stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מישל זליגמן

| --- | --- |
 לידה:  1739 פאלסבור, צרפת 
 פטירה:  7 באוקטובר 1829 (בגיל 90 בערך) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 תפקיד:  הרב הראשי לפריז (1809–1829) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
מישל זליגמן (בצרפתית: Michel Seligman; נולד 1739 – 7 אוקטובר 1829) היה הרב הראשי הראשון של פריז (1809–1829), חבר הסנהדרין של פריז.
אלמנטים ביוגרפיים

מישל זליגמן נולד בפאלסבורג, מחוז מוזל, חבל לורן, צרפת בשנת 1739.
הוא התחתן ב-17 בדצמבר 1775 במחוז הריין התחתון, חבל אלזס עם בבט לזרד (נולדה ב-1756). נולדו להם שלוש בנות: ז'ולי (נולדה ב-1789), פרנצ'ט נטר (נולדה 1791) ז'אנט (נולדה ב-1796), והבן אנרי (נולד ב-1801).
פיליפ לנדאו (2009) מציין: "כבר בשנת 1796 היה לגרמנים (אשכנזים) רב אמיתי, זליגמן מישל".
מישל זליגמן היה הרב הראשי הראשון של פריז בשנים 1809 עד 1829.
הוא היה חבר בסנהדרין של פריז והיה מקורב לרב יוסף דוד זינצהיים.
הוא נפטר ב-7 באוקטובר 1829 בפריז בגיל 90.
לקריאה נוספת

דייוויד פוירוורקר . אמנציפציה של היהודים בצרפת. מהמשטר העתיק ועד סוף האימפריה השנייה . אלבין מישל: פריז, 1976מסת"ב 2-226-00316-9
הערות שוליים

↑  Voir, Philippe Landau. À l'origine de la tradition séfarade à Paris: les Juifs de rite portugais aux תבנית:S2-. Archives Juives. 2009/2 (Vol. 42), pages 25-40.
↑  Voir, Isidore Cahen. À propos des Choix de Grand-Rabbin. Archives israélites. Vol. 52, Bureau des Archives, 1891, תבנית:P..Original: Harvard University. Digitized: July 10, 008.
↑  Voir, (באנגלית) Paris. Jewish Encyclopedia.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010489251905171  VIAF: 3164115052710052681   WorldCat (עם VIAF): 3164115052710052681
אורי פרוסט

| --- | --- |
אורי פרוסט, 30 בינואר 2009
אורי פרוסט, 30 בינואר 2009
 לידה:  22 בדצמבר 1962 (בן 62) דיסלדורף, גרמניה
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 עיסוק:  נגן גיטרה רוק, מפיק ומנהל אמנותי
 סוגה:  אינדי רוק 
 כלי נגינה:  גיטרה גיבסון SG
 שיתופי פעולה בולטים:  הפליז, כרמלה גרוס ואגנר, "ריר"
 פרופיל ב-IMDb
 
אורי פרוסט קוסטמן (נולד ב-22 בדצמבר 1962) הוא נגן גיטרה רוק ישראלי, מפיק ומנהל אמנותי.
דיסקוגרפיה חלקית

1988 – הפליז - בהשפעת הכישוף, האוזן השלישית
1991 - כרמלה גרוס ואגנר - פרח שחור, הד ארצי
1993 - ריר, הד ארצי
1996 - רר, הד ארצי
2005 - קטאמין, לאג
2010 - רסק זר, היי פידליטי
עבודות כבמאי

1995 - סרט קצר - 22/D
1999 - תיאטרון - Miss, Did it Hurt When You Fell Down from Heaven
2001 - מחול - Iteret
2003 - מחול - Gaza
2005 - סרט קצר - The Escaped
2008 - סרט קצר - Pussy Men
הערות שוליים

↑  יורם בר, מדובר באנרגיה - הפליז, "בהשפעת הכישוף"; האוזן-השלישית, כל העיר 13 באוקטובר 1989
↑  יורם בר, ספידים! ספידים! ספידים! הפליז; פרגוד, 3.4, כל העיר 7 באפריל 1989
↑  בן שלו, אדם הורוביץ בתפקיד סיד וישס, באתר הארץ, 18 בפברואר 2013
↑  מיכל פלטי, היום הופעת האיחוד של "כרמלה גרוס ואגנר", באתר הארץ, 26 בנובמבר 2001
↑  ארז שוייצר, אוהד מי יודע, באתר הארץ, 17 במרץ 2005
↑  טל לוין, עכבר העיר, עור: נעה דר חוקרת את סף הכאב, באתר הארץ, 22 ביולי 2014
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597603905171  LCCN: n2012056027  VIAF: 5879157040174867040006   WorldCat (עם VIAF): 5879157040174867040006
ג'ון פייג' (מושל ורמונט)

