stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לכלן מקווארי
שובו לסקוטלנד

מנהיגי המתיישבים החופשיים התלוננו בלונדון על מדיניותו של מקווארי, וכאמור, שלחה הממשלה ב-1819 את השופט האנגלי, ג'ון ביג (אנ') אל המושבה ולדווח על התנהלות הממשל בה. ביג הסכים באופן כללי עם טענות המתיישבים, והדוח שהוא הגיש על המושבה הוביל להתפטרותו של מקווארי ב-1821. בכל אופן, הוא היה מושל ניו סאות' ויילס שכיהן בתפקידו בתקופת הכהונה הארוכה ביותר מכל המושלים שכיהנו עד לאמצע המאה ה-20 (לאחר שתפקיד המושל הפך לטקסי) והשלישי באורך תקופת כהונתו מכל מושלי ניו סאות' ויילס לדורותיהם. ביג גם המליץ שלמושל לא תהיה יותר סמכות אוטוקרטית, וב-1824 הוקמה המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס (New South Wales Legislative Council), הגוף המחוקק הראשון באוסטרליה, כמועצה מייעצת למושל. מקווארי שב לסקוטלנד וניסה להגן על שמו הטוב כנגד ההאשמות שהועלו על ידי ביג.
המוניטין שלו המשיך לעלות לאחר מותו, בעיקר בקרב הנידונים המשוחררים וצאצאיהם, שהיו הרוב של אוכלוסייתה אוסטרליה עד לבהלה לזהב. כיום הוא נחשב על ידי רבים כאחד הנאורים והמתקדים מבין המושלים הראשונים של מושלי ניו סאות' ויילס, ששאף להקים את אוסטרליה כמדינה, ולא כמחנה מאסר.
חיים אישיים

ב-1793 נשא מקווארי לאישה את ג'יין ג'רוויס, בתו של תומאס ג'רוויס, שהיה השופט הראשי של אנטיגואה ובעל עבדים שם. שלוש שנים לאחר מכן היא נפטרה משחפת. בנובמבר 1807 היא נישא בשנית לדודניתו אליזבת הנרייטה קמפבל (אנ'). לזוג נולדה בת בשם ג'יין שנפטרה בינקותה ובן בשל לכלן.
לכלן מקווארי נפטר בלונדון ב-1 ביולי 1824 ונטמן באי מל במאוזוליאום שבו טמונים אשתו וילדיו. אחוזת הקבר מתוחזקת על ידי מועצת הנאמנות של אוסטרליה (National Trust of Australia) ועל קברו חקוקה הכתובת "אבי אוסטרליה" (The Father of Australia).
הנצחתו

