stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקלוש פרנק
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במוזיאון הספרותי פטפי)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי של רופאים)
Rácz Egon: In memoriam dr.Frank Miklós (1996. november 17.) Orvosi Hetilap, 137. évfolyam, 46. szám (לזכרו של מיקלוש פרנק) דרוש מנוי
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári születési akv. 10/1896. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-17.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi állami halotti akv. 484/1971. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-17.
↑  "Gyászjelentése (1971)". נבדק ב-2021-02-17.
↑  "Pogány Alice gyászjelentése (1963)". נבדק ב-2021-02-17.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 632/1922. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-17.
↑  "Kiváló orvos". נפסבדשאג (עיתון). 1964-07-02. p. 10. נבדק ב-2021-02-17.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מיקלוש פרנק".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb111071593 (data)  ISNI: 0000 0000 1881 8717  VIAF: 32980355   WorldCat (עם VIAF): 32980355
ישראל קלוזנר

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1905 טרקאי, ליטא 
 פטירה:  2 במרץ 1981 (בגיל 75) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 שפות היצירה:  עברית 
 
ישראל קלוזנר (קלויזנר; 4 באפריל 1905 – 2 במרץ 1981) היה היסטוריון וסופר עברי, חוקר ספרות, היהדות והציונות.
ביוגרפיה

ישראל קלויזנר נולד בעיירה טרוקי שליד וילנה שבליטא. בעת מלחמת העולם הראשונה נדדה המשפחה לווילנה העיר. הוא למד בווילנה בבית ספר יסודי ותיכון לימודים כלליים ועבריים. המשיך לימודיו באוניברסיטת וילנה, וסיים בה את לימודיו בשנת 1935.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. הוא החל את עבודתו בארכיון הציוני המרכזי, והגיע בו עד למעלת סגן המנהל (החל משנת 1956). בשנת 1942 השלים את לימודי הדוקטור שלו באוניברסיטה העברית בירושלים.
ישראל קלויזנר החל מפרסם מדבריו, מאמרים וספרות עוד בליטא החל מסוף שנות ה-20. בעיקר פרסם בעיתון "הצפירה". בתחילת כתיבתו היה עדיין דו-לשוני, וכתב חלק מדבריו ביידיש. יותר מאוחר הפך לחוקר היסטוריה, נטש את הכתיבה ביידיש, והתמסר, עם עלייתו ארצה, לחקר התנועה הציונית. תרומתו לחקר הקהילה בווילנה היא רבה; הוא כתב גם על תולדות הקהילה וגם על תולדות בית העלמין הישן בווילנה, גם על קהילת העברית שם וגם על הגאון מווילנה.
ישראל קלויזנר פרסם כחמישים כרכים של מחקר, ביוגרפיות, היסטוריה, בנושאי יהדות, שואה, ציונות, הלשון העברית ועוד. הוא גם ערך ספרים ומחקרים שכתב עם אחרים. בשנת 1963 פורסמו 3 כרכים של "תולדות המאה ה-20" שישראל קלוזנר היה העורך המדעי ביחד עם שארל בלוך. חלק מספריו מעוררים עניין עד היום, ויש תנועה ערה של סחר בספריו הישנים באתרי האינטרנט העוסקים בכך[דרוש מקור].
בשנת 1975 הוענק לו תואר "יקיר ירושלים".
אביו של ישראל קלויזנר היה בן דודו של יוסף קלוזנר, וקרוב קצת יותר רחוק של יהודה אריה קלוזנר ובנו, עמוס עוז (קלוזנר).
מספריו

תולדות הקהלה העברית בווילנה, וילנה תרצ"ה
קורות בית-העלמין הישן בווילנה, וילנה תרצ"ה
וילנא בתקופת הגאון, המלחמה הרוחנית והחברתית בקהלת וילנא בתקופת הגר"א, ירושלים תש"ב
אדם רוזנברג: מחלוצי הגולן, חובב ציון אמריקאי נשכח, מקדה תל אביב, תשי"ח 1958.
אופוזיציה להרצל, אחיעבר ירושלים, תש"ך 1960.
אור באפלה, מחזה מחיי הגולים מפורטוגל, ישראל בן-חיים קלויזנר, ירושלים תשי"ח 1958.
הגאון ר’ אליהו מווילנא, תל אביב, הקונגרס היהודי העולמי - ההנהלה הישראלית - תרבות וחינוך, (תשכ"ט) 1969.
וילנה, ירושלים דליטא , דורות ראשונים, 1495-1881, ערך שמואל ברנצ’וק, הביא לדפוס שמוליק בדאור, בית לוחמי הגיטאות, תשמ"ג 1983.
חיבת ציון ברומניה, ירושלים תשי"ח 1958.
מימים ראשונים: תעודות ופרקים בתולדות תנועת התחיה בישראל, מתפרסמים על ידי ישראל קלויזנר, ירושלים תש"א 1941.
רבי חיים צבי שניאורסון: ממבשרי מדינת ישראל, מוסד הרב קוק, ירושלים, תשל"ג 1973.
התנועה לציון ברוסיה, ירושלים תשכ"ה 1965, (נקרא גם מקטוביץ' עד בזל).
הכתבים הציוניים של הרב צבי קאלישר, מוסד הרב קוק, ירושלים, 1947
מספריו > ממאמריו

