stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערכת הלאומית לכרטיסי תשלום
היסטוריה

במרץ 2014, לאחר שארצות הברית הטילה סנקציות נגד רוסיה בשל סיפוח קרים, הפסיקו מערכות התשלומים הבינלאומיות של ויזה ומאסטרקארד את שירות כרטיסי הכספים של כמה בנקים רוסים בסניפי חנויות וכספומטים של הרשת הבינלאומית בפעם השנייה בהיסטוריה, לכן החלה העבודה על הכנת תיקונים לחוק הפדרלי "אודות מערכת התשלומים הלאומית" במטרה לסגור באופן תשתיתי ואינפורמטיבי את תהליך העברת הכספים ברוסיה על מנת לבטח את המדינה במקרים דומים.
ב-23 ביולי 2014 נוצרה המערכת הלאומית לכרטיסי תשלום שהוקצו להן שתי משימות:
הקמת מרכז תפעולי לסליקה ועיבוד עסקאות מקומיות בכרטיסי תשלום;
הנפקת וקידום כרטיס תשלום ארצי.
ולדימיר קומלב, שעמד בעבר בראש חברת האשראי המאוחדת, מונה למנכ"ל המערכת החדשה.
מאז אפריל 2015, כל העסקאות המקומיות של MasterCard ברוסיה הועברו במלואן למערכת החדשה. כרטיסים של מערכות תשלום בינלאומיות מופעלות בחצי האי קרים.
ביוני 2015 בוצעה העברה סופית של כל עסקאות הוויזה המקומיות לעיבוד במערכת.
נציגי המערכת חתמו על מספר הסכמים בנושא הנפקה משותפת של כרטיסים עם מערכות תשלום בינלאומיות:
19 ביוני 2015 עם MasterCard עבור כרטיסי מערכת מאסטרו;
7 ביולי 2015 עם מערכת JCB היפנית.
ביולי 2015 עם המערכת האמריקאית אמריקן אקספרס.
ב-15 בדצמבר 2015, הודיעה המערכת על הנפקת כרטיסי מיר הראשונים על ידי שבעה בנקים רוסיים.
על פי הדוח הכספי, הרווח הנקי של המערכת לשנת 2015 הסתכם ב-1.2 מיליארד רובל, עם מחזור של 2.9 מיליארד רובל.
בשנת 2017 הפכה מערכת כרטיסי התשלומים הלאומית לחברה במועצה לתקני אבטחת מידע על תעשיות כרטיסי התשלום (PCI SSC).
פעילויות

| שנה | הכנסות   במיליארדי רובל | רווח נקי   במיליארדי רובל | מקורות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | 2.61 | 1.21 |  |
| 2016 | 6.21 | 2.88 |  |
| 2017 | 7.9 | 3.3 |  |
| 2018 | 11.8 | 4.7 |  |
מערכת התשלומים "מיר"

באפריל-מאי 2015, במהלך מכרז, נבחרו שמה והלוגו של מערכת התשלומים הלאומית - "מיר". הגרסה הסופית של הלוגו, שהושלמה על ידי Plenum Brand Consultancy, הוצגה ב-16 ביולי 2015.
באוקטובר 2015 התפרסמו כללים ותעריפי מיר באתר המערכת הלאומית. על פי נתוני הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית, הם מספקים מחירים נמוכים יותר בהשוואה למערכת הבינלאומית, כמו גם היעדר עמלה למחזור פנים בנקאי.
הנפקת הכרטיסים הגלויה של מערכת התשלומים מיר החלה ב-15 בדצמבר 2015. הבנקים המנפיקים הראשונים היו Gazprombank, MDM Bank, RNKB, Rossiya Bank, Svyaz-Bank, MinBank, SMP Bank.
נכון לדצמבר 2017 הצטרפו 375 בנקים למערכת התשלומים של מיר, 146 מהם הנפיקו כרטיסי תשלום.
מיר פיי

ב-4 במרץ 2019, השיקה מערכת התשלומים מיר את שירות התשלום הנייד Mir Pay לתשלום ללא מגע ברוסיה, שיכול לשמש בעלי כל סמארטפונים עם מערכת הפעלה אנדרואיד (החל מגרסה 6.0) עם תמיכה בטכנולוגיית NFC.
אינטראקציה עם מערכות תשלום בינלאומיות

