stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבי יהודה הנשיא
תקנות מפורסמות

תקופתו של רבי הייתה פורייה מאוד בתחום החקיקה, ומספר התקנות שהסנהדרין הוציאה באותה תקופה היא חסרת תקדים.
רבי דאג לסיים סופית את החקיקה בנושא ה"סיקריקון", כלומר נכסי מורדים שנפלו לידי השלטון הרומי ושהו אצל בעלי נכסים וזרוע, ופסק כי אם שהה הנכס אצל הסיקריקון שנים-עשר חודש "כל הקודם ליקח, ייקח, ונותן לבעלים רביע" (משנה, מסכת גיטין, פרק ה', משנה ו'). כלומר ניתנת קדימות לבעלים לתבוע את הנכס עד שנה מיום התפיסה, ומאז יכול לעשות זאת כל אחד, ובתנאי שיפצה את הבעלים החוקי ברבע ממחיר הנכס. רבי אף ניסה, אם כי ללא הצלחה, לעקור את צום תשעה באב ומנהגי האבלות שבו. כדי להתקין את מערכת היחסים בין הקהילה היהודית ללא-היהודית בערים המעורבות, פסקה הסנהדרין כי "עיר שיש בה ישראל וגויים, הפרנסין גובין מן ישראל ומן הגויים מפני דרכי שלום, מפרנסים עניי גויים עם עניי ישראל מפני דרכי שלום. מספידין וקוברין מֵיתי גוים מפני דרכי שלום ומנחמין אבלי גוים מפני דרכי שלום."
משנתו

רבי יהודה הנשיא היה רגיל לעורר את תלמידיו אודות החטא החמור של לשון הרע. כך למשל מסופר כי רבי יהודה הנשיא ערך סעודה לתלמידיו, הביא לפניהם לשונות רכים ולשונות קשים, התחילו בוררין את הרכים ומניחין את הקשים, אמר להן רבי יהודה: "בני דעו מה אתם עושים, כשם שאתם בוררין את הרכים ומניחין את הקשים, כך יהא לשונכם רך אילו על אילו". במקום אחר מסופר כי רבי יהודה הנשיא ראה גט מקושר שלא נכתב כראוי. רבי שמעון בר רבי אמר לרבי שלא הוא כתב את הגט אלא יהודה החייט, אך רבי יהודה הנשיא אמר לרבי שמעון שבכך הוא עובר על איסור לשון הרע. אך גם בפעם אחרת, שרבי שמעון ברבי סיפר בשבחו של יהודה החייט, אשר רבי יהודה הנשיא למד בספר תהילים שנכתב על ידו ורבי שמעון ברבי סיפר שיהודה החייט כתב זאת, אמר לו רבי יהודה הנשיא "כלך מלשון הרע", ובתלמוד הוסבר בשם רב ספרא כי ”לעולם אל יספר אדם בטובתו של חבירו שמתוך שבחו בא לידי גנותו”.
רבי הוא גם מקורו של הפתגם הידוע: "אל תסתכל בקנקן, אלא במה שיש בו", דהיינו, אל תשפוט אדם או חפץ על פי מראהו, אלא על פי תוכנו.
ראו גם

תנאים
אמתא דבי רבי
לקריאה נוספת

ישראל קאנוביץ, רבי יהודה הנשיא: אוסף שלם של דברי רבי בספרות התלמודית והמדרשית, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ה.
חיים ע. קוליץ, רבינו הקדוש - רבי יהודה הנשיא -  יחוסו, תקופתו ותקף-משנתו, ראובן מס: ירושלים 1989.
הרב עמוס שושן, "רבי יהודה הנשיא", בספרו: מאורות התלמוד, כרך שלישי, תשע"ח, עמ' 29-63
עפרה מאיר, רבי יהודה הנשיא, דיוקנו של מנהיג במסורות ארץ ישראל ובבל, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1999, 438 עמ'
אהרן אופנהיימר, רבי יהודה הנשיא, בסדרה: אביעזר רביצקי (עורך), גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי, מרכז זלמן שזר, מאי 2007, 208 עמ'
רבי יהודה הנשיא - פרקים מסדרת גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי, באתר הספרייה הווירטואלית של המרכז לטכנולוגיה חינוכית (פרקים נבחרים)
בנימין לאו, "שער למשיח: ר' יהודה הנשיא (רבי)", בספרו: חכמים, כרך שלישי: ימי גליל, ידיעות ספרים, 2008, עמ' 375-305.
דורון בר, "בית שערים: אתר ארכאולוגי וגן לאומי או מקום קדוש?", ארכיון, 17, 2013, עמ' 41–47.
אבולוציה של הסוס

