stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אזיו לואיק
תארים

הגביע האיטלקי: 1940/1941
אליפות איטליה (5): 1942/1943, 1945/1946, 1946/1947, 1947/1948, 1948/1949
הגביע האיטלקי: 1942/1943
הרכב כל הזמנים של רייקה
הערות שוליים

↑  אין טרגדיה ספורטיבית גדולה מזו, באתר וואלה, 7 בספטמבר 2011
יוהאן ויקטור קרמר

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1861 אדמוב, צ'כיה 
 פטירה:  6 במאי 1949 (בגיל 87) וינה, אזורי הכיבוש באוסטריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 תחום יצירה:  ציור 
 
יוהאן ויקטור קרמר (בגרמנית: Johann Victor Krämer‏; 23 באוגוסט 1861 – 6 במאי 1949) היה צייר וצלם אוסטרי, שפעל בדרך כלל בז'אנר האוריינטליסטי. הוא היה חבר מייסד בזצסיון הווינאי, וקיבל פרסים רבים במהלך חייו.
ביוגרפיה וקריירה

קרמר נולד ב-23 באוגוסט 1861 באדמסטאל. היה בנו של אלווין קרמר, מהנדס מכונות מדרזדן, שהועסק במפעל באדמסטאל שהיה שייך ליוהאן השני, נסיך ליכטנשטיין. הוא קיבל מלגה מהנסיך, שנשאר פטרונו ולמד בבית הספר לאמנויות יישומיות בווינה בין השנים 1878–1881. גוסטב קלימט ופרנץ מאטש היו בין חבריו לכיתה.
בהמשך הוא למד בבית הספר הכללי לציור (Allgemeine Malerschule) של האקדמיה לאמנויות יפות בווינה בין השנים 1881–1883, ולאחר מכן בין השנים 1883–1888, הוא היה תלמידו של הצייר ההיסטורי והאורינטליסט האוסטרי ליאופולד קרל מילר בבית הספר המיוחד לציור היסטורי. קרמר קיבל את "פרס רומא" בשנת 1888 על תיאורו את "משפטו של פאריס", וזכה במלגת הנסיעות הנלווית לפרס. הוא ביקר בפריז, לונדון, מדריד, טנג'יר ובאיטליה בין השנים 1888–1890.
הוא עבר לסטודיו בווינה בשנת 1891, אותו שמר עד מותו, ובשנת 1892 הצטרף למועדון של האמנים החזותיים. הוא הקדיש זמן כמורה אמנות למשפחתו של התעשיין קרל ויטגנשטיין. הוא הצטרף לקונסטלרהאוס בווינה בשנת 1893, והיה חבר מייסד בזצסיון הוונאי, בשנת 1897. עבודותיו הוצגו בתערוכה השנייה של הזצסיון.
בחסותה של לאופולדין ויטגנשטיין, בשנים 1898–1900 הוא היה בנסיעות במצרים ובארץ ישראל והגיע עד אבו סימבל ובעלבק. במצלמת קודאק הוא צילם צילומים רבים, שהם חלק מאוספי מוזיאון אלברטינה.
בשנת 1901 התערוכה ה-11 של הזצסיון הורכבה כולה מיצירותיו, כולל תחילתו של מסע התיעוד למצרים ולארץ ישראל. גם בשנת 1901 הוצגו מספר מיצירותיו במגזין של הזצסיון – "ור סקרום". הוא המשיך להציג בתערוכות, כולל במינכן, ברלין, פראג (1902), גראץ (1904) ולינץ (1910).
בגיל 49 נישא לאמילי פרנצסקה בוהלינגר בווינה ב-1 בינואר 1911 ונולדה להם הבת מריה והבנים הנס וגוסטב. קרמר נותר פעיל גם בזקנתו, אך הוא לא נשאר באוונגרד, במיוחד לאחר שנת 1900. הוא הציג נושאים דתיים נוספים בעבודתו ככל שהתבגר. לאחר שהצטרף לקונסטלרהאוס בשנת 1939 הציג שם בתערוכה קולקטיבית בשנת 1941 בגיל 80.
הוא נפטר בווינה ב-6 במאי 1949 והשאיר אחריו אוסף גדול של עבודות, כולל ציורים בשמן, צבעי מים, גואש ופסטל, כמו כן רישומים ותצלומים רבים והתכתבויות רבות. הוא נהנה ממוניטין משמעותי בראשית חייו, אך בהדרגה פרסומו נמוג עד שנעלם.
מאז 1980, גובר העניין בציור האוריינטליסטי של המאה ה-19 ובחייו וביצירתו.
הערות שוליים

