stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזן רייס

סוזן אליזבת רייס (באנגלית: Susan Elizabeth Rice; נולדה ב-17 בנובמבר 1964) היא דיפלומטית ופקידת ממשל אמריקאית, ששירתה כמנהלת המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית (אנ'). כיהנה כיועצת לביטחון לאומי של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנים 2013–2017, כשגרירת ארצות הברית באו"ם משנת 2009 ועד לשנת 2013 וקודם לכן כיועצת למדיניות חוץ ויועצת לענייני אפריקה של מזכירת המדינה מדליין אולברייט.
ביוגרפיה

רייס נולדה בוושינגטון די. סי., בתם של אמט רייס, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת קורנל ונגיד בבנק הפדרלי, ושל לואיס דיקסון פיט, בת למהגרים מג'מייקה, מנהלת בחברות עסקיות. הוריה התגרשו כשהייתה בת עשר. אביה החורג של רייס היה עוזר מזכיר ההגנה של ארצות הברית ויו"ר ועדת הקונגרס לתקציב.
למדה בבתי ספר יוקרתיים בוושינגטון: בית הספר היסודי בובואר, ובתיכון לבנות הקתדרלה הלאומית. בתיכון הייתה רייס ספורטאית מצטיינת וכן כיהנה כיו"ר מועצת התלמידים. רייס שיחקה בתפקיד רכזת בנבחרת הכדורסל של התיכון וזכתה בכינוי "Spo". רייס סיפרה כי בצעירותה הוריה לימדו אותה "לעולם לא להשתמש בגזע של אדם כיתרון או כתירוץ".
היא סיימה תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת סטנפורד ב-1986, וזכתה במלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד, בה סיימה תואר שני ודוקטורט ביחסים בינלאומיים ב-1990. עבודת התזה שלה עסקה במאבק לעצמאות מהשלטון הלבן ברודזיה. בזמן לימודיה הייתה פעילה במאמצים לקדם חרם כלכלי על דרום אפריקה במאמץ נגד שלטון האפרטהייד, כמו כן שימשה יועצת לענייני חוץ בצוותו של מייקל דוקאקיס במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988.
ב-1992 היא נישאה לאיאן קמרון, יליד קנדה שלמד עמה בסטנפורד ועובד כמפיק ברשת ABC. לזוג שני ילדים. על נישואיה עם קמרון שהוא לבן, ציינה בראיון: "מדוע שאוגבל מדעות קדומות שאינני מסכימה עמן? נישואי עמו לא הופכים אותי לפחות אפרו-אמריקאית." הונם של בני הזוג הוערך בין 23 ל-43 מיליון דולר נכון ל-2009.
ביוגרפיה > קריירה

