stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיוויזיית הפאנצר ה-17 (ורמאכט)
היסטוריה > החזית המזרחית 1942-1943

הדיוויזיה הוצבה בעתודת קבוצת ארמיות מרכז ליד בולקאוב. ב-10 באוקטובר 1942 קיבל פרידולין פון זנגר אונד אטרלין את הפיקוד על הדיוויזיה. הוא מתאר בזעזוע את מצבה:
היו לה רק שלושים טנקים בחטיבת הטנקים שלה. לא היו כל כלי רכב משוריינים אחרים, והיה רק רכב סיור אחד או שניים. שלושים עד ארבעים אחוז מהמשאיות נמצאו בשיפוץ כללי. מכאן, שבכל גדוד יכלה פלוגה אחת לנוע רק ברגל.
לאחר מבצע אורנוס, הדיוויזיה הועברה במהירות תחת פיקודה של ארמיית הפאנצר הרביעית במילרובו והייתה אמורה להשתתף במבצע סערת חורף - ניסיון לחלץ את הארמייה השישית המכותרת בסטלינגרד. ההתקפה נפתחה ב-12 בדצמבר, במקביל לדיוויזיית הפאנצר השישית ודיוויזיית הפאנצר ה-23, אולם נכשלה ולקראת סוף החודש נאלצו הגרמנים לבצע נסיגה. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות מאוד במהלך הקרב, ובין היתר איבדה 222 קצינים ו-388 מש"קים. הדיוויזיה המשיכה בנסיגה כלפי ראש-גשר על נהר הדון בעיר רוסטוב על הדון, אליה הגיעה בסוף ינואר. לאחר מכן תוגברה הדיוויזיה בטנקים נוספים, והשתתפה בהתקפות בין המיוס והסוורסקי דונץ. ב-27 בפברואר הדיוויזיה צומצמה לכדי פחות מ-2,000 איש, 6 טנקים ועשרה תותחים נגד טנקים. עד סוף אפריל הייתה הדיוויזיה מעורבת בקרבות טנקים ליד בלגורוד.
במהלך קרב קורסק, נותר הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום ולא לקחה של ממש בלחימה. עם זאת, לאחר הקרב היא לקחה חלק במספר מתקפות נגד מוצלחות באזור הדונייץ-איזיום. בספטמבר הדיוויזיה נסוגה מהדונייץ, ותפסה עמדות הגנה בגדה המערבית של הדנייפר. לאחר מכן היא סופחה אל הארמייה השישית שהוקמה מחדש.
היסטוריה > החזית המזרחית 1944–1945

בראשית שנת 1944 הדיוויזיה נכללה בהמשך במסגרת קורפוס הפאנצר ה-3, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ולקח חלק בקרבות באזור אוקראינה המערבית. בסוף ינואר ותחילת פברואר 1944 הדיוויזיה השתתפה במאמצים לחלץ את הכוח הגרמני שנלכד ב"כיס" קורסון-צ'רקאסי במסגרת קרב קורסון-צ'רקאסי. למרות שהגיע עד מרחק קצר מהכיס, קורפוס הפאנצר ה-3 לא הצליח לחבור לכוח הגרמני המכותר, והאחרון נאלץ לפרוץ החוצה מטבעת הכיתור הסובייטית בליל 17/16 בפברואר, תוך שהוא סופג אבדות כבדות.
עם תחילת מבצע ויסלה-אודר ב-12 בינואר 1945, הוצבה דיוויזיית הפאנצר ה-17 יחד עם דיוויזיית הפאנצר ה-16 בכוח העתודה שתפקידו היה להסיט את המתקפה הסובייטית. שתי הדיוויזיות הוצבו קרוב מדי לקווים הסובייטיים, ועם תחילת ההתקפה ספגו הפגזה כבדה והתקשורת שלהן קרסה. משימתן הייתה איפה בלתי אפשרית. במסגרת קורפוס הפאנצר ה-24 של ולטר נהרינג, נמצאה הדיוויזיה בנסיגה מתמדת, בתחילה ללודז' לאחר מכן חצתה את האודר, ובפברואר תפסה עמדות מגננה ליד גלוגוב. במהלך אירועים אלו ספגה הדיוויזיה אבדות נוראיות, וכשבסופו של דבר התמקמה בגרליץ, לא עלתה בגודלה על רגימנט. הדיוויזיה השתתפה בקרב על שלזיה, ובסופו של דבר נאלצה לסגת לתוך צ'כוסלובקיה בכיוון ברנו. ב-8 במאי 1945 היא נכנעה לצבא האדום ליד גרליץ.
מפקדים

