מיהאל מרטין
מנהיג פיאנה פול > 2011

בספטמבר 2010 עלו ספקות בנוגע ליכולות ולשיקול הדעת הפוליטי של בריאן קוואן כטישך וכמנהיג מפלגת פיאנה פול בעקבות ראיון הרה אסון שהוא קיים בתוכנית בוקר של תחנת הרדיו RTÉ Radio 1. בשלב הראשון שרד קוואן את מטחי הביקורת, אך באותו חודש הודה מרטין שהוא וחברי קבינט נוספים, שר האוצר בריאן לניהן ושר המשפטים דמוט אהרן, שואפים להנהיג את המפלגה אם תתפנה משרת המנהיג. בה בעת שכמה מחברי הספסלים האחוריים של המפלגה קראו לקוואן לפרוש, אף אחד מחברי הקבינט לא קרא תיגר בפומבי על מנהיגותו. תחת זאת, הביע מרטין בראיון רדיו בדצמבר אותה שנה פעם נוספת את העניין שלו להתמודד על התפקיד במידה שייתפנה.
ב-16 בינואר 2011 הכריז מרטין שהוא יצביע נגד קוואן בהצבעת האמון הבאה שתתקיים במפלגה במנהיגותו. הוא הציע להתפטר מתפקידו כשר החוץ, אך קוואן דחה את הצעתו זו. בהצבעה שהתקיימה הביעה המפלגה את אמונה בקוואן ובעקבות זאת הוא קיבל את התפטרותו של מרטין.
ב-22 בינואר הודיע קוואן כי הוא מתפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה אך ימשיך לכהן כטישך. במהדורת חדשות מיוחדת ששודרה באותו ערב ברשת הטלוויזיה RTÉ, עלו לשידור כמה מחברי הדאל אירן מטעם פיאנה פול והעניקו גיבוי למרטין כמועמד למנהיג המפלגה. מאוחר יותר באותו ערב הכריז מרטין רשמית על כוונתו לגייס תמיכה לבחירתו כמנהיג המפלגה. כבר בשלב זה הוא נראה כמי שמוביל במירוץ. עם זאת, כמה מועמדים נוספים הציגו את מועמדותם. שר האוצר לניהן נחשב כיריבו הגדול ביותר של מרטין בהתמודדות. עם זאת, מעמדו היה חלש בשל הצהרת התמיכה שלו בקוואן שבוע קודם לכן. לשר ההגנה, איימון או'קוויב ולשרת המסחר מרי הנפין, היו בסיסי תמיכה שונים מאלו של מרטין, אך מצומצמים מאוד.
ב-26 בינואר התכנסו חברי סיעת פיאנה פול בדאל אירן כדי לבחור מנהיג חדש למפלגה. מועמדותו של מרטין הוצעה על ידי שר העבודה דארה קאלרי ועל ידי שרת הגמלאים וקידום הבריאות אניה בריידי והוא קיבל בהצבעה 33 קולות. מספר זה היה כפול ממספר הקולות של או'קוויב אך עדיין לא היה מספיק כדי להיבחר. לאחר שהנפין ולניהן פרשו מהמרוץ והקולות שהם זכו בהם התפצלו בין מרטין לבין או'קוויב, גרף מרטין בסופו של דבר 50 קולות ונבחר כמנהיג השמיני של פיאנה פול. לאחר ניצחונו הוא התחייב לחדש את נעוריה של המפלגה כמפלגת מרכז, מתוך אמונה שפיאנה פול מעולם לא פנתה לציבור האירי במונחים של שמאל או ימין.
מרטין הוביל את המפלגה בבחירות הכלליות שנערכו ב-25 בפברואר 2011, בהן היא הובסה בתבוסה הקשה ביותר שנחלה מפלגת שלטון בכל תולדותיה של אירלנד. כוחה של המפלגה ירד בחצי ובסופה של ספירת הקולות התברר כי המפלגה איבדה 57 מושבים בדאל אירן, ירידה של 75%. בדאל אירן החדש שנבחר יוצגה פיאנה פול ב-20 מושבים והפכה למפלגה השלישית בגודלה בבית, הפעם הראשונה ב-79 שנים בהם היא הייתה המפלגה הגדולה ביותר.
בעוד שמרטין ואחרים בחוגי ההנהגה של המפלגה סיכמו כבר בשלב מוקדם שהם לא ייבחרו מחדש לכהונה נוספת של הממשלה, הם הופתעו מגודל התבוסה. הם קיוו שהמפלגה תזכה בלפחות 30 מושבים. בפתחו של מה שתואר כ"תבוסה בממדים היסטוריים", התחייב מרטין לגרום למפלגה לחדש את פניה בכל הדרגים.
במסע הבחירות לסנאט המליץ מרטין על עשרה מועמדים, מתוך כוונה להזרים דם חדש למפלגה. מהלך זה הוביל לתרעומת מצד הסנאטורים המכהנים של המפלגה. מתוך עשרת מועמדיו של מרטין נבחרו רק חמישה, אם כי הישגיה של המפלגה בבחירות אלו עלו על כל הציפיות.
באוגוסט חבר מרטין לגיי ביירן כמועמד אפשרי לנשיאות, אך מהלך זה גרם למחלוקת במפלגה שהעדיפה מועמד משורותיה, בריאן קראולי, שהחריף על רקע סירובו של ביירן להצעה ופרישתו של קראולי מהמרוץ. בסקר דעת קהל שנערך בספטמבר ירדה התמיכה בפיאנה פול ל-10%, קצת פחות מהישגיה בבחירות שנערכו בפברואר.