↑  Schöny (1969). "Krämer, Johann Victor". Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (in German). 4. pp. 185–186.
↑  Elisabeth Mariel-Seeböck, Johann Victor Krämers Fotografien einer Studienreise in den Orient der Jahre 1898 bis 1900, 2013
↑  Photograph of J.V. Kramer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2612  BnF: cb16551293h (data)  GND: 129284114  ISNI: 0000 0000 6684 5699  PIC: 387494  RKD: 46207  ULAN: 500053659  VIAF: 77389172   WorldCat (עם VIAF): 77389172 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוהאן ויקטור קרמר".
יוהאן ויקטור קרמר, נמפאות רוקדות, 1894
יוהאן ויקטור קרמר, ד"ר שטרמייר
One of Us Must Know (Sooner or Later)

"One of Us Must Know (Sooner or Later)" הוא שיר של הזמר האמריקאי בוב דילן, שיצא לאור כסינגל ב-14 בפברואר 1966, וכרצועה הרביעית באלבום האולפן השביעי שלו Blonde on Blonde ביוני של אותה שנה. השיר נכתב על ידי דילן והופק על ידי בוב ג'ונסטון. השיר הוקלט באולפני קולומביה A בניו יורק ב-25 בינואר 1966, עם דילן ומוזיקאים אחרים שפיתחו את השיר במשך יותר מעשרים טייקים במהלך הסשן.
כסינגל, השיר הגיע למקום ה-33 במצעד הסינגלים הבריטי, אך הגיע רק למקום ה-119 במצעד השירים מתחת להוט 100 של מגזין בילבורד האמריקאי. המבקרים בזמן יציאת הסינגל העניקו לו קבלת פנים שלילית במידה רבה, כאשר הביצועים הווקאליים של דילן היו מוקד מיוחד של מורת רוח. הערכות ביקורתיות מאוחרות יותר היו חיוביות יותר. השיר נכלל ב-The Original Mono Recordings וגרסאות חלופיות הופיעו ב-The Bootleg Series Vol. 12: The Cutting Edge 1965–1966.
רקע והקלטה

אלבום האולפן השישי של בוב דילן, Highway 61 Revisited, יצא ב-30 באוגוסט 1965. ב-5 באוקטובר, דילן וחברי להקת ה-Hawks, שניגנו איתו מספר הופעות חיות לאחרונה, ערכו את ההקלטה הראשונה של אלבומו הבא באולפני קולומביה A, ניו יורק, עם בוב ג'ונסטון כמפיק. הסשנים הבאים התקיימו ב-30 בנובמבר וב-21 בינואר 1966, עם כמה שינויים בסגל. הסשן הרביעי, ב-25 בינואר 1966, התחיל עם שני טייקים של "Leopard-Skin Pill-Box Hat" של דילן. אחריו שיר שנרשם בתחילה בתקליטי האולפן כ-"Song Unknown", מכיוון שדילן לא המציא שם; מאוחר יותר הוא נקרא "One of Us Must Know (Sooner or Later)". דילן שר וניגן בגיטרה חשמלית ובמפוחית, בליווי רובי רוברטסון (גיטרה חשמלית), אל קופר (עוגב), פול גריפין (פסנתר), ריק דנקו (בס חשמלי) ובובי גרג (תופים). עם דילן שחיבר את קטעי השיר, והפזמון שנותן לשיר את הכותרת שלו מופיע רק בטייק חמש, הסשן נמשך לאורך הלילה ועד למחרת בבוקר. לפי הרולינג סטון, לקח תשע שעות ו-24 טייקים להשלים את השיר. המאסטר טייק נמשך ארבע דקות ו 55 שניות.
משתתפים

מוזיקאים
בוב דילן - שירה, גיטרה חשמלית, מפוחית
רובי רוברטסון - גיטרה חשמלית
אל קופר - עוגב
פול גריפין - פסנתר
ריק דנקו - בס חשמלי
בובי גרג - תופים
טכני
בוב ג'ונסטון - הפקה
הערות שוליים

↑  Gray, Michael, The Bob Dylan Encyclopedia, 2008, עמ' 324, ISBN 978-0-8264-2974-2
↑  Wilentz, Sean, Bob Dylan in America, 2010, עמ' 1756–1775, ISBN 978-1-4070-7411-5
↑  Daryl Sanders, That Thin, Wild Mercury Sound: Dylan, Nashville, and the Making of Blonde on Blonde, 2020, עמ' 276, ISBN 978-1-61373-550-3
↑  Daryl Sanders, That Thin, Wild Mercury sound: Dylan, Nashville, and the Making of Blonde on Blonde, 2020, עמ' 60, 75, ISBN 978-1-61373-548-0
1 2 3  Wilentz, Sean, Bob Dylan in America, 2010, עמ' 1841–1856, ISBN 978-1-4070-7411-5
↑  Williams, Paul, Bob Dylan, Performing Artist: The Early Years, 1960–1973, 2004, עמ' 177, ISBN 978-1-84449-095-0
↑  Daryl Sanders, That Thin, Wild Mercury Sound: Dylan, Nashville, and the Making of Blonde on Blonde, 2020, עמ' 277, ISBN 978-1-61373-550-3
↑  Rolling Stone, 100 Greatest Bob Dylan Songs, Rolling Stone, ‏2020-05-24 (באנגלית אמריקאית)
↑  Margotin, Philippe; Guesdon, Jean-Michel, Bob Dylan All the Songs: The Story Behind Every Track, 2022, עמ' 225, ISBN 978-0-7624-7573-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: ccf2f4e8-7931-34dd-b571-646567915812
יוני כהן-אידוב

