stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסון הפאטריה
הניצולים

הבריטים החליטו לאפשר למעפילים שהיו על סיפון ה"פאטריה" להישאר בארץ ישראל, תוך ניכוי מספרם ממכסת הסרטיפיקטים שהוקצבה ליישוב היהודי לאותה שנה. שבועיים אחרי טביעת ה"פאטריה", ב-9 בדצמבר, נלקחו כ-1,600 ממעפילי ה"אטלנטיק", אלו שלא הועברו אל הפאטריה, ממחנה המעצר בעתלית וגורשו לאי מאוריציוס שבאוקיינוס ההודי, שם שהו עד לחזרתם ב-26 באוגוסט 1945.
חלק מניצולי הפאטריה התגייסו לצבא הבריטי או לצבא צ'כוסלובקיה. כ-150 ילדים ובני נוער סודרו במוסדות נוער שונים ברחבי ארץ ישראל. שאר ניצולי הפאטריה שוחררו ממחנה עתלית לקראת סוף 1941. חלק מחפציהם שהוצאו מהאונייה הועברו לבית המכס בחיפה ומשם "נעלמו". בשנת 1943 הגישו חלק מהניצולים תביעה נגד הממשלה על אובדן חפציהם.
הנצחה

חלק מדופן האונייה מוצג כיום במוזיאון ההעפלה וחיל הים בחיפה. על שמה של הפרשה נקרא רחוב בחיפה.
בשכונת מלחה בירושלים, באזור ובשיכוני המזרח בראשון לציון נקראו רחובות על שם הספינה.
הפסל "פסל-ים" של האמן יחיאל שמי, המוצב בחוף אכזיב לזכרם של קרבנות ההעפלה, נבנה מגרוטאות הספינה פאטריה.
הספר "מעל גלים אהבתיך" של הסופר איתי לב מגולל סיפור המתרחש בחלקו על האונייה פאטריה.
בטקס הדלקת המשואות בשנת 1964, שהיה בסימן ההעפלה, הביאה רחל שיקלר שנולדה על הפאטריה את הלפיד להדלקת המשואות.
ראו גם

דוד בן דוד - מניצולי האונייה
גבריאל בך - מניצולי האונייה
אסון סטרומה
לקריאה נוספת

"פטריה" - מצבת נצח להרולד מק-מייקל, שני עדי ראייה מעידים, הוצאת חרות לעם תש"א, באתר הספרייה הלאומית
מוניה מרדור, פאטריה, 'מערכות ים' 96, נובמבר 1969, עמ' 32.
דליה עופר, המסע למאוריציוס" ופרשת האוניות "מילוס", "פסיפיק" ו"אטלנטיק" בראי הספרות והמחקר ההיסטורי, בתוך: רעיה כהן ויוסי מאלי (עורכים), ספרות והיסטוריה, ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תשנ"ט-1999, עמ' 207–227.
מאיר מרדור (מוניה), שליחות עלומה: פרקי מבצעים מיוחדים במערכות ה"הגנה", תל אביב: הוצאת מערכות, תשי"ז-1957, עמ' 53–77.
בסוק, משה, עורך ספר המעפילים: ירושלים: הוצאת הספרים של ההסתדרות הציונית, תש"ז, ע' 236–271
גרשון א. שטיינר "פטריה", תל אביב: הוצאת עם עובד, תשכ"ה 1964.
הנרי נורתקוט, ברון נורתקוט הראשון

הנרי סטפורד נורתקוט, ברון נורתקוט הראשון (באנגלית: Henry Stafford Northcote, 1st Baron Northcote; ‏ 18 בנובמבר 1846 – 29 בספטמבר 1911) היה מדינאי שמרני ופקיד קולוניאלי בריטי. הוא שירת כמושל הכללי השלישי של אוסטרליה בין השנים 1904 – 1908.
ראשית חייו

נורתקוט נולד בלונדון כבנם השני של המדינאי השמרני הבולט, סר סטפורד נורתקוט ושל אשתו ססיליה פרנסס, בתו של תומאס פארר ואחותו של הברון תומאס פארר, שהיה נשיא החברה הסטטיסטית המלכותית. נורתקוט התחנך באיטון קולג' ובמרטון קולג' שבאוקספורד ונכנס לעבוד במשרד החוץ כדיפלומט.
קריירה דיפלומטית ופוליטית

