stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אשר רבי
תפיסה ומשפט

ב-17 בנובמבר 1982 ניסה רבי לטפס שוב מעל חומת מנזר באר יעקב אך נתפס על ידי נזיר, שהזעיק את המשטרה. לאחר שנעצר, הוא הובא לתחנת המשטרה ושם בחקירה קצרה הודה ברצח הכומר ובניסיון רצח נוסף באזור שאירע באפריל 1982 ובו ניסה לרצוח נזירה. בתחילה, המשטרה הייתה סקפטית לגבי טענותיו אך לאחר שרבי סיפק מספר פרטי חקירה מוכמנים, השתכנעו החוקרים כי הוא האחראי לרצח פילומנוס. ככל שהחקירות נמשכו, קישר את עצמו רבי גם לרצח דוד קוגן ולרצח בבית משפחת בדרה. על אף הודאתו, רבי תירץ את מעשיו בכך שפעל לפי "צו אלוהי", שעל פיו הוא צריך לגרש את הרוע מאזור המנזר וטען כי אין מקום לנזירים נוצרים במקום ששייך ליהודים. בנוסף לכך, רבי האמין כי אזור המנזר הוא המקום בו שכן בית המקדש עד חורבנו.
המעצר תפס את משפחתו ושכניו של רבי בהלם, שראו בו שכן ובן משפחה שאמנם מעט אקסצנטרי אך ידידותי ובלתי מזיק. מחשש שהמשפט יהפוך לקרקס תקשורתי בשל העובדה שרצח פילומנוס בוצע מעבר לקו הירוק, הוצא צו איסור פרסום על המקרה. רבי הואשם בתחילה אך ורק ברצח פילומנוס, כאשר האישומים על שאר הרציחות נותרו לשפיטה במשפטים עתידיים אפשריים. המשפט הראשון בו היה אמור להישפט על רצח פילומנוס היה אמור להתקיים בבית המשפט המחוזי בנצרת אך הוא מעולם לא התקיים, מאחר שבדיקה פסיכיאטרית שנערכה לרבי קבעה כי הוא אינו כשיר לעמוד לדין בשל בריאותו הנפשית הבלתי יציבה. בשל קביעה זו, נשלח רבי לבית חולים פסיכיאטרי. מאחר שעל פי החוק הישראלי יש חיסיון לגבי מצבו של חולה נפש, לא ידוע דבר על גורלו של רבי לאחר שליחתו לאשפוז והאם הוא בכלל עדיין בין החיים.
ראו גם

ניקולאי בונר
הערות שוליים

↑  יצחק בן-חורין, כך מתואר אשר רבי, החשוד ברצח הגינקולוג והנזיר, בפני מכריו, ‏3 בדצמבר 1982
↑  יוסף ולטר ועמוס לבב. "המשטרה חוקרת מחדש מעשי רצח בלתי ־ מפוענחים שבוצע בגרזן". מעריב.
↑  מחפשים שלושת החשודים שהיו במרפאת הגינקולוג שנרצח, באתר ארכיון מעריב, ‏9 במרץ 1979⁩
↑  אבי רז, האם אירעו תקלות במהלך טיפולו של ד"ר קוגן בנשים?, באתר ארכיון מעריב, ‏12 במרץ 1979
↑  דליה מזורי, האלמוני שרצח אב ושתי בנותיו בלוד הוא שדקר בני אותה משפחה לפני 6 שבועות
↑  ראובן שפירא, איפול הוטל על הרצח בלוד, באתר דבר, ‏13 באפריל 1979
↑  ראובן שפירא, חיפושים נרחבים אחר רוצח המשפחה בלוד, באתר דבר, ‏23 באפריל 1979
↑  עמוס לבב, תעלומת הרצח במנזר, באתר מעריב, ‏7 בדצמבר 1979
↑  יוסף לטר ועמוס לבב, המשטרה חוקרת מחדש מעשי רצח בלתי־מפוענחים שבוצעו בגרזן, באתר מעריב, ‏2 בדצמבר 1982
↑  ראובן שפירא, החוזר בתשובה חשוד גם ברצח שלושה בני משפחה ערבית מלוד, באתר דבר, ‏5 בדצמבר 1982
↑  הנאשם ברצח הנזיר האמין שהמנזר בנוי על בית המקדש, באתר דבר, ‏17 בדצמבר 1982⁩
↑  כד מתואר אשר רבי, החשוד ברצח הגינקולוג והנזיר, בפי מכריו, באתר מעריב, ‏3 בדצמבר 1982⁩
בית כנסת

