stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאה שחורת-כתף
התנהגות ואקולוגיה

הדאה שחורת-כתף מתרבה בזמנים שונים של השנה בכל אזורי תפוצתה. אף על פי שהקינון נצפה לאורך כל השנה בהודו (תופעה נדירה אצל הדורסים), ככל הנראה הדאה לא מתרבה בחודשים אפריל מאי. החיזור הוא קולני וכולל מרדפים וברגע שמתהווה זוג רבייה הם יזדווגו לעיתים קרובות. הקן הוא פלטפורמה רפויה של זרדים בה תטיל הנקבה 3–4 ביצים. הנקבה תשקיע יותר מאמץ בבניית הקן מאשר הזכר. הביצים בצבע קרם חלש ומנוקדות באדום כהה. שני ההורים ידגרו על הביצים אולם, כשהגוזלים יבקעו, הזכר יבלה את רוב זמנו בחיפוש אחר מזון. תחילה הנקבה תזין את הגוזלים, ולעיתים תצוד בקרבת הקן אולם גם תקבל מזון מהזכר. לאחר שיפרחו מהקן ועד לגיל 80 יום, הפרחונים ימשיכו להיות תלויים בזכר, לקבלת מזונם, כשבתחילה הוא יעביר את המזון לפרחונים במקום נייח ובהמשך תוך כדי תעופה, באוויר.
הטרף כולל חגבים, צרצריים וחרקים גדולים אחרים, לטאות ומכרסמים. ישנן תצפיות גם של דריסת ציפורים פצועות, נחשים קטנים וצפרדעים. הדאה שחורת-הכתף תדאה באטיות בתעופת הציד שלה בדומה לזרון אולם תרפרף בכנפיה בדומה לבז. ישנן תצפיות נדירות של דריסת ציפורים במהלך תעופתן. תחנות אכילה קבועות ישמשו לתצפית ציד ואכילה אולם טרף גדול יאכל על הקרקע. בדרום אפריקה נראה כי יעדיפו שולי דרכים לחיפוש אחר טרף ולעיתים יהרגו מפגיעת כלי רכב חולפים. בדרך כלל הדאה שחורת-כתף תשהה באתרי לילה משותפים של בין 15 ל-35 פרטים (באירופה נצפו עד 17) על עץ גדול ומשופע בעלים. הדאה שחורת-כתף שקטה ביותר והקולות שהוקלטו ממנה כוללות צווחה בצליל גבוה או שריקה רכה. הן ישמיעו קולן בעיקר בעונת הרבייה. מין מסוים של נמטודה (Physaloptera acuticauda) תועד כטפיל של הדאה שחורת-כתף בדרום אפריקה.
הערות שוליים

↑  דאה שחורת-כתף באתר הרשימה האדומה של IUCN
דאה שחורת-כתף, היידראבאד, דרום הודו
דאה שחורת-כתף, אגמון חולה.
דאה שחורת-כתף, נמיביה
Elanus caeruleus
דוינה

דוֹיְנָה (ברומנית: Doină) הוא סוגת שירה גדושת רגשות, בעיקר של געגוע וצער, בסגנון לירי, במוזיקה עממית הרומנית. הדוינה מתאפיינת בשירה קולית, לעיתים מלווה בכלי מוזיקלי בודד.
הדוינה המפורסמת ביותר היא שיר הנושא את השם "דוינה" מאסופת שירי עם שפרסם וסילה אלכסנדרי ב-1852. השיר, המתחיל במילים Doină, doină, cântec dulce! (דוינה, דוינה, זמר מתוק!) מהלל את הקשר של המזמר אל שיר הדוינה.
דוינה ידועה נוספת, היא הדוינה שכתב מיכאי אמינסקו, שיר המבכה את מצב הרומנים המנוצלים על ידי הזרים ומצטיין בשנאת זרים חריפה - במיוחד מוזכרות השורות בהן אמינסקו מאחל לאוהבי הזרים שאת לבם יאכלו הכלבים. שיר זה חביב במיוחד על הלאומנים הרומנים.
שירת הדוינה פופולרית מאוד ברומניה וברפובליקת מולדובה וזוכה לפסטיבלים ייחודיים.
דיפ האוס

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  האוס, שיקגו האוס, מוזיקת נשמה, ג'אז-פאנק, גראז' האוס
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-80 של המאה ה-20, שיקגו
 מוצא:  ארצות הברית 
 נגזרות:  אמאפיאנו, בס ברזילאי, פיוצ'ר האוס, חוקך ראפ, אאוטסיידר האוס, סלאפ האוס, טרייבל האוס, טרופיקל האוס
 סוגות היתוך
 דיפ ברייקס
 סצינות אזוריות
 אירופה, אמריקה הצפונית, יפן, אוסטרליה, ברזיל, דרום אפריקה
 
