stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חי או מת (ספר)

| --- | --- |
עטיפת הספר
עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  טום קלנסי
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן ריגול
 נושא:  ג'ק ראיין, John Clark, טרור 
 הוצאה
 הוצאה:  Rubicon, Inc
 תאריך הוצאה:  2010 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן
 תאריך:  2011
 תרגום:  רותי ונעם אור
 מספר עמודים:  679
 סדרה
 ספר קודם:  שן הנמר 
 הספר הבא:  נעול (טום קלנסי) 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003370226
 
חי או מת (באנגלית: Dead Or Alive) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי. הספר, שהוא העשירי בסדרה אודות ג'ק ראיין, מנתח מודיעין של ה-CIA, הוא השני בסדרה (לאחר שן הנמר), אשר מתאר את פעילותו של בנו של ג'ק ראיין, ג'ק ראיין ג'וניור, במסגרת פעילותו במוסד מודיעין אמריקאי לא רשמי בשם "הקמפוס". הספר גם המשך ישיר לספר נוסף של קלנסי, קשת שש. במהלך עלילת הספר פועלים ראיין ג'וניור וחבריו לארגון, בניסיון לאתר את הטרוריסט המסוכן ביותר בעולם, "האמיר", ולסכל את מזימתו לבצע פיגוע טרוריסטי בקנה מידה חסר תקדים על אדמת ארצות הברית. עלילת הספר עוקבת אחר ג'ק ראיין האב, אשר כתוצאה מחוסר שביעות רצונו מפעולותיו של יורשו בתפקיד נשיא ארצות הברית, אד קילטי, מחליט לשוב ולהתמודד כנגדו בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
עלילה

עלילת הספר נפתחת בתיאור פעולה צבאית של יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית, אשר נועדה ללכוד את האמיר, הטרוריסט שנחשב למסוכן ביותר בעולם. חרף מידע מודיעיני אשר הצביע על מיקומו באזור, היחידה מגלה שמדובר במידע שגוי, המצטרף לשורה של מקורות מודיעיניים שגויים באשר למקומו של האמיר. בשלב זה נכנס לתמונה ארגון ה"קמפוס", ארגון מודיעיני סודי אשר הוקם ביוזמתו של ג'ק ראיין האב מתקופת כהונתו כנשיא, ואשר בין חבריו נכללים בנו של ראיין, ג'ק ראיין ג'וניור, וכן ידידיו הוותיקים של ראיין וסוכני ה-CIA לשעבר, ג'ון קלארק ודומינגו שאבז, אשר גויסו לארגון לאחר פרישתם הכפויה משורות סוכנות הביון המרכזית ומ"קשת" בעקבות צמצום כוחות שקילטי הנהיג. אנשי ה"קמפוס" שמים לעצמם למטרה לגלות את מקום הימצאו של האמיר, בכל אמצעי שיידרש.
בו בזמן, ג'ק ראיין האב, אשר כעת עוסק בכתיבת זיכרונותיו מתקופת נשיאותו, מגלה מורת רוח רבה מפעולותיו של יורשו בתפקיד, ויריבו הפוליטי הוותיק אדוארד קילטי. למורת רוח זו נוסף צערו הרב של ראיין על מותו של ידידו הטוב ביותר, רובי ג'קסון, אשר במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית, כאשר הוביל בסקרים למול קילטי, נרצח על ידי גזען מדרום ארצות הברית, מה שהוביל למעשה לבחירתו של קילטי כ"מועמד פשרה", בהיעדר מתמודדים אחרים. תחושה זו, כמו גם תחושת חובתו של ראיין לארצו, מובילה אותו לבסוף להתגייס פעם נוספת למען טובת מולדתו, ולהתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית כנגד קילטי, הרץ לכהונה שנייה.
בסופו של דבר, מתברר כי מזימתו של האמיר עשויה, אם לא תימנע, להביא לחורבנה המוחלט של ארצות הברית היבשתית. בשל אזלת ידו של ממשלו של הנשיא קילטי, העול מונח על כתפיהם של חברי ארגון הקמפוס. בשלב זה, ועל מנת למנוע את התרחשותו של האסון הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, נדרשים חברי הקמפוס לגייס את כל כוחם ותושייתם, ולפעול יחדיו על מנת לסכל את האיום. לשם כך עליהם ללכוד את האמיר, חי או מת.
הערות שוליים

