stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדר נמיר
ביוגרפיה > פעילות בקהילה הגאה

בתחילת שנות ה-20 לחייה הצטרפה הדר נמיר לאגודה לשמירת זכויות הפרט (כיום - אגודת ההומואים, הלסביות, הביסקסואלים והטרנסג'נדרס). משנת 1982 הייתה פעילה בקו הלבן של האגודה - קו שנועד לתת תמיכה וסיוע להומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרס באופן אנונימי ודיסקרטי. התנדבותה בקו, במשך כ-20 שנה, כללה מתן סיוע אישי לפונים, ניהול אדמיניסטרטיבי, הנחיית קורסי הכשרה למתנדבי הקו ואימון מדריכים. פעלה גם בקו המידע הירושלמי ובקו המידע של קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית). בשנים 1982–1992 ריכזה את שירות ההרצאות של האגודה לשמירת זכויות הפרט (כיום חוש"ן - חינוך ושינוי), שנועד לשנות את התפיסה הציבורית בנושא נטייה מינית, והשתתפה במאות הרצאות.
בשנים 1984–1986 הייתה שותפה בפעילות להתארגנות לסבית, ששימשה לאחר מכן כבסיס להקמת ארגון קל"ף.
ב-1988, יחד עם מרק טננבאום וג'ויס סאלא, הקימה את "עוצמה" - הזרוע הפוליטית של האגודה לשמירת זכויות הפרט, ושימשה בה כדוברת. במסגרת פעילותה זו הייתה נמיר אחת הלסביות הראשונות שהעזו ונחשפו בתקשורת הכתובה והאלקטרונית, תחילה בשם בדוי ("עדי בודנברוק") ולאחר מכן בשמה האמיתי וללא הסתרה. "עוצמה" פעלה בכנסת ובתקשורת לשוויון זכויות להומואים ולסביות, ושינתה את פני החברה ההומו-לסבית ואת יחס החברה הסטרייטית אליה. שינוי זה התבטא בעיקר במהפך תקשורתי, הן מבחינת היקף ההתייחסות להומואים וללסביות בתקשורת, והן מבחינת סגנון ההתייחסות. "עוצמה" כוננה את "שבוע הגאווה" הראשון בישראל ב-1989 ואת הבאים אחריו, ואת אירוע הגאווה הראשון בחוצות, שהתקיים בתל אביב ב-1993. בשנת 1990 יזמה "עוצמה" תיקון לחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, כך שיאסור גם על אפליה מטעמי נטייה מינית. בעקבות פעילות לובי בכנסת, עבר התיקון לחוק בדצמבר 1991.
בשנים 1991-1987 הייתה הדר נמיר נציגת האגודה לשמירת זכויות הפרט בהנהלת ה-World Congress of Gay and Lesbian Jewish Organizations, והעבירה הרצאות וסדנאות בכנסים בינלאומיים. החל מ-1988 עסקה בפעילות לגיוס כספים, שבשיאה השגת התרומה לקניית בית האגודה ברח' נחמני בתל אביב, וגיוס 25,000 דולר בארצות הברית לשיפוצו. בשנים 1990–1994 נמנתה על צוות הכותבים של "נתיב נוסף", כתב עת שפרסמה האגודה לשמירת זכויות הפרט.
ב-1992 יסדה את הקבוצות הראשונות של צעירים וצעירות הומואים ולסביות (בהמשך התפתח מקבוצות אלה ארגון הנוער הגאה "איגי"). באותה שנה גייסה את חברת הכנסת יעל דיין לפעילות למען הקהילה הגאה. כתוצאה מכך הקימה דיין בתוך הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת את ועדת המשנה למניעת אפליה בשל נטייה מינית, ומאז נשארה תומכת פעילה ונאמנה של הקהילה הגאה. ב-1993 הייתה הדר נמיר ממארגנות הכנס הראשון בכנסת שעסק בזכויות ההומואים והלסביות, בחסותה של יעל דיין. אירוע זה היה לאבן דרך בתהליך ההכרה בזכויות הקהילה הגאה בישראל, וזכור במיוחד בשל יציאתו הפומבית מהארון של פרופ' עוזי אבן. באותה שנה הייתה נמיר שותפה בפעילות לשינוי פקודות מטכ"ל, כך שלא יפלו לרעה חיילים וחיילות בשל נטייתם המינית.
במקביל לפעילותה באגודה לשמירת זכויות הפרט הייתה הדר נמיר פעילה מרכזית ובולטת בארגון הלסבי-פמיניסטי "קל"ף". שנים רבות הייתה חברה בוועד קל"ף ובוועדת הביקורת, ותקופה מסוימת שימשה כדוברת הארגון.
ב-1998 הנהיגה הדר נמיר, יחד עם אנשים ונשים נוספים, את ההפגנה הספונטנית באירועי הויגסטוק, שזכתה מאוחר יותר לכינוי "הסטונוול הישראלי". ההפגנה החלה לאחר שהמשטרה ביקשה לסיים את האירוע בטענה של הפרעה לשכנים, והתפתחה למפגן כוח של הקהילה הגאה, שכלל צעדה ברחובות העיר וחסימת כבישים.
בשנים 1999 - 2000 מילאה את תפקיד יו"ר אגודת הלהט"ב. הדר נמיר חברה בקהילת "בשלה".
הערות שוליים

