stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גראנדמאסטר פלאש
הערות שוליים

↑  "Grandmaster Flash and the Furious Five". Rolling Stone. 2009-07-07. אורכב מ-המקור ב-2012-10-09. נבדק ב-2009-07-07.
↑  מאסטר פלאש המקפץ, באתר ‏מאקו‏, 18 בדצמבר 2009
| זוכי פרס פולאר למוזיקה |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-90 | פול מקרטני / המדינות הבלטיות (1992) • דיזי גילספי / ויטולד לוטוסלבסקי (1993) • קווינסי ג'ונס / ניקולאוס הרנונקור (1994) • אלטון ג'ון / מסטיסלב רוסטרופוביץ' (1995) • ג'וני מיטשל / פייר בולז (1996) • ברוס ספרינגסטין / אריק אריקסון (1997) • ריי צ'ארלס / ראווי שנקר (1998) • סטיבי וונדר / יאניס קסנאקיס (1999) |  |
| שנות האלפיים | בוב דילן / אייזק שטרן (2000) • ברט בכרך / רוברט מוג / קרלהיינץ שטוקהאוזן (2001) • מרים מקבה / סופיה גוביידולינה (2002) • קית' ג'ארט (2003) • בי. בי. קינג / ג'רג' ליגטי (2004) • ז'ילברטו ז'יל / דיטריך פישר-דיסקאו (2005) • לד זפלין / ואלרי גרגייב (2006) • סאני רולינס / סטיב רייך (2007) • פינק פלויד / רנה פלמינג (2008) • פיטר גבריאל / חוסה אנטוניו אבראו / אל סיסטמה (2009) |  |
| שנות ה-2010 | ביורק / אניו מוריקונה (2010) • רביעיית קרונוס / פטי סמית' (2011) • פול סיימון / יו-יו מה (2012) • יוסו נ'דור / קייג׳ה סאריאהו (2013) • צ'אק ברי / פיטר סלארס (2014) • אמילו האריס / אוולין גלני (2015) • מקס מרטין / צ'צ'יליה ברטולי (2016) • סטינג / ויין שורטר (2017) • מטאליקה / המכון הלאומי למוזיקה באפגניסטן (2018) • גראנדמאסטר פלאש / אן-סופי מוטר / מנגנים לשינוי (2019) |  |
| שנות ה-2020 | אנה נטרבקו / דיאן וורן (2020) • איגי פופ / אנסמבל אנטרקונטמפורן (2022) • כריס בלקוול / אנז'ליק קיג'ו / ארוו פרט (2023) • נייל רוג'רס / אסה-פקה סאלונן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb138946593 (data)  GND: 13511067X  ISNI: 0000 0003 6845 2815  LCCN: n93091590  MusicBrainz: 7db590cd-d7e6-4b36-b4e7-e8209426b02d  SNAC: w6d66jfb  SUDOC: 124208991  VIAF: 74037680   WorldCat (עם VIAF): 74037680
גז פחמימני מעובה

להבה של גז בישול במבער
גז פחמימני מעובה (גפ"מ) (באנגלית: Liquefied petroleum gas, בראשי התיבות המסחריים LPG), המכונה בישראל גם גז בישול, הוא תערובת של גזים פחמימניים המשמש כדלק לצורכי בישול, הסקה והנעת כלי רכב. הגז מתעבה תחת לחץ נמוך יחסית, דבר המקל על האחסון והשינוע המסחריים שלו. גפ"מ המשמש להנעת כלי רכב מוכר לעיתים בעולם בשם autogas.
הרכב ותכונות

התערובות המסחריות של גפ"מ מגוונות בהרכבן. בחלק מהן המרכיב העיקרי הוא פרופאן, באחרות המרכיב העיקרי הוא בוטאן, וקיימות גם תערובות בעלות אחוזים דומים של פרופאן ובוטאן. ברוב התערובות נוכחים בדרך-כלל בריכוזים קטנים, גם הגזים פרופילן ובוטילן.
גפ"מ הוא דליק וחסר ריח, ולכן מטעמי בטיחות בטרם השיווק לצרכנים מוסיפים לו ריכוז נמוך של אתיל מרקפטאן – חומר בעל ריח חזק ואופייני, המאפשר לבני אדם לזהות דליפות ונזילות במערכת האחסנה וההולכה שלו.
הגז כבד מן האוויר, ולכן במקרה של נזילה ממכליו הוא זורם צמוד לרצפה ונוטה להתרכז במקומות נמוכים כגון מרתפים, ובכך לגרום בהם לסכנת חנק כתוצאה של חוסר חמצן ולסכנת פיצוץ של הגז.
הפקה ואחסון

