stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבורה
הסיבות לקבורה

לקבורת בני אנוש מספר סיבות:
למען שמירת ההיגיינה:
גופות רקובות עמוסות בחיידקים. חיידקים אלו יעילים לפעולת ההרקבה אך רבים מהם מזיקים לאנשים החיים.
גווייה רקובה פולטת ריח לא נעים כתוצאה מהגזים הנפלטים מתהליך הריקבון שנעשה על ידי החיידקים. קבורה מונעת את הפצת הריחות.
בתרבויות רבות נחשב מראה הגופה לבלתי נעים. הקבורה מונעת את האפשרות להתקל בגוויות.
בתרבויות רבות יש ערך לכבוד המת. הנה כמה היבטים לכך:
כבוד לשיירים הגופניים נחשב הכרחי. אם הגופה תישאר שוכבת מעל פני האדמה, בעלי חיים עשויים לאכול את הגווייה, מה שנחשב לחוסר כבוד בתרבויות רבות.
קבורה יכולה להחשב כניסיון לתמוך בקרוביו של המנוח. על ידי הרחקת הגופה ממראה העין, הכאב של אובדן האהוב יכול להחלש.
תרבויות רבות מאמינות בעולם הבא. הקבורה לעיתים תכופות נתפשת כצעד הכרחי בדרך של המנוח אל העולם הבא.
הקבר ובפרט המצבה, מאפשרים לקרוביו של המנוח לבקר אותו ולהרגיש קרובים אליו. אנשים רבים נוהגים 'לדבר' עם המת על יד קברו מתוך תקווה או אמונה שהוא שומע אותם בעולם הבא.
היסטוריה

קבורה התבצעה עוד משחר ההיסטוריה, כאשר האדם הניאנדרטלי כבר נהג לקבור את קרוביו שמתו עם חפציהם האישים, על מנת שיסייעו להם בעולם הבא.
המצרים העתיקים פיתחו מומחיות לקבורה ונהגו לקבור את הפרעונים בכבוד והדר חסר תקדים:
גופותיהם נחנטו, איבריהם הפנימים - שנוטים להירקב - הוצאו והוטמנו בכדים.
הגופה החנוטה נעטפה בתכריכים והוכנסה לתוך ארון מפואר בצלמו של הפרעה, שנקרא סרקופג.
חפציו האישיים, כולל משרתיו ושפחותיו, נחנטו עמו ונקברו עמו.
הפרעה, אוצרותיו וקברו הוטמנו בליבה של פירמידה ענקית שכללה ציורים וכתבי הירוגליפים המפארים את חייו ומתארות את עלילות הגבורה שלו, עיטורים אומנותיים וכן מספר מלכודות כנגד בוזזי קברים. הפרמידה שימשה כשער לעולם הבא עבור הפרעה, וכן מצבה נצחית לזכרו בעולם הזה.
גם אישים רמי מעלה אחרים במצרים העתיקה זכו לחניטה ולקברים מפוארים.
בארץ ישראל בתקופה העתיקה הייתה נהוגה הקבורה במנהרות קבורה תת-קרקעיות. עבור אנשים חשובים, הוקם גל אבנים גבוה כמצבה.
בימי הביניים החלו כבר להכשיר משטחים הנועדים לקבורה מרוכזת, והם היו תחילת בתי הקברות המודרניים. בשטחים אלה - שלרוב הוקצו בחצר של הכנסייה המקומית או בית הכנסת (ליהודים), המתים נטמנו זה ליד זה במרווח מסוים, ועל כל בור הוקמה מצבה הנושאת את שם המנוח. כך יכלו קרובי הנפטר לפקוד את הקבר. אנשים בכירים וחשובים כגון מלכים, כהני דת בדרגה גבוהה וגיבורי האומה נקברו בתוך הקתדרלה עצמה, בכוכים שנחפרו בתוכה. מעל הכוך הוקמה מצבה מפוארת המהללת את הנפטר.
רק במאה ה-19 החלו להכשיר משטחים גדולים והמוניים לכלל האוכלוסייה, כאשר תהליך הקבורה הופקע מידיה הבלעדיות של הכנסייה. הצורך בבתי הקברות הגדולים נוצר עקב מגמת העיור המואצת והתפוצצות האוכלוסין, כמו כן המספר הרב של ההרוגים במלחמות ששטפו את רחבי אירופה.
בעקבות מחסור בשטחים במדינת ישראל, התחילו לקבור את המתים בקומות ובכך לחסוך מקום.
שיטות קבורה

