הכחשת שינוי האקלים

ג'ים אינהוף, סנאטור רפובליקאי ושדלן חברות נפט לשעבר, מציג כדור שלג שנאסף מחוץ לבניין הסנאט כהמחשה לטענתו שהשנה הנוכחית (דאז, 2014) לא הייתה השנה החמה ביותר מאז החלו המדידות בשנת 1884.
הכחשת שינוי האקלים, הכחשת ההתחממות הגלובלית או בקיצור הכחשת אקלים היא חלק מהפולמוס הציבורי בקשר להתחממות הגלובלית, לשינוי האקלים ולמשבר האקלים. מדובר בהכחשה, התעלמות או הבעת ספקות, העומדים בניגוד לעמדת הקונצנזוס המדעי סביב שינוי האקלים, בנושאים כמו המידה שבה בני האדם מעורבים ביצירת שינוי האקלים, ההשפעות שלו על הטבע ועל האנושות, או הפוטנציאל להסתגלות לשינוי האקלים (אנ'). ישנם מכחישים שתומכים במונח, בעוד שאחרים מעדיפים את המונח "ספקנות". מספר מדענים ציינו ש"ספקנות" הוא תיאור לא מדויק לאלו שמכחישים התחממות גלובלית אנתרופוגנית (שמקורה באדם). למעשה, שני המונחים יוצרים מרחב של דעות שיש להם באופן כללי את אותם המאפיינים: דחייה, במידה רבה או מועטה, של הקונצנזוס המדעי סביב שינוי האקלים. הכחשת שינוי האקלים יכולה להיות גם מרומזת, כאשר אנשים יחידים או קבוצות חברתיות מקבלות את העובדות המדעיות אבל מתקשים להשלים איתן או לתרגם את הידע לפעילות. מספר פרסומים במדעי החברה הגדירו את העמדות האלה כצורות של התכחשות או פסאודו-מדע.
הקמפיין לערעורו של אמון הציבור במדע האקלים תואר פעם כ"מכונת הכחשה" שמטרתה לייצר חוסר-ודאות ציבורי על שינוי האקלים, שאורגנה על ידי בעלי אינטרסים תעשייתיים, פוליטיים ואידאולוגיים, וקיבלה תמיכה מהמדיה השמרנית ומבלוגרים ספקניים. בשיח הציבורי, הביטוי "ספקנות אקלים" משמש לעיתים קרובות במקום הביטוי "הכחשת שינוי האקלים". המונחים שנויים במחלוקת: אלו שמאתגרים את מדע האקלים מכנים את עצמם לרוב "ספקנים", אבל רובם לא עונים על הסטנדרטים לספקנות מדעית ודוחים בהתמדה את תקפותה של הטענה לפיה בני האדם גורמים להתחממות הגלובלית, ללא קשר לעדויות המדעיות בנושא.
על אף שעמדת הקונצנזוס המדעי על שינוי האקלים היא שסביר מאוד (ודאות של 95%–100%) שהפעילות האנושית היא הגורם העיקרי לשינוי האקלים, הכחשת שינוי אקלים השפיעה על קביעת המדיניות בקשר להתחממות הגלובלית ועיכבה מאמצים למניעה של שינוי האקלים או הסתגלות אליו. אלו שמקדמים הכחשה משתמשים לעיתים קרובות בתכסיסים רטוריים כדי ליצור את הרושם שיש מחלוקת מדעית בנושא, בשעה שאין כזו.
מבין מדינות העולם, תעשיית הכחשת האקלים העוצמתית ביותר נמצאת בארצות הברית. למשל, יושב הראש של ועדת הסנאט של ארצות הברית לענייני סביבה ועבודות ציבור בשנים 2015–2017 היה לוביסט הדלק ג'ים אינהוף (וזאת לאחר ששירת במשרה זו בשנים 2003–2007) שזכה בין היתר לתמיכה מצד תאגיד הנפט אקסון מובייל. אינהוף קרא לשינוי האקלים "המתיחה הגדולה ביותר שבוצעה אי פעם נגד העם האמריקאי", וטען, בפברואר 2015, שחשף את המתיחה לכאורה בכך שהביא כדור שלג לחדר הסנאט וזרק אותו על הרצפה. ב-2017 החליף אותו ג'ון באראסו, שאמר, באופן דומה: "האקלים משתנה באופן תמידי. התפקיד שמשחקת הפעילות האנושית איננו ידוע". קמפיינים מאורגנים לערעור אמונו של הציבור בשינוי האקלים קשורים למדיניות כלכלית שמרנית ומגובים על ידי בעלי אינטרסים שמנוגדים לרגולציה של פליטות הפחמן הדו-חמצני. הכחשת שינוי האקלים קושרה ללובי של דלקי המאובנים (אנ'), לאחים קוק (אנ'), לתומכי תעשייה ולצוותי חשיבה שמרניים, בדרך כלל מארצות הברית. מקורם של יותר מ-90% מהמאמרים הספקניים על שינוי האקלים הוא בצוותי חשיבה ימניים. ההכנסה הכוללת השנתית של אותם ארגונים המנוגדים לשינוי האקלים הוא בערך 900 מיליון דולרים. בין השנים 2002 ל-2010, כמעט 120 מיליון דולר נתרמו דרך הקרנות Donors Trust ו-Donors Capital Fund ליותר מ-100 ארגונים שמבקשים לערער את התפיסה הציבורית של הידע המדעי על שינוי האקלים. ב-2013, "המרכז למדיה ודמוקרטיה" דיווח שארגון גג של 64 צוותי חשיבה בארצות הברית, ה-State Policy Network, פעל כלובי לטובת תאגידים גדולים ותורמים שמרנים כדי להתנגד לרגולציה שנועדה להתמודד עם שינוי האקלים.
מאז שנות ה-70 המאוחרות, חברות נפט פרסמו מחקרים שבאופן כללי עלו בקנה אחד עם ההשקפה הסטנדרטית על ההתחממות הגלובלית. למרות זאת, חברות הנפט ארגנו קמפיין להכחשת שינוי האקלים כדי להפיץ מידע כוזב בציבור במשך עשורים. מאורע זה הושווה להכחשת נזקי העישון, שאורגנה על ידי תעשיית הטבק.