המקורות לגפ"מ הם נפט גולמי, ממנו מופקים מרכיבי הגפ"מ בתהליך הזיקוק, וכן גז טבעי, אשר מכיל בצורתו הגולמית פרופאן ובוטאן בריכוזים שבין חלקי האחוז לבין כ-20% (הריכוז משתנה בין שדות ההפקה).
האפשרות לעיבוי גפ"מ בלחץ מתון התגלתה לראשונה בארצות הברית בשנת 1910 על ידי המדען ד"ר וולטר סנלינג, אשר ערך ניסויים על פרופאן. בשנת 1912 הופיע לראשונה גפ"מ כמוצר מסחרי בארצות הברית.
הגפ"מ מאוחסן ומשווק במכלי פלדה, ביחס דחיסה של כ-250:1 בין נפח הגז בלחץ ובטמפרטורה רגילים, לבין נפח הנוזל במכל. אחת התכונות המיוחדות לגזים המרכיבים את הגפ"מ היא שהם הופכים לנוזל כבר בלחץ של שתי אטמוספירות (2 בר). לחץ עבודה נמוך זה, מאפשר להשתמש בגפ"מ גם להנעת כלי-רכב ללא סיכון הנוסעים הכרוך בשימוש במכל גז בלחץ גבוה. מכל גז טיפוסי לרכב עומד בלחץ של 30 עד 40 בר, לאמור, פי 15 מלחץ הגז המעובה כנוזל בתוך המכל. יתרון טכני זה, ביחד עם הערך הקלורי הגבוה של הגפ"מ (ליחידת נפח) הפכו אותו לדלק האופטימלי[דרוש מקור] למנועי בעירה פנימית. גז טבעי דחוס כדלק לרכב מנועי, הוא בעל ערך קלורי נמוך יותר (ליחידת נפח) מגפ"מ, ולכן דרוש נפח גדול יותר שלו, כדי להבטיח הספק נתון למשך זמן נתון.
הסבת כלי רכב

כיום מרבית כלי הרכב מונעים באמצעות מנועי בעירה פנימית, אשר הדלק העיקרי שלהם הוא בנזין או סולר. לאור עלות ההסבה הראשונית ומחירו הנמוך משמעותית של הגפ"מ בתחנת הדלק, ההערכות הן כי כלי הרכב הממונעים בגפ"מ הם בדרך כלל כלי רכב בעלי נסועה גבוהה יחסית. מקובל לחשב כי כדאיות הסבת הרכב לשימוש בגפ"מ הוא יחס בין עלות ההתקנה למהירות ההחזר שלה.
הסבת כלי רכב > מהסוגיות הנוגעות להסבת כלי רכב להנעה בגפ"מ

חלק מהמערכות גורמות לאיבוד קל של עוצמת מנוע, בשיעור של בין 4% ל-12%, אך ישנן גם מערכות מתקדמות שאינן מאבדות עוצמה כלל, כיוון שתהליך השריפה בהן יעיל יותר משריפת הבנזין. מערכות אלה, יכולות ליצור עוצמת הנעה גבוהה יותר מבנזין אם הן מכוונות לכך, אך כיוון כזה אינו מומלץ שכן הוא יבוא על-חשבון הגדלה בפליטת המזהמים.
התקנת מכל גז ברכב פרטי משפחתי, מתבצע בתא המטען וגוזל חלק מנפחו.
מערכות הזרקת דלק מסוגים מסוימים עלולות לספק נתונים שגויים למחשב הרכב הראשי במקום נתוני מערכת בנזין. מקור הבעיה הוא במערכות מחשב רכב בעלות משוב.
גפ"מ אוטומוטיבי בוער בעירה נקייה יותר מבנזין, ומנועים השורפים גפ"מ פולטים פחות חלקיקים. גפ"מ גם בטוח יותר במקרה של תאונה.
התקנה של מערכת גפ"מ עשויה להוריד מערך הרכב בשוק הפרטי (יד שנייה), ולהוריד את היכולת למכור אותו בקלות, לקונה שלא יהיה מעוניין בגפ"מ.
הסבת כלי רכב > כלי רכב מונעי גפ"מ בעולם

