stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחזור שער המוות
דמויות > אלפרד

אלפרד (Alfred) הוא אחת מדמויות המפתח בסדרה, ואחד משני הגיבורים הראשיים בה (לצד האפלו). הוא מופיע לראשונה בספר הראשון בסדרה, "כנף הדרקון", ומופיע בכל שאר ספרי הסדרה מלבד הספר השני, "כוכב הרפאים". אלפרד הוא סאראטן אשר התעורר משינה ארוכה באריאנוס, וגילה שכל חבריו מתו. הוא משתלב בחברת המנצ'ים באריאנוס בתור משרתו של הנסיך ביין. מכיוון שלא רצה להשתמש בקסם מחשש שהמנצ'ים יטרידו אותו, פיתח אלפרד הרגל להתעלף בכל פעם שהוא נמצא בסכנה, או להפעיל כוחות קסם ולא לזכור זאת במודע. אלפרד נראה מגושם מבחוץ, אך זכה לדרגת "קוסם הנחש", דרגה גבוהה אצל הסאראטן. אלפרד הוא הראשון באריאנוס שגילה שהאפלו הוא פיטרין, לאחר שהטיל על האפלו קסם שינה ובדק את הקעקועים שעל גופו. בספר "ים האש" אלפרד מגיע בטעות לספינתו של האפלו, אך האפלו מחליט לבקר באבאראך לפני שהוא מחזיר את אלפרד לקסר. כאשר הם עוברים בשער המוות מתחלפות תודעותיהם של אלפרד והאפלו, והם מבינים אחד את השני. באבאראך השניים נאלצים לשתף פעולה כדי לשרוד. יחד הם חוצים את ים האש, ומגיעים לחדר שנקרא "חדר הארורים" או "השער השביעי". החוויה שעברו ביחד גורמת להאפלו לשחרר את אלפרד. בספר הרביעי, בעקבות העינוי שספג מקסר לאחר שהסתיר ממנו מידע, האפלו מאבד את כלבו (נשמתו), שמצטרף לאלפרד בצ'לסטרה. שם הם צריכים להתמודד עם דרקוני הנחש. אלפרד מצליח להחזיר את הכלב להאפלו, והורג את מלכם של דרקוני הנחש. בסוף אלפרד נופל בשבי בידי סאמה, מנהיג הסארטאן בצ'לסטרה והאיש שאחראי על חלוקת העולמות, ויחד עם אורלה אהובתו הם נשלחים אל המבוך. האפלו, מריט והוגו היד מצטרפים שם אל אלפרד ועוזרים לפיטרינים להילחם בדרקונים. זוהי הפעם הראשונה מאז שהלך לישון שאלפרד מצליח לחבר בין חלקי נשמתו, ולבצע קסם סארטן חזק ומודע. הוא מצליח להפוך את עצמו לדרקון יפיפה, ולהילחם בצבא של דרקוני מבוך. לבסוף אחד הדרקונים מצליח לגבור עליו ולענות אותו, עד שמריט והוגו מצליחים לחלץ אותו. השלושה חוזרים לאבאראך כדי להציל את האפלו.
דמויות > הוגו היָד

הוגו היד (Hugh the Hand) הוא אחת מדמויות המפתח של הסדרה. הוגו מופיע לראשונה בספר הראשון בסדרה "כנף הדרקון" וממשיך להופיע בספרים נוספים בסדרה.
הוגו היה צעיר מאוד כאשר מתו הוריו במגפה. הוא שוטט לו בעיר רדופת המחלות בה התגורר עד אשר אספו אותו נזירי קיר, עבדי המוות אשר המוות הוא הדבר היחיד שחשוב להם, שתמיד שמחים לגופות או לילדים יתומים כדי לעשות מהם נזירים. הוא חי במנזר שנים רבות, עד אשר החליט לצאת לחייו והפך לרוצח שכיר. במהלך עבודתו כרוצח הצטרף הוגו לאחוות היד, אחווה של רוצחים שכירים, ושם גדל על חוקיהם. הוגו הפך לרוצח מבוקש בממלכתו, עד אשר נתפס וכמעט הוצא להורג.
בספר הראשון, רגע לפני הוצאתו להורג, הוגו נשלח אל מלך בני האדם בממלכה, המבקש ממנו לרצוח את בנו ביין. הוגו יוצא למסע עם ביין ומשרתו אלפרד, שהצטרף אליהם מרצונו החופשי, במוסווה של נסיעה תמימה. הוגו לוקח את ביין ואלפרד אל ספינת הדרקון שלו שחבויה ביער עצי הקריסטל, על מנת להרוג את ביין בארצות האלפים, כדי שבני האדם יוכלו להאשים אותם ברצח הנסיך. ענף של עץ קריסטל נופל על ביין והורג אותו, אך אלפרד (שהתגלה כסאראטן) מחייה אותו. לבסוף מגיעים השלושה אל אביו האמיתי של ביין, סיניסטראד, הקוסם המרושע. השלושה נלחמים בו בקרב קשה, והוגו מת בקרב.
בספר החמישי מתברר שאלפרד החיה את הוגו בקסם אסור לאחר הקרב. הוגו סובל מכך רבות, מכיוון שמאז וגם אינו יכול להרוג וגם לא להיהרג אף אם רצונו בכך, והוא נע עם אהובתו לשעבר על מנת למצוא את הנסיך ביין שנמצא בארצות האלפים. בהמשך הוגו היד מוצא את אלפרד וגם מציל בדרך את האפלו ממוות. הוגו היד זוכה במוות בספר השביעי.
דמויות > קסר

