stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולפן קולנוע
היסטוריה

אולפני הקולנוע התפתחו עם ראשית הקולנוע בתחילת המאה ה-20. אולפן הקולנוע הראשון נבנה על ידי תומאס אדיסון בניו יורק בשנת 1893 ונקרא "מריה השחורה". על מנת לנצל את אור השמש (מנורות עוד לא היו זמינות) האולפן היה בנוי על ציר הידראולי מסתובב עם חלון בגג לקליטת אור השמש.
בתחילת המאה ה-20, חברות החלו לנוע ללוס אנג'לס, קליפורניה. מקור התאורה הטוב ביותר לייצור ראינוע היה אור שמש טבעית, שכן בקליפורניה היו יותר ימי שמש מאשר ניו יורק. באותן השנים החלה להיווצר התעשייה שהיום מכונה "הוליווד", על פי שם הכפר שבדרום קליפורניה.
בשנת 1905 נוצרה הטכנולוגיה לצילומי פנים (נורות מרקורי). כיום אולפני הקולנוע משוכללים וכוללים אמצעים רבים כגון: מתקני דולי, תאורה ו"מסך ירוק".
החל משנות החמישים והלאה, אולפנים החלו ליצור גם תוכניות טלוויזיה.
אולפני קולנוע

אולפני קולנוע הם גם שם לחברות בתחום הפקת והפצת סרטים. חמשת אולפני הקולנוע הגדולים בתעשיית הקולנוע ההוליוודית הם:
האחים וורנר - Warner bros
חברת וולט דיסני - Walt Disney Pictures
סרטי קולומביה - Columbia Pictures
סרטי פרמאונט - Paramount
סרטי יוניברסל - Universal
מלבדם קיימות חברות נוספות הנחשבות לאולפנים "עצמאיים", ובהם דרימוורקס, מירמקס, ואחרים.
מחוץ להוליווד:
אולפני האחים וורנר, ליבסדן - הממוקמים צפונית-מערבית לעיר לונדון, בממלכה המאוחדת. בהם צלמו סרטי סדרת הארי פוטר ומספר סרטים מסדרת סרטי ג'יימס בונד.
אולפני אילינג - אולפני טלוויזיה וקולנוע הפועלים בשכונת אילינג במערב לונדון מאז בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בוליווד - כינויה של תעשיית הסרטים הגדולה ביותר בהודו ומהגדולות בעולם. תעשייה זו מפיקה סרטים בשפת הינדי ומיקומה בעיר מומבאי.
אולפני הנגדיאן וורלד - אולפנים הממוקמים בעיירה הנגדיאן שבג'ג'יאנג, סין. זהו אתר הצילומים הגדול ביותר באסיה.
בישראל

בישראל הוקמו במחצית השנייה של שנות ה-80 של המאה ה-20, אולפני הקולנוע "ג.ג. אולפני ישראל - ירושלים" בנווה אילן.
הערות שוליים

↑  האובזרבר, "הוליווד הרטובה": הודות לרמה המקצועית הגבוהה ולעלויות הנמוכות של ההפקה, נראה כי בריטניה הולכת ונהפכת להוליווד החדשה, באתר הארץ, 12 בינואר 2004
↑  מתן שירם, ‏הודיווד, באתר גלובס, 9 במרץ 2009
↑  Du Qiongfang & Huang Lanlan, China’s Hollywood: Hengdian World Studios sees boom in film shoots, tourism - Global Times, www.globaltimes.cn
↑  אדר אבישר, נוה הוליווד, מעריב, 20 בנובמבר 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548433105171  GND: 4221201-7  LCCN: sh85088077  NKC: ph120188
אוניות קודש אתונאיות

דגם של תלת-חתרית (טריארה) יוונית
האתונאים בעת העתיקה החזיקו כמה אוניות קודש, על פי רוב טריארות, ששימשו לצרכים דתיים, כגון השתתפות בתהלוכות קודש (theoria), שיגור שליחים או השתתפות בתחרויות שיט במהלך חגיגות דתיות. הנודעות ביותר בהן היו "פאראלוס" (Paralus) ו"סאלאמיניה" (Salaminia), אשר שימשו גם כאוניות מלאכות של הממשל האתונאי במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס. אונייה מפורסמת אחרת הייתה "דליאס" (Delias), אוניית שלושים (טריאקונטורוס), אשר בה על פי המסורת הפליג תסאוס אל כרתים; האונייה תוקנה פעם אחר פעם ולוחותיה הפגומים הוחלפו על מנת לשמור על כושר השיט שלה ועל זהותה המקורית בעת ובעונה אחת. לאחר הרפורמות של קלייסתנס וחלוקת אזרחי אתונה לעשרה שבטים נקראו עשר אוניות על שם כל אחד משבטים אלה, ואפשר שגם הן נחשבו אוניות קודש.
ה"פאראלוס" וה"סאלאמיניה", ואפשר שגם אוניות קודש נוספות, שרתו בצי המלחמתי של האתונאים. שני כלי שיט אלה, שהיו מהירים במיוחד, שימשו לסיור ולהעברה מהירה של ידיעות, אך גם השתתפו בקרב כאוניות מן המניין. תוך כדי כך מילאו ה"פאראלוס" וה"סאלאמיניה" גם תפקידים שונים בשירות הממשל: "פאראלוס" ככל הנראה ביצעה לרוב משימות דיפלומטיות, בעוד "סאלאמינה" הובילה הודעות רשמיות מטעם המדינה; המקרה המפורסם ביותר אירע כאשר נשלחה לאסור את אלקיביאדס בעודו מפקד על חיל המשלוח האתונאי בסיציליה. לשתי טריארות אלה היו גם שני גזברים, שנקראו טאמיאי (tamiai)‏.
ראו גם