ברחבי העולם נעים עשרות מיליוני כלי רכב באמצעות גפ"מ, כאשר חמישה שוקי OECD מהווים כ-80% משוק הגפ"מ האוטומטיבי העולמי: אוסטרליה, קוריאה הדרומית, איטליה, פולין וטורקיה. מאז 2008 במהלכה נחקק חוק ENERGY TAX ACT בגרמניה (המבטיח עשור שנים של אי-מיסוי השימוש בגפ"מ), צמח שוק הגפ"מ האוטומטיבי בגרמניה באופן מרשים ובעקבות כך התפתחה תעשיית ייצור רכבים הממונעים בגפ"מ - ללא צורך בהסבתם. כיום כמעט כל יצרני כלי הרכב בעולם מייצרים דגמים ממונעי גפ"מ (הבולטות שבהן הן פיאט, אאודי, שברולט ורנו-סיטרואן).
חניית כלי רכב ממונעי גפ"מ בחניונים תת-קרקעיים מהווה סוגיה חקיקתית שעברה כברת דרך משמעותית מאז 2001, אז נחקק חוק בעניין כיום מרבית מדינות ה OECD מאפשרות חניית כלי רכב ממונעי גפ"מ גם בחניונים תת-קרקעיים ללא שום בעיה ומחייבות את בעלי החניונים התת-קרקעיים בהתקנת הגלאים הדרושים לשם כך.
במדינות רבות בעולם, בעיקר באסיה ומדינות אירופה, השימוש העיקרי ברכבי גפ"מ נהוג בקרב מוניות וזאת בגלל הנסועה הניכרת של כלי רכב אלה, והיתרונות האקולוגיים הברורים שיש לכלי רכב ממונעי גפ"מ בהשוואה לרכבי דיזל. מגמה זו (שראשיתה בקוריאה הדרומית ובהונג-קונג) זכתה למשנה תוקף מאז יוני 2012 אז ארגון הבריאות העולמי הכריז באופן מפורש שהדיזל הוא חומר מסרטן
בישראל

השימוש העיקרי בגפ"מ בישראל הוא כדלק לבישול, ומכאן שמו העממי "גז בישול", או פשוט "גז". בשנים האחרונות הותר גם להניע כלי רכב באמצעות גפ"מ. כמו כן משמש הגפ"מ להסקת מבנים, לחימום האוויר בכדורים פורחים, לעיבוד אמנותי של זכוכית, ועוד.
לאחרונה עוברים לשימוש בפרופאן ברמת זיקוק גבוהה כתחליף לגזי פחמן כלורו-פלואורי (CFC, Chlorofluorocarbon) לצורכי קירור וכחומר ההדף במכלי תרסיס, על-מנת להפחית את תופעת הדלדלות שכבת האוזון.
רוב הגפ"מ בישראל מאוחסן באזור מפרץ חיפה, כולל את חוות האחסון ומילוי מכליות הגפ"מ בתוך בתי הזיקוק וכן אתר קריית אתא המשמש את חברות הגז למילוי מכלים מיטלטלים. שינוע הגפ"מ בצובר מתבצע ברובו באמצעות מכליות ורק מיעוטו ברכבת ישראל. שינוע הגפ"מ במכלים לצרכן הסופי מתבצע כולו באמצעות משאיות ורכבי חלוקה.
בישראל > שוק הגפ"מ

עד ראשית שנות ה-90 היה שוק הגז בישראל בפיקוח מינהל הדלק שבמשרד התשתיות הלאומיות (בשמו הקודם – "משרד האנרגיה והתשתיות"). רישיון לשיווק גז ניתן לארבע חברות גז בלבד – אמישראגז, סופרגז, פזגז ופטרולגז, והמינהל קבע את המחיר לצרכן.
בשנת 1990 יושמה רפורמה בענף הגז, במסגרתה נפתח השוק לספקים נוספים, והוסר הפיקוח על המחירים. במגזר התעשייתי והחקלאי אכן התפתחה תחרות בין הספקים, שהוזילה משמעותית את המחיר לצרכן. לעומת זאת, במגזר הביתי דווקא עלו המחירים, ובעקבות זאת הוחזר הפיקוח על המחירים במגזר זה. הפיקוח הוסר שוב בשנת 1995 וכיום מפקח משרד התשתיות על נושאי בטיחות בתחום, ועל הרישוי של חברות הגז, אך לא על מחיר הגפ"מ לצרכן.
נכון לינואר 2007 יש 33 חברות המורשות לספק גפ"מ בישראל, כולל שלוש הראשונות הנזכרות לעיל (פטרולגז התמזגה לתוך פזגז). מרבית הצרכנים המשיכו להיות מנויים של ארבע החברות הגדולות. בשנת 2001 הייתה חלוקת המנויים הבאה בין החברות:
חברת פזגז – כ-600,000 מנויים.
חברת אמישראגז – כ-550,000 מנויים.
חברת סופרגז – 450,000 מנויים.
חברת דורגז – 150,000 מנויים.
יתר הספקים – 100,000 מנויים.
בישראל > בטיחות

מנהל הדלק והגז במשרד האנרגיה והתשתיות, אחראי על רישוי, פיקוח ואכיפה בנושא בטיחות השימוש בגז. חרף הפיקוח, אירועו מקרים רבים שבהם הפרת נוהלי הבטיחות גרמה לפיצוץ גז שגבה קורבנות בנפש. בין השנים 2009 ל-2012 אירעו כ-8,800 תקלות מסוכנות הקשורות בגז בישול.
בישראל > הסבת כלי רכב

