stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איסור נישואים לאבל

| --- | --- |

 תלמוד בבלי:  מסכת מועד קטן, דף כ"ג, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר שופטים, הלכות אבל, פרק ו', הלכה ה'
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן שצ"ב
נישואים בין בני זוג הם אחד מהדברים שהאבל אסור בהם על פי ההלכה. באבלות על בן זוג האיסור חל עד שיעברו שלושה רגלים עבור אבל, ועד שיעברו שלושה חודשים עבור אבלה. באבלות על שאר הקרובים האיסור חל עד שיעברו שלושים יום.
מקור האיסור

הברייתא המובאת בתלמוד הבבלי קובעת ש”כל שלשים יום לנישואין” (תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ג, עמוד א'), כלומר שלושים יום אחרי פטירתו וקבורתו של המת אסור לאבל להינשא.
דיני האיסור > קידושין

הרמב"ן והרא"ש סוברים שגם קידושין אסורים שלושים יום לאחר הפטירה, ומבססים את דעתם על המשנה ביבמות, שבה רבי יוסי אוסר על אלמנה להתארס כל שלושים יום. וכך פסקו הרמ"א והב"ח. לעומת זאת, הרמב"ם סובר שמותר לאבל לקדש אשה. והסביר הבית יוסף שלדעתו האיסור של רבי יוסי הוא רק על קידושין יחד עם סעודה. וכך נפסק בשולחן ערוך, שמותר לאבל לקדש, אך בלא סעודה.
דיני האיסור > אבלות על אב ואם

באבלות על אב ואם נחלקו הראשונים אם האיסור להינשא חל שלושים יום מהפטירה או שנים עשר חודש. טעם המתירים הוא, שאע"פ שלאבל אסור להיכנס לבית המשתה, איסור זה אינו נוגע לנישואין שלו עצמו,  כיון שיש בנישואין אלה מצווה
כתב הרמ"א שאבל על אביו ואמו שלא קיים מצוות פריה ורבייה מותר להינשא מיד לאחר השבעה, כפי שהתירו לגבי אבל על אשתו.
דיני האיסור > אבלות על בן זוג > אבלות של איש על אשתו

הברייתא ממשיכה וקובעת דין מיוחד למי שנפטרה אשתו:
מתה אשתו - אסור לישא אשה אחרת, עד שיעברו עליו שלשה רגלים. רבי יהודה אומר: רגל ראשון ושני - אסור, שלישי - מותר.
רי"ץ גיאת וראשונים נוספים פסקו כרבי יהודה, כיוון שהלכה כדברי המיקל בהלכות אבלות. לעומת זאת רבנו חננאל, תוספות, ראבי"ה וראשונים נוספים פסקו כתנא קמא. וכך נפסק בשולחן ערוך, שיש להמתין שיעברו שלושה רגלים כדי שיהיה מותר לאבל על אשתו להינשא. טעמם של ראשונים אלה שלא פסקו כרבי יהודה הוא שאיסור זה אינו נובע מהאבלות על אשתו, שהיא לכל הדעות אינה נמשכת יותר משלושים יום, 
אלא מטעם אחר.
בטעם האיסור המיוחד נאמרו פירושים שונים: כדי שהאיש ישהה שלושה רגלים בלא שמחה ויזכור את אהבת אשתו; או להפך - כדי ששמחת שלושת הרגלים תסייע לו לשכוח את אהבת אשתו והגעגועים יחלשו; או כדי שכשיתחתן עם אשתו השנייה לא יזכור את הראשונה, כדי שלא יהיו 2 דעות במיטה אחת; וכן כדי שלא יזכיר לאשתו השנייה את אהבתו לאשתו הראשונה ויקניטנה.
מוסכם שפסח, שבועות וסוכות נחשבים לרגלים לעניין זה. אמנם, נחלקו אם חגים נוספים יכולים להיחשב כ'רגלים' שמעבירים את איסור הנישואין:
ראש השנה ויום הכיפורים: בעל ספר האגודה סובר שניתן להחשיבם כרגלים, ואילו הרמב"ן והרא"ש סוברים שהם לא נחשבים לרגלים כי הם לא מוסיפים פרק זמן משמעותי של אבלות, וכך נפסק בשולחן ערוך.
שמיני עצרת: רבי יחזקאל לנדא סובר שניתן להחשיב את שמיני עצרת כרגל, ואילו רבי עקיבא איגר סבור שאין להחשיבו כרגל.
במקרים נדירים בהם עברו שנים עשר חודש לפני שעברו שלושה רגלים, כגון מי שנפטרה אשתו בניסן לאחר פסח והשנה שאחריה היא שנה מעוברת - פסק רבי עקיבא איגר שניתן להקל לפני שעוברים שלושה רגלים, כיוון שלאחר שנים עשר חודש גזירה המת משתכח מן הלב.
דיני האיסור > אבלות על בן זוג > אבלות של אישה על האיש שלה