נורתקוט היה המזכיר של המשלחת הבריטית למשא ומתן עם ארצות הברית בנוגע לפיצויים שנגרמו לה על ידי הספינות שנרכשו מבריטניה על ידי הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (תביעות אלבמה 1873-1873). בין השנים 1877 – 1880 הוא היה מזכירו הפרטי של אביו, שכיהן אז כשר האוצר של בריטניה. ב-1880 הוא נבחר לבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה של אקסטר, מושב אותו החזיק עד 1889. בין השנים 1885 – 1886 הוא שירת בממשלתו של הלורד סולסברי כמזכיר הפיננסי של משרד המלחמה ובין השנים 1886 – 1888 כמודד הראשי של מועצת החימוש.. הוא קיבל את תואר עמית מסדר האמבט ב-1880 ותואר ברון ב-1887. בינואר 1900, עם התפטרותו מהפרלמנט לאחר 20 שנות חברות, הוענקה לו אזרחות כבוד של העיר אקסטר.
מושל בומבי

בנובמבר 1899 מונה נורתקוט להיות מושל בומביי, בהמלצתו של חמו, לורד מאונט סטפן. הוא יצא מלונדון בסוף ינואר 1900 וחודש לאחר מכן הגיע לבומביי, שם קיבל על עצמו את תפקיד מושל העיר ב-17 בפברואר.
המושל הכללי של אוסטרליה

נורתקוט היה עדיין מושל בומביי כאשר הציע לו שר המושבות, ג'וזף צ'מברלין ב-1903 את תפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. שני קודמיו בתפקיד זה, ג'ון הופ והלורד טניסון, שירתו תקופות קצרות והיו להם יחסים בעיתיים עם שרי ממשלת אוסטרליה. הן ממשלת בריטניה והן ממשלת אוסטרליה רצו יציבות והמשכיות בתפקיד המושל ונורתקוט מונה לתקופת כהונה של חמש שנים. ניסיונו הפוליטי והתקופה בה משל בבומביי עשו אותו לבחירה מתאימה. הוא לא היה שתלטן כמו הופ ולא צר אופק כמו טניסון והוא עשה רושם טוב הן על הפוליטיקאים והן על הציבור.
נורתקוט היה המושל הכללי הראשון של אוסטרליה שהתמודד עם חוסר היציבות הפוליטית בה. בעשותו זאת, הוא נועץ בנשיא בית המשפט העליון שהוקם אז, סר סמואל גריפית'. באפריל 1904 התפטר ראש הממשלה אלפרד דיקין ומיד ירש אותו בתפקידו מנהיג מפלגת הלייבור, כריס ווטסון, שזמן קצר לאחר מכן הוחלף במנהיג מפלגת הסחר החופשי, ג'ורג' רייד, שבתורו הוחלף שוב על ידי דיקין. הן ווטסון והן רייד פנו לנורתקוט בבקשה לעשות שימוש בסמכותו ולפזר את הפרלמנט לפני שהם התפטרו מתפקידם ובשני המקרים דחה נורתקוט את בקשתם. באותה עת לא הטיל אף אחד ספק בכך שלמושל הכללי יש שיקול דעת עצמי במקרים אלה. בזכות עמידתו האיתנה של נורתקוט, כיבדו כל הפוליטיקאים את החלטותיו.
כמו קודמיו בתפקיד, ראה נורתקוט את עצמו הן כנציג דיפלומטי של ממשלת בריטניה והן כנציג הכתר. הוא היה מעורב באופן פעיל במשא ומתן בין ממשלתו בריטניה ואוסטרליה על הנושאים השנויים במחלוקת של הסחר והספנות, למרות שהשפעתו הצטמצמה ב-1906, כאשר המפלגה הליברלית עלתה לשלטון בבריטניה.
ב-1907 הסתכסכו נורתקוט ודיקין על רקע סירובו של נורתקוט, על פי הנחיות מלונדון, לתת את ההסכמה המלכותית לחוק שהיה אמור להגביל את הפניות מבתי המשפט האוסטרלים למועצה המלכותית. דיקין, למרות היותו אימפריאליסט נאמן, האמין שהפרלמנטים האוסטרלים צריכים להיות הריבונים על אוסטרליה, ואמר זאת בבוטות לנורתקוט. צעד זה היה אחד הגורמים להכרזתו של נורתקוט בפברואר 1908 על כוונתו להתפטר, שנה לפני המועד המתוכנן לתום כהונתו. בספטמבר עזב נורתקוט את אוסטרליה. שנה לאחר מכן הוא הצטרף למועצה המלכותית.
חייו האישיים

לורד נורתקוט נשא לאישה את אליס, בתו המאומצת של לורד מאונט סטפן, ב-1873. לזוג לא נולדו ילדים. לאחר שובו לבריטניה החלה בריאותו להתדרדר והוא מת בספטמבר 1911 בגיל 64. לידי נורתקוט מתה ב-1934.
הערות שוליים

