stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיטאנג'לי

רבינדרנת טאגור מצולם בהמפסטד שבאנגליה כאשר במהלך שנה זו הוא תרגם את אוסף השירים שלו, גיטאנג'לי לאנגלית, 1912.
גיטאנג'לי (בתעתיק לאנגלית: Gitanjali; באנגלית: Song Offerings; בבנגלית: গীতাঞ্জলি; בעברית: מתת-שיר; קרבן זמרה) הוא אוסף שירים מאת האמן והמשורר יליד בנגל שבהודו, רבינדרנת טאגור. אוסף השירים המקורי, שנכתב בבנגלית ואשר כלל 157 שירים, הוצא לאור ב-14 באוגוסט 1910. המהדורה האנגלית של גיטאנג'לי (Song Offerings) היא כרך של 103 שירים באנגלית, אשר הוצא לאור לראשונה בנובמבר 1912, על ידי "אגודת הודו הלונדונית" (India Society of London). כרך זה הכיל בתוכו 53 שירים מתורגמים שלוקטו על ידי טאגור מהאוסף המקורי של גיטאנג'לי ובנוסף לכך, 50 שירים שנאספו ממחזהו הדרמטי אצ'אלאיטאן (Achalayatan) ושמונה ספרי שירה אחרים - בעיקר, גיטימאליה (17 שירים, Gitimalya), נאיבדיה (18 שירים, Naibadya) וחֶיָה (11 שירים, Kheya).
ישנו הבדל מהותי בין הגרסה האנגלית לבין האוסף המקורי. כלומר, טאגור בחר להשמיט או לשנות חלק ניכר משיר מסוים ובמקרה אחד אפילו מיזג בין שני שירים נפרדים (שיר מס' 95, אשר מכיל בתוכו את שירים 89 ו-90 של נאיבדיה (Naibadya)). התרגומים חוברו לקראת ביקור שערך טאגור באנגליה, ב-1912, במסגרתו השירים התקבלו באופן יוצא מגדר הרגיל. ב-1913, טאגור נהיה לאדם הלא-מערבי הראשון הזוכה בפרס נובל לספרות, בעיקר בזכות המהדורה האנגלית של גיטאנג'לי.
המהדורה האנגלית התפרסמה מאוד במדינות המערב ותורגמה לשפות רבות. המילה גיטאנג'לי מורכבת מהמילים "גיט" (geet), שיר ו"אנג'לי" (anjali), מנחה, ולכן משמעותה היא - "מנחת שיר" ("מתת-שיר"); אך הקונוטציה העולה מן המילה "אנג'לי" (anjali), היא קונוטציה ברורה של התמסרות לאל. כך שניתן לפרש את כותרת השיר כ"שיר תפילת מנחה".
שירים

כמה שירים משלבים בתוכם נושאים המתקשרים לטבע, אך גם בשיר "האור", המובא כאן כדוגמה, ניכר המימד הרוחני (שיר מס' 57):
האוֹר, אוֹרי, האוֹר שיכסה-תבל, האוֹר הנושק לעין, 


 האוֹר שימתיק לבבוֹת!




 אהה, בזׂאת אני אראה ובזׂאת אני אביט!




 האוֹר יפצח בריקוּד מלהיב, יקירתי, ממש באמצע החיים;


 האוֹר יכּה כּברק, בגִידֵי, במֵיתָרֵי, אהבתנו;


 השמים יִפָּתחוּ, הרוח תִשתוֹבב, שׂחוק יעבור על פני כל הארץ.




 הפרפר יחל לפרושׂ את כנפיו על פני המים!


 גם שושן וגם יסמין יִזכרוּ איך להרים ראׂשם, ׂ


 מעל גלי האוֹר!




 גליו של ים האוֹר! לוֹ אני קורא גם ים האוֹשר!




 האוֹר יתנפץ לרסיסי זהב בכל ענן, יקירתי!


 הללו יורידו גם יורידו את טיפות השפע!


 את גשם פניני האהבה!




 עליצות תתפשט מעלה לעלה, ושמחה ללא גבול


 מעץ לעץ!


 נהר גן העדן יעלה על גדותיו והשצף, סוף סוף ירווה נחת!
תוכן המהדורה האנגלית

"מתת-שיר" (Song Offerings), לרוב מזוהה עם התרגום האנגלי של גיטאנג'לי (בנגלית: গীতাঞ্জলি), אוסף שירה מאת המשורר רבינדרנת טאגור, אשר חובר על ידו בין השנים 1904 - 1910 ופורסם בשנת 1910. אולם, למעשה, "מתת שיר" הוא אוסף שירים שתורגמו לאנגלית, לא רק מגיטאנג'לי אלא גם מעשרה כרכי שירה קודמים שהוצאו לאור בידי טאגור.
"מתת שיר" שייך לז'אנר שירי התמסרות לאל. ניתן לחוש את היסוד הרוחני הכה מושרש והעמוק מהקטע הבא:
חובותיי גדולים הם


