stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל קלפטה

| --- | --- |
סמל אל קלפטהסמל אל קלפטה

צילום אווירי של אל קלפטה ואגם ארחנטינו
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  סנטה קרוס (פרובינציה) סנטה קרוס
 חבל ארץ:  פטגוניה
 תאריך ייסוד:  7 בדצמבר 1927
 שטח:  22.9 קמ"ר
 גובה:  199 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  22,844 (2022)
  ‑ צפיפות:  1,007.2 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  50°20′S 72°17′W﻿ / ﻿50.333°S 72.283°W﻿ / -50.333; -72.283
 אזור זמן:  UTC -3
 elcalafate.gov.ar
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט אל קלפטה(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט אל קלפטה(למפת סנטה קרוס רגילה) ריו גז'גוס קלטה אוליביה פיקו טרונקדו פוארטו דסאדו פוארטו סן חוליאן צ'ובוט האוקיינוס האטלנטי צ'ילהאל קלפטה(למפת סנטה קרוס מוגדלת) ריו גז'גוס קלטה אוליביה פיקו טרונקדו פוארטו דסאדו פוארטו סן חוליאן צ'ובוט האוקיינוס האטלנטי צ'ילהאל קלפטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אל קַלַפַטֶה (בספרדית: El Calafate) היא עיר בדרום-מערב פרובינציית סנטה קרוס בארגנטינה. אל קלפטה נמצאת בפטגוניה, על הגדה הדרומית של אגם ארחנטינו, במרחק של כ-320 קילומטרים צפונית-מערבית לריו גז'גוס, בירת סנטה קרוס, ובמרחק של כ-2,727 קילומטרים דרומית-מערבית לבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
העיר היא יעד תיירותי חשוב עקב קרבתה לאתרי טבע שונים בפטגוניה, כמו הפארק הלאומי לוס גלסיירס והאתרים שבו, כולל קרחון פריטו מורנו ופיץ רוי.
אטימולוגיה

משמעות השם "אל קלפטה" היא "הקלפטה". קלפטה (Berberis buxifolia) הוא השם הספרדי של שיח קטן בעל פרחים צהובים ופירות בצורת ענבה כחולה כהה מסוג ברברית נפוץ מאוד באזור פטגוניה. משמעות המילה "קלפטה" בספרדית היא "סותם סדקים", והצמח נקרא כך משום שפירותיו שימשו את הספרדים כסותם סדקים לספינותיהם כשהגיעו לראשונה לפטגוניה.
היסטוריה

לפני בואו של האדם הלבן לאזור אל קלפטה של היום, חיו בו שבטים ילידיים שהתפרסנו מרעיית עדרי גואנקו.
בעשורים הראשונים של המאה ה-20 התהווה באזור העיר של ימינו מקום מפגש ומסחר של סוחרי צמר מחוות הכבשים הגדולות סביבה. אל קלפטה נוסדה רשמית ב-7 בדצמבר 1927 על ידי הממשלה הארגנטינאית במטרה לייצב את ההתיישבות באזור.
הקמתו של הפארק הלאומי לוס גלסיירס באזור העיר ב-1937 תרמה לפיתוח העיר. השגשוג של קלפטה החל בשנת 1943 עם הקמת מרכז הנהלת הפארק הלאומי לוס גלסיירס (שהושלם בשנת 1946). במשך תקופה ארוכה הנהלת הפארק הייתה המוסד החשוב ביותר בכפר, כאשר בתחילה התגוררו בו רק כמאה תושבים. ההנהלה דאגה לאספקת החשמל, לבניית כבישים ולהקמת המלון הראשון בכפר. המקום התפתח בשלושים השנים האחרונות של המאה העשרים, בקצב מהיר כאשר התיירות הפכה פופולרית גם באזורים הרחוקים יותר מהמרכזים העירוניים הראשיים בארגנטינה, מה שגרם למספר המלונות והמסעדות ומספר התושבים לגדול במיוחד מאז שנות השמונים. נוף העיר השתנה בהתאם: ממקום מאובק לעיר יפה למראה עם בתי עץ מגוונים ורחובות מרוצפים. המדרונות עם נוף לאגם בנויים ברובם.
כלכלה

בעבר הכלכלה באזור הסתמכה על גידול כבשים בשביל צמר, אך כיום הכלכלה מסתמכת בעיקר על תיירות.
אל קלפטה חיה כיום כמעט אך ורק מתיירות מכל העולם. עונת השיא היא מאוקטובר עד מאי. אל קלפטה הוקמה כנקודת אספקה למשלוחי צמר מחוות הכבשים הגדולות שמסביב. כיום הכבשים כמעט נעלמו מהנוף. שדה התעופה הבינלאומי שנחנך בשנת 2000, 21 קילומטרים מזרחית לעיירה, גרם לקידום נוסף בתיירות, מכיוון שאפשר להגיע לעיר גם באמצעות כלי טיס גדולים יותר, כשבעבר היו רק טיסות במטוסי מדחף קטנים מהעיירות הסמוכות בעיר בפטגוניה ומבירת הפרובינציה ריו גז'גוס. הפריחה גרמה לעלייה נוספת באוכלוסייה: במפקד 2010 התגוררו בעיר 16,655 תושבים, יותר מכפול משנת 2001, וב-2014 כבר התגוררו בעיר 21,132 תושבים, גידול של למעלה מרבע. אל קלפטה היא העיר החמישית בגודלה בסנטה קרוס.
אקלים

