ההומוסקסואלים (דיווחי CBS)
הפקה

יצירת התוכנית הוצעה עוד בשנת 1964.‏ הגרסה הראשונה הופקה על ידי ויליאם פיטרס, עם פרד וו. פרינדלי כמפיק האחראי. עם קבלת המשימה, פיטרס החל בעבודת תחקיר על ידי קריאת ספרים והתייעצות עם מומחים בתחום. פיטרס הציע שהתוכנית תתמקד אך ורק בגברים הומוסקסואלים, ושהוא יכסה את הלסביות בתוכנית אחרת, ופרינדלי הסכים. עיקר הצילומים החלו בסתיו 1964 ונמשכו עד לתחילת 1965.‏ פיטרס ראיין גברים בסן פרנסיסקו, פילדלפיה, שארלוט וניו יורק, וצבר 30 שעות של חומר גלם מצולם. זהותם של כמה מהגברים טושטשה בצורה כלשהי, אם באמצעות הצללה או, במקרה אחד, באמצעות עציץ דקל גדול. כמו כן התראיינו צ'ארלס סוקרידס, פסיכיאטר שטען כי הומוסקסואליות היא מחלת נפש, ועמיתו הפסיכיאטר אירווינג ביבר, שהיה שותף לדעתו של סוקרידס, שהומוסקסואליות היא פתולוגיה. בין לבין הוצגו צילומים של גיי בר ושל גברים העוסקים בזנות העומדים בפינת רחוב ושל מעצרו של נער מתבגר, כחלק ממבצע עוקץ.
לאחר סיום העריכה הראשונית של הסרט, פיטרס פנה אל מייק וואלאס וביקש ממנו להנחות את התוכנית בת השעה. בתחילה, וואלאס לא שש לעשות זאת אולם לאחר שצפה בתוכנית הסכים לכך בהתלהבות. למרות התלהבותו, הערותיו של וואלאס היו פוגעניות כלפי הומוסקסואלים.
ההומוסקסואל הממוצע, אם יש דבר כזה, הוא מופקר. הוא אינו מסוגל או אינו מעוניין במערכת יחסים ממושכת בדומה לנישואים הטרוסקסואליים. חיי המין שלו, חיי האהבה שלו, מורכב מסדרה של מפגשים חד-פעמיים במועדונים ובברים בהם הוא מבקר. ואפילו גם ברחובות העיר - הפיק אפ, הסטוץ, אלה הם המאפיינים של מערכת היחסים ההומוסקסואלית.
המקור באנגלית
The average homosexual, if there be such, is promiscuous. He is not interested or capable of a lasting relationship like that of a heterosexual marriage. His sex life, his love life, consists of a series of one–chance encounters at the clubs and bars he inhabits. And even on the streets of the city — the pick-up, the one night stand, these are characteristics of the homosexual relationship.
פרינדלי אישר באופן כללי את הגרסה הראשונה של הסרט, אך סבר כי היה צורך לכלול מידע על הפעילות המינית החד-מינית. עם זאת, כאשר פרקטיקות אלו הוסברו לו, הוא שינה את דעתו. בעוד הסרט התיעודי היה עדיין בשלבי הפקה, פרינדלי קודם לתפקיד נשיא CBS News (אך פרש זמן קצר לאחר כניסתו לתפקיד, בשל חילוקי דעות אודות האופן בו הרשת סיקרה את מלחמת וייטנאם). הוא הוחלף על ידי ריצ'רד ס. סלנט, שהטיל ספק בדבר עתידו של הסרט, ועתידה של התוכנית CBS Reports כולה, בשל שיקולי עלות-תועלת.
סלנט אכן ניסה לבטל את הפרויקט, אבל ידיעות אודות יצירת הסרט כבר החלו להופיע בעיתונות הכלכלית, ופוטנציאלית, CBS עמדה בפני מצב מביך, אלמלא שידרה את הסרט. באמצע 1965, סלנט נתן לפיטרס "אור ירוק" להשלמת הסרט. פיטרס עבד עם הסניף הניו יורקי של אגודת מאטאשין לצורך קיום ראיונות עם שני גברים גאים נוספים, לארס לארסון וג'ק ניקולס, שניהם הפגינו קבלה עצמית בנוגע למיניות שלהם. ניקולס מתאר את המפגש שלו עם וואלאס:
לאחר שסיימנו והמצלמה כובתה, מייק וואלאס התיישב איתי ודיברנו במשך כחצי שעה. הוא אמר, "אתה יודע, ענית על כל השאלות שלי בכישרון, אבל יש לי הרגשה שאתה לא באמת מאמין שהומוסקסואליות היא מקובלת כמו שאתה עושה את זה נשמע." שאלתי אותו למה הוא היה צריך להגיד את זה. "בגלל," אמר, "שבליבך אני חושב שאתה יודע שזה לא בסדר." זה היה מרתיח. אמרתי לו שחשבתי שלהיות הומו זה בסדר גמור, אבל בליבו-שלו הוא חשוב שזה לא בסדר.
המקור באנגלית
[A]fter we finished and the camera was turned off, Mike Wallace sat down with me and talked for about half an hour. He said, "You know, you answered all of my questions capably, but I have a feeling that you don't really believe that homosexuality is as acceptable as you make it sound." I asked him why he would say that. "Because," he said, "in your heart I think you know it's wrong." It was infuriating. I told him I thought being gay was just fine, but that in his heart  thought it was wrong.
בהמשך, פיטרס הוסיף לסרט עוד צילומים של פסיכיאטרים המביעים תמיכה באותה הגישה, כמו גם סצנות מכנס ארגונים הומופילים של אזורי החוף המזרחי שנערך בשנת 1965. האישור הסופי לשידור הסרט ניתן על ידי CBS, ומועד השידור נקבע לאביב 1966.‏
לאחר מכן, סלנט הסיר את הסרט מלוח השידורים והורה למפיק הארי מורגן לערוך אותו מחדש. לדברי וואלאס, סלנט סבר כי הסרט סנסציוני מדי; עם זאת, סי. איי. טריפ, הפסיכולוג שקישר בין CBS לבין המטופל שלו לארס לארסון, טען כי סלנט הרגיש שהסרט הוא פרו-הומוסקסואליות. מורגן ערך מתוך סרטו של פיטרס כמעט הכל, למעט 10 דקות. CBS חשה כי הגברים ההומוסקסואלים שבסרט, המפגינים קבלה עצמית, מציגים רושם חיובי למדי, ועל כן מורגן ערך שניים מהראיונות על מנת לגרום לגברים להיראות אומללים. לדברי וואלאס, לא נמכרו כל חסויות מסחריות עבור שידור פרק זה, בשל הטאבו בנוגע לטיבו של הנושא. את זמן המסך של החסויות המסחריות מילאו תשדירי שירות של חיל השלום ושירות הכנסות הפנים.