stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדראש השלישי, מלך הונגריה
מלך הונגריה > ההכתרה והטוענים לכתר 1293-1290

בהגעתו של אנדראש, ניסו יריביו לשחד את תאודור טנגרדי, ראש (פרובוסט) של צ'פטר הקתדרלה בסקשפהרוואר, על מנת שלא ימסור את הכתר הקדוש של הונגריה לידי המועמד הצעיר, אבל הלה דחה את דרישתם.
הארכיבישוף לודומר הכתיר את האנדראש בסקשפהרוואר ב-23 ביולי 1290. בכירי האצולה והכמרים נשבעו אמונים לאנדראש, אך רק אחרי שהוא הוציא צ'רטר שבו הבטיח להחזיר את השלום הפנימי ולכבד את הפריבילגיות של האצולה והכמורה.
את ראשי המגנטים, שכבר מזה שנים רבות שלטו באחוזותיהם באופן אוטונומי, הוא מינה בתפקידים הבכירים ביותר בממלכה. אמדאוש אבא ששלט בצפון-מזרח הונגריה, התמנה כפלטין הונגריה, איוואן קסגי, ששלט בחלקים המערביים של טרנסדנוביה התמנה לשר האוצר ורולנד בורשה הושאר בתפקיד ווייבוד טרנסילבניה. לפני 1 בספטמבר כינס המלך החדש את הדייטת הונגריה על מנת לשים קץ לאנרכיה "הכמרים, הברונים והאצילים" התבקשו להרוס את הטירות שבנו באופן בלתי חוקי, ללא רשות המלך ולהחזיר את האחוזות שכבשו ללא היתר, לבעלים החוקיים. אנדראש השלישי הבטיח שיכנס את הדייטה כל שנה בשנה.
בהמשך קמו נגד אנדראש יריבים חדשים שטענו גם הם לכתר הונגריה. אחד מהם, רודולף הראשון, מלך גרמניה טען שהוא היורש הלגיטימי של המלך לאסלו הקומני שהיה חסר ילדים, וזאת מכיוון שבימי פלישת המונגולים להונגריה סבו של לסלו, בלה הרביעי נשבע אמונים להקיסר פרידריך השני. אף על פי שמזמן שחרר האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי את בלה הרביעי משבועתו, ב-31 באוגוסט 1290 ניסה רודולף לנכס את הונגריה לטובת בנו, אלברכט מאוסטריה,.
הופיע גם הרפתקן שקרא לעצמו "אנדראש, דוכס סלבוניה" והזדהה כאחיו הצעיר של המלך לסלו המנוח - ופלש להונגריה מכיוון פולין. זמן קצר אחר כך אולץ לשוב לפולין שם נרצח.
בסוף שנת 1290 נשא אנדראש לאישה את הנסיכה הפולניה פננה מקויאוויה, בתו של זיימומיסל מקויאוויה. בתחילת שנת 1291 הוא כינס בנאג'וואראד (כיום אוראדיה) אספה כללית של הברונים וכלל האצילים מחמישה מחוזות ממזרח לנהר טיסה: ביהר, קראסנה, סבולץ', סטמר וסולנוק.
האספה הוציאה מחוץ לחוק את אישטוואן באלוגשמיין, אחד המקורבים של המלך הקודם, לסלו הקומני, בגין עבירה חמורה,.
המלך הצעיר המשיך לאספה כללית נוספת בעיר אלבה יוליה (גיולאפהרוואר) בטרנסילבניה, שבה השתתפו אצילים ומנהיגים מקומיים:הונגרים, סקסונים טרנסילבנים, סקלרים ורומנים ("ולאכים").
באותה תקופה החליף המלך את אמדאוס אבא על ידי איוואן קסגי בתפקיד פלטין הממלכה.
אחותו של לסלו הרביעי, מריה מהונגריה, מלכה רעיה של נאפולי, אשתו של קרלו השני, מלך נאפולי, הודיעה באפריל 1291 שהיא טוענת גם כן לזכותה על כס המלכות ההונגרי. המשפחות בבוניץ', פרנקופן, שוביץ' ואצילים אחרים מבכירי קרואטיה וסלבוניה הכירו בה כמונרך חוקי.
אולם דאגתו העיקרית של אנדראש הייתה תביעתו של אלברכט מאוסטריה.
הוא פלש לאוסטריה ואילץ את אלברכט להסיג את חילי המצב שלו מערים ומבצרים כמו פרסבורג ושופרון - שאותן כבש כמה שנים לפני כן, רבים מהם מידי משפחת קסגי.
הסכם השלום בהיינבורג בין שני היריבים נחתם ב-26 באוגוסט 1291 ואושר כעבור שלושה ימים במפגש בין השניים שהתקיים בקופצ'אן
. ההסכם דרש החרבת המבצרים שכבש אלברכט ממשפחת קסגי. בסופו של דבר הגיבו בני קסגי בזעם ומרדו באנדראש באביב 1292. הם החליטו להכיר כמלך הונגריה בבנה של מריה, קרלו מרטלו מאנז'ו.
עד יולי 1292 הצליח צבאו של אנדראש להכניע את המורדים אבל בני קסגי לכדו את המלך באוגוסט אותה השנה בסלבוניה. אנדראש שוחרר לחופשי כעבור ארבעה חדשים, אחרי שתומכיו שלחו לבני קסגי מספר קרובי משפחה כבני ערובה במקומו.
מלך הונגריה > עוד התקוממויות וניסיונות המלך לחזק את השלטון - 1298-1293

