stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולפסבורג
היסטוריה

השם וולפסבורג מוזכר לראשונה במסמכים משנת 1302 כמקום מושבה של משפחת האצולה ברתנסלבן (Bartensleben). טירת נויהאוס, העתיקה מבין שלוש הטירות בעיר מוזכרת לראשונה כבר בשנת 1372 (טירת פאלרסלבן היא מן המאה ה-16 וטירת וולפסבורג הגדולה ביותר, נבנתה במאה ה-17).
בשנת 1742 השתלט הרוזן משולנברג על הטירה והשטחים שסביבה והפך למקור הפרנסה העיקרי של הכפריים באזור. שמות שכונות העיר המודרנית משמרים את שמות הכפרים מימי הביניים.
וולפסבורג המודרנית הוקמה בשנת 1938 כעיר מתוכננת בשם "עיר המכוניות של כוח באמצעות שמחה ליד פאלרסלבן", "Stadt des KdF-Wagens bei Fallersleben", על מנת לשכן את פועלי המפעלים של חברת פולקסווגן. בתקופת מלחמת העולם השנייה התגוררו בתחומי העיר (במחנה ארבייטסדורף) גם פועלי כפייה ושבויי מלחמה אשר הועסקו במפעלים.
בשנת 1945 שונה שמה של העיר ל-וולפסבורג כשם הטירה העתיקה הבנויה על גדת הנהר אלר אשר בתחומי העיר.
איכות החיים בוולפסבורג היא מהגבוהות בגרמניה. גם יוקר המחיה בעיר גבוה.
אתרים בעיר

בעיר לא קיימים מבנים היסטוריים רבים, אך קיים בה מוזיאון רכב פתוח של חברת פולקסווגן, פלנטריום ומוזיאון לאמנות מודרנית.
בשנת 2000 הוקם במקום מרכז מבקרים מפואר ומשוכלל עם שני מגדלי זכוכית בגובה 17 קומות, הנקרא עיר המכוניות (Autostadt). במגדלים, המאחסנים כלי רכב בהזמנה מראש, מעלית רובוטית מוסרת ללקוחות מועדפים מרחבי אירופה את מכוניתם החדשה. ב"עיר" ישנו פארק גדול עם ביתני התצוגה של כל דגמי החברה (כולל אאודי, פורשה, למבורגיני וסקודה), סימולטורים לנהיגה, מוזיאון מכוניות (עם תצוגה קבועה של דגמים לאורך ההיסטוריה), תצוגות של כלי רכב בנושאים שונים (למשל, רכבי שטח או רכבי ענק), מסעדות, בית קולנוע (לסרטי מכוניות) ועוד. ברוב ביתני התצוגה אפשר לשבת בדגמי מכוניות, ובחלקם יש תצוגות ומופעים אור קוליים. ילדים יכולים לקבל "רישיון" לנהיגה במכונית חשמלית קטנטונת, וניתן אפילו לקחת מכונית לנסיעת מבחן.
בקרבת "עיר הרכבים" ממוקם האצטדיון של קבוצת הכדורגל המפורסמת של העיר, VFL Wolvesburg. בסמוך לאצטדיון הראשי נמצא מרכז המבקרים של הקבוצה, וכן מגרש אימונים קטן יותר.
יהדות וולפסבורג

ב-2007 הוקמה לראשונה בוולפסבורג קהילה יהודית אורתודוקסית. 
הקהילה משמשת מרכז יהודי בעיר וכוללת בתוכו פעילות מגוונת כמו בית כנסת, בית ספר לנוער, מקווה, ספרייה ועוד. רובה של הקהילה (כ-90%) הם יהודים שהגיעו מחבר העמים. הקהילה ממוקמת ברובע זנדקאמפ (Sandkamp).
ספורט

לעיר וולפסבורג יש קבוצת כדורגל המשחקת בבונדסליגה.
ערים תאומות

ארצות הברית צ'טנוגה, טנסי, ארצות הברית
הממלכה המאוחדת לוטון, אנגליה, הממלכה המאוחדת (מ־1950)
חטפית עקעקית סיישל

| חטפית עקעקית סיישל |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: חטפית קופסיכוס
מין:: חטפית עקעקית סיישל
שם מדעי
 Copsychus sechellarum ‏Newton, 1865

חטפית עקעקית סיישל (שם מדעי: Copsychus sechellarum) היא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת החטפיתיים האנדמית לאיי סיישל שבאוקיינוס ההודי והיא מצויה בטבע בסכנת הכחדה. בעבר הוא שויך לסוג Cochoa ממשפחת הקיכליים.
תיאור

