stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוצ'סטר

ערך זה עוסק בעיר במדינת ניו יורק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רוצ'סטר (באנגלית: Rochester) היא עיר במחוז מונרו שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית, דרומית לימת אונטריו. אזור המטרופולין של רוצ'סטר הוא הכלכלה השנייה בגודלה במדינת ניו יורק, אחרי העיר ניו יורק. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 היא הייתה ידועה בכינוי "מרכז התמונות העולמי" מתוקף היותה מרכז של תעשיית האופטיקה העולמית שבה הוקמו ופעלו החברות קודאק, זירוקס וקורנינג. בעבר היא הייתה ידועה בכינויה "עיר הקמח" ולאחרונה בכינוי "עיר הפרחים". כמו כן, רוצ'סטר היא עיר המחוז של מחוז מונרו.
נכון ל-2020 אוכלוסייתה של רוצ'סטר מונה כ-211,328 תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה במדינת ניו יורק, אחרי ניו יורק סיטי, באפלו ויונקרס. היא נמצאת במרכז אזור מטרופולין גדול יותר שכולל חלקים מעבר למחוז מונרו, ובהם מחוז ג'נסי, מחוז ליווינגסטון, מחוז אונטריו, מחוז אורלינס ומחוז וויין. אזור זה מונה כיום כמיליון תושבים.
בעיר קיימת קהילה יהודית גדולה ופעילה המונה כ-30,000 חברים המפעילה 14 בתי כנסת, מרכז קהילתי ובית ספר פרטי יהודי רוב הקהילה היהודית מתגוררת מדרום למרכז העיר, בפרברים ברייטון ופיטספורד.
ראש העיר הנוכחית של רוצ'סטר היא לאוולי א. וורן.
ערים תאומות

צרפת רן, צרפת (מ־1958)
גרמניה וירצבורג, גרמניה (מ־1964)
איטליה קלטניסטה, איטליה (מ־1965)
ישראל רחובות, ישראל (מ־1972)
פולין קרקוב, פולין (מ־1973)
מאלי במקו, מאלי (מ־1975)
אירלנד ווטרפורד, אירלנד (מ־1983)
רוסיה נובגורוד, רוסיה (מ־1990)
יפן האמאמטצו, יפן (מ־1996)
הרפובליקה הדומיניקנית פורטו פלטה, הרפובליקה הדומיניקנית (מ־1997)
ישראל מודיעין-מכבים-רעות, ישראל (מ־2004) חלק מתוכנית שותפות ביחד (ידועה גם כשותפות 2000 או P2G) של הסוכנות היהודית
הרפובליקה העממית של סין שייניאנג, הרפובליקה העממית של סין (מ־2008)
נפאל קטמנדו, נפאל
הערות שוליים

↑  "U.S. Census Bureau QuickFacts: Rochester city, New York". www.census.gov (באנגלית). נבדק ב-2021-08-13.
↑  About-Us | Jewish Federation of Greater Rochester, www.jewishrochester.org
| דגל ניו יורק מדינת ניו יורק |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | אולבני |  |
| אזורים גאוגרפיים | אגמי האצבעות • פארק אדירונדק • הרי קטסקיל • לונג איילנד • אפסטייט ניו יורק • מערב מדינת ניו יורק • עמק ההדסון • עמק מוהוק • רכס שאוואנגונק • אזור הספר של ניאגרה • מטרופולין אולבני-סקנקטדי-טרוי |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ניו יורק סיטי • באפלו • יונקרס • רוצ'סטר • סירקיוז • אולבני • ניו רושל • מאונט ורנון • סקנקטדי • יוטיקה • וייט פליינס • טרוי • ניאגרה פולס • בינגהמטון • רומא • לונג ביץ' • פוקיפסי • נורת' טונאוונדה • ג'יימסטאון • אית'קה |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות ניו יורק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554801105171  BNE: XX5386038  BnF: cb12394520s (data)  GND: 4130600-4  LCCN: n79026675  MusicBrainz: 17203e02-355a-40db-a524-980192eb9d0f  NARA: 10045911  NKC: ge602571  SUDOC: 182990532  VIAF: 268971020   WorldCat (עם VIAF): 268971020 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קשקאיש

קשקאיש (פורטוגזית: Cascais) היא רשות מקומית (município) במרכז פורטוגל, ומהווה פרבר יוקרה של הבירה ליסבון וגם אתר חוף ים מבוקש.
גאוגרפיה

קשקאיש שוכנת במערב שפך נהר טאגוש (Tagus), בין רכס סינטרה (Sintra) לאוקיינוס האטלנטי, כ-30 קילומטר מערבית לבירה ליסבון.
היסטוריה

