stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אהרן אשמן
קורות חייו > משפחתו

רעייתו, שפרה, הייתה לאחר עלייתה לארץ, שחקנית בתיאטרון העברי בא"י ובהמשך באהל. שיחקה גם בסרט "עודד הנודד", מראשוני הסרטים ביישוב. 
לאשמן ולאשתו שפרה נולדו שלוש בנות: שושנה, קרניה וטלילה. בתו, שושנה אשמן-שגב, נהרגה בתאונת דרכים בדרך לאילת, בסתיו 1965.
אחיינו יעקב אשמן שימש כעורך השבועון "הארץ שלנו". רעייתו, שפרה אשמן, נפטרה במרץ 1956.
אהרן אשמן נפטר בד' באייר תשמ"א, בגיל 85, ונטמן בבית עלמין הדרום.
פרס אקו"ם ליצירה נקרא על שמו לזכרו.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב רייך 5.
מיצירותיו

החומה, חיזיון בשלוש עלילות מתקופת עזרא ונחמיה, תל אביב, 1938. הועלה בתיאטרון אהל ב-1950.
האדמה הזאת, מחזה מחיי הארץ בשלוש מערכות, פתיחה וסיום, ירושלים, 1943. ההצגה הועלתה לראשונה בהבימה ב-1942 ושנית בסוף 1966.
הבשורה, תל אביב, 1946
אהבת נעורים, מחזה בשלוש מערכות, תל אביב, 1950.
מיכל בת שאול, שלושה מחזות מתקופת מלכות שאול ודוד, תל אביב, 1955.
לארך השביל, סיפורים ורשימות, תל אביב, 1973.
בכורי-סתו, שירים על סף פרידה, תל אביב, 1975.
אשנבים, פרקי עיון, דברים, זכרונות, תל אביב, 1978.
לברית לאופרות

"לה טרוויאטה"
"שמשון ודלילה"
"כרמן"
"לה בוהם" מאת ג'אקומו פוצ'יני
"הטרובדור"
"סיפורי הופמן"
"ההוגנוטים"
"האפריקאית" מאת ג'אקומו מאיירבר
"פיק דאם" מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי
"פאוסט" ו"רומיאו ויוליה" מאת שארל גונו
"השד" מאת אנטון רובינשטיין, תרגום הליברטו של פבל ויסקווטוב
"רוסלקה" מאת אלכסנדר דרגומיז'סקי
"טורנדוט" מאת ג'אקומו פוצ'יני, הועלתה באופרה הישראלית בשנת 1962
"אנדריאה שנייה" מאת אומברטו ג'ורדאנו - הועלתה באופרה הישראלית בשנת 1963
"אלכסנדרה החשמונאית" מאת מנחם אבידום
"לה פריקול" (La Périchole) אופרטה של ז'אק אופנבך - הועלתה באופרה הישראלית בשנת 1960
הערות שוליים

↑  ב. ש., "העטלף" - בכורה באופרה - אמש, חרות, 19 באוקטובר 1958
צבי סנונית, "לה בוהם" באופרה, למרחב, 20 בנובמבר 1959
דנקה הרניש, המחזאי מתרגם הליברטות, דבר, 3 באוגוסט 1962
↑  אוליה זילברמן, "לה פריקול" באופרה, מעריב, 7 במרץ 1960
א. בני, "שמשון ודלילה" באופרה הישראלית, קול העם, 23 ביוני 1961
אוליה זילברמן, "דולי הפנינים" באופרה הישראלית, מעריב, 13 במאי 1969
↑  אוליה זילברמן, "יהודה המכבי" בנעילת הפסטיבאל, מעריב, 10 בספטמבר 1962
↑  דוד אסף‏, 'רוח, רוח, רוח, רוח, בפרדס נפל תפוח': קינה על גלות ישראל?, בבלוג "עונג שבת", אוגוסט 2017
↑  אבותיה של אלכסנדרה מספרים, דבר, 15 בפברואר 1957
↑  ר. עזריה, אלכסנדרה, מעריב, 17 באוגוסט 1959
צבי סנונית, "אלכסנדרה החשמונאית", למרחב, 21 באוגוסט 1959
↑  חולקו פרסי צמח וגנסין, למרחב, 23 בדצמבר 1956
↑  היום - חלוקת פרסי עיריית חיפה ע"ש פינסקי, דבר, 27 בינואר 1975
↑  שושנה שגב וגיורא רוכמן - למנוחות, חרות, 9 בנובמבר 1965
↑  נפטרה שפרה אשמן, למרחב, 9 במרץ 1956
↑  אברהם ברוידס, "מיכל בת שאול", דבר, 2 בנובמבר 1956
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290466705171  BnF: cb165930353 (data)  GND: 173266894  ISNI: 0000 0000 7909 5022  LCCN: no91030745  MusicBrainz: cb639505-0caa-4614-a33f-3fa1bb006c41  NKC: zmp20221166768  NTA: 256292728  SUDOC: 234673567  VIAF: 97633989   WorldCat (עם VIAF): 97633989
טקטיקת חיל פרשים

