stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל (אל כנעני)
שמותיו, כוחותיו ופעולותיו

אל מכונה באוגרית בכינויים "בני בנות" (=יוצר היצורים, בונה הבניות), "אב אדם" (=אבי האדם) ו"אב שנם" (=אבי השנים). "מלכ יכננה" (=מלך בוראה) ו"לטפן אל בעל הלב" (האל הלטפן בעל הלב, בשל רחמנותו וטוב ליבו), מתואר כאל השמים ואביהם של כל האלים שיושב במקום המרוחק מהיישוב, ב"אפיקי תהומותיים" ובמוצאי הנהרות.
על פי המיתולוגיה הכנענית, אל התחתן עם אשרה והוליד שבעים בני-אלים, ביניהם בעל, עשתרת, ענת, ים, מות ועוד אלים נוספים. כמו כן, על פי שיר הולדת האלים הנעימים והיפים, הוליד מבנות האדם שני בנים-אלים, את שחר - אל הזריחה ואת שלם - אל השקיעה.
אף שהוא מתואר כמלך, בפועל משלו ופעלו בעולם בניו: בעל, מות, ים וענת, כל אחד בטריטוריה נפרדת (שבעים אומות, כמופיע גם במסורת היהודית) [דרוש מקור], והוא היה בתפקיד של שליט עליון, שבשעת משבר בניו נוטלים ממנו עצה ורשות.
אחד מסמלי האל אל, שסימלו גם אלים עליונים בפנתאון המסופוטמי והחתי, הוא גלגל שמש מכונף (אנ').
אל מוזכר בכתובות מממלכת שמאל, ובכתובות ספירה הוא מופיע בשם אל-ועלין (=אֵל-וְעֶלְיוֹן). פילון איש גבל מרבה לתאר את Ἡλος (אֵל) ומזהה אותו עם קרונוס היווני. יש ביניהם נקודות דמיון רבות, והמרכזית היא ששניהם נחשבו לאל הזמן ("אַב שנם", אב השנים, היה מכינויי אל בשירה האוגריתית).
"אל קנ ארץ" (אל הקונה, היוצר את הארץ) הוא אל המופיע בתדירות נמוכה יחסית אך בפיזור נרחב – בכתבים חתיים, בכתובת אזתוד, בכתובת נאו־פונית מלפקי, במקרא (בראשית, י"ד, י"ט), בצורה הארמית "אלקונרע" מתדמור, והתואר "קונה ארץ" מופיע בכמה מקומות נוספים. רוב החוקרים מפרשים אלוהות זאת כאלוהות הבריאה, אך חלק מהחוקרים חולקים על קיום המשמעות "לברוא" לפועל "לקנות", ומעדיפים לפרש אלוהות זאת כ"אל, הבעלים של הארץ".
בכתובות מממלכת שמאל מוזכר, בנוסף לאל, גם אלוהות בשם "רכבאל", שמשמעה ככל הנראה הרַכָּב של האל אל; את רכבאל סימל כנראה צמד סמלים – עול של מרכבה (סמל להיותו רַכָּב) וגלגל השמש המכונף (סמל האל אל, אליו שייך רכבאל).
ארכאולוגיה

בתבליט אבן מאוגרית שנמצא כיום במוזיאון הלאומי של חלב בסוריה, מתואר אל כמלך מזוקן בעל קרניים (סמל הפיריון), היושב על כיסאו ורגליו מונחות על הדום, כאשר מלך אוגרית מגיש לפניו מנחה, ומעליהם גלגל השמש המכונף, סמל האל אל. בצלמית אחרת שנמצאת במוזיאון דמשק, מתואר אל כמי שיושב על כיסא ללא משענת.
בכל הפסלונים הוא ישוב, לבוש בכותונת ארוכה שמגיעה כמעט עד נעליו, רגליו מונחות במקביל על הקרקע או ההדום, ידו הימנית מורמת לשלום, ולראשו כתר גבוה.
בין כתובות חמון התגלו שתי כתובות על פסלי אבן, שניהם מתארים גבר ערום עד לחלציו ועונד שרשרת בסגנון מצרי, מתוארכים לתקופה התלמיית, ומייצגים את האלוהויות אליהן הוקדשו (ולא את המקדיש). על גב כל אחד מהפסלים הקדשה, שתי ההקדשות זהות מלבד האלוהות להן הן מוקדשות – אחת ל"אל" ואחת ל"אס[ר]". "אל" הוא אל הכנעני או אלוהי ישראל, ואילו "אסר", הידוע מכתובות פיניקית אחרות (כמו הקיפוסים של מלקרת) כאוסיר המצרי, הוא פה אולי דווקא אלוהי ארץ אשר, הנזכרת בכתובות מצריות מהמאות ה־14–13 לפנה"ס. כתובת זאת נושאת את הדיו של המיתוס המסובך, בעל האופי האקלקטיסטי העברי־כנעני, וקשורה כנראה באגדות על מייסד קרתחדשת בשם Asoros.
בכתבי אוגרית

