stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוף איילון
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  דליה טל, ‏תקדים נוף איילון: בלי זכויות, בלי גבולות, באתר גלובס, 9 באוגוסט 1999
↑  דליה טל, ‏מועצה איזורית גזר מסרבת לספק שירותים ל-150 משפחות ביישוב נוף איילון שירותים, באתר גלובס, 3 באוגוסט 1999
↑  נעה ווסרמן, ‏הפרקליטות לבג"ץ: שכונת נוף איילון תסופח למודיעין, באתר גלובס, 30 ביוני 1998
↑  נעה ווסרמן, ‏תושבי השכונה הדתית נוף איילון דורשים הכרזתם כיישוב נפרד בתחום מועצת גזר, באתר גלובס, 17 ביוני 1998
↑  דליה טל, ‏נוף איילון עותר נגד סיפוח למודיעין, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2000
↑  שרון קדמי, ‏מעמדו המוניציפלי של נוף איילון - לבדיקה, באתר גלובס, 21 בינואר 2001
↑  דביר עמר, הרב גדעון בנימין פורש מרבנות נוף איילון, באתר ערוץ 7, ‏4 בספטמבר 2023
↑  איתנים בדרך, באתר פייסבוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467846905171
נוף אחר

| --- | --- |

 סינגל בביצוע יוני בלוך בהשתתפות יעל קראוס
 מתוך האלבום הרגלים רעים
 שפה:  עברית
 אורך:  5:21
 כתיבה:  ברק פלדמן
 לחן:  יוני בלוך
 הפקה:  יוני בלוך, דניאל קורן
"נוף אחר" הוא סינגל של הזמר יוני בלוך בהשתתפות הזמרת יעל קראוס אשר יצא בשנת 2007.
רקע

השיר נכתב בידי ברק פלדמן, הולחן על ידי בלוך עצמו ועובד על ידי בלוך ודניאל קורן.
בשיר מתארחת הזמרת יעל קראוס, אשר מבצעת עם יוני בלוך את השיר ואת קולות הרקע.
ביקורות

תימורה לסינגר מ-ynet תיארה את השיר כ"שיר אהבה חינני".
יוסי חרסונסקי נתן 4 כוכבים מתוך 5 לשיר, וכתב:
אבל בסך הכל נעים ונחמד, גם מצד העיבוד הבוסה לאונג'י הזה. זה הרי מה שהשיר בא להגיד – אנחנו חוטאים לפעמים בחלום של בריחה למקומות שיהיה בהם  קצת יותר נעים ונחמד. נעים ונחמד היה לי גם בשיר הזה.
מצעדים

השיר הגיע למקום ה-36 במצעד הפזמונים העברי השנתי התשס"ז של רשת ג'. במצעד השנתי של גלגלצ, השיר הגיע למקום ה-38.
הערות שוליים

1 2  נוף אחר – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
↑  המתבגר, באתר ynet, 20 ביוני 2007
↑  יוני בלוך נוף אחר, באתר yosmusic.com, ‏2021-04-10
נישואי חוזה

נישואי חוזה הם נישואים הנכרתים בין בני זוג בדרך של הסכם זוגיות, המקנה להם זכויות הדדיות, מסדיר את ענייני הרכוש שביניהם, חובותיהם ההוריות ושאר עניינים שבין בני זוג.
נישואי החוזה מלווים בטקס הכולל חתימה על חוזה. את החוזה, שנערך על ידי עורך דין שעורך גם את הטקס, מביאים בני הזוג בפני שופט בבית משפט למשפחה או נוטריון על מנת שייתן לו תוקף של פסק דין. החוזה הוא מסמך משפטי תקף לפי חוק החוזים של ישראל והוא מוכר בכל העולם כ"הסכם קוהביטציה" כלומר שותפות ביתית בין בני זוג החיים יחד ומנהלים משק בית משותף.
בישראל מהווים נישואי חוזה פתרון לבני זוג שאינם מעוניינים בנישואים דתיים, ובפרט לבני זוג שאינם רשאים להתחתן בנישואים דתיים, בהתאם לכוח שהעניקה המדינה לכללי הדתות השונות.
ראו גם

נישואים אזרחיים
משפחה חדשה
נחום קורקידי

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
נחום קורקידי (בר-נס) (1899 – 19 במאי 1979) היה רופא ישראלי ודמות ירושלמית נודעת בזמנו.
ביוגרפיה

