stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שערוריית רמפרט
הסקנדלים > 26 בפברואר 1998 - מכות בתחנת רמפארט

ב-26 בפברואר 1998, קצין ה-CRASH בריאן יואיט הביא את איסמאל חימנז, חבר בכנופיית הרחוב ה-18, לתחנת המשטרה ברמפארט לחקירה. על פי עדותו המוקלטת של קצין CRASH רפאל פרז, יואיט "נדלק" מהכאת חשודים. במהלך החקירה, הוא הכה את חימנס האזוק בחזה ובבטן עד שהקיא דם.
לאחר שחרורו, חימנס הלך לחדר המיון וסיפר לרופאים שהוא הוכה על ידי יואיט ושותפו דניאל לוג'אן בזמן שהותו במעצר. לאחר חקירה, יואיט פוטר ממשטרת ה-LAPD. חימנז קיבל 231,000 דולר בהסדר אזרחי עם העיר לוס אנג'לס. יואיט ישב בכלא הפדרלי בגין הפצת סמים וקשירת קשר לביצוע רצח ומאז שוחרר.
הסקנדלים > מאי 1998 - הוקם כוח משימה חוקר

ב-27 במרץ 1998, פקידי LAPD גילו ש - 8 פאונד (כ - 3.5 ק"ג) של קוקאין חסרים מחדר ראיות. תוך שבוע, הבלשים מיקדו את חקירתם בפרז. בדאגה ליחידת CRASH שבה היו קצינים שעבדו מחוץ לתפקיד עבור Death Row Records, שדדו בנקים וגנבו קוקאין, הקים מפכ"ל משטרת לוס אנג'לס פארקס כוח משימה חקירה פנימי במאי 1998.
כוח המשימה, שנקרא מאוחר יותר כוח המשימה לשחיתות ברמפרט, התמקד בהעמדה לדין של פרז. השלמת ביקורת בחדר הנכסים של LAPD חשפה עוד קילוגרם של קוקאין נעדר אשר הובא בעקבות מעצר קודם על ידי לייגה, השוטר שירה בגיינס שנה קודם לכן. החוקרים שיערו כי ייתכן שפרס גנב את הקוקאין שהובא על ידי ליגה כנקמה על הירי של גיינס.
הסקנדלים > 25 באוגוסט 1998 - פרז נעצר

פרז, באותה תקופה ותיק בן תשע שנים ב-LAPD, נעצר ב-25 באוגוסט 1998, בגין נסיגה בלתי מורשית וגניבה של שישה פאונד של קוקאין מחדר הראיות. הקוקאין הוערך בשווי של 800,000 דולר ברחוב, או 120,000 דולר בסיטונאות. למרות שפרז חתם על שם מזויף בטפסים כשבדק את הסמים, החתימה שלו הייתה התאמה של "בול פגיעה". בזמן שנעצר, פרז שאל על פי הדיווחים, "האם זה על שוד הבנק?" מאוחר יותר הוא יכחיש כי היה לו ידיעה כלשהי על שוד הבנק של מאק ומעולם לא העיד נגד מאק. מאוחר יותר יגלו החוקרים אחד עשר מקרים נוספים של העברות קוקאין חשודות. פרז הודה בסופו של דבר שהזמין ראיות קוקאין מרכוש והחלפתן בביסקוויק (אבקת קמח לבנה להכנת עוגה). ב-8 בספטמבר 1999, לאחר משפט לא נכון, הסכים פרז לחתוך עסקה עם החוקרים. הוא הודה באשמה בגניבת הקוקאין בתמורה למתן מידע לתובעים על שני מקרי ירי "רעים" ושלושה קציני CRASH נוספים שעסקו בפעילות בלתי חוקית. על העסקה הזו, פרז קיבל עונש מאסר של חמש שנים וכן חסינות מפני העמדה לדין נוסף על התנהגות שאינה הולמת מלבד רצח.
במהלך תשעת החודשים הבאים, הוא נפגש עם חוקרים יותר מ-50 פעמים וסיפק יותר מ-4,000 עמודים בעדות מושבעת. מעדותו של פרז היו מעורבים כ-70 קצינים בהתנהגות בלתי הולמת, אך רק תריסר קצינים הושעו או נאלצו להתפטר.
אחרית דבר

