stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בואינג-סטירמן
גרסאות

כל גרסאות מטוסי הסטירמן היו זהות באופן כללי, וההבדל העיקרי היה מנוע המטוס. גרסאות הצבא והצי נבדלו בסימוליהן, כמפורט להלן.
סטירמן 70
גרסאות > צבא ארצות הברית

צבא ארצות הברית הפעיל מספר גרסאות, שההבדל העיקרי ביניהן היה המנוע.
PT-13
PT-17
PT-18
PT-27
גרסאות > צי ארצות הברית

NS
N2S
גרסאות > גרסאות נוספות

דגם 73L3
דגם A73B1
דגם A73L3
דגם 76
מפעילות

איראן איראן
ארגנטינה ארגנטינה
ארצות הברית ארצות הברית
בוליביה בוליביה
ברזיל ברזיל
גואטמלה גואטמלה
הונדורס הונדורס
הפיליפינים הפיליפינים
הרפובליקה הדומיניקנית הרפובליקה הדומיניקנית
ונצואלה ונצואלה
טאיוואן טאיוואן
יוון יוון
ישראל ישראל
מקסיקו מקסיקו
פרו פרו
קובה קובה
קולומביה קולומביה
קנדה קנדה
נתונים כלליים

נתונים לדגם PT-17
נתונים כלליים > מאפיינים כלליים

צוות: 2 (מדריך וחניך)
אורך: 7.54 מטר
מוטת כנפיים: 9.81 מטר (כנף עליונה)
גובה: 2.95 מטר
משקל ריק: 1,931 ליברות (878 ק"ג)
משקל טעון: 3,991 ליברות (1,538 ק"ג)
משקל המראה מקסימלי: 2,635 ליברות (1,200 ק"ג)
הנעה: מנוע רדיאלי אחד בעל שבעה צילינדרים, מקורר אוויר, קונטיננטל R-670-5,‏ 220 כוח סוס
נתונים כלליים > ביצועים

מהירות מקסימלית: 117 קשר (217 קמ"ש)
מהירות שיוט: 83 קשר (155 קמ"ש)
טווח: 636 ק"מ
תקרת שירות: 13,200 רגל (4,024 מטר)
קצב טיפוס: 17.3 דקות ל-10,000 רגל (3,000 מטר)
לקריאה נוספת

דני שלום: מטוסי חיל האוויר, מהטייגר מות' עד הסופה. באוויר - פרסומי תעופה וחלל, ראשון לציון. תשס"ן, 2005.
הערות שוליים

1 2 3  Stearman PT-13D Kaydet, באתר מוזיאון חיל האוויר של ארצות הברית.
1 2 3 4   דני שלום, ‏מטוסי חיל האוויר - מהטייגר מות' עד הסופה, באויר פרסומי טיסה, 2006, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר, עמ' 63
↑  על לויד סטירמן ראו בדף אודותיו בהיכל התהילה האווירית הלאומי של ארצות הברית.
1 2 3 4  History of the Boeing Stearman Aircraft באתר stearman.at.
↑  על פי Boeing N2S Stearman באתר historyflight.com.
↑   אביגדור שחן, ‏חישול הכנפים (חיל האויר בשנים 1949-1956), הוצאה לאור-משרד הביטחון, 1991, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר, עמ' 157
↑  הסטירמן של מוזיאון חיל האוויר נשרף, באתר רוטר.נט, 11 בפברואר 2015
↑  צבי אלגת, אייבי נתן המריא הבוקר למצרים, מעריב, 28 בפברואר 1966
↑  על פי Boeing Stearman Technical Details באתר www.stearman.at.
| מטוסים אזרחיים מתוצרת בואינג |
| --- | --- | --- |
| מטוסי מדחף | 40 • 50 • 73 • 75 • 80 • 200 • 221 • 247 • 307 • 314 • 377 |  |
| מטוסי סילון (סדרת 7x7) | 707 • 717 • 727 • 737 (קלאסי • NG‏ • MAX‏) • 747 (747-400 • 747-8) • 757 • 767 • 777 (777X‏) • 787 • BBJ |  |
| מטוסי מחקר | 367 • 7J7 • 2707 • פליקן • סוניק קרוזר • X-40 • X-43 • X-48 • X-53 • Y1 • Y2 • Y3 |  |
קטגוריה: בואינג
| מטוסי הדרכה ואימון של חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
על פי שנת הכניסה לשירות
| 1948–1950 | דה הבילנד טייגר מות' • פייפר סופר-קאב • נורת' אמריקן AT-6 (הרווארד) • טמקו בוקרו • נורד נורקרין • וולטי BT-13 וליאנט • אוורו אנסון • בואינג-סטירמן |  |
| 1950–1959 | איירספיד אוקספורד/איירספיד AS-65 קונסול • פוקר S-11 אינסטרוקטור • דה הבילנד DHC-1 צ'יפמנק • פוגה מגיסטר |  |
| 1960–1969 | פיאג'יו P.149 |  |
| 1980–1989 | התעשייה האווירית לישראל צוקית • דאגלס A-4 סקייהוק עיט |  |
| 2000–2010 | גרוב G-120 סנונית • ביצ'קראפט T-6 טקסאן II עפרוני • אלניה איירמאקי M-346 מאסטר לביא |  |
מבנה של מטוסי PT-17 בשירות חילות האוויר של צבא ארצות הברית, 1943
מטוס סטירמן N2S-2 של צי ארצות הברית בבסיס קורפוס כריסטי, 1943
בואינג סטירמן דגם 75 של חיל האוויר המקסיקני
בואינג סטירמן PT-17 במוזיאון התעופה במאראקאי, ונצואלה
בואינג סטירמן של מוזיאון חיל האוויר הישראלי, מרץ 2007
בואינג סטירמן שהותאם למשימת ריסוס אווירי
בלה סקיי (עיתונאי)

