stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאב יפת
ביוגרפיה > יו"ר ועד העיתונאים של עיתון "הארץ" - המאבק בחוזים האישיים

בשנת 1984 עם הופעת העיתון "חדשות" החל מו"ל חדשות עמוס שוקן להעדיף חתימת חוזים אישיים עם עיתונאים על פני חוזים קיבוציים.
כאשר עמוס שוקן החליף את אביו, גרשום שוקן, כמו"ל "הארץ" הוא המשיך בתהליך של העברת העובדים לחוזים אישיים גם בעיתון "הארץ". זאב יפת אשר שימש מ-1983 כיו"ר ועד עיתונאי "הארץ" עמד בראש מאבק העיתונאים כנגד המהלך.
עמוס שוקן פנה לבית הדין האזורי לענייני עבודה ובערכאה הראשונה פסק השופט נחתומי בעמדת ועד העיתונאים. אך בהמשך פנה עמוס שוקן לבית הדין הארצי לעבודה ובערכאה זו פסק בית המשפט לטובת הנהלת "הארץ" והחוזים האישיים היו לעובדה.
בשנים 1987–1989 יפת כיהן גם כיו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב.
ב-1990 עזב זאב יפת את העיתון.
ביוגרפיה > מו"ל וסופר של סדרת מדריכי הטיולים פספורט לאירופה

ב-1990 חידש זאב יפת את פעילותו כמוציא לאור של הוצאת "מוקד" והחל לכתוב ולפרסם את סדרת מדריכי הטיולים "פספורט לאירופה". במסגרת זו פורסמו 27 כותרים.
יפת נפטר ב-13 באפריל 2021. הותיר אחריו אישה, שושנה יפת, מפיקה לשעבר בטלוויזיה החינוכית (הפיקה בין היתר את התוכניות "זהו זה!" ו"רחוב סומסום"), ושתי בנות: עדי יפת פוקס, יוצרת ובמאית ואלונה שפר, מנכ"לית במגזר הציבורי.
תחינות

סידור קרבן מנחה, נדפס בווילנה בתרנ"ה 1895 כולל תחינות
תחינות (בתעתיק פונטי של ההגייה אשכנזית: "תְּחִינֶס") הוא כינויים של סידורי תפילות בשפה היידית, אשר נפוצו למן המאה ה-17 בקהילות אשכנז, ונועדו עבור הנשים היהודיות – שבשונה מן הגברים, לא ידעו די עברית כדי להתפלל בלשון הקודש, והיו נוהגות לומר תחינות בלשון המדוברת - ביידיש.
התחינות נסובו סביב חיי האישה היהודיה ותפקידיה, ורובן עמדו על שלושה עיקרים: חלה, נידה, הדלקת הנר (חנ"ה). היו תחינות שנאמרו בקריאת התורה, וכן תחינות מיוחדות לימים נוראים ולעשרת ימי תשובה.
ספר התחינות המוקדם ביותר והנפוץ ביותר הוא ככל הנראה "סדר תחינות", שיצא לראשונה לאור באמסטרדם בשנת 1648, והיווה ציון דרך בהיסטוריה היהודית הנשית: היה זה סוג חדש של סידור תפילות – כתוב ביידיש, עבור נשים, ונכתב בקולה של מתפללת אישה. סידור זה נדפס בעותקים רבים ונפוץ ברחבי אירופה בעזרת תעשיית דפוס יידי דינאמית ופורה. הנשים לא היו רק קהל הקוראים העיקרי של תעשייה זו, אלא גם היו משתתפות פעילות בתהליך היצירה והן בתהליכי ההוצאה לאור: הן עבדו כמדפיסות, כמתרגמות, כעורכות, כמעבדות ספרותיות, כמעתיקות ואף כסַדָּרוֹת – ובשיאו של התהליך, הגיעו אף לכדי חיבורם של תפילות חדשות, דרשות חדשות ופיוטים חדשים, שנועדו הן לנשים והן לגברים.
ידוע על ספרות תפילות מתקופה זו, לרבות חוברות תפילה שכותרותיהן "תחינות" ו"לידער" (יידיש: "שירים"), אשר נכתבה בידי נשים – ובהן בעיקר תחינותיה של שרה בת-טובים, שנפוצו ביותר למן המאה ה-18, וכן תחינותיה של שרה רבקה רחל לאה הורוביץ ושל סריל רפפורט. עם זאת, דווקא "סדר תחינות" נכתב בעילום שם, וייתכן כי נכתב בידי גבר. הספר כולל תפילות יומיומיות ותפילות חגיגיות, ובנוסף כאמור, כלל תפילות המיועדות לחובותיהן הדתיות המיוחדות של הנשים, אשר לא הופיעו בסידור התפילות הרגיל בבית הכנסת.
כאשר הפציעה תנועת ההשכלה לקראת סוף המאה ה-18, הפכה היידיש בלתי-אופנתית במערב אירופה; הזרם המרכזי ביהדות דחה מכל וכל את המיסטיקה, והתחינות הלכו ואיבדו את מקומן החיוני בחיי התפילה של הקהילה היהודית. בד בבד, באותה העת הופיע אוסף מורחב ומשופר, "סדר תחינות ובקשות". בין היתר התווספו תחינות בנושאי מטלות הבית ובקשות לחזרתו בשלום של הבעל ממסעותיו.
גם בימינו יוצאים לאור אוספי תחינות עבור נשים בקהילות חסידיות, שברבות מהן מוסיפה היידיש להיות שפת היום-יום.
ראו גם

