stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר סטרוגנוב

| --- | --- |

 לידה:  3 בינואר 1733 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 בספטמבר 1811 (יוליאני) (בגיל 78) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות לזרב  בסנקט פטרבורג במתחם המנזר אלכסנדר נבסקי 
 פרסים והוקרה:  עיטור אנדריי הקדוש  מסדר יוחנן הקדוש של ירושלים  עיטור מסדר העיט הלבן של פולין  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1  מסדר סטניסלב הקדוש 
 בן או בת זוג:  Anna Mikhailovna Stroganova 
 צאצאים:  Pavel Alexandrovich Stroganov 
 
אלכסנדר סרגייביץ' סטרוגנוב (ברוסית: Алекса́ндр Серге́евич Стро́ганов;‏ 1733–1811) היה ברון רוסי ובן למשפחת סטרוגנוב. הוא היה חבר בוועדת הייעוץ הפרטית של הצאר אלכסנדר הראשון ועוזרו של שר הפנים. הוא שימש נשיא של האקדמיה הקיסרית לאמנויות, מנהל הספרייה הקיסרית הרוסית וחבר האקדמיה הרוסית.
ביוגרפיה

סטרוגנוב נולד ב-3 בינואר 1733 בסנקט פטרבורג, בנו של הברון סרגיי גריגורייביץ' סטרוגנוב. במהלך השנים 1752–1757 למד באוניברסיטאות ג׳נואה, בולוניה (אוצרות אמנות) ופריז (כימיה, פיזיקה ומטלורגיה). בפריז הוא היה חבר בבונים החופשיים.
לאחר מות אביו בשנת 1756, הוא השלים את עיטור ארמון סטרוגנוב בשנת 1760. בשנת 1780 הפך לסנאטור. ב-1783 הפך לחבר באקדמיה הרוסית, ולאחד מעורכי המילון האקדמי.
סטרוגנוב היה חבר בוועדה לפיתוח קוד החוקים החדש בתקופת שלטונה של קתרינה הגדולה (1762–1796). משנת 1800 ועד מותו היה נשיא האקדמיה האימפריאלית לאמנויות ומנהל הספרייה הציבורית הקיסרית (1800–1811). הוא היה המנהל השני של הספרייה. הוא גם היה חבר במועצת המדינה.
משנת 1801 שימש כיושב ראש מועצת הנאמנים, ומפקח על קתדרלת קאזאן, בסנקט פטרבורג.
ב-1805 הציע לאלכסנדר הראשון להקים מאגר כתבי יד מיוחד בספרייה הקיסרית. כתבי יד שנלקחו מאוסף פיטר פ. דוברובסקי היוו את הבסיס לאוסף זה.
סטרוגנוב היה גם אספן של תמונות של אמנים מפורסמים.
הוא מת ב-27 בספטמבר 1811 בסנקט פטרסבורג.
הערות שוליים

↑  Строганов Александр Сергеевич, archive.ph, ‏2013-01-13
↑  "Строганов Александр Сергеевич", www.hrono.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810542519205606  BnF: cb155810954 (data)  GND: 104078154  ISNI: 0000 0001 2212 5021  NTA: 308229983  RKD: 460719  SUDOC: 134257502  VcBA: 495/352008  VIAF: 73307188   WorldCat (עם VIAF): 73307188
אמיל אוליבייה

אמיל אוליבייה, או בשמו המלא אוליבייה אמיל אוליבייה (בצרפתית: Olivier Émile Ollivier,‏ 2 ביולי 1825 מרסיי – 20 באוגוסט 1913 סן ז'רווה-לה-בן, אוט סבואה, היה פוליטיקאי צרפתי, פובליציסט ונואם, עורך דין בהכשרתו. ראש הממשלה הלפני אחרון של הקיסרות השנייה של צרפת (2 בינואר - 9 באוגוסט 1870), בימי התבוסה במלחמת צרפת–פרוסיה. נבחר מאוחר יותר לאקדמיה הצרפתית.
רקע משפחתי ושנות ילדותו וצעירותו