חקירת המקרה, המבוססת בעיקר על הצהרות Strike Team (אנ') המושחת של העובדים המוכרים מיחידת CRASH רפאל פרס (אנ'), פגעה בתחילה ביותר מ-70 עובדים. נגד שוטרים אלה נמצאו ראיות מספיקות לפתיחת 58 תיקים פליליים. עם זאת, רק 24 נמצאו אשמים בביצוע הפרות כלשהן, מתוכן 12 קיבלו הגבלות על חופש לתקופות שונות, 7 פרשו או פוטרו וחמישה תיקים נסגרו. כתוצאה מחקירת עדויות מזויפות על ידי המשטרה, בוטלו 106 תיקים פליליים. השערורייה הובילה ליותר מ-140 תביעות אזרחיות נגד העיר לוס אנג'לס, קליפורניה שעלו לעיר כ-125 מיליון דולר.
בגלל השערורייה, בין השאר, ראש העירייה, ג'יימס קנת' האן (אנ') לא מינה מחדש למפקד המשטרה את ברנרד פארק (אנ') בשנת 2002. הוא האמין שהשערוריה, בין היתר, החישה את התבוסה של האן במאבק נגד אנטוניו ויאראגוסה על משרת ראש העיר הבחירות בשנת 2005. טרם ידוע ההיקף המלא של השחיתות וכמה חקירות בנושא אונס, רצח ושוד בהשתתפות שוטרי המחלקה נותרו תלויות ועומדות.
הפרשה במדיה

הפרשה היוותה בסיס לעלילת הסדרה "המגן" והסרט "מהר יותר" בכיכובו של דוויין ג'ונסון והיווה גם את מרכז העלילה של הסרט "רמפרט" משנת 2011 בכיכובו של וודי הרלסון. בשנת 2018 הופק הסרט "עיר השקרים" על בסיס הספר משנת 2002, "LAbyrinth: A Detective Investigates the Murders of Tupac Shakur and Notorious B.I.G." העלילה מגוללת את קורותיהם של סוכנים מושחתים מיחידת CRASH. בנוסף, במשחק הווידאו הפופולרי: "Grand Theft Auto: San Andreas" הנבל הראשי של המשחק, השוטר פרנק טנפני, מבוסס באופן חופשי על השוטר רפאל פרז, שהיה מעורב בפרשה.
הערות שוליים

↑  "Editorial; D.A.'s Blind Spot". Daily News, (Los Angeles, CA). 21 במרץ 2000. נבדק ב-2014-11-14. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rampart Scandal". Frontline. PBS. נבדק ב-2012-08-31.
↑  "Rampart Scandal Timeline". PBS. נבדק ב-2012-08-31.
↑  
Dunphy, Jack (11 בפברואר 2005). "Taking Racial Politics to a New Low". National Review. ארכיון מ-2005-04-16. נבדק ב-2015-01-10. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  
"Interviews: Detective Russell Poole". PBS. נבדק ב-2012-08-31.
הנפשה מסורתית

"כיצד מכינים סרטים מצוירים" (1919)
סרטון האנימציה "המכשפה וחיית המחמד שלה" אשר מופק בטכניקת ההנפשה המסורתית ומורכב מ-101 פריימים (הסרטון באורך 14 שניות בסך הכל)
הנפשה מסורתית (באנגלית: Traditional animation) היא טכניקת הנפשה בה כל פריים מצויר באופן ידני על מדיום פיזי. זו הייתה הטכניקה הדומיננטית ליצירת סרטי הנפשה עד שפותחה טכניקת ההנפשה הממוחשבת.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית

תהליך הפקת סרט/סדרת ההנפשה מתחיל לאחר שהוחלט מה יהיה הסיפור אותו מנפישים. את הקווים הכלליים של הסיפור, אשר היוצרים עשויים לקבוע בעל פה או להסתמך על ספר קיים, יש להמיר לתסריט.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית > הקלטת הדיבוב

בדרך כלל לפני שציור התמונות להנפשה עצמה מתחיל, מקליטים את הפסקול. בהינתן שתהליך ההפקה של ההנפשה המסורתית הוא איטי למדיי, נהוג להקליט את הדיבוב קודם בעיקר משום שקל יותר לסנכרן את ההנפשה לפסקול קיים מאשר לסנכרן את הפסקול של לסרטון הנפשה קיים. הפסקול השלם של סרט הנפשה יכלול מוזיקה, אפקטים קוליים, ודיאלוג שהוקלט מבעוד מועד על ידי המדבבים השונים. עם זאת, הפסקול שמשמש את האנימטורים בעת יצירת סרטון ההנפשה מכיל רק את הקטעים שהוקלטו על ידי המדבבים. המוזיקה והאפקטים הקוליים מתווספים רק בהמשך במהלך שלב הפוסט-פרודקשן.
במקרה של סדרות וסרטי אנימה, כמו גם במקרים של סרטי הנפשה שהופקו לפני 1930, הדיבוב מסונכרן להנפשה רק במהלך שלב הפוסט-פרודקשן, כלומר, נהוג להפיק את הפסקול של הסרט רק לאחר שההנפשה מוכנה.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית > יצירת סטוריבורד

