stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסדר הג'דיי
מבנה

המסדר כלל עשרות אלפי לוחמים ובראשו עמדה מועצת הג'דיי אשר קיבלה החלטות בשם המסדר.
במסדר היו 4 מועצות שהתאספו בארבעת מגדלי המקדש. המרכזית מכולן הייתה המועצה שניהלה את המסדר המוצגת בטרילוגיית הפריקוול.
במסדר היו נהוגות מספר דרגות:
גראנד מאסטר - הדרגה הגבוהה ביותר. ניתנה רק לג'דיי אחד, המאסטר החכם מכולם במועצת הג'דיי אשר נבחר להיות ראשה ולהנהיג את המסדר כולו (על אף היותה של המועצה גוף דמוקרטי). מסרטי מלחמת הכוכבים, יודה הוא הגראנד מאסטר של מסדר הג'דיי. באבירי הרפובליקה הישנה, סאטיל שאן היא גראנד מאסטר המסדר.
מאסטר - ג'דיי חכם וחזק מאוד שהועלה לדרגה הגבוהה הזו. הם בדרך כלל לוחמים אימתניים ובעלי ידע מעמיק ב"כוח". הדרגה ניתנה למי שצלח משימות חריגות ומסובכות במיוחד או מי שהביא מספר תלמידים שלו לזכות בדרגת "אביר ג'דיי". 12 המאסטרים החכמים והחזקים ביותר מהמסדר נבחרו לשבת במועצת הג'דיי והם התחלפו מעת לעת ומהם נבחר הגראנד מאסטר - ראש המסדר.
אביר ג'די - דרגת ביניים במסדר, רוב לוחמי הג'דיי משתייכים לדרגה זו. אביר ג'דיי הוא מתלמד אשר השיג את השליטה ב"כוח" והמיומנות והידע בו, במידה מספקת כדי להפוך ללוחם מן השורה. ג'דיי שהגיע לדרגת אביר היה מורשה לקחת לעצמו תלמיד משלו. אנאקין סקייווקר הוא דוגמה לאביר ג'דיי.
פדוואן - דרגה נמוכה של ג'דיי, מתלמד של מאסטר או אביר ג'דיי. פדאוונים התלוו בדרך כלל למשימות של מוריהם על מנת ללמוד מהם ולצבור ניסיון. ברגע שהם עוברים רף ידע ועוצמה מסוימים, הם נהיים אבירי ג'דיי. מתלמד הוא פדוואן ג'דיי שעבר את אימוניו המוקדמים בהצלחה, בדרך כלל מגיל הנעורים ועד שנות העשרים המאוחרות. אובי ואן קנובי של פרק 1 הוא דוגמה לפדאוון וכמו כן אנאקין סקייווקר של פרק 2, שנהיה לג'דיי הצעיר ביותר שקודם לדרגת אביר ג'דיי בסביבות גיל 21.
צעירון (youngling) - הילדים של מסדר הג'דיי שאומנו להפוך ללוחמי המסדר. הם אומנו בלהרגיש את הכוח ולהתרכז בו בתוספת משמעויות בסיסיות שלו ועקרונות הג'דיי, כפי שנראה ונשמע ממאסטר יודה בפרק 2. הילדים שהופיעו שם הם דוגמה לצעירונים ביחד עם הילדים שנראו בפרק 3, לפני שדארת' ויידר טבח בהם וחיסל אותם.
מידי-כלוריאנים

המידי-כלוריאנים הם יצורים מיקרוסקופיים, החיים בסימביוזה עם "הכוח", נמשכים אליו, וניזונים ממנו. הם מוסרים לאבירי הג'דיי את רצון "הכוח", ומנחים אותם בשמו. על פי רמת המידי-כלוריאנים בדם, אפשר לדעת עד כמה "הכוח" חזק אצל יצור כלשהו.
בדמו של אנקין סקייווקר נמדדה הרמה הגדולה ביותר (יותר מ-20,000 לתא) מידי-כלוריאנים. הכמות הגדולה ביותר שנודעה אי-פעם (משתמע משיחתם של אובי ואן קנובי וקווי-גון ג'ין בנידון, שעד אז מאסטר יודה הוא שהחזיק בתואר זה).
בסרט השלישי, הנשיא העליון פלפטין סיפר לאנקין כי אדון סית' בעבר, דארת' פלייגוס, החזיק ביכולת להשתמש בצד האפל של "הכוח", על מנת להשפיע על המידי-כלוריאנים ביצירת חיים, וכמו כן, למנוע את תהליך המוות מאנשים שאהב. האמת אודות הסיפור עוד לא הוכחה, על אף שסיפור זה הוביל לתאוריה כי דארת' פלייגוס היה הגורם להולדתו של אנאקין, אשר לפי אימו, נולד ללא אב. למרות זאת, עובדה זו מעולם לא אושרה, והיא נחשבת כהשערה בלבד. הוא גילה כי יצירת החיים ומניעת המוות נובעות מאותה היכולת.
גילוי יכולותיו של פלייג'וס יוצר התפתחות מעניינת בהבנת הסרטים: הסית' מנסים לרכוש את עוצמת האלמוות בעזרת מניעתו, תוך כדי שימוש בצד האפל; בעוד שאבירי הג'דיי מקבלים את המוות הפיזי כחלק טבעי מחייהם, ולומדים כיצד לשחזר את חזותם הנראית לעין, ולחזור כחלק רוחני מהצד המואר של ה"כוח".
סוגי אבירי ג'דיי