קורקידי נולד בשכונת נווה צדק לנסים קורקידי שהיה ממייסדי שכונת אחוזת בית. למד רפואה בביירות וסיים את לימודיו ב-1924. הוא דחה הצעה לעבוד במושבות הצרפתיות באפריקה ובחר לחזור לתל אביב. לאחר שלא הצליח להתקבל לעבודה בבית החולים הדסה בתל אביב, עבר עם משפחתו ב-1925 לירושלים והחל לעבוד כרופא משפחה וכרופא בבית החולים משגב לדך ששכן אז בעיר העתיקה.
הודות לשליטתו בערבית היה מקובל על הערבים רבים מכפרי הסביבה: אבו גוש, ליפתא, עין כרם, בית צפאפה ומלחה. הם כינו אותו ה"טביב" (רופא). הם היו באים לביתו ברחוב יפו 84 ומזמינים אותו לביקור חולים בכפריהם.
בפרוץ מאורעות תרפ"ט בירושלים היה ד"ר קורקידי בבית החולים וטיפל בפצועים. ב-24 באוגוסט 1929 בשעה שעסק בשליפת כדור מאחד הפצועים, הבחין בערבי בחוץ המכוון אליו רובה. הוא קפא במקומו כשסכין המנתחים בידיו. הכדור הראשון שנורה לעברו פגע בשוקו הימנית, שבר את העצם וגרם לנזק רב לרקמות. הכדור השני שרט את ראשו ונתקע בקיר. עובדי בית החולים חשו אליו והחלו מיד לטפל בו. הוא הובל תחת משמר של שוטרים בריטיים לבית החולים מאיר רוטשילד ברחוב הנביאים, הוכנס מיד לחדר ניתוח, נותח וגובס. לאחר תקופת-מה הועבר לבית החולים שערי צדק ששכן ברחוב יפו סמוך לביתו.
מצב הרגל היה בכי רע ומנהל המחלקה הכירורגית ד"ר גרשון גרי (שטיפל בשעתו ביוסף טרומפלדור) הציע לקטוע את הרגל. ד"ר קורקידי סירב ואמר שהוא מוכן למות מאשר להישאר קטוע רגל.
לאחר חצי שנה ומספר ניתוחים שוחרר ד"ר קורקידי לביתו כשעדיין אינו מסוגל לדרוך על רגלו הפגועה. הוא לא היה יכול להמשיך לעבוד והגיע עד לפת לחם תוך שהוא נאלץ ללוות כספים מחבריו הרבים בעיר. לבסוף, קנה חמור קפריסאי, שכר ערבי שיטפל בחמור, יסדר את האוכף ויוביל אותם לבית החולים בעיר העתיקה ולביקורי בית בסמטאות העיר העתיקה והחדשה.
במשך ארבע שנים רכב קורקידי על החמור והפך לחלק מהנוף הירושלמי כפי שהיה ד"ר חיים חיסין הרוכב על חמורו לחלק בלתי נפרד מהנוף של תל אביב הקטנה.
בשנת 1933 נסע קורקידי לפריז, שם השתלם וקיבל דיפלומה ברפואת ילדים ובאותה שנה עבר ניתוח שאפשר לאחר שנים רבות את איחוי העצמות ברגלו. בשנת 1934 חזר למשגב לדך ופתח שם מרפאת ילדים ושנתיים לאחר מכן פתח מחלקת ילדים ובה 11 מיטות. הוא עבד בבית החולים עד לכיבושו והריסתו במלחמת העצמאות. לאחר מכן היה הרופא של גימנסיה כרמיה של אליאנס ומנהל רפואי של בית הזקנים הכללי בירושלים.
לאחר הכרזת מדינת ישראל, עִברת קורקידי את שמו ל"בר-נס" (על שם אביו נסים), אך בעבור ירושלמים רבים היה ונשאר "קורקידי".
בשנת 1974 קבל מידי טדי קולק והנשיא אפרים קציר את התואר "יקיר ירושלים".
נפטר ב-19 במאי 1979.
קורקידי היה רופא משפחתו של יצחק נבון והוא מוזכר במחזה בוסתן ספרדי. בתוכנית "חיים שכאלה" על יצחק נבון, הוא הוזמן ותוך השיחה עם נבון הוכנס לאולפן חמור.
קורקידי מופיע גם בספרו של מאיר שלו, עשו.
משפחתו

ד"ר קורקידי (בר-נס) נשא את לאה, מוזיקאית, פזמונאית ומורה למוזיקה. ילדיהם הם: אמנון, אביתר וגדעון. אמנון בר-נס חיבר את הספר  ספר "תולדות העיתונות העברית בארץ ישראל" ולימד עברית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
לקריאה נוספת

ד"ר אבישי טייכר, רופא ורוכב על חמור, על חייו ופעילותו של ד"ר נחום קורקידי בר-נס, "ד"ר חיים חיסין הירושלמי", עת-מול, פברואר 2010.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
מתקפת וינה

מתקפת וינה הייתה מתקפה של החזית האוקראינית השלישית, שנערכה בין 2 - 13 באפריל 1945, ובמהלכה נכבשה וינה על ידי הכוחות הסובייטיים.
רקע

