stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית – עיראק
היסטוריה > מלחמת איראן–עיראק

לאחר הסכם השלום בין מצרים לישראל שהובילה ארצות הברית, עיראק הובילה את ההצעה בליגה הערבית לגרש את מצרים, אך הדאגה למהפכה אסלאמית באיראן ולפלישה הסובייטית לאפגניסטן הובילה את עיראק לבחון מחדש את יחסיה עם ארצות הברית. דבר זה, הוביל לחמימות ביחסים בין ארצות הברית לעיראק.
כאשר ארצות הברית הובילה ב-1984 אמברגו על איראן, עיראק הובילה מהלכים לסיום המלחמה בינה לבין איראן, דבר שהוביל את ארצות הברית שלא לעשות אמברגו כנגדה ובנובמבר אותה שנה, ארצות הברית חידשה את יחסיה עם עיראק לאחר 17 שנים.
ב-1986, היחסים נהיו מתוחים כאשר התגלה שארצות הברית מכרה נשק בחשאי לאיראן ב-1985 ו-1986 ומשבר נוסף אירע ב-1987, כאשר טייס עיראקי הפציץ ספינה של חיל הים האמריקאי במפרץ הפרסי שחשב בטעות שהוא מעורב במסחר עם איראן. במהלך כל המלחמה, עיראק האמינה בעמדה כי ארצות הברית חושבת כי המלחמה מתקיימת רק בגלל העקשנות האיראנית.
היסטוריה > מלחמת המפרץ

ב-25 ביולי 1990, לאור המתיחות בין עיראק לכווית, נפגש סאדאם חוסיין עם שגריר ארצות הברית בבגדאד, במגעים האחרונים בין שתי המדינות לפני הפלישה העיראקית לכווית ב-2 באוגוסט 1990.
את הקואליציה הצבאית נגד עיראק לשחרור כווית הובילה ארצות הברית. בעקבות המלחמה, היחסים בין שתי המדינות הופסקו בפעם השנייה.
היסטוריה > הפלישה האמריקאית לעיראק

ב-2001, הוביל ממשל בוש בקונגרס את הרעיון לפלוש לעיראק מתוך סכנה כי סאדאם חוסיין מפתח נשק להשמדה המונית (אנ').
ב-20 במרץ 2003, פלשה ארצות הברית עם הממלכה המאוחדת ובעלי ברית נוספים לעיראק וביולי אותה שנה נפל סאדאם חוסיין וארצות הברית הקימה ממשל חדש בעיראק. לאחר הקמת המשטר החדש הפרו-מערבי בעיראק, חידשה ארצות הברית את יחסיה עם עיראק. והקימה את מערכת המבנים שיועדו ל-שגרירות ארצות הברית בבגדאד באזור הירוק.
בדצמבר 2011, נסוגו החיילים האמריקאים מעיראק.
היסטוריה > לאחר נסיגת האמריקאים

בינואר 2017, הוציא נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ צו האוסר על אזרחים עיראקים להיכנס לארצות הברית. לאחר ביקורת על הצו, הוציא טראמפ את עיראק מהצו.
בנוסף, צבא ארצות הברית וצבא עיראק שיתפו פעולה במלחמתם נגד המדינה האסלאמית.
בינואר 2024 הכריז ראש ממשלת עיראק מוחמד שיאע א-סודאני על הקמת ועדה דו-צדדית שתביא לנסיגת כוחות הקואליציה הבינלאומית מעיראק. בעיראק יש עדיין 2,500 חיילים אמריקאים שהוצבו שם ב-2014 במסגרת המלחמה של הקואליציה ב-דאעש וכעת מופקדים על הגנת שדות הנפט בצפון עיראק וצפון סוריה. ההכרזה של אל-סודאני באה יום אחרי המתקפה של ארצות הברית בבגדד על מפקדת ארגון אל-נוג'בה, ב-4 בינואר. בספטמבר 2024, פורסם כי הצדדים הגיעו לסיכום על נסיגה.
I'm Happy Just to Dance With You

I'm Happy Just to Dance With You (בעברית: "כיף לי רק לרקוד איתך") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הביטלס, שנכתב על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני וניתן קרדיט ללנון-מקרטני. השיר הוקלט עבור הפסקול הסרט "לילה של יום מפרך". השירה בעיקר מבוצעת על ידי ג'ורג' האריסון, שהופעתו בסרט סימנה את התיאור הראשון שלו בתקשורת ההמונית. השיר יצא כסינגל כבי-סייד יחד עם השיר "I'll Cry Instead" שהיה האיי-סייד של הסינגל.
היסטוריה