עד לנפילת הרפובליקה הישנה, היו 3 סוגים שונים של אבירי ג'דיי: קונסולרי, זקיף, ומגן. הם התמחו בתחומי חיים שונים והיו הבדלים בין סגנוני הלחימה שלהם, אך כולם היו נאמנים למסדר הג'דיי ולצד המואר של "הכוח". הדרך הקלה ביותר להבדיל ביניהם: צבע של חרב האור שלהם.
סוגי אבירי ג'דיי > ג'דיי קונסולרי

הקונסולריים הם אבירי ג'דיי העוסקים בדיפלומטיה, חקר דרכיו של "הכוח", מדע, רפואה, מתמטיקה ועוד עיסוקים שאינם אלימים. אף על פי שהמחקר שלהם לא עסק במלחמה, הם עדיין הבינו איך להילחם והיו לוחמים אימתניים. הם נשאו חרב אור, אבל בדרך כלל הם סמכו על "הכוח" להביס את אויביהם של מסדר הג'דיי. צבע חרב האור שלהם היה ירוק. קונסולריים בולטים כוללים את יודה ושאק טי.
סוגי אבירי ג'דיי > ג'דיי מגן

המגינים התמקדו בכל ההיבטים של לחימה פיזית, כולל קרב פנים אל פנים, אתלטיות, קפיצות כח ותעופה. הם למדו את "הכוח", אבל בדרך כלל באופן מוגבל רק ללחימה כדי להגביר את היכולות שלהם בשדה הקרב. רוב אבירי הג'דיי שמופיעים בסרטים הם מגינים, כולל אנאקין סקייווקר, אובי ואן קנובי, ומייס וינדו. צבע חרב האור שלהם היה כחול או סגול (מייס וינדו).
סוגי אבירי ג'דיי > ג'דיי זקיף

הזקיפים הם אבירי ג'דיי שניסו למצוא איזון בין הקונסולרי והמגן, וכתוצאה היו להם מיומנויות טובות בקרב פנים אל פנים וב"כוח". בדרך כלל, הזקיפים גם למדו תחומים שאינם קשורים ל"הכוח" או לחרבות אור, כמו מחשבים, ביטחון, והתגנבות. צבע חרב האור שלהם היה צהוב. זקיפים בולטים כוללים את בסטילה שאן וקייל קטרן (שניהם מאגדות מלחמת הכוכבים). בטרילוגיית ההמשך נכללת גם ריי, הפרוטגוניסטית של הסדרה שהיא תלמידתם של לוק וליאה סקייווקר ונכדתו של פלפטין, שמלבד היותה מוכשרת בלחימה ובעלת ידע רב ב"כוח", היא גם מרפאת מוכשרת באמצעות ה"כוח".
אבירי ג'די ידועים

אובי-וואן קנובי
ריי פלפטין
בן סולו (עד פנייתו לצד האפל)
יודה
מייס וינדו
ת'מה קורוליאן
קווי-גון ג'ין
הרוזן דוקו (עד פנייתו לצד האפל)
אנאקין סקייווקר (עד פנייתו לצד האפל)
לוק סקייווקר
קי אדי מונדי
פלו קון
אסוקה טאנו (עד לעזיבתה מהמסדר)
אדי גאליה
אייג'ן קולאר
סאיטי טין
קיט פיסטו
קולמן טרבור
רבאן (עד פנייתו לצד האפל)
מאלאק (עד פנייתו לצד האפל)
סאטיל שאן
ברד קאנטו
אופו רנסיסיס
קווינלאן ווס
קיינן ג'ארוס (מוכר גם כקיילב דום)
קאל קסטיס
אזרה ברידג'ר
שאק טי
יאדל
ליה אורגנה
ראו גם

תופעת הג'דיי במפקד האוכלוסין
אמונה צבי לשם

| --- | --- |

אמונה צבי לשם
 לידה:  7 בפברואר 1969 (בת 55) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמונה צבי לשם
אמונה צבי לשם (נולדה ב-7 בפברואר 1969) היא שחקנית ישראלית.
תפקידים > טלוויזיה וקולנוע