מאז יוני 2015, כל הבנקים - משתתפים ישירים במערכות תשלום בינלאומיות שולחים את כל בקשות ההרשאות המקומיות ברוסיה ומחליפות הודעות סליקה בכרטיסי מערכת התשלומים הבינלאומית של ויזה דרך מרכז התפעול והתשלום של המערכת החדשה.
החל מ-1 באפריל 2015, כל פעולות הבנקים המשתמשים בכרטיסי MasterCard מתבצעות באמצעות עיבוד המערכת.
ביולי 2015, המערכת הלאומית ו-MasterCard התקשרו בהסכם בנושא כרטיסים ממותגים תחת המותגים מיר ומסטרו. בדצמבר 2015 הונפקו כרטיסי מיר-מאסטרו על ידי גזפרומבנק.
NSPK כמעבד השלישי מתכנן ליישם את התהליכים העסקיים הנחוצים עם מערכות תשלום אחרות (JCB, אמריקן אקספרס).
בספטמבר 2016 הסכימו מערכת כרטיסי התשלום הלאומית הרוסית ומערכת התשלומים UnionPay להנפיק כרטיסים בנקאיים משותפים. ההסכם המקביל נחתם ב-14 בספטמבר בשאנגחאי והכרטיסים הראשונים הונפקו ביולי 2017 על ידי בנק החקלאות הרוסי.
מערכת תשלום מהירה

המערכת מהווה מרכז מבצעי ותפעולי של מערכת התשלומים המהירים (SBP), שהושקה ברוסיה ב-28 בינואר 2019. בחנויות הרוסיות החלו להשתמש ב-SBP מאוגוסט 2019, אז התחילו הבדיקות הראשונות ברשתות השיווק.
היסטוריה של המטאורולוגיה

מטאורולוגיה היא מדע העוסק בחקר התופעות האטמוספיריות, בתהליכי מזג האוויר ובחיזוים. ההיסטוריה של המטאורולוגיה כוללת תגליות, המצאות ואירועים אשר השפיעו על מדע זה משחר ימי האדם ועד היום, וסייעו בהבנת אירועי מזג האוויר.
ברקים
מאז ומתמיד התעניין האדם בסובב אותו ועסק בניסיונות להסביר את הדברים בדרכים שונות. מזג האוויר נמנה עם התופעות שמיקדו את עניינו בניסיון להבינו, להסבירו ולחזותו. כך, למשל, נהג האדם בימי קדם להסביר את הגשמים כברכתם של האלים ואת הסופות כזעמם.
המטאורולוגיה בפילוסופיה בעת העתיקה

עם התפתחות הפילוסופיה ניסה האדם להסביר את התופעות המטאורולוגיות בדרכים שונות. אמפדוקלס ובעקבותיו אריסטו (350 לפני הספירה) היו מהראשונים להסביר את מבנה החומר על פי תאוריית ארבעת היסודות. אריסטו בחיבורו הנרחב "מטאורולוגיקה" (מדע השחקים) מפרט את כל הידע האנושי הנצבר ואף מוסיף עליו משלו. לשיטתו, בהשפעת השמש משתנים יסודות אלה ויוצרים דברים חדשים. כך, לדוגמה, אריסטו סבר שהשמש מחממת את האדמה ומוציאה ממנה עשן ואבק וכן מחממת את המים ומוציאה מהם חומר שקוף אשר יוצר את העננים. על בסיס רעיונות היסודות הסביר אריסטו גם את תופעת הברקים והרעמים, לפיהם הרעם הוא רעש שנוצר על ידי רוח חזקה מאוד שנושבת בין עננים, והברק הוא השרפה של רוח זו.
לפי הידע המצוי כיום, חלק מרעיונותיו של אריסטו אינם כה רחוקים מן המציאות ומקצתם אף מתבררים בדיעבד כנכונים. בין אלה, למשל, אבחנתו שכאשר לשמים צבע כתמתם-אדמדם, זהו סימן לגשם, ואכן ידוע כיום שבמצבי לחות גבוהה מתקבל ברקיע צבע זה עקב פיזור קרני האור. רעיונות אחרים של אריסטו נראים כיום מופרכים, כמו טענתו שיללת זאב מבשרת את בוא הגשם.
פומפוניוס מלה גאוגרף של הקיסרות הרומית, הבחין כבר בשנת 25 לספירה בקיומם אזורים אקלימיים שונים.
הנסיך מוניונג, בנו של המלך הגדול סיונגס (1441 לספירה) המציא את מד הגשם הראשון, אלו נשלחו לכל רחבי הממלכה ככלי רשמי על מנת למדוד את כמות היבול הפוטנציאלי של האיכרים לצורכי מיסים.
לאונה בטיסטה אלברטי איש אכולות איטלקי (1450 לספירה) פיתח את האננומטר (מד מהירות רוח) הראשון.
ניקולס דה קוסה (1450 לספירה) פיתח את היגרומטר השערה הראשון למדידת הלחות באוויר. המכשיר אותו בנה תואר כבר בעבר על ידי לאונרדו דה וינצ'י.
כריסטופר קולומבוס (1494 לספירה) תיאר לראשונה ציקלון טרופי במהלך נסיעותיו ברחבי האוקיינוס האטלנטי.
המצאות וגילויי הפילוסופים והמדענים מאז תקופת הרנסאנס

