stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעל צין
ביוגרפיה

צין נולדה למשפחת עולים חרדית מיוהנסבורג. למדה בסמינר "בית בינה" בירושלים, והשלימה לימודי י"ג-י"ד בתקשורת חזותית והוראה ממכללת אופקים. בין השנים 2014–2019 שימשה מורה במסגרת תוכנית אמירים ללמידה מחוננת.[דרוש מקור]
בשנת 2020 הגישה את תוכנית הרשת "הנבחרת בכיכר" באתר כיכר השבת. ב-2021 הגישה את התוכנית "שבוע טוב עם יקי ויעל" בערוץ 20, לצד יקי רייסנר. לעיתים משמשת פרשנית אורחת לענייני חרדים בערוץ 12 ובכאן 11. בנוסף, היא מגישה פודקאסט בשם "נשימה" של פרויקט "צמאה" לצד ברכה שילת. ב-2022 השתתפה בעונה השישית של תוכנית המציאות "בואו לאכול איתי".
במהלך מתקפת הפתע של חמאס על ישראל, הפיצה תיאוריות קונספירציה לפיהן "מרגלים מבפנים" שיתפו פעולה עם חמאס וסייעו להצלחת המתקפה. יום לאחר מכן הפיצה תמונה של אהוד ברק בשדה התעופה באופן שיצר מצג שווא כאילו הוא עוזב את הארץ בעקבות המתקפה, אף שלא עזב את הארץ. בעקבות הפצת המידע השקרי ספגה צין ביקורת נרחבת מעיתונאים, פוליטיקאים ואחרים. צין מחקה את הציוץ, אך הוא כבר הופץ ברשתות החברתיות כתעמולה של ארגון הטרור חמאס, בין השאר בחשבון הטלגרם שלו, כעדות לכאורה לכך שברק נטש את ישראל.
חיים אישיים

צין נשואה ליצחק ואם לשישה ילדים, בת בכורה וחמישה בנים . מתגוררת בקריית יערים.
הערות שוליים

↑  מערכת כאן חדשות, בואו לאכול איתי | שבוע ירושלים - הכירו את יעל צין, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 28 באוגוסט 2022
החרדית הצעירה הראשונה בפריים טיים נחשפת: "פריצת דרך עבורי", באתר אייס, 28 באוגוסט 2022
יוסי דלאל, "היא לא חרדית בכלל": העיתונאית שהשתתפה ב"בואו לאכול איתי" סופגת אש, באתר ישראל היום, 30 באוגוסט 2022
רועי אבן, ‏החרדיות סוף סוף נחשפות, וכולם רוצים להחזיר אותן לגטו, באתר ‏מאקו‏, 8 בספטמבר 2022
↑  תמונות מסך עם הקשר מלא של הציוצים של צין בנושא; איתמר ב"ז, מכונת הרעל: כך התגלגלה "שמועה" על בגידה מבפנים מהרשתות לאולפנים, באתר שקוף, ‏2023-10-10;  נתנאל שלומוביץ, ״בוגדים מבפנים״: גם לקונספירציות מופרכות יש היגיון פנימי סדור, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2023;  רפאלה גויכמן, "בגידה מבפנים": פעילי ימין וגופים איראניים מפיצים תיאוריות קונספירציה ופייק, באתר TheMarker‏, 8 באוקטובר 2023
↑   רן בר-זיק, פייק ניוז כזה הוא הישג מורלי עצום לחמאס — והפעם בסיוע ישראלי, באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2023; צוות המשרוקית של גלובס, ‏הסרטון השקרי שזכה ל-2.7 מיליון צפיות: כך נראה הקרב על התודעה, באתר גלובס, 14 באוקטובר 2023
↑  שוקי טאוסיג, צייצה וברחה, באתר העין השביעית, 9 באוקטובר 2023
↑  שרון רוטר, בארבע עיניים עם יעל צין, באתר שביעי, ‏י"ג באלול תשפ"ב
לדפוק חתונה

| --- | --- |
כרזת הסרט בעברית
כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  דייוויד דובקין 
 הופק בידי:  רוברט ל' לוי 
 תסריט:  סטיב פייבר, בוב פישר 
 עריכה:  מארק ליבולסי 
 שחקנים ראשיים:  אוון וילסון וינס ווהן כריסטופר ווקן רייצ'ל מקאדמס איילה פישר בראדלי קופר ג'יין סימור
 מוזיקה:  רולף קנט 
 צילום:  ג'ולי מקט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 ביוני 2005
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט חבר'ה 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי., מרילנד 
 תקציב:  40 מיליון דולר
 הכנסות:  285 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   weddingcrashers
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
לדפוק חתונה (באנגלית: Wedding Crashers) הוא סרט קומדיה רומנטית שיצא לאור ב-15 ביוני 2005, בבימויו של דייוויד דובקין, ובכיכובם של אוון וילסון, וינס ווהן, רייצ'ל מקאדמס וכריסטופר ווקן. גרסת DVD שכללה את הגרסה הלא מצונזרת של הסרט, יצאה לאור ב-3 בינואר 2006, וגרסת הבלו ריי יצאה ב-30 בדצמבר 2008.
עלילה

