stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שטח הניסויים אברדין
מאגר הנשק אדג'ווד

על אף שקבלנים אזרחיים ייצרו את רוב התחמושת הקונבנציונלית למלחמת העולם הראשונה, בנתה ממשלת ארצות הברית מפעלים לייצור גז רעיל בבעלות פדרלית בשטח הניסויים אברדין. מתקנים אלו זכו לכינוי אדג'ווד ארסנל. היו באדג'ווד ארסנל מפעלים לייצור גז חרדל, כלורופיקין ופוסגן, ומתקנים נפרדים למילוי פגזי ארטילריה בכימיקלים אלו. הייצור החל ב־1918, הגיע ל־2500 טון לחודש, והסתכם בכ־9,800 טון גז רעיל שיוצר במקום עד שביתת הנשק בנובמבר 1918. חלק מהגז נשלח לאירופה, לשימוש בפגזי ארטילריה צרפתיים ובריטים.
אזור אדג'ווד בשטח הניסויים אברדין מתפרש על כ־53 קילומטרים רבועים. מאז 1917, נערכים במקום מחקרים כימיים, ייצור כימיקלים, ניסויים בכימיקלים, אחסונם, והטמנת חומרים רעילים.
מ־1955 עד 1975, ערך חיל הכימיקלים של צבא ארצות הברית מחקרים רפואיים מסווגים באדג'ווד ארסנל. המטרה הייתה להעריך את ההשפעה של חומרי לוחמה כימיים במינון נמוך על אנשי צבא, ולבדוק ביגוד מגן ותרופות. כ־7,000 חיילים השתתפו בניסויים אלה, שכללו חשיפות ליותר מ־250 כימיקלים שונים, לפי מחלקת ההגנה של ארצות הברית, הופיעו תסמינים שונים אצל חלק מהמתנדבים בזמן החשיפה לגורמים אלה, אך לא תוכנן מעקב ארוך טווח כחלק מהמחקר.
בין היתר, נבדקו חומרי הלוחמה הכימית והחומרים הקשורים הבאים:
גז עצבים מסוג אנטיכולינאסטראז (VX, סארין, וחומרי ההדברה אורגאנופוספורוס וקרבמט)
גז חרדל
נוגדי גז עצבים – אטרופין וסקופולאמין
מפעילים מחדש של גז עצבים (למשל, התרופה הנפוצה לחשיפה לאורגאנופוספורוס 2-PAM כלוריד)
חומרים פסיכואקטיביים (LSD, PCP, קנבינואידים וגז BZ)
חומרים צורבים וכימיקלים לדיכוי הפגנות
אלכוהול וקפאין
במהלך השבוע של 14 ביולי 1969, צוותים מהמעבדה למדע יישומי של חיל הים בשיתוף סגל המעבדה למלחמה מוגבלת ערכו ניסוי בהשרת צמחייה לאורך קו החוף של האי פּוּל, בשטח הניסויים אברדין, באמצעות החומר אייג'נט אורנג' וקצף "אייג'נט אורנג' פלוס".
בשטח אדג'ווד ארסנל מצויים שני מבנים רשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית: שתי כנסיות מתודיסטיות בשם "בית הוועד של אבק השריפה" ו"בית הוועד של פרסברי".
גאוגרפיה

שטח הניסויים אברדין ממוקם בנקודת הציון 39°28′24″N 76°8′27″W﻿ / ﻿39.47333°N 76.14083°W﻿ / 39.47333; -76.14083 ומתפרש על 293 קילומטרים רבועים (113 מילים רבועים). הנקודה הצפונית ביותר שלו סמוכה לשפך נהר סוסקהאנה אל מפרץ צ'ספיק, ובדרום גובל השטח בנהר אבק השריפה. המתקן שוכן על שני חצאי איים המופרדים על ידי הנהר בוש. חצי האי הצפון־מזרחי נקרא "אזור אברדין" והדרום־מערבי נקרא "אזור אדג'ווד".
דמוגרפיה

לשכת מפקד האוכלוסין האמריקאית מתייחסת לשטח כנקודת יישוב, ונכון למפקד 2020, אוכלוסיית השטח הייתה 1,668.
זיהום סביבתי

