stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'אק טאטי

| --- | --- |

טאטי כ"מר הולו" בסרט "זה הדוד שלי"
 לידה:  9 באוקטובר 1907 לה פק, סן ואואז, צרפת 
 פטירה:  5 בנובמבר 1982  (בגיל 75) הרובע העשירי של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  Saint Germain-en-Laye Old Communal Cemetery 
 שם לידה:  Jacques Tatischeff 
 מדינה:  צרפת 
 עיסוק:  במאי קולנוע, שחקן קולנוע, פנטומימאי, מפיק, שחקן רוגבי
 צאצאים:  Sophie Tatischeff 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס לואי דלוק (1953)  פרס חבר השופטים של פסטיבל קאן (1958)  פרס סזאר של כבוד (1977) 
 פרופיל ב-IMDb
 
כרזת הסרט "חופשתו של מר הולו"
ז'אק טאטי (בצרפתית: Jacques Tati,‏ 9 באוקטובר 1907 – 5 בנובמבר 1982) היה במאי ושחקן קולנוע צרפתי.
קורות חייו ויצירתו

טאטי נולד לגיאורג-עמנואל טאטישב (אציל רוסי, צאצא לשושלת רוריק) ולמרסל-קלייר ון-הוף (ממוצא הולנדי) במחוז איוולין (Yvelines) ליד פריז. בראשית ימיו היה שחקן רוגבי מקצועי ובשנות השלושים התמחה כפנטומימאי והופיע מדי פעם בסרטים. באותה עת התנסה גם ביצירת סרטים אילמים קצרים.
את סרטו הארוך הראשון, "יום היריד" (Jour de fête), הוציא בשנת 1949. בסרט זה גלומים כבר רבים מהמאפיינים של סרטיו המאוחרים יותר: הומור, סלפסטיק מעודן המבוסס על תקריות, מעט מאוד דיאלוג ושימוש במוזיקה ואפקטים קוליים במקום בדיבור. סרט זה אינו מציג עדיין את הדמות הראשית של טאטי בכל יתר סרטיו (פרט לאחרון), בגילומו שלו-עצמו, מר הולו (Monsieur Hulot). מר הולו לובש תמיד את אותו מעיל גשם, חובש מגבעת ומעשן מקטרת. הוא דמות תימהונית שהמציאות נוטה להפתיע שוב ושוב. מבטו התמים לחלוטין מאיר באור מגוחך את מוסכמות החברה, את המודרניזם ובאופן סמוי יותר את המבנה הפוליטי והכלכלי.
מר הולו מוצג לראשונה בסרטו השני של טאטי מ-1953, "חופשתו של מר הולו" (Les Vacances de M. Hulot), שבה יוצא מר הולו לחופשת קיץ בכפר נופש ליד הים, שם הוא מנסה לחזר בגמלוניות אחרי בחורה ומבלי דעת זורע הרס הולך וגדל בדרכו. הולו גם מתבונן מן הצד בשלל אירועים וסיטואציות יומיומיות המוארות באור מגוחך כאשר הן נצפות דרך עיניו.
סרטו המצליח ביותר של טאטי היה סרטו הראשון בצבע, "זה הדוד שלי" (Mon Oncle), מ-1958 שאף זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. הסרט מבקר את מעמד הביניים הנובו רישי ואת תרבות הצריכה, כאשר מר הולו מבקר בבית אחותו ובעלה ונתקל בשלל המצאות מופרכות, ביניהן מזרקה על הדשא, שהוא בטוח שמתנכלת לו אישית.
לסרטו השאפתני "Playtime" הקדיש תשע שנות צילומים ובניית סט ענק, שנותר על כנו גם לאחר שצילומי הסרט הסתיימו וכונה טאטיוויל (Tativille, עירו של טאטי) עד שנהרס. הסרט, שיצא לאקרנים ב-1967, מציג פריז מודרניסטית של זכוכית ופלדה בה תועה קבוצת תיירות אמריקאיות, במקביל למר הולו שנקלע למקום לצורך ריאיון עבודה. הסרט קוצץ מגרסה מקורית בת 155 דקות לגרסה בת 126 דקות והוגדר על ידי פרנסואה טריפו כ"סרט מפלנטה אחרת". הסרט היה כישלון מוחלט מבחינה מסחרית וגרם לפשיטת רגל של טאטי. עם זאת בדיעבד זכה הסרט להכרה של מבקרים כ"פסגת יצירתו... שיא חזונו הקולנועי... שהשקיע בו את כל מה שהיה לו להשקיע, רוח וחומר."
ב-1971 הוצג הסרט האחרון שבו הופיע מר הולו, "Trafic" (הופץ בישראל תחת השם "המכונית שלי"). לאחר מכן ביצע טאטי עוד מספר עבודות, בעיקר לטלוויזיה, אך לא שב לגלם את מר הולו.
הערות שוליים