'בראשית יסוד המזרחי על ידי הרב י"י ריינס', הציונות הדתית א (תשל"ז) 1977.
'המשבר בסיפרות העברית בשנות המהפכה הראשונה ברוסיה', העבר כב (תשל"ז 1977).
'התנועה הציונית בקאווקאז בראשיתה', שבות 8 (תשמ"א 1981).
'יוסף קלוזנר אחד ממחיי הלשון העברית (15 שנה לפטירתו)', האומה יא (תשל"ד 1974).
'תקומת ישראל בחזונם של חסידי האומות', האומה נב (תשל"ז 1977).
'עם ח.נ. ביאליק בווילנה', בצרון ס (תשכ"ט 1969).
לקריאה נוספת

ביבליוגרפיה של כתביו:
'כתבי ד"ר ישראל קלויזנר (רשימה ביבליוגרפית)', העבר יג (תשכ"ו), 186–191.
'כתבי ד"ר ישראל קלויזנר, רשימה ביבליוגרפית: שנות תשכ"ו-תשל"ו, והשלמה לשנים תש"ו–תשכ"ג', העבר כב (תשל"ז), 264–267.
הערות שוליים

↑  עיטורי "יקיר ירושלים" הוענקו ל-12 אישים שפעלו למענה, דבר, 9 במאי 1975.
↑  ביקורת: שמואל אפלבוים, גשר 111 (תשמ"ה), 144–148.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303660705171  PLWABN: 9810602869405606  GND: 14384220X  ISNI: 0000 0001 1624 5086  LCCN: n82043220  NTA: 186021968  RERO: 02-A020356606  SELIBR: 67441  SUDOC: 23602986X  VIAF: 311112309   WorldCat (עם VIAF): 311112309
מפלגת הירוקים של ארצות הברית

| --- | --- |
סמליל המפלגה
 מדינה:  ארצות הברית
 מייסד:  האווי הוקינס
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־24 שנים)
 אידאולוגיות:  סביבתנות סוציאליזם ליברטריאני פופוליזם שמאלי פרוגרסיביזם אנטי-ציונות
 מטה:  וושינגטון די. סי. 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  הירוקים הגלובליים 
 צבעים רשמיים:  ירוק
 
 www.gp.org
 
מפלגת הירוקים בארצות הברית (באנגלית: Green Party of the United States (GPUS)), היא מפלגה אמריקאית אשר עוסקת בנושאי איכות הסביבה, זכויות עובדים, אי-אלימות, צדק חברתי, זכויות להט"ב, פמיניזם, אנטי-גזענות, אנטי ציונות, והתעוררות ופעילות פוליטית עממית ומקומית.
המפלגה, שהיא הרביעית בגודלה בארצות הברית, נוסדה ב-2001 כהתפתחות מאגודת המפלגות הירוקות של המדינות (ASGP), אשר קמה ב-1996, ועד מהרה הפכה למפלגה הירוקה המובילה והידועה, יותר ממפלגת הירוקים ארצות הברית (G/GPUSA), שאף היא קמה כתוצאה מהתאגדויות ירוקות מקומיות שפעלו מאז 1984.
הירוקים זכו לתשומת לב כלל-ארצית בפעם הראשונה בבחירות לנשיאות בשנת 2000, כשרצו לנשיאות וסגן הנשיאות מטעם המפלגה הפעיל ראלף ניידר ווינונה לדוק, תוך שטענו כי אין הבדל משמעותי בין שתי המפלגות הגדולות. הם זכו ב-2.7% מכלל הקולות (2,882,955 מצביעים בקול הפופולרי). ניידר גונה על ידי דמוקרטים רבים, ואף מספר ירוקים, כי הואשם כמי שלקח קולות מהמועמד הדמוקרטי אל גור ועלה לו בבחירות; קולותיו של ניידר במספר מדיניות מתנדנדות כגון פלורידה וניו המפשייר היו גורמים לגור לנצח את בוש – בוש גבר על גור בפלורידה ב-537 קולות, וניידר קיבל במדינה זו 97,488 קולות.
למפלגה היו מספר ניצחונות בבתי המחוקקים של המדינות, כולל בקליפורניה, ארקנסו ומיין. כמו כן, ישנם נבחרי ציבור מטעם המפלגה ברחבי ארצות הברית ברמה המוניציפלית.
תוצאות בבחירות לנשיאות ארצות הברית

| שנה | קולות | % מסך הקולות |
| --- | --- | --- |
| בחירות 1996 | 684,871 | 0.71% |
| בחירות 2000 | 2,882,955 | 2.74% |
| בחירות 2004 | 119,859 | 0.1% |
| בחירות 2008 | 161,680 | 0.12% |
| בחירות 2012 | 469,627 | 0.36% |
| בחירות 2016 | 1,457,216 | 1.07% |
ספריית אל-בודיירי