יוני כהן-אידוב
יוני כהן-אידוב (נולד ב-31 במאי 1980) הוא איש דיבייט ותקשורת ישראלי.
כהן-אידוב הוא אלוף העולם בדיבייט לאוניברסיטאות (ESL) לשנת 2010 וסגן אלוף אירופה (Main Break) לשנת 2009. כהן-אידוב אימן את מועדוני הדיבייט של אוניברסיטת ת"א והאוניברסיטה העברית, והוביל את אוניברסיטת ת"א לזכייה באליפות אירופה ובאליפות עולם שנייה. בשנים 2007–2012 שימש בהתנדבות כחבר הנהלה באגודת שיח ושיג, האגודה הישראלית לתרבות הדיון (מלכ"ר). מאז 2008 מאמן כהן-אידוב בהתנדבות גם נבחרת ישראל בדיבייט לנוער. קודם לעיסוקו בדיבייט שימש כהן-אידוב ככתב פרילאנס בעיתון "ידיעות אחרונות".
בשנת 2010 יזם כהן-אידוב, יחד עם משרד החינוך והמרכז הישראלי להעצמת האזרח, את תוכנית "שיח ושיג" - תוכנית הדיבייט של משרד החינוך, לפיתוח וקידום מיומנויות חשיבה והבעה וערכי סובלנות בקרב תלמידי ישראל. כהן-אידוב משמש בהתנדבות כמנהלה המקצועי של התוכנית.
בשנים האחרונות, מלבד הוראת וקידום דיבייט בישראל, עסק כהן-אידוב בייעוץ אסטרטגי, ובעיקר בסיוע למאבק בתנועת החרם נגד ישראל - הבי-די-אס.
יוני כהן-אידוב הוא מייסד מרכז כהן-אידוב לדיבייט ורטוריקה.
ביוגרפיה > פעילות בתחום הדיבייט

כהן-אידוב החל לעסוק בדיבייט ב-1993 בגיל 13, עת הצטרף לסדנת הקיץ של "אגודת שיח ושיג". ב-1996 שימש כקפטן נבחרת ישראל בדיבייט לנוער שסיימה במקום ה-6 באליפות העולם לנוער שנערכה בקנברה, אוסטרליה. ב-1998 היה חלק מנבחרת ישראל באליפות העולם לנוער שנערכה באותה השנה בירושלים.
ב-2007 הצטרף למועדון הדיבייט של אוניברסיטת ת"א. ב-2008 וב-2009 זכה בתואר "הדובר המצטיין" באליפות ישראל בדיבייט לאוניברסיטאות. בשנת 2008 החל לאמן את מועדון הדיבייט של אוניברסיטת ת"א, ובשנת 2010 מונה גם למאמן הדיבייט של האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת בר-אילן.
באליפות אירופה לשנת 2009 שנערכה בניוקאסל, אנגליה, היו כהן-אידוב ושותפו אורי מרחב לקבוצה השנייה בהיסטוריה שחרף היותה קבוצת דוברי אנגלית כשפה שנייה (ESL), הגיעה לגמר הקטגוריה הראשית (Main Break) של דוברי האנגלית כשפת אם. בחצי הגמר ניצחו כהן-אידוב את קבוצת אוקספורד איי – הטובה בתחרות – והדיחו את קבוצת אוקספורד בי. בגמר פגשו לא פחות משלוש קבוצות מאוקספורד. בעקבות ההתמודדות "תל אביב מול אוקספורד" היו התל אביבים לחביבי הקהל בתחרות. כהן-אידוב זכה גם בתואר "הדובר המצטיין" בקטגוריית אנגלית כשפה שנייה.
ב-2010 זכה כהן-אידוב יחד עם מרחב באליפות העולם בדיבייט לאוניברסיטאות (בקטגוריית ESL) שנערכה באנטליה, טורקיה.
לאחר הזכייה באליפות העולם בשנת 2010, בפגישה עם שר החינוך, גדעון סער, יזם כהן-אידוב תוכנית דיבייט ארצית לבתי ספר, במטרה לחשוף את התחום בפני מערכת החינוך הישראלית ולהטמיע בבתי הספר את מיומנויות החשיבה והרטוריקה, כמו גם את ערכי תרבות הדיון, ההבנה ההדדית והסובלנות שמקדם הדיבייט.
ביוזמה משותפת עם אנשי המשרד, ובראשם מפמ"רית מדעי החברה דנה פרידמן ובשיתוף המרכז להעצמת האזרח בישראל, נולדה תוכנית "שיח ושיג" – תוכנית הדיבייט של משרד החינוך. בשנת תשע"ד משתתפים בתוכנית למעלה מ-150 בתי ספר. יוני כהן-אידוב משמש בהתנדבות כמנהלה המקצועי של התוכנית.
ביוגרפיה > הישגים בולטים

