stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברטלסמן
היסטוריה

ראשית החברה בבית הוצאה לאור ובית דפוס, שנקרא C. Bertelsmann Verlag אשר נוסד ביולי 1835 על ידי קארל ברטלסמן. בית ההוצאה של ברטלסמן התמקד בהוצאת מזמורים נוצריים וספרי דת. בשנת 1851 עבר ניהול בית ההוצאה להיינריך, בנו של קארל, והוא החל להוציא גם רומנים. מאז ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה גדל העסק באופן יציב וב-1939 העסיק 401 עובדים.
במהלך שלטון הנאצים היה ברטלסמן בית ההוצאה הגדול ביותר שהפיק והפיץ תעמולה נאצית, מכר ספרות אנטישמית והעסיק עובדי כפייה יהודים במפעליו בליטא הכבושה. בבית ההוצאה שלטה אז, כמו היום, משפחת מוהן שהיא נצר למשפחת ברטלסמן. אבי המשפחה (דור רביעי ממייסד השושלת), היינריך מוהן ובנו, ריינהארד, היו בין התורמים הגדולים ל-אס אס. החברה הודתה במעורבותה זו רק ב-2002‏. לאחר המלחמה סגרו בעלות הברית את בית ההוצאה בטיעון של סחר בלתי חוקי בנייר.
בשנת 1947 פתח ריינהארד מוהן מחדש את בית ההוצאה לאור. בשנות החמישים פתח מוהן מועדון שיווק ספרים וב-1958 ייסד את חברת התקליטים אריולה (Ariola). ב-1964 נכנסה המשפחה לעסקי הקולנוע כאשר רכשה את אולפני Ufa, את רשת בתי הקולנוע הקשורים עמם מכרה כעשור מאוחר יותר. ב-1969 רכשה ברטלסמן את הוצאת המגזינים "גרונר ויאר" והפכה אותה לגדולה באירופה.
ב-1979 רכשה ברטלסמן את חברת התקליטים אריסטה רקורדס, ב-1986 רכשה את תקליטי RCA ויצרה את "קבוצת המוזיקה". ב-1996 רכשה ברטלסמן את תקליטי וינדהם היל (Windham Hill Records), בהם היה לה חלק כבר מ-1992. ב-1996 איגדה ברטלסמן את מכלול עסקי הפקת והפצת המוזיקה שלה תחת חברת BMG, בשנת 2004 נוסדה BMG-Sony עם איחודה של BMG עם סוני מיוזיק מבית סוני וב-2008 נמכרה גם BMG לסוני תוך יצירת "סוני אנטרטיינמנט". BMG הייתה בין המשקיעות במיזם נאפסטר לשיתוף קבצים, עקב כך חויבה ב-2007 לשלם פיצויי זכויות יוצרים בסך 130 מיליון דולר, במסגרת הסדר טיעון בתביעה שהוגשה נגדה על ידי חברות התקליטים הגדולות ונציגי בעלי זכויות יוצרים שהפרה.
ב-1995 אוחדו אולפני Ufa, חברת הטלוויזיה הלוקסמבורגית CLT וחברות הפקה נוספות ויצרו את רשת השידור האירופית RTL. לברטלסמן שליטה מלאה ברשת השידור.
ב-1998 רכשה ברטלסמן את הוצאת הספרים האמריקאית, שהיא גם הגדולה ביותר בשפה האנגלית, רנדום האוס. חלק מתוצאות הרכישה היו התחייבותה של ברטלסמן לחשוף ולהודות בפומבי בעברה הנאצי. היא הקימה ועדה עצמאית ובלתי תלויה בראשותו של פרופ' שאול פרידלנדר, שתבדוק את העובדות הקשורות בהתנהלותה של ברטלסמן בתקופת השלטון הנאצי. בדו"ח ביניים בשנת 2000 ובדו"ח סופי שהתפרסם ב-2002 נאמר שלא נמצאו הוכחות לטענות ראשי ברטלסמן כאילו לא שיתפו פעולה עם המשטר הנאצי. ברטלסמן פרסמה התנצלות פומבית על שיתוף פעולה זה ועל הניסיונות לכסות עליו.
בישראל הקימה ברטלסמן, בשותפות עם הוצאת כתר וקונצרן ידיעות אחרונות את מיל"ת, מועדון ישראלי לתרבות, שפעל בשמות השמונים להפצת מבחר ספרים, תקליטים וקלטות בקרב מנויי המועדון. בשיא פעולתו היו חברים במיל"ת כמאה אלף בתי אב. עם עורכיו הראשיים נמנו אריה קרישק ויואב לביא. המועדון נסגר ב-1988 מסיבות כלכליות.
ב-2001 רכש המיליונר הבלגי אלבר פרר (Albert Frère) כ-25% ממניות החברה. משפחת מוהן רכשה ממנו חלק זה ב-2006.
הערות שוליים

