stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אניטה טיגפן פרי

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1952 (בת 72) האסקל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  West Texas A&M University  אוניברסיטת טקסס טק 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 בן או בת זוג:  ריק פרי 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה לנשים של טקסס 
 
אניטה טיגפן פרי (באנגלית: Anita Thigpen Perry; נולדה ב-5 במאי 1952) היא רעייתו של ריק פרי, מזכיר האנרגיה של ארצות הברית. הייתה הגברת הראשונה של טקסס, כאשר פרי היה מושל טקסס בשנים 2000–2015, תקופת הכהונה הארוכה ביותר של "הגברת הראשונה של טקסס".
ביוגרפיה

פרי נולדה בעיר האסקל שבטקסס כצעירה מבין ארבעה ילדים של רופא משפחה ועקרת בית, אביה לחם במלחמת העולם השנייה וזכה במספר מדליות כולל כוכב הארד.
היא למדה שנה באוניברסיטת טקסס טק אך מכיוון שלא היה באוניברסיטה חוג לסיעוד עברה ללמוד באוניברסיטת מערב טקסס (A&M West Texas A&M University), שם עשתה תואר בסיעוד והוסמכה כאחות.
ב-1982 נישאה לריק פרי איתו למדה יחד מבית הספר היסודי, לזוג נולדו שני ילדים.
היא עבדה כאחות במשך שבע עשרה שנה במספר מחלקות וביניהן כירורגיה, רפואת ילדים וטיפול נמרץ.
באוקטובר 2000 אותה שנה אירחו היא ובעלה את כנס טקסס לנשים (Texas Conference for Women) הראשון העוסק בפיתוח נשים בתחום המקצועי, הבריאותי והאישי.
בדצמבר 2000 נבחר בעלה למושל טקסס ועם התחלת כהונתה כגברת בראשונה של טקסס עזבה את עבודתה.
ב-2008 המרכז הרפואי של אוניברסיטת טקסס טק נקרא על שמה ובנוסף הוקמו גם שתי תרומות למלגות על שמה.
ב-2011 כשבעלה הודיע על התמודדתו לנשיאות ארצות הברית היא לקחה חלק פעיל בקמפיין הבחירות שלו.
הערות שוליים

↑
↑  Nurse.com, Anita Thigpen Perry School of Nursing Professor Appointed to Advisory Council, Nursing News, Stories & Articles, ‏2010-09-13 (באנגלית)
↑  Julian Pecquet, Anita Perry: The nurse Gov. Perry wants to take with him to the White House, TheHill, ‏2011-09-17 (באנגלית)
↑  Melissa Ludwig, Staff Writer, Anita Perry puts faith out front, San Antonio Express-News, ‏2011-10-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5827 1453  LCCN: no2009038397  VIAF: 83589146   WorldCat (עם VIAF): 83589146
אמנדה פאלמר

| --- | --- |

אמנדה פאלמר
 לידה:  30 באפריל 1976 (בת 48) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Amanda MacKinnon Palmer 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וסליין, Lexington High School 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, יוקולילי 
 חברת תקליטים:  קוקינג ויניל, Roadrunner Records 
 בן או בת זוג:  ניל גיימן (1 בינואר 2011–2022) 
 מספר צאצאים:  1 
 www.amandapalmer.net
 פרופיל ב-IMDb
 
אמנדה פאלמר בהופעה, 2008
אמנדה מק'קינון גיימן פאלמר (באנגלית: Amanda MacKinnon Gaiman Palmer, נולדה ב-30 באפריל 1976) היא זמרת רוק אלטרנטיבי ואמנית קברט אמריקנית שהתפרסמה כחלק מהצמד "הדרזדן דולס" ובקריירת סולו. פאלמר ידועה בדעותיה הפמיניסטיות, בפרובוקציות שלה ובשיריה הבוטים.
ביוגרפיה

פאלמר נולדה בניו יורק וגדלה בלקסינגטון, מסצ'וסטס.
בבלוג שלה היא סיפרה שבגיל 17 עברה הפלה ושבגיל 20 נאנסה. כשעשתה את אתגר דלי הקרח, סיפרה כי אחיה החורג מת ממחלת ה-ALS כשהייתה בת 21.
קריירה

בשנת 2000, לאחר תקופה בה עבדה כאמנית רחוב (בין השאר כפסל חי), הצטרפה לבריאן ויגיליון ויחד הופיעו בתור הצמד "הדרזדן דולס" (מילולית: הבובות מדרזדן).
בשנת 2007 יצאה פאלמר בקריירת סולו, כשבמקביל הופיעה יחד עם ג'ייסון וובלי כחלק מהצמד המוזיקלי אוולין אוולין (הצמד הופיע כתאומות סיאמיות המחוברות בפלג הגוף התחתון).
באוקטובר 2013 הגיעה פאלמר לישראל להופעה במועדון הבארבי, וכן סיפקה הופעת חינם בפאב ה"בר-קיימא" התל אביבי.
סגנון אמנותי

