stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארמיית הטנקים הרביעית (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמיית שריון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  יולי 1942 יולי 1943 – אוקטובר 1943 מאי 1945 (כשנה)
 מקים היחידה:  סטבקה
 מלחמות:  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  טנקים
 פיקוד
 מפקדים
 
ארמיית הטנקים הרביעית הייתה ארמיית טנקים של הצבא האדום במלחמת העולם השנייה, שהשתתפה בקרב סטלינגרד. לאחר הקמתה מחדש בקיץ 1943 השתתפה הארמייה בשורת מתקפות סובייטיות בחזית המזרחית, ובשלבי הסיום של המלחמה היא נטלה חלק בקרבות על ברלין ועל פראג.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הארמייה הוקמה לראשונה ביולי 1942, ומפקדה הראשון היה גנרל קרוצ'נקין. עם הקמתה כללה הארמייה את קורפוסי הטנקים ה-22 וה-23 (האחרון סופח מאוחר יותר לארמיית הטנקים הראשונה), דיוויזיית חי"ר אחת ובריגדת טנקים עצמאית. הארמייה סופחה לחזית סטלינגרד והוטלה למערכה לפני שהסתיים תהליך הקמתה. במהלך נסיונותיה לבלום את התקדמות הארמייה השישית הגרמנית לכיוון סטלינגרד, ספגה הארמייה אבדות כבדות בטנקים בקרבות ממערב לעיקול הגדול של נהר הדון. בראשית אוגוסט הועברה הארמייה תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית, השתתפה בקרבות המגננה על דרכי הגישה הדרומיות לסטלינגרד, במסגרת המאמץ לבלום את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית לכיוון העיר, וניהלה מספר התקפות נגד מוצלחות כנגד קורפוס הפאנצר ה-48. עקב האבדות הכבדות שספגה הארמייה החליט הפיקוד הסובייטי לפרק אותה, והקים על בסיסה את הארמייה ה-65 באוקטובר 1942.
היסטוריה > הקמה שנייה

ארמיית הטנקים הרביעית הוקמה מחדש ב-15 ביולי 1943 על בסיס מפקדת קורפוס הפרשים ה-19, תחת פיקודו של ואסילי באדאנוב. היא כללה עם הקמתה 2 קורפוסי טנקים, קורפוס ממוכן ומספר יחידות נוספות. במסגרת החזית המערבית השתתפה הארמייה במתקפה הסובייטית על בליטת אוריול ביולי-אוגוסט 1943 (מבצע קוטוזוב) וספגה אבדות כבדות מאוד בטנקים. מאוחר יותר סופחה הארמייה לחזית האוקראינית הראשונה והשתתפה במתקפה הסובייטית בצפון אוקראינה בחורף 1943/44. בקיץ 1944 השתתפה הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז' ובמסגרתו חדרה לשטח פולין והגיעה עד לנהר הוויסלה. במרץ 1945 קיבלה את תואר הכבוד "המשמר". בשלבי הסיום של המלחמה השתתפה הארמייה במבצע ויסלה-אודר ובקרב ברלין וסיימה את המלחמה בצ'כוסלובקיה.
מפקדים > הקמה ראשונה

גנרל מאיור ואסילי קריוצ'נקין  (1 באוגוסט - 14 באוקטובר 1942)
גנרל לייטננט פאבל באטוב  (14 -23 באוקטובר 1942)
מפקדים > הקמה שנייה

גנרל לייטננט ואסילי בדנוב  (15 ביולי 1943 - 29 במרץ 1944)
גנרל לייטננט דמיטרי לליושנקו  (29 במרץ 1944 -עד סוף המלחמה)
אריזה

אריזה כפולה של תרופה בטבליות. אריזה פנימית פלסטית המאפשרת שימוש בטבלייה בודדה ללא פגיעה בהגנת האריזה על הטבליות הנותרות. אריזה חיצונית בקופסת קרטון שעליה סימון אריזה מפורט.
אריזה למאה תקליטורים המספקת הגנה פיזית למוצר, מאגדת מספר גדול של פריטים ומספקת אף אמצעי נוח לאחסון ולשימוש
אריזת סוכריות, יוצרה עבור בית חרושת לממתקים "צ ד" ליד תל אביב באמצע המאה ה-20
אריזה היא טכנולוגיה לעטיפה והגנה על מוצרים, עצמים או חומרים, לצורך הפצה, אחסנה, מכירה ושימוש. סימון אריזות הוא כל מסר כתוב, אלקטרוני או גרפי המצוי על האריזה או על תווית הצמודה לאריזה.
המושג אריזה מתאר גם מערכת מתואמת של הכנת מוצרים למשלוח, לאחסון, למכירה ולשימוש. האריזה מכילה את המוצר, מגנה עליו, משמרת אותו, מקלה על משלוח המוצר, מכילה מידע על המוצר ומקדמת את מכירת המוצר שבתוכה.
מטרות אריזה וסימון אריזות

