stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Timeboxing
הערות שוליים

↑  Timeboxing – why you should use it? | Firmbee, ‏2022-01-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Project Management – Manage Your Projects Successfully, www.projectmanagement.net.au
1 2  Kent Beck, Extreme programming eXplained : embrace change, Reading, MA : Addison-Wesley, 2000, ISBN 978-0-201-61641-5
1 2 3  Jennifer Stapleton, DSDM, dynamic systems development method: the method in practice, Reprint, Harlow: Addison-Wesley, 1998, ISBN 978-0-201-17889-0
↑  Frederick P. (Frederick Phillips) Brooks, The mythical man-month : essays on software engineering, Reading, Mass. : Addison-Wesley Pub. Co., 1975, ISBN 978-0-201-00650-6
1 2 3  Steve McConnell, Rapid development, Microsoft Press, 2000, ISBN 978-1-55615-900-8
↑  Mary Poppendieck, Tom Poppendieck, Leading lean software development: results are not the point, Upper Saddle River, NJ Munich: Addison-Wesley, 2010, The Addison-Wesley signature series, ISBN 978-0-321-62070-5
↑  Steve McConnell, Rapid development, Microsoft Press, 2000, ISBN 978-1-55615-900-8
↑  James O. Coplien, Gertrud Bjørnvig, Lean Architecture: for Agile Software Development, John Wiley & Sons, 2011-01-06, ISBN 978-0-470-97013-3. (באנגלית)
↑  Mike Cohn, Succeeding with Agile: software development using Scrum, 5. print, Upper Saddle River, NJ Munich: Addison-Wesley, 2011, The Addison-Wesley signature series, ISBN 978-0-321-57936-2
1 2  Ken Schwaber, Agile Project Management with Scrum, Microsoft Press, 2009-11-30, ISBN 978-0-7356-3790-0. (באנגלית)
↑  Dean Leffingwell, Agile Software Requirements: Lean Requirements Practices for Teams, Programs, and the Enterprise, Addison-Wesley Professional, 2010-12-27, ISBN 978-0-321-68540-7. (באנגלית)
↑  The Toggl Team, Time Blocking Guide for Beginners, Toggl Blog, ‏2018-08-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Adam Pash, Gina Trapani, Lifehacker: The Guide to Working Smarter, Faster, and Better, John Wiley & Sons, 2011-06-03, ISBN 978-1-118-13345-3. (באנגלית)
↑  Staffan Nöteberg, Pomodoro Technique illustrated: the easy way to do more in less time, Raleigh, NC: Pragmatic Bookshelf, 2009, Pragmatic life, ISBN 978-1-934356-50-0
↑  Andrew Hunt, Pragmatic thinking and learning, Pragmatic, 2008, ISBN 978-1-934356-05-0
אבנר אברהם

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1965 (בן 59) חולון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, עצמאי 
 www.aavner.com
 
אבנר אברהם (נולד ב-1 בינואר 1965) הוא איש המוסד לשעבר, אמן, עיתונאי, עורך משנה בביטאון "המרכז למורשת המודיעין", אוצר תערוכות ריגול ואמנות, יוצר ומפיק סרטי ריגול, מייסד ובעלים של סוכנות המרצים הבינלאומית spy legends, ונשים מרצות אונליין.
ביוגרפיה

אברהם נולד והתחנך בחולון להורים יוצאי העיר מוסול שבעיראק, אשר עלו לישראל במבצע עזרא ונחמיה. לאחר לימודי אלקטרוניקה ומחשבים בבית הספר אורט חולון, התגייס בשנת 1983 לצה"ל לחיל הקשר. לאחר קורס טכנאי קשר, הוצב בחטיבת הנח"ל. בהמשך, במסגרת גדוד הקשר הארצי סופח לשלוחת המוסד בביירות.[דרוש מקור] בהמשך שירותו, יצא אברהם לקורס קצינים, ושירת כקצין מבצעי קשר בפיקוד הדרום. בשנת 1987, השתחרר משירות הקבע. לאחר מכן שירת במילואים, תחילה כקצין גדוד קשר ארצי ובהמשך כקצין נפגעים והשתחרר משירות בשנת 2015 בדרגת רב-סרן.
אברהם בוגר תואר ראשון במדעי המחשב, תואר שני במנהל עסקים ויזמות וכמו כן לימודי תעודה במוזיאולוגיה ואוצרות בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב.[דרוש מקור] בשנת 1987 החל עבודתו במוסד. במהלך 28 שנות שירותו, ביצע תפקידים שונים בישראל ובמדינות אחרות. בשנותיו האחרונות בארגון, יזם, הקים וניהל את מוזיאון המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים ותפקד כאוצרו הראשי של המוזיאון. במסגרת זו, אצר עשרות תערוכות. אברהם סיים שירותו בארגון בדרגה המקבילה לסא"ל. על פעילותו בתחום שימור ההיסטוריה זכה בתעודת הצטיינות.
אוצרות והפקת תערוכות > לכידת אדולף אייכמן