לבקשת אנדראש, בשנת 1293 הגיעה אמו, טומזינה, להונגריה. המלך מינה אותה למושלת קרואטיה, דלמטיה וסלבוניה.בעקבות התערבותה, בני בבוניץ', בני שוביץ' וערי דלמטיה הכירו לשלטונו של אנדראש.
כשביקר בפברואר בצפון הונגריה, הורה המלך לבחון מחדש את המענקים באדמות. כששב לבודה מינה שוב את אמדאוס אבא בתפקיד הפלטין. באוגוסט שידך אנדראש נישואים בין דודתו, קונסטנצה מורוזיני וולדיסלב, בנו של שליט סרביה, שטפאן דרגוטין, שהכיר בעבר בזכותו של קרלו מרטלו לרשת את כתר הונגריה.
ב-23 במאי 1294 הטיל וויבוד טרנסילבניה, רולנד בורשה, מצור על מבצרו של בנדק, בישוף [[אוראדיה{ואראד]] בפנש (כיום פיניש)
וכבש אותו.
אנדראש כינס אספה כללית ועל בורשה הוטל חרם. לפי ההיסטוריון אטילה ז'ולדוש, בהזדמנות הזאת מינה המלך את מיקלוש קסגי לפלטין הונגריה.
למשך שלושה חדשים צר אנדראש השלישי על מבצרו של בורשה ביישוב אדוריאן (כיום ליוואדה, במחוז סאטו מארה של רומניה) עד שנכנע למלך בחודש אוקטובר. במקום רולנד בורשה התמנה לסלו השלישי קאן בראש הוויבודות טרנסילבניה, אבל בורשה שמר עדיין אחוזות גדולות ממזרח לטיסה.
בתחילת שנת 1295 פנה שוב השוע הקרואטי פאבל שוביץ' נגד המלך והצטרף למחנה של קרלו מרטלו, אולם קרלו הלך לעולמו בחודש אוגוסט,תוך חודשיים גם בני בבוניץ' מרדו נגד המלך.
. בהתחלת השנה הבאה, אנדראש, שהתאלמן לא מזמן, ביקר בווינה וקיבל את ידה של אגנס מאוסטריה (1364-1281), בתו של הדוכס אלברכט
במהרה גם בני קסגי קמו בגלוי נגד המלך. אנדראש הכריז מלחמה במורדים והארכיבישוף לודומר הטיל עליהם חרם. באוקטובר אנדראש יחד עם אלברכט כבשו את המבצר העיקרי של משפחת קסגי ביישוב קסג, אבל לעא הצליחו לגבור עליה סופית.
בשלהי השנה ככל הנראה מתה אמו של אנדראש, מכיוון ששמה ומעשיה נעלמו מתעודות התקופה.
מתיאש השלישי צ'אקי שהתמנה לפלטין בשנת 1296, קם גם הוא נגד המלך בסוף שנת 1297.
המלך איבד את עזרתו של הארכיבישוף לודומר, תומך עקבי שלו, שמת באותם הימים.
בתחילת פברואר 1298 אנדראש ביקר שוב אצל חמיו אלברכט בווינה והבטיח לו תמיכה נגד מלך גרמניה, אדולף מנסאו. אנדראש עמד במילתו ושיגר כוח צבאי לעזרת אלברסט והמלך אדולף הובס על ידי האוסטרים בקרב גלהיים ב-2 ביולי 1298.
מלך הונגריה > שנותיו האחרונות

