stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחוז מית'

מחוז מית׳ (באנגלית: County Meath, באירית: Contae na Mí) הוא מחוז באירלנד. המחוז הוא השני בגודלו בפרובינציית לנסטר, ובירתו היא העיר נאבן. המחוז נקרא על שם הממלכה ההיסטורית מית', שפירוש שמה באירית הוא ״מרכז״. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2016, מתגוררים במחוז כ-194,942 תושבים. המחוז גובל במחוז דבלין מדרום מזרח, במחוז קילדייר מדרום, במחוז וסטמית' ממערב, במחוז קאוואן מצפון מערב, במחוז לאות' מצפון מזרח ובים האירי ממזרח.
בתקופת רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, קטנה אוכלוסיית המחוז בחצי כתוצאה ממוות או מהגירה. בשנת 1851 היו במחוז כ-110,373 תושבים, כ-40 שנה לאחר מכן, ב-1901 היו בו כ-67,497 בלבד. אוכלוסיית המחוז הצליחה להגיע למצבה של לפני הרעב רק בתחילת שנות ה-2000. בעקבות צירופן של פולין וליטא לאיחוד האירופי בשנת 2004, הגיעו למחוז עובדים רבים ממדינות אלו והשתקעו בו.
שני אזורי הגיילטאכט (אזורים בהם רוב האוכלוסייה דוברת את השפה האירית) האחרונים בפרובינציית לנסטר נמצאים במחוז מית׳ - ראקארן ובאלי ריב. במחוז כ-2,603 תושבים שמעידים שהם דוברים את השפה האירית מחוץ למערכת החינוך, מתוכם 1,299 דוברים ילידיים המתגוררים בשטחי הגיילטאכט. המחוז נודע באירלנד בכינוי ״המחוז המלכותי״, בעקבות היותו מקום מושבו ההיסטורי של המלך העליון של אירלנד. במחוז גם נמצאת גבעת טארה המפורסמת. בשנת 2003 נמצאה גופה של האיש מקלוניקוון.
מחוז מריון (פלורידה)

| --- | --- |
חותם מחוז מריוןחותם מחוז מריון
בית המשפט המחוזי באוקלה
בית המשפט המחוזי באוקלה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  פלורידה פלורידה
 בירת המחוז:  אוקלה
 תאריך ייסוד:  14 במרץ 1844
 על שם:  Francis Marion 
 שטח:  4,310 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  375,908 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  29°13′N 82°04′W﻿ / ﻿29.21°N 82.06°W﻿ / 29.21; -82.06 
 אזור זמן:  UTC -5
 http://www.marioncountyfl.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי מחוז מריון(למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי מחוז מריון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז מריון הוא מחוז בצפון-מרכז של פלורידה, ארצות הברית. במפקד האוכלוסין שנערך ב-2010 נמנו במחוז כ-331 אלף נפש. אוקלה היא בירת המחוז.
לאחר חכירת פלורידה על ידי ארצות הברית מספרד, המחוז הוקם בשנת 1844. הוא נקרא על שמו של פרנסיס מריון, גיבור מלחמת העצמאות של ארצות הברית. במהלך השנים שטח המחוז הוקטן תוך הקמת מחוזות חדשים בסביבה.
בשטח המחוז ממוקמות מספר אטקרציות תיירותיות לרבות מקורות מים מינרליים, יער לאומי ופארקי שעשועים.
85% מאוכלוסיית המחוז הם אמריקנים-לבנים וכ-11.5% הם אפרו-אמריקאים.
בשטח המחוז ממוקם בית הסוהר לוול, כלא נשים הגדול בארצות הברית.
מבצע מלט

מבצע מלט הוא מבצע שניהל "המוסד" משנת 1969 עד שנת 1972 להעלאת יהודים מסוריה לישראל.
רקע

יהדות סוריה נרדפה על ידי השלטונות וזכתה ליחס עוין במיוחד מהפלסטינים שהגיעו לסוריה. לאחר מלחמת ששת הימים הייתה התעוררות ציונית בקרב יהדות סוריה שהתרכזה ברובה בחלב ובדמשק. צעירים וצעירות יהודים החלו בבריחה עצמאית לביירות בתקווה לעלות משם לישראל. קבוצה ראשונה של נערים עברה בתנאי סיכון דרך גבול הצפון, וזכתה לקבלת פנים של שר הביטחון משה דיין ואלוף פיקוד הצפון מוטה גור בבסיס בצת. עקב הסיכון הציע פעיל המוסד יצחק שושן, שכינויו אבו סחיק, להביאם בדרך הים.
הביצוע

איש כמורה שהיה עובר בין ישראל וארצות ערב המליץ על מכר לבנוני שהיה ימאי חובב, בעזרתו הובאה דרך הים קבוצה ראשונה של נערים ונערות. את המבצע המשיך אחר כך יצחק שושן, שהרקע הקודם שלו כמסתערב בלבנון עמד לו להכיר היטב את התנאים, ולהביא לישראל, דרך הים, עוד ועוד קבוצות של נערים ונערות.
במבצע מלט העלה "המוסד" במהלך השנים 1969 ועד 1972 כארבע מאות יהודים שנמלטו מסוריה. היהודים, בעיקר נערים ונערות מהערים חלב ודמשק. היו חוצים את הגבול הסורי-הלבנוני ומגיעים ביוזמתם לביירות. בכל פעם שהתארגנה קבוצה של מספר יהודים נוצר קשר עם המוסד בנקודת ממסר באירופה. חיל הים היה מוציא כוח ימי שכלל ספינת דבור למפגש וספינות טילים לאבטחה מול חוף ביירות. 