1 2 3 4  thepeerage.com Henry Stafford Northcote, 1st and last Baron Northcote
↑  The London Gazette: no. 24837. p. 2657. 23 April 1880.
↑  The London Gazette: no. 25761. p. 6374. 25 November 1887.
↑  The London Gazette: no. 27141. p. 8182. 5 December 1899.
↑  The London Gazette: no. 27165. p. 1075. 16 February 1900.
↑  The Advertiser, 10 August 1903, page 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: northcote-henry-stafford-7861  GND: 1043582207  ISNI: 0000 0004 2343 256X  LCCN: nb2014005446  SNAC: w69h5hj2  Trove: 1463726  VIAF: 305407328   WorldCat (עם VIAF): 305407328
בולה

ערך זה עוסק בסוג של חותמת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בולות משושן מתקופת אורוכ
הבולה של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
בּוּלַה (מלטינית: bulla) היא סוג של חותמת, עשויה חרס (טין) או מתכת. פירוש המילה הוא "בועה" – החותמות נקראו כך על שם צורתן שדמתה לבועה. מטרת הבולה הייתה לחתום מסמך. היא הוצמדה לשרוך שקשר את המסמך, ונטבעה בטביעת חותם של כותב המסמך.
ברומא העתיקה התייחסה המילה "בולה" לקמע נגד עין הרע בצורת עיגול, שניתן לתינוקות בלידתם ונישא על צווארם עד אשר זכו באזרחות (גברים) או התחתנו (נשים).
בולות מחומר

הבולות המקוריות היו חתיכות חומר שעוצבו סביב חוט הכרוך על כלי או מכתב ושנחתמו בחותם. כשהחומר התייבש, אי אפשר היה לפתוח את הכלי או המכתב מבלי לשבור או לפגוע בבולה. כך יכול היה המשלח להבטיח שהמשלוח נשאר סגור עד שהגיע ליעדו.
בולות עתיקות היו בשתי צורות:
חתיכות חומר סביב חוט תלוי (בולות מאוחרות יותר עשויות מעופרת או שעווה)
חתיכות שטוחות (בצורת עיגול) שמודבקות מעל חוט שכרוך סביב מכתב מפפירוס או קלף. במקרים רבים, טביעת אצבעותיו של מכין הבולה נשארו בחומר על קצות הבולה על הצד האחורי של הבולה ניתן להבחין בחומר אליו הוצמדה הבולה (קווים עדינים מקבילים מצביעים על דף פפירוס, קווים שתי וערב מצביעים על אריג, וכדומה).
בולות ממתכת

בתקופות מאוחרות יותר, המילה בולה עברה להתייחס גם לחותמות עשיות מתכת. בדרך כלל בולות אלו נוצרו מעופרת, אבל לפעמים גם מזהב, כמו הבולות שהודבקו ל"בולות הזהב" (Golden Bull) של קיסרי האימפריה הביזנטית, קיסרי האימפריה הרומית הקדושה ומלכים אחרים מימי הביניים. דוגמה ידועה היא הבולה האפיפיורית מעופרת שהודבקה למסמכים חשובים שיצאו מלשכתו של האפיפיור; על בולות אלו יש תמונה של הקדושים פטרוס ופאולוס מצד אחד, ושם האפיפיור בצד השני.
בארץ ישראל > בולות מתקופת בית המקדש הראשון

בשנת 1982 גילה הארכאולוג יגאל שילה בשטח G של עיר דוד מצבור בולות בשכבת החורבן של סוף ימי הבית הראשון במבנה ששימש כנראה ארכיון ציבורי (בית הבולות). על גבי 45 בולות מן המצבור מופיעים עשרות שמות עבריים ובהם שמו של גמריהו בן שפן, המוזכר בספר ירמיהו כמי שעזר לנביא במאבקו בשחיתות אנשי ירושלים (ל"ו, י'), שר וסופר בימי המלך יהויקים.
בחפירותה של ד"ר אילת מזר בעיר דוד בשנת 2005 נתגלתה בולה נוספת שכונתה "בולת יהוכל". על הבולה כתוב השם: יְהוּכַל בן שלמיהו בן שבי, שר בממלכת צדקיהו ואויבו של ירמיהו הנביא (ירמיהו ל"ח,א). הבולה נמצאה בתוך מבנה האבן הגדול שזוהה על ידי מזר כארמון המלך דוד. שלא כמקובל, יהוכל בן שלמיהו הוסיף לחתימתו גם את שם סבו. בשנת 2008 צוותה של מזר מצא בולה נוספת, בולת גדליהו. על הבולה מופיע השם גדליהו בן פשחור, שר בממלכת צדקיהו, אויב נוסף של ירמיהו המוזכר באותו פסוק (ירמיהו ל"ח,א). בולת גדליהו נמצאה למרגלות הקיר החיצון של אותו מבנה שבתוכו נמצאה בולת יהוכל, מתחת למגדל שנבנה בימי נחמיה. בשנת 2012 נמצאה בולה מהמאה ה-7 או ה-8 לפנה"ס עם הכיתוב "בשבעת, בת לחם [למל]ך" וזהו המקור הראשון החוץ מקראי לקיומה של בית לחם בתקופה זו.
בשנת 2019 נחשפה בירושלים, צפונית לעיר דוד בולה מתקופת ממלכת יהודה ששימשה כנראה לחתימת מסמכים ועליה כתוב בכתב העברי קדום: לאדוניהו אשר על הבית"
ראו גם

