stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פליקס אל מגריבי
ביוגרפיה

פליקס ויצמן נולד בעיר החוף הדרומית אספי בשנת 1937. כמו משפחות יהודיות רבות אחרות, הוא עבר לקזבלנקה כשהיה רק ילד. Le Petit Felix ("פליקס הקטן"), כפי שנודע במהרה, מצא במהירות את הדרך לבטא את קולו בעיר הגדולה, תרתי משמע. סביר להניח שאביו מאיר הבחין לראשונה בכישרונו בבית, אך בית הכנסת היה זה שסיפק לו את הבמה הראשונית שלו. בראשית שנות ה-50, סלים הללי התוודע לפליקס הווירטואוז, ובסופו של דבר הזמין אותו איתו לבמה להופיע. בערך באותה תקופה הוענק לפליקס או שהוא אימץ את שם הבמה "פליקס אל מגרבי", אולי מתוך כבוד לאליל שלו, סמי אלמגריבי. עד אמצע שנות העשרה לחייו, פליקס כבר הופיע במקצועיות, הן בפני קהלים גדולים והן באירועים פרטיים, במיוחד בחתונות. הוא חתם על חוזה עם חברת התקליטים היהודית נ. סבאח, ככל הנראה בשנות החמישים, ויצר עימם מספר מיני-אלבומים במהלך שנות ה-60 ו-70.
הוא זכור היטב לבני דורו היהודים והמוסלמים כיוון שכאשר רבים מהמוזיקאים היהודים בני דורו בנו לעצמם את ביתם החדש בצרפת ובישראל, פליקס נשאר בקזבלנקה כשהוא נותן את כל כולו בשירה. לא רק שהיה לו בשנות השישים נוכחות מבחינת מה שהיה ניתן לשמוע ממנו, אלא גם מבחינה חזותית, כשהוא מופיע דרך קבע בטלוויזיה המרוקאית בשיא הקריירה שלו. הוא היה פנים מוכרות במה שבוודאי הייתה תקופה מבלבלת, כאוטית ועם זאת מרגשת: השנים הראשונות של עצמאות מרוקו.
נפטר ב-6 במרץ 2008.
הערות שוליים

1 2  Felix el Maghrebi - A Life in 45s, באתר jewishmorocco.blogspot.com, 17 במאי 2011
1 2 3 4  Felix El Maghrebi: The Voice of an Era, באתר jewishmorocco.blogspot.com, 26 בפברואר 2013
חיים מיכאל דב ויסמנדל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1903 דברצן, הונגריה 
 פטירה:  29 בנובמבר 1957 (בגיל 54) מאונט קיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  הונגריה 
 תקופת הפעילות:  ? – 29 בנובמבר 1957 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
הרב חיים מיכאל דוב בר וַיְסְמֶנְדֶל (דברצן, הונגריה ד' בחשוון תרס"ד, 25 באוקטובר 1903 - ו' בכסלו תשי"ח, 29 בנובמבר 1957) היה רב חרדי בסלובקיה. מפעילי ההצלה הבולטים בתקופת השואה וממפתחי שיטת דילוגי אותיות בתורה.
לפני פטירתו הוסיפו לו את השם "חיים" כסגולה לאריכות ימים.
עד מלחמת העולם השנייה

נולד בדברצן שבהונגריה ליוסף, שהיה שוחט. משפחתו עברה לעיר טירנוי (כיום טרנבה בסלובקיה). למד בישיבות בעיר סרד, ובגאלאנטה שבסלובקיה. כאשר עבר רבו, רבי שמואל דוד אונגר, לניטרה, עבר לשם איתו. נישא לברכה רחל, בתו של הרב אונגר.
ביקר בארץ ישראל. עסק בחקר כתבי יד עתיקים, ולשם כך נסע לספרייה הבודליינית שבאוניברסיטת אוקספורד. פרסם מהדורה של הספר "קיקיון דיונה" (חידושים על התלמוד הבבלי מאת הרב יונה תאומים-פרנקל, נדפס לראשונה באמסטרדם, תכ"ט 1669) בתוספת הערות.
עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה פעל כשתדלן לטובת יהודים שנקלעו לצרה, הן עבור רבנים שגורשו מאוסטריה מזרחה, והן עבור יהודים חסרי נתינות שגורשו על ידי ההונגרים.
בזמן מלחמת העולם השנייה

בעת פרוץ המלחמה שהה באוקספורד. הוא חזר לסלובקיה כשליח מטעם אגודת ישראל. היה חבר במרכז היהודים שהיה היודנרט של יהודי סלובקיה. בשנת 1942 הקים יחד עם נשיאת ויצו ונציגת הג'וינט בסלובקיה, גיזי פליישמן, את קבוצת העבודה שתהווה אופוזיציה למרכז היהודים. הקבוצה יזמה את תוכנית אירופה להצלת היהודים. הרב ויסמנדל העלה לראשונה את הדרישה מבעלות הברית להפציץ את אושוויץ. כאשר הנאצים גרשו 60 רבנים בבורגנלנד, פעל להסדרת כניסתם לאנגליה.
באפריל 1944 החלו הגירושים ההמוניים של יהודי הונגריה לאושוויץ. הרב ויסמנדל תכנן לפוצץ את המנהרה של פסי הרכבת המובילים לשם. לבסוף לא יצאה תוכניתו אל הפועל מכיוון שהתגלתה לאחד מחברי קבוצת העבודה ממקורביו שאיים למסור אותו לידי המשטרה הסלובקית. הרב ויסמנדל התייסר על כך שלא ביצע את התוכנית בעצמו.
בזמן מלחמת העולם השנייה > פעולות בהן הייתה מעורבת קבוצת העבודה