הנמלטים היו מתאספים בבית הכנסת מגן אברהם בביירות ומשם יוצאים לחוף. בחוף היה מקבל אותם איש קשר בעל ספינת מרוץ שהיה יוצא עימם אל הים הפתוח לפנות ערב. לאחר השקיעה היה הדבור מגיע בסמוך לחוף, מאתר את הסירה, מעלה את היהודים ועושה את דרכו בחזרה לנמל חיפה.
על המבצע בראשיתו פיקד אליעזר צפריר מטעם המוסד. על הכוח של חיל הים פיקדו קצינים בכירים החל בכך סא"ל גדעון רז שבתפקידו כמפקד שייטת הצוללות בהמתנה לחידוש הפעיל את הדבורים הראשונים. השם "מבצע מלט" נרשם רק לשלוש הגיחות הראשונות.
ההפלגות בוצעו במידור גבוה. נוהל הקרב הרגיל לא בוצע. לא יצאו פקודות כתובות גם לא נערך תחקיר ומפקד המבצע לא הוציא דו"חות מסכמים.
מקרים ותגובות

באחת הפעמים עקב אי הבנה נוצר פיגור ביציאת הכח הימי למפגש. למשימה הוזנקו ספינות סער שמהירותן כפולה משל הדבור. ראש המוסד, צבי זמיר, באישורה של ראש הממשלה גולדה מאיר, יצא עם הכח הימי לאסוף את העולים. 

המפגש עם סירת המילוט התקיים באיחור קטן. הנמלטים הועלו לספינת הטילים אך התקבצו כמפוחדים. כשיצאו לים נאמר להם שיגיעו לקפריסין. זמיר מתאר שדיבורים בעברית ובערבית לא עזרו. עד שהבריק לו רעיון ואמר ”שמע ישראל ה' אלוהינו ה' אחד”. המשפט המסורתי שיכנע והרגיע שספינת הטילים היא ישראלית. סיפר על כך לראש הממשלה שהתרגשה גם היא.
יציאת ספינות חיל הים לאיסוף המעפילים נעשתה בצורה דיסקרטית ביותר. מפקדי פלגות משייטת ספינות הטילים יצאו עם ספינות בודדות מבלי לפרט את מטרת ההפלגה. למעשה לא התקיים נוהל קרב וגם כשחזרו לא מסרו דו"ח מסכם ולא נערך תחקיר. בכל מפגש הגיעו כעשרה מעפילים.
בשנת 1971 יצא סא"ל צבי גבעתי עם ספינת טילים למפגש מול חוף מערב בירות והביא משפחה יהודים מסוריה.
בהפלגה עליה פיקד מיכה לצרוס בהיות הדבור מול חוף בירות בשלב ההזדהות עם הסירה. פלט מקלע 0.5 צרור נותבים מעל לראשו. האירוע עבר ללא תגובה לבנונית הסירה התקרבה והנמלטים העפילו את הדבור. אך מאז סובל לצרוס מדרגת חרשות.

בהפלגה אחרת של מיכה לצרוס הייתה ידיעה מוקדמת שבין הנמלטים נמצאת אמו של נגד המשרת בחיל הים. הנגד שלא ידע על כך דבר הובא לנמל חיפה ונפגש עם אימו על הרציף. ההתרגשות הייתה רבה.
בשנת 1972 יצא מפקד חיל הים בנימין תלם למפגש מילוט על ספינת טילים. המבצע בפיקוד אלי רהב. המפגש התקיים וההזדהות עברה בהצלחה. אחת הנמלטות הייתה כבדה במיוחד ולא הצליחה להעפיל אל סיפון הסטי"ל. רס"ן גבי נוה ראש הלשכה ירד לסירה והרים דחף את המעפילה עד שעלתה לסיפון.
בצוותי כלי השיט הייתה מודעות לסבל שעברו הנמלטים בסוריה ובדרך. החוויה של קבלת הנמלטים לכלי השיט לראותם בשלב השחרור מכל תלאותיהם הייתה מרגשת ביותר לאנשי חיל הים.
סגירת הנתיב הימי