בתלמוד הבבלי מובאת ברייתא: ”היבמה לא תחלוץ ולא תתייבם, עד שיש לה שלשה חדשים. וכן כל שאר הנשים לא יתארסו ולא ינשאו, עד שיהו להן שלשה חדשים” (תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף מ"א, עמוד א'). וכך נפסק בשולחן ערוך, שאישה צריכה להמתין שלושה חודשים לפני שיותר לה להינשא בשנית. המתנה זו אינה מטעמי אבלות, אלא זו תקנת חכמים כדי לוודא שבמקרה שהאשה מעוברת ידעו שהבן שייוולד לה הוא מבעלה המנוח.
היתרים > היתרים למי שאבל על אשתו

הברייתא ממשיכה ומציינת היתרים עבור מי שלא קיים את מצוות פרו ורבו או שיש לו בנים קטנים וזקוק לעזרה בגידולם:
אם אין לו בנים - מותר לישא לאלתר, משום ביטול פריה ורביה. הניחה לו בנים קטנים - מותר לישא לאלתר, מפני פרנסתן. 
מעשה שמתה אשתו של יוסף הכהן, ואמר לאחותה בבית הקברות: לכי ופרנסי את בני אחותך. ואף על פי כן לא בא עליה אלא לזמן מרובה.
בתלמוד מבואר שהזמן המרובה שיוסף הכהן לא בא על אשתו השנייה (אחותה של אשתו הראשונה) הוא שלושים יום. הראשונים נחלקו מה התוקף של מגבלה זו: לדעת ריטב"א מדובר במידת חסידות של יוסף הכהן, אך מעיקר הדין מותר לשמש מיד בתום השבעה, לאחר שפג איסור תשמיש המיטה. לעומת זאת, הרמב"ם סובר שמעיקר הדין אסור להאבל על אשתו לבוא על אשתו השנייה לפני שעוברים שלושים יום, למרות שהנישואין עצמם מותרים לצורכי פריה ורבייה או לצורך גידול הילדים. הראב"ד וראשונים נוספים מחלקים בין מי שהותר לו להינשא בשביל עזרה בגידול הילדים - לגביו חל איסור לקיים יחסי אישות לפני שעוברים שלושים יום, לבין מי שהותר לו להינשא לשם פריה ורבייה - שמותר מיד בתום השבעה לקיים יחסי אישות, שכן זו הסיבה עבורה הותר לו להינשא. בשולחן ערוך נפסק כדעת הראב"ד.
כתב החתם סופר שמי שמתחתן בהיתרים אלו בתוך השלושים - לא פקעה ממנו גזירת שלושים, ולכן אסור לו להסתפר בשבעת ימי המשתה. אך אם הזקן שגדל במשך שבעת ימי המשתה מנוול אותו ומצער את אשתו - מותר לו להתגלח, שהרי היא אינה אבלה.
לפי תוספות, ההיתר להינשא עבור סיוע בגידול הילדים הוא דווקא למי שאין לו קרובות משפחה שיסייעו לו, וכן אין לו אמצעים לשכור משרתים שיסייעו לו. אך אם יש אפשרות אחרת - אסור להינשא עד שיעברו שלושה רגלים. לעומת זאת, רבי ישראל איסרלן כתב שאם הוא חש לא בנוח בסיוע של אישה אחרת שאינה אשתו - רשאי להינשא אפילו אם הוא בעל אמצעים. וכתב הרמ"א שעל בסיס פסיקתו של רבי ישראל איסרלן ”נשתרבב המנהג שרבים מקילין בענין ונושאין נשים תוך שלש רגלים”, אך ראוי ש”בעל נפש יחוש לעצמו”.
למעשה, נחלקו האחרונים כיצד להבין את הוראת הרמ"א: יש סוברים שהרמ"א מסתייג מן המנהג וראוי להחמיר שלא להינשא אם יש פתרון אחר לגידול הילדים. אמנם, רבים סוברים שהרמ"א התכוון שמי שרוצה להחמיר רשאי להחמיר רק על עצמו, אך ההוראה הכללית הראויה היא להקל כדי שלא יפספס האבל את האפשרות להינשא בשנית ולהשתקם.
היתרים > היתרים נוספים

