stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממשלת ישראל השמונה עשרה
ציוני דרך ומדיניות > חוץ וביטחון

עוד לפני הקמת הממשלה הגיע בגין להסכמה עם סאדאת על מגעים לשלום בין ישראל למצרים, ומדיניות החוץ של הממשלה הייתה מופנית בראש ובראשונה להשגת הסכם שלום עם מצרים. בנובמבר 1977 ביקר סאדאת בישראל וב-26 במרץ 1979 נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים, הסכם השלום הראשון שנחתם עם מדינה ערבית.
הממשלה הקימה התנחלויות ברחבי יהודה ושומרון, אולם על מנת שלא לפגוע במגעים עם מצרים עשתה זאת בהססנות, כאשר בתחילה מוקמו 12 התנחלויות חדשות בתוך בסיסים צבאיים.
במרץ 1978, לאחר פיגוע אוטובוס הדמים, הורתה הממשלה לצה"ל לפגוע באש"ף בדרום לבנון, ובזאת החל מבצע ליטני. בשלהי כהונת הממשלה, ב-7 ביוני 1981, הפציץ חיל האוויר הישראלי את הכור האטומי בעיראק, במה שכונה מבצע אופרה.
הממשלה סיימה כהונתה עם פיזור הכנסת לקראת הבחירות לכנסת העשירית.
סיעות הקואליציה

| סיעה | מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות בממשלה | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הליכוד | 43 | משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון,  משרד החוץ, משרד המשפטים,  משרד העבודה והרווחה, משרד התחבורה,  משרד התקשורת, משרד החקלאות  משרד התעשייה, המסחר והתיירות,  משרד האוצר, משרד האנרגיה והתשתית,  משרד הבינוי והשיכון, המשרד לקליטת עלייה,  משרד הבריאות, 2 שרים בלי תיק | משרד האוצר,  משרד הביטחון,  משרד התעשייה, המסחר והתיירות,  משרד ראש הממשלה | 20 ביוני 1977 | 5 באוגוסט 1981 |  |
| ד"ש | 15 | סגן ראש הממשלה, משרד המשפטים,  משרד העבודה והרווחה, משרד התחבורה,  משרד התקשורת |  | 24 באוקטובר 1977 | 14 בספטמבר 1978 | עד להתפרקות הסיעה |
| מפד"ל | 12 | משרד הדתות, משרד החינוך, התרבות והספורט,  משרד הפנים |  | 20 ביוני 1977 | 5 באוגוסט 1981 |  |
| התנועה הדמוקרטית | 7 | סגן ראש הממשלה, משרד המשפטים,  משרד העבודה והרווחה |  | 14 בספטמבר 1978 | 10 במרץ 1981 | פלג של ד"ש שנשאר בקואליציה עד  להתפרקותו שלו |
| אגו"י | 4 |  |  | 20 ביוני 1977 | 5 באוגוסט 1981 | הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג בממשלה |
| שלומציון | 2 | משרד החקלאות |  | 20 ביוני 1977 | 5 ביולי 1977 | עד להשתלבותה הרשמית בליכוד |
| משה דיין | 1 | משרד החוץ |  | 20 ביוני 1977 | 23 באוקטובר 1979 | פרש מהמערך והקים סיעת יחיד |
| יגאל ידין | 1 | סגן ראש הממשלה |  | 10 במרץ 1981 | 5 באוגוסט 1981 | המשיך לכהן בממשלה גם לאחר התפרקות  התנועה הדמוקרטית |
62 ח"כים לפני הצטרפות סיעת ד"ש (20 ביוני 1977 - 24 באוקטובר 1977).
77 ח"כים לפני התפרקות הסיעה; פלג שלה, סיעת התנועה הדמוקרטית, נשארה בקואליציה (24 באוקטובר 1977 - 14 בספטמבר 1978).
69 ח"כים לפני פרישת סיעת היחיד של משה דיין (14 בספטמבר 1978 - 23 באוקטובר 1979).
68 ח"כים לפני התפרקות סיעת התנועה הדמוקרטית; פלג שלה, סיעת היחיד של יגאל ידין, נשארה בקואליציה (23 באוקטובר 1979 - 10 במרץ 1981).
62 ח"כים לאחר התפרקות הסיעה הדמוקרטית (10 במרץ 1981 - 5 באוגוסט 1981).
הרכב הממשלה > חילופי שרים

