עקיבא איגר
בתרבות הישיבתית

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | כל ימי השתוקקתי להיות כר' עקיבא איגר, אמנם לא הגעתי לזה, אבל התשוקה עזרה לי שלפחות נהייתי שלוימ'לה... | “ |

|  – הרב שלמה היימן |  – הרב שלמה היימן |  |
כאמור, רבי עקיבא איגר נחשב לאחד מגדולי הלמדנים התורניים בעת החדשה, ובשל מעמדו זה התקבעו בתרבות עולם הישיבות אמרות כנף ומימרות רבות הסובבות סביב "דמות הגאון" שלו, ומהן ניתן להתרשם גם מעוצמת ההערצה ששוררת כלפיו בעולם זה. כך מצוטט הרב אלחנן וסרמן, מגדולי ראשי הישיבות בליטא לפני השואה:
ר' עקיבא איגר הוא ר' עקיבא איגר בכל הש"ס, ואילו אני אפילו בעמוד גמרא אחד אינני ר' עקיבא איגר. אילו הייתי בעמוד אחד ר' עקיבא איגר, כי אז הייתי יכול לשער כמה רבי עקיבא איגר גדול ממני, כי כך וכך עמודים יש בש"ס, והוא רבי עקיבא איגר בכל העמודים ואני רק בעמוד אחד. אך מאחר ואיני רבי עקיבא איגר אפילו בעמוד אחד, אינני יכול לשער כלל וכלל כמה רבי עקיבא איגר גדול ממני...
ראש ישיבה אחר, הרב ראובן גרוזובסקי, חתנו של ראש הישיבה הנודע רבי ברוך בר ליבוביץ, סיפר על חמיו: "...פעם באומרו סברא בשם הגאון רבי עקיבא איגר, ובנו בשמעו את הסברא הסתפק מיד איזה ספק לפי סברא זו, גער בו מורי חמי ולא רצה לשמוע דבריו, על שלא שהה מעט משמחה בשמעו סברא עמוקה מחודשת כזו, ואמר אז כי מי שאינו רוקד משמחה בשמעו סברא כזו אינו אדם".
הרב שמואל זנוויל קלפפיש, כתב בהסכמתו לספר 'כפות תמרים' עם הגהות רבי עקיבא איגר:
גאון עוזנו הרב הגאון הגדול רשכב"ה רבינו רבי עקיבא אייגער זצוק"ל, אשר שמו הגדול הולך מסוף העולם ועד סופו לתהלה ולתפארת, אשר קנה לו שם טוב על ידי ספריו הרבים הגדולים והעצומים... אשר ממי בארו ישאבו כל חכמי דורנו להשקות עדרי צאן קדשים ועל מעיינות מי חכמתו יפרו וירבו התלמידים בשקידתם יום יום. עם כל זאת, אם עוד טפה אחת יערוף להם ממטר לקחו, יקבלו אותה בצמאון וישמחו לקראתה כאילו לא טעמו עוד טעמו הטוב מימיהון ולקח לא שמעו מפיו...
.
על המהירות בהן השיב את תשובותיו ההלכתיות, מסופר כי הרב חיים מוולוז'ין אמר: ”אף אני יכול להשיב "תשובה" כרבי עקיבא איגר. אבל לכתוב כמוהו בראש התשובה "תמול הגיעני מכתבו", זאת איני יכול...”. תשובותיו היו לחלק נחשב בתרבות היהודית של בית המדרש, בשורה אחת עם יצירות למדניות בנות דורן, כמו הספר הלמדני הקלאסי "קצות החושן".
תירוץ קושיה של רבי עקיבא איגר נחשב בעולם הישיבות כבלתי-אפשרי מעצם ההגדרה. כלומר: התירוץ מחשיד את המתרץ כמי שלא הבין את קושייתו של הרב עד תומה. בעולם התורני רווחת הקלישאה המשווה מאמץ רב ליישוב קושיה תלמודית כ"ישיבת שבעה נקיים", מושג הלכתי מהלכות נידה. אמרה המיוחסת לרב אליעזר גורדון ראש ישיבת טלז (1841–1910) שהיה "מגדולי למדני זמנו", קובעת כי בתירוץ קושיה של רבי עקיבא איגר, יש משום סתירת שבעת הימים הנקיים. במקור ההלכתי, במצב זה יש לשוב ולספור מחדש, המסר ברור: אם תירצת קושיה של הרב איגר, הרי שעליך ללמוד שנית את קושייתו ולהעמיק בהבנת כוונתו. רבי דב בריש וידנפלד, "הרב מטשעבין", אמר שאם רבי עקיבא איגר מביא ראייה מגמרא, יש אפשרות לדון על ראייתו, אך אם הוא כותב מסברא (כלומר מדעתו) – אין אפשרות להתווכח על דבריו.
