stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון בן יצחק
הערות שוליים

1 2  אברהם ברלינר, קבץ על יד שנה שלישית, באתר היברובוקס
↑  ערן הכהן‏, היהודי שהפך לאפיפיור: הסיפורים מאחורי הסליחות, באתר וואלה, 22 בספטמבר 2014.
↑  אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים (ירושלים: הוצאת מאגנס, תשמ"ט), עמ' 96, ע"פ רש"י, מסכת שבת, דף פ', עמוד ב', ד"ה עד כאן.
↑  גרוסמן, עמ' 94.
↑  יחיאל היילפרין, סדר הדורות חלק א, באתר היברובוקס
↑  דניאל גולדשמידט, מחזור לימים נוראים, ירושלים תש"ל, חלק א (ראש השנה), עמ' 87 ואילך.
↑  יונה פרנקל, מחזור שבועות, ירושלים תש"ס, עמ' 230 ואילך.
↑  יונה פרנקל, מחזור פסח, ירושלים תשנ"ג, עמ' 479 ואילך.
↑
↑  ספר קרניים/יג
↑  שם הגדולים (קרענגיל)/חלק ב/ע#ספר עדינות
↑  תולדות חכמי תונס, עמ' קנב
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יעקב אלאמשאטי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268018105171  GND: 110472023X  ISNI: 0000 0000 6666 5647  LCCN: n95113262  VIAF: 32402134   WorldCat (עם VIAF): 32402134
נחל רז

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפך:  נחל תנינים 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת הכרמל מוגדלת) נחל רז(למפת הכרמל רגילה) נחל רז(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל רז(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל רז
 
נחל רז הוא נחל איתן הזורם באזור רמות מנשה, שמימיו שופעים בעיקר בחורף. תחילתו של נחל רז באזור עין השופט ברמות מנשה והוא זורם מערבה, אל נחל תנינים שאותו הוא פוגש צפונית לקיבוץ גלעד, נחל תנינים עצמו מתנקז ונשפך אל הים התיכון. בנחל מספר מעיינות  בניהם עין פרשים, עין רז, עין קורנית, עין פארות, עין דולה ועין פרחה, בריכת חורף וארבעה מאגרי מים היוצרים נוף ייחודי של "אגמים". נחל רז הוא חלק מהמרחב הביוספרי של פארק רמות מנשה שהוכרז כשמורה ביוספרית על ידי אונסקו בשנת 2011. הבתות לאורך הנחל הם חלק משמורת הטבע בתות תנינים רז שהוכרזה בשנת 2022. ערוץ הזרימה עצמו אינו חלק משמורת הטבע ומטופל על ידי קק"ל כשטח לשימור מרבי ולטיפוח יער הגדות כחלק מיערות פארק רמות מנשה.
מקור השם

מקורו של שמו של הנחל הוא בשמו הערבי ואדי א-ראס.
השם הערבי של הנחל עצמו נקרא על שם החורבה הנמצאת בתחילתו הנקראת חורבת בית ראס כלומר חורבת בית ראש.
בערבית נקרא הנחל גם ואדי דופילה שפירושו נחל ההרדופים.
אקלים

הטמפרטורה השנתית הממוצעת 21 מעלות צלזיוס. החודש החם ביותר הוא יולי, כ-31 מעלות צלזיוס, והחודש הקר ביותר הוא ינואר, עם ממוצע של 11 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים הממוצעת 553 מילימטרים בשנה. החודש הגשום ביותר הוא ינואר, עם 165 מילימטרים של גשם, והיבש ביותר הוא יולי, עם 1 מילימטר.
הידרולוגיה

תופעה ייחודית לרמות מנשה היא קיומם של מעיינות רבים ונחלים זורמים במספר גדול ביחס לאזורים אחרים בארץ.
תופעה זו קשורה לכמות המשקעים הגדולה יחסית אך גם למסלע המתאפיין בחילופי גיר אקוויפרי הנשען על שכבות אטומות של חרסית.
כיום הנחל זורם רק בחודשי החורף וניזון ממי הגשמים וממימי המעיינות שבאפיקו.
בעבר היו בערוץ הנחל 11 מעיינות, רק חלקם זכו לשם, למרות שכיום בקיץ המעיינות אינם יוצרים זרימה בנחל הם כן יוצרים סביבה לחה המתאימה להתפתחות צמחיית נחלים.
תוואי הנחל

