stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנגחו
תיירות > מוזיאונים במחוז

מוזיאון סרטן צ'ואן
מוזיאון משאבי האוקיינוס
מוזיאון ההנצחה של צ'אנג יו-שנג
מוזיאון פינגו ליווינג
תיירות > אטרקציות נוספות

הלב הכפול של אבנים מוערמות
מערת פנגגו
טאיוואן הקטנה
מערת לוויתן
הגלריה הגאולוגית Xiaomen
הפארק הלאומי הימי דרום פנגחו
מאז 1 בינואר 2015, תיירים מסין היבשתית יכולים להגיש בקשה ישירה לקבלת אישור יציאה וכניסה עם הגעתם לפנגחו. זכות זו חלה גם באיים קינמן ואיי מאטסו כאמצעי להגביר את התיירות באיים המרוחקים של טאיוואן.
מחוז פנגחו אירח 1.8 מיליון תיירים בשנת 2018 עם צמיחה שנתית ממוצעת של כ-10%.
אנדרטה מקורית משנת 1908 לשייטת מצושימה. אנדרטת פארק מודרנית בעיר מאגונג, פנגחו, טאיוואן.
לב כפול של אבנים מוערמות – משמשת כמלכודת לדגים
הגשר הגדול של פנגחו
הברחת סמים

כאי מרוחק המאוכלס בדלילות, פנגחו מהווה מוקד להברחת סמים לטאיוואן מסין והפיליפינים. האזור הפך למוקד למאבק בסמים.
בשנת 2016, צ'ו מנג-הסיאנג (周 盟 翔), התובע הראשי של משרד התובעים במחוז פנגחו, הוביל צוות חקירה בטאיוואן הכולל קצינים של מנהל משמר החופים, במטרה להעמיד לדין עבריינים בסחר בסמים. חקירה משותפת עם רשויות הפיליפינים וסין שנמשכה שנה וחצי הביאה לתפיסת 22.6 קילוגרם אמפטמין, 11.4 קילוגרם אפדרין וכ־40 קילוגרם סידן כלורי בשווי מוערך של 123 מיליון דולר טאיוואני חדש (NT). שמונה חשודים נעצרו בקגאיאן, אי קטן בצפון הפיליפינים, אך אף אזרח טאיוואני לא הואשם במסגרת התוכנית למלחמה בסמים.
בשנת 2017 דיווחו כלי תקשורת על "הברחת הסמים הגדולה ביותר אי פעם בתולדות המחוז" כאשר 506 קילוגרם של אפדרין נתפסו בסירת דייגים סינית מול פנגחו "כחלק מפגיעה מתמשכת בסחר הסמים באזור". הברחות אפדרין גדלו מכיוון שיש לסם מבנה כימי דומה לאמפטמינים וניתן להמיר אותן בקלות למתאמפטמין . על פי דוח פוקוס טאיוואן, "ניתן למכור את מתאמפטמין במחיר פי עשרה מהאפדרין. במקרה זה שווי התפיסה יהיה שווה יותר ממיליארד דולר טאיוואני חדש (33.33 מיליון דולר אמריקאי)."
למרות גודל תפיסת הסמים, רק חמשת אנשי הצוות של סירת הדייג הסינית עוכבו במבצע, כאשר הרשויות "לא הצליחו למצוא את הספינה הטאיוואנית שהייתה אמורה להגיע לקבלת הסמים". לא היה ברור מדיווחי התקשורת כיצד הצד הטאיוואני במבצע ההברחה ידע להימנע מהמפגש עם סירת הדיג. גם ספקי המשלוח התחמקו מלכידה. הסמים שנתפסו נועדו להפצה מפנגחו לתוך טאיוואן.
תחבורה

במחוז פנגחו ישנם שלושה שדות תעופה, כל אחד מהם נקרא על שם האי עליו הוא נמצא: מאגונג, קימי וואנג'אן. הגדול ביותר מבין השלושה הוא שדה התעופה מאגונג (אנ') המשמש כשדה תעופה בינלאומי של המחוז. בשנת 2018 עברו בשדה התעופה מאגונג כ-2.5 מיליון נוסעים. שדה תעופה זה נמצא במקום החמישי מבין שדות התעופה העסוקים ביותר בטאיוואן. שדות התעופה קימי וואנג'אן משרתים בעיקר פונקציות של אספקה (מזון ותרופות בעיקר). שדות התעופה נפתחו בשנת 1977. דיילי אייר מפעילה טיסות בין פנגחו לגאושיונג שבדרום טאיוואן.
ישנם שני נמלים עיקריים, מאגונג ולונגמן-ג'יאנשאן, המתפקדים יחד כנמל בינלאומי של מחוז פנגחו. נמל מאגונג משמש בעיקר כנמל נוסעים ונמל לונגמן-ג'יאנשאן משמש בעיקר כנמל מטענים. נמל העיר מאגונג משמש כנמל מעבורות המפליגות לקאוסיונג, טאינאן, צ'איאי וקינמן.
שני גשרים קצרים מחברים את האקסי וביישה. הגשר הגדול בפנגחו מחבר בין באישה ושיאו הוא הגשר הארוך ביותר בטאיוואן.
האיים העיקריים מגונג / הוקסי, באישה ושיו מחוברים ביניהם באמצעות גשרים. שני גשרים קצרים מחברים את האקסי וביישה. הגשר בין באישה לשיאו הוא גשר הכביש הארוך ביותר ברפובליקה הסינית טאיוואן.
תחבורה > הגשר הגדול