קבורת שדה: שיטת הקבורה הנפוצה, שבה לכל נקבר חלקת קבר משלו. בקבורת שדה נקברים כ-270 נפטרים בדונם.
קבורת מכפלה או קבורה זוגית: קבורה של שני בני זוג זה מעל זה, כשאדמה מפרידה ביניהם. הנפטר הראשון מבין השניים נטמן עמוק באדמה, ובבוא העת הנפטר השני נטמן מעליו. שיטה זו מכפילה את מספר המתים שניתן לקבור בשטח אדמה נתון.
קבורת סנהדרין: קבורה בכוכים שנחפרו במורדות גבעה או הר.
קבורה רמה: קבורה במשטחים מדורגים.
קבורה רוויה: מספר שיטות קבורה, כגון קבורת קומות, המצמצמות את גודל הקרקע שבשימוש לקבורה. קבורה בקומות אושרה על ידי הרבנות הראשית לישראל, אך בד"ץ העדה החרדית מסתייג משיטה זו ולדבריו בשו"ת מנחת יצחק ובמקורות נוספים נאמר שאסור על פי ההלכה לקבור בצורה כזאת, וביקשו מהרבנות למצוא פתרון קבורת שדה לאנשי העדה.
קבורת ארץ ישראל: שיטת ליקוט העצמות שהייתה נהוגה בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד. קבורה בשיטה זו לא מתקיימת כיום, אולם מיזם קבורת ארץ ישראל מבקש לחדש אותה וכך לפתור את המחסור החמור בשטחי קבורה.
קבר אחים

במצבי אסון ומלחמה, שבהם יש הרוגים רבים שלא ניתן לזהותם עקב נסיבות מותם, או שאין אפשרות לעסוק בזיהוים עקב צוק העתים, נהוג לקבור את המתים בקבר משותף, הקרוי קבר אחים. לעיתים קבר אחים הוא קבר זמני, ועם שינוי הנסיבות מושקע מאמץ בזיהוי השרידים בקבר זה, כדי להביא כל אחד מהמתים לקבר משלו.
במהלך השואה נוצרו קברי אחים בתהליך ההשמדה, כאשר אנשים נלקחו אל בור ירי, שהפך לקברם המשותף לאחר שנורו ונפלו לתוכו.
ראו גם

בית קברות
מאוזוליאום
חניטה
קבורה משנית
קבורה (יהדות)
קבורה בישראל
קבורה אזרחית בישראל
לקריאה נוספת

מאיר בר-אילן, הקבורה בנחלת אבות בין היהודים בעת העתיקה, א' זינגר (עורך), קברים ונוהגי קבורה בארץ-ישראל בעת העתיקה, ירושלים תשנ"ד, עמ' 212–229
אירית יזרסקי, "מנהגי קבורה בתקופת הברזל II א-ב בשומרון, ארץ ישראל - ספר אמנון בן תור, כרך ל, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 2011, עמ' 215–233
אלי ינאי, "מנהגי קבורה בתקופת הברונזה הביינימית באגן תחתון של האיילון והירקון", ארץ ישראל - ספר אמנון בן תור, כרך ל, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 2011, עמ' 234–255
הערות שוליים

↑  קבורה רוויה לא מה שחשבת - באתר המשרד לשירותי דת
↑  העדה החרדית: "קבורה בקומות הינה נגד ההלכה", באתר JDN, ‏19 בדצמבר 2011.
↑  מצוקת הקבורה: חברי הבד"צ ירדו לשטח עם ראשי החברה קדישא, באתר JDN, ‏27 במאי 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292683905171  BNE: XX5080823  BnF: cb11936756g (data)  GND: 4006054-8  LCCN: sh85018080  SUDOC: 027294072  TDVİA: defin
מנהגי אבלות בימי ספירת העומר

בין פסח לעצרת היא התקופה שבין חג הפסח לחג השבועות (הנקרא גם עצרת), בהקשר למנהגים (חלקם מכונים גם מנהגי אבלות) שקיימים באותה תקופה. יש המכנים ימים אלו בהקשר לאותם מנהגים "ימי הספירה", שבהם סופרים את ספירת העומר.
מניעה מנישואין ומתספורת

