stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאילה מעווד
ביוגרפיה

מעווד נולדה בבשרי, לבנון, בתם של נג'יב עיסא אל-ח'ורי ואוולין רוש. אביה היה נצר למשפחה מרונית מיוחסת וקרוב משפחתו של בשארה אל-ח'ורי, נשיאה הראשון של לבנון העצמאית. היא התחנכה בבית הספר הקתולי "École des Franciscaines Missionnaires de Marie, Rue du Musée" ולאחר מכן באוניברסיטת סנט ג'וזף, בה עשתה תואר ראשון בספרות צרפתית ובהיסטוריה. מאוחר יותר למדה אנגלית באוניברסיטת קיימברידג' שבבריטניה.
משנת 1962 עד 1965, מעווד עבדה כעיתונאית בעיתון יומי, "L'Orient". בשנת 1965, היא הפתיעה רבים כשנישאה לרנה מעווד, בן למשפחה מרונית מתחרה, אשר היה מבוגר ממנה ב-15 שנים. למרות פער הגילים, ולמרות האיבה המסורתית בין המשפחות, הנישואין נמשכו ולזוג נולדו 2 ילדים; רימה, כיום עורכת דין, אשר נולדה בשנת 1966, ומישל, אשר נולד ב-1972, עורך דין ואיש עסקים.
נאילה בחרה להנציח את זכרו של בעלה על ידי הקמת קרן רנה מעווד בשנת 1990, אשר פועלת לצדק חברתי ופיתוח כלכלי בלבנון והעולם הערבי. מאז 1994, היא מכהנת כנשיאת המרכז למחקר וחינוך לדמוקרטיה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

כחברת האספה הכללית, מעווד מייצגת את מחוז זע'רתא-טריפולי בצפון לבנון. היא כיהנה במספר ועדות פרלמנטריות, והתמחתה בנושאים שונים כמו כלכלה, זכויות הילד וחינוך. היא פעלה רבות למען זכויות נשים וילדים, והתנגדה לשחיתות פוליטית. מעווד חברה בולטת בארגון קורנת שהוואן, שהוא קואליציה של חברי פרלמנט נוצרים המתנגדים לנוכחות הצבאית הסורית בלבנון, ומטיפה לבנייתה של לבנון כמדינה מודרנית ודמוקרטית. היא חברה ב"פורום הדמוקרטי", קואליציה המורכבת מחברי פרלמנט נוצרים ומוסלמים כאחד המתנגדים לשלטון פרו-סורי. כמו כן היא מזוהה עם החזית הלאומית, שהוא בלוק רב-עדתי בפרלמנט, הפועל ליצירת רפורמות פוליטיות. בשנת 2004, הכריזה על מועמדותה לנשיאות לבנון, בבחירות שהיו אמורות להיערך באותה שנה, אך הבחירות לנשיאות נדחו לשנת 2007, ולתפקיד נבחר מישל סולימאן.
מעווד מתגוררת בחזמייה ובזע'רתא.
מייקל סטון

מייקל פטריק ויליאם סטון (באנגלית: Michael Patrick William Stone;‏ 2 ביוני 1925 – 18 במאי 1995) היה איש עסקים אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית בין השנים 1989–1993.
ביוגרפיה

מייקל סטון נולד בלונדון, הממלכה המאוחדת. ב-1929 הוא עבר עם משפחתו לארצות הברית. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצי המלכותי הבריטי כטייס בזרוע האוויר של הצי והוצב על נושאת המטוסים אה"מ "גלורי" (HMS Glory) שפעלה בזירת הים התיכון ובזירת המזרח הרחוק בשנים 1943–1945. הוא השתחרר מהצי המלכותי בדרגת תת-לוטננט זמני.
ב-1948 קיבל סטון תואר ראשון מאוניברסיטת ייל. בשנתיים הבאות הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק. הוא היה מייסד שותף של חברת סטרלינג אינטרנשיונל, חברה לשיווק וייצור נייר בין השנים 1950–1964. הוא היה סגן הנשיא של החברה ושל כמה מהחברות הבנות שלה, כולל יקבי סטרלינג, בין השנים 1960–1982. הוא היה ראש המשלחת של ארצות הברית בקהיר, מצרים של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי בין השנים 1982–1985. לאחר מכן ועד 1988 הוא היה מנהל הסוכנות בקריביים.
ממאי 1986 ממאי 1988 היה סטון סגן מזכיר הצבא לניהול פיננסי. במקביל, הוא היה תת-מזכיר הצבא בפועל מפברואר ועד מאי 1988. לאחר מכן ועד אוגוסט 1989 הוא כיהן כתת-מזכיר הצבא במינוי קבוע ומנהל הרכש של הצבא. במקביל לתפקידו כתת-מזכיר הצבא הוא מילא את תפקידו של תת-מזכיר ההגנה לרכש ממאי ועד אוגוסט 1989. לאחר מכן ועד ינואר 1993 הוא כיהן כמזכיר הצבא. במקביל, בין השנים 1990- 1993 הוא היה יושב ראש מועצת המנהלים של ועדת אזור תעלת פנמה.
מייקל סטון נפטר בסן פרנסיסקו, קליפורניה ב-18 במאי 1995.
קורניליה ברגמן

