stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחיתת גחון
סטטיסטיקה

בממוצע, יש לטוס פעם ביום במשך 2,500 שנה כדי לחוות נחיתת גחון. בין 2010 ל-2015, תועדו בארצות הברית רק 80 מקרים של נחיתות גחון, ברובם לא היו נפגעים. על פי נתוני יאט"א, צריך לטוס פעם ביום בממוצע במשך 16,581 שנה כדי להיהרג בנחיתת גחון. על פי נתוני הלשכה האוסטרלית לבטיחות בתחבורה (אנ'), מתוך 14,162 תאונות ותקריות תעופה מדווחות בתעופה הכללית בין 2003 ל-2023, 243 מקרים היו נחיתת גחון, כולל קריסת כני הנסע בעת הפגיעה במסלול הטיסה. רק 78 מהמקרים היו בחברות תעופה מסחריות.
דוגמאות

ב-29 בספטמבר 1940 אירעה ההתנגשות האווירית בברוקלסבי, שבמהלכה נותרו שני המטוסים לכודים יחד זה מעל זה ללא אפשרות להשתחרר. מנועיו של המטוס התחתון המשיכו לפעול, ואילו טייס המטוס העליון נוכח שהוא מסוגל לשלוט בתנועת המטוסים באמצעות הדשים והמאזנות שלו, וערך נחיתת אונס מוצלחת של שני המטוסים בשדה חקלאי. כל אנשי הצוות של המטוסים שרדו, והמטוס העליון תוקן והוחזר לשירות.
ב-13 בספטמבר 1994, מטוס מדגם בואינג 737-3Q8 שהיה בטיסה 844 של פולינזיאן איירליינס נחת נחיתת גחון לאחר שגלגל האף לא ירד. בעקבות זאת התגלתה גופתו של נוסע סמוי שהסתתר בכן הנסע. כל 72 הנוסעים ואנשי הצוות שרדו את התקרית. הסופר הסמואי ספא'ו רופראק פטאיה (אנ') שהיה עד ראייה לנחיתה כתב את הספר הנס בהשראת התקרית.
ב-4 ביולי 2000, טיסה 262 של מאלב (אנ'), ניסתה לנחות כאשר כני הנסע בפנים. כשהבינו את טעותם ניסו הקברניט פיטר "טרנקי" טרנקנר וטייס המשנה לבטל את הנחיתה ולהגביר את דחף המנועים במטרה להמשיך לטוס, אולם המנועים הגיבו באטיות והמטוס החליק על מסלול הטיסה ללא כני נסע כ-650 מטר, עד שהמנועים הגיבו והוא המריא מהמסלול. הטיסה נחתה ללא אירועים נוספים זמן קצר לאחר מכן.
ב-9 באפריל 2009, צוותו של מטוס כיבוי אש מדגם קנדאייר CL-215 (אנ') לא הוריד את כני הנסע לפני הנחיתה. המטוס החליק ללא כני נסע על מסלול הטיסה, המריא חזרה ונחת ללא ללא אירועים נוספים זמן קצר לאחר מכן. נוצר חור באורך של כחמישה מטרים בגוף המטוס אולם לא היו הרוגים.
ב-1 בנובמבר 2011, טיסה 16 של לוט פוליש איירליינס (אנ') נחתה נחתיתת גחון בנמל התעופה ורשה שופן אחרי שכני הנסע לא ירדו עקב כשל הידראולי. כל 231 הנוסעים ואנשי הצוות התפנו ממטוס הבואינג 767-35DER ללא פציעות חמורות.
ב-22 במאי 2020, טיסה 8303 של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס פגעה במסלול הטיסה אחרי שצוות הטיסה ניסה לנחות ללא כני נסע. הטייסים החלו לנטוש את הנחיתה אולם המנועים, שנפגעו מנחיתת הגחון לא הפיקו מספיק דחף והמטוס התרסק בשכונת מגורים ליד נמל התעופה הבין-לאומי עלאמה אקבאל. 97 מתוך 99 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-5 באוקטובר 2023, מטוס מטען מדגם בואינג 757 שהיה בטיסה 1376 של פדקס אקספרס המריא מנמל התעופה מטרופוליטן צ'טנוגה (אנ') לנמל התעופה הבין-לאומי של ממפיס (אנ'), אולם נאלץ לחזור עקב תקלה בכני הנסע. המטוס סטה מהמסלול בנחיתת הגחון ונעצר ללא הרוגים.
ב-29 בדצמבר 2024, טיסה 2216 של צ'ג'ו אייר התרסקה בנמל התעופה הבין-לאומי מואן (אנ') שבקוריאה הדרומית. בסרטון שצולם בזמן ההתרסקות ניתן לראות את המטוס מחליק ללא כני נסע על המסלול, סוטה מהמסלול ומתנגש בקיר. 179 מתוך 181 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
נחיתות גחון בלתי מאוישות