המנהג הוא להימנע מלהינשא ומלהסתפר בתקופה שבין פסח לעצרת (חג השבועות), ויש הנמנעים רק בחלק מתקופה זו, כמו שיבואר.
המנהג נזכר לראשונה בתשובת הגאונים שנשאל, האם המנהג להימנע מלקדש ולישא נשים בין פסח לעצרת הוא איסור? והשיב שאינו איסור, אלא מנהג אבלות על מות שנים עשר אלף זוגות תלמידים של רבי עקיבא בתקופה זו. וכתב שנהגו מאותה שעה ואילך לא לכנוס (לשאת) ארוסות, אך אין מקפידים עם מי שכנס, ולקדש בלא נישואין לא נמנעו. לאחר כמה מאות שנים הוסיפו איסור תספורת ואיסורים נוספים. יש סוברים שבעקבות מסעות הצלב שבשנת תתנ"ו טבחו בקהילות אשכנז בין תחילת אייר לשבועות, הוסיפו האשכנזים מנהגי אבילות נוספים יותר מהספרדים. המנהג זכה לחיזוק נוסף לאחר גזירות ת"ח ות"ט שאף הם החלו בתאריכים אלו. עם זאת, חלק מן הראשונים, ובהם הרי"ף והרמב"ם, לא הזכירו מנהגי אבלות בימי הספירה, ורוב הראשונים שהזכירו אותם התייחסו רק להימנעות מנישואים.
הגאונים וקדמוני הראשונים כותבים שזמן האיסור הוא מפסח לשבועות, וכפי שכתוב בגמרא ובמדרשים שהוא הזמן שמתו בו תלמידי רבי עקיבא. באמצע תקופת הראשונים התפתחו מנהגים שונים לזמן האיסור. יש שאסרו רק מפסח עד ל"ג בעומר, ויש שאסרו רק מב' אייר עד שבועות. ניתנו הסברים שונים להצדיק את המנהג להפסיק את האבילות בל"ג בעומר. המאירי מביא שקבלה (מסורת) ביד הגאונים שביום ל"ג פסקה המיתה. ראשונים אחרים מסתמכים על גרסה בתלמוד שתלמידי רבי עקיבא מתו בין פסח לפרוס עצרת, ומפרשים ש'פרוס' הכוונה חמישה עשר יום. ומחשבים, בין פסח לעצרת יש ארבעים ותשעה יום, ופרוס עצרת הוא חמישה עשר יום לפני העצרת, אם כן בל"ג בעומר הפסיקו למות. יש אומרים, שלפי זה מותר להסתפר רק ביום ל"ד לעומר בבוקר ולא בל"ג, וכן הוא מנהג הספרדים.
מניעה מנישואין ומתספורת > טעמים למנהג

אבלות על מות תלמידי רבי עקיבא שמתו באותה תקופה. (ביחס לכל המנהגים)
משום שהימים עלולים הם (יש להם מזל רע), שנפלה מגפה בתלמידי רבי עקיבא. (ביחס לנישואין)
המנהג הוא כדעת התנא רבי יוחנן בן נורי שמשפט רשעים בגיהנום בין פסח לעצרת. (ביחס לנישואין)
הובעה השערה הקושרת בין המניעה מתספורת למסעי הצלב שאירעו באותה תקופה.
לפי הטעם השני והשלישי, אין המניעה להינשא קשורה לאבלות.
מניעה מנישואין ומתספורת > המנהג היום

היום, חלק מהספרדים נוהגים כדעת השו"ע לנהוג איסור עד ל"ד לעומר בבוקר. ולדעת האריז"ל איסור תספורת בלבד נמשכת עד ערב חג השבועות. אצל האשכנזים קיימים מנהגים שונים באיזו תקופה להימנע, יש נוהגים להימנע עד ל"ג בעומר, עד ראש חודש סיון, עד שלושה ימים לפני שבועות, או עד ערב חג השבועות. יש המתחילים בראש חודש אייר עד ערב שבועות או עד שלושה ימים לפני חג השבועות (שלושת ימי הגבלה), אולם לפי כל מנהגי האשכנזים יום ל"ג בעומר עצמו מותר בכל. מנהגי האבלות לא התקבלו אצל יהודי תימן; לפי מהרי"ץ, מנהג ההימנעות מתספורת חדר לתימן בטעות בימיו (המאה ה-18), ויש המחמירים להסתפר לכבוד שבת בלבד.
היום נהוג להימנע גם מתספורת וגם מנישואין או רק מנישואין. אצל החרדים מקובל אף לא להתגלח, ואצל הדתיים הלאומיים יש בזה מנהגים שונים.
מנהג רווח היום, בין החרדים וחרדים לאומיים, להימנע מלנגן ולהאזין למוזיקה בתקופה שנוהגים איסור. ואכן פוסקים בדורנו כמו רבי משה פיינשטיין והרב עובדיה יוסף אוסרים שמיעת כלי שיר. מנגד, יש הטוענים כי האיסור המקורי הוא על חגיגות גדולות ולא על שמיעה אישית. בחול המועד פסח ישנו איסור הלכתי לערוך נישואין ולהסתפר, אך אין נמנעים מלנגן ולשמוע מוזיקה.
יש הנוהגים להסתפר ולהתחתן בראש חודש, ביום העצמאות וביום ירושלים, אף על פי שהם חלים בתוך התקופה שהאיסור נוהג בה. אחרים נוהגים להסתפר רק כאשר ראש חודש אייר חל בשבת, לכבוד שבת וראש חודש.
תספורת ונישואין בראש חודש אייר