רייס עבדה בתחילת שנות ה-90 כיועצת בשלוחה בטורונטו של תאגיד הייעוץ האסטרטגי מקינזי. משנת 1993 שימשה במגוון תפקידים בממשלו של הנשיא ביל קלינטון, ביניהם יועצת מיוחדת לענייני אפריקה במועצה לביטחון לאומי. ב-1997 מונתה על ידי קלינטון לעוזרת לענייני אפריקה של מזכירת המדינה מדליין אולברייט, ידידת משפחה ותיקה ששימשה כמנטורית שלה. בתפקיד כיהנה עד 2001, תום כהונתו של קלינטון.
על רייס נמתחה ביקורת, בין השאר במגזין "ניוזוויק", על חלקה בתפקוד ממשלו של קלינטון שלא מנע את רצח העם ברואנדה. רייס התבטאה ב-2001 כי למדה לקח מתקופה זו ואם תעמוד בפני מצב דומה בעתיד תפעל במלוא המרץ לפעולה דרמטית. במסגרת עדותה בפני ועדת הסנאט לענייני מדיניות חוץ שדנה בעמדת ארצות הברית על רקע רצח העם בדארפור, הביעה רייס תמיכה בצעדים צבאיים נרחבים נגד סודאן גם על רקע מעורבות ארצות הברית בחזיתות אחרות.
לאחר תקופתה בשירות הציבורי עבדה רייס במשך כשנתיים בחברת ייעוץ בוושינגטון, וב-2002 הצטרפה כעמיתה בכירה למכון המחקר הוותיק ברוקינגס. רייס שימשה כיועצת למדיניות חוץ של ג'ון קרי במסגרת הקמפיין שלו לנשיאות ארצות הברית ב-2004, ושל ברק אובמה במסגרת הקמפיין שלו לנשיאות ב-2008. במהלך הקמפיין, ביקרה רייס את יריבתו של אובמה הילרי קלינטון על תמיכתה במלחמת עיראק ובהכרזה על משמרות המהפכה כארגון טרור. לאחר היבחרו של אובמה, נבחרה רייס לשמש כחברה במועצה המייעצת לצוות האחראי על המעבר של הממשל החדש, וכן מונתה לשגרירה הבאה של ארצות הברית באו"ם, תפקיד אשר שודרג על ידי אובמה לרמת חבר קבינט. במינויה הייתה לאישה השלישית והאמריקאית אפריקאית הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
במהלך ההתקוממות בלוב (2011) הציגה רייס קו תוקפני ולוחמני נגד משטרו של מועמר קדאפי, יחד עם מזכירת החוץ הילרי קלינטון ויועצת הנשיא סמנתה פאוור, הובילו לקבלת החלטות באו"ם על אזור אסור לטיסה ועל התקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב. בעקבות תקיפת בניין הקונסוליה האמריקאית בבנגזי ב-11 בספטמבר 2012, במהלכה נרצחו שגריר ארצות הברית בלוב, כריסטופר סטיבנס ושלושה אמריקאים נוספים, מסרה רייס כי מדובר ככל הנראה במעשה ספונטני על רקע פרסומו של סרט המציג באופן שלילי את מוחמד, על כך ספגה ביקורת כשהתברר שמדובר בפעולת טרור מתוכננת מראש לרגל ציון יום השנה לפיגועי 11 בספטמבר. פיטר קינג, יושב ראש הוועדה להגנת המולדת בבית הנבחרים של ארצות הברית, אף קרא לרייס להתפטר.
רייס הוזכרה כמועמדת להחליף את מזכירת המדינה הילרי קלינטון בקבינט של אובמה, לאור זאת הודיעו הסנאטורים ג'ון מקיין ולינדזי גרהאם מבכירי הרפובליקנים בסנאט כי היא אינה אמינה ואינה ראויה לתפקיד וכי הרפובליקאים יעשו הכל על מנת לחסום מינוי זה, בתגובה הודיע אובמה כי למבקרי רייס תהיה בעיה איתו. בדצמבר 2012 הודיעה רייס כי היא מסירה את מועמדותה לתפקיד מזכירת המדינה, בהודעתה ציינה ש"אני משוכנעת כי אם אכן אבחר כמועמדת לתפקיד, הליך המינוי יהיה ארוך, כואב ויקר".
לאחר התפטרותו של היועץ לביטחון לאומי, טום דונילון ביוני 2013 החליפה אותו רייס, ב-1 ביולי 2013 היא החלה את כהונתה בתפקיד. אותו סיימה ב-20 בינואר 2017 עם סיום כהונת ממשל אובמה.
בדצמבר 2020 הכריז נשיא ארצות הברית הנבחר, ג'ו ביידן כי החליט למנות את רייס למנהלת המועצה למדיניות פנים של ארצות הברית (אנ') בממשלו העתידי.
פרנקפורט

ערך זה עוסק בעיר הגרמנית פרנקפורט על נהר מיין. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פְרָנְקְפוּרְט על המַיין (בגרמנית: Frankfurt am Main, ‏האזנהקובץ:De-Frankfurt am Main.ogg‏Ⓘ‏; בספרות הרבנית: פרַנקפורט דמיין, ובקיצור: פפדַ"ם) היא הגדולה בערי מדינת הֶסֶן והעיר החמישית בגודלה בגרמניה. היא שוכנת בלבה של גרמניה, על גדות הנהר מיין, וקו הרקיע שלה ייחודי לגרמניה; התפתחותה של פרנקפורט כמרכז כלכלי האיצה את בנייתם של גורדי שחקים רבים, ובשנת 2004 עמד מספרם על 366, יותר מכל עיר אחרת בגרמניה. פרנקפורט והערים סביבה מהוות את האזור המטרופוליטני (ריין-מיין) השני בגודלו בגרמניה (אחרי חבל הרוהר), עם כ-5.6 מיליון תושבים. העיר מהווה מרכז פיננסי בין-לאומי חשוב ובין השאר שוכנים בה הבנק הפדרלי של גרמניה (Deutsche Bundesbank), הבנק המרכזי האירופי (European Central Bank) והמטות המרכזיים של מספר רב של בנקים מסחריים. בעיר נמצאת גם קתדרלת פרנקפורט, כנסייה גותית ששיחקה תפקיד חשוב בפוליטיקה של האימפריה הרומית הקדושה.
גורדי השחקים בעיר, אשר רבים מהם שייכים לבנקים הרבים בעיר, העניקו לעיר את הכינויים "בנקפורט" ו"מיינהטן" (על-שם נהר המיין הזורם בה, והסיומת נלקחה ממנהטן שבניו יורק). עד סיום בניית טריומף פאלאס במוסקבה היה מגדל הקומרצבנק בעיר המגדל הגבוה ביותר באירופה. בפרנקפורט 33 מוזיאונים.
כמה מחשובי ילידי פרנקפורט היו יוהאן וולפגנג פון גתה, החתם סופר ואנה פרנק.
בדומה לאיבה ההיתולית השוררת בין קלן ודיסלדורף, כזו קיימת גם בין פרנקפורט לבין שכנתה הקטנה (120,000 תושבים) אוֹפְנְבַּך.
משמעות שמה של העיר היא "מעבר הפרנקים". השם מתייחס לעובדה שבמקום הייתה נקודת חציה של הנהר שהייתה חלק מנתיב מסחר ששימש את הפרנקים ששלטו באזור מהמאה החמישית, לאחר שדחקו את רגלי האלמאנים.
שמה של העיר, המציין את מיקומה על נהר המיין, בא להבדיל אותה מעיר קטנה יותר במזרח בעלת שם זהה, פרנקפורט על האודר.
היסטוריה

