stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורוסטאר
מסילה מהירה 1

ב-6 בנובמבר 2007 חנכה אליזבת מלכת בריטניה את תחנת סנט פנקרס המחודשת ובכך למעשה חנכה את מסילת "מסילה מהירה 1" באנגליה. החל מ-14 בנובמבר 2007, כל רכבות יורוסטאר באנגליה נעות על מסילות "מסילה מהירה 1" מתחנת הקצה החדשה בלונדון, תחנת סנט פנקרס הבינלאומית. תחנת סנט פנקרס הוותיקה עברה שינוי והרחבה משמעותית, ורציפיה הוארכו כך שיוכלו לשרת את רכבות היורוסטאר שאורכן 394 מטר. בתחילה הכריזה חברת יורוסטאר כי בכוונתה להמשיך ולהגיע במידה מוגבלת לתחנת ווטרלו, אולם השרות לווטרלו בוטל עקב שיקולי עלות. שירות היורוסטאר לתחנת אשפורד הופסק, למרות מחאות המוניות של הקהילה המקומית.
החל מחודש נובמבר 2007, עם פתיחת המסילה המהירה באנגליה, מהירות הרכבת על אדמת אנגליה דומה לזו שבה היא נוסעת על אדמת צרפת ובלגיה, עד 300 קמ"ש.
משך הנסיעה מלונדון לפריז קוצר לשעתיים ו-15 דקות, ומלונדון לבריסל לשעתיים.
ב-4 בספטמבר 2007, בשעה 10:44, יצאה מגאר דה נורד בפריז רכבת מיוחדת אשר הגיעה לתחנת סנט פנקרס בלונדון ב-2 שעות, 3 דקות ו-39 שניות, שיא מהירות חדש לנסיעת רכבת בין שתי הערים. הרכבת המיוחדת הסיעה עיתונאי תחבורה ועובדי רכבת, כדי לציין את כניסת רכבת הנוסעים הראשונה לתחנת סנט פנקרס המחודשת. ב-20 בספטמבר 2007 נשבר שיא זמן הנסיעה בין בריסל ללונדון (שעה ו-43 דקות). רכבת זו נסעה במהירות 299 קמ"ש מחוף קנט ועד ללונדון.
עלות חידושה של תחנת סנט פנקרס בלונדון הסתכם ב-5.8 מיליארד ליש"ט. תחנת סנט פנקרס קושרה לאתר המשחקים האולימפיים בשנת 2012 בלונדון.
"מסילה מהירה 1" משרתת לא רק את היורוסטאר, אלא גם את רכבות ה"ג'אוולין" מבוססות השינקנסן. רכבות אלו לא עוברות את מנהרת התעלה, ומשום כך הן לא משרתות את צרפת ובלגיה אלא רק את לונדון ומחוז קנט. בניגוד לירוסטאר, רכבות היבלין, שיוצאות מאזור נפרד (לרכבות מהירות שאינן בינ"ל) בסנט פנקרס, עוצרות בתחנת ביניים בסטרטפורד שבמזרח לונדון.
נתיבי היורוסטאר

רשת רכבות היורוסטאר מפעילה 9-12 רכבות יומיות בין לונדון לפריז ובין לונדון לבריסל, ביניהן לפחות רכבת אחת ללא תחנות ביניים, מדי יום. רכבות אחרות בקו עוצרות בתחנות ליל-אירופה, קלה-פרטו, אשפורד, ואבספליט. בנוסף ל"שירות שלושת-ערי-הבירה", ליורוסטאר רכבת יומית לדיסנילנד-פריז ושתי רכבות עונתיות לדרום צרפת.
בחודשי הקיץ יוצאת רכבת יומית בקו לונדון-אשפורד-אביניון. בחודשי החורף יוצאות שתי רכבות מדי יום בקו לונדון-בור-סן-מוריס, בהרי האלפים. רכבות אלה, האחת בשעות היום והשנייה בלילה, מכונות "רכבות שלג" ומיועדות לחובבי ספורט הסקי.
ציוד נייד