במהלך ההיסטוריה תועדו מספר מקרים של נחיתות גחון בלתי מאוישות של כלי טיס בלתי מאוישים או מטוסים שננטשו על ידי צוותם ונחתו נחיתת גחון.
ב-13 באפריל 1942, אחרי הפצצת הספינות הרוסיות קייב ואוקסידנט, למטוס מדגם יונקרס Ju 88 של הלופטוואפה אזל הדלק. הצוות נטש את המטוס מעל נורווגיה. לאחר מכן המטוס המשיך לטוס ונחת נחיתת גחון בלתי מאוישת. המטוס מוצג במוזיאון התעופה הנרווגי (אנ') החל משנת 1988.
ב-27 בספטמבר 1956, מטוס נסיוני מדגם X-2 סטארבסטר הסתחרר ללא שליטה מעל מדבר מוהאבי. הטייס היחיד, הקברניט מילבורן ("מל") ג'. אפט, החל בתהליך הנטישה וניתק את תא הטייס משאר המטוס, אולם הוא איבד את ההכרה ולא הספיק לצנוח מתא הטייס. הוא נהרג כאשר תא הטייס פגע בקרקע. המטוס נחת נחיתת גחון בלתי מאוישת במדבר, התפרק לשלושה חלקים עיקריים וספג נזקים קלים בלבד.
ב-2 בפברואר 1970, התרחשה תקרית הנטישה ונחיתת הגחון של קונבאייר F-106 דלתא דארט (אנ'), במהלכה מטוס מדגם קונבאייר F-106 דלתא דארט של חיל האוויר של ארצות הברית הסתחרר מעל מונטנה. הטייס היחיד, גארי פוסט, נטש את המטוס בגובה של כ-15,000 רגל. המטוס התייצב אחרי הנטישה ונחת נחיתת גחון בלתי מאוישת בשדה תירס אחרי שנגמר לו הדלק. הוא מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  David Cenciotti, C-17 gear up landing: investigation results, The Aviationist, ‏2009-05-08 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4 5 6  ניצן סדן, חירום באוויר: איך נוחתים בלי גלגלים?, באתר כלכליסט, 15 באפריל 2022
↑  flight-study.com, Retractable Landing Gear | Flight-Study, ‏2019-10-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  פרסום ראשון: F-16 נפגע לאחר שקצין משך בידית לא נכונה, באתר ynet, 15 ביולי 2008
↑  דוח חקירה בטיחותית 83-16.pdf
↑  What Is Foam Path? – CrackitToday Affairs, ‏2021-05-08 (באנגלית אמריקאית)
↑  Jon Hemmerdinger2018-08-24T15:58:50+01:00, Fatigue cracking caused 2016 FedEx MD-10F gear failure: NTSB, Flight Global (באנגלית)
↑  100 ק"ג מהשמיים: גלגל של מטוס נפל שניות אחרי ההמראה, באתר ערוץ 7
↑  Angela Garvey, Ups and downs: managing the risks of a belly landing | Flight Safety Australia, ‏2024-07-22 (ב־Australian English)
↑  Harro Ranter, Accident Boeing 737-3Q8 5W-ILF, Tuesday 13 September 1994, asn.flightsafety.org
↑  The Miracle, WorldCat
↑  Harro Ranter, Incident Canadair CL-215 C-FTXB, Thursday 9 April 2009, asn.flightsafety.org
↑  WATCH: Federal investigator arrives at Chattanooga Airport after crash landing | Chattanooga Times Free Press, www.timesfreepress.com, ‏2023-10-05 (באנגלית)
↑  דרום קוריאה: מטוס התרסק והתפוצץ במהלך נחיתה, 179 נהרגו | תיעוד דרמטי, באתר ynet, 29 בדצמבר 2024
↑  Ju 88 Garddevarre, web.archive.org, ‏2012-09-01
↑  27 September 1956 | This Day in Aviation, www.thisdayinaviation.com
↑  The Cornfield Bomber - HistoricWings.com :: A Magazine for Aviators, Pilots and Adventurers, HistoricWings.com :: A Magazine for Aviators, Pilots and Adventurers - A Magazine for Aviators, Adventurers and Pilots, ‏2013-02-02
מטוס בואינג C-17 גלובמאסטר III של חיל האוויר של ארצות הברית אחרי נחיתת גחון בשדה התעופה בגראם ללא נפגעים. מאוחר יותר נקבע כי הגורם לנחיתת הגחון היה טעות אנוש.
טיסה 200 של גארודה אינדונזיה (אנ') אחרי נחיתת הגחון
מטוס בואינג B-17 מבצר מעופף המכונה "בת הדוכס" אחרי נחיתת גחון ללא נפגעים. גורם התקרית היה שטייס המשנה איירה ג'ודי העביר בשוגג את מתג הגלגלים למצב סגור.
טיסה 16 של לוט פוליש איירליינס (אנ') מתקרבת לנחיתת גחון בנמל התעופה ורשה שופן. הנחיתה הסתיימה ללא הרוגים ונגרמה עקב כשל הידראולי.
מטוס מטען מדגם מקדונל דאגלס DC-10 של פדקס אקספרס שכני הנסע שלו קרסו בעת הפגיעה בסלול הטיסה עקב התעייפות
שני מטוסים מדגם אוורו אנסון לאחר ההתנגשות האווירית בברוקלסבי
קונבאייר F-106 דלתא דארט של חיל האוויר האמריקאי אחרי נחיתת גחון בלתי מאוישת בשדה תירס במונטנה
ניצחון המוות (פליקס נוסבאום, 1944)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פליקס נוסבאום
 תאריך יצירה:  1944
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 גובה:  100 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  בית פליקס נוסבאום אוסנבריק גרמניה
 