קסר הוא הפיטרין הראשון שהצליח לברוח מהמבוך. הוא זקן מאוד, אך קסמו חזק בצורה בלתי רגילה. בעיני עמו הוא נחשב לגיבור. הוא היחיד מבין הפיטרינים שמצליח לחזור למבוך במודע כדי לעזור לשאר הפיטרינים להחלץ גם כן. כשמספיק פיטרינים מצליחים לצאת מן המבוך הם יוצרים קהילה סביב קסר, שבתחילה בעיקר מנסה לעזור לבני עמו. לאורך הזמן הוא מתחיל לפתח שאיפות נקם בסארטן שכלאו אותם במבוך, ואף שאיפה לשלוט בעולם כולו. הוא שולח את האפלו לחקור את העולמות השונים. הכל מתנהל כרצונו עד שהאפלו חוזר מאבאראך, ומסתיר ממנו את האמת על מה שעבר שם. קסר מענה את האפלו עד שזה מגלה לו את האמת על אומנות ההחייאה. קסר לא מקשיב להאפלו ומחליט להיעזר באומנות זו כדי לעזור לפיטרינים לשלוט על העולם. כאשר הוא נתקל בדרקוני הנחש, הוא מגייס אותם לשירותו, למרות כל העדויות על בוגדנותם. קסר שולח את האפלו חזרה לאריאנוס, והוא עצמו יוצא לאבאראך, שם הוא מנסה ללמוד את אומנות ההחייאה. קליטוס מספר לו על השער השביעי, וקסר מחליט שהוא מתכוון לחבר את כל העולמות חזרה יחדיו. הוא נוטש את הפיטרינים המגינים על עצמם במבוך, ושוקע באובססיה שלו על שליטה מוחלטת.
משחק המחשב

בנוסף לספרים, יצא לאור גם משחק מחשב שנקרא שער המוות, המבוסס על הסדרה. המשחק מבוסס בעיקר על ארבעת הספרים הראשונים, אך בסופו הוא מכיל גרסה שונה לעימות האחרון מ"השער השביעי".
טריוויה

זיפנאב הוא משחק אותיות עם השם פיזבן, מי שהיה הקוסם המבולבל ברומח הדרקון וגם האל פלדין, כשהפסיק להעמיד פנים. הוא פועל למען כוחות הטוב במחזור שער המוות, המייוצגים על ידי דרקוני פריאן, בעוד נחשי צ'לסטרה מייצגים את כוחות הרוע. בסדרת ספרים אחרת של המחברים אשר קרויה Starshield (אנ') שמו הוא זאנפיב.
מנץ', המילה המתארת בסדרה את גזעי בני האדם, הגמדים והאלפים, פירושה אדם בגרמנית.
על פי הערת שוליים בספר, המושג "קסר" בספר הוא גלול של המילה צאר, שהיא בעצמה גלגול של המילה קיסר.
מנחם סופר

| --- | --- |

 לידה:  1880 ה'תר"ם סנט-מיקלאש
 נרצח:  1944 (בגיל 64 בערך) ט' בסיוון ה'תש"ד אושוויץ
 מקום פעילות:  ביהרנאג'באיום, טרגו מורש
 תקופת הפעילות:  ?–1944 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית
 רבותיו:  הרב אליעזר זוסמן סופר; הרב שמחה בונים סופר
 חיבוריו:  מנחם משיב
 
הרב מנחם סופר (ה'תר"ם, 1880, סנט מיקלאש - ט' בסיוון ה'תש"ד, 1944, אושוויץ) היה רבה של וואשוהי שבטרנסילבניה, מחבר שו"ת "מנחם משיב". נספה בשואה.
תולדות חייו