ג'ון בורדמן פייג' (באנגלית: John Boardman Page;‏ 25 בפברואר 1826 –  24 באוקטובר 1885) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1852–1855 ובשנים 1880–1882, כגזבר של ורמונט בשנים 1860–1866, וכמושל ורמונט ה-30 בשנים 1867–1869.
ראשית חייו

פייג' נולד בעיר ראטלנד שבוורמונט (אז הכפר ראטלנד טאון), כבנם של ויליאם פייג' ושל סינתיה אמנדה (לבית היקוק) פייג'. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים בראטלנד ולמד בסמינר בר במנצ'סטר שבוורמונט (כיום אקדמיית בר וברטון (אנ')).
קריירה עסקית

אביו של פייג' היה קופאי בבנק של ראטלנד, ולאחר שפייג' השלים את לימודיו בסמינר בר בגיל 16 או 17, הוא הצטרף לאביו בעבודתו בבנק. הוא עבד כפקיד וכקופאי, וב-1849, כאשר אביו מונה כנשיא הבנק, הוא היה לקופאי הראשי של הבנק. בתפקיד זה הוא שימש עד 1866 כאשר הוא ירש את אביו בתפקיד הנשיא. הוא המשיך לשמש כנשיא עד לפרישתו ב-1884. פייג' היה גם שותף בחברת הייצור של ברנדון שייצרה מכשירי שקילה. בנוסף, הוא היה שותף בחברת השיש סאת'רלנד פולס, שבהמשך נרכשה על ידי חברת השיש של ורמונט. פייג' גם היה מעורב בעסקי ביטוח ונמנה עם מייסדי חברת הביטוח לאש של ניו אינגלנד.
בנוסף לקריירה שלו בבנק ראטלנד, ב-1852 היה פייג' המייסד של בנק החסכונות של ראטלנד, ומונה כגזבר שלו. הוא גם היה נשיא חברת הרכבות של ראטלנד, סגן נשיא חברת הרכבות של ורמונט, ובעל מניות ודירקטור במספר חברות רכבות. בנוסף, הוא היה מעורב בעסקי ספנות כדירקטור בחברת התעבורה של אגם שמפליין ובמיזם תעלת הספנות קגנוואגה שמטרתה הייתה לקשר את אפסטייט ניו יורק, ורמונט וקנדה.
פעילות אזרחית ונדבנות

פייג' היה פעיל בקידום החינוך, ופעל כדי לחזק ולחדש את מערכת החינוך של ראטלנד. בנוסף, הוא היה חבר בחבר הנאמנים של מידלברי קולג' ושל אקדמיית בר וברטון. הוא גם היה המארגן וחבר במחלקת מתנדבי כיבוי האש של ראטלנד, ועמד בראש ועדה שהקימה את מערכת אספקת המים הראשונה של העיר.
פייג' היה חבר מסור בכנסיית החסד של ראטלנד (אנ'), ושימש כמפקח הראשי והדקאן של בית הספר של יום ראשון. הוא גם היה יושב ראש ועדת הבנייה שפיקחה על בנייתו של מבנה חדש לכנסייה ב-1860 ועל השיפורים והתוספות שבוצעו במבנה לאחר מכן. פייג' היה פעיל במועצה האמריקאית של נציבי המיסיונים הזרים (אנ'), וב-1876 הוא הוזכר בכותרות בתקשורת הלאומית כאשר הוא התנדב לגייס כספים לתשלום חובות הארגון. הוא גייס יותר מ-40,000 דולר תוך כמה שעות, כולל תרומה אישית שלו בסכום של 5,000 דולר, והבטיח את האיזון התקציבי העתידי של הארגון ואת פעילותו.
קריירה פוליטית > מחוקק בוורמונט

בשנים 1852–1855 כיהן פייג' כחבר בית הנבחרים של ורמונט מטעם ראטלנד. כמי שהיה מלכתחילה וויגי, כאשר נוסדה המפלגה הרפובליקנית באמצע שנות ה-50 של המאה ה-19, הוא עבר להיות חבר בשורותיה.
קריירה פוליטית > גזבר ורמונט

ב-1860 נבחר פייג' כגזבר של ורמונט. הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות בתפקיד מדי שנה עד 1865 וכיהן בו עד 1866. במלחמת האזרחים האמריקאית הוא מונה על ידי הנשיא אברהם לינקולן לתפקיד נציב ההקצבות הפדרלי, והוא היה אחראי לבקר את חיילים ורמונט בחזית, לאסוף את הכספים לתשלום עבורם, והעברתם למשפחותיהם בעורף. הוא גם היה אחראי על מימון מאמצי המלחמה של ורמונט לטובת האיחוד, כולל גיוס, אימון, ציוד ותשלום לחיילים. מאמצי המדינה כללו הנפקת איגרות חוב ומכשירים פיננסיים אחרים שנוצרו כדי לגייס כספים שהוחזרו במשך הזמן, ופייג' זכה לשבחים על הניהול המוצלח של המיזמים בתקופת המלחמה.
קריירה פוליטית > מושל ורמונט