כמתחרה:
אלוף העולם בדיבייט לאוניברסיטאות (ESL) לשנת 2010
סגן אלוף אירופה בדיבייט לאוניברסיטאות (Main Break) לשנת 2009
הדובר המצטיין באליפות אירופה בדיבייט לאוניברסיטאות (ESL) לשנת 2009
הדובר המצטיין באליפות ישראל בדיבייט לאוניברסיטאות בשנים 2008 ו-2009
כמאמן:
אלופי העולם והדוברים המצטיינים בתחרות (ESL) – אוניברסיטת ת"א, אליפות העולם בדיבייט לאוניברסיטאות 2012
אלופי אירופה והדוברים המצטיינים בתחרות (ESL) – אוניברסיטת ת"א, אליפות אירופה בדיבייט לאוניברסיטאות 2011
אלופי ישראל – אוניברסיטת ת"א, אליפות ישראל בדיבייט לאוניברסיטאות 2012
מקום 6 בעולם – נבחרת ישראל לנוער, אליפות העולם בדיבייט לנוער 2008
כשופט:
סגן השופט הראשי – אליפות אירופה בדיבייט לאוניברסיטאות 2011
יו"ר חבר השופטים בחצי הגמר (Main Break) ושופט בגמר (Main Break) – אליפות אירופה בדיבייט לאוניברסיטאות 2010
יו"ר חבר השופטים בגמר (ESL) – אליפות ברלין 2010
השופט הראשי באליפות ישראל בדיבייט לאוניברסיטאות 2010
ביוגרפיה > קריירה בתחום התקשורת

בשירותו הצבאי שירת כהן-אידוב ככתב עיתון "במחנה", ולאחר מכן המשיך לקריירה בתחום התקשורת עם כתבות וטורים סאטיריים ב"ידיעות אחרונות", במוספים "24 שעות", "7 ימים" ואף ערך עם טוליק פיפלקס ודן בורנשטיין את מדור הסאטירה של העיתון, "מבקרי המדינה", במסגרת "המוסף לשבת".
ביוגרפיה > ייעוץ והסברה ישראלית

בשנים האחרונות מייעץ כהן-אידוב לגופים ולבודדים בתחומים הנוגעים לתקשורת בינאישית, יח"צ והעברת מסרים. בין השאר, העביר קורסים וסדנאות מקצועיות במשרדי ממשלה שונים (בראשם משרד ראש-הממשלה), בלשכת עורכי-הדין ובחברות וארגונים פרטיים. החל משנת 2014 מחלק כהן-אידוב את זמנו בין ארצות הברית לישראל, ומסייע במאבק בתנועת החרם נגד ישראל מטעם גופים שונים, ביניהם הקונסוליה הישראלית בלוס אנג'לס. החל משנת 2016 משמש כהן-אידוב כיועץ אסטרטגי למשרד לנושאים אסטרטגיים והסברה בנושא המאבק בחרם.
ביוגרפיה > מרכז כהן-אידוב לדיבייט ורטוריקה

בשנת 2010, לאחר זכייתו באליפות העולם, הקים כהן-אידוב יחד עם אחיו אלון, אלוף הארץ בדיבייט, את מרכז כהן-אידוב לדיבייט ורטוריקה. המרכז מוביל את תוכנית הדיבייט של משרד החינוך בבתי ספר ברחבי הארץ וכמו כן מציע סדנאות והרצאות לארגונים וחברות בנושא העברת מסרים, עמידה מול קהל, כושר שכנוע, התמודדות עם התנגדויות ועוד.
יוני כהן-אידוב נואם באליפות העולם לדיבייט לאוניברסיטאות 2010
יוני כהן-אידוב ושותפו אורי מרחב זוכים לתמיכת הקהל באליפות העולם בדיבייט לאוניברסיטאות 2010
ג'ורג' דנהולם ארמור

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1864 Carmunnock, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1949 (בגיל 84 בערך) וילטשייר, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות  אוניברסיטת סנט אנדרוז 
 תחום יצירה:  ציור 
 
ג'ורג' דנהולם ארמור (באנגלית: George Denholm Armour;‏ 1864 – 1949) היה צייר ומאייר בריטי. במהלך הקריירה שלו הוא יצר מאות איורים עבור המגזינים The Graphic, Punch and Country Life, רובם קשורים לסוסים ולרכיבה. עבודתו הייתה חלק מתחרויות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928, אולימפיאדת הקיץ 1932, ואולימפיאדת הקיץ 1948.
ראשית חייו

