על הדרך עץ עומד
מוטיב העץ השחוח העומד על הדרך: שיר עם וגרסאותיו

ניסיונו של מאנגר לשוות לשירו אופי 'עממי' עולה בבירור משורות הפתיחה, שאותן נטל מאוצר השירה העממית ביידיש. באוצר זה יש כמה שירים שמתחילים בדיוק באותן מילים, שמספרות על עץ שעומד אי-שם על אם הדרך. הידוע שבאלה נדפס בראשית המאה ה-20 באנתולוגיה החלוצית "ייִדישע פֿאָלקסלידער אין רוסלאַנד" (שירי-עם יהודיים ברוסיה), שערכו שאול גינזבורג ופסח מארֶק (סנקט פטרבורג 1901). מי שתיעד את מילות השיר היה המשורר אברהם רייזן (שגר אז במינסק), שרשם כך:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  מקור  אין מיט'ן וועג שטעהט אבוים  אונ האט זיך איין געבויגען;  פאהרט איין איד קיין ארץ ישראל  מיט פערוויינטע אויגען.    גאט מיין גאט, גאט מיין גאט!  לאמיר דוונען מנחה, –  בשעת מיר וועלען פאהרען קיין ארץ ישראל  וועט זיין א גרויסע שמחה! |  בתעתיק תקני  אין מיטן וועג שטייט א בוים  און האָט זיך איַינגעבויגן;  פֿאָרט א יִיד קיין ארץ ישראל  מיט פֿארוויינטע אויגן.    גאָט מיין גאָט, גאָט מיין גאָט!  לאָמיר דאוונען מנחה, –  בשעת מיר וועלן פֿאָרן קיין ארץ ישראל  וועט זיַין א גרויסע שמחה! |  בתרגום לעברית  באמצע הדרך עומד עץ  והוא כפוף;  נוסע יהודי לארץ ישראל  בעיניים דומעות.    אלי, אלי!  הבה נתפלל מנחה, –  כאשר ניסע לארץ ישראל  תהיה שמחה גדולה! |
לשיר עממי זה היה גם לחן עממי.
על פי חוקרת הספרות זיוה שמיר, בשיר עממי זה "נעשית הקבלה בין העץ העומד בדד על אם-הדרך לבין היהודי הנודד, סמלה של אומה בודדת וקשת-גורל, המחכה לגואלה". כמו כן, לדבריה, "נוסחת הפתיחה, הממקמת את האילן במרחב הטופוגרפי, אופיינית לשירי-עם רבים ביידיש". ההקבלה מחוזקת בחריזה – העץ הוא "איַינגעבויגן" (כפוף) והיהודי נוסע לארץ ישראל "מיט פֿארוויינטע אויגן" (בעיניים דומעות). יש ביניהם אפוא מפגש; העץ הוא תחנה בדרכו הארוכה של העולה לארץ ישראל. פרט חשוב ביחס לשירו של מאנגר, שהעמיד במרכז שירו את העץ הבודד ואת הציפורים שנטשוהו, הוא שארץ ישראל, הנזכרת כאן פעמיים, אינה נזכרת אצלו אף לא ברמז.
ב-1915, בשבתו בברלין, חיבר הסופר והמשורר זלמן שניאור (1887–1959) נוסח של 'שיר עם', שאינו אלא וריאציה עברית של שיר יידי זה: "על אם-הדרך עומד עץ, / עומד הוא קדורנית; – / הולך יהודי במקל ותרמיל / ומציץ אחורנית. // רבונו-של עולם!.. צאן-קדשים, / הבה נתפלל מנחה! / בעלות יהודים לארץ-ישראל / גדולה תהי השמחה." גם כאן מדובר בשיר לאומי ולא בשיר ציוני, שכן העולה לארץ ישראל אינו חלוץ צעיר הבא להפריח את שממות הארץ, אלא יהודי זקן, "עולה ציון של הדורות הקודמים", כניסוחו של דב סדן, שנפשו הומייה מגעגועים לארץ והוא מבקש להתפלל בכותל המערבי ובקבר רחל.