כתבו רבנו תם מרדכי וראשונים נוספים שמי שהשתדך למישהי, ופחות משלושים יום קודם החתונה מת לה מת, לאחר שכבר הזמינו את כולם לחתונה - מותר להם להינשא ולשמש לאחר השבעה, משום שהוא לא יתחתן עם אחרת ממנה, ובעיכוב חתונתם יש מניעת פריה ורבייה, ויש הפסד בדחיית החתונה. וכך נפסק בשולחן ערוך.
הערות שוליים

1 2  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שצ"ב, סעיף א'
↑  משנה, מסכת יבמות, פרק ד', משנה י'
↑  בתירוצו השני. בתירוץ הראשון הסביר הבית יוסף שהרמב"ם סובר שדעת רבי יוסי לא התקבלה להלכה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף כ"ג, עמוד א' בתוספות, רא"ש ומאירי, וכן בארבעה טורים, יורה דעה, סימן שצ"ב ובבית יוסף שם.
1 2 3 4 5  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שצ"ב, סעיף ב'
↑  פירוש ראשון של בעלי התוספות
↑  כך פירשו הב"ח והט"ז
↑  פירוש שני של בעלי התוספות; רא"ש
↑  פירוש שלישי של בעלי התוספות
↑  דגול מרבבה על שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שצ"ב, סעיף ב'
1 2  הובא בשו"ת חתם סופר ב,שנ
↑  שולחן ערוך, אבן העזר, סימן י"ג
↑  שו"ת חתם סופר, ב, שמח
↑  חינוך בית יהודה, הובא בפתחי תשובה על שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שצ"ב, סעיף ב' ס"ק ג
↑  שו"ת שבות יעקב חלק ב תשובה ק, הובא בפתחי תשובה על שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שצ"ב, סעיף ב' ס"ק ג; דגול מרבבה וחתם סופר, הובאו בפתחי תשובה שם ס"ק ד.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שצ"ב, סעיף ג'
איסור עבודה במקדש שתויי יין

| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק י', פסוקים ח'–י"א
 משנה:  משנה, מסכת כריתות, פרק ג', משנה ג'
 תלמוד בבלי:  מסכת תענית, דף י"ז מסכת זבחים, דף י"ז, עמוד ב' מסכת כריתות, דף י"ג, עמוד ב'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות ביאת מקדש, פרק א', הלכות א'–ז'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, לאו ע"ג; ספר החינוך, מצווה קנ"ב
 
אסור לכהן לעבוד את עבודת הקרבנות כאשר הוא שיכור או שתוי יין. איסור זה הוא לאו מדאורייתא והעונש על כהן העובד בשכרות הוא מיתה בידי שמים.
בנוסף לאיסור על עבודה בעת שכרות, ישנו איסור דומה על פסיקת הלכה מתוך שכרות. במניין המצוות של הרמב"ם שני האיסורים נמנים כמצוות לא תעשה אחת.
מקור האיסור

התורה מצווה על הכהנים לא להיכנס לעבוד במקדש שתויי יין:
יַיִן וְשֵׁכָר אַל-תֵּשְׁתְּ אַתָּה וּבָנֶיךָ אִתָּךְ בְּבֹאֲכֶם אֶל-אֹהֶל מוֹעֵד וְלֹא תָמֻתוּ חֻקַּת עוֹלָם לְדֹרֹתֵיכֶם.
טעם האיסור

ספר החינוך כתב שטעם המצווה הוא שלא תהיה קלות ראש בעבודה במקדש, וראוי לעסוק בדברים אלו רק כשאדם מיושב בדעתו.
דיני האיסור

בספרא (שמיני א,ב) מובא שאסור לכהן ששתה רביעית של יין או של משקה משכר אחר לעבוד במקדש, אם עבד במקדש לאחר ששתה יין - מיתתו בידי שמיים, ואם עבד לאחר ששתה משקה משכר אחר - עונשו מלקות.
לדעת הרמב"ם וספר החינוך אם נכנס שתוי אבל לא עבד, חייב מלקות. ואילו הרמב"ן כותב שרק מדברי חכמים אסור להיכנס למקדש שתוי והאיסור מהתורה הוא רק על עבודת הקורבנות.
במקרה ששתה רק רביעית, היין שעליו חייבים מהתורה הוא יין שהתיישן לפחות במשך ארבעים יום, שלא נמזג במים ושנשתה בבת אחת. אם חסר אחד מן התנאים אסור מדברי חכמים להיכנס לעבודה במקדש. ואם עבד, עבודתו כשרה בדיעבד. אם שתה יותר מרביעית, גם אם היין היה מזוג ולא שתה אותו בבת אחת, חייב מן התורה ועבודתו פסולה.
במקרה ששותה משקה משכר אחר, אסור לו לעבוד ולוקה אם עבד. אמנם עבודתו כשרה.
דיני האיסור > לאחר חורבן בית המקדש