הפקות הנפשה קלאסית מתחילות את דרכן כסטוריבורד (לוח סיפור) - זהו מעין תסריט המורכב מציורים וטקסט שמזכירים קומיקס.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית > יצירת ה-Layout

תהליך יצירת ה-layout (פריסה) מתחיל לאחר שהעיצובים השונים הושלמו ואושרו על ידי הבמאי. במסגרת תהליך הפריסה האנימטורים קובעים בין היתר את זוויות המצלמה, שימוש בתאורה והצללה, ועוד. במסגרת יצירת הפריסה של הדמויות האנימטורים קובעים כיצד יראו הדמויות בסצנה מפתח שונות לאורך סרט/סרטון ההנפשה. עבור סרטים קצרים יצירת הפריסה של הדמויות לעיתים קרובות הוא באחריות הבמאי בלבד.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית > יצירת ה-Animatic

אם התקציב והזמן מאפשרים זאת, באמצעות רישומי הפריסה והסטוריבורד יוצרים האנימטורים לאחר מכן סרטון גולמי המכונה "animatic" אשר כולל תצוגה ברצף של הרישומים אשר מסונכרנים לפס הקול של הסרט/סרטון, מה שעוזר לבמאים ולאנימטורים לתכנן טוב יותר את תהליך ההפקה. לעיתים, בעקבות בעיות שנתגלו בסינכרון, בקצב או באופן ההצגה, יבוצעו שינויים בלוח הסיפור או בפסקול, וייוצר "Animatic" נוסף. המונח "animatic" נטבע במקור על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית > עיצוב וסינכרון

את תהליך ציור ההנפשה הקלאסית מתחילים כשכל תמונה מצוירת בנפרד. בדרך כלל יעשה שימוש בתמונות מפתח, אלו תמונות שמצוירות על ידי אנימטור מפתח והן התמונות המרכזיות בסצנה. לדוגמה, בקטע שבו רואים איש קופץ מעל תהום, אנימטור המפתח יצייר את התמונות הבאות: האיש לפני הקפיצה, באמצע הקפיצה, ואחרי הקפיצה. לאחר מכן אנימטורים אחרים יציירו את התמונות שבין תמונות המפתח. התהליך של ציור התמונות שבין תמונות המפתח נקרא "In-betweening" (או בקיצור "Tweening") ומקור המונח הוא מהמילה בין באנגלית - "Between" הבא לציין כי תמונות אלו באות בין תמונות המפתח.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית > שלב ה-Pencil test

לאחר שמחלקת ה"ניקוי" סיימה את עבודתה, כל הפריימים אותם הם יצרו מצולמים אחד-אחד באמצעות מצלמה (באופן מסורתי הצילום בוצע על פני סרט שחור-לבן (אנ'). כיום, לרוב גם כאשר מופקת אנימציה באופן מסורתי היא מצולמת באמצעות מצלמת וידאו דיגיטלית כך שהפריימים שצולמו יעובדו באמצעות תוכנות מחשב.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית > יצירת הרקעים

במקביל לתהליכים שתוארו לעיל מועסקים גם אמני רקע (אנ') אשר מציירים את הרקעים לכל הסצנות לאורך סרט האנימציה כולו. הרקעים נוצרים לרוב באמצעות צבעי גואש או צבעים אקריליים, אם כי בהפקות מסוימות הרקעים נוצרים באמצעות צבעי מים או צבע שמן. אמני הרקע מסתייעים במידה רבה ב-Layout של האנימציה על מנת שהרקעים אותם הם יפיקו ישתלבו באופן מושלם עם הדמויות מבחינת הצבעים והגוונים של הצבעים.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית > צביעת הפריימים באופן ידני