אמיל אוליבייה נולד במרסיי בשנת 1825 כבנו של דמוסטן אוליבייה, חבר פרלמנט ממחוז בוש-דו-רון. הוא התייתם מאמו בגיל 8. למד במכללה המלכותית (קולז' רואיאל, בימינו תיכון טייר) במרסיי. המשיך אחר כך בלימודי משפטים בפריז ועבד שם בעריכת דין.
אחרי הקמת הרפובליקה השנייה, שר הפנים לדרי-רולן(אנ'), ידיד אביו, מינה אותו ב-27 בפברואר 1848 לתפקיד נציב ממשלתי זמני של הרפובליקה במחוזות בוש-די-רון וואר(אנ'), כשהוא בן 22 בלבד. בימי ממשלת קווניאק(אנ') ביולי 1848 הועבר למחוז מארן עילי(אנ') אך פוטר בינואר 1849 בעקבות ניצחונו של הנסיך לואי בונפרט בבחירות לנשיאות. חזר לעבוד כעורך דין, מקצוע שבו הצטיין בכישוריו כנואם ושאיפשר לו רמת חיים משופרת.
חבר רפובליקני בפרלמנט תחת הקיסרות השנייה

ב-22 באוקטובר 1857 התחתן אוליבייה בפירנצה עם בלנדין-ראשל, בתם הבכורה של פרנץ ליסט ומארי ד'אגו. היא מתה כעבור 5 שנים, ב-1862 בגיל 26, בעקבות סיבוכים בלידת בנם דניאל, חודשיים אחרי הלידה. בשנת 1860 המשפחה הצעירה עברה לגור באחוזת דה לה מוט(צר') שהוא רכש. על חזית הארמון דה לה מוט הוא ביקש לחרוט את סיסמתו בלטינית: "Certa viriler sustine patienter" ("נאבק כמו גבר, עומד בפני איבה").
בשנת 1857 נבחר אוליבייה לחבר בפרלמנט מטעם המחוז סן, בעקבות נסיגתו מן המירוץ של הרפובליקני גרנייה-פאז'ס(אנ'). על מנת שיוכל לשבת בגוף המחוקק נאלץ להסכים להישבע אמונים לקיסרות השנייה אותה שנא.
מלכתחילה בלט כנואם הראשי של האופוזיציה הקטנה הקרויה "של החמישה" (חמשת הרפובליקנים) ובעידוד הדוכס מורני(אנ'), השתדל להשפיע על התקרבות המשטר לכיוון הפרלמנטריסטי. דרש ללא הרף ביצוע רפורמות, אך לא התחפר באופוזיציה לשמה, ולא היסס לאשר ולעודד את השלטון כשנראה לו שהלך בכיוון שנראה לו נכון.
נבחר מחדש בבחירות ב-1863 והסכים להיות מציג החוק מ-25 במאי 1864 שביטל את איסור ההתארגנות של העובדים (חוק לה שפלייה(אנ') משנת 1791) והנהיג את הזכות לשבות. בשנת 1865 נפגש עם נפוליאון השלישי, הכיר בלגיטימיות של שושלת בונפרט ועל ידי כך הרחיק מעצמו את ידידיו הרפובליקנים. סירב לקבל את תיק החינוך ואת תפקיד דובר הממשלה שהוצעו לו על ידי הדוכס מורני ב-1865 ועל ידי הרוזן ולבסקי(אנ') בשנת 1867. ביקש להיכנס לממשלה לא לבד, אלא יחד עם נציגים אחרים של גישתו הליברלית.
ממשלת אוליבייה