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1961 (בת 63) וירג'יניה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1987)  אוניברסיטת ג'ורג'יה 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט ויינברג, רוברט הורביץ 
 מוסדות:  המכון הרפואי הווארד יוז (1995–2016)  אוניברסיטת רוקפלר (2004)  אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו 
 פרסים והוקרה:  פרס פריצת דרך במדעי החיים (2013)  פרס ו' אלדן ספנסר (1997)  פרס ריצ'רד לונסברי (2009)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2015)  פרס פרל של אוניברסיטת צפון קרולינה (2010)  הרצאת הודג'קין-האקסלי-כץ (2012)  פרס קוולי למדעי המוח (2012)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  חבר ארגון הביולוגיה המולקולרית האירופאי 
 בן או בת זוג:  ריצ'רד אקסל 
 
קורניליה איזבלה "קורי" ברגמן (באנגלית: Cornelia Isabella "Cori" Bargmann; נולדה ב-1 בינואר 1961 בווירג'יניה) היא נוירוביולוגית אמריקאית, אשר ידועה בזכות עבודתה המגדירה את השפעת הגנים והסביבה על ההתנהגות של תולעי קיינורהבדיטיס אלגנס.
פרופ' ברגמן זכתה במספר פרסים ומענקים על מחקרה: פרס קוולי למדעי המוח בשנת 2012, פרס 'פריצת הדרך במדעי החיים' ב-2013 וב-2016 פרס 'פרס אדוארד מ. סקולניק למדעי המוח'.
כיום קורניליה ברגמן היא חוקרת וראש מעבדת מעגלים עצביים והתנהגות באוניברסיטת רוקפלר, ניו יורק.
קורות חיים

קורניליה ברגמן נולדה ב-1961 בווירג'יניה וגדלה באת'נס, ג'ורג'יה. ע"פ ברגמן העובדה שמשפחתה הייתה משכילה, עודדה אותה לממש את חיבתה למדע כבר בחטיבת הביניים והתיכון. עבודתה הראשונה במעבדה, הכנת מזון זבובים במעבדת ביולוגיה, הייתה במהלך לימודי התואר הראשון שלה באוניברסיטת ג'ורג'יה (בה אביה עבד כפרופסור למדעי המחשב וסטטיסטיקה).
ראש מעבדת הביולוגיה וויאט אנדרסון התעניין בברגמן והציג אותה לסידני קושנר במחלקת גנטיקה, שם היא עבדה במקביל ללימודי התואר בביולוגיה מולקולרית. העבודה שעשתה במחלקת הגנטיקה עזרה לה במחקריה העתידיים. ב-1981 סיימה את לימודיה באוניברסיטת ג'ורג'יה עם תואר בביוכימיה ונסעה למסצ'וסטס על מנת להמשיך את לימודיה ב-MIT. היא סיימה את לימודיה ב-MIT בשנת 1987 עם דוקטורט בביולוגיה של הסרטן.
במהלך הדוקטורט למדה ברגמן על מנגנונים מולקולריים של תאי הסרטן במעבדה של רוברט ויינברג. שם לקחה חלק במחקר הקיים על גני ראס (Ras genes) ותפקידם בגידולי סרטן בגוף האדם ועזרה לזהות את המוטציה המפעילה את הראס בסרטן השלפוחית. נוסף לכך, ברגמן תרמה רמות למחקר על ה-neu, אונקוגן שהתברר כקשור לסרטן השד, דבר שמאוחר יותר הוביל מדענים לפריצת דרך בנושא.
לאחר הלימודים נשארה לעבוד ב-MIT במעבדה של פרופסור ה. רוברט הורביץ. במעבדה זו התוודעה לתולעי ק. אלגנס, והחלה להתעניין במערכת העצבים וההתנהגות. מורכבות הנושא הרתיעה אותה, אך שיחה עם דייוויד בולטימור (חבר סגל ב-MIT וחתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה) שכנעה אותה והיא החלה את עבודתה על הגדרת השפעת הגנים והסביבה על התנהגות תולעי ק. אלגנס על ידי ניתוח המעגלים העצביים והגנים, הקולטנים והמולקולות המעורבות בהתנהגות.
במחקרה הראשון בנושא ברגמן השתמשה בצריבה (אבלציה) בלייזר כדי להראות כי קבוצות נוירונים מסוימות בגוף התולעת (ק. אלנגס) חשובות לתגובת ההגבה של התולעת לכימיקלים שונים. עוד תוצאה שעלתה מהמחקר היא גילוי קבוצת הנוירונים האחראית להכנסת התולעת לשלב אלטרנטיבי הנקרא "dauer larva" (שלב התפתחותי אלטרנטיבי של תולעים ק. אלנגס בה הזחל נכנס לסוג של קיפאון ויכול לשרוד בתנאים קשים). מחקר זה היה הראשון מסדרת מחקרים שמטרתם למפות את קבוצות הנוירונים במוח התולעת ולהגיע להבנה עמוקה יותר של המעגלים העצביים וההתנהגות שלה.
ב-1995 הוצעה לברגמן עבודה כעוזרת מרצה באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו ובמקביל המשיכה במחקריה. הפעם התמקדה ברגמן בחוש הריח ברמה המולקולרית. מחקרה הוביל לתגליות על מנגנוני הבסיס של החושים ולגילוי מולקולה שתפקידה ליצור קשרים בין הנוירונים במהלך פיתוחם. עבודה זו תרמה להבנה עמוקה יותר של המוח, התפתחות נוירונים והיכולת החושית.
שלוש שנים לאחר מכן (1998) הועלתה לדרגת פרופסור וב-1999 מונתה לסגן יו"ר המחלקה לאנטומיה.
ב-2004 החלה לעבוד באוניברסיטת רוקפלר בניו יורק כראש המעבדה למעגלים עצביים והתנהגות ע"ש לולו ואנתוני וונג, כמרצה וכחוקרת רפואית של הווארד יוז, שם היא נמצאת עד היום. ברגמן והצוות שלה חוקרים כיצד גנים אחראים על ההתפתחות, התפקוד וההתנהגות העצבית. במעבדה נעשה שימוש בתולעי ק. אלגנס, בזכות חוש הריח הרגיש שלהם.
פרסים ותפקידים חשובים > פרסים

