לונג'ין
הצטרפותו של ארנסט פראנסיון והקמת בית המלאכה החדשני בלה-לונג'ין

אחיינו של אגאזי, הבנקאי ארנסט פראנסיון נולד בעיר לוזאן (Lausanne) בתאריך 10.07.1834 למארק פראנסיון (Marc Francillon), סוחר ברזל, ולגב' אולימפה פראנסיון לבית אגאזי (Olympe Agassiz) - אחותו של אוגוסט אגאזי. את לימודי הכלכלה וראיית החשבון למד בעיר שטוטגרט שבגרמניה. לבקשת דודו, אוגוסט אגאזי, חזר פראנסיון לשווייץ, ופנה לעזור בבית המלאכה של דודו בסאן-אימייה. בתחילה, סייע פראנסיון בעבודת המשרד, ובשנת 1853 פנה להתמחות בהורולוגיה בסדנת שענות במוטייה (Môtiers) שבואל-דה-טראבר (Val-de-Travers) - שם הקדיש מעל לשנה ללימודי התחום ולהתמחות בו.
בשנות השישים של המאה ה-19, בעקבות מחלה בה לקה אגאזי טרם יום הולדתו ה-40, הועברה השליטה בחברה לאחיינו, פראנסיון. סימני מחלתו של אגאזי ניכרו בו לאחר שחזר מביקור בעיר לייפציג בגרמניה. בעקבות מחלתו, פרש אגאזי עם שלושת ילדיו להבראה בעיר לוזאן (Lausanne), תוך שתושבי סאן-אמייה מעניקים לו אזרחות לשם-כבוד על תרומתו לעיר ועל שירותו הציבורי כראש העיר.
טרם להעברת השליטה בחברה לפראנסיון, מינה אגאזי ביפוי כוח מתאריך 01.06.1850 שני עובדים בכירים בבית המלאכה שלו - מסר פרדריק ביאטרי (Messrs Frédéric Bétrix) ולוסיאן מורל (Lucien Morel) - לפקח על המפעל בהיעדרו, עם סמכויות לפעול ביחד ובנפרד. בשנת 1854 מינה אגאזי באמצעות יפוי כוח חדש את כוחו של המנהל פרנסואה סקרטאן (François Secretan) לנהל את בית המלאכה.
בתאריך 04.09.1856 נפגע בית המלאכה של אגאזי במהלך שריפה שפרצה ברחובה הראשי של סאן-אימייה בשעות אחר הצהריים. השריפה התפשטה במהירות מערבה, בשל שילוב של רוחות חזקות שליבו את האש ובשל מחסור במים שמנע מכוחות הכיבוי המקומיים לכבות את השריפה מוקדם יותר. צוות עובדי בית המלאכה, לרבות ארנסט פראנסיון והבכיר אדואר סאבוי (Edouard Savoye), פינו ככל יכולתם את כלי העבודה, הרכיבים והספרים שהיו במקום. לימים יהפכו בני משפחתו של סאבוי לחברי ההנהלה הבכירה של לונג'ין לאחר פטירתו של ארנסט פראנסיון בתחילת המאה ה-20.
זמן קצר לאחר השריפה, נקרא פראנסיון לשירות מילואים על מנת לעצור התקוממות מצד מלוכני נוישאטל.
לאחר שנפגע בשריפה, אורגן מחדש בית המלאכה של אגאזי עם שובו של פראנסיון בבית שרכש אגאזי ברחוב שנושא את שמו, בכתובת רחוב אגאזי (Rue Agassiz) מספר 11 סאן-אמייה, ושהוקף בעצים ירוקים, צמחי ריח, נוי ותבלין. בשנת 1861 עבר ניהול בית המלאכה לידיו של פראנסיון (בניהול משותף עם פרנסואה סקרטאן), ובתאריך 01.07.1862 העביר אגאזי גם את השליטה בבית המלאכה - במלואה - לידיו של פראנסיון, במקביל להחלטתו של סקרטאן לפרוש מעסקי השעונים.
פראנסיון היה נחוש לייעל את תהליכי היצור, בין השאר בשל התחרות הגוברת באותן שנים מצד תעשיית השעונים הצרפתית, אך במיוחד לאור המומחיות יוצאת הדופן שגילתה באותם ימים תעשיית השעונים האמריקאית. תחת מותגים כדוגמת וולתאם (Waltham), יצרה תעשיית השעונים האמריקאית שעוני כיס בעיצובים מרהיבים ודיוק יוצא דופן לאותם ימים, ובמחירים תחרותיים, בעזרת שימוש באמצעים תעשייתיים ובמודל יצור יעיל בהרבה לעומת שיטת האטבליזאז' (Établissage) שהייתה נהוגה בסאן-אמייה.
בשל כך, כדי להתחרות בתעשיית השעונים האמריקאית - המליץ פראנסיון בפני אגאזי להעביר את מודל יצור השעונים בחברתם מהמודל המסורתי למודל תעשייתי, תחת קורת גג אחת ובית מלאכה מרכזי שמשתמש במכונות בתהליך הייצור. ואכן, לאחר ששמע את נימוקיו, הסכים אגאזי להצעתו המהפכנית של פראנסיון ונתן את ברכתו למהלך. על מנת לאפשר את המהלך, המליץ אגאזי לפראנסיון להסתייע בקרוב משפחתו, המהנדס המחונן ז'אק דויד.
תחת הנהגתו של פראנסיון, רכשה החברה חלקת אדמה באחו ירוק שכונה בפי התושבים המקומיים בכינוי "לה-לונג'ין", והקימה בשטח זה סדנה ובית חרושת לשעונים, כחלק ממהלך זה, שינתה החברה את שמה ל"לונג'ין" על שם חלקת האחו בה ממוקם בית החרושת. העבודה בבית החרושת החדש החלה בין השנים 1866 ל-1867, אז עבר בסיס היצור של החברה אל לה-לונג'ין.
במהלך העשורים הבאים, זכתה החברה בפרסים מרובים בתערוכות בינלאומיות בשל חידושיה בתחום ההורולוגיה, וכן בזכות האיכות הגבוהה של מוצריה.
בין השאר פיתחה החברה מספר מנגנוני כרונומטר מדויקים לשימושן של משלחות מחקר.