דגם המציג את אבולוציית הסוס מהמזוהיפוס, דרך המריקהיפוס והפליוהיפוס ועד הסוס הקיים.
האבולוציה של הסוס – יונק ממשפחת הסוסיים – לפי לוח הזמנים הגאולוגי, היא ההתפתחות מהאאוהיפוס, שוכן-יערות בגודל של כלב, בגובה כחצי מטר, עד לסוס הבית, התפתחות שנמשכה מעל ל-50 מיליון שנה. פלאוזואולוגים הצליחו להרכיב עץ פילוגנטי שלם של התפתחות סוס הבית, יותר מכל חיה אחרת. רוב האבולוציה התרחשה בצפון-אמריקה, שם סוסים נוצרו במקור אך נכחדו בסוף התקופת הקרח האחרונה, לפני בערך 10,000 שנים.
הסוס שייך לסדרה של מפריטי פרסה, שכל המינים בה חולקים רגלי פרסה עם מספר אי-זוגי של בהונות, כמו כן גם שפה עליונה ניידת ומבנה שיניים דומה. לפי כך, הסוס חולק אב קדמון משותף עם טפירים וקרנפים. מפריטי הפרסה צצו בשלהי תקופת הפלאוקן, פחות מ-10 מיליון שנה לאחר אירוע הכחדת קרטיקון-פלאוגן. נראה כי במקור קבוצה זו של בעלי חיים הייתה בנויה במיוחד לחיים ביערות גשם טרופיים, אך לעומת הטפירים ובמובן מסוים גם הקרנפים, שנשארו בנויים לחיים בג'ונגל, סוסי הבית הסתגלו לחיים בערבות, עם אדמה יבשה יותר ותנאים אקלימיים קשים יותר. זנים אחרים של הסוס הסתגלו למגוון של תנאי ביניים.
האבות הקדמונים של הסוס הלכו על מספר בהונות, בהתאמה לחיים בהליכה על האדמות הפרימיטיביות, הרכות והלחות שביערות. השיניים של הסוסים הראשונים היו קטנות ושטוחות. כאשר זני דגניים התחילו להופיע ולפרוח, הסוסיים עברו מאכילת עלים לאכילת עשבים, מה שהפך את שיניהם לגדולות ועמידות יותר. באותו זמן, כשמפריסי הפרסה החלו להופיע, אבותיו הקדמונים של הסוס נאלצו לפתח מהירויות גבוהות יותר כדי להימלט מפני טורפים. יכולת זו התאפשרה באמצעות התארכות הגפיים והתרוממותן של חלק מהבהונות מהאדמה, כך שמשקל הגוף התמקם בהדרגה על הבוהן השלישית, הגדולה ביותר.
היסטוריית המחקר

סוסי בר, ערודים ופראים (מינים של חמורי בר) היו ידועים עוד מהתקופה הפרה-היסטורית ממרכז אסיה עד לאירופה. כשחוקרים אירופאים הגיעו לאמריקה, הם לא מצאו אף מין מהסוג סוס בעולם החדש. בתחילת 1493, כשההתיישבות הספרדית של אמריקה ייבאה סוסים מבויתים מאירופה, חלקם התפראו וידועים בשם המוסטנגים. בשנות ה-60 של המאה ה-18, הציע חוקר הטבע בופון שהייתה זו אינדיקציה לנחיתות בממלכת החי בעולם החדש, אך לאחר מכן שקל זאת מחדש. בשנת 1807 המשלחת של ויליאם קלארק שחקרה את האתר ההיסטורי "ביג בון ליק" מצאה "עצמות רגל וכף רגל של סוסים", אשר התווספו למאובנים אחרים שנשלחו לתומאס ג'פרסון ונותחו בידי חוקר האנטומיה קספר ויסטַר, אך איש מהם לא הגיב על החשיבות שבתגלית זו.
המאובן הראשון של סוס מהעולם הישן נמצא במחצבות גבס במחוז מונמארטר, שבפריז, בשנות ה-20 של המאה ה-19. השן של אותו מאובן נשלחה למוזיאון לתלודות הטבע של פריז, שם זוהתה בידי ז'ורז' קיווייה כשן של חיה רועה ממשפחת הסוסיים שמזכירה את הטפיר. איורו שמתאר את החיה כולה תאם שלדים שנמצאו מאוחר יותר באתר החפירות.
בשנת 1848, ג'וזף ליידי שערך מחקר על מאובני הסוסים של אמריקה, בחן באופן שיטתי מאובני סוסים ממגוון אוספים מתקופת הפליסטוקן, כולל את האוסף מהאקדמיה למדעי הטבע וקבע שהתקיימו לפחות שני מינים בצפון אמריקה: אקווס קורווידנס ואקווס אמריקנוס. עשור לאחר מכן, הוא גילה שהשם השני כבר היה בשימוש ולכן נתן לו שם שונה: אקווס קומפילוס. באותה שנה ביקר ג'וזף באירופה ואוון הציג אותו בפני דרווין.
אאוקן ואוליגוקן: סוסים ראשוניים