טלוויזיה
| סדרה/תוכנית | ערוץ | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אישה במעגל |  | איילת סמואל |  | 1995 |
| כבשים | ערוץ 1 | ניצה גונן | חברת קיבוץ |  |
| מה שנקרא | ערוץ 1 |  |  |  |
| רון | Yes Comedy | רון פלדמן | אישה היסטרית | 2020 |
| בית המשאלות | הערוץ הראשון | חיים בוזגלו | תמרה | 2013 |
| עניין של זמן (ספין-אוף) | ערוץ 2 | רני סער | מיכל | 2012 |
| החיים זה לא הכל | ערוץ 2 | עדי בנימינוב | נופר | 2011 |
| מעורב ירושלמי | ערוץ 10, ערוץ 2 (קשת) | יעקב גולדווסר, ניר ברגמן ושי כנות | מיכל סעדה | 2010-2004 |
| צימרים | ערוץ 2 | חיים רינסקי | בתאל | 2003 |
| שאול | HOT3 | איתן ענר | סמדר | 2002 |
| האישה האחרת (21 פרקים) | ערוץ 2 | שמי זרחין ואורי ענבר | ורד רוט-שפיר | 2000/1 |
| שתוק שואו | ערוץ 2 | יצחק שאולי | שחקנית | 1998 |
| אנס הבושם | ערוץ 2 | מנחם בינצקי | מירי | 1998 |
| עניין של זמן | הטלוויזיה החינוכית הישראלית | יעל גרף, שירלי שטרן | שירה | 1993 |
קולנוע
| סרט | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| שרוכים | ינקול גולדווסר | תמי | 2018 |
| דיסטורשן | חיים בוזגלו | בחורה בבליינד דייט | 2004 |
| שחור | שמואל הספרי | דניס, אחותה של דדה | 1994 |
| שירת הסירנה | איתן פוקס | נטע הקופירייטרית | 1994 |
| אשת כהן (סרט קצר) | נאווה ניסן (בי"ס לקולנוע מעלה) | ריבקי כהן | 2000  פרס שני לסרט הטוב ביותר, פסטיבל הסטודנטים, פוטסדאם, גרמניה, 2001. פרס הסרט הקצר הטוב ביותר, פסטיבל סרטי דתות, איטליה, 2002. פרס חביב הקהל, "פסטיבל על רגל אחת", וסטצ'סטר, ארצות הברית, 2003. |
תפקידים > תיאטרון

תיאטרון הבימה
| הצגה | מחזאי | במאי | תפקיד | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הילד חולם | חנוך לוין | חנוך לוין | הילד המת | 8 במאי 1993 |
תיאטרון הקאמרי
| הצגה | מחזאי | במאי | תפקיד | הצגת בכורה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דוניה רוסיטה הרווקה | פדריקו גארסיה לורקה | דוד מוכתר-סמוראי | מנולה ואיולה | 11 באוגוסט 2001 |
| אורי מורי | יצחק בן נר | רמי דנון | שירה | 2 באוקטובר 1998 |
| המורדים | עדנה מזי"א | עמרי ניצן | מיכאלה | 12 ביוני 1998 |
| רצח | חנוך לוין | עמרי ניצן | זונה ורודה | 1 באוגוסט 1997 |
| סיפור משפחתי | עדנה מזי"א | עמרי ניצן | מלצרית ואחות | 8 במאי 1996 |
| דבר מצחיק קרה | ברט שבלוב ולארי גלברט על פי פלאוטוס, פזמונים ומוזיקה סטיבן סונדהיים | מיקי גורביץ' | פיליה, בתולה | 9 בנובמבר 1994 |
| מבקר המדינה | אילן חצור על פי ניקולאי גוגול | אילן רונן | נופית | 26 בדצמבר 1993 |
האופרה הישראלית
| הצגה | מלחין | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| כרמן | ז'ורז' ביזה | צוענייה | 2009 |
| לה בוהם | ג'אקומו פוצ'יני | אחת מנשות הפאב | 2009 |
פרינג'
| הצגה | תיאטרון/חברת הפקות | מחזאי | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אביבה אפל פליבק | קבוצת פלייבק |  |  |  | 1992/3 |
| מה הסיפור שלך | קבוצת פלייבק |  |  |  | 2003 |
| אני יהודה ואחותו של הרמטכ"ל | טמירה ירדני הפקות | מיכאל גורביץ' | מיכאל גורביץ | שרלוטה הלוהטת | 1992 |
| המנגבים בשרוול | קומדי סטור |  | אילן רונן |  |  |
| נערה במרפסת ממול | סטגדוש | נאוה מקמל-עתיר | רענן לוי |  |  |
הצגות ילדים ונוער
| הצגה | תיאטרון/חברת הפקות | מחזאי | במאי | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| וגר זאב עם כבש | נאוה הפקות |  | יקי מחרז | טליה הכבשה |
| יוני |  |  | גדי צדקה | ברוריה |
| אורי |  |  | חגית רכבי ניקוליבסקי | דליה וחנה |
| יהושוע פרוע |  |  |  | אניקה |
| המלך הלך לישון | קהל הפקות |  | ישראל גוריון |  |
| שיטת חנל'ה | תיאטרון אורנה פורת |  | חגית רכבי | חנל'ה |
| אורי וצבע הפנינה | תיאטרון הילדים והנוער |  | איציק ויינגרטן | מאוזי |
| עכברים |  |  |  | עכברברה |
| גלים קצרים | תיאטרון הקיבוץ | אביב לוז | מיכאל יוסף |  |
| חרסיה | הצגת בית במוזיאון רמלה |  | אילת מישקובסקי | חרסיה |
תיאטרון משמחי לב - עופר הלוי
"כיבשה שחורה" - רבנית, אמא של החתן - במאית: פירה קנטור - מציגה מ-2010
"סוליקה" - חייל, דודה שרה, מתורגמן - במאית: איריס מורגנבסר - מציגה מ-2011
דיבוב
האסופית, דיבבה דמויות שונות.
הערות שוליים