בקיץ 1298 כינה אנדראש בעיר פשט דיאטה - אספת אצילים, כמרים, סקסונים, סקלרים וקומנים.
פתיח הצווים שאושרו באספה הזכיר את "רפיסות גישתו של אדון המלך".הצווים הסמיכו את המלך להרוס מבצרים שנבנו ללא אישור והורו להעניש את כל אלו שסיפחו לעצמם אחוזות בכוח הזרוע, ואף איימו את המלך בנידוי במקרה שלא יישם את הצווים.
בעת האספה מינה המלך את דודו, אלברטינו מורוזיני, לתפקיד דוכס סלבוניה. אחרי סיום הדיונים כרת אנדראש ברית עם חמישה מגנטים - אמאדאוש אבא, אישטוואן אקוש, דומוקוש ראטוט, דמטר באלאשה ופאל סץ' שההעירועל רצונם לתמוך בו נגד האפיפיור והבישופים. הארכיבישוף והמנהל האפוסטולי של אסטרגום אסר ע הכמרים להשתתף בדיאט נוספת שהתכנסה ב-1299. הכמרים לא כיבדו את האיסור ואנדראש נישל אותו מהמחוז אסטרגום.
קבוצה של מגנאטים - כולל בני סוביץ', קסגי וצ'אק - האיצו את קרלו השני מנאפולי לשלוח את נכדו, קרוברטו או בהונגרית, קארוי רוברט, שהיה בן 12, להונגריה על מנת להפוך למלך הונגריה. קרלו רוברטו הצעיר נחת בספליט באוגוסט 1300. רוב המגנאטים הקרואטים והסלבונים וכלל ערי דלמטיה פרט לטרוגיר הכירו בו כמלך בעת מסעו לזגרב.
אולם בני קסגי ומאתה צ'אק השלימו תוך זמן קצר עם אנדראש ומנעו את הצלחתו של קרוברטו. אנדראש שזמן מה לא היה בקו הבריאות, תכנן ללכוד את הטוען לכתר, אבל מת במצודת בודה ב-14 בינואר 1301. לפי ההיסטוריונים אטילה ז'ולדוש וגיולה קרישטו, לאל ניתן להוכיח את השמועה שנפוצה לפיה המלך הורעל.
אנדראש השלישי נקבר בכנסייה הפרנציסקנית בבודה.כעבור שנים תיאר אותו הפלטין אישטוואן אקוש כ"נצר זהב אחרון" לאילן משפחתו של אישטוואן הקדוש מכיוון שמותו של אנדראש ציין את קיצה של שושלת בית ארפאד, השושלת המלכותית הראשונה של הונגריה.
בעקבות מות אנדראש פרצה מלחמת אזרחים בין הטוענים לכתר הונגריה - קארוי רוברט, וצלב, מלך בוהמיה ו-אוטו השלישי, דוכס בוואריה - והיא נמשכה שבע שנים. המלחמה הסתיימה בניצחונו של קארוי רוברט, אבל הוא נאלץ להמשיך להילחם עד לשנות ה-1320 המוקדמות בבני קסגי, בני אבא, מאתה צ'אק ומנגאטים אחרי מלאי עוצמה
משפחתו > נשותיו

אשתו הראושנה: מ-1290 - פננה מקויאביה (מתה ב-1295) בתו של שמומיסל מאינוורוצלב, דוכס קויאביה.
מנישואים אלה ב-1291 או 1292 נולדה בת: ארז'בט מטס (Töss) - התארסה ב-1298 עם ואצלב, יורש הכתר, בנו של ואצלב השני, מלך בוהמיה ולימים לסלו החמישי, מלך הונגריה. אירוסין אלה בוטלו ב-1305.
ארז'בט התנזרה והצטרפה למנזר הדומיניקני בטס, שבו מתה כנזירה ב-5 במאי 1338.
מתה ב-1336.
כיום היא ידועה כמבורכת של הכנסייה הרומית קתולית בשם "אליזבת המבורכת מהונגריה".
אשתו השנייה: אגנס מהבסבורג או אגנס מאוסטריה (1364-1281), בתו של אלברכט הראשון, מלך גרמניה. שרדה את בעלה, אולם לא נישאה שוב. היא מתה ב-1364 בשווייץ, במנזר קניגספלדן של מסדר קלרה הקדושה
הערות שוליים