פרדוקס ספינת תסאוס.
לקריאה נוספת

Jordan, Borimir. The Athenian Navy in the Classical Period. Berkeley, University of California Press, 1975.
Lewis, David M., "Book Review: The Athenian Navy in the Classical Period by Borimir Jordan". Classical Philology, Vol. 73, No. 1, 1978, pp. 70-72
אריסטו, מדינת האתונאים. תרגם מיוונית דוד אשרי, ירושלים, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"ם (מהדורה שלישית מצולמת).
תוקידידס, תולדות מלחמת פילופוניס, תרגם מיוונית א' א' הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט.
הערות שוליים

↑  Jordan, Athenian Navy, 154-7
↑  Jordan, Athenian Navy, 153
↑  Jordan, Athenian Navy, 160-1
↑  על השאלה הפילוסופית בדבר זהות האונייה ראו ספינת תסאוס.
↑  Jordan, Athenian Navy, 179; Lewis, Athenian Navy, 71
↑  Jordan, Athenian Navy, 158-9, 167
↑  Jordan, Athenian Navy, 173
↑  Jordan, Athenian Navy, 166
↑  תוקידידס, 6.53 .
↑  עדות לקיומו של גזבר ה"פאראלוס" ושל אוניית קודש אחרת בשם "אמוניאס" (Ammonias, אוניית האל אמון) נמצאת אצל אריסטו, מדינת האתונאים, סא. רוב החוקרים המודרניים, הסבורים כי "אמוניאס" החליפה את "סאלאמיניה", קובעים גזבר גם ל"סאלאמיניה" (ראו Lewis, Athenian Navy, 71), אך ג'ורדן (Athenian Navy, 167, 177) חולק על כך וסבור כי רק ל"אמוניאס" היה גזבר.
אזור ניאגרה

| --- | --- |
דגל אזור ניאגרהדגל אזור ניאגרה
 מדינה:  קנדה קנדה
 פרובינציה:  אונטריו אונטריו
 העיר הגדולה:  סנט קתרינס
 תאריך ייסוד:  1970 
 שטח:  1,854.23 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במועצה האזורית:  447,888 (2016)
 קואורדינטות:  43°02′33″N 79°18′02″W﻿ / ﻿43.0425°N 79.3005555°W﻿ / 43.0425; -79.3005555 
 http://www.niagararegion.ca/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום באונטריו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אזור ניאגרה (באנגלית: Regional Municipality of Niagara; מוכר בלשון הדיבור בשם Niagara Region) שבדרום אונטריו בקנדה משתרע על שטח של 1,854 קמ"ר בין ימת אונטריו בצפון לבין ימת אירי בדרום. באזור מתגוררים כחצי מיליון איש, והוא מרכז תיירותי וחקלאי חשוב. אזור זה נחשב "ארץ היין" של קנדה, ומרוכזים בו מטעי גפנים רבים מהם מייצרים יינות לכל העולם. בצפון האזור משתרעת רצועה צרה של הרי הניאגרה.
יישובים ואתרים מרכזיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מפלי ניאגרה – המפלים האדירים מושכים מיליוני תיירים מדי שנה. סמוך למפלים הוקמה עיר בשם דומה הכוללת בתי מלון רבים, מוזיאונים ואתרי בילוי לכל המשפחה.
ניאגרה און דה לייק – עיירה המשמרת את אופייה ההיסטורי.
סנט קתרינס (St. Catharines) – העיר הגדולה באזור. מתגוררים בה 131,989 אלף איש (2006).
נהר ניאגרה – הנהר הארוך משמש כגבולו המזרחי של האזור ומפריד בין קנדה לבין ארצות הברית.
תעלת וולנד – תעלת אוניות בין ימת אונטריו וימת אירי שנחפרה כדי לעקוף את מפלי ניאגרה.
סנט קתרינס, העיר המרכזית באזור ניאגרה
מפלי ניאגרה. מבט מהנהר
אז'ן זנוסקו-בורובסקי