גליקל מהמלין
ספרות יידיש
סידור
לקריאה נוספת

Tracy Guren Klirs et al, The Merit of Our Mothers (בזכות אמהות): A Bilingual Anthology of Jewish Women's Prayers, Hebrew Union College Press, 1992
Devra Kay, Seyder Tkhines: The Forgotten Book of Common Prayer for Jewish Women, Jewish Publication Society, Philadelphia, 2004, ISBN 0-8276-0773-3
Chava Weissler, Voices of the Matriarchs: Listening to the Prayers of Early Modern Jewish Women, Boston: Beacon Press, 1999
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה יהודית "דעת", הערך: תחנון (לעיל).
↑  שרה רבקה רחל לאה הורוביץ, בספרייה היהודית המקוונת (באנגלית); חוה וייסלר, לאה הורוביץ, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית); תמר שלמון-מאק, לאה הורוביץ, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536518105171
קירוב (עיר)

קירוב (ברוסית: Киров) היא עיר הבירה של מחוז קירוב ברוסיה. העיר ממוקמת על גדות נהר הוויאטקה (אנ') 896 ק"מ ממוסקבה.
שמות העיר

העיר קירוב נוסדה על ידי מתיישבים רוסים מנובגורוד קרוב לשנת 1181. האזכור הראשון לעיר הופיע בשנת 1374 תחת השם חלינוב. מאז הוזכרה העיר בשני שמות נוספים. עד לתקופה הסובייטית נקראת לחלופין חלינוב או ויאטקה. בדצמבר 1934 הוחלף שם העיר לקירוב על שם המנהיג הסובייטי סרגיי קירוב שנרצח על ידי מתנקש ב-1 בדצמבר באותה שנה.
פוליטיקה וממשל

קירוב היא יחידת שלטון מקומי. ב־2005, אומצה אמנת העיר במסגרתה נוצרו גופים ושירותים מודרניים רשמיים של העיר.
פוליטיקה וממשל > הדומה העירונית של קירוב

בעיר יש גוף מייצג מחוקק: הדומה העירונית של קירוב. הדומה מאמצת את תקציב העיר, ותוכניותיה לפיתוח העיר. לדומה הזכות לאשר, לשנות ולבטל מיסים מקומיים. חובותיה של הדומה כוללות גם שליטה על גופים אחרים של שלטון עצמי מקומי וקביעת סדר פעילותם.
פוליטיקה וממשל > עיריית קירוב

העירייה היא הגוף המבצע והמנהלי של השלטון המקומי של קירוב. הדומא מאשרת את מינוי ראש העיר. ראש העיר ממנה ומפטר את סגניו, מחלקות ניהול ומחלקות מינהל וכן ראשי כל המוסדות והארגונים העירוניים בבעלות עירונית. כחלק מהמינהל, קיימות גם מחלקות טריטוריאליות למחוזות העיר.
פוליטיקה וממשל > ראש עיריית קירוב

