stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחל איילון
הערות שוליים

↑  צילום אווירי של הטייסת הבווארית ה-304 הגרמנית מ-13.8.1918 מתוך הארכיון הבווארי - אוסף פלשתינה
↑  הרכבת תבנה באפיק המוצררה, דבר, 5 בינואר 1953
↑  צבי אלגת, "כביש מהיר" ומסילת-ברזל באפיק נחל איילון, מעריב, 6 בדצמבר 1961
↑  אושרו שני מיליון ל"י לתיעול וביוב בת"א-יפו, דבר, 2 ביולי 1962
|  נחלי השומרון |
| --- | --- | --- |
| נחלי איתן | נחל קישון • נחל חדרה • נחל תרצה • נחל קנה |  |
| נחלי אכזב | נחל תענך • ואדי טייבה • ואדי עזם • ואדי ג'אמוס • נחל נרבתה • נחל בזק • ואדי אל-חשנה • ואדי אל-בשם • נחל מילחה • ואדי אל-פארעה • נחל חביבה • נחל שכם • נחל אסף • ואדי דיר שרף • נחל תאנים • ואדי ערעור • נחל קנה • ואדי אל-אחמר • ואדי אל-ג'נאב • ואדי א-שער • נחל רבה • ואדי אל-ח'ליל • ואדי עלי • ואדי אל-ג'נאב • נחל שילה • ואדי מוסא • ואדי רשאש • נחל הילה • ואדי אל-עיש • ואדי אל-בלט • ואדי אל-חכם • ואדי א-זרקה • נחל אברך • נחל נטוף |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467970905171
הדיגסטה של יוסטיניאנוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית
 שפת המקור:  לטינית 
 מהדורות נוספות
 כתבי יד:  Littera Florentina, Litera Bononiensis
 
הדיגסטה (בלטינית: Digesta, "עיכול"), ידועה גם בשם פנדקטס (ביוונית: πανδέκτης, "כולל-כל"), היא אחד מארבעת החיבורים המרכיבים את הקורפוס יוריס קיוויליס, מפעל הקודיפיקציה המפורסם ביותר של המשפט הרומי, שנערך ביוזמת יוסטיניאנוס הראשון בשנים 529–534. לצד הקודקס שאיגד את כלל החוקים הקיסריים שנחקקו (והנובלות, שאספו את החוקים החדשים שיוסטיניאנוס פרסם), ולצד האינסטטוציות ששימש כספר מבוא לסטודנטים לנושאים ולדוקטרינות הכלליות של המשפט הרומי, הדיגסטה אספה וריכזה את הספרות המשפטית הרומית שנכתבה על ידי חכמי המשפט הרומיים מהמאות ה-1 וה-2.
בשונה מהקודקס שעדכן והחליף קודיפיקציות קודמות של החקיקה הקיסרית (קודקס גרגוריאנוס (אנ'), קודקס הרמוגניאנוס (אנ') וקודקס תאודוסיאנוס), הדיגסטה של יוסטיניאנוס הייתה הניסיון הראשון שעמד במשימה לאחד את הספרות המשפטית הרומית הרחבה והמפוזרת.
הספרות המשפטית בתקופה הקלאסית

בתקופת המלוכה וברפובליקה הקדומה הידע המשפטי המהותי והפרוצדורלי נשמר כידע מקודש וסודי שהיה ידוע לכוהנים הפונטיפיקים בלבד. הדבר השתנה עם כתיבת החוקים על שנים-עשר הלוחות (בשנת 449 לפנה"ס), פרסום נוסחאות התביעה (בשנת 304 לפנה"ס) ופתיחת הכהונה הפונטיפיקית לפלבאים (בשנת 300 לפנה"ס). עם פרסום הידע המשפטי החל להופיע חוג חדש של 'חכמי חוק' (iuris prudentes) או 'יועצי חוק' (iuris consulti) שסיפקו שירותים משפטיים ונתנו חוות דעת לבעיות משפטיות (responsa) וייעוץ משפטי לאזרחים, מגיסטראטים ושופטים.
מעמדם ויצירתם של משפטנים אלו הגיע לשיא פריחתו במאות ה-1 וה-2. אוגוסטוס העניק לחוות הדעת של משפטנים מסוימים תוקף חוקי (ius respondendi), רבים מהם שימשו כסנאטורים ומגיסטראטים בכירים, והם נהנו מיוקרה רבה.
הספרות המשפטית שנוצרה במאות אלו ("התקופה הקלאסית") הכילה סוגות שונות: פרשנויות לחוק שנים-עשר הלוחות, לחוקים בודדים או לצווי המגיסטראטים (edictum, שהחשוב מביניהם הוא האדיקטום הפריטוריאני); אוספים של חוות דעת שניתנו למקרים שעוררו בעיות משפטיות, וקושיות, נימוקים ודיונים שעלו בעקבות מקרים אלו; מסירת דעות של משפטנים קדומים יותר ודיון ופרשנות בהם, ועוד.
מאמצע המאה ה-3 ספרות משפטית חדשה התמעטה, ככל הנראה בעקבות אי הסדר באימפריה. המשפטנים השתלבו בבירוקרטיה הקיסרית ומעט הכתבים שנוצרו היו אנונימיים ומחזרו חומרים קדומים. לצד זאת, הריבוי העצום של הספרות המשפטית (שהכילה לא פעם דעות מנוגדות רבות) עליה היה ניתן לפי החוק להסתמך בעת התדיינות בבית המשפט, יצרה חוסר ודאות וביזור משפטי.
חוק קיסרי שהתמודד עם בעיה זו בראשית המאה ה-5 היה 'חוק הציטוטים'. חוק זה הסדיר את אופני ההסתמכות על ספרות משפטית בבית המשפט באמצעות כללים קבועים מראש: הגדרת כתבי המשפטנים עליהם ניתן להסתמך, והכרעה במקרה של מחלוקות באמצעות רוב ומשפטן המוגדר מראש כבעל קול מכריע. חוק זה נכלל בקודקס תיאודוסיאנוס כפתרון חלופי לאחר שהניסיון לערוך קודיפיקציה שתכלול גם את הספרות המשפטית נכשל.
עריכת הדיגסטה