לאחר חורבן בית המקדש, נפסק שכהן שיודע באיזה ימים אבותיו היו עובדים אסור לו לשתות יין באותם הימים, ואם אינו יודע באיזה ימים במדויק אבל יודע באיזה שבוע עובדת משמרת הכהנים עליה נמנים אבותיו, אסור לו לשתות יין כל אותו השבוע. כיום, שאין מידע כלל, מותר לשתות בכל השנה.
דיני האיסור > במי והיכן נוהג האיסור

איסור הכניסה לבית המקדש בשכרות נוהג גם בשאר העם, בין נשים ובין גברים. אמנם, האיסור במקרה זה הוא מפני כבוד בית המקדש.
האיסור מוחל מעזרת ישראל ופנימה, לעזרת הנשים אין איסור כניסה בשכרות.
בעת נשיאת כפים

מהאיסור על הכהנים לעבוד במקדש כשהם שתויי יין, נלמד שלכהנים אסור גם לברך ברכת כהנים כאשר הם שיכורים. מסיבה זו אסרו על כהנים לשאת כפיים בתפילת מנחה בכל יום, מחשש שמא במהלך היום שתו יין. אמנם, בתפילת מנחה ימי תענית, וכן בתפילת נעילה ביום הכיפורים, שבהם אין חשש לשכרות, כהנים יכולים לעלות לדוכן.
ראו גם

איסור עבודה במקדש פרוע ראש
איסור עבודה במקדש קרוע בגדים
הערות שוליים

1 2  ספר החינוך, מצווה קנ"ב.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות ביאת מקדש, פרק א', הלכה ז'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ו, עמוד ב' ורש"י שם ד"ה כל יומא; שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קכ"ח, סעיף ל"ח.
↑  הדבר תלוי בפרטים ובמנהגים שונים
↑  תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"ו, עמוד ב'; שולחן ערוך, אורח חיים, סימן קכ"ט.
| רשימת מצוות לא תעשה לדעת הרמב"ם |
| --- | --- | --- |
| עבודה זרה וחוקות הגויים | א ב ג ד ה ו ז ח ט י יא יב יג יד טו טז יז יח יט כ כא כב כג כד כה כו כז כח כט ל לא לב לג לד לה לו לז לח לט מ מא מב מג מד מה מו מז מח מט נ נא נב נג נד נה נו נז נח נט ס סא סב סג סד סה סו |  |
| המקדש וכליו | סז סח סט ע עא עב עג עד עה עו עז עח עט פ פא פב פג פד פה פו פז פח |  |
| עבודת הקרבנות | פט צ צא צב צג צד צה צו צז צח צט ק קא קב קג קד קה קו קז קח קט קי קיא קיב קיג קיד קטו קטז קיז קיח קיט קכ קכא קכב קכג קכד קכה קכו קכז קכח קכט קל קלא קלב |  |
| תרומות ומעשרות | קלג קלד קלה קלו קלז קלח קלט קמ קמא קמב קמג קמד קמה קמו קמז קמח קמט קנ קנא קנב קנג קנד קנה קנו קנז |  |
| עובדי המקדש | קנח קנט קס קסא קסב קסג קסד קסה קסו קסז קסח קסט קע קעא |  |
| מאכלות אסורות | קעב קעג קעד קעה קעו קעז קעח קעט קפ קפא קפב קפג קפד קפה קפו קפז קפח קפט קצ קצא קצב קצג קצד קצה קצו קצז קצח קצט ר רא רב רג רד רה רו רז רח רט |  |
| איזון חברתי | רי ריא ריב ריג ריד רטו ורטו רטז ריז ריח ריט רכ רכא רכב רכג רכד רכה רכו רכז רכח רכט רל רלא רלב רלג רלד רלה רלו רלז רלח רלט רמ רמא רמב |  |
| גזל, עושק ועוולות | רמג רמד רמה רמו רמז רמח רמט רנ רנא רנב רנג רנד רנה רנו רנז רנח רנט רס רסא רסב רסג רסד רסה רסו רסז רסח רסט רע רעא רעב |  |
| סמכויות ומשפט | רעג רעד רעה רעו רעז רעח רעט רפ רפא רפב רפג רפד רפה רפו רפז רפח רפט רצ רצא רצב רצג רצד רצה רצו |  |
| ציבור וסמכות | רצז רצח רצט ש שא שב שג שד שה שו שז שח שט שי שיא שיב שיג שיד שטו שטז שיז שיח שיט |  |
| שבת ומועדים | שכ שכא שכב שכג שכד שכה שכו שכז שכח שכט |  |
| איסורי ביאה | של שלא שלב שלג שלד שלה שלו שלז שלח שלט שמ שמא שמב שמג שמד שמה שמו שמז שמח שמט שנ שנא שנב שנג שנד שנה שנו שנז שנח שנט שס שסא |  |
| מלכות | שסב שסג שסד שסה |  |
אליסטר אוברים