↑  Kristo, Makk 1996 עמ' 282 נספח 4
↑  Zsoldos 2003 עמ' 282
↑  Kristo, Makk 1996 עמ' 282
↑  Zsoldos 2003 עמ' 123
↑  Zsoldos 2003 עמ' 125-124
1 2  Zsoldos 2003 עמ' 124
1 2  Almási 2012 עמ' 100
↑  Kristo, Makk 1996 עמ' 283
↑  Zsoldos 2003 עמ' 125
1 2  1996 Kristó, Makk עמ' 283
↑  Érszegi, Solymosi 1981 עמ' 172
1 2 3  1996 Kristó, Makk עמ' 282
1 2 3 4  Érszegi, Solymosi 1981 עמ' 173
↑  Zsoldos 2003 עמ' 135
↑  Berend, Urbańczyk, Wiszewski 2013 עמ' 473
1 2 3 4 5  Érszegi, Solymosi 1981 עמ' 181
1 2 3  Zsoldos 2003 עמ' 136
1 2 3 4 5  Engel 2001 עמ' 110
↑  2002 Bartl, Čičajț, Kohútova, Letz עמ' 34
↑  Zsoldos 2003 עמ' 148-147
1 2  Kontler 1999 עמ' 84
↑  Zsoldos 2003 עמ' 143-144
1 2 3  Zsoldos 2003 עמ' 134
↑  Zsoldos 2003 עמ' 163
1 2 3 4 5 6 7  1981 Érszegi, Solymos עמ' 182
↑  Kristó, Makk 1996 עמ' 286 נספח 4
↑  Zsoldos 2003 עמ' 164-165
↑  Zsoldos 2003 עמ' 182
1 2 3 4  Sălăgean 2005 עמ' 241
↑  Zsoldos 2003 עמ' 169
1 2  Magaš 2007 עמ' 59
↑  Fine 19947 עמ' 207
↑  Zsoldos 2003 עמ' 170-171
↑  Bartl, Čičaj, Kohútova, Letz 2002 עמ' 34
↑  Zsoldos 2003 עמ' 173
↑  Érszegi, Solymos 1981 עמ' 182
1 2 3 4 5  1981 Érszegi, Solymos עמ' 183
1 2 3 4  Zsoldos 2003 עמ' 183
↑  Fine 1994 עמ' 208-207
1 2 3  Zsoldos 2003 עמ' 187
1 2 3 4  Érszegi, Solymosi 1981 עמ' 184
1 2 3 4  Zsoldos 2003 עמ' 188
1 2 3 4 5  Zsoldos 2003 עמ' 198
1 2  Fine 1994 עמ' 208
↑  Zsoldos 2003 עמ' 203
1 2  Zsoldos 2003 עמ' 204
↑  Érszegi, Solymosi 1981 עמ' 185
↑  Sălăgean 2005 עמ' 242-241
1 2  Zsoldos 2003 עמ' 206
↑  Zsoldos 2003 עמ' 207
1 2  Érszegi, Solymosi 1981 עמ' 186
↑  Zsoldos 2003 עמ' 211, 213
1 2  Zsoldos 2003 עמ' 214
↑  Érszegi, Solymosi 1981 עמ' 187-186
↑  Zsoldos 2003 עמ' 219-218
↑  Fine 1994 עמ' 209-208
↑  Zsoldos 2003 עמ' 220
↑  Zsoldos 2003 עמ' 221-220
↑  Érszegi, Solymosi 1981 עמ' 187
1 2  Zsoldos 2003 עמ' 221
↑  1996 Kristó, Makk עמ' 288-287
↑  2001 Engel עמ' 124
↑  1996 Kristó, Makk עמ' 288
↑  2001 Engel עמ' 128-130
↑  Kontler 1999 עמ' 87-88
↑  2001 Engel עמ' 130-134
↑  Kristó, Makk 1996 עמ' 286–287 נספח 4
↑  Kristó, Makk 1996 עמ' 287
1 2  Kristó, Makk 1996 עמ' 287 נספח 4
↑  Klaniczay 2002 עמ' 207
↑  Klaniczay 2002 עמ' 208
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16522922j (data)  GND: 120007533  ISNI: 0000 0003 7497 8602  LCCN: n2004029867  NKC: ola2002106767  SUDOC: 146764390  VcBA: 495/328298  VIAF: 232000771   WorldCat (עם VIAF): 232000771 
אנדראש השלישי כילד לצד אמו, תומזינה מורוזיני
אנדראש, נער בלונדיני, מובא על סוס מוונציה להונגריה, בליווי שני מבוגרים, כטוען לכתר הונגריה, נגד המלך לאסלו הקומאני לפי הכרוניקה המצוירת
חותמו המלכותי של אנדראש השלישי
מטבע של דינר שהוטבע על ידי אנדראש השלישי, מלך הונגריה
האזורים בשליטת מגנאטים בממלכת הונגריה בתחילת המאה ה-14
המלך אנדראש השלישי בדיוקן מתקופה מאוחרת
דיוקן של המלך אנדראש השלישי שצויר ב-1898 על ידי איגנאץ רושקוביץ'
אנרי אבולקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביוני 1876 אלג'יר, צרפת 
 פטירה:  19 בספטמבר 1957 (בגיל 81) 
 
אנרי אבולקר (בצרפתית: Henri Aboulker;‏ 18 ביוני 1876 – 19 בספטמבר 1957) היה פרופסור לרפואה ופוליטיקאי יהודי-אלג'יראי. כיהן כנשיא השלוחה האלג'יראית של "המפלגה הרדיקלית" הצרפתית, כסגן ראש עיריית אלג'יר ועמד בראש "הפדרציה הציונית של אלג'יריה" במשך כשלושה עשורים. קיבל את מדליית ההתנגדות על פעילותו במהלך מלחמת העולם השנייה.
מפרסומיו > רפואה

