stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדינות חברות בנאט"ו
חברות

| המדינה החברה | בירה | הצטרפות | אוכלוסייה | שטח בקמ"ר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אלבניה | טירנה | 1 באפריל 2009 | 3,088,385 | 28,748 |
| בלגיה | בריסל | 24 באוגוסט 1949 | 11,778,842 | 30,528 |
| בולגריה | סופיה | 29 במרץ 2004 | 6,919,180 | 110,879 |
| קנדה | אוטווה | 24 באוגוסט 1949 | 37,943,231 | 9,984,670 |
| קרואטיה | זאגרב | 1 באפריל 2009 | 4,208,973 | 56,594 |
| צ'כיה | פראג | 12 במרץ 1999 | 10,702,596 | 78,867 |
| דנמרק | קופנהגן | 24 באוגוסט 1949 | 5,894,687 | 42,943 |
| אסטוניה | טאלין | 29 במרץ 2004 | 1,220,042 | 45,228 |
| צרפת | פריז | 24 באוגוסט 1949 | 68,084,217 | 643,427 |
| גרמניה | ברלין | 8 במאי 1955 | 79,903,481 | 357,022 |
| יוון | אתונה | 18 בפברואר 1952 | 10,569,703 | 131,957 |
| הונגריה | בודפשט | 12 במרץ 1999 | 9,728,337 | 93,028 |
| איסלנד | רייקיאוויק | 24 באוגוסט 1949 | 354,234 | 103,000 |
| איטליה | רומא | 24 באוגוסט 1949 | 62,390,364 | 301,340 |
| לטביה | ריגה | 29 במרץ 2004 | 1,862,687 | 64,589 |
| ליטא | וילנה | 29 במרץ 2004 | 2,711,566 | 65,300 |
| לוקסמבורג | לוקסמבורג | 24 באוגוסט 1949 | 639,589 | 2,586 |
| מונטנגרו | פודגוריצה | 5 ביוני 2017 | 607,414 | 13,812 |
| הולנד | אמסטרדם | 24 באוגוסט 1949 | 17,337,403 | 41,543 |
| מקדוניה הצפונית | סקופיה | 27 במרץ 2020 | 2,128,262 | 25,713 |
| נורווגיה | אוסלו | 24 באוגוסט 1949 | 5,509,591 | 323,802 |
| פולין | ורשה | 12 במרץ 1999 | 38,185,913 | 312,685 |
| פורטוגל | ליסבון | 24 באוגוסט 1949 | 10,263,850 | 92,090 |
| פינלנד | הלסינקי | 4 באפריל 2023 | 5,564,276 | 338,145 |
| רומניה | בוקרשט | 29 במרץ 2004 | 21,230,362 | 238,391 |
| סלובקיה | ברטיסלאבה | 29 במרץ 2004 | 5,436,066 | 49,035 |
| סלובניה | ליובליאנה | 29 במרץ 2004 | 2,102,106 | 20,273 |
| ספרד | מדריד | 30 במאי 1982 | 47,260,584 | 505,370 |
| טורקיה | אנקרה | 18 בפברואר 1952 | 82,482,383 | 783,562 |
| הממלכה המאוחדת | לונדון | 24 באוגוסט 1949 | 67,081,000 | 243,610 |
| ארצות הברית | וושינגטון די. סי. | 24 באוגוסט 1949 | 334,998,398 | 9,833,520 |
| שוודיה | סטוקהולם | 11 פברואר 2024 | 10,000,000 | 450,295 |
סדר כוחות צבאיים