ב-1867 נבחר פייג' כמושל ורמונט. הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה ב-1868, וכיהן כמושל מאוקטובר 1867 ועד אוקטובר 1869. כמושל, הבטיח פייג' שממשלת המדינה תשלים את תהליך הביקורת על הכספים שגויסו והוצאו במהלך המלחמה. הוא גם יישם תוכניות להרחבת הסיוע המדינתי למערכת בתי הספר המקומיים והציע חקיקה שתפטור מפעלים חדשים ממיסוי במשך חמש שנים.
במשך כל השנים החל מאמצע המאה ה-19 הנהיגה המפלגה הרפובליקנית, ששלטה בפוליטיקה של ורמונט עד לשנות ה-60 של המאה ה-20, את "כלל ההרים" (Mountain Rule), שעל פיו יאייש את אחד מהמושבים של ורמונט בסנאט של ארצות הברית נציג מהחלק של ורמונט שממערב להרים הירוקים, והסנאטור השני יגיע מחלקה המזרחי של המדינה. באופן דומה היה נהוג שמושל המדינה וסגנו יגיעו גם הם לסירוגין מחלקיה השונים של המדינה, ולא יכהנו ביותר משתי תקופות כהונה של שנתיים סך הכול. על פי כלל זה, לא הציג פייג' את מועמדותו למשרת המושל ב-1869.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, שב פייג' לעסקיו הפרטיים. הוא דחה את רוב ההצעות שהופנו אליו לחדש את עיסוקו בפוליטיקה, אך הסכים לכהן שוב כחבר בית הנבחרים של ורמונט בשנים 1880–1882. הוא גם היה יושב ראש אספת הכפר של ראטלנד ב-1884.
ב-1885 היה פייג' צד במשפט שזכה לפרסום ברמה הלאומית, בו הוא נתבע על ידי משפחתו של פרסיבל קלמנט, שרכשה את רוב המניות בחברת הרכבת של ראטלנד וניסתה לקבל החזר של 125,000 דולר שלטענתם פייג' הוציא מהחברה בהונאה כאשר שימש כנשיאה. הבנק של ראטלנד חוסל כתוצאה מההפסדים, וחברת מכשירי השקילה הועברה לכינוס נכסים. פייג' האשים את אחד מעובדי הבנק ואמר שהוא ספג הפסדים כספיים אישיים. אף על פי שבתחילה דעת הקהל הייתה נגדו, הוא זכה לאהדה כאשר הוצגו במשפט עדויות במשך יותר מארבעה חודשים. ההליכים הסתיימו בחודש מאי בזיכויו של פייג', ונפסק שהוא לא היה אחראי להפסדים. בנוסף הבעלים החדשים של חברת הרכבות נמצאו אשמים בגרימת נזק למוניטין של פייג', ועל כך שולם לו פיצוי סמלי של דולר אחד.
חיים אישיים

ב-1848 נשא פייג' לאישה את מרי אן ריינולדס, ולשניים נולדו ארבעה ילדים. מרי אן הלכה לעולמה ב-1872, וב-1875 נישא פייג' בשנית להארייט אלן סמית', שגם איתה הוא הביא לעולם ארבעה ילדים.
ג'ון פייג' נפטר בראטלנד ב-24 באוקטובר 1885. הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1582-1583
הערות שוליים

