stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקטור משולם
עיטוריו הצבאיים

ויקטור משולם היה אחד הקצינים המעוטרים ביותר מקרב יהודי מקדוניה הצפונית:
עיטור העוז היוגוסלבי (בסרבו קרואטית: Orden za hrabrost)
מדליית הפרטיזנים של 1941 (בסרבו-קרואטית: Partizanska spomenica 1941)
עיטור כוכב הפרטיזנים דרגה שנייה ודרגה שלישית (בסרבו-קרואטית: Orden partizanske zvijezde II, III)
עיטור ההצטיינות של העם דרגה שנייה (בסרבו-קרואטית: Orden zasluga za narod II)
צלב הפרטיזנים של ממשלת פולין (בפולנית: Krzyż Partyzancki)
אות השתתפות במלחמה הפטריוטית 1944–1945 של הרפובליקה העממית הבולגרית (בבולגרית: За Участие В Отечествената Война 1944–1945 г.)
ביאורים

↑  ז'מילה קולונומוס מציינת בספרה ובאתר יד ושם נכתב כי ויקטור משולם היה קולונל בצבא יוגוסלביה. עובדה זו אינה נכונה. לפי עדותו הקולית המצורפת לערך וממסמכי "ארכיון יהדות יוגוסלביה" עולה כי דרגתו הצבאית האחרונה הייתה מאיור.
הערות שוליים

↑  ז'מילה קולונומוס, Monastir without Jews,‏ Foundation for the Advancement of Sephardic Studies and Culture,‏ 2008, עמוד 43.
1 2 3 4  ביוליטין התאחדות עולי יוגוסלביה, 4 ביוני 1982, הארכיון ההיסטורי של יהדות יוגוסלביה, מסמך 17–944 (בסרבו-קרואטית).
↑  ג'ני לבל, גאות ושבר -  פרקים בתולדות יהודי מקדוניה הווארדארית, הוצאת ועד עדות הספרדים ועדות המזרח בירושלים, ירושלים, 1986, עמוד 186.
↑  מונסטיר, על המשמר, 21 במרץ 1966.
↑  החזיר את עיטוריו לממשלת יוגוסלאויה, דבר, 27 ביוני 1967.
ז'אן-בטיסט ארבאן

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1825 ליון, צרפת 
 פטירה:  8 באפריל 1889 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1845 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 סוגה:  sardana 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  קורנית 
 
ז'וזף ז'אן-בטיסט לורן ארבאן (בצרפתית: Joseph Jean Baptist Laurent Arban; ‏28 בפברואר 1825 – 9 באפריל 1889) היה נגן קורנט, מנצח, מורה והווירטואוז הנודע בראשון לקורנט שסתומים (cornet à piston). ארבאן הושפע מן הטכניקה הווירטואוזית של ניקולו פגניני בכינור ובניסיון (שהצלחתו מוטלת בספק) "להוכיח" את הקורנט ככלי סולו אמיתי, פיתח טכניקה וירטואוזית יוצאת דופן בכלי.
קורות חייו

ארבאן נולד בליון, צרפת ולמד חצוצרה אצל פרנסואה דוורן בקונסרבטואר של פריז משנת 1841 עד 1845. הוא התמנה למורה לקרן זקס בבית הספר הצבאי ב-1857 והיה למורה לקורנט בקונסרבטואר של פריז בשנת 1869. בשנת 1864 פרסם בפריז את ספרו לשיטת לימוד לקורנט שסתומים ולקרן זקס, Grande méthode complète pour cornet à pistons et de saxhorn. שיטת הלימוד הזו, המכונה לעיתים קרובות "התנ"ך של החצוצרה", משמשת עד היום נגני כלי נשיפה ממתכת בימינו. הווריאציות שלו על "הקרנבל בוונציה" עודן מיצירות הראווה הגדולות לסולני קורנט כיום.
ז'אן-בטיסט ארבאן
חגורת כסף

חגורת כסף של Jack Wolfskin (אנ') עם רוכסן
חגורת כסף היסטורית משנת 1800
חגורת כסף (באנגלית: Money belt) היא חגורה עם תאים נסתרים, אשר מכילה בתוכה לרוב מזומן, דרכון, כרטיסי נסיעה, רישיון נהיגה, כרטיסי אשראי, תכשיטים וחפצי ערך אחרים. חגורות כסף נלבשים לרוב על ידי תיירים ומטיילים.
ישנם שני סוגים של חגורות כסף:
חגורה עם פאוץ'
חגורה רגילה עם כיס נסתר אחד או יותר עם רוכסן
הערות שוליים

↑  money belt, Cambridge Dictionary (ארכיון)
1 2  Kathleen Crislip, How to Use a Money Belt When Traveling, TripSavvy (באנגלית) (ארכיון)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אופנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טאטדים, קיסר אתיופיה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־10 
 