השיר נכתב במיוחד כדי שג'ורג' האריסון יוכל לשיר כשבאותה תקופה לא היה לו את הביטחון להלחין את שיריו. שנים לאחר מכן, מקרטני תיאר את השיר כ"שיר נוסחה", ולנון: "לעולם לא הייתי שר אותו בעצמי".
המלחינים מציגים גיטרת קצב בסגנון קדחתני, לצד הקול השקט של האריסון, ומעניקים לו (לשיר) בחירה בלתי צפויה של אקורד בעיקרה של מקהלתו. השיר מובחן גם בכך שהוא מתחיל לא בחרוזים או במקהלה אלא בארבעת המיתרים האחרונים של גשר הגיטרה.
זהו אחד משני שירים של לנון-מקרטני שהוקלטו על ידי האריסון במהלך קיום הלהקה, והשיר השני הוא "Do You Want to Know a Secret".
על פי המוזיקולוג איאן מקדונלד, חלק הגיטרה שלה שואב את השראתו מגרסת הכיסוי של הרולינג סטונז לשיר של באדי הולי, "Not Fade Away".
הקלטה

הביטלס הקליטו את "I'm Happy Just to Dance with You" ביום ראשון, 1 במרץ, הפעם הראשונה שהם השתמשו באולפני אבי רוד ביום אחר שאינו יום עבודה רגיל. הביטלס הוציאו את השיר באלבום A Hard Day's Night ב־26 ביוני. הוא נכלל גם באלבום Something New, שיצא על ידי קפיטול רקורדס ב־20 ביולי. הוא הופיע מס' 95 במצעד בילבורד הוט 100 ב־1 באוגוסט 1964, וזו הייתה הופעתו היחידה במצעד זה.
הלהקה גם הקליטה גרסה לתוכנית הרדיו "From Us to You" של ה-BBC. השידור התקיים ב־17 ביולי 1964 באולפן BBC Paris בלונדון, ושודרה לראשונה ב־3 באוגוסט באותה שנה. גרסה אינסטרומנטלית לפסנתר בלבד נשמעת בסרט לילה של יום מפרך, במהלך חזרות לשידור טלוויזיה.
קרדיטים

על פי איאן מקדונלד:
ג'ורג' האריסון - שירה מובילה, גיטרה מובילה
ג'ון לנון - שירת ליווי, גיטרת קצב
פול מקרטני - שירת ליווי, בס
רינגו סטאר - תופים, תוף אפריקני
ג'ורג' מרטין - מפיק, פסנתר
נורמן סמית' - טכנאי קול
מקומות שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 95 |  |
|  ארצות הברית | Cash Box Top 100 | 91 |  |
גרסה עברית

לשיר, גרסה בעברית, בשם "לרקוד איתך", המבוצע על ידי האחיות שמר.
ראו גם

I'll Cry Instead
A Hard Day's Night (אלבום)
הערות שוליים

↑  ""I'm Happy Just to Dance With You"". Beatlesebooks.com. נבדק ב-15 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  האחיות שמר - לרקוד איתך, באתר יוטיוב
| הביטלס |
| --- | --- | --- |
ג'ון לנון • פול מקרטני • ג'ורג' האריסון • רינגו סטאר
פיט בסט • סטיוארט סאטקליף • לנון-מקרטני
| אלבומי אולפן | Please Please Me‏ (1963) • With the beatles‏ (1963) • A Hard Day's Night‏ (1964) • Beatles for Sale‏ (1964) • !Help‏ (1965) • Rubber Soul‏ (1965) • Revolver‏ (1966) • Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band‏ (1967) • Magical Mystery Tour‏ (1967) • The Beatles‏ (1968) • Yellow Submarine‏ (1969) • Abbey Road‏ (1969) • Let It Be‏ (1970) |  |
| סרטים | ‏A Hard Day's Night‏ (1964) • !Help‏ (1965) • Magical Mystery Tour ‏(1967) • Yellow Submarine ‏ (1968) • Let It Be ‏(1970) • The Beatles: Get Back ‏(2021) |  |
| הנהלה | אלן ויליאמס • בריאן אפשטיין • אלן קליין • אפל רקורדס |  |
| הפקה | ג'ורג' מרטין • ג'ף אמריק • פיל ספקטור • נורמן סמית' • אלן פרסונס • אולפני אבי רוד |  |
| ערכים נוספים | ערכים נוספים |  |
|  | The Quarrymen • ביטלמניה • ריצ'רד לסטר • תאוריית הקשר על מותו של פול מקרטני • מסע הקסם המסתורי • קלאוס פורמן • יוקו אונו • אנתולוגיה • רצח ג'ון לנון • LOVE • פיליפ נורמן • סיד ברנשטיין • החיפושית החמישית • הופעת הביטלס על הגג • פירוק הביטלס |  |
דיסקוגרפיה של הביטלס • שירי הביטלס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 3a403ed4-4b09-362d-bc4c-111e9a417287
ריצ'רד פ. אווטקלט

| --- | --- |

 לידה:  14 בינואר 1863 לנקסטר, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בספטמבר 1928 (בגיל 65) פלאשינג, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של סינסינטי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  הילד הצהוב 
 תקופת הפעילות:  1870–1928 (כ־58 שנים) 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של ויל אייזנר (2008) 
 חתימה:   
 