↑  ⁨מדריך־הטלפון לאזרח השפוף ⁩ | ⁨כותרת ראשית⁩ | 13 יולי 1988 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  41 שנים אחרי: להט"בים עדיין מרגישים בודדים, באתר ‏מאקו‏, 16 בדצמבר 2020
↑  איריס רחמימוב, Iris Rachamimov, “סעודות, הפגנות והתפכחות" - "Dinners, Demonstrations, and Disillusionment": רדיקליזם לסבי בירושלים, 1972–1989, Zmanim: A Historical Quarterly / זמנים: רבעון להיסטוריה, 2015, עמ' 62–71
↑  ⁨הומוסקסואלים נאבקים לשוויון הזדמנויות ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 3 יולי 1990 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨לאהוב הומוסקסואל ־ ולחגוג את זה ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 27 יוני 1989 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מירי חסון ועופר מאיר, התגובות לפסיקה: יום חשוב לחברה הישראלית, באתר ynet, 10 בינואר 2005
↑  רמי הסמן, סתם חבורה של הומואים מחופשים, באתר nrg
ביל פיטו

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1869 ולינג, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 במרץ 1943 (בגיל 74) באנף, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 
אבנעזר ויליאם "ביל" פיטו (באנגלית: Ebenezer William "Bill" Peyto; ‏14 בפברואר 1869 - 23 במרץ 1943) היה מחלוצי המתיישבים בהרי הרוקי, צייד ומדריך שבילים.
קורות חיים

פיטו נולד בולינג, בקנט שבאנגליה. פיטו היגר לקנדה בפברואר 1887. הוא המשיך להרי הרוקי הקנדיים, שם הועסק כעובד בהקמת מסילות הברזל. בשנת 1890 הקים פיטו ביקתת עץ בסמוך לנהר בואו והיה מחלוצי המתיישבים האירופאים בהרי הרוקי הקנדיים.
פיטו שימש כמדריך בהרים, ובין השנים 1913 ועד פרישתו בשנת 1936 שימש כאחד השומרים הראשונים בפארק הלאומי באנף (למעט בשנות שירותו הצבאי במלחמת העולם הראשונה). כמדריך הוביל פיטו את אדוארד וימפר בדרכו למעבר ורמיליון. בשנת 1901, לאחר שובו ממלחמת הבורים, התחתן עם אמילי ווד (Emily Wood) מקולומביה הבריטית, ושנה לאחר מכן נולד בנו רוברט פיטו (Robert W.F. Peyto). לאחר מות אשתו בשנת 1906, עבר הבן רוברט להתגורר עם משפחתה בקולומביה הבריטית.
קורות חיים > שירות צבאי

פיטו התגייס לשירות צבאי בשנת 1899, והשתתף במלחמת הבורים בגדוד הסוסים של הלורד סטרתקונה (Lord Strathcona's Horse Regiment).
במהלך מלחמת העולם הראשונה פיטו שירת בבלגיה ובצרפת בגדוד הרכוב ה-12. פיטו נפצע ברגלו הימנית בקרב איפר השני.
קורות חיים > פטירתו והנצחתו

פיטו נפטר ב-23 במרץ 1943 בעיר באנף.
על שמו קרוי קרחון פיטו הנמצא על קו פרשת המים של אמריקה, ואגם פיטו.
הערות שוליים

↑  קברו של פיטו באתר findagrave
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7317 9233  VIAF: 102815120   WorldCat (עם VIAF): 102815120
ארגוני נשים יהודיות באטלנטה