בשנת 2011 הוצגה התערוכה במטה המוסד ובהמשך במטה השב"כ. התערוכה כללה חפצים מקוריים ומסמכים נדירים. בדצמבר 2011, לבקשת משרד ראש הממשלה הוצגה התערוכה בכנסת ישראל במעמד ראש הממשלה כחלק מאירועי ציון 50 שנה למשפט אייכמן. ב-2012 הוצגה בבית התפוצות שבתל אביב. התערוכה הופקה מחדש באופן רחב היקף באנגלית וכך הותאמה לטובת הקהל האמריקאי, בנוסף, התווספו פרקים חדשים העוסקים ברקע ללכידה ובהשפעות משפט אייכמן על החברה.
התערוכה נדדה בארצות הברית בין השנים 2016–2020 והוצגה במוזיאונים גדולים וידועי שם, ביניהם: מוזיאון השואה בארגנטינה, מוזיאון מלחמת העולם השנייה בניו אורלינס, מוזיאון מאלץ למורשת יהודית בקליבלנד, מוזיאון השואה של אילינוי, מוזיאון המורשת היהודית, מוזיאון השואה בפלורידה, המרכז לתיעוד השואה בפלורידה, מוזיאון השואה ביוסטון, המוזיאון הלאומי למלחמת העולם השנייה, ומרכז השואה, במישיגן.
בנובמבר 2023 תערוכת מבצע פינאלה, לאחר שהוצגה ב-8 מוזיאונים בארצות הברית, הגיעה לאירופה עד אפריל 2024
אוצרות והפקת תערוכות > מבצע יונתן

בשנת 2011 הוצגה התערוכה במטה המוסד, אחד מן החפצים בעלי הערך שנכחו בה היה אפוד המגן של יוני נתניהו. בשנת 2015 נבנתה התערוכה מחדש והוצגה במרכז יצחק רבין במשך כשנתיים. בין המבקרים בתערוכה היו ראש הממשלה, בנימין נתניהו, נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס, חטופי אנטבה, חיילים ומפקדים שנטלו חלק במבצע, גורמי ממשלה ואחרים.
אוצרות והפקת תערוכות > מבצע משה

בשנת 2013 הוצגה התערוכה במטה המוסד. בהמשך הוצגה בבנייני האומה ולאחר מכן בבית התפוצות בתל אביב.
תערוכות אמנות

אברהם אצר והפיק עשרות תערוכות אמנות בישראל. הבולטות מבניהן:
מראית עין - האמנית רחלי רוגל - הוצג במוסד - 2012.
אבנר אברהם -"תערוכת יחיד" בגלריית "הבית הירוק", תל אביב, 2015.
סמדר קילצ'ינסקי -"תערוכת ביכורים" בגלריית דורית גור, יפו, 2015.
"האימוג'י מסתערים על הדרכים" עבור עמותת אור ירוק בגלריית הבית הירוק, תל אביב, 2015.
"מנוף לאופק", בגלריית "המשרד", תל אביב, 2015.
"תל אביב-בכל זאת יש בה משהו" בגלריית דורית גור, יפו, 2015.
"התנור" בבית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, תל אביב, 2016.
"UP-21" תערוכת צילומים בנושא ילדי תסמונת דאון במרכז ענב לתרבות, תל אביב, 2016.
"השמיים של דניאל" מצילומיו של סמל ראשון דניאל מארש במרכז יצחק רבין, תל אביב, 2016.
תערוכת צילום "חמישים גוונים של דת" באוניברסיטת תל אביב, תל אביב, 2016.
"אבני החושן" בגלריית "הבית הירוק", תל אביב, 2016.
"צבעי הדממה" תערוכת אמנות בהשראת שירי סיימון וגרפונקל, הכלל מופע מחווה בגלריית "הבית הירוק", תל אביב, 2016.
"קום והתהלך בארץ" תערוכה ומופע של הזמר יהודה אליאס בגלריית "הבית הירוק", תל אביב, 2016.
אוסף 5 דורות של ציירים ממשפחתו של קמיל פיסארו-"לאסוף את פיסארו" במוזיאון ראלי, קיסריה, 2017.
"צפת, לו היית פריז" בגלריה 12, יפו, 2019.
ייעוץ לסרטי ריגול

אברהם מייעץ לסרטי ריגול, הגדולים מבניהם מבצע פינאלה, המוסד - סיפור כיסוי, ונפש יהודית. אברהם מספק ייצור ואספקה של מסמכים וחפצים לסרטים מתקופות שונות.
מיזמים ופעילויות בולטות