ישנם ממצאים המעידים על התיישבות רומית באזור גבעת הקתדרלה בפרנקפורט כבר במאה ה-1 לספירה. ההתיישבות הרומית הגיעה לסופה עם כיבוש האזור בידי האלמאנים ונסיגת האימפריה הרומית דרומה באמצע המאה השלישית לספירה. בסוף המאה החמישית נכבש האזור על ידי הפרנקים. השם פרנקפורט מוזכר לראשונה במכתב משנת 793. מאופן האזכור נראה שהיה כבר במקום ישוב משמעותי. לכן סביר שהיית במקום התיישבות קבע כבר בזמן השושלת המרובינגית.
קרל הגדול בנה לעצמו טירה בעיר ובשנת 794 כינס בעיר את הוועידה הכנסייתית של פרנקפורט. לואי בנו של קרל הגדול קבע את מושבו בעיר והקים בה ארמון ובשנת 838 ביצר את העיר והקים חומה וחפיר. עם חתימת חוזה ורדן בשנת 843 וחלוקת האימפריה הפרנקית הפכה פרנקפורט לבירה בפועל של פרנקיה המזרחית.
פרנקפורט הייתה אחת הערים החשובות באימפריה הרומית הקדושה. מ-855 נבחרו מלכים וקיסרים גרמנים בעיר והוכתרו באאכן. בבולת הזהב של 1562 ניקבע שגם מקום הכתרתם יהיה בפרנקפורט. והראשון בהם היה מקסימיליאן השני. המסורת נפסקה ב-1792 בבחירת פרנץ השני.
בשנת 1372 זכתה פרנקפורט למעמד ריבוני כאשר הוכרזה כעיר קיסרית חופשית (Freie Reichsstadt Frankfurt). מאז, הפכה העיר החופשית פרנקפורט לישות עצמאית באימפריה הרומית הקדושה, והייתה כפופה ישירות לקיסר. בשנת 1405 בית רומר הוסב לבית העירייה והיא פועלת ממנו עד היום.
פרנקפורט הצליחה להישאר נייטרלית במהלך מלחמת שלושים השנים, אך סבלה ממגפות שהובאו על ידי פליטים שבאו לעיר.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות העיר נכבשה והופגזה מספר פעמים על ידי הכוחות הצרפתיים. למרות זאת, היא הצליחה להישאר עיר חופשית עד הנפילה המלאה של האימפריה הרומית הקדושה ב-1805. לאחר הקרב האחרון של נפוליאון והפסדו, קונגרס וינה ב-1814 קבע שפרנקפורט תיכנס לקונפדרציה הגרמנית, כעיר חופשית וכמושב הבונדסטאג, הפרלמנט הקונפדרלי.
לאחר ניסיון מהפכה הכושל של אביב העמים, פרנקפורט הייתה המושב של הפרלמנט הראשון שנבחר בדרכים דמוקרטיות בגרמניה, האספה הלאומית של פרנקפורט, שהתכנסה ב-18 במאי 1848. האספה נכשלה כאשר מלך פרוסיה סירב לקבל עליו את תואר הקייזר ב-1849.
פרנקפורט איבדה את עצמאותה לאחר מלחמת שבעת השבועות בין פרוסיה לאוסטריה, אשר במהלכה סיפחה פרוסיה מדינות גרמניות וביניהן העיר החופשית של פרנקפורט.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצצה פרנקפורט קשות. כ־5,500 תושבים נהרגו ומרכז העיר מימי הביניים, הגדול בגרמניה בזמנו, נהרס כמעט לחלוטין. ב-1945 נכבשה העיר על ידי כוחות אמריקניים.
לאחר המלחמה הייתה העיר חלק מאזור הכיבוש האמריקני. לאחר מכן העיר הייתה מועמדת להפוך לבירת מערב גרמניה אולם לבסוף בחר הקנצלר קונראד אדנאואר בעיר בון להיות עיר הבירה.
בשנות ה-90 נבנו גורדי שחקים רבים במרכז העיר. מגדל יריד הסחר היה הבניין הגבוה באירופה כאשר נבנה בשנת 1990.
ב-25 במרץ 2012, נבחר פטר פלדמן מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ברוב קולות והיה לראש העיר היהודי הראשון בתולדות פרנקפורט מאז תקופת גרמניה הנאצית.
אטימולוגיה