גנרל-לוטננט הנס-יירגן פון ארנים (1 בנובמבר 1940 - 28 ביוני 1941)
גנרל-מיור יוהנס שטרייך (28 ביוני 1941 - 7 ביולי 1941)
גנרל-מיור קרל פון ובר (7 ביולי 1941 - 18 ביולי 1941)
אוברסט רודולף-אדוארד ליכט (18 ביולי 1941 - 21 ביולי 1941)
גנרל-לוטננט וילהלם פון תומה (21 ביולי 1941 - 19 בספטמבר 1941)
גנרל-לוטננט הנס-יירגן פון ארנים (19 בספטמבר 1941 - 11 בנובמבר 1941)
גנרל-מיור רודולף-אדוארד ליכט (11 בנובמבר 1941 - 10 בדצמבר 1942)
גנרל-לוטננט פרידולין פון זנגר אונד אטרלין (10 באוקטובר 1942 - 16 ביוני 1943)
גנרל-לוטננט ולטר שילינג (16 ביוני 1943 - 20 ביוני 1943)
גנרל-מיור קרל-פרידריך פון דר מדן (20 ביוני 1943 - 20 בספטמבר 1944)
גנרל-מיור רודולף דמי (20 בספטמבר 1944 - 6 בדצמבר 1944)
אוברסט אלברט ברוקס (6 בדצמבר 1944 - 17 בינואר 1945)
גנרל-מיור תאודור קרצ'מר (17 בינואר 1945 - 8 במאי 1945)
לקריאה נוספת

פרידולין פון זנגר אטרלין, "ללא תקווה וללא פחד", הוצאת מערכות, 1973.
Martin Windrow, "The Panzer Divisions", UK: Osprey Publishing, 1972.
דיוויזיית הפאנצר ה-21 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  שריון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1941 – 8 במאי 1945 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
דיוויזיית הפאנצר ה-21 הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נלחמה בצפון אפריקה כחלק מקורפוס אפריקה, והשתתפה במערכה בצפון אפריקה ובמערכה בתוניסיה. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, והשתתפה בקרבות בחזית המערבית.
היסטוריה > הקמה ראשונה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בינואר 1941 כדיוויזיה קלה, בשם "הדיוויזיה הקלה החמישית", והועמדה תחת פיקוד הנס פון פונק, שהוחלף ב-7 בפברואר 1941 על ידי יוהנס שטרייך. בעקבות החלטת הפיקוד העליון של הוורמאכט לשלוח ללוב כוח סיוע לצבא האיטלקי בצפון אפריקה, שהובס על ידי הצבא הבריטי במסגרת מבצע מצפן, ולמנוע את נפילת נמל טריפולי לידי הבריטים, נשלחה הדיוויזיה ללוב, כחלק מקורפוס אפריקה, וכבשה מחדש את בליטת קירנאיקה שבמזרח לוב. ב-7 במאי 1941 מונה קרל בוטכר למפקד הדיוויזיה, וב-1 באוגוסט 1941 החליף אותו יוהאן פון ראוונשטיין, שהסב את הדיוויזיה לדיוויזיית פאנצר. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בזירה, ובכלל זה בקרב אל עלמיין הראשון ובקרב אל עלמיין השני. ב-1 בדצמבר 1941 חזר קרל בוטכר לפקד על הדיוויזיה, וב-11 בפברואר 1942 החליפו גאורג פון ביסמרק, אולם נהרג במהלך קרב עלם חלפה, ובמקומו מונה היינץ פון ראנדו שנהרג ב-21 בדצמבר 1942 על יד טוברוק מפגיעת מוקש. לאחר נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, נשלחה הדיוויזיה לתוניס, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר החמישית במהלך המערכה בתוניסיה, ובכלל זה בקרב מעבר קסרין. ב-1 בינואר 1943 מונה הנס-גאורג הילדברנדט למפקד הדיוויזיה, וב-25 באפריל 1943 החליפו היינריך-הרמן פון הילזן. ב-13 במאי 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה, יחד עם כל כוחות הציר לבעלות הברית.
היסטוריה > הקמה שנייה

