stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב ההר הלבן
הקרב

בשנת 1620, יצא הקיסר פרדיננד השני לכבוש את בוהמיה ולשבור את כח המורדים. למלך פרדריק ולמפקד צבאו, הנסיך כריסטיאן מאנהלט, היה צבא פרוטסטנטי מאורגן של 30,000 חיילים; ואילו לפרדיננד היה כוח של 25,000 חיילים, רבים מהם חיילים מנוסים, תחת פיקודו של יוהאן ט'סרקלס פון טילי, אציל פלמי קתולי. הצבא של טילי נהנה מהיתרון של שני מנהיגים צבאיים מוצלח - טילי עצמו ואלברכט פון ולנשטיין. הכוח של טילי היה מורכב משתי קבוצות נפרדות: חיילי הקיסר בפיקודו של הרוזן בוקואה, וחיילים גרמנים מהליגה הקתולית, בפיקוד ישיר תחת טילי. כל צבאות העולם של היום מועסקים רבים שכירי חרב, כולל, על ידי כמה הגדרות, טילי עצמו. מגישים עם הליגה הקתולית באופן רשמי הצופה היה העתיד "אבי הפילוסופיה המודרנית", רנה דקארט.
לאחר כיבוש רוב מערב בוהמיה, הצבא התקדם לעבר פראג, הבירה הבוהמית, שהייתה בשליטת המורדים. הבוהמים ניסו לחסום אותם על ידי הקמת עמדות הגנה, אולם הצבא הקיסרי פשוט עקף אותם. על ידי זירוז אנשיו, כריסטיאן מאנהלט הצליח להקדים את הצבא הקיסרי רק לפני פראג. לכן הוא תפס עמדת יתרון על "ההר הלבן", שהיה למעשה רמה נמוכה, אבל היה לו רק זמן כדי להקים עמדות הגנה. ההתלהבות עבור ההצטרפות לקרב הייתה נמוכה בשני הצדדים. לאחר התהפוכות של מספר השבועות האחרונים צומצם הצבא של כריסטיאן מאנהלט לכ-15,000 איש, עם סיכוי קטן לניצחון. שכירי החרב משני הצדדים לא קיבלו את שכרם בחודשים הקודמים; ועם חורף מתקרב, ומזג אוויר קר ולח, מזג האוויר נעשה פחות אידיאלי ללחימה.
ב-8 בנובמבר כוח קט של הצבא הקיסרי נשלח לסייר את האגף הפרוטסטנטי. להפתעתם נסוגו הבוהמים מראש. טילי שלח במהירות תגבורות, והאגף הבוהמי החל להתפורר. כריסטיאן מאנהלט ניסה להחזיר את המצב על ידי שליחת כוח רגלים ופרשים קדימה בפיקודו של בנו כריסטיאן השני. הפרשים דהרו לעבר כוח הרגלים הקיסרי, וגרמו למספר משמעותי של נפגעים, אולם טילי הגיב בשליחת כוח הפרשים שלו, והכריח את הפרשים הבוהמים לסגת. כוח הרגלים הבוהמי, שעכשיו התקרב לצבא הקיסרי, ראה את חיל הפרשים נסוג, והם ירו מטח אחד לעבר הכוח הקיסרי מטווח קצר לפני שנסוגו. קבוצה קטנה של חיל הפרשים הקיסרי החלה להקיף את הכוחות הפרוטסטנטים, והדפה אותם למרכז שדה הקרב. בקרב הצבא הבוהמי פשטה דמורליזציה, ורובו החל לסגת, מבלי להיכנס למעשה לקרב. טילי ופרשיו הקיסריים התקדמו עם 2,000 הוסרים בווארים, והדפו את הכוחות הפרוטסטנטים בחזרה אל ארמון הכוכבים (ממערב לפראג), שם ניסו המורדים ללא הצלחה להקים קו הגנה.
הצבא הבוהמי לא התקרב לכוחותיו של הקיסר פרדיננד. בפועל הקרב נמשך רק שעה, והשאיר את הצבא בוהמי מובס. כ-4,000 פרוטסטנטים נהרגו או נפלו בשבי, בעוד שלצבא הקיסרי ההפסדים הסתכמו רק ב-700 נפגעים.
תוכנית הקרב: הכוחות הבוהמיים למעלה, הכוחות הקיסריים והבוואריים למטה
קרב ההר הלבן (1620)
לאחר הקרב