| השר היוצא | סיעה | משרד | עילת סיום התפקיד | תאריך סיום התפקיד | השר המחליף | סיעה | תאריך כניסה לתפקיד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מנחם בגין | הליכוד | משרד העבודה והרווחה | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 24 באוקטובר 1977 | ישראל כץ | לא היה חבר הכנסת | 24 באוקטובר 1977 |
| מנחם בגין | הליכוד | משרד התחבורה, משרד התקשורת | מסירת התיקים לשר במשרה מלאה | 24 באוקטובר 1977 | מאיר עמית | ד"ש | 24 באוקטובר 1977 |
| מנחם בגין | הליכוד | משרד המשפטים | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 24 באוקטובר 1977 | שמואל תמיר | ד"ש | 24 באוקטובר 1977 |
| מאיר עמית | ד"ש | משרד התחבורה | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 בספטמבר 1978 | חיים לנדאו | לא היה ח"כ | 15 בינואר 1979 |
| מאיר עמית | ד"ש | משרד התקשורת | פרישת הסיעה מהקואליציה | 15 בספטמבר 1978 | יצחק מודעי | הליכוד | 15 בינואר 1979 |
| יגאל הורביץ | הליכוד | משרד התעשייה, המסחר והתיירות | התפטרות | 1 באוקטובר 1978 | גדעון פת | הליכוד | 15 בינואר 1979 |
| גדעון פת | הליכוד | משרד הבינוי והשיכון | החל לכהן כשר התעשייה, המסחר והתיירות | 15 בינואר 1979 | דוד לוי | הליכוד | 15 בינואר 1979 |
| משה דיין | סיעת יחיד | משרד החוץ | התפטרות | 23 באוקטובר 1979 | מנחם בגין | הליכוד | 23 באוקטובר 1979 |
| שמחה ארליך | הליכוד | משרד האוצר | התפטרות | 7 בנובמבר 1979 | יגאל הורביץ | הליכוד | 7 בנובמבר 1979 |
| מנחם בגין | הליכוד | משרד החוץ | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 10 במרץ 1980 | יצחק שמיר | הליכוד | 10 במרץ 1980 |
| עזר ויצמן | הליכוד | משרד הביטחון | התפטרות | 26 במאי 1980 | מנחם בגין | הליכוד | 28 במאי 1980 |
| שמואל תמיר | ד"ש | משרד המשפטים | התפטרות | 5 באוגוסט 1980 | משה נסים | הליכוד | 13 באוגוסט 1980 |
| יצחק מודעי | הליכוד | משרד התקשורת | מסירת התיק לשר במשרה מלאה | 22 בדצמבר 1980 | יורם ארידור | הליכוד | 5 בינואר 1981 |
| יגאל הורביץ | הליכוד | משרד האוצר | התפטרות | 13 בינואר 1981 | יורם ארידור | הליכוד | 21 בינואר 1981 |
| יצחק פרץ | הליכוד | סגן שר במשרד התעשייה, המסחר והתיירות | פרישה מהסיעה | 15 בינואר 1979 | לא מונה מחליף |  |  |
| יחזקאל פלומין | הליכוד | סגן שר במשרד האוצר | התפטרות | 30 ביולי 1979 | לא מונה מחליף |  |  |
| יורם ארידור | הליכוד | סגן שר במשרד ראש הממשלה | עמד להתחיל לכהן כשר התקשורת | 28 בדצמבר 1980 | לא מונה מחליף |  |  |
ממשלת ישראל השמונה עשרה בתמונה המסורתית עם נשיא המדינה, אפרים קציר. עומדים משמאל לימין: מאיר עמית, אהרן אבוחצירא, זבולון המר, יגאל הורביץ, עזר ויצמן, שמחה ארליך, גדעון פת, אליעזר שוסטק, ישראל כץ, אריאל שרון, שמואל תמיר, משה דיין ואריה נאור - מזכיר הממשלה. יושבים משמאל לימין: מנחם בגין, אפרים קציר ויגאל ידין
התקיפה הישראלית באיראן (אפריל 2024)

התקיפה הישראלית באיראן אירעה ב-19 באפריל 2024, והותקף בה בסיס של חיל האוויר האיראני שנמצא ליד העיר אספהאן. לפי דיווחי איראן, הייתה פגיעה בבסיס ללא נפגעים. תחילה, ישראל לא אישרה שהיא התוקפת ולא מסרה מידע על התקיפה, אך בתקשורת הבינלאומית התקיפה יוחסה לישראל, כפעולת תגמול לתקיפה האיראנית על ישראל, ופורסמו פרטים על אופן ביצועה. ב-18 בנובמבר 2024, חשף ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו במהלך נאומו בכנסת, כי ישראל עמדה מאחורי התקיפה. התקיפה כללה גם תקיפה בא-סווידא שבדרום סוריה. על פי הפרסומים, צה"ל תקף באמצעות כטב"מים ומטוסי קרב של חיל האוויר.
רקע

ב-1 באפריל 2024 תקפה ישראל את מבנה הקונסוליה האיראנית בדמשק. בתקיפה נהרג בריגדיר גנרל מוחמד רזא זאהדי, מפקד כוח קודס בסוריה ובלבנון ובכיר במשמרות המהפכה האסלאמית של איראן, ועימו נהרגו לפחות 16 בני אדם. בתגובה תקפה איראן את ישראל בליל 14 באפריל (תקיפה שקיבלה את השם הבטחה אמיתית; בפרסית: وعده صادق). התקיפה כללה 115–130 טילים בליסטיים, כ-185 כטב"מים ו-36 טילי שיוט. במבצע הגנה נרחב, שקיבל את השם מבצע מגן ברזל, יירטו צה"ל והקואליציה הצבאית בהובלת ארצות הברית 99 אחוזים מהאיומים.
התקיפה