בפברואר 528, חצי שנה בלבד לאחר שהפך לקיסר, התחיל יוסטיניאנוס הראשון במפעל הקודיפיקציה שלו ומינה ועדה שתאחד את החוקים הקיסריים. באפריל 529 פורסם בעקבות עבודת הוועדה הקודקס, שהכיל גם את 'חוק הציטוטים' התיאודוסיאני ולדברי יוסטיניאנוס מאפשר יחד עם כתבי המשפטנים הקדומים לספק פתרונות לכל המקרים. מכך ניתן לשער שבשלב זה עוד לא חשב יוסטיניאנוס על יוזמה מקיפה לקודיפיקציה של כלל הספרות המשפטית.
אלא שבשלב מסוים - לא ידוע אם מיד או רק לאחר שנה - החל יוסטיניאנוס לפרסם חוקים המכריעים במחלוקות מרכזיות וידועות בספרות המשפטית (Quinquaginta decisiones, 'חמישים ההחלטות'). בהמשך לכך, בדצמבר 530 מינה את טריבוניאנוס, עוזרו המשפטי של יוסטיניאנוס ששימש כקוואיסטור בזמן זה (הממונה על כתיבה ופרסום חוקי הקיסר), לכנס ועדה שתאסוף ותאחד את כתבי המשפטנים הקלאסיים. טריבוניאנוס הרכיב ועדה שמנתה פקיד אחד (קונסטנטינוס), ארבעה פרופסורים למשפטים (תיאופוליס, קראטינוס מאוניברסיטת קונסטנטינופול, דורותיאוס ואנטוליוס מאוניברסיטת בירות) ואחד-עשר עורכי-דין (advocators).
אם לקבל את תיאורו של יוסטיניאנוס, החומר שעמד בפני הוועדה הכיל 2,000 ספרים ובסך-הכל 3,000,000 שורות. חומר זה צמצמו הוועדה ל-150,000 שורות ב-50 ספרים. יוסטיניאנוס, שמתואר גם הוא כמעורב בחלק מעבודות הוועדה, הורה להשמיט חזרות, חוקים מיושנים או מיותרים, ונתן חופש פעולה אף לשנות טקסטים וליישב סתירות לפי שיקול דעתם. בניגוד ל'חוק הציטוטים' יוסטיניאנוס הורה שיש לאסוף חומרים מכל המשפטנים בעלי ה-ius respondendi (ולא רק חמשת המשפטנים המפורסמים ביותר), ולהכריע ביניהם במחלוקות בכל מקום לפי הדעה הנראית לוועדה כנכונה ביותר (ולא לפי רוב או בעדיפות למשפטן מסוים). יוסטיניאנוס מנמק זאת בכך שבמסגרת הדיגסטה תוקפם של דברי המשפטנים נגזר מסמכותו כקיסר והם אינם עומדים כמקור בעל תוקף עצמאי.
בדצמבר 533 סיימה הוועדה את עבודתה, הדיגסטה פורסמה וניתן לה תוקף חוקי. יוסטיניאנוס אסר להסתמך על ספרות משפטית מחוצה לה, ואף אסר להוסיף עליה פרשנויות למעט תרגום מילולי ליוונית. בנוסף, כחלק מרפורמה בתוכנית הלימוד בבתי הספר למשפטים שילב יוסטיניאנוס את לימוד הדיגסטה תוך פירוט החלקים השונים שיש ללמוד בכל שנה. להקלה על התלמידים הוא הורה לפקידיו לפקח על ייצור זול של חיבורי הקורפוס יוריס קיוויליס, ביניהם הדיגסטה.
תוכן הדיגסטה

