stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאראמי (ויומינג)
הערות שוליים

↑  Laramie city – 2019 U.S. Gazetteer Files, www2.census.gov
↑  Jacques La Ramie, web.archive.org, ‏2010-02-25
| דגל ויומינג מדינת ויומינג |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | שאיין |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור פאודר ריבר |  |
| היישובים הגדולים ביותר | שאיין • קספר • לאראמי • ג'ילט • רוק ספרינגס • שרידן • גרין ריבר • אבנסטון • ריברטון • ג'קסון • קודי • רולינס • לאנדר • טורינגטון • פאוול דאגלס • וורלאנד • באפלו • ויטלנד • מילס |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות ויומינג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550315805171  GND: 4218586-5  LCCN: n80065529  MusicBrainz: 4a992d09-81e0-4455-a345-bff856dce793  NARA: 10045966  VIAF: 136663180   WorldCat (עם VIAF): 136663180
טוני קסקרינו

אנתוני גאי קסקרינו (באנגלית: Anthony Guy Cascarino) הוא כדורגלן עבר מקצועני ששיחק כחלוץ במועדונים שונים בבריטניה ובצרפת. טוני, ייצג את נבחרת הרפובליקה של אירלנד, איתה השתתף בטורניר יורו 1988, ובשני גביעי העולם – 1990 ו-1994.
ראשית חייו

קסקרינו נולד בסנט פול'ס קריי, קנט, ב-1 בספטמבר 1962, לאב ממוצא איטלקי ולאם אנגליה. לפני שהחל בקריירת הכדורגל המקצועית שלו, קסקרינו עבד כספר וכפועל.
קריירת מועדונים

קסקרינו הצטרף לג'ילינגהאם בשנת 1982 מקבוצת קרוקנהיל. לפי דבריו, ג'ילינגהאם סיפקה לקרוקנהיל אימונים וציוד אימון במקום לשלם דמי העברה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-2 בפברואר 1982 בהפסד 0–1 בליגת החוץ לברנלי. השער הראשון של קסקרינו בקבוצת קנט נכבש בהופעת הבכורה שלו במשחק ביתי ב-13 בפברואר 1982 נגד ווימבלדון. הוא הבקיע את השער האחרון בניצחון 1–6, לאחר שנכנס כמחליף במקום דין ווייט שנפצע.
בזמן ששיחק בקבוצת ג'ילינגהאם, כבש קסקרינו 110 שערים בכל המסגרות, ונבחר בקבוצת השנה בליגה השלישית של ה-PFA במשך שלוש עונות רצופות.
בשנת 1987 עבר קסקרינו למילוול, המועדון אותו אהד כילד, תמורת דמי העברה בגובה 225,000 פאונד.
קסקרינו חתם באסטון וילה תמורת 1.1 מיליון ליש"ט במרץ 1990, אז דמי העברה היו שיא עבור המועדון. ביולי 1991 קסקרינו חתם בסלטיק תמורת תשלום של 1.1 מיליון ליש"ט, שהיה גם שיא מועדון. את המעבר לסלטיק סייע להוציא לפועל סוכנו לשעבר וחברו לנבחרת אירלנד ליאם בריידי.
בפברואר 1992, קסקרינו חזר לאנגליה וחתם בצ'לסי בעסקת חילופין עם טום בויד. קקסקרינו כבש בהופעת הבכורה שלו שלושה ימים לאחר ההחתמה, במשחק שנגמר בתיקו 1-1 בליגה בבית נגד קריסטל פאלאס. עם זאת, הזמן שלו בקבוצה היה גדוש בפציעות, כאשר הוא רשם רק שמונה שערים על פני 40 הופעות ליגה בשנתיים.
קסקרינו חתם במארסיי כשחקן חופשי ב-1994. הוא סיים כמלך השערים בעונת 1994/95 בליגת המשנה עם 31 שערים, בעוד המועדון זכה באליפות הליגה, אך לא העפיל לליגה הבכירה עקב חקירה מתמשכת על אי סדרים פיננסיים ושערוריות עריכת משחקים בהשתתפות הנשיא דאז, ברנרד טפי. קסקרינו, שזכה לכינוי "טוני גול" על ידי האולטראס של מארסיי.  קסקרינו חזר על ההישג בעונה שלאחר מכן, כבש 30 שערים כשהמועדון עלה בחזרה לליגה הראשונה .
בדצמבר 1996, קסקרינו חתם בקבוצת נאנסי מהליגה הראשונה. הוא כבש שלושער בהופעתו השנייה, בניצחון חוץ 1–3 נגד לה האבר. קסקרינו מחזיק בשיא בליגה הצרפתית עבור השחקן המבוגר ביותר שכבש שלושער, אותו הוא עשה בזמן ששיחק עם נאנסי בניצחון 0–3 על סטאד רן בגיל 37 שנים ו-31 ימים. במאי 2000 הוענק לו מדליית הזהב על ידי העיר ננסי כהוקרה על תרומתו לצד.
קסקרינו סיים את הקריירה שלו במדי הכוכב האדום 93 (אנ') בליגה השלישית בצרפת, אך סיים את חוזהו במועדון באוגוסט 2000 לאחר שתי הופעות בלבד. הוצע לו חוזה לחזור לננסי אך סירב.
קריירה בין-לאומית