הסבת כלי רכב להנעה בגז פחמימני מעובה (או בקיצור הסבה לגז), אפשרית כיום בישראל אך ורק לרכבים ממונעי בנזין. בגלל ערכי פליטות זיהום האוויר הנמוכים יותר של גפ"מ בהשוואה לבנזין ולדיזל, החליטה ממשלת ישראל (בדומה למרבית ממשלות ה OECD) להטיל מס בלו מופחת על הגפ"מ ובכך לעודד את השימוש בו. יש לציין כי על פי תקן 5202 תחנות לתדלוק הרכב בגפ"מ המיועד לכלי רכב (אוטומטיבי) חייבות למכור גפ"מ באוקטן גבוה ואיכותי יותר, ולפיכך בישראל הגפ"מ הנמכר לשימוש כלי רכב הוא גפ"מ מיובא וברובו הגדול אינו תוצר של תזקיקי נפט.
כיום ישנן בישראל כ-70 תחנות לתדלוק גפ"מ לרכב המופעלות על ידי משווקות ארציות (כגון דור אלון גז, סופרגז, פזגז) ומשווקות פרטיות.
ההערכה היא כי מספר כלי הרכב בישראל הממונעים בגפ"מ אוטומטיבי עולה על 20 אלף ומהווה כ-1% מכלי הרכב.
בישראל > גז טבעי כתחליף לגז פחמימני

גז טבעי יכול לשמש גם צרכנים ביתיים כגז בישול ולחימום. בישראל הוקמה רשת לשיווק גז טבעי לבתים רק בעיר ערד, בשנות ה-60 של המאה ה-20. הגז הגיע ממאגר ראש זוהר הסמוך. הגז במאגר התכלה בשנת 2017. לאחר שנגמר הגז במאגר ראש זוהר, הוחלט להעביר את האספקה לצנרת הגז הטבעי מהמאגר הימי תמר. חברת נגב גז, שקיבלה את זיכיון החלוקה בדרום סירבה לקחת אחריות על הצנרת לבתים בעיר ערד, בטענה כי זו מיושנת וזקוקה להשקעות גדולות בשיקום ותחזוקה. את ההסבה ביצעה לבסוף החברה הממשלתית נתיבי הגז הטבעי לישראל.
בספטמבר 2019, הכריז משרד האנרגיה על סבסוד תוכנית פיילוט לחיבור בתים בשכונות מגורים חדשות ברחבי המדינה לגז טבעי, כחלופה לשימוש הביתי בגז פחמימני, בעלות מוערכת של כ–80 מיליון שקל. זאת במטרה שמשקי הבית ירחיבו את השימוש הביתי בגז טבעי. אולם שנה אחר כך הודיע המשרד שהוא בוחן את האפשרות להפסיק את החובה לחבר מבני מגורים חדשים לגז (טבעי או פחמימני) מאחר שהבישול באמצעות כיריים חשמליות זול יותר ויהיה ידידותי יותר לסביבה.
לקריאה נוספת

תמ"א 32 - תמ"א למשק הגפ"מ, באתר מינהל מקרקעי ישראל
הערות שוליים

↑  Mobility and transport, transport.ec.europa.eu (באנגלית)
↑  http://www.iarc.fr/en/media-centre/pr/2012/pdfs/pr213_E.pdf
↑  אמפא נכנסה לענף הגז, מעריב, 4 במאי 1970
↑  ספקי גפ"מ (גז בישול) בישראל
↑  אגף הפיקוח באתר משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים
↑  צבי לביא, מחדלי שוק הגז הביתי: "אין אכיפה וענישה", באתר ynet, 17 בפברואר 2014
↑  הדי כהן, ‏מאגר הגז של המדינה שלא מדברים עליו: "ראש זוהר" תיכף נגמר - ולמדינה אין שום חלופה לתושבי הדרום, באתר גלובס, 8 בפברואר 2015
↑   אורה קורן, נתג"ז תפקח על הזרמת גז טבעי לערד; המחלוקת בין נגב גז למשרד האנרגיה נמשכת, באתר TheMarker‏, 13 בפברואר 2018
↑  ארז רביב, ‏מהפרטה להלאמה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 13 בפברואר 2018
 אורה קורן, משרד האנרגיה חיבר את תושבי ערד  לגז - אבל לא לתחרות, באתר TheMarker‏, 12 באפריל 2018
↑   אורה קורן, חזון היצוא מתרחק - והממשלה תסבסד חיבור של שכונות חדשות לגז טבעי, באתר TheMarker‏, 18 בספטמבר 2019
סוניה גורודיסקי, ‏צוות מיוחד של משרד האנרגיה יפעל לקידום השימוש בגז טבעי, באתר גלובס, 2 בינואר 2018
↑  ליאור גוטמן, כלכליסט, המדינה מתכוונת לחייב בניינים חדשים בחיבור לחשמל לבישול ולא לגז, באתר ynet, 12 בנובמבר 2020
| מוצרי דלק |
| --- | --- | --- |
| דלק מאובנים | בנזין • ביטומן • חולות זפת • כבול • מזוט • פרפינים • נפט • נפטא • סולר • פחם אבן • פחם עץ • פצלי שמן • קרוסין/דלק סילוני • RP-1 • גז טבעי |  |
| דלקים שאינם מחצביים | גז פחמימני מעובה • ביו דיזל • דלק גרעיני • עצי הסקה • אתנול • אנרגיה הידרואלקטרית • אנרגיה גאותרמית • אנרגיה סולארית • אנרגיית רוח • הפקת אנרגיה מפסולת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531575505171  GND: 4128636-4  LCCN: sh85077332  NDL: 00561889  NKC: ph1058022 
מונה גז ביתי
לאחר פתיחת שוק הגז לתחרות בשנות ה-90, חלה עליה בשימוש היחסי בגפ"מ
שלט המזהיר מחנייה סמוך לגדר בית בירושלים, שמאחוריה מצבורי גז
גרהרד ריכטר

