stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד אל-יונסי
קריירת מועדונים

אל-יונסי ערך את הופעת הבכורה שלו בטיפליגה כשעלה כמחליף במשחק של סרפסבורג 08 נגד אוד גרנלנד ב-8 במאי 2011.
ב-15 במרץ 2014 עבר אל-יונסי למולדה מהטיפליגה. בעונתו הראשונה במולדה שיחק בכל משחקי הליגה והיה מלך השערים של הקבוצה עם 13 שערים. עם המועדון זכה אל-יונסי באליפות הליגה ובגביע הנורווגי בעונתו הראשונה, כלומר מולדה זכתה בדאבל בפעם הראשונה בתולדותיה. הוא הבקיע 4 שערים בגביע הנורווגי ב-2014, כולל שער במשחק הגמר נגד אוד.
ב-6 ביולי 2016 חתם אל-יונסי בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית על חוזה ל-4 שנים. תחת המאמן אורס פישר זכה אל-יונסי עם המועדון באליפות הליגה השווייצרית ובגביע השווייצרי בעונת 2016/2017.
ב-29 ביוני 2018 חתם אל-יונסי בסאות'המפטון מהפרמייר ליג תמורת 16 מיליון אירו, וחתם על חוזה ל-5 שנים.
נבחרת לאומית

ביוני 2011 זומן אל-יונסי לסגל נבחרת נורווגיה עד גיל 17.
בנובמבר 2013 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת משחקי הידידות בינואר 2014 באבו דאבי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד פולין ב-18 בינואר 2014, כשעלה כמחליף בדקה ה-33 בהפסד 3-0.
את שערו הראשון בנבחרת כבש ב-13 ביוני 2017 נגד שוודיה. את השלושער הראשון שלו כבש ב-5 באוקטובר 2017 נגד סן מרינו.
הערות שוליים

↑  MOHAMED ELYOUNOUSSI THE NEW NO.10 AT F.C. COPENHAGEN, fck
↑  Norway vs Poland, eu-football.info
מואיז קיסלינג

| --- | --- |

קיסלינג, סביב 1916
 לידה:  22 בינואר 1891 קרקוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 באפריל 1953 (בגיל 62) סנרי-סיר-מר, צרפת 
 מקום קבורה:  La Guicharde Cemetery 
 תחום יצירה:  אמנות יהודית, ציור, אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  אסכולת פריז 
 הושפע על ידי:  מארק שאגאל 
 
מואיז קיסלינג, (בפולנית: Moïse Kisling‏; 22 בינואר 1891 – 29 באפריל 1953), היה צייר יהודי-צרפתי יליד פולין. הוא עבר לפריז בשנת 1910 בגיל 19, והתאזרח בצרפת בשנת 1915, לאחר ששירת ונפצע בלגיון הזרים הצרפתי במלחמת העולם הראשונה. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1940, לאחר נפילת צרפת, וחזר לצרפת בשנת 1946.
קורות חייו

קיסלינג נולד למשפחה יהודית בקרקוב, ב־22 בינואר 1891. למד באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב אצל יוזף פאנקייביץ'. מוריו עודדו את הצעיר לנסוע לפריז, צרפת, שנחשבה למרכז הבינלאומי ליצירתיות אמנותית בתחילת המאה ה-20. בשנת 1910 עבר קיסלינג למוֹנְמָרְטְר בפריז, בתחילה התגורר ברחוב דה ביו-ארטס, וכעבור כמה שנים ברובע מונפרנאס.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא התנדב לשירות בלגיון הזרים הצרפתי. לאחר שנפצע קשה בשנת 1915 בקרב על הסום, הוענקה לו אזרחות צרפתית.
הוא נישא לרנה קיסלינג (לבית גרוס) בשנת 1916, ונולדו להם שני בנים, ז'אן (1922) וגיא קיסלינג (1922).
קריירה