טאטדים היה קיסר אתיופיה בן לשושלת זאגווה. על פי ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת הוא היה בנו הבכור של הקיסר מארה תקלה היימנות.
על פי הספר הגאדלה ימהרנה קריסטוס, טאטדים עשה מאמצים להבטיח את רציפות הקיסרות לילדיו, ונקט בפעילויות כנגד אחיו ג'אן סאיום וגארמה סאיום. החוק האגאווי של ירושה קבע שהכתר עובר לאחיו ולא לילדיו בעיה שהטרידה את מלכי הזאגווה.
הערות שוליים

↑  Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia, (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 56n.
↑  Taddesse Tamrat, p. 61.
| שושלת זאגווה |
| --- | --- | --- |
תקופת החושך האתיופית
| קיסרים | מארה תקלה היימנות • טאטדים • ג'אן סאיום • גארמה סאיום • ימהרנה קריסטוס • קאדוס חארב • לליבלה • נאקוטו לאב • יטברק • מירארי • חארבי • יטברק |  |
| ראו גם | יהודית המלכה • ירושלים החדשה • השושלת הסולומונית • תקלה גיורגיס השני |  |
מחוז וג
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מארה תקלה היימנות | קיסר האימפריה האתיופית  941–981 | הבא: ג'אן סאיום |
חרוטיים

| חרוטיים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
סדרה:: Neogastropoda
משפחה:: חרוטיים
שם מדעי
 Conidae ‏רפינסק, 1815

חֲרוּטִיִּים (שם מדעי: Conidae) היא משפחה של חלזונות ימיים (אנ') טורפים מהקבוצה חלזונות גבוהים שבמחלקת החלזונות, הידועים בזכות מבנה הקונכייה דמוית החרוט והארס של כמה מהמינים במשפחה.
מאפיינים

המשפחה כוללת כ-800 מינים. גודל הקונכייה נע בין כמה מילמטרים עד לכמה סנטימטרים, הקונכייה הגדולה ביותר שנמדדה שייכת למין Kalloconus pulcher שנמצא בחופי אפריקה המערבית ואורכה 25.7 ס"מ.
למרות איטיותם הם מסוגלים לשגר לשון דמוית צילצל בעלת ארס קטלני המסוגל לשתק את הדג במהירות רבה כך שלא יספיק לברוח. חלק מהמינים ארסיים מאוד לבני אדם, כגון המין חרוט ארסי השוכן בחופי אילת והמין חרוט מסוכן, המסוגלים להרוג אדם בעזרת כמה מיליוניות גרם של ארס.
הערות שוליים

↑  חֲרוּטִיִּים במילון בעלי חיים: רכיכות (תשס"ד), 2003, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555423405171
ועדת ביטון

המשורר ארז ביטון
ועדת ביטון להעצמת הזהות של יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך הייתה ועדה שהקים שר החינוך, נפתלי בנט, בראשות המשורר ארז ביטון.
רקע

הוועדה מונתה בפברואר 2016 על ידי שר החינוך, נפתלי בנט, כדי שתציע כיצד להעשיר את תוכניות הלימודים בהיסטוריה, בספרות ובמסגרות הבלתי פורמליות, בתכנים שיביאו "לאיזון ביחס למורשתן של קהילות המזרח ולהעמקת תחושת האחדות בעם". המלצות הוועדה התפרסמו ביולי 2016, בהן הקמת פקולטה ללימודי יהדות המזרח וסיור לימודי בקברי צדיקים.
הוועדה המייעצת הראשית מנתה 12 חברים, כל אחד מהם עמד בראש ועדת משנה בת עד 10 חברים. סך כל המשתתפים בוועדות המשנה כ-80 איש. חברי הוועדה המייעצת הם: ארז ביטון, אושרה אלפסי, יגאל בן-שלום, דינה דרורי, שלמה ונטורה, יהודה מימרן, אהרן ממן, משה עמאר, חיים סעדון, תמר עילם גינדין, חביבה פדיה, זהבה שמש.
המלצות הוועדה

בין המלצות הוועדה:
עדכון תוכניות וספרי הלימוד במערכת החינוך בפרקים מתולדות יהדות ספרד ויצירתה
לימודי חובה של סופרים ומשוררים מזרחיים
לימודי חובה של היסטוריית יהודי המזרח
הטלוויזיה החינוכית הישראלית תיצור סדרת טלוויזיה בסגנון "עמוד האש מזרחי" שתעסוק בתרומה התרבותית של יהדות ספרד והמזרח להיסטוריה היהודית ולציונות
הרכב המועצה להשכלה גבוהה יהיה מאוזן ויכלול גם נציגים מזרחיים שגילו מחויבות להעצמת יהדות ספרד והמזרח
הקמת פקולטה חדשה למדעי הרוח בתחום לימודי יהדות המזרח שנעקרו כמעט לחלוטין
הקמת מוזיאונים ייחודיים למורשת הקהילות השונות
הקמת מוזיאון מרכזי למורשת יהדות ספרד והמזרח
מדי שנה בסוף נובמבר ייוחד שבוע לימודים מרוכז על יהדות המזרח
ארגון טיולי בני נוער לארצות הבלקן, לספרד ולמרוקו לשם הכרת המורשת היהודית בארצות אלו
יונצחו דמויות משמעותיות מתרבות יהדות המזרח על רחובות ומוסדות שונים
מסעות תלמידים לספרד ומרוקו
ביקורות

