stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקס הורקהיימר

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1895 הקיסרות הגרמנית צופנהאוזן (אנ'), וירטמברג, גרמניה
 פטירה:  7 ביולי 1973 (בגיל 78) גרמניה המערבית נירנברג, בוואריה, מערב גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן, Dillmann-Gymnasium Stuttgart, אוניברסיטת גתה בפרנקפורט, אוניברסיטת פרייבורג 
 מנחה לדוקטורט:  הנס קורנליוס 
 מוסדות:  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת שיקגו 
 מונחה לדוקטורט:  אלפרד שמידט 
 זרם:  אסכולת פרנקפורט 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, תאוריה חברתית, עידן הנאורות 
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה באוניברסיטה, סוציולוג, איש חינוך, מבקר ספרות 
 הושפע מ:  קאנט, הגל, מרקס, פרויד, שופנהאואר, אדורנו
 השפיע על:  אדורנו, וולטר בנימין, הרברט מרקוזה, אריך פרום, האברמאס
 מדינה:  גרמניה, ארצות הברית 
 יצירות ידועות:  Gesammelte Schriften, Dialectic of Enlightenment, ליקוי מאורות התבונה 
 פרסים והוקרה:  Goethe-Plakette des Landes Hessen (1970) לוחית גתה של עיריית פרנקפורט (1953) אזרח כבוד של פרנקפורט בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
מקס הורקהיימר (בגרמנית: Max Horkheimer;‏ 14 בפברואר 1895 – 7 ביולי 1973) היה פילוסוף וסוציולוג יהודי-גרמני. נודע בעיקר כמייסד ואחת הדמויות המרכזיות של אסכולת פרנקפורט והתאוריה הביקורתית.
קורות חייו

נולד למוריץ ובאבט לבית לאוכהיימר בפרבר של שטוטגרט. לאביו היה מפעל לטווית חוטים סינתטיים. בת-דודתו מצד אמו היא ילה לפמן, לימים סופרת ועיתונאית.
בשנת 1911, בתום כיתה י', עזב את הגימנסיה בשטוטגרט והחל הכשרה מקצועית במפעל של אביו. לאחר השתלמות בבריסל שב למפעל והפך לסגן המנכ"ל. בזכות תפקידו הצליח לדחות את גיוסו לצבא עד שנת 1917. בשנת 1919 השלים את לימודיו התיכוניים במינכן והחל בלימודים אקדמיים. בשנת 1922 סיים דוקטורט באוניברסיטת פרנקפורט אצל הפילוסוף והפסיכולוג הנס קורנליוס. בשנת 1926 נישא לרוזה לבית ריקר, ששימשה בעבר כמזכירה של אביו.
הוא היה מנהל המכון של פרנקפורט למחקר חברתי (1930 - 1958) ורקטור באוניברסיטת פרנקפורט (1953 - 1958).
נפטר בנירנברג ב-1973.
ראו גם

אלפרד שמידט (סטודנט)
לקריאה נוספת

ת.ו. אדורנו, מ. הורקהיימר, אסכולת פרנקפורט (מבחר), ספריית פועלים, 1993.
מ. הורקהיימר, ליקוי מאורות התבונה (מאנגלית: אביעד שטיר; מבוא: צבי רוזן), הוצאת שלם, 2009.
אחרי המלחמה (מיני-אלבום)

"אחרי המלחמה" הוא מיני-אלבום הבכורה מאת המוזיקאי הישראלי תומר ישעיהו, שיצא לאור ב-1 בדצמבר 2024.
רקע והפקה

ישעיהו כתב והלחין את שירי האלבום בין דצמבר 2023 לפברואר 2024, בהשראת מלחמת חרבות ברזל והסיפורים ששמע במהלך נסיעותיו. האלבום הופק מוזיקלית על ידי ישעיהו עצמו, בשיתוף עם נגנים כמו שחר חזיזה (תופים) ועדי גיגי (גיטרה בס).
תוכן האלבום

האלבום כולל חמישה שירים. הרצועה הפותחת, "יניב" היא שיר המתאר שיחה עם חקלאי בשם יניב, שבשדהו התנהלו קרבות. הרצועה השנייה, "קצת כל הזמן", עוסקת ברגשות ובקשרים אישיים בתקופה של חוסר ודאות. הרצועת השלישית, "אחרי המלחמה", מתארת את החלומות והתקוות ליום שאחרי המלחמה, ותוהה האם נחזור להיות מי שהיינו. הרצועה הרביעית, "לא מוצא סיבות", מתמקדת בתחושות של חיפוש ומשמעות בחיים, ורצועת הסיום - "מנגינה של בוזוקי" היא קטע כלי המדגיש את נגינת הבוזוקי של ישעיהו.
סינגלים