קיסלינג התגורר ועבד במונפרנאס כחלק מהקהילה האמנותית הנודעת שלה, והצטרף לקהילת מהגרים המורכבת מאמנים ממזרח אירופה וכן מאמריקאים ובריטים. בשנים 1911–1912 שהה כמעט שנה בסֶרֱה (אנ'). בשנת 1913 עבר לגור בבניין באטו-לבואר במונמארטר, שם התגורר זמן קצר.
בסופו של דבר בסביבות 1913 הוא התגורר ברחוב ג'וזף-בארה והיה לו סטודיו במונפרנאס, אולם הוא בילה זמן רב בדרום צרפת בשנות העשרים. קיסלינג שמר על בית המגורים והסטודיו בפריז ברחוב ג'וזף-בארה במהלך מלחמת העולם השנייה, ועם שובו לאחר המלחמה הבית גילה כי הבית הוחרם. באותו הבניין התגוררו האמנים ז'ול פסקין, ליאופולד זבורובסקי, ומאוחר יותר אמדאו מודיליאני.
הוא התיידד עם רבים מבני דורו, כולל אמדאו מודיליאני, שצייר דיוקן שלו בשנת 1915. סגנונו בציור נופים דומה לזה של מארק שאגאל. אהב לתאר את הגוף הנשי. ציורי עירום ודיוקנאות סוריאליסטיים זיכו אותו בפרסום רחב ביותר.
קיסלינג התנדב לשירות צבאי שוב בשנת 1940 במהלך מלחמת העולם השנייה, אף שהיה בן 49. כאשר הצבא הצרפתי נכנע לגרמנים, קיסלינג ברח לארצות הברית. הוא חשש בצדק לשלומו כיהודי בצרפת הכבושה. הוא הציג בעיר ניו יורק ובוושינגטון. הוא התיישב בדרום קליפורניה והציג שם את תערוכת האמנות הראשונה שלו בשנת 1942. משפחת קיסלינג התגוררה בסמוך לאלדוס האקסלי ומשפחתו בדרום קליפורניה, שם שהו שם עד 1946. קיסלינג חזר לצרפת לאחר המלחמה ותבוסת גרמניה.
מותו ומורשתו

מואיז קיסלינג נפטר בביתו בבנדול, בריביירה הצרפתית ב־29 באפריל 1953.
רחוב בעיירה Sanary-sur-Mer (אנ') נקרא על שמו.
עבודתו נמצאת באוספי מוזיאונים ציבוריים שונים, כולל במוזיאונים לאמנות בהרווארד, המוזיאון הבריטי, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון האמנות של טוקיו פוג'י, מוזיאון ישראל, ומוזיאון איקדה לאמנות המאה ה-20, בין היתר. אוסף גדול של יצירותיו של קיסלינג מוחזק על ידי מוזיאון הפטי פאלה בז'נבה, שווייץ.
גלריה

מודיליאני, דיוקן של מואיז קיסלינג,
שמן על קנבס, 1915
מודיליאני – גברת קיסלינג
מודלייני – מואיז קיסלינג
הערות שוליים

↑  Harvey Sachs, Rubinstein: A Life, Grove Press, 1995, ISBN 978-0-8021-1579-9. (באנגלית)
↑  MOISE KISLING, 62, PARIS ARTIST, DIES; t. Associate of Cocteau, Picass (and Modigliani Was Known for Portraits of Women, timesmachine.nytimes.com (באנגלית)
↑  Moise Kisling – Biography, www.askart.com
↑  Arlen J. Hansen, Expatriate Paris: A Cultural and Literary Guide to Paris of the 1920s, Skyhorse Publishing, Inc., 2014-03-04, ISBN 978-1-61145-852-7. (באנגלית)
↑  "ULAN Full Record Display, Kisling, Moïse", www.getty.edu
↑  Hansen, Arlen J. (2014-03-04). Expatriate Paris: A Cultural and Literary Guide to Paris of the 1920s. Skyhorse Publishing, Inc. p. 13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263970405171  PLWABN: 9810675839805606  BNE: XX1138578  BnF: cb11997611q (data)  CANTIC: a11883236  CiNii: DA0191549X  GND: 119302667  ICCU: RMSV108695  ISNI: 0000 0001 1022 0881  KulturNav: f7e0512d-2ec5-4254-bc4e-cbd80d07e4ce  LCCN: n85814152  NDL: 00445794  NKC: zmp20231205539  NTA: 07011126X  RKD: 44517  SNAC: w6t72rz3  SUDOC: 027723763  Trove: 892555  ULAN: 500027290  VIAF: 19687435   WorldCat (עם VIAF): 19687435
מבצע ויקטוריה

מבצע ויקטוריה הוא מבצע של צה"ל שנערך ב-11 ביוני 1970, והוא השני מבין שתי פשיטות שבוצעו במלחמת ההתשה נגד כוחות קומנדו מצריים שתפסו את עמדות הקו הקדמית בגדה המערבית (המצרית) בגזרה הצפונית של תעלת סואץ.
רקע