בשנת 1869 התחתן שנית, הפעם עם מרי-תרז גראווייה, צעירה בת 19 אותה הכיר בוויטל(אנ') ושילדה לו שלושה ילדים.
בבחירות לפרלמנט בשנת 1869 הובס במחוז סן(אנ') אך נבחר במחוז ואר. הודות למעמדו כמתווך בראש המפלגה השלישית, נתבקש בדצמבר 1869 על ידי נפוליאון השלישי, אחרי היסוסים מסוימים, להרכיב "ממשלה הומוגנית שתשקף נאמנה את הרוב שנוצר בגוף המחוקק". על ידי כך יושם העיקרון הפרלמנטרי.
אכן הרכיב אוליבייה בינואר 1870 ממשלה שכללה אנשים חדשים, בנופרטיסטים ליברלים (מרכז ימין) ואורליאניסטים(אנ') שהצטרפו לקיסרות הליברלית מעמדות מרכז שמאל, אבל לא שיתף בה בונפרטיסטים סמכותנים מן הימין. לקח על עצמו את תיק המשפטים והדתות, התפקיד הראשון לפי הפרוטוקול והעמיד עצמו כראש השרים. לא הסכים להיקרא סגן יושב ראש הממשלה שהתנגדו לו השרים מן המרכז שמאל נפוליאון דרי(אנ') ולאוי ביפה(אנ'). שרים אלה הציגו את התפטרותם באפריל 1870 ואילצו את אוליבייה להתקרב לבנופרטיסטים הסמכותנים.
ממשלתו כיהנה שישה חודשים בלבד, בגלל פריצת המלחמה עם פרוסיה. עם זאת בתקופה קצרה זו הגיעה להישגים חשובים. מתוך ניסיון לפשר בין סדר וחירות, ערך אוליבייה רפורמה חוקתית כוללת על מנת להעמיד על כנה מערכת פרלמנטרית למחצה, שבאה לידי ביטוי בחוקת 21 במאי 1870.
ביטל את הפרוצדורה של המועמדויות הרשמיות, פיטר את הברון אוסמן ופרפקטים(אנ') אוטוריטריים אחרים, העניק חנינה ללדרי-רולן שחי בגלות משנת 1849, יישם במתינות את חוק העיתונות. בו זמנית נהג בתקיפות בעזרת שרו אז'ן שוונדייה דה ולדרום(אנ') נגד ההפגנות שפרצו אחרי פרשת רציחתו של העיתונאי ויקטור נואר (אנ') על ידי הנסיך פייר בונפרטה (אנ'), והורה על מעצרו של אנרי רושפור שאיבד את חסינותו הפרלמנטרית. כמו כן שלח את הצבא נגד השובתים בקרזו (אנ')והורה על מעצרם של המנהיגים הצרפתים של אינטרנציונל הפועלים.
הצלחת משאל העם ב-8 במאי 1870 אישרה את הצלחת מדיניותו אבל, באופן פרדוקסלית הביאה גם להתחזקות הבונפרטיסטים הימניים שערערו עוד יותר על גישת הממשלה. נטוש על ידי הרפובליקנים ובעימות עם הבונפרטיסטים האוטוריטרים, אוליבייה היה עדיין משוכנע כי הוא שולט על המצב. במציאות הוא מצא עצמו מבודד ונשאר בתפקיד רק הודות לתמיכת הקיסר.
סוף חייו הפוליטיים

בתמיכת אדולף טייר ראש הממשלה אוליבייה נבחר ב-7 באפריל 1870 לאקדמיה הצרפתית, במושב מספר 7 שהתפנה עם מותו של אלפונס דה למרטין. על ידי בחירתו האקדמיה ביקשה לאותת כי הפסיקה להיות עוינת לקיסרות.
אף על פי שאישית צידד בשלום, אוליבייה לא עמד בלחצי שר החוץ גראמון(אנ') ושאר חסידי המלחמה. בעקבות מברק אמס מ-13 ביולי 1870 ותחת לחץ דעת הקהל המתלהמת, ב-15 ביולי 1870 הוא הכריז בפני הגוף המחוקק מלחמה על פרוסיה. הוא טען כי הוא מקבל את המלחמה "בלב קל". המלחמה הוכרזה רשמית ב-19 ביולי 1870. אחרי התבוסות הצבאיות הראשונות הודח על ידי הבית ברוב מוחץ ב-9 באוגוסט 1870 
ויצא לגלות באיטליה עד שנת 1873. בשובו, הוא נכשל בבחירות לפרלמנט במחוז ואר ב-1876 וב-1877 .
בהמשך הקדיש את זמנו לכתיבת 17 כרכים על תולדות הקיסרות הליברלית. בשנת 1906 היה לזקן האקדמיה הצרפתית.
אמיל אוליבייה נפטר בגיל 88 בשנת 1913 בסן ז'רווה(אנ'). הובא לקבורה בסן טרופה בקבר הנמצא בין שפת הים וכף דה סאלן (cap des Salins).
הנצחה

רחוב בעיר טולון נושא את שמו.
ספרים

Démocratie et liberté (1867) (דמוקרטיה וחירות)
Le 19 janvier - Compte-rendu aux électeurs de la 3° circonscription de la Seine (1869)‏ (19 בינואר - דו"ח מיועד למצביעים באזור ההצבעה השלישי של מחוז סן)
Le Ministère du 2 janvier, mes discours (1875) (ממשלת 2 בינואר, נאומי)
Principes et conduite (1875) (עקרונות והתנהגות)
L'Église et l'État au concile du Vatican (2 vols., 1879) (הכנסייה והמדינה בוועידה של הוותיקן)
Solutions politiques et sociales (1893) (פתרונות פוליטיים וחברתיים)
Nouveau Manuel du droit ecclésiastique français (1885). (ספר לימוד חדש למשפט הכנסייתי הצרפתי)
L'Empire libéral (17 vols., 1895) (האימפריה הליברלית, 17 כרכים)
La discorde aux cent voix (מחלוקת מאת הקולות)
אמיל אוליבייה בקריקטורה בעיתון האנגלי "וניטי פר", אחרי התפטרות שני השרים דרי וביפה מממשלתו
אמנת עוקייר (1922)