 הכישלון אמנם ענק הוא 


 כלימתי היא בחשאי ומתנהלת


 בכבדות




 אך כשאני בא לבקש


 את טובתי




 אני רועד מפחד


 שמא אולי


 תפילתי תיענה

(שיר 28, "מתת-שיר").
אופי התרגום

רבינדרנת טאגור נטל על עצמו את החירות ליצור בטכניקה של "תרגום חופשי" במהלך עבודתו על המהדורה האנגלית בת 103 השירים. כתוצאה מכך, במקרים רבים, אילו יצירות המיועדות לקהל חדש, אך בעלות נימה דומה למקור; על אף זאת, ביוגרף הספרות אדוארד תומסון מוצא בהם עניין רב בתארו אותם כ'מושלמים' ו'מהנים'. הקורא, בעצמו, יוכל להבין את הגישה שננקטה על ידי רבינדרנת בתרגום שירתו ככזו שתורגמה בידיו של מתורגמן מקצועי.
מובא כאן ציטוט של שיר מס' 1 ב"מתת-שיר", כפי שתורגם על ידי רבינדרנת עצמו:
אתה יצרתני עד אין קץ, זהו העונג שבך,


 כאותו כלי שביר המתרוקן חזוֹר וחזוֹר,


 ומתמלא לנצח בחיים רעננים.




 החליל הזעיר, אשר נשאת בחצותך גבעה ועמק,


 בו נשפת מנגינות נצח רענן, 


 במגע ידיך שייזכר לעד,


 לבי, מרוב אושר, יאבד גבול


 ויפיק מבע בל יתואר!




 מתנותיך, שהן כמו אין סוף, באות אך ורק אל 


 ידי הזעירות! ממש כך!




 הזמן יחלוף לו, ואתה עוד תיצוק לתוכי! 


 ולמרבה הפלא, יהיה גם יהיה עוד מקום!
פרסומים

המהדורה הראשונה של "מתת-שיר" הוצאה לאור ב-1912, בלונדון, על ידי "אגודת הודו המלכותית". היא נמכרה במחיר של עשרה וחצי שילינג. המהדורה השנייה פורסמה על ידי הוצאת מקמילן, ב-1913 ונמכרה במחיר של ארבעה וחצי שילינג.
המהדורה השנייה כללה ציור דיוקן בסקיצה של טאגור (ראה את התמונה השנייה שמלמעלה בצד שמאל), מאת המאייר ג'ון רוטנשטיין, בנוסף לפתח דבר בעל ערך בל יסולא מפז, שאותו כתב המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס.
על ההקדמה שחיבר ייטס עבור הספר

המבוא שכתב המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס התווסף למהדורה השנייה באנגלית של "מתת-שיר". ייטס כתב:
” (כרך שירים זה), רענן את עורקיי כמו ששום דבר לא רענן אותי, זה שנים...”. בגילוי לב, ייטס שיתף עוד את הקוראים:
”לקחתי עמי את כתב היד של התרגומים הללו ובמשך ימים הייתי נוהג לקרוא אותו בנסיעותיי ברכבת, באוטובוס או בהיותי במסעדות. רוב הזמן נאלצתי לסגור את הספר, שמא איש זר ייווכח עד כמה הספר השפיע עלי. השירים האלו, שבשפתם המקורית, כך אומרים האנשים מהודו הקרובים אלי, מלאי ריתמוס עדין, בעלי גוני צבע בלתי לניתנים לתרגום, בעלי מקצב מקורי כל כך - מציגים בהלך מחשבתם עולם שחלמתי עליו במשך כל ימי חיי.” ואז, אחרי תיאורו את התרבות ההודית אשר נחשבה כגורם עיקרי בהתפתחות שירתו הנשגבת של רבינדרנאת, ייטס הכריז: ”כיצירתה של תרבות גבוהה, שירים אלו אמנם נטועים עמוק באדמה המשותפת לכל בני האנוש, כשם שהם משולים לדשא הצומח עליה ולקני הסוף. מסורת, שבה שירה ודת מתמזגים לכדי אחד, שעברה מפה לאוזן במשך דורות. מסורת, שקיבצה מטאפורות ורגשות שהועלו ושלא הועלו על הכתב, ונישאה בחזרה אל העם על ידי הגותו של המלומד והאציל”.
פרס נובל לספרות, 1913