עיקר שרות רכבות היורוסטאר מתבסס על 28 מערכי רכבת חשמליים, מרובי-קרונות, המכונים בבריטניה "סדרה 373" ובצרפת "TGV373000". כאשר ניבנו, יוצרו שני תת-סוגים של רכבות אלה:
רכבות "שלושת-הבירות" הן באורך 400 מטר, שוקלות 800 טון ובהן 750 מושבי נוסעים ב-18 קרונות.
רכבות צפון-לונדון בהן 14 קרונות בלבד, אשר תוכננו לשרת בקו יורוסטאר מקומי על אדמת האי הבריטי.
הרכבות נבנו על ידי חברת GEC-Alstom (היום שמה חברת אלסטום) בערים לה רושל ובלפור בצרפת ובוושווד היט' באנגליה. הרכבות מתוכננות לפעול על זרם חשמלי ממסילה שלישית או ממערכת כבלים עילית. הרכבות צורכות עד 12 מגה-ואט חשמל ומהירותן המרבית היא 300 קמ"ש מכבלים במתח 25kV (זרם חילופין של 25 אלף וולט בתדירות 50 מחזורים לשנייה). הציוד הנייד של היורוסטאר הוא למעשה מערכי רכבת של ה-TGV אשר בהם הוכנסו שינויים ובחלק ממערכי היורוסטאר נעשה שימוש במסגרת רכבות ה-TGV בצרפת. בחודש יולי 2003 קבעה רכבת יורוסטאר שיא מהירות חדש על אדמת בריטניה: 334.7 קמ"ש, בעת שנעשו מבחני בטיחות למסילה המהירה בבריטניה. בחודש ספטמבר 2003 נפתח קטע המסילה הראשון לתנועה סדירה, דבר שקיצר את זמן הנסיעה מלונדון לאירופה ב-20 דקות והגביר את תפוסת הקו בכ-20%. לרכבות היורוסטאר שתי מערכות חילופיות לאספקת זרם, עקב השוני במערכת החישמול בין דרום אנגליה לבין יבשת אירופה: קווי רכבת בדרום אנגליה עושים שימוש במסילה שלישית הנושאת זרם, בעוד שביבשת אירופה ובקווי היורוסטאר החישמול הוא במערכת כבלים עילית.
28 מערכי היורוסטאר המשרתים את קווי החברה עברו, החל משנת 2004, שיפוץ ועיצוב מחדש של תא הנוסעים בתכנונו של המעצב הנודע פיליפ סטארק. זאת לאחר שנוסעים התלוננו על בלאי ניכר בתאי הנוסעים. נוסף לריפוד מחדש של המושבים בצבעים שונים במחלקה הרגילה ובמחלקה הראשונה, נוספו שקעי חשמל במושבים ובקרונות וכן נבנה קרון כוח נוסף (מספר 3999) למקרה שאחד מקרונות הכוח יצא מכלל שימוש.
רכבות היורוסטאר בנויות באופן שבו בכל קצה של הרכבת קיים קרון כוח וניתן להפריד את הרכבת באמצעה. במקרה של תאונה בתוך מנהרת התעלה ניתן להעביר את הנוסעים למחצית הרכבת שלא ניזוקה, להפריד בין החצאים ולהסיע את המחצית השלמה אל מחוץ למנהרה. למטרה זו נמצאים על הרכבת שני נהגים מוסמכים בכל נסיעה, האחד נוהג בעוד השני משמש בדרך כלל כפקח הראשי על הרכבת ויושב בקרון הכוח האחורי כל עוד הרכבת נמצאת בתוך מנהרת התעלה.
לרכבות היורוסטאר שלוש מערכות בלימה נפרדות: בלימה בעזרת המנוע החשמלי של הרכבת, הפעלת רפידות בלימה הנמצאות על גלגלי כל חוגון וכן בלמים הנמצאים על גלגלי הכוח בכל קרון כוח. בזכות מערכת בלימה זו יכולה רכבת יורוסטאר הנעה במהירות של 300 קמ"ש, להגיע לבלימה מוחלטת בתוך 65 שניות ובמרחק בלימה של 3.5 ק"מ.
החל משנת 2015 תיכנס לשירות רכבת מהירה יותר מהרכבות הקיימות על בסיס ה-ICE (אנ') הגרמנית.
נוסף לרכבות חשמליות החזיקה חברת יורוסטאר סוגים נוספים של ציוד נייד:
קטר מסוג 37 (Class 37) - יורוסטאר מחזיקה שלושה קטרי דיזל מסוג זה לצורך גרירת רכבות אשר נתקעו על המסילה וכן לצורך אימון נהגים.
קטר מסוג 73 (Class 73) - יורוסטאר מחזיקה שני קטרי דיזל מסוג זה לצורך גרירת רכבות אשר נתקעו על המסילה.
מבנה ארגוני

ניהול יורוסטאר נעשה תחת הנהלה משותפת אשר שמה "קבוצת יורוסטאר" (אנגלית: Eurostar Group). בכל אחת מן המדינות שבהן פועל השרות קיימת חברה מקומית האחראית לניהול הרשת בגבולות המדינה:
צרפת - SNCF - מחזיקה ב-55% מהבעלות על מיזם היורוסטאר
בריטניה - Eurostar (U.K)‎ - מחזיקה ב-40% מהבעלות על המיזם
בלגיה - NMBS/SNCB - לה 5% מהאחזקות ביורוסטאר
יורוסטאר חברה בארגון Railteam, התאגדות שנוצרה בחודש יולי 2007 על ידי שבע מפעילות של שרותי רכבות מהירות באירופה, כולל תאליס. ארגון Railteam יאפשר לנוסעים להזמין באתר אינטרנט אחד, כרטיסי רכבת ברכבות מהירות בכל אירופה.
ראו גם