אמנת עוקייר הייתה אמנה שנחתמה בעוקייר (אנ') ב-2 בדצמבר 1922 שהגדיר את הגבולות בין עיראק המנדטורית, סולטנות נג'ד ושייח'ות כווית. האמנה נחתמה לאחר גירוש בדואים מסולטנות נג'ד על ידי אבן סעוד. הנציב העליון הבריטי של מסופוטמיה, פרסי קוקס (אנ'), נפגש עם אבן סעוד ועם הסוכן הפוליטי הבריטי לכווית, מייג'ור ג'ון מור. באמנה נכללו האזור הנייטרלי בין עיראק וערב הסעודית והאזור הנייטרלי בין כווית וערב הסעודית.
הבריטים לא אפשרו לשייח'ות כווית להשתתף במשא ומתן על הגבולות. לפיכך, שייח'ות כווית איבדה למעלה משני שלישים מהשטח שהיה בבעלותה, מה שהביא להתעצמות ההתנגדות לאימפריה הבריטית בכווית.
ראו גם

גבול עיראק – ערב הסעודית
יחסי עיראק – ערב הסעודית
גבול כווית – ערב הסעודית
יחסי כווית – ערב הסעודית
לקריאה נוספת

Lauterpacht, E.; Greenwood, C. J.; Weller, Marc (1991-06-01). "1.6 The determination of boundaries between Iraq, Kuwait and Saudi Arabia (Najd)". The Kuwait Crisis: Basic Documents. Cambridge University Press. pp. 45–49. ISBN 978-0-521-46308-9.
הערות שוליים

↑  Map of boundaries determined by Uqair Protocol (ארכיון)
↑  Imposition of Uqair Protocol (ארכיון)
↑  Mary Ann Tétreault (1995). The Kuwait Petroleum Corporation and the Economics of the New World Order. pp. 2–3. ארכיון מ-2021-10-20. נבדק ב-2021-11-03.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות והסכמים ובנושא המזרח התיכון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמנת סן רמו

אמנת סן רמו על החוק הבינלאומי המתאים לסכסוכים מזוינים בים (באנגלית: San Remo Manual on International Law Applicable to Armed Conflicts at Sea) אומצה ב-1994 על ידי המכון הבינלאומי לחוק הומניטרי שמושבו בסן רמו, בעקבות סדרת מפגשי "שולחן עגול" של מומחים לחוק ימי. האמנה נחשבת למכשיר המקיף הבינלאומי היחיד שנוסח בעניין חוקי המלחמה בים מאז 1913. האמנה היא מסמך מוכר מבחינה משפטית אך אינה מחייבת, והיא ריכוז (קודיפיקציה) של המשפט בינלאומי פומבי הנוהג בפועל ושילוב של סטנדרטים משפטיים קיימים עם הוראות אמנת ז'נבה משנת 1949.
הוראות האמנה ביחס למצור ימי

סעיף 67 לאמנה קובע כי מותר לצדדים הלוחמים לתקוף ספינות סוחר השטות תחת דגלה של מדינה נייטרלית מחוץ למים הנייטרלים אם ”יש בסיס סביר להאמין שהן נושאות מטען מוברח או מפר מצור ואם, לאחר הזהרה נאותה הן מסרבות בבירור ובכוונה תחילה לביקורת, חיפוש או תפיסה.” סעיף 146 קובע כי מותר לתפוס ספינת סוחר נייטרלית אם היא מעורבת במעשים המפורטים בסעיף 67.
סעיף 102 קובע עם זאת, כי הכרזת מצור אינה חוקית אם מטרתו הרעבת אוכלוסייה אזרחית או מניעת מטען החיוני לקיומה. מצור ימי אינו חוקי אם פגיעתו באזרחים מופרזת ביחס למטרה הצבאית. סעיף 103 קובע בנוסף כי אם האוכלוסייה סובלת ממחסור במזון וציוד חיוני אחר חובתו של מטיל המצור לאפשר מעבר חופשי של מזון וציוד חיוני
כדי שמצור יהיה חוקי עליו לעמוד במספר דרישות:
יש להודיע על המצור מראש לצדדים הלוחמים ולמדינות נייטרליות (סעיף 93).
ההודעה על המצור צריכה לכלול את מועד תחילת המצור, משכו, מיקומו והיקפו (סעיף 94).
על המצור להיות אפקטיבי, שאלת האפקטיביות היא עניין שבעובדה (סעיף 95).
מרחק הכוח האוכף את המצור ייקבע משיקולים צבאיים (סעיף 96).
ניתן לאכוף את המצור באמצעי לחימה לגיטימיים (סעיף 97).
המצור אינו פוגע בגישה לנמלים של מדינות נייטרליות (סעיף 99).
המצור חל באופן שווה על אוניות מכל מדינה.
יישום אמנת סן רמו למצור על רצועת עזה

