stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ממלכת נג'ד וחג'אז

ממלכת נג'ד וחג'אז (בערבית: مملكة الحجاز ونجد) הייתה ממלכה בשליטת אבן סעוד שכללה שתי ישויות מדיניות סולטנות נג'ד וממלכת חג'אז שנכבשה מידי השושלת ההאשמית ב-1925. רשמית היא הוכרזה תחת השם הזה ב-8 בינואר 1926 ואוחדה סופית לערב הסעודית ב-23 בספטמבר 1932.
היסטוריה

אבן סעוד כבש בסיוע צבאי של שבט מוטייר את ממלכת חג'אז בסוף דצמבר 1925, והומלך כסולטן של נג'ד במסגד אל-חראם במכה כמלך חג'אז ב-8 בינואר 1926. אבן סעוד העלה את ממלכתו הראשונה, סולטנות נג'ד לממלכה ב-29 בינואר 1927. ב-20 במאי אותה השנה שליטתו על השטחים הוכרה על ידי בריטניה.
ב-1928 התרחש בממלכה מרד האח'ואן, בו אנשי תנועת אל-אח'ואן, ששימשו כצבא לאבן סעוד, פנו נגדו לאחר שהוא פסק במדינות ההתרחבות הטריטוריאלית של הממלכה ולא ביקש להמשיך ולכבוש את שטח החסות הבריטיים בכווית, עיראק וירדן. הקרב המשמעותי בין הצדדים היה קרב סבילה (אנ') ב-11 בספטמבר 1929, שבו הובסו כוחות אל-אח'ואן.
אבן סעוד ניהל את שתי הטריטוריות בנפרד עד שב-23 בספטמבר 1932 הוא איחד את הדומיניונים אל-חסאא, קטיף, נג'ד וחג'אז ל"ערב הסעודית".
לאבן סעוד היו שני משנים: פייסל, שכיהן כמשנה למלך חג'אז, וסעוד כמשנה למלך נג'ד.
יחסי חוץ

ברית המועצות הכירה בממלכה ב-1926 והקימה צירות בג'דה שם גם היו נציגויותיהן של בריטניה, טורקיה, פרס והולנד. ארצות הברית הכירה בממלכה ב-1931.
לצרפת, איטליה וממלכת מצרים היו בממלכה נציגים בלתי רשמיים.
ממלכת חג'אז שתחת מלכות אבן סעוד פרשה מחבר הלאומים.
דגלי הממלכות

דגל נג'ד
(1926 – ספטמבר 1932)
דגל חג'אז
(18 בינואר 1926 – 22 בספטמבר 1932)
ממלכת אנגליה הנורמנית

ממלכת אנגליה הנורמנית היא אנגליה בתקופת שלטון הנורמנים, תקופה שהתקיימה בין השנים 1066 ל-1154. במהלכה תקופה זו שינו הנורמנים את אופי הממלכה, את חוקיה ומנהגיה וכול זאת על ידי שמירת שלטון יציב באופן יחסי.
ההבטחה וגזילת השלטון

לאחר מאה וחמישים שנה של התיישבות בנורמנדי, נפלה בידי הנורמנים הזדמנות להרחיב את ממלכתם. המלך האנגלי אדוארד המודה (1004 - 5 בינואר 1066) שהיה חסר בנים החליט להעביר את הממלכה האנגלית לשלטונו של אחיינו גיום השני, דוכס נורמנדי, הלוא הוא ויליאם "הממזר". הרולד גודווינסון שהיה המושל של מחוז וסקס העשיר ואחד המועמדים הבולטים לכתר הפליג לנורמדי לבשר לוויליאם את הבשורה. כאשר חזר הרולד לאנגליה הוא החליט לקחת את השלטון בכוח והכתיר את עצמו למלך ביום הלווייתו של אדוארד.
התגובה הנורמנית

ויליאם זעם על מעשהו של הרולד וגייס מייד צבא כדי להפליג אל מעבר לתעלה האנגלית לכיוון לונדון. אולם הרוחות בעונה זו של השנה (היה זה חודש ינואר) לא היו לטובתו והוא נאלץ להמתין לסתיו. בסוף ספטמבר השתנו הרוחות וצבאו של ויליאם שכלל לפי ההערכות 700 ספינות עשה את דרכו לכיוון דרום אנגליה.
התגובה הנורמנית > סטמפורד ברידג'

ב-25 בספטמבר כשלושה שבועות לפני נחיתת ויליאם והנורמנים בחופי אנגליה, התקיימה פלישה דנית אל האי האנגלי באזור היישוב סטמפורד ברידג', בחוף המזרחי של אנגליה בחבל יורקשייר. הרולד שהיה מלך אנגליה עלה עם חייליו כדי ליירט את הפולשים בדיוק כאשר ויליאם ואנשיו החלו לנוע לכיוון דרום האי.
סטמפורד נמצאת כ-400 קילומטר ממקום נחיתת הנורמנים בחוף אנגליה. כוחותיו של הרולד, שהיו מותשים מהמסע מלונדון לכיוון סטמפורד והלחימה שם, לא היו רעננים מספיק כאשר הגיעו להייסטינגס לאחר המסע המפרך.
התגובה הנורמנית > קרב הייסטינגס