TGV
הערות שוליים

↑  Petition opposing Eurostar cuts BBC News, April 3, 2007.
↑  Eurostar sets Paris-London record BBC News, September 4, 2007.
↑  תוכנית המושבים ברכבות יורוסטאר
1 2 3  בריטניה מפריטה את הרכבת המהירה לפריז, באתר כלכליסט, 13 באוקטובר 2014
↑  A high-speed revolution. The Economist, July 5, 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556302905171  LCCN: sh95006842 
רכבת "ג'אוולין" בתחנת סנט פנקרס
רכבת יורוסטאר בתחנת ליל-אירופה בצרפת
שתי רכבות מסדרה 373 בשימוש יורוסטאר בתחנת ווטרלו בלונדון, אשר שימשה כתחנת-קצה ליורוסטאר לפני ה-14 בנובמבר 2007
בעיית שאנדונג

בעיית שאנדונג (באנגלית: The Shandong Problem) הייתה סכסוך בנוגע לסעיף 156 של חוזה ורסאי ב-1919, שמשמעותו ויתורה של סין על חצי האי שאנדונג לטובת יפן. הבעיה נפתרה לטובת סין ב-1922.
היווצרות הבעיה

במהלך מלחמת העולם הראשונה (1914 - 1918) תמכה סין בבעלות הברית בתנאי שיוחזר לסין השטח הקיאוטצ'ו במפרץ של חצי האי שאנדונג, שהיה שייך לאימפריה הגרמנית לפני כיבושו בידי יפן ב-1914. ב־1915 הסכימה סין באי-רצון לשלושה-עשר הדרישות המקוריות של היפנים, אשר בין השאר הכירה בשליטה היפנית על הטריטוריות הגרמניות לשעבר. הממלכה המאוחדת וצרפת הבטיחו ליפן שהיא תוכל לשמור על טריטוריות אלה. בסוף 1918, סין אישרה מחדש את ההעברה וקיבלה כספים מיפן. סעיף 156 לאמנת ורסאי העביר לאימפריה היפנית את שטחה של קיאוטשצ'ו וכן את הזכויות והפריבילגיות שנרכשו מכוח האמנה הסינית-גרמנית של 1898, ולא החזירו אותן לידי הממשל הסיני.
פרשת חוזה ורסאי

למרות הסכמתה הרשמית לתנאיה של יפן ב-1915 וב-1918, סין גינתה את העברת הטריטוריות הגרמניות בוועידת השלום בפריז ב-1919, בתמיכתו החזקה של הנשיא וודרו וילסון מארצות הברית. שגריר סין בצרפת, ולינגטון קו, הצהיר כי סין אינה יכולה עוד לוותר על שאנדונג, שהיא מקום הולדתו של קונפוציוס, הפילוסוף הסיני הגדול ביותר, כמו שהנוצרים לא יכולים לוותר על ירושלים. הוא דרש את החזרת שאנדונג, אך דרישתו לא נענתה. הזעם הציבורי הסיני על סעיף 156 הוביל להפגנות ב-4 במאי 1919 ולתנועה תרבותית הידועה בשם תנועת הארבעה במאי. כתוצאה מכך סירב וולינגטון קו לחתום על האמנה.
סיום

סירובה של סין לחתום על חוזה ורסאי חייב הסכם שלום נפרד עם גרמניה ב־1921. הוויכוח על שאנדונג המשיך בתווך ארצות-הברית שנה לאחר מכן, במהלך ועידת הצי בוושינגטון. הפעם הפרשה הסתיימה בניצחון של סין, הריבונות היפנית בשאנדונג הוחזרה לסין בחוזה תשע המדינות. יפן, לעומת זאת, שמרה על הדומיננטיות הכלכלית של קווי הרכבת ושל המחוז כולו.
הערות שוליים

↑  Kawamura, Noriko. "Wilsonian idealism and Japanese claims at the Paris Peace Conference," Pacific Historical Review (1997) 66$4 pp 503-526
↑  A. Whitney Griswold, The Far Eastern Policy of the United States (1938) pp 239-68
↑  Fifield, Russell Hunt. Woodrow Wilson and the Far East: the diplomacy of the Shantung question (1952)
↑  Pugach, Noel H. "American Friendship for China and the Shantung Question at the Washington Conference," Journal of American History (1977) 64#1 pp 67-86.
↑  Griswold, The Far Eastern Policy of the United States (1938) pp 326-28
מפת מיקום חצי האי שאדונג בצפון סין
הפגנות בסין ב-4 במאי 1919, מחאה על בעיית שאנדונג בחוזה ורסאי
מתתיהו הכהן

.
מתתיהו הכהן (נפטר ב-166 לפנה"ס) (מכונה גם מתתיהו החשמונאי או "מתתיהו בן יוחנן כהן גדול") היה כהן ממשפחת חשמונאי, מנהיג ומצביא. הוא החל את מרד החשמונאים כנגד הממלכה הסלאוקית ושליטה אנטיוכוס הרביעי, והיה אבי השושלת של שליטי ממלכת החשמונאים.
קורות חייו