בתקופה שבין אאוקן לאוליגוקן, עד לפני כ-23 מיליון שנה, חיו זני הסוסיים הבאים: אאוהיפוס, אורוהיפוס, אפיהיפוס, מזוהיפוס (סוס אמצעי) ומיוהיפוס. המשותף לזנים אלו הוא שכולם היו בעלי קומה נמוכה, גב מעוקל, מספר בהונות ושיניים שמתאימות לאוכלי כל. אך כל זן היה שונה מהזן שקדם לו בכך שהיה גדול יותר והמבנה שלו, כולל הבהונות והשיניים השתנו בהתאם לשינויים בסביבת המחיה.
מיוקן ופליוקן: סוסים אמיתיים

בתקופה שבין המיוקן לפליוקן התפתחו הזנים הבאים: קלובטיפוס, פראהיפוס, מריקהיפוס, היפריון, פיליוהיפוס, דינוהיפוס ופליסיפוס. זנים אלו היו בעלי מבנה גדול יותר שמזכיר יותר את סוס הבית: הגב פחות קעור, השיניים הפכו ליותר גדולות מסיביות ובעלות יכולת גריסה גבוהה, שהתאימה  לאכילת עשבים במיוחד בזמני יובש. בצפון אמריקה האקלים נהיה יבש. היערות הצטמצמו ובמקומם התפתחה ערבת דשא (grassland), מרחב פתוח. הסוסים נאלצו להסתגל לסביבה ובה דשא, צמח קשה עם סיליקה, דמויית זכוכית. כך נשחקו השיניים. כך היה יתרון למוטציה שהגדילה את השיניים.
במרחב ערבות הדשא היה יתרון למהירות ולכוח על פני יש עדיפות על פני זריזות, שהיתה בעלת יתרון ביערות צפופים. לכן האבולוציה נתנה יתרון לבהונות שהתרוממו, כך שמשקל גופם של הסוסים נשען יותר ויותר על הבוהן המרכזית הגדולה, מה שאפשר הגברת מהירות שהייתה הכרחית להישרדות נגד טורפים. כך, מספר האצבעות ברגלי הסוסים השתנה ובהדרגה עבר מארבע אצבעות ברגליים הקדמיות לאצבע אחת - פרסה. למוטציות שבהן האצבעות האחרות התנוונו היה יתרון, והאמצעית גדלה.
פליסטוקן והולוקן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  Wild horses: A brief history of the horse in America - Canadian Geographic Magazine: In-depth, web.archive.org, ‏2012-01-07
1 2  Ancient American Horses | Joseph Leidy | Academy of Natural Sciences, web.archive.org, ‏2012-03-05
↑  Big Bone Lick State Historic Site, Ky Parks (באנגלית)
↑  Academy of Natural Sciences - Thomas Jefferson Fossil Collection - Ancient Horse Fossils, web.archive.org, ‏2008-08-29
↑  ג'יימס וורן אבנס, Horse breeding and management, Elsevier Science, 1992
↑  Simon J. Knell, Suzanne MacLeod and Sheila Watson, Museum Revolutions: How museums change and are changed, ‏2007 (באנגלית)
↑  Academy of Natural Sciences - Joseph Leidy - Leidy and Darwin
| אבולוציה |
| --- | --- | --- |
| מנגנונים ותהליכים | הסתגלות • סחף גנטי • זרימת גנים • מוטציה • ברירה טבעית • ברירה זוויגית • ברירת שארים • היווצרות המינים |  |
| מחקר והיסטוריה | היסטוריית חקר האבולוציה • היסטוריית חקר התפתחות האדם • ראיות • היסטוריה של החיים • מאובן מעבר • הסינתזה המודרנית • השפעות חברתיות • תאוריה ועובדה • התנגדויות / מחלוקת |  |
| תחומים בביולוגיה אבולוציונית | קלדיסטיקה • גנטיקה אקולוגית • ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית • אבולוציה של האדם • אבולוציה של צמחים • אבולוציה מולקולרית • פילוגנטיקה • גנטיקה של אוכלוסיות • אבולוציה של השפה |  |
קטגוריית אבולוציה • פורטל ביולוגיה
קרב טירה

תיאור ותרשים קרב טירה במוזיאון בית הלורד בתל מונד
קרב טירה היה קרב במהלך מלחמת העצמאות, שנערך ב-13 במאי 1948, יממה לפני הכרזת העצמאות של מדינת ישראל. הקרב נועד לשמש כמבצע הסחה, כדי לסייע בכיבוש כפר סאבא. בקרב נהרגו 24 חיילי צה"ל, ארבעה מהם נעדרים.
רקע