בהתאם להוראותיו של יוסטיניאנוס הדיגסטה חולקה ל-50 ספרים המחולקים ל'כותרות' (פרקים) לפי נושאים שונים, המסודרות במקביל לסדר הנושאים של הקודקס, המסודר גם הוא לפי הסדר באדיקט הפריטוריאני. בכל כותרת מובאים קטעים מתוך כתביהם של משפטנים שונים, כשלפני כל קטע מופיעה הפנייה למחבר, לספר ולמספר הכרך.
בסך הכל מופיעים בדיגסטה קטעים של 39 משפטנים, שמשקלם בחיבור משתנה בין קטע בודד (אאיליוס גאלוס) לשליש מכל הקטעים (אולפיאנוס). למעשה, בחינת המבנה והעריכה של החיבור מלמדת שהוועדה השתמשה בכתבי הפרשנות של אולפיאנוס כבסיס מבני וכשלד מנחה לחיבור כולו.
רוב הספרים בדיגסטה עוסקים במשפט האזרחי, ומיעוטם במשפט ציבורי ופלילי. על אף שלחלוקה לספרים אין משמעות מבחינת מבנה החיבור ותכניו, לקבלת תמונה כללית ניתן להציג את הנושאים השונים המופיעים בהם:
ספרים 1–3 - משפט ציבורי ומנהלי, פרוצדורה שיפוטית
ספרים 4–7 - פרוצדורה אזרחית
ספרים 8–12 - דיני עבדים, דיני נזיקין, תיחום קרקעות
ספרים 13–15 - תביעות רכוש
ספרים 16–22 - מכירה וקנייה, חוזים ומשכונות
ספרים 23–27 - דיני נישואין וגירושין ומעמד אישי
ספרים 28–38 - דיני צוואות וירושות
ספרים 41–46 - דיני קניין וחיובים, סדרי נשייה
ספרים 47–48 - משפט פלילי, עבירות ועונשים
ספר 49 - ערעורים
ספר 50 - מנהל מקומי ומיסים.
בתוך הכותרות סדר הקטעים השונים נראה במבט ראשון כאקראי, אך במחקר משנת 1820 מצא החוקר Friedrich Bluhme שהקטעים מחולקים לשלוש קבוצות עיקריות של כתבים וקבוצה נספחת, המופיעים בסדר קבוע בכל הפרקים (אם כי בתוך כל קבוצה הסדר בין הקטעים אינו קבוע). הקבוצות הן:
הקטעים ה'סאביניים' - קבוצת קטעים שנפתחת לרוב בקטעים מתוך ספרי הפרשנות של אולפיאנוס, פומפומינוס ופאולוס על כתביו של המשפטן הקדום סאבינוס.
הקטעים ה'אדיקטליים' - קבוצת קטעים שנפתחת לרוב בקטעים מתוך ספרי הפרשנות של אולפיאנוס ופאולוס על האדיקט הפריטוריאני.
הקטעים ה'פאפיניאנים' - קבוצת קטעים שנפתחת לרוב בקטעים מתוך ספרי השאלות וחוות הדעת (responsa) של פאפיניאנוס.
הקטעים הנספחים - קבוצה קטנה של 12 מחברים נוספים.
הבחנה טקסטואלית זו התקבלה באופן כללי כקונצנזוס במחקר, אף על פי שההשערה ש-Bluhme מעלה בעקבותיה - שהוועדה של טריבוניאנוס חולקה לוועדות משנה שהיו אחראיות כל אחת על קבוצת כתבים אחרת - עודנה מצויה במחלוקת בין חוקרים שונים.
כתבי-יד והדיגסטה בימי הביניים

למרות כתבי-היד הרבים של הדיגסטה, המפורסם והחשוב מביניהם הוא כתב-היד המכונה 'פלורנטינה' (Littera Florentina). בשונה מכתבי-היד השונים שהועתקו בימי הביניים, לרוב מחולקים לשלושה חלקים ומכילים שינויים ותוספות מאוחרות, כתב-יד זה נכתב ככל הנראה באיטליה בסוף המאה ה-6 או בתחילת המאה ה-7, והוא מכיל נוסח שלם שזוהה כקרוב ביותר למקור מבין עדי הנוסח השונים.
באיטליה ובמערב מפעל הקודיפיקציה של יוסטיניאנוס נשכח כבר במאה ה-7. גילוי בהפתעה של כתב-היד 'פלורנטינה' במאה ה-11 הוביל להחייאת לימוד המשפט הרומי, בעיקר סביב מרכז לימודי שהתפתח בבולוניה והפך לאחד מהאוניברסיטאות האירופאיות הראשונות. מתקופה זו הולכים ומתרבים כתבי-היד של הדיגסטה, והמשפט הרומי החל לחלחל באופנים שונים לשיח ולפרקטיקה המשפטיים באירופה של ימי הביניים, העת החדשה המוקדמת ואף במסגרת הקודיפיקציות המודרניות של מדינות הלאום במאה ה-19.
מהדורות