בית הכנסת ברחוב אלדרידג' בעיר ניו יורק, ארצות הברית אמריקה
בית הכנסת דה לה ויקטואר (Synagogue de la Victoire; מכונה גם בית הכנסת הגדול של פריז, או בית הכנסת רוטשילד) הוא בית הכנסת בפריז, צרפת
בית הכנסת הגדול בסידני, אוסטרליה
עזרת נשים של בית כנסת בקומה העליונה המשקיפה ממעל על המתפללים בקומה מטה
בית הכנסת ירושלמי יד שלום על שם שלום ובתיה צדיק בשכונת מעלות דפנה רחוב שארל יעקב נטר בירושלים ישראל
גלויה עתיקה של צורת בית הכנסת אוהל רחל, הבית כנסת הספרדי בעיר שאנגחאי, סין. נבנה ב-1920 על ידי סר אליאס יעקב ששון לזכר אשתו רחל, והיה בית הכנסת הגדול ביותר במזרח הרחוק, ואחד משניים שעדיין קיימים בשנגחאי
בית כנסת שומרוני בחולון ישראל
בית הכנסת הכוראלי (מוסקבה) בית הכנסת הראשי במוסקבה בירת רוסיה משמש כיום את יהודי גאורגיה בראשות הרב אברהם אלאשוילי מלוד
בית הכנסת החדש בזפוריז'יה עיר בדרום-מזרח אוקראינה מחופה בסגנון אבן ירושלמית שבוצע באמצעות אריחי גיר מחצי האי קרים
בית כנסת הוא בית התפילה היהודי (או לעיתים נדירות שומרוני). השם "כנסת" מקורו מהשורש כנ"ס, והוא נקרא כך על שם ההתכנסות של האנשים בו. בית הכנסת מכונה "מקדש מעט" מפאת קדושתו והשוואתו לבית המקדש.
לפי המסורת היהודית בכל יום נאמרות שלוש תפילות, בבוקר תפילת שחרית, אחר הצהרים תפילת מנחה, ובערב תפילת ערבית. בשבתות, ראשי חודשים וחגים נוספת תפילה אחר תפילת שחרית ושמה תפילת מוסף (ביום כיפור נוספת גם תפילת נעילה לאחר תפילת מנחה).
בתי הכנסת נחלקים לפי שני קריטריונים עיקריים: לפי עדה (על פי רוב בשל השוני בנוסח התפילה): אשכנזים (נוסח אשכנז, או נוסח ספרד), ספרדים (נוסח הספרדים), תימנים וכו' – ולפי זרם ביהדות – אורתודוקסים, קונסרבטיבים, רפורמים, קראים וכו'.
היווצרות בית הכנסת > היסטוריה

מאז התמסדות בית המקדש בתקופת שלמה ועד גלות בבל, היה בית המקדש המקום היחיד בו נערכה עבודת האל והמקום היחיד בו הותר ליהודים להקריב קורבנות, אם כי היו פרצות גם בכלל זה והיו מעט מקרים בהם נוצרו מקומות פולחן חליפיים לבית המקדש. בתי כנסת החלו להופיע בעקבות גלות בבל לאחר חורבן בית המקדש הראשון, אז היה חשש בקרב מנהיגי העם כי ללא בית מקדש העם ישכח את יהדותו. בתקופת בית שני התקיימו בתי כנסת בכמה מקומות בארץ ובתפוצות. כך, למשל, בית הכנסת שאותר בגמלא שברמת הגולן, אשר היה פעיל עד המרד הגדול. בתלמוד הירושלמי מסופר כי עוד לפני חורבן הבית השני היו בירושלים 480 בתי כנסת. קיום בתי כנסת בירושלים בימי הבית השני עולה גם מכתובת תאודוטוס בן וטנוס שנמצאה בעיר דוד. עם זאת, אין עדות כתובה או עדות אחרת לכך שבבתי הכנסת של אותה עת נערכו תפילות.
לאחר חורבן בית המקדש השני עלתה חשיבותו של בית הכנסת, כאשר החלו לקיים בו תפילות. התפילה בו היוותה תחליף לעבודת הקורבנות בבית המקדש.
בתקופת המשנה והתלמוד שימש בית הכנסת למטרות נוספות: לענייני ציבור, כגון – עזרה הדדית וצדקה, וללימוד תורה. ללימוד התורה בבתי הכנסת, יוחסה מעלה מיוחדת יותר מלימוד בבתי מדרש, ונאמר כי יש בו סגולה לזיכרון תלמודו, "אמר רבי יוחנן. ברית כרותה היא. היגע תלמודו בבית הכנסת לא במהרה הוא משכח".
בימי הביניים קיבל בית הכנסת תפקידים נוספים: הוא שימש כבית מדרש לציבור הרחב והייתה בו ספרייה תורנית. על מנת לגרום גם לנשים להגיע לתפילות הוקמה עזרת הנשים, מקום נפרד או חלל מופרד על ידי פרגוד או מחיצה כלשהי, בו היו הנשים והנערות משתתפות בתפילה. מבואת בית הכנסת או מקום בחצרו שימשו כמקום לקבלת עצות בנושאי הלכה ומקום בו פסקו הרבנים פסיקות הלכה ודנו בנושאים שבין אדם לרעהו. תוספות אלו גרמו למרכזיותו של בית הכנסת בהוויה היהודית, הן מבחינה רוחנית והן מבחינה ארגונית.
היווצרות בית הכנסת > תפילה במניין