ארגוני נשים יהודיות באטלנטה היו ארגוני נשים שהחלו להתארגן באטלנטה לקראת סוף המאה ה-19. באותה עת החלו נשים יהודיות אמריקאיות להיות מעורבות בפעילות למען הקהילה. פעילותם המשמעותית של ארגונים אלה החלה בין השנים 1870–1930. הנשים היהודיות היו גורם משמעותי בדאגה לצורכי הקהילה היהודית. נשים החלו לגייס כספים לתרומות וצדקה, לארגן אירועים ולדאוג ולשרת את צורכי הקהילה היהודית. בדומה לחברת הנשים האמריקאיות הלא יהודיות, נשים יהודיות החלו לפעול למען הקהילה במסגרת ארגוני נשים יהודיות. לפעילות הארגונית של הנשים היה כוח רב בעיצוב מעמדה ותפקידה של האישה בחברה. הפעילות הארגונית למען הקהילה הייתה הזדמנות ראשונה עבור הנשים היהודיות להשפיע ולחולל שינוי במרחב הציבורי. ארגוני הנשים היהודיות באטלנטה נבדל מארגוני נשים יהודיות אחרות במספר היבטים. ראשית, האוכלוסייה היהודית באטלנטה נשארה קטנה יותר באופן משמעותי מקהילות יהודיות בצפון ארצות הברית, בנוסף ארגוני הנשים היהודיות באטלנטה נוסדו מאוחר יותר מהארגונים בצפון ארצות הברית. יתר על כן, הנשים היהודיות של אטלנטה הצליחו לרקום קשרים ארגוניים עם נשים לא יהודיות בשלבים מוקדמים של התפתחות הארגוני הנשים. ארגון הנשים היהודיות המוקדם ביותר באטלנטה היה ארגון צדקה, חברות הצדקה של הנשים העבריות במדינת אטלנטה (באנגלית: Hebrew Ladies Benevolent Society of Atlanta). בהמשך נוסדה המועצה הלאומית של נשים יהודיות באטלנטה שפועל עד היום.
חברות הצדקה של הנשים העבריות באטלנטה

ארגון הצדקה הראשון של נשים יהודיות נוסד בפילדלפיה, בשנת 1819 על ידי רבקה גרטץ. מיד לאחר היווסדו של הארגון בעיר זאת, החלו להיווסד ארגונים נוספים ברחבי ארצות הברית. בשנת 1870 נוסד הארגון באטלנטה על ידי ג'ניס רוטשילד.
זהו ארגון הצדקה הראשון המזוהה עם הקהילה היהודית שנוסד בעיר. חבורת הצדקה פעלה במסגרת הקהילה העברית לצדקה, "Hebrew Benevolent Congregation", קהילה יהודית רפורמית שנהגו לקרוא לה "המקדש" – "Temple". חבורת הנשים העבריות השקיעה את מירב מאמציה לגיוס תרומות וצדקה. חברות הצדקה של הנשים העבריות נוסדה כתגובה לזרם המהגרים הרב של יהודים ממזרח אירופה שהגיעו לעיר עד סוף המאה ה-19. לנשים היהודיות ולקהילה היהודית הוותיקה באטלנטה היה חשוב לשמר את שמה הטוב של הקהילה היהודית. בגלל המנהגים, הלבוש וצורת החיים של המהגרים החדשים, היהודים הוותיקים באטלנטה התביישו באחיהם, לא רצו שהחברה הנוצרית תראה באחיהם היהודים, המהגרים החדשים, כנטל. לכן, עשו כל שביכולתם כדי לעזור לאותה קבוצת מהגרים יהודים להתאקלם בעולם ובתרבות החדשה.
חבורת הצדקה של הנשים העבריות ארגנה תוכניות שיספקו למהגרים אוכל, פחם, ביגוד ותמיכה כלכלית. כמו כן, חבורת הצדקה של הנשים העבריות קיימה שעורי בישול לנשים המהגרות, כדי ללמדן את סגנון הבישול המקומי. ב-1877 הקהילה העברית לצדקה עברה למבנה קבע. במרתף המבנה, היה בית תמחוי שהנשים הפעילו. באותו המרתף התקיימו בלילות שעורים ללימוד שפה למהגרים, כמו כן המהגרים יכלו להתגורר באופן זמני במרתף בית הכנסת. על פי פרוטוקולים של הקהילה מאותה תקופה, נוצרו ארגוני נשים קטנים נוספים במסגרת הקהילה, ארגון לנשים צעירות, Young Ladies' Auxiliary Society, ארגון נשות בית הכנסת, Ladies' Temple Guild, וארגון סיוע של הנשים העבריות, Ladies' Hebrew Aid Association. ארגוני נשים אלה, אשר פעלו במסגרת הקהילה, פעלו למען גיוס תרומות ואף דאגו לתחזק ולעצב את מבנה הקהילה. גיוס הכספים נעשה על ידי ארגון מסיבות וקונצרטים, שהשתתפות בהם עלתה כסף, כמו כן נגבו דמי חברות לארגון. הכסף שגויס שימש למימון עבודת רווחה וריהוט למבני הקהילה. בנוסף גויסו כספים שנשלחו לקהילות יהודיות באירופה כדי לסייע לקורבנות הפוגרומים. לנשים שהיו מעורבות בגיוס הכספים הייתה מעט השפעה בהחלטה מה לעשות עם הכסף שגויס, אך בזכות הפעילויות והתוכניות שחברת הצדקה של הנשים הוציאה לפועל הצליחו לגייס כספים שמימנו ותמכו בתוכניות הרווחה ובפעילויות שהקהילה ארגנה.
חברות הצדקה של הנשים העבריות באטלנטה > מועדוני נשים יהודיות בעלי אופי חברתי