ב-30 במאי 1970 נהרגו ארבעה עשר צנחנים ונפצעו שישה במארב שביצע הקומנדו מצרי. בעקבות זאת, מפקד פיקוד הדרום, אריאל שרון, תבע עריכת פשיטות נגד הקומנדו המצרי, שהירבה להניח מארבים לסיורים של צה"ל בקרבת התעלה. שרון תבע ליטול יוזמה באמצעות עריכת פשיטות לעומק השטח המצרי ואף תמך בהחזקת שטחים מעבר לתעלה לפרקי זמן מוגבלים. לעומתו, הרמטכ"ל, רא"ל חיים בר-לב, התנגד לגישה זו בנימוק שביצוען של הפשיטות יגרור בהכרח אבדות כבדות ושממילא השפעתן לא תהיה מכרעת על מצבו של צבא מצרים באזור התעלה.
פשיטה ראשונה המבוססת על המודל שהציע שרון נערכה ב-14 במרץ 1970. כוח ישראלי פשט בשני מקומות צפונית לעיר קנטרה. בפעולה נהרגו שמונה חיילים מצריים. לצה"ל היו שני הרוגים וארבעה פצועים.
המבצע

מבצע ויקטוריה נערך ב-11 ביוני 1970. תא"ל רפאל איתן, ששימש כקצח"ר התנגד לבחירה בסיירת שקד לביצוע הפעולה, אולם מפקדה, סא"ל דני רהב וולף שכנע את האלוף שרון כי הדבר בכוחה של היחידה. כוח מסיירת שקד בפיקודם של מפקד הסיירת, דני רהב וולף, וסגנו אמציה חן ובו 134 לוחמים, בסיוע יחידה 707 של חיל הים, חיל אוויר, הנדסה, תותחנים ושריון, צלח את התעלה באזור בוצי וטיהר קטע של כשלושה קילומטרים לאורכה. לצליחה קדמה פעולת ריכוך אווירית. במהלך הפעולה עלה בידי הכוח לפוצץ כמה בונקרים ותותחים מצריים. חיילי הכוח ספרו שלושים חיילים מצריים הרוגים וככל הנראה הרוגים נוספים נמצאו בתוך הבונקרים. לצה"ל היו ארבעה הרוגים ו-12 פצועים.
למחרת התקשר תא"ל איתן אל וולף, הודה כי טעה ושיבח אותו על הפעולה. לנוכח מספר הנפגעים לצה"ל לא התקיימו פעולות דומות נוספות אחרי פשיטה זו. חודשיים מאוחר יותר נכנסה לתוקפה הפסקת האש שסיימה את מלחמת ההתשה. בעקבות הצלחת המבצע, ושיטת צליחת התעלה באמצעות סירות סער, הוכשרה בקרבת התעלה ה"חצר" אשר תשמש כנקודת הצליחה במלחמת יום הכיפורים והמבצע שימש כמודל למבצע אבירי לב.
לקריאה נוספת

אורי מילשטיין ודב דורון, סיירת שקד, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994.
רן אדליסט, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמודים 32–33.
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, הפיראטים של סיני, הבלוג על הכוונת, ‏  22 באוקטובר 2019.
↑  גל פרל פינקל, מלחמה שהתישה וספרים שהציבו אותה במקומה הנכון, הבלוג על הכוונת, ‏  25 ביוני  2017.
↑  רן אדליסט, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמוד 33, דני רהב וולף: "לבסוף עברו הכוחות את התעלה, ואת תעלת המים המתוקים, והחלו מטהרים את הבונקרים ואת מפקדות הצבא המצריות. הקרב היה קשה בגלל תנאי מזג השטח ובגלל התנגדות החיילים המצריים, שהופתעו אומנם, אך הגיבו פה ושם במכות אש, בהשלכות רימונים, ובירי בזוקות. הכוחות התקדמו תוך הפעלת אש והשלכת רימוני זרחן לתוך הבונקרים. קבוצות של חיילים מצריים נעו בשטח כעדר ללא רועה והם נורו על- ידי הכוחות הפורצים".
↑  רן אדליסט, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמוד 33, דני רהב וולף: "עשרים ושניים הרוגים נספרו על-ידי הפורצים, וחיילים מצריים נוספים נהרגו במארבי החסימה".
↑  סרטונים-וכתבות-ויקטוריה
↑  רן אדליסט, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמוד 33, דני רהב וולף: "לקראת בוקר היו הכל מרוכזים בבלוזה לתחקיר ראשוני, תוך תחושה, שבמלחמת ההתשה יש לצה"ל תשובה משלו להרעשה המצרית הקבועה".
↑  מבצע ויקטוריה באתר סיירת שקד יחידה 424.
Hand of Doom

| --- | --- |
 שיר בביצוע בלאק סבאת'
 מתוך האלבום Paranoid
 יצא לאור:  18 בספטמבר 1970
 סוגה:  הבי מטאל, דום מטאל
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  7:08
 חברת תקליטים:  ורטיגו רקורדס
 כתיבה:  טוני איומי, גיזר באטלר, ביל וורד, אוזי אוסבורן
 לחן:  טוני איומי 
 הפקה:  רודג'ר ביין
 