כדי שתפילה תיחשב כ"תפילה בציבור" נדרש מניין – מינימום של עשרה בוגרים ומעלה. "ומנין לעשרה שמתפללין ששכינה עמהם? שנאמר אלהים נצב בעדת אל" (תלמוד בבלי, מסכת ברכות דף ו עמוד א). כאשר התפילה אינה נערכת במניין, כלומר, כאשר מתפללים פחות מעשרה גברים בני 13 ומעלה, ישנם קטעים בתפילה שאינם נאמרים. אסור לומר קדיש ו"ברכו", קדושה וקריאת התורה, שנחשבים לחלקים המקודשים של התפילה, וכן אין נאמרת חזרת הש"ץ או ברכת כהנים. מקובל כי תפילה במניין מתקיימת בדרך כלל בבית הכנסת, ומכאן שמו – מקום התכנסות לתפילה.
מבנה בית הכנסת

אם כי ההלכה לא קובעת הנחיות לגבי מבנהו של בית הכנסת, התקבלו במהלך השנים מספר עקרונות המיושמים בכל בתי הכנסת באשר הם.
מבנה בית הכנסת > ארון קודש

בעבר היו מאוחסנים חפצי הקודש, ובעיקר ספרי התורה, בתיבה אשר הובאה מחדר אחסון אל אולם התפילה ובסיום התפילה הוחזרה לחדר האחסון. עם השנים הושארה התיבה באופן קבוע באולם התפילה, שינתה את צורתה לצורת ארון והוצבה בכותל הפונה לכיוון ירושלים ומקום המקדש. מקובל בבתי הכנסת הספרדים לכנות מקום זה היכל ובבתי הכנסת האשכנזים מכנים מקום זה ארון קודש. בדרך כלל אזור זה מוגבה משאר בית הכנסת. לפני ארון הקודש, נמצא בדרך כלל שטיח שעליו עומדים הכהנים בעת ברכת כהנים (לקראת סוף חזרת הש"ץ).
מבנה בית הכנסת > בימה

באמצעו של בית הכנסת האורתודוקסי יש אזור מוגבה נוסף – הבימה, ובה תיבה – כמין שולחן שעליו מניחים או מעמידים (תלוי במנהג) את ספר התורה בעת קריאת התורה. בבתי כנסת רפורמיים הבימה נמצאת בחזית ארון הקודש.
מבנה בית הכנסת > חזן

בבתי הכנסת האשכנזיים נמצא בקדמת בית הכנסת סמוך לארון הקודש, העמוד, שלידו עומד שליח ציבור – חזן. בבתי הכנסת הספרדיים, התימניים והאיטלקיים לא קיים כלל עמוד, ובכל התפילות מקום החזן הוא בתיבה בלבד.
אמנם לעיתים אף אצל הספרדים החזן עומד במקומו של הש"ץ (כמו בקרבנות טרם פסוקי דזמרה) וכן אצל האשכנזים לעיתים מקומו של החזן הוא בבימה, (קבלת שבת בנוסח אשכנז).
מבנה בית הכנסת > סדר ישיבה

בבתי כנסת אשכנזיים כל הקהל יושב כשפניו לארון הקודש, למעט "כותל המזרח" בו יושבים רבנים ונכבדים נוספים מצידי ארון הקודש ופניהם לקהל. בבתי כנסת ספרדיים ובעיקר תימניים הקהל יושב תוך שהוא מקיף את התיבה בצורת "ח" (כך שרק חלק מהקהל יושב ופניו להיכל).
בבתי כנסת אורתודוקסים ישנה הפרדה בין נשים לגברים. ברוב בתי הכנסת מוקצה לנשים אזור מסוים ביציע או מאחורי אזור הגברים או לצידו, הקרוי "עזרת נשים" (השם נלקח מהאזור שעד אליו יכלו נשים להיכנס בבית המקדש). נחלקו הפוסקים לגבי הגובה המינימלי – יש סוברים שמספיק שהמחיצה תהיה בגובה של קצת יותר ממטר (עשרה טפחים), דעת הרב משה פיינשטיין שצריכה להיות מטר וחצי, ויש סוברים שהמחיצה צריכה להיות כך שהגברים לא יראו את הנשים בכלל. בבתי כנסת קונסרבטיבים ורפורמים נוהגים לשבת משפחות משפחות, נשים וגברים גם יחד.
בחוץ לארץ בתי הכנסת מכוונים כלפי ארץ ישראל. בארץ ישראל, בתי הכנסת מכוונים לכיוון ירושלים. ובירושלים (כלומר בעיר העתיקה) לכיוון בית המקדש, שהוא המקום המקודש ביותר על פי המסורת היהודית. כל זאת על פי תפילת שלמה המלך: ”וְשָׁבוּ אֵלֶיךָ בְּכָל לְבָבָם וּבְכָל נַפְשָׁם, בְּאֶרֶץ אֹיְבֵיהֶם, אֲשֶׁר שָׁבוּ אֹתָם, וְהִתְפַּלְלוּ אֵלֶיךָ דֶּרֶךְ אַרְצָם אֲשֶׁר נָתַתָּה לַאֲבוֹתָם, הָעִיר אֲשֶׁר בָּחַרְתָּ וְהַבַּיִת אֲשֶׁר בָּנִיתִ לִשְׁמֶךָ:” (ספר מלכים א', ח, מח)
מבנה בית הכנסת > עיצוב המבנה