ביקורות נשמעו על עצם הקמת הוועדה. על כך שאין להטיל על ילדים ללמוד על מורשת או תרבות מסוימות, אלא שמערכת חינוך ממלכתית צריכה לפתח בסיס משותף לכלל אזרחי המדינה ללא הבדל מוצא או דת.
המלצות הוועדה גררו ביקורות חיוביות ושליליות. יש שברכו על ההמלצה להוציא את לימודי ההיסטוריה של מדינת ישראל "מהבלעדיות של הסיפר הציוני קלאסי-אירופוצנטרי" ולהציג "מִגוון דעות כמִגוון הנרטיבים הרווחים על אודות ההיסטוריה של יהודי ספרד והמזרח והאזור בכלל תוך הצגה מאוזנת, הכלה והשוואה עם נרטיבים נוספים". מצד שני הדו"ח הדיר את התרבות והמורשת של קבוצות דוגמת יהודי גיאורגיה, יהודי קווקז ויהודי בוכרה שאינן נחשבת 'מזרחיות' מספיק ונותרו בשוליים. ביקורת נוספת הייתה על כך שהדו"ח התעלם מלציין או לדון בסיבות לייצוג החסר בחברה הישראלית של יהדות המזרח.
העיתונאי דניאל בן סימון טען שהדו"ח משכתב את ההיסטוריה ואת המורשת של יהדות מרוקו, שדגלה במתינות ופשרה וינקה מתרבות העולם בכלל וצרפת בפרט.
הפרופסור לפילוסופיה מאיר בוזגלו כתב ש"המלצות ועדת ביטון להעצמת מורשת יהדות ספרד והמזרח במערכת החינוך, מהוות ציון דרך במאבק על מעמדה של מורשת יוצאי מדינות האסלאם".
הערות שוליים

↑  שי ניב, ‏בנט השיק את ועדת ביטון להעצמת מורשת יהדות המזרח, באתר גלובס, 2 במרץ 2016
↑  ירדן סקופ, השר בנט מקים ועדה להעצמת הזהות המזרחית במערכת החינוך, באתר הארץ, 4 בפברואר 2016
↑  ירדן סקופ, המלצות ועדת ביטון: מסעות תלמידים לספרד ומרוקו והפקת "עמוד האש המזרחי", באתר הארץ, 7 ביולי 2016
↑   יגאל בן-נון, מדוע ועדת ביטון נדונה לכישלון, באתר הארץ, 2 באפריל 2016
↑  דן כספי, מי צריך את ועדת ביטון?, באתר הארץ, 19 ביולי 2016
↑  גיא בן פורת, ועדת ביטון: לחשוב מחוץ לפריזמה הציונית, באתר "העוקץ", 19 ביולי 2016
↑  אלחי סלומון, ועדת ביטון מציגה את הצד האחר של הסיפור הישראלי, באתר הארץ, 21 ביולי 2016
↑  חן ברם, כשהמודרים מדירים: ועדת ביטון וגבולות המזרחיות, באתר "העוקץ", 17 ביולי 2016
↑  מאיר עמור, ועדת ביטון: צריך היה לומר לא לבנט, באתר "העוקץ", 31 ביולי 2016
↑   דניאל בן סימון, ארז ביטון נפל בפח של בנט, באתר הארץ, 10 ביולי 2016
↑   מאיר בוזגלו, ועדת ביטון: מהלך הגון ואמיץ, באתר הארץ, 10 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319250205171
חרוטה סחור
ראו גם

גנדנדל
הערות שוליים

↑  Martin Meredith, Diamonds Gold and War, (New York: Public Affairs, 2007):251
1 2  Meredith, 252
↑  Meredith, 253
↑  Armoria civica - Rondebosch
↑  HP-Time.com. "Party at Groote Schuur." Time. March 12, 1956. (accessed September 17, 2008).
הרפובליקה הנשיאותית בצ'ילה

