מרכז ידע תנודע
רקע להקמת המרכז

עם התפתחות הטכנולוגיה, ובייחוד מאז החל השימוש בטלפונים סלולריים (מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20), החשיפה לקרינה בלתי-מייננת ומקורותיה גדלה באופן משמעותי. במקביל לעלייה הדרמטית בכמות ובמשך החשיפה הסביבתית והאישית של כלל הציבור לטכנולוגיות ומכשירים הפולטים קרינה בלתי מייננת, עלה חשש מפני השלכות אפשריות של חשיפה זו על בריאות האדם. בעקבות דיונים בנושא, שנערכו בהשתתפות מספר רב של חוקרים ואנשי מקצוע מתחומים שונים מרחבי העולם, נקבע כבר בסוף שנות ה-90 כי יש צורך במחקר מקיף בניסיון לתת מענה לשאלה זו. בשלב זה, בו המדע טרם הכריע בשאלת הסיכון הבריאותי הכרוך בחשיפה לקרינה בלתי מייננת, בחרו רוב הארגונים בישראל ובעולם לאמץ את 'עיקרון הזהירות המונעת'. בהתאם לעיקרון מנחה זה, יש לצמצם את רמות הקרינה הבלתי-מייננת שהאוכלוסייה נחשפת אליה – גם בהיעדר קשר סיבתי בין חשיפה זו להשפעות בריאותיות מזיקות – תוך איזון בין הקידמה הטכנולוגית ובין שמירה על הבריאות.
אי-ודאות זו היא שהובילה את ממשלת ישראל לבחון כיצד יש לנהוג בנושא הקרינה הבלתי מייננת ברמה הלאומית. מסקנות צוות בדיקה מקצועי (משנת 2004) וועדת מנכ"לים (משנת 2005) קבעו כי בשל השימוש הגובר בטכנולוגיה והצורך במידע, יש להקים מרכז ידע לאומי בישראל, שיעסוק בענייני השפעת הקרינה הבלתי-מייננת על בריאות הציבור ורווחתו. בהמשך למסקנות אלו התפרסמה בשנת 2006 החלטת ממשלה מס' 4738 (מט/18) להקמת מרכז ידע מחקרי-לאומי בתחום הקרינה הבלתי-מייננת. החלטה זו קיבלה משנה תוקף לאחר שבשנת 2001 סיווגה הסוכנות הבינלאומית לחקר הסרטן (IARC) את השדות המגנטיים והחשמליים כ"מסרטן אפשרי בבני אדם", וכמה שנים מאוחר יותר (ב-2011) סיווגה כך גם את הקרינה בתדרי רדיו (RF).
פרסום ה"קול קורא" בשנת 2012, להגשת הצעות להקמת מרכז ידע, הוביל לזכייתן של היחידה לאפידמיולוגיה של סרטן ושל קרינה במכון גרטנר בשיתוף עם המכון הטכנולוגי חולון (HIT). בינואר 2013 מומשה החלטת הממשלה והוקם, לראשונה בישראל, מרכז ידע לאומי בנושא קרינה בלתי מייננת והשפעותיה על בריאות הציבור - מרכז תנודע, ובראשו פרופ' סיגל סדצקי.
מטרת המרכז להוות מקור ידע מקצועי ומוביל בנושא קרינה בלתי-מייננת והשפעותיה על בריאות הציבור. המרכז מנגיש את המידע בתחום לקהלי היעד (הציבור הרחב, הממשלה והכנסת, חוקרים ועוד) ותומך בגורמים הממשלתיים בתהליכי גיבוש מדיניות לשימוש נאות בטכנולוגיות מערבות קרינה בלתי-מייננת, תוך איזון בין הקידמה הטכנולוגית וצרכי האוכלוסייה ובין הגנה על בריאות הציבור. ייחודיותו של המרכז הוא שלראשונה בישראל הוקם גוף לאומי המתייחס לכלל השפעות הקרינה הבלתי מייננת על הבריאות, תוך שיתוף פעולה בין מומחים מתחום הבריאות, המחקר הבסיסי, המשפט והטכנולוגיה. המרכז מיידע את הציבור בנוגע לשימוש מושכל בטכנולוגיה המערבת חשיפה לקרינה בלתי-מייננת וממליץ בפני הגורמים הממשלתיים על אמצעים לצמצום הסיכון שבחשיפה זו.
כאמור, המרכז הוקם על מנת לתת מענה בנושא ההשלכות על הבריאות והמדיניות לצמצום סיכונים, בעקבות חשיפה לקרינה. עם זאת, עם העלייה בהיקף השימוש והתרחבות השימושים בטכנולוגיות התקשורת, וכן עקב התפשטותן למרחבים הציבוריים (כגון בתי ספר, פארקים ותחבורה ציבורית), עולות שאלות בנוגע להשפעות בריאותיות ואחרות הקשורות גם לשימוש בטכנולוגיה ולא בהכרח לחשיפה לקרינה (לדוגמה, בעיות ראייה, השפעות על קשב וריכוז, הפרעות שינה, התמכרות למדיה דיגיטלית ועוד).

דעת המרכז כיום היא כי במקביל לבחינת ההשפעה של החשיפה לקרינה על התפתחות תוצאים בריאותיים (כגון התפתחות סרטן, בעיות פוריות ורגישות לקרינה), ראוי וצריך לבחון גם השפעות פיזיות, חברתיות ונפשיות גם אם אינן נגרמות, במישרין או בכלל, עקב החשיפה לקרינה, ולהנגיש מידע זה לציבור הרחב.