נולד בסנט-מיקלאש (אנ') בשנת ה'תר"ם לצירל ורבי ישראל מרדכי אפרים פישל סופר, רבה של שארוואר ובעל "זיכרון אפרים". נתייתם מאביו כשהיה בן 12, וגדל בבית דודו ר' יוסף לייב סופר מדרטשקע (אנ'), בעל "ילקוט סופר", שם למד בישיבה המקומית. בגיל 18 נסע ללמוד אצל סבו רבי אליעזר זוסמן סופר בפאקש, שם למד במשך שנתיים, ולאחריהן למד בישיבת פרשבורג אצל הרב שמחה בונם סופר (בעל "שבט סופר").
בשנת ה'תרס"ב הוסמך על ידי אב"ד פרשבורג, הרב דוד ניימן-לאקנבך. שנה לאחר מכן הוצעה לו משרת הרבנות בדרטשקע במקום דודו (שעבר למלא מקום אביו בפאקש), אך הוא סירב מפאת כבוד דודו הנוסף רבי שמואל בנימין סופר.
נשא את בתו של רבי שמחה בונים ארנפלד ממטרסדורף (בעל "מענה שמחה"), ובשנת ה'תר"ע התמנה לרבה של ביהרנאג'באיום. בשבתו שם, סידר לדפוס את הספר "חתן סופר" של סב אשתו, וכן כתב הקדמה לספרו של חמיו "מענה שמחה".
בשנת ה'תרע"ח התמנה לרבה של מורוש-וואשארהעלי, ועמד בראשות ישיבה שמנתה בשיאה כ-100 תלמידים, רבים מהם בני עניים מכפרי האזור, וכדי לאפשר להם ללמוד מבלי לדאוג למזון ולינה, הוקמה בה פנימייה. באותה העת, ישבה בעיר אוכלוסייה חסידית ניכרת, שקירבה אותו לדרכי החסידות ולמנהגיה (לעיתים היה נוסע לאדמו"רי חסידות בעלז). בפרט, התיידד עם האדמו"ר מנאסויד, רבי אברהם יהושע פריינד, שישב בה לפרקים, ובעידודו התקין בה מקווה כשיטת רבי חיים הלברשטאם. הוא זכה למעמד מכובד בקרב רבני טרנסילבניה בפרט והונגריה בכלל, והיה מראשי המדברים באסיפות הקהילות ובאסיפות הרבנים, ושאלות מכל האזור הופנו אליו. בשנת ה'תש"ג הוצעה לו משרת הרבנות בבודפשט, אך הוא סרב.
נספה עם בני עדתו באושוויץ, בט' בסיוון ה'תש"ד. והונצח ברחוב "מנחם משיב" בשכונת קריית מטרסדורף בירושלים, שהוקמה על ידי גיסו הרב שמואל ארנפלד.
משפחתו

לרב סופר ולאשתו נולדו שמונה ילדים, רובם נספו עמו באושוויץ.
בנו הרב שמואל חיים (חתן הרב משה יוסף מייזלס מאויוואר) כיהן לצדו כרב בוואשוהי, ונספה יחד עם אביו.
חתנו הרב אפרים פישל קליין מילא את מקומו בוואשוהי, לאחר עלותו לישראל, הוציא את כתביו לאור.
חתן נוסף היה הרב אברהם יוסף ליכטנשטיין, רבה של אטשאד (נספה בשואה).
אחיו הרב יצחק צבי סופר כיהן כרבה של טמשוואר.
אחיו הרב אברהם יעקב כיהן כרב בטט.
לאחר פטירת אשתו הראשונה, נשא את פרל בת הרב זאב וולף ויינשטוק.
חיבוריו

מנחם משיב - שו"ת. יצא לאור על ידי חתנו הרב קליין, ירושלים, ה'תשל"ג.
הלכה ממקרא - הלכות היוצאות מפסוקי המקרא. צורף לספר "מנחם משיב".
הלכה משמעתתא - הלכות היוצאות מסוגיות הגמרא. צורף לספר "מנחם משיב".
אהל הינדל - חידושי אגדה על ספר בראשית. צורף לספר "מנחם משיב".
לקריאה נוספת

הרב אפרים פישל קליין, הקדמת חתן המחבר, שו"ת מנחם משיב, ירושלים ה'תשל"ג, עמ' ג-יב.
יוסף יצחק כהן, חכמי הונגריה והספרות התורנית בה, מכון ירושלים עמ' 557.
שלמה שפיצר, קהילות הונגריה, עמ' 217–218.
הערות שוליים

↑  רחוב מנחם משיב אתר עיריית ירושלים.
↑  שם הגדולים מארץ הגר  חלק ב אות 13
מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה

מריה לודוביקה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה (בגרמנית: Maria Ludovika von Österreich-Este;‏ 14 בדצמבר 1787 – 7 באפריל 1816), הייתה בתו של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו, ואשתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה

מריה לודוביקה נולדה במונצה ב-14 בדצמבר 1787, לפרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, מושל מילאנו ובנה של מריה תרזה, ולמריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, בתם של ארקולה השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה ומריה תרזה צ'יבו-מאלספינה, דוכסית מאסה. בשנת 1796 ברחה מריה לודוביקה עם משפחתה מאיטליה לווינה, בשל כיבוש המדינה על ידי הצבא הצרפתי בפיקודו של נפוליאון.
ב-6 בינואר 1808 התחתנה מריה לודוביקה עם פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, ועד מהרה היא הפכה למנהיגת מפלגת המלחמה באוסטריה. היא הייתה אויבת של נפוליאון הראשון, ובשל כך גם התנגדה לשר החוץ האוסטרי מטרניך. הצרפתים מחו על דעותיה הפוליטיות, בשל השפעתן על בעלה הקיסר האוסטרי. מריה לודוביקה הייתה מאוד פופולרית, ובעת בהכתרתה בפרשבורג, היא הרשימה את ההונגרים עד כדי כך שהם הכריזו על תמיכה כספית וצבאית גדולה במלוכה במידת הצורך. אולם הקיסר היסס והארכידוכס קרל, דוכס טשן, שהיה בעל שליטה נרחבת בעניינים צבאיים, היה זהיר. רק השפעות המרד הספרדי בשנת 1808 אפשרו למפלגת המלחמה לנצח, ולהביא להצטרפות אוסטריה לקואליציה האנטי-צרפתית החמישית.
מריה לודוביקה התנגדה לנישואים בין נפוליאון לבתה החורגת מריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה בשנת 1809, ולאחר כיבוש וינה על ידי הצרפתים, העדיפה להתגורר בבודפשט. במאי 1812 נסעה מריה לודוביקה בחוסר רצון עם בעלה לדרזדן, שם קיבל נפוליאון את המשפחה הקיסרית לפני נסיכי גרמניה שנאספו לחגוג את היציאה למלחמה נגד רוסיה. בשנת 1815 אירחה מריה לודוביקה את קונגרס וינה, ולאחר מכן נסעה לנפוש באיטליה. בעת שהותה בוורונה מתה מריה לודוביקה ב-7 באפריל 1816 משחפת, והיא נקברה בקריפטה הקיסרית בווינה.
מרכז רקמן

| --- | --- |


ביקור של שגריר ארצות הברית בישראל דן שפירו במרכז רקמן ב-2012
 צוות חשיבה
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים) 
 קמפוס:  הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת בר-אילן
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  פרופ' רות הלפרין-קדרי
 מנכ"ל:  עו"ד קרן הורוביץ
 מיקום
 מיקום:  רמת גן
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′05″N 34°50′38″E﻿ / ﻿32.067965272223°N 34.843955572496°E﻿ / 32.067965272223; 34.843955572496
 rackmancenter.com
 he
 
המרכז לקידום מעמד האשה ע"ש רות ועמנואל רקמן (באנגלית: The Ruth And Emanuel Rackman Center For The Advancement Of The Status Of Woman), הפועל במסגרת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, נוסד בשנת 2001 במטרה לקדם את מעמד האישה בתחום דיני המשפחה ולשים קץ לאפליה המגדרית ולאי-השוויון בחברה הישראלית, באמצעות מחקר אקדמי, שדלנות ועריכת דין חברתית.
המרכז מפעיל תוכנית לסיוע משפטי ותוכנית לתמיכה וליווי רגשי לנשים הנמצאות בהליכי פרידה מזוגיות ו/או גירושין. במסגרת התוכנית לסיוע משפטי פועל קו ייעוץ טלפוני המעניק ייעוץ ללא עלות למאות נשים בשנה. המרכז אף מעניק ייצוג מלא למספר מצומצם של נשים בפרט בסוגיות עקרוניות בדיני משפחה. בנוסף, פועל המרכז לקידום מדיניות ושינוי חקיקה בתחום דיני המשפחה, מיגור תופעת האלימות נגד נשים, קידום נשים בממסד הדתי ועוד. בין העתירות הבולטות של מרכז רקמן לבג"ץ היו מינוי נשים לאספה הבוחרת רבנים ראשיים, דרישה מביה"ד להתחשב ב"טובת הילד" בבחירת מסגרת חינוך וזכאות אישה לקבל את חלקה ברכוש המשותף במנותק משיקולי "נאמנות מינית" המוכר בשם "בג"ץ הבוגדת".
מייסדת וראשת המרכז היא פרופ' רות הלפרין-קדרי.
מנכ"לית המרכז היא עו"ד קרן הורוביץ.
פעילות המרכז

המרכז מפעיל תוכנית לסיוע משפטי לנשים בענייני משפחה, עוסק בפעילות ציבורית, במחקר ובהעצמת נשים. המרכז פועל לאור חזונו של הרב עמנואל רקמן לקידום זכויות הנשים בישראל ולהטבת מעמד האישה בדיני המשפחה וההלכה היהודית.
המרכז הפעיל את "פרויקט פא"י" (פיקוח, אכיפה וייישום של חוקים בתחום דיני המשפחה), במסגרתו בוצעו שני מחקרים מקיפים בנוגע לאכיפה של חוק בתי דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) וחוק גיל הנישואין. ממצאי המחקרים פורסמו בשני דו"חות בשנים 2011 ו-2014.
המרכז מפרסם אחת לארבעה חודשים את "הדין והדיין", קובץ פסקי דין רבניים בנושאי משפחה. המרכז מפרסם גם את "נשים ומשפחה בישראל", דו-שנתון סטטיסטי בנושא נשים ומשפחה בישראל.
בנוסף עוסק המרכז בכתיבת ניירות עמדה במגוון נושאים הקשורים לדיני משפה לדוגמה בנושאי מזונות ומשמורת.
פעילות המרכז > פעילות המרכז בהקשר של מסורבות גט