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1180 
 
ספריית אל-בודיירי היא ספרייה פרטית וארכיון ברחוב השלשלת בעיר העתיקה של ירושלים. בספרייה אוסף של כ-1,300 כתבי יד, המוקדמים בהם מהמאה ה-12. הספרייה הוקמה על בסיס האוסף האישי של שריף ירושלים במאה ה-18, שייח מוחמד אבן-בודייר. משפחת אל-בודיירי מאפשרת גישה לכתבי היד באמצעות שיתופי פעולה עם ארגוני מורשת ותרבות בינלאומיים.
רוב כתבי היד כתובים בערבית, ומיעוטם בטורקית עות'מאנית ובפרסית. הספרייה והארכיון פתוחים לקהל הרחב, בתיאום מראש.
היסטוריה

ספריית אל-בודיירי צמחה מתוך האוסף של שריף ירושלים במאה ה-18, שייח מוחמד אבן-בודייר, שהיה איש דת סופי שלמד באל-אזהר, בן למשפחה אצילה שהגיעה מחיג'אז לירושלים במאה ה-9. בבעלותו של אבן-בודייר היו נכסים רבים, שאת חלקם ירש מאביו. הוא החל לאסוף כתבי יד בגיל 15, והרחיב את ספרייתו ללא הרף עד מותו בשנת 1805. לאחר מותו המקום נסגר והוזנח, עד שבשנת 2003 החליטה משפחת אל-בודיירי לשפץ את הספרייה ולפתוח אותה מחדש. לקראת הפתיחה נקלטו בספרייה 520 כתבי יד נוספים, שלוקטו מבני המשפחה. ספריית אל-בודיירי ממשיכה לפעול מביתו של השייח מוחמד אבן-בודייר, כפי שביקש בצוואתו. הספרייה פתוחה לקהל הרחב בתיאום מראש.
בשנת 2008 החל תהליך של דיגיטציה ושימור האוסף, בשיתוף פעולה עם האיחוד האירופי כחלק מפרויקט שימור המורשת הבין-תרבותית במדינות הים התיכון (אנ'). הקטלוג הדיגיטלי של הספרייה הוא חלק מאוסף כתבי יד אסלאמיים שרוכזו באוסף היל על ידי אוניברסיטה במינסוטה.
אוסף כתבי היד

אוסף ספריית אל-בודיירי כולל כ-1,300 כתבי-יד מהמאה ה-12 ואילך, וכן עשרות ספרים מהמאה ה-20 ומסמכים היסטוריים של משפחת אל-בודיירי, בהם יומנים, התכתבויות אישיות ומסמכים משפטיים המתוארכים לתקופה העות'מאנית המאוחרת. רוב כתבי היד כתובים בערבית, ומיעוטם בטורקית עות'מאנית ובפרסית.
בשנת 1987 פורסם קטלוג ובו 636 כתבי יד שהועתקו למיקרופילם 35 מ"מ. בשנת 2010 פורסם קטלוג מעודכן ובו גם כתבי היד שנוספו בשנת 2003.
הנהלת הספרייה החלה ביצירת קטלוג מקיף חדש באביב 2010 וסיימה את העבודה על טיוטת הקטלוג בינואר 2011. על פי דו"ח של מרכז המחקר הפלסטיני-אמריקאי, כמחצית מכתבי היד בספרייה השתמרו היטב, רבע מהם זקוקים רק לכריכה מחודשת, והשאר במצב רעוע.
באתר פרויקט שימור המורשת הבין-תרבותית במדינות הים התיכון מצוין שרוב כתבי היד בספרייה עוסקים בתולדות האסלאם ובסופיזם. באוסף נמצאים 6 כתבי יד ייחודיים, שלא ידוע על עותק נוסף שלהם. כתב היד העתיק ביותר באוסף, "המסר הקאשירי", נכתב בשנת 1167.
הערות שוליים