היו גם מועדוני נשים בעלי אופי חברתי אשר לא השתייכו לקהילות בתי כנסת. בין מועדונים אלה היה "מועדון הסבתות היהודיות" (באנגלית: Jewish Grandmother's Club) אשר נוסד בשנת 1890. מרבית חברות המועדון היו גם חברות בקהילה הרפורמית, אך המפגשים של נשים אלה היו בעיקר סביב אירועים חברתיים ותרבותיים. במסגרת כל מפגש, החברות נהגו לאסוף תרומות. ארגון נשים נוסף, שעל פי עיתון מקומי, נחשב לארגון יוקרתי במיוחד היה "מועדון אחר הצהרים של יום שלישי" (באנגלית: Tuesday Afternoon Club). מועדון זה הגביל את מספר החברות לשתים עשרה. גם הן נהגו לארגן מפגשים חברתיים בהם על חברה לתרום סכום כסף מוסכם מראש לבית היתומים היהודי בעיר.
מועדוני הנשים היהודיות וארגוני הנשים שהשתייכו לקהילה היהודית פעלו למען גיוס כספים ופילנתרופיה. הפעילות החלוצית של עמותות אלה הן שאיפשרו התפתחות של ארגון נשים יהודי מתוחכם ב-1890.
חברות הצדקה של הנשים העבריות באטלנטה > השפעת פעילות הנשים היהודיות על מעמדן החברתי

לפעילות נשות אטלנטה בחברות הצדקה של הנשים העבריות, הייתה השפעה רבה גם על מעמדה ותפקידה של האישה ביהדות ובכלל בחברה האמריקאית. האישה האידיאלית בתנ"ך מתוארת כ"אשת חיל", אישה שמקדישה את כל הכוחות שלה, הן הפיזיים והן הנפשיים לטובת משפחתה. אשת חיל מוגדרת כאישה המקריבה את עצמה, ויוצרת את זהותה דרך עזרה ומתן שרות לאחר. כאישה לבעל ואם, עליה להיות חרוצה, לגלות אמפתיה לבעלה וילדיה ולפעול כדי לעזור להם ולסובבים אותה. ההקרבה המתמדת של האישה לבעלה ולמשפחתה מאפשרת לבעלה ולילדיה להצליח. ההצלחה והשגשוג של הבעל והילדים הוא התגמול האישי של האישה. על פי המסורת היהודית, התפקיד היחיד שיש לאישה הוא, לתמוך באחר ולהיות אישיות המעוררת השראה. האישה היא מאן סוכנות שפועלת "מאחורי הקלעים", פעילותה למען האחר מעצימה את הסובבים אותה. תפקיד האישה ביהדות, שחלקו מיתוס וחלקו מציאות החל עם הזמן, להשתנות, ולתת ביטוי שונה בהקשר האמריקאי. בזמן שבמסורת היהודית היה מצופה מנשים לפעול למען משפחתן ולמען עזרה לזולת וצדקה, פעילות נשים התנדבותית למען צדקה בארצות הברית הפכה לתנועה משמעותית.
בתחילת המאה ה-19, לנשים יהודיות בארצות הברית, ממוצא גרמני, ממעמד הביניים, היה מספיק זמן פנוי כדי לפעול בהתנדבות, כקבוצה, למען עזרה בקהילה. באותה העת, החלו לקום חבורות צדקה של נשים יהודיות ומועדוני נשים ברחבי ארצות הברית. כנשים הפועלות למען משפחתן ופעולות בהתנדבות למען עזרה לזולת בקהילה, וחברות במועדוני נשים, נשים יהודיות, ממשו את תפקידן המסורתי כ"אשת חיל". חברות בארגוני ומועדוני נשים זימנה פגישות חברתיות והווי נשי. העשייה הוולונטרית של הנשים אפשרה לנשים ליצור זהות משל עצמן, מודעות עצמית ובוא בעת, לרכוש ניסיון ומיומנות בניהול ארגון ומנהיגות. כל זאת, מבלי לפגוע ולערער את מקומה ותפקידה המסורתי של האישה ביהדות. נשים יהודיות שהחלו את פעילותן הוולונטרית הענפה, למען הקהילה הפכו ל"סוכנות" הקהילה, ובכך למעשה, נשים אלה פרצו את גבולות הבית והחלו להגדיר מחדש את תפקידן הן כנשים יהודיות והן כנשים בחברה האמריקאית. רישומים מפורטים על ארגוני ומועדוני הנשים האלה לא שרדו, ולכן לא ניתן לציין במדויק באיזו שנה הפסיקו לפעול.
המועצה הלאומית של נשים יהודיות באטלנטה National Council of Jewish Women

