stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון א' ג'ונס השלישי
שופט פדרלי > קיצמילר נגד דובר (2005)

ג'ונס שפט בתביעת קיצמילר נגד דובר, האתגר הישיר הראשון שהובא בבית משפט פדרלי נגד מחוז בית ספר שחייב לימוד תכנון תבוני. הוא זכה לשבחים על ידי טום רידג', מושל פנסילבניה לשעבר ולשעבר ראש המחלקה לביטחון המולדת, שאמר, "אני לא יכול לדמיין שופט טוב יותר שישפוט בנושא כל כך טעון רגשית... יש לו מוח סקרן, אינטלקט חודר וחוש הומור מדהים".
ב-20 בדצמבר 2005 קבע ג'ונס שחיוב הלימוד של התכנון התבוני אינו חוקתי, בהחלטה בת 139 עמודים.
קייסי לוסקין וג'ונתן וויט ממכון דיסקברי, והפעילה פיליס שלאפלי, השמיעו אישומים דומים. ג'ונס קיבל גם איומי מוות, כתוצאה מהם ניתנה לו ולמשפחתו הגנה פדרלית מסביב לשעון.
בנאום בפני הליגה נגד השמצה ב-10 בפברואר 2006, הגיב למבקרים שטענו כי "דקר בגב את האוונגליסטים שהעלו אותו לספסל הפדרלי" בכך שציין כי חובתו הייתה לחוקה ולא לקבוצות אינטרסים מיוחדות.
בהרצאה בנובמבר 2006 בבנינגטון קולג', ג'ונס דחה שוב את הביקורת שהאשימה אותו באקטיביזם והסביר את תפקידה של מערכת המשפט וכיצד שופטים מחליטים:
אם מסתכלים על סקרים ציבוריים בארצות הברית, בכל זמן נתון אחוז ניכר מהאמריקאים סבור שמקובל ללמד בריאתנות בבתי ספר תיכוניים ציבוריים. וזה מוליד הנחה מצד הציבור ששופטים צריכים 'להשתלב בתוכנית' ולקבל החלטות על פי הרצון הפופולרי.
יש בעיה עם זה. ... מעצבי החוקה, בחוכמתם הכמעט אינסופית, תכננו את הרשות המחוקקת והמבצעת לפי סעיפים I ו-II כך שיהיו מגיבים ישירות לרצון הציבור. הם תכננו את מערכת המשפט, לפי סעיף III, כך שתהיה קשובה לא לרצון הציבור - למעשה להיות מעוז נגד רצון הציבור בכל זמן נתון - אלא להיות אחראית לחוקה ולחוקי ארצות הברית.
ההבחנה הזו, בדיוק כמו תפקיד התקדים, נוטה ללכת לאיבוד בניתוח החלטות השופטים, כולל ההחלטה שלי.
בשנת 2008 ג'ונס זכה בפרס חופש הדת ההומניסטית של האגודה ההומניסטית האמריקאית בקונגרס האיגוד ההומניסטי העולמי בוושינגטון הבירה. בנאום קבלת הפרס, ג'ונס הסביר כיצד ביקרו אותו ביל או'ריילי, פיליס שלאפלי ואן קולטר על החלטה בקיצמילר. ג'ונס העיר על החסרונות של חינוך אזרחי וכיצד הציבור האמריקני נוטה לקבל הבנה מוגבלת של החוקה ואת החשיבות של סעיף חופש הדת בתיקון הראשון והפרדת הכנסייה והמדינה שקבעו האבות המייסדים של ארצות הברית. ג'ונס ביטא את נקודת המבט שלו על הפרדת הרשויות על פי חוקת ארצות הברית: "סעיפים 1 ו-2 מייעדים את הרשות המחוקקת והרשות המבצעת, בהתאמה, כמייצגות את רצון העם - הן כפופות לרצון העם; הן עומדות לבחירת העם. אבל סעיף 3 עומד כמשקל נגד עיקרי. הרשות השופטת מגינה מפני עריצות הרוב. אנחנו מעוז נגד דעת הקהל. וזה נעשה מאוד מתוך מטרה, ואני חושב שזה באמת עמד במבחן הזמן. מערכת המשפט היא המחאה נגד ניצול בלתי חוקתי והרחבת הכוח על ידי שאר זרועות הממשל". ג'ונס הוסיף כי אלכסנדר המילטון עצמו העיר: "התלהבות היא בהחלט דבר טוב מאוד אבל התלהבות דתית היא, לכל הפחות, כלי מסוכן".
שופט פדרלי > ווייטווד נגד וולף (Whitewood v. Wolf, 2014)

