stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופימץ (כדורסל)
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בספטמבר 2012 על בסיס בית ספר לספורט באופה. הקבוצה התמודדה לראשונה באליפות הלאומית של המחוז הפדרלי אוראל-הוולגה בנובמבר 2014. בעונת 2014/2015 הקבוצה סיימה במקום השלישי של האליפות המחוזית.
בעונת 2015/2016 הקבוצה זכתה בגביע אוראל, שהתקיים בעיר ברזובסקי, שבמחוז סברדלובסק לזכרו של המאמן מהעיר אופה יורי מקסימוב. הקבוצה סיימה את אותה עונה ללא הפסד, כשהיא מנצחת את כל 20 המשחקים. בעונת 2016/2017 הקבוצה התמודדה לראשונה בליגות המקצועניות ברוסיה, כשהורשתה להתמודדה בסופרליגה 2, הליגה השלישית בחשיבותה במערך הליגות בכדורסל ברוסיה.
בעונת 2018/2019 העפילה לשלב 16 האחרונות אך הפסידה. בעונת 2019/2020 מתמודדת בליגה השנייה בחשיבותה במדינה, סופרליגה 1.
אברהם לגסה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  מוזיקאי, ראפר
אברהם לגסה הוא מוזיקאי וראפר ישראלי.
ביוגרפיה

לגסה נולד וגדל בנצרת עילית, בן להורים שעלו מאתיופיה בשנת 1991. הוא כתב וצייר מאז שהיה ילד. בשנות נעוריו, אחרי שמשפחתו עברה מנצרת עילית לעפולה, התחיל להתנסות בכתיבת שירי היפ הופ. מאוחר יותר יזם פתיחה של סדנת ראפ במרכז מוזיקה לנוער בעירו.
לגסה שירת בחיל האוויר, ואחרי השירות הצבאי התחיל לעבוד עם המוזיקאים דוד מעיין ויפתח נאור.
בשנת 2018 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "מה זה בכלל?".
בשנת 2022 החל ללמוד יפנית באופן מסודר, זאת לאחר שבילדותו התחבר מאוד לסדרות אנימה יפניות, במיוחד לסדרה "אינויאשה", והחל לצפות בהן בשפת המקור.
בשנת 2023 היה אמור להופיע בפסטיבל אינדינגב, אך הפסטיבל התבטל בשל מלחמת חרבות ברזל.
בשנת 2024 הוציא אלבום שני בשם "קונו", והוא כולל שיר אחד ביפנית.
לגסה שיתף פעולה עם אמנים שונים, ביניהם עם להקת שאזאמאט (בשיר "אקווריום"), עם טדי נגוסה (בשירים "כלום לא יעצור אותי", "יותר מדי נחמד איתם" ו"לנוע לנוח"), עם רביד פלוטניק (בשיר "תודה רבה"), עם אקו (בשיר "לילה ויום") ועם ג'ימבו ג'יי (בשיר "במקום בו אני גר").
השתתף בסרטו הקצר של תמיר בר, "עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי".
מתגורר בעפולה.
דיסקוגרפיה

2018 – מה זה בכלל?
2024 – קונו
הערות שוליים

1 2  '"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'בן שלו,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'אברהם לגסה: "יש לי הרבה קולות בראש. כל אחד רוצה להביע את דעתו", באתר הארץ, 6 באוגוסט 2024
1 2  אברהם לגסה מעפולה נבחר לרשימת 100 הראפרים הישראלים שצריך להכיר, באתר mynetafula, ‏2020-12-21
↑  אברהם לגסה - מה זה בכלל [סקירת אלבום], ‏2024-06-21
↑  מאיה נחום שחל,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'אקו, תמר רדה ופלד: אלו המשתתפים בפסטיבל אינדינגב, באתר כלכליסט, 28 ביוני 2023
↑  נדב מנוחין‏, ההפתעה הענקית של ריטה מראה כמה יפה יכול היה להיות כאן, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2024
↑  אסי גל, שירים ב-7 שפות, סאונד אפל ונשמה גדולה: באלבומה החדש, ריטה באה ליהנות, באתר חדשות 13, 29 ביולי 2024
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'בן שלו,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'הדור הצעיר של מוזיקאים ממוצא אתיופי פורץ לתודעה בלי לבקש יפה רשות, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2018
לארס פון טרייר