בשנת 1985 הוצע להוסיף את אזור אדג'ווד בשטח הניסויים אברדין לרשימת העדיפויות הלאומית בסוכנות להגנת הסביבה של אתרי פסולת מסוכנת בלתי מבוקרת או נטושה המסוכנים ביותר, והדורשים פעולות תיקון ארוכות טווח. בפברואר 1990 הוחלט להוסיף את האתר רשמית לרשימת העדיפויות הלאומית.
שטחים גדולים של אדמה ומים באזור אדג'ווד, וכן מבנים רבים, ידועים כמזוהמים או חשודים בזיהום. כמעט כל שטחי הקרקע באתר מכילים אתרים מזוהמים או שעלולים להיות מזוהמים, או אמצעי לחימה מוטמנים. בין החומרים שהושלכו באזור: כמויות משמעותיות של נפאלם, זרחן לבן וחומרים כימיים אחרים.
שערוריות

שערוריית אברדין אירעה ב־1996: צבא ארצות הברית הגיש כתב אישום נגד 12 קצינים בגין תקיפה מינית של חניכות בפיקודם.
בשנת 2011 הודיע צבא ארצות הברית, בעקבות קמפיין של אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים (PETA), של ועד הרופאים לרפואה אחראית, ושל ארגונים אחרים, כי יחדל מלהשתמש בקופים באימונים של הצבא בנושא התקפת גז עצבים, וישתמש מעתה בסימולטורים ובשיטות לימוד אחרות שאינן מערבות בעלי חיים. עד אז בוצעו תרגילי ההכשרה על קופי ורווט ונערכו בשטח הניסויים אברדין.
ראו גם

אניאק
נליס (מטווח ניסויים ואימונים בנבאדה)
אתר הניסויים סמיפלטינסק
לקריאה נוספת

Oliveros, James P. and Don A. Vroblesky. (1989). Hydrogeology of the Canal Creek area, Aberdeen Proving Ground, Maryland [Water-Resources Investigations Report 89-4021 ]. Towson, Md.: U.S. Department of the Interior, U.S. Geological Survey.
Olsen, Lisa D.; Tracey A. Spencer (2000). Assessment of Volatile Organic Compounds in Surface Water at West Branch Canal Creek, Aberdeen Proving Ground, Maryland, 1999. U.S. Department of the Interior, U.S. Geological Survey Publications Warehouse (Report). Open-File Report 00-203. נבדק ב-2021-10-06.
United States. Congress. Senate. Committee on Armed Services. (1997). Army sexual harassment incidents at Aberdeen Proving Ground and sexual harassment policies within the Department of Defense: hearing before the Committee on Armed Services, United States Senate, One Hundred Fifth Congress, first session, February 4, 1997. Washington, D.C. Government Printing Office.
information about Decommissioning aberdeen (worldwidescience.org)
הערות שוליים

↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2017-04-29. נבדק ב-2017-04-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sun, Baltimore. "Aberdeen Proving Ground". baltimoresun.com (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-2017-05-27. נבדק ב-2017-05-03.
↑  Thayer, Bill (5 במאי 2015). "Colden L'H Ruggles in Biographical Register of the Officers and Graduates of the United States Military Academy, Volumes III-VIII". Bill Thayer's Web Site. Chicago, IL: Bill Thayer. נבדק ב-8 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A Review of Criticality Accidents, Los Alamos National Laboratory, LA-13638, May 2000. Thomas P. McLaughlin, Shean P. Monahan, Norman L. Pruvost, Vladimir V. Frolov, Boris G. Ryazanov, and Victor I. Sviridov.
↑  Ayres, Leonard P. (1919). The War with Germany (Second ed.). Washington, DC: United States Government Printing Office. pp. 79&80.
1 2 3  "Aberdeen Proving Ground (Edgewood Area Site) Current Site Information". EPA Mid-Atlantic Superfund sites. Environmental Protection Agency. בינואר 2013. אורכב מ-המקור ב-4 באוקטובר 2013. נבדק ב-1 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Edgewood / Aberdeen Experiments". VA Public Health Military Exposures. United States Department of Veterans Affairs. 1 באפריל 2013. ארכיון מ-4 באוקטובר 2013. נבדק ב-1 באוקטובר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דו"ח ממשלתי אמריקאי
↑  המרשם הלאומי למקומות היסטוריים
↑  "US Gazetteer files: 2010, 2000, and 1990". United States Census Bureau. 2011-02-12. נבדק ב-2011-04-23.
↑  Hoiberg, Dale H., ed. (2010). "Aberdeen". Encyclopædia Britannica. Vol. I: A-ak Bayes (15th ed.). Chicago, Illinois: Encyclopædia Britannica Inc. pp. 28. ISBN 978-1-59339-837-8.
↑  "Aberdeen Proving Ground CDP, Maryland". United States Census Bureau. נבדק ב-13 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CNN - Three soldiers arraigned in U.S. Army sex scandal - Dec. 6, 1996". edition.cnn.com. ארכיון מ-1 במאי 2018. נבדק ב-1 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vastag, Brian (13 באוקטובר 2011). "Army to phase out use of animal nerve-agent testing". Washington Post. ארכיון מ-3 באפריל 2015. נבדק ב-9 במרץ 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557264905171  GND: 4441766-4  LCCN: n50076195  NARA: 10046663  SNAC: w65j5gmn  VIAF: 153066460   WorldCat (עם VIAF): 153066460
שמואל שטריקמן