↑  מאיר שניצר, סרט / דון קישוט בא לריביירה, חדשות, 11 בפברואר 1992
↑  סקירה מאת רחלה זנדבנק (26/10/07) באתר האוזן השלישית
↑  לפי תרגומון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282822805171  PLWABN: 9810557363605606  BIBSYS: 90148720  BNE: XX1405619  BnF: cb12039341n (data)  CANTIC: a11596533  CiNii: DA11383171  GND: 118753967  ICCU: SBLV126790  ISNI: 0000 0001 2144 475X  LCCN: n79095602  LNB: 000160443  MusicBrainz: 7521615f-6d15-4cb1-89d6-35f0eb34d9a9  NDL: 00696718  NKC: mzk2006356159  NLA: 35609029  NLK: KAC201104763  NTA: 071906401  RERO: 02-A000160912  RKD: 416049  SELIBR: 287539  SUDOC: 028587642  Trove: 1013537  ULAN: 500112168  VIAF: 96523795   WorldCat (עם VIAF): 96523795
ויליאם סוונסון

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1978 (בן 45) סיאטל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת סיאטל  בית ספר ריינג'רס 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 דרגה:   מייג'ור
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אפגניסטן  מלחמת עיראק
 עיטורים
 מדליית הכבוד  כוכב הארד (3)  לב הארגמן
 
ויליאם ד. סוונסון (באנגלית: William D. Swenson‏; נולד ב-2 בנובמבר 1978) הוא קצין אמריקאי שעוטר במדליית הכבוד על גבורתו במלחמת אפגניסטן.
ביוגרפיה

סוונסון הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת סיאטל. עם סיום לימודיו, בשנת 2002, התגייס לצבא ארצות הברית ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס סיירים והסמכה כצנחן. סוונסון שירת כמפקד מחלקה ופלוגה ולחם במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק.
ב-8 בספטמבר 2009 הוא פיקד על כוח יועצים מדיוויזיה ההררית ה-10 שסופח לכוחות ביטחון אפגנים אשר פעל בעמק גנג'גאל הסמוך לגבול פקיסטן. הכוח המשולב נפל למארב ונאלץ ללחום בתנאי נחיתות קשים כנגד כמאה פעילי טליבאן, כאשר חלק ניכר מאנשי הכוח נפצעו. לאחר הקרב דרש סוונסון שתיפתח חקירה אודות האירוע ומשלא נענתה בקשתו התפטר במחאה. הדבר יצר תגובת שרשרת שבסופה נחקר האירועו לעומקו והופקו ממנו לקחים. בעקבות החקירה הוחלט בשנת 2013 להעניק לסוונסון, בשל הגבורה שהפגין בשדה הקרב, את מדליית הכבוד. לאחר מכן בשנת 2014 שב לשירות בצבא בדרגת מייג'ור.
הערות שוליים

↑  שי לוי, ‏רמבו - גרסת המציאות: 5 לוחמים שעשו את הבלתי ייאמן, באתר ‏מאקו‏, 4 בפברואר 2014.
↑  אביתר בן-צדף, מה קרה בשש השעות של הקרב בעמק גנג'גאל?, באתר News1 מחלקה ראשונה, 21 בספטמבר 2011.
↑  שי לוי, ‏צפו: אלה הם הגיבורים של הצבא האמריקני, באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2014.
↑  אביתר בן-צדף, קפטן סוונסון חזר לצבא האמריקני, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 באפריל 2014.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'ורז' רואו

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1871 הרובע התשעה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  13 בפברואר 1958 (בגיל 86) הרובע השנים-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Georges Henri Rouault 
 מקום קבורה:  Cemetery of Saint-Louis, Versailles 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות הקישוט 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם, סימבוליזם 
 הושפע על ידי:  גוסטב מורו 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד  מפקד בלגיון הכבוד  קצין בלגיון הכבוד  אביר מפקד במסדר הקדוש גרגוריוס 
 