המהדורה האקדמית הראשונה של הדיגסטה הוצאה בשנת 1878 על-ידי תאודור מומסן. על בסיס מהדורה זו, יצא בשנת 1985 התרגום המדעי הראשון לאנגלית שנעשה על-ידי אלן ווטסון.
ראו גם

קורפוס יוריס קיוויליס
הנובלות של יוסטיניאנוס
יוסטיניאנוס הראשון
משפט רומי
קודקס תיאודוסיוס
לקריאה נוספת

The Digest of Justinian, Volume 1, edited by Alan Watson, Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 2011.
Honoré, Tony. Justinian's Digest: Character and Compilation. New York: Oxford University Press, 2010.
Jolowicz, Herbert Felix, and Nicholas, Barry. “The Legislation of Justinian” Chapter 29 in Historical Introduction to the Study of Roman Law, 3rd ed., 478-504. Cambridge: University Press, 1972.
Humfress, Caroline. “Law and Legal Practice in the Age of Justinian.” Chapter 7 In The Cambridge Companion to the Age of Justinian, edited by Michael Maas, 161–84.
Harries, Jill. Law and Empire in Late Antiquity. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 1999.
הערות שוליים

1 2  Jolowicz, Herbert Felix, and Nicholas, Barry, Historical Introduction to the Study of Roman Law, Cambridge: University Press, 1972, עמ' 464
↑  ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1989, עמ' 550
↑  Jolowicz, Herbert Felix, and Nicholas, Barry, Historical Introduction to the Study of Roman Law, Cambridge: University Press, 1972, עמ' 374
↑  Hezser, Catherine, The Codification of Legal Knowledge in Late Antiquity: The Talmud Yerushalmi and Roman Law Codes, The Talmud Yerushalmi and Graeco-Roman Culture Vol.1., עמ' 583-585
↑  Hezser, Catherine, The Codification of Legal Knowledge in Late Antiquity: The Talmud Yerushalmi and Roman Law Codes, The Talmud Yerushalmi and Graeco-Roman Culture, עמ' 607-608
↑  Humfress, Caroline, Law and Legal Practice in the Age of Justinian, The Cambridge Companion to the Age of Justinian, עמ' 165
↑  Codex Theodosianus 1, 4, 3
↑  CJ const. Haec.
↑  CJ Const. Summa, 3.
↑  Jolowicz, Herbert Felix, and Nicholas, Barry, Historical Introduction to the Study of Roman Law, Cambridge: University Press, 1972, עמ' 479
↑  קובץ זה שאסף את ההחלטות לא השתמר והגיע לידינו, אך ניתן לזהות חלק מהחוקים הללו בעריכה השנייה של קודקס שהגיעה לידינו.
↑  Digesta Const. Deo auctore, 3.
↑  Digesta Const. Omnem, 1.
↑  Digest Const Tanta, pr.
↑  Digesta const. Deo auctore, 4-7.
↑  Digesta Const. Omnem, 19, 21-22.
↑  Digesta Const. Tanta.
↑  Digest Const. Omnem, 7.
↑  Tony Honoré, Editing the Digest, Justinian's Digest: Character and Compilation, Oxford University Press, 2010
↑  Jolowicz, Herbert Felix, and Nicholas, Barry, Historical Introduction to the Study of Roman Law, Cambridge: University Press, 1972, עמ' 483
↑  Bluhme, Die Ordnung der Fragmenta in den Pandektentiteln, Zeitschrift für geschichtliche Rechtswissenschaft 4, 1820
↑  Honoré, Tony, How Tribonian Organized the Compilation of Justinian’s Digest, Justinian's Digest : character and compilation, Oxford University Press, 2010
↑  Jolowicz, Herbert Felix, and Nicholas, Barry, Historical Introduction to the Study of Roman Law, Cambridge: University Press, 1972, עמ' 491
↑  שם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 95002170  BNE: XX3571957  BnF: cb13736027w (data)  GND: 4148319-4  LCCN: n82082452  SUDOC: 085889695  VIAF: 185497383   WorldCat (עם VIAF): 185497383
תומאס פינלטר

תומאס נייט פינלטר (באנגלית: Thomas Knight Finletter;‏ 11 בנובמבר 1893 - 24 באפריל 1980) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי.
ראשית חייו