ריצ'רד פלטון אווטקלט (באנגלית: Richard Felton Outcault;‏ 14 בינואר 1863 - 25 בספטמבר 1928) היה קומיקסאי אמריקאי. יוצר הסדרה הילד הצהוב ובאסטר בראון. נחשב לחלוץ מרכזי ברצועת הקומיקס המודרנית.
חיים וקריירה

אווטקלט נולד ב-14 בינואר 1863, לנקסטר, אוהיו, לקתרין דייוויס וג'סי פ. אווטקלט. הוא למד בבית הספר לעיצוב של אוניברסיטת מקמיקן בסינסינטי בין השנים 1878–1881, ולאחר שסיים את לימודיו עסק בציור מסחרי  עבור חברת Hall Safe and Lock.
חיים וקריירה > קריירה מוקדמת

אווטקלט צייר תצוגות אור חשמליות עבור מעבדות אדיסון לתערוכת המאה 1888 בעמק אוהיו ובמדינות האוקיינוס האטלנטי התיכון בסינסינטי. דבר זה הוביל לעבודה במשרה מלאה עם אדיסון בווסט אורנג', ניו ג'רזי, שם עשה רישומים ואיורים מכניים. אדיסון מינה אותו לאמן רשמי לתערוכת המטיילים של החברה בשנים 1889–90, שכללה פיקוח על התקנת תערוכות אדיסון בתערוכת יוניברל בפריז. בהיותו שם, למד אמנות ברובע הלטיני.
בשנת 1890 חזר אווטקלט לארצות הברית, התחתן ועבר להתגורר בפלשינג בעיר ניו יורק. הוא עבד בהכנת שרטוטים טכניים לרחוב ג'ורנל ג'ורנל ולעולם החשמל,  כתב עת בבעלות אחד מחבריו של אדיסון. בצד, הוא תרם למגזיני ההומור Truth, פאק, Judge ולייף.
חיים וקריירה > הילד הצהוב

הרצועה המצוירת הראשונה של אווטקלט לעיתון הופיע ב-16 בספטמבר 1894: רצועת קומיקס בן שישה פאנלים, שכותרתו "בורותו של דוד אבן". אף על פי שלא היו הרצועות הראשונות שהשתמשו ברצועות מרובות פאנלים - אפילו בעולם - אווטקלט היה בין הראשונים.
רצועת קומיקס של אווטקלט מהגיליון של Judge ב-2 ביוני 1894 הציגה ילד רחוב עם אוזניים גדולות וקירח בשמלה. אווטקלט המשיך לצייר את הדמות, אשר ערכה את הופעת הבכורה שלה בעולם ב-13 בינואר 1895. הילד הופיע בצבע לראשונה בגיליון ב-5 במאי, בסרט מצויר שכותרתו "בקרקס בסמטת הוגאן". הרצועות המאויירות השבועיות של סמטת הוגאן הופיעו מכאן ואילך בצבע, בכיכובם של ילדי שכונות עוני רעשניים ברחובות, ובמיוחד הילד הקירח, שזכה לשם מיקי דוגן. בפרק של 5 בינואר בסמטת הוגאן, שמלתו של מיקי הופיעה בצהוב עז. עד מהרה הוא הפך לכוכב הרצועה ונודע בשם הילד הצהוב. מידת ההצלחה שלה גרמה לעיתונים אחרים לפרסם רצועות כאלו, וכך הילד הצהוב נתפס כנקודת ציון בהתפתחות הרצועה כמדיום המוני.
חיים וקריירה > באסטר בראון

אאוטקלט הציג את באסטר בראון ב-4 במאי 1902, ילד שובב ובעל אמצעים לבוש בסגנון לורד פנטלרוי הקטן, וטרייר הפיטבול שלו טיג'. הרצועה והדמויות היו פופולריות יותר מהילד הצהוב, ואווטקלט רישת את המותג למספר רחב של מוצרי צריכה, כמו נעלי ילדים. בשנת 1904 מכר אווטקלט רישיונות פרסום ל-200 חברות בתערוכת הרכישה בלואיזיאנה. העיתונאי רוי מק'קרדל דיווח בשנת 1905 כי אווטקלט הרוויח 75,000 דולר לשנה ממרצ'נדייז והעסיק שתי מזכירות ועורך דין.
חיים אישיים