קסקרינו, שנולד באנגליה, ייצג את הרפובליקה של אירלנד בעקבות סבו האירי, מייקל או'מאלי, שהיה מווסטפורט שבמחוז מאיו בנוסף, היה רשאי לשחק בסקוטלנד ובאיטליה בזכות מוצאו הסקוטי והאיטלקי.
קסקרינו ערך את הופעת הבכורה הבין-לאומית שלו נגד שווייץ בספטמבר 1985, במהלך קמפיין למוקדמות מונדיאל 1986. קסקרינו ימשיך לשחק עבור אירלנד בשלושה טורנירים גדולים: יורו 1988, מונדיאל 1990 ומונדיאל 1994.
המשחק הבין-לאומי האחרון של קסקרינו היה נגד טורקיה בסוף 1999, בשלב הפלייאוף של מוקדמות יורו 2000. במהלך המשחק, הוא נקלע לקטטה עם מגן טורקי ויצא מהמגרש כשהוא מראה את צלקות הקרב. תקרית זו סימנה את סופה של קריירה בין-לאומית שנפרשה על פני 14 שנים.
קריירה בין-לאומית > מחלוקת על אזרחות אירית

באוקטובר 2000, קסקרינו עלה לכותרות העיתונים הלאומיים כאשר פורסמו קטעים מהאוטוביוגרפיה הקרובה שלו ב"סאנדיי מירור". בו הוא חשף כי אמו אמרה לו ב-1996 שהיא מאומצת ולכן אינה קרובת משפחה של סבו האירי. קסקרינו אמר באוטוביוגרפיה שלו: "לא באמת הייתי אירי. הייתי רמאי. אירי מזויף". מנכ"ל ה-FAI, ברנרד או'בירן, הצהיר כי הוא מזועזע מההודעה והמנהל הבין-לאומי לשעבר של קסקרינו, ג'ק צ'רלטון, שאל מדוע הוא הגיע עם המידע. קסקרינו חשף שחבר לנבחרת הרפובליקה של אירלנד, אנדי טאונסנד, המליץ לו לשתוק לגבי המצב.
ארבעה ימים לאחר העיתון הבלעדי, בנובמבר 2000, פרסמה התאחדות הכדורגל של אירלנד הצהרה קצרה: "ה-FAI מרוצים שטוני קסקרינו תמיד היה זכאי להיות אזרח של הרפובליקה של אירלנד ולכן היה תמיד כשיר לשחק". עבור אירלנד". האינדיפנדנט האירי דיווח כי קסקרינו קיבל 'דרכון מוגבל בתוקף' בשנת 1985 וששם אמו, תרזה אומאלי, נרשם למעשה במרשם הלידות הזרות במחלקת החוץ לפני המפגש הבין-לאומי של קסקרינו. הופעת בכורה עבור הרפובליקה של אירלנד.
אוטוביוגרפיה

קסקרינו הפיק אוטוביוגרפיה בשנת 2000 בשם Full Time: The Secret Life of Tony Cascarino, שזכתה לשבחי המבקרים.
הספר פירט את אהבתו להימורים, במיוחד לשחק בכל צורות הפוקר, וחשף כי הקריירה שלו נפגעה בספק עצמי משתק, שאותו סיכם כ"הקול הקטן".
ההוא גם חשף כי בתקופתו במארסיי, רופאו האישי של נשיא המועדון, ברנרד טפי, הזריק לו ולשחקנים אחרים בקבוצה חומר לא ידוע. הפיזיותרפיסט באותה תקופה התעקש שהחומר חוקי ויספק "חיזוק אדרנלין". קסקרינו אמר שרוב השחקנים קיבלו את הזריקות וש"זה בהחלט עשה את ההבדל: הרגשתי חד יותר, אנרגטי יותר, רעב יותר לכדור". מאוחר יותר הוא גם הודה שסבל מדיכאון.
סטטיסטיקות קריירה > בין-לאומי

| נבחרת לאומית | שנה | הופעות | גולים |
| --- | --- | --- | --- |
| הרפובליקה של אירלנד | 1985 | 3 | 0 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1988 | 7 | 3 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1989 | 8 | 2 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1990 | 11 | 1 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1991 | 6 | 3 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1992 | 3 | 1 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1993 | 8 | 1 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1994 | 6 | 1 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1995 | 7 | 0 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1996 | 7 | 2 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1997 | 10 | 5 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1998 | 3 | 0 |
| הרפובליקה של אירלנד | 1999 | 9 | 0 |
| סַך הַכֹּל | סַך הַכֹּל | 88 | 19 |
מיכאלי גבעתי