ניצחון המוות (בגרמנית: Triomf van de dood), המכונה גם "מחול המוות", הוא ציור השמן האחרון של האמן היהודי-גרמני פליקס נוסבאום. הציור הושלם ב-18 באפריל 1944, כחודשיים בלבד לפני שנוסבאום נעצר במסתורו שבבריסל.
תהליך היצירה

במהלך חודשי המלחמה האחרונים, בחר נוסבאום בפורמט גדול במיוחד עבור יצירתו האחרונה. הוא הקדיש זמן להכנות יסודיות, כולל רישומים וסקיצות קומפוזיציה, תוך שימוש בהשראת "דאנס מקאבר", מסורת ימי הביניים המתארת את "ריקוד המוות". בהשפעת "ניצחון המוות" של פיטר ברויגל האב (1562), ניתן לזהות בציורו של נוסבאום גם השפעות מגרניקה של פבלו פיקאסו ומהיצירה *"השלדים המנגנים" של ג'יימס אנסור. דמויות העפיפונים בציורו של נוסבאום מזכירות את המסכות של אנסור ואוטו דיקס.
תיאור היצירה

הציור מציג שלדים מנגנים על חורבות עולם חרב, כאשר המוזיקה שלהם יוצרת צלילים צורמים, כפי שמסמל מיתר הכינור הרפוי והתיפוף על תוף שבור. הדמויות פרושות בשדה ראייה אחיד, כאשר במרכז ניצב נוסבאום עצמו, בדמות נגן אורגן עייף. הוא מכסה את אוזנו ביד אחת, ובידו השנייה מחזיק מצפן המכוון לצפון-מזרח**, רמז אפשרי לעיר הולדתו אוסנבריק או למחנות השמדה.
לצידו, מנגן מלאך המוות, עזראל, וברקע הרחוק מופיעה דמות פרש, שאינה לוקחת חלק באירועים. גווני החום והאוקר הכהים שולטים ביצירה, וברקע נראים עפיפונים עם פני אדם – חלקם מביעים איום, ואחרים נראים מבוהלים. הסביבה המתוארת הרוסה ושוממת: מבנה חרב, חומה שבורה ושרידי עצים מתים.
בנוסף להרס הטבע, היצירה משופעת בסמלי תרבות שנהרסה:  
- בין ההריסות ניתן להבחין בבובות ראווה, מכונת כתיבה, מאזניים, ציור, סרט קולנוע, כלי שחמט, קוביות משחק, טלפון, בקבוק מדידה, עיתון, גלובוס ושעון.  
- כמו כן, משובצים בציור חפצים ביוגרפיים כגון אופניו של נוסבאום ומכונית אביו.  
- השרידים נראים כתערובת חפצים פגומים לאחר הפצצה, וביניהם מופיעים גם סמלים המתייחסים ישירות לעברו של האמן, כולל חוטי תיל, ארגז עץ ונעל ישנה בחול – רמזים למחנה המעצר סן-סיפריאן שבו נכלא נוסבאום.  
- פיסת תווים קרועה מתייחסת לשיר "The Lambeth Walk" מתוך המחזמר הפופולרי *Me and My Girl "(1937)", כאשר השורות הנותרות על הדף מציינות:  
"Everything's free and easy, doing what you darn well pleasey",  
ציטוט אירוני אל מול מציאות המלחמה והרדיפה.  
תאריך היצירה מופיע בפינה הימנית התחתונה על דף שנתלש מלוח שנה.
גורלו של האמן לאחר השלמת היצירה