בעקבות פתיחת מלחמת האזרחים בלבנון השתלט הפת"ח על חלק מהחוף הלבנוני והמבצע נגדע. לאחר שהתאספו כמאה יהודים שהתארחו אצל הקהילה היהודית בביירות, השיג "המוסד" הסכמה של ממשלת לבנון להטיס את יהודי סוריה מלבנון לצרפת.
המשך מילוט

בשנים 1972–2001 ניהלה מורה יהודייה מקנדה ג'ודי פלד-קר מערך הברחה למילוט משפחות יהודים מסוריה דרך הגבול הטורקי. הפעילות נעשתה במשך שנים תוך מידור מקסימלי. בשנת 2012 זכתה לאות הוקרה מנשיא המדינה שמעון פרס.
משפחות יהודיות מסוריה חיפשו ומצאו דרכים להימלט. בדרך כלל בגנבת הגבול לטורקיה ומשם בסיוע הסוכנות לישראל
מפקד בסיס חיפה, צבי תירוש במפגש עם עולים מסוריה שהוברחו בדרך הים. נוכחים סא"ל אלי רהב מפקד פלגת סער 4, וסא"ל חיים אברבנאל מהמודיעין הימי 1972.
שבתאי לוי (קצין) עם עולים מסוריה שהוברחו בדרך הים 1972.
לקריאה נוספת

צבי זמיר ואפרת מס, בעיניים פקוחות: ראש המוסד מתריע: האם ישראל מקשיבה?, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2011, עמ' 85–86.
יעקב עבדי ואחרים, הברחת יהודי סוריה, אח"י פלברה אגדות שקרו באמת, הוצאת בית החובל 2020, עמ' 290.
הערות שוליים

↑  יצחק זמיר, עמ' 86.
↑  אות הוקרה לפלד קר על חילוץ יהדות סוריה, באתר ערוץ 7, 20 ביוני 2012
מחג'וב עומאר

ד"ר מחג'וב עומאר (1932 – 17 במרץ 2012), הוא כינויו של ראוף נזמי מיכאיל עבד אל-מאליק סאליב, שהיה רופא, משורר, הוגה דעות ופעיל פוליטי מצרי. בשנות ה-50 של המאה ה-20 היה פעיל במפלגה הקומוניסטית המצרית, ולאחר מכן הצטרף לפת"ח והיה פעיל בארגון באלג'יריה, ירדן ולבנון.
קורות חייו

ראוף נזמי נולד למשפחה קופטית באל-מניא, מצרים, בשנת 1932. אביו היה פעיל במפלגת אל-ופד ונטל חלק במהפכה המצרית. סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת קהיר. משנת 1952 היה פעיל במפלגה הקומוניסטית המצרית (אנ') ומקורב לאחים המוסלמים. בין השאר היה מיודד עם סייד קוטב. הוא נעצר מספר פעמים וישב בכלא במשך 10 שנים לסירוגין.
מגיל צעיר תמך נזמי בתנועה הלאומית הפלסטינית, ובשנות ה-60 של המאה ה-20 נסע לאלג'יריה והצטרף לאל-עאסיפה (אנ'), הזרוע הצבאית של תנועת הפת"ח. לאחר מכן עבר יחד איתם לירדן, שם אימץ את הכינוי מחג'וב עומאר והיה מקורב לאבו ג'יהאד וליאסר ערפאת. הוא נהג לטפל בחברי הארגון שנפצעו או נזקקו לאשפוז רפואי. על פי דוברי הארגון, עומאר הציל מאות חיי אדם.
לאחר אירועי ספטמבר השחור הוא גורש ללבנון, שם הכיר את אשתו. בלבנון הצטרף לצוות מרכז המחקר הפלסטיני (ער'). מבנה המרכז הופצץ על ידי ישראל במלחמת לבנון הראשונה, וחלק מחבריו נהרגו. בשנת 1982 חזר לקהיר והקים שם, יחד עם אחרים, את "הוועד הלאומי לתמיכה באינתיפאדה הפלסטינית", וכן סניף מקומי של מרכז המחקר הפלסטיני. כמו כן פרסם מעל ל-10 ספרי עיון על הסכסוך הישראלי-פלסטיני ("דיאלוג בצל הרובים", "המילה והרובה", "סברה ושתילה" ועוד) וכן כתב ספרי שירה וספרי ילדים.
בשנת 2004 קיבל מיאסר ערפאת את עיטור הכבוד "כוכב ירושלים" על "תרומתו למאבק הפלסטיני".
מחג'וב עומאר מת ממחלה ב-17 במרץ 2012 בבית החולים "פלסטין" בקהיר. לבקשתו, גופתו נעטפה בדגל פלסטין והוא נקבר בבית הקברות של "חללי פלסטין" במצרים. מחמוד עבאס פרסם הספד לזכרו, שזכה לתפוצה רחבה בעולם הערבי.
במאי עיראקי יצר סרט תיעודי על חייו, בו מרואיינים מקורביו.
הערות שוליים