הרפובליקה הנשיאותית בצ'ילה היא תקופה בהיסטוריה של צ'ילה שראשיתה בשנת 1925 עת עברה המערכת הפוליטית משיטה בה נתונה הייתה ההגמוניה לפרלמנט לדמוקרטיה נשיאותית. הייתה זו תקופה שהתאפיינה בעלייתן של אידאולוגיות קיצוניות שפילגו חזור ופלג את המערכת הפוליטית, תכונה שהביאה למאבקים פוליטיים קשים ואלימים. בשנותיה האחרונות של הרפובליקה הנשיאותית עלתה קרנו של השמאל, וצ'ילה הייתה למדינה היחידה בעולם בה נבחר נשיא מרקסיסטי בבחירות דמוקרטיות. אולם הקיטוב הפוליטי תחת מכבשה של המלחמה הקרה הוביל לטריפת הקלפים ולסיומה של התקופה בהפיכה הצבאית של שנת 1973 וכינונה של דיקטטורה צבאית בצ'ילה
ראו גם

היסטוריה של צ'ילה
קרלוס איבנייס דל קמפו
נשים מבשלות בבית תמחוי להזנת מובטלים (1932).
צעדת תמיכה ברפובליקה הסוציאליסטית של צ'ילה (12 ביוני 1932).
בול צ'יליאני המציין את הכרזת הריבונות הצ'יליאנית באנטארקטיקה (1940).
חואן אנטוניו ריוס בזמן ביקורו את נשיא ארצות הברית של אמריקה, הארי טרומן, בבית הלבן ב-11 באוקטובר 1945.
גבריאלה מיסטרל (צילום משנות ה-50).
גבריאל גונסאלס ווידלה במהלך ביקורו את נשיא ארצות הברית של אמריקה, הארי טרומן, בבית הלבן ב-14 באפריל 1950.
חורחה אלסנדרי
בתים נוטים לנפול לאחר רעידת האדמה בולדיביה, שארעה ב-22 במאי 1960.
הפגנת תמיכה בסלבדור איינדה (5 בספטמבר 1964).
אדוארדו פריי מונטאלבה (ימין) ולצידו אנדרס סלדוביאר (Zaldívar), אחד משריו.
סלבדור איינדה
ז'ורואה

| --- | --- |

נהר הריו ז'ורואה
 מידע כללי
 אורך:  2,414 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  6,000 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  200,000 קמ"ר
 מוצא:  אמזוניה
 יובלים:  Gregório River, Breu River, Grajaú River, Do Moura River, Tejo River, Amônia River, Tarauacá River, Moa River, Juruá-Mirim River, Valparaiso River 
 שפך:  נהר האמזונאס
 מדינות באגן הניקוז:  פרו פרו ברזיל ברזיל
 אגן הניקוז של נהר ז'ורואה, במערכת הניקוז הכללית של האמזונאס
 
ריו ז'ורואה (Rio Juruá) הוא נהר המתחיל את זרימתו באמזוניה בקרבת הגבול בין פרו לברזיל ואחר ממשיך עד הישפכו לנהר האמזונאס. אורכו 2,414 ק"מ[דרוש מקור] ואפשר לשוט בו כמעט לכל אורכו.
טאטים

|  אוכלוסייה |
| --- | --- |
 20,000
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 רוסיה רוסיה אזרבייג'ן אזרבייג'ן גאורגיה גאורגיה ארמניה ארמניה ישראל ישראל
 שפות
 טאטית, פרסית, טורקית, רוסית; שפות הארצות בהן הם נמצאים
 דת
 יהדות, אסלאם, נצרות
 קבוצות אתניות קשורות
 עמים קווקזים, עמים איראנים אחרים
 
טאטים הם קבוצה אתנית קטנה בקווקז שדוברת את שפת טאטית ממשפחת השפות האיראניות. המונח "טאט" נובע ממונח בטורקית המציין אנשים שאינם דוברי טורקית. רוב הטאטים הם מוסלמים וחלק קטן מהם יהודים. האחרונים דוברים לשון יהודית שהיא דיאלקט של טאטית ונקראת גם טאטית יהודית או "פרסית דרבנדית יהודית". קיים גם מיעוט טאטי-נוצרי בארמניה.
הטאטים הגיעו לאזור הקווקז במאה ה-5 או ה-6. ב-1926 היו כ-70,000 דוברי טאטית (יהודים ומוסלמים). כיום חיים כ-10,000 טאטים בדאגסטן; וכ-10,000 טאטים באזרבייג'ן. רבים מן היהודים הטאטים עלו לישראל החל משנות ה-70 של המאה ה-20, בה הם נקראים יהודים הרריים או פשוט קווקזים.
קיימת מחלוקת לגבי מוצאם של דוברי הטאטית. קיימת מצד אחד טענה הרואה את הלא יהודים שבהם כדוברי השפה המקוריים, והיהודים שבהם אימצו את השפה מאוחר יותר; ובנוסף, יש הרואים את מוצאם של יהודים אלה בטאטים שהתגיירו. מאידך, קיימת סברה שהטאטים היו בעבר יהודים כולם, אלא שבלחץ השכנים המוסלמים נאלצו להתאסלם.
בעבודתו ההיסטורית, "גוליסטן-אירם", משנת 1844, כתב החוקר עבאס-קולי-אגא בקיחנוב על האוכלוסייה בצפון אזרבייג'ן ודרום דאגסטן. בין היתר התייחס לאתניקון הטאטי וציין כי הטאטים הם יהודים ארמנים וגאורגים שהתגוררו באותם אזורים והתמזגו במרוצת הזמן עם, על פי רוב, עם מוסלמים; כאשר בקרב הטבאסארנים, תושבי דרבנט, באקו, קובה וקורה, היו רק מעטים מהם.
בשנות שלטונה של ברית המועצות בקווקז, טופחו הלאומיות והלשון הטאט אצל היהודים ההרריים, בין השאר, כדי לנתקם מן האוכלוסייה הגדולה של יהודי ברית המועצות.
הערות שוליים