הרשימה הבאה מציגה את יחס הכוח הצבאי במדינה ביחס לאוכלוסייה. הרשימה מתפרסמת מדי שנה על ידי המכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים.
|  | מדינה | צבא פעיל | כוחות מילואים | צבאי למחצה | סה"כ | לכל 1,000 ראש (סה"כ) | לכל 1,000 ראש (פעיל) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אלבניה | אלבניה | 7,500 | 0 | 500 | 8,000 | 2.6 | 2.4 |
| בלגיה | בלגיה | 24,450 | 5,900 | 0 | 30,350 | 2.6 | 2.1 |
| בולגריה | בולגריה | 36,950 | 3,000 | 0 | 39,950 | 5.8 | 5.3 |
| קנדה | קנדה | 66,500 | 34,400 | 4,500 | 105,400 | 2.8 | 1.8 |
| קרואטיה | קרואטיה | 16,700 | 21,000 | 3,000 | 40,700 | 9.7 | 4 |
| צ'כיה | צ'כיה | 26,600 | 0 | 0 | 26,600 | 2.5 | 2.5 |
| דנמרק | דנמרק | 15,400 | 44,200 | 0 | 59,600 | 10.1 | 2.6 |
| אסטוניה | אסטוניה | 7,200 | 17,500 | 15,800 | 40,500 | 33.2 | 5.9 |
| צרפת | צרפת | 203,250 | 41,050 | 100,500 | 344,800 | 5.1 | 3 |
| גרמניה | גרמניה | 183,400 | 30,050 | 0 | 213,450 | 2.7 | 2.3 |
| יוון | יוון | 143,300 | 221,350 | 4,000 | 368,650 | 34.8 | 13.5 |
| הונגריה | הונגריה | 34,200 | 20,000 | 12,000 | 66,200 | 6.8 | 3.5 |
| איסלנד | איסלנד | 0 | 250 | 250 | 500 | 1.4 | 0 |
| איטליה | איטליה | 161,550 | 17,900 | 176,350 | 355,800 | 5.7 | 2.6 |
| לטביה | לטביה | 8,750 | 11,200 | 0 | 19,950 | 10.7 | 4.7 |
| ליטא | ליטא | 23,000 | 7,100 | 14,150 | 44,250 | 16.3 | 8.5 |
| לוקסמבורג | לוקסמבורג | 410 | 0 | 600 | 1,010 | 1.6 | 0.6 |
| מונטנגרו | מונטנגרו | 2,350 | 2,800 | 10,100 | 15,250 | 25.1 | 3.9 |
| הולנד | הולנד | 33,600 | 6,000 | 6,500 | 46,100 | 2.7 | 1.9 |
| מקדוניה הצפונית | מקדוניה הצפונית | 8,000 | 4,850 | 7,600 | 20,450 | 9.6 | 3.8 |
| נורווגיה | נורווגיה | 25,400 | 40,000 | 0 | 65,400 | 11.9 | 4.6 |
| פולין | פולין | 114,050 | 0 | 75,400 | 189,450 | 5 | 3 |
| פורטוגל | פורטוגל | 27,250 | 211,700 | 24,700 | 263,650 | 25.7 | 2.7 |
| רומניה | רומניה | 71,500 | 55,000 | 57,000 | 183,500 | 8.6 | 3.4 |
| סלובקיה | סלובקיה | 17,950 | 0 | 0 | 17,950 | 3.3 | 3.3 |
| סלובניה | סלובניה | 6,950 | 1,200 | 0 | 8,150 | 3.9 | 3.3 |
| ספרד | ספרד | 122,850 | 14,900 | 75,800 | 213,550 | 4.5 | 2.6 |
| טורקיה | טורקיה | 355,200 | 378,700 | 156,800 | 890,700 | 10.8 | 4.3 |
| הממלכה המאוחדת | הממלכה המאוחדת | 153,200 | 75,450 | 0 | 228,650 | 3.5 | 2.3 |
| ארצות הברית | ארצות הברית | 1,395,350 | 843,450 | 0 | 2,238,800 | 6.7 | 4.2 |
| נאט"ו | נאט"ו | 3,292,810 | 2,108,950 | 745,550 | 6,147,310 | 6.5 | 3.5 |
ביאורים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  מקימת הברית
↑  הכוחות הצבאיים של איטליה מורכבים מהקרביניירי וממשטרת האוצר האיטלקי.
הערות שוליים

↑  NATO, FAQ, NATO (באנגלית)
↑  תחילה, גרמניה המערבית הצטרפה לברית, אך עם איחוד גרמניה מחדש, נאט"ו גדלה וכללה גם את גרמניה המזרחית ובכך את גרמניה בשלמותה.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30  המכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים (פברואר 2022). The Military Balance 2022. לונדון: Routledge. ISBN 978-1-032-27900-8. ISSN 0459-7222.
מפת נאט"ו באירופה: 
   מדינות חברות  מדינות בתהליך הצטרפות  מדינות המבקשות חברות  מדינות שבהן חברות אינה מטרה  ארגון האמנה לביטחון משותף
המדינות בברית נאט"ו הנוכחית
שחפית בנגלית

| שחפית בנגלית |
| --- | --- |
 זוג שחפיות בנגליות במהאראשטרה, הודו
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיתיים
סוג:: תלאסאוס
מין:: שחפית בנגלית
שם מדעי
 Thalasseus bengalensis ‏לסון, 1831

שַׁחֲפִית בֶּנְגָּלִית (שם מדעי: Thalasseus bengalensis) היא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיתיים. תחום תפוצתה מתפרש על פני האוקיינוס ההודי ואוקיאניה, עם אוכלוסייה נוספת החיה בחופי צפון אפריקה.
בישראל היא מקייצת נדירה אך קבועה במספרים קטנים במפרץ אילת. בנוסף, היא מזדמנת נדירה ביותר בחופי הים התיכון.
טקסונומיה ואטימולוגיה