לאריזה ולסימון אריזות מספר מטרות:
הגנה פיזית על המוצרים הנמצאים באריזה. קיימים מוצרים המצריכים אמצעי זהירות מיוחדים להגנה על תקינותם והם עשויים להיות רגישים למכות, רעידות, לחץ אוויר, טמפרטורה וכיוצא באלה.
חציצה מחשיפה לחמצן, מים, אבק, וכדומה. חדירות האריזה לגורמים אלה מהווה שיקול מהותי בעיצוב ובתכנון אריזות. קיימות אריזות המכילות חומרי ספיגה לחמצן וללחות כדי להאריך את חיי המדף של המוצר. במחסנים לסחורות רגישות יש הקפדה על טמפרטורה ותנאי לחות מבוקרים.
הכלה או איגוד של פריטים קטנים הנארזים בדרך כלל באופן מקובץ לצורכי יעילות. לדוגמה, קל יותר לטפל בקופסה המכילה 1,000 עפרונות מאשר ב-1,000 עפרונות בודדים. לטיפול בחומרים נוזליים, אבקתיים וגרגריים נדרש מכל.
האריזה היא אף כלי להעברת מידע בעזרת הסימון המופיע על גביה, באשר לתוכן האריזה, אופן השימוש, דרכי התובלה, מיחזור, ועוד. קיימות תקנות המחייבות סימון על גבי אריזות מוצרים מסוימים: תרופות, מזון, חומרים כימיים, ועוד.
האריזה והסימונים עליה הם אף כלי לשיווק המוצר שבאריזה. עיצוב אריזות באופן המקדם את מכירת המוצר הנארז היא תופעה הקיימת מזה עשרות שנים. ידע מתחום התקשורת השיווקית ומתחום העיצוב הגרפי מיושמים בעת תכנון האריזה וסימונה וכן בעיצוב נקודת המכירה.
לאריזה אף תפקיד חשוב בשמירת בטיחות המוצר ובהפחתת הסיכונים של נזק בעת שינוע המוצר. בין אמצעי הבטיחות קיימות "אריזות חותם" כדי לוודא שלא נפתחה בידי זרים. קיימות אריזות המכילות אמצעי אבטחה מפני גנבה. יש אריזות שעליהן חותם מקוריות, כדי להגן מפני ניסיונות לזיוף המוצר.
אריזה אף מגבירה את נוחות שינוע המוצר, הטיפול בו, אחסונו, הצגתו, פתיחתו לשימוש ואריזתו מחדש.
קיימות אריזות המתוכננות להקל על חלוקה למנות של המוצר הנארז. אריזות מוצרים הנארזים בתפזורת, כגון אבקות, ואשר יש להשתמש בהם במנות מדודות, יכולות להכיל אמצעי למדידת מנה מדויקת מן החומר.
סוגי אריזות

ניתן לסווג אריזות בדרכים שונות. על פי הנמען של המוצר: קיימות אריזות סיטונאיות המשמשות למשלוח, לחלוקה, או לאחסנה של מוצר או מספר רב של אריזות קטנות יותר. מנגד קיימת אריזת צרכן, שהיא אריזת מוצר המיועדת לצרכן הבודד על פי טיב המוצר הנארז: אריזות של אמצעי רפואה, אריזות מוצרים כימיים בתפזורת, אריזת תרופות ללא צורך במרשם רופא, אריזת מוצרי מזון לקמעונאי, אריזת מוצרים צבאיים, וכדומה.
סמלים לסימון אריזות

סמלים רבים לסימון אריזות נקבעו בתקנים לאומיים ובינלאומיים. לאריזה קמעונאית קיימים סמלים מוסכמים לציון סימן מסחרי, להוכחת קניה, ועוד. סימונים נוספים נדרשים לעיתים לידע את הצרכן באשר לשימוש בטוח ולאמצעי זהירות. כמו כן קיימים סימנים מוסכמים למתן הוראות מיחזור המוצר והאריזה. על אריזות רבות מופיע ברקוד, המאפשר קבלת מידע על תוכן האריזה באמצעות קורא אלקטרוני. אריזות מוצרים שבהם סכנת התלקחות או התפוצצות חייבים להיות מסומנים בתוויות מתאימות.
שביר
כיוון זה כלפי מעלה
אין להרטיב
מרכז הכובד
ראו גם

