stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תח'ת-י סולימאן

ערך זה עוסק באתר ארכיאולוגי באיראן. אם התכוונתם להר קדוש בקירגיזסטן, ראו .
האגם הארטזי בכס שלמה
תח'ת-י סולימאן (פרסית تخت سلیمان - "תח'ת-י סולימאן" או "כס שלמה") או מקדש האש של אזרגושנאספ (בפרסית: آتشکده آذرگُشنَسب) סמוך לעיר תכאב (تکاب; כורדית Tikab) בפרובינציית מערב אזרבייג'ן בצפון-מערב איראן, הוא אתר ארכאולוגי ששימש כמרכז זורואסטרי בתקופת הסאסאנים במאה ה-6 ובמאה ה-7, ונבנה באופן חלקי בתקופת האימפריה המונגולית במאה ה-13. בשנת 2003 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

האימפריה הסאסאנית שהתקיימה בין המאה ה-3 למאה ה-7 השיבה את הדומיננטיות הפרסית לרמות איראן, לאחר שאלה נשלטו משך 600 שנים על ידי התרבות ההלניסטית ועל ידי הפרתים. הסאסאנים ביססו סגנון אדריכלי אשר שאב הן מהמקורות האחמנים והן מההשפעות ההלניסטיות והפרתיות, וסגנון זה השפיע מאוחר יותר על האדריכלות האסלאמית. בשל חשיבותם של האש והמים בתרבות הפרסית והזראוסטרית, נמשכו הפרסים לאזורים של פעילות געשית, בפרט כאשר הייתה בהם גם נוכחות של גופי מים. הסאסאנים החיו את הזורואסטריזם, העניקו לו מעמד של דת רשמית ובנו מקדשים לעבודת האש. עוד סגדו הסאסאנים לאלה אנאהייתה (آناهیتا); Anahîta), שהייתה אלה המים והאדמה.
המקדש שבנו הסאסאנים באתר הגעשי בתח'ת-י סולימאן נקרא תחילה "אזרגושנאסב" (آتشکده آذرگشسب - "מקדש האש של האבירים"), וקיבל את שמו הנוכחי - כס שלמה - רק לאחר הכיבוש התימורי את האזור. המכתש הסמוך הניצב בראשו של הר געש מכונה זנדאן-י סולימאן (زندان سلیمان - "כלא שלמה"), והוא היה מוקד לפולחן כבר במהלך האלף ה-1 לפנה"ס. המכתש מוקף בשרידי מקדשים מתקופה זו, ובעבר היה מלא מים אך לאחר מכן יבש.
עם קום האימפריה הסאסאנית איבד כלא שלמה את חשיבותו, והסאסאנים התמקדו בבנייה באזור כס שלמה. הבנייה במקום החלה באמצע המאה ה-5 בתקופתו של המלך פירוז הראשון, והאתר היה לאחד משלושת המקדשים המלכותיים בממלכה כמאה שנה לאחר מכן, החל בתקופתו של כוסרו הראשון (שני האחרים לא אותרו). חשיבותו של האתר גדלה עם אימוץ פולחן האלה אנאהיתה, ומקדש לכבודה הוקם במקום. סביב המתחם התפתח יישוב, אך האתר חרב בשנת 627 בידי הצבא הביזנטי.
האתר שב ונבנה באופן חלקי בתקופת המונגולים במאה ה-13. במקום הוקם ארמון מלכותי, ומקדש האש וחלק מהמבנים סביב כס שלמה חודשו. החל באמצע המאה ה-14 החל האתר לשקוע וננטש בהדרגה. הוא התגלה ב-1819 ונערכו בו מספר מחקרים, אך רק בשנות השבעים של המאה ה-20 בוצע במקום סקר מקיף.
בשל ייחודו של המקום ותופעות הטבע שבו, נקשרו בו מספר אגדות שייחסו לו קשר אל שלמה, ישו והגביע הקדוש, אל גן עדן ועוד. לפי האגדה הידועה ביותר, שלמה המלך כלא במכתש שדים ומפלצות, ומכאן שמו.
האתרים החשובים

כס שלמה (תח'ת-י סולימאן - מפה: 1) - האתר ממוקם על משטח מורם בצורת אליפסה שאורכו כ-550 מטר ורוחבו כ-300 מטר, והוא נישא לגובה של כ-60 מטר מעל המישור. במרכזו אגם קטן שמקורו במעיין ארטזי ועומקו כ-120 מטר. המקדש הסאסאני במקום הוקף בחומת אבן בגובה של 13 מטר שבה קובעו שני שערים (בצידה הדרומי ובצידה הצפוני) ולאורכה הוקמו 38 מגדלים. המבנים העיקריים הם בצידו הצפוני של האגם והם ערוכים בצורת מרובע שבמרכזו מקדש האש. ממזרח למתחם זה מקדש נוסף שיוחד לאש התמיד ומזרחית לאחרון מקדש לאלה אנאהיתה. ממערב למקדשים שוכן הארמון המלכותי.
כלא שלמה (זנדאן-י סולימאן - מפה: 2) הוא מכתש בראשו של הר געש, כ-3 ק"מ צפונית-מערבית לכס שלמה. ההר נישא לגובה של 100 מטר מעל סביבתו והמכתש במרכזו הוא בעומק של 80 מטר ובקוטר של 65 מטר.
מצודת בלקיס (מפה: 4) על שמה של בלקיס מלכת שבא, שוכנת על הר בגובה של 3,200 מטר, כ-7.5 ק"מ צפונית-מזרחית לכס שלמה. המצודה שבראש ההר משתרעת על שטח של כ-3,000 מ"ר ונבנתה מאבן חול צהובה בתקופת הסאסאנית. נראה כי במצודה זו שכן מקדש אש נוסף.
מראה בכס שלמה
+972

| --- | --- |


סמליל האתר
 סוג:  עיתון דיגיטלי 
 תקופת הפעילות:  2010–הווה (כ־14 שנים)
 972mag.com
 
‎+972 הוא מגזין אינטרנטי בשפה האנגלית העוסק בנעשה במדינת ישראל וברשות הפלסטינית.
היסטוריה

אתר ‎+972 הוקם בשנת 2010 על ידי קבוצת כותבים מישראל ומשטחי הרשות הפלסטינית. שמו נלקח מאזור החיוג ‎+972, המשותף למדינת ישראל ולשטחים הפלסטיניים.
"טיים מגזין" בחר בו  כאחד מ-50 הבלוגים ה"מגניבים ביותר". ב-2009 זכתה ליסה גולדמן, אחת ממייסדות האתר, בפרס על שם אנה לינד לעיתונאות קונפליקט. חגי מטר זכה באותו פרס על סדרת כתבות שפרסם באתר ב-2012.
בשנת 2011 נסעה גודלמן לסקר את המהפכה במצרים באמצעות תקציב שגויס בעזרת מימון המונים מקוראי האתר.
האתר עוסק בעיקר בנושאים הקשורים לסכסוך הישראלי-פלסטיני, ורוב כותביו מזדהים עם השמאל בישראל. האתר פועל במסגרת עמותה אחת לצד "שיחה מקומית" והאתרים לפעמים חולקים תוכן.
הערות שוליים

↑  The Anna Lindh Review 2005-2015, קרן אנה לינד, ‏2015 (באנגלית), עמ' 54.
↑  דבורית שרגל, הבלוגרית ליסה גולדמן גייסה 4,000$ מקוראים כדי לכתוב ממצרים, באתר ולווט אנדרגראונד, ‏17 במרץ 2011.
שרון סטודר

שרון מארי סטודר (באנגלית: Sharon Marie Stouder; ‏9 בנובמבר 1948 – 23 ביוני 2013) הייתה שחיינית אמריקאית, אלופה אולימפית ושיאנית עולם. הייתה לשחיינית הראשונה בהיסטוריה שזכתה ב-4 מדליות אולימפיות באולימפיאדה אחת, מהן 3 זהב ואחת כסף, תוך כדי קביעת 3 שיאי עולם חדשים.
ביוגרפיה

סטודר נולדה באלטדנה, קליפורניה. היא החלה לשחות בגיל 3 ובגיל 8 החלה להשתתף בתחרויות שחייה. התאמנה בהדרכתו של דון גמבריל. סטודלר היא בוגרת אוניברסיטת סטנפורד.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסאו פאולו, ברזיל בשנת 1963 זכתה סטודר בשתי מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.7 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:49.1 דקות.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שחייה שנערכה בלוס אנג'לס ביולי 1964 קבעה סטודר במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:28.1 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בלוס אלטוס שבקליפורניה היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2:26.4 דקות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה סטודר ב-4 מדליות מהן 3 זהב ואחת כסף והייתה לשחיינית המצליחה במשחקים אלו. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 1:04.7 דקות, לפני שיאנית העולם היוצאת אדה קוק מהולנד (1:05.6 דקות) וקתי אליס מארצות הברית (1:06.0 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 4:03.8 דקות, לפני אוסטרליה (4:06.9 דקות) והולנד (4:12.0 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:33.9 דקות, לפני הולנד (4:37.0 דקות) וברית המועצות (4:39.2 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.9 שניות, אחרי דון פרייזר שיאנית העולם מאוסטרליה שזכתה בפעם השלישית ברציפות במשחה זה בשיא אולימפי חדש של (59.5 שניות) ולפני אליס (1:00.8 דקות) ובכך הייתה לשחיינית השנייה בהיסטוריה אחרי פרייזר ששחתה משחה זה מתחת לדקה.
לאחר שזכתה פעם נוספת באליפות ארצות הברית בשחייה (בריכה של 25 יארד) במשחה ל-100 יארד פרפר, נאלצה סטודר לפרוש בגיל צעיר משחייה תחרותית בשל סדרת פציעות.
סטודר ניסתה שוב להשתתף באולימפיאדה, אך במבחנים האמריקאים שנערכו לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) היא החמיצה את ההזדמנות בשתי מאיות השנייה בלבד.
תארים והישגים

בשנת 1964 זכתה סטודר בתואר שחיינית השנה בעולם על ידי ספורטס אילוסטרייטד, ABC, וסווימינג וורלד.
בשנת 1972 זכתה סטודר להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר פרפר
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר
הערות שוליים

↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
↑  Cathy Ferguson;Kathy Ellis;Cynthia Goyette;Sharon Stouder (Usa)‎, באתר LIFE
↑  Stouder, Sharon M. - Swimming - b. Nov. 9, 1948, Altadena, CA, באתר HickokSports.com
↑  SHARON STOUDER (USA) - 1972 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
תל חליף

| --- | --- |

תל חליף - מבט מדרום, מכוון קיבוץ להב (ינואר 2019)
 שמות נוספים:  תל אל חווילפה, ח'ירבת חווילפה
 מידות
 שטח:  40 דונם
 גובה מעל פני הים:  490 מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הכנענית התרבות הפלישתית.
 תקופות:  התקופה הכלקוליתית ברונזה בייניימית תקופת הברונזה המאוחרת תקופת הברזל I תקופת הברזל II התקופה הפרסית התקופה הביזנטית בארץ ישראל התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
 ננטש:  התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
 סוג:  תל
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  1976 - 2016
 ארכאולוגים:  Joe D. Seger, Paul F. Jacobs (Cobb Institute of Archaeology/Mississippi State University)   עודד בורובסקי (אוניברסיטת אמורי) רשות העתיקות
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  כקילומטר מצפון לקיבוץ ללהב
 קואורדינטות:  31°23′00″N 34°51′56″E﻿ / ﻿31.38333°N 34.86564°E﻿ / 31.38333; 34.86564
  (למפת הר חברון מערב מוגדלת) תל חליף(למפת הר חברון מערב רגילה) תל חליף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל חליף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל חליף he
 
תל חליף (במקור: תל חווילפה) הוא תל קדום באזור הנגב הצפוני, כ-20 ק"מ צפונית-מזרחית לבאר שבע, ממערב לקיבוץ להב.
החפירות והמחקר בתל

בתל ובסביבתו הקרובה נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות וסקרים רבים. הפרויקט המקיף ביותר היה של משלחת אמריקנית, שחשפה שרידים מתקופות הברונזה הקדומה והמאוחרת ומתקופת הברזל ועד לתקופה הצלבנית. המשלחת חפרה בעיקר בראש התל, אך גם במכלול המערות שממזרח לו ומצפון מזרח לתל, בין השנים 1976 ל-2016, זאת במסגרת מחקר ארוך טווח שנקרא "פרויקט מחקר להב" (Lahav Research Project). הפרויקט נוהל תחילה על ידי המכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת מיסיסיפי ואחר כך בשיתוף עם עודד בורובסקי מאוניברסיטת אמורי. כמו כן נחפרו מערות קבורה מתקופת הברזל מדרום לתל, על ידי רם גופנא ואברהם בירן. בית קברות נוסף מתקופת הברזל נחפר על ידי עודד בורובסקי שחשף מערות קבורה יהודאיות. קברים מהתקופה הרומית ומראשית התקופה הביזנטית נחשפו על ידי עמוס קלונר ממזרח לתל.
בחודשים מאי–יוני 2007 נערכה חפירת הצלה בתל, לאחר שנחשפו מערות במהלך עבודות להקמת שכונה חדשה בקיבוץ להב. החפירה התבצעה על ידי רשות העתיקות ובמימון הקיבוץ. בחודשים ינואר–פברואר 2015 נערכה חפירת הצלה נוספת בתל.
היסטוריה

על פי הממצאים הארכאולוגיים, אזור התל היה מיושב כמעט ברציפות למן התקופה הכלקוליתית ועד למחצית הראשונה של המאה ה-20 בארץ ישראל.
היסטוריה > תקופת הברונזה

השכבות הקדומות בתל (שכבות 16–19) מתוארכות לתקופת הברונזה הקדומה (3500-2900 לפנה"ס). היישוב במקום נבנה במדרון המזרחי בסמוך לאדמות הניתנות לעיבוד, תחילה במערות טבעיות ששופרו ובהמשך במבני מגורים שהיוו כפר קטן. לאחר פער של כ-300 שנה, האתר מיושב מחדש במעלה הגבעה (שכבה 15) בסוף תקופת הברונזה הקדומה (2600-2500 לפנה"ס), עם זאת, הפעם הוא היה מבוצר באופן מאסיבי כפי שניתן לראות על ידי שרידי מגדל ברוחב 7.5 מטר, חומת מגן ברוחבה 3.5 מטר וחלקלקה משופעת. היישוב הגיע לסיומו בחורבן שרפה שהניב שכבה של אפר ושברים אחרים בעומק 3.5 מטר. האתר מיושב מחדש (שכבות 12–14) בברונזה הקדומה השלישית (2500-2300 לפנה"ס), אך לא בוצר מחדש.
ההתיישבות התחדשה בתל בתקופת הברונזה המאוחרת IA (שכבה 11, 1550-1475 לפנה"ס) בעקבות פער של כ-750 שנה. לאחר תקופת מעבר שהניבה מספר תת-שלבים שהפיקו קרמיקה טיפוסית לתקופה וחרפושיות בסגנון האופייני לחיקסוס. תל היה מאוכלס על ידי בניין גדול עם חצר מרכזית (6 × 6.5 מטר) מוקף חדרים מכל הצדדים שנמצא בשכבה 10 (1475-1400 לפנה"ס). מבנה מסוג זה, המכונה בניין "תושבות", קשור לשלטון המצרי בארץ ישראל. שכבה זו הגיעה לסיומה בהרס מאסיבי, ובעקבותיה יישוב מחדש חלקי בשכבה 9 (1400-1300 לפנה"ס). זמן מה אחר כך בחלק המאוחר של תקופת הברונזה המאוחרת (IIB LB), שכבה 8, (1300-1200 לפני הספירה), הוקמה משטח לבני בוץ גדול על גבי שרידי השכבות הקודמות (שכבות 10–11). במשטח הוקמה סדרה של בורות אחסון מרופדים באבן ונראה שהאתר שימש כמרכז אחסון לדגן, ככל הנראה שימש כתחנת מסחר (Entrepôt).
היסטוריה > תקופת הברזל

בשכבה 7 נחשפו שרידים מתקופת הברזל 1 (1200-900 לפנה"ס). הממצאים הארכיטקטוניים כוללים בורות אחסון מצופים אבן, ככל הנראה לתבואה. הממצא החומרי כולל: כלי חרס פלשתיים, המעידים על קשרים עם מישור החוף. צלמית נשית נטולת ראש, שחזיתה מקושטת בניקודים ובגבה קווים אנכיים וחרוטים הדומים לשיער. עיקר הממצאים מתקופת הברזל נמצאו בשכבות 6א' ו-6ב'.
היסטוריה > התקופות הפרסית ההלניסטית

שרידים מהתקופה הפרסית בארץ ישראל (500-300 לפנה"ס) נמצאו בשכבה 5 ומהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל (300-100 ללפנה"ס) בשכבה 4. נחשפו שרידי מבנה גדול, אולי מנהלי שעדויות קרמיות מצביעות על כך שהוקם בסוף התקופה הפרסית. נמצאו מעל 560 שברי צלמיות חימר פזורות מעורבבות עם שכבת הקרקע העליונה ונראה כי שברים אלה מקורם באתר פולחן בתל, והובאו לאזור במהלך פעולות פילוס קרקע, ככל הנראה למטרות חקלאיות.
היסטוריה > התקופה הביזנטית

שרידים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל (200-600 לספירה) נמצאו בשכבה 3. התל עצמו היה מאוכלס בדלילות וייתכן שהשטח שלו שימש לפעילות חקלאית ורעייה. היישוב העיקרי היה ממוקם במדרון המזרחי של התל ובאתרים אחרים בסביבה, דוגמת חורבת רימון (חרבת אום-רממין), כקילומטר דרומית לתל חליף. אופייה היהודי של האוכלוסייה באזור באותה העת מעיד באונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה, שם מתאר אב הכנסייה הקדום את קיומם של שני כפרים יהודיים באזור, טיללה ורימון. בתי קברות סמוכים, השייכים לשני הכפרים הללו, נחפרו על ידי מספר ארכאולוגים בתקופות שונות.
ראש התל יושב מחדש בתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל (700 לערך לספירה), והשטח סביב התל ראה פעולה מסוימת במהלך מסעי הצלב. התיישבות ערבית מודרנית, בעיקר במערות, התקיימה לרגלי התל ב"ח'רבת חוויליפה" עד 1948.
היסטוריה > במלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה נערך על תל וסביבתו קרב תל חווילפה, קרב שהתחולל בין ה-1 בנובמבר 1917 וה-6 בנובמבר 1917 בין כוחות בריטים של חיל המשלוח המצרי לבין כוחות של הצבא העות'מאני במסגרת המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. הקרב ארך כשבוע, והסתיים בניצחון הצבא הבריטי, ובנסיגת הכוחות העות'מאנים.
לקריאה נוספת

J. P. Dessel, Cobb Institute of Archaeology, Lahav I: pottery and politics: the Halif Terrace site 101 and Egypt in the fourth millennium B.C.E Eisenbrauns, 2009 (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
James Hardin, Lahav II: Households and the Use of Domestic Space at Iron II Tell Halif Eisenbrauns, 2010 (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
Oded Borowski, Lahav III: The Iron Age II Cemetery at Tell Halif (Site 72) Eisenbrauns, 2011 (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
Paul F. Jacobs, Lahav IV: The Figurines of Tell Halif Eisenbrauns, 2015 (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
Dan P. Cole with contributions by J. P. Dessel Joe D. Seger, Lahav V: The Iron, Persian, and Hellenistic Occupation within the Walls at Tell Halif Excavations in Field II: 1977-1980 Eisenbrauns, 2015 (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
Paul F. Jacobs and Joe D. Seger, Lahav VI: Excavations in Field I at Tell Halif - The Early Bronze III to Late Arabic Strata, 1976–1999 Eisenbrauns, 2017 (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
הערות שוליים

↑  בירן א׳ וגופנא ר׳ תשכ״ט. מערת-קברים מתקופת-הברזל בתל חליף. ארץ-ישראל ט:30–39
↑  עודד בורובסקי, בית הקברות מתקופת הברזל בתל חליף, קדמוניות 3-4, 1991, עמ' 89-92
↑  תל חליף, האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, כרך 2 עמודים 490–496
↑  אילן פרץ, ‏תל חליף, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 123, 14 בדצמבר 2011
↑  סבטלנה טליס, ‏תל חליף, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 123, 14 בפברואר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532920105171
שמעון מרילס

| --- | --- |
 לידה:  1758 ה'תקי"ט
 פטירה:  1849 (בגיל 91 בערך) ט"ו בתשרי ה'תר"י
 מקום קבורה:  ירוסלב
 השתייכות:  חסידות
 רבותיו:  רבי אלימלך מליז'ענסק, החוזה מלובלין
 תלמידיו:  רבי שלמה זלמן פרנקל מויליפולי
 חיבוריו:  תורת שמעון
 
האוהל החדש על קברו של רבי שמעון - נבנה על ידי אגודת אהלי צדיקים, 2010
רבי שמעון מרילס (ה'תקי"ט–ט"ו בתשרי ה'תר"י, 1758–1849) מירוסלב, ידוע גם כרבי שמעון יערסלובר, היה מייסד חסידות ירוסלב.
תולדותיו

רבי שמעון נולד ב־ה'תקי"ט, לאביו הרב ישראל אלבוים (ה'ת"ק לערך–ט"ז בניסן ה'תקע"ב), מיוזפוף, בנו של הרב יעקב קופל ליקובר, מלוקוב, ולאמו אסתר עטל לבית וייסבלום.
בילדותו עבר אביו ליוזפוף והשאיר את רבי שמעון אצל סבו הרב יעקב קופל ליקובר.
הרב יעקב קופל התפרנס מפונדק ובית מזיגה בבעלותו שהופעלו על ידי אחרים. הוא עצמו היה יושב יומם ולילה בלימוד ושמו נודע באזור כתלמיד חכם ובעל חסד. היה מהמתנגדים לתנועת החסידות. מסופר שהבעל שם טוב ניסה למשוך את הרב יעקב קופל לחסידות אך ללא הצלחה. הוצעו לו עמדות רבניות שונות והוא דחה את כולם, ביניהם הרבנות שהוצעה לו על ידי הקהילה באמסטרדם.
רבי יעקב קופל נפטר בט"ו באדר ה'תקכ"ט.
בנו הרב ישראל הלך בעקבותיו והתנגד בחריפות לחסידות.
בנערותו רבי שמעון נמשך אחר בן דודו ורבו המובהק החוזה מלובלין (אמו הייתה אחותו של הרב ישראל) והפך לחסיד. בעקבות כך נתגלע עם אביו לוויכוחים רבים ואף לדיני תורה.
ציווה לו אביו שאם לא יאמר אחריו קדיש בלי 'ויצמח פורקניה' כמנהג החסידים, עדיף שלא יאמר קדיש כלל.
לאחר נישואיו התגורר רבי שמעון אצל חמיו בירוסלב.
רבי שמעון טבע את השם מרילס (ויש הטועים בהגייה: 'מרילוס') – נוטריקון של שם אביו – מרבי ישראל לייבס – במקום שם משפחתו הקודם, אלבוים.
רבותיו

ראשון רבותיו היה רבי אלימלך מליז'נסק. כשרבי יעקב יצחק הורוביץ, ה"חוזה", החל לנהל עדה, הצטרף אליו רבי שמעון אף על פי שהיה זה בחיי רבי אלימלך. את ה"חוזה" ראה כל ימיו כרבו המובהק. במקביל, קיבל גם את מרות רבי מנחם מנדל מרימנוב, שהתגורר בסמיכות לירוסלב, וזאת בהוראת ה"חוזה".
אחר פטירת החוזה ורבי מנחם מנדל מרימנוב, בשנת תקע"ה, היה נוסע רבות לרבי נפתלי מרופשיץ, שהיה צעיר ממנו בשנה אחת. אחרי פטירתו בתקפ"ז המשיך לנסוע לשבתות לחתנו רבי אשר ישעיה מרופשיץ, שמילא את מקומו, ואף לבנו רבי מנשה – שהיה צעיר ממנו ב־40 שנה – נסע לאחר פטירת אביו. כמו כן נסע אל רבי צבי הירש משרת, שהיה השמש של רבי מנחם מנדל מרימנוב וממלא מקומו לאחר פטירתו, ואל רבי צבי הירש מזידיטשוב, שהחל להנהיג עדה אחרי פטירת ה"חוזה".
בזקנותו היה מרבה לנסוע אל רבי שלום רוקח מבעלז. מסופר כי כשהגיע פעם לרבי שלום בגיל תשעים אמר לו האחרון כי בגיל כזה צריך לשבת בבית, אך הוא השיב לו "בבית מתעפשים". בבעלז התבצר לו מקום של כבוד, ואצל חסידי בעלז השתמרו דברי תורה וסיפורים רבים ממנו.
היה מקורב לרבים מאדמו"רי דורו ואף שהאריך ימים (91) וכהו עיניו, המשיך לנסוע אליהם, צעירים כמבוגרים.
עוד מרבותיו היו: רבי משה לייב מסאסוב, רבי משה מפשווארסק.
היה נוסע לעוד צדיקים כגון  רבי מאיר מפרמישלאן, רבי חיים מקוסוב, רבי חיים מצאנז, רבי שלום מקאמינקא, רבי יששכר דב אב בית דין סקוהל (חמיו של רבי שלום מבעלז).
רבנותו

אחרי פטירת הנועם אלימלך מינו תלמידיו את רבי שמעון לאדמו"ר מבלי לשאול את פיו, מחשש שיסרב.
יחסים טובים שררו בינו לבין רבני העיר:
רבי יהודה הלר־ולרשטיין, רבי נפתלי הירץ חריף, ורבי יעקב יצחק הורביץ בעל "באר יצחק". "דיין הגדול" בעיר היה רבי אריה לייבוש הורביץ אחי רבי אליעזר בעל ה"נועם מגדים".
מעורב היה בענייני הציבור שבעיר, וטיפל אישית בקיומם של המוסדות, כגון מקוה כהלכה ושחיטה כשרה. כשנגשו לבניין בית הכנסת הגדול, ונערכה מגבית מקיפה, נטל רבי שמעון חלק פעיל, אף על פי שהיה לו קלויז משלו. כמו כן שימש כיושב ראש הוועדה המיוחדת בת שבעה חברים מנכבדי העיר, שקמה ביום ט' בשבט תקצ"ד, במטרה לגייס כספים, כדי שגם ילדי העניים יוכלו לשכור ממלאי מקום ולהיפטר מהשירות בצבא אוסטריה.
כותב הפתקאות (הגבאי) אצל רבי שמעון היה ר' מנחם מנדל (מענדיש) טאושטיין.
תלמידיו

בין תלמידיו המפורסמים נמנה רבי שלמה זלמן פרנקל מויליפולי, שהיה תחילה משמשו, ולבסוף הסמיכו להנהגה. ממנו נסתעפו דורות של רבנים ואדמו"רים עד לשואה. כמו כן ידוע שנסעו אליו בני הדודים: רבי יצחק אייזיק אייכנשטיין מזידיטשוב, ורבי יצחק אייזיק יהודה יחיאל ספרין מקומרנה. רבי יוסף באב"ד מטרנופול, בעל "מנחת חינוך", נסע אליו פעמיים.
פטירתו

רבי שמעון הלך לעולמו ביום הראשון של סוכות ה'תר"י.
נקבר בבית העלמין בפרבר פלקין המרוחק כשמונה ק"מ מירוסלב. על קברו נבנה אהל רחב ובו נטמנו בנו ממלא מקומו רבי בונם מנדל ואשתו, וחתנו רבי קהת היילפרין ואשתו.
יהודי העיר היו פוקדים את המקום בעיקר בימי הרחמים והסליחות.
האהל נהרס בידי פורעים בימי השואה ובמשך תקופה ארוכה לא היה ידוע מקומו בבית העלמין החרב.
בכ"ח אדר ה'תש"ע נחנך מחדש האוהל על ידי אגודת אהלי צדיקים.
משפחתו

רבי שמעון נישא לאשתו ביילה, בת לתושב ירוסלב. ידועים עשרה מילדיהם:
הרב בונם מנחם מנדל מרילס (ה'תק"ע–אלול ה'תרמ"ח), ממשיך שושלת החסידות בירוסלב.
הרב יצחק מרילס (ה'תקע"ה–ה'תרנ"ב) מרופשיץ, נישא לשרה בת הרב מנשה רובין רבה של רופשיץ ובהמשך מילא את מקומו.
הייתה לו בת שנישאה לרב יעקב מרדכי ליברמן אב"ד טופורוב. היא נפטרה בצעירותה ור' יצחק גידל את שתי יתומותיה כאב. חתנו אימץ את השם מרילס. בני משפחה זו נפוצו בכל אירופה וגם בישראל.
הרב נפתלי מרילס (ה'תקפ"ח לערך–ער"ח אייר ה'תר"ן) רבה של ליטוביסק.
נולד כאשר היה אביו כבן שבעים ונקרא על שם רבי נפתלי מרופשיץ שנפטר לפני כן. נכדו ר' יוסף מרילס הדפיס את כתבי הרב נפתלי בספר 'אילה שלוחה'. בספר גם חומר רב על ר' שמעון ותולדות צאצאיו בליטוביסק. בנו של ר' נפתלי הרב יעקב קופל מילא את מקומו בליטוביסק.
אשתו של רבי יהושע לאם מבעלז
שיינדל רייזל אשתו של הרב קהת הילפרין
אשתו של הרב יהודה לייביש חלמר מוורשה
אשתו של הרב אליהו צבי וובר רבה של ברזוב.
אשתו של רבי נתן נטע מישיניצה
אשתו של הרב מרדכי הלר מירוסלב
פריידה אשתו של הרב צבי וורמן, בנו של הרב אברהם דוד ורמן, רבה של בוצ'אץ'.
אחיו רבי משה, היה גם הוא חסיד והתגורר בליז'נסק. על מצבתו נכתב כי הוא אחיו של רבי שמעון. בנו ישראל נפטר בט"ו בשבט תרכ"ג וקבור בבית הקברות העתיק בצפת.
אח נוסף היה הרב יעקב קופל שגר באולינאב.
תורתו

רבי שמעון עצמו לא העלה את תורתו על הכתב אך ליקוטים מפי שומעיו נדפסו בספר 'תורת שמעון'. מהדורה ראשונה ירוסלב, תרס"ח. יצא במהדורות רבות נוספות. תורגם לאנגלית ויצא במישיגן, 2000.
המשך החסידות

לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו הגדול רבי בונם מנחם מנדל,
לאחריו כיהן רבי שמעון השני בנו של רבי בונם מנדל, נולד אחרי פטירת סבו ונקרא על שמו.
חתמו את השושלת שלושת בניו של רבי שמעון השני:
רבי דוד (חתן רבי מנחם מנדל אייכנשטיין מזידיטשוב), שמילא את מקומו, ואחריו בנו רבי בנימין מנחם שהוכתר לממלא מקום אביו על אף היותו בחור.
רבי ישראל אריה ליב (חתן רבי טודרוס רוקח מנעמירוב) - ישב בבית כנסת משלו בירוסלב עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. כשהנאצים כבשו את פולין ב־1939 הוא ברח לזילקוב, שם הוא נפטר ב־1943 לערך, בזמן מחבואו ביער סמוך.
רבי אליעזר (חתן רבי משה מקארוב ובזיווג שני חתן רבי אשר ישעיה מזלקובה) – אחרי מלחמת העולם הראשונה עבר לברלין וכיהן שם כאדמו"ר מירוסלב. נספה בשואה.
בשנת תשס"ה הונצח שמו בכולל אברכים שהוקם לזכרו בבני ברק – על ידי נכדו הרב אברהם שמעון מרילוס ראש כולל תורת שמעון.
לקריאה נוספת

מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה,
מאיר וונדר, אהל שמעון, ירושלים, תשל"ד
יצחק אלפסי, החסידות, תל אביב: הוצאת מעריב, 1977, עמ' 168
הערות שוליים

↑  או כפי שחלק מצאצאיו קוראים לעצמם – מרילוס, ביידיש – מארילעס
↑  מסופר שהוא ברח מהחלון מחשש שיושפע מהבעש"ט באותה הזדמנות בירך את כלתו שהייתה בהריון עם רבי שמעון, שיצא בנה גדול בחסידות
↑  אצל בעל ה'ישועות יעקב'.
↑  מובא בשו"ת שואל ומשיב. אחר שנפטר אמר החוזה: 'בעולם האמת הוא יודע את האמת להגיד עם ויצמח'
↑  ירוסלב: נחנך אוהל הרה"ק מירוסלב, אתר אגודת אהלי צדיקים
↑  בתו של רבי יעקב קופל, רבקה הענא- אשתו של ר' חיים נח שפירא, שו"ב ומו"צ דק"ק פידבוש – היא אמו של ר' שמעון מרילס (מרילוס) משיקגו–בני ברק
שתייה

חיילת צבא ארצות הברית נותנת לילדה פקיסטנית לשתות מבקבוק מים נקיים
גבר שותה כוס בירה
טיגריס שותה
שתייה היא הפעולה בה אורגניזם מכניס נוזלים לגופו דרך הפה או דרך העור (דגים לדוגמה). שתיית מים לדוגמה, היא הכרחית לקיומם של בעלי חיים ובני אדם. מניעת שתייה יכולה לגרום להתייבשות שעלולה אף להוביל למוות. לשם תפקוד תקין על בני אדם לצרוך לפחות כליטר וחצי מים ביום, וכמות גדולה יותר בתנאי אקלים ורמת פעילות מסוימים.
גם אדם מקבל נוזלים במידה מועטה בספיגה דרך העור. בהלכה יש נושאים שבהם סיכה כשתיה כלומר, סיכת הגוף בנוזל נחשבת כשתייה דרך הפה.
בהקשרים מסוימים, המילה "שתייה", הן בעברית והן בשפות אחרות, משמשת לעיתים כשם נרדף לשתיית משקאות אלכוהוליים.
התייבשות

התייבשות היא מצב של חוסר בנוזלים בגוף. התייבשות נוצרת כאשר מגיעים לגוף נוזלים מעטים מדי דרך הפה, ובד בבד מאבד הגוף נוזלים רבים מדי – בצואה, בשתן, במערכת הנשימה או באידוי דרך העור (בהזעה ובפעפוע).
במקרי כווייה גדלה כמות המים האובדים דרך העור, שכן העור הפגוע לא מונע יציאת מים דרכו.
בעיה חמורה בהתייבשות היא שכאשר לגוף חסרים נוזלים, הוא מפסיק להזרים דם לאיברים שונים בגוף. כדי להזרים דם למערכות המרכזיות (דם, נשימה, עצבים), נפסקת זרימת הדם לכליות לאחר זמן קצר, ועקב כך האדם שהתייבש יקיא את כל מה שינסה לשתות. הטיפול במקרה זה כולל קירור של הצוואר כדי לדכא הקאה, או מתן עירוי. הבעיה בהחדרת עירוי במצב זה היא התכווצות כלי הדם ההיקפיים, וקושי בהחדרת המחט.
לשם מניעת ההתייבשות הגוף פועל במספר דרכים:
תחושת הצמא – גוף אשר נמצא במצב של חוסר נוזלים משדר למוח כי הוא זקוק למים. השדר מועבר לכלל מערכות הגוף ומוביל לתחושה פיזיולוגית של צמא. מים שמגיעים לכבד יכולים לעורר הפרשת הורמון שמאותת שאפשר להפסיק לשתות.
מיחזור נוזלים – במצב של חוסר נוזלים, הגוף מנסה לאגור את הנוזלים הנותרים בו, על מנת שלא להתייבש.
דרכי שתייה

בני אדם רגילים לשתות על ידי כלי: כוס או כף (במקרה של מרק או חלב עם דגנים) שדרכו שופכים את המשקה אל הפה, אפשרות נוספת היא שתייה בקש על ידי הצמדת השפתיים וריקון (יחסי) של האוויר בפה, כך שהמשקה מגיע אל הפה על ידי הלחץ האטמוספירי (הפרש בין לחץ האוויר החיצוני לזה שבתוך הפה, מתגבר על כח המשיכה הפועל על הנוזל).
בעלי חיים רבים שותים בדרך כלל כשראשם גבוה מהמים, כבשים, סוסים, ויונקים רבים שותים ביניקה, באופן של משאבת בוכנה. חתולים וכלבים משתמשים בלשונם הגמישה לאחוז במים ולהעלותם אל הפה בתנועות רבות ומהירות, שכן מבנה הלסת שלהם אינו מותאם ליצירת ריק.
יונים שותות במציצה רצופה בשונה מרוב העופות שנדרשים להרים את ראשם עם כל לגימה.
ייחודית היא דרך שתייתו של יונק הדבש את ה'נקטר' (צוף) מתוך פרחים. מעקבים הראו שאינו מעדיף לשתות מפרחים גבוהים ממנו, שכן אינו נעזר בכוח המשיכה ויונק את הדבש בלשונו הארוכה והמפוצלת כך שיש בתוכה כעין שתי קשיות, על ידי לחיצה עליהם עם המקור נפתחים אחרי שנכנס הצוף אל הקשית היא מתגלגלת פנימה, בתנועה החוצה נדחף צוף אל הקשית והצוף שנכנס אל הלוע נדחף אל הגרון.
ראו גם

משק המים בגוף האדם
שתייה קלה
שתייה חריפה
הרעלת מים