stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוטקה חב"ד
לקריאה נוספת

מ"י לעוויטאן (עורך), מאָטקע חב"ד, אָדער: וויטצע איבער וויטצע: נייענציג שיינע וויטצען אין ריין זשארגאָן, וילנה: דפוס ראָזענקראנץ ושריפטזעצער, תרנ"ב. (קובץ זה היה פופולרי למדי, והופיע ביותר מעשר מהדורות נוספות; במהדורות הבאות מספר הבדיחות בו הגיע ל-180)
מאָטקע חב"ד: זיינע אנעקדאָטען, וויצען, סצענעס און שטוקעס ; ניי-בעארבייטעט פון מ' שטערן, ניו יורק: סטאר היברו בוק קאמפאני, תר"ס.
ובמהדורה הכוללת גם את בדיחותיו של הרשלה אוסטרופולר: "הערשעלע אסטראפאלער און מאטקע חב"ד: זייערע אנעקדאטען, וויצען, סצענען און שטוקעס", [1930?] (הספר בארכיון האינטרנט)
דער וועלט בארימטער קאָמיקער מאָטקע חב"ד: מיט א ביילאגע, נייע אויפל', ניו יורק: היברו פאבלישינג קאמפאני, [193-].
ש' באסטאָמסקי (געזאמלט), מעשהלעך וועגן מאָטקע כאבאד, וילנה: גרינינקע ביימעלעך, 1940. (חוברת)
מארק ראזומני, מאָטקע כאבאד: פאָלקסטימלעכע קאָמעדיע אץ פיר אקטן, ריגה 1940.
מחקר:
י"ל כהן (עורך), יִידישער פאָלקלאָר, וילנה: ייווא – פילאָלאָגישע סעקציע (שריפטן פון יידישן וויסנשאפטלעכן אינסטיטוט, 9; פילאָלאָגיש שריפטן, V),‏ 1938, עמ' 197–199. (ביידיש)
חיים שוארצבום, ליצנים עממיים מפורסמים בישראל, מחניים סז (תשכ"ב), עמ' 57.
הערות שוליים

↑  דב סדן, קערת אגוזים, או: אלף בדיחה ובדיחה: אסופת הומור בישראל, תל אביב: מ' ניומן, תשי"ג, עמ' 88.
↑  דב סדן, קערת אגוזים, או, אלף בדיחה ובדיחה: אסופת הומור בישראל, תל אביב: מ' ניומן, תשי"ג, עמ' 88.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441180305171  LCCN: nr91038303  VIAF: 41698894   WorldCat (עם VIAF): 41698894 
כריכת המהדורה ה-11 של קובץ הבדיחות של מוטקה חב"ד (ניו יורק: היברו פאבלישינג קומפאני, 1911)
אנג'לה ריינר

אנג'לה ריינר (באנגלית: Angela Rayner; נולדה ב-28 במרץ 1980) היא פוליטיקאית בריטית המכהנת כסגנית ראש ממשלת בריטניה, השרה לענייני צמיחה, שיכון וקהילות, סגנית יושב ראש מפלגת הלייבור וכנציגת מחוז אשטון אנדר ליין בבית הנבחרים הבריטי.
ביוגרפיה

ריינר (במקור בואן) נולדה וגדלה בסטוקפורט שבמנצ'סטר רבתי. בגיל 16 נכנסה להריון ועזבה את לימודי התיכון.  היא עבדה בתחום הטיפול ובמקביל הייתה פעילה בהתאחדות העובדים בה התקדמה עד לתפקיד יושבת ראש אזור צפון-מערב אנגליה.
לאחר פרישתו של דייוויד הייס שכיהן כחבר הפרלמנט מטעם מחוז אשטון אנדר ליין, נבחרה ריינר מטעם מפלגת הלייבור להתמודד על המושב שהתפנה. בבחירות הכלליות שנערכו ב-2015 זכתה ברוב גדול. היא כיהנה כמצליפת הסיעה,  ביולי 2016 מונתה על ידי מנהיג המפלגה ג'רמי קורבין לשרת החינוך בממשלת הצללים שלו. היא נבחרה שוב לפרלמנט ב-2017 וב-2019.
באפריל 2020 נבחרה לסגנית מנהיג הלייבור ומונתה על ידי קיר סטארמר לסגנית ראש ממשלת הצללים בהנהגתו. היא מונתה ב-2021 לשרת הצללים של צ'נסלור של דוכסות לנקסטר ולשרת העבודה והפנסיה בממשלת הצללים. בספטמבר 2023 מונתה לשרת השיכון והפיתוח בממשלת הצללים של סטארמר. לאחר ניצחון הלייבור בבחירות 2024 מונתה לסגנית ראש הממשלה ולשרה לענייני צמיחה, שיכון וקהילות.
בפברואר 2021 מונתה לחברה במועצה המלכותית.
ריינר נישאה למארק ב-2010, בן זוגה אימץ את בנה הבכור, ולזוג נולדו עוד שני ילדים. בנם המשותף הראשון נולד פג והוא עיוור. הזוג נפרד ב-2020.
הערות שוליים