מתתיהו היה בן יוחנן בן שמעון ממשמרת יהויריב, הראשונה מעשרים וארבע משמרות כהונה. למתתיהו היו חמישה בנים: יוחנן המכבי, שמעון המכבי, יהודה המכבי, אלעזר המכבי ויונתן המכבי.
בזקנתו של מתתיהו, בשנת 167 לפני הספירה גזר השלטון הסלאוקי בימי אנטיוכוס הרביעי להעביר את תושבי יהודה על דתם תוך חילול בית המקדש בירושלים. לפיכך עזב מתתיהו עם בניו את ירושלים ועבר למודיעין. על פי המסופר בספר מקבים א', כאשר הגיעו היוונים למודיעין, בקשו היוונים ממתתיהו, שהיה מחשובי העיר שיתן דוגמה לאחיו, ויזבח ראשון לאליל. מתתיהו סירב לעשות זאת והצהיר אמונים לתורה ולמצוות. כאשר נגש אחד היהודים לזבוח על הבמה לאליל, קנא מתתיהו לה' והרג את היהודי המתיוון. כמו כן הרג את שליח המלך והרס את הבמה. לאחר מכן, ברחו מתתיהו ובניו להרים ורבים מבני יהודה, המכונים בספר מקבים "קהל חסידים, גיבורי חיל מישראל, כל המתנדב לתורה". מתתיהו ובניו החלו בפעולות גרילה נגד היוונים ובחידוש חיי התורה: הריסת במות שנבנו לעבודה זרה ומילת הילדים שלא נימולו בגלל גזירות אנטיוכוס.
שנה לאחר מכן בשנת 166 לפני הספירה נפטר מתתיהו. לפני מותו ציווה מתתיהו את בניו לשמור את מצוות התורה ולנקום באויבים. את שמעון בנו הוא מינה להיות איש עצה (איש דת), את יונתן הפקיד על קידום בתחום המדיני (דאגה ליהודים אל מול השלטון) ואת יהודה המכבי להיות שר הצבא – יורשו בהנהגת המרד.
לא לגמרי ברור מה מקור הכינוי "חשמונאי". השם אינו מופיע בספרי מקבים. על פי יוסף בן מתתיהו, חשמונאי היה אבי שמעון, סבו של מתתיהו. לפי מסורת חז"ל, מתתיהו עצמו היה מכונה "חשמונַי".
יש האומרים שמקורו בשם של עיר שהייתה מדרום לבאר שבע.
בתפילת על הניסים מוזכר ביחס למתתיהו הביטוי כהן גדול: "בימי מתתיהו בן יוחנן כהן גדול". ייתכן שמקור הביטוי הוא בברייתא בה נכתב: "בימי יוונים שהעמדתי להם שמעון הצדיק וחשמונאי ובניו ומתתיהו כהן גדול". מאחר שבמקורות קדומים יותר לא מוזכר שמתתיהו היה כהן גדול, יש מפרשים שחז"ל כינוהו בתואר זה לשם כבוד בלבד. ואפשר שגם היה בגדר של כהן משוח מלחמה. יש מפרשים שהביטוי כהן גדול שבתפילת על הניסים מתייחס אל אביו יוחנן.
בעקבות רש"י רואים פרשנים אחדים במתתיהו ובחשמונאים את התגשמות נבואת דניאל
וְעָמַד עַל כַּנּוֹ מַעֲבִיר נוֹגֵשׂ הֶדֶר מַלְכוּת, וּבְיָמִים אֲחָדִים יִשָּׁבֵר וְלֹא בְאַפַּיִם וְלֹא בְמִלְחָמָה.
בתחילת המאה ה-21 החלה להשתרש מסורת כי קברו של מתתיהו הכהן מצוי בחורבת הגרדי, במקום בו ניצב קבר שייח' ערבאווי, בלב יער אורנים הסמוך לקברי המכבים (סמוך למשלט 219). כיום מיוחס האתר על ידי "האגודה למען קברי צדיקים" כמקום קבורתו של מתתיהו הכהן אך לא נמצאו ראיות לביסוס הטענה.
הלכה

מתתיהו הכהן ראה בהתייוונות היהודים את האיום העיקרי על המשך קיומו של העם היהודי ולכן הוא פסק מספר הלכות:
1. ברית המילה – כפה עריכת ברית מילה, ובכך ביקש לחזק את הברית בין העם לאלוהים.
2. מלחמה – חידש היתר מלחמה בשבת, לאחר שחיילי המלך מירושלים תקפו "מבקשי צדק ומשפט" בשבת, והאחרונים סירבו להשיב מלחמה כדי להימנע מחילולה, ונהרגו עם משפחותיהם.
במסורת היהודית