קשקאיש הייתה כפר דייגים עד שנת 1364 בה ניתן לה מעמד של עיר. נראה שבתקופה זו גם נבנתה הטירה של קשקאיש.
הפיכתה של קשקאיש לאתר תיירות ואזור מגורים יוקרתי החלה ב-1879 כאשר לואיש מלך פורטוגל בנה בה את ארמון הקיץ שלו.
ערים תאומות

ברזיל סלבדור, באהיה, ברזיל
בורסת המתכות בלונדון

| --- | --- |


בניין הבורסה מאז 2015
 תאריך ייסוד:  1877 
 עיר:  לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 www.lme.com
 
הכניסה לבניין הבורסה הישן
בורסת המתכות של לונדון (באנגלית: London Metal Exchange בקיצור LME) היא בורסת סחורות למסחר בחוזים עתידיים וחוזים למסירה מידית בלונדון, בריטניה. היא השוק הגדול בעולם למסחר בחוזי פורוורד סטנדרטיים, חוזים עתידיים ואופציות על מתכות בסיסיות. הבורסה מנהלת מסחר גם בחוזים על מתכות ברזליות ומתכות יקרות. כמו כן, מאפשרת מסחר במזומן, ביצוע גידור, משמשת לתמחור מחיר ההתייחסות העולמי למתכות ומאפשרת ביצוע חוזים למסירה פיזית של מתכות.
היסטוריה

חברת "London Metal Market and Exchange Company" נוסדה בשנת 1877, אך מסחר במתכות בלונדון החל כבר בשנת 1571, עם פתיחת הבורסה המלכותית בלונדון. ועוד לפני הקמת הבורסה, מסחר התנהל על ידי סוחרים בבתי קפה בלונדון באמצע מעגל מאולתר ששורטט בגיר על הרצפה.
בתחילה סחרו רק בנחושת. עד מהרה נוספו אבץ ועופרת, אך הם קיבלו מעמד רשמי רק בשנת 1920. הבורסה נסגרה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ולא נפתחה מחדש למסחר בנחושת עד 1953. מגוון המתכות הנסחרות הורחב לכלול אלומיניום (1978), ניקל (1979), בדיל (1989), סגסוגת אלומיניום (1992), פלדה (2008), קובלט ומוליבדן (2010). הבורסה אפשרה לסחור גם בחוזים עתידיים על פלסטיק בין השנים 2004–2011.
עסקאות רבות נעשות עבור אספקת סחורות תוך שלושה חודשים. המנהג נובע מהתקופה שבה הגיעו מטענים של נחושת במסע שערך שלושה חודשים מנמלי צ'ילה (יצרנית הנחושת הגדולה בעולם).
החל מסוף המאה ה-20 הפך רוב המסחר בבורסה בהדרגה לספקולטיבי, כלומר לא לשם רכישה פיזית של מתכת אלא לשם על הימור על מחירי המתכות. המגמה התחזקה בתחילת המאה ה-21 עם כניסתן של קרנות הגידור לשוק, דוגמת "גלנקור". כך לדוגמה הערך הכולל של הסחר במתכות בבורסה הגיעה לכ-11.6 טריליון דולר בשנת 2009, אך כ-98% ממנו היה ספקולטיבי.
הבורסה הייתה בבעלות חבריה עד 2012, אז נמכרה לבורסה של הונג קונג תמורת 1.4 מיליארד ליש"ט.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, דאגות לגבי סנקציות על יצוא ניקל רוסי גרמו למסחר ער, מה שגרם למחיר הניקל להכפיל את מחירו פי ארבעה תוך יומיים בלבד, והגיע ל-100,000 דולר ארצות הברית לטון. באופן שנוי במחלוקת, הבורסה הגיבה בביטול עסקאות בסך 3.9 מיליארד דולר, והשעתה את המסחר למספר ימים. התברר כי עליית המחיר ב–250% הייתה על רקע שורט סקוויז רחב היקף.
פעילות > זירת המסחר

זמני המסחר הם 11:40 עד 17:00 שעון גריניץ' .
ה-LME היא הבורסה האחרונה באירופה שבה זירת מסחר פיזית ולא רק אלקטרונית, שהמסחר מנוהל על ידי סוחרים ברצפת המסחר, שעדיין עובדים בשיטה של כריזה פומבית (open outcry). עד 2019 אף הותרה צריכת אלכוהול על ידי סוחרים ברצפת המסחר, מנהג שהיה קיים עוד מהתקופה הוויקטוריאנית. רצפת המסחר נסגרה זמנית במרץ 2020 עקב מגפת COVID-19. בינואר 2021, הציעה הבורסה לסגור את רצפת המסחר האנושית האחרונה באירופה, ולעבור לצמיתות למערכת מסחר אלקטרונית. עם זאת, היא נפתחה מחדש בספטמבר של אותה שנה לאחר התנגדות של חברים.
בנוסף ל-9 חברות הבורסה שיש להן זכויות בלעדיות לסחור בזירה, כ-100 חברות אחרות מעורבות במסחר.
פעילות > מהלך המסחר