האקלים הוא אקלים קר צחיח למחצה (סיווג BSk בשיטת קפן) שבו הקיצים קרירים עד חמימים ללא גשם והחורפים קרירים עד קרים עם מעט גשם. אגם ארחנטינו ממתן את הקור או החום. קו המים של העיר שוכן במפרץ גדול רדוד שקופא לעיתים קרובות בחורף, מה שמאפשר לתושבים להתאמן בהחלקה על הקרח. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בעיר הייתה 30.7°C ב-6 בפברואר 1962, והטמפרטורה הנמוכה היותר הייתה 17.4°C- ב-27 ביולי 2014.
| אקלים באל קלפטה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באל קלפטה> ינואר.18.7.7.7.12.5 | אקלים באל קלפטה> פברואר.18.5.7.5.7.8 | אקלים באל קלפטה> מרץ.16.3.5.6.13.8 | אקלים באל קלפטה> אפריל.12.5.3.1.25.4 | אקלים באל קלפטה> מאי.7.7.0.2.30.6 | אקלים באל קלפטה> יוני.5.2.-2.0.21.3 | אקלים באל קלפטה> יולי.4.3.-2.8.25.8 | אקלים באל קלפטה> אוגוסט.6.6.-1.2.21.1 | אקלים באל קלפטה> ספטמבר.10.4.0.7.15.8 | אקלים באל קלפטה> אוקטובר.13.8.2.9.12.3 | אקלים באל קלפטה> נובמבר.16.3.5.1.9.1 | אקלים באל קלפטה> דצמבר.17.9.6.7.13.9 | אקלים באל קלפטה> שנה.12.3.2.8.209.4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: NOAA - LAGO ARGENTINO AERO
אקלים > תיירות

העיר נמצאת במיקום אסטרטגי בקרבת אגם ארחנטינו, אגם ויידמה והפארק הלאומי לוס גלסיירס, הכולל בין היתר את האתרים קרחון פריטו מורנו, קרחון אופסלה והר פיץ רוי ליד העיירה אל צ'לטן, מה שהופך אותה למוקד התיירותי של האזור כולו.
אטרקציה נוספת הסמוכה לעיר הוא הגלסיאריום (Glaciarium), מוזיאון מודרני המוקדש לקרח, לקרחונים ולשדה הקרח הפטגוני הדרומי.
תחבורה

העיר מקושרת בעזרת מספר כבישים, כמו למשל כביש 40, לאזורים שונים בארגנטינה ובצ'ילה.
את אל קלפטה משרת נמל התעופה הבינלאומי קומנדנטה ארמנדו טולה (Aeropuerto Internacional Comandante Armando Tola, קוד יאט"א FTE), נמצא במרחק של כ-20 קילומטרים ממזרח לעיר.
גלריה

אוונידה דל ליברטדור, הרחוב הראשי בעיר
אזור המגורים
אל קלפטה היא השער לפארק הלאומי לוס גלסיירס ובו קרחון פריטו מורנו
חזית מוזיאון הגלסיאריום
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 479ae6a0-0ec5-4748-8a22-39c0742a9f08
אנדרי קורבסקי

| --- | --- |

 לידה:  1528 רוסיה הצארית 
 פטירה:  מאי 1583 (בגיל 55 בערך) Milianovichi, האיחוד הפולני-ליטאי 
 מדינה:  רוסיה הצארית, האיחוד הפולני-ליטאי 
 בן או בת זוג:  Maria Yuriyivna Olshanska (1571–1578) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Dmitry Kurbsky, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ליבוניה 
 
אנדרי מיכאלוביץ' קורבסקי  (ברוסית:Андрей Михайлович Курбский; ‏ 1528–1583) מפקד צבאי וחבר קרוב של איוואן הרביעי, בהמשך מתנגד למשטרו.
חייו

