stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרי מזאטזל
אי ההתאמה הגדולה באזור הטבע הבראשיתי מזאטזל

ביישוב פיין (Pine), השוכן על הכביש המדינתי מספר 87 באזור הצפון מזרחי של אזור הטבע הבראשיתי מזאטזל, ובקצה הצפוני של הרי מזאטזל, צולח הכביש את נקודת המגע בין שתי יחידות גאולוגיות אופקיות, "אבן חול טפאיטס" (Tapeats Sandstone) שגילה מוערך לפני 525 מיליון שנים, שהורבדה על גרניט שנוצר בפרקמבריון המכונה "גרניט זורואסטר" (Zoroaster Granite). הפרש הזמנים בין יצירת הגרניט להרבדה של אבן הגיר עולה על מיליארד שנים. פער זה מכונה אי ההתאמה הגדולה (Great Unconformity). ייתכן שהורבדו משקעים אחרים, אבל גם אם היו קיימים, הם הורחקו לחלוטין על ידי הסחיפה. את "אי ההתאמה הגדולה" גילה ג'ון וסלי פאוול לראשונה במסעו בגרנד קניון, והיא נתגלתה במקומות רבים אחרים מלבד הגרנד קניון ואזור הטבע הבראשיתי מזאטזל. בין השאר ברכס ההרים הסמוך סיירה אנצ'ה שבו קיימת שכבת אבן חול מקבילה ל"אבן חול טפאיטס".
הערות שוליים

↑  Sheeps Bridge
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285528005171  GND: 104519042X  LCCN: sh00002112  NKC: ge980857  SUDOC: 203757319  VIAF: 305438800   WorldCat (עם VIAF): 305438800
ואניטאס

"ואניטאס" (1630) מאת פיטר קלאס (Claesz)
"ואניטאס" (מלטינית: Vanitas, ריקנות) הוא סוגה סמלית של תאורי טבע דומם, הרומזת לזמניות החיים ולוודאות של המוות, האופיניית לציור ההולנדי והפלמי של המאה ה-16 וה-17.
ואניטאס של פיליפ דה שאמפן, מצומצם לשלוש מהויות: פרח, גולגולת ושעון חול.
מקורו של המונח הוא בפרשנות הנוצרית לתנ"ך וברעיון כי על האדם המאמין "לזכור את המוות" ("ממנטו מורי"). התרגום הלטיני הידוע של התנ"ך, "וולגטה", הציע בתרגומו לפסוק ”הֲבֵל הֲבָלִים אָמַר קֹהֶלֶת, הֲבֵל הֲבָלִים הַכֹּל הָבֶל” (מגילת קהלת, פרק א', פסוק ב') את הביטוי "Vanitas vanitatum omnia vanitas". התרגום לאנגלית, הידוע כ"תרגום המלך ג'יימס", הציע את הביטוי "Vanity of vanities; all is vanity".
תאורי הוואניטאס, שהיו פופולריים בעיקר בציור, הציגו מבחר של תאורי טבע דומם ובהם שילוב של פריטים בעלי משמעות סמלית. בתיאורים הופיעו פריטים כגון נרות, כוסות יין הפוכות, גולגולות אנושיות, שעוני חול, פירות או פרחים במצבי ריקבון שונים וכדומה אשר רמזו על המוות המתקרב. לעיתים עומתו דימויים אלו עם דימויים דתיים, כגון ספר תפילות, המסמלים את הנצח בחסות האל הנוצרי. מטרתם של ציורים אלו הייתה לתאר את חלוף הזמן ואת אפסיותם של החיים האנושיים, כביטוי מוסרי.
הציור תופס מקום חשוב בספרה של בתיה גור, 'המרחק הנכון - רצח מוזיקלי' (כתר, 1996).
ראו גם

ממנטו מורי
ריקוד המוות
ארס מוריינדי
ויקטור גריניאר

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1871 שרבור, צרפת 
 פטירה:  13 בדצמבר 1935 (בגיל 64) הרובע השביעי של ליון, צרפת 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום לימודים:  Faculté des Sciences de Lyon 
 מנחה לדוקטורט:  Philippe Barbier 
 מוסדות:  אוניברסיטת פראנש-קונטה (1905)  אוניברסיטת ליון (1896-1969) (1929)  École supérieure de chimie physique électronique de Lyon (1919)  Université de Nancy (1909) 
 תלמידי דוקטורט:  Charles Hippolyte Courtot 
 פרסים והוקרה:  פרס ז'קר (1906)  פרס נובל לכימיה (1912)  מדליית לבואזיה (1912)  מפקד בלגיון הכבוד (1933)  קצין בלגיון הכבוד (1920)  אביר בלגיון הכבוד 
 בן או בת זוג:  Augustine Marie Boulant (22 באוגוסט 1910–?) 
 תרומות עיקריות
 גילוי תרכובת גריניאר
 