הגשר נקרא הגשר הגדול של פנגחו (אנ'). הוא חוצה האוקיינוס – Penghu Trans-Oceanic Bridge. בנייתו החלה בשנת 1965 והסתיימה בשנת 1970. בתחילה, אורך הגשר היה 2,478 מטר ורוחבו 5.1 מטר. לאחר שיפוץ והרחבה שהחלו בשנת 1984, נפתח הגשר מחדש בשנת 1996. אורכו גדל ל-2,494 מטרים ורוחבו ל-13 מטרים. יש לו 7 מרחבי חירום לכל אורכו ושני נתיבי נסיעה.
ראו גם

מחוזות טאיוואן
מעמדה הבינלאומי של טאיוואן
טאיוואן
טאיוואן (אי)
לקריאה נוספת

Cook, Harold John (2007). Matters of Exchange: Commerce, Medicine, and Science in the Dutch Golden Age. Yale University Press. ISBN 978-0-300-13492-6.
Deng, Gang (1999). Maritime Sector, Institutions, and Sea Power of Premodern China. Greenwood Publishing Group. ISBN 978-0-313-30712-6.
Idema, Wilt Lukas, ed. (1981). Leyden Studies in Sinology: Papers Presented at the Conference Held in Celebration of the Fiftieth Anniversary of the Sinological Institute of Leyden University, December 8-12, 1980. Vol. 15 of Sinica Leidensia. Rijksuniversiteit te Leiden. Sinologisch instituut (illustrated ed.). BRILL. ISBN 978-90-04-06529-1.
Li, Qingxin (2006). Maritime Silk Road. Translated by William W. Wang. China Intercontinental Press. ISBN 978-7-5085-0932-7.
Parker, Edward Harper, ed. (1917). China, Her History, Diplomacy, and Commerce: From the Earliest Times to the Present Day (2nd ed.). J. Murray. LCCN 17030891. OL 6603922M.
Blue Afternoon

Blue Afternoon (אחר צהריים כחול) הוא אלבומו הרביעי של הזמר טים באקלי, אשר יצא ב-1970, הראשון שהופק על ידי טים באקלי עצמו והראשון שלו בחברת התקליטים של הרב כהן ופרנק זאפה - Straight Records. את התקליט הקליטה יחד עם באקלי אותה הלהקה עמה הקליט את אלבומו הקודם, Happy Sad, ולהם נוסף גם המתופף ג'ימי מדיסון.
לא מעט משירי האלבום יועדו להיכלל באלבומים קודמים שלו אך לא הושלמו. כך על "Chase the Blues Away" ועל "Happy Time" באקלי החל לעבוד כבר בקיץ של שנת 1968 במסגרת ההקלטות של Happy Sad והדמואים שלהם מאותה התקופה נמצאים באלבום האוסף Work In Progress שמכיל בתוכו את הדמואים שהוקלטו בעבודה על Happy Sad.
ב־Blue Afternoon באקלי לוקח את סגנון הפולק שאפיין את תחילת הקריירה שלו ועליו הוא גדל ומוסיף עליו השפעות ג'אז כדי ליצור דינמיקות מוזיקליות חדשות ולהעצים את האטמוספירה הייחודית של התקליט. מהבחינה הזו האלבום הוא חלוץ של פיוז'ן בין פולק לבין ג'אז, דבר שרק יתעצם בשני אלבומיו הבאים של באקלי בהם הוא יתנסה יותר בג'אז.
באותם ארבעה שבועות בהם הקליט באקלי את Blue Afternoon, הקליט באקלי גם את אלבומו הבא, Lorca, וחומר בשביל אלבומו השישי, Starsailor. לפי לי אנדרווד שהיה חברו הקרוב של באקלי ונגן הגיטרה ב7 מתוך 9 אלבומיו באקלי הקליט את Blue Afternoon וקידם אותו רק כדי לספק לחברת התקליטים מוצר מסחרי יחסית ל־Lorca הנסיוני והאוונגרדי ולא אהב את התוצר או התרכז בו. למרות זאת Blue Afternoon היה כישלון מסחרי כאשר הוא הגיע רק למקום ה192 בבילבורד 200.
רשימת שירים