פרנקונופורט (בגרמנית עתיקה) או ואדום פרנקורום (בלטינית) הם השמות הראשונים המוזכרים בכתבים משנת 794 לספירה. השם התגלגל לפרנקנפורט במהלך ימי הביניים ובהמשך לפרנקפורט בעידן המודרני. על פי ההיסטוריון דוד גנז, העיר נוסדה כ-146 שנה לספירה על ידי מייסדה, מלך פרנקי בשם זוּנָה, ששלט על מחוז שנקרא אז סיקאמברי. הוא קיווה בכך להנציח את שם שושלתו. עם זאת, הדבר אינו תואם מבחינה כרונולוגית לנוכחות הרומית שהוכחה ארכאולוגית באזור סביב מצודת נידה בהדרנהיים המודרנית. מקור השם הוא ככל הנראה בפרנקונופורט של השבט הגרמני פרנקים, שמשמעותו "מעבר" (בדומה ל-"ford" באנגלית) - מקום שבו הנהר רדוד מספיק לחציה ברגל. עד המאה ה-19, התקבע השם פרנקפורט ככתיב הרשמי.
בימי הביניים היה מקובל לתעתק את שם העיר בעברית גם כ"וורנקוורט".
דמוגרפיה

הרב-התרבותיות בפרנקפורט עולה על זו של כל עיר גדולה אחרת בגרמניה: כ-25% מתושביה הם מהגרים. מתוכם, כחמישית הם טורקים. נכון לשנת 2011 חיים בפרנקפורט כ-84,000 תושבים מוסלמים, המהווים 12.6% מכלל האוכלוסייה. פרנקפורט נחשבת לעיר רב תרבותית מאחר שרוב תושביה (כ-51.2%) ממוצא זר. הטורקים הם המיעוט הגדול ביותר, כ-13% מאוכלוסיית העיר.
גאוגרפיה > אקלים

| אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> ינואר.15.6.5.0.0.5.-14.9.52.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> פברואר.19.3.6.6.0.7.-15.0.44.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> מרץ.24.9.11.5.3.4.-9.5.41.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> אפריל.29.9.16.8.6.6.-3.5.38.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> מאי.35.0.20.7.10.5.1.5.62.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> יוני.38.3.24.1.13.8.6.0.60.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> יולי.40.2.26.2.15.8.8.5.65.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> אוגוסט.39.6.25.8.15.5.7.5.60.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> ספטמבר.32.8.20.9.11.7.3.7.50.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> אוקטובר.26.8.14.8.7.8.-2.7.54.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> נובמבר.22.1.9.0.4.1.-7.5.52.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> דצמבר.16.0.5.6.1.4.-14.1.63.0 | אקלים בפרנקפורט (1991–2020)> שנה.40.2.15.6.7.6.-15.0.641.0 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Wetter und Klima Frankfurt am Main / wetterlabs.de
כלכלה

פרנקפורט נחשבת לבירה הכלכלית של אירופה. היא שימשה במשך מאות שנים כמרכזה הפיננסי של גרמניה. הבורסה לניירות ערך של פרנקפורט היא הגדולה ביותר בגרמניה ומהגדולות בעולם. משכנו של הבנק המרכזי האירופי נמצא בפרנקפורט. העיר ידועה בשוק חג מולד שפועל החל משנת 1393. בין המוצרים הנמכרים בשוק עוגיות בתמנשן מסורתיות.
תחבורה

מיקומה המרכזי הפך את העיר למרכז תחבורה ראשי. אף על פי שישנן ארבע ערים גדולות יותר בגרמניה, נמל התעופה של פרנקפורט הוא הגדול במדינה (והרביעי באירופה) ותחנת הרכבת הענקית שלה, בת 25 הרציפים.
נמל התעופה של פרנקפורט ממוקם כ-12 קילומטרים ממרכזה. אפשר להגיע אליו במכונית או באוטובוס ובנוסף יש בו שתי תחנות רכבת - אחת לתנועה אזורית ואחת לתנועה ארוכת טווח.
בנוסף יש עוד שני נמלי תעופה בסביבות העיר המשמשים לתעופה כללית ולחברות התעופה הזולות.
חינוך

בפרנקפורט אוניברסיטה גדולה וארבע מכללות, בהן לומדים 46 אלף סטודנטים.
יהדות פרנקפורט

