stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוג קאבין רפובליקנס
הערות שוליים

↑  Log Cabin's Guerriero Talks Aggressive Strategy
↑  About Log Cabin
↑  "R. Clarke Cooper". About Log Cabin. Log Cabin Republicans. אורכב מ-המקור ב-2007-03-01. נבדק ב-2007-09-02.
↑  "Log Cabin Republicans National Board Selects Patrick Sammon as New President". 2006-12-18. אורכב מ-המקור ב-2007-09-27. נבדק ב-2006-12-20.
↑  Log Cabin Republicans v. United States of America,
↑  Garcia, Michelle (2010-07-22). "Key DADT Repeal Advocate Testifies". Advocate.com. אורכב מ-המקור ב-2010-07-24. נבדק ב-2010-07-22.
↑  Law.com: Constitutional Challenge to 'Don't Ask, Don't Tell' Reaches Trial
↑  Woods, Daniel (2010-07-23). "Closing arguments, Log Cabin Republicans v. United States of America" (PDF). Log Cabin Republicans. נבדק ב-2010-07-24.(הקישור אינו פעיל)
↑  "US judge: 'Don't ask, don't tell' unconstitutional". AP. 10 בספטמבר 2010. ארכיון מ-2010-09-13. נבדק ב-2010-09-27. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Phil Willon (9 בספטמבר 2010). "Judge declares U.S. military's 'don't ask, don't tell' policy openly banning gay service members unconstitutional". Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
מארק יאנקו

מארק יאנקו (גרמנית: Marc Janko; נולד ב-25 ביוני 1983) הוא כדורגלן עבר אוסטרי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

יאנקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אדמירה ואקר. בקיץ 2005 הצטרף לרד בול זלצבורג, בעונתו הראשונה כבש 11 שערים ב-10 משחקים. ב-16 בנובמבר 2008 הבקיע את שערו ה-25 לעונת 2008/2009 והפך לשיאן השערים בעונה אחת של זלצבורג. לאחר שכבר בינואר הגיע ל-30 שערי ליגה, הוא חתם בזלצבורג עד 2013 ואת העונה הוא סיים עם 39 שערים ב-35 משחקים. למרות התעניינות רבה של מועדונים אירופאים בשחקן, הוא נשאר בזלצבורג והיה שותף להצלחה של בליגה האירופית לאחר שסיימה את שלב הבתים עם 6 ניצחונות ב-6 משחקים, אך הודחה בשלב ההצלבה על ידי סטנדרד לייז' בו יאנקו כבש צמד שלא עזר.
ב-21 ביוני 2010 חתם בטוונטה תמורת 7 מיליון אירו והחליף את בן ארצו מרקו ארנוטוביץ' שעבר לוורדר ברמן. ב-21 באוגוסט 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו עבור טוונטה בניצחון 0–3 נגד ויטסה ארנהיים. ב-19 בינואר 2011 יאנקו הבקיע רביעייה בניצחון 0–5 נגד הראקלס אלמלו. ב-8 במאי 2011 הבקיע יאנקו את שער הניצחון בגמר הגביע ההולנדי נגד אייאקס אמסטרדם בדקה ה-117 של ההתמודדות. המשחק נהגמר בניצחון 2–3 לטובת טוונטה והיא זכתה בגביע.
ב-30 בינואר 2012 חתם לשלוש שנים וחצי בפורטו תמורת 3 מיליון אירו. כעבור 6 ימים הבקיע את שער הבכורה שלו בפורטו בניצחון 0–2 נגד ויטוריה סטובאל במסגרת הגביע הפורטוגזי. ב-28 באוגוסט 2012 חתם בטרבזונספור הטורקית תמורת 2.4 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון חמישה ימים לאחר מכן בהפסדש 0–1 לגזיאנטפספור. בתום עונת 2013/2014 שוחרר מטרבזונספור.
ב-31 ביולי 2014 יאנקו חתם לשנה בסידני האוסטרלית. ב-30 באוגוסט 2014 יאנקו הבקיע את השער הראשון שלו בניצחון 0–2 נגד בריסביין רואר. בפברואר 2015 זכה בתואר "כדורגלן החודש" לאחר שכבש בחודש זה 6 שערים ב-4 משחקים. במחזור ה-21 הבקיע שלושער בניצחון 4–5 נגד בריסביין, בו גם הפך לשיאן השערים של המועדון בעונה אחת כאשר הגיע ל-16 שערים ואף רשם את רצף הארוך ביותר עם הבקעת שער (7 משחקים). ב-26 במאי 2015 עזב את סידני.
ב-25 ביוני 2015 חתם בפ.צ. בזל השווייצרית. ב-25 ביולי הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 2–3 על גראסהופרס ציריך.
ב-6 ביוני 2017, חתם בספרטה פראג ההצ'כית, אך לאחר שכבש שער ליגה אחד בלבד בחמישה משחקים, עזב את המועדון וב-6 בפברואר 2018 חתם בלוגאנו השווייצרית.
קריירה בינלאומית