↑  Ruth Eglash, Arabic manuscripts from J'lem libraries to go online, באתר ג'רוזלם פוסט, ‏26 ביוני 2012 (באנגלית).
↑  אוסף ספריית אל-בודיירי, באתר Hill Museum & Manuscript Library (באנגלית).
↑  Resources: Archives and Libraries of Jerusalem, באתר מרכז המחקר הפלסטיני-אמריקאי (באנגלית).
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
מפלגת הנשים הלאומית הטורקית

| --- | --- |

TUKP
 מדינה:  טורקיה
 מנהיגים:  מיבג'ל גקטונה
 תקופת הפעילות:  1972–1980 (כ־8 שנים) 
 אותיות:  TUKP
מפלגת הנשים הלאומית הטורקית (בטורקית: Türkiye Ulusal Kadınlar Partisi ובראשי תיבות TUKP) הייתה מפלגה טורקית שהייתה פעילה בין השנים 1972 ל-1980. המפלגה נוסדה ב-17 בנובמבר 1972 על ידי מיבֶּגֵ'ל גֶקטוּנָה (Mübeccel Göktuna) באיסטנבול. בשנת השבעים ההשתתפות של נשים בפוליטיקה הטורקית הייתה נמוכה מאוד. למשל, בבחירות ב-1969 היו רק חמש חברות פרלמנט מתוך 450 מושבים בבית התחתון של הפרלמנט. מטרת המפלגה הייתה להגדיל את השתתפותן של נשים בפוליטיקה.
המפלגה התמודדה עם מחסומים משפטיים. על מנת להשתתף בבחירות, היה עליה להקים 15 סניפים במחוזות שונים בטורקיה. המפלגה לא הצליחה לעמוד ביעד זה. אולם, לפני שהנציגות התמודדו עם דרישות החוק, הופסקה הפעילות הפרלמנטרית בטורקיה כתוצאה מההפיכה הצבאית השלישית ב-1980 שהוביל קנן אוורן. ב-16 בספטמבר 1981 המפלגה נסגרה (כמו כל שאר המפלגות) על ידי השלטון הצבאי, אך שלא כמו מפלגות אחרות, היא לא חזרה לפעול עם חזרת השלטון הדמוקרטי למדינה ב-1983.
בחודש יוני 2014, פעילות לזכויות נשים (בראשות בנאל יזגאן) הגישו עתירה למשרד הפנים בבקשה להקים מפלגת נשים חדשה, מפלגת הנשים (Kadın Partisi) ולרשמה כמפלגה פוליטית.
הערות שוליים

↑
↑  עיתון הורייט (בטורקית)
↑  "Turkey's Women's Party demands equal representation". DailySabah.
↑  Turkey’s first ‘women’s party’ to be established, Hürriyet Daily News (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 182595754   WorldCat (עם VIAF): 182595754 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מפלגת הנשים הלאומית הטורקית".
תפילין

ערך זה עוסק בתשמיש קדושה יהודי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

תפילין של ראש (מימין) ושל יד (משמאל)
 מקרא:  ספר שמות, פרק י"ג, פסוק ט' ופסוק ט"ז, ספר דברים, פרק ו', פסוק ח', ופרק י"א, פסוק י"ח.
 משנה:  משנה, מסכת מנחות, פרק ד', משנה א'
 תלמוד בבלי:  מסכת מנחות, דף ל"ד, עמוד א' עד דף ל"ז, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר אהבה, הלכות תפילין ומזוזה וספר תורה, פרקים א'-ד'
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימנים כ"ה-מ"ה
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה י"ב, עשה י"ג ספר החינוך, מצווה תכ"א, מצווה תכ"ב
 מקורות נוספים:  מסכתות קטנות מסכת תפלין
תיק לתפילין
תפילין הן תשמיש קדושה יהודי מעור, ומשמש לקיומה של מצוות הנחת תפילין. בתוך התפילין מוכנסות יריעות קלף בהן כתובות ארבע הפרשיות העוסקות בייחוד השם, שכר ועונש ויציאת מצרים, והתפילין הן מעין תזכורת לעניינים אלו.
על פי ההלכה מניחים את התפילין ביום ולא בלילה, בימי חול ולא בימי שבת וחג, ונשים לא מניחות תפילין. מצוות הנחת תפילין חלה במשך כל היום, אך כיום נהוג להניחן רק במהלך תפילת שחרית, ובתשעה באב נהוג בהרבה קהילות להניחן בתפילת מנחה.
התפילין מכילות שתי מצוות יחידות עצמאיות: "תפילין של יד" ו"תפילין של ראש". ההלכה קובעת שהמניח תפילין צריך להקפיד באופן מיוחד שלא לפגוע בקדושתן כל עוד הן מונחות עליו. הקפדה זאת הביאה לנוהג לפיו מתחילים להניח תפילין רק סמוך לגיל בר המצווה, בניגוד למצוות אחרות, אליהן מחנכים ילדים מגיל צעיר (ואכן, ישנן קהילות רבות המחנכות מגיל צעיר גם לתפילין). בכך הפכו התפילין לאחד הסמלים העיקריים של טקס בר המצווה.
מקור השם