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1892 בקליאן, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 בדצמבר 1955 (בגיל 63) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 
בלה סקיי (בהונגרית: Székely Béla; בקליאן, 1 ביוני 1891 –קסקומוס, 9 בדצמבר 1955) היה משורר יהודי-הונגרי, פובליציסט, מומחה פסיכולוגי מטרנסילבניה.
ביוגרפיה

בלה סקיי נולד במשפחה יהודית. הוא סיים את לימודיו בקולג' באוראדיה ובבודפשט. הוא היה מייסד העיתון היהודי בשפה ההונגרית "מזרח חדש" (Új Kelet) בקלוז' בשנת 1919, והיה מנהל העיתון בין ה-4 באפריל 1923 לבין 29 בפברואר 1924. בשנים 1921–1922 ייסד את העיתון "עיתון השעה 5" כעורך אחראי. סקיי לקח חלק פעיל בפעילות העמותה הלאומית היהודית בטרנסילבניה ובמסגרתה ארגן את התנועה העולמית של בנות יהודיות "אביבה". הוא חי בהונגריה (שטרנסילבניה נלקחה ממנה בחוזה טריאנון) משנת 1926 ואז היגר לארגנטינה וחי שם מ-1938.
ספר השירה הראשון שלו, "חישובים" (Számvetések) פורסם בבודפשט (1912). בהונגריה הוא היה עמית של לאיוש קשאק בכתבי העת "תיעוד" וגם ב"עבודה". בשנים 1934–1935, כנציג המגמות הפסיכולוגיות העמוקות, ערך את כתב העת הפדגוגי והגרפולוגי "הכרת האדם". ספרו "ילדך" (בודפשט, 1925), העוסק בגידול ילדים מודרני, התפרסם בשתי מהדורות גם בקלוז' (1934, 1938).
הוא ערך גם בארגנטינה עיתון בשפה ההונגרית בשם "העתיד" וגם כתב את "תולדות האנטישמיות" (בודפשט, 1936). הוא גם פרסם את ספרו בתרגום משלו בפורטוגזית (בואנוס איירס, 1940).
עבודות אחרות

חישובים. שירים ; 1912
מדינת פרובינציה. ספר על ארץ ישראל (פלסטינה) שבבנייה (קלוז', 1925)
מיטלמן חף מפשע! (טרגו מורש, 1925)
מקרה דרייפוס בטרגו מורש. מה האמת בתיקון תיק הפשע של יוז'ף מיטלמן? (טרגו מורש, 1925)
סג'רה. דרמה קטנה של השומר ; עבר ועתיד, וינה, 1926
מחלקה "G". לכלוך, דם, מוות ; זכויות יוצרים, קלוז', 1931
ילדך. . . מדריך להורות מודרנית ; ספרייה, 1934
מיניות הילדות ; 1935
פסיכואנליזה של אנטישמיות ; הכרת האדם, 1936
האנטישמיות ותולדותיה ; תבור, 1936
ילדך. מדריך להורים ומחנכים בנושא הורות פסיכולוגית מודרנית ; 1938
לקריאה נוספת

לקסיקון הספרות ההונרית ברומניה : סיפורת, כתיבה ציבורית, ספרות מדעית. 2010
יוהנה הופפנגרטנר: הערות לביוגרפיה של בלה סקיי (1892–1955) בודפשט, 2016,
הערות שוליים

↑  Johanna Hopfengärtner: JEGYZETEK SZÉKELY BÉLA ÉLETRAJZÁHOZ (1892–1955) IMÁGÓ Budapest, 2016, 5(2): 53–71
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268890005171  GND: 1057282170  ISNI: 0000 0000 7906 7662  LCCN: n2004029617  RERO: 02-A003882769  VIAF: 63396629   WorldCat (עם VIAF): 63396629
בן-אזן

