stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורית בנבנישתי
הערות שוליים

↑  אורית בנבנישתי מנכ"לית קבוצת תגבור באתר ביזפורטל
↑  אורית בנבנישתי היא מנכ"לית ובעלים קבוצת תגבור באתר מאיה (הודעות לבורסה), אתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב
↑  אני גאה לקחת חלק בפרוייקט ״מדברות״, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2020
1 2   מתן שירם, "כמנהלת הרגשתי צורך להעניק רשת תמיכה לעובדים ולמנהלים", באתר TheMarker‏, 9 במרץ 2021
1 2  לרגל יום האשה הבינלאומי החל היום: האשה שמתגברת את הכוח הנשי במשק הישראלי - רות עבור, באתר RootAvor, ‏בפברואר 2020
↑  תיגבור מאגר כ"א מקצועי זמני בע"מ - דוח תקופתי לשנת 2021, באתר "מאיה"
↑  אורית בנבנישתי - בעלים ומנכל תגבור | תגבור חברת השמה, באתר תיגבור חברת השמה, ‏4 ביולי 2017
1 2  יעל ולצר, מנכ"לית תגבור: "אני מחפשת בעובדים שחקני נשמה", באתר ynet, 2 בספטמבר 2016
↑  אורית בנבנישתי, למדתי להכיר את כל גוני האוכלוסייה הישראלית, גלובס, מאי 2014
↑  | מוסף פורצות דרך - הדור השני מתגבר את הקבוצה, באתר אקסטרה, ‏4 בפברואר 2018
↑  מתוך דף הלינקדאין של אורית
↑  דוד רוזנטל‏, אורית בנבנישתי, ראול סרוגו ורועי כהן נבחרו לסגני יו"ר נשיאות המגזר העסקי, באתר וואלה, 27 בינואר 2022
↑  אורית בנבנישתי – מנכ"ל תיגבור בע"מ, באתר ceopro
↑  אנשי השנה 2021, ביזפורטל
מייקל גרייבס

| --- | --- |

מייקל גרייבס ב-1987
 לידה:  9 ביולי 1934 אינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית 
 פטירה:  12 במרץ 2015 (בגיל 80) פרינסטון, ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרינסטון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  בית הספר לעיצוב של אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת סינסינטי  תיכון ברוד ריפל 
 תקופת הפעילות:  1934–2003 (כ־69 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות, עיצוב 
 זרם באמנות:  אדריכלות פוסט-מודרנית 
 יצירות ידועות:  Walt Disney World Swan, Team Disney, Disney Hotel New York - The Art of Marvel 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא  היכל התהילה של ניו ג'רזי  המדליה הלאומית לאומנויות  עמית המכון האמריקאי לאדריכלות 
 www.michaelgraves.com
 
מייקל גרייבס (באנגלית: Michael Graves; ‏9 ביולי 1934 – 12 במרץ 2015) היה אדריכל ומעצב תעשייתי אמריקאי, אחד הבולטים בסגנון הפוסטמודרניזם והאדריכלות הפופוליסטית. זוכה פרס דריהאוס (אנ') ע"ש ריצ'רד דריהאוס (אנ').
ביוגרפיה

גרייבס נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית. הוא למד אדריכלות באוניברסיטת סינסינטי והשלים תואר שני בבית הספר לעיצוב באוניברסיטת הרווארד. הוא לימד בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת פרינסטון והחזיק משרד אדריכלים בעיר. בשנות ה-70 השתייך לקבוצת אדריכלים בשם The New York Five (החמישייה הניו-יורקית) יחד עם אדריכלים ייעודים נוספים: פיטר אייזנמן, ג'ון היידוק, ריצ'רד מאייר וצ'ארלס גווטמיי. בעבודותיו לאחר החמישייה הניו-יורקית אימץ גרייבס את הסגנון הפוסט-מודרני והרבה לעסוק באדריכלות פופוליסטית.
גרייבס תכנן מספר מבנים עבור חברת וולט דיסני וכמה מבנים בלאס וגאס אשר התאפיינו בצבעוניות, צעקנות ומראה מצועצע. סגנון ייחודי זה מופיע גם במבני משרדים, מלונות ומבני ציבור רבים שתכנן.
רוברט ונטורי

| --- | --- |

 לידה:  25 ביוני 1925 פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בספטמבר 2018 (בגיל 93) פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Robert Charles Venturi 
 מקום לימודים:  בית הספר לארכיטקטורה של אוניברסיטת פרינסטון  Episcopal Academy  American Academy in Rome 
 תחום יצירה:  אדריכלות, אדריכלות פוסט-מודרנית 
 זרם באמנות:  אדריכלות פוסט-מודרנית, פוסטמודרניזם 
 יצירות ידועות:  בית ונה ונטורי 
 פרסים והוקרה:  פרס פריצקר (1991)  מדליית בנג'מין פרנקלין (1993)  מדליית הזהב של AIA (2016)  מדליית ג'יימס מדיסון (1985)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (9 במאי 1997)  פרס רומא  המדליה הלאומית לאומנויות  עמית המכון האמריקאי לאדריכלות  פרס וינסנט סקלי  פרס פירמת האדריכלות 
 בן או בת זוג:  דניס סקוט בראון (1967–18 בספטמבר 2018) 
 
רוברט ונטורי, 2008
רוברט ונטורי (באנגלית: Robert Venturi;‏ 25 ביוני 1925 – 18 בספטמבר 2018) היה אדריכל אמריקאי, ממייסדי הסגנון הפוסט-מודרני.
קורות חייו

ונטורי נולד בעיר פילדלפיה ולמד באוניברסיטת פרינסטון. הוא התמחה במשרדיהם של לואי קאהן ואירו סארינן לפני שפתח משרד אדריכלים יחד עם אשתו דניז סקוט בראון. ונטורי היה המבקר החריף ביותר של האדריכלות המודרנית כבר בשנות ה-60. הוא התנגד נחרצות לגישה הפונקציונלית של המודרניזם והיה מחלוצי הפוסטמודרניזם באדריכלות.
בשנת 1966 הוציא לאור את ספרו "Complexity and Contradiction in Architecture" (מורכבויות וניגודים באדריכלות) בו פרס את משנתו והגדיר את העקרונות לפיהם צמח לאחר מכן הסגנון הפוסט-מודרני. הספר זכה להצלחה בלתי צפויה ולשבחים רבים מאדריכלים ותאורטיקנים רבים, שחלקם אף ראו בו את התאוריה החשובה ביותר מאז זו של לה קורבוזיה, בספרו "לקראת אדריכלות" (1923).
בספרו טבע ונטורי את הביטוי "Less is bore" (פחות הוא משעמם), כפרפרזה על האמירה המפורסמת של מיס ואן דר רוהה כי "Less is more" ("פחות זה יותר").  ונטורי לא הצדיק את הקישוטיות שאליה התנגדו המודניסטים כגון מיס ואן-דר-רוהה אלא לתפיסה הפונקציונליסטית.  על החיפוש אחר ה"אמיתיות", זו שעליה מתבססת האדריכלות המודרנית, סיפר ונטורי בספר ידוע נוסף אשר הוציא בשם "Learning from Las Vegas" (ללמוד מלאס-וגאס). בספר זה הוא הצדיק את האדריכלות "המזויפת" של לאס וגאס וטען כי בעידן הפוסט מודרני, אין אמת אחת וכי מושג ה"אמת" כבר אינו רלוונטי לאדריכלות. כמו כן טען ונטורי כי הסמליות של המבנים בסטריפ והצעצועיות שלהם עושים בסופו של דבר את מה שנדרשו לעשות כך שאנשים (ואפילו אדריכלים, הוא הוסיף) יכולים ליהנות מאדריכלות זו. התאוריות האדריכליות שפיתח גרמו להכתרתו כ"מציל האדריכלות המודרנית מפני עצמה".
לאורך השנים זכה ונטורי בשנים עשר פרסים שונים על בתים שתכנן ועל ספריו, ביניהם פרס פריצקר היוקרתי בו זכה בשנת 1991.
נפטר ב-19 בספטמבר 2018.
עבודות נבחרות

בית ונה ונטורי, פילדלפיה, 1964. הוגדר כ"יצירת מופת של אדריכלות אמריקאית מודרנית" וכאחד ממבשרי האדריכלות הפוסט-מודרנית.
בית הגילדות, פילדלפיה, 1963. נבנה יחד עם בית ונה ונטורי ונחשב לבעל חשיבות דומה.
בית לייב, ניו ג'רזי, 1967
תחנת כיבוי אש מספר 4, קולומבוס, אינדיאנה, 1968
תוספת למוזיאון לאומנות ע"ש אלן, אוברלין, אוהיו, 1976
חצר פרנקלין, פילדלפיה, 1976
אולם גורדון וו באוניברסיטת פרינסטון, ניו ג'רזי, 1983
מוזיאון סיאטל לאמנות, סיאטל, 1991
אגף סיינסברי בגלריה הלאומית בלונדון, לונדון, 1991
מוזיאון הילדים, יוסטון, טקסס, 1992
המוזיאון המורחב לאמנות עכשווית, סן דייגו, 1996
ספריית דמברטון אוק לאיסוף ומחקר באוניברסיטת הרווארד, וושינגטון, 2005
בית הכנסת הרפורמי של קהילת בית אל, פנסילבניה, 2007
כנסיית האוניברסיטה האפיסקופלית, פילדלפיה, 2008
ספריו

מורכבות וסתירות באדריכלות המודרנית, 1966
ללמוד מלאס וגאס (יחד עם סטיבן אייזנאוור ודניז סקוט בראון), 1972
לקריאה נוספת

רוברט ונטורי, דניז סקוט בראון, סטיבן אייזנאוור, ללמוד מלאס וגאס: הסימבוליזם הנשכח של הצורה הארכיטקטונית, תרגם מאנגלית והוסיף הערות: אור אלכסנדרוביץ', בבל 2008
כנסייה אפיסקופלית בפנסילבניה
בית ואנה ונטורי בפילדלפיה, שרוברט ונטורי תכנן עבור אמו
אברהם בורג

אברהם ("אברוּם") בוּרג (נולד ב-19 בינואר 1955, כ"ה בטבת ה'תשט"ו) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כחבר הכנסת, יושב ראש הכנסת ה-15 ויושב ראש הסוכנות היהודית. לאחר פרישתו מפעילות פוליטית עסק בכתיבה ופרסם שבעה ספרים.
ביוגרפיה

בורג נולד בירושלים, בנם של רבקה לבית סלונים (נצר לרבי שניאור זלמן מלאדי) וד"ר יוסף בורג, שהיה חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל מטעם המפד"ל.
בורג הוא בוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר שבירושלים. משהתגייס לצה"ל התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר סיום הקורס שב לצנחנים ומונה למפקד מחלקה, תחת המ"פ משה יעלון. בהמשך למד לתואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטה העברית וכן בבצלאל ובבית הספר לתיירות.
בתחילת שנות השמונים הגיש יחד עם אלעזר שטורם תוכנית דת לנוער בטלוויזיה הלימודית.
החל להיות פעיל בגופי שמאל ובתנועת "שלום עכשיו". נפצע בהפגנה של "שלום עכשיו", בשנת 1983, מפגיעת רסיסי הרימון שהושלך לעבר המפגינים והביא לרצח אמיל גרינצווייג. בשנת 1985 החל לשמש כיועץ לראש הממשלה שמעון פרס.
ביוגרפיה > חבר הכנסת ויושב ראש הכנסת

בשנת 1988 נבחר לכנסת ה-12 מטעם מפלגת העבודה, כחלק מן "השמינייה", שמונה חברי כנסת צעירים ומבטיחים, אשר הציגו חזית אחידה בעלת נטייה שמאלית, וכללה פוליטיקאים כחיים רמון, יוסי ביילין ועמיר פרץ.
בכנסת ה-13 היה יושב ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט. בשנת 1995 נבחר לעמוד בראש הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית, ולשם מילוי תפקיד זה התפטר מחברותו בכנסת.
בשנת 1999 החל לעבוד בראש צוות היגוי הסברה של המפלגה "ישראל אחת" אשר הייתה למעשה מפלגת העבודה לה צורפו תנועות כמימד וגשר, מפלגתו של דוד לוי, על מנת להצליח בבחירות לראשות הממשלה, שהיו על פי החוק אז בחירות אישיות בהן התמודדו אהוד ברק ובנימין נתניהו.
בבחירות אלה, שבהן ניצח ברק, נבחר בורג לכנסת. ברק לא מינה אותו לשר, ובורג החליט להתמודד על תפקיד יושב ראש הכנסת, אל מול מועמדו של ברק לתפקיד, חבר הכנסת שלום שמחון. בורג זכה בבחירות והיה ליו"ר הכנסת הצעיר בתולדותיה, בגיל 44.
בתקופת כהונתו כיו"ר הכנסת, יזם בורג את הקמתו של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שמטרתו לספק מידע אובייקטיבי לח"כים ולוועדות הכנסת לצורך פעילותם. מתקופת כהונתו זכורה תקרית מביכה שבה הודיע על פטירתו של חבר הכנסת אמנון רובינשטיין, בעקבות הודעה זדונית שהתקבלה מזלמן שושי במזכירות הכנסת ולא נבדקה.
בורג זכה לכהן זמן קצר כנשיא המדינה בפועל, בתקופה שבין התפטרותו של עזר ויצמן ב-13 ביולי 2000 לבין תחילת כהונתו של משה קצב, ב-1 באוגוסט אותה שנה.
לאחר תבוסתו של ברק בבחירות האישיות לראשות הממשלה כנגד אריאל שרון, אשר התקיימו ב-6 בפברואר 2001, נותרה מפלגת העבודה ללא מנהיג. ברק פרש מן ההנהגה, והמפלגה מצאה עצמה בתוך ממשלת אחדות לאומית כאשר היא מחולקת בין תומכי ממשלת האחדות, ובין חברים בעלי נטייה שמאלית המתנגדים למעשי הממשלה. בחודש ספטמבר 2001 נערכו בחירות פנימיות למשרת יושב ראש מפלגת העבודה, בהן התמודד בורג אל מול בנימין בן אליעזר. הבחירות נותרו ללא הכרעה תוך חשד כבד לזיופים בחלק מהקלפיות, ולאחר מכן נערך בחודש דצמבר של אותה שנה סיבוב נוסף ב-51 קלפיות שנחשדו בהיותן מזויפות. בבחירות אלו זכה בן אליעזר ברוב הדרוש ומונה ליושב ראש.
לאחר הבחירות בשנת 2003, בהן קיבלה העבודה מספר מצומצם של מנדטים, נותר בורג ללא משרה ביצועית פרט לתפקידו כחבר הכנסת, כאשר מפלגתו באופוזיציה.
ביוגרפיה > פרישתו מהחיים הפוליטיים ופעילותו לאחריהם

בחודש יוני 2004 הודיע בורג על פרישתו מן החיים הפוליטיים ומעברו לעולם העסקים. במקביל הקדיש מזמנו לכתיבה. הוא הוציא לאור את ספרו "אלוהים חזר", המציג את תפיסת עולמו בשלל נושאים המעסיקים את החברה הישראלית.
בחידון התנ"ך העולמי שנערך בשנת 2000, לאחר פטירתו של אביו, שימש אברהם בורג בתפקיד שמולא במשך שנים על ידי אביו - יושב ראש חבר השופטים.
בורג מכהן כחבר המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל. החל משנת 2009 הוא משמש גם כיו"ר דירקטוריון עמותת "מפעלות חינוך וחברה" הקשורה למועדון הכדורגל "הפועל תל אביב".
חקירה פלילית נפתחה נגדו בעקבות דו"ח מבקר המדינה שמתח ביקורת על הליך לא תקין במכירת חברת "עשות אשקלון" למשקיעים אותם ייצג בורג, שהיו בעלי עבר פלילי. המכירה בוטלה והחקירה הפלילית שנפתחה נגדו נסגרה מחוסר ראיות בנובמבר 2006.
בשנת 2012 הופיע בתשדיר פרסומת לשוקולד למריחה "השחר העולה". את הכנסותיו מתשדיר זה תרם לעמותה למען בני נוער בסיכון שהוא עומד בראשה.
ביום שבת, 3 בינואר 2015, השתתף בורג בכנס ועידת חד"ש לקראת הבחירות לכנסת ה-20 בנצרת, והודיע על תמיכתו במפלגה. לדברי בורג, הוא החליט לקחת חלק באירוע משום שלתחושתו "יש פיקוח נפש לשמירת החיים הקולקטיביים בישראל, ופיקוח נפש כזה מצדיק להגיע בשבת".
בבחירות המקומיות למועצת מטה יהודה שהתקיימו ב-2018 נבחר בורג כנציג יישובו נטף למליאת המועצה.
ב-2021 הדליק בורג משואה בטקס המשואות האלטרנטיבי של תנועת יש גבול כסופר ואיש ציבור.
בדצמבר 2021 החל להגיש פודקאסט בשם "הקוגיטו" מבית All•in בו הוא מארח כל תוכנית דמות מובילה אחרת בשדה התרבות והרוח על הטקסט המכונן של חייה.
בחודש יוני 2022 החלו בורג, ומספר שותפים יהודים וערבים בהקמת מפלגה אזרחית יהודית-ערבית חדשה, במטרה ליצור שותפות פוליטית בין יהודים לערבים. המפלגה הוקמה באוגוסט 2022 בשם "כל אזרחיה", אך הוחלט שלא תתמודד בבחירות לכנסת ה-25.
בורג שימש כיושב ראש מפעלות חינוך וחברה וחבר המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל, וכן היה חבר בארגונים חברתיים נוספים.
עמדותיו בנושאים שונים

בספטמבר 2003 טען בורג במאמר שתורגם לאנגלית והופיע בעיתון הגארדיאן הבריטי, שאם לא תבחר ישראל לצאת מן השטחים, המשך המצב מוביל למדינה דו לאומית. המאמר הוכתר בכותרת "סוף הציונות". הפסקה מעוררת המחלוקת ביותר במאמר הייתה זו:
ישראל, לאחר שחדלה לדאוג לילדים הפלסטינים, לא צריכה להיות מופתעת כשהם חוזרים שטופי שנאה ומפוצצים את עצמם במרכזי הבריחה מהמציאות של הישראלים. הפלסטינים מפקידים את חייהם בידי אללה באזורי הבילוי שלנו, מפני שהחיים שלהם הם סבל. הם שופכים את דמם במסעדות שלנו בשביל להרוס לנו את התיאבון, מפני שיש להם ילדים והורים רעבים ומושפלים בבית.
על בורג נמתחה ביקורת קשה בעקבות מאמר זה, ונטען שהוא נותן תחמושת ביד שונאי ישראל ומצדיק רצח של ישראלים חפים מפשע. בעקבות הביקורת פרסם בורג מאמר נוסף בגארדיאן, שבו הבהיר שהוא מגנה בתוקף את פיגועי ההתאבדות כנגד אזרחים ישראלים. במאמר אחר תמך בורג בדיאלוג למען השלום עם החמאס.
בערב תשעה באב תשס"ה (2005) פרסם את דעתו כי יש להפוך את מחצית יום האבל לזמן חג וסעודת שמחה על הקמת המדינה, ועורר תגובות נגד נמרצות בציבור הדתי.
בריאיון לקראת יום כיפור תשס"ח הודיע כי הוא אינו מאמין באלוהים, אך נותר חובש כיפה בגלל הזדהות תרבותית. בראיון שערך עמו חגי סגל, הגדיר עצמו בורג כ"מתייוון גאה", ואת מתתיהו הכהן תיאר כ"קנאי, רוצח, פנאט דתי, פונדמנטליסט".
בורג רואה עצמו כתומך בזכויות בעלי חיים, ובעצרת נגד פיטום אווזים של עמותת אנימלס בשנת 2002 הצהיר כי הוא צמחוני מטעמי מצפון. עם זאת, כחלק מפעילותו העסקית הוא נמנה עם הבעלים של חברה המגדלת תרנגולות לפיטום ולאכילה.
ספרו "לנצח את היטלר" זכה לתהודה ציבורית. בראיון עמו ב"הארץ" ביוני 2007, לקראת צאת הספר, כינה בורג את ישראל מדינה מיליטריסטית, וטען כי היא מתדרדרת לכיוון פאשיזם, כמו כן קרא לעבור למודל של ציונות נוסח אחד העם ולנטוש את הציונות נוסח הרצל, וכן לנטוש את הרעיון של מדינה יהודית. הפובליציסט בן-דרור ימיני ואחרים ראו בכך הוכחה לכך שבורג נהפך לפוסט ציוני ואף לאנטי-ציוני. ספרו זכה בפרס הספר הזר הטוב ביותר של השנה, המוענק על ידי קרן "פרימיו נאפולי". ב-2011 הגדיר עצמו בריאיון כפוסט ציוני וטען שהציונות הייתה פיגום שצריך כעת להסירו, ועל מדינת ישראל להחליט אם היא אומת תרבות כמו צרפת או אומת דם כמו גרמניה הנאצית.
ב-2007 ביקש וקיבל אזרחות צרפתית (על בסיס היות אשתו אזרחית צרפת) ומימש את זכותו כאזרח צרפתי בבחירות לנשיאות צרפת. הוא הצהיר כי בחר בסגולן רויאל.
בורג פרסם מאמר תמיכה בממשלת בריטניה על הצעדים שנקטה כדי לקדם חרם על מוצרים ישראליים שמיוצרים מעבר לקו הירוק וקרא למדינות האיחוד האירופי להצטרף לחרם. לדעתו ישראל היא הכובש האימפריאליסטי האחרון בעולם המערבי.
בפוסט העוסק בברית מילה כתב: "רבים ימשיכו למול את בניהם מכל הסיבות שבעולם, דתיות או התנהגותיות ורבים יעדיפו למצוא דרכים אחרות לבטא את השייכות שלהם ושל ילדיהם לקולקטיב היהודי מבלי להכאיב לשווא לרך הנולד או לפגוע בזכותו שנולדה איתו על גופו ושלמותו."
בסוף שנת 2020 פנה בורג לבית המשפט בתביעה לבטל את רישומו כיהודי במשרד הפנים, בעקבות חקיקת חוק הלאום.  לטענתו בית המשפט קיבל את פנייתו והרישום נמחק.
חייו האישיים

בורג נשוי ליעל, ילידת צרפת שעלתה לישראל בשנת 1968. לזוג 6 ילדים והם מתגוררים ביישוב נטף. גיסו של בורג הוא פרופ' מנחם בן ששון.
בורג הוא חובב ריצה ובעל טור באתר האינטרנט "שוונג" העוסק בתחום זה.
ספריו

ברית עם: טיוטת מתווה למדיניות המוסדות הלאומיים של העם היהודי (1995)(הספר בקטלוג ULI)
אלהים חזר, הוצאת ידיעות אחרונות, 302 עמ', תל אביב, 2004. - ISBN 978-965-511-749-3
לנצח את היטלר, הוצאת ידיעות אחרונות, 381 עמ', תל אביב, 2007. - ISBN 978-965-482-460-6
פרשת השבוע: בלשון בני אדם, הוצאת דביר, 476 עמ', 2009. - ISBN 978-965-517-504-2
אבישג, הוצאת דביר, 239 עמ', 2011. - ISBN 978-965-517-965-1
הנה ימים באים, (אוטוביוגרפיה), הוצאת דביר, 2015. - ISBN 978-965-566-078-4
The Holocaust Is Over; We Must Rise From its Ashes,  227 p., 2008. ISBN 978-023-061-897-8.
הערות שוליים

↑  אמיר אורן, במשקפיים של יעלון, באתר הארץ, 12 ביולי 2002
↑  עמוס הראל, בוגי מן הצנחנים, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2002
↑  אברהם בורג הודיע על פרישתו מן הכנסת: לא עוזב בלב קל, באתר ynet, 27 ביוני 2004
↑  דבר היו"ר, באתר האינטרנט של "מפעלות חינוך וחברה"
↑  ארנון בן-יאיר, נסגר תיק החקירה נגד בורג בפרשת עשות אשקלון, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2006
↑  נתי טוקר, הג'וב החדש של אברהם בורג: פרזנטור של שוקולד השחר, באתר TheMarker‏, 11 במרץ 2012
↑  חסן שעלאן, אברהם בורג השתתף בכנס של חד"ש: "תומך בהם", באתר ynet, 3 בינואר 2015
↑  בורג השתתף בכנס המפלגות הערביות: "מדובר בפיקוח נפש", באתר ‏מאקו‏, 3 בינואר 2015
↑  ילקוט הפרסומים ה'תשע"ט, חוברת 8017, עמוד 3754
↑  טקס הדלקת המשואות האלטרנטיבי 2021 באתר הטלוויזיה החברתית, מ-13:26 עד 15:40
↑  הקוגיטו, באתר Apple Podcasts (באנגלית אמריקאית)
↑  אברום בורג, העבודה כנועה ומרצ פגה. עת למפלגה יהודית-ערבית, באתר הארץ, 9 ביוני 2022
↑  אברהם בורג תורם לשנאת ישראל בעולם, באתר nrg‏, 16 בספטמבר 2003
↑  אברהם בורג, מה לא למדנו משליט, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2011
↑  אברהם בורג, "דברים": יום חורבן מודרני, באתר ynet, 11 באוגוסט 2005
↑  בורג: אני לא מאמין באלוהים, אתר nrg יהדות
↑  ישי קרוב, אברום בורג: אני מתייוון גאה, באתר ערוץ 7, 2 בדצמבר 2013
↑  רותם שטרקמן ושרון שפורר, אברהם בורג: "צעקת השחיתות גדולה מדי, הדיחו ראש ממשלה בלי הליך", באתר TheMarker‏, 24 באפריל 2009
↑  בן דרור ימיני, פשיסט שמאלני, באתר nrg‏, 15 ביוני 2007
↑  פרס באיטליה ל"לנצח את היטלר", באתר ynet, 8 בנובמבר 2009
↑  שירי לב-ארי, "צריך להחליט אם אנחנו אומת תרבות או דם", באתר ynet, 22 באפריל 2011
↑  אומ"ץ: לשלול הזכויות העודפות שניתנו לבורג, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 באפריל 2007
↑  Avraham Burg: Even I – an Israeli – think settlement goods are not kosher , The Independent, June 7, 2012
↑  אברהם בורג, כמה מילים על המילה, 28 באוגוסט 2014, בעמוד הפייסבוק "אני ישראלי". במקור בבלוג ב"הארץ"
↑   רוית הכט, "איני יכול עוד להרגיש הזדהות עם הקולקטיב הזה. תמחקו אותי", באתר הארץ, 23 בדצמבר 2020
↑  Guy Poran (2024-09-30), בורג ב 555, נבדק ב-2024-10-03
↑  "תפילת הרצים" של בורג. יש להבדיל בין אתר הישראלי (www.shvoong.co.il) המתמחה בריצה לאתר שוונג הרב הבינלאומי והרב-לשוני (www.shvoong.com) העוסק בתחומים מגוונים.
| יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת החינוך והתרבות (1949–2003) | שושנה פרסיץ • אלימלך-שמעון רימלט • משה קול • אלימלך-שמעון רימלט • אברהם כץ • אלימלך-שמעון רימלט • אברהם כץ • אברהם שכטרמן • אהרן ידלין • אורה נמיר • נחמן רז • מיכאל בר-זוהר • דליה איציק • אברהם בורג • עמנואל זיסמן • זבולון אורלב |  |
| יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט (מ-2003) | מלי פולישוק-בלוך • אברהם פורז • אילן שלגי • מיכאל מלכיאור • זבולון אורלב • אלכס מילר • עינת וילף • עמרם מצנע • יעקב מרגי • ניצן הורוביץ • רם שפע • שרן השכל • יוסי טייב |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259266105171  BIBSYS: 9017387  BnF: cb14629693t (data)  GND: 135893097  ISNI: 0000 0000 8004 9891  LCCN: no96057509  NTA: 156310821  RERO: 02-A013857255  SELIBR: 318391  SNAC: w6bs6d4w  SUDOC: 125060289  VIAF: 80332199   WorldCat (עם VIAF): 80332199 
שר הקליטה יאיר צבן ויושב ראש הסוכנות היהודית אברהם בורג, מקבלים פני עולים חדשים מרוסיה בנמל התעופה בן-גוריון, 1995
זאב בילסקי

זאב בִּיֶּלְסקי (נולד ב-13 במרץ 1949) הוא ראש עיריית רעננה לשעבר, כיהן בעבר כחבר כנסת מטעם מפלגת קדימה, יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית, וכראש מטה הדיור הלאומי.
ביוגרפיה

בילסקי נולד וגדל בירושלים בשם "בנימין זאב בילסקי". למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה, אך בכיתה י"א סולק מבית הספר בשל בעיות משמעת. בשנת 1967 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים. ב-1970 השתחרר מהצבא בדרגת סגן (את שירות המילואים סיים בדרגת רב-סרן).
ב-1973 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1977 עד 1980 שימש כשליח הסוכנות היהודית ביוהנסבורג ובמהלך השליחות, קודם למנהל מחלקת העלייה בדרום אפריקה.
בשנת 1982 עבר להתגורר עם משפחתו בעיר רעננה. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 גם הקים, עם שותף, מפעל מתכת בראשון לציון.
בשנות ה-80 היה בילסקי בין מקימי "הפורום הישראלי", שמטרתו הייתה לקיים קשר ישיר בין הדור הצעיר של יהדות התפוצות לבין הדור הצעיר בישראל בתחומי החינוך ובמישור הכלכלי. הוא כיהן כיו"ר הפורום בשנים 1986–1988.
ראש עיריית רעננה

בשנת 1989 נבחר לראשונה (מתוך ארבע פעמים ברציפות) לראשות עיריית רעננה. פעמיים ברשימה מטעם הליכוד (1989 ו-1993), ופעמיים נוספות ברשימה עצמאית (1998 ו-2003) (ברוב של 78 אחוז מהקולות).
במהלך כהונתו יזם בילסקי פיתוח מודל של שיטור קהילתי, הקים את מכללת רעננה (1994), תכנן וחנך את פארק רעננה כשבתוכו אגם האמפיתיאטרון ופארק נגיש ומשולב לכל הילדים (רגילים ועם צרכים מיוחדים). בנוסף יזם את בנייתה של קריית הייטק בעיר והביא חברות כמו "אמדוקס", "נייס" ו"קומברס" לקבוע את משכנן ברעננה.
בשנת 2000 זכתה עיריית רעננה בראשותו באות "אביר איכות השלטון" מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל.
בילסקי נחשב בעיני רבים לאחראי הישיר לאיכות החיים הגבוהה בעיר ובמשך ארבע שנות כספים רצופות (2004-2001) סיימה עיריית רעננה בעודף תקציבי מצטבר. בשנת 2015 הוענק לבילסקי אות אומ"ץ על מינהל ציבורי תקין.
בשנת 2002 הוביל את איחוד קבוצות הכדורסל מכבי רעננה ובני הרצליה לקבוצה אחת חדשה - בני השרון.
במקביל לראשות העירייה, מילא בילסקי תפקידים נוספים: בין השנים 1989–1993 (תקופת גלי העלייה הגדולים מחבר העמים) שימש כיו"ר ועדת הקליטה במרכז השלטון המקומי, בין השנים 1994–1996 היה יו"ר ארצי של אגודת "אל סם" ובין השנים 1996–1999 שימש כממלא-מקום יו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל. כמו כן היה חבר המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין.
יושב ראש הסוכנות היהודית

בשנת 2005, במהלך הקדנציה הרביעית שלו כראש עיריית רעננה, נענה בילסקי לפנייתו של ראש הממשלה אריאל שרון (אותו הכיר לראשונה ב-1977, כשהצטרף לתנועתו החדשה "שלומציון"), התפטר מראשות העירייה ונבחר פה אחד (נתן שרנסקי הסיר את מועמדותו) על ידי הוועד הפועל הציוני לתפקיד יו"ר הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית.
ב-10 ביולי 2006, שבועיים לאחר חטיפת גלעד שליט, ארגנו הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית בראשותו של בילסקי הפגנות המוניות ברחבי העולם בקריאה לשחרר את החייל החטוף. כעבור יומיים בלבד פרצה מלחמת לבנון השנייה, במהלכה עמדה הסוכנות היהודית בראש מערך הסיוע לישובי הצפון המופגזים. תרומות שנאמדו בכ-200 מיליון שקלים גויסו למען תושבי הצפון, על ידי הסוכנות היהודית, מקהילות יהודיות בחו"ל. בין היתר, נערך מבצע לקליטתם של 12,000 ילדים מישובי הצפון בקייטנות ברחבי הארץ.
בספטמבר אותה שנה עמד בילסקי בראש משלחת שיצאה לצרפת במטרה להביא את עצמות שני ילדיו של בנימין זאב הרצל, מבצע שכינה "סגירת מעגל ציוני". ב-2007 גינה את דבריו של אברהם בורג, יו"ר הסוכנות היהודית לשעבר, שהמליץ לתושבי ישראל להצטייד בדרכונים זרים. באותה שנה הוענק לו תואר יקיר העיר רעננה.
בשנת 2008 חנך בהר הרצל את פרויקט "מחזון להגשמה", בשיתוף עם משרד החינוך והקרן הקיימת לישראל, וכן את פרויקט "פותחים עתיד" לקידום נוער בירושלים.
בתוקף תפקידו כיושב ראש הסוכנות הזהיר בילסקי כי "היהודים באוקראינה וברוסיה חיים תחת מצב של התנכלות בלתי פוסקת" וכי "מעל העם היהודי מרחפת סכנה מוחשית של התבוללות".
בסוף 2008 יצא לחופשה מתפקידו, הצטרף למפלגת "קדימה" והתמודד בבחירות המקדימות במפלגה, בהן הגיע למקום ה-15.
בשנת 2009 התפטר מתפקידיו בסוכנות ובהסתדרות הציונית ובבחירות לכנסת השמונה עשרה נבחר כחבר הכנסת מטעם "קדימה".
חבר הכנסת