פרנסואה אוגוסט ויקטור גריניאר (בצרפתית: François Auguste Victor Grignard;‏ 6 במאי 1871 בשרבור – 13 בדצמבר 1935 בליון) היה כימאי צרפתי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1912 (לצד פול סבטייה), "על גילוי תרכובת גריניאר" ו"תגובת גריניאר", אשר שתיהן חשובות ביצירת קשרי פחמן-פחמן.
חייו

גריניאר, בנו של יצרן מפרשים, למד מתמטיקה בליון, המשיך ללימודי כימיה, וקיבל משרת פרופסור באוניברסיטת ננסי ב-1910. במהלך מלחמת העולם הראשונה עסק בתחום החדש של לוחמה כימית, ועבד על יצור פוסגן וגילוי גז חרדל. מולו, בצד הגרמני, פעל הכימאי פריץ הבר, שמאוחר יותר (בשנת 1918) זכה גם הוא בפרס נובל לכימיה.
גריניאר ידוע במיוחד בשל שיטתו החדשה ליצירת קשרי פחמן-פחמן (תגובת סיפוח) בסינתזה אורגנית (הפרסום המקורי: V. Grignard, Compt. Rend. Vol. 130, p. 1322 1900). הסינתזה מתבצעת בשני שלבים:
סינתזת תרכובת גריניאר: תרכובת אורגנומגנזיום ("ריאגנט גריניאר") נוצר על ידי הגבה של אורגנוהליד (R-X, כאשר R מציין אלקיל, אציל או אריל רדיקל, ו-X מציין הלוגן כמו ברום או יוד) עם מגנזיום מתכתי בתוך דיאתיל אתר. לחומר שנוצר יש את הנוסחא הכימית הכללית R-Mg-X.
התקפת הקרבוניל: מוסיפים קטון או אלדהיד (בשניהם קבוצת קרבוניל) לתמיסה. אטום הפחמן הקשור לאטומי המגנזיום מסתפח לפחמן הקרבונילי על ידי סיפוח נוקלאופילי, ונוצרת תרכובת חדשה, ממשפחת הכהלים.
תגובת גריניאר היא כלי חשוב לבניית תרכובות אורגניות גדולות ממולקולות קטנות. על ידי בחירה זהירה של חומרי המוצא, ניתן לבנות מגוון רחב של חומרים בעזרת תגובה זו. על עבודתו זו, זכה גריניאר בפרס נובל לכימיה בשנת 1912, במשותף עם עמיתו הצרפתי, פול סבטייה (שזכה בפרס על עבודתו בתחום ההידרוגנציה).
הערות שוליים