תומאס פינלטר נולד בפילדלפיה, פנסילבניה לתומאס דיקסון פינלטר ולהלן גריל פינלטר. סבו, שעל שמו הוא נקרא, היה שופט בפנסילבניה שעל שמו נקרא בית ספר בפילדלפיה, שהוא מבנה שרשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
הוא למד בבית הספר האפיסקופלי בפילדלפיה. ב-1915 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת פנסילבניה וב-1920 סיים שם תואר בוגר במשפטים. הוא היה העורך הראשי של העיתון המשפטי של האוניברסיטה.
קריירה

במלחמת העולם הראשונה שירת פינלטר ברגימנט הארטילריה ה-312 והתקדם עד דרגת קפטן. ב-1920 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של פנסילבניה ושנה לאחר מכן ללשכת עורכי הדין של ניו יורק.
פינלטר עסק בעריכת דין בניו יורק עד לכניסתו לשירות הממשלתי ב-1941 כעוזר מיוחד לעניינים כלכליים בינלאומיים למזכיר המדינה קורדל הול. ב-1943 הוא מונה לתפקיד ניהולי ובהמשך כסגן המנהל של המשרד לתיאום כלכלי בינלאומי. בתפקידו זה הוא היה אחראי על תכנון פעילויות כלכליות שהיו קשורות לשטחים ששוחררו במסגרת הלחימה ושלט על נושאי חילופי מטבע זר ונושאים הקשורים לפעולות האפוטרופוס על נכסי האויב. ב-1944 התפטר פינלטר מתפקידו, כאשר תפקידי המשרד לתיאום כלכלי בינלאומי הועברו לידי מנהל כלכלת החוץ.
ב-1945 היה פינלטר יועץ בוועידת הייסוד של האומות המאוחדות בסן פרנסיסקו. באותה שנה הוא היה אחד החותמים על הכרזת דבלין על שלום עולמי שנחתמה בוועידת דבלין לשלום עולמי. בהצהרה זו הוכרז שארגון האומות המאוחדות לא מסוגל לבדו לשמור על השלום העולמי ונטען שיש להקים ממשלה עולמית.
ב-18 ביולי 1947 שב פינלטר לשירות הממשלתי כאשר הנשיא הארי טרומן הקים ועדה זמנית של חמישה חברים שחקרה את כל היבטים של התעופה וניסחה דוח למדיניות אווירית לאומית. ועדה זו נודעה לעיתים בתוך "ועדת פינלטר". פינלטר שימש כיושב ראש הוועדה למדיניות אווירית, שב-1 בינואר 1948 הגישה לנשיא דוח שכותרתו הייתה "הישרדות בעידן האווירי".
פינלטר היה ראש המשלחת של "המנהל לשיתוף פעולה כלכלי" לבריטניה, תפקידו לו הוא מונה בראשית 1949.
ב-24 באפריל 1950 מינה הנשיא טרומן את פינלטר כמזכיר חיל האוויר השני של ארצות הברית במקומו של סטיוארט סימינגטון, תפקיד בו הוא כיהן תום נשיאותו של טרומן ב-20 בינואר 1953.
ב-1958 היה פינלטר מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו יורק. הוא זכה לתמיכתם של כמה ליברלים, שהבולטת מביניהם הייתה אלינור רוזוולט. הוא נבחר כמועמד המפלגה הליברלית, אך ועידת המפלגה הדמוקרטית העדיפה את פרנק הוגן.
ב-1961 מינה הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי את פינלטר כשגריר ארצות הברית לארגון נאט"ו במקומו של ויליאם הנרי דרפר הבן. בתפקיד זה הוא שימש עד 1965 והוחלף בהארלן קליבלנד.
שנותיו האחרונות

בסיום כהונתו כשגריר בנאט"ו פרש פינלטר מהחיים הציבוריים ושב לעיסוקו בעריכת דין במשרד עורכי הדין האחים קודרט בניו יורק. בינואר 1967 הוא פנה לסנאטור יוג'ין מקארתי לבדוק אם הוא מעוניין להתמודד מול הנשיא לינדון ג'ונסון על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות לנשיאות של 1968, על רקע מלחמת וייטנאם. מקרתי נענה לאתגר, אך לא עלה בידו לזכות במינוי ועידת המפלגהי.
תומאס פינלטר נפטר בניו יורק ב-24 באפריל 1980.
הערות שוליים

↑  בית הספר באתר המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים
↑  The Eleanor Roosevelt Papers, Digital Edition - My Day - JULY 28, 1958
↑  Egan, Leo (29 August 1958). "FINLETTER BARS RACE AS LIBERAL; Urges Party to Back Hogan for Senator -- Decision to Be Made Next Week FINLETTER BARS RACE AS LIBERAL". The New York Times.
↑  Sandbrook, Dominic. Eugene McCarthy and the Rise and Fall of Postwar American Liberalism. p. 165.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279872605171  CiNii: DA05203923  GND: 1055396438  ICCU: IEIV003328  ISNI: 0000 0001 1050 4753  LCCN: n79059318  NARA: 10581168  NDL: 00521650  NLA: 35084903  NTA: 115117121  RERO: 02-A003243905  SELIBR: 317518  SNAC: w68k84cs  SUDOC: 081486715  VIAF: 30814539   WorldCat (עם VIAF): 30814539
קרן בירד