משרת בהיר עור בפני רעמסס השני בארמונו לצד אחד הנסיכים ומשרתים אחרים, ייתכן שזהו בן-אזן או שכך נראו הפקידים הזרים
בן-אזן (בתעתיק לאנגלית: "Ben-Azen") היה פקיד ממוצא כנעני או מזרח תיכוני ששירת בחצרות הפרעונים רעמסס השני ובנו מרנפתח, תפקידו הרשמי של בן-אזן היה "נושא הגביע" - כלומר: האדם שמגיש לפרעה את ספל השתייה שלו. עצם תפקידו המוגדר והרם מעלה מעיד על השתלבותם המוצלחת של מהגרים מהלבנט במצרים העתיקה, שלמרות שהוסללו לעבודות בזויות בשל מוצאם הזר, חלקם הצליח לטפס למשרות רמות מעלה במוסדות כמו מקדשים ומשרות אמון בחצרו של המלך עצמו. מארק ואן דה מיירופ טוען כי רבים מה"משרתים" (התואר שניתן לפקידים ממוצא זר) הללו בתקופה הרעמססית היו ממוצא לבנטיני.
כתובת שמכילה את שמו נתגלתה והשם המצרי שניתן לו בחצרו של רעמסס השני היה: "Ramesses-em-per-Ra" שמשמעותו היא "רעמסס בביתו של האל רע", הכתובת מציינת כי נולד באזור צפון ירדן של ימינו. משמו עולה כי כפי הנראה שם אביו היה אזן.
הערות שוליים

↑  Dr Rosalie David & Anthony E. David, A Biographical Dictionary of Ancient Egypt, p.24
↑  Anthony E. David, A Biographical Dictionary of Ancient Egypt, Routledge, 2002-11. (באנגלית)
1 2  Marc Van De Mieroop, A History of Ancient Egypt
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בקליים

| בקליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: בקלאים
משפחה:: בקליים
סוגים
 Lyconodes   Lyconus  Macruronus  Merluccius  Steindachneria 
שם מדעי
 Merlucciidae ‏גיל, 1884

בקליים (שם מדעי: Merlucciidae) היא משפחה של דגי גרם מסדרת הבקלאים. דגים אלה מצויים במי האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי בעומק של מעל 50 מטר. הם חיים מהאזור הטרופי ועד למים תת-אנטארקטיים או תת-ארקטיים.
אורכם יכול להגיע ל-1.55 מטר והם בעלי סנפירים קטנים המותאמים לחיי קרקעית וראשים גדולים. הלסתות גדולות ומופנות קדימה והם מחכים לטרף על מדפי היבשות. הם ניזונים מדגים שונים (בעיקר מסדרת הפנסאים).
אלו דגי מאכל חשובים והם נידוגים בכמויות באזורים מסוימים, כשהם ידועים בשם העממי מרלוזה. באזור אמריקה הצפונית הם מאוד נדירים עקב הדיג המופרז.
סוגים

סוג ומין יחיד Lyconodes argenteus
Lyconus
Macruronus
Merluccius
סוג ומין יחיד Steindachneria argentea
בארט קרנהאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בספטמבר 1992 (בן 32) ינגסטאון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2011
 מקום לימודים:  Caldwell High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
וויליאם בארט קרנהאן (באנגלית: William Barrett Carnahan; נולד ב-22 בספטמבר 1992) הוא שחקן אמריקאי, המוכר מתפקידיו בסדרות "משפחת רעם" (2015 - 2016), "אלכסה וקייטי" (2019 - 2020), "קיץ אכזרי" ו"אחד מאיתנו משקר" (2021).
ביוגרפיה

קרנהאן נולד ב-22 בספטמבר 1992 בינגסטאון, אוהיו. בעת לימודיו בתיכון הוא שיחק במופעים והצגות קהילתיות. זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הוא עבר ללוס אנג'לס כדי להגשים את חלומו להיות שחקן.
קריירה

תפקידו הראשון היה בשנת 2011 בסרט "סופר 8". הוא שיחק איש צבא אך לא קיבל קרדיט על משחקו. באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי לצד רוב גריסון (אנ') בסרט הקולנוע "המגפה". שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "Fun Size".
בשנת 2013 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "גדולה מהחיים". בהמשך שיחק בתפקידי משנה ואורח בסדרות טלוויזיה רבות בהן "האנטומיה של גריי", "קולוני" "אלכסה וקייטי" ו"משפחת רעם".
בשנת 2021 שיחק בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה "קיץ אכזרי". באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "אחד מאיתנו משקר", "קוברה קאי" ובסדרת הטלוויזיה ״מתודלקים״; שלושתן משודרות בנטפליקס.
חיים אישיים