החל באמצע 1942 עודדה הקבוצה בריחת יהודים מסלובקיה להונגריה, בה מצב היהודים היה טוב יותר עד כיבושה במרץ 1944. פעולה זו נוהלה על ידי הרב וייסמנדל עבור יהודים אורתודוקסים, ועל ידי תנועות נוער ציוניות עבור השאר.
קבוצת העבודה הייתה מעורבת החל ב-1942 בהקמת מחנות עבודה בסלובקיה עצמה. הקבוצה הצליחה לשכנע את השלטון הסלובקי ואת נציג משרדו של אדולף אייכמן בסלובקיה, שהתועלת שהמדינה תפיק מהעסקתם של יהודים בתוך סלובקיה תהיה גדולה מזו שבשליחתם לעבודה בפולין (הנימוק הרשמי לגירוש). הנימוקים, שהיו מלווים בשוחד, הביאו להקמת שלושה מחנות עבודה – נובקי, סרד וויהינה בהם חיו כ-4,000 נפש עד ספטמבר 1944.
בתחילת 1943 סייעו אנשי קבוצת העבודה בשיתוף עם "ועדת העזרה וההצלה" בהברחת יהודים מפולין דרך סלובקיה להונגריה. בשתי פעולות אלו הוברחו להונגריה כ-7,000 יהודים מסלובקיה ולמעלה מ-1,000 יהודים מפולין.
שיגור "מרגלים" אל המגורשים לפולין. כבר בסוף יולי 1942 דיווחו שליחי הקבוצה על רעב ועל שיעור תמותה גבוה בקרב המגורשים, באוקטובר דיווחו על היעלמותם של חלק מהמגורשים, בנובמבר דיווחו השליחים על ההשמדה בבלז'ץ ובטרבלינקה.
בזמן מלחמת העולם השנייה > המשא-ומתן עם דיטר ויסליצני

אחרי שאנשי הקבוצה שמעו שדיטר ויסליצני, קצין האס אס, מעוזריו של אייכמן, שהיה אחראי על שליחת היהודים לאושוויץ, הוציא יהודי ממשלוח לפולין תמורת שוחד, הם פנו אליו באמצעות קארל הוכברגר, יהודי ששימש פקיד במשרדו של ויסליצני והציע לו עסקה של "דם תמורת סחורה". תמורת 50,000 דולר שהג'וינט הבטיח להעביר, יפסיק ויסיליצני את משלוחם של יהודי סלובקיה לאושוויץ. ויסליצני קיבל את הצעת העסקה, שתנאיה היו הקפאת שלושת המשלוחים הקרובים, ובזמן הזה יעבירו יהודי ארצות הברית 25,000 דולר, וכעבור שבעה שבועות יעבירו 25,000 דולר נוספים.
את הסכום הראשוני השיג וייסמנדל משלמה בנימין שטרן - איש כספים מברטיסלאבה. על פי דברי הרב ויסמנדל, תמורת המקדמה הופסקו באוקטובר 1942 המשלוחים למשך שבעה שבועות. "קבוצת העבודה" שלחה שליח לשווייץ, במטרה להשיג את הכסף לתשלום השני. השליח נשא איתו מכתבים אל סאלי מאייר נציג הג'וינט, אל נתן שוואלב מנהל משרדי הסוכנות היהודית והחלוץ בז'נבה, ואל מנהיגות יהדות ארצות הברית. אולם, סאלי מאייר לא הסכים למסור את הכספים הדרושים מהנימוקים שסלובקיה היא מדינה קטנה ו-50,000 דולר הם סכום גדול מדי בשבילה וכן עקב החוק האמריקני, האוסר הוצאת כספים למדינת אויב.
כאשר יתרת התשלום לא הגיעה, ביקשו היהודים ארכה, אולם כשהכסף המשיך להתעכב, חודשו החטיפות והמשלוחים לאושוויץ. לבסוף, בעזרת יהדות הונגריה השיגו את הסכום הדרוש, ובכך קנו ליהדות סלובקיה שקט יחסי.
החוקרים חלקו על תיאור זה. לדברי גילה פטרן הרב ויסמנדל לא דייק בספרו בפרטים ההיסטוריים. גם כאשר ויסליצני הבטיח שלא יהיו משלוחים, יצא משלוח ב-18 בספטמבר. במקביל להבטחה שאם יקבל כסף ייפסקו המשלוחים - המשיך ויסליצני לארגן את המשך ההשמדה. לדבריה, הפסקת הגירושים לא הייתה תוצאה של השוחד, אלא של גורמים אחרים, כמו התנגדות של הממשלה הסלובקית וירידת מספרם של היהודים שניתן היה לגרשם. למעשה ויסליצני רימה את העסקנים היהודים וגבה מהם כסף עבור הפסקת הגירושים שהייתה אמורה להתבצע ממילא. גם פרופ' יהודה באואר בספרו "יהודים למכירה" מטיל ספק בכך שהעיכוב בהשמדת יהודי סלובקיה היה קשור לפעילותם של הרב וייסמנדל וקבוצת העבודה. בנוסף טוען באואר בניגוד לטענת הרב וייסמנדל כי הסוכנות היהודית והג'וינט, כן העבירו את הכספים לצורך הצלת יהודי סלובקיה. עם זאת, ד"ר תום שגב סבור כי באואר לא הצליח להוכיח את הטענה בדבר משלוח הכספים ליהדות סלובקיה.
בזמן מלחמת העולם השנייה > פרסומי הרב ויסמנדל בעניין והשפעתם

