתכונות של השלמים האלגבריים ובתכונות אלגבריות של אוסף המספרים השלמים ושל מבנים מתמטיים הנובעים ממנו. היא עושה שימוש בכלים של אלגברה מופשטת כדי לחקור תכונות של שלמים, שברים והכללות שלהם.
ראשיתה של תורת המספרים האלגברית במחצית השנייה של המאה ה-19, בניסיונות של ארנסט קומר להכליל את משפט ההדדיות הריבועית ומאוחר יותר, להוכיח את השערת פרמה על ידי פירוק לגורמים (של שלמים אלגבריים בשדה ציקלוטומי). בצורה זו הוכיח קומר את השערת פרמה לכל ראשוני רגולרי. רעיונות אלה הביאו את ריכרד דדקינד להגדיר את המושג אידיאל המהווה פורמליזציה של רעיונתיו של קומר. דדקינד ולאופולד קרונקר חקרו בעיות של פתרון משוואות פולינומיות בשיטות של תורת גלואה. ספרים שכתבו היינריך מרטין ובר (1895) ודויד הילברט (1899) ייצבו את התחום, והעניקו לו מקום מרכזי השמור לו במתמטיקה מאז ועד עתה. ובר והילברט ניסחו את התוצאות המרכזיות בתחום, כהשערות, שכמה מהן הוכיח המתמטיקאי היפני Takagi בסוף שנות העשרים של המאה ה-20.
אחד התחומים החשובים בתורת המספרים האלגברית הוא תורת שדות המחלקה (class field theory), המתארת את כל ההרחבות האבליות של שדה נתון (לוקלי או גלובלי). בתחום זה תפס מקום מרכזי משפט ההיפוך של ארטין, שאמיל ארטין הציג ב-1923 והוכיח ב-1927.
תורת המספרים האלגברית חוקרת את כל ההרחבות האלגבריות של שדה המספרים הרציונליים, ולכן היא מעוניינת בעיקר בחבורת גלואה האבסולוטית של שדה זה ושל שדות אחרים בעלי אופי אריתמטי.
שלמה גרופמן

| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1937 (בן 86) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 
שלמה גרופמן (נולד ב-30 בדצמבר 1937) הוא איש עסקים ויזם נדל"ן ישראלי.
ביוגרפיה

שלמה גרופמן הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים, תואר שני במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת תל אביב ובעל תואר LL.B במשפטים מטעם אוניברסיטת תל אביב. נשוי לשולמית זמוצקי, אב לשלושה. רב-סרן (במיל').
בשנים 1971-1962 היה מנהל כללי של קבוצת י.מ. סחרוב ובניו בע"מ. בשנים 1978-1971 היה ראש אגף חשבות וכספים במשביר לצרכן. ב-1978 מונה למנהל כללי ודירקטור בחברת אפריקה ישראל להשקעות בע"מ. בשנים 1987-1986 שימש ראש החטיבה להשקעות לא בנקאיות של בנק לאומי לישראל בע"מ, המשנה למנכ"ל בנק לאומי ומנכ"ל אפריקה ישראל, מגדל וחברות הקבוצה: ויזה כרטיסי אשראי, לאומי פיא ואופק. בנובמבר 1996 מונה לתפקיד יו"ר דירקטוריון מלונות הכשרת היישוב בע"מ.
משנת 1998 מכהן גרופמן כיו"ר מועצת המנהלים בקרן פייר – שותפות מוגבלת (קרן נדל"ן אמריקנית ישראלית) וביחד עם הפוליטיקאי ואיש העסקים זלמן שובל גם בשובל גרופמן נדל"ן בע"מ ושובל גרופמן ניהול נדל"ן 2002 בע"מ, גרופמן החזקות בע"מ, גרשל ניהול וייזום בע"מ, שראל פתרונות לוגיסטיים ומוצרים לרפואה מתקדמת בע"מ, איילון אחזקות שהיא חברת האם של איילון ביטוח בע"מ – חברה רשומה בבורסה.
ביולי 2016 מונה גרופמן על ידי ממשלות קניה וישראל לכהן כקונסול כבוד של קניה בישראל.
גרופמן מכהן גם כחבר דירקטוריון בלשכת המסחר ישראל אמריקה, סגן יו"ר הדירקטוריון העולמי של מצעד החיים וכשגריר שיבא בארצות הברית, חבר דירקטוריון שיבא בניו יורק, וכיהן כחבר במועצת המנהלים בקבוצת כרמל השקעות בע"מ ובאיילון אחזקות בע"מ, כחבר מועצת המנהלים במרכז הבינתחומי הרצליה, חבר הוועד הפועל ומועצת המנהלים של מכון ויצמן, יו"ר מועצת המנהלים של עמותת "יובל", האנסמבל הישראלי למוזיקה יהודית וחבר באגודת הידידים של בית החולים איכילוב תל אביב.
גרופמן כיהן בעבר בתפקידים הציבוריים הבאים: סגן ראש העירייה ויו"ר ועדת הכספים של עיריית חולון; ציר כלכלי ראשי למדינות מזרח אירופיות; נגיד אזור 249 ורוטרי הבינלאומי ישראל 76/77; יו"ר קרן צלטנר למשפט וזכויות האדם; חבר במספר ועדות ממשלתיות בחסות משרדי הביטחון והאוצר; יו"ר אגודת ידידי מכון ויצמן למדע.
הערות שוליים