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1996 (בן 28) אשקלון, מדינת ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 עיסוק:  שחקן, רקדן
 בת זוג:  נוי הלפרין
 פרופיל ב-IMDb
מיכאלי גבעתי (נולד ב-16 באוגוסט 1996) הוא שחקן, מפיק ורקדן ישראלי.
קריירה

גבעתי נולד וגדל באשקלון. שירת בצבא בתיאטרון צה"ל במסגרת אמן פעיל. הוא למד משחק במסגרת מכינה סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין והשתתף בהפקת שנה ג' "ללכת עד הסוף". בנוסף למד בסדנאות משחק אצל ששי סמוכה, גלית אשכול, ניב רז ואולי שטרנברג.
ב־2013 החל את קריירת המשחק כשגילם את מנחם בסרט "רימון הזהב" שביים דן תורג'מן.
ב־2016 התארח בסדרת הנוער החממה ששודרה ב-yes בה גילם את מורי אחיה הקטן של דריה. באותה השנה שודרה בערוץ טדי סדרת הרשת "במדינת תל אביב" שיצר בשיתוף עם גיל כהן ולירן דוד.
באוקטובר 2018 גילם את דמותו של אלכס בסדרה "מלכות" לצופי HOT, ובנובמבר אותה שנה החל לגלם את אלעד בסדרת הנוער דאנסטורי בערוץ דיסני.
בהמשך השנה גילם את הלל בסדרה "כיפת ברזל".
ב־2019 שיחק בסדרה "אבא משתדל" של כאן 11, בה גילם את גלעד וייס.
ב־2020 השתתף בסדרת הנוער "פלמ"ח", בה גילם את דמותו של תומאס אדלר. באותה שנה החל לדבב מספר דמויות בסדרת האנימציה "רחוב 101 דלמטים" בערוץ דיסני.
שיחק גם בסרט הקצר "קוים אדומים" שביימה שיר אלדד לצד אביב פנקס. באותה שנה שיחק בסדרת הנוער "זיגי| בה הוא גילם את דמותו של ניתאי.
באוגוסט 2021 יצא לאקרנים הסרט "שמלת השבת של חנה'לה" בו גילם את יונתן.
בשנת 2021 החל לשחק את גידי בצר במחזה "משחקים בחצר האחורית" בתיאטרון בית ליסין.
החלק משנת 2022 משחק בסדרה "מלכת היופי של ירושלים" בתפקיד שלומי'לה לצד מיכאל אלוני ויובל שרף
בשנת 2023 החל לשחק את סמי במחזמר "מרי לו". באותה שנה שיחק בסדרה "פול ספיד" בתפקיד גיא רווה.
בשנת 2024 שיחק בסדרה "ספין" בתור אדם שריג.
קריירה > קריירת ריקוד

גבעתי הוא רקדן ברייקדאנס, אשר זכה במספר תחרויות והיה אלוף אירופה לתחרות יחידים בבריקדאנס בשנת 2016.
הוא נמצא בקבוצת הברייקדאנס "ELEFUNX" שזכו בתואר אלופי הארץ לברייקדאנס לשנת 2017–2018.
קבוצתו (elefunx) של גבעתי ממוקם במקום ה-10 בתחרות הקבוצות העולמית "boty" לשנת 2017–2018.
בשנת 2020 זכה במקום ה-2 באליפות העולם.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקן אהוב בסדרת נוער | פלמ"ח, זיגי | מועמדות |
חיים אישיים

משנת 2022 היה בזוגיות עם בר מיניאלי, וב-13 בנובמבר באותה השנה הם נפרדו.
משנת 2023 בזוגיות עם השחקנית נוי הלפרין, איתה הוא משחק גם במרי לו. באפריל 2024 השניים התארסו וב-14 באוקטובר 2024 התחתנו. ב-15 במרץ 2025 הודיעו השניים שהם מצפים לילד.
מתגורר ברמת גן.
הערות שוליים

↑  הקרנת סרטי גמר של מעלה, ביה”ס לקולנוע ולטלוויזיה ע”ש אורי אליצור באתר סינמטק ירושלים
יצחק ליפשיץ

| --- | --- |

 לידה:  31 ביולי 1951 (בן 73) חיפה
יצחק ליפשיץ (נולד ב-31 ביולי 1951) הוא רופא ישראלי שהיה רופא הכנסת בשנים 1987–2019. יקיר ירושלים לשנת 2022, עבור קירוב לבבות וסובלנות.
ביוגרפיה