בוועידת יאלטה הגיע סטלין להסכם עם בעלות הברית המערביות, בדבר ההשפעה הפוליטית היחסית שתהיה לאחר המלחמה לכל צד במזרח ומרכז אירופה; עם זאת, בהסכמים אלו לא נאמר כמעט דבר על גורלה של אוסטריה. כתוצאה מכך, ניצחון של מתקפה סובייטית לכיוון אוסטריה, ושחרור חלקה הגדול על ידי הצבא האדום, היה יכול להועיל מאוד למשא ומתן שלאחר מלחמה עם בעלות הברית המערביות.
לאחר כישלון מתקפת אגם בלטון (Unternehmen Frühlingserwachen), ארמיית הפאנצר השישית של סף דיטריך נסוגה בשלבים לאזור וינה, והקימה עמדות הגנה נואשות בניסיון לשמור על העיר מפני הסובייטים שהתקרבו במהירות.
באביב 1945, התקדמה החזית האוקראינית השלישית בפיקודו של פיודור טולבוחין במהירות במערב הונגריה, וצברה תנופה משני צידי נהר הדנובה לקראת המתקפה על וינה.
ב-30 במרץ חצו הסובייטים את נהרות חרון וניטרה, ולאחר שכבשו את שופרון ונג'קניז'ה חצו את הגבול בין הונגריה לאוסטריה, והתכוננו לעלות על וינה.
יחסי הכוחות > הצבא האדום

החזית האוקראינית השלישית בפיקוד פיודור טולבוחין:
ארמיית המשמר הרביעית
קורפוס הרובאים של המשמר ה-20
הדיוויזיה המוטסת של המשמר ה-5
הדיוויזיה המוטסת של המשמר ה-7
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-80
קורפוס הרובאים של המשמר ה-21
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-41
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-62
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-66
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-69
קורפוס הרובאים של המשמר ה-3
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-4
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-34
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-40
ארמיית המשמר המשוריינת השישית
קורפוס הטנקים של המשמר ה-5
הקורפוס הממוכן של המשמר ה-9
ארמיית המשמר התשיעית
קורפוס הרובאים של המשמר ה-37
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-98
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-99
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-103
קורפוס הרובאים של המשמר ה-38
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-104
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-105
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-106
קורפוס הרובאים של המשמר ה-39
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-100
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-107
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-114
הארמייה ה-26
קורפוס הרובאים ה-30
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-36
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-68
דיוויזיית הרובאים ה-21
קורפוס הרובאים ה-104
דיוויזיית הרובאים ה-74
דיוויזיית הרובאים ה-93
דיוויזיית הרובאים ה-151
קורפוס הרובאים ה-135
דיוויזיית הרובאים ה-233
דיוויזיית הרובאים ה-236
הארמייה ה-27
קורפוס הרובאים של המשמר ה-35
הדיוויזיה המוטסת של המשמר
דיוויזיית הרובאים ה-163
דיוויזיית הרובאים ה-202
קורפוס הרובאים ה-33
דיוויזיית הרובאים ה-78
דיוויזיית הרובאים ה-155
דיוויזיית הרובאים ה-206
דיוויזיית הרובאים ה-337
קורפוס הרובאים ה-37
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-108
דיוויזיית הרובאים ה-316
דיוויזיית הרובאים ה-320
הארמייה ה-57
קורפוס הרובאים של המשמר ה-6
הדיוויזיה המוטסת של המשמר ה-10
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-20
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-61
קורפוס הרובאים ה-64
דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-73
דיוויזיית הרובאים ה-113
דיוויזיית הרובאים ה-299
קורפוס הרובאים ה-133
דיוויזיית הרובאים ה-84
דיוויזיית הרובאים ה-104
דיוויזיית הרובאים ה-122
ארמיית האוויר ה-17
קורפוס הפרשים של המשמר ה-5
הקורפוס הממוכן של המשמר ה-1
קורפוס הטנקים ה-18
קורפוס ארטילריית ההבקעה ה-2
דיוויזיית ארטילריית ההבקעה ה-9
דיוויזיית ארטילריית ההבקעה ה-19
דיוויזיית ארטילריית ההבקעה ה-7
דיוויזיית ארטילריית הנ"מ ה-3
דיוויזיית ארטילריית הנ"מ ה-4
דיוויזיית ארטילריית הנ"מ ה-9
דיוויזיית ארטילריית הנ"מ ה-22
הארמייה הבולגרית הראשונה
הקורפוס הבולגרי ה-3
הדיוויזיה הבולגרית ה-10
הדיוויזיה הבולגרית ה-12
הדיוויזיה הבולגרית ה-16
הקורפוס הבולגרי ה-4
הדיוויזיה הבולגרית ה-3
הדיוויזיה הבולגרית ה-8
הדיוויזיה הבולגרית ה-11
הדיוויזיה הבולגרית ה-6
חלק של החזית האוקראינית השנייה בפיקוד רודיון מלינובסקי:
הארמייה ה-46
ארמיית האוויר החמישית
יחסי הכוחות > כוחות הציר