תחילתו של הנחל ממערבית לחורבת בית ראש (חורבת בית ראש עצמה מנוקזת על ידי נחל משמר העמק), חורבת בית ראש בשמה הקודם חרבת א-רס הייתה משלט חשוב בקרבות משמר העמק ולאחריו במלחמת העצמאות.
משם הנחל מתחתר שכיוונו הכללי הוא מצפון מזרח לדרום מערב.
בתחילת האפיק מאגר מים (המכיל גם מי ביוב מטוהרים) המשרת את קיבוץ עין השופט, לאחר המאגר שרידי באר הנקראת ביר אל ויבידה לאחר הבאר בריכת חורף ועין פרשים, מדרום לעין פרשים חרבת רז-חרבת אל ויבידה.
לאחר חורבת רז נובעים באפיק בחורף ובאביב שורת מעיינות, מהם זכו בשם עין קורנית, עין פארות ועין דולה.
הנחל ממשיך להתחתר בנוף גבעות קירטוניות שיוערו באורנים, היער שמצפונו של הנחל נקרא יער ווסטרוויל על שמו של יופ ווסטרוויל, הולנדי נוצרי אשר הקים מחתרת אשר הסתירה והבריחה יהודים מהולנד הכבושה בידי הנאצים לספרד.
ולאחר מכן הנחל חוצה את כביש 672 (בקטע שבין קיבוץ דליה לקיבוץ גלעד).
מערבית לכביש נמצאים בערוץ הנחל שלושה מאגרי מים היוצרים נוף של "אגמים" הניזונים מהזרימה החורפית בנחל רז.
המרכזי והגדול בניהם נקרא מאגר רז או מאגר גלעד והוא נוצר על מנת להשקות את מטעי קיבוץ גלעד, למאגר מוזרמים גם מי ביוב מטוהרים ולכן הוא אסור לרחצה, המזרחי שבהם נוצר עקב טעות תכנון של המאגר המרכזי והוא מכיל רק את מימי הנחל ובתחילתו עין פרחה ולכן נקרא מאגר פרחה, המערבי בהם נקרא מאגר אלון וגם בו תערובת של מי ביוב מטוהרים ומי שיטפונות הנחל.
בשנים גשומות זורמים מים מהמאגר המרכזי ויוצרים את מפלי נחל רז. שבהם נשפך הנחל לנחל תנינים.
על הגבעה מדרומם של המאגרים נמצא חניון אורן זמיר.
צומח

נראה כי צמחיית השיא (קליימקס) של רמות מנשה הייתה בתה פתוחה במרכז הרמה, יער פארק של אלון התבור בשוליים המערביים והמזרחיים של הרמה וצמחייה חובבת לחות בנחלים ובמעיינות.
יער הפארק של אלון התבור היה חלק מיער נרחב הרבה יותר שהחל בדרום השרון (יער השרון) והסתיים במזרח הגליל התחתון.
בהתאם לכך במרחב נחל רז קיימת צמחיית בתה עשבונית בחלקו העליון של הנחל.
בתה עשבונית המעורבת בקידה שעירה, סירה קוצנית, אשחר ארץ ישראלי ואלת מסטיק בחלקו המרכזי של הנחל.
בחלקו המרכזי באזורים המיוערים על ידי קק"ל קיימת התחדשות יפה של עצי אשחר רחב עלים, חרוב אלה ארץ ישראלית ואלה אטלנטיות.
ויער פארק פתוח של אלון התבור המלווה בשפע של עשבוניים וגאופיטים בחלקו התחתון של הנחל, בעיקר בולטת נוכחותם של עצי אלון התבור באזור מאגרי המים שבסופו ואילו של עצי אלה אטלנטית באזור המעבר שבין חלקו המרכזי והתחתון של הנחל.
בערוץ הנחל צומחים צמחיית מים כגון קנה, סוף, שיח אברהם, הרדוף הנחלים, גרגרנית יוונית, ופטל קדוש, במעלה הנחל צומח פרט בודד של מילה סורית, קק"ל משקמת את יער הגדות על ידי נטיעת עצים הצומחים לאורך גדות נחלים כעצי דולב.
במימי המאגר המזרחי בחלקו התחתון של הנחל (מאגר פרחה) גדלה נורית המים היוצרת משטחים לבנים.
בחלקו המרכזי של הנחל ממזרח וממערב לכביש דליה-גלעד מעטר את הגבעות שמעל הנחל יער אורנים נטוע, יער זה והתנאים הסביבתיים מביאים להתפתחות רקפות המגיעה לשיא בגבעת הרקפות.
חי