על פי השירה האוגריתית, מבקש האל בעל לאחר ניצחונו לבנות לו ארמון. הוא מבקש מאחותו ענת שתשכנע את אל להסכים לכך ולתת הוראה לאל האמנות כתר-וחסס לבנות לו ארמון. (לוח אב"ה עמודות ד'-ה'). בסופו של דבר, אשרה היא זו שמשכנעת אותו לבנות את ארמונו של בעל.
באגדת אקהת אל מברך את שופט הצדק דנאל ביורש אקהת, שמאוחר יותר האלה ענת מבקשת ממנו רשות להורגו. ואילו באגדת כרת הוא זה שנותן עצה למלך כרת הערירי, כיצד ליצור לעצמו שושלת חדשה, ואף דואג לריפויו ממחלה חשוכת מרפא באמצעות בריאת תרופה בשם "שעתקת". על פי המתואר בחג ראש היין, שהיה חג הכנת היין הכנעני שנחגג בחודש תשרי, הובאו לכבודו מנחות בציר ענבים. קורבן נוסף שהיה נעשה לכבודו היה של שה.
בלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש, הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, הדמות המרכזית השנייה, שמש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים. לכל קריאה לאל מוקדש קטע ביצירה, כאשר ההבדל בין הקטעים הוא רק בשם האל ומעונו; לאל מוקדש הקטע הראשון מבין קטעים אלה, ומעונו הנזכר בלוח הוא מעונו המוכר "מבוך נהרים, בעדת תהומותיים". בלוח הממשיך את הלוח הזה, בשל ערפל שכיסה את הארץ גברה "חמה" (ארס), ובין האלים הרבים שנזכרו (רובם בזוגות) כאוספי ה"חמה" מוזכר שוב אל, הפעם יחד עם חורון.
במחזה הולדת שחר ושלם, לאחר דברי פתיחה, מוצגים אל ונשותיו, בשְדה אשרה ורחמי (כנראה ענת), על שפת הים. אל עוסק בגחלים, ומנסה לקיים יחסי מין עם נשותיו; חלק מהחוקרים מפרשים את הסצנה כחוסר הצלחה לקיים יחסי מין בשל אין אונות, אך אחרים מפרשים את הקטע החזרתי כסיטואציה בה אל מרים ומוריד את איבר מינו, ורואים בו ביטוי לכוחו של אל ויכולתו לשלוט באיבר מינו; לאחר טקס הכולל ירי בציפור וצלייתה על הגחלים, החוזר על עצמו כמה פעמים, "ידו" (איבר מינו) מתוארת כארוכה כים, הוא משגל את הנשים והן הרות. לאחר חודשי ההריון נולדו שחר ושלם. תאבונם רב, והם מתוארים כאוכלים את כל הנקרה בדרכם; אל קורא קריאות צער ומגרשם למדבר קדש לשבע שנים. בשנה השמינית מגיעים למזרע בפאת המדבר, ודורשים מהשומר להיכנס, שיאכילם וישקם, והוא מכניסם ונותן להם לחם ויין. השורות האחרונות לא שרדו, אך נראה שתם סבלם של השניים והם התקבלו בחזרה בקרב האלים.
במקרא