לאחר שהסתיימה עבודת צוות ה"ניקיוי" הפריימים יהיו מוכנים לצילום - תהליך המכונה "ink-and-paint". כל ציור מועבר לגיליון פלסטיק המכונה "cel". קווי המתאר של הציורים מצוירים או מצולמים על גבי ה-cel, ולאחר מכן כל פריים נצבע בצבעי גואש, צבעים אקריליים או סוג אחר של צבע - מהצד האחורי של ה-cel, תוך הקפדה שהצבע לא יהיה מחוץ לתחומי הקווים התחומים. במקרים רבים, נעשה שימוש בצבעים רבים יותר מלוח הצבעים המוגבל שהוקצה לצביעה של דמויות מסוימות. השקיפות של ה-cel מאפשר לאנימטורים לעבוד על האנימציה של כל דמות או אובייקט בנפרד, משום שהם יכולים לאחר מכן להציב את ה-cel של ההנפשה אותה הם יצרו לדמות אחת מתחת ל-cel של האנימציה אותה הם יצרו לדמות אחרת, כאשר הרקע יוצב מתחת לכל ה-cel-ים.
לאחר שכל רצף הפריימים הועבר לדפי ה-cel, עוברים לתהליך הצילום של כל הפריימים. כל cel שמשולב בפריים מונח זה על גבי זה, כאשר הרקע מונח בתחתית הערימה. מעל לערימת דפי ה-Cel מונחת חתיכת זכוכית אשר "משטיחה" את כל הערימה, והתמונה שנוצרת מהשילוב של כל האלמנטים הללו מצולמת באמצעות מצלמה מיוחדת המוכנה "מצלמת רוסטרום" (אנ'). לאחר צילום של פריים יחיד מחליפים את כל דפי ה-Cel בדפי ה-Cel הבאים בתור וכל התהליך חוזר על עצמו עד שצולמו כל הפריימים באנימציה. בכל אחד מדפי ה-Cel יש חורים חורים קטנים בקצה העליון או התחתון של ה-cel המאפשרים להציב את דפי ה-cel במדויק זה מעל זה. במקרים רבים מתגלה בהמשך שיש צורך לצלם פריימים מסוימים שוב.
לאחר שכל האנימציה צולמה הסרט הסופי נשלח למחלקת פיתוח ועיבוד כאשר משלב זה הקטעים המוזיקליים והאפקטים הקוליים מוספים לפסקול.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 פותח ציוד אנימציה משוכלל יותר שאפשר לאנימטורים להסתייע במחשבים בעת צילום הפריימים ובכך לחסוך שעות עבודה רבות.
המעבר ליצירת אנימציות באמצעים דיגיטליים הפכה את חלק גדול מהטכניקות שמתוארים לעיל ואת הציוד שמתואר לעיל למיושנים.
תהליך ההפקה של הנפשה מסורתית > צביעת הפריימים באופן דיגיטלי

במאה ה-21 תהליך צילום ההנפשה המסורתי הפך למיושן. גם כאשר ההנפשה מצוירת ביד, היא נסרקת אל המחשב, כאשר תוכנות משמשות על מנת להוסיף צבע ולדמות תנועות מצלמה ופעלולים. בדרך להפצת הסרט, עוברת ההנפשה שלו המרות רבות, כאשר הפורמט הסופי הוא לרוב קובץ וידאו דיגיטלי או 35 מ"מ. מפיקי הנפשה מסוימים השתמשו במונח "tradigital" כדי לתאר הנפשה מסורתית שמעובדת לעיתים תכופות בידי מחשב.
דוגמה לסטוריבורד של סרט הנפשה
ציור וצביעה של פריים אחד מתוך סרטון אנימציה
המיכשור שמשמש להפקת סרטי הנפשה בטכניקת ההנפשה המסורתית
מריה לואיסה בומבל

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1910 ויניה דל מאר, צ'ילה 
 פטירה:  6 במאי 1980 (בגיל 69) סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה 
 שם לידה:  María Luisa Bombal Anthes 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי של סנטיאגו דה צ'ילה 
 מקום לימודים:  סורבון  Colegio de los Sagrados Corazones de Valparaíso 
 זרם באמנות:  Generation of '38 
 הושפעה על ידי:  Fortunat Strowski 
 יצירות ידועות:  The last mist, La amortajada, The tree 
 בן או בת זוג:  Jorge Larco (1935–1937) 
 
מריה לואיסה בומבל (בספרדית: María Luisa Bombal;‏ 8 ביוני 1910 – 6 במאי 1980) הייתה סופרת צ'יליאנית, שזכתה לשבחים ברחבי העולם, ונחשבה לאחת המשוררות הגדולות ביותר בצ'ילה. עבודתה התאפיינה לרוב במאפיינים ארוטיים, אפלים, פמיניסטיים וסוריאליסטים, ועסקה לעיתים קרובות במגדר ובנשיות. בנוסף זכתה בומבל בפרס הספרות העירוני של סנטיאגו של שנת 1942 על ספרה "העטוף" ("La Amortajada").
קורות חיים > ראשית חייה