הוא נשוי לשחקנית נינה קוביצ'י.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | סופר 8 | איש צבא | ללא קרדיט |
| 2011 | The Pledge | טורי הדרמן |  |
| 2012 | גודל מצחיק | סטודנט | ללא קרדיט |
| 2013 | A Christmas Tree Miracle | ניק ג'ורג' |  |
| 2014 | A Matter of Faith | טיילר מאת'יס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | גדולה מהחיים | אייזק יורדי | פרק: "Jane's Secret Revealed" |
| 2014 | Reckless | דארן קלסי | פרק: "Blind Sides" |
| 2014 | סליפי הולו | שרמן | פרק: "The Weeping Lady" |
| 2014 | קונסטנטין | ניית'ן באומן | פרק: "The Darkness Beneath" |
| 2015 | קייסי אנדרקאבר | ספנסר | פרק: "K.C.'s the Man" |
| 2015 | משפחה מודרנית | בחור באחווה | פרק: "She Crazy" |
| 2015 - 2016 | משפחת רעם | לינק איוולמן | 9 פרקים |
| 2016 | האנטומיה של גריי | דייוויד | פרק: "My Next Life" |
| 2016 | קולוני | איאן | 2 פרקים |
| 2016 | בונז | ג'ואי | פרק: "The Strike in the Chord" |
| 2016 | בחורות טובות מורדות | רנדי | פרק: "The Folo" |
| 2016 | תמיד ביחד | סבסטיאן | 2 פרקים |
| 2017 | התנהגות טובה | ברייס | פרק: "I Want You to Leave a Person Alive for Once" |
| 2018 | Co-Ed | ליאו | סדרת רשת; פרק: "Night Life" |
| 2018 | בוגרת-כזה | דייב הגדול | 2 פרקים |
| 2019 - 2020 | אלכסה וקייטי | איידן | 7 פרקים |
| 2020 | Just Add Magic: Mystery City | דוד מאטי | פרק: "Just Add Numbers" |
| 2021 | קיץ אכזרי | דרק טרנר | 7 פרקים |
| 2021 | אחד מאיתנו משקר | ג׳ייק ריירדן | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2021 - 2022 | קוברה קאי | ג'ון קריס הצעיר | 6 פרקים |
הערות שוליים

↑  Barrett Carnahan Wiki, Biography, Net Worth, Age, Family, Facts and More - Wikifamouspeople, Wikifamouspeople, ‏5 באוגוסט 2019
↑  10 Things You Didn't Know about Barrett Carnahan, TVOvermind, ‏1 ביוני 2021
↑  Barrett Carnahan - Biography, Height & Life Story | Super Stars Bio, Super Stars Bio, ‏1 בundefined 2021
1 2  Jake Dee, 10 Best Movies Starring The Cast Of Cruel Summer | ScreenRant, Screen Rant, ‏2 באפריל 2021
↑  Jerrica Tisdale, Cruel Summer Cast: Where You've Seen The Freeform TV Show Stars Before, Cinemablend, ‏4 במרץ 2021
↑  'Cobra Kai' Season 3: Who's Barrett Carnahan, the Hunk Playing a Young Kreese?, Showbiz Cheat Sheet, ‏4 בundefined 2021
↑  Denise Petski, Deadline, Deadline, ‏4 בפברואר 2021
↑  Milan Polk, The Cast of Cruel Summer Is Younger Than You Might Think, Men's Health, ‏4 במאי 2021
↑  David Craig, One of Us Is Lying release date: Latest news on Netflix teen thriller, Radio Times, ‏3 בינואר 2022
↑  Ethan Alexander, Cobra Kai Star Teases Kreese's Revenge in Season 5 | CBR, CBR, ‏6 בundefined 2022
↑  Carson Mlnarik, The real life partners of the Cruel Summer cast, Nicki Swift, ‏2 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2013133289  VIAF: 305457818   WorldCat (עם VIAF): 305457818
בית החולים האיטלקי (ירושלים)

| --- | --- |

בית החולים האיטלקי. מאחוריו - בניין לב רם
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°47′04″N 35°13′29″E﻿ / ﻿31.78444444°N 35.22472222°E﻿ / 31.78444444; 35.22472222
 he
 
בית החולים בשלג. מכיוון רחוב שבטי ישראל
בית החולים האיטלקי הוא מבנה העומד ברחוב שבטי ישראל 29 פינת רחוב הנביאים 9 במוסררה שבירושלים. הבניין, המזכיר בתוכניתו ובחזותו בניינים איטלקיים מימי הביניים, מהווה מונומנט לתקופה של פריחה וחזרתה של העיר מעיר שולית למרכז העניין הבינלאומי.
הבניין שימש בית חולים בחסות איטלקית בין שתי מלחמות העולם, וכיום משמש את משרד החינוך.
רקע