לפי חלק מן הפוסקים, לימי ראש חודש אייר - ל' בניסן וא' באייר - ישנו מעמד מיוחד לגבי מנהגי האבלות של ספירת העומר. השולחן ערוך מביא כי "יש נוהגים להסתפר בראש חודש אייר, וטעות הוא בידם" (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תצ"ג, סעיף ג'). גם מדברי הרמ"א נראה שמסכים לדעת השולחן ערוך שאין לראש חודש אייר מעמד מיוחד, אך הוא מעיר כי יש הנוהגים שלא לקיים את מנהגי האבלות בחודש ניסן עצמו ומתחילים רק מיומו השני של ראש חודש אייר. וכך פוסק החיי אדם (הלכות פסח, כלל קל״א) כי מנהג וילנה הוא לשמור על 33 ימי אבלות, שלא להסתפר ולהינשא מיום א' באייר עד ג' בסיוון, ומובא מנהג זה גם במשנה ברורה. אך מאידך סובר הרדב"ז, מנהיגה של יהדות מצרים במאה ה-16, כי מנהג הנוהגים להסתפר אינו טעות מאחר שמנהגי אבלות שתוקפם מכח מנהג בלבד, אינם חלים בראש חודש, כיוון שלפי ההלכה אין לנהוג מנהגי אבלות או להתענות ביום זה. ”ואני מסתפר על חודש ניסן וראש חודש אייר וכן נהגו רוב העולם... ראש חודש אינו בכלל האיסור כיון שהוא אסור בהספד ובתענית, שהרי עיקר איסור התספורת אינו מן הדין אלא ממנהג”.
מאות שנים לאחר תקופתו של רדב"ז, דנו שנים מרבני מצרים אם דבריו תקפים גם לגבי מנהג איסור הנישואין, הרב אליהו בכור חזן והרב רפאל אהרן בן שמעון, והאחרון קבע שההיתר הוא גם להינשא בראש חודש אייר, והוא מציין כי כך היה מנהג מצרים בכל הדורות כפי שמורים תאריכיהן של כתובות רבות מדורות עברו במצרים. אך הרב יוסף דוד משאלוניקי, סבר שאין להתיר להינשא בראש חודש אייר, לדבריו, דווקא תספורת שהימנעות ממנה היא מנהג אבלות העומד בסתירה לדיני השמחה בראש חודש, הותרה. אבל נישואין נאסרו כדי שלא להרבות שמחה, וההימנעות מהם אינה גורמת לתחושת אבלות בראש חודש, ולכן אין סיבה שלא להימנע מהם כמו בכל ימי ספירת העומר, ולכן אף על פי שנהגו בסלוניקי להסתפר בראש חודש אייר, לא נהגו להינשא ביום זה.
מאחר שהעניין תלוי בנקודת ההתחלה של מנהגי האבלות, אם מתחילים בהם מיד לאחר חג הפסח או רק בתחילת חודש אייר, נוצרה אי בהירות מסוימת. היו שהתחילו מיד לאחר הפסח, וערכו חתונות מתחילת חודש סיוון, והיו שערכו חתונות עד תחילת אייר ונמנעו מהן אחר כך עד חג השבועות. כדי להימנע ממצב של "תרתי דסתרי" (או, בהקשר זה, ריקוד על שתי החתונות), הוציא בית הדין בפרשבורג תחת הנהגתו של רבי משולם איגרא כרוז שנועד להסדיר את המנהג בתחום. הוא קבע כי מותר להינשא בכל חודש ניסן, וגם בראש חודש אייר, אך לעומת זאת ייאסרו הנישואין גם בחודש סיוון עד לחג השבועות. למעשה נקט רבה המאוחר יותר של פרשבורג, החת"ם סופר, כי לעיקר הדין, אין התקנה מחייבת אלא את העיקרון לפיו יש להימנע מיצירת סתירה פנימית שתביא לידי כך שלא נהגו 33 ימים באבלות, ולכן יכולים הרוצים בכך להינשא בראש חודש אייר, כיוון שהם עצמם אינם נישאים גם לאחר ראש חודש סיון, אך הרב העורך חופות וטקסי נישואין יימנע מלחתן זוגות בשני התאריכים. בהתאם לגישה זו, קבע הרב יוסף צבי דושינסקי כי: ”בקהילה גדולה צריך להנהיג מנהג קבוע, וכן עשיתי אני קבעתי מנהג בקהילתי גאלאנטה (Galanta) שאין מסדרין קידושין רק עד אחר ראש חודש (אייר), ולא בראש חודש סיון ולא בשלושת ימי הגבלה”.
מנהגים אחרים

רבי אהרון הכהן מלוניל בספרו ארחות חיים הביא, שיש מונעים להקיז ולקבל רפואה בין פסח לעצרת לפי [שהן] מועדים לפורענות. והוסיף: 'והבוטח בשם, חסד יסובבנו'.
יש הנמנעים בימי ספירת העומר מאמירת ברכת "שהחיינו" על חפצים חדשים או על פרי חדש. רוב הפוסקים לא קבעו מנהג זה להלכה, והמחמירים מחדשים בגד או אוכלים פרי חדש בשבתות שבימי הספירה ולא בימי החול.
האשכנזים נוהגים לומר בשבת את תפילת אב הרחמים לפני שמחזירים את ספר התורה לארון הקודש, שהיא תפילה על הזכרת נשמות הנרצחים בגזירות תתנ"ו ועל נקמת דמם. בשבתות שמתפללים את ברכת החודש, מקובל שלא לומר את תפילת אב הרחמים, מלבד בימי הספירה, שאז אירעו הגזירות, שנהוג לומר את תפילת אב הרחמים אף בשבת שמברכים בה את החודש.
לקריאה נוספת