הסינגל "יניב" יצא לאור לפני השקת האלבום, וזכה לתשומת לב בשל התוכן הרגשי והחיבור לאירועי התקופה.
תגובות וביקורות

האלבום התקבל בחום על ידי הקהל והמבקרים, שהעריכו את היכולת של ישעיהו לשלב בין סיפורים אישיים להקשרים חברתיים רחבים.
הופעות

עם יציאת האלבום, ישעיהו יצא לסיבוב הופעות ברחבי ישראל, כולל הופעות בירושלים, באר שבע ופרדס חנה.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי תומר ישעיהו.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | יניב  | 3:58 |
| 2. | קצת כל הזמן  | 2:50 |
| 3. | אחרי המלחמה  | 3:50 |
| 4. | לא מוצא סיבות  | 4:06 |
| 5. | מנגינה של בוזוקי  | 3:28 |
| משך כולל: | משך כולל: | 18:14 |
הערות שוליים

1 2 3  יובל אראל‏, תומר ישעיהו – אחרי המלחמה, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 5 בדצמבר 2024
↑  תומר ישעיהו - אחרי המלחמה, באתר patiphon
1 2  בחירות העורכים - כאן 88 | 7.1.2025, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 8 בינואר 2025
↑  תומר ישעיהו – יניב, קישור לקובץ word עם מניפסט על הסינגל "יניב"
מאניש דאיאל

| --- | --- |

דאיאל, 2017
 לידה:  17 ביוני 1983 (בן 41) אורנג'בורג, ארצות הברית 
 שם לידה:  Manish Sudhir Patel 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון  Heathwood Hall Episcopal School 
 פרופיל ב-IMDb
 
מאניש פאטל (באנגלית: Manish Patel; נולד ב-17 ביוני 1983), הידוע יותר בשם מאניש דאיאל, הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרת הנעורים "90210", בסרט "מסע של מאה צעדים". בשנים 2018–2023 הוא כיכב בסדרת הדרמה הרפואית "המתמחה" בתור אחד התפקידים הראשיים.
ביוגרפיה

דאיאל נולד כמאני פאטל למשפחה הודית באורנגבורג שבקרוליינה הדרומית. הוריו חימה וסודהיר פאטל הם מגוג'ראט. הוא משתמש בשם הפרטי של סבו, דאיאל, כשם הבמה שלו. הוא למד בבית הספר היסודי מרשל ומאוחר יותר למד בהיטלווד הול בקולומביה, קרוליינה הדרומית. לאחר מכן למד לתואר במנהל עסקים מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 2005, עבר לניו יורק כדי להמשיך בקריירה שלו בקולנוע טלוויזיה, וחמש שנים אחר כך עבר לגור בלוס אנג'לס שם הוא מתגורר כיום. דאיאל נשוי עם שני ילדים.
קריירה