↑  Obituary: Mahgoub Omar, a fighter on many fronts, באתר "Egypt Independent", ‏18 במרץ 2012 (באנגלית).
מדליית קולדקוט

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  Association for Library Service to Children, איגוד הספריות האמריקאי 
 תקופת הפרס:  1938–הווה (כ־86 שנים) 
 נקרא על שם:  רנדולף קולדקט 
 אתר רשמי
 
רנדולף קולדקוט
מדליית רנדולף קולדקוט (The Randolph Caldecott Medal) היא פרס ספרותי, המוענק על ידי האגודה לשירותי ספרייה לילדים (ALSC) (אנ') הפועל במסגרת איגוד הספריות האמריקאי (ALA) (אנ').. המדליה מוענקת למאייר (או מאיירים) של ספר הילדים המאויר הבולט בספרות הילדים האמריקנית (ונושאת כיתוב ברוח זו: for the most distinguished American picture book for children). הפרס מוענק מדי שנה מאז שנת 1938. המדליה נחשבת לאחד משני הפרסים היוקרתיים ביותר לספרות ילדים בארצות הברית (לצד מדליית ניוברי).
מדליית קולדקוט היא יוזמה של פרדריק ג. מלצ'ר, שיזם גם את מדליית ניוברי. מלצ'ר הציע ב-1937 לייסד פרס שנתי נוסף, במקביל למדליית ניוברי, לציין מאיירים בולטים בספרות הילדים האמריקנית. הפרס קרוי על שם המאייר האנגלי בן המאה ה-19 רנדולף קולדקוט. המדליה עוצבה על ידי האמן רנה פול צ'יימבלן, שעיצב גם את מדליית ניוברי, ומעוטרת באיורים של קולדקוט משני צידיה.
ועדת הפרס בוחנת ספרי ילדים מאוירים שפורסמו בארצות הברית בשפה האנגלית בשנה האחרונה, ואויירו על ידי מי שהם אזרחי ארצות הברית או תושביה. בין היתר בוחנת הוועדה את איכות האיורים והאופן שבו הם תורמים להצגת הסיפור לילדים. בנוסף למדליית קולדקוט מחלקת ועדת הפרס את אות ההערכה של קולדקוט למתמודדים מובילים שלא זכו במדליה. אף שהאות מחולק רק משנת 1971 הוא הוענק רטרואקטיבית גם למתמודדים מובילים על המדליה (שלא זכו בה) בשנים שקדמו לכך.
מעבר לכבוד שבזכייה במדליית קולדקוט, לזכייה יש ערך כלכלי רב כמקדם מכירות משמעותי. לפי ההערכות של אניטה סילבי (Anita Silvey), סופרת ומבקרת ספרות, זכייה במדליה יכולה להזניק את המכירות בשני הראשונה מ-2,000 עותקים לערך למעל 100,000 עותקים, ובנוסף מסייעת למכירת הספר גם בשנים לאחר מכן. לאונרד מרכוס (Leonard Marcus), היסטוריון של ספרות ילדים, מביא כדוגמה את זכייתו של מוריס סנדק, שזכה ב-1964 במדליה על ספרו ארץ יצורי הפרא, זכייה שתרמה תרומה משמעותית להצלחתו ולהכרה בו.
הערות שוליים

↑  אודות מדליית קולדקוט באתר הרשמי
↑  Shannon Maughan, "A Short History of the Newbery and Caldecott Medals", Publishers Weekly, Dec. 2, 2011
↑  הספר "עוד ירח", באתר "סימניה". הסיפור תורגם ועובד לעברית עוד מספר רב של פעמים, אך עם איורים אחרים, ראה אלי אשד, חייו הסודיים של וולטר מיטי- סיפור קלאסי מאת ג'יימס תרבר.
↑  הספר "להציל את מדלן", באתר "סימניה"
↑  הספר "ארץ יצורי הפרא", באתר "סימניה"
↑  הספר "ירמיהו ואבן הפלאים", באתר "סימניה"
↑  הספר "משלים", באתר "סימניה"
↑  הספר "תולה רואה ירח מלא", באתר "סימניה"
↑  הספר "התגלית של הוגו קברה", באתר "סימניה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293785605171  GND: 4661182-4
מחית

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  food paste 
 מרכיבים עיקריים:  ירק, פרי 
 