שמחה עמנואל, "מנהגי אבלות בימי ספירת העומר", נטועים כ (תשע"ו), עמ' 101–141.
הערות שוליים

↑  שערי תשובה סי' רע"ח. התשובה יוחסה בטעות לר' נטרונאי גאון, אך אינה שלו כפי שכתוב בתשובות ר' נטרונאי גאון עמ' 48 הערה 90.
↑  דרשות רבי יהושע אבן שועיב ליום ראשון של פסח.
↑  דניאל שפרבר, מנהגי ישראל חלק א' עמ' ק"ז וק"ח.
↑  יבמות סב:
↑  קהלת רבה פרק יא
↑  המנהיג עמ' תקל"ח ודרשות ר"י אבן שועיב
↑  שיבולי הלקט סי' רל"ה
↑  המנהיג
↑  בית יוסף סי' תצ"ג
↑  אורח חיים, סימן תצ"ג, סעיף ב'.
↑  יש מחלוקת אם ליל ל"ג בעומר בכלל האיסור או לא.
↑  תספורת וגילוח בספירות העומר - הרב רצון ערוסי - מורשת שו"ת, באתר shut.moreshet.co.il
↑  מנהגי אבלות בספירת העומר | אתר ישיבה, באתר www.yeshiva.org.il
↑  ראו על כך בספריהם: הרב רפאל אהרן בן שמעון, נהר מצרים, הלכות העומר אות כו. הרב אליהו בכור חזן, תעלומות לב, חלק ד', סימן לה.
↑  הרב יוסף דוד, בית דוד, חלק א' סימן רע"ט.
↑  פנקס תקנות קהלת פרשבורג, עמ' 44. הכרוז מצוטט גם בשו"ת חתם סופר, אורח חיים סימן קמ"ב, ראו שם.
↑  שו"ת חתם סופר, אורח חיים סימן קמ"ב.
↑  הרב יוסף צבי דושינסקי, שו"ת מהרי"ץ ח"א, סימן מ"ה.
↑  המקור הראשון למנהג הוא בספר מנהג טוב סימן סא, מובא אצל ד. שפרבר, מנהגי ישראל א, עמ' קז הערה 25.
↑  הרב אליעזר מלמד, מנהגי אבלות בספירת העומר: שהחיינו וטיולים, באתר פניני הלכה
בראשוב

ערך זה עוסק בעיר ברומניה. אם התכוונתם למועדון כדורגל רומני, ראו .
הכיכר המרכזית של בראשוב בהכנות לחג המולד
בראשוב (ברומנית: Braşov, אלפבית פונטי בינלאומי: /bra'ʃov/; בהונגרית: Brassó; בגרמנית: Kronstadt ולעיתים Brassau; בלטינית של ימי הביניים: Brassovia או Corona, בניב של הסקסונים הטרנסילבנים - Krunen) היא עיר במרכז רומניה (טרנסילבניה), בירת מחוז בראשוב. העיר ממוקמת כ־166 קילומטר צפונית לבוקרשט. היא שוכנת לרגלי הר טמפה ומוקפת ברכס הקרפטים הדרומיים בחבל ההיסטורי טרנסילבניה. על פי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2011, אוכלוסיית העיר מנתה 253,200 נפש.
היסטוריה

שם העיר נגזר מהמילה הפצ'נגית "barasu", שמשמעותה "מצודה". הפצ'נגים הם עם טורקי שחי באזור בסביבות המאה ה-11 לספירה. הרומנים וההונגרים שהגיעו לאזור אימצו את השם. מתיישבים דוברי גרמנית הגיעו לראשונה לאזור בסביבות 1150, בהזמנת מלך הונגריה גזה השני. צאצאיהם היוו במשך מאות שנים את עיקר האוכלוסייה בעיר. הם שנתנו לה את אופייה הגרמני ואת השם "קרונשטאט".
בראשוב נוסדה באופן רשמי ב-1211 על ידי אבירי המסדר הטבטוני. במאה ה-14 נבנתה חומת העיר והכנסייה השחורה. במאה ה-16 תמכו מרבית תושבי העיר בתנועת הרפורמציה הפרוטסטנטית, ובראשוב הייתה למרכז החדרת הנצרות הפרוטסטנטית לטרנסילבניה. העיר נפגעה קשות ב-1689 בדליקה גדולה שהחריבה חלק גדול ממנה. בסוף המאה ה-17 שוחררה העיר מידי האימפריה העות'מאנית ועברה לידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ששלטה עד התפרקותה ב-1918.
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית העיר כ-62,000 נפש והייתה מורכבת משלוש קבוצות אתניות עיקריות: רומנים, גרמנים והונגרים. כל קבוצה היוותה כשליש מהתושבים, והעיר החדשה נחלקה לשלושה רבעים בהתאם. לאחר תבוסת גרמניה הנאצית, עזבו את העיר רבים מהגרמנים וחלק מההונגרים, כך שמאז, רוב התושבים רומנים. הגרמנים וההונגרים שנותרו נטמעו ברומנים, שמספרם בעיר גדל פי חמישה ויותר.
במהלך תקופה קצרה, בין 1950 ל-1960, שונה שמה של העיר על ידי השלטונות הקומוניסטיים ברומניה ל־"Oraşul Stalin" – "עירו של סטלין". ב-15 בנובמבר 1987 נכשל בעיר "מרד בראשוב" נגד השלטון הקומוניסטי. זה היה אחד הסימנים המקדימים ל"מהפכה הרומנית" שנתיים מאוחר יותר.
תיירות