קורבסקי היה נצר לשושלת רוריק ונולד באזור ירוסלבל. כבר בגיל צעיר השתתף במערכות צבאיות ובמיוחד בפשיטות על חאנות קאזאן. במערכה של כיבוש קאזאן הוא היה מפקד של הכוח הימני של הרוסים. בהמשך הוא היה בראש הכוחות שלחמו נגד האודמורטים.
בתחילת מלחמת ליבוניה הוא היה בראש הכוחות שכבשו את טרטו. הוא התקרב לקבוצת אצילים שבתחילת שנות ה-60 של המאה ה-16 הואשמו על ידי הצאר בבגידה. הוא התחיל לחשוש לגורלו. לאחר התלבטויות ב-30 באפריל 1564 הוא ערק לדוכסות הגדולה של ליטא. לאחר העריקה הוא התכתב במשך שנים עם איוואן הרביעי על הסיבות לעריקתו ועל משנתו המדינית. התכתבות שלו עם הצאר מהווה מקור חשוב ללימוד היסטוריה של רוסיה במאה ה-16.
כבר בסוף 1564 עמד בראש כוח צבאי שלחם ברוסים והביס אותם. כאות הוקרה לפעילותו, קיבל ממלך פולין את קובל לשליטתו.
ההיסטוריונים הרוסים חלוקים בהערכת אישיותו. בחלקם גורסים שהוא היה בן אדם מוגבל ועריקתו הייתה התוצאה של שאיפות אישיות מוגזמות ופחד מהצאר. היסטוריונים אחרים רואים בו בן אדם ישר ומוכשר שלא היה יכול לסבול את התנהגותו של איוואן הרביעי.
אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית

| --- | --- |

 תיאור:  תואר כבוד לאמנים, כוריאוגרפים, מנצחים, מחזאים, מלחינים, במאים, מנהלי מקהלות ואמני מוזיקה
 מיקום הטקס:  הקרמלין
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הגוף המעניק:  נשיא הפדרציה הרוסית
 תקופת הפרס:  1995–הווה (כ־29 שנים)
אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Заслуженный артист Российской Федерации) הוא תואר כבוד הכלול במערכת פרסי המדינה של הפדרציה הרוסית.
סיבות להענקה

התואר "אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית" מוענק לאמנים רוסים, כוריאוגרפים, מנצחים, מחזאים, מלחינים, במאים, מנהלי מקהלות, מבצעים מוזיקליים שיצרו תמונות אומנותיות, יצירות מוזיקליות, תוכניות קונצרטים וקרקסים, תיאטרון ותפקידים קולנועיים.
תואר הכבוד "אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית" מוענק ככלל, לא לפני 20 שנה לאחר תחילת פעילותם היצירתית של האמנים.
הליך הענקה

תואר הכבוד של הפדרציה הרוסית ניתן על פי צווים של נשיא הפדרציה הרוסית על בסיס ההגשות שניתנו לו כתוצאה משיקול הבקשה לפרסים והצעת ועדת פרסי המדינה של נשיא הפדרציה הרוסית.
ראו גם

אמן העם של הפדרציה הרוסית
הערות שוליים

↑  Указ Президента Российской Федерации от 7 сентября 2010 г. N 1099 "О мерах по совершенствованию государственной наградной системы Российской Федерации". ‏15 בספטמבר 2010
אדריכלות אשורית

מפת מסופוטמיה
פסל למסו מדור שרוכין. פסלים אלה נועד לגונן על המלך שישב על כיסאו באולם שעל פתחיו שמרו.
בשם אדריכלות האשורית מכנים את סך הישגי הבנייה שהתקיימו בשלוש הממלכות האשוריות במסופוטמיה, הלא הן  ממלכת אשור הקדומה, התיכונה והמאוחרת. בעיקר ידועים ההישגים האדריכליים של הממלכה האשורית המאוחרת, הן במרכז האימפריה שבצפון מסופוטמיה, הן באזורים שסופחו על ידה בעת התרחבותה לכדי אימפריה, ואפילו בקרב המדינות הווסאלית שהיו נתונות למרותה.
הרקע ההיסטורי > הממלכה האשורית התיכונה

שרידיהן של שתי ערים שהתקיימו בתקופת הממלכה האשורית התיכונה ידועות כיום היטב מן החפירות הארכאולוגיות שבוצעו בהן והן העיר אשור (באתר המכונה בערבית קלעת שרגאת) והעיר כַּר תֻכֻּלתִ נִנֻרתָ.
העיר אשור הייתה עיר המקדש העיקרית של האל אשור. אשור הייתה מקום פולחנו של האל השומרי הקדום אנליל (שזוהה במידה מסוימת עם האל אשור). העיר חזרה להיות עיר המקדש העיקרי בתקופה האשורית התיכונה (אחרי השליטה של ממלכת מיתני במאה ה-15 לפנה"ס במרכזה של מסופוטמיה). גם כשמלכי אשור בתקופת בממלכה האשורית המאוחרת, העבירו את עיר הבירה של הממלכה צפונה לכלח, דור שרוכין ונינוה המרוחקות למדי, נותר מקדשו הראשי של האל אשור בעיר אשור.
הרקע ההיסטורי > הממלכה האשורית המאוחרת