הרב אליעזר יהודה ולדנברג, מספר בשם רבי יחזקאל אברמסקי, כי רבו, רבי חיים הלוי סולובייצ'יק מבריסק "החשיב מימרה של הגאון רבי עקיבא איגר ז"ל כמימרה של אחד מהראשונים". בספר "חזון איש", כותב הרב אברהם ישעיהו קרליץ: "ובכלל, אנן כאצבעתא בקירא לסברא נגד מהרש"ל, הגרע"א וחבריהם, ולמה לנו להגיס לבנו בהוראה בסברות מדומות". כן התבטא: "רבי עקיבא איגר היה יכול להיות בדורו של הרשב"א, אלא שהקב"ה ריחם עלינו ונתן לנו רבי עקיבא איגר בדורנו". כך גם הפליג בשבחו על כך שהוא שולח בתשובותיו לעיין בספרי אחרונים ושו"תים רבים, כלומר שלמרות עיסוקו הקבוע בלימוד תלמוד בעיון, מצא פנאי ללמוד היטב את ספרי האחרונים. החזון איש עודד ללמוד את חידושי רבי עקיבא איגר. פעם אף אמר שלימוד תשובת רבי עקיבא איגר בעניין שחוטי חוץ (מהדורא קמא, סי' קס"ה) מביא יראת שמים.
דמותו התקבעה גם כסמל של צדיק ופרוש, בין בפרמטרים מתנגדיים ובין בפרמטרים חסידיים, והוא נעשה מודל לחיקוי עבור כלל הציבור האורתודוקסי-ישיבתי. כך למשל, בהספדו של הרב יוסף חיים קרא, רבה של ולוצלאווק, על רבי אברהם מטשכנוב, שיבח הספדן את הנפטר: ”אחת היא אשר נפשי יודעת, כי מיום שנפטר רבי עקיבא איגר, לא נמצא בכל גדולי ארצנו, אשר יודו עליו כל ישראל כי קדוש הוא מרחם...”. רבי ירוחם ליבוביץ, משגיחה הנודע של ישיבת מיר בליטא, השתמש ברע"א כסמל מוסכם של אדם שאין לו ולתאוות העולם ולא דבר:
אנו יכולים להאמין כי כל תאוותנו החזקות ביותר, העוקרות אותנו עם השורש ממש, הנה אצל ר' עקיבא איגר לא היו אפילו בגדר נסיון! פשוט הוא כי התאוות שאנו חיים בהן היו אצלו גועל-נפש ממש, שבחל מזה, ולא היה יכול אף להסתכל על זה כלל.
רבי עקיבא איגר נודע כעניו. בהקדמה לתשובות רבי עקיבא איגר, מביאים בני המחבר מכתב לבנו ר' אברהם, ובו הנחיות להדפסת תשובותיו. בין הדברים כותב רבי עקיבא איגר שחלק מהתשובות הם מלומדי ישיבותיו בערים השונות, והוא מזהיר שלא לכנותם בשם "תלמיד" ולא בלשון נוכח (אלא בלשון נסתר המכובדת) "כי אמרתי, מי יודע מי למד יותר ממי". חתנו ה"חתם סופר" התבטא כי אין אנו מבינים מהי הענווה של משה רבנו, אך לאחר שרואים את חמיו, ניתן רק לשער כמה גדולה הענווה של משה רבנו. הרב שלמה זלמן שפיצר, רבה של וינה וחתנו של החתם סופר, אמר בהספדו על רבו המהר"ם שיק, שבעוד חמיו היה עניו אך הכיר בערכו, רבי עקיבא איגר כלל לא ידע שהוא בעל ערך. מספר סיפורים על ענוותנותו עוסקים בשהותו בוורשה יחד עם רבה של ליסא, רבי יעקב לורברבוים, ה"נתיבות המשפט", לצורך השתתפות באספת רבנים שהייתה בעיר. וכשבמהלך הימים היה משוכנע שהכבוד שבני העיר מכבדים אותו, מיועד ל"נתיבות המשפט" ולא אליו, ומשנוכח לבסוף שמכבדים בעיקר אותו – היה נסער, עד שהרגיעו ה"נתיבות המשפט", שהוא נוחל את הכבוד מפאת שעירו פוזנא חשובה יותר מהעיר ליסא.