בשנת 1893 נוסדה המועצה הלאומית לנשים יהודיות בשיקגו. זו פעם ראשונה בהיסטוריה שנוצר ארגון יהודי, נשי ארצי. ייסוד ארגון זה הביא לכך שנוסדו "סניפים" של הארגון ברחבי ארצות הברית וביניהם אטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה. המועצה הלאומית של נשים יהודיות באטלנטה (NCJW) נוסד בשנת 1895 על ידי שש נשים יהודיות ממוצא גרמני. זה הוא הארגון הנשי הארצי הראשון בהיסטוריה שהוקם בעיר. להקמת הארגון הייתה משמעות רבה על פעילות הנשים החברות בארגון, שלא פעלה רק לטובת רווחת הקהילה היהודית אלה גם לטובת כלל האוכלוסייה בעיר ולטובת קידום מטרות לאומיות. המועצה הלאומית של נשים יהודיות באטלנטה קיבלה את ההנחיות לפעילות מהארגון הארצי. החברות בארגון זה נחשב יוקרתי יותר בקרב הנשים בדרום, ביחס לחברות בארגון הצדקה של הנשים העבריות באטלנטה.
ג'ם אוזן

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1960 (בן 64) איסטנבול, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה 
 השכלה:  בית הספר הגרמני באיסטנבול 
 מפלגה:  מפלגת הצעירים 
 www.cem-uzan.org
 
ג'ם ג'נגיז אוזן (בטורקית: Cem Cengiz Uzan; נולד ב-26 בדצמבר 1960) הוא איש עסקים ופוליטיקאי טורקי ונשיא "מפלגת הצעירים". בן למשפחת עסקים מהגדולות בטורקיה בתחום הבנקאות והפיננסים, יזם בתחום המדיה הטלוויזיונית, ממייסדי ערוץ הטלוויזיה הפרטי הראשון בטורקיה.
חייו הפוליטיים

בבחירות 2002 התמודד אוזן לפרלמנט הטורקי עם "מפלגת הצעירים" בראשותו, עם ססמאות פוליטיות הפונות לקהל הצעירים והסטודנטים בטורקיה, במהלך בחירות אלה זכתה מפלגתו של אוזן בכ-3% מקולות הבוחרים. רוב הקולות שקיבל היו בעיקר מקהל הבוחרים הצעירים, "מפלגת הצעירים" לא עברה את אחוז החסימה לפרלמנט הטורקי שעומד על 10%.
בבחירות 2007 התמודד שוב עם "מפלגת הצעירים" לפרלמנט הטורקי וזכה לכ-7% מקולות הבוחרים תוצאה שלא אפשרה לו להיכנס לפרלמנט.
ב-2009 ברח אוזן לצרפת וביקש מקלט מדיני בשל רדיפה פוליטית של הממשל הטורקי. באותה שנה נשפט אוזן שלא בפניו לשש שנות מאסר בטענה שביצע עבירת סחיטה ובשנת 2010 נשפט ל-23 שנות מאסר נוספות.
בנואה אמון

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1967 (בן 57) סאן רנאן, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  University of Western Brittany 
 תפקיד:  חבר הפרלמנט האירופי (20 ביולי 2004–13 ביולי 2009)  חבר המועצה האזורית של איל-דה-פראנס (13 בדצמבר 2015)  חבר הפרלמנט האירופי (20 ביולי 2004–13 ביולי 2009)  חבר האספה הלאומית הצרפתית (27 בספטמבר 2014–20 ביוני 2017)  חבר האספה הלאומית הצרפתית (20 ביוני 2012–21 ביולי 2012)  Minister of National Education, Higher Education and Research (2 באפריל 2014–25 באוגוסט 2014) 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, Génération.s 
 בן או בת זוג:  Gabrielle Guallar 
 חתימה:   
 
בנואה אמון ב-2012
בנואה אמון (בצרפתית: Benoît Hamon, בעברית נקרא גם בנואה המון; נולד ב-26 ביוני 1967 בסן-רנן) הוא פוליטיקאי צרפתי.
ביוגרפיה

בנואה אמון נולד ביוני 1967, לאב מהנדס ולאם מזכירה, וגדל בעיר ברסט. כשהיה בן 9 עבר עם משפחתו לדקר, בירת סנגל שבאפריקה, לתקופה של ארבע שנים. לאחר גירושי הוריו חזר לגור בחבל ברטאן שבצרפת.
לאחר סיום בית הספר התיכון נרשם לאוניברסיטה בברטאן, בה השלים תואר בהיסטוריה. בזמן לימודיו הספיק אמון לשמש כנשיא תנועת הצעירים הסוציאליסטים מ-1993 עד 1995.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