במהלך ימי הביניים כמעט ולא היו גילויים וחידושים במדע המטאורולוגיה. עוינותה של הכנסייה הקתולית למדע ומלחמתה במדענים גרמה לכך שעל מנת לחדש, לגלות ולהמציא נדרשו המדענים להיות מהפכנים, וככאלה דוכאו בקנאות על ידי הכנסייה.
בתקופת הרנסאנס ולאחר הרפורמציה של מרטין לותר פחתה משמעותית השפעתה של הכנסייה ועמה כוחה לדכא את המדענים ולהשפיע על חשיבת המוני העם. בעקבות כך בשלו התנאים להופעתם של מדענים ומגלים מהפכניים, אשר בחשיבתם ובמחקרם השפיעו רבות על מדע המטאורולוגיה.
המצאות וגילויי הפילוסופים והמדענים מאז תקופת הרנסאנס > גלילאו גליליי ומורשתו

גלילאו גליליי (1564 – 1642) המציא את מד הטמפרטורה ב-1606, בעקבות ממצאיו האמפיריים שהראו כי אוויר מתכווץ בעת התקררותו. המכשיר שהמציא גליליי לא פעל כהלכה שכן הנוזל שהיה מצוי בתוך הצינור הושפע רבות כתוצאה מלחץ האוויר, כך שלא הראה את המדידה המדויקת. 
בעיה זו נפתרה בסופו של דבר על ידי פרדיננדו השני דה מדיצ'י, אשר הציע להשתמש במכשיר בכוהל במקום במים, ובנוסף לסגור באופן הרמטי את מד הטמפרטורה כדי שהלחץ לא ישפיע על התוצאות.
שנים לפני תגלית זו קרא קופרניקוס (1473 – 1543) תיגר על טענת אריסטו, בכך שטען כי כדור הארץ אינו עומד במרכז היקום, אלא מסתובב סביב השמש. ב-1610 הצדיק ואימת גלילאו טענה זו, שברבות הימים השפיעה על המטאורולוגיה.
גלילאו הפסיק את רוב פעולותיו בעקבות התנכלויות מטעם הכנסייה, ובמיוחד חקירתו בידי האינקוויזיציה ב-1633, אך דיכויו לא מנע מרבים אחרים לבדוק את תגליותיו ולהמשיך את דרכו.
הפילוסוף פרנסיס בייקון (1620) הניח את עקרונות הניתוח המדעי.
את דרכו של גלילאו המשיך תלמידו אוונג'ליסטה טוריצ'לי (1608–1647). טוריצ'לי נודע כממציא הברומטר, אותו פיתח לאחר שהמשיך בסדרת ניסויים שהחל גלילאו בטרם נפטר. גלילאו ביצע ניסוי שבו מילא מבחנה באורך של יותר מ-10 מטרים במים והציב אותה הפוכה בתוך קערה גדולה. עם הסרת הפקק הנמיך גובהו של "עמוד המים" אשר היה במבחנה. טוריצ'לי החליט לחזור על הניסוי בשינוי קל והחליף המים בכספית. בשל משקלה הרב של הכספית יכול היה טוריצ'לי להשתמש במבחנה שגודלה רק מטר. טוריצ'לי הבחין שמפלס גובה הכספית במבחנה משתנה, והסיק מכך שהאוויר שמחוץ לכלי משפיע ולוחץ על הכספית במידה משתנה, כך שניתן למדוד את לחץ האוויר על ידי מכשיר הבנוי בצורה זו. פיתוח זה היה צעד חשוב למדע המטאורולוגיה בכך שאיפשר למדוד את הלחץ האטמוספירי - נתון חשוב מאין כמוהו בהבנת אירועי מזג אוויר.
פרדיננדו השני החליט להקים מעין רשת של איסוף מידע מתצפיות מטאורולוגיות המופקות בעזרת החידושים וההמצאות של התקופה. בערים האיטלקיות בולוניה, פירנצה, פיזה, פארמה, לומברוזה וקורטאולונה נעשו תצפיות מטאורולוגיות והמידע רוכז ושותף. במהרה הבחינו החוקרים כי כאשר מתקרבת סערה, יורד מפלס הכספית. גילוי זה סייע בידם לעיתים לחזות את מזג האוויר.
מחצר הדוכס התפשטו תגליות אלה במהרה לעבר מערב אירופה. המדען הצרפתי בלז פסקל (1623–1662) שיער שבמקומות נמוכים הלחץ גבוה יותר בעוד שבמקומות גבוהים הלחץ נמוך יותר. פסקל החליט לאמת את השערתו באמצעות מדידות ברומטריות בהרים גבוהים וכיוון שמצבו הבריאותי לא איפשר לו לבצע את המסעות הנדרשים, ביקש ממכר שמתגורר בהרים לבצע עבורו את הניסוי. ב-1648 שלח פסקל ברומטר לחברו ולאחר זמן מה חזרו תוצאות הניסוי אשר אימתו את השערותיו. הניסוי בוצע פעמים אחדות, עד שהשתכנעו הספקנים בעקביות תוצאותיו.
סר כריסטופר וורן (1662) פיתח את מד הגשם המכני.
המצאות וגילויי הפילוסופים והמדענים מאז תקופת הרנסאנס > החיזויים הראשונים