מתתיהו נתפס במסורת היהודית כדמות המרכזית של מרד החשמונאים, וכמי שהוביל את עיקר המרד. בניגוד למסורת הנוצרית בה הדמות העיקרית היא יהודה המכבי, אשר נחשב כאחד מתשעת המכובדים באירופה הנוצרית. בתפילת "על הניסים" בחנוכה מוזכר רק מתתיהו ולא יהודה, וכן בתלמוד ובמדרשים מוזכר "חשמונאי ובניו" או "מתתיהו ובניו" אך יהודה בשמו לא מוזכר. במגילת אנטיוכוס אף מוזכר שאחר מות יהודה מתתיהו לוקח את הפיקוד על הלוחמים בעצמו ויוצא להלחם.
לקריאה נוספת

אלף אישים, חלק א'
רומן וילק, "כפיית המילה בימי מתתיהו" סיני קטו תשנ"ה עמ' 182–184
הערות שוליים

↑  כך על פי המופיע בספר מקבים א' ומקורות קרובים לו, על פי מספר מקורות ארץ-ישראליים מהתקופה הביזנטית היה מתתיהו ממשמרת אִמֵּר. שולמית אליצור, "פיוטי החנוכה: סמל מול ריאליה", בתוך ימי בית חשמונאי (עמ' 307), ירושלים: יד בן צבי, תשנ"ו
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 12, פרק ו, פסקה א, סעיף 265.
↑  פרוש פרופ' א.ש. הרטום לספר חשמונאים א', פרק ב', פסוק א'.
↑  המובאת בתלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"א, עמוד א'
↑  אהרן היימאן, תולדות תנאים ואמוראים – חלק ג', ערך מתתיהו כהן גדול
↑  בין מתתיהו החשמונאי לשייך המערבי "עיתונט מודיעין"
↑  s:ספר המקבים א - כל הספר#פרק ב
↑  מקבים א, ב, כט–מא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515291305171  GND: 1011235412  VIAF: 170438268   WorldCat (עם VIAF): 170438268 
מתתיהו מצית את אש מרד החשמונאים
קבר המיוחס למתתיהו הכהן בחורבת הגרדי ביער בן שמן
וסקה

וֶסְקָה (בספרדית: Huesca, [ˈweska]; באראגונית: Uesca; בקטלאנית: Osca) היא עיר בצפון ספרד, בעמק האברו, לא הרחק מהרי הפירנאים. היא הבירה של מחוז באותו שם בקהילה האוטונומית אראגון. אוכלוסיית העיר מונה כ-53,305 נפשות, נכון ל-2022.
בשל מיקומה האסטרטגי של העיר התחוללו בה קרבות רבים לאורך ההיסטוריה והיא עברה פעמים רבות משליט אחד למשנהו.
בווסקה יש קתדרלה שבנה במאה ה-13 חיימה הראשון על חורבות מסגד מוסלמי.
היסטוריה

בעיר היה יישוב רומאי בשם "Osca". לאחר התמוטטותה של האימפריה הרומית המערבית עברה העיר ידיים רבות, עד שנפלה לידיהם של המוסלמים במהלך המאה ה-8 לספירה. בימי הביניים הייתה וסקה עיר ספר בין הממלכות המוסלמיות לממלכות הנוצריות בחצי האי האיברי. המוסלמים ששלטו בה ביצרוה היטב ורק ב-1096  היא נכבשה  מחדש מידי המוסלמים על ידי פדרו הראשון מלך אראגון.
תחת השלטון הנוצרי הפכה  העיר למקום מושבם של מלכי אראגון. מאוחר יותר העיר שקעה.
בעת החדשה העיר היוותה את אחת מהחזיתות הסוערות של מלחמת האזרחים הספרדית.
בני עיר מפורסמים

לורנטיוס הקדוש - קדוש נוצרי שלפי המסורת הקתולית נולד בווסקה. בעיר יש חגיגות לכבודו בשבוע של חגו (10 באוגוסט).
קרלוס סאורה - במאי קולנוע
אסטבן נווארו (אנ')
ליל הרכבות

ליל הרכבות (או מבצע מסיבה ומכונה גם ליל המסילות) היה מבצע חבלה במסילות הברזל המנדטוריות בליל 1 בנובמבר 1945. המבצע היה אחד המבצעים הראשונים של תנועת המרי העברי עוד לפני הקמתה הרשמית, וסימל את הקמתה. במסגרת המבצע חיבלו חוליות פלמ"ח ברשת מסילות-הברזל ברחבי הארץ ופוצצו שלוש סירות משמר בריטיות בנמלי יפו וחיפה, ויחידה של האצ"ל ולח"י תקפה את תחנת הרכבת בלוד.
מהלך המבצע