אחד האתרים המפורסמים בבראשוב הוא הכנסייה השחורה, מהגדולות  שבכנסיות הגותית במזרח אירופה. היא נבנתה ב-1477 על ידי הקהילה הגרמנית הלותרנית שהייתה בבראשוב. קירותיה השחירו בקרב בין הנוצרים לטורקים בשנת 1689, ומכאן שמה.
בסמוך לבראשוב נמצאת עיירת התיירות הציורית פויאנה בראשוב המושכת אליה תיירים רבים מרומניה ומכל העולם. בחורף פועל באזור אתר סקי, ובקיץ ניתן להשקיף מפסגות הקרפטים אל עבר הנוף.
יהודי העיר

עד תחילת המאה ה-19 יהודים לא הורשו להתיישב בבראשוב. הקהילה היהודית הראשונה נוסדה בה רק בשנת 1818, עם התיישבותן של עשר משפחות. במהלך השנים התפצלה הקהילה לשתי קבוצות – אורתודוקסית ונאולוגית, אך רוב מוסדותיה נותרו משותפים עד מלחמת העולם הראשונה. יהודי העיר, שהיו בעיקר ממעמד הבינוני, נטו להתבוללות. בשנת 1901 התמודדה הקהילה עם עלילת דם, אך זו הסתיימה ללא משפט. לאחר מלחמת העולם הראשונה התחזקה הקהילה האורתודוקסית, והמוסדות פוצלו בין שתי הקהילות. בשנות ה-20 קמו בעיר ארגונים ציוניים, ונציגי הקהילה השתתפו בקונגרס הציוני. הרב דוד שפרבר כיהן כרב העיר משנת 1926 (התרפ"ו), ולאחר השואה היה לראש רבני רומניה עד עלייתו לישראל ב-1950 (התש"י).
בתחילת המאה ה-21 התגוררו בבראשוב כ-300 יהודים, רובם מבוגרים.
בית הכנסת הנאולוגי בבראשוב
ערים תאומות

פינלנד טמפרה, פינלנד (מ־1989)
צרפת טור, צרפת (מ־1990)
יפן מוסאשינו, יפן (מ־1991)
הונגריה גיור, הונגריה (מ־1993)
ישראל ראשון לציון, ישראל (מ־1996)
טורקיה קמר, טורקיה (מ־1999)
יוון קסטוריה, יוון (מ־1999)
פולין פוזנן, פולין (מ־2003)
דנמרק הולסטברו, דנמרק (מ־2005)
בלארוס מינסק, בלארוס (מ־2005)
יוון טריקלה, יוון (מ־2005)
הממלכה המאוחדת לידס, אנגליה, הממלכה המאוחדת
ארצות הברית קליבלנד, אוהיו, ארצות הברית
אוסטריה לינץ, אוסטריה (מ־2012)
גרמניה נירנברג, גרמניה (מ־2014)
הערות שוליים

↑  שלימים נקראו סקסונים טרנסילבנים.
↑  משה ברור, ברשוב, האנציקלופדיה העברית מילואים א', תשכ"ז, עמ' 725-724
↑  פנקס הקהילות, ירושלים: יד ושם, תש"ל, עמ' 290-294
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15172266f (data)  GND: 4073842-5  MusicBrainz: 23025dcb-f8f0-4b4f-9c97-aabe34996b10  NKC: ge250822  SUDOC: 027463222  VIAF: 135411724   WorldCat (עם VIAF): 135411724
משפחת חרל"פ