עם השמדת הצבא הבוהמי נכנס טילי לפראג והמרד התמוטט. המלך פרדריק עזב את הארץ יחד עם אשתו אליזבת (ומכאן הכינוי שלו מלך החורף). ארבעים ושבעה ממנהיגי המרד הועמדו לדין, עשרים ושבעה מהם הוצאו להורג בכיכר העיר העתיקה בפראג. בין אלה שהוצאו להורג היו קרישטוף האראנט ויאן יסניוס. בימינו, מונחים 27 צלבים בתוך המרצפות כמחווה לאותם קורבנות. לפי ההשערה יצאו חמש שישיות מהאצילים הבוהמים לגלות לאחר קרב ההר הלבן, והנכסים שלהם הוחרמו.
צבא חזק פרוטסטנטי נותר בשלזיה תחת פיקודו של יוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן-הכינגן, דוכס קרנוב, אשר המשיך להילחם נגד הצבא הקיסרי במוראביה ובסלובקיה של ימינו עד 1623.
בשנת 1621 ציווה הקיסר על כל הקלוויניסטים לעזוב את הממלכה בתוך שלושה ימים, או להמיר את דתם לקתוליות. בשנת 1622 הוא אסר בפועל על האמונה הלותרנית. ובשנת 1626, הוא ציווה על כל הלותרנים (שרובם לא היו מעורבים במרד, ושדתם הייתה מקובלת יותר בעיני הכנסייה) להמיר את דתם או לעזוב את הארץ. עד 1627, הארכיבישוף של פראג, ירוסלב בורזיטה ממרטיניצה יצא להמיר את דתם של הכופרים בשילוב של פעילות חינוכית, תעמולה ואלימות קשה; רוב הבוהמים המירו את דתם, אבל מיעוט משמעותי פרוטסטנטי נשאר. הצבא הספרדי, שביקש להקיף את המחוזות ההולנדים המורדים, כבש את נסיכות הבוחר מפפאלץ. בשל האפשרות של תבוסה פרוטסטנטית בגרמניה, דנמרק נכנסה למאבק., ובשנת 1630 גם שוודיה הצטרפה למלחמה לטובת הכוחות הפרוטסטנטים.
לפני המלחמה היו 151,000 חקלאים בנחלות כתר בוהמיה, ואילו עד שנת 1648 נשארו רק 50,000 מהם. באותו הזמן מספר התושבים ירד משלושה מיליון ל-800,000.
התוצאה של הקרב הביא שתי מאות של התחזקות הקתוליות בצ'כיה, ולירידה של האצולה הצ'כית, כמו גם לירידה של השפה הצ'כית (מלווה עם התחזקות השפעה של האליטה הגרמנית). בוהמיה נותרה בשליטת ההבסבורגים מאז למשך שלוש מאות השנים הבאות.
תבוסה זו הביאה לפירוקו של האיחוד האוונגלי ולהחרמת נכסיו של פרידריך החמישי; ספרד, שביקשה לאגף את ההולנדים לקראת חידוש מלחמת שמונים השנים, השתלטה על אדמותיו של פרידריך לאורך הריין. פרידריך גורש מן האימפריה הרומית הקדושה ותואר הנסיך הבוחר מפפאלץ הועבר לדוכס בוואריה, מקסימיליאן. הגם שנושל מנכסיו, הוסיף פרידריך לבחוש גם ממקום גלותו בפוליטיקה, וניסה לגייס תמיכה במטרותיו בדנמרק, שוודיה ובארצות השפלה. על פי ספרה הקלאסי של פרנסס ייטס, "נאורות רוזנקרויצרית" (Rosicrucian Enlightenment), קיווה פרידריך להגשים רפורמה במציאות התרבותית והפוליטית באירופה, על בסיס השקפת עולם "רוזנקרויצרית", שהייתה מעין מדע אזוטרי שתכליתו "להביא לריפוי ותיקון העולם". שאיפה זו הייתה אמורה להתממש גם בעזרת נישואיו לאליזבת סטיוארט, בתו של מלך אנגליה ג'יימס הראשון, אולם האחרון העדיף לשמור על מדיניות מאוזנת בין הכוחות השונים באירופה ובהם בית הבסבורג, ובכך הוביל בעקיפין לתבוסתו של פרידריך.
יתר-על-כן, התבוסה הייתה מכה ניצחת לגורמים הפרוטסטנטיים באזור. שרידי המרד הבוהמי דוכאו, והחרמות רכוש ודיכוי האצולה הבוהמית היו לנורמה, ובוהמיה איבדה את חירותה הדתית. איכרים ואצילים כאחד עזבו את בוהמיה ואוסטריה, על מנת שיוכלו לשמור על אמונתם הפרוטסטנטית.
הערות שוליים

↑  The Battle of White Mountain, 11-06-2003 - Radio Prague
↑  Guthrie, William P. Battles of the Thirty Years War from White Mountain to Nordlingen, 1618–1635. Westport, CT: Greenwood, 2001. Print.
↑  Consequences of Czech Defeat, U.S. Library of Congress
↑  Wedgwood, C. V. (1964) [1938]. The Thirty Years War. London: Jonathan Cape. pp. 158, 224.
↑  The Kingdom of Bohemia during the Thirty Years´ War
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553642805171  LCCN: sh85145993  NKC: ph117419 
פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך בוהמיה
פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ - מנהיג האיחוד הקלוויניסטי ו"מלך החורף של בוהמיה".
גנרל יוהאן ט'סרקלס פון טילי, מפקד צבאות הליגה הקתולית
ג'ו ג'יטסו

