stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זסלון (יחידה)

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  זסלון
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:  סוכנות הביון הרוסית
 סוג:  יחידת עילית לאבטחת שגרירויות זרות, יחידת השתלטות, מבצעים חשאיים ברחבי העולם
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  23 במרץ 1997 – הווה (27 שנים)
 מקים היחידה:  יבגני פרימקוב
 מלחמות:  מלחמת עיראק מלחמת האזרחים בסוריה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  300 לוחמים בשירות קבע
 ציוד עיקרי:  נשק קל ואמצעים מיוחדים
 פיקוד
 יחידת אם:  מחלקת המבצעים בסוכנות הביון הרוסית
יחידת "זסלון" למטרות מיוחדות (ברוסית: Отряд специального назначения «Заслон»; רשמית מכונה בשם "מחלקה 7 של שירות ביון החוץ של רוסיה") היא יחידת עילית בסוכנות הביון הרוסית שהוקמה במרץ 1997 על פי צו נשיאותי חשאי של בוריס ילצין שהסמיך את ראש המודיעין להפעיל יחידת עילית מעבר לגבולות המדינה.
רקע

אין מידע רב זמין על אופי היחידה והיא ידועה כחשאית מאוד אך מהמעט שפורסם ידוע כי היחידה החלה לפעול בשנת 1998 והיא כפופה למרכז לביטחון פנים של סו"ר ובין מטרותיה מהווים: אבטחת נציגויות דיפלומטיות של רוסיה בחו"ל, אבטחת דיפלומטים ואישים בכירים בעת ביקורם באזורי סכסוך ומבצעי פינוי אזרחים רוסיים משטחי מחלוקת.
זאת יחידת עילית רוסית העוסקת בטיפול במצבי בני ערובה רגישים מחוץ למדינה, תגובה להשתלטויות עוינות על מתקנים ממשלתיים מחוץ לרוסיה וכאמור אבטחת בכירים בביקור באזורי סכסוך. היחידה מהווה ליורשת יחידת זניט של הקג"ב שפעלה במלחמת אפגניסטן בשנת 1979 ויחידת וימפל, שפעלה בעבר תחת הקג"ב וביצעה משימות חשאיות בחו"ל החל משנת 1983 ועד לשנות ה-90, עת הוכפפה לפס"ב.
ראו גם

האגף לפעולות מיוחדות
שירות הביטחון הדיפלומטי
שירות הביטחון הפדרלי
קג"ב
סו"ר
חנה פניכל פיטקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביולי 1931 ברלין, גרמניה
 פטירה:  6 במאי 2023 (בגיל 91) ברקלי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Hanna Fenichel 
 ענף מדעי:  מדע המדינה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  Skytte Prize (2003)
 בן זוג:  John Schaar
 הערות:  The Theory of Political Representation (1961)
 תרומות עיקריות
 The Concept of Representation (1967)
 
| פרטים ביוגרפיים |
| --- | --- |
שם: חנה פניכל פיטקין
שמות נוספים: 
תיאור: 
תאריך לידה לועזי: 17 ביולי 1931
תאריך לידה עברי: 
מקום לידה: 
תאריך פטירה לועזי: 
תאריך פטירה עברי: 
מקום פטירה: 
חנה פניכל פיטקין (‏17 ביולי 1931- 6 במאי 2023) הייתה תאורטיקנית פוליטית יהודייה-אמריקאית. פרופסור אמריטוס למדעי המדינה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בתם של אוטו פניכל וחנה פניכל. פיטקין נולדה בברלין והיגרה לארצות הברית בשנת 1938. היא קיבלה את התואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת ברקלי בשנת 1961. בשנת 1982 הוענק לה פרס מצוינות בהוראה מטעם אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.  היא ידועה בעיקר במחקר המכונן שלה, "מושג הייצוג", (The Concept of Representation), שפורסם בשנת 1967.
תחומי העניין המגוונים של פיטקין נעים בין ההיסטוריה של המחשבה הפוליטית האירופית מימי קדם ועד לזמנים המודרניים, דרך פילוסופיית אנליטית וניתוח טקסטואלי, וכלה בסוגיות של פסיכואנליזה ומגדר בתיאוריות פוליטיות וחברתיות.
ספריה של פיטקין הם: "מושג הייצוג" (1967), "ויטגנשטיין וצדק" (1972, 1984, 1992), ו"הון הוא אישה: מגדר ופוליטיקה במחשבתו של ניקולו מקיאוולי"(1984, 1999), בנוסף, היא כתבה מאמרים רבים וערכה כרכים עבי כרס. בשנת 1998 פרסמה את "התקפת הבלוב: מושג 'החברתי' של חנה ארנדט". מבחר רחב של כתביה נאסף ונערך ב"חנה פניכל פיטקין: פוליטיקה, צדק, פעולה" (2016).
בשנת 2003 הוענק לה פרס יוהאן סקוטה, במדעי המדינה, על עבודתה העיונית פורצת הדרך, ובעיקר על "בעיית הייצוג". היא הייתה נשואה לתאורטיקן הפוליטי ג'ון שר. חלק מתלמידיה הם תאורטיקנים פוליטיים ראויים לציון כמו דייוויד לייטן (אוניברסיטת סטנפורד), דן אבנון (האוניברסיטה העברית, ירושלים), ליסה וידן (אוניברסיטת שיקגו) ומרי ג'דיץ (אוניברסיטת נורת'ווסטרן).
הערות שוליים

