stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התנדבות בקיבוץ
הערות שוליים

↑  אריאל רנן, צעירים גרמנים בקיבוץ, דבר, 4 במאי 1966
↑  רן אדליסט, פנים אל פנים עם אידאולוג ה"היפיס", דבר, 15 בפברואר 1968
↑  משה ברק, היה הייתה התנדבות, הזמן הירוק, 7 ביולי 2011
1 2  אלי אשכנזי‏, בקיבוצים חוגגים 40 שנות מתנדבות שוודיות, באתר וואלה, 7 ביוני 2005
↑  ידיעות הקיבוץ, קטעי "עובדה!" בגיליון מיוחד לרגל 100 שנות קיבוץ (גיליון מספר 1237, מתאריך 29.9.2010)
↑  עלי קדם, בדנמרק התלהבו: תמונות המתנדבים בקיבוצים יוצגו בתערוכה, באתר nrg‏, 10 בנובמבר 2010
1 2  יונת אטלס ולירון מילשטיין, המתנדבים בקיבוץ עין השלושה נחושים להישאר, באתר ynet, 15 בינואר 2008
↑  טוביה טננבאום, 2014, תפוס ת'יהודי, סלע מאיר.
↑  הקשר האוסטרי, באתר "אתר הקיבוצים", 11 בדצמבר 2008
שפת הסימנים הישראלית

| --- | --- |

תרגום בשפת הסימנים הישראלית במפגש ויקיפדיה העברית בסינמה סיטי בירושלים, 11 בינואר 2019.  מימין לשמאל: מיכל לסטר, מנכ"לית ויקימדיה ישראל; מתורגמנית; איציק אדרי, יו"ר ויקימדיה ישראל.
 מדינות:  ישראל
 אזורים:  ישראל 
 דוברים:  20,000 (הערכה, לא ידוע מספר מדויק)[דרוש מקור]
 שפת אם:  10,000
 משפחה:  התפתחה משפת הסימנים הגרמנית
 לאום:  מוכרת בישראל באופן חלקי
 ארגון:  אגודת החרשים בישראל, המרכז הישראלי ללימודי חירשות
 קוד ISO 639-3:  isr 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
שפת הסימנים הישראלית או בראשי תיבות שס"י היא שפת הסימנים העיקרית המשמשת את קהילת החירשים בישראל. היא התפתחה משפת הסימנים הגרמנית בעקבות הקמת בית ספר לחירשים בירושלים ב-1932 בידי מורים יהודים שהתמחו בבית הספר היהודי-גרמני לחירשים מייסודו של מרכוס רייך (גר'). בישראל יש כשבע מאות אלף כבדי שמיעה וחירשים (כ-8% מן האוכלוסייה), מתוכם כעשרים אלף איש משתמשים בשפת הסימנים הישראלית במידה זו או אחרת, והיא משמשת שפת אם לחלק ניכר מהם, בפרט לצעירים שבהם שהתחנכו במערכת החינוך הישראלית. שפת הסימנים הישראלית מוכרת בישראל כשפה המשמשת במערכת החינוך לחירשים, וכשפת התקשורת בין חירשים לשומעים.
בצד שפת הסימנים הישראלית משמשות בישראל גם שפות סימנים אחרות בעיקר בקהילות של חירשים מקרב ערביי ישראל או בקרב עולים חדשים. המפורסמת שבהן היא שפת הסימנים של שבט א-סייד שהיא מוקד למחקר בלשני. שאילה של מילים ומבנים תחביריים משפות סימנים אחרות המדוברות בישראל, היא אחת הסיבות להתרחקות שפת הסימנים הישראלית משפת הסימנים הגרמנית.
בישראל קיימת גם שפה מסומנת (manually coded language) שמשמשת להוראת עברית לחירשים או כאמצעי תקשורת בין שומעים לחירשים. על אף הדמיון החיצוני בין השפה המסומנת לשפת הסימנים הישראלית, אין קשר ישיר ביניהן. השפה המסומנת היא שפה מלאכותית, שמקודדת מילים ומבנים תחביריים בעברית לסימנים חזותיים. שפת הסימנים הישראלית היא שפה טבעית בעלת תחביר משלה השונה מהתחביר העברי.
מוסדות חינוך והתפתחות שפת הסימנים הישראלית