קבוצת ארמיות דרום בפיקוד לותר רנדוליץ:
ארמיית הפאנצר השישית
דיוויזיית היגר ה-117
קורפוס הפאנצר אס אס ה-1
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-12
קורפוס הפאנצר אס אס ה-2
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-9
הארמייה השישית
קורפוס הפאנצר אס אס ה-4
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-3
דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-5
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-14
קורפוס הפאנצר ה-3
הדיוויזיה ההררית הראשונה
דיוויזיית הפאנצר ה-1
ארמיית הפאנצר השנייה
הקורפוס ה-68
הדיוויזיה ה-71
הדיוויזיה ההררית אס אס ה-13
דיוויזיית היגר ה-118
הקורפוס ההררי ה-22
הדיוויזיה ה-297
הדיוויזיה ההונגרית סנט לסלו
קורפוס הפרשים ה-1
דיוויזיית הפאנצר ה-23
דיוויזיית הפרשים ה-4
דיוויזיית הפרשים ה-3
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-16
המתקפה הסובייטית

ב-2 באפריל הכחיש רדיו וינה כי הבירה האוסטרית הוכרזה כעיר פרזות. באותו יום הכוחות הסובייטיים התקרבו לווינה מכיוון דרום, אחרי שכבשו את הערים וינר נוישטאדט, אייזנשטט, נויקירכן וגלוגניץ, וב-4 באפריל נכבשו גם הערים באדן וברטיסלאבה.
לאחר שהגיעו לאזור וינה, כיתרו כוחות החזית האוקראינית השלישית את העיר ותקפו אותה בכוחות גדולים. "קבוצת ההתנגדות O-5" האוסטרית בראשות קרל סוקול חששה מהרס העיר, ובשל כך חיבלה בקווי ההגנה הגרמניים.
הכוח הגרמני הגדול היחיד שעמד אל מול הכוחות הסובייטיים, היה קורפוס הפאנצר אס אס השני בפיקוד וילהלם ביטריך, שהשתייך לארמיית הפאנצר השישית, יחד עם כוחות שהורכבו אד-הוק ויחידות נ"מ.
הקרב על הבירה האוסטרית אופיין במקרים מסוימים על ידי לחימה עירונית עזה, ומאידך היו חלקים בעיר שנפלו לידי הסובייטים כמעט ללא התנגדות. בפארק פראטר הוצבה דיוויזיית הפאנצר ה-6, לאורך הצד הדרומי של העיר היו פרוסות דיוויזיות הפאנצר אס אס ה-2 וה-3, ובצפון העיר הייתה פרוסה דיוויזיית פיהרר-גרנדיר. הסובייטים תקפו את הפרברים המזרחיים והדרומיים של וינה עם ארמיית המשמר הרביעית וחלק מארמיית המשמר התשיעית, ועד 7 באפריל השתלטו על הפרברים הדרומיים של העיר. ב-8 באפריל החלו הכוחות הסובייטיים להתקדם לעבר פרברי העיר המערביים, שהיו חשובים במיוחד לסובייטים, משום שכללו את תחנת הרכבת המרכזית של וינה. הכוחות הסובייטיים התקדמו במהירות, ומצפון לנהר הדנובה ניתקה הארמייה ה-46 את הפרברים הצפוניים של וינה, ובכך נותקה וינה משאר אוסטריה. במהלך אותו היום נעו כוחות מהחזית האוקראינית השלישית, וכבשו את הערים לינץ וגראץ.
ב-9 באפריל החלו החיילים הסובייטיים לחדור למרכז העיר, אך קרבות הרחוב נמשכו מספר ימים נוספים. בליל 11 באפריל הסתערה ארמיית המשמר הרביעית על תעלות הדנובה, תוך שקורפוס הרובאים של המשמר ה-20 והקורפוס הממוכן ה-1 נעו על גשר רייכסבריקה. ב-13 באפריל הנחיתה שייטת הדנובה את דיוויזיית הרובאים של המשמר ה-80 ואת הדיוויזיה המוטסת של המשמר ה-7 משני צידי הגשר, והצליחה לתפוס אותו בשלמותו. במהלך אותו היום נסוג קורפוס הפאנצר אס אס השני מהעיר, ושאר מגיני העיר נכנעו לסובייטים.
תוצאות הקרב