במאי 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה במשחק ידידות נגד קרואטיה. ב-20 באוגוסט 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד איטליה. יאנקו היה מלך השערים של הנבחרת בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2010 עם 6 שערים, אך לא הצליח לעזור לנבחרתו לעלות לטורניר הגמר. יאנקו היה שותף עלייה של הנבחרת ליורו 2016 לראשונה בתולדותיה כנבחרת שלא מארחת.
תארים

אליפות אוסטריה: 2006/2007, 2008/2009, 2009/2010
הגביע ההולנדי: 2010/2011
מגן יוהאן קרויף: 2011
אליפות פורטוגל: 2011/2012
אליפות שווייץ: 2015/2016
מלך השערים של ליגת העל האוסטרית: 2008/2009
נעל הזהב בליגת העל האוסטרלית: 2014/2015
הרכב השנה בליגה האוסטרלית: 2014/2015
הרכב העשור של סידני: 2005 - 2015
לילי סובייסקי

| --- | --- |

סובייסקי, 2009
 לידה:  10 ביוני 1983 (בת 41) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם במה:  לילי קימל
 שם לידה:  Liliane Rudabet Gloria Elsveta Sobieski 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1994–2012 (כ־18 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון 
 בן או בת זוג:  Adam Kimmel (31 באוגוסט 2010–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרסי הוליווד הצעירה (2001) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליליאן רודאבט גלוריה אלסבטה "לילי" סובייסקי (באנגלית: Liliane Rudabet Gloria Elsveta "Leelee" Sobieski; נולדה ב-10 ביוני 1983) היא שחקנית ואמנית אמריקאית ממוצא יהודי. נודעת בזכות משחקה בסרטים "פגיעה קטלנית", "עיניים עצומות לרווחה", "אף פעם לא התנשקה", "לעולם אל תשחקו עם זרים", "קיץ בלתי נשכח", ו"בית משפחת גלאס".
מאז 2012 פרשה מחיי המשחק, והחלה להתמקד בקריירה השנייה שלה כאמנית תחת שם נישואיה לילי קימל (Leelee Kimmel).
ביוגרפיה

סובייסקי נולדה בניו יורק, ניו יורק שבארצות הברית. אביה הוא השחקן והצייר הצרפתי-נוצרי ממוצא פולני ושוודי, ז'אן סובייסקי (צר'). אמה היא המפיקה, התסריטאית והמנהלת האישית שלה, אליזבת סובייסקי (לבית סלומון), והיא אמריקאית. סבה מצד אמה הוא יהודי ממוצא אשכנזי, וסבתה מצד אמה היא בת לאב ממוצא יהודי-אשכנזי ולאם ממוצא הולנדי עם רקע נוצרי. לה אח צעיר בשם רוברט "רובי" סובייסקי.
שמה הפרטי "ליליאן" הוא על שם סבתה מצד אביה. אחד משמותיה האמצעיים "אלסבטה" נגזר מהגרסה הפולנית לשמה של אמה, "אליזבת".
למדה בבית הספר הפרטי טרבור שבמנהטן; למדה לתואר בספרות ואמנות יפה באוניברסיטת בראון אך נשרה בטרם עת.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ב-1998 שיחקה בסרטו של ג'יימס אייבורי "A Soldier's Daughter Never Cries" לצדם של קריס קריסטופרסון וג'סי ברדפורד.
ב-1999 קיבלה מועמדויות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב על כיכובה כז'אן ד'ארק במיני-סדרה הקנדית "ז'אן ד'ארק"(אנ') שעוסק בלוחמת גיבורה צרפתייה שהוצאה להורג אצל האויבים האנגלים ועוזריהם הצרפתים, ומאוחר יתר אף הפכה לקדושה קתולית.
קיבלה מועמדות לפרסי בחירת הנוער 2000 על כיכובה בסרט הנעורים "קיץ בלתי נשכח"(אנ'), בתור סמנת'ה "סאם" קוואנו, לצד השחקן והמועמד ג'וש הארטנט.
ב-2001 קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב על תפקידה במיני-סדרה/סרט הטלוויזיה "התקוממות", המבוסס על סיפור אמיתי בתקופת השואה, שם היא מגלמת את טוסיה אלטמן, לוחמת יהודייה במרד גטו ורשה שבפולין.
בשנת 2018 כיכבה בסרט הטלוויזיה הטורקי "Amerikali Kiz", תפקידה הראשון מזה שנים.
חיים אישיים