↑  חלוקת פרס נובל, הצבי, 23 בדצמבר 1912
| זוכי פרס נובל לכימיה |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | ואן 'ט הוף (1901) • פישר (1902) • ארהניוס (1903) • רמזי (1904) • פון באייר (1905) • מואסאן (1906) • בוכנר (1907) • רתרפורד (1908) • אוסטוולד (1909) • וולך (1910) • קירי (1911) • גריניאר, סבטייה (1912) • ורנר (1913) • ריצ'רדס (1914) • וילשטאטר (1915) • לא הוענק (1916–1917) • הבר (1918) • לא הוענק (1919) • נרנסט (1920) • סודי (1921) • אסטון (1922) • פרגל (1923) • לא הוענק (1924) • ז'יגמונדי (1925) |  |
| 1926–1950 | סוודברג (1926) • וילנד (1927) • וינדאוס (1928) • הרדן,  פון אוילר-שלפין (1929) • פישר (1930) • בוש,  ברגיוס (1931) • לאנגמיור (1932) • לא הוענק (1933) • יורי (1934) • פרדריק ז'וליו-קירי, אירן ז'וליו-קירי (1935) • דביי (1936) • הוורת', קארר (1937) • קון (1938) • בוטנאנדט, רוז'יצ'קה (1939) • לא חולק (1940–1942) • דה הוושי (1943) • האן (1944) • וירטאנן (1945) • סאמנר, נורתרופ, סטנלי (1946) • רובינסון (1947) • טיסליוס (1948) • ג'יוק (1949) • דילס, אלדר (1950) |  |
| 1951–1975 | מקמילן, סיבורג (1951) • מרטין, סינג' (1952) • שטאודינגר (1953) • לינוס פאולינג (1954) • ויניו (1955) • הינשלווד, סמיונוב (1956) • טוד (1957) • סנגר (1958) • היירובסקי (1959) • ליבי (1960) • קלווין (1961) • פרוץ, קנדרו (1962) • ציגלר, נטה (1963) • הודג'קין (1964) • וודוורד (1965) • מוליקן (1966) • אייגן, נוריש, פורטר (1967) • אונסאגר (1968) • ברטון, האסל (1969) • ללואר (1970) • הרצברג (1971) • אנפינסן, מור, סטיין (1972) • פישר, וילקינסון (1973) • פלורי (1974) • קורנפורת', פרלוג (1975) |  |
| 1976–2000 | ליפסקומב (1976) • פריגוז'ין (1977) • מיטשל (1978) • בראון, ויטיג (1979) • ברג, גילברט, סנגר (1980) • פוקוי, הופמן (1981) • קלוג (1982) • טאובה (1983) • מריפילד (1984) • האופטמן, קרל (1985) • הרשבאך, לי, פולני (1986) • קראם, להן, פדרסן (1987) • דייזנהופר, הובר, מישל (1988) • אלטמן, צ'ק (1989) • קורי (1990) • ארנסט (1991) • מרקוס (1992) • מוליס, סמית' (1993) • אולה (1994) • קרוצן, מולינה, רולנד (1995) • סמולי, קורל, קרוטו (1996) • בויר, ווקר, סקואו (1997) • קוהן, פופל (1998) • זוויל (1999) • היגר, מקדיארמיד, שירקאווה (2000) |  |
| 2001 ואילך | נולס, נויורי (2001) • ויטריך, פן, טנקה (2002) • אגרה, מק'קינון (2003) • צ'חנובר, הרשקו, רוז (2004) • שובן, גרבס, שרוק (2005) • קורנברג (2006) • ארטל (2007) • שיממורה, צ'לפי, טסיין (2008) • יונת, רמאקרישנן, סטייץ (2009) • הק, נגישי, סוזוקי (2010) • שכטמן (2011) • לפקוביץ', קובילקה (2012) • ורשל, קרפלוס, לויט (2013) • בציג, הל, מורנר (2014) • לינדל, מודריץ', סנקאר (2015) • סטודרט, סובאז', פרינחה (2016) • דובושה, פרנק, הנדרסון (2017)  • ארנולד, סמית', וינטר (2018) • גודאינף, ויטינגהאם, יושינו (2019) • שרפנטייה, דאודנה (2020) • ליסט, מקמילן (2021) • ברטוצי, מלדל, שארפלס (2022) • יקימוב, בוונדי, ברוס (2023) • בייקר, ג'מפר, הסביס (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271388105171  BIBSYS: 90718746  BNE: XX1749677  BnF: cb12210011n (data)  CANTIC: a11023569  CiNii: DA10513602  GND: 117558427  ISNI: 0000 0001 0882 6841  LCCN: n84800016  NKC: hka20201081841  NLG: 249779  NTA: 122006674  RERO: 02-A003320193  SNAC: w6bw4wtx  SUDOC: 030745462  VIAF: 27851401   WorldCat (עם VIAF): 27851401
הר ליטויה

| --- | --- |

במרכז התמונה קרחון ג'ונס הופקינס, משמאל הר ליטויה, מימין הר סולסבורי. תמונה מ-27 באוגוסט 1969
 מידע כללי
 גובה:  11,924 רגל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  אלסקה, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  רכס פיירווד'ר 
 קואורדינטות:  58°48′20″N 137°26′17″W﻿ / ﻿58.8056°N 137.438°W﻿ / 58.8056; -137.438
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהר ליטויה(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורהר ליטויה(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר ליטויה(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר ליטויה
 