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1980 (בן 44) לונדון, אנגליה
 מידע כללי
 שם לידה:  Alistair Cees Overeem 
 מדינה:  הולנד 
 משקל:  116 ק"ג
 גובה:  193 ס"מ
 www.alistairovereem.com
 ספורט
 ענף ספורט:  אמנויות לחימה משולבות
 משקל:  כבד
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 
אליסטר אוברים (בהולנדית: Alistair Overeem; נולד ב-17 במאי 1980) הוא לוחם אמנויות לחימה משולבות וקיקבוקסר הולנדי.
קריירה

אוברים הוא אלוף Strikeforce במשקל כבד לשעבר, DREAM ו-K-1, והספורטאי הראשון שהצליח להחחזיק בחגורות אליפות ב-MMA וקיקבוקסינג בו זמנית.
לאוברים יש ניצחונות על לוחמים מפורסמים כמו:פטר ארטס, באדר הארי, פבריציו ורדום, ג'וניור דוס סנטוס, ברוק לסנר.
אוברים הוא אלוף הגרנד פרי העולמי K-1 לשנת 2010.
הערות שוליים

↑  https://bleacherreport.com/articles/746492-strikeforce-results-alistair-overeem-a-great-fighter-or-just-overrated
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים ובנושא הולנדים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלפבית קשובי

האלפבית הקשובי, 1850
אלפבית קשובי הוא האלפבית של השפה הקשובית (kaszëbsczi alfabét, kaszëbsczé abecadło), צורת כתב המבוססת על האלפבית הלטיני וכוללת כ-34 אותיות.
אותיות האלפבית הקשובי

34 האותיות באלפבית הקשובי הן:
A, Ą, Ã, B, C, D, E, É, Ë, F, G, H, I, J, K, L, Ł, M, N, Ń, O, Ò, Ó, Ô, P, R, S, T, U, Ù, W, Y, Z, Ż
הגיית האותיות

| אות גדולה | אות קטנה | הגייה (IPA) |
| --- | --- | --- |
| A | a | [a] |
| Ą | ą | [õ], [ũ] |
| Ã | ã | [ã] |
| B | b | [b] |
| C | c | [ts] |
| D | d | [d] |
| E | e | [ɛ] |
| É | é | [e] |
| Ë | ë | [ə] |
| F | f | [f] |
| G | g | [ɡ] |
| H | h | [x] |
| I | i | [i] |
| J | j | [j] |
| K | k | [k] |
| L | l | [l] |
| Ł | ł | [w] |
| M | m | [m] |
| N | n | [n] |
| Ń | ń | [ɲ] |
| O | o | [ɔ] |
| Ò | ò | [wɛ] |
| Ó | ó | [o], [u] |
| Ô | ô | [ɞ] |
| P | p | [p] |
| R | r | [r] |
| S | s | [s] |
| T | t | [t] |
| U | u | [u] |
| Ù | ù | [wu] |
| W | w | [v] |
| Y | y | [i] |
| Z | z | [z] |
| Ż | ż | [ʒ] |
ראו גם

קשובית
אלפבית לטיני
אליזבת, נסיכת הפפאלץ

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1618 היידלברג, נסיכות הבוחר מפפאלץ, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  11 בפברואר 1680 (בגיל 61) Herford Abbey, Lower Rhenish–Westphalian Circle, האימפריה הרומית הקדושה 
 מדינה:  נסיכות הבוחר מפפאלץ 
 מקום קבורה:  Herforder Münster 
 
אליזבת, נסיכת הפפאלץ (בגרמנית: Elisabeth von der Pfalz;‏ 26 בנובמבר 1618 – 11 בפברואר 1680) הייתה בתו השלישית של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ולאחר מכן מלך בוהמיה (לתקופה קצרה). אליזבת הייתה מלומדת, פילוסופית ואם מנזר. היא מפורסמת בעיקר בזכות התכתבותה עם הפילוסוף הצרפתי רנה דקארט.
ביוגרפיה