לדעתם של מספר חוקרי מקרא, היישוב הכנעני בית אל נקרא כך על שם אל.
לפי אחת הסברות של חוקרי המקרא, ישנו מקום נוסף בתנ"ך שמוזכר בו אל הכנעני. לאחר מלחמת ארבעת המלכים, מסופר שמלכיצדק מלך העיר שלם (שמזוהה כמלך הכנעני של ירושלים), שגם מוזכר ככהן לאל עליון (אל ועלין – שם כפול כפי שהם מופיעים בכתובות ספירה) הוא אל הכנעני, מוציא לחם ויין לאברהם, ומברך את אברהם ואת אל לרגל ניצחונו של אברהם במלחמה (בראשית, י"ד, י"ח–כ"ב). ראיה אפשרית לכך שאכן מדובר באל הכנעני עולה מהשוואת דברי מלכיצדק לדברי אברהם שם: מלכיצדק אומר ”בָּרוּךְ אַבְרָם לְאֵל עֶלְיוֹן, קֹנֵה שָׁמַיִם וָאָרֶץ”, ואילו אברהם אומר ”הֲרִמֹתִי יָדִי אֶל יהוה אֵל עֶלְיוֹן, קֹנֵה שָׁמַיִם וָאָרֶץ.” בעוד אברהם משתמש במילים 'אל עליון' כתואר לה', מלכיצדק משתמש בהן כשם, ומכאן נראה שמדובר באל הכנעני.
על פי קאסוטו ישנה במקרא התייחסות לאל הכנעני בכמה פסוקים.
בישעיהו, י"ד, י"ג, בפי המלך הנכרי:
מִמַּעַל לְכוֹכְבֵי אֵל אָרִים כִּסְאִי, וְאֵשֵׁב בְּהַר מוֹעֵד בְּיַרְכְּתֵי צָפוֹן.
וכן בפסוק הסתום שבהושע, י"ב, א':
סְבָבֻנִי בְכַחַשׁ אֶפְרַיִם וּבְמִרְמָה בֵּית יִשְׂרָאֵל, וִיהוּדָה עֹד רָד עִם אֵל וְעִם קְדוֹשִׁים נֶאֱמָן.
הפירוש ההגיוני יותר, לדעת קאסוטו, הוא שבני יהודה תועים אחר האלים הכנעניים אֵל והקדושים חבריו. לדעת קאסוטו, דברי הנגיד הכנעני של העיר צור ביחזקאל, כ"ח, ב' (קינת יחזקאל על צור) מתייחסים כנראה לאל הכנעני או לכל הפחות יש בהם מעין רמז אל אֵל, היושב "בקרב אפיקי תהומותיים":
בֶּן אָדָם אֱמֹר לִנְגִיד צֹר: כֹּה אָמַר אֲדֹנָי ה', יַעַן גָּבַהּ לִבְּךָ וַתֹּאמֶר: 'אֵל אָנִי, מוֹשַׁב אֱלֹהִים יָשַׁבְתִּי בְּלֵב יַמִּים', וְאַתָּה אָדָם וְלֹא אֵל וַתִּתֵּן לִבְּךָ כְּלֵב אֱלֹהִים.
נקודת דמיון נוספת בין אל הכנעני ליהוה היא בתיאורם המשותף כמלכים היושבים על כסאם:
וַיֹּאמֶר: לָכֵן שְׁמַע דְּבַר ה', רָאִיתִי אֶת ה' יֹשֵׁב עַל כִּסְאוֹ, וְכָל צְבָא הַשָּׁמַיִם עֹמֵד עָלָיו מִימִינוֹ וּמִשְּׂמֹאלוֹ.
כמו כן, בחזונו של יחזקאל הנביא מתואר שהוא ראה דמות אדם על דמות הכיסא (יחזקאל, א', כ"ו). למרות העובדה שאל מתואר כמלך, למעשה הוא לא שלט כמלך בפועל, וקאסוטו משער על פי ניתוח השירה האוגריתית ובדומה לסיפורי המיתולוגיה על קרונוס, שלתפיסת הכנענים בתחילה אל שלט על כל העולם ולאחר מכן בניו (בעל, מות וים) הדיחו אותו משלטונו וחילקו ביניהם את השליטה על העולם. בנוסף, אפשר לערוך אנלוגיה בין נשואי אל לאשרה כמו ה' לאשרה כפי הממצא של "ליהוה ואשרתו" באמונה הפוליתאיסטית הישראלית בתקופת הראשון.
טקסטים נוספים

חוקר המקרא ומצרים העתיקה, דוד שפירא, קיבץ בספרו, "יכין ובועז", מספר ראיות לשמות תאופורים בעלי סיומת "אל" במצרים העתיקה של סביבות המאה ה־13 והמאה ה־14 לפני הספירה, באופן המצביע לדעתו על אמונה מקומית באל אל. שפירא נסמך על ראיות נוספות ומסיק כי הפיכתו של אל לחשוב בפנתיאון המקומי הגיעה בהשפעה של קבוצות שהגיעו למצרים מאסיה, כמו החיקסוס.[דרושה הבהרה]
לקריאה נוספת

מ. ד. קאסוטו, האלה ענת, מוסד ביאליק, 1951, עמ' 42–45
נגה וגיא דרשן, המיתולוגיה הכנענית (מסדרת מיתוסים), מפה הוצאה לאור בע"מ, 2009.
ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא

| --- | --- |

 סוגה:  הנפשה לילדים
 יוצרים:  בובס גנאווי
 כותבים:  ניקול דובוק 
 בימוי:  האווי פארקינגס 
 מדבבים:  סין ראיין פוקס, מייגן ריצ'י, ג'יידון סאנד, דייוויד ארקט, קורי בורטון, ג'ף בנט, לורן הוסקינס, קמרון בויס, קולין פורד, מדיסון פטיס, ג'ונתן מורגן הייט
 מדבבים בעברית:  דניאל מגון, נעמה אוזן, לורן סביר, גדי לוי, מתי אטלס, דן שצברג, לירון לב, עמי מנדלמן
 ארץ מקור:  ארצות הבריתארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  116
 הפקה
 חברת הפקה:  Disney Television Animation Mercury Filmworks
 הפצה:  Disney–ABC Domestic Television, דיסני+ 
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  דיסני ג'וניור 
 רשת שידור בישראל:  דיסני ג'וניור
 תקופת שידור מקורית:  14 בפברואר 2011 – 6 בנובמבר 2016
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא (באנגלית: Jake and the Never Land Pirates) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית לילדים המשודרת בערוץ דיסני ג'וניור. הסדרה עוסקת בחבורת פיראטים בדיונית ומרחשת ביקום של פיטר פן.
הסדרה עלתה בדיסני+ לכבוד השקתה בישראל ב-16 ביוני 2022.
עלילה