בשנת 2014, ג'ונס שפט בתביעת דב ווייטווד וחב' נגד מייקל וולף, תיק שבו התובעים ביקשו סעד מחוקי הנישואין של פנסילבניה (23 Pa. CS § 1102). הוא מסר חוות דעת המבטלת את חוק פנסילבניה האוסר על נישואים חד מיניים ב-20 במאי 2014, בטענה שהחוק הפר באופן בלתי חוקתי את זכויות התובעים להליך הוגן והגנה שווה המובטחת על ידי התיקון הארבעה עשר לחוקה האמריקאית. הוא לא צירף שהייה להוראתו, ולכן ההחלטה נכנסה לתוקף באופן מיידי.
ב-2014 הופיע ג'ונס ב-CNN כדי לדון בנישואים חד מיניים והחוק שהוא צפה שייושם על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
חיים אישיים

ג'ונס הוא לותרני ממוצא ולשי. הוא התחתן עם בת' אן ב-1982. יש להם שני ילדים ושלושה נכדים.
ג'ונס הוא חבר במועצת העוצרים (board of regents) של אקדמיית מרסרבורג. ג'ונס הוא הנשיא ה-30 של מכללת דיקינסון, מכללה פרטית למגורים לאמנויות בקרלייל, פנסילבניה. ג'ונס גם יו"ר משותף של ועדת פנסילבניה לעצמאות המשפט. הוא מונה על ידי השופט העליון רוברטס לוועדה לביטחון משפטי של ועידת המשפט של ארצות הברית.
פרסים, תפקידים ואותות כבוד

חבר באגודת הכבוד של טופר העורב (Raven's Claw) במכללת דיקינסון.
חבר מועצת המנהלים לשעבר ונשיא הנבחר של האגודה הלאומית לבקרת משקאות אלכוהול (התפטר כאשר מונה לשיפוט פדרלי).
פרס הבוגרים בהצטיינות, בית הספר למשפטים דיקינסון
פרס האזרח הוולשי של השנה, אגודת סנט דייוויד של מחוזות שוילקיל וקארבון.
עוזר הצופים לשעבר ותפקידים אחרים בצופים של אמריקה.
2006, נכלל ב-100 האנשים המשפיעים ביותר של השנה של מגזין טיים.
2007, דוקטור לשם כבוד, מכללת מולנברג (Muhlenberg).
חבר הנאמנים, מכללת דיקינסון
מועצת המנהלים, איגוד השופטים הפדרלי
חבר דירקטוריון, צדק על כף המאזניים (אנ')
2008, פרס האגודה ההומניסטית האמריקאית לחירות הדת ההומניסטית.
2009, מדליית הנשיא, החברה הגאולוגית של אמריקה.
הערות שוליים

↑  Miller, Mat (22 במאי 2020). "Judge John E. Jones III to take over the helm of U.S. Middle District Court". pennlive (באנגלית). נבדק ב-1 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bad Frog Beer to 'intelligent design', Amy Worden, Philadelphia Inquirer October 16, 2005.
↑  "Kitzmiller v. Dover Area School District Ruling" (PDF). 20 בדצמבר 2005. אורכב מ-המקור (PDF) ב-21 בדצמבר 2005. נבדק ב-14 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  False judge makes mockery of case for 'intelligent design' Phyllis Schlafly Townhall.com January 2, 2006
↑  Dan Margolies (19 בנובמבר 2007). "Decision on murder case holds up". Kansas City Star. נבדק ב-2008-03-23. {{cite web}}:  (עזרה) (הקישור אינו פעיל, October 2010)
↑  "Speech by U.S. District Judge John E. Jones III to the Anti-Defamation League National Executive Committee Meeting". אורכב מ-המקור ב-2006-06-02.
↑  המיתוס של "שופטים פעילים" , קטע מדברים שנאמרו ב-26 בנובמבר 2006, של השופט הפדרלי ג'ון א' ג'ונס בהרצאת רות ד' יואינג לאקטיביזם חברתי
1 2  Judge John E. Jones III, Inexorably toward Trial: Reflections on the Dover Case and the "Least Dangerous Branch," The Humanist, January/February 2009. "The Humanist - a magazine of critical inquiry and social concern". אורכב מ-המקור ב-2011-06-13. נבדק ב-2010-08-29..
↑  Mary Kay Mallonee, CNN Justice Producer (9 בינואר 2015). "U.S. Supreme Court to meet again on issue of gay marriage - CNNPolitics.com". CNN. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.dickinson.edu/homepage/1494/dickinson_college_president, May 7, 2008
↑  "TIME". אורכב מ-המקור ב-18 ביוני 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Muhlenberg News". אורכב מ-המקור ב-2007-07-14.
↑  "GSA press release - GSA 09-46: Judge Jones receives President's Medal, speaks at Darwin Day".
ג'יימס וו. בלאק