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1884 פבלובסק, רוסיה 
 פטירה:  31 בדצמבר 1954  (בגיל 70) Briis-sous-Forges, צרפת 
 השכלה:  ליקיאון האמפריה הרוסית 
 מקצוע נוסף:  מבקר תיאטרון וסופר
 מדינה:  רוסיה,צרפת
 פרסים והוקרה:  מסדר סטניסלב הקדוש  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אז'ן אלכסנדרוביץ' זנוסקו-בורובסקי (בצרפתית: Eugène Znosko-Borovsky;‏ 16 באוגוסט 1884 סנקט פטרבורג – 31 בדצמבר 1954 פריז), שחמטאי רוסי-צרפתי. היה גם סופר ומבקר ספרותי.
ביוגרפיה

זנוסקו-בורובסקי למד לשחק שחמט בילדותו וזכה לפרסים בתחרויות מקומיות ואזוריות, במקביל ללימודיו בגימנסיה היוקרתית על שם קיסר רוסיה אלכסנדר הראשון.
זנוסקו-בורובסקי פתח בקריירה השחמטאית הבינלאומית שלו בתחרות אוסטנדה 1906, שם זכה בפרס יופי על משחקו נגד עמוס ברן. קריירת המשחק של זנוסקו-בורובסקי נקטעה תכופות עקב אירועים אחרים בחייו. הוא עוטר ונפצע בעימותים צבאיים, שירת כמתנדב במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904 ו-1905 ונקרא שוב לשירות במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה הוא הפליג על אונייה בריטית לקונסטנטינופול ומשם המשיך לפריז, שהייתה ביתו משנת 1920 ואילך.
כשחקן נפל זנוסקו-בורובסקי במעט מהטובים ביותר בעולם. היו לו תוצאות ראויות לציון בתחרויות בינלאומיות, כולל פריז 1930, שם סיים במקום הראשון ללא הפסד, לפני סבלי גריגורייביץ' טרטקובר, אנדור לילינטל וז'ק מיזס. כן היו לו הצלחות במשחקים אישיים מול יריבים דגולים. בין היתר, ניצח במשחקים מרשימים מול חוסה ראול קפבלנקה, עקיבא רובינשטיין, מקס אויבה ויפים בוגוליובוב, כמו גם דו-קרב קצר עם אדגר קול בשנת 1922. זנוסקו-בורובסקי הצטיין במיוחד במשחקים סימולטניים.
ברוסיה ובצרפת, שם כתב באופן קבוע מאמרים לביטאונים ולעיתונים, העריכו מאוד את כשרונותיו כאיש שיחה, כמורה וכסופר שחמט. הוא הצטיין בתחום הכתיבה וחיבר ספרים פופולריים רבים.
אימרה ידועה שלו היא "לא מסע, ולו הטוב ביותר, עליך לחפש, אלא תוכנית בת-ביצוע."
זנוסקו-בורובסקי נודע כמומחה לתיאטרון רוסי והיה מבקר ספרותי בעל חשיבות. בהספד עליו כתב ג'רלד אברהמס בביטאון הבריטי לשחמט (מרץ 1955) מזכרונותיו האישיים.
דוגמאות מתוך משחקיו > לבן: איימוס ברן-  שחור:  אז'ן זנוסקו-בורובסקי  אוסטנד  1906