בעבר היא שויכה לסוג שחפית, אך הועברה לאחרונה לצד מיני שחפיות נוספים לסוג הנוכחי Thalasseus (היינריך בויה, 1822), בעקבות מחקרי DNA מיטוכונדריאלי אשר איששו את ההשערה כי שלושת הטיפוסים השונים במשפחת השחפיות (כיפה לבנה, כיפה שחורה, וכיפה שחורה עם כתם לבן במצח) מהווים ענפים שונים ומובחנים.
שם הסוג Thalasseus הוא מיוונית עתיקה ומשמעותו "דייג" מ- thalassa, "ים".; ושם המין הספציפי bengalensis פירושו "של בנגל", בשל המקום בו נאסף הטיפוס על-פיו תואר המין לראשונה; המתייחס היסטורית לחלק גדול מצפון הודו ובנגלדש.
תפוצה

היא מקננת באזורי חוף סובטרופיים של העולם בעיקר מהים האדום על פני האוקיינוס ההודי ועד למערב האוקיינוס השקט ואוסטרליה, עם אוכלוסייה משמעותית בחוף הדרומי של הים התיכון בשני איים מול חופי לוב. קינונים אקראיים דווחו גם באיטליה ובצרפת. השחפיות מאוסטרליה הן כנראה יציבות, אבל אוכלוסיות אחרות נודדות וחורפות דרומה עד לדרום אפריקה.
תת-מינים

לשחפית זו יש מספר תת-מינים באזורים שונים, הנבדלים בעיקר בגודל ובפרטי ניצוי קלים:
T. b. emigrata (אוסקר נוימן, 1934) - מקנן בים התיכון באיים מול חופי לוב, וחורף במערב אפריקה. הוא אפור בהיר מלמעלה (רק מעט כהה יותר משחפית שחורת-מקור); וקצת גדול יותר.
T. b. bengalensis (רנה לסון, 1831) - צפון האוקיינוס ההודי, חורף עד דרום אפריקה. אפור בינוני-כהה למעלה; מעט יותר קטן.
T. b. torresii (ג'ון גולד, 1843) - אינדונזיה מדרום לקווינסלנד, אוסטרליה, חורף באותו אזור (גם פרטים המקננים במפרץ הפרסי נכללים לרוב בתת-מין זה). אפור כהה למעלה; קצת גדול יותר.
התת-מין הים תיכוני הוא מזדמן נדיר לאירופה, ומתרבה בזוגות טהורים או מעורבים (עם שחפית שחורת-מקור) באיטליה, ספרד ואנגליה.
מין זה מקנן במושבות צפופות בחופים ובאיים. השחפית מקננת בשקע באדמה והתטולה שלה מכילה אחת עד שתי (לעיתים נדירות שלוש) ביצים. התנהגות הקינון דומה מאוד לזו של שחפית שחורת-מקור, עם הימנעות מטורפים על ידי קינון במושבות צפופות מאוד, וגם (בתת-מין T. b. emigrata לפחות) על ידי קינון בסוף הקיץ כאשר שחפים צהובי-רגל העלולים לטרוף אפרוחים סיימו לקנן ועזבו את שטחי הקינון.
תיאור

זוהי שחפית בינונית-גדולה, באורך 35–43 ס"מ, מוטת כנפיים של 88–105 ס"מ, ומשקל 185–242 גרם. היא דומה מאוד בגודלה ובמראה הכללי לשלושת קרובי משפחתה הקרובים אליה מאוד, שחפית שחורת-מקור, שחפית הדורה ושחפית סינית (אנ') (Thalasseus bernsteini). לבוגר בלבוש קיץ יש כיפה שחורה, רגליים שחורות ומקור כתום ארוך וחד. העל-כנף, השת ונוצות הזנב המרכזיות אפורים, ואילו החלקים התחתונים לבנים. אברות היד מתכהות במהלך הקיץ. בחורף, המצח הופך לבן. הקריאות הן רעש צורם וחזק כמו של שחפית שחורת-מקור.
השת האפור מהווה תכונה שימושית לזיהוי בתעופה, המבדילה אותה מהמינים הקרובים. השחפית ההדורה נבדלת בנוסף גם במקור מעט ארוך וצר יותר, בעוד שהשחפית הסינית נבדלת בקצה השחור למקור; ולשחפית שחורת-המקור - מקור שחור עם קצה צהוב.
פרטים צעירים מזכירים שחפיות שחורות-מקור בני אותו גיל, אך עם מקור צהוב-כתום, והם בהירים יותר בסך-הכל; עם סהרונים כהים קלים בלבד על נוצות הגב.
בטווח התפוצה של המין הזה יש עוד שתי שחפיות בעלות מקור כתום, שחפית גדולה ושחפית צהובת-מקור. שניהם גדולים בהרבה ובעלי מקור חסון יותר; למלכותית יש גם שת וזנב לבנים, בעוד שחלקיה העליונים (החולקים את הגב האפור) כהים יותר מלמעלה והיא בעלת מקור צהוב יותר.
מזונה מורכב בעיקר מדגי ים קטנים וחסילונים. בדומה לכל שחפיות תלאסאוס, השחפית הבנגלית ניזונה על-ידי צלילה אחר דגים, בדרך כלל במקורות מים מלוחים. לרוב היא תצלול ישירות, ולא בשיטת "ריחף הדרגתי" המועדפת על שחפית הקוטב. הזכר נוהג להציע דגים לנקבה כחלק מתצוגת החיזור.
סטטוס