השם תפילין מקורו בלשון חז"ל. המילה הנזכרת במקרא בהקשר של מצוות תפילין היא "טֹטָפֹת" (טוֹטָפוֹת), כמתואר בפסוק "וקשרתם לאות על ידך, והיו לטטפת בין עיניך". פירושה של מילה זו לא היה נהיר גם בעת העתיקה, ועד היום אין לה פתרון חד משמעי. חז"ל שהתקשו בפירוש המילה, הציעו בין היתר שהיא מורכבת משתי מילים, "טט" ו"פת", שכל אחת מהן מייצגת את הספרה 2 בשפה זרה, ומכאן המקור לארבע הפרשיות; בפשיטתא מהמאה החמישית המילה מתורגמת כ"זיכרון" ו"רושם"; בוולגטה מהמאה הרביעית והחמישית המילה מתוארת כ"תלוי למזכרת" ו"נע אנה ואנה"; בתרגום אונקלוס ובתרגום המיוחס ליונתן היא מתורגמת כ"תפילין". תרגום המקרא ליוונית על ידי תאודוטיון - הגר, ותרגום השבעים מפרשים - מטפורית, במשמעות "תותב, תותבת" ומתרגמים טוטפות:"שאינם זזים, קבועים, שאינם מתנועעים" – לציין יציבותן של מצוות ה'. פרשנים רבים הציעו להקביל את המילה למילה "טטפת" שבמשנה, שפירושה תכשיט (מסכת שבת, פרק ו', משנה ה').
החוקר הוברט גרימה וכן חוקרים נוספים הניחו כי המילה "טטפת" מקורה במלה המצרית ḏdft 𓆙, המסמלת את נחש האוריאוס (אנ') שעיטר את מצחו של המלך המצרי כסמל להגנת האלים עליו, שכן נחש הקוברה נחשב במצרים העתיקה לחיה מלכותית עם סגולות רבות להגנה ולשמירה.
השם "תפילין" מתועד לראשונה בתקופת המשנה, ואף מקורו ומשמעותו אינם חד משמעיים.
מקובל שהמילה תְּפִלִּין היא צורת ריבוי מן המילה תְּפִלָּה. אך בטקסט ארמי מן המושבה היהודית שהתקיימה ביב שבמצרים מופיע כבר הביטוי "תפלה זי כסף" ונראה שהכוונה היא לקמיע, ואף באוגרית נמצא טקסט שתוארך למאה ה-14 לפנה"ס לכל המאוחר, ושם נאמר ״ראשה תפלי תלי בן ענה״, שנתפרש: (על) ראשו תפילין תלוי בין עיניו. לכן משערים החוקרים שהמילה תפילין שימשה במקורה ככינוי לקמיע.
מבנה התפילין

התפילין כוללות שתי יחידות: תפילין (או תפִלה) של יד ותפילין (או תפִלה) של ראש, ומהן משתלשלות רצועות עור שבעזרתן ניתן להניחן על היד ועל הראש, בהתאמה. כל אחת מהן מורכבת משלושה חלקים עיקריים:
מבנה התפילין > בית התפילין