סגנון הריהוט בבתי הכנסת שונה מעדה לעדה ומקהילה לקהילה. ישנם מפוארים וישנם צנועים. יש בתי כנסת שתלויות בהם תמונות, ויש שמצמצמים בהן. כך למשל בבית הכנסת הגדול בירושלים, קיימים ויטראז'ים מעוטרים. בבתי כנסת מתקופת המשנה והתלמוד נמצאו רצפות פסיפס בסגנון רומאי, עם סמלים יהודיים, כגון מנורת שבעת הקנים, שופר, מחתה וארבעת המינים, ובחלקם אף אותרו מוטיבים הלניסטיים, כגון גלגל המזלות.
מבנה בית הכנסת ומיקומו הושפעו מאוד מהמעמד המשתנה שהיה לקהילות היהודיות במסגרת העמים המארחים. במהלך תקופה ארוכה, בעולם הנוצרי ובעולם המוסלמי, הוטלו מגבלות על בניית בתי תפילה יהודים. המגבלות קבעו איסור בניית בית כנסת במרחק מסוים מבית תפילה נוצרי או מוסלמי, איסור על בנייה לגובה, כדי שבית הכנסת לא יהיה גבוה מבית התפילה של בני העם המארח והיו גם איסורים לגבי החומרים ממנו נבנה בית הכנסת – תקופה ארוכה נאסרה בארצות אירופאיות מסוימות בניית בתי כנסת מאבן. בתי הכנסת במרבית הקהילות התאפיינו במבנים פשוטים ותפקודיים, שאינם מושכים את העין בחיצוניותם.
סגנונו האדריכלי של בית הכנסת איננו אחיד, והוא מושפע במידה רבה ממסורות הבנייה וטכנולוגיות הבנייה המקומיות. גם דרישות ההלכה הנוגעות למבנה בית הכנסת מצומצמות מאוד ומותירות מקום רב לאפשרויות תכנוניות שונות. על פי ההלכה ישנן רק מעט דרישות הנוגעות לבניין בית הכנסת, ואף דרישות אלו אינן מוחלטות, ולא תמיד באות לידי מימוש. כך, ההלכה מורה על כך שבית הכנסת יהיה מבנה המוגבה מעל בתי העיר. לא רק בחוצה לארץ, בסביבה אשר לפעמים עוינת אין דרישה זאת מתקיימת, אלא אף בארץ אין קיום של דרישה זאת. למעשה, במהלך הדורות נבנו בתי כנסת בצורות מגוונות, קורו במגוון גגות שונים ועוטרו בסגנונות אדריכליים רבים.
בתקופה המודרנית ניסו אדריכלים שונים להציע פרשנות חדשה למבנה בית הכנסת המסורתי. בארצות הברית תוכננו כמה מבני בתי כנסת בידי אדריכלים מפורסמים. כך, מבנה בית הכנסת שתכנן האדריכל פרנק לויד רייט תוכנן כפירמידה משולשת הצומחת מתוך תוכנית משושה.
בישראל נעשו כמה ניסיונות ליצירת פרשנות חדשה למבנה בית הכנסת המסורתי. מבני בתי כנסת מפורסמים בחדשנותם הם בית הכנסת האוניברסיטאי בגבעת רם (אדריכלים רזניק-ראו) ובית הכנסת המרכזי בנצרת בתכנונו של נחום זלוטוב.
בעלי תפקידים

רב בית הכנסת: מנהיג רוחני, יושב בדרך כלל ב"כותל המזרח" ליד ארון הקדש, תפקידו למסור דרשות ושיעורי תורה במהלך התפילות, אצל הספרדים לעיתים משמש הרב גם חזן ובעל קורא.
גבאי: מנהל את ענייני בית הכנסת ואחראי על ניהול הצדדים הלוגיסטיים וסדרים נוספים, כמו קביעת זמני תפילה, ניהול התפילות, מינוי הקוראים בתורה, חלוקת העליות והכיבודים השונים. בדרך כלל ישנה ועדה נבחרת מקרב המתפללים, שעוסקת בניהולו של בית הכנסת.
שליח ציבור או חזן: תפקידו של שליח הציבור להנחות את הקהל באמצעות תפילה בקול רם, כדי לשמור על אחידות התפילה וכדי להדגיש חלקי שיא או קטעי מעבר. בעבר שליח הציבור היה מתפלל בקול חלקים נרחבים יותר של התפילה, עבור יהודים שלא הכירו את התפילה או לא ידעו לקרוא; לפי ההלכה, זה אכן תפקידו גם היום בחלקים מהתפילה (כגון בחזרת הש"ץ). המונח "חזן" זהה למונח "שליח ציבור", אך כיום מקובל יותר להשתמש במילה "חזן" עבור אדם בעל הכשרה מוזיקלית שמשמש כשליח ציבור באופן מקצועי.
בעל קורא: אדם אשר יודע לקרוא בטעמי המקרא, ובדרך כלל קורא בתורה עובר העולה לתורה במהלך התפילה. תפקיד זה חיוני במיוחד לקיומה של תפילה במניין.
ארכאולוגיה