2004 - פרס קמאלי בינלאומי על מדעי המוח הבסיסיים והקליניים
2009 - פרס ריצ'רד לונסברי בביולוגיה וברפואה
2010 - פרס פרל-אונק בתחום מדעי המוח
Dart / NYU - 2012 ביוטכנולוגיה פרס הצטיינות
2012 - פרס קוולי למדעי המוח
2013 - פרס פריצת דרך במדעי החיים
2014 - מדליית בנג 'מין פרנקלין במדעי החיים
2016 - פרס אדוארד מ. סקולניק במדעי המוח
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Melissa Marino, Biography of Cornelia I. Bargmann, PMC
1 2  The Kavli Prize: “Cornelia Bargmann, Winfried Denk, Ann M Graybiel”, Wayback Machine, ‏3.12.13
↑  Cori Bargmann, Ph.D, The Rockefeller University site
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007338424805171  GND: 107506077X  ISNI: 0000 0000 2261 846X  LCCN: n00123495  MGP: 296649  ORCID: 0000-0002-8484-0618  S2AuthorId: 3912040  VIAF: 23380070   WorldCat (עם VIAF): 23380070
בג'איה

| --- | --- |

 מדינה:  אלג'יריה אלג'יריה
 שטח:  120.22 קמ"ר
 גובה:  949 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  176,139 (2008)
 קואורדינטות:  36°45′00″N 5°04′00″W﻿ / ﻿36.75°N 5.066667°W﻿ / 36.75; -5.066667
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.communedebejaia.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אלג'יריה מוגדלת) אלג'יר קונסטנטין אוראן תלמסאן אל-ואד תמנראסת טינדוף מרוקו ספרד תוניסיה לוב ניז'ר מאלי מאוריטניה הים התיכוןבג'איה(למפת אלג'יריה רגילה) אלג'יר קונסטנטין אוראן תלמסאן אל-ואד תמנראסת טינדוף מרוקו ספרד תונ. לוב ניז'ר מאלי מאור. הים התיכוןבג'איה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בג'איה (בערבית: بجاية, בברברית: ⴱⴳⴰⵢⴻⵜ, בצרפתית: Béjaïa) היא עיר נמל בצפון-מזרח אלג'יריה, והעיר הגדולה ביותר באזור הקביליה. העיר מנתה כ-180 אלף תושבים נכון ל-2008. עיקר תושביה הם בֶרבֶרים-קבילים והשפה הנפוצה בה לצד ערבית היא קבילית. בימי הביניים העיר הייתה אחד מהמרכזים הכלכליים של אגן הים התיכון.
סקוויה נאה

| סקוויה נאה |
| --- | --- |
 סקוויה נאה
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: ברושיים
תת־משפחה:: סקווים
סוג:: סקוויה
מין:: סקוויה נאה
שם מדעי
 Sequoia sempervirens ‏אנדליכר, 1847
תחום תפוצה

Sequoia sempervirens
סקוויה נאה (וכן, סקוויית החוף; שם מדעי: Sequoia sempervirens) היא מין עץ בתת-המשפחה סקווים. עצי הסקוויה נאה גדלים בקליפורניה שבארצות הברית.
תיאור העץ ותכונותיו