כ-50 חוליות הפלמ"ח, שכללו חבלנים ומאבטחים, חיבלו קשות ב-153 נקודות בפסי הרכבת בכל הארץ, בעיקר בצמתי הצטלבות המסילות ובגשרונים שמעליהם. הפעולות התבצעו בסביבות שעה אחת עשרה בלילה, בדיוק זמנים מקסימלי בין החוליות, כדי למנוע את תגובת הבריטים. רק בשני מקומות אירעו תקריות אש, שהסתיימו בלא נפגעים.
במקביל, שתי חוליות של הפלי"ם, הפלוגה הימית של הפלמ"ח, טיבעו שלוש סירות משמר בריטיות, שתיים בחיפה ואחת ביפו, שהופעלו כחלק ממערך ההסגר על חופי הארץ מפני כניסת מעפילים. בחיפה פיקד על המבצע יוחאי בן נון וביפו ביצעו את הפעולה יוסף הראל וזלמן כהן, שתודרכו לפני כן על ידי יצחק שדה. בשני המקרים הגיעו החבלנים לסירות, צללו מתחת לסירות הבריטיות והצמידו אליהן מטען חומר נפץ בעל מנגנון השהייה.
באותו לילה פשטה יחידה של האצ"ל ולח"י, בפיקודו של איתן לבני, על תחנת הרכבת בלוד. תוך חילופי אש פוצצו הלוחמים שלושה קטרים ומספר מבנים. בפשיטה זו נהרגו לוחם אצ"ל, שני בריטים וארבעה ערבים. הפעולה גבתה מחיר כבד יחסית, כנראה עקב איחור בהגעת הכוח הפושט אל היעד, שגרם לכך שהבריטים נמצאו בכוננות גבוהה. כמו כן ניסתה חוליה של לח"י לחבל באותו לילה בבתי הזיקוק בחיפה. פעולה זו לא קיבלה את אישור תנועת המרי העברי. ארבעה לוחמים הצליחו לחדור למתחם בתי הזיקוק. מפקד הפעולה, משה בר-גיורא (ישראל), הכין את מטעני חומר הנפץ לפיצוץ אך בגלל תקלה התפוצץ חומר הנפץ והוא נהרג במקום. לוחם אחר, אברהם יהודאי (אלחנן), נפצע קשה ואיבד עין. בכוחות אחרונים הוא זחל והצליח עם שחר להגיע למקום מבטחים ולקבל טיפול.
השלכות

המבצע העלה את מורל אנשי היישוב לאחר ההגבלות הקשות של הבריטים על עלייה והתיישבות, ובעיקר עורר שביעות רצון בקרב הנהגת היישוב ובקרב אנשי הפלמ"ח וההגנה, שנוכחו לראות כי ניתן להפעיל בו זמנית ובהצלחה כוחות רבים במספר רב של יעדים. דוד בן-גוריון כתב למפקדת ההגנה, כי יש שכר לפעולה זו, אם כי לא מיד. גם ההד בבריטניה היה רב. אנשי ממשל גינו את הפעולה, והעיתונות פרסמה כתבות מפורטות על מעשי החבלה.
לקריאה נוספת

איתן לבני, המעמד - מבצעים ומחתרת, הוצאת עידנים, 1987, הפרק "ההתקפה על תחנת הרכבת המרכזית בלוד - 1 בנובמבר 1945", עמ' 140–145
כלי זמר (רשת חנויות)

| --- | --- |
סמליל
כלי זמר, סניף דיזנגוף סנטר
כלי זמר, סניף דיזנגוף סנטר
 נתונים כלליים
 מוטו:  מאמינים במוזיקה
 מייסדים:  ישראל צליוק
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־58 שנים)
 מיקום המטה:  פתח תקווה 
 משרד ראשי:  פתח תקווה
 מוצרים עיקריים:  כלי נגינה ומערכות הגברה
 מנכ"ל:  יואל ברנד
  
 www.kley-zemer.co.il
 
כלי זמר היא רשת חנויות כלי נגינה ישראלית.
פעילות הרשת

רשת כלי זמר הוקמה בשנת 1967 על ידי עו"ד ישראל צליוק, כסוכנות של חברת ימאהה היפנית. בשנתה הראשונה כללה הרשת שתי חנויות, בחיפה ובתל אביב. בשנת 1970 רכש יואל ברנד את החברה, ומאז הוא מנכ"ל הרשת.
כלי זמר מייצגת יותר מ-80 מותגים של כלי נגינה ומערכות הגברה וסאונד.
החברה מפעילה מרכז שירות תיקונים ארצי לתיקון כלים אלקטרוניים, רמקולים, גיטרות, כלי נשיפה ופסנתרים. כחלק משירות זה מספקת הרשת כיוון פסנתרים בבית הלקוח.
בבעלות הרשת חטיבת הסאונד "KZPRO" המתמקדת בציוד הגברה לאנשי מקצוע ובהם אולפני הקלטות, מפיקים מוזיקליים ודיג'יים. החברה מתמחה בהתקנת מערכות שמע קבועות לאולמות ומקומות ציבוריים.
סניפי הרשת