ב-15 במאי 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולמפקדה מונה אדגר פויכטינגר. ב-15 בינואר 1944 מונה אוסווין גרוליג למפקד הדיוויזיה, וב-8 במרץ 1944 החליפו פרנץ וסטהובן. ב-8 במאי 1944 חזר אדגר פויכטינגר לפקד על הדיוויזיה, והכין אותה לקראת נחיתת בעלות הברית. ב-6 ביוני 1944 הורכבה הדיוויזיה מרגימנט הפאנצר ה-22, ומרגימנט הפאנצרגרנדיר (חיל רגלים משוריין) ה-125 וה-192, לכולם רק שני גדודים במקום התקן הסטנדרטי של שלושה. הציוד שלה הורכב בחלקו הגדול מכלי נשק מיושנים ומרכבי שלל צרפתיים. מרבית הטנקים היו מדגם פאנצר סימן 4, אך גם מספר טנקי שלל קלים.
בשעות הבוקר המוקדמות של 6 ביוני 1944 העבירה קבוצת ארמיות B את דיוויזיית הפאנצר ה-21 (שכללה 127 טנקים מדגם פאנצר סימן 4 ו-40 תותחי סער) תחת פיקוד הארמייה השביעית, כדי לבצע מתקפת-נגד על הצנחנים הבריטים מזרחה לנהר אורן. רגימנט הפאנצר ה-22 של הדיוויזיה החל לנוע בשעה 08:00 בבוקר לעבר היעד, אך התקדמותו הייתה איטית, מכיוון שמטוסי בעלות הברית תקפו את טורי הטנקים שנעו בשטח הפתוח, לאור יום, וגרמו להם אבדות ניכרות. בשעה 12:00 קיבל הרגימנט שינוי משימה ממפקד הקורפוס ה-84, גנרל אריך מרקס, שפקד עליו לתקוף לכיוון מערב מקאן, כדי למנוע את נפילת העיר לידי בעלות הברית, ולאחר מכן לנוע לעבר קו החוף, כדי להשמיד את ראשי הגשר של בעלות הברית. רק פלוגה אחת של הרגימנט הושארה כדי להתמודד עם איום הצנחנים הבריטיים. כתוצאה מכך נגרם עיכוב נוסף בפתיחת מתקפת הנגד הגרמנית. רק בשעה 14:00 הגיע רגימנט הפאנצר ה-22 לנקודת ההיערכות מצפון לקאן, שם חבר אליו הרגימנט הנוסף של הדיוויזיה - רגימנט הפנצרגרנדיר (חיל רגלים משוריין) ה-192.
בשעה 16:30 החלה הדיוויזיה להתקדם לבסוף לעבר לביסיי (Lebisey). שם נתקלו הטנקים שלה במארב של טנקי שרמן פיירפליי ורגלים בריטיים המצוידים בתותחי נ"ט 6 ליטראות ובתותחים מתנייעים, מהדיוויזיה הבריטית ה-3. תוך פרק זמן קצר השמידו הבריטים 13 טנקים גרמניים, והסבו נזק למספר טנקים נוספים, מתקפת הנגד הגרמנית נבלמה, אולם יחידות מרגימנט הפנצרגרנדיר 192 שהתקדמו באגף השמאלי, ניצלו את הפער שנותר בין הדיוויזיה הבריטית השלישית לכוחות הקנדיים שנחתו בחוף ג'ונו, והצליחו להגיע בשעות הערב לקו החוף, שם חברו לכיסים מבודדים של חיילים מהרגימנט ה-736 של הדיוויזיה ה-716 בליון-סור-מר. למרות שהצליחו לתקוע טריז בין ראש הגשר הבריטי והקנדי, לא היו לגרמנים תגבורות כדי לנצל את ההצלחה. בנוסף לכך, שעה קלה לאחר מכן, בשעה 21:00, החלו להגיע לחוף נורמנדי גלים של מטוסי תובלה עם יותר מ-250 דאונים שהובילו את הגל השני של הדיוויזיה המוטסת הבריטית ה-6, שתוכנן לנחות באזור סן-אובן. מפקד הדיוויזיה, שחשש כי הצנחנים הבריטיים ינחתו בעורפו ויגרמו לכיתור הדיוויזיה שלו, הורה לכל יחידותיו לסגת ולבסס קו הגנה סביב קאן. הפריצה הגרמנית לקו החוף לא יצרה אמנם איום משמעותי על ראשי הגשר של בעלות הברית, אך גרמה לעצירת התקדמות הדיוויזיה הבריטית ה-3 לעבר קן, עקב החשש ממתקפות נגד גרמניות נוספות. הפעולה של הדיוויזיה הייתה מתקפת הנגד המשמעותית היחידה של הגרמנים ביום הפלישה.
הדיוויזיה המשיכה להילחם במהלך המערכה בנורמנדי, ואף השתתפה בקרב על קן, אולם לבסוף כמעט והושמדה בקרב פאלז.
הדיוויזיה שוקמה בחזרה, אולם לא השתתפה בקרב על הבליטה. ב-25 בינואר 1945 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם השתתפה במבצע ויסלה-אודר ובקרב על שלזיה, ובסוף המלחמה נכנעו שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
מפקדים > הדיוויזיה הקלה החמישית

הנס פון פונק (1 בינואר 1941 - 7 בפברואר 1941)
יוהנס שטרייך (7 בפברואר 1941 - 16 במאי 1941)
קרל בוטכר (16 במאי 1941 - 1 באוגוסט 1941)
מפקדים > דיוויזיית הפאנצר ה-21