הקהילה היהודית בפרנקפורט היא אחת הקהילות הוותיקות באירופה, ואחת הבודדות היכולות להתפאר בהתיישבות יהודית רציפה מימי הביניים ועד ימינו.
המקורות המוקדמים ביותר המתייחסים להתיישבות יהודית בפרנקפורט הם מקרה העמדתו לדין של יהודי בפרנקפורט על ידי לותר הראשון בשנת 855, ועדותו של היסטוריון בן פרנקפורט משנת 1682 שטען כי יהודים התגוררו בפרנקפורט כבר במאה השישית. מקורות מוצקים יותר נמצאו החל מן המאה האחת עשרה והשתים עשרה – בשנת 1074 נתן היינריך הרביעי כתב זכויות ליהודים בתחום שלטונו – ופרנקפורט בכלל, ומכאן ואילך אנו מוצאים כתבי מכירה של בתים על ידי יהודים, ציונים של הקהילה בספרות ההלכה ועוד.
כיום ישנם ארבעה בתי כנסת בעיר פרנקפורט, הגדול שביניהם נמצא בחלקו המערבי של העיר הידוע כ-Westend-Synagoge. בצמוד אליו נמצא בית מדרש המשמש לתפילות בימי החול וכמרכז שיעורי תורה. נוסף לכך נמצא בית כנסת ה-Baumweg-Synagoge בסמוך לגן החיות בעיר. כמו כן גם במרכז ההורים של הקהילה פעיל בית כנסת בשם "עטרת-צבי" אותו מנהיג הרב שלמה רסקין (גר'). כרב העיר מכהן מאז תשע"ו (2016) הרב אביחי אפל.
משפחת רוטשילד מקורה בקהילה היהודית בפרנקפורט וזוהי גם עיר הולדתו של החתם סופר.
ראש עיריית פרנקפורט בין השנים 2012–2022 היה פטר פלדמן היהודי
ערים תאומות

קנדה טורונטו, קנדה (מ־1989)
צרפת ליון, צרפת (מ־1960)
אנגליה ברמינגהאם, אנגליה (מ־1966)
איטליה מילאנו, איטליה (מ־1971)
הרפובליקה העממית של סין גואנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין (מ־1988)
צ'כיה פראג, צ'כיה (מ־1990)
הונגריה בודפשט, הונגריה (מ־1990)
פולין קרקוב, פולין (מ־1991)
ניקרגואה גרנדה, ניקרגואה (מ־1991)
ישראל תל אביב-יפו, ישראל (מ־1980)
ראו גם

אסכולת פרנקפורט
מיינהטן
הערות שוליים

↑  יפתח גביש, דיפלומטיה קרולינגית: יחסי החוץ בין קרל הגדול ובין אופא מלך מרסיה, באתר האוניברסיטה העברית ירושלים
↑  KARTENSEITE, Muslime in Deutschland 2011 – Landkreise – Karte (בגרמנית)
↑  לא גרמנים, גרמנים שנולדו בחו"ל או צאצאי מהגרים
↑  סטיוארט פיטרסון, Germans now the MINORITY in Frankfurt, בדיילי מייל, ‏29 ביוני 2017 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557252205171  BIBSYS: 11000840  BnF: cb11864186q (data)  GND: 4018118-2  HDS: 006588  ISNI: 0000 0001 2185 8098  LCCN: n79149017  MusicBrainz: 16560d3e-358b-4869-8a6d-727db2ee7b69  NARA: 10044637  NKC: ge129155  NLA: 35944560  NLG: 177433  NSK: 000586616  RERO: 02-A023648301  SUDOC: 026383993  VcBA: 494/33061  VIAF: 151720959   WorldCat (עם VIAF): 151720959 
גדת המיין בפרנקפורט
תחנת הרכבת המרכזית של פרנקפורט
קתדרלת פרנקפורט
יורם לס

יורם זכריהו לַס (נולד ב-30 בינואר 1945) הוא פרופסור אֶמֶרִיטוּס בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בחוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה, חבר כנסת בכנסת ה-13 מטעם מפלגת העבודה ומנכ"ל לשעבר של משרד הבריאות.
ביוגרפיה

נולד לאב רופא, ד"ר נתן לס, מומחה לאלרגיה, שעלה מווילנה ב-1935 ולאם רופאת שיניים. התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית, למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך כרופא ב-1971. את שירותו בצה"ל עשה כקצין רפואה בגדוד 50, והגיע לדרגת רב-סרן. במלחמת יום הכיפורים שירת כרופא בחטיבת הצנחנים.
בתחילת שנות השבעים הצטרף לסגל הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך, קודם לדרגת פרופסור מן המניין בחוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה ושימש גם סגן דקאן הפקולטה.
בשנות ה-80 התפרסם כשהנחה לצד יעל דן את תוכנית הטלוויזיה "תצפית" ששודרה בערוץ הראשון ועסקה בחידושים בתחום המדע.
ביוגרפיה > מנכ"ל משרד הבריאות

בשנים 1988–1989 כיהן כמנכ"ל משרד הבריאות, תחת השרים שושנה ארבלי-אלמוזלינו ויעקב צור. בתחילת תקופת עבודתו במשרד הבריאות, החל מינואר 1988, שבתו הרופאים העובדים בבתי החולים הממשלתיים, במחאה על תנאי עבודתם ושכרם. במהלך המשבר, אשר הלך והחריף לאורך חודשים רבים, הושבתו חליפות שירותי רפואה שונים בבתי החולים ברחבי הארץ. שרי הבריאות והמנכ"ל לס ניהלו משא ומתן מתוקשר לאורך חודשים עם פקידי משרד האוצר, אשר הידרדר גם לחילופי האשמות הדדיות.
בספטמבר 1988 החלה התפרצות מחודשת של נגיף הפוליו בישראל. בתגובה לטענות כי האירוע הוא מגפה, הגיב לס תחילה: "אין מגפה וזוהי התפרצות של המחלה". באותה עת הזמינה הסתדרות הרוקחים מאות אלפי חיסונים, אולם לס סירב לאשר את מכירתם והתבטא: "תושבי מדינת ישראל יקבלו חיסון בהתאם להחלטות משרד הבריאות ועל סמך העובדות בשטח". עם זאת, לאחר זמן הוביל לס מבצע חיסון גדול ומזורז. לאחר שהושמעה ביקורת על לוח זמנים צפוף מדי למבצע החיסונים, חוסנו תחילה הילדים ואחריהם המבוגרים. במאי 1989 התפטר לס מתפקידו.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

