stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האיחוד הפולני-ליטאי
המצב הפוליטי בליטא טרם האיחוד

התפתחות ליטא עצמה היא סוג של חידה עד היום. היא שמרה על פגניות עד האיחוד עם פולין, לא כתבה את שפתה עד המאה ה-16 ולא תיעדה את האצולה שלה עד המאה ה-11. למרות כל זה היא הצליחה לשרוד בעולם נוצרי בהצלחה רבה. ליטא החזיקה במערכת חוקים שאפשרו לה להמשיך להשתלט ולשלוט בשקט יחסי על טריטוריות נרחבות שבהן חיו נתינים עם סט אמונות שונה. למרות רוגע יחסי לאורך שנים רבות, כאשר נכבש כל השטח האפשרי, החלו בעיות בממלכה הליטאית. ראשית, היו יותר נתינים נוצרים בני עמים אחרים מאשר פגאנים ליטאים, דבר שהקשה על הליטאים לשמור על התרבות שלהם. חשוב לעמוד על כך שאמונתם הפגאנית הייתה יתרון ביטחוני שאפשר להם לנצל את העימות בין האורתודוקסים לקתולים לטובתם. שנית, כל עוד הצליחו הליטאים להגדיל את שטחם, הם העבירו את השטחים החדשים בירושה לבניהם. אך, כאשר התפשטות הממלכה פסקה, פסקה גם היכולת לחלק שטחים ליורשים הרבים. המחסור בירושה הגדיל את העימותים בתוך שושלת המלוכה. עם הבעיות בתוך הממלכה החלו גם לצמוח בעיות מחוץ לה. שכניה של ממלכת ליטא החלו לאיים עליה ממזרח וממערב.
מכל סיבות אלה ועוד התדרדר השלטון הליטאי לאיטו לכאוס. אירעו ניסיונות הפיכה מטעם גורמים ממשפחת המלוכה שהרגישו מרומים מכיוון שלא קיבלו שטחים כירושה, עקב הפסקת הכיבושים. אלו, לצד מספר הסכמים סודיים של דוכסים ליטאים מחוץ לממלכה ובתוכה, הובילו לנפילת השלטון הליטאי לזמן קצר. ב-1381 הופל יוגאילה, הדוכס העליון, על ידי קסטוטיס דודו. למרות שהוכרח על ידי דודו לוותר על ממלכתו בכתב, החזיר לעצמו יוגאילה, בעזרת נציגים אחרים ממשפחת המלוכה, את השלטון בממלכה שנה אחת בלבד לאחר מכן. כאשר עלתה האפשרות של איחוד עם פולין, הוסכם שהיא תועיל לשני הצדדים. ליטא זכתה לחיזוק כוחה הצבאי שאפשר לה להתמודד עם איומים פנימיים וחיצוניים כאחד. מלבד זאת, המרתו של יוגאילה לקתוליות במדינה שנתיניה נחלקו בין פגאניות לאורתודוקסיה אפשרה לנתינים הפגאנים, שאליהם הייתה משפחת המלוכה קשורה יותר, להמשיך לתחזק זהות דתית נפרדת כקתולים.
חוק ושלטון

למרות האיחוד בין שתי המדינות ושלטון תחת מלך יחיד, פולין וליטא למעשה נוהלו כל אחת בנפרד, ואף שמרו על צבא נפרד. זאת, למרות ניסיונות חוזרים מצד פולין להשליט את רצונה על ליטא. המלכות בפולין-ליטא הייתה מלכות מסורסת. המלך לאיוש הבטיח לפולין שאם הם יתנו לאחת מבנותיו לשלוט הוא לא יעלה מיסים, ללא הסכמת אצילי הממלכה. חמישים שנה לאחר מכן, הובטח לאצולה על ידי מלך האיחוד חופש ממעצר עד לסוף הליך הוגן. ככל שהזמן חלף חופש הפעולה של המלך הוגבל יותר ויותר. האצילים ניהלו מערכת משפטית נפרדת משלהם, ב-1454 נאסר על המלך לקבוע חוקים או לזמן את צבא המלכות ללא הסכמת האצילים והמלכים נדרשו לתמיכה מהאצילים על מנת לאשר את יורשיהם. פולין-ליטא הייתה מדינה מרובת אצילים, באמצע המאה ה-16 כשישה אחוזים מהאוכלוסייה היו בעלי מעמד אצולה.
במאה ה-16 נעשה ניסיון בממלכת ליטא-פולין להשוות את מעמדם של כלל האצילים. בוטל ההבדל בין אצילים פולנים לאצילים ליטאים. בוטל הכבוד הנוסף שנשאו משפחות ממעמד אצולה ותיק, והן נותרו רק עם שמות התואר. כבוד ניתן רק על בסיס משרות ותפקידם של האצילים, משרות שלרוב לא היה ניתן להוריש. הממלכה נוהלה על ידי אצילים שנבחרו על ידי אצילים כנציגים לפרלמנט. ממסמכים שנשמרו ניתן לראות שהתפיסה ששררה בקרב האצולה הפולנית היא שהמלך הוא משרת של המדינה. על אף כל אלה מעולם לא היה ניסיון לבטל את ממסד המלכות בפולין-ליטא.
כתוצאה מהגישה שבה החזיק האיחוד הפולני-ליטאי, מאפייני האצולה היו מאוד מגוונים. היו אצילים שהיו מהמשכילים והעשירים באירופה. מולם עמדו גם אצילים עניים ואנאלפביתים, אך בעלי זכות הצבעה. בשנותיה האחרונות של הממלכה, בעקבות מספרם הגבוה של האצילים, התקיימו ועדות שמשכו אליהן עשרות אלפים של בעלי זכות הצבעה. על מנת לאמוד את היקף האוריינות נדרשו האצילים בוועדה גדולה של 1767 לחתום את שמם. בחלק מן המחוזות נראה שרק 5 אחוזים מן הנוכחים ידעו לחתום את שמם. במחוזות אחרים כ-80 אחוזים ידעו לחתום את שמם. מלך האיחוד העריך שכחצי מאצולת פולין הייתה אנאלפביתית.
האופי הייחודי של הממשל גרם לכך שבמהלך המאה ה-16 האיחוד הפולני-ליטאי בלט באירופה של התקופה - שהייתה כר פורה למאבקים על בסיס דת - כמקום בו שררה סובלנות בפועל כלפי זרמי הדת השונים של הנצרות, ורשמית גם כלפי מיעוטים דתיים כמו היהודים והמוסלמים, והייתה חריגה בכך שהייתה מדינה שלא הייתה מוציאה להורג בעוון השקפה דתית. תופעה זו גרמה לכך שהממלכה הייתה ביתם של זרמים שנחשבו רדיקליים, כמו כנסייה אנטי-טריניטרית. בשנת 1573 נחתם הסכם ורשה שהתיר לכל שליט מקומי לקיים את הדת בה הוא בחר. לקראת סוף המאה ה-16 חל מפנה בגישה זו, כאשר הישועים הצליחו להחזיר את מרבית האצולה הפולנית לתמיכה בכנסייה הקתולית.
כלכלת פולין-ליטא

הכלכלה הפולנית-ליטאית הייתה ידועה בכל רחבי אירופה ככלכלה נוחה ושופעת במיוחד לאורך תחילתה של המאה ה-15. לאחר מכן כלכלת הממלכה הידרדרה בעקבות מלחמות שהשתתפה בהן והתקפות שספגה. השלטון היציב והמאוחד של פולין-ליטא שיחק חלק משמעותי ביציבות הכלכלית של הממלכה. בזכות אדמה פורייה ושלטון יציב הצליחו נתיני הממלכה הפולנית-ליטאית לייצר עודפים של תבואה גם בעת שמדינות אחרות לא הצליחו להאכיל את תושביהן. למרות ייצוא נרחב, מחירי התבואה בפולין-ליטא נותרו נמוכים יחסים לשאר אירופה.
יהודים בפולין-ליטא

היהודים בפולין-ליטא היוו חלק מהותי מכלל האוכלוסייה וקשרו קשרים חמים עם יתר נתיני הממלכה. שלא כמו נתינים אחרים בממלכה היחס כלפי יהודים לא היה תלוי בקשרים דיפלומטיים, לדוגמה היחסים עם המיעוט הפרוסי היו תלויים במידה רבה ביחס פרוסיה לפולין-ליטא. מסיבות אלה ובגלל אופי השלטון הלא ריכוזי שהיה נהוג בפולין-ליטא, היחס כלפי היהודים עוצב יותר מכורח הנסיבות מאשר מתוקף צווים או גישה של השלטון כלפי המיעוט יהודי.
מסתמן שכבר במאה ה-18 היו כמיליון יהודים בפולין-ליטא. היהודים היו האוכלוסייה השלישית בגודלה בפולין-ליטא, והתפרסו בכל שטחיה של הממלכה. היהודים עסקו במקצועות שרוב האוכלוסייה לא עסקה בהם, אף שהיו מיעוטים אחרים שמשלח ידם היה כשל היהודים. היחס ליהודים לא היה חד-משמעי מצד כל נתיני הממלכה לאורך כל שנות קיומה. היו תקופות שבהן התנכלו ליהודים, אך היו גם תקופות שבהן המקומיים אימצו את היהודים לחיקם. דוגמה מובהקת לכך היא חוק שהסדיר מיהו זר בממלכה מ-1629, אשר לא כלל יהודים כזרים בתוך הממלכה.
ראו גם

איחוד לובלין
דמוקרטיית האצילים
חוקת 3 במאי 1791
הולנד-דוזייר-הולנד

| --- | --- |

 מקום הקמה:  מישיגן 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  מוזיקת נשמה 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1998)  פרס ג'וני מרסר (2009)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1990)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 בריאן הולנד אדי הולנד למונט דוזייר 
 
הולנד-דוזייר-הולנד היה צוות של פזמונאים ומפיקים מוזיקליים בארצות הברית בשנות ה-60 ושנות ה-70 של המאה ה-20, שהורכב מהאחים בריאן ואדי הולנד ולמונט דוזייר. בין השנים 1962 ל-1967 עבד הצוות עבור חברת התקליטים מוטאון, והיה אחראי לרבים מהשירים המזוהים עם חברה זו ועם הצליל הייחודי שפיתחה, ובמיוחד עם הצלחת להקת הסופרימס. דוזייר ובריאן הולנד היו המלחינים והמפיקים, ואילו אדי הולנד כתב את המילים, ותכנן את הביצוע הקולי. כאשר הצוות נפרד מחברת מוטאון הם המשיכו לעבוד כצוות הפקה מוזיקלי ופזמונאים עד 1974.
היסטוריה

הצוות נפגש לראשונה בחברת מוטאון. אדי הולנד עבד עם מייסד החברה ברי גורדי עוד בטרם הוקמה החברה. בשנת 1958 הפיק גורדי עבור אדי הולנד, כמבצע, את הסינגל "You" בחברת התקליטים "מרקורי". הייתה זו אחת ההפקות הראשונות של גורדי. מאוחר יותר, אדי הולנד החל לעבוד עבור מוטאון כזמר, ובשנת 1961 הגיע למקום השלושים במצעד הפזמונים בארצות הברית עם הלהיט "ג'יימי".
אדי הביא עמו את אחיו בריאן, שעבד כפזמונאי, ואף הוא זכה להצלחה בשנת 1961 כאשר כתב עבור להקת ה"מרוולטס" את הלהיט "בבקשה אדון דוור" (Please Mr. Postman), שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בארצות הברית. דוזייר עבד כזמר עבור כמה חברות תקליטים בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, ובהן חברת "אנה" שהייתה בבעלות אנה, אחותו של גורדי, וחברת הבת של מוטאון מ-לו-די (Mel-o-dy).
השלושה התאחדו באולמי מוטאון בדטרויט על מנת ליצור חומרים עבורם ועבור מבצעים אחרים, אך עד מהרה מצאו כי הם מעדיפים להיות פזמונאים ומפיקים מאשר להופיע בעצמם. בתקופת עבודתם עבור מוטאון כתבו עשרות שירים עבור אמני החברה. במיוחד היה להם חלק בהצלחת ארבע הפסגות והסופרימס, וברצף של חמישה סינגלים רצופים שהגיעו למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי שהחלו עם "לאן הלכה אהבתנו" (Where Did Our Love Go) שביצעו הסופרימס ב-1964.
השלישייה עזבה את מוטאון ב-1967 בשל סכסוך עם ברי גורדי בנוגע לתמלוגים וחלוקת הרווחים. הם ייסדו חברות תקליטים עבור עצמם כ"Invictus Records" או "Hot Wax Records", שזכו להצלחה בינונית. מוטאון תבעה אותם על הפרת החוזה שביניהם, והצוות תבע בתביעה שכנגד. ההתדיינות המשפטית הייתה אחת הארוכות בהיסטוריה של תעשיית המוזיקה בארצות הברית, וכתוצאה מכך נאלצו הולנד-דוזייר-הולנד להעניק קרדיט ללחן בתקליטים שהוציאו חברותיהם לצמד מלחינים בשם ויין ודאנבר. התביעה הסתיימה בפשרה בשנת 1977 בתשלום זניח של כמה אלפי דולרים ששילמו הולנד-דוזייר-הולנד למוטאון.
בתחילת שנות השבעים עזב דוזייר את הצוות על מנת לחדש את הקריירה שלו כזמר. הוא הוחלף בהרולד ביטי. הצוות החדש המשיך לעבוד עבור זמרים שונים, ביניהם אף זמרי מוטאון כמייקל ג'קסון והסופרימס, גם בתקופה בה התנהלה התביעה המשפטית.
לאחר התפרקות הצוות הקים דוזייר חברת הפקה משלו, לצד הופעה כזמר, בעוד שהאחים הולנד ממשיכים להחזיק בחברות שייסדו ביחד עם דוזייר, הפעילות עדיין בתחום ההפקה המוזיקלית.
ה'קע"ח

ה'קע"ח (5,178) ובקיצור קע"ח – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 1417 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 31 באוגוסט 1418.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 16 שעות ו-587 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 10 במחזור העיבור ה-273. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 26 (סימנה כולזז) במחזור השמש ה-185.
שנה זו היא שנת 1,349 לחורבן הבית, ושנת 1,729 לשטרות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
דרום פלורידה

דרום פלורידה (באנגלית: South Florida), הנקרא גם מטרופולין מיאמי, הוא אזור מטרופוליני מתהווה בדרום מדינת פלורידה בארצות הברית. האזור כולל שלושה מחוזות: ברווארד, מיאמי-דייד ופאלם ביץ'.
דמוגרפיה

האזור המטרופוליני כולל כ-5,334,685 תושבים. 2.8 מיליון מהתושבים הם נשים (52%) ו-2.6 מיליון הם גברים (48%).
האזור כולל 2,338,450 בתים או יחידות דיור.
חלוקה אתנית:
לבנים: 72% [3,840,973]
לבנים שאינם היספנים: 39% [2,080,527]
היספנים לבנים: 33% [1,760,446]
שחורים / אפרו-אמריקאים: 21% [1,075,174]
אמריקאים ילידים: פחות מ-0.5% [10,582]
אסיאתים: 2% [111,196]
פסיפיים: פחות מ-0.5% [3,346]
אחר: 5% [286,399]
יותר משני גזעים: 2% [91,520]
ההיספנים והלטינים מהווים 38% [2,013,725] מהאוכלוסייה.
יהודים

באזור המטרופולין של דרום פלורידה חיים כ-400,000 יהודים. רובם משתייכים לזרם הרפורמי. אזור זה מהווה גם יעד מבוקש להגירה של ישראלים, בשל הקהילה היהודית הגדולה ובעקבות הזדמנויות כלכליות.
ה'קע"ג

ה'קע"ג (5,173) ובקיצור קע"ג – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-8 בספטמבר 1412 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 27 באוגוסט 1413.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 19 שעות ו-21 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנת שמיטה, ושנת 5 במחזור העיבור ה-273. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 21 (סימנה כאלאא) במחזור השמש ה-185.
שנה זו היא שנת 1,344 לחורבן הבית, ושנת 1,724 לשטרות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ה'קע"ז

ה'קע"ז (5,177) ובקיצור קע"ז – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-22 בספטמבר 1416 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 1417.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 7 שעות ו-791 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכה. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 9 במחזור העיבור ה-273. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 25 (סימנה כהלוא) במחזור השמש ה-185.
שנה זו היא שנת 1,348 לחורבן הבית, ושנת 1,728 לשטרות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
היסטוריה של עם ישראל
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1950)

חיילת מצביעה בבחירות המקומיות של 1950
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל התקיימו לראשונה במדינת ישראל ב־14 בנובמבר 1950. בבחירות אלו שיטת הבחירות הייתה דומה לשיטת הבחירות לכנסת, ואחוז ההצבעה עמד על כ־80%. לאחר לחץ של מפלגת השלטון מפא"י, גיל הבחירה הורד מ־21 ל־18. מפא"י התמודדה בשם "רשימת ההסתדרות", זאת למרות התנגדותה של מפ"ם. בבחירות אלו כלל המפלגות הדתיות התמודדו במסגרת החזית הדתית המאוחדת. בבחירות אלו הציונים הכלליים גדלו באופן משמעותי ביחס לכוחם הארצי.
עד הבחירות כל ראשי העיריות המכהנים כיהנו מתוקף החלטות המנדט הבריטי טרם הקמת המדינה. בבחירות אלו המפלגות הדומיננטיות היו המפלגות הארציות, אך בחלק מן הערים התמודדו גם רשימות מקומיות.
הבחירות ברשויות השונות

בירושלים התקיימו הבחירות על 21 מושבי המועצה. הסיעה הגדולה ביותר הייתה מפא"י שהובלה על ידי יצחק בן-צבי וראש העירייה המכהן דניאל אוסטר וקיבלה כ־5 מושבים. למרות זאת ולאור הקמת קואליציה של הימין והדתיים, שלמה זלמן שרגאי נבחר לעמוד בראשות העיר. באותן הבחירות החזית הדתית המאוחדת ומפלגת המרכז קיבלו כארבעה מושבים לכל רשימה, החירות והמפלגה הפרוגרסיבית – 2 לכל אחת, מפ"ם ופאג"י – מושב אחד לכל רשימה. מפלגות נוספות קיבלו כשני מושבים, ואילו המפלגה הקומוניסטית הישראלית לא נכנסו למועצה.
בעיר תל אביב-יפו היו אלו הבחירות הראשונות המשותפות לתל אביב וליפו שסופחה אליה. בבחירות אלו ניצח ראש העירייה ישראל רוקח, חבר תנועת הציונים הכלליים שכיהן כראש העיר עוד משנת 1936.
בחיפה הושלמה בחירתו של אבא חושי (חבר מפא"י) לתפקיד ראש העיר רק בינואר 1951, יותר מחודשיים לאחר הבחירות.
בפתח תקווה התמודדו מספר רב של מפלגות תנועת העבודה על 17 מושבי המועצה, אך לבסוף הושג תיקו בין הציונים הכלליים (בהובלת יוסף ספיר) למפא"י בהובלת פנחס רשיש שבסופו של דבר נבחר לתפקיד ראש העיר.
בראשון לציון נבחר אריה שפטל ממפא"י לתפקיד ראש העיר לאחר שרשימתו קיבלה כארבעה מושבים מתוך 15 מושבי המועצה. שפטל הצליח לגבש קואליציה עם מפ"ם ובכל להדיח את ראש העיר המכהן אליקום אוסטשינסקי. בסופו של דבר, שפטל התפטר לאחר שנה וחצי מסיבות בריאותיות.
בכפר סבא מפא"י קיבלה כ־5 מושבים, מפ"ם – 3, הפועל המזרחי – 2 והציונים הכללים קיבלו כמושב אחד.
בבני ברק הסיעה הגדולה ביותר הייתה הסיעה הדתית המאוחדת. סיעה זו קיבלה כשישה מושבים מתוך 13, והקימה קואליציה ביחד עם סיעות הימין. זאת כשראש העיר הנוכחי יצחק גרשטנקורן המשיך בתפקידו. מפא"י ומפ"ם (4 מושבים בסך הכל) נשארו באופוזיציה.
בטבריה משה צחר נבחר לראשות העיר מטעם מפא"י שקיבלה כחמישה מתוך תשעת מושבי המועצה.
בלוד התקיימו בחירות על כ־11 מושבים שמתוכם מפא"י זכתה בחמישה ומנהיגה פסח לב נבחר לראשות העיר. רשימות הפרוגרסיבית וחירות כלל לא נבחרו למועצה.
ראו גם

הבחירות למועצת עיריית ירושלים (1950)
הערות שוליים

↑  הבחירות לרשויות המקומיות – איך, כמה, מי ולמה, באתר www.idi.org.il
1 2 3  הסדנה להיסטוריה חברתית, בחירות מקומיות, פוליטיקה ארצית - הסדנה להיסטוריה חברתית, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2018
↑  אלי אשכנזי‏, פוליטיקאים כפרזנטורים, כרזות בשפות שונות: בחירות סטייל 1950, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2018
דרום סודאן במשחקים האולימפיים

דרום סודאן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
דרום סודאן זכתה לעצמאות מסודאן ב-9 ביולי 2011, ועד לאולימפיאדת לונדון (2012), האולימפיאדה הראשונה שנערכה לאחר מכן, טרם הקימה ועד אולימפי לאומי. משכך, לא הייתה חברה בוועד האולימפי הבינלאומי, ולא התאפשר לה ליטול חלק במשחקים. עם זאת, באולימפיאדת לונדון השתתף ספורטאי דרום סודאני אחד, רץ המרתון גואור מריאל. מריאל השיג את הקריטריון האולימפי להשתתפות במשחקים, אך בהיעדרה של משלחת דרום סודאנית, בתחילה לא הותר לו להשתתף בהם. בסופו של דבר, כשבוע לפני פתיחת המשחקים, החליטה מועצת המנהלים של הוועד האולימפי הבינלאומי להתיר למריאל להשתתף במשחקים, כמשתתף עצמאי, תחת הדגל האולימפי. מריאל סיים את המירוץ במקום ה-47.
בשנת 2015 הכיר הוועד האולימפי הבינלאומי בוועד האולימפי הלאומי של דרום סודאן, מה שאפשר את השתתפותה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). במשחקים אלה השתתפו שלושה אתלטים מדרום סודאן, בהם מריאל, אך הם לא רשמו הישגים משמעותיים.
ראו גם

דרום סודאן במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  עידן סגל, איזו מדינה: ספורטאים ללא דגל, באתר nrg‏, 25 ביולי 2012
דרום נורווגיה

| --- | --- |

 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 שטח:  16,434 קמ"ר
 קואורדינטות:  58°36′N 7°48′E﻿ / ﻿58.6°N 7.8°E﻿ / 58.6; 7.8 
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דרום נורווגיה (בנורווגית: Sørlandet או Agder) הוא השם הבלתי רשמי של אזור גאוגרפי נרחב לאורך רצועת החוף של מצר סקאגרק הנמצא בחלקה הדרומי ביותר של נורווגיה. האזור מורכב משני המחוזות לשעבר מערב-אגדר ואוסט-אגדר, שכיום מרכיבים את מחוז אגדר. אזור דרום נורווגיה הוא אחד מחמשת האזורים הגאוגרפיים העיקריים (לנדסדלר(אנ')) של נורווגיה.
השטח הכולל המשולב של ווסט-אגדר ואוסט-אגדר הוא 16,493 קמ"ר. אזור דרום נורווגיה הוא האזור בו האקלים בנורווגיה הוא החם ביותר.
עיריות החוף של אזור דרום נורווגיה, ממערב למזרח, הן:
פלקפיורד (אנ')
פארסונד (אנ')
מנדל (אנ')
קריסטיאנסנד
לילסנד (אנ')
גרימסטאד (אנ')
ארנדל (אנ')
טוודסטרנד (אנ')
ריסאור (אנ')
גלריית תמונות

פלקפיורד
פארסונד
מנדל
קריסטיאנסנד
לילסנד
גרימסטאד
ארנדל
טוודסטרנד
ריסאור
הערות שוליים

↑  שם זה לאזור נטבע על ידי המשורר והסופר וילהלם קרג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558443105171  GND: 4597627-2  LCCN: sh85125330 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של נורווגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדור הבא (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  קווין ר. אדמס 
 הופק בידי:  ג'ף בל, פטרישה היקס 
 שחקנים ראשיים:  ג'ון קרסינסקי קונסטנס וו דייוויד קרוס שרלין יי מייקל פניה ג'ייסון סודייקיס ג'ט ג'ורגנסמאייר 
 מדבבים:  ג'ון קרסינסקי מייקל פניה ג'ייסון סודייקיס שרלין יי דייוויד קרוס 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית, הרפובליקה העממית של סין 
 חברת הפקה:  Tangent Animation, Alibaba Pictures, Baozou, Titmouse, Inc. 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  2018 
 משך הקרנה:  104 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדור הבא (באנגלית: Next Gen) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי-קנדי-סיני, מסוגת פעולה ומדע בדיוני, שמבוסס על הקומיקס "7723" מאת ואנג נימה. הסרט בוים על ידי קווין ר. אדמס וג'ו קסנדר, והופק על ידי Baozou Manhua,‏ Alibaba Pictures ו-Tangent Animation.
הסרט הופץ על ידי שירות הסטרימינג נטפליקס ב-7 בספטמבר 2018 ודובב לשפות שונות, ביניהן עברית, כאשר זהו הסרט המקורי הראשון של השירות שדובב לשפה זו.
תקציר העלילה

מיי היא נערה שחיה בעולם עתידני שבו רובוטים הם בעלי תפקידים שגרתיים שממלאים מגוון פונקציות בחיי היומיום. רובוט אישי הוא גאדג'ט נפוץ. אביה של מיי עזב אותה ואת אימה כשהייתה ילדה קטנה וזיכרון הנטישה הזו צובע את כל חייה. לאחר הנטישה של האב פנתה האם להפיג את הכאב באמצעות הכהיית חושים שמאפשרים הרובוטים (על משקל האסקפיזם שמציעים מסכים בימינו) ובמקום להיקשר למיי דווקא התכנסה בעולמה שלה ונוצר ביניהן ריחוק רגשי. ההקשרות הזו של האמא לרובוטים גורמת למיי לשנוא אותם. 
במסגרת ביקור עם אימה בבנייני חברה שמייצרת רובוטים לרגל הוצאה לשוק של דגם חדש של רובוט מעירה בטעות מיי רובוט סודי ביותר, וקשר מפתיע מתחיל להירקם ביניהם. הם נלחמים ביחד בבריונים ומנסים לסכל מזימה מרושעת.
מדבבים

| תפקיד | מדבב באנגלית |
| --- | --- |
7723: ג'ון קרסינסקי
מאי סו: שרלין יי
ג'סטין פין: ג'ייסון סודייקיס
מומו: מייקל פניה
ד"ר טאנר רייס: דייוויד קרוס
מולי סו: קונסטנס וו
גרינווד: קיאנה לד
אני: אנה אקנה
RJ: קיטנה טרנבול
זוּטָר: ג'ט יורגנסמאייר
ריק: איזאק ראיין בראון
הארמייה השנייה (האימפריה העות'מאנית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 שיוך:   צבא האימפריה העות'מאנית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1873–1918 (כ־45 שנים)
 מלחמות:  המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) מלחמת הבלקן הראשונה מלחמת העולם הראשונה
 
הארמייה השנייה (בטורקית: 2. Ordu) של האימפריה העות'מאנית הייתה ארמיית שדה של הצבא העות'מאני. היא הוקמה בסוף המאה ה-19 במהלך רפורמות צבאיות עות'מאניות.
סדר הכוחות, 1877

בשנת 1877 היא הוצבה בבולגריה של ימינו. הוא כללה את:
הדיוויזיה ה-1
הדיוויזיה ה-2
דיוויזיית פרשים
רגימנט ארטילריית שדה
רגימנט ארטילריית מבצרים
עם ההתגייסות למלחמה העות'מאנית–רוסית (1877–1878), הארמייה השנייה חולקה לשניים; אלה נקראו ארמיית הדנובה המזרחית וארמיית הדנובה המערבית.
סדר הכוחות, 1908

לאחר מהפכת הטורקים הצעירים והקמת העידן החוקתי השני ב-3 ביולי 1908, הוקמה ממשלה חדשה והוכרז על רפורמה צבאית גדולה. מטה הצבא עבר מודרניזציה. מטה הארמייה הוקם באדריאנופול. האזור המבצעי שלה היה תראקיה, הדרדנלים, והיו לה יחידות באירופה ובאסיה הקטנה. היא כללה דיוויזיות פעילות לצד שש דיוויזיות מילואים וחטיבה אחת:
הארמייה השנייה
הדיוויזיה ה-3, הדיוויזיה ה-4, הדיוויזיה ה-20, הדיוויזיה ה-21
דיוויזיית הפרשים ה-2
דיוויזיית הארטילריה ה-2
רגימנט ארטילריית המבצרים אדריאנופול
עתודת הארמייה השנייה (שם הדיוויזיה מציין את מיקומה)
דיוויזיית המילואים ה-35 צ'אנאקאלה
דיוויזיית המילואים ה-6 באנדירמה
דיוויזיית המילואים ה-7 Afyonkarahisar
דיוויזיית המילואים ה-8 קוניה
דיוויזיית המילואים ה 25 אדריאנופול
דיוויזיית המילואים ה-26 קירקאלי
חטיבת המילואים ה-53 קירק קיליסה
לארמייה היו גם 34 מחלקות מקלעים.
סדר הכוחות, 1911

עם התארגנויות נוספות של הצבא העות'מאני, לרבות הקמת מטה ברמת הקורפוס, ב-1911 הוקם מטה הארמייה בסלוניקי. כעת היא הייתה אחראית על הבלקן ועל השליטה המבצעית בכוחות בסוריה ובארץ ישראל. הארמייה כללה שני פיקודים, השני בבלקן והחמישי בסוריה. הארמייה בתחילת מלחמת הבלקן הראשונה בשנת 1912 הייתה בנויה כך:
מטה הארמייה השנייה: סלוניקי
הקורפוס ה-5, סלוניקי
הדיוויזיה ה-13, סלוניקי
הדיוויזיה ה-14, סרז
הדיוויזיה ה-15, אוסטורומה
חטיבת הפרשים ה-6, גבגילי
הקורפוס ה-6, מונסטיר
הדיוויזיה ה-16, İştip
הדיוויזיה ה-17, מונסטיר
הדיוויזיה ה-18, דברה
חטיבת הפרשים ה-7, מונסטיר
הקורפוס ה-7, Üsküp (סקופיה)
הדיוויזיה ה-19, Üsküp
הדיוויזיה ה-20, מטרוויצ'ה
הדיוויזיה ה-21, יקובה
חטיבת הפרשים ה-8, Üsküp
דיוויזיות עצמאיות:
הדיוויזיה ה-22, קוזנה
הדיוויזיה ה-23, יניה
הדיוויזיה ה-24, אישקודרה
הקורפוס ה-8, דמשק, סוריה
הדיוויזיה ה-25, דרה
הדיוויזיה ה-26, חלב
הדיוויזיה ה-27, ביירות
חטיבת הפרשים ה-9, דמשק
בנוסף, לפיקוח השני היו דיוויזיות מילואים בבלקן ב: דרמה, סרז, סלוניקי, איזטיפ, מונסטיר, אוסקופ, פיריסטין, מטרוויצ'ה, פירזנין, יניה, אלבסאן, נאסליק ואיסקודרה. לפיקוח החמישי בסוריה היו דיוויזיות מילואים ב: אדנה, ענתפ, חלב, דמשק, ירושלים, עכו וטריפולי.
עם תחילת המלחמה הפכה הארמייה השנייה לארמייה המערבית, המקבילה לקבוצת ארמיות. הכוחות בסוריה נמנעו על ידי הצי היווני לחזק את הכוחות בבלקן.
לאחר המלחמה גובשה מחדש הארמייה השנייה מהכוחות ששרדו את חורבן הארמייה המערבית בבלקן.  היא נשלחה תחילה לקוניה, ולאחר מכן לסוריה.
סדר הכוחות, 1914

בתחילת מלחמת העולם הראשונה, היה ממוקם מטה הארמייה בחלב בסוריה והיא כללה שני קורפוסים מורכבים משתי דיוויזיות. מערכת המילואים הופסקה, והתוכנית הייתה לגרום לחיילי מילואים למלא יחידות פעילות במקום להוות יחידות נפרדות. המפקד באוקטובר 1914 היה הגנרל והיפ פאשה.
בנובמבר 1914 הועברה הארמייה השנייה לקונסטנטינופול והיא כללה את הקורפוסים ה-5 וה-6, שכל אחד מהם מורכב משלוש דיוויזיות.  בפברואר 1915 אורגנה מחדש הגנת המיצרים הטורקים.  לארמייה השנייה היה אחריות לחופי הדרום והמזרח. מאוחר יותר היא סיפקה כוחות ללחימה בחצי האי גליפולי, אך לא היה לה תפקיד אחר.
הארמייה השנייה
הקורפוס ה-6
הדיוויזיה ה-16, הדיוויזיה ה-26
הקורפוס ה-8
הדיוויזיה ה-25, הדיוויזיה ה-27
סדר הכוחות, 1914 > סדר הכוחות, אפריל 1915

הארמייה השנייה
הקורפוס ה-5
הדיוויזיה ה-13, הדיוויזיה ה-14, הדיוויזיה ה-15
הקורפוס ה-6
הדיוויזיה ה-16, הדיוויזיה ה-25, הדיוויזיה ה-26
הקורפוס ה-16, המכונה גם "קבוצת סארוס", נמצא מצפון לצוואר חצי האי כדי להתגונן מפני נחיתה ממפרץ סארוס.
סדר הכוחות, 1916

במרץ 1916 התקבלה ההחלטה לפרוס את הארמייה השנייה במערכת הקווקז. התוכנית הייתה לבצע את מתקפת הארמייה השנייה בשיתוף עם הארמייה השלישית. הארמייה השנייה הורכבה מיוצאי מערכת גליפולי וכן משתי דיוויזיות חדשות. בשל מצבה הירוד של רשת הרכבות העות'מאנית, לקח זמן רב להניע את הכוחות. בינתיים הרוסים פגעו בארמייה השלישית, וגרמו לנפגעים כבדים לארמייה המוכה, ומנעו ממנה לשתף פעולה עם הארמייה השנייה. הארמייה השנייה, בפיקודו של אהמט איזט פאשה, תקפה לבסוף באוגוסט עם הדיוויזיות הבאות:
הקורפוס ה-3
הדיוויזיה ה-1, הדיוויזיה ה-7, הדיוויזיה ה-14, הדיוויזיה ה-53
הקורפוס ה-2
הדיוויזיה ה-11, הדיוויזיה ה-12
הקורפוס ה-4
הדיוויזיה ה-47, הדיוויזיה ה-48
הקורפוס ה-5
הדיוויזיה ה-9, הדיוויזיה ה-10, הדיוויזיה ה-13
הקורפוס ה-16, בפיקודו של מוסטפא כמאל אטאטורק
הדיוויזיה ה-5, הדיוויזיה ה-8
בעוד שהקורפוס ה-16 בפיקודו של מוסטפא כמאל זכה להצלחה בביטליס ובמוש, ההתקפות העיקריות של הקורפוסים ה-3 וה-4 ספגו הפסדים כבדים. הארמייה איבדה כ-30,000 מתוך 100,000 חיילים. הדיוויזיות שסבלו מההפסדים היו שתי היחידות הוותיקות והטובות שבדיוויזיות החדשות שנוצרו. הצבא העות'מאני לא יכול היה להרשות לעצמו לאבד את הלוחמים האלו בגלל רווחים חסרי משמעות. כתוצאה מכך, המתקפה הייתה תבוסה אסטרטגית גדולה.  זו הייתה המתקפה האסטרטגית הגדולה האחרונה של העות'מאנים במלחמה.
בתגובה לתבוסות במקומות אחרים, הארמייה העבירה כמה דיוויזיות לאזורים אחרים כגון מסופוטמיה וארץ ישראל. בדצמבר 1916 היא הורכבה משש דיוויזיות חי"ר ודיוויזיית פרשים אחת.  הארמייה לא מילאה תפקיד מרכזי במלחמה לאחר מכן.