אברהם מרצה בארץ וברחבי העולם על לכידת אייכמן ומשפטו, המוסד במבצע אנטבה, מבצע אחים, יצירתיות מעולם הריגול, והמבצעים הגדולים של המוסד. אברהם מיוצג בסוכנות המרצים Harry Walker. עורך משנה וכותב בביטאון המל"מ (המרכז למורשת המודיעין, גלילות). עורך ומשדר מאז 2016 תוכנית רדיו שבועית "אמנות זה הקול" ברדיו קסם 106 FM. אברהם, יחד עם שותפו לפרויקט - האמן והמעצב רועי שגב יוזמים ומפיקים מדליות העוסקות במבצעים הבולטים והמשמעותיים של מדינת ישראל והמוסד כגון: לכידת אדולף אייכמן, מבצע אנטבה, מבצע אחים, חשיפת תוכנית הנשק הגרעיני של אירן, מבצע יהלום, מבצע עזרא ונחמיה, מבצע אופרה ועוד. בדצמבר 2021 הפיק אבנר אברהם מדליה לציון מבצע חשיפת תוכנית הנשק הגרעיני של אירן. המדליה עוצבה על ידי רועי שגב והיא הוענקה בין היתר לראש המוסד בזמן המבצע, יוסי כהן. המדליות כוללת סמלים, סימנים, קודים המלווים בחומר כתוב. אברהם מייסד ומנהל קבוצת הפייסבוק "המרכז למורשת יהדות מוצל".
חיים אישיים

בזוגיות עם אורלי מרקוביץ, מפיקה ומייצגת מוזיקאיים בינלאומיים ואב לבן ובת בוגרים, מתגורר בהרצליה. פעיל ותורם לחיילים בודדים.
פרסים

2019, תואר Kentucky Colonel(אנ'), ממושל מדינת קנטקי, ארצות הברית
2019, ג'יי ומרילין ויינברג, פרס שלטון החוק, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  משה ויסטוך, איש המוסד חושף: מאחורי תפיסת אייכמן, באתר ישראל היום
↑  הפרופיל של אבנר אברהם באיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית
↑  חבר האיגוד אבנר אברהם
↑  אחרי הפריחה הקולנועית, אנשי המוסד כובשים גם את מסכי הטלוויזיה בישראל וברחבי העולם
↑  סוכני מוסד ושב"כ ידריכו שחקנים בהוליווד
↑  Ex-Mossad agent's agency reveals secrets, stories behind undercover ops.
↑  המרגל שאהב אותי
↑  איש המוסד לשעבר מציג: 'נשים מרצות אונליין'
↑  "המוסד יוצא לאור": מבצע יונתן כפי שלא ידעתם עד כה
↑  ערוץ הכנסת - היו ימים עם אבנר אברהם 10.07.2018
↑  תערוכה שאברהם אצר, באתר המוסד
↑  ערוץ הכנסת - היו ימים עם אבנר אברהם 10.07.2018
↑  עמוד 2
↑  Avner Avraham: «En la exposición permanente del Museo del Holocausto quiero contar la historia real del secuestro de Eichmann»
↑  A Conversation on "Operation Finale: The Capture & Trial of Adolf Eichmann"
↑  ‘Operation Finale’ Exhibit Details Capture, Trial of Nazi Leader
↑  "מבצע פינאלה" - סיפור לכידתו של אייכמן
↑  ראש הממשלה נתניהו ורעייתו שרה נתניהו השתתפו בפתיחת התערוכה "מבצע יונתן"
↑  תערוכת מבצע יונתן - מרכז יצחק רבין
↑  מאחורי "מבצע יהונתן"
↑  שלושים שנה ל"מבצע משה" כנס החברים השנתי בסימן
↑  אלוף מאיר עמית ראש המוסד השלישי
↑  "מראית עין" – ב'מוסד' - עמוד 8
↑  AAVNER - אבנר אברהם, תערוכת יחיד / גלריית הבית הירוק
↑  אילן לוקאץ', ‏מעולם הזוהר לחיים בקו העוני: סיפורה של סמדר קילצ'ינסקי, באתר ‏מאקו‏, 14 במרץ 2015
↑  תערוכה: "האימוג'י מסתערים על הדרכים"
↑  מנוף לאופק - עבודות אלומיניום כחקר הרכיבים הבסיסיים של אמנות
↑  תערוכת יחיד - "תל -אביב - כן בכל זאת יש בה משהו" - שלומי אשר - ביפו
↑   עופר אדרת, הציורים שנוצרו בעקבות התנור ששרף את אייכמן, באתר הארץ, 6 בינואר 2016
↑  לנפץ את הסטיגמות: תערוכה חדשה שתמיס את לבכם, באתר ‏מאקו‏, 28 בדצמבר 2015
↑  יומן - תערוכת הצילומים של חלל צהל דניאל מרש והקשר המרגש עם אסף אבידן
↑  האמנית ליאת לומברוזו מציגה בימים אלו תערוכת צילומים מסקרנת באוניברסיטת ת"א
↑  תערוכת "אבני החושן" / לביא צרפתי - מרץ 2016
↑  מאיה נחום שחל, תערוכתו של סוכן, באתר כלכליסט, 7 בנובמבר 2016
↑  תערוכה לזמר העברי: "קום והתהלך בארץ"
↑  קום והתהלך בארץ
↑  במוזיאון ראלי בקיסריה התערוכה "לאסוף את פיזארו"
↑  לאסוף את פיסארו
↑  שרון גל, הכי קרוב למציאות: סוכני מוסד לשעבר ידריכו כוכבי קולנוע, באתר חדשות 13, 25 בינואר 2021
↑  Avner Avraham: The Capture & Trial of Adolf Eichmann
↑  The Mossad: Imperfect Spies
↑  הסיפור האמיתי - נפש יהודית
↑  ייעוץ למבצע פינאלה
↑  אבנר אברהם באתר סוכנות המרצים Harry Walker
↑  חוזר לחברי האיגוד יולי 2021
↑  אבנר אברהם - אמנות זה הקול
↑  גילויים חדשים על לכידת אייכמן
↑  מדליה לטייס: 55 שנה להטסת המיג 21 על ידי דני שפירא מהרצליה
↑  55 שנה למבצע הבאת מטוס המיג-21 העיראקי וטייסו לישראל
↑  הענקת מדליית 'מבצע אנטבה' למרכז למורשת המודיעין
↑  שבעים שנים למבצע "עזרא ונחמיה" - עליית יהודי עיראק
↑  מדליה לציון 60 שנה ללכידת אדולף אייכמן
↑  חלק מהמדליות שאברהם הפיק
↑  מדליה ליוסי כהן על הבאת ארכיון הגרעין מאיראן, באתר ערוץ 7
↑  קבוצת הפייסבוק "המרכז למורשת יהדות מוצל"
↑  בלעדי: מ"המוסד להוליווד", מפגש מרתק עם אבנר אברהם איש מוסד לשעבר
↑  מעשר למען החייל הבודד
↑  Avner Avraham, Avner Avraham - Kentucky Colonel (2019), Spy Legends, ‏2021-10-14 (באנגלית)
↑  Project Nuremberg Lawyer Luncheon | BocaCal.com, ‏2019-03-28 (באנגלית אמריקאית)
אבנעזר רוקווד הואר