מרבית בעלי החיים הגדולים הם ליליים ולכן בדרך כלל אינם נצפים בידי מטיילים אך ביחס לאזורים אחרים בארץ שעולם החי בהם נפגע מאוד, מקיים האזור מערכת אקולוגית מפותחת.
בעל החיים הגדול ביותר הוא חזיר הבר המנצל את סבך הקנים למנוחה ביום ויוצא לשחר מזון בשדות שמסביב בלילה, החזיר הוא אוכל כל אך אין כיום במערכת האקולוגית ברמות מנשה מי שיכול לטרוף חזיר בר בוגר ולכן הם מין מתפרץ.
בין הטורפים הגדולים נמנים הזאב והתן הזהוב שהם טורפי-העל במערכת האקולוגית, וכן השועל המצוי והגירית (חלק מהטורפים כמו התן והגירית הם אוכלי-כל). בין הטורפים הקטנים נמנים דלק הסלעים, הנמייה, הסמור והקיפוד.
בעל החיים היומי הגדול ביותר הוא הצבי הארץ-ישראלי הרועה בשטחים הפתוחים.
בזכות השפע היחסי של המים מקיים האזור אוכלוסיות של צפרדע הנחלים, אילניות, קרפדה ירוקה וטריטון הפסים המצוי בסכנת הכחדה.
מהזוחלים החיים במקווי מים מקיים האזור את צב הביצות ונחש המים המשובץ.
מהנחשים צפע ארצישראלי, זעמן מטבעות, זעמן זיתני, זעמן שחור וארבע-קו מובהק.
הנחשים והטורפים ניזונים ממכרסמים שבניהם יערון גדול, יערון צהוב-צוואר, מריון מצוי, נברן השדה, קוצן מצוי, עכברים וחולדות מצויות וכן מזוחלים שבניהם חומט גמד, נחושית עינונית, עינחש עדינה, חומט הפסים, לטאה זריזה, שממית עצים, שממית הבתים וזיקית מובהקת. למרות צורתו החיצונית קמטן החורש אינו נחש אלא מין לטאה החיה גם היא ברמות המנשה וניזונה מחלזונות ומחרקים, אך טורפת גם לטאות קטנות ועכברים ולפעמים אפילו צפעים ונחשים קטנים.
במאגרי המים ניתן לראות ברכיות, אגמיות, טבלנים גמדיים, סופיות ולבניות קטנות, חלקם גם דוגרים במאגרים.
עד תחילת המאה העשרים היה גם הנמר טורף-על במערכת האקולוגית שברמות מנשה אך הם הושמדו בסוף המאה ה-19.
נחל רז הוא חלק ממערכת נחל תנינים, שקיים אוכלוסייה של תניני יאור עד ראשית המאה העשרים.
חשיבות אקולוגית ושמירת טבע

בסקר טבע רמות מנשה הוגדר נחל רז והבתות שלאורכו כבעלות ערכיות גבוה מאוד מבחינה אקולוגית.
חשיבות זאת באה לידי ביטוי הן בהכרזת הבתות שלאורכו של הנחל כשמורת טבע בתות תנינים רז בשנת 2022 והן בהגדרת הצומח שבאפיק הזרימה כבעל חשיבות עליונה לשימור במסגרת פארק רמות מנשה של קק"ל.
במיוחד חשוב הנחל לקיום טריטון הפסים המתרבה בו והבתות לקיום הבז האדום הצד בהם את מזונו.
מסלולי טיול

ניתן לטייל לכל אורכו של הנחל בדרכי העפר העוברות בערוץ הנחל.
לאורכם של הבתות בגדה הצפונית של הנחל עובר שביל רמות מנשה.
הערות שוליים