שילוט המסמן את ביתו של רואו בצרפת
ז'ורז' רואו (בצרפתית: Georges Henri Rouault;‏ 27 במאי 1871 – 13 בפברואר 1958) היה צייר צרפתי.
ביוגרפיה

רואו נולד בפריז בזמן הרעשת העיר על ידי צבא צרפת בימי "הקומונה הפריזאית".
אביו היה נגר רהיטים, ובביתם נמצא אוסף של הדפסי אבן של אונורה דומייה שליקט סבו. השפעתן של קריקטורות אלה על רואו נכרה בו לכל אורך דרכו האומנותית.
בצעירותו היה שוליה בבית מלאכה ליצור זכוכיות ויטראז'ים, ורבות מיצירותיו נראות כמוקפות מסגרות עופרת שחורות, המחזיקות את פיסות הזכוכיתהצבעוניות בחלונות הכנסיות.
אחת הידועות שבהן היא דיוקנו העצמי, שלו קרא "שולית האומן" (1925).
ב-1891 התחיל רואו ללמוד בבית הספר המפורסם לאמנות, בוז-אר בפריז, בין השאר אצל אחד מראשי הסימבוליזם בציור, גוסטב מורו.
בהתחלה צייר רואו בסגנון אקדמי שמרני, אך מאוחר יותר נראה בתמונותיו השפעתם של וינסנט ואן גוך, פול גוגן ופול סזאן.
בשנת 1905 הציג מיצירותיו בתערוכת סלון הסתיו בפריז. תמונותיו עוררו עניין רב, והקהל נטה לזהותו עם אנרי מאטיס וחבורת ה"פוביסטים" שהציגו באולם סמוך. אך למעשה לא היה כל קשר בין יצר החיים והחושניות של מטיס לבין הליצנים העצובים, השופטים חסרי הרחמים והיצאניות העלובות שצייר רואו.
הוא נעשה באותן שנים קתולי אדוק בדתו, והמסר הדתי המוסרי נעשה למרכזי ביצירתו.
בימי מלחמת העולם השנייה צייר רואו בשכבות עבות של צבעי שמן דמויות הנראות כמוקפות במסגרות שחורות.
בסוף המלחמה יצר תחריטים, ליתוגרפיות, איורים לספרים ותפאורות לבלט.
משנות ה-30 ואילך נעשתה יצירתו דתית מובהקת, והוא הרבה לצייר את יסורי ישו, אבל בימי מלחמת העולם השנייה חזר אל דמויות "הליצן העצוב", וצייר גם תמונות טבע דומם עם פרחים.
יצירתו הגדולה האחרונה הייתה זכוכיות הצבעונין של הכנסייה באסי (אנ').
ז'ואאו ברנארדו ויאיירה

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1939 ביסאו, גינאה הפורטוגלית 
 פטירה:  2 במרץ 2009 (בגיל 69) ביסאו, גינאה ביסאו 
 מדינה:  גינאה ביסאו 
 מקום קבורה:  Fortaleza de São José da Amura 
 תפקיד:  נשיא גינאה ביסאו (14 בנובמבר 1980–14 במאי 1984)  ראש ממשלת גינאה ביסאו (28 בספטמבר 1978–14 בנובמבר 1980)  נשיא גינאה ביסאו (14 בנובמבר 1980–14 במאי 1984)  נשיא גינאה ביסאו (16 במאי 1984–7 במאי 1999)  נשיא גינאה ביסאו (1 באוקטובר 2005–2 במרץ 2009)  ראש ממשלת גינאה ביסאו (28 בספטמבר 1978–14 בנובמבר 1980)  Member of the National People's Assembly of Guinea-Bissau  Minister of Defence of Guinea-Bissau 
 מפלגה:  PAIGC
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 מספר צאצאים:  18 
 פרסים והוקרה:  העיטור הלאומי חוסה מרטי  מסדר החרב של יעקב הקדוש  הצווארון של מסדר החרב של יעקב הקדוש  מסדר הדגל הלאומי 
 