ג'ורג' דנהולם ארמור נולד בלנרקשייר, סקוטלנד ב-30 בינואר 1864, להורים רוברט ארמור ומריון פטרסון, והיו לו כמה אחים ואחיות. הוא גדל בליברפול וסיים את לימודיו באוניברסיטת סנט אנדרוז ובמכללת אדינבורו לאמנות.
קריירה

הוא עבר לטנג'יר שבמרוקו כדי לצייר ולקנות סוסים. כשהכסף שלו אזל, הוא עבר ללונדון וחלק סטודיו עם פיל מאי. הוא פגש את ג'וזף קרוהול השלישי בחופשת ציד וציור, ושניהם ניהלו בית חוות הרבעה בוויטהמפסטד, הרטפורדשייר, אנגליה.
ב-1898, הוא התחתן עם מרי אמה טיילור רוב (1864–1925), וקרוהול היה השושבין שלו בחתונה. היה להם בן אחד, רוברט. הם עברו לגור בבית אצ'ילהמפטון, וילטשייר.
ב-1910 למד רכיבה על סוסים בבית הספר הספרדי לרכיבה בווינה, אוסטריה. ב-1913 הוא הפך לחבר כבוד במועדון הפולו מדוברוק.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא היה קצין, והשתתף בקרבות בסלוניקי מ-1917 עד 1919. הוענק לו המדליה היוונית על שירותו הצבאי. וכן הוענק לו אות מסדר האימפריה הבריטית, 'עבור שירותים שניתנו בקשר עם פעולות צבאיות בבלקן'. הוא פרש מהצבא הבריטי ב-22 בפברואר 1922 בדרגת לוטננט קולונל.
חלק מציוריו נמצאים בבעלות העיר גלאזגו, הקרן הלאומית, גלריית אברדין לאמנות, הגלריות הלאומיות של סקוטלנד ואוניברסיטת אדינבורו.ה הציור שלו, A Polo Match, נמכר בכריסטי'ס ב-1988.
כשאשתו מרי מתה ביוני 1925, הוא התחתן עם ויולט ברטון בספטמבר 1926. הם גרו במלמסברי. עד 1927 הוא הפך לחבר באקדמיה הסקוטית המלכותית.
הוא מת באחוזת לידינגטון, סווינדון, וילטשייר ב-17 בפברואר 1949.
יצירות ספרים ואיורים

Pastime with good company (1914), Country Life publisher, 55 reproductions. Reprinted 1930. Bridle & Brush – Reminiscences of an Artist Sportsman (1937, republished 1986), Ashford Press Publishing, 384 pages, 127 drawings and four colour plates by Armour; an autobiography
Horse laughter (1938), a series of anecdotes and stories, co-authored with Will H. Ogilvie, illustrated by Armour, 87 pages, published by Duckworth, London.
Thomas Scott Anderson's Hound and horn in Jedforest: Being some experiences of a Scottish M.F.H. (1909). Scott Anderson's daughter married Will H. Ogilvie.
R. S. Surtees's Handley Cross (1910), Hodder and Stoughton publishers, with 'a large number of spirited watercolour drawings'.
Edward Dirom Cuming's With rod and gun (1912) of shooting and fishing.
Edward Dirom Cuming's Coaching days and ways (The British Sport Series) (1913), Hodder and Stoughton, about horse-drawn coach transport.
הערות שוליים

↑  Art UK | Discover Artworks, artuk.org (באנגלית)
↑  "Denholm Armour". Olympedia. Retrieved 28 July 2020.
↑  "Sarah Colegrave Fine Art". Archived from the original on 8 August 2014. Retrieved 25 January 2013.
1 2  Calton Gallery - George Denholm Armour OBE (1864-1949), www.caltongallery.co.uk
↑  Horace Laffaye, Polo in Britain: A History, Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., 2012, pp. 145-146
↑  "Supplement to the Edinburgh Gazette" (PDF). London Gazette. 27 October 1919. Retrieved 20 March 2021.
↑  orace Laffaye, Polo in Britain: A History, Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., 2012, pp. 145-146
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2548  BnF: cb13475351n (data)  GND: 1037417941  ISNI: 0000 0000 6652 0771  LCCN: n92102115  NLA: 35954446  NTA: 226782255  RERO: 02-A011953451  RKD: 2478  SNAC: w6m33xxv  Trove: 1161243  ULAN: 500006664  VIAF: 51839511   WorldCat (עם VIAF): 51839511
הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  ברתולומאיוס מקונסטנטינופול (22 באוקטובר 1991) 
 תחום שיפוט:  טורקיה
 מעון:  קתדרלת גאורגיוס הקדוש 
 מושב המשרה:  קתדרלת גאורגיוס הקדוש (אנ'), איסטנבול, טורקיה
 ייסוד המשרה:  38
 איוש ראשון:  אנדראס הקדוש (בישוף)   אלכסנדר (ארכיבישוף)   אנטוליוס (פטריארך)
 www.patriarchate.org
 