בשלהי המאה ה-10 או ראשית המאה ה-9 לפנה"ס קמה הממלכה האשורית החדשה (המאוחרת), בצפונה של מסופוטמיה. ממלכה זו התפשטה באמצעות כיבושים צבאיים רצופים ברחבי המזרח התיכון, ובסופו של תהליך אף כבשה את מצרים. מרכז ממלכה זו, בצפון מסופוטמיה היה סמוך למקום מפגש הנהרות הזב הגדול והחידקל. במקום זה נבנו שלוש ערי ענק כלח (נמרוד), דור שרוכין (חורסבד) ונינווה (קויונג'יק). ערי בירה אלה החליפו האחת את השנייה.
העיר האשורית

האשורים בנו במסופוטמיה ערים עצומות בגודלן. גודל העיר ניתן לקביעה על פי קווי החומות שבהם הייתה מוקפת. הערים היו ממוקמות כולן במישור. האשורים לא ייחסו חשיבות מיוחדת לטופוגרפיה. לא ניתן היה למצוא גבעה במידות הדרושות, ולמעשה גם לא היה צריך. ההגנה לעיר נעשתה על ידי בניית חומות בעלות עובי רב, וצבא שהיה מן המיומנים ביותר בעת העתיקה.
מן התקופה האשורית התיכונה מתבלטת העיר אשור (קלעת שרגאת). מתארה בלתי רגולרי, קרוב לצורת משולש. העיר הותאמה לפיתול של החידקל (ויובל של החידקל קדום ממערב). במקום שהטופוגרפיה והנהר הם מיטביים. במקום שבו הסלע מוגבה בקרבת הנהר, נבחר למקם עליו את העיר. אורך צלע אחת של העיר כ-900 מ'. אורך החומה הדרומית כ-1,700 מ', ובסך הכל ההיקף הכללי של חומת העיר 3,200 מ', ושטחה כ-635 דונם.
מן התקופה האשורית המאוחרת בולטות שלוש ערי ענק:
דור שרוכין (חורסבד) במתאר מלבני שאורך צלעותיו 1,560 ו-1,800 מ'. היקף החומות כ-6,860 מ'. שטח העיר בין החומות: 2,935 דונם (כלומר מעט פחות משלושה קילומטר מרובע).
כלח (נימרוד) במתאר מצולע. אורכה 1,650 מ' ממערב למזרח; 1,200 מ' בממוצע (מצפון לדרום). היקף חומותיה כ-7 ק"מ, שטחה כ-3,570 דונם.
נינוה (קויונג'יק) הייתה הגדולה בערים האשוריות. אורכה המרבי – 4,600 מ', רוחבה הצפוני – 2,090 מ', רוחבה הדרומי – 900 מ', היקף חומותיה 11,910 מ' (קרוב ל 12 קילומטרים). שטחה 7,270 דונם.
נינוה נזכרת בספר יונה כעיר עצומה בגודלה שלוקח זמן לחצות אותה, הן כעיר בעלת אוכלוסייה רבה - 120,000 נפש (כנראה מספר טיפולוגי), אך הוא בוודאי מבטא נכונה את גודלה העצום, והן כעיר שמוחזקים בה גם בהמותיהם של התושבים.
לתוכנית העיר האשורית בתקופת הממלכה האשורית המאוחרת (בכלח, בדור שרוכין ובנינוה) הייתה מתכונת שחזרה על עצמה. העיר חולקה לשלושה אזורים:
עיר פנימית (או אקרופוליס) ובה ארמון המלך;
עיר פנימית נוספת בחלק אחר של העיר ובה הארמון הצבאי או בית הנשק (Ekal Mašarti), שהוא הארמון "שבו כל דבר נאסף".
שתי הערים הפנימיות הופרדו כל אחד באמצעות חומה פנימית מן העיר עצמה שבה התגורר העם. שתי הערים הפנימיות היו צמודות לחומת העיר מבפנים. דבר זה נתן בידי בעלי השררה אפשרות לצאת היישר מתוך העיר בשעת הצורך מבלי לעבור בעיר עצמה.
חומרי בנייה ועיטור > לבני טיט מיובשות בשמש

האזור שבין הנהרות פרת וחידקל (שכונה על ידי היוונים בשם מסופוטמיה) הוא עמק נרחב ושטוח שבו זורמים שני נהרות גדולים. בשטח העצום הזה נמצא רק חומר אחד העשוי לשמש לבנייה והוא הטין (חומר) הבונה את העמק, שממנו ניתן להכין אך ורק לבנים לבנייה. את כל יתר חומרי הבנייה (אבן, קורות עץ, מתכת) היה צורך לייבא מהארצות השכנות. את הטין ערבבו בחומרים נוספים (בעיקר תבן) ויצרו טיט. את הלבנים יצרו על ידי שפיכת הטיט נוזלי למחצה, לתוך מסגרת עץ, חסרת קרקעית וחסרת מכסה, המכונה במקרא בשם "מלבן", כפי שמתואר במקרא: ”בֹאי בטיט ורמסי בחֹמר החזיקי מלבן” (נחום ג 14).
באמצעות מלבן ניתן ליצור לבנים בכמות בלתי מוגבלת כאשר כל הלבנים בעלות צורה ומידות זהות. לאחר יצירת הלבנים הן נותרו לייבוש בשמש, שורות שורות. המונח הגאומטרי בן ימינו "מלבן" נגזר למעשה מכלי העבודה הפשוט הזה ששימש ליצירת לבנים. אף על פי שמרבית הלבנים האשוריות היו דווקא רבועות. מידה ממוצעת של לבנה במאה ה-8 לפנה"ס הייתה 37X37 ס"מ ועוביה 10 ס"מ.
מאחר שהאשורים בנו ערי ענק עם ביצורים עבים, ארוכים וגבוהים מאוד, נדרשו לשם כך כמויות עצומות של לבנים. העיר דור שרוכין, עיר בירתו של המלך סרגון השני, נבנתה במתאר שהוא ריבוע ענק שאורך צלעו כ 1.7-1.8 קילומטר, מוקף בחומה. עובי חומותיה היה כ-28 מ'. זהו עובי עצום, שאיפשר אפילו תנועת מרכבות רתומות לסוסים על החומה. נינוה, בירתו של סנחריב, יורשו של סרגון השני, הייתה גדולה עוד הרבה יותר. אורכה המרבי הגיע ל-4.6 קילומטרים, היקף חומותיה - כמעט 12 ק"מ. האשורים מציינים, לא פעם, בכתובות הבנייה שלהם, לאיזה גובה נבנו חומות הערים, לפי מספר נדבכי הלבנים (tipki). גובה מקובל לחומות היה 180 נדבכי לבנים. מאחר שגודלה של לבנת טיט ממוצעת ידוע מן החפירות (בממוצע 37X37 ס"מ בגובה 10 ס"מ לערך) וידוע כי החומות התנשאו ל-18 מ' בממוצע. מהנתונים האלה ניתן בנקל לחשב את נפח החומות, ומתוך כך את הכמויות העצומות שהיו דרושות לבניית החומות. החישובים מראים שנדרשו לבניית חומת דור שרוכין כ-240 מיליון לבני טיט, ולבניית חומת נינוה - כ-470 מיליון לבנים. זו הייתה עבודה עתירת כוח אדם מובהקת. למשל, כדי לבנות את חומת דור שרוכין בפרק זמן של כשנתיים, נדרש לייצר כמיליון לבנים ביום, כל יום, לייבש אותן, להוביל אותן לאתר הבנייה ולשלבן בבנייה, על מנת שבניין החומות יסתיים במהלך שנים ספורות.
בידי האשורים הייתה נקוטה שיטת בנייה נוספת, ככל הנראה מהירה יותר, והיא יציקת טיט נוזלי למחצה בין שתי תבניות עץ ('יציקת טיט' Terre pisée).
חומרי בנייה ועיטור > לבנים צרופות

עבור ריצוף באיכות טובה נהגו האשורים גם לצרוף לבנים שטוחות בכבשן. פעולה זו יצרה לבנה קשה שאיננה מתבלה במגע עם מים. במקרים רבים היה החומר המלכד בין הלבנים אספלט שחור (אזור מוסול שבעיראק עתיר בבארות נפט הפעילות עד ימינו).
בסיפור המקראי - "מגדל בבל" נכתב
..ויהי בנסעם מקדם וימצאו בקעה בארץ שנער וישבו בה. ויאמרו איש אל רעהו הבה נלבנה לבנים ונשרפה לשרפה ותהי להם הלבנה לאבן, והחֵמר (אספלט) היה להם לחוֹמר (טין)
חומרי בנייה ועיטור > לבנים מזוגגות

האשורים ידעו את מלאכת זיגוג לבני החרס והשתמשו בהן, אם כי בכמויות מוגבלות, לעיטור חזיתות של ארמונות וחדרים נבחרים.
חומרי בנייה ועיטור > אבן גיר

אף שהרים הבנויים אבן גיר מצויים כבר במרחק של כ-10 ק"מ מדור שרוכין, האשורים מיעטו להשתמש בחומר בנייה זה, אולי חוסר מיומנות בעיבודה. אבן הגיר שימשה בעיקר בבניית קירות תמך. יוצא דופן היה הגשר הבנוי אבן גיר שקישר בין מקדש האל נבו ובין ארמון סרגון.
חומרי בנייה ועיטור > אלבסטר

אלבסטר הוא מסלע של גבס (סולפט ולא קרבונט כמו אבני הגיר), נוח לעיבוד, בעל גוון חום בהיר, והוא החומר המקובל לגילוף תבליטים ופסלים.
חומרי בנייה ועיטור > בזלת