אווטקלט התחתן עם מרי ג'יין מרטין, ביום חג המולד 1890.  לזוג נולדו שני ילדים.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424346305171  PLWABN: 9810634546405606  BIBSYS: 4033307  BnF: cb119183077 (data)  GND: 136358160  ISNI: 0000 0001 0900 2262  KulturNav: 1bb482c1-2130-46aa-8e9b-42c4b3cac12f  LCCN: n85151596  LNB: 000034755  NTA: 071473041  RKD: 61238  SELIBR: 285298  SNAC: w60p2gqp  SUDOC: 067721834  ULAN: 500022435  VIAF: 51694057   WorldCat (עם VIAF): 51694057 
הילד הצהוב
באסטר בראון
פרדריק דוד מוקטה

| --- | --- |

 לידה:  1828 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1905 (בגיל 77 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 
פרדריק דוד מוקטה (באנגלית: Frederick David Mocatta;‏ 15 בינואר 1828 – 16 בינואר 1905) היה ממונאי ופילנתרופ אנגלי ממשפחה אנגלו-יהודית בולטת.
חייו

מוקטה היה שותף של ברוקר המטילים הלונדוני, מוקטה & גולדסמיד (אנ') (הוקם ב-1684), וניהל אותו מ-1857 עד 1874. לאחר שפרש מהעסק ב-1874, הוא הקדיש את זמנו לעבודות של גמילות חסדים, במיוחד באיסט אנד, שבלונדון. מלבד זאת הוא היה תומך בלימוד ובעצמו חיבר יצירות היסטוריות, שהמוכר ביניהם היה "The Jews of Spain & Portugal and the Inquisition". לרגל יום הולדתו ה-70 הוצגה לו עדות מלמעלה מ-200 מוסדות פילנתרופיים וספרותיים.
התערוכה ההיסטורית האנגלו-יהודית (1887) הייתה חייבת את הקמתה למוקטה. הוא הוריש את ספרייתו המשובחת להאגודה ההיסטורית היהודית של אנגליה (אנ'), אשר היה בעבר נשיאה. ספרייה זו היוותה את הבסיס לאוספים הנכללים כעת בספריית מוקטה, שנוסדה לזכרו, וממוקמת בספריית יוניברסיטי קולג' לונדון. באוסף נכללו גם כתבי היד: הגדת מוקטה ומחזור מוקטה. מזרקה הוקמה לזכרו על ידי תושבי מזרח לונדון, מחוץ לכנסיית סנט בוטולף, אלדגייט.
למוקטה היו התכתבויות רבות עם אנשים חשובים בתקופתו. בענייני דת, הוא היה שומר מצוות והשתייך לא רק לשני בתי כנסת אורתודוקסיים אלא גם לבית הכנסת של מערב לונדון (אנ'), קהילה רפורמית שלמשפחתו היה חלק נכבד בהקמתה בלונדון.
מוות

מוקטה הלך לעולמו ב-16 בינואר 1905 ונקבר בבית הקברות בולס פונד רואד.
ראו גם

משפחת מוקטה (אנ')
סקוטיה מוקטה (אנ')
הערות שוליים

↑  ישראל אברהמס, Mocatta, Frederick David, אנציקלופדיה בריטניקה, ‏1911
↑  "London Gardens Trust: St Botolph without Aldgate Churchyard". נבדק ב-20 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
מזרקת שתייה מחוץ לכנסיית סנט בוטולף, אלדגייט שהוקמה בשנת 1906 לזכרו של מוקטה
מרקיזות באדן-דורלאך

| --- | --- |
סמל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 :  גאורג פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך
 עיר בירה:  פפורצהיים (1535–1565)  דורלאך (1565–1718)  קרלסרוהה (1718–1771)
 היסטוריה
 הקמה:  1535
 תאריך:  חלוקת מרקיזות באדן בין בניו של כריסטופר הראשון, מרקיז באדן
 פירוק:  1771
 תאריך:  איחוד המרקיזות מחדש
 ישות קודמת:   מרקיזות באדן
 ישות יורשת:   מרקיזות באדן
 