חטפית זו דומה במראה לעקעק וכמותו בעלת גוונים כחולים-כהים עם קצוות שחורים וכנפיים בעלי פסים לבנים לאורכם. הוא מגיע לאורך של כ-25 ס"מ, בעל משקל של 65 גרם לנקבות ו-76 גרם לזכרים. ככל הנראה זו החטפית הגדולה ביותר בעולם, אשר ממדיה קשורים לענקיות איים עקב בידודה היחסי. מין זה יכול לחיות מעל 15 שנה בטבע, זמן ארוך יחסית.
בעבר מין זה היה נפוץ באופן נרחב לאורך איי סיישל העיקריים, באזורי חורשים, מטעים וגנים שונים ולרוב הוא נמצא בין פסולת העלים בשיחור אחרי מזון כמו חרקים. עם זאת הגעת האדם לסיישל, הרס בית גידולו והכנסת מינים פולשים טורפים כמו חתולים וחולדות, אשר טרפו בוגרים וצעירים בהצלחה הפחיתו מאוד את מספרו. עד 1970 המין היה על סף הכחדה, עם רק 16 פרטים חיים, כולם על האי פריגט (אנ') המבודד בצפון-מזרח הארכיפלג. כיום האוכלוסייה מופצת גם לאיים האי קוסין (אנ'), האי אריד (אנ') והאי דניס (אנ') שלצד האי פריגט. האוכלוסייה העולמית כבר עלתה בשנים האחרונות ל-240 פרטים ועדיין הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע, זאת נוסף לכך שיש לעופות ששרדו מגוון גנטי נמוך ביותר.
הערות שוליים

↑  חטפית עקעקית סיישל באתר הרשימה האדומה של IUCN
ויליאם מייקפיס תאקרי

| --- | --- |

דיוקן דגרוטייפ מסביבות 1855 מאת ג'סי הריסון וייטהרסט
 לידה:  18 ביולי 1811 קולקטה, הודו הבריטית 
 פטירה:  24 בדצמבר 1863 (בגיל 52) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסאל גרין 
 שם עט:  Michael Angelo Titmarsh, George Fitz-Boodle, Ikey Solomons 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', בית הספר צ'רטרהאוס, אוניברסיטת קיימברידג' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  סאטירה, מסה 
 יצירות בולטות:  יריד ההבלים, מזלו של בארי לינדון 
 בן או בת זוג:  Isabella Gethen Creagh Shawe (1837–?) 
 צאצאים:  Anne Isabella Thackeray Ritchie, Harriet Stephen, Jane Thackeray 
 חתימה:   
 
ויליאם מייקפיס תאקרי (באנגלית: William Makepeace Thackeray;‏
18 ביולי 1811 - 24 בדצמבר 1863), סופר אנגלי. הוא ידוע בזכות הסאטירות שכתב, ובמיוחד ספרו "יריד ההבלים" שהוא סאטירה חברתית על המעמד הבינוני-גבוה באנגליה של המאה ה-19.
ביוגרפיה

