stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בני שכונתנו
חלקי הספר > ספר אדהם

הספר מתאר את קורותיו של אדהם (אלגוריה לסיפור אדם וחוה), בנו הצעיר של אל גבלאוי, אשר גר יחד עם אביו ואחיו בבית הגדול במרכזה של השכונה. בית זה הוא בית המלא בכל טוב ומהווה מודל לתרבות ולעוצמה בלב הישימון (אלגוריה לגן עדן). אדהם זוכה בחסדו של אביו, אל גבלאוי, וממונה כאחראי להקדש השכונה, תפקיד המטיל עליו את חלוקתו הצודקת של הרכוש בין כלל תושבי השכונה. בין בניו הנוספים של אל גבלאוי נמצא אדריס (אלגוריה לשטן), בנו הבכור של אל גבלאוי, אשר כעסו על המעמד המועדף שניתן לאדהם מוביל אותו לאבד את עשתונותיו וכתוצאה מכך לגירושו מהבית הגדול. בשעה שאדהם מתאהב בבחירת לבו, אמימה (אלגוריה לחווה), ואף נישא לה, מצליח אדריס בתחבולותיו להוביל לסילוקם של אדהם ואמימה מהבית הגדול, ולניכור בין אדהם לאביו. חרף תנאי הקיום הקשים, מצליח אדהם להתמודד עם תנאים אלו מחוץ לבית הגדול, ומגדל יחד עם אשתו שני בנים, קדרי והמאם (אלגוריה לסיפור קין והבל). עם זאת, מותו של המאם בידי קדרי בשל סכסוך בין האחים כתוצאה מהזמנתו של המאם בידי אל גבלאוי להתגורר איתו בבית הגדול (חרף התנכרותו מאדהם, אביו), מוביל לבסוף למותם של אדהם ואמימה, כאשר על ערש דווי סולח אל גבלאוי לבנו ומעניק לו את ההקדש, אשר ישמש לבניו.
חלקי הספר > ספר גבל

הספר מתאר את קורותיו של גבל (אלגוריה למשה), צעיר בן שבט חמדאן, שבשנות חייו המוקדמות אומץ על ידי משפחתו של המשגיח. המשגיח הוא ריבון השכונה ומצאצאי אדהם, אשר במשך הזמן התנכר למורשתו ההומנית של אדהם ובחר לעשוק את תושבי השכונה למען שמירה על מעמדו, בעזרתם של הגביריונים, הזוכים למעמד מועדף בשל ההתעמרות בתושבי השכונה. גבל מתמודד מחד עם חיבתו למשגיח ולאשתו, אשר אימצו אותו והעניקו לו חיי עושר ושררה, ומאידך עם תחושת שייכותו לבני שבט חמדאן, אשר נאנקים תחת שלטונו הרודני של המשגיח, ושל גביריון השכונה, קדרה. בסופו של דבר הורג גבל את קדרה בשל התאכזרותו לאחד מתושבי השכונה, ובעקבות זאת בורח הרחק מהשכונה, שם הוא מתגורר יחד עם מאלף הנחשים אל בלקיטי (אלגוריה לסיפור יתרו), אשר מלמד אותו את אומנות אילוף הנחשים ומשיא לו את בתו שפיקה (אלגוריה לצפורה). גבל חוזר לשכונה ומכריז על עצמו כמנהיגם של בני שבט חמדאן, ומובילם במאבק כנגד הגביריונים והמשגיח, כאשר לבסוף נהפך גבל לגביריון הראשי, תפקיד אותו ממלא כל ימיו בהגינותו ורחמנותו של אדהם. עם זאת, תקוותם של בני השכונה לפיהם הגיעו לבסוף אל המנוחה והנחלה נכזבת, כאשר בעקבות מותו של גבל חוזר שלטון הכוח לשכונה, וממורשתו של גבל נשארים רק הזיכרונות והתקווה של בני השכונה לעתיד טוב יותר.
חלקי הספר > ספר רפאעה