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1932 (בן 92) דרזדן, רפובליקת ויימאר 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף 
 תקופת הפעילות:  1952–2018 (כ־66 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  capitalist realism 
 יצירות ידועות:  חלון הקתדרלה, 48 Portraits, נר 
 פרסים והוקרה:  פרס ארנולד בודה (1982)  אזרחות כבוד של קלן (2003)  פרס התרבות האירופי (2018)  פרימיום אימפריאל (1997)  הפרס לתרבות ואמנות של הגרמנים הקתולים (2004)  פרס נורדריין-וסטפאליה (2000)  פרס וולף לאמנויות  טבעת הקיסר של גוסלאר 
 בן או בת זוג:  איסה גנצקן (1982–1993) 
 www.gerhard-richter.com
 
גרהרד ריכטר (בגרמנית: Gerhard Richter; נולד ב-9 בפברואר 1932) הוא צייר גרמני, מחשובי האמנים בעשורים האחרונים של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21. זוכה "פרס וולף" לשנת 1995. בשנת 2018 יצא סרט הקולנוע "יצירה ללא מחבר" של פלוריאן הנקל וון דונרסמרק שמבוסס על חייו של ריכטר.
הערות שוליים

↑
↑  ראו: "Gerhard Richter Goes to War", אתר הניו יורק טיימס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266897505171  PLWABN: 9810560234805606  AGSA: 3546  BIBSYS: 6043880  BNE: XX1088039  BnF: cb124724601 (data)  CANTIC: a10228275  CiNii: DA0524092X  GND: 118600419  ICCU: CFIV160088  ISNI: 0000 0001 0928 1759  LCCN: n50044731  LNB: 000144679  MusicBrainz: dbf519bb-b073-4127-9ae3-479765676e5a  NDL: 00621372  NGV: 1752  NKC: mzk2005272915  NLA: 35451758  NLK: KAC202280625  NSK: 000121589  NTA: 071088091  PIC: 470  RERO: 02-A016450737  RKD: 66689  SELIBR: 197525  SNAC: w6514rgm  SUDOC: 028171705  Trove: 957824  ULAN: 500003003  VcBA: 495/171748  VIAF: 98149412   WorldCat (עם VIAF): 98149412
ג'ימי מקגרורי

ג'ימי (ג'יימס אדוארד) מקגרורי (26 באפריל 1904, גארנגאד, גלאזגו - 20 באוקטובר 1982) היה כדורגלן סקוטי אשר שיחק בגלאזגו סלטיק, ונודע כאחד "השחקנים הטובים ביותר בכל הזמנים" של סלטיק.
קריירה

מקגרורי עבר לסלטיק בשנת 1922 מהמועדון הקטן, סט. רוצ'ס, לפני שהושאל למועדון קליידבנק לעונת 1923/1924. בין השנים 1922-1937, הוא כבש 397 שערי ליגה למען סלטיק (בנוסף ל-13 שערים שכבש במדי קליידבנק בתקופת ההשאלה).
מקגרורי היה מלך השערים של הליגה הסקוטית בעונות 1926/1927, 1927/1928 ו-1935/1936. במהלך הקריירה שלו, הוא כבש 550 שערים במשחקים רשמיים, כולל 410 שערי ליגה ב-408 משחקים, נתון שהפך אותו לכדורגלן עם יחס הכיבושים הטוב ביותר בהיסטורית הכדורגל בבריטניה.
אחרי שעזב את סלטיק, התמנה למאמן קילמרנוק. בשנת 1945 חזר לסלטיק כשמונה למאמנה. הוא החזיק במשרת האימון כמעט 20 שנה, עד שהוחף על ידי ג'וק סטיין ב-1965.
מקגרורי שיחק 7 פעמים במדי הנבחרת הסקוטית, בהן כבש 7 שערים.
דבון (מחוז)