↑  מנדי קוגוסובסקי, עכבר העיר, לא שומרת נגיעה: האשה הדתיה גרסת הטלוויזיה, באתר הארץ, 22 במאי 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334001605171  VIAF: 141149366276585601669   WorldCat (עם VIAF): 141149366276585601669
המזכיר הפרטי של הריבון

| --- | --- |


סר קלייב אלדרטון, המזכיר הפרטי של הריבון של המלך צ'ארלס השלישי
 איוש נוכחי:  סר קלייב אלדרטון
 תאריך כניסה לתפקיד:  8 בספטמבר 2022
 דרכי מינוי:  מינוי מלכותי
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 כפוף:    מלך הממלכה המאוחדת
 מושב המשרה:  ארמון בקינגהאם, לונדון
 ייסוד המשרה:  1805
 איוש ראשון:  קולונל הרברט טיילור
 
המזכיר הפרטי של הריבון (באנגלית: The Private Secretary to the Sovereign) הוא התפקיד הביצועי הבכיר של משק הבית המלכותי של ריבון הממלכה המאוחדת, והוא נפרד מקציני משק הבית הבכירים. המזכיר הפרטי אחראי על הקשר בין ממשלת הוד מלכותו והממשלות של 15 ממלכות חבר העמים הבריטי האחרות. הוא אחראי גם על לוח הזמנים והתכתובות האישיים של הריבון. בזכות התפקידים הללו יש למזכיר השפעה רבה.
היסטוריה

משרת המזכיר הפרטי היא בין החדשות במשק הבית המלכותי, מאחר שרק ב-1805 מונה קולונל הרברט טיילור באופן לא רשמי, כאשר ההכרה הרשמית בוצעה ב-1867. בתקופה שבה הוקם המשרד הייתה התנגדות מצד חלק משרי הממשלה, שחששו מההשפעה הניכרת של המזכיר על הריבון. אולם, עם הזמן התברר כי הריבון זקוק לתמיכה מזכירותית, מאחר שהשרים שלו חדלו לספק לו עצות באופן יומיומי עם הגידול בנפח העבודה הממשלתית. המלכה ויקטוריה לא החזיקה מזכיר פרטי עד למינויו של גנרל צ'ארלס גריי ב-1861, מאחר שהנסיך אלברט, בעלה של המלכה, שימש כמזכיר הפרטי שלה באופן לא רשמי.
תפקידים

תפקידיו העיקריים של המזכיר הם:
קישור בין הריבון לבין ממשלותיו.
ייעוץ בסוגיות חוקתיות, פוליטיות או ממשלתיות.
ארגון לוח הזמנים האישי של הריבון, המזכיר מייעץ לריבון על מרכיביו השונים ומוודא את התאמתם לאינטרסים שלו ושל הממשלה.
ניסוח נאומים.
שמירה על קשר שוטף עם משקי בית אחרים, הרכבת המלכותית, מסוק המלכה, אסקדרון 32 של חיל האוויר המלכותי, והכוחות המזוינים של בריטניה באמצעות מזכיר שירותי ההגנה.
ניהול התכתובת הרשמית של הריבון עם הציבור, כולל איחולי ברכה, משרד הדוברות, מכתבים פרטיים, הארכיונים המלכותיים, והאתר הרשמי של ארמון בקינגהאם.
בשנת 2004 נוסף למשרד המזכיר הפרטי תקן של מנהל קשרי אבטחה, המאויש כיום על ידי בריגדיר ג'פרי קוק. למזכיר הפרטי יש אחריות כללית על נושאי אבטחה, אם כי האדון אשר על משק הבית מעורב גם כן, ושומר התקציב המלכותי אחראי על שומרי ראש טקסיים.
מעמד

משרד המזכיר הפרטי נחשב כשווה ערך למזכיר קבוע של אחד ממחלקות הממשלה הבריטית, ובדרך כלל מושבע המזכיר גם לחבר המועצה המלכותית, ונהוג לתת לו תואר אצולה לאחר פרישתו. המזכיר הנוכחי הוא אדוארד יאנג, שהחליף את סר כריסטופר גיידט ב-2017.
המזכיר הפרטי הוא ראש אחת מהמחלקות הביצועיות של משק הבית המלכותי. ראשי המחלקות האחרים הם שומר התקציב המלכותי ואוצר המלכה, מבקר משרד הלורד צ'מברלין, מנהל האורוות המלכותיות, מנהל האוסף המלכותי, והאדון אשר על משק הבית. השליטה מיושמת באופן חלקי על ידי הלורד צ'מברלין, אם כי האדון אשר על הסוסים הוא האחראי הנומינלי על האורוות המלכותיות, והלורד סטיוארד אחראי על מחלקת האדון אשר על משק הבית. המזכיר הפרטי אחראי באופן עקיף גם על יחידות אחרות של משק הבית המלכותי, כגון מרשל הגדודים הדיפלומטיים, בגלל אחריותו על משרד העיתונות, ארכיוני המלכה ומשרד שירותי ההגנה.
למרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, יש מזכיר פרטי בעל סמכויות דומות לאלו שבממלכה המאוחדת.
יחיאל כהנא

