stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם סמית' (מושל וירג'יניה)
משפחתו

ב-1820 נשא סמית' לאישה את אליזבת הנסבורו בל. לשניים נולדו 11 ילדים, שחלקם נפטרו בינקותם או בבחרותם. בנם ויליאם הנרי טבע בים, ובנם האחר, ג'יימס קיילב סמית' התקבל ללשכת עורכי הדין בקליפורניה, אך מת בניקרגואה. בניהם אוסטין סמית', תומאס ג'. סמית' ופרדריק ווה סמית', התגייסו לצבא הקונפדרציה. כל אחד מהם, בזמנים שונים, לחם תחת פיקודו של אביו. לאחר המלחמה, נשא קולונל תומאס סמית' לאישה את בתו של שופט מווירג'יניה, היה לתובע פדרלי בטריטוריית ניו מקסיקו ושופט בבית המשפט העלין של הטריטוריה, לפני ששב לווירג'יניה. אחיו, קפטן פרדריק סמית' עבר לדרום אפריקה. אחיינו, קיילב סמית' (בנו של הכומר תומאס סמית') התפטר מצבא ארצות הברית כדי ללחום בשורות צבא הקונפדרציה, ונפצע בקרב בול ראן הראשון. גיסו של ויליאם סמית', פיטר הנסבורו בל, היה איש המהפכה הטקסנית שלחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, וכיהן כמושל טקסס השלישי בשנים 1849–1853. דודנו, ויליאם ווה סמית', לחם גם הוא בשורות צבא הקונפדרציה, ולאחר מכן היה לנשיא קולג' רנדולף מייקון (אנ'), וייסד את קולג' רנדולף, קולג' לנשים ליד לינצ'בורג.
קריירה

ב-1818 התקבל סמית' ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בעיירה קלפפר. כעשור לאחר מכן, ב-1827 הוא הקים קו כרכרות דואר ונוסעים שפעל ברחבי וירג'יניה, וב-1831 הרחיב אותו לקרוליינה הצפונית, לקרוליינה הדרומית ולג'ורג'יה. כאשר קיבל חוזה מממשל הנשיא אנדרו ג'קסון להעברת דואר בין וושינגטון די. סי. לבין מילדג'וויל (אנ'), ג'ורג'יה (אז בירת המדינה), הרחיב סמית' את השירות במספר רב של שלוחות, ובכך השיג תשלומים נוספים. במהלך חקירה של מחלקת הדואר של ארצות הברית, תעריפי היתר של סמית' זכו לפרסום על ידי הסנאטור בנג'מין ו. לי. בשל כך הוא נודע בכינוי "אקסטרה בילי" (Extra Billy), הן בצפון והן בדרום ארצות הברית.
כאיש המפלגה הדמוקרטית שגילה עניין בפוליטיקה, ניצח סמית' בבחירות לסנאט של וירג'יניה מטעם מחוז הבחירה שכלל את מחוזות קלפפר, מדיסון, אורנג', ראפאבאנוק וגרין, וכיהן בו בשנים 1836–1841. במהלך תקופת כהונתו השנייה בסנאט הוא התפטר, לאחר שהתמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מול לין בנקס, ונבחר וכיהן בתפקיד בשנים 1841–1843, אך בבחירות של 1842 לא עלה בידו להיבחר לתקופת כהונה נוספת. לאחר מכן הוא עבר למחוז פאוקוויר.
ב-1845 נבחר סמית' כמושל וירג'יניה, וכיהן בתפקיד בשנים 1846–1849, במהלך מלחמת ארצות הברית-מקסיקו. באותה תקופה הוא ניסה להיבחר לסנאט של ארצות הברית, אך לא עלה בידו להיבחר על ידי בית המחוקקים של המדינה שאז בחר את הסנאטורים. עם תום תקופת כהונתו כמושל עקב הגבלת כהונה, עבר סמית' באפריל 1849 לקליפורניה לאחר הבהלה לזהב, ושם הוא היה ב-1850 נשיא הוועידה הדמוקרטית המדינתית הראשונה. עד מהרה שב סמית' לווירג'יניה, ובדצמבר 1852 נבחר שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בו במשך ארבע תקופות כהונה ממרץ 1853 ועד מרץ 1861. אף על פי שב-1862 נבחר סמית' לקונגרס של מדינות הקונפדרציה, הוא התפטר לטובת שירות צבאי. ב-1863 הוא נבחר שוב, הפעם בבחירות כלליות באזור שנשלט על ידי הקונפדרציה, וכיהן עד תום מלחמת האזרחים האמריקאית.
מלחמת האזרחים