↑  Contemporary Authors Online, s.v. "Hanna Fenichel Pitkin." Accessed March 5, 2008.
↑  Distinguished Teaching Award, UC Berkeley
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266657105171  PLWABN: 9810649752005606  BIBSYS: 90125025  BNE: XX891674  BnF: cb12371691f (data)  CiNii: DA00196591  GND: 114661618  ISNI: 0000 0001 0893 1019  LCCN: n83059902  NDL: 001281586  NLA: 49286368  NTA: 068968469  RERO: 02-A003697559  SNAC: w6s903h1  SUDOC: 032746121  Trove: 1490528  VIAF: 44377570   WorldCat (עם VIAF): 44377570
חבורת הדרום

חבורת הדרום הייתה אחת מהתארגנויות-העבודה שהוקמו בשנות ה-20 של המאה ה-20 (תקופת העלייה הרביעית) לעזור לעולים שרצו להשתלב בעבודה החקלאית בארץ ישראל. החבורות התמקמו לצד המושבות שבהן חיפשו העולים עבודה. ההתארגנויות נתמכו על ידי ארגוני העבודה הציוניים.
מבוא

חבורת הדרום הייתה הגדולה בין חבורות העבודה. בסיסה היה ברחובות, והיו לה סניפים בנס-ציונה, רחובות, וגדרה. היו בה כמאתים וחמישים חברים. בסיסה היה ברחובות, והיו לה סניפים גדרה ובנס ציונה. ציטוט מאריה חשביה" ""חבורת הדרום" הייתה הגדול בחבורות הללו, והיו בה כמאתיים וחמישים חברים. מרכזה היה ברחובות, והיו לה סניפים בגדרה ובנס ציונה, שמספר הפועל בה גדול מארבעים ושלושה למאה ויותר. במחנה החבורה עמדו צריפים ובהם חדר אוכל, חדר תרבות, חדר חולים ומשרד, וכן אוהלים למגורים. מפאת המחסור בעבודה שררו במחנה דרך קבע מחסור ומצוקה. חברי החבורה עסקו בחפירת בארות, בנטיעה, בזיבול פרדסים ובבניית בתים בכפר אהרון וברחוב הרצל (בנס ציונה)."
תנאי החיים בחבורת הדרום

על פי עדותה של רבקה גובר, חבורת הפועלים שוכנה במאהל שהיה מחוץ למושבה. צריפים שימשו כחדר אוכל, חדר תרבות, חדר חולים, ומשרד. חיי הפועלים התנהלו באופן עצמאי ושיתופי, והבישול הקומונלי נוהל בתורנות. תנאי החיים היו קשים, גם בגלל התנאים בשטח: חרקים היו מציקים לדרים באוהלים, ומחלות פרצו בין הפועלים, כמו קדחת הפופטאצ'י, על פי עדותה של גובר (גובר עמ' 114), וגם בגלל העוני שנבע מהמחסור בעבודה. הפועלים השתדלו לקיים חיי תרבות כמו ללמוד את השפה העברית, או לחגוג ערבי שבתות בסעודה, שירים, וריקודים. הלהט האידאולוגי עזר להם לשרוד בתנאים הקשים.
חיים ארלוזורוב מזכיר לטובה את לילות השבת בחבורת הדרום במכתבו אל אחותו ליזי. רבקה גובר, "אם הבנים", חיה במשך תקופה מסוימת בחבורת הדרום, והנה תיאורה את ערבי השבתות ב"חבורה":
היו מצליחים איך שהוא לתת פעם בשבוע לכל החברים ארוחה חגיגית, "כמו מבשר". האקונומית של החבורה היתה משכימה לפתחו של האיטליז ומתחננת אל הקצב, שיתן לה בהקפה חצי ריאה ווכמה מטרים של מעיים. הקצב פיקפק לתת לה, כי מצב העבודה העברית היה בכל רע. אם הצליחה האקונומית לקסום לקצת ולשכנעו, היתה חוגגת את נצחונה וסוחבת למטבח את שיירי הבשר שהשיגה. מהם היתה מבשלת "ארוחה כיד המלך". אבל אם ההצלחה לא האירה לה פנים, גם אז לא השבית הדבר את שמחת הנעורים, את השירה ואת הריקודים עד אור הבוקר, אשר ההרגיזו והקניטו את איכרי הסביבה, בעיקר, כיוון שלא היו מ שתפים בהילולה לא אותם ולא את בניהם. (גובר, מורשה להנחיל, עמ' 122-3)
היחסים בין אנשי החבורה לאיכרי המושבות