ב-1913, הוענק לרבינדרנת טאגור פרס נובל לספרות. ההערכה של טאגור כמשורר גדול התבססה בעיקר על ערכה הבלתי ניתן לכימות של יצירתו "מתת-שיר" (המהדורה האנגלית). בנוסף לכך, היא התבססה על המלצות שהכלילו אותו ברשימת המועמדים לזכייה קצרת היריעה. בהעניקה לו את הפרס, ועדת הפרס הצהירה: ” מתוך שירתו הרעננה והיפה, בעלת העומק הרגשי, באמצעותה ובכישרון ניכר לעין, הוא הצליח לשלב את הגותו הפואטית, המבוטאת במילותיו שלו, באנגלית, בתוך שירתו של העולם המערבי”. ועדת הפרס אף הכירה בו כ” סופר, מי שבהתאם לצוואתו ולרצונו האחרון של מר אלפרד נובל, אשר נוסחה בשנה זו, כתב את השירים המעולים ביותר המייצגים הלך רוח אידיאליסטי”. ועדת הפרס, ציטטה בסוף הצהרתה, מלקט השירים וציינה שרבינדרנת, באמצעות תמונות המעוררות אותנו לחשוב, הוכיח לנו איך כל דבר בר-חלוף נבלע בתוך הנצחי:
הזמן הוא ללא קץ, בידיך, ה'.


 אין אחד שיוכל למנות את רגעיך.


 ימים ולילות חולפים 


 ועידנים צומחים וקמלים כפרחים.


 אבל הנך יודע להמתין.




 מאות שנותיך משתרכות בזו אחר זו,


 בהשביחם כל צמח פרא, הקטׂן שבקטנים.


 לנו, בני האדם, זמן להפסיד חסר,


 ולפיכך, אנו אנוסים לצוד את מזלנו,


 בעודנו כה גרועים בשביל לאחר.




 לכן, זהו אותו הזמן שחולף,


 ובעוד שאני אעניק ואתן לכל אדם נרגן


 את כל מה שביקש,


 מזבחך, יחסר את מנחותיך,


 אפילו מתת אחת לא תישאר.




 ובסופו של היום, אני אץ בפחד


 שמא שערך יינעל;


 אך אני נוֹכַח לדעת שעדיין יש עוד זמן.

(גיטאנג'לי, שיר מס' 82)
בתגובה להכרזה על קבלת הפרס, רבינדרנת שלח מברק האומר: ”הרשו לי למסור לאקדמיה השוודית את הערכתי הכנה להבנתה העמוקה את הנסיבות, אשר הפכה את הרחוק לקרוב ואשר הפכה אדם זר לאח"”. מברק זה, נקרא על ידי מר קלייב, האיש הממונה על ענייניה של בריטניה בשוודיה, בסעודה שהתקיימה באותו הזמן, במלון גראנד הוטל, סטוקהולם, מקום התכנסות ועדת הפרס, 10 בדצמבר 1913. שמונה שנים לאחר הזכייה בפרס, ב-1921, רבינדרנת ערך ביקור בשוודיה כדי להעניק את נאום קבלתו את הפרס.
הערות שוליים

↑  תרגום חופשי
↑  תרגום חופשי
↑  תרגום חופשי
↑  תרגום חופשי
תמונתו של ויליאם בטלר ייטס שצולמה בשנת 1908
עין דור

ערך זה עוסק בקיבוץ בישראל. אם התכוונתם לאתר מקראי, ראו .
| --- | --- |

קיבוץ עין דור על רקע הר תבור 2009
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק יזרעאל
גובה ממוצע: ‎124 מטר
תאריך ייסוד: 1948
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,168 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) עין דור(למפת עמק בית שאן רגילה) עין דור(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין דור(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין דור32°39′23″N 35°25′00″E﻿ / ﻿32.6563851742587°N 35.416562653224°E﻿ / 32.6563851742587; 35.416562653224  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק יזרעאל (in English: Jezreel Valley Regional Council) באדום - עין דור בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
אתר האינטרנט של הקיבוץ
עֵין דּוֹר הוא קיבוץ במזרח בקעת כסולות, במורדות הגליל התחתון, כ-10 ק"מ צפונית מזרחית לעפולה, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. הקיבוץ הוקם בשנת 1947 על ידי חניכי תנועת הנוער השומר הצעיר מגרמניה, הונגריה, ארצות הברית ותושבי הארץ, אליהם הצטרפו בשנות ה-50 עולים מדרום אמריקה. הוא משתייך לתנועה הקיבוצית.
היסטוריה