יצחק ליפשיץ נולד וגדל בשכונת ואדי סאליב, חיפה ולמד בתיכון עירוני ג' שבשכונת נווה שאנן; לו אחות גדולה, רחל. בנה של מינה לבית סגל, ילידת העיר קובל (פולין דאז) ופיני (פנחס) ליפשיץ, יליד העיר קלצק (פולין דאז). כשגרמניה הנאצית פלשה לפולין, הוריו נמלטו לרוסיה ונפגשו בסיביר, רוב משפחותיהם נספו בשואה. משם הוריו עברו למחנה העקורים בגראץ שבאוסטריה. ב-1948 עלו לישראל דרך איטליה, במסגרת תנועת גורדוניה והגיעו אליה ב-1949.
בצה"ל שירת יצחק ליפשיץ ביחידה מסווגת בחיל האוויר, ולאחר שחרורו למד שנה רפואה בבולוניה שבאיטליה והמשיך וסיים בפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית, 1979; כתב עבודת גמר על מחלת האלצהיימר שזכתה בפרס הפקולטה לרפואה. עבד כרופא משפחה ביישובי חבל עדולם וכרופא בניידות טיפול נמרץ במגן דוד אדום. במשך 40 שנה היה רופא משפחה בשכונת קריית היובל בירושלים. עבד כרופא במסילה, מוסד לנערות בסיכון.
ב-1987 התמנה ליפשיץ לרופא הכנסת. ב-2015 התמנה גם לרופאו האישי של ראובן ריבלין, נשיא המדינה. יזם שבעים מרתונים רפואיים, בהם הובאו לכנסת רופאים מומחים כדי לבדוק את חברי הכנסת, השרים וראשי הממשלה. ב-1995 הקים את צוות "איילת", בראשו עמד, על מנת לספק מענה חירום רפואי בכנסת. "איילת" מנה 24 מתנדבים מורכב מעובדי הכנסת שעברו במד"א הכשרת עזרה ראשונה. ב-2019 יצא לגמלאות מהכנסת.
פרסם מאמרים מדעיים על רפואה.
יצחק ליפשיץ היה נשוי להלנה לבית הורצקי, איתה הביא שלושה ילדים; נשוי בשנית לשושי. ב-2007 נפטר זיו בנו. לזכרו ייסד את מפעל ההנצחה "אפרוחי קולנוע" במרכז כגן לתקשורת קהילתית. במרכז ילדים ממוצא אתיופי מפיקים סרטונים על מורשתם, סביבת מגוריהם ועל הטבע.
ספר על משפחתו

ליפשיץ, יצחק. אגרותיו הגנוזות של סבא הערשל סגל, 2020.
פרסים

1974 – עיטור מפקד חיל האוויר.
1994 – עיטור הרופא המצטיין מטעם הלשכה לשיקום נכים, בקהילת ניצולי השואה בארץ.
1995 – פרס ההסתדרות על שם מרדכי נמיר לעובד המצטיין.
1998 – פרס מנשיא המדינה עזר ויצמן על ביצוע 36 מרתונים לאיתור מוקדם של מחלת הסרטן בקרב חברי ועובדי הכנסת במהלך 12 שנים.
2001 – פרס שר הבריאות נסים דהן עבור קידום נושאי בריאות בקהילה.
2005 – אות שירות הביטחון הכללי על סיוע וסעד רפואי.
2009 – אות יקיר יובלים, על פעולתו בשכונת קריית היובל, בה הוא מתגורר.
2013 – אות הוקרה מיושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין על "עבודה מסורה במשך מחצית היובל בשירות המדינה".
2016 – אות יקיר בית הגפן, ביחד עם מרפאת הכנסת.
2017 – תעודת הוקרה מההסתדרות הרפואית עבור בביצוע 75 מרתונים רפואיים במשכן.
2022 – אות יקיר ירושלים, עבור פעילותו "לקירוב לבבות וסובלנות".
הערות שוליים