↑  קרן פייר, באתר faire.co.il
↑  דירקטוריון, באתר ayalon-ins.co.il
↑    עופר פטרסבורג, שלמה גרופמן מונה לקונסול כבוד של קניה בישראל, באתר "ידיעות אחרונות", 29 בינואר 2017
↑  יו"ר ’מצעד החיים’: המצעד, בפולין, לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה, עובר בניו יורק, באתר kanisrael.co.il
↑  שלמה גרופמן החליף את אירית שטרן בתפקיד יו"ר איילון אחזקות, באתר anet.co.il
תורת המספרים החישובית

במתמטיקה ומדעי המחשב, תורת המספרים החישובית, הידועה גם בתור תורת המספרים האלגוריתמית, היא חקר שיטות חישוביות לחקירה ופתרון בעיות בתורת המספרים ובגאומטריה האריתמטית, לרבות אלגוריתמים לבדיקת ראשוניות ולפירוק לגורמים של מספר שלם, מציאת פתרונות למשוואות דיופנטיות, ושיטות בגאומטריה אריתמטית. לתורת המספרים החישובית יש יישומים בקריפטוגרפיה, כולל בהצפנת RSA, הצפנה מבוססת עקום אליפטי והצפנה פוסט-קוונטית, והיא משמשת לחקירת השערות ובעיות פתוחות בתורת המספרים, כולל השערת רימן, השערת ליבנה וסווינרטון-דייר, השערת ABC המודולריות, השערת Sato-Tate, והיבטים של תוכנית לנגלנדס.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה
 משרד אחראי:  שירות האבטחה הפדרלי
 תאריך הקמה:  11 בנובמבר 1993
 סוכנות קודמת:  מינהל 9 בקג"ב
 ראש:  אלכסיי רובז'נוי
 מטה מרכזי:  הקרמלין, מוסקבה
 
שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה (ברוסית: Служба безопасности президента России) הוא שירות האבטחה האישי של נשיא רוסיה.
תחילה היה הארגון כפוף לאדמיניסטרציה הנשיאותית של רוסיה ובאמצע שנות ה-90 היה לחלק משירות האבטחה הפדרלי האחראי לאבטחת אישים ברוסיה. זהו גוף אבטחה האחראי לאבטחתו של הנשיא ובני משפחתו. הוקם ב-11 בנובמבר 1993.
היסטוריה

הארגון הוקם על ידי הנשיא בוריס ילצין כיורש למינהל האבטחה הראשי (מינהל 9 לשעבר בקג"ב). בראש הארגון הועמד אלכסנדר קורז'אקוב. במהלך מחצית שנות ה-90 בארגון הוקמו מחלקות לחקירת שחיתות בממשל ובממסד הנשיאותי.
במהלך שנת 1996 סוכם על שליחתו לפנסיה של אלכסנדר קורז'אקוב והכפפת שירות הביטחון הנשיאותי לארגון אחר וביטול מעמדו כארגון עצמאי. שנה לאחר מכן הוקם שירות האבטחה הפדרלי.
באפריל 2001 הפך שירות הביטחון הנשיאותי ליחידת סמך בשירות האבטחה הפדרלי, ואבטחת הנשיא ובני משפחתו נשארה תפקידו העיקרי.
ראשי שירות הביטחון הנשיאותי

אלכסנדר קורז'אקוב (1991–1996)
יורי קראפיווין (1996)
אנאטולי קוזנצוב (1996–2000)
ויקטור זלוטוב (2000–2013)
אולג קלימנטייב (2013–2015)
דמיטרי קוצ'נב (2015—2016)
אלכסיי רובז'נוי (2016—ואילך)
גלריה

מאבטחי שירות הביטחון מחוץ למטוס הנשיאותי
המכונית הנשיאותית אותה מתחזקים אנשי שירות הביטחון
רכבי האבטחה מדגם אאורוס ארסנל
ראו גם