בסוף שנות ה-70 היה פעיל במפלגת ד"ש. ב-1990 עמד בראש ועדה לחקירת נסיבות תבוסת מפלגת העבודה בבחירות לכנסת השתים עשרה, אולם התפטר לפני הגשת מסקנותיה. בשנת 1992 נבחר לכנסת ה-13 מטעם המפלגה. בכנסת הוא היה יושב-ראש ועדת משנה לאשפוז, יושב-ראש ועדת המשנה לענייני התאגידים הממשלתיים, יושב-ראש ועדת משנה למערך בריאות הנפש בצה"ל, חבר בוועדת העבודה והרווחה, חבר בוועדה לענייני ביקורת המדינה וחבר בוועדה המשותפת לחוק ביטוח בריאות ממלכתי. בוועדת העבודה והרווחה שימש יו"ר ועדת המשנה לבריאות. סיים את כהונתו בכנסת ב-1996.
ביוגרפיה > המשך דרכו

לאחר שעזב את הכנסת חזר לאקדמיה ומאז, הוא מלמד בחוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2011 הקים את חברת "ניופילטריישן", העוסקת במיחזור סלילי דיאליזה לצורכי סינון מים בחקלאות, בתעשייה ואף לשתייה. הוא מעורב בפרויקט פילנתרופי באפריקה, המשתמש בטכנולוגיה זו.
ביולי 2020 החל לס להגיש, מדי יום חמישי, תוכנית רדיו ב-103fm, בה הוא שוחח עם מאזינים על ענייני היום.
לס נשוי ואב לשלושה. מתגורר בשכונת רמת אביב בתל אביב.
משבר הקורונה

בשנת 2020 טען שהיחס של ממשלת ישראל (וכן בעולם ברובו הגדול) למגפת הקורונה חמור מדי והתנגד לצעדים החמורים שנקטה הממשלה. בין היתר העלה את הסכנות של צעדי הסגר על הפגיעה במשק והשלכותיו על בריאותם הנפשית של האזרחים - מה שעלול להתבטא גם במחלות פיזיות והתאבדויות. כמו כן אמר שהשבתה של המשק בישראל בעקבות הרצון לשמור על הקשישים היא הרסנית ומיותרת. בהמשך הסביר שכוונתו לא להקריב את הקשישים והאוכלוסיות בסיכון, אלא להנחות אותם לשמור על בידוד עצמי גבוה. בעקבות עמדותיו אלה הופיע רבות בכלי התקשורת כמתנגד לטיפול משרד הבריאות במשבר. בהמשך ייחס את ירידת התפשטות הקורונה ליצירת חסינות עדר טבעית ולא לצעדי המנע שננקטו על ידי הממשלה, בנו אורי לס מנהל תיכון עירוני ד בתל אביב הסכים חלקית עם דעות אביו, למרות זאת סגר את בית הספר בהתאם להנחיות לאחר שהתגלה חולה קורונה במוסד.
בנוגע לחיסון הקורונה התבטא לס כי החיסונים נעשו "בטכנולוגיה חדשה" ו"מתוך היסטריה", וכי הם עלולים לגרום למחלות. עם זאת, המליץ לאוכלוסיית הסיכון להתחסן, וזמן קצר אחר תחילת החיסונים בישראל התחסן בעצמו.
עיריית תל אביב-יפו גייסה אותו להובלה בהתנדבות את הקמפיין "זה הזמן לקנות מקומי" שנועד לסייע לעסקים קטנים שנפגעו מהמשבר. במהלך הסרטון לס הגיב בהומור עצמי על הביקורת והחיקויים שנערכו על דבריו וסגנונו לאורך התקופה.
הערות שוליים