הכימאי האנגלי ג'ון דלטון (1766–1844) חיפש בין השנים 1788–1792 את השפעתם של לחצים ברומטריים על מזג האוויר. דלטון הגיע לממצאים חשובים וגילה מהם הגורמים לגשם, טמפרטורה, וכיוון הרוח. למרות כל אלו, לא היו עדיין מספיק כלים כדי לחזות את מזג האוויר באופן מדויק יותר.
ג'יימס ג'ול (1818–1889), פיזיקאי אנגלי, ביצע ניסוי שגילה לו את הקשר בין עלייה בטמפרטורה של המים ביחס לאנרגיה של חומר מאסיבי בו השתמש. כך גילה את חוק שימור האנרגיה, כלומר, שאנרגיה אינה נעלמת אלא מחליפה צורה בלבד. בעקבות תגליותיו של ג'ול, ניסח הפיזיקאי הגרמני הרמן פון הלמהולץ את החוקיות המתמטית של חוק שימור האנרגיה.
בנג'מין פרנקלין, התגורר בפילדלפיה, שם פגעה סערת הוריקן בשנת 1743. הרוחות באותו יום נשבו מכיוון צפון; אולם בבוסטון, שמיקומה צפוני לפילדלפיה, היה יום בהיר, כך שהסערה נעה מדרום לצפון למרות שהרוחות נשבו מצפון לדרום. מסקנתו הייתה כי סערה מתקדמת בכיוון מסוים בלי קשר לכיוון נשיבת הרוח.
בשנת 1821 פקד הוריקן את אזור צפון החוף המזרחי של ארצות הברית. אדם בשם ויליאם רדפילד יצא לעקוב אחר ההוריקן והבחין שבאזור מגוריו נפלו העצים עקב הרוחות בכיוון אחד, בעוד שבמקום מרוחק יותר נפלו העצים בכיוון אחר. רדפילד החליט לערוך מחקר בנושא ובמשך עשר שנים קיבץ עדויות ושוחח עם יורדי ים. בתום המחקר פרסם מאמר בו טען שמערכת רוח הוריקן סובבת בצורה מעגלית, נגד כיוון השעון. בנוסף כתב שמיקום הסערה מתקדם באיטיות יחסית, על אף שבתוך הסערה נושבות הרוחות מהר.
ויליאס לומיס וג'יימס אסם מיפו לראשונה את נתוני מזג האוויר בשנת 1840. בעזרת המפות שאספו הראו שהסערות מתקדמות מכיוון מערב לכיוון מזרח. בתקופה זו גם הקימו את המרכז המטאורולוגי הראשון בארצות הברית.
כאשר הומצא הטלגרף (1844) כבר היו תחנות מטאורולוגיות רבות פזורות ברחבי ארצות הברית. התחנות עברו במהרה להשתמש במכשיר החדש כדי לדווח על תצפיותיהן. באותו הזמן גם הוקמו תחנות מטאורולוגיות באירופה, שבדרך כלל הוקמו כתוצאה מאסונות טבע נוראיים הקשורים במזג האוויר.
בשנת 1903 מקס מרגולס פרסם עבודה בו הוא הביא מודל תלת-ממדי תרמודינמי ראשון של האטמוספירה.
המצאות וגילויי הפילוסופים והמדענים מאז תקופת הרנסאנס > מעגלי אקלים

כדור הארץ מגוון מאוד בסוגי אקלים שונים. רוב ההבדלים בין אזורי האקלים השונים נובעים מהמרחק מהקטבים ומקו המשווה עקב הדרך שעוברות הקרניים באטמוספירה. בנוסף להשפעת קרני השמש ישנה השפעה של רכסי הרים זרמים באוקיינוסים, לחצים ועוד.
אם מביטים אך ורק על המאפיינים המוזכרים לעיל ניתן לשער שבאקלים חל שינוי הדרגתי מקו המשווה לכיוון הקטבים, אך אין זה המצב; לדוגמה, מדבר סהרה נמצא בין שני אזורים גשומים ביותר - האזור הטרופי והאזור הממוזג.
מודל התחזורת הראשון הוצע בשנת 1735 על ידי אדמונד היילי. המודל היה: אוויר חם עולה כלפי מעלה באזור קו המשווה. כאשר מגיע לגובה מסוים האוויר מתחיל לזרום לכיוון הקטבים, שם יתקרר וירד מטה, תופס את מקום האוויר הקר שהיה שם קודם לכן שנע כלפי קו המשווה. התאוריה אינה מדייקת משום שכדור הארץ סובב על צירו ומושפע מעונות השנה.
פיזיקאי צרפתי בשם גאספר גוסטב קוריוליס גילה בשנת 1835 שגופים הנמצאים על גוף אחר המסתובב יוטו ממסלולם. לכן אוויר אשר מגיע מהקטבים יוטה מערבה ולא יגיע לקו המשווה ואוויר הנע מקו המשווה לקטבים יוטה לכיוון מזרח.
בשנת 1855 הוצע על ידי ויליאם פרל האמריקני מודל שמתאר את תחזורת האוויר באופן נכון. הצעתו הייתה שהתערבבותם של האוויר הקר והחם מתרחשת בשישה זרמי אוויר המכונים "תאים". בכל צד של כדור הארץ, הצפוני והדרומי, ישנם שלושה תאים: תא פולארי (קוטבי), תא פרל ותא הדלי, הנושק לקו המשווה. בשנת 1492, בעת מסעותיו של קולומבוס, הלה השתמש בתאים אלו וברוחות שנובעות מהם ככלי ניווט.
בעידן המודרני