מייסדי הקיבוץ התגבשו כקיבוץ ו' של השומר הצעיר בנחלת יהודה בשנת 1940. בשנת 1943 הועברו לעיבוד חקלאי על ידם 930 דונם מקרקעות בית דג'אן שנרכשו על ידי הקרן הקיימת. בעבודתם הם סבלו מהתנכלויות רבות של ערבים בסביבה שהייתה מוקפת בכפרים הערביים: בית דג'אן, יאזור, אל-ח'ירייה וסאקיה. ב-5 באוגוסט 1944, ערכה משטרת המנדט פשיטה על הקיבוץ ועצרה את דוד אפשטיין ודוד סלומון באשמת אחזקת נשק בלתי חוקית. חבריהם לקיבוץ מנעו את הובלת העצורים אל מחוץ לאזור, והם שוחררו. לאחר שהגיעו להבנה עם השלטונות שישאו עונשים קלים בלבד הסגירו את עצמם השניים לידי השלטונות. קו ההגנה שלהם במשפט היה שמשטרת המנדט לא סייעה להם להגן על רכושם מפני ההתנכלויות של ערביי הסביבה; ולכן לא הייתה להם ברירה אלא להיעזר בנשק בלתי חוקי, ששימש להגנה בלבד. השניים נדונו לשבע שנות מאסר, אך אפשטיין שוחרר במאי במסגרת חנינה שניתנה למאות אסירים לציון הניצחון על גרמניה הנאצית.
בסוף שנת 1947 עברו חברי הקיבוץ לאזור עמק יזרעאל, והתיישבו באופן ארעי בחושות ערביות בקרבת כפר קיש, עד שבמהלך מלחמת העצמאות הקימו את קיבוץ עין דור, בקרקעות נקודת הקבע. 
שם הקיבוץ הוא כשמה של עין דור המקראית, הנזכרת בין היתר כמקום מושבה של בעלת האוב, אליה הגיע שאול המלך ערב מלחמתו עם הפלשתים. שמה של עין דור מתקופת המקרא ומתקופת בית שני, המשנה והתלמוד השתמר בשם הכפר הערבי "אינדור" ששכן כ-3.5 ק"מ מדרום מערב לקיבוץ. כשני ק"מ ממערב לקיבוץ נמצא תל קישיון ("ח'רבת קיסון"), עיר הנזכרת אף היא בנחלת שבט יששכר.
עין דור נמנה עם אחרוני  הקיבוצים שוויתרו על הלינה המשותפת.
ענפי הקיבוץ

גידולי שדה - גידולים חקלאיים שונים.
לול - פטם.
רפת
"אירוח תבור" - בתי אירוח לקבוצות.
"טלדור כבלים ומערכות בע"מ" - מפעל לייצור כבלים למטרות טלקומוניקציה, אלקטרוניקה וחשמל.
"דורלי" - מפעל לייצור בובות.
"משק ילדים" - חוות חיות משק
"גרפ-דור" - עיצוב גרפי.
"המדפיס" - שירותי הדפסה.
בית-ספר לרכיבה
מוזיאון ארכאולוגי
עץ-דור- ייצור תופי עץ לכבלים.
ענפי שירות של הקיבוץ - כל-בו, מרפאה, הנהלת חשבונות וכו'.
במאה ה-21

בשנת 2003 הצביעו רוב חברי הקיבוץ על הפרטתו.
עין דור הוא קיבוץ משתנה (מופרט) שחבריו מקבלים שכר דיפרנציאלי (לא שוויוני) ומשלמים עבור חלק מהשירותים שמספק הקיבוץ לחבריו. כלכלתו מבוססת על מפעל "טלדור" לייצור כבלי תקשורת וכן על ענפי חקלאות (גידולי-שדה, רפת לחלב, לול פטם).
ילדי הקיבוץ לומדים בבית-ספר היסודי האזורי "אופקים" הנמצא בקיבוץ מרחביה.
תלמידי העל-יסודי לומדים בבית הספר "עמקים-תבור" אשר בקיבוץ מזרע.
ב-6 בנובמבר 2009, נחנכה השכונה הקהילתית "עמק הגפנים", הממוקמת בסמוך לקיבוץ. תושביה לוקחים חלק פעיל בחיי הקהילה אולם הם אינם חברי הקיבוץ.
בקיבוץ מוזיאון ארכאולוגי עשיר המכיל פריטים אשר נמצאו באזור מתקופות שונות, החל בפרה-היסטוריה. המוזיאון מקיים גם פעילות חינוכית לטיפוח דו-קיום יהודי-ערבי.
חזית בניין חדר האוכל בתכנון האדריכל שמואל מסטצ'קין
מראה כללי של אזור האכילה בחדר האוכל
נוף בקיבוץ
מראה כללי של התצוגה במוזיאון הארכיאולוגי בעין דור
מגדל המים בקיבוץ עין דור
קיבוץ עין דור ברקע התבור, 2009
קיבוץ עין דור ברקע התבור, 2009
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  דני הדרי, אל מול האתגר הערבי, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 2004, עמ' 233
↑  משפט הנאשמים בהחזקת נשק, דבר, 28 בנובמבר 1944
↑  מאסר 7 שנים לדויד סלומון ולדויד אפשטיין, דבר, 28 בנובמבר 1944
↑  שוחררו 138 ערבים ו-55 יהודים, דבר, 13 במאי 1945
↑  עין דור העברית קמה לתחייה, דבר, 20 באוקטובר 1948
↑  שמואל א' כ"ח/ז'
↑  [גליון עין דור (אנדור) בהוצאת 'ההגנה', 1943 שני השמות מופיעים (גליון 2) הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537937305171
תיבת אוילר