| --- | --- |

"ג'ו ג'יטסו" בקאנג'י
 
 ארץ מקור:  יפן יפן
 מייסד:  לא ידוע. פותחה לאורך השנים על ידי סמוראים ואזרחים
 סגנון:  משולב, גראפלינג וסטרייקינג
 ספורט אולימפי:  לא
אימון ג'ו-ג'וטסו ביפן, בסביבות 1920
גּ'וּ גּ'יטְסוּ (או גּ'וּ גּ'וּטְסוּ או ג'ו ג'יצו ביפנית: ‏柔術קובץ:Ja-Jujutsu.oga‏Ⓘ‏) הוא שמה של אמנות לחימה יפנית עתיקה (קוריו) בה עשו שימוש הסמוראים. משמעות המילים ג'ו ג'יטסו היא "מיומנויות רכות", והטכניקות של אמנות לחימה זו נועדו לשימוש במצב בו המתרגל נלחם ביריב חמוש ומשוריין בעוד הוא עצמו אינו חמוש או חמוש באופן קל, ולכן נועדה לשימוש כמוצא אחרון במצב בו הלוחם פורק מנשקו. טכניקת הג'ו ג'יטסו מהווה חלק נכבד מבסיס אמנויות לחימה נוספות, ביניהן ג'ודו, קרב מגע, MMA, דניס הישרדות וג'ו ג'יטסו ברזילאי.
שיטת הג'ו-ג'יטסו מתמקדת בגראפלינג.
אין מקור רשמי ידוע שממנו התפתח הג'ו ג'יטסו. בכתבים עתיקים שנמצאו באזורים שונים בסין נראים תרשימי טכניקות שונות המזכירות את טכניקות ג'ו ג'וטסו אך המופע הראשון הידוע של השיטה היה בשנת 1650, על ידי רופא יפני שחי בסין, והציג את השיטה במעמד 10 סמוראים. במשך למעלה מ-200 שנה נשמרה השיטה בסוד בחוג מצומצם של הסמוראים. בסוף המאה התשע-עשרה, סטודנט יפני בשם קאנו הוציא מהשיטה את התרגילים המסוכנים ושיווה לה אופי ספורטיבי, ואז התפשטה אמנות לחימה זו ברחבי יפן.
אף על פי שנשקם המרכזי היה חץ וקשת, לצורכי קרב בטווחים קרובים הסמוראים השתמשו בחרב (קטאנה). תורת הלחימה בחרב נקראת קנג'וטסו ("טכניקת חרב") ומלמדת שימוש נכון בחרב. לצידה התאמנו גם באמנות שליפת החרב וחיתוך בתנועה אחת המכונה באטוֹג'וּטסוּ. תנועות הלחימה היו מעגליות ונועדו ללחימה בטווח בינוני – טווח החרב. לעיתים נתקלו סמוראים אלה במקרים בהם לא יכלו לשלוף את החרב מפאת הטווח הקצר וכך מבסיס הלחימה בחרב התפתחו טכניקות שונות ללחימה בטווח קצר ללא נשק המבוססות על תנועות מעגליות, יציאה מטווח התקפות היריב וניצול תנועתו כנגדו. עם השנים התפתחו בריחים וחניקות שנועדו לניטרול סופי ומיידי של התוקף. אומנות הג'ו ג'יטסו נקראת גם "אומנות אם" כיוון שממנה צמחו והתפתחו שיטות לחימה אחרות (לדוגמה: ג'ו ג'יטסו ברזילאי, ג'ודו, ואף חלקים מהנין ג'וטסו) המבוססות על אותם עקרונות של ניצול תנועה ושימוש מועט בכוח של המגן כנגד התוקף.
ההבדל העיקרי בין הג'ו ג'יטסו לבין שיטות הלחימה שהתפתחו ממנו הוא בכך שהג'ו ג'יטסו המסורתי אינו מגביל את עצמו לסוג אחד של לחימה, אלא משלב קרבות עמידה, הטלות מסוגים שונים, בריחים ונעילות בעמידה, ואף לחימה על הקרקע. לשם השוואה, הג'ודו, למשל, כולל בעיקר הטלות (עם מעט לחימה על הקרקע), אך אוסר שימוש באגרופים ובבעיטות. קראטה, לעומת זאת, מתמחה בבעיטות ואגרופים, אך מוגבל בהטלות ובלחימה על הקרקע. לוחמי ג'ו ג'יטסו משלמים לעיתים על היותם רב-תחומיים ביכולת מוגבלת בכל תחום בנפרד.
ג'ו ג'יטסו ברזילאי פותח מהג'ו ג'יטסו המסורתי על ידי משפחת גרייסי. השינוי העיקרי היה בטכניקות הקרקע, שם אומן הלחימה משתמש בפחות כוח על ידי ניצול טכניקה, שימוש בתנופה ובמינוף.
ג'ו ג'יטסו מודרני בישראל