↑  Smith, Henry Perry (1886). History of Rutland County, Vermont. Syracuse, NY: D. Mason & Co, p. 922.
1 2 3 4 5 6 7  Smith, Henry Perry (1886). History of Rutland County, Vermont. Syracuse, NY: D. Mason & Co, p. 924.
1 2 3 4 5 6 7  Smith, Henry Perry (1886). History of Rutland County, Vermont. Syracuse, NY: D. Mason & Co, p. 923.
↑  Smith, Henry Perry (1886). History of Rutland County, Vermont. Syracuse, NY: D. Mason & Co, p. 431.
↑  Smith, Henry Perry (1886). History of Rutland County, Vermont. Syracuse, NY: D. Mason & Co, p. 412.
↑  Smith, Henry Perry (1886). History of Rutland County, Vermont. Syracuse, NY: D. Mason & Co, p. 421.
↑  "Returns of the Election: Representatives". Middlebury Register. Middlebury, VT. September 8, 1852, p. 2.
↑  "District Convention". Rutland Herald. Rutland, VT. September 5, 1856, p. 2.
1 2  Smith, Henry Perry (1886). History of Rutland County, Vermont. Syracuse, NY: D. Mason & Co, pp. 923-924.
↑  Capace, Nancy (2000). Encyclopedia of Vermont. Santa Barbara, CA: Somerset Publishers, pp. 75–76.
↑  "The Mountain Rule in Vermont". The New York Times. New York, NY. February 12, 1895, p. 7.
↑  Hand, Samuel B. (Summer–Fall 2003). "Mountain Rule Revisited". Vermont History. Montpelier, VT: Vermont Historical Society, pp. 139–151.
↑  Smith, Henry Perry (1886). History of Rutland County, Vermont. Syracuse, NY: D. Mason & Co, p. 407.
↑  "The Verdict at Rutland". Argus and Patriot. Montpelier, VT. May 20, 1885, p. 1.
| מושלי ורמונט ורמונט |
| --- | --- | --- |
| מושלי רפובליקת ורמונט | תומאס צ'יטנדן • מוזס רובינסון • תומאס צ'יטנדן |  |
| מושלי ורמונט | תומאס צ'יטנדן • פול בריגהאם • אייזק טיצ'נור • ישראל סמית' • אייזק טיצ'נור • ג'ונאס גלושה • מרטין צ'יטנדן • ג'ונאס גלושה • ריצ'רד סקינר • קורנליוס פ. ואן נס • עזרא בטלר • סמואל קרפטס • ויליאם פאלמר • סילאס ג'ניסון • צ'ארלס פיין • ג'ון מטוקס • ויליאם סלייד • הוראס איטון • קרלוס קולידג' • צ'ארלס ויליאמס • ארסטוס פיירבנקס • ג'ון רובינסון • סטיבן רויס • ריילנד פלטשר • הילנד הול • ארסטוס פיירבנקס • פרדריק הולברוק • ג'. גרגורי סמית' • פול דילינגהאם • ג'ון פייג' • פיטר וושבורן • ג'ורג' וייטמן הנדי • ג'ון וולקוט סטיוארט • ג'וליוס קונברס • עשהאל פק • הוראס פיירבנקס • רדפילד פרוקטור • רוזוול פרנהאם • ג'ון ברסטו • סמואל פינגרי • אבנעזר אורמסבי • ויליאם דילינגהאם • קרול פייג' • לוי פולר • אורבן וודברי • ג'וזאיה גראוט • אדוארד קרטיס סמית' • ויליאם סטיקני • ג'ון מקאלה • צ'ארלס בל • פלטשר פרוקטור • ג'ורג' פראוטי • ג'ון מיד • אלן פלטשר • צ'ארלס גייטס • הוראס גרהאם • פרסיבל קלמנט • ג'יימס הארטנס • רדפילד פרוקטור הבן • פרנקלין בילינגס • ג'ון ויקס • סטנלי וילסון • צ'ארלס מנלי סמית' • ג'ורג' אייקן • ויליאם הנרי וילס • מורטימר פרוקטור • ארנסט ויליאם גיבסון הבן • הרולד ארתור • לי אמרסון • ג'וזף ג'ונסון • רוברט סטאפורד • פ. ריי קייזר הבן • פיליפ הוף • דין דייוויס • תומאס סלמון • ריצ'רד סנלינג • מדלן קונין • ריצ'רד סנלינג • הווארד דין • ג'ים דאגלס • פיטר שמלין • פיל סקוט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr99038629  SNAC: w63z170p  VIAF: 24524518   WorldCat (עם VIAF): 24524518
יאקוב ואן רויסדאל

| --- | --- |

 לידה:  1628 הארלם, הולנד 
 פטירה:  10 במרץ 1682 (בגיל 54 בערך) הארלם, הולנד 
 שם לידה:  Jacob Isaackszoon Van Ruisdael 
 מקום קבורה:  כנסיית באוו הקדוש בהארלם 
 תקופת הפעילות:  1646–1682 (כ־36 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ציור בארוק 
 הושפע על ידי:  Salomon van Ruysdael 
 יצירות ידועות:  Castle Bentheim, The Ray of Light, בית הקברות היהודי (יאקוב ואן רויסדאל), The Windmill at Wijk bij Duurstede 
 חתימה:   
 
ציִד, שמן על בד, השליש האמצעי של המאה ה-17, Gemäldegalerie, דרזדן
מפל בנוף סלעי, שמן על בד, 1660–1670, הגלריה הלאומית, לונדון
יאקוב איזאקזון ואן רויסדאל (בהולנדית: Jacob Izaaksoon van Ruysdael‏; סביבות 1628 – 10 במרץ 1682) היה צייר הולנדי.
ביוגרפיה