| --- | --- |

לארס פון טרייר, קאן 2000
 לידה:  30 באפריל 1956 (בן 68) Kongens Lyngby, דנמרק 
 שם לידה:  Lars Trier 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי לסרטים של דנמרק (1982) 
 בן או בת זוג:  Cæcilia Holbek Trier (1987–1995) 
 פרסים והוקרה:  אבירות במסדר דנבורג (14 בינואר 1997)  Statens Kunstfonds hædersydelse (2004)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (2011)  פרס הישג בקולנוע העולמי של האקדמיה האירופית לקולנוע (2008)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (1991)  פרס דקל הזהב (2000)  גרנד פרי של פסטיבל קאן (1996)  פרס סזאר לסרט הזר (1997)  פרס גויה לסרט האירופי הטוב ביותר (2001)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע - בחירת הקהל לבמאי הטוב ביותר (2000)  פרס המבקרים של האקדמיה האירופית לקולנוע (1996)  פרס הכבוד של דנמרק למחזאות (2006)  פרס קונרד וולף (2004)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (2000)  פרס אלן (1996)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (1996)  פרס סונינג (2018)  פרס קייל אבל (1993) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לארס פון טרייר (בדנית: Lars von Trier; נולד בשם לארס טרייר ב-30 באפריל 1956) הוא במאי קולנוע דני. הוא משויך לאסכולת דוגמה 95, ונחשב לאחד מיוצרי הקולנוע הבולטים והשנויים במחלוקת באירופה כיום.
קורות חייו

לארס, יליד קופנהגן, הוא בנה היחיד של אינגה טרייר, עובדת בשירות הציבורי ופעילת זכויות נשים, ובנו החורג של אולף טרייר, יהודי דני שנמלט לשוודיה במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1989 גילתה לו אמו את זהותו הביולוגית של אביו, פריץ מיכאל הרטמן (1909-2000), גרמני שהעסיק את אמו אינגה. הרטמן היה נצר לשושלת ארוכה של מוזיקאים, ואינגה רצתה שיוריש לבנה "גנים אמנותיים". המשפחה בה גדל טרייר דגלה בקומוניזם ועל פי דבריו לא הוקירה "רגשות, דת או הנאה". מאז ילדותו סבל מדיכאון ופוביות, והוא מצא מפלט בקולנוע על ידי צילום סרטים משל עצמו בגיל 11, עת קיבל במתנה מצלמת סופר 8. הוא המשיך ביצירת סרטים קצרים עצמאיים גם בשנות לימודיו בתיכון.
ב-1979 התקבל ללימודים בבית הספר הדני לקולנוע. שם יצר את סרטיו Nocture ו-Befrielsesbilleder ("תמונת חירות"), שניהם ב-1982) שזכו בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל מינכן לקולנוע. ידידיו בבית הספר לקולנוע כינו אותו בלצון "פון טרייר" (הקידומת "פון" נפוצה בשמות אצילים גרמנים, בעוד לארס וטרייר הם שמות עממיים ונפוצים בדנמרק). כינוי זה נתחבב עליו והוא שמר אותו גם כשסיים את לימודיו ב-1983.
חיים אישים ודעותיו

טרייר קיים מספר מפגשים טעונים עם אביו הביולוגי, אך זה סירב להכיר בו או לשוחח עמו. הוא המיר את דתו לקתוליות כשהיה בן 30 כ"מרד טיפוסי במקום שהגעתי ממנו" ו"כסוג של כיף". כיום הוא מגדיר את עצמו כאתאיסט.
טרייר הוכרז כאישיות בלתי רצויה בפסטיבל הקולנוע בקאן, ב-19 במאי 2011.‏ במסגרת מסיבת עיתונאים שנערכה במקום יום לאחר הקרנת סרטו "מלנכוליה", הוא נשאל לגבי השורשים הגרמניים שלו ועל התעניינותו באסתטיקה הנאצית, וענה בהבעת "סימפתיה והבנה" לאדולף היטלר ובהבעת הערצה לאלברט שפר. לאחר מכן הוסיף: "אני בעד היהודים - לא, לא יותר מדי, מאחר שישראל היא קוץ בתחת", ולבסוף הפטיר "אוקיי, אני נאצי". כשנשאל האם הוא מתכנן לעשות סרט בסדר גודל גדול יותר השיב: "כן, אנו הנאצים אוהבים לעשות דברים בקנה מידה גדול. אולי אוכל לעשות את הפתרון הסופי". מאוחר יותר התנצל פון טרייר וטען שהדברים נאמרו בבדיחות הדעת, "השואה היא הפשע הנורא ביותר שקרה אי פעם; אין לי שום דבר נגד יהודים; יש לי שם יהודי, ולכל ילדי שמות יהודיים [...] זה באמת נעשה בטיפשות ובפורום הלא נכון. במפגש עם עיתונאים דנים לא היו בעיות, אבל אני לא חושב שהעיתונאים הבינלאומיים מבינים את ההומור הדני שלי." מאוחר יותר הוסיף שהתכוון למדיניות ישראל כלפי הפלסטינים ולא לאזרחי המדינה.
באוגוסט 2022 נמסר שפון טרייר חולה במחלת פרקינסון. למרות המחלה, בכוונתו להמשיך בעבודה על המיני-סדרה "The Kingdom Exodus", השלישית והאחרונה בטרילוגיית "הממלכה".
הערות שוליים