ב-19 באפריל 2024, ביום שישי, בסמוך לשעה ארבע בבוקר, ישראל תקפה מתקנים צבאיים של משמרות המהפכה על אדמת איראן. התקיפה נעשתה כנראה בשלבים. ראשית השמידה ישראל מערכות מכ"ם באזור דרעא שבדרום סוריה, כדי לפנות מסדרון בטוח למטוסים התוקפים, ולאפשר ירי מטווח יעיל. לפי העיתון "פייננשל טיימס", שלושה מטוסי תקיפה ירו טילי "אנקור כחול" משטח סוריה לעבר מערך ההגנה של המתקן הגרעיני בנתנז. רקטות ההאצה של טילי אנקור כחול התנתקו מעל עיראק ונפלו דרומית לבגדאד. ראש הטיל המשיך ופגע ביעדים באיראן מבלי שמטוסי חיל האוויר הישראלי התקרבו לשטח האווירי של איראן.
ברשת ABC דווח כי לפי גורמים אמריקניים, מטרת התקיפה בין היתר הייתה מכ"ם הגנה אווירית ליד אספהאן. התקיפה בוצעה באמצעות ירי של שלושה טילים ממטוסי קרב - שכוונו למערך ההגנה של המתקן בנתנז. בנוסף, לפי דיווחים, ישראל תקפה באמצעות טילים ששוגרו מחוץ לשטחה האווירי של איראן, וכטב"מים ששוגרו מתוך שטח המדינה. שלושה גורמים באיראן אישרו ל"ניו יורק טיימס" שנגרם נזק לבסיס. לאחר האירוע, המרחב האווירי בטהראן נסגר זמנית, ונפתח. במהלך הלילה דווח גם על תקיפות שבוצעו בסוריה ובעיראק.
לפי תמונת לוויין, נגרם נזק לסוללת טילי קרקע-אוויר מסוג S-300 האחראית על הגנת המתקן הגרעיני בנתנז.
בדיווח בניו יורק טיימס נכתב כי ישראל עשתה בתקיפה באיראן שימוש בנשק בעל טכנולוגיה מיוחדת שאפשרה לו לחמוק ממערכות המכ"ם והגילוי האיראניות, ולפגוע בהצלחה במערכת ההגנה האווירית הסמוכה למתקן הגרעיני בנתנז.
ראו גם

מתקפות הכטב"מים באיראן (2023)
מבצע יד ארוכה
התקיפה הישראלית באיראן (אוקטובר 2024)
הערות שוליים

↑  Mehul Srivastava, John Paul Rathbone, Neri Zilber, Raya Jalabi, Felicia Schwartz, Military briefing: the Israeli missiles used to strike Iran, Financial Times, ‏19 באפריל 2024
1 2  ניר דבורי, ‏צילומי לוויין חושפים: נזק נגרם לסוללת ההגנה האווירית של מתקן הגרעיני בנתנז, באתר ‏מאקו‏, 20 באפריל 2024.
↑  גורם אמריקני בכיר: ישראל תקפה את מערך ההגנה של מתקן הגרעין בנתנז, באתר ‏מאקו‏, 19 באפריל 2024.
↑  סוכנויות הידיעות, ‏דיווח דרמטי: ישראל תקפה את מערך ההגנה של אתר גרעין באיראן, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2024
מירון קוסטין

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1633 נסיכות מולדובה 
 פטירה:  דצמבר 1691 (בגיל 58) רומאן, נסיכות מולדובה 
 מדינה:  נסיכות מולדובה, האיחוד הפולני-ליטאי 
 חתימה:   
 
מירון קוסטין (ברומנית: Miron Costin, בפולנית: Miron Kostyn;‏ 30 במרץ 1633 – דצמבר 1691 ברומאן) היה בויאר רומני, כרוניקן, משורר ודרגטור ממולדובה. אחד מחלוצי הכתיבה ההיסטורית והספרותית בשפה הרומנית.
עבודתו העיקרית - "הכרוניקה של ארץ מולדובה החל ממלכותו של ארון וודה" נועדה להמשיך את הכרוניקה של קודמו, גריגורה אורקה ולהקיף את האירועים שבין השנים 1594–1660. היא פורסמה לראשונה בשנת 1675. מירון קוסטין כתב גם בשפה הפולנית למשל "היסטוריה בחרוזים פולנים על ארצות מולדובה וולאכיה (מונטניה)", הידועה גם כ"כרוניקה הפולנית", וכמו כן "פואמה פולנית" לכבוד המלך יאן סובייסקי.
ביוגרפיה > משפחתו וראשית חייו בפולין