העלילה עוקבת אחרי חבורת "הפיראטים הצעירים", אותה מנהיג ג'ייק, בהרפתקותיהם בעולם הבדיוני "ארץ לעולם לא". ברוב הפרקים ג'ייק והצוות שלו מתמודדים מול המזימות של קפטן הוק הערמומי וצוותו, כאשר בעונות המאוחרות מתווספים נבלים חדשים.
כל פרק יתחיל בקטע קצר בו ג'ייק מציע לקהל להצטרף לצוות שלו ומבקש ממנו לחזור אחריו על הסיסמה "יו-הו-הו". לאחר מכן, עם הצגת הקונפליקט, ג'ייק פונה שוב לקהל ומציע לו להצטרף להרפתקה, תוך שמזכיר לשים לב למטבעות הזהב שמופיעים עם כל בעיה שיפתרו. בסוף כל פרק ג'ייק והצוות ישירו שיר ויספרו יחד עם הקהל את המטבעות שאספו במשימה.
דמויות

ג'ייק (Jake) (דניאל מגון) - ילד פיראט וקפטן צוות "הפיראטים הצעירים". מחזיק בחרב העשויה עץ בעלת כוחות קסם ומאוחר יותר מקבל חרב מתכת, גם היא בעלת כוחות.
איזי (Izzy) (נעמה אוזן) - הבת היחידה בקבוצת "הפיראטים הצעירים". מחזיקה שק של אבק פיות תלוי סביב צווארה, במקרי חירום משמש האבק לגרום לחפצים או דמויות לעופף כרצונם.
קאבי (Cubby) (לורן סביר) - הצעיר מבין קבוצת "הפיראטים הצעירים". מחזיק עמו מפה של האיים.
סקאלי (Skully) (גדי לוי) - התוכי של ג'ייק. אוהב קרקרים ומרבה לדבר עליהם.
באקי (Bucky) אנייתם התבונית של צוות הפיראטים הצעירים. לפעמים ג'ייק והצוות קוראים לו והוא שט מעצמו ומצלצל בפעמון הסיפון. איננו מדבר.
קפטן הוק (Captain Hook) (מתי אטלס) - מנהיג שודדי הים על ספינת "הג'ולי רוג'ר" ואויבו המושבע של פיטר פן. נודע בשל התנהגותו האנוכית ומזימותיו, נוטה להתנכל לצוות הפיראטים הצעירים. להוק יש מספר קרסים הכוללים יכולות שונות, כמו קרס עם מדחף שעמו הוא יכול לטוס.
מר סמי (Mr. Smee) (דן שצברג) - שודד ים זקן ויד ימינן של קפטן הוק, טוב לב.
שארקי (Sharky) (עמי מנדלמן) - שודד ים שמן בצוות של קפטן הוק. בסוף כל פרק, גרסת לייב אקשן בדמותו שרה את שיר הסיום לצד בונס.
בונס (Bones) (לירון לב) - שודד ים רזה בצוות של קפטן הוק. בסוף כל פרק, גרסת לייב אקשן בדמותו שרה את שיר הסיום לצד שארקי.
פיטר פן (Peter Pan) (לירון לב) - חבר של קבוצת "הפיראטים הצעירים" שהעניק לג'ייק את חרבו. מדריך ומודל לחיקוי עבור ג'ייק.
טינקרבל (Tinker Bell) - פייה שמשמשת כחברתו ושותפתו של פיטר פן.
ג'סיקה האדמונית  (Red Jessica) (לורן סביר) - פיראטית ג'ינג'ית ונועזת שמשמשת כמושא אהבתו של הוק. בעלת חתולה בשם רוזי וטיגריסית בשם סשה. הסמל שלה הוא ורד.
התנין המתקתק - תנין שמשמש כאויבו של הוק. תקתוק השעון שבבטנו מתריע על בואו.
התמנון - תמנון שמופיע בתור אויבו השני של הוק. הופיע במקור בסרט פיטר פן 2.
שידור

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 25 | 25 | 14 בפברואר 2011 | 13 בפברואר 2012 |
|  | 2 | 36 | 36 | 24 בפברואר 2012 | 6 בדצמבר 2013 |
|  | 3 | 34 | 34 | 3 בינואר 2014 | 31 ביולי 2015 |
|  | 4 | 19 | 19 | 19 בספטמבר 2015 | 6 בנובמבר 2016 |
היחס שבין הסדרה לסרטים של פיטר פן

ע"פ סרט הטלוויזיה "המאבק על הספר", הסדרה של ג'ייק והפירטים התרחשה בין שני הסרטים. כשג'ייק וחבורתו באו לבקר את ונדי ואת שני אחיה ג'ון ומייקל, הם היו צריכים לעזור להם להשיב ספר על הודות ההרפתקה שלהם בארץ לעולם לא, שאותו כתבה ונדי בעצמה, מידיו של הוק שגנב אותו. ולמרות זאת, התמנון מהסרט השני מככב כאויבו של הוק לצד התנין המתקתק.
אלי סעב

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1964 (בן 60) ביירות, לבנון לבנון 
 מדינה:  לבנון 
 מקום מגורים:  ז'נבה 
 מספר צאצאים:  5 
 www.eliesaab.com
 