ב-14 באוקטובר לאחר ליל פרוע של משתה, התייצבו זה מול זה הצבאות הנורמנים והסקסונים. שני הצבאות מנו כ-7,000 לוחמים כל אחד, כאשר לנורמנים היו גם פרשים.
הסקסונים התבססו בראש גבעה נמוכה ורחבה ואילו הנורמנים עמדו ממולם בחלק הנמוך של הגבעה כך שהסקסונים נהנו מיתרון, בעיקר בתחום הקשתים שחיציהם עברו מרחק רב יותר.
הקרב היה שקול לאורך מרבית היום ולא ניכר כי אחד מהצדדים מוביל. אחר הצהריים חל שינוי מגמה והנורמנים החלו נסוגים. הסקסונים שראו את נסיגתם של הנורמנים החלו שוברים את שורות ההגנה שלהם במרדף אחר הנסוגים. הפרשים הנורמנים פרצו לפרצה שנותרה בחומת ההגנה הסקסונית ומעתה ואילך היה הקרב ברובו בידי הנורמנים. עדויות היסטוריות מספרות על טבח גדול שביצעו הנורמנים בסקסונים אשר כלל השחתת גופות. הקרב הסתיים לפי העדויות של ההיסטוריונים ולפי שטיח באייה בנפילתו של המלך הסקסוני הרולד, מחץ שפילח את עינו.
שטיח באייה הוא המקור הציורי הטוב ביותר אשר מספר בפרוטרוט את אירועי הקרב ואת אשר הוביל לו, יצירה זו שנעשתה בסביבות שנת 1087 כנראה על ידי הבישוף אודו שהיה אחיו למחצה של ויליאם, מוצגת בעיר באייה בצרפת והעתק שלה מוצג באנגליה.
התגובה הנורמנית > השלטון הנורמני על אנגליה

לאחר קרב הייסטינגס נהגו הנורמנים ביד קשה כנגד האצולה הסקסונית וחיסלו רבים ממנה, זאת כדי שלא תהיה אופוזיציה לשלטונם. הנורמנים וצאצאיהם, שמנו בכל האיים הבריטיים סך הכול כ-20,000 נפש, החליפו את האנגלו-סקסונים כקבוצה השלטת באנגליה ולאחר תקופה של טינה ומרי התמזגו לבסוף שתי הקבוצות, הנורמנים והאנגלו-סקסונים עד שהחלו הנורמנים לקרוא לעצמם אנגלו-נורמנים. בעזרת הנאמנים האנגלו-סקסים הצליחו הנורמנים לכבוש את סקוטלנד, ויילס ואירלנד. אחת הסיבות לכך שהאנגלו-סקסים לא התנגדו יתר על המידה לשלטון הנורמנים הייתה העובדה שהנורמנים שימרו מוסדות מסורתיים, כולל מערכת המשפט הבין-אישית והמקומית, זאת בנוסף לפעילות הנורמנים הבלתי מפסקת לחיסול מוקדי הכוח של המתנגדים.
במהלך מלחמת מאה השנים במאה ה-14 זיהו צאצאי הנורמנים את עצמם יותר ויותר כאנגלים והשפות האנגלו-נורמנית והאנגלו-סקסונית התמזגו ליצירת האנגלית התיכונה.
הערות שוליים

↑  דנים פלשו לאנגליה בתכיפות במהלך מאות בשנים
| היסטוריה של בריטניה |
| --- | --- | --- |
| תקופות היסטוריות | בריטניה הפרהיסטורית • בריטניה הרומאית • בריטניה בימי הביניים • הפטרכיה • אנגליה הסקסונית • אנגליה הנורמנית • הרנסאנס האנגלי • העידן האליזבתני • בריטניה המודרנית • תקופת ההשכלה הסקוטית • האימפריה הבריטית • מהפכת החקלאות הבריטית • המהפכה התעשייתית • היסטוריה של הממלכה המאוחדת | בריטניה |
| היסטוריה של אזורים | היסטוריה של אנגליה • היסטוריה של סקוטלנד • היסטוריה של צפון אירלנד • היסטוריה של ויילס • היסטוריה של לונדון | בריטניה |
| היסטוריה של מוסדות | היסטוריה של החברה הבריטית • היסטוריה של הצבא הבריטי • היסטוריה של הכלכלה הבריטית • היסטוריה של החוקה הבריטית | בריטניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4468458-7
מפיסטו (מכונה)

מפיסטו (באנגלית: Mephisto) היה בובה מכנית שפעלה משנת 1876 עד שנת 1889 ונטען שהיא מסוגלת לשחק שחמט באופן אוטומטי.
היסטוריה