המרכז מייצג נשים בהליכים בהם קיימת סרבנות גט מתמשכת בכלל זה בהליכים המתנהלים בבג"ץ.
המרכז מספק נתונים המציגים תמונת מצב מורכבת על הליכים בבתי הדין ובעיקר על הקף תופעת סרבנות הגט וניצול לרעה של הליכים משפטיים לצורך סחיטת גט מנשים. מן הנתונים שמפרסם המרכז עולה כי התופעה רחבה הרבה יותר ממה שמציגים בתי הדין. לתפיסת בתי הדין רק מי שניתן לו פסק דין לחיוב או כפיה יוגדר כסרבן גט, ומספרם של אלה אינו עולה על עשרות בודדות של מקרים. מרכז רקמן, לעומת זאת, מתייחס לכל מי שההליכים שלה לקבלת גט נמשכים מעל לשנתיים כאל מסורבת גט היות שהתמשכות ההליכים היא מדד שמגלם בתוכו באופן מקיף יותר את ממדי תופעת סחטנות וסרבנות הגט בישראל.
ביקורת על המרכז

על פעילות המרכז נמתחה ביקורת בנוגע לאמינות חלק מן הנתונים המספריים שהציגו. דוגמאות:
בדיון בכנסת טענו נציגות המרכז כי בישראל למעלה מ-100,000 נשים מסורבות גט, בעוד שהמספר לפי חישובי בתי הדין הרבניים הוא פחות ממאתיים.
באירוע אחר, טענה מנכ"לית המרכז כי "רק אחוז קטן מהנשים" בישראל מרוויחות יותר מבני זוגן, בעוד שע"פ נתוני הלמ"ס מדובר ב-27% מהזוגות.
הנהלת בתי הדין הרבניים מתחה ביקורת על מרכז רקמן וטענה כי סקר על סחטנות בגירושין שהוכן בהזמנת מרכז רקמן היה "מופרך מן היסוד" והגדירה אותו "סקר מגמתי שמסקנותיו הוזמנו מראש" מתוך רצון "לגייס באמצעותו כספים בחו"ל לקידום האג'נדה" של המרכז.
הערות שוליים

↑  מינוי נשים לאספה הבוחרת רבנים ראשיים
↑  דרישה מביה"ד להתחשב ב"טובת הילד" בבחירת מסגרת חינוך
↑  זכאות אישה לקבל את חלקה ברכוש המשותף במנותק משיקולי "נאמנות מינית"
↑  חוק בתי דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין), התשנ"ה–1995
↑  חוק גיל הנישואין, תש"י–1951
↑  רות הלפרין-קדרי ותמר אדלשטיין-זקבך, פרויקט פא"י – דו"ח מס' 1, תשע"א–2011
↑  עדי בלוטנר ורות הלפרין-קדרי, פרויקט פא"י – דו"ח מס' 2, תשע"ד–2014
↑  הדין והדיין, באתר מרכז רקמן
↑  נשים ומשפחה בישראל, באתר מרכז רקמן
↑  בג"ץ 5185-13 פלוני נ' בית הדין הרבני הגדול בירושלים (נבו, 28.2.2017) ; בג"ץ 2170-23 פלוני נ' בית הדין הרבני האזורי בתל אביב (9.5.23)
↑  סרבנות גט: לאן נעלמו 100,000?, באתר ערוץ 7, 23 במרץ 2005.
↑  גיל רונן, מרכז רקמן (שוב) מטעה את הציבור, באתר ערוץ 7, 31 בדצמבר 2016.
↑  טלי פרקש, סקר: כל גרושה שלישית נסחטה בידי בעלה, באתר ynet, 1 ביולי 2013.
מרק היינץ