↑  הספר נכתב במקור ברוסית - Гюлистан-Ирам
↑  עבאס-קולי-אגא בקיחנוב (Аббас-Кули-ага Бакиханов) או אבאסגולו בקיחנוב נקרא גם קודסי (Qüdsi) ‏ (1794–1847) - היסטוריוגרף ובלשן אזרי.
↑  מיכאל צ'לנוב, הטאטים בקווקז: גורלו המפותל של אתניקון, מוסקבה (באנגלית)
טאטו גריגאלאשווילי

טָאטוֹ גְּרִיגָאלַאשְׁווִילִי (בגאורגית: ტატო გრიგალაშვილი; נולד ב-1 בדצמבר 1999) הוא ג'ודוקא גאורגי. גריגאלאשווילי זכה ארבע פעמים במדליות באליפות העולם בג'ודו מתוכן 3 מדליות זהב. הוא גם זכה שלוש פעמים במדליית זהב באליפות אירופה בג'ודו.
| שָׁנָה | טורניר | מקום | קטוגריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | אוניברסיאדת הקיץ | 3 | עד 81 ק"ג |
| 2020 | אליפות אירופה | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2021 | תחרות המאסטרס | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2021 | אליפות העולם | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2022 | אליפות אירופה | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2022 | אליפות העולם | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2023 | אליפות העולם | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2023 | אליפות אירופה | 2 | עד 81 ק"ג |
| 2024 | אליפות אירופה | 1 | עד 81 ק"ג |
| 2024 | אליפות העולם | 1 | עד 81 ק"ג |
הערות שוליים

↑  "Tato Grigalashvili". JudoInside.com. נבדק ב-20 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
טאטרה-דרילר

טאטרה-דרילר עם תורן פרוש בתצוגה של חיל ההנדסה ביד לשריון.
חשיפת מנהרה התקפית, שחדרה לשטח מדינת ישראל מדרום רצועת עזה, במרחב חאן יונס, באמצעות טאטרה-דרילר, אוקטובר 2020
טאטרה-דרילר (ה"א" במקור בשם) הוא הכינוי שניתן בצה"ל לכלי הנדסי שמורכב ממקדח-בורות המותקן על גבי משאית מתוצרת חברת טטרה ומשמש את מערך הצמ"ה בחיל ההנדסה הקרבית ללחימה במנהרות תת-קרקעיות. הכלי כולל משאית מדגם טטרה 2–815 ARMAX בעלת הנעה לכל ששת הגלגלים ומרווח גחון גבוה במיוחד, שבירכתיה מותקן תא מפעיל ממוגן ותורן קידוח ארוך מתקפל ובו מקדח-בורות.
מטרתו של הטאטרה-דרילר הוא לבצע קידוחי עומק על מנת לאתר מנהרות טרור תת-קרקעיות ובפרט את מנהרות החדירה שחפר חמאס מרצועת עזה אל תוך ישראל ובפרט יישובי עוטף עזה. מקדח-הבורות מסוגל לאתר חללים בקרקע באמצעות התנגדות הקרקע למקדח עצמו. בנוסף משמש הטאטרה-דרילר לקדיחת פירים לתוך המנהרות על מנת לאפשר להזריק לתוכן חומר נפץ על ידי מערכת אמולסיה לפיצוץ מנהרות של יהל"ם.
את הטאטרה-דרילר מפעיל מערך הצמ"ה בחיל ההנדסה הקרבית ובעיקר גדודי הצמ"ה במילואים בהם משרתים מפעילים ותיקים ומנוסים, ופלוגות אבירי הפלדה וחתולי הפלדה, המתמחות בלחימה ברצועת עזה בה נמצאות רוב המנהרות.
מפרט טכני