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1930 ברסט, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  11 בנובמבר 2003 (בגיל 73) ישראל 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 תלמידי דוקטורט:  דוד מוקמל 
 פרסים והוקרה:    פרס ביטחון ישראל
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום התנהגות של חלקיקים הנמצאים תחת השפעתו של שדה מגנטי; תחום הגבישים הנוזליים; חומרים מרוכבים הבנויים ממרקם לא אחיד של מרכיבים; וחישוב אלסטיות של חומרים מרוכבים.
 
שמואל (מולה) שטריקמן (21 באוקטובר 1930 - 11 בנובמבר 2003) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע. חתן פרס ישראל לחקר הפיזיקה לשנת 2001.
ביוגרפיה

נולד בברסט ליטובסק שבפולין לאברהם ואסתר שטריקמן, אחותו של פנחס ספיר. עלה לארץ ישראל עם משפחתו ב-1934. בשנה הראשונה לשהותם התגוררו בכפר סבא, ולאחר שנה עברה משפחתו לתל אביב. במלחמת העצמאות שירת בחיל האוויר כמטיל פצצות.
שטריקמן החל את לימודיו בטכניון בהנדסת אלקטרוניקה בשנת 1950. לאחר סיום התואר, בשנת 1954, הצטרף למחלקה לאלקטרוניקה במכון ויצמן למדע, שם עשה את עבודת הדוקטורט שלו. את התואר בהנדסת אלקטרוניקה קיבל בטכניון בשנת 1958. ב-1967 נתמנה לפרופסור מן המניין במכון ויצמן. בשנים 1981 עד 1982 כיהן כראש המחלקה לפיזיקה אלקטרונית במכון. בשנת 1994 נבחר כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
מחקריו נגעו בתחומים מגוונים בפיזיקה: התנהגות של חלקיקים הנמצאים תחת השפעתו של שדה מגנטי; תחום הגבישים הנוזליים; חומרים מרוכבים הבנויים ממרקם לא אחיד של מרכיבים; וחישוב אלסטיות של חומרים מרוכבים. על הנושא האחרון עבד יחד עם פרופ' צבי חשין מאוניברסיטת תל אביב. עבודתם המשותפת נחשבת לאחת מפריצות הדרך בתחום, צוטטה בספרות המקצועית כ-1,500 פעמים ונבחרה לאחת מ-100 העבודות החשובות במאה ה-20 במכניקה.
שטריקמן זכה פעמים בפרס ביטחון ישראל על תרומותיו הטכנולוגיות הרבות למערכת הביטחון, בשנת 1968 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים מטעם עיריית תל אביב. בשנת 2001 זכה בפרס ישראל לחקר הפיזיקה. כשהוענק לו הפרס, מנעה ממנו מחלתו את היכולת להשתתף במעמד, ונכדתו אור קיבלה את הפרס במקומו.
שטריקמן נפטר ממחלת הסרטן בשנת 2003.
אחיו היה הביוכימאי פרופ' נתן שרון.
לקריאה נוספת

Z. Hashin and S. Shtrikman, 1963, A variational approach to the elastic behaviour of multiphase materials: J. Mech. Phys. Solids, 11, 127-140
שלמה מולה

שלמה נגוסה מולה (נולד ב-21 בנובמבר 1965) הוא פוליטיקאי ישראלי, לשעבר סגן יושב ראש הכנסת וחבר הכנסת מטעם מפלגת קדימה ומפלגת התנועה.
ביוגרפיה