ערך זה עוסק בפרמקולוג סקוטי. אם התכוונתם לפוליטיקאי אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  14 ביוני 1924 אודינגסטון, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  21 במרץ 2010 (בגיל 85) לונדון, אנגליה הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  James Whyte Black 
 ענף מדעי:  פרמקולוגיה
 מקום קבורה:  Burial Ground, Ardclach Old Parish Church 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סנט אנדרוז
 מוסדות:  אוניברסיטת גלאזגו אוניברסיטת סנט אנדרוז יוניברסיטי קולג' לונדון קינגס קולג' לונדון
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה המדליה המלכותית פרס וולף
 תרומות עיקריות
 פיתוח השימוש בפרופראנולול
 
ג'יימס וויט בלאק (באנגלית: James Whyte Black;‏ 14 ביוני 1924 – 22 במרץ 2010) היה פרמקולוג סקוטי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1988, יחד עם גרטרוד עליון וג'ורג' ה. היצ'ינגס, "על גילוי עקרונות חשובים בטיפול תרופתי שהובילו ליצירת תרופות חדשות".
ביוגרפיה

בלאק נולד ב-14 ביוני 1924 בסקוטלנד, כרביעי מבין חמישה בנים למשפחה בפטיסטית.
בגיל 15 זכה במלגה לאוניברסיטת סנט אנדרוז. בשנת 1946 סיים שם את התואר השני. לבלאק היו חובות גדולים עם סיום לימודיו באוניברסיטה, ולכן לקח עבודה בהוראה בסינגפור במשך שלוש שנים, לפני שעבר ללונדון בשנת 1950. בתחילת שנות ה-50 הקים את המחלקה לווטרינריה באוניברסיטת גלאזגו. בשלב זה, פיתח בלאק עניין באופן בו אדרנלין משפיע על לב האדם, במיוחד אצל אלו הסובלים מתעוקת לב. מחקריו בנושא זה הובילו אותו להמצאת התרופה פרופראנולול.
בשנת 1973 החל לעמוד בראש המחלקה לפרמקולוגיה בקינגס קולג' לונדון, שם הקים את הקורסים לכימיה רפואית.
בלאק נפטר ב־22 במרץ 2010 בלונדון ממחלת הסרטן. הלווייתו נערכה ב-29 במרץ.
גאנטריש

| --- | --- |

הר גאנטריש ומאחוריו הר נונננפלו
 מידע כללי
 גובה:  2,175 מטר
 מדינה:  שווייץ 
 מיקום:  שווייץ שווייץ, קנטון ברן
 רכס הרים:  האלפים הברניים
 אורך הרכס:  100 קילומטר
 קואורדינטות:  46°42′18.6″N 7°27′1.8″E﻿ / ﻿46.705167°N 7.450500°E﻿ / 46.705167; 7.450500
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.גאנטריש(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.גאנטריש(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץגאנטריש(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץגאנטריש
 
גאנטריש (Gantrisch) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,175 מטר, וממוקם בקנטון ברן בשווייץ.
גאוגרפיה

גאנטריש הוא ההר המערבי ביותר באלפים הברניים, ההר הוא הראשון מדרום לעיר תון, והחמישי מצפון למעבר יאון (Jaun Pass), ברכס הקיצוני בצפון האלפים הברניים באזור המכונה גם טרום האלפים (Pre-Alps). הרכס מתחיל ליד העיר תון בהר גאנטריש, וממשיך לאורך עמק זימן דרך ההרים מרה (2,087), שאפארניש (2,107), וקייזראג (2,185), עד להר שאפברג (2,239) ליד אגם גרוייר (Lake of Gruyère) בשפלה השווייצרית, שם חוצה את הרכס מעבר יאון (המחבר את אזור גרוייר (district of Gruyère) שבשפלה השווייצרית עם עמק זימן (Simmental)), ומצידו הדרומי של המעבר ממשיך הרכס בהרים רודיגנשפיץ (2,124), דאן דה רות (2,236), דאן דה סאוויני (2,252), וניל נואר (2,389), ווניל קארה (2,197), ומסתיים בהרים רושה דה נה (2,042) ודאן דה ז'אמאן (1,879) שעל גדות אגם ז'נבה.
בצדו הדרומי של ההר נמצא עמק זימן וצדו הצפוני מתמזג בהדרגה את תוך השפלה השווייצרית באזור עמק הנהר ארה, בצדו המזרחי נמצא אגם תון ובצדו המערבי הר מרה.
גאוגרפיה > פסגות נוספות

הר גאנטריש כולל מספר פסגות נוספות, שהם הרים בפני עצמם, אך מכיוון שגאנטריש הוא החשוב ביותר נקראים כולם בשמו.
ממזרחו ממוקם הר נונננפלואה (Nünenenflue) המתנשא לגובה של 2,102 מטר, והשטח שבין הפסגות נקרא מעבר לייטרה (Leiterepass).
ממערבו ממוקם הר בורגלן (Bürglen) המתנשא לגובה של 2,165 מטר.
ולאחריו הר אוקסן (Ochsen) המתנשא לגובה של 2,188 מטר.
תיירות