מריה לואיסה בומבל נולדה בפסאו מונטריי בווינה דל מאר, לאב ארגנטינאי ואם ממוצא צפון אירופאי, וכתוצאה מכך נחשפה בילדותה גם לספרות ספרדית וגם לספרות גרמנית. אחד הסופרים האהובים עליה בילדותה היה הנס כריסטיאן אנדרסן, שיצירותיו השפיעו ככל הנראה על עבודתה שלה. עם מות אביה בשנת 1923, בגיל 8 עברה בומבל עם אמה בלנקה אנתס פרכט ועם אחיותיה לפריז, שם סיימה את לימודי התיכון והאוניברסיטה. בשנת 1931 חזרה בומבל לצ'ילה, שם התגוררה עד שעברה לבואנוס איירס בשנת 1933, בשל הזמנת הקונסול פבלו נרודה. בבואנוס איירס עבדה בומבל במגזין סור (אנ'), ונפגשה עם הכותבים המקובצים סביבו. כך, הפכה לפעילה בתנועה האינטלקטואלית של אותה תקופה
קורות חיים > חיים אישיים

כאשר חזרה בומבל לצ'ילה ב-1931 מלימודיה בפריז, פגשה חבר צעיר של משפחתה בשם יולוג'ו סאנצ'ס ארראזוריץ. בין השניים נפתח רומן אינטנסיבי, שעם סיומו בשנת 1933 עברה בומבל להתגורר בבואנוס איירס. בבואנוס איירס נישאה לאמן חורחה לארקו (אנ') ; למרות היותו הומוסקסואל. הנישואים היו קצרים, שכן בומבל בחרה להינשא על מנת להימנע מבדידותה; בעוד לארקו ניהל במהלך נישואיהם רומנים עם גברים.
שנה לאחר חזרתה לצ'ילה ב-1940, נעצרה בומבל על ניסיון התנקשות במאהבה לשעבר יולוג'יו סאנצ'ס, ככל הנראה בשל היחס המזלזל שלו כלפיה.
לאחר שחרורה בשנת 1944 היא עברה לארצות הברית, שם התגוררה כמעט 30 שנה. בחודשיה הראשונים בארצות הברית החלה בומבל לסבול מאלכוהוליזם קשה שליווה אותה להמשך חייה, וככל הנראה הביא למותה. בנוסף, באותה שנה היא פגשה אמריקאי צרפתי בשם פאל דה סן פאל, שאליו נישאה ב-1 באפריל 1944. לשניים נולדה בת בשם ברידג'ט, על שם גיבורת הרומן השני של בומבל ("העטוף").
קורות חיים > קריירה

הקריירה הספרותית של בומבל החלה כאשר הוציאה לאור את הרומן "הערפל האחרון" בשנת 1935, בהשפעת התנועה האינטלקטואלית אליה נחשפה בבואנוס איירס. שלוש שנים לאחר מכן הוציאה לאור רומן בשם "העטוף" ("La Amortajada") שנחשב לרומן החשוב ביותר שלה. באוגוסט 1940 חזרה לצ'ילה, שם הוציאה לאור מספר סיפורים קצרים ביניהם "העץ" ו"האיים החדשים".
בשנת 1944 עברה בומבל לארצות הברית שם החלה להתמקד בכתיבת מחזות. בשנת 1947 פרסמה את ספרה האחרון " House of mist", שנכתב באנגלית, מה שהנגיש אותו לאנשים רבים נוספים וסייע להצלחתו בכל העולם.
קורות חיים > מוות

לאחר מות בעלה בשנת 1969, עזבה בומבל לבואנוס איירס. שם היא נשארה עד מותה ב־6 במאי 1980. מותה נגרם מהפרעה במערכת העיכול אשר ככל הנראה הייתה תוצאה של אלכוהוליזם.
לאחר מותה הופצה שמועה שלפיה בומבל נפטרה בודדה ונטושה בחדר משותף של בית חולים ציבורי. ברם, עשרים וחמש שנים לאחר מותה, הסנטור קרלוס בומבל, שהיה אחיינה, טען שמדובר במיתוס, ושדודתו נפטרה בעודה נעזרת ונתמכת על ידי בני משפחתה ועל ידי אחיות בבית החולים, ולא נאלצה להיות לבדה בימיה האחרונים.
השפעות ואופי כתיבתה