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Ostend"]
[Site "Ostend BEL"]
[Date "1906.06.25"]
[EventDate "1906.06.05"]
[Round "17"]
[Result "0-1"]
[White "Amos Burn"]
[Black "Eugene Aleksandrovich Znosko-Borovsky"]
[ECO "D32"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "78"]
1.d4 d5 2.c4 e6 3.Nc3 c5 4.cxd5 exd5 5.Nf3 Nc6 6.Bg5 Be7
7.Bxe7 Ngxe7 8. e3 cxd4 9.Nxd4 Qb6 10.Nb3 {עדיף היה 10. מהב-3. כעת השחור ינצל את ההזדמנות לפיתוח מהיר}
Be6 11.Bd3 O-O
12.O-O Rfd8 13.Na4 Qc7 14.Rc1 Qe5 15.Qe2 Rac8 16.f4 Qf6 17.f5
Bd7 18.Nac5 b6 19.Nxd7 Rxd7 20.g4 {מסע לא טוב. מחליש את עמדת המלך, מוסיף הגנה שאין בה צורך. עדיף היה 20. ח3 או רב5 או רא6}
Rcd8 21.Kh1 Rd6 22.Rg1 Qg5
23.Rcf1 d4 24.e4 {על הלבן היה להחליף רגלים 24. ה:ד4 פ:ד4 25. פ:ד4 צ:ד4 ולשחור יתרון קטן}
Ne5 25.Rg3 N7c6 26.Nd2 Nxd3 27. Rxd3 Ne5 {השחור לא מתקשה לסלק את הצריח הלבן מעמדתו, ולאפשר לרגלי להתקדם עוד צעד לעבר ההכתרה}
28.Rg3 d3 29.Qg2 Rc6 30.Nf3 Nxf3 31.Qxf3 Rc1 32.Rgg1 Rxf1
33. Rxf1 Qd2 34.Rb1 Qe2 35.Qg2 Qe3 36.Rd1 d2 37.h3 Qe1+ 38.Qg1
Qe2 39.e5 Rd3 0-1
החל מהמסע התשיעי לשחור יש רגלי מבודד שבתחילה עומד ב-ד5. רגלי מבודד נחשב לחולשה אך זנוסקו-בורובסקי מדגים בצורה מרשימה עד כמה מסוכן רגלי מבודד, בעיקר לאחר שהוא הופך לרגלי מעבר, וככל שהוא מתקדם והופך למסוכן יותר, כך יותר ויותר כלים של הלבן נחלצים לעכב אותו, עד שאין בכוחו של הלבן להמשיך ולהתמודד איתו.
דוגמאות מתוך משחקיו > לבן: עקיבא רובינשטיין שחור:  אז'ן זנוסקו-בורובסקי  סנקט פטרבורג 1909

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "St. Petersburg"]
[Site "St. Petersburg RUE"]
[Date "1909.02.15"]
[Round "1"]
[White "Akiba Rubinstein"]
[Black "Eugene Aleksandrovich Znosko-B"]
[Result "1-0"]
[ECO "D61"]
[PlyCount "59"]
[EventDate "1909.02.15"]
1. d4 d5 2. c4 e6 3. Nc3 Nf6 4. Bg5 Be7 5. e3 Nbd7 6. Nf3 O-O 7. Qc2 b6 {עדיף 7...ג6}
8. cxd5
exd5 9. Bd3 Bb7 10. O-O-O Ne4 {עדיף 10...ג5}
11. h4 f5 12. Kb1 c5 {אלוף העולם דאז לאסקר ממליץ על 12...צג8 וזו גם המלצת תוכנת השחמט סטוקפיש 15. נימצוביץ המליץ על 12...ח6, מסע שסטוקפיש ממקם בעדיפות שנייה. }
13. dxc5 bxc5 14. Nxe4 fxe4 {עמדת השחור אבודה לגמרי. שלושת המסעים הבאים ממחישים זאת}
15. Bxe4 dxe4 16. Qb3+ Kh8 17. Qxb7 exf3 18. Rxd7 Qe8 19. Rxe7 Qg6+ 20. Ka1 {אי דיוק של הלבן. 20. מג1 היה שומר על יתרון גדול. לאחר 20. מא1 הלבן עומד טוב יותר, אך חלק גדול מהיתרון שלו נמוג}
Rab8 21. Qe4 Qxe4 22. Rxe4 fxg2 23. Rg1 Rxf2 24. Rf4 Rc2 25. b3 h6 26. Be7 Re8
27. Kb1 Re2 28. Bxc5 Rd8 29. Bd4 Rc8 30. Rg4 1-0
ספרים שכתב

Eugene Znosko-Borovsky, The Evolution of Chess, 1910 ;
Eugene Znosko-Borovsky, Capablanca, 1911 ;
Eugene Znosko-Borovsky, The Muzio Gambit, 1911 ;
Eugene Znosko-Borovsky, Capablanca and Alekhine;
Eugene Znosko-Borovsky, The Middle Game in Chess ;
Eugene Znosko-Borovsky, How to play Chess Openings ;
Eugene Znosko-Borovsky, How not to play Chess  ;
Eugene Znosko-Borovsky, The Art of Chess Combination ;
How to Play Chess Endings, 1940. Reprinted in 1974 by Dover, ISBN 0-486-21170-3.
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1925

אז'ן זנוסקו-בורובסקי מול אלכסנדר אלכין, 13.2.1925, Alekhine's Defense by Alekhine Himself!
הערות שוליים