הפטריארך האֶקוּמֶני של קונסטנטינופול (ביוונית: Οικουμενικός Πατριάρχης Κωνσταντινουπόλεω) הוא הפטריארך הכללי ה"ראשון בין שווים" (אנ') בנצרות האורתודוקסית. בתפקידו זה הוא ראש וראשון לכל הבישופים האורתודוקסיים, יושב בראש כל קונציל של בישופים שבו הוא נוטל חלק, ומשמש כדובר הראשי של הכנסייה. עם זאת ובניגוד לאפיפיור בכנסייה הקתולית, הוא אינו נהנה מסמכות מעשית על פני הפטריארכים השונים או האוטוקפליות השונות בכנסייה המזרחית. המכהן הנוכחי במשרה הוא ברתולומאיוס מקונסטנטינופול.
מעמדו האקומני של הפטריארך היה מקור למחלוקת עם הרפובליקה הטורקית, שלפי חוקיה ביחס למיעוטים דתיים, הוא מוכר פשוט כ"פטריארך פנר" (פנר (Fener, Φανάρι) הוא רובע באיסטנבול בו שוכן מטהו).
עם תאריו של הפטריארך נמנים תואר הפטריארך של הכנסייה האורתודוקסית של קונסטנטינופול, שהיא אחת משש עשרה כנסיות אוטוכפליות ואחד מחמשת המרכזים הנוצריים המהווים את הפנטארכיה העתיקה. בתפקידו כראש הכנסייה האורתודוקסית של קונסטנטינופול הוא מחזיק גם בתואר "ארכיבישוף קונסטנטינופול, רומא החדשה", משרה שכיום אין לה משמעות.
על פי המסורת הנוצרית, אנדראס הקדוש מינה בשנת 38 את איסטכיס לבישוף הראשון של ביזנטיון, וזה הבסיס לפטריארכיה של קונסטנטינופול.
כאשר הפך קונסטנטינוס את ביזנטיום ל"רומא החדשה" בשנת 330, נחשב לראוי כי הבישוף שלה, שקודם לכן היה פשוט סופרגן של הראקליאה, יהפוך שני בחשיבותו רק לבישוף של רומא עצמה. האפיפיורים של רומא התנגדו נמרצות לכך במשך עשרות שנים, משום שמיאנו לשנות את ההיררכיה הקיימת בכנסייה. בשנת 381, עם זאת, קבעה ועידת קונסטנטינופול הראשונה כי "בישוף קונסטנטינופול יהיה הראשון במעלת הכבוד אחרי בישוף רומא, משום שזוהי רומא החדשה".
האפיפיור דמסוס הראשון והאפיפיור גרגוריוס הראשון סירבו לאשר את החוק הקנוני הזה, צעד חריג ומעורר מחלוקת, משום שקביעות קונצילים אקומניים נחשבו למחייבות ביחס לכל הכנסיות הנוצריות. עם זאת, יוקרת המשרה המשיכה לצמוח תחת חסות הקיסר הביזנטי.
ועידת כלקדון בשנת 451 כוננה את קונסטנטינופול כפטריארכט בעל סמכות על פני אסיה הקטנה ותרקיה, עם סמכות של ערכאה עליונה בנושאי החוק הקנוני ביחס לפטריארכיות האחרות ושני בחשיבותו אחרי רומא. האפיפיור ליאו הראשון סירב לאשר את הקנון הזה, משום שבוצע בהיעדר נציגיו ורומא המשיכה לאורך מאות שנים להעניק את המקום השני בחשיבותו לקונסטנטינופול.
רק בעקבות הקונציל הלטרני הרביעי בשנת 1215 הותר לפטריארך קונסטנטינופול לשאת בתואר.[דרושה הבהרה] בשנת 1439 העניק קונציל פירנצה את התואר לפטריארך היווני. בפועל, היה די בסמכות הקיסר כדי להפוך את קונסטנטינופול לפטריארכיה השנייה בחשיבותה החל מקונציל כלכדון.
אחרי נפילת קונסטנטינופול תבע הסולטאן העות'מאני לעצמו את הזכות למינוי. בטורקיה של היום נדרש הפטריארך להיות אזרח טורקי, אך מותר לסינוד של קונסטנטינופול לבחור בו.
פוקימון אדום וכחול

| --- | --- |

העטיפה האמריקאית של פוקימון כחול, המציגה את הפוקימון בלסטויז
 כללי
 תאריך הוצאה:  יפן: 1996   צפון אמריקה: 1998   אירופה: 1999
 סוגה:  משחק תפקידים
 פיתוח:  Game Freak
 הוצאה לאור:  נינטנדו
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 סדרה:  פוקימון
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  גיימבוי
 המשחק הבא:  פוקימון זהב וכסף
 אתר רשמי
 