כמו רבים משמות המקומות באוסטרליה שנקראו על שמו עוד בימי חייו, מונצח מקווארי בשמה של אוניברסיטת מקווארי שבסידני.
פסל בדמותו של מקווארי ניצב בהייד פארק שבמרכז סידני. ליד הפסל חקוקה הכתובת "הוא היה ג'נטלמן מושלם, נוצרי ומחוקק עליון של הלב האנושי". בשל משלחות העונשין ששיגר מקווארי נגד האבוריג'ינים עלתה השאלה אם ראוי שהפסל והכתובת שלצידו ימשיכו להיות מוצבים שם. באוגוסט 2017 רוססו על בסיס הפסל כתובות בגנותו של מקווארי.
שמות מקומות רבים באוסטרליה נקראו על שמו של מקווארי, חלקם עוד בחייו וביוזמתו. מבין המקומות שנקראו על שמו בעת כהונתו כמושל וזמן קצר לאחר מכן כלולים:
האי מקווארי שבין טסמניה לבין אנטארקטיקה, העתק וצומת של ההעתק המשתרעים צפונה מהאי, קרויים על שמו.
אגם מקווארי (אנ') השוכן ליד חוף ניו סאות' ויילס בין סידני לבין ניוקאסל נקרא על שמו של מקווארי ב-1826.
נהר מקווארי (אנ') הוא נהר פנימי חשוב בניו סאות' ויילס שעובר דרך הערים בת'רסט, ולינגטון, דובו ווורן (אנ') לפני שהוא נשפך דרך ביצות מקווארי (אנ') אל נהר ברוון.
הר מקווארי הוא הנקודה הגבוהה ביותר במחוז בלייני שבניו סאות' ויילס. גובהו הוא 1,100 מטרים מעל פני הים ובעבר הוא נקרא הר לכלן.
נהר לכלן (אנ') הוא נהר חשוב נוסף בניו סאות' ויילס.
פורט מקווארי (אנ') היא עיר השוכנת על שפך נהר הייסטינגס שבחופי ניו סאות' ויילס.
מעבר מקווארי (אנ') הוא נתיב החוצה את המתלול שבין מחוז אילווארה ובין מחוז סאותרן היילנדס שבניו סאות' ויילס.
נחל מקווארי (אנ') הוא נחל באורך של 23 ק"מ שנובע ליד הכפר רוברטסון שבניו סאות' ויילס ונשפך לאגם אילווארה.
באזור סידני
רחוב מקווארי (אנ') הוא אחד הרחובות הראשיים במרכז העיר סידני ובו שוכן בניין הפרלמנט של ניו סאות' ויילס.
מקווארי פלייס (אנ') הוא פארק קטן השוכן במרכז העסקים הראשי של סידני.
מגדלור מקווארי (אנ') הוא המגדלור הראשון באוסטרליה והוותיק ביותר שעדיין פעיל.
פורט מקווארי (אנ') היה מבצר בבנלונג פוינט שבסידני שנבנה ב-1798 ונהרס ב-1901 לצורך פינוי נתיב לסלילת קן חשמלית.
מקווארי פילדס (אנ') הוא פרבר של סידני.
בטסמניה
רחוב מקווארי (אנ') הוא אחד הרחובות הראשיים בבירת טסמניה, הובארט.
רחוב מקווארי הוא אחד הרחובות הראשיים בעיירה ההיסטורית איבנדייל שבטסמניה שנוסדה ב-1811.
מקווארי הרבור (אנ') הוא מפרץ בחופו המערבי של טסמניה.
נהר מקווארי (אנ') שבטסמניה.
בניו סאות' ויילס
מקווארי היל (בעבר הר מקווארי) שבמחוז וינגקברי, ניו סאות' ויילס.
רציף מקווארי, נבנה ב-1818 על נהר הנטר כנמל עבור ניוקאסל, כיום ידוע כנוביס הד (אנ').
מלון מקווארי ארמס (אנ') שבווינדזור, ניו סאות' ויילס, נבנה ב-1815. הוא חדל לפעול ב-1840 אך נפתח מחדש ב-1874 ופעיל ברציפות מאז. בווינדזור קיים רחוב מקווארי.
רובע לכלן מקווארי בפאראמטה שבניו סאות' ויילס.
מקומות שנקראו על שמו שנים לאחר מותו:
מקווארי פארק (אנ') ומקווארי לינקס (אנ') הם פרברים של סידני.
מרכז מקווארי (אנ') הוא מרכז קניות בפרבר מקווארי פארק.
מקווארי (אנ') הוא פרבר בבירת אוסטרליה, קנברה. בפרבר זה קיים רחוב לכלן.
מחוז הבחירה מקווארי (אנ') בניו סאות' ויילס.
מוסדות על שמו:
בית החולים מקווארי שבסידני.
בנק מקווארי (אנ') הוא בנק השקעות שנוסד ב-1970.
הקולג' הקהילתי מקווארי הוא מוסד חינוכי למבוגרים בצפון-מערב ובמערב סידני.
בית הספר היסודי מקווארי (אנ') בסידני.
פלמנגו (כדורגל)

מועדון הפלגות פלמנגו (בפורטוגזית: Clube de Regatas do Flamengo) הוא מועדון ספורט בריו דה ז'ניירו שבברזיל. קבוצת הכדורגל של פלמנגו היא הקבוצה עם מספר האוהדים הגדול ביותר בברזיל, ובשנת 2000, דורגה במקום התשיעי בדירוג "קבוצת המאה של פיפ"א".
פלמנגו היא אחת מארבע קבוצות הכדורגל הגדולות של ריו דה ז'ניירו ביחד עם קבוצות פלומיננסה, בוטפוגו וואסקו דה גאמה.
מקורו של המועדון הוא שכונת פלמנגו שבריו דה ז'ניירו, אך הוא הועתק לשכונת גבאה ב-1938. מגרשה הביתי של פלמנגו הוא אצטדיון המרקנה. עד 1997 היווה גם אצטדיון הגבאה מגרש ביתי עבור חלק קטן ממשחקיה, אך מאז הוא משמש את הקבוצה לאימונים בלבד. פלמנגו היא אחת משתי הקבוצות בברזיל (יחד עם סאו פאולו) שמעולם לא ירדו לליגה השנייה.
תוארי הקבוצה > בין-לאומי

רשמי
גביע ליברטדורס - 3, 1981, 2019,2022
הגביע הבין-יבשתי - 1, 1981
גביע מרקוסור - 1, 1999
גביע הזהב הדרום אמריקאי - 1, 1997 (לא הפסידה באף משחק במהלך הטורניר)
אחר
גביע ראמון דה קראנדס (ספרד) - 2, 1979, 1980
טורניר פאלמה דה מיורקה (ספרד) - 1, 1978
גביע קירים (יפן) - 1, 1988
טורניר המבורג (גרמניה) - 1, 1989
גביע מרלבורו (יפן) - 1, 1990
גביע שארפ (יפן) - 1, 1990
טורניר קואלה לומפור (מלזיה) - 1, 1994
תוארי הקבוצה > לאומי

