stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל אפרים בר-און
הערות שוליים

↑  Dzerzhinsk (formerly Romanov), יד ושם
↑  Shamul Spencer, The Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust: K-Sered, New-your: Nyu Press, 2001
↑  Forest, יד ושם
↑  Romanovka murder site, יד ושם
↑  Nora Ephron, Israel youth symphony here - 9th October 1964, New your post
↑  א' ש' נטע, חצי עולם ב-40 ימים., מעריב לנוער
↑  אליהו הראל, דני קיי ותזמורת הגדנ"ע "משגעים" את הקהל., על המשמר
↑  יאיר קוטלר, שליח "הארץ", מסע באמריקה הלטינית - דני קיי ותזמורת גדנ"ע - הצלחה לישראל, הארץ
↑  אתר ארגון יוצאי בילגוראיי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438039205171  ISNI: 0000 0000 5304 7225  LCCN: nr94021646  VIAF: 39259702   WorldCat (עם VIAF): 39259702
לימור סמימיאן-דרש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוקטובר 1974 (בת 50) איראן 
 עיסוק:  חוקרת מדיניות ציבורית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  המרכז האקדמי רופין  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת סטנפורד 
 
לימור סמימיאן-דרש (נולדה ב-8 באוקטובר 1974 באיראן) היא פרופסור בבית הספר למדיניות ציבורית וממשל על שם פדרמן בפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית בירושלים.
תחומי המחקר שלה כוללים אנתרופולוגיה וסוציולוגיה של ביטחון ובריאות, היערכות למצבי חירום אזרחיים ותפיסות של סיכון ואי ודאות עתידית.
קורות חיים

סמימיאן-דרש שירתה כקצינת חינוך בצה"ל והשתחררה בדרגת סגן. את שלושת תאריה האקדמיים קיבלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2001 סיימה בהצטיינות את התואר הראשון בפסיכולוגיה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה. בשנת 2003 סיימה בהצטיינות את התואר השני בסוציולוגיה ארגונית במסלול המחקרי ובשנת 2009 סיימה את לימודי הדוקטורט במחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה. מחקרה עסק באופן שבו מוסדות וגופים לאומיים במדינת ישראל נערכים לאיומים ביולוגיים עתידיים. כותרתו: "State, Preparedness, and Uncertainty: Preparedness for Biological Threats in Israel."
בשנת 2007 מאמר שפרסמה נבחר על ידי ה-American Ethnological Society of the American Anthropological Association כמאמר הטוב ביותר (לדוקטורנטים).
בשנים 2006–2008 הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובשנים 2008–2010 הייתה מרצה עמיתה באוניברסיטה העברית. בשנת 2009 הייתה מרצה עמיתה במכללת רופין.
בשנים 2010–2012 הייתה פוסט-דוקטורנטית באוניברסיטת סטנפורד וחקרה היבטים פוליטיים של מדע וסיכון בפרויקטים בתחום הביו-ביטחון בישראל וארצות הברית.
בשנת 2012 זכתה במלגת אלון מטעם המועצה להשכלה גבוהה וקיבלה מינוי כחברת הסגל בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית.
בשנת 2016 הועלתה לדרגת מרצה בכירה וקיבלה קביעות. ב-2021 קיבלה מינוי של פרופסור.
קורות חיים > מחקר

מחקרה עוסק בהיערכות לאי ודאות ותכנון תרחישי עתיד, והיא חוקרת את השימוש בתרחישים בארגונים גלובאליים ובתחומי הבריאות והאנרגיה. היא עורכת מחקר על תרחישים וטכנולוגיות תכנון עתיד בתחום ההייטק ובמבט משווה בין ישראל לארצות הברית. היא חקרה את נושא ההיערכות של גורמים מדינתיים לשפעת פנדמית בהקשר של סיכון ואי-ודאות. כמו כן חקרה את תחום התרחישים ותרגילי ההיערכות ואת האופן שבו גופי היערכות לאומיים בישראל מכינים ומתרגלים תרחישי חירום.
בשנת 2020, ייעצה לראש ממשלת ישראל דאז בנימין נתניהו בקשר להתפרצות נגיף הקורונה בישראל.
פעילות פוליטית ופובליציסטיקה

בשנת 2003 הייתה עוזרת פרלמנטרית של יו"ר הקואליציה ח"כ גדעון סער.
בין השנים 2006–2010 הייתה בעלת טור פובליציסטי בעיתון מעריב ובין השנים 2014–2016 ובהמשך מאז 2019 מפרסמת מאמרים פובליציסטיים בעיתון ישראל היום.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הודיע בנימין נתניהו כי תשובץ ברשימת הליכוד במקום ה-23, אך לבסוף הדבר לא יצא לפועל.
חברה בתנועת הביטחוניסטים.
חברה בפאנלים בעכשיו 14.
חיים אישיים