פוקימון אדום ופוקימון כחול (אנגלית: Pokémon Red Version, Pokémon Blue Version, במקור ביפן: Pocket Monsters: Red & Green, ביפנית: ポケットモンスター 赤・緑) הם משחקי וידאו מסוג משחק תפקידים, אשר פותחו על ידי Game Freak והופצו על ידי נינטנדו לגיימבוי. משחקים אלו יצאו במקביל והיו המשחקים הראשונים בסדרת משחקי הפוקימון. במקור המשחקים יצאו ביפן כפוקימון אדום וירוק, ופוקימון כחול יצא יותר מאוחר באותה שנה כגרסה מיוחדת. לאחר מכן הם שווקו בעולם כפוקימון אדום וכחול. פוקימון צהוב, גרסה מיוחדת של המשחק יצא בערך שנה מאוחר יותר. בשנת 2004 יצאו גרסאות מחודשות למשחקים אלה למכשיר הגיים בוי אדבנס, ונקראו פוקימון אדום אש, ופוקימון ירוק עלה. מלבד חידוש ועדכון הגרפיקה של המשחקים הישנים, התווספו אזורים חדשים ופוקימונים נוספים מהדורות הבאים. ב-27 בפברואר 2016 המשחקים יצאו לקונסול הנינטנדו 3DS לכבוד חגיגות 20 שנים מאז יציאת המשחקים ביפן.
עלילה > לאחר סיום המשחק

לאחר שהשחקן סיים את המשחק הראשי הוא יכול להמשיך לשחק ולסיים משימות שונות:
- לתפוס את שלושת הציפורים האגדיות: מולטרס - ציפור האש (ממוקם בדרך הניצחון), זאפדוס - ציפור החשמל (ממוקם בתחנת הכוח מאחורי העיר סרוליאן) וארטיקונו - ציפור הקרח (ממוקם באיי סיפום).
- לתפוס את מיוטו - הפוקימון המלאכותי שנוצר באחוזה באי סינבר בעזרת ה-D.N.A של פוקימון אגדי בשם מיו. מיוטו חי במערה מעל העיר סרוליאן, אליה השחקן יכול להיכנס רק לאחר שהפך לאלוף הליגה.
- לתפוס את הפוקימון המיתי מיו (היה חלק מאירוע של חברת נינטנדו, כיום ניתן לתפוס אותו רק בעזרת צ'יטים או לקבל אותו בהחלפה משחקן אחר).
- לתפוס את כל 151 הפוקימונים במחוז ולהשלים את הפוקידע.
פיתוח

את המשחקים תכנן ופיתח סטושי טג'ירי בין השנים 1991–1995 עבור חברת נינטנדו. בשנת 1995 הוציאה נינטנדו לשוק את משחק התפקידים פוקימון כמשחק וידאו עבור קונסולת המשחקים הניידת גיים בוי. המשחקים כללו גרפיקה שהייתה חדשנית לאותן שנים בקונסולות ניידות, והצליחו מאוד בשנים 1995 עד 1999. הם כללו את הדור הראשון (151 הפוקימונים הראשונים שהומצאו). המשחקים יצאו ביפנית ותורגמו לאחר מכן לשפה האנגלית ולשפות אירופאיות אחרות.
בעקבות ההצלחה של פוקימון אדום וירוק, הופצו בשנת 1996 ביפן גרסה נוספת של המשחק שנקראה פוקימון כחול שכללה בעיקר שיפורים גרפיים. עלילת המשחק, ההרפתקאות, הגרפיקה והאזורים השונים וכן הפוקימונים במשחקים אלו היו זהים לאלה של פוקימון אדום וירוק. המנוע של פוקימון כחול היפני שימש לגרסאות של פוקימון אדום וכחול מחוץ ליפן, והחלו להימכר בארצות הברית משנת 1998, ובאירופה החל משנת 1999. פוקימון כחול האמריקאי/אירופאי הוא גרסה של פוקימון ירוק היפני שרצה מעל המנוע של פוקימון כחול היפני, בעוד שלפוקימון כחול היפני אין גרסה 'מקבילה' מחוץ ליפן.
משחקיות

המשחקים מבוססים על איסוף חרקים, תחביב שהיה לסטושי טג'ירי כילד. במשחקים השחקן משחק מאמן פוקימונים, היכול לתפוס פוקימונים, לאמן אותם, ולהילחם איתם בקרבות נגד פוקימונים אחרים, כאשר כל קרב מחזק את הפוקימון ומעלה אותו רמות. מטרת השחקן היא להביס את מנהיגי מכון, שהם קבוצה של שמונה מאמנים המתמחים בסוג אחד של פוקימונים, וברביעיית האליט, שהם קבוצה של מאמני הפוקימונים הטובים בעולם, ולתפוס את כל הפוקימונים.
הפוקימונים ההתחלתיים הםצ'רמנדר, סקווירטל ובלבאזור.
פוקימון צהוב