בסוף המאה ה-19 נדד הג'ו ג'יטסו והובא לאירופה על ידי מורים יפנים. בשנת 1961 הביא יהודה ואז דיאס את הג'ו ג'יטסו מאירופה לישראל, ופתח את ההתאחדות הבינלאומית לג'ודו בישראל.
עם השנים התפתחו מספר ארגונים מרכזיים לג'ו ג'יטסו בארץ, אשר חלקם אף מסונפים לארגונים בינלאומיים.
בשנת 1990 הוקמה "ההתאחדות העולמית לג'ו-ג'יטסו בישראל", גוף הפועל תחת "ההתאחדות העולמית לג'ו-ג'יטסו".
בתחילת שנות ה-90 הוקם "איגוד הג'ו ג'יטסו בישראל".
בשנת 2000 הוקם "ארגון הג'ו ג'יטסו והקובודו בישראל"/האקדמיה הישראלית לג'ו ג'יטסו מסורתי ומודרני.
בנוסף קיימים בישראל מספר מועדונים וארגונים של ג'ו ג'יטסו ברזילאי, וכן מספר ארגונים המלמדים שיטות לחימה הדומות מאוד לג'ו ג'יטסו, ואשר ההבדל ביניהן לבין הג'ו ג'יטסו קטן יותר, לעיתים, מאשר ההבדל בין הארגונים השונים של הג'ו ג'יטסו.
התאחדות הג'ו ג'יטסו בישראל חברה בהתאחדות אילת - ארגון הגג של ענפי הספורט בישראל שאינם אולימפיים. אלוף ישראל הנוכחי בג'ו ג'יטסו הוא הלל פלוסר.
הערות שוליים

↑  יוסף אבירם, מאיר בניהו, עמנואל גיל, רפאל פנון, אנציקלופדיה לספורט ולתרבות הגוף, כרך ראשון, עם עובד, 1959, עמ' 241
| אמנויות לחימה |
| --- | --- | --- |
| אמנויות לחימה סיניות | וו-שו • באג'י צ'ואן • בה גואה ג'אנג • וינג צ'ון • שינג אי צ'ואן • קונג פו גמל שלמה דרומי • טאי ג'י צ'ואן • אגרוף ארוך • אגרוף שאולין • אגרוף שיכור • אי צ'ואן • ג'ין גאנג בה שי • גמל שלמה צפוני • הונג גאר • טאן טוי • טונג ביי צ'ואן • יין-יאנג בה פאן ז'אנג • ליו חה בה פה • מיזונג אי • עגור לבן פוג'יאני • פאק מיי • פנגיי-נון • פיגואה ז'אנג • צ'ואו ג'יאו • שוואי ג'יאו • סאנדה (ספורט) |  |
| אמנויות לחימה יפניות | איאיידו • אייקידו • ג'ו ג'וטסו • ג'ודו • גנדאי בודו • נין ג'וטסו • סומו • שוטוקאן • שיטוריו • קיוקושינקאי • קיודו • קנדו • שורינג'י קמפו • קיק-בוקסינג יפני • שוט-בוקסינג • טנשין שודן קאטורי שינטו ריו |  |
| אוקינוואיות | קראטה • גוג'ו ריו • וויצ'י ריו • שוריי-ריו • שורין-ריו • ריוקיו קמפו • קובודו אוקינאווי |  |
| קוריאניות | הפקידו • טאקוונדו • טאי קיון • טאנג סו דו • טוקונג • סון קואן מו • קוק סול וון |  |
| הודיות | קאלרי-פאיאט • אדיטאדה • אמנויות לחימה הודיות • עגור לבן טיבטי |  |
| טיבטיות | עגור לבן טיבטי |  |
| פיליפיניות | ארניס • יו-יאן |  |
| תאילנדיות | אגרוף תאילנדי |  |
| קמבודיות | פראדאל סראי |  |
| בורמזיות | לאטוואי |  |
| לאוסיות | אגרוף לאוסי |  |
| אירופאיות | היאבקות בסגנון יווני-רומי • פאנקרטיון • סבאט • ברטיטסו • אמנויות לחימה אירופיות היסטוריות |  |
| רוסיות | סיסטמה • סמבו • קיק-בוקסינג רוסי |  |
| ארצות הברית | היאבקות מקצועית • ג'יט קון דו • וו-ווי גונג-פו • קנפו אמריקאי • קג'וקנבו • קיק-בוקסינג אמריקאי |  |
| ברזילאיות | ג'ו ג'יטסו ברזילאי • קפואירה • ואלה טודו |  |
| ישראליות | אייקי • דניס הישרדות • קרב מגן ישראלי • קרב מגע • קרב פנים אל פנים |  |
| טורקיות | היאבקות בשמן |  |
| אחרות | אגרוף • סיף • קיקבוקס • היאבקות • אמנויות לחימה משולבות (MMA) • גראפלינג • ספורט לחימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533605105171  BNE: XX534780  BnF: cb119680063 (data)  GND: 4426054-4  LCCN: sh85070553  NARA: 10648074  NKC: ph200838
קצונה מקצועית בצה"ל