השיר תורגם לעברית מספר פעמים. תרגום אחד נמצא בעיזבונו של המשורר והמחנך האמריקני חיים אברהם פרידלנד (1891–1939), בשם 'נוסע יהודי לארץ-ישראל'. השיר, שפורסם ב-1963, פותח בבתים: עַל פָּרָשַׁת הַדְּרָכִים עוֹמְדָה שִׁטָּה / וּשְׁלוּחִים לָאָרֶץ סְבָכֶיהָ, / נוֹסֵעַ יְהוּדִי לְאֶרֶץ-יִשְׂרָאֵל / וְיוֹשֵׁב וּבוֹכֶה תַּחְתֶּיהָ. // הוּא יוֹשֵׁב וּבוֹכֶה וְיָדָיו הוּא נוֹטֵל / וּמִנְחָה חֲרִישִׁית מִתְפַּלֵּל – / לְאֶרֶץ-יִשְׂרָאֵל כִּי נֵלֵךְ כֻּלָּנּוּ, / נָרִיעַ בִּזְמִירוֹת וְהַלֵּל.".
תרגום נוסף נעשה על ידי יוסף בן-סיון (רייכרודל) (1909–1971), שנתן לו את הכותרת 'עץ בודד, עץ אָבֵל', ופותח במילים: "עֵץ בּוֹדֵד, עֵץ אָבֵל / שַׁח עֲלֵי דְּרָכַיִם. / אִישׁ עִבְרִי עוֹלֶה צִיּוֹנָה / בְּדִמְעוֹת עֵינַיִם. // אֵל טוֹב וְחַנּוּן – / שְׁעַת מִנְחָה הִגִּיעָה. / כַּאֲשֶׁר תְּקַבְּצֵנוּ עִיר-הַקֹּדֶשׁ / בִּזְמִירוֹת נָרִיעַה.". תרגום זה עובד למקהלה על ידי משה ביק והושר בכמה מקהלות פועלים בשנות ה-30 של המאה ה-20.
השיר תורגם לעברית גם על ידי אברהם לוינסון (1891–1955), ונקרא בתרגומו 'על השביל עץ עומד': "עַל הַשְּׁבִיל עֵץ עוֹמֵד / הוּא כָּפוּף, גִּבֵּעַ, / יְהוּדִי לְאֶרֶץ-יִשְׂרָאֵל / בִּדְמָעוֹת נוֹסֵעַ. // אֱלֹהֵי-אָבוֹת, / זְמַן מִנְחָה הִגִּיעַ, / לִכְשֶׁנָּבוֹא לְאֶרֶץ-יִשְׂרָאֵל / נַעֲלֹז וְנָרִיעַ.".
בשני המקרים נוסף לשיר הישן תוכן עממי נוסף שלא היה במקור, על אודות מכנסיו הקרועים של העולה, והטלאי שיוטלא בהם – כלומר, התיקון שיתחולל – בארץ ישראל.
שיר דומה, 'על אם הדרך', תורגם גם הוא כנראה מאותו שיר יידי עצמו. גרסה נוספת לשיר מצויה במחזה "ילדי הצל" לבן-ציון תומר (1961), העוסק בקליטתם של ילדים ניצולי השואה (ילדי טהראן) במדינת ישראל של שנות ה-50; המערכה השנייה נפתחת בשיר: "עַל הַדֶּרֶך עֵץ עָמַד / שָׁרָשָיו בָּרוּחַ. / עֵץ בְּלִי יַעַר הוּא עָמַד, / ראֹשוֹ לָבָן, פַּרוּעַ. [...] רַק הֶעָלִים, שְׂרִידֵי הָעֵץ, / כַּצִּפֳּרִים בָּרוּחַ, / עָפִים לְאֶרֶץ-יִשְׂרָאֵל, / עַל אַדְמַתַהּ לָנוּחַ.".