משטרת הארמון (רוסיה)
שמואל קינן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1955 (בן 69)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1973–2008 (כ־35 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין הקשר של פיקוד מרכז  מפקד בה"ד 7  קצין קשר ותקשוב ראשי וראש מטה אגף התקשוב
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה
 
שמואל (שמוליק) קינן (נולד ב־ 14 בינואר 1955) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כקצין קשר ותקשוב ראשי בשנים 2005–2008.
ביוגרפיה

שמואל קינן נולד בפתח תקווה. בוגר בית הספר "עמל" בפתח תקווה. בשנת 1973 התגייס לצה"ל. קורס האלחוט בו למד פוזר במלחמת יום הכיפורים והוא שירת כאלחוטן ביחידת הקישור לאו"ם בסיני. בשנת 1974 סיים קורס קציני קשר. שירת כקצין קשר בגדוד שריון וכסגן קצין קשר בחטיבה 460. בשנת 1977 השתחרר מצה"ל. שירת במילואים כקצין קשר בחפ"ק אוגדה 90 בקרבות בבקעת הלבנון במלחמת שלום הגליל ועלה לדרגת רב-סרן. בשנת 1989 חזר לשירות קבע. בשנת 1990 עלה לדרגת סא"ל ושירת כסגן מפקד בה"ד 7 ובמקביל כקצין הקשר של אוגדה 366. בשנת 1994 מונה למפקד גדוד הקשר
של פיקוד המרכז. בשנת 1996 מונה לקצין הקשר של אוגדה 162. בשנת 1999 עלה לדרגת אל"ם ושירת כמפקד קשר ואלקטרוניקה פיקודי (מקשא"פ) מרכז ומפקד בה"ד 7.
לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה בספטמבר 2005 מונה לקצין תקשוב ראשי, ושירת בתפקיד זה עד אוגוסט 2008.
לאחר שחרורו מצה"ל ניהל את בית הספר התיכון "אהל שם" ברמת גן ואת גימנסיה הרצוג בחולון.
בעל תואר ראשון ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, ותואר מוסמך במינהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  תולדות בית הספר, באתר "אהל שם"
שלמה גרין

שלמה גרין, מייסדה של חולון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
שלמה גרין (20 באוקטובר 1879 - 29 בספטמבר 1942) היה עמיל מכס יפואי, גואל אדמות בארץ ישראל, מייסדה של חולון.
קורות חיים

גרין נולד ב-1879, ביפו, לטויבה (אחותו של יהודה ראב, ממייסדי פתח תקווה) וליעקב, שהיה סוחר בגדים. האב, יעקב גרין, יליד ירושלים היה בנו של אברהם חיים גרין מברודי שבגליציה. הסבא עלה לארץ ישראל במסע שהחל ב־1840, דרך אודסה, שם התחתן עם סלובה ואחר כך איסטנבול, שם נולד בנם הבכור יחזקאל. בשנת 1848 הפליגו בני משפחת גרין לביירות, ומשם הגיעו ברכיבה על סוסים לצפת ואחר כך לירושלים, בה עסק הסבא בחייטות ובמסחר.
בירושלים נולדו משה ואחריו יעקב, אביו של גרין. יעקב ואחיו פיתחו עסק לבגדים מוכנים ומיובאים והתקנתם לפי רצון הלקוח ובהמשך עברו שניים מהאחים, הבכור יחזקאל והצעיר יעקב, ליפו, כאשר רק משה נשאר בירושלים.
ליעקב וטויבה גרין נולדו חמישה בנים: שלמה גרין הבכור ואחריו דב-ברנארד, יצחק-איזאק, יהושע ובן הזקונים אברהם חיים גרין. עם השנים עברה המשפחה לחיפה, בה פתח האב בית-מסחר לתפירת בגדים ולמכירת בגדים מוכנים.
שלמה גרין למד תחילה ב"חדר" ואחר כך בבית-הספר של אליאנס (כי"ח) ביפו. משהתבגר היה לעמיל מכס בנמל יפו.
נישא לצביה לבית דורף ונולדו לו שישה ילדים.
חלוץ וגואל אדמות