ויליאם מייקפיס תאקרי נולד בכלכותה שבהודו, שם עבד אביו בחברת הודו המזרחית הבריטית. כשהיה בן 3 מת אביו, ובשנת 1817 הוא נשלח לבית ספר פרטי באנגליה. אמו חזרה לאנגליה אחרי שנישאה בשנית ב־1820.
ב־1829 התחיל ללמוד בטריניטי קולג', הוא בזבז את זמנו וגם חלק נכבד מהונו, ועזב את האוניברסיטה ב־1830 מבלי להשלים תואר. במשך השנתיים הבאות טייל באירופה, כשהיה בויימאר הוצג בפני יוהאן וולפגנג פון גתה. בגרמניה רכש שליטה בשפה הגרמנית והתוודע לספרות הגרמנית הרומנטית.
כשחזר לאנגליה הצטרף לאכסניית המשפט מידל טמפל ללימוד עריכת דין, אך למעשה לא עסק במקצוע זה. הוא התעניין באומנות ועיתונאות, ב־1833 פתח בקריירה ספרותית והתחיל להוציא לאור את השבועון "The National Standard". העיתון נכשל ותאקרי הפסיד כמעט את כל שארית הירושה שלו.
הוא ניסה לחיות כאמן בוהמי בפריז, ולפרנס עצמו בעזרת ציור קריקטורות וכתיבת מאמרים לכתבי עת. ב־1836 הכיר את איזבלה שאו ונשא אותה לאישה. שנה אחר כך חזרו ללונדון שם נולדה בתם הבכורה אן. איזבלה ילדה בת נוספת ב־1839 שמתה בילדותה, אחרי לידת בתם השלישית ב־1840 איזבלה התמוטטה נפשית. היא טופלה בבית מרפא, והילדות נשלחו לגור עם אימו של תאקרי בפריז.
הוא עבד כעיתונאי במשך כ־10 שנים, פרסם מאמרים, ביקורת ספרותית, ביקורת אומנות וסיפורת.
בשנות ה־40 תאקרי החל לזכות בהכרה כסופר, בין ספריו שזכו להצלחה The Yellowplush Papers, A Shabby Genteel Story ו־The Great Hoggarty Diamond. הוא היה סופר פורה וכתב בשמות עט שונים ומשונים כגון : "צ'ארלס ג'יימס ילופלאש, שומר-סף" או "מייקל אנג'לו טיטמארש" ו"ג'ורג' סאבאג' פיצ-בודל".
ב־1842 התחיל לכתוב בכתב העת "פאנץ'", שבו התפרסם בהמשכים ספרו Book of Snobs. בשנים 1847 ו־1848 פורסם הרומן "יריד ההבלים" בהמשכים ובלויית איורים. "יריד ההבלים" שהצטיין במקוריות זכה להערכה רבה, היה לשיחת העיר וגם הצליח מבחינה כלכלית. ספרו הבא היה Pendennis, שהיה בחלקו אוטוביוגרפי, פורסם ב־1849 במקביל לספרו של צ'ארלס דיקנס "דייוויד קופרפילד", דבר שהביא להשוואה בינו לדיקנס וגם ליריבות ביניהם.
ב־1851 העביר סדרה של הרצאות בנושא "הומוריסטים אנגלים במאה ה-18", תחילה באנגליה ושנה אחר כך בארצות הברית. ב־1852 פרסם את הרומן "תולדות הנרי אסמונד" בשלושה כרכים ובתבנית אות מיוחדת המנסה לחקות את ספרי המאה ה-18. ספרו הבא The Newcomes פורסם שוב בהמשכים והופיעו בו חלק מהדמויות מהספר Pendennis. ספרו The Virginians הוא המשך סיפורו של הנרי אוסמונד.
כתיבתו שואבת מחייו ומניסיונו והיא מלאת הומור סאטירה ופאתוס.
שרלוט ברונטה העריצה את תאקרי והקדישה לו את המהדורה השנייה של ספרה ג'יין אייר, לאחר שכינה את הספר "יצירת מופת".
ב־1860 היה תאקרי העורך של המגזין החדש "קורנהיל מגזין", שבו הופיע הרומנים האחרונים שלו. הוא התפטר מתפקידו ב־1862 כיוון שהיה רחום מידי והתקשה לדחות בקשות לפרסום.
תאקרי מת באופן פתאומי בערב חג המולד 1863, ונקבר בבית הקברות "קנסל גרין" בלונדון.
מספריו שתורגמו לעברית

יריד ההבלים -
עברית - עטרה זיסלמן, הוצאת זיו, 1962
תרגמה מאנגלית והוסיפה הערות אסתר כספי ; אחרית-דבר ה.מ. דלסקי ; שנים עשר איורים מאת המחבר, מוסד ביאליק, 1987
הורד והטבעת - תרגם מאנגלית בנימין גלאי, מחברות לספרות, תשי"ט
לקריאה נוספת

ויליאם מייקפיס תאקרי – ספר הסנובים, פרק 16: על סנובים ספרותיים (תרגם מאנגלית והעיר: אביעד שטיר), 'דחק - כתב עת לספרות טובה', כרך ט', 2018.
הערות שוליים