.
תעודת קמ"א מ-11/2013
קצונה מקצועית הן דרגות קצונה בצה"ל הניתנות לחייל ללא קורס קצינים על סמך לימודים אקדמיים. הדרגה ניתנת בעיקר לעתודאים אך גם לאחרים אשר השלימו לימודים אקדמיים באופן עצמאי לפני גיוסם לצבא, והתגייסו במסלול "אקדמיזציה".
פקודות הצבא מגדירות קצין מקצועי כשקול לסגן בשירותו הסדיר, ולסרן בתום שלוש שנות שירות, להוציא את סמכויות השיפוט וניהול מטווחים. הבדל נוסף בין דרגות אלו לדרגות הקצונה הרגילות עניינו במדיניות ההורדה בדרגה. על-פי נוהלי הצבא, קצין מקצועי אקדמאי שחדל מלשרת במקצוע מורד מדרגתו, בחריג לכלל לפיו הורדה בדרגה היא עונש קיצוני וחריג.
לרוב, קצין מקצועי אינו יכול לשרת מעל ל-3 שנים בקבע ללא ביצוע קורס קצינים; אם יעבור קורס קצינים, יקבל את הדרגה השקולה לדרגתו המקצועית, כאשר הפז"ם הנדרש לדרגה הבאה נספר לפי הדרגה המקבילה בשירות החובה, ומחצית מהפז"ם בדרגת קא"ב נספר בתור פז"ם לקבלת דרגת רס"ן.
היסטוריה

דרגות הקצינים המקצועיים הופיעו בצה"ל כבר בשנות ה-60. תחילה היו אלה דרגות של קצין משפטים וקצין רפואה שהוענקו לבוגרי העתודה האקדמית. שאר העתודאים חויבו לעבור קורס קצינים, אשר בסיומו קיבלו דרגת סגן. עתודאי שנשר מקורס הקצינים המשיך את שירותו כחוגר במעמד "חוגר אקדמאי". משנת 1979 לבוגרי העתודה שנשרו מקורס קצינים הוענקה דרגת ממלא מקום קצין.
בשנות ה-80 הונהגו דרגת רב צבאי ודרגה כללית לבוגרי העתודה האקדמית - קצין מקצועי אקדמאי (קמ"א) שייתרה את הצורך להעניק דרגות זמניות לעתודאים שנשרו מקורס הקצינים. לקצינים המקצועיים לא היו סימני דרגות מיוחדים, והם ענדו סרט עם שם הדרגה על הכותפת. במחצית שנות ה-90, בוטלה דרגת ממ"ק, והונהגו סימני דרגה מיוחדים לדרגת קמ"א - פס מתכת שטוח עם עלה של זית וקלף מגולגל. בתום שירות החובה, אם לא ביצע קורס קצינים, מועלה החייל בכניסה לקבע לדרגת קצין אקדמי בכיר (קא"ב). מאז סוף שנות ה-90 ועד מחצית העשור הראשון של המאה ה-21 כלל הקצינים המקצועיים בצה"ל ענדו את סימני הדרגות של קמ"א, אך אז שוב הוחזרו סרטים מיוחדים של סימני הדרגות של:
קָרָ"פּ - קצין רפואה
קָרָ"ש - קצין רפואת שיניים
קַמָ"ש - קצין משפטים
רַבָּ"ץ - רב צבאי
החל מ-2022 חיילות המשרתות במקצועות צבאיים בעלי סרטי כתף נושאות כותפות בלשון נקבה. בפרט, נוצרו הדרגות החדשות "קצינת משפטים" ו"קצינת רפואה".
בסוף שנת 2022, במסגרת תר"ש תנופה הוגדרה דרגה אקדמאית נוספת - קצין אקדמאי מיוחד (קא"ם), דרגה מקבילה לדרגת רס"ן שאליה מועלה קצין אקדמאי בשירות מילואים לאחר שירות של 5 שנים לפחות בדרגת קא"ב, כשהגיל המינימלי לקבלת הדרגה הוא 29.
דרגות > כללי

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| דרגה | סמל הדרגה בזרוע היבשה | סמל הדרגה בזרוע האוויר | סמל הדרגה בזרוע הים |
קצין מקצועי אקדמאי (קָמָ"א)   חייל בשירות חובה בעל תואר ראשון המשובץ במקצועו, ואינו בוגר קורס קצינים. הדרגה מקבילה לדרגת סגן, וצורתה מלבן שטוח.: 
 קצין מקצועי אקדמאי בכיר (קָאָ"בּ)   חייל בשירות קבע בעל תואר ראשון המשובץ במקצועו, ואינו בוגר קורס קצינים. הדרגה מקבילה לדרגת סרן, וצורתה שני מלבנים שטוחים.: 
קצין אקדמאי מיוחד (קא"ם)   חייל בשירות המילואים בעל תואר ראשון המשובץ במקצועו, ואינו בוגר קורס קצינים, החל מנובמבר 2022. הדרגה מקבילה לדרגת רב-סרן, וצורתה עלה גפן שטוח ובמרכזו קלף.:
דרגות > מקצועות ייחודיים