↑  מבוסס על דמותו של אוסאמה בן לאדן
| היקום הבדיוני של ג'ק ראיין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | המרדף אחר אוקטובר האדום (1984) • משחקים פטריוטיים (1987) • הקרדינל מהקרמלין (1988) • סכנה ברורה ומיידית (1989) • כל הפחדים כולם (1991) • ללא חרטה (1993) • חוב של כבוד (1994) • צו נשיאותי (1996) • קשת שש (1998) • הדוב והדרקון (2000) • ארנב אדום (2002) • שיני הנמר (2003) • חי או מת (2010) • נעול (2011) • חומת אש (2012) • Command Authority‏ (2013) • Support and Defend‏ (2014) •  Full Force and Effect‏ (2014) •  Under Fire‏ (2015) •  Commander in Chief‏ (2015) |  |
| סרטים | המרדף אחר אוקטובר האדום (1990) • משחקים פטריוטיים (1992) • סכנה ברורה ומיידית (1994) • כל הפחדים כולם (2002) • ג'ק ראיין: גיוס הצללים (2014) |  |
| טלוויזיה | ג'ק ראיין (2018) • |  |
| דמויות | ג'ק ראיין • ג'ון קלארק • דומינגו שאבז • רובי ג'קסון • אד קילטי |  |
| שחקנים | אלק בולדווין • בן אפלק • כריס פיין • ג'ון קרסינסקי |  |
| ראו גם | טום קלנסי |  |
חיים סולובייצ'יק (היסטוריון)

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1937 (בן 87) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  הרווארד קולג'  ישיבת רמב"ם 
 מוסדות:  ישיבה יוניברסיטי 
 haymsoloveitchik.org
 
הרב פרופסור חיים סולובייצ'יק (נולד ב-19 בספטמבר 1937) הוא היסטוריון של ההלכה. בנם של ד"ר טוניה לוויט סולוביצ'יק והרב יוסף דוב סולובייצ'יק מבוסטון.
ביוגרפיה

סולובייצ'יק למד בישיבת רמב"ם וקיבל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת הרווארד בשנת 1958. לאחר שנתיים של לימודים נוספים עבר לישראל ללימודי תואר שני ודוקטורט באוניברסיטה העברית. מנחהו היה ההיסטוריון יעקב כ"ץ ועבודת התזה שלו עסקה בהלכות יין נסך בגרמניה של ימי הביניים. בהמשך חזר לנושא זה והקדיש לו שני ספרים. את עבודת הדוקטורט שלו סיים בשנת 1972 והיא עסקה בנושא משכונות והלוואה בריבית. על בסיס עבודת הדוקטורט כתב את ספרו "הלכה, כלכלה ודימוי עצמי". לימד באוניברסיטה העברית עד שנת 1984, אז מונה לפרופסור מן המניין. לאחר מכן עבר ללמד במשרה מלאה בישיבה יוניברסיטי, שבה שימש גם כראש ישיבה, עד שנת 2006 כשהתמנה כעמית מחקר.
ספריו

שו"ת כמקור היסטורי, מרכז שזר
הלכה, כלכלה ודימוי עצמי: המשכונאות בימי הביניים, מאגנס
יֵינָם, הוצאת "עלמא" ועם עובד, תל אביב, 2003. מהדורה מורחבת, הוצאת מגיד, 2016.
היין בימי הביניים, יין נסך: פרק בתולדות ההלכה באשכנז, מרכז שזר, 2008
collected essays - סדרה בת שלושה כרכים המאגדת רבים ממחקריו ומאמריו.
זכריה (מושב)

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎268 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 1,125 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) זכריה(למפת השפלה רגילה) זכריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זכריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום זכריה31°42′35″N 34°56′42″E﻿ / ﻿31.7096959376404°N 34.9449243908007°E﻿ / 31.7096959376404; 34.9449243908007  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - זכריה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