צלעות טלה עם מחית תפוחי אדמה וסלט ירקות
הכנת מחית עם ממעך
מְחִית (פִּירֶה, מצרפתית: Purée) היא מאכל המתקבל ממעיכת ירקות מבושלים או פירות. המחית הנפוצה בישראל היא מחית תפוחי אדמה, המוגשת לרוב כתוספת למנה בשרית; מנה פופולרית היא שניצל עם מחית תפוחי אדמה. מחית תפוחי אדמה משמשת גם למילוי בורקס ובלינצ'ס.
מחיות מירקות אחרים, כגון בטטה, אפונה, תרד ובזיליקום, מוגשות כשלעצמן או כתוספת למאכלים אחרים.
להכנת מחית מבשלים את הירק במים, לרוב מומלחים, ולאחר מכן מועכים אותו באמצעות ממחה חשמלי, ממעך או באמצעות מזלג. ייתכנו דרגות מעיכה שונות, אולם הטעם משתפר כאשר המחית אינה גושית מדי או נוזלית מדי.
לשיפור הטעם יש המוסיפים בעת הבישול או המעיכה תבלינים כגון פלפל שחור, מוצרי חלב כגון חלב, גבינות, חמאה, שמנת או שמן צמחי.
קיימות גם מחיות פרי, כגון ערמונים, בננות, אגסים או מנגו, המשמשות חומר גלם לקינוחים שונים. מאכל מפירות שרוסקו נקרא רסק, למשל "רסק תפוחי עץ" או "רסק עגבניות".
מחיות ירק, פרי ובשר משמשות כמזון תינוקות החל מגיל חצי שנה לערך, כאשר התינוק עובר בהדרגה ממזון נוזלי בלבד (חלב אם, או תרכובת מזון לתינוקות) למזון מוצק. ניתן להכינן בבית, או לרכשן ארוזות בצנצנות המותאמות בתכולתן ובנפח המזון שבהן לשלבי התפתחות שונים של התינוק.
במטבח הפרסי מרק "גושטה-קובידה" ("בשר דפוק") מוגש כשלצידו מחית בשר וירקות שבושלו בו. סקורדליה היא סוג של מחית במטבח היווני.
מאמן (הוקי קרח)

המאמן קלוד ז'וליאן (עומד) לומד את הפעולה במהלך משחק.
מאמן בהוקי קרח אחראי על הכוונת הקבוצה במהלך משחקים ואימונים, מכין אסטרטגיה ומחליט אילו שחקנים ישתתפו במשחקים.
תפקיד

מכיוון שלכל משחק ניתנת חשיבות רבה, מאמן מנתח את משחקי העבר ומתכונן למשחקים עתידיים. למאמנים יש חשיבות בקביעת סגנון המשחק שהקבוצה משחקת. בעוד שניצחון הוא מטרה עיקרית ברמה המקצועית, בהוקי לחובבים צעירים, הוראה זוכה לחשיבות רבה יותר.
תחומי האחריות הספציפיים של המאמן משתנים בהתאם לרמה שבה הוא מאמן. למשל, בייחוד לאימון ברמה המקצועית, מאמן ובמיוחד מאמן ראשי, צריכים להיות בעלי כישורים בהתמודדות עם התקשורת. בספורט, תפקידו של מאמן מומחה כרוך יותר מאשר הוראה. מאמני עמדה או למיומנויות כגון עבור שוערים או החלקה על הקרח. מאמני תמיכה כוללים מאמני וידאו ומאמן כוח והתניה. צוותי אימון מקצועיים יכללו מספר עוזרי מאמנים ולעיתים מאמן שותף. מאמנים שותפים הם בדרגה אחת מעל עוזר מאמן רגיל ודרגה אחת מתחת למאמן ראשי.
הוקי לנוער

תפקידו של מאמן הוקי קרח לנוער הוא שילוב של מורה, מניע, מארגן, מאזין ומשמעתי. בנוסף, ישנם עוד תחומי אחריות רבים שמאמן הוקי לנוער ימלא. חלק מהאחריות כוללת: הנחיה, הצגת הלימוד, הערכה, תמיכה ותכנון.
במקרה של אימון הוקי לנוער, בעוד שעדיין נדרשות כישורי אסטרטגיה וטקטיקה, תהיה אחריות נוספת ללמד את המשתתפים את המיומנויות הבסיסיות ואת כללי המשחק; מתן סביבה מהנה ובטוחה; אופי מפתח; הוראת כושר גופני; ועל המאמן להיות בעל יכולת לתקשר בצורה חיובית.
מאמני נוער משפיעים על מידת ההנאה שחווים בני הנוער ועל רצונם להמשיך ולהשתתף בספורט. השפעה זו מתרחשת דרך המטרות, הערכים, העמדות וההתנהגויות של המאמנים.
הכנה לאימון

לפני האימון על הקרח בארצות הברית, מאמנים חייבים להשלים קורס הסמכה ומודולים ספציפיים לגיל שאושרו על ידי הוקי ארצות הברית ולאחר מכן להירשם להוקי ארצות הברית. אימון כיתות להסמכה מוצעות במקומות שונים ברחבי ארצות הברית, בחלוקה לפי מחוזות. תוכניות חינוך לאימון רשמי אינן הדרך היחידה לפתח מאמנים. הזדמנויות למידה אחרות, כגון ניסיון במשחק, חניכה ודיונים עם מאמנים אחרים ממלאות תפקיד משמעותי.
תכנון המשחק