"Hand of Doom" הוא שיר של להקת ההבי מטאל הבריטית בלאק סבאת', שהופיע במקור באלבומם השני Paranoid, שיצא בשנת 1970.
רקע

השיר נוצר לאחר שהלהקה צפתה במספר הולך וגדל של חיילים אמריקאים שהגיעו לאנגליה ממלחמת וייטנאם בסוף שנות ה-60 עם התמכרות חמורה לסמים. השיר מצייר תמונה לא מחמיאה של שימוש בסמים קשים לצורך טיפול עצמי. המילים נכתבו על ידי גיזר באטלר בעוד שליצירת המוזיקה תרמו כל חברי הלהקה.
משתתפים

אוזי אוסבורן - שירה
טוני איומי - גיטרות
גיזר באטלר - גיטרה בס
ביל וורד - תופים
בתרבות הפופולרית

מליסה אוף דר מאור, הידועה בעבודתה עם הול והסמאשינג פאמפקינס, הייתה מנהיגת להקת קאברים של בלאק סבאת' שנקראה על שם שיר זה.
השיר שימש בסצנה בפרק הארבעה עשר של העונה הראשונה של אלמנטרי, ששודר במקור ב-3 בפברואר 2013.
הערות שוליים

↑  Classic Albums – Paranoid by Isis Productions/Eagle Rock Entertainment.
↑  MTV.com | Auf Der Maur, web.archive.org, ‏2006-02-19
↑  pennytrust (2013-02-03), Black Sabbath's Hand of Doom used in the show Elementary, נבדק ב-2024-11-02
| בלאק סבאת' |
| --- | --- | --- |
טוני איומי (גיטרה) • אוזי אוסבורן (שירה) • ביל וורד (תופים) • גיזר באטלר (גיטרה בס)
ביל וורד (תופים) • רוני ג'יימס דיו (שירה) • איאן גילן (שירה)
| אלבומי אולפן | Black Sabbath ‏ (1970) • Paranoid ‏ (1970) • Master of Reality ‏ (1971) • Vol. 4 ‏ (1972) • Sabbath Bloody Sabbath ‏ (1973) • Sabotage ‏ (1975) • Technical Ecstasy ‏ (1976) • Never Say Die!‎ ‏ (1978) • Heaven and Hell ‏ (1980) • Mob Rules ‏ (1981) • Born Again ‏ (1983) • Seventh Star ‏ (1986) • The Eternal Idol ‏ (1987) • Headless Cross ‏ (1989) • Tyr ‏ (1990) • Dehumanizer ‏ (1992) • Cross Purposes ‏ (1994) • Forbidden ‏ (1995) • 13 ‏ (2013) |  |
| נושאים קשורים | Heaven & Hell • Iron Man‏ • Paranoid‏ • God Is Dead?‎ |  |
דיסקוגרפיה של בלאק סבאת' • קטגוריה:בלאק סבאת' • פורטל:הבי מטאל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 8aacf2e9-62ab-30a6-b10b-69abf788447d
תרביח'א

| --- | --- |

מצודת טגארט שנבנתה בתרביח'א, כיום בסיס צה"ל פעיל במרכז המושב שומרה
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז הגליל
 נפה:  נפת עכו
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  לפני המאה ה-16
 שטח:  18,563 דונם עות'מאני (1945)
 גובה:  550 מטרים
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  נובמבר 1948
 יישובים יורשים:  שומרה
 דת:  שיעים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  1,000 (1945)
 קואורדינטות:  33°04′57″N 35°17′03″E﻿ / ﻿33.0826°N 35.2843°E﻿ / 33.0826; 35.2843 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) תרביח'א(למפת הגליל המערבי רגילה) תרביח'א(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תרביח'א(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תרביח'א  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
תרביח'א (בערבית: تربيخا) היה כפר ערבי שיעי, בגליל המערבי לפני קום מדינת ישראל.
אטימולוגיה

היישוב נבנה על בסיס היישוב הצלבני, שנקרא (במסמכים כתובים בלטינית): Tarrebresca.
היסטוריה