חותמת
בולה אפיפיורית
אפוסטיל
רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית
לקריאה נוספת

רוברט דויטש, מסרים מן העבר - בולות עבריות מימי ישעיהו ועד חורבן בית ראשון, הוצאת ספרי מרכז ארכאולוגי, תשנ"ז. ISBN 965-222-795-1.
הערות שוליים

↑  ניר חסון, הוכחה ארכיאולוגית ראשונה לקיום בית לחם המקראית, באתר הארץ, 23 במאי 2012
↑  אתי בלומנטל, "לאדניהו אשר על הבית: נחשפה בולה..., באתר ynet, 10 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4191582-3
בית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו)

| --- | --- |

חזית המבנה ברחוב לילנבלום בו שכן בית הספר עד סגירתו וכיום שוכנת בו אולפנית בני עקיבא תל אביב (2010)
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′45″N 34°46′05″E﻿ / ﻿32.06242778°N 34.76813333°E﻿ / 32.06242778; 34.76813333
 תבנית:לשוניות2
 
תמונת מחזור של בית הספר, 1932
בית הספר תחכמוני היה בית הספר הדתי הראשון בתל אביב. הוא הוקם תחילה ביפו, בתמיכת תנועת המזרחי ובעידודו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבה של העיר, ולאחר מכן עבר לתל אביב. במשך שנים רבות הוא היה בית הספר הדתי-ציוני היחידי בעיר. בית הספר נסגר בשנות ה-70.
קורות בית הספר

בשנת ה'תרס"ה (1905) הוקם ביפו חדר מתוקן, על ידי ארגון אחווה ומנהלו יוסף הלוי זליגר. שלוש שנים מאוחר יותר, הוסב שמו ל"תלמוד תורה תחכמוני". הרב קוק נטלו תחת חסותו, וכתב בה'תרס"ח (1908) אל חברי המזרחי באירופה:
בעיר הקודש יפו כבר נמצא בית ספר אחד, אשר מטרתו מתאימה לחפץ כבודם, והוא בית ספר 'תחכמוני' שחברו בו תורה וחכמה, והשלטת השפה העברית, בתור שפת לימודים, והוא נוסד כולו על פי חפץ שלומי אמוני ישראל, באופן שכל יראי ה' והחרדים את דברו יוכלו למצוא בו חפץ, והכל יכנס תחת שם בית ספר "מזרחי".
בשנים תרס"ט-תרע"ז ד"ר יעקב שלום ענגל ניהל את בית הספר. כשהציבור הדתי בתל אביב נזקק נזקק לתלמוד תורה דתי, הוחלט להעתיק אליה את בית הספר היפואי, תוך כדי הוספת שנות לימוד והרחבת תוכניות הלימודים. תחילה מוקם בית הספר בבית אהרן שלוש, אך המקום היה צר מהכיל והוחלט להקים מבנה מיוחד, בן שלוש קומות, עבור בית הספר. יהודה פייסט מפרנקפורט נדב מגרש לבית הספר ברחוב ליליינבלום בתל אביב, ובית הספר פעל בתוכו במבנה קטן. בשנת 1925 הכריזה תנועת המזרחי על מגבית לאיסוף כספים עבור מבנה גדול לבית הספר ובינואר ה'תרפ"ה (1925) התקיים טקס הנחת אבן פינה. אולם הבנייה הסתבכה ורק חלק מהתוכנית מומשה. בנוסף, מבנה בית הספר מושכן על מנת לשלם חובות לפועלים ולספקים ובסופו של דבר נמכר לבנק המזרחי. בהמשך רכשה עיריית תל אביב את המגרש ואת מבנה בית הספר תוך הבטחה שהמבנה ישמש אך ורק לחינוך דתי.
בית הספר כלל ארבע עשרה שנות לימוד, בחטיבה יסודית ותיכונית. נלמדו בו מקצועות היהדות, לצד לימודים כלליים. את בית הספר ניהל מרדכי רזיאל, אביו של דוד רזיאל.
בשנת 1935 הוגדר בניין בית הספר כהקדש למען "חינוך ברוח הדת והמסורת".
בתקופת המחתרות שימש בית הספר כמחסן נשק ומרכז אימונים של ההגנה. הסליק נמצא על ידי הבריטים בחיפושים שבוצעו לאחר השבת השחורה. עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על גדר בית הספר ברחוב לילינבלום 7 לציון המאורע. בפברואר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, התמלא בית הספר בפליטים משכונות ספר של תל אביב, דבר ששיבש את הלימודים בבית הספר.
תחכמוני נסגר בשנות ה-70 של המאה ה-20, עקב התמעטות האוכלוסייה הדתית בתל אביב.
בבניין בו שכן בית הספר תחכמוני נמצאת היום האולפנית של תל אביב.
ראו גם