Clinique et iconographie médico-chirurgicales des maladies de la face et cu cou, Paris : Maloine, 1924.
Contribution à l'étude des tumeurs malignes du naso-pharynx, Paris : J.-B. Baillière et fils, 1912.
A propos du traitement des sténoses et des spasmes laryngés chez l'enfant, Paris : J.-B. Baillière et fils, 1913.
Pathogénie et Traitement chirurgical du vertige de Ménière, Paris : Masson et Cie, 1927.
Traitement de certaines formes ou vertige de Ménière par la trépanation décompressive, Paris : Plon-Nourrit, 1919
מפרסומיו > כללי

Henri Aboulker, Les Relations Judéo-Musulmanes en L'Algérie, Information Juive, May. 15, 1952.
Préface du Prof. Henri Aboulker - Michel Ansky, Les juifs d'Algérie du décret Crémieux à la libération., Paris, Éditions du Centre, 1950.
לקריאה נוספת

דוד כהן, ‏"הוועד היהודי האלג'יראי למחקרים חברתיים" מול האנטישמיות באלג'יריה (1936-1939), פעמים 91 (תשס"ב), עמ' 79-104.
Marcel Aboulker, Alger et ses complots (Paris: Les Documents Nuit et Jour, 1945).
David Cohen, “Les circonstances de la fondation du Comité d’Etudes Sociales ou la prise de conscience d’une élite intellectuelle juive face au phénomène antisémite en Algérie (1915–1921),” Revue des Études Juives 161, nos. 1–2 (2002): 179–225.
הערות שוליים

↑  "Samuel Aboulker (Abulher) rabbin, juge du tribunal rabbinique et chohet (abatteur rituel) (Alger 1814 - Jérusalem vers 1895)", Revue Européenne des Études Hébraïques (2008), pp. 195-198.
1 2  Samuel Aboulker memoire d'afrique du nord.
↑  Henri Aboulker, Contribution à l'étude clinique des tumeurs non cancéreuses de l'anse ileo coecale, Diss., Paris, 1899.
↑  Yossef Charvit. "Aboulker-Muscat (Mouscat), Colette." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014.
↑  L'Avenir en Algerie: une appreciation, L'Avenir Illustré, Dec. 05, 1929.
 מאוזכר בצורה אגבית גם בכתבה מל'אווניר אילוסטרה מנובמבר 1932.
↑  Robert Satloff, the Righteous: Lost Stories from the Holocaust's Long Reach Into Arab Lands, PublicAffairs, 2007, pp. 40-42.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008747590205171  VIAF: 201068142   WorldCat (עם VIAF): 201068142
ארתחששתא השני

קבר ארתחששתא השני בפרספוליס
אַרְתַּחְשַׁשְֹתְּא השני (ביוונית: Μνήμων, מְנֵמוֹן; 435 או 445 לפנה"ס - 358 לפנה"ס) היה מלך פרס האחמנית. שלט משנת 405-404 לפנה"ס ועד מותו שנת 358 לפנה"ס. בתחילת שלטונו בשנת 401 לפנה"ס מרד בו אחיו, כורש הצעיר. המרד מתואר בספרו של קסנופון אנבסיס.
ארתחששתא השני הצליח לדכא את המרד וכוחותיו ניצחו את המורדים בקרב קונקסה. לאחר הניצחון התייצב מעמדו, אם כי המרידות לא פסקו. מרד הסטרפים פרץ בשנת 372 ונמשך עד שנת 362 לפנה"ס. גם מצרים מרדה בשלטונו ואמירתאיוס הצליח לזכות בעצמאות.
למרות המרידות הרבות הצליח לשמור על מעמדו, ואף חיזק את מעמד האימפריה הפרסית. השכיל לנצל את המאבק על ההגמוניה ביוון. בתקופת שלטונו נערכה המלחמה הקורינתית והוא היה שושבין שלום אנטלקידס (387 לפנה"ס), שהבטיח את הגבולות המערביים של האימפריה.
כמו כן, עסק במיזמי בנייה גדולים כמו שיקום ארמונו של דריווש הראשון בשושן וכן פרויקטי בנייה באקבטנה.
הערות שוליים

↑  "מנמון" הוא כינויו בספרות היוונית, ומשמעותו: "הזוכר", "בעל זיכרון טוב".
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דריווש השני | השושלת האחמנית | הבא: ארתחשסתא השלישי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810613500605606  BnF: cb14979312q (data)  GND: 137407769  LCCN: n2007055710  NKC: jn20000700082  SUDOC: 084334347  VIAF: 224111652   WorldCat (עם VIAF): 224111652 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אקמר