אלי סעב (בערבית: إيلي صعب, תעתיק מדויק: אילי צעב; נולד ב-4 ביולי 1964) הוא מעצב אופנה לבנוני, מייסד המותג הקרוי על שמו.
ביוגרפיה

סעב נולד בביירות שבלבנון, למשפחה ערבית-נוצרית-מרונית. באופנה החל להתעניין עוד בילדותו, בגיל 9. בשנת 1981 נסע לפריז ללימודי עיצוב ושב ללבנון לאחר שנה. בשנה זו, בהיותו בן 18 ובשיא ימי מלחמת האזרחים הלבנונית פתח את הסטודיו שלו, עם עשרה עובדים, בביירות. בתחילת הקריירה, עיצב סעב שמלות כלה וערב בלבד.
הצלחתו בלבנון הגיעה לאחר תצוגת אופנה מוצלחת בקזינו הידוע "Casino du Liban" בביירות. לאחר תצוגה זו, החל לעצב בגדים לנשות תקשורת ובידור לבנוניות, בהן הזמרת פיירוז הנחשבת לזמרת הלאומית בלבנון. באותה התקופה, יצא שמו למרחוק ברחבי העולם הערבי ובין לקוחותיו נמנו ידועניות ערביות רבות, ביניהן ראניה, מלכת ירדן.
סעב התפרסם מחוץ ללבנון בשנת 1997, כאשר הציג לראשונה את הקולקציה שלו ברומא. באותה השנה, הצטרף לCamera Nazionale della Moda ונהיה לחבר הלא-איטלקי הראשון, והיחיד עד כה. שנה לאחר מכן, בשנת 1998 הציג את הקולקציה שלו בתצוגת אופנה במונקו, בתצוגה זו נכחה, בין השאר, הנסיכה סטפני ממונקו. בשנה זו הציג את הקולקציה שלו גם במילאנו. סעב זכה לחשיפה נוספת בשנת 2002 כאשר עיצב את שמלתה של זוכת פרס האוסקר באותה השנה האלי ברי. על שמלה זו, זכה לשבחים רבים והפך למעצב הלבנוני הראשון אשר נכלל ב מעצבי שמלות כלה המתמודדים על פרס האוסקר.
סעב נחשב לאחד ממעצבי האופנה המצליחים בעולם כיום ומעצב האופנה המצליח ביותר בעולם הערבי[דרוש מקור]. עם לקוחותיו הקבועות נמנות שחקניות הוליוודיות רבות, ביניהן קתרין זיטה-ג'ונס, שרליז ת'רון ודברה מסינג, וזמרות מפורסמות כמו כריסטינה אגילרה וחברות הדסטניז צ'יילד - ביונסה נואלס, קלי רולנד, מישל ויליאמס וריהאנה.
בשנת 2007 השתתף כשופט הראשי בתוכנית המציאות הלבנונית "Mission Fashion" בה התחרו דוגמניות ומעצבים ערבים צעירים על פרס כספי.
חיים אישיים

סעב מתגורר לסירוגין בפריז ובביירות, נשוי לקלאודיה ואב לשלושה בנים.
קוק רוק

| --- | --- |

רוברט פלאנט (לד זפלין), שנחשב לאחד ממוזיקאי הקוק רוק הבולטים, על הבמה בניו יורק ב-1973
 מקורות סגנוניים:  מוזיקת רוק
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-50
 פופולריות מיינסטרים:  הגיע לשיאו במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70
קוק רוק (באנגלית: Cock rock) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת רוק. הליריקה של יצירות אלו מאופיינות בדרך כלל בהדגשה של המיניות הגברית. הסגנון התפתח בשנות ה-50 המאוחרות, והגיע לשיאו במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70.
על פי פיליפ אוסלנדר, יצירות קוק רוק הן ביטוי מפורש וגס של מיניות. מבצעי הז'אנר הם אגרסיביים ומתפארים שמושכים ללא הרף את תשומת ליבו של הקהל ליכולת ולשליטה שלהם, כאשר המיקרופונים והגיטרות הם סמלים פאליים. יצירות הז'אנר בעלות מוזיקה רועשת וקצבית שבנויות סביב טכניקות של עוררות מינית ושחרור. כמו כן, התוכן הלירי של יצירות אלו אסרטיביות ומתנשאות, אם כי המילים המדויקות פחות משמעותיות מהסגנונות הקוליים המעורבים, הצעקות והצרחות הצורמניות.
המשמעות של קוק רוק השתנה עם הזמן, כאשר בתחילה הוא הוזכר לראשונה על ידי סופרת אנונימית בעיתון הפמיניסטי המחתרתי Rat (אנ'), כדרך לתיאור תעשיית המוזיקה שנשלטה אז על ידי גברים, ומאוחר יותר כשם נרדף להארד רוק, תוך שימת דגש על מיניות גברית באופן אגרסיבי, לעיתים קרובות בשימוש מיזוגניה ודימויים פאליים. הסוציולוגים סיימון פרית' ואנג'לה מקרובי השתמשו במונח במחקרם ב-1978 כדי להצביע על הניגוד בין התת-תרבות שנשלטתה על ידי הגברים, שהייתה "אגרסיבית, שולטת ומתפארת" לבין כוכבי טין פופ היותר פמיניסטי. להקת הרוק לד זפלין תוארו כמוזיקאי הז'אנר הבולטים ביותר. אמנים נוספים שתוארו כחלק מהז'אנר ניתן למצוא את הרולינג סטונז, The Who וג'ים מוריסון.
הערות שוליים