אליפות ברזיל - 8: 1980, 1982, 1983, 1987‏, 1992, 2009, 2019, 2020
הגביע הברזילאי - 5 (שיא משותף): 1990, 2006, 2013, 2022, 2024
גביע האלופות הברזילאי - 1: 2001
טורניר ריו-סאו פאולו - 1: 1961
גביע העולם למועדונים ברזילאים - 1: 1997
"טורניו דו פובו" - 1: 1972
אליפות ריו דה ז'ניירו - 37: 1914, 1915, 1920, 1921, 1925, 1927, 1939, 1942, 1943, 1944, 1953, 1954, 1955, 1963, 1965, 1972, 1974, 1978, 1979, 1979 (מיוחד), 1981, 1986, 1991, 1996, 1999, 2000, 2001, 2004, 2007, 2008, 2009, 2011, 2014, 2017, 2019, 2020, 2021, 2024
שחקנים מפורסמים

ברזיל זיקו
ברזיל רומאריו
ברזיל בבטו
ברזיל דידה
ברזיל אדריאנו לייטה ריביירו
ברזיל רונאלדיניו
ברזיל ז'וניור
ברזיל זיזיניו
ברזיל ויניסיוס ג'וניור
ברזיל לוקאס פאקטה
הערות שוליים

↑  עונה בה מועדון ה-13 (התאחדות של 13 הקבוצות הבכירות של ברזיל) הקימה ליגה משלהן, המוכרת כקופה אוניאו, ופלמנגו זכתה באליפות. בעיני רבים פלמנגו הייתה אלופת ברזיל ב-1987 בפועל, אך קונפדרציית הכדורגל הברזילאית הכירה עד 2011 בקבוצת ספורט מרסיפה כאלופת ברזיל באותה העונה. בפברואר 2011, החליטה הקונפדרציה לשנות את החלטתה ולהכריז על שתי הקבוצות כאלופות ברזיל ב-1987.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל ברזילאי ובנושא מועדוני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אונומסטיקון

אוֹנוֹמַסְטִיקוֹן (ביוונית: ὀνομαστικόν, משמעות השמות) עוסק באיסוף וניתוח של שמות ומונחים בדיסציפלינה מסוימת. לדוגמה: בתחום הגאוגרפיה האונומסטיקון מכיל ריכוז שמות יישובים ומקומות אחרים (כגון שמות הרים, חורבות או מעיינות) בתקופות נתונות באזור מוגדר מראש. בדרך כלל מובא מקור השם ותיאור קצר של המקום לאור מקורות היסטוריים, עדויות אישיות של בני המקום וכדומה. בדרך כלל מסודרת רשימת השמות לפי אלפבית.
באונומסיטיקון היסטורי נאסף החומר מספרי היסטוריה, כרוניקות ספרות תאולוגית כגון כתבי אבות הכנסייה וחיבורים פרשניים, כתובות יהודיות ומסמכים דתיים ומשפטיים אחרים, רשימות אדמיניסטרטיביות ושלטוניות, תיאורים של עולי רגל וממצאים ארכאולוגיים כגון מטבעות.
האונומסטיקון של אוסביוס

האונומסטיקון הידוע של ארץ ישראל הוא של אחד מאבות הכנסייה, אוסביוס מקיסריה, אשר חיבר רשימה של יישובים ומקומות גאוגרפיים אחרים בארץ בתקופה הביזנטית. בספר מזהה אוסביוס אתרים המוזכרים בתנ"ך ובברית החדשה עם יישובים ומקומות בשטח, כפי שהיו במאה הרביעית. ככל הנראה ערך אוסביוס כחמישה מקורות היסטוריים שהיו לפניו ואף שוטט בארץ וראה את האתרים במו עיניו ושוחח עם אנשי הסביבה. כך מהווה האונומסטיקון של אוסביוס מקור אמין המתעד את שימור השמות בארץ ישראל במאה הרביעית.
הספר נכתב ביוונית. לכל שם יישוב נרשמו שלושה מאפיינים:
מרחקו מירושלים
גודלו – קטן, בינוני, גדול
זהות רוב תושביו – יהודים, נוכרים או נוצרים
בהשוואה לשמות המקומות במפת מידבא, שנערכה במאה השישית שביעית, נמצא דמיון לשמות היישובים המופיעים ברשימותיו של אוסביוס. בעת החדשה, בארץ ישראל, נעשה שימוש באונומסטיקון בעת עריכת סקרים ארכאולוגיים. בין השאר, בעקבות ספרו התגלה כי אזור דרומא היה עשיר ביישובים בתקופתו. על יסוד כך בוצעו באזור חפירות ארכאולוגיות אשר תמכו בפרטים המופיעים ברשימותיו.
האונומסטיקון של ארץ ישראל