תווי סימון ותקינה
חוק להסדרת הטיפול באריזות
לקריאה נוספת

גיליון המוקדש לנושא "אריזה", משקפיים, 9, אפריל 1990
אריזות, באתר המשרד להגנת הסביבה
הערות שוליים

↑  Soroka: "Fundamentals of Packaging Technology", Institute of Packaging Professionals, 2002, ISBN 1-930268-25-4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292693105171  BnF: cb119761450 (data)  GND: 4063118-7  LCCN: sh00006876  NARA: 10632692  NDL: 00563493  NKC: ph123544
אש גיהנום

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  מאי 1956 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Fantastic Universe גיליון מאי 1956
 
אש גיהנום (באנגלית: Hell-Fire) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב בידי אייזק אסימוב בשנת 1956, ותורגם לעברית ב-1976 בקובץ 'גדול ורחב הוא העולם' ושוב ב-2009 בקובץ 'כתבי אייזק אסימוב חלק 1'. הסיפור קצר מאוד ואורכו רק כשני עמודים.
עלילה

הסיפור מתרחש בהקרנה הראשונה של סרטון, המראה בהילוך איטי את הפיצוץ של פצצת האטום הנסיונית הראשונה. אחד המדענים בכנס טוען כי פצצות אטום הן אש הגיהנום ובסופו של דבר ישמידו את המין האנושי. במהלך הקרנת הסרטון, שבריר שנייה לפני שהעשן מתגבש לצורת הפטרייה, פניו של השטן מתגלים בתוך הפיצוץ.
ארנסט נורמנד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בדצמבר 1857 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  23 במרץ 1923 (בגיל 65) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן 
 זרם באמנות:  אוריינטליזם 
 בן או בת זוג:  הנרייטה ריי 
 
ארנסט נורמנד (באנגלית: Ernest Normand‏; 1857 – 1923) היה צייר אנגלי, שהתפרסם בזכות הסצנות ההיסטוריות והתנ"כיות וכן יצירות אוריינטליות.
ביוגרפיה וקריירה

ארנסט נורמנד נולד בלונדון ב-30 בדצמבר 1857.
בשנת 1884 התחתן עם הציירת הנרייטה ריי (1859–1928) אותה הכיר באקדמיה המלכותית לאמנויות. שניהם ציירו דמויות עירום על רקע עשיר וצבעוני. בימיהם, נמתחה עליהם ביקורת על נטייה לעודף חושניות בכמה מציוריהם.
בני הזוג התבססו בלונדון משנת 1885, שם לארנסט היה סטודיו וקיבל תמיכה מהמעגל החברתי סביב לורד פרדריק לייטון. הם גרו בהולנד פארק, אזור מגורים של אמנים רבים באותם ימים. מבקרים שכיחים בביתם כללו את מיליי, פרינספ ווטס. אמנים בכירים אלה אימצו את בני הזוג, אך לא תמיד ביקורתם הייתה מבורכת. בזיכרונותיה, הנרייטה תיארה את עמדותיהם והתנהגותם של כמה מהאמנים הבכירים האלה.
בשנת 1890 נסעו בני הזוג לפריז ללמוד באקדמיה ז'וליאן אצל ז'ול ג'וזף לפבר וז'אן ג'וזף בנימין-קונסטנט. בשנת 1893, עברו לאפר נורווד במזרח לונדון, לסטודיו שהוקם עבורם על ידי אביו של נורמנד. לזוג נולדו שני ילדים, בן (יליד 1886) ובת (ילידת 1893).
עבודות

הוא צייר ציורים היסטוריים ואוריינטליסטים, וצייר גם דיוקנאות. יצירתו הושפעה מהאחווה הפרה-רפאליטית.
נורמנד צייר את הפרסקו "המלך ג'ון מעניק את המגנה כרטה" בבורסה המלכותית בלונדון (צויר ב־1900, שוחזר 2001).
גלריה

שפחה לבנה
פיגמליון וגלטה
אסתר והמן
עבדות
פנדורה
הערות שוליים

↑  Peintres orientalistes britanniques, orientaliste.free.fr
↑  Henrietta Rae (Mrs. Ernest Normand) : Fish, Arthur : Free Download, Borrow, and Streaming, Internet Archive (באנגלית)
↑  Caroline Dakers, The Holland Park Circle: Artists and Victorian Society, New Haven, Yale University Press, 1999.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 59965  SNAC: w6b86jdz  ULAN: 500010880  VIAF: 95747158   WorldCat (עם VIAF): 95747158
ארנסט נויפרט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1900 Freyburg, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  23 בפברואר 1986 (בגיל 85) רול, שווייץ 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  באוהאוס 
 מעסיק:  האוניברסיטה הטכנית בדרמשטאדט 
 פרסים והוקרה:  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1965)  Johann-Heinrich-Merck-Ehrung (1970)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (1976)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אינסברוק (1980)  Johann Joseph Ritter von Prechtl Medal (1965) 
 