יוהאן פון ראוונשטיין (1 באוגוסט 1941 - 29 בנובמבר 1941)
גוסטב-גאורג קנבה (29 בנובמבר 1941 - 1 בדצמבר 1941)
קרל בוטכר (1 בדצמבר 1941 - 11 בפברואר 1942)
גאורג פון ביסמרק (11 בפברואר 1942 - 21 ביולי 1942)
אלפרד ברואר (21 ביולי 1942 - 1 באוגוסט 1942)
גאורג פון ביסמרק (1 באוגוסט 1942 - 31 באוגוסט 1942)
קרל הנס לונגרסהאוזן (1 בספטמבר 1942 - 18 בספטמבר 1942)
היינץ פון ראנדו (18 בספטמבר 1942 - 21 בדצמבר 1942)
קורט פון ליבנשטיין (21 בדצמבר 1942 - 1 בינואר 1943)
הנס-גאורג הילדברנדט (1 בינואר 1943 - 25 באפריל 1943)
היינריך-הרמן פון הילזן (25 באפריל 1943 - 13 במאי 1943)
אדגר פויכטינגר (15 במאי 1943 - 15 בינואר 1944)
אוסווין גרוליג (15 בינואר 1944 - 8 במרץ 1944)
פרנץ וסטהובן (8 במרץ 1944 - 8 במאי 1944)
אדגר פויכטינגר (8 במאי 1944 - 25 בינואר 1945)
הלמוט צולנקופף (25 בינואר 1945 - 12 בפברואר 1945)
פרנץ וסטהובן (12 בפברואר 1945 - 8 במאי 1945)
לקריאה נוספת

Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972.
הערות שוליים

↑  Harrison, עמ' 332
↑  טנקי שרמן מצוידים בתותח 17 ליטראות.
↑  הייסטינגס, עמ' 80
| גרמניה הנאצית דיוויזיות הוורמאכט ורמאכט |
| --- | --- | --- |
| דיוויזיות חי"ר | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 28 • 29 • 30 • 31 • 32 • 33 • 34 • 35 • 36 • 38 • 39 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 • 49 • 50 • 52 • 56 • 57 • 58 • 59 • 60 • 61 • 62 • 64 • 65 • 68 • 71 • 72 • 73 • 75 • 76 • 78 • 79 • 81 • 82 • 83 • 84 • 85 • 86 • 87 • 88 • 89 • 90 • 91 • 92 • 93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 100 • 101 • 102 • 111 • 112 • 113 • 121 • 122 • 123 • 125 • 126 • 129 • 131 • 132 • 134 • 137 • 141 • 148 • מילואים 148 • 151 • 153 • מילואים 153 • 157 • 158 • 161 • 162 • טורקסטנית 162 • 163 • 164 • 167 • 168 • 169 • 170 • 176 • 177 • 179 • 180 • 182 • 183 • 187 • 189 • 193 • 196 • 197 • 198 • 203 • 205 • 206 • 207 • 208 • 209 • 211 • 212 • 213 • 214 • 215 • 216 • 217 • 218 • 221 • 223 • 225 • 227 • 228 • 232 • 239 • 240 • 242 • 243 • 244 • 246 • 250 • 251 • 252 • 253 • 254 • 255 • 256 • 257 • 258 • 260 • 262 • 263 • 267 • 268 • 269 • 272 • 275 • 276 • 277 • 282 • 286 • 290 • 291 • 292 • 293 • 294 • 295 • 296 • 297 • 298 • 299 • 300 • 301 • 302 • 303 • 305 • 306 • 319 • 320 • 326 • 327 • 329 • 332 • 333 • 334 • 335 • 336 • 337 • 339 • 340 • 342 • 344 • 345 • 346 • 347 • 352 • 353 • 355 • 356 • 357 • 359 • 362 • 363 • 370 • 371 • 376 • 383 • 384 • 385 • 387 • 389 • 390 • 404 • 462 • 463 • 490 • 526 • 554 • 604 • 707 • 708 • 709 • 710 • 711 • 712 • 714 • 715 • 716 • 717 • 718 • 719 • 999 |  |
| דיוויזיות חי"ר הרריות | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 157 • 188 • סקי 1 |  |
| דיוויזיות חי"ר גרנדיר | 6 • 31 • 36 • 45 • 78 • 153 • 552 • 553 • 560 • 561 |  |
| דיוויזיות חי"ר פולקסגרנדיר | 6 • 9 • 12 • 16 • 18 • 19 • 22 • 26 • 31 • 36 •  46 • 47 • 61 • 62 • 167 • 183 • 211 • 212 • 246 • 256 • 257 • 272 • 276 • 277 • 320 • 326 • 337 • 340 • 347 • 352 • 363 • 462 • 553 • 560 • 561 • 564 • 565 • 566 • 568 • 570 • 571 • 572 • 573 • 574 • 575 • 577 • 578 • 579 • 580 • 581 • 582 • 583 • 586 • 587 • 588 • 708 |  |
| דיוויזיות חי"ר פאנצרגרנדיר | 3 • 10 • 15 • 16 • 18 • 20 • 25 • 29 • 60 • 90 • 233 • גרוסדויטשלנד |  |
| דיוויזיות שריון | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27 • 116 • 178 • 232 • 233 • הולשטיין • טטרה • להר • פלדהרנהאלה • פלדהרנהאלה 2 • קורמארק • קלאוזביץ |  |
| דיוויזיות שריון מילואים | 155 • 179 • 233 |  |
| דיוויזיות שריון מוצנחות | 1 • 2 |  |
| דיוויזיות צנחנים | 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 |  |
| דיוויזיות יגר | 5 • 8 • 28 • 42 • 97 • 100 • 101 • 114 • 117 • 118 |  |
| דיוויזיות אבטחה | 52 • 203 • 207 • 213 • 221 • 286 • 390 |  |
| דיוויזיות השדה של הלופטוואפה | 3 • 4 • 6 • 7 • 9 • 10 • 12 • 13 • 16 • 20 • 21 |  |
| דיוויזיות פרשים | 1 |  |
| דיוויזיות נ"מ | 9 • 19 |  |
| דיוויזיות ארטילריה | 18 |  |
| דיוויזיות אימונים | 286 • 404 |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4421521-6  LCCN: n96081486  VIAF: 240072274   WorldCat (עם VIAF): 240072274
דן אנגלהרד