↑  פארק רמות מנשה, באתר קק"ל
↑  יוסי ועקנין, שמורת טבע חדשה הוכרזה במועצה האזורית מגידו: תכירו - 'בתות תנינים רז', באתר Mynet העמק
↑  אדר' נוף שגיא אלוני, יערות פארק רמת מנשה תכנית וממשק אקולוגי ארוך טווח, קרן קיימת לישראל, יוני 2020, עמ' 23
↑  זאב וילנאי, הערך נחל רז באנציקלופדית אריאל כרך ר-ת עמ' 7407, עם עובד, 1980
↑  סלמאן אבו רוכן ויעקב שורר (עורכים), מדריך ישראל החדש כרך הכרמל וחופו ורמות המנשה, ירושלים: כתר הוצאה לאור ומשרד הבטחון, 2001, עמ' 15
↑  עמית מנדלסון, מפלי נחל רז, באתר טבע ונופים בישראל iNature.info
↑  חניון אורן זמיר, באתר קק"ל
↑  עוזי פז, על יערות אלון התבור ברמת מנשה ובשרון, כלנית כתב עת לצמחי ארץ ישראל
↑  חוה להב ואורי רמון, רמת מנשה – סקר משאבי טבע ונוף, מכון דש"א, דצמבר 2005
↑  חוה להב ואורי רמון, רמת מנשה סקר משאבי טבע ונוף, תל אביב: מכון דש"א, דצמבר 2005, עמ' נספח 5 רשימת בע"ח שנצפו ברמת מנשה
↑  ד"ר עוזי פז; ד"ר מחמוד זחאלקה, היה היה יער: על אזור רמת מנשה, טבע הדברים (באתר מט"ח), פברואר-מרץ 1997 , גליון 20
↑  נדב לוי, תניני היאור. האגדה והמציאות/ התנינים בהיסטוריה הישראלית המאוחרת, בשביל הארץ, רשות הטבע והגנים, 2019, עמ' 8–9
↑  דַּ׳הְרַת אַבּוּ אֶל־עַמָּאשׁ סקר ארכיאולוגי רמת מנשה אתר 134
↑  דַּ׳הְרַת עַוּדָא סקר ארכיאולוגי רמות מנשה אתר 153
↑  סקר ארכיאולוגי מפת רגבים אתר 49
↑  סקר ארכיאולוגי של ארץ ישראל עין פארות אתר 169 מפת דליה (31), באתר הסקר הארכיאולוגי של ישראל – רשות העתיקות
↑  סקר ארכיאולוגי של ארץ ישראל מפת דליה אתר 174, 171, באתר סקר ארכיאולוגי
↑  סקר ארכיאולוגי, מפת רגבים אתר 49
↑  סקר ארכיאולוגי מפת משמר העמק (32), ‏פרסום מקוון 2013
↑  קרבות משמר העמק, באתר הפלמ"ח
↑  עמית מנדלסון, שמורת בתות תנינים רז, באתר inature
↑  גדי רוקבסקי, יחסי יהודים ערבים ברמות מנשה, באתר ארכיון עין השופט
חלקו התחתון של נחל רז מבט ממערב
אנדרטה לזכרו של יופ וסטרוויל ביער הנושא את שמו
אלון התבור הענק שבעין פרחה
גבעת הרקפות בסמוך לנחל רז
תורמוס ההרים ברמות מנשה הסמוכה.
משטחי נורית המים במאגר פרחה
סוגיית הפצצת אושוויץ: ההיתכנות המבצעית

תמונה שצולמה בעת הפצצת בעלות הברית על אושוויץ III. המחנה הנראה בתמונה הוא אושוויץ בירקנאו, אך הפצצות הנראות בתמונה (בפינה השמאלית העליונה) מכוונות לאושוויץ III, אושוויץ מונוביץ
סוגיית ההיתכנות המבצעית להפצצת מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ היא חלק מסוגיה רחבה יותר בחקר השואה, סוגיית הפצצת אושוויץ. במרכזה עומדת השאלה מדוע לא הפציצו בעלות הברית את מחנה ההשמדה אושוויץ ואת מסילות הרכבת המוליכות אליו, למרות פניות אל הממשלות השונות שהחלו ביוני 1944.
ערך זה עוסק בשאלת היתכנות ההפצצה ומידת יעילותה, כלומר: האם ניתן היה, מבחינה מבצעית, להפציץ את מחנה ההשמדה, והאם הפצצה כזו הייתה יכולה להיות יעילה. הסוגיה הרחבה יותר עוסקת בשאלות נוספות:
מה וכמה ידעו בעלות הברית אודות השמדת היהודים בכלל, ואודות אושוויץ בפרט;
האם בעלות הברית לא ביצעו את התקיפה בגלל סיבות פוליטיות כאלה ואחרות.
למעשה, מחנה ההשמדה אושויץ 2 - בירקנאו הופצץ בטעות כחלק מהפצצת מפעלי התעשייה הסמוכים במונוביץ ב-13.9.1944. על בירקנאו הוטלו שבע פצצות, שהרסו תא גזים אחד והרגו כ-50 גרמנים.
מודיעין