אבנעזר רוקווד הואר (באנגלית: Ebenezer Rockwood Hoar;‏ 21 בפברואר 1816 –  31 בינואר 1895) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי ממסצ'וסטס, שכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית בשנים 1869–1870 בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט והיה הראשון בתפקיד זה שעמד בראש מחלקת המשפטים של ארצות הברית.
הואר סייע לגרנט למנות שני שופטים לבית המשפט העליון והיה מועמד לכס השיפוט בעצמו. מועמדותו לא אושרה על ידי הסנאט, בין השאר בשל עמדותיו בנוגע לרפורמות בשיטת הפטרונות.
ב-1871 מונה הואר על ידי גרנט כחבר בוועדה שניהלה את המשא ומתן על הסכם וושינגטון (אנ') שסייע ליישב את תביעות אלבמה (אנ').
קורות חייו

אבנעזר רוקווד הואר נולד בקונקורד, מסצ'וסטס לסמואל ושרה (לבית שמרן) הואר. הוא היה בן למשפחה בעלת שורשים עמוקים של פוריטניות, שהיגרה לאמריקה ב-1640 ובתחילה התיישבה בבריינטרי, מסצ'וסטס. בגיל שנתיים נשלח הואר להתחנך אצל מורה פרטית דתייה. כבר בגיל שלוש הוא היה מסוגל לקרוא בשטף בכתבי הקודש כאדם מבוגר. בגיל ארבע הוא כבר רכש את הקריאה והכתיבה באופן מלא ועקף במיומנות זו את אחותו הגדולה. ככל שהוא התבגר הוא נודע בשל מחשבתו המהירה ואמירותיו השנונות.
ב-1831, בגיל 15, התקבל הואר לאוניברסיטת הרווארד. עם סיום לימודיו ב-1835 הוא עבר מערבה ושימש כמדריך בבית ספר לבנות בפיטסבורג. לאחר שסיים לעסוק בהוראה הוא נסע לקנטקי שם שמע את הפוליטיקאי הידוע הנרי קליי. הוא שב לקונקורד והחל ללמוד משפטים במשרד עורכי הדין של אביו.
ב-1837 שב הואר להרווארד, שם הוא למד משפטים במשך שנה וחצי והמשיך במשך חצי שנה להשתלם במשרדו של אמורי וושבורן. בספטמבר 1839 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין וקיבל תואר ראשון במשפטים מהרווארד, וב-1840 החל לעסוק בעריכת דין בקונקורד ובבוסטון.
פעילות פוליטית במסצ'וסטס