רויסדאל נולד בעיר הארלם שבהולנד לאיזאק ואן רויסדאל שהיה צייר ויצרן מסגרות לתמונות. הוא למד יסודות אמנות הציור מאביו, וגם מדודו סולומון ואן רויסדאל שהיה צייר נוף. הוא החל לצייר בעודנו צעיר וב-1648 התקבל כחבר באגודת האמנים על שם סנט לוקס בהארלם. ב-1650–1651 ערך מסע ציור באזור הגבול של הולנד וגרמניה. ב-1656 עבר לאמסטרדם וב-1659 קיבל מעמד של אזרח העיר. הוא הפך לחבר כת האחים המנוניטים שבעיר והתגורר באמסטרדאם עד 1681.
יאקוב ואן רויסדאל נחשב לגדול ציירי הנוף ההולנדים. תלמידו היה צייר הנוף המפורסם מיינדרט הובמה. נודעה לו השפעה רבה על הציירים ההולנדים בני זמנו, וגם על ציירים רבים בארצות אירופה, ובהם הציירים הבריטים תומאס גיינסברו וג'ון קונסטבל, וציירי אסכולת ברביזון הצרפתים. ציוריו מוצגים כיום במוזיאונים ברחבי אירופה ואמריקה.
יאקוב ואן רויסדאל נפטר בבית מחסה לעניים בהארלם ב-1682, ונקבר בכנסיית סנט בַאבו שבעיר.
מציוריו החשובים

טירת בנטהיים (1653)
בית הקברות היהודי (1655 - 1660)- פנורמה של בית הקברות "בית חיים".
נוף חורפי (1670 בקירוב)
שדות תבואה (1670)
מראה של הארלם
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277353305171  PLWABN: 9810609962605606  AAG: 2457  BNE: XX903937  BnF: cb11953866r (data)  BPN: 86418509  GND: 118604082  ICCU: RAVV025707  ISNI: 0000 0001 1774 0724  KulturNav: 657dc9f7-4e35-48a2-b2a9-cedecd06f8ad  LCCN: n82062822  LNB: 000204451  MusicBrainz: d7dd0c39-649d-45d9-a044-2a8d411f2b90  NGV: 1214  NKC: xx0057356  NLA: 36526880  NLG: 191305  NTA: 068802897  RKD: 68835  SELIBR: 271885  SNAC: w6bs068x  SUDOC: 027515125  TePapa: 31726  Trove: 1273613  ULAN: 500027077  VcBA: 495/43586  VIAF: 89550506   WorldCat (עם VIAF): 89550506
באייר לברקוזן

באייר 04 לברקוזן (בגרמנית: Bayer 04 Leverkusen) הוא מועדון ספורט גרמני הידוע בעיקר בשל קבוצת הכדורגל שלו. המועדון ממוקם בעיר לברקוזן שבמדינת נורדריין-וסטפאליה. העיר גובלת בקלן מדרום. המועדון ממומן על ידי חברת באייר, אחת מחברות התרופות הגדולות בעולם, שמשרדיה הראשיים נמצאים בעיר.
באייר לברקוזן נודעה בעיקר בהיותה מחמיצת תארים סדרתית. אף על פי שהקבוצה נחשבת לאחת החשובות בגרמניה מבחינת המסורת ההיסטורית וכמות הקהל, הקבוצה לא הצליחה במשך שנים רבות לזכות באליפות גרמניה, גם בעונות רבות שבהן נראה היה שהיא צועדת בבטחה אל תואר האליפות. בעונת 2023/24 זכתה הקבוצה באליפות לראשונה בתולדותיה.
שחקני עבר בולטים

גרמניה מיכאל באלאק
ברזיל זה רוברטו
גרמניה תומאס הורסטר
בולגריה דימיטאר ברבאטוב
גרמניה ברנד שוסטר
גרמניה אולף קירסטן
גרמניה ינס נובוטני
גרמניה קארסטן ראמלו
גרמניה רודיגר פולבורן
ברזיל חואן
גרמניה האנס-יורג בוט
ברזיל אמרסון
קוריאה הדרומית צ'ה בום-קון
גרמניה אוליבר נויביל
גרמניה רודי פלר
קרואטיה ניקו קובאץ'
קרואטיה רוברט קובאץ'
גרמניה ברנד שניידר
ברזיל לוסיו
ארגנטינה דייגו פלסנטה
גרמניה כריסטיאן ורנס
יוון תאופניס גקאס
שווייץ טרנקילו ברנטה
גרמניה טוני קרוס
צ'ילה ארתורו וידאל
גרמניה אנדרה שורלה
קוריאה הדרומית יונג מין סון
גרמניה קאי האברץ
תארים

ליגת האלופות:
סגנות (1): 2001/02
בונדסליגה:
זכייה (1): 2023/24
סגנות (5): 1996/97, 1998/99, 1999/00, 2001/02, 2010/11
הגביע הגרמני
זכייה (2): 1992/93, 2023/24
סגנות (3): 2001/02, 2008/09, 2019/20
הסופר קאפ הגרמני:
זכייה (1): 2024
סגנות (1): 1993
גביע אופ"א / ליגה אירופית:
זכייה (1): 1987/88
סגנות (1): 2023/24
הערות שוליים