פאלמר היא זמרת-יוצרת. היא שרה בקול נמוך ומנגנת על קלידים, פסנתר ויוקללי.
הופעותיה ושיריה של פאלמר ידועים בהיותם שנויים במחלוקת ובשימוש בשפה גסה וקללות, בין השאר דבק בה הכינוי "אמנדה פאקינג פאלמר". לאחר שהעיתון דיילי מייל פרסם כתבה שהתמקדה בחשיפת אחד משדיה בטעות בהופעה בפסטיבל גלסטונברי, ביצעה פאלמר שיר מחאה כנגד העיתון, כשבמהלכו התפשטה כליל. השיר כולל טענות כי הסיקור העיתונאי הוא שוביניסטי, וכי גבר שיחשוף את אחד מאבריו בהופעה לא יקבל את אותה חשיפה תקשורתית בעיתונות.
פאלמר מפורסמת כמי שמרבה להשתמש באינטרנט, והשתמשה במימון המונים על מנת להוציא את אלבומה "Theatre is Evil" בשנת 2012.
חיים אישיים

פאלמר מזדהה כביסקסואלית וכמי שתומכת במערכות יחסים פתוחות. ב-2010 פאלמר הכריזה על אירוסיה עם הסופר והמשורר האנגלי-יהודי ניל גיימן, והזוג נישא בינואר 2011. פאלמר סיפרה בבלוג שלה כי היא פסקטריאנית. כיום הזוג מתגורר בבוסטון.
הערות שוליים

↑   אמנדה פאלמר עושה את אתגר דלי הקרח, סרטון  באתר יוטיוב
↑  גיא חג'ג', אמנדה פאלמר בישראל: אושר מזוקק, באתר ynet, 24 באוקטובר 2013
↑  Amanda Palmer Gets Naked In Response To Daily Mail Nipple Story, באתר themusic‏, 14 ביולי 2013 (באנגלית)
לילה אודינייב, ‏נקמה באתר שפירסם את פטמתה שברחה על ידי שיר בעירום מלא, באתר ‏מאקו‏, 15 ביולי 2013
ליטל אבזון, ‏להשפיל את המשפילים, באתר ‏מאקו‏, 18 ביולי 2013
↑  Amanda Palmer Raises $1.2 Million On Kickstarter, And The Crowd Goes Wild, באתר tech dirt
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811536860605606  BIBSYS: 13051919  BNE: XX5478498  BnF: cb16143567c (data)  GND: 13538088X  ISNI: 0000 0001 1999 199X  LCCN: no2008139569  MusicBrainz: 3c0eb318-d2ba-45aa-9077-b83746cc56da  NDL: 001237155  NKC: js20060505021  NTA: 395518105  RERO: 02-A025964939  SNAC: w60w07wb  SUDOC: 183364899  VIAF: 71213377   WorldCat (עם VIAF): 71213377
אמה קני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בספטמבר 1999 (בת 25) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2009 
 מקום לימודים:  תיכון אוק פארק 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמה רוז קני (באנגלית: Emma Rose Kenney; נולדה ב-14 בספטמבר 1999) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה

קני נולדה ב-14 בספטמבר 1999 בעיר ניו יורק. הוריה הם ג'יליאן קני, עורכת דין פלילית, וקווין קני, כתב ספורט שכתב בעבר ב"ניו יורק פוסט" וכיום עובד בפוקס ספורטס.
קריירה