שבועות ספורים לאחר שסיים את "ניצחון המוות", בליל ה-20–21 ביוני 1944, נוסבאום ואשתו פלקה נמנו עם הנעצרים בעקבות הלשנה במסתורם ברחוב ארכימדס 22 בבריסל.
בזמן שהותו "בקסרקטין דוסן", מחנה הריכוז הבלגי, צייר נוסבאום מספר טבעי דומם בצבעי מים, לפני שנשלח יחד עם פלקה בטרנספורט XXVI – המשלוח האחרון לאושוויץ.
היסטוריית הבעלות על היצירה

בעת מעצרו של נוסבאום, הציור נותר בסטודיו שלו ברחוב גנרל גראטרי 23 בשכונת סכוורבק שבבריסל, שם נמצא מאוחר יותר על ידי האספן וילי בילסטרט.
בשנת 1975, הועבר הציור למוזיאון ההיסטוריה התרבותית באוסנבריק. בשנת 1994, נרכש הציור על ידי קרן החסכונות של סקסוניה התחתונה.
כיום, "ניצחון המוות" מוצג בבית פליקס נוסבאום, מבנה מבוך ללא מוצא שתוכנן על ידי האדריכל דניאל ליבסקינד. במוזיאון, הציור מסמל את שיא הטרגדיה האישית והאמנותית של נוסבאום, כאשר המבקרים נדרשים לעבור מעל גשר משופע ואז לחזור על עקבותיהם – מסלול המדגיש את חוסר המוצא של גורלו של האמן.
ראו גם

הפליט
בית פליקס נוסבאום
"ניצחון המוות", יצירה מעשה ידי פטר ברויגל האב
סנטיגולד

| --- | --- |

סנטיגולד במהלך הופעה בבוסטון, יוני 2012
 לידה:  25 בספטמבר 1976 (בת 48) פילדלפיה, ארצות הברית 
 שם במה:  Santigold 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וסליין, Germantown Friends School 
 סוגה:  מוזיקת פופ, תרבות ההיפ הופ 
 חברת תקליטים:  רוק ניישן 
 www.santigold.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סנטי ווייט (באנגלית: Santi White; נולדה ב-25 בספטמבר 1976), המוכרת בשם הבמה שלה סנטיגולד (Santigold) ובשם הבמה הקודם שלה סנטוגולד (Santogold) היא זמרת אמריקאית, כותבת שירים ומפיקה. אלבום הבכורה שלה, Santogold, יצא ב-2008 וזכה לביקורות חיוביות. אלבומה השני, Master of My Make-Believe, יצא באפריל 2012. ב-2008 זכתה בפרס ה-NME האמריקאי לאמן מבטיח בתחילת דרכו, ובשנת 2009 הייתה מועמדת לפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית הזמרת הבינלאומית.
ילדות ונעורים

ווייט למדה בתיכון בעיר פילדלפיה שבמדינת פנסילבניה בארצות הברית. היא בוגרת תואר דו חוגי במוזיקה ובלימודי אפרו-אמריקאיים. את שם הבמה העניקה לה חברה שחשבה עליו ככינוי שמתאים לה. לאחר מכן עבדה ככותבת ומפיקה.
ווייט הייתה הסולנית של להקת הפאנק-רוק סטיפד. הלהקה הוציאה שני אלבומים. בעודה חברת הלהקה, קיבלה ווייט הצעה ממרטין הית' לחתום לחוזה סולו עם חברת התקליטים העצמאית מלונדון "ליזארד קינג רקורדס".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Santogold, 2008.
Master of My Make-Believe, 2012.
2016, 99¢.
2022, Spirituals.
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2008, Top Ranking: A Diplo Dub
2018, I Don't Want: The Gold Fire Sessions.
סינגלים

2008:
"Creator"
"L.E.S. Artistes"
"My Drive Thru"
"Lights Out"
"Say Aha"
2011:
"Go!"
2012:
"Big Mouth"
"Disparate Youth"
"The Keepers"
הערות שוליים

↑  Santogold changes her name to Santigold 12 בפברואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007406764305171  BnF: cb15744976k (data)  GND: 1023330822  ISNI: 0000 0000 7849 6422  LCCN: no2008091601  MusicBrainz: 97b20fe3-0924-4a5f-9955-d0b5c5f9587f  NKC: xx0080921  RERO: 02-A014169791  RKD: 466789  SUDOC: 161835910  VIAF: 51503613   WorldCat (עם VIAF): 51503613
רולו מנורמנדי

רולו (Rollo; סביבות 860 – 932), או בשמו הנוצרי רוברט (ידוע גם כרולף הצועד; נורדית עתיקה: Göngu Hrólfr), היה מייסד השושלת הנורמנית ששלטה באזור שממנה נגזר שמו – נורמנדי (נורמן: איש הצפון), אשר הפך מאוחר יותר לדוכסות שהתקיימה עד כיבושה בשנת 1204 על ידי ממלכת צרפת. רולו היה ויקינג ממוצא סקנדינבי, אצילי כנראה, שבעקבות הגליה מארצו מסיבות שנויות במחלוקת יצא למסע פשיטות ימי ברחבי סקוטלנד והאיים ההברידיים, וייתכן שגם לאירלנד וארצות השפלה, לפני שהגיע לצפון צרפת של ימינו. לאחר שרולו ואנשיו השיגו אחיזה בשטחים נרחבים בעמק הסן והחלו להוות איום ממשי לממלכה הפרנקית המערבית, הם התעמתו עם כוחותיו של המלך שארל התם בשארטר והוכנעו על ידו. בעקבות הקרב נחתם הסכם סנט קלייר סור אפט, שבמסגרתו העניק שארל לנורדים כפיאודום את העיר רואן והשטחים שבין נהר האפט לרצועת החוף הצפונית של נורמנדי בתמורה לקבלת ריבונותו הפיאודלית של שארל באזור ולסיום מסעות הביזה שלו.
בעקבות ההסכם נוצרה ישות מדינית, שלאחר דורות ספורים איחדה תחתיה תושבים מעמים שונים כגון פרנקים, נורווגים, דנים ובריטונים, אותם הפכה לקבוצה הומוגנית שנודעה כנורמנים. השושלת שייסד רולו הייתה לאחת החשובות והמשפיעות בימי הביניים ובין בניה בולט ויליאם הראשון, אשר כבש את אנגליה במאה ה-11 וקיבל את הכינוי "ויליאם הכובש".
ביוגרפיה

המקורות אשר מתעדים את קורות חייו של רולו הם בחלקם היסטוריים ובחלקם אגדתיים. התיעוד ההיסטורי המקיף ביותר על חייו ופועלו הוא פרי עטו של ההיסטוריון הנורמני דודו מסן קוונטין, שפעל בנורמנדי במחצית השנייה של המאה העשירית ובתחילת המאה ה-11. עם זאת, חיבורו "De moribus et actis primorum Normannorum ducum", אשר מתאר את ההיסטוריה המוקדמת של הדוכסות הצעירה, היה מוקד לוויכוחים עזים באשר לאמינותו של הטקסט. ואכן דודו בעצמו מעיד בפתיחת ספרו כי הוא עצמו כתב אותו לאחר שנענה לבקשתו של רישאר הראשון ("חסר המורא"), נכדו של רולו, בעת ששהה בחצרו – עובדה שגרמה להיסטוריונים רבים לפקפק באובייקטיביות של תיאוריו. ההיסטוריון דייוויד דאגלס, שכתב מספר מאמרים בנושא סיכם: "דברי ההלל אודות הדוכסים הנורמנים שחוברו בשנים הראשונות של המאה ה-11 בידי דודו מסן קוונטין, הופרכו עד כדי שאין עוד לחקור את ההיסטוריה הנורמנית המוקדמת אלא תוך התייחסות זעומה אליהם בלבד."
ביוגרפיה > שמו ומוצאו

