stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיכונוירואימונולוגיה
הערות שוליים

↑  Michael Irwin, Kavita Vedhara, Human psychoneuroimmunology, Oxford Univ. Press, 2007-01-01
↑  Thomas C. Neylan, Hans Selye and the Field of Stress Research, The Journal of Neuropsychiatry and Clinical Neurosciences 10, 1998-05-01, עמ' 230–230 doi: 10.1176/jnp.10.2.230
↑  HARRY FREEMAN, FRED ELMADJIAN, The Relationship Between Blood Sugar and Lymphocyte Levels in Normal and Psychotic Subjects*, Psychosomatic Medicine 9, עמ' 226–232 doi: 10.1097/00006842-194707000-00002
↑  Solomon GF, Moos RH, Emotions, immunity, and disease: a speculative theoretical integration, Archives of General Psychiatry (6)11, 1964, עמ' 657-674
↑  R Ader and N Cohen, Behaviorally conditioned immunosuppression, Psychosomatic Medicine, 37(4), עמ' 333-340
↑  Williams, J. M., & Felten, D. L., Sympathetic innervation of murine thymus and spleen: a comparative histofluorescence study, The Anatomical Record 199(4), עמ' 531-542.
↑  Lichtblau, N., Schmidt, F. M., Schumann, R., Kirkby, K. C., & Himmerich, H., Cytokines as biomarkers in depressive disorder: current standing and prospects., International review of psychiatry 25(5), עמ' 592-603.
1 2 3 4  Vito Covelli, Maria Passeri, Domenica Leogrande, Emilio Jirillo, Drug Targets in Stress-Related Disorders, Current Medicinal Chemistry 12, עמ' 1801–1809 doi: 10.2174/0929867054367202
↑  Sheldon Cohen, Gail M. Williamson, Stress and infectious disease in humans., Psychological Bulletin 109, עמ' 5–24 doi: 10.1037/0033-2909.109.1.5
↑  Lisa M. Jaremka, Monica E. Lindgren, Janice K. Kiecolt-Glaser, Synergistic Relationships Among Stress, Depression, and Troubled Relationships: Insights from Psychoneuroimmunology, Depression and Anxiety 30, 2013-04-01, עמ' 288–296 doi: 10.1002/da.22078
↑  T B Herbert, S Cohen, Stress and immunity in humans: a meta-analytic review., Psychosomatic Medicine 55, עמ' 364–379 doi: 10.1097/00006842-199307000-00004
↑  Eric P. Zorrilla, Lester Luborsky, James R. McKay, Robert Rosenthal, The Relationship of Depression and Stressors to Immunological Assays: A Meta-Analytic Review, Brain, Behavior, and Immunity 15, 2001-09-01, עמ' 199–226 doi: 10.1006/brbi.2000.0597
↑  Gilmore JH, Jarskog LF, Exposure to infection and brain development: cytokines in the pathogenesis of schizophrenia, Schizophr Res 1997;24, עמ' 365–7
↑  Marta Kubera, Ai-Hua Lin, Gunter Kenis, Eugene Bosmans, Anti-Inflammatory Effects of Antidepressants Through Suppression of the Interferon-γ/Interleukin-10 Production Ratio, Journal of Clinical Psychopharmacology 21, עמ' 199–206 doi: 10.1097/00004714-200104000-00012
↑  David M Marks et al, Serotonin-Norepinephrine Reuptake Inhibitors for Pain Control: Premise and Promise, Curr Neuropharmacol, 2009 doi: 10.2174/157015909790031201
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543692305171  BnF: cb17132212z (data)  NKC: ph180726 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הוגו צ'אווס

