אוגוסט מאקה
ביוגרפיה > הקריירה האמנותית

בשנת 1906 עזב האמן את האקדמיה, שלדעתו, מיצתה את עצמה, וגילה ב-1907 את ה"מודרניות הצרפתית":האימפרסיוניזם. תגלית זו שינתה לו את תפיסת החיים ושל האמנות בפרט. הוא נסע פעמים חוזרות לפריז כדי להביט במקור את יצירותיהם של אדואר מאנה, אדגר דגה, טולוז לוטרק, ז'ורז' סרה, קאמי פיסארו, וכדי לההנות מהאווירה בשדרות, בגנים ובקברטים. חוויות אלה נתנו השראה לרישומים רבים שבהם מצא ביטוי תפיסתו האופיינית של הרשמים הספונטניים.
בקיץ 1907 בשובו לבון, כולו נושם אימפרסיוניזם, בחר האמן לעבוד תחת כיפת השמיים ויצר את הרישום הקטן בשמן "עץ בשדה חיטה". אחרי שהות בת חודשים אחדים בברלין בסטודיו של לוביס קורינת, שבו צייר כמה תמונות, יצא מאקה שוב למסעות בצרפת ובאיטליה . שם העמיק את ידיעותיו באמנות ורכש כמה ציורים עבור אספן האמנות ברנהרד קהלר, הדוד של אהובתו, אליזבת.
באוקטובר 1908 החל מאקה את שרותו הצבאי שמנע ממנו להתפנות לציור עד שנת 1909. אחרי סיומו התחתן עם אליזבת גרהרדט.
הזוג הטרי נסע לירח דבש לפריז, בה צייר מאקה את תמונתו המפורסמת "דיוקן עצמי עם מגבעת".
באוקטובר 1909 הגיעו בני הזוג לטגרנזה, מקום מיוחד ושלו שבו צייר מאקה כמאתיים תמונות. תקופה זו נחשבת לפסגה הראשונה במסלולו האמנותי.
עבודתו האמנותית התאפיינה אז ב"היטהרות והתבשלות סגנונית", וב"רה-אוריינטציה". בשלהי שנת 1909 צייר מאקה שני דיוקנאות של אשתו "אשת האמן עם מגבעת" ו"דיוקן עם תפוחים", שבהם ניכרת השפעתו של פול סזאן, אך גם השפעתם של הפוביסטים שנציגיהם הראשיים היו אנרי מאטיס, אנדרה דרן, מוריס דה ולמינק, ראול דופי וקייס ואן דונגן.
בתחילת שנת 1910 פגש מאקה לראשונה את פרנץ מארק בתערוכת אמנות. הם התיידדו ושיתפו זה עם זה ברעיונותיהם. בספטמבר 1910 השתתף מאקה בתערוכה של "ברית האמנים החדשים של מינכן" שהתקיימה בגלריית טנהאוזר בעיר. הוצגו שם יצירות פוביסטיות ושל קוביסטים מוקדמים.
ב-1911 חזרו מאקה ואשתו לבון. התמונות שיצאו בתקופה זו מתחת ידו היו בהשפעה פוביסטית. אף על פי שהתרשם מאמנותם של חברי "ברית האמנים", שלא כמו פרנץ מארק שהצטרף לארגון, נמנע מאקה מלעשות זאת והביע הסתייגויות.
מגעיו החדשים עם ידידו פרנץ מארק, עם וסילי קנדינסקי ואמנים אחרים שבקבוצת "הפרש הכחול" נתנו למאקה כיוון אמנותי חדש. עם חבריו החדשים נמנה גם ולטר כהן, מאוצרי המוזיאון בעיר. על אף היותו בעל תפיסה אוונגרדיסטית משל עצמו השתתף מאקה באופן פעיל יחד עם וסילי קנדינסקי בעריכת "אלמנך הפרש הכחול" ב-1912.
הוא הביא את תרומתו על ידי איסוף התמונות שנועדו לחלק האתנוגרפי של האלבום ועל ידי פירושיו לגבי המסיכות האפריקאיות, תוך שימת דגש על הקשר בין אמנות העמים ה"פרימיטיביים" ולאמנות המודרנית האירופית.
בפברואר 1912 השתתף מאקה בתערוכת הפרש הכחול בטנהויזר במינכן.
תוצאת התערוכה אכזבה אותו מאוד והוא ניתק את יחסיו עם קנדינסקי ועם הפרש הכחול עד כדי כך שבאחת מיצירותיו בשנת 1913 יצר מאקה פרודיה קריקטורלית על ידידו פרנץ מארק, על קנדינסקי ועל בעל הגלריה, הרווארט ואלדן שלקח את "הפרש הכחול" תחת חסותו.
השקפת "ההתבוננות בדברים" שמאקה דבק בה הגיעה לנקודת התנגשות מכרעת עם "הרוחניות האינטלקטואלית" של קנדינסקי.
ב-1913 עבר מאקה לשווייץ והוא ידע בה שנה פורייה, שבה התרכז במוטיבים כרוכים בטבע ובאדם. בעת מסע קצר לתוניסיה (במימונו של קהלר), יחד עם פאול קלה ולואי מואייה, צייר מאקה הרבה ציורי אקוורל וצילם צילומים שעליהם ביסס בהמשך תמונות נוספות בצבע שמן.
לציורו האחרון "היו שלום" (אדייה) היה מימד נבואי.ב-8 באוגוסט 1914 גויס מאקה למלחמה. הוא נהרג ב-26 בספטמבר 1914, בגיל 27 בשדה קרב בשטח צרפת, בשמפאן-ארדן, . הוא נקבר בקבר משותף בבית הקברות הצבאי הגרמני בסואן-פרט-לס-אירלי (Souain-Perthes-lès-Hurlus).