תיבת אוילר עם צלעות a,b,c ואלכסוני פאות d,e,f.
במתמטיקה, תיבת אוילר, שנקראת על שם לאונרד אוילר, היא תיבה אשר לכל צלעותיה ואלכסוני הפאות שלה יש אורכים שהם מספרים טבעיים. תיבת אוילר פרימיטיבית היא תיבת אוילר שכל האורכים של צלעותיה זרים זה לזה.
הגדרה

ההגדרה של תיבת אוילר במונחים גאומטריים היא (בהתאם למשפט פיתגורס) שקולה לפתרון של מערכת המשוואות הדיופנטיות הבאות:
{\begin{cases}a^{2}+b^{2}=d^{2}\\a^{2}+c^{2}=e^{2}\\b^{2}+c^{2}=f^{2}\end{cases}}
כאשר a,b,c הם צלעות התיבה ו-d, e, f הם אלכסוני הפאות. אוילר מצא לפחות שני פתרונות פרמטריים, אך הם לא מרכיבים את כל הפתרונות האפשריים.
נוסחה יוצרת

ניתן לייצר מספר אינסופי של תיבות אוילר בעזרת הנוסחה הפרמטרית הבאה, הודות לאוילר. תהי (u,v,w) שלשה פיתגורית (כלומר u,v,w טבעיים ומקיימים 
 u^{2}+v^{2}=w^{2}). אז הביטוי הבא לצלעות התיבה:
a=u|4v^{2}-w^{2}|,\quad b=v|4u^{2}-w^{2}|,\quad c=4uvw
נותן אלכסוני פאות:
d=w^{3},\quad e=u(4v^{2}+w^{2}),\quad f=v(4u^{2}+w^{2}).
דוגמאות

לתיבת אוילר הקטנה ביותר, שנמצאה על ידי  Paul Halcke ב-1719, יש צלעות (44,117,240) = (a,b,c) ואלכסוני פאות (125,244,267) = (d,e,f).
תיבה מושלמת

תיבת אוילר תיקרא תיבה מושלמת אם גם לאלכסון המרחבי שלה יש אורך טבעי. במילים אחרות, המשוואה הבאה נוספת למערכת המשוואות הדיופנטיות שמגדירות תיבת אוילר:
a^{2}+b^{2}+c^{2}=g^{2},
כאשר g הוא אורך האלכסון המרחבי. נכון למאי 2015, לא נמצאה שום דוגמה לתיבה מושלמת, אך גם לא הוכיחו שתיבות מושלמות לא קיימות.
תיבת אוילר עם אלכסון מרחבי g.
מנדל רוזנבאום

מנדל רוזנבאום (תקמ"ד, 1783 - תרכ"ט, 1868) היה בנו של הדיין מתילהיים, רבי יצחק אריה ליב איצק ליב רוזנבאום. שימש כראש הקהל בווירצבורג שבחבל פרנקוניה הבווארית.
חייו

מנדל רוזנבאום נולד בשנת התקמ"ד (1783) בעיירה תיילהיים שבמדינת בוואריה שבדרום גרמניה (במשפחתו שמרו על "מנהג בני דרייפוס" - המנהג שרווח במשפחות אחדות בגרמניה לסעוד בסוכה בשמיני עצרת רק ביום אך לא בליל שמיני עצרת). עד גיל שמונה עשרה התמקד בלימוד תורה. בגיל עשרים נשא אישה, החל לעסוק במסחר והתעשר. הוא החזיק בביתו על חשבונו צעירים שעסקו בתורה יומם ולילה והיה לומד עמם שיעורים קבועים. הרב אליעזר ברגמן שלימים הפך לחתנו, נשלח אליו בידי הרב אברהם בינג כדי לשמש מורה פרטי לילדיו.
רוזנבאום נפטר בראשית שנת תרכ"ט (1868) בצל שעל המיין (Zell am Main).
פעילותו הציבורית