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  דני
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1973–1976  1979 – 1981
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 רופא גדודי בגדוד 53
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 מנהל מחלקת ילדים במרכז רפואי הדסה
 
דן אנגלהרד (נולד ב-1947) הוא רופא ילדים ישראלי, פרופסור מן המניין לרפואת ילדים בפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית בירושלים, ניהל את היחידה למחלות זיהומיות ילדים ומרכז האיידס לילדים במרכז רפואי הדסה. בשנים 2002–2012 היה מנהל מחלקת ילדים במרכז רפואי הדסה. הוא בעל עיטור המופת על חלקו כרופא הגדודי של גדוד 53 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים, יקיר חיפ"ק ובעל אות הוקרה מטעם אומ"ץ על פעילותו בתחום המחלות הזיהומיות.
ביוגרפיה > ראשית חייו

דן אנגלהרד נולד בשכונת גאולה בירושלים וגדל במשפחה דתית מסורתית. בילדותו היה חניך בבני עקיבא. עם גיוסו לצה"ל החל את לימודיו ואת שירותו במסלול עתודה רפואית. למד רפואה בין השנים 1965–1972 במרכז רפואי הדסה, לאחר מכן שירת כרופא גדודי בגדוד 53 של חטיבה 188.
ביוגרפיה > שירותו הצבאי

על תפקודו בחטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים, במהלך הלחימה בעזרה לפצועים מהיחידות השונות הן בקרבות הבלימה והן בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן ולסוריה ב-11 באוקטובר 1973, הוענק לאנגלהרד עיטור המופת באפריל 1976 על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.
תיאור המעשה:
"עם פרוץ המלחמה, כשנודע על הפצועים הראשונים, החל סגן ד"ר דן אנגלהרד בטיפול בנפגעים ובפינויים, כשהוא נענה לקריאות עזרה מכוחות שונים. תחת אש אויב ותוך סיכון עצמי רב, הציל סגן ד"ר דן אנגלהרד חיי אדם רבים, תוך שהוא נוסך בטחון באנשיו ומשרה אווירה רגועה על הסובבים אותו. בשלב ההבקעה הצטרף סגן ד"ר דן אנגלהרד לכוחות הפורצים, ושוב תחת אש המשיך לטפל בנפגעים ובפינויים. במעשיו אלה גילה סגן ד"ר דן אנגלהרד אומץ לב, מסירות ודבקות במשימה אשר תרמו להצלת חיי אדם רבים."
ביוגרפיה > עבודתו