זְכַרְיָה הוא מושב ליד העיר בית שמש, השייך למועצה אזורית מטה יהודה. "לפי המסורת נקרא הכפר על שמו של זכריה הנביא שאת קברו מראים בכפר" ושמו נשתמר בשם הכפר הערבי זכריא.
מקורו של היישוב בתקופה הביזנטית, והוא מופיע במפת מידבא. על פי המסורת הנוצרית נקבר במקום זכריה, אבי יוחנן המטביל והישוב נקרא על שמו. המוסלמים שמחשיבים את זכריה לאחד מנביאי האסלאם אימצו את המסורת, ובנו מסגד במקום הקבר. מבנה המסגד הנטוש שוכן עד היום במרכז היישוב. במסמך משנת 1309 התחייבו תושבי כפר זכריה להעביר כסף להקדש כיפת הסלע.
עד מלחמת העצמאות התגוררו במקום כ-1,200 תושבים שהתפרנסו בעיקר מחקלאות וגידול בקר וצאן. בסופה של מלחמת העצמאות נשארו בכפר כ-600 מתושביו. בדצמבר 1949 הוכנה תוכנית לגירוש תושבי כפר זכריה הערבים, יחד עם יישובים ערביים נוספים, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן.
היישוב היה יישוב ספר, וסבל מהתנכלויות רבות מצד מסתננים, וכן מבעיות כלכליות וחברתיות קשות. בינואר 1950 הוחלט בהחלטת ממשלה לפנות את תושבי הכפר הערבים וליישב במקומם אוכלוסייה יהודית בלבד. בסוף שנת 1950 יושבו בכפר עולים מכורדיסטן מאזור ברזן שבעיראק.
על פי דו"ח של ארגון GlobalSecurity, בסיס חיל האוויר כנף 2 שוכן בסביבות המושב.
בית העם בזכריה
שרידי המסגד מהכפר זכריא שקדם למושב
מבנה ערבי מהכפר זכריא המשמש גם היום למגורים
אנדרטה לזכר הנופלים בני המושב
בית הכנסת בזכריה
מזכירות מושב זכריה
ראו גם

כנף 2
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  זאב וילנאי, היישובים בישראל, הוצאת דבר, תשי"א, 1951, עמ' 107
↑  ערבית: زكريا
↑  כל מקום ואתר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1985, עמ' 146
↑  מפת האזור, 1918 (באנגלית) עם סימון הכפר הערבי. גליון Jibrin בהוצאת צבא בריטניה, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מירון בנבנישתי, חלום הצבר הלבן, כתר, 2012, עמ' 112
↑  שיחה מקומית
↑  עולים מעיראק לכפר זכריה, מעריב, 24 במאי 1950
↑  מיכאל יעקובסון: על המסגד ביישוב שנותר מהכפר הערבי ששכן במקום, 'חלון אחורי', 4.5.12
↑  זכריה, אתר מפה
↑  חורפיש הייתה בתכנית המגורשים מישראל, באתר "פורטל הכרמל והצפון", ‏9 באוקטובר 2017
↑  כפר זכריה יפונה, חרות, 17 במאי 1950
↑  שפי גבאי, עולי כורדיסטן מתערים בישראל, דבר, 13 ביולי 1962
↑  Israeli nuclear forces, 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590410205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מושבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חוגלה שחורה

| חוגלה שחורה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: Melanoperdix 
מין:: חוגלה שחורה
שם מדעי
 Melanoperdix niger ‏ויגורס, 1829

חוגלה שחורה (שם מדעי: Melanoperdix niger) היא מין חוגלה החיה באזורים הטרופיים בדרום-מזרח אסיה ומהווה מין יחיד בסוגה.
מאפיינים