הסתערות הבריגדה הקלה הרת האסון בקרב בלקלווה, שנת 1854
חיל הפרשים הוא חיל שבו משרתים חיילים הרכובים על גבי סוסים ולעיתים רחוקות יותר על גבי גמלים, פרדות או בהמות משא אחרות. חיילים אלו מכונים פרשים. בעבר היה חיל הפרשים החיל המרכזי שהוציא לפועל את יסוד התנועה. הטקטיקה של חיל הפרשים החלה להתפתח עם היווצרות החיל במאה ה-8 לפנה"ס. הטקטיקה ידעה שינויים שנכפו עליה עם ההתפתחות הטכנולוגית, בעיקר שיפור השריון, המצאת ציוד רכיבה מתקדם דוגמת הארכוף והאוכף והמצאת אבק השרפה ששינו את הטקטיקה מיסודה. הופעתם של מכונת הירייה וחיל השריון סימנו את סוף עידן הפרשים ותפקידי ההבקעה שלהם עברו לידי הטנקים.
בצבאות שונים ותקופות שונות השתנה אחוז הפרשים מכלל הצבא. כך הצבא המונגולי בימי הביניים והצבא הסקיתי בעת העתיקה היו מורכבים בעיקר מפרשים בעוד שהצבא הרומי והצבא היווני בתקופת יוון הקלאסית היו מורכבים בעיקר מחיל רגלים. להרכב הצבא הייתה השפעה ניכרת על הטקטיקה. בעוד בצבאות שעיקר כוחם היה בחיל רגלים לפרשים נותר תפקיד מסייע בלבד והם נוצלו בעיקר לאבטחת אגפים, רדיפה ומשימות משניות, הרי שבצבאות שבהם הפרשים היו החיל הדומיננטי הם היו מוציאים מהכוח אל הפועל את התוכנית הקרבית. הסיבות להבדל זה נעוצות בגישה השונה לחיל זה והטיפוח שזכה לו מידי הקצינים הבכירים. בצבאות מעורבים כמו צבאות התקופה הפיאודלית, לפרשים היו בדרך כלל תפקידים חשובים, אם כי זה היה תלוי בגורמים נוספים כמו תנאי הקרקע.
פרשים נגד חיל רגלים

בלוחמה נגד חיל הרגלים יישמו הפרשים את יתרונותיהם העיקריים - הניידות הגבוהה שהעניקו להם הסוסים שבעזרתה יכלו להתקיף חלק אחד מהמערך היריב בעוד החלק האחר נותר הרחק בצד השני של שדה הקרב. יתרון נוסף שנובע מניידות הוא התנופה - כשהחיילים מתקיפים בריצה או בדהירה על הסוס, מהירות התקדמותם מחזקת את עוצמת הפגיעה הראשונית ביריב וכתוצאה מכך גדלים הסיכויים לפצוע או אף להרוג את האויב כבר במכה הראשונה. יתרון חשוב נוסף הוא הגובה - מרום מושבו על גבי הסוס יכול הפרש להניף את החרב בעוצמה רבה בהרבה מזו שמסוגל לה החייל הרגלי.
הרגלים מצידם פיתחו טקטיקות שנועדו לבטל את יתרונות הפרש - נגד התנופה חומשו הרגלים בנשקי מוט ארוכים, הציבו כלונסאות מחודדים לפניהם והגדילו את העומק של המערך. כך על אף שהיו מצליחים לדרוס כמה שורות ראשונות, היה עומק המערך הרגלי גורם לפרשים לאבד מתנופתם.
אחד המערכים העיקריים נגד הפרשים בעת העתיקה הוא הפלנקס שהתפתח בעת החדשה לריבוע. כשהפרשים היו ניצבים לפני מערכים מוצקים כאלה הסגורים מכל עבר ביער של חניתות וכידונים מזדקרים, הם היו מתקיפים בדרך כלל את אגפי המערך או במקרה של ריבוע את פינותיו במטרה למוטטו. עמים מסוימים היו מקריבים חלק מהפרשים שהיו מתאבדים עם סוסיהם על כידוני החיילים במטרה להפיל את חיילי החי"ר מרגליהם ולפנות בדרך זו את הדרך לחבריהם.
מלבד ההתנגשות במלוא המהירות במערך הרגלי, שהתאימה בעיקר לפרשים הכבדים, שחומשו ברמחים וחרבות כבדות, היו הפרשים יכולים להשתמש בסוסים על מנת לבצע התקפות "פגע וברח" נגד החיילים הרגליים. התקפות מהסוג הזה היו אופייניות בעיקר לפרשים הקלים. הם חומשו בעיקר בקשתות, כידוני הטלה וכיוצא באלה. הפרשים היו דוהרים למרחק קצר מהמערך הרגלי, משחררים מטר חצים וכידונים ומסתלקים. ההתקפות היו חוזרות על עצמן עד שהמערך הרגלי היה נשבר ומתפרק או נחלש בצורה כזאת שחיל הרגלים של היריב היה מסוגל למוטטו. פעמים רבות שולבו ההתקפות של הפרשים הקלים והכבדים. כך הפרשים הקלים היו מרככים את המטרה לפני ההסתערות הגדולה של הפרשים הכבדים ומגבירים את יעילותה. שילוב מוצלח שכזה עשו הפרתים בקרב חרן, כנגד צבא רומי גדול. תשובותיהם העיקריות של חיל הרגלים לטקטיקה זו היו הצבת קשתים בקדמת המערך בניסיון לגרש את פרשי האויב, והגדלת שריון הרגלים, בעיקר את המגנים. אפשרות נוספת הייתה הצמדת מגנים לחומה אחת על מנת לסגור פרצות במערך, כפי שביצעו הלגיונות הרומים.
פרשים נגד פרשים