יחיאל (חיליק) כהנא (18 באפריל 1929 – 29 באוגוסט 2021) היה ראש עיריית חדרה הרביעי. כיהן בתפקיד זה בשנים 1978–1989.
ביוגרפיה

כהנא נולד בחדרה ולמד בגימנסיה חדרה. הוריו אברהם, שהיה מפקד ההגנה של נפת חדרה, וחנה היו ממייסדי העיר. אחיו, אלי, נהרג בקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים. היה חבר בהגנה ובמלחמת העצמאות השתתף בקרבות בג'נין ובהגנה על משמר העמק. לאחר שירותו הצבאי למד הנדסה אזרחית בטכניון שם קיבל תואר מהנדס. עבד בסולל בונה וניהל את סניפי החברה בחדרה ובחיפה. לאחר מכן שימש כמנכ"ל קיסריה פולימרים, והקים חברות נוספות במגזר הפרטי.
ב-1978 נבחר לראשות עיריית חדרה מטעם המערך, בבחירות שהיו לראשונה בחירות ישירות לראשות העיר. נבחר לכהן בשנית, ובבחירות בשנת 1989 הפסיד לנחמיה להב.
לאחר שסיים כהונתו חזר לכהן בתפקידים בשוק הפרטי.
נפטר ב-29 באוגוסט 2021, והובא למנוחות בבית העלמין הישן בחדרה.
הערות שוליים

↑  סיפורו של בית, באתר עיריית חדרה
↑  מרכז הצעירים העירוני בחדרה עובר למשכנו החדש, באתר local, ספטמבר 2013
↑  חדרה: בית כהנא, ישופץ וישמש את מרכז הצעירים העירוני, באתר כאן נעים יולי 2012
↑  תוצאות הבחירות לראשות עיריית חדרה, באתר ילקוט הפרסומים, 30 במרץ 1989
↑  יחיאל כהנא: מודעת אבל באתר "אבלים"
| ראשי עיריית חדרה |
| --- | --- | --- |
| ראשי ועד מתיישבים/ מוכתרים | יעקב ברמן (1892–1896) • מנחם מנדל נחומובסקי (1896–1904) • ישראל פיינברג (1904–1911) • צבי בוטקובסקי (1911–1918) • יעקב סמסונוב (1918–1919) • י.ל. אבוהב (1919) • זאב בן יהודה (1919–1921) • צבי בוטקובסקי (1921–1925) • יחזקאל גולדנברג (1925–1927) • שלמה מאירסון (1927–1936) |  |
| ראשי מועצה מקומית | שלמה מאירסון (1936–1946) • דוד ברמן (1946–1952) |  |
| ראשי העיר | דוד ברמן (1952–1954) • יצחק וידרקר (1954–1965) • דב ברזילי (1965–1978) • יחיאל כהנא (1978–1989) • נחמיה להב (1989–1998) • ישראל סדן (1998 - 2005) • חיים אביטן (2005–2013) • צביקה גנדלמן (2013–2022) • ניר בן חיים (מ-2022) |  |
בגדי אבל

לוויה כפרית
בגדי אבל בקוריאה
בגדי אבל הם הבגדים שלובש אדם השרוי באבל בזמן ההלוויה של קרובו שמת, או בתקופת האבל עליו. ישנם כללים שונים בדתות ובתרבויות שונות המכתיבים אלו בגדים ילבש האבל בתקופת האבל.
אישה מתאבלת. התמונה נוצרה בין 1890–1900
בתנ"ך

בתנ"ך מוזכר מנהג לבישת שק לאות אבל. ניתן לציין את אבלו הכבד של יעקב אבינו על יוסף, שהתבטא בקריעת בגדים וביגון קודר "וַיִּקְרַע יַעֲקֹב שִׂמְלֹתָיו וַיָּשֶׂם שַׂק בְּמָתְנָיו וַיִּתְאַבֵּל עַל בְּנוֹ יָמִים רַבִּים".
כמו כן, בספר יחזקאל מופיע איסור על נעילת נעלי עור. כנראה נהגו לנעול נעליים מבד או חומר אחר שאינו עור. המקור לאיסור הוא מהפסוק שנאמר ליחזקאל "וּנְעָלֶיךָ תָּשִׂים בְּרַגְלֶיךָ" מכאן הוסק שלכל העם, שהיו שרויים באותה עת באבלות, היו אסורות הנעליים.
בנוסף האבל אסור ברחיצה, סיכה וכיבוס הבגדים. המקור לכך מהפסוק: " הִתְאַבְּלִי נָא וְלִבְשִׁי נָא בִגְדֵי אֵבֶל וְאַל תָּסוּכִי שֶׁמֶן וְהָיִית כְּאִשָּׁה זֶה יָמִים רַבִּים מִתְאַבֶּלֶת עַל מֵת". מכאן לומדים שיש לקיים דין אבלות בלבישת הבגדים ולא להחליף לבגדים חדשים ומגוהצים. הרחיצה אסורה מכיוון שגם היא בכלל "סיכה" והיא נחשבת כהכנה לסיכה, כמו שנאמר "ורחצת וסכת". כשם שאבל אסור בכיבוס בגדים כך אסור לו ללבוש בגדים לבנים חדשים ומגוהצים.
תכשיטי אבל