בצד הדרומי של הכפר נמצאו שלושה סרקופגים, ברכת מים "חצי עגולה", בורות מים וקברים עתיקים - חצובים בסלע.
הכפר, כמו כל האזור, עבר לשליטת האימפריה העות'מאנית בשנת 1517. הכפר בנהיה (הנפה) של תבנין תחת המחוז (ליווא) של צפת, וגרו בו 88 תושבים.
בסוף המאה התשע-עשרה תואר הכפר כבנוי מאבן ושוכן על רכס. האוכלוסייה הוערכה כ-100 תושבים שחיו מגידול זיתים. בתקופה זו הייתה תרביח'א חלק ממחוז ביירות.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם הראשונה

הכפר היה אחד משבעה כפרים מתואליים בגליל שאי הבהירות לגבי מעמדם ומעמד תושביהם לאחר סיום המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, משום המחלוקת על תיחום שטחי המנדט הבריטי והמנדט הצרפתי בצפונה של ארץ ישראל, הוסרה, עם אשרורו של הסכם ניוקומב-פולה האנגלו-צרפתי ב-1924 על ידי חבר הלאומים בו נקבע שהכפרים בשטח ארץ ישראל המנדטורית. הכפר נכלל בשטח ההמחוז הצפוני - עכו.
בכפר היו שני מסגדים ובמפקד האוכלוסין המנדטורי מ-1931 נמנו בו כ-150 בתים.
בשנת 1938 נפתח בכפר בית ספר יסודי לבנים.
בשנת 1945 מנתה אוכלוסיית הכפר 1,000 נפש ושטח היה 18,563 דונם, שמתוכם: הכפר עצמו היה בנוי על 112 דונם, שטח מעובד היה 3,823 דונם והיתר, רוב השטח - 14,628 דונם, היו אדמות בּוּר.
האוכלוסייה ושטחי האדמה כוללים את השטחים והאוכלוסייה של הכפרים "נבי רובין" ו"סורוח" שהיו צמודים לתרביח'א. במקום הוקמה מצודת טגארט, מדגם מצדית, במסגרת סלילת כביש הצפון והקמת גדר הצפון בעת המרד הערבי הגדול.
היסטוריה > לאחר מלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות, ב-30 באוקטובר 1948, הכפר נכבש, במסגרת מבצע חירם, על ידי גדוד 91 מחטיבה 9 ויושביו עזבו ללבנון.
בשנת 1949 רוב בתי הכפר נהרסו והוקם מושב שומרה. נשארו רק כ-20 בתים מקוריים והם משמשים כיום את תושבי המושב.
בשנת 1994 העניקה לבנון לפליטי הכפר ולצאצאיהם אזרחות לבנונית.
במרץ 2005 אישרה ממשלת לבנון לתושבי הכפר להקימו מחדש על אדמותיהם בשטח לבנון, אותם עיבדו ללא הפרעה מ־1948.
ראו גם

שבעת הכפרים
הערות שוליים

1 2 3  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
 שם היישוב מאוית Tarbikha.
↑  Strehlke, Ernst, ed., [https://archive.org/details/tabulaeordinist00stregoog/page/15/mode/1up?view=theater
https://archive.org/details/regestaregnihie00rhgoog/page/165/mode/1up?view=theater Tabulae Ordinis Theutonici ex tabularii regii Berolinensis codice potissimum], Berlin: Weidmanns, 1869, עמ' 15, 125 (מתורגם מלטינית)
↑  Conder, C.R.; Kitchener, H.H., . The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1., London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 193
↑  Conder, C.R.; Kitchener, H.H, The Survey of Western Palestine: Memoirs of the Topography, Orography, Hydrography, and Archaeology. Vol. 1., London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1881, עמ' 150
↑  Tarbikha - تربيخا (תרביח'א), באתר palestineremembered, ‏2007
↑  נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 153.
↑  Julie Peteet, Landscape of Hope and Despair: Palestinian Refugee Camps, University of Pennsylvania Press, 2011, עמ' 177
↑  אשר קאופמן, גבולות, זהויות וטריטוריאליוּת במזרח התיכון: שבעה כפרים שיעיים כמקרה מבחן, ג'מאעה יד, תשס"ו, עמ' 89-65
מפה משנות ה-40 של תרביח'א והאזור (עם שכבה מעודכנת)
נשות מוחמד