עבודתה של בומבל התעמקה לעיתים קרובות במצבן של הנשים בחברה. על מנת להדגיש את בדידותן הרדיקלית של הנשים אל מול הגבריות השולטים בחברה, בחרה בומבל להתעמק בפסיכולוגיה של הדמויות הנשיות, ולא בסיפור העלילתי; וכתוצאה מכך עבודתה נוטה להיות לא ריאליסטית, ואפילו פנטסטית.
ביקורות רבות גרסו כי עבודתה אינה מחוברת למציאות, שכן כתיבתה מתרחקת מהריאליזם אל עולם המיסטיקה. למרות הביקורת, הטקסטים של בומבל מהווים מסמך היסטורי למצב החברתי והתרבותי של אמריקה הלטינית בתקופת הכתיבה.
עבודותיה "הערפל האחרון " ו"העטוף"; סמנו את תחילת חידוש הרומן הלטיני באמריקה. בעבודות אלה שינתה בומבל את המבנה המסורתי של הרומן כמספר אירועים- ובמקום גישה זו בחרה בומבל לגשת באופן פואטי למניעיו הנסתרים של המצפון האישי.
השפעות ואופי כתיבתה > ה"העטוף" ("La Amortajada")

ברומן "העטוף", מציגה בומבל דיוקן אינטימי של אישה הלכודה בנישואים אומללים ומבודדת באחוזתו המכוסה ערפל של בעלה. היא מתארת את הקושי שבמאבק נגד האדישות של בעלה, הערפל התמידי וחוסר הסיפוק שלה מחייה. הרומן מתאר חוויות בלתי רגילות באופן מוחשי ואמיתי- האישה ניגשת לגופתה של ילדה צעירה, מתרחצת בעירום בבריכה ופוגשת מאהב בסתר- באופן שבו אין הקורא יודע אם מדובר במציאות, או בפרי דמיונה של האישה, שמנסה לפצות על האופי המחניק של חייה.
"העטוף", כמו גם עבודותיה האחרות של בומבל, עוסק במניעים ובפסיכולוגיה של האישה ובחוויה הנשית באותה התקופה, ומציגים את הקונפליקט המגדרי שבין הגבריות והנשיות.
לקריאה נוספת

לימודי מגדר, הספרייה הלאומית של צ'ילה- http://www.memoriachilena.gob.cl/602/w3-article-100834.html
הערות שוליים

↑  La última niebla/La amortajada (Spanish Edition) (Spanish), www.amazon.com
↑  María Luisa Bombal (1910-1980) - Memoria Chilena, Memoria Chilena: Portal (בספרדית)
↑  María Luisa Bombal
↑  La dicha de escribir y la desdicha de vivir
↑  [https://www.letraslibres.com/espana-mexico/revista/maria-luisa-bombal-la-soledad-la-escritora María Luisa Bombal. La soledad de la escritora
109]
↑  Ashley Hope Perez, TRANSLATING MARÍA LUISA BOMBAL’S LA ÚLTIMA NIEBLA
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012124251905171  BIBSYS: 90157112  BNC: 000034563  BNE: XX882569  BnF: cb12014616n (data)  CiNii: DA06388620  GND: 118873288  ISNI: 0000 0001 2032 8917  LCCN: n50042056  NDL: 00520160  NKC: xx0083095  NLA: 35020067  NLK: KAC201003370  NTA: 073984183  RERO: 02-A003021744  SELIBR: 344869  SNAC: w6p57sj3  SUDOC: 028276868  Trove: 794336  VIAF: 112427097   WorldCat (עם VIAF): 112427097 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מריה לואיסה בומבל".
מריה לואיסה בומבל ב־1935
דייוויד דייוויס

ערך זה עוסק באמן וצייר אוסטרלי. אם התכוונתם לסנאטור ושופט עליון אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

דייוויד דייוויס בשנת 1887
 לידה:  21 במאי 1864 בלאראט, אוסטרליה 
 פטירה:  26 במרץ 1939 (בגיל 74) לו, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הפדרציה אוסטרליה  Ballarat Clarendon College 
 
דייוויד דייוויס (באנגלית: David Davies‏; 21 במאי 1864 – 26 במרץ 1939) היה אמן וצייר אוסטרלי, שהיה קשור לאסכולת היידלברג, תנועת האמנות המערבית המשמעותית הראשונה באוסטרליה.
ביוגרפיה