ארנסט נויפרט (בגרמנית: Ernst Neufert;‏ 15 במרץ 1900 – 23 בפברואר 1986) היה אדריכל גרמני, שנודע כעוזרו של וולטר גרופיוס, כמורה וכחבר במספר ארגוני תקינה ובעיקר הודות לספר הנתונים והמידות החיוני שכתב - "נתונים אדריכליים" (אנ'), שהפך לספר חובה לכל מתכנן וסטודנט לאדריכלות.
עבודות

בניין הסטודנטים באוניברסיטת ינה (1928–1930) (Mensa (am Philosophenweg
אבנאום באוניברסיטה בינה (Abbeanum) (1930–1929)
בית וסטודיו משלו (Weimar-Gelmeroda) (1929)
תאורית תקנים לבניה - Bauordnungslehre Volk und reich verlag, ברלין (1943)
בית ארנסט נויפרט, דרמשטאדט (1952–1955)
מרכז סיטונאי בנירנברג (1954–1967)
ספרות

Neufert, Ernst; Neufert, Peter; Baiche, Bousmaha; Walliman, Nicholas (2002). Architects' Data (3rd ed.). Wiley-Blackwell. ISBN 978-0-632-05771-9.  Neufert, Ernst; Neufert, Peter; Baiche, Bousmaha; Walliman, Nicholas (2002). Architects' Data (3rd ed.). Wiley-Blackwell. ISBN 978-0-632-05771-9.  Neufert, Ernst; Neufert, Peter; Baiche, Bousmaha; Walliman, Nicholas (2002). Architects' Data (3rd ed.). Wiley-Blackwell. ISBN 978-0-632-05771-9.
Prigge, Walter, ed. (1999). Ernst Neufert. Normierte Baukultur im 20. Jahrhundert. Edition Bauhaus Dessau. Frankfurt am Main: Campus Verlag. ISBN 3-593-36256-2.  Prigge, Walter, ed. (1999). Ernst Neufert. Normierte Baukultur im 20. Jahrhundert. Edition Bauhaus Dessau. Frankfurt am Main: Campus Verlag. ISBN 3-593-36256-2.  Prigge, Walter, ed. (1999). Ernst Neufert. Normierte Baukultur im 20. Jahrhundert. Edition Bauhaus Dessau. Frankfurt am Main: Campus Verlag. ISBN 3-593-36256-2.
הערות שוליים

↑  Deutsche Verwaltung für Volksbildung in der sowjetischen Besatzungszone, Liste der auszusondernden Literatur, Berlin: Zentralverlag, 1946 (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462949905171  PLWABN: 9810651647805606  BIBSYS: 90656398  BNE: XX1122693  BnF: cb162427535 (data)  CANTIC: a11670514  CiNii: DA02590379  GND: 118738593  ISNI: 0000 0001 0719 386X  LCCN: n50003323  LNB: 000146883  NDL: 00472221  NKC: jn20010310456  NLG: 75750  NLK: KAC2018G0542  NTA: 072511664  RKD: 250164  SNAC: w6bx1r6d  SUDOC: 067402321  ULAN: 500033591  VIAF: 109825350   WorldCat (עם VIAF): 109825350 
מרכז סיטונאי בנירנברג
בית ליאו בק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי 
 על שם:  ליאו בק 
 מיקום:  ברלין 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1907
 תאריך פתיחה רשמי:  1907 
 אדריכל:  יוהאן הוניגר 
 מידות
 קומות:  4 
 קואורדינטות:  52°31′24″N 13°23′26″E﻿ / ﻿52.523327915347°N 13.390454078951°E﻿ / 52.523327915347; 13.390454078951
  (למפת ברלין מוגדלת) בית ליאו בק(למפת ברלין רגילה) בית ליאו בק
 
בית ליאו בק (בגרמנית: Leo-Baeck-Haus) הוא בניין בן ארבע קומות ברחוב טוכולסקי ברובע מיטה בברלין. הוא נקרא על שם הרב ליאו בק ונבנה בשנת 1906/07 על ידי האדריכל יוהאן הוניגר בתמיכתו הכספית של נתן ברנשטיין.
היסטוריה ושימוש