לדעת החוקרים הסבורים כי ניתן היה להפציץ את אושוויץ, ניתן היה להסתמך על המודיעין שהיה לבעלות הברית כבר מסוף 1942. מידע רב התקבל מדיווחים שונים, ובהם דו"ח ורבה-וצלר והדו"ח של ויטולד פילצקי. ב-4 באפריל 1944 התבצעה טיסת צילום מעל מחנה מונוביץ, ובה צולם גם מחנה בירקנאו. כל אלה נתנו מידע רב שעל פיו ניתן היה להפציץ את המחנות.
עם זאת, החוקרים הסבורים כי ההפצצה לא הייתה מעשית טוענים כי למעשה צילום מחנה בירקנאו לראשונה נעשה באקראי, ב-31 במאי 1944. מפענחי תצלומי האוויר לא ידעו מהו מחנה ריכוז, לא היו להם האמצעים והידע לזהות אותם וכלל לא הוטלה עליהם המשימה למצוא מחנות כאלה. למעשה, הדו"ח של ורבה-וצלר הגיע לוועד לפליטי מלחמה ב-24 ביוני ולמשרד החוץ הבריטי רק ב-4 ביולי. הדו"ח המלא, בן עשרים וחמישה עמודים, ביחד עם התקציר בן חמישה עמודים, הגיע ללונדון רק ב-26 ביולי, בזמן שכבר היה מאוחר מדי להציל את יהודי הונגריה. הדו"ח המלא הגיע לוועד לפליטי מלחמה האמריקני רק בתחילת נובמבר, כשתהליך ההשמדה כמעט הסתיים.
לטענת שוללי אפשרות ההפצצה, אפילו אחרי ה-26 ביולי לא היה הדו"ח המלא של ורבה-וצלר ישים לצורכי מודיעין. היה זה דו"ח מעורר חלחלה על מעשי הרצח של הגרמנים, אך לצורך הפצצה מדויקת על המתקנים הוא היה חסר ערך. התיאור שלהם את המשרפות התמקד בתיאור המזעזע של הרצח ולא כלל את הפרטים הנחוצים לביצוע התקפה עליהם כמו מבנה הבניינים, ממדיהם, החומרים שמהם הם עשויים ומיקום אמצעי ההגנה כנגד מטוסים במחנה. עצמים המסכנים מטוסים הטסים בגובה נמוך כמו חוטים חשמליים ומגדלי שידור ורדיו לא הוזכרו כלל. ארובות ואזורי יער הוזכרו רק במעורפל. הדו"ח לא ציין את מיקומם המדויק של המשרפות ומתקני הגז לצורכי מיפוי. בדו"ח הייתה לפחות טעות אחת, שהייתה יכולה לבלבל את המנסה לחבר בינו לבין תצלומי האוויר: בסיכום נכתב שניתן להבחין בקצה הצפון-מזרחי על ידי הארובות של ארבע המשרפות, בעוד שלמעשה הארובות האלה מוקמו בחלק הנגדי או המערבי של המחנה. יתרה מכך, מפה של האזור, שהגיעה למשרד החוץ הבריטי ב-22 באוגוסט, הייתה לחלוטין לא מדויקת.
המפענחים היו אמנם יכולים להתאים בין הדו"חות לבין תצלומי האוויר, אך המחברים עצמם נשארו בסלובקיה ולא היו נגישים לתחקור פנים אל פנים לצורך כך.
 גם אם היו המפענחים מצליחים לתאם בין הדו"חות מ-4 ביולי לבין תצלומי האוויר, היה הדבר אורך עוד שבועיים עד שלושה שבועות, כלומר שהיה נעשה לכל המוקדם באמצע יולי. לצורך מיקום המטרות היה צורך בתצלומים נוספים שיצולמו בטיסה בגובה נמוך, וניתן היה לפענח אותם לכל המוקדם באמצע אוגוסט 1944. הצעד הבא, של הפניית יחידות אוויריות פנויות מהים התיכון היה אורך שבוע נוסף. תכנון הפעולה ואימון היחידות היה מצריך לפחות עוד שבוע. מכאן, שמועד ההתקפה היה נקבע לתחילת ספטמבר 1944. לשם השוואה, תקיפת כלא אמיין על ידי מטוסי מוסקיטו, המובאת כדוגמה לפעולה אפשרית כנגד אושוויץ), התבצעה שלושה שבועות מרגע קבלת בקשת המחתרת הצרפתית. מזג אוויר גרוע עיכב את המשימה רק ביום אחד.
נתיב הטיסה אל אושוויץ