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  1977–הווה (כ־48 שנים) 
 www.birdf.com
 קואורדינטות:  32°05′06″N 34°47′02″E﻿ / ﻿32.084962°N 34.783854°E﻿ / 32.084962; 34.783854
 he
 
קרן בירד (באנגלית: BIRD Foundation, ‏BIRD הוא ראשי תיבות "Binational Industrial Research and Development") היא קרן דו-לאומית למחקר ופיתוח תעשייתי בין ישראל וארצות הברית. הקרן פועלת לעידוד שיתופי פעולה בין חברות ישראליות ואמריקאיות מתחומי הטכנולוגיה השונים, ומסייעת ללא תמורה באיתור שותפים אסטרטגיים משתי המדינות, לצורך פרויקטים של פיתוח מוצר משותף.
קרן בירד תומכת בפרויקטים מבלי לקבל בתמורה זכויות כלשהן בחברות השותפות בפרויקט או בפרויקט עצמו. כספי התמיכה מוחזרים כתמלוגים מן המכירות. הקרן תומכת בסכום של עד 50% מתקציב הפרויקט, החל במחקר ופיתוח וכלה בשלבי המכירה והשיווק הראשוניים. הקרן משתתפת בסיכון ואינה דורשת את החזר ההשקעה במקרים בהם הפרויקט לא הגיע לשלב המכירות.
קרן בירד עובדת בשיתוף מלא עם לשכת המדען הראשי של משרד התמ"ת בישראל ועם המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה של ארצות הברית.
היסטוריה

בשנת 1974 הקימו ממשלות ארצות הברית וישראל ועדה משותפת, במטרה למצוא דרכים לקידום קשרים כלכליים בין שתי המדינות. ההסכם הראשוני להקמת הקרן נחתם ב-3 במרץ 1976 על ידי מזכיר משרד האוצר האמריקני ויליאם סימון ושר האוצר הישראלי יהושע רבינוביץ.
בסוף אפריל 1977 אושרה העברת הכספים בקונגרס וב-4 במאי 1977, חתם נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר, על החוק האמריקאי להקמת הקרן. כמה חודשים מאוחר יותר אישרה גם הכנסת את חוק הקרן.
הקרן עצמה נוסדה ב-18 במאי 1977. בתחילה עמד תקציב הקרן על 30 מיליון דולר מכל מדינה. ב-1984 הוגדלה הקרן לסכום כולל של 110 מיליון דולר. למנהל הקרן מונה אד מלבסקי, שהיה קודם נשיא תאגיד הענק האמריקאי טייקו (Tyco). מלבסקי עלה לישראל וניהל את הקרן בין 1979 ל-1993.
קרן טרייד

קרן טרייד (מאנגלית: TRIDE, ראשי תיבות של "Trilateral Industrial Development") נוסדה ב-1996 במשותף על ידי ממשלות ארצות הברית, ישראל וירדן. הקרן, שנוסדה בעקבות הסכם השלום בין ישראל לירדן, מנוהלת על ידי קרן בירד, ומטרתה לעודד ולקדם שיתופי פעולה בין חברות ישראליות ירדניות ואמריקניות.
ראו גם

כלכלת ישראל
מדע וטכנולוגיה בישראל
הערות שוליים

↑  בתיה פלדמן, ‏הרמת המסך של אד מלבסקי, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2006
| חברות שירותים פיננסיים והשקעות בישראל |
| --- | --- | --- |
| תאגידים סטטוטוריים | רשות ניירות ערך • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון |  |
| בתי השקעות | IBI (מחזיקה גם בתמיר פישמן) • אימפקט • אינפיניטי • אלומות • הפניקס בית השקעות • אלטשולר שחם • הלמן-אלדובי  • הראל השקעות • ילין לפידות • מגדל שוקי הון • מור • מיטב • פסגות • פעילים • קלאריטי |  |
| קרנות השקעות פרטיות | קרן פימי • קרן השקעות סקיי • קרן ריאליטי • קרן תשתיות ישראל  • קרן טנא •  פורטיסימו קפיטל |  |
| קרנות הון סיכון | TLV Partners • JVP • פיטנגו • קבוצת ברמ • ויולה ונצ'רס • תעוזה • בנצ'מרק ישראל • ורטקס ישראל |  |
| קרנות נדל"ן | ריט 1 • מגוריט • מניבים • סלע קפיטל |  |
| תעודות סל | תכלית תעודות סל • קסם מדדים |  |
| מוסד פיננסי חוץ-בנקאי | נאוי גרופ • פנינסולה • אמפא • מיכמן • טריא • מימון ישיר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 5903 8716
אשכולות – סדרת מחקרים במדעי היהדות