חוגלה זו היא קטנה יחסית, אורכה רק 27 ס"מ והיא בעלת כסות נוצות שחורה כמעט לגמרי. אפילו האישונים שלה בעלי צבעי חום כהה. אך הרגליים, המקור ופלג הגוף התחתון לבנים. הנקבות קטנות מהזכרים ובעלות כסות יותר בהירה באזור הצוואר אך מקורן שחור.
בית הגידול של חוגלה זו הוא ביערות גשם ברחבי מלזיה, בורנאו, סומטרה ואזורים נוספים בדרום-מזרח אסיה. בעבר נפוצה גם בסינגפור אך נכחדה שם.
מצב השימור של חוגלות אלה מוגדר כפגיע עקב ציד, פגיעה אנושית בבית גידולן ואוכלוסיות מבודדות יותר ויותר אחת מהשנייה.
הערות שוליים

↑  חוגלה שחורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
חוגלה מצויצת

| חוגלה מצויצת |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: Rollulus
מין:: חוגלה מצויצת
שם מדעי
 Rollulus rouloul ‏סקופולי, 1786

חוגלה מצויצת (שם מדעי: Rollulus rouloul) היא עוף טרופי מסדרת התרנגולאים וקרובה רחוקה של החוגלה, החיה ביערות דרום-מזרח אסיה והיא המין היחיד בסוגה.
מאפיינים

אורכה של החוגלה המצויצת עד 25 ס"מ והזכרים בעלי ציצה גדולה וזהובה שנתנה להם את שמם. הגוף כחול-כהה עם ראש שחור ועיניים אדומות גדולות ובקצהו עור לבן ממנו צומחת הציצה הזהובה. הזכרים גדולים מהנקבות,  שצבען ירוק וכנפיהן כתומות. לשני המינים יש עור לבן סביב העין ורגליים אדומות ללא בוהן אחורית.
חוגלות אלה חיות ביערות הגשם של מזרח אסיה: דרום בורמה, תאילנד, מלזיה, סומטרה ובורנאו. את הקן הן בונות על קרקע היער ומטילות 5-6 ביצים. בניגוד לרוב התרנגולים, אפרוחי המין הזה אינם מסוגלים ללקט מזון מיד עם בקיעתם, והם מוזנים בתחילה על ידי הוריהם. עם זאת,  הם גדלים במהירות ונעשים עצמאיים תוך כמה שבועות.
תזונה: מין זה מלקט על קרקע היער פירות, זרעים וחרקים ונוטה שלא לעופף הרבה. הם חיים בזוגות או ביחידות וינסו לרוץ כאשר מגיע טורף ורק כמוצא אחרון יעופו.
החוגלות עלולות להימצא בסכנה עקב כריתת היערות בהם הם חיים.
הערות שוליים

↑  חוגלה מצויצת באתר הרשימה האדומה של IUCN
חוגלה חלודית

| חוגלה חלודית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: Caloperdix
מין:: חוגלה חלודית
שם מדעי
 Caloperdix oculeus ‏טמינק, 1815

חוגלה חלודית (שם מדעי: Caloperdix oculeus) היא מין יחיד בסוג מתת-משפחת החוגלות שבמשפחת הפסיוניים.  חיה בטבע ביערות דרום-מזרח אסיה.
חוגלה זו היא קרובת משפחתם של השליו והפרנקולין והיא קטנה כמותם ומגיעה לאורך 23–27 ס"מ בממוצע. משקלה מגיע ל-230 גרם והיא בעלת גוף בעל נוצות חומות-זהובות, כנפיים חומות וצוואר ורוד. המקור צר ומחודד והעיניים צהובות עם עור אדום סביבן. הכנפיים שחורות ומעוגלות.  החוגלה מעופפת לעיתים רחוקות בצורה מגושמת.
חוגלה זו חיה ביערות הגשם הטרופיים של אינדונזיה, מלזיה, מיאנמר ותאילנד.
מצב השימור שלה מוגדר קרוב לסיכון עקב פגיעה באזורי המחיה שלה וגם כתוצאה מציד.
תת-מינים

C. o. oculeus
C. o. ocellata
C. o. borneensis
הערות שוליים

↑  חוגלה חלודית באתר הרשימה האדומה של IUCN
זמן (בלשנות)