בשנת 1960 יצא ספרו של הרב ויסמנדל "מן המצר" ובו תיעוד פועלו בתקופת המלחמה. שבתי טבת ייחס בספרו "השנים הנעלמות" חוסר אמינות לספר זה וכתב כי "את הספר ערכו אחיו ותלמידיו לאחר מותו, ואי אפשר לדעת מה חלקו של ויסמנדל בכתוב ומה הוסיפו או שינו יורשיו הקנאים".
אברהם פוקס חקר את פעילותו של הרב מיכאל דב ויסמנדל בתקופת השואה, ואת ממצאיו העלה בספר "קראתי ואין עונה", שיצא בשנת 1983. בספר מכתבים ומסמכים חדשים שלא פורסמו בספרו של הרב ויסמנדל "מן המצר". בשנת 2007 הוציא יעקב פוקס, בנו של אברהם פוקס, את "קינת מן המצר", קינה פיוטית על השואה מאת הרב וייסמנדל, וצירף לה ביאור ופירוש.
ספריו של הרב ויסמנדל משמשים השראה לחוגים אנטי ציוניים כגון חסידות סאטמר ונטורי קרתא. כך למשל, אלחנן אסתרוביץ', שהודה ביולי 2012 בריסוס כתובות נאצה אנטי ציוניות במוזיאון יד ושם ועוד, הצדיק את מעשיו בין היתר על בסיס דברי הרב ויסמנדל.
בזמן מלחמת העולם השנייה > הצלתו בשואה

ב-7 בספטמבר 1944 נעצר יחד עם משפחתו, והועבר למחנה סרד, משם נשלחו לאושוויץ. ויסמנדל הצליח לקפוץ מהרכבת, אולם משפחתו נשלחה למחנה ההשמדה.
עד תום המלחמה הסתתר במחבוא בעיר ברטיסלאבה. ישראל קסטנר הגיע בחסות ה-SS לעיר והעביר אותו עם כשלושים יהודים נוספים לשווייץ מספר ימים לפני שחרור העיר על ידי הצבא האדום.
לאחר המלחמה

מיד עם תום המלחמה סבל מהתקף לב ואושפז בבית חולים בשווייץ. בשנת 1946 הגיע לארצות הברית ויסד שם מחדש את ישיבת נייטרא - ישיבה וקהילה שדגלה בתורה ומלאכה, ובייחוד בחקלאות. בתחילה שכנה הישיבה בעיירה סומרוויל ואחר עברה לעיירה מאונט קיסקו במדינת ניו יורק. הוא התחתן בשנית עם לאה בת חיים טיטלבום.
ב-1948 (ה'תש"ח) הוציא קול קורא ובו התנגדות להקמת מדינת ישראל ואף נסע לוושינגטון להביע התנגדות זו.
עד סמוך למותו תקף בחריפות את ראשי הציונים ואת הציונות, בטענה שהם נמנעו מסיוע להצלה משיקולים פוליטיים ציוניים ולא רצו להוציא כסף על הצלת יהודים חרדים ודתיים. הוא האמין שכסף זה יכול היה יכול להציל חיי היהודים.
הרב חיים מיכאל דב ויסמנדל נפטר בו' בכסלו ה'תשי"ח (29 בנובמבר 1957) ממחלת לב.
הדילוגים בתורה

ויסמנדל הוא חלוץ העיסוק המודרני בדילוגי אותיות בתורה. בספרו "תורת חמד" הראה דילוגי אותיות היוצרים מילים משמעותיות. דוגמה:
בהמשך הספר מוצגים דילוגים נוספים היוצרים את המילה "תורה" בדילוג 49 אותיות בתחילת כמה מהחומשים, את ארבעת המינים ועוד.
עבודתו שימשה השראה לחקר דילוגי אותיות בתורה שהחל בשנות ה-80.
לקריאה נוספת