קני הופיעה במספר הופעות בסרטים קצרים ומותאמים לטלוויזיה. ב-2009, בגיל תשע, היא הייתה הקולנוענית הצעירה ביותר שהגיעה לגמר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ניו ג'רזי באוניברסיטת רטגרס.
בשנת 2011 בחלה להופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה חסרי בושה. קני לוהקה לתפקיד בגיל 10, בזמן שלמדה בחטיבת הביניים פארק בסקוטש פליינס, ניו ג'רזי.
בספטמבר 2017, פורסם כי קני תופיע בעונה העשירית של קומדיית המצבים רוזאן, ששודרה שוב לאחר הפסקה בת כמה שנים. הסדרה הוקרנה לראשונה בערוץ ABC ב-27 במרץ 2018. היא מגלמת את האריס קונר הילי, נכדתה של רוזאן. .  
בשנת 2019 שיחקה בסרט הקולנוע רוברט דה ברוס.
ABC הזמינה לאחר מכן ספין-אוף של רוזאן בשם הקונרים, שלא יכלול את רוזאן בר, אבל ישמור על הקאסט הראשי שנותר, בהם קני. הסדרה הוקרנה בבכורה ב-16 באוקטובר 2018.
בשנת 2023 לוהקה לתפקיד ראשי בסרט העתידי "Growing up Gorman".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Lyre Liar | בתו של הדמות הראשית | סרט קצר |
| 2008 | Bittersweet | אמה |  |
| 2009 | A (Not So) Civil Union | ג'ו הצעירה | סרט קצר |
| 2009 | Three Little Puppets | ניקול | סרט קצר |
| 2013 | הממלכה הסודית | מריגולד |  |
| 2019 | רוברט דה ברוס | בריאנה |  |
| 2022 | Murder at Yellowstone City | רבקה |  |
| 2022 | My Love Affair with Marriage | סרמה (קול) |  |
| טרם פורסם | Growing up Gorman | פטריסיה או'קונל |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Green Apples | אביגייל | סרט טלוויזיה |
| 2009 | Day Camp | רוזי ריווט | סרט טלוויזיה |
| 2011 | אימפריית הפשע | איילש רוהן | פרק אחד |
| 2011–21 | חסרי בושה | דבי גלאגר | 134 פרקים |
| 2018 | רוזאן | האריס קונר-הילי | 8 פרקים |
| 2018-הווה | הקונרים | האריס קונר-הילי | 88 פרקים |
הערות שוליים

↑  lazy day q&a (אורכב 24.07.2018 בארכיון Wayback Machine) IGo Live. Emma Rose Kenney. 12:44 - 12:55 minute mark, "Oh, Emma Rose Kenney, that's me." September 7, 2017.
↑  "Visit an Animal Sanctuary in California with Shameless Star Emma Kenney ⋆ South Side Fans". South Side Fans. 26 ביולי 2017. אורכב מ-המקור ב-27 ביוני 2018. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "'Shameless' Star Emma Kenney Juggles Acting and Middle School". Backstage.com. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sweet success: Seventh grader lands role on HBO series". The Fanscotian. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "9-year-old filmmaker invited to play N.J. film festival at Rutgers". The Star-Ledger. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sweet success: Seventh grader lands role on HBO series". The Fanscotian. 12 בדצמבר 2011. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pallotta, Frank; Stelter, Brian (29 במאי 2018). "ABC cancels 'Roseanne' after star's Twitter comments". CNN Money. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Park, Andrea (29 במאי 2018). "ABC cancels "Roseanne" after Barr's tweet". CBS News. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chandelis R. Duster (29 במאי 2018). "ABC cancels "Roseanne" after show's star compared Obama adviser to 'ape'". NBC News. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Emma Kenney | The Conners". ABC. נבדק ב-10 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alex Passa, What Happened To Emma Kenney's Career After Her Comments About Emmy Rossum?, TheThings, ‏12 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012019751  VIAF: 232361251   WorldCat (עם VIAF): 232361251
אנטוניו גראמשי

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1891 אלס (אנ'), ממלכת איטליה
 פטירה:  27 באפריל 1937 (בגיל 46) רומא, ממלכת איטליה
 מקום קבורה:  בית העלמין הפרוטסטנטי של רומא 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורינו, Lc G.M.Dettori-Cagliari 
 זרם:  נאו מרקסיזם
 תחומי עניין:  פילוסופיה פוליטית
 עיסוק:  פילוסוף, מבקר ספרות, היסטוריון, סוציולוג, פובליציסט, כלכלן, עיתונאי, סופר, פוליטיקאי, מבקר תיאטרון 
 הושפע מ:  מרקס, מקיאוולי
 השפיע על:  חומסקי, סעיד, אלתוסר, דוצ'קה, פולנצס, מוף, לקל, בן חיים, חנין, פילק
 מדינה:  ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 יצירות ידועות:  Prison Notebooks 
 פרסים והוקרה:  פרס ויארג'יו (1947) 
 בן או בת זוג:  Julia Schucht 
 מספר צאצאים:  2 
 חתימה:   
 
אנטוניו גראמשי (באיטלקית: Antonio Gramsci, ‏האזנהקובץ:It-Antonio Gramsci.ogg‏Ⓘ‏‏; 22 בינואר 1891 – 27 באפריל 1937) היה הוגה דעות איטלקי, מנהיג ותאורטיקן סוציאליסטי, קומוניסטי אשר התנגד לפשיזם, בתקופת בניטו מוסוליני. כיום נחשבות "מחברות בית הכלא" המהוות את חיבורו העיקרי לאחת התרומות העיקריות למחשבה המדינית הסוציאליסטית, אם כי יש בהן סטייה מן המרקסיזם הקלאסי.
כתביו ומחשבתו הפוליטית