ב-1922 השקיע גרין, לראשונה מכספו בבניית אוניה, לה קרא "החלוץ". כוונתו הייתה לבנות לה בהמשך ספינות אחיות, שביחד תהפוכנה לצי המסחרי העברי הראשון. תוכנית חלוצית ראשונה זו נכשלה.
גרין לא התייאש. כעבור שנתיים, ב-1924 הוא פנה לכיוון חלוצי אחר. הוא קנה 114 דונם אדמה מדרום ליפו, סמוך למקוה ישראל והפעם מתוך כוונה להקים יישוב.
על אדמותיו החדשות בנה גרין את ביתו ולצדו הקים גם צריף, אותו ייעד לשמש כבית הכנסת של היישוב העתידי. האתר בו עמד הבית נמצא כיום ברחוב אלחריזי 34 חולון. זה היה בית אבן בן קומה אחת עם חצר גדולה. בפינה הצפון מערבית של החצר, אל מול בתי תל א-ריש הערבית, בנקודה הגבוהה ביותר בשכונה, כיום רחוב אלחריזי 36 נחפרה "עמדת גרין". עמדה אסטרטגית זו הייתה עמדת ההגנה המרכזית של השכונה, הן במאורעות תרפ"ט והן כנגד כל התקפות הערבים בשנים שלאחר מכן.
במשך שבע שנים שמר גרין על המקום, כתושב יחידי, כאשר משפחתו נותרת מאחור, ביפו. אמנם הוא הצליח למכור ליהודים אחרים לא מעט מגרשים, בשל התנאים הנוחים שהציע, אך היהודים פחדו לגור לבדם בסביבה שהייתה אז ערבית כולה.
בקיץ 1929, בעיצומם של מאורעות תרפ"ט הביא גרין למקום צעירים אחדים, אשר בנו עבור קוני המגרשים שלו צריפי מגורים על אדמותיהם החדשות ואף שמרו עליהם. ב-1931 הוא בנה עוד כמה צריפי עץ עבורם. הוא קיווה כי הקמת הצריפים תסייע, הן למשיכת קונים נוספים אל אדמתו והן לאכלוס בפועל של מי שכבר קנה. הוא גם חפר ב-1933, בעזרת המודד אברהם בלנק מפתח תקווה, באר מים, הבאר הראשונה בחולון, הנמצאת כיום בפינת הרחובות מונטיפיורי והחשמונאים ואף רכש אוטובוס קטן, אותו כינה בשם ה"ציפור הכחולה", לצורך שמירת הקשר בין יישובו לבין תל אביב ויפו.
ככל הנראה הפעולות האחרונות אכן הועילו וב-1933 התחילו הקונים להתיישב בפועל ביישוב החדש של גרין. המתיישבים כינו את מקום מגוריהם "שכונת גרין", על שמו וכך הפך והיה האזור לשכונה הראשונה של מה שתהיה בהמשך לעיר, חולון.
גרין נפטר ב-1942 בתל אביב ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
רק מספר חודשים אחרי מותו נסלל בשכונתו הכביש הראשון, רחוב החשמונאים. שלוש שנים אחרי הפטירה, ב-1945, במפקד שערכה המועצה המקומית חולון דאז, לצורכי מיסוי נמצא כי בשכונה ישנם 79 בתי בלוקים, 19 צריפי עץ ומספר פחונים.
הערות שוליים

↑  עץ משפחתי
↑  "שכונת גרין" אתר העיר חולון
↑  האתר כיום
שיכר גויים

שֵׁכַר גּוֹיִים הוא איסור הלכתי שנוסד בתקופת האמוראים, לפיו נאסר על יהודי לשתות שֵׁכר בביתו של נוכרי או בחנותו, כדי למנוע קירוב הדעת וחשש חתנות עמו. דין זה נפסק בספרות ההלכתית, אך במרוצת השנים הוא סויג בסייגים שונים.
מקור הדין

מקור הדין בתלמוד הבבלי במסכת עבודה זרה, שם מסופר שרב פפא ורב אחאי נהגו לשתות את השכר שקנו מן הנכרי מחוץ לחנותו:
רב פפא מפיקין ליה לאבבא דחנותא ושתי [היו מוציאים לו את השכר לפתח החנות, ושם שתה], רב אחאי מייתו ליה לביתיה ושתי [היו מביאים לביתו את השכר, ושם שתה], ותרוייהו משום חתנות, רב אחאי עביד הרחקה יתירתא [עשה הרחקה יתירה]
סייגים לאיסור > דין אכסנאי

בתוספות מובא סיוג לאיסור, לפיו כאשר יהודי מתאכסן בביתו של נכרי, מותר לו לשתות בו שכר, מפני שלגבי אותו זמן בית הנכרי נחשב כביתו של היהודי.
ויש המצמצמים סיוג זה רק למקרה שבו היהודי מביא את השכר ממקום אחר, אך אם בעל הבית הנוכרי מביא את השכר, אסור ליהודי לשתותו.
סייגים לאיסור > דרך ארעי ואקראי