Happy Time – 3:15
Chase the Blues Away – 6:10
I Must Have Been Blind – 3:40
The River – 5:47
So Lonely – 3:27
Cafe – 5:40
Blue Melody – 4:55
The Train – 7:53
משתתפים

טים באקלי – גיטרה, שירה
לי אנדרווד – גיטרה ראשית, מקלדת
ג'ון מילר – באס
ג'ון באלקין – בס
דייוויד פרידמן – הקשה
ג'יימס מאדיסון – תופים
הערות שוליים

↑  Zygmund Zee, Starsailor, www.leeunderwood.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: b38e1102-7fe0-3410-8a4a-9d4739cfbb94 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Harvest (ניל יאנג)

Harvest הוא אלבום האולפן הרביעי של המוזיקאי הקנדי ניל יאנג, שיצא לאור ב-14 בפברואר 1972 על ידי חברת ההפקות Reprise Records (אנ'). האלבום נחשב בקרב מעריציו ומבקרי מוזיקה שונים, כאחד האלבומים החשובים ביותר של יאנג.
 באלבום התארחו מספר אומנים בולטים, ביניהם חברי להקת קרוסבי, סטילס ונאש (בה יאנג היה חבר לתקופה קצרה): דייוויד קרוסבי, סטפן סטילס וגרהם נאש; הזמרת לינדה רונסטאדט; הגיטריסט ג'יימס טיילור והתזמורת הסימפונית של לונדון.
 האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 במשך שבועיים, והנפיק 2 להיטים שנכנסו לבילבורד הוט 100. Old Man שהגיע למקום 31, ו-Heart of Gold שהגיע למקום הראשון. בסיכום כללי של שנת 1972, האלבום היה הנמכר ביותר בארצות הברית לשנה זו.
בשנת 2020 דורג האלבום במקום ה-72 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
תוכני האלבום

לאחר עזיבתו את להקת "קרוסבי, סטילס ונאש", רצה יאנג ליצור מוזיקת קאנטרי רוק. רצון זה התממש בהקלטות האלבום Harvest. רוב שירי האלבום דנים בנושאים כגון זקנה (Old Man, Heart of Gold), מלנכוליה (Out on the Weekend) ואכזבה מהחיים וממערכות יחסים (A Man Needs a Maid). כמו כן, יש באלבום תמות מוכרות מיצירתו של יאנג לאורך השנים כגון השיר Alabama שמתכתב הן מבחינת תוכן ומבחינת הלחנה עם שיר קודם שלו Southern Man, והשיר הארוך ביותר באלבום (Words (Between the Lines of Age במהלך השיר ישנם הפסקות ארוכות בין קטעי השירה בהם יאנג מנגן סולואים ארוכים על הגיטרה. במהלך הקריירה של יאנג, כמעט בכל אלבום שהוא הוציא יש רצועה ארוכה במיוחד אשר משלבת סולואים ארוכים בין בתי השיר.
רשימת שירים

כל השירים הולחנו ונכתבו על ידי יאנג.
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> לחן | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Out on the Weekend  | ניל יאנג | 4:34 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Harvest  | ניל יאנג | 3:11 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | A Man Needs a Maid  | ניל יאנג | 4:05 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Heart of Gold  | ניל יאנג | 3:07 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Are You Ready for the Country?  | ניל יאנג | 3:23 |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> לחן | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6. | Old Man  | ניל יאנג | 3:24 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | There's a World  | ניל יאנג | 2:59 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Alabama  | ניל יאנג | 4:02 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | The Needle and the Damage Done  | ניל יאנג | 2:03 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Words (Between the Lines of Age)  | ניל יאנג | 6:40 |  |  |  |  |  |  |
לקריאה נוספת

John Mendelsohn, ‏Neil Young - Harvest - “Lonely Teardrops”, באתר הרולינג סטון, 30 במרץ 1972
שרון קנטור, עכבר העיר, 40 שנה ל-Harvest: האלבום ששם את ניל יאנג באמצע הדרך, באתר הארץ, 14 בפברואר 2012
נדב מנוחין‏, "Harvest" של ניל יאנג: 40 שנה לצאת אלבום המפתח של הטרובדור, באתר וואלה, 15 בפברואר 2012
שי להב, "Harvest": ניל יאנג זרע, אנחנו קצרנו, באתר ynet, 16 בפברואר 2012
יואב בריל, ‏קציר טוב, באתר "Time Out ישראל", 9 בפברואר 2012
ניל יאנג, הרווסט (1972)
הערות שוליים