מיכאל דוב ויסמנדל, מן המצר, 1960
אברהם פוקס, קראתי ואין עונה. זעקתו של רחמ"ד וייסמנדל בתקופת השואה, תשמ"ג
יהודה באואר, ‏תגובות בעת השואה - נסיונות עמידה, התנגדות והצלה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990
יהודה באואר, יהודים למכירה? משא ומתן בין יהודים לנאצים 1933 - 1945, הוצאת יד ושם, 2002
שבתי טבת, השנים הנעלמות, 1999
הערות שוליים

↑  האם מאבק על הישרדות : הנהגת יהודי סלובקיה בשואה 1938–1944, גילה פטרן, 1992, עמ' 256.
↑  קראתי ואין עונה : זעקתו של רחמ"ד וייסמנדל בתקופת השואה, אברהם פוקס, תשמ"ג 1983, עמ' 125, מצוטט כאן
↑  "הרב וייסמנדל סבל מרגשי אשם שנים רבות, אחרי ש"נרתע" ו"התחרט", ולא פעל בעצמו לפיצוץ המנהרה, מבצע שהיה תורם אולי להצלת מאות-אלפי יהודים!" אנציקלופדיה שמע ישראל : לתיעוד ולהנצחת מעשים של מסירות נפש בשנות הזעם תרצ"ט-תש"ה 1939–1945 בגטאות, במחנות העבודה, במחנות הריכוז ובמחנות ההשמדה, מכון 'שמע ישראל' שע"י מרכז קאליב העולמי, תשנ"ז, כרך א', עמ' 210.
↑  מן המצר, עמודים מד-מה
↑  פטרן גילה, האם מאבק על הישרדות, הנהגת יהודי סלובקיה בשואה, 1935-1945, תל אביב, 1992. עמוד 180-173
↑  תום שגב, סיפור טרגי של חוסר אונים, באתר הארץ, 18 בפברואר 2002
↑  פטרן גילה, האם מאבק על הישרדות, הנהגת יהודי סלובקיה בשואה, 1935-1945, תל אביב, 1992. עמו' 186. שואה וזיכרון, ישראל גוטמן, 1999, עמ' 187.
↑  שלמה אהרונסון, א-מ המלכודת הנאצית 8, האוניברסיטה המשודרת, דקה 18:00. שלמה אהרונסון, א-מ המלכודת הנאצית 9, האוניברסיטה המשודרת, דקה 16:54.
↑  קראתי ואין עונה : זעקתו של רחמ"ד וייסמנדל בתקופת השואה, אברהם פוקס, 1983, עמ' 130.
↑  שלמה אהרונסון, א-מ המלכודת הנאצית 8, האוניברסיטה המשודרת, דקה 10:50.
↑  יהודים למכירה? משא ומתן בין יהודים לנאצים 1933-1945, יהודה באואר, 2001, עמ' 203.
↑  האם מאבק על הישרדות : הנהגת יהודי סלובקיה בשואה 1938–1944, גילה פטרן, 1992, עמ' 193. שואה וזיכרון, ישראל גוטמן, 1999, עמ' 187.
↑  "שתי מיליון יהודי הונגריה, המה פסעו לידי אותו לילה, האם אצליח לייצגם?"
↑  עדות ד"ר רבס, מובאת אצל: שלום רוזנפלד, תיק פלילי 124, עמ' 233
↑  חיים מיכאל דב ויסמנדל, תורת חמד, ה'תשי"ח, עמ' 45.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304415605171  GND: 129084085  ISNI: 0000 0000 7998 5885  LCCN: n81102832  VIAF: 60409002   WorldCat (עם VIAF): 60409002
פייה (מוזיקה)

שרטוט של פיית חצוצרה. החלק הצהוב מסמל את ראש הפייה, החלק הכחול מסמל את חלל הנשיפה והחלק הירוק מסמל את הצינור שמחבר את הפייה לחצוצרה
פייה היא החלק בו נושפים בכלי נשיפה. הפייה נמצאת בדרך כלל בראש הכלי, ודרכה מועבר האוויר אל שאר חלקי הכלי. בכל כלי הנשיפה ישנה פייה, אך בכל כלי הפייה מעט שונה. ההבדל משמעותי בעיקר בין כלי הנשיפה מעץ, לבין כלי הנשיפה ממתכת.
פייה של כלי נשיפה ממתכת

הפייה של כלי הנשיפה ממתכת עשויה מפליז, בדומה לכלי המתכת עצמם, והיא קיימת בגדלים שונים. בראש הפייה מופיע הגודל שלה ושם היצרן. גודלה של הפייה נמדד במספר ואות.
המספר מסמל את קוטר ראש הפייה (החלק שנוגע בשפתיים) ככל שהמספר קטן יותר, כך הקוטר גדול יותר וככל שהמספר גדול יותר כך הקוטר קטן יותר. האות מסמלת את עומק חלל הנשיפה שנמצא בין ראש הפייה לבין הצינור המחובר לכלי. ככל שהאות קטנה יותר (כלומר קרובה יותר ל-A) כך חלל הנשיפה עמוק פחות, וככל שהאות גדולה יותר כך חלל הנשיפה עמוק יותר. לכל נגן מתאימה פייה אחרת. יצרנית הפיות הבולטת ביותר כיום היא וינסנט באך.
פייה של כלי נשיפה מעץ