↑  Burton, Jack (Spring 2007). "Dude Looks Like A Lady: Straight Camp and the Homo-social World of Hard Rock". Forum, University of Edinburgh Postgraduate Journal of Culture & the Arts. University of Edinburgh. 04: 10. נבדק ב-9 בפברואר 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  DeLane Doktor, Stephanie (במאי 2008). Covering the tracks: exploring cross-gender covers of the Rolling Stones' 'Satisfaction' (PDF) (תיזה). University of Georgia. p. 24. נבדק ב-9 בפברואר 2014. {{cite thesis}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Ramirez, Michael (בדצמבר 2007). Music, gender, and coming of age in the lives of indie rock performers (PDF) (תיזה). University of Georgia. p. 1. נבדק ב-9 בפברואר 2014. {{cite thesis}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Frith, Simon (בנובמבר 1981). Sound Effects: Youth, Leisure, and the Politics of Rock 'n' Roll. New York: Pantheon Books. p. 227. ISBN 978-0-394-50461-2. {{cite book}}:  (עזרה) 
Cited in Auslander, Philip (28 בינואר 2004). "I Wanna Be Your Man: Suzi Quatro's musical androgyny" (PDF). Popular Music. United Kingdom: Cambridge University Press. 23 (1): 2. doi:10.1017/S0261143004000030. S2CID 191508078. אורכב מ-המקור (PDF) ב-24 במאי 2013. נבדק ב-31 בינואר 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  T. Cateforis, The Rock History Reader (CRC Press, 2007), ISBN 0-415-97501-8, p. 125.
↑  R. Shuker, Popular Music: the Key Concepts (Abingdon: Routledge, 2005, 2nd edn., 2005), ISBN 0-415-28425-2, pp. 130-1.
↑  M. Leonard, Gender in the Music Industry: Rock, Discourse and Girl Power (Aldershot: Ashgate Publishing, 2007), ISBN 0-7546-3862-6, pp. 24-6.
↑  S. Waksman, Instruments of Desire: the Electric Guitar and the Shaping of Musical Experience (Cambridge, MA: Harvard University Press, 2001), ISBN 0-674-00547-3, pp. 238-9.
↑  P. Auslander, Performing Glam Rock: Gender and Theatricality in Popular Music (University of Michigan Press, 2006), ISBN 0-472-06868-7, p. 201.
אברהם יצחק הכהן קוק

ערך זה עוסק ברב הראשי האשכנזי הראשון בארץ ישראל. אם התכוונתם לנכד אחיו, ראש ישיבה ברחובות, ראו .
.
הרב אברהם יצחק הכהן קוּק (7 בספטמבר 1865, ט"ז באלול ה'תרכ"ה – 1 בספטמבר 1935, ג' באלול ה'תרצ"ה), המכונה גם הראי"ה (ראשי תיבות של שמו), הרב קוּק בציבור הרחב ומרן הרב זצ"ל או הרב על ידי ממשיכי דרכו, היה פוסק והוגה דעות, מגדולי הרבנים בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20. נחשב לאחד מאבות הציונות הדתית. הגותו שעלתה על הכתב, בעיקר בתחומי ההלכה, האגדה, הפילוסופיה והמוסר, היא מרכיב משמעותי בהשקפת העולם של זרמים שונים בציונות הדתית, בהגות הציונית הכללית, ובהגות היהודית בכללה, ובכלל זה באורתודוקסיה המודרנית. פסיקותיו מהוות בקרב הציונות הדתית יסוד לפסיקה ביחס לשלטון יהודי בימינו, מצוות התלויות בארץ ועוד.
הרב קוק עלה לארץ ישראל בראשית ימי העלייה השנייה, ופיתח משנה פילוסופית־קבלית שהתמודדה עם המודרניות והייתה אוהדת ביחס לציונות וליישוב החדש. הוא התמנה לרבן של יפו והמושבות, ולאחר מלחמת העולם הראשונה לרבה האשכנזי של ירושלים. הוא הקים את הרבנות הראשית לארץ ישראל וכיהן כרב הראשי האשכנזי הראשון, וכן ייסד את ישיבת מרכז הרב בירושלים ועמד בראשה. פעילותו עוררה התנגדות חריפה מצד חוגים חרדים קנאיים.
קורות חיים > שנותיו הראשונות