גראמשי כתב בכלא למעלה משלושים מחברות הכוללות אנליזה פוליטית והיסטורית. כתבים אלו, הידועים כ"מחברות בית הכלא", כוללים את הגיגיו של גראמשי על ההיסטוריה של איטליה ועל הלאומיות, כמו גם רעיונות בחקר המרקסיזם, התאוריה הביקורתית והתאוריה החינוכית הקשורים בשמו. המחברות נכתבו בניסיון מודע להשאיר צוואה אינטלקטואלית בעלת ראיית עולם כוללת, ואף מתוך תקווה שאם יוכל לצאת מהכלא תהיה לו תוכנית פעולה ממשית.
רק לאחר תבוסת הפשיזם באיטליה, ולאחר מלחמת העולם השנייה ניתן היה לפרסם את המחברות. במשך שנים לא היו ידועים כתבי גראמשי מחוץ לאיטליה, אך משתורגמו לשפות נוספות, ולאנגלית בשנות ה-60 של המאה ה-20, הם זכו להתעניינות רבה בעולם ולהשפעה מרובה.
הרעיונות העיקריים שפיתח גראמשי במחברות אלו הם:
ההגמוניה התרבותית כאמצעי העיקרי לשמירתה של המדינה הקפיטליסטית.
הצורך בחינוך להמוני הפועלים על מנת לעודד יצירת אינטלקטואלים ממעמד הפועלים.
ההבחנה בין החברה הפוליטית (המשטרה, הצבא, המערכת המשפטית וכיוצא באלה), השולטת באופן ישיר, והחברה האזרחית (המשפחה, מערכת החינוך, האיגודים המקצועיים), שבהם המנהיגות היא על בסיס התנדבותי ואינה כפויה.
ההיסטוריציזם האבסולוטי.
הביקורת על הדטרמיניזם הכלכלי.
הביקורת על המטריאליזם הפילוסופי.
כתביו ומחשבתו הפוליטית > הגמוניה

הגמוניה הייתה רעיון שלפני גראמשי השתמשו בו מרקסיסטים כלנין על מנת לתאר את המנהיגות הפוליטית של הפרולטריון במהפכה דמוקרטית, אך גראמשי פיתח אותו לכלל אנליזה חריפה המסבירה מדוע המהפכה הסוציאליסטית "הבלתי נמנעת" שאותה חזה המרקסיזם האורתודוקסי עדיין לא אירעה בתחילת המאה ה-20, והקפיטליזם נראה מלא חיים מתמיד.
על פי גראמשי, הקבוצה ההגמונית בחברה היא זו המצליחה להכתיב לאחרות את הגדרתה באשר ל"כללי המשחק" שעל פיהם צריכה המדינה להתנהל. מאבקי כוח המתנהלים במצב הגמוני, פועלים במסגרת הכללים שמכתיבה הקבוצה ההגמונית ואינם מתייחסים לעקרונות היסוד.
נוסף לשליטתה בתרבות, הקבוצה ההגמונית שולטת גם במוסדות המרכזיים של המדינה והחברה האזרחית. באמצעות שליטה משולשת זו - בתרבות, במדינה ובחברה - מצליחה הקבוצה ההגמונית להנחיל באופן נרחב את תפיסת העולם המשרתת אותה לאוכלוסיית המדינה.
הקפיטליזם, הציע גראמשי, שלט לא רק באמצעות כפייה ואלימות, אלא באמצעות אידאולוגיה דרך הגמוניה פוליטית וכלכלית שבה הפכו ערכי הבורגנות ל"מוסר המקובל". תרבות הקונצנזוס שהתפתחה בקרב אנשי מעמד הפועלים זיהתה את טובת המעמד שלהם עם טובת הבורגנות וסייעה לשמירת המצב הקיים. מעמד הפועלים זקוק ליצירת תרבות משלו, שתיפטר מן הרעיון שערכי הבורגנות מייצגים "ערכים נורמליים" בחברה, ותמשוך את מעמד הפועלים ואת האינטליגנציה לטובת העניין הפועלי. לנין טען כי תרבות היא אך תוספת בלתי דרושה למטרות הפוליטיות, אך עבור גראמשי השגת הכוח באמצעות ההגמוניה התרבותית היא המטרה הראשונית שיש להשיג. לדעת גראמשי כל מעמד החפץ לשלוט בתנאים שנוצרו במדינה המודרנית חייב לנוע אל מעבר לאינטרסים הכלכליים הצרים שלו, להשפיע באופן אינטלקטואלי ומוסרי, ולכרות בריתות המבוססות על פשרות עם מגוון כוחות. גראמשי קורא לאיחוד זה של כוחות חברתיים "בלוק היסטורי", מושג הלקוח מן האנרכו-סינדיקליסט ז'ורז' סורל.
גראמשי הצהיר כי במערב, ערכי התרבות הבורגנית היו קשורים בנצרות ולפיכך רוב טיעוניו כנגד התרבות ההגמונית מתרכזים בהתקפה על הערכים המוסריים והדתיים הנוצריים. הוא התרשם מכוחה של הנצרות הקתולית להשפיע על האנשים, ומדאגתה למנוע פער בין הדת שהטיפו להמונים, ובין הדת שלמדו המשכילים. גראמשי האמין שמשימתו של המרקסיזם היא לשדך את הביקורת האינטלקטואלית על הדת של תרבות הרנסאנס וההומניזם לאלמנטים של הרפורמציה אשר זכו לאהדת ההמונים. עבור גראמשי המרקסיזם יוכל להתגבר על הדת רק אם ישכיל לענות על צורכיהם הרוחניים של ההמונים, וכך יוכלו ההמונים להתייחס אליו כביטוי אותנטי של התנסותם האישית.
כתביו ומחשבתו הפוליטית > האינטלקטואלים והחינוך