נכון לעכשיו מונה הרשת 21 סניפים, מהם שמונה בבעלות מלאה והיתר בזכיינות.
הסניף הראשי של הרשת משתרע על ארבע קומות בדיזנגוף סנטר שבתל אביב. יתר סניפי הרשת שהם בבעלות מלאה פועלים בחיפה, ירושלים, באר שבע, פתח תקווה, ראשון לציון ורמת גן.
כמו כן פועל גם אולם תצוגה של "KZPRO" ומרכז שירות ארצי של הרשת בקריית אריה בפתח תקווה.
שאר הסניפים שהם "סוכנים מורשים" פועלים באילת, אשדוד, אשקלון, חדרה, טבריה, כפר סבא, מודיעין, נהריה, נתניה, עפולה, צהלה, רחובות ורעננה.
הערות שוליים

↑  אתר הרשת
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מקרון

ערך זה עוסק בסוג מאפה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מקרון שקדים טורקי
 
 מאכלים
 סוג:  ביסקוויט 
 מוצא:  צרפת 
 
מקרוֹן צרפתי
מָקָרוּן (באנגלית: Macaroon) הוא שם כללי למגוון עוגיות אפויות שאינן מכילות קמח, חמאה, מרגרינה או שמן. הבסיס לעוגיית מקרון הוא חלבוני ביצה מוקצפים, סוכר ואגוזים, זרעים או מיני קטניות טחונים, ובמיוחד שקדים או קוקוס.
וריאציה נפוצה שניתן לראות בה סוג שונה של עוגייה היא המָקָרוֹן הצרפתי (אנ') (בחולם, ולא בשורוק) המבוססת על שתי שכבות דקות של בצק מקרון צבעוני שביניהן שכבת קרם.
היסטוריה

מקור שמה של העוגייה במילה האיטלקית Maccarone, שמשמעותה היא בצק. המתכונים המוקדמים ביותר למקרון היו למעשה מבוססים על מקצפת בתוספת ממרח שקדים (מראנג אמרטי). אף שמקורה של עוגייה זו אינם ברורים, היסטוריונים אחדים טוענים שראשיתה במנזר איטלקי. הנזירים התלוו לשפים של קטרינה דה מדיצ'י שהגיעה לצרפת בשנת 1533 עם נישואיה לאנרי השני, מלך צרפת. מתכונים לעוגיות מקרון מופיעים בספרי מתכונים כבר בראשית המאה ה-18. מתכון לעוגיות על בסיס שקדים פורסם גם בספר הידוע Mrs Beeton's Book of Household Management בשנת 1861.
בתחילת המאה ה-20 נוצר בצרפת המָקָרוֹן הצרפתי (אנ'), וריאציה חדשה של עוגיות המקרון, שיש הרואים בה סוג נפרד של עוגיות. פייר דפונטן (Pierre Desfontaines) ממעדניית לאדורֶה בפריז הגה עוגייה המורכבת משתי דסקיות המבוססות על בצק מקרון וביניהן מילויים שונים המחזיקים את הדסקיות יחדיו, כגון קרם חמאה, ריבה או גנאש. עוגיית המקרון הצרפתית נחשבת לעוגייה קשה ומסובכת להכנה מכיוון שחומרי הגלם המרכיבים אותה צריכים להישקל במדויק, והבחישה וזמן האפייה צריכים להיות מדויקים מאוד אף הם.
במטבח היהודי

יהודי איטליה ולוב (שם הוא נקרא עבמבר) אימצו את עוגיות המקרון כממתק לחג הפסח, שכן בהיעדר קמח או חומרי התפחה כלשהם, עוגיות המקרון הן כשרות לפסח. משם נפוצו העוגיות הללו לקהילות יהודיות ברחבי אירופה. בהדרגה התפתחו וריאציות נוספות למקרון, תחילה על בסיס קוקוס ולאחר מכן על בסיס מרכיבי טעם אחרים. בישראל מקובלות בעיקר עוגיות על בסיס בוטנים, שקדים או קוקוס הנמכרות במיוחד לקראת חג הפסח.
ראו גם

עוגיות קוקוס
עוגיות בוטנים
הערות שוליים

↑  The History Of Macaroons & Macarons
↑  Mrs Beeton's Book of Household Management, page 151
מקרון קוקוס, פופולרי בחג הפסח
רשות מקומית בישראל