כדי לסחור בחוזים בנחושת, בדיל או כל מתכת אחרת הרשומה ב-LME, יש לסחור דרך חבר LME. רוכשי חוזים שמחזיקים בהם עד שהגיעו לפדיון, יקבלו הזמנה למחסן ספציפי, שאושר על ידי LME, לקבל מסירה של המתכת במידת הצורך.
ה-LME מוציא מדי יום נתונים מפורטים על כמה טונות של כל מתכת יש במחסנים שלה, מה שעוזר ליצרנים ולצרכנים לקבל החלטות עסקיות נכונות.
פעילות > נקודות משלוח

כשוק של "מוצא אחרון", תעשיית המתכת יכולה להשתמש באפשרות המשלוח של LME למכירת מלאי עודף, בזמנים של עודף היצע וכמקור לחומר בזמנים של מחסור קיצוני. במציאות, מסירה פיזית מתרחשת באחוז קטן מאוד מהמקרים ב-LME שכן רוב הארגונים משתמשים ב-LME למטרות גידור. עם זאת, האחוז הקטן שגורם למשלוח ממלא תפקיד חיוני ביצירת התכנסות מחירים.
פעילות > מחסנים

כדי לתמוך במנגנון האספקה הפיזי, ה-LME מאשר ומעניק רישיון לרשת של מחסנים ומתקני אחסון ברחבי העולם. מחלוקת התעוררה ב-2013 לאחר שה-LME נקטה בפעולה להגבלת השימוש במחסנים שלה לאגירת אלומיניום במטרה להעלות את מחירו. במרץ 2014, בית המשפט העליון של אנגליה קבע ש"רוסאל", חברת האלומיניום הרוסית, הפרה כללים אלה.
פעילות > מסחר אלקטרוני

ה-LME השיקה פלטפורמה אלקטרונית בשם LME Select בפברואר 2001. היא פותחה על ידי בית תוכנה שוודי Cinnober. הפלטפורמה היא פלטפורמת מסחר מבוססת FIX, וכעת היא מטפלת ברוב העסקאות בבורסה.
פעילות > LME Clear

LME Clear היא המסלקה של בורסת המתכות בלונדון. היא הושקה בשנת 2014, תוכנה ונבנתה בהתייעצות עם הסוחרים כדי לספק שירותי סליקה וסילוק חסכוניים, תואמי EMIR, תוך שימוש בטכנולוגיה מתקדמת. LME Clear הודיעה על מינויו של דייוויד וורן ליו"ר החל מ-20 ביולי 2023. דוד יחליף את מרקו סטרימר שייפטר מתפקידו בתום כהונתו.
פעילות > מתכות יקרות

בניגוד למה שנהוג לחשוב, מתכות יקרות, זהב וכסף, אינן נסחרות בבורסת המתכות של לונדון, אלא בשוק מעבר לדלפק המכונה בדרך כלל London Bullion Market, על ידי חברי איגוד שוק הבוליון הלונדוני (LBMA). פלטינה ופלדיום נסחרות בשוק הפלטינום והפלדיום בלונדון (LPPM). חברי ה-LBMA וה-LPPM סוחרים בשוק הספוט של המתכות היקרות ב-EBS (Electronic Broking Systems) - שנרכש על ידי חברת ICAP ביוני 2006. חברות רבות המעורבות במסחר במתכות יקרות אחרות חברות באיגוד סחר המתכות הנדירות (MMTA).
סוחרים יהודים בבורסה

החלה מאמצע המאה ה-20 רבים מהסוחרים בבורסה הם יהודים, במיוחד בעקבות עליית המסחר הספקולטיבי. ביניהם חברת "טראנס וורלד מטאלס" של האחים דוד וסימון ראובן, שהפכה מסוחרת קטנה במתכת לאחת החברות הגדולות בסחר האלומיניום העולמי, חברת "מיטלס ריסורסס גרופ" של האחים אמיר ורמי וייספיש, וחברת "גלנקור" של מארק ריץ' ופינקוס גרין.
הערות שוליים