לוגו סדרת אשכולות
אשכולות – סדרת מחקרים במדעי היהדות, בעריכת עמוס גאולה, היא פרויקט של מכון המחקר של המכללה האקדמית הרצוג ויוצאת לאור על ידי רשות המחקר של המכללה האקדמית הרצוג בשיתוף עם האיגוד העולמי למדעי היהדות. סדרת המחקרים במדעי היהדות כוללת חיבורים מתחומי היהדות, שיש בהם חידוש והם מחקר שלם של נושא מסוים או מהדורה ביקורתית (מהדורה מדעית) של כתב יד בצירוף מבוא מקיף. כל ספר מלווה על ידי ועדה אקדמית מקצועית ועובר עריכה ושיפוט אקדמי. חלק מספרי הסדרה מלווים על ידי מאגר מידע ייחודי הפתוח לציבור באתר רשות המחקר – "מאגרי מידע הרצוג".
ספרים שראו אור בסדרת אשכולות

ראו אור בסדרה זו הספרים הבאים:
תוספות רמב"ן לפירושו על התורה שנכתבו בארץ ישראל:
תוספות רמב"ן לפירושו על התורה שנכתבו בארץ ישראל מאת פרופ' יוסף עופר ופרופ' יהונתן יעקבס (תשע"ג).
תוספות רמב"ן לפירושו על התורה שנכתבו בארץ ישראל, מהדורה חדשה מורחבת, בתוספת 30 תוספות חדשות' מאת פרופ' יוסף עופר ופרופ' יהונתן יעקבס (תשפ"ב).
תלמודם של גאונים: יחסם של גאוני בבל לנוסח התלמוד הבבלי (מובאות ופרקי מבוא), מאת פרופ' עוזיאל פוקס (תשע"ז).
פירוש 'מדרש חכמים' על התורה – מהדורה מדעית בצירוף מבוא, מאת ד"ר יואב ברזילי (תשע"ז).
רבי קלונימוס קלמיש שפירא: דרשות משנות הזעם:
רבי קלונימוס קלמיש שפירא: דרשות משנות הזעם, כרך א: מהדורה ביקורתית בצירוף מבוא, מאת פרופ' דניאל רייזר (תשע"ז).
רבי קלונימוס קלמיש שפירא: דרשות משנות הזעם, כרך ב: מהדורת פקסימיליה בצירוף תעתיק, מאת פרופ' דניאל רייזר (תשע"ז).
רבי קלונימוס קלמיש שפירא: דרשות משנות הזעם, מהדורה חדשה מתוקנת, כרך א, מאת פרופ' דניאל רייזר (תשפ"ב).
מדרש אגדת בראשית - מהדורה ביקורתית עם חילופי נוסח, מבוא וביאור, מאת ד"ר עזרא קהלני (תשפ"ב).
פירוש רבי יוסף חיון על ירמיהו, מאת ד"ר יוחנן קאפח, בשיתוף עם קרן הרב משה ועמליה רוזן (תשפ"ב).
מדרש איכה זוטא - מהדורה ביקורתית עם חילופי נוסח מבוא וביאור, מאת ד"ר ענת רייזל נקר, בשיתוף עם קרן הרב משה ועמליה רוזן (תשפ"ד).
תמיכות

הסדרה יוצאת לאור במימון רשות המחקר של המכללה האקדמית הרצוג, האיגוד העולמי למדעי היהדות, ובתמיכת קרנות שונים, בהם הקרן הלאומית למדע, מועצת הפיס לתרבות ואמנות, מדינת ישראל – ועדת העזבונות, קרן עמליה והרב משה רוזן, יד ושם – המכון הבין-לאומי לחקר השואה, מרכז הספר והספריות (יהדות), מנהל תרבות.
פרסים

הספר תוספות רמב"ן זכה בפרס יד יצחק בן צבי בחקר קהילות ישראל במזרח וקהילות ספרד ופזורתן לשנת 2017.
הספר דרשות משנות הזעם זכה בפרס הבינלאומי של יד ושם לספר מחקר על השואה לשנת 2018.
ביקורות ספרים

על הספר תוספות רמב"ן לפירושו לתורה נכתבו ביקורות ספרים על ידי חננאל מאק, יהודה טרופר, ואליעזר ברודט.
על הספר תלמודם של גאונים נכתבו ביקורות ספרים על ידי כרמיאל כהן ועל ידי פנחס רוט.
על הספר מדרש חכמים נכתבה ביקורת ספרים על ידי יהונתן יעקבס.
על הספר דרשות משנות הזעם נכתבו ביקורות ספרים על ידי אוריאל גלמן, ג'יימס דיאמונט, הנרי אברמסון, שאול מגיד, ומוריה הרמן.
על הספר מדרש אגדת בראשית נכתבה ביקורת ספרים על ידי חננאל מאק.
על הספר פירוש רבי יוסף חיון על ירמיהו נכתבה ביקורת ספרים במקור ראשון על ידי כרמיאל כהן
מאגרי מידע מלווים