בתקופתה שבין החלטת החלוקה ב-29 בנובמבר 1947 לסיום המנדט הבריטי ב-15 במאי 1948 החל השלב הראשון של מלחמת העצמאות. במרץ 1948 החליטה ההגנה על "תוכנית ד'" שמטרתה לעבור מהגנה להתקפה, על מנת ליצור רצף טריטוריאלי יהודי בשטח שיועד למדינה היהודית. כחלק מתוכנית ד' הוחלט על "מבצע מדינה", שמטרתו כיבוש כפר סאבא, כפר ערבי שהיווה איום מתמיד לתושבי כפר סבא. המשימה לכבוש את כפר סאבא הוטלה על חטיבת אלכסנדרוני. במפקדת החטיבה חששו שערביי הכפר הסמוך טירה יחושו לעזרת ערביי כפר סאבא. כדי למנוע זאת הוחלט לבצע פעולת הסחה שתרתק את ערביי טירה, וכוחות זרים ששהו שם. סמוך לכפר טירה נמצא גוש תל מונד - קבוצת יישובים יהודיים, בעיקר מושבים. בכל אחד ממושבי הגוש והסביבה, היה כוח של ההגנה, כיתת פל"ם (פטרול לוחם) שהורכבה מצעירים שאומנו בנשק, באימוני שדה ברמת הכיתה, והיו חברי ההגנה. הוחלט שפעולת ההסחה תוטל על אותן יחידות פל"ם.
הכנות לקרב

בלילה שבין 12 ל-13 במאי התרכזו צעירי הפל"ם בתל מונד. אף על פי שחלק מהצעירים הכירו אחד את השני, הכיתות של המושבים השונים מעולם לא התאמנו ביחד במסגרת מחלקה ובאופן טבעי גם לא כפלוגה. גם למפקד הפלוגה לא היה ניסיון פיקודי. במהלך הפגישה בתל מונד צירפו את הכיתות השונות למחלקות ואת המחלקות לפלוגה. שם נמסר לצעירים על המשימה – פעולת הטרדה נגד טירה, להגיע למקום השולט על הכפר ולהפתיע אותו בחסות החשכה, במקביל לפעולה בפר סאבא. בהמשך הלילה צעד הכוח, והתרכז בחורשה שבמרכז כפר הס. מצב הרוח של הצעירים היה מרומם ואף נאמר שאחד הלוחמים הביא פטיפון. מועד מתן הפקודה התעכב והשחר החל להפציע. רק בשעות הבוקר המאוחרות הגיעה הפקודה לצאת למשימה. לשון הפקודה כאמור, "להטריד את הכפר טירה, ובמקרה שהערבים יברחו – להיכנס לכפר ולהתבסס בו". הפקודה ניתנה בעל פה.
מהלך הקרב

הפלוגה בת שלושת המחלקות יצאה ממקום הריכוז בכפר הס, לעבר רכס גבעה שבקצה שלה קבוצת עצי אקליפטוס. מהרכס הייתה שליטה מצוינת על טירה המרוחקת כארבע מאות וחמישים מטר מהמקום. הכוח התמקם ברכס וחיכה לפקודה. על פי העדויות לאחר כעשר דקות נפלט על ידי אחד הלוחמים כדור. האירוע לא הניב שום תגובה, וכך נוצרה תחושה שהכפר ריק מתושביו ואינו מוגן. כתוצאה מכך נתן מפקד הפלוגה פקודה לעזוב את הרכס ולהתקדם במורד לעבר הכפר טירה. ראשוני המתקדמים לכפר היו מחלקת החוד (שהורכבה מהכיתות של כפר הס, עין ורד ובני דרור), המחלקות האחרות החלו בחלקן להצטרף. כאשר ראשוני הלוחמים הגיעו למרחק של כ-200 מטר מטירה, למקום נמוך וחשוף, נפתחה עליהם בבת אחת אש תופת. הלוחמים בקושי הספיקו להשיב אש, שכן הכח ספג אבדות רבות באופן מיידי: הרוגים, פצועים וחובשים שנפגעו בעת טיפול בפצועים. הכוח שנשאר על הרכס, לא חיפה כראוי על הלוחמים שירדו לשטח הנחות. הקרב יצא משליטה, החלה מנוסה של לוחמים. חלק נוסף היה מרותק בשל מכת האש. חלק נוסף שנשאר בשטח, המשיך לטפל בפצועים, והיו ניסיונות חילוץ שלא צלחו. לאחר הגעת הכוח לכפר הס וספירת הכוחות התברר ש-24 לוחמים חסרים.
לאחר הקרב

זמן קצר לאחר הקרב החלו להגיע כוחות תגבור לטירה מכיוון קלקיליה. התגבור הוא עדות לכך שבצד הערבי האמינו שישראל מנסה לכבוש את טירה. ההתמקדות של הערבים בטירה, יצרה את ההסחה המתוכננת וסייעה לכבוש באותו יום את כפר סאבא הערבית.
למחרת היום החלו המאמצים למצוא את גופות הלוחמים. לאחר מאמצים נמצאו רק 20 גופות, ארבעה לוחמים הוכרזו נעדרים ולא נמצאו עד היום.
בדיעבד התברר כי טירה תוגברה מבעוד מועד בפלוגה של "צבא ההצלה" של קאוקג'י, והתגבורת היא זו שככל הנראה נתנה את מכת הנגד הערבית בקרב.
מייקל לנדון