|  | רב צבאי (רַבָּ"ץ) | קצין משפטים (קַמָ"ש) | קצין רפואה (קָרָ"פּ) | קצין רפואת שיניים (קָרָ"ש) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
לגברים ולנשים (עד 2022) לגברים (החל מ־2022): 
לנשים (החל מ־2022):
דרגות > דרגות שהיו בעבר

| קצין מקצועי אקדמאי | חוגר אקדמאי |
| --- | --- |
הערות שוליים

1 2 3   קצין מקצועי 3.0210, באתר צה"ל, 20 באוקטובר 1987
↑  בג"ץ 6523/20 פלוני נ' צה"ל יועמ"ש אכ"א, ניתן ב־8 בנובמבר 2020
↑   חיילים בעלי השכלה אקדמית בשירות סדיר - תנאים להכשרה, שיבוץ וקידום 32.0220, באתר צה"ל, 20 ביולי 1981
↑  בוגרי עתודה יוכלו לשרת במקצועם אם נפלטו מקורס קצינים, עיתון "מעריב", 9.1.1979.
↑   כותפות למקצועות צבאיים - גם בלשון נקבה. רשימת התפקידים, באתר צה"ל, 12 במאי 2022
↑   הסיכות והתגים הכי חדשים שהצטרפו לשורות צה"ל, באתר צה"ל, 22 במאי 2022
↑   דרגה אקדמאית חדשה - קא"ם, באתר צה"ל, 2 בנובמבר 2022
↑   דרגה אקדמאית חדשה - קא"ם, באתר צה"ל, 2 בנובמבר 2022
↑   לכבוד יום ההוקרה - תר"ש המילואים נחשף לראשונה, באתר צה"ל, 16 ביוני 2022
בת הים הקטנה (סרט, 1989)

| --- | --- |

הכרזה העברית לסרט משנת 1990
 מבוסס על:  בת הים הקטנה 
 בימוי:  רון קלמנטס, ג'ון מסקר 
 הופק בידי:  האוורד אשמן, ג'ון מסקר 
 תסריט:  ג'ון מסקר, רון קלמנטס 
 עריכה:  ג'ון קרנוצ'ן, מארק הסטר 
 מדבבים:  ג'ודי בנסון כריסטופר דניאל בארנס פאט קארול קנת מארס סמואל רייט ג'ייסון מרין
 מוזיקה:  אלן מנקן הווארד אשמן
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של וולט דיסני
 חברה מפיצה:  בואנה ויסטה
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית14 בנובמבר 1989 ישראל6 ביולי 1990
 משך הקרנה:  83 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט ילדים, מלודרמה, סרט פנטזיה, סרט מוזיקלי, סרט אגדות 
 מקום התרחשות:  האוקיינוס האטלנטי 
 תקציב:  $40,000,000
 הכנסות:  $211,343,479
 הכנסות באתר מוג'ו:   littlemermaid
 פרסים:  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (אלן מנקן)  פרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר (אלן מנקן, האוורד אשמן) 
 סרט הבא:  בת הים הקטנה 2: השיבה לים
 תרגום לעברית:  ישראל אובל
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בת הים הקטנה (באנגלית: The Little Mermaid) הוא סרט הנפשה אמריקאי משנת 1989 שהופק על ידי חברת וולט דיסני ומבוסס על האגדה המפורסמת בעלת אותו השם מאת הנס כריסטיאן אנדרסן. הסרט יצא לאקרנים ב-14 בנובמבר 1989 והוא הסרט ה-28 המופק על ידי החברה, הסרט הראשון ברנסאנס של דיסני, וכמו כן הוא הראשון בסדרת בת הים הקטנה.
לאחר שורה של כישלונות פיננסיים וביקורותיים שהופקו על ידי חברת וולט דיסני בשנות ה-70 וה-80, ולאחר הצלחתו היחסית של הסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט", של דיסני ו"אמבלין אנטרטיינמנט" משנת 1988, אשר שילב אנימציה עם שחקנים, "בת הים הקטנה" הפיח חיים מחדש גם בתחום סרטי האנימציה הקלאסית של האולפנים וסרטי הנסיכות.
כשאולפני דיסני קיבלו לידיהם לראשונה את הדיבוב העברי, טרם תחילת ההקרנות, הם חלקו שבחים רבים לשפרירה זכאי על עבודת הדיבוב, ושלחו לחברות דיבוב בעולם שעבדו על דיבובים משלהם עותק בעברית כדוגמה לדיבוב טוב. נוסף על כך, כשהסרט יצא בשנות ה-2000 במהדורה דיגיטלית, רק בישראל ובארצות הברית השאירו את הדיבוב המקורי, כשבכל יתר המדינות נעשה הדיבוב מחדש.
הסרט עלה בדיסני+ עם השקתו בישראל ב-16 ביוני 2022.
דמויות ומדבבים

