stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד קרצמר
ספרים

זכויות נכים בישראל - הצעות לרפורמה (עם אוריאל פרוקצ'יה וא' ל' מילר, (המכון למחקרי חקיקה ומשפט משווה, ירושלים 1979)
דיני מטרדים (המכון למחקרי חקיקה ומשפט משווה, ירושלים 1980)
דיני תקיפה The Law of Battery and Assault (המכון למחקרי חקיקה ומשפט משווה, ירושלים 1980)
The Legal Status of the Arabs in Israel, Westview Press, 1990 (מהדורה שנייה מעודכנת פורסמה ב-2002 בערבית)
Freedom of Speech and Incitement Against Democracy (editors D. Kretzmer and F. Hazan) (Kluwer Law International, 2000
The Occupation of Justice: The Supreme Court of Israel and the Occupied Territories, SUNY Press, 2002
The Concept of Human Dignity in Human Rights Discourse (edited together with E. Klein, Kluwer International, 2002
מאמרים נבחרים בעברית

פנינה להב ודוד קרצ'מר, ‏מגילת זכויות האדם והאזרח בישראל: הישג קונסטיטוציוני או אחיזת עיניים?, משפטים ‏ז', חוברת 1, יוני 1976, עמ' 154–200
דוד קרצמר, ביקורת שיפוטית על החלטות היועץ המשפטי לממשלה, פלילים ה', ספטמבר 1996, עמ' 121–147
דוד קרצמר, חמישים שנה של משפט ציבורי בבית-המשפט העליון - זכויות אדם, משפט וממשל ה', ספטמבר 1999, עמ' 297–337
דוד קרצמר ויניב לושינסקי, זכויותיהם של להט"בים במשפט הבינלאומי, עינב מורגנשטרן, יניב לושינסקי ואלון הראל (עורכים), זכויות הקהילה הגאה בישראל: משפט, נטייה מינית וזהות מגדרית, צפרירים: נבו, 2016, עמ' 1033–1072
דוד קרצמר וגרשום גורנברג, פוליטיקה, משפט וההליך השיפוטי: המקרה של בג"ץ והשטחים, משפט וממשל י"ז, אפריל 2016, עמ' 249–323
פרקים נבחרים בספרים

Manufacturer’s Liability in Israel in Israeli Reports to the Tenth International Congress of Comparative Law (ed., S. Goldstein, Jerusalem, 1978) 35
The Constitutional and Legal Status of Freedom of Speech in Israel, in Israeli Reports to the XIII International Congress of Comparative Law (1990) 183.
Racial Incitement in Israel in Group Defamation and Freedom of Speech, The Relationship between Language and Violence (ed., Monroe H. Freedman and Eric M. Freedman, Greenwood Press, 1995) 175
Judicial Review of Demolition and Sealing of Houses in the Occupied Territories, in Klinghoffer Book on Public Law, edited by I. Zamir (Institute for Legislative Research and Comparative Law, 1993) 305 (in Hebrew)
Basic Laws as a Surrogate Bill of Rights: The Case of Israel, in Promoting Human Rights Through Bills of Rights: Comparative Perspectives, edited by P. Alston (Oxford University Press, 1999) 75
The Duty to Protect and to Ensure Human Rights According to the Law of Israel, The Duty to Protect and to Ensure Human Rights, edited by E. Klein (Berlin Verlag, 2000) 137
Human Dignity in Israeli Jurisprudence", in E. Klein and D. Kretzmer (eds.), The Concept of Human Dignity in Human Rights Discourse, (Kluwer Law International, 2002) 161–178".
The Torture Debate: Israel and Beyond, in Crime, Social Control and Human Rights, Essays in honour of Stanley Cohen, edited by David Downes, Paul Rock, Christine Chinkin and Conor Gearty (Willan Publishing, 2007) 120
Civilian Immunity in War: Legal Aspects, in Igor Primoratz (editor), Civilian Immunity in War (OUP, 2007) 84
International Law in Domestic Courts: Israel, in David Sloss (editor), The Role of Domestic Courts in Treaty Enforcement: A Comparative Study (Cambridge University Press, 2009), 273
Torture, Prohibition of; States of Emergency; Human Rights: States’ Reports, Essays in Max Planck Institute Encyclopedia of Public International Law (Oxford University Press, 2009)
West Bank and Gaza, Essay in Encyclopedia of Human Rights (Oxford University Press, 2009)
Unlawful Combatants, Essay in Encyclopedia of War (Wiley-Blackwell, 2011)
Use of Lethal Force Against Suspected Terrorists, in A-M Salinas de Friás, KLH Samuel and ND White (editors),Counter-Terrorism: International Law and Practice (Oxford University Press, 2012), 618
The Legal Regime Governing the Use of Lethal Force in the Fight against Terrorism, Larissa van den Herik and Nico Schrijver (eds.), Counter-Terrorism Strategies in a Fragmented International Legal Order: Meeting the Challenges (Cambridge University Press, 2013), 559
The Law of Belligerent Occupation as a System of Control: Dressing up Exploitation in Respectable Garb, in Daniel Bar-Tal and Izhak Schnell (editors), Impacts of Lasting Occupation: Lessons from Israeli Society (Oxford University Press, 2013), 31
.Il caso Scalk e Kopf c. Austria in tema di unioni omosessuali, in Marta Cartabia (ed.), Dieci casi sui diritii in Europa (il Mulino Itinerari, 2011), 59
הערות שוליים