אזור גאנטריש נחשב לפופולרי ביותר, ויש בו עשרות שבילי הליכה, בצדו הדרום מערבי של ההר ישנו שביל המגיע עד לפסגה.
בצדו המזרחי התלול של ההר נפתח בשנת 2007 מסלול טיפוס באמצעות ידיות וכבלים.
מצפון מזרח להר ממוקמים מעיינות גורבה.
תיירות > הפארק האזורי

בשפלה למרגלות ההר ממערב נפתח בשנת 2011 פארק גאנטריש (Regionalen Naturpark Gantrisch), שנקרא על שם ההר, הכולל שבילי טיול, מעיינות מים, ופעילויות ספורט רבות נוספות.
תרבות

הר גאנטריש וההרים שלצידו היו הנושא באחד מציוריו של הצייר השווייצרי פרדיננד הודלר.
גאנטריש בעיני הצייר פרדיננד הודלר
גחליליות (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  גילי מייזלר
 הופק בידי:  איריס וגילי מייזלר
 תסריט:  גילי מייזלר
 עריכה:  גילי מייזלר
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2009 
 משך הקרנה:  82 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 www.fireflies.co.il
 דף הסרט ב־IMDb
 
גחליליות הוא סרט דוקומנטרי ישראלי, בבימוי ועריכה של גילי מייזלר, שגם כתב את התסריט לסרט והוא אחד מגיבוריו.
ג'יימס והאפרסק הענק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רואלד דאל
 איורים:  אמה צ'יצ'סטר קלארק, ליין סמית', קוונטין בלייק, ננסי ברקרט 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרות ילדים
 נושא:  יתמות 
 הוצאה
 הוצאה:  אלפרד קנופף בע"מ
 תאריך הוצאה:  1961
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אוריאל אופק
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001770797, 001874987
 
ג'יימס והאפרסק הענק (באנגלית: James and the Giant Peach) הוא ספר ילדים פופולרי מאת הסופר הבריטי רואלד דאל. האיורים המקוריים בספר צוירו על ידי ננסי ברקרט (אנ'), והוא יצא לאור לראשונה בארצות הברית בשנת 1961 ובלונדון בשנת 1967. בעברית יצא הספר ב-1977 ב"סדרת מרגנית" של הוצאת זמורה ביתן מודן ונקרא אז "ג'יימס והאפרסק הענקי". ב-1996 יצא הספר בתרגום חדש, בשם "ג'יימס והאפרסק הענק".
עלילה

ג'יימס הנרי טרוטר, ילד רגיל למדי בן 4, חי חיים מאושרים למדי עד שהתייתם כתוצאה מתאונה מוזרה ונוראית - הוריו נבלעו כביכול על ידי קרנף אוכל אדם. הוא נשלח לחיות עם שתי דודותיו, ספייקר וספונג' (בתרגום לשפה העברית שתרגם אוריאל אופק שמותיהן היו עצילה וגרומה), אשר מתעללות בו במגוון דרכים נפשיות וגופניות.
יום אחד, בגיל שבע, בעודו חוטב עצים בגן, ג'יימס פוגש איש מוזר היודע באופן מסתורי את צרותיו, ומעניק לו שק מוזר המכיל גרגירים קסומים, כך מבטיח הזר, תביא לג'יימס עושר, שמחה והרפתקה גדולה. בעודו רץ חזרה הביתה להחביא את השק, ג'יימס מועד ומפיל את השק. השק נקרע ותוכנו מתפזר ושוקע באדמה ללא כל זכר - או כך נראה הדבר באותו הרגע. ג'יימס מזועזע מהאובדן של מה שנראה כהזדמנות היחידה שלו לברוח מדודותיו המרושעות. אבל הדברים מקבלים תפנית מוזרה כאשר עץ אפרסק שעמד זה זמן עירום בגן מניב לפתע פרי יחיד שמגיע לגודל פי שניים מהעץ עצמו. דודותיו של ג'יימס דורשות כסף מהציבור תמורת הזכות לראות את האפרסק הענק, ומעבידות את ג'יימס בפרך. הוא מגלה מאורה החפורה באפרסק, שם הוא מגלה חרגול, גחלילית, עכביש, תולעת משי, פרת משה רבנו, תולעת אדמה ומרבה רגלים, כולם בממדי ענק. הוא מגלה שכולם כה גדולים מכיוון שהם אכלו מהגרגרים שג'יימס שמט. האפרסק מתנתק ומוחץ למוות את דודותיו. משם מתגלגל האפרסק למסע ברחבי העולם, שמסתיים, לאחר תלאות רבות, כשהאפרסק נוחת על גג האמפייר סטייט בילדינג. כל יושבי האפרסק זוכים להוקרה, וילדי ניו יורק זוללים את האפרסק. גלעינו משמש, לאחר מכן, כבית לג'יימס.
עיבוד קולנועי