קיצ'נס מתווה תסריט היפותטי של הפצצת המחנה, החל מנתיב הטיסה לאושוויץ ועד לביצוע ההפצצה, עם ציון המכשולים שבדרך והיכולת להתגבר עליהם. בהנחה שהתקיפה הייתה יוצאת מהבסיס בפוג'יה, היה על המטוסים לחצות את הרי האלפים אם היו טסים ישירות צפונה; את הרי הקרפטים, אם היו בוחרים בנתיב מזרחי יותר; ואת הרי טאטרה, בגבול שבין פולין לסלובקיה. כל הרכסים הללו מתנשאים לגובה של 1,800 - 4,000 מטרים (6,000 - 13,000 רגל). המפציצים הכבדים, כמו B-17 פליינג פורטרס, ‏B-24 ליברייטור והנדלי פייג' הליפקס, היו טסים בדרך כלל בגובה זה, ואולם למפציצים הקלים כמו P-38 לייטנינג ודה הבילנד מוסקיטו, שפרופיל הגיחה שלהם כלל בדרך כלל תקיפה מגובה נמוך הייתה חצייה אפשרית של ההרים מורכבת. כדי להימנע מגילוי על ידי ההגנה האווירית הגרמנית היו נחוצים דממת אלחוט מוחלטת וטיסה בגובה נמוך מאוד, בזיג-זג דרך רוחות עזות ועמקים. טיסה כזו מקשה על הניווט מעלה את תצרוכת הדלק, מקשה על טיסה במבנה קרוב הנחוץ לשם הגנה, ומגבירה את עייפות הצוותים. הייתה נדרשת נשיאת דלק נוסף על חשבון מטען הפצצות, דבר שהיה מצריך יציאת מטוסים נוספים למשימה. במקרה של P-38 לייטנינג, לדוגמה, ניתן היה לשאת פצצה אחת בלבד.
נתיב הטיסה אל אושוויץ > גילוי מוקדם, הגנת נ"מ ומיירטי אויב

תחנות המכ"ם הגרמניות בדוברובניק היו יכולות לאתר מפציצים מנמיכי טוס שהמריאו ממרכז איטליה מטווח של כ-19 ק"מ ומפציצים שטסו בגובה 8,000 עד 10,000 רגל (2,400 - 3,000 מטר) מטווח של קרוב ל-100 ק"מ. הגילוי המוקדם נתן לטייסי הלופטוואפה די זמן ליירוט. תחנות המכ"ם לא היו יכולות לזהות מטוסים שטסו בגובה נמוך מ-200 רגל (60 מטר), אך טיסה בגובה כזה הייתה מסוכנת ועדיין ניתנת לגילוי באמצעות האזנת רדיו.
כוח הלופטוואפה בבלקנים לא היה חזק כבגרמניה, אך מנה לפחות שלושים מטוסי יירוט. עשרים וחמישה מטוסים נוספים השתייכו לטייסת שהייתה מוצבת בהונגריה, לא הרחק מאושוויץ. לא הייתה הגנה נגד מטוסים באושוויץ ובבירקנאו, אך היו שבעים ותשעה תותחים כבדים שהגנו על מפעל אי גה פארבן במונוביץ. טווח הירי של תותחים אלה היה כ-14,800 מטר לגובה וכ-11,700 מטר במימד האופקי, וכך היו יכולים להגן על רוב המרחב האווירי שמעל מחנה בירקנאו, אם לא על כולו. תקיפה בגובה נמוך על ידי מפציצים קלים הייתה חושפת אותם גם לירי מנשק קל. פתרון אפשרי לירי הנ"מ הוצע על ידי ויימן, ועל פיו ניתן היה לשלב התקפה על תאי הגזים בהתקפה על מפעלי התעשייה, וכך הייתה האש הגרמנית מכוונת לתקיפה על המפעלים
אפשרויות ההפצצה > הפצצה מגובה רב