מולה נולד וגדל באתיופיה, בכפר יהודי קטן במחוז גונדר. הוא נולד בשם נגוסה זמנה מולה, למשפחה בת תשעה אחים ושתי אחיות. הוא עלה לישראל דרך סודאן בגיל 16 במסגרת מבצע אחים, בשנת 1982, לאחר מסע רגלי של 780 ק"מ, במהלכו נתפס על ידי השלטונות המקומיים ונכלא למשך מספר חודשים.
למד בבית הספר ליאו בק בחיפה, ולאחר מכן למד עבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן. בעל תואר ראשון במשפטים מטעם הקריה האקדמית אונו. שימש יושב ראש ארגון הסטודנטים יוצאי אתיופיה וכמתאם האוכלוסייה במצוקה בארגון הסטודנטים העולמי.
בשנת 1991 מונה למנהל מרכז קליטה בטבריה. בהמשך, מונה מולה להיות מפקח על העלייה מאתיופיה ופיקח על מרכזי הקליטה והאולפנים בקיבוצים בצפון הארץ. במסגרת תפקידו היה אחראי על קליטתם של עולים רבים שהגיעו במסגרת מבצע שלמה. בשנת 1998 מונה לממונה על קליטת עולי אתיופיה במשרד הקליטה.
בשנת 1999 הוצב במקום השמיני ברשימת ישראל בעלייה לכנסת ה-15, אך המפלגה זכתה בשישה מושבים בלבד.
בין השנים 1999–2005 היה מנהל האגף לעולי אתיופיה במחלקה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17, הצטרף מולה למפלגת קדימה. מולה הוצב במקום ה-33 ברשימת קדימה אך לא נבחר לכנסת.
בשנת 2006 נבחר לעמוד בראש המחלקה למוסדות ציוניים בהסתדרות הציונית העולמית וכחבר בהנהלות ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית.
לאחר התפטרותו של ח"כ אביגדור יצחקי, ב-7 בפברואר 2008, הושבע מולה לכנסת ה-17.
לקראת הבחירות המקדימות שערכה מפלגת קדימה לקראת הבחירות לכנסת ה-18, סירב מולה להתמודד על מקום ברשימה ששוריין לעולים חדשים והתמודד על מקום מן המניין, הוצב במקום ה-19 ברשימת המפלגה ונבחר שוב לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה בעשרים ושמונה מנדטים.
מולה שימש כחבר בוועדת הכנסת, ועדת החוקה, חוק ומשפט, הוועדה לקידום מעמד האשה, הוועדה המיוחדת לפניות הציבור וועדת משנה למאבק בסחר בנשים. כמו כן היה ממלא-מקום בוועדת הכספים בכנסת. משמש יושב ראש השדולה לשוויון אזרחי ופלורליזם והשדולה למאבק בגזענות, ויושב ראש אגודת הידידות ישראל-אתיופיה.
בשנת 2011 מונה לסגן יושב ראש הכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הודיע מולה על כוונתו להקים מפלגה סקטוריאלית שתאחד את יוצאי אתיופיה יחד עם דרוזים ונוצרים, אך הרעיון לא יצא לפועל. בנובמבר 2012 פרש מקדימה והצטרף לסיעת התנועה. הוא הוצב במקום השמיני ברשימת התנועה לכנסת ולא נבחר לכנסת ה-19. בינואר 2019 הודיע על הצטרפותו למפלגת מרצ.
חיים אישיים

מולה הוא תושב ראשון לציון, נשוי ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  אריק בנדר, המסע המופלא: סיפור העלייה של שלמה מולה, באתר nrg‏, 30 במרץ 2010
↑  אמנון מרנדה, שלמה מולה: מקווה לקדם את ענייני עולי אתיופיה, באתר ynet, 7 בפברואר 2008
↑  רשימת מועמדי מפלגת ישראל בעלייה לכנסת ה-15
↑  אריק בנדר, ח"כ מולה שוקל להקים מפלגה לעולי אתיופיה, באתר nrg‏, 29 באוקטובר 2012
↑  שחר חי, ח"כ לשעבר שלמה מולה הודיע על הצטרפותו למרצ, באתר ynet, 13 בינואר 2019
שלמה מולה בטקס הענקת המדד החברתי הראשון, 21 במרץ 2012
שלשה קטליטית