באוקטובר 1907 עבר בית המדרש הגבוה למדעי היהדות לבניין במה שהיה אז ארטילרישטראסה 14. הבניין היה בבעלות הקהילה היהודית של ברלין. בתקופת השלטון הנאצי נאלצו היהודים לסגור את בית המדרש והבניין ככל הנראה הופקע. לאחר 1945 הבניין שימש את בית החולים שאריטה וכן כבניין מגורים בגרמניה המזרחית. בשנות ה-90, ועידת התביעות, המייצגת בעלים יהודים קודמים, קיבלה את הבית בחזרה והעבירה אותו למועצה המרכזית של יהודי גרמניה. לאחר הסבה עם שיפוץ כולל, ב-1999 מוקם שם מטה המועצה. המועצה קרא לבניין על שם הרב ליאו בק, שלימד במקום זה בבית המדרש בין השנים 1912–1943. משתמשים נוספים של בית ליאו בק הם העיתון השבועי "Jüdische Allgemeine", הקונגרס היהודי האירופי והקונגרס היהודי העולמי.
ביקורת חדשה

הביקורת החדשה (The New Criticism) הייתה האסכולה המרכזית בביקורת ספרותית אנגלית ואמריקאית בשנות העשרים המוקדמות של המאה העשרים, ועד לשנות השישים. חסידיה אימצו בהתלהבות את שיטת הקריאה הצמודה וההתמקדות בטקסטים עצמם, ודחיית פרשנות המתבססת על מקורות שמחוץ לטקסט, במיוחד ביוגרפיות. האסכולה הושפעה מגישות פורמליסטיות וסטרוקטורליסטיות אירופאיות, אשר שמות דגש על המבנה והצורה של יצירת הספרות.
אישים בולטים

בין הדמויות הבולטות ביותר ב"ביקורת החדשה" ניתן למצוא את:
פרנק ריימונד ליוויס
איוור ארמסטרונג ריצ'רדס
ויליאם קורץ וימסט
מונרו קרטיס ברדסלי
ויליאם אמפסון
רוברט פן וורן
ג'ון קרואו רנסום
קלינת' ברוקס
עבודות

"Seven Types of Ambiguity" ו"Some Versions of Pastoral" של ויליאם אמפסון הן בין העבודות הבולטות בביקורת החדשה. השאיפה הטקסונומית הרחבה שבהן התבטאה בניסיון לכסות חלקים נרחבים של הקאנון הספרותי בניסיון להגדיר את התכונה המייחדת ספרות.
"Practical Criticism" של ריצ'רדס היא אחת מהעבודות התאורטיות ביותר של הביקורת החדשה, בה הוא ניסה להבין את המתודולוגיה הפרשנית.
ערכים קשורים

ביקורת ספרות
קריאה צמודה
כשל הכוונה
ספרות אנגלית
ארמיית הדרום (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל המטה הכללי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  11 בינואר 1915 – 25 בינואר 1918 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
ארמיית הדרום הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית.
היסטוריה

ארמיית הדרום הוקמה ב-11 בינואר 1915 על בסיס הקורפוס ה-2, ולמפקדה מונה גנרל אלכסנדר פון לינסינגן. הארמייה השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, ובקרבות הנסיגה הגדולה. ב-8 ביולי 1915 הוקמה על בסיס הארמייה ארמיית הבוג, אך הארמייה המשיכה לפעול על בסיס קורפוס המילואים הבווארי ה-2 בפיקודו של גנרל פליקס פון בותמר, והשתתפה בבלימת מתקפת ברוסילוב, ובבלימת מתקפת קרנסקי.
לאחר חתימת הסכם ברסט-ליטובסק פורקה הארמייה ב-25 בינואר 1918.
סדר הכוחות > 1 במאי 1915

בעת מתקפת גורליצה-טרנוב, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| ארמיית הדרום | קבוצת סורמאני | הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-7 |
| ארמיית הדרום | קבוצת סורמאני | הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית הונווד ה-40 |
| ארמיית הדרום | קורפוס המילואים הבווארי ה-2 | הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית הונווד ה-38 |
| ארמיית הדרום | הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-25 | הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-55 |
| ארמיית הדרום | הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-25 | חטיבת הלאנדשטורם ה-12 |
| ארמיית הדרום | הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-25 | חטיבת הלאנדשטורם ה-131 |
| ארמיית הדרום | קורפוס המילואים ה-24 | הדיוויזיה ה-19 |
סדר הכוחות > 4 ביוני 1916