המכונה נבנתה על ידי צ'ארלס גומפל, יצרן של גפיים מלאכותיות. מפיסטו נשלט מחדר אחר באמצעים אלקטרו מכניים והופעל לראשונה על ידי אמן השחמט איזידור גונסברג.
מפיסטו היה האוטומטון הראשון שניצח בתחרות שחמט שהתקיימה בלונדון בשנת 1878. מפיסטו הוצג באופן סדיר במשך עשר שנים ובשלב מסוים היה לו מועדון שחמט משלו.
בשנת 1879 מפיסטו, ואיתו איזידור גונסברג, יצאו לסיור, וניצחו את כל הגברים שהתחרו מולו. כאשר אישה ביקשה להתמודד מול המכונה, מפיסטו השיג עמדה זכויה לפני ש"הפסיד" במשחק ולאחר מכן הציע באופן מנומס ללחוץ את ידה של המתמודדת.
בשנת 1889 מפיסטו הוצג בתערוכה העולמית של פריז (1889), והופעל שם על ידי ז'אן טאובנהאוס. לאחר מכן פורק ואין יודעים מה אירע לו לאחר שנה זו.
השם מפיסטו שימש בהמשך כשם של מחשב שחמט ייעודי שזכה באליפות העולם למיקרו-מחשבים בין השנים 1985–1990. בשנת 2008 השם נוצל על ידי חברת האלקטרוניקה Saitek לקו מחשבי השחמט שלה.
ראו גם

הטורקי
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנהל המשימות

| --- | --- |

רשימת התהליכים כפי שמופיעה במנהל המשימות בחלונות 10
 מפתח:  מיקרוסופט
 מחזור חיים:  24 באוגוסט 1996 – הווה (28 שנים)
 מערכת הפעלה:  Windows NT 4.0 ואילך
 נכתבה בשפות:  C++
 קטגוריה:  ניהול משימות, ניטור מערכת
מנהל המשימות הוא תוכנת מנהל משימות, מנטר מערכת ומנהל אתחול, הכלולה במערכות ההפעלה חלונות של מיקרוסופט.
היא מספקת מידע אודות ביצועי המחשב והיישומים הרצים, תהליכים ושימוש במעבד המחשב. מידע זיכרון פיזי ווירטואלי, פעילות רשת, נתונים וסטטיסטיקות, משתמשים מחוברים ושירותי מערכת. מנהל המשימות יכול גם לשמש להגדיר קדימויות תהליכים, חיסול תהליכים בכוח, כיבוי, הפעלה מחדש, מעבר למצב שינה, או ניתוק המשתמש המחובר למערכת.
מנהל המשימות מאפשר לצפות בתהליכים הרצים במערכת, לחסל אותם, ליצור תהליכים חדשים.
בצורתו המוכרת לנו כיום, מנהל המשימות התקבל בחלונות NT ‏4.0. גרסאות קדומות יותר של חלונות NT כללו יישום ניהול משימות, אך תכונותיו היו פחותות ממנהל המשימות. בגרסאות של חלונות שהיו מבוססות DOS (חלונות 3.x‏, 95, 98) הייתה תוכנה שנקראה "רשימת משימות" (Task list) להצגת תוכנות הרצות במערכת. תוכנה זו הופעלה על ידי הרצת הקובץ taskman.exe שהיה בנתיב C:\Windows, או על ידי שימוש בצירוף המקשים שלהלן.
קיים קיצור דרך לפתיחת מנהל המשימות – צירוף המקשים: Ctrl+Alt+Delete
תפקוד