קוסטין נולד ב-30 מרץ 1633, השני מבין אחד עשר ילדיו של בויאר (אציל) ממולדובה בשם יאנקו קוסטין, שייתכן שמוצא משפחתו היה ממונטניה. האם, סאפטה לבית סקוארצש, הייתה אחיינית של שליט מולדובה לשעבר, מירון ברנובסקי - מובילה, ונצר למשפחות המיוחסות מובילה ובליקה. יאנקו קוסטין, אדם עשיר, בעל אחוזות גם בעיר באר בפולין של אז (כיום באוקראינה), אך ללא השכלה, מילא את התפקידים של פוסטלניק ואחר כך האטמן בחצר של מירון ברנובסקי - מובילה. כשהלה הודח מכס הנסיכות על ידי הטורקים בעקבות מזימות יריבו הוורניק וסילה לופו, ליווה אותו בגלות קושטא. אחרי שבשנת 1628 הוציאו הטורקים את מירון ברנובסקי להורג, יאנקו קוסטין נכלא לזמן מה באיסטנבול ואחרי שחרורו מהכלא הביא את גופת הנסיך מיטיבו לקבורה. משנולד בנו השני קרא לו בשם "מירון" לזכר השליט המנוח.
קוסטין גדל מגיל שנה (1634) בפודוליה, אז בשליטת פולין לשם נמלטה משפחתו יחד עם הנסיך מויסה מובילה מפני פלישות הטורקים למולדובה. אביו התאזרח והתקבל באצולה הפולנית, מה שנתן לבנו, מירון, זכות ללמוד במוסדות חינוך ישועיים בעיר באר, בין השנים 1647–1652 עם הפסקה שבה שהה ולמד בקמניץ פודולסק בין השנים 1648–1650. רכש השכלה הומניסטית סולידית ולמד שפות רבות - לטינית, פולנית, רוסית. מאוחר יותר למד גם הונגרית וטורקית.
ביוגרפיה > איש צבא ודיפלומט

בממלכת פולין יצר מירון קשרים הדוקים עם אישים פולנים רבים ובשנת 1651 אף השתתף בקרב ברסטצ'קו, שבו מלך פולין קזימיר החמישי ניצח את הקוזקים ואת הטטרים.
בשנת 1653 חזר מירון קוסטין לנסיכות מולדובה ומונה בתפקיד זוטר במשרד האוצר. זכה בהערכת הממונים עליו ועלה בהדרגה בהייררכיה עד שמונה לתפקיד הבכיר של ווֹרניק, שר החצר, בשנת 1669.
במהלך חייו במולדובה היה עד מירון קוסטין לשלטונם של תריסר שליטים והשתדל תכופות לשכנעם לאמץ מדיניות אוהדת לפולין על מנת להשתחרר מהחסות המכבידה של הטורקים.
קשריו עם המחנה הפרו-פולני התחזקו עוד יותר אחרי נישואיו לאיליאנה מובילה, אחיינית השליט סימיון מובילה וקרובת משפחה של המיטרופוליט של קייב, פטרו מובילה.
בעת מלכותו של גאורגה שטפאן שעלה לשלטון בעזרת כוח תגבור פולני, מילא מירון קוסטין שליחות דיפלומטית בוולאכיה. בשנת 1661 נשלח על ידי הנסיך דביז'ה לפולין. יחד עם חיילים מולדבים נאלץ בכל זאת להשתתף במלחמות כבן ברית של הטורקים - פעם נגד טרנסילבניה, פעם נגד אוסטריה (בקרב בנויהויזל ב-1663).
מאוחר יותר נשלח כשליח אצל מלך פולין, יאן סובייסקי, ובקושטא. הנסיבות הכריחו אותו להימצא שוב במחנה הטורקי בעת המצור על וינה ב-1683. יחד עם שליט מולדובה, גאורגה דוקה, נפל בשבי הפולני אך הודות להיכרותו המוקדמת עם המלך סובייסקי נהנה בשבי מיחס טוב. שהה ביישוב דאשוב עד שב-1685 נקרא על ידי השליט קונסטנטין קנטמיר לחזור למולדובה. אולם בשנת 1691 התערער הקשר בינו ולבין השליט המולדובי. בחודש דצמבר באותה שנה, לאחר שאחיו, ההטמאן וליצ'קו קוסטין, הואשם בקשירת קשר נגד הנסיך והוצא להורג, נרדף גם מירון על ידי אנשי השליט הזועם. השיגו אותו באחוזתו ברבוש (Bărboşi) על יד העיר רומאן, אחרי שקבר בה את אשתו המנוחה וחרף תחנוניו ובקשתו שיתנו לו להגן על חפותו בפני השליט, הוצא להורג וראשו נערף במקום. לדעת הכרוניקן יון נקולצ'ה, לא הייתה למירון קוסטין יד בקשר ורציחתו הייתה מעשה פזיז שאחר כך השליט הצטער עליו.
השאיר חובות גדולים אותם אף בנו ניקולאיה לא הצליח להחזיר.
מירון קוסטין הקים מנזר קטן בדרגושאן.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