חיי הפועלים התנהלו בניתוק מחיי האיכרים במושבות אליהן סופחו. היה פער בין האינטרסים של האיכרים, שלא היססו להעסיק פועלים ערבים בגלל היותם זולים יותר ומיומנים יותר בעבודת האדמה, לבין הפועלים שדרשו מחיר גבוה יותר בגלל היותם חסרי תשתית תומכת. כנגד טענת האיכרים שהעסקת פועלים יהודים פוגעת בריווחיות, טענו האחרונים שהפועל העברי הוא בעל מוטיווציה ונאמות גבוהה יותר. מעבר לזה היה גם פער אידאולוגיה בין שתי הקבוצות, כאשר קבוצות הפועלים העולים היו חדורי אידאולוגיה סוציאליסטית של תיקון ושיפור עולם מעבר למטרה הקרובה יותר של עבודת האדמה. הנה עדותה של רבקה גובר על הניתוק בין חיי הפועלים התנהלו בניתוק מחיי האיכרים:
ציבור האיכרים כלל לא התערבב עם פועלי רחובות, כשמן עם מיים. איני זוכרת אפילו "נשואי-תערובת" בין איכרים לפועלים. אשמים היו לא האיכרים, אשר דווקא חיפשו קירבה כלשהי. היוהרה הסוציאליסטית והקנאות המפלגתית החזיקו את ציבור הפועלים מלוכד והפיחו בו רוח של התנגדות ל"בועזים". היתה זו תקופה של חוסר עבודה. שאלת העבודה עילה על ראש כל דאגותינו. איך אפשר היה באמת להתחבר עם אנשים, שחצרותיהם מלאות ערבים, אשר עבודתם זולה יותר? איזו אחווה יכולה להיות בין המתפרנסים מיגיע כפיהם לבין האיכרים השבעים, הממאנים לקיים את הכתוב: "וחי אחיך עמך?" (גובר עמ' 121-2)
במקומות אחרים, כפי שמסופר למשל בעדותה של חנה סברדלוב מהקבוצה בגדרה, התחברו נשות החבורה עם בחורי המושבה ונישאו להם. הן נחשבו "בוגדות" בעיני בחורי החבורה.
סופה של חבורת הדרום

חבורת הדרום התפרקה ב-1927 אחרי תקופת הקטיף. הרקע לכך היה המשבר הכלכלי שפקד את הארץ באותה שנה. רוב אנשי החבורה עזבו את המושבות בהן שהו, חלקם אפילו עזבו את הארץ, ואחדים התגבשו לקבוצות שיצאו להתיישבות במשקים קיבוציים קיימים, או יצרו גרעיני התיישבות משל עצמם (כמו למשל כפר ביל"ו, או קבוצת גבע) כל זאת בסיוע המרכז החקלאי. במושבה נס ציונה, הפך אחד מצריפי החבורה לצריף מועצת הפועלים, שהוא אחד ממבני ההסתדרות במושבה. איש החבורה יהודה הוכמן מונה למרכז לשכת העבודה במושבה. אחדים מאנשי החבורה בנס ציונה רכשו קרקעות במושבה והקימו את שכונת הפועלים "מעבר לכביש".
אנשים שהשתייכו לחבורות הדרום

מאיר אבן-טוב
אליהו אילת
מאיר ארגוב
יוסף ברש
מרדכי גובר
רבקה גובר (אם הבנים)
מרים הנקין (נרודנסקי)
יצחק אלחנן חסקין
זלמן יואלי
אליעזר מילרוד
רבקה מץ
יצחק קבצן
צבי קבצן
חנה סברדלוב
מרדכי שמחוני
הערות שוליים