בזמן מלחמת העולם השנייה הבחינו מתפעלי המכ"ם בהדים החוזרים כתוצאה מגשם, שלג וכדומה, והונח היסוד להנחה כי ניתן יהיה להשתמש במכ"ם ככלי יעיל בחיזוי מזג האוויר. לאחר המלחמה, עם שובם של מדענים צבאיים לחייהם האזרחיים, החלו לחקור את החזרת ההדים כתוצאה מאירועי מזג האוויר. בארצות הברית פיתח דייוויד אטלס לראשונה מכ"ם אשר תפקידו לסייע בחיזוי מזג האוויר ומאז משתפרים ומשתדרגים המכ"מים כל הזמן. כמו כן הומצא מכ"ם עננים אשר מסייע במתן תמונה של ענני גשם.
ב-1 באפריל 1960 שוגר הלוויין המטאורולוגי הראשון (TIROS-1) על ידי נאס"א. לווייני מזג האוויר מראים תמונה מעודכנת של מצב העננים. כמו כן היא נותנת את היכולת לדעת מיקום מדויק ואת תנועת המערכת הסינופטית. על הלוויין מורכבים חיישנים אשר סורקים את אטמוספירת כדור הארץ וקולטים את הקרינה המוחזרת והנפלטת. חיישנים אלו רגישים לאור הנראה, לאור התת-אדום ולגלי המיקרו. מידע זה נשלח אל כדור הארץ, שם מתרגמים במרכזים מיוחדים את כל הנתונים לתמונת עננים אשר מסייעת רבות בחיזוי מזג האוויר.
בעידן המודרני > השפעת המחשב על המטאורולוגיה

מתמטיקאי בריטי בשם לואיס פרי ריצ'רדסון הציע שיטה מתמטית חישובית לחיזוי מזג האוויר במסגרת מאמרו "חיזוי מזג האוויר בתהליך נומרי" בשנת 1922. עם זאת, הצעתו של ריצ'רדסון לא הייתה בת ביצוע אלא בגדר "רעיון מעניין". לביצועו נדרשו עשרות אלפי מתמטיקאים ואלפי תחנות מטאורולוגיה.
פיתוח המחשב האלקטרוני הראשון בשנות ה-40 של המאה ה-20 יצר יכולת לבצע מספר חישובים רב למדי, דבר שהיה בגדר בלתי אפשרי קודם לכן. מחשב מסוג זה היה מסוגל להחליף את תפקידם של אלפי מתמטיקאים. בשנת 1946 החל המתמטיקאי האמריקאי ג'ון פון נוימן עם מתמטיקאים נוספים, לפתח מחשב שתכליתו חיזוי מזג האוויר. למרות הצלחתו של המחשב ב-1950 הוא נכשל מספר פעמים לאחר מכן.
במשך כ-15 שנים לאחר מכן האמינו אנשים ומדענים כי המחשב יוכל לאפשר חיזוי של זמן ארוך ביותר של מזג האוויר, אך התברר כי מערכות של מזג אוויר הן מערכות כאוטיות, ולפיכך שינוי זעיר ובלתי נמנע בתנאים ההתחלתיים משנה לחלוטין את התנהגות המערכת תוך זמן קצר. זאת בניגוד למערכות סבוכות אחרות, שבהן קירוב התחלתי טוב של מצב המערכת יאפשר לחזות בקירוב סביר את התנהגותה לטווח ארוך. לכן, למרות השיפור העצום ביכולת החישוב, לא ניתן לחזות באופן אמין את מזג האוויר מעבר לטווח של ימים אחדים.
מבט לעתיד