בעת מתקפת ברוסילוב, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
| ארמייה | קורפוס | דיוויזיה |
| --- | --- | --- |
| ארמיית הדרום | הקורפוס ה-9 | הדיוויזיה ה-19 |
| ארמיית הדרום | הקורפוס ה-9 | הדיוויזיה ה-32 |
| ארמיית הדרום | הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-25 | הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-54 |
| ארמיית הדרום | הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-25 | הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-55 |
| ארמיית הדרום | הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-25 | דיוויזיית המילואים ה-48 |
מפקדים

אלכסנדר פון לינסינגן (11 בינואר 1915 - 8 ביולי 1915)
פליקס פון בותמר (8 ביולי 1915 - 25 בינואר 1918)
ראו גם

החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
אצטדיון ארקי

| --- | --- |
אצטדיון ארקי, 2019
אצטדיון ארקי, 2019
 כינוי:  Principe degli stadi (נסיך האצטדיונים)
 על שם:  ארצ'יס השני מבנבנטו 
 כתובת:  Via Salvador Allende
 מיקום:  סלרנו, איטליה
 קואורדינטות:  40°38′42″N 14°49′26″E﻿ / ﻿40.645°N 14.823889°E﻿ / 40.645; 14.823889
 אבן יסוד:  1984
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 1990 – הווה (כ־34 שנים)
 שופץ:  1998, 2014, 2019
 בעלים:  עיריית סלרנו
 משטח:  דשא
 אדריכל:  וינצ'נזו דה לה מוניקה, ג'ובאני ספצאפרו
 קבוצות:  סלרניטנה
 מושבים:  37,800 (31,300 מאושרים)
 ממדי משטח:  אורך: 110 מ'  רוחב: 68 מ'
 אתר רשמי
 he
 
אצטדיון ארקי (באיטלקית: Stadio Arechi) הוא אצטדיון רב תכליתי הממוקם בסלרנו, שמחוז קמפניה באיטליה. לאצטדיון קיבולת של 37,800 מקומות (31,300 מאושרים למשחקי כדורגל). והוא קרוי על שמו של הדוכס הלומברדי ארקי השני ועל כן הוא מכונה "נסיך האצטדיונים".
האצטדיון נחנך בשנת 1990, והוא החליף את אצטדיון דונאטו וסטוטי בתור מגרשה הביתי של סלרניטנה.
היסטוריה

בתחילת שנות ה-80 אוהדים מקומיים ביקשו בהפגנות מחאה להתערב כדי להקים אצטדיון שיחליף את אצטדיון דונאטו וסטוטי שהיה בעל תנאים ירודים, ושימש כמגרשה הביתי של מועדון הכדורגל המקומי סלרניטנה. ובשנת 1984 החל תהליך הבנייה. בשנת 1988, ניתן אישור על ידי אופ"א להשתמש בכספים שנועדו למונדיאל 1990 לבניית המתקן החדש של סלרנו.
המבנה נחנך בספטמבר 1990, במשחק נגד פדובה, שהסתיים בתוצאה 0–0, וסימן את חזרתה של סלרניטנה לסרייה ב' לאחר 23 שנים. ב-1998, לאחר שהקבוצה הצליחה להעפיל לסרייה א', בוצע שיפוץ באצטדיון כדי להתאים את המתקן לדרישות של הליגה הבכירה. בשנת 2019 שופץ האצטדיון פעם נוספת, כדי לארח מספר משחקי כדורגל, כולל גמר טורניר הגברים של אוניברסיאדת נאפולי 2019. בהמשך בשנת 2021 כאשר שבה סלרניטנה לסרייה א' עבר האצטדיון שיפוץ נוסף בכדי להתאים אותו לתקנים של הסרייה א'.
נתונים טכניים

לאצטדיון מבנה בטון מזוין בעל צורה מלבנית, כאשר היציעים מחולקים לארבע טריבונות סימטריות ללא חיבורי פינות. המשטח עשוי דשא טבעי באורך 105 מטר וברוחב 68 מטר. מכיוון שאין לאצטדיון מסלול אתלטיקה, אין מרווחי ביניים בין המגרש ליציעים. בתחילה הכיל המגרש 45,000 מושבים, אך לאחר השינויים שנעשו עם השיפוץ ב-1998 הוגדלה הקיבולת ל-50,000 מושבים, מתוכם 205 שמורים לגלריית העיתונות. בעקבות שינויי חקיקה בנוגע לאצטדיונים, הקיבולת הכוללת צומצמה ל-37,800 מושבים. (מתוכם 31,300 מאושרים למשחקי כדורגל).
נבחרת איטליה