דיפ האוס (באנגלית: Deep house) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת האוס, שמקורו בשנות ה-80 של המאה ה-20, כמיזוג בין שיקגו האוס לג'אז-פאנק (אנ') ומוזיקת נשמה. מקורותיו מיוחסים להקלטות המוקדמות של לארי הארד (אנ') (תחת השם מיסטר פינגרס).
מאפיינים

דיפ האוס ידוע בקצבים של בין 110 ל-125 פעימות לדקה, בייסליין מושתק, שימוש מרווח באלמנטים של כלי הקשה (בדרך כלל באמצעות מכונת התופים רולנד TR-909 (אנ')), צלילי מקלדת רכים, שימוש במבני אקורדים מתקדמים, מיקסים אמביינטים ושירה מלאת מוזיקת נשמה. מילות השיר מתמקדות בדרך כלל בנושאים חיוביים/מרוממים או נושאים מלנכוליים הדומים יותר לבלוז.
היסטוריה

שירי דיפ האוס נוצרו בעיקר על ידי מפיקים משיקגו, כגון מרשל ג'פרסון (אנ') ולארי הארד (אנ') (תחת השם מיסטר פינגרס). הצליל הג'אזי הפך נפוץ יותר בשל השימוש המועדף בהפקה ובצלילי כלי נגינה עדינים יותר, אורגניים יותר (ועדיין מבוססי סינתיסייזר). הסופר ריצ'י אונטרברגר הצהיר שסאונד האוס העמוק של הארד היה דומה בצליל השופע ובמוזיקת הנשמה של מוזיקת דיסקו מוקדמת.
הדי ג'יי האמריקאי, רון טרנט (אנ'), טען כי המונח שימש בתחילה עבור עבודות המוזיקה של פרנקי נאקלס ורון הארדי (אנ').
המוזיקה נשארה פופולרית גם במאה ה-21.
הערות שוליים

1 2  M'Baye, Babacar; Hall, Alexander Charles Oliver (2013-07-29). Crossing Traditions: American Popular Music in Local and Global Contexts (באנגלית). Scarecrow Press. ISBN 978-0-8108-8828-9. ארכיון מ-2023-01-19. נבדק ב-2023-01-19. Deep house is a subgenre of house music that is revered by its fans for its faithfulness to Chicago house and New York garage. Deep house cooks up a tasty sonic stew from disco, gospel, soul, jazz, funk, Latin, and R & B. Like its predecessors, its simmers at 120 to 125 BPM. What distinguishes deep house from its progenitors is its tendency to overuse shrieking divas, ominous organs, and chord progressions to whip up dance floor drama.
↑  Mitchell, Tony (1989). "Performance and the Postmodern in Pop Music". Theatre Journal. 41 (3): 275. doi:10.2307/3208181. JSTOR 3208181. ארכיון מ-2023-01-19. נבדק ב-2023-01-19. "House" music, and its offshoots acid house, deep house, and techno...
↑  Sfetcu, Nicolae (2014). Dance Music (באנגלית). ארכיון מ-2023-01-19. נבדק ב-2023-01-19.
↑  How Larry Heard made house music deep | Resident Advisor, 2018-05-08, ארכיון מ-2021-02-07, נבדק ב-2018-09-30
↑  "Deep House Music". Armada Music. ארכיון מ-2019-10-22. נבדק ב-2023-01-19.
↑  "List of Average Tempo (BPM) By Genre". digitaldjhub.com. 30 באפריל 2013. אורכב מ-המקור ב-6 בדצמבר 2016. deep house: 120-125 bpm {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  The Mr. Fingers ‘Can You Feel It’ Bass Line (אורכב 19.01.2023 בארכיון Wayback Machine), Synthtopia
↑  Iqbal, Mohson (31 בינואר 2008). "Larry Heard: Soul survivor". Resident Advisor. אורכב מ-המקור ב-12 בנובמבר 2012. נבדק ב-23 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Various Artists - The Kings of House, Compiled and Mixed by Masters at Work". In the Mix. 12 באוגוסט 2005. אורכב מ-המקור ב-6 בינואר 2014. נבדק ב-23 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Unterberger, Richie (1999). Music USA: The Rough Guide. London: Rough Guides. p. 265. ISBN 185828421X. נבדק ב-23 ביולי 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "The Syntronik J-60 Soft Synth | Reverb Software Pick". באוגוסט 2018. ארכיון מ-2023-01-19. נבדק ב-2023-01-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Orlov, Piotr. "Theo Parrish: Wudaaji". Pitchfork. ארכיון מ-2022-11-12. נבדק ב-14 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stop calling it deep house". Mixmag. ארכיון מ-2018-09-30. נבדק ב-2018-09-30.
דוד גדליה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1938 (בן 86 בערך) פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1956–1988 (כ־32 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין המודיעין של פיקוד הדרום  ראש מחלקת בניין צה"ל באגף התכנון  סגן ראש אגף התכנון  נספח צה"ל בצרפת
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מבצע שלום הגליל
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל שופרסל
 