שלדה: משאית טטרה 815-2 ARMAX.
הספק מנוע: 120 כוחות סוס
קצב קידוח: 27 מטר לשעה.
קוטר קידוח: 40 או 60 ס"מ.
פינוי עפר: יכולת פינוי עפר באמצעות מגש הידראולי.
טאטרה-דרילר של אבירי הפלדה עם תורן מקופל
מבט על תא המפעיל הממוגן
מבט על המקדח עצמו
חסידות בישטינא

|  שורשים, סיווג והנהגה |
| --- | --- |
 דת:  יהדות
 קבוצה:  תנועת החסידות
 התפלג מ:  חסידות נדבורנה
 מקום ייסוד:  בישטינא, מרמורש
 מייסד:  רבי מרדכי לייפר
 
התוועדות י"ט בכסלו אצל האדמו"ר מבישטנא
חסידות בישטינא היא חצר חסידית, ענף מגזע נדבורנא ופרמישלן. האדמו"ר הראשון ששימש בעיר זו, הוא האדמו"ר רבי מרדכי מנדבורנא בישטינא. אחריו שימש בה נכדו האדמו"ר רבי איתמר לייפר מבישטינא.
תולדות החסידות

חסידות נדבורנא מקורה מרבי מאיר הגדול מפרמישלאן תלמידו של הבעל שם טוב. בן נינו של רבי מאיר היה רבי מרדכי מנדבורנא. רבי מרדכי עבר באמצע חייו לבישטינא שבחבל מרמרוש, שם המשיך לנהל את חצרו.
תולדות החסידות > רבי איתמר לייפר מבישטינא

לאחר פטירת רבי מרדכי מנדבורנה בט"ו בתשרי תרנ"ה מילא את מקומו בבישטינא נכדו רבי איתמר לייפער, בן לבנו רבי ישכר בער לייפר. רבי איתמר נחשב לתלמיד חכם וגאון. היה חתנו של הרב ישראל חיים פרידמן רבה של ראחוב ובעל החיבור ההלכתי ליקוטי מהרי"ח. פתח בעיר בישטינא ישיבה לבחורים ושימש שם כמורה הוראה לכל עיירות הסביבה. בימי חייו כתב רבי איתמר חידושי תורה ותשובות רבות בהלכה, אשר רובם אבדו בשואה. נהרג על ידי הנאצים בח' בסיוון תש"ד. חתנו היה הרב ישכר בער לייפר מזאלינא (נכדו של רבי יוסף מנירדהז-דברצין).
תולדות החסידות > רבי מרדכי לייפר מבישטינא

בנו רבי מרדכי לייפר נישא לפני מלחמת העולם השנייה, והיה לעזר לאביו בהנהגת העיר. רבי מרדכי ניצל מהמלחמה ועבר לגור בברוקלין שבניו יורק. רוב ימיו סירב לנהוג כאדמו"ר על אף שהיה עני ועל אף בקשותיו של האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבעלזא שימשיך את הנהגת אבותיו באדמורו"ת והבטחותיו שיהיו לו חסידים, וכן פרנסה מכך. רבי מרדכי חי בפשטות ועסק בתורה. בסוף ימיו, כשהוקשתה עליו היציאה מהבית, נעתר לבקשת מעריציו ופתח בביתו בית המדרש. נפטר בכ"ה בטבת תשנ"ב, ועל פי בקשתו הועלתה מיטתו לקבורה בארץ ישראל בבית הקברות העתיק שבעיר טבריה, בקרבה לחלקת תלמידי הבעל שם טוב.
חדשות מטוגנות

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  טום קונטץ
 הופק בידי:  דייוויד צוקר
 תסריט:  טוד הנסון   רוברט ד. סיגל
 שחקנים ראשיים:  לן קאריו   סטיבן סיגל   קן טקמוטו
 צילום:  מריסה אלברטי 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Regency Enterprises 
 חברה מפיצה:  Fox Searchlight
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  DVD   3 ביוני 2008
 משך הקרנה:  80 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
חדשות מטוגנות (באנגלית: The Onion Movie) הוא סרט קומדיה שנכתב על ידי עורכי העיתון הסאטירי "The Onion", רוברט ד. סיגל וטוד הנסון בשיתוף עם צוות הכותבים של העיתון. הסרט צולם במהלך 2003, אך הופץ ב-DVD ב-3 ביוני 2008.
עלילה

הסרט מתמקד סביב מגיש ערוץ החדשות, נורם ארצ'ר, שנאבק בהשתלטות ההנהלה בעבודתו. העלילה מתפצלת למערכונים קצרים ברוח ההומור האופייני לעיתון, הכולל פארודיות בתרבות הפופ, סטראוטיפים גזעניים וקריירת המשחק של אמן הלחימה סטיבן סיגל.
במרכזה מגיש חדשות מתוסכל שרוצה להגיש חדשות רציניות על מלחמה במזרח התיכון בזמן ששובר קופות חדש בכיכובו של 
אומן הלחימה סטיבן סיגל מגיע לקולנוע וצוות השידור ירצה לפרסם אותו בכל מחיר
תהליך ההפקה