| --- | --- |

 מדינה:  קונפדרציית המדינות של אמריקה קונפדרציית המדינות של אמריקה
 השתייכות:  קונפדרציית המדינות של אמריקה צבא הקונפדרציה
 תקופת הפעילות:  1861–1863 (כשנתיים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים האמריקאית קרב בית המשפט פיירפקס  קרב בול ראן הראשון  קרב שבעת האורנים  קרבות שבעת הימים  קרב בול ראן השני  קרב אנטיאטם  קרב פרדיריקסבורג השני  קרב גטיסברג
כאשר פרשה וירג'יניה מהאיחוד, דחה סמית' הצעה לקבל מינוי כבריגדיר גנרל בצבא הקונפדרציה, והודה שהוא "בור מוחלט בתרגילים צבאיים ובטקטיקות". שבועות ספורים לאחר פרוץ המלחמה, הוא נכח בתקיפת הפרשים של צבא האיחוד בקרב בית המשפט של פיירפקס ביוני 1861. הוא לקח פיקוד על כוחות של הקונפדרציה לאחר מות מפקדם ג'ון קווינסי מאר (אנ') ונהנה מההתנסות. הוא ביקש להיות מוצב בתפקיד וקיבל דרגה של קולונל של רגימנט הרגלים ה-49 של וירג'יניה, שלושה ימים לפני קרב בול ראן הראשון, שם הרגימנט שלו והוא תפקדו היטב.
סמית' שירת בקונגרס של הקונפדרציה ב-1862, אך שב לרגימנט ה-49 עם פרוץ מערכת חצי האי. בקרב שבעת האורנים (אנ') הוא נפצע, והרגימנט שלו קיבל ציון לשבח. במהלך קרבות שבעת הימים, הועסק הרגימנט שלו בחלק מהמשימות, והוא והמפקדה שלו תוארו שוב כבעלי "קרירות אופיינית" ו"תעוזה". הוא נודע כמי שהפגין זלזול כלפי בוגרי וסט פוינט, וכלפי הטקטיקות הפורמליות שלהם, והמליץ לאנשיו לפעול על פי היגיון בריא במקום לעשות שימוש בהכשרתם הצבאית. הוא בלט במדי הקרב הבלתי שמרניים שלבש.
בקרב אנטיאטם, פיקד סמית' באופן זמני על בריגדה מהדיוויזיה של מייג'ור גנרל ג'ובל ארלי (אנ'). הוא נפצע שלוש פעמים, אך המשיך לפקד, ומייג'ור גנרל ג'. א. ב. סטיוארט (אנ') כתב שהוא היה "אמיץ באופן בולט ובעל שליטה עצמית". עם תום הקרב היה צורך לשאת אותו אל מחוץ לשדה המערכה. כהוקרה לפעילותו, הוא קודם ב-31 בינואר 1863 לדרגת בריגדיר גנרל. בקרב צ'נסלורוויל (אנ') הוא פיקד על בריגדה, אך לא בלט בהצטיינותו.
בעת בה פרצה מערכת גטיסברג (אנ'), לא היו הממונים על סמית' מרוצים מתפקודו. ועדיין, הייתה דרושה להם תמיכה מסוימת, שכן הוא היה מושל לשעבר, ונבחר אז לתקופת כהונה נוספת כמושל. מייג'ור גנרל ארלי הנחה את בריגדיר גנרל ג'ון בראון גורדון לשמור על מגע קרוב עם סמית', ופיקד למעשה על שתי הבריגדות שלהם. במהלך קרב גטיסברג סירב סמית' לרדוף אחר הגיס ה-11 (אנ') של צבא האיחוד, שכן הוא היה מודאג מכך שכוחות האיחוד התקרבו לאגפו השמאלי, וזו הייתה הסיבה המשמעותית שכוחות הקונפדרציה לא הצליחו לתקוף ולכבוש את גבעת בית הקברות (אנ') ב-1 ביולי 1863. בגבעת קלפ (אנ') ב-3 ביולי היה סמית' הגנרל המבוגר ביותר בשדה המערכה, והוא נלחם, ללא הצלחה מול גנרל צבא האיחוד המבוגר ביותר, בריגדיר גנרל ג'ורג' ס. גרין (אנ'). הוא היה הקצין היחידי שלא הוזכר בדוח הרשמי של ארלי, ובשל כך הוא החליט ב-10 ביולי להתפטר. אף על פי כן, הוא קיבל קידום של כבוד לדרגת מייג'ור גנרל, וב-12 באוגוסט קיבל תפקיד של מפקח כללי (אנ') בו הוא היה אחראי על גיוס הכוחות בווירג'יניה.
לאחר המלחמה