דוד גדליה (נולד ב-1938) הוא תת-אלוף בדימוס בצה"ל. שירת כקצין המודיעין של פיקוד הדרום במלחמת יום הכיפורים ובתקופה שקדמה לה.
ביוגרפיה

דוד גדליה נולד ב-1938 בארץ ישראל. ב-1956 התגייס לצה"ל, הוצב בחיל השריון והוכשר כמפקד טנק. עבר קורס קצינים, ועקב פגיעה בעצב השמיעה הועבר לחיל המודיעין והוכשר כקצין ביטחון שדה. בשנים 1965–1959 שירת בתחום זה בפיקוד הצפון ובמטכ"ל.
בשנים 1965–1967 שירת כמדריך בקורס קציני מודיעין ובמקביל מילא תפקיד של קצין המודיעין של חטיבה 520 - חטיבת שריון במילואים, ושירת בתפקיד זה גם במלחמת ששת הימים. בשנת 1968 שירת כקצין המודיעין של חטיבה 7, ובהמשך היה חניך במכללה הבין זרועית לפיקוד ומטה (פו"ם). בשנים 1969–1970 שירת כקצין המודיעין של אוגדה 143 - אוגדה משוריינת במילואים. לאחר מכן שירת כעוזר קצין המודיעין הפיקודי של פיקוד הדרום.
בשנים 1971–1974 שירת כקצין המודיעין של פיקוד הדרום בדרגת סגן-אלוף. בשבוע שקדם למלחמת יום הכיפורים חיבר סגן סימן טוב בנימין, ששירת תחת גדליה, שני דו"חות לפיה היערכות צבא מצרים מעידה על הכנות למלחמה. גדליה ראה סתירה בין הדו"חות שחיבר בנימין לבין עמדת מחלקת המחקר של אגף המודיעין, שחוברה על ידי סא"ל יונה בנדמן, ראש ענף מצרים, ובחר לקבל את עמדתו של בנדמן. בדו"חות שהעביר לאלוף הפיקוד, שמואל גונן, מיתן את דברי בנימין, ובכך נוצרה לגונן הצגה חסרה של היערכות צבא מצרים.
לאחר המלחמה קבעה ועדת אגרנט שגדליה "לא מילא את חובתו המיוחדת כקצין מודיעין בחזית המפתח, בימים שבהם היה זה חיוני במיוחד לעמוד על כוונות האויב המצרי, לפיכך אין עוד להעסיקו בתפקידי מודיעין", והוא הועבר מתפקידו. בשנים 1975-1974 שירת כמדריך בפו"ם ובשנים 1975–1976 שירת כמדריך הראשי שם. בינואר 1977 הועלה לדרגת אלוף-משנה. בשנים 1977–1979 עמד בראש מחלקת תכנון וארגון באגף המטה הכללי ובשנים 1979–1981 עמד בראש מחלקת בניין צה"ל באגף התכנון. בשנים 1982–1984 שימש כסגן ראש אגף התכנון בדרגת תת-אלוף.
בשנים 1984–1987 שימש נספח צה"ל בצרפת, בלגיה ולוקסמבורג. בשנת 1988 השתחרר מצה"ל.
עם סיום שירותו בצה"ל הצטרף לרשת שופרסל ושימש בה כסגן ראש אגף תפעול. בשנת 1995 מונה למנכ"ל תת-הרשת יוניברס קלאב (שבהמשך שונה שמה לשופרסל דיל). באוגוסט 2005 פרש משופרסל.
גדליה הוא בעל תואר ראשון בסוציולוגיה ומדע המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
לקריאה נוספת

צבי נטע, סימנים מעידים - מחדל המודיעין בפיקוד הדרום במלחמת יום הכיפורים, הוצאת ידיעות ספרים, 2022
הערות שוליים

↑  צוואר הבקבוק של המודיעין ב-1973, באתר המרכז למורשת המודיעין
↑  מחשבה ב"מעגל קסמים", מעריב, 3 באפריל 1974
↑  סא"ל גדליה שהועבר מתפקידו במודיעין הועלה לדרגת אל"מ, מעריב, 4 בינואר 1977
↑  יוסף ולטר, תא"ל דוד גדליה - נספח צה'ל בפאריס, מעריב, 10 במאי 1984
1 2  מירב לוי, מבנה ארגוני חדש לקבוצת שופרסל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 11 באוגוסט 2003
↑  סיון קלינגבייל, דוד גדליה יסיים את תפקידו כסמנכ"ל שופרסל ומנהל תת הרשת שופרסל דיל, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2005
דוינק הליצן