מוצאו של רולו עמום וקיימות לו גרסאות שונות בתכלית. בלא שום תיעוד למועד לידתו המדויק, ניתן להעריך שנולד במחצית השנייה של המאה התשיעית. לפי דודו, רולו היה בנו של אציל דני והיה לו אח נוסף בשם גורים. לאחר שגורים נהרג בקרב שניהלו האחים מול המלך הדני, רולו הפליג עם שש ספינות ל"סקנזה" (מקום לא מזוהה) ומשם לאנגליה. לאחר שעזב את אנגליה הוא הגיע לפריזיה ומשם לגאליה. דייוויד דאגלס גורס שכמו בהרבה מקרים דומים, טיעוניו של דודו כאן הם בלתי סבירים בעליל, ומה גם שקיים עוד מניע נסתר אפשרי העומד מאחורי ייחוס המוצא הדני לרולו, והוא שדוכסות נורמנדי, שתחת חסותה פעל, הייתה קשורה בברית עם המלך הדני סוון פורקברד בעת כתיבת החיבור. דאגלס מפרט בדבר עדויות שמצביעות על מוצאו של רולו כבנו של רוגנוולד, יארל מורה שבנורווגיה. הסאגה האיסלנדית היימסקרינגלה ("חיי המלכים") היא אחת מעדויות אלה, והיא אף מתייחסת לכינויו של רולו - "הצועד" - שניתן לו כביכול מכיוון שהיה גדול עד כדי כך ששום סוס לא יכול היה לשאתו, ולכן נאלץ לצעוד לכל מקום אליו הלך. מבחינת פער התקופות מההתרחשות עצמה ועד לתיעוד, הסאגה אמנם מביאה נרטיב מנקודת הראייה של המאה ה-13 באיסלנד, ולכן יש להתייחס גם אליה בערבון מוגבל, אך דאגלס טוען שסביר מאוד להניח כי מחברה התבסס על עבודתו המקצועית והקפדנית (לדידו של דאגלס) של משכיל מהמאה העשירית הידוע כ"ארי המלומד", שמזכיר את רולו בכינויו ככובש נורמנדי ואבי השושלת הנורמנית שממנה יצאו מלכי אנגליה (של זמנו). למרות הבעייתיות הרבה של סגנון הסאגה כמקור סיפורי ואמנותי לצד היותו כלי לתיעוד היסטורי, דאגלס טוען כי בענייני גנאלוגיה אין להקל בו ראש, שכן הסאגות נועדו בראש ובראשונה לספר את סיפורו של הגזע הנורדי ולא על מנת להאדיר או להדיר משפחות מסוימות. מה גם שבמקרה זה מסורת זו מאשרת את עצמה במספר מקורות שונים.
סתירה נוספת אשר מקשה על גיבוש ביוגרפיה אחידה לדמותו של רולו היא הצורות השונות שבהן שמו מופיע במקור הלטיני של דודו – רולו (Rollo), לבין שמו במקורות הסקנדיביים – רולף (Hrólfr); בנוסף לעובדה ששום כותב נורמני לא מתייחס לכינויו (רולף הצועד). את הסתירה הראשונה ניתן לייחס ללטיניזציה אפשרית של השם בידי הכותבים האירופאים יושבי היבשת, ואילו ההשמטה של כינויו של רולו וסיפור הרקע לכינוי (שלהם אופי ברור של מעשיית עם נורדית) נובעת כנראה מהעובדה שכל ההיסטוריונים הנורמנים שעקבו לדודו הסתמכו כנראה על עבודתו כמקור הראשי בתיאורם את חיי רולו, והוא עצמו לא הכיר את הכינוי שעושה רושם שדבק ברולו לאחר מותו בקרב העמים הנורדים.
ביוגרפיה > קורותיו טרם הגיע לצרפת

בנוסף לגרסתו של דודו, ישנם אגדות וסיפורים נוספים אשר קושרים את תחילת מסעו של רולו באירוע שהוביל להגלייתו. שרה ג'ואט מביאה בספרה שניים כאלה. הראשון הוא שרולו הרג את אחיו במריבה אשר פרצה ביניהם ונמלט לאנגליה. השני והסביר יותר, שאליו רומז גם דאגלס, הוא שבדרכו חזרה ממסע בים הבלטי הוא שדד כפר נורווגי כיוון שאזלה אספקת המזון בספינתו, ועקב כך הוגלה בידי המלך הנורווגי האראלד הארפאגר. לפי הסאגה על חיי המלכים רולו החל את מסעו בסקוטלנד ובאיים ההברידיים שם פגש נורווגים בני עמו שהתיישבו שם במהלך כיבושיו הקודמים של הארפגאר וחבר עמם. גרסה זו תואמת במידה מה גם חיבור בשם "Historia Norvegiae", שנכתב בערך בשנת 1200 אך מתבסס על מקורות קודמים, אשר מוסיף כי במהלך שהותו בסקוטלנד רולו בזז גם את ממלכת נורת'מבריה, ומשם המשיך לאירלנד. היפותזה זו, לשיטתו של דאגלס, מתיישבת עובדתית הן עם גילאי ילדיו של רולו, שמתועדים בכתביו של ארי המלומד ובחיבורים פרנקים נוספים, והן עם העובדה שאירלנד הייתה באותה תקופה ידועה כנקודת מוצא מועדפת על ויקינגים אשר תכננו לפשוט על גאליה.
ביוגרפיה > הגעה לגאליה והסכם סור אפט