ב-3 בינואר 2009 הודיע שר הביטחון של ישראל על הטלת סגר על עזה עד למרחק 20 מייל מהחוף (סגר שהיה תקף למעשה עוד קודם לכן) ובהתאם להוראות סעיפים 93 ו-94, פורסמה על ידי רשות הספנות הודעה לימאים (Notice to Mariners), בדבר הטלת הסגר. בהודעה זו נמסר מועד תחילת הסגר וגבולותיו הגאוגרפיים (תוך ציון הקואורדינטות התוחמות את האזור הסגור) אך ללא ציון משכו. הוויכוח על חוקיות הסגר מתייחס להתאמה או לאי ההתאמה של פעולות ישראל למגבלות של אמנת סן רמו. ועדת טירקל לבדיקת אירועי המשט לעזה ייחסה משקל רב להוראות האמנה (המדריך):
המדריך [...] מציע הצהרה עכשווית מפורטת על המשפט הבינלאומי המנהגי לגבי לוחמה בים, ובין היתר, בעניין הטלתו של סגר ימי. מדריך זה ישמש בסיס לניתוח המשפטי של הסוגיות שלפנינו. עם זאת, לפחות ביחס לחלק מן הנושאים בהם עוסק מדריך סן רמו נחשב הוא כמשקף פיתוח מתקדם של הדין ולא רק כהצהרה מחדש עליו.
הוועדה הצדיקה את עצירת המשט לעזה ב-2010 בהיתר שנותנת אמנת סן רמו לכפיית מצור צבאי. ועדת הבדיקה של מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם קבעה לעומת זאת כי עצם המצור הימי על עזה אינו חוקי משום שהוא עונש קולקטיבי על האוכלוסייה ומפר את הוראות סעיפים 102 ו-103 לאמנה. לפי דו"ח עמותת גישה הסגר מפר את הסעיפים ההומניטרים שבאמנת סן רמו משום שההגבלות הנוקשות על היבוא גרמו, בתקופות שונות, למחסור חמור במוצרי יסוד ובמוצרים חיוניים אחרים בעזה, שאיים על בריאותם של תושבי הרצועה. בנוסף, ספינות סיוע לעזה נעצרו והורחקו כבר בדצמבר 2008 לפני ההכרזה על המצור בינואר 2009, בסתירה לדרישה שבסעיף 93. בניגוד לאמור בסעיף 94 לאמנה, ישראל לא הגבילה את משכו של הסגר; הפרקליטות הצבאית מסבירה זאת בכך שהסגר לא הפסיק סחר ימי קודם ולכן אין צורך ב"תיאום ציפיות" עם צדדים נייטרלים:
מטבע הדברים, במועד תחילתו של העימות המזוין, קשה להעריך מתי יגיע לסיומו ולמשך כמה זמן יתקיים הצורך בהטלת הסגר הימי. נראה כי הרציונל העומד ביסודה של הדרישה הוא הצורך בתיאום ציפיות עם מדינות ניטראליות המקיימות בשגרה מסחר עם האזור הנתון תחת הסגר הימי. רציונאל זה איננו מתקיים, אפוא, ביחס לאזורים בהם לא מתקיים סחר ימי בינלאומי. מכל מקום, יצוין כי הדרישה לכך שההכרזה על סגר ימי תציין את משכו איננה מופיעה במקורות אחרים, פרט למדריך סאן רמו, וספק אם היא משקפת את הדין המנהגי בנושא.
טענה נוספת נגד חוקיות פעולות ישראל נוגעת לסעיף 106, הקובע כי המיקום והגודל של האזור בו מוטל איסור השיט צריך להיות מוגבל ולא לעלות על מה שחיוני לצורך הצבאי ולעקרון המידתיות. לטענת מתנגדי הסגר, ישראל אסרה גם תנועת סירות דיג בטווח 3 מילים ימיים ללא הצדקה צבאית תוך פגיעה בפרנסת הדייגים והפרה בכך את הוראות האמנה
הערות שוליים