בינואר 2009 החלה לצאת עם מעצב האופנה האמריקאי ממוצא יהודי אדם ג'ון קימל, בנו של יזם הנדל"ן מרטין קימל (אנ') ונכדו של הספורטאי והמעצב דונלד ארונוב (אנ').  הם התארסו ב-28 במאי 2009, וכשנה לאחר מכן הם נישאו. בתם, לואיזיאנה ריי, נולדה בדצמבר 2009; ובנם מרטין, נולד באוגוסט 2014. הם מתגוררים בשכונת רד הוק, ברוקלין.
היא דוברת צרפתית שוטפת, שלמדה מאביה שהוא יליד צרפת.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | A Horse for Danny | דני בארה |  |
| 1997 | ג'ונגל עירוני | קארן קמפסטר |  |
| 1998 | פגיעה קטלנית | שרה הוצ'נר |  |
| 1998 | A Soldier's Daughter Never Cries | שרלוט אן "צ'אני" וויליס |  |
| 1999 | אף פעם לא התנשקה | אלדיס מרטין |  |
| 1999 | עיניים עצומות לרווחה | הבת של מיטצ' |  |
| 2000 | קיץ בלתי נשכח | סמנת'ה "סאם" קוואנו |  |
| 2001 | האיש הראשון שלי | ג'ניפר |  |
| 2001 | לעולם אל תשחקו עם זרים | ונה ווילקוקס |  |
| 2001 | בית משפחת גלאס | רובי בייקר |  |
| 2002 | The Idol | שרה סילבר |  |
| 2002 | מקס | ליזלור ון פלץ |  |
| 2006 | Lying | שרה |  |
| 2006 | Heavens Fall | ויקטוריה פרייס |  |
| 2006 | In a Dark Place | אנה ויי |  |
| 2006 | איש הקש | האני |  |
| 2006 | The Elder Son | לוליטה |  |
| 2007 | Walk All over Me | אלברטה |  |
| 2007 | בשם המלך: אגדת המצור | מיוריאלה |  |
| 2007 | 88 דקות | לורין דאגלס |  |
| 2009 | Finding Bliss | ג'ודי בלבן |  |
| 2009 | רכבת לילה | קלואי |  |
| 2009 | אויבי הציבור | פולי המילטון |  |
| 2010 | Acts of Violence | אוליביה פלין |  |
| 2012 | Branded | אבי גיבונס |  |
| 2016 | The Last Film Festival | סטוקרית | צולם ב-2010 |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | Charlie Grace | ג'ני גרייס | תפקיד ראשי; 9 פרקים |
| 1996 | גרייס על הכוונת | לוסי | פרק: "Positively Hateful" |
| 1996 | עיקר החדשות | תלמידה | פרק: "Arcade" |
| 1998 | F/X: The Series | טניה | פרק: "Evil Eye" |
| 1999 | ז'אן ד'ארק (אנ') | ז'אן ד'ארק | מיני-סדרה מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה מועמדת פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או סרט טלוויזיה (אנ') (1999) |
| 2001 | התקוממות | טוסיה אלטמן | מיני-סדרה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה |
| 2003 | Les Liaisons dangereuses‏ | ססיל דה וולנגס | מיני-סדרה |
| 2005 | הרקולס | דאיאנירה (אנ') | מיני-סדרה |
| 2010 | גדולה מהחיים | סמנת'ה "סאם" קולבי | פרק: "A Mother's Secret" |
| 2011 | האישה הטובה | אלכסיס סימנסקי | פרק: "Breaking Up" |
| 2012 | NYC 22 | ג'ניפר פרי | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2018 | Amerikali Kiz | ג'ני | סרט טלוויזיה של Show TV |
ליל הקלשונים

| --- | --- |

 תאריך:  14 בפברואר 1992
 מקום:  מאהל בשטח אש 105 שברמות מנשה
 קואורדינטות:  32°34′07″N 35°07′24″E﻿ / ﻿32.568576°N 35.123323°E﻿ / 32.568576; 35.123323
 סוג:  פיגוע דקירה
 נשק:  סכינים, גרזנים, וקלשון
 הרוגים:  3 חיילים
 פצועים:  חייל אחד
 מבצע:  3 ערבים ישראלים תושבי מושיריפה ואום אל-פחם שבוואדי עארה
 מניע:  לאומני
  (למפת הכרמל מוגדלת) ליל הקלשונים(למפת הכרמל רגילה) ליל הקלשונים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ליל הקלשונים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ליל הקלשונים
 