עיריות ומועצות מקומיות  מועצות אזורית  יהודה ושומרון וחבל עזה
רשות מקומית בישראל היא היחידה הגאוגרפית-מנהלית הקטנה ביותר הנהוגה בישראל. נכון ל-2023 קיימות בישראל 258 רשויות מקומיות: 82 מהן עיריות, 120 מועצות מקומיות, 54 מועצות אזוריות ושתי מועצות מקומיות תעשייתיות.
יצחק הרצוג, נשיא מדינת ישראל בפגישה עם ראשי רשויות מקומיות ואזוריות חדשות, יולי 2024
יצחק הרצוג, נשיא מדינת ישראל בפגישה עם ראשי רשויות מקומיות ואזוריות חדשות, יולי 2024
הבסיס החוקי למבנה הרשויות המקומיות הוא פקודת העיריות, שנחקקה (בנוסחה המקורי) בשנת 1934, ופקודת המועצות המקומיות שחוקקה ב-1941, אך עשרות חוקים נוספים מסדירים את פעולותיהן.
הרשויות המקומיות בישראל נחלקות לארבעה סוגים:
עירייה: רשות מקומית של עיר, שמספר תושביה עולה על 20,000 בדרך כלל. עירייה יכולה גם לכלול מספר יישובים שכנים במסגרת איחוד רשויות מקומיות.
מועצה מקומית: רשות מקומית של יישוב בעל אופי עירוני, כפרי או קהילתי, שמספר תושביו בין 2,000 ל-20,000. גם מועצה מקומית יכולה לכלול מספר יישובים.
מועצה אזורית: מועצה המאגדת מספר יישובים כפריים וקהילתיים באזור גאוגרפי מסוים.
מועצה מקומית תעשייתית: רשות מוניציפלית המנהלת אזור תעשייה בין-יישובי. מועצה מקומית תעשייתית היא מקרה ייחודי לישראל בלבד. זוהי מועצה ללא תושבים וללא דמוקרטיה מקומית. מתמנים למועצה שלושה נציגים של משרדי ממשלה, שלושה נציגים מהתעשייה המקומית ושלושה נציגים מרשויות מקומיות הגובלות בשטח המועצה.
כ-5% משטח ישראל אינו משויך לשום רשות מקומית. שטח כזה מכונה שטח גלילי.
ראש הרשות המקומית (ראש העירייה, ראש המועצה המקומית או ראש המועצה האזורית, בהתאם לאופי הרשות המקומית) נבחר לתפקידו בבחירות דמוקרטיות, ולצדו נבחרים חברי מועצת הרשות. כאשר רשות מקומית נקלעת למצב כספי קשה מאוד, הפוגע ביכולתה לתפקד, רשאי שר הפנים לפזר את מועצת הרשות, להדיח את ראש הרשות מתפקידו ולמנות ועדה קרואה לניהול הרשות המקומית עד להבראתה.
העיריות והמועצות המקומיות בישראל מאוגדות במסגרת "מרכז השלטון המקומי בישראל", שנוסד בשנת 1938. המועצות האזוריות מאוגדות בנפרד, במרכז המועצות האזוריות.
לצורכי חוק מס ערך מוסף רשות מקומית היא מלכ"ר.
חובות וסמכויות

למועצת הרשות המקומית נתונה סמכות להתקין חוקי עזר ותקנות לשם הסדרת החיים בתחומי הרשות, ולגבות מסים לשם מימון פעולות הרשות. בנוסף למיסים שהרשות גובה ישירות מתושביה, היא מסתייעת בתקציב ממשלתי המועבר אליה באמצעות משרד הפנים.
סמכויות הרשות המקומית מוגבלות על ידי חוקי המדינה ונתונות לפיקוח הממונה על המחוז במשרד הפנים. על פי הפסיקה, בעקבות המשפט העברי, הרשות המקומית אינה רשאית להאציל את סמכויותיה אלא לבצע בעצמה, אלא במקומות שבהם בפירוש מותר לה לעשות כן
חובות וסמכויות > היסטוריה

מבנה השלטון המקומי בארץ ישראל החל ברפורמות התנזימאט של האימפריה העות'מאנית. ב־1875 חוק חוק המג'ילס בלדיאת (מועצה מקומית), שנבחרה לתקופת כהונה של שנה על ידי כלל הנתנינים העות'מאנים מעל גיל 25 ומשלמי מיסים. ב־1877 נחקק חוק העיריות, שהבדיל בין שני סוגים של רשויות מקומיות: השהיר (sehir), מ־40,000 תושבים ומעלה, והקסבה, מסגרת לעיירות או רבעים גדולים. מ־1877 עד תום התקופה העות'מאנית בארץ ישראל הוקמו עיריות ב־22 יישובים.
תחת השלטון הבריטי נקבעה ב־1921 פקודת המועצות המקומיות, שקבעה מסגרת ניהולית לשלטון המקומי הכפרי.
מבנה הרשויות המקומיות במדינת ישראל החל על בסיס המבנה הקיים בתקופת המנדט. בסוף שנות ה-70 החלו ראשי הרשויות המקומיות להיבחר בבחירות ישירות, דבר שחיזק את מעמדם. בשנות ה-80 השלטון המרכזי החל לבצע הליכי ביזור כלפי השלטון המקומי, גם כחלק מתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985. כך תקציב הארנונה של הרשויות גדל משמעותית, הרשויות הוסמכו לגבות מהתושבים ארנונה ותשלום על המים. בעקבות שינויים אלו זינקו ההכנסות העצמיות של הרשויות המקומיות ל-60%-65% לעומת 34.5% בלבד בתחילת שנות ה-80. עם זאת, בשנות ה-90 הכנסת הטילה פיקוח על תעריפי הארנונה ושיעור ההכנסות העצמיות של הרשויות המקומיות צנח לכ-40%.