משפחת חרל"פ היא משפחה יהודית עתיקה, שהוציאה מתוכה רבנים, מלומדים ואנשי ציבור רבים.
פירוש השם חרל"פ הוא ראשי התיבות: חייא ראש לגולי פורטוגל (או פולין). מקור המשפחה הוא ממשפחת בני חייא (בן חיים), המתייחסת ישירות למשפחת מלכי יהודה, דרך ראשי הגלות מבבל. על פי מגילת יוחסין שנשתמרה במשפחה, היא מיוחסת לדוד המלך.
ראש המשפחה, חייא, היה בנו של אחד מבני חזקיה בן דוד ראש הגולה, שברחו לספרד בעקבות הירצחו של אביהם. בהמשך שימשו בני חייא בחצרות מלכי ספרד ופורטוגל, כגזברים, רופאים ומצביאים. חייא היה משורר, המהדיר של דיוואן "מחנה יהודה" - הוא אוסף שיריו של רבי יהודה הלוי. למשפחה היה רכוש רב בערים לרידה וסרגוסה וכן אחוזות בדרום פורטוגל. בני המשפחה בנו את בית הכנסת הגדול בליסבון. כפטרונים לספרות עברית, הם מימנו וסיבסדו את ההדפסה הראשונה של ספר הכוזרי של יהודה הלוי. עם גירוש ספרד ופורטוגל התפזרו בני משפחת אבן יחייא בכל מרחב הים התיכון: בטורקיה, יוון ואיטליה.
מצפון איטליה הגיעו חלק מצאצאי המשפחה לעיירה טיקוצ'ין שבפולין, שם שונה שמה לחרל"פ.
בשנת תר"י (1850) עלה לארץ ישראל מהעיירה וולקוביסק שבפלך גרודנו השכן (בימינו חלק מבלארוס) הרב יצחק חרל"פ יחד עם בתו ובנו זבולון חרל"פ, ומהם התפתח הענף של משפחת חרל"פ בירושלים.
ענף נוסף של המשפחה עלה בשנת תר"ן (1890) ובראשו עמד אפרים חרל"פ ממייסדי המושבה רחובות. חרל"פ היה מראשי המושבה, מהנדסה הראשון וכן ממייסדיו של ארגון "אגודת אחים" אשר דאג לרווחתם של פועלי המושבה בכל תחומי החיים.
על פי מסורת המשפחה, בזמן שעגנה האונייה ליד אחד האיים בים האגאי עלתה אשתו של הרב יצחק חרל"פ אל החוף עם שני ילדיה כדי לרכוש מזון. הם אחרו לשוב והאונייה הפליגה בלעדיהם והגיעה לאי סמוך. כעבור זמן קצר הופיעה אונייה אחרת, לקחה את האם ושני ילדיה אל האי הסמוך, הם שבו אל האונייה והמשיכו בהפלגתם לארץ ישראל, והאונייה השנייה נעלמה מן האופק.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה יודאיקה, ערך "אבן יחיא"
דברי הימים לבני חייא, מאת אליקים כרמולי
הערות שוליים

↑  או: לגולת.
↑  The Book of Destiny – Toledot Charlap – Chapter XXV (באנגלית)
↑  The Origin of the Surname Charlap – מקור השם חרל”פ (באנגלית ועיברית)
↑  הייחוס של משפחת חרל"פ לדוד המלך מוזכר בהקדמה של ספריו של הרב אפרים אליעזר צבי הירש חרלפ (חרל"פ), ומפורט בספרו של דוקטור ארתור מנטון. אפרים אליעזר צבי הירש חרלפ (חרל"פ) היה רב במזריטש בראשית המאה ה-19. אליעזר היה סבו של אפרים צבי חרל"פ, ממיסדי העיר רחובות; ואחיו של הרב יצחק חרל"פ, שהיה סבו של הרב יעקב משה חרל"פ.
↑  The Kuzari book and the ibn Yahya family (באנגלית)
מחאות בישראל על רקע מלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל (2023–2025), התקיימו מחאות, הפגנות והפרות סדר בישראל, נגד הממשלה וראש הממשלה בנימין נתניהו, בעקבות משבר החטופים הישראלים ברצועת עזה וכנגד התנהלות הממשלה במלחמה. ההפגנות התקיימו מדי שבוע במוצאי שבת כשמוקד ההפגנות העיקרי הוא בסמוך לקריה בתל אביב.
המפגינים קראו לנתניהו לבצע עסקת חטופים וקראו להקדמת הבחירות ולהתפטרותו בטענה שהוא אחראי למחדל שהוביל לטבח שבעה באוקטובר. המחאות החלו להתקיים באופן מינורי בתחילת המלחמה, בעיקר בקריאה לעסקה לשחרור החטופים, אך עם הזמן הן התעצמו, והגיעו לשיאן באפריל 2024 כאשר חלק ממשפחות החטופים הצטרפו לפעולות המחאה כנגד הממשלה.
בנוסף התקיימו גם מחאות אחרות במהלך המלחמה כמו הפגנות בעד הגברת הלחץ הצבאי על חמאס והמשכת הלחימה עד לניצחון, חסימת משאיות הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה, הפגנות בקריאה להתיישבות יהודית ברצועת עזה. והפגנות נגד המלחמה.
רקע