הנסיכה אליזבת הייתה בתם השלישית של פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ מבית ויטלסבאך, ושל אליזבת סטיוארט, נסיכת אנגליה וסקוטלנד, בתו של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. היא נולדה בהיידלברג שבגרמניה, אך בעקבות מלחמת שלושים השנים גלתה עם משפחתה להולנד. הנסיכה הצעירה רכשה ידע נרחב באמנות, שפות, מתמטיקה, פילוסופיה, אסטרונומיה ומדעים.
בין השנים 1636-1633 יועדה להינשא למלך פולין, ולדיסלאב הרביעי. אך הנישואים לא יצאו אל הפועל, בשל סירובה של אליזבת להמיר את דתה מפרוטסטנטיות לקתוליות.
בין הנסיכה לדקארט נוצר קשר מכתבים. ההתכתבות התחילה ב-1643 על ידי אליזבת, בעקבות קריאתה את ספרו הגיונות על הפילוסופיה הראשונית, ונמשכה עד מותו של דקארט ב-1650. חמשת המכתבים הראשונים מבין המצויים בידינו עוסקים בבעיית הגוף־נפש, שלושת הבאים בגאומטריה, והאחרים בפיזיקה, אתיקה, מדיניות, פילוסופיה, וגם בנושאים אישיים יותר. במהלך ההתכתבות הקשר בין השניים הלך והעמיק, מתוך הערכה הדדית. דקארט אף הקדיש לאליזבת את ספריו הבאים, עקרונות הפילוסופיה ורגשות הנפש - כשהאחרון נכתב למענה.
כעשר שנים לאחר מותו של דקארט עברה אליזבת למנזר לותרני בווסטפאליה, ומילאה תפקיד חשוב בהפצת ההגות הקרטזיאנית בגרמניה. היא סיימה את חייה כאם המנזר, ששימש בהנהגתה כמפלט עבור הסובלים מרדיפות דתיות. גם בתפקידה זה המשיכה אליזבת בפעילותה האינטלקטואלית: בין השאר התכתבה קצרות עם הפילוסוף הצרפתי ניקולא מלבראנש, והייתה בקשר עם האלכימאי והרופא פרנסיס ואן הלמונט ועם הפילוסוף הגרמני לייבניץ.
ההתכתבות עם דקארט > בעיית הגוף נפש

את המכתב הראשון שלחה אליזבת לדקארט במאי 1643, בעקבות קריאת ההגיונות. בהגיונות ביסס דקארט את השקפתו הדואליסטית, לפיה הנפש והגוף הם שני עצמים נבדלים ומובחנים: הנפש היא עצם לא-חומרי וחושב (במובן הרחב - מטיל ספק, שולל, מחייב, מרגיש וכדומה); ואילו הגוף הוא עצם חומרי ולא חושב - כלומר עצם שיש לו רק אורך, גובה, רוחב ויכולת לנוע.
אליזבת שואלת את דקארט כיצד הנפש, בהיותה לא חומרית, יכולה להניע את הגוף. שאלה זו נודעה בהמשך בפילוסופיה כבעיית הגוף-נפש. לשאלה זו התייחס דקארט רק במכתביו (לאליזבת ולאחרים), ולא בספריו. תשובתו של דקארט לא סיפקה את אליזבת, אך יש בה כדי להעמיד באור שלם יותר את תפיסתו של דקארט בנושא.
ההתכתבות עם דקארט > גאומטריה

בשלושת המכתבים הבאים מבין המצויים בידינו, הציג דקארט לאליזבת את בעיית שלושת המשיקים: מציאת מעגל שהיקפו משיק לשלושה מעגלים אחרים נתונים. אליזבת פתרה את הבעיה לפני דקרט, אם כי הפתרון שלו היה אלגנטי וחסכוני יותר.
ראו גם

סופיה מהנובר
לקריאה נוספת

Lisa Shapiro, The Correspondence between Princess Elisabeth of Bohemia and René Descartes, University of Chicago, 2007
הערות שוליים

↑  רנה דקארט, ד״ר רז חן-מוריס (עורך), רגשות הנפש, תל אביב: רסלינג, 2007, עמ' 141
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457307805171  BNE: XX858330  BnF: cb12110451t (data)  BPN: 60588493  GND: 116142413  ISNI: 0000 0000 8113 1424  LCCN: n98089127  NDL: 00620623  NKC: jx20071029001  NTA: 117327832  SELIBR: 213832  SUDOC: 029487455  VIAF: 34487978   WorldCat (עם VIAF): 34487978
אנה סופיה, נסיכת דנמרק