ערך זה עוסק באחד ממאפייני הפועל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בבלשנות, זמן הוא אחד ממאפייני הפועל, המשקף את הזמן שבו מתבצעת הפעולה.
במסגרת הנטייה לפי זמן קיימים בדרך כלל שלושה זמנים בסיסיים – עבר, הווה ועתיד. בשפות רבות קיימים זמנים נוספים, המשקפים אבחנות דקות יותר, לדוגמה ישנה הבחנה בין פועל המתייחס לפעולה שכבר הסתיימה לבין פועל המתייחס לפעולה שהחלה בעבר ועודנה נמשכת. לכן, הקביעה כמה זמנים יש בשפה אינה תמיד חד-משמעית. ישנן גם שפות שבהן צורת הפועל קבועה תמיד, ומועד הפעולה מצוין במילה אחרת.
בעברית

בעברית ישראלית קיימים שלושה זמנים: עבר, הווה ועתיד. בנוסף קיימת צורת ציווי שהיא פקודה שנגזרת מצורת העתיד, ולפיכך אין מתייחסים אליה כזמן נפרד. כמו כן קיימת צורה של עבר מתמשך שלרוב אינה נחשבת לזמן בפני עצמה. צורה זו מאופיינת בשימוש בפועל היה לפני צורת ההווה, לדוגמה: "הייתי הולך לחדר כושר כשגרתי בתל אביב". לכל זמן נטייה אופיינית, אשר נשמרת דומה בין הבניינים השונים. למשל, נטיית השורש ש.ר.ק. בגוף שלישי יחיד היא בעבר - "שרק", בהווה - "שורק" ובעתיד - "ישרוק".
בעברית > עבר

נטיית הפועל בעברית בלשון עבר כוללת סופיות המצטרפות אל צורת היסוד, בהתאם לגוף, למין ולמספר. קיצור עבור האותיות המרכיבות סופיות אלו הוא תמיהו"ן.
| גוף>  | יחיד> כינוי גוף | יחיד> סופית | רבים> כינוי גוף | רבים> סופית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מדבר | אני | -תִּי | אנחנו | -נוּ |
| נוכח | אתה | -תָּ | אתם | -תֶּם |
| נוכח | את | -תְּ | אתן | -תֶּן |
| נסתר | הוא | צורת היסוד | הם | -וּ |
| נסתר | היא | -ה | הן | -וּ |
בעברית > הווה

ההווה בעברית נקרא גם בינוני על שום השימוש בו גם כשם עצם. לדוגמה, המילה "שומר" מתארת הן פועל בהווה והן שם עצם. על כן הנטייה של הפועל בזמן זה בגופים השונים היא בדרך נטיית השם. בנטייה זו אין גופים שונים, וההבדל בין הצורות הוא במין במספר. בלשון חז"ל נעשה שימוש בסופית "-ה" בנטיית נקבה יחידה, צורה אשר קיימת, אם כי נדירה יותר, גם בעברית הישראלית. דוגמה לכך היא בשירו של חיים נחמן ביאליק, "היא יושבה לחלון", בעוד שבעברית הישראלית נהוג לומר יושבת.
|  | יחיד | רבים |
| --- | --- | --- |
| זכר | צורת היסוד | -ִים |
| נקבה | -ֶת / -ָה | -וֹת |
בעברית > עתיד

הנטייה בעתיד כוללת הוספת תחילית, הנקראת גם אות אית"ן, בשל העובדה שמדובר באחת מאותיות אלו, ולעיתים גם סופית. בדומה לזמן עבר, הנטייה בצורת העתיד היא בהתאם לגוף, למין ולמספר. נטייתם של הפעלים בעתיד בגוף שני רבות ובגוף שלישי רבות התמזגה בעברית הישראלית אצל חלק מהדוברים עם זו של הרבים (בהתאמה). זאת בדומה למיזוג שחל עוד קודם לכן בנטיות העבר של גוף שלישי רבים ורבות. אולם, רבים שומרים על הנטייה המקורית בצורת העתיד של הרבות.[דרוש מקור] על פי האקדמיה ללשון העברית, ניתן להשתמש עבור רבות, הן בצורה הייחודית והן בצורת הרבים, אך בלימודי הלשון יש לחשוף את התלמידים דווקא לצורה הייחודית לרבות.
| גוף>  | יחיד> כינוי גוף | יחיד> אות אית"ן | יחיד> סופית | רבים> כינוי גוף | רבים> אות אית"ן | רבים> סופית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מדבר | אני | א | - | אנחנו | נ | - |
| נוכח | אתה | ת | - | אתם | ת | -וּ |
| נוכח | את | ת | -ִי | אתן | ת | -נָה (-וּ) |
| נסתר | הוא | י | - | הם | י | -וּ |
| נסתר | היא | ת | - | הן | ת (יִ) | -נָה (-וּ) |
בעברית > ציווי