מירון קוסטין היה נשוי עם אלנה מובילה, בת של יון מובילה ונכדה של שליט מולדובה סימיון מובילה
ילדיהם היו:
ניקולאיה קוסטין, לוגופט גדול, כרוניקן
פטראשקו קוסטין- קמראש גדול, אחר כך טרטי-לוגופט
יון קוסטין- הטמאן
ספטה - אשתו של הסטולניק הגדול פטראשקו זוסין (באשוטה)
טודוסקה - אשתו של הבאן גריגורה זמוצ'ילה
איליאנה
תאודוסיה
יואנה
מריה - אשתו של איליה קונטקוזינו, ויסטיירניק גדול
אנה
כתיבתו > כרוניקת (ה"לטופיסץ" של) ארץ מולדובה החל משלטונו של ארון וודה (1675)

הכרוניקה של מירון קוסטין, שנשמרה ב-56 עותקים בכתב יד, ממשיכה את ספר תולדות ארץ מולדובה של גריגורה אורקה וכוללת את האירועים שבין שנת 1594 ובין 1661, שנת מותו של השליט שטפניצה לופו. לחלקה האחרון יש גם צביון ממוריאליסטי. נימת הסיפור היא יותר מלנכולית, בהתאם לאווירת התקופה ה"קשה" כפי שמשתקפת בעיני המחבר. לפי הערכתו של ניקולאיה מנולסקו ב"היסטוריה קריטית של הספרות הרומנית" הכרוניקה של מירון קוסטין מתאפיינת באופי מודרני יותר לעומת קודמו, מבחינת אנליזת התופעות ההיסטוריות מבחינה כלכלית, פוליטית וחברתית. מבחינת הסגנון הכרוניקון משתמש תכופות בדיאלוגים מצוטטים מפי הנפשות הפועלות, מתאר את קווי אופיין של הדמויות, המשפטים בנויים בקפידה, ארוכים, קצביים, כשהפועל נותר בסוף לפי הנהוג בשפה הלטינית.
כתיבתו > פואמת "חיי העולם"

"Viaţa Lumii" היא יצירתו המקורית הראשונה של מירון קוסטין. היא פואמה בעלת תוכן פילוסופי הכוללת הרהורים על גלגולי גורל האדם ברוח התרבות הבארוקית בת זמנו, עם השפעות מאובידיוס והוראטיוס
הפואמה נסובה על נושא אי יציבות המזל - "fortuna labilis" - ונכתבה בערך באותה תקופה עם תרגומי התהלים של דוסופטיי. במבוא "אל הקורא" המחבר מצהיר על כוונתו ללמד ברומנית שירה מהי. המוטיבים שבפואמה הם חלוף הזמן לבלי שוב, החיים כחלום, הזיכרון,
ועוולות הגורל.
ליצירה זו היו הדים רבים בספרות הרומנית בתחילתה. מצוטטת הייתה במיוחד השוואתו את החיים האומללים לחוט דק וקצר תוחלת.
מוסר ההשכל שבסוף הוא שהחיי העולם הם אשליה בלבד והנחמה היחידה לאדם היא אמונתו באלהים.
כתיבתו > "על אומת המולדובנים"

בשמה המלא "על אומת המולדובנים ומאיזו ארץ יצאו אבותיהם" ("De neamul moldovenilor, din ce ţară au ieşit strămoşii lor") היא עבודה בלתי גמורה שנשמרה ב-29 עותקים בכתב יד ושפורסמה לראשונה בשנת 1852 על ידי מיכאיל קוגלניצ'אנו.
בספר זה, דידקטי באופיו, ביקש מירון קוסטין לטעון את אחדות העם הרומני, או במילותיו - של "תושבי ארצנו, מולדובה וארץ מונטניה ושל הרומנים שבארצות ההונגריות" (כלומר טרנסילבניה ובאנאט). הוא הצהיר זאת בהקדמה לספר תוך שימת דגש על חשיבות ידיעת העבר מ"בראשית", שלילת תאוריות מעליבות של כמה ממעתיקי הכרוניקה של אורקה (שטענו כי המולדובנים הם צאצאי עבריינים שהוגלו מרומי) ודברי שבח לערך התעודה הכתובה ולעיסוק בקריאת הספרים.
căci nu este alta şi mai frumoasă şi mai cu folos în toată viaţa omului zăbavă decît cetitul cărţilor, בתרגום חופשי -
...כי אין בחיי האדם תחביב יפה ומועיל יותר מאשר קריאת הספרים.
הספר מורכב משבעה פרקים:
תיאור גאוגרפי ואתנוגרפי של איטליה.
היווצרות האימפריה הרומית.
תיאור דאקיה.
כיבוש דאקיה על ידי הקיסר טראיאנוס ויישובה על ידי רומים.
עדויות ארכאולוגיות על מוצא העם הרומני, בהתאם לרמת הידע שהיה קיים בזמנו.
ראיות לשוניות ואתנוגרפיות.
ניסיון להשלים את החסר בנוגע לתקופה העלומה שעברה בין הכיבוש הרומי ובין הקמת מולדובה.
ספריו