בסוף המאה ה-19, עם התפוררות האימפריה העות'מאנית ופתיחתה להשפעות של מעצמות אירופאיות, נאבקו צרפת, גרמניה, בריטניה ורוסיה על השפעה ויוקרה בעיר ירושלים. העיר הייתה עד לאותה תקופה עיר מוזנחת ושולית בקצה האימפריה העות'מאנית, עם אוכלוסייה ענייה מרודה וכלכלה פיאודלית נחשלת. בחירת ירושלים כזירת התגוששות בין המעצמות נבעה מאמונה דתית נוצרית משולבת בפעילות מיסיונרית, וזיכרון חי של ימי ממלכת ירושלים הצלבנית. רחוב הנביאים, אחד הרחובות הראשונים בירושלים המערבית ששימש כנתיב תנועה עיקרי מערבה משער שכם, היה מרכז ההתרחשות, ולאורכו (וברחובות המסתעפים ממנו) התרכזה חלק גדול מפעילות הבנייה של מעצמות אירופה.
ממשלת איטליה, בדומה למעצמות נוספות ובנפרד מפעילות הכס הקדוש, ביקשה להפגין נוכחות בירושלים על ידי הקמת בית חולים מרשים, שנועד להגיש את שירותיו לאוכלוסייה המקומית, ובעיקר לצליינים הקתולים שבאו לבקר בעיר. היוזמה, שבאה באיחור יחסי לפעולות שאר המעצמות, החלה על ידי ארגון נוצרי איטלקי ששמו "איגוד לאומי לעזרה למיסיונרים האיטלקיים" (Associazione Nazionale per Soccorrere I Missioneri Italiani - ANSMI) שרכש מגרש שהיה בבעלות ערבית.
תכנון ובנייה > האחים ברלוצי

אבן הפינה לבניין הונחה בשנת 1910, ובשנת 1912 הגיעו לירושלים האחים האדריכלים ג'וליו ואנטוניו ברלוצי לעסוק במלאכת התכנון של הבניין ומבלי שהתכוונו פתחו עידן חדש בבניין ירושלים. אנטוניו ברלוצי נשאר בארץ ושימש כגורם חשוב בתחום התכנון והבנייה של כנסיות ומנזרים ברחבי הארץ, ובירושלים בפרט.
בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 הוא בנה ושיפץ כנסיות בירושלים, הקים הוספיס וכנסייה פרנציסקנית המוקדשים לרועה הטוב ביריחו, ובין השנים 1937- 1938 הקים ברלוצי את הכנסייה בהר האושר. בשנת 1953 הוא בנה את כנסיית דומינוס פלוויט (כנסיית האדון בכה) למרגלות הר הזיתים בירושלים.
תכנון ובנייה > האחים ברלוצי > מקורות השראה והשפעה

בניין בית החולים תוכנן בסגנון המאפיין מבני ציבור איטלקיים באיטליה של ימי הביניים המאוחרים, הידוע גם כסגנון איטלקי גותי, המאופיין על ידי אלמנטים כגון קשתות מחודדות, גמלונים מחודדים, מגדלים, ובעיקר עיטורים מאבן העשויים בצורת תחרה וריבוי העיטורים ופרטי הפיסול שעטפו אותן.
בהקשר זה ניתן לראות את מקורות ההשראה לתכנון בית החולים בתנועת התחייה הגותית שניסתה לשחזר את האדריכלות הגותית של ימי הביניים באירופה באמצעים ובהקשרים מודרניים יותר. השפעה רבה על פריחתה המחודשת של האמנות הגותית הייתה לתנועה הרומנטית של המאה ה-19, שהעריצה אדריכלות זו כפאר היצירה הרומנטית.
באופן כללי מזכיר בניין בית החולים מבנים איטלקיים מפורסמים כגון פאלאצו וקיו (Palazzo Vecchio) שבכיכר הסיניוריה של העיר פירנצה, וקתדרלת סנטה מריה דל פיורה (Santa Maria del Fiore), שהיא הדואומו (קתדרלה) של פירנצה, לצד מבנים בעיר סיינה, כגון טורה דל מנג'ה (Torre del Mangia) והפאלאצו פובליקו (Palazzo Pubblico) הצמוד אליו.
עובדה זו הפכה את הבניין לחריג לא רק בנוף סביבתו אלא גם בנוף הירושלמי והארץ ישראלי. מדובר היה בהחלטה מודעת שמטרתה לאמץ סגנון שבו לא ניתן לטעות ושזהותו היא איטלקית ללא עוררין, על מנת להביע הצהרה פוליטית-מדינית על ידי שימוש באמצעים אדריכליים. נראה שכיוון זה ננקט בכוונה וביוזמת מנהלו של הפרויקט, ארנסטו סקפרלי, שהיה מדינאי לאומני-איטלקי ופרופסור לאגיפטולוגיה. כשהוא משוחרר מכבלי פוליטיקה ומדיניות, גילה ברלוצי דמיון ונטייה לחדשנות, ופחות להעתקה של מונומנטים איטלקיים.
תכנון ובנייה > תיאור מבנה בית החולים