תחכמוני (בית ספר)
רשימת בוגרי בית הספר
הערות שוליים

↑  מתוך פרוטקול בית המשפט המחוזי בתל אביב, (סעיף 45)
↑  ה. אילון, פרשת בית הספר תחכמוני, דבר, 8 במרץ 1935, המשך הכתבה, דבר, 8 במרץ 1935
↑  שערורית תחכמוני בנק מזרחי, דבר, 11 בינואר 1938
↑  במועצת עירית תל אביב, דבר, 29 בינואר 1934
↑  זאב גלילי, החצר האחורית של תל אביב הלבנה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 במאי 2009
↑  יום אחרון למצור תל אביב, דבר, 2 באוגוסט 1946
↑  הורי בית הספר תחכמוני תובעים פעולות, דבר, 2 בפברואר 1948
לוחית זיכרון של ההגנה בבית הספר תחכמוני
בועז משעולי

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1951 (בן 73) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
בועז משעולי מציג את מערכת "טרילוג" בחברת אפרת, 1986
בועז משעולי (נולד ב-11 בנובמבר 1951) הוא מחלוצי ההייטק בישראל. הוא היה שותף להקמה, לניהול וליזום של שורה של חברות מוכרות כקומברס, ורינט מערכות, DSP, פאנדטק, ורסמד, ואחרות, שמהן ועל ידי מנהלים שצמחו בהן התפתחו עשרות חברות הייטק מצליחות.
בלה גסר

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1985 (בת 39) טמבוב, ברה"מ 
 הישג בולט:  אלופת ישראל לנשים בשנת 2004
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב-אמן לנשים
 מד כושר מרבי:  2299 (יולי 2005)
 מד כושר נוכחי:  2284 (לא פעילה)
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל
 
בלה גסר (שם לידה: בלה איגלה; ברוסית: Белла Игла; ב-2 ביוני 1985 ברוסיה) היא שחמטאית ישראלית בדרגת רב אמן לנשים, אלופת ישראל לנשים (2004) וחברת נבחרת ישראל.
גסר עלתה לישראל בשנת 1998.

 בשנת 2004 זכתה בתואר אלופת ישראל לנשים. אינה פעילה החל מאוגוסט 2015.
באולימפיאדות השחמט

גסר ייצגה את ישראל בארבע אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום | קישור |
| 2004 | 3 | 2196 | 9 מ-13 | 6+ 6= 1- | 69% | 25 קבוצתי | Chess and Bridge Online Shop, Chess and Bridge (באנגלית) |
| 2006 | 3 | 2288 | 6.5 מ-11 | 5+ 3= 3- | 59% | 29 קבוצתי |  |
| 2008 | 3 | 2254 | 8 מ-10 | 8+ 0= 2- | 80% | 9 קבוצתי | dresden2008.de, schachlive.dresden2008.de(הקישור אינו פעיל) |
| 2010 | 2 | 2271 | 6.5 מ-9 | 5+ 3= 1- | 72% | 27 קבוצתי | World Chess Olympiad 2010 Khanty-Mansiysk | Всемирная Шахматная Олимпиада Ханты-Мансийск, web.archive.org, ‏2016-09-02 |
בית העלמין בנהלל

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 סוג:  אזרחי
 דת:  יהדות
 תאריך הקמה:  1921 
 
 קואורדינטות:  32°42′10″N 35°12′53″E﻿ / ﻿32.702883°N 35.2147902°E﻿ / 32.702883; 35.2147902
 he
 
בית העלמין בנהלל הוא בית העלמין של מושב נהלל שבעמק יזרעאל. מאז פתיחתו בשנות ה-20 של המאה ה-20 נקברו בו רבים מבני המושב, ביניהם מייסדי המושב, בני משפחת דיין, מספר חברי הכנסת, אילן רמון ובנו אסף, מאיר שלו, יהונתן גפן ועוד.
היסטוריה