אַקָמָר או θ בארידנוס, הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים ארידנוס עם בהירות נראית מדרגה 2.9. בעבר היווה הכוכב את קצה הנהר ושמו בערבית היה "קצה הנהר" (آخر النهر - אחיר א-נהר) שהשתבש והפך לאקמר. עם הרחבת הקבוצה לכיוון דרום, ניתן אותו השם, בצורה קצת שונה, לכוכב שמייצג כיום את קצה הנהר, אכרנר.
תכונות

אקמר הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים לבנים במרחק זוויתי של 8.3 שניות קשת, שממרחק של כ-160 שנות אור ממערכת השמש, שקול למרחק של לפחות 410 יחידות אסטרונומיות.
תכונות > θ1 בארידנוס

θ1 בארידנוס הוא תת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A3 IV (לפעמים מסווג גם ככוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A3 V, כתת-ענק לבן מסוג ספקטרלי A5 IV, או כענק לבן מסוג ספקטרלי A4 III), מסתו כ-2.6 מסות שמש, רדיוסו כ-5.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו סביב 8,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 110 מעוצמת ההארה של השמש. מדידות ספקטרוסקופיות של קרינת הכוכב מעלות אפשרות ש-θ1 בארידנוס הוא עצמו כוכב כפול, אך אם כן, לא ידוע דבר על תכונות בן הזוג. נראה שהכוכב נמצא בשלבי סיום של שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והוא התחיל בתהליך של התנפחות והתקררות בדרך להפוך לענק אדום.
תכונות > θ2 בארידנוס

θ2 בארידנוס הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A1 V, מסתו כ-2.4 מסות שמש, רדיוסו כ-2.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו סביב 9,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 45 מעוצמת ההארה של השמש. מכיוון שמסתו מעט קטנה מזו של בן הזוג, התפתחותו מעט איטית יותר והוא עדיין נמצא בשלב היתוך המימן שבליבתו להליום, אך גם הוא צפוי להתחיל בתהליך של התקררות והתנפחות כאשר יאזל המימן בליבתו וגם הוא יהפוך לענק אדום.
הערות שוליים

1 2 3  SIMBAD: Acamar
1 2  SIMBAD: θ1 Eridani
1 2   {\frac {R}{R_{\odot }}}={\sqrt {\frac {L}{L_{\odot }}}}\cdot \left({\frac {T_{\odot }}{T}}\right)^{2}משוער על פי היחס: ‏
1 2 3 4  Jim Keller: Acamar, Stars. University of Illinois
1 2  M. Ammler-von Eiff & A. Reiners: New measurements of rotation and differential rotation in A-F stars: are there two populations of differentially rotating stars?, Astronomy & Astrophysics, Vol. 542, id. A116, p. 22 (2012)
1 2  SIMBAD: θ2 Eridani
↑  C. G. Díaz, J. F. González, H. Levato & M. Grosso: Accurate stellar rotational velocities using the Fourier transform of the cross correlation maximum, Astronomy & Astrophysics, Vol. 531, id. A143, p. 7 (2011)
1 2  R. Faraggiana, M. Gerbaldi, P. Bonifacio & P. Francois: Spectra of binaries classified as lambda Bootis stars, Astronomy & Astrophysics, vol. 376, p. 587 (2001)
בית הכנסת הגדול של ולודבה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  ולודבה 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1764
 תאריך פתיחה רשמי:  1764 
 אדריכל:  Paolo Fontana 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 קואורדינטות:  51°32′41″N 23°33′12″E﻿ / ﻿51.544666666667°N 23.553222222222°E﻿ / 51.544666666667; 23.553222222222
 he
 
בית הכנסת הגדול של ולודבה (בפולנית: Wielka Synagoga we Włodawie) הוא בית כנסת הממוקם ברחוב הצלב האדום 7 בעיירה ולודבה שבפולין.
בית הכנסת הגדול נבנה בין השנים 1764–1774 לפי תוכנית מתאר של האדריכל האיטלקי פולוס אנטוני פונטנה. בית כנסת זה הוא אחד משלושת בנייני קהילת ולודבה אשר שרדו את השואה. הבניין, אשר תוכו נשרף בתקופת מלחמת העולם הראשונה, שופץ לאחר המלחמה. בשנת 1936 הושלמה בנייתו והתקנתו של ארון הקודש החדש. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש הבניין כמחסן צבאי של הנאצים. בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוא עבר שיפוץ נוסף, ומאז שנת 1983 הוא מהווה חלק מ"מוזיאון – קומפלקס בתי הכנסת בוולודבה".
ארתפנוס