האנזים TEV פרוטאז מכיל דוגמה לשיירי שלשה קטליטית (באדום) באתר הפעיל. השלשה מורכבת מחומצה אספרטית (חומצה), היסטידין (בסיס) וציסטאין (נוקלאופיל).הסובסטרט (בשחור) נקשר לאתר הקישור כדי שיכוּוָן לעבר השלשה.
דוגמאות לשלשות קטליטיות וחומצות אמיניות המרכיבות אותן.
שלשה קטליטית (catalytic triad) הוא מונח בביוכימיה המתייחס לרוב לשלוש חומצות אמינו הנמצאות באתר הפעיל של פרוטאזות וחיוניות לפעילותן.
לדוגמה, שלוש חומצות האמינו סרין, אספרטט והיסטידין הן השלשה הקטליטית במשפחת הסרין פרוטאזות. שלושתן פועלות יחד בביקוע קשרים פפטידיים בחלבונים. השלשה הקטליטית של ציסטאין פרוטאזות שונה רק בחומצה אמינית אחת מהשלשה של סרין פרוטאזות: החומצה האמינית ציסטאין מחליפה את סרין וממלאת תפקיד דומה לה.
לעיתים המושג שלשה קטליטית מתייחס גם לשלשות חומצות אמינו אחרות הפועלות יחד ומקטלזות תגובות אחרות.
מיקום השלשה הקטליטית במבנה החלבון

השלשה הקטליטית נמצאת באתר הפעיל של אנזימים. על אף ששלוש חומצות האמינו בדרך כלל רחוקות אחת מהשנייה מבחינת רצף החלבון (המבנה הראשוני), בעקבות קיפולו ומבנהו התלת-ממדי (המבנה השלישוני) של החלבון נוצרת קרבה מרחבית בין חומצות האמינו ופעילותן כשלשה מתאפשרת.
דוגמה לפעילות של שלשה קטליטית

כימוטריפסין הוא אנזים המבקע קשרים פפטידיים בעזרת שלשה קטליטית המורכבת מסרין-195, היסטדין-57 ואספרטט-102. שלוש חומצות האמינו פועלות יחד ומבקעות את הקשר הפפטידי.
מנגנון פעולה זה מתרחש במספר שלבים:
יצירת נוקלאופיל: עצם קישור הסובסטרט לאתר הפעיל גורם לשינויי קונפורמציה קטנים, שיוצרים עדיפות להעברת פרוטון מסרין להיסטדין. ההיסטדין שפועלת כבסיס מקבלת את הפרוטון והחומצה האמינית סרין הופכת לבסיס (נוקלאופיל).
סרין פועלת כנוקלאופיל ותוקפת את הפחמן בקצה הקרבוקסילי של הסובסטרט. מתקבל תוצר ביניים טטרהדראלי לא יציב, בעל מטען שלילי המיוצב על ידי קשרי מימן עם חור האוקסיאניון.
הוצאה של השרשרת המפורקת: תוצר הביניים מתפרק כך שהפחמן והחמצן הקרבונילי נשארים קשורים לכימוטרפסין, בזמן שהחומצה האמינית היסטדין פועלת כחומצה ומוסרת פרוטון לאמין של הקשר הפפטידי ובכך שוברת אותו.
עם הגעת מולקולת מים, החומצה האמינית היסטדין קוטפת ממנה פרוטון ויוצרת הידרוקסיל.
ההידרוקסיל פועל כנוקלאופיל ותוקף את הפחמן שנותר קשור לכימוטרפסין. שוב נוצר מצב ביניים טטרהדראלי עם אנרגיה גבוהה אשר מיוצב על ידי חור האוקסיאניון.
היסטדין מחזירה לסרין את הפרוטון ועוזרת בכך לנתק את הפחמן הקרבונילי.
נוצר קצה קרבוקסילי חדש והשרשרת החלבונית מתנתקת מהכימוטרפסין.
ראו גם

סרין פרוטאז
ציסטאין פרוטאז
קטליזה אנזימטית
שלמה מונק

| --- | --- |

 לידה:  14 במאי 1803 ממלכת פרוסיה (1803-1892) גלוגאו, ממלכת פרוסיה
 פטירה:  5 בפברואר 1867 (בגיל 63) צרפת פריז, הקיסרות השנייה
 ענף מדעי:  בלשנות, תרגום מעברית, לימודי ערבית, מזרחנות, translations from Arabic language 
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1864–1867) 
 פרסים והוקרה:  פרס וולנה (1851)  אביר בלגיון הכבוד (13 באוגוסט 1858) 
 תרומות עיקריות
 חקר כתבי היד השמיים
 
שלמה מונק; שער ספרו "פלשתינה", וילנה תרע"ג-1913
שלמה מונק (גרמנית: Salomon Munk;‏ 14 במאי 1803, גלוגאו – 5 בפברואר 1867, פריז) היה מזרחן יהודי צרפתי, חוקר הפילוסופיה הדתית של ימי הביניים, מתרגם, בלשן ועסקן.
חייו