↑  דורון רוזנבלום, מי ומי ביריד-ההבלים הפוליטי, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2005
↑  כרמית גיא, ההנאות הקטנות של החיים, כותרת ראשית, 2 ביוני 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268697405171  PLWABN: 9810678267805606  BIBSYS: 90082964  BNC: 000035525  BNE: XX920966  BnF: cb119263058 (data)  CANTIC: a10410260  CiNii: DA00397356  GND: 118621483  ICCU: CFIV000598  ISNI: 0000 0001 2144 1903  LCCN: n78095677  LNB: 000035936  MusicBrainz: fdc6ce57-6a40-4721-8c71-abb9e10f78eb  NARA: 10580571  NDL: 00458530  NKC: jn19990008457  NLA: 35544821  NLG: 109859  NLK: KAC199627302  NSK: 000103193  NTA: 227916417  PIC: 23213  RERO: 02-A003894339  RKD: 76959  SELIBR: 96454  SNAC: w6c53p1t  SUDOC: 027158632  TePapa: 2226  Trove: 990794  ULAN: 500026742  VcBA: 495/101936  VIAF: 95208604   WorldCat (עם VIAF): 95208604 
קריקטורה עצמית של ת'אקרי
זלצבורגר נוקרל

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנה מתוקה, סופלה 
 מוצא:  אוסטריה 
 מרכיבים עיקריים:  קמח, סוכר, ביצה, ביצת תרנגולת, חלב 
 
זלצבורגר נוקרל (בגרמנית: Salzburger Nockerl, ובניב אוסטרו-בווארי Soizburga Noggal) הוא קינוח סופלה מתוק שמקורו בעיר זלצבורג שבאוסטריה.
בשלב הראשון מעורבבים חלמוני ביצה עם קמח, סוכר ווניל ליצירת בלילה. חלבוני הביצה מוקצפים עד לקבלת קצף יציב המעורבב בעדינות עם הבלילה. מן התערובת יוצרים כופתאות הנאפות בתנור בחום נמוך. הקינוח מוגש מיד לאחר אפייתו, בדרך כלל בליווי אבקת סוכר ובתוספת רוטב פירות יער.
זלצבורגר נוקרל, ביחד עם האפפלשטרודל והקייזרשמרן, הוא אחד מסמלי המטבח האוסטרי. בשנת 1938 חיבר המלחין האוסטרי פרד ריימונד אופרטה בשם Saison in Salzburg - Salzburger Nockerln (עונה בזלצבורג - זלצבורגר נוקרלן) ובה הוא משבח את הקינוח במילים אלה: Süß wie die Liebe und zart wie ein Kuss (מתוק כאהבה ועדין כנשיקה).
ראו גם

גרמקנודל
חגביים

| חגביים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חגבאים
על־משפחה:: * Acridoidea Eumastacoidea  Pneumoroidea  Proscopioidea  Pyrgomorphoidea  Tanaoceroidea  Trigonopterygoidea
דבקן יפה רגל, חיפה
חגבים הם קבוצה של חרקים מסדרת החגבאים, השייכים לתת־סדרה Caelifera. הם נמנים עם קבוצות החיים העתיקות ביותר של חרקים אוכלי עשב, שראשיתה בתקופת הטריאס המוקדמת לפני כ־250 מיליון שנה.
חגבים הם בדרך כלל חרקים דרי קרקע בעלי רגליים אחוריות חזקות במיוחד המאפשרות להם לברוח מאיומים באמצעות ניתור. כחרקים בעלי גלגול חסר, הם לא עוברים מטמורפוזה מוחלטת; הם בוקעים מביצה לנימפה או עוברים חמש התנשלויות, והופכים דומים יותר לחרק הבוגר בכל שלב התפתחותי. בצפיפות אוכלוסייה גבוהה ובתנאים סביבתיים מסוימים, מינים מסוימים של חגבים יכולים לשנות צבע והתנהגות וליצור נחילים. נחילים אלה מכונים ארבה.
חגבים הם צמחוניים, וקיימים כמה מינים שלעיתים גורמים נזק רציני לדגנים, ירקות ומרעה, במיוחד כאשר נחילי ארבה הכוללים מיליונים משמידים שטחים נרחבים של יבול. הם מתגוננים מפני טורפים על ידי הסוואה; כאשר הם מתגלים, מינים רבים מנסים להרתיע את הטורף בהבזק כנף צבעונית בזמן שהם קופצים ומשגרים את עצמם בתעופה לאוויר (אם הם בוגרים), בדרך כלל הם עפים למרחק קצר בלבד. מינים אחרים כגון הכושן הארסי הם בעלי צבע אזהרה המרתיע טורפים. חגבים עלולים להיפגע מטפילים ומחלות שונות, ויצורים טורפים רבים ניזונים מנימפות ומבּוגרים כאחד. הביצים נתונות להתקפה של טפילים וטורפים.
לחגבים הייתה מערכת יחסים ארוכה עם בני אדם. נחילי ארבה יכולים לגרום לרעב, ואפילו במספרים קטנים יותר, החרקים יכולים להיות מזיקים חמורים. הם משמשים כמזון במדינות כמו מקסיקו ואינדונזיה. הם מופיעים באמנות, בסמלים ובספרות. חקר מיני החגבים נקרא "אקרידולוגיה".
פילוגנטיקה