| --- | --- |
 בת זוג:  ח'דיג'ה  סודה  עאישה  חפסה  זינב בנת חוזימה  הינד  זינב בנת ג'חש  ג'וויריה  רמלה  צפייה  מימונה  ריחאנה  מאריה
 צאצאים:  עם ח'דיג'ה אל-קאסם (598–601)  זיינב (599–629)  רוקיה (601–624)  אום כולת'ום (603–630)  פאטמה (605/612/615–632)  עבדאללה (611–615)  עם מאריה איברהים (630–632)
קבר של אחת מנשותיו של מוחמד בבית הקברות אל-באקי(אנ') אשר באל-מדינה
מייסד דת האסלאם מוחמד נשא במהלך חייו 11 עד 13 נשים בנסיבות שונות. כאות כבוד לנשותיו, כל אחת מנשותיו זכתה בפי המאמינים לכינוי אום אל-מומינין (בערבית: أم ٱلْمُؤْمِنِين, "אם המאמינים").
נישואיו הראשונים של מוחמד היו בשנת 595 לח'דיג'ה בנת ח'וויילד והם התקיימו כאשר הוא היה בן 25 והיא הייתה בת 28 או 41. ח'דיג'ה הייתה אשתו היחידה עד מותה בשנת 619, כאשר נישואיהם, שארכו 24 שנים, הסתיימו. לאחר הנישואים לח'דיג'ה נישא מוחמד לעשר נשים שונות - בשנת 619 נישא לסודה בנת זמעה, בשנת 623 נישא ל-עאישה בנת אבו בכר, בשנת 625 נישא לחפסה בנת עומר, זינב בנת חוזימה, ולאום סלמה, בשנת 627 נישא לזינב בנת ג'חש, בשנת 628 נישא לג'וויריה בנת אל-חארת' ורמלה בנת אבי סופיאן, בשנת 629 נישא לצפיה בנת חיי ולמימונה בנת אל-חארת'. בנוסף, מעמדם של ריחאנה בנת זייד ומאריה אל-קבטיה הוא שנוי במחלוקת, שכן הייתה מחלוקת בין חוקרים מוסלמים אם הן היו פילגשות או אם הן היו נשואות למוחמד. למעט עאישה, כל הנשים שהיו נשואות למוחמד היו בעבר אלמנות או גרושות. הדעה הרווחת היא שלמוחמד היו שבעה ילדים ביולוגיים (שלושה בנים וארבע בנות) ושאת כל הילידים, מלבד ילד אחד, ילדה ח'דיג'ה בין השנים 598 ל-611 או 615. מאריה ילדה למוחמד בן בשנת 630 (ילדו השביעי), אך אף אחד מבניו לא הצליח להגיע לבגרות.
ח'דיג'ה

נישואיו הראשונים של מוחמד היו בשנת 595, בגיל 25, לח'דיג'ה, בת ה-40, שהייתה סוחרת אלמנה ומעסיקתו של מוחמד. מוחמד היה נשוי לה במשך 25 שנה עד שנפטרה בגיל 65. מנישואין אלו נולדו לו שני בנים שמתו בצעירותם ובת אחת (פאטמה בת מוחמד), בנוסף על שלוש בנות שהיו לח'דיג'ה מנישואיה הראשונים. כל עוד הייתה ח'דיג'ה בחיים היו אלו נישואין מונוגמיים וכנראה גם מאושרים כי מוחמד לא נישא לאישה נוספת. בתרבות הערבית, נישואין היו בדרך כלל מוסדרים בהתאם לצרכים של שבט והתבססו על הצורך לכרות בריתות בתוך השבט ועם שבטים אחרים לפיכך נישואיו הנותרים של מוחמד נועדו בין היתר לחזק בריתות ידידות. במהלך נישואיהם רכשו עבד בשם זיאד והחליטו לאמץ אותו.
סודה

אשתו שנייה של מוחמד הייתה סודה בנת זמעה, אלמנה משבט קורייש, שבטו של מוחמד. מוחמד נישא לסודה בשנת 620, מעט לאחר מותה של ח'דיג'ה, בגיל 50. ישנם גרסאות שונות לגבי מספר ילדיה, כאשר על פי גרסה אחת היו לסודה מספר ילדים מנישואיה הקודמים ולפי גרסה אחרת היה לה רק בן אחד שנהרג בקרב על ג'לולה; גם לגבי גילה בעת הנישואין יש גרסאות שונות החל ב-27 וכלה ב-55. על פי אבן סעד סודה נפטרה בשנת 674. יש גרסאות הטוענות שמוחמד רצה לגרשה ומסופר כי מחשש שמוחמד יגרש אותה, ויתרה סודה על היום שהגיע לה במסגרת סבב הנשים של מוחמד לטובת עאישה.
עאישה