אצטדיון ארקי אירח שלושה משחקים של נבחרת איטליה בכדורגל, משחק הנבחרת הראשון שאירח האצטדיון התקיים ב-1 במאי 1991 במסגרת מוקדמות יורו 1992 בו ניצחה נבחרת איטליה 3–1 את נבחרת הונגריה. ב-25 במרץ 1995 אירח האצטדיון משחק נוסף של הנבחרת בו ניצחה איטליה 4–1 את נבחרת אסטוניה במסגרת מוקדמות יורו 1996. ב-18 בנובמבר 1998 אירח האצטדיון משחק ידידות מול נבחרת ספרד שהסתיים בתוצאה 2–2.
הערות שוליים

↑  "ARECHI: il Principe degli Stadi compie trent'anni". TuttoSalernitana.com.
↑  "Viaggio all'Arechi, il principe degli stadi". ecampania.it.
↑   https://www.youtube.com/watch?v=Kdc37EJ0Kc4&NR=1. {{cite AV media}}: חסר או ריק |title= (עזרה)
↑  LE PARTITE DISPUTATE DALL’ITALIA NELLO STADIO 'ARECHI' DI SALERNO
מבט ליציע באצטדיון ארקי
החזית החיצונית של האצטדיון
ביקורת כוח השיפוט

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  עמנואל קאנט
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  פילוסופיה
 נושא:  אסתטיקה, טלאולוגיה, קאנטיאניזם 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1790
 מספר עמודים:  293
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מוסד ביאליק
 תאריך:  1961
 תרגום:  שמואל הוגו ברגמן, נתן רוטנשטרייך
 סדרה
 ספר קודם:  ביקורת התבונה המעשית 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001806077, 002060936, 001066413
 
ביקורת כוח השיפוט (בגרמנית: Kritik der Urteilskraft) הוא ספרו העיקרי של הפילוסוף עמנואל קאנט בשדה האסתטיקה, נקרא גם "הביקורת השלישית" (לאחר ביקורת התבונה הטהורה וביקורת התבונה המעשית). הספר ראה אור בשנת 1790 ומשמש סיום וסיכום מפעלו השיטתי הגדול. הספר שב ודן בשאלות שהועלו ב"ביקורת התבונה הטהורה" וב"ביקורת התבונה המעשית": שאלת ההתאמה בין המחשבה והניסיון ושאלת ההתאמה בין הרצון לבין הטבע. ומחדש בהעלאת שאלות אסתטיות, כאשר השימוש במילה "אסתטיקה" אצל קאנט קשור לתרומתה של החישה להכרה. בפרט עוסק הספר בשאלות על היפה, הנשגב והתכלית שבטבע. חלקו הראשון של הספר עוסק בתורת היופי וכולל את "משפט הטעם הטהור". בחלק זה מציג קאנט גישה אסתטית המכילה מתח בין סובייקטיביזם אסתטי לבין אובייקטיביזם אסתטי. חלקו השני של הספר עוסק בשיפוט עולם הטבע לפי תכליתו (טלאולוגיה).
הספר תורגם לעברית על ידי שמואל הוגו ברגמן, נתן רוטנשטרייך ויצא לאור בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 1961.
תורת היופי ומשפט הטעם הטהור