הספר מתאר את קורותיו של רפאעה (אלגוריה לישו), צעיר אשר בדומה לגבל, אף הוא במקור בן שבט חמדאן (רמז למוצאו היהודי של ישו), אשר שב עם הוריו אל השכונה לאחר שנים רבות, במטרה להקים בית ומשפחה. חרף מתינותו של רפאעה, הדוגל באי אלימות, מעט לאחר הגעתו לשכונה נוצר סכסוך בינו לבין הגביריון ח'נפס, וזאת בין היתר על רקע קריאתו של רפאעה לתושבי השכונה לזנוח את ההשתוקקות חסרת התכלית לפירות ההקדש, אשר רק מייסרת את חייהם. ככל שעובר הזמן הופך רפאעה בקרב תושבי השכונה לדמות אצילה, המהווה מודל לדמות אידיאלית אותה יש לחקות. רפאעה לומד את אמנות גירוש השדים (עיסוק שהיה עד אז מוגבל לנשים בלבד), מתחתן עם יאסמינה, אשה הידועה כטיפוס חריג בקרב תושבי השכונה, ומגבש סביבו עדת מעריצים המהווה את בסיס כוחו. חרף ניסיונו של רפאעה להגיע להבנה הדדית בין תושבי השכונה לבין המשגיח וגביריוניו, האירועים מתדרדרים והופכים לסכסוך גלוי, בו רפאעה נחשב לסמל ואידיאל לנאבקים כנגד שלטונם הרודני של הגביריונים. לבסוף רפאעה נרצח על ידי הגביריונים, וזאת בעקבות הסגרתו לידם בידי אשתו, יאסמינה (אלגוריה ליהודה איש קריות). מותו של רפאעה הוביל לגיוסם של אנשי השכונה כנגד המשגיח והגביריונים, וכתוצאה מכך הוכרו אנשיו של רפאעה כבני שבט נפרד, בדומה לאנשי שבט גבל, וניתנו להם זכויות דומות בהקדש. במהלך הזמן הלכה ההערצה לרפאעה וגברה בקרב תושבי השכונה, כאשר יותר ויותר החשיבו אותו כיורשו של גבל. ההסדר בין אנשי רפאעה והמשגיח הוביל לפרץ תקווה חדש בין אנשי השכונה, המאמינים בעתידה הוורוד של השכונה. תקוותם של בני השכונה לפיהם הגיעו לבסוף אל המנוחה והנחלה נכזבת, כאשר ימי שלטונם של חסידיו של רפאעה חולפים, ושלטון הכוח חוזר פעם נוספת לשכונה. בסופו של דבר, ממורשתו של רפאעה נשארים רק הזיכרונות והתקווה של בני השכונה לעתיד טוב יותר.
חלקי הספר > ספר קאסם

הספר מתאר את קורותיו של קאסם (אלגוריה למוחמד), צעיר בן שבט הירבועים, אשר נחשב לשבט נחות המעמד בשכונה, שמרבית אנשיו הם קבצנים ורוכלים. קאסם התייתם מהוריו בגיל צעיר וגודל על ידי דודו, זכריא (אלגוריה לאבו טאלב). עוד מגיל צעיר נודע קאסם בשכונה בזכות מידותיו הטובות, שבזכותן זכה בחיבתה של קמר, אלמנה מבוגרת, שאיתה התחתן (אלגוריה לח'דיג'ה). חייו הנוחים אל קאסם הופרעו בעקבות התגלות, שבה נגלה לעיניו קנדיל (אלגוריה למלאך גבריאל, הידוע במסורת המוסלמית בשם ג'יבריל), משרתו הנאמן של אל גבלאוי, אשר הטיל עליו את המשימה להפיל את שלטון הגביריונים בשכונה ולהשליט את הצדק בין כלל תושביה. בעקבות ההתגלות מתחיל קאסם להפיץ את תורתו, מה שמוביל לסכסוך בינו לבין גביריון השכונה, סוארס. בסופו של דבר קאסם בורח מהשכונה, יחד עם חבריו הקרובים, ובראשם חסן (אלגוריה לעלי), ומתיישב במדבר, רחוק מידי הגביריונים (אלגוריה להג'רה). במהלך הזמן הולך וגובר כוחו של קאסם, עד שלבסוף הוא חוזר לשכונה ומתעמת עם הגביריונים, והורגם זה אחר זה. בשל מנוסתו של המשגיח, ממונה קאסם בהסכמת הכל למשגיח החדש של השכונה, ומכריז שפירות ההקדש יחולקו לכל, ללא אפליה בין אדם לרעהו. במשך כל ימי חייו המשיך קאסם לשלוט בצדק וברחמנות, ברוח מורשתם של גבל ורפאעה, ותקוותם של אנשי השכונה נראית לבסוף כמתגשמת. לאחר מותו של קאסם, ובעקבות הסכסוך בין חסידו הנאמן ביותר חסן לשאר החסידים (אלגוריה להיווצרות השיעה), ימי שלטונם של חסידי קאסם חולפים אף הם, ושלטון הכוח חוזר פעם נוספת לשכונה. בסופו של דבר, ממורשתו של קאסם נשארים רק הזיכרונות, והתקווה של בני השכונה לעתיד טוב יותר.
חלקי הספר > ספר ערפה