סקרנותו של האדם, אשר הביאה אותו מלכתחילה לחקור את תופעות מזג האוויר, גררה המצאות וגילויים רבים אחרים בתהליך הנמשך עד היום. כל הגילויים האלו הביאו להתפתחות מדע המטאורולוגיה, שבזכותו היום אנו יכולים לצפות ולחזות את אירועי מזג האוויר, במידה מוגבלת כמובן. בעזרת חיזוי מזג האוויר ניתן לדעת האם כדאי לטוס או שמא לבטל בשל חשש לערפל או לענני סערה.
מדע המטאורולוגיה ממשיך להתפתח, מגמה שנמשכה לאורך המאה ה-20 ואל תוך המאה ה-21. המצאת המחשב, לדוגמה, איפשרה מיפויים אוטומטיים רבים אשר עוזרים לאדם בחיזוי מזג האוויר. אם עד לפני שנים בודדות התחזית ניתנה ארבעה ימים קדימה בלבד, הרי שהיום ניתן לחזות חמישה ימים ואף יותר. נראה כי כמו מדעים אחרים גם מדע המטאורולוגיה התפתח רבות כתוצאה ממלחמות. ניתן לראות זאת לדוגמה בהמצאת הלוויין, שהמוטיבציה לפיתוחו הושפעה רבות מן המלחמה הקרה. המצאה זו משמשת כיום כפלטפורמה לאמצעי חיזוי ראשונים במעלה של מזג האוויר.
כבר בתחילת המאה ה-20 היו ידועות לאנושות מספר לא מבוטל של משוואות שלכאורה יכלו ל"נבא" את מזג האוויר וכן חשבו שיוכלו לדעת את מזג האוויר שנים קדימה. מאוחר יותר התברר לממציאיהן כי טעו, כיוון שהאטמוספירה משתנה כל הזמן אף כתוצאה מהדברים שהאדם עושה. ככל הנראה, האנושות לעולם לא תצליח לחזות במדויק ובמספר ימים בלתי מוגבל את מזג האוויר. בהקשר זה מאוזכרת תכופות תאוריית אפקט הפרפר, כלומר כל דבר קטן כמו נפנוף בכנפיו של פרפר עשוי להיות בעל השפעה מכרעת על אירועי מזג האוויר, באופן שהוא בלתי ניתן לחיזוי מראש.
התמודדות האנושות עם מזג האוויר ה"אלים"

למרות התאוצה הרבה בהתפתחות הטכנולוגית מהמאה ה-20, קטנה האנושות מגלות את דרכי הטבע ואינה מצליחה לחזות בדיוק מספק את אסונות הטבע הגדולים ביותר, כגון, רעידות אדמה, נחשולי ענק, סופות טורנדו והוריקן ועוד. מזג האוויר היווה פעמים רבות גורם מכריע במלחמות האדם וסייע לניצחונות של מעטים מול רבים אשר ללא גורם האוויר התוצאה הייתה נראית שונה לגמרי. דוגמה הקשורה יותר למזגו ה"אלים" של האוויר היא פלישת צבא קובלאי חאן ליפן בשנת 1281 שנכשלה כאשר טייפון הטביע את הצי המונגולי.
גם בארצות מפותחות כמו ארצות הברית מתקשים להתמודד עם מעללי מזג האוויר, כמו למשל הוריקן קתרינה, אשר החריב את ניו אורלינס. למרות המאמצים הרבים שמשקיעה האנושות בניסיון לחזות ולהזהיר בפני אסונות כאלו, ההצלחה טרם הגיעה.
לקריאה נוספת

ד"ר דוד גרשון וד"ר בני רזניק, מזג האוויר, ספריית מעריב, 1995
הערות שוליים

↑  או בשפת המקור: Philosophaiae Naturalis Prinicipia Mathematica
↑  או בשפת המקור: Discourse On the Method
↑  או בשפת המקור: De la nature de l'air
אריסטו
גלילאו גליליי
מד הטמפרטורה של גלילאו
פסלו של אוונג'ליסטה טוריצ'לי בפאנצה
בלז פסקל
אנמומטר
רוברט בויל
ג'ון דלטון
תמונת מכ"ם של עננים
לוויין TIROS 1 כפי שמופיע במוזיאון האוויר והחלל.
הוריקן קתרינה
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ויליאם מקינלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 על שם:  ויליאם מקינלי 
 כתובת:  800 McKinley Monument Drive NW, Canton, OH 44708 
 מיקום:  קנטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  40°48′23″N 81°23′33″W﻿ / ﻿40.8064°N 81.3925°W﻿ / 40.8064; -81.3925
 mckinleymuseum.org
  (למפת אוהיו מוגדלת) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריהספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ויליאם מקינלי(למפת אוהיו רגילה) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריהספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ויליאם מקינלי
 
הספרייה והמוזיאון הנשיאותי על שם ויליאם מקינלי הם הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים, העוסקים בהנצחת נשיאה ה-25 של ארצות הברית, ויליאם מקינלי (1897–1901). האנדרטה נמצאת למרגלות אנדרטת מקינלי הלאומית.
הספרייה והמוזיאון נמצאים בעיר קנטון שבאוהיו, שבה מקינלי חי לאורך מרבית שנות חייו, שם עסק בעריכת דין, כפרקליט, כחבר קונגרס וממנה גם ניהל את מסעות הבחירות שלו.
המוזיאון והספרייה