גראמשי ייחד מחשבה רבה לתפקיד האינטלקטואלים בחברה. הצהרתו המפורסמת היא כי כל האנשים הם אינטלקטואלים, וכי לכולם יש יכולות לחשיבה אינטלקטואלית ורציונלית, אך לא כל האנשים זוכים לתפקד בחברה כאינטלקטואלים. הוא טען שהאינטלקטואלים המודרניים אינם רק ה"מדברים" כי אם המנהלים והמארגנים המעורבים במשימה המעשית של בניין החברה. יתרה מכך, הוא הבחין בין ה"אינטליגנציה המסורתית" הרואה את עצמה (באופן שגוי) כמעמד נפרד בחברה, והקבוצות החושבות שכל מעמד מוציא משורותיו באופן אורגני. אינטלקטואלים "אורגנים" כאלו אינם מתארים את חיי החברה על פי כללים מדעיים, אלא מבטאים אותם על פי שפתם התרבותית הנפרדת, על פי חוויותיהם ותחושותיהם. הצורך בייצור תרבות נפרדת למעמד הפועלים מתייחס לקריאתו של גראמשי לחינוך שיוכל לייצר אינטלקטואלים ממעמד הפועלים, אשר יהיו שותפים לרצונותיהם של ההמונים. רעיונותיו על מערכת חינוך שתיבנה לצורך זה קשורים למושגים של "פדגוגיה ביקורתית" ו"חינוך להמונים", שעיבד פאולו פריירה בברזיל. מסיבה זו העוסקים בחינוך מבוגרים ובחינוך ההמונים מתייחסים לגראמשי כהוגה חשוב עד עצם היום הזה.
כתביו ומחשבתו הפוליטית > המדינה והחברה האזרחית

תאוריית ההגמוניה של גראמשי קשורה לרעיון שהחברה הקפיטליסטית שולטת בשילוב של כוח והסכמה. אין להבין את המדינה במובן הצר כגוף שולט אלא יש להבחין בין "חברה פוליטית" שהיא זירת השליטה של המוסדות הפוליטיים, המשפטיים והחוקתיים, ובין "החברה האזרחית" הנראית כספירה הפרטית, הכוללת את הכלכלה. הראשונה היא ממלכת הכוח, והשנייה היא ממלכת ההסכמה. הוא מדגיש כי החלוקה היא מושגית בלבד ושיש מקומות בהם שתי הממלכות חופפות. גראמשי טוען כי בקפיטליזם המודרני הבורגנות יכולה לשמר את שליטתה הכלכלית בכך שהיא מתירה להעלות טענות מסוימות באמצעות איגודי עובדים ומפלגות פוליטיות. טענות אלו מועלות בחברה האזרחית, ונענות בחברה הפוליטית. כך, הבורגנות משתלבת ב"מהפכה פאסיבית" בכך שהיא יוצאת אל מחוץ לתחום האינטרס הכלכלי הצר שלה ומתירה שינוי מסוים בהגמוניה שלה. גראמשי טוען כי תנועות כמו הרפורמיזם והפשיזם, כמו גם השינויים בהנהלות בתי החרושת, ושיטת פס הייצור מבית מדרשו של הנרי פורד הם דוגמאות לכך. בעקבות ניקולו מקיאוולי הוא טוען ש"הנסיך המודרני" – המפלגה המהפכנית – הוא הכוח אשר יאפשר למעמד הפועלים לפתח אינטלקטואלים אורגניים וליצור הגמוניה אלטרנטיבית בתוככי החברה האזרחית. עבור גראמשי, האופי המורכב של החברה האזרחית המודרנית פירושו כי הטקטיקה היחידה שיש בכוחה להמעיט מההגמוניה של הבורגנות ולהוביל אל הסוציאליזם היא "מלחמת עמדות" (בנוסח "מלחמת חפירות"). "מלחמת התנועה", ההתקפה החזיתית אותה ניסו הבולשביקים בברית המועצות היא מתאימה יותר לחברה ה"קדומה" שהייתה קיימת ברוסיה בימי הצאר.
על אף טענתו שהקווים בין החברה האזרחית והחברה הפוליטית הם מעורפלים, גראמשי מזהיר כנגד הערצתה של המדינה, הבאה בעקבות זיהוי החברה הפוליטית עם החברה האזרחית, כפי שעושים היעקובינים ופשיסטים. הוא מאמין שמשימתו ההיסטורית של הפרולטריון היא ליצור "חברה מווסתת" ומגדיר את "היעלמות המדינה" כמיצוי יכולתה המלאה של החברה האזרחית לווסת עצמה.
כתביו ומחשבתו הפוליטית > היסטוריציזם