↑  בדו"ח ועדת טירקל (המשט לעזה) נקרא המסמך "מדריך סן רמו על המשפט הבינלאומי החל על סכסוכים מזוינים בים משנת 1994", אך בדיווחי התקשורת מקובל השימוש במונח "אמנת סן רמו"
↑  מים נייטרלים מוגדרים בסעיף 14 כ"מים פנימיים" ומים טריטוריאליים
↑  102. The declaration or establishment of a blockade is prohibited if:

(a) it has the sole purpose of starving the civilian population or denying it other objects essential for its survival; or

(b) the damage to the civilian population is, or may be expected to be, excessive in relation to the concrete
and direct military advantage anticipated from the blockade.

103. If the civilian population of the blockaded territory is inadequately provided with food and other objects essential for its survival, the blockading party must provide for free passage of such foodstuffs and other essential supplies.
↑  The declaration shall specify the commencement, duration, location, and extent of the blockade and the period within which vessels of neutral States may leave the blockaded coastline.
↑  A blockade must be effective. The question whether a blockade is effective is a question of fact
↑  The force maintaining the blockade may be stationed at a distance determined by military requirements. בסעיף 36 של דו"ח טירקל נכתב במקום "שיקולים צבאיים" "שיקולי הצבא"
1 2  חוקיות הטלת סגר ימי על רצועת עזה אתר הפרקליטות הצבאית
↑  מעבר סחורות לעזה
↑  עמדת עמותת גישה כפי שהוגשה לוועדת טירקל, סעיף 40
↑  the extent, location and duration of the zone and the measures imposed shall not exceed what is strictly required by military necessity and the principles of proportionality
↑  כך בסעיף 29 בדו"ח מועצת זכויות האדם של האו"ם על עצירת המשט

Palestinians are barred access to 85 per cent of the sea areas on which they are entitled to carry out maritime activities and that Palestinian fishermen entering the restricted sea areas are regularly exposed to warning fire by Israeli naval forces and in some cases, directly targeted and that fishing boats are often intercepted by the Israeli military and confiscated.

— Human Rights Council, Report of the international fact-finding mission to investigate 
violations of international law, including international 
humanitarian and human rights law, resulting from the 
Israeli attacks on the flotilla of ships carrying humanitarian 
assistance
Human Rights Council Fifteenth session Agenda item 1.
אלכסנדר סטניסבלייביץ'

אלכסנדר סטניסבלייביץ' (בסרבית: Александар Станисављевић; נולד ב-11 ביוני 1989) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הקשר בבוכרה.
קריירה

סטניסבלייביץ' נולד בסרביה ובגיל צעיר היגר עם משפחתו לאוסטריה, בה התחיל לשחק כדורגל. בקיץ 2007 חתם בריד. באוסטריה שיחק גם בוולפסברג, הורן, אוסטבאהן ופירסט וינה. בקיץ 2011 חתם בזלאגרסגי ט.א. מליגת העל ההונגרית.
בשנת 2013 חזר לסרביה כאשר חתם בסלוגה פטרובאץ נה מלאבי ובינואר 2014 חתם ב-OFK בלגרד. בקיץ 2014 חתם בדוניי סרם. בקיץ 2015 חתם בוויבודינה נובי סאד, עמה השתתף במוקדמות הליגה האירופית, בה הגיעה וויבודינה עד לשלב הפלייאוף. סטניסבלייביץ', הבקיע שלושה שערים בשבעה משחקים, אחד מהם היה בניצחון 0-4 נגד סמפדוריה מהסרייה א'.
בדצמבר 2015 חתם באסטרס טריפוליס מליגת העל היוונית.
ב-9 בפברואר 2018 חתם סטניסבלייביץ' בראדניצ'קי ניש.
ב-3 בפברואר 2019 חתם בבני סכנין מליגת העל.
ב-22 באוגוסט 2019 חתם בווז'דובאץ.
בינואר 2020, סטניסלבייביץ' חתם בקאספי אקטאו מליגת העל הקזחית.
ב-9 באוגוסט 2020, סטניסלבייביץ' חתם בקייסר.
ב-5 בפברואר 2021, סטניסלבייביץ' חתם בווז'דובאץ.
ב-26 בפברואר 2022 חתם בקיזילקום האוזבקית ובסיום העונה חתם בבוכרה.
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏איברהים שואייבו חתם בסכנין עד תום העונה, באתר ONE‏, 3 בפברואר 2019
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אלכסנדר סטניסבלייביץ'".
אלונה הרפז