בית החולים הוא מבנה בעל חזית סימטרית, הפונה לרחוב שבטי ישראל. על הגדר המפרידה בין הבניין לרחוב הוקמו גדרות מברזל, ובהן שערים מסוגננים עם עיטורים בסגנון איטלקי. בשערים המקוריים עוצבו בברזל שורות של מסגרות, ובהן צורת תלתן בן ארבעה עלעלים המסמל מזל טוב. מוטיב פשוט זה מעטר את כל חלקי בית החולים, ומופיע גם במעקות ובגילופי האבן.
מעל דגם העלים נקבעו במלבנים מברזל דגמים הקשורים לתרבות האיטלקית והרומית, קישור האופייני לתנועה הלאומנית האיטלקית, ובהם נשר פורש כנפיים ורמוס ורומולוס יונקים מזאבה.
במרכז המבנה בנויה כנסייה והכניסה המפוארת אליה היא גם הכניסה הראשית לבית החולים. הפתח המפואר מדגיש ומבליט את מבנה הכנסייה מתוך המבנה. הפתח מעוצב בסגנון הגותי - קשתות מחודדות המעוטרות בתבליטים שונים, המהוות מסגרת של קשתות בולטות ובעלות תבליטים, המקיפות את הטימפנון, לוח המוצב מעל הדלתות ומקושט בתבליטי אבן. כיפת הכנסייה בעלת חתך משושה, המזכיר את בית הטבילה בפירנצה. להשלמת אפקט הפאר צופו קירות הכנסייה בשיש בצבעים אדום ולבן, שהובא מאיטליה.
שני האגפים שנבנו בתוכנית מרובעת ומתנוססים לגובה שלוש קומות ניצבים משני צדי הכנסייה, ושיכנו את מחלקות האשפוז, ובהם היו בסך הכול כמאה מיטות אשפוז. האגף הצפוני שיכן את המחלקה הכירורגית, והאגף הדרומי שיכן את המחלקה הפנימית. למרות הכוונות הטובות היה תכנון המבנה פגום ולא יעיל, מאחר שהכנסייה העומדת באמצע המבנה פגעה בזרימה הטבעית של התנועה בין מחלקות האשפוז.
האלמנט העיקרי והבולט לעין הוא המגדל שצורתו מרובעת, והוא בנוי כצריח שעליו מגדל פעמונים בעל גג משונן. מוטיב שיני האבן מעטר את הבניין כמסגרת, ומקיף את גג בית החולים ואת המגדל. אלמנטים נוספים המפארים את חזית בית החולים הם עיטורי טריפוריום או ארקדה עיוורת, תחת שיני האבן על הגגות.
במבנה קשתות גותיות, שחלקן מדגישות חלונות בסגנון גותי, שחלקם העליון הוא קשת מחודדת. במסגרות אבן בתוך הקשת המחודדת נקבעו בעבר סימני שלטים שהוסרו, וכדוגמתם קבועים עדיין בחלקו העליון של הבניין. במגרעות מסגרות אלו היו קבועים 'בלזוני', סמלי משפחה של משפחות אצולה שלחמו בארץ הקודש במהלך מסעי הצלב. בעת מלחמת העולם הראשונה הסירו חיילים טורקים את רובם של השלטים, מלבד הגבוהים ביותר אליהם לא הגיעה ידם.
היסטוריה > בית חולים 1911 עד 1939