בשנת 2003 פורסם כי אולפני Fox Searchlight מפיקים סרט שנכתב על ידי כותבי "The Onion" שנקרא אז "The Untiteled Onion Movie" שייבוים על ידי הבמאי טום קונטץ. 
אחרי דחיות רבות והקרנות ניסיון לקהל, הסרט נגנז והפצתו לקולנוע בוטלה על ידי Fox Searchlight, אך  New Regency Productions המשיכו בהפקת הסרט.
תהליך ההפקה > החייאת ההפקה והפצה

בנובמבר 2007 הודיעו אולפני Fox Searchlight כי יפיצו את הסרט על גבי DVD. קדימון לסרט הופיע במארזי ה-DVD של היטמן, הנוסע השמיני נגד הטורף: רקוויאם ועוד.
ביוני 2008 חברת פוקס המאה ה-20 הפיצו את "חדשות מטוגנות" ב-DVD.
תהליך ההפקה > הסרט בישראל

בישראל הסרט לא הופץ מסחרית ב-DVD אך הוקרן בערוץ HOT Fun בחברת הכבלים HOT, תחת השם "חדשות מטוגנות" החל מ-2009.
ז'אן-באטיסט שארל בובה דה לוזייה

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1705 Pleudihen-sur-Rance, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, ממלכת צרפת 
 פטירה:  1786 (בגיל 80 בערך) סן-מלו, צרפת 
 צאצאים:  Athanase Hyacinthe Bouvet de Lozier, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  ?–1786 
 פרסים והוקרה:  אביר מסדר לואי הקדוש 
 
ז'אן-באטיסט שארל בּוּבֶה דה לוֹזְייֶה (בצרפתית: Jean Baptiste Charles Bouvet de Lozier; ‏ 14 בינואר 1705–1786) היה ימאי ומגלה ארצות צרפתי ומושל איי מסקארן.
חייו

בובה דה לוזייה התייתם בגיל שבע. הוא גדל ולמד בפריז ואחר נשלח לסן מאלו ללמוד ניווט. בשנת 1731 התמנה ללייטנאנט בחברת הודו המזרחית הצרפתית. הוא הצליח לשכנע את מעסיקו להעמיד לפיקודו שתי ספינות ולשלוח אותו למשימת חקר וגילוי בדרום האוקיינוס האטלנטי.
עם ספינותיו, "אייגל" ו"מארי" גילה ב-1 בינואר 1739 אי זעיר, שלו העניק את שמו, האי בובה. זמן קצר לאחר מכן נאלץ להפסיק את מסע המשלחת, משום שרוב צוותו חלה. הוא חזר לכף התקווה הטובה ולאחר זאת לצרפת.
האי בובה, שכל רוחבו 6.5 ק"מ, הוא יחיד במינו, ועצם גילויו על ידי בובה שווה ערך למציאת מחט בערימת שחת. זה האי הנידח והמבודד ביותר בעולם - היבשה הקרובה ביותר מרוחקת ממנו 1600 ק"מ. מיקומו האמיתי, בניגוד להערכתו של בובה, הוא '25 54° דרום ו-'24 3° מזרח.
עשר שנים לאחר משלחתו, התמנה בובה דה לוזייה למושל איי מסקארן, משרה בה כיהן פעמיים, תחילה מ-1750 עד 1752 ושוב מ-1757 עד 1763.
הערות שוליים

↑  אלאן גארני, "Below the Concergence", ו. ו. נורטון, לונדון-ניו יורק, 1997, ISBN 0-393-03949-8, עמ' 113
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15301033k (data)  GND: 139517669  ISNI: 0000 0001 1677 659X  LCCN: no2008154981  NLA: 40294493  NTA: 303334401  SUDOC: 181799006  Trove: 1445545  VIAF: 78603991   WorldCat (עם VIAF): 78603991 
נתיב מסעו של דה לוזייה
ז'ורואנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  1,240 ק"מ
 אגן ניקוז:  190,940 קמ"ר 
 מוצא:  מאטו גרוסו, ברזיל
 גובה מוצא הנהר:  600 מטרים
 יובלים:  Arinos River, Papagaio River, Sangue River, São João da Barra River, Vermelho River, Juína-Miriam River, Do Sangue River, Iquê River, Camararé River, Juína River 
 שפך:  טפז'וס 
 מדינות באגן הניקוז:  ברזיל
 אגן הניקוז של נהר ז'ורואנה, במערכת הניקוז הכללית של האמזונס
 