הספר מתאר את קורותיו של ערפה (הפעם האלגוריה אינה לאישיות מסוימת, אלא למדע כשלעצמו), נווד צעיר אשר מגיע יום אחד לשכונה יחד עם חברו חנש. עיסוקו של ערפה הוא בתחום השיקויים והתרופות, המזכים אותו בתואר "קוסם". חרף הצלחתו העסקית, ערפה מתרעם על אי הצדק השורר בשכונה, וגומר בנפשו לחדור אל הבית הגדול עצמו הניצב בלב השכונה, ביתו של אל גבלאוי, אשר איש לא ראהו עוד מימיו של אדהם, ולבקש את פעולתו לשם החזרת הצדק לשכונה. אף כי ערפה מצליח לחדור לבית הגדול ללא ידיעת אנשי השכונה, הוא נתקל במשרתו של אל גבלאוי והורגו על מנת למנוע את תפיסתו. לאחר מכן, בעת שחוזר ערפה לשכונה, הוא מתבשר כי אל גבלאוי עצמו נפטר, כתוצאה מאבל על מות משרתו הנאמן (אלגוריה למות האלוהים על פי ניטשה). בעקבות ההלם על מותו של אל גבלאוי, מאיים המשגיח, שגילה את האמת, כי אם ערפה לא יסכים לשרתו ולהכין עבורו חומרי נפץ, יגלה לאנשי השכונה כי הוא האחראי למות אל גבלאוי, איום המביא את ערפה להסכים בלית ברירה לתנאיו של המשגיח. בסופו של דבר מחליט ערפה לברוח, יחד עם חברו חנש, אך נתפס על ידי המשגיח ומוצא להורג, בעוד חנש מצליח לברוח. חרף מותו של ערפה, הגילוי אודות ניסיונו הכן להיטיב עם תושבי השכונה עושה את שלו, ובמשך הזמן הולכת ההערצה לערפה וגוברת בשכונה, עד שמאפילה אף על ההערצה לשלושת גיבורי העבר. מנוסתו של חנש, שבהתאם לאמונה הרווחת פועל ללא לאות ליצירת כלי נשק חדשים לשם הפלת שלטון המשגיח וגביריוניו, מביאה את תושבי השכונה לאמץ את התקווה במידה רבה יותר מבעבר, ולשאת עיניים לעתיד, מתוך אמונה שלמה כי בסופם של הדברים עתיד הצדק לנצח את העוול, והחופש את השיעבוד.
ביקורת על הספר

בעת יציאתו של הספר לאור, בתחילה כפרקים בודדים שפורסמו בעיתון המצרי הידוע אל-אהראם בתקופה שבין דצמבר 1959 למרץ 1960, ובהמשך כספר שלם, הוא נחשב לשנוי במחלוקת במיוחד כיוון שהוא מתאר את חייהן של דמויות נערצות במסורת המוסלמית כמשה, ישו ומוחמד, כאזרחים מצריים רגילים. בעקבות הביקורת עליו מצד אנשי דת מוסלמים, הספר נאסר להפצה במצרים ובכל העולם הערבי, פרט ללבנון, בטענה של חילול הקודש. בשנות ה-80 טען השייח' עומר עבדל רחמן, מראשי האחים המוסלמים במצרים, כי אילו היה מחפוז מוצא להורג בעקבות חילול הקודש על "בני שכונתנו" לא היה סלמאן רושדי מעז להוציא את ספרו "פסוקי השטן". למרות זאת מעולם לא הוצאה פתווה רשמית הקוראת להריגתו של מחפוז, בעיקר הודות למעמדו כסופר ואיש רוח מצרי בעל השפעה. בשנת 1994 ניסה קיצוני מוסלמי להתנקש בחייו של מחפוז, אך הצליח רק לפצוע באופן קשה את הסופר בן ה־82. לאחר ניסיון ההתנקשות מחפוז הסתובב רק בליווי מאבטחים חמושים. רק לאחר ניסיון הרצח יצא "בני שכונתנו" מרשימת הספרים האסורים במצרים.
בעולם לעומת זאת, התקבל הספר היטב, כאשר רבים מחשיבים אותו לאחד מהרומנים הערביים הטובים ביותר בתקופה המודרנית. בנימוקיה לרגל הענקת פרס נובל לספרות לנגיב מחפוז בשנת 1988, ציינה ועדת הפרס את ספר זה, לצד יצירתו הגדולה ביותר של מחפוז, הטרילוגיה הקהירית, כנימוק להענקת הפרס.
תרגומים

הספר תורגם לעברית בידי דוד שגיב, ויצא לאור במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד".
הספר ידוע באנגלית בשם Children of Gabalawi (ילדי גבלאוי), וכמו כן בשם Children of Our Alley (בני שכונתנו). בעברית הספר ידוע גם בשם בני השכונה או ילדי השכונה.
ראו גם

הטרילוגיה הקהירית
נגיב מחפוז
הערות שוליים

↑  דוד שגיב, למה יצא קצפם של אנשי הדת , באתר הארץ, 6 בספטמבר 2006
↑  President pays tribute to Mahfouz, באתר BBC News,‏ 30 באוגוסט 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4247295-7
ג'יימס סווייר קונוויי

ג'יימס סווייר קונוויי (באנגלית: James Sevier Conway;‏ 9 בדצמבר 1798 –  3 במרץ 1855) היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו הראשון, מקבלתה של  ארקנסו כמדינה בארצות הברית ב-1836 ועד 1840.
ראשית חייו

