stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בבילון (סרט)
עלילה > כוכבים נופלים

השנה היא 1930, ומאני מתאמץ להציל את הקריירה הגוססת של לה-רוי, אשר מתמכרת לסמים ושוקעת בחובות הימורים כבדים. הוא דואג להביאה למסיבה מכובדת של האליטה בה משתתפים אינספור אנשי אצולה מרוממים וטיפוסים עשירים כאלו ואחרים המתקצבים את סרטיו של דון וולך. לה-רוי, עם זאת, אינה מצליחה להשתלט על טבעה הפראי, ומפוצצת את האירוע בנאום מלא גסויות שבסופו היא מקיאה על אחד מבני המעמדות לעיניו של וולך הזועם.
בה בעת מנסה ג'ק קונרד להתמודד עם כישלונו של סרטו החדש, אך בלית ברירה נאלץ לשים סוף להתכחשויותיו כאשר הוא נתקל באולם קולנוע מלא בצופים הצוחקים בלעג למראה אחת מהופעותיו הדרמטיות. בתום ליהוק אחרון בסרט כושל נוסף, גומר הלה בדעתו לשים קץ לחייו ומתאבד באמצעות ירייה בראשו.
לא חולף זמן רב בטרם מאבד מאני את אחד מנכסיו החשובים ביותר, החצוצרן כהה העור סידני פאלמר, לאחר שהוא דורש ממנו למרוח את פניו בפחם כתוש כדי שייראה "שחור" יותר לעיני המצלמות. במקביל הוא קורס תחת צרותיה של לה-רוי, אשר סופגת איומים על חייה בשל חובותיה הרבים. הוא מבקר באחוזתו של אחד מנושיה, ג'יימס מקיי (טובי מגווייר), אשר לוקח אותו עמו לצינוק אימים תת-קרקעי בלוס אנג'לס בו מתרחשות הצגות זוועה שונות.
כאשר מבחין מקיי כי הכסף שהביא לו מאני מזויף הוא מנסה להורגו, אך הלה מצליח להימלט ולשוב אל לה-רוי. יחדיו בורחים השניים מלוס אנג'לס לקול הפצרותיו של מאני, המתחנן אליה לבוא עמו למקסיקו, שם יוכלו לחיות בבטחה, אולם היא נעלמת אל תוך חשכת הלילה בעודה רוקדת בחוסר דעת, ולא נראית עוד לעולם. המתנקש של מקיי עולה על עקבותיו של מאני, אך נוהג בו במידת הרחמים ודורש ממנו לעזוב את העיר בהקדם ולא לשוב לעולם.
עלילה > אחרית דבר

מאני שב להוליווד כעבור עשרים שנה, כעת נשוי ואב לילדה קטנה, ומבקר באולפניה של חברת קינוסקופ. הוא נכנס לבדו לאחד מאולמות הקולנוע וצופה בסרט "שיר אשיר בגשם". הסרט תם במעין מונטאז' מהיר של עשרות קטעים קצרים מסרטי קולנוע מפורסמים שונים, ביניהם "אווטאר", "מטריקס" ו"פרסונה". בנוסף מוצג קטע קצר מתוך סצנת המסיבה שפתחה את הסרט, בה מספר מאני ללה-רוי על חלומו לעבוד בתעשיית הקולנוע ולהיות חלק מדבר גדול יותר.
פרסים

| --- | --- |
 טקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע המקוון של בוסטון (2022) זוכה פרס הפסקול המקורי – ג'סטין הורוויץ  טקס פרסי קליפורניה על המיקום (2022) זוכה פרס עוזר מנהל המיקום – ג'יני פארנם  מועמד עבור פרס מנהל המיקום – כריס באו  טקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של שיקגו (אנ') (2022) זוכה פרס הפסקול המקורי ביותר – ג'סטין הורוויץ  מועמד עבור פרס הצילום הטוב ביותר – לינוס סנדגרן  מועמד עבור פרס עיצוב התלבושות הטוב ביותר – מרי זופרס  מועמד עבור פרס העריכה הטובה ביותר – טום קרוס  מועמד עבור פרס התכנון האמנותי וההפקתי הטוב ביותר – אריק סונדאל, פלורנסיה מרטין  טקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של דאלאס-פורת' וורת' (אנ') (2022) מועמד עבור פרס הסרט הטוב ביותר – דמיאן שאזל  טקס פרסי חוג מבקרי הקולנוע של פלורידה (אנ') (2022) זוכה פרס הבימוי וההפקה האמנותיים הטובים ביותר – אנתוני קרלינו, פלורנסיה מרטין  זוכה פרס הפסקול הטוב ביותר – ג'סטין הורוויץ  מועמד עבור פרס הליהוק הטוב ביותר – צוות השחקנים  טקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של מערב ניו יורק (2022) מועמד עבור פרס הסרט הטוב ביותר – דמיאן שאזל  מועמד עבור פרס השחקן הטוב ביותר – דייגו קלווה  מועמד עבור פרס השחקנית הטובה ביותר – מרגו רובי  מועמד עבור פרס הצילום הטוב ביותר – לינוס סנדגרן  מועמד עבור פרס העריכה הטובה ביותר – טום קרוס  מועמד עבור פרס הפסקול הטוב ביותר – ג'סטין הורוויץ:  טקס פרסי האמצע של איגוד המבקרים של הוליווד (אנ') (2022) מועמד עבור פרס הסרט המצופה ביותר – דמיאן שאזל  טקס פרסי חוג מבקרי הקולנוע של לאס וגאס (צר') (2022) זוכה פרס הבימוי האמנותי הטוב ביותר – אנתוני קרלינו, פלורנסיה מרטין  מועמד עבור פרס עיצוב התלבושות הטוב ביותר – מרי זופרס  איגוד מבקרי הקולנוע המקוון של ניו יורק (אנ') (2022) זוכה פרס הסרטים הטובים ביותר של השנה – דמיאן שאזל  חוג המבקרים של פיניקס (2022) זוכה פרס הפסקול הטוב ביותר – ג'סטין הורוויץ  מועמד עבור פרס הצילום הטוב ביותר – לינוס סנדגרן  טקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של פיניקס (צר') (2022) זוכה פרס עשרת הסרטים הטובים ביותר – דמיאן שאזל  זוכה פרס הפסקול הטוב ביותר – ג'סטין הורוויץ  זוכה פרס עיצוב ההפקה הטוב ביותר – פלורנסיה מרטין  איגוד מבקרי הקולנוע של סנט לואיס (אנ') (2022) מועמד עבור פרס הפסקול הטוב ביותר – ג'סטין הורוויץ
הפקה > פיתוח