בגרסתו הנוכחית של הכלי (החל מחלונות 8 והלאה), כאשר המשתמש קורא לראשונה למנהל המשימות, הוא מופיע בגרסה "מופשטת" שמכילה את רשימת התוכניות הפועלות כרגע, וניתן "להרחיב" אותו על ידי לחיצה על כפתור "יותר פרטים". במצב המלא, מנהל המשימות מכיל מספר לשוניות:
תהליכים : לשונית זו מציגה את רשימת התהליכים שרצים כרגע על זיכרון המחשב. רשימה זו כוללת גם שירותים הפועלים ברקע ותהליכים שפועלים מחשבונות אחרים במחשב. המשתמש יכול לסיים תהליך (לשלוח לתהליך בקשת סיום תקינה - graceful exit) על ידי לחיצה על כפתור "סיים משימה" שנמצא בתחתית החלון, או על ידי המקש Delete. ניתן גם לבחור תהליך ולשלוח בקשת סיום אליו ואל כל תהליכי המשנה שלו דרך "סיים עץ משימות" או Shift+Delete. דרך מסך זה, המשתמש יכול לצפות באחוזי השימוש של התהליך במעבד, צריכת הזיכרון שלו, וכן לאפשר הצגה של נתונים נוספים דוגמת שם התהליך, הנתיב ממנו הוא פועל ועוד. רשימת התהליכים מחולקת לשלוש קטגוריות:
יישומים - תהליכים בעלי ממשק גרפי (יישומים) הפועלים ברקע.
תהליכי רקע - תהליכים "נסתרים" שרצים ברקע ללא ייצוג גרפי, כולל שירותים, שאינם תהליכי מערכת.
תהליכי Windows - תהליכים נסתרים ושירותים של מערכת ההפעלה.
ביצועים: במסך זה יוצגו נתונים סטטיסטיים בצורה גרפית על ביצועי המחשב, המשתמש יכול לקבל גישה על כמות השימוש במעבד (ניתן לחלק את הגרף לתצוגת שימוש בכלל המעבד או להציג גרף עבור כל ליבה וליבה), אחוזי השימוש בזיכרון הפיזי, בכוננים הקשיחים, בהתקני הרשת ובכרטיס המסך. את גרף השימוש במעבד ניתן לשנות כך שיציג ניצול המעבד על ידי תהליכים שפועלים ב-kernel mode ותהליכים שפועלים בuser - mode.
App History: הלשונית הזו מציגה נתוני שימוש של יישומים מחנות האפליקציות (יישומים שנקראים יישומי Universal Windows Platform. בחלונות 8 נקראו "אפליקציות Metro") אותם המערכת מנהלת בצורה שונה מאשר יישומים "רגילים".
הפעלה (Startup): דרך לשונית זו המשתמש יכול לשלוט ביישומים שמופעלים עם עליית מערכת ההפעלה. למעשה, לשונית זו "עברה" מקום מהכלי msconfig, כך שמשתמש שהיה רגיל מגרסאות קודמות של חלונות לעשות זאת דרך msconfig יופנה למנהל המשימות.
משתמשים: דרך לשונית זו המשתמש יכול לקבל גישה על המשתמשים המחוברים למחשב. ניתן להרחיב את השורה הזו, ולראות את כלל התהליכים שרצים על משתמש זה.
שירותים: דרך לשונית זו המשתמש יכול לקבל מידע על שירותי מערכת הפועלים כרגע, וכן להפעיל או להשבית אותם, בדומה לכלי המערכת services.msc.
היסטוריה

מנהל המשימות פותח במקור כפרויקט צד שפותח על ידי דייוויד פלומר, שעבד כמתכנת בחברת מיקרוסופט. ועד מהרה הפך לפרויקט עיקרי שנכלל בסופו של דבר בחלונות NT כפי שאנו מכירים אותו כיום.
היסטוריה > חלונות 9X

בחלונות 9x הייתה קיימת תוכנית קטנה בשם "סגירת תוכנית" שהופעלה כאשר המשתמש לחץ על צירוף המקשים Ctrl+Alt+Delete והציגה את רשימת המשימות הפתוחות כרגע, ביחד עם אפשרות לסיים את המשימה הנבחרת, או לכבות את המחשב. התוכנית לא הייתה מציגה תהליכי מערכת חשובים (kernel32.dll למשל) כדי למנוע מהמשתמש לסיים אותם ולהקריס את המערכת בנוסף לכך, היה קיים יישום בשם System monitor שהיה מציג מידע גרפי על אחוזי הניצול של משאבי המערכת. שני היישומים האלו היוו למעשה את הבסיס למנהל המשימות של חלונות NT.
היסטוריה > חלונות NT 4.0

הגרסה הראשונית של מנהל המשימות, שנכללה בחלונות NT, כללה רק 3 לשוניות: יישומים (הייתה מציגה את כל היישומים הפתוחים כרגע, ונתנה אפשרות לסיים את פעולתו של יישום כלשהו כgraceful exit), תהליכים (דרכו המשתמש היה יכול להכריח תהליך כלשהו להסתיים כforce quit), וביצועים (דרכו המשתמש היה יכול לצפות באחוזי השימוש במעבד ובזיכרון הווירטואלי). מסך זה נשאר ללא שינוי מהותי בחלונות 2000.
היסטוריה > חלונות XP

בחלונות XP התווסף תפריט ובו אפשרויות יציאה מהמשתמש וכיבוי המחשב, אפשרויות שאמנם קיימות גם בתפריט ההתחל, אולם דרך מנהל המשימות ניתן לעשות בהן שימוש כאשר שולחן העבודה קרס או שהמעטפת הגרפית (Explorer.exe) לא הייתה נטענת כמו שצריך.
בנוסף לכך, נוספה תמיכה בתהליכים בעלי יותר מ-15 תווים בשמם. בגרסאות קודמות התוכנה הייתה חותכת שמות ארוכים מדי, אולם החל מXP השמות מוצגים במלואם. התווספו שתי לשוניות חדשות: "רשת" - שהייתה מציגה את אחוזי השימוש בחיבורי הרשת במחשב, ו"משתמשים". בעוד שלשונית ה"משתמשים" נשארה עם יתר גרסאותיה של חלונות, לשונית ה"רשת" אוחדה בסופו של דבר עם לשונית ה"ביצועים".
היסטוריה > חלונות ויסטה ו-7

בחלונות ויסטה נוספו אפשרויות נוספות למנהל המשימות, וביניהן:
הלשונית "שירותים", ממנה המשתמש יכול לקבל מידע על שירותי מערכת הפועלים כרגע, וכן להפעיל או להשבית אותם, בדומה לכלי המערכת services.msc.
אפשרות להציג את הנתיב ממנו פועל התהליך ואת שורת הפקודה שגרמה להפעלתו בלשונית "תהליכים". דבר זה מקל על המשתמש או הטכנאי במציאת וירוסים המתחזים לתהליכי מערכת ועל הסרתם.
מנהל המשימות יציג כברירת מחדל רק את התהליכים שרצים במרחב של המשתמש הנוכחי. כדי להציג תהליכים משאר המשתמשים, על המשתמש לקבל גישת מנהל מערכת. דבר זה נועד להקשות על וירוסים המשבשים את פעולתו של מנהל המשימות.
אפשרות ליצירת קובץ Dump מתהליך מסוים כדי לבצע איתור שגיאות במקרה והתהליך קרס.
בנוסף לכך, תפריט אפשרויות הכיבוי והיציאה מהמערכת שהתווסף בחלונות XP, הוסר במנהל המשימות של ויסטה ו-7.
"סגירת תוכנית" בחלונות 98.
חלונות NT 4.0: גרסה ראשונה של מנהל המשימות. המראה הכללי לא השתנה גם בחלונות 2000.
חלונות XP. בגרסה זו נוספו לשוניות למעקב אחרי ביצועי הרשת ולמעקב אחרי משתמשים.
חלונות 7. בגרסה זו יש לקבל גישת מנהל מערכת לצורך הצגת תהליכים מכל המשתמשים.
הערות שוליים

↑  Computer Hope web site
↑  את רשימת התהליכים המלאה המשתמש היה יכול לקבל דרך יישום חיצוני כמו Process Explorer.
מפיסטו (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קלאוס מאן 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  המבורג, ברלין 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-20 של המאה ה-20, שנות ה-30 של המאה ה-20 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1936 
 
מפיסטו: רומאן קריירה (בגרמנית: Mephisto: Roman einer Karriere) הוא ספרו הידוע ביותר של קלאוס היינריך תומאס מאן, שנכתב ב-1936 ויצא לאור באמסטרדם.
הספר הוא דיוקן מוסווה אך במעט של השחקן גוסטף גרינדגנס. השערורייה הספרותית שהתחוללה סביב הספר הקנתה לו פרסום שלאחר המוות במערב גרמניה, לאחר שבנו המאומץ של גרינדגנס פנה לבית המשפט בניסיון לאסור את הפצת הספר לאחר פרסומו הראשון במערב גרמניה בתחילת שנות השישים. לאחר שבע שנים של דיון משפטי, בית המשפט העליון של מערב גרמניה אסר על הפצת הספר בתוצאה של שלושה נגד שלושה. למרות האיסור נדפסו ונמכרו בגרמניה כ-700,000 עותקים. ב-1971 התבטלה התביעה בשם חופש האמנות. כשהספר יצא לאור מחדש בגרמניה ב-1981, לא נשמעו קולות מחאה. קלאוס מאן הקפיד להדגיש כי לא התכוון לצייר את דמותו של איש מסוים, וכי מפיסטו שלו אינו אדם זה או אחר, אלא תמהיל של תכונות שונות, וכי הכוונה הייתה לתאר דמות סמלית, על רקע חברתי-פוליטי מסוים. אך למעשה, דמותו של השחקן הפגן מתבססת ברובה על דמותו של השחקן הגרמני גוסטף גרינדגנס, גיסו לשעבר של מאן, שהיה נשוי זמן קצר לאחותו האהובה אריקה, והיה גם, בהמשך, בן-חסותו של גרינג.
עיבודים

ב-1981 עובד הספר לסרט קולנוע בשם Mephisto.
הספר תורגם מגרמנית לעברית על ידי ניצה בן-ארי והופיע ב-1990 בתל אביב בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 'הספרייה החדשה למנויים', תחת השם מפיסטו: רומאן קריירה.  הוא עובד למחזה "מפיסטו" על ידי הלל מיטלפונקט. המחזה הוצג ב-1988 על ידי תיאטרון באר שבע, וב-2016 על ידי התיאטרון הקאמרי.
הערות שוליים

↑  תוכניית המחזה "מפיסטו באתר התיאטרון הקאמרי, עמוד 4 ('"מפיסטו" של קלאוס מאן')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119538197 (data)  GND: 4130662-4
מנהל הלילה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הרומן מנהל לילה מאת ג'ון לה קארה
 סוגה:  דרמה ריגול
 כותבים:  דייד פאר 
 בימוי:  סוזנה ביר 
 שחקנים:  טום הידלסטון יו לורי אוליביה קולמן טום הולנדר טוביאס מנזיס אליזבת דביקי אליסטר פטרי דאגלס הודג' אנטוניו דה לה טורה
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  6 
 הפקה
 מפיק:  רוב בולוק
 חברת הפקה:  The Ink Factory BBC Demarest Films AMC
 הפצה:  IMG
 אתר צילומים:  מיורקה, לונדון, צרמט, מרקש 
 צלמים:  מייקל סנימן
 מוזיקה:  ויקטור רייס
 אורך פרק:  58 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC One (הממלכה המאוחדת) AMC (ארצות הברית)
 רשת שידור בישראל:  כאן 11 ערוץ AMC
 תקופת שידור מקורית:  21 בפברואר 2016 – 27 במרץ 2016
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מנהל הלילה (באנגלית: The Night Manager) היא מיני-סדרה בריטית בבימויה של סוסנה בייר ובכיכובם של טום הידלסטון, יו לורי, אוליביה קולמן, דייוויד היירווד, טום הולנדר ואליזבת דביקי. הסדרה מבוססת על רומן באותו שם מאת ג'ון לה קארה משנת 1993, שעובד לתקופה נוכחית על ידי דייוויד פאר. שידור הסדרה בת ששת הפרקים החל בערוץ BBC One ב-21 בפברואר 2016. בארצות הברית שודרה הסדרה בערוץ AMC החל מ-19 באפריל 2016. הסדרה נמכרה ליותר מ-180 מדינות. עונה שנייה של הסדרה הוזמנה על ידי BBC ו-AMC.
הסדרה "מנהל הלילה" הייתה מועמדת ל-36 פרסים וזכתה ב-11 פרסים, בהם פרס אמי לבמאית סוזאנה בייר, ולמלחין ויקטור רייס, ושלושה פרסי גלובוס הזהב להופעה הטובה ביותר לשחקן טום הידלסטון, ההופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה לשחקנית אוליביה קולמן, וההופעה הטובה ביותר לשחקן יו לורי.
ב-2023 יצאה עיבוד הודי, בכיכובם של אניל קאפור, אדיטייה רוי קאפור וסובהיטה דהוליפלה. ב-11 באפריל 2024, פורסם כי הסדרה חודשה לעונה שנייה ושלישית על ידי BBC One ו-Amazon Prime Video, כאשר הידלסטון אישר שיחזור לתפקידו.
תקציר העלילה

ג'ונתן פיין (טום הידלסטון) הוא מנהל לילה במלון יוקרתי וחייל לשעבר, שאנג'לה בר (אוליביה קולמן) מהמודיעין הבריטי מגייסת אותו לשורותיה. המשימה המוטלת עליו היא לנווט בין וייטהול לבין וושינגטון הבירה, ולגלות את הברית בין קהילת המודיעין לסחר בנשק לא חוקי. הוא חייב לחדור למעגל הפנימי של סוחר הנשק ריצ'רד אונסלו רופר (יו לורי), חברתו ג'ד (אליזבת דביקי), ועוזרו קורקורן (טום הולנדר).
צוות השחקנים

טום הידלסטון – ג'ונתן פיין
יו לורי – ריצ'רד אונסלו רופר
אוליביה קולמן – אנג'לה בר
טום הולנדר – מייג'ור "קורקי" לאנס קורקורן
אליזבת דביקי – ג'מימה "ג'ד" מרשל
אליסטר פטרי – אלכסנדר "סנדי" לנגבורן, לורד לנגבורן
נטשה ליטל – קרוליין לנגבורן, ליידי לנגבורן
דאגלס הודג' – רקס מייהו
דייוויד היירווד – ג'ואל סטדמן
טוביאס מנזיס – ג'פרי דרומגול
אנטוניו דה לה טורה – חואן אפוסטול
אדיל אקטר – רוב סינגהל
מייקל נרדון – פריסקי
הוביק קיוצקריאן – טאבי
נואה ג'ופ – דני רופר
דייוויד אוורי – פרדי חמיד
אמיר אל-מסרי – יוסוף
אורה אטיקה – סופי (סמירה) אלקאן
נאסר ממרזיה – עומאר ברגתי
ראסל טובי – סיימון אוגילבי
ניל מוריסי – הארי פלפרי
קתרין קלי – פמלה
ביג'אן דנסמנד – קויאמי
האנה סטיל – מרילין
הפקה

בינואר 2015 פורסם שהפקת הסדרה תערך בשיתוף ה-BBC, רשת AMC ו-The Ink Factory.
שלב הצילומים החל ב-19 במרץ 2015 בעיירת הנופש צרמט שבשווייץ. בהמשך ההפקה הועברה ללונדון. בין 13 ל-17 באפריל 2015 הצילומים נערכו בבלקפול מיל קוטג', הרטלנד אבי, ובעיר הרטלנד שבדבון ובסביבותיה. ב-20 באפריל 2015 הועברה ההפקה לעיר מרקש שבמרוקו. המלון Es Saadi Resort שימש לצילומי מלון נפרטיטי בקהיר. בסוף מאי ההפקה הועברה למיורקה שבספרד, הצילומים נמשכו במיורקה עד 3 ביולי 2015.
הסופר ג'ון לה קארה הופיע בתפקיד קמע בפרק הרביעי של הסדרה.
ממלכת נאפולי הנפוליאונית

ממלכת נאפולי (באיטלקית: Regno di Napoli; בנפוליטנית: Regno 'e Napule; בצרפתית: Royaume de Naples) הייתה מדינת חסות צרפתית בדרום איטליה שהוקמה בשנת 1806 כאשר פרננדו הרביעי והשביעי, מלך נאפולי וסיציליה מבית בורבון צידד בקואליציה השלישית נגד נפוליאון ובתמורה הודח מממלכתו על ידי פלישה צרפתית. ז'וזף בונפרטה, אחיו הבכור של נפוליאון הראשון, הוצב במקומו: ז'וזף העניק את התואר "נסיך נאפולי" כתורשה לילדיו ולנכדיו. כאשר ז'וזף הפך למלך ספרד בשנת 1808, מינה נפוליאון את גיסו ז'ואקים מירא לתפוס את מקומו. מירא הודח מאוחר יותר על ידי קונגרס וינה בשנת 1815 לאחר שפגע באוסטריה במלחמה הנאפוליטנית, בה הובס באופן מכריע בקרב טולנטינו.
היסטוריה

למרות שהמלכים הנפוליאונים כונו רשמית מלך נאפולי וסיציליה, השליטה הבריטית בים התיכון מנעה מהצרפתים להשיג שליטה על סיציליה, שאליה ברח פרדיננד, והכוח הצרפתי הוגבל לממלכת נאפולי היבשתית בלבד בעוד פרננדו המשיך לגור בממלכת סיציליה ולשלוט בה.
ברוח המודרניזציה של המהפכה הצרפתית, המשטרים של ז'וזף ומירא יישמו תוכנית של רפורמות גורפות בארגון ובמבנה של הממלכה הפיאודלית העתיקה. ב-2 באוגוסט 1806 בוטל הפיאודליזם, וכל הזכויות והפריבילגיות של האצולה בוטלו.  גם העיסוק בחקלאות מס הופסק. גביית כל המיסים הוכנסה אט אט לשליטה מרכזית ישירה כשהממשלה הוציאה את הקבלנים ופיצתה את אלה שאיבדו את הרשאות גביית המס הפיאודליות שלהם באיגרות חוב.  מערכת תאורת הרחוב הציבורית הראשונה, בדגם של פריז, הותקנה גם בעיר נאפולי בתקופת שלטונו של ז'וזף.
בהמשך לרגש האנטי-פקידותי של המהפכה, רכוש הכנסייה הוחרם בהמוניהם ונמכר במכירה פומבית כ-biens nationalaux (כפיצוי על אובדן הפריבילגיות הפיאודליות, האצילים קיבלו תעודה שניתן היה להחליף בנכסים כאלה). עם זאת, לא כל אדמות הכנסייה נמכרו מיד, וחלקן נשמרו לתמיכה בקרנות צדקה וחינוך.  גם רוב המסדרים הנזיריים דוכאו וכספם הועברו לאוצר המלוכה; הבנדיקטינים והישועים פורקו, אבל ז'וזף שמר על הפרנציסקנים.
בשנת 1808 ז'ואקים מירא, בעלה של אחותו של נפוליאון קרולין, קיבל את הכתר של נאפולי מהקיסר לאחר שז'וזף קיבל בעל כורחו את כס המלכות של ספרד.
מירא הצטרף לנפוליאון במערכה ההרסנית של 1812, וככל שהתגלגלה נפילתו של נפוליאון, ביקש יותר ויותר להציל את ממלכתו. הוא פתח בתקשורת עם האוסטרים והבריטים, וחתם על הסכם עם האוסטרים ב-11 בינואר 1814, שבו, בתמורה לוויתור על תביעותיו לסיציליה ולמתן תמיכה צבאית לבעלות הברית במלחמה נגד הקיסר לשעבר שלו, אוסטריה תבטיח לו את המשך החזקה של נאפולי.  בהצעדת חייליו צפונה, הצטרפו הנאפוליטנים של מירא לאוסטרים נגד בנו החורג של נפוליאון, אז'ן דה בוארנה, המשנה למלך ממלכת איטליה. לאחר שפתח בתחילה תקשורת סודית עם אז'ן כדי לבחון את האפשרויות שלו להחליף צד שוב, מירא לבסוף התחייב לצד של בעלות הברית ותקף את פיאצ'נצה.  עם התפטרותו של נפוליאון ב-11 באפריל 1814 ושביתת הנשק של אז'ן, חזר מירא לנאפולי. עם זאת, בני בריתו החדשים לא בטחו בו, והוא השתכנע שהם עומדים להדיח אותו.
עם שובו של נפוליאון ב-1815, מירא תקף מרימיני לעבר הכוחות האוסטריים בצפון איטליה במה שהוא ראה כהתקפת מנע. המעצמות בקונגרס וינה הניחו שהוא מתואם עם נפוליאון, אבל זה היה, למעשה, ההפך מהאמת, שכן נפוליאון ביקש אז להבטיח הכרה בשובו לצרפת באמצעות הבטחות לשלום, לא למלחמה. ב-2 באפריל, מירא נכנס לבולוניה ללא קרב. ובכל זאת, עד מהרה הוא נסוג כשהאוסטרים חצו את הפו באוצ'יובלו, וכוחותיו הנאפוליטניים התפרקו בסימן הראשון של התכתשות. מירא נסוג לצ'זנה, אחר כך אנקונה, ואז טולנטינו.  בקרב טולנטינו ב-3 במאי 1815 נסחף הצבא הנאפוליטני הצידה. אף על פי שמירא ברח לנאפולי, עמדתו הייתה בלתי ניתנת להגנה, ובמהרה הוא המשיך בבריחתו ועזב את נאפולי לצרפת.
פרננדו הרביעי והשישי הוחזר לכסאו במהרה, וממלכת נפוליאון הגיעה לקיצה. קונגרס וינה אישר לפרננדו את שתי הממלכות העתיקות שלו, נאפולי וסיציליה, אך תחת התואר המאוחד החדש של מלך שתי הסיציליות, שישרוד עד 1861.
דגלי המדינה

1806–1808
דגל נאפולי לאחר שז'וזף בונפרטה עלה לשלטון.
1808–1811
דגל נאפולי לאחר שז'ואקים מירא עלה לשלטון.
1811–1815
דגל נאפולי
דגל אזרחי
שלט אצולה 
1806–1808
 של ז'וזף בונפרטה
שלט אצולה 
1808–1815
 של ז'ואקים מירא
לקריאה נוספת

ג'וליאנו פרוקצ'י, תולדות העם האיטלקי, לונדון: 1970.
אוון קונלי, ממלכות הלוויין של נפוליאון, לונדון: 1965.
הערות שוליים

↑  Procacci, 266.
↑  Connelly, 80.
↑  Connelly, 81.
↑  Connelly, 78.
↑  Connelly, 304.
↑  Connelly, 310.
↑  Connelly, 323.
ז'וזף בונפרטה כמלך נאפולי, 1808
ז'ואקים מירא כמלך נאפולי, בסביבות 1812
מירוסלאב ג'וקיץ'

מירוסלאב ג'וקיץ' (בסרבית: Мирослав Ђукић; נולד ב-19 בפברואר 1966) הוא כדורגלן עבר ומאמן סרבי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

ג'וקיץ' התחיל את הקריירה שלו במצ'ווה שאבאץ מהליגה היוגוסלבית השנייה ובשנת 1989 הצטרף לראד בלגרד מליגת העל היוגוסלבית. בשנת 1990 חתם בדפורטיבו לה קורוניה מהליגה הספרדית השנייה. בעונתו הראשונה במועדון היה שותף לעלייה שלו ללה ליגה, בהמשך זכה עמה בגביע המלך הספרדי והשתתף עמה בשלב הבתים של ליגת האלופות. בשנת 1997 סיים את חוזהו במועדון ושוחרר.
בקיץ 1997 חתם בוולנסיה. ג'וקיץ' הגיע עם ולנסיה פעמיים לגמר ליגת האלופות בהן הפסידה וזכה עמה באליפות בעונת 2001/2002 אחרי 31 שנים ללא התואר.
בקיץ 2003 חתם בטנריפה במדיה שיחק עונה אחת ואחריה פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית

ב-27 בפברואר 1991 ג'וקיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוגוסלביה, בתיקו 1-1 נגד טורקיה. ב-29 באוקטובר 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-7 נגד הונגריה.
קריירה אימון

בשנת 2006 מונה לאימון נבחרת הצעירה של סרביה אותה הוביל לגמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007. ב-23 בינואר 2007 מונה במקביל למאמנה של פרטיזן בלגרד. בתקופתו בקבוצה זכה בתואר מאמן השנה בסרביה. בתחילת שנת 2008 עזב את פרטיזן ושימש כמאמן הנבחרת הבוגרת במשך כשמונה חודשים.
ב-11 ביוני 2009 מונה למאמנה של מוסקרון הבלגית, אותה אימן עד להתפרקות המועדון בדצמבר 2009.
במרץ 2011 ג'וקיץ' מונה למאמן הרקולס עד לסיום העונה. בסיום העונה, ירדה הרקולס לליגה השנייה. ב-6 ביולי 2011 ג'וקיץ' חתם לשלוש שנים בריאל ואיאדוליד. בעונתו הראשונה, הצליח להוביל את המועדון לעלייה ללה ליגה ואימן אותה גם בעונה שאחריה.
בקיץ 2013 החליף את ארנסטו ואלוורדה כמאמן ולנסיה, אותה אימן עד ה-16 בדצמבר לאחר ההפסד 3-0 לאתלטיקו מדריד.
ב-20 באוקטובר 2014 מונה למאמנה של קורדובה.
ב-23 בינואר 2017 הצטרף לא-שבאב מאיחוד האמירויות הערביות. בסיום העונה המועדון התאחד עם אל-אהלי לשבאב אל-אהלי דובאי וכתוצאה מהאיחוד ג'וקיץ' עזב את המועדון.
ביוני 2017, חזר לקדנציה בפרטיזן. בקדנציה זו ג'וקיץ' עלה לכותרות בעיקר בגלל מספר אימרות שנויות במחלוקת.
ב-22 בדצמבר 2019 מונה למאמנה של ספורטינג חיחון.