בשנות ה-40 של המאה ה-19 החל הואר את הקריירה הפוליטית שלו במפלגה הוויגית שהתנגדה לעבדות. הוא ראה את עצמו כמשויך יותר לאגף ה"וויגי המצפוני" מאשר לאגף "הוויגים של הכותנה", שייצג את האינטרסים של מדינות הדרום.
ב-1846 הוא נבחר לסנאט של מסצ'וסטס. ב-1848 הוא שיתף פעולה עם אביו בייסוד מפלגת הארץ החופשית (אנ') במסצ'וסטס. המפלגה החדשה התנגדה להרחבת העבדות בטריטוריות החדשות שסופחו אז לארצות הברית.
ב-1849 מונה הואר כשופט בבית המשפט השלום בבוסטון וכיהן בו עד 1855. ב-1859 הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס. בעת כהונתו על כס השיפוט הוא נודע כמי שסייע לעורכי דין צעירים. אחד מאלו שעשו עליו רושם היה אוליבר ונדל הולמס הבן, לימים שופט בבית המשפט העליון של מסצ'וסטס ושופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. לאחר מלחמת האזרחים נמנה הואר על מתנגדי משפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון.
התובע הכללי של ארצות הברית

ב-5 במרץ 1869 מינה הנשיא יוליסס ס. גרנט את הואר כתובע הכללי של ארצות הברית. כל המינויים של גרנט, כולל זה של הואר, הכו בתחילה בהלם את הסנאט, שכן הוא בחר את חברי הקבינט שלו באופן עצמאי ללא היוועצות עם הנהגת המפלגה הרפובליקנית.
כל המינוים אושרו מידית ותגובת העיתונות הייתה בדרך כלל אופטימית, והיא שיבחה את הקבינט של גרנט כחופשי מ"הונאה ושחיתות". הואר שירת כיועץ המשפטי הראשי ויועצו הפוליטי של גרנט, שכן עד לבחירתו לנשיאות לא החזיק גרנט במשרה נבחרת.
ביולי 1870 היה הואר לתובע הכללי הראשון שעמד בראש מחלקת המשפטים של ארצות הברית, שהוקמה כדי לחזק את סמכויות החקירה והאכיפה של הנשיא.
התובע הכללי של ארצות הברית > מינויו של באוטוול

אחת ממשימותיו הראשונות של הואר כתובע הכללי הייתה לחוות דעתו על מינויו של איש העסקים מניו יורק, אלכסנדר ט. סטיוארט כמזכיר האוצר. למינויו של סטיוארט התנגדו הסנאטורים צ'ארלס סאמנר ורוסקו קונקלינג, שציטטו חוק מ-1789 שאסר על מינוי של חבר הקבינט שהיה "קשור או בעל אינטרסים בעסקי סחר".
סטיוארט הציע שהוא יפרוש מעסקיו עד לאחר תום כהונתו. בכל אופן הואר ייעץ לגרנט שתוכניתו של סטיוארט בלתי מעשית. גרנט קיבל את עצתו של הואר ומינה את ג'ורג' סיואל באוטוול כמזכיר האוצר.
מינויו של באוטוול גרמה להמשך כהונתו של הואר בקבינט של גרנט להיות מתוחה, שכן באוטוול והואר היו שניהם ממסצ'וסטס, ובתקופה זו היה מקובל ורצוי שלא יהיה יותר מחבר קבינט אחד מכל אחת מהמדינות.
התובע הכללי של ארצות הברית > המועמדות לבית המשפט העליון

עם תחילת נשיאותו, נדרש גרנט לאייש שני מושבים בבית המשפט העליון של ארצות הברית לאחר שמספר השופטים הורחב לתשעה. ב-14 בדצמבר 1869 מינה גרנט את הואר ואת מזכיר המלחמה לשעבר אדווין סטנטון כשופטים בבית המשפט העליון.
הסנאטורים הרפובליקנים השמרנים התרעמו על סירובו של הואר למנות שופטים פדרליים על בסיס פטרונות פוליטית ועל התנגדותו בעבר להדחתו של הנשיא ג'ונסון. אף על פי שמינויו של הואר נדחה על ידי הסנאט, מינויו של סטנטון אושר מידית. על כל פנים, סטנטון נפטר לפני שהספיק לאייש את כס השיפוט.
גרנט והואר קיימו שיחה ממושכת ובעצתו של הור מינה גרנט שניים ממנהיגי לשכת עורכי הדין הארצית, ויליאם סטרונג וג'וזף בראדלי.
התובע הכללי של ארצות הברית > הפבורן נגד גריזוולד