חגבים משתייכים לתת סדרת Caelifera‏ (אנ'). אף על פי שלעיתים ”חגב” משמש כשם נפוץ לתת הסדרה באופן כללי, מקורות מסוימים מגבילים אותו לקבוצות ”המתקדמות” יותר. הם עשויים להיות ממוקמים באינפרה־סדרה אקרידידיאה וכונו "חגבים קצרי מחוש" בטקסטים ישנים יותר כדי להבדיל אותם מ"חגבים ארוכי מחוש" (כיום חרגולים), בעלי המחושים הארוכים בהרבה.
מאפיינים

לחגבים יש מבנה גוף טיפוסי לחרקים הבנוי מראש, חזה ובטן. הראש בנוי אנכית לגוף, כשהפה למטה. הראש נושא זוג עיניים מורכבות המעניקות ראייה ב־360 מעלות, שלוש עיניות שיכולות לזהות אור וחושך, וזוג מחושים שרגישים למגע וריח.
קל מאוד להבדיל בין חגבים לחרגולים לפי אורך המחושים – לחגבים יש מחושים קצרים ולחרגולים יש מחושים ארוכים.
ביולוגיה > אברי חישה

לחגבים יש מערכת עצבים טיפוסית לחרקים, ויש להם מערך נרחב של איברי חישה חיצוניים. בצד של הראש יש זוג עיניים מורכבות גדולות המעניקות שדה ראייה רחב ואת היכולת לזהות תנועה, צורה, צבע ומרחק. ישנן גם שלוש עיניות על המצח שיכולות לזהות את עוצמת האור, זוג מחושים המכילים את קולטני הריח והמגע, וחלקי פה המכילים קולטני גוסטציה (טעם). בקצה הקדמי של הבטן קיים זוג איברים לקליטת קול. ישנן מספר רב של שערות עדינות (סאטות) המכסות את כל הגוף ופועלות כקולטני מכני (חיישני מגע ורוח), והשערות הצפופות ביותר נמצאות במחושים, בבחנינים ובקצה הבֶּטֶן. ישנם קולטנים מיוחדים (campaniform sensillae) המוטבעים בציפורן הרגליים שחשים לחץ ועיוות בציפורן. קיימים גם איברי חוש פנימיים המתמחים בזיהוי מיקום ותנועה סביב מפרקי השלד החיצוני. הקולטנים מעבירים מידע למערכת העצבים המרכזית דרך נוירונים חושיים.
ביולוגיה > מחזור ונשימה

כמו חרקים אחרים, גם לחגבים יש מערכת זרימת דם פתוחה, וחללי גופם מלאים בהמולימפה. מבנה דמוי לב בחלק העליון של הבטן מזרים את הנוזל לראש, ממנו הוא חולף על פני הרקמות והאיברים בדרכו חזרה לבטן. מערכת זו מפיצה חומרים מזינים בכל הגוף ונושאת פסולת מטבולית המופרשת למעי. נשימה מתבצעת באמצעות קנה הנשימה. חרקים גדולים יותר עשויים להזדקק לאוורר באופן פעיל את גופם על ידי פתיחת ספירקולים מסוימים בעוד אחרים נשארים סגורים, באמצעות שרירי בטן כדי להרחיב ולכווץ את הגוף ולשאוב אוויר דרך המערכת.
ביולוגיה > קפיצה

חגב גדול יכול לקפוץ כמטר (עשרים אורכי גוף) מבלי להשתמש בכנפיו; התאוצה מגיעה לשיאה בערך ב־20g. חגבים קופצים על ידי מתיחת רגליהם האחוריות הגדולות ודוחפים כנגד המצע (הקרקע, זרד, דשא או כל דבר אחר שהם עומדים עליו); כוח התגובה מניע אותם לאוויר. הם קופצים מכמה סיבות: כדי לברוח מטורף, לשגר את עצמם לאוויר כדי לעוף, או פשוט כדי לעבור ממקום למקום. בקפיצות מילוט יש לחץ סלקטיבי חזק בשביל מקסימום מהירות המראה, מכיוון שזה קובע את הטווח. פירוש הדבר שעל הרגליים להידחק אל הקרקע גם בכוח רב וגם במהירות גבוהה. מאפיין בסיסי של שריר הוא שהוא אינו יכול להתכווץ בכוח ובמהירות גבוהה בו-זמנית. חגבים מתגברים על זה באמצעות מנגנון קטפולטה כדי להגביר את הכוח המכני שמייצרים שריריהם.
טורפים וטפילים