גראמשי, כמרקס המוקדם, היה תומך נלהב בהיסטוריציזם. היסטוריציזם היא התאוריה ההיסטורית השמה דגש על שני גורמים. האחד הוא העקיבה האורגנית של המאורעות בזה אחר זה, כנובעים זה מזה, והשני הוא כי תנאים מקומיים הם חשובים ומשמעותיים בהשתלשלות המאורעות. ניתן לעמת תורה זו עם הגישות לפיהן כל מאורע הוא מבודד, ואד הוק, באופן רדוקציוניסטי מחד, ומאידך כי המאורעות מתרחשים לפי תבנית אוניברסלית קבועה מראש, ומתקדמים אל עבר תכלית מסוימת.
לדעת גראמשי המשמעות ההיסטורית נובעת מן היחסים בין הפעילות האנושית המעשית (פרקסיס) וההקשר ההיסטורי והחברתי האובייקטיבי שהיא מהווה חלק ממנו. לא ניתן להבין רעיונות מחוץ להקשר החברתי וההיסטורי שלהם, במנותק ממטרתם ומקורם. הרעיונות לפיהם אנו מארגנים את הידע שלנו על העולם אינם נובעים באופן ראשוני מיחסנו אל חפצים, אלא מן היחסים החברתיים בין אלו המשתמשים ברעיונות אלה. כתוצאה מכך אין דבר כ"טבע אנושי" שאינו נתון לשינוי. אלא רק רעיון המשתנה באופן היסטורי. יתרה מכך הפילוסופיה והמדע אינם משקפים מציאות הנפרדת מן האדם, אלא הם "נכונים" רק במובן שהם מבטאים את ההתפתחות בסיטואציה חברתית נתונה. רוב המרקסיסטים החזיקו בדעה שהאמת היא אמת, ואין זה משנה מתי היא נאמרת, ושהידע האנושי נצבר ככל שהחברה מתקדמת בחיפוש אחרי האמת, ולפיכך החקירה המדעית אינה שייכת לתודעה הכוזבת של "מבנה העל". עבור גראמשי המרקסיזם היה נכון רק במובן החברתי הפרגמטי, בכך שבהעלאת התודעה המעמדית של הפרולטריון, הוא הביע את ה"אמת" של זמנו יותר טוב מתאוריה אחרת. גישה "אנטי מדעית" ואנטי פוזיטיביסטית זו היא בהשפעת בנדטו קרוצ'ה, אחד מן האינטלקטואלים האיטלקים המובילים בזמנו של גראמשי. על אף שגראמשי היה מכחיש האשמה זו, יש הרואים בדעותיו אלו כצורה של רלטיביזם.
כתביו ומחשבתו הפוליטית > הביקורת על האקונומיזם הדטרמיניסטי

המרקסיזם הקלאסי הוא אקונומיסטי, בשל כך שהוא מייחס חשיבות עליונה לקשרים הכלכליים, להם הוא קורא "מבנה" (להבדיל מ"מבנה העל" הנבנה מעליו) ודטרמיניסטי בשל כך שהוא סבור כי הקשרים הכלכליים גוברים על הקשרים החברתיים והפוליטיים, והם נועדים, על פי חוקי ההיסטוריה, למסלול בלתי נמנע של פאודליזם ההופך לקפיטליזם בדרכו אל הסוציאליזם. גראמשי יצא כנגד גישה זו.
במאמר מפורסם שפרסם בטרם נכלא – 'המהפכה כנגד "דאס קפיטל" טען גראמשי כי המהפכה הרוסית הוכיחה כי הרעיון שעל המהפכה הסוציאליסטית לחכות עד להתקדמותו המלאה של הקפיטליזם וכוחות הייצור שלו אינו נכון. דעה זו שיקפה את הרעיון שהמרקסיזם האמיתי אינו פילוסופיה דטרמיניסטית. הרעיון של העליונות הסיבתית של כוחות הייצור, הוא אי הבנה של המרקסיזם לאמיתו. השינויים הכלכליים והתרבותיים הם ביטויים של ההליך ההיסטורי הבסיסי, וקשה לומר איזו ספירה – האזרחית או הפוליטית היא החשובה. האמונה הפטאליסטית השוררת בתנועת הפועלים לפיה ניצחונו הסופי של הקומוניזם הוא בלתי נמנע בשל "חוקי ההיסטוריה" הייתה לדעת גראמשי תוצר של הנסיבות ההיסטוריות של מעמד מדוכא המוגבל באמצעי תגובתו למגננה. כאשר יוכל מעמד הפועלים לצאת למתקפה, לא תוכל ה"פילוסופיה של הפרקסיס" (שם נרדף למרקסיזם, מילה שבה לא היה יכול להשתמש בשל הצנזורה בכלא) להתבסס על כוחות היסטוריים בלתי נראים כסוכנים לשינוי חברתי. ההיסטוריה מוגדרת על ידי המעשה האנושי וכוללת את הרצון האנושי. עם זאת, כוח הרצון אינו יכול להשיג כל דבר שהוא בכל סיטואציה נתונה. כאשר תודעת מעמד הפועלים תגיע לשלב ההתפתחותי ההכרחי למהפכה, הנסיבות ההיסטוריות לא תהיינה ניתנות לשינוי שרירותי. עם זאת אין זה קבוע מראש ובלתי נמנע מבחינה היסטורית, ותתאפשרנה מספר תוצאות לכל פעולה.
כתביו ומחשבתו הפוליטית > הביקורת על המטריאליזם

בשל אמונתו כי ההיסטוריה האנושית והמעש האנושי הקולקטיבי מגדירים האם כל שאלה פילוסופית נתונה היא בעלת משמעות אם לאו, דעותיו של גראמשי סטו מן המטריאליזם, והלכו בעקבות התאוריה של ה"תפיסה" שקידמו פרידריך אנגלס ולנין על אף שאינו מצהיר זאת במפורש. עבור גראמשי אין המרקסיזם עוסק במציאות הקיימת כשלעצמה, ללא קשר לאנושות. הרעיון של יקום אובייקטיבי הנמצא מחוץ להיסטוריה האנושית ולעשייה האנושית (פרקסיס), היה שקול, לדעתו, לאמונה באלוהים. ההיסטוריה של הטבע היא ההתייחסות היחידה להיסטוריה האנושית שיש לה מובן כלשהו. המטריאליזם הוא תוצאה של חיסרון בחשיבה ביקורתית, ואינו יכול לעמוד אף כנגד האמונה הטפלה הדתית.
השפעתו של גראמשי

על אף שמחשבתו של גראמשי מוצאה מן השמאל המאורגן, הוא הפך לדמות חשובה בניתוחים אקדמיים של מדעי התרבות והתאוריה הביקורתית. אנשי מדע המדינה מן המרכז והימין מצאו כי רעיונותיו בדבר הגמוניה, למשל, הם לרוחם, ורעיונות אלו מצוטטים ומנותחים בכתביהם. השפעתו הייתה רבה בתחום מדע המדינה, ובחקר התרבות הפופולרית. המושג "תקינות פוליטית" נראה כהד למאבק תרבותי ברוח הגותו של גראמשי.
עם זאת, עיקר השפעתו של גראמשי היא בחשיבה השמאלית, ובמיוחד אצל הוגים השייכים לאסכולת הנאו-מרקסיזם. לגראמשי קמו ממשיכים שפיתחו והמשיכו את קווי הרעיונות של תורתו, כניקוס פולנצס, שנטל מוף וארנסטו לקלאו, דני פילק ועוד.
מבקריו טוענים כי בקדמו את רעיון המאבק המעמדי באמצעות רעיונות, זונח גראמשי את הגישה הליברלית לחקירה מדעית המבוססת על הקלאסיקה של התרבות המערבית. מנגד טוענים[דרושה הבהרה] כי האשמה זו של גראמשי בהשפעה לרעה על ויכוחים אקדמיים היא אבסורדית, שכן גראמשי עצמו לא היה מעולם איש האקדמיה, וכתביו והגותו נטועים בתרבות האיטלקית של זמנו.
ראו גם