בין השנים 1976–1979 התמחה ברפואת ילדים בהדסה ובשנים הבאות השתלם גם בתחום מחלות זיהומיות. בשנת 1979 חזר לשירות בצה"ל והשתחרר בדרגת אלוף-משנה בשנת 1990. במהלך השנים עסק בהוראה ובמחקר ועיסוק רפואי ברפואת ילדים ומחלות זיהומיות, כאשר בשנת 2002 מונה למנהל מחלקת הילדים בבית החולים הדסה עין כרם ומילא תפקיד זה במשך 10 שנים. צוות המחלקה מונה עשרים וארבע אחיות וכעשרים רופאים ומתמחים. המחלקה מעניקה טיפול ל-1,500 ילדים ותינוקות בשנה בטווח גילאים רחב החל מגיל לידה ועד גיל 18, כ-40 ילדים ביום, ערוכה לאשפוזים ממושכים ולאשפוזי יום, ועונה על צרכים מגוונים – טיפול במחלות ילדים חריפות וכרוניות, הכנה לקראת ניתוחים מורכבים, השגחה ומעקב בתקופת החלמה. הטיפול ניתן לילדים המתגוררים באזור ירושלים רבתי ולילדים עם בעיות מורכבות מכל רחבי הארץ, כמו גם מרחבי הרשות הפלסטינית.
החל משנת 2008 פרופ' אנגלהרד היה ראש הצט"מ - צוות לטיפול במגפות בישראל ושימש בתפקיד זה בכל תקופת שפעת החזירים H1N1.
ביוגרפיה > משלחות הומניטריות

בסוף שנות השבעים, כאשר ממשלת ישראל בהנהגתו של מנחם בגין קיבלה החלטה לשלוח משלחת סיוע לפליטי קמבודיה, היה אנגלהרד חלק מהמשלחת הרפואית שטיפלה באלפי חולים, ילדים ומבוגרים. הצוות טיפל בהתפרצות מחלות זיהומיות כגון כולרה, מלריה ועוד מחלות מידבקות וסייע להציל רבים.
במהלך השנים, יצא פרופ' אנגלהרד כחלק ממספר משלחות ובתי חולים שדה במוקדי אסון סביב העולם, בהם ב-1979 ב-קמבודיה, ב-1987 בזאיר, 1994] ברואנדה, קוסובו ב-1999 וכן רעש האדמה בטורקיה בשנת 1999 והצונאמי בסרי לנקה ב-2004.
ביוגרפיה > התנדבות

פרופ' אנגלהרד יזם והקים בשנת 2000 את הארגון ההתנדבותי ART Joy Love "קוקטייל של שמחה ואהבה", והוא מנהל אותו בהתנדבות. התוכנית מסייעת לילדים יתומים חולי איידס באתיופיה, על ידי מתן קוקטייל התרופות (Antiretroviral Therapy – ART) ותרופות נדרשות נוספות, בליווי שמחה ואהבה שלהן הם כה זקוקים. בזכות מיזם זה, היתומים באדיס אבבה היו הילדים האתיופים הראשונים שזכו לקבל את קוקטייל התרופות. בינואר 2007 קיבלו יותר ממאתיים ילדים טיפול זה בבית היתומים באדיס אבבה. בין הצוות המקומי, מתנדבי "קוקטייל של שמחה ואהבה" השוהים בבית היתומים, והצוות הרב-תחומי בהדסה ירושלים מתנהל שיתוף פעולה אמיץ, שהביא לירידה דרמטית בתמותה בקרב ילדים יתומים באתיופיה: לפני תחילת הפרויקט מתו מדי שנה כ-25% מהילדים בבתי היתומים, וכיום התמותה היא פחות מ-1% בשנה. אושרם ואיכות חייהם של הילדים השתפרו לאין שיעור, ועתה מושקע מאמץ רב בחינוך הילדים כדי להכשירם לחיים עצמאיים בעתיד. הפרויקט התרחב למספר בתי יתומים באתיופיה, אוגנדה וקניה.
דיר פצצות

דיר פצצות (בראשי תיבות: דפ"ץ) הוא מקום המיועד לאחסון פצצות בתוך בסיס טיסה מבצעי. מטבע לשון זה נוצר בצה"ל בראשית דרכו.
להבדיל מבונקר פצצות בעל המיגון הגבוה אך המאופיין בזמינות מוגבלת, ומערום פצצות פתוח בעל הנגישות הגבוהה אך היעדר המיגון, דיר הפצצות משלב בין ההגנה הסביבתית הנדרשת (על מנת למנוע מפיצוץ לפגוע במטוסים ואדם) לבין גישה מהירה ונוחה לפצצות בזמן מלחמה.
כתוצאה מכך, במרבית המקרים דפ"ץ יהיה ממוגן רק בצדדים, בעזרת בטון מזוין וערימות חול, ואילו מלמעלה יהיה רק מחסה שמש פשוט.
דפ"ץ ימוקם לרוב במרחק מכלי הטיס ואנשים, למעט במקרה של דפ"ץ הצמוד לדיר תת-קרקעי. כמות חומר הנפץ הכוללת המותרת לאחסון בתוך כל דפ"ץ תלויה במיקומו ובעוצמת הספיגה של קירותיו (ככל שמיקום הדפ"ץ קרוב יותר לכלי טיס, כך מותר לאחסן בו פחות).
דירי הפצצות של חיל האוויר המלכותי הבריטי ממערב לקיבוץ בארי
דירי הפצצות של חיל האוויר המלכותי הבריטי ממערב לקיבוץ בארי
דירי הפצצות של חיל האוויר המלכותי הבריטי ממערב לקיבוץ בארי
דונובן ובסטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בינואר 1959 
 התאבד:  4 ביולי 2018 (בגיל 59) 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 פרסים והוקרה:  פרס ליונל גלבר (1997) 
 