למין זה טווח תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה ויציבה. בשל כך הוא אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
שחפית בנגלית היא אחת מהמינים עליהם חל ההסכם לשימור עופות מים נודדים אפריקאים-אירו-אסייתים (AEWA), ואחת מ-10 מיני עופות ימיים הנכללים בתוכנית הפעולה של עופות ימיים ים-תיכוניים.
בהודו היא מוגנת בשמורת העופות הימיים PM Sayeed (אנ').
גלריה

שחפית בנגלית מתמתחת. קרנאטקה, הודו
שחפית בנגלית עם דג במקורה חולפת בתעופה מעל שחפיות צהובות-מקור ושחפים כסופים. קווינסלנד, אוסטרליה
שחפית בנגלית בקוץ', הודו
שחפיות בנגליות עם שחפית שחורת-מקור בודדת במרכז, בקנור, קראלה, הודו
ביצה, אוסף מוזיאון טולוז
קינים של שחפיות בנגליות וצהובות-מקור באי שידוואר, המפרץ הפרסי
לקריאה נוספת

Azafzaf, H., Etayeb, K. & Hamza, A. 2006: Report on the census of Lesser Crested Tern Sterna bengalensis in the Eastern coast of Libya. (1–7 August 2006). Unpublished report to Regional Activities Centre/Special Protected Areas (MAP/UNEP), Environment General Agency (Libya) and African-Eurasian Waterbird Agreement (UNEP/AEWA). 18 pp with map and four Appendices.
Baker N.E (1984). Lesser Crested Tern in Bengazi, Libya. Bull. Orn. Soc. Middle East.
Hamza, A., H. Azafzaf, N. Baccetti, E.M. Bourass, J. J.Borg, P. Defos du Rau, A. Saied, J. Sultana, M. Zenatello (2008) Report on census and ringing of Lesser Crested Tern in Libya (2-10 Aug. 2007), with a preliminary inventory of Libyan islands. UNEP-MAP-RAC/SPA and EGA. Tech. Report.
Meininger, Peter L., Pim A. Wolf, Dan A. Hadoud and Mohamed F. A. Essghaier (1994) Rediscovery of Lesser Crested Tern breeding in Libya British Birds 87(4):160-170.
Moltoni E. (1938). Escursione ornitologica all’Isola degli Uccelli (Golfo della Gran Sirte, Cirenaica). Riv. Ital. Orn 8 : 1-16.
הערות שוליים

↑  שחפית בנגלית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Bridge, E. S.; Jones, A. W. & Baker, A. J. (2005).
↑  ד"ר יואב פרלמן, שחפית בנגלית, Thalasseus bengalensis, באתר מרכז הצפרות הישראלי
↑  Bridge, Eli S.; Jones, Andrew W.; Baker, Allan J. (2005). "A phylogenetic framework for the terns (Sternini) inferred from mtDNA sequences: implications for taxonomy and plumage evolution". Molecular Phylogenetics and Evolution. 35 (2): 459–469. doi:10.1016/j.ympev.2004.12.010. PMID 15804415.
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 69–70, 383. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Josep del Hoyo, Andrew Elliott, Jordi Sargatal, Handbook of the Birds of the World, כרך 3 Hoatzin to Auks, Barcelona: Lynx Edicions, 1996, עמ' 646, ISBN 84-87334-20-2. (באנגלית)
1 2  Lesser Crested Tern (Thalasseus bengalensis) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
↑  "Regional Activity Centre for Specially Protected Areas". www.rac-spa.org. אורכב מ-המקור ב-30 ביוני 2017. נבדק ב-23 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  KA Shaji (13 במאי 2020). "Lakshadweep gets world's first sea cucumber conservation reserve to curb smuggling into China". Scroll. נבדק ב-23 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
סערון לבן-חזה

| סערון לבן-חזה |
| --- | --- |
 סערון לבן-חזה, מגוון זוויות במגדיר קרוסלי
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
משפחה:: יסעוריים
סוג:: סערון
מין:: סערון לבן-חזה
שם מדעי
 Pterodroma feae ‏סלבדורי, 1899