בית התפילין היא קופסה עשויה עור בהמה טהורה. נוהגים שה'בית' צבוע בשחור (בניגוד לרצועות שחייבות להיות שחורות מבחוץ), ולהיות מרובע לגמרי באופן מדויק. גודלם של בתי תפילין המצויים כיום נע בין 2–4 ס"מ, אולם קיימים גם בתי תפילין קטנים יותר. לפי ההלכה יש ליצור מעור ה'תפילין של ראש' על ה'קציצה' שתי אותיות שי"ן מובלטות, כאשר בצד ימין של המניח מובלטת אות שי"ן בעלת שלושה ראשים (שין רגילה), ואילו בצד שמאלו מובלטת שין בעלת ארבעה ראשים.
את בתי התפילין ניתן להכין מעור בהמה גסה (כגון שור או פרה), שמעובדים בלחץ רב ונחשבים ליציבים, או בתים העשויים מעור בהמה דקה (כגון כבש או עז), הקלים יותר לעיבוד אולם אינם נשמרים היטב בצורתם לאורך שנים והם גם אטומים פחות. בעבר רווח השימוש בעור בהמה דקה, אך במאת השנים האחרונות, בעקבות פיתוחיו של הסופר נתנאל תפילינסקי, חדר השימוש בעור בהמה גסה. גם כיום התפילין הזולות יותר עשויות בדרך כלל מעור בהמה דקה. ישנם בתים מעור בהמה דקה העשויים מפיסת עור אחת וישנם אחרים שעשויים מפיסות שונות המודבקות זו לזו. בתים מעור בהמה גסה עשויים תמיד מעור אחד.
בניגוד לבשר שנאכל רק לאחר שחיטה כשרה, תפילין כשרות גם אם הם עשויים מנבלה, כלומר חיה טהורה שמתה מוות טבעי או ממחלה/פציעה (שולחן ערוך אורח חיים לב, יב).
בתפילין של ראש ישנם ארבעה בתים, שנעשו מעור אחד, יש להקפיד על כך שארבעת הבתים יהיו חלוקים עד לתיתורא, בתים אלו נקראים "פרודות", אולם גם בתים שהם "רוב פרודות" כשרים. יש המהדרים לרכוש תפילין שארבעת הבתים לא דובקו ביניהם ("פרוד ונראה").
בשנים האחרונות הומצאו עקב שכלולים טכנולוגיים בקוי היצור "תפילין חרוצות" אשר בהן ישנה הפרדה מלאה בין בית לבית עם חלל אוויר של עד כמה עשיריות המילימטר. מאחר שתפילין אלה לא היו בנמצא בזמנים עברו ישנה מחלוקת בלתי מבוטלת לגבי כשרות תפילין כאלה.
על פי ההלכה בעת התפירה יש להעביר חוט העשוי מגיד בין בית לבית, כיום ברוב הבתים חוט זה מועבר בין הבתים בשלב הייצור, כך שחוט זה אינו נראה רק מבפנים כאשר פותחים את התפילין, ישנם בתים בהם חוט התפירה ניכר גם מבחוץ והעברתו נעשית בעת סגירת התפילין על ידי חריץ שהוכן לכך בעת הייצור ("תפילין מכוונות") ובתפילין חרוצות מעבירים את החוט בעת התפירה מלמעלה.
ריבוע בתי התפילין הנעשים מבהמה גסה, נעשה בעזרת מכונת כרסום חשמלית ש"משייפת" ומכרסמת את העור סביב הבית, בתים אלו נקראים "ריבוע מכונה", ישנם המהדרים שלא להשתמש בעזרת כלי חשמלי לעשיית הריבוע, לכך ישנה כרסומת המונעת על ידי סיבוב הרגלים (מעין אופניים) בתים אלו נחשבים מהודרים יותר ונקראים "ריבוע רגל". ישנם המהדרים יותר ואת הריבוע עושים על ידי פעולה ידנית ללא כלי עזר תפילין אלו נקראים "ריבוע יד".
מבנה התפילין > בית התפילין > חלקי הבתים

בית התפילין מורכב משלושה חלקים:
"קציצה" – החלק המרובע העליון של הבית שבתוכו מונחות הפרשיות. ב'תפילין של יד' מכניסים קלף אחד, ולכן בתוך ה"קציצה" יש חלל אחד. ב'תפילין של ראש' מכניסים ארבעה קלפים שונים, ולכן הבית עשוי מארבעה בתים קטנים מוצמדים זה לזה. קיימת מחלוקת האם מותר להדביק את הבתים זה לזה או שעליהם להיות מוצמדים בלחץ בלבד, אולם התפילין המצויות עשויות לפי שיטה המתירה הדבקה.
"תיתורא" – החלק שמתחת לבית ובולט סביבו. כאשר התיתורא פתוחה, מבחינים בשני חלקים:
תיתורא עליונה: החלק העליון של התיתורא הבולט מסביב לבית.
תיתורא תחתונה: החלק התחתון של התיתורא. גודלו כגודל התיתורא העליונה והוא מכסה את פתח הבית וסוגר אותו. במקורות נקראת רק התיתורא התחתונה בשם "תיתורא".
"מעברתא" – החלק הבולט מריבוע התיתורא לאחור, ולאורכו עוברת תעלה חלולה שדרכה עוברת רצועת התפילין, לכן נקרא חלק זה "מעברתא". בשני צידי המעברתא יש חתכים בצורת רבע עיגול, כדי שתהיה לתיתורא צורת ריבוע. במעברתא של-יד בצד ימין למעלה יש חתך גדול יותר כדי שיהיה מקום להכניס בו את הקשר של-יד.
מבנה התפילין > בית התפילין > השין בתפילין