| דמות | מדבבים בגרסה האנגלית | מדבבים בגרסה העברית |
| --- | --- | --- |
| אריאל - בת הים הקטנה | ג'ודי בנסון | שלומית אהרון |
| הנסיך אֶריק | כריסטופר דניאל בארנס | יהויכין פרידלנדר |
| אורסולה | פאט קרול | רחל אטאס |
| המלך טריטון | קנת מארס | אריאל פורמן |
| הוראציו פלוניוס איגנציוס קורנליוס סבסטיאן | סמואל רייט | אלי גורנשטיין |
| פלאונדר | ג'ייסון מרין | איתי בארלי |
| שחף (במקור: סקאטל) | באדי הקט | אייל ברטונוב |
| גרימסבי | בן רייט | דב רייזר |
| לואי | רנה אוברז'ונואה | דני ליטני |
| קרלוטה | אדי מקלורג | שפרירה זכאי |
| פסוליאם וחליאם (באנגלית, פלוטסאם וג'טסאם) | פאדי אדוארדס | דב רייזר |
מקס: פרנק ולקר
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי סימה עמיאל, חגית גולדברג, אילן ליבוביץ, שי זורניצר ובני נדלר.
הפקה

"בת הים הקטנה" תוכנן כבר כאחד הסרטים הראשונים של דיסני בשנות ה-30, כסרט הנפשה הכולל ציורים מאגדותיו של הנס כריסטיאן אנדרסן. פיתוח הסרט החל זמן קצר לאחר "שלגיה ושבעת הגמדים" בשנות ה-30 המאוחרות, אך הוקפא עקב נסיבות שונות.
אגדת הסיפור של בת הים הקטנה אמנם נכתבה על ידי כריסטיאן אנדרסון בדנמרק, אך באנימציה של אולפני וולט דיסני החליטו לתאר את הסיפור שמתרחש באוקיינוס האטלנטי, וישנם רמזים שאריאל הגיע אל חופי העיירה ביאריץ בדרום צרפת. בראיון שנערך עם רון קלמנט הוא נשאל מה הייתה ההשארה לאנימטורים הוא טען "עיירות לחופי הים של צרפת קאן וניס היו השארה מצוינת לחייו של הנסיך אריק ומאין הגיע. עוד התחזקו הטענות שטירת הממלכה של הנסיך אריק דומה באופן מוחלט למבנה של טירת "סור דה מר" בעיירה ביאריץ. רמז נוסף שניתן לראות בסרט הוא כאשר אריאל מבלה עם אריק היא חובשת כובע בארט ובעת שהם בכרכרה יש בידייה באגט. ניתן גם להבחין בשמות צרפתיים לדמויות בסרט כגון השף הצרפתי, סבסטיאן, ונסה, פלאונדר וקלודט. מאולפני וולט דיסני מעולם לא ניתנה הצהרה לכך שהסרט התרחש בצרפת.
בשנת 1985, מצא רון קלמנטס, הבמאי השותף של "הרפתקאותיו של סופר בלש", אוסף אגדות של אנדרסן במהלך סקירה בחנות ספרים. הוא הציג טיוטה בת שני עמודים של סרט המבוסס על "בת הים הקטנה" למנכ"ל מייקל אייזנר ויו"ר אולפני וולט דיסני ג'פרי קצנברג. אייזנר וקצנברג, שלא ידעו שהיה ניסיון הפקה של הסיפור בשנות ה-30, ויתרו תחילה על הפרויקט, כי באותה עת האולפן היה עסוק בפיתוח על סרט המשך לקומדיה "ספלאש" (1984) והרגישו כי "בת הים הקטנה" יהיה דומה מדי לפרויקט. בהמשך החליטו מנהלי האולפנים לאשר את הרעיון לפיתוח עתידי, במקביל לעבודה על הסרט "אוליבר וחבורתו". בתחילת העבודה על ההפקה, מצא הצוות במקרה את העבודה שנעשתה באולפנים בשנות ה-30 על ידי קיי נילסן, שכללה סיפור מקורי ועבודת פיתוח חזותי. הסתבר שרבים מן הרעיונות שבוצעו על ידי הצוות בשנות ה-30 היו זהים לרעיונות שנעשו בשנות ה-80, טרם מציאת העבודה המוקדמת.
באותה שנה, קלמנטס וג'ון מסקר, שותפו לבימוי "הרפתקאותיו של סופר בלש", הרחיבו את הרעיון מ-2 עמודים ל-20 עמודים של תסריט גולמי, השמיטו את התפקיד של סבתא של בת הים והרחיבו את התפקידים של המלך ומכשפת הים. בהמשך שוב הונחו התוכניות של הסרט על המדף כשהאולפנים מיקדו את תשומת הלב על "מי הפליל את רוג'ר ראביט" ו"אוליבר וחבורתו" שיצאו מיד.
בשנת 1987, כותב השירים הווארד אשמן השתלב בתהליך הכתיבה והפיתוח של "בת הים" לאחר שהוא התבקש לתרום שיר ל-"אוליבר וחבורתו". קצנברג, קלמנטס, מסקר ואשמן שיפרו את פורמט הסיפור "בת הים" והפכו אותו למעין מחזמר עם מבנה וסגנון של ברודוויי, עם רצף שירים המהווים את עמודי התווך של הסרט. אשמן והמלחין אלן מנקן, שהיו בין הכותבים של אוף ברודוויי מצליח בשם "חנות קטנה ומטריפה", צוותו כדי לחבר את שירי הסרט. בשנת 1988, לאחר יציאת "אוליבר וחבורתו" לאקרנים, הוכרז "בת הים הקטנה" כסרט הבא של דיסני.
פסקול