רוזנבאום היה שתדלן של יהודי בוואריה ועמד בראשם, היה נחשב בין שרי ויועצי לודוויג הראשון, מלך בוואריה ובנו המלך מקסימיליאן השני, שכיבדוהו ואף כינוהו בתואר החשמן היהודי.
רוזנבאום עשה רושם גם על מקסמיליאן יוסף עצמו, ובהשתדלותו בוטלו כמה גזירות שהוטלו על יהודי המדינה.
על אחת מפגישותיו עם המלך, מובאת מסורת משפחתית: "המועד הראשון שקבע לו מלך בוואריה היה ביום שבת, ובהיות שהדבר דחוף מאד לא רצה רבי מנדיל שידחו אותו לאחר השבת, אבל בהיות שבית המלון שהתאכסן בו היה רחוק כמהלך מיל מהיכל המלך עשה דרכו ברגל כו', כשנכנס בפרוזדור הרגיש במנעליו שהיו מכוסים אבק, ויפשט את מטפחתו שהייתה קשורה על צווארו ויתחיל להסיר את האבק מעל נעליו, נתמלא השר העומד על הפתח חימה ויקפוץ ממקומו כאילו כפאו שד, ויצעק עליו בכעס ורוגז על עשותו מעשה כזה בבית המלך. ולקול הצעקות יצא המלך מחדרו לראות בשל מי קמה הסערה, בראותו את הישיש כאילו היה משותק ממראהו לקח אותו בידו וינהלהו אל חדרו וישאלהו למה הלך כל הדרך ברגל אילו ידע זאת היה שולח לו את מרכבתו להביאו אליו, הודה לו רבי מנדיל ויצטדק לפניו שהוא הוכרח ללכת ברגליו כדי שלא לחלל את השבת, והמלך הקשיב לבקשתו ברוב עניין ויתן צו למלאות מבוקשו, כשנפטר מעל המלך נתן לו המלך משענת מקושטת בכסף למען ישען עליה בשובו לביתו, וכאשר הסביר לו רבי מנדיל שלא יוכל לקבל מתנתו מפני איסור משא בשבת ציווה על אחד ממשרתיו ללוותו ולשאת את המשענת אל ביתו למען תהיה לו למזכרת אהבתו אליו, רבי מנדיל השתמש במשענת ההיא מהיום ההוא והלאה עד שנפטר מהעולם כו'" (בדרך לציון, א.ר. מלאכי, תלפיות שנה ו' גיליון א-ב).
כשהחלה תנועת הרפורמים להתפשט בגרמניה התייצב רוזנבאום נגדה, ונטרל את השפעת הרפורמים בקהילת וירצבורג להציב רפורמי כרב לאחר פטירת רבה הרב אברהם בינג והושיב במקומו את הרב יצחק דוב הלוי במברגר. כאשר פרצה המחלוקת בין החרדים והרפורמים בפיורדא ורבם של הרפורמים ד"ר אייזק לוי כמעט והכריע את הרב החרדי רבי אברהם וואלף המבורג, קם רוזנבאום לו למושיע, נסע למינכן שהייתה עיר הבירה הבווארית, להשתדל לטובת החרדים, ולא עזב את עיר הבירה עד שהממשלה פקדה על ד"ר לוי שנבחר לרב ברוב דעות, "שלא יזיד להעביר את היהודים על המנהגים העומדים מאז ומימים".
רוזנבאום מוזכר גם כשר האוצר של לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה.
בשנת ה'תקע"ט פרצו מהומות דמים בווירצבורג שנודעו בשם פרעות הפ-הפ והיהודים נאלצו לגלות מהעיר, כשבין הגולים היו רבי מנדיל והאחים רוזנטל שרכשו מנזר עזוב ובנו שם, בית כנסת, בית מדרש, בית מלאכה, וטחנת מים. כן התקינו שם מקוה לתועלת הגולים, וכך קמה הקהילה היהודית בעיר צעהל, במרחק חמישה ק"מ מווירצבורג.
היה חותנו של רבי אליעזר ברגמן, ממייסדי כולל הו"ד, ומתוך יומנו של ברגמן נראה שגם חותנו רבי מנדיל התכונן לעלות לארץ ישראל.
אברהם גרינבאום, שקנה בשנת 1884 את המגרש שעליו הוקם בית החולים שערי צדק היה נשוי לנכדתו והתחנך בבית נכדו של רוזנבאום, הרב הילה וכסלר. בשנת 1921 נפטר גרינבאום במהלך ביקור נוסף בארץ ישראל, והוא נקבר בהר הזיתים. אחד מניניו הרבים של גרינבאום הוא פרופ' אהרן קלרמן, נשיא מכללת צפת לשעבר.
לקריאה נוספת