↑  נבר-לוזן: לברקוזן סחטה 1:1 מול דורטמונד, באתר ערוץ הספורט, 21 באפריל 2024
↑  ‏ממשיכה לעשות היסטוריה: עוד שוויון דרמטי ללברקוזן הבלתי מנוצחת, באתר ספורט1, 27 באפריל 2024
↑  ‏צלחה גם את האולימפיקו: לברקוזן עם עוד צעד לעבר הטרבל, באתר ספורט1, 2 במאי 2024
↑  מערכת וואלה ספורט‏, שיא אירופי חדש: לברקוזן הבלתי מנוצחת בגמר הליגה האירופית, באתר וואלה, 9 במאי 2024
↑  ריאל של האירופית: לברקוזן ניפצה שיא היסטורי, באתר ONE‏, 10 במאי 2024
↑  בפעם השנייה: באייר לברקוזן זכתה בגביע הגרמני, באתר ערוץ הספורט, 26 במאי 2024
| ליגת האלופות 2024/25 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | ספרד ריאל מדריד (אלופה מכהנת) • אנגליה מנצ'סטר סיטי • גרמניה באיירן מינכן • צרפת פריז סן-ז'רמן • אנגליה ליברפול • איטליה אינטר מילאנו • גרמניה בורוסיה דורטמונד • גרמניה ר.ב. לייפציג • ספרד ברצלונה |  |
| דרג ב' | גרמניה באייר לברקוזן • ספרד אתלטיקו מדריד • איטליה אטאלנטה • איטליה יובנטוס • פורטוגל בנפיקה ליסבון • אנגליה ארסנל • בלגיה קלאב ברוז' • אוקראינה שחטאר דונצק • איטליה מילאן |  |
| דרג ג' | הולנד פיינורד • פורטוגל ספורטינג ליסבון • הולנד פ.ס.וו. איינדהובן • קרואטיה דינמו זאגרב • אוסטריה רד בול זלצבורג • צרפת ליל • סרביה הכוכב האדום בלגרד • שווייץ יאנג בויז ברן • סקוטלנד סלטיק |  |
| דרג ד' | סלובקיה סלובן ברטיסלאבה • צרפת מונקו • צ'כיה ספרטה פראג • אנגליה אסטון וילה • איטליה בולוניה • ספרד ז'ירונה • גרמניה שטוטגרט • אוסטריה שטורם גראץ • צרפת ברסט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n80069893  VIAF: 316878903   WorldCat (עם VIAF): 316878903
הלוחיות על שם פייר

| --- | --- |
 שיוך:  gut-associated lymphoid tissue, ישות אנטומית מסוימת 
 מיקום אנטומי:  המעי הדק 
 על שם:  Johann Conrad Peyer
 מזהים
 לטינית (TA98):  noduli lymphoidei aggregati 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.6.01.014 
 TA2 (2019):  2960 
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H3.04.03.0.00020 
 FMA:  15054 
 קוד MeSH:  A10.549.600 
 מזהה MeSH:  D010581 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0031272 
 
הלוחיות על שם פייר (Peyer) הן ריכוז מבנים לימפטיים במעי הדק. הלוחיות קרויות על שם האנטומיסט השווייצרי בן המאה ה-17 יוהאן קונראד פייר, שהיה הראשון שהבחין בהן.
לאורך כל רירית המעי הדק נמצאים קשרים לימפטיים; הלוחיות על שם פייר, המצויות במעי העקום (ileum; החלק האחרון של המעי הדק) גדולות עד כדי כך שניתן לראותן בעין בלתי מזוינת.
לוחיות אלו ממוקמות בצד של מתלה המעי, אשר אינו מחובר לאיברים (ראו בערך מערכת העיכול), והן מהוות חלק מהרקמות החיסוניות של מערכת העיכול (Gut associated lymphoid tissue, ‏ GALT) – שם כולל לרקמה הלימפטית, ובכללהּ הלוחיות האמורות, המאפיינת את המעי הדק.
מאחר שהמעי הדק חשוף לרמה גבוהה של מזהמים וחיידקים, שמקורם בין היתר במזון, יש צורך במערכת חיסון שתדע לזהות את הפתוגנים השונים כדי להביא לתגובה חיסונית יעילה. לוחיות אלו ממלאות תפקיד חיסוני זה, בין היתר על ידי דגימה עיקרית של מולקולות שונות במעי (על ידי תאי M מיוחדים, ראו בהמשך), יצירת IgA ויצירת תגובה חיסונית ראשונית של תאי T או סבילות של תאי T, במקרה שלא נדרשת תגובה חיסונית.
מבנה הלוחיות על שם פייר