באותה שנה (620) התארס לעאישה בת ה־6 והרווקה, בתו של חברו הטוב אבו בכר. לפני אירוסיה למוחמד הייתה מאורסת לבנו של ראש שבט נופל, שנתן חסות למוחמד, אך מחשש האם כי בנה יתאסלם בעקבות נישואיו עם עאישה בוטלו האירוסין והיא התארסה עם מוחמד בשנת 620; הוא התחתן איתה בשנת 622; עאישה נפטרה ב-678. יש מחלוקת במסורת המוסלמית אם מוחמד נישא קודם לסודא או קודם לעאישה. לפי מספר חדית'ים, מוחמד שכב עם עיישה בהיותה בת 9 שנים. מלומדים באסלאם מנסים לטעון שמוחמד שכב עימה בגיל מאוחר יותר, אך אין שום חדית' שתומך בגרסה זו. עאישה היא דמות דומיננטית באסלאם. לאחר מותו של מוחמד, היא הייתה דומיננטית מבחינה פוליטית, והייתה מעורבת במאבקים ובמלחמות בין הפלגים השונים באסלאם.
מספר רב של חדית'ים נאמרו בשם עאישה. למשל, יש חדית' בו היא אומרת ש"הפסוק שעוסק בהנקת מבוגרים ובסקילה, היה תחת הכרית שלי, ונאכל על ידי עז ביום בו הנביא הלך לעולמו". החדית' הזה בעייתי מבחינה תאולוגית, כי התאולוגיה המוסלמים טוענת שהאל הבטיח לשמר את הקוראן במלואו, ולכן, פסוק שנאכל על ידי עז, סותר טענה זו. חדית'ים נוספים של עאישה טוענים שהנביא כושף, והתחיל לדמיין שהוא עושה בלילה דברים, שהוא כלל לא עשה.
חפסה

במהלך כיבוש מכה נהרגו גברים רבים וכתוצאה מכך נשים רבות התאלמנו. מוחמד נישא לאלמנות מהקרבות: ב-625, בהיותו בן 55, נישא לחפסה בת עומר, אלמנה בת 19 שהתאלמנה בקרב על באדר, היא נפטרה בשנת 666. בשל היותן קרובות בגיל התיידדה חפסה עם עיאשה.
זינב

ב-626 נישא לזינב בנת חוזימה שהייתה אלמנה מאז קרב בדר. היא הייתה בסוף שנות ה-20 או בת 48 (לפי גרסאות שונות). זינב נפטרה לפי גרסאות שונות בין חודשיים לשנתיים לאחר חתונתם.
הינד

ב-627 נישא לקרובת משפחתו, הינד (אום סלמה) שהייתה אלמנה (יש גרסאות אחדות לגילה מ-31 ועד 47). בעלה הראשון, עבדאללה אבן עבד-אל-אסאד שהיה מוסלמי מסור נהרג בקרב אוחוד והותיר אותה עם ארבעה ילדים. היא נפטרה בשנת 680 (או 683) ובכך האריכה ימים להיות האחרונה מנשותיו של מוחמד שנשארה בחיים.
ריחאנה

אחרי קרב השוחה שניהל מוחמד, מוחמד לקח את ריחאנה כשפחה, במקורה בת שבט בני נדיר ואלמנתו של אחד מבני שבט בנו קורייזה היהודים. יש גרסאות הטוענות שהיא התאסלמה ונישאה למוחמד ויש כאלו הטוענות שלא התאסלמה או לא נישאה לו. היא הלכה לעולמה כנראה שנה לפני מוחמד.
זינב בנת ג'חש

זינב בנת ג'חש, בת דודתו של מוחמד, הייתה אלמנה כשארגן את נישואיה לזיאד, בנו המאומץ. זיאד גירש את זינב. כשמוחמד נישא לה זינב הייתה אשתו החמישית במקביל, בזמן שלאחרים הותר לשאת רק ארבע נשים בבת אחת והתעוררה בעיית גילוי עריות בכך שמוחמד נישא למי שהייתה אשת בנו. זינב נפטרה בערך במועד פטירתו של מוחמד.
מוחמד אבן ג'ריר א-טברי מספר כי מוחמד ביקר בביתו של בנו, זיאד, כאשר זה לא היה בבית. זינב הייתה לבושה למחצה, ומוחמד קרא "יבורך האל שגורם ללבבות לרטוט". זינב הבינה שמוחמד חושק בה, ומכאן ואילך היא דחתה את בעלה זיאד. זיאד הציע למוחמד להתחתן עם אשתו, אך מוחמד אמר לו שישמור את אשתו לעצמו. מקורות מוסלמיים אחרים דוחים מסורת זו. מאחר שזינב כבר לא רצתה אותו, זיאד התגרש מאשתו. לאחר הגירושין, נשא אותה מוחמד לאישה. קהל המוסלמים לא קיבל בצורה יפה שאדם מתחתן עם גרושתו של בנו, ובתגובה לכך התקבל הפסוק בקוראן שאומר שיש לבטל את אימוץ הבנים באסלאם.
ג'וירייה