↑  אריה חשביה, נס-ציונה: עיר עם לב של מושבה, 1883-2003, עמ' 103.
↑  רבקה גובר, מורשה להנחיל, עמ' 114–130, אריה חשביה, נס-ציונה: עיר עם לב של מושבה, 1883-2003, עמ' 103-105.
↑  מכתביו של ארלוזורוב בפרויקט בן יהודה.
↑  נעה שרמן גולדפינגר, "הם רקדו ועבדו: חבורת הדרום בגדרה", באתר "חכמת הארץ".
↑  אריה חשביה, נס-ציונה: עיר עם לב של מושבה, 1883-2003, עמ' 114.
↑  הארכיון הציוני המרכזי, תיק מס' 20240407_084848
↑  חגי אשד, מוסד של איש אחד: ראובן שילוח, חלק א: בכוחו של המשולש, פרק ראשון: "שייך" ו"לא שייך"; רבקה גובר, מורשה להנחיל, עמ' 107, 115.
↑  רבקה גובר, מורשה להנחיל, עמ' 123.
↑  רבקה גובר, מורשה להנחיל, עמ' 123.
↑  נעה שרמן גולדפינגר, "הם רקדו ועבדו: חבורת הדרום בגדרה", באתר "חכמת הארץ".
↑  רבקה גובר, מורשה להנחיל, עמ' 125-126. ראו תמונתה כאן.
↑  ראו תמונתו כאן.
↑  נעה שרמן גולדפינגר, "הם רקדו ועבדו: חבורת הדרום בגדרה", באתר "חכמת הארץ".
↑  אביו של האלוף אסף שמחוני. מרדכי שמחוני חי בחבורת הדרום במשך השנתיים בהן חי בנפרד מאשתו אחרי שהזוג עזב את נהלל (עמוס כרמל, אלוף הניצחון - אסף שמחוני, חלק ראשון, פרק ראשון: אביב נעורים: שורשים ברוסיה החדשה).
בני חבורת הדרום של נס ציונה בפתח אוהל מגורים.
ארכיון בית ראשונים נס ציונה, מתוך אתר פיקיויקי.
חטט עצים גדול

| חטט עצים גדול |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
שבט:: טנגריים
סוג:: חטט
מין:: חטט עצים גדול
שם מדעי
 Camarhynchus psittacula ‏גולד, 1837
תחום תפוצה


חטט עצים גדול (שם מדעי: Camarhynchus psittacula) הוא מין של ציפור מקבוצת פרושי דרווין. מין זה אנדמי לאיי גלאפגוס. בית גידולה הטבעי של הציפור הוא יערות-הררים לחים בעלי אקלים טרופי וסובטרופי, וכן יערות יבשים בעלי אקלים דומה.
חנה ספרן

חנה ספרן, 2008
חנה ספרן (נולדה ב-28 ביולי 1950 בחיפה) נמנית עם המייסדות והפעילות המרכזיות בקואליציית נשים לשלום ונשים בשחור . הייתה שותפה להקמתו של מרכז המחקר הפמיניסטי - ספריה וארכיון בארגון אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה. היא חברה בצוות ההיגוי של המרכז ובפורום ההיסטוריוניות הפועל בתוכו.
ביוגרפיה

בין השנים 1996-1987 עבדה בארגון אשה לאשה - מרכז פמיניסטי חיפה. ספרן ממשיכה להתנדב ולפעול בארגון זה ובחיים הפמיניסטיים בישראל. היא הייתה בין מקימות קו החירום לנפגעות אלימות ומקלט החירום בחיפה. השתתפה בתוכנית העמיתים של מכון השל.
ספרן היא גם חוקרת היסטוריה פמיניסטית, ולימדה לימודי נשים ומגדר באוניברסיטת חיפה, במכללת עמק יזרעאל ובשלוחה של אוניברסיטת לסלי בארץ שהפכה למכללה האקדמית לחברה ואמנויות בנתניה. את עבודת הדוקטורט שלה, אותה השלימה באוניברסיטת חיפה בשנת 2001, כתבה "על השפעתו של הפמיניזם האמריקני על התנועה לזכות בחירה לנשים ביישוב היהודי (1926-1919) ועל התנועה לשוויון הנשים בישראל (1982-1971)". בשנת 2006 התפרסם ספרה: "לא רוצות להיות נחמדות: המאבק על זכות הבחירה לנשים וראשיתו של הפמיניזם החדש בישראל". כותרת הספר היה ציטוט מדבריה של אחת ה-34 הפמיניסטיות שאותן ראיינה בעבודת המחקר שלה. ספרן פרסמה טור קבוע בעניינים פמיניסטיים בדף המידע של "אשה לאשה" ומשמיעה את דעותיה בעניינים מדיניים וחברתיים באתר ynet ובבימות נוספות.
ספרן מתגוררת בחיפה. היא אם לשניים, בעבר חלקה את חייה עם בן זוג והיא חיה כיום עם בת זוג. היא מגדירה את עצמה כלסבית כל עוד קיים דיכוי של החירות של נשים לבחור את סגנון החיים שלהן ולבטא את המיניות שלהן באופן חופשי.
על פעילותה לקידום זכויות נשים בישראל, קיבלה ספרן בשנת 2004 את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג.
ספר ומאמרים