ישנן עדויות היסטוריות לכך שטרם הגעתו של רולו ואנשיו לאזור שלימים יקרא נורמנדי הייתה התיישבות סקנדיבית מסוימת, פוליטית וחקלאית, בחבל ארץ זה. ניתן ללמוד זאת משמות כפרים בעלי שורשים סקנדינביים מובהקים בסביבות רואן ועמק הסן, שלפי הערכות חוקרים היו קיימים עוד לפני הכיבוש הוויקינגי.
העובדות שבנמצא אינן מאפשרות לדעת בוודאות מתי בדיוק רולו הגיע לאזור. דודו מסן קוונטין טוען שכבר בשנת 876 רולו ואנשיו השתלטו על העיר רואן, אך דאגלס גורס שזו אמירה שגויה לחלוטין, שכן העובדות הנסיבתיות והעובדתיות מצביעות על כך שלא הגיע לפני שנת 905. אחת הסיבות להיעדר אזכור של רולו בתקופה שכביכול שהה בה כבר בנורמנדי היא היעדר ספרי שנים של מנזרים חשובים בצפון צרפת שהיו בולטים בתיעודיהם החל משנת 906 למשך תקופה ארוכה. למעשה האזכור בן התקופה הראשון לדמותו של רולו נכתב במנזר פריזאי בשנת 918, ומתאר את מסירתן של אדמות רואן בנוסף לכמה מחוזות חוף מידי שארל התם ל"אנשי הצפון" ששוכנים בסן, דהיינו רולו ואנשיו, בתמורה להגנה על גבולה הצפוני של הממלכה. ייתכן ותיאור זה מקביל לתיעוד משנת 925 של נזיר אחר, פלודוארד מכנסיית ראס, שבו נחתם הסכם בין שארל התם לבין מנהיג הוויקינגים של עמק הסן (כולל רמיזה לזהותו כרולו) לאחר שהראשון הביס את השני בקרב גדול שנערך בשארטר, ושבמסגרתו סוכם שהאחרון ייטבל לנצרות. ייתכן שזהו אותו הסכם שדודו מתייחס אליו כהסכם סנט קלייר סור אפט, שלדידו נחתם בין שארל לרולו בעקבות פגישה אישית ביניהם בסתיו של שנת 911 בעיירה על נהר האפט שנתנה את שמה להסכם. דאגלס גם כאן מפקפק באמינותו של דודו אך מסיק על פי עדויות אמינות שמתארות הסכם בין שארל לוויקינגים באותו תאריך (אך לא מציינות את שמו של רולו), ועל פי מניע היסטורי של שארל לפתור את סכסוכיו באזור עקב מערכה גדולה שניהל בלורן באותה עת, שהסכם בין שארל לבין רולו והוויקינגים של הסן אכן נחתם בסתיו של שנת 911.
ביוגרפיה > התרחבות הממלכה וביסוס השלטון

השטחים שהוענקו בהסכם סנט קלייר סור אפט, רואן ומחוזות החוף הנספחים, היו ככל הנראה כבר בשליטה סקנדינבית מסוימת, בעיקר דנית, בעת הענקתם. אדמות אלו היו הבסיס של הדוכסות לעתיד ולמעשה היוו את הבסיס להתרחבותה והתפתחותה. בשנת 923 ניצלו רולו והוויקינגים את מאבקי הכס של הממלכה הפרנקית המערבית להמיר את תמיכתם בתמורה לאדמות נוספות וכך קרה שהמלך רודולף השני מבורגונדי, שהדיח את שארל התם, העניק ליושבי הסן את מחוזות בסה ומאן בתמורה לנאמנותם, כך על פי פלודוארד. לפי דאגלס, גבולותיה של נורמנדי נשארו בצורה זו עד למותו של רולו. והיה זה רק בנו, ויליאם "ארוך החרב", שבשנת 933 לאחר מות אביו הרחיב את נורמנדי לממדיה הסופיים של הדוכסות הימי-ביניימית, לאחר שביצע שבועת נאמנות והתמסרות (הומאגיום) לרודולף השני, וקיבל את המחוזות הבריטונים לשעבר אברנש וקוטנטה.
גבולותיה הסופיים של נורמנדי למעשה הגיעו לסמיכות עם הגבולות הכנסייתיים-רומאיים העתיקים של ארכי-בישופות רואן. השלד הבירוקרטי שסיפקה הכנסייה למדינה בימים לבוא היה חיוני לצורך ביסוס השפעתם וניהול אדמותיהם. כמו כן, גם ההכרה הפומבית ברולו ושושלתו כשליטים הלגיטימיים הייתה חיונית לביסוס התמיכה בקרב העם הפרנקי הנוצרי ברובו. אם כן ברור מדוע דאגלס קבע כי "הפיתוח העתידי של הפרובינציה שנוסדה בזמנו של רולו היה מותנה בהמרה של רולו ואנשיו לנצרות". רולו אכן הוטבל כנראה כבר בשנת 912 על ידי הארכיבישוף של רואן, ואיתו גם הרבה מתומכיו, אך יש שטענו בזמנו שהמרתו של רולו לנצרות הייתה למראית עין בלבד. חיי הכנסייה השוקקים שהיו קיימים בתקופה שלפני הפלישות הוויקינגיות נהרסו ומיאנו להשתקם בזמנו של רולו. אזורים שלמים התדרדרו בחזרה לפגאניזם ודאגלס טוען שסביר שלא נותרו כמעט מנזרים פעילים בנורמנדי. דודו אמנם ציין שרולו השיא תרומות נכבדות למספר כנסיות, אך חלק מהכנסיות שהוא מתאר כלל לא היו בתחום שליטתו באותה עת כך שהדבר בלתי סביר. הכרוניקאי אדאמאר דה שאבאן, טען שלפני מותו הקריב רולו מאה שבויים נוצריים על מנת לפייס את האלים הנורדים שנטש. אם כי התיעוד נראה בלתי סביר, הוא מדגיש לכל הפחות את חוסר האחידות ההיסטורית לגבי יחסו של רולו אל דתו החדשה. למרות זאת, כנה ככל שהייתה, התנצרותם של רולו ותומכיו התוותה את דרכה של שושלתו לאימוץ הדת הנוצרית, דבר שאפשר להם לחבור ברבות בימים למרכז הכוח הלטיני- כנסייתי של רואן.
אין מידע יציב שמצביע על החלת חוקים סקנדינביים מסוימים על ידי רולו באדמותיו החדשות, אך ישנם שרידים בחוק הנורמני שהועלה על כתב מאוחר יותר למנהגים נורדים שכאלה, כמו למשל זכותו של הנידון למוות לגלות, חוקי דיג ושלל ימי, וגם "המנהג הדני" המפורסם (more danico), שהיה סוג של איחוד חילוני של גבר ואישה שהוכר בחוק לצד הנישואים הקתוליים. רולו וצאצאיו עצמם יישמו מנהג זה בלוקחם פילגשים על מנת להבטיח את שושלתם. תהליך ההתמזגות של המתיישבים הסקנדינבים עם התושבים הפרנקים בולט במיוחד לאור המהירות שבו הוא התרחש - בתוך דורות ספורים בלבד, בשמו של רולו דבק מוניטין של מנהיג שאיחד אנשים מגזעים שונים ומתרבויות שונות עד ליצירת עם חדש – הנורמנים.
ביוגרפיה > מותו