ג'יימס סווייר קונוויי נולד במחוז גרין שבטנסי כבנם של תומאס ואן (לבית רקטור) קונוויי. אביו נולד במחוז פיטסילבניה שבווירג'יניה ב-1771, ומקור משפחתו היה מקונווי שבוויילס. תומאס קנווויי העסיק מורים פרטיים כדי להעניק חינוך לשבעת בניו ושלוש בנותיו. ב-1818 עברה המשפחה לסנט לואיס, שם למד קונוויי את מקצוע המדידה מדודו, ויליאם רקטור, שהיה המודד הראשי של אילינוי, מיזורי וארקנסו. ב-1820 התפטר קונוויי ממשרת הפקיד הנודד של מחוז קול במיזורי כדי לשמש כסגן המודד של טריטוריית ארקנסו שהוקמה אז, שם הוא רכש חלקת אדמה במחוז המפסטד (כיום מחוז לאפייט). באותה תקופה הוא הכיר את מרי ג'יין ברדלי, שעברה לשם עם משפחתה ממחוז וילסון שבטנסי. ב-1825 נישאו השניים, ונולדו להם עשרה ילדים, מתוכם חמישה נפטרו בינקותם או בילדותם.
קריירה פוליטית

ב-1832 מונה קונוויי כמודד הראשי של טריטוריית ארקנסו, ובתפקיד זה שימש עד 1836. באותה שנה התקבלה ארקנסו כמדינה בארצות הברית, וקונווויי נבחר כמושל ארקנסו הראשון. ממשלו התמקד בפיתוח מערכת החינוך והכבישים של המדינה. הוא הורה למיליציה המדינתית לסייר בגבול המערבי ופעל להקמת מאגר הנשק הפדרלי בליטל רוק. הוא פעל להשגת מימון להקמת בית סוהר מדינתי. הוא דרבן את האספה הכללית של ארקנסו להקמת ספרייה מדינתית ואוניברסיטה, אך ללא הצלחה. ב-1840 סיים קונוויי את כהונתו כמושל ושב למחוז לאפייט, שם הוא שימש בשלוש תקופות שונות כמנהל הדואר של המחוז.
מותו

ג'יימס סווייר קונוויי נפטר כתוצאה מסיבוכים של דלקת ריאות ב-3 במרץ 1855 הוא נטמן בבית הקברות בית הקברות של קונוויי, ליד בראדלי, ארקנסו. על שמו קרוי מחוז קונוויי שבארקנסו.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 63.
ג' באייר

ג' באייר הוא היום השלישי בחודש השמיני 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השלישי בחודש השני 
למניין החודשים מניסן. ג' באייר לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו".
חגים ואירועים החלים ביום זה

היום השמונה עשר של ספירת העומר
פורים שני ליהדות רומא, בשל ביטול עלילת הדם שיזם המשומד חננאל דה פוליניו בשנת ה'שט"ו, בעקבות חקירת האפיפיור מרקלוס השני
הילולת חוני המעגל בקברו המצוי מערבית לחצור הגלילית[דרוש מקור][מפני ש...] (על אף שאת ההילולה בציון נהוגים להצמיד ליום בו חל יום העצמאות [דרוש מקור])
כאשר ה' באייר חל בשבת יחול ביום זה יום העצמאות
כאשר ה' באייר חל ביום שישי יחול ביום זה יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל
אירועים היסטוריים ביום זה

ה'תש"ג – מרד גטו ורשה: הנאצים פורצים לבונקר במילא 18, ששימש מפקדת הארגון היהודי הלוחם. רבים ממנהיגי המרד, ובהם המפקד מרדכי אנילביץ', רחל זילברברג ואריה וילנר התאבדו.
ה'תש"ח – נכבשה העיר צפת במלחמת העצמאות
נולדו

ה'תרכ"ט – רבי משה אריה במברגר, רב בשנלנקה בממלכת פרוסיה ומהדיר ספרות הראשונים. (נפטר בו' באדר א' ה'תרפ"ד)
ה'תש"א – רבי אברהם יצחק קוק, ראש ישיבת מאור התלמוד ברחובות וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.
ה'תשט"ו – רבי בן ציון אריה לייבוש הלברשטאם, האדמו"ר מבאבוב.
נפטרו