↑  ליפשיץ, י. (2020). אגרותיו הגנוזות של סבא הערשל סגל, עמ' 7–8, 18, 20, 23, 27, 44-43, 163.
1 2 3 4 5  דוקטור יצחק ליפשיץ - קירוב לבבות וסובלנות, יקירי ירושלים, אתר עיריית ירושלים
1 2  ליפשיץ, י. (2020). אגרותיו הגנוזות של סבא הערשל סגל, עמ' 163.
↑    עמיחי אתאלי, דרוש: האיש שירפא את בכירי המדינה, באתר "ידיעות אחרונות", 17 בינואר 2019
↑  גדעון אלון, מתחככים, 2023, עמ' 258–259. פורסם גם באתר זמן ישראל, בתאריך 3–4 ביולי 2022. מרפאת הכנסת – הסיסמוגרף של המשכן, חלק א'; מרפאת הכנסת – הסיסמוגרף של המשכן, חלק ב'
↑  כבוד לצוות "איילת" וצוות החילוץ של הכנסת, חדשות הכנסת, 25 ביולי 2017
↑  חזקי ברוך, מי יהיה רופא הכנסת?, ערוץ 7, 10 בפברואר 2019
↑  ליפשיץ, יצחק. אתר הרפואה – כתב עת של ההסתדרות הרפואית בישראל.
↑  ליפשיץ, י. (2020). אגרותיו הגנוזות של סבא הערשל סגל, עמ' 11, 14, 49, 56-54.
↑  מרכז כגן לתקשורת קהילתית, אתר המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים
1 2 3 4 5 6  ליפשיץ, י. (2020). אגרותיו הגנוזות של סבא הערשל סגל, עמ' 164.
↑  בצלאל עמיקם, על המשמר, 15 במרץ 1995.
↑  צבי זרחיה, "רופא למרחקים ארוכים", הארץ, 19 באוקטובר 1998.
↑  רופא הכנסת וצוות מרפאת הכנסת זכו באות יקירי "בית הגפן", חדשות הכנסת, 25 בספטמבר 2016
↑  עמוד הכנסת בפייסבוק, 8 במאי 2017.
↑  יהודית גריסרו, רופא ללא גבולות, 103fm,‏ 29 במאי 2022
עשב לימון

| עשב לימון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: דגניים
סוג:: עשב לימון
שם מדעי
 Cymbopogon ‏ספרנגל, 1815
עשב לימון (שם מדעי: Cymbopogon; נקרא גם לימונית ריחנית או לֶ֫מון גראס) הוא צמח עשבוני רב שנתי ממשפחת הדגניים. עשב הלימון צומח במקור באזורים טרופיים בדרום-מזרח אסיה ובאפריקה.
מאפיינים

הצמח מתנשא לגובה של 1–2 מטר. חלקו התחתון של הגבעול מעובה ודומה לבצל ירוק, והעלים משוננים ומחודדים בקצותיהם וטעמם דומה ללימון. זהו צמח שקל לגדלו: הוא גדל כמעט בכל סוג של אדמה וזקוק לחשיפה רבה לאור שמש והשקייה תכופה. ריבויו נעשה על ידי חלוקת גוף הצמח והפרדת שורשיו.
עשב הלימון נפוץ במטבחים דרום- מזרח אסייתים, למשל המטבח התאילנדי, המטבח האינדונזי, המטבח הסרי לנקי, המטבח הווייטנאמי ועוד, כמו גם במטבח הקריבי. בגבעול הבשרני משתמשים לבישול תבשילים ובמחיות קארי, והעלים משמשים לחליטות. מכיוון שהגבעול סיבי, נהוג לקצוץ אותו דק או לכותשו בעלי ומכתש.
הלימונית נחשבת תרופת סבתא עם מספר שימושים: חליטה של עלי עשב הלימון מקובלת כמשמשת להרגעת מערכת העיכול, להרגעת כאבים ונגד נדודי שינה. שמנים אתריים המופקים מהציטראל, החומר שנותן לעשב הלימון את טעמו הלימוני, משמשים בעיסוי. יש המאמינים כי הוא תורם לחיזוק שרירים והרגעת כאבי עצבים. מאחד ממיני עשב הלימון (Cymopogon nardus) מפיקים את שמן הציטרונלה הנחשב למחטא ומשמש לייצור חומר דוחה יתושים. שמנים אלה משמשים גם בתעשיית הסבונים והבשמים.
מחקר מדעי שבוצע באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2005 מצא כי לציטראל אפקט של "מוות תאי מתוכנן" הפועל גם על תאים סרטניים, בינתיים במבחנה בלבד.
ראו גם

לואיזה לימונית
הערות שוליים

↑  דקלה קפקא, לימונית ולואיזה נגד סרטן, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2005
| עשבי תיבול ותבלינים עיקריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • כוסברה • פטרוזיליה • קורנית (תימין) • רוזמרין • נענע (מנטה) • אורגנו • מרווה (סייג') • שמיר • לענה (טרגון) • עלי דפנה (אנ') • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • עלי קארי • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) |  |
| תבלינים | פלפל שחור • קינמון • כמון • כורכום • הל (אנ') • ציפורן • מוסקט • פפריקה • פלפל חריף (אבקת צ'ילי (אנ') • פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש (אנ') • חלפניו • טבסקו) • זנגביל (ג'ינג'ר) • אבקת שום (אנ') • אבקת בצל (אנ') • זעפרן • שומשום • אניס • ואסאבי • זרעי פרג • חזרת הגינה • שוש קירח (ליקוריץ) • פלפל אנגלי • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • לימון פרסי • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי (ניג'לה) • פלפל פרואני • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | גאראם מסאלה • אבקת קארי • צ'אט מסאלה • טנדורי מסאלה • ראס אל חנות • זעתר • תערובת חמשת התבלינים • ארב דה פרובאנס • פאמפקין ספייס • מלח שום (אנ') •  בוקה גרני • חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • שארנה סול • טאביל • ברבר • בהרט • דקה • אריסה • חוויאג' |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538308205171
גוטליב שומאכר