הלוחיות בנויות כמבנה הבולט ככיפה אל פני החלל, ואשר כולל שכבה של מבנים:
תאי M הם התאים הקרובים ביותר לחלל המעי, ונמצאים בראש הכיפה. תפקידם הוא לדגום מולקולות ואנטיגנים שונים בתוך חלל המעי. תאים אלו הם תאים ייחודיים, חסרי סיסי מעיים (villi intestinales), אשר באים במגע ישיר עם החלל (ניתן לראותם רק במיקרוסקופ אלקטרוני). תאי M חסרי הפרשת מוקוזה, בעלי גליקוקליקס (Glycocalyx) דק, ובנויים באופן המאפשר להם לדגום את חלל של המעי ללא הפרעה. לאחר דגימת מולקולה או אנטיגן, מעביר אותו תא ה-M ישירות, בטרנס-ציטוזה (מעבר תוך-תאי) אל תאים דנדריטיים, הנקראים גם תאים מציגי אנטיגן (APC) על מנת שתאים אלו יציגו את האנטיגנים לתאי מערכת החיסון. כאמור, הקרבה לחלל המעי והיעדר החציצה של תאי ה-M מאפשרים דגימה מיטבית, אולם יש חשש כי חיידקים ינצלו פונקציות אלו וישתמשו בתאי ה-M על מנת לחדור למערכת העיכול. כך למשל, חיידקים כגון סלמונלה, ירסיניה ו-E. coli הם בעלי קולטנים המתחברים לתאי ה-M וגורמים למחלה קלינית. גם נגיפים שונים כגון פוליו או רטרו וירוסים שונים משתמשים באופן זה כדי לחדור לגוף.
מתחת לכיפה עצמה קיימת כיפה תת-אפיתלית (SED) המכוסה אפיתל שחלקו אפיתל רגיל של המעי וחלקו מורכב כאמור מתאי M. באזור זה נמצאים התאים הדנדריטיים, אשר מקבלים את האנטיגן שנדגם על ידי תאי M. תאים דנדריטיים אלו מבטאים מולקולה הקרויה MadCAM, אשר גורמת להם לנדוד אל מערכת העיכול.
מתחת ל-SED קיימים 3–4 זקיקים לימפטיים המכילים תאי B (לימפוציטים B) וכן אזורים שבין הזקיקים (אזורים אינטרפוליקולריים) המכילים תאי T. מרבית תאי ה-T (כ-70%) הם מסוג CD4, ומרוכזים סביב ורידונים כך שיוכלו לעבור בקלות למערכת הדם הסיסטמית. מלבד תאים אלו קיימים גם מקרופאגים.
קלהאת

מראה כללי באתר
בור המים המקורה בקמרון חבית
קלהאת (ערבית قلهات) היא עיר עתיקה השוכנת לחופי מפרץ עומאן, כ-20 ק"מ צפונית-מערבית לעיר סור. העיר הייתה נמל חשוב לחופיו המזרחיים של חצי האי ערב אשר שגשג בין המאה ה-11 למאה ה-15 תחת שלטונם של מלכי הורמוז. לאחר התקפה פורטוגזית, העיר ננטשה בראשית המאה ה-16. בשנת 2018 הוכרז האתר הארכאולוגי בשטח של 75 הקטאר כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

הממצא ההיסטורי הקדום ביותר שנמצא בקלהאת הוא קבר המתוארך לשנת 500 לפנה"ס, אולם פרט לו אין ממצא טרום-איסלמי באתר. העיר נזכרה בכתובים במאה ה-10 וה-11, כעיר שקיימה קשר אזרחי, צבאי, פוליטי ומסחרי עם ממלכת הורמוז. בעקבות שקיעתם של יישובים אחרים בעומאן, קלהאת הפכה למרכז סחר אזורי במאה ה-13, וב-1219 העיר בוצרה, דבר שחיזק את מעמדה. סביר שבתקופה זו ריכזה את כל פעילות הסחר של ממלכת הורמוז באוקיינוס ההודי, וחלשה גם על הסחר עם מזרח אפריקה. בתקופתו של השליט איאז ואשתו ביבי מריאם, נבנה המסגד הגדול המיוחס למריאם, וכן מיוחסת לה הקמתו של מאוזוליאום גדול עבור בעלה. ביבי מריאם המשיכה ושלטה בעיר לאחר מותו של בעלה, ולפחות עד שנת 1319. במאות ה-14 וה-15 קשרי המסחר של העיר היו נרחבים. כמות גדולה של חרסינה סינית נמצאה בקלהאת, כמו גם חרסים הודיים ופיסות אבן שבהן נחרטו מוטיבים הודיים. העיר ייצאה תמרים וסוסים ערביים שבהם נודע שמה. באותה עת הייתה קלהאת עיר עשירה וקוסמופוליטית עם אוכלוסייה ערבית, פרסית והודית וכן קהילות אפריקאיות קטנות יותר. ברבע האחרון של המאה ה-15 העיר נפגעה מרעידת אדמה, והיא עדיין הייתה בשלבי התאוששות עת הפורטוגזים הגיעו אליה. הפורטוגזים תיארו אותה כעיר מבוצרת עם אוכלוסייה של כ-5,000-6,000 תושבים. ב-1508 התקיפו הפורטוגזים את העיר וכבשו אותה, הם בזזו אותה והעלו אותה באש, והשמידו את רוב המשאבים שהיו מאוחסנים בה. החפירות בעיר אכן גילו שכבת השמדה באש. העיר הפכה למוצב של האימפריה הפורטוגזית ולנמל עבור אוניותיה. לפי גרסה שבעל-פה, התרחשה התקפה עות'מאנית על העיר בשנת 1550, אולם לדבר זה טרם נמצא אישוש היסטורי. ברי עם זאת כי העיר איבדה את חשיבותה במהירות וירדה ממעמדה. קיימות ראיות לכך שהאתר עדיין נושב במחצית השנייה של המאה ה-16, אולם מייד לאחר מכן הוא ננטש. מהמאה ה-16 כל הדיווחים מציינים כי העיר הייתה הרוסה ונטושה. כיום שוכן יישוב קטן צפונית-מערבית לאתר, ודרומית-מזרחית לו שוכן מסוף גז טבעי.
האתר > מבנה העיר