ד'תתקס"ג – רבי מנחם בן יעקב מוורמייזא, פייטן ודיין בבית הדין של יהדות וורמייזא.
ה'תפ"ג – רבי ישראל ישעיה בן אברהם, מחבר הספר באר היטב הקדמון.
ה'תקצ"ג – הרב אריה לייב צינץ (הגאון מפלוצק), רב בפלוצק ובטשכנוב שבפולין (נולד בה'תקכ"ח).
ה'תרי"ג – הרב יצחק פרחי, דיין, דרשן ושד"ר ירושלמי בן היישוב הישן. (נולד בה'תקל"ט)
ה'תרע"ג – רבי זאב פיילכנפלד, רבן של דיסלדורף ופוזנא, מראשי היהדות האורתודוקסית בגרמניה, ממייסדי אגודת ישראל וחבר מועצת גדולי התורה. (נולד בה'תקפ"ז)
ה'תרפ"ה – רבי ישעיה שטיינר, מייסדה של חסידות קרסטיר (נולד בה'תרי"ב).
ה'תש"ג – מרדכי אנילביץ, מפקד אי"ל ומנהיג מרד גטו ורשה.
ה'תשכ"ט – מיכאל גור, שחקן תיאטרון ישראלי, ממייסדי התיאטרון הארץ-ישראלי. (נולד בה'תרנ"ט)
ה'תשל"א – הרב שמחה בונם אורבאך, רב והוגה דעות, פרופסור לפילוסופיה יהודית. (נולד בה'תרע"ד)
ה'תש"ם – רבי יוסף ברויאר, ראש ישיבה גרמני-אמריקאי וממנהיגי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית, נכדו של רש"ר הירש ומייסד קהל עדת ישורון. (נולד בה'תרמ"ב)
ה'תשמ"ג – מיכאל זהרי, בוטנאי ישראלי, חוקר צמחיית ארץ ישראל והמזרח התיכון, חתן פרס ישראל. (נולד בה'תרנ"ח)
ה'תשנ"ג – הרב חיים מרדכי אייזיק חדקוב, מראשי חסידות חב"ד, יו"ר המרכז לענייני חינוך ואגודת חסידי חב"ד העולמית (נולד בה'תרס"ב).
ה'תשס"ה – הרב אבא מרדכי ברמן, ראש ישבת עיון התלמוד במודיעין עילית (נולד בה'תרע"ט).
ב' באייר – ד' באייר
אייר
הערות שוליים

↑  כ-11.5% מכלל השנים.
↑  כ-28.6% מכלל השנים.
הכניסה למערת הקבר של חוני המעגל, סמוך לחצור הגלילית
בתי הקברות הצבאיים של המערכה בנורמנדי

מראה בבית הקברות הבריטי בכפר לה דליבראנד, בקרבת חוף הנחיתה סורד
במהלך המערכה בנורמנדי במלחמת העולם השנייה נפתחו בשטח המערכה עשרות בתי קברות צבאיים. כיום נותרו מתוכם 27 בתי קברות קבועים. טמונים בהם כ-98,500 חללים.
בתי הקברות מהווים חלק משמעותי של אתרי הזיכרון למערכה שהתחוללה בנורמנדי, לצד חופי הנחיתה, אנדרטאות ומוזיאונים.
היסטוריה

המערכה בנורמנדי החלה בפלישת בעלות הברית ב-6 ביוני 1944. היא נמשכה לערך עד לסוף חודש אוגוסט באותה שנה. הקרבות העזים שנערכו בין צבאות גדולים בשטח מצומצם יחסית גבו מחיר אבדות כבד. הצבאות הלוחמים קברו את מתיהם ואת אלו של האויב תוך כדי התקדמותם. הם נקברו בקברים בודדים בשדה הקרב, בבתי קברות ארעיים שייסדו וכן בשטחם של בתי קברות אזרחיים, לרבות חצרות של כנסיות.
מרבית בתי הקברות הארעיים שנפתחו בשטח המערכה היו של צבאות האימפריה הבריטית. בתי קברות אלו נפתחו בשכיחות גבוהה והיו קטנים יחסית. הכוחות האמריקאים פתחו בנורמנדי שבעה בתי קברות ארעיים, שנטמנו בהם כ-26,800 חללים. בתי הקברות היו פזורים בקרבת הערים הגדולות בשטח המערכה - קן, באייה, סן-לו ואבראנש.
לאחר המלחמה פינו בעלות הברית את רוב בתי הקברות הארעיים שפתחו בנורמנדי (ובזירות אחרות). בעוד שארצות הברית השיבה לתחומיה את מרבית החללים שלה (כ-61 אחוזים, בממוצע של כל זירות המלחמה) לא החזירו צבאות האימפריה הבריטית את חלליהם לארצותיהם כלל, כדרך שנקבע כבר במהלך מלחמת העולם הראשונה. גם לתחומי גרמניה לא הוחזרו חללים. ארונות הנופלים שלא הוחזרו למולדתם הועברו לבתי הקברות שנבחרו לשמש כאתרי קבע. חלק מאלו גדלו עקב כך באופן ניכר מעבר לגודלם המקורי. הקבורה בבתי הקברות לגרמנים בנורמנדי נעשתה על ידי שלטונות צרפת, שניצלו לצורך כך מספר אתרים שם, שנפתחו במקור על ידי חיילי ארצות הברית ופונו כליל על ידה.
לבתי הקברות שנבחרו לשמש כאתרי קבע נערך תכנון מפורט וחלקם אורגנו מחדש, בתהליך שנמשך מספר שנים. נוספו להם גדרות אבן, מצבות קבע ואנדרטאות, מבנים אחרים וגינון עשיר. האדריכל הבריטי פיליפ הפוורת' (אנ') תכנן בהזמנת ועדת חבר העמים לקברי מלחמה את כל בתי הקברות הקבועים של בריטניה וקנדה בנורמנדי.
בתי הקברות