גורם מרכזי בהתפתחות שפת הסימנים הישראלית הוא מערכת החינוך. הקמת מוסדות חינוך לחירשים הייתה זרז להתפתחות שס"י. מקום המפגש של מספר רב של ילדים מדי יום ביומו ולאורך זמן היווה גרעין לקהילה לשונית-חברתית, שהשפה המדוברת בה היא שפת הסימנים. גם בצרפת ובארצות הברית הביא ייסוד בתי ספר לחירשים להיווצרותן ולהתבססותן של קהילות החירשים.
בישראל לא היו מסגרות חינוכיות לחירשים עד שנת 1932, ולכן משפחות מבוססות שלחו את ילדיהן החירשים לבתי ספר באירופה – בפריז, בווינה ובברלין. המידע המקיף ביותר שיש הוא על בית הספר בברלין, המוסד לחירשים יהודים בברלין – וייסנזה (Der Israelitischen Taubstummenanstalt in Berlin), שנוסד בשנת 1873 בידי מרכוס רייך(גר'), מורה יהודי שהתמחה בחינוך ילדים חירשים. התלהבותו ומסירותו הרבה לבית הספר, השיטה החינוכית שפיתח וצוות המורים שטיפח, עשו את בית הספר למוסד בעל שם, שקלט תלמידים לא רק מקרב יהודי גרמניה, אלא גם מקהילות יהודיות במדינות אחרות. כמה מהדמויות המרכזיות בראשיתה של קהילת החירשים בישראל למדו במוסד זה, והמורים הראשונים לחירשים בישראל באו מקרב צוות בית הספר.
מוסדות חינוך והתפתחות שפת הסימנים הישראלית > הגישה האוראלית בבתי הספר (1932 – אמצע שנות השבעים במאה העשרים)

בנובמבר 1932 נוסד בירושלים בית הספר העברי הראשון לחירשים. את הכסף להקמת בית הספר תרם יהודי עשיר משאנגחאי, ליאון לוי, שהתחרש בזקנתו. הוא העביר את התרומה לחברת כי"ח, והיא פנתה לאגודת העזרה של יהודי גרמניה בבקשה להמליץ על אדם שיוכל לייסד מוסד זה. האגודה המליצה על ריכרד בצלאל הקסטר, שהיה מורה בבית הספר לחירשים בברלין. הקסטר נבחר לתפקיד בשל כישוריו בהוראה לילדים חירשים ומשום שהיה דובר עברית.
משנת 1941 פעל בית הספר בתנאי פנימייה, בעוד שלפני כן שוכנו הילדים בבתי משפחות מארחות, ושהו בו ילדים החל מגיל ארבע. לבוגריו הוא זכור כמוסד נוקשה שהונהגה בו משמעת ברזל. הגישה החינוכית בבית ספר זה הייתה אוראלית (Oralism), כלומר, הסתמכות על דיבור וקריאת שפתיים. תלמידים שנתפסו מסמנים, הוכו, אך כאשר הם היו בטוחים שאיש אינו רואה אותם, נשלפו הידיים מאחורי הגב ושיחות ערות התנהלו בשפת הסימנים. למרות הדגש החזק על חינוך אוראלי, למורים עצמם היה ידע בשפת הסימנים, משום שבבית הספר בברלין שבו לימדו המורים, דיברו בשפת הסימנים הגרמנית, בעיקר בפעילויות בשעות הפנאי.
כשנוסדו בתי ספר נוספים לחירשים, בתל אביב ב-1941, בהנהלתה של בטי מילר-לטה, וב-1949 בחיפה, בהנהלתו של ד"ר אברהם צליוק, נקטו אף הם את גישת החינוך האוראלי שהייתה נהוגה בבית הספר בירושלים. גישה זו שלטה במערכת החינוך בישראל עד אמצע שנות השבעים, כפי שנכתב בערך 'חרשות-אלמות' באנציקלופדיה העברית, שנכתב ב-1966 בידי ד"ר צליוק: ”היום אין חולק על כך שהשיטה האוראלית היא היחידה שבכוחה, בסופו של דבר, לפתח לשון דיבור טבעית ככל האפשר למען שיקומו החברתי של החירש-אילם”.
ראו גם

תרגום בשפת הסימנים הישראלית
שפת הסימנים של כפר קאסם
תרבות החירשים
שמיעתנות
לקריאה נוספת

עירית מאיר; ונדי סנדלר (2004), שפה במרחב: אשנב לשפת הסימנים הישראלית, ISBN 9789653110564
הערות שוליים

↑  Meir, Irit; Sandler, Wendy; Padden, Carol; Aronoff, Mark (2010). "Chapter 18: Emerging sign languages" (PDF).  In Marschark, Marc; Spencer, Patricia Elizabeth (eds.). Oxford Handbook of Deaf Studies, Language, and Education. Vol. 2. New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-539003-2. OCLC 779907637. נבדק ב-2023-12-08.
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך י"ח [תשכ"ו], עמ' 114
↑  ביטאון 'דממה שלנו', גיליון 104 [מאי-יולי 1973], עמ' 31
↑  ביטאון 'דממה שלנו' גיליון 102 [ינואר-פברואר 1973], עמ' 21
↑  שולמית וולקוב, החירשים כקבוצת מיעוט: ראשית המאבק על שפת הסימנים, היסטוריה 1 (1998), עמ' 55–94
↑  על ישראל סלע
↑  חגית גור, שוויון הזדמנויות ודיכוי: המקרה של החירשים. עיונים בחינוך 2\2 (1997), עמ' 205–219
↑  ראו לעניין זה ערך בוויקיפדיה האנגלית על קונגרס מילאנו 1880
↑  נועם (דבול) דביר, התיכון שמסמן את הדרך: שפת סימנים – שפת חובה, באתר ישראל היום, 26 באוגוסט 2016
↑  מזכירות הממשלה, הבטחת שימור ופיתוח שפת הסימנים הישראלית, באתר Gov.il, מבצע ההחלטה חילי טרופר שר התרבות והספורט, ‏29 בנובמבר 2020
↑  התקן המחודש לתצורות היד הבסיסיות בשפת הסימנים הישראלית, באתר האקדמיה ללשון, 18 בפברואר 2024
↑  סימנים חדשים בשפת הסימנים הישראלית, באתר האקדמיה ללשון, 4 בדצמבר 2024
↑  לצפייה בסימנים החדשים, באתר האקדמיה ללשון, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463938505171
פרס אביטל