בארץ ישראל נתגלו ממצאים ארכאולוגיים של בתי כנסת רבים, החל מסוף תקופת בית שני ועד המאה ה-10 לספירה, ובעיקר מתקופת התלמוד.
רוב בתי הכנסת הקדומים נתגלו בגליל, ולאחר מכן בגולן ובדרום הר חברון. המרשימים שבהם הם אלו שבברעם, בגוש חלב, במרות, בנבוריה, בחמת טבריה, בציפורי, בחמת גדר, בארבל, בכפר נחום, בכורזים, בגמלא, בקצרין, באום אלקנאטיר, בבית שאן, בתל רחוב, בבית אלפא, באשתמוע, בסוסיא, בעין גדי, בחורבת ענים, בחורבת מעון, בנערן וביריחו.
חלק מבתי הכנסת העתיקים היו בנויים אחרת מהמקובל בימינו. כך, הפתח היה לרוב בקדמת בית הכנסת, ואילו ספרי התורה היו מונחים בארון בחדר צדדי, ובשעת קריאת התורה היו מביאים אותם בארון מיוחד, לקיים את מאמר הפסוק "ויהי בנסוע הארון".
קדושת בית הכנסת

בניין בית הכנסת הוא מקום קדוש ולכן אסורות בו פעולות כגון לינה ואכילה. אולם בבית מדרש, מותרות פעולות אלו לתלמידי חכמים שתורתם אומנותם; מעיקר הדין פעולות אלה אסורים גם לתלמידי חכמים בבית כנסת, אך רוב בתי הכנסת של היום הם בגדר ההלכתי של בית מדרש כיוון שמשתמשים בהם גם ללימוד.
נחלקו הראשונים בעניין קדושת בית הכנסת האם הוא נקרא תשמיש קדושה או תשמיש מצווה, לדעת הר"ן בית הכנסת נחשב תשמיש קדושה, ואילו לדעת הרמב"ן תשמיש מצווה.
הריסתו של בית כנסת פעיל אסורה אלא לשם בניית בית כנסת אחר בתנאים מסוימים. אחד הדיונים בעניין החלפת בית כנסת ישן בחדש מצוי בתלמוד הבבלי במסכת בבא בתרא (דף ג, עמוד ב). הדיון מתחיל בדברי רב חסדא שקובע כי לא ניתן להרוס בית כנסת עד שיבנה בית כנסת אחר במקומו. הדעות חלוקות בשאלה מדוע. יש שאומרים משום "פשיעותא", היינו החשש שמא לא תושלם בנייתו של בית הכנסת החדש וכך תישאר הקהילה ללא בית כנסת, ויש שאומרים משום "צלויי", היינו העובדה שבמהלך הבנייה לא יהיה מקום תפילה. כאשר יש מקום תפילה חלופי נותר החשש הראשון, "פשיעותא". בהמשך הגמרא קובע רב אשי כי הריסת בית הכנסת אסורה גם כאשר חומרי הבנייה מונחים מוכנים לבניית הבניין החדש, שכן יש חשש שימכרו את חומרי הבנייה לשם פדיון שבויים. לבסוף מסייגת הגמרא מקרה בו יש בבית הכנסת סדקים העלולים לגרום להתמוטטותו, ואז מותר להרוס ולבנות חדש במקומו. מסקנה נוספת עולה מדיון מאוחר יותר בעקבות הריסתו של בית המקדש בידי הורדוס לשם בניית בניין חדש: לפי חלק מהדעות כאשר השלטון הורס בית כנסת לשם בניית בית כנסת אחר מותר הדבר שכן התחייבות של שלטון היא התחייבות רבת תוקף ואין חשש שיחזור בו. הגמרא מסיקה שהריסת בית כנסת בחוץ לארץ היא קלה יותר, משום שהם נבנו בתנאי שיהיה אפשר להרוס אותם, שכן ממילא השהות בגולה היא זמנית. לעומת זאת, בנוגע לבתי כנסת בארץ ישראל לא מועיל שום תנאי.
בעניין זה ישנם דיונים רבים בתלמוד ורבים עוד יותר אצל הפוסקים לדורותיהם. הידרשות לשאלה הייתה בעת תוכנית ההתנתקות, אז ביקשה מדינת ישראל להרוס את בתי הכנסת בגוש קטיף ובצפון השומרון. הרבנים השונים נתאחדו בדעת רוב מוצקה שהדבר אסור בתכלית האיסור ולבסוף שינתה ממשלת ישראל את החלטתה ולא הרסה את בתי הכנסת.
בתקופת השואה פעלו הנאצים ועוזריהם באופן שיטתי להרס וחילול בתי הכנסת באירופה. מרבית בתי הכנסת נהרסו ונבזזו, חלקם הועלו באש, וחלקם הוסבו לאורוות ולמחסנים.
בתי כנסת בעולם

