הסכם סחר נגד זיוף
עיקרי ההסכם ותכניו

ACTA מתמקד בעיקר באכיפת זכויות סימני מסחר וזכויות יוצרים (ופחות בהגנה מהותית על פטנטים וידע מסחרי). ההסכם יוצר מסגרת משפטית בינלאומית חדשה לאכיפת קניין רוחני, הכוללת מספר פרקים מרכזיים:
אכיפה אזרחית – התחייבות המדינות החותמות לעגן בדין הפנימי סעדים אזרחיים יעילים במקרה של הפרת זכויות. בין היתר נדרשים הליכים למתן צו מניעה נגד מפרים, פסיקת פיצויים נרחבים לבעלי זכויות שנפגעו (לרבות אפשרות לפיצויים סטטוטוריים ללא צורך בהוכחת נזק מדויק) והליכי השמדה או הסרה של טובין מפירים מהמחזור המסחרי. עוד מעודד ההסכם את הרשויות לשקול חיוב הצד המפסיד בהליכי הפרת קניין רוחני בתשלום הוצאות משפט ושכר טרחת עורך דין לצד הזוכה, על מנת להרתיע מפירים פוטנציאליים.
צעדי גבול (מכס) – ההסכם מקנה לרשויות המכס סמכויות מורחבות לעצור ולתפוס טובין חשודים כמפרים זכויות קניין רוחני במעבר הגבול. על-פי ACTA, רשויות המכס מוסמכות לעכב סחורות החשודות כמזויפות או מפירות הן בייבוא והן בייצוא, לבקשת בעל הזכות או ביוזמת הרשויות עצמן. מנגנון זה תקף גם לגבי טובין שעוברים בטרנזיט (מעבר במדינה בדרכן ליעד אחר), סעיף שהיה בו פוטנציאל להשפיע על משלוחי תרופות גנריות ועורר מחלוקת. ההסכם מחייב בירור מהיר של טענות ההפרה במכס, ולאחר קביעה שהטובין אכן מפירים – הוא מאפשר להשמידם או להטיל על היבואן סנקציות מנהליות ואף עונשיות.
אכיפה פלילית – ACTA דורש מהמדינות להגדיר עבירות פליליות בתחומן במקרה של זיוף מסחרי או פיראטיות בקנה מידה מסחרי. כלומר, פעולות של הפרת זכויות יוצרים או סימני מסחר באופן מכוון ובהיקף עסקי ייחשבו לעבירות פליליות שהמדינות מתחייבות לאכוף. ההסכם כולל חיוב להעמיד עונשים מרתיעים למפרים במקרים חמורים, כגון קנסות גבוהים ואף מאסר, בדומה לנהוג בחקיקה בארצות הברית ובאיחוד האירופי. בנוסף, ההסכם מתייחס במפורש לכך שבמקרה של הפרות מכוונות ברשתות דיגיטליות (כגון אתרי אינטרנט לשיתוף תוכן פיראטי) ניתן יהיה להחיל גם עליהן סנקציות פליליות, אם הן נעשות למטרות רווח.
אכיפה בסביבה הדיגיטלית – אחד המרכיבים החדשניים (והשנויים במחלוקת) ב-ACTA הוא התייחסותו למניעת הפרות באינטרנט. ההסכם מעודד את המדינות ליצור כלים משפטיים להתמודדות עם הפרת זכויות ברשת, לרבות התמודדות עם הפצת תכנים פיראטיים בפלטפורמות מקוונות. ACTA קורא למדינות לקדם שיתוף פעולה עם ספקי שירותי אינטרנט (ISP) כדי שאלה יסייעו במניעת הפצה של תוכן מפר זכויות. אף שאין בדרישת ההסכם אזכור מפורש של מנגנון "שלוש פסילות" (ניתוק משתמשי אינטרנט לאחר שלוש הפרות, שהוצע בחקיקה בצרפת למשל), הוא מחייב לעודד מדיניות פנימית אצל ספקי אינטרנט לצמצום העברות תכנים בלתי-חוקיות. כמו כן, ACTA דורש איסור על עקיפת אמצעי הגנה טכנולוגיים (Digital Rights Management) המשמשים להגנת זכויות יוצרים, וקובע כי סיוע לעקיפה שכזו יכול להיחשב כהפרת זכויות העומדת לסעד משפטי ואף פלילי. סעיפים אלו מיישרים קו עם הוראות שכבר קיימות בחקיקה האמריקנית והאירופית, אך עבור חלק מהמדינות עשויים היו לחייב חקיקה חדשה להגבלת פעולות משתמשים ברשת.
שיתוף פעולה ואכיפה בינלאומית – ההסכם מדגיש את חשיבות הגברת שיתוף הפעולה בין מדינות במאבק בזיופים. הוא קורא להחלפת מידע בין רשויות אכיפה, להכשרות משותפות ולפיתוח נוהלי עבודה מיטביים (best practices) במאבק בהפרות קניין רוחני. בנוסף, ACTA מקים ועד בין-לאומי מפקח ("ועדת ACTA") המורכב מנציגי המדינות החברות, שתפקידו לעקוב אחר יישום ההסכם ולדון בעדכונו וצרוף חברות חדשות. ועדה זו, שהייתה מתוכננת לפעול מחוץ למוסדות קיימים כ-WIPO, קיבלה סמכות לפרש את הוראות ההסכם, להציע שינויים עתידיים בו ולקדם הצטרפות מדינות נוספות – החלטה שעוררה ביקורת שכן הוועדה אינה גוף נבחר ולא נדרש בה ייצוג של גופים חוץ-ממשלתיים.
יש לציין כי ההסכם כלל גם סעיפי שמירה כלליים שנועדו להרגיע חששות: בין היתר הוצהר בו כי יישום ACTA יעשה "תוך שמירה על עקרונות יסוד" וכי אין בו כדי לפגוע בזכויות יסוד של אזרחים או ליצור הגבלות בלתי-מידתיות על סחר לגיטימי. עם זאת, מתנגדי ההסכם טענו שסעיפי ההסתייגות הללו מנוסחים בלשון עמומה ושאינם מאזכרים במפורש מושגים משפטיים מקובלים כ"חופש ביטוי", "שימוש הוגן" או "הליך הוגן", מה שמותיר פתח לפרשנות מרחיבה של חובות האכיפה על חשבון חירויות הפרט.