תהליך בניין בית החולים לא עבר על מי מנוחות. בשנת 1911, החלו היזמים האיטלקיים, בראשות משרד החוץ האיטלקי ובסיוע פיננסי של קרן הידועה כ"קרן סין" (קרן שהוקמה על ידי ממשלת איטליה לסייע בשיקום אזרחים איטלקיים שנפגעו במרד הבוקסרים), לפנות את המגרש ממבנים שעמדו עליו עד אז.
עד שנת 1913 נחפרו יסודות בית החולים והחלה בניית אגפי בית החולים, אך אז פרצה מלחמת איטליה-טורקיה בין האימפריה העות'מאנית לבין ממלכת איטליה בין  29 בספטמבר 1911 ל-18 באוקטובר 1912, ובגינה הפכו האיטלקים ללא רצויים בארץ ישראל. לאחר סיום המלחמה חזרו האיטלקים למלאכת הבנייה והשלימו את רוב עבודות הבנייה, עד שנאלצו לעזוב שוב את אתר בית החולים עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בטרם הושלמו עבודות הגימור ובטרם הושלם ריהוט בית החולים.
בשנת 1915 הצטרפה איטליה למלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה, ומול גרמניה וטורקיה, וכך הולאם הבניין על ידי הממשלה הטורקית מאחר שהוגדר כרכוש אויב, והופעל על ידי הטורקים כבית חולים עבור תושבי ירושלים.
בשנת 1917 נכבשה ירושלים על ידי הצבא הבריטי ונפתחה תקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. עם הצבא הבריטי חזר לירושלים האדריכל אנטוניו ברלוצי, ועם בואו למתחם בית החולים הוברר לו היקף הנזק למבנה, כמו גם העובדה כי כל הציוד שיובא מאיטליה נבזז.
לאחר תקופה קצרה בה שימש בית החולים כקסרקטין צבאי, הוא הוחזר לידי הממשלה האיטלקית ועבודות הבנייה נתחדשו.
בשנת 1919 הושלמה בניית בית החולים והוא פתח את שעריו, כאשר הוא מנוהל על ידי צוות של רופאים איטלקים ובראשם דוקטור מנצילי. אחיות בית החולים היו נזירות ממסדר איטלקי על שם הקדוש קוטולגנו.
במהלך פעולתו זכה בית החולים להערכה רבה על יעילותו ושירותיו המודרניים, גם ממטופליו תושבי ירושלים וגם ממבקרים מחוץ לארץ.
במקביל לפעולתו של בית החולים כמוסד רפואי הוא שימש כמוקד לתושבי ירושלים ממוצא איטלקי. בימי ראשון ובחגים קתוליים התאספו חברי הקהילה בכנסיית בית החולים לתפילות מסורתיות ולהתכנסות חברתית, במקום המזכיר יותר מכל מקום אחר בירושלים את איטליה.
היסטוריה > מפקדת חיל האוויר המלכותי

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הפכה איטליה למדינת אויב בארץ ישראל, ובית החולים הוחרם כרכוש אויב על ידי ממשלת המנדט הבריטי, והועבר לשימוש המפקדה הירושלמית של חיל האוויר המלכותי. במקום הוקמו משרדים ובצמוד אכסניה לחיילי היחידה ובית חולים צבאי.
במגרש שמאחורי הבניין, במקום בו בנוי בניין לב רם, הוקמו מגרשי טניס לשימוש מפקדת חיל האוויר.
על תקופה זו מספר אהרון חבר:
”דודתי ודודי גרו ב"בית תזיז". אף כי היו חשוכי ילדים גרו בכל הקומה השנייה של אחד מאגפי הבית. הבית עמד גובל בצידו המערבי של "בית החולים האיטלקי", היום חלק ממשרד החינוך ואז חלק מאזור הביטחון של השלטון הבריטי בארץ. מרפסות ארוכות מתמשכות לאורך החזית המזרחית של הבית, ולכל אורכו הדרומי של הבית. אהבתי לעמוד על המרפסת המזרחית הצופה על החצר האחורית של בית החולים האיטלקי. החצר הייתה מחולקת למגרשי טניס ששימשו את אנשי הוד מלכותו, ובעיקר את נשותיהם. הייתי עומד ומתבונן בנשים המשחקות, לבושות בחצאיות קצרצרות לבנות החושפות את ישבנייהן הלבושים, כפי שחשבתי אז, בתחתונים לבנים. לא פעם אמרתי בליבי מילים ששיקפו את דעתי על האנגלים, כמו גם על אותן נשים יהודיות בודדות שנהגו לשכב עם האנגלים.”
עם הידרדרות המצב הביטחוני בירושלים ומשאנשי ממשלת המנדט הפכו מטרות לפעילות של המחתרות היהודיות והערביות, הוקם אזור ביטחון במרכז ירושלים (בווינגרד), ומתחם בית החולים הוקף בגדרות תיל, בכביש הגישה הוצבו "שיני דרקון" - מחסומי בטון בצורת קונוס, ועמדות שמירה הוקמו בסמוך לכניסות. למרות אמצעי האבטחה תקפו אנשי האצ"ל בשנת 1947 את המועדון של חיל האוויר המלכותי ששכן בבית החולים.
הבריטים הידקו את אמצעי הביטחון והאזור הוכרז לאזור סגור, ורק תושבי השכונה קיבלו אישורי מעבר מיוחדים על מנת שיוכלו לבוא ולצאת מביתם. בחודש מאי 1948 החלו הבריטים בהכנות ליציאה מהארץ ופינוי מאחזיהם במרכז העיר. בית החולים שהיה עמדה שולטת מעולה על צירי תנועה מרכזים נתפס על ידי לוחמים יהודים שנכנסו לבניין מהחלונות האחוריים, בזמן שהבריטים יצאו מהכניסה המרכזית ובעוד קבוצה מכובדת של ערבים חיכו בכניסה לצאתם של הבריטים על מנת שיוכלו להיכנס ראשונים כשיצאו, ללא ידיעתם שהלוחמים היהודים כבר בתוך הבניין וכבר תלו את הדגל שלהם. יהודה לפידות מספר על ההשתלטות על בית החולים במסגרת מבצע קלשון:
”פשטה בעיר הידיעה על נטישת הבריטים כאש בשדה קוצים, וכוחות יהודיים החלו בהתקדמות לעבר השטחים שפונו. בשכונת מאה שערים היה, כזכור, בסיס לאצ"ל. יהושע לנדנר ("אלקַים"), שהיה אחד ממפקדי הבסיס, מספר בעדותו כי בשעות הבוקר יצאו לוחמי הבסיס והסתערו לעבר השטח שהתפנה על ידי הבריטים. יהושע ואנשיו חתכו את גדר התייל שהקיף את בניין בית-החולים האיטלקי ופרצו פנימה, והניפו את הדגל הלאומי על הגג”
היסטוריה > מלחמת העצמאות עד 1961