הר ליטויה או הר ליטוייה (באנגלית: Lituya Mountain) הוא הר ברכס פיירווד'ר בהרי סנט אליאס, בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי, במדינת אלסקה, שבארצות הברית.
גובהו של ההר 3,623 מטרים מעל פני הים; הר ליטויה הוא ההר ה-44 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר מתנשא לגובה של 1,105 מטרים מעל סביבתו.
הר ליטוייה ממוקם מדרום להר פיירוד'ר.
מדרונותיו המזרחיים של הר ליטוייה הם מוצאו של ענף (יובל) של קרחון ג'ונס הופקינס, הנשפך אל מפרץ גליישר שנפתח אל האוקיינוס השקט.
במדרונו המערבי של ההר מצוי קרקס קרחוני גדול, הגובל גם בהר פיירווד'ר, בהר קווינסי אדמס ובהר סולסברי. קרקס קרחוני זה עומד בראשו של קרחון פיירווד'ר, הזורם אף הוא ונשפך אל האוקיינוס השקט בסמוך לכף פיירווד'ר.
צידו הדרומי של ההר מהווה את מוצאו של קרחון ליטויה, הנשפך אל מפרץ ליטויה שנפתח אל האוקיינוס השקט.
היסטוריה > פעילות ססמית > רעידת אדמה ומגה-צונאמי בשנת 1958

ב־9 ביולי 1958, אירעה רעידת אדמה לאורך שבר פיירווד'ר (חלק מהעתק המלכה שארלוט) שגרמה להתרופפות ולנפילה של כ-40 מיליון מטרים מעוקבים של סלעים לתוך מפרץ ליטויה. ההשפעה של נפח סלע עצום זה שנפל מגובה של 700 מטרים לתוך המפרץ, יצר את גל הצונאמי הגדול ביותר שתועד אי פעם (ה"מגה צונאמי" הראשון שתועד) - על פי ההערכות גובהו היה 524 מטרים מעל פני הים. הגל הרס אדמות ועצים עד לגובה של 524 מטרים מעל פני הים סביב המפרץ.
היסטוריה > פעילות ססמית > מפולת 2012

ב־11 ביוני 2012, בשעה 14:30, אירעה מפולת אדירה נוספת בבסיס ההר, אשר כיסתה שטח שאורכו 8.9 קילומטרים ורוחבו 0.8 קילומטרים - אשר כלל שטח מעל קרחון ג'ונס הופקינס. מפולת סלעים זו נחשבת למפולת הגדולה ביותר המתועדת בצפון אמריקה. המפולת גרמה לרעידת אדמה בעוצמה של 3.4 בסולם ריכטר.
היסטוריה > פעילות ססמית > מפולת 2015

ב־17 באוקטובר 2015 אירעה מפולת אדירה נוספת, שיצרה גל צונמי שגובהו 193 מטרים - מהגבוהים שנמדדו אי פעם.
התמוטטות זו נגרמה על ידי נסיגת קרחון עקב התחממות כדור הארץ. קרחון זה החזיק את מדרונות ההר, ונסיגתו גרמה למפולת.
היסטוריה > מקור השם

השם "ליטויה" מופיעה לראשונה בפרסום משנת 1852 בה נקרא ההר ברוסית "הר לטויה" - במפה מעשה ידי ההידרוגרף מיכאיל טבנקוף (Михаил Дмитриевич Тебеньков) מהצי הרוסי הקיסרי.
היסטוריה > הטיפוס על ההר

הטיפוס הראשון המתועד לפסגת ההר בוצע בשנת 1962 על ידי אס. אריג'י (S. Arighi), ד. בון (D. Bohn), ד. צ'אפליר (D. Chappelear), אייץ'. פלשמן (H. Flachsmann), א. מקי (A. Maki), מ. מאשקין ( M. Mushkin) ו-ל. נילסן (L. Nielsen).
תיירות

לא מטפסים על הר ליטויה לעיתים קרובות, בין היתר בשל קרבתו להר פיירווד'ר הגבוה והמוכר יותר, ובחלקו בשל גישה קשה ומזג אוויר גרוע ברכס פיירווד'ר.
לקריאה נוספת

• STEVEN N. WARD, SIMON DAY, , Journal of Earthquake and Tsunami, Vol. 4, No. 4 (2010) 285–319 DOI: 10.1142/S1793431110000893
• Francis E. Caldwell, , P 50
• Higman, B., Shugar, D.H., Stark, C.P. et al., , Sci Rep 8, 12993 (2018). https://doi.org/10.1038/s41598-018-30475-w
• Kurt Repanshek, , July 11th, 2012
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 3,634 מטרים מעל פני הים
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
1 2 3  תיאור רעידת האדמה והמגה-צונאמי
1 2 3 4  ראו במאמר Massive Landslide Coats Glacier Bay National Park's Johns Hopkins Glacier Like Chocolate Frosting, המפורט להלן בפסקת "לקריאה נוספת
1 2 3  ראו במאמר he 2015 landslide and tsunami in Taan Fiord, Alaska, המפורט בפסקת "לקריאה נוספת"
↑  מקור השם באתר שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
| אתרים בפארק הלאומי גליישר ביי |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אלסק • פיירווד'ר |  |
| הרים | אבי • ברתה • ליטויה • סולסברי • סנטינל • פיירווד'ר • קרילון |  |
| לשונות יבשה | פיירווד'ר |  |
| מפרצים | גליישר |  |
| קרחונים | ג'ונס הופקינס • ליטויה • קלארק • קרול |  |
וינפריד קרטשמן

וינפריד קרטשמן (בגרמנית: Winfried Kretschmann, נולד ב-17 במאי 1948) הוא פוליטיקאי גרמני ממפלגת הירוקים אשר משמש מאז מאי 2011 כראש ממשלת מדינת באדן-וירטמברג. מנובמבר 2012 ועד סוף אוקטובר 2013 קרטשמן כיהן כנשיא הבונדסראט (הבית העליון של הפרלמנט הגרמני). הוא היה הפוליטיקאי הראשון ממפלגתו אשר כיהן בתפקידים אלו. קרטשמן הוא גם הראשון משנת 1953 והשני אי פעם שכיהן כנשיא הבונדסראט שאינו מה-המפלגה הסוציאל-דמוקרטית או מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית.
קרטשמן מתמקד בעמדות אקולוגיות ונמנה באגף השמרני של מפלגתו.
ביוגרפיה

קרטשמן נולד ב-17 במאי 1948 בשפיישינגן (Spaichingen) שבבאדן-וירטמברג, אז גרמניה המערבית וגדל באזור כפרי. למד בפנימייה צבאית בזיגמרינגן. לאחר שירותו הצבאי למד הוראת ביולוגיה וכימיה בשטוטגרט. לאחר שלוש שנים כמורה, נכנס קרטשמן לעולם הפוליטי. בשנים 1973-1975 היה פעיל קומוניסט. בספטמבר 1979 היה מבין מקימי מפלגת הירוקים בבאדן-וירטמברג. בשנת 1980 נבחר לראשונה לפרלמנט המקומי. בשנת 1985 עזב את הפוליטיקה והחל לעבוד במשרד לאיכות הסביבה. בשנת 1988 נבחר קרטשמן שנית לפרלמנט של באדן-וירטמברג. בשנת 1992 איבד את מושבו בפרלמנט וחזר לעבוד כמורה. הוא נבחר לפרלמנט שוב בשנים 1996, 2001 ו-2006. בשנת 2002 נבחר להנהיג את הירוקים בפרלמנט.
בבחירות שנערכו בשנת 2011 הירוקים הובילו קמפיין משותף יחד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית וניצחו את המפלגה הנוצרית-דמוקרטית. חלק מהקמפיין נבע מומנטום סביבתי לאחר האסון הגרעיני בפוקושימה שאירע במרץ באותה השנה. הבטחות נוספות בקמפיין כללו כיבוי תחנות כוח גרעיניות, הגבלת מהירות אוטובוסים ורפורמות בחינוך. בבחירות אלו קרטשמן נבחר להנהיג את באדן-וירטמברג. ניצחונו הביא לסיום 58 שנים של הנהגת הימין במדינה.
במסגרת תפקידו, קרטשמן חבר גם בבונדסראט ושם היה פעיל בוועדות לחיזוק היחסים עם רוסיה וצרפת. בשנת 2016 נבחר שוב לתפקיד. היה פעיל מאוד בועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים בשנת 2015.
הרמן-היינריך בהרנד

| --- | --- |

הרמן-היינריך בהרנד
 לידה:  25 באוגוסט 1898 פרלברג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  19 ביוני 1987 (בגיל 88) זולטאו, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1915–1920   1924 – 1945
 דרגה:   גנרל מיור (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-490
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   צלב הכבוד
 
גנרל הרמן-היינריך בהרנד (בגרמנית: Hermann-Heinrich Behrend;‏ 25 באוגוסט 1898 – 19 ביוני 1987), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בהרנד נולד ב-25 באוגוסט 1898 בפרלברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייס בהרנד לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרובאים ה-90 (מקלנבורג - וילהלם השני, קיסר גרמניה). בהמשך השנה הועבר בהרנד לרגימנט הרגלים ה-43 (פרוסיה המזרחית ה-6 - קרל, דוכס מקלנבורג), ולחם עמו כחלק מהדיוויזיה ה-1 בחזית המזרחית עד סוף המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב ההצטיינות הצבאי (מקלנבורג-שוורין), וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
בשנת 1920 פרש בהרנד מהצבא, ובשנת 1924 חזר והתגייס לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 במרץ 1939 הועלה בהרנד לדרגת מיור, וב-25 באוגוסט אותה שנה מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-489.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה על צרפת לחם בהרנד עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-269, ולאחר מכן הוצב עמו כחיל מצב בהולנד. במהלך מבצע ברברוסה שוב לחם בהרנד עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-269, וב-15 ביולי 1941 קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל על כיבוש גשר ליד טאורוגן. ב-1 בספטמבר 1941 הועלה בהרנד לדרגת אוברסט לוטננט, וב-10 בספטמבר נפצע באורח קשה בקרבות. לאחר החלמתו מונה בהרנד למפקד כוח סיור, ולחם עמו באזורים שונים של החזית. ב-1 במרץ 1943 הועלה בהרנד לדרגת אוברסט, וב-25 במאי אותה שנה מונה למפקד רגימנט הגרנדירים ה-154, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-58. בהרנד לחם עם יחידתו באזור לנינגרד, ובינואר 1944 הצליח להדוף כמה התקפות סובייטיות כבדות שהונחתו עליו, ועל כך קיבל ב-6 במרץ 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל ואת עיטור אות הפציעה בזהב. ביוני אותה שנה שונה שם הרגימנט לרגימנט הגרנדירים ה-529, ובהרנד פיקד עליו בקרבות הקשים במהלך הקיץ והסתיו. בינואר 1945 נשלח בהרנד לעתודת הפיקוד העליון, וב-1 באפריל 1945 מונה למפקד הדיוויזיה ה-490. ב-17 באפריל הצליח בהרנד לכבוש מחדש את שדה התעופה של זאגה מידי הכוחות האמריקנים, ועל כך קיבל תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, והועלה לדרגת גנרל מיור, ובסוף המלחמה נכנע עם כוחותיו לצבא הבריטי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-15 במאי 1947 שוחרר בהרנד מהשבי, ולאחר שחרורו התיישב בזולטאו, שם גר עד מותו ב-19 ביוני 1987.
הרמן-ברנהרד ראמקה

| --- | --- |

גנרל הרמן-ברנהרד ראמקה
 לידה:  24 בינואר 1889 שלזוויג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  4 ביולי 1968 (בגיל 79) קאפלן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 כינוי:  Gerhard 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1905–1945 (כ־40 שנה)
 דרגה:   גנרל חיל הצנחנים (לופטוואפה)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הצנחנים ה-2
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל הרמן-ברנהרד ראמקה (בגרמנית: Hermann-Bernhard Ramcke;‏ 19 בספטמבר 1888 – 27 באפריל 1970) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ואחד מהבודדים שקיבלו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ראמקה נולד ב-24 בינואר 1889 בשלזוויג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס ראמקה לצי הקיסרי הגרמני, ושירת בו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר ראמקה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1934 הועלה לדרגת מיור, ובשנת 1937 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-19 ביולי 1940 הועבר ראמקה לדיוויזיה האווירית ה-7, ובאביב 1941 לחם עמה בקרב על כרתים כשהוא משמש כמפקד רגימנט הצנחנים ה-1. לאחר הניצחון בכרתים מונה ראמקה למפקד חטיבת צנחנים מאולתרת, וב-22 ביולי 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-21 באוגוסט 1941 קיבל ראמקה על פעולותיו בכרתים את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובשנת 1942 נשלח עם חטיבתו לצפון אפריקה. בשעת הנסיגה של קורפוס אפריקה לאחר התבוסה בקרב אל עלמיין, כותרה חטיבתו על ידי הכוחות הבריטיים, אולם במקום להיכנע, הוביל ראמקה את חייליו מערבה, תפס טור משאיות אספקה בריטיות והצליח לחבור לכוחותיו הציר הנסוגים בפיקוד רומל בשלהי נובמבר 1942. ראמקה נשלח לגרמניה, שם הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל באופן אישי על ידי אדולף היטלר. ב-21 בדצמבר 1942 הועלה ראמקה לדרגת גנרל לוטננט, וב-12 בפברואר 1943 מונה למפקד דיוויזיית הצנחנים ה-2. לאחר פלישת בעלות הברית לאיטליה נשלח ראמקה לאיטליה, והשתתף בכיבוש רומא, וכוח שלו השתתף בחילוץ מוסוליני מכלאו. לאחר הפלישה לנורמנדי נשלח ראמקה לצרפת, שם השתתף במערכה בנורמנדי. לאחר שכוחות בעלות הברית הצליחו לפרוץ החוצה מחצי האי נורמנדי, במסגרת מבצע קוברה, מונה ראמקה למפקד נמל ברסט, שבחבל ברטאן, כשתחת פיקודו כ-35,000 חיילים, וקיבל פקודה מהיטלר להפוך אותה למבצר ולהגן עליה עד הסוף (כמו ערי נמל נוספות בצפון צרפת, שנותרו מאחורי הקווים של בעלות הברית). ב-1 בספטמבר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הצנחנים, וב-19 בספטמבר 1944 קיבל  תוספת חרבות ויהלומים לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. זמן קצר לאחר מכן נכנע ראמקה בראש כוחותיו לצבא האמריקני.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1951 הוסגר ראמקה לצרפת, שם רצו לדונו על פשעי מלחמה, אולם ראמקה הצליח לברוח לגרמניה. לאחר מכן הסגיר ראמקה את עצמו מרצון, ונשפט ל-5 שנות מאסר, אולם לאחר שטרוי מידלטון העיד לטובתו שוחרר ראמקה מהכלא. לאחר שחרורו התגורר ראמקה בקאפלן והיה חבר בתנועת אנשי האס אס לשעבר HIAG (אנ'), וב-4 ביולי 1968 מת והוא בן 79 שנים.
ואניטי פייר (כתב עת, 1868)

| --- | --- |


 תאריכי הופעה:  1868 – 5 בפברואר 1914 (כ־46 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 
ואניטי פייר (באנגלית: Vanity Fair; מילולית: יריד ההבלים) היה שבועון שיצא לאור בבריטניה בין השנים 1868–1914.
היסטוריה

כתב העת שהתמחה בכתבות פוליטיות, חברתיות וספרותיות נוסד על ידי תומאס גיבסון בולס, ומטרתו הייתה לבקר את החברה הוויקטוריאנית ולהציג את צביעותה ואת התמקדות חברה זו בהבלים.
כתב העת פורסם לראשונה ב-7 בנובמבר 1868 וכלל מאמרים על אקטואליה, אופנה, תיאטרון, ביקורת ספרים ורכילות.
בולס עצמו כתב כתבות רבות בכתב העת תחת שמות עט שונים. תורמים נוספים לכתב העת היו לואיס קרול, פ. ג. וודהאוס, ג'סי פופ ופלצ'ר רובינסון, אשר שימש כעורך כתב העת משנת 1904.
כתב העת יצא לאחרונה ב-5 בפברואר 1914, ולאחר מכן, בשל כישלון כלכלי שהתמשך גם לאחר שתומאס אלינסון רכש אותו, מוזג עם כתב העת "Hearth and Home"(אנ').
כתב העת נהג להכיל קריקטורות בגודל דף שלם ובצבע, של פוליטיקאים, מדענים, משפחת המלוכה הבריטית, אנשי עסקים ואישי רוח. למעלה מ-2,000 קריקטורות פורסמו על ידי כתב העת במהלך השנים. הקריקטורות צוירו על ידי אמנים רבים ובהם מקס בירבום, סר לסלי וורד (שחתם על עבודותיו בשם "Spy" - מרגל), האיטלקים: קרלו פלגריני (שחתם בכינויים "Singe" ו-"Ape"), מלכיורה דלפיצ'ו וליבוריו פרוספרי (שחתם בכינוי "Lib"), הצרפתי ג'יימס ז'ק טיסו (שחתם בכינוי "Coïdé") והאמריקאי תומאס נאסט.
ג'יימס המילטון, מעשה ידי קרלו פלגריני מהדורת ה-25 בספטמבר 1869
מנסור עלי חאן מבנגל, מעשה ידי אלפרד תומפסון, מהדורת 16 באפריל 1870
ויליאם תומפסון ארכיבישוף יורק, מעשה ידי קרלו פלגריני, מהדורת 24 ביוני 1871
צ'ארלס דרווין, מעשה ידי ג'יימס טיסו מהדורת ה-30 בספטמבר 1871
אלכסנדר דיומא הבן, מעשה ידי תאובולד צ'רטראן, מהדורת 27 בדצמבר 1879
ויליאם להמן אשמיד ברטלט (אנ'), בעלה הצעיר של הברונית אנג'לה בורדט-קוטס, מעשה ידי לסלי וורד, מהדורת 12 במרץ 1881
הנשיא פול קרוגר מרפובליקת דרום אפריקה, מעשה ידי לסלי וורד, מהדורת 8 במרץ 1900
ראו גם

