יהדות בוכרה
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. תיאור מאוד משונה של תולדות הקהילה.
מקורם של יהודי מרכז אסיה, הוא סוגיה שאין עליה תשובה מוצקה. על פי המסורת היהודית הקדומה הגלו האשורים את אוכלוסיית ממלכת ישראל – עשרת השבטים – לאשור במאה השמינית לפסה"נ, ולאחר חורבן ממלכת יהודה, במאה השישית לפסה"נ, הוגלו תושביה לבבל. לא מן הנמנע שצאצאיהם של הגולים נדדו מזרחה במהלך הדורות. על פי דעה רווחת התיישבו יהודים לראשונה במרכז אסיה במאה החמישית לפסה"נ, בתקופת שלטון פרס. במאות הרביעית והחמישית לסה"נ הגיעו למרכז אסיה יהודים שברחו מפרס מפאת רדיפות בידי כוהני דת הזרתוסטרה. הממצא הארכאולוגי הקדום ביותר המצביע על יישוב יהודי במרכז טורקמניסטן מתוארך לתקופה זו: בשנים 1954–1956 חפרה משלחת האקדמיה הטורקמנית בבית קברות קדום ביראם-עלי וחשפה בו, בין השאר, תיבות לקבורה משנית ('גלוסקמאות'), העשויות מחרס, שעליהן נחרתו כתובות עבריות הנושאות את שמות הנקברים. תיבות הקבורה תוארכו למאות החמישית והשישית לסה"נ, אך אנשי המשלחת לא זיהו את שפת הכתובות. עצמות שנלקחו מהגלוסקמאות ונשלחו לבדיקה אנתרופולוגית זוהו ככאלה שמוצאן מהאגן המזרחי של הים התיכון. בשנת 1959 זיהה אברהם קלבן את הכתובות כעבריות והצליח לקרוא את השמות העבריים יעקב, יוסף ואשר.
הנוסע בנימין מטודלה העיד כי במאה השתים-עשרה פרחו מרכזי המסחר והרוח של יהודי מרכז אסיה בסמרקנד וחיווה. הוא מעיד על כך שבסמרקנד לבדה מצא כחמישים אלף יהודים. לפי עדויות ערביות הייתה קהילה יהודית בבוכרה כבר ב-1240. עדותו של ההיסטוריון הערבי אבן אלפוטי (מן המאה ה-13) מלמדת על קוסם מוסלמי קנאי, שאיים ב-1240 על יהודי בוכרה. עדויות יהודיות מצביעות על נוכחות עוד במאה ה-17, בעוד שעדויות לשוניות ותרבותיות מצביעות על קשר בין יהדות בוכרה ליהדות פרס. ישנן עדויות נוספות, לפיהן יהודי בוכרה הגיעו במקור מחלב שבסוריה ואף מאפגניסטן.
בשנת ה'תקנ"ג (1793) הגיע לבוכרה מצפת השד"ר רבי יוסף ממן, אשר השתקע בתוכה ונעשה למנהיגה הרוחני למשך 61 שנה. עד בואו התפללו יהודי המקום בנוסח פרסי עתיק שהתבסס על סידור הרב סעדיה גאון בן המאה העשירית לספה"נ ושמורה הייתה בידם המסורת שהם מצאצאי עשרת השבטים. מסורת זו עולה בקנה אחד עם תוצאותיהן של בדיקות דנ"א של צאצאי משפחות בוכריות לפיהן מוצא יהדות בוכרה הוא ממערב אסיה והמזרח התיכון. אולם הרב ממן אשר הביא לקהילה סידורי תפילה בסגנון הספרדי רצה שיקבלו ויתרגלו לנוסח התפילה הזה וכדי לשכנעם אמר להם שהם מצאצאי גולי ספרד וכך הנהיג ביניהם את נוסח תפילת הספרדים.
הרב זכריה מצליח מתימן סבר שעל יהודי בוכרה לדבוק במסורתם הקדומה והוא התנגד לשינויים שהנהיג הרב ממן; כתוצאה מכך נוצרה בינו לבין האחרון מחלוקת בעניין נוסח התפילה. כמו כן, הרב ממן הקים בעיר בוכרה ישיבה ובית ספר לשוחטים. הוא הביא לעיר סידורי תפילה מקושטא וממרכזי תורה אחרים, ולימד את היהודים המקומיים גם קבלה. בהשפעתו התחילו לעלות יהודים מבוכרה לארץ ישראל החל מה'תקפ"ז (1827).
שליחים נוספים מארץ ישראל פקדו ובאו את קהילת בוכרה. בשנת ה'תרמ"א (1881), הגיע מטבריה השליח רבי רפאל אוחנה. בשנת ה'תרמ"ב (1882) שימש מי שהיה לימים הראשון לציון, רבי יעקב מאיר, כשד"ר בשליחות כוללות ירושלים. יהודי בוכרה קיבלוהו בכבוד רב וקראו בשמו לכל ילדיהם שנולדו בימי שהותו אצלם. הוא עודד את עלייתם לארץ ישראל. השפעתו על יהודי בוכרה הייתה גדולה גם לאחר שחזר משליחותו, ומשהחלו האחרונים לעלות לירושלים בהמוניהם בסוף המאה ה-19, ועד אז השתייכו הבוכרים לעדה הספרדית, שכנע יעקב מאיר את ראשי העדה הבוכרית להתנתק מן העדה הספרדית אשר קיבלה עד אז את הכספים הרבים שנאספו בערי מרכז אסיה ולהתארגן ולייסד לעצמם קהילה משלהם. אף שלא היה בוכרי סייע יעקב מאיר בעצה וארגון. בשנת 1889 נוסדה 'חברת חובבי ציון מק"ק בוכרה וסביבותיה', ומספר חודשים לאחר מכן, בשנת 1890, פרסמה הקהילה את כוונתה לרכוש בירושלים קרקע לבניית שכונה חדשה, משלהם. מקופת הוועד הועברו כספים לצורך הבנייה המתוכננת של השכונה החדשה.