↑  
"The death of Znosko-Borovsky deprives the chess world of one of the few survivors of an intellectually rich generation, the Russian Masters of the old regime ... My own memories of Znosko go back to 1923-24. I found him then, and at all times later, a stimulating friend and a delightful conversationalist in many subjects. His reputation as a dramatic and literary critic was, at one time considerable in Europe, though England knew little of this. Those who have read his chess works, however, must be aware that their writer was a kultur mensch in the best sense. Withal, he was stoical in adversity (adversity was always his lot) and possessed of great humour and resilience ... As a player he suffered from the demands of a professionalism that is incompatible with great performance: but he leaves records of many games which reveal, if not genius, then a great talent ... those who knew him will all agree that his life enriched, and in a degree inspired, the chess world."
↑  Amos Burn vs Eugene Znosko-Borovsky (1906) Follow Your Znos, www.chessgames.com
↑  Akiba Rubinstein vs Eugene Znosko-Borovsky (1909), www.chessgames.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297992205171  PLWABN: 9810628258505606  BnF: cb127776295 (data)  GND: 1031311270  ISNI: 0000 0001 0782 4588  LCCN: nr89004703  NKC: mzk2003187398  NTA: 068524978  SUDOC: 152257780  VIAF: 61389176   WorldCat (עם VIAF): 61389176
אוניטשה

| --- | --- |

קו הרקיע של העיר
 מדינה:  ניגריה ניגריה
 מדינה:  אנמברה
 תאריך ייסוד:  1550
 שטח:  36.19 קמ"ר
 גובה:  65.02 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,150,000 (21 במרץ 2022)
 קואורדינטות:  6°10′00″N 6°47′00″E﻿ / ﻿6.1666666666667°N 6.7833333333333°E﻿ / 6.1666666666667; 6.7833333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://imeobionitsha.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניגריה מוגדלת) אבוג'ה לאגוס קנו איבדאן קדונה פורט הרקורט מיידוגורי בנין ניז'ר צ'אד קמרון מפרץ גינאהאוניטשה(למפת ניגריה רגילה) אבוג'ה לאגוס קנו איבדאן קדונה פורט הרקורט מיידוגורי בנין ניז'ר צ'אד קמרון מפרץ גינאהאוניטשה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אוניטשה (באנגלית: Onitsha) היא עיר במדינת אנמברה שבדרום ניגריה, השוכנת על גדתו המזרחית של נהר ניז'ר. אוניטשה ידועה כמרכז מטרופוליטני, כלכלי, תעשייתי וחינוכי.
לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית לתאריך 21 במרץ 2022, התגוררו בעיר כ-1.15 מיליון תושבים. לפי טענות מסוימות המטרופולין של אוניטשה יהיה עד שנת 2050 לאחד האזורים הצפופים ביותר בעולם.
היסטוריה

הפיתוח הדמוגרפי הכלכלי והדמוגרפי המשמעותי באזור היה בשנות ה-50 של המאה ה-19. זאת בעקבות צמצום העבדות והתפתחות מנוע הקיטור. במהלך המאה ה-19 התפתח הסחר בגרעיני דקל, שמן הדקלים וגידולם נוספים. בשנת 1857 הקימו סוחרי שמן דקלים בריטים תחנה קבועה בעיר ביחד עם מיסיונרים נוצרים.
בשנת 1900 הפכה אוניטשה לחלק ממדינת חסות בריטית. בתקופה זו השלטון הבריטי והמיסיונרים הקימו את מוסדות המנהל החינוך והדת המקומיים.
בשנת 1965 נבנה גשר על נהר הניז'ר וחיזק את הסחר עם אזור בנין סיטי ולאגוס.
מלחמת ביאפרה הביאה הרס רב לאזור אוניטשה. בשנות ה-70 וה-80 התגלה נפט בסביבת העיר, ובכך התפתחה באופן מהיר ביותר. התוצאה של הפיתוח המהיר הייתה בנייה בחופזה ומבנה אקראי שיצר מספר עצום של שכונות עוני.
ערים תאומות

ארצות הברית קומפטון, קליפורניה, ארצות הברית
ארצות הברית אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  Nigeria: States & Agglomerations - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
↑  "OCDE/CSAO (2020), Africa's Urbanisation Dynamics 2020 : Africapolis, Mapping a New Urban Geography, West African Studies, Éditions OCDE, Paris". נבדק ב-2024-02-23.
↑  "Africapolis". נבדק ב-2024-02-23.
↑  Taylor, Crowther & (2010) [1859]. The Gospel on the Banks of the Niger: Journals and Notices of the Native Missionaries Accompanying the Niger Expedition of 1857–1859. Cambridge University Press. ISBN 978-1-108-01184-6.
↑  Anene, J. C. (1966). Southern Nigeria in Transition 1885–1906. Cambridge University Press. pp. 212–213.
↑  "With New Funding, Second Niger Bridge Offers Hope of Economic Revolution". The Business Year. 30 בדצמבר 2018. נבדק ב-2020-02-07. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Onitsha | Hometown.ng™" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-01-22.
↑  "About Onitsha". onitshacitymarathon.com. נבדק ב-2020-01-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559974105171  BnF: cb12389952h (data)  GND: 4116766-1  LCCN: n83176198  VIAF: 127882222   WorldCat (עם VIAF): 127882222
אזור נייטרלי