השין מייצגת את האות הראשונה משם ש-ד-י. בדפנות הבתים של ראש יש שני סוגי "שין":
"שין" של שלושה ראשים בולטת בדופן הימנית של הבית של ראש (מצד המניח).
"שין" של ארבעה ראשים בולטת בדופן השמאלית של הבית של ראש (מצד המניח).
בצורת ה"שין" של ראש יש מספר מנהגים, חלקם לפי סוגי הכתב:
כתב בית יוסף – מנהג האשכנזים (אך הכתב האשכנזי הישן מלפני מאות שנים יותר דומה לכתב הספרדי של היום).
כתב האר"י – מנהג חלק מהספרדים[דרוש מקור: האמנם יש ספרדים שמשתמשים בכתב האר"י החסידי?  אם כן, צריכים מקור.] והחסידים.
כתב ספרדי – מנהג חלק מהספרדים והתימנים.
כתב האדמו"ר הזקן – ניסיון של תלמידי המגיד ממזריטש לייצר כתב לפי קבלת האר"י העומד בתנאי ההלכה.
"שי"ן שוקעת" - לדעת הרב יוסף קאפח, כפי שהבינו תלמידו הרב רצון ערוסי, על פי שרידי מנהג שנשאר ביהדות תימן ועל פי הראשונים, לאות שי"ן שבתפילין אין בסיס/מושב, אלא יתדות השי"ן יוצאות ישר מחיבור התיתורא לקציצה.
עשיית השי"ן היא הלכה למשה מסיני. אך בספרים הובא כי בשי"ן זו נרמזו כמה עניינים:
יש שכתבו על פי הפסוק בתהילים "שֶׁבַע בַּיּוֹם הִלַּלְתִּיךָ עַל מִשְׁפְּטֵי צִדְקֶךָ", ששבעת ראשי השין (משני צידי הבית) מסמלים את שבע ברכות קריאת שמע[דרוש מקור].
האליה רבה מביא בשם ספר ברוך שאמר, ששלושת ראשי השי"ן בצד ימין הם כנגד שלושת האבות, וארבעת ראשי השי"ן השמאלי הם כנגד ארבע האמהות.
בזוהר נאמר על פי הקבלה ששבעת ראשי השין רומזות לשבעת אונות הריאה שבאדם.
אחת ההשערות במחקר למקור השין היא שבתפילין הקדומות, ארבעת בתי התפילין היו שטוחים הרבה יותר, ומה שסימן את צורת השין היה החריצים שבין בית לבית. במשך הדורות כאשר הידרו בבתים גבוהים בצורת קובייה - העבירו את צורת השין לצידי התפילין שכן זו נחשבה כהלכה למשה מסיני.
מבנה התפילין > הפרשיות