Viiaţa lumii 1672 חיי העולם (ברומנית)
Chronika Ziem Mołdawskich i Multańskich  כרוניקת הארצות מולדובה ומונטניה - בפולנית - מוקדשת לידידו מרקו מאצ'ינסקי, האחראי על אורוות מלך פולין - 1674 (מוכרת כ"כרוניקה הפולנית" של קוסטין - Kronika polska)
כרוניקת ארץ מולדובה החל ממלכותו של ארון וודה 1675 Letopiseţul Ţărâi Moldovei de la Aron Vodă încoace, ברומנית
Historyja polskimi rytmami o mołdawskiej ziemi i multańskiej. היסטוריה בחרוזים פולנים על אודות ארץ מולדובה וואלכיה (פואמה פולנית Polski Poemat), המוקדשת למלך יאן סובייסקי, 1684
על אומת המולדובנים De neamul moldovenilor 1687 ברומנית.
תרגומים

Istorie de Crăiia Ungurească, תולדות הממלכה ההונגרית, תרגום לרומנית לספרו של הכרוניקן הסאכסי טרנסילבני לורנץ טופלטין ממדיאש, (Origines et occasus Transsylvanorum) (1667, ליון) (מקורות הטרנסילבנים ודברי ימיהם)
הנצחת זכרו

בשנת 1888 נחנך ביאשי, על יד הגן פומול וורדה, פסלו של מירון קוסטין, יצירה של הפסל הפולני ולדימיר הגל. מתחתיו נקברו מחדש עצמות הסופר ואלה של אחיו שהובאו מאחוזת המשפחה בברנישטן-ברבוש.
הפסל הנמצא בימינו מול בניין הפילהרמונית של יאשי, נחשב לאחד מהמוצלחים מסוגו בכל רומניה.
2003 - הדואר של רפובליקת מולדובה הנפיק בול דואר לזכרו.
לקריאה נוספת

ניקולאיה מנולסקו - היסטוריה קריטית של הספרות הרומנית
הוצאת הספרים "פאראללה 45", פיטשט,2008 - רומנית
Nicolae Manolescu, Istoria critică à literaturii române
Editura Paralela 45, Piteşti 2008 vol.1
הפסל של מירון קוסטין ביאשי
אלברט אזריאן

אלברט וגרשקוביץ' אזריאן (ברוסית: Альберт Вагаршакович Азарян; בארמנית: Ալբերտ Ազարյան;‏ 11 בפברואר 1929 – 5 בספטמבר 2023) היה מתעמל סובייטי ממוצא ארמני. פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (מלבורן 1956 ורומא 1960) ופעמיים ברציפות אלוף עולם (רומא 1954 ומוסקבה 1958) בתרגיל טבעות ובכך היה למתעמל הראשון במשחקים האולימפיים שזכה פעמיים ברציפות בתרגיל על הטבעות, התחום החזק שלו. בין השנים 1952–1962 הוא זכה ב-11 מדליות זהב באליפות ברית המועצות בהתעמלות, מהן 8 בתרגיל הטבעות. על שמו קרוי אחד האלמנטים המפורסמים בתרגיל הטבעות – "צלב אזריאן" או בקיצור "צלב".
אזריאן נבחר על ידי איגוד עיתונאי הספורט בארמניה לגדול הספורטאים הארמנים במאה ה-20.
ביוגרפיה

אלברט אזריאן נולד בגנג'ה שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית. בהיותו בן 14 נפטר אביו והוא נאלץ לעזוב את לימודיו והחל לעבוד כנפח על מנת לסייע בפרנסת המשפחה. כשהיה בן 17 נערך מופע של בכירי המתעמלים בארמניה. לאחר המופע, הנערים המקומיים נבחנו וניסו להראות את כישוריהם. הוא הוזמן להתאמן בירוואן, אך למרות גילו המבוגר התקדמותו הייתה מהירה וכעבור 3 שנים זכה באליפות ארמניה בהתעמלות.
ביוגרפיה > אלוף עולם