מאמן צריך למקד את תשומת הלב שלו בפיתוח מיומנויות אישיות תחילה. יש לשלוט בפיתוח מיומנויות אישיות לפני התמקדות בתחרות. כדי ששחקנים יצליחו במצב קבוצתי, עליהם לפתח את כישורי ההחלקה, שליטתם במקל, יכולות המסירה והחבטה שלהם. פיתוח מיומנויות אישיות הוא הבסיס לכל שחקן ובעל חשיבות עיקרית לפני התקדמות במצבים תחרותיים.
ראו גם

מאמן
הערות שוליים

↑  Diamond, Dan (1998). Total Hockey. Andrews McMeel Publishing. p. 616. ISBN 0-8362-7114-9.
↑  Amber, David. "Q&A with Mike Babcock". ESPN. נבדק ב-8 דצמ' 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Culver, Diane; Trudel, Pierre; Wright, Trevor (2007). "Learning how to coach: the different learning situations reported by youth ice hockey coaches". Physical Education & Sport Pedagogy. Physical Education and Sport Pedagogy Volume 12, 2007 - Issue 2. 12 (2): 127–144. doi:10.1080/17408980701282019. S2CID 144307190. נבדק ב-23 במאי 2022. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Bloom, A., Gordon, Durand-Bush, Natalie, Schinke, J. Robert, Salmela, H. John, (1998). The Importance of Mentoring in the Development of Coaches and Athletes, International Journal of Sport Psychology, 29: 267-281.
↑  "Assistant Coach vs Associate Coach". hockeyskillstraining.com.
↑  The Role of the Coach, Topendsports.com, retrieved November 2014
↑  "Morden Minor Hockey Association Coaching Philosophy and Guidelines" (PDF). Morden Minor Hockey. 2008–2009. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-14. נבדק ב-8 דצמ' 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Smith, R.E., & Smoll, F.L., (1990). Self-esteem and children’s reactions to youth sport coaching behaviors: A field study of self-enhancement processes. Developmental Psychology, 26, 987-993. Smith, R.E., & Smoll, F.L., (2002). Way to go coach! A scientifically proven approach to youth-sports coaching effectiveness (2nd ed.). Palo Alto, CAs: Warde. Weiss, M. & Gould, D. (1986). Sport for children and youths. Champaign, IL: Human Kinetics.
↑  Lemyre, F., Trudel, P. & Durand-Bush, N. (2007), How Youth-Sport Coaches Learn to Coach. The Sports Psychologist, 21, 191-209.
↑  Regan, Rebecca, "Ultimate Guide to Coaching Youth Hockey", Howstuffworks.com, retrieved November 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph330290 
הוקי לנוער
מארב טק"א

מארב טק"א הוא הצבה של סוללת טילי קרקע אוויר או חלק ממנה כמארב במיקום זמני במטרה ליירט מטוסי אויב שצפויים לחלוף בנתיב סמוך תוך ניצול הפתעה לטייס.
פריסת קבע של סוללות טילי קרקע אוויר

סוללות טילי הקרקע הם מכלולים מורכבים שבהם בדרך כלל מרכז שליטה ופיקוד, מכ"מי גילוי, משגרים, טילים, אמצעים מכניים להחלפת טילים ומערך טכני ולוגיסטי תומך. מורכבות המכלולים, גודלם הפיזי ופגיעותם להתקפה יבשתית או אווירית מחייבות הצבתן בבסיסי קבע. בבסיס הקבע מבנים קשיחים ומחפורות להגנה על חלקי המערכות, תותחי נ"מ כנגד תקיפת מטוסים מנמיכי טוס וכן מערך תמיכה שוטפת בצרכים הטכניים המיוחדים הדרושים לתחזוקתה המורכבת.
מיקום בסיסי הקבע בשילוב מעטפת היירוט של הטילים יוצר "מפת כיסוי אזורית" של מערך הטק"א (המכונה בשם אמ"ט - אזור מוכה טילים). מפת הכיסוי שימושית בעת תכנון נתיבי טיסות בגיחות מבצעיות לשטח מדינת אויב או בסיורי שגרה בקרבת גבולות המדינה.
טקטיקה של "דילוג" סוללה לאתר חלופי זמני משנה את מפת הכיסוי וחושפת מטוסי אויב לירי טילים. מנגד, כרוך דילוג של סוללה בהנעה של כלים כבדים, להשבתה של הסוללה עד לפריסתה לאתר הזמני ובחזרה לאתר הקבע וחושפת אותה לסיכון אם מיקומה החדש יתגלה על ידי האויב.
מאפיינים טקטיים של מארבי טק"א