מונק נולד בעיר גלוגאו שבממלכת פרוסיה. למד באוניברסיטאות בברלין ובבון פילולוגיה ובלשנות שמית.
ב-1831 עבר לסורבון שבפריז, שם המשיך את מחקריו במזרחנות ונשאר בצרפת. מונק היה מזכירו של אדולף כְּרֶמְיֶה, וליווה אותו במהלך המשפט של עלילת דמשק, ושימש כמתורגמנו הצמוד.
ב-1838 מונה למקטלג כתבי היד השמיים (בין השאר – העבריים והערביים) של הספרייה הלאומית של צרפת, בפריז. הוא לימד כפרופסור לשונות שמיות בקולז' דה פראנס. רוב פעילותו הייתה בפריז, שם הוא שימש, בין השאר, כמורה פרטי בבית משפחת רוטשילד, והיה חבר באקדמיה הצרפתית לספרות (Académie des Inscriptions et Belles-Lettres).
ב-1846 הוכיח מונק, על ידי השוואת מקורות שנתקל בהם בספרייה הלאומית של צרפת, כי הספר Fons Vitae של "אביסברון" (Avicebron) או "אבנסברול" (Avencebrol), מי שנתפס במשך מאות עד אז כפילוסוף סכולסטי נוצרי, היה למעשה החיבור "מקור חיים" של המשורר הגדול מתור הזהב, המלומד היהודי שלמה אבן גבירול.
מונק תרגם את "מורה נבוכים" של הרמב"ם מערבית לצרפתית והוסיף לכך פירושים והערות.
בסוף ימיו התעוור מונק, אך המשיך לעבוד ותרם משמעותית לביאור כתובת ארון אשמונעזר השני.
מספריו

פלשתינה: תיאור גאוגרפי של הארץ לפי מצבה עד תקופת היישוב החדש של חובבי ציון, והשקפה מדעית על קדמוניותיה ותכונת האומות שישבו בה בתקופת הביבליאה, מתורגם עברית על פי התרגום המעובד גרמנית על ידי מ"א לוי, על ידי מ’ רבינזון, וילנה: הוצאת הירחון ביבליאותיקה, תרע"ג-1913.
פלשתינה: תיאור גאוגרפי של הארץ, והשקפה מדעית על קדמוניותיה מתורגם על ידי דר’ מ’ ראבינזון, וילנה: דפוס נוביצקי, תרס"ט,-1909.
לקריאה נוספת

Adolf Jellinek, Salomon Munk, Professor am „Collège de France“. Ein Vortrag. Selbstverlag, Wien 1865.  (בגרמנית)
Moïse Schwab, Salomon Munk. Membre de l'institut, professeur au collège France. Sa vie et ses œvres. Leroux, Paris 1900.  (בצרפתית)
שמעון ביחובסקי

ביחובסקי עם אורי ניסן גנסין 1905
שמעון ביחובסקי (1880, פוצ'פ – ג' בסיוון תרצ"ב, 7 ביוני 1932, קישינב) היה מו"ל עברי, מבקר ועיתונאי. אשתו הייתה המשוררת אלישבע.
קורות חיים

שמעון ביחובסקי נולד בשנת 1880 בעיירה פוצ'פ שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). היה ידידם הקרוב והמסור של אורי ניסן גנסין ויוסף חיים ברנר, שלמדו בישיבה בעיר. בעזרתם הקים בשנת 1906 את הוצאת הספרים העברית 'ניסיונות', ובהּ הוציא לאור את סיפורו הגדול הראשון של גנסין, 'בינתיים'.
שמעון ביחובסקי סייע לברנר בהוצאת כתב העת העברי שלו, 'המעורר', שיצא לאור בלונדון. ביחובסקי היה המפיץ של 'המעורר' ברוסיה ובפולין. הוא יצא מעיירת נעוריו ועקר תחילה לוורשה, ואחר כך למוסקבה. ביחובסקי היה פעיל בארגונים ציוניים, ואף היה תקופה קצרה מזכירו של יחיאל צ'לנוב.
פרסם מאמרים שונים, שלא קובצו, בעיתונות העברית: ב'המעורר' וב'הדאר', ב'הזמן', וב'העולם".
בשנת 1920 נשא לאשה את הסופרת אלישבע, והקדיש את שארית חייו להוצאת ספריה. הוא ליווה אותה במסעותיה בפזורה היהודית, ובשנת 1925, עם עלייתם לארץ ישראל חיפש דרכים להפיץ את ספריה העבריים בארץ ובגולה. באחד ממסעותיו אלה, בעת שהותו בעיר קישינב שבמולדובה, נפטר בפתאומיות. הותיר אחריו את אלישבע ובתם הקטנה.
מאז פטירתו נשתנו חייה של אלישבע לרעה, והיא סבלה מעוני וממחסור, ממחלות ומשכחה.
שמואל שילה (אדריכל)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביולי 1950 לימה, פרו
 פטירה:  3 במאי 2024 (בגיל 73)
 תקופת הפעילות:  1975–2024 (כ־49 שנים)
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  המרכז הלאומי לאימונים ביבשה, בית סוהר חרמון, המכללה הלאומית לשוטרים
 