סַעֲרוֹן לְבֶן-חָזֶה (שם מדעי: Pterodroma feae) הוא עוף ימי קטן מהסוג סערון, הדוגר במספר איים בצפון האוקיינוס האטלנטי, ונוהג לשחר מזון בים הפתוח. בעבר הוא נחשב כתת-מין של סערון צווארון, אך למעשה אין ביניהם קשר קרוב כלל. עם זאת, סערון לבן-חזה קשור קשר הדוק מאוד לסערון מדיירה, מין אחר שפוצל לאחרונה מסערון צווארון. מין נוסף הקשור אליו הוא סערון דזרטש, שפוצל מסערון לבן-חזה לאחרונה; אם כי מעמדו הטקסונומי טרם הוכרע.
בישראל נאסף פרט בודד ומת ב-8 בפברואר 1963 בחוף עין גדי, שזוהה בתחילה כסערון צווארון, אך בהמשך תוקן זיהויו על-ידי האורניתולוג הדורם שיריחי. הפרט מוחזק באוסף הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב, ומהווה את התצפית היחידה לארץ ולמזרח התיכון.
טקסונומיה ואטימולוגיה

ככל הנראה התיעוד הידוע הראשונה של סערון לבן-חזה היה באוקטובר 1768 מול חופי מערב אפריקה במהלך המסע הראשון של קפטן קוק. אף על פי שבזמנו לא פורסם תיאור, ניתן לזהות בציור של הפרט שצויר על ידי סידני פרקינסון כפרט מהאוכלוסייה המקננת באיי כף ורדה. פרט זה תואר מאוחר יותר כמין נפרד על ידי הזואולוג האיטלקי תומאסו סלבדורי בשנת 1900 תחת השם המדעי Oestrelata feae, על שמו של הזואולוג האיטלקי לאונרדו פְאָה (1852–1903), ומאוחר יותר סווג מחדש בשם Pterodroma feae. שם הסוג Pterodroma, מגיע מיוונית עתיקה מהמילים pteron, "כנף" ו-dromos, "רץ".
על אף שבעבר הוא נחשב לתת-מין של סערון צווארון, למעשה אין בין המינים קשר הדוק כלל. המינים בסוג סערון הם עופות ים החיים באזורי אוקיינוסים ממוזגים וטרופיים. על רבים מהם ידוע אך מעט ונחקרים בצורה מועטה בלבד, ולעיתים קרובות ניצויים הדומה הביא לכך שהטקסונומיה של הקבוצה הייתה די דינמית. האוכלוסייות המקננות במקרונזיה ובמדיירה, באי בוג'יו באיי דזרטש ובארכיפלג כף ורדה נחשבו זמן רב כתת-מינים של סערון צווארון, מין מחצי הכדור הדרומי; אך ניתוח הבדלים בגודל, בקולות, בהתנהגות הרבייה וב-DNA המיטוכונדריאלי הראה שהסערונים הצפוניים אינם קשורים בקשר הדוק אליו, וכי ייתכן שסערון ברמודה הוא קרוב המשפחה הקרוב ביותר של הסערונים המקרונזיים. האורניתולוג ההולנדי סאנגסטר המליץ לסווג את סערון מדיירה וסערון לבן-חזה כמינים עצמאיים, ופיצול המינים התקבל על ידי איגוד ועדות הנדירים האירופאיות (AERC (אנ')) בשנת 2003. לאחרונה, רשויות מסוימות פיצלו עוד יותר את המין סערון לבן-חזה, והפרידו בין האוכולוסייה המקננת באיי דזרטש לזו שבארכיפלג כף ורדה.
סאנגסטר העריך ששני המינים המקרונזיים התפצלו בסוף הפלייסטוקן המוקדם, לפני כ-850,000 שנה, אם כי המתודולוגיה ששימשה לקביעת סולם זמנים זו הוטלה בספק לאחר מכן. ניתוח של כיני נוצות מסערוני מדיירה ודזרטש הראה שיש הבדלים ניכרים בין שני הסערונים מבחינת הטפילים שהם נשאו, מה שמצביע על כך שהם מבודדים זה מכבר, שכן כינים יכולות להיות מועברות בדרך כלל רק באמצעות מגע פיזי בקינים. מיני הטפילים שנמצאו על סערון מדיירה דומים ביותר לאלו של סערון ברמודה, ואילו הכינים של סערון לבן-חזה דומות לאלו של מיני סערונים מהקריביים והאוקיינוס השקט. דבר זה מצביע על כך שלמרות הקרבה הפיזית הקרובה של שני מיני הסערון שנמצאו בארכיפלג המדיירי, ייתכן שהם נוצרו מהתפשטויות נפרדות למדיירה, ומאוחר יותר, לאיי דזרטש.
תיאור