בשונה מפיות של כלי הנשיפה ממתכת, את הפייה של רוב כלי הנשיפה מעץ מכניסים לתוך הפה (ולא ההפך, כמו בכלי המתכת). כלי הנשיפה מעץ נחלקים לשתי קבוצות:
בעלי העלה הבודד: הקלרינטים והסקסופונים, לפייה העשויה בדרך כלל פלסטיק מצמידים עלה העשוי קנה במבוק על ידי ליגטורה, הנשיפה מתבצעת אל תוך הרווח בין העלה לליגטורה וגורמת לעלה לרטוט במהירות גבוהה.
בעלי העלה הכפול: האבוב והבסון בהם הפייה עצמה מורכבת מזוג עלים שמוצמדים זה כנגד זה והנשיפה מתבצעת אל הרווח שנוצר בין העלים. יוצא דופן הוא החליל, שאת הפייה שלו לא מכניסים לתוך הפה אלא מחזיקים אותה מול הפה בעזרת השפה התחתונה ונושפים "מרחוק" אל תוך החור.
ראו גם

אמבושיור
ערוץ יו

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  רוסיה 
 תאריך השקה:  16 בספטמבר 2012 
 בעלות:  United Television Holding Russia 
 שפה:  רוסית
 
 http://www.u-tv.ru
 
ערוץ יו (ברוסית: Ю) הוא ערוץ טלוויזיה פדרלי רוסי, המהווה חלק מחברת החזקות התקשורת UTV. הערוץ הושק ב-16 בספטמבר 2012. באפריל 2013, UTV Holding הודיעה על מיתוג הערוץ מחדש כ"ערוץ בנות".
היסטוריה

ב-26 ביולי 2012, הופיע מידע לפיו ערוץ Muz-TV יפוצל לשני ערוצים. ב-31 ביולי וב-1 באוגוסט פרסמה UTV אחזקות הודעות לעיתונות על מיתוג מחדש של ערוץ Muz-TV כערוץ מוזיקה חדש באותו שם. ב-16 בספטמבר, בשעה 12:00, הושק ערוץ U. במקביל החל ערוץ Muz-TV לשדר תחת תדר אחר. הערוץ הושק בספטמבר 2012 כשהוא פונה לקהל צופים של "גברים ונשים בגילאי 11-34". ב-15 באפריל 2013, הערוץ מותג מחדש כערוץ היחיד ברוסיה לבנות ושונה העיצוב הגרפי של הערוץ.
ב-25 ביוני 2013 החל ערוץ יו לשדר תוכניות של ערוץ MTV. הדבר התאפשר בזכות הסכם שנחתם בין ויאקום ו-UTV Holding.
ב-10 באוקטובר 2013 הודיע הערוץ על שינוי קהל היעד שלו לנשים בגילאי 14-39. לפיכך, מספר תוכניות הטלוויזיה האמריקאיות, הלטיניות והסרטים הסובייטים עלה בשידור.
ב-1 ביוני 2015, ערוץ הטלוויזיה שינה את הקונספט לערוץ נשים, שינה את הלוגו והשיק תוכניות חדשות. המפיק הכללי של הערוץ דמיטרי טבצ'ניק דיבר על הרצון "למשוך קהל בוגר יותר מהקהל (נשים בגילאי 25-34) בתוך קהל היעד (נשים בגילאי 14-39)", זאת בשל "דרישות שוק הפרסום". בנוסף, תוכניות ריאליטי אוקראיניות ואמריקאיות החלו להיות משודרות באופן פעיל יותר בערוץ. למרות משבר אוקראינה, ערוץ הטלוויזיה רכש תוכניות אוקראיניות בעיקר מנכסי קבוצת המדיה StarLightMedia של ויקטור פינצ'וק - ערוץ נובי, STB וערוץ ICTV. ב-26 בפברואר 2020 בשעה 5:00 הערוץ עבר לתבנית שידור 16:9.
הפקות מקור > תוכניות נוכחיות

"בנושא" (החל מ-16 בספטמבר 2012)
"האמת הפופולרית" (מאז 16 בספטמבר 2012)
"תרשים אירופה פלוס" (מיום 27 באוקטובר 2012)
"חילופי נשים. העונה הרוסית ”(מאז 26 בפברואר 2018)
"אבא בודד רוצה לפגוש אותך" (החל מ-19 במרץ 2018)
"חמותי היא מפלצת" (החל מ-2 באפריל 2018)
"מיליונר לנישואין" (החל מ-14 באפריל 2018)
"קצת גרושים" (החל מ-1 באוקטובר 2018)
"מותק, קלעתי" (החל מ-4 באוקטובר 2018)
"אמא יקירה!" (החל מ-5 באוקטובר 2018)
"חילופי בתים. העונה הרוסית ”(החל מ-26 בפברואר 2019)
"בהריון בגיל 16. עונה רוסית" (מיום 27 בפברואר 2019)
"התכשיטנים" (החל מ-1 במרץ 2019)
"בגידות" (מיום 29 במרץ 2019)
"מתביישת מהגוף שלי. העונה הרוסית "(החל מ-1 באפריל 2019)
"מודל XL" (מיום 22 בפברואר 2020)
"בית-2" (החל מ-19 באפריל 2021)
הפקות מקור > תוכניות עבר