סמימיאן-דרש נשואה ואם לשניים, ומתגוררת בירושלים.
הערות שוליים

↑  Dr. Limor Samimian-Darash, scholars.huji.ac.il (באנגלית)
↑   יהונתן ליס, נתניהו מבקש לשריין את ד"ר ענת ברקו ואת ד"ר לימור סמימיאן דרש ברשימת הליכוד, באתר הארץ, 28 בינואר 2015
↑  אריק בנדר, ‏סוף לחיפושים: נתניהו ישריין שתי אקדמאיות ברשימת הליכוד לכנסת, באתר מעריב אונליין, 28 בינואר 2015
↑  Research Projects, scholars.huji.ac.il (באנגלית)
↑  הודעת ראש בית הספר פדרמן
↑   חיים לוינסון, פובליציסטית שמרבה לתמוך בנתניהו תקבל ממשרדו שכר על ייעוץ בעניין הקורונה, באתר הארץ, 28 ביולי 2020
↑   יהונתן ליס, רגע לפני סגירת רשימת הליכוד: בני בגין שוריין במקום ה-11, באתר הארץ, 29 בינואר 2015
↑  בכיר התנועה באתר הביטחוניסטים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310323605171  LCCN: no2015126543  VIAF: 97207327   WorldCat (עם VIAF): 97207327
משה ממרוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 בספטמבר 1952 (בן 72) באר שבע, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 בת זוג:  דליה ממרוד
 פרסים והוקרה:  יקיר פתח תקווה (2024) 
 
משה ממרוד (נולד ב-7 בספטמבר 1952) הוא איש עסקים ישראלי המחזיק בשליטה בחברה הציבורית תדיראן גרופ אשר עוסקת בייבוא, ייצור ושיווק מערכות מיזוג אוויר.
ביוגרפיה

ממרוד נולד בבאר שבע כבן בכור לשמחה שעלתה מעיראק ולסמי שעלה מסוריה.
אימו, עסקה לפרנסתה בתפירה, ולאביו הייתה חנות בגדים. השניים הכירו לראשונה במהלך פגישה בחנות.
באוקטובר 1973 רגע לפני שחרורו מהצבא, השתתף במלחמת יום הכיפורים. באפריל 1989 הקים עם שותפים נוספים את חברת "טופ-ליין, החברה הישראלית ליבוא ולשיווק מוצרי חשמל בע"מ". במאי 1991 מניות החברה הונפקו בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לחברה ציבורית.
במאי 1992 החל ממרוד לכהן כמנכ"ל בחברת טופליין, תפקיד שבו הוא מחזיק גם כיום.
בשנת 1997 החברה התמזגה עם חברת קריסטל, וקיבלה את שמה החדש "קריסטל מוצרי צריכה"
בשנת 2010 החברה שינתה את שמה ל"תדיראן הולדינגס בע"מ", ובאותה השנה היא הפסיקה את פעילות הייצוא לחו"ל.
בשנת 2005, רכש ממרוד את אחזקות אלקו ב"קריסטל מוצרי צריכה" תמורת כ-7.3 מיליון יורו. בעקבות העסקה החזיק ממרוד בכ-74.2% מהון מניות החברה.
בשנת 2017 הוא מכר כ-4% ממניות החברה תמורת 33 מיליון ש"ח.
נכון לנובמבר 2022 הוא מחזיק בכ-64.41% ממניות החברה, יתרת המניות מוחזקות על ידי הציבור (30.24%), המוסדיים (5.27%) ובעלי עניין נוספים (פחות מ-0.1%).
במאי 2021 שינתה "תדיראן הולדינגס" את שמה ל"תדיראן גרופ".
ממרוד נשוי לדליה, ולהם בן אחד וארבע בנות. שתיים מבנותיהם, מורן ונופר מכהנות בתפקידים בכירים בקבוצת תדיראן.
הערות שוליים

↑  משה ממרוד ירכוש החזקות אלקו ברנדט בקריסטל צריכה תמורת כ-7.3 מיליון יורו, באתר TheMarker‏, 25 במאי 2005
↑   יורם גביזון, ממרוד מנצל את הגאות: מכר 4% ממניות תדיראן ב-33 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2017
מורית בארי

| --- | --- |

בארי, 2024
 לידה:  7 בספטמבר 1966 (בת 58) מינכן, גרמניה
 לימודי רפואה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  רפואת ילדים
 מחלקות ובתי חולים:  מנהלת בית חולים אלי"ן
מורית בארי (נולדה ב-7 בספטמבר 1966) היא רופאת ילדים ישראלית. מנהלת בית החולים השיקומי לילדים אלי"ן, משנת 2011.
ביוגרפיה