נהר הז'ורואנה הוא נהר במערב-מרכז ברזיל, במדינת מאטו גרוסו. הנהר עובר לאורכו של הפארק הלאומי ז'ורואנה. הפארק הוכרז ב-5 ביוני 2006, ושטחו כ-19,000 קמ"ר.
ז'אן-באטיסט שארקו

| --- | --- |

דיוקן שארקו בציור מאת רנה-איב קרסטון (צר')
 לידה:  15 ביולי 1867 ניי-סיר-סן, צרפת
 פטירה:  16 בספטמבר 1936 (בגיל 69) בים סמוך לאיסלנד
 מדינה:  צרפת צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום מגורים:  ניי-סיר-סן 
 השכלה:  בית הספר האלזסי 
 מקצוע:  רופא, חוקר קטבים
 מעסיק:  אקול פראטיק דה אוטז אטיד 
 תפקיד:  נשיא האקדמיה הימית (צר') (1930–1929)   נשיא החברה הגאוגרפית הצרפתית (1931)
 בן או בת זוג:  ג'ין אוגו (18 בנובמבר 1896–1905)  Meg Cléry-Charcot 
 פרסים והוקרה:  קצין גבוה בלגיון הכבוד (3 במרץ 1934)  מדליית כסף אולימפית (sailing at the 1900 Summer Olympics)  מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית הצרפתית (1912)  המדליה הגאוגרפית ע"ש קולום (1911)  מדליית זהב של החברה לעידוד הקדמה (1927)  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (1911)  קצין החינוך הציבורי  צלב המלחמה 1914–1918  קצין במסדר ההצטיינות החקלאית 
 
ז'אן-באטיסט אוגוסט אטיין שארקו (בצרפתית: Jean-Baptiste August Étienne Charcot;‏ 15 ביולי 1867 – 16 בספטמבר 1936) היה מדען, רופא וחוקר קטבים צרפתי. אביו היה הנוירולוג ז'אן-מרטן שארקו (1893-1825).
קורות חייו

ז'אן-באטיסט שארקו התמנה לעמוד בראש המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה, שיצאה בספינה "פראנסה" (Français) לחקור את החוף המערבי של ארץ גרהאם, בשנים 1904 עד 1907. המשלחת הגיעה אל האי אדלייד בשנת 1905 וצילמה את ארכיפלג פאלמר ואת ארץ לובה. משנת 1908 עד 1910, יצאה משלחת נוספת בספינה "?Pourquoi-Pas". משלחת זו חקרה את ים בלינגסהאוזן ואת ים אמונדסן וגילתה את ארץ לובה, מפרץ מרגריט, שנקרא על שם אשתו של שארקו, והאי שארקו, שמפקד המשלחת קרא על שם אביו, ז'אן-מרטן שארקו.
בשנים הבאות חקר שארקו את רוקול, בשנת 1921, ואת מזרח גרנלנד וסבאלבארד משנת 1925 עד 1936. הוא נספה כשספינתו "Pourquoi-Pas" נטרפה בסערה סמוך לחוף איסלנד בשנת 1936. הפסל איינר יונסן יצר יד לזכרו ברייקיאוויק, איסלנד, בשנת 1936, ובשנת 1952 יצר ריקארור יונסן מצבה נוספת.
לקריאה נוספת

Le "Pourquoi pas?" dans l'Antarctique 1908–1910, Arthaud, Paris, 1996, ISBN 2-7003-1088-8
ויליאם לוז

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1602 סולסברי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 בספטמבר 1645 (בגיל 43) צ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  ממלכת אנגליה 
 מקום לימודים:  בית ספר קתדרלת סולסברי 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  ויולה דה גמבה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם לוֹז (באנגלית: William Lawse,‏ אפריל 1602 סולסברי - 24 בספטמבר 1645 צ'סטר) היה מלחין אנגלי. נחשב לאחד מהחשובים והמשפיעים מבין מלחיני אנגליה.
רקע משפחתי, שנות ילדותו לימודיו

ויליאם לוז היה בנו השני מבין חמשת הילדים של תומאס לוז האב, זמר בס, קנטור ("ויקאר הכוראלי") בקתדרלה של סולסברי, ושל לוקריס לבית שפארד. האב היה יליד דינדר, סאמרסט וחי תקופה בדינטון, וילטשייר, שבה הכיר את אשתו. שם נולד האח הבכור של ויליאם, המלחין הנרי לוז. ויליאם לוז נולד בסולסברי, באפריל 1602 והוטבל ב-1 במאי 1602.
מילדותו הצטיין ויליאם בקולו ושר במקהלה. גם שני בנים אחרים במשפחה, ג'ון ותומאס הבן היו זמרים, האחרון היה לימים קנטור (singing man) בקתדרלת וסטמינסטר בלונדון. כבן חסותו של אדוורד סימור, רוזן הרטפורד, אחד מנכבדי העיר סולסברי, התאפשר לו להתחנך אצל המלחין ג'ון קופר, המכונה "ג'ובאני קופראריו". בבית מורו פגש את הנסיך מוויילס, לימים המלך צ'ארלס הראשון שלמד גם הוא נגינה בוויולה.
לא ידועים פרטים על חייו ופעילותו של לוז בין השנים 1620–1632.