חיים גליקשטיין
תרגום

גליקשטיין פעל כמתרגם עברי במשך יותר מ-40 שנה, מסוף שנות ה-20 לחייו ועד מותו; תרגומיו, כ-80 במספר, התפרסמו החל במחצית הראשונה של שנות ה-40 ועד סוף שנות ה-80. בנוסף לתרגומים שראו אור, תרגם מחזות רבים שהועלו על הבמה (בעיקר בתיאטרון הבימה ובתיאטרון הקאמרי), וכן עיבד ותרגם תסכיתים לרדיו.
בין תרגומיו:
האוטוביוגרפיה של ג'ווהרלל נהרו (1942); א"מ פורסטר, "מסע להודו" (אנ')‏ (1944); נורמן מיילר, "הערומים והמתים" (אנ')‏ (1950); אנטול פראנס, "פייר הקטן" (1951); ג'יימס אולדרידג' (אנ'), "הדיפלומאט" (1951); ויליאם שיירר, "עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי" (1961); פיליפ רות, "היה שלום, קולומבוס" (אנ') (תש"ל), "מה מעיק על פורטנוי" (אנ') (תש"ל) ו"סופר הצללים" (אנ')‏ (1981); מריו פוזו, "דון קורליאונה איש המפיה" ("הסנדק"; (אנ'))‏ (1971) ו"שוטים מתים" (אנ')‏ (1979); מספרי ההיסטוריון זאב לקויר; סול בלו, "כוכב הלכת של מר סאמלר" (אנ')‏ (1971); ארתור רובינשטיין, "שנותי היפות" (תשל"ה); ג'ון לה קארה, "החפרפרת: (פחח, חייט, חייל, מרגל)" (1975); לן דייטון, "פרשת ריגול" (1975), "המרגל הקטן" (1980) ו"ס"ס-בריטניה: בריטניה בכיבוש הנאצים, 1941" (1982); אייזק אסימוב, "השמש העירומה" (1975), "מערות הפלדה" (1975), והקובץ "גדול ורחב הוא העולם" (1976); ספרי איש העסקים האמריקאי פול ארדמן (אנ'); ראסל הובן (אנ'), "העכבר וילדו" (תשל"ח); צ'ארלס ברליץ, "משולש ברמודה" (תשל"ח); אירווין שו, "אביון וגנב" (1979) ו"לחם על פני המים" (1983); בנג'מין ספוק, "גידול ילדים בתקופתנו" (1979); איאן מקיואן, "גן הבטון"‏ (1980); ריצ'רד יוז (אנ'), "השועל בעליית הגג" (1980) ו"רועת העץ" (1987); אייריס מרדוק, "הנסיך השחור" (אנ')‏ (1981) ו"הים, הים" (אנ')‏ (1984); הנריק איבסן, "הדה גאבלר" (מחזה (תשמ"ב); אורסולה לה גווין, "מאלאפרנה" (אנ')‏ (1982); טיילור קולדוול, "מצעדי גבר" (1983); אפטון סינקלר, "המלך פחם" (אנ')‏ (1983); נתנאל וסט, "גברת לב-בודד" (אנ')‏ (1983); ג'ון אירווינג, "מלון ניו-המפשייר" (1984); ליאון יוריס, "החאג'" (אנ')‏ (1985); דפנה דה מוריאה, "רבקה" (אנ')‏ (1986); מרדכי ריצ'לר, "יהושע אז ועכשיו" (1987).
גליקשטיין נחשב בזמנו למתרגם טוב למדי, אך לא חף מפגמים.
יעקב רבי כתב על תרגומו ל"הדיפלומט" לג'יימס אולדרידג' כי הוא "שוטף וקל, אך לא נקי מפגמים וזרויות".
מרדכי אבישי, במאמר ביקורת על תרגומו לספרו של סול בלו "כוכב הלכת של מר סאמלר" (אנ'), כתב כי "תרגום הספר של סול בלו הוא מלאכה לשונית-סגנונית קשה. ולו בשל הפחים שהוא טומן למתרגם בפיתולי מחשבתו ומורכבות-הניסוח. המתרגם העברי חיים גליקשטיין יצא בכבוד מהתמודדות זו ונתן לנו תרגום גמיש וחי, שרמתו ודאית."
יותם ראובני כתב על תרגומו ל"בולבוסים מפורסמים" לג'ו קוטנווד (אנ') כי "חיים גליקשטיין תרגם את קוטנווד כפי שהוא היה בוודאי אוהב זאת: בתערובת מעודנת של סלנג, כמה מלים גסות והרבה שמרנות".

לעומת זאת, יורם קניוק ביקר קשות את תרגומו לספרו של מריו פוזו "הסנדק" ((אנ'); בכותרת העברית: "דון קורליאונה איש המאפיה"), בכותבו: "חיים גליקשטיין הוא מתרגם מקצועי. שיר וספר בישול יוצאים אצלו דומים. [...] גליקשטיין מתרגם כמו מכונה".
מחזות בתרגומו של גליקשטיין שהועלו בתיאטרון הקאמרי: "נדנדה בשניים" (אנ') לוויליאם גיבסון (1960),, "אדם לכל עת" לרוברט בולט (1964), "מסיבת יום הולדת" להרולד פינטר (1965) ו"רב-סרן ברברה" (אנ') לג'ורג' ברנרד שו (1967);
בתיאטרון הבימה: "מקצועה של הגברת ווארן" (אנ') לג'ורג' ברנרד שו (1961), "אמיל והבלשים" לאריך קסטנר (1962), "בילי בדאי" (אנ') לקית' ווטרהאוז (אנ') ו-ויליס הול (אנ')‏ (1963), "המלך נוטה למות" (אנ') לאז'ן יונסקו (1963) ו"רקוויאם לנזירה" (אנ') לוויליאם פוקנר ואלבר קאמי (1964);
ובתיאטרון זווית: "ארץ רחוקה" (אנ') להנרי דנקר‏ (1964).
גם תרגומו של גליקשטיין לדרמה זכה ככלל להערכת המבקרים..