הציווי נגזר מצורת העתיד על ידי הסרת אות האית"ן. בצורות אלו מטים את הפועל בגוף שני בלבד, מכיוון שאין היגיון בציווי עצמי או בפני אדם שלא נוכח. שלילת הציווי על ידי "אל" מתבצעת עם הנטייה המקורית של צורת העתיד, למשל, אל תכתוב.
ראו גם

אימפרפקטום (בלשנות)
הערות שוליים

↑  הן יִהְיוּ או הן תִּהְיֶינָה – נוכחות ונסתרות בעתיד ובציווי, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏25 במרץ 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529405805171  BNE: XX542744  BnF: cb11939919j (data)  GND: 4059446-4  LCCN: sh85133932  LNB: 000342024  NDL: 00577078  NKC: ph164932
חנינא שיף

אין תמונה חופשית
חנינא שיף (י"ט בניסן תרפ"ט, 29 באפריל 1929 – י"ח בטבת תשס"ח, 27 בדצמבר 2007) היה עסקן ציבורי ומשמש בקודש של ארבעה אדמו"רי גור, ויו"ר עמותת עלי שיח[דרוש מקור].
ביוגרפיה

נולד בעיר אונגוואר, הונגריה, לאלימלך, צאצא לבעל ה"נועם אלימלך". הוריו התגוררו עד לאחר מלחמת העולם הראשונה בגורליץ, גליציה. אך נאלצו לעקור להונגריה וקבעו מקומם באונגוואר.
במלחמת העולם השנייה שהה במחנה אושוויץ. כאשר הרוסים התקרבו הועבר למחנה בוכנוואלד, שם פגש אותו הרב ישראל מאיר לאו, שסיפר כי חנינא ארגן את חבריו לתפילה וכנתפס הוכה על ידי השומרים הגרמנים.
לאחר המלחמה עלה לארץ ביחד עם ילדי בוכנוואלד ולמד ב"ישיבת שפת אמת" בירושלים. נבחר לדובר בשם הבחורים במעמד הנחת אבן הפינה של בנין ישיבת שפת אמת.
נישא למרים, בתו של הרב שלום זאב אייזנבך, להם חמישה ילדים.
נפטר בי"ח בטבת תשס"ח ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
כמשמש אדמו"רים

חנינא היה משב"ק של אדמו"רי גור במשך שישים שנה, כשנפטר האמרי אמת, החליט בנו הבית ישראל, להפוך את חנינא לאיש סודו ומשמשו. ממנו המשיך עם ה"לב שמחה", ה"פני מנחם" ור' יעקב אריה אלתר, האדמו"ר הנוכחי.
בראש השנה תשכ"ט, לפני קריאת התורה, הורה ה"בית ישראל" שהוא יהיה גבאי בית המדרש. בתפקיד זה היה גם הכרוז בשם האדמו"רים.
חנינא היה ממונה להדריך את האברכים הצעירים לקראת נישואיהם. ונקרא בחיבה על ידי ה"לב שמחה" "חנינא סגן הכהנים".
עוד מפעילותו הציבורית

רבי חנינא היה גבאי צדקה. כמו כן היה ממייסדי קרן היתומים של בית היתומים דיסקין[דרוש מקור] ושימש במשך כ- 30 שנה כגזבר פעיל של "בית היתומים דיסקין"[דרוש מקור]. יו"ר עמותת עלי שיח מיום הקמתה[דרוש מקור]. תקופות ארוכות היה מוסר שיעורים בפרשת השבוע וב"פרקי אבות". כן הוא היה חבר בהנהלת גמ"ח בית ישראל ובהנהלת ישיבת נר ישראל בירושלים[דרושה הבהרה]
עיריית ירושלים הנצחה את זכרו כשעל שמו נקרא רחוב חנינא שיף במתחם שנלר בעיר.
הערות שוליים