למארבי טק"א מאפיינים שנועדו להגדיל את סיכויי הפלת מטוסי האויב ולהגדיל שרידותו כדלקמן:
בדרך כלל ידלגו סוללות לטווח יירוט בינוני שהן ניידות מצד אחד ובעלות טווח יירוט משמעותי.
ידלג חלק קטן והכרחי של הסוללה בלבד (מרכז השליטה והבקרה, ומשגר אחד או משגרים בודדים וכוחות טכניים הכרחיים). זאת במטרה לצמצם סיכויי חשיפה, צימצום בסיכון לחלקי סוללה מסוימים וחסכון במאמץ לוגיסטי.
הדילוג והפריסה נעשים בשעות הלילה במטרה לצמצם את סיכויי הגילוי של המארב והקטנת אי כשירותה בשעות היום.
בזמן הדילוג ולאחר התמקמות המארב, נשמרת דממת אלחוט ונמנע השימוש במכ"ם הגילוי עד להתראת הבקרה האווירית בדבר חדירת מטוסי אויב לתחום היירוט.
באתר הזמני מוסווים רכיבי הסוללה באופן שיקשה על איתורם בתצלומי אוויר, בין צמחייה, לצד מבנים ואף מתחת לענפי עצים.
לאחר ירי טיל או לאחר חשיפה אחרת יחזרו בדרך כלל רכיבי הסוללה אל אתר הקבע.
אמצעים לאיתור מארב טק"א

איתור מארבי טק"א יכול להיעשות במספר אמצעים:
פענוח תצלומי אוויר
איכון שידורי מכ"ם (אם המארב מפעיל את המכ"מים שברשותו)
איכון שידורי קשר אלחוטי של הכוחות במארב
מארדר 2

| --- | --- |
Bundesarchiv Bild 101I-197-1238-16, Russland-Mitte, Panzerjäger "Marder II"
Bundesarchiv Bild 101I-197-1238-16, Russland-Mitte, Panzerjäger "Marder II"
 מידע כללי
 סוג:  משחית טנקים
 מדינה מייצרת:   גרמניה הנאצית
 יצרן:  FAMO 
 שנת ייצור:  1942
 תקופת השימוש:  1942–הווה (כ־82 שנים) 
 דגם קודם:  מארדר 1
 דגם עוקב:  מארדר 3
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 מידע טכני
 אורך:  6.36 מטר
 רוחב:  2.28 מטר
 גובה:  2.2 מטר
 משקל:  10.8 טון
 מהירות:  40 קמ"ש
 טווח פעולה:  190 ק"מ
 מנוע:  בנזין, 138 כוח סוס
 שריון:  10-30 מ"מ
 צוות:  3
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 7.5 ס"מ PaK 40
 
מארדר 2 (בגרמנית: Marder II, 'דָּלָק') היה משחית טנקים אשר פותח ויוצר בגרמניה הנאצית ושירת בוורמאכט. המארדר השתמש במרכב של טנקי פאנצר סימן 2.
ישנן שתי גרסאות לכלי: הראשונה הייתה מצוידת בתותחי 7.62 ס"מ שנתפסו כשלל מהצבא האדום, והשנייה הייתה מצוידת בתותחי 7.5 ס"מ PaK 40. המארדר 2 היה כלי בעל פרופיל גבוה עם תא לחימה פתוח, ושריון דק שסיפק הגנה מועטה ביותר לאנשי הצוות.
בכל זאת, המארדר 2 (ומארדר 3 הדומה) סיפקו עלייה גדולה בכוח הירי הנגד טנקי של השריון הגרמני באותה התקופה.
כיום שרדו רק 4 יחידות.
היסטוריה

במהלך השבועות הראשונים של מבצע ברברוסה, הפלישה לברית המועצות, פגשו הכוחות הגרמנים בטנקים סובייטים חדשים מסוג T-34 ו-KV, שעלו על כל הטנקים הגרמניים הקיימים. 
אף על פי כן, בתחילת המערכה נהנה השריון הגרמני מעליונות ברורה, בארגון ובאימון, על השריון הסובייטי שניצב מולו. חיל השריון הסובייטי, שהחל להתאושש מהטיהורים הגדולים של הקצינים ב-1938-37, לקה קשות בארגון ובדוקטרינה על תפעול השריון.
עם זאת, התעורר הצורך בדחיפות לכלים ניידים בעלי כח אש נגד טנקי משופר.
בין שאר הפתרונות, נבחר להשתמש במרכבים של טנקים קלים שנחשבו למיושנים, כמו הפאנצר סימן 2 וכלי שלל כמו לוריין 37L הצרפתי, שהיוו בסיס למשחיתי טנקים, התוצאה הייתה סדרת ה"מארדר".
שירות מבצעי