עוד לפני פרוץ מערכת גטיסברג נבחר סמית' לתקופת כהונה שנייה כמושל וירג'יניה, תפקיד בו הוא כיהן מ-1 בינואר 1864 ועד לתום המלחמה. הוא היה בין ראשוני מושלי מדינות הדרום שטענו שהיה צורך לגייס שחורים כדי לתגבר את כוחות הקונפדרציה. מעת לעת הוא שב לשדה המערכה כדי לפקד על כוחות בהגנת ריצ'מונד. ב-9 במאי 1865 הוא הודח מתפקידו ונאסר, אך ב-8 ביוני קיבל חנינה.
סמית' שב לאחוזתו "מונטה רוזה" (אנ') (מאוחר יותר שונה שמה ל"נפטון לודג'"), שליד וורנטון, שם הוא עסק בחקלאות. בגיל שמונים הוא נבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה, וכיהן בו בשנים 1877–1879.
ויליאם סמית' נפטר בוורנטון ב-18 במאי 1887, בגיל 90. הוא נטמן בבית הקברות הוליווד שבריצ'מונד.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1641-1642
סיפורי הנביאים (אסלאם)

סיפורי הנביאים (בערבית: قصص الأنبياء, תעתיק מדויק: קצץ אל-אנביאא) הם כל אוסף סיפורים אשר  מבוסס על הקוראן, על חדית', או על ספרות אסלאמית אחרת אשר קשורה בקשר הדוק לקוראן ולחדית', ואשר מתארים את קורותיהם של הנביאים, מנקודת מבט אסלאמית.
בעוד שחלק מסיפורי הנביאים באים לתאר מאורעות היסטוריים, רובם באים על מנת ללמד מוסר ודרך ארץ.
סקירה כללית

באופן מסורתי, סיפורי הנביאים מתחילים בסיפור בריאת העולם, בריאת המלאכים, ובריאת אדם וחווה. לאחר מכן מופיעים סיפורים על משפחתו של אדם, קין והבל, אדריס, נוח, שם, הוד, סאלח, אברהם, ישמעאל, הגר, לוט, יצחק, יעקב, עשו, יוסף, שועייב, משה ואהרון, אל-ח'ידר, יהושע בן נון, אלישע, שמואל, דוד, שלמה, יונה, יחזקאל, ד'ו אל-קרניין, יוחנן, ישוע, מוחמד, ואחרים.
ספרו של מוחמד בן עבד אללה אלכסאאי תורגם לעברית על ידי אביבה שוסמן.
הערות שוליים

↑  Weismann, Itzchak., Islamic Myths and Memories : Mediators of Globalization., London: Taylor & Francis, 2016
↑  Stories of the Prophets - SunnahOnline.com, sunnahonline.com
↑  שוסמן, אביבה, סיפורי הנביאים - מוחמד בן עבד אללה אלכִּסַאאִי, תל-אביב: הוצאת אוניברסיטת תל-אביב, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4669695-7  TDVİA: kisas-i-enbiya 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סיפורי הנביאים (אסלאם)".
אשרף אל-קודרה

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1973 (בן 51) חאן יונס 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 השכלה:  אוניברסיטת קראצ'י  אוניברסיטת אל-קודס 
 מעסיק:  משרד הבריאות של רצועת עזה, משרד הבריאות של הרשות הפלסטינית 
 
אשרף אל-קודרה (בערבית: أشرف القدرة; נולד ב-23 במאי 1973) הוא דובר משרד הבריאות של חמאס ברצועת עזה. במסגרת תפקידו הוא אמון על פרסום מידע סטטיסטי על הרוגים פלסטינים.
המידע שהוא מספק משמש מקור מידע בלעדי לתקשורת הבינלאומית ובכללה הישראלית בנוגע למספר וזהות ההרוגים במבצעי צה"ל ברצועה וכן במלחמת חרבות ברזל. המידע שמספק אל-קודרה בעזרת הצוות שלו, משמש גם את סוכנויות האו"ם וארגוני זכויות אדם, בהיעדר מקור אמין אחר. אך לפי נייר עמדה של מרכז המידע למודיעין וטרור ע"ש מאיר עמית, אל-קודרה וצוותו משמשים חלק אינטגרלי ממאמץ ההסברה והתעמולה הפלסטיני, שמנצלים את העובדה שאי-אפשר לעקוב ולהפריך את הנתונים בזמן אמת, כדי להשפיע על דעת הקהל העולמית באמצעות העלאה מלאכותית של מספר הבלתי־מעורבים בקרב הנפגעים.
שלמה זלקינד לנדרס

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1869 י"ג בתשרי תר"ל איהומן שבפלך מינסק
 פטירה:  16 באוקטובר 1962 (בגיל 92) י"ט בחשוון תשכ"ג
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 תקופת הפעילות:  ? – 16 באוקטובר 1962 
 
הרב שלמה זלקינד לַנדרֶס (י"ג בתשרי תר"ל, 19 באוקטובר 1869 – י"ט בחשוון תשכ"ג, 16 באוקטובר 1962) היה רבה הראשון של רמת גן, כיהן בתפקידו 36 שנים. בין השנים 1928 - 1931 כיהן גם כרבה של בני ברק.
ביוגרפיה