פורדיזם
אנטי-פשיזם
לקריאה נוספת

אנטוניו גראמשי, על ההגמוניה - מתוך מחברות הכלא, תרגם מאיטלקית אלון אלטרס, הוצאת רסלינג, 2003.
דייוויד מארש "מרקסיזם", פרק 7 מתוך דייוויד מארש וג'רי סטוקר, תאוריות וגישות במדע המדינה הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2005.
דני פילק, פופוליזם והגמוניה בישראל, הוצאת רסלינג, 2006.
ארנסטו לקלאו ושנטל מוף, הגמוניה ואסטרטגיה סוציאליסטית, תרגום עירית שורר, הוצאת רסלינג, 2004.
הערות שוליים

↑  http://www.marxists.org/archive/gramsci/works/1917/12/rev_against_capital.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262082805171  PLWABN: 9810670265605606  BIBSYS: 13013009  BNC: 000039276  BNE: XX1163536  BnF: cb119056581 (data)  CANTIC: a10095214  CiNii: DA00506553  GND: 118541463  ICCU: CFIV008358  ISNI: 0000 0001 2279 0742  LCCN: n78095485  LNB: 000015293  NDL: 00441497  NKC: jn20000602277  NLA: 35139573  NLG: 61090  NLK: KAC199610612  NSK: 000003940  NTA: 068682344  RERO: 02-A000073819  SELIBR: 188554  SNAC: w6r22vf8  SUDOC: 026900068  Trove: 839318  VcBA: 495/77237  VIAF: 44299576   WorldCat (עם VIAF): 44299576
אצטדיון הדל

| --- | --- |

 מיקום:  סאות'המפטון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  50°54′53″N 1°24′47″W﻿ / ﻿50.914722222222°N 1.4130555555556°W﻿ / 50.914722222222; -1.4130555555556
 תקופת הפעילות:  ספטמבר 1898 – מאי 2001 (כ־102 שנים)
 נהרס:  יוני – 13 ביולי 2001
 בעלים:  Southampton Leisure Holdings 
 מפעיל:  סאות'המפטון 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  ארצ'יבלד לייטץ' (היציע המערבי)
 קבוצות:  סאות'המפטון (1898–2001)
 מושבים:  15,200
 he
 
אצטדיון הדל (באנגלית: The Dell) היה אצטדיון כדורגל בעיר סאות'המפטון שבאנגליה, אשר שימש בתור מגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל המקומית, סאות'המפטון.
האצטדיון שימש כמגרשה הביתי של סאות'המפטון בין השנים 1898–2001 ותכולתו של האצטדיון הייתה 15,200 מקומות בעת סגירתו.
משחק הבכורה היה ב-3 בספטמבר 1898 נגד ברייטון יונייטד משחק בו ניצחה סאות'המפטון 1-4. בשנת 1901 נערך באצטדיון משחק רשמי באצטדיון כאשר נבחרת נבחרת אנגליה גברה על נבחרת נבחרת אירלנד 1-4 במסגרת אליפות הבית הבריטית 0-3.
תכולתו הקטנה של האצטדיון הביאה את ראשי הקבוצה לחפש אלטרנטיבה חדשה, שכן בשנות התשעים היה אצטדיון הדל לאצטדיון בעל התכולה הקטנה ביותר בפרמייר ליג. לבסוף הוקם אצטדיון חדש אצטדיון סנט מרי בעל תכולה כפולה משל אצטדיון הדל.
ב-19 במאי 2001 נערך משחק הליגה האחרון באצטדיון הדל כאשר סאות'המפטון גברה על ארסנל 2-3. שבוע לאחר מכן נערך משחק ידידות באצטדיון הדל בין סאות'המפטון לברייטון במה שהיה המשחק האחרון באצטדיון הזה וסאותהמפטון ניצחה 0-1.
ב-13 ביולי 2001 הושלמה הריסת האצטדיון ובמקום נבנתה שכונת מגורים.
הערות שוליים

↑  "Le Tissier caps Dell farewell" (באנגלית בריטית). 2001-05-19. נבדק ב-2018-09-30.
↑  "The Final Whistle Blows On The Dell - Hughes & Salvidge". Hughes & Salvidge (באנגלית בריטית). 2014-03-13. נבדק ב-2018-09-30.
↑  "The Final Whistle Blows On The Dell - Hughes & Salvidge". Hughes & Salvidge (באנגלית בריטית). 2014-03-13. נבדק ב-2018-09-30.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אצטדיונים ומתקני ספורט ובנושא כדורגל אנגלי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אן מקלווה

אן מקלווה (באנגלית: Anne of Cleves, בגרמנית: Anna von Kleve;‏ 22 בספטמבר 1515 – 16 ביולי 1557) הייתה אשתו הרביעית של הנרי השמיני, מלך אנגליה, בתאריכים 6 בינואר 1540 – 12 ביולי 1540.