תחילת העבודה על הסרט הוכרזה לראשונה ביולי 2019, כאשר נודע שהבמאי דמיאן שאזל החל לעבור על הפרויקט הבא שלו, דרמה היסטורית העוסקת בתור הזהב של הוליווד. השמועות הראשונות הציעו כי חברת ההפקה סרטי ליונסגייט, אשר הפיצה את אחד מסרטיו הקודמים של הבמאי, לה לה לנד, הייתה עתידה לרכוש את הזכויות על הפרויקט. בנוסף נכתב כי בראד פיט ואמה סטון לוהקו לסרט בתור השחקנים הראשיים, כאשר מספר מקורות טענו כי שאזל, אשר כבר עבד קודם לכן עם סטון, ביקש ללהק אותה במיוחד לתפקיד שזוהה עם השחקנית קלרה בואו, אשר פעלה באותה העת.
במהלך חודש נובמבר אותה שנה נודע כי חברת סרטי פרמאונט רכשה את הזכויות לסרט כאשר פיט וסטון עדיין מיועדים לשמש בתור השחקנים הראשיים, והקרנת הבכורה של הסרט נקבעה ל-25 בדצמבר 2020 והפצתו הציבורית ל-7 בינואר 2021, מעט לפני טקס פרסי האוסקר ה-93. מספר דיווחים מאותה העת העידו על חששות בקרב חברות ההפקה לגבי רכישת הזכויות לסרט, זאת בשל תסריטו הארוך יחסית, בן כמאה ושמונים עמודים, וכן התקציב הנדרש לשם הפקתו, בין שמונים למאה מיליון דולרים. בהמשך לשמועות הקודמות אודות תפקידה של סטון נודע כי פיט נועד לגלם תפקיד היסטורי גם הוא, המזוהה עם השחקן ג'ון גילברט (אנ').
הפקה > ליהוק

לאחר שצילומי הסרט נדחו בעקבות מגפת הקורונה הודיעה אמה סטון בדצמבר 2020 כי תבטל את השתתופתה בהם בשל מחויבויות קודמות לפרויקטים אחרים, ושיחות משא ומתן בין שאזל וסרטי פרמאונט לבין השחקנית מרגו רובי החלו על מנת להחליפה. מאוחר יותר צוטט שאזל אומר כי ”תחילה התפקיד יועד לאמה סטון, אבל לוח הזמנים של ההפקה השתנה. חוץ מאמה או מרגו, קשה לי לדמיין מישהי אחרת בתפקיד, אולם כעת כשאני רואה את מרגו לצדו, איני יכול לדמיין מישהי אחרת מלבדה. אז אני חושב שדברים מתרחשים בגלל סיבה כלשהי”.
השמועות על ליהוקו של בראד פיט לא התערערו לכל אורך ההפקה, על אף שהלה לא התחייב בצורה כלשהי או הכריז על השתתפותו בסרט, דבר שבגינו זכה לדברי שבח דומים מאת שאזל, ”עם בראד, הוא היה הראשון שנצמד לפרויקט ונותר לצדו למרות שהיינו צריכים לעצור את הכל ולחכות עם הצילומים. קשה לי לדמיין אנשים אחרים מלבדו באותו התפקיד”.
זמן קצר לאחר מכן נפתח סבב ליהוק נוסף, עם הצטרפותה לצוות של השחקנית האסיאתית לי ג'ון לי (אנ') אשר נועדה לגלם דמות המזוהה עם אנה מיי וונג (אנ'), כוכבת עבר הנחשבת לשחקנית הסינית-אמריקאית הראשונה בהוליווד.
מספר חודשים לאחר מכן, במרץ 2021, פורסם כי השחקן המקסיקני דייגו קלווה ילוהק לסרט בתפקיד ראשי לצדה של מרגו רובי, אשר ערכה עמו קודם לכן מספר הכנות על מנת לבדוק את השילוב ביניהם. לאחר שנבחר, החל שאזל להדריך אותו באופן אישי בכדי ללטש את כישורי המשחק שלו ולהכינו לדרישות התפקיד.
לאורך החודשים הבאים התקיים סבב הליהוק הגדול ביותר של הפקת הסרט עד לאותה עת, עם גיוסם של עשרות שחקנים לצוות, חלקם אישים הוליוודים ידועים זה מכבר, וביניהם קתרין וטרסון (אנ'), מקס מינגלה, פלי, סמארה ויבינג (אנ'), לוקאס האס (אנ'), אריק רוברטס, רורי סקובל (אנ'), דיימון גופטון (אנ'), פול ג'פרי בירן (אנ'), אוליביה ויילד, ספייק ג'ונז, פיבי טונקין, טובי מגווייר, קלואי פיינמן (אנ'), ג'ף גרלין, טרוי מטקאלף (צר') ואחרים.
הפקה > צילום