לחגבים יש מגוון רחב של טורפים בשלבים שונים של חייהם; ביצים נאכלות על ידי זבובים, רצניתיים ורפואניתיים. נימפות ומבוגרים נלקחים על ידי חרקים אחרים כמו נמלים, גמלי שלמה, צרעכבישיות, עכבישאים, עופות ויונקים קטנים כולל כלבים וחתולים.
הביציות והנימפות מותקפות על ידי טפילים, כולל זבובי בשר וזריבוביים. טפילים חיצוניים של מבוגרים ונימפיות כוללים קרדיות. נקבות חגבים המוטפלות על ידי קרדיות מייצרות פחות ביציות וכך יש להן פחות צאצאים מאשר חגבים שאינם מושפעים.
טורפים וטפילים > הגנות נגד טורפים

לחגבים יש מגוון של התאמות נגד טורפים, המאפשרות להימנע מגילוי, לברוח אם התגלו, ובמקרים מסוימים להימנע מאכילה אם נתפסו. חגבים לעיתים קרובות מוסווים כדי למנוע גילוי על ידי טורפים הצדים בראייה; מינים מסוימים יכולים אפילו לשנות את צבעם כך שיתאים לסביבתם.
כמה מינים כמו Phyllochoreia ramakrishnai הם חיקויים מפורטים של עלים. חגבים מסוימים יכולים גם לחקות מקלות בצורה וצבע. לחגבים יש לעיתים קרובות דפוסים דמימטיים על הכנפיים שלהם, מה שגורם לפרץ של צבעים עזים שעשויים להבהיל טורפים מספיק זמן כדי לתת זמן לברוח בשילוב של קפיצה ומעוף.
חגבים כמזון

החגבים מהווים מקור עם אחוז חלבוני גבוה מאוד, סיבים תזונתיים, ויכולים לשמש כמשפרי טעם, ובתור קמח. היתרון הגדול של חגבים כמקור חלבוני הוא בטביעת רגל פחמנית ונזק אקולוגי במידה משמעותית פחותה לעומת בקר, שכן הם צורכים פחות שטח, מים ומשאבים (עקיפים וישירים לגידול) אחרים להפקת אותה כמות חלבון. מבחינת כשרותית החגבים מוגדרים ככשרים.
חגבים הם החרקים היחידים ואף השרצים היחידים המוגדרים ככשרים לאכילה ליהודים וחלאל למוסלמים. יש לציין שרק 4 סוגים של חגבים הותרו לאכילה ליהודים. נאמר בספר ויקרא (יא,כב): ""אַךְ אֶת־זֶה תֹּאכְלוּ, מִכֹּל שֶׁרֶץ הָעוֹף, הַהֹלֵךְ עַל־אַרְבַּע; אֲשֶׁר לו כְרָעַיִם מִמַּעַל לְרַגְלָיו, לְנַתֵּר בָּהֵן עַל־הָאָרֶץ׃  אֶת־אֵלֶּה מֵהֶם תֹּאכֵלוּ, אֶת־הָאַרְבֶּה לְמִינוֹ, וְאֶת־הַסָּלְעָם לְמִינֵהוּ; וְאֶת־הַחַרְגֹּל לְמִינֵהוּ, וְאֶת־הֶחָגָב לְמִינֵהוּ׃ וְכֹל שֶׁרֶץ הָעוֹף, אֲשֶׁר־לוֹ אַרְבַּע רַגְלָיִם; שֶׁקֶץ הוּא לָכֶם׃", וקיימת מסורת ארוכת שנים של אכילה שלהם בקרב קהילות יהודיות ומוסלמיות במזרח התיכון ובאפריקה אמנם, כשרות תלויה גם במסורת אכילה, ולכן יש על כך חולקים בימינו.
עד לעת האחרונה מקור החגבים היחידי היה איסוף בטבע תוך ניצול תכונת ההתלהקות לאיסוף כמויות גדולות. בשנים האחרונות, עם התפתחות ענף חקלאות חדש לגידול חרקים כמקור מזון, הופיעו מספר מיזמים לגידול מתועש של חגבים ברחבי העולם כגון חברת חרגול פודטק הישראלית.
הערות שוליים