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1954 זכה אזריאן בשתי מדליות זהב, בתחרות קרב-רב קבוצתי ובתרגיל על הטבעות.
ביוגרפיה > מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה אזריאן בשתי מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על הטבעות, תוך ביצוע תרגיל שנקרא על שמו עד היום "צלב אזריאן".
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במוסקבה בשנת 1958 זכה אזריאן ב-3 מדליות – 2 מדליות זהב ומדליית כסף: מדליות זהב בתחרות קרב-רב קבוצתי ובתרגיל על הטבעות ובכך הגן על תואריו, ומדליית כסף בתרגיל על המתח.
באולימפיאדת רומא (1960) זכה אזריאן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתרגיל על הטבעות ובכך זכה להגן על תוארו והיה למתעמל הראשון במשחקים האולימפיים שזכה פעמיים ברציפות בתרגיל על הטבעות, ומדליית כסף בתחרות הקבוצתית.
בסיום הקריירה הספורטיבית שלו, החל אזריאן לאמן התעמלות בירוואן ושימש שופט בתחרויות בין-לאומיות.
ביוגרפיה > משפחתו

בנו, אדוארד אזריאן, שהתאמן בהדרכתו של אביו, אף הוא אלוף אולימפי לאחר שזכה במדליית זהב בתחרות הקרב-רב קבוצתי באולימפיאדת מוסקבה (1980). נוסף לכך, הוא סיים בשלב המוקדמות, במקום רביעי בתחרות הקרב-רב אישי, 4 פעמים במקום חמישי (קרקע, מתח, טבעות וסוס סמוכות) ופעמים במקום תשיעי (מקבילים וסוס קפיצות).
אלברט אזריאן נפטר ב-5 בספטמבר 2023.
הערות שוליים

↑  רק שלושה מתעמלים מאותה מדינה יכלו להשתתף בשלב הגמר בתחרות קרב-רב אישי ורק שניים בתחרויות בתרגילים האישיים הנוספים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 106132334X  VIAF: 311611224   WorldCat (עם VIAF): 311611224
ציר זמן

A New Chart of History (אנ'), מצירי הזמן המפורסמים ביותר, פרי עטו של ג'וזף פריסטלי
ציר זמן הוא תצוגה של רשימת אירועים בסדר כרונולוגי. הציר הוא בדרך כלל עיצוב גרפי, המציג סרגל ארוך המסומן בתאריכים המקבילים לו, ובדרך כלל גם אירועים באותם הזמנים מצורפים בסרגל זה.
צירי זמן מעוצבים בשלל צורות. רוב צירי הזמן מעוצבים כסרגל או כסולם ליניארי, שבהם יחידת מרחק שווה לפרק זמן מסוים. ציר זמן של אבולוציה לדוגמה יכול להשתרע על פני מיליוני שנים, בעוד שציר זמן על פיגועי 11 בספטמבר יכולים להשתרע על פני דקות אחדות, ואף יש צירי זמן שיכולים להשתרע על פני אלפיות השנייה, דבר הנפוץ בעיקר בתחום המדע.
במצבים שבהם רשימת האירועים בציר הזמן כל כך רחוקים כרונולוגית אחד מהשנייה, שלא ניתן לרשום אותם על פני ציר כרונולוגי מדויק, משתמשים בציר זמן לוגריתמי (אנ'), ציר זמן אשר משתמש בסקאלה הלוגריתמית.
רשימת המלכים מאבידוס
היסטוריה

קונספט הזמן והחלל והפיכתו לצירים, עיגולים או סרגלים, היה קיים עוד במצרים העתיקה. צורת ציר הזמן הנפוצה והעתיקה ביותר, הייתה רשימת המלכים (אנ'), מעין תבליט שהיווה רשימת מונרכים מצרים ומזרח תיכונים באופן כרונולוגי. דוגמה לכך היא למשל רשימת המלכים מאבידוס, אשר ידועה גם בשם "לוח אבידוס".
הדבר היה נפוץ גם ביוון העתיקה, ברשימות של קונסולים וניצחונות של היוונים על פני תבליטים.
באירופה, מהמאה ה-4, עשו שימוש רב בטבלות כרונולוגיות ובצירי זמן שונים. אב הכנסייה אוסביוס מקיסריה, חיבר את הכרוניקון, שכולל כרונולוגיה של העולם מאברהם ועד הוויסנאליה של קונסטנטינוס בשנת 325 לספירה (לציון 20 שנה לשלטונו). מאז כתיבת החיבור, נוצרו עוד חיבורים כרונולוגים המהווים מעין צירי זמן עתיקים. צירי זמן על פני תבליות היו קלות לייצור ולקריאה, ולכן, נעשה בהן שימוש רב הן בתקופת הרנסאנס בספרים וחיבורים והן על פני קירות של מבנים דתיים דומיננטיים באירופה.
במהלך המאה ה-17, היסטוריונים רבים טענו כי גאוגרפיה וכרונולוגיה הם הכלים אשר מדייקים את ההיסטוריה שלנו ומביאים סדר בכאוס של ההיסטוריה. בגאוגרפיה, עדכנו את המפות ושילבו בהן מונרכים ואירועים כרונולוגיים, בתקווה ליצור מפה שתייצג גם ציר זמן מסוים. עם זאת, צירי הזמן המודרניים החלו להתפתח רק אחרי המאה ה-17.
ציר הזמן המודרני הופיע רק עשרות שנים לאחר מכן, באינפוגרפיקה "A Chart of Biography" שחיבר ג'וזף פריסטלי, שפורסמה ב-1765. האינפוגרפיקה הציגה תאריכים באופן פשוט וכרונולוגי וסיפקה אנלוגיה לציר הזמן ההיסטורי. בסופו של דבר שיטה זו לייצוג צירי זמן, הפכה לפופולרית במאה ה-18 ואילך, וכך גם חיבורו של ג'וזף.
באותה תקופה הפתחו תחומים רבים, כגון פוזיטיביזם, דנדרוכרונולוגיה וכרונופוטוגרפיה, שעודדו אנשים לחשוב שאירועים עשויים להיות מתועדים בצורה אובייקטיבית.
סוגים של צירי זמן