את הקריירה הפוליטית החל אמון ב-1991, עת שימש כעוזר פרלמנטרי של פייר ברנה, חבר בית הנבחרים הצרפתי מטעם המפלגה הסוציאליסטית. בין 2004 ו-2009 שימש כחבר הפרלמנט האירופי ובהמשך, בין 2008 ל-2012, היה דובר המפלגה הסוציאליסטית. נבחר לחבר האספה הלאומית מטעם מחוז אִיוְולִי֫ן ב-2012, וכיהן כשר מ-16 במאי 2012 עד 25 באוגוסט 2014: בתחילה בתור שר הכלכלה והאוצר ואחר כך כשר החינוך.
אמון, הנמנה עם האגף השמאלי במפלגה הסוציאליסטית, ניצח בפריימריז ב-2017 את מנואל ואלס מועמד האגף המתון. בכך הפך למועמד המפלגה בבחירות לנשיאות של שנת 2017. האגף המתון במפלגתו, ביניהם מנואל ואלס, תמך בעמנואל מקרון שפרש מהמפלגה. אמון לא העפיל לסיבוב השני בבחירות.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אמון קשור בהסכם נישואין אזרחי עם גבריאל גולר, בת להורים מדנמרק וקטאלניה. לזוג שתי ילדות. גולר המפרידה בין חייה האישיים לחיים הפוליטיים אינה משתתפת באסיפות הבחירות של אמון.
הערות שוליים

↑  עמית מזרחי, הבחירות בצרפת: מה הסיכוי של מרין לה פן?, באתר ישראל היום, 6 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810688423205606  BnF: cb15009023p (data)  GND: 1017588341  ISNI: 0000 0000 4996 7192  LCCN: n2005010024  SUDOC: 083549463  VIAF: 69207021   WorldCat (עם VIAF): 69207021 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אינופוליס

| --- | --- |
סמל אינופוליס

טכנופארק אינופוליס
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 רפובליקה:  טטרסטן טטרסטן
 נפה:  ורחנאוסלונסקי
 ראש העיר:  רוסלן שגאלייב
 שפה רשמית:  רוסית
 תאריך ייסוד:  2012
 שטח:  2.2 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,955 (2021)
  ‑ צפיפות:  46.36 נפש לקמ"ר (2017)
 קואורדינטות:  55°45′02″N 48°44′49″E﻿ / ﻿55.7505°N 48.747°E﻿ / 55.7505; 48.747 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.innopolis.ru
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניאינופוליס(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניאינופוליס(למפת טטרסטן רגילה) קאזאן נאברז'ניה צ'לני ניז'נקאמסק אלמייטייבסק בוגולמה ילאבוגה לנינוגורסק צ'יסטופול זאינסק בשק. אור. סמרה אוליאנובסק צ'ובשיה מארי אל קירוב אודמורטיהאינופוליס(למפת טטרסטן מוגדלת) קאזאן נאברז'ניה צ'לני ניז'נקאמסק אלמייטייבסק בוגולמה ילאבוגה לנינוגורסק צ'יסטופול זאינסק בשק. אור. סמרה אוליאנובסק צ'ובשיה מארי אל קירוב אודמורטיהאינופוליס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ערב באינופוליס
אינופוליס (ברוסית: Иннопо́лис) היא עיר בנפת ורחנאוסלונסקי בטטרסטן שברוסיה. נמצאת במטרופלין קאזאן.
זו אחת הערים החדשות ברוסיה שנבנתה מאפס ונחנכה בשנת 2012 ומהווה אחת משני ערי מדע בפדרציה הרוסית (יחד עם מרכז ההשקעות סקולקובו), שנוצרו על מנת לפתח את תחומי טכנולוגיות מידע, יזמות חדשנית והיי-טק.
3955 תושבים מתגוררים בעיר (נכון למפקד ב-2021).
היסטוריה > פרויקט כפר טכנולוגיות המידע

הרעיון של יצירת מרכז השקעות בפרברי קאזאן אוזכר לראשונה על ידי נשיא טטרסטן רוסטם מיניחאנוב בנאום השנתי שלו בפני מועצת המדינה של טטרסטן ב-2010. הפרויקט תוכנן להכיל בנייני משרדים, בנייני מגורים, מתקני ספורט, פנאי, מוסדות חינוך ונועד להכיל 50 אלף איש — כ-20 אלף מומחים בתחום של טכנולוגיית מידע ובני משפחותיהם. הפרויקט זכה לתמיכת הממשל הפדרלי ונשיא הרפובליקה אף חתם על הסכמים בנושא בפגישה עם סגן ראש הממשלה ארקדי דבורקוביץ'.
היסטוריה > תחילת הבנייה