↑  "Caelifera:Grasshoppers and Locusts". Encyclopedia of Life. אורכב מ-המקור ב-11 באפריל 2017. נבדק ב-4 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Suborder Caelifera – Grasshoppers". BugGuide. אורכב מ-המקור ב-4 באוגוסט 2017. נבדק ב-4 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About Orthoptera: Crickets and grasshoppers". Orthoptera.org.uk. אורכב מ-המקור ב-5 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grimaldi, David; Engel, Michael, S. (2005). Evolution of the Insects. Cambridge University Press. p. 210. ISBN 978-0-521-82149-0.
↑  "ITIS Standard Report Page: Acrididea". www.itis.gov. אורכב מ-המקור ב-2 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Imms A.D., rev. Richards O.W. & Davies R.G. (1970) A General Textbook of Entomology 9th Ed. Methuen 886 pp.
↑  Ruppert, Edward E.; Fox, Richard, S.; Barnes, Robert D. (2004). Invertebrate Zoology, 7th edition. Cengage Learning. pp. 735–737. ISBN 978-81-315-0104-7.
↑  Chapman, 2013. pp. 745–755
↑  Chapman, 2013. p. 163
↑  Meyer, John R. (1 בנובמבר 2006). "Insect physiology: Respiratory system". General Entomology. NC State University. אורכב מ-המקור ב-3 בינואר 2017. נבדק ב-12 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Heitler, W.J. (בינואר 2007). "Performance". University of St Andrews. אורכב מ-המקור ב-19 במרץ 2015. נבדק ב-13 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Heitler, W.J. (בינואר 2007). "How Grasshoppers Jump". University of St Andrews. אורכב מ-המקור ב-24 בספטמבר 2015. נבדק ב-3 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Heitler, W.J. (בינואר 2007). "Energy and Power". University of St Andrews. אורכב מ-המקור ב-18 בנובמבר 2014. נבדק ב-5 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Capinera, 2008. pp. 1709–1710
↑  Branson, David H. (2003). "Effects of a parasite mite on life-history variation in two grasshopper species". Evolutionary Ecology Research. 5 (3): 397–409. ISSN 1522-0613.
↑  Cott, pp. 25–26
↑  Hogue, C.L. (1993). Latin American Insects and Entomology. University of California Press. p. 167. ISBN 978-0520078499.
↑  Cott, p. 378
↑  אורן ברזילי, ‏למה כולם מדברים על קמח חגבים?, באתר "Time Out ישראל", 26 בפברואר 2019
↑  יעל לאור‏, למה אתם חייבים לשלב חגבים בתזונה שלכם? (וכן, זה כשר), באתר וואלה, 25 במרץ 2022
↑  ד"ר נועה דהן, מכון דוידסון לחינוך מדעי, אם אין סטייקים, נאכל חגבים, באתר ynet, 28 ביולי 2017
↑  מאמרים/כשרות-המזון/אקטואליה-בכשרות/גידול-חגבים-למאכל-אדם-אתגר-הלכתי-בעולם-משתנה/
↑  כשרות-החגב/
↑  למה לפי התימנים מותר לאכול חגבים?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293969005171  LCCN: sh85000649  NDL: 00564068 
חגבים מאובנים במוזיאון רויאל אונטריו
חגב עם קרדית טפילית
חידו אימבנס

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1963 (בן 61) גלדרופ, הולנד 
 ענף מדעי:  כלכלה, business management, אקונומטריקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בראון  אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם 
 מנחה לדוקטורט:  Tony Lancaster 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת סטנפורד 
 תלמידי דוקטורט:  Alfred Galichon, Rajeev Dehejia, Michael Jonathan Dickstein, Andres Aradillas-Lopez, Hongjai Rhee, Eduardo Morales, Jonathan Hetherington Wright, Laurence Wong, Karthik Kalyanaraman, Paul Joseph Gift, Julie Holland Mortimer, Michal Kolesar, Tristan Zajonc, Carlos Arturo Flores 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה האקונומטרית (2001)  פרס נובל לכלכלה (2021)  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה (2020)  מפקד במסדר האריה של הולנד (20 באוקטובר 2022)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 אתר רשמי
 