המארדרים השונים (על גרסאותיהם השונות) לחמו בכול החזיתות במלחמת העולם השנייה, אך בעיקר בחזית המזרחית. המארדר 2 שירת בגדודי השריון גם בורמאכט וגם בוואפן אס אס וגם מספר יחידות שירתו בלופטוואפה. המגרעות של המארדר היו קשורות בעיקר ביכולת ההשרדות של הכלי. השילוב של צללית גבוהה ותא לחימה פתוח מלמעלה יצר מצב שבו הכלי היה פגיע גם לירי ארטילריה, הפצצות מטוסים ורימוני יד. השריון של המארדר היה דק יחסית והוא היה פגיע מפני טנקי אויב ואש מתת מקלע. המארדר לא היה כלי התקפי, ולחימה בשטח בנוי או לחימה פנים אל פנים הייתה מסוכנת ביותר בגלל התא הפתוח. הוא היה נשק הגנתי ביסודו, שתפעולו המועדף היה במארב או בעמדות קבועות למחצה. למרות כול החסרונות של המארדר 2, הוא היה הרבה יותר יעיל מתותחים נגד טנקים נייחים.
| רק"מ של גרמניה הנאצית מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | פאנצר 35(t) • פאנצר 38(t) • פאנצר סימן 1 • פאנצר סימן 2 |  |
| טנקים בינוניים | פאנצר סימן 3 • פאנצר סימן 4 • פנתר |  |
| טנקים כבדים | טיגר 1 • טיגר 2 (קינגסטיגר) |  |
| משחיתי טנקים | פנצרייגר 1 • מארדר 1 • מארדר 2 • מארדר 3 • יאגדפנצר 38(t) הצר • נאזהורן • יאגדפנצר 4 • יאגדפנתר • אלפנט • יאגדטיגר • RSO |  |
| תותחי סער | שטוג סימן 3 • שטוג סימן 4 • שטורמהוביץ 42 • ביסון  • שטוג 33B • ברומבר • שטורמטיגר |  |
| ארטילריה מתנייעת | וספה • הומל • קרל גרט • לוריין 37L • גריל • פאנצר 1 siG33 • פאנצר 2 siG33 • פאנצרוורפר |  |
| רק"ם נגד מטוסים | פלאקפאנצר 38(t) • פלאקפאנצר 1 • פלאקפאנצר 4 |  |
| כלי רכב משוריינים | רק"ם סיור קל: Sd.Kfz. 223 • Sd.Kfz. 222 • Sd.Kfz. 221   רק"ם סיור כבד:  Sd.Kfz. 231 • 232 • 233 • 234 • 263 • 247 • M35 ADGZ |  |
| זחל"מים | Sd.Kfz. 2 • 4 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • Sd.Kfz. 250 • 251  • 252 • 253 • 254 • SWS |  |
| רק"ם ניסיוני | פאנצר סימן 7 • פאנצר סימן 8 • נויבאופארצויג • שטורר אמיל • הוישרק 10 • פנתר 2 • פרויקט טנקי ה-E • ראט P.1000 • לנדקרוזר P.1500 • קוגלפנצר |  |
מחוז ז'ירונה

מחוז ז'ירונה הוא מחוז בקהילה האוטונומית קטלוניה שבצפון ספרד.
גאוגרפיה

שטחו הכולל 5,910 קמ"ר. הוא גובל בצפון עם צרפת, במזרח ובדרום-מזרח עם הים התיכון, במערב ובדרום-מערב עם מחוז ברצלונה ובצפון-מערב עם מחוז ליידה. במחוז נמצאת רצועת החוף קוסטה בראווה שהיא אחד מאתרי התיירות העיקריים של ספרד.
מחוז ז'ירונה מונה 752,026 תושבים (2010). המחוז כולל 221 רשויות מקומיות, ביניהן העיר לייביה שהיא מובלעת בתוך השטח הצרפתי, כ-2 ק"מ מגבול ספרד.
הערים הגדולות (2011)

ז'ירונה (הבירה) (96,722 תושבים)
פיגרס (44,765 תושבים)
יורט דה מאר (40,282 תושבים)
בלנס (39,834 תושבים)
אולוט (33,725 תושבים)
סאלט (30,389 תושבים)
מארה (יונק)

| מארה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: Hystricognatha
משפחה:: קביתיים
תת־משפחה:: Dolichotinae
סוג:: מארה
מינים
 מארת צ'אקו מארה פטגונית
שם מדעי
 Dolichotis ‏דמארה, 1820
תחום תפוצה


מארה (שם מדעי: Dolichotis) הוא סוג של מכרסמים ממשפחת הקביתיים, החיים בדרום אמריקה בערבות והם בעלי רגליים גדולות העוזרות להם לרוץ מהר. הם קרובי משפחתם של הקביה והקפיבארה הענקית ויכולים להגיע לגובה של כ-45 ס"מ.
בסוג שני מינים:
מארה פטגונית (Dolichotis patagonum)
מארת צ'אקו (Dolichotis salinicola)
מוצאם מאזור ארגנטינה אך ניתן למצוא אותם גם בחלקים נוספים של דרום אמריקה.
המארה ידועה גם כ"קביה פטגונית" או "ארנב פטגוני" על שם חבל הארץ פטגוניה שבדרום אמריקה בו היא נמצאת לרוב.
ניתן לביית מארות, הן ידידותיות לבני-אדם אם הורגלו אליהם מגיל צעיר ואף נמצאות לעיתים קרובות בגני חיות.
תזונתן מורכבת מצמחים בלבד, בעיקר דשא.