ג'ון בקוויט (אוון וילסון) וג'רמי גריי (וינס ווהן) הם מגשרי גירושין בוושינגטון די. סי.. השניים נוהגים לעיתים תכופות "לדפוק חתונה" - כלומר, להצטרף לחתונה שלא הוזמנו אליה במטרה לפגוש ולפתות נשים, תוך כדי ציות לחוקים ברורים בכל הנוגע ל"לדפוק חתונה", חוקים שהעביר אליהם דופק החתונות הפורש - צ'אז רינהולד (ויל פרל). השניים משתמשים בסיפורי כיסוי המשתנים מחתונה לחתונה, ובעזרת קסם אישי הופכים להיות 'מסמר הערב' בכל חתונה, ובכך נמנעים מלהגיע לעימות עם מוזמנים אחרים. לאחר הצלחה בחתונות רבות, ג'רמי לוקח את ג'ון לחתונה של בתו של מזכיר שר האוצר של ארצות הברית, ווליהאם קלירי (כריסטופר ווקן). ברגע שהשניים נכנסו, הם מבחינים בשתי בנותיו האחרות של קלירי, גלוריה (איילה פישר) וקלייר (רייצ'ל מקאדמס). ג'רמי מצליח לפתות את גלוריה ואף מקיים עימה יחסי מין על חוף בקרבת מקום. גלוריה מגלה לג'רמי כי היא בתולה וכי היא מאוהבת בו, מה שגורם לג'רמי להילחץ, לעזוב את החתונה ולחפש את ג'ון.
בינתיים, ג'ון מתחיל לנסות לפתוח בשיחה עם קלייר, אך החבר של קלייר, זאק לודג' (בראדלי קופר), מפריע לשיחה. בהמשך נראה כי הסיבה היחידה שזאק מעוניין בקלייר זה משום הכוח הפוליטי הרב שיש לאביה. לאחר מכן מצטרפים ג'ון וג'רמי לסוף שבוע של חגיגות בבית הנופש של משפחת השר אליו הוזמנו. במהלך הנופש, גלוריה מנסה לשכנע את ג'רמי להינשא לה. במקביל, זאק עוזב ארוחת ערב כדי לנוח לאחר שג'ון ערבב במשקהו חומר משלשל, וזה האחרון יוצא לטייל עם קלייר. לאחר ששניהם נתקלים בפיתויים מבני משפחה אחרים, ג'רמי מבקש מג'ון לעזוב, אך הם נשארים לאחר שג'רמי מבין שג'ון התאהב בקלייר. בעוד היחסים בין ג'רמי לגלוריה ובין ג'ון לקלייר ממשיכים להתהדק, זאק חושף שג'רמי וג'ון הם נוכלים, והצמד מגורש מבית המשפחה.
לאחר שהשניים חוזרים לשגרת חייהם, ממשיך ג'רמי בסתר להיפגש עם גלוריה, ללא ידיעתו של ג'ון, שבמקביל ממשיך להתחקות אחר קלייר ומנסה ליצור איתה קשר כשהוא מתחזה למלצר במסיבת האירוסים שלה עם זאק. ההתחזות נחשפת וג'ון מוכה על ידי זאק וחבריו. לאחר שהוא מתאושש, הוא הולך לחפש את ג'רמי שהיה אמור לחפות עליו כשהתחזה למלצר, אך לאחר שנתקל בם באמצע קיום יחסי מין, הוא נכנס לדיכאון.
ג'ון ממשיך לדפוק עוד מספר חתונות לבד אך הפעם הוא משאיר אחריו בלגן בהשפעת הדיכאון. במקביל, ג'רמי וגלוריה מבקשים להינשא זה לזה, ואילו אהבתה של קלייר את זאק הולכת ונחלשת. ג'ון מסרב להיות שושבינו של ג'רמי, ובמקום להשתתף בחתונה הוא מצטרף למנטור של "לדפוק חתונה", צ'אז רינהלוד, לדפוק 'הלוויה'. לאחר הרפתקאה רגשית בהלוויה, ג'ון מבין כי נפשו כמהה לאהבה, והוא ממהר לחתונה של ג'רמי, אליה הוא מגיע בעיצומו של הטקס. בחתונה הוא שוב נפגש עם קלייר, ולאחר שקלייר רבה לעיני הקהל כולו עם זאק ומטיחה בו דברים קשים, זאק מתנפל על ג'ון, אך ג'רמי מגונן עליו ותוקף את זאק.
דמויות ראשיות