חלק מספרי סדרת המחקרים מלווים במאגרי מידע אינטרנטיים ייחודיים, במסגרת "מאגרי מידע הרצוג", ופתוחים לשימוש הציבור.
הספר תוספות רמב"ן לפירושו לתורה מלווה במאגר מידע הכולל השוואת נוסחים של כל תוספות הרמב"ן בכתבי היד השונים.
הספר דרשות משנות הזעם מלווה במאגר מידע הכולל תעתיק מדויק של כתב היד, לשכבותיו השונות, בצירוף העמוד המתאים בפקסימיליה, מסודרים על פי סדר הפרשות והמועדים.
הספר מדרש אגדת בראשית מלווה במאגר מידע הכולל סינופסיס של תעתיק כל כתבי היד, קטעי הגניזה ועדי הנוסח המשניים, על פי סדר הפרקים והפסקאות.
הערות שוליים

↑  המכללה האקדמית הרצוג – רשות המחקר – מאגרי מידע הרצוג
↑  פרס בן-צבי לשנת תשע"ז, באתר www.ybz.org.il
↑  עיקרי הפעילות של יד ושם בשנת 2018 | www.yadvashem.org, באתר 2018.html(הקישור אינו פעיל)
↑  קתדרה 159, באתר www.ybz.org.il
↑  בעל התוספות | יהודה טרופר, באתר מוסף "שבת" – לתורה, הגות ספרות ואמנות, ‏2013-12-13
↑  Book Announcement-Sale: Iggrot Shmuel, by Rabbi Shmuel Askenazi – The Seforim Blog (באנגלית אמריקאית)
↑  ActivePaper Archive, digital-edition.makorrishon.co.il
↑  Pinchas Roth, The Geonic Talmud: The Attitude of Babylonian Geonim to the Text of the Babylonian Talmud, written by Uziel Fuchs, European Journal of Jewish Studies 13, 2019-02-01, עמ' 146–148 doi: 10.1163/1872471X-11311020
↑  ActivePaper Archive, digital-edition.makorrishon.co.il
↑  אוריאל גלמן, "כתב יד קודש", מקור ראשון גיליון 1041, 2017
↑  The Buried, Raging Sermons of the Warsaw Ghetto Rabbi, mosaicmagazine.com
↑  Henry Abramson, Deciphering the Rosetta Stone of the Holocaust, LEHRHAUS, 2018
↑  Shaul Magid, A New History of Holy Fire // A Rabbinic classic, hidden in the Warsaw Ghetto, is given new life, טאבלט, 2019
↑  מוריה הרמן, קריאה חדשה בדרשותיו של האדמו"ר מפיאסצנה מתקופת השואה, על הספר: רבי קלונימוס קלמיש שפירא, דרשות משנות הזעם, בעריכת דניאל רייזר, יד ושם – קובץ מחקרים מ"ו, תשע"ח, עמ' 147-155
↑   חננאל מאק, אמר הקב"ה: רשעים!, באתר הארץ, 19 באפריל 2022
↑  כרמיאל כהן, עושה סדר, מקור ראשון, שבת, י' אדר תשפ"ג 03.03.2023
↑  המכללה האקדמית הרצוג - רשות המחקר - תוספות רמב"ן
↑  המכללה האקדמית הרצוג – רשות המחקר – דרשות משנות הזעם
↑  אגדת בראשית, באתר המכללה האקדמית הרצוג
עטיפת הספר "תוספות רמב"ן"
סולל בונה

| --- | --- |
לוגו סולל בונה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 מייסדים:  ההסתדרות הכללית
 תקופת הפעילות:  1921–הווה (כ־104 שנים)
 חברת אם:  שיכון ובינוי
 מיקום המטה:  ישראל 
 ענפי תעשייה:  בנייה 
 מוצרים עיקריים:  בנייה, הנדסה אזרחית, תשתיות וכבישים ומערך לוגיסטיקה
 הכנסות:  1.7 מיליארד דולר (בשנת 2004)
 יו"ר:  תמיר כהן
 מנכ"ל:  אסף ענבר
  
 https://sobindustry.shikunbinui.com/
 
לוגו סולל בונה לשעבר
שלט מטעם חברת סולל בונה עם הכיתוב "יחד ננצח" במהלך מלחמת חרבות ברזל
סולל בונה היא מחברות הבנייה הגדולות בישראל, והוותיקה שבהן.