Berthold Strauss, The Rosenbaums of Zell: A study of a family. London. Hamakrik book & binding Co. 1962 (בספר יש תמונה של מנדל רוזנבאום והובאה בו חוברת של נכדו הרב משה פנחס אלחנן וקסלר (הילה וכסלר) מהוכברג בשם "דבר אזהרה לישראל" שבה התנבא על חורבן יהדות אירופה.
אריאל סמואל, בישוף היהודים מצל: מנדל רוזנבאום – מנהיגותו ופועלו בקרב יהודי גרמניה במאה ה-19. עבודת דוקטורט, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשפ"א-2021.
הרב מאיר צבי ברגמן, תולדות רבי אליעזר ברגמן, מבוא לספר שערי אביב, בני ברק תשכ"ט.
Article from "The Encyclopedia of Jewish life before and During the Holocaust".
פנקס הקהילות, גרמניה בוואריה, יד ושם, ירושלים תשל"ג, עמ' 502-501
אספקלריא, עמ' 159, מצבת זיכרון הרב הופמן ז"ל, מאת הרב ד"ר שמשון רפאל וייס, מכון מדעי טכנולוגי להלכה.
מדמויות ירושלים, יעקב גליס, הוצאת "ירושלים" תשכ"ב.
פועה שטיינר, ההר הטוב הזה.
ב-der Israelit חשון תרכ"ט (1868) מופיע הספד ר' יונה רוזנבוים על אביו, בגרמנית.
"לוח צאצאיו של ר' מנדל צעל", בעריכת דוד טכויאר ת"א 1957-7
אורסולה גרינג-מינזל: מיהודים מוגנים לאזרחים. השילוב החברתי של יהודי וירצבורג 1803-1871. Schöningh, Würzburg 1992, מסת"ב 3-87-717768-9, עמ' 361 ו.
רולנד פלייד: יהודי וירצבורג. ההיסטוריה שלה מימי הביניים ועד היום. מהדורה 2. וירצבורג 1996, עמ' 95 ו.
Falk Wiesemann : Judaica bavarica: ביבליוגרפיה חדשה על ההיסטוריה של היהודים בבוואריה. Klartext, Essen 2007, מסת"ב 978-3-8986165-4-6.
רוזנבאום, מנדל. בתוך: מייקל ברוק וג'וליוס קרליבך (עורכים), בעריכת Carsten Wilke : Biography Handbook of Rabbis. חלק 1: רבני תקופת האמנציפציה בארצות גרמניה, הבוהמה והווילקופולסקה 1781-1871. K G Saur, מינכן 2004, מסת"ב 3-598-24871-7, עמ' 748.
הערות שוליים

↑  במקורות שונים נראה ששמו המלא היה מנחם מנדל
↑  ראו הרב יעקב עטלינגר, בכורי יעקב, סימן תרס"ח, ס"ק ה. וב"יוסף אומץ" - ספר מנהגי קהילת פרנקפורט שנכתב בידי רבי יוסף יוזפא האן נוירלינגן, אות תתרנח: "משפחת טריוש האוכלים כל הסעודה ליל שמ"ע חוץ לסוכה".
↑  סיורים בעיר העתיקה ירושלים - בית החולים שערי צדק בעיר העתיקה, באתר www.jerusalem-old-city.org
↑  כרטיס קבר: אברהם גרינבוים » הר הזיתים, ירושלים, באתר mountofolives.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009287782305171  GND: 1078125384  VIAF: 236144782960854412332   WorldCat (עם VIAF): 236144782960854412332
ספיטמנס

ספיטמנס היה אציל סוגדי שפעל במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס. הוביל את המרד באלכסנדר מוקדון, בעת כיבושיו באסיה התיכונה. נחשב לגיבור לאומי בטג'יקיסטן.
ביוגרפיה

סוגדיאנה היא ארץ עתיקה הנמצאת באזור טג'יקיסטן ואוזבקיסטן המודרניות. תושביה נודעו בתור סוחרים ממולחים ועירם המרכזית הייתה מרקנדה (סמרקנד המודרנית). אלכסנדר הגדול פלש לאימפריה הפרסית, שסוגדיאנה הייתה חלק ממנה, בשנת 334 לפנה"ס. תוך כמה שנים הצליח לכבוש את שטחי הליבה שלה.
ביולי 330 לפנה"ס נרצח דריווש השלישי על ידי קבוצת קושרים, ביניהם בסוס, אחשדרפן באקטריה. בסוס הכריז על עצמו כמלך החוקי החדש של האימפריה הפרסית תחת השם המלכותי ארתחששתא החמישי. אלכסנדר הגדול הכריז כי בסוס מרד במלכות ופלש לבאקטריה באביב 329 לפנה"ס. בסוס נתפס עד מהרה, אך התנגדות לכיבוש המוקדוני לא הסתיימה. השבטים אוהבי החירות של באקטריה וסוגדיאנה בשיתוף עם שבטים סקיתים פתחו במאבק שנמשך שנתיים תמימות.
ספיטמנס הנהיג את המרד בסוגדיאנה. הוא היה טקטיקן מבריק שהצליח לטמון מארבים קטלניים לצבאו של אלכסנדר הגדול ואף הביס כמה ממצביאיו בקרבות עקובים מדם שעלו למוקדונים במאות הרוגים. ספיטמנס התמיד בהתקפות פגע וברח עד אשר הובס באחד הקרבות על ידי קוינוס. ספיטמנס הצליח להימלט, אך נבגד בידי אנשיו, נרצח בעיר גַבַּע (כיום איספהן) שעל נהר היקרת, וראשו הערוף נמסר לידי המוקדונים.
גיבור לאומי בטג'יקיסטן

על שמו של ספיטמנס נקראת החל משנת 2003 נפת ספיטמן בטג'יקיסטן. בתחילת המאה ה-21 התגוררו בה כ-100,000 בני אדם. בנפה זו הקימו הטג'יקים אתר זיכרון לספיטמנס. האתר כולל פארק רחב ידיים ופסל לזכרו של ספיטמנס. בטקס חנוכת האתר נכח נשיא טג'יקיסטן, אמומאלי רחמון.
כמו כן, קיים בטג'יקיסטן עיטור צבאי שמוענק לאנשי כוחות הביטחון שנקרא על שמו של ספיטנמס, עיטור ספיטמנס. הכיבוש הונצח גם בסרט של חברת אוזבק-מולטפילם (Uzbek Multfilm). גם עסקים רבים שאבו את שמם משמו של הגיבור המקומי ספיטמנס.
הערות שוליים