בהשראת הספר הופק סרט הקולנוע "ג'יימס והאפרסק הענק", אשר יצא לאקרנים בשנת 1996. הסרט הופק על ידי טים ברטון ובוים על ידי הנרי סליק, כאשר הצמד שיתף פעולה בעבר בהפקת הסרט "הסיוט שלפני חג המולד". הסרט כולל שילוב של שחקנים חיים עם הנפשה.
גב

ערך זה עוסק בחלק בגוף האדם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 שיוך:  גו 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1303) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  dorsum 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A01.1.00.018 
 TA2 (2019):  135 
 FMA:  14181 
 קוד MeSH:  A01.923.176 
 מזהה MeSH:  D001415 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0817745 
 
גב חשוף של גבר
הגב הוא החלק האחורי של גוף האדם, המתחיל בחלק העליון של הישבן ומסתיים בעורף הצוואר ובכתפיים. הגב הוא החלק המקביל לחזה ולבטן בקדמת הגוף, והוא נתמך על ידי עמוד השדרה, בית החזה והכתפיים. לאורך עמוד השדרה עובר חוט השדרה המקשר בין המוח לשאר חלקי הגוף.
האנטומיה של הגב > מבנה העצמות בגב

המאפיין הראשי של הגב האנושי הוא עמוד שדרה, במיוחד אורכו ממרום חוליות בית החזה עד לתחתית חוליות המותניים. בתוך עמוד השדרה מאוחסן חוט השדרה בתעלת השדרה. הקימורים בעמוד השדרה מעניקים לגב את צורתו. בית החזה משתרע מעמוד השדרה בקצה העליון של הגב (החוליה המתאימה לצלע העליונה היא T1), עד לאמצעיתו של הגב. התפרשות זו מותירה אזור חסר הגנה יחסית בין תחתית הצלעות לירכיים. רוחב הגב נקבע על ידי השכמות, העצמות הרחבות והשטוחות של הכתפיים.
האנטומיה של הגב > השרירים בגב

עמוד השדרה מתוחם על ידי מספר קבוצות של שרירים, בתוכם השרירים הבין-רוחביים (Intertransversarii) המסייעים לתנועה בין החוליות, השריר המסודק (Multifidus), שעוזר לתנועת עמוד השדרה כמכלול וזוקפי הגב (Erector spinae).
שרירים אחרים בגב משתתפים בהנעת הצוואר והכתפיים. שריר הטרפז משתרע בין הצוואר הכתפיים והחוליה הצלעית T12. שריר הגב הרחיב הגדול (Latissimus dorsi), יוצר משולש בין הכתף לירך. את רוב השרירים בגב ניתן לפתח על ידי התעמלות ותרגילי גב.
האנטומיה של הגב > תפקוד הגב

האנטומיה המסובכת של הגב נועדה לספק תמיכה לראש ולאחורי הגוף, כוח לאחורי הגוף ויכולת תנועה וגמישות רבה. החלק העליון של הגב מספק תמיכה מבנית רבה, מאחר שלכל חוליה בו מחוברות זוג צלעות, אך הוא מאוד מוגבל בתנועה בגללן. החלק התחתון, מאידך, גמיש ומאפשר תנועה בכל הכיוונים.
האנטומיה של הגב > כאבי גב

הגב כולל עצבים מקושרים, עצמות, שרירים, רצועות וגידים, כולם יכולים להוות מקור לכאב. כאב גב תחתון הוא אחד מהכאבים היותר נפוצים אצל מבוגרים. מקורות נפוצים לכאבי גב כוללים בעיות דיסק כגון: מתנת, שברים ודלדול עצם.
האנטומיה של הגב > האיברים בגב

הריאות נמצאות בתוך בית החזה ומשתרעות עד אחוריו. הכליות ממוקמות מתחת לשרירים האחוריים התומכים בצלעות מתחתן, הן מקושרות באופן רופף לצפק. מכה בגב התחתון יכולה לפגוע בכליות.
האנטומיה של הגב > שטח הגב

העור בגב האנושי עבה יותר ובעל פחות עצבים המסתיימים בו יחסית לכל חלק אחר בגו. למעט מקרים יוצאי דופן, הגב הגברי שעיר פחות מהחזה הגברי.
חשיבות הגב בתרבות

לגב משמעות חברתית ואומנותית, בעצם היותו "בד הציור" הגדול ביותר על גוף האדם. קימורי הגב הנשי משמשים נושא בציורים רבים. בגלל הרגישות בתרבויות רבות בכל הנוגע לציור עירום, ציור הגב הנשי נפוץ ביותר, הוא מאפשר להציג עירום מבלי להראותו ממש.
ניבים ופתגמים רבים עוסקים בגב, בעיקר כסמל למקום עליו קשה לאדם לשמור. פתגמים נפוצים: "לתקוע סכין בגב" במשמעות של בגידה, "לשמור על הגב" במשמעות של לנקוט משנה זהירות.
באמונות ודתות עתיקות, בעיקר בהודו, הגב התחתון נחשב כמקום בגוף האוצר בתוכו הרבה אנרגיה.
מבט אחורי על עצמות בית החזה וחגורת הכתפיים
קעקוע על הגב. צבעי קעקוע חדשניים וטכניקות משוכללות מאפשרים בימינו מגוון עיצובים וצבעים שלא היו אפשריים קודם בתחום הקעקועים
גדר תיל