↑  מקבלי תארים באוניברסיטה העברית, למרחב, 18 בפברואר 1968
↑  https://law.huji.ac.il/people/דוד-קרצמר
↑  "מי אנחנו", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306426005171  BIBSYS: 1040771  BnF: cb12315298g (data)  CiNii: DA05338547  GND: 172699517  ISNI: 0000 0001 1069 1309  LCCN: n2002090398  NTA: 191800481  RERO: 02-A003474368  SUDOC: 032049064  VIAF: 68997281   WorldCat (עם VIAF): 68997281
שבט דוב המערות (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "שבט דוב המערות" מאת ג'ין מ. אואל
 בימוי:  מייקל צ'פמן 
 הופק בידי:  פיטר גובר, ג'ון פיטרס, סטאן רוגו 
 תסריט:  ג'ון סיילס 
 עריכה:  ונדי גרין בריקמונט 
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי 
 צילום:  יאן דה בונט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 במאי 1986 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה 
 תקציב:  18 מיליון דולרים
 הכנסות:  2 מיליון דולרים (בארצות הברית)
 הכנסות באתר מוג'ו:   clanofthecavebear
 דף הסרט ב־IMDb
 
שבט דב המערות (באנגלית: The Clan of the Cave Bear) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1986 בבימויו של מייקל צ'פמן אשר מבוסס על רומן באותו השם מאת הסופרת האמריקאית ג'ין מ. אואל. בסרט מככבים דריל האנה, פמלה ריד, ג'יימס רימר ותומס ג'י ווייטס.
כל הדיאלוג בסרט מתנהל בין הדמויות במחוות גוף והברות גרוניות אשר לוו בכתוביות, באופן נאמן ביותר לספר.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לשנת 1987 בקטגוריית האיפור.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת באירופה במהלך התקופה הפלאוליתית, ומתמקדת בנערה איילה (מגולמת על ידי דריל האנה) שהתייתמה בעקבות רעידת אדמה אשר הרגה את כל בני משפחתה. איילה אשר בתחילה מנסה לשרוד בכוחות עצמה עם פציעה קשה ברגלה שנגרמה מהיתקלות באריה מערות, נתקלת בהמשך בקבוצת הניאנדרטלים "שבט דוב המערות". למרות שבתחילה מנהיג השבט ברון (מגולם על ידי ג'ון דוליטל), לא שש לקבל אותה לשבט שלהם משום שהוא אינו סומך עליה מכיוון שהיא אחת מ"האחרים", אף על פי כן איזה (מגולמת על ידי פמלה ריד) מתעקשת לבסוף לאמץ אותה, ובעקבות כך איילה באופן הדרגתי מתחילה להשתלב בחיי השבט. אחיה של איזה, כרב (מגולם על ידי ג'יימס רימר), אשר הוא השמאן של השבט, מאמין שאיילה נושאת את רוח אריה המערות רב העוצמה, וסבור שהגעתה הוא סימן למזל טוב.
למרות שאיילה נאלצת להתמודדת עם אתגרים מהותיים בעודה לומדת את מנהגי השבט וכאשר היא מנסה לפעול בהתאם לכל המסורת של השבן, בזכות החוסן והאינטליגנציה שלה היא מצליחה לבסוף לזכות בכבוד של חלק מחברי השבט.
אף על פי כן, האינטליגנציה, הסקרנות והיכולות הפיזיות שלה מבדילים אותה מאנשי שבט דוב המערות, והדבר מוביל בהמשך לסכסוכים עם ברוד (מגולם על ידי תומאס ג'י ווייטס), בנו של מנהיג השבט, אשר מרגיש מאוים מנוכחותה של איילה, ובשלב מסוים הוא תוקף אותה מינית וכתוצאה מכך היא נכנסת להריון ממנו.
בעקבות מותה של איזה, ברוד הופך למנהיג השבט ומיד משתמש בכוחו כדי להפריד את איילה מבנה ועל מנת לגרש את כרב מהשבט. איילה נלחמת בברוד וגורמת בסופו של דבר להשפלתו. למרות שבעקבות כך השבט מאפשר לה להישאר עימם, היא בוחרת לבסוף לעזוב את השבט, נפרדת בצער מבנה, ויוצאת למסע חדש בתקווה שהיא תצליח למצוא את "האחרים".
צוות השחקנים הראשי