דבון (באנגלית: Devon; ידוע גם כדבונשייר) הוא מחוז בדרום-מערב אנגליה, התחום בתעלת בריסטול בצפון ובתעלת למאנש בדרום. מסביב למחוז מצויים המחוזות קורנוול, סאמרסט ודורסט. בירת המחוז היא העיר אקסטר, וערים גדולות נוספות במחוז הן פלימות' וטורביי. אוכלוסיית המחוז מונה כ-1.1 מיליון תושבים.
שם המחוז הוא מן הממלכה הקלטית דומוניה, שהייתה ממוקמת באזור בעידן האבן והתקופה הרומאית. בעקבות הכיבוש האנגלו-סקסי של בריטניה, הפכה דומוניה לחלק מממלכת וסקס במהלך המאות ה-8 וה-9. כחלק מממלכת אנגליה, הפכה דבון למחוז.
למחוז רצועות חוף גם מדרום וגם מצפון. שתי רצועות החוף כוללות הרים וחופים חוליים, ועל כן, מפרציה הרבים של דבון מכילים ערי נופש רבות, כפרי דייג ונמלים. פנים המחוז הוא כפרי ופחות מיושב יחסית לשאר מחוזות אנגליה. כלכלת המחוז מבוססת רבות על תיירות.
מועצת המחוז מורכבת מכ-62 נציגים. המפלגה השמרנית היא הגדולה ביותר, עם כ-38 נציגים. לאחר מכן ישנן המפלגה הליברל-דמוקרטית (תשעה נציגים), מפלגת הלייבור (שבעה נציגים), מפלגת יוקיפ (ארבעה נציגים) וכארבעה עצמאיים. בבחירות הכלליות 2015 ניצחה המפלגה השמרנית ב-11 מתוך 12 מחוזות הבחירה בדבון.
דבורנית שחומה

| דבורנית שחומה |
| --- | --- |
 דבורנית שחומה
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד־פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: סחלביים
סוג:: דבורנית
מין:: דבורנית שחומה
שם מדעי
 Ophrys fleischmannii ‏האייק, 1926
דבורנית שחומה (שם מדעי: Ophrys fleischmannii) היא גאופיט בעל פקעת ממשפחת הסחלביים.
ככל הדבורניות היא בעלת חמשת עלי עטיף עליונים אשר במקרה זה צבעם ירקרק, ועלה נוסף תחתון צבעוני ובולט הנקרא שפית, אשר במקרה זה ציורו פשוט יחסית וצבעו חום.
בארץ ישראל - הדבורנית השחומה היא הראשונה לפרוח מבין הדבורניות. היא פורחת כבר בחודש דצמבר ועד לחודש מרץ באזור ההר בחבל הים תיכוני.
גרהרד רוזה

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1896 גדנסק, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  13 בינואר 1992 (בגיל 95) אוברנקירכן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת ורוצלב 
 מעסיק:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, מכון רוברט קוך, לופטוואפה (ורמאכט) 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
גרהרד רוזה (בגרמנית: Gerhard Rose‏; 30 בנובמבר 1896 – 13 בינואר 1992) היה מומחה גרמני לרפואה טרופית שנאשם במשפט הרופאים בגרמניה על פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
ביוגרפיה

רוזה נולד בדנציג שבגרמניה (כיום גדנסק שבפולין). הוא למד באוניברסיטת ברסלאו ובאוניברסיטת הומבולדט שבברלין.
לאחר שסיים את לימודיו עבד במכון של רוברט קוך ובאוניברסיטת היידלברג. בין השנים 1929-1936 עבד בסין.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הצטרף לחיל הרפואה בלופטוואפה בדרגת בריגדיר גנרל. בזמן המלחמה ערך ניסויים על אסירים במחנה הריכוז דכאו ובוכנוואלד באמצעות הדבקה בטיפוס הבהרות ובמלריה. הוא קיווה שיצליח להקים משרת מחקר בארצות הברית, אך נעצר כשהמלחמה הסתיימה.
במשפט הרופאים בגרמניה נמצא אשם בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. הוא נידון למאסר עולם, אך מאסרו קוצר לאחר מכן ל-12 שנים. הוא שוחרר מהכלא בשנת 1955.
ראו גם

ניסויים רפואיים בבני אדם בתקופת השואה
גינזה

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  צ'ואו 
 תאריך ייסוד:  1612 
 על שם:  גינזה 
 קואורדינטות:  35°40′01″N 139°46′02″E﻿ / ﻿35.66682°N 139.76717°E﻿ / 35.66682; 139.76717
  (למפת טוקיו מוגדלת) גינזה(למפת טוקיו רגילה) גינזה
 
מטה סייקו בגינזה
גינזה (ביפנית: 銀座) היא שכונה ברובע צ'ואו בטוקיו הידועה כאזור יוקרתי של העיר ומפורסמת בזכות ריכוז של חנויות כלבו, חנויות אופנה, מסעדות ובתי קפה. גינזה מוכרת כאחד מאזורי הקניות היוקרתיים ביותר בעולם. רבים מבתי האופנה הבולטים מפעילים בגינזה חנויות גדולות ובמקום הריכוז הגדול ביותר של חנויות מותגים מערביות ביפן. בין המותגים הבינלאומיים להם סניף בגינזה (רשימה חלקית ביותר): שאנל, גוצ'י, כריסטיאן דיור, לואי ויטון ורבות נוספות. בגינזה אף חנויות ענק של חברות אלקטרוניקה, בהן סוני ואפל.
היסטוריה