האקדמיה הישראלית למדעים יזמה ומכינה, החל משנות השישים, הפקת אונומסטיקון של ארץ ישראל. האונומסטיקון אמור להביא בפני הקורא כל מקור המוסר מידע על ארץ־ישראל ומאזכר יישוב, מקום גאוגרפי או קבוצה אתנית הנזכרים בספרות היוונית והרומית בתחום הזמן שמלפני כיבוש אלכסנדר הגדול ועד התקופה הערבית בארץ ישראל. סדר הערכים הוא אלפביתי ובתוך כל ערך הסידור הוא כרונולוגי. את הרעיון המקורי יזם מיכאל אבי־יונה. לשם הכנת הספר (או המאגר הממוחשב) לוקטו חומרים מתוך למעלה מאלף חיבורים וקבצים שונים.
איסוף החומר נשלם בראשית שנות ה־2000 והמידע שנאסף קיבל ביטוי חלקי ב־Tabula Imperii Romani, פרויקט משותף ליצירת האטלס של האימפריה הרומית.
האונומסטיקון של אמנופה

אונומסטיקון של מצרים העתיקה מכיל 610 ערכים בהם שמות מקומות וקבוצות אתניות.
לקריאה נוספת

ספר האונומאסטיקון לאֶבסביוס. תֻרגם [מיוונית] (בצירוף הערות) בידי ע"צ מלמד. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תש"י. פורסם לראשונה ב"תרביץ" שנה י"ט ושנה כ"א. הדפסה מחודשת על ידי החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, ירושלים, תשל"ח.
הערך "אונומסטיקון" באנציקלופדיה מקראית א', עמ' 151–154
Yoel Elizur, Ancient Place Names in the Holy Land: Preservation and History, Magnes Press, Jerusalem and Eisenbrauns, Winona Lake, Indiana, 2004
Zeev Safrai with Steven notley, The Onomasticon of Eusebius, Leiden 2005
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, כרך 1, ישראל: עם עובד, 1979, עמ' 80
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4647679-9
שרלוט איאנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בספטמבר 1976 (בת 48) סן חואן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 פרופיל ב-IMDb
 
שרלוט איאנה (באנגלית: Charlotte Ayanna; נולדה ב-25 בספטמבר 1976) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
ביוגרפיה

נולדה בשם שרלוט לופז בסן חואן שבפוארטו ריקו ובגיל צעיר עברה עם משפחתה לורמונט שם התגוררו בעיירה דורסט (אנ'). הייתה לה ילדות בעייתית, בילתה שבע עשרה שנים בבתי אומנה לאחר שאימה, אמה, נשפטה כלא כשירה נפשית לטפל בילדיה. מאז היא הפכה לדוברת של ילדי אומנה.
בסוף שנות התשעים, שינתה את שם משפחתה מ"לופז" ל-"איאנה" שפירושו "מבורכת" בשפת הצ'רוקי.
קריירה

ב-1993, כשהיא בת 16 נבחרה למיס הנוער של ורמונט (אנ') ולאחר מכן זכתה לחשיפה כשזכתה במקום הראשון בתחרות הארצית, מיס הנוער של ארצות הברית (אנ').
לאחר קריירת הדוגמנות שלה, היא עבדה עם הסופרת סוזן דוורקין כדי לכתוב את הספר האוטוביוגרפי, Lost in the System"‏ (1996)", על חוויותיה כילדת אומנה וכמתמודדת וזוכה בתחרויות יופי.
בשנת 1996 שיחקה בתפקידי אורח בסדרות "עולמה הסודי של אלכס" ו-"בוורלי הילס 90210".  בשנת 1997 גילמה את נינה בקומדיית הנעורים "מלחמת המינים".
בשנת 1999 שיחקה איאנה בקומדיית הפשע "למות מצחוק" בתור אליזבת' פור. בהמשך השנה, הופיעה בוידאו קליפ לשיר "She's All I Ever Had" של הזמר ריקי מרטין.
בשנת 2001, הופיעה בקומדיה הרומנטית "קייט ולאופולד", גילמה את אשתו של אית'ן הוק בסרט הפשע "יום אימונים מסוכן" שביים אנטואן פוקואה והופיעה בתפקיד הראשי לצד אדריאן ברודי בדרמת הפשע "אהבה בדרך הקשה", ועל תפקיד זה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל ואלנסיין הבינלאומי לסרטי פעולה והרפתקאות.
בשנת 2002 גילמה את איימי בקומדיה השחורה "ימים מכורים" של הבמאי השוודי יונס אוקרלונד.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | מלחמת המינים (אנ') | נינה |  |
| 1998 | Telling You | אליסון |  |
| 1999 | למות מצחוק (אנ') | אליזבת' "ליז" פור |  |
| 1999 | הזעם: קארי 2 (אנ') | טרייסי |  |
| 2000 | סטריפטיז באיגואנה הכחולה (אנ') | ג'סי |  |
| 2001 | Stealing Time | סמנת'ה "סם" פארקס |  |
| 2001 | אהבה בדרך הקשה (אנ') | קלייר הריסון |  |
| 2001 | יום אימונים מסוכן | ליסה |  |
| 2001 | קייט ולאופולד | פטריס |  |
| 2002 | ימים מכורים (אנ') | איימי |  |
| 2005 | Once Upon a Wedding | מרגריטה |  |
| 2006 | Push | ליסה |  |
| 2006 | The Push | מייסי |  |
| 2006 | The Insatiable | טטיאנה |  |
| 2012 | Christmas in Compton | ג'ינג'ר |  |
| 2013 | Rain from Stars | נורה |  |
| TBA | Tradimento |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995–1996 | Weird Science | אנני / ג'סי / וונדי | 3 פרקים |
| 1996 | בוורלי הילס 90210 | בת' רולינגס | פרק: "Here We Go Again" |
| 1996 | המופע של סטיב הארווי (אנ') | ג'ודי | פרק: "Pool Sharks Git Bit" |
| 1996–1997 | עולמה הסודי של אלכס | האנה מרקורי | 3 פרקים |
| 1998 | פרופיילר (אנ') | קריסטן | פרק: "Cravings" |
| 2004 | הפמליה | ג'ואנה | פרק: "Date Night" |
אביניון

אביניון (בצרפתית Avignon) היא עיר בדרום צרפת. בעיר עצמה מתגוררים כ-91,000 איש, וכ-505,000 איש באזור המטרופוליטני שמסביבה (נכון ל-2019).
העיר ידועה בעיקר בזכות ארמון האפיפיורים (צרפתית: Palais des Papes), שבו חיו האפיפיורים במשך המאה ה-14.
אביניון היא בירתו (צרפתית: préfecture) של מחוז ווקלוז שבפרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. היא ממוקמת על גדתו המזרחית של נהר הרון, מספר קילומטרים לפני התמזגותו עם הדוראנס. העיר ממוקמת דרום-דרום-מזרח לפריז, 229 ק"מ דרומית לליון, ו-88 ק"מ צפון-צפון מערב למרסיי. צורתה של אביניון היא אובלית, לא מאוכלסת ביותר, אך מכוסה בחלקה הגדול בגנים ובפארקים. אביניון חשופה לרוחות אלימות, שהחזקה שבהן היא המיסטרל. היא מרכזו של האזור המטרופוליטני אביניון הגדולה, המכיל כשתים עשרה מועצות משני צידיו של הרון.
היסטוריה > העת העתיקה

| --- | --- |
 :  ראו גם – גאליה נארבוננסיס
אזור אביניון יושב לראשונה לפני שנים רבות; האזור הסלעי בקצה הצפוני של העיר, המשקיף אל הרון, כנראה היה מיקומו של מבצר הגבעה הקלטי. השם "אביניון" כנראה לקוח משמו של שבט האויניו. בעיר הייתה מושבת מסחר פיניקית משגשגת, בקרבת המושבה הימית מסלת (מרסיי המודרנית). עדות לנוכחות הפיניקית ניתן למצוא בכתובת הפיניקית מאביניון. תחת השלטון הרומי, הייתה אביניון לאחת הערים המשגשגות בגאליה נארבוננסיס, המחוז הטרנס-אלפי הראשון באימפריה הרומית. רק מעט מתפארת תקופה זאת נותרה בעיר.
היסטוריה > ימי הביניים

במאה ה-5, העיר נפגעה קשות במהלך הפלישה הברברית, ועברה מיד ליד פעמים רבות, בין הגותים, בורגונדי, האוסטרוגותים והמלכים הפרנקו-מרובינגים של אוסטרזיה. ב-738 נפלה העיר לידי הסרצנים, ונהרסה שנה לאחר מכן בידי הפרנקים.
ב-1033, כשקונארד השני הפך ליורשה של ממלכת ארל, הפכה אביניון לחלק מהאימפריה. תושבי אביניון ניצלו את ריחוקם של השליטים הגרמנים, והקימו רפובליקה עצמאית עם קונסול וממשלה, בין 1135 ל-1146. בנוסף לקיסר, הרוזנים של פורקאלקייה, של טולוז ושל פרובאנס שלטו על העיר.
בסופה של המאה ה-12, הכריזו תושביה בשנית על עצמאותם, אך זו רוסקה ב-1226 במהלך מסע הצלב נגד הקתרים, לאחר שתושביה סירבו לפתוח את שערי העיר ללואי השמיני ולשליחו האפיפיורי. העיר נכנעה לאחר שלושה חודשי מצור (10 ביוני עד ל-13 בספטמבר 1226) וכעונש, הוכרחו להפיל את ביצוריהם, ולכסות את חפירות העיר. ב-7 במאי 1251 הפכה אביניון לטריטוריה משותפת של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה ושל אלפונס דה פואטייה, אחיו של לואי השמיני. ב-25 באוגוסט 1271, במותו של אלפונס דה פואטייה, אביניון והשטח המקיף אותה קונטה ונסן (שנשלט בידי רקטור משנת 1274) אוחדו עם הכתר הצרפתי.
היסטוריה > ימי הביניים > אביניון והאפיפיורים

בשנת 1290, פיליפ הרביעי, שירש מאביו את כל זכויותיו של אלפונס דה פואטייה, הרוזן האחרון של טולוז, העביר את הזכויות לשארל השני, מלך נאפולי ורוזן פרובאנס. לאור העובדה שגדתו המזרחית של נהר הרון סימנה את גבול האימפריה שלו, כשהציף הנהר את אביניון, מיסה קרלו את העיר, מכיוון שבמהלך תקופות אלו, הייתה אביניון טכנית בתוך גבולותיו. בשיא כוחותיה, ג'ואנה הראשונה, מלכת סיציליה, שהייתה רוזנת פרובאנס, מכרה את העיר לקלמנס השישי תמורת 80,000 פלורין, ב-9 ביוני 1348, ומאוחר יותר, הפכה העיר למושבם של יותר אנטי-אפיפיורים ואפיפיורים רבים.
ב-1309 העיר נבחרה בידי האפיפיור קלמנס החמישי כמקום שהותו. באותו הזמן, העיר נשלטה בידי מלכי סיציליה של בית אנז'ו. מה-9 במרץ 1309 עד ל-13 בינואר 1377 הפכה העיר למקום מושבם של האפיפיורים במקום רומא. אביניון השתייכה לאפיפיוריות עד לשנת 1791, שבמהלך אותה השנה נכבשה על ידי המהפכנים הצרפתים.
אביניון הייתה משכנם של שבעה אפיפיורים:
האפיפיור קלמנס החמישי (1305–1314)
האפיפיור יוחנן העשרים ושניים (1316–1334)
האפיפיור בנדיקטוס השנים עשר (1334–1342)
האפיפיור קלמנס השישי (1342–1352)
האפיפיור אינוקנטיוס השישי (1352–1362)
האפיפיור אורבנוס החמישי (1362–1370)
האפיפיור גרגוריוס האחד עשר (1370–1378)
החומות שנבנו בעיר על ידי האפיפיורים משומרות היטב. מאחר שלא היו מוגנים היטב, החליטו האפיפיורים להסתמך על ביצור ארמונם, "ארמון האפיפיורים". ארמון גותי זה, עם קירות בעובי חמישה מטרים, נבנה בין השנים 1335 ו-1364 על סלע טבעי. גודלו אמנם חשף אותו, אך הפך אותו לבלתי חדיר.
אביניון, שבתחילת המאה ה-14 הייתה חסרת כל חשיבות מיוחדת, עברה פיתוח מופלא בזמנם של שבעת האפיפיורים ושני האנטי-אפיפיורים ששכנו בה. מצפונה ומדרומה של אבן הדום, בערך במיקומו של ארמון הבישופים, נבנה ארמון האפיפיורים, בצורת מבצר מרשים המורכב ממגדלים, המחוברים בקשתות אחד למשנהו. ארמון האפיפיורים בנוי בסגנון גותי של דרום צרפת. דוגמאות אחרות לסגנון זה ניתן לראות בכנסיית סן דידיר, כנסיית סן פיטר, כנסיית סן אגריקול, וכמו כן גם במגדל השעון. הפרסקואות שבתוך ארמון האפיפיורים וכנסיית אביניון נוצרו בעיקר על ידי אמנים מסיינה.
היסטוריה > ימי הביניים > לאחר נטישת האפיפיורים

לאחר השבת האפיפיורות לרומא, הממשל הרוחני באביניון הופקד בידיו של נציג האפיפיור, לרוב, חשמן-אחיין. האפיפיור אינוקנטיוס השנים עשר ביטל את הנפוטיזם, ומשרד הנציגים באביניון בוטל ב-7 בפברואר 1693, דבר שגרם להעברת השלטון באביניון לקהילת אביניון (מחלקה של המועצה האפיפיורית, ששכנה באביניון). בתקופה זו, מושלה של אביניון היה החשמן המזכיר של המדינה. קהילת אביניון אוחדה עם קהילת לורטו, וב-1774 סגן-הנציג מונה לנשיא הקהילה, אך מינוי זה מנע ממנו כמעט כל סמכות אחרת.
המועצה הציבורית הורכבה מכארבעים ושמונה חברים, ונבחרה על ידי התושבים, מתוכם ארבעה כמרים וארבעה דוקטורים מהאוניברסיטה. המועצה נפגשה תחת נשיאותו של שופט-השלום הראשי של העיר, בא כוחו של הנציג האפיפיורי, שנבחר מדי שנה. תפקידם של חברי המועצה היה להחליט על האינטרסים החומריים והכלכליים של העיר. החלטותיהם היו צריכות להגיע לסגן-הנציג לאישור. שלושה קונסולים, שנבחרו מדי שנה על ידי המועצה, הופקדו על האדמינרטציה של רחובות העיר.
שרידתה של אביניון כמובלעת אפיפיורית הייתה מעט לא יציבה, כשהכתר הצרפתי ניהל בית סוהר גדול ועמיד רק מעבר לנהר.
מהמאה ה-15 והלאה ניסו מלכי צרפת שוב ושוב לספח את אביניון לממלכתם. ב-1476 לואי האחד עשר, כעוס על כך ששארל, דוכס ונדום התמנה ללגייט, שלח כוחות לכיבוש העיר, עד שדרישתו תמולא וג'וליאנו דלה רוברה ימונה ללגייט. לאחר שרוברה מונה לחשמן, הסיג לואי את כוחותיו מן העיר.
היסטוריה > העת החדשה

ב-1536, פרנסואה הראשון פלש לטריטוריה האפיפיורית, במטרה להפיל את קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מכיסאו, שאז שלט בטריטוריה הזו. כשנכנס לעיר, קיבלו אותו אנשיה בצורה פתוחה ומקבלת. כשחזר לצרפת, קיבלו כל תושבי אביניון את אותן הפריבילגיות שקיבלו שאר תושבי צרפת, כמו הזכות לעבוד במשרות מדיניות.
ב-1583, אנרי השלישי ניסה לקיים עסקת חליפין על העיר, ובעדה לתת את סאלוזו, אך עסקה זו לא עלתה יפה, ונדחתה על ידי האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר.
ב-1663, כגמול על תקיפת חיל המשמר של הוותיקן את דוכס סרקואה, שגרירו של לואי הארבעה עשר ברומא, תקף וכבש לואי את העיר, אך החזירהּ לאחר מספר חודשים לידי האפיפיורים.
ב-1688, בוצע ניסיון נוסף לכיבוש אביניון, שנכשל. ומשנת 1688 עד לשנת 1768 נותרה אביניון שלווה, וללא כל מלחמות או כיבושים.
לואי החמישה עשר, מאוכזב מפעילותו של האפיפיור קלמנס השלושה עשר, כבש את הטריטוריה של מדינת האפיפיור בתחומי צרפת שכללה את אביניון, והחזיק בה משנת 1768 עד שנת 1774. לואי שינה את מבנה מוסדות צרפת לזה הנמצא באביניון. לאחר הטבח הרצחני בלה גלאסירה של חסידי האפיפיוריות, שבוצע על ידי הרפובליקנים, הכריזה ועדת אביניון על ניתוקה מצרפת ב-14 בספטמבר 1791. ב-25 ביוני 1793, הושבה אביניון לצרפת, והיא אוחדה יחד עם הקומטה וניסיה ונסיכות אורנג' לשעבר ליצירת המחוז הרפובליקני המודרני - וקלואה.
מסמך מספר 5 בחוזה טולנטינו תמך נחרצות בסיפוח אביניון, כשבפתחו נכתב "האפיפיור מוותר, בקלות ובפשטות, על כל תביעה שהוא עלול לקחת על העיר ועל טריטוריית אביניון, על הקומטה וניסיה ועל ארצות חסותה, ומעביר את כולן לידי הרפובליקה הצרפתית". בשנת 1801, התגוררו בעיר כ-191,000 תושבים.
ב-30 במאי 1814, הסיפוח הצרפתי הוכר בידי האפיפיור. ארקול קונסאלבי פתח במחאה חסרת השפעה על קונגרס וינה של 1815, אך אביניון מעולם לא הושבה לידי האפיפיוריות. ב-1815 הבונפטריסט-מרשל גיליאם מארי אן ברון נרצח בעיר על ידי חסידי המפלגה המלוכנית, במהלך מה שנקרא הטרור הלבן.
יהודי אביניון

עוד מהמאה ה־2 לספירה מוצאים עדויות להימצאות קהילה יהודית בעיר אביניון. עדויות משמעותיות לנוכחותם של היהודים נמצאת במעורבות יהודית במרד שפרץ בעיר במאה ה־4 נגד בישוף בשם סטפן.
בתקופה האפיפיורית, לאחר העברת כס האפיפיור לאביניון, הושלט שלטון ייחודי על האזור דבר שהוביל לבידול העיר ושכנותיה משאר ערי פרובנס מבחינת השלטון והחוקים. חוקי האפיפיור היו מקלים משמעותית על הקהילה היהודית והיהודים זכו להגנה משפטית וחוקית מהאפיפיור.
לאחר החלת חסות האפיפיור על היהודית ובשל השלווה בה חיו התפתחה הקהילה מאוד, וניהלה אוטונומיה משפטית ועסקית. הקהילה התחלקה לשלושה מעמדות כלכליים, וכל מעמד בחר חמישה נציגים לוועד שניהל את כל ענייני הקהילה, גביית מיסים ומינוי דיינים ורבנים. רבים מיהודי העיר היו עשירים וכמה מהם שימשו בתפקידים ממשלתיים. לקהילת אביניון היהודית, עם שאר שלוש קהילות יהודי האפיפיור היה נוסח תפילה ייחודי, השומר על נוסח פרובנס הקדום (עם השפעות מן הנוסח הספרדי), ובו פיוטים רבים הייחודיים לו. מנהג קרוב למנהג זה היה נוסח קטלוניה, ושרידיו במנהג אלג'יר הישן. מחזור זה כונה בשם "מחזור ארבע קהילות" או "מחזור אביניון".
במאה ה־15, לאחר חזרת האפיפיור לרומא, החלה הסתה מצד הכמורה המקומית והתושבים הגויים נגד יהודי אביניון. היהודים מעתה הואשמו בכל צרה שבאה על תושבי העיר, מגפות, מלחמות ואף הצפות של הנהר. גם נטישת האפיפיורים נתלתה באשמת היהודים. האוכלוסייה המקומית החלה להתקומם, וכדי להרגיע את ההמון החלו האפיפיורים להטיל סנקציות על יהודי אביניון. ב־1457 אסר פיוס השני על היהודים למכור מוצרי מזון ולקחת ערבון מנוצרים. ב־1513 תיקן לאו העשירי שורת תקנות שנועדו להגביל את השתתפות היהודים במסחר התבואה. פיוס החמישי, לאחר שקודמו פיוס הרביעי ביטל חלק מהחוקים המפלים, החריף את הסנקציות נגד היהודים והכריז על שמיטת חובות כללית של חייבים נוצרים לנושים יהודים. כמו כן, חייב האפיפיור את היהודים לשאת על בגדיהם אות קלון בלכתם ברחוב. ועד העיר גם הוא תיקן תקנות מגבילות ובכך הפך מצב היהודים באביניון לבלתי־נסבל. כל התקנות האלה נועדו לשכך את חמת ההמון על היהודים ולספק את יצרם בהתנגדותם ליהודים, אולם למרות זאת זעמם לא שכך.
בשנת 1569 גורשו היהודים מאביניון, בהוראתו של האפיפיור פיוס החמישי, אך במשך השנים הבאות הצליחו לחזור אט אט למשכנם. במהלך המאה ה־17 המשיכו שליחי הכנסייה בניסיונות להצר את צעדי היהודים, ולגרום להמרת דת המונית. העיון בתלמוד נאסר, ובשבתות וחגים אולצו היהודים לשמוע בבית הכנסת דרשתו של מטיף נוצרי. רדיפות אלו נמשכו עד המהפכה הצרפתית אז הושתו חוקי שוויון על האוכלוסייה, ובכללה היהודים. לאחר המהפכה הצרפתית עזבו רוב היהודים את העיר והקהילה שינתה פניה. הקהילה מונה כיום כאלף חברים ונחשבת לקהילה האחרונה הפעילה מבין "ארבע קהילות", קהילות יהודי האפיפיור. רוב מוחלט מחבריה הם מהגרים מצפון אפריקה שאינם בעלי מנהגים דומים ליהודים המקומיים כך שקהילת אביניון ההיסטוריות אינה קיימת עוד.
אתרי העיר > ארמון האפיפיורים

ארמון האפיפיורים (צרפתית Palais des Papes) הנמצא באביניון שבדרום צרפת, הוא אחד מהגדולים והחשובים במבנים הגותים באירופה. הארמון נבנה בימי הביניים, בין השנים 1336 ל-1364 על סלע טבעי ושימש גם כמבצר.
אתרי העיר > גשר סן בנזה

גשר סן בנזה (צרפתית Pont Saint-Bénezet) הוא גשר בעיר אביניון בפרובאנס שבדרום צרפת, הקרוי על שמו של בנזה הקדוש, והידוע גם כ"גשר אביניון". במקור גישר הגשר על נהר הרון והוליך צפונה מאביניון לעיר השכנה וילנב לז אביניון (Villeneuve-lès-Avignon), אך הוא נהרס במהלך שיטפון שסחף חלקים גדולים ממנו ב-1669. הגשר, ממנו שרדו ארבע קשתות בלבד, מוכר מאז שנת 1995, יחד עם ארמון האפיפיורים ומספר מבנים נוספים באביניון, כאתר מורשת עולמית.