לנדרס נולד באיהומן שבפלך מינסק, רוסיה (בלארוס), בנו של הרב חיים לנדרס, חסיד חב"ד ששימש כרב המקומי. אמו, פיה רליה, הייתה בתו של ישראל יואל שץ. בצעירותו למד אצל אביו ואחר כך בישיבת וולוז'ין.
בשנת תרנ"ב (1892) נישא לפרומה דבורה, בת הרב אברהם הכהן אהרנסון מלאדי (אחיו של הרב שלמה הכהן אהרונסון ואביו של הסופר זלמן יצחק אנכי). בשנת תרס"א (1901) התמנה לרב בעיר אבוליץ ובשנת תרע"ב (1912) בעיר קרוצ'ה (אנ'), שתיהן בפלך מוהילב שבבלארוס. בשנות מלחמת העולם הראשונה סייע לפליטים היהודים שהגיעו לאזורו. בשנת תרע"ט (1919) נרצח בנו ישראל יואל בקייב בידי פורעים מקומיים.
בשנת תרפ"ב (1922), בהיותו בן 52, עלה לארץ ישראל. שימש כרב ושוחט בבת שלמה. כעבור זמן עבר לתל אביב ושימש כמזכירו של הרב הראשי בן-ציון מאיר חי עוזיאל. היה מרבני המזרחי משך שנים רבות.
בי"ג בתמוז תרפ"ו (1926) התמנה לרבה הראשון של רמת גן, שבאותה שנה הוכרה כמועצה מקומית. במשך שלוש שנים, בין השנים תרפ"ח – תרצ"א (1928 - 1931), כיהן גם כרבה של בני ברק הסמוכה. כמו כן שימש במשך תקופה כרבה של שכונת בורוכוב. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בהיותו כבן 73 שנה, התנדב לשורות ההגנה האזרחית.
כיהן בתפקידו כרבה הראשי של רמת גן שלושים ושש שנים, עד פטירתו בגיל 93, בשנת 1962. נקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים. על שמו רחוב בשכונת רמת עמידר ברמת גן.
משפחתו

נכדו היה העיתונאי ישראל לנדרס.
נינו הוא עורך הדין שלמה לנדרס, הקרוי על שמו.
הערות שוליים

↑  הוקמה חמש שנים לפני כן, בשנת 1921, כמושבה חקלאית.
↑  רבה הראשון של המושבה בני ברק, הרב אריה מרדכי רבינוביץ, פרש מתפקידו ועבר להתגורר בירושלים ובני ברק נותרה בלי רב. בעקבות זאת הוחלט למנות את רבה של רמת גן הסמוכה כממלא מקום עד שיימצא רב חדש.
↑  בן 73 מתנדב להג"א, הבוקר, 25 ביוני 1942, עמ' 4
↑  נפטר הרב ש. ז. לנדרדס, רבה של רמת-גן, הצופה, 18 בנובמבר 1962, עמ' 1 ו-2 (חלק 1, חלק 2); הרב שלמה זלקינד לנדרס, דבר, 18 בנובמבר 1962, עמ' 8; הרב לנדרס למנוחת עולמים, הבוקר, 18 בנובמבר 1962, עמ' 6
סבסטיאן בניש

סבסטיאן בניש (בגרמנית: Sebastian Boenisch; נולד ב-1 בפברואר 1987) הוא כדורגלן עבר פולני-גרמני ששיחק בעמדת המגן בוינר נוישטאדט. לבניש 14 הופעות במדי נבחרת פולין, עמה השתתף ביורו 2012.
קריירה

בניש החל לשחק כדורגל בהיותו בן 5, בקבוצת הנוער הליגנהאוס. לאחר 8 שנים בקבוצה, כשהיה בן 13 הצטרף לקבוצת הנוער של בורוסיה ולברט. לאחר כשנה עזב קבוצה זו על מנת להצטרף לקבוצת הנוער של קבוצת הכדורגל רוט-וייס אוברהאוזן. ברוט-וייס אוברהאוזן שיחק בניש 3 שנים עד שקיבל הצעה לעבור לקבוצת הנוער של שאלקה 04.
בקבוצת הנוער של שאלקה 04 שיחק בניש שנתיים. אחרי כן, חידש את חוזהו בקבוצה, ועלה מקבוצת הנוער של שאלקה 04 לקבוצה הבוגרת. את הופעתו המקצועית הראשונה בשאלקה 04, שיחק בניש ב-11 בפברואר 2006. במשחק זה שבו ניצחה שאלקה 04 את באייר לברקוזן, נכנס בניש בדקה ה-86' כשחקן מחליף.
ב-1 בספטמבר 2007 חתם בניש בקבוצת הכדורגל ורדר ברמן לחמש עונות. בחמש עונות אלו, שיחק בניש 58 משחקים בקבוצה, כולל בגמר גביע אופ"א 2009, שם נוצחה ברמן 2-1 על ידי שחטאר דונצק. בתום עונת 2011/2012, חוזהו של בניש הסתיים ובניש הפך לשחקן חופשי. בנובמבר 2012 חתם בניש בבאייר לברקוזן. ביולי 2016 שוחרר מהמועדון.
באוקטובר 2016 חתם בניש על חוזה לשנתיים במינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה. בניש ערך 14 הופעות במועדון בעונת 2016/17, ונשר עם הקבוצה אל הליגה הגרמנית השלישית. בניש שוחרר מהקבוצה בקיץ 2017, לאחר שהקבוצה הורדה ליגה נוספת בעקבות עבירות תקציביות. באוגוסט 2019, אחרי שהיה שנתיים ללא קבוצה, חתם בקבוצת פלורידסדורפר מליגת המשנה האוסטרית. בינואר 2020 שוחרר לבקשתו לאחר 8 הופעות בקבוצה וחתם בקבוצת וינר נוישטאדט.
בניש נולד בפולין, אך יש לו גם אזרחות גרמנית והוא זומן לשחק בשתי הנבחרות. בהתחלה, הצטרף בניש לנבחרת גרמניה ושיחק במדיה עד גיל 20 ובנבחרת גרמניה עד גיל 21. עם נבחרת זו זכה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 ב-2009. לבסוף, החליט בניש להצטרף לנבחרת פולין בכדורגל, בה הוא שיחק 14 משחקים.
תארים > ורדר ברמן