האזור הנייטרלי המפריד בין העיירה הספרדית, סאוטה למרוקו
אזור נייטרלי (באנגלית: Neutral zone) הוא אזור שתוחם הגובל לפחות באחת המדינות שהסכימו להקים ביניהם שטח נייטרלי. האזורים שנחשבו או שנחשבים כאזור נייטרלי הם:
האדמה הנייטרלית (אנ'): אזור שנוי במחלוקת בין טקסס הספרדית (אנ') לאדמת לואיזיאנה שנרכשה על ידי ארצות הברית, בין השנים 1806 עד 1821.
מורסנט נייטרלי, אזור נייטרלי מהמאה ה-19 בין הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה (ואחר כך בלגיה) וממלכת פרוסיה (ואחר כך הקיסרות הגרמנית).
בעידן הקולוניאלי, השטח הנייטרלי בין תאילנד להודו-סין הצרפתית, ברוחב 25 ק"מ (בערך 15.5 מייל) על הגדה המזרחית של המקונג, הונח לשליטת צרפת אך נותר רשמית בריבונות תאילנדית.
האזור הנייטרלי בין עיראק וערב הסעודית
האזור הנייטרלי בין כווית וערב הסעודית
האזורים הנייטרליים בין מרוקו לסאוטה ומלייה
אנטארקטיקה
בית הממשלה של ועדת הפיוס לארץ ישראל בירושלים, שהיה קיים מרכז גישור לאחר מלחמת העצמאות
האתר ההיסטורי של מאונט ורנון, ביתו של ג'ורג' וושינגטון, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית
רצועת אדמה בין פורטס דו סרקו (אנ') במקאו לגונגביי (אנ') בסין.
במקרים רבים, אזור נייטרלי הוא גם אזור מפורז.
הערות שוליים

↑  "Protecting Mount Vernon During the Civil War". אורכב מ-המקור ב-2016-09-09. נבדק ב-2017-04-28.
אזור עבר קארקוראם

אזור עבר קארקוראם
אזור עבר קרקוראם (בסינית: 喀喇昆仑 走廊, בפין-יין: Kālǎkūnlún zǒuláng, בהינדי: शक्सगाम, באורדו: شکسگام, ברוסית: Долина Кырчинбулака), הידוע גם בשם שאקסגם או דרך שאקסגם, הוא שטח של יותר מ מצפון לקארקוראם, כולל עמק השקסאם וראסקאם (עמק נהר הירקנד). האזור מנוהלת על ידי הרפובליקה העממית של סין כחלק ממחוז המיסקורגן שלה במחוז האוטונומי שינג'יאנג, אך היא נחשבה על ידי פקיסטן כחלק מקשמיר עד להסכם סין-פקיסטן משנת 1963. הודו טוענת לבעלות על השטח ומהווה על פי החוק ההודי חלק משטח האיחוד של לדאק.
מרבית השטח מורכב מעמק שאקסגאם והופעל בעבר כחלק משייגר, מחוז (לשעבר תהיל) באזור בולטיסטן. קרקע פולו בשקסגאם נבנתה על ידי משפחת רויאל של אמאצ'ה של שיגר, והראג'ות של שיגר נהגו להזמין את אמירי חוטן לשחק שם פולו. מרבית שמות ההרים, האגמים, הנהרות והמעברים נמצאים בבולטי / לדאצ'י, מה שמרמז על כך שארץ זו הייתה חלק מאזור בולטיסטן / לדאק במשך זמן רב.
השטח הוא אחד האזורים העוינים למחיה בעולם, עם כמה מההרים הגבוהים ביותר. הוא גובל על ידי הרי קון לון בצפון, ופסגות הרי קארקוראם מדרום, כולל פסגה רחבה, K2 וגאסטרברום, מדרום-מזרח הוא צמוד לשדה הקרב הגבוה בעולם באזור קרחון שיאשן שנשלט על ידי הודו.
היסטוריה