בשנת 1997 עלתה לשידור ביפן סדרת אנימה המבוססת על הרעיון שהציגו המשחקים הקודמים - מאמן פוקימונים צעיר שבוחר פוקימון להתחיל איתו את המסע, ויחד איתו לוכד פוקימונים נוספים אשר יסייעו לו בהמשך מסעו. התוכנית נקראה פוקימון, בהתאם למשחקים.
בספטמבר 1998 פורסם עוד משחק, פוקימון צהוב, שנוסף לסדרת המשחקים של פוקימון, המבוסס על עלילת האנימה. הגרפיקה של המשחק הייתה דומה לגרפיקה של המשחקים הקודמים, כאשר השינוי המשמעותי היה, שבדומה לאנימה הגיבור מתחיל עם פיקאצ'ו שעוקב אחרי השחקן, ואין באפשרותו להכניס אותו לפוכדור ולפתח אותו.
כמו כן, את שלושת התחלתיים משיגים בצורות שונות במשחק וכן, היריב מקבל את איבי, שמתפתח בהתאם לשלושת ההתפתחויות המקוריות שלו (פלריון, ג'ולטיון ווופוריון) לתוצאת הקרב הראשונה מול פיקאצ'ו.
המשחק תורגם לשפות רבות, ונמכר בצפון אמריקה ב-1999 ובאירופה בשנת 2000.
בתרבות

בסדרה של "פוקימון" הקרב בין נידורינו לגנגר, הוא קרב שאש צופה בו דרך מרקע הטלוויזיה.
ביישומון המשחק "Pokemon Masters" הקרב מוצג כפלאשבק, כשבעל הנידורינו הוא פרופ' אוק ואגתה היא בעלת הגנגר.
ראו גם

Twitch Plays Pokemon
צילום מתוך המשחק פוקימון צהוב על הסופר גיים בוי
ויליאם סמית' (מושל ויסקונסין)

ויליאם א. סמית' (באנגלית: William E. Smith;‏ 18 ביוני 1824 –  13 בפברואר 1883) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הוויגית עד 1854, ולאחר מכן המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר אספת המדינה של מדינתו בשנים 1851–1852 ובשנים 1871–1872 (בהן כיהן כיושב ראש הבית), כחבר הסנאט המדינתי בשנים 1858–1860 ובשנים 1864–1866, כגזבר המדינה בשנים 1866–1870, וכמושל ויסקונסין ה-14 בשנים 1878–1882. כאיש עסקים, הוא היה מייסד שותף של חברת "סמית', רודני ושות'", שהפכה לימים לרשת המרכולים "רודניס".
ראשית חייו

ויליאם סמית' נולד באינוורנס שבסקוטלנד, כבנם של אלכסנדר ושרה (לבית גרנט) סמית'. כילד הוא היגר לארצות הברית עם משפחתו, וחי בניו יורק ובמישיגן. הוא התחנך בבתי ספר מקומיים עד שבגיל 17 החל לעבוד כפקיד בחנות. ב-1846 הוא החל לעבוד עבור חנות הכלבו "לורד וטיילור", ובשנה שלאחר מכן החל לעבוד בחברה סיטונאית. ב-1849 הוא עבר לעיר פוקס לייק שבוויסקונסין, שם היה לשותף בחברת סחר.
קריירה פוליטית

סמית' כיהן בכמה משרות פוליטיות בוויסקונסין, החל משתי התקופות בהן כיהן כחבר אספת המדינה בשנים 1851–1852 ובתקופת כהונה נוספת, בה כיהן כיושב ראש הבית, בשנים 1871–1872. בתחילת דרכו הוא היה חבר המפלגה הוויגית, וב-1854 סייע בארגונה של המפלגה הרפובליקנית. הוא כיהן בשתי תקופות כהונה בסנאט של ויסקונסין בשנים 1858–1860 ובשנים 1864–1866. בשנים 1866–1870 הוא כיהן כגזבר המדינה של ויסקונסין. בשנים 1858–1876 הוא שימש כחבר מועצת המנהלים של הקולג'ים, וכמנהל בית הסוהר המדינתי בשנים 1874–1878.
ב-1872 עבר סמית' למילווקי, שם היה שותף להקמת רשת המרכולים "רודניס" (Roundy's). ב-1877 הוא נבחר כמושל ויסקונסין, וכיהן בתפקיד בשנים 1878–1882.
חיים אישיים

ב-1849 נשא סמית' לאישה את מרי בות', ולשניים נולדו ארבעה ילדים.
ויליאם סמית' נפטר במילווקי ב-13 בפברואר 1883. הוא נטמן בבית הקברות פורסט הום שבעיר.