בהגיעם למטרה היו המטוסים צריכים לפזר את המבנה לשלושה חלקים, כמספר מתקני ההשמדה: ארבעה מתקנים בבירקנאו (בנויים בשני זוגות במרחק כ-500 מטר בין הזוגות), ומתקן נוסף באושוויץ I, במרחק כ-8 ק"מ. החלק העיקרי של תאי הגזים היה תת-קרקעי, והפרופיל האווירי הצר שלהם הקנה להם צורה כשל גשר גדול, דבר שהקשה על דיוק ההפצצה מגובה רב. גם גילברט מציין, ביחס להתקפה על אי גה פארבן ב-20 באוגוסט 1944, ש"בשל הפיזור הרב של המתקנים היו פגיעות רבות בשטח הפתוח שבין המבנים ולכן הנזק אינו כה מרשים כפי שיכול היה להיות".
הפצצה מגובה רב על ידי מפציצים כבדים בני ארבעה מנועים הייתה אפשרית, וכך הופצץ מחנה מונוביץ ב-20 באוגוסט 1944 וב-13 בספטמבר 1944. 
מפציצים אלה שייטו במהירות של 280 קמ"ש, והפציצו מגובה של 15,000 עד 30,000 רגל (4,500 - 9,000 מטר), אך מגובה כזה היה למטוסים גם אחוז החטאה גבוה ורבות מן הפצצות היו פוגעות באסירים. במהלך 1945-1944 נפלו שלושים אחוזים מהפצצות במרחק של אלף רגל מהמטרה בממוצע. על פי פורג'ר, טייסי קרב העידו כי "יש לפטור כל הצעה להשתמש במפציצים בגובה רב כבלתי מעשית, בשל אי-דיוקם", וכי "דיוק בהפצצות מגובה רב היה אידיאל טקטי, שמומש רק לעיתים". ויימן הציע כי מפציצים כבדים במשימה הפצצה של מפעלי הדלק באושוויץ היו יכולים לסטות ממסלולם ולהפציץ את מחנות המוות, אך גם הוא מודה כי הדיוק היה מועט וכי כמה מהמפציצים היו פוגעים במחנה בירקנאו הסמוך, המאוכלס בצפיפות.
ההערכה היא שבהפצצה מגובה רב כמחצית מן הפצצות היו נופלות במרחק הגדול מ-150 מטרים מן המטרות. הזוג הצפוני של מתקני הגז והמשרפות בבירקנאו היה במרחק כ-200 מטרים מצריפי האסירים הקרובים ביותר, והזוג הדרומי היה במרחק 90 מטרים בלבד. בין המשרפות היה אזור מחסנים שנקרא בפי האסירים "קנדה", ובו הועסקו כ-2000 עצירים. בנוסף אליהם עבדו במתקני ההשמדה עצמם 410 אסירים, שנקראו זונדרקומנדו. במחנה כולו היו בין 60,000 ל-135,000 עצירים, על פי ההערכות השונות. בהפצצה של מאה מפציצים, שכל אחד מהם היה מטיל שמונה פצצות במשקל חמש מאות פאונד (כ-230 ק"ג), ניתן להניח ש-160 עד 200 מהפצצות היו נופלות בשטח המחנה עצמו - שטח מאוכלס בצפיפות במבני עץ פגיעים, ללא מחסות כלשהם. על פי ההערכות, הפצצה כזו הייתה עלולה לגרום למאות ואף אלפי הרוגים בין האסירים.
להמחשת הסיכוי לפגיעה באסירים ניתן להשוות לגיחה אחרת, שהתבצעה ב-24 באוגוסט 1944 על ידי חיל האוויר השמיני של ארצות הברית. ההפצצה הייתה על מחנה דורה-מיטלבאו, ליד בוכנוואלד, שבו יוצרו טילי V-2, ובוצעה על ידי 129 מפציצי B-17 סופר פורטרס, שהטילו 303 טונות של פצצות בתנאים מזג אוויר מעולים ועל פי מודיעין מדויק. למרות התנאים האופטימליים להפצצה ורמת דיוק גבוהה שהשיגו המפציצים, נהרגו 315 מהעצירים. 525 אסירים נוספים נפצעו קשה ו-900 נפצעו קל.
‏B-17 פליינג פורטרס
‏B-24 ליברייטור
‏דה הבילנד הליפקס
‏B-25 מיטשל
אפשרויות ההפצצה > תקיפה בגובה נמוך