מבחינה היסטורית תושבי חונזה עיבדו שטחים מצפון לקרקורם ומיר מירזה תבע אזורים אלה כחלק משטחי הונזה. אזורים אלה כללו את עמק Raskam, צפונית לעמק שאקסגאם.
בשנת 1889 נערכה המשלחת הראשונה לעמק שאקסגאם על ידי אירופאי על ידי פרנסיס יוגוסבנד (שהתייחס לשקסגאם כ"אופראנג").
במרץ 1899 הציעו הבריטים, בפתק רשמי מסר קלוד מקדונלד לסין, גבול חדש בין סין להודו הבריטית. ההערה הציעה כי על סין לוותר על טענותיה לסובלים מעליונות על פני Hunza, ובתמורה על Hunza לוותר על טענותיה לרוב מחוזות Taghdumbash ו-Raskam. בפתק הציעו גבול שבאופן כללי עקש אחר סמל קרקארם הראשי המפריד את אפיקי נהר האינדוס ונהר הטארים, אך עם וריאציה לעבור דרך עמדת הונזה בדארווזה ליד מעבר שמשל הסינים לא הגיבו לפתק והממשלה ההודית מעולם לא חזרה לבקר את הגבול באותה צורה. קו מקדונלד שונה בשנת 1905 כך שיכלול בהודו אזור קטן ממזרח למעבר שמשל, כדי להציב את הגבול בקטע של נהר השקסאם.
במקביל, לאור "המשחק הגדול", בריטניה הייתה מודאגת מהסכנה של התפשטות רוסית כששושלת צ'ינג בסין נחלשה וכך אימצה מדיניות של תביעת גבול מצפון לנהר שקסאם. זה בא בעקבות קו שהציע סר ג'ון ארדאג בתזכיר בשנת 1897. גבול זה כלל את טענת "מיר חונזה" על עמק רסקאם. עם זאת, הממשל הבריטי מעולם לא התרחב מצפון לקו המים של קארקוראם.
משנת 1899 עד לעצמאות הודו ופקיסטן בשנת 1947, ייצוג הגבול במפות השתנה. בשנת 1926 חקר קנת מייסון וסקר את עמק השקסאם. בשנת 1927 ממשלת הודו הבריטית נטשה כל טענה לאזור שמצפון לקו מקדונלד, אך ההחלטה לא מצאה את דרכה למפות בריטיות. אולם בשנת 1959 פורסמו מפות סיניות המראות אזורים גדולים מערבית ודרומית לקו מקדונלד בסין. באותה שנה הודיעה ממשלת פקיסטן על נכונותה להתייעץ בשאלת הגבול.
מאז שנת 1947, הודו טוענת לריבונות על כל שטח המדינה העצמאית ג'אמו וקשמיר העצמאית שלפני 1947, וטוענת כי פקיסטן וסין אינן חולקות גבול משותף.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546696405171  LCCN: sh96003097  VIAF: 315145176   WorldCat (עם VIAF): 315145176
אירית אורבוך

אין תמונה חופשית
אירית אורבוך (נולדה ב-1952) היא מרצה בכירה בדימוס ללימודי יפן בחוג ללימודי מזרח אסיה שבאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בתל אביב, למדה באוניברסיטה העברית לימודי יפן ואשורולוגיה לתואר הראשון אותו קיבלה ב-1976, והמשיכה לתואר שני במדע הדתות. מ-1978 למדה לתואר שני בדת השוואתית בהרווארד דיויניטי סקול, אותו סיימה ב-1980.
את הדוקטורט עשתה באוניברסיטת הרווארד בתוכנית למדעי הדתות. הדוקטורט שלה עסק בקגורה שהוא ריקוד ריטואלי דתי יפני עתיק. לצורך הדוקטורט שהתה במשך שלוש שנים וחצי ביפן, מ-1983 עד 1987, והשתתפה בריקודים, דבר שהוא נדיר, שכן אין נוהגים ללמד את הריקוד לזרים ובמיוחד לא לנשים. במחקר הדוקטורט עסקה באסכולה מסוימת של הקגורה מצפון יפן (אסכולת טאקה של הייצ'ינה קגורה) Hayachine Kagura, Take School. במסגרת המחקר גם השתתפה בהתבודדות סגפנית של היאמאבושי (yamabushi) בהר הגורו, בצפון יפן.
אורבוך קיבלה ב-1990 את הדוקטורט שלה. החל מ-1990 משמשת כמרצה באוניברסיטת תל אביב (משנת 2000 כמרצה בכירה), ובמשך מספר שנים גם לימדה באוניברסיטה העברית.
ספרה "The Gods Come Dancing" יצא ב-1995. בספר מסתמכת אורבוך בין היתר גם על המחקר המעשי שלה. היא מנתחת בספר חלק מהריקודים כטקסט דתי המגלם את השפעת תורת השוגנדו Shugendo. הריקודים מגלמים תורה, מלמדים את המיתוסים, הפילוסופיה וראיית העולם של השוגנדו (תנועת סגפני ההרים היפנים – הימבושי) המבוססת על הבודהיזם האזוטרי, פועלים כריטואל מאגי להגנה ממחלות ואסונות ולברכות פריון ושגשוג, ומשמרים את המקור השמאני של הקגורה.
אורבוך חוקרת כיום את הקגורה בכל יפן. היא אחת החוקרים הבודדים העוסקים בתחום זה מחוץ ליפן.
פרסומים נבחרים