אינופוליס הוקמה ב-9 ביוני 2012 כאשר ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב ורוסטם מיניחאנוב הניחו את היסודות לעיר העתידית עם קפסולת זמן. בשלב הראשון של הבנייה יצא לדרך בשנים 2012–2014, עם הקמת פארק התעשייה על שמו אלכסנדר סטפנוביץ' פופוב, בניית אוניברסיטת אינופוליס, קמפוס, מרכז ספורט ובתי מגורים. תוכנית המתאר הסופית של העיר, שחוברה בהשתתפות מומחים רוסים, הוגשה באוגוסט 2012. ב-23 באוגוסט 2012, משרד האדמות והרכוש של טטרסטן, המרכז לניירות ערך של טטרסטן וחברת הניהול "Prominvest" יחד עם סגן מועצת המדינה ראביל זינגאשב יזמו את הקמת חברת הניהול של העיר — "אינופוליס", שבשלב מאוחר יותר שינתה שמה ל"אינופוליס סיטי".
אינופוליס נחנכה באופן רשמי ב-9 ביוני 2015, 3 שנים לאחר ההכרזה על הקמתה. בטקס השתתפו דמיטרי מדבדב, רוסטם מיניחאנוב וניקולאי ניקיפורוב, ש"השיקו" את העיר החדשה בלחיצה על "כפתור" סמלי. ביום פתיחת העיר הושלם השלב הראשון של הבנייה, אשר משרד התקשורת העריך בסכום של 26 מיליארד רובלים והסתיימה בנייתם של הטכנופארק על שם פופוב, מתחם הספורט, מבני אוניברסיטת אינופוליס וקמפוסים, בתי מגורים ותשתיות הנדסה.
אוכלוסייה

רישום התושבים הראשון נערך באוגוסט 2014. לאחר קבלת מעמד של עיר אינופוליס הייתה לעיר הקטנה ביותר מבין 1,114 ערי רוסיה. בנובמבר 2016 בשטחה של העיר התגוררו 102 איש . על פי משרד התקשורת של טטרסטן בסוף 2016, 52% מכלל העובדים והתושבים היו מהגרים מאזורים אחרים של רוסיה.
ממשל > ראש העיר

מעמד העיר וארגון גופי השלטון בעיר אושרר באמנה מ-20 בפברואר 2015. התפקיד הגבוה ביותר של העיר הוא ראש העיר, שנבחר לתקופה של 5 שנים ועומד בראש הממשל המקומי — הוועד המנהל של העיר אינופוליס. על פי תוצאות ההצבעה, שהתקיימה ב-25 בדצמבר 2014, לראש העיר הראשון של אינופוליס נבחר יגור איבנוב, לשעבר מנכ"ל חברת התקשורת "סקארטל". ב-24 נובמבר 2016 נבחר ראש עיר חדש, רוסלן שבאלייב.
| שם | שנות כהונה |
| --- | --- |
יגור איבנוב: 2015 — 2017
רוסלן שבאלייב: 2017 —
ממשל > תקציב העיר

לאינופוליס אין רכוש משלה. כל אדמת העיר מנוהלת על ידי חברת הניהול "אינופוליס", שמהווה גם הבעלים של המבנים של האוניברסיטה, ואילו בנייני המגורים שייכים לקרן הדיור ציבורי. בנוסף, רוב החברות הרשומות באינופוליס פטורות מתשלום מיסים מאחר שהעיר מהווה לאזור כלכלי מיוחד.
ממשל > סמלים רשמיים של העיר

ביוני 2016 אינופליס הכריזה על תחרות פתוחה לעיצוב לוגו, דגל וסמל העיר, אשר הסתיימה באוגוסט אותה שנה.
כלכלה > תשתיות עירוניות

קרן הדיור של אינופוליס מנהלת 4 רבעים ובהם 16 בניינם עם 840 דירות שנבנו על ידי קרן הדיור הממלכתי של נשיא טטרסטן, שמיועדים להשכרה עבור תושבי אינופוליס. באוקטובר 2014, המבנים הועברו לקבוצת "טריטוריה", שמתכננת להפעיל דיור להשכרה עבור התושבים, אבל בקיץ 2016 החוזים ברוב הבתים הסתיימו. ביולי 2016, שירות העיתונות של העיר דיווח על אכלוס 4 מבני מגורים עם 420 דירות. בעיר יש גם חברת מפתחים פרטית, שעוסקת בבנייה נמוכה של בתים בסגנון בית טורי, פרויקט של 24 בניינים עם 80 דירות להשכרה.
כלכלה > תחבורה