דונובן ובסטר (באנגלית: Donovan Webster‏; 13 בינואר 1959 – 4 ביולי 2018) היה עיתונאי, פעיל הומניטרי, סופר והיסטוריון אמריקני. שימש כעורך בכיר במגזין "Outside". ספריו של ובסטר נמכרים ביותר גם כיום, ומאמריו התפרסמו בין היתר ב"מגזין נשיונל ג'יאוגרפיק", "הניו יורקר", "מגזין סמית'סוניאן", "ואניטי פייר", "Men's Health" ועוד. הוא היה חבר במועצה המייעצת של נשיונל ג'יאוגרפיק, עורך ביניים של "Virginia Quarterly Review", ופרופסור במחלקה ללימודי מדיה באוניברסיטת וירג'יניה.
ביוגרפיה

ובסטר נולד בשיקגו ב-13 בינואר 1959. סיים תואר ראשון באנגלית בשנת 1981, והמשיך את לימודיו במידלברי קולג'. לאחר מכן עבר לגור בניו יורק, ושם החל לכתוב עבור מגזינים שונים. יחד עם כמה מחבריו, פתח מגזין בשם "דרום" (Southern) שנרכש בשנת 1989. לאחר מכן בילה מספר שנים כעורך בכיר בכתב העת "Outside", לפני שהפך לעיתונאי במשרה מלאה. בשנת 1996 היה ממייסדי הארגון "Center for International Rehabilitation" (בראשי תיבות: CIR) למלחמה בשימוש במוקשים, וכיום הוא משמש כסגן יו"ר הארגון.
בשנת 2007 הוא התמנה לנשיא הסניף האמריקני של ארגון Tidene. ארגון לא-ממשלתי אשר יוזם הקמת בארות מים באזורים חקלאיים, בתי ספר ובתי חולים, בניז'ר - המדינה היבשה ביותר בעולם. עד עתה נבנו 208 בארות, כאשר המטרה הסופית היא להגיע ל-400. בחודשים יולי-אוגוסט של שנת 2014, נסע ובסטר לדרום מזרח פרו יחד עם הצלם רון חביב (שנודע בסיקוריו למלחמות יוגוסלביה), ויחד תיעדו את ההרס הסביבתי שנגרם באגן העליון של האמזונאס עקב כריית זהב חוקית. על בסיס מחקרם הפיק ובסטר את הסרט התיעודי "זהב האמזונס" (Amazon Gold) אשר היה להצלחה מסחררת.
באוקטובר של אותה שנה הואשם בנהיגה בשכרות לאחר שדרס והרג את וויין תומאס בן ה-75, באזור ויינסבורו בווירג'יניה. בדצמבר הוגש נגדו כתב אישום רשמי, וב-18 בפברואר 2015 הוא הודה בהאשמות נגדו. הוא התאבד ב-4 ביולי 2018 בשארלוטסוויל.
ספריו

דונובן ובסטר, דרך בורמה (תרגום: מנשה ארבל), הוצאת מטר, 2006.
Traveler's Tales: France, Traveler's Tales 1995 ISBN 1-885-21102-3
From the Field: The Best of National Geographic Writing, National Geographic 1997 ISBN 978-0792270126
Aftermath - The Remnants of War, Donovan Webster, Pantheon Books, New York, 1996 ISBN 0-679-43195-0
The Burma Road: The Epic Story of the China-Burma-India Theater in World War II, Donovan Webster, Farrar Straus & Giroux, New York, NY, 2003 ISBN 0-06-074638-6
"Tears of Stone" (foreword), by Jane Alden Stevens, University of Cincinnati, 2004, ISBN 0-9743338-1-6
Babylon by Bus, Ray Lemoine & Jeff Neumann, (with Donovan Webster), Penguin Press, New York, NY, 2006 ISBN 1-59420-091-2
Meeting the Family: One Man's Journey Through His Human Ancestry, Spencer Wells (Foreword), National Geographic/Random House, 2010 ISBN 978-1-4262-0573-6
Ship of Death: A Voyage that Change the Atlantic World, (with Billy Smith), Yale University Press, 2013 ISBN 978-0300194524
The Southerner's Handbook, HarperWave, 2013 ISBN 978-0062242389
Moonshine: Five Centuries of American History, Distilled Corn Whiskey, and Stickin‘ it to the Man, Amazon Kindle Singles (2014)
Good Dog: True Stories of Love, Loss, and Loyalty, Harper/wave 2014 ISBN 978-0-06-224235-8
War Stories: True-Life Fiction from the Global War on Terror, Exlibris, 2015, ISBN 978-1-5035-1212-2
Keller's Turn: a novel, Exlibris, 2015, ISBN 978-1-4990-8409-2
"Journeys Home: Inspiring Stories, Plus Tips & Strategies to Find Your Family History", National Geographic Society, 2015 ISBN 978-1-4262-1381-6
הערות שוליים