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1857 זנסוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  26 בנובמבר 1925 (בגיל 68) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  הנדסה אזרחית, ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ארץ ישראל
 פרסים והוקרה:  רחוב בחיפה על שמו. מכון גוטליב שומאכר מיסודה של אוניברסיטת חיפה
 
שומכר בחפירות תל מגידו שנערכו בין השנים 1903–1905
תוכנית של האתר הארכאולוגי סוסיתא כפי ששורטטה על ידי גוטליב שומאכר ב-1885
גוטליב שומאכר (בגרמנית: Gottlieb Schumacher;‏ 21 בנובמבר 1857, זנסוויל, מדינת אוהיו – 26 בנובמבר 1925, חיפה) היה מבני המושבה הגרמנית הטמפלרית בחיפה. מהנדס וארכאולוג חובב.
ביוגרפיה

שומאכר נולד בארצות הברית להורים ממוצא גרמני. אביו יעקב שומאכר הצטרף לטמפלרים ובשנת 1869 היגר עם משפחתו לארץ ישראל והיה מבוני המושבה הגרמנית בחיפה. גוטליב גדל שם, ובבגרותו נשלח לשטוטגרט בגרמניה שם למד ארכיטקטורה והנדסה. לאחר סיום לימודיו חזר לארץ.
שומאכר תכנן בתים רבים, ביניהם מבנה היקב בראשון לציון, בית החולים של המסיון בצפת ואכסניה גדולה לצליינים בנצרת. שומאכר עבד בשירות השלטון העות'מאני בתכנון תוואי המסילה דמשק - חיפה של מסילת הרכבת החיג'אזית (רכבת העמק). בנוסף שימש גם כמהנדס העיר עכו. מחבר המפה Karte des Ostjordanlandes ("מפת מזרח הירדן").
בשנת 1872 התמנה יעקוב שומאכר לתפקיד סגן הקונסול של ארצות הברית בחיפה ובצפון הארץ, וביתו הפך לבניין הקונסוליה של ארצות הברית. התפקיד עבר, לאחר מותו בשנת 1891, לבנו גוטליב שומאכר, והבית נשאר בניין הקונסוליה עד שנת 1904.
על שמו של גוטליב שומאכר, נקרא מכון המחקר האוניברסיטאי המשמש לחקר הנוכחות הנוצרית בארץ ישראל בעת החדשה וממוקם בבית קלר בחיפה.
ביוגרפיה > פעילות ארכאולוגית

בשנת 1885, לורנס אוליפנט שלח את שומאכר, שהיה חבר באגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל, לערוך סקר בגולן לשם בניית קו הרכבת שאותה רצתה משפחת סורסוק לסלול בגולן. במסגרת הסקר נסקרו גם אתרים ארכאולוגיים, הוא היה הראשון שערך סקר מדעי מקיף באזור זה. בין היתר סקר לראשונה את חורבת א-רפיד בשנת 1890.
שומאכר חפר בין השנים 1905-1903. בתל מגידו הוא היה הראשון שחפר בתל זה. עד היום קרויה התעלה שחפר בתל "תעלת שומאכר", הוא חפר גם בלגיו, שם איתר מצודה צבאית קטנה בראש שלוחה מעל לכפר, מצפון לנחל קיני, בשטח מורם מסביבתו בשיפולים הצפון-מזרחים של גבעת אל-מאנאך. כמו כן הוא חפר בחורבת מוצב.
גוטליב שומכר היה זה שהציע לקרוא את שם העיר חיפה כפי הגייתה עד כה. עד אז נקראה העיר בהגיות שונות ובכתיב שונה.
נקבר בבית הקברות הטמפלרי בחיפה. על המצבה ציטוט בגרמנית מהברית החדשה "נאמן הוא הקורא אתכם" (האיגרת הראשונה אל התסלוניקים פרק ה).
בתו של גוטליב, נלי מרצ'ינקובסקי-שומאכר, נולדה במושבה הגרמנית בשנת 1896 והתגוררה בחיפה עד מותה בגיל 96. היא כתבה את הספר "גשם משמים בהירים" המהווה מקור היסטורי לתולדות המושבה הגרמנית ותולדות חיפה. הספר תורגם לעברית.
לקריאה נוספת

משה הרטל, תרומתו של שומכר לחקר הגולן, אריאל כתב עת לידיעת ארץ ישראל, 126, 1998
הערות שוליים