ליל הקלשונים הוא הכינוי הציבורי לפרשת רציחתם של שלושה חיילי צה"ל על ידי מחבלים ערבים ישראלים חברי התנועה האסלאמית מאזור ואדי עארה, לאחר שחדרו למאהלם באזור קיבוץ גלעד ב-14 בפברואר 1992.
הטירונים שנפגעו היו חלק מטירונות שלב ב', המיועדת לחיילים מבוגרים יחסית, בסביבות גיל 30, שנערכה במסגרת פיקוד הנח"ל במחנה 80. בעת האירוע היו הטירונים במהלך שבוע שדאות, שנערך במאהל בשטח אש 105 שברמות מנשה, ממזרח לקיבוץ גלעד.
המחבלים

חוליית המחבלים כללה את אבראהים חסן מחמוד, אחמד אגבאריה ומחמד חסן מחמוד, ערבים ישראלים תושבי מושיריפה ואום אל-פחם שבוואדי עארה. השלושה גויסו על ידי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. הם הודו מאוחר יותר בחקירתם כי בשבועות שלפני כן ניסו לחטוף חיילים בצומת מגידו ובאזור חדרה אך לא הצליחו. בשל כך החליטו לתקוף את המאהל. הם ביצעו סיורים מקדימים ותצפיות על המאהל, וגילו כי בלילות שבת נותר במאהל צוות מצומצם בלבד.
האירוע

בליל שבת, 14 בפברואר 1992 (אור לי"א באדר א' תשנ"ב), בשעה 23:15, חדרו שלושת המחבלים למאהל, מצוידים בשני גרזנים שרכשו במיוחד, שלושה סכינים וקלשון. המאהל לא היה מגודר והשמירה בו הייתה דלילה. הם פגשו את טוראי יורי פרדה, שהיה שומר המאהל, ופצעו אותו. פרדה נמלט לאוהל, המחבלים רדפו אחריו והרגו אותו. באוהל דקרו ורצחו גם את טוראי יעקב דובינסקי, ופצעו חייל נוסף. שני הנרצחים והפצוע היו עולים חדשים מברית המועצות. המחבלים נטלו עימם את נשקם של החיילים, רובים מסוג M-16. כשיצאו מהאוהל נתקלו במפקד הכיתה, רב"ט גיא פרידמן, רצחו אותו ולקחו את נשקו, רובה גלילון. חייל נוסף, עולה מארגנטינה, פתח באש, אך סבל ממעצור בנשקו אחרי שני כדורים בלבד. טירונים של חטיבת הנח"ל שהיו במאהל הסמוך לא שמעו דבר במהלך האירוע. כשהתברר מה התרחש לא הצליחו להזעיק עזרה, כיוון שהגנרטור החשמלי ומכשיר הקשר לא פעלו. חיילים יצאו לקיבוץ גלעד הסמוך כדי להזעיק עזרה, ואנשי הקיבוץ הזעיקו את המשטרה ואת כוחות החילוץ. בשל העיכוב הרב הספיקו המחבלים להימלט.
חקירת האירוע ולכידת המחבלים

מייד לאחר האירוע נעצרו 12 חשודים, אך אלה שוחררו תוך זמן קצר. החקירות התמקדו באום אל-פחם, בכפר עין אברהים (שכונה באום אל-פחם) ובמועאוויה.
חוקרי האירוע מצאו כי במהלך האירוע נשמט כובעו של אחד המחבלים, וחלק מכלי הרצח נותרו בזירה. אחד מכלי הרצח היה גרזן, שבבדיקתו התברר כי מדובר בסוג של גרזן המיובא לישראל מסין על ידי יבואן אחד בלבד. החוקרים הצליחו לאתר אחד מהסוחרים שרכשו את הגרזן מהיבואן, ערבי ישראלי, שהודה כי מכר גרזן לאחמד אגבאריה. אגבאריה היה ידוע כאיש דת, והתברר כי הוא נוהג לחבוש כובע כמו זה שנמצא באתר הרצח.
כעשרה ימים לאחר הרצח, בלילה שבין 25 ל-26 בפברואר, פשטה היחידה המיוחדת למלחמה בטרור (ימ"מ) על בית משפחת אגבאריה. בני הבית הכחישו כל קשר לאירוע, אך במהלך סריקת הבית נמצא בו קיר בטון טרי שטרם התייבש אשר עורר חשד. לאחר שחפרו בבטון מצאו החוקרים בתוכו את הרובים שנגנבו מהחיילים ופריטים נוספים. אגבאריה כפר בחשדות נגדו, אך לאחר כמה ימי חקירה נשבר, הודה והסגיר את שותפיו. שלושת המחבלים נידונו לשלוש תקופות מאסר עולם.
בעקבות האירוע