מָרֶק הֵיינְץ (בצ'כית: Marek Heinz; נולד ב-4 באוגוסט 1977 באולומואוץ, צ'כיה) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת החלוץ.
היינץ החל את הקריירה שלו בסיגמה אולומואוץ ב-1996. ב-2000 עבר להמבורג שם שיחק שנתיים עד שעבר לארמיניה בילפלד. ב-2003 עבר לבאניק אוסטרבה ולאחר מכן לבורוסיה מנשנגלדבך. ב-2005 עבר לגלאטסראיי. ב-2006 עבר לסנט אטיין. ב-2007 עבר לנאנט. ב-2008 עבר לפ.צ ברנו. ב-2009 עבר לקאפפנברג. ב-2010 עבר לפרנצווארוש. ב-2011 חזר לקבוצת נעוריו סיגמה אולומואוץ. ב-2013 הושאל לקבוצת זנוז'מו.
עם נבחרת צ'כיה שיחק ביורו 2004 וכבש שני שערים.
מרכז רפואי רבין

| --- | --- |

חזית בית חולים בילינסון, אחד משני בתי החולים של מרכז רפואי רבין
חזית בית חולים בילינסון, אחד משני בתי החולים של מרכז רפואי רבין
 על שם:  יצחק רבין 
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי
 אוניברסיטה:  אוניברסיטת תל אביב
 בעלים:  שירותי בריאות כללית
 מנכ"ל:  ד"ר איתן וירטהיים
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1936
 שירותים
 מספר מחלקות:  40
 מיטות:  1300
 https://hospitals.clalit.co.il/rabin/he
 גאוגרפיה
 כתובת:  בילינסון: ז'בוטינסקי 39, פתח תקווה השרון: קק"ל 7, פתח תקווה
 מיקום:  פתח תקווה, ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°05′24″N 34°52′03″E﻿ / ﻿32.08986389°N 34.86743056°E﻿ / 32.08986389; 34.86743056
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מרכז רפואי רבין(למפת גוש דן רגילה) מרכז רפואי רבין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרכז רפואי רבין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרכז רפואי רבין  he מרכז רפואי רביןhe מרכז רפואי רביןמפת  __ פתח תקווה (in English: Petah Tikva)  __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ רמת השרון (in English: Ramat HaSharon), __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) מדרום: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council), __ גני תקווה (in English: Ganei Tikva), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono) מדרום-מערב: __ רמת גן (in English: Ramat Gan) ממערב: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ תל אביב (in English: Tel Aviv) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הסמליל הקודם של המרכז, בעיצוב דן ריזינגר
טקס הנחת אבן הפינה לבית החולים ע"ש בילינסון של שירותי בריאות כללית
בית החולים ע"ש בילינסון בשנת 1944
מרכז רפואי רבין הוא מרכז רפואי בבעלות שירותי בריאות כללית, נמצא בפתח תקווה ומורכב מבית חולים בילינסון ומבית חולים גולדה השרון. זהו המרכז הרפואי השלישי בגודלו בישראל. הוא משתרע על שני קמפוסים ברחבי העיר - המרכזי ברח' זאב ז'בוטינסקי - "בית החולים בילינסון" (בסמיכות אליו ממוקם "מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל"), והקמפוס הקטן יותר ברח' קרן קיימת לישראל שם נמצא "בית חולים גולדה השרון". שני בתי החולים אוחדו למרכז אחד ב-1996 שנקרא על שם ראש הממשלה יצחק רבין.
בית החולים מטפל בלמעלה מחצי מיליון חולים בשנה שמגיעים מישראל אך גם מהמדינות השכנות ומהרשות הפלסטינית. נולדים בו כל שנה כ-9,000 ילדים. הוא כולל 37 חדרי ניתוח ומכיל בסך הכול 1,300 מיטות. מרכז רבין הוא המרכז החשוב ביותר להשתלות ולטיפול בסרטן בישראל. מנהל המרכז הרפואי הוא ד"ר איתן וירטהיים.
בית חולים בילינסון