↑  יעקב שורר ונתנאל ליפשיץ, חיפה - ביטאון העמותה לתולדות חיפה חוברת 8, נובמבר 2010, עמוד 6
↑  קישור למפה ורשימה של מפות נוספות מאת שומכר, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מכון גוטליב שומאכר בבית קלר, באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
↑  משה פעלקיסון, אלה דברי המכתב, הצבי, 19 בפברואר 1886
| רכבת העמק |
| --- | --- | --- |
| מסילות קשורות | מסילת הרכבת החיג'אזית • מסילת הרכבת דרעא–צמח • מסילת העמק • מסילת השומרון • הרכבת הצבאית העות'מאנית | תחנת חיפה מזרח |
| אישים | לורנס אוליפנט • עבדול חמיד השני • יהודה לבנוני • יעקב מושלי • היינריך אוגוסט מייסנר • קלוד קונדר • ברוך קטינקא • גוטליב שומאכר | תחנת חיפה מזרח |
| ארגונים ומוסדות | הרכבת המנדטורית • משמר הרכבת • משפחת סורסוק | תחנת חיפה מזרח |
| תחנות | אל חמה • אלרואי • בית שאן • חיפה מזרח • חיפה מרכז • כפר יהושע • עפולה • צמח | תחנת חיפה מזרח |
| גשרים | אל חמה • נהר הירדן • נחל יששכר • נחל קישון • נחל תבור | תחנת חיפה מזרח |
| אירועים | ליל הגשרים • ליל הרכבות • קרב סמח' | תחנת חיפה מזרח |
| הנצחה | חצר גשר הישנה • מוזיאון רכבת ישראל • רכבת האלונים • רכבת העמק (סרט) | תחנת חיפה מזרח |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305221905171  BnF: cb16521350w (data)  GND: 117284955  ISNI: 0000 0001 2278 1125  LCCN: n87149913  NLA: 35782101  NTA: 239874080  RERO: 02-A003810083  SUDOC: 144367580  Trove: 1084902  VIAF: 32770139   WorldCat (עם VIAF): 32770139 
המצבה של גוטליב שומאכר (משמאלו קבורה אשתו, מריה לבית לנגה)
מלכיאור לנדייל

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1880 בלמזויוורוש, הונגריה 
 פטירה:  23 באוקטובר 1974 (בגיל 94) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Lebovics Menyhért 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
מלכיאור (מֶנְיהֵרְט) לנדייל (במקור לייבוביץ, בהונגרית: Lengyel Menyhért; בלמזויווארוש, 12 בינואר 1880 – בודפשט, 23 באוקטובר 1974) היה סופר, פובליציסט, מחזאי, תסריטאי, הונגרי-יהודי. הוא היה גם הבמאי המשותף של "תיאטרון מרכז העיר" בבודפשט (1930-1929).
ביוגרפיה

מלכיאור לייבוביץ' נולד בבלמזויווארוש, עיירה באזור הערבה הגדולה במזרח המישור ההונגרי הגדול. הוא סיים את בית הספר התיכון בעיר מישקולץ. את הקריירה הספרותית התחיל כעיתונאי, עבד תחילה בקושיצה ואחר כך בבודפשט. בשנת 1907 הציג את עצמו כמחזאי ואגודת תאליה הציגה את מחזהו "הארכידוכס". הדרמה שלו "הדורות הבאים אסירי תודה" הוצגה לראשונה על ידי התיאטרון הלאומי של בודפשט בשנת 1908 והוענק לו פרס וויניץ של האקדמיה ההונגרית למדעים.בשנת 1909 הופיע מחזהו ה"טייפון" שהפך להצלחה עולמית. הוא גם פרסם בכתב העת הספרותי ההונגרי החשוב ביותר באותה תקופה ניוגט.
במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) עבד בשווייץ מטעם היומון, אֶשְט שפירושו בהונגרית "ערב".הוא שלח משם מאמרים אנטי מלחמתיים, שפורסמו גם בעיתונים גרמניים וצרפתיים. מאמרים אלה פורסמו אחר כך בכרך "מחשבות פשוטות" שיצא לאור בשנת 1918. בשנת 1916 כתב את "המנדרין המופלא". "סיפור פנטומימה" (בניסוח המחבר עצמו), ממנו נולד הבלט באותו השם שהפך למפורסם בכל העולם של המלחין בלה בארטוק.
אחרי המלחמה יצא לטיול ארוך לארצות הברית ופרסם שם את חוויותיו ב"יומן אמריקאי" (1922). בשנות העשרים של המאה העשרים היה פעיל גם בקולנוע מלבד התיאטרון ובמשך זמן מה היה הדרמטורג של May-Film הברלינאי. בשנים 1929 עד 1930 עבד עם פרידייש קארינתי כמנהל משותף של תיאטרון מרכז העיר. בשנת 1931 נשלח על ידי העיתון פשטי נפלו ככתבו בלונדון.
בשנת 1937 עבר לגור בארצות הברית והחל לעבוד כתסריטאי בהוליווד. רבים מסרטיו זכו להצלחה גדולה ברחבי העולם, וחלקם עדיין מוצגים בבתי קולנוע ובטלוויזיה: נינוצ'קה, בכיכובה של גרטה גרבו, שהייתה מועמדת לפרס אוסקר בשנת 1942; מחזמר של קול פורטר גרבי משי, שמבוסס על נינוצ'קה, שהגרסה הקולנועית שלו הופקה בשנת 1957; "להיות או לא להיות", סאטירה קומית על גרמניה הנאצית בבימויו של ארנסט לוביטש. עם זאת, בסוף 1960, הוא התיישב שוב באירופה, בעיקר באיטליה, ברומא. בשנת 1963 זכה בפרס הגדול של העיר רומא על עבודתו הספרותית.
לאחר 1956 הוא ביקר בהונגריה מספר פעמים, בשנת 1974 רצה לחזור סופית להונגריה, אך זמן קצר לאחר הגעתו נפטר בבודפשט בגיל 94.
מחזותיו העיקריות