במלחמת העצמאות, שימש הבניין כעמדה קדמית ונקודת תצפית לכוחות צה"ל בקרבות בשטח העירוני של ירושלים. בית החולים עמד על קו החזית העירוני, והופגז בידי הלגיון הערבי. כתוצאה מהלחימה נגרמו נזקים קשים לגג הכנסייה, ולמגדל ששימש כעמדת תצפית. בהסכם שביתת הנשק עם ירדן נקבע כי בית החולים האיטלקי יהיה בשטח ישראלי.
עם תום הלחימה הוחזר בית החולים לבעליו, הנזירות האיטלקיות ממסדר קוטולנגו, שהשתמשו במבנה בית החולים והכנסייה למגורים ופולחן.
משהוברר היקף הנזק הכבד שנגרם למבנה בקרבות דרשו נציגי ממשלת איטליה ממדינת ישראל לתקן את הנזקים, אך נתקלו בסירוב ישראלי בטענה כי נזקים אלו נגרמו מן ההפגזות הירדניות. לאחר משא ומתן ממושך החליטו האיטלקים בשנת 1963 למכור את בית החולים והמגרש עליו הוא עומד לממשלת ישראל.
היסטוריה > משרד החינוך והתרבות

בשנת 1963 הועבר המבנה לידי משרד החינוך והתרבות, זאת לאחר שהמשרדים הראשיים השתכנו בבניין סמוך ברחוב שבטי ישראל 34 (בית מחניים) עוד קודם לכן. בבניין ששימש בעבר כבית חולים פועלות מחלקות שונות של משרד החינוך, והכנסייה משמשת כחדר ישיבות. זבולון המר שהיה שר החינוך בשנת 1977 התקין במשקוף הכניסה הראשית מזוזה גדולה. בספרו "רחוב הנביאים שכונת החבשים ושכונת מוסררה - סיפורו של מקום" רואה האדריכל דוד קרויאנקר אקט זה כסמל למתח והמאבק בין הדתות בירושלים בכלל, ואזור רחוב הנביאים בפרט.
בחלוף השנים נגרמו לבניין נזקים והוא סבל מבלאי ותחזוקה לקויה, ונוצר צורך דחוף בתיקון ובשחזור גגות הרעפים המקוריים, תיקון הקמרונות המקוריים, החלפת החלונות ושחזור ריצפת השיש. בשנת 2004 החלה תוכנית שיפוצים מקיפה של המבנה וחלליו הפנימיים.
ברנדן קויל

| --- | --- |

 לידה:  2 בדצמבר 1963 (בן 60) קורבי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 מקום לימודים:  אקדמיית מאונטוויו לאמנויות התיאטרון 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1999)  פרס אוליבייה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ברנדן קויל (באנגלית: Brendan Coyle; נולד ב-2 בדצמבר 1963) הוא שחקן אנגלי. שיחק בתפקיד ניקולס היגינס בסדרת הדרמה "צפון ודרום", בתפקיד רוברט טימינס בשלוש העונות הראשונות של "הדרך לקנדלפורד" ובתפקיד המשרת האישי, ג'ון בייטס, בדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון". על תפקיד זה היה מועמד לפרס אמי לשחקן משנה מצטיין בסדרת דרמה והיה מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר.