stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב חירבת כוריכור
הנצחת הקרב

ליד בסיס משמר הגבול הצופה אל עמק איילון הוקמה אנדרטה ל-45 חללי הקרב באל-בורג'-שילתא.
ביוזמתם של עזאי טרוינסקי (אחיו של אחד ההרוגים) ביחד עם חברים נוספים, התכנסו בני משפחות ההרוגים לאחר 50 שנה, עם חברים לקרב, מפקדי הפלמ"ח בבית-הספר ביישוב לפיד ששמו הוסב ל"בית הספר הקהילתי הממלכתי לפיד המ"ה", שם העלו זכרונות מהקרב הקשה. בית הספר שומר על זיכרון ההרוגים בקרב. בכניסה יש לוח הנצחה לזכרם ובספריית בית הספר יש לוח הנצחה ובו שמות ההרוגים וסיפור הקרב. מדי שנה עורך בית הספר אזכרה לחללים בקרב זה בהשתתפות כל התלמידים ומשפחות החללים.
בכניסה ללפיד יש סלע הנצחה ל-45 החללים בקרב זה.
בשילת, במקום הצופה על אזור הקרב, יש אתר הנצחה ובו גלעד עם שמות החללים ותיאור הקרב.
בשילת נמצא חדר זיכרון ובו תמונות החללים וסיפורם.
במקווה ישראל הוקמה אנדרטה לחללי "הכשרת גבע" שלמדו במוסד, ונהרגו בקרבות תש"ח. ושם מדי שנה בתאריך ה 18 ביולי נערך טקס זיכרון ומפגש לוחמים.
בהר הרצל בקבר האחים נערכת אזכרה שנתית לפי התאריך העברי: י"א תמוז, עם משפחותיהם של חיילי "המחלקה הדתית".
היישוב על הגבעה היה אמור להיקרא "מנורה", כאשר האותיות מ"ה בתחילת השם ובסופו נועדו להנציח את החללים, ואילו המילה נור נועדה להצביע על אש התמיד. בסופו של דבר נבחר ליישוב השם כפר האורנים (מתחיל ונסגר באותיות מ"ה), ומנורה נותר שם של אחד הרחובות ביישוב. ליד בריכת השחייה ביישוב הוקם אתר הנצחה ובו אנדרטה ולוחות הסבר על הקרב, מפת הקרב ותמונות הנופלים.
לקריאה נוספת

עזאי טרוינסקי, ד"ר עמוס כרמל (עורך), "ראה אותם שותקים...", הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 1999.
יוסף ארגמן, "חיוור היה הלילה, גרסת סיקו", הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2002.
אלחנן אורן, בדרך אל העיר - מבצע דני, הוצאת מערכות, 1976.
עמוס כרמל, אלוף הניצחון, אסף שמחוני, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד עמ' 197-207, 2009
הערות שוליים

↑  עמית גודס, קרב ח'רבת כוריכור, עלי זית וחרב ו', תשס"ו, עמ' 333
קריסטל קוקס

קריסטל קוקס (באנגלית: Crystal Cox; נולדה ב-28 במרץ 1979 בווירג'יניה שבארצות הברית) היא אצנית אמריקאית.
קריירה

קוקס זכתה במדליית הזהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת 4X400 מטר נשים באולימפיאדת אתונה 2004, היא השתתפה במקצה המוקדם אך לא הייתה חברה ברביעייה שהגיעה למקום הראשון בגמר. באותה שנה הייתה קוקס אלופת ארצות הברית בריצת 200 מטר נשים באולמות.
קוקס השתתפה בתוכנית הריאליטי הישרדות ששודרה בארצות הברית בסתיו 2008. בפרק ששודר ב-11 בדצמבר 2008 חברי השבט הצביעו נגדה והיא הפכה לחברה החמישית בחבר המושבעים והמודחת ה-13 לעונה זו.
בשנת 2010 הודתה קוקס כי השתמשה באימרוץ בין השנים 2001–2004 ובעקבות כך IAAF ביטלה את כל הישגיה שנקבעו בתקופה זו והיא הורחקה מהשתתפות בתחרויות למשך 4 שנים. מדליית הזהב האולימפית שבה זכתה נלקחה ממנה. בשנת 2013 הוחלט על ידי IAAF והוועד האולימפי הבינלאומי שמדליית הזהב, לא תילקח מיתר האתלטיות מארצות הברית שהשתתפו בריצת השליחות, מאחר שהיא השתתפה רק בשלב המוקדמות.
שיאים אישיים

100 מטרים: 11.31 שניות (2004)
200 מטרים: 22.58 שניות (2004)
400 מטרים: 50.52 שניות (2004)
קול השלום

| --- | --- |

 פרטי התחנה
 סוג:  רדיו פיראטי
 שפה:  עברית, אנגלית
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלות:  אייבי נתן 
 תקופת הפעילות:  18 במאי 1973 – 1 באוקטובר 1993 (20 שנה) 
 נקלט בתדר:  1,540AM
 נקלט בתדר:  100FM
 www.thevoiceofpeace.co.il
 
קול השלום ("The Voice of Peace") הייתה תחנת רדיו שהוקמה על ידי פעיל השלום אייבי נתן בשנת 1973, במטרה לקדם את השלום ואת שיתוף הפעולה בין ישראל והמדינות השוכנות לצידה באזור המזרח התיכון. התחנה, שהייתה תחנת הרדיו הפיראטית הראשונה בישראל, שידרה מספינה ששטה בים התיכון מול חופי ישראל, בעיקר תוכניות מוזיקה ומסרים לשלום ואחווה. היא חדלה לשדר ב-1 באוקטובר 1993, וחודש מאוחר יותר, הוטבעה הספינה על ידי נתן עצמו מול חופי אשדוד. התחנה שידרה ב-AM בתדר KHz‏ 1,540, ומאוחר יותר, במהלך שנות ה-80, הוסיפה משדר FM סטריאו בתדר MHz‏ 100. שידורי התחנה נקלטו היטב ברוב חלקי הארץ ואף בקפריסין. הכנסות התחנה הגיעו משידור פרסומות. השיר ששימש כזמריר התחנה, ואף הושמע בה לעיתים תכופות, היה שירו של ג'ון לנון ולהקת "Plastic Ono Band" "תנו צ'אנס לשלום", משנת 1969.
היסטוריה

בשנת 1969 רכש נתן בהולנד, בכספי תרומות שאסף ובמכירה של חלק מרכושו הפרטי, ספינת חופים הולנדית ישנה בשם "CITO", וקרא לה "M/V Peace". באוגוסט, כחודשיים לאחר שרכש את הספינה הפליג נתן עם צוות ימאים הולנדי מאמסטרדם לניו יורק. במשך כשלוש שנים התגורר אייבי בספינה בניו יורק, ואסף כספים בעזרת ועד בין-לאומי שהקים למימוש מטרת הפיכת הספינה לתחנת רדיו. בזכרונותיו כתב שתקופה זו הייתה מהקשות בחייו. אייבי מכר את מרבית רכושו בישראל, ובכסף רכש אנטנה, משדרים ושאר ציוד. בתאריך 16 במרץ 1973, יצאה הספינה בדרכה מארצות הברית למזרח התיכון. ב-8 במאי הטילה הספינה עוגן מול חופי תל אביב ומחוץ למים הטריטוריאליים הישראלים, וב־18 במאי החל נתן לשדר מן הספינה והתחנה החלה למעשה את שידוריה. התחנה שידרה תוכניות מוזיקה ומסרים לשלום ואחווה בין העמים, וצוותה, לפחות בהתחלה, הורכב מ-14 מתנדבים דוברי שפות שונות מ-8 ארצות. תחנת רדיו זו הייתה תחנת הרדיו הפיראטית הראשונה בישראל (אייבי אף כינה את צוותה "הפיראטים של השלום"). לא ננקטה כל פעולה נגדה, בטענה שעגנה מחוץ למימיה הטריטוריאליים של מדינת ישראל. עם הזמן נודע שהאונייה עגנה כ-5 קילומטרים בלבד (3 מיילים ימיים) מחופיה של מדינת ישראל, במימיה הטריטוריאליים. יתרה מזאת, פעמים רבות שימשה התחנה רק כתחנת ממסר בעוד שהאולפן עצמו היה במדינת ישראל. למרות מעמדה החוקי המעורפל של "קול השלום", פוליטיקאים ישראליים רבים התראיינו בה[דרוש מקור].
התחנה זכתה להצלחה ולפופולריות רבה בעיקר בקרב צעירים ובני הנוער. היא שידרה בעיקר באנגלית וכללה תוכניות כ־"Twilight Time" - שירים נוסטלגיים לשעות בין הערביים, שעת הביטלס, ששיריהם הושמעו תכופות, תוכנית מוזיקה קלאסית שאות הפתיחה והסיום שלה היה הפרק האיטי מתוך קונצ'רטו לחלילית סופרנינו ותזמורת מיתרים מאת ויולדי. מדי כמה דקות הייתה מושמעת הסיסמה:
Peace is the word, and the voice of peace is the station. twenty four hours a day
בתרגום לעברית:
שלום היא המילה, וקול השלום היא התחנה. עשרים וארבע שעות ביממה.
התחנה אכן שידרה 24 שעות ביממה, והיוותה אלטרנטיבה בעידן שבו ניתן היה לקלוט רק תחנות ממסדיות- קול ישראל וגלי צה"ל. בין השדרנים הישראליים הבולטים היו עופר נחשון, גד ביטון, גיל קציר, יקיר אביב ואריק לב. התחנה העבירה את חדשות קול ישראל מדי שעה.
מעת לעת היה נתן נושא בתחנה את דברו ומקדם את רעיונותיו. מדי ערב היה מכריז כי - "עם שקיעת החמה תפסיק תחנת קול השלום את שידוריה למשך 30 שניות, לזכר קורבנות האלימות באזורינו ובעולם כולו".
כאשר יצרני המשקאות הקלים סירבו לפרסם בתחנה שלו, שידר נתן בתדירות גבוהה את הג'ינגל "שתו מים, שתו רק מים" (Drink cool, refreshing water, there's nothing better for you we say. Drink water today). נתן ניצל את הטענה שהתחנה משדרת מחוץ לגבולות ישראל ושידר פרסומות לסיגריות, גם כשהדבר היה אסור על פי חוק.
נתן רתם את התחנה למבצעים הומניטריים כגון השמדת אמצעי מלחמה, וכן תרומות לנזקקים באזורים מוכי רעב, מלחמה ואסון כגון: ביאפרה, קמבודיה, גואטמלה, קולומביה, אתיופיה ובנגלדש.
בשנת 1987, בעת השביתה הגדולה של רשות השידור, היו גלי צה"ל וקול השלום האלטרנטיבות העיקריות להאזנה לרדיו. באותה תקופה עלו שיעורי ההאזנה לתחנה ואיתם הכנסותיה מפרסומות. בזמן השביתה שמה התחנה דגש רב יותר על תוכניות בשפה העברית, כגון שידורי ספורט שהחליפו את שירים ושערים. עם תום השביתה חזרה התחנה למתכונת השידורים הקודמת.
היסטוריה > השידור האחרון של התחנה והטבעתה

בשנת 1993, לאחר שהתחנה צברה חובות וסבלה מלא מעט תקלות טכניות, ובנוסף לא קיבלה היתר לשדר מן החוף (בשנת 1982, אף, עלתה בכנסת הצעת חוק, שכונתה "חוק אייבי נתן", ושמטרתה הייתה להסדיר את שידורי התחנה מן החוף), החליט נתן להפסיק את שידורי התחנה באופן סופי ולהטביע את הספינה. בתאריך 1 באוקטובר 1993, לאחר יותר מ-20 שנות שידור, התקיים השידור האחרון מהספינה עצמה על ידי אייבי נתן. השידור החל בשעה 9:00 בבוקר, תוך שנתן מספר למאזינים על ההיסטוריה של התחנה ומתאר את המצב באזור המזרח התיכון. במהלך השידור הגיעו גם לא מעט פניות ממאזינים ישראליים ומחו"ל שהציעו לנתן עזרה כספית לתמיכה בהמשך השידורים של התחנה. שלמה להט, ראש עיריית תל אביב ויוסי שריד, השר לאיכות הסביבה, שהגיעו לקראת סיום השידור להתארח באולפן, הפצירו בנתן לא להטביע את הספינה והעלו בפניו הצעה להפוך את הספינה למוזיאון שלום. מספר דקות לפני השעה 14:00 סיים נתן את השידור בשיר "We Shall Overcome" של הזמר פיט סיגר, תוך שהוא פונה למאזיני התחנה ומבקש מהם לשיר איתו בקול את המילים. הוא נפרד לשלום במילים: "Thank you all. Shalom. Love peace to everyone", ושלוש דקות אחרי השעה 14:00 השידור הסתיים בפעם האחרונה. חודש מאוחר יותר, בתאריך 28 בנובמבר, לאחר שגם רעיון הפיכת הספינה למוזיאון לא התממש, הוטבעה הספינה מול חופי אשדוד וציודה נתרם לתחנת קול פלסטין ביריחו. ביוני 2016 איתרו צוללנים את הספינה בעומק של 100 מטר.
הנצחה והוקרה

בחודש יולי 2005 נערכה בירושלים הקרנת בכורה לסרט התיעודי "אייבי נתן - עם שקיעת החמה", בבימויו של איתן חריס. הסרט זכה בקטגוריית בימוי תעודה בפסטיבל הקולנוע בירושלים, ולאחר מכן נערכו הקרנות נוספות בתל אביב והסרט שודר גם בערוץ 8.
בשנת 2006 התקיים, במלון "אפולו" שבאמסטרדם, כנס בהשתתפות 200 אורחים מכל העולם, ביניהם שדרנים, טכנאים ואנשי הצוות של ספינת "קול השלום". בסיום הכנס חתמו המשתתפים על פוסטר ענק, שנתלה במלון ועליו צילום של ספינת השידור, להנצחת פועלו של אייבי נתן.
בחודש מאי 2007, במלאת 80 שנה לאייבי נתן ולציון 34 שנים לתחילת שידורי התחנה, החליטה עיריית תל אביב-יפו להנציח את פועלו של נתן ואת תרומתו לקידום השלום באמצעות לוחית זיכרון שהוצבה בטיילת בחוף גורדון.

על הלוחית נכתב: "5 ק"מ מן החוף הזה עגנה ספינת 'קול השלום' של אייבי נתן ושידרה קולות של שלום, דו קיום ואהבה". בצמוד ללוחית הותקן רמקול שבלחיצת כפתור מספר, בקולו של אייבי נתן, את סיפור "קול השלום". בנוסף, קיימה תחנת רדיוס 100FM יום שידורים מיוחד כמחווה לתחנה ולציון יום הולדתו של נתן. ביום שידורים זה השתתפו שדרני עבר של התחנה, ביניהם טים שפארד, ג'ימי ג'ונסון, גד ביטון, ראובן לוי, גיל קציר, סטיב וויליאמס, יקיר אביב ועופר נחשון.
תחנת רדיוס 100FM, אשר קיבלה אישור להשתמש בתדר ההיסטורי של התחנה (100FM) מאייבי נתן עצמו, משדרת החל משנת 2006 במהלך ימות השבוע ׁ(בימי א'-ה', בין השעות 17:00-19:00) רצועת שידור, הכוללת את התוכניות "Twilight Time" ו-"Voice Of Peace", המשחזרות את הרוח של שידורי "קול השלום", בשירים שהיו מזוהים עם התחנה ובשדרנים, שכולם דוברי אנגלית. רדיוס גם משתמשת באות התחנה וזיהוי התחנה בRadio Data System כקול השלום.
בחודש אוגוסט 2009 החלה לשדר תחנת רדיו אינטרנטי בעלת אותו השם. אנשי התחנה, שחלקם אף היו בצוות התחנה המקורית ושידרו בה בעבר, שמו להם כמטרה לשמור על צביונה ואופיה של תחנת "קול השלום" המקורית. בחודש יולי 2020, בשל קשיים כלכליים ומשבר הקורונה העולמי, חדלה התחנה את שידוריה.
בחודש מאי 2013, במלאת 40 שנה ליום השידורים הראשון של תחנת "קול השלום", קיימה תחנת רדיוס 100FM יום שידורים מיוחד, בו הגישו שדרני תחנת "קול השלום" המקוריים חלק מהתוכניות שהיו מזוהות כל כך עם התחנה: "The Breakfast Show", "All Time Greatest Hits", "Afternoon Delight", "Drive Time".
בשנת 1998, יצא בחברת התקליטים אן אם סי ובעריכת אלי לפיד, אוסף מחווה לתחנת קול השלום, "Twilight Time - אלבום מחווה לקול השלום", שהיה מבוסס על שירים ששודרו בתוכנית הערב של התחנה, "Twilight Time". האוסף כולל שירים שכיכבו בתוכנית, לצד ג'ינגלים מהתחנה, ביניהם יש ג'ינגל שמסמפל את סאדאת ובגין אחרי חתימת הסכם השלום ואת הג'ינגל ששודר מדי יום עם השקיעה, ג'ינגל שבו אייבי נתן מכריז על 30 שניות של שקט לזכר קורבנות האלימות בעולם כולו. אחרי הג'ינגל, גם בדיסק יש 30 שניות של שקט. כעשור מאוחר יותר, החל משנת 2007, יצאו לחנויות עוד מספר אוספי מחווה לתחנה, בתחילה בשיתוף פעולה של רדיוס 100FM עם חברת התקליטים פונוקול, ובהמשך עם חברת התקליטים הליקון.
קול השלום בתרבות

ב-1973 הוציאה להקת האחים והאחיות שיר מחווה בשם "ספינת השלום" על תקליטון.
אייבי נתן והתחנה הונצחו במילים שכתב אריק איינשטיין בשירו "עוד יהיה" (1976):
הנה אייבי נתן על האנייה

הוא מפליג, הוא מפליג

אל תוך החשיכה

יא חביבי אייבי, בהצלחה לך
גם אריק לביא בשירו "אני אשיר לך שיר" התייחס לתחנת קול השלום:
אני אצא אליך כמו טיל אל הירח

אני אהיה ספינה לך ואת קול השלום
שיר נוסף שנכתב על אייבי נתן הוא "אי שם", חובר על ידי דודו טופז (בביצוע גלי עטרי, לחן קובי אשרת):
אי שם בלב הים התיכון

שטה ספינה ישנה

ויושב בתוכה איש מוזר

ומשדר לעולם מנגינה
קול השלום ותחנות פיראטיות אחרות

רבים מאנשי הימין נטלו את "קול השלום" כדוגמה לכך ששידור בתחנת רדיו פיראטית, המשדרת מן הים, מקובל ומותר. בעקבות זאת נוסד "ערוץ 7", ששידר גם הוא מאונייה מחוץ למים הטריטוריאליים של ישראל (וגם במקרה זה טענה זו הייתה שנויה במחלוקת). בהמשך נטען כי השלטונות נוקטים מדיניות של איפה ואיפה, בכך שהתירו את פעילות קול השלום, אך פעלו כנגד שידורי ערוץ 7. טענה זו לא עמדה למפעילי "ערוץ 7", שהורשעו בפלילים על הפעלת הערוץ.
גם תחנות רדיו פיראטיות אחרות מביאות לעיתים את "קול השלום" בטענה למדיניות בלתי שוויונית הננקטת כלפיהם. מתנגדי השידורים הפיראטיים טוענים שאין להשוות בין "קול השלום" לתחנות פיראטיות היום, הואיל ובתקופת "קול השלום", לפחות עד 1992, לא איפשר החוק במדינת ישראל קיום שידורי רדיו, אלא באמצעות רשות השידור או גלי צה"ל ואילו מאז קיימת אפשרות חוקית לקבלת רישיון או זיכיון לשידור רדיו חוקי, במסגרת מכרזים של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
ראו גם