דריל האנה בתפקיד איילה
פמלה ריד בתפקיד איזה
ג'יימס רימר בתפקיד כרב
תומאס ג'י ווייטס בתפקיד ברוד
קרטיס ארמסטרונג בתפקיד גוב
ניקול איגרט בתפקיד איילה כנערה מתבגרת
ראו גם

שבט דוב המערות
הערות שוליים

↑  Janet Maslin (1986-01-17). "'Clan Of The Cave Bear'". The New York Times.
↑  Janet Maslin (1989-02-05). "Is January The Cruelest Month?". The New York Times.
רוברט דאגלס הייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1934 (בן 91 בערך) קלגרי, אלברטה, קנדה 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה הבריטית 
 פרסים והוקרה:  מסדר קנדה, פרס האגודה הפסיכולוגית הקנדית (CPA) על תרומות נכבדות לפסיכולוגיה כמדע, פרס ברונו קלופפר
 https://www.hare.org
 תרומות עיקריות
 עבודתו על פסיכופתיה, רשימת הפסיכופתיה המעודכנת
 
רוברט דאגלס הייר (באנגלית: Robert D. Hare; נולד בשנת 1934) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה מטעם אוניברסיטת קולומביה הבריטית, בה למד וערך מחקרים במשך כ-35 שנים. את רוב הקריירה שלו הקדיש הייר לחקר הפסיכופתיה, טבעה, הערכתה והשלכותיה בהקשרים משפטיים ופסיכאטריים. הוא מחברם של מספר ספרים ומאמרים מדעיים רבים בנושא הפסיכופתיה, ובמקביל פיתח במהלך השנים את רשימת הפסיכופתיה המעודכנת והיה שותף בפיתוח הכלים הנגזרים מתוך הרשימה שהביאו ליצירת קבוצות מחקר רבות בתחום.
רוברט הייר הוא גם חבר בצוות היועצים של ה-FBI במרכז לחקירות בנושאי חטיפות ילדים ורוצחים סדרתיים. בנוסף לכך, הוא גם מייעץ למספר שירותי בתי הסוהר בבריטניה ובצפון אמריקה בנושאי פיתוח תוכניות טיפול חדשות לעבריינים עם פסיכופתיה.
ביוגרפיה וקריירה

בשנת 1960 סיים רוברט הייר תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת אלברטה. לאחר מכן עבר לארצות הברית ללמוד לתואר שלישי עם התמחות בפסיכופיזיולוגיה באוניברסיטת אורגון, אך עקב מחלה ממנה סבלה ביתו שב חזרה לביתו בקנדה. לאחר מכן עבד הייר כפסיכולוג בשירות בתי הסוהר של קולומביה הבריטית במשך שמונה חודשים, תחום שבו לא הייתה לו הכשרה מיוחדת; ואכן, מאוחר יותר כתב בספרו "ללא מצפון" כיצד הצליחו חלק מהאסירים לתמרן אותו, וכיצד אחד מהאסירים חיבל בבלמים של המכונית שלו וכמעט גרם למותו.
בשנת 1963 סיים הייר את הדוקטורט שלו, ואת התזה שלו כתב על ההשפעות שיש לענישה על ההתנהגות. מחקריו הובילו אותו אל הספר "מסיכת השפיות" מאת הפסיכיאטר הרווי קלקלי שהשפיע רבות על עבודתו בתחום הפסיכופתיה.
לאחר מכן חזר הייר לוונקובר, ועבד כפרופסור בפקולטה לפסיכולוגיה של אוניברסיטת קולומביה הבריטית, שם נשאר יותר מ-30 שנה עד צאתו לגמלאות. הייר ערך מחקר באותו הכלא בו עבד בעבר והסיק כי חלק מהאסירים לא שינו ואף המשיכו עם התנהגותם העבריינית בתוך כותלי בתי הסוהר מכיוון שהיו פסיכופתים. באחד מראיונותיו הוא אמר, "הגעתי לאזור שאף אחד אחר לא עבד בו".
בשנת 1970 פרסם הייר את הספר "פסיכופתיה: תיאוריה ומחקר", בו סיכם את מצב התחום, והפך למשפיע בינלאומי בהחייאת ועיצוב הקונספט.
מדע פופולרי