בעקבות מסקנות ועדת חקירה בראשות אלוף נחמיה תמרי, עוזר ראש אג"ם, שחקרה את האירוע, הודחו שני קצינים בכירים שהיו אחראים לאבטחת המחנה.
צוות נוסף שמינה הרמטכ"ל, אהוד ברק, הגיש המלצות לשיפור האבטחה במחנות צה"ל, והרמטכ"ל הורה על מימוש המלצות אלה.
ב-30 באוקטובר 2013 במסגרת מבצע "הפעימה הרביעית" הסכימה ישראל לשחרר אסירים לקראת המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית, בהם תוכנן גם לשחרר את רוצחי החיילים מליל הקלשונים. בעקבות מחאה של המשפחות השכולות, הוחלט שלא להוציא לפועל את שחרור הפעימה הרביעית.
באוגוסט 2021 קבעה ועדת השחרורים המיוחדת שאין מקום להמליץ לנשיא המדינה על קציבת עונשו של אגבאריה.
לקריאה נוספת

כרמי גילון, שב"כ בין הקרעים (עורך: רמי טל). הוצאת משכל, תל אביב, 2000.
נחמן שי (עורך), ביטחון 50: צה"ל, קהיליית המודיעין, משרד הביטחון. אלפא תקשורת, בני ברק, תשנ"ח 1998
הערות שוליים

↑  בעקבות דרח תמרי: הודחו מפקד מחנה 80 ומחנה דותן, חדשות, 21 בפברואר 1992
↑  אהרן קליין, הרמטכ"ל הורה על פעולות מיידיות לאבטחת המחנות, חדשות, 18 בפברואר 1992
↑  ליה ספילקין, ‏לאחר הפרסום ב-N12: המלצה שלא לקצר את עונשו של המחבל מ"ליל הקלשונים", באתר ‏מאקו‏, 8 באוגוסט 2021
| פיגועי טרור נגד ישראלים במחצית השנייה של המאה ה-20 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | 1948 עד 1959 • שנות ה-60 • שנות ה-70 • שנות ה-80 • שנות ה-90 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | שנות ה-70: מתקפת הטרור בשדה התעופה של מינכן (10 בפברואר 70) • הפיגוע בטיסה 330 של סוויסאייר מציריך לנתב"ג (21 בפברואר 70) • חטיפת טיסת 571 של סבנה איירליינס מבריסל לנתב"ג (8 במאי 72) • טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן (5–6 בספטמבר 72) • משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק (28 בדצמבר 72) • הפיגוע בטיסה 841 של טראנס וורלד איירליינס מנתב"ג לניו-יורק (8 בספטמבר 74) • חטיפת מטוס אייר פראנס 139 מנתב"ג לפריז (27 ביוני 76)  שנות ה-80: ניסיון ההתנקשות בשגריר הישראלי בלונדון (3 ביוני 82) • הפיגוע בראס בורקה (5 באוקטובר 85) • רצח הימאים הישראלים בברצלונה (5 באוקטובר 85) • הפיגועים בדלפקי אל על בנמלי התעופה של וינה ורומא (27 בדצמבר 85) • ניסיון הפיגוע בטיסת אל על מלונדון (17 באפריל 86)  שנות ה-90: פיגוע האוטובוס במצרים (4 בפברואר 90) • הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה (17 במרץ 92) • הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון (26 ביולי 94) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
אחד מן הגרזנים ששימשו את המחבלים ברצח החיילים
הרמטכ"ל אהוד ברק מבקר בזירת הרצח
לינק 16

Link 16 היא רשת תקשורת צבאית המשמשת את החברות בברית נאט"ו להעברת מידע דיגיטלי בין מחשבים בפורמט מוגדר.
באמצעות Link 16 כוחות קרקע, כלי טיס וספינות מלחמה של חברות הברית יכולים להחליף מידע אודות תמונת המצב הטקטית שלהם בזמן אמת. המערכת Link 16 תומכת בהעברת הודעות טקסט ותמונות ומספקת לצורך כך שני ערוצים בקצב של 2.4 קילוביט לשנייה או 16 קילוביט לשנייה.
התקשורת בה מוצפנת ומבוססת על TDMA. התקשורת היא אלחוטית בתחום תדרי ה־L ‏(969–1206 MHz) בספקטרום התדר אולטרה גבוה.
פלטפורמות טקטיות שיש להן מקמ"ש המאפשר חיבור לרשת (מותנה חברות בנאט"ו), רשימה חלקית > כלי טיס