גינזה קרויה על שמה של מטבעת כסף שנוסדה במקום בשנת 1612, בתקופת אדו. לאחר ששריפת ענק כילתה כליל את אזור צוקיג'י (היום שוק הדגים צוקיג'י) בשנת 1872 החליטה ממשלת יפן להפוך את אזור גינזה לדגם של בניה מודרנית. על פי התכנון הממשלתי נבנו במקום מבנים מלבנים עמידות לאש, רחובות רחבים, תחנת הרכבת שימבשי נבנתה בסמוך וכן נבנה באזור ריכוז של משרדי ממשלה. את התכנון העירוני של גינזה יצר אדריכל ממוצא אירי, תומאס ווטרס, ועל הבניה הייתה מופקדת לשכת הבינוי של משרד האוצר. כבר בשנת 1873 הושלמה שדרת חנויות בסגנון מערבי ברחוב היוצא מגשר שימבשי לגשר קיובשי בדרום-מערב רובע צ'ו, שלאורכה בנייני לבנים בני 2–3 קומות בסגנון ג'ורג'יאני.
בשלב ראשון הוצעו בתי הלבנים למכירה ומאוחר יותר הוחכרו, אולם שכר הדירה הגבוה שנקבע הותיר רבים מהם ללא דיירים. למרות זאת החל האזור לשגשג כסמל של "תרבות ונאורות", כיוון שבתי הוצאה לאור של עיתונים וירחונים קבעו מושבן במקום ותרמו לבולטותו של האזור. האזור אף התפרסם בזכות חלונות הראווה של חנויותיו, שהיוו דגם לשיטות שיווק מערביות.
רבים מן המבנים בסגנון בנייה אירופאי נעלמו מן הנוף ברבות השנים, אולם מספר מבנים עדיין נמצאים באזור, הבולט שבהם הוא מבנה וואקו, עליו מגדל שעון גדול, בו שכן מטה חברת השעונים סייקו. השעון נבנה על ידי קינטרו האטורי, מייסדה של חברת סייקו. החל מן המחצית השנייה של המאה ה-20 גינזה הפכה לריכוז בולט של חנויות השייכות למותגי יוקרה מערביים. גינזה היא יעד תיירות פנימית בולט בסופי השבוע, עת שנתיב התנועה הראשי צפון-דרום סגור לתנועת כלי רכב והופך למדרחוב, יוזמה שהחלה בשנות ה-60. נוסף על תחנת הרכבת, באזור אף שלוש תחנות של הרכבת הקלה בטוקיו.
רחוב בגינזה לעת ערב
גרהרד שמידהובר

| --- | --- |

גרהרד שמידהובר
 לידה:  9 באפריל 1894 דרזדן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  11 בפברואר 1945 (בגיל 50) בודפשט, ממלכת הונגריה הונגריה (1940–1945)
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1920   1933 – 1945
 דרגה:   גנרל מיור (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7   מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-13
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל גרהרד שמידהובר (בגרמנית: Gerhard Schmidhuber; 9 באפריל 1894 – 11 בפברואר 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ולדעת חוקרים מסוימים בזכותו רוב גטו בודפשט ניצל.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

שמידהובר נולד ב-9 באפריל 1894 בדרזדן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס שמידהובר לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-177 (הסקסוני המלכותי ה-12), עמו לחם בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1916 הועבר שמידהובר לרגימנט הרגלים ה-391, ומילא בו תפקידים שונים עד סיום המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל שמידהובר את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה פרש שמידהובר מהצבא, ובשנת 1920 התחתן עם הלן באומפלדר. בשנת 1934 הצטרף שמידהובר לוורמאכט, ובשנת 1939 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-103.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה ואחריתו