הוגו צ'אווס, 2010
הוגו רפאל צ'אווס פריאס (מבוטא אוּגוֹ; בספרדית: Hugo Rafael Chávez Frías; ‏28 ביולי 1954 – 5 במרץ 2013) היה מדינאי ונצואלני, כיהן כנשיא ונצואלה במשך 14 שנה – משנת 1999 ועד למותו בשנת 2013.
צ'אווס היה מנהיג מפלגת תנועת הרפובליקה החמישית מ-1997 ועד 2007, והפך אחר כך למנהיג המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של ונצואלה (PSUV) עד מותו ב-2013. צ'אווס תמך ב"בוליבריזם" (או "המשימות הבוליבריות"), אידאולוגיה שביסס על דמותו ופועלו של סימון בוליבר, והתמקד ביישום רפורמות סוציאליסטיות שהיוו לתפישתו "סוציאליזם נוסח המאה ה-21".
כמי שנולד במשפחה ממעמד הפועלים בסבנטה בברינס שבמזרח ונצואלה, צ'אווס צמח מעמדת קצין צבא למדינאי משפיע בפוליטיקה של ונצואלה, כשהוא פועל החל מתחילת שנות ה-90 כמתנגד למדיניות הנשיא הפרו-אמריקאי דאז, קרלוס פרז. לאחר שנכלא עקב ניסיון הפיכה כושל, הפך צ'אווס למנהיג כריזמטי ונבחר לנשיא ונצואלה ב-1998. הוא חתר לכינון חוקה חדשה ונבחר מחדש בשנת 2000. בקדנציה השנייה שלו פעל ליישם את "המשימות הבוליבריות" לחיזוק מעמד העניים ושיפור מצבם. הוא נבחר שוב ושוב ובאוקטובר 2012 נבחר לכהונה רביעית רצופה, לקדנציה בת 6 שנים, אך מת במרץ 2013, לאחר שנאבק במחלת הסרטן.
צ'אווס תיאר את מדיניותו כאנטי-אימפריאליסטית, היה מבקר נלהב של הקפיטליזם והנאו-ליברליזם והיה מתנגד בולט למדיניות החוץ של ארצות הברית וניסיונות השפעתה על מדינות אמריקה הלטינית. צ'אווס התחבר עם השלטון הקומוניסטי של פידל וראול קסטרו בקובה, הממשל הסוציאליסטי של אוו מוראלס בבוליביה, רפאל קוריאה באקוודור ודניאל אורטגה בניקרגואה. צ'אווס תמך בשיתוף פעולה נרחב בין מדינות האיים הקאריביים ואמריקה הלטינית ופעל להקמת איחוד אומות דרום אמריקה, הברית הבוליברית של האמריקות, בנק הדרום ורשת הטלוויזיה האזורית TeleSur.
הוגו צ'אווס היה דמות שנויה במחלוקת הן מבית והן מבחוץ, אך בזמן שמדינות המערב ביקרו את תמיכתו במשטרים רודניים, הוא זכה לתמיכה מבית בזכות הרפורמות הרבות שהוביל.
לפי פרופסור קים ליין שפלי, צ'אווס הוא דוגמה לרודן בחסות החוק - זן חדש של רודנים שצמחו במאה ה-21, שיודעים מהם הסימנים המזהים של רודנים מהמאה ה-20, כמו הפעלת אלימות גלויה, או כליאת עיתונאים, ומשתמשים בטקטיקות אחרות כדי להגיע לתוצאה דומה - להישאר בשלטון ללא הגבלת זמן ולהימנע מחילופי שלטון.
ביוגרפיה

צ'אווס נולד לאב שהיה ממונה אזורי על החינוך וחבר במפלגה הסוציאל-נוצרית. ב-1975 סיים צ'אווס לימודי מדעי הצבא והנדסה באקדמיה למדעי הצבא. לאחר מכן התחיל ללמוד לתואר שני במדע המדינה באוניברסיטת סימון בוליבר בקראקס. בשירותו הצבאי היה צנחן.
בשנת 1992 הוביל הפיכה צבאית שנכשלה וישב בכלא במשך שנתיים, עד שקיבל חנינה מאת הנשיא רפאל קלדרה. אחרי שחרורו החל לפעול כפוליטיקאי והקים את "המפלגה למען הרפובליקה החמישית". ב-6 בדצמבר 1998 זכה בבחירות לנשיאות, ונכנס לתפקיד ב-2 בפברואר 1999.
ב-5 במרץ 2013 מת הוגו צ'אווס ממחלת הסרטן ממנה סבל בשנותיו האחרונות.
ביוגרפיה > תקופת נשיאותו

צ'אווס נבחר לנשיאות לאחר שבמצע שפרסם לקראת הבחירות, קרא למלחמה בעוני ובשחיתות ולחלוקה הוגנת של ההון וההכנסות מאוצרות הטבע של המדינה (בעיקר נפט). כשאויבו העיקריים היו האליטות, שנתפסו כאחראיות לבעיות השחיתות, הכלכלה והפוליטיקה. הוא זכה לתמיכה רחבה בעיקר בקרב בני המעמדות הנמוכים בוונצואלה. עם עלייתו לשלטון החל בפרויקטים חברתיים רדיקליים לחלוקת ההון והכוח מחדש, כשבדומה למדיניות הפנים שהנחיל, תכנן גם מדיניות חוץ במטרה להביא לצדק עולמי ולהגן על העמים המדוכאים.
כנשיא התבלט בהתנהגותו העממית והשנויה במחלוקת. בכל יום ראשון הוא הופיע בתוכנית בת 5 שעות בשם "Alo Presidente" שבה הוא ענה לפניות האזרחים, ואף ביצע חיקויים. הוא גם הראשון מנשיאי ונצואלה שמוצאו אינדיאני ושחור. הוא היה עוין את ארצות הברית, וקיים קשרים חמים עם מדינות אחרות המסוכסכות איתה, כמו קובה, איראן וקוריאה הצפונית. צ'אווס היה מיודד אישית עם פידל קסטרו, שהיה בנתק עמוק וממושך עם האמריקאים, ויש פרשנים הרואים בו ממשיך דרכו. ב-11 באוגוסט 2000, במהלך מסע ביקורים בכל המדינות החברות באופ"ק, ביקר את סדאם חוסיין בעיראק, והיה בכך לנשיא הראשון שנבחר בבחירות דמוקרטיות שעשה כן מאז מלחמת המפרץ. במרץ 2006 הוא הזהיר את בני ארצו ממתקפה קרובה מצד ארצות הברית, והודיע כי בני ארצו יירו בפולשים בחצים מורעלים. עם זאת, גם תחת שלטונו עדיין הייתה ארצות הברית הרוכשת הגדולה ביותר של הנפט שמייצאת ונצואלה.
עם כניסתו לתפקיד ערך סדרה של משאלי עם, ושינה את החוקה כך שהרחיבה מאוד את סמכויות הנשיא. שינוי החוקה איפשר לו להגדיל את הרוב לטובתו בבית הנבחרים, להאריך את הקדנציה שלו כנשיא לתקופה של שש שנים, ואף להשתתף בבחירות לקדנציה שנייה. כמו כן, החוקה החדשה אפשרה קיום של משאל עם לקיצור הקדנציה של הנשיא, ויישום בחירות מחודשות. החוקה החדשה אושרה במשאל עם בדצמבר 1999. ב-30 ביולי 2000 נבחר על פי החוקה החדשה לקדנציה נוספת כנשיא לתקופה של שש שנים.
בענייני החוץ, האויב העיקרי מבחינתו של צ'אווס היו מעצמות המערב, שנתפסו אחראיות להופעת האליטה המושחתת ולניצול אנשים, לכן מבחינה בינלאומית החל צ'אבז להגדיל את תחומי השפעתו באזור ובו בזמן לחפש אחר שותפים נוספים מחוץ לאמריקה וזאת על-מנת להגשים את מטרותיו.
כתוצאה מכך, התיידד צ'אבז עם מחמוד אחמדינז'אד והם יצרו יחד חזית אנטי-אמריקאית משותפת, המכונה בפי העולם כ-"ציר האחדות". צ'אבז קירב את אחמדינז'אד למדינות שהיו תחת תחומי השפעתו כדוגמת מדינות הברית הבוליברית. על ידי יצירת קשרים אלו, איראן נועדה לחזק את מעמדה של ונצואלה אזורית. כשמערכת יחסים זו תואמת את מטרות מדיניות החוץ של צ'אווס. איראן וונצואלה בתקופתו של צ'אווס היו צמודות זו לזו על ידי מכנה משותף אנטי אימפריאליסטי ובמיוחד אנטי אמריקאי. סדר היום שלהם דגל בהתנגדות למודל הכלכלי הנאו-ליברלי ולעליונות כוחו של מערב, כשונצואלה מקווה לגוון את כלכלתה ולחבור למדינה בעלת כלכלה חזקה יותר, ולאור כך מצאה את איראן. עם זאת, נראה כי מערכת היחסים בין ונצואלה לאיראן הייתה יותר אופורטוניסטית מאשר אסטרטגית, בניגוד למה שהיה בין רוסיה לקובה במהלך המלחמה הקרה, שכן לאיראן אין את היכולות הצבאיות או הכלכליות שהיו לרוסיה. כיום איראן מעורבת בהרבה מגזרים בוונצואלה כמו בתעשיות הרכב והבנקאות, אם כי מרכז שיתוף הפעולה בין השתיים הוא בנושא האנרגיה והנפט.
ביוגרפיה > ניסיון ההפיכה באפריל 2002

באפריל 2002 החל גל הפגנות בתמיכה של ארגוני אנשי עסקים, חלק גדול מהעיתונות, מפלגות הימין, ואיגודים מקצועיים. ב־11 באפריל, אחרי ש-12 מפגינים נהרגו מיריות שמקורן אינו ידוע, דרשו אנשי צבא מצ'אווס כי יתפטר. ב־12 באפריל לאחר שהטילו מצור על הארמון הנשיאותי, איימו ההופכים כי הארמון יופגז על כל יושביו אם צ'אווס לא יסגיר עצמו, הנשיא הסגיר עצמו ונעצר. לאחר מכן הודיעו כי הוא הסכים להתפטר ומינו את איש איגוד העסקים פדרו כרמונה לנשיא. מיליוני אזרחים החלו צועדים לארמון הנשיאות בקריאה לצ'אווס לחזור ולהנהיג את ונצואלה. ב־13 באפריל כרמונה אולץ להתפטר, אחרי שמגיני ארמון הנשיאות הפנו את רוביהם מהמפגינים. המפגינים, שהיו מגובים באותה עת בשומרי הארמון, פרצו אליו. סגן הנשיא של צ'אווס קיבל את סמכויות הנשיא באופן זמני, בזמן שצ'אווס הוחזק בבסיס צבאי (בזמן ההפיכה החלו שמועות, שההופכים רצחו את צ'אווס). ב-14 באפריל חזר צ'אווס לארמון הנשיאות, הכחיש כי התפטר, וחזר לשלטון.
צ'אווס ותומכיו האשימו את ארצות הברית וה-CIA, שמעולם לא הסתירו את עוינותם לנשיא, כי עמדו מאחורי ההפיכה. צ'אווס אף אמר בריאיון לרשת אל ג'זירה שהמוסד הישראלי עמד גם הוא מאחורי ההפיכה. ארצות הברית הכחישה טענות אלה, אם כי, בניגוד לשאר מדינות אמריקה, ארצות הברית סירבה בתחילה לגנות את ההפיכה, והטילה את האחריות על האירועים על צ'אווס. אחרי כישלון ההפיכה טענה ארצות הברית שלמרות התנגדותה לצ'אווס אמרה לראשי האופוזיציה כי היא מתנגדת להפיכה.
ניסיון ההפיכה תועד בסרט "המהפכה לא תשודר" (The Revolution Won't Be Televised) על ידי צוות טלוויזיה אירי.
ביוגרפיה > משאל העם על הדחתו

אחרי כישלון ההפיכה, מתנגדי הנשיא עברו להשתמש באמצעים חוקתיים בניסיון לסיים את כהונתו של צ'אווס. לשם כך הם השתמשו בסעיף בחוקה החדשה על פיו 20% ממספר בעלי זכות ההצבעה יכולים לדרוש משאל עם על כהונת הנשיא, שבו הוא יודח אם ייתקימו שלושת התנאים הבאים:
מספר המצביעים בעד ההדחה יעלה על מספר המצביעים כנגדה;
מספר המצביעים בעד ההדחה יעלה על מספר המצביעים עבור הנשיא בבחירות האחרונות;
ההשתתפות בבחירות תהיה גבוהה מ-25% מבעלי זכות הבחירה.
לאחר שלמשך זמן מה התמהמה ועדת הבחירות המרכזית של ונצואלה, וטענה כי רבות מהחתימות שהוגשו לה אינן תקפות, היא הודיעה ב-8 ביוני 2004 כי נאספו מספיק חתימות על מנת לקיים את משאל העם, ומועדו נקבע ל-15 באוגוסט.
בהצבעה השתתפו 70% מבעלי זכות הבחירה, ומתוכם הצביעו רק 41% בעד ההדחה לעומת 59% נגדה. ג'ימי קרטר ואנשי מרכז קרטר פיקחו על ההצבעה, והכריזו שעל פי דעתם הבחירות היו חופשיות וסודיות, אם כי הם העלו תמיהות לגבי אי-סדרים במהלך ספירת הקולות; האופוזיציה עדיין טוענת שהתוצאות זוייפו.
ביוגרפיה > לאחר משאל העם

ב-24 באוגוסט 2005 קרא מייסד הקואליציה הנוצרית בארצות הברית, פאט רוברטסון במהלך שידור תוכנית בטלוויזיה שיש להתנקש בחייו של צ'אווס. הפוליטיקאי הפונדמנטליסטי הנוצרי הסביר בשידור חי את 'היתרונות' עבור ארצות הברית הנובעות ממימוש הצעותיו. דעת הקהל בעולם כמו גם בארצות הברית הביעה זעזוע מהכרזתו של רוברטסון.
בבחירות לבית המחוקקים ב-4 בדצמבר 2005 זכו תומכיו של צ'אווס בכל המושבים, אך זאת כאשר רק 25% מבעלי זכות-הבחירה הצביעו. ביקורת עזה נשמעת כנגד צ'אווס מצד האופוזיציה בוונצואלה ומצד משקיפים זרים. ביקורת זו מתמקדת בהליכי מנהל בלתי-תקינים, שיבוש תוצאות בחירות, "קניית קולות", דיכוי דעות המתנגדים למשטרו וצנזורה של כלי-התקשורת, כמו גם מינויים פוליטיים של שופטים וסילוק שופטים המתנגדים למשטרו מכס השיפוט. כמו כן נשמעת ביקורת על התעלמותו מהליכים דמוקרטיים וחיסול שיטתי של האיזונים והבלמים הדמוקרטיים במדינה. ארגון אמנסטי הביע דאגה בשל הפגיעה בזכויות האזרח תחת משטרו.
בבחירות שהתקיימו ב-3 בדצמבר 2006, נבחר צ'אווס לקדנציה נוספת כנשיא, לאחר שגבר על יריבו מנואל רוסאלס ברוב של 61% לעומת 37% לרוסאלס.
ב-15 בפברואר 2009 הכריז צ'אווס על משאל עם בשאלה האם לבטל את החוק המגביל את כהונתו של נשיא לשתי קדנציות או להשאירו על כנו. החוק בוטל ברוב של 54% מהמצביעים, מה שאיפשר לצ'אווס להתמודד שוב בבחירות לנשיאות שהתקיימו בשנת 2012.
ביוני 2011 אושפז צ'אווס בבית חולים בקובה. ב-1 ביולי הודיע צ'אווס בנאום לאומה בשידור חי, לאחר שלושה שבועות של "נתק" שעוררו שמועות רבות על מצבו, כי הזניח בעבר את בריאותו, חלה בסרטן וכי יעבור ניתוח נוסף וינצח בקרב על חייו. ב-9 בדצמבר 2012 הודיע צ'אווס כי התגלתה התפרצות מחודשת של מחלת הסרטן בה לקה, וכי עליו לעבור ניתוח נוסף. באופן חריג נקב צ'אווס בשמו של יורש אפשרי: ניקולאס מאדורו.
בבחירות שנערכו באוקטובר 2012 ניצח צאווס ברוב של 54% מול מועמד האופוזיציה, אנריקה קפרילס רדונסקי, וזכה לתקופת כהונה שלישית של שש שנים.
הערכת הישגיו

מצד אחד, המדיניות הכלכלית שלו נחשבת בעיני כלכלנים רבים למסוכנת ופופוליסטית. כתוצאה מהתבטאויותיו האנטי-קפיטליסטיות והלאמתם של עסקים פרטיים וחוות, צנחה ההשקעה של הון זר במדינה. חברות רב-לאומיות עזבו את ונצואלה והמפעלים עברו לידי קואופרטיבים שמוחזקים על ידי העובדים. בשנים הראשונות שלאחר בחירתו (1999-2003) היה זינוק חסר תקדים בממדי העוני, למרות העובדה שהכנסות המדינה מנפט גדלו פי ארבעה, בעקבות עליית מחירי הנפט בעולם. בשנת 2005 חזרה רמת העוני למצב בו הייתה ב-1998 ולאחר מכן ירדה בעשרה אחוזים.[דרוש מקור] אחת הסיבות לעליית ממדי העוני בשנים אלו הייתה סיוע ענק בהיקפו שהעניקה ונצואלה של צ'אווס לכמה משכנותיה בדרום אמריקה, שממשלותיהן תמכו בממשלתו של צ'אווס, כאשר היא מעבירה להן נפט בהיקפים עצומים במחיר של 20 דולר לחבית, כשליש ממחירו הריאלי של הנפט באותה התקופה. שיעור מעשי הרצח בוונצואלה גדל פי שניים בערך מאז תחילת נשיאותו של צ'אווס.[דרוש מקור]
נשיאותו של צ'אווס הביאה לחקיקת חוק חינוך חינם שהקנה לימודים בחינם מגן ילדים ועד האקדמיה. שיעור הצמיחה השנתי הממוצע של ונצואלה עמד על 7 אחוזים [דרוש מקור] במשך כל אחת משנות כהונת צ'אווס. לאחר עצירת הפרטת הביטוח הלאומי, מספר מקבלי הפנסיה בוונצואלה גדל מ-335 אלף לכמעט שני מיליון. 30,000 רופאים קובנים הובאו לאזורים בהם היה מחסור ברופאים מקומיים, המימון לכך הוא מ"תקציב מקביל", הנשלט ישירות על ידי צ'אווס ואין עליו בקרה של משרדי הממשלה.
התנהגותו של צ'אווס ומדיניותו השמאלית, שהביאה אותו להתנגשות עם אנשי עסקים ועם תעשיית הנפט, גרמה לכך שהוא עורר התנגדות עזה בקרב האליטות הוותיקות בוונצואלה, והן פעלו כמה פעמים במסגרת האופוזיציה כדי לנסות ולהביא לסיום שלטונו, ובין השאר באמצעות ניסיון הפיכה כושל, שנתמך על ידי איגוד המעסיקים ותחנות הטלוויזיה הפרטיות.
מאז תחילת שנת 1995 הודיעה ונצואלה על השקעות בהיקף של לא פחות מ-36 מיליארד דולר במדינות אמריקה הלטינית. בקיץ 2006 הצטרפה ונצואלה לגוש הסחר הדרום-אמריקאי מרקוסור, הכולל את ברזיל, ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי. למרות הביקורת של האליטות הכלכליות, מתחילת שנת 2007 ועד אוגוסט אותה שנה, הבורסה הוונצואלית זינקה ב-21 אחוזים, הרבה יותר מהבורסות האמריקאיות, הבריטיות והיפניות למשל.[דרוש מקור]
פרנסיסקו רודריגס, מי שהיה הכלכלן הראשי של האספה הלאומית של ונצואלה, טען כי מדדי הבריאות והפיתוח האנושי בימי צ'אווס לא השתפרו אלא כי הסטטיסטיקה הרשמית מצביעה על התרחבות פערי ההכנסה, עלייה בשיעור התינוקות המצויים במצב של תת-משקל ובשיעור הבתים שאין בהם מים זורמים. הוא טען כי החלק הממוצע בתקציב המדינה המוקדש לבריאות, חינוך ושיכון נותר כשהיה. הארגון הבינלאומי "המכון למחקר כלכלה ומדיניות" טען, כי הנתונים שהציג רודריגס עוותו: הכלכלה צמחה ב-87 אחוזים ב-5 שנים, ההוצאה הריאלית על רווחה צמחה ב-300 אחוזים, פערי ההכנסה ירדו מ-48.7 ל-42 על פי מדד ג'יני, ושיעור העוני ירד מ-55 אחוזים ל-27 אחוזים.
| אינדיקטור | 1999 (מינוי לנשיאות) | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קצב גידול האוכלוסייה | 1.9% |  |  | 1.5% |  |
| תוצר מקומי גולמי לנפש בדולרים | 4,105 |  |  | 10,810 |  |
| אבטלה (אחוז מכח העבודה) | 14.5 | 7.6 |  |  |  |
| תמותת תינוקות ל-1,000 לידות | 20 |  |  | 13 |  |
| עוני קיצוני - % מכלל משקי הבית | 19.3 |  |  | 7 |  |
| עוני קיצוני - % מכלל האוכלוסייה | 23.4 |  |  | 8.5 |  |
| הכנסות מנפט (מיליארדי דולרים) | 14.4 |  |  | 60 |  |
| שער חליפין (בולברים לדולר) | 0.56 |  |  |  | 4.29 |
| אינפלציה באחוזים | 23.57 | 27.08 | 28.19 | 26.09 | 31.56 |
הערכת הישגיו > משימות בוליבריות

צ'אווס יזם פרויקטים לאומיים המכונים "משימות בוליבריות" (על שם סימון בוליבר) (Misiones Bolivarianas) בתחומי החינוך, הבריאות, הדיור, פיתוח כפרי ועוד. הצלחת המשימה לביעור האנאלפביתיות שנקראה Misión Robinson הוכרה על ידי אונסק"ו, ושיעור האנאלפביתיות בשנה שלפני תחילת תוכניתו, 2003, שעמד על כ-6.6%‏ עומד כיום על פחות מאחוז אחד.
פרויקטים נוספים נועדו להשלים השכלה תיכונית למי שנשרו ממערכת החינוך (Misión Ribas) ולהרחבת הנגישות להשכלה גבוהה (Misión Sucre). משימת Ribas שהושקה בשנת 2003 וכוונה לקהל של כ-5 מיליון מבוגרים לא עמדה ביעדים ורק מיעוט קטן מהנרשמים לתוכנית אכן השלימו השכלתם. משימת Sucre הצליחה להרחיב מאוד את מספר הסטודנטים ובמסגרתה הוקמו 5 אוניברסיטאות חדשות.
בתחום התזונה מופעל Misión Mercal במסגרתו הוקמה חברה ממשלתית (Mercados de Alimentos, C.A. (MERCAL המשווקת מוצרי מזון ומצרכי יסוד במחירים מסובסדים ב-16,600 נקודות מכירה (מחנויות קטנות ועד לסופרמרקטים) בנוסף ל-6,000 בתי תמחוי. בשנת 2006 נהנו מעל 11 מיליון תושבים ממוצרי Mercal באופן קבוע.
בתחום הבריאות מופעלת משימת "בתוך השכונה" (Mission Barrio Adentro) למתן טיפול רפואי, רפואת שיניים ופעילות ספורטיבית באזורי מצוקה. הוקמו אלפי מרפאות במבנים בני שתי קומות בשכונות ובכפרים. מטרת התוכנית לספק שרות רפואי לכלל האוכלוסייה. בסקר שנערך בקראקס בשנת 2008 דיווחו 98% מהנשאלים שאין להם קושי לקבל טיפול רפואי לעומת 88% שדיווחו שהתקשו לקבל שירות לפני הפעלת התוכנית. תמותת התינוקות ירדה מ-21 לכל 1000 תינוקות בשנת 1998 ל-13 מכל 1,000 תינוקות בשנת 2007.
יחסו לישראל וליהודים

מרכז שמעון ויזנטל האשים אותו בהתבטאויות אנטישמיות עקב נאום שנשא בחג המולד ובו התייחס ל"מיעוטים שהם צאצאי אלה שצלבו את ישו, צאצאי אלו שבעטו את בוליבר" ול"אלה שגרפו את כל העושר".
בסופו של דבר קיים צ'אווס פגישת פיוס עם הקהילה היהודית בארצו, שהצהירו כי אינם חושבים שצ'אווס אנטישמי, אך ביקשו ממנו להילחם בהתבטאויות אנטישמיות שמופיעות בתקשורת הממלכתית ובארגונים הממשלתיים. בהזדמנות אחרת ניסה לבקר בבית כנסת של חב"ד אך בית הכנסת סירב בגלל התבטאויותיו האנטישמיות, לטענתם.
צ'אווס הביע את התנגדותו למדיניות ישראל ביחס לפלסטינים במספר רב של נאומים והתבטאויות. צ'אווס הכיר בחמאס כנציגו הנבחר של העם הפלסטיני, אחרי שהוא זכה ברוב בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטיניות,[דרוש מקור] והזמין את ראשיו לביקור בארצו. במהלך מבצע עופרת יצוקה, בינואר 2009, הגדיר צ'אווס את הפעולה כ"רצח עם" וכ"שואה" וגירש מארצו את כל סגל שגרירות ישראל.
על שמו של צ'אווס הוקם בית חולים לרפואת עיניים בעיירה תורמוס עיא שבשטחי הרשות הפלסטינית, במימון ממשלת ונצואלה.
ראו גם

הברית הבוליברית
פופוליזם שמאלי
רודנות בחסות החוק
הערות שוליים

↑  NZ Herald - Breaking news, latest news, business, sport and entertainment, NZ Herald (באנגלית)
↑  "Chavez's muddled new world". The Economist (באנגלית). נבדק ב-2018-12-02.
↑  "What really happened in Venezuela?". The Economist (באנגלית). נבדק ב-2018-12-02.
↑
↑  נשיא ונצואלה צ'אווס זכה ב-61% ויכהן עוד 6 שנים, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2006
↑  AP, ynet - חדשות - הוגו צ'אבס: "חליתי בסרטן. אנצח בקרב על חיי", באתר ynet, 1 ביולי 2011
↑  שלמה פפירבלט, האם הוגו צ'אבס סובל מהפרעות אכילה?, באתר הארץ, 7 ביולי 2011
↑  רויטרס, טלטלה באמריקה הלטינית: נשיא ונצואלה הוגו צ'אבס הודיע שהסרטן חזר - ומינה יורש באופן חריג, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2012
↑  ונצואלה בחרה: צ'אבס ימשיך לכהונה נוספת, באתר ynet, 8 באוקטובר 2012
↑  "Mission impossible". The Economist (באנגלית). נבדק ב-2018-12-02.
↑  CEPR Paper Responds to Foreign Affairs on Venezuela, Center for Economic and Policy Research (באנגלית)
↑  How has Venezuela changed since Hugo Chavez took power
↑  ונצואלה, תקציר ונתונים סטטיסטיים באתר ספר העובדות על מדינות העולם של ה-CIA (באנגלית)
↑
↑  Carlos H. Alvaradoa, María E. Martínez, Sarai Vivas-Martínez, Nuramy J. Gutiérrez, Wolfram Metzger (2008), "Social Change and Health Policy in Venezuela", Social Medicine, Volume 3, Number 2
↑  רויטרס‏, נשיא ונצואלה התפייס עם הקהילה היהודית, באתר וואלה, 1 בפברואר 2006
↑  עידן יוסף, צאבז ביקש לבקר בבית-כנסת ונדחה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 בפברואר 2007
↑  חדשות 2, ‏צ'אבז: "ישראל עושה שואה לפלסטינים", באתר ‏מאקו‏, 21 בספטמבר 2011
AP, צ'אבס: "ישראל היא זרוע רצחנית של האימפריה היאנקית", באתר nana10‏, 26 בנובמבר 2009
↑  צ'אבס: המצב בעזה "שואה"; שגריר ישראל גורש, באתר ynet, 6 בינואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259706805171  PLWABN: 9810598310705606  BIBSYS: 2000375  BNC: 000552097  BNE: XX1479372  BnF: cb144101733 (data)  CANTIC: a10973011  CiNii: DA14364093  GND: 123854008  ICCU: UBOV791158  ISNI: 0000 0001 1085 880X  LCCN: n93108109  LNB: 000267853  NCL: 000755  NDL: 00940621  NKC: xx0002132  NLA: 41894568  NLG: 186758  NSK: 000622665  NTA: 240258762  ORCID: 0000-0002-3296-9348  RERO: 02-A012596113  RSL: 000102893  SELIBR: 46169  SNAC: w6f33p1r  SUDOC: 069145830  S2AuthorId: 2085024894  Trove: 1456477  VIAF: 118314221   WorldCat (עם VIAF): 118314221 
מצעד התנגדות לצ'אווס בבירה קראקס
ילידים מבני Wayuu לומדים קריאה במסגרת Misión Robinson
חסון חסון

| --- | --- |

חסון חסון, 2011
 לידה:  1963 (בן 62 בערך) דלית אל-כרמל, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  5 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1981–2017 (כ־36 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין מבצעים מיוחדים בחטיבת מנשה  המזכיר הצבאי של נשיא המדינה  נציג צה״ל במטה לביטחון לאומי
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה   מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
חסון חסון (בערבית: حسون حسون; נולד ב-1963) הוא קצין צה"ל דרוזי-ישראלי בדרגת תת-אלוף (במיל') ששירת במטה לביטחון לאומי. קודם לכן שירת כמזכיר הצבאי לנשיא המדינה.
קורות חיים

חסון נולד וגדל בדלית אל-כרמל, אביו סברי חסון שירת כקצין ביחידת המיעוטים בצה"ל. חסון התגייס לצה"ל בשנת 1981. הוא החל את שירותו הצבאי בחטיבת גולני, עבר קורס קצינים והמשיך בחטיבה עד לתפקיד מפקד פלוגה, שלאחריו שימש כמפקד בבית הספר לקצינים של צה"ל. בהמשך שימש בתפקידי פיקוד שונים בחיל המודיעין. במהלך האינתיפאדה הראשונה שימש חסון כקצין מבצעים מיוחדים בחטיבת מנשה של אוגדת יהודה ושומרון והשתתף במבצעים שונים. בשנים 2001–2004 שירת במטה ללוחמה בטרור שבמשרד ראש הממשלה. לאחר תפקיד זה למד במכללה לביטחון לאומי, שם סיים את לימודיו ב-2007, כשבמקביל הוא שימש בתפקידים שונים בחיל המודיעין. במהלך שירותו עוטר חסון בצל"ש אלוף.
ב-1 ביולי 2008 מונה למזכיר הצבאי לנשיא המדינה, שמעון פרס, כשהוא מחליף בתפקיד את תת-אלוף שמעון חפץ, ששימש בתפקיד 15 שנים. לאחר כשבועיים, ב-14 ביולי, הועלה חסון לדרגת תת-אלוף. הוא המשיך בתפקיד גם בתקופת כהונתו של הנשיא ראובן ריבלין עד 31 במאי 2016.
ב-14 ביוני 2017, לאחר 36 שנות שירות, הודיע חסון כי הוא פורש מצה"ל.
ב-14 בינואר 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת פורסם כי חסון הצטרף לרשימת מפלגת חוסן לישראל בראשות בני גנץ שהוקמה לקראת בחירות אלו. לקראת הבחירות התאחדה המפלגה עם מפלגות נוספות לרשימת כחול לבן וחסון לא התמודד ברשימה המשותפת בשל רצונו להתמקד בבניית עסקיו. ב-1 במרץ 2021 הצטרף לתנועת הביטחוניסטים. ביולי של אותה שנה הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד על ידי המרכז הבינתחומי הרצליה.
השכלה וחיים אישיים

חסון, נשוי ואב לארבעה, הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני במדעי המדינה. בן דודו הוא אכרם חסון, חבר כנסת לשעבר מטעם סיעות קדימה וכולנו.
הערות שוליים

↑  אלון בן דוד, האיש שהיה שם: תא"ל חסון חסון עוזב את בית הנשיא ונשאר בצללים, באתר nana10‏, 13 במאי 2016.
↑  א 004386/02 – פסק דין חלקי, סעיף 9, באתר בתי המשפט.
↑  שר הביטחון: סוד ההצלחה של צה"ל טמון בשימוש המושכל בפרויקטים שלכם, 2 ביולי 2008, באתר דובר צה"ל.
↑  הענקת דרגה למזכירו הצבאי של נשיא המדינה באתר דובר צה"ל (ללא תאריך).
↑  אלירן טל, הרשימה מתמלאת: נחשף המתמודד הדרוזי ברשימת גנץ, באתר ערוץ 20, 14 בינואר 2019
↑  ריאד חסון, למה תת-אלוף חסון חסון לא מתמודד לכנסת?, 24 בפברואר 2019, באתר פורטל הכרמל.
↑   ציוץ של הביטחוניסטים ברשת החברתית אקס (טוויטר), 1 במרץ 2021
↑  אתמול, 19 ביולי, התקיים ברחבת רדזינר טקס חגיגי להענקת תארי דוקטור לשם כבוד של המרכז הבינתחומי הרצליה, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה, ‏20 ביולי 2021