סגנית הבונדסליגה: (2007/2008)
סגנית גביע אופ"א: (2008/2009)
הגביע הגרמני: (2008/09)
תארים > גרמניה עד גיל 21

זכייה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: (2009)
הסלמה

מודל ההסלמה הביטחונית של גלסל בצרפתית. מחולק ל-3 קבוצות כשכולן בעלות 3 סעיפים: ניצחון-ניצחון, ניצחון-הפסד, הפסד-הפסד.
הסלמה היא עלייה או התגברות הדרגתית וקבועה של משהו. ברוב הפעמים, המילה "הסלמה" מיוחסת להידרדרות ביטחונית, אך נאמרת גם בהקשרים אחרים.
אטימולוגיה

מקור המילה "הסלמה" הוא כנראה במילה סולם ובפרט מפרשת חלום יעקב.
וַיַּחֲלֹם וְהִנֵּה סֻלָּם מֻצָּב אַרְצָה וְרֹאשׁוֹ מַגִּיעַ הַשָּׁמָיְמָה וְהִנֵּה מַלְאֲכֵי אֱלֹהִים עֹלִים וְיֹרְדִים בּוֹ
אם כי יש מחלוקת על איזה סוג של סולם מדובר.
אחרים טוענים כי המילה "הסלמה" הגיעה מהמילה האכדית Simmiltu שמשמעותה היא מערכת מדרגות.
כלכלה

הסלמה כלכלית מתייחסת לעלייה, ירידה או הידרדרות כללית במחיר או בשווי של משהו מסוים, לעיתים כתוצאה מאינפלציה או דפלציה.
צבא

ישנם כמה סוגים לתיאור של הסלמה שנמצאים בשימוש יום-יומי. חיל הנחתים של ארצות הברית (USMC) מחלק את ההסלמה ל-5 רמות שונות:
צבא > רמה 1: משתף פעולה

הנמען מגיב לפקודות מילוליות ומציית להם. הוא נמנע מקרב צמוד.
צבא > רמה 2: מתנגד (פסיבית)

הנמען מתנגד לפקודות מילוליות אך מציית לפקודות הנוגעות במגע. הוא נמנע מקרב.
צבא > רמה 3: מתנגד (אקטיבית)

הנמען מתנגד לפקודות מילוליות אך בעזרת טכניקות שכנוע, הדבר ניתן לשינוי.
צבא > רמה 4: תוקף (פוגע)

הנמען תוקף באופן פיזי את האויב שלו, וניתן להתנגד להתקפות שלו באמצעות טקטיקות הגנה.
צבא > רמה 5: תוקף (קטלני)

הנמען בעל נשק או כלי אשר מסוגל להרוג את אויבו כל עוד הוא נשלט.
פילוסופיה

נושא ההסלמה הוא מוקד עיקרי שבו עוסקת תורת השלום. רבים הולכים בנתיב של השכנת שלום בשביל לבצע דה-הסלמה, גם אם תלוי במחיר מסוים. אחרים רואים בהפגנות, שביתות ופעולות ישירות לא אלימות, דרך התנגדות הומנית. בנוגע להסלמה בין 2 אנשים, הידברות היא לעיתים דרך לבצע דה-הסלמה.
הערות שוליים