שנת מותו המדויקת של רולו אינה ידועה לנו, אך אין שום פעולה מתועדת שלו מעבר לשנת 925. מהאנאלים של פלודוארד ניתן ללמוד שרולו כבר לא היה בשלטון בשנת 927 אלא ויליאם יורשו, אך גם שהוא כנראה עדיין היה חי בשנת 928, ובשנת 933 הוא כבר היה ללא ספק מת.
משפחתו ושושלתו

בנושא זה גם כן יש עמימות היסטורית שנובעת ממיעוט מקורות. לאחר שפוסל את חיבורו של דודו בנושא אילן היוחסין, ההיסטוריון דייוויד דאגלס מביא טקסט של ארי המלומד שטוען שלרולו נולדה בת בשם קטלין כאשר שהה בסקוטלנד, אשר נישאה לביולן מלך סקוטלנד. משם נוצרי זה, ניתן ללמוד שאמה של אותה בחורה הייתה נוצרייה. דאגלס מצליב זאת עם מקור פרנקי שמציין שוויליאם נולד לאם נוצרייה מחוץ לצרפת ומסיק ששתי האימהות בסיפורים אלה הן למעשה אותה דמות, ששמה אינו ידוע, אשר נישאה לרולו בטרם הגיע לגאליה. רק לאחר מכן, לטענתו, ייתכן שנשא לאישה את 'פופה' או גיסלה.
ויליאם הראשון "ארוך החרב", בנו של רולו, היה כאמור הראשון ששלט על הדוכסות בממדיה המלאים. שושלתו של רולו הייתה בסכנה לזמן מה כאשר ויליאם מת בקרב ולואי הרביעי השתלט על אדמותיו. בנו, רישאר הראשון "חסר המורא", שהיה בן עשר בעת שאביו נהרג, כבש בחזרה את כל אדמות נורמנדי בגיל 15 בלבד. נכד נכדו של רולו הוא ויליאם הראשון ("ויליאם הכובש"), אשר כבש את אנגליה וייסד את שושלת המלכים הנורמנים. במהלך המאה ה-11 החלו שכירי חרב נורמנים לנדוד לדרום איטליה ולסיציליה שם נלחמו בערבים ובביזנטים בשירות האצולה המקומית. במרוצת השנים נטלו לעצמם אותם שכירי חרב נחלות מידי אדוניהם. את הנחלות האלו איחד רוג'ר ה-2 לממלכת סיציליה בתחילת המאה ה-12. הנורמנים שלטו בממלכה כמאה שנים. בשנת 1204 כבש פיליפ השני את חבל נורמנדי מידי ג'ון מלך אנגליה, ובשנת 1259 ויתר הנרי השלישי רשמית על זכויותיו על החבל במסגרת הסכם פריס.
בתרבות הפופולרית

בסדרת הטלוויזיה "ויקינגים" שהופקה על ידי ערוץ ההיסטוריה, דמות אחיו של רגנאר לודברוק, הלוחם האגדי, מבוססת בצורה רופפת על רולו.