בעבר התקיימו הפגנות רבות ראש הממשלה בנימין נתניהו והממשלות שעמד בראשן. על אף שהמטרות שלהן היו שונות, רובן פעלו כנגד ממשלות נתניהו השונות בטענה שהן אינן פועלת לטובת האזרח.
הפגנות נגד הממשלה בראשות נתניהו החלו בשנת 2020 עם משבר הקורונה בישראל, אך במקורן היו בעקבות הגשת כתב האישום כנגד ראש הממשלה בנימין נתניהו ב-24 במאי 2020. בהפגנות קראו להתפטרותו של בנימין נתניהו ואחד ממוקדי ההפגנות המזוהים ביותר עם המחאות היה המתחם הסמוך למעון ראש הממשלה, ברחוב בלפור בירושלים, שאף העניק למחאה את הכינוי מחאת בלפור.
ב-4 בינואר 2023, שישה ימים לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע, הוצגה התוכנית לרפורמה משפטית בידי שר המשפטים יריב לוין. הצעת הרפורמה גרמה להפגנות ופעולות מחאה נרחבות כנגד הרפורמה. הפגנות אלו הופסקו ב-7 באוקטובר 2023, בו ביצע חמאס את טבח שבעה באוקטובר, במועד שהיה אמור להיות השבוע ה-40 להפגנות נגד הרפורמה המשפטית.
קבוצות המחאה > מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים

מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים הוא ארגון המייצג חלק מהקרובים של החטופים הישראלים שנחטפו בידי ארגון הטרור חמאס וארגונים נוספים במהלך בטבח שבעה באוקטובר שהביאה למלחמת חרבות ברזל ועודם מוחזקים ברצועת עזה.
המטה פרסם שלוש דרישות:
שחרור מיידי של כל בני הערובה, היות שהחזקתם מנוגדת לדין הבין-לאומי ומוגדרת כפשע מלחמה ופשע נגד האנושות.
פתיחה מיידית של מסדרון הומניטרי לאספקת תרופות וציוד נדרש לחולים כרוניים ופצועים. ובדיקה של כל בני הערובה על ידי רופא.
התערבות וסיוע של מנהיגי המדינות השכנות לטובת שחרורם המיידי של בני הערובה החטופים.
ב-31 במרץ 2024 תקפו אנשי המטה את הממשלה והשתתפו בהפגנות. ב-13 באפריל 2024, תקפו את נתניהו וטענו שבגללו חטופות נאנסות. פעמים רבות, הכריזו על נתניהו כמכשול לעסקה.
קבוצות המחאה > כולנו חטופים

"כולנו חטופים" הוא מערך שטח של מחאת משפחות חטופים שמפגינים במוצאי שבת למען קידום עסקת שבויים. המערך מפגין כל יום מול שער בגין, ובנוסף מפעיל קבוצה שנקראת "כולנו חטופים - נמאס מהשירים".
קבוצות המחאה > שותפות השלום

הפגנות משותפות של חד"ש וארגון "קואליציית שותפות השלום" המונה עשרות ארגונים תחתיה, התומכים בהפסקת הלחימה, החזרת החטופים וקידום תהליך מדיני. השותפות ארגנה כנסים והפגנות בערים שונות.
ראו גם

החטופים הישראלים ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל
תגובות חברתיות וציבוריות בעולם למלחמת חרבות ברזל
דגל צרפת

.
| --- | --- |

 כינוי:  דגל הטריקולור  (צרפתית: Drapeau tricolore)
 סוג הדגל:   דגל לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 קבלת מעמד רשמי:  15 בפברואר 1794
 מוטיבים עיצוביים:  טריקולור אדום-לבן-כחול
 גרסאות נוספות

 
  דגל ימי לאומי
 גרסאות היסטוריות

 
 דגל צרפת בשנים 1976–2020
 דגל צרפת החופשית 1940–1944
 
   עיצוב חלופי של דגל  היסטורי
 הנס המלכותי של צרפת
 
   עיצוב בפועל של דגל  היסטורי
 דגל צרפת בשנים 1589–1792
 הנס המלכותי של צרפת
 
   עיצוב בפועל של דגל  היסטורי
 דגל צרפת טרם עליית בית בורבון למלוכה (1376–1589)
 הנס המלכותי של צרפת
 
   עיצוב בפועל של דגל  היסטורי
 בתקופת שושלות בית קאפה ובית ולואה.
דגל צרפת (נקרא גם דגל הטריקולור, בצרפתית: Drapeau tricolore), הוא דגלה הרשמי של צרפת. פירוש השם "טריקולור" הוא "שלושה צבעים", ואכן – בדגל זה שלושה פסים אנכיים בצבעים כחול (בצד התורן), לבן ואדום.