"בת הים הקטנה" נחשב בעיני אחדים ל-"סרט שהביא את ברודוויי לתוך הסרטים המצוירים". אלן מנקן כתב את הפסקול זוכה פרס האוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, ושיתף פעולה עם הווארד אשמן בכתיבת השירים. השירים "בתוך הים" ו"נשק את הנערה" היו מועמדים לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, בו זכה השיר "בתוך הים".
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | שיר המלחים  | 1:41 |
| 2. | מנגינת הנושא (אינסטרומנטלי)  | 1:26 |
| 3. | הכרוז (אינסטרומנטלי)  | 0:30 |
| 4. | בנות טריטון  | 0:38 |
| 5. | עולמם של בני האדם  | 3:15 |
| 6. | בתוך הים  | 3:15 |
| 7. | שלו לעולם  | 2:17 |
| 8. | יצורים אומללים  | 4:51 |
| 9. | שיר הטבח  | 1:35 |
| 10. | נשק את הנערה  | 2:45 |
| 11. | זיקוקי די-נור (אינסטרומנטלי)  | 0:38 |
| 12. | ריקוד (אינסטרומנטלי)  | 1:35 |
| 13. | הסערה (אינסטרומנטלי)  | 3:21 |
| 14. | הנס במערה (אינסטרומנטלי)  | 1:55 |
| 15. | הצלופחים (אינסטרומנטלי)  | 1:25 |
| 16. | סיור בממלכה (אינסטרומנטלי)  | 1:27 |
| 17. | שיר ערש (אינסטרומנטלי)  | 1:23 |
| 18. | הכרזת נישואין (אינסטרומנטלי)  | 2:19 |
| 19. | אֶריק, הנסיך המושיע (אינסטרומנטלי)  | 3:43 |
| 20. | סוף טוב הכל טוב (אינסטרומנטלי)  | 2:09 |
ז'אק ביילינקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1881 ויטבסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1943 (בגיל 61 בערך) סוביבור, רפובליקת פולין 
 מדינה:  צרפת 
 
ז'אק ביילנקי (גם ביילינסקי, ובצרפתית: Jacques Biélinky; 20 ביולי 1881 –  1943) היה עיתונאי צרפתי.
ביוגרפיה

ביילינקי, יליד ויטבסק, שרד את פרעות קישינב ב-1903 ונכלא בשל פעילות סוציאליסטית תחת משטר הצאר. ב-1909 היגר לצרפת כפליט פוליטי וב-1927 התאזרח בצרפת. הוא היה מבקר אמנות ובעל טור בעיתון היהודי L'Univers isralite (העולם היהודי), והיה נציג יהודי רשמי, מהמומחים לנושאי קבוצת המהגרים היהודית ממנה הגיע.
בין השנים 1940-1942 ניהל יומן המפרט את חיי היומיום בפריז ואת רדיפת היהודים. בחודשים הראשונים של הכיבוש הבחין במעט רמיזות אנטישמיות. לפיכך הצו מיום 27 בספטמבר 1940 המורה על פרסום כרזה צהובה מול חנויות יהודיות אינו גורם לירידה בנוכחות הקונים הלא יהודים. לאט ראה ביילינקי את תמיכת הפריזאים דועכת. הם נתקלו בקשיי אספקה ובבעיות יומיומיות, ונסוגו לתוך עצמם. יומנו של ביילינקי מאפשר להבין את המצבים האנושיים החבויים מאחורי הטקסטים של החוקים האנטי-יהודיים.
ביילינקי נעצר בלילה שבין 11 בפברואר 1943, במהלך פשיטה שאורגנה על ידי המשטרה הצרפתית, וגורש בשיירה מספר 52 ב-23 במרץ 1943 מחנה הריכוז דראנסי לחלם, ואז למחנה ההשמדה הנאצי סוביבור בפולין.
לקריאה נוספת

Serge Klarsfeld. Le Mémorial de la Déportation des Juifs de France. Beate et Serge Klarsfeld: Paris, 1978.
Jacques Biélinky, Marie-Anne Camax-Zoegger, Le Triangle, Paris, 1935.
Jacques Biélinky, Un journaliste juif à Paris sous l’Occupation. Journal 1940-1942, texte présenté, établi et annoté par Renée Poznanski, Éditions du Cerf Biblis, réédition Paris 2011, מסת"ב 978-2-271-07246-7
Rossella Froissart Pezone et Yves Chevrefils Desbiolles (dir), Les revues d’art : formes, stratégies et réseaux au 20eme siècle : La critique d’art dans les revues juives de langue française durant l’entre-deux-guerres : Jacques Biélinky et la part juive de l’École de Paris, Presses universitaires de Rennes, 2011. מסת"ב 978-2753514805