בזלת הוא מסלע נדיר למדי בשימוש במסופוטמיה. האבן יובאה על-פי רוב מסוריה, ושימשה בשל קושיה הרבה, ליצירת צירי דלתות ואבני פותה שבהן סבבו הצירים. בסוריה שימשה הבזלת גם ליצירת בסיסי עמודים, אך עמודים נדירים באדריכלות האשורית.
חומרי בנייה ועיטור > עץ

במסופוטמיה לא גדלים עצים שמתוכם ניתן להפיק קורות ועמודים לבנייה. את אלה היה על האשורים לייבא מבחוץ. לשם כך ערכו מסעי מלחמה חוזרים ונשנים לאזור הלבנון, שממנה הביאו את גזעי עצי הארז. התבליטים בארמון סנחריב בנינוה מרבים להראות עבודות בנייה שונות, ובהם גרירת גזעי ארזים באמצעות ספינות.
חומרי בנייה ועיטור > מתכת

הברונזה הייתה חומר ששימש בבנייה למטרות מיוחדות. לוחות ברונזה מרוקעת בעזרת מסמרים ציפו דלתות של שערים. דוגמה לכך הם השערים של אשורנצירפל השני ושלמנאסר השלישי שנמצאו בעיר בלואת.
מאפיינים אחדים לבנייה האשורית

קווי הבניה של הביצורים ושל הארמונות היו ישרים וארוכים מאוד. לעומת זאת האשורים לא ידעו כיצד להקצות זווית ישרה. בניית ארמונות ומקדשים נעשתה על גבי משטח מוגבה (Tamlu) הנתמך על ידי קירות תמך שיסודותיו (Uššu) לרוב עשויים אבן גיר. המושגים האלה מצויים במקרא: המסד המוגבה שעיקרו עפר בממלא מרווח בחן קירות תמך הוא ה"מילוא" שמופיע במקרא (למשל: שמואל ב', ה', ט'; מלכים א', ט', ט"ו; פרק ט', פסוק כ"ד; פרק י"א, פסוק כ"ז; דברי הימים ב', ל"ב, ה'). ארמון על מסד מוגבה נחשף במרכזו של תל לכיש. המושג השני מקביל למילה המקראית אשיה (ירמיהו, ג', י"ד).
האשורים הרבו לקרות את האולמות הגדולים שבארמונותיהם בקמרונות עשויים לבנים. בישראל התגלו קמרונות עשויים לבנים בארמון האשורי שנחשף בתל ג'מה שבדרום.
לעומת זאת עמודים הם מרכיב אדריכלי נדיר בשימוש בבנייה האשורית.
הארמון האשורי

בתוך הערים הפנימיות שבעיר האשורית נבנו ארמונות המלכים ומבני השרד של הפקידים הגבוהים. מבני השרד דמו מאוד לארמונות המלכים, אבל היו קטנים יותר ופחות עשירים בעיטורם.
ארמונות נחפרו בשלושת ערי הבירה הגדולות של הממלכה האשורית המאוחרת כלח, דור שרוכין ונינווה. היה זה הארכאולוג האמריקאי גורדון לאוד (Gordon Loud), בעקבות החפירות של משלחת המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו בדור שרוכין, שעמד לראשונה בשנת 1936 על העובדה שהארמונות האשוריים נבנה על פי מתכונת או נוסחה אדריכלית מסוימת. בשנת 1970, הקדיש הבריטי ג'פרי טרנר (Goeffrey Turner) מחקר מקיף לסוגיית הארמונות, וניסח את המאפיינים שלהם.
המונח האשורי לארמון הוא ekallu (היכל). המונח הזה מתייחס למבנה כולו, וגם לחלק מן הארמון, לפי טיב הציפוי (בעץ, באבן וכו'). גם המונח בית - Bit מתייחס לארמון. גם במקרא מופיעים המונחים המקבילים: בית המלך, ארמון וגם היכל.
הארמון האשורי > הארמון האשורי - סגנון קדום