1 2  A working life: the union official הגרדיאן, 17 בפברואר 2012
↑  Who is Angela Rayner’s husband Mark and do they have children?, סאן, 25 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1334852316  LCCN: n2018065580  UKPARL: F0G8dCz1  VIAF: 13154257806024151011   WorldCat (עם VIAF): 13154257806024151011
נצח (הוצאת ספרים)

נצח הייתה הוצאת ספרים חרדית פרטית, מהוצאות הספרים הדתיות הראשונות בארץ ישראל. ההוצאה פעלה משנת 1941 ועד שנות ה-80. היא הוציאה מאות ספרים בנושאי יהדות, חסידות, ביוגרפיות של רבנים ואדמו"רים, השואה ועוד.
ההוצאה נוסדה על ידי הרב יחזקאל רוטנברג (1905–1984), בן למשפחת חסידי גור בפולין, תלמיד ישיבת לומז'ה, פעיל פועלי אגודת ישראל בארץ ישראל, סופר ופובליציסט.
רוטנברג ייסד וניהל את ההוצאה כאדם פרטי, אך הקמתה הוצגה כתוצר של הוועידה הארצית של אגודת ישראל.
שלושת הספרים הראשונים ראו אור בדצמבר 1941: שתי ביוגרפיות של גדולי תורה וספר עיון תורני. באותה עת הופיעו גם שני קבצים של דברי ספרות משל כותבים חרדים, לתלמידים.
ההוצאה פעלה תחילה בתל אביב ולאחר מכן בבני ברק.
עם צוות ההוצאה לאור נמנו תלמידי חכמים ומתרגמים, שתרגמו יצירות דתיות מגרמנית ומיידיש לעברית. הם תרגמו והוציאו לאור את כתבי הרב שמשון רפאל הירש, ספרי הרב דוד צבי הופמן, סיפורי הרב מאיר להמן, סיפורי שלמה כהן ועוד. בין חברי המערכת הבולטים היו הסופרים החרדיים משה שנפלד וחתנו (בזיווגו הראשון) אהרן סורסקי, שהתחיל את עבודתו הספרותית במסגרת ההוצאה.
בין הביוגרפיות שיצאו לאור בהוצאת נצח מפורסמות במיוחד אלה על החזון איש ועל החפץ חיים.
הערות שוליים

↑  יוסף פונד, ילקוט רעים חרדים: שירת משוררים אגודאיים צעירים בארץ-ישראל בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים, ירושלים: כרמל, תשס"ח 2008, עמ' 67.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413253805171
סוודר חג המולד

סוודרי חג מולד טיפוסיים בחנות בממלכה המאוחדת, 2016
סוודר חג המולד הוא סוודר עם עיצוב בסגנון חג המולד או החורף, הנלבש לעיתים קרובות במהלך חד המולד. לעיתים קרובות הסוודרים הללו הם סרוגים. סוודרים אחרים כוללים צווארון גולף. ניתן לומר באופן כללי שקישוטים כמו איילים או נצנצים הופכים את הסוודר ל"מכוער" ולמושא ללעג לעיתים קרובות.
בדרך כלל הם נתפסים כמתנת חג מולד שנסרגה על ידי קרוב משפחה מבוגר.
היסטוריה

בממלכה המאוחדת, סוודרי חג המולד הפכו פופולריות כבר במהלך שנות ה-80 לאחר שמגוון מגישי טלוויזיה כמו גיילס ברנדרת' (אנ') וטימי מאלט (אנ') החלו ללבוש אותם במהלך עונת החגים. בפרט, ניתן לייחס את הפופולריות שלהם להשפעתם של זמרים כמו אנדי וויליאמס שהופיע בסוודרים אלו בספיישלים שלהם לחג המולד בטלוויזיה אך לקראת תחילת שנות ה-90 הפופולריות שלהם דעכה.
במהלך סוף שנות ה-90 וה-2000 הם נתפסו כמתנה היתולית ונחשבו למתנה מביישת בדומה לסרט יומנה של ברידג'ט ג'ונס מ-2001 וזאת בעקבות העובדה שהסוודר נתפס כמיושן ומכוער. בעקבות עליית טרנד הקאמפ, עלתה הפופולריות של סוודרי חג המולד במהלך העשור השני של המאה ה-21, כאשר ב-2011 ענקית הקמעונאית המקוונת אמזון דיווחה על עלייה כ-600% במכירות של סוודרי חג המולד. חברות אופנה נחשבות ויוקרתיות אף הן הוציאו קואליציה לחג המולד הכוללת "סוודר חג מולד", כשהמרכזית שבהן היא ברברי. גם להקת המטאל האמריקאית, סלייר הוציאה סוודר חג מולד בחנות המרצ'נדייזינג של הלהקה. ב-2015 סוודרי חג המולד הופיעו בקולקציה של כריסטיאן דיור וגם בתצוגה האמנותית החורפית של שאנל.
מאז 2018 חברת מיקרוסופט מחלקת לעובדיה סוודרים "מכוערים", ומחלקת להם אותה מדי שונה בסביבות חג המולד. הדבר נחשב למקור לממים רבים.
בית העלמין היהודי העתיק בחברון