שעה אחת בלבד לאחר שמועמדותם של סטרונג ובראדלי הוגשה לסנאט, פסק בית המשפט העליון בפסק הדין "הפבורן נגד גריזוולד" (Hepburn v. Griswold) שחוק ההילך החוקי של 1862, שהסמיך את מחלקת האוצר להדפיס שטרות כסף כהילך חוקי, נוגד את חוקת ארצות הברית. גרנט, הואר ושאר חברי הקבינט התנגדו לפסיקת בית המשפט שהתקבלה ברוב של ארבעה מול שלושה. הם האמינו שאספקת הכספים לאומה תפחת ושהדבר יגרום להרס הכלכלה. ב-31 במרץ 1870 התייצב הואר בפני בית המשפט העליון וטען שההחלטה בתיק זה תגרום לחוסר יציבות של הכלכלה הלאומית, במקרה שיהיה צורך להדפיס כסף כצעד חירום, כפי שנעשה במהלך מלחמת האזרחים. שנה לאחר מכן, כאשר כיהנו כבר סטרונג ובראדלי בבית המשפט, הפך בית המשפט את פסק הדין ברוב של חמישה מול ארבעה, והפך את שטרות הכסף להילך חוקי. אף על פי שגרנט והואר הואשמו באיוש מכוון של הרכב בית המשפט, שמותיהם של סטרונג ובראדלי הוגשו לסנאט טרם מתן פסק הדין בתיק הפבורן נגד גריזוולד.
התובע הכללי של ארצות הברית > תקופת השיקום

הואר היה רפובליקני מתון שהתנגד להתערבות הממשל הפדרלי בהגנה על זכויות האזרחים האפרו-אמריקאים במהלך תקופת השיקום. הוא האמין שהדרומיים ינהגו באחריות וימצאו דרך להגן על האפרו-אמריקאים. הנשיא גרנט, בכל אופן, איבד את אמונו במדינות הדרום שינהגו על פי החוקה והחוק הפדרליים שהגנו על האפרו-אמריקאים.
במאי 1870 העביר הקונגרס את הראשון מבין שלושת החוקים שנקראו חוקי האכיפה (Enforcement Acts) כנגד האלימות של הקו קלוקס קלאן בדרום. כדי להרחיב את סמכויות החקירה והאכיפה של הממשל הפדרלי, הקים הקונגרס ביוני אותה שנה את מחלקת המשפטים ויצר את משרת פרקליט המדינה של ארצות הברית. הנשיא גרנט היה תחת לחץ שהלך וגבר להחליף את הואר בתובע כללי ראדיקלי יותר, כזה שלא יתנגד להתערבות הממשל הפדרלי בבלימת ההפקרות בדרום.
התובע הכללי של ארצות הברית > התפטרותו

ביוני 1870 שלח גרנט מכתב להואר בו הוא ביקש את התפטרותו ולא נתן לכך הסבר. בתחילה הוכה הואר בהלם מהדרישה הפתאומית, והגיע לפגישה עם הנשיא. גרנט אמר להואר שהסנאטורים הדרומיים ביקשו שבקבינט יכהן איש הדרום ושהוא זקוק לתמיכתם.
הואר השלים עם ההחלטה והגיש מכתב התפטרות. כאשר מזכיריו האישיים של גרנט חשפו את מכתב ההתפטרות בפני העיתונות, התעוררה מחלוקת. אף אחד מחברי הקבינט האחרים לא ידע על בקשתו של גרנט מהואר להתפטר. הואר המשיך לכהן בקבינט עד נובמבר, כאשר יורשו בתפקיד, איימוס טפן אקרמן, הושבע לתפקידו. אקרמן היה מג'ורג'יה ותמך בתוקף בתוכנית השיקום ובהגנת הממשל הפדרלי בזכויות האזרח של האפרו-אמריקאים.
תביעות אלבמה

הואר היה אחד מחמשת החברים האמריקאים בוועדה העליונה המשותפת עם הממלכה המאוחדת ליישוב התביעות מתקופת מלחמת האזרחים, ובנוגע לתביעות הטריטוריאליות בנוגע לקנדה. עבודת הוועדה הובילה לחתימת הסכם וושינגטון ב-1871.
ההסכם הגדיר את שיטת הבוררות הבינלאומית ליישוב סוגיות ריבונות ימית ויבשתית, וכן הבהיר את כללי הסחר בין קנדה לבין ארצות הברית. הסוגיות שהועברו לבוררות היו: תביעות אלבמה (אנ'), תביעות ותביעות נגד נוספות שהיו קשורות למלחמת האזרחים, הגבול הימי עם קנדה באיי סן חואן ובמפרץ פיוג'יט וזכויות הדיג בנובה סקוטיה.
ועדת בוררות משותפת, שהוקמה מכוח ההסכם, קיבלה בספטמבר 1872 החלטה שדחתה את התביעות של ארצות הברית לפיצויים על נזקי מלחמה בלתי ישירים, אך הורתה לבריטניה לשלם לארצות הברית סכום של 15.5 מיליון דולר במסגרת תביעות אלבמה.
חבר בית הנבחרים