במהלך כהונתו בכנסת היה בילסקי חבר בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדת החוץ והביטחון, שימש כיושב ראש ועדת המשנה לבחינת מוכנות העורף. בין השדולות הרבות בהן היה חבר, הוא שימש יושב-ראש בשדולות הבאות: השדולה למען ניצולי השואה, השדולה למען השלטון המקומי, שדולת האיכות והמצוינות בכנסת והשדולה למען שימוש נבון ברשת האינטרנט.
כחבר הכנסת פעל בילסקי במגוון נושאים: הוא יזם הצעות חוק למען ניצולי שואה, המאבק בתאונות הדרכים, קידום הפשרת קרקעות לזוגות צעירים, חיוב התקנת דודי שמש, סגירת נתיבי תחבורה לטובת רוכבי אופניים, התרה לרוכבי קטנועים להשתמש בנתיבי תחבורה ציבוריים והגבלת מחירי החניונים בבתי החולים.
בילסקי תמך בפתיחת חניון ספרא בשבת ובשנת 2010 היה ממובילי המאבק נגד הצעת "חוק היורדים" של מפלגת ישראל ביתנו, לפיה יוכלו אזרחים ישראלים השוהים בחו"ל להשתתף בבחירות ולהצביע.
בנוסף לתפקידיו האחרים, משמש בילסקי כיושב-ראש תוכנית "אות הנוער הישראלי" - חלק מתוכנית בינלאומית שמקורה באנגליה, שמטרתה לעודד נוער לפעילות עשייה חיובית בשעות הפנאי ובכך לתרום להעצמה אישית, חברתית וקהילתית של בני הנוער.
חבר הכנסת > חקיקה

בילסקי יזם, בין היתר, את חקיקתם של חוקים אלה:
חוק מרשם תורמי מוח עצם, המחייב המדינה לתקצב מדי שנה ב-5 מיליון ש"ח את מאגר תורמי מח העצם ובכך להגדילו (יחד עם זבולון אורלב ועמיר פרץ).
תיקון לחוק זכויות נפגעי עבירה המחיל את הוראותיו גם על נפגעי תאונת פגע וברח.
תיקון לפקודת התעבורה המחייב כל חברה שמחזיקה בצי רכבים להפעיל מוקד דיווחים על נהיגת עובדיה (הדבקת מדבקת "איך אני נוהג") (יחד עם חמד עמאר).
תיקון לחוק נכסים של נספי השואה (השבה ליורשים והקדשה למטרות סיוע והנצחה) המחייב את החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה להפריש 100 מיליון ש"ח מדי שנה לסיוע לניצולי השואה הזקוקים לכך ומחייב את החברה לקצר משמעותית את זמן איתור הנכסים על מנת להפריש כסף נוסף לטובת הטיפול בניצולים.
תיקון לחוק ביטוח בריאות ממלכתי המאפשר לילדים אוטיסטים לקבל טיפול גם על ידי עובד סוציאלי או פסיכולוג, כחלק מהקצבת שעות האבחון והטיפול שניתנות להם (יחד עם רחל אדטו ודני דנון).
תיקון לחוק חובת המכרזים האוסר על אפליה במכרז מחמת גיל (יחד עם דב חנין).
תיקון לחוק הרשויות המקומיות (בחירות) הקובע כי בדומה לבחירות לכנסת, גם בבחירות לרשויות המקומיות יכריע מזכיר ועדת הקלפי האם רשאי המצביע להיעזר במלווה במקרה של ספק בדבר קיומה של מגבלה המונעת מהמצביע להצביע בגפו (יחד עם גדעון עזרא).
תיקון לפקודת הנמלים הפוטר את סוכן המכס מאחריות אישית לחובות לקוחותיו כלפי רשות הנמלים, אלא אם כן נמצא כי סייע ללקוחותיו להשתמט מתשלומים אלה (יחד עם יריב לוין).