מבין 27 בתי הקברות הצבאיים הקבועים בנורמנדי, 16 הם בריטים, שניים הם אמריקאים, שניים הם קנדים, אחד פולני ואחד צרפתי. כמו כן קיימים חמישה בתי קברות גרמניים. קבורים בהם בני 13 אומות שונות. בחלק מבתי הקברות של הבריטים והקנדים נקברו בני מספר אומות, כולל גרמנים.
בבתי הקברות טמונים 37,721 חללים של בעלות הברית (כולל 1,035 אלמונים). רוב החללים המזוהים - 16,843 - היו בריטים, 13,798 היו אמריקאים, 5,205 היו קנדים ו-729 היו פולנים. האחרים הם עשרות ולמטה מזה של חללים מכל אחת מהמדינות הבאות: אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, צרפת, רוסיה, צ'כוסלובקיה, בלגיה וכן איטליה. יתר החללים בבתי הקברות - 61,575 - היו גרמנים. מספר החללים הקבורים בכל אתר נמצא על פני טווח רחב - החל מעשרות בודדות ועד ללמעלה מ-21,000.
מספרי ההרוגים הקבורים ב-27 האתרים אינם מסכמים את מלוא האבדות של הצדדים הלוחמים במערכה בנורמנדי, שכן ארצות הברית השיבה כאמור לתחומיה את מרבית החללים שלה, ואילו חללים אחרים נקברו בבתי קברות אזרחיים או מחוץ לשטח המערכה - למשל בבריטניה - או שמקום קבורתם לא נודע. כך, מספר החללים שמקובל שנפלו במערכה בנורמנדי תחת פיקוד בריטי היה 22,422, לרבות כ-1,800 נעדרים. כמו כן הועברו לבתי הקברות הגרמניים בנורמנדי גם חללים שנפלו במקומות אחרים - למשל איי התעלה.
גופים שונים הקימו את בתי הקברות במתכונתם הקבועה, והם מפעילים ומתחזקים אותם: האתרים של בריטניה וקנדה נתונים תחת אחריותה של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה; האתרים האמריקאים מנוהלים על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב; ממשלת צרפת מתחזקת את בית הקברות שלה ושל פולין, והאתרים הגרמניים מתוחזקים על ידי הוועדה הגרמנית לקברי מלחמה.
הערות שוליים

↑  מקצת מחללים אלו נהרגו במהלך קרבות ומערכות אחרים במלחמה.
↑  מקור: Joseph Shomon, Crosses in the Wind, New York, Straford House, 1947.
↑  בחלק מבתי הקברות הגרמניים יש מצבות משותפות למספר חללים.
↑  רוב החללים משלוש ארצות אלו היו אנשי צוות אוויר, שניספו במשימות בשמי נורמנדי במהלך שנות המלחמה.
↑  זהו מספר החללים ששמותיהם הונצחו באנדרטת נורמנדי הבריטית.
↑  שמות 1,800 הנעדרים מונצחים באנדרטה הניצבת בצד בית הקברות הצבאי בבאייה.
מפת מרשם של מיקום 20 בתי קברות צבאיים בשטח המערכה בנורמנדי (אחד בבאייה)

שבעה בתי קברות נוספים אינם מופיעים במפה:

בדרום מזרח - לה גאטיי

בצפון מערב - לה קאמב, אורגלנד

בדרום מערב - סן שארל דה פרסי, מאריני, מון דה אויסן, אמריקאי ברטאן
ג'ון ספינקס (מוזיקאי)

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1953 מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  9 ביולי 2014  (בגיל 60)
 שם לידה:  John Frederick Spinks
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1984–2014 (כ־30 שנה)
 עיסוק:  מוזיקאי, גיטריסט, זמר, פזמונאי
 סוגה:  פופ רוק, גל חדש, פאוור פופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון פרדריק ספינקס (28 בנובמבר 1953 – 9 ביולי 2014) היה פזמונאי ומוזיקאי אנגלי. הוא היה ידוע בעיקר בזכות היותו הגיטריסט וכותב השירים של להקת The Outfield.
ביוגרפיה

ספינקס, טוני לואיס ואלן ג'קמן ניגנו יחד בהרכב "Sirius B" משנות השבעים. לאחר שהתאמנו במשך חצי שנה, ההרכב התפרק בגלל הופעתו של הפאנק רוק. בשנות השמונים הקליט ספינקס כמה הדגמות בשם "Baseball Boys", שם שנבחר משום שהיה דומה מאוד לחבורה בשם "Baseball Furies" מהסרט "The Warriors". "רק כדי להיות מקומם, שמתי את מה שהרגשתי שזה שם טיפשי בהדגמות", אמר ספינקס, "והאנשים שלקחתי אותם אליהם אמרו "נשמע נהדר, אנחנו יכולים לראות את הלהקה?" ולא הייתה ממש להקה". ספינקס הצטרף יחד עם לואיס וג'קמן כדי להופיע כ"Baseball Boys", ואז החליף את שמם ל"The Outfield" בשנת 1984. אלבום הבכורה שלהם, "Play Deep", הפך ללהיט עם מכירת רב-פלטינה עם צאתו בשנת 1985. ספינקס כתב את הלהיט הגדול ביותר של הלהקה, "Your Love", שהגיע לעשירייה הראשונה ב-Billboard Hot 100 בשנת 1986. שדה החוץ יצא להפסקה בשנות התשעים אך התכנס שוב להקלטת האלבום "Replay" בשנת 2011.
מותו