סיוג נוסף שהזכיר ספר התרומה לאיסור שכר גויים הוא שאם השתייה נעשית בדרך ארעי, שלא בא לבית הגוי כדי לשתות עמו, אין חשש חתנות ולא אסרו בזה.
אחרונים רבים דרשו שמלבד הארעיות של השתייה, היא תיעשה גם באקראי ולא בקביעות.
סייגים לאיסור > חשש איבה

סיוג נוסף שהזכיר ספר התרומה, שאם ישנו חשש שבעקבות ההימנעות משתיית השכר בבית הנוכרי עלולה להיווצר איבה ביניהם, אין חשש ששתייה כזו תביא לחתנות ולכן היא מותרת.
סייגים לאיסור > מנהג אשכנז להקל בשכר תבואה ותמד

בספר הישר מובא שאין איסור בישולי גויים בשכר של גויים הנעשה מתבואה, משום שהוא עובר קלייה לפני הבישול, ולכן גם אין בו איסור שכר של גויים, ומותר לשתותו בבית יהודי. וכך כתב גם לגבי יין הדבש, שגם בדבש אין איסור בישולי גויים.
הראבי"ה הקשה על דבריו, מדוע אם כן אסור לשתות שכר בבית הגוי, הלא גם שם אין איסור בישולי גויים בשכר הנעשה מתבואה. ואכן כך דעתו של הראבי"ה, שאין איסור שכר גויים בשכר של תבואה ודבש גם בבית הגוי, הואיל ואין בהם איסור בישולי גויים.
אולם המרדכי והאגודה כותבים בשם רבנו תם והראבי"ה שסיבת ההיתר לשתות שכר גויים העשוי מתבואה ודבש הוא משום שהאיסור מתחילתו היה רק על שכר שהופק מתמרים, שזהו השכר המצוי בבבל העשירה בתמרים. אך שכר מתבואה ודבש, שלא היו שכיחים בתקופת האמוראים בבבל, לא נאסרו.
מנהג זה, לשתות שכר המופק מתבואה ודבש, הכה שורשים בכל ארצות אשכנז, עד שהרמ"א כתב בהגהותיו על השולחן ערוך, ש"יש מתירין בשכר של דבש ותבואה, וכן נוהגין להקל במדינות אלו".
נימוקים לכך שאין בשכר איסור בישולי גויים

הראשונים דנו בשאלה מדוע אין בשכר גויים איסור בישולי גויים שמכוחו יש לאסור את שתיית השכר שלהם גם בביתו של יהודי, מאחר שהשכר עובר בישול בעת תהליך הכנתו.
ניתנו מספר תשובות לכך בראשונים:
השכר אינו עולה על שולחן מלכים, ואחד התנאים לאיסור בישולי גויים הוא שהמאכל עולה על שולחן מלכים.
השכר מופק ממאכלים שניתן לאוכלם ללא בישול, כגון תמרים, והתנאי השני לחלות איסור בישולי גויים הוא שאין אפשרות לאכול את המאכל ללא בישולו.
התבואה המתבשלת בתהליך הפקת השכר, בטלה למים שבהם היא מתבשלת, כפי שהיא בטלה לגבי ברכת השכר
לא גזרו על שכר בכלל בישולי גוים כיון שלא קיים בו חשש חתנות, שאינו חשוב ולא מזמנים עליו.
נימוקים לכך שדיני שכר הגויים קלים מפת גויים

שאלה נוספת שאותה עוררו הראשונים היא מדוע דיניו של שכר גויים קלים מדיני פת גויים, שהפת נאסרה גם בבית היהודי, ואילו שכר גויים נאסר רק בביתו של הגוי.
גם על שאלה זו ניתנו מספר הסברים בראשונים:
פת גויים היא מאכל בסיסי וקיומי של האדם, ותדירות צריכתו מן האופה גבוהה, וממילא קיים חשש גבוה שתיווצר קרבה עם הגוי שממנו קונה היהודי את הפת.
הפת הייתה נאפית בעבר בעיקר על ידי נשים, ונמכרת על ידן ליהודי, וממילא חשש הקשר המוביל לנישואין בזה היה גבוה מבקניית שכר מהגויים.
פת גויים נאסרה בגזירת י"ח דבר, ועל כן דיניה חמורים. ואילו שכר גויים נאסר בימי האמוראים ללא גזירה רשמית של בית הדין הסמכותי של הדור, ולכן תוקף וחומרת איסורו נמוכים משל הפת.
השכר נאסר כסניף של יין נסך ולא כאיסור עצמי כמו פת, ולכן דיניו קלים משל פת.
חשש החתנות בשכר נמוך מבפת, כי בעבר השכר היה נחשב למשקה שאינו חשוב כל כך, ולא היו רגילים לשתותו בחבורה המביאה לקרבה.
ראו גם