צילומי הסרט, אשר היו אמורים להתקיים בשלהי 2020, נדחו, כאמור, בשל מגפת הקורונה, על אף שהפרויקט היה אחד מבין שלושה עשר סרטים בודדים, חלקם עצמאיים וחלקם בראשות אולפני הפקות, שקיבלו אישור מוועדת הקולנוע של קליפורניה להתחיל בהפקה בין גבולות המדינה ב-2020. כמו כן קיבל הסרט זיכוי מס בשווי של כ-17.5 מיליון דולרים עבור הוצאותיו. הצילומים החלו, אפוא, באיחור של שנה, ב-1 ביולי 2021, ונמשכו מעט יותר מארבעה חודשים, עד ה-21 באוקטובר אותה שנה.
לדברי שאזל, ניסתה ההפקה להציג לצופים את לוס אנג'לס של שנות ה-20 באמצעות צילום הסצנות במקומות המדבריים שבשולי העיר אשר טרם הפכו לאורבניים, ”הדרך ליצור את לוס אנג'לס של לפני מאה שנים היא לשוב לפרברי לוס אנג'לס של היום, היכן שעדיין ישנם שטחי אדמה רחבים ולא מנוצלים לצד חורשות תפוזים, שם זה עדיין מרגיש כמו עיירה כפרית קטנה. רצינו למצוא מקומות בהם עדיין ניתן להרגיש את האבק של אותה עיר קדומה שלוס אנג'לס הייתה בעברה”.
סצנות החוץ של המסיבה הפותחת את הסרט צולמה בטירת שיה (אנ'), מעון פרטי שנבנה ב-1924 בידי הברון ריצ'רד פיטר שיה. סצנות הפנים של אותו תרחיש נערכו בתיאטרון האמנים המאוחדים שבמלון אייס לוס אנג'לס (אנ'), במרכז העיר. פלורנסיה מרטין, מעצבת ההפקה, תיארה אותו בדבריה, ”אתה צועד אל תוך אולם הכניסה, והוא תרתי משמע מטפטף פרטים מדויקים, משום שמדובר בסגנון ספרדי-גותי. היה בפנים מעין דוחק שכזה, מפני שדמיאן שאזל רצה שהמסיבה תהיה מאוד לחוצה, ממש כתף אל כתף”.
הסצנות הבאות, המציגות את יומם הראשון של מאני ולה-רוי על סט הצילומים, צולמו במיקומים שונים, שכן כל אחת מהדמויות הגיעה להפקה שונה. סט הצילומים של מאני, בו משתתף גם ג'ק קונרד, צולם בחווה הקולנועית בלו סקיי, אשר שימשה סרטים הוליוודים נוספים כגון אין מצב. סט הצילומים של לה-רוי צולם ברנצ'ו טמסקל (אנ'), אזור מדברי גדול ורחב לא רחוק מאגם פירו (אנ'), קליפורניה.
מספר סצנות בודדות כגון המפגשים המאוחרים בין ג'ק קונרד לזמרת ליידי פיי ז'ו או מבקרת הקולנוע אלינור סנט ג'ון צולמו בטירת גרין שבפסדינה. לדבריה של פלורנסיה מרטין נעשתה בחירה זו כדי ליצור אקלים אשר אינו מזוהה עם לוס אנג'לס, ”הטירה נבנתה ב-1890 וכשאתה נכנס פנימה אתה מגיע למקום שלא מרגיש כמו לוס אנג'לס. מה שאהבנו, הוא שהמקום הזה מחזיר אותך אחורה בזמן”.
הפצה > קדימונים

הקדימון הראשון של הסרט הוקרן במהלך הטקס ה-47 (אנ') של פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-12 בספטמבר 2022, במהלך ראיון מסוג "שאלות ותשובות" שנערך עם הבמאי, דמיאן שאזל, ועם מנכ"ל הפסטיבל, קמרון ביילי (אנ'). הקדימון הופץ לידי הציבור למחרת היום, יחד עם מספר כרזות לא רשמיות שהציגו את צוות השחקנים. בעקבות העירום הבלתי מצונזר הנראה בו, בנוסף לשיח המכיל גסויות וניבולי פה, וכן סצנות המציגות שימוש בסמים, השוו מספר מפרסמים בין האווירה של הקדימון לבין סרטים אחרים כגון הזאב מוול סטריט וגטסבי הגדול. הקדימון השני והסופי של הסרט שודר ב-28 בנובמבר, ויחד עמו פורסמה לראשונה גם כרזת הסרט הרשמית.
מספר סרטונים קצרים מסוג מייקינג אוף אודות הסרט פורסמו בחודש הקרנת הבכורה שלו. הראשון מביניהם ראה אור ב-21 בנובמבר, והציג את צוות השחקנים המגוון שלוהק עבור הסרט. סרטונים נוספים העוסקים בעבודות הבימוי, הצילום, הפסקול, העריכה ועיצוב ההפקה פורסמו גם הם, כך שבסך הכל פורסמו כשישה מהם.
הפצה > הקרנת הבכורה

הקרנת הבכורה של הסרט יועדה לאישי ומבקרי תעשיית הקולנוע בלבד, ונערכה בבית הקולנוע סמואל גולדווין (אנ'), לוס אנג'לס, ארצות הברית, ב-14 בנובמבר 2022, ולמחרת היום גם בניו יורק. הפצת הסרט לציבור החלה באופן מוגבל רק כעבור יותר מחודש, ב-23 בדצמבר אותה שנה.
הפצה > קופות

הסרט גרף כ-15.4 מיליון דולרים בארצות הברית ובקנדה לאחר שהוקרן בכ-3,342 בתי קולנוע ברחבי שתי המדינות, וכ-35.1 מיליון דולרים בשאר העולם, כלומר בסך הכל כ-50 מיליון דולרים. בשבוע הראשון להקרנתו בארצות הברית גרף כ-5.3 מיליון דולרים, כ-1.5 מיליון מתוכם במהלך יומו הראשון. בשבוע הראשון להקרנתו במדינות אירופה גרף כ-3.3 מיליון דולרים בצרפת וכ-1.6 מיליון דולרים בממלכה המאוחדת.
מספר מקורות טענו כי חלק מהסיבות לכישלונו היחסי של הסרט בקופות היו החששות שנפוצו בקרב אוכלוסיית העולם מפני התפרצות נוספת של מגפת הקורונה, וכן סערת החורף שהכתה בצפון אמריקה באותה העת.
הפצה > גרסאות ביתיות

גרסת הסרט לשירותי וידאו על פי דרישה הופצה ב-31 בינואר 2023, וגרסאות ה-4K, הדי וי די, והבלו-ריי, צפויות להיות מוכנות ב-21 במרץ אותה שנה. גרסת האקדמיה האמריקאית לקולנוע תכיל ארבעים דקות נוספות העוסקות בתעשיית הקולנוע במהלך התקופה בה מתרחש הסרט, והגרסה האמריקאית תכיל צילומי מייקינג אוף ומספר סצנות שהוסרו הן מהגרסה התיאטרלית והן מגרסת הבמאי.
ביקורת > מסכמי ביקורות

אתר האינטרנט עגבניות רקובות העניק לסרט ציון מבקרים שלילי של כ-56 אחוזים מתוך סיכום של כ-332 ביקורות, ציון קהל שלילי של כ-52 אחוזים מתוך סיכום של יותר מאלף דירוגי משתמשים, וניקוד ממוצע סופי של כ-6.40 מתוך 10 נקודות. הקונצנזוס הכללי שהביע צוות המבקרים של האתר הוא: ”התוכן המוגזם שבבילון מציע הוא מתיש, אבל בדומה לתעשייה אותה הוא בא להציג, הזוהר והפאר הראוותניים, הבנויים והמשוחקים היטב שלו, עשויים להוות הסחת דעת מוצלחת מעת לעת”, בעוד שדבר הקהל קבע כי ”יש לבבילון כמה רגעים מבדרים והשאפתנות שלו מרשימה, אבל קשה באמת להנות מאופן הפעולה הכאוטי והקטוע שלו”.
| ציונים> מסכמי ביקורות.מסכם ביקורות | ציונים> מסכמי ביקורות.ציון |
| --- | --- |
עגבניות רקובות:  56/100 (כל המבקרים)  45/100 (מבקרים מוכרים)  6.40/10 (ממוצע כל המבקרים)  6/10 (ממוצע מבקרים מוכרים)  58/100 (כל הצופים)  52/100 (צופים מאומתים)  3.2/5 (ממוצע כל הצופים)  3.3/5 (ממוצע צופים מאומתים)
מטקריטיק: 60/100 (ציון המבקרים)  7/10 (ציון הצופים)
עיתונים
עיתון: ציון
אייריש טיימס: 
האובזרבר: 
איונינג סטנדרט: 
ג'ואיש כרוניקל: 
סידני מורנינג הראלד (אנ'): 
האוסטרלי (אנ'): 
פייננשל טיימס: 
שיקגו סאן-טיימס: 
כתבי עת ומגזינים
כתב עת או מגזין: ציון
רולינג סטון: ללא ציון
אתרי אינטרנט
אתר אינטרנט: ציון
ווקס: ללא ציון
אתר האינטרנט מטקריטיק העניק לסרט ציון ממוצע של כ-60 מתוך 100 נקודות על פי סיכום של כ-63 ביקורות, כאשר ציון המשתמשים עמד על כ-7 מתוך 10 נקודות על בסיס 147 דירוגי צופים מאומתים.
ביקורת > כתבי עת ומגזינים

ק. אוסטין קולינס מהרולינג סטון טען כי הסרט מציג מספר נקודות מעניינות תוך כדי שהוא מנסה להיות גדול וגרנדיוזי כמו הוליווד עצמה, אך התאכזב מכך שהוא ”מתעסק בכה הרבה ומשיג כה מעט” וכינה אותו בשם ”אורגיה הוליוודית עלובה של סקס, סמים ומרגו רובי”. כמו כן כתב כי הסרט מבחין במספר בעיות אשר שררו בתקופה בה הסיפור מתרחש, כגון אפליות על רקע מיני, גזעי או מגדרי, אך לדעתו סרט מוצלח באמת היה עושה משהו לגביהן.
ביקורת > אתרי אינטרנט

אליסה וילקינסון מווקס כתבה ביקורת אמביוולנטית במקצת אודות הסרט, בטענה כי גם לאחר שחלפו מספר שבועות מצפייתה הראשונה בו עדיין לא הצליחה להחליט האם מדובר בסרט טוב. עם זאת, אמרה וילקינסון כי בעת הצפייה חשה מכושפת, מרוגשת, מתוסכלת ומושאת, תחושות שעליהן, לדעתה, בנתה הוליווד את הישגי עסקיה.
דיוק היסטורי

הסרט דמיוני ברובו, אך רבים מהמקורות עליהם הוא נשען הם בשר-ודם, בין אם אלו שחקני עבר ומפיקים הוליוודים מפורסמים אשר היו פעילים במהלך תקופת הראינוע, או כותרות קולנועיות וסצנות אייקוניות שלקחו חלק במציאות. למעט מקרים בודדים נמנע שאזל משימוש בשמות של אישים אמיתיים בתסריטו, כך שניתן רק להתחקות אחר קווי הדמיון המתגלים בין עולמו הפנימי של הסרט לבין המציאות ההוליוודית של שנות ה-20 וה-30.
ג'ון גילברט (מימין) כוכב ראינוע מפורסם אשר פעל בין השנים 1914–1934, ובראד פיט (משמאל) המגלם את דמותו של ג'ק קונרד, אשר מבוססת על גילברט.
דיוק היסטורי > ג'ון גילברט

ההשוואה המתבקשת ביותר היא בין דמותו של ג'ק קונרד, אותה מגלם בסרט השחקן בראד פיט, לבין כוכב הראינוע המפורסם ג'ון גילברט (אנ') אשר פעל בין השנים 1914–1934. במהלך שלבי ההפקה המוקדמים ועוד קודם לתחילת הצילומים, מיד עם פרסום הידיעות הראשונות אודות ליהוקו של פיט בסרט, נודע כי הלה יגלם, ככל הנראה, דמות כלשהי המבוססת על חייו וסרטיו של גילברט, ואכן, שניהם חולקים נקודות דמיון רבות ביניהם.
הסרט נפתח בתקופת הסרטים השקטים בה נראה קונרד במהלך שיא אונו, שחקן מפורסם המככב בכל הלהיטים המוכרים ומבלה את ערביו במסיבות הנחשבות ביותר של הנישה ההוליוודית. ככל שהזמן חולף, עם זאת, שוקע הלה בתהליך דעיכה מתמשך, ועם הקרנתו של הסרט המדבר הראשון, זמר הג'אז, ופריצתו של עידן הקולנוע, הוא נאלץ להשלים עם האמת המרה כי ימי תהילתו תמו.
גילברט, מנגד, החל לעבוד בחברת מטרו גולדווין מאייר (בדומה לקונרד) ופרץ לתודעת הקהל האמריקאי ב-1925 לאחר הקרנת הבכורה של סרטו המצעד הגדול (אנ'), אשר זכה להצלחה מסחררת ונחשב לאחד הסרטים הרווחיים ביותר של אותו עשור. בתחילת דרכו של הקולנוע המדבר ניסה להשתלב בתעשייה הצעירה ואף חתם ב-1928 על חוזה חדש בשווי של כ-1.5 מיליון דולרים מול חברת מטרו גולדווין מאייר, אך לא הצליח להשיב את תהילת עברו, ובראשית שנות ה-30, מותש ומאוכזב מכישלונותיו, הודיע על פרישתו מעולם המשחק. על אף כן חזר לשחק במספר סרטים בהמשך, אך בה בעת החל להטביע את יגונו בשתיית משקאות חריפים והפך במהרה לאלכוהוליסט. עד לשנת 1934 התדרדרה בריאותו באופן כה חמור כך שעבר התקף לב כעבור שנה אשר הותיר אותו במצב רעוע, והוא נפטר בביתו שבלוס אנג'לס ב-9 בינואר 1936.
קלרה בואו (מימין) שחקנית ראינוע מפורסמת ואחת מסמלי המין הראשונים של הוליווד, ומרגו רובי (משמאל) המגלמת את דמותה של נלי לה-רוי, אשר מבוססת על בואו.
קונרד אמנם אינו מת באותה צורה, אלא מחליט להתאבד ושם קץ לחייו באמצעות ירייה בראשו, אולם ניתן לזהות את התמכרותו לאלכוהול עוד מראשית הסרט, ובייחוד בסצנת סט הצילומים, אליו הוא מגיע בעודו שתוי. כמו כן מוצג הלה בתור טיפוס רודף נשים, כאשר לאורך הסרט הוא מתחתן שלוש פעמים שונות תוך כדי ניאוף עם נשים מזדמנות. גילברט עצמו התחתן ארבע פעמים בפרק זמן קצר יחסית, התנהלות אשר לא תאמה את הרוח המוסרית של התקופה, וייתכן כי תרמה לסופו הטרגי.
מספר מקורות טענו כי דמותו של קונרד מבוססת הלכה למעשה על חייו של השחקן דאגלס פיירבנקס, אשר החל גם הוא לאבד את הצלחתו עם פריצת הקולנוע המדבר. השערות אחרות גורסות כי מקור השראתה של הדמות היא בכלל בשחקן קלארק גייבל, או שילוב של כל השלושה.
דיוק היסטורי > קלרה בואו

דמותה של נלי לה-רוי, המגולמת בידי השחקנית מרגו רובי, מבוססת על שחקנית העבר קלרה בואו, אשר נודעה בשערוריות הציבוריות שעוררה בהוליווד בשל שפתה הגסה, התנהגותה הלא מרוסנת, והשמועות שנפוצו על נטייתה המינית וחייה המשותפים עם מזכירתה, דייזי דה-וו, על אחת כמה וכמה בתקופה בה התנהגות מסוג זה נתפשה כמושחתת, בלתי מוסרית, וחורגת מהנורמה.
מהרגע הראשון להופעתה בסרט, קרי כאשר היא מרסקת רכב גנוב אל תוך אחד מפסלי השיש היקרים של דון וולך, מתגלה דמותה של לה-רוי כרוח חופשית, פראית ובלתי ניתנת לריסון. מעבר לאופייה הפרוע הכולל שתייה לשכרה, הסנפת קוקאין והפגנת אקטים מיניים פרובוקטיביים וגסים, נוהגת לה-רוי להתעלם מכל מוסכמות חברתית באשר היא, דפוס המגיע לשיאו במהלך סצנת מסיבת האליטה אשר נועדה להציל את הקריירה שלה, אלמלא בוחרת הלה לפוצץ אותה בנאום גס במיוחד המסתיים כאשר היא מקיאה על אחד מבני המעמדות.
אנה מיי וונג (מימין) שחקנית ראינוע מפורסמת אשר נודעה בתור הסינית-אמריקאית הראשונה בהוליווד, ולי ג'ון לי (משמאל) המגלמת את דמותה של ליידי פיי ז'ו, אשר מבוססת על וונג.
בדומה לבואו, פותחת לה-רוי במערכת יחסים רומנטית עם ליידי פיי ז'ו, שחקנית סינית העובדת בשירותה של חברת קינוסקופ, לאחר שהלה מצילה את חייה מנחש פעמונים המקיש אותה בצווארה. בתום עידן הראינוע משוחח מאני טורס עם שניים משותפיו המפיקים, ויחד הם מסיקים כי הציבור אינו מסתכל בעין יפה על פרשות מהסוג הזה. ”ישנה רגישות חדשה כעת, לאנשים אכפת מעקרונות מוסריים”, אומר מאני לפיי ז'ו, ובתום שיחתם הוא מפטר אותה משורותיה של חברת קינוסקופ.
יש הטוענים כי דמותה של לה-רוי מבוססת הלכה למעשה על חייהן של השחקניות עלמה רובנס (אנ') וג'ין איגלס (אנ'), שתיהן כוכבות עבר אשר התפרסמו במהלך שנות ה-20 ומתו כתוצאה משימוש בסמים. מקור השראה נוסף עשוי להימצא בשחקנית ג'ואן קרופורד, אשר אמנם לא צרכה אלכוהול או סמים בצורה מוגזמת, למיטב ידיעתנו, אך נודעה בשל חייה האישיים הסוערים אשר התאפיינו בנטייתה להתעלם מנורמות ומוסכמות חברתיות, תכונה המזהה אותה עם לה-רוי.
דיוק היסטורי > אנה מיי וונג

הקבלה בולטת נוספת היא בין דמותה של ליידי פיי ז'ו, זמרת ובדרנית סינית המגולמת בידי השחקנית לי ג'ון לי (אנ'), לבין אנה מיי וונג (אנ') הנחשבת לשחקנית הסינית-אמריקאית הראשונה בהוליווד.
מלבד סממני הגזע הבולטים שיוצרים את ההשוואה הברורה בין השתיים, ניתן לזהות קווי דמיון נוספים בזכות מופעי הבידור של ליידי פיי ז'ו, אותם היא עורכת מספר פעמים לאורך הסרט במסיבות הענק של מפיקי הקולנוע ההוליוודים, שבמהלכם היא נוהגת לבחור בת זוג המוצאת חן בעיניה ולפצוח עמה בריקוד או לנשק אותה ארוכות. אחד מאותם מופעים מוביל להתפתחות מערכת יחסית רומנטית בינה לבין נלי לה-רוי, כאמור, אשר אינה כה רחוקה מהמציאות.
אלינור גלין (מימין) סופרת ותסריטאית בריטית אשר פעלה בתחום התקשורת במהלך תור הזהב של הוליווד, וג'ין סמארט (משמאל) המגלמת את דמותה של אלינור סנט ג'ון, אשר מבוססת על גלין.
במהלך חייה של וונג נפוצו שמועות רבות אודות מערכות יחסים שניהלה לכאורה עם נשות קולנוע שונות, ביניהן מרלן דיטריך וססיל קנינגהם (אנ'), שמועות אשר פגעו קשות בתדמיתה הציבורית ועמדו בדרכה של הקריירה שלה, על אף שהמשיכה לשחק עד לשנות החמישים המאוחרות בטרם מתה מהתקף לב ב-1961. ליידי פיי ז'ו אכן מפוטרת מחברת קינסקופ בידי מאני טורס, המנסה להציל את הקריירה של נלי לה-רוי, אך גורלה נותר לא ידוע.
לי ג'ון לי אימתה את כל האמור לעיל במספר ראיונות שמסרה לתקשורת, ”אני ושאזל בנינו את דמותה של פיי ביחד דרך ניסוי וטעייה. הרכבנו את הכל, החל מהדרך בה היא צועדת, תנוחות גופה, היכן הקול שלה עומד, הכל הסתדר יחדיו”.
דיוק היסטורי > אלינור גלין

עולם התקשורת בא לידי ביטוי בסרט באמצעות דמותה של אלינור סנט ג'ון, מבקרת קולנוע ידועה ומאריכת ימים המלווה את אנשי הסרטים באופן קבוע, בין אם במסיבות הראוותניות בהן הם משתתפים בכל ערב ובין אם לסט הצילומים עצמו. מעת לעת עובדת הלה אף לצד האולפנים עצמם, המבקשים ממנה לסייע להם בעיצוב דעת הציבור אודות כוכבי קולנוע חדשים, הדלפת שערוריות הוליוודית, וביקורת טובות או רעות עבור סרטיהם.
סנט ג'ון, המגולמת בידי השחקנית ג'ין סמארט, מבוססת ככל הנראה על דמותה ההיסטורית של אלינור גלין (אנ'), סופרת ותסריטאית בריטית שתרמה להתפתחות מושג האיט גירל והשפיעה רבות על קריירות משחק הוליוודיות שונות, ביניהן של השחקנים הידועים רודולף ולנטינו, גלוריה סוונסון, ואף של קלרה בואו עצמה, אשר, כאמור, מזוהה עם דמותה של נלי לה-רוי.
אירווינג תלברג (מימין) מפיק הוליוודי נודע מידיו המוקדמים של עולם הקולנוע, ומקס מינגלה (משמאל) המגלם את דמותו.
הדוגמה הבולטת ביותר לשיתוף הפעולה בין סנט ג'ון לאולפנים מופיעה בדמות עזרתה לנלי לה-רוי, אותה היא מתנדבת להפוך לגברת מכובדת השולטת בשפה הצרפתית ואינה מקללת, שותה לשכרה או צורכת סמים. על אף כישלונה, שבה סנט ג'ון בהמשך וחושפת בפני ג'ק קונרד את האמת אודות תעשיית הקולנוע והסיבות לחוסר הצלחתם של סרטיו.
דיוק היסטורי > אירווינג תלברג

אירווינג תלברג, מפיק הוליוודי מפורסם משנותיו המוקדמות של עולם הקולנוע אשר עבד בשירותה של חברת מטרו גולדווין מאייר ונודע בשם "נער הפלא" בשל יכולותיו לזהות תסריטים מוצלחים ושחקנים מוכשרים, הוא בין הדמויות המועטות המוצגות בסרט תחת שמן האמיתי, ומגולם על ידי השחקן מקס מינגלה.
אף על פי שהוא משמש כדמות משנית ותו לא, נוכחותו מודגשת בסרט במספר סצנות מוקדמות לצדו של ג'ק קונרד, שחקן העובד בחברתו ונחשב לנכס היקר ביותר שלה, ומתגברת עד להגעתה לשיאה, קרי כאשר הוא נראה בסמוך לשולחן עבודתו שבמשרדו בעודו מקבל החלטות הרות גורל לגבי עתידם של שחקניו.
בין תרומותיו הבולטות ביותר לעולם הקולנוע של תלברג היה קוד הייז, מסמך אשר עסק בהטלת חוקי צנזורה על מרבית האולפנים הגדולים של אותה העת, אותו עזר לחבר בראשית שנות ה-30. חוקי המסמך החלו להיאכף החל מ-1934 ועד ל-1967.
פעולותיו, אפוא, מתרחשות יותר ברקע התקופה של הסרט ולא בסרט עצמו, אולם השפעתן הופכת למורגשת יותר לקראת מחצית הצפייה, כאשר תקופת הזוהר של כוכבי הראינוע החיים תחת אור הזרקורים מתחילה לדעוך, והם נאלצים להסתגל לשינויים הטכנולוגיים שהביאו עמם הסרטים המדברים וכן לרוח המוסר המתחילה לנשוב על קהל הצופים שלהם.
פרסים ומועמדויות

| פרס | קטגוריה | מועמד (ים) | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרס אוסקר | הפסקול המקורי הטוב ביותר | ג'סטין הורוויץ | מועמדות |
| פרס אוסקר | עיצוב ההפקה הטוב ביותר | עיצוב הפקה: פלורנסיה מרטין; עיצוב סט: אנתוני קרלינו | מועמדות |
| פרס אוסקר | עיצוב התלבושות הטוב ביותר | מרי זופרס | מועמדות |
ג'ון לוגן

ג'ון אלכסנדר לוגן (באנגלית: John Alexander Logan;‏ 9 בפברואר 1826 – 26 בדצמבר 1886) היה איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסנאטור וכחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אילינוי. לוגן היה חבר במפלגה הדמוקרטית (עד 1866) ובמפלגה הרפובליקנית (מ-1866 ועד מותו). בבחירות לנשיאות 1884 ניסה לוגן להיבחר לתפקיד סגן הנשיא (תחת ג'יימס בליין) אך נכשל.
בנוסף על הקריירה הפוליטית שלו, לוגן שירת כקצין במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, וכגנרל בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית. דרגתו האחרונה הייתה מייג'ור גנרל (המקבילה לתת-אלוף).
כדמות פוליטית וצבאית בכירה, לוגן היה מעורב בעיצוב יום הזיכרון האמריקאי כמועד לאומי. על שמו נקראים מחוזות במדינות קנזס, אוקלהומה, אילינוי, קולורדו ודקוטה הצפונית.
ביוגרפיה

לוגן נולד בדרום אילינוי. בצעירותו לחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו והגיע לדרגת לוטננט. לאחר הלימודים למד לוגן משפטים ועריכת דין באוניברסיטת לואיוויל. הוא סיים את לימודיו בשנת 1851. בשנים לאחר מכן כיהן בבית הנבחרים של אילינוי. בתקופה זו פעל מבחינה משפטית לאסור התיישבות של אפרו-אמריקאים (כולל בני-חורין) באילינוי.
בשנת 1858 נבחר לראשונה לבית הנבחרים של ארצות הברית. באפריל 1862 התפטר מתפקידו על מנת לפקד בצבא האיחוד. הוא היה מעורב בקרבות רבים, ובהם קרב בול ראן הראשון (שהתרחש כשלוגן היה בבית הנבחרים) ובמערכת ויקסבורג.
לאחר המלחמה עזב לוגן את המפלגה הדמוקרטית לטובת הרפובליקנית ושב לבית הנבחרים. בשנת 1868 היה מעורב במשפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון. בתקופה זו גם הוביל את החקיקה שיצרה את יום הזיכרון. בשנת 1871 נבחר לסנאט.
נפטר ב-26 בדצמבר 1886 בוושינגטון די. סי..
חזית הסירוב

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1974–1991 (כ־17 שנים) 
 אידאולוגיה:  חזית מאוחדת (אנ')  לאומיות פלסטינית  טרור פלסטיני  אנטי-ציונות
 חברים:   חזית השחרור הערבית   א-סאעקה  ארגון אבו נידאל  החזית העממית לשחרור פלסטין החזית העממית לשחרור פלסטין  החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית החזית העממית לשחרור פלסטין - המפקדה הכללית  החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין   חזית המאבק העממית
 בעלי ברית:  מדינות ערב  ברית המועצות
 מתנגדים:  ישראל ישראל   הארגון לשחרור פלסטין פת"ח פת"ח  החזית הלבנונית החזית הלבנונית:  צד"ל   הפלנגות הנוצריות   א-תנזים
 קרבות:   מלחמת האזרחים בלבנון מלחמת לבנון הראשונה  המערכה ברצועת הביטחון  מלחמת המחנות 
 
חזית הסירוב (בערבית: جبهة الرفض, מכונה גם חזית הדחייה) או בשמה הרשמי חזית הכוחות הפלסטיניים דוחים פתרונות כניעה (בערבית: جبهة القوى الفلسطينية الرافضة للحلول الإستسلامية) הייתה קואליציה פוליטית שנוסדה ב-1974 על ידי ארגוני טרור ערביים שפעלו בעיקר ביהודה, שומרון וחבל עזה שדחו את תוכנית השלבים של אש"ף שהתקבלה בישיבה ה-12 של המועצה הלאומית הפלסטינית, הרשות המחוקקת של הרשות היושבת ברמאללה.