לסערון לבן-חזה אורך של 33–36 ס"מ ומוטת כנפיים של 86–94 ס"מ. יש לו גב וכנפיים אפורים, עם סימון "W" כהה על פני הכנפיים. החלק התחתון של הכנפיים כהה והבטן לבנה. יש לו מעוף עוצמתי ומהיר. הוא מלקט פריטי מזון פלנקטוניים מפני הים באוקיינוסים. הוא דומה מאוד לסערון מדיירה, אך הוא גדול יותר ויש לו מקור שחור עבה יותר.
בהתאם לכך שפעם האמינו כי כל שלושת המינים בקבוצה של סערון לבן-חזה/מדיירה/דזרטש מהווים תת-מינים של מין בודד, סערון צווארון, הקושי הגדול להבדיל ביניהם מובן. סיכום נתונים ממחקר מורפולוגי עוזר לשפוך אור על הנושא (המידות במ"מ, חוץ מביחסים):
|  | סערון לבן-חזה | סערון דזרטש | סערון מדיירה |
| --- | --- | --- | --- |
| אורך כנף | 262 | 264 | 248 |
| אורך השרשכף (עצמות שורש הרגל) | 34.7 | 35.2 | 32.7 |
| אורך המקור | 29 | 28.6 | 26.3 |
| עומק המקור | 11.9 | 12.9 | 10.5 |
| אורך מקור/אורך כנף | 11.1% | 10.8% | 10.6% |
| אורך המקור/עומק המקור | 2.44 | 2.22 | 2.53 |
בגודל הכללי סערון לבן-חזה קרוב יותר לדזרטש ושניהם גדולים יותר ממדיירה.
אורך המקור שוב דומה בלבן-חזה ובדזרטש ושניהם גדולים ממדיירה.
עומק המקור הגדול בהרבה בדזרטש, הנמוך ביותר במדיירה ובינוני בלבן-חזה.
מבחינת יחסים:
היחס בין אורך המקור לאורך הכנף דומה למדי בשלושת הסערונים.
היחס בין אורך המקור לעומק המקור הוא הנמוך ביותר בדזרטש, והגבוה ביותר במדיירה. בלבן-חזה הוא בינוני, אבל קרוב יותר מפי שניים למדיירה מאשר לדזרטש.
אקולוגיה > תפוצה ובית גידול

הסערון לבן-החזה מקנן בארבעה מאיי של כף ורדה במזרח האוקיינוס האטלנטי: פוגו, סנטו אנטאו, סאו ניקולאו וסנטיאגו.
הוא מתרבה באזורים הרריים וסלעיים בגבהים של עד 2,200 מטר. בעבר הוא התרבה גם באזורי חורש הררי, אך בית גידול זה אינו נשאר עוד. המין הוא בעיקר ימי, אך נשאר קרוב לאזורי הקינון גם בעונת החורף.
אקולוגיה > קינון

מין זה הוא עוף ים לילי לחלוטין באתרי הקינון כדי להימנע מטריפה על ידי שחפים. כמו רוב היסעוריים, יכולת ההליכה שלו מוגבלת לדשדוש קצר אל מאורת הקינון. הוא מקנן במושבות קינון. הטלת הביצים מתבצעת מאמצע ינואר עד אמצע פברואר. הוא מטיל ביצה לבנה אחת.
סטטוס

הסערון לבן-החזה מסווג במצב שימור של קרוב לסיכון מכיוון שהוא מתרבה רק בארבעה איים, שם הוא מתמודד עם מספר איומים, אם כי אין כרגע עדות חותכת לירידה כוללת של האוכלוסייה. עם זאת, טווח הרבייה המוגבל שלו מותיר אותו רגיש במידה בינונית לאירועים טבע אקראיים ולהשפעות אנושיות. על-אף שדרוש ניתוח נוסף כדי להעריך יותר במדויק את מגמת האוכלוסייה הנוכחית, תוצאות ראשוניות של נתונים שנאספו באי פוגו משקפות ירידה במספרים עקב מספר איומים, שסביר להניח שיהיו דומים בארבעת האיים שכן כולם מאוכלסים בקהילות כפריות.
לפי הערכות משנת 2000, 500–1,000 זוגות מתרבים באיי כף ורדה, אם כי יש להתייחס להערכה זו כמינימום, כיוון שכנראה קיימות מושבות נוספות בפוגו ובסנטה אנטאו, ונצפו גם פרטים מתרבים ברכס ההרים המרכזי של האי סנטיאגו. עד לזמינות נתונים נוספים, האוכלוסייה מוערכת ב-1,000–2,000 פרטים בוגרים, וכ-1,500–3,000 פרטים בסך הכל.
הערות שוליים