תיל מודרני
גדר תיל עם שיניים מחודדות
גֶדר תַּיִל או תיל דוקרני או תַּלְתַּלִּית היא גדר העשויה תֵילים, בה מותקנים קצוות חדים במרווחים. אדם או בעל חיים שיעברו דרכה, או מעליה, צפויים לחוש ולהיפצע מקצוותיה החדים.
הנחת גדר תיל דורשת הנחת עמודים במרווחים שביניהם נמתחת גדר התיל. לעיתים מונחת גדר התיל מעל מכשול או חומה קיימים, על מנת למנוע מעבר מעליהם. גדר התיל היא מכשול זול וזמין, וקל להניחו באמצעות צוות עובדים לא מיומן. ניתן גם להגביר את יעילות הגדר באמצעות הנחת מספר שכבות זו על גבי זו בצורת פירמידה.
גדר התיל הייתה הטכנולוגיה הראשונה השימושית לתיחום בקר. גדרות תיל היו זולות להקמה יותר ממכשולים אחרים, וכאשר בסוף המאה ה-19 הפכו לזמינות בארצות הברית, ניתן היה לגדר שטחים נרחבים, ולהפוך את רעיית הבקר למעשית יותר בקנה מידה נרחב. דגם מוקדם של גדר התיל הומצא בשנת 1865 על ידי לואי ז'נין מצרפת. בשנת 1874 ג'וזף פ. גלידן מאילינוי רשם פטנט על התיל בצורתו המוכרת כיום.
גדר התיל בדרום-מערב ארצות הברית

גדר התיל הודגמה לראשונה על ידי ג'ון וורן גייטס בטקסס ב-1876. בתוך 25 שנה גודר כמעט כל השטח הפתוח שהיה בבעלות פרטית. ב-1875 יוצרו בארצות הברית 270 טונות של תיל, וב-1901 עלה הייצור ל-135,000 טונות, רובן על ידי חברתו של גייטס.
הגידור יצר מחלוקות ומריבות בין הבוקרים החופשיים ובין בעלי האחוזות הגדולות. מחלוקות אלו הסתיימו לטובתם של בעלי החוות והאחוזות, והחוק הטיל עונשים כבדים על מי שיחתוך גדר או יפגע בה. בתוך 25 שנים חולק השטח הפתוח לבעלים פרטיים. מסיבה זו מציינים ההיסטוריונים של ארצות הברית את המצאת גדר התיל כתאריך סיומו של "המערב הישן".
כיום גדר התיל נותרה הטכנולוגיה הסטנדרטית לגידור בקר ברוב אזורי ארצות הברית.
גידור נגד אדם

רוב גדרות התיל עשויות למנוע מעבר בקר, אך אינן מונעות מעברם של בני אדם, היכולים לטפס מעל הגדר, או לעבור דרכה באמצעות מתיחת חוטי התיל ומעבר ביניהם. עם זאת, הגדר תמיד מהווה גורם מעכב, והשימוש הצבאי של התיל החל כמעט עם המצאתו.
במהלך מלחמת ארצות הברית ספרד, השתמשו "הפרשים הקשוחים"(אנ') של תאודור רוזוולט בגדר תיל לגידור שטח המחנה שלהם. בדרום אפריקה בשלבי הסיום של מלחמת הבורים השנייה נוצר מערך של גדרות תיל, בהם היו משולבים מבני בלוקהאוס, ששימשו לריסון תנועת הגרילה של המתיישבים הבורים. שימוש זה בגדר תיל נראה כמוצלח.
השימוש המאסיבי והידוע ביותר בגדר התיל היה במהלך מלחמת החפירות במלחמת העולם הראשונה. גדר התיל הונחה בשטח ההפקר שבין הצדדים הלוחמים על מנת לעצור את מעברם של החיילים, או, למעשה, לעכב התקדמותם של תוקפים מספיק זמן עד שניתן יהיה להרגם באמצעות מכונת ירייה. בשלבים מסוימים של המלחמה, הייתה גדר תיל רציפה, כשמשני צדדיה חפירות, שהשתרעה בין תעלת למאנש ובין הגבול שבין צרפת ושווייץ. הצדדים הלוחמים השקיעו מאמץ ניכר בניסיונות לעבור את גדר התיל. בשלבים מסוימים ניסו לנטרל את גדרות התיל באמצעות הפגזה ארטילרית. הטנק הומצא ככלי למעבר גדרות תיל ורק לאחר מלחמת העולם הראשונה נוספו לו שימושים נוספים.
גדר התיל זכורה לרעה בהיסטוריה היהודית כגדר שהקיפה את מחנות ההשמדה והריכוז במהלך השואה. הנאצים הקימו גדרות תיל שהקיפו את המחנות למניעת בריחת האסורים, ובתוך המחנות עצמם בשביל להפריד ולבודד את היהודים ואת יושבי המחנה מהעולם החיצוני.
השימוש הצבאי בגדר תיל נמשך גם לאחר מכן. המצאת הטנק והמטוס הפכה את השימוש בגדר תיל כנגד צבא סדיר ומשוריין לחסר תועלת, אך במלחמה כנגד כוחות גרילה ניתן עדיין להשתמש בגדר. כך, למשל, הקימו הבריטים את גדר הצפון על גבולה הצפוני של ארץ ישראל המנדטורית, במטרה לדכא את המרד הערבי הגדול ולמנוע הגעתם של אנשים, אספקה ותחמושת מסוריה ולבנון לסיוע למורדים. במהלך מלחמת אפגניסטן השתמשה פקיסטן בגדר תיל למנוע מעבר פליטים. גדר תיל מקיפה את רצועת עזה, משמשת בגדר ההפרדה וכן בחלקים נוספים מגבולותיה של מדינת ישראל.
ראו גם