האם אכפת לי מאנשים אחרים? זאת שאלה קשה. כן, אני מניח שבאמת כן... אבל אני לא נותן לרגשות שלי להפריע... כלומר, אני אדם חם ואכפתי, אבל צריך להודות בזה, כולם מנסים לדפוק אותך... אתה חייב לדאוג לעצמך, להשים את הרגשות שלך בצד. נגיד שאתה צריך משהו, או מישהו מנסה לדפוק אותך... אתה מטפל בזה, עושה מה שאתה צריך לעשות. האם אני מרגיש רע אם אני צריך לפגוע במישהו? כן לפעמים. אבל זה בעיקר... [צוחק]... איך הרגשת בפעם האחרונה שדרכת על ג'וק?
בשנת 1999 כתב רוברט הייר את רב-המכר "ללא מצפון: עולמם המטריד של הפסיכופתים שביננו". הוא מתאר את הפסיכופתים כ"טורפים חברתיים", תוך שהוא מציין שרובם אינם מבצעים רצח. סקירה פילוסופית אחת תיארה את הכתיבה כבעלת נימה מוסרית גבוהה, שנוטה לסנסציוניזם ואנקדוטות גרפיות. לפי הסקירה הספר מספק סיכום שימושי של הערכת הפסיכופתיה אך בסופו של דבר נמנע מהשאלות הקשות שכרוכות בנושא.
בשנת 2006 כתב יחד עם יועץ משאבי האנוש פול באביאק את הספר "נחשים בחליפות: כאשר פסיכופתים יוצאים לעבודה". הספר מתמקד במה שהייר ובאביאק מכנים "הפסיכופת המוצלח", שיכול להיות מקסים ומיומן חברתית ולכן מסוגל להסתדר במקום העבודה. זאת בניגוד לסוג הפסיכופת שחסר את הכישורים החברתיים או השליטה העצמית שכנראה לא יוכל להחזיק משרה לאורך זמן. אף על פי שהמושג הפך פופולרי למדי, הוא גם מצוי במחלוקת וחסר תמיכה מחקרית משכנעת.
הייר הופיע בסרט הדוקומנטרי עטור הפרסים "התאגיד" משנת 2003, ודן בשאלה האם ניתן לומר שהקריטריונים שלו לפסיכופתיה חלים על ארגונים עסקיים. בהתבסס על מילותיו של הייר, הגיעו הבמאים למסקנה שרובם יעמדו בקריטריונים. עם זאת, בספר שלו "נחשים בחליפות" בשנת 2007, הייר טען כי יוצרי הסרט הוציאו את דבריו מהקשרם וכי הוא אינו מאמין כי כל או אפילו רוב התאגידים או אנשי העסקים יעמדו בקריטריונים הדרושים לאבחנה של פסיכופתיה.
בשנת 2012 הייר הגיב בסקפטיות לרב-המכר "מבחן הפסיכופת" של הסופר, ועיתונאי–חוקר ג'ון רונסון. הייר פרסם מאמר שהפריך את טענותיו של רונסון, וקבע כי הוא ממעיט בחשיבותם של אנשי מקצוע ומציג פסיכופתיה בספרו בצורה לא מציאותית ופשטנית מדי.
ראו גם