↑  הסלמה פירוש: מילים נרדפות, ביטויים ועוד | מילון אבניאון, באתר www.milononline.net
↑   אילון גלעד, כך נולדה המילה השימושית (מדי) "הסלמה", באתר הארץ, 15 ביולי 2014
האינפלציה נכון לאוקטובר 2023
יהודה דוד וולפא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1931 (בן 93 בערך) תרצ"א ירושלים, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום פעילות:  ראשון לציון
 תחומי עיסוק:  הרב הראשי האשכנזי של ראשון לציון
 בת זוג:  אלטה-מלכה (לבית גולדמן)
 אב:  ליפא-יהונתן וולפא
 אם:  גיטל וולפא (לבית שיפמן-ידלר)
 
הרב יהודה דוד וולפא (נולד בשנת תרצ"א, 1931) הוא הרב הראשי האשכנזי של ראשון לציון.
וולפא הורשע בדצמבר 2018 בהטרדת עד. באפריל 2019 נגזרו עליו קלון ומאסר על תנאי.
ביוגרפיה

נולד בירושלים, בנם של ליפא-יהונתן וגיטל וולפא. אמו הייתה בתו של הרב אהרן שיפמן-ידלר, חתנו של רבי יצחק זאב ידלר ומגיד שיעור בישיבת עץ חיים. למד בישיבת עץ חיים, ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק. בשנת תשי"ד (1954) נישא לבת דודו אלטה-מלכה גולדמן, נכדת הרב בן ציון ידלר והרב אהרן שיפמן-ידלר. לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד בישיבת מיר, ובמשך תקופה למד בחברותא עם הרב חיים שמואלביץ. כעבור זמן עבר להתגורר בבני ברק. באותה תקופה פתח עם אחיו, הרב יעקב וולפא, את "ישיבת אשקלון". בין השנים תשכ"ח–תש"ל התגורר בקריית ישמח משה שבגני תקווה.
הוציא לאור את פירוש "תפארת ציון" על הספרא, שחיבר סבו הרב יצחק זאב ידלר.
ביוגרפיה > רבנותו

בשנת תש"ל (1970) נבחר לרבה האשכנזי של ראשון לציון. בתקופת רבנותו הקים מוסדות תורה וחינוך בעיר, ובהם: "ת"ת ראשון לציון", "הישיבה לצעירים ראשון לציון", כולל אברכים "כינור דוד" והמכון ללימודי יהדות "מצאנו מים".
הרב וולפא נחשב כבעל גישה מחמירה בתחומי פעילותו הרבנית, בנושאי כשרות, קבורה, נישואין וגיור. בשנת 1984 פסק לגבי קבורת תרזה אנגלוביץ כי אם הגופה לא תועבר ממקומה יש לפנות את כל הקברים סביבה עד למרחק של שמונה אמות. משפחתה של אנגלוביץ עתרה לבג"ץ כנגד העברת הגופה, וזה הוציא צו ביניים שאסר על העברתה עד להכרעה בעתירה.
הרב וולפא נוהג להפנות זוגות שנרשמו לנישואין לחוקרים פרטיים לצורך בירור יהדותם, והמשרד לענייני דת יצא נגד נוהל זה.
בספטמבר 2014 הוגשה נגדו תלונה במשטרה על ידי משגיח כשרות בעיר בחשד לעבירות שוחד. לאחר לחצים שהפעיל על המשגיח האחרון חזר בו מעדותו. בעקבות זאת הורשע וולפא בדצמבר 2018 בהטרדת עד. באפריל 2019 נגזרו עליו קלון ומאסר על תנאי. ערעוריו של וולפא לבית המשפט המחוזי ולבית המשפט העליון נדחו, ובית המשפט העליון הבהיר בעניינו כי "מעשהו של המבקש, שנעשה תוך ניצול סמכותו שניתנה לו כעובד ציבור בכיר, פגע באופן חמור בערכים של טוהר המידות ושמירה על תקינות ההליך הפלילי".
הערות שוליים

↑  יקי אדמקר‏, הרב שפעל נגד הרבנות, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2013
↑  ישי כהן, ‏הרב יהודה דוד וולפא הורשע בהטרדת עד, באתר כיכר השבת, 2 בדצמבר 2018
↑  קובי רוזן, ‏בית משפט הטיל קלון וגזר מאסר על תנאי על הרב יהודה דוד וולפא, באתר כיכר השבת, 29 באפריל 2019
↑  רע"פ 2937/20 יהודה דוד וולפא נ' מדינת ישראל, ניתן ב־19 במאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298221505171  VIAF: 298340519   WorldCat (עם VIAF): 298340519
אלבטרוסיים

| אלבטרוסיים |
| --- | --- |
 אלבטרוס סלבין
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אלבטרוסיים
סוגים
 Diomedea  Phoebastria  Phoebetria  Thalassarche
שם מדעי
 Diomedeidae ‏גריי, 1840
תחום תפוצה
 תפוצת האלבטרוסים (בכחול)