מרקיזות באדן-דורלאך הייתה מדינה מודרנית מוקדמת של האימפריה הרומית הקדושה, בעמק הריין העליון, שהתקיימה בין השנים 1535 ל-1771. היא הוקמה כאשר מרקיזות באדן חולקה בין בניו של כריסטופר הראשון, מרקיז באדן ונקראה על שם בירתה, דורלאך. החצי השני של הטריטוריה הפך למרקיזות באדן-באדן, ששכנה בין שני חצאי באדן-דורלאך. באדן-דורלאך הפכה לותרנית במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית, בניגוד לבאדן-באדן, שנותרה קתולית. באדן-דורלאך כבשה את באדן-באדן מ-1594 עד 1622, אך גורשה לאחר שהובסה בקרב וימפפן, במהלך מלחמת שלושים השנים (1618–1648). השטח נהרס במהלך מלחמת תשע השנים (1688–1697). לאחר הכחדת ענף באדן-באדן ב-1771, ירש מרקיז באדן-דורלאך את השטחים שלהם ואיחד מחדש את מרקיזות באדן. הטריטוריה המאוחדת נקלעה למלחמות המהפכה הצרפתית והנפוליאוניות, ומ-1806 נודעה בתור הדוכסות הגדולה של באדן.
שטח

מרקיזות באדן-דורלאך הקיפה אזור על הריין העליון האמצעי סביב הערים פפורצהיים ודורלאך, כמו גם את מרקיזות האכברג סביב אמנדיגן, ואזור המכונה Markgräflerland בחלק הדרומי של אזור הריין העליון, בין מולהיים ולראך.
בפירוט, המרכיבים הטריטוריאליים היו כדלקמן:
הטריטוריה התחתית (c. 40% מהשטח הכולל)
מרקיזות באדן-דורלאך התחתית
המועצה העליונה של פפורצהיים
המועצה של שטיין / לנגנשטיינבאך
המועצה העליונה של דורלאך
המועצה העליונה של קרלסרוהה
הפייף המשולב של Rhodt unter Rietburg ב- Pfalz ו-Münzesheim ב-Kraichgau
הטריטוריה העליונה (c. 60% מהשטח הכולל)
המועצה העליונה של האכברג
מרקיזות באדן-האכברג
לורדות פרכטאל (שלטון משותף עם פירסטנברג)
Markgräflerland
לורדות באדנוויילר (גם המועצה העליונה של באדנוויילר)
המועצה העליונה של רטלן
רוזנות זאוזנברג
לורדות טירת רטלן
באדן-דורלאך החזיקה בשתי הצבעות אישיות על הספסל הזמני בדיאט הקיסרי, וכן הצבעה אישית שלישית למרקיזות האכברג. היה לה אותו ייצוג של הדיאט של החוג הקיסרי של שוואביה.
היסטוריה

בשנת 1535 פוצלה מרקיזות באדן למרקיזויות באדן-באדן ובאדן-דורלאך. קרל השני, מרקיז באדן-דורלאך בחר לתמוך ברפורמציה הפרוטסטנטית ב-1556 והעביר את מקום מגוריו מפפורצהיים לטירת קרלסבורג בדורלאך ב-1565.
בשנת 1594, באדן-דורלאך כבשה את באדן-באדן במה שידוע כיבוש באדן העליונה, לאחר שגאורג פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך תפס את השטח לאור פשיטת הרגל של קרוביו. לאחר שמעולם לא קיבל אישור קיסרי לתפיסה, גאורג פרידריך הצטרף לאיחוד הפרוטסטנטי במאמץ להגן על טענותיו.  זה הסתיים ב-1622 במהלך מלחמת שלושים השנים, לאחר שגאורג פרידריך הובס בקרב וימפפן ונאלץ להתפטר ולהחזיר את באדן-באדן לקרוביו.  במהלך מלחמת תשע השנים נשרפו פפורצהיים ודורלאך עד היסוד.
משנת 1715 בנה קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך את ביתו החדש, ארמון קרלסרוהה, באזור ריק. העיר שהתפתחה סביב הארמון הפכה מאוחר יותר לקרלסרוהה.
בשנת 1771 ירש קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך את מרקיזות באדן-באדן, ואיחד מחדש את מרקיזות באדן.
מעון הקיץ של מרקיזי באדן-דורלאך היה ה-Markgräflerhof בבזל, שווייץ, שם היו למרקיזים גם מספר נכסים נוספים.
צבא

על פי המרשם הקיסרי, המרקיזות הייתה מחויבת לספק חיילים למעגל השוואבי. בנוסף לכוחות אלה, המרקיזים גם בנו כוח של חיילי הבית (שומרי ראש).
בשנת 1770, היו למרקיזות בסך הכל 807 חיילים בשירות (כולל גם חיילי המעגל וגם חיילי הבית), המורכבים מארבע פלוגות של גדוד גרנדירים, דיוויזיית רובאים ופלוגת דרגונים.
הכוח הגדול ביותר שגויס בהיסטוריה של באדן-דורלאך גויס על ידי גאורג פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך בשנת 1622 למערכה בפפאלץ במלחמת שלושים השנים. היא כללה 11,500 איש, שרק מחציתם גויסו מקומית ממיליציית המרקיד, והשאר הושאל מבעלי בריתו של גאורג פרידריך; השטח היה קטן ועני מכדי לשלם עבור חיילים מקצועיים מעבר לשומרי הראש של המרקיז עצמו.  צבאו של גאורג פרידריך חדל מלהתקיים כאשר הובס בקרב וימפן, שרידי הצבא נקלטו על ידי כוחותיו של הרוזן מנספלד.
הערות שוליים