קנט קיהל
הרווי קלקלי
הערות שוליים

↑  The Hare Psychopathy Scales, hare.org
↑  Robert D. Hare, Without conscience : the disturbing world of the psychopaths among us, New York, 1999, ISBN 978-1-57230-451-2
1 2  Into the Mind of a Psychopath, Discover Magazine (באנגלית)
↑  Review - Without Conscience - Personality Disorders, web.archive.org, ‏2021-10-01
↑  Paul Babiak, Snakes in suits : when psychopaths go to work, 1st ed, New York: Regan Books, 2006, ISBN 0-06-114789-3
↑ נחשים בחליפות, עמ' 94-95
As a promotional release for the documentary put it: “Diagnosis: the institutional embodiment of laissez-faire capitalism fully meets the diagnostic criteria of a psychopath.” Although the producers of the documentary stated that they used the term psychopath merely as a metaphor for the most egregious corporate entities, it is apparent that they had in mind corporations in general. The short excerpt from the interview with Hare did not convey his view that although the attitudes, philosophies, and behaviors of a given corporation (as a legal entity) might be considered psychopathic, at least as an academic exercise, such a “diagnosis” hardly would apply to all, or even most, corporations.
↑  Robert D. Hare, A Commentary on Ronson’s The Psychopath Test: A Journey Through the Madness Industry
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460477805171  PLWABN: 9810654311805606  BIBSYS: 90396350  BNE: XX964656  BnF: cb13490623f (data)  CiNii: DA09055704  GND: 124268803  ICCU: UBOV358328  ISNI: 0000 0001 0937 6571  LCCN: n93065308  NDL: 00513740  NKC: vse2009539963  NLK: KAC199611517  NTA: 068527802  SNAC: w6x36tdt  SUDOC: 143782703  VIAF: 114333768   WorldCat (עם VIAF): 114333768
הכוחות המזוינים של ליבריה

| --- | --- |

חיילים ליברים במצעד
 מדינה:  ליבריה
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־117 שנים)
 הגוף הקודם:  משמר הגבול הליברי
 זרועות בצבא:  חטיבת החי"ר ה-23 (זרוע היבשה)  משמר החופים
 סוגי נשקים:  בעיקר נשק קל
 שם קצר:  AFL
 מטה:  ליבריה מונרוביה, ליבריה
 מנהיגות
 המפקד העליון:  נשיא ליבריה – ג'וזף ניומה בואקאי
 שר ההגנה:  השרה לביטוחן לאומי – ג'רלדין ג'ורג'
 ראש המטה:  בריגדר גנרל – דוידסון פורליהה – ראש מטה הכוחות המזוינים
 כוח אדם
 סוג שירות:  התנדבותי
 כוחות פעילים:  2,000
 תקציב
 תקציב שנתי:  $12 מיליון
 אחוזי תמ"ג:  0.74%
 תעשייה
 ספקים זרים:  ארצות הברית  מדינות הגוש המזרחי
 מלחמות שהשתתף בהן
 מלחמת האזרחים הליברית הראשונה  מלחמת האזרחים השנייה בליבריה
 
 https://mod.gov.lr/
 
הכוחות המזוינים של ליבריה (באנגלית: Armed Forces of Liberia ובראשי תיבות: AFL) הם הכוח הצבאי של ליבריה, שנועד לשמור על ריבונות המדינה ולסייע במצבי חירום.
על פי החוקה של ליבריה, העומד בראש הצבא הוא נשיא המדינה, והשר לביטחון לאומי הוא האמון על פעילות הצבא בפעולה. בעוד הרמטכ"ל הוא ראש הדרג הצבאי ומשמש כזרוע המבצעת של פקודות הדרג המדיני, תוך פיקוד ופיקוח על הצבא בזמן שיגרה.
בליבריה מציינים את ה-11 בפברואר כיום הלאומי של הכוחות המזוינים.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  יש להרחיב פסקה זאת.
הצבא נוסד בשנת 1908 על בסיס מיליציה שנקראה משמר הגבול הליברי, שבתורה התבססה על כוח חצי צבאי שאורגן עם ראשית הגעת העבדים המשוחררים מאמריקה. כמו כן השם הנוכחי של הצבא הוא נקבע בשנת 1956. במשך כמעט כל ההיסטוריה של הצבא הוא קיבל סיוע חומרי והדרכה ניכרת מארצות הברית.
ברוב ההיסטוריה של הצבא הליברי, הוא כמעט ולא היה מעורב בלחימה של ממש או בפעולות צבאיות, למעט מספר משימות מועטות בהם לקח חלק, פרט למלחמות האזרחים של ליבריה (ראו ערכים בטבלה).
מעט מן הפעולות בהן לקחו חלק הכוחות המזוינים של ליבריה:
בשנים הראשונות פעלו לדיכוי מרידות של שבטי הילידים של פנים הארץ, ואבטחת הגבולות מפני פלישות של אלו אל ערי החוף – שם התרכזה אוכלוסיית המתיישבים שבא מאמריקה.
מלחמת העולם הראשונה – סיועה למדינות ההסכמה בשליחת מספר קטן של חיילים המתנדבים לסייעה בחזית המערבית (אם זאת לא נרשם תיעוד על השתתפות בקרב). לצד התגוננות מפי תקיפות חופי ליבריה על ידי הצי של גרמניה.
מלחמת העולם השנייה – סיועה לבעלות הברית ושליחת חיילים תחת פיקוד הצבא אמריקאי לחזית הצרפתית (גם במקרה זה לא נרשם על מעורבות בלחימה), לצד הנגשה מלא של משאבי המדינה לבעלות הבירית בתמורה לסיוע והגדל הצבא הליברי.
השתתפות במשימת האו"ם בקונגו בשנות ה-60, עם למעלה מ-300 חיילים ליברים.
ההפיכה הצבאית ב-1980 וניסיון ההפיכה של 1985
מלחמת האזרחים הראשונה בליבריה בשנים 1989–1997
מלחמת האזרחים השנייה בליבריה 1997–2003
משימת שמירת השלום במאלי בשנת 2003
משימת שמירת השלום בדרום סודאן בשנת 20019
מבנה הצבא