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1936 פורסט הילס, ארצות הברית 
 פטירה:  1 ביולי 1991 (בגיל 54) מליבו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Eugene Maurice Orowitz 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 השכלה:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  Collingswood High School 
 תקופת הפעילות:  1956–1991 (כ־35 שנים) 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית של קליפורניה 
 מספר צאצאים:  9 
 פרסים והוקרה:  International Emmy Founders Award (1982)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 חתימה:   
 
מייקל לנדון (באנגלית: Michael Landon; נולד יוג'ין מוריס אורוביץ; 31 באוקטובר 1936 - 1 ביולי 1991) היה שחקן, תסריטאי ובמאי אמריקאי. הוא ידוע בתפקידו כג'ו קרטרייט הקטן ב"בוננזה" (1959-1973), צ'ארלס אינגלס ב"בית קטן בערבה" (1974-1983) וג'ונתן סמית' ב"הדרך לגן העדן" (1984-1989). לנדון הופיע על השער של TV Guide כ-22 פעמים, במקום השני רק ללוסיל בול.
ביוגרפיה

לנדון נולד כיוג'ין מוריס אורוביץ ב-31 באוקטובר 1936, בפורסט הילס, קווינס, ניו יורק. הוריו היו קתלין "פגי" (לבית אוניל) רקדנית וקומיקאית ואלי מוריס אורווויץ. אביו היה יהודי, ואמו הייתה רומית קתולית. יוג'ין היה הילד השני במשפחה, בתם, אוולין, נולדה שלוש שנים קודם לכן, בשנת 1933. ב-1941, כשלנדון היה בן 4, הוא והמשפחה שלו עברו לקולינגסווד, ניו ג'רזי. הוא השתתף וחגג את הבר מצווה שלו בבית הכנסת בית שלום. משפחתו זוכרת כי לנדון "השקיע רבות בלימוד עבור האירוע הגדול, כולל רכיבה על אופניים לעיר הסמוכה כל יום כדי ללמוד לקרוא את העברית ולהתפלל".
במהלך ילדותו, לנדון דאג כל הזמן שאמו תנסה להתאבד. הוא דיווח כי בחופשה משפחתית בחוף, אמו ניסתה להטביע את עצמה, אבל לנדון הציל אותה. זמן קצר לאחר הניסיון, אמו התנהגה כאילו לא קרה כלום, וכמה דקות לאחר מכן, הוא הקיא. הוא אמר שזו היה החוויה הגרועה ביותר בחייו.
לנדון למד בתיכון קולינגסווד והוא עסק בהטלת כידון. הזריקה שלו של 195 מטר ב-1954 היא הזריקה הארוכה ביותר של תלמיד תיכון בארצות הברית באותה שנה. התוצאה הזו אפשרה לו לקבל מלגת ספורט באוניברסיטת דרום קליפורניה, אבל הוא פצע את הכתף שלו, מה שהביא לסיום ימיו כאתלט בקולג' . לנדון חשב ללכת לתחום הבידור, הוא עבד בתחנת דלק מול אולפני האחים וורנר, עד שאותר על ידי בוב רייסון, סוכן מקומי. בעקבות עצה, לנדון שינה את שם המשפחה שלו מאורוביץ. הוא בחר את השם החדש לנדון מתוך ספר טלפונים.
קריירה > עבודה מוקדמת

הופעתו הראשונה של לנדון בכיכובו הייתה ב-1956 בסדרת הטלוויזיה "Telephone Time" כקספר האוזר. בסוף שנות ה-50 הופיע בסרטי קולנוע רבים.
קריירה > בוננזה

ב-1959, בגיל 22, החל לנדון את תפקידו הראשון בטלוויזיה בתפקיד ג'ו קרטרייט הקטן ב"בוננזה", אחת מסדרות הטלוויזיה הראשונות שהוצגו בצבע. בשנים 1967-1964 זכתה הסדרה לרייטינג הגבוה ביותר בארצות הברית. לנדון כתב וביים חלק מהפרקים בעונות האחרונות. בינואר 1973 הסדרה בוטלה.
קריירה > בית קטן בערבה

שנה לאחר ביטול "בוננזה", לנדון החל להופיע כצ'ארלס אינגלס בתוכנית הטלוויזיה המצליחה, "בית קטן בערבה", שוב עבור NBC. התוכנית נלקחה מתוך ספר מ-1935 שכתבה לורה אינגלס וילדר, אותה גילמה בתוכנית מליסה גילברט בת ה-9. בנוסף לגילברט, שתי שחקניות לא ידועות אחרות גם השתתפו בתוכנית: מליסה סו אנדרסון, שהופיעה כמרי אינגלס, הבת הבכורה במשפחה האינגלס, קארן גרסלי כקרוליין, אשתו של צ'ארלס. לנדון היה מפיק, תסריטאי ובמאי בסדרה. התוכנית זכתה בפרסים רבים כמו פרס אמי וגלובוס הזהב. לאחר שמונה עונות הסדרה הסתיימה ב-1983. בשנה שלאחר מכן, שודרו שלושה סרטי טלוויזיה.
קריירה > הדרך לגן עדן