ב-1872 נבחר הואר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו בשנים 1873–1875. ב-1874 הוא לא היה מועמד לבחירה מחדש והוא שב לעיסוקו בעריכת דין.
הואר היה יושב ראש האירועים לציון מאה שנה לקרבות לקסינגטון וקונקורד, שהתקיימו בקונקורד בהשתתפות אישי ציבור רבים, כולל הנשיא גרנט. בשנים 1868–1882 הוא היה חבר במועצת המנהלים של אוניברסיטת הרווארד.
חיים אישיים

בתקופת לימודיו בהרווארד הכיר הואר את קרוליין דאונס ברוקס מקונקורד. השניים נישאו בנובמבר 1840 ונולדו להם שבעה ילדים, מתוכם ילדה אחת שנפטרה בינקותה. קרוליין הואר הייתה אחותו למחצה של חבר בית הנבחרים ג'ורג' מ. ברוקס ממסצ'וסטס.
אביו של הואר, סמואל הואר, היה עורך דין ופוליטיקאי רב השפעה. מצד משפחת אמו, שרה שרמן רוקווד הואר, היה הואר נכדו של אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית, רוג'ר שרמן. אחיו, ג'ורג' פריסבי הואר, היה סנאטור מטעם מסצ'וסטס משנת 1877 ועד למותו ב-1904.
על ילדיו של הואר נמנו שרמן הואר, שהיה חבר בית הנבחרים, וסמואל הואר. נכדו, רוג'ר שרמן הואר, היה חבר הסנאט של מסצ'וסטס ועוזר התובע הכללי של המדינה. דודנו של הואר מדרגה ראשונה, רוג'ר בולדווין, היה סנאטור ומושל קונטיקט. דודן אחר שלו, ויליאם אברטס, היה סנאטור, מזכיר המדינה של ארצות הברית וכיהן כתובע הכללי של ארצות הברית לפני הואר. דודן נוסף שלו, שרמן דיי, היה חבר הסנאט של קליפורניה וממייסדי אוניברסיטת קליפורניה.
אבעזר רוקווד הואר נפטר ב-31 בינואר 1895 ונטמן בבית הקברות סליפי הולו שבקונקורד.
הערות שוליים

↑  "The Alabama Claims". United States Department of State. n.d. Archived from the original on June 28, 2012
↑  Office of the State Historian (n.d.). "The Alabama Claims, 1862-1872". United States Department of State. Archived from the original on September 28, 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454708505171  ISNI: 0000 0000 3466 8368  LCCN: n85221134  NARA: 10569198  SNAC: w66m3k93  US Congress: H000653  VIAF: 3917093   WorldCat (עם VIAF): 3917093
אדוארד, הנסיך השחור

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1330 ארמון וודסטוק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 ביוני 1376 (בגיל 45) ארמון וסטמינסטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  קתדרלת קנטרברי 
 בן או בת זוג:  ג'ואן, רוזנת קנט (10 באוקטובר 1361–?)  Edith de Willesford 
 פרסים והוקרה
 מסדר הבירית  Knight Bachelor 
 
אדוארד, נסיך ויילס (אנגלית: Edward, the Black Prince; ‏15 ביוני 1330 - 8 ביוני 1376) היה בנו הבכור של אדוארד השלישי, מלך אנגליה. ידוע כיום בעיקר בכינויו הנסיך השחור. אדוארד נודע כלוחם מוערך בעקבות שורת ניצחונות מזהירים שהשיג מול הצרפתים, בתקופת מלחמת מאה השנים. מת לפני אביו ולכן לא כיהן כמלך אנגליה.
ביוגרפיה

אדוארד נולד ב-15 ביוני, בארמון וודסטוק, באוקספורד; ועל כן, כונה בחייו "אדוארד מוודסטוק". ב-1337 קיבל את התואר דוכס קורנוול, והיה בכך לראשון לקבל את התואר באנגליה. ב-1343 קיבל את התואר נסיך ויילס.
כבר בגיל צעיר החל לגלות כישרון צבאי מבריק, כאשר ליווה את אביו בקרבות, בעת מלחמת מאה השנים. בעקבות ניצחונותיו, הוכתר למושל הנסיכות האנגלית החדשה באקוויטניה ב-1363, וניהל לצד אשתו ג'ואן מקנט, חצר בבורדו. ב-1367 הוא יצא למערכה לעזרת פדרו הראשון, מלך קסטיליה, והצליח להשיב לו את הכתר לאחר ניצחון בקרב נז'רה. המלחמות גבו מחיר כלכלי כבד, ואילצו את אדוארד להעלות מיסים באקוויטניה, דבר שהוביל למרמור, ובהמשך למלחמה בין אדוארד לצרפתים בראשות שארל החמישי. על אף מחלתו, ניצח אדוארד גם במלחמה זו, וב-1370 כבש את לימוז' והעלה אותה באש כשהוא מבצע טבח בתושביה. ב-1372 מחלתו כפתה עליו להשאיר את השלטון בידי אחיו ג'ון מגונט, וב- 1376 הוא מת, טרם הכתרתו למלך אנגליה. קברו נמצא בקתדרלת קנטרברי.
קריירה צבאית