דאיאל התחיל את הקריירה שלו בהופעות פרסומות לאומיות עבור מקדונלד'ס, נינטנדו ודומינו'ס פיצה. שיחק במספר הצגות באוף ברודוויי ומילא תפקיד קטן "שוליית הקוסם" ובסרט אפקט הדומינו של פאולה ואן דר אוסט. לאחר שהתארח ב-"CSI: לאס וגאס", דאיאל המשיך לשחק את האל, אנליסט מחשבים, בסדרת הטלוויזיה "רוביקון". דאיאל כיכב גם בקומדיה הרומנטית "Walkaway" בשנים 2010 ו-2011 שיחק את ראווי, ב-"Outsourced", סדרה קומית של NBC. הוא שיחק גם סטודנט חוץ במכללה המחלים מסרטן, בעונה השלישית והרביעית של "90210". הוא כיכב בתפקיד ראשי בסרט "מסע של מאה צעדים" לצד הלן מירן משנת 2014. משנת 2018 עד 2023 הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה של פוקס, "המתמחה".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | לשבור את ההתמכרות: אמת לא נוחה |  |  |
| 2008 | Cain's Mark | צועני |  |
| 2009 | Karma Calling | חניך |  |
| 2010 | שוליית המכשף | פקיד |  |
| 2010 | Wallkaway |  |  |
| 2011 | השיחה | טארוק |  |
| 2011 | The Whirling Dervish | זאהיר |  |
| 2012 | אפקט הדומינו | סיד |  |
| 2012 | הצפרדע הלבן | אג'יט |  |
| 2012 | Breaking the Girls | טים |  |
| 2014 | מסע של מאה צעדים | חסן קדאם |  |
| 2014 | I'm Obsessed with You | סיירוס קאפור |  |
| 2017 | Viceroy's House | ג'יט קומאר |  |
| 2020 | הולידייט | פארוק |  |
| 2022 | רייז - הסיפור של משפחת אנטטוקומפו (אנ') | קווין סטפנידס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | רוביקון | האל | דמות חוזרת |
| 2010 | במיקור חוץ | ראווי | כוכב אורח |
| 2010 | CSI: חקירת זירת פשע | רישי פאריין | כוכב אורח |
| 2011 | חוק וסדר: כוונה פלילית | סמיר דוס | פרק: "לילד בכובע הסריג הכחול" |
| 2011–2012 | 90210 | ראג' כר | דמות חוזרת |
| 2012 | הוחלפו בלידתן | צוללן | כוכב אורח |
| 2012 | האישה הטובה | דינש | כוכב אורח |
| 2014 | חוק וסדר: מדור מיוחד | פאריד סלים | כוכב אורח |
| 2016 | קוד שרוף | ריאן ריי | דמות חוזרת |
| 2016–2017 | סוכני S.H.I.E.L.D. | ויג'יי נאדייר | 3 פרקים |
| 2018–2023 | המתמחה | ד"ר דבון פרבש | תפקיד ראשי |
| 2019 | מהיר ועצבני: מרוצי מרגלים | שאשי דהאר | דיבוב |
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Grand Theft Auto IV | מוחמד |  |
| 2009 | Grand Theft Auto: Chinatowns Wars | ספק נקניקיות |  |
| 2011 | Stars Wars: The Old Republic | קולות נוספים |  |
הערות שוליים

↑  "THE JOURNEY OF A LIFETIME: Orangeburg native hits big screen in first leading role | Life and Style". Thetandd.com. 10 באוגוסט 2014. נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Manish Dayal on The Hundred-Foot Journey". Vanity Fair. 1 באוגוסט 2014. נבדק ב-28 באוגוסט 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brown, Emma (7 באוגוסט 2014). "Discovery:Manish Dayal". נבדק ב-30 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'The Hundred-Foot Journey' tells a satisfying, delicious tale | The Daily Californian". Dailycal.org. 15 באוגוסט 2014. נבדק ב-13 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5567698  BnF: cb169564422 (data)  GND: 1077047576  ISNI: 0000 0004 4436 8050  LCCN: no2015000086  NKC: xx0192635  NTA: 387612211  SUDOC: 225888483  VIAF: 313296987   WorldCat (עם VIAF): 313296987 
דאיאל בשנת 2014
אור (שיר של שושנה דמארי)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע שושנה דמארי
 מתוך האלבום "אור"
 יצא לאור:  מאי 1988
 מקום הקלטה:  אולפני טריטון
 שפה:  עברית
 אורך:  1:50
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  נעמי שמר
 לחן:  נעמי שמר
 הפקה:  מתי כספי
 עיבוד:  מתי כספי
 גרסאות כיסוי:  תמר גלעדי • אליעד נחום • גיא מזיג • יובל דיין ודפנה אליקים
 
"אור" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית שושנה דמארי, שהתפרסם ב־1988 כסינגל וכשיר הנושא של אלבום האולפן האחרון של הזמרת, "אור" (1988). נעמי שמר כתבה והלחינה את השיר, ומתי כספי עיבד והפיק אותו מוזיקלית.
על השיר

"אור" חובר לאלבום האולפן האחרון של שושנה דמארי ולביצועו על ידי הזמרת בפסטיבל מחול כרמיאל. נעילת הפסטיבל עם השיר בביצוע דמארי הפכה למסורת.
כותבת ומלחינת השיר, נעמי שמר, התכוונה ש"אור" יהיה שיר איטי ושקט, אך מעבד האלבום והמפיק המוזיקלי, מתי כספי, עיבד אותו באופן שהקנה לו אופי קצבי וחגיגי יותר. שמר לא אהבה בתחילה את העיבוד החדש של כספי – ואף התלוננה על כך באוזניו של דודו אלהרר, המפיק האחראי של האלבום, אך בהמשך, כשראתה שהשיר הפך ללהיט גדול, שינתה את דעתה והחלה לאהוב אותו.
השיר כתוב בגוף ראשון ובלשון נקבה וכולל את המילה "זוכרת", פרטים שמעוררים הקשרים אוטוביוגרפיים לכותבת השיר.
בשיר ארבעה בתים שבהם משולב פזמון חוזר, עד לסיומת השיר. כל בית נפתח במילה "אור" ומתאר שלב אחר ביממה: שני הבתים הראשונים מתארים את הבוקר, הבית השלישי מתאר את הצהריים והבית הרביעי מתאר את הערב. הפזמון החוזר קורא לבואה של השמש, סמל האור. המסר העיקרי בשיר נמצא במשפט שחותם את הפזמון: ”עוצמת את עיני, אבל השמש היא בפנים” – האור המשמעותי ביותר הוא האור הפנימי שהאדם מייצר בתוכו. סיומת השיר מביאה שוב את זמני היממה, אך הפעם בסדר הפוך: ערב, צהריים ולבסוף בוקר, כסיום אופטימי לשיר.
מצעדים