להלן תמונות מבתי כנסת ברחבי העולם.
בבית התפוצות קיימת תצוגת קבע של עשרות דגמי בתי כנסת בעולם.
נכון למאי 2023, בית הכנסת הגדול בעולם הוא בית המדרש של חסידות גור הנמצא בשכונת רוממה בירושלים. על פי עיריית ירושלים, שטחו כ-14 דונם, מתוכם 11,827 מטרים רבועים שטח בנוי, ובמקום יכולים להתפלל אלפי אנשים.
בית הכנסת קהל שלום ברודוס, בו אנדרטה לקהילת האי שהושמדה בשואה.
בית הכנסת הגדול של רומא
בית הכנסת הכוראלי של ריגה, לטביה, נשרף בשואה עם מאות יהודים בתוכו.
בית הכנסת פרינסס רוד בליברפול, אנגליה, הממלכה המאוחדת.
בית הכנסת בהורדנה, בלארוס, שוקם בראשית המאה ה-21 לאחר שנהרס בשואה.
בית הכנסת המרכזי של חלב שבסוריה, נשרף בפרעות בשנת 1947.
חורבת בית הכנסת הגדול של הוסיאטין שבמזרח גליציה (כיום אוקראינה)
בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה באוניברסיטת תל אביב, אדריכל מריו בוטה
פנים בית הכנסת בופו בפריז
בית הכנסת "כנסת אליהו" בעיר מומבאי שבהודו
פנים בית הכנסת "כנסת אליהו" שבמומבאי
חזית בית הכנסת מייזל  בפראג בירת צ'כיה. מעל השער מגן דוד, וליד הגג לוחות הברית.
פנים בית הכנסת הקראי במושב מצליח. הוא אינו מכיל כיסאות או ספסלים, ובמקומם יש שטיחים, שעליהם עומדים, כורעים, יושבים או משתחווים המתפללים
בית כנסת כפול, לאשכנזים (מימין) ולספרדים (משמאל), הרצליה
בית הכנסת הגדול בראשון לציון
בית הכנסת הגדול של פירנצה
בית כנסת אל-גריבה באי ג'רבה, תוניסיה
דגם בית כנסת בוונציה
דגם בית הכנסת הגדול בוורשה (נשרף בידי הנאצים במרד גטו ורשה)
דגם בית כנסת בסין
דגם בית הכנסת בלידו שבספרד
דגם בית הכנסת העתיק בפראג (אלטנוישול)
בית הכנסת איצקוביץ', ידוע בהיותו אחד מבתי הכנסת הפעילים ביותר בעולם
אולם התפילה בבית הכנסת בכפר עציון בתכנון יוסף שנברגר עם ויטרז' שיצר פרלי פלציג
בית הכנסת בעיר סנץ, סלובקיה
חזית בית הכנסת בעיר סנץ
בית הכנסת בעיר ליפטובסקי מיקולאש, סלובקיה
פנים בית הכנסת ע"ש הבעש"ט בפיאטרה ניאמץ, רומניה
בית הכנסת ע"ש הבעש"ט בפיאטרה ניאמץ, רומניה
בית הכנסת הכוראלי של וילנה, היחיד מבין 105 בתי הכנסת של וילנה שנותר פעיל לאחר השואה.
בית הכנסת המרכזי בסלוניקי, היחיד שנותר פעיל בעיר לאחר השמדת קהילתה בשואה.
בית הכנסת הגדול של בודפשט, משמש כאנדרטה לכ-600,000 יהודי הונגריה שנספו בשואה.
מבנה בית הכנסת במקווה ישראל. מבט מדרום.
בית הכנסת בטוקאי (עיר), הונגריה
ראו גם

בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל
בית הכנסת הקראי בירושלים
בית כנסת שומרוני
מסגיד
מיכאל האוזר טוב

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1996 (בן 28) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תלמה ילין 
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 מעסיק:  גלי צה"ל, הארץ
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  HauserTov
 
מיכאל האוזר טוב (נולד ב-24 בדצמבר 1996) הוא עיתונאי ישראלי, הכתב הפוליטי של העיתון "הארץ". בעבר שימש כתב פוליטי בגלי צה"ל.
ביוגרפיה