↑  תארוך מקורב ליולי נעשה על פי כרוניקה בבלית הכרוניקה בתרגום לאנגלית באתר ליוויוס
↑  אפגניסטן - תולדות המערכות הצבאיים מימי אלכסנדר מוקדון ועד למלחמה בטליבן סטפן טאנר, עמוד 49, הוצאת ד"א קפו (באנגלית, אתר ספרי גוגל)
↑  אזכור האירוע ותמונות (באנגלית)
↑  הסרט ביוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008033353  VIAF: 12110498   WorldCat (עם VIAF): 12110498
הר חזון

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  584 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הגליל התחתון
 קואורדינטות:  32°53′59″N 35°24′10″E﻿ / ﻿32.899638888889°N 35.402638888889°E﻿ / 32.899638888889; 35.402638888889
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) הר חזון(למפת הגליל העליון רגילה) הר חזון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר חזון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר חזון
 
הר כמון מימין (מערב) הר חזון משמאל (מזרח) בשעת זריחה. הצל הגדול הוא של רכס הר מירון.
הר חזון הוא הר בולט ברכס במרכז הגליל התחתון בגובה 584 מטר.
מיקום ומבנה

ההר הוא חלק מרכס ההרים הרי שגורת שנמצאים בגליל התחתון. הכביש אל ההר נמצא ממערב לכביש אלמע'אר, במדרונו הצפוני-מערבי של ההר נימצא מושב חזון. ומשם בדרך עפר המגיעה עד לפסגת הר חזון. על פסגת ההר גדל חורש ים תיכוני.
הר חזון בנוי בעיקר מסלעי גיר, דולומיט וקרטון, שנרבדו בים קדום רדוד בתור הקרטיקון (לפני כ-100 מיליון שנה), ועד תחילת תור השלישון (לפני 40 מיליון שנה). במבנה הגאולוגי של הר חזון יש מופעים של חבורת כורנוב, בה מרובות קרקעות חרסית, המתפוררות וגולשות לאחר גשמים עזים. כפי שאירע בצדו הדרומי של ההר, בכפר מע'אר, בפברואר 1969⁩, אז התמטטו בו מספר בתים.
היסטוריה

בעת הקמת המושב חזון על שלוחה בצדו הצפון מערבי של ההר,  בשנת 1968, נערכה חפירה ארכאולוגית ב"חורבת חזור", שסביבה הוקם המושב. בחפירה נמצאו מתקנים חקלאיים אחדים ומערה שתוארכו לתקופה הרומית התיכונה והמאוחרת (המאה ה-2 עד המאה ה-4). בשנת 2008 נערכה חפירת נוספת באתר, בה נחשפו גם ממצאים שתוארכו לתקופה הממלוכית בארץ ישראל.
בשנת 1963, במסגרת "מבצע סו"ס" (סוף-סוף), תוכנית ליישום מדיניות יהוד הגליל. הוחלט על הקמת יישוב על ההר, שישמש מרכזי אזורי לארבעה מושבים נוספים שיוקמו סביבו. אחר כך הוחלט שבאחת הנקודות (שלוחה בין הר לבנים להר חזון) לא יוקם מושב, אלא בסיס הדרכה של צה"ל - מחו"ה אלון (שהוקם ב-1966). צידו המערבי של ההר היה כבר קודם חלק משטח אש 9.
בפברואר 1964⁩ השלימה הקרן הקיימת פריצת דרך לפסגת הר־חזון, והחלה בהכשרת 1,000 דונם של אדמת טרשים סלעית בהר לחקלאות. לאחר הכשרת הקרקע החלו בנטיעת מטעים של עצי אגסים. תפוחים. אפרסקים ושזיף.
ב-27 בדצמבר 1964 נערך טקס חנוכת יער הנושא את שמם של חנה ויוסף נחמני, שניטע על המורדות המערביים של ההר.
ביוני 1965 אושרה הקמתו של המושב חזון, והוא יועד לגרעין של בני מושבים של תנועת הפועל המזרחי. טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-30 באוגוסט 1965, בנוכחות שר הסעד יוסף בורג. אכלוס המושב התעכב במשך מספר שנים, עקב עיכובים בהשלמת המבנים והתשתיות שלו. הוא אוכלס לבסוף ביולי 1969.
ביוני 1971 השלימה חברת מקורות קידוח מים לעומק של 350 מטר בהר, זאת לצורך אספקת מים להתיישבות באזור.
בספטמבר 1977 עלה על הקרקע קיבוץ מורן, על שלוחה מצפון להר חזון.