חידו וילהלמוס אימבנס (באנגלית: Guido Wilhelmus Imbens, נולד ב-3 בספטמבר 1963) הוא כלכלן הולנדי-אמריקאי שמחקרו עוסק באקונומטריה וסטטיסטיקה. הוא בעל תואר פרופסור לאקונומטריה יישומית בכלכלה בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת סטנפורד, שם הוא מלמד מאז 2012.
בשנת 2021, אימבנס זכה במחצית מפרס נובל לכלכלה, ביחד עם ג'ושוע אנגריסט, "על תרומותיהם המתודולוגיות לניתוח יחסי סיבתיות".
ביוגרפיה

חידו וילהלמוס אימבנס נולד ב-3 בספטמבר 1963 בגלדרופ שבהולנד. בילדותו היה שחמטאי נלהב. בראיון משנת 2021, אימבנס קישר בין תשוקתו לאקונומטריקה לבין השחמט.
בתיכון התוודע אימבנס לעבודתו של הכלכלן ההולנדי יאן טינברגן. בהשפעת עבודתו של טינברגן, בחר אימבנס ללמוד כלכלה באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם. אימבנס סיים תואר באקונומטריקה ב-1983. לאחר מכן השיג תואר שני בהצטיינות בכלכלה ואקונומטריקה מאוניברסיטת האל בקינגסטון על האל שבממלכה המאוחדת בשנת 1986. באותה השנה עבר אימבנס לאוניברסיטת בראון שבפרובידנס, רוד איילנד. שם אימבנס למד את התואר השני (1989) והדוקטורט (1991).
אימבנס לימד באוניברסיטת טילבורך (1989–1990), אוניברסיטת הרווארד (1990–1997, 2007–2012), אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1997–2001), ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי (2001–2007). הוא מכהן כעורך של Econometrica משנת 2019 וישמש בתפקיד זה עד 2023.  החל משנת 2021, הוא פרופסור לאקונומטריה יישומית וכלכלה בבית הספר למנהל עסקים בסטנפורד. הוא גם עמית בכיר במכון סטנפורד לחקר מדיניות כלכלית (SIEPR) ופרופסור לכלכלה בבית הספר למדעי הרוח והמדעים של המכון.
אימבנס הוא עמית של החברה האקונומטרית (משנת 2001) והאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים (משנת 2009). בשנת 2014 קיבל דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת סנט גאלן.
חיים אישיים

אימבנס נשוי לעמיתתו הכלכלנית סוזן אתיי מאז 2002. גם אתיי גהיא פרופסורית בסטנפורד ועוסקת בכלכלה של הטכנולוגיה. הוא מחזיק באזרחות כפולה של ארצות הברית ובהולנד.
הערות שוליים

↑  Linders, Twan; Broers, Daphne (11 באוקטובר 2020). "'Bedachtzame slimmerik' zat in Deurne op school en is nu winnaar van de Nobelprijs". Eindhovens Dagblad. נבדק ב-11 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "The Sveriges Riksbank Prize in Economic Sciences in Memory of Alfred Nobel 2021". NobelPrize.org (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-11 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Imbens, Guido (2 במרץ 2022). Lemley Lecture: Nobel Prize Winner Guido Imbens.  Event occurs at 20:55. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  "Editorial Board | The Econometric Society". www.econometricsociety.org. ארכיון מ-2 במרץ 2021. נבדק ב-16 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  University, Stanford (11 באוקטובר 2021). "Guido Imbens wins Nobel in economic sciences". Stanford News (באנגלית). ארכיון מ-12 באוקטובר 2021. נבדק ב-12 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Econometric Society Fellows, October 2016". Econometric Society. ארכיון מ-7 ביולי 2019. נבדק ב-14 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "List of active members by class" (PDF). American Academy of Arts and Sciences. 27 באוקטובר 2016. ארכיון (PDF) מ-3 ביולי 2017. נבדק ב-14 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Simison, Bob (ביוני 2019). "Economist as Engineer". Finance & Development. International Monetary Fund. 56 (2). ארכיון מ-30 ביולי 2020. נבדק ב-23 בדצמבר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Susan Athey". Stanford Graduate School of Business (באנגלית). נבדק ב-2022-03-24.
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • קלודיה גולדין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455192505171  BIBSYS: 1468312525485  CiNii: DA18217159  GND: 131607545  ISNI: 0000 0000 4440 6791  LCCN: no90021926  MGP: 106749  NKC: xx0209071  NTA: 074765019  RERO: 02-A006296945  SUDOC: 188603050  VIAF: 60219010   WorldCat (עם VIAF): 60219010