קאנט מדבר על היפה במושגים של "חוויה אסתטית". פירוש הדבר כי היפה הוא סובייקטיבי, הוא חוויה שנחווית על ידי סובייקט. היופי אינו נמצא באובייקט עליו מתבוננים אלא במתבוננים עצמם. הוא צורת הסתכלות אסתטית.
עם זאת, ההסתכלות על אותו אובייקט היא צורת הסתכלות "אובייקטיבית", ובעלת קריטריונים חיצוניים (עליהם יפורט בהמשך). בהתבוננות האסתטית על האובייקט צריך הסובייקט "להתעלם" מן הסובייקטיביות שלו, להסתכל על האובייקט "כפי שהוא", מבלי להוסיף לו אינטרסים או אסוציאציות אישיות מעולמו הפרטי ובכך לפגום בהסתכלות הטהורה.
קאנט, אם כן, מסביר בעזרת ארבעה היגדים כיצד מתאפשרת החוויה האסתטית, כיצד ניתן להסתכל על אובייקט ולשופטו כיפה. חשוב לציין כי ההערות לאחר ההיגדים הם רק פרשנות אחת שלהם:
יפה הוא שמעורר הפקת נחת ללא חפץ עניין. כלומר, כאשר הסובייקט מביט באובייקט היפה הוא חש תחושה של הנאה מסוימת. עם זאת, הנאה זו אינה הנאה של סיפוק אינטרסים אישיים. למשל, אדם אשר מסתכל על מכשיר חדש שהוא זקוק לו נהנה הנאה פונקציונלית מן ההסתכלות, הוא נהנה מהתועלת הפוטנציאלית של האובייקט. אלא שהאינטרסים הם סובייקטיביים, לכל אדם אינטרסים אחרים, ולכן לא ניתן להעריך יופי באופן אובייקטיבי עם שיפוט סובייקטיבי. הדבר תקף גם באובייקט אשר מרמז למשהו שמוכר לסובייקט - למשל תמונה של בנו. יש בהנאה שבהתבוננות בתמונה של קרוב משפחה משום סיפוק פרטי, שאינו קשור לשיפוט אובייקטיבי של יופי.
על האובייקט, אם כן, להיות יפה רק משום שהוא יפה, ולא משום סיבה אחרת.
יפה הוא שמוצא חן ללא מושג. כלומר, יפה הוא מה שלא ניתן להסביר מדוע הוא יפה. לא ניתן למצוא קריטריונים א-פריוריים לאובייקט היפה. למשל, לא אוכל לומר מראש כי כל מה שסימטרי וצבעוני הוא יפה, וכאשר אתקל במשהו יפה לא אוכל לומר כי זה בגלל שהוא מתאים לקריטריונים מסוימים. או בפשטות: אובייקט יפה בגלל שככה אני מרגיש.
יפה הוא מה שיש לו צורה של תכליתיות, עד כמה שהיא נתפשת בו ללא דימוי של תכלית. כלומר, האובייקט נתפש כאילו עיצובו נעשה לאחר חישוב וסידור, כאילו "הכל נמצא במקום", אך אין הסובייקט יכול להסביר מדוע. למשל, בהתבוננות בעץ ניתן להרגיש כי מיקום העלים הוא הרמוני, כל עלה נמצא במקומו, אך איננו יכולים להגיד מדוע כל עלה נמצא במקום בו הוא נמצא, ומדוע דווקא סידור זה הוא יפה. (חשוב לציין כי קאנט בתורתו האסתטית התייחס בעיקר לטבע כאובייקט המהווה חוויה אסתטית, ולא לאמנות).
יפה הוא מה שמוכר ללא מושג, כמושא של הפקת נחת הכרחית. היפה, כאמור, הוא יפה מבלי שנוכל להסביר מדוע, הוא אינו מתאים לקריטריונים מסוימים. עם זאת, כאשר אנו מביטים באובייקט יפה אנו מרגישים כי הוא יפה באופן הכרחי, כלומר כאילו הוא יפה באופן בלתי נמנע ושזו תכונה בלתי נפרדת ממנו, וכל מי שיסתכל באובייקט יראה בהכרח את יופיו. עם זאת, כאמור, כיוון שלא ניתן להכניס את היופי לקריטריונים, לא נוכל להסביר לסובייקט אחר מדוע אותו אובייקט הוא יפה. אם הוא לא יסכים איתנו, נוכל אמנם להתווכח אתו, אך ויכוח זה יהיה במידה מסוימת עקר, שכן לא נוכל לטעון בו טיעונים של ממש.
הנשגב

מהדיון ביפה עובר קאנט לדיון בנשגב. הנשגב הוא ריחוק אינסופי מאידיאל ההרמוניזציה בין ממלכת הטבע וחוקי הטבע לבין ממלכת החירות, החוקים שהאדם מכונן בעולם. קאנט ממחיש את חוויית הנשגב כעמידה מול דבר-מה עצום, חסר-גבולות, אינסופי. התפעמות מעוצמה ומגודל, מנוף קדמון המצביע על עידנים רבים וארוכים שחלפו. תחושת העמידה מול הנשגב איננה כלל וכלל תחושת ההנאה שחשים מול היפה אלא תחושה של יראה ושל חוסר-התאמה, חוסר-הרמוניה, זרות. כמו כן מדגיש קאנט, כי העמידה מול הנשגב עצמו אינה אמורה לשמש אלא כמקור לתכלית, והקדמה לתבונה.
הגדרה נוספת לנשגב אצל קאנט היא ההתנסות במה שמעבר לכל ניסיון. הדבר אפשרי כיוון שמה שנמצא מעבר לכל ניסיון, מעבר לכל הכרה אנושית, היא התבונה. וההתנסות איננה באמצעות החושים אלא באמצעות הרגש. כלומר הנשגב הוא חוויה אסתטית רגשית באינסופיות ובאבסולוטיות של התבונה. בבסיס החוויה נמצא הכישלון האנושי להתמודד עם עוצמות הניסיון ומכאן - היראה. זהו רמז לחושים לקיומה של תבונה רחבה יותר ובלתי נתפסת.