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 דת:  יהדות
 
 מיקום:  חברון
 קואורדינטות:  31°31′31″N 35°05′56″E﻿ / ﻿31.525331°N 35.098902°E﻿ / 31.525331; 35.098902
  (למפת הר חברון מוגדלת) בית העלמין היהודי העתיק בחברון (למפת הר חברון רגילה) בית העלמין היהודי העתיק בחברון (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית העלמין היהודי העתיק בחברון (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית העלמין היהודי העתיק בחברון he
 
חלקת הרבנים הספרדים הישנה
בית העלמין היהודי העתיק בחברון הוא בית עלמין יהודי פעיל מהעתיקים בארץ ישראל, השוכן בשכונת אדמות ישי שבתל רומיידה בחברון. בראש התל מצוי מבנה מהתקופה הצלבנית ובו נמצא על פי המסורת קברו של ישי אבי דוד המלך, וכן קברה של רות המואביה. אתר נוסף הנמצא למרגלות התל הוא מערת כוכים, עליה הוקם מבנה בו ממנו נוהגים לצפות על קברו של עתניאל בן קנז הקבור בחברון.
בעקבות מסורת זו נקבע סמוך למקום בית הקברות היהודי.
במרוצת השנים חולל בית העלמין פעמים רבות באמצעות ניפוץ מצבות, גנבת ציוד והצתות חוזרות ונשנות מצד פלסטינים.
היסטוריה > אזכורים קדומים

המקור הראשון שמזכיר את המקום הוא נוסע אלמוני תלמיד הרמב"ן שביקר בארץ ישראל בשנת ה'ן' (1290) וכתב אודות המקום באיגרת בשם תוצאות א"י:
בחברון שם מערת המכפלה... וחברון החדשה הנה היא סמוך למערה. וחברון הקדומה הייתה למעלה בהר, שם בית הקברות לישראל, ושם מצד אחד מערה שם קברו של ישי...
בשנת רצ"ז (1537) נכתב בספר "ייחוס האבות והנביאים": ”למעלה בהר בנין נאה, שם קבר ישי אבי דוד המלך עליו השלום ומול לו בית החיים מישראל...”
ר' גרשון בן ר' אליעזר סגל מספר באיגרת "ארץ הקודש" ה'שפ"ד (1624): ”ובשיפוע ההר קבר ישי אבי דוד, על בית החיים, שם מצבות מצדיקים אין מספר, באמצע הבית חיים מצבת הרב הגדול בעל ספר ראשית חכמה, הוא ר' אליהו די ווידס...”
היסטוריה > התקופה העותמאנית, הירדנית והמנדט הבריטי

בתקופות אלו לא נמצאו עדויות על יחס או פעילות לאתר של ערבים (אף שהיסטוריונים ערבים כן מזכירים אותו) וגם בתקופה הירדנית לא התייחסו כלל למקום.
כאשר דנו שלטונות המנדט הבריטי בתוכנית החלוקה, תבעו היהודים זכות על המקומות הקדושים ברחבי ארץ ישראל. בשנת ה'תרצ"ז (1937) הוגש על ידי יצחק בן-צבי, יושב ראש הוועד הלאומי, מסמך המפרט את המקומות הקדושים ובהם "קבריהם המסורתיים של ישי אבי דוד ואבנר בן נר..."
היסטוריה > לאחר מלחמת ששת הימים