ספינקס נפטר ב-9 ביולי 2014 בגיל 60. היה לו סרטן כבד במשך שנים. הוא הותיר אחריו אישה ושני ילדים. ספינקס והלהקה כתבו חומר חדש זמן קצר לפני מותו, אך לא ברור אם הוא ישוחרר.
הערות שוליים

↑  Popson, Tom (1 באוגוסט 1986). "In This Outfield, They Root, Root, Root For Soccer". Chicago Tribune. נבדק ב-11 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Herbert, Geoff (10 ביולי 2014). "John Spinks dead: The Outfield's 'Your Love' songwriter-guitarist dies at 60". The Post-Standard. נבדק ב-8 במרץ 2020 – via syracuse.com. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n93050180  MusicBrainz: 6dba40e1-1856-4df5-b33e-dec5df23b9a0  VIAF: 68140194   WorldCat (עם VIAF): 68140194
ברייטסורס אנרג'י

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  ארנולד גולדמן
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה) 
 מיקום המטה:  אוקלנד 
 ענפי תעשייה:  אנרגיה
 מוצרים עיקריים:  טכנולוגיה תרמו סולאריות
  
 www.brightsourceenergy.com
 
ברייטסורס אנרג'י (BrightSource Energy) היא חברה המתכננת, מקימה ומפעילה תחנות כוח תרמו סולאריות. מטה החברה נמצא באוקלנד שבקליפורניה. כל פעילות ההנדסה והתכנון, כמו גם ניהול פרויקטים בישראל ובאירופה, מתנהלים בחברת הבת ברייטסורס תעשיות ישראל (לשעבר "לוז 2") הממוקמת בהר חוצבים בירושלים.
היסטוריה

בשנות ה-80 הוקמו לראשונה בעולם תחנת כוח תרמו-סולאריות על ידי חברת "לוז", ותוכננו על ידי חברת הבת לוז תעשיות ישראל. השדות הסולריים הללו, המכונים SEGS-Solar Electricity Generating Stations (אנ') נבנו בדרום קליפורניה ומייצרים 354 מגה וואט. תחנות אלו עבדו הרבה שנים מעבר למתוכנן.
בשנת 1991, עם ירידת מחירי הנפט וביטול הטבות מס על ידי הממשל הרפובליקאי של הנשיא בוש, פשטה "לוז" את הרגל. החטיבה התפעולית של החברה הפכה לאחר כמה גלגולים לחברת סולל ואילו הנהלת החברה וצוותי ההנדסה פנו לתחומים שונים. בשנת 2006 התכנסו אנשים מההנהלה וההנדסה של "לוז", חברו לצוות הנהלה והקימו את "לוז 2". בשנת 2008 שינתה החברה את שמה ל"ברייטסורס אנרג'י" (BrightSource Energy).
טכנולוגיה

ברייטסורס אנרג'י מפתחת תחנות כוח באמצעות ריכוז קרינת השמש, באמצעות אלפי הליוסטטים, אל מגדל שמש שבו מחממים מים או מלח לטמפרטורה של כ-550 מעלות צלזיוס. הקיטור שנוצר (מחימום ישיר או על ידי המלח החם) מוזרם לטורבינה ומכאן ואילך תהליך ייצור החשמל הוא ככל תחנת כוח רגילה. הטמפרטורה הגבוהה של הקיטור מאפשרת להגיע לעלות חשמל נמוכה. לאחר המעבר בטורבינה מקורר הקיטור או המלח ומוחזר למגדל כמים לשימוש חוזר; הקירור נעשה באמצעים יבשים (כלומר ללא שימוש במים) ומאפשר חיסכון במים, משאב יקר במדבר בו מוקמות התחנות.
פרויקטים > איוונפה (Ivanpah)