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תקופת הפרס:  2003–הווה (כ־22 שנים) 
 נקרא על שם:  שמואל אביטל (מתמטיקאי) 
 
קרן אביטל הוקמה על שם ברכה ופרופ' שמואל אביטל. פרופ' שמואל אביטל היה מורה למתמטיקה ופרופסור בטכניון להוראת המדעים, ועל כן מטרת הקרן לעודד לימודי מתמטיקה, לימודי מדעים באופן כללי ושיפור הוראת המתמטיקה. הקרן הוקמה בשנת 2003 על ידי יהוא אביטל ופרופ' ענת רפאלי, ילדיהם של ברכה ושמואל אביטל. הקרן ממשיכה את פועלו של פרופ' אביטל לטיפוח החינוך המתמטי בישראל. במהלך תשע שנים הקרן העניקה פרס כספי למורים בעלי גישות ייחודיות להוראת מתמטיקה שתרמו לעניין ולאהבת המתמטיקה בקרב תלמידים. בשנת 2010 פרופ' נצה מובשוביץ-הדר, תלמידתו של פרופ' שמואל אביטל, יזמה וערכה סדרת הרצאות פופולריות על מתמטיקה, שגם הכנסותיה מוקדשות לקרן. ההחלטות על זוכי הפרסים וניהול הפרסים  היו באמצעות  המחלקה להוראת המדעים בטכניון.
בשנת 2012 החלט על שינוי הכיוון של הקרן, לכיוון של עידוד לימודי המתמטיקה והמדעים באופן רחב יותר.   במסגרת השינוי הקרן תומכת בפעולות פרויקט "רמזור" אותו יזמה ומנהלת פרופ' נצה מובשוביץ-הדר. הפרויקט מקדם העשרה והשתלמויות למורים מומחים על ידי הכנת מאגר מערכי שיעור להוראת נושאים שונים במתמטיקה. מערכי השיעור יועמדו לרשות קהיליית המורים למתמטיקה ב-5 יחידות על גבי פלטפורמה אינטרנטית ייעודית.
החל משנת 2012 מעניקה הקרן מלגות לימודים לסטודנטים נבחרים מאוכלוסיות אשר על פי תפישת הקרן אינן נחשפות די ללימודי המתמטיקה והמדעים. בשנת הלימודים האחרונה ניתנו מלגות לסטודנטים יוצאים בשאלה (אשר למדו קודם לכן במסגרות החינוך של המגזר החרדי) דרך עמותת ה.ל.ל וכן לתלמידות מהפזורה הבדואית דרך עמותת כוכבי המדבר.
חתני פרס אביטל למצוינות ויצירתיות בהוראת המתמטיקה > שנת 2003

משה רייך, בי"ס מנור, קיבוץ כברי
רינה ברקן, בי"ס אזורי משגב
חתני פרס אביטל למצוינות ויצירתיות בהוראת המתמטיקה > שנת 2004

שחר ארזי, חוות הנוער הציוני, ירושלים
מוריס בהט, בי"ס אורט מילטון, בת-ים
בי"ס כרם שלמה, חולון
חתני פרס אביטל למצוינות ויצירתיות בהוראת המתמטיקה > שנת 2005

מיכל טבח, אריאל ליפשיץ וחנה שטיין, בית הספר לטבע חברה וסביבה, תל אביב
סרור אסעד, בית ספר מקיף שש שנתי, בית ג'אן
חתני פרס אביטל למצוינות ויצירתיות בהוראת המתמטיקה > שנת 2006

מועלם עולא, בית הספר הבפטיסטי, נצרת
מירי וימן, חט"ב ע"ש רבין, אורט קריית מוצקין
חתני פרס אביטל למצוינות ויצירתיות בהוראת המתמטיקה > שנת 2007

מוניב אבו יונס ומרגלית אבו ריא, בי"ס אבן סינא יסודי ג', סחנין
שרה גרז'וטיס, בי"ס אמי"ת גוש דן, רמת גן
חגית דהן פנחס, בי"ס רעים, אשדוד
גלי שמעוני, העמותה למצוינות בחינוך, ירושלים
חתני פרס אביטל למצוינות ויצירתיות בהוראת המתמטיקה > שנת 2008