"סיבות להתאהב" (16.09.2012-15.03.2013)
"טופ-מודל ברוסית" (16.09.2012-28.12.2014)
"סטיליסטיקה. חדשות האופנה" (17.09.2012-29.12.2015)
"שגרירות היופי" (22.09.2012-30.04.2018)
"Starbook" (07.09.2013-24.06.2018)
"אנפיסה בארץ הפלאות" (25.-28.07.2016)
"מפעל הכוכבים החדש" (03.09-17.12.2017, בשיתוף עם ערוץ Muz-TV)
גלריה

לוגו הערוץ בשנת 2015
הערות שוליים

1 2 3  "Канал «Ю» стал единственным телеканалом для девушек" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-12-02. נבדק ב-2013-08-12.
↑  "Телеканал «Ю»" (ברוסית). ЮТВ Холдинг. 2018-10-09. אורכב מ-המקור ב-2020-03-21. נבדק ב-2020-03-21.
↑  "Архивированная копия" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-12-02. נבדק ב-2013-08-12.
↑  Ъ-Газета — Телеканалы приглушат музыку
↑  "«ЮТВ Холдинг» готовит ребрендинг телеканала «МУЗ»" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-12-02. נבדק ב-2012-08-05.
↑  "Возвращение телелегенды" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-12-02. נבדק ב-2012-08-05.
1 2  Елизавета Макарова, Анна Афанасьева «Ю» и «Муз-ТВ» повзрослели Газета «Коммерсантъ» № 194 от 19.10.2016, стр. 10
↑  "Шоу MTV возвращаются в эфир — теперь на канале «Ю»! | MTV.ru". אורכב מ-המקור ב-2013-07-14. נבדק ב-2013-06-28.
↑  "Смена ориентации: зачем телеканал «Ю» стал исключительно женским". Forbes. 2014-01-16.
↑  "Студия «Украина»: кто снимает развлекательные хиты для российского ТВ". РБК. 2017-11-16.
↑  "Украинского телепродукта на российском ТВ стало больше, чем два года назад — генпродюсер "Нового канала"". Дело. 2015-12-11.
↑  "Телеканал "Ю" переведет свой сигнал в на формат 16:9". Кабельщик. 2020-02-06.
עמוס חכם

| --- | --- |

 לידה:  1921 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  2 באוגוסט 2012 (בגיל 91 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
עמוס חכם מקבל את פרס חידון התנ"ך הארצי, ה'תשי"ח
עמוס חכם בחידון התנ"ך העולמי, תשי"ח
עמוס חכם עם דוד בן-גוריון לאחר הזכייה בחידון התנ"ך 1958. מתוך מאגר ביתמונה, הספרייה הלאומית
עמוס חכם (1921, ירושלים – ט"ו באב ה'תשע"ב, 2 באוגוסט 2012) היה הזוכה הראשון בחידון התנ"ך, שהפך לסמל של ידענות, וכן לדוגמה מובהקת למקרה של "סיפור סינדרלה". בתקופה מאוחרת יותר היה חוקר המקרא. חתן פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשמ"ד (1984).
משפחתו וחייו עד לחידון התנ"ך

אביו, ד"ר נח חכם, למד באוניברסיטת וינה ובבית המדרש לרבנים בעיר (סיים ב-1912) וקיבל תואר דוקטור. לשם כך רעב ללחם, לקה בבריאותו והפך לנכה.[דרוש מקור] ד"ר נח חכם עלה לארץ ישראל ב-1913, התיישב בירושלים, היה מייסד הסמינר למורים של תנועת המזרחי בירושלים ולימד בו תנ"ך. אמו, נעמי, בתו של זכריה שפירא, הייתה רוקחת וחובשת ראשונה בכנרת ובדגניה. עמוס חכם היה בנם היחיד. בהיותו תינוק נפל עמוס, נפגע בידו ובראשו ולקה בדיבורו. האב החליט להשאיר את עמוס בבית וללמדו בעצמו ובלבד שלא יהיה מטרה לחצי לעגם של נערים אחרים בשל נכותו ואופן דיבורו. עמוס ישב בבית אביו ברחוב התנאים בשכונת שערי חסד ולמד מפי אביו. כשהיה עמוס בן 15 מתה אמו ומאז דאג לנער רק אביו הנכה שהתפרנס בדוחק ממשכורתו כמורה. האב דאג להביא מזון לבית הדל והכין את הארוחות לו ולבנו. לרגעי קורת רוח זכה בעיקר כששאל את בנו שאלות מתלמודו ושמע את תשובותיו המלומדות.
כשהיה עמוס בן 22, נפטר אביו. עמוס, שלא עסק קודם לכן בכל מלאכה, החל לחפש עבודה. בהמלצתו של הד"ר פייבל מלצר נתקבל לעבודה כפקיד בבית חינוך עיוורים בירושלים, מקום שבו קיבל את ארוחותיו ומעט דמי כיס. באותה תקופה התגורר כדייר בחדר מתמוטט. אחרי שעות העבודה היה חוזר לחדרו הדל, שבו היו ספריו הרבים כל רכושו. כאדם דתי עסק בלימודי תורה על כל פניהם בלבד, אך בהשפעת מקום עבודתו, החליט בסוף העשור השלישי לחייו לעמוד בבחינות הבגרות ועבר אותן בהצלחה.
עבודתו בבית החינוך הייתה כתיבת קבלות לתורמים. אט אט התקדם בעבודתו אך לאחר שמונה שנות עבודה הגיע רק לדרגה הנמוכה ביותר של פקידות ומשכורתו הייתה דלה. בנוסף לעבודתו סייע עמוס לתלמידים עיוורים, שלמדו בבתי ספר תיכוניים רגילים והתגוררו בבית החינוך, בלימודיהם. כן הקריא את התנ"ך לסַדָר עיוור שהקליד את התנ"ך בכתב ברייל.
חידון התנ"ך ה'תשי"ח

