אנדרה ספיר
משורר, סופר, ופעיל ציוני

בשנת 1904 התוודע ספיר לראשונה לדמותו של ישראל זנגוויל לאחר שהתרשם עמוקות מסיפורו "חד גדיא" שהתפרסם ב"מחברות החמישה עשר" של פגי בפריז. באותה עת הורדה תוכנית אוגנדה מסדר היום של ההסתדרות הציונית וכתוצאה מכך ייסד ישראל זנגוויל יחד עם מנהיגים נוספים את "ההסתדרות הטריטוריאליסטית היהודית" (ITO) שמטרתה הייתה ""להשיג טריטוריה על בסיס אוטונומי לאלה מבין היהודים שאינם יכולים או שאינם רוצים להישאר בארצות מגוריהם". ספיר החל בפעילותו הציונית בהצטרפו אל הארגון שבראשות ישראל זנגוויל, שם מונה לחבר בהנהגת הארגון, לקח חלק בהסברה ופרסם מאמרים רבים.
בשנת 1905, לאחר המהפכה ברוסיה, פליטים יהודים רבים נמלטו כתוצאה מפוגרומים ורדיפות. ספיר תמך בהתארגנותם של יהודי רוסיה להגנה עצמית לנוכח הפוגרומים, ומאוחר יותר הקים ארגון לצעירים יהודים שטיפל במהגרים יהודים מרוסיה. בשנת 1908 נסע לאיטליה והחל לכתוב עבודה על ישראל זנגוויל אותה פרסם בתחילה בקטעים בעיתונות ואחר כך בספר. קובץ שיריו "בדרכי האבסורד" (Vers les routes absurds) יצא לאור ב-1911. באותה שנה השתתף ספיר בקונגרס הציוני העשירי שהתקיים בבזל. בדברים שכתב בעת שהותו בבזל תקף בחריפות את המתבוללים המתכחשים לזהותם היהודית באומרו "התבוללות היא מוות, ציונות היא חיים". בשנת 1912 ייסד את "ארגון הצעירים היהודים" (AJJ) שטיפל במהגרים יהודים מרוסיה. בשנת 1913 הרחיב את עבודתו על ישראל זנגוויל הוסיף לה פרקים על אוטו וויינינגר וג'יימס דרמסטטר (James Darmesteter) ופרסם אותה בשם "כמה יהודים" (Quelques Juifs).
אחיו של ספיר, פול, שניהל את המפעל המשפחתי, גויס לצבא עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. ספיר לא גויס בשל גילו ועל כן הופקד בידיו ניהול העסק. מאורעות המלחמה אילצו את ספיר להעתיק את מיקומו של המפעל. עם זאת, תוך כדי המלחמה, כאשר מצבו של העסק המשפחתי התייצב ועיסוקיו הציבוריים איפשרו זאת, החל ספיר לתעד את מצב הקהילות היהודיות ברחבי העולם (אירופה, אפריקה ואסיה). הוא חשף עדויות על מעשי זוועה שביצע הצבא הרוסי נגד יהודים בפולין, תיעד רדיפות יהודים ברומניה ובמקומות נוספים במרכז אירופה, ואסף מסמכים דו"חות ונתונים סטטיסטיים, אשר חלקם הגיעו אליו מידי ישראל זנגוויל. ממצאי מחקרו זה פורסמו בספרו "היהודים והמלחמה" שיצא לאור בשנת 1917. הוא המשיך לנהל את העסק, עד שנת 1922, במקביל לעבודתו בממשלה ולפעילותו הציבורית. בתוקף תפקידו במשרד החקלאות עסק בשיקום אזורים חקלאים שנהרסו במלחמה. לאחר הצהרת בלפור יסד בשנת 1918 את "ליגת ידידי הציונות" ושנה לאחר מכן ייצג את הציונים הצרפתים בוועידת השלום בפריז. בשנת 1920 הוזמן על ידי ד"ר חיים ויצמן לביקור משותף בארץ ישראל על מנת לסייע במשא ומתן על קו הגבול עם סוריה. אולם בעקבות מחלוקת עם ויצמן, חדל ספיר לעסוק בפעילות ציונית רשמית.
ב-11 ביולי 1920 אירח ספיר, לארוחה בביתו שבפרוור הפריזאי ניי-סיר-סן, את ג'יימס ג'ויס ורעייתו נורה. לארוחה הוזמנו אורחים נוספים ביניהם המשורר האמריקאי עזרא פאונד ואשתו, וכן סילביה ביץ' בעלת חנות הספרים "שייקספיר אנד קומפני", אשר פגשה שם לראשונה את הסופר האירי. בהמשך קשריהם הוציאה סילביה ביץ' לאור את הגרסה הראשונה והמלאה של יצירתו המונומנטלית של ג'ויס - "יוליסס".
בשנת 1925 יצא בשליחות משרד החקלאות לרומניה, בסרביה וצ'כוסלובקיה לבדוק אפשרות הגירת עובדי חקלאות מארצות אלה לצרפת. במסגרת זאת הגיעו עובדים יהודים רבים אשר יושבו בדרום צרפת. ספיר עסק בפעילות זאת עד שנת 1933. במסגרת עבודתו הספרותית הרחיב שוב את חיבורו על ישראל זנגוויל שנפטר ב-1926. הוא הוסיף לספר דמויות נוספות ופרסם אותו בשנת 1928 בשם "כמה יהודים וחצי יהודים" (Quelques Juifs et demi-Juifs).
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החל משנת 1933, סייע ספיר ליהודים רבים מגרמניה ומאוסטריה להימלט לצרפת מאימת המשטר הנאצי. בשנת 1936 נפטרה אשתו גבריאל לוסיאן מארי . הוא נשא אישה שנייה- תרז - ב-1940. עם כיבוש צרפת על ידי הנאצים בשנת 1940 נאלצו ספיר ואשתו להימלט ולמצא מקלט בארצות הברית. עם בואם לניו-יורק נולדה בתם מארי ברונט. בניו-יורק עסק ספיר בהוראת ספרות צרפתית במספר אוניברסיטאות ומוסדות חינוך, המשיך בפעילות פוליטית, סייע לפליטים, ונטל חלק בכנסים רבים. חלק מהמוסדות בהם לימד מומנו על ידי צבא צרפת החופשית של הגנרל דה-גול ועל ידי הממשלה הגולה של בלגיה. במסגרת פעילותו הציונית שיתף פעולה עם נחום גולדמן בקונגרס היהודי העולמי. סמוך להכרזת העצמאות של ישראל הוא תמך ב"תנועת השחרור הלאומית העברית" של הילל קוק. הוא שב לצרפת בשנת 1946. בתקופה זו השלים כתיבת עבודה בשם "הנאה פואטית והנאה שרירית – חיבור על התפתחותן של טכניקות פואטיות" (Plaisir poétique et plaisir musculaire, essai sur l'évolution des techniques poétiques) שראתה אור בשנת 1949 בבית ההוצאה הפריזאי (José Corti).
ספיר נפטר בביתו בשנת 1966 בגיל 98. הרב דוד פיירוורקר ערך את טקס הלווייתו.