הלכות הרחקה מגויים
סתם יינם
מסיבת גויים
הערות שוליים

↑  מסכת עבודה זרה, דף לא עמוד ב
↑  בראשם הפרי חדש יורה דעה סימן קי"ד, סעיף קטן ד'.
↑  הכף החיים בשם הכנסת הגדולה הגדיר ש'אקראי' היינו עד שלוש פעמים.
↑  סימן תשכ"ז.
↑  ולדעת רבנו תם, על פי הגמרא בתלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, דף ל"ז, עמוד ב', מאכל שעובר קלייה אין בו איסור בישולי גויים, הואיל והקלייה אינה משנה את צורת המאכל בצורה מהותית.
↑  מאחר שניתן לאוכלו אף ללא בישול.
↑  סימן אלף ושישים.
↑  על מסכת עבודה זרה רמזים תתי"ח-תתי"ט.
תורת המספרים ההסתברותית

תורת המספרים ההסתברותית היא תת-תחום של תורת המספרים, המשתמשת במפורש בהסתברות כדי לענות על שאלות לגבי המספרים השלמים ופונקציות המקבלות ערכים שלמים. אחד הרעיונות העומד בבסיס התחום הוא שמספרים ראשוניים שונים, הם במובן מסוים, כמו משתנים אקראיים בלתי תלויים.
מייסדי התיאוריה היו פאול ארדש, אורל וינטנר ומארק כץ במהלך שנות ה-30, תוך כדי מחקריהם בתורת המספרים האנליטית. התוצאות הבסיסיות של התחום כוללות את משפט ארדש-כץ ואת משפט ארדש-וינטנר על פונקציות אדיטיביות.
ראו גם

תורת המספרים
תורת המספרים האנליטית
תחומי מתמטיקה
ראשוני בהסתברות גבוהה
שירות הביטחון הבין-רפובליקני

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ברית המועצות, חבר המדינות 
 תחום שיפוט:  ברית המועצות ברית המועצות
 סוכנות אם:  לשכת נשיא ברית המועצות
 תאריך הקמה:  22 באוקטובר 1991
 סוכנות קודמת:  המינהל הראשי השני של הק.ג.ב.
 תאריך פירוק:  19 בדצמבר 1991
 סוכנות מחליפה:  סוכנות הביטחון הפדרלית
 מטה מרכזי:  ככר דזרז'ינסקי, מוסקבה
 עובדים:  342,000 (1991)
 
שירות הביטחון הבין-רפובליקני של ברית המועצות (ברוסית: Межреспубликанская служба безопасности СССР) היה גוף ביטחון הפנים של ממשלת ברית המועצות שהוקם במקום מחלקה 2 של הקג"ב, שפורקה.
זה היה גוף לענייני ביטחון פנים, סיכול ריגול וחתרנות, שפעל עד נובמבר 1991, עת הוחלף בגוף ממשלתי רוסי בשם הסוכנות הפדרלית לביטחון.
היסטוריה

השירות הוקם באוקטובר 1991, כחלק מהתהליך לפירוק הקג"ב. על השירות החדש הוטל לתאם את עבודות שירותי הביטחון של הרפובליקות הסובייטיות וביצוע פעולות משותפות לסיכול ריגול וחתרנות. הסוכנות פעלה בשיתוף פעולה עם שירות הביון המרכזי, שאך זה הוקם והוועדה להגנת גבולות ברית המועצות. בדצמבר 1991 השירות אורגן מחדש ועם התפרקות ברית המועצות הוקמה במקומו סוכנות הביטחון הפדרלית.
ב-6 בנובמבר 1991 ואדים בקאטין לראש השירות.
בדצמבר 1991 התפרקה ברית המועצות ויחד עמה גם שירות הביטחון הבין-רפובליקני, כשממשלת רוסיה הקימה במקומה את משרד הפנים והביטחון של רוסיה (МБВД)‏. על בסיס השירות פעלו סוכנות הביטחון הפדרלית וגם משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית, שהוקם בינואר 1992.
ראש השירות

ואדים בקאטין (6 בנובמבר 1991 — 15 בינואר 1992)
לקריאה נוספת

Лубянка. Органы ВЧК-ОГПУ-НКГБ-МГБ-МВД-КГБ. 1917—1991. Справочник. Под ред. акад. А. Н. Яковлева; авторы-сост.: А. И. Кокурин, Н. В. Петров — М.: Международный фонд «Демократия», 2003
הערות שוליים