בואינג AH-64 אפאצ'י
B-1 לנסר
B-2 ספיריט
לוקהיד C-130 הרקולס
בואינג E-7 ודג'טייל
E-8
יורופייטר טייפון
מקדונל דאגלס F-15 איגל
ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון
מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט
F-22 ראפטור
לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II
בואינג KC-46 פגסוס
פלטפורמות טקטיות שיש להן מקמ"ש המאפשר חיבור לרשת (מותנה חברות בנאט"ו), רשימה חלקית > מערכות הגנה אקטיביות (לפי אתר ויקיפדיה באנגלית)

חץ (מערכת נגד טילים)
MIM-104 פטריוט
THAAD
לפי הסוכנות לפיתוח בחלל של ארצות הברית, רשת לינק 16 תמומסר דרך לוויינים המקושרים באמצעות תקשורת אופטית, בין לווינית בחלל  כך שפלטפורמות טקטיות יוכלו לבצע תקשורת נתונים "מכל מקום לכל מקום בכדור הארץ" (לאחר שמערכי הלוויינים יושלמו במלואם). יכולת זו הודגמה כבר בניסויים.
בכדי שפלטפורמה מסוימת תדע לקבל נתונים מהרשת, היא צריכה שיהיה לה מקמ"ש (משדר - מקלט) ייעודי וחיבור אינטגרטיבי למחשבי הפלטפורמה עצמה - כדי לתרגם את ישויות המידע השונות מהישויות הייחודיות לפלטפורמה, למסרי רשת תקינים ולהפך. המקמ"ש בפלטפורמה נקרא Joint Tactical Radio System והוא נשען על רדיו מוגדר תוכנה.  פיתוח ה JTRS נמשך למעלה מ 15 שנה לפני שהצליחו להצטייד במכשירי הרדיו וזו נחשבת דוגמה לאחד הפרויקטים הגרועים ביותר בהיסטוריה של משרד ההגנה האמריקאי. אחת שההצטיידות כן הושלמה - היא מאפשרת תקשורת נתונים מוצפנת בין כל הפלטפורמות הטקטיות של מדינות נא"טו ובנות ברית מסוימות שלה ולכך יש תרומה מבצעית ניכרת. במידה רבה, זו התשתית לרעיון של "לחימה מבוססת רשת" Network-centric warfare.
באיור/ אילוסטרציה המצורפת רואים כמה שימושים אפשריים:
מטרות שמטוס AWACS מגלה מטווחים מאוד רחוקים - הוא "מכניס לרשת" את המטרה ע"פ הפרוטוקול של לינק 16. מטוסי קרב כמו אף-15, אף 16, קולטים את השידור המדובר ויכולים "לראות" מטרות אויב מטווחים של מאות מייל - בלי שהם צריכים לראות את המטרות באמצעות המכ"ם של המטוס עצמו ובלי שהם צריכים לשדר ולחשוף את עצמם אלקטרונית.
מכ"מים קרקעיים לגילוי טילי קרקע - קרקע, מגלים טילים בליסטיים במעופם, מכניסים את המידע לרשת וככה, סוללות ההגנה האקטיביות יכולות לרכז את המשאבים לכוון המטרות - עוד לפני שהן רואות את הטילים התוקפים בעצמן.
ראו גם

לינק 22
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רדיו טקטי רב זרועי
Joint Tactical Information Distribution System Users, 1990
מדריך הסוטה לאידאולוגיה

| --- | --- |

 בימוי:  Sophie Fiennes 
 תסריט:  סלבוי ז'יז'ק
 שחקנים ראשיים:  סלבוי ז'יז'ק
 מוזיקה:  מגנוס פיינס
 מדינה:  בריטניה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2012 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   pervertsguidetoideology
 סרט קודם:  מדריך הסוטה לקולנוע
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מדריך הסוטה לאידאולוגיה (באנגלית: The Pervert's Guide to Ideology) הוא סרט תיעודי בריטי משנת 2012 בבימויה והפקתה של סופי פיינס, שנכתב והוגש על ידי הפילוסוף והפסיכואנליטיקן הסלובני סלבוי ז'יז'ק. זהו סרט המשך לסרט התיעודי שיצרו השניים ב-2006, "מדריך הסוטה לקולנוע". אף על פי שהסרט ממשיך את צורתו של קודמו, הפעם הדגש התוכני הוא על האידאולוגיה עצמה. באמצעות פסיכואנליזה המושפעת בעיקר מלאקאן, ובאמצעות פילוסופיה ותיאוריה ביקורתית המושפעת בעיקר ממרקס ומהגל, ז'יז'ק חוקר את "המנגנונים המעצבים את מה שאנו מאמינים ואת האופן שבו אנו מתנהגים".
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית על ידי Zeitgeist Films בנובמבר 2013.
תקציר