בית החולים בילינסון הוא בית חולים בצפון מערב פתח תקווה, המהווה חלק מהמרכז הרפואי רבין.
בית החולים הוקם בין פתח תקווה לתל אביב ונחנך ב-27 באוקטובר 1936. מטרתו הייתה להעניק שירות רפואי לבני היישוב המתגוררים במושבות יהודה והשרון. התכנון הראשוני היה ל-60 מיטות אשפוז. חלק מסוים מתקציב ההקמה היה סכום כסף שנאסף מתרומה של פועלי ארץ ישראל שהקדישו שני ימי עבודה כל אחד למטרה זו. בית החולים תוכנן על ידי האדריכלים אריה שרון ובנימין אידלסון, ובתחילה נקרא "בית החולים למושבות יהודה והשרון" וכלל עם הקמתו כ-70 מיטות. כשלושה שבועות לאחר הקמתו נפטר ד"ר משה בילינסון, היוזם של הקמת בית החולים ויו"ר הוועד המפקח של קופת חולים, ובית החולים הוסב על שמו. בית החולים הוקם על ידי שלושה רופאים שהגיעו מגרמניה אחרי עליית היטלר לשלטון ב-1933 - פרופ' הרי הלר שעמד בראש בית החולים וכן ניהל את המחלקה לרפואה פנימית, פרופ' ארוין רבאו שעמד בראש המחלקה הגינקולוגית ופרופ' פאול נתן שעמד בראש המחלקה לכירורגיה.
בנובמבר 1947 פרשו מנהל בית חולים בילינסון, ד"ר הארי הלר וכל שמונה מנהלי המחלקות מבית החולים, וזאת אחרי כישלון משא ומתן על תנאי העבודה שנערך במשך שנה. רופאים אלו התקבלו לעבודה בשרות הרפואי הצבאי.
בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים נפתח הבניין המרכזי של בית החולים.
ב-1957 הוקמה המחלקה למחלות עור ומין על ידי פרופ' יצחק קצנלנבוגן.
ב-1964 הוקמה המחלקה לכירורגיית חזה ולב על ידי פרופ' מוריס לוי.
בשנות השבעים הוקמה מחלקת נשים ויולדות. החל משנת 1979 ניהלה את המחלקה ירדנה עובדיה (רופאה) שהייתה לפני כן סגנית מנהלת המחלקה.
ב-1991 פוצלה מחלקת הילדים מבית החולים, ובסמוך אליו נבנה בית חולים שניידר לרפואת ילדים. ב-1996 אוחד בית החולים עם בית חולים גולדה השרון, וביחד הם קרויים "המרכז הרפואי רבין".
בנוסף למגדל האשפוז על שם גור שאשא, שנחנך בשנת 2002, כולל בית החולים את המרכז לרפואת נשים על שם הלן שניידר, את מרכז דוידוף לחקר מחלת הסרטן ואת המרכז על שם רפאל רקנאטי לחקר הגנטיקה.
במרץ 2014 נחנך בבית החולים חדר מיון ממוגן בשטח של כ-5,000 מ"ר, הגדול מסוגו בישראל. מעליו נבנה מגדל אשפוז שאליו יעברו מכון הלב ומחלקות האשפוז של בית חולים השרון. ב-6 באוגוסט 2014 נפתח חדר המיון לקליטת חולים.
במבואה של מגדל האשפוז על שם גור שאשא נמצא "מוזיאון תולדות האמנות על שם שמואל פלאטו-שרון" - תערוכה קבועה של עשרות העתקי ציורים מפורסמים שנתרמה על ידי שמואל פלאטו-שרון. הוא גם תרם פסלים רבים לגן הפסלים במקום.
בית חולים גולדה השרון

בית החולים גולדה השרון הוא בית חולים במרכז פתח תקווה המהווה חלק מ"המרכז הרפואי רבין".
בית החולים הוקם בשנת 1942 על ידי הוועד המפקח של קופת חולים כללית כדי להוריד את העומס מבית חולים בילינסון ונקרא "בילינסון ב'". מאוחר יותר (בשנות ה-50) הוחלף שמו של בית החולים ל"השרון" וב-1982 הוא נקרא ע"ש של ראש הממשלה ויו"ר הוועד של קופת החולים לשעבר גולדה מאיר. ב-1996 אוחד בית החולים עם בית החולים בילינסון והוא כיום מהווה חלק מהמרכז הרפואי רבין.
בשנים 1975–1995 ניהל את בית החולים פרופ' יעקב הרט.
בשנת 2004 החליט הוועד המנהל של קופת החולים לסגור את בית החולים, ולהעבירו כליל למתחם של בית החולים בלינסון, וזאת בגלל מיקומו של בית החולים במרכז העיר ומחירה היקר של הקרקע. התוכנית הספציפית נמנעה אבל החל מהאיחוד נסגרו מחלקות אחדות בבית החולים שהיום כולל בעיקר מחלקות פנימיות כירורגיות, מכון גדול לדיאליזה, מרפאות חוץ ומכון מחקר, מחלקה אורולוגית, מחלקה נפרולוגית ועוד.
בית החולים ממוקם בכפר גנים א' בפינת הרחובות קרן קיימת לישראל וכץ.
בשנת 2021 דרור דיקר מנהל מחלקת הקורונה בבית החולים נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
משה אלקסלסי

משה אלקסלסי (נולד בשנת 1945 בערך) הוא יו"ר החברה לאוטומציה לשעבר וכיהן כראש המועצה המקומית גן יבנה בין השנים 1983–2003.
ביוגרפיה