הצבא מונה כ-2000 חיילים מקצועים. מתוכם כ-1500 משרתים תחת חטיבת החי"ר ה-23 המשמשת כזרוע היבשה של הצבא, ולה שני גדודים לצד מספר יחידות תומכות כגון: פיקוד הדרכה, פלוגת הנדסה, יחידת קשר, ועוד. בעוד שאר החיילים משרתים במשמר החופים הליברי המשמש כזרוע הים של הצבא.
בנוסף בעבר היה לצבא הליברי כנף אוויר, שפורקה עקב מלחמת האזרחים, אם זאת יש דיון להחזיר את היחידה כחלק מזרוע היבשה.[דרוש מקור]
ציוד

עם התקציב הנמוך של השנים האחרונות העומד על כ-12 מיליון דולר (0.74 אחוז מהתמ"ג) עקב המצב הכלכלי ולאחר התאוששות ממלחמת האזרחים. הציוד העיקרי של הצבא מיושן יחסית ומגיע מהגוש המזרחי. בין היתר זה כלל רובים ממשפחת הקלשניקוב (בין ההיתר מרומניה) לצד מעט מקלעי PK ומשגרי רקטות RPG-7, לצד מספר מועט של רכיבי שטח משוריינים כמו השטרייט קוגר (אנ'). כמו כן למשמר החופים מספר קטן של סירות מסוג צרעה.
עקב המשאבים, כוח האדם וצורת הארגון הלקויים של הכוחות המזוינים של ליבריה אלו נחשבים למן הצבאות הכושלים בעולם.
הערות שוליים

↑  Brief History of AFL – Ministry of National Defense (באנגלית)
↑  2024 Liberia Military Strength, www.globalfirepower.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Guy Martin, Liberia operating Streit Cougars, defenceWeb, ‏2020-02-20 (ב־)
↑  2024 Military Strength Ranking, www.globalfirepower.com (באנגלית אמריקאית)
סם האריס

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1967 (בן 57) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Samuel Benjamin Harris 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אירועים משמעותיים:  Sam Harris: Science can answer moral questions 
 עיסוק:  סופר, דוקטור למדעי המוח, פילוסוף
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  מדעי המוח, פילוסופיה, דת, אתאיזם, רוחניות, אתיקה, פוליטיקה
 סוגה:  ספרות עיון
 זרם ספרותי:  אתאיזם חדש 
 יצירות בולטות:  מהומת אלוהים, The Moral Landscape, מכתב לאומה נוצרית, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 בן או בת זוג:  אניקה האריס (2004–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 www.samharris.org
 חתימה:   
 
סמואל בנג'מין "סם" האריס (באנגלית: Samuel Benjamin "Sam" Harris; נולד ב-9 באפריל 1967) הוא סופר, פילוסוף ומדען מוח אמריקאי יהודי, הנחשב למבקר נוקב של שלוש הדתות המונותאיסטיות האברהמיות הנודעות (יהדות, נצרות, ואסלאם). בשנים האחרונות הוא ממקד את ביקורתו בפרט כנגד דת האסלאם.
האריס הוא מחבר הספר "מהומת אלוהים" ("The End of Faith"), שיצא לאור בשנת 2004 ושהופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס למשך 33 שבועות. בשנת 2006 פרסם האריס את ספרו השני, "מכתב לאומה נוצרית" ("Letter to a Christian Nation"), שנכתב כתגובה לביקורת על "מהומת אלוהים". ספרים אלו הגיעו למעמד רבי-מכר ברחבי העולם ותורגמו ליותר מעשרים שפות.
האריס הוא מתומכיה של תנועת הספקנות המדעית והאתאיזם החדש. הוא תומך בהפרדת הדת מהמדינה, חופש הדת, והחופש למתוח ביקורת על הדת. בספר שהוציא ב-2010 טוען האריס שהמדע יכול לענות על שאלות מוסריות ולקדם את רווחת האדם, ומציג דוגמאות פרקטיות לכך.
קורות חיים