דוינק בשנת 2009
דוינק נגד ג'ף ג'ארט, 1994
דוינק הליצן (באנגלית: Doink the Clown) הוא דמות של מתאבק מקצועי אשר הייתה הפופולרית ביותר, כשגולמה במקור על ידי מאט אוסבורן (אנ'). דוינק היווה את אחד הכוכבים הגדולים של ה-WWF (כיום ה-WWE) בשנות התשעים, והוא אחד מהסמלים של עידן הזהב (ה-Golden Era) של ה-WWF‏ (1982–1993) כשהארגון הוכוון יותר לילדים.
הדמות היא של ליצן (או ליצן רשע) המאופר באיפור ליצן מסורתי (או עוטה מסכה המדמה איפור זה) ולובש בגדים צבעוניים.
דמותו של דוינק גולמה לראשונה ב-WWF בשנת 1992, והייתה ידועה בסגנונה הפרוע בזירה, כשביצעה מתיחות על מתחריה. הפעם האחרונה שגילם אוסבורן את הדמות הייתה ברסלמניה 9 ולאחריה עזב את ה-WWF. עם עזיבתו של אוסבורן גולם דוינק על ידי מתאבקים רבים אחרים ב-WWF ובארגוני היאבקות אחרים. בכמה מהקרבות שיתף דוינק הליצן פעולה עם דינק (ליצן ננס), אשר התחפש גם הוא לליצן ויחד הם נלחמו בזירה. בסך הכול הופיע דוינק ב-WWF במשך ארבע שנים. הדמות לא החזיקה מעולם בתואר ב-WWF.
ביוני 2013 מת אוסבורן. בשנת 2015 הגישה משפחתו תביעה נגד ה-WWE בטענה שהארגון גרם למותו ברשלנותם.
הערות שוליים

↑  אור ברנע, מת המתאבק מאט אוסבורן (דוינק מ-WWF), באתר ynet, 29 ביוני 2013
↑  עורכי דינו של "דוינק" תובעים את ה-WWE: "הוא מת בגלל רשלנותם", באתר וואלה, 2 ביולי 2015
דני גור

גור במדי מנתח
דני גור
דניאל אהרון גור (22 באוגוסט 1933 – 19 באוגוסט 2016) היה מנתח לב ישראלי, מחלוצי ניתוחי המעקפים בישראל.
ביוגרפיה > ילדות

דני גור נולד בירושלים כדני וילצ'יק לד"ר רחל יהודית ספיר-וילצ'יק ואנדרה וילצ'יק, כדור רביעי למשפחת רופאים. סבו הד"ר  יוסף ספיר ניהל את מחלקת היולדות בבית החולים ביקור חולים. את ילדותו בילה גור בטבריה, שם אמו ניהלה את מחלקת הנשים בית החולים על שם שוויצר. בתקופת מלחמת העולם השנייה, התגייס אביו לצבא הבריטי וגור עבר עם אחותו אילנה גור לקבוצת כנרת. המשפחה שבה והתאחדה לאחר המלחמה, ולאחר כיבוש טבריה במלחמת העצמאות עברה משפחתו לקריית מוצקין.
גור שינה את שם משפחתו בעקבות נפילתו של גור מאירוב, בנו של שאול מאירוב אביגור, אשר לקח אותו ואת אחותו תחת חסותו בזמן שהותם בקבוצת כנרת, במשלטי סג'רה במהלך מלחמת העצמאות.
ביוגרפיה > השכלה

לאחר שירותו הצבאי התפרנס גור מהוראת היסטוריה ותנ"ך. את דרכו האקדמית החל בלימודי ארכיטקטורה אך ב-1955 פנה ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1962, לאחר שעבר התמחות במרכז הרפואי רמב"ם, התמחה במשך 3 שנים בקרדיולוגיה במחלקתו של פרופ' הנרי נויפלד בבית החולים שיבא בתל השומר ולאחר מכן התמחה במשך 7 שנים בפתולוגיה של הלב (בבית החולים מילר בסיינט פול), בכירורגיה כללית (באוניברסיטת מינסוטה) ובניתוחי לב (באוניברסיטת קורנל), שם עבד לצדו של פרופ' קלארנס וולטון לילהיי, הנחשב לאחד ממנתחי הלב הגדולים בעולם. ב-1968 זכה בפרס הקולג' האמריקני לקרדיולוגיה, על מחקריו באמבריולוגיה של מוצא חדרי הלב העוברי והסיווג שהציע למומי הלב מלידה.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו

בשנת 1996 נמנה גור בין מייסדי איתמר מדיקל[דרוש מקור], חברה בה עבד עד 1998. בשנת 2000 מונה גור למנהל רפואי ב-N.I. מדיקל בע"מ, ובין השנים 2003–2007 שימש כיושב ראש פעיל במועצת המנהלים של חברה זו.
חיים אישיים ומשפחה

דני גור היה נשוי לד"ר אלן גור ולהם שלושה ילדים: גבריאלה, קארן ואורי.
סבו של גור מצד אימו, ד"ר יוסף ספיר, עבד כגניקולוג באודסה, שם השתלם והתפרסם כרופא, אך בעיקר כמנהיג ציוני אשר נחשב למי שהעלה את ז'בוטינסקי למנהיגות.
אחותו היא הפסלת אילנה גור.
באוגוסט 2016 נפטר בתל אביב.
לקריאה נוספת

Daniel A Goor & CW Lillehei: Congenital Malformations of Heart. Embryology, Anatomy and Operative Considerations. Grune & Stratton New York, 450 pages. 1975
Rephael Mohr, Daniel A Goor, Jacob Lavee: Management of Bleeding after Open Heart Surgery. Landes Bioscience & Springer, 216 pages. 1997
Daniel A Goor: The Genius of C. Walton Lillehei and the True History of Open Heart Surgery. Vantage Press, Inc. 2007
Daniel A Goor and Rephael Mohr: Method and Apparatus for Measuring the Systemic Vascular Resistance of a Cardiovascular System. U.S. Patent No. 4.429.701. February 7. 1984
Daniel A Goor, Rephael Mohr, Ihsan A Haddad and William R Oliver: Diagnostic Methods and Apparatus Employing Monitoring of Myocardial Ischemia. U.S. Patent No. 4,198,211, January 11. 1989
(Daniel A Goor and Rephael Mohr: Method and Apparatus for Detecting Myocardial Ischemia. US Patent No. 4,821,735, April 18, 1989 (Refs. 78, 86
Daniel A Goor and Rephael Mohr: Method and Apparatus for Detecting Myocardial Ischemia. Israel Patent Application No.77677. Published in the Patents and Designs Journal of April 29, 1990.
Daniel A Goor, Robert Schnall, Jacob Sheffy, Peretz Lavie: Method and apparatus for the noninvasive detection of medical conditions by monitoring peripheral arterial tone. US Patent No. 6,319,205 B1, November 20, 2001 (Peripheral Arterial Tonometry – PAT; Refs. 115, 116).
Daniel A Goor, Evgeny Granov, Igor Granov: Medical Instrument. PCT/IL/2007/001087. International filing date 4 בספטמבר 2007
Daniel A Goor, Effim Frinerman, Evgeny Granov, Igor Granov: Method and system for non-invasive measurement of cardiac parameters. PCT/IL2007/001088. International filing date 4 בספטמבר 2007
Igor Granov, Daniel A. Goor, Evgeny Granov, Effim Frinerman. Method and system for use in monitoring left ventricular dysfunction. Submitted Feb 14, 2008.
הערות שוליים

↑  כך על פי שמואל כץ, הביוגרף של ז'בוטינסקי
דיק הומר

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1898 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בנובמבר 1979 (בגיל 81) ברבנק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 מעסיק:  אולפני וולט דיסני, אולפני פליישר, Barré Studio, אולפני וולט דיסני 
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (2007)  פרס וינזור מקיי (1978) 
 
ריצ'רד "דיק" הומר (באנגלית: Richard "Dick" Huemer;‏ 2 בינואר 1898 – 30 בנובמבר 1979) היה אנימטור אמריקאי בתור הזהב של ההנפשה וידוע בעיקר בעבודתו בחברת וולט דיסני.
"דיק הומר היה כולבויניק", ציין האנימטור ואגדת דיסני וורד קימבל. "הוא היה אנימטור, ואהבתי את ההנפשה שלו. זה תמיד היה מצחיק - זוכרים את הברווז ב'קונצרט הלהקה' עם המשרוקיות הארורות האלה? הוא היה האחראי. הוא היה איש סיפור. והוא היה איש סיפור חשוב מאוד ברצף של 'פנטסיה'".
ביוגרפיה

הומר נולד ב-2 בינואר 1898 בניו יורק. הוא למד בברוקלין ובבתי הספר התיכוניים אלכסנדר המילטון (שבלוס אנג'לס, קליפורניה) ומוריס (שבמוריס, אילינוי). לאחר מכן הוא למד במספר מקומות לעיצוב ולאמנות. עבודתו הראשונה בתעשייה הייתה בשנת 1916, כאנימטור באולפן של ראול בארה. בשנת 1923, הוא הפך לבמאי הנפשה באולפניו של מקס פליישר, שם הפך את הפקת הנפשה ליעילה יותר והרחיק את האולפנים מהתלות שלהם ברוטוסקופ להנפשה זורמת יותר. כעבור שבע שנים קיבל תפקיד דומה באולפני צ'ארלס מינץ.
את עבודתו בדיסני הומר החל בשנת 1933, שם הוא תרם לקלאסיות של "סימפוניות טיפשיות" כמו "הצב והארנב", "ארץ הארנבונים", "היאוואטה הקטן" ו"הצרצר והנמלה"; סרטים קצרים של מיקי מאוס כגון "מטפסי הרים", "יריבו של מיקי", ו"רוחות בודדות"; כמו כן הוא ביים את סרטי ההנפשה הקצרים "ציידי הלווייתנים" ו"גופי ווילבר".
בין הסרטים באורך מלא של דיסני עליהן הומר שימש כתסריטאי היו "דמבו הפיל המעופף" (1941), "סלודוס אמיגוס" (1942), "הבה לי מוזיקה" (1946) ו"עליסה בארץ הפלאות" (1951). עבודתו כתסריטאי ב"פנטסיה" (1940) זכתה להערצה במיוחד. "למעשה, אנחנו חייבים הכי הרבה לדיק הומר על כך שוולט דיסני נגמל מג'ון פיליפ סוזה והתחיל להכניס את הקלאסיקה!" טען וורד קימבל. "וולט למד הכל על בטהובן, צ'ייקובסקי, סטרווינסקי דרך הדרכתו של דיק הומר".
חלק מעבודותיו של הומר נעשו בשיתוף עם האמן ג'ו גרנט; כגון "פנטסיה", "דמבו הפיל המעופף", וכמה סרטי תעמולה לקידום מאמץ המלחמה של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. באופן לא טיפוסי, הומר וגרנט הגישו את "דמבו" לוולט דיסני לא כסטוריבורד שלם, אלא כסדרה של "פרקים", שכל אחד מהם מסתיים בקליף האנגר. זה נועד לעורר את התלהבותו של דיסני מהפרויקט, דבר שאכן עבד.
הומר עזב את דיסני כדי ליצור עצמאית רצועת קומיקס, שהתפרשה בין השנים 1948–1951, אך לאחר מכן חזר לעבוד בדיסני. בין עבודותיו נכללת סדרת תוכניות עבור סדרת הטלוויזיה "עולמו המופלא של דיסני". הוא גם תרם לעיבודים "Baby Weems" (שמתוך הסרט "הדרקון העקש" משנת 1941), "20,000 מיל מתחת למים" (1954) ו"True-Life Adventures". כשלאחרון הוא כתב רצועת קומיקס בעיתון משנת 1955 ועד פרישתו ב-1973.
גדול ההנפשה גרים נטוויק אמר על דיק הומר, "הוא היה אחד מהאמנים שעזרו לבנות את המסגרת המוקדמת של ההנפשה. הוא היה איש חכם ושנון, אדם משעשע אשר, בדרך שקטה, משך שטיחים מתחת לגיבורים שחצנים ומזויפים, הפך ענקים לפיגמים ועקר באופן שאינו מבשר טובות את שיניהם של אריות נייר נוהמים. הוא היה עם ההנפשה בכל כאבי הגדילה שלה. כל מה שההנפשה תהפוך אליו, הוא עזר לעצב אותה, ציור אחר ציור, רעיון אחר רעיון".
הומר נפטר ב-30 בנובמבר 1979.
פרסים והישגים

בפברואר 1973, הומר קיבל מאוסקר (אנ') על ידי אולפני דיסני בטקס שנערך בהשתתפות מספר עמיתיו.
באוקטובר 1978, הומר קיבל את פרס וינזור מקיי בטקס פרסי אנני והוצג על ידי וורד קימבל.
ב-10 באוקטובר 2007, בנו של הומר, ד"ר ריצ'רד פ. הומר, קיבל את פרס אגדות דיסני שהוענק על שם אביו.
הערות שוליים

↑  "Dogs". Fleischer Studios (באנגלית). נבדק ב-2022-07-26.
↑  Daily Variety 186(1):24, December 6, 1979
↑  Dick Huemer in the Penthouse Club 1973
↑  Disney Legends Ceremony October 10, 2007,(הקישור אינו פעיל) DVD, Disney Media Services,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1302921  BnF: cb141071821 (data)  GND: 143812106  ISNI: 0000 0001 1751 4591  LCCN: no2006070901  NKC: xx0178248  SNAC: w6kh8k8x  SUDOC: 197448321  VIAF: 24808389   WorldCat (עם VIAF): 24808389
דיק טרייסי

| --- | --- |

ספר בעברית שמאגד מידע על הקומיקס ויוצרו, ומכיל כמות מסוימת של קטעי קומיקס מהסדרה
 מידע קומיקס
 יוצר:  צ'סטר גולד (יוצר הסדרה המקורי) דיק לוצ'ר (מחבר הסדרה הנוכחי) ג'ים ברוזמן (מאייר הסדרה הנוכחי)
 סוגה:  פעולה, הרפתקאות
 סטטוס:  עדיין רץ
 תקופת פרסום מקורית:  4 באוקטובר 1931 – עד היום
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
דיק טרייסי (באנגלית: Dick Tracy) היא רצועת קומיקס אמריקאית פופולרית. רצועת הקומיקס נוצרה על ידי המאייר צ'סטר גולד והיא התפרסמה לראשונה ב-4 באוקטובר 1931 בעיתון השיקגו טריביון. גולד המשיך לכתוב ולאייר את רצועת הקומיקס עד שנת 1977.
דיק טרייסי הוא בלש משטרה קשוח שנלחם בארגוני הפשע בעירו, אשר בראשם עומדים מגוון נבלים מכוערים באופן מוקצן, עד כדי גיחוך.
הסדרה נוצרה בהשראת המאבקים האלימים אשר נערכו ברחובות שיקגו בין כנופיות הפשע לבין המשטרה במהלך תקופת היובש.
בעברית יצאו שני ספרים: ספר מידע על הקומיקס ויוצרו עם שני סיפורים חדשים, וספר בשם "דיק טרייסי נגד העולם התחתון" בו דיק מתמודד בין השאר עם מנתח פלסטי שמשנה פנים לפושעים מבוקשים, כשברקע מאבק בין שתי כנופיות.
דמויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דיק טרייסי - בלש משטרה קשוח שמוביל לאורך הסדרה את המאבק בארגוני הפשע אשר פשטו בעירו. טרייסי לבוש לכל אורך הסדרה במעיל גשם ומגבעת צהובים. כמו כן, לאורך הסדרה נוהג טרייסי להיעזר בגאדג'טים משוכללים שונים בהם שעון יד המכיל מצלמת וידאו.
אלפונס "ביג בוי" קפריס: המנהיג העיקרי של ארגוני הפשע בסדרה. משמש כאויב המושבע של טרייסי לאורך הסדרה.
טס טרוהארט - החברה של טרייסי בתחילת הסדרה אשר הופכת בהמשך לאשתו.
המפקח בראנדון - מפקח המשטרה הראשי של העיר.
דמויות > פושעים החוזרים בספרים

שפתיים מנילי, פני שזיף: ראשי ארגוני הפשע בעיר. פני שזיף נקרא כך כי עור פניו משוך ומקומט כמו שזיף.
B-B עיניים: קרוי כך על שעיניו קטנות כמו בצורת "b" הפוכה. מתוחכם, מהארגון של פני שזיף.
חצי חצי ("Haf'n'Haf"): גנב שחצי פניו הושחתו בחומצה. היה מאלף חיות לגנוב בשבילו.
עו"ד דני סופינה: פרקליטם של הפושעים בעיר, בעיקר של הארגון של פני שזיף.
עיבודים נוספים

הפופולריות וההצלחה הרבה לה זכתה הרצועה לאורך השנים הובילו להפקתם של מספר עיבודים נוספים.
לדמות של דיק טרייסי הייתה תוכנית-דרמה ברדיו. היא שודרה במספר רשתות. בשנת 1934 היא החלה ב-NBC והסתיימה במהלך שנת 1948 ברשת ABC. בשנים 1946–1948 היא הייתה ממומנת על ידי יצרנית של ממתק טוטסי רול ולכן שונתה מוזיקת רקע שהפכה לפרסמות של הממתק.
השחקן ראלף בירד היה הראשון שגילם את דמותו של דיק טרייסי בסרט הקולנוע אשר התבסס על עלילת הסדרה אשר יצא לאקרנים בשנת 1937. בהמשך הופקו מספר סרטי המשך בהם בירד גילם גם כן את דמותו של טרייסי.
כמו כן, הצלחת הרצועה הובילה לאורך השנים גם להפקת סדרת לייב אקשן טלוויזיונית (שלא האריכה ימים) ושתי סדרות אנימציה.
וורן בייטי תרם רבות להעלאת הפופולריות של הסדרה כאשר הפיק וביים את העיבוד הקולנועי המצליח לסדרה אשר יצא לאקרנים בשנת 1990. בסרט שיחקו בתפקידים הראשיים וורן בייטי (אשר גילם את דמותו של דיק טרייסי) מדונה ואל פצ'ינו. הסרט זכה בשלושה אוסקרים: עבור האיפור, עבור התפאורה ועבור שיר הנושא. ההבדל המרכזי בין הסרט לקומיקס הוא קהל היעד - הסרט נועד לקהל המבוגר ונעשה בסגנון פילם נואר.
באוגוסט 1990, חברת Bandai America הפיקה את משחק הווידאו הראשון של דיק טרייסי אשר התבסס על עלילת הסרט ויצא לקונסולת המשחקים Nintendo Entertainment System. בשנת 1991 יצא המשחק גם לקונסולת המשחקים הניידת גיים בוי.
חברת סגה הפיקה גם היא משחק וידאו של דיק טרייסי אשר יצא לשווקים בשנת 1991 עבור קונסולת המשחקים מגה דרייב.
למרות שהפופולריות של הסדרה דעכה באופן ניכר מאז היציאה לאקרנים של העיבוד הקולנועי של ביטי בשנת 1990, הרצועה עדיין מופצת כיום במספר עיתונים יומיים גדולים בארצות הברית.
באחד מפרקי סדרת הטלוויזיה זהות סודית גיבור הסדרה אנדרו מפנטז על טיהור העיר מפושעים כשהוא לבוש כדיק טרייסי.
הארייט מאיירס

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1945 (בת 79) דאלאס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית  Hillcrest High School  Dedman School of Law 
 תפקידים בולטים:  משרד היועץ המשפטי של הבית הלבן, משרד היועץ המשפטי של הבית הלבן, סגן ראש הסגל של הבית הלבן 
 
הארייט אלן מאיירס (באנגלית: Harriet Ellan Miers;‏ נולדה ב-10 באוגוסט 1945) היא עורכת דין אמריקנית. מאיירס שימשה כיועצת המשפטית של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש עד סוף ינואר 2007.
ביוגרפיה

מאיירס נולדה בדאלאס, טקסס, ולמדה באוניברסיטה המתודיסטית סאות'רן. ב-1967 היא קיבלה תואר ראשון במתמטיקה. ב-1970 היא קיבלה תואר במשפטים. מאיירס התמחתה במשרד עורכי הדין "בלי, אש, אליסון צ'ולוס ולייף" בשנת 1969, ואצל השופט המחוזי ג'ו א. אסטס בין השנים 1970–1972. בין השנים 1972–1999 עבדה במשרד עורכי הדין "לוק, פורנל, ריין והראל". ב-1999 זכתה לשמש כפרקליטתו האישית של ג'ורג' ווקר בוש. בשנת 1985 הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד נשיאת לשכת עורכי הדין של טקסס. מאיירס כיהנה במועצת העיר של דאלאס וקיבלה תואר של כבוד מאוניברסיטת פפרדין.
בין השנים 1995–2000 כיהנה כראש מפעל הפיס של טקסס - מינוי של המושל באותה עת, ג'ורג' בוש. לאחר בחירתו לנשיא שימשה עוזרת שלו. בשנת 2003 מונתה לסגנית ראש הסגל של הבית הלבן.
ב-3 באוקטובר 2005 הוצעה כמועמדת של נשיא ארצות הברית למשרת שופטת בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומה של סנדרה דיי או'קונור. מועמדותה הביאה לביקורת רבה ולהתנגדות מצד חברים בשתי המפלגות, בין היתר בשל העובדה כי מאיירס מעולם לא טענה בפני בית המשפט העליון, ואין לה כל ניסיון שיפוטי קודם.
ב-31 בינואר 2007 פרשה מאיירס מתפקידה.
דעות פוליטיות

בשנות ה-80 של המאה ה-20 תמכה במפלגה הדמוקרטית וסייעה ללויד בנטסן ולאל גור להיבחר לסנאט. ב-1988 שינתה את דעותיה והצטרפה למפלגה הרפובליקנית. מאיירס היא חברה אישית של ג'ורג' ווקר בוש.
ג'ורג' ווקר בוש ומאיירס, אוקטובר 2005
דאו ג'ונס

ערך זה עוסק בחברת הוצאה לאור. אם התכוונתם למדד מניות ניו יורקי, ראו .
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברת בת
 מייסדים:  צ'ארלס דאו, אדווארד ג'ונס, צ'ארלס ברגשטרסר
 תקופת הפעילות:  1882–הווה (כ־142 שנים)
 חברת אם:  ניוז קורפ
 חברות בנות:  וול סטריט ג'ורנל בארונס אתר האינטרנט MarketWatch
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 משרד ראשי:  ניו יורק, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  חדשות, תעשיית התקשורת 
 מוצרים עיקריים:  שירותים פיננסיים 
 הכנסות:  1.81 מיליארד דולר (2006)
 מנכ"ל:  ריצ'רד זנינו
 עובדים:  7501 (2006)
  
 www.dowjones.com
 
דאו ג'ונס היא חברה אמריקאית ותיקה, שעיקר עיסוקה בהוצאה לאור של עיתונים כלכליים ונמצאת בבעלות תאגיד ניוז קורפ.