סקוויה נאה, כמו סקוויה ענקית, הוא מין ירוק עד. לכותרת העץ צורת חרוט באיזון לענפים המעט נפולים. עובי קליפת הגזע מגיע עד ל-30 סנטימטרים (מחצית מעובי קליפת גזע הסקוויה ענקית). קליפת הגזע רכה למדי. סיבי הקליפה בצבע אדום-חום כשהעץ בריא, ובגוונים כהים יותר כשהעץ לוקה במחלה.
שורשי העץ צדיים, בפריסה רחבה, ורדודים. בעצים צעירים ובחוטרים הגדלים בצילם של עצים בוגרים נע אורך העלים בין 1.5-2.5 מטרים, ובין חצי לסנטימטר בחוטרים הגדלים בשמש מלאה בצמרתם של עצים בוגרים ובצורת קשקשים. צבע העלים ירוק כהה עם פסי נקבוביות לחילופי גזים, ובצבע לבן-כחול בחלקם התחתון. סדר העלים לולייני. העלים הסוככים הגדולים מעוקמים בבסיסם כדי לשכב על משטח ישר לשמירת אור מלאה. זרעי האצטרובלים סגלגלים, באורך 1.5 עד 3.2 סנטימטרים, ובכל אחד מהם יש 15 עד 25 קשקשים בסדר לולייני.
ההאבקה מתרחשת בשלהי החורף והזרעים מבשילים כ-8 עד 9 חודשים לאחר מכן. כל קשקש באצטרובל מניב 3 עד 7 זרעים, כשמידותיו של כל זרע הן 3 עד 4 מילימטרים לאורך, חצי מילימטר לרוחב, ושתי "כנפיים", שרוחבן מילימטר. זרעי האצטרובל משתחררים כאשר הקשקשים מתייבשים ופתוחים בבגרותם. צורת האצטרובלים הופכת לאליפטית לאחר האבקתם ואורכם בשלב זה של חיי הצמח הוא 4 עד 6 מילימטרים. הסקוויה הנאה הוא עץ דו-מיני. המבנה התורשתי שונה מזה של עצים מחטניים אחרים: קיימים בו שישה זוגות תואמים של כרומוזומים ומקור הגנום המיטוכונדריאלי שלו הוא דרך תורשה אבהית ולא דרך תורשה אמהית כפי שקורה אצל האדם (לדוגמה).
רבייה וצמיחה

"סקוויית החוף" מתרבה גם בדרך מינית וגם בדרך א-מינית. ייצור הזרע מתחיל בגיל 10–15 שנים ותנובות זרע גדולות מתרחשות לעיתים תכופות. אך יכולת הקיום של הזרע נמוכה, מתחת ל-20%. ייתכן ויכולת הקיום הנמוכה נועדה כדי למנוע מטורפים לפגוע בזרעים, שהם לא ירצו לבזבז זמן על מיון הזרעים הריקים מהאכילים. הזרעים המכונפים קטנים ובהירים, במשקל 3.3–5 מ"ג (200–300 זרעים לגרם). הכנפיים אינן יעילות לפיזור רחב והרוח מפזרת את הזרעים למרחק של 60–120 מטרים מעץ האב. צמיחת הנֶבֶט מהירה מאוד והעץ מגיע לגובה 20 מטרים ב-20 שנים.
מין עצים זה מתרבה בדרך א-מינית על ידי הרכבה או הנבטה מכותרת השורש, גדם או אפילו ענפים שנפלו. אם עץ נופל, הוא מחדש שורה של עצים חדשים סביב הגזע. זו הסיבה שעצים רבים גדלים באופן טבעי בשורה ישרה. נצרים נוצרים מניצנים רדומים או חיצוניים בשטח הגזע או מתחתיו. הניצנים הרדומים מתעוררים כאשר הגבעול הבוגר העיקרי נפגע או מתחיל למות. ניצנים רבים מתפרצים ומתפתחים סביב הגזע. בתוך תקופה קצרה לאחר ההנצה, כל נצר יפתח את מערכת השורשים שלו ובאמצעות הנצרים השולטים מייצרים טבעת עצים סביב כותרת שורש האב או סביב הגדע. טבעת זו נקראת "טבעת הפיה". הנצרים יכולים להשיג גובה של 2.3 מטרים בעונת צמיחה אחת.
סקוויה נאה יכולה להתרבות גם בעזרת קשרים. הקשרים מופיעים לרוב מתחת לאדמה אך ייתכן שיופיעו גם מעל פני האדמה, בדרך כלל עד שלושה מטרים. הקשרים האלו יכולים לנבוט לעצים חדשים כאשר הם מנותקים מעץ האב. עדיין יש לחקור וללמוד כיצד בדיוק מתבצע התהליך הזה. שיבוטי חוטרים בדרך כלל נובטים מה"קשרים" האלו, שלרוב הופכים לגדרות חיות קישוטיות, כפי שנמצאו באזור הפרברים.
העץ מתמודד היטב עם הצפה, שיטפון וגאות: השורשים צומחים במהירות לתוך סחופת עבה ושוקעים לאחר השיטפון או הגאות.
תפוצה וסביבה