אַלְבַּטְרוֹסִיִּים (שם מדעי: Diomedeidae) היא משפחה של עופות ימיים מצויים מסדרת היסעוראים, הכוללת את המינים הגדולים ביותר בסדרתם ומבין הגדולים שבעופות הימיים. האלבטרוסים נפוצים בעיקר באוקיינוס הדרומי ובצפון האוקיינוס השקט. הם אינם מצויים בצפון האוקיינוס האטלנטי, אף על פי ששרידי מאובנים מעידים שבעבר היו נפוצים גם שם. הם ידועים ביפי מעופם, ובהדר מוטת כנפיהם הרחבה.
האלבטרוסים הם בין הגדולים שבעופות המסוגלים לעוף. מוטת הכנפיים של אחד המינים במשפחה, אלבטרוס נודד, מגיעה ליותר מ-3.5 מטרים, והיא הגדולה ביותר מבין כל העופות החיים בימינו. מבחינה טקסונומית, מחולקים האלבטרוסים בדרך כלל לארבעה סוגים שונים, אך קיימות מחלוקות בנוגע למספר המינים המדויק.
תוחלת חייהם של האלבטרוסים גבוהה מאוד ומרבית המינים חיים למעלה מ-50 שנה. נקבת אלבטרוס נצחי, הידועה בשם "Wisdom", היא עוף הבר המבוגר ביותר הידוע למדע בחצי הכדור הצפוני וגילה מוערך ב-70 שנה.
האלבטרוסים מיומנים מאוד בתעופה, והם משתמשים בטכניקות שונות לניצול מוטת כנפיהם וכוחם, כדי לגמוא בקלות מרחקים עצומים במעוף יחיד ורצוף, תוך הפעלת מאמץ קטן ככל האפשר. תזונתם מבוססת על דיונונים, דגים וקריל שאותם הם צדים על ידי צלילה לאוקיינוס או סמוך לפני המים. בנוסף, הם ניזונים לעיתים גם משיירי מזון שמשאיר אחריו האדם. מינים מסוימים מסוגלים לעוף מספר ימים ללא עצירה לחנייה.
האלבטרוסים מקננים במושבות גדולות השוכנות בדרך כלל באיים מרוחקים באוקיינוס, לעיתים לצד מינים אחרים של עופות ימיים. האלבטרוסים הם מונוגמיים. הקשר בין הזכר לנקבה מטופח במשך מספר שנים, וכולל מצגי חיזור דמויי ריקוד, ונמשך בדרך כלל עד מותו של אחד מבני הזוג. האלבטרוסים מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש שנים לערך. בכל עונת רבייה, המתרחשת אחת לשנתיים, מוטלת ביצה אחת גדולה יחסית שצבעה לבן.
מבין 21 מיני האלבטרוסים המוכרים על ידי IUCN, ‏19 נתונים בסכנת הכחדה. בעבר הייתה ירידה באוכלוסיית האלבטרוסים שנגרמה כתוצאה מהציד הבלתי-מבוקר של האלבטרוסים בשל נוצותיהם, אך כיום מאוימים האלבטרוסים הן על ידי דייגים המשתמשים במערכי חכות שבהם נלכדים האלבטרוסים, הן מצד מינים הפולשים לסביבת המחיה הטבעית שלהם, כגון חולדות וחתולים שאוכלים את ביציהם, את גוזליהם ואת הבוגרים המקננים, הן בשל זיהום בתי הגידול שלהם, והן מהירידה בכמות הדגים באזורים רבים, בעיקר בגלל דיג יתר.
ביולוגיה > מורפולוגיה ותעופה