בין הארמונות ומבני השרד שחפר לאוד בדור שרוכין, הוא זיהה כי בכל ארמון מצויות שתי חצרות גדולות (לפחות). החצר הקדמית גדולה יותר. נוסף על כך יש חצרות קטנים נוספים.
הכניסה אל המבנה נעשתה באמצעות חדר כניסה הממוקם דווקא בפינת החצר הקדמית, במקום צנוע למדי. החצר הקדמית מכונה אצל האשורים באבאנו (babānu), לאמור חצר השער. סביב החצרות סדורים חדרים. לעיתים של מרחב אחד, לעיתים של חדר וחדר מבוא לפניו. החדרים הסמוכים לצד החזית של החצר הקדמית (מול הכניסה לאגף חדר הכס) הם הפחות רגולריים. אולי גם הפחות חשובים. אולי יועדו לשומרי השער.
אגף הכס מצוי בכל ארמון ומבנה שרד. במתכונת הראשונה לבניית ארמונות אגף זה נתון בין החצר החיצונה ובין החצר הפנימית (שתתואר להלן).
מן החצר הקדמית קיימת כניסה מונומנטלית, של פתח בודד או של שלושה פתחים. פתחים אלה עוטרו בשני צידיהם בפסלים גדולי מידה המכונים למסו (Lamassu). פסלים אלה הם של יצורי כלאיים שראשם ראש אדם, גופם גוף פר ולהם כנפי נשר. פסלים אלה נועדו לגונן על המלך שישב על כיסאו באולם שעל פתחיו שמרו. אין ספק שפסלים אלה הטילו אימה על כל מי שבא בשערי חדר הכס.
הכניסה לאולם הכס הייתה בקיר האורך של האולם (כניסה רוחבית). בקיר הצר השמאלי (מבחינת הנכנס בפתח) של אולם הכס מצויה גומחה רחבה, לפניה משטח מוגבה שעליו ניצב הכס ששימש מושבו של המלך. לפני הכס היו מסילות עשויות אבן עליהן נע תנור נייד שנועד לחימום. סמוך לכס מצוי פתח אל חדר צדדי ששימש מרחץ ושירותים למלך.
אולם הכס היה הגדול באולמות הארמון או הבניין (במידה שמדובר בארמון שרד לפקיד גבוה כלשהו). אורך אולם הכס של סרגון השני, למשל, עלה על 50 מטרים.
קירות אולם הכס, סביב, עוטרו בתבליטי אבן גדולים. התיאורים המועדפים היו ממלחמותיו וכיבושיו של המלך, וכן תהלוכות של מלכים נכנעים המובאים אליו בשבתו על כסאו. לעיתים נעשה שימוש בציורים על גבי טיח האולם, ולעיתים גם באריחי חרס צבעוניים ומזוגגים.
בקיר הצר השני, שממול לכס, מצוי פתח רחב וממנו יציאה אל חדר מדרגות שעלו אל הגג או קומה שנייה אם הייתה כזו.
אחד הפתחים בקיר האורך השני של חדר הכס יצא אל חדר מעבר, ובאמצעותו ניתן היה להגיע אל החצר הפנימית ואגף החדרים הפרטי של הארמון. מערך הפתחים בין חדר הכס וחדר המעבר היה כזה שלא ניתן היה להציץ מחדר הכס אל עבר האגף הפרטי.
החצר הפנימית מכונה בשם ביתנו (bitānu) כלומר חצר הבית. המונח הזה מופיע במקרא בתיאור ארמון המלך אחשוורוש "חצר גינת ביתן המלך" (אסתר א 5).
בין הדירות הסדורות סביב החצר הפנימית ניתן תמיד להבחין באחת מיוחסת (ע"פ גודל החדרים, או מן העובדה שהם מעוטרים בתבליטים או בציורי קיר. לכל הדירות יש בדרך כלל מבנה של מבוא, חדר מגורים, חדר רחצה.
המבנה המתואר במגילת אסתר הוא מבנה נפרד ששימש למשתה והוא בעל חצר וגינה. ראו: "כל איש אשר יבוא אל המלך אל החצר הפנימית אשר לא יקרא" (אסתר ד 11); "ויאמר המלך: מי בחצר והמן בא לחצר בית המלך החיצונה" (אסתר ו 4); "עשתה..משתה..בחצר גנת ביתן המלך" (אסתר א 5); "והמלך קם בחמתו ממשתה היין אל גנת הביתן והמן עמד לבקש על נפשו מאסתר המלכה... והמלך שב מגנת הביתן אל בית משתה היין..". (אסתר ז 7–8).
אגף השירות מרוכז באזור אחד בבניין. בתוך אזור זה אין חוקיות בתכנון. ניתן להבחין בו בעיקר ע"פ התנורים והמתקנים השונים. חלק מחדרי המטבח הם מעין גומחות, כאשר יש קירוי וחסר קיר כלפי החצר.
הארמון האשורי > הארמון האשורי - סגנון מאוחר