לעומת הסקוויה הענקית הגדלה במורדות רכס הרי סיירה נבדה במזרח קליפורניה, הסקוויה הנאה גדלה לאורך אזור החוף הפסיפי במערב קליפורניה ברצועה צרה באורך כ-750 ק"מ וברוחב של 8–75 ק"מ בערך (רוב הרצועה הזו היא ברוחב של 50–70 ק"מ). התפוצה בעבר הרחוק הייתה רחבה הרבה יותר וכללה את אירופה ואסיה. מין זה גדל בטווח גבהים שבין גובה פני הים לגובה של 920 מטרים, אך רובם גדלים בגובה של 30–750 מטרים. הם בדרך כלל גדלים במורדות הרים (אך בגובה שהוא נמוך משמעותית מטווח הגובה של סקוויה ענקית) ששם יש יותר משקעים מאשר בגובה פני הים. העצים הגבוהים והזקנים ביותר, נמצאו בעמקים וגאיות עמוקים, ששם יכולים לזרום נחלי איתן כל השנה, וטפטוף ערפילי הוא רגיל. העצים שמעל שכבת הערפל, כלומר, בגובה של כ-700 מטרים ומעלה, קטנים ונמוכים יותר, כיוון ששם יבש יותר, מנשבות רוחות חזקות יותר וקר יותר. בנוסף, אלון שזוף, אורן ואשוח דאגלס דוחקים את סקוויה נאה בגובה זה. מעט עצים גדלים קרוב לאוקיינוס עקב רסס מלח חזק, חול ורוחות.
האזור הטבעי של "סקוויית החוף" מספק תנאי סביבה מיוחדים עם גשמים כבדים עד 2,500 מ"מ בשנה. אוויר החוף הקריר והערפל שומר על היערות שם בלחות קבועה כל השנה. מספר גורמים, כולל ירידת גשמים כבדה, יוצרים קרקע עם פחות חומרים מזינים משדרוש, הגורמים לעצים להסתמך מאוד על הסביבה האקולוגית (הנוצרת מפעולתם של אורגניזמים חיים) הכוללת של יער סקוויה נאה. סביבת היער כוללת אשוח דאגלס, רוש מערבי, אלון חשוף, מין הקטלב Arbutus menziesii ממשפחת אברשיים) ועוד עצים אחרים, עם מגוון שרכים, חומעת הסקוויה (צמח בר), אזובים ופטריות. וכן יערות סקוויה נאה מספקים סביבת גידול טבעית למגוון יונקים, ציפורים, זוחלים ודו-חיים. פרטים זקנים של הסקוויה משמשים בית גידול טבעי לינשוף מנומר המאוים פדרלית, והעוף הימי Brachyramphus marmoratus הנמצא בסכנת הכחדה.
הגזע העשיר בטאנין משולב עם העלווה המתחילה גבוה מעל הקרקע ומספק הגנה טובה משריפה ומהדבקה בחרקים, התורמת לאריכות ימיה של סקווייה חופית. הפרטים הזקנים ביותר הגיעו ל-2,200 שנים, ורבים אחרים הגדלים בטבע הגיעו ליותר מ-600 שנים. הטענות הרבות על עצים זקנים יותר, אינם נכונות.
היום קיימים רק 4% מיערות וחורשות עצי סקוויה נאה ו-4,830,000 דונמים (כ-60%) של עצים מתוך כ-8,070,000 שהיו ב-1850, בגלל כריתה רבה שנבעה מהבהלה לזהב בשנים 1858-1848 שהביאה לאזור כורים ופועלים מכל רחבי ארצות הברית, מאירופה ומסין (חומר העץ של הסקוויה נאה נחשב לעץ משובח ויוקרתי). כדי למנוע את הכחדת המין הזה, כ-1,128,000 דונמים הוכרזו כפארקים לאומיים או מדינתיים או שמורות, מתוכם כ-28,000 דונמים של עצים זקנים, שנרכשו מתעשיית העץ, שהם בין 5–10 אחוזים מהעצים הזקנים שהיו בעבר, וכמעט כל הנותרים מוגנים בפארקים או בשמורות. 3,240,000 דונמים הוחלפו בשימושי קרקע אחרים מאשר יערות, כמו אזורים חקלאיים או עירוניים. 3,640,000 דונמים הם תחת ניהול פעיל של חיתוך בולי עץ. הם כולם עצים של צמיחה משנית. כריתה באופן מסחרי החלה סביבות שנת 1820, וממשיכה עד עצם היום הזה.
הריכוזים החשובים ביותר של מין זה הם מערכת הפארקים רדווד והפארק המדינתי רדווד המבולדט, וסך הכל מין זה מוגן בכ-40 פארקים ושמורות באזור החוף של קליפורניה. עצי סקוויה נאה התאקלמו בהצלחה באזורים שונים מחוץ לאזור התפוצה הטבעית שלהם: דרום ארצות הברית מטקסס במערב ועד מרילנד במזרח, אזור קטן במרכז מקסיקו, הגבהים הבינוניים של הוואי, איי המלכה שרלוט (סמוך לחלק הצפון-מערבי של החוף של קולומביה הבריטית, מערב אירופה, וניו זילנד (בייחוד ברוטורואה שאי הצפוני).
בתעשיית העץ