↑  גדעון בן-נון, לקראת נקודת התכה, באתר TheMarker‏, 11 באפריל 2006
↑  מרי דה ווט, ‏העופרת יכולה להמשיך לעלות, באתר גלובס, 13 באפריל 2015
↑  האקונומיסט, בורסת המתכות של לונדון תציע מסחר בחוזים עתידיים על חומרים פלסטיים, באתר TheMarker‏, 6 באפריל 2004
↑  החברה הכי מצליחה שלא שמעתם עליה, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2007
↑  Simon Goodley, London Metal Exchange: top hats and tales from the trading floor, The Guardian, ‏3 OCT 2011
↑  סוכנויות הידיעות, אסיה טורפת סחורות: בורסת הונג קונג רכשה את בורסת המתכות של לונדון, באתר TheMarker‏, 16 ביוני 2012
↑  בלומברג, הקטסטרופה שהשביתה מסחר באחת הבורסות החשובות בעולם, באתר TheMarker‏, 12 במרץ 2022
↑  בלומברג, המסחר הושבת בבורסת המתכות בלונדון, כעת תובעים ממנה 456 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 8 ביוני 2022
↑  בלומברג, "ביג שוט" והשורטיסטים: הדרמה שמטלטלת את שוק המתכות העולמי, באתר TheMarker‏, 3 באפריל 2022
↑  בלומברג, שיכורים על רצפת המסחר: בורסת LME שמה סוף למסורת מהתקופה הויקטוריאנית, באתר TheMarker‏, 18 ביוני 2019
↑  Joanna Partridge, ‘Open outcry’ trading to restart at London Metal Exchange, The Guardian, ‏8 JUNE 2021
↑  ג'יימס אטווד, ‏מי אוכל את מאגר הנחושת?, באתר גלובס, 3 ביולי 2005
↑  שחף פרקש, אנליסט מרקט פלייס, ‏השקעה ישירה בכסף (המתכת), באתר גלובס, 22 בפברואר 2007
↑  יובל אליצור, חברות יהודיות הביאו בעקיפין להתמוטטות עסקי ספסר הכסף מטקסס ושותפיו הערביים, מעריב, 25 באפריל 1980
↑  הקריירה הרוסית של טראנס וורלד מטאלס, באתר גלובס, 6 בפברואר 1997
↑  ליאור רבינוביץ, האחים הישראלים אמיר ורמי וייספיש - מסוחרי המתכות הגדולים בלונדון - בקרב משפטי על 88 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 19 בפברואר 2006
↑  רויטרס, גלנקור מחזיקה בכ-80% ממלאי העופרת בבורסת המתכות של לונדון, באתר TheMarker‏, 27 באפריל 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 6133173-9
ג'ף סקול

| --- | --- |

ג'ף סקול בהוליווד
 לידה:  16 בינואר 1965 (בן 60) מונטריאול, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 מקום מגורים:  לוס אנג'לס 
 כינויים נוספים:  ג'ף
 ידוע בשל:  פעילות נדבנית, מראשוני חברת eBay
 השכלה:  תואר ראשון במדע שימושי מאוניברסיטת מונטריאול, תואר שני במינהל עסקים מאוניברסיטת סטנפורד
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 מקצוע:  יזם טכנולוגי, יזם חברתי, נדבן
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר קנדה  מסדר קנדה 
 
ג'ף סקול (באנגלית: Jeffrey Skoll; נולד ב-16 בינואר 1965) הוא מהנדס מחשבים, יזם אינטרנט, מפיק סרטים ונדבן יהודי קנדי.
הוא היה העובד הראשון והנשיא הראשון של חברת הדוט קום eBay. התעשרותו מהחברה המצליחה אפשרה לו להפוך לפילנתרופ, באמצעות קרן סקול (The Skoll Foundation), וכן לייסד חברה להפקות סרטים.
קורות חיים

סקול נולד ב-16 בינואר 1965 במונטריאול שבקנדה למשפחה יהודית. אמו הייתה מורה, ואביו היה בעלים של חברה לייצור כימיקלים. בהיותו בן 14, אובחן אצל אביו סרטן. בעקבות האיבחון, התוודה אביו באוזניו על אכזבתו מכך שלא השיג את מטרותיו בחיים, דבר שהעניק לסקול, על פי עדותו, דחיפה להצטיין ולהשאיר חותם בעולם.
סקול למד לתואר ראשון במדע שימושי באוניברסיטת מונטריאול, במסלול להנדסת חשמל, אותו סיים בהצטיינות. בעת היותו סטודנט ערך את העיתון הסאטירי של בית הספר להנדסה של האוניברסיטה, ומימן את לימודיו כמתדלק בתחנת דלק. לאחר סיום לימודיו טייל בעולם כתרמילאי, וכשחזר הקים שתי חברות קטנות להשכרת מחשבים ולשירותי מחשב.
בשנת 1993 עזב את קנדה ולמד לתואר שני בבית הספר למינהל עסקים של אוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה. לאחר שסיים את התואר ב-1995 הצטרף לחברת ההוצאה לאור נייטס ריידר, שם עסק בפרויקטים בתחום החדש - האינטרנט.
קריירה > eBay