המהפך בחייו התחולל כאשר הוכרז בשנת ה'תשי"ח (1958) – שנת העשור למדינת ישראל – על עריכת חידון התנ"ך, שנערך כחידון ארצי ולאחריו חידון התנ"ך העולמי. שכניו של עמוס בשכונת שערי חסד, שידעו על למדנותו ועל ידיעותיו בתנ"ך, עודדו אותו להירשם לחידון.
חידון התנ"ך הארצי הראשון עורר עניין עצום בציבור הישראלי. בחידון שנערך בבנייני האומה בירושלים ב-י"ח באב תשי"ח, 4 באוגוסט 1958, ושודר ברדיו בשידור ישיר, כיכב עמוס חכם, שבגלל מצב כלכלי קשה נאלץ לשאול את חליפתו מחבר. בהפסקה שלפני ההכרזה על המנצח, ראיין העיתונאי שמואל רוזן כמה אישים שנכחו באולם. הסופר יהודה בורלא אמר כי "זהו מעמד נשגב שיביא לדחיפה עצומה בדבקות העם בתנ"ך, הספר שהוא חיינו ואורך ימינו". השחקן יהושע ברטונוב אמר כי "בקיאות המתחרים הביאה אותי להבין מה זה "ובתורתו יהגה יומם ולילה"", והמדען ארנסט דוד ברגמן שנכח גם הוא בקהל אמר כי "החידון ממחיש את הפסוק "מי כעמך ישראל גוי אחד בארץ"". מדברים אלו ניתן לעמוד על ההילה הרבה שהייתה למעמד. עמוס חכם זכה בחידון לאחר שענה על כל השאלות ללא יוצא מן הכלל, וקיבל כפרס 500 לירות לרכישת ספרים וספר תנ"ך. מנחה החידון אמר לחכם: "אתן לך את הספר הזה שאמנם אתה יודע אותו בעל פה, אך כתוב במשלי "תן לחכם ויחכם עוד". (משלי, ט', ט')
חכם עבר לשלב חידון התנ"ך העולמי שבו לקחו חלק משתתפים מרחבי העולם, ובהם גם לא יהודים. החידון נערך ב-ג' באלול, 19 באוגוסט בירושלים, כשהמשתתפים מתקבלים בכבוד מלכים והופכים להיות גיבורי תקשורת בינלאומיים. באותו חידון בלטה נציגת צרפת סימון דימון, וכן אירנה סנטוש מברזיל. עמוס חכם גבר עליהם כמעט ללא קושי, והפך ל"חתן התנ"ך הבינלאומי הראשון". שמו הפך לסמל של ידענות. הרוח החיה בחידון היה ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, שנודע כחובב מקרא מושבע, והוא העניק בהתרגשות את התואר "חתן התנ"ך העולמי" לעמוס חכם, כשהוא מלווה את הטקס בדברי שבח ותהילה למנצח.
באותה עת טרם היו שידורי טלוויזיה בישראל ואף קול ישראל שידר בערוץ אחד בלבד וחידון התנ"ך העולמי, ששודר בו, זכה להאזנה המונית והפך לנושא שיחה מרכזי במדינה. בהשראת החידון הציגה חבורת לול, כעבור שנים, את המערכון "חידון התנ"ך", שהפך לנכס צאן ברזל בתרבות הישראלית.
לאחר חידון התנ"ך