אלקסלסי נולד בקזבלנקה, מרוקו הצרפתית ועלה לארץ עם משפחתו בשנת 1956. הסוכנות היהודית שיכנה את המשפחה בבית שמש. בצבא אלקסלסי שירת בתותחנים ולאחר השחרור עבד כמחסנאי. לאחר מכן התקבל להיות סגן מנהל סניף הדואר בבית שמש. וכעבור כמה שנים ניגש למכרז לניהול הסניף בגן יבנה וזכה. אלקסלסי היה מנהל הסניף עד לבחירתו לראשות העיר בשנת 1983.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל בשנת 1978, התמודד אלקסלסי מול ראש המועצה המכהן, שמואל אוחיון, וזכה במספר הגבוה ביותר של הקולות. אולם מכיוון שזכה רק ב-39.4% מהקולות התקיים סיבוב שני בו הפסיד. הוא שב להתמודד להתמודד על ראשות המועצה מטעם המערך בשנת 1983, והפעם גבר על יו"ר המפד"ל בגן יבנה, משה גלינסקי ונבחר לראשות המועצה ברוב של 40.8% מקולות הבוחרים.
במשך השנים פיתח את גן יבנה מכל התחומים ונבחר לשלוש כהונות נוספות בשנים 1989, 1993 וב-1998. בשנת 2003 החליט לפרוש מראשות המועצה בעקבות תחושת מיצוי.
לאחר שהוצעו לו תפקידם כמו מקום ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ושגריר ישראל בשווייץ. התמנה אלקסלסי ליו"ר החברה לאוטומציה. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 2014.
אלקסלסי משמש חזן ופייטן בבית הכנסת על שם אביו יעקב ופעיל ציבורי בגן יבנה. נשוי לרבקה ואב לחמישה ילדים. לאחר שאלקסלסי לא התקבל לתפקיד שגריר ישראל בשווייץ עקב חוסר השכלה אקדמית, החל ללמוד בגיל 54 לתואר ראשון במדעי המדינה ולאחר מכן לתואר שני בחשבונאות, תוך כדי עבודתו כראש המועצה.
הערות שוליים

↑  הודעה בדבר תוצאות הבחירות לראשות המועצה המקומית גן־יבנה, ילקוט הפרסומים 2500, 29 בדצמבר 1978
↑  גיא לשם, היו"ר הפעיל ביותר במדינה, באתר הארץ, 21 במאי 2008
משה אסרף

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1975 (בן 49)
 שם במה:  אטרף
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 עיסוק:  מתופף, מפיק מוזיקלי, פזמונאי, מלחין
 שפה מועדפת:  עברית 
 שיתופי פעולה בולטים:  הדג נחש, פאנסט
 צאצאים:  אלמה אסרף
 
משה אסרף (נולד ב-20 במאי 1975), ידוע גם בשם הבמה אטרף, הוא מתופף, מפיק מוזיקלי, פזמונאי ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה

ב-1996 החל לפעול כמתופף להקת "הדג נחש". ב-2000 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, "המכונה של הגרוב". האלבום זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. לאחר מכן, הוציאו הלהקה מספר להיטים שזכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים העבריים, בהם "שירת הסטיקר" ו-"הנה אני בא" ואף אלבומים נוספים שזכו להצלחה רבה, ביניהם "בעזרת הג'אם" שזכה במעמד "אלבום זהב".
בין השנים 1999–2001 היה חבר בלהקת הבלוז "סובו".
ב-2000 הוקמה להקת הרגאיי הישראלית "פאנסט", בה לקח אסרף חלק כמתופף. ב-2005 הוציאו את אלבומם הראשון, "Live Ragga Pumpkin". האלבום זכה לשבחים רבים.
ב-2013 זכה אסרף יחד עם שאר חברי להקת הדג נחש בפרס אקו"ם על שם יוסי בנאי למחברי השנה, על אלבומם "זמן להתעורר".
הערות שוליים

↑  נמרוד נוה, ‏44 יצירות מופת בתרבות שכל ישראלי צריך להכיר, באתר ‏מאקו‏, 8 במאי 2019
↑  מערכת ישראל היום, שף באולפן: 20 דברים שלא ידעתם על הדג נחש, באתר ישראל היום, 4 באוקטובר 2018
↑  Soul Food: Veteran Israeli singer Karolina stays true to herself in new album, The Jerusalem Post | JPost.com
↑  פרסי אקו"ם, באתר אקו"ם
| הדג נחש |
| --- | --- | --- |
שאנן סטריט • גיא מר • דודוש קלמס • משה אסרף • יאיא כהן אהרונוב • שלומי אלון
| אלבומי אולפן | המכונה של הגרוב • לזוז • חומר מקומי • בעזרת הג'אם • 6 • זמן להתעורר • שותפים בעם • וולקאם טו איזראל • דג לייף |  |
| אלבומי הופעה | הדג נחש LIVE • הדג נחש ותזמורת המהפכה - בהופעה חיה |  |
| סינגלים | "מספרים" • "שירת הסטיקר" • "הנה אני בא" • "עוד אח אחד" • "קובלנה על מפלגות ישראל" • "זמן להתעורר" • "יום שישי" • "תן לי מנגינה" • "בומבה" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299200305171  VIAF: 297817177   WorldCat (עם VIAF): 297817177
מריה לודוויגה תרזיה, נסיכת בוואריה

מריה לודוויגה תרזיה, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Maria Ludwiga Theresia von Bayern, ‏6 ביוני 1872 - 10 ביולי 1954), הייתה בתו של לודוויג השלישי, מלך בוואריה ואשתו של הנסיך פרדיננדו פיו, דוכס קלבריה.