אלונה הרפז (נולדה ב-1971) היא אמנית ואוצרת ישראלית, שחיה ופועלת בגרמניה.
ביוגרפיה

הרפז נולדה בתל אביב. למדה בתיכון עירוני י"ד ויצו צרפת במגמת צילום. בשנים 1991–1993 למדה בבצלאל, ולאחר מכן, בשנים 1993–1995, למדה במרכז הבינלאומי לצילום בעיר ניו יורק. בשנת 1999 סיימה את לימודי התואר הראשון במדרשה לאמנות.
בשנת 2013 הייתה אחת ממייסדי גלריה Circle1 בברלין, שם היא משמשת מנהלת האמנותית.
עבודותיה

הרפז החלה את פועלה האמנותי כצלמת, אך מאז שנות התשעים המאוחרות מתמקדת בציור. הציורים שלה מתאפיינים בשטיחות, דמויות פלקטיות על רקע מופשט, ובצבעים עזים. היא עושה שימוש בצבעי אקריליק, צבעים תעשייתיים ובספריי.
בציוריה חוזרים מוטיבים של דמויות נשיות, אלמנטים בוטניים ובעלי חיים. הרפז נעה בין הפיגורטיבי למופשט תוך עבודה בכתמים פלסטיים שמתלכדים לכדי אלמנטים ניתנים לזיהוי. על פי האוצרת הדס יוסיפון, "הטכניקה הזו מצהירה על עצמה שהיא אינה טיפול קלאסי בשכבות צבע שמן ליצירת אשליה תלת-ממדית. הציור מודיע על ויתור זה במכוון מפני שזו לא רק בחירה אסתטית או חומרית, אלא הצהרה על מהות". הרקעים הפרחוניים של הרפז מושפעים ממסורת האר-נובו; מבקרים זיהו בעבודותיה גם השפעות של מאטיס, גוגן ותרבות הפאנק.
לאורך השנים מופיעה בציוריה של הרפז דמות נשית ספציפית, אותה העידה האמנית כי העתיקה ממגזין אופנה. בטקסט התערוכה "I'm Not Here For Your Dreams" שהוצגה בגלריה חזי כהן בתל אביב בשנת 2018 נכתב כי "הדמויות הנשיות בציוריה של הרפז נבנות בפלקטיות מכוונת כשבלונות של אישה מז'ורנאל, או ייצוג של כל-אישה."
בשנת 2012 הציגה במוזיאון פתח תקווה לאמנות את המיצב "ארץ אינסוף", אותו יצרה עם האמנית מיקה רוטנברג, במסגרת מקבץ התערוכות "אמנות-חברה-קהילה". המיצב נקרא על שם עמותה ללא מטרות רווח, Infinite Earth, אותה הקימו הרפז ורוטנברג בשנת 2008 במטרה לסייע לקהילות מוחלשות באמצעות תמיכה בחינוך, הקמת מוקדי תעסוקה והכשרת נשים וילדים לעבודות יצירה.
בין השנים 2014–2016 צילמה הרפז טרילוגיית עבודות וידאו בשם "מלח", שעוסקות באביה. "מלח 1" עוקב אחרי אביה בעודו מדריך קבוצת צליינים מניגריה בטיול בעקבות הוויה דולורוזה; ב"מלח 2" הוא נפגש עם חבריו ליחידה בצנחנים שלחמו יחדיו במלחמת ששת הימים. "מלח 3" מציג את האב כרקדן ריקודי עם. השם "מלח" מתייחס לביטוי "מלח הארץ".
בשנת 2016 יצרה הרפז את העבודה "My Darling, We Have Reached Europe", ובה שלט ניאון ורוד זרחני עם הטקסט. העבודה הושפעה ממשבר הפליטים בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, והטקסט הוא ציטוט של אב פליט בדבריו לילדיו לאחר שאוחד עמם בקוס שביוון. העבודה הוצגה בפסטיבל ID ברלין (אנ') באותה השנה.
בשנת 2013 ייסדה הרפז את גלריה Circle1 בברלין, יחד עם האוצרת דורית לויטה-הרטן, העורכת שירה סברדלוב והאמן אהרון עוזרי, במימונו של איש העסקים עדי קייזמן. הגלריה נועדה להציג אמנים ישראלים בברלין. הרפז משמשת כמנהלת האמנותית של הגלריה ואצרה עבורה מספר תערוכות.
תערוכות יחיד נבחרות