ענידת יהלומים נחשבה מקובלת לאבל, כיוון שהם חסרי צבע. כמו כן הייתה מקובלת אבן הג'ט, כיוון שהיא שחורה. פנינים נחשבו מקובלות כי הן סימלו דמעות. בתכשיטים ניתן למצוא משכיות שהכילו שערה של הנפטר סגורה במנעול. גם דמות של אישה בוכייה נראתה בתכשיטים. התכשיטים המיוחדים לאות אבל בתקופה הוויקטוריאנית נעשו בדרך כלל ממינרל שחור. השתמשו בשיער הנפטר לתכשיט בדרך כלל לסיכת דש.
רעלה שחורה

רעלה היא צעיף שקוף המחובר לכובע המסתיר את הפנים. הרעלה באה לסמל ניתוק מהעולם החיצוני.
הרעלה שימשה כאמצעי לאישה להסתיר את יגונה ואת רגשות האבל שלה. אלמנות אמריקאיות, בעיקר עשירות, נהגו ללבוש רעלה בלוויה. בספר מידות אמריקאי נכתב שהרעלה אף מהווה פריט לבוש מפתה. הספר גם טוען שהרעלה מגינה מקשרים חברתיים לא רצויים ומהווה גם פריט אופנתי.
מקור הרעלה מבגדי הנזירות הקתוליות והיא שימשה כמגן מהמציאות וסימלה צניעות וטוהר. הרעלה הייתה שכיחה במאה ה-19 שבה, בתקופה הוויקטוריאנית אלמנות לבשו רעלות בלוויה ובתקופת האבל הרעלה הייתה שכיחה בעיקר בהלוויות של אצולה ועשירים. ניתן לראות זאת גם בציורי אלמנות מתאבלות מהמאה ה-19.
ב-1963 ג'קי קנדי לבשה בלווית בעלה ג'והן קנדי בגדים שחורים שהפכו לאיקון אופנה. היא לבשה חליפה שחורה של הוברט ג'יוונשי ורעלה שחורה שהסתירה את פניה.
כיום ניתן לראות רעלות באופן נדיר בלוויות.
באמנות

בציור של האנס הולביין מופיעה גברת ג'יין סמול בבגד שחור כבגד של אבל. בגדי האבל השחורים הפכו לבגדי אבל של מעמד הסוחרים. עם זאת, היא חבשה לראשה כומתה לבנה שאף היא אפיינה את הנשים האבלות בצרפת ובבריטניה במאה ה-16.
בציורי פורטרטים של נשים אבלות מהמאה ה-16 וה-17 ניתן לראות בגדים שחורים אך גם בגדים לבנים עם שוליים שחורים. היה יקר לנשים לקנות בגדים שחורים ללוויה ולכן השתמשו בסרטים שחורים כדי לעטר בגדים לבנים.
אנו למדים על הבגדים בלוויות מציורים ומתמונות מתקופות שונות.
למשל, תמונתה של המלכה ויקטוריה מתאבלת תמונה מ-1894 המוצגת במוזיאון לתלבושות בברוקלין.
באמנות > תערוכה: בגדי אבל

תערוכה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק על בגדי אבל נערכה בסוף 2014 עד תחילת 2015.
התערוכה מציגה בגדי אבל בבריטניה ובארצות הברית מ-1815 עד 1915. בגדים שחורים פשוטים סימלו צניעות, העדר אור, ניתוק מהבלי המציאות.
המתאבלת הידועה ביותר המלכה ויקטוריה לבשה בגד מבד טפטה שחור ומוסלין ממשי שעוטר בתחרה ובבד קרפ שחור.
לא כולם לבשו שחורים. ניתן לראות בתערוכה שמלכות צרפת לבשו לבן לאות אבל.
היו גם שלבשו בגדי אבל אפורים או סגולים כפי שהודגם בתערוכת בגדי אבל שנערכה במוזיאון מטרופוליטן בניו-יורק ב-2014.
הנסיכה אלכסנדרה, בתה של ויקטוריה, לבשה בגדי אבל לאחר מות המלכה ויקטוריה ממשי טהור שקושטו בצבע סגלגל. נשים רבות לבשו בגדי אבל לפי צווי האופנה, אף על פי שבדרך כלל נהוג היה ללבוש בגדים פשוטים.
בגדי האבל ביהדות