ז'יז'ק מושתל בסצנות של סרטים שונים, חוקר וחושף כיצד הם מחזקים את האידאולוגיות הרווחות. ככל שמתגלות האידאולוגיות העומדות בבסיס הפנטזיות הקולנועיות, נוצרות אסוציאציות בולטות: מנזירות המייעצות בעקבות רצונותיך ב"צלילי המוסיקה" ועד לממדים הפוליטיים של מלתעות. מקרי בוחן בולטים נוספים הם הסרטים נהג מונית, נקודת זבריצקי, המחפשים, האביר האפל, טיטאניק, והם חיים של ג'ון קרפנטר (שז'יז'ק הגדיר כ"אחת מיצירות המופת הנשכחות של השמאל ההוליוודי", וזכה לעדנה מחודשת בעקבות הסרט). בנוסף ז'יז'ק דן בצילומי חדשות אמיתיים, "אודה לשמחה", וקטעי תעמולה מגרמניה הנאצית ורוסיה הסובייטית ואף בקוקה-קולה ובביצת קינדר כמקרי בוחן אידאולוגיים.
רשימת הסרטים הנדונים בסרט

ניצחון הרצון (1935)
היהודי הנצחי (1940)
פגישה מקרית (1945)
נפילת ברלין (1950)
המחפשים (1956)
סיפור הפרברים (1961)
צלילי המוזיקה (1965)
אהבותיה של בלונדינית (1965)
חיים בשנית (1966)
נשף מכבי האש (1967)
אורטוריה לפראג (1968)
והיה אם... (1969)
מ.א.ש (1970)
נקודת זבריצקי (1970)
תפוז מכני (1971)
קברט (1972)
מלתעות (1975)
נהג מונית (1976)
ברזיל (1985)
מטאל ז'אקט (1987)
הפיתוי האחרון של ישו (1988)
הם חיים (1988)
טיטאניק (1997)
אני האגדה (2007)
האביר האפל (2008)
בנוסף ז'יז'ק דן בפרסומות לקוקה-קולה, ונכללים גם כמה קטעי חדשות של שסיקרו את פיגועי 11 בספטמבר, מתקפת הטרור בנורווגיה (2011) והמהומות בממלכה המאוחדת (2011), ומוצגות תמונות מהופעה של להקת רמשטיין.
פרסים

2012: פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו, בחירה רשמית
הערות שוליים

↑  "The Pervert's Guide to Ideology: Toronto Review". The Hollywood Reporter. נבדק ב-29 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pervert's Guide to Cinema's Fiennes and Žižek Reteam for Pervert's Guide to Ideology". indiewire.com. נבדק ב-29 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Perverts Uprising! Zeitgeist Films Will Distribute Two New Documentaries". IndieWire. נבדק ב-18 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
מארק טרנר

| --- | --- |

מארק טרנר בהופעה בפסטיבל הג'אז באוסלו, נורווגיה, אוגוסט 2017
 לידה:  10 בנובמבר 1965 (בן 58) פיירבורן, אוהיו, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-שנות ה-90
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה, אוניברסיטת המדינה של קליפורניה, לונג ביץ' 
 עיסוק:  מוזיקאי, מלחין, מוביל הרכבים
 סוגה:  ג'אז
 כלי נגינה:  סקסופון טנור
 חברת תקליטים:  Warner Bros, ‏ECM, קריס קרוס
 שיתופי פעולה בולטים:  קורט רוזנווינקל, גלעד הקסלמן, עומר אביטל, ריד אנדרסון, בילי הארט, SFJazz Collective
 אתר רשמי
 
מארק טרנר (באנגלית: Mark Turner; נולד ב-10 בנובמבר 1965) הוא מוזיקאי ג'אז ונגן סקסופון טנור אמריקאי. נחשב לאחד הסקסופוניסטים הבולטים והמשפיעים ביותר משנות ה-90 ואילך, ואף כונה "סקסופוניסט הג'אז המשפיע ביותר מאז ג'ון קולטריין". ניגן והופיע עם מוזיקאים שונים, בהם קורט רוזנווינקל, עומר אביטל, בילי הארט, לי קוניץ, טום הארל, ג'ושוע רדמן, אהרון גולדברג ואחרים.
טרנר נוהג להשתמש במנעד האלטיסימו הגבוה של הסקסופון, ויצירותיו המקוריות עושות שימוש תכוף בדפוסים מוזיקליים חוזרים, משקלים א-סימטריים וקפיצות מרווחיות. בשנת 2014 הגיע לישראל לשבוע סדנאות והופעות במסגרת תוכנית הלימודים האקדמיים בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב. ב-2016 הופיעה רביעיית מארק טרנר בפסטיבל הג'אז בירושלים.
ביוגרפיה > שנים ראשונות, שנות ה-90