המוזיאון על שמו של מקינלי מכיל את האוסף הגדול ביותר של חפציו של מקינלי. עיקר עיסוקו של המוזיאון הוא חייו של מקינלי, מאז לידתו ועד הירצחו בידי מתנקש, תערוכה נוספת מציגה את הקמת אנדרטת מקינלי הלאומית, תערוכה אחרת מתארת את גורלו של ביתו של מקינלי, שנהרס בשרפה ב-1937.
מלבד העיסוק בחייו של מקינלי במוזיאון קיים גם מרכז מדע, בו מוצגים כמה פוחלצים של חיות בר ומאובנים, עם זאת גולת הכותרת של המוזיאון הוא הפלנטריום שיש בו, הפלנטריום מכיל כ-60 מקרנים, בזכותם ניתן לראות מטר מטאורים, ליקוי ירח, ליקוי חמה, פלנטות ואת גלקסיית שביל החלב. הקמתו של הפלנטריום מומנה בעזרת מימון פרטי והוא נקרא על שם שתי המשפחות שתרומותיהם איפשרו את הקמת הפלנטריום, המקום שופץ פעמים בודדות מאז 1964 ולא השתנה מלבד הוספתם של כ-2 מקרנים ומחשב מודרני ליצירת תמונות.
הארכיון הנשיאותי עצמו נקרא "ספריית המחקר של רמסיי" והוא ממוקם באגף הדרומי של המבנה.
הפעולה המהפכנית המקסיקניסטית

| --- | --- |
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  1933–1945 (כ־12 שנים) 
 אידאולוגיות:  פשיזם 
 
הפעולה המהפכנית המקסיקניסטית (בספרדית: Acción Revolucionaria Mexicanista; ידוע בכינוי Camisas Doradas, חולצות זהב) היה ארגון לאומני אנטישמי פשיסטי צבאי למחצה מקסיקני, שיוסד בשנת 1933 בידי הגנרל ניקולס רודריגז קראסקו.
היסטוריה

הארגון נוסד בשנת 1933 בידי הגנרל ניקולס רודריגז קראסקו, שעד שנת 1918 היה תומכו של פנצ'ו וייה. הוא כינה את הארגון "חולצות הזהב", כשם יחידת העילית של חיילי פנצ'ו וייה.
הארגון התנגד לפעולותיו של נשיא מקסיקו לאסרו קארדנאס, ונתמך על ידי הנשיא לשעבר פְּלוּטַארְקוֹ אֵלִיאָס קָאַיְיס,שהיה אויבו של קארדנאס.
חמושי הארגון התעמתו בתדירות גבוהה עם תומכי המפלגה הקומוניסטית המקסיקנית ועם חיילי ארגון "החולצות האדומות", ודרשו את סילוקם של כל היהודים והסינים ממקסיקו. הם העתיקו את הסגנון שלהם מהחולצות השחורות ומהשְׁטוּרְמְאַבְּטַיְילוּנְג, אך התנגדו לחלק מדעותיהם.
במהלך תקופת המקסימאטו (אנ'), שבו שלט משטר שתמך באנטי-קלריקליזם, חולצות הזהב תמכו במתינות בחופש דת עבור הכנסייה הקתולית, אך בעצמם התרחקו מהנצרות.
ב-9 באפריל 1936 גורש פְּלוּטַארְקוֹ אֵלִיאָס קָאַיְיס על ידי לאסרו קארדנאס, והארגון איבד את תומכו העיקרי. מספר חודשים לאחר מכן גורש מנהיג הארגון, הגנרל ניקולס רודריגז קראסקו, לטקסס, ומשם המשיך לנהל את הארגון עד מותו ב-1940.
ב-22 במאי 1942 הכריזה מקסיקו על מלחמה נגד מדינות הציר, וארגון הפעולה המהפכנית המקסיקניסטית הוצא מחוץ לחוק.
הערות שוליים

↑  Sherman, John W., The Mexican right: the end of revolutionary reform, 1929-1940, p. 62, Greenwood Publishing Group, 1997
↑  סטנלי פיין, A History of Fascism 1914-1945, London, Routledge, 2001, p. 342
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257474105171  GND: 1036462463  LCCN: n2002032471  VIAF: 266423676   WorldCat (עם VIAF): 266423676 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא מקסיקו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הליגה האנטישמית של צרפת

"צרפת היהודית, ספר אנטישמי שנכתב על ידי אדואר דרימון
אדוואר דרימון בשער העיתון האנטישמי לה ליבר פארול, לצד קריקטורה המאפיינת את העיתון.
הליגה האנטישמית של צרפת (בצרפתית: Ligue antisémitique de France) נוסדה בשנת 1889 על ידי העיתונאי הצרפתי אדואר דרימון ופעלה בשלהי המאה ה-19 בצרפת של ימי הרפובליקה הצרפתית השלישית.
הליגה, שבמקור נקראה גם הליגה הלאומית האנטישמית של צרפת (Ligue nationale antisémitique de France), הפיצה פרסומים אנטישמיים ופרסומים כנגד הקומוניזם והבונים החופשיים. בין ראשי הליגה היו ז'אק דה ביאז וז'ול גרן. מרכזה היה בפריז.
הליגה נוסדה לאחר פרסום ספרו הפופולרי של דרימון "צרפת היהודית" (La France juive) ולאחר כישלון ניסיון ההפיכה של הגנרל ז'ורז' בולנז'ה שהביאו להתגברות הרגשות הלאומניים.
תעמולה בציבור