לפני הלוויה נערך טקס "קריעה" בו קורעים במאוזן קריעה בחולצה של האבלים מדרגה ראשונה. זהו סמל לאבל. אין להחליף בגד זה בזמן השבעה (שבעה ימים לאחר הלוויה בו האבלים מפסיקים פעולות יומיומיות ומקבלים אורחים המשתתפים עמם באבלם). בלוויה דתית נהוג שהן גברים והן נשים ילבשו כיסוי ראש[דרוש מקור].
יש הנוהגים לענוד סרט שחור על חולצתם . בתקופה זו נדרשים האבלים להימנע מרחצה, מסיכה (איפור וקרמים), מתספורת ומגילוח. יש להימנע מהחלפת הבגדים וכביסתם. בתקופת "השבעה" נהוג ללבוש את הבגדים שבהם נעשתה הקריעה בזמן הקבורה, ולא ללבוש בגדים חדשים או בגדים שגוהצו זה עתה. יש אבלים שאינם נשארים באותם בגדים בכל ימי השבעה. בזמן השבעה נהוג לשבת ללא נעליים. בתום השבעה לפני העלייה לקבר מותר להתקלח ולהחליף את בגדי האבלות.
לאחר מכן מתחילה תקופת "השלושים" – שלושים ימים מזמן הקבורה בו האבלים עדיין באבל אך חוזרים לפעילות יומיומית. כמה מהאיסורים נמשכים בתקופה זו כגון, לא ללבוש בגדים חדשים, להסתפר ולהתגלח. אם הורה מת – האבל נמשך שנה. "ביום השנה" לאבל נערכת אזכרה וכן ביום השלושים. האבלים אמורים ללבוש בגדים צנועים לטקסים אלו. אין חובה ללבוש שחורים.
בגדי האבל בתרבויות שונות > יפן

המונח היפני לבגדי אבל הוא mofuku 喪服 המונח מתייחס ללבוש מסורתי בלוויות או בטקסי אבל בודהיסטיים. הצבע האדום וצבעים בהירים אינם מקובלים, כי למשל, האדום מסמל אושר בתרבות היפנית. הלבוש המקובל לנשים הוא קימונו שחור הנלבש מעל בגדים תחתוניים לבנים. גם הגברים לובשים קימונו שחור ומכנסיים שחורים או בפסים. לבוש זה מאפיין את המשפחה הקרובה וחברים קרובים מאוד של הנפטר. אנשים אחרים בלוויה לובשים שחורים בסגנון המערבי. הגברים והנשים לובשים גרביים יפניים הנקראות tabi וסנדלים הנקראים zori.
במנהגי האבל, היפנים נשענים על הבודהיזם. כתשעים אחוז מהלוויות היפניות נהוגות על פי הבודהיזם.
שחור הוא הצבע המאפיין בגדי אבלים יפניים. נשים לובשות סארי שחור. יש להימנע מקישוטים ומלמלות בבגד. הבגד צריך לכסות את הברכיים וללא מחשוף. עדיפים שרוולים ארוכים. יש להימנע מתכשיטים פרט לתכשיטי נישואין כגון: טבעת, וכן ניתן לענוד מחרוזת צנועה של פנינים.
הנעליים צריכות להיות שטוחות וסגורות (למשל, יש להימנע מסנדלים). ניתן לגרוב גרביים שחורים וגרבונים שחורים.
הארנק צריך להיות פשוט, בגודל בינוני. השיער צריך להיות מסודר ולא גולש. רצוי להימנע מאיפור והשימוש בשפתון מינימלי. רצוי להימנע מבושם.
גברים יכולים ללבוש חליפה שמרנית, חולצה לבנה ועניבה שחורה. גם אפור כהה מקובל. הנעליים צריכות להיות פשוטות עם שרוכים. התכשיט היחיד המתאים לגבר האבל בלוויה הוא טבעת נישואין.
המשתתפים בלוויה בערב נותנים מעטפה עם כסף לאבלים.
בגדי האבל בתרבויות שונות > תאילנד

בתאילנד אלמנות לובשות בגדים בצבע סגול במות בן זוגם. סגול וגם שחור נהוגים בתאילנד. לבישת סגול מחוץ לאבל נחשבת לא רצויה.
בגדי האבל בתרבויות שונות > הודו - הינדים

בהודו נהוג ללבוש לבן ללוויה. הוא מסמל תום וטוהר. הבודהיסטים לובשים לבן לאות אבל.
יש שלב לאחר שריפת הגופה הנקרא Teravih הנמשך 30 ימים מיום שריפת הגופה שרצוי לבוש לבן. תקופת האבל נמשכת שנה.
בלוויות הינדו - לבן הוא הצבע התקין לאבלים ולמשפחה המתאבלת. עדיפים בגדים לבנים פשוטים. בעת התפילה יש החולצים נעליים.
יש יוצאים מהכלל: אם אישה נפטרת לפני בעלה ניתן להלבישה בבגד אדום. אם הנפטרת היא נערה לא נשואה או צעירה ניתן להלבישה בכתום, צהוב או לבן. רוב ההינדים המתים נשרפים בבגדיהם. אבל אצל הברהמינים בקסטת הכמרים יש הנקברים בבגד לבן ולא נשרפים.
בדת ההינדית הצבע משחק תפקיד נכבד. הצבע הלבן מסמל טוהר. הברהמינים, הקסטה ממעמד גבוה, לובשים לבן הן בחיים והן במוות. אדום מסמל אף הוא טוהר ותמימות, כך שילדות מתחת לגיל 3 ונשים נשואות מולבשות באדום כשהן מתות.
אחרי הקבורה או השריפה ההינדים רוחצים את בגדיהם או נפטרים מהם, שכן המגע עם המת מטמא אותם. כשהם חוזרים הביתה, המשפחה האבלה יכולה להחליף בגדים. המנהג הוא להתלבש בפשטות ללוויה. הבגד המועדף הוא לבן. בגד בצבעים בהירים או בשחור נחשב כחוסר כבוד לנפטרים.
בגדי האבל בתרבויות שונות > מוסלמים

הנוהג הוא להתלבש בפשטות. רווח המנהג שנשים מכסות את שער ראשן. רצוי לא להשתמש באיפור.
האישה אמורה לכסות את כל גופה ושערה פרט לכפות ידיה ופניה.
גם גברים המשתתפים בלוויה צריכים להתלבש באופן צנוע.
הבגדים ללוויה צריכים להיות כהים וצנועים. נשים מכסות את ראשן.
בהלוויה מוסלמית הבגדים צנועים. אין ללבוש בגדי משי. יש לחלוץ נעליים בעת התפילה במסגד.
מאחר שנערכת תפילה במסגד לפני הלוויה, הרי יש לחלוץ נעליים ולהישאר בגרביים, רצוי בצבע כהה.
תקופת האבל היא ארבעים יום. קרובי הנפטר אמורים ללבוש שחורים. אלמנה אמורה ללבוש שחורים למשך שנה.
גם מבקרים את האבלים רצוי שילבשו בגדים צנועים ולא צעקניים.
חשיבות הצבע

צבע מסמל טראומה, אובדן ומוות.
בתעשיית אופנת בגדי האבל, לאבלים ולמלווים הצבע השחור הוא דומיננטי. בתקופה הוויקטוריאנית נהגו ללבוש שחור שנה אחרי המוות ולשאת ממחטות בצבע שחור.
שחור הוא הצבע המקובל לאבל בתרבות המערבית החל מהמאה ה-14.
משתמשים גם בלבן כדי לסמל טוהר, איחוד עם האל, או חיי נצח.
נשים סיקיות בדרך כלל לובשות לבן לאבל אם כי לעיתים הן גם לובשות שחור.
בתרבויות ההינדיות ניתן למצוא בגדי אבל לבנים וגם שחורים.
השתמשו בלבן גם בלוויות נוצריות כמו בהלווייתה של המלכה ויקטוריה. גם בציורים אמנותיים ניתן לראות נשים מתאבלות בבגדים שהם שילוב של צבע שחור ולבן.
במצרים ובסין העתיקה הבגד הלבן שלט, ברומא העתיקה הטוגות היו לרוב בצבע שחור.
בלוויה קתולית ופרוטסטנטית מצופה ללבוש חליפה כהה. ניתן ללבוש שחור, כחול או אפור. רצוי לבוש פורמלי ולא ספורטיבי או "זרוק"
לוויה יהודית מחייבת לבוש בצבע כהה. לרוב נדרשת כיפה על הראש.
בלוויה הינדית גברים לובשים לבן כסמל לטוהר וכבוד. הבגד צריך להיות לא פורמלי, פשוט וקאזואל. כותנה ופשתן לבן עדיפים. המשפחה פושטת את בגדי הלוויה ומכבסת אותם מיד עם שובה הביתה כחלק מתהליך ניקוי.
בהלוויה בודהיסטית יש שוני בין ארצות שונות. ביפן: לובשים לבן אך גברים לובשים בגד שחור או כהה.
בסין – בדרך כלל שחור ולעיתים לבן על ידי המשפחה.
בתאילנד, קמבודיה ווייטנאם – הלבוש לבן. אין ללבוש אדום המיועד לחתונות ולאירועי שמחה. במקדשים בהם נערך הטקס לובשים גרביים. גם מעצבי אופנה השתמשו בצבע שחור לבגדי אבל. בעת טקס האבל בקתדרלה הגותית במילנו לגיאני ורסאצה, הנוכחים לבשו בגדים בעיצובו. כך גם בלוויה ב-2010 של אלכסנדר מקווין. הנוכחות לבשו בגדים מהאוסף הגותי המפורסם שלו.
אצל הקווייקרים הרואים בלוויה טקס המקדש חיים - הבגדים אינם שחורים אלא רגילים בצבעים שונים.