שמואל שילה (18 ביולי 1950 - 3 במאי 2024) היה אדריכל ישראלי, ממייסדי משרד האדריכלות פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים.
ביוגרפיה

שילה נולד בלימה, בירת פרו, שם גם למד מספר שנים אדריכלות באוניברסיטה הלאומית להנדסה בעיר לימה. עם עלייתו לישראל בשנת 1969 המשיך את לימודי האדריכלות כעתודאי בטכניון בחיפה. במקביל ללימודיו, עבד במשרדו של האדריכל יונה פיטלסון. לאחר שירות צבאי בחיל השריון, הצטרף ב-1975 לצוות התכנון של משרד השיכון בראשו עמד האדריכל רם כרמי. בתקופה זו, עבד הצוות על פרויקטים כמו גילה בירושלים וקצרין. עם צמצום הצוות, פרש שילה יחד עם עוד שניים מחברי הצוות - מירון יעקובסון ויונה פיטלסון ויחד הקימו ב-1976 השלושה משרד אדריכלים פרטי - פיטלסון שילה יעקובסון אדריכלים.
עד לתחילת שנות ה-80 עמד בראש צוות להכנת תוכניות פרצלציה על פי תוכנת GIS (מערכות מידע גאוגרפי, "קומפלוט") שמאוחר יותר הפכה ל"חברה לאוטומציה של השלטון המקומי". בעשורים הבאים היה מעורב בתוכניות מתאר ארציות רבות ובחלקן אף עמד בראש צוות המתכננים ובהן תמ"א 38, תמ"א 34, תמ"א 36 ותמ"א 40. שילה היה גם יועץ בכיר של חברת נת"ע בתחום תכנון מנחה וסטטוטורי של מערכת הרכבת הקלה במטרופולין תל אביב, וכן לחברה לתחבורה בתכנון הרכבת הקלה בירושלים.
בתחום האדריכלות עמד בראש צוותי תכנון לכמה מהפרויקטים המורכבים שנבנו בישראל ובהם בית סוהר חרמון שבנייתו הושלמה ב-1998, בסיסי ההדרכה של חטיבות הצנחנים וגולני (2006), וכן המכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש (2014).
פרויקטים נבחרים

תכנון שכונת רמות ו-ז, ירושלים, 1982
מסופי גבול יבשתיים בינלאומיים, 1994
בית סוהר חרמון, 1998
פרוגרמה ותכנון מנחה לפרויקט נתב"ג 2000, 1994
קמפוס צוהר לילדים מפגרים ברכסים, 1998
תוכנית אב לפריסת שטחי האימונים של מערכת הביטחון, 1999
תכנון מפורט של טרמינל אווירי ושני מבני החניונים בטרמינל 3 בנתב"ג, 2004
בסיס הדרכה לחטיבת הצנחנים, שומריה, 2006
בסיס הדרכה לחטיבת גולני, 2006
תוכנית אב לשטחי אש למשרד הביטחון, 2006
המרכז הלאומי לאימונים ביבשה, 2006
איתור מיקום בית הספר החמישי לרפואה בגליל, 2009
תוכנית אב אסטרטגית לכפר סבא, 2010
תוכנית אב ל"פארק החולות" בדרום חולון, 2010
הסבת בית ספר דוד בנתניה למשרדי מינהל החינוך העירוני ולשירותים עירוניים נוספים, 2012
חידוש מבני מכון התקנים הישראלי בתל אביב ובירושלים, 2013
פרוגרמה לבית סוהר חדש לנשים, בית סוהר נווה תרצה, 2014
המכללה הלאומית לשוטרים, 2014
תכנון קווים למערכת הסעת המונים במטרופולין תל אביב (הקו החום, הקו הסגול, הקו האדום)
תכנון הקו הירוק ברכבת הקלה בירושלים
מתקנים צבאיים בכל רחבי הארץ ובחו"ל
שלשין