בשנת 1996 פגש סקול את פייר אומידיאר, איראני-אמריקני יליד צרפת, שייסד את חברת המכירות הפומביות ברשת, eBay. אומידר מינה אותו לעובד הראשון של החברה במשרה מלאה, ולנשיא החברה. eBay, שהייתה חברת דוט קום קלאסית בכך שהעתיקה בהצלחה צורת מסחר קיימת אל תחום האינטרנט, תוך שיתוף משתמשים רבים והוזלת עלויות, הייתה אפילו כבר רווחית ביום שסקול הצטרף; אולם, סקול הוא זה שכתב את התוכנית העסקית, שהפכה את החברה מחברת הזנק קטנה להצלחה מסחרית
הוא שימש כנשיא החברה עד הגעתה של מג ויטמן בינואר 1998, אז הפך לסגן נשיא לתכנון אסטרטגי. בעקבות בעיות שהתגלעו בין בכירי החברה, עזב את החברה בשנת 2000 תוך שהוא מממש את חבילת המניות שלו, השנייה בגודלה בחברה. צעד זה העשיר אותו בכ-2 מיליארד דולר. בספטמבר 2004 דורג שלישי ברשימת העשירים ביותר בארצות הברית מתחת לגיל 40.
קריירה > Participant Media

סקול ייסד את חברת ההפקות Participant Media (מילולית: "אמצעי התקשורת של המשתתפים")}, ומשמש יושב הראש שלה. החברה מפיקה סרטי עלילה וסרטים תיעודיים, המקדמים ערכים סוציאליים. מטרת החברה להפיק סרטים בעלי סדר יום פוליטי וחברתי, בכך שיצליחו כלכלית וכך יגיעו לצופים רבים ככל האפשר, וישפיעו על צופיהם לחולל שינויים חברתיים ופוליטיים. כבר בשנתה השנייה, ב-2006, ארבעה סרטים בהפקתה היו מועמדים ל-11 פרסי אוסקר: הסרטים סיריאנה בכיכובו של ג'ורג' קלוני (על ההשפעה העולמית של תעשיית הנפט), לילה טוב ובהצלחה (בבימויו של קלוני, על העיתונאי האידיאליסט אדוארד מורו), "ארץ קרה" (על שינוי הגישה להטרדות מיניות באזורים הכפריים), והסרט התיעודי "מרדר בול".
בהמשך הפיקה החברה את הסרטים אמת מטרידה (שזכה בשני פרסי אוסקר, וכנראה סייע לאל גור לזכות בפרס נובל לשלום); פאסט פוד, על תעשיית המזון המהיר; "העולם על פי רחוב סומסום", "מלחמתו של צ'ארלי ווילסון" (על תמיכתו של חבר הקונגרס האמריקני בארגון הטליבאן במלחמה נגד רוסיה); רודף העפיפונים, "מלאכים באבק" (על ילדים שהתייתמו כתוצאה של מות הוריהם מנגיף האיידס), "דרפור עכשיו", "ג'ימי קרטר האיש מפליינס", "האורח" (על בעיות ההגירה); "נוהל שיגרתי" (*) על שערוריית כלא אבו גרייב; "המפרץ" על ציד דולפינים ביפן; "מחכים לסופרמן" על חינוך אלטרנטיבי, "העזרה", "לינקולן; ועוד. בסך הכל היו מועמדים לפרס האוסקר 35 סרטים בהפקת החברה, נכון לשנת 2012.
בבעלות החברה מחלקות לטלוויזיה ולהוצאה לאור, והיא גם מפעילה את האתר Takepart.com, המעודד לפעילות חברתית באמצעות קישור הקוראים לנושאים בחדשות המעניינים אותם.
החברה גם תמכה ביזמים חברתיים פוטנציאליים, באמצעות תוכנית הייעוץ ותוכנית האקטיביזם שלה.
כדוגמה להשפעה של סרט בהפקת החברה, ניתן לציין הסרט "ארץ קרה", שיצא לאקרנים בסמיכות זמנים לדיונים על הארכת החוק נגד אלימות כלפי נשים. הסרט הוקרן בין היתר בקונגרס האמריקני וסייע רבות לגייס תמיכה ציבורית כדי להאריך את החוק.
סקול מימן את "פרויקט גנדי", בשיתוף "סיוע בינלאומי" (Relief International), שיצר גרסה מדובבת לערבית של הסרט גנדי. הסרט מוקרן באופן סדיר בשטחי הרשות הפלסטינית, ונועד לקדם התנגדות לא אלימה, העצמה וחתירה לעצמאות כלכלית של החברה הפלסטינית.
בשנת 2015 נמנה כחלק ממפיקי הסרט "חיות ללא לאום", דרמת מלחמה בהפקה גאנית-אמריקאית בכיכובו של אידריס אלבה.
קריירה > השקעות נוספות