סקוויה נאה היא בעלת חומר העץ המשובח והיקר ביותר בקליפורניה. הקורות המיוצרות מוערכות מאוד על יופיין, משקלן הקל ועמידותן בפני בליה. העץ גם עמיד בשריפה, מאחר שהוא לא נשרף היטב כמו עצים אחרים, בשל חוסר של שרף.
המהנדס הראשי של מחלקת כיבוי האש של סן פרנסיסקו בזמן השריפה הגדולה ב-1906 שפרצה בגלל רעידת אדמה עזה (7.9–8 בסולם ריכטר) כתב:
בשריפה הגדולה האחרונה של סן פרנסיסקו שהחלה ב-18 באפריל 1906, הצלחנו סוף סוף בעצירתה כמעט בכל הכיוונים, כאשר הבניינים חסיני האש היו כמעט לחלוטין במבנה השלד שלהם, ואם הגימור החיצוני של הבניינים האלו לא היו עשויים קורות של רדווד, שטח השריפה היה מתרחב מאוד.
בגלל עמידותה המרשימה בבליה, נעשה שימוש נרחב ב"סקוויה נאה" בפסי רוחב במסילות רכבת ובבסיסים לשולחן עבודה, ברחבי קליפורניה. רבים מהפסים הישנים ממוחזרים לשימוש בגינות לתיחום הגן, לשלבים של מדרגות וכדומה. הקשרים בעצי רדווד משמשים לייצור משטח השולחן, פורמייקה ולסחורות.
ממדים ושיאים

הסקוויה הנאה היא מין העצים הגבוה בעולם, ופרט אחד המכונה היפריון הגדל בפארק לאומי רדווד הוא נכון להיום העץ הגבוה בעולם ומתנשא לגובה של מעל 115.65 מטרים (379.4 רגל) עם נפח מוערך של כ-502 מ"ק עץ.
ידועים לפחות מעל 600 עצים הגבוהים ממאה מטרים, 220 שגובהם מעל 105 מטרים, ו-42 שגובהם מעל 110 מטרים שמרביתם צומחים בפארק ההמבולדט. חמישה משבעת מהגבוהים ביותר ושלושה-עשר מהגבוהים מ-110 מטרים צומחים בפארק לאומי רדווד.
מין זה הוא גם מין העצים השני בגודלו אחרי סקוויה ענקית, ועץ "המונרך האבוד" הגדל ב"חורשת הטיטאנים" בשטח "הפארק המדינתי רדווד ג'דדיה סמית" (חלק ממערכת הפארקים רדווד) הוא הפרט הגדול ביותר במין זה והעץ התשיעי בגודלו כשנפחו הידוע היום הוא 1,206 מטר מעוקב של עץ, גובהו כ-98 מטרים, וקוטר גזעו כשמונה מטרים. באותה חורשה גדל עץ הסקוויה הנאה הרביעי בגודלו והעץ השמונה-עשר בגודלו המכונה "הטיטאן של דל נורטה" שגובהו במדידה האחרונה כ-94 מטרים, היקפו בבסיסו כ-23 מטרים ונפחו המוערך כ-1,055 מ"ק עץ.
ידועים כ-50 עצים לבקניים של סקוויה נאה שמשיגים גובה של עד 20 מטרים. העצים האלה שורדים כטפילים על ידי ערבוב מערכת השורשים שלהם עם אלו של עצים רגילים. למרות שמוטציות מתרחשות גם במחטיים אחרים, לא ידועים מקרים של פרטים כאלו השורדים בבגרותם במינים אחרים.
ממדים ושיאים > הפרטים הגבוהים ביותר

רשימת העצים הגבוהים ביותר (נכון לשנת 2011).
| שם העץ>  | גובה> מטר | גובה> רגל |
| --- | --- | --- |
| היפריון | 115.7 | 379.1 |
| הליוס | 114.7 | 376.3 |
| ענק הסטטוספרה | 113.3 | 371.7 |
| איקרוס | 113.1 | 371.2 |
| "נשיונל גאוגרפיק" | 113.05 | 370.9 |
| פרדוקס | 112.7 | 369.85 |
| אוריון | 112.7 | 369.7 |
| לוראלין | 112.6 | 369.5 |
| מנדוסינו | 112.2 | 368.1 |
| רוקפלר | 112.0 | 367.5 |
הערות שוליים