↑  מיקום Harvest בבילורד 200, מתוך אתר AllMusic, כניסה אחרונה 23/1/13
↑  רשימת הישגי יצירותיו של ניל יאנג במצעדי הבילבורד, מתוך אתר AllMusic, כניסה אחרונה 23/1/13
↑  רשימת האלבומים הנמכרים ביותר בבילבורד ב-1972, מתוך אתר ארכיב אתר הבילבורד, כניסה אחרונה ב 23/1/13
↑  איתמר זהר, זו קלאסיקה של ניל יאנג, ספק אם הייתה יכולה לצאת היום, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: b25419cf-71bf-3a54-8cd4-2161c61056a0
Book of Shadows

Book of Shadows הוא אלבום הבכורה של גיטריסט ההבי מטאל זאק ויילד, אשר יצא לאור ב-18 ביוני 1996. בניגוד לעבודותיו עם אוזי אוסבורן ובלאק לייבל סוסייטי, באלבום זה מציג ויילד צד אחר מסגנונו המוכר – מעין סוגה אינטרוספקטיבית-אקוסטית המזכירה את סגנון הפולק של ניל יאנג.
את האלבום קידם ויילד באמצעות שני סינגלים שיווקיים לשירים "Between Heaven and Hell" ו-"Way Beyond Empty", כאשר לאחרון מהם הפיץ וידאו-קליפ.
את השיר "Throwin' It All Away" כתב על שאנון הון, סולן להקת בליינד מלון, אשר היה חבר טוב של ויילד ונפטר ממנת יתר.
רשימת השמעה

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי זאק ויילד.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Between Heaven and Hell  | 3:26 |
| 2. | Sold My Soul  | 4:52 |
| 3. | Road Back Home  | 5:48 |
| 4. | Way Beyond Empty  | 5:25 |
| 5. | Throwin' It All Away  | 5:47 |
| 6. | What You're Look'n For  | 5:31 |
| 7. | Dead as Yesterday  | 2:51 |
| 8. | Too Numb to Cry  | 2:23 |
| 9. | The Things You Do  | 4:11 |
| 10. | 1,000,000 Miles Away  | 6:29 |
| 11. | I Thank You Child  | 4:41 |
| משך כולל: | משך כולל: | 51:25 |
| רצועת בונוס בגרסה היפנית> מס' | רצועת בונוס בגרסה היפנית> שם | רצועת בונוס בגרסה היפנית> משך | רצועת בונוס בגרסה היפנית>  | רצועת בונוס בגרסה היפנית>  | רצועת בונוס בגרסה היפנית>  | רצועת בונוס בגרסה היפנית>  | רצועת בונוס בגרסה היפנית>  | רצועת בונוס בגרסה היפנית>  | רצועת בונוס בגרסה היפנית>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12. | Evil Ways  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 55:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| רצועת בונוס במהדורת ספיטפייר רקורדס מ-1999> מס' | רצועת בונוס במהדורת ספיטפייר רקורדס מ-1999> שם | רצועת בונוס במהדורת ספיטפייר רקורדס מ-1999> משך | רצועת בונוס במהדורת ספיטפייר רקורדס מ-1999>  | רצועת בונוס במהדורת ספיטפייר רקורדס מ-1999>  | רצועת בונוס במהדורת ספיטפייר רקורדס מ-1999>  | רצועת בונוס במהדורת ספיטפייר רקורדס מ-1999>  | רצועת בונוס במהדורת ספיטפייר רקורדס מ-1999>  | רצועת בונוס במהדורת ספיטפייר רקורדס מ-1999>  | רצועת בונוס במהדורת ספיטפייר רקורדס מ-1999>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Evil Ways  | 4:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Color Green  | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Peddlers of Death  | 5:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 64:34 |  |  |  |  |  |  |  |
משתתפים > מוזיקה

זאק ויילד – זמרה, גיטרה מובילה, גיטרת קצב, פסנתר, קלידים, מפוחית פה, בס ב-"1,000,000 Miles Away"
ג'ו ויטל – תופים, קלידים, פסנתר ב-"I Thank You Child"
ג'יימס לומנזו – בס
ג'ון סמבטרו – קולות רקע ב-"Way Beyond Empty"
משתתפים > הפקה