ב-2006 השקיע באוברון מדיה (Oberon Media), חברה ישראלית שפיתחה משחקי מחשב. סקול השקיע בחברה באמצעות חברת ההשקעות שלו - קפריקורן מנג'מנט.
ב-2011 השקיע עם שותפים בקרן הון סיכון הפלסטינית MEVCF שהוקמה במטרה להשקיע בחברות אינטרנט, מובייל ותוכנה שמוקמות על ידי יזמים פלסטינים בגדה המערבית.
פעילות פילנתרופית

סקול מעיד ששאיפתו להגיע לעצמאות כלכלית נועדה רק כדי לממש את מטרתו האמיתית, והיא להשפיע על העולם באמצעות פתרון של בעיות עולמיות עיקריות. באותה תקופה הוא פגש את ג'ון גרדנר, שהיה שר הבריאות והחינוך בממשלו של הנשיא ג'ונסון. לשאלתו, איך הכי כדאי לפעול כדי לתקן קלקולים בעולם ביעילות, ענה לו גרדנר: "תבטח בכך, שאנשים טובים יעשו דברים טובים." לעדותו של סקול, הפגישה הניעה אותו להקים את "קרן סקול".

סקול מתמצת את גישתו ליצירת השפעה ולפתרון בעיות גלובליות בסיסמה "השקיעו, קשרו, וספרו לכולם" (Invest, Connect, Celebrate). הוא מאמין שלכל אדם יש אפשרות להשפיע על תהליכים בעולם, על ידי שימוש בכישורים ובכלים השונים מאדם לאדם, אבל המצויים במידה כזו או אחרת בכל אחת ואחד - ביכולת עסקית, אמנותית, בכישורי מנהיגות, בתרומה כספית, וכדומה.
פעילותו הנדבנית של סקול זיכתה אותו בהכרה ציבורית ובפרסים רבים. סקול הוא יושב הראש של קרן הסיוע שהקים, "קרן סקול", המקדמת יזמות חברתית. הוא תורם לקרן כ-80 מיליון דולר בכל  שנה, ומאז היווסדה ב-1999 ועד 2013 תרם לה כבר כמיליארד דולר מהונו האישי. מבחינת היקף נכסיה, זוהי הקרן הגדולה בעולם לקידום יזמות חברתית. תרומתו הגדולה ביותר למוסד יחיד הייתה בסך 30 מיליון דולר, למסע הציבורי למען הגנה על האקלים (Alliance for Climate Protection Campaign).
ב-2009 הקים את "קרן סקול לאיומים דחופים", עם תקציב ראשוני של 100 מיליון דולר במטרה להתמודד עם אתגרים גלובלים דוגמת משבר האקלים.
ב-2017 תרם מיליון דולר לקרן צדקה העיתון הבריטי "הגרדיאן", שהוקמה בארצות הברית, במטרהו לגייס כסף מארגונים פילנתרופיים וקרנות צדקה של תאגידים וחברות מחקר כדי לממן כתיבה עיתונאית על נושאים שונים, מזכויות אדם ועד שינויי אקלים.
תחביבים

בבעלותו של סקול מכונית טסלה רודסטר, מתוצרת חברת טסלה האמריקנית, שהיא מכונית הספורט הכל-חשמלית הראשונה ביצור סדרתי. סקול הוא גם משקיע בחברה.
פרסים והוקרה

בשנת 2011 קיבל סקול את אות מסדר קנדה, אות הכבוד הגבוה ביותר במולדתו. האות ניתן לו "על תרומתו הנדיבה למטרות חברתיות, ועל חדשנות בפעילותו הנדבנית."
פרס החזון מטעם גילדת המפיקים של אמריקה, 2009
סקול הוצב ברשימת 100 האנשים של השנה של המגזין טיימס, 2006
פרס רייב של המגזין Wired
פרס הנדבן המצטיין מטעם האיגוד הבינלאומי של התורמים, 2003 (International Association of Fundraising Professionals)
ב-2003 זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת טורונטו.
הערות שוליים