פרשים שנאלצו להילחם בפרשים אחרים היו צריכים לנצל את היתרונות שעמדו לרשותם בצורה טובה יותר - היות ששני הצדדים היו רכובים ומידת ניידותם הייתה דומה, הצד שתזמון ההתקפה שלו היה טוב יותר היה זוכה ביתרון. רגע מתאים להתקפה כזאת הוא למשל פיזור של פרשי האויב או שיבוש שורותיהם כתוצאה מירי או שיבוש שורות שמתרחש כתוצאה מהסתערות. גם במקרים אלו הפרשים הכבדים נטו להתנגש בעוצמה במערך היריב ואילו הפרשים הקלים היו חגים סביבו ומנסים לחסל את היריב בעזרת כלי הטלה.
כשהפרשים הקלים היו ניצבים נגד הפרשים הכבדים, הם ניסו פעמים רבות לפגוע בסוס כי הרוכב היה מוגן בשריון עבה. טקטיקה זו לא הייתה מקובלת תמיד כי חלק מהפרשים, דוגמת האבירים, חשבו שהפגיעה בסוס היא לא "הוגנת".
יש לציין שהטקטיקה ששימשה בקרבות פרשים כנגד פרשים, לא תמיד נקבעה על פי שיקולים תכליתיים גרידא, אלא התבססה לעיתים גם על מסורות עתיקות וחוקי כבוד שהיו נפוצים בקרב מעמד הלוחמים.
לדוגמה: האבירים האירופאים האמינו שמידות הכבוד והאומץ מחייבות אותם לדהור זה אל עבר זה ולא לברוח מהמכה, אלא להפך: על האביר לעמוד באומץ מול מכת הרומח והלוחם הטוב יותר הוא זה שמצליח להפיל את יריבו מסוסו. קוד כבוד זה העצים את הנטייה הטבעית של הפרשים הכבדים להסתדר בגושים מוצקים. כתוצאה מכך, לוחמת הפרשים באירופה המערבית של ימי הביניים (המאה ה-10 עד המאה ה-15 בערך) הייתה בעיקרה שני גושים פרשים כבדים המתנגשים זה בזה באופן חזיתי ואז מתפצלים לדו-קרבות מטווח קרוב בתוך ערבוביית הקרב. יחד עם זאת, היו מקרים רבים שבהם האבירים סטו מדוגמות הכבוד הנוקשות והתחפרו מאחורי מערך קשתים כמו שעשו האנגלים בקרב אז'נקור. תחרויות ההפלה ברומח (Jousting) בטורנירים של ימי הביניים שימרו את קוד הכבוד הזה גם אחרי שהטקטיקה האירופאית התפתחה וקרנם של הפרשים הכבדים החלה לרדת (בעקבות שיפור טקטיקת חיל הרגלים והקשתים, ומאוחר יותר בעקבות המצאת הנשק החם).
לעומתם, עמי הערבה לא ראו בנסיגה פחיתות כבוד והרבו להשתמש בנסיגות אמתיות או מבוימות לצרכים טקטיים. הללו ביכרו להתחמק ממגע ישיר עם פרשים וחי"ר החמושים בכבדות, והעדיפו להטריד אותם במטרי חצים ולהסתער רק אחרי ששברו את מערכם.
שיתוף פעולה עם חילות אחרים

פן חשוב נוסף של לוחמת פרשים היה שיתוף הפעולה עם חילות אחרים בשדה הקרב. בעת העתיקה שיתוף הפעולה העיקרי היה עם המרכבות והחי"ר, בעת החדשה נוסף הצורך לשתף פעולה גם עם ארטילריה וטנקים. פעמים רבות הייתה מורכבת עתודת הפיקוד העליון בקרב מפרשים, שנועדו לחזק הצלחה שהשיג חיל הרגלים.
שיתוף פעולה עם חילות אחרים > שיתוף פעולה עם מרכבות