נולדה במינכן, גרמניה. בתם של הפרופסור מיכאל שפיר ודפנה שפיר, נכדתו של המדינאי מוריס פישר, על שמו היא קרויה. עלתה עם משפחתה לישראל בהיותה תינוקת. למדה בבית הספר היסודי הנרייטה סאלד בירושלים, וסיימה את לימודיה התיכוניים בבית חינוך – תיכון עירוני ג' בעיר.
שירתה בצה"ל בין השנים 1984–1986 בחיל המודיעין.
למדה רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, עם התמחות ברפואת ילדים בבית החולים הדסה הר הצופים. השלימה את לימודי הרפואה בשנת 1999. בשנת 2009 סיימה גם תואר שני במינהל ציבורי בבית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד, וכן הכשרת מנהלים בין תחומית במרכז הבינתחומי הרצליה בשנת 2013.
נשואה לפר' רונן בארי, קרדיולוג בבית החולים הדסה עין כרם, אם לשלושה בנים וסבתא לנכדה. מתגוררת במבשרת ציון.
קריירה

בשנים 1999–2000 שימשה בארי כרופאה בכירה ומנהלת מרפאת פגיעות חוט שדרה בילדים בבית חולים אלי"ן, וכן פתחה והרחיבה את מערך אשפוז הבית ילדים של שירותי בריאות כללית.
בשנת 2002 מונתה כרופאה בכירה ביחידה לשיקום נשימתי ילדים, וכן כמנהלת מרפאת הפרעות אכילה רב-מקצועית לילדים בבית החולים אלי"ן.
בין השנים 2003–2005 שימשה גם כיועצת במרכז הישראלי לדיסאוטונומיה משפחתית בבית חולים הדסה הר הצופים.
בין השנים 2005–2008 שימשה כיועצת מיוחדת לרפואת ילדים עם הנשמה מכנית כרונית במרכז הרפואי הרצוג.
לאחר שובה מלימודי התואר השני, בשנת 2010, מונתה לסמנכ"לית בית החולים אלי"ן, ובשנת 2011 מונתה כמנכ"לית בית החולים. נוסף על תפקידה כמנהלת בית החולים, בארי היא גם המייסדת והמנהלת של המרפאה לשיקום אכילה בקרב תינוקות ופעוטות.
בתקופת כהונתה עבר בית החולים תהליך קידום טכנולוגי הכולל הקמת "מרחב חדשנות", המיועד לפיתוח פתרונות טכנולוגיים מתקדמים לילדים עם מוגבלויות, בשיתוף עם מתנדבים, מהנדסים ומטפלים. מרכז זה כולל מעבדה ביו-מכנית עם מדפסות תלת-מימד ומכשור חדיש, המאפשר יצירת אמצעים ייחודיים לשיפור תפקודם של הילדים המאושפזים.
פעילות ציבורית

בארי חברה במספר ועדות מקצועיות בתחום רפואת הילדים:
ועדת ייעוץ לרפואת ילדים, משרד הבריאות
ועדת ייעוץ לשיקום גופני, משרד הבריאות
ועדה משנה לשיקום ילדים, משרד הבריאות
ועדה מיוחדת לטיפול פליאטיבי לילדים, משרד הבריאות
הוועדה המדעית, כנס החברה הישראלית לשיקום גופני
הוועדה המדעית, כנס פגיעת מוח ופיתוח התפתחותי במזרח אירופה והמזרח התיכון
פרסים והוקרה

2024 – תואר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה הפתוחה.
2023 – אות המצוינות על תרומה לחברה מטעם המכללה האקדמית הדסה ירושלים.
2019 – פרס משרד הבריאות למצוינות בקידום זכויות ונגישות ילדים על מכונות נשימה לחיים בקהילה.
הערות שוליים

↑  עדי זורע, "נשים טובות מאוד בלהילחם למען רעיון ופחות למען עצמן", באתר "כל העיר", ‏8 ביולי 2017
↑  דינה חלוץ, מנכ"לית בי"ח אלי"ן מגייסת כספים דרך מסע אופניים: "שיקום ילדים – התחום הכי מפסיד", באתר ynet, 6 בנובמבר 2022, בעיתון לאשה
↑  מיקרוסופט תרמה חבילות Xbox מונגשות לבית החולים השיקומי אלי"ן, באתר "אנשים ומחשבים", 13 ביולי 2020
↑  ליאור נוביק, ‏במסגרת יריד חדשנות בבית החולים אלי"ן: הוצגו החידושים האחרונים לטובת שיקום הילדים, באתר מעריב אונליין, 28 בדצמבר 2022
נהר האן (קוריאה)