האתר הארכאולוגי של קלהאת העתיקה שוכן על מישור צר באורך של 1,600 מטרים, הכלוא בין הרי חג'ר וחופו של מפרץ עומאן. הוא מופרד ממי המפרץ בצוק סלעי בגובה של 10 עד 15 מטרים. העיר עצמה השתרעה על פני שטח של 35 הקטאר, ולשטח זה נוסף הנקרופוליס השוכן מדרום לה. הרובע המרכזי של העיר העתיקה שוכן בין שני ואדיות, סמוך לנקודה בחוף הנגישה אל הים, מקום בו יכלו סירות לעגון. המחקר הארכאולוגי קבע כי חלק זה של העיר הוא העתיק ביותר, והוא מתוארך לסביבות שנת 1100. ברובע מתועדים 140 מבנים בגדלים שונים, והוא שוכן סביב מכלול מסגד יום השישי. מצפון למסגד התגלו מבנים גדולים יחסית עם חללים פתוחים גדולים ומרפסות. מדרום וממערב למסגד שוכנים בתים בממדים בינוניים והמרקם העירוני צפוף יותר. הלאה משם נחשפו מבנים קטנים בהרבה שנבנו בצפיפות גדולה. סביב המסגד ולאורך חוף הים שכנו מבני הציבור והממשל, וכן התגלו שרידיו של שוק.
מסביב לרובע המרכזי שוכנים מספר רבעים נוספים. הרובע הצפון-מזרחי קם סביב ציר ישר שמחבר את הנמל לשער בביצורים הצפוניים, והלאה משם מתחילה הדרך למסקט. ברובע זה נחשף המבנה הגדול בעיר, וקיימת סבירות ששימש כארמון עבור פונקציה שלטונית כלשהי. ברובע הצפון-מערבי שוכנים בעיקר בתי מגורים, ובתיו בנויים סביב כיכרות. במערב העיר השתרע אזור המלאכה, והתגלה בו בית מלאכה עם תנור לייצור אריחים מזוגגים, דוגמת אלה שמעטרים את מסגד יום השישי. בית מלאכה נוסף עיבד אבנים טובות ופנינים.
אזורי הקבורה מקיפים את העיר העתיקה והם שוכנים בחלקם בתוך חומות העיר ובחלקם מחוצה לה. באזורים אלה התגלו יותר מ-2,000 מבני קבורה, כולל מאוזוליאה קטנים, ארונות קבורה קטנים מאבן (Cist(אנ')) עם כיתוב, וקברים פשוטים בצורות שונות. סביב העיר נמתחו חומה פנימית וחיצונית שבה מספר מגדלי שמירה.
האתר > המאוזוליאום של ביבי מריאם

מאוזוליאום זה מהמאה ה-14 הוא המבנה הנישא ביותר והמונומנט היחיד שעדיין ניצב באתר. כבר בדיווחו של הנזיר סבסטיאנו דה סן פדרו מסוף המאה ה-16, נמסר כי לאחר שהעות'מאנים בזזו את העיר בשנת 1550, המאוזוליאום של ביבי מריאם היה המבנה היחיד שניצב בעיר. זהו מבנה מלבני שבעבר נשא כיפה שנחה על תוף מלבני ואשר קרסה עם השנים. הכניסה בצורת קשת מסוגננת נמצאת בצידו המזרחי של המבנה. במרכזו של הקיר המערבי קבוע מיחרב, ומתחת למבנה חדר תת-קרקעי בשטח של כמחצית המבנה ואשר שימש לקבורה. המבנה של מיחרב הקבוע מול הכניסה מזכיר מבני קבורה מתקופת השושלת הפאטמית וההשושלת האיובית. ייתכן שהמבנה לא נהרס בידי הפורטוגזים בזכות השם מריאם שקושר אל שמה של מרים, אם ישו.