ז'ואאו ברנארדו ויאיירה (João Bernardo Vieira; ‏27 באפריל 1939, ביסאו - 2 במרץ 2009, ביסאו) היה נשיא גינאה ביסאו בין השנים 1984–1999 ו-2005–2009.
ויאיירה היה מדינאי בכיר ותיק במדינה ושלט בה שנים רבות עד 1999. ב-2005 נבחר שוב לכהן כנשיא המדינה, אך ב-2 במרץ 2009 נורה למוות על ידי חיילים מורדים במדינה, ככל הנראה בגלל חיסולו יום קודם לכן של הרמטכ"ל בטיסטה טגמה נה וואי, אשר רצה לערוך הפיכה צבאית במדינה.
ובכן ואמרתם זבח פסח

ובכן ואמרתם זבח פסח (על שם הפזמון שלו) או אומץ גבורותיך הפלאת בפסח (על שם השורה הפותחת שלו) הוא פיוט שחיבר רבי אלעזר בירבי קליר, פייטן ארצישראלי מסוף המאה ה-6 ותחילת המאה ה-7. הפיוט הוא החלק השביעי בקדושתא "אסירים אשר בכושר שעשעת".
הפיוט מבוסס על הפיוט ובכן ויהי בחצי הלילה מאת יניי הן מבחינת המבנה והן מבחינת התוכן.
מקור הפיוט

הפיוט הוא החלק השביעי בקדושתא "אסירים אשר בכושר שעשעת" שחיבר רבי אלעזר הקליר לשחרית של יום טוב ראשון של פסח, בו קראו לפי נוסח ארץ ישראל את פרשיית "שור או כשב" בפרשת אמור (שהקרובה מבוססת עליה). מהמחזור הארצישראלי הועתקה הקרובה לנוסח אשכנז, אולם בשל הבדלים במנהגי קריאת התורה, הועברה הקרובה ליום טוב שני של גלויות של פסח, הוא היום בו קוראים את פרשת שור או כשב ע"פ המנהג כיום.
בנוסף, הפיוט הועתק לסוף ההגדה של פסח, במסגרת הפיוטים הנאמרים בסיום ליל הסדר.
בחו"ל, שם עושים שני לילות סדר, יש נוהגים לומר את הפיוט רק בלילה השני (שהוא כאמור היום בו אומרים את הפיוט בשחרית) במקום הפיוט ובכן ויהי בחצי הלילה, אך יש נוהגים לומר את שני הפיוטים בשני הלילות. בארץ, בה יש רק ליל סדר אחד, יש האומרים את הפיוט בלילה הראשון ויש שאין אומרים אותו כלל.
לקריאה נוספת

נחום מאיר ברונזניק, לפירוש הפיוט "אומץ גבורותיך הפלאת בפסח", המעין מט (ג), ניסן תשס"ט, עמ' 16–20
פירוש לפיוט מאת רבי אפרים מבונא, נדפס בתוך תורת חיים: הגדה של פסח עם פירושי הראשונים (ירושלים: מוסד הרב קוק, תשנ"ח), עמ' קפט-קצא
למהדורה מדעית ראו יונה פרנקל, מחזור לפסח, הוצאת קורן, ירושלים תשנ"ג, עמ' 118, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
הערות שוליים

↑  ראו לדוגמה שמות רבה, פרשה י"ח, פסקה ה', במדבר רבה, פרשה כ', פסקה י"ב
↑  כינוי זה מזוהה אף הוא עם העיר ממפיס.
↑  שופטים ז', י"ג
↑  ביאור רש"י על הפסוק
↑  יונה פרנקל, מחזור פסח, עמ' לה, באתר אוצר החכמה
↑  מגן אברהם על אורח חיים תפ
↑  משנה ברורה, סימן ת"פ, סעיף קטן ו'
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
ז'ורז' פרטר

| --- | --- |

 לידה:  14 באוגוסט 1924 Waziers, צרפת 
 פטירה:  4 בינואר 2017 (בגיל 92) קאסטר, צרפת 
 שם במה:  Georges Dhérain 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1946 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז, Regional Conservatoire of Douai 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 חברת תקליטים:  EMI 
 בן או בת זוג:  Suzanne Lefort 
 צאצאים:  Isabelle Prêtre 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (10 במאי 1995)  קצין גבוה בלגיון הכבוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'ורז' פרטר (בצרפתית: Georges Prêtre, ‏14 באוגוסט 1924 ‒ 4 בינואר 2017) היה מנצח צרפתי.
ביוגרפיה

פרטר נולד בוואזייר (צפון) ולמד בקונסרבטואר של פריז. עם מוריו שם נמנו מוריס דיריפלה (הרמוניה) ואנדרה קלויטנס, (ניצוח). אחרי שסיים את לימודיו, ניצח במספר בתי אופרה צרפתיים קטנים, לעיתים בשם הבימה ז'ורז' דהריין, לפני הופעתו הראשונה בפריז, באופרה קומיק ב"קפריצ'ו" של ריכרד שטראוס. הופעתו הראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון הייתה ב-1961. בהמשך שנות ה-60 ניצח לראשונה במטרופוליטן אופרה, ניו יורק ובלה סקאלה, מילאנו. בכמה הזדמנויות עבד עם מריה קאלאס והקליט עמה את כרמן ואת טוסקה. זמן מה כיהן כמנהל מוזיקלי באופרה של פריז.
מלבד אופרה, פרטר נודע בעיקר בניצוח על מוזיקה צרפתית. שמו נקשר בייחוד עם פרנסיס פולנק, לאחר שניצח על הצגת הבכורה של האופרה של פולנק, "הקול האנושי" באופרה קומיק ב-1959 ועל Sept répons des ténèbres ("שבע רספונסוריות של הצללים") שלו ב-1963. בשנת 1999 ניצח על סדרת קונצרטים בפריז לחגוג את שנת המאה להולדת פולנק. בשנת 1989 הקדיש מרסל לנדובסקי את הסימפוניה הרביעית שלו לפרטר.
פרטר ניצח גם על תזמורת לה סקאלה בגרסאות הקולנוע של פרנקו זפירלי משנת 1982 ל"קנאת בן כפר" של מסקאני ו"ליצנים" של לאונקוואלו. בשני הסרטים כיכב פלאסידו דומינגו.
פרטר ניצח על "קונצרט השנה החדשה בווינה" של וינה ב-2008. הוא המנצח הצרפתי היחיד, עד כה, שניצח על קונצרט מסורתי זה.
הקשבה פעילה

אייקונים שמתארים את המרכיבים בהקשבה פעילה.
הקשבה פעילה היא טכניקת תקשורת הדורשת מהמקשיב להתרכז, להבין, להגיב ולעזור ולבסוף לזכור כל דבר שנאמר ולחזור על הדברים במילותיו שלו; וזאת בניגוד לשיקוף שבו המקשיב חוזר אחרי דברי הדובר כדי לאשר הבנה של שני הצדדים. בהקשבה פעילה עושים שימוש בייעוץ, באימון אישי, וביישוב סכסוכים.
רכיבים מרכזיים בהקשבה פעילה > הבנה

הבנה היא המשמעות המשותפת הנוצרת בין הצדדים בחילופי תקשורת.
רכיבים מרכזיים בהקשבה פעילה > הקשבה

הבנה היא השלב הראשון הנדרש בתהליך ההקשבה; השלב השני הוא היכולת לעצור בין מילים או בין מקטעי דיבור.
רכיבים מרכזיים בהקשבה פעילה > שימור

השימור משרת את תהליך ההקשבה ומצוי בבסיסו. בעת ההקשבה המידע המועבר נשמר בזיכרון ומסייע ליציקת משמעות לאמירות המועברות. השימור חיוני מאחר שלכל משתתף זיכרון משלו, והדובר והמקשיב עשויים לשייך משמעויות שונות לאותה אמירה. ואולם הזיכרון מועד לכישלון, ומידע רב עלול להישכח מסיבות שונות.
רכיבים מרכזיים בהקשבה פעילה > תגובה

הקשבה היא אינטראקציה בין דובר למקשיב, והתגובה היא פעילות חיונית לאינטראקציה, משום שלולא המעורבות הפעילה של התגובה, תהליך ההקשבה עלול היה להישאר פסיבי.
טכניקת ההקשבה הפעילה

במהלך הקשבה פעילה נדרש המקשיב לאמץ טקטיקה המשלבת בין תצפית להקשבה: היכולת לתצפת על שפת הגוף ועל התנהגות הדובר בעת ההקשבה לדבריו מאפשרת למקשיב להגיע להבנה טובה ומדויקת יותר של המסרים שמעביר הדובר. השילוב בין הקשבה ובין תצפיות על שפת גוף של הדובר מסייע למקשיב לחזור בקיצור על הדברים שנאמרו. חזרה זו אינה מביעה בהכרח הסכמה לדברים, אלא הבנה שלהם ויכולת לחזור עליהם.
בספרו "אימוני יעילות למנהיגים" כתב תומאס גורדון לראשונה על המושג "הקשבה פעילה", וכך התייחס לאסטרטגיה שיש לנקוט: "[ההקשבה] בהחלט איננה מסובכת. על המקשיב רק להגיד, במילותיו שלו, את רשמיו מדבריו ומהבעותיו של המדבר [...] עם זאת, ללמוד לבצע הקשבה פעילה בצורה טובה היא משימה קשה [...]".
מחסומים בהקשבה פעילה > מחסומים פסיכולוגיים-רגשיים, פיזיים או שפתיים

המחסומים להקשבה פעילה איכותית יכולים להיות פסיכולוגיים-רגשיים או פיזיים, התלויים במקשיב. עייפות או חוסר סבלנות או חוסר תשומת לב של המקשיב עשויים לגרום להקשבה פחותה לדבריו של הדובר, ובכך להפוך את ההקשבה הפעילה לאות מתה. בנוסף, שימוש במילים גבוהות או דו-משמעותיות על ידי הדובר עשוי לגרום לקשיי הבנה אצל המקשיב. מחסומים נוספים כוללים הסחות דעת, קשיי שפה או אוצר מילים דל.
אנשים הנתונים בקונפליקט נוטים פעמים רבות להתווכח עם אמרותיו של הצד האחר מבלי להקשיב לו, והדבר מחבל בהעברת המסר. בהתנהלות זו כלולה גם "הקשבה במארב", המתרחשת כאשר אדם מקשיב לטענות של חברו תוך חיפוש אחר חולשות הטענה והתעלמות מחוזקותיה, ולעיתים אף מעוות את דברי חברו כדי להתנגח בהם בצורה הנוחה לו יותר.
בניגוד לקשיים האלו - יצירת הבנה בין שני הצדדים מבססת את השלב הראשון ביצירת אווירת שיתוף פעולה.
מחסומים בהקשבה פעילה > תגובת העברה

תגובת העברה היא הנטייה הכללית של דובר בשיחה לקבע את השיחה סביב עמדתו. זהו סוג של נרקיסיזם שיחתי. הנטייה של מקשיבים להפנות את הנושא אל עצמם באמצע שיחה בלי להעניק לבן-שיחם תשומת לב או להפגין רצון מתמשך להקשיב לדבריו.
תגובת תמיכה היא ההפך מתגובת העברה – זוהי שיטה להענקת תשומת לב וניסיון ומיקוד השיחה באדם האחר. בניגוד למיקוד העצמי המאפיין תגובת העברה, בתגובת תמיכה מדובר במיקוד משותף בשיחה, וזו התגובה הסבירה ביותר העומדת לשירות המקשיב הפעיל.
מחסומים בהקשבה פעילה > הבנת סימנים לא-מילוליים

מקשיבים לא יעילים אינם נותנים את דעתם לסימנים לא-מילוליים, אף על פי שאלו משפיעים עמוקות על הדרך שבה אנשים מקשיבים ומדברים. כיוון שאחוז גבוה של ההבנה מושג באמצעות סימנים לא-מילוליים, אי-הבנה שלהם או התעלמות מהם תמנע הבנה נכונה של השיחה, ותהפוך את ההקשבה הפעילה לבלתי רלוונטית. עם זאת, מיקוד כל תשומת הלב רק בסימנים הלא-מילוליים תגרום גם היא לחוסר הבנה, כיוון שבשיחה בדרך כלל המילים מעניקות משמעות לסימנים, והסימנים הלא-מילוליים הם רק אמצעים משלימים.
התגברות על המחסומים

טכניקת ההקשבה הפעילה משמשת לשיפור התקשורת הבין-אישית בין יחידים או בתוך ארגונים. מהמקשיב נדרש להניח בצד את רגשותיו ותפיסותיו ולהתמקד בשאילת שאלות וחזרה על הדברים כדי להבין באופן ברור ככל האפשר את כוונתו של הדובר. שיפוט נורמטיבי או הגעה למסקנות מוקדמות מונעים הקשבה ממוקדת, ועל המקשיב הפעיל להימנע לחלוטין מכך. קשר עין ושפת גוף פתוחה ונינוחה הם מרכיבים חיוניים להקשבה הפעילה.
שימוש

השימוש בהקשבה פעילה נעשה במגוון רחב של מצבים, ביניהם בארגון קהילתי, בהנחיית קבוצות, בדיבור בין אנשי רפואה למטופלים, בסיוע לאנשים עם נטיות אובדניות, בהכוונת ארגונים ובעבודה עיתונאית. בסביבות קבוצתיות ההקשבה הפעילה משמשת לעזר בהשגת הסכמה, ובשיחות חולין היא יכולה לסייע ביצירת הבנה; אך יש לוודא שהשימוש בטכניקה אינו נתפס כמתנשא.
המקשיב הפעיל יכול להשתמש ברמות שונות של הקשבה פעילה, בהתאם לסיטואציה וסוג התקשורת הרצויה. שימוש נכון בהקשבה פעילה מאפשר לאנשים להיפתח, מונע אי-הבנה, ממתן קונפליקט ובונה אמון. באינטראקציות מקצועיות בין לקוחות ומטפלים ההקשבה הפעילה יכולה לשפר שביעות רצון של מטופלים מהשיחה ולגרום לתהליך להיות יעיל ואיכותי יותר.
היסטוריה

קארל רוג'רס וריצ'רד פארסון היו הראשונים להשתמש במונח "הקשבה פעילה". במאמר בשם זה משנת 1957 הם כותבים: "הקשבה פעילה היא דרך חשובה ליצור שינוי באנשים. למרות התפיסה הרווחת שהקשבה היא פסיבית, מחקרים וניסיון קליני מראים כי הקשבה רגישה היא סוכן יעיל לשינוי אישיותי ופיתוח קבוצתי. הקשבה מביאה לשינוי בגישתם של אנשים כלפי עצמם וכלפי אחרים וגם לשינוי בערכיהם הבסיסיים. אנשים שהקשיבו להם בדרך מיוחדת זו נהיים בוגרים יותר רגשית, פתוחים יותר לחוויות, פחות הגנתיים ויותר דמוקרטים".
הערות שוליים

↑  Sandra F. Teniente, Norma S. Guerra, "Active Listening", Encyclopedia of Child Behavior and Development, Springer, Boston, 2011
↑  Worthington, Debra L., Listening: processes, functions, and competency, Boston: Allyn & Bacon, 2012
↑  Maley, Claude H., Project management concepts, methods, and techniques, Arlington, Va.: ESI International, 2012
↑  Atwater, Eastwood, 1925-, I hear you: how to use listening skills for profit, Englewood Cliffs, N.J.: Prentice-Hall, 1981
↑  Gordon, Thomas, 1918-2002., Leader effectiveness training, L.E.T.: the no-lose way to release the productive potential of people, New York, NY: Putnam, [1983], ©1977
↑  Reed, Warren H., Positive listening: learning to hear what people are really saying, New York: F. Watts, 1985
↑  Barr, Jill., Leadership in health care, 3rd ed, London: Sage Publications, 2016
↑  Rothwell, J. Dan., In the company of others: an introduction to communication, 3rd ed, New York: Oxford University Press, 2010
↑  George Ignatieff, Roger Fisher, William Urey, Getting to Yes: Negotiating Agreement without Giving in Roger Fisher and William Urey, International Journal 37, 1982, עמ' 649 doi: 10.2307/40202101
↑  John P. Hewitt, Charles Derber, The Pursuit of Attention: Power and Individualism in Everyday Life., Contemporary Sociology 11, 1982-03, עמ' 235 doi: 10.2307/2067082
↑  J. Davidson Frame, Book Review: Project Management: A Systems Approach to Planning, Scheduling, and Controlling. 8TH EditionProject Management: A Systems Approach to Planning, Scheduling, and Controlling. 8TH Edition by KerznerHaroldJohn Wiley & Sons, 2003, hardcover, 911 pp., $76.00 Member, $80.00 Nonmember., Project Management Journal 34 ISBN 0-471-22577-0, 2003-12, עמ' 59–59 doi: 10.1177/875697280303400409
↑  Gareth Sparham, Dalai Lama, Oxford Bibliographies Online Datasets, ‏2012-10-25
↑  Lynette Eckes, Active Listening, Gastroenterology Nursing 19, 1996-11, עמ' 219–220 doi: 10.1097/00001610-199611000-00008
↑  Rogers, Carl; Farson, Richard E. (1979). "Active listening" (PDF). Organizational psychology: 168–180.
ויליאם סומרוויל שאנקס

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1864 
 פטירה:  30 ביולי 1951 (בגיל 86) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של גלאזגו 
 
ויליאם סומרוויל שאנקס (באנגלית: William Somerville Shanks;‏ 28 בספטמבר 1864 – 28 ביולי 1951) היה אמן סקוטי ומורה לציור ורישום בבית הספר לאמנות של גלאזגו במשך 29 שנים.
ביוגרפיה

ויליאם סומרוויל שאנקס נולד בגורוק שברנפרושייר בשנת 1864 להלן וג'ון שאנקס (1923-1913), בעל סוסים שעבד כחייט בעיירת הולדתו פייזלי, בה היו דורות ממשפחתו עסוקים באריגה. לפי מפקד האוכלוסין של 1871 הם גרו בג'ורג' פלייס בגורוק עם ארבעת ילדיהם: מרי, ויליאם, אגנס וארצ'יבלד. מפקד האוכלוסין של 1881 מגלה שעדיין המשפחה התגוררה בגלאזגו, שם עבד ויליאם סומרוויל שאנקס כמעצב בדים עבור יצרן וילונות. עם זאת, לוויליאם שאנקס היו שאיפות להיות אמן, ולאחר שהשתתף בשיעורי ערב בבית הספר לאמנות בגלאזגו בהדרכת פרנסיס הנרי ניוברי, הוא עשה את הקריירה שלו בציור.
ב-1889 נסע לפריז כדי לשפר את כישוריו, ולמד שלוש שנים באקדמיה ז'וליאן אצל ז'אן פול לורה ובנג'מין קונסטנט. בפריז הושפע שאנקס מציוריו של אדואר מאנה. ציורו טידלי ווינקס הוצג במוסד המלכותי בגלאזגו לאמנות יפה בשנת 1897 ובזמן מסוים היה בבעלות אליוט הודג'קין שמכר אותו לסוחרת האמנות שרלוט פרנק, דודתה של אנה פרנק; סר דייוויד מונטגו דאגלס סקוט קנה אותו ממנה ב-1962 תמורת 60 פאונד. הציור היה בהשאלה למוזיאון בקיימברידג' בין השנים 2007 ל-2008. הוא נמכר בסותביס ב-2008 תמורת 181,250 פאונד, שיא עבור האמן. שאנקס היה מציג קבוע במכון המלכותי לאמנויות גלאזגו ובאקדמיה הסקוטית המלכותית.
מאוחר יותר שאנקס חזר לבית הספר לאמנות של גלאזגו (GSA) כמורה לציור ורישום, ונשאר שם במשך 29 השנים הבאות.
הוא צייר בשמן ובצבעי מים דיוקנאות, וטבע דומם אך העדיף לעבוד בשמנים. הוא עבד בתחומים שונים של הוראה בבית הספר לאמנות בגלאזגו: רישום וציור, ציור עתיקות, ציור חיים, דיוקנאות ותלבושות, ציור וקומפוזיציה. ב-1922 קיבל מדליית כסף באגודת הציירים הצרפתית.
אף שלא היה חבר בקבוצת "נערי גלאזגו", הוא הושפע בבירור מעבודתם והכיר את אדוארד אטקינסון הורנל וג'ורג' הנרי. שאנקס נבחר ל-"שותף" של האקדמיה המלכותית הסקוטית ב-1923 ונבחר לחבר ב-RSA ב-1933.‏
הערות שוליים

↑  Shanks, William Somerville, 1864–1951 | Art UK, artuk.org (באנגלית)
↑  William Somerville Shanks in the 1871 Scotland Census
↑  William Somerville Shanks in the 1881 Scotland Census
↑  Gourock artist's painting fetches record £181,000, HeraldScotland, ‏2008-11-21 (באנגלית)
↑  McEwan, Peter J M, Dictionary of Scottish Art and Architecture
↑  Brief biography of William Somerville Shanks
↑  William Somerville Shanks ARSA, RSA', Mapping the Practice and Profession of Sculpture in Britain and Ireland 1851-1951, University of Glasgow History of Art and HATII, online database 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6706 5563  LCCN: nr93032864  RKD: 72181  ULAN: 500030231  VIAF: 46636739   WorldCat (עם VIAF): 46636739 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ויליאם סומרוויל שאנקס".
טדילי ווינק