↑  От ВЧК до ФСБ: история органов госбезопасности СССР и России
1 2  Указ Президента СССР от 28 ноября 1991 г. № УП-2890 «Об утверждении Временного положения о Межреспубликанской службе безопасности»
↑  Указ Президента СССР от 24 октября 1991 г. № УП-2784 «О Координационном совете Межреспубликанской службы безопасности»
↑  Постановление Государственного Совета СССР от 22 октября 1991 г. № ГС-8 «О реорганизации органов государственной безопасности»
↑  ЗАКОН СССР ОТ 03.12.1991 N 124-Н О РЕОРГАНИЗАЦИИ ОРГАНОВ ГОСУДАРСТВЕННОЙ БЕЗОПАСНОСТИ
↑  Указ Президента СССР от 6 ноября 1991 г. № УП-2818
↑  УКАЗ Президента СССР от 13_12_1991 N УП-3023
↑  Постановление Правительства РСФСР от 19.12.1991 N 51 "О прекращении деятельности Межреспубликанской службы безопасности на территории РСФСР"
↑  Указ Президента РСФСР от 19 декабря 1991 г. № 289 «Об образовании Министерства безопасности и внутренних дел РСФСР»
↑  Постановление Конституционного Суда РСФСР от 14 января 1992 г. № 1-П «По делу о проверке конституционности Указа Президента РСФСР от 19 декабря 1991 года „Об образовании Министерства безопасности и внутренних дел РСФСР“»
↑  Указ Президента РСФСР от 24 января 1992 г. № 42 «Об образовании Министерства безопасности Российской Федерации»
↑  Указ Президента РСФСР № 22 от 15.01.1992 «Об освобождении от должностей руководителей министерств и ведомств»
| קהילת המודיעין הרוסית |
| --- | --- | --- |
| יחידות מודיעין בצבא ובמשרד ההגנה | המודיעין הצבאי (ספצנאז) • מודיעין ימי (הקומנדו הימי) • מודיעין האוויר |  |
| ממשלת רוסיה | הביון החיצוני • הביטחון הפדרלי • משרד הפנים • מאבק באלכוהול הלא חוקי • פספ"ם |  |
| נשיא הפדרציה הרוסית | מועצת הביטחון • האבטחה הפדרלית (התקשורת המיוחדת) • ביטחון הנשיא • ועדת החקירות |  |
| ארגונים לשעבר באימפריה הרוסית, ברית המועצות ורוסיה | הלשכה לעניינים סודיים • הלשכה החשאית • הלשכה המיוחדת • הז'נדרמריה • אוכרנה • ג.פ.או. • או.ג.פ.או. • ביטחון המדינה • המודיעין הצבאי הסובייטי • פאפס"י • סוכנות הביטחון הפדרלית • שירות הביטחון הבין-רפובליקני • משרד הביטחון • פס"ק • משטרת הסמים הפדרלית |  |
שמואל קבילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בן 75 בערך)
 ענף מדעי:  ביולוגיה, אימונולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, האוניברסיטה העברית בירושלים
 תרומות עיקריות
 המצאת פטנטי קבילי
 
שמואל קבילי (נולד בשנת 1949) הוא דוקטור ישראלי לביולוגיה, מומחה לאימונולוגיה והממציא של ״Cabilly Patents״.
קורות חיים

את לימודיו לתואר ראשון בביולוגיה השלים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, משם המשיך לתואר שני ודוקטורט באימונולוגיה במעבדה של פרופסור רות גלילי באוניברסיטה העברית שבירושלים.
את הפוסט-דוקטורט שלו עשה ד״ר קבילי במעבדתו ובהדרכתו של חבר האקדמיה למדעים והחוקר הראשון שביטא אינסולין רקומביננטי בחיידקים, ד״ר ארתור ריגס, במכון בקמן למחקר במוסד City of Hope בקליפורניה.
במהלך תקופת הפוסט-דוקטורט, פיתח קבילי טכנולוגיה ליצור נוגדנים רקומביננטים בשיתוף פעולה עם ד״ר הרברט היניקר מחברת הביוטכנולוגיה ג׳ננטק. ד״ר קבילי היה הראשון שהצליח לבטא נוגדנים במערכת חיידקית בהנדסה גנטית, העבודה פורסמה ב-1984 בעיתון PNAS. טכנולוגיה זו, המכונה כיום בעולם כ-״Cabilly Patents״ מאפשרת יצור תעשייתי של נוגדנים חד-שבטיים כימריים או מואנשים שתוכננו בהנדסה גנטית כנגד מטרות ייחודיות ונחשבת לאבן הפינה בתרופות ביולוגיות מבוססת נוגדנים. בהסתמך על הטכנולוגיה הזו פותחו משנת 1994 ועד היום מעל 80 תרופות לסרטן, מחלות אוטואימוניות ומחלות נוירולגיות שונות. עם התרופות המובילות נמנות: ריטוקסימאב – תרופה לסרטני דם; הרצפטין – תרופה לסרטן שד; קיטרודה ואופדיבו – תרופות אימונו-תרפיות למלנומה, סרטן ריאות ועוד.
בשנים שלאחר מכן, פיתח ד״ר קבילי בחברת אתרוג את טכנולוגיית E-Gel - זוהי מערכת לביצוע הפרדת מולקולות DNA וחלבונים באמצעות אלקטרופורזה ׳יבשה׳. שיטה זו אינה מצריכה שימוש בהכנת תמיסות ובאביזרים נוספים לצורך הפרדת חומצות גרעין.
קבילי בין מקבלי אות בן-גוריון לשנת 2020 מטעם אוניברסיטת בן-גוריון.
הערות שוליים