ארתפּנוּס (גם ארטפּנוּס; ביוונית: Ἀρτάπανος, Artapanus) היה היסטוריון, כנראה יהודי, שחי באלכסנדריה שבמצרים במאה ה-3 או ה-2 לפנה"ס.
כתביו אבדו, אך ציטוטים מספרו "על היהודים" שרדו אצל שני היסטוריונים מאוחרים יותר, מאבות הכנסייה:
קטע קצר אצל קלמנס מאלכסנדריה (בערך 150–215 לספירה) בספרו "Stromata" ושלושה קטעים אצל אוסביוס מקיסריה (265–339 לספירה) בספרו "הכנה לבשורה", שהשלישי מביניהם מפורט הרבה יותר מהאחרים.
אוסביוס מצטט את ארתפנוס, שכתב אגדות על מוצא היהודים, על אברהם והגעתו למצרים. הוא כתב בהרחבה על משה, שגדל כנסיך מצרי, וזיהה אותו עם מוסאיוס מאתונה (אנ'). על ידי זיהוי זה, ייחס ארתפנוס למשה אגדות רבות המשלבות מיתולוגיה מצרית ויוונית, ובהן שהיה מורו של אורפאוס ושהמציא את הפילוסופיה, את הספינות ואת המכונות להנחת אבנים ולשאיבת מים ועוד דברים רבים. כמו כן, הוא ארגן מחדש את החלוקה המנהלית והדתית של מצרים ומכיוון שהפך לפופולרי מאוד בקרב ההמונים וקיבל מהכהנים המצריים כבוד של אל, נקרא בשם "הרמס", כי ידע לפרש את ההירוגליפים. המלך, שקינא בהצלחתו, שלח אותו למערכה הצבאית נגד האתיופים הפולשים. משה ניצח במלחמה וייסד עיר בשם "עיר-הרמס". עם הזמן האתיופים חיבבו אותו ולמדו ממנו (וכך גם הכהנים המצריים) את מנהג המילה.
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: ארתפנוס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
↑  בצלאל בר כוכבא - Bezalel Bar-Kochva, The Image of the Jews in Greek Literature: The Hellenistic Period, University of California Press 2010, p. 246
↑  Clement of Alexandria, Stromata, Book I, Chapter XXIII, 154
↑  Eusebius, Præparatio Evangelica, Book IX, Chapters XVIII, XXIII, XXVII
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257828305171  GND: 10238200X  ISNI: 0000 0000 0265 1107  LCCN: n77013844  VIAF: 71783326   WorldCat (עם VIAF): 71783326 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריונים ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפונסו, נסיך ביירה

דון אפונסו, נסיך ביירה (בפורטוגזית: Afonso de Bragança; נולד ב-25 במרץ 1996) הוא בנו הבכור של דוארטה פיו, דוכס ברגנסה, הטוען הנוכחי לכס המלוכה של פורטוגל, והוא הראשון בסדר הירושה לאחר אביו.
ביוגרפיה

אפונסו נולד ב-25 במרץ 1996 בליסבון, והוא הילד הבכור של דוארטה פיו, דוכס ברגנסה, ואיזבל אינש קסטרו קובליו ארדיה, בתם של ז'ורז'ה דה ארדיה וראקל לאונור פנחיירו קורבלו. כיורש לאביו, הוא מחזיק בתואר "נסיך ביירה".
ב-1 ביוני 1996 הוטבל אפונסו בקתדרלת בראגה, וסנדקיו היו הלנה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות ודודו מצד האם, אפונסו מיגל דה ארדיה.
מיד לאחר הטבילה שלו, הנסיך הצעיר נחנכה בעיר הסמוכה, גימארייש, בכנסיית נוסה סניורה דה אוליביירה (גבירתנו של עץ הזית), שבו האב הקדמון שלו ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל (מייסד בית אביש), יחד עם בנו הלא חוקי אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה (מייסד בית ברגנסה), הודה לה על ניצחונו בקרב אלג'וברוטה בשנת 1385, נגד אחייניתו ביאטריש, מלכת פורטוגל ובעלה חואן הראשון, מלך קסטיליה.
החינוך של אפונסו כלל בית ספר עצמאי יוקרתי מאוד, בקרקבלוס, בית הספר של סנט ג'וליאן, קולג'יו פלאנאלטו ובית הספר אוראטורי, בית ספר קתולי ציבורי באנגליה. כיום הוא לומד מדעי המדינה ויחסים בינלאומיים באוניברסלד קטוליקה פורטוגזה במכון ללימודים פוליטיים בליסבון.
באוגוסט 2018 אפונסו הצטרף למחלקת העזרה הראשונה, מתנדבי מכבי האש של ליסבון, בעקבות אפונסו, דוכס פורטו, שהיה מפקד הכבוד באותה החטיבה. ההחלטה להצטרף לחטיבת האש הגיעה לאחר שדיבר על שריפות הקיץ של פורטוגל עם בני משפחתו וחבריו.
באמצעות הקשרים של אביו למזרח טימור, אפונסו נעשה שם אזרח כבוד בספטמבר 2014, כאשר הוא ומשפחתו ביקרו במדינה כדי להשתתף בפגישת הסנאט השנייה של איגוד ליאוראי, המייצג את הצאצאים של מלכי השבט.
הערות שוליים