במהלך הימים שלאחר מכן התקדמו הכוחות הסובייטים במהירות ברחבי אוסטריה, ולמעט קרבות השהיה קטנים, כמעט ולא נתקלו בהתנגדות.
במהלך אפריל 1945, זמן קצר לפני התמוטטותה של גרמניה הנאצית וסיומה של המלחמה, הקים קרל רנר ממשלה זמנית בווינה, יחד עם פוליטיקאים אחרים משלוש המפלגות שקמו לתחייה, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, מפלגת העם האוסטרית (מפלגה שמרנית שהייתה היורשת של המפלגה הנוצרית-סוציאלית) והמפלגה הקומוניסטית. ב-27 באפריל, הכריזה ממשלה זו על הפרדת אוסטריה מגרמניה ופתחה במערכה להכרה באוסטריה כרפובליקה עצמאית. כתוצאה מצעדיו של רנר, קיבלה אוסטריה נקודות זכות רבות בעיניהן של בעלות הברית, שכן היא מילאה אחר התנאים של הצהרת מוסקבה משנת 1943, שבה הכריזו שרי החוץ של ארצות הברית, בריטניה וברית המועצות שסיפוחה של אוסטריה (האנשלוס), בטל ומבוטל וקראו להקמתה של מדינה אוסטרית חופשית לאחר הניצחון על גרמניה הנאצית, בתנאי שאוסטריה תנקוט באמצעים מתאימים להשגת מטרה זו. לפיכך אוסטריה, שנכבשה על ידי גרמניה, הוכרה כמדינה שהייתה מעורבת במלחמה שלא מרצונה וכ"קורבן הראשון" של גרמניה הנאצית. עקב החשד שהתעורר אצלן מכך שברית המועצות הייתה הראשונה שהכירה בממשלתו של רנר, היססו בעלות הברית המערביות במשך חצי שנה לפני שהעניקו את הכרתם לממשלת רנר, אך בסופו של דבר הוכרה הממשלה הזמנית על ידי כל ארבע המעצמות ב-20 באוקטובר ולפיכך היה רנר לקנצלר הראשון של אוסטריה שלאחר המלחמה. בסוף שנת 1945 נבחר רנר להיות הנשיא הראשון של הרפובליקה האוסטרית השנייה.
לקריאה נוספת

אנטוני ביוור, "מלחמת העולם השנייה", הוצאת ידיעות אחרונות, 2014.
הכרת תודה של סטלין לאחד המשתתפים במבצע
נחום קוק

ערך זה עוסק ברב שכונה ברמת גן ופעיל בתחומי הדת. אם התכוונתם לרופא ישראלי, ראו .
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 באפריל 1932 ח' בניסן תרצ"ב ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  27 במרץ 2010 (בגיל 77)
 מקום קבורה:  בית הקברות פוניבז'
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 במרץ 2010 
 השתייכות:  חרדים ליטאים 
 פרסים והוקרה:  יקיר רמת גן (2008) 
 
הרב נחום הכהן קוק (ח' בניסן ה'תרצ"ב, 14 באפריל 1932 – י"ב בניסן ה'תש"ע, 27 במרץ 2010) היה רב שכונת תל גנים ברמת גן ופעיל בתחומי הדת ושמירה על כבוד המת. יקיר העיר רמת גן.
תולדותיו

נולד בבית מנדלבאום בירושלים, בנם של הרב רפאל קוק ורחל, בת שמחה מנדלבוים. נקרא על שם זקנו רבי נחום מקוברין. למד בישיבת כפר הרא"ה, ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים ובסלבודקה בבני ברק.
בשנת 1954 נישא לשושנה (נפטרה במרץ 2016), בת הרב שמואל אברמוביץ, רבה של רמת יצחק. מאז נישואיו התגורר בשכונת רמת יצחק. במשך מספר שנים למד בהיכל התלמוד בתל אביב. התמנה לרבה של שכונת תל גנים ברמת גן ושימש רב מחלקת הנישואין בעיר.
במשך שנים רבות היה פעיל בתחומים שונים הקשורים לשמירה על הצביון הדתי וההלכתי בישראל. היה פעיל מרכזי בשמירה על כבוד המת ופעל רבות מול בתי משפט והמשטרה להשגת אישורים למניעת נתיחת מתים. כיהן בהתנדבות כרב בית החולים בילינסון והתמחה בתחום רפואה והלכה. היה חבר בוועדת ערעור מחוזית של משרד הביטחון בנושאי פטור משירות בצה"ל. כמו כן היה חבר בוועדה שעסקה במתן היתרי עבודה בשבת מטעם משרד העבודה.
היה יו"ר ועד רבני רמת גן. ממייסדי הסתדרות עובדי המועצות הדתיות בישראל והיו"ר שלה, ולימים נשיאה. היה מרצה בנושאי יהדות.
בשנת 2008 קיבל אות יקיר רמת גן.
נפטר בשבת הגדול ה'תש"ע והלווייתו התקיימה במוצאי השבת. נקבר בית הקברות פוניבז', בקרבת קברו של הרב שך. על מצבתו נכתב בין השאר: "מסר עצמו לחזק בדקי הדת, עמל ויגע במצוות כבוד המת וקנה בה קניין".
משפחתו

בנו הוא המקובל הרב דב איסר קוק. אחיו הם הרבנים שלמה, שמחה ואברהם יצחק קוק. גיסיו הם הרבנים אברהם שרמן ויעקב כץ.
הערות שוליים