ניתן היה גם לבצע תקיפה מגובה נמוך, שהיא מדויקת יותר אך מסוכנת יותר. קיצ'נס מציג פרופיל טיסה אפשרי, על פיו היו מפציצים כבדים טסים בדרך לאושוויץ בגובה רב, מנמיכים לאחר חציית ההרים לתקיפת אושוויץ, ומגביהים שוב לטיסה חזרה לבסיס. לדעתו של קיצ'נס סיכויי ההתקפה בדרך זו לא היו רבים; המטוסים היו מתגלים על ידי מכ"ם ותצפיות עוד בעת חציית הים האדריאטי. יתרה מכך, טייסי המפציצים הכבדים חסרו את השיטה, הניסיון והאימון המיוחדים הנדרשים לביצוע משימה כזו. דוגמה לכך היא מבצע נחשול (Operation Tidal Wave) ב-1 באוגוסט 1943, בו תקפו 166 מפציצים את שדות הנפט בפלוישט, רומניה. 57 מהמטוסים התוקפים אבדו, 34% מכלל הכוח, ו-440 אנשי צוות נהרגו. מבצע שהיה אף דומה יותר להתקפה אפשרית על אושוויץ היה תקיפה של חיל האוויר המלכותי הבריטי על מפעל מ.א.ן למנועי דיזל באאוגסבורג, ב-17 באפריל 1942. התקיפה הייתה מבוססת על מודיעין שהגיע מאסיר שסיפק שרטוט של המחנה; לרוע המזל, המידע היה מוטעה. 12 מטוסי אברו לנקסטר נשלחו לגיחה באור יום ובגובה נמוך, במרחק דומה לזה שבין פוג'יה לאושוויץ. רק חמישה מפציצים שבו לבסיסם. שבעת המטוסים שאבדו היו 58% מכלל הכוח, יחד עם 49 אנשי צוות שנהרגו. הנזקים שנגרמו היו משניים
דוגמה נוספת לתקיפה מגובה נמוך היא תקיפה שביצע חיל האוויר השמיני על תחנות כוח הולנדיות ב-17 במאי 1943. עשרת המטוסים שנשלחו לתקיפה הופלו, על 68 אנשיהם. הלהק השמיני לא ביצע תקיפות נוספות בגובה כזה.
גיחת הפצצה מגובה נמוך נוספת הייתה גיחה שהתבצעה באוגוסט 1944. בגיחה זו הטילו מפציצי B-24 והליפקס נשק ואספקה כסיוע למרד הפולני בוורשה. המפציצים המריאו מפוג'יה, שהמרחק בינה לבין וורשה גדול מהמרחק לאושוויץ. חבילות הסיוע הוטלו על וורשה מגובה נמוך של 400 רגל (כ-120 מטרים). אף שהגנת הנ"מ הגרמנית מעל ורשה הייתה דלילה מאוד, אבדו כ-12% מהמטוסים התוקפים, 36 מפציצים מתוך 296 שהשתתפו בהצנחות הציוד. האבדות באו בשל המרחק הרב שהיה על המטוסים לעבור, בחלקו הגדול מעל שטח עוין; על פי ההשערה, חלק מהמטוסים הופלו גם על ידי תותחי נ"מ סובייטיים, שהיו קרובים לוורשה. ניתן לשער, שהפצצה דומה של מחנה ההשמדה אושויץ-בירקנאו, על ידי מפציצים כבדים שהיו ממריאים מפוג'יה מלווים במטוסי מוסטנג, ומפציצים את אושויץ מגובה נמוך, הייתה מסתיימת באבדות היו קלות יותר, נוכח הגנת הנ"מ הדלה. עם זאת, דיוק הטלת הנשק והאספקה בוורשה היה נמוך, ועל פי ההערכה רוב המטען המוצנח נפל לידי הגרמנים.
מבנה של מטוסי קרב P-51 מוסטנג
מטוס קרב P-38 לייטנינג
מפציץ קרב דה הבילנד מוסקיטו
אפשרויות ההפצצה > אפשרויות נוספות לתקיפה

ויימן מציע אפשרות לתקיפה על ידי מפציצים בינוניים מסוג B-25 מיטשל, שדייקו בהפצצה מגובה נמוך; לדעתו כמה מפציצים בינוניים מסוג זה היו יכולים להצטרף לאחת הגיחות ולתקוף את אושוויץ קיצ'נס טוען כי הB-25 היה מהיר מהמפציצים הכבדים, אך איטי ממטוסים בני מנוע אחד והיה לו דיוק פגיעה מעט טוב יותר. בנושאו מעט פצצות ובתנאים אופטימליים היה עשוי להגיע בקושי רב לאושוויץ, שהייתה בקצה הטווח של המטוס. כמו המפציצים הכבדים, גם ה-B-25 היה תלוי במבנים מגובשים שיפעלו ביחד עם מטוסי תקיפה שיגנו על המפציצים וימנעו אבדות כבדות. חסרונם של מבנים אלה היה בסיכוי הנמוך להפתעה. ללהק ה-12 של חיל האוויר היו שלוש טייסות של B-25, ומאמצע אפריל 1944 רוכזו כל השלוש בקורסיקה, כדי לתמוך במבצעים באיטליה ובעיקר בפלישה הקרובה לצרפת. לצורך הפצצת אושוויץ היה צורך בטייסת אחת לפחות, עם הציוד וכוח האדם הנלווה, לשבוע לפחות. כמו כן, היה צורך בכלי טיס אחרים שיתלוו למשימה. מכאן שהצעת ויימן אינה ריאלית. בנוסף, המהירות וגובה הטיסה השונים של ה-B-25 לעומת המפציצים הכבדים לא הייתה מאפשרת להם להצטרף אליהם למבנה, והייתה מאלצת אותם לטוס לבד, בלא ליווי של מטוסי תקיפה. למעשה, הלהק ה-12 של חיל האוויר ה-15 מעולם לא השתמש במפציצים אלה בגיחות ארוכות הטווח לדרום גרמניה ולאוסטריה