Desiderata
קול הרע"ם מקהיר

קול הרע"ם מקהיר הייתה תחנת שידור מצרית ששידרה ברדיו, החל משנות ה-50 של המאה ה-20, דברי תעמולה בשפה העברית לתושבי מדינת ישראל.
התקופה הראשונה

התחנה, שכינתה עצמה בשם "קול קהיר", החלה לשדר ב-3 במאי 1953. הייתה זו התחנה הזרה השלישית ששידרה שידורים בעברית המיועדים למאזינים בישראל לאחר הקמת המדינה. קדמו לה השידור העברי של ה-BBC, שהחל לשדר בשנת 1949, והשידור העברי מרדיו קול דמשק מסוריה, שהחל לשדר בשנת 1952.
עקב הקרבה הגאוגרפית בין מצרים לישראל, שידרה התחנה בגלים בינוניים (הנקראים כיום AM), המיועדים לשידורי פנים בתוך מצרים, אך שידוריה נקלטו בקושי בישראל, בעוצמה נמוכה ובליווי רעשים. השידורים נתקבלו בציבור הישראלי בלעג, משום שהיו שידורי תעמולה מובהקים בסגנון ובמבטא גסים ומעוררי גיחוך. לא היה בשידורים כל תחכום או ניסיון לנהל לוחמה פסיכולוגית בדרכי שכנוע וברמה גבוהה. מצרים החלה בשידור העברי שמונה חודשים לאחר שסוריה החלה בשידורים בשפה העברית, בתחנת "קול דמשק".
בערב יום הכיפורים תשט"ז (ספטמבר 1955), עוררה התחנה עניין מסוים בישראל, כשהעבירה בשידור חי את תפילת כל נדרי מבית הכנסת המרכזי בקהיר. מיד עם תום שידור התפילה, החלה התחנה לשדר מוזיקה לריקודים.
בשנת 1958, עם ההכרזה על האיחוד בין מצרים לסוריה בשם "הרפובליקה הערבית המאוחדת" ("רע"ם"), החליפה התחנה את שמה ל"קול הרע"ם מקהיר". האיחוד בין מצרים וסוריה התפרק ב-1961, אך מצרים המשיכה להתקרא "הרפובליקה הערבית המאוחדת" עד 1971 והתחנה המשיכה להחזיק בשם "קול הרע"ם מקהיר".
בראשית שנות ה-60 שידרה תחנת קול הרע"ם דברי תעמולה מפיו של אזרח ישראלי בשם מרדכי לוק, שערק למצרים לאחר שצבר חמש הרשעות פליליות.
בתקופת הכוננות ובמלחמת ששת הימים > בכוננות

במשך שלוש עשרה שנים לא עוררו שידורי התחנה עניין רב בציבור הישראלי. שעתה הגדולה של התחנה הגיעה בתקופת הכוננות וההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים. בימי המתיחות שלפני פרוץ הקרבות, כאשר שידורי הרדיו זכו להאזנה גבוהה, שינתה התחנה את התדר בו שידרה והחלה לשדר בתדר שבסביבות 500 קילו הרץ, תדר המצוי בקצה השמאלי של הסקאלה במכשיר הרדיו וקל לכוון אליו את ההאזנה. יחד עם זאת הגבירה התחנה את עצמת השידורים והם נקלטו בישראל בקול ברור וללא רעשים.
גם כששידרה באיכות שידור טובה זו, החמיצה התחנה את מטרתה. במקום לשדר דברי תעמולה מתוחכמים בניסיון להשפיע על המאזינים בישראל, שידרה התחנה שעות רבות ביום סיסמאות ובין סיסמה לסיסמה שודרו מנגינות לכת. הסיסמאות לא היו אלא גידופים ואיומים, ובשל העברית המשובשת והמבטא הערבי הכבד היו נושא ללעג ולחיקויים בין המאזינים, רבים מהם חיילים במצב כוננות והמתנה ביחידותיהם.
חרדה אמיתית גרמו דווקא שידורי הטלוויזיה המצרית בשפה הערבית שנקלטו בישראל. היה זה בטרם הונהגו שידורי טלוויזיה בישראל (למעט שידורי הטלוויזיה החינוכית, ששידרה החל מ-1966 תוכניות לימודיות בלבד מספר מועט של שעות ביום, ולא שידרה כלל חדשות). בערוצי הטלוויזיה המצרים, ראו הצופים בארץ את מצעדי הצבא המצרי בחוצות קהיר, את מטסי חיל האוויר המצרי ואת שיירות הצבא הנוהרות לסיני. שידורים אלה עוררו חששות בלב אזרחי ישראל.
בתקופת הכוננות ובמלחמת ששת הימים > במלחמה

כשפרצה המלחמה שינתה התחנה את הטון, במקום איומים והפחדות הודיעה בקול תרועה על ניצחונות מדהימים של צבאות ערב ועל תבוסה לצה"ל. הציבור בישראל, חלקו אנשים צעירים שגויסו למילואים ונטלו בעצמם חלק בניצחון, וחלקו נשים, ילדים וקשישים בעורף, נתן אמון בידיעות דובר צה"ל, שקיבלו חיזוק מהמידע שמסרו להם בניהם בחזית, לא נתפתה להאמין בדברי רהב אלה. בהתברר התבוסה החלה התחנה לשדר איומים על מה שכינתה "נשק הנפט" - הפסקת הספקת הנפט ממדינות ערב למדינות המערב, ועל הפעלת יחידות פדאיון בערי ישראל.
בתקופת הכוננות ובמלחמת ששת הימים > התקליט

לאחר סיום מלחמת ששת הימים הופיע בחנויות התקליטים בישראל תקליט בשם "קול הרע"ם מכל החזיתיות" (השגיאה במקור). על עטיפתו הודפס ציור תעמולה מצרי המראה את חיילי מצרים ברובים מכודנים, הודפים את היהודים לים. משמאל ברקע הופיע תצלום של חיילים מצריים המרימים ידיהם לכניעה בחולות סיני. בצד האחורי של העטיפה הופיע צילום של גמאל עבד אל נאצר מסתודד עם פילדמרשל עבד אל-חכים עאמר, מי שנחשב אחד האחראים הראשיים לתבוסה המצרית, שהתאבד בכלא לאחר סיום המלחמה.
התקליט כלל הקלטות משידורי התחנה בתקופת הכוננות, הגידופים, האיומים ומנגינות הלכת שביניהם.
פן מיוחד בתקליט היה שהוא לא נשא את שמה של חברת התקליטים "ר.ק.ע בע"מ". התקליט זכה לפופולריות רבה בישראל ונחשב לאחת המזכרות מן התקופה. קוריוז מן התקליט שמרבים להזכירו לאורך השנים הוא השימוש במילה "חזיתיות" במקום "חזיתות".
במלחמת ההתשה

שעה נוספת נזדמנה לתחנה בתקופת מלחמת ההתשה, שהתחוללה על גדות תעלת סואץ מחודש מרץ 1969 עד לחודש אוגוסט 1970. בימי מלחמה זו היו התקפות ארטילריה ופשיטות קומנדו מצריות על מוצבי צה"ל שלאורך הגדה המזרחית של תעלת סואץ - קו בר-לב. חיילי צה"ל, אנשי סדיר ומילואים, היו מבוצרים במעוזים ותעוזים לאורך קו התעלה. למצרים נתברר כי ישראל מודיעה רשמית על הנפגעים, בפשיטות הקומנדו ובהפגזות, שעות רבות לאחר האירוע, רק לאחר שהודעות נמסרו למשפחות הנפגעים. הם החליטו לנצל עובדה זו והחלו בשידורי התחנה בשעה 6:00 בבוקר ובהם דיווחו על פעולותיהם במשך הלילה ועל הנפגעים בצד הישראלי, שעות לפני שישראל דיווחה על כך בקול ישראל. בכך זכו המצרים ליתרון תקשורתי ולהאזנה רבה של החיילים במוצבי התעלה ושל האזרחים בעורף, והשיגו תוצאה של פגיעה במורל הלוחמים.
במלחמת יום הכיפורים

מלחמת יום הכיפורים זימנה לשידור העברי מקהיר הזדמנות נוספת להגביר את ההאזנה לשידוריו בישראל. במהלך המלחמה שידרו התחנות המצרית והסורית, בשידוריהן בעברית, ראיונות עם שבויים ישראלים ודרישות שלום מפיהם. השבויים הסכימו לכך מרצון, מאחר שידעו כי בכך הם מביאים לידיעת בני משפחותיהם כי הם בחיים והדבר היווה מעין תעודת ביטוח עבורם. שבוי בשם אשר נגר, שנפל בשבי במוצב המזח, סיפר כי לאחר השידור קיבלו בני משפחתו מכתבים רבים מאנשים שונים בארץ שבישרו להם כי שמעו את קולו ברדיו המצרי. במכתב אופייני אחד נאמר ”אם יש לך במשפחה בחור בשם אשר, הוא נמצא שבוי במצרים. שמעתי אותו ברדיו, בקול קהיר, מוסר דרישת שלום...”. כך תיאר את שידורו שבוי לשעבר בשם אורי אהרנפלד: ”ראיתי בזה אז נקודת אור. ...אתה מתמלא בתקווה שהדברים שנערכים באמת יגיעו לארץ. זה רגע משובב נפש מבחינתי”. קולו של אהרנפלד הושמע ברדיו קהיר כשידור תעמולה, אך הוא לא נרתע מכך: ”לא ידעתי כלום, אבל קיוויתי שהדברים יגיעו למשפחה שלי, שידעו שאני מדבר ונושם”. הוא סיפר שבשבי היה בצינוק וכדי להקליט את דבריו הוצא ממנו. לדבריו ”הייתה שעה של חופש מהצינוק. אנשים לא מבינים מה זה, זה עולם ומלואו”.
בכיר השבויים הישראלים ששידר בקול הרע"ם מקהיר היה סגן אלוף במילואים אסף יגורי, מפקד גדוד טנקים, שנשבה לאחר ש-18 טנקים מגדודו הושמדו והטנק שלו נפגע. בשובו לישראל נמתחה עליו ביקורת בציבור על כי כקצין בדרגתו הסכים לשדר ברדיו המצרי.
לאחר ביקור סאדאת בישראל

לאחר ביקורו בירושלים של נשיא מצרים אנואר סאדאת, בנובמבר 1977, ותחילתו של תהליך השלום בין מצרים לישראל, שינתה התחנה את טון הדיבור שלה. השדרן והפרשן של התחנה אחמד אלחימאלי, שהיה מהשדרנים ששידרו את שידורי האיום והכזב בעת מלחמת ששת הימים ושבלט עד אז בגישתו הקיצונית, החל לשדר, על פי הוראה מגבוה, דברים מתונים על ישראל וקריאות לשלום ונורמליזציה. התחנה, שהמשיכה לשאת את השם "קול הרע"ם מקהיר" במשך 16 השנים שחלפו מאז פירוק האיחוד המצרי-סורי, החליפה אז את שמה ל"קול השלום מקהיר". במשך הזמן, עם התקדמות תהליך השלום נפגשו אנשי התחנה עם אנשי "הצד שכנגד". אנשי השידור הערבי של קול ישראל ועם עיתונאים ישראלים ואף התראיינו לכלי התקשורת בישראל.
בשנת 1991, בעת מלחמת המפרץ, פנה הפרשן לענייני ערבים גיא בכור בטלפון אל אחמד אלחימאלי, שהיה אז מנהל התחנה (לימים כשיפרוש יכהן במשרת הממונה על התרגומים לעברית בארמון הנשיא מובארכ), כדי לשמוע את דעתו על דברי הכזב של רדיו בגדאד על ניצחונות עיראקים מדומים במלחמה נגד כוחות ארצות הברית. כדי להסביר את התהליך בחר אלחימאלי בדוגמה משידורי קול הרע"ם בעת מלחמת ששת הימים:
באותו יום הגעתי לעבודה בבניין הרדיו והטלוויזיה, וראיתי המולה רבה. לא ידעתי על מה מדובר. ברדיו מונטה קרלו מסרו שפרצה מלחמה בין מצרים לישראל. כיוון שלא היה לנו מה לשדר בנדון, לקחנו מפה גדולה של סיני, ומדדנו כל שעה לאן היו יכולים הטנקים המצריים להגיע, וכך קבענו איפה הם נמצאים. פשוט המצאנו. במלחמה אתה חייב להיות יצירתי
במהלך תהליך השלום ובמיוחד לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים, כאשר חלף העימות הצבאי בין מצרים לישראל, פחתה ההאזנה בישראל לשידורי התחנה. התחנה ממשיכה לשדר גם בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת והיא נקראת בגלגולה זה בשם "קול קהיר". התחנה משדרת בערוץ FM מאל עריש. שידוריה אינם זוכים כמעט להאזנה בישראל ואין להם אזכור בתקשורת הישראלית. במקביל, במשך 10 שנים שודרה ממצרים מהדורת חדשות בשפה העברית בערוץ הטלוויזיה הלווייני "טלוויזיית הנילוס" (אנ'). אולם, מאחר ששידורי הערוץ לא היו מועברים בישראל על ידי הטלוויזיה בכבלים והטלוויזיה בלוויין, קהל הצופים הישראלי היה כנראה נמוך יחסית, אך ניתן היה לצפות בהם באמצעות צלחת לוויין פרטית.
ראו גם

השידור העברי מרדיו קול דמשק
קול דויד
רדיו בעולם הערבי
קול ערב
אחמד סעיד
הערות שוליים

↑  תפילת כל נדרי ברדיו קהיר, דבר, 27 בספטמבר 1955
↑  סיפורו של אשר נגר באתר "ערים בלילה" - עמותת חיילי צה"ל שהיו בשבי האויב.
↑  טל רבינובסקי, פדויי שבי על הקלטת: זה רגע משמח עבור השבוי, באתר ynet, 3 באוקטובר 2009
↑  אסף גבור, מצרי, דבר עברית! השכנים הערבים ששולטים בשפת הקודש, מקור ראשון, 20 באפריל 2018
↑  יואב שטרן, "ערוץ הנילוס" מבקש מחברות הכבלים והלוויין: הצילו אותי, באתר הארץ, 12 בינואר 2005
↑  אסף יחזקאלי, ‏ערוץ "חדשות הנילוס" בסכנת סגירה, באתר ‏מאקו‏, 7 ביולי 2009
עטיפת התקליט
קלצינורין

המבנה הגבישי של ההטרודימר קלצינורין, המורכב מתת היחידה הקטליטית α ומתת היחידה הרגולטורית β.
קלצינורין (באנגלית: Calcineurin ובקיצור CaN וגם PPP3; בעבר היה ידוע בשם 2b) הוא פרוטאין סרין/תריאונין פוספטאז תלוי סידן וקלמודולין. הקלצינורין מאקטב את פקטור השעתוק NFATC1 (פקטור גרעיני של תאי T פעילים), באמצעות דה-פוספורילציה. ה-NFATC המאוקטב נע לתוך גרעין התא ומביא לביטוי מוגבר של אינטרלוקין 2 (IL-2), אשר בתורו מאיץ את הגדילה ואת ההתמיינות של תאי T המשתתפים בתגובת חסינות תאית. קיימות תרופות המשתייכות למשפחת מעכבי קלצינורין (CNI), בהן ציקלוספורין, ווקלוספורין, פימקרולימוס וטקרולימוס.
מבנה

הקלצינורין הוא מטאלופרוטאין עם ליבה מתכתית דו-גרעינית, המורכבת מאטום ברזל תלת-ערכי ( {\ce {Fe3+}}) ומאטום אבץ דו-ערכי ( {\ce {Zn2+}}). חלבון זה הוא הטרודימר המורכב מ-2 תת-יחידות: תת-היחידה הקטליטית α המכונה "קלצינורין A"‏ (CnA), גודלה כ-60 קילו-דלטון (kDa) והיא הנקשרת לקלמודולין; ותת-היחידה הרגולטורית β המכונה "קלצינורין B"‏ (CnB) וגודלה כ-19 קילו-דלטון. קלצינורין A מורכב מדומיין קטליטי בקצה האמיני, מסגמנט קישור סלילי לקלצינורין B, מסגמנט קישור לקלמודולין ומפפטיד שתפקידו עיכוב עצמי (autoinhibitory). ‏ 3 האזורים האחרונים המוזכרים, מהווים את האזור הרגולטורי של תת-היחידה α. פעילותו של הקלצינורין מערבת את השתתפותם של 2 גורמים שהרכבם כולל את המוטיב החלבוני יד EF (‏EF hand): קלצינורין B וקלמודולין. מוטיב זה הוא המאפשר ל-CnB לקשור 4 אטומי סידן. קלצינורין B קשור בצורה הדוקה לקלצינורין A (גם בנוכחות חומרים סופחי סידן), בעוד קישורו של הקלמודולין לקלצינורין A הוא תלוי-סידן.
בהתבסס על המבנה הגבישי של החלבון, הדומיין הקטליטי של קלצינורין A מורכב מקיפול אופייני של בטא-סנדוויץ', עם 2 משטחי בטא הממוקמים במרכז, ותערובת של סלילי אלפא וגדילי בטא בפריפריה.
הומולוגים של קלצינורין קיימים בתפוצה רחבה אצל אורגניזמים שונים, החל מפרזיטים ופטריות וכלה בצמחים ובבעלי חוליות. אצל יונקים קיימים 3 גנים המקודדים לתת-היחידה הקטליטית α (‏ CnAα [גם PPP3CA],‏ CnAβ [גם PPP3CB],‏ CnAγ [גם PPP3CC]), ו-2 גנים המקודדים לתת היחידה הרגולטורית (CnB1 [גם PPP3R1] ו-CnB2 [גם PPP3R2]). ‏ 2 מן האיזופורמים של תת-היחידה הקטליטית, CnAα ו-CnAβ, מצויים במגוון גדול של רקמות, בהן גם בשריר השלד; לעומתם, CnAγ מצוי בעיקר באשכים ובמוח, כתוצאה מביטוי גנים דיפרנציאלי (differential gene expression).
קלצינורין הוא הפוספטאז הידוע היחיד המבוקר על ידי סידן וקלמודולין הקיים אצל פטריות.
מנגנון

כאשר תא מציג אנטיגן (APC) יוצר אינטראקציה עם TCR על תאי T, מתרחשת עלייה בריכוז הציטופלזמי של הסידן אשר מביאה לאקטוב הקלצינורין; הסידן קושר את תת-היחידה הרגולטורית ומאקטב קשירה של קלמודולין לתת-היחידה הקטליטית. לאחר שאוקטב, הקלצינורין משפיע על פקטורי שעתוק שונים (ממשפחת NFAT), החיוניים לשעתוק של הגנים של אינטרלוקין-2. אינטרלוקין-2 מאקטב תאי T מסייעים ומשרה ייצור של ציטוקינים אחרים, ובדרך זו נשלטת פעולתם של תאי T ציטוטוקסיים. כמות האינטרלוקין-2 המיוצרת על ידי תאי T מסייעים משפיעה באופן ניכר על היקף התגובה החיסונית.