↑  Markgräflich Baden-Durlachischer Staats- und Addresse-Calender auf das Jahr 1765, pp. 52–58 Digitalisat der SLUB Dresden
↑  Drais p. 42
↑  s. Stiefel, Vol. II, p. 1007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4004171-2  LCCN: n81018516  VIAF: 136047878   WorldCat (עם VIAF): 136047878 
ארמון דורלאך, טירת קרלסבורג, בשנת 1652
תוכנית עיר אידיאלית של קרלסרוהה, הדפס של 1721
אורונקים

מפה המציגה את הטריטוריה של האורונקים.
האַוּרוּנְקִים (בלטינית: Aurunci) היו שבט איטלי שחי בדרום איטליה מסביבות האלף הראשון לפני הספירה. בסופו של דבר הם הובסו על ידי רומא והוכנסו לרפובליקה הרומית במהלך המחצית השנייה של המאה ה-4 לפני הספירה.
זהות

אַורונקים הוא השם שניתן על ידי סופרים רומיים לגזע או לאומה עתיקה באיטליה. נראה כי "Aurunci" היה הכינוי שהרומאים נתנו לאנשים שנקראו "Ausones" על ידי היוונים. צורה אחת עשויה להיגזר מהאחרת על ידי rhotacism (השחתה של הצליל "s" ב"r") (Ausoni > Auroni > Auronici > Aurunci).
זהותם של השניים מוצהרת באופן מובהק על ידי סרוויוס, ומשתמעת בבירור על ידי דיו קסיוס, שם הוא אומר ששמה של אַוסוניה הוחל כהלכה רק על ארץ האורונקים, בין הוולסקי לבין הקמפאני. באופן דומה, פסטוס הופך את הגיבור המיתולוגי אַוּסון למייסד העיר אַוּרוניאה. סרוויוס מכנה את האורונקים כאחת האומות העתיקות ביותר באיטליה. נראה שהם היו הרבה יותר חזקים והתפשטו בתקופה מוקדמת מכפי שאנו מוצאים אותם לאחר מכן, אך לא נראה שהשם הופעל אי פעם על ידי הרומאים במובן המעורפל והמורחב שבו השתמשו ב"אַוזונס" על ידי היוונים.
בתקופה מאוחרת יותר, במאה הרביעית לפני הספירה, קיבלו שני השמות של האורונקים והאַוזונס משמעות מובהקת, והיו מיושמים על שתי אומות קטנות, ככל הנראה רק תת-חלוקות של אותו גזע גדול, שתיהן שוכנות על גבולות לאטיום וקמפניה.
היסטוריה

האירוע הראשון שבו הם מופיעים בהיסטוריה הרומית מציגה אותם כאומה מלחמתית וחזקה שהרחיבה את כיבושיה עד לגבולות לאטיום.
טיטוס ליוויוס מספר שבשנים 503 ו-502 לפני הספירה, הערים הלטיניות קורה ופומטיה התקוממו וחברו עם האורונקים. השכנים החזקים הללו תמכו בהם בצבא גדול נגד הרפובליקה הרומית שזה עתה נולדה. עם זאת, רומא בסופו של דבר ניצחה. כמה שנים לאחר מכן, בשנת 495 לפני הספירה, בערך בזמן התקפה של הוולסקי על רומא, נטלו האורונקים נשק נגד רומא לתמיכה ביריביהם והתקדמו עם צבאם עד לאריקיה, שם הובסו על ידי הקונסול הרומי סטרוקטוס (אנ').
מעת זו, שמם של האורונקים לא מופיע שוב עד 344 לפני הספירה, כאשר ניכר כי ליוויוס מדבר רק על האנשים שאכלסו את הר רוקה מונפינה, שהובסו והצטמצמו עד לכניעה ללא קושי. כמה שנים לאחר מכן (337 לפנה"ס), הם נאלצו בהתקפות שכניהם, לפנות לרומא בבקשת סיוע ובינתיים נטשו את מעוזם על ההר והתבססו בעירם החדשה סואֶסה.
לא נמצא אזכור של שמם במלחמות הרומיות הבאות בחלק זה של איטליה. בשנת 313 לפני הספירה, הוקמה מושבה רומית בסואסה. קיומם הלאומי היה חייב להיות מאותה עת והלאה בסיומו. הטריטוריה שלהם נכללה לאחר מכן בקמפניה. ה-Ausones ממערב הליריס, המשתרעים משם עד להרי הוולסקי; האורונקים, לעומת זאת, מוגבלים לקבוצה המנותקת של הרי געש הנקראים כיום מונטה סנטה קרוצ'ה, או Rocca Monfina, בגדה השמאלית של הליריס, יחד עם הגבעות המשתפלות משם לכיוון הים. המעוז העתיק או המטרופולין העתיק שלהם, Aurunca היה ממוקם ליד פסגת ההר, בעוד שסואֶסה, שלאחר מכן הם הפכו לבירתם, הייתה על המדרון הדרום מערבי שלה, ופקדה את המישורים הפוריים משם לים.
הרי אַורונקי והעיירה המודרנית סֶואסָה אַורונקה נושאים את שמם של האורונקים.
הערות שוליים