שכב על הגדר
גדר תיל סביב מתקן חולות בנגב
גל החום בשיקגו (1995)

גל החום של שיקגו 1995 מציין גל חום שנמשך כחמישה ימים בחודש יולי 1995 באזור המערב התיכון של ארצות הברית. טמפרטורת השיא הגיעה ל-41 מעלות צלזיוס. גל החום גרם למותם של 739 בני אדם לפחות בעיר שיקגו בלבד. זהו אחד האסונות הגדולים והקטלניים ביותר של התקופה המודרנית בארצות הברית.
מזג האוויר בחודש זה כלל טמפרטורות גבוהות במיוחד ואובך סמיך. בעקבות מזג אוויר זה, אלפי מכוניות נתקעו בדרכים, גשרי ברזל נחסמו, כבאים הזליפו מים על הגשרים כדי לקרר אותם ואירעו תקלות בפסי רכבת. באמצעי התקשורת המליצו להרבות בשתייה, להשתמש במיזוג אוויר ולא לערוך פעילות גופנית. אף גורם רשמי לא נתן הוראות ולא היה גוף שלקח אחריות על האירוע. ביום השני התמוטטה מערכת החשמל, אלפי אנשים נתקעו במעליות, אמבולנסים התעכבו במתן טיפול, מכבי האש התיזו מים על אוטובוסים של בתי ספר, כ-100,000 אנשים הצטופפו ברצועת החוף הקטנה של שיקגו.
בפרברים רבים פתחו את ברזי השריפה והתחילו להשפריץ וכתוצאה מזה ירד לחץ המים בעיר, המשטרה עצרה את האנשים שפתחו את הברזים, אך השוטרים הותקפו על ידי האזרחים.
ביומיים הראשונים הטמפרטורות ירדו בלילה, אך בלילה השלישי הטמפרטורה בלילה הייתה למעלה מ-27 מעלות והחלה תמותה בקרב התושבים. הפניות לחדרי המיון עלו ביחס לפניות היומיות ב-4000 פניות, רבות מהן בשל מכת חום.
מפילוח הנתונים ניתן לראות כי רוב הקורבנות היו קשישים ממרכז העיר, העניים שלא היו להם מערכות קירור בבית, הקשישים מהאזורים העניים שלא פתחו את החלונות בלילה מפחד מפני פשיעה.
אי חום עירוני - בשל ריכוז של בניינים גבוהים באזורים עניים, אין פיזור של חום בלילה ולכן הבניינים לא מתקררים.
מספר ימים לאחר גל החום ראש עיריית שיקגו מינה ועדת חקירה כדי ללמוד את ההיבטים האפידמיולוגים, הסוציולוגיים והמטאורולוגיים של התופעה.
ג'ירוקסטרה