1 2  אורי דרומי, חנינא סגן הכהנים, באתר הארץ, 1 בינואר 2008
↑  קובי רוזן, המשב״ק ר׳ חנינא שיף אתר בחדרי חרדים, 2017
חנינאי כהנא בן הונא גאון

רב חנינאי (או אחונאי) כהנא בן הונא גאון - הגאון ה-13 בשלשלת הגאונים אשר בישיבת סורא שבבבל בשלהי שלטון האימפריה הסאסנית.[דרושה הבהרה]
רב חנינאי היה כהן, והראה את ציפייתו לבניית בית המקדש בכך שהיה מגדל את צפורן אצבעו להיות מוכן לעבודת המליקה של קרבן עופות על המזבח.
תיארוך

לפי נוסחת רוב כתבי היד של אגרת רב שרירא גאון, כיהן רב חנינאי כראש ישיבת סורא במשך חמש שנים, משנת ד' תקכ"ט עד ד' תקל"ד.
חיבוריו ופסקיו

לפי עדותו של רב האי גאון הייתה בידו תשובה הלכתית של רב חנינאי כהנא גאון וכמו כן כמה מפסקיו ומפירושיו מופיעים בספר הלכות גדולות.
אחד מן המפורסמים מבין פסקיו של רב חנינאי הוא קביעתו ההלכתית שרשאי אב להוריש כל נכסיו לבן אחד מבין מספר בניו - גם אם אינו הבכור, זאת כדעתו של התנא רבי יוחנן בן ברוקה.
יש מציינים את גדלותו של הרב חנינאי כהנא בכך שבנוסף לקבלת התיאור "אדונינו", הרב האי גאון ראה צורך להסתמך עליו כנוסף לפסק דין מפורש של שמואל (אמורא).[דרוש מקור]
ראו גם

החלטת האב בחלק הבכורה ובירושה
חוק וין

התפלגות עוצמת הקרינה של גוף שחור, לפי הניבוי של מקס פלאנק. ניתן לראות שככל שהטמפרטורה עולה, אורך הגל שבו נפלטת הקרינה בעוצמה מקסימלית מתקצר.
חוק וין, או בשמו המלא: חוק ההסחה של וין, הוא חוק בסיסי בספקטרוסקופיה, העוסק בקרינת גוף שחור. במקורו, חוק וין היה חוק אמפירי שנגזר על ידי הפיזיקאי הגרמני וילהלם וין בסוף המאה ה-19 מתוך תצפיות בלבד. בשנת 1900, מקס פלאנק הציע תאוריה המסבירה את התופעה של קרינת גוף שחור, ובפרט גם את חוק וין. תאוריה זו, שבמובן מסוים הייתה הבסיס לתורת הקוונטים, נחשבת היום לתורה המקובלת לתיאור התופעה.
חוק וין קובע:  \lambda _{max}={\frac {\alpha }{T}}.
כאן  \lambda _{max} הוא אורך הגל שבו נפלטת האנרגיה בעוצמה הרבה ביותר,  T היא הטמפרטורה של הגוף הקורן (במעלות קלווין), ו- \alpha  הוא קבוע פרופורציה הנקרא קבוע וין, שערכו הוא
 2.898\times 10^{-3}[m\times K].
כך למשל, כדי להגיע לפליטה ששיאה במרכז התחום הנראה (אורך גל של כ-550 ננומטר), נדרשת טמפרטורה של כ-5300 קלווין.
חוק וין חשוב לא רק בספקטרוסקופיה, אלא גם באסטרופיזיקה. החוק מסביר מדוע כוכבים חמים זוהרים בכחול (אורך גל קצר יותר), וכוכבים קרים זוהרים באדום (אורך גל ארוך יותר), במה שמכונה דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל.
באמצעות חוק וין אפשר להגדיר טמפרטורת צבע.
חי בן לולו

חיים (חי) בן לולו (נולד ב-28 בינואר 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירה

בן לולו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל חיפה. ב-19 במאי 2000, בן לולו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד מ.ס. אשדוד.
ב-10 בינואר 2005, בן לולו הושאל למכבי הרצליה מהליגה הלאומית. בן לולו, היה שותף לעליה של הקבוצה לגמר גביע המדינה לראשונה בתולדותיה, בו הפסידה למכבי תל אביב.
בקיץ 2007, בן לולו חתם בהפועל עכו וכעבור שנה חזר לקדנציה שנייה בהפועל חיפה. בן לולו, היה שותף לחזרה של הפועל חיפה לליגת העל, אחרי 4 שנות היעדרות.
בקיץ 2010, בן לולו חתם בהפועל רמת גן.
בהמשך הקריירה, בן לולו שיחק בהפועל עפולה, הפועל אסי גלבוע, סקציה מעלות תרשיחא, עירוני קריית אתא והפועל רובי שפירא חיפה.
תארים

ליגה לאומית: 2008/2009
הערות שוליים

↑  שי ארצי, חי בן לולו סיכם בהפועל ר"ג, באתר ynet, 8 ביולי 2010
↑  תומר לוי, ‏פיבך ובן לולו חתמו בהפועל עיר הפועלים חיפה, באתר ערוץ הספורט, 9 ביוני 2014
חילול שבת בשוגג

בהלכה, קיימת התייחסות מפורטת להלכות חילול שבת בשוגג הקובעת את דיניו של המחלל שבת בשוגג, אם מפאת ששכח את עיקר השבת, אם מפאת ששכח כי היום שבת, ואם מפאת ששכח את הלכות שבת ולא ידע כי המלאכה אסורה.
המקורות > דיון משנתי

במשנה נשאלה שאלה על ידי רבי עקיבא לרבו רבי אליעזר האם השבתות הם גופים נפרדים, וחילול שתי שבתות הן שתי עבירות נפרדות, או שמא כל השבתות הן גוף אחד ומצווה אחת - לשמור את היום השביעי שבכל שבוע, וחילול של שני ימי שבת בשני שבועות הן בעצם עבירה אחת, כך שאדם המחלל שתי שבתות נחשב הדבר כחילול שבת אחד, וזה ענה לו שהשבתות נחשבים כגופין נפרדין. לא ברור אם רבי עקיבא קיבל את דעתו.
המקורות > בתלמוד

בתלמוד הוסברו על ידי רבה ורב חסדא שתי דרכים להסביר את השאלה:
ייתכן שהשאלה נשאלה באופן שחילול השבת התבצע בשגגת היום, שהמחלל שכח שהיום שבו עבר את איסורי המלאכות הוא יום השבת, והשאלה היא האם כאשר שכח בשתי שבתות רצופות בזו אחר זו ועבר מלאכות אם יהיה חייב קרבן חטאת אחד או שניים.
או שמא ברור שבאופן כזה יהיה חייב שתי חטאות מפני שברור שגם אם "שבתות לאו כגופין דמיא" והן נחשבים לגוף אחד, אם היה מדובר בשגגה נפרדת, כלומר שלאחר השגגה הראשונה נזכר שחטא ולאחר מכן חזר ושגג, אין להחשיב את שניהם כחטא אחד אלא כשניים, ומכיוון שעבר פרק זמן סביר של שבוע שבו ללא ספק שמע ממישהו שאותו יום היה יום השבת, נחשבים אלו לשתי עבירות נפרדות, והשאלה היא אחרת:
כאשר ידע האדם שהיום בו עבר על ל"ט מלאכות שבת הוא יום השבת, אלא שלא ידע שהמעשים אותם הוא עושה כרוכים באיסורי מלאכות שבת, אם שבתות נחשבים כגופין נפרדים, ולכן על כל מלאכה יהיה חייב שתי חטאות, אם עבר למשל על מלאכת בונה בשבת הראשונה ובשבת השנייה המשיך במלאכת הבנייה, לא נחשיב את שניהם לחטא אחד גדול אלא יצטרך להביא שני קרבנות, כי כל שבת היא מצווה לעצמה, וחילולה היא עבירה לעצמה.