יהדות קולקטה
תרבות

במשך כל ימי הזוהר של הקהילה, נשלטה הקהילה היהודית הבגדאדית על ידי המשפחות, עזרא, אליאס, יהודה, ששון, בליליוס ומוסלאה. משפחות מובילות אלו נישאו זו בזו במהלך הדורות. משפחת עזרא הייתה המשפחה הדומיננטית בקהילה היהודית הבגדאדית במשך חלק ניכר מההיסטוריה שלה. ההיסטוריה הפוליטית הקהילתית של יהודי בגדאד בקולקטה נסבה סביב הקבלה או ההתנגדות לדומיננטיות של המשפחות המובילות.
אליטת סוחרים זו מנתה פחות מארבעים משפחות, שחבריה צברו עושר עצום, היא העסיקה רבים מאוד מבני קהילת יהודי בגדאד, בניהול מוסדות הדת של הקהילה ומימון מערכת הצדקה שלה. השאר היו חנוונים, רוכלים, מתווכים, בעלי מלאכה, עובדי חרושת או פקידים. ככלל הקהילה דבקה במסחר, מימון, מעטים יחסית מחברי קהילת יהודי בגדאד נכנסו לשירות הממשלתי או למקצועות החופשיים. לפחות חמישים אחוז מהקהילה היהודית הבגדאדית בקולקטה הייתה ענייה ותלויה בצדקה יהודית קהילתית.
לאורך המאות התשע עשרה והעשרים משפחות הסוחרים הגדולות שהיוו את גרעין הקהילה היהודית הבגדאדית נסעו רבות ברחבי המזרח התיכון ואסיה, לבניית הונם. הם שאפו לשמור על האיזון בין אימוץ התרבות האירופית שאפיינה את המעמד העליון הבריטי, לבין נאמנות איתנה לאמונת אבותיהם ולמסורותיהם. הם הביעו את מסירותם למסורות היהודיות באמצעות חסות שנתנו לבתי כנסת גדולים, סמינרים דתיים, ספרי תורה וספרי קודש אחרים ברחבי אסיה והמזרח התיכון.
הדור הראשון של המתיישבים היהודים בקולקטה בראשית המאה ה-19 דיבר ערבית יהודית בביתם ודבק בסגנון התלבושות הערבי שלהם בפומבי. עם הזמן סגנון הדיבור והתלבושת החל להשתנות כאשר הדור השני של היהודים שנולדו בקולקטה אימצו את הלבוש ואת אורח החיים האירופאים ואת האנגלית כשפת התקשורת שלהם. עד שנת 1906 תועד השינוי בין היהודים העשירים בהרגלי לבושם האירופאים אף על פי ששפתם העממית נותרה ערבית. בקרב המעמדות החברתיים הנמוכים, הדורות המבוגרים שמרו על סגנון הלבוש הערבי ואילו הדורות הצעירים אימצו את האירופי. גם הזהות שלהם התפתחה מזהות יהודית-ערבית ליהודית-בריטית.
קולקטה בסוף המאה התשע-עשרה הייתה מרכז רוחני קטן של יהודי-עיראקי עם עיתונים יהודיים-ערביים רבים, שסיקרו מקרוב אירועים בבגדאד ובמזרח התיכון, כולל ספרים בעברית וערבית-יהודית שהודפסו בקולקטה. בתחילת המאה העשרים המרכז הרוחני בקולקטה הצטמצם תוך ירידה בצריכת התרבות היהודית-ערבית. גל חדש של עיתונים ומועדונים בעלי אוריינטציה ציונית בשפה האנגלית פרח באמצע המאה העשרים לפני עצמאות הודו. מעמד הביניים והיהודים העניים יותר היו אלה שנמשכו לציונות ולאגודות הקהילתיות הפופולריות החדשות שקמו בעיר. לאורך העשורים האחרונים של המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים הקהילה לבשה צביון בריטי בהרגלים התרבותיים והלבוש.
עם זאת, היהודים הבגדאדיים של הודו הבריטית, כולל קולקטה, לא נכללו בחוק כאירופאים במהלך השלטון הבריטי. בשנת 1885, יהודי הקהילה הבגדאדית סווגו על ידי הממשל הבריטי כיילידים. אמנם תחילה נטען שהגעתם המאוחרת להודו ועור גופם החיוור, כמו גם הרגליהם החברתיים וסגנונות לבושם, גרמו לכך שהם סווגו בתחילה כאירופיים. אך בשנת 1885 הקהילה נחרדה לגלות שבתי הספר שלהם כבר לא סווגו כאירופיים. במשך השלטון הבריטי בהודו, נאבקו יהודי הקהילה הבגדאדית להיות אירופאים. הם ביקשו פטור מחוק הנשק ההודי משנת 1878 שאסר על ילידים לשאת נשק אך לא הצליחו. הם ביקשו לעבור מציבור הבוחרים הילידים הלא-מוסלמיים אל ספר הבוחרים האירופי ב-1929 וב-1935 לבחירות למועצה המחוקקת של בנגל, אך לא הצליחו. רבים התרעמו על כך שהבריטים לא יתרועעו איתם ולא אפשרו להם להיות חברים במועדונים ללבנים בלבד וחלקו תחושה שהבריטים הם כובשים שמתעלמים מהיהודים.
העובדה שכל הזיכרונות שנכתבו על יהודי בגדאד ההודים כמעט כולם נכתבו על ידי חברי קהילת קולקטה, מבליטה את רמת ההשכלה הגבוהה וההנהגה הרוחנית של קהילת יהודי קולקטה בהתייחס לקהילה היהודית הבגדאדית באסיה בכלל.