↑  Carl Waldman; Catherine Mason (2006). Encyclopedia of European Peoples. Infobase Publishing. pp. 41–. ISBN 978-1-4381-2918-1.
↑  This phenomenon was noted by the Romans themselves: 

"In multis verbis, in quo antiqui dicebant s, postea dicunt r... foedesum foederum, plusima plurima, meliosem meliorem, asenam arenam."

— Marcus Terentius Varro De lingua Latina, VII, 26.
↑  Bunbury 1854, p. 343 cites Servius ad Aen. vii. 727.
↑  Bunbury 1854, p. 343 cites Cassius Dio Fr. 2.
↑  Bunbury 1854, p. 343 cites Festus, s. v. Ausonia
↑  Bunbury 1854, p. 343
↑  Bunbury 1854, p. 343 cites Servius ad Aen. vii. 206.
↑  Bunbury 1854, p. 343 cites Livy, ii. 16, 17.
↑  Liv. 2.16.8.2 http://latin.packhum.org/loc/914/1/76/1446-1453
↑  Bunbury 1854, p. 343 cites Livy, ii. 26; Dionys vi. 32.
↑  Bunbury 1854, p. 343 cites Livy vii. 28.
↑  Bunbury 1854, p. 343 cites Livy, viii. 15.
↑  Bunbury 1854, p. 343 cites Livy, ix. 28.
↑  William Smith (1869). Dictionary of Greek and Roman Geography. James Walton. pp. 343–.
הסכם לינוויל

| --- | --- |
 מקום יצירה:  לונוויל 
 תאריך יצירה:  9 בפברואר 1801 
 
אירופה לאחר הסכם לינוויל
הסכם לינוויל (בצרפתית: Traité de Lunéville; בגרמנית: Friede von Lunéville) או שלום לינוויל היה הסכם שלום בין צרפת לבין האימפריה הרומית הקדושה אשר נחתם ב-9 בפברואר 1801, וסיים את החלק העיקרי של הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה.
בעקבות תבוסת הצבא האוסטרי בקרב מרנגו ב-14 ביוני 1800 ובקרב הוהלינדן (אנ.) ב-3 בדצמבר, האוסטרים נאלצו לתבוע לשלום עם צרפת. ההסכם במידה רבה אישר את הסכם קמפו פורמיו (17 באוקטובר 1797).
אוסטריה חידשה את הלחימה בשנת 1805.
תנאי ההסכם

העצמאות והריבונות של הרפובליקה הציסאלפינית (אנ'), הרפובליקה הבטאווית, הרפובליקה הליגורית והרפובליקה ההלווטית הוכרו.
כל הגדה השמאלית של הריין כולל ארצות השפלה האוסטריות יימסרו לצרפת.
האימפריה הרומית הקדושה תנטש את ממלכת איטליה.
הדוכסות הגדולה של טוסקנה תעבור לשלטון צרפת.
מבצרים אימפריאליים מסוימים שהיו על הגדה המזרחית של הריין יושמדו.
זלצבורג תחדל מלהיות מדינת חסות אוסטרית כמו שהסכם קמפו פורמיו קבע.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287352505171  BnF: cb15096877z (data)  LCCN: sh85078884 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת ובנושא אוסטריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרכז אירופה מהסכם לינוויל עד חוק החילון
סמליות צליל ביפן

דוגמה לסמליות צליל יפנית, 'Tah-dah!' (ジャーン!, ג'אן! )
בשפה היפנית יש כמות גדולה של מילים סמליות או מימטיות קוליות, הידועות בבלשנות כאידיאופונים .   מילים כאלה נמצאות ביפנית הכתובה וגם המדוברת.  מילים אלו, המכונות ביפן אונומטופיה (אף על פי שטכנית לא מדובר באונומטופיה במובן שהמילה הזו משמשת במערב), אינן רק מחקות צלילים אלא מכסות מגוון רחב הרבה יותר של משמעויות;  מילים סמליות קוליות רבות ביפנית מיועדות לדברים שאינם משמיעים שום רעש במקור, כמו למשל המושג היפני 'しーんと, shīnto', אידיאופוניה שמשמעותה 'בשקט'.
סוגים אחרים