עם פרוץ המלחמה היה שמידהובר מפקד גדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-103, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת כחלק מהדיוויזיה ה-4. ב-15 באוגוסט 1940 הוסבה הדיוויזיה ה-4 לדיוויזיית הפאנצר ה-14, ורגימנט הרגלים ה-103 הוסב לרגימנט הרובאים ה-103. שמידהובר לחם עם גדודו במהלך המערכה בבלקן ובמהלך מבצע ברברוסה, וב-1 ביולי 1941 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1942 הועלה שמידהובר לדרגת אוברסט, וב-1 ביוני אותה שנה קיבל תפקיד בבית הספר לשריון. ב-11 ביולי 1943 מונה שמידהובר למפקד רגימנט הפאנצרגרנדיר ה-304, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-2, ולחם עמו בקרבות סביב קייב, ועל כך קיבל ב-18 באוקטובר 1943 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-2 במאי 1944 מונה שמידהובר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-7, שהייתה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה, וב-9 בספטמבר מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-13, שהייתה חלק מהארמייה השישית. באוקטובר 1944 לחם שמידהובר עם הדיוויזיה שבפיקודו בקרב דברצן, ובינואר 1945 לחם עמה במצור על בודפשט. ב-21 בינואר 1945 קיבל שמידהובר על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ישנם חוקרים הטוענים שימים ספורים לפני כן, רגע לפני הגעת הכוחות הסובייטים, החליטו יחידות של צלב החץ לחסל את כל יושבי גטו בודפשט. על פי חוקרים אלו, אחד מהקצינים ביחידה זאת החליט לנסות ולסייע ליהודים, ודרך ראול ולנברג, שהיה הנספח השוודי, הפעילו לחץ על מפקד העיר הגרמני שמידהובר שימנע את הטבח. הם הבהירו לו שמעשים אלו יהיו על אחריותו, ושיכנעו אותו לעצור אותם. מיד לאחר מכן שלח שמידהובר חיילים מהוורמאכט לתוך הגטו שיוודאו שהפורעים לא יפגעו שם.
ב-11 בפברואר נהרג בעת ניסיון הפריצה של המצור הסובייטי בבודפשט.
הערות שוליים

1 2  שלמה אהרונסון, כיצד ניצל גטו בודפסט?
1 2  אלי ריכנטל, בדיקה מחודשת של פרשת קסטנר (עמ' 132) (ארכיון)
גווארוליוס

גווארוליוס (בפורטוגזית: Guarulhos) היא עיר במדינת סאו פאולו בברזיל. זו העיר השנייה הכי המאוכלסת במדינת סאו פאולו, העיר ה־13 הכי מאוכלסת בברזיל, והעיר הכי מאוכלסת בברזיל שאינה בירת מדינה. זוהי עיר במטרופולין של סאו פאולו. גרים בעיר 1,324,781 אנשים בשטח של 318.68 קמ"ר. תוצר העיר הוא השני הגודלו בסאו פאולו והשני בגודלו בברזיל. זהו הפרוור העשירי בגודלו בעולם. ההכנסה לנפש לעירייה היא 12,793 $R.
סקירה כללית

שם העיר בא משפת הטופי שם הוא אומר "אנשים בעלי כרס גדולה"; זו התייחסות לתושבים המקוריים באזור, בני שבט הטופי. נמל התעופה הבינלאומי סאו פאולו-גווארוליוס (GRU), אחד משדות התעופה החשובים בברזיל, ממוקם בעיר. העיר היא מקום מושבה של הדיוקסיה הרומית-קתולית של גווארוליוס. השטח המוניציפלי של העיר מכיל חלק מה־7,917 הקטאר של פארק מדינת קנטארה, שהוקם בשנת 1962, המגן על חלק גדול מאספקת המים של המטרופולין של סאו פאולו. הוא מכיל גם חלק מה־292,000 הקטאר של מעיינות נהר פאראיבה דו סול שהוכרז בשנת 1982 כאזור הגנת הסביבה, כדי להגן על מקורות הנהר פאראיבה דו סול.
היסטוריה

גווארוליוס נוסדה ב־8 בדצמבר 1560 על ידי הכומר הישועי מנואל דה פייבה בשם "Nossa Senhora da Conceição" (בפורטוגזית: גבירתנו של ההתעברות).
במאה ה-16, גווארוליוס הייתה מיקום אסטרטגי: היא גבלה בעיר העתידית סאו פאולו ומוקפת בנהרות טייטה (בדרום) וקאבוצ'ו (במזרח). באותה תקופה הוקם, למטרות דומות, הכפר סאו מיגל, שנקרא בימינו מחוז סאו מיגל פאוליסטה.
בשנת 1880 שוחררה גווארוליוס מסאו פאולו ונקראה Nossa Senhora da Conceição dos Guarulhos (בפורטוגזית: גבירתנו של ההתעברות של גווארוליוס). שמה הנוכחי אומץ מאוחר יותר, לאחר חקיקת החוק מס' 1.021, ב-6 בנובמבר 1906.
בשנת 1940 הוקמה הספרייה העירונית של מונטירו לובאטו. בשנת 1945 הועבר בסיס האוויר של סאו פאולו (BASP) מקמפו דה מארטה, שדה תעופה קטן בסאו פאולו, לשכונת קומביקה בגווארוליוס.
בשנת 1958 הוקם מועדון רוטרי בעיר.
הקונסרבטוריון העירוני של גווארוליוס נוסד בשנת 1961.
בשנת 1963 נוסדה האגודה המסחרית והתעשייתית של גווארוליוס, וכיום נקרא המוסד איגוד המסחר והעסקים של גווארוליוס (Associação Comercial e Empresarial de Guarulhos - ACE).