בית העלמין נפתח על תל שמרון, בסמוך לבית העלמין של תמרת. הראשונה שנקברה בו הייתה אימו של אחד ממייסדי המושב, שבחרו לקבור אותה בגבעה כקילומטר וחצי מצפון-מזרח למושב.
אישים הקבורים בבית העלמין

בבית העלמין קבורים רבים מבני נהלל, ביניהם מייסדי המושב (ישראל בלוך, ישראל בצר, יהודה גרינקר, צבי הירשפלד, יצחק וולקני-אלעזרי, צבי יהודה, אליעזר יפה, צבי ליברמן, אליעזר וחנה מייזל שוחט, רחל ונח סלוצקי, משה עמי-עד), בני משפחת דיין, אלוף משה פלד, אילן רמון ובנו אסף שנקברו בחלקה הצבאית, מאיר שלו, יהונתן גפן ואחותו נורית גפן בצר, חברי הכנסת יעקב אורי, צבי יהודה ושמואל ומשה דיין (מפא"י) ועמוס הדר (המערך).
גלריה

קברו של משה דיין
קברו של אילן רמון ושל בנו, אסף רמון
קברו של משה עמי-עד
קברו של ישראל בצר
קברו של צבי ליברמן
קברו של יעקב אבידוב
קברו של ישראל בלוך
קברו של רוברט גרי
הערות שוליים

1 2  אילן רמון נטמן בבית העלמין בנהלל, באתר ynet, 11 בפברואר 2003
↑  שרון רופא אופיר ורוני סופר, אסף ייקבר לצד אביו: "מחבקים את המשפחה", באתר ynet, 14 בספטמבר 2009
1 2  "הדמויות בספרים שכתבת ננטשו": הסופר מאיר שלו הובא למנוחות בנהלל, באתר ישראל היום, 14 באפריל 2023
1 2  חן ביאר ושני נחשוני, יהונתן גפן הובא למנוחות בנהלל: "אגרוף לבטן", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 21 באפריל 2023
1 2  אלי אלון, סיפורו של בית הקברות ההיסטורי נהלל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 2 בינואר 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית משפט

ערך זה עוסק במוסד שיפוטי. אם התכוונתם למבנה בו מתרחשת פעילותו של בית המשפט, ראו .
בית משפט לפלילים בלונדון שבאנגליה, ציור משנת 1808
בית משפט הוא חלק מהרשות השופטת – מוסד אשר המדינה מעניקה לו סמכות שפיטה כללית.
"בית משפט" הוא חלק ממערכת בתי המשפט הכללית של המדינה, בעוד ש"בית דין" דן בעניין מסוים, ובדרך כלל לפי מערכת דינים מיוחדת ושונה ממערכת החוקים הרגילה. הרכב מסוים של שופטים, בין אם מספר שופטים בין אם דן יחיד – נקרא מוֹתָב.
לפעולתו של בית המשפט מקובלות שתי חלופות:
השיטה האדברסרית, שיטת משפט, המקובלת במיוחד בארצות שבהן נהוג המשפט המקובל (לרוב ארצות חבר העמים הבריטי ומדינות שקיבלו את שיטת המשפט הבריטית, ובהן בריטניה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ובמידה מסוימת מדינת ישראל). על פי השיטה האדברסרית השופט, או חבר מושבעים, משמשים כגורם מכריע פאסיבי, על פי עובדות וטיעונים המובאים בפניהם על ידי בעלי הדין (או נציגים מטעמם), ואינו לוקח חלק אקטיבי בחיפוש העובדות והכללים המשפטיים שיש להחיל במקרה הבא לדיון. השופט הוא גורם אובייקטיבי שקובע ואוכף את כללי המשחק של הליך בירור המחלוקת המשפטית, ובסופו של ההליך מכריע במחלוקת בין הצדדים היריבים.
השיטה האינקוויזיטורית, המקובלת בארצות שבהן נהוג המשפט הקונטיננטלי המכונה גם "המשפט האזרחי", ובמיוחד בצרפת ובארצות מערב-אירופיות. המילה "אינקוויזיטורי" באה מהשורש בשפות האירופיות שמשמעותו לחקור. ואכן, בשיטה האינקוויזיטורית השופט נוטל חלק פעיל בחקירה, ויכול למצוא עובדות וראיות שבעלי הדין בחרו שלא להביא בפניו. בשיטה זו השופט מנסה לקדם את חקר האמת ולהגיע לתוצאה הנכונה ביותר בבירור המחלוקת.
ראו גם