במילון הדקדוק היפני הבסיסי, סייצ'י מקינו ומיצ'יו צוצוי מצביעים על כמה סוגים אחרים של סמליות צליל ביפנית, המתייחסים לפונמות ומצבים פסיכולוגיים. למשל, צליל האף [n] נותן רושם אישי ומכוון דובר יותר מהעיצורים הוילוניים [k] ו- [ɡ] ; ניתן להבחין בניגוד הזה בקלות בזוגות של מילים נרדפות כגון node (ので) ו-kara (から) שהמשמעות של שתיהן היא 'בגלל', אבל הראשונה נתפסת כסובייקטיבית יותר. ניתן לתאם את הקשר הזה עם תופעות המכילות צלילי אף וילוניים: בעוד פנומים המכיל צלילי אף נותן תחושת מגע וחום, כזה המכיל צליל וילוני נוטה לייצג קשיות, חדות ופתאומיות.
באופן דומה, שמות תואר יפניים מסוג i המכילים את הפריקטיב [ɕ] בקבוצת shi נוטים לייצג מצבים רגשיים אנושיים, כגון במילים kanashii) 悲しい, "עצוב"), sabishii) 寂しい, "בודד"), ureshii) 嬉しい, "שמח"), ו-tanoshii) 楽しい, "מהנה"). מילים אלו גם קשורות לאותם פנומים ופסיכומים המכילים את אותם צלילים חיכוכיים, למשל しとしとと降る (shitoshito to furu "להוריד גשם/שלג רך") ו-しゅんとする (shun to suru "להיות מדוכדך").
השימוש בהכפלת עיצור יכול ליצור גרסה מודגשת או רגשית יותר של מילה, כמו בצמדי המילים הבאים: ぴたり / ぴったり (pitari / pittari "בחוזקה") やはり / やっぱり (yahari / yappari, "כמצופה"), 放し / っ放し, (hanashi / ppanashi "להשאיר (משהו) במצב מסוים") ורבים אחרים.
הפניות

Akita, Kimi. 2009. “A Grammar of Sound-Symbolic Words in Japanese: Theoretical Approaches to Iconic and Lexical Properties of Japanese Mimetics”. PhD dissertation, Kobe University. http://www.lib.kobe-u.ac.jp/repository/thesis/d1/D1004724.pdf.
Akutsu, Satoru (1994). A Practical Guide to Mimetic Expressions Through Pictures. ALC Press, ISBN 4-87234-322-0.
Hamano, Shoko (1998). The sound-symbolic system of Japanese. Tokyo: Kurosio.
Hasada, Rie (2001). "Meanings of Japanese sound-symbolic emotion words". In Harkins, Jean & Anna Wierzbicka (eds.) Emotions in Crosslinguistic Perspective (Cognitive Linguistics Research 17). Berlin, New York: Mouton de Gruyter, pp. 217–253.
Kita, Sotaro. 1997. “Two-dimensional Semantic Analysis of Japanese Mimetics.” Linguistics 35: 379–415.
Nuckolls, Janis B. 2004. “To Be or to Be Not Ideophonically Impoverished.” In SALSA XI: Proceedings of the Eleventh Annual Symposium About Language and Society — Austin, ed. Wai Fong Chiang, Elaine Chun, Laura Mahalingappa, and Siri Mehus, 131–142. Texas Linguistic Forum 47. Austin.
Seiichi Makino and Michio Tsutsui, Dictionary of Basic Japanese Grammar, The Japan Times, 1986. ISBN 4-7890-0454-6.
Martin, Samuel E. (1964). "Speech labels in Japan and Korea", in Dell Hymes (ed.), Language in Culture and Society: A reader in linguistics and anthropology. New York: Harper and Row.
Ono, Shuuichi (ed.) (1989). A Practical Guide to Japanese-English Onomatopoeia and Mimesis. Tokyo: Hokuseidoo.
Shibatani, Masayoshi (1990). The Languages of Japan. Cambridge: Cambridge University Press, (esp p. 153vv).
Voeltz, F. K. Erhard, and Christa Kilian-Hatz, eds. 2001. Ideophones. Typological Studies in Language 44. Amsterdam: John Benjamins.
לקריאה נוספת

דה לנגה, וויליאם. (2019). מילון לאונומטופיה יפנית . TOYO Press.ISBN 978-94-92722-164