↑  Methods of producing immunoglobulins, vectors and transformed host cells for use therein
↑  Shmuel Cabilly, Generation of Antibody Activity From Immunoglobulin Polypeptide Chains Produced in Escherichia Coli, PNAS
שירות הביטחון האוקראיני

| --- | --- |
 סמל
 מטה הארגון בקייב
  דגל
 מידע כללי
 מדינה:  אוקראינה 
 תחום שיפוט:  אוקראינה אוקראינה
 משרד אחראי:  נשיא אוקראינה
 תאריך הקמה:  20 בספטמבר 1991
 סוכנות קודמת:  קג"ב
 מטה מרכזי:  קייב, רחוב וולודימירסקה 33
 עובדים:  43,500 איש, לרבות 35,200 אנשי צבא
 תקציב:  35,088,223,200 הריבניה (נכון ל־2024) 
 שירות הביטחון האוקראיני
 
שירות הביטחון האוקראיני (אוקראינית: Служба безпеки України) הוא ארגון הביון והביטחון המרכזי באוקראינה הממונה על סיכול ריגול לאומי, הגנה על המדינה מפני ריגול, חתרנות פנימית ומלחמה בטרור ומהווה נדבך חשוב במערך המודיעין והביטחון האוקראיני. הוקם בשנת 1991 כיורשו הישיר של האגף האוקראיני של ק.ג.ב. כפוף לנשיא אוקראינה ומפוקח על ידי הפרלמנט (הראדה העליונה).
היסטוריה

ב-20 בספטמבר 1991, הראדה העליונה הניחה את ההחלטה אודות שירותי הביטחון הלאומיים של אוקראינה, ההחלטה פירקה בעצם את הקג"ב האוקראיני וב-25 במרץ 1992, הראדה חוקקה את החוק "אודות שירות הביטחון האוקראיני" ומאוחר יותר חוקים נוספים שהסדירו את פעילות הארגון כממונה על חקירת פשעים חמורים, מאבק בפשע המאורגן, מאבק בשחיתות ואבטחת סודות מדינה.
מאז 1992 הייתה חלוקה ברורה בין המודיעין האזרחי שעליה הופקד שירות הביטחון האוקראיני והמודיעין הצבאי שעליה הופקד מינהל הביון הראשי במטכ"ל (GUR). עם זאת, עד 2005, בראש שירות הביטחון האוקראיני עמד איהור סמשקו, איש המודיעין הצבאי לשעבר. ב-2004 מחלקת המודיעין של הארגון אורגנה מחדש והפכה לסוכנות עצמאית בשם שירות הביון החיצוני של אוקראינה שאחראית לכל סוגי המודיעין באוקראינה. ארגון נוסף שהיה לעצמאי היה המינהל לאבטחת אישים באוקראינה (Управління державної охорони України).
שירות הביטחון האוקראיני מנהל מבצעי אכיפה משותפים עם הוועדה הממלכתית לענייני לאומיות והגירה (אוקראינית: Державний комітет України у справах національностей та релігій) במאבק נגד מהגרים בלתי חוקיים.
בשנת 2018 הארגון היה בין מארגני המוות המבוים של ארקדי בבצ'נקו.
באפריל 2020 ולרי שייטנוב, מבכירי הארגון נעצר והואשם בריגול לטובת רוסיה. בינואר 2021 השירות דיווח כי לכד במחוז חרסון סוכן שירות הביטחון הפדרלי הרוסי ששיתף פעולה עם המשרד לביטחון המדינה של הרפובליקה העממית של דונצק במטרה לעודד מחאות נגד השלטון בקייב.