↑  סקוויה נאה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ראו כאן את רשימת עצי סקוויה נאה הגבוהים ביותר.
↑  ראו כאן את רשימת עצי "סקוויה נאה" הגדולים ביותר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529521605171  BnF: cb12345062j (data)  GND: 4606029-7  LCCN: sh85112153  NDL: 00570635  NKC: ph777521 
ענף של עץ סקוויה נאה לבקן
רכב עובר דרך חור בגזע של עץ סקוויה נאה הנמצא בשטח הפארק המדינתי רדווד המבולדט
גודלו של "הטיטאן של דל נורטה" לעומת גודלו של אדם
ישראל במלחמת המפרץ

| --- | --- |

משפחה ישראלית בחדר האטום עם מסכות גז
 תאריך כניסה לעימות:  17 בינואר 1991
 תאריך סיום העימות:  28 בפברואר 1991
 ראש המדינה:  חיים הרצוג
 ראש המדינה בפועל:  יצחק שמיר
 מפקדים בולטים:  משה ארנס – שר הביטחון דן שומרון – רמטכ"ל נחמן שי – דובר צה"ל
 מפקדה ראשית:  מחנה מטכ"ל, הקריה, תל אביב
 נתוני המדינה
 אוכלוסייה:  כ-5.1 מיליון תושבים
 תוצאות המלחמה
 אבדות בנפש:  3 הרוגים מטילי סקאד סה"כ 77 נפגעי פעולות איבה
 אבדות בציוד:  1,302 בתים 6,142 דירות 23 מבני ציבור 200 חנויות 50 מכוניות
ילד ישראלי חבוש במסכת ברדס במלחמת המפרץ (1991)
נזק כבד למבנה נגרם לאחר נפילת סקאד ברחוב עוזיאל ברמת גן, 26 בינואר 1991
ראש עיריית תל אביב, שלמה להט (מימין), בסיור עם מבקרים מחו"ל באתר פגיעת טיל בזמן מלחמת המפרץ
שיגור טילי פטריוט ליירוט טילי סקאד בשמי תל אביב
ב-17 בינואר 1991 במסגרת מלחמת המפרץ החל מבצע "סופה במדבר" במתקפה אווירית של כוחות קואליציה בת 34 מדינות נגד עיראק, לאחר שזו פלשה לכווית. מלחמת המפרץ הסתיימה בפורים תשנ"א – 28 בפברואר 1991. מהלילה שבין 17 בינואר ל-18 בינואר ולאורך כל המלחמה שיגר צבא עיראק, בפיקודו של נשיא עיראק, סדאם חוסיין, 38 או 39 או 43 טילי סקאד לעבר ישראל. מרבית הטילים נורו לעבר גוש דן, שבו יש ריכוז האוכלוסייה היהודית הגדול בישראל. ישראל נמנעה מתגובה צבאית, לבקשת ארצות הברית.
בתחילה היה נדמה כי הפגיעות הסבו בעיקר נזק לרכוש והיו מעט נפגעים בנפש. אולם בהמשך התברר כי טילי הסקאד שנורו למדינת ישראל במלחמה גרמו במישרין ובעקיפין לעשרות מקרי מוות מהתקפי לב ומחנק כתוצאה מהשימוש במסכה, ולשלושה הרוגים מפגיעת טילי סקאד. בסך הכל הוכרו 77 הרוגים במהלך המלחמה כחללי פעולות איבה.
בעקבות המלחמה

בעקבות המלחמה הוחלט כי דירות ובתי מגורים חדשים בישראל יכללו מרחב מוגן שקירותיו עשויים בטון מזוין, בכל דירה – ממ"ד, בשטח פנימי של 9 מ"ר לפחות, או בכל קומה – ממ"ק. המרחב המוגן מתוכנן לספק הגנה ליושביו מפני התקפות עם פצצות חומר נפץ מרסק (רגיל). הוא אף אטום לחדירתם של גזים רעילים ובכך נותן מענה חלקי לתקיפות בלתי קונבנציונליות. במרחבים המוגנים קיימת אפשרות להתקין מסנני אוויר במקרה שהשהייה הנדרשת ארוכה או כשהמדובר בתקיפה באמצעים ביולוגיים, כימיים או רדיואקטיביים.
תקופת מלחמת המפרץ בתל אביב זכתה לאזכורים תרבותיים רבים, כגון בספרים "פיתיון" מאת שולמית לפיד ו"שירת הסירנה" מאת עירית לינור (שעובד גם לסרט) ובסרטים "החברים של יאנה" ו"שאנן שיא".
לקריאה נוספת > לילדים

גלילה רון פדר עמית, נחש צפע, מנהרת הזמן 53, בן שמן: הוצאת מודן, 2011(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