↑  גיא פינס, הבמאי דורש: קיימו יחסי מין מלאים על המסך, נענע-10, 20 באוגוסט 2012
↑  סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'בעקבות הסערה: פון-טרייר מסולק מקאן, באתר ynet, 19 במאי 2011
↑  לארס פון טרייר: "ישראל היא קוץ בתחת", באתר וואלה, 18 במאי 2011
↑  סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'פון טרייר התנצל: "אני לא נאצי ולא אנטישמי", באתר ynet, 18 במאי 2011
↑  לארס פון טרייר: "השימוש במילה נאצי היה מטופש והופנה בכלל לגרמנים" (הקישור אינו פעיל)
↑  Goodfellow, Melanie (August 8, 2022). Lars Von Trier Diagnosed With Parkinson’s Disease, Work On ‘The Kingdom Exodus’ Continues. Dealine Hollywood, retrieved August 8, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449412705171  PLWABN: 9810675135205606  BIBSYS: 90619339  BNE: XX1500890  BnF: cb131679303 (data)  CANTIC: a10177048  CiNii: DA13311772  GND: 119409070  ICCU: RAVV104390  ISNI: 0000 0001 2148 7346  LCCN: no97021087  LNB: 000054100  MusicBrainz: af7c8496-c6d4-49e9-aa28-30d134524a84  NDL: 00678609  NKC: js20030216058  NLA: 41183689  NLK: KAC201201867  NSK: 000331125  NTA: 10056433X  RERO: 02-A003910524  RKD: 308985  SELIBR: 213544  SNAC: w6s76brn  SUDOC: 035111887  Trove: 1453328  ULAN: 500251023  VcBA: 495/292475  VIAF: 117499701   WorldCat (עם VIAF): 117499701
סופי גראבול

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1968 (בת 56) פרדריקסברג, דנמרק 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 פרופיל ב-IMDb
 
סופי גראבול (בדנית: Sofie Gråbøl; נולדה ב-30 ביולי 1968) היא שחקנית דנית. פריצת הדרך שלה בגיל 17 הייתה בסרט הדני "Barndommens gade" משנת 1986, גרסה הקולנועית של הרומן באותו שם של טובה דיטלבסן בבימויה של אסטריד הנינג-ינסן (אנ'). שיחקה בסדרות טלוויזיה, סרטים ובתיאטרון ונודעה בדנמרק בתפקידים רגשיים, אך זכתה לתהילה בינלאומית בדמותה הקרירה והמרוחקת של החוקרת המשטרתית שרה לונד בכל שלוש הסדרות של הסדרה "הרצח". בבריטניה הסדרה שודרה ב-BBC4, זכתה להצלחה רבה, זכתה בפרס באפט"א והביאה לגראבול מעמד של ידוענית.
ראשית דרכה

לאחר התיכון עבדה בבית מלון. בגיל 17, הציעה אמה שתלך לאודישן לסרט "זאב בדלת", משנת 1986 עם דונלד סאתרלנד. על אף שלא הייתה לה שום הכשרה פורמלית במשחק, היא קיבלה את התפקיד של מודל העירום של פול גוגן, ומאז עבדה באופן רציף כשחקנית. לדבריה, "חשבתי שזה יהיה כמו עבודה לחופשת הקיץ... ואז סרט אחד הוביל למשנהו ופתאום הייתי שחקנית ואף פעם לא ממש הרגשתי שעשיתי את ההחלטה... הרגשתי בבית בשפת המשחק".
קריירה

פריצת דרכה הייתה בסרט הדני משנת 1986 בבימויה של אסטריד הנינג-ינסן, "Barndommens gade" ("אביב מוקדם") בו שיחקה בתפקיד הראשי. היא שיחקה בטלוויזיה, קולנוע ובתיאטרון, בז׳אנרים שונים, ובמגוון רחב של יצירות, מקומדיה ועד שייקספיר.
בשננת 2006 שיחקה בתפקיד קטן בסרט "הבוס הגדול" של לארס פון טרייר.
בשנת 2007, גילמה גראבול את תפקידה של בלשית המשטרה שרה לונד האובססיבית לפתרון הרצח הסדיסטי של תלמידת בית ספר בסדרת הטלוויזיה הדנית "הרצח". גראבול הייתה מעורבת בשלב מוקדם בתהליך הפיתוח של הסדרה וניהלה דיונים רבים עם הסופר ויוצר הסדרה סורן סווייסטרופ. תרומתה היוותה חלק בלתי נפרד מיצירת הדמות, משמירת עברה של לונד בגדר תעלומה ועד בחירת הלבוש, ובעיקר שהדמות הייתה אמורה להיות מבודדת רגשית. גראבול נודעה בדנמרק בגילום דמויות רגשיות, ולונד הקרירה והמרוחקת הייתה שינוי מוחלט.
הסדרה זכתה להצלחה עצומה בדנמרק עם למעלה ממחצית האוכלוסייה שצפו בה. על אף שכבר הייתה ידועה בדנמרק, גראבול מצאה את עצמה נעצרת ברחוב מכיוון שמעריצי התוכנית רצו לדעת את מי שהוא הרוצח. הסדרה שודרה ברחבי אירופה. בבריטניה שודרה הסדרה ב-BBC4. וזכתה להצלחה רבה, ואף עלתה על מד מן ברייטינג.
גראבול הייתה שחקנית מפורסמת בדנמרק במשך עשרים וחמש שנים כשלפתע, להפתעתה, השיגה מעמד של פולחן בבריטניה. אפילו הסוודר שלבשה בסדרה הפך לאיקוני. היא קיבלה בקשות לראיונות והצעות לעבוד בבריטניה, שאת רובן נאלצה לסרב בגלל לוח העבודה העמוס שלה. עם זאת, היא הופיעה בתפקיד קטן בקומדיה Absolutely Fabulous בה גילמה את דמותה של לונד. גראבול זכתה בבריטניה בפרס מותחן הפשע כשחקנית הטובה ביותר, והסדרה זכתה ב-BAFTA לשנת 2011 לתוכנית הטלוויזיה הבינלאומית הטובה ביותר. הפרס הוענק לגראבול, סורן סווייסטרופ, המפיק פיב ברנת' והבמאי בירגר לארסן.
בדצמבר 2012 אובחנה גראבול כחולה בסרטן השד ועברה ניתוח וכימותרפיה. היא פרשה זמנית ממשחק ב-2013, אך חזרה לעבודה בשנה שלאחר מכן, והופיעה בתור הילדור אודגרד, ראש עיריית נורווגיה, בשתי עונות של סדרת הטלוויזיה הבריטית רצח בדם קר. באוגוסט 2014 היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בשפה האנגלית על הבמה בפסטיבל אדינבורו, כשהופיעה בתור מרגרט מדנמרק ב-James III: The True Mirror, החלק השלישי בטרילוגיה ההיסטורית של רונה מונרו "המחזות של ג'יימס".
ב-2015 היא שיחקה תפקיד, יחד עם השחקנית השוודית פרידה פארל, בקליפ "Under the Make-up" לשיר באותו השם של הלהקה הנורווגית א-הא. הוא יצא לאור ב-24 באוגוסט 2015.
ב-2018 שיחקה בסרט האימה הבית שג'ק בנה של לארס פון טריר. ב-2020 שיחקה בסדרות הטלוויזיה אנחנו והיית צריכה לדעת. ב-2022 כיכבה בסרט הדני "אחותי" בו היא מגלמת את דמותה של אישה המתמודדת עם סכיזופרניה.
בשנת 2018 הוענק לה פרס השפה הנורדית באוסלו, נורווגיה על תרומתה לגישות חיוביות בין שפות נורדיות שכנות.
חיים אישיים

גראבול מתגוררת בקופנהגן, שם נולדה וגדלה. שני הוריה, היו אדריכלים. אביה של גראבול עזב את אמה כשאמה הייתה בהריון. היא גדלה עם אמה. אמה נישאה בשנית לאדריכל מאואיסטי ובמשך זמן מה גרו בקומונה. יש לה אח מבוגר ממנה, נילס גראבול, שהוא במאי.
גראבול התגרשה מבעלה, במאי הקולנוע יאקוב טוזן, ב-2006, והיא אם לבן ובת.
הערות שוליים

1 2  Anthony, Andrew (13 במרץ 2011). "The Killing: meet Sofie Gråbøl, star of the hit Danish crime thriller". London: The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jeffries, Stuart (31 במרץ 2011). "The Killing: in cold blood". London: The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Mitchell, Linnéa (20 במאי 2011). "SOFIE GRÅBØL – A SCANDINAVIAN HEROINE". Scan. אורכב מ-המקור ב-15 באוגוסט 2012. נבדק ב-5 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2    Sheryl Garratt, ‏The Killing 2: interview with Sofie Gråbøl, The Telegraph, 18 November 2011
↑  "Blood, sweater and fears: Behind the scenes on The Killing". The Independent (באנגלית). 2011-11-04. נבדק ב-2018-12-09.
↑  Jarossi, Robin (8 בנובמבר 2011). "The Killing series 2 with Sofie Gråbøl Preview". Crime Time Preview. נבדק ב-5 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gilbert, Gerard (31 בדצמבר 2011). "Ten people who changed the world: Sofie Grabol, star of The Killing". UK: The Independent. נבדק ב-5 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ali, Omer (11 בינואר 2012). "Sofie Gråbøl interview". Abu Dhabi: TimeOut. נבדק ב-10 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "BAFTA Awards". awards.bafta.org. 2014. נבדק ב-3 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Killing star Sofie Grabol reveals that she received treatment for, The Independent, ‏2013-10-10 (באנגלית)
1 2  Billen, Andrew (10 January 2015) Sofie Gråbøl: How I survived my year of darkness The Sunday Times (may require a subscription), Retrieved 10 January 2015
1 2 3  Curtis, Nick (2017-02-11). "Sofie Grabol: 'I am mystified by the British obsession with Danish culture'". The Times (באנגלית). נבדק ב-2017-02-11.
1 2  Thorpe, Vanessa; arts; correspondent, media (2014-08-02). "The Killing star Sofie Gråbøl plays queen at Edinburgh festival". The Observer (באנגלית בריטית). ISSN 0029-7712. נבדק ב-2023-08-27.
↑  "Video shoot in Telemark. News. The Official Website of a-ha". 15 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אמיר בוגן,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'נילס ארדן אופלב: "אפשר להגיד שכקולנוען גם אני סובל מסכיזופרניה", באתר ynet, 28 ביוני 2023
↑  "Sofie Gråbøl Awarded Nordic Language Prize". Nordic Drama (באנגלית בריטית). 2018-12-07. נבדק ב-2018-12-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810556089905606  BnF: cb14183792p (data)  GND: 1049290674  ISNI: 0000 0000 0290 4020  LCCN: no2016057508  MusicBrainz: 03d4f235-b03e-44f2-981b-71899768a280  NKC: xx0180448  NTA: 306324059  SUDOC: 166207837  VIAF: 12515725   WorldCat (עם VIAF): 12515725
לונדון (אלבום)

"לונדון" הוא אלבומה ה-34 של המוזיקאית והזמרת הישראלית חוה אלברשטיין. האלבום נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים והוא השני הנמכר היותר מבין אלבומיה.[דרוש מקור]
רקע

האלבום יצא ב-1989, בזמן האינתיפאדה הראשונה. למעשה, סוף שנות השמונים הייתה תקופה בה הוציאו אמנים רבים לרדיו שירי מחאה רבים על האינתיפאדה. בין אמנים אלה, מלבד אלברשטיין, ניתן למנות את נורית גלרון עם "אחרינו המבול", סי היימן עם "יורים ובוכים" ואהוד בנאי עם "ערבב את הטיח".
"לונדון" הוא הרוקיסטי ביותר של אלברשטיין. את האלבום הפיק ירוסלב יעקובוביץ', שעיבד את כל שירי האלבום, שחלקם בעלי תוכן כגון שיר הנושא "לונדון", שמילותיו לקוחות מהמחזה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין ו"חד גדיא", שנכתב על ידי אלברשטיין על פי הנוסח המסורתי של השיר "חד גדיא" מתוך ההגדה של פסח. בגרסתה של אלברשטיין מתואר מעגל דמים כפרפרזה על השיר המקורי, והוא מוחה על האלימות הקטלנית של ישראל בדיכוי האינתיפאדה. השיר עורר סערה רבה כשיצא ונפסל לשידור; הצנזורה על השיר הוסרה לאחר מכן וכיום הוא מושמע ברדיו בעיקר במהלך חג הפסח.
מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "מה יהיה", "רמז" ו"יש סיפור חדש בעיר", שכלל בנוסף את השיר "מה יהיה" ואת השירים "לונדון" ו"חד גדיא". השיר "יש סיפור חדש בעיר" בוצע בדואט עם דפנה ארמוני.
ב-1995 הוציאה אלברשטיין אלבום הופעה שגם הוא נקרא "לונדון" (ובשמו המלא "חוה אלברשטיין בהופעה חיה - מבחר שירים מתוך המופע לונדון"). האלבום הוא הקלטה חיה של המופע שנערך אחרי צאת האלבום "לונדון", ובו בין השאר השירים "פירות הקיץ ופירות הסתיו", "חד גדיא" ו"יש סיפור חדש בעיר". ההקלטה נערכה בידי גלי צהל בתיאטרון הקאמרי של תל אביב.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חוה אלברשטיין, מלבד היכן שמצוין אחרת.
| לונדון> מס' | לונדון> שם | לונדון> מילים | לונדון> לחן | לונדון> משך | לונדון>  | לונדון>  | לונדון>  | לונדון>  | לונדון>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | לונדון  | חנוך לוין |   | 4:40 |  |  |  |  |  |
| 2. | באמצע חיי  | נילי גלמור |   | 4:01 |  |  |  |  |  |
| 3. | רמז  |   | עממי | 3:26 |  |  |  |  |  |
| 4. | אם ירָאוני אבן (בעלטת)  | אמיר גלבע |   | 4:37 |  |  |  |  |  |
| 5. | קחי אותי איתך  |   |   | 4:24 |  |  |  |  |  |
| 6. | מה יהיה  |   | ירוסלב יעקובוביץ' | 4:48 |  |  |  |  |  |
| 7. | חד גדיא  | על פי ההגדה של פסח | אנג'לו ברנדוארדי | 5:07 |  |  |  |  |  |
| 8. | אל תשליכני  |   | ירוסלב יעקובוביץ' | 4:31 |  |  |  |  |  |
| 9. | פירות הקיץ ופירות הסתיו  |   |   | 4:07 |  |  |  |  |  |
| 10. | יש סיפור חדש בעיר (עם דפנה ארמוני)  |   |   | 4:30 |  |  |  |  |  |
| 11. | גם אתה תעבור  |   | ירוסלב יעקובוביץ' | 5:37 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 49:48 |  |  |  |  |  |
משתתפים

חוה אלברשטיין - שירה, קולות רקע
ירוסלב יעקובוביץ' - קלידים, חליל, סקסופון טנור, קלרינט, סקסופון סופרן, סינתיסייזר, עיבודים, הפקה מוזיקלית
מאיר ישראל - תופים, כלי הקשה, סינתיסייזר
אלונה טוראל - פסנתר, סינתיסייזר
שלמה יידוב - גיטרה ("קחי אותי איתך", "רמז", "יש סיפור חדש בעיר", "אם יראוני אבן")
שמוליק בודגוב - גיטרה ("לונדון", "מה יהיה", "אל תשליכני", "גם אתה תעבור")
דפנה ארמוני - קולות רקע, שירה ("יש סיפור חדש בעיר")
חני בודגוב - קולות רקע
אורנה דץ - קולות רקע
יהודה תמיר - קולות רקע
מיכל רותם - צילום עטיפה
מאירה טננבוים - עוזרת הפקה
אריאלה וילנסקי - עוזרת הפקה
זאב אולמן - מפיק אחראי
הערות שוליים

↑  שם המשפחה של היוצרת לא מצוין בצד האחורי של עטיפת האלבום ולא בדף/חוברת המילים שבו, והוא נחשף רק בהמשך.
פליקס מאייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באפריל 1995 (בן 29) 
 מדינה:  שווייץ 
 פרופיל ב-IMDb
 
פליקס מאייר (בגרמנית: Felix Mayr ; 29 באפריל 1995) ) הוא שחקן שווייצרי .
ביוגרפיה

פליקס מאייר, נולד וגדל בציריך. הוא למד בבית הספר הקנטוני בסטדלהופן . מ-2015 עד 2019 למד משחק באקדמיה לאמנויות דרמטיות של ארנסט בוש בברלין.
קריירה

הוא רכש את הניסיון הבימתי הראשון שלו בעונת 2017/18 של תיאטרון הברלינאי "Ballhaus Ost" בתור מילר בהפקה של מזימה ואהבה, מחזה בחמש מערכות מאת המחזאי הגרמני פרידריך שילר, שפורסם בשנת 1784. המחזה הופק בשיתוף האקדמיה לאמנויות הדרמה של ארנסט בוש. מאז 2018 הוא הופיע בהפקה של המחזה "Madame Poverty" בפולקסבינה ברלין. הוא הופיע גם במחזה "emotion and sensation" מאת מריוס שוץ ו- "Das 1. Evangelium" (עיבוד רופף של הבשורה על-פי מתי), בבימויו של קיי ווג'ס.  בספטמבר 2020 שיחק במחזה "כל אדם" מאת המחזאי האוסטרי הוגו פון הופמנסתאל.
בשנת 2020 שיחק מאייר בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "המורדת" בתור מייק, ובסדרת המשטרה הגרמנית"Soko Leipzig".
בשנת 2021 שיחק במיני-סדרה בהפקת נטפליקס "בני טובים" (גר'), שם הוא גילם את כישרון הסקי הצעיר ג'וזף מדמאייר, שמת בתאונת דרכים טרגית.
בסדרת הדרמה של ערוץ ZDF בת ששת הפרקים "Wendehammer" משנת 2022, הוא גילם את הסטודנט הצעיר המסתורי למשפטים לוקאס בתפקיד משנה מתמשך, שנכנס לרומן נלהב עם פרנציסקה (סוזן האק), אחת מחמש הדמויות הראשיות.
בשנת 2023 השתתף בסרטו של רומן פולנסקי "מלון פאלאס" לצדה של פאני ארדן וגילם את לאנס בסרט האימה האמריקאי "אימה במצולות: התהום" לצד ג'ייסון סטיית'האם.
בשנת 2024 שיחק וגילם את גרהרד ברגר בסדרה הברזילאית "סנה" בנטפליקס, המבוססת על חייו של נהג המרוצים איירטון סנה.
חיים אישיים

פליקס מאייר גר בברלין .
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | Das melancholische Mädchen | חבר במועדון |  |
| 2023 | מלון פאלאס (אנ') | פלאמר |  |
| 2023 | אימה במצולות: התהום | לאנס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | המורדת | מייק | 4 פרקים |
| 2020 | Nr. 47 | עמנואל | פרק: "Die Diagnose" |
| 2020 | SOKO Leipzig | פיליפ אולינג | פרק: "Druck" |
| 2021 | בני טובים (גר') | ג'וזף מדמאייר | 6 פרקים |
| 2022 | Notruf Hafenkante | מקס לורנז | פרק: "Bleib bei mir" |
| 2022 | Der Bergdoktor | לוקאס וייץ | פרק: "Endlich Leben" |
| 2022 | Letzte Spur Berlin | טורבן סטנרט | פרק: "Recht und Gerechtigkeit" |
| 2022–2023 | Wendehammer | לוקאס | 6 פרקים |
| 2024 | Push | פלו | פרק: "I judge, you judge, we judge" |
| 2024 | סנה | גרהרד ברגר | 2 פרקים |
| TBA | The Kollective |  | סדרה עתידית של הולו |
הערות שוליים

1 2 3  Felix Mayr. Profil und Vita bei CASTUPLOAD. Abgerufen am 13. Dezember 2020.
↑  Felix Mayr. Profil und Vita bei CASTFORWARD. Abgerufen am 13. Dezember 2020.
↑  Kabale und Liebe. Produktionsdetails. Abgerufen am 13. Dezember 2020.
↑  (אורכב [חסר תאריך] ב volksbuehne.berlin [Error: unknown archive URL])
↑  Das 1.
↑  Lara Magdalena Tacke & Elena Scheicher, moratorium.
↑  (אורכב [חסר תאריך] ב zdf.de [Error: unknown archive URL])
↑  .Marco Girnth, Felix Mayr und Amy Mußul in SOKO Leipzig.
↑  Wendehammer: Pech und Schwefel.
↑  Serie „Wendehammer“.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1187280526  VIAF: 4706155953602642630008   WorldCat (עם VIAF): 4706155953602642630008
נני מורטי

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1953 (בן 71) ברוניקו, טרנטינו - אלטו אדיג'ה איטליהאיטליה
 שם לידה:  Giovanni Moretti 
 מדינה:  איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1976 
 בן או בת זוג:  סילביה נונו 
 צאצאים:  פיאטרו מורטי 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות (2012)  פרס מרכבת הזהב (2004)  פרס חבר השופטים של פסטיבל ונציה (1981)  פרס המבקרים של האקדמיה האירופית לקולנוע (1994)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (1994)  פרס דוב הכסף של חבר השופטים (1986)  פרס דקל הזהב (2001)  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (1996)  פרס דוד די דונטלו לשחקן הטוב ביותר  פרס דוד דה דונטלו לבמאי הטוב ביותר  פרס דוד די דונטלו לסרט הטוב ביותר  פרס דוד די דונטלו למפיק הטוב ביותר  סרט הכסף לבמאי הטוב ביותר  פרס רצועת הכסף למפיק הטוב ביותר  David di Donatello for Best Documentary 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ואבני "נני" מורטי (באיטלקית: Giovanni "Nanni" Moretti;‏ נולד ב-19 באוגוסט 1953) הוא במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ושחקן קולנוע איטלקי.
ביוגרפיה