בימי סנחריב שונתה המתכונת לבניית אגף חדר הכס בארמון האשורי. בעוד שבמתכונת הראשונה הכניסה אל חדר הכס הייתה בלתי ישירה, כי על הנכנס בשער חדר הכס היה לפנות שמאלה כדי לראות את פני המלך, כעת נבנה אגף חדר כס בעל כניסה וגישה ישירה אל המלך.
מן החצר הגדולה נפתחו שלושה פתחים אל אולם רוחבי. מי שנכנס לא פנה לצד כלשהו אלא המשיך הלאה. לעיתים עבר אולם רוחבי נוסף ולעיתים אולם רוחבי נוסף. הכס ניצב ממול לפתח, או שורת פתחים שכולם מסודרים בקו אחד. אם דלתות כל הפתחים האלה היו פתוחות, יכול הניצב בחצר שלפני חדר הכס לראות במרחק מה ממנו, מבעד לכל הפתחים, את המלך על כסאו.
בארמון סנחריב שבנינוה מצויים שני אגפי חדר כס. האחד במתכונת הראשונה, הקדומה יותר; השני במתכונת השנייה, המאוחרת יותר. אגף הכס של המתכונת השנייה הוא זה שהעובר בקו ישר דרך שלושה אולמות רוחביים הגיע אל חדר קטן שבו ניצב הכס, על הקיר מאחוריו, היה ממוקם התבליט המפורסם המתאר את המצור שהטיל סנחריב על העיר לכיש שבארץ ישראל.
המתכונת הזו המשיכה בארמונות האשורים עד סוף ימיה של הממלכה האשורית המאוחרת. לאחר מכן היא מצויה בארמונות הבבליים, ולבסוף בארמון מלך פרס שבשושן הבירה. במגילת אסתר מופיע תיאור המזכיר את מבנה הארמון האשורי, ”ויהי ביום השלישי ותלבש אסתר מלכות ותעמד בחצר בית המלך הפנימית נכח בית המלך, והמלך יושב על כיסא מלכותו בבית המלכות אשר נכח פתח הבית. ויהי כראות המלך את אסתר המלכה עומדת בחצר נשאה חן בעיניו ויושט המלך לאסתר את שרביט הזהב אשר בידו ותקרב אסתר ותגע בראש השרביט” (מגילת אסתר, פרק ה, פסוקים א-ב). דומה שהכתוב מתאר בדיוק את הסיטואציה שתוכנית הבניין מאפשרת, כלומר כניסה בציר ישר כפי שהונהג במתכונת השנייה.
הארמון האשורי > בית הנשק

בכל אחת מן ערים האשוריות הגדולות היה, כאמור, מתחם מלכותי שני, נפרד מן העיר בחומה פנימית, וגם בו נבנו ארמונות. בכלח (נמרוד) היה זה מתחם גדול שבנה שלמנאסר השלישי. בדור שרוכין זהו ארמון שסומן באות F. בנינוה מצוי מתחם זה בתל אבו יונוס (המקום בו על פי המוסרת הערבית קבור הנביא יונה, שניבא על נינוה). בכל הערים האלה הארמון מכונה בשם אקל משרתי (Ekal Masarti) כלומר, הבניין שבו כל דבר נאסף. תפקיד הבניין (לפי הכתובות של סנחריב ואסרחדון): "לשם סידור המחנה, איסוף הסוסים, הפרדות, המרכבות, הרתמות, כלי המלחמה ושלל האויב, וכל דבר למינהו שאשור מלך האלים חלק לי חלק כמלך, לשם תרגול הסוסים ואימון המרכבות".
סנחריב מכנה אותו גם Ekal Kutalli, כלומר הארמון האחורי (יחסית לארמון המרכזי. אסרחדון, יורשו, שלא בנה בנינוה ארמון ממש, הוסיף עליו אגף מגורים וכנראה גר בו, בקרב צבאו, שעזר לו לעלות לשלטון. תפקיד: בית הנשק, מטה הצבא (כולל אגף כס וחדר כס)
הארמון האשורי > הארמון האשורי - סיכום

בסך הכל ידועים כיום מן התקופה האשורית המאוחרת כעשרים ארמונות ומבני שרד גדולים, שנשתמרו בשלמותם או בחלקם. רק מבנה שרד אחד נחפר בשלמותו (בדור שרוכין: ארמון K). כולם נבנו לפי נוסחה אדריכלית שזוהתה לראשונה על ידי גורדון לאוד וג'פרי טרנר. גם אם נחפר קטן קטע, או שהשתמר קטע קטן, ניתן לעיתים קרובות לדעת היכן בארמון הוא מצוי.
הנוסחה האדריכלית הזו מתחילה בארמונות של מלכי הממלכה האשורית החדשה (מאשורנצירפל השני במאה ה-9 לפנה"ס) והיא ממשיכה עד לימיו של סנחריב (סוף המאה ה-8 לפנה"ס. בימיו של סנחריב הנוסחה האדריכלית משתנה באופן דרסטי. בארמון סנחריב בנינוה מופיעות שתי הנוסחאות זו בצד זו, אך מימיו של אסרחדון, יורשו של סנחריב, ואילך, ממשיכה הנוסחה החדשה בלבד. נוסחה זו מצויה עדיין בארמונו של המלך האשורי אשורבניפל, והיא ממשיכה אל עבר הארמונות של הממלכה הבבלית החדשה שירשה את זו האשורית המאוחרת, ואפילו אל ארמון דריווש בשושן הבירה של הממלכה הפרסית שירשה את זו הבבלית.
הארמון האשורי > רשימת מבני שרד באתרים ארכאולוגים

מבנים בפחוות האשוריות - תיל ברסיפ, ארסלאן טאש
מבני שרד אשוריים, בבליים ופרסיים בארץ ישראל - איילת השחר, תל חצור, תל מגידו, אשדוד, תל גמה, תל לכיש, בית צור, תל אבו סלימה, בוצרה