לאחר שהפיק גם את "בית קטן בערבה" ולאחר מכן את סדרת הטלוויזיה "האב מרפי", לנדון שיחק בתוכנית מצליחה נוספת. ב"הדרך לגן העדן", הוא שיחק מלאך על תנאי (שכינה את עצמו ג'ונתן סמית) שתפקידו היה לעזור לאנשים להרוויח כנפיים. בדרך לגן העדן לנדון היה המפיק הראשי, התסריטאי והבמאי.
לנדון הזמין את הבת הקטנה שלו, ג'ניפר לנדון, להשתתף בפרק האחרון.
קריירה > פרויקטים אחרים

בשנת 1972, הוא היה בין האורחים בפרויקט הטלוויזיה המוזיקלי של דייוויד ווינטרס, "The Special London Bridge Special", בכיכובו של טום ג'ונס וג'ניפר או'ניל.
בשנת 1973, לנדון היה במאי ותסריטאי של סדרת האנתולוגיה הרומנטית קצרת המועד "Love Story". בשנת 1982, הוא הפיק סרט טלוויזיה בכיכובו "Love Is Forever" שעסק בניסיונו המוצלח של צלם העיתונות האוסטרלי ג'ון אורינגהם לצלול מתחת למקונג כדי להציל את אהובתו מהשלטון הקומוניסטי בלאוס ב-1977. אוורינגהם האמיתי לוהק כתוספת בסרט, מה שסימן גם את הופעת הבכורה של פריסילה פרסלי .
"הבן של סאם" היה סרט ב-1984 שנכתב ובוים על ידי לנדון, המבוסס באופן כללי על שנות חייו הראשונות. בסרט כיכבו טימותי פטריק מרפי, אלי וולך, אן ג'קסון, האלי טוד וג'יימס קארן. קארן עבדה בעבר עבור לנדון בסרט "בית קטן: הפרדה האחרונה".
ללנדון הייתה מערכת יחסים עם רשת NBC שנמשכה 30 שנים רצופות. לאחר ביטול הדרך מגן עדן וכתוצאה מהפגיעה של אנשי ההנהלה של NBC, הוא עבר ל-CBS וב-1991 שיחק בתוכנית פיילוט שנמשכה שעתיים בשם Us. התוכנית נועדה להיות סדרה נוספת ללנדון אבל, עם האבחנה שלו ב-5 באפריל של סרטן הלבלב, התוכנית מעולם לא יצאה לפועל.
חיים פרטיים

לנדון היה נשוי שלוש פעמים והיה אב לתשעה ילדים (ששלושה מהם אומצו):
דודי לוי-פרייז'ר (נישאו 1956; התגרשו 1962)
מארק פרייזר לנדון (מאומץ; בנו הביולוגי של דודי (ב-1956 בן 11)
ג'וש פרייזר לנדון (אומץ כתינוק)
מרג'ורי לין נואי (נישאו 1963; התגרשו 1982)
שריל לין לנדון (נולדה שריל אן פונטרלי), בתה של לין מנישואיה הראשונים; היא הייתה בת תשע כשאמה ולנדון התחתנו.
לסלי אן לנדון
מייקל לנדון ג'וניור
שונה לי לנדון
כריסטופר בו לנדון
סינדי קלריקו (נישאו 1983 - עד מותו ב-1991), מאפרת בבית הקטן בערבה
ג'ניפר רייצ'ל לנדון
שון מתיו לנדון
לנדון אמר בראיון ל-Associated Press "אני מאמין באלוהים, אני מאמין במשפחה, אני מאמין באמת בין אנשים, אני מאמין בכוחה של אהבה, אני מאמין שאנחנו באמת נבראנו בצלם אלוהים, שיש אלוהים בכולנו".
מחלה ומוות

לנדון החל לסבול מכאבי ראש חמורים בזמן שהוא היה בחופשת סקי ביוטה. שלושה ימים לאחר מכן, אובחן לו סרטן הלבלב, אשר החל להשפיע על הרקמות וכלי הדם סביב הלבלב שלו.
הוא הופיע בתוכנית "הלילה" עם ג'וני קרסון כדי לדבר על הסרטן ולגנות את חטטנות העיתונות בחייו האישיים. במהלך התוכנית לנדון הבטיח להילחם במחלה וביקש מאוהביו להתפלל בשבילו. 12 ימים לאחר הופעתו בתוכנית, הוא עבר ניתוח מוצלח ברגל שמאל . ביוני, הוא הופיע על השער של מגזין לייף לאחר שקיבל כתבת ראיון בלעדית על חייו, משפחתו, והמאבק שלו לחיות.
ב-1 ביולי 1991, בגיל 54, נפטר לנדון במאליבו, קליפורניה עם אשתו ליד מיטתו. לנדון נקבר בבית הקברות של הילסייד בקולבר סיטי, קליפורניה. על אבן הקבר של לנדון כתוב: "He seized life with joy. He gave to life generously. He leaves a legacy of love and laughter.".
מורשת

בניין קהילתי בפארק בלאף של מאליבו נקרא "מרכז מייקל לנדון" בעקבות מותו של השחקן. בנו של לנדון, מייקל ג'וניור, הפיק ספיישל זיכרון בשם "מייקל לנדון: זיכרונות עם צחוק ואהבה", בהשתתפות משפחתו של השחקן, חבריו ומי שכיכבו לצידו. מליסה גילברט, שגילמה את בתו ב"בית קטן בערבה", אמרה שהשחקן גרם לה להרגיש "בטוחה להפליא" ושהוא היה "אבהי".
סרט המיועד לטלוויזיה, "מייקל לנדון, האב שהכרתי", שנכתב ובוים על ידי בנו מייקל ג'וניור, שודר ברשת CBS במאי 1999. ג'ון שניידר כיכב בתפקיד הראשי בתור מייקל לנדון, עם שריל לאד בתור לין נו וג'ואל ברטי בתור מייקל לנדון ג'וניור. הביוגרפיה פירטה, מנקודת מבטו של מייקל ג'וניור, את הטראומה הרגשית האישית שעבר במהלך גירושיהם של הוריו ומותו בטרם עת של אביו. הסרט התרחש משנות ה-60 ועד תחילת שנות ה-90.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1956 | השנים הפראיות האלה | ילד בפולהול | ללא קרדיט |
| 1957 | הייתי איש זאב מתבגר | טוני ריברס |  |
| 1958 | Maracaibo | לאגו אורלנדו |  |
| 1958 | תיכון חסוי! | סטיב בנטלי |  |
| 1958 | חלקת אלוהים הקטנה | דייב דוסון |  |
| 1959 | האגדה של טום דולי | טום דולי |  |
| 1961 | נער השליחויות | ג'וזף 'ג'ו הקטן' קרטרייט | ללא קרדיט |
| 1976 | הרץ הכי בודד | ג'ון קרטיס (מבוגר) |  |
| 1982 | אהבה היא לנצח | ג'ון אוורינגהם | גם מפיק שותף |
| 1984 | הבן של סם | ג'ין אורמן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1955 | Tombstone Territory | כריס אנדרסון | עונה 2, פרק 7: "האיש מברוסטר" |
| 1956 | Cheyenne | חייל חיל הפרשים האמריקאי (לא מוסמך) | עונה 1, פרק 7: "החלטה" |
| 1956 | The Adventures of Jim Bowie | ג'רום יונטין | עונה 1, פרק 4: "משרת שריף" |
| 1957 | General Electric Theater | קלוד דונקאן | עונה 5, פרק 27: "טוב מדי עם אקדח" |
| 1957 | General Electric Theater | דיקסון | עונה 5, פרק 30: "הבחירה המרירה" |
| 1957 | The Restless Gun | סנדי | פרק פיילוט |
| 1957 | Tales of Wells Fargo | טד קמרון | עונה 1, פרק 6: "מסר אקדח" |
| 1957 | Tales of Wells Fargo | ג'קסון | עונה 1, פרק 10: "סאם באס" |
| 1957 | Tales of Wells Fargo | טד קמרון | עונה 2, פרק 11: "הילד" |
| 1958 | The Texan | ניק א'רן | עונה 1, פרק 8: "עץ הקנף" |
| 1958 | Cheyenne | אלן הורן / "הווייס הוויט" | עונה 3, פרק 13: "המערי הלבן" |
| 1958 | Wanted Dead or Alive | קרל מרטין | עונה 1, פרק 1: "הפרק מרטין" |
| 1958 | The Rifleman | וויל פולטון | עונה 1, פרק 3: "סוף אקדח צעיר" |
| 1959 | The Rifleman | בילי מאטיס | עונה 1, פרק 40: "קרא המחשבה" |
| 1959 | Wanted Dead or Alive | קליי מקגארט | עונה 1, פרק 27: "האגדה" |
| 1959–1973 | בוננזה | ג'וזף "ג'ו הקטן" קארטרייט | 430 פרקים |
| 1974–1983 | בית קטן בערבה | צ'ארלס אינגלס / מספר | 187 פרקים |
| 1984–1989 | הדרך לגן עדן | ג'ונתן סמית | 111 פרקים |
| 1990 | Where Pigeons Go to Die | הוג בגיל 50. | סרט טלוויזיה; גם במאי |
| 1991 | Us | ג'ף הייס | סרט טלוויזיה; גם במאי ותסריטאי |
פרסים והוקרה

| שנה | פרס / ארגון | קטגוריה / כבוד | עבודה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1969 | פרס באמבי | סדרת טלוויזיה בינלאומית | בוננזה  (יחד ם לורן גרין, דן בלוקר, פרנל רוברטס)  | זכייה |
| 1970 | פרס פרש הברונזה | דרמה טלוויזיה בדיונית | פרק מבוננזה: "The Wish"   (השתתף עם המפיק, המפיק והקהל)  | זכייה |
| 1979 | פרס גלובוס הזהב | שחקן טלוויזיה הטוב ביותר - דרמה | בית קטן בערבה | מועמדות |
| 1980 | פרס תסריטאי | תסריט הטלוויזיה הטוב ביותר | בית קטן בערבה, בפרק: "אפשר להפוך אותם גאים"  | זכייה |
| 1984 | שדרת הכוכבים של הוליווד | כוכבי הטלוויזיה ברחוב ויין 1500 | כוכבי הטלוויזיה ברחוב ויין 1500 | הכתרה |
| 1984 | Golden Boot Awards | תרומה משמעותית לז'אנר המערב הפרוע | תרומה משמעותית לז'אנר המערב הפרוע | כבוד |
| 1991 | Young Artist Award | פרס מייקל לנדון | תרומה יוצאת דופן לצעירים באמצעות בידור | כבוד |
| 1995 | Television Hall of Fame | תרומה משמעותית בתחום הטלוויזיה | תרומה משמעותית בתחום הטלוויזיה | כבוד |
| 1998 | Western Heritage Museum | Western Performers Hall of Fame | Western Performers Hall of Fame | הכתרה |
| 2004 | TV Land Award |  | בית קטן בערבה | מועמדות |
| 2005 | TV Guide | 50 כוכבים סקסיים ביותר בכל הזמנים | 50 כוכבים סקסיים ביותר בכל הזמנים | מקום 33 |
הערות שוליים

1 2  Flint, Peter B. (2 ביולי 1991). "Michael Landon, 54, Little Joe On 'Bonanza' for 14 Years, Dies". The New York Times. נבדק ב-25 באוקטובר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "TV highlights: Treat for 'Little House' fans". Chicago Tribune. 1984-12-17. p. 75. נבדק ב-2024-06-07 – via Newspapers.com.
↑  "Tv & Video". Los Angeles Times. באפריל 1991. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Report on death of Mark Landon". Latimesblogs.latimes.com. 11 במאי 2009. נבדק ב-7 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Michael Landon Talks About Life and Death". AP NEWS (באנגלית). נבדק ב-2022-12-06.
↑  "Bonanza Cast Biographies: Michael Landon". Ponderosascenery.homestead.com. נבדק ב-2 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Weil, Martin (2 ביולי 1991). "TV Actor Michael Landon Dies; Star of 'Bonanza,' 'Little House'". Washington Post. p. B04. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ellenberger, Allan R. (1 במאי 2001). Celebrities in Los Angeles Cemeteries: A Directory. McFarland & Company. p. 108. ISBN 0786409835. נבדק ב-2 באפריל 2016. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 8004917  BNE: XX1053356  BnF: cb13940072t (data)  CANTIC: a10921965  GND: 119000504  ICCU: DDSV124373  ISNI: 0000 0001 1592 3017  LCCN: n85213028  MusicBrainz: 81cd685e-ec33-4404-a3d0-c6424ab9d918  NARA: 10567983  NTA: 071728236  SNAC: w6cs37vd  SUDOC: 230787487  VIAF: 8188118   WorldCat (עם VIAF): 8188118 
לנדון בבוננזה (1960)
לנדון בתור צ'ארלס אינגלס, 1974
קריפטה של מייקל לנדון בפארק הזיכרון של הילסייד
הכוכב של לנדון בשדרת הכוכבים של הוליווד
ד'גארי

| --- | --- |

צילום שצולם בהופעה בקולומביה הבריטית משנת 2007
 לידה:  22 באוקטובר 1961 (בן 63) אנטננריבו, מדגסקר 
 שם לידה:  Ernest Randrianasolo
 מוקד פעילות:  מדגסקר 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 שפה מועדפת:  מלגשית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 
ד'גארי, בשמו האמיתי ארנסט ראנדריאנסולו (במלגשית: D'Gary, בהתאמה: Ernest Randrianasolo, ‏ נולד ב-22 באוקטובר 1961 באנטננריבו) הוא גיטריסט, זמר ומלחין מלגשי, במוצאו בן לעם בארה זפינדראוואלה מדרום מדגסקר
ד'גארי נחשב למתוחכם שבגיטריסטים במדגסקר ואחד המבוקשים באמני ארצו בעולם.