ואניטי פייר (כתב עת, 1913) - כתב עת אמריקאי שיצא לאור בהוצאת קונדה נסט בין השנים 1913–1936
ואניטי פייר (כתב עת, 1983) - כתב עת אמריקאי היוצא לאור בהוצאת קונדה נסט מאז שנת 1983
ואניטי פייר (כתב עת, 1913)

| --- | --- |

מהדורת יוני 1914 של כתב העת יריד ההבלים
 תאריכי הופעה:  1913–1936 (כ־23 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
מהדורת אפריל 1921
ואניטי פייר (באנגלית: Vanity Fair; מילולית: יריד ההבלים) היה כתב עת שיצא לאור בארצות הברית בין השנים 1913–1936. בשנת 1936 מוזג כתב העת עם כתב העת "ווג".
היסטוריה

קונדה מוטרוז נאסט החל את צעדיו בתחום העיתונות עת שרכש את מגזין האופנה Dress (לבוש) בשנת 1913. נאסט שינה את שם המגזין ל"לבוש ויריד ההבלים" (Dress and Vanity Fair) והוציא לאור ארבעה גיליונות של כתב העת בשם זה, לאחר שרכש את הזכות להשתמש בשם "יריד ההבלים" בארצות הברית. בשנת 1914 שינה נאסט את שם כתב העת ל"יריד ההבלים", ומינה את פרנק קרונינשילד לעורך כתב העת, תחתיו זכה כתב העת להצלחה רבה. בין היתר כתבו בעיתון סופרים רבים ובהם אלדוס הקסלי, ת"ס אליוט, פרנץ מולנר, גרטרוד שטיין ודיונה בארנס.
בשנת 1919 מונה רוברט בנצ'לי לעורך העיתון בפועל, יחד עם דורותי פארקר שעבדה קודם לכן בכתב העת "ווג". בנצ'לי שכר את המחזאי רוברט אי. שרווד לעבוד עמו על העיתון.
בשנת 1925 נחשב כתב העת, לצד כתב העת "הניו יורקר" לכתבי העת המובילים בתרבות האמריקאית. במגזין כתבו הסופרים תומאס וולף, ת"ס אליוט ופי. ג'י וודהאוס ואדוארד שטיכן צילם עבורו.
בעקבות השפל הכלכלי הגדול שאירע בשנת 1929 החל המגזין לסבול הפסדים בשל הירידה בכמות הפרסומים בו.
בשל הירידה בפופולריות שלו בשנות ה-30 של המאה ה-20 מוזג המגזין בדצמבר 1935 עם מגזין "ווג".
בשנת 1983 החלה הוצאת קונדה נאסט להוציא את המגזין מחדש באותו השם.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
ואניטי פייר (כתב עת, 1868) - כתב עת בריטי שיצא לאור בין השנים 1868–1914
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 132779747   WorldCat (עם VIAF): 132779747
הקרב התשיעי על האיזונצו

הקרב התשיעי על נהר איזונצו מתוך סדרת קרבות הנהר איזונצו נערך בין 31 באוקטובר עד 4 בנובמבר 1916, בין ממלכת איטליה ואוסטרו-הונגריה.
מהלך הקרב

מטרת האיטלקים היה שוב לפרוץ לכיוון טריאסט, אך באזור גוריצה הם ניהלו קרבות הסחה. לאחר הפגזה ארטילרית שנמשכה חמישה ימים עברו האיטלקים להתקפה. הפעם ניסו לרכז כוחות גדולים בנקודת הפריצה (8 דיוויזיות לאורך 8.5 ק"מ בלבד). האיטלקים הצליחו לפרוץ ליד הר וולקובניאק (נקודה 284), ובפאטי הריב, להתקדם עד קוסטניביקה, ולכתר את הכפר הודי לוג. צבאו של סבטוזר בורוייביץ' עמד לפני התמוטטות, אך שוב לא השכיל הצבא האיטלקי לנצל הזדמנות והיסס זמן רב מדי. כך יכול היה בורוייביץ' לאסוף את הארמייה הקיסרית החמישית, לכבוש מחדש את הכפר הודי לוג, ולדחוק את האיטלקים בחזרה מעבר לפאטי הריב. קו החזית לאחר מערכה זו עברה מפאטי הריב אל קוסטניביקה וקוריטה ועד לנהר טימאווה.