בגיל 16 הוא הוכיח את כישרונו כאשר בקרב קרסי, המלך אדוארד, ברצונו שבנו האציל ירוויח את מעמדו (כלוחם), העניק לו שליטה על החלוץ, בצמוד להדרכה וסיוע של הרוזן מווריק ושל סר ג'ון צ'נדוס. מסורת הסמוכה לאירוע מספרת שהמלך ביקש מהנסיך ללבוש באותו יום שריון שחור, עשיר בקישוטים. המפלה לאויבים הייתה שלימה, והאב המרוצה חיבק את בנו בשדה הניצחון, שיבח את אומץ לבו והתבטא שהנסיך ראוי לכתר.
קרב פואטייה היה קרב נוסף בו בלט אדוארד, והוא נערך ב-19 בספטמבר 1356, כחלק ממלחמת מאה השנים.
מקור הכינוי "הנסיך השחור"

אף על פי שכיום אדוארד נודע בכינוי הנסיך השחור, אין שום תיעוד של שימוש בכינוי זה במהלך חייו, אז היה מוכר בכנוי "אדוארד מוודסטוק", על שם מקום לידתו. הכינוי "הנסיך השחור", מתועד לראשונה בספרו של המדפיס המלכותי ריצ'רד גרפטון, "קורות אנגליה" ("Chronicle of England";‏ 1568), אך מקור הכינוי אינו ידוע. הוא מיוחס בדרך כלל למגן השחור שהוענק לו בצעירותו על ידי אדוארד השלישי, בעת קרב קרסי. למעשה, כינוי זה משויך יותר לחליפת המגן אותה נהג ללבוש במהלך טורנירים ותחרויות, ואשר מייצגת את דמותו בקנטרברי; חליפה בצבע שחור, עם שלוש נוצות יען לבנות. סברה נוספת היא כי הכינוי הוטבע לראשונה על ידי כרוניקן צרפתי שהתייחס לתבוסות הצבאיות שהביא על צרפת.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה בריטניקה, 1985, "אדוארד הנסיך השחור"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260628405171  PLWABN: 9811244439105606  BnF: cb13322985p (data)  CANTIC: a12267892  GND: 118528971  ISNI: 0000 0001 0862 0720  LCCN: n50035070  NKC: jx20090520003  NLA: 61541431  NTA: 073345520  SELIBR: 185805  SUDOC: 035586478  TePapa: 69357  Trove: 1843172  VcBA: 495/61533  VIAF: 803362   WorldCat (עם VIAF): 803362 
מטבע של אדוארד, הנסיך השחור
פסל של אדוארד הנסיך השחור, בעיר לידס
אור (אלבום של אליעד נחום)

אור הוא אלבומו השני של הזמר אליעד, שיצא לאור ב-13 במרץ 2016. האלבום כולל עשרה שירים בהפקת נועם עקרבי. רוב השירים נכתבו והולחנו על ידי אליעד. ביולי אותה השנה, זכה האלבום ל"אלבום פלטינה" על מכירת 40,000 אלבומים.
הפקה

הסינגל הראשון באלבום, "אור", יצא לאור בקיץ 2015 יחד עם קליפ וזכה להצלחה רבה ברשתות החברתיות. לאחר מכן, ב-2016 יצא סינגל נוסף, "רוחות". ב-13 במרץ אותה השנה יצא האלבום המלא. אחד מהשירים באלבום הוא "אם ניגע", השיר הוא דואט של אליעד ושל הזמרת ריטה שאחראית גם לכתיבת המילים.
רשימת השירים

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אור  | אליעד נחום, סתיו שמש | אליעד נחום, סתיו שמש | 3:45 |
| 2. | רוחות  | אליעד נחום | אליעד נחום | 3:27 |
| 3. | אם ניגע  | ריטה | אליעד נחום | 3:57 |
| 4. | משהו אמיתי  | אליעד נחום, צאלון בוחבוט | אליעד נחום, צאלון בוחבוט | 3:38 |
| 5. | ממריא איתי  | אליעד נחום | אליעד נחום | 3:25 |
| 6. | נוסע  | אליעד נחום, אסי ישראלוף | אליעד נחום, אסי ישראלוף | 3:32 |
| 7. | מראה  | אליעד נחום | אליעד נחום | 3:24 |
| 8. | מה שיש  | אליעד נחום | אליעד נחום | 3:22 |
| 9. | מיאמי  | אליעד נחום | אליעד נחום | 3:38 |
| 10. | חוזר הביתה  | אליעד נחום | אליעד נחום, נועם עקרבי | 3:24 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 35:32 |