האריס נולד גדל בבית לא-אדוק בלוס אנג'לס שבארצות הברית, לאב נוצרי-קווייקרי ולאם יהודייה. לדברי האריס, הוריו דיברו על דת לעיתים נדירות, אך הנושא תמיד עניין אותו. בילדותו בחר להימנע מלקיים את טקס בר המצווה. הוא החל ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת סטנפורד, אולם לאחר התנסות בסם האקסטזי, עבר שינוי מהותי בחייו ובתפיסתו כלפי החיים. לדבריו, בעקבות החוויה הזו, "הבנתי כי ניתן להיות בן אדם שרוצה בטובת אחרים כל הזמן". האריס נשר מלימודים ויצא לטייל בעולם, בין השאר בהודו ובנפאל, התנסה במדיטציה ולמד בודהיזם.
בשנים ההן החל להתעניין בשאלות רוחניות ובפילוסופיית החיים, והוקסם מהרעיון שיש ביכולתו להשיג תובנות רוחניות ללא שימוש בסמים. כעבור שנים אחדות חזר לסטנפורד והשלים תואר בפילוסופיה. האריס החל לכתוב את ספרו הראשון מייד לאחר פיגועי 11 בספטמבר, שהתרחשו ברחבי ארצות הברית.
בנוסף, להאריס יש דוקטורט במדעי המוח. בשנת 2008 ייסד את "פרויקט התבונה" ("The Reason Project"), שמטרתו הפצת ידע מדעי וערכים לא-אדוקים לכלל הציבור.
האריס נישא ב-2004 לאנאקה האריס (לבית גורטון) (אנ') עורכת ספרי עיון ומדע אמריקאית, ולהם שתי בנות.
השקפת עולם

האריס מבקר באופן כוללני את האסלאם, הנצרות והיהדות, באומרו שהוא מוכן לבקר רק את הדת עצמה ולא את האנשים המשתייכים לה. לדבריו, באמונה הדתית בימינו מובנים חוסר רציונליות וחוסר אתיקה; היא מעוררת באנשים מוטיבציה לאלימות, ולכן מסוכנת לציוויליזציה. הסכנה בולטת במיוחד לאור התפוצה והנגישות ההולכות וגוברות של נשק להשמדה המונית בעולם, והניסיון של גורמים דתיים קיצוניים כמו אל-קאעידה לעשות בו שימוש לצרכיהם.
על אף שהוא מותח ביקורת כללית כנגד האמונה הדתית על ביטוייה בדתות השונות (יהדות, נצרות, הינדואיזם ועוד), האריס מפנה ביקורת חריפה בפרט כנגד דת האסלאם, שאת הכתבים המכוננים שלה, "הקוראן" והחדית', הוא מגדיר כקיצוניות מוסלמית.
למרות היותו אתאיסט, האריס נמנע מלהשתמש במונח זה, בטענה כי תוויות והגדרות, באופן כללי, הן מיותרות. עמדתו היא כי האתאיזם אינו השקפת עולם או פילוסופיה. הוא מאמין שאתאיסטים "לא צריכים לקרוא לעצמנו שום דבר. אנחנו צריכים ללכת מתחת לרדאר לשארית חיינו. וכל עוד עודנו כאן, עלינו להיות אנשים הגונים, ישרים, שמכחידים רעיונות רעים היכן שאנו נחשפים אליהם".
הוא משווה אמונות דתיות מודרניות למיתוסים של היוונים הקדמונים אשר היו מקובלים בעבר כעובדה, אך מיושנים כיום.
האריס מציין כי לפי הדת אמור להתקיים אל בורא, כל-יודע ואוהב, שנתן לבני האדם ספר חשוב מאוד - התנ"ך. ספר זה אמור לשמש כספר הדרכה לחיים כציוויליזציה אנושית, הספר החשוב ביותר. האריס תהה מדוע ספר שכזה לא מכיל מידע מועיל כמו מידע על חשמל, על DNA או על דרכים בהן פועלות מחלות זיהומיות. לעומת זאת הספר מכיל כמות גדולה של מה שהוא מכנה ברבריות מתקופת הברזל על איך להקריב בעלי חיים, איך להחזיק בעבדים, את מי להרוג ומדוע. וכן כי התנ"ך "אינו מכיל ולו משפט אחד שלא יכול היה להיכתב על ידי גבר או אישה במאה הראשונה".
האריס מתמקד בביקורותיו על היחס לנושאי דת עכשוויים בארצות הברית. האריס חושש שתחומים רבים ויסודיים בתרבות האמריקנית ייפגעו על ידי אמונות דוגמטיות. הוא מצטט סקרים שהראו כי כ-44% מהאמריקאים סבורים שיש ללמד לימודי בריאתנות בבתי ספר ציבוריים ומאמינים כי "סביר" שישו יחזור לכדור הארץ ב-50 השנים הבאות, וכן מצביע על כך שאחוז זהה של אמריקאים מאמינים כי אלוהים הבטיח את ארץ ישראל ליהודים.
האריס נוסע לעיתים קרובות עם שומרי ראש עקב כך שהוא מקבל איומים על חייו ממוסלמים ונוצרים.[דרוש מקור]
השקפת עולם > עמדותיו כלפי ישראל והפלסטינים