נולד וגדל בתל אביב לצבי האוזר, אז דובר התאחדות הסטודנטים, ששימש מאוחר יותר מזכיר הממשלה וחבר הכנסת מטעם סיעת דרך ארץ, ולהילה טוב, בזמנה כתבת בעיתון "חדשות" ועורכת בגלי צה"ל, ובהמשך יועצת אסטרטגית ומנכ"לית הטלוויזיה החברתית. הוא למד בבית הספר לאמנויות תל אביב ובתיכון תלמה ילין. תחום התמחותו היה קולנוע. בצעירותו הגיש תוכניות רדיו לנוער בקול ישראל.
התגייס בשנת 2015 לגלי צה"ל, והחל ככתב לענייני חינוך. באותה שנה, בעת שסיקר את הפגנת העדה האתיופית בצומת עזריאלי, הותקף על ידי שוטרים. האוזר טוב הגיש תלונה למח"ש, אך החקירה נסגרה מחוסר עניין לציבור. לאחר מכן המשיך לסקר בנוסף גם את תחום התקשורת, ובמסגרתו סיקר בין היתר את משבר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי. בשנת 2017 עבר לשמש כתב גלי צה"ל בכנסת.
במרץ 2018, מעט לפני סיום שירותו הצבאי בגלי צה"ל, החליף את עידו בנבג'י ככתב הפוליטי של התחנה.
ב-2019 הגיש יחד עם ישי שנרב את התוכנית "המזנון" בערוץ הכנסת.
בין חשיפותיו הבולטות: שורת תחקירים על התנהלותו של שר התקשורת איוב קרא. בדצמבר 2018 חשף לראשונה בגלי צה"ל כי קרא טס במסגרת תפקידו כשר כדי לקדם את ענייניהם העסקיים של מקורביו האישיים, ושיגר אלפי איגרות ראש השנה לפעילי ליכוד במרמה ועל חשבון דואר ישראל שעליו פיקח. עוד חשף באוקטובר 2017 כי שופט בית המשפט העליון נעם סולברג השתתף בטקס לציון 50 שנה להתיישבות ביהודה ושומרון, למרות החלטת הנשיאה מרים נאור. כמו כן ערך ראיון בלעדי עם המיליארדר האמריקני שלדון אדלסון, שבו נחשפה לראשונה המתיחות בינו לבין ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בבחירות לכנסת ה־21–23 בשנים 2019–2020 יצא לפסק זמן מתפקידו בתחנה ונמנע מלסקר את מערכות הבחירות בשל ניגוד עניינים, מאחר שאביו התמודד בהן. עם זאת, סיקר את המשא ומתן הקואליציוני שנערך לאחר כל אחת ממערכות הבחירות הללו.
באפריל 2021 הודיע שיסיים את עבודתו בגלי צה"ל, ויצטרף לעיתון "הארץ", שם ישמש הכתב הפוליטי של העיתון, במקום חיים לוינסון.
האוזר טוב נכלל ברשימת פורבס 30Under30 של המגזין "פורבס ישראל" לשנת 2022.
חיים אישיים

מתגורר בתל אביב.
הערות שוליים

↑  אלי רוטמן, ‏עיתונאי הותקף באלימות על ידי שוטרים במהלך הפגנה, באתר כיכר השבת, 4 ביולי 2016
↑    רחלי מלק בודה, ‏מיכאל האוזר-טוב: "מגיע לי שישפטו אותי במבחן התוצאה", בעיתון מקור ראשון, 2 ביולי 2020
↑   גור מגידו, "שלכם, איוב קרא": היועמ"ש יבחן אם לחקור את השר — בגלל איגרות לחג, באתר TheMarker‏, 13 בדצמבר 2018
↑  חן מענית, ‏בניגוד לדעת נאור: שופט עליון נכח בטקס לציון 50 להתיישבות, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2017
↑  Forbes 30 Under 30 2022, Forbes Israel
מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב – הקו הכחול

| --- | --- |

תוואי מסלול הקו הכחול
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   ראשון לציון  נס ציונה  רחובות
 מידע על ההקמה
 עלות:  2.9 מיליארד שקלים
 חברה בונה:  קבוצת מנרב (ראשון לציון)  שפיר הנדסה (רחובות)  אורון החזקות (נס ציונה)
 התחלת בנייה:  2025
 פתיחת הקו:  2028
 מידע על הקו
 תחילת הקו:  צומת ביל"ו
 סיום הקו:  מע"ר בן-צבי
 סוג הקו:  מערכת אוטובוסים מהירה
 אורך הקו:  23 קילומטרים
 צבע על המפה:  כחול
 מספר נוסעים ביום:  77,000 (משוער)
 מספר נוסעים בשנה:  כ-56 מיליון (משוער)
 מספר התחנות:  44
 
הקו הכחול הוא קו מערכת מהירה של אוטובוסים עתידי. הקו מחבר בין מרכז מטרופולין גוש דן, תל אביב, לבין דרומו, ערי השפלה רחובות, נס ציונה וראשון לציון, במסלול שאורכו כ-23 קילומטרים ולו 44 תחנות נוסעים. זהו הקו השני במערכות האוטובוסים המהירות של דרום המטרופולין, לפני הקו החום, וחלק מרשת תחבורה ציבורית ענפה של רכבות קלות ("דנקל"), נתיבי תחבורה ציבורית ("מהיר לעיר" ו"נתיבים מהירים") ורכבת תחתית. העבודות על הקו, העתיד להסיע כ-56 מיליון איש בשנה, מוערכות בעלות של כ-3 מיליארד שקלים ויחלו ב-2025 בביצוע "נתיבי איילון", כשהקו צפוי להיפתח ב-2028.
כחלק מן הפרויקט, מרכזי הערים רחובות ונס ציונה ייסגרו לתנועת רכבים פרטיים ויהפכו לרחובות המיועדים לתחבורה ציבורית בלבד, במקטע של כקילומטר ברחובות ושל כ-600 מטרים בנס ציונה. בנוסף, לכל אורך תוואי הקו ייסלל שביל אופניים, יינטעו עצים ותוטמן מתחת לקרקע רשת החשמל. על מנת להבטיח את יעילות הקו, שתדירותו צפויה לעמוד על כ-6 דקות, תינתן לו העדפה בכל הרמזורים והצמתים שהוא יעבור בהם, וכן בחלק מן התוואי שלו לא יעברו קווי אוטובוס אחרים בנתיביו. בניגוד למערכת "מטרונית" של מטרופולין חיפה, צי האוטובוסים של הקו הכחול צפוי להיות חשמלי לחלוטין. הקו צפוי להשיק לתחנות הקו הירוק של הרכבת הקלה בגוש דן, לתחנות הקו החום של מערכת האוטובוסים המהירה בדרום מטרפולין גוש דן, לתחנות רחובות והראשונים של רכבת ישראל ולתחנות קו M1 של הרכבת התחתית בגוש דן.
היסטוריה