ברייטסורס אנרג'י הקימה שלוש תחנות כוח בהיקף כולל של 400 מגה וואט ב-Ivanpah, קליפורניה – שטח מדברי במזרח המדינה על הגבול עם נבדה, כ-60 קילומטרים דרום-מערבית ללאס וגאס. התחנות מספקות חשמל החל משנת 2013 בהיקף השווה לצריכת החשמל של 140,000 משקי בית, ויחסכו פליטה של 400,000 טון פחמן דו-חמצני לאטמוספירה, השקולים להורדת 70,000 מכוניות מהכביש. החברה חתמה על חוזים למכירת חשמל מהתחנות עם שתי חברות חשמל גדולות מקליפורניה, Pacific Gas and Electric (חברת החשמל של אזור מפרץ סן פרנסיסקו) ו- Southern California Edison (חברת החשמל של אזור לוס אנג'לס), ב-23 בפברואר 2010 הודיע משרד האנרגיה האמריקאי על מתן ערבויות להלוואה בסך 1.37 מיליארד דולר למימון הפרויקט.
פרויקטים > איוונפה (Ivanpah) > נזק סביבתי

ממצאים של פגרי עופות ועטלפים בסביבת תחנת הכוח התרמו-סולארית איוונפה מעידים על מותם של מאות עופות ועשרות עטלפים בשנה עקב תחנת הכוח, מהם מחצית מחריכה בקרני השמש המרוכזות המופנות למגדל התרמו-סולארי ומחצית מהתנגשויות במראות ובמגדל. החוקרים מעריכים שבנוסף לפגרים שנמצאו ישנם עוד אלפים בשנה אשר לא נמצאו מסיבות שונות, ולכן סך גרימת המוות הוא כ-3500 בעלי כנף בשנה. יכולת הייצור המתוכננת של התחנה היא כמיליארד קוט"ש לשנה, וביחד עם ההערכה של גרימת מוות של 3500 בעלי כנף בשנה, הנתונים מצביעים על מוות של כ-3.5 בעלי כנף לכל מיליון קוט"ש. לשם השוואה, מוערך כי תחנות כוח של אנרגיית רוח גורמות למוות של כ-0.4 בעלי כנף לכל מיליון קוט"ש, ותחנות כוח דלקים גורמות למוות של כ-5.2 בעלי כנף לכל מיליון קוט"ש.
בניגוד לתדמית של תחנה סולארית, התחנה באיוונפה שורפת גז ומזהמת במהלך הלילה לשם חימום הדוד הסולארי, כדי לאפשר לדוד לשוב לפעולה סולארית תוך חצי שעה במקום תוך ארבע שעות. על מנת לעמוד בהתחייבותה שאנרגיה שמקורה בדלקים לא תהווה מעבר ל-5% מייצור האנרגיה של התחנה, מפעילי התחנה הגדירו את אנרגיית ההספק הסביל(אנ') (שנדרשת לחימום הדוד) כאילו אינה נכללת באנרגיה שמייצרת התחנה. למרות הבטחות לצמצום שריפת הגז בתחנה, השימוש בשריפת גז עולה משנה לשנה.
פרויקטים > איוונפה (Ivanpah) > חוסר-כדאיות כלכלי

עוד בהקמתה בשנת 2014, מחירי האנרגיה של התחנה התרמו-סולארית לא היו תחרותיים עם מחירי האנרגיה של תחנות פוטו-וולטאיות. למעשה כבר בשנת 2011 חזו חלק מהמשקיעות בטכנולוגיה שהירידה במחירי האנרגיה של תחנות פוטו-וולטאיות תהפוך את הטכנולוגיה התרמו-סולארית ללא-כדאית כלכלית. על פי משרד האנרגיה האמריקאי, בשנת 2017 מחיר האנרגיה לקוט"ש של תחנה תרמו-סולארית ממוצעת בארצות הברית היה פי ארבעה ממחיר האנרגיה לקוט"ש של תחנה סולארית פוטו-וולטאית, וכמעט פי חמישה בשנת 2018.
פרויקטים > מרכז הפיתוח הסולארי בנגב

ביוני 2008 חנכה החברה את מרכז הפיתוח הסולרי SEDC ‏(Solar Energy Development Center), שדה סולרי פעיל המשמש להדגמת הטכנולוגיה הסולרית של החברה ולפיתוחה, בפארק תעשיות רותם שליד דימונה. המרכז מפיק כ-4–6 מגה ואט של אנרגיה תרמית.
פרויקטים > תחנת הכוח באשלים

בנובמבר 2012, זכתה ברייטסורס אנרג'י והתאגיד הצרפתי אלסטום בזיכיון להקמת תחנת כוח באשלים בטכנולוגיה  תרמו-סולארית בהשקעה של 700 מיליון דולר. באוקטובר 2017 הותקן בראש מגדל השמש דוד הקיטור במשקל 2,220 טון. ההפעלה המסחרית תחל ב-2019.
פרויקטים > תחנת הכוח באשלים > נזק סביבתי

מבחינת נזק סביבתי ניתן להשוות בין התחנה התרמו-סולארית באשלים לתחנת איוונפה. החל משנת 2017 ועד 2020 תבצע החברה להגנת הטבע ניטור שוטף סביב תחנות הכוח באשלים במטרה למדוד את הפגיעה בבעלי כנף. מעבר לפגיעה בבעלי הכנף, התושבים באזור אשלים והנהגים בכביש 40 מתלוננים על נזק נופי וסנוור מהמגדל בכל שעות היום.