בתי המשפט בישראל
שופט
שופט עמית
הערות שוליים

↑  מותב – מארמית מושב. מילה עם חילוף אופייני של האותיות ת<>ש, למשל: תלת = שלש, מתומן = משומן (שמונה), תריסר/תרי-עשר = שנים עשר וכיוצא בזה. ראו נספח:מעתקי הגאים בין שפות שמיות#חילופי ש↔ת מהאות הפרוטו־שמית ṯ באתר ויקימילון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531094305171  BnF: cb13318726v (data)  GND: 4121346-4  LCCN: sh85033571  NDL: 00569957  NKC: ph125862  NLK: KSH1998005929 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הדר דפנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1971
 תאריך פתיחה רשמי:  1971 
 אדריכל:  רם כרמי, דב כרמי 
 סגנון אדריכלי:  ברוטליזם 
 מידות
 גובה:  52 מ' 
 קומות:  13 
 
 קואורדינטות:  32°04′40″N 34°47′27″E﻿ / ﻿32.0777369°N 34.790957°E﻿ / 32.0777369; 34.790957
 תבנית:לשוניות2
 
בית הדר דפנה הוא בניין משרדים שחזיתו פונה לשדרות שאול המלך בתל אביב. שמו נגזר מהצטלבות הרחובות בה הוא שוכן - רחוב דפנה ורחוב הנרייטה סולד, אשר בעת הקמת הבניין נקרא רחוב הדר.
המבנה

המבנה הברוטליסטי בסגנונו, תוכנן על ידי האדריכלים דב כרמי ובנו רם. הוא נבנה על ידי קבלני הבניין אריה פילץ ובנו אברהם, והקמתו הסתיימה בשנת 1971. המבנה בנוי בצורת משטח מוארך בן שתי קומות הנמתח לאורכן של שדרות שאול המלך. על המשטח ניצבים ארבעה מגדלים מדורגים וצמודים זה לזה - המגדל המערבי הוא הנמוך ביותר ובו 9 קומות והמזרחי הוא הגבוה בהם ובו 13 קומות. מגדל זה גדול מהיתר גם בשטחו, והוא משתרע צפונה לאורך רחוב הנרייטה סולד. במבנה שני מגרשי חניה - האחד תת-קרקעי והאחר שוכן על גג בניין המסד והגישה אליו היא באמצעות מעליות לכלי רכב. בעבר נשא המבנה יריעות בטון אשר סיפקו הצללה מפני אור השמש, אך אלה פורקו מסיבות בטיחותיות. לאחרונה נצבע בית הדר דפנה בלבן, דבר המרכך מעט את הרושם הברוטליסטי שהוא מותיר.
המבנים בבעלות מינהל הדיור הממשלתי, דן חברה לתחבורה ציבורית, עמידר וחברת משולם לוינשטיין.
שימושים

משרדים רבים שוכנים בבניין, לרבות פרקליטות מחוז תל אביב ומחוז מרכז (פלילי). עוד שוכנות בבניין הנהלת דן חברה לתחבורה ציבורית ומרפאות המחלקה לפסיכוגריאטריה של המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. במקום שכן מטה המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים.
השרפה

ב-21 בנובמבר 1978 פרצה שרפה בפיר בתוך המבנה הצפוני. עשן סמיך כיסה את הקומות העליונות. מסוק של חיל האוויר הישראלי הוזנק למקום ולוחם היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) שולשל בכבל מהמסוק לקומות העליונות עם מסכות עשן. באמצעות סולם חבלים שהועבר לגג המבנה, חולץ אדם שישב על מפתן החלון בקומה 12 אל הגג. האירוע כולו הסתיים בשלום וללא נפגעים משמעותיים.
גלריה

חזית הבניין מכיוון שדרות שאול המלך
בית הדר דפנה מכיוון צפון
הכניסה לבניין
הערות שוליים

↑  אלעזר לוין, בנייני הדר-דפנה ישופצו ב-4 מיליון שקל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 באפריל 2008
ביזפורטל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  אתר אינטרנט
 מוטו:  יותר כלכלי בשבילך
 מייסדים:  חברת קו מנחה
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 בעלות:  אבישי עובדיה
 מוצרים עיקריים:  אתר חדשות כלכלה ועסקים
 רווח:  780 אלף שקל לשנת 2015
  
 www.bizportal.co.il
 
Bizportal (ביזפורטל) הוא פורטל אינטרנט ישראלי העוסק בתחום שוק ההון. האתר מספק מידע עסקי ובורסאי שוטף והיסטורי, חדשות כלכליות ודוחות כספיים של חברות ציבוריות.
היסטוריה > קו מנחה