הרב קוק נולד בעיירה גריבה (Grīva) שבפלך ויטבסק באימפריה הרוסית, כיום חלק מהעיר דאוגבפילס בלטביה. הוריו היו פערל זלטא (לבית פלמן), והרב שלמה זלמן קוק, בוגר ישיבת וולוז'ין ושד"ר שלה, ואחיינו של הרב מרדכי גימפל יפה. הרב התחנך אצל אביו, שהיה 'מתנגד', אך הושפע גם מחסידי חב"ד ובפרט ממשפחתה של אמו. אבי אמו, רפאל פלמן, היה ממקורבי ה"צמח צדק". מגיל תשע בערך הגיע לעיתים אל דווינסק, הסמוכה לביתו, כדי לשוחח בדברי תורה עם רב העיר, הרב ראובן הלוי לוין, שהשפיע רבות על דרך לימודו. מגיל חמש עשרה למד כשנתיים בלוצין אצל הרב אליעזר דון יחיא והרב יעקב רבינוביץ, בנו של הרב מרדכי גימפל יפה מרוז'ינוי, שהיה אח־סבתו (אם אביו) של הרב קוק. אחר כך למד אצל רבה של סמרגון, הרב נח חיים אברהם שפירא.
לפני הגיעו לגיל עשרים הוסמך להוראה על ידי הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, מחבר "ערוך השולחן". בשנת ה'תרמ"ד (1884) השתדך עם אלטה בת־שבע, בתו של הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים (האדר"ת), רבה של פוניבז' באותה עת, ובהמשך רבה של ירושלים. לאחר אירוסיו למד במשך כשנה וחצי בישיבת וולוז'ין, שבראשותה עמד הרב נפתלי צבי יהודה ברלין (הנצי"ב), ובו ראה אחר כך את רבו המרכזי. לאחר נישואיו בניסן ה'תרמ"ו (1886), חזר הרב קוק ללמוד ולגור בפוניבז' סמוך לחותנו האדר"ת, ושם נולדה בתו הבכורה פרידה חנה בי"ז בטבת ה'תרמ"ח (1888).
קורות חיים > תקופת זיימל ובויסק

בשנת ה'תרמ"ח (1888) התמנה לרבה של העיירה זיימל שבאימפריה הרוסית (כיום בשטחי ליטא) - עיירה קטנה ובה קהילה מסורתית. הוא איחד את הקהילה שהייתה מפולגת קודם לכן וחיזק את מוסדות החסד שלה. בין השנים תרמ"ח-תרמ"ט ערך והוציא לאור את הקובץ התורני עיטור סופרים. למד קבלה כתלמיד חבר עם אחד מגדולי מקובלי דורו, הרב שלמה אלישיב, מחבר הספר הקבלי "לשם שבו ואחלמה". באייר תרמ"ט נפטרה אשתו, והרב קוק נותר אלמן עם בתו הפעוטה בת השנה וחצי. לאחר כשנה נישא לרייזא רבקה, בתו של הרב צבי יהודה רבינוביץ' תאומים (אחיו התאום של האדר"ת) ובת דודתה של אשתו הראשונה שגדלה בבית האדר"ת לאחר מות אביה. בה'תרנ"א (1891) נולד בנו הרב צבי יהודה הכהן קוק. באותה השנה, הוציא לאור את ספרו חבש פאר על מצוות התפילין, הכולל חלק הלכתי וחלק מחשבתי. לאחר הוצאת הספר לאור, נדד זמן מה בין העיירות כדי להפיץ את ספרו. בהיותו רבה של זיימל, היה סר אל הרב מרדכי אליאשברג, רבה של בויסק, ודן ומברר אתו בשאלות כלל ישראל וארץ ישראל, והושפע רבות מדעותיו והשקפותיו.
בשנת ה'תרנ"ה (1895) נבחר כרבה של בויסק, שהייתה עיר גדולה יותר ובה היה גם ציבור בעל נטייה מודרנית. בבויסק נולדה בתו השנייה, בתיה־מרים, בשנת ה'תרנ"ט (1899), שלימים נישאה לרב שלום נתן רענן. החל משנת תרס"א, החל לפרסם מאמרים הגותיים בביטאון הרבני "הפלס". בשנים ה'תרס"ג–ה'תרס"ד פרסם ב"הפלס" מסה בת 20 פרקים בשם "אפיקים בנגב", העוסקת בין השאר בביקורת על תנועת הציונות, ובמקומה הראוי של צמחונות ביהדות, וממנה לוקט מאוחר יותר המאמר חזון הצמחונות והשלום. בתקופה זו עסק גם בכתיבת החיבורים עין איה (חלקו הגדול), מדבר שור (דרשות שנשא בתקופה זו), ולנבוכי הדור, חיבור הגותי על התמודדות היהדות עם זרמי מחשבה מודרניים (חלקו פורסם כבר ב"אפיקים בנגב"). כתבים אלה יצאו לאור שנים רבות לאחר פטירתו.
קורות חיים > תקופת יפו