"אור" הוצג ל"פינה לשיפוטכם" של "מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־31 במאי 1988 וצעד 14 שבועות עד 14 בספטמבר 1988, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום השלישי ב־19 ביולי 1988.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ח של רשת ג' השיר דורג במקום ה־16.
מצעדים > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1988)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1988)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1988)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1988)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 3  |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשמ"ח)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשמ"ח)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשמ"ח)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (תשמ"ח)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 16  |  |
משתתפים

שושנה דמארי – זמרה
בהשתתפות נגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית
משה זורמן – פסנתר
משתתפים > הפקה

מפיק מוזיקלי ומעבד – מתי כספי
מפיק אחראי – דודו אלהרר
הקלטה, מיקס – יעקב מורנו
טכנאי הקלטה – שחר צרפתי
גרסאות כיסוי

תמר גלעדי כללה את השיר באלבום שהקליטה ב־2011 משירי נעמי שמר, "בלוז לנעמי". אליעד נחום ביצע את השיר בחגיגות יום העצמאות ה־73 למדינת ישראל שנערכו ב־2021 בבית הנשיא.
בדצמבר 2023, לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הקליט גיא מזיג גרסת כיסוי לשיר לזכרה של נועה מרציאנו, תצפיתנית שנחטפה לעזה ממוצב נחל עוז ונרצחה בבית החולים שיפא בידי מחבלי חמאס.
ב־13 במאי 2024, בטקס הדלקת המשואות בלילו של יום העצמאות ה־76 למדינת ישראל, ביצעה הזמרת יובל דיין בשיתוף דפנה אליקים בת ה־15, שנחטפה לעזה במתקפה ושוחררה בפעימה השלישית של עסקת נובמבר, את השירים "אור" ו"שהשמש תעבור עלי" (של ירדנה ארזי).
הערות שוליים

1 2  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 31 במאי 1988, באתר פזמונט
1 2 3 4 5  אור – שושנה דמארי (אלבום), באתר Discogs
1 2 3  נתוני היצירה, באתר אקו"ם
1 2  "אור" בביצוע תמר גלעדי, באתר יוטיוב
1 2  "אור" בביצוע אליעד נחום, באתר יוטיוב
1 2  "אור" בביצוע גיא מזיג, באתר יוטיוב
1 2  יובל דיין ודפנה אליקים – אור / שהשמש תעבור עלי (Prod. By Tal Forer), באתר יוטיוב
↑  אור עולה בבקר על אגם רחוק זוכרת (טקסט בלבד) (זמר), באתר הספרייה הלאומית
↑  מיוחד לפסטיבל: גרסה חדשה לשיר בביצוע של עידן רייכל, באתר zhk.co.il, ‏27 ביולי 2021
1 2 3  אור – שושנה דמארי, באתר shiru.me
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 14 בספטמבר 1988, באתר פזמונט
1 2  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 19 ביולי 1988, באתר פזמונט
1 2  המצעד השנתי לשנת תשמ"ח של רשת ג', באתר פזמונט
↑  "מקום בצמרת" – מצעד הפזמונים העבריים – רשת ג' – קול ישראל – 19.7.88, "חדשות", 20 ביולי 1988, באתר הספרייה הלאומית
↑  קרן נויבך, אימה של נועה מרציאנו: "ניתקתי את השיחה כדי שלא ימצאו אותה, ובעצם לא נפרדתי", באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 13 במאי 2024
אושי מסלה

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1991 (בת 33) רחובות, ישראל 
 שם לידה:  אושרת מסלה 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  זמרת, שחקנית, מורה לפיתוח קול
 סוגה:  ג'אז אתיופי-ישראלי
 סוג קול:  סופרן
 שפה מועדפת:  עברית, אמהרית
 כלי נגינה:  קונטרבס, פסנתר, גיטרה
 שיתופי פעולה בולטים:  יוסי פיין, מיקה קרני, נומקה, אחינועם ניני, דין דין אביב, אבטה בריהון
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס שר התרבות והספורט לשימור ולטיפוח תרבויות ישראל ע"ש יצחק נבון לשנת 2024
 
אושרת "אושי" מסלה (נולדה ב-20 ביוני 1991) היא זמרת-יוצרת, מפיקה מוזיקלית, מלחינה, מעבדת מוזיקלית, כוכבת ילדים, מורה לריתמיקה, ושחקנית.
ביוגרפיה

נולדה בשם אושרת מסלה ברחובות לפיטג'ה גססה ומרסה מסלה שהגיעו מאתיופיה במבצע משה. גדלה והתחנכה בקריית מלאכי. היא שינתה את שמה לשם הבמה בו היא מופיעה, "אושי".
את דרכה המוזיקלית החלה כשהייתה בת 15 כאשר התחילה לשיר במקהלת בית הספר "אולפנת אמי"ת" בה למדה. בגיל 16 החלה ללמוד פיתוח קול. חצי שנה לאחר מכן החלה לעבוד בפנימיות כממלאת מקום של מורתה. בגיל 21 החלה ללמוד מוזיקה בבית הספר למוזיקה "מזמור" אותו ניהל אקדמית דניאל זמיר.
מיקה קרני בחנה את אושי, ולאחר כמה חודשים בתחילת לימודיה הוציאה אושי שני אלבומים עם קרני, "קול דודי " ו"גן נעול" להם גם כתבה מילים באמהרית. השתיים יצאו יחד עם חברי להקת הפרויקט "קול דודי" למסע הופעות בארצות הברית ובאירופה וביקרו בלמעלה מ-30 מדינות.
בשנת 2017 השיקה את אלבומה הראשון "אושי" בהפקתו של יובל גרשטיין במועדון ה-"אוזן בר" בתל אביב. שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידה. השקת האלבום תועדה בסרט דוקומנטרי "ארץ לבנה" ששודרה ב-HOT8 בו אושי הייתה אחת מהדמויות המרכזיות שזכו לביקורות טובות.
עינב שיף כתב עליה:
העוצמה של "ארץ לבנה" טמונה בדמויות המרשימות שעומדות במרכזה... הדרישה של מסלה להיות קודם "אושרת" ואז "אתיופית" נתקלת במחסום גם ביצירה שהאידאולוגיה שלה אנטי גזענית במובהק...הדברים הנוקבים של מסלה כמו משחררים את הסדרה מאיזשהו מטריקס שבו היא לכודה עד לאותו רגע
בשנת 2017 הופיעה מול ראש ממשלת אתיופיה היילמריאם דסלן בביקורו ההיסטורי בישראל. באותה שנה הופיעה עם אחינועם ניני וגיל דור במופע לכבוד עמותת טנא בריאות. באותה שנה הופיעה מסלה ברשימת הצעירים המבטיחים של המגזר הדתי, שפורסמה בגיליון ה-300 של השבועון מקור ראשון.
בין השנים 2017–2019 הייתה מורה למקהלה ופיתוח קול בקונסרבטוריון גבעת ברנר.
בשנת 2018 ביקרה באתיופיה לראשונה וטסה במטוס שבו טסו נשיא המדינה לשעבר ראובן ריבלין והזמרת אסתר רדא. בחזרה ארצה הוציאה את השיר "סבא אדיס" שנכתב יחד עם הקהילה הממתינה לעלייה באדיס אבבה, השיר הוקלט באתיופיה והופק על ידי יוסי פיין בישראל.
בשנת 2020 אירח יוסי פיין את אושי בפסטיבל הולגאב. שנה לאחר מכן הפיקה אושי את אלבומה השני "לפנות בוקר" בשיתוף פעולה עם יוסי פיין שמיקסס את האלבום.
בדצמבר 2021 הושמעו הקטעים האינסטרומנטליים מהאלבום השני "קסם" "אם ימות גבר" "2018" בפסקול הסרט אחיות בדם ששודר בכאן 11 בתוכנית זמן אמת. בסוף הסרט הושמע שיר נוסף מהאלבום הראשון "תבואי אהבה".
בשנת 2021 יצא "אלבום לייב", הופעה חיה במועדון הצוללת הצהובה בירושלים עם יוסי פיין, בן איילון, שרון מנצור, אדוניה גאודה, ונדב הבר. את האלבום מיקסס יוסי פיין. באותה שנה הוציאה עם המוזיקאית דין דין אביב את הדואט "עם השנים למדת", למילים של רן דרום וללחן של דרום ואלון עדר.
בשנת 2022 התארחה בפרק של סדרת הטלוויזיה מלכות.
בשנת 2023 חידשה אושי את השיר היי שקטה שכתבה רחל שפירא אותו ביצעה יחד עם הזמרת יוצרת נומקה, במסגרת הפרויקט "ביתא איסראל" והוסיפה לו מילים באמהרית. באותה שנה הופיעה אושי בפסטיבל השירה ה-26 במטולה בו ביצעה כמה שירי משוררים אותם הלחינה.
בשנת 2024 אושי הופיעה בפסטיבל השירה ה-27 מטולה -בירושלים ,עקב ה-7 באוקטובר הפסטיבל התרחש בירושלים ,בו חידשה את השיר "עמוק בטל" של לאה גולדברג ,אשר הגיע ל-300,000 אלף צפיות פחות מחודש, וביצעה שירים מקורים נוספים כמו "קדוש קדוש " עיבוד מחודש לאופן שנאמר הקדיש של הקייסים בתפילת יום הכיפורים . בנוסף באותה שנה טסה לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית - [ניו יורק ,פלורידה, מישיגן, מינסוטה ועוד] ,אשר הוקדש בין השאר להסברה ולשחרור החטופים.
אושי מנגנת על גיטרה קונטרבס ופסנתר.
פרסים ומועמדויות

באותה שנה זכתה בפרס שר התרבות והספורט לשימור ולטיפוח תרבויות ישראל ע"ש יצחק נבון. בנימוקי השופטים נכתב:
אושי מסלה היא זמרת נגנית ויוצרת יוצאת דופן , קולה האמנותי בולט באיכותו.כתיבת השירים מצוינת וייחודית וביצועיה של אושי מסלה כנגנית וכזמרת ייחודיים ומדויקים. בעבודתה המוסיקלית קיימים שורשי התרבות האתיופית העשירה ממנה היא מגיעה ובעת ובעונה אחת אושי מסלה יוצרת צליל ישראלי חדשני אותנטי ופשוט. האמת והכנות שלה יוצאים החוצה ברגש שנוגע בכל מאזין ומהדהדים רחוק. ועל כן מצאה הוועדה שהיא ראויה לפרס ליוצרים בראשית דרכם.
.
קריירת משחק

בין השנים 2015–2016 לימדה אושי ריתמיקה בגני ילדים באזור המרכז. לאחר מכן החלה להופיע בהצגות יחיד בדמות בשם "מאמאושי". התכנים של ההצגות והמופעים המוזיקליים עסקו בקבלת האחר ונכתבו על ידה.
בשנת 2019 כתבה את ההצגה "מלכת שבא ושלמה המלך" בו גילם אלון עדר את שלמה המלך, הצגת הבכורה הייתה בהתיאטרון הקאמרי כחלק מפסטיבל הסיגדיאדה.
הצגת הבכורה "נוסעים לאפריקה עם אושי" בה הופיעה, הוצגה בתיאטרון הבימה ותועדה בסדרה ארץ לבנה ששודרה בהוט 8.
בשנת 2020 שיחקה במחזמר "ג'נטלי" בתיאטרון חיפה.
אלבומים

"אושי" (2017)
"לפנות בוקר" (2021)
"אלבום לייב | Album Live"
חיים אישיים

מתגוררת בתל אביב ולה בן אחד.
הערות שוליים

↑  איתי שטרן, הסדרה "ארץ לבנה": אתם אולי גזענים, אנחנו לא קורבנות, באתר הארץ, 23 ביולי 2018
↑   Life is beutifull | Noa & Oshi אושרת מסלה | אחינועם ניני, סרטון בערוץ "OSHI Masala", באתר יוטיוב (אורך: 03:19)
↑  יהל פרג', ‏געגועים ומחאה / "ירושלים, מתי אזכה לפגוש אותך" – הקהילה היהודית באתיופיה שרה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 11 במאי 2018
↑   אושרת "אושי" מסלה – סבא אדיס, סרטון בערוץ "יובל אראל", באתר יוטיוב (אורך: 02:17)
↑  על הבמה בפעם ה-12: פסטיבל הולגאב ליצירה ישראלית-אתיופית, באתר ynet, 20 בדצמבר 2021
↑   אושי מסלה | חדשות הלילה עם רומי נוימרק – כאן 11, סרטון בערוץ "OSHI Masala", באתר יוטיוב (אורך: 04:59)
↑   אושי & דין דין אביב – עם השנים למדת (לנשים בלבד) | Oshi Masala & Din Din Aviv, סרטון בערוץ "OSHI Masala", באתר יוטיוב (אורך: 03:41)
↑   היי שקטה - בֵּיתָא | אושי מסלה ונומקה, סרטון בערוץ "OSHI Masala", באתר יוטיוב (אורך: 05:27)
↑  יובל אראל‏, פסטיבל השירה ה-26 במטולה יוצא לדרך, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 12 במאי 2023
↑  Reut Barnea, הזוכים בפרסי משרד התרבות והספורט לשימור וטיפוח תרבויות ע״ש יצחק נבון לשנת 2024, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2025-01-06
↑  יובל אראל‏, המחזמר ג'נטלי – לבן מול שחור, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 29 בינואר 2020
יחיאל מר

| --- | --- |

 לידה:  9 במאי 1921 טרנוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  23 בפברואר 1969 (בגיל 47) 
 שם לידה:  יחיאל מוהר 
 מדינה:  ישראל 
 שם עט:  אברהם חן 
 שפות היצירה:  עברית 
 צאצאים:  עלי מוהר 
 
לוחית זיכרון על ביתם של יחיאל ועלי מוהר ברח' שלמה המלך 79 בתל אביב, שהוצבה ב-2008
יחיאל מַר (מוֹהַר) (9 במאי 1921 – 23 בפברואר 1969) היה משורר ופזמונאי ישראלי. את שני סוגי השירה שכתב פרסם תחת שני שמות: על שירתו הלירית חתם בשם "יחיאל מר", ועל פזמוניו – "יחיאל מוהר" (ולעיתים: "אברהם חן").
קורות חייו

יחיאל מוהר, בנם של חיה (חייצ'ה) ומאיר מוהר (משורר, סופר ומתרגם), נולד בעיירה טארנוב שבגליציה המערבית, פולין, ובגיל שנה עברה משפחתו לעיירת הנופש פיכטנגרוּנד שעל יד ברלין בירת גרמניה, שם הייתה מושבת סופרים עבריים.
בגיל 17 עלה יחיאל הצעיר לארץ ישראל לבדו במסגרת "עליית הנוער", והגיע לכפר יהושע. ערב פרוץ המלחמה עלו הוריו, ואחיו הגדול ישעיהו הצטרף אליהם ב-1942. עקבותיו של אחיו אברהם אבדו ברוסיה במלחמת העולם השנייה. ב-3 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נפטר אחיו ישעיהו.
מוהר החל בכתיבת פזמונים למסיבות קיבוץ דברת, שאליו עבר עם הכשרת "זרעים" מכפר יהושע, שם הכיר את אשתו עדינה.
בשנת 1946 עברו מוהר ואשתו לתל אביב. בשנות החמישים הרבה לכתוב ללהקת הנח"ל, החל לכתוב גם שירה ופרסם 5 ספרי שירה שעוסקים במהלך חייו בארץ. היה חבר הנהלת אקו"ם.
מוהר הרבה לשתף פעולה עם המלחין משה וילנסקי והם יצרו להיטים רבים ללהקת הנח"ל, בהם "יא משלטי", "מול הר סיני" (שנכתב על רקע מלחמת סיני), "הורה נתגבר","הורה ממטרה", "רחל רחל", "שיר ערש נגבי" ו"בלדה על מעיין וים". להיטים נוספים שכתב ללהקת הנח"ל הולחנו על ידי סשה ארגוב ("שתים עשרה טון", "ענת", "פרחים ונערות", "עד מאה ועשרים"), דובי זלצר ("הורה היאחזות", "יא ירח") ויוחנן זראי ("רוח סתיו", "אחד גבוה ושניים קטנים"). הזמרת שושנה דמארי ביצעה כמה משיריו בלחניו של וילנסקי בהם "לאור הזיכרונות" ו"ביתי שלי". שירים נוספים שכתבו הצמד מוהר וילנסקי למבצעים אחרים הפכו גם הם לקלאסיקות, ביניהם: "יש לי חלום", "אנחנו נעבור", "רוח אביב" ועוד. כמה מהשירים שכתב עם מלחינים אחרים הפכו גם הם לקלאסיקות בזמר העברי, בהם: "ליפא העגלון" (אריה לבנון), "דובון יומבו" (דניאלה דור) ו"משמר הגבול" (גד מן).
בשנת 1966 זכה בפרס מרים טלפיר לספרות, על ספרו "שירים חדשים".
מוהר נפטר בגיל 47 לאחר סדרה של התקפי לב.
נקבר בבית העלמין הדרום בחולון.
על שמו של יחיאל מוהר נקרא רחוב קטן בשכונת יד אליהו בתל אביב בין רחוב חנה סנש לרחוב מרדכי אנילביץ.
ארכיונו הופקד במכון גנזים אשר בבית אריאלה בתל אביב.
משפחתו

הותיר את רעייתו עדינה (נפטרה ב-2000), בן, עלי מוהר, שהיה פזמונאי ופובליציסט, ובת, רוני מיגדן-מוהר.
עקבותיו של אחיו אברהם אבדו ברוסיה במלחמת העולם השנייה. ב-3 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נפטר אחיו ישעיהו.
דודו, משה בן-מנחם (שלנגר), היה אף הוא סופר, משורר, מחנך ומבקר. בניו הם ארי בן-מנחם שהוא פרופסור אמריטוס לגאופיזיקה ולמתמטיקה שימושית במכון ויצמן, מחלוצי הסייסמולוגיה בישראל והיסטוריון של המדע, ואסף בן-מנחם שהוא אמן ומשורר.
ספרי שירתו

מלב ונוף: שירים, תל אביב: נ' טברסקי, תשי"ב 1951.
קוים למעגל: שירים, ירושלים: קרית-ספר, 1957.
מלוא חפנים רוח: (שירים), מרחביה: ספרית פועלים ('שירה'), 1962.
שירים חדשים, תל אביב: עקד, 1965.
פנים לכאן, תל אביב: עקד, 1968.
לאחר מותו:
משירי יחיאל מר, תל אביב: עקד ('סדרה קטנה לשירה'), 1970.
אומר אהבה; רישומים: יוסל ברגנר, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ט.
מפזמוניו המוכרים

מול הר סיני, מלחין משה וילנסקי
ליפא העגלון, מלחין אריה לבנון
לאור הזכרונות, מלחין משה וילנסקי
הורה ממטרה, מלחין משה וילנסקי
כיתה אלמונית, מלחין משה וילנסקי
רחמים, מלחין משה וילנסקי
בלדה על מעיין וים, מלחין משה וילנסקי
בין מגל וחרב, מלחין משה וילנסקי
הורה היאחזות, מלחין דובי זלצר
יא ירח, מלחין דובי זלצר
עד מאה ועשרים, מלחין סשה ארגוב
יא משלטי, מלחין משה וילנסקי
שיר ערש נגבי, מלחין משה וילנסקי
לקריאה נוספת

א. יעוז-קסט, 'יחיאל מר – פנים לשם', מאזנים כח, 4 (1969), 302–303. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ספר עלים: עם זכרו של יחיאל מר: קובץ לדברי ספרות; הביאו לדפוס: חברים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"א.
על יחיאל מר, במלאת עשר שנים למותו:
רנה קלינוב, '"חכם תמים"', מאזנים מט, 1 (תשל"ט 1979), 52–54. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
יחיאל חזק, 'האיש ושירו', מאזנים מט, 1 (תשל"ט 1979), 54–55, 58. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  מוריה בן יוסף, זמן תלאביב, לזכרם של יחיאל ועלי מוהר, באתר nrg‏, 30 בנובמבר 2008
↑  חיה (חייצ'ה) מוהר, דבר, מודעת אבל, 28 ביוני 1964
↑  על זיכרונותיו של מוהר משם, ובפרט בהקשר לשאול טשרניחובסקי: חוה רזילי, דמות המשורר בעיני הדור הצעיר, דבר, טורים 4–5, 2 באוקטובר 1963
↑  "פרס מרים טלפיר" – למשורר יחיאל מר, דבר, 28 במרץ 1966.
↑  משה דור, מת המשורר יחיאל מר, מעריב, 24 בפברואר 1969.
↑  יחיאל מר באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  יחיאל מר, דבר, 24 בפברואר 1969 (נקרולוג)
↑  משה דור, מת המשורר יחיאל מר, מעריב, 24 בפברואר 1969
↑  הלילות כבר אמרו שלהם, ועכשיו הימים יגידו, באתר ארכיון הסופרות והסופרים בישראל ע"ש אשר ברש
↑  ביקורת: י. זמורה, פרקים קטנים, דבר, 11 בינואר 1952, המשך.
↑  ביקורת: ג. עציוני, ביטוי שירי צנוע וישר, מעריב, 23 במרץ 1962.
↑  ביקורת: משה בן-שאול, הקובץ האחרון ליחיאל מר, מעריב, 7 במרץ 1969; אדיר כהן, "פנים לכאן", דבר, 4 באפריל 1969.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286988405171  BnF: cb15117391w (data)  ISNI: 0000 0000 9162 0985  LCCN: no91013039  MusicBrainz: 20a3a3da-526d-41f3-98a9-57a99ae79c99  VIAF: 39675674   WorldCat (עם VIAF): 39675674