1999 - גלריה זומר, תל אביב
2002 - מיתוס, מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית
2014 - מלח, גלריה אינגה, תל אביב
2018 - I'm Not Here For Your Dreams, גלריה חזי כהן, תל אביב
תערוכות קבוצתיות נבחרות

2004 - Femmes de la Bible, מוזיאוני פריז, פריז, צרפת
2005 - ביאנלת פראג השנייה, פראג
2005 - העבריים החדשים- מאה שנות אמנות בישראל, מרטין-גרופיוס-באו, ברלין
2012 - ארץ אינסוף, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2015 - RoundAbout, פסטיבל ID, ברלין
2016 - Mother, I Have Reached The Land of My Dreams, פסטיבל ID, ברלין
הערות שוליים

↑  יוסיפון, הדס, אלונה הרפז I'm not here for your dream, באתר That's The Way I See It, ‏11 באוקטובר 2018
↑  רוזנבאום, חמדה, הגעה מאוחרת, באתר תרבות הפנאי, ‏24 באפריל 2016
↑  Huertas, David, Alona Harpaz, No Solo Audaz En El Color, Highstar Madrid, ‏3 בספטמבר 2020
↑  האמנית הישראלית אלונה הרפז מציגה תערוכת יחיד חדשה בגלריה ATC באיים הקנריים, באתר ARTODAY, ‏18 בנובמבר 2020
↑  Ken Miller, Ken Miller: King of Art, Tokion March/April, 2005
↑  ארץ אינסוף, אלונה הרפז ומיקה רוטנברג, באתר מוזיאון פתח תקווה
↑   איתן בוגנים, אלונה הרפז מתעדת מברלין ריקודי עם ישראליים, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2014
↑  אלון, טל, "הגירה כבר לא מאפשרת ניתוק. המדיה הולכת איתנו לכל מקום", באתר שפיץ- מגזין עברי בברלין, ‏אוקטובר 2016
↑  חגית פלג-רותם, ‏קייזמן לוקח את ברלין, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273809  NLI: 987007291503105171  GND: 137812493  ISNI: 0000 0004 0221 1813  LCCN: no2017155205  MusicBrainz: 2b5be4a8-e6b0-4fe8-91a9-d23984c006dc  RKD: 228241  ULAN: 500485164  VIAF: 85992830   WorldCat (עם VIAF): 85992830
איש זאב בלילה

| --- | --- |

הכרזה העברית
 מבוסס על:  Werewolf by Night 
 בימוי:  מייקל ג'אקינו
 עריכה:  ג'פרי פורד 
 שחקנים ראשיים:  גאל גרסיה ברנאל יוג'יני בונדורנט קירק אר טאצ'ר ג'ייקוב מאיה לורה דונלי הרייט סנסום האריס Daniel J. Watts 
 מוזיקה:  מייקל ג'אקינו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני מארוול
 חברה מפיצה:  Disney Platform Distribution
 הקרנת בכורה:  7 באוקטובר 2022
 משך הקרנה:  כ-53 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט גיבורי-על
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
איש זאב בלילה (באנגלית: Werewolf by Night) הוא ספיישל טלוויזיה אמריקאי בבימויו של מייקל ג'אקינו ונכתב על ידי הת'ר קווין ופיטר קמרון, אשר הופק עבור שירות הסטרימינג דיסני+. הספיישל מבוסס על דמות באותו השם של מארוול קומיקס. הוא נועד להיות "פרזנטציה מיוחדת" - הספיישל הראשון ביקום הקולנועי של מארוול (MCU), וחולק המשכיות עם שאר סרטי הזיכיון. הספיישל הופק על ידי אולפני מארוול, ועוקב אחר קבוצה סודית של ציידי מפלצות אשר מתחרים על אבן כוח עוצמתית ומתמודדים עם מפלצות מסוכנות.
גאל גרסיה ברנאל מככב בספיישל בתור ג'ק ראסל / איש זאב בלילה, לצידן של לורה דונלי והרייט סנסום האריס. הפיתוח של הספיישל החל באוגוסט 2021, כשברנאל לוהק לתפקיד הראשי בנובמבר. ג'אקינו הצטרף לפרויקט במרץ 2022, לפני תחילת הצילומים שנערכו מאוחר יותר באותו חודש באטלנטה, ג'ורג'יה, והסתיימו בסוף אפריל. הספיישל הוכרז רשמית בספטמבר 2022, כשג'אקינו שימש גם בתור מלחין הפסקול.
איש זאב בלילה יצא בדיסני+ ב-7 באוקטובר 2022, כחלק מהשלב הרביעי ביקום הקולנועי של מארוול.