עמוס, שהיה כל חייו נחבא אל הכלים, הפך למרכז התעניינות לאומי ובינלאומי, הן מבחינת ידענותו המופלגת והן מבחינת סיפורו האישי יוצא הדופן. ראש הממשלה דוד בן-גוריון הזמין אותו ללשכתו ואמר לו בסגנון מקראי: "אתה עמוס, הרימות קרן ישראל, ויש להתפאר בך". חכם הוזמן על ידי ראש הממשלה לסיור בארץ כאורח צה"ל ואף להיות מורה לתנ"ך בבית הספר החקלאי בעיינות.
גם בתקשורת הפך עמוס חכם לנושא מרכזי. העיתונים הקדישו לו מקום רב בכתבותיהם. אפילו עיתון "העולם הזה", האנטי-ממסדי, הביא את תמונתו של עמוס חכם בעמוד של גיליונו מ-20 באוגוסט 1958, ולקראת ראש השנה ה'תשי"ט בחר בעמוס חכם כ"איש השנה" תשי"ח.
"בעיני הציבור כולו גילם חכם את החיבור התרבותי של מדינת ישראל לספר התנ"ך – חיבור תרבותי חיוני כל-כך למדינה המעצבת את זהותה בעשור הראשון לקיומה", כך כתב בשנת 1997 פרופ' שמעון שטרית (שהיה בצעירותו חתן התנ"ך לנוער).
כעבור שנים אחדות נשא עמוס חכם אשה, בטקס נישואין שבו השתתף גם דוד בן-גוריון. בשנת 1963 נולד בנו נח.
חידון התנ"ך דחף את עמוס חכם ללמוד תנ"ך בצורה מסודרת ולרכוש תואר אקדמי. לאחר תום לימודיו הפך לחוקר מקרא, פירש שמונה ספרים בסדרת דעת מקרא, וכתב ערכים בנושא לאנציקלופדיה העברית.
בשנת 2007 יצא לאור הספר "תשורה לעמוס" המוקדש לעמוס חכם, המכיל מאמרים בנושאים מקראיים, על ידי מכללת הרצוג שעל יד ישיבת הר עציון.
בשנים האחרונות לחייו התגורר חכם באפרת, שם מתגוררים בנו ונכדיו.
עמוס חכם נפטר ב-2 באוגוסט 2012, בגיל 91. בנו, הפרופסור נח חכם, הוא חוקר ההיסטוריה של עם ישראל בתקופת בית שני באוניברסיטה העברית בירושלים. ארכיונו של עמוס חכם הופקד בספרייה הלאומית בחודש ספטמבר 2021.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "נח חכם", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך טז (1967), עמ' 4961.
↑  דוד תדהר (עורך), "זכריה שפירא", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 913.
↑  ניסים משעל, ישראל 70 – להיות ישראלי, עמוד 73, ידיעות אחרונות
↑  ארכיון עמוס חכם, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262362805171  GND: 1067895892  ISNI: 0000 0000 9541 8135  LCCN: n83160076  NTA: 070630259  VIAF: 55528108   WorldCat (עם VIAF): 55528108
יהודה לייב מטמון-כהן

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1869 האימפריה הרוסית 
 פטירה:  8 במרץ 1939 (בגיל 69) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  פלשתינה (א"י), האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 
יהודה לייב מַטְמוֹן-כהן (שמו המקורי: מֶטְמַן; בלועזית: Metmann; י"ד בסיוון ה'תרכ"ט, 1869, אוסטיה, פודוליה – י"ז באדר ה'תרצ"ט, 7 במרץ 1939, תל אביב) היה מחנך ואיש ציבור עברי, מייסד גימנסיה הרצליה וממייסדי תל אביב ורמת גן.
יהודה לייב מטמון-כהן ואשתו פניה, ומאחוריהם המורה לאמנות אברהם אלדמע
קבריהם של ד"ר יהודה לייב מטמון-כהן ואשתו פניה מטמון, בבית הקברות טרומפלדור. המצבה המשותפת מעוצבת בצורת הבניין ההיסטורי של גימנסיה הרצליה, שנהרס בשנות ה-60.
שלט בכניסה ל"גן יהודה"
כתביו

החיים והטבע: יסודי אגֻדת הטבע בא"י, יפו: אגֻדת הטבע, תרס"ט.
לעניין גמנסיה עברית בירושלים, יפו: דפוס אתין, תרע"א.
האדם: ספר למוד ליסודי תורת האדם ושמירת הבריאות לבתי ספר תיכוניים עם ציורים בגוף הספר ואטלס מגון (של גוף האדם על פי הפרופ’ קלינץ) בסופו, יפו: הגמנסיה העברית, תרע"ו.
ראשית יסודי הבוטניקה, יפו: דפוס שושני, תרע"ו.
Leo Metmann, Die Hebräische Sprache: Ihre Geschichte und lexikalische Entwicklung seit Abschluss des Kanons und ihr grammatischer Bau in der Gegenwart, Jerusalem: A. M. Luncz, 1904.
ראו גם

מייסדי תל אביב
לקריאה נוספת

נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ג', הוצאת המרכז לתרבות וחינוך של הסתדרות העובדים, 1971, עמודים 252-254
שלמה הרמתי, המורים החלוצים (עורכת אריאלה שטורם), תל אביב: משרד הביטחון - ההוצאה לאור (ספריית אוניברסיטה משודרת, תש"ס - 2000, עמ' 117 - 128