| --- | --- |
סמל ג'ירוקסטרהסמל ג'ירוקסטרה
מראה כללי של העיר
מראה כללי של העיר
 מדינה:  אלבניה אלבניה
 מחוז:  ג'ירוקסטרה
 חבל ארץ:  ג'ירוקסטרה
 שטח:  59 הקטאר
 גובה:  300 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  19,836 (1 באוקטובר 2011)
 קואורדינטות:  40°04′N 20°08′E﻿ / ﻿40.067°N 20.133°E﻿ / 40.067; 20.133
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.gjirokastra.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אלבניה מוגדלת) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרוג'ירוקסטרה(למפת אלבניה רגילה) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרוג'ירוקסטרה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ג'ירוקסטרה (באלבנית: Gjirokastra; ביוונית: Αργυρόκαστρον; באיטלקית: Argirocastro; בטורקית: Ergiri) היא עיר בדרום אלבניה שאוכלוסייתה מונה 23,724 איש. כעיר הבירה של צפון אפירוס, ג'ירוקסטרה נחשבת למרכז של הקהילה היוונית באלבניה. ג'ירוקסטרה היא גם עיר הבירה של מחוז ג'ירוקסטרה וחבל ג'ירוקסטרה. האזור העתיק של העיר כלול ברשימת אתרי המורשת העולמית בתור "דוגמה נדירה לעיר עות'מאנית משומרת היטב, שנבנתה על ידי חוואים בעלי אחוזות גדולות".
ג'ירוקסטרה היא אחת הערים החשובות ביותר באלבניה. משמעות השם שלה ביוונית הוא מבצר כסוף. בעקבות האתר הארכאולוגי בבוטרינט שעל חוף הים היוני, דרומית לסרנדה, הוכרזה ג'ירוקסטרה על ידי אונסק"ו כאתר המורשת העולמית השני באלבניה.
העיר ממוקמת על מדרון "ההר הרחב" (Mali I Gjerë),כ-300 מטרים מעל פני הים, וניתן להשקיף ממנה על הנהר דרינו.
היסטוריה

ג'ירוקסטרה היא עיר עתיקה הכוללת עדויות ליישוב אנושי שהתקיים במאה ה-1 לפנה"ס. העיר נוסדה ככל הנראה במאה ה-12 מסביב למבצר שעל הגבעה. תחת שלטונה של האימפריה הביזנטית העיר הפכה למרכז מסחרי חשוב הידוע בשם ארגירופוליס ("עיר הכסף") או ארגירוקאסטרון ("הטירה הכסופה").
העיר הייתה חלק מנסיכות אפירוס היוונית ביזנטית במאה ה-14, לפני שעברה לשליטת האימפריה העות'מאנית ב-1417. ב-1811 העיר נכבשה על ידי עלי פאשה, שכבש שטחים רבים בדרום מזרח הבלקן. בשלהי המאה ה-19, כאשר העיר הייתה עיר הבירה של הסאניאק ארגירי בווילאיה יואנינה, היא הפכה למעוז התנגדות נגד השלטון הטורקי. אספת ג'ירוקסטרה, מאורע חשוב בהיסטוריה של תנועת השחרור האלבנית, נערכה בעיר בשנת 1880.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה בשנים 1912 – 1913 יוון טענה שהעיר שייכת לה בגלל האוכלוסייה היוונית הגדולה. הצבא היווני שלט בעיר בשלוש פעמים נפרדות. אולם, יוון נאלצה לסגת מהטריטוריה האלבנית לפי התנאים שנקבעו בהסכם לונדון ב-1913, ולפי פרוטוקול פירנצה מה-17 בדצמבר 1913 הוכרה ג'ירוקסטרה כשייכת לאלבניה. הצבא היווני חזר במהלך אוקטובר-נובמבר 1914, בזמן מלחמת העולם הראשונה, וכבש את ג'ירוקסטרה ואת העיר האלבנית הדרומית קורצ'ה. באפריל 1916 סופחה העיר ליוון. ועידת השלום בפריז ב-1919 השיבה את הסטאטוס קוו מלפני המלחמה, ולמעשה שמרה את קו הגבול שנקבע בפרוטוקול פירנצה ב-1913, כך שהעיר הוחזרה פעם נוספת לשלטון אלבני.
באפריל 1939 נכבשה ג'ירוקסטרה על ידי איטליה הפשיסטית שסיפחה אותה אליה ביחד עם רוב אלבניה. במהלך מלחמת העולם השנייה גרמניה הנאצית פלשה לעיר וכבשה אותה בספטמבר 1943, אך העיר חזרה לשלטון אלבני ב-1944.
המשטר הקומוניסטי שהוקם לאחר המלחמה דאג לפיתוח העיר כמרכז תעשייתי ומסחרי. העיר הועלתה לדרגת "עיר מוזיאון" בעיקר בגלל היותה מקום הולדתו של הדיקטטור האלבני אנוור הוג'ה, שנולד בה ב-1908. ביתו של הוג'ה הפך למוזיאון שהיה מוקד פולחן האישיות שלו.
ג'ירוקסטרה סבלה מבעיות כלכליות חמורות לאחר תום השלטון הקומוניסטי ב-1991. העיר סבלה במיוחד מההתמוטטות הכלכלה האלבנית ב-1997 בעקבות תרמית פירמידה. העיר הפכה למוקד של התקוממות נגד ממשלתו של סאלי ברישה, שבסופה נאלץ ברישה להתפטר. ב-16 בדצמבר 1997 ביתו של הוג'ה נחרב בפיצוץ, אך לא ידוע מי האחראי לכך.