1 2  (1991) The Gulf War באתר משרד החוץ (באנגלית)
↑  מלחמת המפרץ, באתר חיל האוויר
↑  איתן לוין, 39 הטילים, מעריב, 26 בפברואר 1991
↑  ירון דרוקמן, 43 טילים, 54 פטריוט, 222 שהזריקו סתם אטרופין: 30 שנה למלחמת המפרץ, באתר ynet, 6 בינואר 2021
↑  תשניק קטלני ממסיכת אב"כ בזמן מלחמת המפרץ
↑  דף לזכר שרה משעלי, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
דף לזכר איתן גרונדלנד, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
דף לזכר עוזיאל פרימן, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
↑  חללי פעולות האיבה בשנת 1991, באתר לעד
↑  יוני קורן, אחד שהיה שם, באתר זמן ישראל, 17 בינואר 2021
↑  אילן ליאור, כיכר אתרים מחכה לשיפוץ או לסקאד, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2012
↑  גל פרל פינקל, סקירת ספרות: סקירה למעגל השלישי, מרכז דדו, ‏ 19 בדצמבר 2021.
פרנסס המילטון ארנולד

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1956 (בת 68) פיטסבורג, ארצות הברית 
 שם לידה:  Frances Hamilton Arnold 
 ענף מדעי:  הנדסת כימיה 
 עיסוק:  ביוכימאית, מרצה באוניברסיטה, ממציאה, מהנדסת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון (1979)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1985)  תיכון טיילור אולדרדייס 
 מנחה לדוקטורט:  Harvey Warren Blanch 
 מוסדות:  National Institute of Solar Energy (1979–1980)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1985–1986)  המכון הטכנולוגי של קליפורניה 
 תלמידי דוקטורט:  Huimin Zhao, Jesse D. Bloom, D. Allan Drummond 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות (2011)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2019)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (2011)  פרס באוור להישג במדע (2019)  חברת האקדמיה הלאומית למדעים (2008)  חבר זר של החברה המלכותית (2020)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע (2009)  עמיתת פקארד למדע והנדסה (1989)  100 נשים (BBC) (2018)  פרס ההישגיות (2017)  מדליית גרוון-אולין (2005)  פרס טכנולוגיית המילניום (2016)  פרס צ'ארלס סטארק דרייפר (2011)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2014)  פרס FASEB להצטיינות במדע (2007)  פרס נובל לכימיה (2018)  פרס ריימונד ובברלי סקלר (2017)  מדליית פרקין (2023)  עמית האקדמיה המלכותית להנדסה  עמית המכון האמריקאי להנדסה ביולוגית ורפואית 
 בן או בת זוג:  ג'יי ביילי (?–1994)   אנדרו לאנג (1994–2007) 
 מספר צאצאים:  3 
 אתר רשמי
 
פרנסס המילטון ארנולד (באנגלית: Frances Hamilton Arnold; נולדה ב-25 ביולי 1956) היא כימאית ומהנדסת אמריקאית, זוכת פרס נובל לכימיה לשנת 2018 (לצד ג'ורג' פ. סמית' וגרג וינטר), בעלת הכרה בינלאומית בשל היותה מובילת דרך בתחום האבולוציה המכוונת. היא פיתחה שיטה בתחום האבולוציה המכוונת התורמת ליצירת מערכות ביולוגיות שימושיות כגון אנזימים, מסלולים מטבוליים ועוד.
בשנת 2016 הפכה ארנולד לאישה הראשונה שזכתה בפרס המילניום לטכנולוגיה בשל מחקריה בתחום האבולוציה המכוונת. מכהנת כיושבת ראש הוועדה המדעית של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
ביוגרפיה

פרנסס המילטון ארנולד נולדה וגדלה באדג'ווד, פרוור קטן בפיטסבורג שבפנסילבניה. אביה, ויליאם הווארד ארנולד, הוא פיזיקאי גרעין מוכר בארצות הברית. עוד בצעירותה הייתה פעילה בתחומים חברתיים ופוליטיים. בהיותה נערה השתתפה במחאה נגד המלחמה בווייטנאם, ונסעה מביתה שבפיטסבורג עד וושינגטון בטרמפים כדי לקדם את דעותיה.
בשנות ה-20 לחייה החלה לעבוד על פרויקט סולארי באמריקה הדרומית, שם למדה להסתדר עם כדולר ליום ובאזור מוכה פשפשים. לדבריה, במבט לאחור זה היה הדבר הנכון לעשות כדי לחקור את זהותה. בסיום הפרויקט קיבלה משרת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
את התואר הראשון עשתה במכניקה ובאווירונאוטיקה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1979. את הדוקטורט קיבלה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בתחום ההנדסה הכימית, שם גם עשתה את עבודת הפוסט-דוקטורט בכימיה ביופיזיקלית.
ב-2005 לקחה חלק בייסוד חברת Gevo (אנ'), המתמחה בייצור דלק ביולוגי וכימיקלים ממקורות מתחדשים. בסוף 2019 צורפה לדירקטוריון אלפאבית, החברה האם של גוגל.
בינואר 2021 מונתה ליושבת ראש הוועדה המדעית של נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן.