stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבנסראום
מקורות הרעיון ויישומו

הרעיון שלפיו לעם הגרמני אין די מרחב קדם בהרבה לניסוחו בידי אדולף היטלר. את המונח "לבנסראום" במשמעות זו טבע לראשונה המלומד הגרמני פרידריך ראצל ב-1897, והוא שימש כסיסמה בגרמניה לאיחוד הארץ ולהשגת מושבות, בדומה למודל האנגלי והצרפתי. הרעיון התפתח בעקבות רעיונות דרוויניסטיים ומדעיים אחרים של התקופה, שעסקו באופן שבו אורגניזמים ממלאים נישות אקולוגיות. רעיונות דומים עדיין נמצאים בשימוש בתחומי הביולוגיה והגאוגרפיה.
ראצל האמין שההתפתחות הטכנולוגית והתרבותית של עם תלויה במצבו הגאוגרפי, ושעם אשר הסתגל בהצלחה למיקום אחד ימשיך באופן טבעי למיקום אחר. לטענתו, התרחבות זאת, שמטרתה ניצול שטחים זמינים, היא מאפיין טבעי והכרחי לכל גזע בריא.
אמונות אלה קודמו על ידי מלומדי התקופה כולל קארל האוסהופר ופרידריך פון ברנהרדי. בספרו של פון ברנהרדי משנת 1912 "גרמניה והמלחמה הבאה" הרחיב ברנהרדי את התאוריה של ראצל, ולראשונה זיהה את מזרח אירופה כמקור אפשרי לשטחי מילואים. אידאולוגיית לבנסראום הייתה סיבה חשובה לפתיחתו של מבצע ברברוסה ביוני 1941. הנאצים קיוו להפוך חלק גדול מהשטחים הסובייטיים לאזורי התיישבות לגרמנים.
בפיתוחו את הרעיונות האלה, הציע התאורטיקן הנאצי אלפרד רוזנברג שהארגון האדמיניסטרטיבי הנאצי בארצות שיכבשו הגרמנים יחולק לנציבויות (Reichskommissariat) הבאות:
נציבות הרייך אוסטלנד (המדינות הבלטיות, בלארוס ומזרח פולין)
נציבות הרייך אוקראינה (אזור אוקראינה ושטחים נוספים)
נציבות הרייך קווקז (אזור הקווקז)
נציבות הרייך מוסקבה (החלק האירופאי של רוסיה)
שטחי הנציבויות ימשכו עד הרי אורל (עם זאת, היו תוכניות נאציות מוקדמות להקמת נציבות הרייך טורקסטן שבמרכז אסיה ואף הייתה תוכנית נאצית לשליטה בהרים עצמם). הישויות האדמיניסטרטיביות היו אמורות להיות השלבים המוקדמים בעקירתם של רוסים ועמים סלאבים רבים והחלפתם במתיישבים גרמניים. רוזנברג גם פחד מסכנת "מדיניות ההתרחבות רוסית/סובייטית" וקרא ל"פעולה חמושה מונעת" מול איום זה.
כאשר השתלטו כוחות גרמניים על שטחים סובייטים הם הקימו במהרה משטרי כיבוש - נציבות הרייך אוסטלנד ונציבות הרייך אוקראינה. המכשול הגדול ביותר שעמד בפני יישומו המלא של רעיון לבנסראום היה תבוסתה של הארמייה השישית בקרב סטאלינגרד. אחרי תבוסה משמעותית נוספת של הגרמנים בקרב קורסק ב-1943 ונחיתת הכוחות של בעלות הברית בסיציליה, פסקו כל תוכניות לבנסראום.
בתרבות

לבנסראום הוא שמו של מחזה שנכתב על ידי הבמאי האמריקאי ישראל הורוביץ (אנ'), ובו קנצלר גרמניה מתעורר מסיוט ומחליט, בפתאומיות, להזמין שישה מיליון יהודים לחיות בגרמניה כפיצוי על השואה.
ראו גם

שטח הכיבוש הנאצי
השמדת לא-יהודים במלחמת העולם השנייה
מבצע ברברוסה
הסדר החדש
לקריאה נוספת

קרשו איאן, היטלר, תל אביב: עם עובד; האוניברסיטה העברית בירושלים, 2003
הערות שוליים

↑  Robert Gellately (8 March 2001). Backing Hitler: Consent and Coercion in Nazi Germany. Oxford University Press. p. 155. ISBN 978-0-19-160452-2
| גרמניה הנאצית |
| --- | --- | --- |
| האידאולוגיה הנאצית | מיין קאמפף • הסדר החדש • קהיליית העם • דם ואדמה • פיהרר • עקרון הפיהרר • ההתפשטות הגרמנית מזרחה |  |
| תורת הגזע | איגניקה נאצית • מישלינג • ראסנשאנדה • לבנסראום • חוקי נירנברג • לבנסבורן • המשרד הראשי לגזע והתיישבות • משרד מדיניות הגזע |  |
| השלטון הנאצי | חוק ההסמכה • האחדה • התעמולה הנאצית: דר שטירמר, היהודי הנצחי, היהודי זיס, אולימפיאדת ברלין • אריזציה • אנשלוס • גנרלגוברנמן |  |
| ארגונים נאציים | אס אס • אס אה • ואפן אס אס • גסטפו • איינזצגרופן • אס דה • משטרת גרמניה הנאצית • המשרד הראשי לביטחון הרייך • ורמאכט • הנוער ההיטלראי • משרד התעופה של הרייך • משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם • המשרד המרכזי של הרייך למאבק בהומוסקסואליות ובהפלות • משרד הרייך לשטחים הכבושים במזרח |  |
| נאצים בכירים | אדולף היטלר • מרטין בורמן • יוזף גבלס • הרמן גרינג • היינריך הימלר • ריינהרד היידריך • היינריך מילר • ארנסט קלטנברונר • הנס פרנק • אדולף אייכמן • רודולף הס • באלדור פון שיראך • אלברט שפר • ארנסט רהם • לני ריפנשטאהל • יוליוס שטרייכר • יוזף מנגלה • רודולף פרנץ הס • אמון גת • יירגן שטרופ • פרנץ שטנגל • יוזף ביהלר • ריכרד ולטר דרה פושעי מלחמה נאצים נוספים |  |
| קבוצות נרדפות | יהודים • הומוסקסואלים • צוענים • נכים • קתולים • עדי יהוה • קומוניסטים • אחרים |  |
ראו גם פורטל השואה • פורטל גרמניה ציר זמן מאוחד לתקופת הרייך השלישי ומלחמת העולם השנייה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4120658-7 
משפחות פולניות מגורשות מאזור מערב פולין שנועד להסתפח לגרמניה, 1939
שלט נאצי בפולין: "הכניסה לפולנים אסורה!"
שבויי מלחמה סובייטים במחנה הריכוז מאוטהאוזן
יגאל ארליך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביוני 1940 (בן 84) 
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  המרכז למחקר גרעיני שורק 
 
יגאל ארליך (נולד ב-8 ביוני 1940) כיהן בתפקיד המדען הראשי של משרד המסחר והתעשייה (התמ"ס) בין השנים 1984–1992.
ביוגרפיה

ארליך נולד בתל אביב. בין השנים 1962–1966 למד לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטת בר-אילן ובשנים 1966–1968 למד לתואר שני בכימיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1972 למד לתואר MBA באוניברסיטה העברית בירושלים. עם סיום לימודיו לתואר בכימיה החל לעבוד במרכז למחקר גרעיני - שורק.
בשנים 1972–1979 עבד כמפקח על תעשיית התרופות בחטיבת הכימיה במשרד התמ"ס, כסגן מנהל חטיבת הכימיה משנת 1975, ואחר כך עד שנת 1984 כמנהל חטיבת הכימיה והמחצבים, אז מונה לתפקיד המדען הראשי של המשרד.
ביוגרפיה > כהונתו כמדען הראשי במשרד התמ"ס

בין השנים 1984–1992 כיהן כמדען הראשי של משרד התמ"ס, תקופת הכהונה הארוכה ביותר בתפקיד זה. יזם הקמת 12 חממות טכנולוגיות בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר בשנת 1990, ואת הקמת החברה הממשלתית "יוזמה הון-סיכון" בשנת 1992. בנוסף יזם שיתופי פעולה בתחום המחקר והפיתוח ביו חברות מישראל ורחבי העולם, כולל צרפת, ספרד, קנדה, הונגריה ואף ברית המועצות.
ביוגרפיה > מנכ"ל תוכנית "יוזמה"

את הרעיון להקמת תוכנית "יוזמה" העלה ארליך בשנת 1990, לאחר שחשב שיש להשתמש בכספי המדען הראשי בצורה יותר יעילה לעודד השקעה בתעשייה עתירת ידע בישראל. אולם הקריטריונים שעל פי הם עבד משרד המסחר והתעשייה למתן מענקים היו נוקשים, ניתנו לחברות שכבר הוכיחו את עצמן או להקמת מפעלים מסורתיים עתירי הון בעלי החזר נמוך. ארליך חשב שיש לאפשר להשתמש בכספים לתמוך גם בחברות חדשות בעלי רעיונות חדשניים בעלי סיכוי אך סיכון לעיתים גם בסכומים נמוכים. הקמת "יוזמה" כחברת השקעות ממשלתית החלה בשנת 1991 אולם נתקלה בקשיים משפטיים וארגוניים. המטרה הייתה שחברה תעודד ממציאים יזמים ומשקיעים ותתחלק בסיכון עם יזמים ומשקיעים פרטיים. כך שהדבר יגביר השקעות עם פוטנציאל צמיחה גבוה, וימשוך משקיעים זרים. הוחלט שהחברה תפעל בשני אפיקים מרכזיים: הקמת קרנות השקעה בשיתוף עם חברות השקעה פרטיות, עם עדיפות לשיתוף חברות השקעה זרות והשקעה ישירה בפרויקטים בהתאם ליעדי החברה. בפברואר 1992 הוגש לאישור הכנסת הצעה לתיקון חוק החברות, שאפשר את התחלת פעולת חברת "יוזמה". ליו״ר החברה מונה איתן רף, ולמנכ״ל - יגאל ארליך. החברה קיבלה מאה מיליון דולר מהממשלה לצורך הקמת שוק הון סיכון בישראל למימון חברות הזנק המפתחות טכנולוגיות חדשניות.
במסגרת התוכנית הוקמו עשר קרנות, בשיתוף השקעות של משקיעים בינלאומיים, כולל: אדוונט, וולדן, ואוקסטון מארצות הברית, קבוצת ואן ליר ו-TVM מאירופה, Kyocera‏ ו-AVX מיפן, וורטקס ונצ'רס מסינגפור שהקימה עם יוזמה קרן הון סיכון "ורטקס ישראל" ב-1996". בתוך שנים ספורות הצליחו 8 מתוך 10 הקרנות שהוקמו ליצור החזרים של פי שניים עד פי ארבעה-עשר מסך ההשקעה בחברות. עד שנת 2003 הוקמו במסגרת התוכנית כ-900 חברות סטארט-אפ מגובות הון סיכון ובוצעו גיוסים של כ-10 מיליארד דולר לקרנות הון סיכון בישראל.
בנוסף, קרן "יוזמה" עצמה השקיעה בחברות מתחילות, בעיקר בתחום הרפואה, ויצרה החזר של פי 3 על השקעותיה אלו. חמש שנים לאחר תחילת פעולת הקרן הממשלתית, "יוזמה" הופרטה והפכה לקרן פרטית בבעלות קבוצת האחים עופר. ארליך המשיך לשמש כמנכ"ל הקרן גם לאחר שהופרטה, ב-1998 הוקמה קרן "יוזמה 2", שגייסה 80 מיליון דולר, ובשנת 2000 קרן "יוזמה 3" שהייתה מתוכננת להיות בהיקף של 200 מיליון דולר, אך בעקבות התפוצצות בועת הדוט-קום גייסה כ-100 מיליון דולר. בנוסף זכתה יוזמה במכרז של ממשלת דנמרק להקמה וניהול של קרן הון סיכון ממשלתית בהיקף של 40 מיליון דולר.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

בין השנים 2010–2012 כיהן כמשנה ליו"ר המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי.
בין השנים 2006–2012 כיהן כיו"ר רשות החדשנות (לשעבר: מתימו"פ).
החל מאוקטובר 2010 ועד יוני 2011 כיהן כיו"ר הוועדה לחדשנות פיננסית בתוכנית אאורקה של האיחוד האירופי.
החל משנת 2017, ארליך עוסק בייעוץ בתחום ההון-סיכון ברחבי העולם, בעיקר בדרום קוריאה, יוון, רוסיה ומזרח אירופה.
הערות שוליים

↑  גאל ארליך נבחר השבוע במכרז פנימי לתפקד של סגן מנהל חטיבת הכימיה והמחצבים במשרד התעשייה והמסחר, על המשמר, 17 ביולי 1975
↑  בינתיים התמנה כממלא־מקום המדען הראשי יגאל ארליך, בנוסף לתפקידו כמנהל חטיבת הכימיה והמחצבים במשדד התעשייה והמסחר, מעריב, 3 בינואר 1984
↑  "להרחיב פיתוח תשתית טכנולוגית שתתן תשובה לבריחת מוחות", מעריב, 21 במאי 1990
אלכס דורון, המדען הראשי של משרד התעשיה והמסחר: 30 מיליון ש"ח הוקצבו לפרוייקטים חדשנייים של עולים, מעריב, 28 באפריל 1991
↑  מפעלים ישראליים וצרפתיים ישתפו פעולה במחקר ופיתוח, מעריב, 3 בדצמבר 1985
צחי נגה, שיתוף פעולה ישראלי-צרפתי, חדשות, 27 במרץ 1988
↑  ישראל וספרד חתמו על הסכם בתחומים של מחקר ופיתוח, מעריב, 2 באוגוסט 1989
↑  יעזרו לקנדים להשקיע, חדשות, 22 באוקטובר 1984
↑  נחתם הסכם שיתוף פעולה ישראל ־ הונגריה בתחומי המרפ, מעריב, 12 באפריל 1990
↑  נחתם הסכם עם האקדמיה הסובייטית למדעים, מעריב, 15 במרץ 1990
1 2 3  אסתר גולדברשט, הון סיכון ממשלתי - למדען הראשי של משרד התעשיה והמסחר, יגאל ארליך, יש אוצר לחלוקה: 100 מיליון דולר. אולס משרד ממשלתי אינו יכול למשקיע כמו חברה פרטית להון סיכון., מעריב, 3 באפריל 1990
↑  נווית זומר, פלד וגליל לא יכהנו ב" יוזמה" בגלל חשש לניגוד אינטרסים, חדשות, 16 ביולי 1991
↑  יוסי גרינשטיין, הממשלה תשקיע 125 מיליון ש"ח בחברת ההשקעות יוזמה הון־סיכון, מעריב, 29 באפריל 1992
↑  נווית זומר, "הממשלה גרמה למיתון בצמיחת תעשיות מו"פ", חדשות, 19 בפברואר 1992
↑  יגאל ארליך, יוזמה, באתר גלובס, 2 בספטמבר 2001
↑
↑  החברה הממשלתית יוזמה חתמה על הסכם ראשון להקמת קרן הון סיכון, בשיתוף עם קבוצת אדבנט האמריקאית, חדשות, 21 באוקטובר 1992
↑  עמי גינזבורג, ‏וולדן הקימה קרן בהיקף של 50 מ' ד' להשקעות בתחומי המדיה בארץ, באתר גלובס, 10 באוגוסט 1997
גיא גרימלנד, כך נולדה קרן וולדן ישראל, באתר הארץ, 20 באפריל 2010
↑  מאת אלה יעקבי-בשן, ‏סטאר מגייסת קרן הון סיכון חדשה בהיקף 300 מיליון ד' מסימנס ומבנקים אירופיים, באתר גלובס, 18 בספטמבר 2000
↑  עידן סולומן, חבות יוזמה וקבוצת ניצנים יקימו קרן הון סיכון חדשה, חדשות, 5 בנובמבר 1993
↑  עמנואל תימור, ‏יוזמה וסינגפור טקנולוג'י הקימו קרן הון סיכון בהיקף של 20 מ' ד', באתר גלובס, 20 בנובמבר 1996
עודד חרמוני, המשקיעים הממושמעים ביותר בעולם: סינגפור השקיעה 100 מיליון דולר בקרנות ישראליות, באתר TheMarker‏, 2 באוקטובר 2000
↑  בתיה פלדמן, ‏נציגי IVA והממונה על התקציבים באוצר ייפגשו בנוגע לתוכנית יוזמה ב', באתר גלובס, 24 בנובמבר 2003
↑  קבוצת עופר תציע למנכ"ל יוזמה, יגאל ארליך, להישאר בתפקידו, באתר גלובס, 11 במרץ 1997
↑  אורנה רביב, ‏יוזמה חדשה, באתר גלובס, 8 בדצמבר 1999
↑  עודד חרמוני, קרן יוזמה מגייסת 200 מיליון דולר להקמת קרן יוזמה 3, באתר TheMarker‏, 24 בספטמבר 2000
↑  צורי דאר, יוזמה מצטרפת לפיטנגו, ג'מיני, ג'נסיס וגיזה: החלה במגעים ראשוניים לגיוס קרן המשך בכ-70-90 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 27 בנובמבר 2003
איי אונליין, יוזמה מתקשה בגיוס של 150 - 200 מיליון דולר לקרן יוזמה 3, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2000
↑  קרן צוריאל, ‏קרן יוזמה תנהל קרן של ממשלת דנמרק בהיקף של 40 מיליון דולר, באתר גלובס, 9 ביולי 2000
↑  טל שחף, איך הפך אבי תוכנית ההון סיכון הישראלי לגורו טק בקוריאה, באתר tech12, ‏16 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412672205171  LCCN: no2019130306  VIAF: 5154327909726850823   WorldCat (עם VIAF): 5154327909726850823
שטייגר

ערך זה עוסק במודוסים לתפילה יהודית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שטייגר בסיסי של "אהבה רבה"
שטייגר בסיסי של "מגן אבות"
שטייגר בסיסי של "ה' מלך"
שטייגר (מיידיש, במקור מגרמנית תיכונית גבוהה (אנ'): Steiger; בעברית: נוסח או מנהג או סולם) הם מודוסים שעליהם ביססו חזנים במזרח ובמערב אירופה את נוסח התפילה. השטייגר הוא המקביל האשכנזי למקאם ביהדות ספרד.
היסטוריה

במזרח אירופה שימשו השטייגרים גם כבסיס ליצירת ניגונים חסידיים מקוריים, מוזיקה כליזמרית ושירים עממיים. כמו כן, חזני מערב אירופה העדיפו להשתמש במודוסים המבוססים על סולמות מינוריים טבעיים או מיקסולידיים, ואילו החזנים ממזרח אירופה השתמשו בעיקר במודוסים בעלי סקונדות מוגדלות.
הניסיון הבולט הראשון לתיאור המודוסים נעשה על ידי החזן הווינאי יוסף זינגר (1841–1911) במאה ה-19. בגישה שנחשבה פורצת דרך בזמנה, ייחס זינגר את השטייגרים למודוסים הכנסייתיים. חוקר המוזיקה היהודית הנודע אברהם צבי אידלסון ביקר גישה זו בחריפות משום שהתעלמה מההיבטים המזרח אירופאיים של השטייגר.
סוגי השטייגר

סוגי השטייגרים מכונים לפי המלים הפותחות את התפילות בהם נמצא השטייגער בשימוש. השטייגערים העיקריים הם:
מגן אבות - הפשוט והעתיק ביותר, אמור לייצג את השלווה של ערב שבת בתפילת ערבית של שבת. מבוסס על מינור טבעי.
אהבה רבה - המורכב ביותר מבין השלושה, אמור לייצג רגשות נסערים, הן של שמחה והן של עצב. היה בשימוש בעיקר אצל החזנים המזרח אירופאים. מכונה גם "פרייגיש", בהיותו כמעט מקביל למודוס פריגי מלבד זאת שהדרגה השלישית מוגבהת. סולם זה מקביל למקאם חג'אז הערבי. למעשה מבנה הטטרקורד התחתון שלו זהה לטטרקורד העליון שלסולם מינור הרמוני. דוגמה לשימוש בשטייגער זה היא בשיר הבה נגילה.
אדוני מלך. סולם זה מהווה בעצם שילוב של סולם מז'ורי עם הסולם המינורי שבדומיננטה שלו או באפשרות שונה, מודוס מיקסולידי בדו עם חריגה בשיאו וחריגה (מז'ורית) בסיומו (השייכת בעצם לסולם המז'ורי של הטוניקה - דו מז'ור) שמהווה סגירה של הסולם (קדנצה אותנטית לא מושלמת בהיפוך).
סולם מי שברךסולם מי שברך - פופולרי במוזיקה היהודית, הרומנית וכן במוזיקת כליזמר, מקביל למקאם נגריז במוזיקה המזרחית. מבוסס על מודוס דורי אך הדרגה הרביעית מוגבהת, או באפשרות אחרת: סולם מינור הרמוני המבוסס על הדרגה הרביעית (בדוגמה המצורפת: סולם לה מינור הרמוני המבוסס על רה). מרווחי הסולם הם: טון, חצי טון, טון וחצי, חצי טון, טון, חצי טון, טון. האקורדים המנוגנים בדרך כלל בסולם זה הם: דרגה ראשונה, שנייה ושלישית.
לקריאה נוספת

מאיר שמעון גשורי לחסידים מזמור, ירושלים תרצ"ו 1936, באתר היברובוקס
עדין אבן-ישראל, הסדור והתפלה ב': מילון מושגים ונספחים, ידיעות ספרים 1994
הערות שוליים

↑  על האטימולוגיה המורכבת של המילה ראו Alexander Knapp, The Ashkenazi Prayer-Modes: A Commentary on Their Development and Practice, The Cantors' Review 26, ‏1981 (באנגלית), באתר של ג'פרי שיסלר.
↑  להרחבה, ראו אבי בר-איתן, השטייגער "אהבה רבה" בהופעתו במוזיקה הכליזמרית במחצית הראשונה של המאה העשרים בארץ-ישראל ובארצות הברית, חיבור לקבלת תואר מוסמך 2002-2004
↑  "Die Tonarten des traditionellen Synagogengesang," Vienna 1886
קרלו (תת-מקלע)

| --- | --- |
תת מקלע מאולתר שנתפס במחסום בית פוריכ ממזרח לשכם בשנת 2006
תת מקלע מאולתר שנתפס במחסום בית פוריכ ממזרח לשכם בשנת 2006
 מידע כללי
 סוג:  תת מקלע מאולתר
 מדינה מייצרת:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 תקופת השימוש:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 מלחמות:  הסכסוך הישראלי-פלסטיני
 מדינות המשתמשות:  מחבלים ברשות הפלסטינית וכן אצל ערבים-ישראלים
 מחיר ליחידה:  3,500-8,000 שקלים בשוק השחור (נכון ל-2018).
 מידע טכני
 קליבר:  משתנה
 הזנה:  מחסנית בגודל משתנה
 אורך כולל:  משתנה
 אורך קנה:  משתנה
 קצב אש:  משתנה
 מהירות לוע:  משתנה
 טווח אפקטיבי:  משתנה
קרלו הוא כינוי נפוץ לתת-מקלע מאולתר שמיוצר במחרטות ומסגריות ביהודה ושומרון. הנשק מאולתר על בסיס תת-מקלע קרל גוסטב (בערבית, كارلوجستاف – כארלו ג'יסתאף) ומכאן שמו. פעמים רבות חל בלבול בכלי התקשורת בין נשק זה לתת-מקלע קרל גוסטב המקורי.
בשל מספר היצרנים הרב, קיים מגוון רחב של תתי-דגמים לדגם זה, הנבדלים ביניהם גם באיכות הייצור. תת-מקלע זה נתפס באירועים רבים בידי משטרת ישראל, במהלך חיפושים שנערכו במגזר הערבי.
היסטוריה

הפעם הראשונה שבה כוחות הביטחון הישראלים ראו את רובי הקרלו הייתה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר כוחות של משטרת ישראל נתקלו ברובי קרלו שהוחזקו על ידי כנופיות של ערבים ישראלים. במהלך אינתיפאדת הבודדים הקרלו החל לצבור פופולריות בקרב הפלסטינים, ומאז נעשה בו שימוש במספר פיגועים נגד אזרחים ישראלים, בין היתר בפיגועים הבאים:
ב-3 בפברואר 2016 הדר כהן לוחמת מג"ב בת 19 נהרגה בפיגוע שביצעו שלושה מחבלים פלסטינים בשער שכם. המחבל שרצח את כהן ירה עליה באמצעות רובה קרלו.
ב-8 ביוני 2016 שני מחבלים פלסטינים השתמשו ברובי קרלו בפיגוע הירי במתחם שרונה. בפיגוע הם רצחו ארבעה בני אדם, מתוכם אישה אחת שמתה מדום לב.
ב-14 ביולי 2017 שלושה מחבלים ערבים ישראלים מאום אל-פחם ביצעו פיגוע ירי בהר הבית שבו הם רצחו את שוטרי משטרת ישראל, האיל סתאוי וכמיל שנאן באמצעות רובי קרלו.
ב-29 באפריל 2022 שני מחבלים פלסטינים ביצעו פיגוע ירי בכניסה ליישוב אריאל שבו הם רצחו מאבטח בן 23 באמצעות רובי קרלו.
ב-8 בספטמבר 2022 נתפס ביפו מחבל משכם עם רובה קרלו ומטעני חבלה בדרכו לביצוע פיגוע.
ב - 22 באפריל ערב פסח 2024, ניסיון פיגוע ירי שכשל בשל תקלה ברובה.
היסטוריה > מחיר

בתחילת שנת 2016, מחירו של רובה קרלו עמד על 1,500 שקלים. במהלך שנת 2016 כוחות צה"ל איתרו כ-43 בתי מלאכה לייצור נשק ביהודה ושומרון לעומת 0 ב-2015, מה שגרם לעלייה חדה במחירו של רובה הקרלו, שזינק ל-7,000 שקלים חדשים בינואר 2017.
נכון ל-2018 מחירו של רובה הקרלו בשוק השחור נע בין 3,500 ל-8,000 שקלים.
דוגמאות

מספר תת-מקלעים מאולתרים שנתפסו בשכם במבצע חומת מגן, 2002
נשק מאולתר שהוכן על בסיס רובה M-16 כפי שנתפס בקבאטיה, 2004
"קרלו" מבוסס M-16 לצד אקדח וכלי תקיפה נוספים, אבו לחם, 2005
בית פוריכ, 2010
קרלו שנתפס על ידי כוחות צה"ל במהלך מבצע שובו אחים, 2014
הערות שוליים

1 2  יוחאי עופר, ‏מפיינטבול ל-M-16: עלייה בנשקים מאולתרים המשמשים לפיגועים, בעיתון מקור ראשון, 22 באפריל 2018
↑  "Lethal weapon: The homemade gun that's firing up the terror wave". Haaretz.com.
 יניב קובוביץ, עמוס הראל, תת-מקלע "קרלו", הנשק ששב"כ התעלם ממנו, מחמם את האינתיפאדה, באתר הארץ, 12 במרץ 2016
↑  "Homemade guns used in Palestinian attacks on Israelis". the Guardian. 14 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  רועי ינובסקי, יעל פרידסון ואליאור לוי, הדר הצילה את חיי חברתה הלוחמת - ונרצחה, באתר ynet, 3 בפברואר 2016
↑  יואב זיתון, נינה פוקס, מאבטח נרצח בפיגוע בכניסה לאריאל: שני מחבלים ירו מטווח אפס וברחו, הכוחות במצוד, באתר ynet, 29 באפריל 2022
↑  ירון דורון איציק סבן, נמנע פיגוע גדול בתל אביב: שוהה בלתי חוקי נתפס עם אמל"ח ביפו, באתר ישראל היום, ‏8/9/2022
↑  מיכל רוטנברג, ‏סיכום 2016 ביהודה ושומרון: פחות פיגועים, יותר תפיסות נשק, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 27 בינואר 2017

שגיאות פרמטריות בתבנית:אתר צה"ל 
סוג לא תואם [ 3 ]  סיכום שנה באיו"ש: הנתונים וקולות הקשר נחשפים, באתר צה"ל, 26 בינואר 2017
יחסי גרמניה–וייטנאם

| יחסי גרמניה–וייטנאם |
| --- | --- |
גרמניה: וייטנאם


גרמניה: וייטנאם
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 331,210
אוכלוסייה
84,311,360: 101,295,157
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 429,717
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,853: 4,242

יחסי גרמניה–וייטנאם הם היחסים הדו-צדדיים בין גרמניה לבין וייטנאם.
לגרמניה יש שגרירות בהאנוי בעוד שלווייטנאם יש שגרירות בברלין.
חטיפת טרינג סואן תאן

ב-2017, טרינג סואן תאן, לשעבר חבר המפלגה הקומוניסטית ואיש עסקים, אשר הואשם בשחיתות, נחטף בחשאי בברלין על ידי קבוצה סוכנים וייטנאמים בגרמניה. בתגובה, גרמניה האשימה את וייטנאם על "הפרת זכויות טריטוריאליות של גרמניה" והורתה על גירוש של מספר חברי הסגל הדיפלומטי הווייטנאמי בגרמניה. גרמניה גם השעתה את כניסתם של עובדים וייטנאמים לגרמניה כדי להתחיל בחקירה. אף על פי שהמתחים פחתו, הממשל הגרמני נשאר בספק וחוסר אמון כלפי עמיתיהם הווייטנאמים, ולפעמים נאמר כי החטיפה הייתה הגורם שהביא לחוסר האמון.
הסכמים

באוקטובר 2011, קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל וראש הממשלת וייטנאם Nguyễn Tấn Dũng חתמו על "הצהרת האנוי", הקמת שותפות אסטרטגית בין גרמניה לווייטנאם שנועדה לחזק פוליטית, כלכלית ותרבותית יחסי ופיתוח שיתוף פעולה.
יחסים כלכליים

וייטנאם נמצאת בתהליך של אשרור הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי, אשר כולל את גרמניה, הכלכלה הגדולה ביותר באירופה. ב-2016, הסחר בין שתי המדינות היה שווה $10.3 מיליארד דולר.
שיתוף פעולה בחינוך

האוניברסיטה הווייטנאמית-גרמנית נפתחה בהו צ'י מין סיטי בספטמבר 2008.
תאודור סדג'וויק

תאודור סדג'וויק (באנגלית: Theodore Sedgwick‏; 9 במאי 1746 – 24 בינואר 1813) היה עורך דין, פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי שכיהן בממשלת המדינה הנבחרת וכציר בקונגרס הקונטיננטלי, חבר בית הנבחרים וסנאטור ממסצ'וסטס. הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית מיוני עד דצמבר 1798. הוא גם שימש כיו"ר הרביעי של בית הנבחרים של ארצות הברית. הוא מונה לבית המשפט העליון של מסצ'וסטס בשנת 1802 וכיהן שם עד סוף חייו.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

סדג'וויק, שנולד ב-9 במאי 1746 בווסט הרטפורד במושבת קונטיקט, היה בנו של בנג'מין סדג'וויק (1716–1755). אביו הקדמון שהיגר, מייג'ור גנרל רוברט סדג'וויק, הגיע ב-1636 למושבת מפרץ מסצ'וסטס, כחלק מההגירה הגדולה.
סדג'וויק למד במכללת ייל, שם למד תאולוגיה ומשפטים. הוא לא סיים את לימודיו, אבל המשיך בלימודי משפטים תחת עורך הדין מארק הופקינס מגרייט ברינגטון. הופקינס היה סבו של מארק הופקינס שלימים הפך לנשיא ויליאמס קולג'.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

סדג'וויק התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1766 והחל לעסוק בכך ב-Great Barrington, מסצ'וסטס. בין עורכי הדין הפוטנציאליים שלמדו את החוק במשרדו היה סטיבן ג'ייקוב, שכיהן מאוחר יותר בבית המשפט העליון של ורמונט. בהמשך הוא עבר לשפילד. במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, שירת בצבא צבא הקונטיננטלי כמייג'ור, והשתתף במשלחת לקנדה ובקרב המישורים הלבנים ב-1776.
ביוגרפיה > שחרור עבדים

כעורך דין צעיר יחסית, סדג'וויק וטאפינג ריב הגישו תביעה של "ברום ובט נגד אשלי" (1781), "תביעת חירות" מוקדמת, בבית המשפט המחוזי עבור העבדים אליזבת פרימן (הידועה כבט) וברום. בט הייתה שפחה שחורה שנמלטה מאדונה, קולונל ג'ון אשלי משפילד, מסצ'וסטס, בגלל יחס אכזרי מצד אשתו. ברום הצטרף אליה בתביעה לחופש מאשלי. עורכי הדין קראו תיגר על שעבודם במסגרת חוקת המדינה החדשה משנת 1780, שקבעה כי "כל בני האדם נולדו חופשיים ושווים". חבר המושבעים הסכים וקבע שבט וברום חופשיים. ההחלטה אושרה בערעור על ידי בית המשפט העליון של המדינה.
בט סימנה את חירותה בכך שהיא קיבלה את שמה של אליזבת פרימן, והיא בחרה לעבוד בשכר בבית סדג'וויק, שם סייעה בגידול ילדיהם. היא עבדה שם במשך רוב שארית חייה, וקנתה בית נפרד לה ולבתה לאחר שילדי סדג'וויק גדלו. לאחר מותה של פרימן, בני הזוג סדג'וויק קברו אותה בבית הקברות סטוקברידג' ב-Sedgwick Pie, חלקת המשפחה. המשפחה סימנה את קברה של פרימן באנדרטה כתובה, והיא נמצאת לצד זו של ילדה הרביעית, הסופרת קתרין מריה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

סדג'וויק, פדרליסט, החל את הקריירה הפוליטית שלו ב-1780 כציר לקונגרס הקונטיננטלי. הוא נבחר כנציג לבית המדינה, ולאחר מכן כסנאטור המדינה. הוא היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1780.
ב-1789 נבחר סדג'וויק כנציג לקונגרס ממחוז הקונגרס הראשון של מסצ'וסטס, ובמשך הזמן ייצג גם את המחוז השני של מסצ'וסטס, והוא כיהן עד 1796. באותה שנה הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית וכיהן עד 1799. ב-1799 הוא נבחר מחדש כחבר בית הנבחרים, הפעם מהמחוז הרביעי, ונבחר ליושב ראש הבית החמישי, וכיהן עד מרץ 1801.
בשנת 1802, סדג'וויק מונה לשופט של בית המשפט העליון של מסצ'וסטס. הוא החזיק בתפקיד עד מותו.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > מערכת יחסים פוליטית עם ג'ון אדמס

סדג'וויק היה צעיר בתשע שנים מג'ון אדמס, ציר ב-1780 בקונגרס הקונטיננטלי השני, עורך דין ופוליטיקאי מדינתי ופדרלי. סדג'וויק העריץ מאוד את אדמס ופעל למען בחירתו לנשיאות ב-1796. הוא נכח בהשבעתו של אדמס לנשיא ב-4 במרץ 1797, אז שימש כסנאטור אמריקאי המייצג את מסצ'וסטס. סדג'וויק כינה את השבעתו של אדמס "האירוע הכי מכובד ונשגב" שבו השתתף אי פעם. עם זאת, מחלוקות מדיניות מסוימות התעוררו במהלך ממשלו של אדמס, כולל מאמציו של אדמס להימנע מהסלמה של המלחמה עם צרפת שכללה שליחת קבוצת שליחים לפריז במטרה לנהל משא ומתן על הסכם שלום בר קיימא לסיום ה-quasi-war הלא מוכרזת בין המדינות מ-1798 עד 1800. כאשר נודע לסדג'וויק על מינוי השליחים ושליחתם, "הוא כתב על 'מוחו הריק, הקנאי והחצי תזזיתי' של ג'ון אדמס, אדם שנשלט 'על ידי קפריזה בלבד'"
למרות ההבדלים ביניהם, החל מהבוקר של ה-4 במרץ 1801, היום האחרון לכהונתו של אדמס כנשיא ויום לאחר פרישתו של סדג'וויק כיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, סדג'וויק ואדמס נסעו יחד בנסיעה בכרכרה מוושינגטון די. סי. עד מסצ'וסטס.