מארק טרנר נולד בפיירבורן, אוהיו. אביו הביולוגי היה מהנדס בחיל האוויר של ארצות הברית וסקסופוניסט חובב, שנהרג בתאונת אימונים כשמארק היה בן חצי שנה. אימו פגשה את אביו החורג באוהיו, והמשפחה עברה לגור בעיר קטנה במחוז לוס אנג'לס, דרום קליפורניה. בילדותו האזין טרנר לאלבומי ג'אז, סול, R&B וגוספל מאוסף התקליטים של הוריו הביולוגיים ואביו החורג, והתעניין באמנות יפה וציור. טרנר התחיל לנגן בקלרינט, ובהמשך למד לנגן בסקסופון אלט וסקסופון טנור, שנעשה לכלי הראשי שלו.
בתום לימודיו נרשם ללימודי אמנות חזותית באוניברסיטת המדינה של קליפורניה, וניגן בהרכבי ג'אז שונים בטרם עבר ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. הוא הקדיש את התקופה הזו ללימוד וניתוח של השפעותיו וגיבוריו המוזיקליים, בהם ג'ון קולטריין, וורן מארש ולני טריסטנו, ג'ו הנדרסון, סוני רולינס ולסטר יאנג, וסיים את לימודיו ב-1990. עם סיום לימודיו עבר טרנר לניו יורק, שם חלק דירה עם ג'ושוע רדמן וחורחה רוסי והרבה לנגן עם מוזיקאי ניו יורק באותה התקופה, בכללם הבסיסט עומר אביטל. בשהותו בניו יורק פגש טרנר בקורט רוזנווינקל, והשניים שיתפו פעולה פעמים רבות, זה באלבומיו של זה.
טרנר הוציא את אלבומו הראשון, Yam Yam, בשנת 1995, ומשתתפים בו רוזנווינקל, רוסי, בראד מלדאו ולארי גרנדיר. טרנר חתם על חוזה בחברת התקליטים של האחים וורנר לקראת סוף שנות ה-90, והוציא תחת חותם החברה 4 אלבומים בין 1995–2001, כאשר במקביל להקלטתם ניגן באלבומים משותפים עם מלדאו ופיטר ברנשטיין. חוזהו עם החברה נפסק ב-2001 כחלק מתהליך התפרקותה.
ביוגרפיה > שנות האלפיים ואילך

בתחילת שנות האלפיים התחתן טרנר עם ד"ר הלנה האנסן, פסיכיאטרית ואנתרופולוגית, ולידת בנת הראשון אילצה את טרנר לקחת הפסקה מהקלטת אלבומי סולו. הוא המשיך להקליט כמלווה וכנגן באלבומים שונים, והיה חבר במשך תקופה ארוכה ברביעיותיהם של רוזנווינקל, בילי הארט וגלעד הקסלמן. בשנת 2004 יצא אלבומם הראשון של השלישייה הקבוצתית Fly, המובלת על ידי טרנר, גרנדיר וג'ף באלארד. השלישייה הוציאה את אלבומם השלישי בשנת 2012.
בנובמבר 2008 נפצע טרנר בידו השמאלית בתאונת מסור חשמלי, ונאלץ לקחת הפסקה מנגינה באופן מלא לכ-3 חודשים. לקראת סוף התקופה חזר לנגן באופן הדרגתי, ובפברואר 2009 שב להופיע ולהקליט. טרנר הוציא את אלבומו הראשון זה 13 שנים, Lathe of Heaven, בספטמבר 2014. האלבום קרוי על שם נובלה מאת אורסולה לה גווין ומנגנים בו אבישי כהן (חצוצרה), ג'ו מרטין (בס) ומרקוס גילמור (תופים). אלבום זה היה אלבום הסולו הראשון של טרנר בחברת ECM, בה הקליט כמלווה וכנגן באלבומיהם של שלישיית Fly, בילי הארט ואנריקו ראווה.
בשנת 2018 הוציא טרנר את אלבומו השני ב-ECM, אלבום דואט משותף עם הפסנתרן איתן אייברסון.