נולד וגדל בבלאראט, ויקטוריה, דייוויס למד בשיעורי אמנות בבית הספר למכרות ותעשיות. לאחר מכן למד בגלריה הלאומית של בית הספר לאמנות בויקטוריה (אנ') במלבורן, הוא למד אצל פרדריק מק'קבין וג'ורג' פולינגסבי, יחד עם ג'ון לונגסטאף, עמנואל פיליפס פוקס בין השנים 1886–1890. במהלך תקופה זו, הוא ביקר לעיתים קרובות את ארתור סטריטון וציירים אחרים במחנה האמנים איגלמונט (אנ'). האמנים שהו בבית חווה (אנ') שנמצא בבעלות צ'ארלס דייוויס, אחיה של רעייתו לעתיד של דייוויד דייוויס.
בשנת 1890 הגיש דייוויס את ציורו "תחת עומס וחום היום" לתחרות המלגות לנסיעה של בית הספר בגלריה הלאומית, אך הפסיד. עם זאת, האספן הפרטי ג'יימס אודדי רכש את הציור ומאוחר יותר מכר אותו לגלריה לאמנות של בלאראט (אנ'). דייוויס השתמש בכספי הרכישה הזו כדי לנסוע לאירופה. בהיותו שם למד אצל ז'אן פול לורנס (אנ') בפריז, ומאוחר יותר הצטרף לבית הספר סנט אייבס (אנ'), מושבת אמנים בקורנוול.
בשובו למלבורן בשנת 1893, עבר דייוויס לפרבר הכפרי טמפלסטו (אנ'), שם החל לצייר את הנוף המקומי באוויר החופשי במהלך הערב. נופים ליליים אלה, רבים מהם נקראים פשוט Mooonrise, הם בין יצירותיו הידועות ביותר, וניתן למצוא אותם באוספים רבים במוזיאוני האמנות הגדולים באוסטרליה, כולל בגלריה לאמנות של אוסטרליה הדרומית, הגלריה הלאומית של אוסטרליה (אנ') והגלריה הלאומית של ויקטוריה.
בתחילת 1896 עברו דייוויס ומשפחתו לצ'לטנהאם (אנ'), מלבורן.
דייוויס ערך תערוכת יחיד מוצלחת במלבורן במאי 1926.
בשנת 1932 דייוויס עבר ללואה (אנ') שבקורנוול, אנגליה, שם נפטר ב־26 במרץ 1939.
מורשת

תערוכה גדולה של עבודותיו של דייוויס, שאורגנה על ידי הגלריה לאמנות של בלאראט, נדדה במספר גלריות באוסטרליה בשנים 1985–1986.
רחוב דייוויס קלוז בפרוור קונדר (אנ') של קנברה, נקרא לכבודו.
הערות שוליים

↑  Candice Bruce, 'Davies, David (1864 - 1939)', Australian Dictionary of Biography, Vol. 8, MUP, 1981, p. 232.
↑  "National Memorial Ordinance 1928 Determination of Nomenclature Australian Capital Territory National Memorials Ordinance 1928 Determination of Nomenclature"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: davies-david-5907  BnF: cb12298863p (data)  DAAO: david-davies  ISNI: 0000 0000 6703 5620  LCCN: nr2004033004  NGV: 1819  NLA: 35578709  RKD: 124008  SNAC: w65t3qxk  SUDOC: 031849946  Trove: 539516  ULAN: 500004104  VIAF: 7342995   WorldCat (עם VIAF): 7342995
עמי דדאון

עמי עומר דדאון (נהגֶה דָדוֹן; נולד ב-26 בדצמבר 2000) הוא שחיין פראלימפי ישראלי המתחרה בדרגות נכות S4, אלוף פאראלימפי (טוקיו 2020 ופריז 2024), במשחים ל-50 מטר חופשי ול-200 מטר חופשי וסגן אלוף פאראלימפי (טוקיו 2020 ופריז 2024) במשחה ל-150 מטר מעורב אישי. נוסף לכך, הוא שיאן העולם במשחים ל-50, ל-100 ול-200 מטר.
ביוגרפיה

דדאון נולד בבית החולים רמב"ם שבחיפה, ליאיר ויפה. הוא נולד פג עם שיתוק מוחין ונכה בארבע גפיו. גדל ומתגורר בקריית אתא.
דדאון התחיל להתאמן בשחייה בגיל 6 במועדון איל"ן חיפה ובנעוריו הצטרף לנבחרת הבוגרת תחת הדרכתו של מאמן הנבחרת, יעקב ביננסון, ומתחרה בקטגוריית נכות S4.
קריירה > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בדבלין שבאירלנד באוגוסט 2018 זכה דדאון ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.40 דקות, לפני מייקל סכונמאקר (אנ') מהולנד (1:27.03 דקות) ודוד סמטנין (אנ') מצרפת (1:28.55 דקות) ובמשחה ל-150 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:39.95 דקות, לפני אפרם מורלי (אנ') מאיטליה (2:46.13 דקות) ודמיטרו וינוהרדץ (אנ') מאוקראינה (2:48.54 דקות). מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 55.06 שניות, אחרי אפרם מורלי (49.03 שניות) ולפני אנדריאס ארנהופר מאוסטריה (59.44 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 3:10.76 דקות, אחרי מייקל סכונמאקר (3:07.12 דקות) ולפני דרקו דוריץ' מסלובניה (3:13.86 דקות)
קריירה > 2019 סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בלונדון בספטמבר 2019 זכה דדאון בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-150 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:31.17 דקות, אחרי רומן ז'דאנוב (אנ') מרוסיה ולפני טאקאיוקי סוזוקי (אנ') מיפן ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי, אחרי רומן זדאנוב וטאקאיוקי סוזוקי.
קריירה > 2021 שיאן עולם