ארבע פרשיות כתובות על קלף בדיו סת"ם מוכנסות לתוך כל "קציצה". ארבע פרשיות אלו נבחרו מכיוון שבכל אחת מהן מוזכר כי צריך לקשור או לשים משהו, שחז"ל פירשו שמדובר בתפילין. ביחידת 'תפילין של יד' רשומות כל 4 הפרשיות על קלף אחד, ואילו ביחידת 'תפילין של ראש' רשומה כל פרשיה על קלף נפרד.
הקלף מגולגל מהסוף להתחלה ונעטף בשערות של בהמה טהורה, כאשר כיום נהוג להשתמש בשערות זנב עגל. לאחר מכן הוא נעטף שוב בקלף ואחר כך שוב בשערות לרוחב ואז הוא מוכנס לתוך התפילין. לאחר מכן לוקחים גיד של בהמה טהורה, דופקים עליו עד שהוא מתפורר להרבה חוטים, שבעזרתם תופרים את התפילין. חל איסור על פי ההלכה להשתמש בדבק.
הפרשיות הן:
"קדש לי כל בכור" – ספר שמות, פרק י"ג, פסוקים א'–י'. בה נכתב: "קַדֶּשׁ לִי כָל בְּכוֹר ... וַיֹּאמֶר מֹשֶׁה אֶל-הָעָם זָכוֹר אֶת-הַיּוֹם הַזֶּה אֲשֶׁר יְצָאתֶם מִמִּצְרַיִם מִבֵּית עֲבָדִים ... שִׁבְעַת יָמִים תֹּאכַל מַצֹּת וּבַיּוֹם הַשְּׁבִיעִי חַג לַה' ... וְהִגַּדְתָּ לְבִנְךָ בַּיּוֹם הַהוּא לֵאמֹר בַּעֲבוּר זֶה עָשָׂה ה' לִי בְּצֵאתִי מִמִּצְרָיִם. וְהָיָה לְךָ לְאוֹת עַל-יָדְךָ וּלְזִכָּרוֹן בֵּין עֵינֶיךָ לְמַעַן תִּהְיֶה תּוֹרַת ה' בְּפִיךָ כִּי בְּיָד חֲזָקָה הוֹצִאֲךָ ה' מִמִּצְרָיִם. וְשָׁמַרְתָּ אֶת-הַחֻקָּה הַזֹּאת לְמוֹעֲדָהּ מִיָּמִים יָמִימָה."
"והיה כי יביאך" – ספר שמות, פרק י"ג, פסוקים י"א–ט"ז. בה נכתב: "וְהָיָה כִּי יְבִאֲךָ ה' אֶל-אֶרֶץ הַכְּנַעֲנִי כַּאֲשֶׁר נִשְׁבַּע לְךָ וְלַאֲבֹתֶיךָ וּנְתָנָהּ לָךְ. וְהַעֲבַרְתָּ כָל-פֶּטֶר רֶחֶם לַה' ... וַיְהִי כִּי-הִקְשָׁה פַרְעֹה לְשַׁלְּחֵנוּ וַיַּהֲרֹג ה' כָּל-בְּכוֹר בְּאֶרֶץ מִצְרַיִם מִבְּכֹר אָדָם וְעַד-בְּכוֹר בְּהֵמָה עַל-כֵּן אֲנִי זֹבֵחַ לַה' כָּל-פֶּטֶר רֶחֶם הַזְּכָרִים וְכָל בְּכוֹר בָּנַי אֶפְדֶּה. וְהָיָה לְאוֹת עַל-יָדְכָה וּלְטוֹטָפֹת בֵּין עֵינֶיךָ כִּי בְּחֹזֶק יָד הוֹצִיאָנוּ ה' מִמִּצְרָיִם."
"שמע ישראל" – ספר דברים, פרק ו', פסוקים ד'–ט'. בה נכתב: "שְׁמַע יִשְׂרָאֵל ה' אֱלֹהֵינוּ ה' אֶחָד. וְאָהַבְתָּ אֵת ה' אֱלֹהֶיךָ בְּכָל-לְבָבְךָ וּבְכָל-נַפְשְׁךָ וּבְכָל מְאֹדֶךָ. וְהָיוּ הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם עַל-לְבָבֶךָ. וְשִׁנַּנְתָּם לְבָנֶיךָ וְדִבַּרְתָּ בָּם בְּשִׁבְתְּךָ בְּבֵיתֶךָ וּבְלֶכְתְּךָ בַדֶּרֶךְ וּבְשָׁכְבְּךָ וּבְקוּמֶךָ. וּקְשַׁרְתָּם לְאוֹת עַל-יָדֶךָ וְהָיוּ לְטֹטָפֹת בֵּין עֵינֶיךָ. וּכְתַבְתָּם עַל מְזֻזוֹת בֵּיתֶךָ וּבִשְׁעָרֶיךָ."
"והיה אם שמֹע" – ספר דברים, פרק י"א, פסוקים י"ג–כ"א. בה נכתב: "וְהָיָה אִם שָׁמֹעַ תִּשְׁמְעוּ אֶל מִצְו‍ֹתַי אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם ... וְנָתַתִּי מְטַר אַרְצְכֶם בְּעִתּוֹ ... הִשָּׁמְרוּ לָכֶם פֶּן יִפְתֶּה לְבַבְכֶם וְסַרְתֶּם וַעֲבַדְתֶּם אֱלֹהִים אֲחֵרִים וְהִשְׁתַּחֲוִיתֶם לָהֶם ... וְשַׂמְתֶּם אֶת דְּבָרַי אֵלֶּה עַל לְבַבְכֶם וְעַל נַפְשְׁכֶם וּקְשַׁרְתֶּם אֹתָם לְאוֹת עַל-יֶדְכֶם וְהָיוּ לְטוֹטָפֹת בֵּין עֵינֵיכֶם. וְלִמַּדְתֶּם אֹתָם אֶת בְּנֵיכֶם לְדַבֵּר בָּם בְּשִׁבְתְּךָ בְּבֵיתֶךָ וּבְלֶכְתְּךָ בַדֶּרֶךְ וּבְשָׁכְבְּךָ וּבְקוּמֶךָ. וּכְתַבְתָּם עַל מְזוּזוֹת בֵּיתֶךָ וּבִשְׁעָרֶיךָ. ..."
מבנה התפילין > רצועת עור

רצועות העור מתחלקות לסוגים שונים, שההבדל ביניהן הוא בסוג העור ממנו הן עשויות וסוג העיבוד שלו. על פי ההלכה, רצועות העור חייבות להיות שחורות מבחוץ לצד השיער (רצועות עור עליון), אולם קיימות גם רצועות שהושחרו מהצד הפנימי (רצועות עור תחתון "שפאלט") שכשרותן נתונה במחלוקת. בנוסף, לפי חלק מהשיטות ישנה החמרה להשחיר את הרצועה משני צדדיה.
מחקר חדש שנערך על ידי חוקרים מאוניברסיטת אריאל, מרשות העתיקות ממכון ויצמן ומאוניברסיטת אקסטר גילה שלפני 2000 שנים בתפילין (הבתים) שמקורם באזור קומרן לא נצבעו בשחור. החוקרים ערכו בדיקות מדעיות שבחנו את צבע התפילין.
מידות הרצועה:
רוחבה צריך להיות בשיעור של אורך שעורה לפחות (כ־9 מ"מ).
אורכה בתפילין של ראש הוא כדי "שיהיו תלוים לפניו ויגיעו עד הטבור או למעלה ממנו מעט".
אורכה בתפילין של יד אורך רצועה של יד כדי שתקיף את הזרוע ויקשור ממנה הקשר ותמתח על אצבע אמצעית ויכרוך ממנה על אצבעו שלשה כריכות ויקשור.
מידות האורך האלה אינן מעכבות למעשה ולכן אם אינו מוצא אחרות יכול להניחן כמות שהן עד שימצא אחרות כשיעור הנצרך.