↑  Webster to face grand jury on involuntary manslaughter charge in fatal crash
↑  Journalist, author Donovan Webster pleads guilty to involuntary manslaughter in Virginia wreck
↑  Webster, Donovan
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281534905171  PLWABN: 9810584803705606  ISNI: 0000 0000 3546 4113  LCCN: n96024637  NKC: xx0202482  NTA: 258185503  SUDOC: 081599072  VIAF: 31257584   WorldCat (עם VIAF): 31257584
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר השישית (בונדסוור)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שיוך:   בונדסוור
 סוג:  פאנצרגרנדיר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בנובמבר 1958 – 30 בספטמבר 1997 (38 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  הקורפוס הראשון
 דרגת המפקד:   גנרל-מיור
 מפקד נוכחי:  Manfred Dietrich 
 
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר השישית (בגרמנית: 6. Panzergrenadierdivision או בקיצור 6. PzGrenDiv) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הבונדסוור אשר הייתה ממוקמת בנוימינסטר.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בנובמבר 1958. הדיוויזיה נפרשה בשלזוויג הולשטיין ובהמבורג ובסיסה נמצא בנוימינסטר. בימות שלום הייתה הדיוויזיה כפופה להקורפוס הראשון, אולם במקרה של מלחמה הייתה אמורה לעבור תחת פיקוד מפקדת בעלות הברית בשלזוויג-הולשטיין ויוטלנד. לאחר סיום המלחמה הקרה הוחל בתהליך הפירוק של הדיוויזיה, אולם מפקדת הדיוויזיה נותרה על כנה תחת השם "דיוויזיית הפאנצרגרנדיר השישית" עד 30 בספטמבר 1997.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר השנייה (בונדסוור)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שיוך:   בונדסוור
 סוג:  פאנצרגרנדיר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 ביולי 1956 – 31 במרץ 1994 (37 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  הקורפוס השלישי
 דרגת המפקד:   גנרל-מיור
 מפקד נוכחי:  Carl-Helmuth Lichel 
 
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר השנייה (בגרמנית: 2. Panzergrenadierdivision או בקיצור 2. PzGrenDiv) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הבונדסוור אשר הייתה ממוקמת בקאסל.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 ביולי 1956 - יום כינונו הרשמי של הבונדסוור. היא נקראה בתחילה דיוויזיית הגרנדיר השנייה. הדיוויזיה נכללה במסגרת הקורפוס השני של הבונדסוור, אשר היה חלק מקבוצת הארמיות המרכזית של נאט"ו. מטה הדיוויזיה היה ממוקם בקאסל. היא כללה שתי "קבוצות קרב" (קמפגרופה): A2 ו-B2. ב-1957 היא הועברה לקורפוס השלישי, וקיבלה קבוצת נוספת: C2. קבוצות קרב אלו הפכו מאוחר יותר לבריגדת הפאנצר ה-6, בריגדת הפאנצגרנדיר ה-5 ובריגדת הפאנצרגרנדיר ה-4.
ב-1959 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר השנייה, ובסיסה הועבר למרבורג כחלק מרפורמה מקיפה בכל המבנה של הבונדסוור. ב-1970 שונה שמה לדיוויזיית היגר השנייה, וב-1974 הוחזר המטה שלה לקאסל. ב-1980 שונה שמה מחדש לדיווזיית הפאנצרגרנדיר השנייה. היא פורקה ב-1994 לאור סיום המלחמה הקרה ואיחוד גרמניה מחדש.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-13 (בונדסוור)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שיוך:   בונדסוור
 סוג:  פאנצרגרנדיר
 בסיס האם:  לייפציג
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 בספטמבר 1990 – 28 ביוני 2013 (22 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח
 דרגת המפקד:   גנרל-מיור
 מפקד נוכחי:  Erich Pfeffer 
 
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-13 (בגרמנית: 13. Panzergrenadierdivision או בקיצור 13. PzGrenDiv) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הבונדסוור אשר הייתה ממוקמת בלייפציג.