באליפות אירופה שנערכה בפונשל, פורטוגל במאי 2021 הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:19.77 דקות, במשחה ל-100 מטר חופשי (דרגת נכות S4), בשיא עולם חדש נוסף של 1:21.28 דקות, מהיר יותר בכמעט שתי שניות מהשיא הקודם של רומן ז'דאנוב מרוסיה שסיים שני.
קריירה > 2021 אלוף פאראלימפי

במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) זכה דדאון בשלוש מדליות, שתי מדליות זהב ומדליית כסף. זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 2:44.84 דקות, לפני טאקאיוקי סוזוקי (2:55.15 דקות) ורומן ז'דאנוב (2:58.48 דקות) ובמדליית זהב נוספת במשחה ל-50 מטר חופשי. זכה במדליית כסף במשחה ל-150 מטר מעורב אישי קטגוריית נכות SM4 בתוצאה של 2:29.48 דקות, אחרי רומן ז'דאנוב שקבע שיא עולם חדש של 2:21.17 דקות ולפני טאקאיוקי סוזוקי (2:40.53 דקות). נוסף לכך, הוא נפסל במשחה ל-100 חופשי בשל זינוק מוקדם.
קריירה > 2022 שיאן עולם

ב-16 ביוני 2022 באליפות עולם במדיירה במשחה ל-50 מטר חופשי עמי דדאון קבע את שיא עולם עם תוצאה כ-36.25 שניות שהחסירה את חצי שנייה משיא עולם קודם בן שעות ספורות שנקבע על ידי קמרון לסלי (אנ').
קריירה > 2023

במאי 2023 באליפות גרמניה הפתוחה במסגרת תחרויות הסבב העולמי לפני אליפות העולם, זכה במדליית זהב בגמר 200 מטר חופשי בזמן ב-2:49.01 דקות, כאשר הניקוד הסופי נקבע על ידי שקלול הזמן ורמת המגבלה שלו.
קריירה > 2024 אלוף פאראלימפי

באוגוסט 2024 במשחקים הפאראלימפיים בפריז במסגרת מוקדמות 100 מטר חופשי, קבע שיא פאראלימפי כשסיים במקום הראשון וקבע תוצאה של 1:19.13. בגמר סיים במקום הראשון וזכה במדליית הזהב. בנוסף זכה במדליית כסף במשחה ל-150 מטר מעורב אישי בקטגוריית נכות SM4, ובמדליית זהב נוספת במשחה 200 מטר חופשי.
הערות שוליים

↑  שחייה פראלימפית: שיא עולם לעמי דדאון, באתר ynet, 17 במאי 2021
↑  עמי דדאון, באתר המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)
↑  אברהם תשובה, פראלימפי: מדליית זהב לעמי דדאון באליפות גרמניה הפתוחה בשחייה, באתר ynet, 11 במאי 2023
↑  אורן אהרוני, רמה מעל כולם: עמי דדאון זכה במדליית זהב במקצה ל-100 מ' חופשי במשחקים הפראלימפיים, באתר ישראל היום, 30 באוגוסט 2024
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכסנדר אלכסיינקו |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  הרמת כוח | פולינה כצמן |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל • רביעייה מעורבת (סימונה גורן, ברק חצור, מיכל פיינבלט, אחיה קליין וההגאית מרלנה מילר) |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג • יוסי סעדון • גיא ששון |  |
|  טניס שולחן | קרולין טביב |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי • דורון שזירי |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני (קפטן), אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אראל הלוי • בשאר חלבי • אריאל מליאר •  מארק מליאר •  איאד שלבי |  |
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | עמית חסדאי |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי • אמיר לוי |  |
|  בוצ'יה | נדב לוי |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל •  חתירה זוגית (שחר מילפלדר וסאלח שאהין) |  |
|  טאקוונדו |  אסף יסעור • עדנאן מילאד |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • מעיין זיקרי • סרגיי ליסוב •  גיא ששון |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי |  |
|  כדורשער |  נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קאנו/קיאקים | טליה אילת (קיאק) • אירן שפיר (קאנו) |  |
|  שחייה | ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אריאל מליאר •  מארק מליאר |  |