↑  סערון לבן-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Pterodroma deserta (Desertas Petrel) - Avibase, avibase.bsc-eoc.org
↑  ערד בן דוד, סערון לבן-חזה, Pterodroma feae, באתר הצפרות הישראלי
↑  The Israeli Birding Website - IRDC - Bulletin 4:01, www.israbirding.com
↑  Bourne, W.R.P. (1983). "The Soft-plumaged Petrel, the Gon-gon and the Freira, Pterodroma mollis, P. feae and P. madeira". Bulletin of the British Ornithologists' Club. 103: 52–58. ISSN 0007-1595.
↑  Bo Beolens; Michael Watkins; Michael Grayson (2014). The Eponym Dictionary of Birds. Bloomsbury Publishing. pp. 417–8. ISBN 978-1-4729-0574-1.
↑  Salvadori, Tommaso (1900). "On Oestrelata mollis (Gould) and the allied species living at Madeira and the Cape Verde Islands". Ibis. 7th series. 6: 298–303 [302].
↑  Harrop, Andrew H.J. (בינואר 2004). "The 'soft-plumaged petrel' complex: a review of the literature on taxonomy, identification and distribution" (PDF). British Birds. 97 (1): 6–15. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. p. 322. ISBN 978-1-4081-2501-4.
1 2  Onley, Derek; Scofield, Paul (2007). Albatrosses, Petrels and Shearwaters of the World (Helm Field Guides). London: Christopher Helm. p. 17. ISBN 0-7136-4332-3.
1 2 3  Sangster, George; Knox, Alan G; Helbig, Andreas J; Parkin, David T (2002). "Taxonomic recommendations for European birds". Ibis. 144 (1): 153–159. doi:10.1046/j.0019-1019.2001.00026.x.
↑  AERC Taxonomy Committee (2003). AERC TAC's Taxonomic Recommendations (PDF). Association of European Rarities Committees. p. 22.
↑  Shirihai, Hadoram; Bretagnolle, Vincent; Zino, Francis. "Identification of Fea's, Desertas and Zino's Petrels at sea". Birding World. 23 (6): 239–275.
↑  Rheindt, Frank E; Austin, Jeremy J (2005). "Major analytical and conceptual shortcomings in a recent taxonomic revision of the Procellariiformes - A reply to Penhallurick and Wink (2004)" (PDF). Emu. 105 (2): 181–186. doi:10.1071/MU04039. אורכב מ-המקור (PDF) ב-11 במרץ 2007. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Zonfrillo, Bernard (1993). "Relationships of the Pterodroma petrels from the Madeira archipelago inferred from their feather lice" (PDF). Boletim do Museu Municipal do Funchal. Supplement 2: 325–321.
↑  "Systematics of the Soft-plumaged Petrel Pterodroma mollis (Procellariidae): new insight from the study of vocalizations". Ibis. 137: 207–218. doi:10.1111/j.1474-919X.1995.tb03241.x.
↑  "Pterodroma feae"
1 2 3 4  Cape Verde Petrel (Pterodroma feae) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
ביצה של סערון לבן-חזה, אוסף מוזיאון טולוז
יסעורון פסיפי

| יסעורון פסיפי |
| --- | --- |
 איור של יסעורון פסיפי
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
משפחה:: יסעורוניים
סוג:: יסעורון
מין:: יסעורון פסיפי
שם מדעי
 Hydrobates monorhis ‏סווינהו, 1867
תחום תפוצה
 מפת תפוצה של היסעורון הפסיפי

יַסְעוּרוֹן פָּסִיפִי (שם מדעי: Hydrobates monorhis) הוא מין של עוף ים קטן וחום לגמרי ממשפחת היסעורוניים. הוא מתרבה באיים קטנים בצפון-מערב האוקיינוס השקט ומשוטט באוקיינוס האטלנטי ובים הערבי.
בישראל נחשב בעבר למזדמן נדיר ביותר בעיקר בקיץ במפרץ אילת, אולם בשנים האחרונות נצפה יותר ויותר במהלך הפלגות אל לב המפרץ, וככל הנראה הוא פחות נדיר מכפי שנחשב בתחילה.
טקסונומיה ואטימולוגיה