↑  "L'infant du Portugal est né", Point de Vue (3 au 10 avril, 1996): 9.
↑  "Le Portugal baptise l'héritier de la couronne", Point de Vue (5 au 11 juin, 1996): 12-15.
↑  Ferreira, Marta Leite. "D. Afonso de Bragança está a estagiar num quartel, mas para já não pode combater fogos". Observador (בEuropean Portuguese). נבדק ב-2018-08-09.
↑  "Afonso, filho dos duques de Bragança, investido 'liurai' numa visita a Timor". Caras. אורכב מ-המקור ב-2018-09-11. נבדק ב-2018-09-11.
ארנולף השני, רוזן פלנדריה

ארנולף השני, רוזן פלנדריה (961–987) הידוע גם כארנולף הצעיר, היה איש אצולה צרפתי ורוזן פלנדריה. שלט משנת 965 עד מותו ב-987.
קורות חיים

ארנולף נולד בשנת 961 לבלדווין השלישי, רוזן פלנדריה ולמתילדה בילונג, בתו של הרמן, דוכס סקסוניה. אביו מת בשנת 962 כשהיה ארנולף עוד תינוק. סבו ארנולף הראשון, רוזן פלנדריה עדיין היה חי, והמשיך לשלוט בפלנדריה למשך שלוש שנים עד מותו בשנת 965. מכיוון שארנולף היה קטין, שימש בן משפחתו בלדווין בסלו כעוצר, עד מותו בשנת 973. עד שהגיע לשלטון, איבדה רוזנות פלנדריה חלק גדול משטחה. ב-30 במרץ 987 מת ארנולף, ובנו בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה עלה לשלטון במקומו. לאחר מותו התחתנה אלמנתו רוצאלה מאיטליה, עם רובר השני, מלך צרפת.
משפחתו

בשנת 968 התחתן ארנולף עם רוצאלה מאיטליה, בתם של ברנגר השני, מלך איטליה וווילה מטוסקנה, ממנה נולדו לו ילדים:
מתילדה (לא להתבלבל עם הנינה שלו מתילדה מפלנדריה אשתו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה).
בלדווין הרביעי, דוכס פלנדריה (980–1035)
בית הכנסת הגדול של ביילסקו

| --- | --- |

מבנה בית הכנסת, בסביבות 1914
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת שנחרב 
 מיקום:  ביילסקו-ביאלה 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1879
 תאריך פתיחה רשמי:  1879 
 תאריך פירוק:  13 בספטמבר 1939 
 אדריכל:  לודוויג שנה, קרל קורן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 קואורדינטות:  49°49′29″N 19°02′40″E﻿ / ﻿49.82472222°N 19.04444444°E﻿ / 49.82472222; 19.04444444
 he
 
בית הכנסת הגדול של ביילסקו או בית הכנסת של ביליץ (Bielitz, שמה הגרמני של העיר שהיה בשימוש בעת הקמתו) היה ממוקם בעיר ביליץ, שהייתה לביילסקו בתקופה הסובייטית והפולנית, וכיום חלק מהאיחוד ביילסקו-ביאלה. בית הכנסת שהיה ממוקם ברחוב פרנץ יוזף, ולאחר מלחמת העולם הראשונה ברחוב ה-3 במאי (על שם חוקת 3 במאי 1791) בעיר, נחרב עד היסוד בשואה.
היסטוריה

מבנה בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכלים לודוויג שנה (גר') וקרל קורן (שתכנן גם את בית הכנסת בביאלה הסמוכה) ונבנה בין השנים 1879–1881. הוא תוכנן בסגנון אוריינטלי-מורי (אנ') והיו לו שני מגדלי-פינה.
ב-13 בספטמבר 1939 נהרס בית הכנסת עד היסוד בידי כוחות גרמניה הנאצית שפלשו לפולין. היסודות וחלק מהמרתף שרדו ולאחר המלחמה נבנה על מקומו של בית הכנסת מבנה אחר. ב-1991 נקבע שלט זיכרון קטן בפולנית על קיר המבנה.
ארתור זייס-אינקווארט

ארתור זייס-אינקווארט (בגרמנית: Arthur Seyss-Inquart; ‏22 ביולי 1892 – 16 באוקטובר 1946) היה משפטן אוסטרי, מושל אוסטריה והולנד, ופושע מלחמה נאצי. היה אחראי לפשעי מלחמה רבים בפולין ובהולנד.