מורטי נולד בעיירה ברוניקו (Brunico ) שבמחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה בצפון איטליה. אביו היה מרצה באוניברסיטת רומא ומומחה לאפיגרפיה יוונית ואמו מורה בתיכון. עוד בנעוריו גילה את אהבתו לקולנוע לצד אהבתו לספורט הכדור מים, והוא אף שיחק בליגת המשנה האיטלקית. מיד עם סיום לימודיו, בשנת 1973, הפיק וביים את שני סרטיו הקצרים הראשונים.
בשנת 1976 יצר סרט ראשון באורך מלא, "lo sono un autarchico" (מילולית: אני עצמאי). בשנת 1978 הפיק את סרטו "Ecce Bombo" אשר הוצג בפסטיבל קאן. מורטי משחק בדרך כלל את תפקיד הפרוטגוניסט בסרטיו. סרטו המפורסם ביותר הוא "Caro diario" (יומני היקר) אשר יצא לאקרנים בשנת 1993 והמשכו "Aprile" (אפריל) בשנת 1998. סרטו "La stanza del figlio" (חדרו של הבן) משנת 2001 זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2001. את ההשראה לסרטו "palombella rosa" שאב מימיו כשחקן כדור מים.
רבים מסרטיו לא זכו להצלחה מחוץ לגבולות אירופה, אולם במולדתו הוא ידוע בזכות סרטיו השנונים.
מורטי ידוע אף בדעותיו השמאלניות, ובשנת 2002 ארגן הפגנת ענק נגד ממשלת סילביו ברלוסקוני. סרטו "Il caimano" (התנין) משנת 2006 עוסק בחלקו בחילוקי הדעות שעורר משטר ברלוסקוני, ומורטי עצמו הוא אחד משלושה שחקנים המגלמים את תפקיד ברלוסקוני בסרט.
בשנת 2021 ביים מורטי את סרט הדרמה "שלוש קומות" המבוסס על הספר באותו שם משנת 2015 מאת הסופר הישראלי אשכול נבו.
מורטי מתגורר ברומא מאז ילדותו והוא בעלים משותף של בית קולנוע בעיר בשם "Nuovo Sacher". בסרטו הקצר "Il Giorno della prima di Close Up" הוא מגלם עצמו בעודו מנסה לעודד מבקרים לצפות בפתיחת הסרט "Close Up".
סרטים שביים

The Defeat (La sconfitta, 1973)
Pâté de bourgeois (1973)
Friar How Do You Speak? (Come parli frate?, 1974)
I Am Self Sufficient (Io sono un autarchico, 1976)
Ecce bombo (1978)
Sweet Dreams (Sogni d'oro, 1981)
Bianca (1984)
The Mass Is Ended (La messa è finita, 1985)
Red Wood Pigeon (Palombella Rossa, 1989)
The Thing (La cosa, 1990)
היומן של נני מורטי (1993)
The Only Country In The World (L'unico paese al mondo, 1994)
Opening Day of Close-Up (Il Giorno della prima di Close Up, 1996)
April (Aprile,1998)
(2001) חדרו של הבן
The Last Customer (2002)
Anguished Cry Of Predator Bird (Il grido d'angoscia dell'uccello predatore, 2003)
Il caimano (2006)
The Last Championship (L'ultimo campionato, 2007)
Diary Of A Moviegoer (Diario di uno spettatore, 2007)
Film Quiz (2008)
We Have a Pope (Habemus Papam, 2011)
My Mother (Mia madre, 2015)
שלוש קומות (2021) - Tre piani
סרטים בהם שיחק

Father and Master (Padre Padrone, 1977)
Riso in bianco: Nanni Moretti atleta di se stesso (1984, TV)
It's Happening Tomorrow (Domani accadrà, 1988)
The Yes Man (Il portaborse, 1991)
The Second Time (La seconda volta, 1995)
Quiet Chaos (Caos calmo, 2008)
יונק הדבש (אנ') (2022)
הערות שוליים

↑  Biography of Nanni Moretti
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435661005171  PLWABN: 9810673701605606  BIBSYS: 26907  BNE: XX1167719  BnF: cb13941026w (data)  GND: 11938261X  ICCU: RAVV089139  ISNI: 0000 0001 2141 1405  LCCN: n88056169  NKC: xx0050881  NLG: 73604  NLK: KAC201114885  NTA: 139213554  SNAC: w6q672pv  SUDOC: 029147050  ULAN: 500331930  VIAF: 79169461   WorldCat (עם VIAF): 79169461