↑  פורבס, ‏וואו, כמה כסף, באתר גלובס, 9 בדצמבר 1999
↑  דפנה מאור, מייקל דל בראש רשימת העשירים ביותר בארה"ב מתחת לגיל 40, באתר TheMarker‏, 12 בספטמבר 2004
↑  שרון וקסמן, אילי הסרטים החדשים, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2007
↑  אורי קליין, הישרדות, בלי ניצחון, באתר הארץ, 1 במרץ 2006
↑  רותה קופפר, להרוג את האיש עם הכדור, באתר הארץ, 23 בינואר 2007
↑  עכבר העיר, המנצח הגדול באוסקר: "השתולים" של סקורסזי, באתר הארץ, 26 בפברואר 2007
↑  צפריר רינת, אל גור ופאנל שינוי האקלים של האו"ם זכו בפרס נובל לשלום, באתר הארץ, 13 באוקטובר 2007
↑  Violence Against Women Act
↑   טום למונט, גרדיאן, אידריס אלבה: "נעזרתי במשחק כדי לגרש את השדים שלי", באתר הארץ, 3 באוגוסט 2021
↑  גיא גרימלנד, נשיא eBay לשעבר משקיע בחברה ישראלית, באתר TheMarker‏, 3 ביולי 2006
↑  גיא גרימלנד, גוגל, ג'ורג' סורוס, מייסד eBay ומייסד AOL הם המשקיעים בקרן הון סיכון הפלסטינית, באתר TheMarker‏, 9 במרץ 2011
↑  אנדרו ג'ק, ‏צדקה, הדור החדש, באתר גלובס, 16 באפריל 2007
↑  האתר של Alliance for Climate Protection Campaign
↑  שירה חורש, ‏ג'ף סקול מייסד eBay מקים קרן חדשה ל"איומים דחופים" - שינוי האקלים, הקונפליקט במזה"ת ועוד, באתר גלובס, 15 באפריל 2009
↑   הניו יורק טיימס, העיתון הבריטי "גרדיאן" מנסה להתקיים מתרומות בארה"ב, באתר TheMarker‏, 31 באוגוסט 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461123505171  PLWABN: 9810543375105606  GND: 1061955303  ISNI: 0000 0000 5392 403X  LCCN: no2007009763  VIAF: 48997620   WorldCat (עם VIAF): 48997620
קסטרו מארים

קסטרו מארים (בפורטוגזית: Castro Marim) היא עיירה ומועצה מקומית שנמצאת במחוז פארו (אנ'), פורטוגל. באזור נמצא ארמון קסטרו מארים (אנ').
גאוגרפיה

העיירה ממוקמת כ-224 ק"מ מבירת פורטוגל, ליסבון, וכ-46 ק"מ מבירת המחוז פארו (אנ'), פארו.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (32 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר (11 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 632 מילימטרים בשנה. חודש נובמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (127 מ"מ גשם), וחודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
הערות שוליים

↑  Castro Marim, Castro Marim (באנגלית)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535886905171  GND: 4515314-0  LCCN: n98023982  SUDOC: 152678042  VIAF: 138552974   WorldCat (עם VIAF): 138552974 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פורטוגל ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיגיירה דה פוש

פיגיירה דה פוש (בפורטוגזית: Figueira da Foz, הגייה: [fiɣɐjɾɐ ðɐ fɔʃ]), ידועה בקיצור גם בשם פיגיירה, היא עיר במחוז קוימברה, פורטוגל. העיר ממוקמת בפתחו של נהר ממונדגו, 40 ק"מ מערבית לעיר קוימברה, ומוקפת בגבעות סרה דה בואה. ב-2011 מנתה אוכלוסיית העיר 62,125 נפשות.[דרושה הבהרה]שטח העיר הוא 379 קמ"ר,[דרושה הבהרה] והיא העיר השנייה בגודלה במחוז קוימברה לאחר קוימברה העיר.
פיגיירה דה פוש היא עיר חוף בעלת מספר רב של חופים לאורך האוקיינוס האטלנטי. כעיר תיירות, התיירות ממלא מקום חשוב במיוחד במרכז. קיים בעיר אזור הימורים חוקיים, וקזינו "פיגיירה" הוא אחד מבתי הקזינו הגדולים שבחצי האי האיברי.
היסטוריה

על פי האגדה שם המקום נובע משמו של עץ הפיקוס, שעמד על המזח של סלמנה, שם נהגו הדייגים לקשור את סירותיהם. עם זאת לדברי ההיסטוריון נלסון בורחס, שם העיר מורכב משפות שונות ופירושו המילולי הוא "פתיחת פי הנהר". עקבות היסטוריות מסוימות מראות שהייתה קיימת התיישבות ילידית באזור זה כבר מן התקופה הנאוליתית. עם זאת, התיעוד הראשון מאזור זה הוא מסמך משנת 1096, המתעד תרומה של ראש מנזר בשם פדרו, לקתדרלת סה ולה שבקוימברה. בתרומה הועברו מספר אחוזות שהיו שייכים לכנסייה של סאו יוליאו אל הקתדרה.
במאות ה-18 וה-19 עברה העיר התפתחות גדולה בשל תעשיית יצור הספינות, ותעשיית ייבוש דגי הבקלה שפרחו באזור.
בעיר פועלות שתי אוניברסיטאות פרטיות: האוניברסיטה הקתולית של פורטוגל, ואוניברסיטת אינטרנסיונל.
אקלים