↑  דו"ח שנתי
↑  שירות ynet, ענק התקשורת ברטלסמן הרוויח מהנאציזם, באתר ynet, 7 באוקטובר 2002
↑  מארק לאנדלר, הניו יורק טיימס, תאגיד "ברטלסמן" מודה בסיוע לנאצים; לא מתנצלים על מעשי "דור אחר", באתר הארץ, 10 באוקטובר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449272105171  CiNii: DA04134938  GND: 4005834-7  ISNI: 0000 0001 2175 0116  LCCN: n81107096  MusicBrainz: 86d60b2d-2712-4c22-800c-ecf5327ee2f5  NKC: ko2016904102  SUDOC: 026643995  VIAF: 143859961   WorldCat (עם VIAF): 143859961
ברוס גרייסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  אוקטובר 1946 (בן 77) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  University of Virginia Medical Center (יוני 1976)  בית הספר לרפואה של אפסטייט ניו יורק (יוני 1973)  אוניברסיטת קורנל (יוני 1968) 
 מעסיק:  בית הספר לרפואה של אוניברסיטת מישיגן, University of Connecticut School of Medicine, University of Virginia Medical Center, אוניברסיטת וירג'יניה 
 www.brucegreyson.com
 
(צ 'ארלס) ברוס גרייסון (באנגלית: Charles) Bruce Greyson) נולד באוקטובר 1946) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכיאטריה ומדעים נוירו-ביהביוריסטיים באוניברסיטת וירג'יניה. הוא חיבר את  Irreducible Mind (תרגום: "מח בלתי ניתן לצמצום", ראה אור בשנת 2007) ואת The Handbook of Near-Death Experiences (תרגום: "המדריך לחוויות סף-מוות", יצא לאור בשנת 2009). גרייסון פרסם מאמרים רבים, ונתן ראיונות בתקשורת על חוויות סף-מוות.
מינויים אקדמיים

גרייסון פרופסור בדימוס של צ'סטר פ. קרלסון לפסיכיאטריה ומדעים נוירו-ביהביוריסטיים, המנהל לשעבר של המחלקה למחקרים תפיסתיים (DOPS), אוניברסיטת וירג'יניה. הוא גם פרופסור לרפואה פסיכיאטרית במחלקה לרפואה פסיכיאטרית, והאגף לאשפוז פסיכיאטרי, באוניברסיטת וירג'יניה.
עבודת מחקר

גרייסון הוא חוקר בתחום של מחקרי סף מוות, ויש אף המכנים אותו "אבי המחקר של חוויות סף מוות". גרייסון, יחד עם קנת רינג, מייקל סבום, ואחרים, שאבו ממחקרו פורץ הדרך של ריימונד מודי, ושל ראסל נויס ג'וניור ואליזבת קובלר-רוס. קנה המידה של גרייסון למדידת ההיבטים של חוויות סף מוות נמצא בשימוש נרחב, הוא צוטט 95 פעמים עד תחילת 2010 בפרסומים מדעיים. הוא גם המציא סולם מידה בעל 19-שלבים כדי להעריך את החוויה של הקונדליני, "סולם פיזיו-קונדליני".
גרייסון כתב את הערך על חוויות סף-מוות על עבור האנציקלופדיה בריטניקה והיה העורך הראשי Journal of Near-Death Studies (לשעבר Anabiosis) בשנים 1982–2007. גרייסון התראיין וייעץ פעמים רבות לכלי תקשורת שונים בנושא חוויות סף מוות.
פרסומים נבחרים

גרייסון ממחברי "מח בלתי ניתן לצמצום: לקראת הפסיכולוגיה של המאה ה-21" (Rowman and Littlefield, 2007) ועורך-בשיתוף של "המדריך לחוויות סף מוות: שלושים שנים של מחקר" (פרייגר, 2009). בנוסף, כתב מאמרים רבים על הנושא של חוויות סף מוות, ביניהם:
Greyson B (2003). "Incidence and correlates of near-death experiences on a cardiac care unit" (PDF). Gen Hosp Psychiatry. 25: 269–276. doi:10.1016/s0163-8343(03)00042-2.
Greyson B (2006). "Near-death experiences and spirituality" (PDF). Zygon. 41: 393–414. doi:10.1111/j.1467-9744.2005.00745.x.
Greyson B (2007). "Near-death experience: Clinical implications" (PDF). Rev Psiq Clin. 34: 116–125.
Greyson B (2010). "Implications of near-death experiences for a post materialist psychology" (PDF). Psychol Relig Spirituality. 2: 37–45.
Greyson, B (2005). ""False positive" claims of near-death experiences and "false negative" denials of near-death experiences" (PDF). Death studies. 29 (2): 145–55. doi:10.1080/07481180590906156. PMID 15822242.
Greyson, B; Ring, K. (2004). "The Life Changes Inventory – Revised" (PDF). Journal of Near-Death Studies. 23: 41–54.
Greyson, B; Liester, MB. (2004). "Auditory Hallucinations Following Near-Death Experiences" (PDF). Journal of Humanistic Psychology. 44 (3): 320–336. doi:10.1177/0022167804266281.
Lange, R; Greyson, B; Houran, J (2004). "A Rasch scaling validation of a 'core' near-death experience" (PDF). British journal of psychology (London, England : 1953). 95 (Pt 2): 161–77. doi:10.1348/000712604773952403. PMID 15142300.
ראו גם

פאם ריינולדס
אבן אלכסנדר
פים ואן לומל
הערות שוליים

↑  Division of Perceptual Studies, University of Virginia (אורכב 06.10.2006 בארכיון Wayback Machine)
↑  "The Brain and Belief". Public Radio International. 2010. נבדק ב-23 בפברואר 2010. Bruce Greyson is considered the father of research into the Near Death Experience. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Edwardsville Woman has Near-death Experience". Belleville News-Democrat. 21 בינואר 2003. נבדק ב-23 בפברואר 2010. [Greyson] called 'the father of near-death experience research' by some... {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Greyson, Bruce (1983). The near-death experience scale: Construction, reliability, and validity. Journal of Nervous and Mental Disease, Jun;171(6):369-75.
↑  Google Scholar, Citations of Greyson (1983). Accessed February 23, 2010.
↑  Bruce Greyson (1993). "Near-death experiences and the physio-kundalini syndrome". Journal of Religion and Health. 32 (4): 277–290. doi:10.1007/BF00990954. PMID 24271550.
↑  "Near-death experience is debated". The Tuscaloosa News citing story in Los Angeles Times. 23 במאי 1982. נבדק ב-23 בפברואר 2010. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Jane E. Brody (17 בנובמבר 1988). "HEALTH; Personal Health". הניו יורק טיימס. נבדק ב-23 בפברואר 2010. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Anne Longley (1 באוגוסט 1994). "A Glimpse Beyond: A Psychiatrist Plumbs the Near-Death Experience". People. 42 (5). נבדק ב-23 בפברואר 2010. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Douglas Fox (17 באוקטובר 2006). "Light at the end of the tunnel". New Scientist. 2573. נבדק ב-23 בפברואר 2010. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Benedict Carey (17 בינואר 2009). "The Afterlife of Near-Death". The New York Times. נבדק ב-23 בפברואר 2010. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Daniel Williams (31 באוגוסט 2007). "At the Hour Of Our Death". Time. נבדק ב-23 בפברואר 2010. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Science Notebook". The Washington Post. 7 בפברואר 2000. נבדק ב-23 בפברואר 2010. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Irreducible Mind
↑  Information about the Division of Perceptual Studies (אורכב 06.10.2006 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458786205171  PLWABN: 9810544678605606  BIBSYS: 90117672  BnF: cb18073094m (data)  CiNii: DA05563678  GND: 112619574X  ISNI: 0000 0000 2660 6706  LCCN: n82252985  NDL: 00467578  NSK: 000594672  NTA: 130020575  ORCID: 0000-0002-2192-7898  SUDOC: 193144913  VIAF: 30901312   WorldCat (עם VIAF): 30901312
ברטראם ריצ'רד ברוקר

| --- | --- |

 לידה:  31 במרץ 1888 County Borough of Croydon, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  22 במרץ 1955 (בגיל 66) טורונטו, קנדה 
 תחום יצירה:  כתיבה, ציור 
 זרם באמנות:  abstract impressionism 
 הושפע על ידי:  Lionel LeMoine FitzGerald 
 פרסים והוקרה:  פרס המושל הכללי לסיפורת אנגלית (1936) 
 
ברטראם ריצ'רד ברוקר, באנגלית: Bertram Brooker (31 במרץ 1888 – 22 במרץ 1955) היה אחד מחלוצי הציירים המופשטים של קנדה.אוטודידקט, בנוסף להיותו אמן חזותי, ברוקר היה סופר זוכה פרס המושל הכללי, וכן משורר, תסריטאי, מחזאי, מסאי, קופירייטר, מעצב גרפי ומנהל פרסום.
ביוגרפיה

ברוקר נולד בקרוידון, אנגליה, לריצ'רד ברוקר ומרי אן (סקינר) ברוקר. כשהיה בן שבע עשרה, הוא עבר עם משפחתו לפורטאז' לה פראירי, מניטובה, ב-1905. המקום שגשג וזרם גדול של מהגרים מאנגליה וממקומות אחרים באירופה שרצו לשפר את חייהם התיישבו שם. בקנדה ברוקר עבד עם אביו ברכבת גרנד טראנק פסיפיק. הוא למד בבית ספר לילה וקיבל, עבודת פקידות ברכבת.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שעבר לניאפווה, עיירה קטנה צפונית מזרחית לברנדון, מניטובה, ב-1912, הוא ואחיו, ססיל, שכרו בית קולנוע. מ-1911 עד 1914, ברוקר היה פעיל בהפקות תיאטרון מקומיות בפורטג' ובניאפווה. הוא ביים מחזה בשם Much Ado About Something בבית האופרה פורטאז', ונראה שהוא שיחק במספר הפקות מקומיות. הצלחתו של ברוקר בכתיבה לסרטים ולתיאטרון מקומי העניקה לו השראה לעסוק בעיתונאות ובעיצוב עיתונים בניפאווה ולאחר מכן חזר בפורטאז' לה פראירי. ב-1913 התחתן עם מרי אורילה ("ריל") פורטר, אותה הכיר במקהלה האנגליקנית של סנט מרי בפורטג'. ב-1914 הוא הפך לעורך של העיתון המקומי "פורטג' ריוויו". ב-1915 הוא התגייס ל-Royal Canadian Engineers בוויניפג. לאחר המלחמה הוא עבד עבור בעיתונים ומגזינים שונים.
הוא עבר לטורונטו, אונטריו, בשנת 1921 והצטרף לצוות המגזין Marketing. ברוקר שימש כעורך ומוציא לאור של המגזין מ-1924 עד 1926. ב-1923 פרסם את ספרו הראשון. בחייו החברתיים הוא חיפש אנשים בעלי דעות דומות עם תשוקה לאמנות ולמוזיקה. ביתם הצנוע בשדרת גלנויו ברוקרס בשכונת המעמד הבינוני בלורנס פארק הפך למקום מפגש של אנשים יצירתיים, כולל המנצח ארנסט מקמילן והאמנים צ'ארלס קומפורט, פארסקבה קלארק וקתלין מון.
בסביבות 1922 עד 1924 החל ברוקר לעבוד על סדרה של ציורים לא אובייקטיביים בהשראת חוויה מיסטית עמוקה במהלך ביקור בכנסייה הפרסביטריאנית בדווייט באגם המפרץ באונטריו בשנת 1923. חוויה מיסטית זו חיזקה את הרוחניות שלו והניעה אותו לנסות לבטא את המיסטי באמנות. ברוקר החל לצייר בסגנון מופשט, וב-1927 ערך את התערוכה הראשונה שלו, שאורגנה על ידי ידידו לורן האריס. באותה שנה הוצגה עבודתו בתערוכה הלאומית של קנדה. הוא היה אחד הקנדים הראשונים שציירו בסגנון זה, אם כי קתלין מון הציגה ציורים מופשטים לפני שברוקר הציג את שלו.
אוסף הציורים המופשטים הראשון של ברוקר, מ-1922 עד 1924, וגם מאוחר יותר, הושפעו כנראה בהשראת הציורים הוורטיקיסטים של ווינדהם לואיס (1882-1957), דייוויד בומברג (1890-1957), ויליאם רוברטס. (1895–1980), והלן סונדרס (1885–1963). האמנות של קבוצה זו, במיוחד זו של לואיס, השתמשה בהפשטה בקווים חדים כדי לציין תנועה בצורה אלימה וחותכת. התקצירים הראשונים של ברוקר מושפעים מהשימוש של הקבוצה האנגלית בצורות גאומטריות מוגדרות במדויק בעיוותים אגרסיביים ובגוונים רוויים מאוד. אף שברוקר חיקה צורות וורטיקיסטיות ופוטוריסטיות, הוא לא היה בשום פנים ואופן חסיד הפוליטיקה של אותן תנועות.
לאחר שפגש ב-1929 את הצייר יליד ויניפג, ליונל למוין פיצג'רלד, ביצע ברוקר שינוי סגנוני גדול, בהתאם לנוהג של חברו החדש, והחל לשלב אלמנטים טבעיים ומופשטים ביצירתו. למרות שלפעמים חזר להפשטה טהורה ולפעמים העז לעשות ציורים שהם בעצם ייצוגיים, חלק ניכר מעבודותיו מ-1930 ועד סוף חייו היה תערובת שובבה של שני האופנים הללו. חיבורם של שני סגנונות הפך לסימן עבודתו לאחר 1930.
בשנת 1931 נקלע ברוקר למחלוקת על עירום באמנות כאשר ציור שלו הוסר מתערוכת גלריה כיוון שהכיל ציור עירום. ברוקר כתב מאוחר יותר את החיבור "Nudes and Prudes" ב-1931 כתוכחה.
בשנת 1936 הפך הרומן של ברוקר לחשוב (1936) וליצירה הראשונה שזכתה בפרס לספרות של המושל הכללי, אם כי מעט מאוד עותקים נמכרו. בשנת 1940 הוא הצטרף לצוות של חברת הפרסום מקלארן.
הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית הקנדית ובאגודת האמנים של אונטריו. הוא היה חבר מייסד של הקבוצה הקנדית של ציירים והשתייך גם לאגודה הקנדית של ציירים בצבעי מים.
ב-1972, הגלריה הלאומית של קנדה קיימה לזכרו תערוכה רטרוספקטיבית שנודעה ברחבי הארץ.
הערות שוליים

↑  "Bertram Brooker". National Gallery of Canada.
↑  Joan Murray. Canadian Art in the Twentieth Century. Dundurn; November 1999
1 2 3 4  King, James (2018). Bertram Brooker: Life & Work. Toronto: Art Canada Institute.
↑  J. Russell Harper. Painting in Canada: A History. University of Toronto Press; 1977.
↑  Lawren Harris. In the Ward: His Urban Poetry and Paintings. Exile Editions, Ltd.; 2007
↑  Ms Julia Skelly. The Uses of Excess in Visual and Material Culture, 1600–2010. Ashgate Publishing, Ltd.; 28 August 2014. ISBN 978-1-4094-4237-0. p. 205–.
↑  Roald Nasgaard, Abstract Painting in Canada, Douglas & McIntyre, Vancouver and Art Gallery of Nova Scoria, Halifax, 2007, pp. 19-21
↑  Bertram Brooker: Biography of a Canadian Artist, www.arthistoryarchive.com
↑  Nudes and Prudes By Bertram Brooker, 1931. Edited by Charles Moffat. - The Art History Archive, www.arthistoryarchive.com
↑  Taking stock: The Governor General’s Literary Awards at 80, thestar.com, ‏2016-10-27 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb144230205 (data)  GND: 119509105  ISNI: 0000 0001 1055 3088  LCCN: nr89000669  RKD: 238972  SUDOC: 085851256  ULAN: 500089658  VIAF: 37132875   WorldCat (עם VIAF): 37132875 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ברטראם ריצ'רד ברוקר".
דמות, 1940
צורות עולות
בית"ר ירושלים (כדורגל חופים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 שם מלא:  בית"ר ירושלים
 כינוי:  "המנורה"
 תאריך ייסוד:  2007
 בעלים:  שמוליק לוי
 מנכ"ל:  אביעד מזרחי
 מאמן:  אנדריי אסולין
 ליגה:  הליגה הישראלית בכדורגל חופים
בית"ר ירושלים היא קבוצת כדורגל חופים ישראלית מהעיר ירושלים, המשחקת בליגה הישראלית בכדורגל חופים. צבעי התלבושת של הקבוצה הם שחור וצהוב.
ארנה הליגה לכדורגל חופים, חוף פולג, נתניה
היסטוריה

בית"ר ירושלים נוסדה בשנת היווסדותה של ליגת הכדורגל חופים בשנת 2007 בשם "שווה שווה ירושלים" המארגן והממן העיקרי ובעלי הקבוצה מאז הקמתה הוא שחקן העבר של בית"ר ירושלים בכדורגל, שמוליק לוי. כבר בעונה השנייה סיימה הקבוצה כסגנית אלופה, כשהפסידה 6:7 לאלופה נסיכי חדרה. כמו כן סיימה הקבוצה פעם אחת במקום השלישי. בשנים לאחר מכן לא הצליחה הקבוצה להתרומם ולהגיע לשלבי הגמר. מאז 2010 קרויה הקבוצה "בית"ר ירושלים" ועונדת את סמל קבוצת הכדורגל של העיר.
אוהדים

הקהל של בית"ר ירושלים בכדורגל חופים מבוסס בעיקר על אוהדי בית"ר ירושלים בכדורגל. ארגון האוהדים של הקבוצה "לה פמיליה" המוכר מענף הכדורגל, עוזר לקהל האוהדים בכל הקשור לעדכונים וחדשות, תמונות מהשטח, ואפשרויות הגעה למשחקים. וניתן לראות התקהלות של הארגון ואוהדים רבים סביב הקבוצה במשחקיה, שאוהדים גם את קבוצת הכדורגל.
סגל נוכחי

סגל לאליפות ישראל בכדורגל חופים לעונת 2024
סגל נוכחי > צוות מקצועי

מעודכן לאליפות ישראל בכדורגל חופים לעונת 2024
| --- | --- |
בעלים: ישראל שמוליק לוי
מאמן ראשי: ישראל אנדריי אסולין
מנכ"ל: ישראל אביעד מזרחי
מנהל הקבצה: ישראל רן חלימי
מנהל מדיה וצילום: ישראל עוז ליברמן
אחראי מדיה ועיצוב: ישראל ניב סלטו
אחראי לוגיסטיקה: ישראל אילן אעודאי
הישגים ותארים

ליגת בנק יהב בכדורגל חופים
סגנית (1): 2008
מקום שלישי (1): 2010
ברית ההצלה

| --- | --- |

הדֶקַבְּרִיסְטִים בכיכר הסנאט
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מייסדים:  אלכסנדר מוראביוב 
 תקופת הפעילות:  9 בפברואר 1816 – 1818 
 
ברית ההצלה (ברוסית: Союз спасения), הייתה תנועה פוליטית שנוסדה בשנת 1816, הידועה גם בשם אגודת בני האמת של המולדת (Общество истинных и верных сынов отечеств) מאז 1817, הייתה לאגודה הפוליטית הסודית הראשונה של הדקבריסטים.
היסטוריה

בשנת 1816, ביוזמתו של אלכסנדר ניקולאייביץ' מוראביוב, קבוצה של קצינים צעירים של הצבא הרוסי הקימה את "ברית ההצלה". החברים הראשונים לקחו חלק במלחמת 1812 ובמלחמות בשנים 1813–1814. האגודה מנתה כ-30 חברים, בהם ניקיטה מוראביוב, סרגיי מוראביוב-אפוסטול, מאטווי מוראביוב-אפוסטול, סרגיי טרובצקוי, איוואן יאקושקין, פבל פסטל, יבגני אובלונסקי, איוואן פושצ'ין, מיכאיל לונין ואחרים. בשנת 1817 הם אישרו את אמנת האגודה ושינו את שמה לאגודת בני האמת של המולדת. האגודה שמה לה למטרה לבטל את הצמיתות וליישם מלוכה חוקתית באמצעות מרד מזוין בזמן טקס ההכתרה של הקיסר הבא. במהלך ההכנות לתפיסת השלטון, חברי האגודה ניסוי להרחיב את השפעתה של האגודה, להבטיח תפקידים צבאיים ואזרחיים מרכזיים במבני הממשלה ולגבש דעת קהל אוהדת כלפיהם.
חברי האגודה השתייכו לאחת משלוש הקטגוריות - bolyare (боляре), muzhi (мужи), ו-brat'ya (братья). הקנוניה פעלה באופן שרק שתי הקטגוריות הראשונות של החברים ידעו את מטרתה הסופית של האגודה. חברים בעלי מעמד נמוך היו צריכים לציית לחברים בעלי רמה גבוהה יותר. קבלת חברים חדשים, כמו גם קידום פנימי, יכולה להתקיים רק בהסכמת המועצה העליונה. יוזמות הושגו בהתאמה מוחלטת למערכת מורכבת של טקסים ונדרים, שאומצו מבני הבונים החופשיים.
היו שתי קבוצות בתוך האגודה - קיצוניות ומתונות. הם התווכחו על טקטיקות ומבנה האגודה, שחלקם ראו כמבודדים ומסובכים במיוחד. חברי האגודה הציגו מספר פרויקטים של ריגול, אך הם נדחו בשל היעדר מימון וחוסר הכנות לפעולה מכרעת. לאור זאת, רוב החברים החליטו להצביע בעד פירוק האגודה ולהקים ארגון חדש, שיהיה בו יותר חברים ויהיה מוכשר יותר בניהול מרד. הקיצוניים יצרו את "החברה הצבאית" "Военное общество", או Voyennoye obshchestvo) ולאחר מכן ב-1818 — נקראה בשם ברית השגשוג (Союз благоденствия).
ראו גם

מרד הדקבריסטים
ברית ההצלה (סרט)
ג'ון ווד האב

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1704 יורקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 במאי 1754 (בגיל 49) באת', ממלכת בריטניה הגדולה 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  הסירקס, כיכר המלכה (באת') 
 צאצאים:  ג'ון ווד הבן 
 
הסירקס
מכללת פארק פריור
ג'ון ווד האב (באנגלית: John Wood, the Elder‏; 1704, יורקשייר – 23 במאי 1754, באת') היה אדריכל אנגלי שעבד בעיקר בעיר באת' שבדרום-מערב אנגליה. הוא ידוע בזכות תכנונם של רחובות ומבנים רבים בבאת', בהם הסירקס, פארק פריור, בית החולים סנט ג'ון, נורת' פארייד וסאות' פארייד, ובתים ידועים נוספים שרבים מתוכם הוכרו כבניינים רשומים מדרגה I.
ביוגרפיה

ווד היה בנו של בנאי מקומי בשם ג'ורג' ווד. בשלהי 1721 רכש חלקת אדמה בלונדון, צפונית לרחוב אוקספורד, על מנת לבנות עליה בית מגורים. הוא לא זכה להצלחה רבה בבניין זה, והצליח להימנע מפשיטת רגל ולהתחיל בבניית בניין נוסף. בשלהי 1723 הוא סיים את בניית בית מספר 1 ברחוב אוקספורד, ומצא דייר שיתגורר בו. בין 1722 ל-1727 הוא עבד לסירוגין באחוזתו של הפוליטיקאי רוברט בנסון, הברון הראשון מבינגלי.
עבודתו הגדולה הראשונה הייתה רחוב כיכר המלכה בבאת', בו התגורר ווד במשך שנים אחדות. בתים 21 - 27 מהווים את הצד הצפוני של הרחוב, שתואר על ידי ניקולאוס פבסנר כ"אחד ההרכבים הפלדיאניים הטובים ביותר באנגליה שלפני 1730". ברבות מתוכניות הבניין שלו שילב ווד עיטורי איקונינים וסמלים הקשורים לבונים החופשיים, דבר שהוביל להשערה שמעולם לא בוססה כי הוא היה חבר בארגון. ווד הרבה לכתוב על גאומטריה מקודשת, וטען שהמיתוסים הקשורים למייסד לכאורה של באת', המלך בלאדאד, הם בעלי בסיס היסטורי ממשי.
עבודה ידועה נוספת של ווד היא תוכנית מתאר מפורטת של סטונהנג'; הוא ערך את הסקר שלו באתר ב-1740, ובמסגרתו ביצע מאות מדידות. עבודה זו זכתה בתחילה להתעלמות, בעיקר בגלל הביקורות של הארכאולוג ויליאם סטקלי. סטקלי חלק על פרשנותו של ווד למונומנט, ולא התייחס לתיעוד המפורט של האבנים במקום. אולם, באמצעות שימוש ביחסי המדידה המקוריים של ווד הצליחו להעתיק את עבודתו למחשב ולהשוות אותה לתוכנית המתאר המודרנית של סטונהנג'. לסקר של ווד הייתה חשיבות ארכאולוגית בכך שהוא תיעד את האבנים כחמישים שנים לפני קריסת הטריליתון המערבי, שהוצב מחדש רק ב-1958.
ב-1742 נשכר ווד לצורך בניית בית מגורים עבור ראש עיריית באת' ראלף אלן, והקים אותו על גבעה ממנה ניתן היה להשקיף על העיר. בניין זה הוכר גם כן כבניין רשום מדרגה I, ומאז 1830 הוא משמש את מכללת פארק פריור. עבודתו הגדולה האחרונה הייתה רחוב הסירקס, שנבנה על ברטון פילדס מחוץ לחומות העיר העתיקה של באת', אם כי הוא לא זכה לראות את הגשמת תוכניותיו כיוון שמת שלושה חודשים לאחר הנחת האבן הראשונה. הוא הותיר את השלמת העבודה לבנו, ג'ון ווד הבן.
מלבד עבודותיו בבאת' הוא תכנן גם בניינים בערים אחרות, ופרסם מספר ספרים. הוא נקבר בכנסיית סוויינסוויק שבבאת'.
ג'ו מורל

ג'ו מורל (באנגלית: Joe Morrell; נולד ב-3 בינואר 1997) הוא כדורגלן ולשי-אנגלי המשחק בעמדת הקשר בפורטסמות'.
קריירת מועדונים

מורל התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בריסטול סיטי. ב-8 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 לוויקומב וונדררס. באוגוסט 2016 הושאל לסוטון יונייטד לחודש אחד. ב-13 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד לינקולן סיטי. ב-24 בפברואר 2017 הושאל למרגייט לחודש.
ב-30 באוגוסט 2017 לצ'לטנהאם טאון עד לינואר 2018. במשחק הליגה נגד מאנסיפלד טאון בניצחון 0–3 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה.
ב-27 ביוני 2019, מורל הושאל ללינקולן סיטי עד למאי 2020 ואף נבחר לכדורגלן העונה של הקבוצה.
ב-15 באוקטובר 2020 שוחרר ללוטון טאון במדיה שיחק עונה אחת.
ב-9 באוגוסט 2021 חתם לשלוש שנים בפורטסמות' מהפוטבול ליג הראשונה.
קריירה בינלאומית

מורל נולד באיפסוויץ' שבאנגליה, אך החליט לייצג את ויילס בא נולדה אימו. מורל שיחק בכל הנבחרות הצעירות של המדינה.
ב-9 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס במשחק ידידות נגד בלארוס. נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020 ומונדיאל 2022.
ברזל ואבנים

ברזל ואבנים הוא אלבומו השלישי של נעם רותם שיצא בשנת 2011. האלבום זכה לביקורות חיוביות, וזכה בתואר אלבום השנה הישראלי של וואלה! לשנת תשע"א.
מוזיקה ומילים

הסגנון המוזיקלי של האלבום נע בין "ניו ווייב" או רוק אלטרנטיבי של שנות ה-80 (כמו בשירים "עמוק הלילה" ו"קראת לי קין") לבין רוק קלאסי (כמו בשיר הנושא וב"עיר שלא נרדמת"). את המיקס לאלבום עשה המפיק הבריטי גארת' ג'ונס שעבד בין היתר עם דפש מוד, ניק קייב ואינטרפול, שעזר להעניק לאלבום את הסאונד "האייטיזי" שלו.
מבחינה טקסטואלית רותם התרחק מכתיבה אישית שאפיינה את אלבומו הקודם, והתרכז בכתיבה על דמויות בסיטואציות שונות ומגוונות. מאובדן של ילד (בשיר "מדברים על הילד") או חיילת שמשרתת בשטחים (בשיר "נטלי"). השיר "נטלי" נכתב בהשראת סרט דוקומנטרי ששמו "לראות אם אני מחייכת" של תמר ירום, שמתעד חוויות של חיילות ששירתו בשטחים. יוצא דופן באלבום הוא השיר "הכיתה שלנו" שהוא היחיד שלא נכתב על ידי נעם רותם. הוא נכתב במקור על ידי הזמר-יוצר הפולני יאצק קצ'מרסקי. רותם התאים את מילות השיר למציאות העכשווית הישראלית, למרות שהשיר נכתב במקור על פולין הקומוניסטית של שנות ה-70.
ביקורות

האלבום זכה לביקורות חיוביות. עינב שיף כתב באתר האינטרנט וואלה! ש"הדיוק, הכנות והאמפתיה לכאב האנושי הופכים את "ברזל ואבנים" של נעם רותם ליצירה מטלטלת שהיא גם אלבומו הטוב ביותר". ב-ynet תימורה לסינגר נתנה לאלבום ארבעה כוכבים מתוך חמישה וציינה ש"דרכו המוזיקלית המקורית והמקצוענית (של נעם רותם), ממשיכה לגרות את האוזן באפשרויות.". בן שלו מעיתון "הארץ" ציין שהאלבום "אינו חף מהמגרעות של הג'אנר (ז'אנר הרוק הישראלי), ובכל זאת מצליח להישמע רלוונטי, סוחף מעניין ואפילו מצוין"
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי נעם רותם (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ברזל ואבנים  |   |   | 04:28 |
| 2. | עמוק הלילה  |   |   | 04:50 |
| 3. | לא מדברים  |   |   | 04:08 |
| 4. | קראת לי קין  |   | נעם רותם, יואב שושני | 04:18 |
| 5. | הכיתה שלנו  | יאצק קצ'מרסקי (נוסח עברי: נעם רותם) | יאצק קצ'מרסקי | 04:07 |
| 6. | עיר שלא נרדמת  |   | רותם, אביחי טוכמן | 03:48 |
| 7. | נטלי  |   |   | 04:46 |
| 8. | סופת בדידות  |   | רותם ,טוכמן | 03:37 |
| 9. | מדברים על הילד  |   |   | 05:08 |
| 10. | אל סוף היום  |   | רותם, אוהד קוסקי | 04:19 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 43:25 |
השתתפו בהקלטות

נועם רותם - שירה, גיטרות, כלי הקשה, פסנתר, קולות
אביחי טוכמן - בס, קולות, טמבורין, קלידים, כלי הקשה, תופים
אסף תלמודי - פסנתר, המונד, קולות
אדם שפלן - גיטרות, קולות
ניר וטשטיין - תופים
אור בהיר - גיטרות
הילה גנות-טוכמן - קולות
אלדד גואטה - סינטי
יואב שושני - גיטרות
אביב בוגן - כלי הקשה
דני מאיר - עיצוב סאונד ואפקטים
אסף אמדורסקי - פסנתר, סינטי-סטרינגס