ציר זמן בטקסט - ציר זמן שמשתמש בטקסט
ציר זמן במספרים - ציר זמן שמשתמש במספרים, בדרך כלל עושה שימוש בגרף קווי (אנ')
ציר זמן אינטראקטיבי - ניתן ללחיצה ולהגדלה
ציר זמן בווידאו
שימוש

בדרך כלל עושים שימוש רב בצירי זמן במוסדות חינוך על מנת לעזור לסטודנטים, לתלמידים או לאנשים אחרים ללמוד על אירועים היסטוריים ומתי הם התרחשו.
צירי זמן

ציר הזמן של האנטישמיות
ציר הזמן של ההפגנות באיראן (2022–הווה)
ציר זמן מאוחד לתקופת הרייך השלישי ומלחמת העולם השנייה
ציר זמן של המהפכה התעשייתית
ציר זמן של המהפכה התעשייתית השנייה
ציר זמן של תגליות בתחום פיזיקת חלקיקים
ציר הזמן של אלכסנדריה
ציר הזמן של האסלאם
תוכנה

כיום, עם המהפכה הדיגיטלית, ישנם צירי זמן גם בתוך תוכנות מחשב וטלפון, כדוגמת אנכרטא, אנציקלופדיה ממוחשבת שיצאה בשנת 1993, והיוותה את אחד מצירי הזמן הדיגיטליים הראשוניים ביותר. אך ישנן כיום תוכנות ואתרי אינטרנט אשר מוקדשים לנושא צירי הזמן, לדוגמה, ChronoZoom, HyperHistory ועוד.
ראו גם

פירוש העולמות המרובים
זמן
הערות שוליים

↑  Rosenberg, Daniel (2010), Cartographies of Time: A History of the Timeline, Princeton Architectural Press, p. 272,
↑  Rosenberg, Daniel; Grafton, Anthony. Cartographies of Time, עמ' 13
↑  Rosenberg, Daniel; Grafton, Anthony. Cartographies of Time, עמ' 10-11
↑  Rosenberg, Daniel; Grafton, Anthony. Cartographies of Time, עמ' 15-16
↑  Rosenberg, Daniel; Grafton, Anthony. Cartographies of Time, עמ' 17-18
↑  Rosenberg, Daniel; Grafton, Anthony. Cartographies of Time, עמ' 19
↑  Rosenberg, Daniel; Grafton, Anthony. Cartographies of Time, עמ' 19-20
↑  Rosenberg, Daniel; Grafton, Anthony. Cartographies of Time, עמ' 20-21
↑  Isha DeCoito, Stefano Vacca, The Case for Digital Timelines in Teaching and Teacher Education, International Journal of E-Learning & Distance Education / Revue internationale du e-learning et la formation à distance 35, 2020-10-30
↑  World History : HyperHistory, www.hyperhistory.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286461505171  GND: 4190631-7  LCCN: sh85025413
סקאוט (כטב"ם קנדי)

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מעבדות איריון 
 תקופת שירות:  2009–הווה (כ־16 שנים) 
 
ערכת סקאוט, כולל זיווד
סקאוט (באנגלית: Scout) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"מ) לצורכי ביון מתוצרת "איריון" (Aeryon) הקנדית. הוא פותח בין השנים 2007 ל-2009. הייצור נמשך עד לשנת 2015.
לסקאוט יכולת המראה ונחיתה אנכית ולכן אינו דורש ציוד תומך המראה או נחיתה. הוא מסוגל להתייצב מעל נקודה קבועה, משקלו 1.4 קילוגרם ללא מטען נוסף.
נתונים טכניים

אורך: 80 סנטימטרים
גובה: 30 סנטימטרים
משקל: 1.4 ק"ג
משקל המראה מקסימלי: 1.7 ק"ג
מהירות מקסימלית: 50 קמ"ש
טווח אפקטיבי: 3 ק"מ
שעור נסיקה מקסימלי: 2 מטר לשנייה
הנעה: 4 להבים חשמליים, סוללת LiPo (ליתיום-פולימר)