רון אלברט – הפקה, הקלטה, הנדסה
הווארד אלברט – הפקה, הקלטה, הנדסה
בוב קלירמאונטיין – מיקסוס
ריאן פרילנד – סיוע במיקסוס
מייק לואיס – עיבוד לכלי מיתר וניצוח
גרג גולדמן – הנדסה
אריק גובל – הנדסה
פרנק סזארנו – הנדסה
דייוויד ג'יי. דונלי – מאסטרינג
משתתפים > הנהלה

גרי טולמן – הנהלה אישית
הערות שוליים

↑  Zakk Wylde – Book Of Shadows | Releases, Discogs
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 3e6afcf0-2629-35b9-a088-25ceb357f8bb
רוברט סטיבנסון

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1803 Willington Quay, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  12 באוקטובר 1859 (בגיל 55) לונדון
 ענף מדעי:  הנדסת מכונות
 מקום קבורה:  מנזר ווסטמינסטר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית  אביר בלגיון הכבוד  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
רוברט סטיבנסון (באנגלית: Robert Stephenson‏; 16 באוקטובר 1803 – 12 באוקטובר 1859) היה מהנדס אזרחי ובונה רכבות אנגלי. בנו היחיד של ג'ורג' סטיבנסון "אבי הרכבת" ובונה הקטר המפורסם בעולם ה"רוקט" (Rocket). כונה גם המהנדס הגדול של המאה ה-19.
סטיבנסון הבן זכה לתהילה עולמית בשל בניית הקטר שהוביל את רכבת הנוסעים הראשונה בעולם, שנעה בין מנצ'סטר וליברפול (1830). רכבת זו הייתה גם חדשנית מסוגה בכך שהייתה מבוססת באופן בלעדי על קיטור (ולא נעזרה בסוסים), נשענה על מערכת איתותים, העבירה דואר והייתה בעלת מסילה כפולה. הקטר של סטיבנסון והחידושים ברכבת זו היו אב-טיפוס לקרונות ולמסילות ברזל המוכרות לנו עד היום.
ראשית חייו והכשרתו כמהנדס

רוברט, בנם של ג'ורג' ופרנסיס סטיבנסון נולד בשנת 1803 בצפון מזרח אנגליה, במחוז טיין אנד ויר. בהיותו כבן שנתיים וחצי, אמו הלכה לעולמה. עוד בצעירותו נמשך לעולם ההנדסה, ושעון שמש שהכין, יחד עם אביו, בהיותו בן 13, נמצא עד היום מעל דלת הבית בו גדל. כמו כן, חלק עם אביו עניין רב בכל הנוגע למנועי קיטור. בגיל 15 החל את הכשרתו כמהנדס בעיר ניוקאסל בה למד אצל ניקולס ווד (Wood), מהנדס מכרות חשוב. מסלול הלימודים ארך שלוש שנים אך רוברט עזב לפני שהשלים אותו, וזאת, בהסכמת ווד, כדי לסייע לאביו בתכנון מסילת הברזל של סטוקטון (Stockton) ודרלינגטון (Darlington) (1821), הראשונה שהתעבורה בה התבססה במלואה על קטר מונע בקיטור. לאחר מכן, פנה לתקופה קצרה של חצי שנה ללימודי מדעי הטבע וכימיה באוניברסיטת אדינבורו.
כשהיה בן 20, הקים עם אביו ושותפים נוספים את חברת "רוברט סטיבנסון ושות'". החברה בנתה את ארבעת הקטרים הראשונים למסילת הברזל מבוססת הקיטור הראשונה בעולם שהחלה לפעול באופן סדיר בשנת 1825.
בשנת 1824 נסע סטיבנסון לשלוש שנים לגראן קולומביה, מדינה דאז, שכללה את קולומביה, ונצואלה, אקוודור ופנמה, שם שימש כמהנדס מכרות. ביוגרפים של סטיבנסון נחלקו בהסבר נסיעתו המפתיעה לדרום אמריקה למרות מסלול ההתפתחות המבטיח באנגליה. יש שטענו שרופאים המליצו לו לנסוע מסיבות בריאותיות, אחרים הצביעו על מחלוקות בניהול החברה ויש שציינו את הרצון שלו בעצמאות מאביו.
הקטר של סטיבנסון

עם שובו של רוברט מקולומביה, סייע לאביו בבניית מסילת הנוסעים הראשונה בעולם בין הערים ליברפול ומנצ'סטר. רוברט היה אחראי על פיתוח הקטר "רוקט", שהתמודד בשנת 1829 במכרז מול ארבעה קטרים אחרים. "רוקט" היה היחיד שעמד במשימה של נסיעה לאורך 70 מיל (110 ק"מ), בנסיעה הלוך ושוב במסלול שאורכו 1.5 מיל (2.4 ק"מ). המהירות הממוצעת של הקטר הייתה 19 קמ"ש ושיא המהירות אליה הגיע היה 47 קמ"ש. הישג זה הביא את ראשי חברת הרכבות לבחור ב"רוקט" כקטר הזוכה ולרכוש אותו, ועוד ארבעה קטרים מחברת "רוברט סטיבנסון ושות'".
ה-15 בספטמבר 1830 היה יום חנוכת המסילה בין ליברפול למנצ'סטר. ברכבת הראשונה נסע ראש ממשלת בריטניה, ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מווליגנטון, כאשר את הקטר נוהג ג'ורג' סטיבנסון. במסילת הברזל המקבילה יצאו למנצ'סטר שבע רכבות נוספות כאשר את הראשונה שבהן הוביל רוברט בקטר ה"רוקט". באמצע הדרך, כאשר הרכבת הראשונה עצרה למלא מים, חבר פרלמנט בריטי בשם ויליאם הסקיסון (Huskisson) נעצר לשוחח עם ראש הממשלה ולא שם לב לבואה של הרכבת שהוביל רוברט סטיבנסון. הוא השתטח בבהלה על המסילה, נדרס על ידי הרכבת, ומת מפצעיו מאוחר יותר באותו יום. מותו של הסקיסון העצים את הפרסום של השקת רכבת הנוסעים הראשונה וזו זכתה לפרסום עולמי.
המשך הקריירה כמהנדס מסילות ורכבות

לאחר חנוכת קו הרכבת מליברפול למנצ'סטר קיבלה חברת "רוברט סטיבנסון ושות'" הזמנות רבות. הפרויקטים החשובים שבהם היה תכנון ובניית קו הרכבת בין לונדון לבירמינגהם (180 ק"מ) שנחנך בשנת 1838 והקו בין לונדון ויורק שנחנך בשנת 1844 (כ-300 ק"מ). עד לשנת 1850 היה רוברט אחראי על הבנייה של כשליש ממסילות הברזל בבריטניה. בשנת 1848 הוא התמנה לנשיא איגוד מהנדסי המכונות, משרה אותה ירש מאביו שנפטר באותה שנה. שנה לאחר מכן הוא נבחר כחבר בחברה המלכותית של לונדון.
רוברט סטיבנסון התמחה בבניית גשרים לרכבות. אחד החשובים שבהם היה גשר רויאל בורדר, מעל נהר טוויד, שאיפשר לחבר במסילת ברזל את אדינבורו לניוקאסל וללונדון. הגשר נחנך ב-1850 בנוכחות המלכה ויקטוריה. במסיבת ההשקה לגשר, כאשר רוברט יושב לצדה של המלכה ויקטוריה, הוצע לו תואר אבירות אך הוא סירב. בין היתר תכנן רוברט גם את גשר בריטניה שגישר את מצר מנאי בין ויילס לאי אנגלסי, וגם תכנן את הגשר הארוך בעולם בתקופתו, גשר ויקטוריה במונטריאול, שאורכו היה שלושה קילומטר. היקף עבודתו היה עצום: הוא עבד על כ-160 פרויקטים עבור 60 חברות, חלקן מחוץ לבריטניה, בעיקר בבלגיה, נורווגיה וצרפת. סטיבנסון היה אחראי גם על הקמת מסילת הברזל בין קהיר ואלכסנדריה שנחנכה בשנת 1854 והייתה הראשונה במזרח-התיכון.
חיים אישיים ופעילות פוליטית

בשנת 1829 רוברט נישא לפרנסיס לבית סנדרסון (Sanderson), ולאחר תקופה קצרה עברו מניוקאסל ללונדון. פרנסיס מתה בשנת 1842 ללא ילדים, ורוברט נותר אלמן למשך שארית חייו. רוברט היה משכים כל יום ב-5:00 בבוקר ופותח את היום בקריאת ספרות מדעית ושירה. בשנת 1847 הוא נבחר מטעם המפלגה השמרנית לפרלמנט הבריטי כנציג של מחוז הבחירה וויטבי (Whitby), בצפון-מזרח אנגליה, מטעמו הוא כיהן עד למותו. משנת 1850 כאשר מצב בריאותו הורע, הוא רכש יאכטה וגר בה רוב הזמן כדי להימנע מהטרדות מצד מעריצים ויזמים שנהגו להטרידו בביתו בלונדון. הוא כינה את היאכטה: "הבית ללא מקש כניסה".
מותו

למרות מחלתו רוברט המשיך לקדם פרויקטים ולהסתובב ברחבי העולם עד מותו בשנת 1859. מסע הלוויה עבר בהייד-פארק של לונדון, כבוד השמור לבני המלוכה הבריטית. הוא נקבר בבית הקברות של גדולי האומה הבריטית במנזר וסטמיניסטר.
לאור תרומתו לפיתוחה של הרכבת המודרנית נקרא רחוב על שמו סמוך לתחנת הרכבת בנתניה.
ראו גם

רכבת קיטור
ג'ורג' סטיבנסון
קטר קיטור
הערות שוליים

↑  PixelToCode pixeltocode.uk, Robert Stephenson, Westminster Abbey (באנגלית)
↑  Ross, David, George and Robert Stephenson: A Passion for Success, History Press, 2010
↑  Garfield, Simon, The Last Journey of William Huskisson, London: Faber and Faber, 2002
↑  Rolt, L. T. C. (Lionel Thomas Caswall), 1910-1974., George and Robert Stephenson : the railway revolution., London: Penguin, 1996, ISBN 0-14-007646-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463427205171  BnF: cb14567949b (data)  GND: 11879874X  ISNI: 0000 0000 6632 9408  LCCN: n50022437  NDL: 00621514  NKC: jx20050425010  NLG: 219970  NTA: 137190301  SNAC: w6j688f1  SUDOC: 112880363  TePapa: 57991  ULAN: 500014647  VcBA: 495/277501  VIAF: 50021647   WorldCat (עם VIAF): 50021647 
"רוקט" - הקטר של סטיבנסון המוצג במוזיאון המדע בלונדון
פסל של סטיבנסון בכניסה לתחנת הרכבת יוסטון בלונדון
רחוב על שם רוברט סטיבנסון בעיר נתניה
יחסי איראן–בחריין

| יחסי איראן–בחריין |
| --- | --- |
איראן: בחריין


איראן: בחריין
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 760
אוכלוסייה
92,067,439: 1,628,322
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 43,205
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,361: 26,533
משטר
רפובליקה אסלאמית: מונרכיה חוקתית

יחסי איראן–בחריין (בפרסית: روابط ایران و بحرین; בערבית: العلاقات البحرينية الإيرانية) הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין ממלכת בחריין. מאז המהפכה האיראנית ב-1979 היחסים בין שתי המדינות מתוחים על רקע נושאים גאופוליטיים שונים, כגון פרשנות האסלאם ושאיפות איראן להוביל את העולם המוסלמי. רוב אוכלוסיית בחריין משתייכת לזרם השיעי לעומת בית המלוכה הסוני, דבר שגורם למתיחות נוספת ביחסים. גורם נוסף למתיחות בין המדינות הוא היחסים עם המערב, ואיראן מתחה ביקורת חריפה על בחריין לאחר שהאחרונה אירחה את הצי החמישי של ארצות הברית בבסיסי חיל הים שלה.
לאחר הצתת שגרירות ערב הסעודית באיראן עקב הוצאתו להורג של השייח' נימר א-נימר, הודיעה סעודיה על ניתוק הקשרים הדיפלומטיים שלה עם איראן. בעקבות כך בחריין, בעלת בריתה של סעודיה, הודיעה על צעד דומה ב-4 בינואר 2016.
טרם המהפכה האיראנית

איראן טענה לבעלות על האי בחריין עד שבמרץ 1970 מוחמד רזא שאה פהלווי הודיע על ביטול הטענות האיראניות, בעקבות משא ומתן בין בריטניה לאיראן. בעקבות ביטול הטענות, חתמו שתי המדינות על הסכם ב-1970.
לאחר המהפכה האיראנית

בעקבות המהפכה האיראנית שבה עלה רוחאללה ח'ומייני לשלטון באיראן ב-1979, הצהירה איראן על כוונתה לייצא את המהפכה האסלאמית ברחבי העולם המוסלמי, ובייחוד בעולם הערבי.
שנתיים לאחר מכן, פונדמנטליסטים שיעים ניהלו ניסיון הפיכה בבחריין בחסות החזית האסלאמית לשחרור בחריין. ניסיון ההפיכה, אשר נכשל, הונהג על ידי איש הדת השיעי האיראני, חאג' אל-אסלאם האדי אל-מודריסי. ממשלת בחריין ראתה בניסיון ההפיכה כוונה איראנית להפיל את הממשלה הסונית. איראן הכחישה את מעורבותה בניסיון ההפיכה, ואמרה כי ייתכן שהפונדמנטליסטים קיבלו השראה מהמהפכה האיראנית, אולם הם לא זכו לתמיכת איראן. מחשש לניסיונות הפיכה נוספים, נכלאו אלפים מאזרחי בחריין והיחסים עם איראן הידרדרו.
בנובמבר 2007 הגיע נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד הגיע לביקור רשמי ראשון בבחריין ונפגש עם המלך חמד בן עיסא אאל ח'ליפה. במהלך פגישותיו, דן אחמדינז'אד בהסכמים לאספקת גז טבעי לבחריין. לאחר הביקור שתי המדינות התחילו ליהנות מקשרים טובים יותר והיחסים הכלכליים השתפרו.
במהלך המחאות בבחריין במרץ 2011, איראן הביעה תמיכה במפגינים, שרובם שיעים, וגינתה את המעורבות הצבאית של כוח המגן של חצי האי ערב בדיכוי ההפגנות. עקב התמיכה האיראנית, היחסים בין שתי המדינות הידרדרו, כששתי המדינות גירשו את השגרירים באופן הדדי. לאיראן הצטרפה עיראק שהתנגדה להתערבות הצבאית של מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, שהתערבה לבקשת הממשלה הבחריינית. בעלות הברית של בחריין האשימו את איראן בכך שהיא מסיתה למהפכה במדינה הקטנה ותהו בנוגע ללגיטימיות של דרישות המפגינים.
ב-12 באוגוסט 2012 הודיע שר החוץ של בחריין, ח'אלד אל-ח'ליפה בחשבון הטוויטר שלו כי בחריין תשיב את שגרירה לאיראן, 18 חודשים לאחר פרוץ המתיחות.
ב-19 ביולי 2015, לאחר שהמנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי הביע תמיכה ב"עמים המדוכאים" ברחבי המזרח התיכון, כולל בחריין, זומן הממונה על היחסים בין שתי המדינות, מורטזה סאנוברי, לשיחה עם שר החוץ של בחריין, שם הביע מחאה על "התערבות בוטה" כלשונו ב"הצהרותיו של עלי ח'אמנאי נגד ממלכת בחריין".
ב-13 באוגוסט 2015 הודיע משרד הפנים של בחריין על מעצרם של חמישה מחברי ארגון טרור, שהיה קשור לפחות לפיגוע אחד בעיר סיתרה וכי נראה שהם קיבלו סיוע והדרכה מארגון הטרור חזבאללה וממשמרות המהפכה האיראניים.
ב-1 באוקטובר 2015 (שבוע לאחר אסון העלייה לרגל במכה) החזירה בחריין את השגריר שלה מאיראן והורתה לארגון איראני לעזוב את המדינה בתוך 3 ימים, בתגובה ל"התערבות איראנית מתמשכת בענייני הממלכה". זאת אחרי שהשלטונות גילו מפעל גדול לייצור פצצות ועצרו מספר חשודים בקשר עם משמרות המהפכה האיראנים. החלטת בחריין להחזיר את שגרירה מאיראן באה "לנוכח המשך ההתערבות האיראנית בענייני ממלכת בחריין... כדי ליצור סכסוכים עדתיים". בתגובה לכך, הודיע משרד החוץ האיראני כי "האיש השני בחשיבותו בשגרירות בחריין בטהראן הוא אישיות בלתי רצויה, ועליו לעזוב בתוך 72 שעות".
היחסים בעקבות ההתקפה על שגרירות סעודיה באיראן

בעקבות המתקפה על הנציגויות הדיפלומטיות הסעודיות באיראן ב-2016, גינה שר החוץ של בחריין את "שתי התקפות הטרור על שגרירות ממלכת ערב הסעודית בטהראן והקונסוליה שלה במשהד". בהצהרה נאמר כי "המעשים הדמגוגיים והברבריים הללו מהווים הפרה בוטה של החוק הבינלאומי וכן את אמנת וינה, אשר מגנים על ביטחונן של הנציגויות הדיפלומטיות".
ב-4 בינואר 2016 ניתקה בחריין את היחסים הדיפלומטיים שלה עם איראן, והאשימה אותה בהתערבות בענייניה הפנימיים של סעודיה לאחר שסעודיה הוציאה להורג את איש הדת נימר א-נימר על מעורבותו בהפגנות בערב הסעודית.
ב-9 בינואר 2016 הודיעה חברת התעופה הלאומית של בחריין, גאלף אייר כי היא תשהה את טיסותיה בין נמל התעופה של בחריין לבין נמל התעופה של טהראן.
על אף חידוש היחסים בין איראן וסעודיה בשנת 2023, נכון לאוקטובר 2024 לא חודשו היחסים הרשמיים בין איראן ובחריין. באוקטובר 2024 טען סגן ראש הסגל של הנשיא האיראני לעניינים פוליטיים, כי בחריין פנתה לאיראן ומעוניינת לחדש את היחסים.