אוון וילסון – בתפקיד ג'ון בקוויט.
וינס ווהן – בתפקיד ג'רמי גריי.
כריסטופר ווקן – בתפקיד ווליאס קליירי.
רייצ'ל מקאדמס – בתפקיד קלייר קליירי.
איילה פישר – בתפקיד גלוריה קליירי.
אלן אלבריטני דו – בתפקיד סבתא של גלוריה וקלייר.
קייר אודונל – בתפקיד טוד, אחיהם של קלייר וגלוריה.
בראדלי קופר – בתפקיד זאק, הארוס של קלייר.
רון קנדה – בתפקיד המשרת של משפחת קלייר.
ויל פרל – בתפקיד צ'אז, המנטור של ג'ון וג'רמי בכל מה שקשור ב"לדפוק חתונות".
דריוה ברייד – בתפקיד ויויאן.
רבקה דה מורניי ודוויט יואקם – בתפקיד מר וגברת קרוגר.
קטרין ג'וסטר – בתפקיד גברת רינהולד.
הפקה

הסרט נכתב על ידי בוב פישר וסטיב פבר, והופק על ידי "ניו ליין סינמה", "טפסטרי פילם", "אוורי פיקס" ועוד. הסרט צולם בוושינגטון די. סי. ובחוף המזרחי של מרילנד. 54 ימי הצילום החלו ב-22 במרץ 2004. תקציב הסרט היה כ-40 מיליון דולר, ובשבוע הראשון שלו הכניס קרוב ל-34 מיליון דולר בארצות הברית לבדה.
מעיין הנצח (סרט, 2002)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  מעיין הנצח של נטלי באביט
 בימוי:  ג'יי ראסל
 הופק בידי:  מרק אברהם, תומאס בליס, ג'יין סטארץ
 תסריט:  ג'פרי ליבר, ג'יימס הארט
 עריכה:  ג'יי קאסידי
 שחקנים ראשיים:  אלקסיס בלדל ג'ונתן ג'קסון בן קינגסלי ויליאם הארט סיסי ספייסק איימי אירווינג סקוט בירסטו
 מוזיקה:  ויליאם רוס
 צילום:  ג'יימס ל. קארטר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי וולט דיסני, Beacon Pictures, תאגיד סקולסטיק, Jane Startz Productions 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 באוקטובר 2002
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  15,000,000 ‏$
 הכנסות:  19,300,000 ‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   tuckeverlasting
 www.tuck-everlasting.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מעיין הנצח (באנגלית: Tuck Everlasting) הוא סרט פנטזיה רומנטית אמריקאי משנת 2002 בבימויו של ג'יי ראסל, עם אלקסיס בלדל, ג'ונתן ג'קסון, בן קינגסלי, ויליאם הארט, סיסי ספייסק,איימי אירווינג וסקוט בירסטו בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספר הילדים רב המכר "מעיין הנצח" של נטלי באביט משנת 1975.
הספר והספר עוסקים ברעיון חיי הנצח על היתרונות והחסרונות שבהם.
לאורך הסרט יש קטעי קריינות של השחקנית אליזבת שו. הסרט לא הוקרן באולמות הקולנוע בישראל.
תקציר העלילה

שנת 1914, בפאתי העיירה טריגאפ (שם פיקטיבי) במרילנד גרה משפחת פוסטר האמידה - האם (איימי אירווינג), האב (ויקטור גרבר), הבת וויני (אלקסיס בלדל) והסבתא. וויני היא בת 15 והוריה לוחצים עליה לעבור לפנימיה נגד רצונה.
באחד הוויכוחים היא בורחת מהבית ומשוטטת ביער השייך למשפחתה. לפתע היא רואה בחור צעיר ונאה שותה ממימי מעיין שנובע מתחת לעץ. הצעיר מציג את עצמו בשם ג'סי טאק. כעבור זמן קצר מופיע אחיו מיילס חמור סבר, מעלה את וויני על סוס ומביא אותה לבית משפחת טאק.
הוא מציג את וויני לפני אביו אנגוס טאק (ויליאם הרט) ואמו מיי (סיסי ספייסק). הם מגלים לה את הסוד הכמוס של המעיין שמי ששותה ממנו זוכה לחיי נצח, אינו סובל ממחלות ולא נפצע מיריות או נכישות נחש. ג'סי מגלה לה כי למעשה הוא בן 104 וכן יישאר כל הזמן.
מתפתח רומן אהבה בין וויני לג'סי והוא מציע לה לשתות ממימי המעיין אך אנגוס טאק לוקח אותה לשיחה אינטימית על סירה באגם ומגלה לה כי גם חיי נצח הם סבל מתמשך וכי יש לקבל את המוות כחלק ממעגל החיים. הוא מגלה לה כי היא הזרה היחידה היודעת את הסוד הזה ואם הוא יתגלה יבואו המונים לשתות מהמעיין כדי לזכות בחיי נצח.
לעיירה מגיע זר בחליפה צהובה (בן קינגסלי). הוא שמע מסבתו על משפחת טאק והמעיין, ומגלה את מקום מגוריהם ביער.
הוא מגיע לבית משפחת פוסטר ומודיע כי הוא יכול למצוא את וויני תמורת ויתור של מר פוסטר על חלקת היער לטובתו והם מסכימים מחוסר ברירה.
הוא מגיע לבית משפחת טאק ורוצה שיגלו לו את מקום המעיין. מתחולל מאבק והוא יורה בג'סי שכאמור לא נהרג. מיי תופסת רובה וחובטת בראשו והורגת אותו. מגיע למקום אנשי העיירה. וויני נפגשת עם אביה ושוטר אוסר את מיי ואנגוס. מי נדונה לתלייה.
בלילה חשוך וסוער מצליחה וויני להגיע לתחנת המשטרה ואומרת לשריף שרודפים אחריה. הוא יוצא ורואה שתי דמויות שחורות (ג'סי ומיילס) שקמות לאחר שירה בהן. מרוב פחד הוא בורח וויני נכנסת לתחנה ומשחררת את מיי ואנגוס.
הם נפרדים וג'סי מבקש מוויני לשתות ממימיי המעיין. סבתה של וויני מתה וויני משתתפת בהלוויה ומנחמת את אמה. היא מבינה שהמוות הוא חלק מחיי אדם. כשהיא הולכת לשתות ממימיי המעיין היא מסתכלת בדמותה הנשקפת במים ומחליטה לא לשתות.
כעבור 85 שנים מגיע ג'סי לעיירה - בחור צעיר ויפה על אופנוע. הוא מגיע לבית הקברות ומתבונן במצבתה של וויני עליה כתוב - " וויניפרד פוסטר ג'קסון 1999 - 1899 - אשה יקרה ואמא יקרה".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
אלקסיס בלדל: וויני פוסטר
ג'ונתן ג'קסון: ג'סי טאק
בן קינגסלי: איש בחליפה צהובה
ויליאם הארט: אנגוס טאק
סיסי ספייסק: מיי טאק
איימי אירווינג: גב' פוסטר
ויקטור גרבר: מר פוסטר
סקוט בירסטו: מיילס טאק
אליזבת שו: קריינית
הערות שוליים

↑  יצא בעברית ב-2003 בשם "טאק לנצח" וב-2015 בשם "מעיין הנצח"
ציונות

.
.
בנימין זאב הרצל נואם בקונגרס הציוני השני בבזל 1898.
דגל התנועה הציונית מונף בכינוס אספת הנבחרים בשנת 1944
ציונות היא תנועה לאומית ואידאולוגיה שמטרתה קיום מדינת בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל. התנועה הציונית, כתנועה לאומית-יהודית, קמה בשליש האחרון של המאה ה-19, בעיקר במרכז ומזרח אירופה.
זמן קצר לאחר הקמת התנועה הציונית קישרו רוב מנהיגי התנועה את מטרתה הראשית עם חידוש הריבונות היהודית בארץ ישראל – הקמת מדינה יהודית. עם הקמת מדינת ישראל ממשיכה הציונות לפעול לתמיכה בישראל, הבטחת קיומה וחיזוקה.
שורשי הציונות נעוצים במניעים ובערכים עתיקי-יומין הטבועים במסורת הדתית מזה, ובאידאולוגיות הלאומיות שפרחו באירופה במאה ה-19 מזה. הציונות כתנועה פוליטית עממית שהתפתחה בקרב היהודים במזרח אירופה דורבנה על ידי פרצי אנטישמיות וניזונה מתהליך חילון שהתעצם בקרב האוכלוסייה היהודית מאמצע המאה ה-19, שנתן אותותיו גם בחילון הכמיהה הדתית בת-שנות-אלפיים לציון. העולם המודרני הוביל לכך שמצד אחד הדת חדלה מלהיות מגדיר זהות מספק עבורם. קונפליקט זה הוביל ליצירתה של הגדרה עצמית לאומית חדשה.
מראשיתה היו מטרות הציונות שיבת ציון, קיבוץ הגלויות, החייאת התרבות והשפה העברית, יצירת יהודי חדש – יהדות השרירים על פי מקס נורדאו וביסוס ריבונות יהודית עצמאית. לפי בנימין זאב תאודור הרצל, הנחשב להוגה הציונות המודרנית, הציונות היא מסכת רעיונות רחבה, שבה כלולה לא רק השאיפה לשטח מדיני מובטח כחוק בשביל העם היהודי, אלא גם השאיפה לשלמות מוסרית ורוחנית. מאז הקמת מדינת ישראל ב-1948 ממשיכה התנועה הציונית בעיקר לתמוך בישראל, ולטפל באיומים על קיומה וביטחונה.
מראשיתה, לא הייתה הציונות הומוגנית. הוגיה, מנהיגיה ומפלגותיה היו שונים זה מזה ואף סותרים בדעתם. צורך השעה לצד הכמיהה לשוב למולדת האבות הביאו לפשרות ולוויתורים למען מטרה תרבותית ופוליטית משותפת.
ציונות כאידאולוגיה נפוצה לא רק אצל יהודים וישנם למשל נוצרים-אוונגליסטים ברחבי העולם המגדירים את עצמם כציונים, אך סיבותיהם שונות לחלוטין.
מקור השם

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
מקור השם "ציונות" הוא במילה ציון, שמה האחר של ירושלים במקרא. המונח המודרני 'ציוניזמוס' (Zionismus) נטבע על ידי ההוגה נתן בירנבוים בשנת 1890 לתיאור תנועת "חובבי ציון", ובהמשך, כאשר השתתף בירנבאום ב-1897 בקונגרס הציוני הראשון כמזכיר הראשון של המשרד הציוני שניהל הרצל בווינה, אימץ הרצל את השם שקבע בירנבאום כשם התנועה[דרוש מקור].
יעדי הציונות

כינונה של ריבונות יהודית בארץ ישראל הוצע על ידי מבשרי הציונות, והיה יעדם של אנשי העלייה הראשונה, ובכלל זה אנשי ביל"ו. הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל סומנה כיעדה הראשון במעלה של הציונות בספרו של בנימין זאב הרצל מדינת היהודים. בתוכנית בזל, שגובשה בקונגרס הציוני הראשון ב-1897, הוגדרה מטרתה העיקרית של התנועה הלאומית-היהודית: "הציונות שואפת להקים בית מולדת לעם ישראל בארץ ישראל, מובטח לפי משפט הכלל".
השאיפה הציונית לריבונות יהודית בארץ ישראל הוכרה במידה מסוימת בהצהרת בלפור שדיברה על בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל.
יעדי הציונות לא הוסכמו על כל הזרמים של התנועה הציונית והשתנו במשך הזמן בהתאם להתפתחויות השונות, כמו מלחמת העולם הראשונה, המנדט הבריטי, מלחמת העולם השנייה, השואה, הבריחה, ההעפלה, הקמת מדינת ישראל ומלחמת העצמאות, וגם כאשר הייתה הסכמה על היעדים לא תמיד הייתה הסכמה על סדר העדיפויות. לדוגמה, במשך עשרות שנים כללה התנועה הציונית זרמים וחוגים שראו בהקמת מדינה דו-לאומית מטרה נכונה כמו תנועת ברית שלום שהוקמה ב-1925, ומפלגת "השומר הצעיר" שהוקמה ב-1946.
בין מטרותיה של הציונות ניתן למנות:
בניית מולדת לעם היהודי בארץ ישראל
גאולת אדמות בארץ ישראל
בניית חברת מופת, המבוססת על צדק חברתי ושוויון
פיתוח ארץ ישראל באמצעות יישובה ביהודים עובדים
הכנת תשתית מדינית לקראת הקמת מדינת לאום יהודית בארץ ישראל
עידוד העלייה לארץ וקיבוץ גלויות
החייאת השפה העברית
סולידריות יהודית ומאבק באנטישמיות
בניית כוח מגן יהודי על מנת להגן על היהודים מפני רודפיהם
יישום אחדות עם ישראל שיעלה חזרה למולדת האבות מן הגלויות
סיפוק תמיכה למדינת ישראל
שילוב העם היהודי במדינת ישראל
בפלגים הדתיים ובתורותו של הרב קוק משמעותה: אתחלתא דגאולה
בראשית המאה ה-21, מאחר שמטרות מרכזיות של הציונות מן העבר (כמו הקמת הבית הלאומי היהודי) כבר הוגשמו – חל שינוי בדגשים ששמה הציונות על מטרותיה. ובעיקר: במקום הקמת המדינה – חיזוקה וביסוסה, גם בקרב אומות העולם.
זרמים בציונות

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
בתנועה הציונית היו הוגי דעות שביטאו במשנתם העדפות שונות לגבי יעדי הציונות והדרך להשגתם. למעשה, המכנה היחיד המשותף לכולם היה השאיפה לכינון מדינה עצמאית לעם היהודי, בעוד שכל השאר – מקום, אופי, שיטה – היה נתון במחלוקת. ניתן לומר שהיו שתי גישות מרכזיות לגבי שיטת הפעולה של התנועה:
ציונות מדינית – בהנהגת בנימין זאב הרצל ומקס נורדאו. הציונות המדינית גרסה כי ראשית יש לקיים משא-ומתן בין המעצמות להשגת צ'רטר על ארץ ישראל לפני העלייה ארצה. ההנחה של הציונות המדינית הייתה כי מדינה תוקם רק לאחר השגת הסכמת אומות העולם לכך.
ציונות מעשית – בהנהגת משה ליליינבלום ויהודה לייב פינסקר. הציונות המעשית טענה כי יש להתחיל את העלייה לארץ וההתיישבות בהקדם, עוד לפני השגת צ'רטר על ארץ ישראל. חסידי תפיסה זו הדגישו את הצורך בהתיישבות רחבת היקף בארץ ישראל שתסייע לביסוסו של בית לאומי.
בהמשך גובשה גישה המשלבת ביניהן:
ציונות סינתטית – בהנהגת חיים ויצמן, ליאו מוצקין, נחום סוקולוב ומרטין בובר. התומכים בגישה זו האמינו בשילוב בין פעילות מדינית של התנועה הציונית לבין פעילות "מעשית", דהיינו התיישבות ועבודה בארץ ישראל.
חלוקה אחרת בין הזרמים נובעת מהבדלים אידאולוגיים שאינם קשורים דווקא לציונות עצמה אלא לתפיסת עולם כוללת בה החזיקו אנשי הזרם:
ציונות סוציאליסטית שמנהיגיה היו נחמן סירקין, דב בר בורוכוב, חיים ארלוזורוב וברל כצנלסון. על פי גישה זו הציונות צריכה לשלב ערכים של שוויון ועבודה יצרנית ברוח הסוציאליזם.
ציונות רוויזיוניסטית שמנהיגה ומייסדה היה זאב ז'בוטינסקי.
ציונות רוחנית שמנהיגה היה אשר צבי גינצברג (אחד העם). המצדדים בה סברו כי הארץ אינה מוכנה לעלייה המונית וגדולה, לכן על העלייה להיות איטית לאחר הכנה בהשראת סיפור נדודי ישראל במדבר. חידוש פניה של היהדות וראיית היישוב היהודי בארץ כמרכז רוחני לתפוצות היו ממטרותיה העיקריות.
ציונות דתית שמנהיגה היה הרב יצחק יעקב ריינס מייסד תנועת המזרחי. לעומת גישתו שביקשה להפריד בין הלאומיות היהודית והדת, משנתו האידאולוגית של הרב קוק מדגישה דווקא את הפן המשיחי והגאולתי של הציונות כאתחלתא דגאולה.
זרמים בציונות > מיסוד הציונות

בשנת 1894, בנימין זאב הרצל, עיתונאי יהודי וינאי, סיקר את משפט דרייפוס. במהלך המשפט, הבחין שההמון הצרפתי ואף השופטים מאשימים את דרייפוס בבגידה, ללא ראיות מספיקות. הוא חש כי מתחת לפני השטח רוחשת שנאה עמוקה ליהודים וכי אין ליהודים עתיד באירופה. כתוצאה מאירוע זה החל הרצל לפעול למען הקמת מדינה לעם היהודי. עוד יותר הושפע הרצל מכישלון האמנציפציה להבטיח ליהודים שוויון זכויות חברתי אמיתי, מתהליכי ההתפוררות של האימפריה האוסטרו-הונגרית, בה חיו אז כ-2 מיליון יהודים, ועלייתן של תנועות לאומיות גזעניות ושונאות זרים במרחביה.
ב-29 באוגוסט 1897 התכנס ביוזמתו של הרצל הקונגרס הציוני הראשון והוקמה ההסתדרות הציונית העולמית. מרבית צירי הקונגרס הגיעו ממזרח אירופה וזאת משום שבאופן כללי מערב אירופה אפשרה ליהודים להיקלט בתוכה. הרצל שנבחר לעמוד בראש ההסתדרות הציונית המשיך בפעולותיו, דן בנושא עם מנהיגים בעולם וכתב טקסטים בנושא זה. בין השאר כתב את הספר מדינת היהודים. הקונגרס הציוני הראשון היה הפרלמנט הראשון של התנועה הציונית, ובכך הוא הציב את המסד לכל המערכות הפוליטיות של התנועה הציונית ומדינת ישראל. בקונגרס זה, נקבעה הדמוקרטיה כבסיס העומד ברעיון התנועה הציונית. כמו כן נקבע בו העיקרון החשוב של בחירת מפלגות ולא נציגים. עיקרון זה שמר על האפשרות לכל אדם להיות מיוצג בפרלמנט, והוא נשמר גם בכנסת של מדינת ישראל.
ההסתדרות הציונית העולמית הוקמה בלי קשר לוועידת קטוביץ, והרצל בתחילת דרכו לא ידע אפילו על קיומה של תנועת "חובבי ציון". הסתדרות זו הוקמה במטרה להקים בית לאומי לעם היהודי, ללא פירוט בשלב זה של היכן יוקם ומתי. בהמשך, הצטרפו חובבי ציון לתנועה הציונית בקונגרס הציוני הראשון, והיוו אגף ניצי יחסית בתנועה הציונית.
הרצל פעל לתדמיתה ולפרסומה הבינלאומי של התנועה הציונית. בניגוד לתנועות קודמות של עלייה לארץ, שניסו לפעול באופן שקט ונחסמו על ידי השלטונות, הרצל עבד בצורה הפוכה: מטרתו הייתה להשיג לגיטימציה בינלאומית לציונות מתוך ההכרה בזכותו הלגיטימית של העם היהודי כלאום למדינה משלו. מכאן הרעיון של הציונות המדינית. כדי להגשים מטרה זו, פנה הרצל בתחילה אל האימפריה העות'מאנית, אל קיסר גרמניה וילהלם השני, איתו אף נפגש במהלך ביקורו של הקיסר בירושלים, ואל האימפריה הבריטית. לבסוף התגשמה מטרתו בהצהרת בלפור. בהצהרה זו, אשר העניקה הכרה בבית הלאומי ליהודים בארץ ישראל, הוחלט בוועידת סן רמו ובאו"ם ב-1947, על תוכנית החלוקה. כפי שציפה הרצל, דווקא פומביותו של המהלך והלגיטימציה הבינלאומית שהוא קיבל, הם שסייעו לו בכל הצמתים הקשים שעברה הציונות עד להגשמתה.
פרעות קישינב גרמו, בין היתר, לכך שבקונגרס הציוני השישי שנערך בבזל בשנת 1903 הציג הרצל את תוכנית אוגנדה, שלפיה תוקם באוגנדה (האזור מצוי בשליטת קניה) מושבה של יהודים. תוכנית זו עוררה ויכוחים רבים.
בקונגרס השביעי שנערך ב-1905, הוחלט שהארץ היחידה שבה תקום מדינת היהודים תהיה ארץ-ישראל. את עיקר המאמץ בקביעת ארץ ישראל כמושב המדינה העתידית, הובילו ציוני ציון בראשות מנחם אוסישקין, יחיאל צ'לנוב ושמריהו לוין. כתוצאה מכך, התפלגו מהתנועה הטריטוריאליסטים, ואילו התנועה הציונית הכריזה באופן רשמי על יעדה החדש להקים בית לאומי בארץ-ישראל. כתוצאה מההחלטה להתמקד בארץ-ישראל, הוקם ב-1908 המשרד הארצישראלי בראשות ארתור רופין, שתפקידו היה להתחיל ביישום הקמת הבית הלאומי.
זרמים בציונות > התפתחות הזרמים והמוסדות הציוניים ביישוב

אנשי העלייה השנייה הקימו שלוש מפלגות עיקריות, שאיגדו אותם רעיונית. המפלגות נקראו פועלי ציון, קבוצת הבלתי מפלגתיים (שהתאחדו למפלגת אחדות העבודה), והפועל הצעיר. שְלוש המפלגות האלה התאחדו למפלגה אחת, מפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י), שהייתה הכוח העיקרי ב"תנועת העבודה" המאורגנת (יחד עם תנועות קטנות יותר, ובעיקר השומר הצעיר) במסגרת ההסתדרות. הסתדרות העובדים ומפלגותיה, ביחד עם המוסדות העולמיים של הציונות, היו הגורמים העיקריים שאיפשרו את ארגונה וכינונה של המדינה היהודית. מבחינה פוליטית, בתחילה רוכז עיקר הכוח הפוליטי בגולה, אך עם התפתחות המפלגות בארץ, עברה השליטה למפלגות שבארץ ישראל. ב-1934, עברה השליטה בסוכנות היהודית ובישוב לידי מפא"י, בהנהגת דוד בן-גוריון. מאז ועד להקמת המדינה ב-1948, המשיכה מפא"י להנהיג את היישוב. ב-1924 הוקמה המפלגה הרויזיוניסטית, בהנהגתו של זאב ז'בוטינסקי. מפלגה זאת תמכה בעיקר בפתרון קיר הברזל, בהקמת כוח עברי, ובהפרדה מהערבים. עם זאת, עיקר הכוח המארגן היה שייך למפלגות הפועלים. בתוך כך הקימו מפלגות הפועלים גופים שלטוניים, כמו ההסתדרות, המשביר לצרכן וסולל בונה.
זרמים בציונות > הציונות לאחר קום מדינת ישראל

לאחר הקמת מדינה ישראל, נבעה העלייה לישראל מכמה גורמים:
הכרה שנפוצה בקרב יהודים כי ארצות הפזורה היהודית אינן בטוחות עבורם. הדבר אמור לגבי יהודים במזרח אירופה, בברית המועצות ובארצות ערב. לגבי הראשונים הכרה זו נפוצה בעקבות השואה, ובעקבות אירועים אנטישמיים שקרו אחריה. לגבי האחרונים – בעקבות מהומות נגד יהודים שהיו חלק מהסכסוך הישראלי-ערבי שהגיע לשיאו במלחמת העצמאות.
מאמצים שעשתה ממשלת ישראל להעלאת יהודים לישראל, באמצעות הבטחת זכויות אזרח וסיוע כלכלי לעולים, וגם באמצעות שליחת שליחים, ניהול משא ומתן עם ממשלות זרות, וכן שליחת מטוסים ואמצעי תחבורה אחרים לשם הסעת יהודים לישראל.
תחושה בקרב יהודים רבים ששאיפה בת מאות שנים מתממשת לנגד עיניהם, ורצונם לקחת חלק בכך.
לסיכום, הסיבות להקמת מדינה יהודית כוללות הן לחצים שהחברה האירופית הפעילה על היהודים, והן רעיונות ואמונות שרווחו בקרבם: אידיאלים לאומיים, אידיאלים מרקסיסטיים וחזון הנביאים כי עם ישראל ישוב לארץ ישראל, ויכונן ממלכה של צדק משפט וחסד. הציונות היא תנועה מודרנית, הנשענת עם זאת על זיקות מסורתיות לארץ ישראל ומבקשת לגבש זהות יהודית מוכרת, ומעמד בינלאומי, למדינת-הלאום היהודית במולדתו ההיסטורית של עם ישראל.
ציונים לא-יהודים

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
המצע האידאולוגי של הציונות מצא לו אוהדים גם בקרב עמי העולם. חלק מהציונים הלא-יהודים, כגון העיתונאי ההולנדי פייר ון פאסן, תמכו בציונות מתוך הזדהות טהורה עם מטרות הציונות ופעלו לסייע בדרכים שונות למען הגשמת המדינה היהודית. אחרים, כגון איש הצבא הבריטי אורד צ'ארלס וינגייט, עשו זאת מתוך מניעים נוצריים דתיים, כי על פי תפיסתם הדתית היה נכון לסייע להגשמת החלום הציוני. היו גם אחרים שעשו זאת מתוך הזדהות פשוטה עם סבלם של היהודים חסרי המולדת, הנרדפים, המגורשים, והשעירים לעזאזל בעיתות מצוקה. הלא-יהודים שתמכו בציונות עשו זאת בדרכים רבות, כגון תרומות כספיות, התגייסות למאבקים צבאיים, וסיוע במאבקים מדיניים.
יעדים ומפעלים

רובו של פרק זה אינו כולל מקורות או הערות שוליים, וככל הנראה, הקיימים אינם מספקים. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
ההישגים מפורטים להלן בסדר כרונולוגי.
הפיכת העברית לשפה מדוברת וביסוסה כשפה יהודית לאומית.
יצירת מרכזים תרבותיים יהודיים, חילוניים, מסורתיים ודתיים, בארץ ישראל.
הפרחת שממת ארץ-ישראל והכנתה לקליטת מיליוני עולים.
יצירת חלופה למרכזים היהודיים במזרח אירופה שחרבו בשואה (בצד מרכזים דומים שנוצרו באמריקה).
הקמת מדינת ישראל
הבאת מיליוני יהודים לישראל, בעיקר ממזרח אירופה, צפון אפריקה ודרום אמריקה – כארבעים אחוז מהאוכלוסייה היהודית בעולם מתגוררת בישראל (נכון ל-2018).
השאלה 'האם הציונות השיגה את מטרותיה' נמצאת במחלוקת בין כל הגורמים בתנועה הציונית. אי ההסכמה נובעת בעיקר מחילוקי הדעות בדבר מטרות הציונות ומשקלן היחסי.
נימוקי התומכים בגישה שהציונות השיגה את מטרותיה:
המטרה – הקמת מדינה יהודית – הושגה.
למעלה משליש מהעם היהודי יושבים בארץ וההערכה היא שבעוד שנים לא רבות יהוו יהודי ישראל יותר ממחצית מיהודי העולם.
נימוקי השוללים גישה זו:
גם לאחר מאה שנות ציונות מרבית היהודים לא יושבים בארץ ישראל.
הקמת מדינת ישראל גרמה להתגברות גדולה מאוד של אנטישמיות בעולם הערבי.
קיום היהדות לא הובטח מכיוון שמדינת ישראל נמצאת בסיכון גבוה מתמיד מצד כל המדינות השכנות.
מדינת ישראל איננה מהווה "אור לגויים" אלא במקרה הטוב מדינה ככל המדינות.