Irit Averbuch/ The Gods Come Dancing: A Study of the Japanese Ritual Dance of Yamabushi Kagura. Ithaca, NY. Cornell East-Asia Series, 1995
Irit Averbuch/ "Shamanic Dance in Japan: The Choreography of Possession in Kagura Performance"'. Asian Folklore Studies, Vol 57/2, 1998 (pp 293–329).
Irit Averbuch/ "Performing Power: On the Nature of the Japanese Ritual Dance Performance of Yamabushi Kagura". Journal of Ritual Studies, Vol. 10/2, 1995 (pp. 1–40)
איריק אולנהג

איריק אולנהג (בשוודית: Erik Ullenhag; נולד ב-20 ביולי 1972 באופסלה) הוא פוליטיקאי ודיפלומט שוודי, איש המפלגה העממית הליברלית, אשר בין היתר כיהן כשגריר שוודיה בישראל.
ביוגרפיה

אולנהג נולד ב-1972 באופסלה שבמרכז שוודיה. אביו היה חבר פרלמנט מטעם המפלגה הליברלית (בין השנים 1975–1985) וכן העורך הראשי של עיתון ליברלי שוודי נפוץ בשם ניה-אופסלה. אמו היא פרופסורית להיסטוריה כלכלית באוניברסיטת אופסלה. אולנהג התחנך בבית ספר דתי וסיים תואר במשפטים באוניברסיטת אופסלה. לאחר מכן התחיל לעבוד במשרד החוץ השוודי בסטוקהולם. בשנת 2002 נבחר לריקסדאג במסגרת המפלגה העממית הליברלית וכיהן כחבר פרלמנט עד בחירות 2006, ולאחר מכן משנת 2009 (לאחר שססיליה ויקסטרם, שהקדימה אותו ברשימה, נבחרה לפרלמנט האירופי).
ב-10 באוקטובר 2006, לאחר שערוריית הפריצה למחשבים (הריגול), התמנה למזכיר המפלגה הליברלית במקומו של יוהאן יאקובסון שנאלץ להתפטר לאחר חשיפת הפרשה. הוא נשאר בתפקיד מזכיר המפלגה עד לבחירות 2010, כשמונה לשר האינטגרציה (משרד ממשלתי שוודי הממונה על השתלבות ושמירת זכויות האדם של אזרחי שוודיה, בדגש על קהילות המיעוטים). באביב 2011 נבחר ליו"ר סניף המפלגה הליברלית במחוז סטוקהולם.
בשנת 2016 מונה לשגריר שוודיה בירדן, וכיהן בתפקיד עד 2020. בספטמבר 2020 מונה לשגריר שוודיה בישראל. ב-2024 סיים את כהונתו ומונה לקונסול הכללי של שוודיה בניו יורק.
הערות שוליים

↑  מידע על אמו של אולנהג, באתר אוניברסיטת אופסלה (בשוודית)
↑  Olsson, Miranda (2024-08-13). "Hon efterträder Erik Ullenhag". Altinget (בשוודית). נבדק ב-2024-08-30.
אידין גרין בלייק קולין

| --- | --- |

Eadon Green Black Cuillin
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Eadon Green
 שנות ייצור:  2017 (מכונית קונספט)
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 סיווג:  מכונית קונספט המוגדרת כמכונית ספורט בסגנון רטרו
 מפרט טכני
 מנוע:  V12 צילינדרים, 6.0 ליטר
 מהירות מרבית:  170 מייל (273.589 ק"מ)
 מעצב:  Eadon Green
אידין גרין בלייק קולין (באנגלית: Eadon Green Black Cuillin) היא מכונית קונספט המוגדרת כמכונית ספורט בתצורת קופה בסגנון מכוניות רטרו מתוצרת Eadon Green אשר הוצגה בשנת 2017 בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה (אנ').
"אידין גרין בלייק  קולין"

תכנון וייצור הדגם על ידי "Eadon Green" בהשראת סגנון מכונית רטרו שיוצרו בשנות ה-30 של המאה ה-20, בעיקר דגם "אלפא רומיאו 8C" (אנ') מתוצרת אלפא רומיאו שיוצר בין השנים 1931–1938.
גוף הדגם בנוי מסיבי פחמן.
2 דלתות.
מנוע קדמי.
תמונות

"אידין גרין בלייק קולין"
"אידין גרין בלייק קולין"
דגם "אלפא רומיאו 8C" (אנ') עליו התבסס (חיצונית) דגם "אידין גרין בלייק קולין"
ראו גם

אידין גרין זקלה