מקור השם המדעי הוא מיוונית עתיקה. שם הסוג Hydrobates הוא מהמילים hydro "מים", ו-bates "הולך", ושם המין הספציפי monorhis הוא מ-monos "יחיד" ו-rhinos "נחיר". השם העממי באנגלית "Swinhoe's storm petrel" מנציח את חוקר הטבע הבריטי רוברט סווינהו, אשר תיאר לראשונה את המין בשנת 1867.
הוא הוגדר בעבר בסוג Oceanodroma לפני שהסוג אוחד עם הסוג Hydrobates.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא הובחנו תת-מינים נפרדים.
תיאור

יסעורון פסיפי הוא עוף קטן ממדים, אורכו 18–21 ס"מ עם מוטת כנפיים של 45–48 ס"מ ומשקל של כ-40 גרם, אם כי הוא גדול באופן מובהק מהיסעורון הקטן. ניצויו בצבע חום כהה. בניגוד ליסעורון הקטן, הוא אינו עוקב אחר ספינות.
במבנהו הוא מזכיר יותר מכל את היסעורון האטלנטי עם זנבו המפוצל, כנפיו הארוכות והתנהגות המעוף, אך אין לו שת לבן והקריאות שונות. קשה להבחינו ממינים יסעורון כהים אחרים, והתיעוד הבריטי הראשון היה צריך להיבדק בדגימת DNA כדי לבטל את האפשרות שזהו יסעורון אטלנטי, מכיוון שאוכלוסיות של יסעורונים אטלנטיים מצפון-מזרח האוקיינוס השקט מכילות פרטים שמפגינים שת כהה לחלוטין.
תפוצה

היסעורון מתרבה באיים בצפון-מערב האוקיינוס השקט ליד המזרח הרחוק הרוסי, ובנוסף בסין, יפן וקוריאה. הוא נוהג לקנן במושבות הקרובות לים בנקיקי סלע ומטיל ביצה לבנה אחת. את שארית השנה הוא מעביר בים הפתוח, בין האוקיינוס ההודי והים הערבי.
הוא מתרבה באי וורקובסקי (7,500 זוגות), מדרום לולדיווסטוק שברוסיה, וביפן (לפחות 1,000 זוגות). בנוסף אליהן ישנן אוכלוסיות פחות מוכרות בסין, טאייוואן, צפון קוריאה ודרום קוריאה, וישנן תצפיות המצביעות על כך שעשויים להימצא קינונים גם בצפון האוקיינוס האטלנטי. בחורף הוא נודד דרומה ומערבה לצפון האוקיינוס ההודי. האוכלוסייה העולמית הוערכה במינימום של 130,000 זוגות, מה שמאשר כי למין יש אוכלוסייה גדולה מאוד. עם זאת, ארגון האורניתולוגיה הקוריאני Birds Korea קבע ב-2010 כי כ-100,000 זוגות מקננים באיון גוגול, מה שמרמז שייתכן כי למעלה מ-75% מהאוכלוסייה העולמית מתרבה על אי קטן מאוד. המין מקנן בשישה או שבעה איונים בדרום קוריאה. יש ככל הנראה עדויות אנקדוטיות לכך שכמה מושבות נמצאות בדעיכה.
התנהגות

יסעורון זה הוא לילי לחלוטין באתרי הקינון כדי להימנע מטריפה על ידי שחפים וחמסנים, ואף ימנע מנחיתות בלילות בהירים לאור ירח מלא. בדומה לרוב היסעוראים, יכולת ההליכה שלו מוגבלת לדשדוש קצר אל המאורה. הוא פלגי לחלוטין מחוץ לעונת הקינון; וזה, יחד עם אתרי הקינון המבודדים שלו, הופך את היסעורון הפסיפי למין שקשה לראות מהיבשה. רק בסערות ייתכן כי מין זה יידחף אל היבשת, אך גם אז פרט מחוץ לטווח התפוצה יקשה על זיהוי מובהק. הוא ניזון בעיקר בטבילה ממעוף.
סטטוס

כיוון שהוא נפוץ בטווח התפוצה הנרחב שלו בעבר הוערך היסעורון הפסיפי ברמת שימור של "ללא חשש" ברשימה האדומה של המינים המאוימים של IUCN, אך הוא הועלה לרמת קרוב לסיכון ב-2012 האוכלוסייה צפויה לעבור ירידה במהלך שלושת הדורות הבאים, בעיקר בגלל ההשפעה של מינים פולשים.
לקריאה נוספת

Birding Israel: Swinhoe's Storm Petrel - Oceanodrama monorhis - פירוט תצפית מ-19 באפריל 2003 במפרץ אילת (באנגלית)
עידו שניידרמן, מחברת הנדירים: תצפית ים בלתי נשכחת ביסעורונים פסיפים, באתר הצפרות הישראלי, 18 באוקטובר 2022
אילנה קוריאל, לראשונה: להקת יסעורונים פסיפיים נצפתה בישראל, באתר ynet, 18 באוקטובר 2022