בין קאזאן לאינופוליס ישנו שירות אוטובוסים. ב-2015, שר התחבורה הביע את האפשרות של בניית גשר אגרה, אשר יקצר את משך הנסיעה מנמל התעופה הבינלאומי קאזאן לאינופוליס עד 15 דקות נסיעה, אשר יחד עם גשר זאימישצ'נסקי (רו') יהיה חלק מכביש הטבעת של קאזאן. במדריך שפורסם על ידי Rusbase, ראש העיר יגור איבנוב אמר שבשל המספר הקטן של מכוניות, לעיר אין רמזורים, או תחנות דלק, אבל פועלות בה 2 תחנות טעינה לרכב חשמלי.
גאוגרפיה > אקלים

בקיץ מזג האוויר חם, בחורף — קר, מושלג, טמפרטורת המינימום שנרשמה -45.1 °C, במקסימום בקיץ +35.5 °C. כמות המשקעים היא מתונה.
חינוך ומדע > אוניברסיטת אינופוליס

בעיר נמצאת אוניברסיטה פרטית בשם אוניברסיטת אינופוליס המשמש להכשרה בתחום של טכנולוגיות גבוהות ולביצוע מחקר מדעי בתחום של טכנולוגיית מידע ורובוטיקה. בשנים 2015–2016 למדו בה 300 סטודנטים ובשנים 2016–2017 תוכנן להגדיל את מספר הסטודנטים ל-575. הלימודים אינם בחינם אף שחלק מהסטודנטים מקבלים מלגה המכסה את עלות הלימודים. בטקס פתיחת העיר האוניברסיטה חתמה על הסכם להכשרת מומחים וביצוע מחקר ופיתוח עבור משרד ההגנה, ועבור חברות כמו NVision, Mail.ru וחברות נוספות בתחום טכנולוגיות מידע. בנייתו של הקמפוס האוניברסיטאי בוצע במימון מתוך התקציב הפדרלי.
האוניברסיטה יצרה שותפות עם אוניברסיטת קרנגי מלון, המכון הטכנולוגי של ציריך, האוניברסיטה הלאומית של סינגפור, אוניברסיטת אמסטרדם, מכון KAIST (אנ') בדרום קוריאה, מכון מוסקבה לפיזיקה ולטכנולוגיה (אנ'), האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה, אוניברסיטת המחקר הלאומית - בית הספר גבוה לכלכלה (אנ'), אוניברסיטת ITMO (אנ'), אוניברסיטת המחקר הטכנית הלאומית קאזאן על שם א.נ. טופולב (אנ'), אוניברסיטת קאזאן ואוניברסיטאות נוספות ברוסיה.
בריאות

מאפריל 2016 בעיר יש מרכז רפואי שההשקעה בבנייתו הסתכמה לסך של 326 מיליון רובל.
תרבות וספורט

באינופוליס ישנו מרכז ספורט בשטח של 9 אלף מ"ר עם ברכת שחייה ומתקנים מיוחדים, כמו האצטדיון העירוני ובו מגרש כדורגל, מסלול ריצה, מגרש כדורסל ואזורי משחק לילדים. בתחום העיר ממוקם גם מועדון גולף, סקי, קומפלקס "קאזאן" ומתקנים שנותרו מאוניברסיאדת 2013 שהתקיימה בקאזאן ובסביבתה.
גלריה

מרכז הספורט
מגרש כדורגל
מרכז רפואי
סמל אוניברסיטת אינופוליס
חזית אוניברסיטת אינופוליס
הגימנסיה לטכנולוגיות מידע
בית ספר
קמפוס של אוניברסיטת אינופוליס
שכונות מגורים
רחוב טיפוסי
שדרות הקוונטים
דגל העיר
הבניין הראשי של אוניברסיטת אינופוליס שהושלם לקראת טקס פתיחה של העיר.
יגור איבנוב, ראש העיר הראשון של אינופוליס
מחלף תחבורתי בכניסה לעיר
הטכנופארק על שם פופוב
ראו גם

מרכז ההשקעות סקולקובו
אקדמגורודוק והפארק הטכנולוגי של אקדמגורודוק
קולצובו (מחוז נובוסיבירסק)
ניר דובדבני

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1973 (בן 51) קריית מוצקין, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר לקציני ים עכו  אוניברסיטת חיפה 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  NirDuvdevaniMentor
 
ניר דובדבני (נולד ב-8 ביולי 1973) הוא איש עסקים, מנטור ומרצה ישראלי, בעלים של קבוצת דובדבני המהווה חברה למתן שירותי ייעוץ וליווי עסקי. בעבר היה שחקן כדוריד, קפטן קבוצת מכבי קריית מוצקין ושחקן נבחרת ישראל בכדוריד בעבר. כיהן כחבר מועצה בקריית מוצקין (2003–2013).