אנה סופיה, נסיכת דנמרק (בדנית: Anna Sophie af Danmark; ‏1 בספטמבר 1647 – 1 ביולי 1717), הייתה בתו של פרדריק השלישי, מלך דנמרק ואשתו של יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
ביוגרפיה

אנה סופיה נולדה ב-1 בספטמבר 1647 בפלנסבורג, לפרדריק השלישי, מלך דנמרק ולסופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, בתם של גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט. היא קיבלה חינוך מעולה, וידעה דנית, גרמנית, לטינית, צרפתית, ספרדית ואיטלקית.
בשנת 1662 נפגשה אנה סופיה עם יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה, וב-9 באוקטובר 1666 התחתנו השניים, ונולדו להם שני ילדים. הנישואים לא היו מאושרים, ובעלה אף החזיק בפילגש, ממנה נולד לו בת אחת. בשנת 1691 מת בעלה במפתיע מכולרה, ובנה יוהאן גאורג הרביעי, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1692 התחתן יוהאן גאורג עם אלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך על פי דרישת אנה סופיה, כביכול על מנת להביא יורש לגיטימי לעולם, אולם כוונתה הייתה לסיים את הקשר בין יוהאן גאורג למגדלנה זיבילה מניידשוץ, שהייתה לכאורה בתו של יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה מפילגשו. מיד לאחר חתונתו עזב יוהאן גאורג את אשתו, ועבר לגור עם פילגשו שאף ילדה לו את וילהלמינה מריה פרדריקה מרכליץ. יוהאן גאורג שרצה להתחתן רשמית עם פילגשו, ניסה לרצוח את אשתו, אולם נחסם על ידי אחיו פרידריך אוגוסט, שאף נהיה נכה כתוצאה מכך.
ב-4 באפריל 1694 חלתה פילגשו של יוהאן גאורג במחלת אבעבועות שחורות ומתה כתוצאה מכך, וזמן קצר לאחר מכן מת אף הוא עצמו כתוצאה מכך, ואחיו פרידריך אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1697 נבחר פרידריך אוגוסט למלך פולין, ובעקבות כך המיר את דתו לקתולית. אשתו, כריסטיאנה אברהרדינה מברנדנבורג-ביירוית לא אהבה את מעשיו של בעלה, היא סירבה להמיר את דתה לקתולית יחד אתו. על אף שאוגוסט ניהל את חצרו מדרזדן, בשל ריבוי פילגשיו וחוסר העניין שלו בה, רוב הזמן היא לא גרה איתו שם, וניהלה חיים שקטים וצנועים באחוזה ליד דרזדן, שהייתה קרובה למגורי אנה סופיה, שלעיתים קרובות ביקרה באחוזת כלתה, שכן היא וכלתה היו ידידותיות זו לזו. אנה סופיה סייעה בגידול נכדה פרידריך אוגוסט, נסיך סקסוניה, וב-1 ביולי 1717 מתה באחוזתה בפרטין.
משפחתה

ב-9 באוקטובר 1666 התחתנה אנה סופיה עם יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ממנו נולדו לה שני בנים:
יוהאן גאורג הרביעי, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1668–1694)
אוגוסט השני, מלך פולין (1670–1733)
אלכסיאדה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אנה קומננה 
 שפת המקור:  יוונית ביזנטית 
 סוגה:  narration 
 מקום התרחשות:  האימפריה הביזנטית 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כרמל 
 
אלכסיאדה (ביוונית: Ἀλεξιάς, בלטינית: Alexias, אלכסיאס) הוא טקסט היסטורי וביוגרפי מימי הביניים שנכתב בסביבות שנת 1148, על ידי הנסיכה הביזנטית אנה קומננה, בתו של אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית מבית קומננוס. אנה קומננה תיארה את ההיסטוריה הפוליטית והצבאית של האימפריה הביזנטית בתקופת שלטון אביה, ובכך סיפקה תיאור היסטורי של קורות האימפריה הביזנטית בתקופת חייה. ה"אלכסיאדה" מתעדת גם את יחסי הגומלין של האימפריה הביזנטית עם הצלבנים ואת התפיסה הביזנטית של מסעי הצלב בכלל ומסע הצלב הראשון בפרט. תוך תיאור המחדד את התפיסות הסותרות של המזרח והמערב בתחילת המאה ה-12. האלכסיאדה היא אחד המקורות העיקריים הבודדים המתעדים את עמדת האימפריה הביזנטית הן על פילוג הכנסייה הנוצרית שהוא התהליך בו נותקה האחדות הכנסייתית בין הנצרות הקתולית במערב לבין הנצרות האורתודוקסית במזרח, והתהוו שתי כנסיות נפרדות, והן על מסע הצלב הראשון. כמו כן, תיעד הטקסט ממקור ראשון את דעיכת ההשפעה התרבותית הביזנטית במזרח אירופה ובמערבה.
מבנה היצירה

הספר מחולק ל-15 ספרים ולפרולוג. היקפו מוגבל למשך תקופת שלטונו של אלכסיוס הראשון.
חלק ראשון המורכב מספרים 1–6 התקפות נגד האימפריה הביזנטית על ידי הנורמנים תחת פיקודו של רובר גיסקאר:
ספר 1 מתייחס לעלייתו של אלכסיוס לשלטון הוא דן גם בהכנות של הנורמנים לקראת פלישתם. ספר 2 מתייחס למרד הקומניאני. ספר 3 מתייחס לאלכסיוס כקיסר (1081), לבעיות הפנימיות עם משפחת דוקאס ולמעברם של הנורמנים את הים האדריאטי. ספר 4 מתייחס למלחמה נגד הנורמנים (1081–1082). ספר 5 מתייחס גם למלחמה נגד הנורמנים (1082–1083) ספר 6 מתייחס לסיום המלחמה נגד הנורמנים (1085).
חלק שני שהוא עיקר היצירה ומורכב מספרים 6–7, 9–10 ו-14–15 ומתאר את היחסים של האימפריה עם האימפריה הסלג'וקית והטורקמנים:
ספר 7 מתייחס למלחמה נגד הסקיתים (1087–1090). ספר 9 עוסק במבצעים נגד הסלג'וקים משבט הצ'אקים (Tzachas) (1092–1094) ספר 14 מתאר את העימותים עם שבטים טורקמנים שונים (1108–1115). ספר 15 מתייחס להאמונה הבוגומילית ומסתיים במותו של אלקסיוס (1116–1118).
חלק שלישי המורכב מספרים 7–8 עוסק במרידות ותככים כנגד הקיסר אלכסיוס.
חלק רביעי המורכב מספרים 10–11 עוסק במסע הצלב הראשון והתגובות הביזנטיות אליו.
חלק חמישי המורכב מספרים 11–13 עוסק ביחסי האימפריה הביזנטית עם הנורמנים של נסיכות אנטיוכיה.
סגנון ותוכן

אנה קומננה הצהירה על כוונתה לתעד את האירועים תוך הצמדות לאמת ללא כחל ושרק, אך סוגיות של הטיה קיימות. העיקרית שבהן היא היחס של קומננה לאביה אלכסיוס הראשון אותו היא מעריצה ומתארת כ"שליט נוצרי", כלומר סמל מוסרי הראוי להערכה פוליטית, הטיה זו בולטת שבעתיים בהשוואה לתיאור השלילי של יורשיו יוחנן השני קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית ומנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית שהיו גם יריבים פוליטיים של קומננה. הטיה נוספת קיימת בתיאור של אויבים נוצרים ובראש וראשונה הנורמנים והפרנקים אותם תיארה כברברים. סלידה זו בולטת גם בכתיבה על הטורקים והארמנים.
האלכסיאדה נכתב במקור ביוונית בסביבות 1148, ונערך לראשונה על ידי המלומד הישועי פוסינוס (Pierre Poussines) בשנת 1651. בניגוד לנהוג בהיסטוריוגרפיה, או לכל הפחות בניגוד למצופה מהיסטוריון, לא נמנעה אנה קומננה מכתיבה בה מעורבים רגשותיה באופן גלוי, דעותיה האישיות ואמונותיה מופיעים בגלוי כן בנקודת המוצא לכתיבה והן ביחס לאירועים המתוארים באלכסיאדה.
תרגום הספר לעברית

הספר תורגם לעברית מיוונית בשנת 2022 על ידי שי אשל. יצא לאור בהוצאת כרמל בשם האָלֶקְסִיָאדָה.
הערות שוליים

↑  האלקסיאדה - הוצאת כרמל, באתר הוצאת כרמל, ‏בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007322048705171  PLWABN: 9810688302105606  BnF: cb120083575 (data)  GND: 4827304-1  LCCN: n80008549  SELIBR: 311151  SUDOC: 068731221  VcBA: 492/10517  VIAF: 182253448   WorldCat (עם VIAF): 182253448