הפרשים הראשונים היו מאוד לא יעילים בגלל ציוד רכיבה עלוב וכתוצאה מכך הבכורה הייתה נתונה בידי חיל המרכבות שביצע את רוב תפקידי הפרשים, עד ששיפורים טכנולוגיים בציוד רכיבה איפשרו לגייס פרשים טובים. שיתוף הפעולה עם המרכבות בא לידי ביטוי במילוי פונקציות שהמרכבות התקשו למלא - דוגמת סיור בשטח משובש, העברת מסרים מהמפקד העליון לקציני הקו הראשון וכיוצא באלה. בהדרגה, הוציאו הפרשים את המרכבות משימוש בשדות הקרב עד המאה ה-6 לפנה"ס ולאחרונות נותר תפקיד טקסי בעיקרו ברוב הארצות. בארצות מסוימות המרכבות היו בשימוש מבצעי תקופות ארוכות יותר, בדרך כלל בגלל ליקויים מקומיים בחילות הפרשים והמסורת ולא בגלל יתרונות של המרכבות. מקרה נדיר הוא מרכבת החרמש שהייתה מקובלת עד המאה הראשונה לפנה"ס ותפקידה היה בדרך כלל סיוע בהבקעת המערך (ראו בפרק כוחות עזר לפרשים).
שיתוף פעולה עם חילות אחרים > שיתוף פעולה עם פילים

פילי מלחמה היו מקובלים בעולם העתיק, אם כי עיקר שיתוף הפעולה של הפילים היה עם הרגלים. הסוסים פחדו בדרך כלל מהפילים, לכן אי אפשר היה לערבב את חיל הפילים הקרביים עם הפרשים. בצבאות שכללו פילים, הפרשים הוצבו בדרך כלל באגפי הפילים על מנת לתת מענה לתנועות איגוף של היריב.
שיתוף פעולה עם חילות אחרים > שיתוף פעולה עם חיל רגלים ותותחים

החיל העיקרי שעמו שיתפו פעולה הפרשים בשדה הקרב הוא חיל הרגלים. בדרך כלל, הפרשים הוצבו באגפי המערך הרגלי על מנת להגן על נקודות התורפה של האחרון, אשר אטיותו הפכה את אגפיו לחשופים במיוחד להתקפות היריב. בצבאות שבהם החי"ר היה החיל הדומיננטי הפרשים לא השתתפו בדרך כלל בהתקפות הכרעה אלא דאגו להעסיק את פרשי היריב, רדיפה אחרי חי"ר קל וכיוצא באלה. בצבאות שבהם לפרשים נשמרו תפקידי המפתח, החי"ר תפקד כבסיס מוצק שממנו יצאו הפרשים להתקפותיהם. כך האבירים בימי הביניים היו נחים בין הסתערות להסתערות, כשהם מוגנים על ידי ריבועי חי"ר גדולים. הפלנקס המקדוני של אלכסנדר הגדול שימש כעוגן שממנו יצאו פרשיו הכבדים להתקפות על מערך האויב. תפקיד חשוב אחר היה השמדת קבוצות מבודדות של חיילים שיצאו מסיבה זו או אחרת מהמערך המוצק או שמערכם פוזר על ידי החי"ר או הקשתים. תפקידי הרדיפה נשמרו גם הם לרוב לפרשים.
בעת החדשה, הופעת אבק השרפה שינתה את תפקידי חיל הפרשים. במקום הבקעת מערכי האויב, הפך תפקידם הטקטי העיקרי של הפרשים הכנסת החי"ר לריבוע, כיוון שללא התכנסות למערך זה, היו יכולים הפרשים לעשות שמות בכוחות החי"ר. במערך צפוף זה היה החי"ר פגיע מאוד לירי מוסקטים ותותחים, ולכן שיתוף הפעולה בין הפרשים שאילצו את החי"ר להתכנס לריבועים לבין החי"ר החמוש ברובים היה חיוני ביותר להשגת הניצחון בקרב.
לעיתים נדירות הפרשים הבקיעו את מערך היריב כמו בימי הביניים. דוגמה להתקפה מהסוג הזה אפשר למצוא בקרב איילאו (לפעמים נקרא "פרייסיש-איילאו") משנת 1807. בקרב זה הצליחו פרשיו של המרשל הצרפתי מירא לחתוך לשניים את החזית הרוסית ונתנו די זמן להגעת התגבורת לצרפתים. הפרשים היו יכולים להשמיד גם ריבועי חי"ר, אבל רק במקרה שהאחרונים היו ללא תמיכת תותחים והפרשים נהנו מיתרון מספרי או שתפקוד החי"ר היה לקוי. הסתערות עיוורת על ריבוע מוצק וממושמע של חי"ר הביאה כמעט תמיד להשמדת הפרשים התוקפים.
שיתוף פעולה עם חילות אחרים > שיתוף פעולה עם טנקים

עם הופעת הטנקים במלחמת העולם הראשונה, החלו הפרשים לאבד מכוחם. ניידותם לא הייתה חיונית עוד כי הטנקים היו ניידים לפחות כמוהם, למעט בשטחים קשים למעבר דוגמת יערות והרים. הפרשים שהיו צריכים לשתף פעולה עם הטנקים היו בדרך כלל חי"ר רכוב ולא השתתפו בהסתערויות פרשים קלאסיות.
כוחות עזר לפרשים

על מנת להגביר את עוצמתם של הפרשים סופחו אליהם כוחות עזר שונים לאורך ההיסטוריה. בעת העתיקה היו עמים, דוגמת הגאלים והגרמאנים, שצירפו חי"ר קל חמוש בקשתות וכידוני הטלה על מנת לזרוע אנדרלמוסיה בשורות פרשי האויב. אחרים, דוגמת פרס ופונטוס, היו מצרפים מרכבות חרמש שמטרתן הייתה התנגשות במערך היריב על מנת לאלץ אותו לפתוח את שורותיו כדי לא להיפגע מהחרמשים, וברגע שהשורות היו נפתחות הפרשים היו יכולים לטבוח באויב חסר המבנה. הטקטיקה הזו הייתה יעילה מאוד על הנייר, אבל בפועל השתבשה פעמים רבות בגלל הקושי ליישמה הלכה למעשה.
עם התפתחות הנשק החם החלו לצרף חיילים חמושים ברובים במקום קשתים ובמחצית השנייה של המאה ה-18 פרידריך הגדול התחיל לצרף תותחים לפרשיו וכך יצר את הארטילריה הרכובה. בראשית מאה ה-20 הצבא הרוסי היה מצרף עגלות עם מקלעים שנקראות "טצ'נקה" לגייסות הפרשים. הטצ'נקות היו פופולריות מאוד במלחמת האזרחים ברוסיה והיו מקובלות גם בצבא הפולני בין 1920 - 1939.
כוחות העזר הגבירו אמנם את עוצמתו של חיל הפרשים, אבל עיקר התועלת שהצבא יכול היה להפיק מפרשיו הייתה במהירותם וגמישותם הרבה.
פרשים בעולם החדש

הפרשים היו אחד הגורמים העיקריים להצלחת הקונקוויסטדורים הספרדים בהדברת האימפריות של האינקה ושל האצטקים באמריקה הדרומית במהלך המאה ה-16. כלי הירי באותה תקופה היו מפגרים יחסית ולא היוו יתרון משמעותי על פני קשתות וחצים. לכן, יש לחפש את הסיבות לניצחונות הספרדים במקום אחר. הפרשים (יחד עם כלי נשק העשויים מפלדה) היו אחד הגורמים העיקריים לניצחונות הספרדים בעולם החדש. האינדיאנים שלא הכירו את הפרשים קודם לכן, היו חסרי אמצעי הגנה נגד החיל הזה. כך למשל לא היו ברשותם חניתות ארוכות שכה עזרו לעמיתיהם האירופאים להביס את הפרשים או קשתות יעילות שהיו יכולות לשמור את הפרשים במרחק ניכר מהמערך הרגלי. יש לציין גם שהסוס לא היה מוכר בדרום אמריקה והמראה של רוכב על סוס גבוה גרם בהלה בקרב הילידים, שחשבו שפרש הוא מפלצת על-אנושית ולעיתים אף סוג של אל.
הפרשים האירופיים ניצלו עד תום את יתרונם וכוחות קטנים שכללו לעיתים אך כמה עשרות פרשים היו יכולים להביס צבאות ענק שכללו עשרות אלפי לוחמים אינדיאניים. לולא הפרשים, היו הקונקיסטדורים, שתמיד היו מעטים, מתקשים מאוד להביס את האינדיאנים וספק אם האימפריות הללו היו נופלות במהירות כזאת.
לדוגמה, בקרב פונה הצליחו 160 חיילים ספרדים, בצירוף 27 פרשים להביס צבא שכלל כ-3,000 לוחמים משבט הפונה (אחד העמים שהרכיבו את אימפריית האינקה). הספרדים הרגו כ-400 אינדיאנים בעוד שאבדותיהם הסתכמו ב-3 הרוגים וב-26 פצועים בלבד.
בצפון אמריקה היה הכיבוש הדרגתי יותר, בעיקר בגלל ההבדלים בשטח: אמריקה הצפונית גדולה בערך פי אחד וחצי מהדרומית וצורתה מרובעת יותר, כך שרוחבה גדול יותר. כתוצאה מכך עמי הערבות של אמריקה הצפונית דוגמת הקומנצ'ים והאפצ'ים הצליחו להסתגל לפרשים והקימו חילות פרשים מעולים משל עצמם.
מערכים של חיל הפרשים

בדומה לחיל הרגלים הפרשים התחלקו ליחידות משנה. עמים שונים חילקו את פרשיהם בצורה שונה. כך למשל המונגולים חילקו את הפרשים לפי בסיס עשרוני - כיתה של 10 לוחמים, פלוגה של 100, גדוד של 1000 וחטיבה גדולה של 10,000. עמים אחרים חילקו בצורה פחות אינטואיטיבית, כך למשל בתקופת הרפובליקה חיל הפרשים הרומי חולק לאלות (מלשון Ala - כנף), כל אלה בת 300 רוכבים והיא בתורה מחולקת ל-10 טורמות בנות 30 רוכבים כל אחת. החלוקה ליחידות משנה נועדה להגביר את הניידות ולהקל את השליטה במערך.
הפרשים הכבדים נטו להסתדר בגושים גדולים שהיו מחולקים בדרך כלל ליחידות משנה קטנות יותר. הגושים סודרו בדרך כלל בצורת טריז על מנת להגביר את כושר ההבקעה. הפרשים הקלים נטו להסתדר במערכים פזורים יותר, חסרי סדר מוגדר. הם היו גמישים בהרבה ויכלו לשנות את מערכם בקלות.
בעת החדשה הפרשים החלו להסתדר בשורות על מנת להגביר את עוצמת האש ולהקטין את מספר האבדות שהיו סופגים מתותחים ומוסקטים אילו היו מסתדרים בגושים גדולים כמו בעבר.
טקטיקה נוספת שהתפתחה במאה ה-16 היא הקרקול - הפרשים היו דוהרים לעבר החי"ר והיו מתחילים לחוג לידם כשהם יורים בחיל הרגלים מאקדחיהם. הטקטיקה הייתה מאוד לא יעילה כי עוצמת האש הייתה קטנה והדיוק היה נמוך יותר יחסית לחייל שרגליו ניצבו על קרקע איתנה. כתוצאה מכך המערך יצא מהאופנה באמצע המאה ה-17 ויצא כליל משימוש במאה ה-18.
חיילי חי"ר רכובים

חיילי חי"ר אטיים מטבעם, לכן כבר בעת העתיקה היו עמים שחלק מכוחות הרגליים שלהם היו רוכבים על בהמות משא בשדה הקרב, אבל יורדים מהם על מנת להילחם. החי"ר הרכוב השתמש בדרך כלל בסוסים, אבל גם פרדות היו בשימוש נרחב. החי"ר הרכוב התפתח במאה ה-16 לחיל בפני עצמו והם קיבלו את השם "דרגונים", אם כי בארצות מסוימות, דוגמת אנגליה, תוארו בשם זה הפרשים הכבדים.
במחצית השנייה של המאה ה-19 רוב הפרשים היו יכולים להילחם בתור רגלים וכך היו למעשה חי"ר רכוב. השינוי הזה חל בגלל התגברות קצב האש של הרובים והמצאת המקלע. אמנם הפרשים המשיכו להילחם מעל סוסים עד סוף המאה ה-19 ואפילו בתקופת מלחמת העולם הראשונה, אך הם לא חזרו לתהילת העבר שלהם. החי"ר הרכוב נעלם משדות הקרב במלחמת העולם השנייה עם הופעת הזחל"ם והנגמ"ש.
צבאות שעיקר כוחם היה בפרשיהם

צבאות עמי הערבות
צבאות הכיבוש הערבי
רוב צבאות התקופה הפיאודלית
הקימרים
הסקיתים
הפרתים
המונגולים
הקוזאקים
צבאות של נוודים רבים
אינדיאנים במערב ארצות הברית במאה ה-19
ראו גם

חיל הפרשים והלוגיסטיקה
קרב עין ג'אלות - קרב שמשתתפיו העיקריים היו פרשים
| אמנות המלחמה |
| --- | --- | --- |
| אמנות המלחמה | טקטיקה • אופרטיבה צבאית • אסטרטגיה • דוקטרינה צבאית • תורת לחימה • הונאה |  |
| מושגי יסוד | לחימה • קרב • מערכה • מלחמה • מלחמה כוללת • מלחמת מנע • לוחמת חלל • לוחמה אווירית • לוחמה ימית • לוחמת תמרון • לוחמת שחיקה • לוחמה אסימטרית • מלחמה בטרור • מלחמת אזרחים • צבא |  |
| הוגים וספרים | סון דזה / אמנות המלחמה • וגטיוס / מדעי הצבא • קרל פון קלאוזביץ / על המלחמה • אלפרד פון שליפן • בזיל הנרי לידל הארט / אסטרטגיה של גישה עקיפה • מרטין ון קרפלד |  |
| טקטיקה ומערכים צבאיים | טקטיקה ומערכים צבאיים |  |
| מערכים צבאיים |  מערך ריבוע • פלנקס • טסטודו • אימפי |  |
| טקטיקה | מכה מקדימה • מלחמת בזק • מתקפת נגד • אדמה חרוכה • קרב בלימה • מצור • הסגר • תנועת מלקחיים • כיתור • איגוף • איגוף אנכי • מארב • תקיפה אווירית • הפצצה טקטית • דיכוי הגנה אווירית • הפצצה אסטרטגית • לוחמה בשטח בנוי • לוחמת מנהרות • לוחמת שריון • לוחמה הררית • לוחמה מדברית • לוחמה אמפיבית • לוחמה נגד צוללות • לוחמה ביולוגית • לוחמה כימית • לוחמת רשת ("סייבר") • לוחמה אלקטרונית • לוחמה פסיכולוגית • לוחמה משפטית • לוחמה כלכלית • לוחמה לא קונבנציונלית • הפרד ומשול • מבצעים מיוחדים • גרילה • טרור • מפת מבצע |  |
| טקטיקות של | פרשים • חי"ר • שריון • ארטילריה • לחימה אווירית • לחימה ימית |  |
| אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה | אסטרטגיה לאורך ההיסטוריה |  |
| בעת העתיקה | הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית • הטקטיקה והאסטרטגיה ההלניסטית • הטקטיקה והאסטרטגיה הרומית |  |
| בימי הביניים | הטקטיקה והאסטרטגיה המוסלמית • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופאית בימי הביניים • הטקטיקה והאסטרטגיה המונגולית |  |
| בעת החדשה | הטקטיקה והאסטרטגיה האמריקאית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה גרמנית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה סובייטת בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה האירופית בעת החדשה • הטקטיקה והאסטרטגיה במאה ה-20 |  |
הפרשים הממלוכים מתקיפים ריבוע צרפתי בקרב הפירמידות בשנת 1798
קרב גרונוולד, שבו נלחמו כ-15,000 פרשים כבדים מהמסדר הטווטוני כנגד 18,000 פרשים פולנים וכ-8000 פרשים קלים מליטא.
טצ'נקה רוסית מימי מלחמת העולם הראשונה
פרשים ספרדים בקרב קחאמרקה נגד האינקה
מערך טריז של אלכסנדר הגדול - היה אופייני לפרשים כבדים כמעט בכל התקופות - החיל בראש הכוח הוא מפקדו והחיילים בקצוות השורה האחרונה הם מש"קים
עבד א-לטיף רשיד

עבד א-לטיף רשיד (בערבית: عبد اللطيف رشيد, בתעתיק מדויק: עבד אללטיף רשיד; נולד ב-10 באוגוסט 1944) הוא פוליטיקאי בריטי-עיראקי והנשיא התשיעי של עיראק, לאחר הבחירות לנשיאות עיראק ב-2022. הוא היה בעבר שר משאבי המים בממשלתו של נורי אל-מאלכי. לפני כן כיהן באותו תפקיד הן בממשלת המעבר העיראקית והן בממשלת הביניים העיראקית. רשיד היה בעבר דובר האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן בבריטניה. כשר למשאבי מים מספטמבר 2003 עד דצמבר 2010, רשיד היה אחראי על מגוון נושאים, כולל השקיה, אספקת מים עירונית ותעשייתית, כוח מים, בקרת שיטפונות.
ביוגרפיה

רשיד נולד ב-1944 בסולימאניה, כורדיסטן, ממלכת עיראק, למשפחה כורדית מהמעמד הגבוה.  בשנת 1968 השלים תואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטת ליברפול. בשנת 1973 סיים תואר שני בהנדסה באוניברסיטת מנצ'סטר, שם המשיך ללימודי דוקטורט, אותו השלים בשנת 1978. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ליברפול הוא הפך למרצה באוניברסיטת סולימניה ב-1969. עם שובו לעיראק, הוא הפך לחבר פעיל באיחוד הפטריוטי של כורדיסטן בהנהגת גיסו, ג'לאל טלבאני.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1986 מונה לדובר האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן בבריטניה. במסגרת פעילותו הפוליטית השתתף בכנסים ובפגישות רשמיות רבות כנציג מפלגות כורדיות וקבוצות אופוזיציה עיראקיות בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין. בנוסף, הוא ייצג את הפוליטיקה הכורדית וקבוצות האופוזיציה העיראקיות במגעים רשמיים עם מוסדות וממשלות בינלאומיות. בשנת 2003 מונה לשר מקורות המים, תפקיד שבו כיהן עד 2010. לאחר מכן שימש כיועץ נשיאותי החל מ-2010.
מלבד כישורים טכניים ומעורבות רשיד לקח חלק פעיל בפוליטיקה הכורדית והעיראקית כאחד. ב-1986 הוא הפך לדובר האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן בבריטניה. הוא השתתף בכנסים רבים ובפגישות רשמיות מטעם מפלגות פוליטיות כורדיות וקבוצות אופוזיציה עיראקיות בתקופת משטרו של סדאם. רשיד גם ייצג את הפוליטיקה הכורדית ואת קבוצות האופוזיציה העיראקיות בפני סדאם בפגישות רשמיות עם מוסדות וממשלות בינלאומיות שונות. בשנת 2003 הפך לשר מקורות המים, תפקיד בו החזיק עד 2010. הוא שימש כיועץ נשיאותי מ-2010.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > נשיא עיראק

בהתאם להסכם חלוקת הכוח בין הקבוצות האתניות והדתיות הגדולות במדינה, נבחר כורדי סוני לנשיא, ערבי שיעי כראש ממשלה, וערבי סוני כיושב ראש הפרלמנט. ב-13 באוקטובר 2022, רשיד נבחר לנשיא ה-9 של עיראק, לאחר נפילת משטר סדאם חוסיין. רשיד החליף את ברהם סאלח כראש המדינה לאחר ההצבעה בשני הסיבובים בפרלמנט, וזכה ב"יותר מ-162 קולות" לעומת 99 עבור סאלח. רשיד מינה "מיד" את הפוליטיקאי מוחמד שיאע א-סודאני לראש הממשלה המיועד, מינוי שסיים את המבוי הסתום שנמשך שנה.
ביחסי החוץ, רשיד הביע אמונה כי יחסי החוץ של עיראק עם שכנותיה הוא מקור כוח. הוא מתנגד לנורמליזציה של היחסים הדיפלומטיים עם טורקיה, כל עוד זו האחרונה מפרה את ריבונות עיראק. ב-8 באפריל 2023, גינה רשיד את ההפצצה לכאורה של טורקיה ליד שדה התעופה סולימאניה, באזור הכורדי האוטונומי של עיראק, אותה הכחישה טורקיה. בנאום ב-27 בפברואר 2023 אמר רשיד כי הפלישה האמריקאית לעיראק ב-2003 על ידי ארצות הברית ובעלות בריתה הייתה הכרחית בגלל הברוטליות של משטר סאדם.
הערות שוליים

↑  "Iraqi parliament elects Abdul Latif Rashid as new president", Al Jazeera, 13 Oct 2022.
1 2 3 4  "Who is Dr. Abdul Latif Rashid". nrttv.com. נבדק ב-2023-01-20.
↑  University of Liverpool, 'Precinct' magazine, January 2008, p. 6. www.liv.ac.uk/precinct/2008/January_Precinct.pdf (הקישור אינו פעיל)
1 2  "Iraq's new president Latif Rashid, veteran Kurdish politician". RFI (באנגלית). 2022-10-13. נבדק ב-2023-01-20.
↑  "Iraq elects new president and premier, as Sadr loses contest to Maliki |". AW (באנגלית). נבדק ב-2023-01-20.
↑  "Iraqi parliament elects Abdul Latif Rashid as new president", Al Jazeera, 13 Oct 2022.
1 2  Daniszewski, John; Sewell, Abby (27 בפברואר 2023). "Iraqi president says country now peaceful, life is returning". Associated Press. נבדק ב-30 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Normalization with Türkiye not possible amid border violations, says Iraq's president". Bianet. Istanbul. 19 בינואר 2023. נבדק ב-30 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Iraqi president condemns Turkish bombardment of autonomous Kurdish region". France 24. AFP. 8 באפריל 2023. נבדק ב-30 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Abdul-Zahra, Qassim (27 בפברואר 2023). "Iraqi president says country now peaceful, life is returning". Yahoo News. נבדק ב-30 באפריל 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
פיקולו

ערך זה עוסק בסוג של חליל. אם התכוונתם למשחק קלפים, ראו .
| --- | --- |

 
 סיווג:  אירופוניים
 קבוצה:  כלי נשיפה, כלי נשיפה מעץ
 מנעד
 
 
מוזיקאית מנגנת בפיקולו
פיקולו (מאיטלקית: Piccolo, "קטן", קיצור של Flauto Piccolo, "חליל קטן"; על אף שבאיטלקית מודרנית נקרא ottavino והמילה "פיקולו" הוראתה כל כלי נגינה קטן, כך למשל "קלרינט-פיקולו") הוא סוג קטן של חליל צד העשוי ממתכת או מעץ הובנה, ואורכו כמחצית מאורכו של החליל הרגיל וצליליו גבוהים באוקטבה מאלה של החליל. היות שצליליו של הפיקולו גבוהים מצלילי החליל (ומצלילי כל כלי הנשיפה מעץ), הם מבריקים וחזקים יותר ומשמשים בתזמור על מנת להכפיל את צלילי הכינורות. משום שקולו של כלי זה חזק ביחס לחליל, יש רק פיקולו אחד או שניים בתזמורת סימפונית רגילה, ואילו חלילי צד יש לרוב שניים ויותר (בתזמורת סימפונית המנגנת יצירות ספציפיות כמו "פולחן האביב" מאת סטרווינסקי מנגנים שני פיקולו וארבעה חלילי צד).