| --- | --- |

הנהר האן במרחב העיר סיאול
 מידע כללי
 אורך:  494 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  613 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  35,770 קמ"ר
 מוצא:  מפגש הנהרות Namhan ו-Bukhan
 גובה מוצא הנהר:  30 מטרים
 יובלים:  Dalcheon, Cheongmicheon, Bokhacheon, Gyeongancheon, Anyangcheon, Ara Canal , Seom River, Bukhan River, Jungnangcheon, Gongneungcheon, Rimjin River
 שפך:  הים הצהוב
 קואורדינטות שפך:  37°50′30″N 126°23′24″E﻿ / ﻿37.841636080711325°N 126.38997105412679°E﻿ / 37.841636080711325; 126.38997105412679
 מדינות באגן הניקוז:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית ; קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
 
נהר האן או האנגנג (באנגלית:- Han River (Korea) או Hangang) הוא נהר מרכזי בדרום קוריאה והנהר הרביעי באורכו בחצי האי הקוריאני אחר הנהרות אמנוק (יאלו), טומאן (טומן) ונאקדונג (אנ'). הנהר מתחיל בנקודת המפגש של שני נהרות קטנים יותר בהרים המזרחיים של חצי האי הקוריאני, המתכנסים ליד סיאול, בירת דרום קוריאה.
הנהר האן והאזור שמסביבו מילאו תפקיד חשוב בהיסטוריה הקוריאנית. שלוש הממלכות של קוריאה חתרו להשתלט על האזור, שבו שימש הנהר כדרך סחר לסין (דרך הים הצהוב). הנהר כבר אינו בשימוש פעיל לשיט לכל אורכו, מכיוון ששפך הנהר שלו ממוקם באזור המפורז הקוריאני שבין שתי הקוריאות ולכן הנהר חסום לכניסה לכל אזרח מכיוון הים הצהוב.
ביולי 2000 הודה צבא ארצות הברית שהשליך פורמלין למערכת הביוב המחוברת לנהר, דבר שגרם להפגנות, כי הנהר משמש כמקור מים ליותר מ-12 מיליון דרום קוריאנים שנבהלו מהעובדה שהם וגם הבעלי החיים שבנהר יורעלו מהפורמלין.
בקטעים של הנהר האן בסמוך לבירה סיאול ישנם שבילים להולכי רגל, שבילי אופניים, פארקים ציבוריים ומסעדות. בסקר משנת 2011 שנערך על ידי המכון לפיתוח סיאול בקרב 800 תושבים ו-103 מומחים לתכנון ערים ואדריכלות, נמצא ש- % 51.3 מהתושבים ו- % 68.9 מהמומחים הצביעו על הנהר במקום השני הכי נופי בעיר, אחרי הר נמסאן (אנ') שנמצא במקום הראשון.
גאוגרפיה

הנהר האן נוצר על ידי מפגש הנהרות, הנהר Namhan (נהר האנגאנג הדרומי), שמקורו בהר Daedeoksan, והנהר Bukhan (נהר האנגנג הצפוני), שמקורו במורדות הר Kumgangsan (אנ') שבצפון קוריאה. הנהר האן זורם דרך סיאול ולאחר מכן מתמזג עם נהר Imjingang (או Rimjingang) לפני שהוא ממשיך לזרום לים הצהוב. שני הענפים העיקריים של הנהר, נהר Namhangang ונהר Bukhangang, מתאחדים במחוז Yangpyeong, שממזרח לסיאול, מנקודת האיחוד הזאת של הנהרות הנהר נקרא נהר האן. לאחר מכן הוא עובר דרך סיאול וממשיך אל הים הצהוב. שפך הנהר שליד הים הצהוב נמצא לאורך האזור המפורז הקוריאני המפריד בין דרום וצפון קוריאה.
האורך הכולל של נהר האן הוא כ-474 קילומטרים.
אף על פי שהנהר לא ארוך, האן התחתון ליד השפך רחב מאוד בהתייחס לאורכו הקצר יחסית. בתוך גבולות העיר סיאול, רוחב הנהר הוא יותר מ-1 קילומטר. לפני בנייתם של מספר סכרים מרכזיים לאורכו, הנהר היה ידוע במקדם משטר הנהרות העצום שלו (יחס בין כמות הזרימה המקסימלית והמינימלית) של 1:390.
השם

השם Namhangang כולל שני חלקים Namhan פירושו "האן הדרומי" ו-gang פירושו "נהר". בדרום קוריאה רק לפעמים הנהר מכונה בשם "האן". המונח "האן הדרומי" מובן ללא קשר לאיזה צד של הגבול הוא נמצא.
נהר האן נקרא בשמות שונים במהלך ההיסטוריה הקוריאנית. במהלך תקופת שלוש הממלכות, הנהר כונה לעיתים קרובות בשם דאסו (대수; 帶水; "המים האזוריים"). ממלכת גוגוריאו (אנ') קראה לנהר אריסו (아리수; 阿利水; "המים הרווחיים"). בממלכת Baekje (אנ') הנהר נקרא אונגניה (욱리하; 郁里河; "נהר מים ריחני"), בעוד שממלכת סילה (אנ') כינתה אותו בשם איהא (이하; 泥河; "נהר בוצי").
היסטוריה

הנהר האן מילא תפקיד מרכזי בהיסטוריה הקוריאנית מהתקופות המוקדמות ביותר. ממלכת באקיה Baekje הייתה הראשונה שתבעה את נהר האן, והכירה במשמעותו האסטרטגית כנתיב מים ראשוני המקשר את האזור המערבי המרכזי של חצי האי עם הים הצהוב. הנהר הוכר גם בזכות גדות הסחף הפוריות שלו, דבר נדיר יחסית בחצי האי ההררי. העיר ההיסטורית Pungnaptoseong, הממוקמת דרומית לסיאול, נחשבת כבירה מוקדמת של ממלכת Baekje. שפך נהר האן שליד הים הצהוב, הפך לסלע מחלוקת בין ממלכת באקיה לבין הממלכה העולה גוגוריאו. בתקופת שלטונו של המלך ג'אנגסו (אנ') (R. 413-491) ממלכת גוגוריאו כבשה את הקצה המערבי של נהר האן מיריבתה ממלכת Baekje. בשנת 553 ממלכת סילה השתלטה על הנהר כולו כחלק מהניסיון שלה להשתלט על חצי האי הקוריאני.
לאחר איחוד חצי האי תחת ממלכת סילה בשנת 668, הנהר האן נקרא ה"נהר הקוריאני", תחילה בשליטתה של ממלכת סילה המאוחדת (668-918) ולבסוף כחלק משושלת ג'וסון (1392-1910). במהלך תקופת ג'וסון, נהר האן השיג בולטות חדשה בתור נתיב המים העיקרי של הבירה הקוריאנית החדשה סיאול, שנקראה אז האניאנג.
במהלך השבוע הראשון לתחילת מלחמת קוריאה הצבא הדרום קוריאני הפציץ את גשר האנגנג (אנ') במטרה לעצור את התקדמות הצבא הצפון קוריאני הפולש. בתחילת 1951, נפלו חיילים רבים מבין חיילי צבא העם הסיני המתנדבים וכוחות האומות המאוחדות בראשות ארצות הברית באזור הנהר האן שבאזור את סיאול, במהלך מלחמת קוריאה.
נהר האן נמצא ברובו ברפובליקה של קוריאה (קוריאה הדרומית), כולל שפך שלו לים הצהוב הנמצא במרחק של כמה מיילים ימיים מהגבול עם קוריאה הצפונית (חלק מיובליו של הנהר נמצאים בצפון קוריאה). במהלך העשורים הראשונים לקיומה של קוריאה הדרומית הפך נהר האן למילה נרדפת, לזיהום, שכן התעשייה המתפתחת והאוכלוסייה הענייה השתמשו בו כאתר שופכין, נוח לשפיכת אשפה תעשייתית ועירונית. אף על פי שהוא כבר לא ממלא תפקיד מרכזי במסחר או בתחבורה, הוא מהווה מרכיב חשוב בחייה של בירת דרום קוריאה ובעשור האחרון הפך למוקד המאמצים הסביבתיים בחסות הממשלה לנקות אותו ולהפוך אותו לאתר אקולוגי מועדף של הבירה. במהלך אולימפיאדת הקיץ 1988 בסיאול, הנהר האן היה האתר שבו התקיימו תחרויות החתירה האולימפיות.
בשנת 1986 היה חשש, בדרום קוריאה, שצפון קוריאה תתקוף את סיאול על ידי פתיחת סכרים במעלה זרם הנהר, כדי ליצור שיטפונות במורד הזרם.
ביולי 2000, צבא ארצות הברית הודה שהשליך כ־75 ליטרים של פורמלין מדולל למערכת הביוב המחוברת לנהר. מכיוון שהנהר משמש כמקור שתייה לכ-12 מיליון דרום קוריאנים, אזרחים דרום קוריאנים פתחו בהפגנות גדולות והאשימו את צבא ארצות הברית בהתעלמות מהתקנות הסביבתיות של דרום קוריאה. פעילים ירו רקטות צעצוע, מלאות במים מהנהר, לתוך הבסיס הראשי של צבא ארצות הברית. המפלגה הפוליטית מפלגת הירוקים הקוריאנית האשימה את ארצות הברית בהשלכת כמעט 60 ליטר של הכימיקל הרעיל לנהר, וטענה כי "... אם אנשים ייחשפו לחומר הכימי במשך תקופה ארוכה, הדבר עלול לגרום לסרטן ריאות [וכאשר] החומר יתמוסס במים, הוא יהרוג דגים ויצורים מימיים אחרים." האירועים היוו השראה לסרטו עטור השבחים של בונג ג'ון-הו משנת 2006, שנקרא, המארח (אנ').
משנת 2009 הממשל של לי מיונג בק החל בפרויקט לחפירת תעלה המקשרת את נהר האן עם הים הצהוב מעיר הנמל אינצ'און. התעלה נקראת תעלת ערה (אנ'), אורכה שמונה עשר קילומטרים והיא הושלמה בשנת 2012 . התעלה מחברת את נהר האן סמוך לעיירה גימפו (אנ') הסמוכה לבירה סיאול עם נמל אינצ'און שלחוף הים הצהוב. התעלה מספיק עמוקה ורחבה לשיט אניות מכולה ונוסעים גדולות.
היסטוריה > אזור לניצול משותף

ב-4 בנובמבר 2018, צוות של 20 נציגים, המורכב מ-10 נציגים מצפון קוריאה ו-10 נציגים מדרום קוריאה החל בסקר בין-קוריאני משותף שהוביל לפיתוח אזור לניצול משותף לאורך שפך נהר האן. האזור יאפשר לאזרחים להגיע לשפך הנהר לצורך תיירות, הגנה אקולוגית וכריית חול וחצץ לבנייה, תחת הגנה של הצבאות משני צדי הגבול הקוריאני. ב-5 בנובמבר 2018, המועצות האזרחיות של מחוזות Gangwon ו-Gyeonggi בדרום קוריאה, הגובלות באזור המפורז (DMZ), חתמו על "הסכם עבודה לשלום" בתחנת Dorasan שבעיר פאג'ו (אנ'), המעניק אישור כניסה מקומי לאזור הניצול המשותף. הסקר הבין-קוריאני של שפך נהר האן הושלם ב-9 בדצמבר 2018. המפה החדשה של שפך הנהר, המורכבת משוניות שהתגלו, התפרסמה ב-25 בינואר 2019.
יובלי הנהר האן

לנהר האן מתחברים כ-10 יובלים ראשים, שכל אחד מהם הוא נהר בפני עצמו, שאליו מתחברים יובלים נוספים. שטח אגן הניקוז של הנהר האן הוא 35,770 קילומטרים רבועים והספיקה של הנהר 613 מטרים מעוקבים בשנייה.
גשרים מעל נהר האן התחתון

את נהר האן חוצים 31 גשרים רק באזור הבירה סיאול.
רכבות תחתית

עד שנת 2017 חצו את הנהר 9 רכבות תחתית. בשנת 2022, נחפרה מנהרה מתחת לאפיק הנהר למעבר רכבות תחתית.
בקולנוע

נהר האן מופיע במספר סרטים. הסרטים הבולטים הם:
הסרט המארח (2006) (אנ') שבו לגשר וונהיו תפקיד חשוב. הוא עוסק במפלצת שחיה לאורך נהר האן, המטילה פחד בקרב אזרחי סיאול תוך כדי שהיא תוקפת וטורפת אותם חיים.
הסרט Castaway on the Moon (אנ') משנת 2009 שבו האי Bamseom (אנ') הנמצא באמצע הנהר האן, הוא האי שהדמות הראשית מוצאת את עצמה תקועה בו.
הסרט אינצ'ון (1981) (אנ'), כולל את תיאור הריסת גשר האנגנג במלחמת קוריאה.
גלריה

טנצ'און
הנוף של יאנג'צ'און
גשר יאנגווה
גשר הרכבת של דנגסאן
גשר הרכבת Hangang
ראו גם

קוריאה הדרומית
סיאול
הערות שוליים

↑  Shin, Jung-il, "Historic River Flowing through the Korean Peninsula."
↑  Liu, William Guanglin (31 באוגוסט 2015). The Chinese Market Economy, 1000–1500. ISBN 9781438455679. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Kirk, Don (15 ביולי 2000). "U.S. Dumping Of Chemical Riles Koreans". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mt. Namsan Picked as Seoul's No. 1 Scenic Attraction". Chosun Ilbo. 28 באפריל 2011. נבדק ב-4 ביוני 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Water, nature and people".
↑  Kim Jae-il, "Preservation of the Hangang's Ecology", Koreana 18:2 (Summer 2004).
↑  "Han River".
↑  HRFCO 2012 Archived 2016-03-04 at the Wayback Machine, pp. 22, 25, 33, 82-83.
↑  Korea Water Resources Association: "KWRA-Korea Water Resources Association". אורכב מ-המקור ב-2007-08-26. נבדק ב-2007-10-01.
↑  Yi and Kim, 24.
↑  "Three-Kingdom Era: Koreans bring culture to Japan". 25 בנובמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   The Miracle of the Han River - Park Chung Hee, סרטון בערוץ "KunwooFilm", באתר יוטיוב (אורך: 10:00)
↑  "Seoul mates return to Korea – 25 years later".
↑  North Korea Opens Dam Flow, Sweeping Away 6 in the South New York Times
↑  "Hürriyet Daily News". Hürriyet Daily News.
↑  Reports, From Times Wire (25 ביולי 2000). "U.S. Apologizes for Dumping Chemical" – via LA Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  김태민; 이병협 (במאי 2013). "경인 아라뱃길의 과거와 현재, 그리고 미래". 대한토목학회지 (בקוריאנית). 61 (5): 78–81. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  "(LEAD) Koreas begin joint waterway survey along western border". 5 בנובמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Archived at Ghostarchive and the Wayback Machine: "Two Koreas begin joint waterway inspection on shared use of Hangang River Estuary". YouTube.
↑  "South and North launch joint hydrographic survey of Han and Imjin estuaries".
1 2  "Two Koreas Complete Joint Waterway Survey of River Estuaries l KBS WORLD Radio".
↑  Bak, Yongson (2011-05-04). "경기북부 연장 광역전철 '윤곽 잡혔다'". Yonhap News. נבדק ב-7 ספט' 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tunnel sees daylight" (Korean Newspaper). Korea Joogang Daily. נבדק ב-11 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531949105171  GND: 7613866-5  LCCN: sh86007844  NARA: 10038759  NLK: KSH1998000756  VIAF: 244327234   WorldCat (עם VIAF): 244327234 
Jungnancheon פוגש את Hangang, נראה מגשר דונגו
Cheonggyecheon
ישראל רבינוביץ

| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1954 (בן 70) ישראל
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  פיסול, ציור
ישראל רבינוביץ (נולד ב-7 ביוני 1954) הוא פסל וצייר ישראלי. שייך לקבוצת האמנים המפסלת בשיטת האסמבלאז'.
ביוגרפיה

ישראל רבינוביץ נולד בשנת 1954 וגדל בראשון-לציון. החל משנות ה-80 של המאה ה-20 יצר רבינוביץ פסלים ויצירות אמנות שונות העוסקות בזהות הישראלית. בעבודותיו עושה רבינוביץ שימוש ביקורתי בדימויים אלגוריים ובסמלים מן התרבות הציונית. בשנת 1994 יצר את ציור קיר "כשער על פרשת מים" בבניין מדעי הרוח באוניברסיטה העברית בהר הצופים. בין עבודותיו הידועות סדרת הפסלים "חוג הצבר" משנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 2017 הקים את התערוכה "קירות נופלים" אשר הוצגה במוזיאון תל אביב.
חיים אישיים

נשוי לפטריסיה רבינוביץ ולהם מספר ילדים
גלריה

בדרך הביתה, 2003
פארק האחדות, אוניברסיטת בר-אילן
השכלה

1981-1977 - בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1987-1988 - אקדמיה בררה, מילנו, איטליה.
פרסים

1978 - מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת
1981 - מלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל ע"ש שרת
1989-1987 - מלגת השתלמות ללימודים באיטליה
1995 - פרס ירושלים לפיסול ולציור, עיריית ירושלים
2018 - פרס משרד התרבות והספורט לאמנים ותיקים לשנת 2018 על שם אריק איינשטיין.
הערות שוליים

↑  תולדות האומנות, מבוא כללי אליק מישורי, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2000, עמוד 407
1 2 3 4 5 6  בין הרים ובין סלעים, (קטלוג תערוכה), אוצר: יואב דגון, הרצליה, מוזיאון הרצליה, יול' ספט' 92
↑  גבול ההוויה (קטלוג תערוכה), אוצר: חגי שגב, קיבוץ הזורע, מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות המזרח, פב' מר' 98
↑  גדעון עפרת, רבינוביץ ישראל נמצא, תל אביב: בית האמנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277471  NLI: 987007266706105171  LCCN: no2010151664  VIAF: 141145584   WorldCat (עם VIAF): 141145584
פסטיבל הספרות הפלסטיני

| --- | --- |

כרזת פסטיבל 2019
 סוג:  פסטיבל ספרות 
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 מועדים
 תאריכי פעילות:  2008–הווה (כ־16 שנים) 
 www.palfest.org
 
אורחי פסטיבל 2009 בתמונה קבוצתית
ויליאם דאלרימפל, אסתר פרויד וד"ר חנאן עשראווי בפסטיבל 2008
פסטיבל הספרות הפלסטיני הוא פסטיבל ספרותי שנתי, שנוסד בשנת 2008, המתקיים במשך שבוע במספר ערים ברחבי הרשות הפלסטינית.
היסטוריה

הפסטיבל נוסד בשנת 2008 במטרה מוצהרת לחזק את "כוחה של התרבות על תרבות הכוח" ולשבור את מה שהמייסדים רואים כמצור תרבותי על פלסטין. היושב ראש המייסד של הפסטיבל היא הסופרת והפרשנית הפוליטית המצרית אהדף סויף.
במאמץ להתגבר על הגבלות על חופש התנועה של הפלסטינים, הפסטיבל נודד מעיר לעיר, ומקיים אירועים בחינם בערבית ובאנגלית בערים שאליהם הוא מגיע. הפסטיבל מתקיים בירושלים, רמאללה, יריחו, חיפה ושכם. מכיוון שהנסיעה לעזה מוגבלת כמעט באופן מוחלט, הרבה פחות אירועים מתקיימים בה.
המשורר מחמוד דרוויש שלח מסר לפסטיבל המכונן בו כתב:”תודה לכם חברים יקרים על הסולידריות האצילית שלכם, תודה על המחווה האמיצה שלכם לשבור את המצור המוסרי שהוטל עלינו ותודה לכם כי אתם מתנגדים להזמנה לרקוד על הקברים שלנו. אנחנו כאן. אנחנו עדיין בחיים”.
במאי 2009, גם ערב הפתיחה וגם ערב הסיום של הפסטיבל השני, בתיאטרון אל-חכוואתי, נסגרו על ידי משטרת ישראל, בצו של השר לביטחון פנים. במטרה למנוע את קיום הפסטיבל בירושלים, מאחר שהרשות הפלסטינית הייתה מעורבת בו. בשתי הפעמים עבר הפסטיבל: למכון התרבות הצרפתי בירושלים בערב הפתיחה, ולבניין המועצה הבריטית בערב הסיום. בשנה זו נערך הפסטיבל בחסות של הקונסוליה הבריטית בירושלים ואונסק"ו, ובין משתתפי הפסטיבל היו הסופר השוודי הנינג מנקל, והשחקן מייקל פאלין. בעקבות הסגירה קרא הנינג מנקל לקהל שנמנע ממנו לשמוע את דבריו: "אל תאבדו תקווה".
בשנת 2011 במהלך אירוע הסיום של הפסטיבל שנערך בסילוואן נורה גז מדמיע אל עבר המשתתפים.
בשנת 2012 נערך הפסטיבל אך ורק בעזה, לאחר שהמארגנים הצליחו להפעיל לחץ ולקבל גישה לרצועת עזה ממצרים דרך מעבר רפיח.
בשנת 2015 מנעה מדינת ישראל את הכניסה למשתתפת הפסטיבל שרה אישאק (אנ'), במאית קולנוע מועמדת לאוסקר, אזרחית בריטית ממוצא תימני.
בשנת 2016 אורח הכבוד של הפסטיבל היה הסופר הדרום-אפריקאי זוכה פרס נובל לספרות ג'ון מקסוול קוטזי, בדברי הברכה שלו אמר:”באתי לפלסטין כדי לראות ולהקשיב וללמוד ובמהלך השבוע החולף ראיתי, שמעתי ולמדתי המון. אני יוצא מפה תחת הרושם העז שמעורר האומץ וכושר העמידה של בני העם הפלסטיני בזמנים קשים אלו בקורותיהם. וגם החן וההומור שבהם הם מגיבים לתסכול וההשפלה של הכיבוש... בירושלים ובגדה המערבית אנו עדים למערכת של הפרדה בכפייה על בסיס דת ומוצא אתני, שנוצרה על ידי קבוצה שמדירה אחרים על סמך הגדרות שקבעה בעצמה, מתוך מטרה לבסס כיבוש קולוניאלי, ובמיוחד לשמר ולהדק את האחיזה באדמה ובמשאבי טבע. תסיקו את המסקנות בעצמכם”.
בשנת 2018 לא נערך הפסטיבל, לאחר שהמארגנים הודיעו כי הם לוקחים שנה הפסקה כדי "להעריך את תפקידו של הפסטיבל בעולם המשתנה במהירות".
בשנת 2019 הפסטיבל הושק מחדש עם מוטו חדש "התמקדות בטיפוח כתיבה חדשה, המבהירה וממסגרת את הקשרים בין הקולוניזציה של הרשות הפלסטינית לבין מערכות השליטה והנישול המואצות ברחבי העולם".
בשנים 2020 ו-2021 בוטל הפסטיבל בגלל מגפת הקורונה.