↑  הודעה על פטירתה באתר של בנה הרב דב קוק
↑  היכל התלמוד - תל-אביב, שאלונים + דו"חות, באתר ארכיון המדינה, עמ' 131
↑  , אתר עיריית רמת גן
↑  הקמת מצבה על קברו של הגאון רבי נחום קוק זצ"ל, כיכר השבת
נייס נילנטיי לנד'טה

| --- | --- |

 לידה:  1991 (בת 33 בערך) Kajiado, קניה 
 מדינה:  קניה 
 השכלה:  Kenya Methodist University Nairobi Campus 
 מעסיק:  Amref Health Africa 
 פרסים והוקרה:  טיים 100 (2018) 
 
נייס נילנטיי לנד'טה (באנגלית: Nice Nailantei leng'ete; נולדה בשנת 1991) היא פעילת זכויות אדם מקניה, התומכת בטקס מעבר חלופי עבור נערות באפריקה ובקמפיין הפסקת הטלת מום על איבר המין הנשי מסיבות לא רפואיות (FGM). 
 בשנת 2018 נבחרה על ידי מגזין Time כאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
ראשית חייה

ניילנטי נולדה בשנת 1991 בכפר קימאנה משבט מסאי בקניה. בגיל צעיר התייתמה מהוריה, אשר נפטרו שנה אחר שנה ב-1997 ו-1998 .היא בילתה את שנות חייה המוקדמות עם אחותה סולה אצל קרובי משפחתה. כשהייתה בת שמונה היא נשלחה לפנימייה. בפנימייה ניילנטי גילתה את "החתך", טקס מילה – המסמל את המעבר של הבנות באפריקה מילדות לבגרות, אשר לא הכירה לפני.
בגיל שמונה, כאשר הגיעה העת לעבור את טקס "החתך", החליטה ניילנטיי לברוח, ועודדה את אחותה לבוא איתה. הם רצו דרך השיחים לבית דודתה 70 ק"מ מהפנימייה, כדי להימנע מלהיראות על הכביש. דודה ואנשיו מהכפר גילו במהרה איפה היא ואחותה מתחבאות והם הכו ואיימו עליהם. שנה לאחר מכן, כשנערות הכפר היו מוכנות לטקס המעבר, היא ברחה שוב, אך לא הצליח לשכנע הפעם את אחותה להצטרף אליה. כאשר היא הובאה חזרה אל הכפר, ניילנטי פנתה לסבה ושכנעה אותו לוותר לה על הפולחן המסורתי, סבה אף אפשר לה לחזור לבית הספר. ניילנטי הייתה מנודה על ידי אנשי הכפר וסומנה כדוגמה רעה וכמישהי שביישה את משפחתה ואת הקהילה.
אקטיביזם מוקדם

ניילנטי הייתה הבחורה הראשונה בכפר שלה שלמדה בתיכון, היא החלה להיראות בכפר שלה כהשראה לנערות צעירות ונשים. מאוחר יותר, ניילנטי הסתירה נערות צעירות שביקשו את עזרתה בהתחמקות "להיות חתוכות", פעולה שגרמה לה להיות מנודה בקהילה שלה. היא המשיכה לתמוך בנערות ועודדה את התושבים לדון בנושא הרגיש והחשוב. בשנת 2008 כאשר הייתה בת 17, ארגון ללא כוונת רווח בשם" AMREF בריאות אפריקה" הגיע לכפר שלה כדי לתת הכשרה רפואית לנוער. הבכירים הרשו להם ללמד ילד אחד וילדה אחת. אף על פי שהבכירים עדיין ראו בה כדוגמה רעה לכך שהיא לא עוברת את המילה, ניילנטי הייתה הנערה היחידה שיכלה לכתוב בכפר ולכן אפשרו לה לעבור את ההכשרה.
בתרבות שבט המסאי, נשים אינן מורשות לפנות לזקני הכפר, אבל כאשר ניילנטי השתתפה בשיעור בריאות מינית היא ביקשה ממנהיגי הכפר לתת לה לשתף את הקהילה מה שהיא למדה. זקני הכפר אפשרו לה לדבר רק עם הצעירים של הכפר, אך אף אחד מהגברים הצעירים לא התעניין להקשיב לה. לנד'טה לא ויתרה, במשך כשנתיים היא ניסתה לדבר עם הצעירים. בסופו של דבר, זקני הכפר אמרו לצעירים לשבת איתה, אבל רק שלושה מהגברים הסכימו לדבר איתה. בהדרגה, יותר מהגברים הצעירים באו לדבר איתה, ובהדרגה היא הרחיבה את הנושאים-ממניעת איידס להריון, לנישואין מוקדמים, לשחיקה בבית הספר ולבסוף, לחתך.
השפעותיה ופרסים

השינוי הגדול ביותר היה בשנת 2014, זקני מאסאי, אשר שולטים על שטח של 160,000 קילומטר המשתרעים על שני צידי הגבול של קניה עם טנזניה, שבו מעל 1,500,000 אנשים — החליטו להפסיק את מנהג ה"חתך"."היא שכנעה את הגברים, ואיתם את הכפר, שכולם יהיו בריאים ועשירים יותר אם הבנות יישארו בבית הספר, יינשאו מאוחר יותר וילדו בלי הסיבוכים שהחיתוך עלול ליצור. לנד'טה הייתה האישה הראשונה בכפר שלה שניתנה לה "מקל ההליכה השחור", שמשמעותה היא מנהיגות, כבוד וכוח בתוך הקהילה שלה.
עבודתה תרמה לשינויים מרכזיים בחוקי המדינה שלה. בשנת 2011, קניה הוציאה מחוק את חתך איברי המין הנשיים. לפי מספרים רשמיים בקניה, שיעורי המילה בקרב נשים בגילאי 15–49 ירדו מ 37.6 אחוזים ב 1998 ל 21 אחוזים ב 2014. בשנת 2013, נלד'טה דיברה ביוזמה העולמית של קלינטון בניו יורק על הקמפיין שלה כדי לעצור את ה"המום על האיבר הנשי" (FGM ) בשנת 2015, בגיל 24, קיבלה את פרס אשת השנה מממשלת קניה. שנה לאחר מכן, היא הייתה אחת מהנמענים של מלגת מנדלה וושינגטון למנהיגים צעירים אפריקאים, יוזמת ממשלת ארצות הברית תחת הנשיאות של ברק אובמה להעצים צעירים באמצעות הדרכות אקדמיות, הכשרת מנהיגות ורשת. בשנת 2018, לנד'טה הוכרה כאחד 300 מנהיגי הנוער הגלובלי על ידי נשים וזכתה בפרס מארי מדיסון על המחויבות שלה להפסקת המום הנשי (השחתת איבר המין הנשי). באותה שנה לנד'טה קיבלה את הכבוד להיות אחד מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם על ידי מגזין Time.
הערות שוליים

↑  nice nailantei lengete championne de la lute contre lexcision
↑  Blake Bakkila, Nice Nailantei Leng'ete Escaped Genital Mutilation as a Girl—Now Her Mission Is to End the Ritual, ‏April 25, 2018
↑  She Ran From the Cut, and Helped Thousands of Other Girls Escape, Too, ‏Jan. 13, 2018
↑  Nice Nailantei Leng’ete
↑  Larry Madowo, Natalie Tewa, Njugush celebrated in the Most Influential Young Kenyans list
נוף בערפל

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  תיאו אנגלופולוס
 הופק בידי:  תיאו אנגלופולוס, Éric Heumann, Stéphane Sorlat 
 תסריט:  תיאו אנגלופולוס
 שחקנים ראשיים:  סטראטוס טזורטזוגלו Michalis Zeke Tania Paleologou Vasilis Kolovos Toula Stathopoulou Vasia Panagopoulou Christoforos Nezer Dimitris Kaberidis Gerasimos Skiadaressis Aliki Georgouli Nikos Kouros Eva Kotamanidou Vasilis Bouyiouklakis Yannis Fyrios Ilias Logothetis Michalis Giannatos Vangelis Kazan Grigoris Evangelatos 
 מוזיקה:  אלני קאראינדרו
 צילום:  גיורגוס ארוואניטיס
 מדינה:  יוון, איטליה, צרפת 
 חברת הפקה:  תאגיד השידור היווני, Greek Film Centre 
 חברה מפיצה:  New Yorker Films 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  10 בספטמבר 1988
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  יונית
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (תיאו אנגלופולוס, Greek Film Centre) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נוף בערפל (ביוונית: Τοπίο στην ομίχλη; באנגלית: Landscape in the Mist) הוא סרט מסע מאת הבמאי היווני תיאו אנגלופולוס, שזכה בפרס אריה הכסף בפסטיבל ונציה בשנת 1988 ובפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר לשנת 1989.
הסרט הוא השלישי בטרילוגיית "השתיקה" של אנגלופולוס (אחרי "המסע לקיתירה" ו"מגדל הדבורים"). הוא מתרכז בשתיקתו של אלוהים, ועוסק בהיבטים קיומיים ואקזיסטנציאליסטים. כמו בסרטיו האחרים של אנגלופולוס, גם סרט זה מתאפיין ביופי ויזואלי רב ובסצנות הכוללות סמליות רבה ודימויים רבי עוצמה.
הסרט מספר את סיפורם של שני ילדים, ואולה ואלכסנדר, שגדלו עם אמם ומעולם לא פגשו את אביהם. היא מספרת להם שאביהם עובד ומתגורר בגרמניה. הילדים מחליטים לצאת לחפש אחר אביהם לבדם ברכבת ובדרך עוברים סידרה של הרפתקאות.
עלילת הסרט

וולה המתבגרת (טניה פלאיולוגו) ואחיה אלכסנדרוס בן החמש (מיכליס זיקי) מעולם לא פגשו את אביהם שגר בגרמניה, לפי מה שאמם מספרת להם. הם רוצים לפגוש אותו ויוצאים למסע אליו. וולה ואלכסנדרוס עוזבים בסתר את ביתם והם הולכים לתחנת הרכבת של אתונה. הם מנסים להשתחל לרכבת הישירה לגרמניה, אך מורדים מהרכבת בגלל שאין להם כרטיס ונעצרים. שוטר לוקח אותם לדוד רחוק. הדוד מספר לשוטר שלילדים אין אבא בגרמניה וכי אמם שיקרה להם, כדי שלא ידעו את האמת: יש להם אבות שונים כתוצאה מרומנים קצרים של אימם. למרות שוולה ואלכסנדרוס מצותתים לשיחה, הם עדיין מאמינים לאמם וחושבים שהדוד משקר. בחסות סופת שלגים שמכה לפתע בכפר, הילדים מצליחים להימלט.
הם ממשיכים במסעם ברגל ובסופו של דבר פוגשים בבחור צעיר בשם אורסטיס (סטראטוס צורצוגיו), שהאוטובוס שלו התקלקל. הוא מציע לקחת אותם איתו והילדים נענים להצעה. אורסטיס הוא הנהג של להקת תיאטרון נודדת שמציגה יצירה על ההיסטוריה היוונית. לאחרונה, הלהקה נאבקת עם ירידה במספר הקהל, עקב אנשים שמחפשים הסחת דעת קלה יותר.
כשדרכו של אורסטיס מתפצלת משלהם, הילדים עוזבים את הלהקה ומחפשים כלי תחבורה שונים לגרמניה. הם מצליחים למצוא נהג משאית (ואסיליס קולובוס), שמוכן לקחת אותם איתו. מאוחר יותר, בזמן שאלכסנדרוס ישן, הנהג אונס את וולה, ונמלט לאחר מכן, מזועזע ממעשיו שלו. אלכסנדרוס ווולה מגיעים עד מהרה לתחנת רכבת נוספת, שם הם שוב מנסים לנסוע ברכבת. כשהם מזהים את פקח הכרטיסים, הם בורחים ממנו בדיוק לפני שנתפסים.
הם נתקלים שוב באורסטיס, שלוקח אותם איתו על האופנוע שלו. בינתיים, להקת התיאטרון של אורסטיס מתפרקת והחברים מתחילים למכור את צורכיהם השונים. אורסטיס לוקח את וולה ואלכסנדרוס לבית קפה ריק על החוף והם הולכים איתו בטיילת. לפתע, הילדים עדים לפסל של יד ענקית עשויה משיש המוחזקת על ידי מסוק מתוך הים והלאה לכיוון העיר. האצבע המורה של היד שבורה. (מחווה לפסל ישו המוחזק עם מסוק בתחילה הסרט "לה דולצ'ה ויטה").
בשל שירותו הצבאי הממשמש ובא, אורסטיס נאלץ למכור את האופנוע שלו. מאוחר יותר הוא פוגש שוב את הקונה בבר ומשתמע שהוא מקיים עמו יחסי מין. וולה מאוכזבת מאורסטיס, לאחר שהתאהבה בו בעצמה, והילדים עוזבים שוב. אורסטיס מחפש אותם ומוצא אותם בקטע כביש מהיר שזה עתה נבנה. הוא לוקח את וולה לזרועותיו ומתחיל לנחם אותה בעודה בוכה: "בפעם הראשונה, זה תמיד כאילו אתה מת". הם נפרדים מאורסטיס שוב, הפעם סופית. בתחנת רכבת אחרת, חייל נותן לוולה כסף לקניית כרטיסי רכבת והילדים עולים לרכבת לגרמניה. כיוון שאין בידם דרכונים, הם יורדים מהרכבת זמן קצר לפני ביקורת הגבולות. בחוץ הם רואים שהגבול נוצר על ידי נהר, ומשתמשים בסירה קטנה כדי לחצות אותו. לפתע, נורות יריות על ידי משמר הגבול ועץ מתחיל להיראות מתוך הערפל. כשהערפל מתחיל להתפוגג, וולה ואלכסנדרוס רצים אל העץ ומחבקים אותו.
שחקנים ודמויות

מיכליס זיקי - אלכסנדרוס
טניה פלאיולוגו - וולה
סטראטוס צורצוגיו - אורסטיס
ואסיליס קולובוס - נהג משאית
איליאס לוגות'אטיס - שחף
מייקל יאנאטוס - שומר בתחנת רכבת
טולה סטת'פולו - אישה בתחנת משטרה
ירסימוס סקיאדרסיס - חייל
דמיטריס קברידיס - דוד
טסוס פלצידיס - פקח רכבת
לקריאה נוספת

דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "נוף בערפל", עמ' 266–267