בתחילת דרכו, טען שהוא לא רואה בתנ"ך וביחסים כאלה ואחרים של דת היהדות, כהוכחות לתביעתו של העם היהודי על ארץ ישראל כמדינת הלאום היהודי (אנ'). עם זאת, הוא גורס שאם קיימת אומה אחת לה נחוץ ביותר מדינה משלה על-מנת להגן על עצמה מעוינות – אלה היהודים, ולפיכך האריס מכיר גם בתקפות מדינת ישראל על מנת לממש זאת למענם.
ב-2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל של מדינת ישראל[דרושה הבהרה], האריס תמך בזכותם[דרושה הבהרה] של יהודי ישראל להגן על עצמם בצורה המוסרית לה הם מורגלים.[דרושה הבהרה] הוא אף פירט את משנתו כנגד ארגוני הטרור הפלסטיניים שברצועת עזה שיזמו את מתקפת הפתע ב-7 באוקטובר 2023, ודחה טיעונים שקריים[דרושה הבהרה] כמו התגרות מצד ישראל נגד הפלסטינים והאשמות שווא כמו בנייה בהתנחלויות ביהודה ושומרון (הגדה המערבית) – כי מאז התנתקה מכיבוש הרצועה משם יצאה המתקפה של חמאס – ישראל לא-בנתה דבר בעזה מאז שנת 2005, כך להשקפתו של האריס.
הערות שוליים

↑  סם האריס, Big Think, יוטיוב, 4 ביולי 2007
1 2  "#2 — Why Don't I Criticize Israel?". Sam Harris. נבדק ב-2023-04-13.
1 2  Salon Staff (2014-07-28). "Sam Harris: Why don't I criticize Israel?". Salon (באנגלית). נבדק ב-2023-04-13.
↑  "Sam Harris | The Sin of Moral Equivalence". Sam Harris. נבדק ב-2023-11-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262484505171  PLWABN: 9810561175505606  BIBSYS: 5008543  BnF: cb161774143 (data)  CiNii: DA19822810  GND: 132479095  ICCU: LO1V318756  ISNI: 0000 0001 2144 7416  LCCN: n2004095973  LNB: 000196215  MusicBrainz: 0355e83f-a0b0-4a08-879c-87e8dade5afc  NKC: jx20100630004  NLG: 269240  NLK: KAC200509981  NSK: 000459268  NTA: 296916471  RERO: 02-A017403042  SUDOC: 145710319  VIAF: 97888651   WorldCat (עם VIAF): 97888651
אמנות הסלע במחוז חאאל

ציורי סלע המתארים גמלים בג'בל אל-מנג'ור
אמנות הסלע במחוז חאאל (ערבית الفنون الصخرية في منطقة حائل) הוא שמם של שני אתרים ארכאולוגיים של אמנות סלע במחוז חאאל שבערב הסעודית, שהוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2015. הכרזה זו כוללת שני מרכיבים הממוקמים בנוף המדברי:
"ג'בל אום סינמאן", שנמצא בעיר העתיקה ג'ובה;
"ג'בל אל-מנג'ור" ו"רהט" שנמצאים בשווימיס.
על גבי הסלעים נמצאו ציורים רבים של דמויות אדם ובעלי חיים שצוירו או נחרתו במשך אלפי שנים. הציורים הקדומים ביותר נעשו בידי ציידים בני התקופה הנאוליתית, שהתגוררו לפני כ-10,000 שנים ליד אגם קדום (שהתייבש מאז). מאוחר יותר נוספו לציורים גם כתובות.