בעיר קיים אקלים ים תיכוני המאופיין בחורפים גשומים ומתונים וקיץ יבש וחם. ממוצע הטמפרטורה השנתי הוא 15°C, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-600 מ"מ. בקיץ נפוצות לעיתים (בשעות אחר הצהרים) רוחות צפוניות-מערביות חזקות.
ראו גם

קוימברה
הערות שוליים

↑  Statistics Portugal, www.ine.pt
↑  http://www.dgterritorio.pt/ficheiros/cadastro/caop/caop_download/caop_2014_0/areasfregmundistcaop2014_2
↑  Grand Union Portugal, Portal do Governo de Portugal, www.portugal.gov.pt
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566809405171  BNE: XX5389052  BnF: cb15239281c (data)  GND: 4434375-9  ISNI: 0000 0001 2182 2538  LCCN: n82060112  MusicBrainz: eb0f0077-3682-4ca0-b74c-10896e905e86  NKC: ge1074802  SUDOC: 129735817  VIAF: 312565159   WorldCat (עם VIAF): 312565159
מכרות הזהב של האי סאדו

| --- | --- |

הסמל של מכרה הזהב של סאדו הוא "דויו נו ורטו". שרידי כרייה פתוחה.
 האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית תרבותי בשנת 2024, לפי קריטריונים 4
 מדינה:  יפן יפן
 כולל:  22 רכיבים בשני אזורי כרייה
 שטח האתר:  7,509 דונם
 שטח אזור החיץ:  15,271 דונם
 קואורדינטות:  38°02′27″N 138°15′28″E﻿ / ﻿38.040833°N 138.257778°E﻿ / 38.040833; 138.257778
 www.sado-goldmine.jp
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מכרה סאדו(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מכרה סאדו(למפת מחוז ניאיגטה רגילה) ניאיגטה נגאוקה ג'ואצו סנג'ו שיבטה סאדו יאמאגטה פוקושימה טוצ'יגי גונמה נאגנו טוי. ים יפןמכרה סאדו(למפת מחוז ניאיגטה מוגדלת) ניאיגטה נגאוקה ג'ואצו סנג'ו שיבטה סאדו יאמאגטה פוקושימה טוצ'יגי גונמה נאגנו טוי. ים יפןמכרה סאדו
מכרות הזהב של האי סאדו (ביפנית: 佐渡島の金山, תעתיק: "סאדושימה נו קינזאן") הם סדרה של מכרות זהב היסטוריים באי סאדו במחוז ניאיגטה שביפן. הם כוללים כמה אזורי כרייה הממחישים את התפתחות כריית הזהב ביפן בתקופת אדו (1603–1868), ונוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו במושב ה-46 של ישיבת המורשת העולמית שנערכה ביולי 2024 בניו דלהי.
גאוגרפיה וגאולוגיה

האי הגעשי סאדו שוכן בים יפן כ-35 קילומטרים מערבית להונשו, הגדול שבאיי יפן. האי בנוי משני רכסים הרים מקבילים, הרי אוסאדו והרי קוסאדו, שכיוונם מדרום-מערב לצפון-מזרח, שביניהם מפריד מישור סחף, מישור קונינאקה. מרבצים של כסף וזהב נוצרו בעקבות שפיעה של מים חמים (מחזור הידרותרמי) לפני השטח תוך יצירת עורקים של מרבצים בסלעים. פעילות טקטונית תחילה השקיעה את המרבצים לים ואחר כך הרימה אותם לפני השטח.
היסטוריה

הפקת זהב בסאדו מוזכרת כבר במאה ה-12. במאה ה-16, הכרייה שגשגה עם כניסתן של טכנולוגיות מיצוי יעילות יותר מסין וקוריאה.
תחת שלטון שוגונות טוקוגאווה במאה ה-17, הפכה יפן לאחת מיצרניות הזהב הגדולות בעולם, כשסאדו הוא אחד מאתרי הכרייה החשובים ביותר. המכרות היו בניהול ישיר של השוגונות.
הכרייה באזור נישימיקאווה הופסקה ב-1872. באזור אייקאווה הפעילות נמשכה תחת מפעילים מתחלפים עד 1989.
שיטות כרייה

באזור נישימיקאווה שימשה שיטת אונאגשי ("נהר גדול") לסינון זהב. זהב נשטף מתוך חצץ באמצעות כמויות גדולות של מים. התעלות ששימשו להובלת מים ממאגרים כלולות באתר המורשת העולמית.
אזור אזור אייקאווה-צורושי מציג את המעבר מכרייה פתוחה לכרייה תת-קרקעית. פותחה רשת מורכבת של מנהרות בגדלים ופונקציות שונות.