↑  רשימת מקבלי התארים באוניברסיטת ירושלים, דבר, 30 ביוני 1971; עמ' 3
↑  מינויים והעלאות בדרגה באוניברסיטת תל-אביב, דבר, 24 באפריל 1973; עמ' 3
↑  מבחר משדרים, מעריב, 10 במאי 1984, עמ' 20
↑  דליה מזורי, אורי גינוסר ואלי דנון, רופאי המדינה והמרדימים ימשיכו בהשבתות בשבוע הבא, מעריב, 22 בינואר 1988, עמ' 6.
↑  לדוגמה: דליה מזורי וטל שחף, רופאי המדינה ממשיכים בעיצומים, מעריב, 25 בפברואר 1988, עמ' 1; דליה מזורי ושרגא מקל, מאות ניתוחים מבוטלים בכל יום בגלל שביתות הרופאים, שם, 17 במרץ 1988, עמ' 1 ועמ' 2; הנ"ל, רבבות חולים בכל בתי-החולים בארץ לא ינותחו עד יום ראשון, שם, 12 במאי 1988, עמ' 1 ועמ' 2; אורי גינוסר, שרגא מקל ודליה מזורי, 30 אלף עובדי מדינה פתחו בשביתה "בלי הגבלת זמן", שם, 14 ביוני 1988, עמ' 1 ועמ' 2; דליה מזורי, הרופאים משביתים מחר את כל בתי החולים מהבוקר למשך יממה, שם, 11 באוגוסט 1988, עמ' 1 ועמ' 2; דליה מזורי, רופאי המדינה משביתים בתיה"ח הממשלתיים ליממה, שם, 6 בנובמבר 1988, עמ' 1 ועמ' 2;
↑  שרגא מקל, בכיר באוצר: פרופ' לס סילף סיכומים; מנכ"ל מש' הבריאות: זוהי טענה מסולפת, מעריב, 11 ביולי 1988, עמ' 12.
↑  אודי רבינוביץ, אמיר גילת וראובן בן-צבי, חשד לעוד שני מקרי פוליו, מעריב, 6 בספטמבר 1988, עמ' 7.
↑  דליה מזורי, אהוד רבינוביץ ועמנואל הרוזן, חשש הפוליו גובר: מתרחב המבצע לחיסון מאות אלפים נגד שיתוק ילדים, מעריב, 23 בספטמבר 1988, עמ' 1 ועמ' 2; יהודה גורן, "זוהי מגפה", שם, עמ' 3.
↑  דליה מזורי, משרד הבריאות יבא 4 מיליון מנות חיסון נגד פוליו, מעריב, 6 באוקטובר 1988, עמ' 1 ועמ' 2.
↑  פרופ' לס: בתוך שבועות תיושם מדיניות חיסון חדשה נגד פוליו, מעריב, 9 בנובמבר 1988, עמ' 15.
↑  דליה מזורי, המונים הסתערו על תחנות חיסון וגרמו למחסור זמני בתרכיב, מעריב, 10 באוקטובר 1988, עמ' 1 ועמ' 2.
↑  דליה מזורי, התפטר מנכ"ל משרד הבריאות, מעריב, 30 במאי 1989, עמ' 9.
↑  מזכירות ד"ש בתל אביב הרכיבה רשימת מועמדים למועצת העירייה, דבר, 8 באוגוסט 1978, עמ' 4.
↑  מנחם רהט, פרופ' לס דן בבית-שמש עד הבוקר ולא פישר בין תומכי פרס לרבין, מעריב, 16 במאי 1990, עמ' 3.
↑  מנחם רהט, ועדת לס - ללא היו"ר שהתפטר - תגיש מסקנותיה בשתי גרסאות, מעריב, 27 במאי 1990, עמ' 6.
↑  איתי פת-יה, אל תגידו קורונה: פרופ' יורם לס יגיש תכנית רדיו שבועית, באתר אייס, 14 ביולי 2020
↑  שגיא בן-נון‏, "קורונה? סגר? למאזין הבא!": יורם לס יגיש תכנית חדשה ברדיו 103FM, באתר וואלה, 13 ביולי 2020
↑  פרופסור יורם לס: "אני לא חוזר בי מכלום", באתר ערוץ 7, ‏13 בפברואר 2020
↑  הדס מגן, ‏הפרופסור האופטימי: "הקורונה היא סתם מגפה עם יחסי ציבור, יותר אנשים ימותו מדיכאון", באתר גלובס, 20 במרץ 2020
↑  ישי שנרב, יורם לס כמרואיין הוא חלומו הרטוב של כל עורך...אבל..., באתר @IshayShnerb, ‏2020T2:46
כאן חדשות, פרופסור יורם לס טוען שאף אחד לא יכול לסתור את המספרים שלו. ובכן, מצאנו מישהו שיכול. קוראים לו יורם לס, באתר טוויטר
גיא זהר, כשפנו אמש..., באתר טוויטר
אורן פרסיקו, כך בנו קשת ורשת את דמותו של פרובוקטור הקורונה, באתר העין השביעית, 7 באוקטובר 2020
↑  מיה מנע, מנהל ביה"ס שנסגר בעקבות קורונה: בנו של פרופ' יורם לס, באתר השקמה חולון, ‏2020-06-13
↑  יורם לס, יורם לס, באתר טוויטר
↑  יגאל מוסקו, ‏שפעת עם יחסי ציבור? פרופ' יורם לס התחסן נגד קורונה - ויש לו גם הסבר למה, באתר ‏מאקו‏, 1 בינואר 2021
↑  פרופ' יורם לס על הנשיא טראמפ: "הוא מטורלל", באתר ‏מאקו‏, 25 במאי 2020
אורליאן (כדורסל)

הקבוצה במשחק ביתי
אורליאן לוארה באסקט היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר אורליאן, המתמודדת בPro B.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1993. בסיום עונת 2005/06, זכתה הקבוצה באליפות הליגה השנייה בצרפת והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגת העל. באותה שנה הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הצרפתי והפסידה בו לדיז'ון 66-58. מאז עונת 2006-07 אורליאן משחקת בליגת העל הצרפתית. בעונת 2009/10 זכתה הקבוצה בגביע הצרפתי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת גראבלין דנקירק 69-73.
בעונת 2009/10 השתתפה הקבוצה ביורוליג לראשונה בתולדותיה. זו הפעם הראשונה בה התמודדה הקבוצה במסגרת אירופית מחוץ לצרפת. בעונת 2010/11 השתתפה הקבוצה במסגרת היורוצ'לנג'. ובעונת 2012/13 משתתפת הקבוצה במסגרת היורוקאפ.
אולמות

המגרש הביתי של אורליאן במשחקי הליגה הצרפתית הוא ארמון הספורט באורליאן המכיל 3,222 מקומות. אך במשחקים הדורשים כמות רבה יותר של צופים, כדוגמת היורוליג, מארחת הקבוצה בזניט דאורליאן המכיל 6,900 מקומות.
תארים והישגים

הליגה הצרפתית :
מקום שני: 2009
חצי גמר: 2012
הגביע הצרפתי :
זכייה (1): 2010
גמר: 2006
פטקים ספור

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  2013 
 מדינה:  טורקיה 
 
 www.petkimspor.org
 
פטקים ספור קולובו (בטורקית:  Petkim Spor Kulübü) הוא מועדון כדורסל טורקי מהעיר איזמיר שבטורקיה המשתתף בליגת העל הטורקית בכדורסל ובליגת האלופות בכדורסל.
היסטוריה

המועדון הוקם ב-2013, והעפיל לראשונה ב-2020 לליגה הבכירה לאחר תפיסת מקומה של קבוצת אוניברסיטת טכניק איסטנבול שנקלעה לקשיים פיננסים.
בעונת 2023/2024 סיימה הקבוצה במקום ה-7 והעפילה לשלב הפלייאוף בו הודחה ברבע הגמר לאחר הפסד כפול לפנרבחצ'ה ועקב כך העפילה לשלב המוקדמות של ליגת האלופות בכדורסל, בשלב זה ניצחה הקבוצה את דן בוס ההולנדית ואת שולה באסקט הצרפתית והעפילה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של המפעל.
פרשת מריו קוסטחה נגד גוגל

|  מידע החלטה |
| --- | --- |
 ערכאה:  בית הדין לצדק של האיחוד האירופי
 תאריך טענות:  2013
 תאריך החלטה:  מאי 2014
 מראה מקום:  ספרד
 החלטה
 הגנה על הזכות לפרטיות והזכות להישכח
 
פרשת מריו קוסטחה נגד גוגל היא תביעה משפטית שהגיש עורך דין ספרדי נגד גוגל בהקשר לדרישתו להסתיר מידע אישי עליו באינטרנט. התביעה, שנדונה בבית הדין לצדק של האיחוד האירופי, הביאה להחלטה תקדימית בנוגע לזכותו של אדם פרטי לשלוט במידע שגוגל מציגה עליו ולזכותו של אדם להישכח דיגיטלית.
רקע

בתקופה של טרום עידן האינטרנט הייתה נכונות של שלטונות החוק למחוק רישומים פליליים בגלל התיישנות על מנת לאפשר לעבריינים לפתוח דף חדש. עם התפתחותו של האינטרנט איבדו רשויות החוק את השליטה במידע האישי של אנשים (היסטוריה פלילית וכללית) והוא הפך זמין לכל דבר שהפר במקרים רבים את הזכות לפרטיות של אנשים פרטיים וגרם לחשיפת פרטים אישיים בניגוד לרצונם של אותם אנשים.
התביעה של מריו קוסטחה > פשיטת הרגל

ב-1998 נקלע עורך הדין הספרדי מריו קוסטחה גונזאלס (Mario Costeja González) לחובות ובית המשפט כפה עליו להעמיד את רכושו למכירה כדי להחזיר את חובותיו. כדי להגדיל את תפוצת הידיעה על המכירה ולהביא עוד קונים הורה משרד העבודה הספרדי לפרסם את פרטי המכירה גם בעיתון ספרדי.
לאחר מספר שנים התאושש קוסטחה מהמשבר הכלכלי אליו נקלע ופרע את כל חובותיו אולם לטענתו המידע שאולץ לפרסם בעיתון ב-1998 הועלה לאינטרנט דבר שגרם לכך שבעיותיו הכלכליות בעבר צפו ועלו בחיפוש אחר שמו בגוגל ובלמו את יכולתו לפתח את העסק שלו ולהגדיל את היקף לקוחותיו.