לא רוצות להיות נחמדות: המאבק על זכות הבחירה לנשים וראשיתו של הפמיניזם החדש בישראל, פרדס הוצאה לאור, 2006
ספרן, ח. ובר-דין, ת. (עורכות), (2013). אשה לאשה פמיניסטית, שלושים שנות פעילות. חיפה. פרדס הוצאה לאור.
ספרן, ח. וחייקין, ר., (2013). בין סחר בנשים לזנות: גלגולו של מאבק חברתי. בתוך: הרצוג, א. ושדמי א. (עורכות). בשרודמים: זנות, סחר בנשים ופורנוגרפיה בישראל. (עמ' 257-237). חיפה: פרדס הוצאה לאור.
ספרן, ח. (2011). פמיניזמ[ים], נשים ומגדר במרחב האקדמי, המשפט טז(2-1), עמ' 342-321.
ספרן, ח., (2009). בין אקדמיה לקהילה פמיניסטית: לימודי נשים בישראל. בתוך: אופלטקה, י. והרץ-לזרוביץ, ר. מגדר ואתניות בהשכלה הגבוהה בישראל (עמ' 188-169). חיפה: פרדס הוצאה לאור.
ספרן, ח., (2006). "פמיניזם – המהפכה שכאילו לא היתה", כוורת, 13, כתב העת של החוג למדעי ההתנהגות, המכללה למנהל, ראשון לציון, עמ' 48-45.
ספרן, ח., (2006). "החלום ושברו או אגדת ההזדמנויות השוות: נשים מהגרות ובנייתה של חברה שוויונית בישראל", תרבות דמוקרטית, כרך 10, מגדר וחברה בישראל, הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, עמ' 408-395.
חלוץ אגף (הוקי קרח)

יארומיר יאגר עומד במקום השלישי בתור חלוץ אגף בכיבוש שערים בהיסטוריית ה-NHL לאחר אלכסנדר אובצ'קין וגורדי האו, ועומד במקום השני הכללי בצבירת נקודות לאחר ויין גרצקי.
חלוץ אגף, בהוקי קרח, הוא עמדת חלוץ של שחקן שאזור המשחק העיקרי שלו הוא לאורך אגפי המשחק החיצוניים. חלוצים אלו בדרך כלל מאגפים את החלוץ המרכזי. במקור השם ניתן לחלוצים שעלו וירדו בצדי הזירה. לחלוצי אגף יש בדרך כלל את האחריות ההגנתית הכי פחות מכל עמדה על הקרח, אולם עדיין מוטלות עליהם מטלות הגנה כמו תפקיד הפעלת לחץ מוקדם (forechecking) או כיסוי הנקודה באזור ההגנה.
ישנם סוגים שונים של חלוצי אגף במשחק – כובשי שערים יוצאי דופן, מתקלים שמשבשים את היריבים וחלוצים שמשחקים לאורך הלוחות ובפינות. לעיתים קרובות התפקיד המדויק של חלוץ אגף על קו תלוי באיזה סוג תפקיד חלוץ האגף השני ממלא; בדרך כלל לקווים יהיה עוד חלוץ אגף אחד מכוון שערים וחלוץ אגף אחד שמתמקד יותר במשחק לצד הלוחות, תיקולים ומסירת הדסקית לאחרים כדי שיחבטו חבטות (אם השחקן גדול יותר, הוא ייקרא לפעמים "פאוור פורוורד").
עמדה זו נהוגה להתייחס לצד הזירה בו משחק חלוץ האגף בדרך כלל, כלומר "אגף שמאל" או "אגף ימין". הצד של הזירה בו שיחק השחקן קשור באופן מסורתי לצד גופם ממנו הם חובטים (כלומר חובט שמאלי משחק באגף שמאל), אך בעשורים האחרונים יותר חלוצי אגף שיחקו ב"אגף נגדי" כלומר בצד הנגדי של האגף לעומת היד הדומיננטית בה הם חובטים, דבר שמאפשר חבטות שמשתחררות מהר יותר אם הם מקבלים מסירה בעמידה נייחת באזור ההתקפה.
אזור ההתקפה

אחריות חלוצי האגף באזור ההתקפה כוללת את המטלות הבאות:
מציאת מקום פתוח למסירה מחברי קבוצתם
עצירת מסירות מגיני הקבוצה היריבה
תקיפת המגנים היריבים בזמן שהדסקית נשלטת על ידם.
אזור ההגנה

חלוצי אגף משחקים לעיתים קרובות באזור גבוה (קרוב לקו הכחול), בדרך כלל מכסים על מגיני הקבוצה היריבה, כלומר הם חוסמים מסירות מלהגיע למגנים וחוסמים חבטות של ההגנה היריבה. חלוצי אגף צריכים תמיד להיות ערניים למסירה מתפרצת או הזדמנות לחלץ את הדסקית על פני מגן של הקבוצה היריבה מעבר לקו הכחול. כאשר חלוצי אגף מקבלים מסירה לאורך הלוחות, הם יכולים לממש מספר אפשרויות:
להסיר את הדסקית מהלוחות או הזכוכית כדי להוציא אותה מהאזור
להפנות מחדש או למסור בעדינות את הדסקית לחבר לקבוצה שמתקדם לאזור הנייטרלי שיוכל לאחר מכן להתחיל בהתקפה, או לחבוט את הדסקית לאזור ההתקפה כדי לאפשר החלפת קו בקבוצה ולהמשיך לתקוף את המגינים
לשאת את הדסקית בעצמם לאזור ההתקפה כדי לנסות לפרוץ או לנוע בצורה משונה במהירות, שם הקבוצה התוקפת מתקדמת עם יותר שחקנים קרובים לדסקית מאשר המגינים
חלוצי אגף בדרך כלל אינם צריכים:
לשחק עמוק באזור ההגנה שלהם
לעזור לחבריהם קרוב ללוחות
תיקול נסיגה