A titkos drámaíró. Monológ; Singer és Wolfner, Bp., 1901 (Monológok. Víg és komoly magánjelenetek)
A nagy fejedelem (1907)
A hálás utókor. Színjáték; Franklin, Bp., 1908
Falusi idill (1908)
Taifun (1909)
A szűz (1909, Hatvany Lajossal)
Az árny (1910)
A próféta (1911)
A cárnő (1912, Bíró Lajossal)
Róza néni (1913)
Biró Lajos–Lengyel Menyhért: A cárnő. Színmű; Singer és Woflner, Bp., 1913 (Bíró Lajos munkái)
A vendégek (1914, Bródy Sándorral)
A táncosnő (1915)
A csodálatos mandarin (1916)
Az igazi hős (1917)
Vera (1917)
Lengyel Menyhért színművei; Athenaeum, Bp., 1918
Seherezádé (1918)
Chalotte kisasszony (1918)
Sancho Panza királysága. Vígjáték; Athenaeum, Bp., 1919
Néva parti estély (1919)
Caruso contra Ramses (1922)
Mister Rong (1923)
Antonia (1924)
A waterlooi csata (1924)
Mária. Színmű; Athenaeum, Bp., 1926
Seybold (1926)
A postáskisasszony (1927)
Tihamér (1928)
Lengyel Menyhért színművei. 1. A postáskisasszony; Lantos, Bp., 1928
A kínai lány (1929)
Földnélküly János (1929, Karinthy Frigyessel)
Vendégszereplés (1931)
Angyal (1931)
Pintyőke (1931)
Evangeline (1932)
A feltaláló (1934)
Színművek; Révai, Bp., 1934
Királyi vér (1935)
Ninocska (1937)
Lady Chatterley szeretője (1940)
Különleges nap (1944, Phyllis Parkerrel)
Kean és Aldridge (1948-1954)
Jámbor lelkek külföldön (1950)
Bölcs Náthán (1953)
Dráma a vadászaton (1961)
Lábán leányai (1963)
Taifun; előszó Hubay Miklós; Magvető, Bp., 1984
Bartók Béla–Lengyel Menyhért: A csodálatos mandarin. Pantomim. Opus 19; előszó ifj. Bartók Béla, tan. Bónis Ferenc; Tevan–Magyar Bibliofil Társaság, Békéscsaba–Bp., 1993
תסריטיו החשובים

גן העדן האסור (1924) - ר .: ארנסט לוביטש
קטאלין נגי, קתרינה הגדולה (1934) - ר ': פול ציינר, נ': אליזבת ברגנר
מרחב לישנים (1934, עם גזה צ'זיפרה ואדורגן סטלה מתוך מחזהם של זיגפריד גייר ולסלו פקטה בוס)
סיפורו של זנב (סיפורי מנהטן) (1934, עם לאסלו ואדנאי ולסלו פודור) - ר ': ג'וליאן דויוויאר, מ.ס.: צ'ארלס לאכטון, פול רובסון
קרוון (1934) - ר ': אריך קאר, נ': צ'ארלס בויר, לורטה יאנג
רמברנדט (1934) - פס צ'ארלס לאכטון
הצר והמוזיקאי (1935) - Ph .: ארתור ריצ'מן
מלון אימפריאל (1935, עם לאגוס ביירו) - R .: אוטו פרמינגר
אנג'ל (אנג'ל) (1937) - ר ': ארנסט לוביטש, פס': מרלן דיטריך
נינוצ'קה (1939) - ר ': ארנסט לוביטש, פס': גרטה גרבו
להיות או לא להיות (1942) - R: ארנסט לוביטש, פס .: קארול לומברד
Days of Glory (1944) - ר ': קייסי רובינסון, ו': גרגורי פק
סקנדל רויאל (1945) - ר ': אוטו פרמינגר
גרבי משי (1957, גרסה קולנועית-מוזיקלית של נינוצקה) -