האלבטרוסים הם עופות גדולים, וחלקם גדולים מאוד. הם הגדולים ביותר בסדרת היסעוראים - משקלם של המינים הגדולים במשפחה מגיע לשמונה קילוגרמים. מקורם ארוך, חזק וקרני, חד וכפוף בקצהו. שני צינורות אוויר קטנים, המשמשים כנחיריים, נמצאים בצידי המקור, בשונה משאר היסעוראים שבהם נמצאים הצינורות בחלקו העליון של המקור. הודות לצינורות אלו, חוש הריח של האלבטרוסים מפותח מאוד, תכונה נדירה למדי בין העופות. הם משתמשים ביכולת הזו, בין היתר, לאיתור מזון. רגליהם חזקות מאוד, ובכפות רגליהם ישנן שלוש אצבעות קדמיות בלבד (ללא אצבע אחורית), שביניהן מתוחים קרומי שחייה.
ניצוי האלבטרוסים הבוגרים משתנה ממין למין, אולם באופן כללי ניתן לומר כי גבם וגב כנפיהם כהים וחלקיהם התחתונים, הבטן והצוואר, לבנים. עם זאת, מינים אחדים לבנים כמעט לחלוטין (למשל אלבטרוס מלכותי דרומי), ולאחרים ניצוי כהה לאורך כמעט כל הגוף (כמו לאלבטרוס אמסטרדם). ניצוי הצעירים כהה על פי רוב יותר מזה של הבוגרים, והוא מתחלף לצורתו הבוגרת לאחר מספר שנים.
מוטת כנפיהם של האלבטרוסים הגדולים (במיוחד מהסוג אלבטרוס גדול) היא הגדולה ביותר בקרב העופות כולם, ועשויה לעלות על 340 סנטימטרים; עם זאת, יתר המינים הם בעלי מוטת כנפיים קטנה יותר באופן משמעותי. הכנפיים צרות, קשיחות וקמורות. האלבטרוסים עפים למרחקים עצומים, וכדי להמעיט בבזבוז אנרגיה, הם נוהגים לדאות ברוב מהלך מעופם. יחס הגלישה שלהם במהלך דאייתם נע בין 22:1 ל-23:1, כלומר, בהתקדמות אופקית של 22 עד 23 מטרים הם מנמיכים במטר אחד בלבד. בדאייתם הם נעזרים בהתאמה מורפולוגית - מספר גידים בכתפם נועלים את הכנף כאשר היא פרושה למלוא אורכה, ובכך מאפשרים את מתיחתה תוך השקעת מאמץ מועט יחסית.
האלבטרוסים משלבים את טכניקת הדאייה יחד עם בחירה חכמה של נתיבי תעופה. אלבטרוסים הנמצאים בחצי הכדור הדרומי ועפים צפונה, בוחרים בנתיב תעופה בכיוון השעון, בעוד שאלו שעפים דרומה בוחרים בכיוון המנוגד לכיוון השעון. האלבטרוסים מותאמים היטב לדאייה. קצב פעימות ליבם במהלך דאייה קרוב לקצב פעימותיו במנוחה. השקעת האנרגיה העיקרית שלהם נעשית בזמן ההמראה, הנחיתה ובמהלך ציד המזון. למרות זאת, בייתרונם ויעילותם בדאייה נעוץ גם חסרונם: הסתמכותם על הדאייה הפכה אותם לתלויים ברוח ובגלים, וכשאלו אינם בנמצא הם מתקשים לעוף. לפני שהם ממריאים, רצים האלבטרוסים מרחק מה כדי לייצר כוח עילוי מספיק להמראה.
ביולוגיה > תפוצה ובתי גידול

מרבית מיני האלבטרוסים מצויים בחצי הכדור הדרומי, מאנטארקטיקה דרך אוסטרליה ועד דרום אמריקה. יוצאי הדופן הם ארבעה מינים שמצויים בחצי הכדור הצפוני. מתוך ארבעה מינים אלו, שלושה נפוצים רק באוקיינוס השקט, מהוואי ועד יפן, קליפורניה ואלסקה, ומין אחד, אלבטרוס גלאפגוס, מתרבה באיי גלאפגוס וניזון בחופי דרום אמריקה. האלבטרוסים אינם מיטיבים לעוף תוך נפנוף בכנפיהם. מכיוון שהם זקוקים לזרמי אוויר חזקים כדי לדאות ולהישאר באוויר, תפוצתם מוגבלת לפיכך לאזורים המרוחקים מקו המשווה, שבו זרמי אוויר מתונים יותר. למרות זאת, אלבטרוס גלאפגוס מסוגל לחיות באזור שסמוך לקו המשווה, וזאת בשל זרם הומבולדט הקר והרוחות שנוצרות ממנו.
מאובנים מעידים שבעבר היו האלבטרוסים נפוצים גם בצפון האוקיינוס האטלנטי, ולא ידוע בוודאות מדוע הם נכחדו משם. משערים שעלייה בגובה פני הים, שנבעה מהתחממות כלל-עולמית, גרמה להכחדות מושבת אלבטרוס שטלר, ששרידיה נמצאו באיי ברמודה. מיני אלבטרוס דרומיים תועים לעיתים ומגיעים לחצי הכדור הצפוני, ולעיתים נשארים שם כל חייהם. באחד מהמקרים הללו, הגיע אלבטרוס שחור-גבות למושבת קינון של סולות צפוניות בסקוטלנד ושהה שם במשך שנים רבות, בניסיון לא מוצלח להתרבות. בעזרת מעקב לווייני, למדו מדענים על האופן שבו משייטים האלבטרוסים מעל האוקיינוס בתורם אחר מזון. האלבטרוסים אינם נודדים מדי שנה, אך מינים רבים מהם מתפזרים לאזורים שונים לאחר הרבייה, והמינים שבחצי הכדור הדרומי אף מקיפים לעיתים את הקוטב הדרומי. למינים שונים של אלבטרוסים אזורי אכילה שונים, אם כי לעיתים אזורי תפוצתם חופפים. ישנן גם עדויות לתחומי תפוצה שונים לאלבטרוסים מאותו מין אך מזוויג שונה: מחקר שנעשה על המין אלבטרוס טריסטני, שמתרבים באי גוף, הראה כי הזכרים ניזונים במערב האי, ואילו הנקבות במזרחו.