חלוצי אגף הם בדרך כלל השחקנים האחרונים שחוזרים לאחור מאזור ההתקפה. בזמן החזרה לאחור, חיוני שהם יכסו את שחקן היריב הפנוי האחרון שממהר פנימה. עם זאת, ברגע שהדסקית נשלטת על ידי הקבוצה היריבה באזור ההגנה, חלוצי האגף אחראים לכסות את המגן בצד הקרח שלהם.
עימותים

לפני הטלת הדסקית בעימות, אסור לשחקנים מלבד אלו שמתמודדים בעימות ליצור כל מגע פיזי עם שחקנים בקבוצה הנגדית, ואף לא להיכנס למעגל ההתמודדות (כאשר מסומן). לאחר הטלת הדסקית, חיוני שחלוצי האגף יחתרו למגע לשחקנים היריבים כדי למנוע מהם להשיג את שליטה על הדסקית.
ברגע שקבוצה ביססה את השליטה בדסקית, חלוצי האגף יכולים להציב את עצמם בעמדה המתאימה. בנוסף, ישנם חלוצי אגף שתפקידם להתמודד בעימותים.
עמדות אופייניות לחלוצי אגף באזור ההגנה.
טארגט סנטר

| --- | --- |


 על שם:  טרגט 
 מיקום:  ארצות הברית מיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית
 קואורדינטות:  44°58′46″N 93°16′34″W﻿ / ﻿44.979444444444°N 93.276111111111°W﻿ / 44.979444444444; -93.276111111111
 אבן יסוד:  12 ביולי 1988
 תקופת הפעילות:  13 באוקטובר 1990 – הווה (34 שנים)
 בעלים:  מיניאפוליס 
 מפעיל:  קבוצת הבידור אנשוץ 
 משטח:  פרקט
 קבוצות:  מינסוטה טימברוולבס מינסוטה לינקס
 מושבים:  19,356
 www.targetcenter.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה טארגט סנטר(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה טארגט סנטר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טראגט סנטר (באנגלית: Target Center) הוא היכל ספורט במיניאפוליס שבארצות הברית. ההיכל מכיל 19,356 מקומות ישיבה והוא משמש לתחרויות ספורט (בעיקר כדורסל), הופעות ואירועים שונים. באולם עושות שימוש קבוצות הכדורסל מינסוטה טימברוולבס ומינסוטה לינקס.
העבודות להקמת ההיכל החלו ב-1988, לכבוד ייסודה של קבוצת הכדורסל מינסוטה טימברוולבס, וצירופה לליגת ה-NBA. העבודות הסתיימו ב-1990 ולאחר חניכת האולם נהרס מאט סנטר, ששימש בתור אולם הספורט המרכזי של העיר עד אז.
חיכמת שיהאבי

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1931 אל-באב, סוריה 
 פטירה:  5 במרץ 2013 (בגיל 82)
 מדינה:  סוריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית בחומס 
 השתייכות:  הצבא הסורי
 דרגה:   עימאד-אוול
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת יום הכיפורים 
 עיטורים
  מדליית השישה באוקטובר
 
חיכמת שיהאבי (בערבית: حكمت الشهابي, תעתיק מדויק: חכמת אלשהאבי; ‏8 בינואר 1931 – 5 במרץ 2013) שימש כקצין בכיר בצבא סוריה וכיהן בתפקיד ראש המטה הכללי הסורי בשנים 1974–1998. שיהאבי הוא אחד משני הקצינים היחידים בהיסטוריה של סוריה (השני הוא מוסטפא טלאס), שזכה לדרגת עימאד אוול (عماد أول).
שירות צבאי

שיהאבי, אשר נולד בעיירה אל-באב שבמחוז חלב, החל את הקריירה הצבאית שלו בתחום התעופה, ועבר הכשרות בברית המועצות ובארצות הברית. בשנת 1970 קיבל תואר בשירותי ביון, מטעם ברית המועצות, ובאפריל 1971 התמנה לעמוד בראש שירותי המודיעין בצבא סוריה. בשנת 1972 קודם לדרגת "עימאד" (عماد, מקבילה לדרגת גנרל), ומונה לעמוד בראש מחלקת הביטחון הצבאי. באפריל 1974, לאחר מלחמת יום הכיפורים, עמד שיהאבי בראש המשלחת הסורית לארצות הברית, לשיחות על הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה.
ב-12 באוגוסט 1974, התמנה שיהאבי לרמטכ"ל צבא סוריה, קודם לדרגת "עימאד אוול", והחליף את יוסוף שאקור, שקודם לתפקיד סגן שר ההגנה. בדצמבר 1983, כאשר חלה הידרדרות במצבו הבריאותי של הנשיא חאפז אל-אסד, והיה חשש להמשך יציבות שלטונו, לקח שיהאבי חלק בוועדה שהוקמה לטובת הנהגת המדינה, יחד עם מוסטפא טלאס (שר ההגנה דאז), ועלי דובא. בשנים 1994 וב-1995, היה חלק ממשלחת סורית לארצות הברית, אשר דנה עם צוות ישראלי ואמריקאי בהכנה של שיחות שלום עתידיות עם ישראל.
ביולי 1998, לאחר 24 שנים כרמטכ"ל, אולץ שיהאבי לפרוש מתפקידו, כחלק מטיהור שורות, לפני מותו של הנשיא חאפז אל-אסד. אחת הסיבות לכך שאולץ לפרוש, הייתה קשריו הטובים עם עבד אל-חלים ח'דאם, אז סגן הנשיא, אשר נתפס כאיום על ידי היורש המיועד, בשאר אל-אסד. בשנת 2000, לאחר מותו של חאפז אל-אסד, נפוצו בעיתונות הסורית שמועות לפיהן שיהאבי צפוי לעמוד לדין באשמת שחיתות, והוא נמלט מסוריה, דרך לבנון, לקליפורניה, ייתכן שבסיועו של רפיק אל-חרירי, ראש ממשלת לבנון באותה עת, עמו עמד בקשרי ידידות. לאחר כחודש שב שיהאבי לסוריה, ושמו טוהר על ידי הנשיא החדש, בשאר אל-אסד.
לקריאה נוספת

Faure, Claude (2002). Dictionary of the Israeli-Palestinian Conflict: Culture, History, and Politics. Macmillan Reference USA. p. 432
הערות שוליים

↑  Sami M. Moubayed, Steel and Silk, Cune Press, Seattle, 2006, p. 84-83
זעם (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  Death Traps 
 בימוי:  דייוויד אייר
 הופק בידי:  בייל בלוק (אנ') ג'ון ליסר (אנ')
 תסריט:  דייוויד אייר
 עריכה:  דודי דורן, ג'יי קסידי 
 שחקנים ראשיים:  בראד פיט לוגאן לרמן שיה לה-באף מייקל פניה ג'ון ברנטל ג'ייסון אייזקס סקוט איסטווד
 מוזיקה:  סטיבן פריס (אנ')
 צילום:  רומן וסיאנוב 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית בריטניה בריטניה
 חברת הפקה:  QED International, סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 באוקטובר 2014, ארצות הברית ארצות הברית
 משך הקרנה:  134 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט פעולה, סרט דרמה 
 תקציב:  68 מיליון דולר
 הכנסות:  211.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   fury2014
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
זעם (באנגלית: Fury) הוא סרט מלחמה אמריקאי העוסק בצוותי הטנקים בצבא ארצות הברית לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.
עלילה

הסרט מתמקד בטנק M4 שרמן המכונה "זעם" ומשתייך לדיוויזיה המשוריינת ה-2 של צבא ארצות הברית. מפקד הטנק הוא דון "וורדאדי" קולייר, סמל קשוח ואכזרי וגרמנופוב מושבע. שאר צוות הטנק כולל את התותחן בויד סוון, המכונה "התנ"ך" בשל נטייתו לצטט קטעים מכתבי הקודש, הנהג טריני "גורדו" גרסיה, הטען גראדי "קון-אס" טראוויס. הצוות פועל יחד מאז המערכה בצפון אפריקה. ב-1945, במהלך פלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, מצטרף אל הצוות טוראי צעיר בשם נורמן אליסון כעוזר נהג. אליסון עוד טרם התנסה בקרבות ולא ראה טנק מבפנים, ועד מהרה מתפתחים יחסי קרבה של אב ובן בינו לבין קולייר, אשר מנסה להפוך אותו לחייל קשוח ומחוספס אשר אינו מהסס לטבוח בגרמנים, בדומה לשאר חיילי הצוות. הסרט מתאר כיצד המלחמה משנה את אופיים של האנשים, והופכת אותם למכונות הרג.
דמויות

דון "וורדאדי" קולייר (בראד פיט)
נורמן "Machine" אליסון (לוגאן לרמן)
בויד "התנ"ך" סוון (שיה לה-באף)
טריני "גורדו" גרסיה (מייקל פניה)
גראדי "קון-אס" טראוויס (ג'ון ברנטל)
סגן פארקר (חאווייר סמואל)
סמל מיילס (סקוט איסטווד)
הפקה

צוות השחקנים הורכב בין אפריל לאוקטובר 2013. הבמאי של הסרט, דייוויד אייר, חפץ שהסרט יהיה מדויק ככל האפשר, ועל כן השחקנים עברו שבוע טירונות בניהול אריות הים, וכן אלצו לגור זמן מה יחד בתוך הטנק. בהכנת הסרט הושקעו מאמצים כבירים בפרטים הקטנים. הטנק "זעם", הוא טנק שרמן מקורי שמספרו T224875. הטנק נלקח בהשאלה ממוזיאון הטנקים בבובינגטון שבאנגליה. הסרט עצמו צולם באנגליה. כמו כן, בסרט מופיע טנק גרמני מדגם טיגר, אשר גם הוא טיגר מקורי. מדובר בטיגר 131, אחד מ-6 הטיגרים היחידים ששרדו את המלחמה. טיגר 131 מגדוד השריון הכבד 504 נלקח שלל בתוניסיה ב-21 באפריל 1943, לאחר שפגז מטנק צ'רצ'יל פגע בתותח שלו וניתז משם לעבר טבעת הצריח, כשהוא תוקע את הצריח ופוגע ככל הנראה במכשיר הרדיו. הצוות נטש את הטיגר והטנק נלקח שלל והובא לתוניס, שם הוא הוצג בפני המלך ג'ורג' השישי וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל במהלך ביקורם באזור.
ב-25 בספטמבר 1951 נמסר הטנק למוזיאון הטנקים בבובינגטון. רק כעבור כמעט 40 שנה, ביוני 1990 הוחלט לנסות ולשחזר באופן מלא את הטיגר. מנוע מייבאך HL230 P45 שנלקח מטיגר II הותקן בטנק. כעבור 13 שנים, בדצמבר 2003, הושלם סופית שחזורו של טיגר 131 - הטיגר היחיד בעולם שמסוגל לנוע. זהו הסרט הראשון מאז "They Were Not Divided", מ-1950, אשר מוצג בו טיגר מקורי.
הסרט הכניס 35 מיליון דולר בשבוע הראשון להקרנתו בבתי הקולנוע.
הערות שוליים

↑  Fury (2014) באתר Box Office Mojo
↑  שמוליק דובדבני, "זעם": מלחמה זה רע, הסרט טוב, באתר ynet, 31 באוקטובר 2014.
↑  אבנר שביט‏, תנו צ'אנס למלחמה: בראד פיט סתמי ומאכזב ב"זעם", באתר וואלה, 31 באוקטובר 2014.
↑  Tiger 131 - Bovington Tank Museum
↑  עכבר העיר, שוברי קופות: בראד פיט והטנק כובשים, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015071984  VIAF: 316001733   WorldCat (עם VIAF): 316001733
חדושי מרן רי"ז הלוי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק 
 שפת המקור:  עברית 
 נושא:  משנה תורה 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ירושלים 
 תאריך הוצאה:  1979 
 
חדושי מרן רי"ז הלוי הוא ספר חידושיו של רבי יצחק זאב סולובייצ'יק, "הרב מבריסק", שנדפס לאחר פטירתו על ידי בניו. הספר הוא מספרי היסוד של שיטת בריסק.
הספר יצא לאור לראשונה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 (ה'תשל"ט), והוא מסודר מכתביו של המחבר.
הספר אינו מופץ בחנויות ונמכר בידי משפחת המחבר.
מבנה הספר

הספר מסודר לפי סדר משנה תורה לרמב"ם, בדומה לספרו של אביו, רבי חיים סולובייצ'יק, "חידושי רבינו חיים הלוי". אך קטעים ארוכים ממנו עוסקים בביאור סוגיות בתלמוד הבבלי ולא בדברי הרמב"ם בסוגיות אלו.
בסוף הספר ישנה תכתובת תורנית של המחבר עם רבנים. המכתבים הובאו ללא שם הנמענים, אך זהות חלקם ידועה, כגון הרב חיים עוזר גרודזנסקי מווילנה, הרב יחזקאל אברמסקי ואחיינו הרב יוסף דוב סולובייצ'יק מבוסטון.
ספרים נוספים

בשנת ה'תשכ"א, 1961, שנה לאחר פטירתו, יצאו לאור בשם זה, חידושיו על מסכתות יומא וסוכה ועל הלכות קידוש החודש לרמב"ם, בחיבור בן 68 עמודים. בפתיחה לספר נכתב כי רק על חלק מהחומר בספר ידוע שהמחבר החליט להדפיסו. גם ספרו על התורה יצא לאור בשם זה, "חידושי מרן רי"ז הלוי" על התורה.
בשם "חידושי מרן רי"ז הלוי", נעשה שימוש כדי להבדיל בין כתביו המקוריים של המחבר שנדפסו תחת שם זה, ובין כתבי תלמידים וקטעים ערוכים שנדפסו בשמות "כתבי הגרי"ז או "חידושי הגרי"ז" במהדורות סטנסיל.