| --- | --- |
סמל שלשיןסמל שלשין

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פולין גדול פולין גדול
 מחוז:  מחוז קונין
 תאריך ייסוד:  1231 
 שטח:  7.18 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  3,179 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°22′00″N 18°18′00″E﻿ / ﻿52.366666666667°N 18.3°E﻿ / 52.366666666667; 18.3 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.slesin.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטישלשין(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטישלשין(למפת פרובינציית פולין גדול רגילה) פוזנן קאליש קונין פילה לודז' פומ. פומרניה המערבית  לוב. קויאוויה-פומרניה שלזיה תחתית אופולהשלשין(למפת פרובינציית פולין גדול מוגדלת) פוזנן קאליש קונין פילה לודז' פומרניה פומרניה המערבית  לובוש קויאוויה-פומרניה שלזיה תחתית אופולהשלשין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שלשין (בפולנית Ślesin) היא עיירה במחוז קונין, שבפרובינציית פולין גדול, במרכז פולין, עם 3,324 תושבים (2004).
היסטוריה

האזכור העתיק ביותר של שלשין מגיע ממסמך של המלך הפולני קונראד הראשון ממזוביה משנת 1231. היא קיבלה זכויות עיר ב-1358 על ידי המלך קזימיר השלישי הגדול. היא הייתה עיירת כנסייה פרטית ונמצאת במחוז קונין תחת מחוז קאליש בפולין הגדולה של ממלכת פולין.
לאחר חלוקת פולין השנייה ב-1793, סופחה העיר לפרוסיה. ובשנת 1807 היא נכבשה חזרה על ידי הפולנים ונכללה בדוכסות ורשה קצרת הימים. לאחר פירוק הדוכסות, היא נפלה בשנת 1815 בידי ממלכת הקונגרס שבשליטת רוסיה. קרבות מרד ינואר בין מורדים פולנים לחיילים רוסים נערכו ליד שלשין ב-22 במרץ וב-10 באוקטובר 1863. העיירה חזרה בסופו של דבר לפולין כשהמדינה חזרה לעצמאותה ב-1918. במהלך מלחמת העולם השנייה, שלשין נכבשה על ידי הוורמאכט ב-13 בספטמבר 1939 וסופחה לגרמניה הנאצית מ-1939 עד 1945 ונוהל כחלק מהמחוז החדש שהוקם רייכסגאו ורטהלנד. העיירה שוחררה על ידי הצבא האדום ב-20 בינואר 1945 במהלך מתקפת ויסלה-אודר, והוחזרה לפולין.
יהודי שלשין

ברבנות העיר שימש הרב יעקב יהודה לייב לעווי.
הערות שוליים

↑  Atlas historyczny Polski. Wielkopolska w drugiej połowie XVI wieku. Część I. Mapy, plany (בפולנית). Warszawa: Instytut Historii Polskiej Akademii Nauk. 2017. p. 1b.
↑  Zieliński, Stanisław (1913). Bitwy i potyczki 1863-1864. Na podstawie materyałów drukowanych i rękopiśmiennych Muzeum Narodowego w Rapperswilu (בפולנית). Rapperswil: Fundusz Wydawniczy Muzeum Narodowego w Rapperswilu. pp. 194, 214.
תוכנית איקרוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  רוברט לדלום 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן ריגול
 הוצאה
 הוצאה:  רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  1988
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  שלגי
 תאריך:  1988
 תרגום:  אליעזר כרמי
 סדרה
 ספר קודם:  שכר התהילה (1986)
 הספר הבא:  ממשלת הצללים (1990)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002698235
 
תוכנית איקרוס (באנגלית: The Icarus Agenda) הוא ספר שיצא לאור בשנת 1988, מאת סופר המתח האמריקאי רוברט לדלום. הספר מהווה במידת מה המשך לספרו של לדלום משנת 1977 "מסמכי צ'נסלור", בכך שברקע העלילה פועלת אגודת סתרים בעלת נוכחות יהודית מובהקת בשם "אינוור בראס".
הספר יצא לאור בעברית באותה שנה, בהוצאת שלגי, בתרגומו של אליעזר כרמי.