האתר נוסד באפריל 1999 בשם "ביזנס פורטל" על ידי חברת "קו מנחה", שעסקה קודם לכן בפיתוח ושיווק תוכנות המספקות מידע עסקי ובורסאי בזמן אמת לפעילים בשוק ההון הישראלי. כחודשיים לאחר השקת האתר, נרכשה קו מנחה על ידי "יפעת הון דיסק" מקבוצת יפעת אשר בבעלות איש העסקים אבי בגס. לאחר הרכישה, שם האתר שונה לשמו הנוכחי (נכון ל-2024), bizportal, וביזפורטל החלו להרחיב את שירותיהם והיקף המידע שסיפקו ללקוחותיהם.
בשנת 2000 הקימה "קו מנחה", בשיתוף עם אייל גורביץ' וגיורא אלון, את חברת "בורסה גרף", שעוסקת בתחום הניתוח הטכני ומפתחת את תוכנת "בורסה גרף", מערכת ניתוח טכני לניהול תיקי השקעות, ביצוע השוואות ועוד.
באוגוסט 2006 ביזפורטל בשיתוף חברת יפעת בקרת פרסום, השיקו אתר העוסק בתחום הפרסום והשיווק. בנובמבר 2009 קו מנחה רכשה את האתר המתחרה, "אייס", מסיגלר תקשורת, ומיזגה אליו את אתר הפרסום של ביזפורטל.
בפברואר 2008 חברת "קו מנחה" רכשה את השליטה בחברת "יתב שוקי הון גלובליים", והשתיים השיקו מדור המספק מידע כלכלי על בורסות ארצות הברית בשפה העברית באתר ביזפורטל.
בשנת 2010 הוסכם על שיתוף פעולה בין ערוץ הספורט לבין אתר Bizportal, הבא לידי ביטוי בתחזוקו של אזור באתרי ערוץ הספורט ו-Bizportal, בשם "bizsport". האזור עוסק בכלכלה ובספורט, ונכתב בידי כתבי שני האתרים.
בשנת 2012 ביזפורטל רכשו את אתר הפורומים "דיבורסה". בסוף שנת 2013 מוזגו פורומים אלה באתר תפוז אנשים.
הגישה לרוב המידע באתר Bizportal היא חינמית, אם כי חלק מהמידע שבו ניתן לצפייה רק בתשלום כספי, כמו הגישה למידע ממאגר רשם החברות (בחלקו).
היסטוריה > אבישי עובדיה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביוני 2019 מכרה חברת קו מנחה 49.8% לאבישי עובדיה, לפי שווי של 9 מיליון ש"ח. במהלך 2020 אבישי עובדיה רכש 50.2% ומחזיק מאז ב-100% מביזפורטל תקשורת בע"מ שמפעילה את האתר.
עורכי האתר

חזי שטרנליכט, כיום כתב ישראל היום, שימש בעבר עורך Bizportal.
יוסי פינק
אלי שמעוני, סגן עורך כלכליסט לשעבר, היה העורך הראשי של ביזפורטל בין ינואר 2018 למאי 2019.
אבישי עובדיה
פעילות משיקה בעבר

הפעילה ערוץ וידאו כלכלי באתר פליקס, מקדמת תכנים כלכליים באתר אייס ולוקחת חסות בפורומים ובלוגים בנושא כלכלה ועסקים באתר תפוז המופעלים על ידי חברת קו מנחה שמפעילה גם את אתר ביזפורטל.
אחסנה כתבות חדשותיות-כלכליות בארכיון אתר תקדין המופעל על ידי חברת האחות חשבים ה.פ.ס מידע עסקי.
קידמה תכנים כלכליים מתוך אתר ביזפורטל בלשונית החדשות שבתוכנות super bizportal ו-terminal bizportal.
"בורסה גרף" בשיתוף Bizportal מפעילה ערוץ המספק ניתוחים טכניים של ניירות ערך, תחזיות, המלצות, הערכות כלכליות ומגמות השקעה בניירות ערך, גרפים של ניירות ערך, סקירות של ניירות ערך, ומערכת איתותי קנייה ומכירה של ניירות ערך. הערוץ מנוהל על ידי אייל גורביץ'.
לערוץ הנדל"ן של ביזפורטל היה שיתוף פעולה עם "טאבו ישיר" ו"טאבו משכנתאות" המופעלים גם הם על ידי קו מנחה.
בשנת 2001 כשחברת אי די בי חברה לפיתוח החזיקה בשליטת האתר, ביזפורטל סיפקה תכנים כלכליים לאתר נענע עסקים מקבוצת IDB.