בינואר 2009, החברה הממשלתית נת"ע החליטה על קידום פרויקט הקו הכחול כרכבת קלה, כחלק ממערכת הרכבות הקלות בגוש דן. בשלהי 2011, ממשלת ישראל אישרה את המשך קידום תוכניות הקו. לאחר מכן, העבודות על הקו יועדו להתחיל באמצע 2012. בינואר 2012, יו"ר נת"ע מיכאל רצון הכריז כי עבודות העתקת התשתיות בתוואי הקו אכן יחלו באמצע השנה. עם זאת, בפועל הפרויקט לא התקדם. באמצע 2013, פורסם כי הקו מקודם כמערכת אוטובוסים מהירה. ב-2017, הקו הכחול בוטל יחד עם כל שאר קווי הרכבות הקלות ומערכות האוטובוסים של נת"ע.
ב-2021, כחלק ממדיניות משרד התחבורה בראשות מרב מיכאלי, תועדפה התחבורה הציבורית בתקציב המדינה המיועד למשרד התחבורה, ובין הפרויקטים השונים הוחלט לתקצב במלואו את הקמת הקו הכחול כמערכת אוטובוסים מהירה, בעלות של כ-3 מיליארד שקלים. ב-2022, פורסם כי הקו מתוכנן על ידי החברה הממשלתית "נתיבי איילון" ויבוצע על ידה. בעוד את מסלול הקו על כביש 412 תבצע "נתיבי איילון", המסלול על כביש 44 יבוצע בנפרד ומחוץ לפרויקט הקו הכחול, על ידי החברה הממשלתית "נתיבי ישראל". במהלך 2022, העיריות שבשטחן המוניציפלי תוואי הקו עובר אישרו את תוכניות הפרויקט וחתמו על הסכם עקרונות עם משרד התחבורה.
ברחובות, עלות הפרויקט נאמדת בכ-800 מיליון שקלים. בנס ציונה, עלות הפרויקט נאמדת בכ-450 מיליון שקלים. בראשון לציון, עלות הפרויקט נאמדת בכ-820 מיליון שקלים. כחלק מן העבודות בתוואי מסלול הקו הכחול, בכל הרשויות יחודשו תשתיות הניקוז והביוב, תוטמן מתחת לקרקע רשת החשמל, יוחלפו ויורחבו המדרכות, יחודשו התאורה והריהוט, תשופץ חזית הרחובות, ייסלל שביל אופניים רציף ויינטעו עצים.
עבודות מקדימות, לחידוש תשתיות הניקוז, החלו בתוואי העובר בנס ציונה כבר במאי 2023. באוגוסט 2023, הונחה אבן הפינה להקמת הקו הכחול. מיד לאחר מכן, פורסם בעיתון "The Marker" כי הקו ייפתח ב-2028 ולא ב-2027 בהתאם לתוכנית המקורית, על מנת לאפשר את תחילת העבודות רק לאחר הבחירות לרשויות המקומיות. עם זאת, במסמכי המכרז של הפרויקט מצוין כי ברבעון הראשון של 2024 יוכרזו זוכי המכרזים, ברבעון השני של השנה יחלו העבודות בשטח ובסוף 2027 הקו ייחנך. עם זאת, לא ברור אם וכיצד יהיה שינוי בלוחות הזמנים לאור מלחמת חרבות ברזל.
בסוף ינואר 2025 הכריזה חברת נתיבי איילון על החברות הזוכות במכרז להקמת הקו – "קבוצת מנרב" ברחובות, "שפיר הנדסה ותעשייה" ברחובות ו"אורון החזקות" בנס ציונה.
מסלול

הקו הכחול מחבר בין מרכז מטרופולין גוש דן, תל אביב, לבין דרום המטרופולין, ערי השפלה רחובות, נס ציונה וראשון לציון, במסלול שאורכו כ-23 קילומטרים ולו 44 תחנות נוסעים. בסמוך לנתיבי התחבורה הציבורית הייעודיים של הקו, עובר שביל אופניים מקביל. מסלול הקו עובר במרכזי ערי השפלה, בסמוך לעוגני מסחר, תעשייה, תחבורה ציבורית ואקדמיה. בנוסף, המסלול חופף לתחנות נוסעים של הקו הירוק של הרכבת הקלה בגוש דן, הקו החום, קו M1 של הרכבת התחתית בגוש דן וכן תחנות רחובות וראשון לציון – הראשונים של רכבת ישראל.