לאחר מלחמת ששת הימים ביקשו שרידי הקהילה היהודית שחיה במקום לפני פרעות תרפ"ט לפקוד את קברי יקיריהם. בהגיעם למקום גילו כי ערביי חברון מחקו כליל חלקות שלמות וחיללו רבים מן בקברים. מחלקת הספרדים המאוחרת, מחלקת "קדושי תרפ"ט" ומהחלקה האשכנזית לא נשאר זכר. במקום החלקה הספרדית וחלקת "קדושי תרפ"ט" נטעו כרוב וגידולי שדה שונים ובחלקה האשכנזית נטעו גפנים ותאנים. השטח שהיה בשליטת הממשל הצבאי הועבר לידי משרד הדתות. כאשר הגיע לביקור בחברון שר הדתות ד"ר זרח ורהפטיג הזדעזע גם הוא ממצב בית העלמין המחולל, וכשמצא בחומת אבן שנבנתה באבני הקברים עצמות אדם, הורה לקצין הקשר של משרד הדתות לטפל מיד בליקוט העצמות ולקברן בכבוד במקום ולהפסיק את עבודת החקלאות במקום.
בבדיקה שנערכה בשנת ה'תשכ"ח עלה כי בחלקה האשכנזית ובחלקה הספרדית המאוחרת נפגעו המצבות בלבד והקברים עצמם נשארו בעומק הקרקע. בשל העובדה שקבורי חלקת "קדושי תרפ"ט" לא נקברו בעומק ובשל כך שעצי זית עתיקים שהיו בין הקברים נעקרו בהכשרת החלקה לשימוש חקלאי, היה חשש רב שחוללו הקברים עצמם. בבדיקות שנערכו בשטח אכן לא נמצאו עצמות אדם, אך כן נמצאו בשטח מספר עמודים אשר זוהו כשרידי הגדר שהקיפה את החלקה. בדיקות אלו בצירוף רמיזות של ערביי המקום אוששו את החשש שעצמות הקבורים הוצאו אך לא נמצא מי שיצביע על מיקומן הנכחי. כתוצאה מבדיקה זו הוחלט, בהתייעצות עם רבנים, להפסיק את החפירות ובמקום נבנתה מצבה לזיכרון. בשנת ה'תשל"ו התברר כי תוצאות הבדיקות היו שגויות וכי פרט למספר קברים אשר נבנה בית עליהם בתקופת השלטון הירדני, לא נגרם נזק נוסף.
היסטוריה > חידוש הקבורה בשנת 1975

בתקופה שבה התגוררו יהודים בבית הממשל הצבאי בעיר נפטר ילד מאחת המשפחות. אף על פי שלא הייתה התנגדות מצד הממשל לקוברו בבית העלמין העתיק, הוא נקבר בירושלים. משחודש היישוב היהודי בקריית ארבע, לא ניתן אישור ממשלתי לקבורה במקום. בשנת תשל"ה–1975 נפטר התינוק אברהם ידידיה נחשון – בנם של ברוך נחשון ושרה נחשון, ממחדשי היישוב היהודי בחברון ותושבי קריית ארבע – מוות בעריסה. אמו החליטה שכשם שהיה הראשון להימול בחברון מאז חודש היישוב היהודי, יהיה גם הראשון להיקבר בבית העלמין העתיק.
מסע הלוויה התקיים ביום כ"ב בתמוז תשל"ה ויצא מקריית ארבע לכיוון חברון בטנדר עם מניין גברים. ביציאה מקריית ארבע עצרו חיילים את השיירה בהוראת שר הביטחון שמעון פרס, שאסר את הקבורה בחברון. מפקד שהובא למקום הביע בפני האם שרה את צערו על אובדנה וביקש ממנה לקבור את בנה בירושלים או בקריית ארבע. כששאלה מדוע לא תוכל לקוברו בחברון היא נענתה על ידי המפקד "הרי את חברון יחזירו". שרה הבהירה שתתנגד לקבור את בנה לא בחברון והחלה לצעוד עם גופת בנה בזרועותיה לכיוון חברון. כעבור זמן מה הורה שר הביטחון להתיר את קיום הלוויה.
התינוק נטמן באזור הגדר הצפונית של חלקת "קדושי תרפ"ט" שבאותה תקופה היה זה המקום היחיד שניתן היה לקבוע בוודאות כי הוא נקי מקברים. עם קבורתו ניתנה הסכמה לחידוש הקבורה בבית העלמין. לצורך כך בוצעו בדיקות יסודיות לאיתור אזורים פנויים וכך נקבע כי ממזרח לחלקת "קדושי תרפ"ט" קיים אזור פנוי המשמש כיום לקבורה. באזור זה נקברו ספרי תורה בשנת ה'תשל"ז ובחנוכה ה'תשל"ח נחנך המקום בקברה של יהודית אלכסנדרוני מראשונות היישוב היהודי המחודש בעיר.
היסטוריה > חידוש הקבורה בשנת 1975 > מלאכת שיקום בית העלמין

מתוך חשש לפגיעה בקבר הטרי הוצבה במקום בשבועיים הראשונים לאחר הלוויה שמירה התנדבותית של תושבי קריית ארבע. בתום אותם השבועיים הוחלט למסד שמירה מאורגנת על בית הקברות. בין השומרים היה פרופסור בן ציון טבגר שהיה אז מובטל וחיפש מקור הכנסה. טבגר, תושב נוסף בשם שאלתיאל גם הוא מקריית ארבע ושומר ערבי תושב חברון בשם חוסיין שהועסק על ידי הממשל הצבאי החל משנת ה'תשכ"ח היו מהשומרים הקבועים במקום. למרות שמירתו של חוסיין, מצא טבגר את בית העלמין מוזנח וניכרו בו עדיין החבלות שבוצעו במקום בפרעות תרפ"ט. המצבות לא ניצבו במקומן והיו מנותצות (מאוחר יותר התברר כי שברי המצבות שימשו כלבנות בנייה), וחלקים נרחבים מבית הקברות שימשו לצורכי חקלאות.
במהלך עבודות השיקום שיזמו טבגר ושאלתיאל, הבחינו באבן משויפת ועליה אותיות עבריות. טבגר הבין כי מדובר בשבר ממצבת קבר האחים של חלקת "קדושי תרפ"ט", שכן בחברון לא נהוג היה לחרוט שמות על מצבות למעט על מצבות קבר אחים שעליהן היו חרוטות רשימת הקבורים. בנוסף גילו השניים שכל שאר חלקי המצבות שימשו כלבנים לבניית טראסות וכדי למצוא אותם יהיה עליו לפרק את הגדרות הרבות שהקיפו את בית העלמין. עצי ברוש שגדלו פרא במקום נעקרו ונשתלו מחדש על ידי שאלתיאל עם עצי ברוש נוספים במקומה של הגדר שפורקה. חוסיין וטבגר עסקו בפירוק הטראסות ובמציאת שברי מצבות מקבר האחים. לאחר תקופה בה צברו מספיק שברי מצבות, החלו במלאכת ההרכבה טבגר ומבקרים במקום שנתבקשו לעזור, שבסופה הושלמו כמעט לחלוטין 26 מהמצבות.
מתאר בית העלמין

כמקובל בבתי עלמין יהודים עתיקים אחרים (בית העלמין בהר הזיתים, מדרונות טבריה הצופה לכנרת), נוסד גם בית עלמין זה במקום הנחשב כיפה נוף בחברון, בלב חורשת זיתים עתיקה שאיננה קיימת כיום.
כמקובל בשיטות קבורה עתיקות, המצבות העתיקות בחברון הצטיינו בכך שהיו פשוטות. הן היו עשויות לוחות אבן גדולים ובלתי מסותתים ולרוב בלי כתובת. המסורת המקומית השיבה בעניין זה "האיך נוכל אנו לחרוט כתבות על מצבותינו, בשעה שקברות האבות אין עליהם כל כתובת?". יש שמניחים כי זוהי הצורה הראשונית והמקורית של המצבה היהודית. יוצאת מן הכלל היא מצבתו של ה"ראשית חכמה" אשר בשנים האחרונות לפני פרעות תרפ"ט נבנתה כמצבה גבוהה וגדולה. מצבה זו חרבה בתקופת השלטון הירדני.
סדר החלקות ממזרח למערב:

בחלקה המזרחית ביותר נמצאים קברי בני הקהילה הקראית שהתקיימה בחברון בימי הביניים, מערבית לה חלקת הרבנים הספרדים הישנה, חלקת ספרי התורה, שטח פנוי מקברים, חלקת "קדושי מאורעות תרפ"ט", והחלקה המערבית ביותר היא "חלקת הספרדים המאוחרת".
מתאר בית העלמין > חלקת הקראים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בחלק המזרחי ביותר של בית העלמין נמצאים קברי בני הקהילה הקראית שהתקיימה בחברון בימי הביניים.
מתאר בית העלמין > חלקת הרבנים הספרדים הישנה

חלקת הרבנים מהווה כשליש משטח בית הקברות ונקראת על שם חיבורו של רבי אליהו די וידאש הקבור בה. ישנה סברה הטוענת כי בחלקה זו קיימת שכבת קברים עתיקה מתחת לשכבה הנוכחית. בחלקת הרבנים קבורים, בין השאר:
רבי אליהו די וידאש- התמנה לרבה של חברון בשנת 1566 נפטר בשנת 1587.
רבי אברהם אזולאי -נולד בפאס, מרוקו הגיע לחברון בשנת 1600 ונפטר בשנת 1644.
הרב שלמה עדני- חיבר את הפירוש "מלאכת שלמה" בחברון. נולד בשנת 1567 היה לרבה של חברון בשנת 1624 נפטר בשנת 1630.
הרב יהודה ביבאס - נולד בגיברלטר בשנת 1777. הגיע לחברון בשנת 1852 ונפטר כעבור חודשים אחדים.
רבי משה בן רבי אברהם פרירה - עלה לארץ ישראל בשנת 1851 התקבל כרבה של חברון בשנת 1853 ונפטר בשנת 1865.
רבי חיים רחמים יוסף פרנקו - החרי"ף - נולד ברודוס בשנת 1835, הגיע לחברון בשנת 1878 ונפטר בשנת 1901.
רבי חיים חזקיהו מדיני נולד בירושלים - בשנת 1833, עבר לחברון בשנת 1891 והתמנה לרבה של חברון, נפטר בשנת 1905.
רבי אליהו מני - נולד בבגדאד בשנת 1818, רבה של חברון משנת 1864 נפטר בשנת 1899.
מתאר בית העלמין > חלקת ספרי התורה

בחלקה זו טמונים שמונה ספרי תורה ותשמישי קדושה שחוללו על ידי ערבים במערת המכפלה בערב יום הכיפורים ה'תשל"ו.
מתאר בית העלמין > חלקת "קדושי תרפ"ט"

בחלקה זו נמצאים קברי אחים של 59 מתוך 67 נרצחי פרעות תרפ"ט שנקברו במקום בלילה שבין י"ט לכ' אב ה'תרפ"ט. הבריטים הורו ליהודים לערוך לחללי הטבח הלוויה מזורזת, עוד באותו לילה, כשמניין יהודים בלבד מורשה להצטרף ולומר קדיש. מפאת הזמן הקצר לעומת ריבוי המתים, שינו ממנהגם לקבור בעומק של 120 ס"מ מתחת לפני הקרקע. המתים נקברו בתעלות בעומק חצי מטר בלבד (כלומר כ-25 ס"מ קרקע בלבד כיסו את הקברים מלבד מקום הגוויות). על פי עדויות של נוכחים נחפרו חמש תעלות ובתוכן הונחו הגוויות, כאשר שורת אבנים מפרידה בין תעלה לתעלה. הגויות כוסו בלוחות עץ או דלתות עץ שנעקרו מבתים לצורך זה ועל גבי הלוחות שכבת העפר. קבר נוסף נכרה לחלקי האיברים הקטועים, לעפר, לבגדים ולחפצים ספוגי הדם שהוצאו מבתי היהודים. כעבור שנה נבנו חמש מצבות בטון על גבי כל שורת קברים וכן נבנתה גדר גבוהה שהקיפה את הקברים. בניגוד למקובל בשאר החלקות, נקבעו בחלקה זו לוחות אבן שעל מצבותיהן הופיע כיתוב. בשנים שבהן לא הייתה קהילה יהודית בחברון שדדו ערבים את מוטות הברזל של חומת החלקה וחיללו את הקברים עצמם.
לאחר חידוש הקבורה בשנת ה'תשל"ה נעשו ניסיונות נוספים לקבוע את המיקום המדויק של הקברים תוך שימוש בתצלומים של הקברות, תצלומים אוויר סטריאוסקופיים שעשו הבריטים בשנת 1945 וכן על פי סימון הקברות על גבי מפת ערים מנדטורית. בעזרת אלו סומן בשנת ה'תשל"ו שטח שסברו כי הוא מקום הקבורה והחלה חשיפה לעומק של הקברים. החפירות הביאו את החוקרים לגילוי לוחות עץ שנרקבו בעומק של 80 ס"מ, חפירות נוספות שנעשו הצביעו על קריסת הלוחות בין שורות האבנים שהפרידו בין נפטר לנפטר וכן סומנו בדייקנות כל מקומות הקבורה. יום הזיכרון לפרעות תרפ"ט שלאחר הזיהוי היה מרובה במשתתפים שבאו לחזות בגילוי מחדש של האתר. זקני חברון שנכחו בלוויה אישרו את זיהוי המקום והוצבו מחדש המצבות ששוחזרו על ידי פרופסור בן ציון טבגר.
מתאר בית העלמין > חלקת הספרדים המאוחרת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חלקה זו שימשה את קהילת בני ספרד בעיר במשך השנים. בתקופת השלטון הירדני חוללה החלקה וכיום לא נותרה בה מצבה אחת. הקברים ככל הנראה לא חוללו.
מתאר בית העלמין > חלקת בית העלמין האשכנזי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מכונה גם "חלקת חב"ד" ובה נקברו אנשי קהילת חב"ד בחברון. לאחר שחרור חברון במלחמת ששת הימים נמצאה החלקה כמשמשת למטע תאנים וענבים. בעל הכרם הזמין את המבקרים הרבים שפקדו את חברון לטעום מן הפירות ולשאלת גורלם של הקברים השיב כי אכן היו במקום מצבות אך הוא גרף עפר רב וכיסה אותן ורק לאחר מכן שתל את כרמו. כיום נמצא בחלקה זו רק אוהל הרבנית מנוחה רחל סלונים. שיקום ובנייה מחדש של הקבר בוצע בשנת תשנ"ח על ידי הרב יוסף יצחק גוטניק ורעייתו ממלבורן, אוסטרליה. הקבר משמש מוקד עלייה לרגל וביום פטירת הרבנית, כ"ד בשבט, מתקיימת עלייה המונית לקברה.
לקריאה נוספת

בן ציון טבגר, חברון שלי, בהוצאת שמי"ר.
עודד אבישר, ספר חברון.
"עשור לשחרור ירושלים וחברון", בהוצאת "מנהלת קריית ארבע חברון", עמודים 5–8, הרב זלמן קורן וחיים מגני. אוסף מאמרים בעריכת משה עוזרי.
"לקט מאמרים, עדיות ותמונות במלאת 50 שנה למאורעות תרפ"ט בחברון" בעריכת חיה ברנס וע. ארליך, הוצאת קריית ארבע-חברון, ה'תשל"ט.
נעם ארנון, בית העלמין העתיק בחברון, בתוך כנס מחקרי חברון ג (תשעג), עמ' 19–57.
הרב זאביק הראל, ישני חברון: סיפורם של גדולי ישראל ודמויות הוד שנטמנו בבית העלמים העתיק שבחברון, תשפ"ב.
הערות שוליים

↑  "הר חברון לקט מאמרים", יגאל שני ודוד עמית, הוצאת חטיבת בני האחוד, ה'תשל"ז.
↑  זאב וילנאי, אנציק' לידיעת הארץ
↑  ספר חברון, עמוד 241
↑  עותק המסמך נמצא במשרד הדתות.
↑  עודד אבישר, ספר חברון, עמוד 467
↑  "קריית ארבע היא חברון-קובץ מאמרים ותמונות במלאת עשור לחידוש היישוב היהודי בחברון", עמ' 32, מנהלת קריית ארבע
↑  יעקב פינקרפלד, "בשבילי אמנות יהודית", עמ'96, הוצאת "ספריית פועלים".
↑  יעקב פינקרפלד, "בשבילי אמנות יהודית", עמ'96, הוצאת "ספריית פועלים".
↑  "קריית ארבע היא חברון-קובץ מאמרים ותמונות במלאת עשור לחידוש היישוב היהודי בחברון", מנהלת קריית ארבע.
↑  העתק דו"ח משלחת של הוועד הלאומי שבדקה נושא זה בשנת 1945, ספר חברון, עודד אבישר, עמוד 509. המקור נמצא בארכיון הציוני
↑  הרב זלמן מ. קורן, "קריית ארבע היא חברון-קובץ מאמרים ותמונות במלאת עשור לחידוש היישוב היהודי בחברון", עמ' 35, מנהלת קריית ארבע
| קברי צדיקים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| ירושלים | קבר דוד המלך • קבר שמעון הצדיק • קברי הסנהדרין • בית הקברות היהודי בהר הזיתים • קברים נוספים |  |
| יהודה | מערת המכפלה • קבר רחל • קבר ישי ורות • קבר אבנר בן נר • קבר עתניאל בן קנז • בית העלמין היהודי העתיק בחברון |  |
| שומרון | קבר יוסף • קבר איתמר בן אהרן הכהן • קבר אלעזר בן אהרן הכהן • גבעת פינחס • קבר יהושע בן נון • קבר כלב בן יפונה |  |
| הגליל | קבר רבי שמעון בר יוחאי • קבר יונתן בן עוזיאל • קבר רבי יהודה הנשיא • קברי מרדכי ואסתר • בית הקברות היהודי העתיק בצפת • מערת שם ועבר • מערת הלל • קברים נוספים |  |
| טבריה | קבר רבי מאיר בעל הנס • קבר הרמב"ם • קבר רחל אשת רבי עקיבא • קבר האמהות • קברים נוספים |  |
| חיפה | קבר אבדימי דמן חיפה • בית העלמין היהודי הישן של חיפה |  |
| קברים נוספים | נבי רובין • נבי ימין • קבר שמואל הנביא • קבר הבאבא סאלי |  |
בית העלמין היהודי העתיק בחברון
חלקת הקראים
תלמידי ישיבת חברון על קבר חבריהם, נטבחי טבח חברון (תרפ"ט), אב תר"צ
מצבת חלקת ספרי התורה ותשמישי הקדושה
חלקת "קדושי תרפ"ט כיום
מצבת קברה של מנוחה רחל סלונים
קופה אמריקה 1937

| --- | --- |
 מארחת:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת התחרות:  27 בדצמבר 1936 – 1 בפברואר 1937 (37 ימים)
 מספר משתתפות:  6  (מתוך 6 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   ארגנטינה
 מספר משחקים:  16
 מספר שערים:  69 (4.31 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  518,000 (32,375 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  צ'ילה ראול טורו   (7 שערים)
 השחקן המצטיין:  ארגנטינה ויסנטה דה לה מאטה
 → 19351939 ←
 
נבחרת ארגנטינה, זוכת הקופה אמריקה
אליפות אמריקה הדרומית 1937 (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1937) היא המהדורה ה-14 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בארגנטינה בין ה-27 בדצמבר 1936 ל-1 בפברואר 1937, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שש נבחרות החברות בהתאחדות.
עקב החום (הטורניר נערך בקיץ), רוב המשחקים שוחקו בשעות הלילה (אצטדיונה של סן לורנסו אצטדיון אל גאסומטרו היה האצטדיון היחיד בארגנטינה עם תאורה אז) בזמן שמשחקים אחרים שוחקו בשעות היום ונערכו באצטדיון אלבאר אי טאגלה, אצטדיונה הקודם של ריבר פלייט.
לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. המדינות המשתתפות היו ארגנטינה, ברזיל, פרגוואי, צ'ילה, פרו ומחזיקת הגביע אורוגוואי. ששת הנבחרות מתחרות אחת נגד השנייה בבית אחד. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. עם סיום המשחקים בבית התקבל שוויון נקודות בין ארגנטינה לברזיל, ולכן שתיהן שיחקו במשחק גמר על זהות הזוכה, שהייתה בסופו של דבר ארגנטינה שניצחה 0–2 בהארכה הודות לצמד שערים של ויסנטה דה לה מאטה.
אצטדיונים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
    בואנוס איירס: בואנוס איירס
|     בואנוס איירס | אצטדיון גאסומטרו | אצטדיון אלבאר אי טאגלה |
|     בואנוס איירס |  34°36′13″S 58°22′54″W﻿ / ﻿34.60361°S 58.38167°W﻿ / -34.60361; -58.38167﻿ (EsEstadio Gasómetro) | 34°54′4″S 56°9′32″W﻿ / ﻿34.90111°S 56.15889°W﻿ / -34.90111; -56.15889﻿ (Estadio Gran Parque Central) |
|     בואנוס איירס | קיבולת: 75,000 | קיבולת: 40,000 |
    בואנוס איירס:
משחק הגמר

ברזיל השתתפה בטורניר ללא שניים מהשחקנים הבולטים שלה, המגן דומינגוס דה גויה (אלוף עם בוקה ג'וניורס שנתיים לפני כן) והחלוץ לאונידאס דה סילבה שזכה לכינוי "היהלום השחור". ברזיל וארגנטינה סיימו עם מספר נקודות זהה בבית ולכן על פי הכללים נערך בין השתיים משחק גמר.
המשחק נערך באצטדיון גאסומטרו ושתי הנבחרות שיחקו משחק ברוטלי עם מספר עבירות קשות. בדקה ה-36' שחקן נבחרת ברזיל, דומינגוס ספיטאלטי, בעט באלימות בפרנסיסקו וראז'ו וכתוצאה מכך החלה מהומה שכללה את כל השחקנים (כולל כמה מחליפים). המשחק נאלץ לפסוק למשך 40 דקות, ושתי דקות בלבד לאחר חזרתו התרחשה מהומה נוספת בה רוברטו פגע בפניו של רוברטו צ'רו הארגנטינאי.
במחצית השנייה הארגנטינאי קרלוס פאוצ'לה החליף את צ'רו וברנבה פריירה החליף את אלברטו זוזאיה. החלוץ בן ה-19 של ארגנטינה, ויסנטה דה לה מאטה, החליף את וראז'ו שנפצע. דה לה מאטה שיחק קודם לכן בטורניר רק בהפסד לאורוגוואי, עם הופעה חלשה.
ארגנטינה וברזיל סיימו בתיקו 0–0 בסיום 90 הדקות, והמשחק ניגש להארכה (כל מחציתה באורך 20 דקות) על מנת לקבוע את זהות הזוכה. דה לה מאטה כבש צמד שערי ניצחון בדקות ה-102' וה-112' וזכה עבור ארגנטינה בתואר הקופה אמריקה החמישי שלה. המשחק בבואנוס איירס נגמר קרוב לשעה 2 בלילה.
כמה עיתונאים ראו במשחק זה כתחילתה של היריבות הגדולה בין ארגנטינה לברזיל. הטורניר הזה היה גם סגירת עידן בכדורגל הארגנטינאי עם השחקנים הבולטים כמו אנריקה גואיטה, זוזאיה, אלחנדרו סקופלי, ברנבה פריירה, קרלוס פאוצ'לה ופרנסיסקו וראז'ו.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 בפברואר 1937 |  ברזיל | 0–2‏ה |  ארגנטינה | אצטדיון גאסומטרו, בואנוס איירס צופים: 80,000 שיפוט: אניבל טג'דה (אורוגוואי) |
| 1 בפברואר 1937 |  |  | ויסנטה דה לה מאטה  102', 112' | אצטדיון גאסומטרו, בואנוס איירס צופים: 80,000 שיפוט: אניבל טג'דה (אורוגוואי) |
| --- | --- |
              ברזיל :               ארגנטינה
מלכי השערים

צ'ילה ראול טורו
ארגנטינה אלברטו זוזאיה
אורוגוואי סברינו וארלה
ברזיל לואסיניו
ברזיל פאטסקו
ארגנטינה פרנסיסקו וראז'ו
ברזיל קרבאליו לייטה
אורוגוואי חואן פיריס
ראול טורו, סיים כמלך שערי הטורניר
גילדת הבמאים של אמריקה

| --- | --- |

סמליל הארגון
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  לוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־64 שנים) 
 www.dga.org
 
גילדת הבמאים של אמריקה (באנגלית: Directors Guild of America; בראשי תיבות: DGA) היא גילדה שמייצגת את האינטרסים של במאי קולנוע וטלוויזיה בארצות הברית ומחוצה לה. הקבוצה הוקמה כגילדת במאי הקולנוע בשנת 1936. היא התמזגה עם גילדת במאי הרדיו והטלוויזיה בשנת 1960 והפכה לגילדת הבמאים של אמריקה.