עיתונים רבים תמכו בליגה האנטישמית, ובהם "לה ליברה פארול" (La Libre Parole, "המילה החופשית") שבעריכת דרימון, "ל'אנטי-ז'ואיף" (L'Antijuif, "האנטי-יהודי") שבעריכת גרן ו"לה קרואה" (La Croix, "הצלב").
העיתון "לה ליברה פארול" שתמך בליגה, הוציא כ-91 גיליונות עיתון שבועי, מ-30 באפריל 1895 ועד 19 בדצמבר 1896. העיתון המשיך להופיע עד 1924. חלק מהגיליונות יצאו בתדירות גבוהה יותר. בפתח כל מהדורה הופיעה קריקטורה או ציור, לרוב אנטישמיים ומודפסים בצבע. בכמה מהגיליונות קריקטורות אנטישמיות היו מודפסות על כפולת העמודים האמצעית בגיליון. קריקטורות אלה היו לרוב ברוח הליגה ותמכו בה וברעיונותיה.
פעולות נוספות

מלבד תעמולה אנטישמית, ארגנה הליגה גם הפגנות נגד היהודים וגינתה  מעורבות בסקנדל של מניות חברת תעלת פנמה ("שערוריית פנמה"). בזמן משפטו של אלפרד דרייפוס, שהוביל לפרשת דרייפוס, נקטה הליגה עמדה עקבית נגד דרייפוס וגם הפיצה תאוריות קונספירציה על ניסיונות כביכול של הבונים החופשיים להפיל את הרפובליקה הצרפתית השלישית.
התפרקות הליגה

הליגה החלה להתפרק ב-1899, בשל חילוקי דעות בין דרימון וגרן, אך שמשה מודל לליגות אחרות ימניות קיצוניות בצרפת בתקופה שבין מלחמות העולם.  בשנת 1899 הפכה הליגה, בהנהגתו של גרן, ל"גרנד אוקסנט דה פראנס" (Grand Occident de France) שהתרכזה יותר בפעילות אנטי-מסונית אם כי שמרה על אופייה האנטישמי. השם עצמו מתייחס לשמו של הארגון המסוני הגדול והותיק בצרפת (Grand Orient de France). בתקופה זו הליגה הייתה מקושרת לשבועון של ז'ול גרן, ל'אנטיג'ויף". הליגה נעלמה בהדרגה לאחר פרשת פורט שברול (Fort Chabrol) ומעצרו של גרן.
ראו גם

הליגה האנטישמית
אדואר דרימון
פרשת דרייפוס
הליגה האנטישמית

הליגה האנטישמית (בגרמנית: Antisemitenliga) הייתה ארגון שנוסד בשנת 1879 בגרמניה על ידי הסופר והפוליטיקאי וילהלם מאר. מטרת הארגון הייתה להיאבק נגד השפעת היהודים בחברה ולהפיץ רעיונות אנטישמיים. מאר עצמו טבע את המונח "אנטישמיות" לתיאור שנאת יהודים על בסיס גזעי ולא דתי.
הקמה ופעילות

וילהלם מאר ייסד את הליגה האנטישמית לאחר שפרסם את ספרו "ניצחון היהדות על הגרמניות" (Der Sieg des Judenthums über das Germanenthum) בו טען כי היהודים השתלטו על גרמניה ויש לפעול נגדם. הליגה האנטישמית הפיצה תעמולה אנטי-יהודית ופעלה ליצירת דעת קהל עוינת כלפי היהודים.
אידאולוגיה והשפעה

האידאולוגיה של הליגה האנטישמית התבססה על רעיונות גזעניים שראו ביהודים גזע נחות ומסוכן שיש להיאבק בו. הליגה טענה שהיהודים מהווים איום על החברה הגרמנית והתרבות האירופית ויש לגרש אותם מגרמניה.
הליגה האנטישמית הייתה אחד הגורמים המרכזיים בהפצת רעיונות אנטישמיים בגרמניה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. רעיונות אלה השפיעו על התנועה הנאצית ועל האידאולוגיה שלה, שהובילה לרדיפת היהודים בשואה.
סגירה

הארגון חדל להתקיים עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, אך רעיונותיו האנטישמיים המשיכו להשפיע על החברה הגרמנית והובילו לרדיפת יהודים בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20.
ראו גם

הליגה האנטישמית של צרפת
הערות שוליים

1 2 3  W. Marr, Sieg des Judenthums über das Germanenthum
↑  rbb Preußen-Chronik | Antisemiten organisieren sich (März 1880), www.preussenchronik.de, ‏2008-05-21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5286494-7