ב-628, בהיותו בן 58, נישא לג'וירייה בנת אל-חארת', אלמנה שבוייה בת 20 מהקרב נגד שבט בנו מוסטליק. היא נפטרה ב-673.
רמלה

בסוף אותה שנה נישא לרמלה, הידועה גם בכינוי אום חבּיבּה, בת לאחת המשפחות התקיפות בשבט קורייש - בני אומייה. רמלה הייתה אחותו של מועאויה הראשון ובת דודו של עות'מאן בן עפאן. בעלה הראשון ואב בתה חביבה, עבד-אללה, היה אחיה של זינב בת ג'חש, הם התגוררו באתיופיה, כאשר בעלה התנצר והיא סירבה לעזוב את האסלאם היא התגרשה ממנו. אחרי מותו של עבד-אללה נישאה רמלה בת ה-30 למוחמד. טקס הנישואין נערך באתיופיה בלי נוכחותו של מוחמד, רק 6 שנים מאוחר יותר נסעה למדינה והצטרפה למוחמד. רמלה נפטרה ב-666.
צפייה

ב-629 מוחמד בן ה-59 נישא לצפייה (ספיה) בת ה-17, בתו של חי בן אחיטוב, יהודייה בת שבט בני נדיר, אלמנה ידועה ביופייה ומשכילה, שבעלה הראשון ואביה נהרגו בקרב ח'ייבר בו היא נלקחה בשבי. צפייה נפטרה בשנת 670.
מימונה

ב-630 נישא למימונה בנת אלחארת' (בַּרַה) בת ה-36, אחותה למחצה של אשתו המנוחה זינב בת חוזיימה, נפטרה ב-674.
מאריה

האחרונה בנשותיו הייתה מאריה הקופטית, רווקה נוצרייה בת 20 אשר נשלחה אליו כשפחה. מאריה ילדה לו בן (אברהים) שמת בגיל שנה לערך. היא נפטרה בשנת 637.
לפי המקורות האסלאמיים, מאריה התגוררה אצל אשתו של מוחמד, חפסה. מוחמד אמר לחפסה שאביה רוצה להיפגש איתה, וכשזו הלכה לבקר את אביה, מוחמד שכב עם מאריה. חפסה חזרה לביתה, ונתגלה לה מה שאירע, והיא כעסה על מוחמד. מוחמד ביקש מחפסה שלא לספר ברבים את שאירע, אולם היא סיפרה את המעשה לעיישה. מוחמד נשבע לשתי נשותיו שלא לשכב יותר עם מאריה. אולם לאחר מכן, ג'בריל נתגלה למוחמד ואמר לו את הפסוק "מדוע אתה הנביא מונע מעצמך את אשר האל ייעד לך?". פסוק זה אישר למוחמד להפר את שבועתו לנשותיו, והוא המשיך את הקשר עם מאריה.
ציר הזמן של נישואיו של מוחמד

הערה: לא כל המקורות מסכימים על התאריכים המדויקים הללו
הקווים האנכיים בגרף מציינים, בסדר כרונולוגי, את המועד בו מוחמד החל להיות נביא, את ההג'רה, ואת קרב בדר.
ראו גם

אהל אל-בית
הערות שוליים

↑  סורה 33 (סורת אל-אחזאב), פסוק 6
↑  Sunan Ibn Majah 1944 - The Chapters on Marriage - كتاب النكاح - Sunnah.com - Sayings and Teachings of Prophet Muhammad (صلى الله عليه و سلم), sunnah.com
↑  Sunan Ibn Majah 3545 - Chapters on Medicine - كتاب الطب - Sunnah.com - Sayings and Teachings of Prophet Muhammad (صلى الله عليه و سلم), sunnah.com
↑   הסדנה להיסטוריה חברתית, הנשים היהודיות בחיי הנביא מוחמד, באתר הארץ, 26 במאי 2015
↑  אפרים הררה, היסודות הברבריים של האסלאם, באתר מידה, ‏2023-11-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2012000474  TDVİA: ummehatul-muminin
מירדף (אלבום)

"מירדף" הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. את האלבום הוציאה בפברואר 1970 לאור חברת התקליטים CBS ישראל.
בין המשתתפים בהפקת האלבום נמנים נחום היימן (כתיבה, הפקה ועיבוד מוזיקלי), אלכס וייס (עיבוד מוזיקלי), מתי כספי (גיטרה, זמר ליווי) ואיתן פוקס (קונטרבס).