סיגל בחרי, בי"ס רוזן, ראשון לציון
אפרת חן, בי"ס רבין, נתניה
חתני פרס אביטל למצוינות ויצירתיות בהוראת המתמטיקה > שנת 2009

יוחאי דנון, בית הספר העל-יסודי – מרכז חינוך ליאו באק, "מורה שונה ומיוחד במינו"
רים חואג'ה, בית הספר היסודי אבן ח'לדון בבאקה-אל-גרביה "משמשת דוגמה אישית הן למורים והן לתלמידים"
אסתר יוסים, חטה"ב רודמן בקרית ים, "מודל לחיקוי" לצוות המורים שהמליץ עליה
בתיה עמית, תיכון מקיף אזורי גבעת ברנר, תלמידיה הציעו "שנת שירות מתמטית"
חתני פרס אביטל למצוינות ויצירתיות בהוראת המתמטיקה > שנת 2010

כרמית אביזמר, בי"ס "שזר", עכו
עומר ויסבלום, בי"ס בליך, רמת גן
דינא חוסיין, אזדהאר ריא, מייסא שאהין, בי"ס "אלעין", סחנין
חתני פרס אביטל למצוינות ויצירתיות בהוראת המתמטיקה > שנת 2011

נלה קלר, אולפנה "סגולה", קריית ביאליק
הערות שוליים

↑  קרן אביטל
↑  עמותת ה.ל.ל, אתר הבית.
↑  כוכבי המדבר, באתר פיתוח מנהיגות בדואית
|  פרסים ישראליים  |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | פרס ישראל • פרס משרד החינוך והתרבות • פרס וולף • פרס א.מ.ת. • פרס דן דוד • פרס רוטשילד • פרס ירושלים • פרס בראשית • פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים |  |
| ציונות | פרס בגין • פרס בוני ציון • פרס יגאל אלון • פרס הרצל (הרצליה) • פרס בן-גוריון • פרס היצירה בתחום הציונות • פרס מוסקוביץ' לציונות • פרס ירושלים (ערוץ 7) • פרס שומר ציון |  |
| טכנולוגיה | פרס ביטחון ישראל • פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות • פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט |  |
| מדעים מדויקים | פרס אברבנאל  • פרס ארדש • פרס הארווי • פרס לויצקי • פרס נסיהו • פרס קריל |  |
| מוזיקה | פרס אקו"ם • פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים • פרס עמ"י |  |
| ספרות | פרס ביאליק • פרס ברנר • פרס זאב • פרס טשרניחובסקי • פרס ספיר • פרס ברנשטיין • פרס גפן • פרס עומר • פרס רופין • פרס קוגל • פרס היצירה לסופרים עבריים • פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית |  |
| אמנות פלסטית | פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית • פרס האמן הצעיר • פרסי מוזיאון ישראל • פרסי מוזיאון תל אביב • פרס אנדי • פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר • פרס הרמן שטרוק • פרס רפפורט • פרס שיף • פרס היצירה הציונית • פרס ליאון קונסטנטינר • פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית |  |
| ספרות תורנית | פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • פרס לספרות תורנית בני ברק • פרס הרב מימון • פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית • פרס הרב בר שאול |  |
| עיתונות | פרס סוקולוב • פרס דוש לקריקטורה • פרס עיפרון הזהב |  |
| קולנוע וטלוויזיה | פרס האקדמיה לטלוויזיה • פרס אופיר • פרס גרוס למצוינות באנימציה |  |
| תרומה לחברה | אות הנשיא להתנדבות • פרס זוסמן-ג'וינט • פרס ירושלים לאחדות ישראל |  |
גביע חרלמוב

| --- | --- |
 ענף:   הוקי קרח
 תאריך ייסוד:  2008
 ארגון מפעיל:  KHL
 מספר מתמודדים:  16
 מדינות משתתפות:  רוסיה רוסיה   הרפובליקה העממית של סין סין   קזחסטן קזחסטן
 יבשת:  אירואסיה
 זוכה:  סק"א-1946
 הכי הרבה זכיות:  סק״א-1946, לוקו (3)
 mhl.khl.ru
 
גביע חרלמוב (ברוסית: Ку́бок Харла́мова) הוא גביע בענף ההוקי קרח ברוסיה, הנחשב לפרס הגבוה ביותר המוענק למנצחת סדרת הפלייאוף של ליגת ההוקי הצעירה של רוסיה. החל מעונת 2009/2010 נקרא הגביע על שם ולרי חרלמוב. הגביע נחשב למקבילה הצעירה של גביע גגארין.
משחקי הגמר > מחזיקות הגביע

| קבוצה | ניצחונות | גמרים |
| --- | --- | --- |
| סק"א-1946 | 3 | 2 |
| לוקו ירוסלבל | ‏3 | ‏2 |
צ'ייקה ניז'ני נובגורוד: 2
| הצבא האדום | ‏2 | 3 |
נצי אומסק: 2
| ספרטק מוסקבה | 1 | 2 |
| שועלי הפלדה מגניטוגורסק | 1 | 2 |
| דינמו מוסקבה | 1 | ‏0 |
| דובי קוזנצק | 0 | 1 |
| ריאקטור ניז'נקאמסק | 0 | 1 |
| אבטו יקטרינבורג | 0 | 1 |
הערות שוליים

↑  הקבוצות הטובות ביותר בעונה הסדירה של MHL
| ליגת ההוקי הקונטיננטלית> עונות KHL | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> טורנירים נוספים | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> נשיאי הליגה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית> שונות | ליגת ההוקי הקונטיננטלית>  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ← • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023  |  גביע גגארין • גביע היבשת • גביע לוקומוטיב • WHL • MHL • VHL • גביע חרלמוב • גביע האתגר • גביע הפדרציה • גביע פטרוב • גביע האלופות  |  אלכסנדר מדבדב • דמיטרי צ'רנישנקו • אלכסיי מורוזוב  |  פרסי ההוקי הרוסי • דראפט ה-KHL • ‏KHL נגד NHL • התרסקות טיסת שחקני לוקומוטיב יארוסלבל • משחק האולסטאר • יריבויות בליגת KHL  |  |  |
קבוצות בעונת ‏2023/24
| החטיבה המזרחית | החטיבה המזרחית | החטיבה המערבית | החטיבה המערבית |  |  |
| בית חרלמוב | בית צ'רנישב | בית בוברוב | בית טראסוב |  |  |
| רוסיהאבטומוביליסט יקטרינבורג | רוסיהסלבאט יולאייב אופה | רוסיהויטיאז מחוז מוסקבה | בלארוסדינמו מינסק |  |  |
| רוסיהאק בארס קאזאן | רוסיהאוונגרד אומסק | רוסיהסוצ'י | רוסיהדינמו מוסקבה |  |  |
| רוסיהטרקטור צ'ליאבינסק | רוסיהאמור חברובסק | רוסיהספרטק מוסקבה | רוסיהצסק"א מוסקבה |  |  |
| רוסיהנפטכימיק ניז'נקאמסק | קזחסטןבאריס נור-סולטן | רוסיהסק"א סנקט פטרבורג | רוסיהלוקומוטיב ירוסלבל |  |  |
| רוסיהמטאלורג מגניטוגורסק | הרפובליקה העממית של סין הכוכב האדום קונלון | רוסיהסברסטאל צ'רפובץ | רוסיה אדמירל ולדיווסטוק |  |  |
| רוסיהטורפדו ניז'ני נובגורוד | רוסיהסיביר נובוסיבירסק | לאדה טוליאטי |  |  |  |


קבוצות עבר
‏יוגרה • סלובן ברטיסלאבה • לב פופראד • דונבאס • אטלנט מיטישצ'י • דינמו ריגה • יוקריט הלסינקי • לב פראג   מדבצ'אק זגרב • מטאלורג נובוקוזנצק • אם.וה.דה • חימיק ווסקרסנסק
מנס סאנה סיינה

האוהדים במשחק ביתי
מנס סאנה סיינה (באיטלקית: Mens Sana Basketball Academy, הידועה גם בשם Mens Sana Siena או בקיצור Mens Sana, ובשנים 2000–2014 – מונטפסקי סיינה) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר סיינה, המתמודדת בליגה האיטלקית הרביעית. אולם הבית של הקבוצה הוא פאלאספורט מנס סאנה המכיל 7,025 מקומות.
היסטוריה

המועדון נוסד ב-1871 כמועדון רוגבי ואתלטיקה, ורק ב-1893 נוסדה קבוצת כדורסל למועדון ובשל כך הוא אחד ממועדוני הכדורסל הראשונים באירופה, והראשון במדינתו שלו, איטליה. המועדון שיחק שנים רבות בליגה השנייה ורק ב-1994 עלה לליגה הראשונה שם הוא שיחק עד עונת 2013/14.
מתחילת שנות האלפיים המועדון נהפך למועדון המוביל באיטליה כאשר הבנק האיטלקי הוותיק מונטה-פסקי די סיינה החל לשמש כספונסר המועדון ואפשר רכישה של שחקנים מובילים. בעונת 2003/2004 זכתה סיינה באליפות איטליה לראשונה. בעונת 2006/2007 זכה המועדון בפעם השנייה באליפות ובאותה עונה זכה גם בסופר קאפ האיטלקי. לאחר עונה זו המשיכה סיינה לזכות ב-6 אליפויות נוספות רצופות, וב-5 "דאבלים" לאחר שזכתה גם בגביע המדינה.
סיינה גם זכתה בגביע ספורטה לעונת 2002. בעונות 2003, 2004, 2008 ו-2011 היא העפילה לפיינל פור היורוליג, כאשר בכל המקרים הפסידה בחצי הגמר. מאמן הקבוצה בתקופה זו היה סימונה פיאנג'יאני.
בעונת 2013/14 עזב פיאנג'יאני ותקציב הקבוצה ירד משמעותית. הקבוצה הפסידה לראשונה בגמר הגביע האיטלקי ובהמשך גם את האליפות, בסדרת הגמר לקבוצת אולימפיה מילאנו, לראשונה לאחר 7 שנים. היא גם הודחה כבר בשלב הראשון ביורוליג. הקבוצה נכנסה לחובות לאחר עזיבת הספונסר, הואשמה באי תשלום מס ואף בשוחד. בחודש יולי 2014 הכריזה הנהלת המועדון על פשיטת רגל והקבוצה הורדה לליגה השלישית. שנה לאחר מכן עלתה לליגה השנייה. ב-2019 הקבוצה ירדה פעם נוספת ליגה ומאז לא חזרה לליגת המשנה.
תארים והישגים

הליגה האיטלקית :
אליפות (6): 2004, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013
מקום שני: 2014
חצי גמר: 2003
הגביע האיטלקי :
זכייה (3): 2009, 2010, 2011, 2012, 2013
גמר: 2002, 2014
חצי גמר: 2006, 2007
הסופר קאפ האיטלקי :
זכייה (6): 2004, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2013
גמר: 2013
יורוליג :
פיינל פור: 2003, 2004, 2008, 2011
גביע ספורטה :
זכייה (1): 2002
שחקנים בולטים בעבר

ג'ון טרנר
לארי מידלטון
סנדרו דלאנג'לו
ג'ימי אוליבר
אשראף אמייה
ג'רי ריינולדס
רוברטו צ'ייסיג
חרמן סקרונה
ורביקה סטפנוב
מינדאוגס זוקאוסקאס
מיכאליס קקיוזיס
אלפונסו פורד
מירסאד טורצ'אן
דייוויד אנדרסן
הנרי דומרקאנט
בנג'מין אזה
ולדימיר בויסה
רימאנטס קאוקינאס
ג'וזף פורד
טרל מקנטייר
רומיין סאטו
שון סטונרוק
קשישטוף לברינוביץ'
בוטסי ת'ורנטון
הערות שוליים

1 2 3 4 5  בעקבות חקירה בגין הונאה חשבונאית ותכנון מס, ביטלה התאחדות הכדורסל האיטלקית את כל התארים המקומיים שמונטפסקי סיינה זכתה במהלך העונות 12–2011 ו-2012-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2011194736  VIAF: 49145424544486831402   WorldCat (עם VIAF): 49145424544486831402
בלו (מס)

בְּלוֹ הוא מס עקיף בסכום קבוע עבור כל יחידה (להבדיל ממס קנייה שנקבע כאחוז מהמחיר הסיטונאי של המוצר). הבלו תורם רבות להכנסות המדינה, אולם מטרתו המוצהרת היא צמצום הצריכה של המוצרים שעליהם הוא מוטל. הבלו נגבה מהיצרן, והוא נכלל במחיר הטובין שהוא גובה מהספקים. בישראל הבלו נגבה על דלק, מוצרי טבק, ואלכוהול.
מקור שם המס מתקופת האימפריה הפרסית, כפי שמתואר בספר עזרא:
וּמַלְכִין תַּקִּיפִין הֲווֹ עַל יְרוּשְׁלֶם וְשַׁלִּיטִין בְּכֹל עֲבַר נַהֲרָה; וּמִדָּה, בְלוֹ וַהֲלָךְ מִתְיְהֵב לְהוֹן.
בתרגום לעברית: ”ומלכים חזקים היו על ירושלים ומושלים בכל עֵבֶר הנהר, וּמִדָּה, בְלוֹ וַהֲלָךְ ניתן להם.”
משמעותו של "בְלוֹ" הוא סוג של מס גולגולת אחיד, במקור מהמינוח הבבלי "בִּלְתֻ". ייתכן שבלו היה מס בעין, כלומר מס שלא שולם בכסף אלא בפרי האדמה.
בישראל

שיעורי הבלו על מוצרי הדלק השונים נקבעים על ידי אגף המכס והמע"מ במשרד האוצר, ומתעדכנים בצו.
נכון לאפריל 2022, שיעורי הבלו על ליטר או ק"ג דלק הם (מעוגל בקירוב):
בנזין, נפטא ותערובת דלק – 3.13 שקלים
סולר, קרוסין וביו דיזל (ייבוא) – 3 שקלים
גפ"מ – 12.4 אגורות
פחם – 10.5 אגורות
שמן ממוחזר – 3 אגורות
ביו דיזל (ייצור מקומי) – 1.49 שקלים
מזוט – 1.6 אגורות
גז טבעי – 1.8 אגורות
בסוף יולי 2011 הוחלט באופן חריג להפחית את הבלו על בנזין בשיעור של 30 אגורות לתקופה של חודש, על מנת למנוע את העלייה במחיר הבנזין שהייתה אמורה להתרחש בראשית אוגוסט עקב עליית מחיר הנפט בעולם. החלטה זו הייתה על רקע מחאת האוהלים שהתרחשה בתקופה זו.
בחודש אוגוסט 2011 הוריד שר האוצר יובל שטייניץ את הבלו על הסולר המשמש לייצור חשמל באופן זמני, על מנת למנוע עליה חדה של תעריפי החשמל, בעקבות משבר הגז המצרי, שחייב יצור חשמל בכמות גדולה באמצעות סולר במקום גז טבעי. היות שפחם נצרך באופן כמעט בלעדי על ידי חברת החשמל לצורך ייצור חשמל, הבלו על הפחם הוא למעשה מס נסתר על החשמל.
בישראל עוסקת בגביית הבלו רשות המיסים, וקודם להקמתה עסק בכך אגף המכס ומע"מ. על פי חוקי המס בישראל, עוסקים שונים זכאים להחזר חלקי של הבלו על דלקים, במקרים בהם הדלק שנרכש משמש להנעת כלי רכב חקלאיים, כלי רכב מסחריים (מוניות, אוטובוסים ומשאיות), ורכב המשמש ללימוד נהיגה, כאשר הדלק משמש כחומר גלם בתעשייה, ובמקרים שונים נוספים. כמו כן, ישנם מקרים בהם קיים פטור מבלו על דלק, כגון דלק המשמש לתצרוכת בכלי טיס.
בשנת 2015 ההכנסות מבלו על דלק היו כ-17.2 מיליארד ש"ח, ועל טבק כ-600 מיליון ש"ח.
באפריל 2022, הודיע שר האוצר אביגדור ליברמן על הורדת שיעור מס הבלו על הדלק בחצי שקל למשך רבעון, בעקבות עליה מהירה במחירי הדלק, בין היתר בשל המלחמה באוקראינה.
בסוף אפריל 2022, הודיעה הממשלה על התייקרות הדלק ב-12 אגורות, זאת אף על פי שהחליטה על מס בלו קבוע במשך רבעון.
בישראל לא נהוגה גביית אַגרת גודש – אגרה על נהיגה במרכזי הערים בשעות העומס. אם תונהג אגרה זו, היא עשויה להוביל להפחתת הבלו על דלק.
הערות שוליים

↑  מיסי הדלק (בלו), באתר משרד האנרגיה
↑  ד"ר תמר עילם גינדין, תעלומת הבְּלוֹ: מאיפה נחת עלינו המס הזה?, באתר ynet, 19 בנובמבר 2010
↑  אוריאל רפפורט, מכורש עד אלכסנדר, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 123.
↑  שיעורי הבלו על דלק בתוקף עד 30.4.2022, באתר GOV.IL
↑  עמירם ברקת, ‏נזיד עדשים לציבור: מחיר הדלק יוקפא לחודש אחד בלבד, באתר גלובס, 31 ביולי 2011
↑  תני גולדשטיין ויעל דראל, שטייניץ הוריד המס, החשמל יתייקר "רק" ב-12%, באתר ynet, 7 באוגוסט 2011
↑  דו"ח חופש המידע של רשות המיסים לשנת 2015; עמוד 25, תחתית עמודת שנת 2015
↑   נתי טוקר, ליברמן: הבלו על הדלק יירד בחצי שקל – לרבעון אחד, באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2022
↑  המס על הדלק יופחת בחצי שקל לליטר - לראשונה מאז 2012, באתר ynet, 5 באפריל 2022
↑  אלעד מלכה, ‏מתחבורה ציבורית להסעת המונים, השילוח, 13, פברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563358605171  GND: 4135545-3  LCCN: sh85132878  NDL: 00561052  NKC: ph125968 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיעור הבלו על הדלק בישראל הוא כ-51%.
פנואל

| --- | --- |
 מדינה בעבר:  ממלכת ישראל
 מדינה:  ירדן ירדן
 מחוז:  מחוז עג'לון
 קואורדינטות:  32°11′00″N 35°42′00″E﻿ / ﻿32.183333333333°N 35.7°E﻿ / 32.183333333333; 35.7 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירדן מוגדלת) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלפנואל(למפת ירדן רגילה) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלפנואל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פְּנוּאֵל הוא יישוב מקראי קדום בעבר הירדן המזרחי על גדתו הדרומית של נחל יבוק, 8 ק"מ מזרחית ליישוב המקראי סוכות, המזוהה בהווה עם תל א-ד'הב א-שרקייה (Tell Edh-Dahab al-Sharqi).
לכל אורך התקופה המקראית שימשה פנואל בתור מקום אסטרטגי, שכן שלטה על אחד ממעברי היבוק והייתה מעבר הכרחי לכל מי שרצה להיכנס לארץ ישראל דרך מעברות הירדן בסמוך ליישובים אדם וסוכות. ובאמת אזכורה של פנואל לכל אורך התנ"ך מופיע בהקשר זה. ירבעם קובע את פנואל כעיר בירה
פנואל נזכרת לראשונה בספר בראשית בפרשת וישלח. במקום זה, לפי הסיפור המקראי נאבק יעקב במלאך אלוהים, ליד מעבר היבוק. כתוצאה מזה החליט יעקב לקרוא למקום פְּנִיאֵל, משום שראה את פניו של אלוהים שעימו נאבק, כאמור:
וַיִּקְרָא יַעֲקֹב שֵׁם הַמָּקוֹם פְּנִיאֵל, כִּי רָאִיתִי אֱלׁהִים פָּנִים אֶל פָּנִים וַתִּנָצֵל נַפְשִׁי. וַיִּזְרַח לוֹ הַשֶּׁמֶשׁ כַּאֲשֶׁר עָבַר אֶת פְּנוּאֵל, וְהוּא צֹלֵעַ עַל יְרֵכוֹ.
בתקופת התנחלות השבטים, נכללה העיר בתחום נחלתו של שבט גד.
פנואל נזכרת פעם נוספת בתור תחנת מעבר מעל נחל יבוק בתקופת גדעון השופט, ברודפו אחר שרי צבא מדין: גדעון הגיע לפנואל ברודפו אחר זבח וצלמונע וביקש מתושבי העיר אספקה לצבאו. תושבי פנואל, ככל הנראה מתוך חשש מפני המדיינים, סירבו לעזור לגדעון. כתוצאה מזה נדר גדעון לנקום בתושבי העיר ולהרוס את מגדלם לכשישוב:
וַיַּעַל מִשָּׁם פְּנוּאֵל וַיְדַבֵּר אֲלֵיהֶם כָּזֹאת וַיַּעֲנוּ אוֹתוֹ אַנְשֵׁי פְנוּאֵל כַּאֲשֶׁר עָנוּ אַנְשֵׁי סֻכּוֹת. וַיֹאמֶר גַּם לְאַנְשֵׁי פְנוּאֵל לֵאמׁר: בְּשׁוּבִי בְשָלוֹם אֶתּוֹץ אֶת הַמִּגְדָּל הַזֶּה.
האזכור האחרון של פנואל בתנ"ך מתועד לימי המלך ירבעם בן נבט, המלך הראשון של ממלכת ישראל המפולגת:
וַיִּבֶן יָרָבְעָם אֶת שְׁכֶם בְּהַר אֶפְרַיִם וַיֵּשֶׁב בָּהּ וַיֵּצֵא מִשָּׁם וַיִּבֶן אֶת פְּנוּאֵל.
מתוך הכתוב עולה כי פנואל נכללה בתחום ממלכת ישראל, ככל הנראה לא הרחק מגבול עם ממלכת יהודה, שכן מסופר כי ירובעם בן נבט ביצר את העיר, ייתכן מאוד לצורך הכשרתה לעיר גבול.
לקריאה נוספת

ספר בראשית, פרק ל"ב.
ספר שופטים, פרק ח'.
איתן אבניאון, המילון האנציקלופדי של המקרא, הוצאת איתאב-בית הוצאה לאור, 2003.
הנוסע השמיני
תקציר העלילה

הסאגה מתחילה על ספינת החלל "נוסטרומו" הנמצאת במסע מסחרי שגרתי. ספינת החלל כוללת צוות של שבעה אנשי צוות וחתול, ובהם קצינה שלישית אלן ריפלי (סיגורני ויבר), השוהים כולם בהקפאה קריוגנית. הספינה חולפת ליד פלנטה והציוד בספינה מאתר מקור חיים זר. המחשב בספינה מעיר את הצוות, והקפטן מחליט לנחות ולשלוח צוות לסקירת הפלנטה. בעולם המת הם מוצאים חללית של גזע עתיק, ובתוכה שדה המכיל ביצים של זן לא ידוע. אחת הביצים בוקעת, ויצור עכבישי למראה בגודל כף יד עם זרועות ארוכות קופץ על הקסדה של קיין, הקצין המקשר (ג'ון הרט).
הצוות מחזיר אותו לספינה, בה מנסים להסיר את היצור מפניו של קיין אך ללא הועיל. כעבור זמן מה, מגלים אנשי הצוות שהיצור נעלם מפניו של קיין והוא אף חוזר להכרה, אך עד מהרה מתפרץ מחזהו יצור מבחיל למראה, בסצנת אימה מפורסמת. הצוות מנסה לחסל את היצור החמקמק, ההולך וגדל, והיצור צד את אנשי הצוות זה אחר זה. לקראת סופו של הסרט, לאחר שהחייזר חיסל את כל אנשי הצוות מלבדה, מפעילה ריפלי את מנגנון ההשמדה העצמית של ה"נוסטרומו" ונמלטת במעבורת. לאחר שה"נוסטרומו" מושמדת, היא מגלה שהחייזר חמק יחד איתה לתוך המעבורת. בעודו ישן, היא מצליחה לפתוח את דלתות המעבורת, פולטת אותו אל החלל, וחוזרת להקפאה קריוגנית יחד עם החתול.
צוות השחקנים

טום סקריט - דאלאס
סיגורני ויבר - אלן ריפלי
ורוניקה קרטרייט - למברט
הארי דין סטנטון - ברט
ג'ון הרט - קיין
איאן הולם - אש
יפת קוטו - פרקר
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד ולציון 97% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 102 ביקורות.