כאשר פנו אליו אנשי יפו, בהשתדלותו של יואל משה סלומון, לכהן כרב העיר יפו והמושבות, הגשים את חלומו לעלות לארץ ישראל, על אף שאנשי קהילת בויסק העשירה ניסו לשדלו להישאר על ידי הגדלת משכורתו ותשלום חובותיו. בכ"ח באייר ה'תרס"ד (1904) הגיע ליפו והחל לכהן בתפקיד זה. תקופת יפו הייתה התקופה הפורייה ביותר בכתיבתו, ובה נכתב החומר לכמה מהיצירות החשובות שלו (שהתפרסמו מאוחר יותר) - אורות, אורות הקודש, עולת ראי"ה ועוד.
בתענית אסתר ה'תרס"ז (1907), נולדה בתו הצעירה, אסתר יעל. בהמשך אותה השנה, נישאה בתו הגדולה פרידה חנה לדודה, ישראל שמעון רבינוביץ' תאומים, בנו של האדר"ת וממייסדי העיר בת ים.
באותה תקופה תמך באופן מסויג בבית ספר "תחכמוני" ששילב בין לימודי קודש ("לחינוך האדם להיות ישר וטוב") ולימודי חול ("למלחמת החיים"), בשל התפיסה שיש לקדש את החומר במיוחד בארץ ישראל, דבר שעורר התנגדות מצד חלקם של רבני ירושלים. במקביל שימש כמנהל הרוחני של תלמוד תורה שערי תורה. הוא יצר קשרים עם מנהיגי הפועלים ותמך בהתיישבות החקלאית. במסגרת זאת תמך בהיתרים על פי ההלכה לצורך קיום ההתיישבות, כגון בפולמוס השמיטה ובהיתר המכירה, שרבנים בולטים תמכו בו גם לפניו. הוא ביסס היתר זה מבחינה הלכתית בספר שבת הארץ. כמו כן התיר את השימוש בפסח בשמן שומשום שנכבש בכבישה קרה ללא מגע מים, אף שהשומשום הוא ממשפחת הקטניות שאסורה בפסח באכילה לאשכנזים.
בשנת ה'תרס"ט (1909) הקים הרב קוק ביפו ישיבה משלו שבה למדו כעשרים תלמידים מירושלים ומיפו, בהם הרב יהושע קניאל והלל פרלמן. הישיבה שכנה בבית המדרש "ברכות" בקומה העליונה בבניין של תלמוד תורה "שערי תורה". הרב קוק מסר לתלמידים שיעור יומי, ועל סגל המורים נמנו בין השאר הרבנים שלמה זלמן שך ושם טוב גפן. למעשה היה זה מבנה של שני אגפים שבאגף שבקומה השנייה שכנה דירתו, ובאגף השני היה מקום לימודו וישיבת בית דינו. שם הייתה הישיבה. הבית שבו התגורר הרב שוכן ברחוב אחווה 21 בשכונת נווה צדק הכלולה בתל אביב־יפו דהיום.
בחורף ה'תרע"ד (1913) יצא הרב קוק, כרבן של המושבות, בראש משלחת רבנים למסע המושבות הראשון. המסע נמשך כחודש. במסעות אלו ניסה לחזק את הקשר בין החלוצים לתורה ומצוות. במסגרת תפקיד זה הוא גם עסק בגישור סכסוכים במושבות.
קורות חיים > תקופת מלחמת העולם הראשונה (1914–1918)

בתמוז ה'תרע"ד (1914) יצא לכנס העולמי של אגודת ישראל בגרמניה בשל רצונו לקרבם למפעל הציוני, ובשל טיפול רפואי שנזקקו לו הוא ואשתו. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ריחפה עליו סכנת מאסר כנתין של רוסיה, מעצמת אויב. הוא נסע עם אשתו לשווייץ הנייטרלית, ונאלץ להישאר בסנט גאלן, שם פעל כדי לסייע ליישוב שבארץ. בשנת ה'תרע"ו (1916) הציעה לו קהילת מחזיקי הדת שבלונדון להיות רבה, והוא ניאות בתנאי שיחזור ליפו בהזדמנות הראשונה שיוכל. בהיותו בלונדון הקים מספר ישיבות. בקהילת המהגרים המזרח-אירופאים העניים שלו, גינה את האליטה של אנגלים בני דת משה שטענו כנגד התנועה הציונית, וניסו להשפיע על הממשל הבריטי להימנע מהצהרת בלפור. בעקבות גילוי דעת של הרב קוק בבתי הכנסת, נשלחו תזכירים רבים לחוגי השלטון מהקהילות היהודיות, שבהם הודגש כי דת ישראל קשורה בלאומיות הישראלית ובארץ ישראל.
בתקופה זו היה מנותק משלוש בנותיו. דאגתו אליהן ניכרת באגרותיו.
בשנת 1918 הוזמן הרב קוק על ידי הרב ד"ר דב (ברנרד) רבל (רעוועל) לבקר בארצות הברית. זו הייתה הצעה נדיבה מטעמו של הרב רעוועל וגיסיו, האחים טרוויס, לממש את חזונו של הרב קוק ולממן את ההקמה של הישיבה המרכזית העולמית בירושלים.
קורות חיים > תקופת ירושלים

בתום המלחמה, לאחר תקופה של כשלוש שנים בלונדון, חזר הרב קוק לארץ ישראל. מתקופה זו ועד למותו מיעט בכתיבת דברי מחשבה ועסק בכתיבת "הלכה ברורה" על הש"ס, ובפעילות בשדה הציבורי.