המתקפה על פרל הארבור
הגורמים למחדל האמריקני

המודיעין האמריקני לא הצליח לגלות את התוכנית היפנית. היפנים הסוו את תוכניתם בצורה מושלמת באמצעות שליחת מסרים מעורפלים שהביכו את האמריקנים, וקיימו "שיחות שלום" באותו הזמן בין השגריר היפני לשר החוץ האמריקני.
שאלוני מודיעין שנשלחו לסוכן כפול גרמני ששירת לטובת בעלות הברית והועברו לידי ראש הבולשת הפדרלית, ג'ון אדגר הובר, לא הגיעו לידיעת הנשיא וגורמי הצבא הרלוונטיים.
האמריקנים לא קלטו שישנו מרגל יפני בהוואי. רק מספר שעות לאחר התקיפה התגלה המרגל ונלכד. שמו היה תאקאו יושיקאוא וכינויו "תאדאשי מורימורא", והוא שהה בהוואי מאז 27 במרץ 1941 כסגן הקונסול היפני בהוואי. באיים היו 160,000 תושבים ממוצא יפני, אך תאקאו התייחס אליהם כאל נאמנים לארצות הברית ולא יצר איתם קשר. עם הזמן הוא סיפק למפעיליו את מפת נמל פרל הארבור. אחד מהרגליו היה לבלות במקומות הבילוי של חיילים אמריקנים כדי להבין האם הם מודעים לאפשרות התקיפה. בערב 6 בדצמבר 1941 דווח תאקאו יושיקאוא למפעיליו שהאמריקנים ישנים וכלל אינם מודעים לתכנון התקיפה.
גם מרגל נאצי מטעם האבווהר הגרמני התגורר בהוואי: שמו היה Bernard Julius Otto Kuehn. הוא התגורר עם משפחתו בדירה בטווח תצפית מנמל פרל הארבור. הגרמנים שלחו אותו כסיוע לתאקאו יושיקאוא, אבל יושיקאוא התייחס אליו כאל "בלתי מקצועי", והעדיף לעבוד לבדו. הגרמני נהג לשדר ליפני אותות מורס ממרפסת ביתו והאמריקנים לא ראו בו כל סכנה עד שנעצר ב־21 בפברואר 1942.
כל אחת מזרועות הצבא האמריקני האמינה שהאחרת עושה את הצעדים הדרושים. הצי סמך על הצבא, ולהפך, ולא הייתה מערכת בקרה כוללת. קשה להאשים את אדמירלי האוקיינוס השקט שלא נקטו אמצעים. ראש הצי באוקיינוס נקט שורה של מהלכים לקדם מתקפה אפשרית, אך ציפה, כמו כולם, שהיא לא תהיה על פרל הארבור אלא בדרום. האמריקנים קלטו רחשים אלקטרוניים רבים באשר ליציאת ספינות יפניות מנמליהן בראשית דצמבר 1941, אך טעו לחשוב שמטרת כולן היא מלאיה. למעשה תקפו היפנים את דרום תאילנד ב־6 בדצמבר 1941, ותאילנד נכנעה כעבור חמש שעות לחימה בלבד. הדבר העניק בסיס ליפן לתקוף את מלאיה בדרך היבשה, בפלישה שהחלה ב־7 בדצמבר 1941. האמריקנים טעו לחשוב שהצי שיצא מיפן הוא בדרך לשם. אלא ששתי הספינות הבריטיות שטובעו ליד האי תיומאן, טובעו שלושה ימים לאחר המתקפה על פרל הארבור.
יפן נסתה להחדיר 5 "צוללות כיס" שבכל אחת מהן היו 2 אנשי צוות אל נמל פרל הארבור הרדוד. בגלל מבנה הכניסה הצר מאוד נכשלו 4 מהן לעשות זאת. ב־7 בדצמבר 1941 בשעה 3:42 בבוקר דיווח מפקד אמריקני מספינתו למפעיליו שהטיל פצצות עומק לעבר צוללת יפנית. לא ברור אם הדיווח נקלט, ובכל מקרה לא נעשה בו שימוש. שרידיהן של לפחות 3 מהצוללות היפניות נודעו להיסטוריונים בחיפושים מחוץ לנמל סמוך ל"מדף היבשת" המקיף את האי אואהו. החמישית מהן הצליחה לחדור לנמל ולהשתתף בתקיפה הימית באמצעות טורפדו. הפריסקופ שלה זוהה בצילום ישן, כשבלט מעט מעל לפני הים בנמל לפני ששיגרה טורפדו לעבר ספינה אמריקנית. כמשוער טובעה הצוללת היפנית בידי הכוח האווירי היפני עצמו. לצבא ארצות הברית נודע דבר הצוללות במקרה ב־8 בדצמבר. הצוללת הרביעית נתקעה על החוף בגלל תקלה במצפן הג'ירו שלה. אחד מאנשי צוותה הספיק להתאבד, אך איש הצוות השני, קאזואו סקאמאקי (אנ'), נפל בשבי והיה השבוי היפני הראשון שנפל בידי אמריקאיים במלחמה. כל 9 היפנים האחרים מצוותי הצוללות נחשבים להרוגים.
ב־7 בדצמבר 1941 בשעה 7:00 בבוקר החליף חייל חסר ניסיון את קודמו בעמדת המכ"ם. בשעה 7:02 ראה שפע נקודות מופיעות על הצג. הוא שאל את מפקדו שענה לו שאלו הם מטוסי טייסת אמריקנית ששבה מאימונים.
מחדל מודיעיני נוסף היה קשור במסרים שקיבל נומורה, השגריר היפני בוושינגטון. בעת ההיא כבר פיצח המודיעין האמריקני את הצופן הדיפלומטי היפני, אך עדיין לא פיצח את הצופן הצבאי. מארק ארנולד פורסטר כתב בספרו "עולם במלחמה (ספר)" שבעת שהפכו האמריקנים באותיות ובמספרים שהרכיבו את הצופן היפני, הפכו האמריקנים את נומורה לשוטה הגדול ביותר בכל תולדות הדיפלומטיה. תכופות קראו את המסרים שנועדו אליו לפני שהוא עצמו קיבלם. למרות זאת לא הצליחו למנוע את המתקפה. נומורה קיבל מסר מיפן שעליו להודיע לאמריקנים בוושינגטון שקיים מצב מלחמה בין יפן לארצות הברית "בשעה 13:00 לפי הזמן שלך", אלא שעד שהגיעה השעה המיועדת לפי זמנו של נומורה בוושינגטון כבר הייתה פרל הארבור פגועה קשות מזה כמה שעות בגלל הפרשי שעות ידועים: מראית הזריחה כפי שהיא נראית בהוואי קדמה למראיתה בוושינגטון. אל הדבר הזה התייחס הנשיא רוזוולט בנאום הכרזת המלחמה שלו, כשכינה את המתקפה בשם: "בכוונה תחילה ללא התגרות". את הידיעה על אודות התקיפה קיבל רוזוולט במסדרון הבית הלבן, על ידי רץ שעקף בריצה את 8 גושי הבניינים המפרידים בין בניין מחלקת המדינה לבית הלבן. בוושינגטון שררה "בהלת מרגלים" בעקבות התקיפה, דבר שגרם לאמריקנים לא למסור את הידיעה בטלפון מחשש לציתות.