הפקיד הבכיר הוא ראש העיר קירוב, שנבחר על ידי מועצת העיר מבין הסגנים וממלא את תפקיד ראש העיר. הוא חותם על חוקי עזר שאומצו על ידי הדומה, וכן, במסגרת סמכויותיו, יכול לאמץ תקנות משלו. ראש העיר כורת חוזה עם ראש הדומה ויכול לבטל את ההחלטות וההוראות של ראש וראשי האגפים הטריטוריאליים של העירייה.
גופים אזוריים של המדינה נמצאים גם בקירוב: האספה המחוקקת, הממשלה, בית המשפט האזורי, בית המשפט לבוררות, המפקח הפדרלי הראשי של מחוז קירוב של משרד הנציג בנשיאותי במחוז הפדרלי של הוולגה, המחלקות הטריטוריאליות של הרשויות הפדרליות, ולשכת הבקרה והחשבונות האזורית.
המבנה הפוליטי המודרני התגבש בשנת 2005. העירייה נוצרה מתוך הוועד הפועל העירוני שאורגן מחדש בשנת 1991, ראש הוועד היה ראש העיר. בשנת 1995 התאספה לראשונה הדומה העירונית של קירוב. בשנת 1996, על פי אמנת העיר, תפקידו של ראש העיר הפך למשרה נבחרת, ובתחילת 1997 נבחר וסילי קיסלב לתפקיד זה (לימים נבחר מחדש ב־2002). עקב סכסוכים בין ראש העיר לבין הדומה העירונית ומושל המחוז, באמנה החדשה של העיר, שאומצה בשנת 2005, בוטל תפקידו של ראש העיר כראש העיר הנבחר, סמכויותיו של ראש העיר הועברו לראש מועצת העיר, וראש העיר החל להתמנות בהצבעה של צירי הדומה.
תחבורה ותעשייה

העיר קירוב היא תחנה מרכזית על מסלול הרכבת הטרנס-סיבירית, ועיר נמל על נהר הויאטקה. כמו כן ידועה העיר במפעלי הפלדה ובתי הזיקוק הרבים שבה.
יהדות

לפי מרשם אוכלוסין, נכון לשנת 2009 מתגוררים בעיר 397 יהודים.
ערים תאומות

פולין שדליץ, פולין
סידור רב סעדיה גאון

סידור רב סעדיה גאון הוא הכינוי המקובל לספר כתאב ג'אמע אלצלואת ואלתסאביח (בעברית: ספר כל התפילות והברכות) שחיבר רב סעדיה גאון. הספר כלל את נוסח התפילה לפי שיטתו של רב סעדיה גאון בשפה העברית, וחיבור הלכתי הכולל בן השאר את הלכות התפילה, השבת החגים והצומות כתוב בשפה הערבית. נוסח התפילה וההלכות הרלוונטיות שזורים בו זה בזה.
סידור רב סעדיה גאון הוא החיבור השלם היחיד שהוא עדות אותנטית על נוסח בבל ועל מנהגי התפילה של יהדות בבל בתקופת הגאונים.
השפעה

סדר רב סעדיה גאון, בניגוד לחברו סדר רב עמרם גאון, השפיע אך מעט על קהילות אירופה. מנגד, הוא השפיע רבות על נוסח התפילה בקהילות באזור המזרח התיכון. נוסח פרס – שהיה מקובל בארצות מזרחיות כגון איראן, אפגניסטן  וכורדיסטן – מושפע בעיקר מסידור רב סעדיה גאון, וכך גם הנוסח שבמחזור ארם צובה. בתקופות מאוחרות, החל מהגעת מגורשי ספרד לאזור, נדחק הנוסח המקומי בארצות אלה, ועמו ההשפעות של רס"ג, מפני נוסח הספרדים.
ממנהגי הסידור

בברכות השחר, ברכת עוטר ישראל מוחלפת בעוטף ישראל.
תפילת שחרית מתחילה מברכת מהולל בתשבחות ותוספת ברוך שאמר מוספת בימים מיוחדים.
אחרי מהולל בתשבחות יש לקט פסוקים של "יהי כבוד" ואחריו פרקי תהילים ואלה השינויים שבהם:
אחרי תהילה לדוד אין "ואנחנו נברך", "הללויה הללי נפשי" ו"הללויה כי טוב זמרה" (יש האומרים שזו טעות בהעתקה) ובמקום "הללויה כי טוב... כי נעים".
אחרי "הללו אל" לא מוכפל הפסוק האחרון.
לאחר "הללו אל" יש שני פסוקים שהם "ברוך ה' לעולם" ו"ועתה אלוהינו מודים" ואז ישתבח וכל שירת הים.
בברכות קריאת שמע, קדושת יוצר אינה נאמרת ביחיד אלא רק במניין, ולכן יחיד מברך ברכת "יוצר אור" בנוסח קצר.
בשבת מוסיפים רק "לאל אשר".
ההוספות אחר עמידה קצת יותר קצרות.
קדושה היא כמו בנוסח תימן.
לא נזכרת תפילת "מודים דרבנן".
אחרי התפילה יש נפילת אפיים, "והוא רחום" ("אשרי") קדושת "ובא לציון" (שיחיד לא אומר) בשבת "השמים מספרים" ו"ברוך אלוהינו".
סדר מנחה הוא: "והוא רחום" ("אשרי"), עמידה (בשבת יש ברכה הנקראת "הנח" שנשתמר, אחרי נוסח הרגיל, בתכלאל) ונפילת אפיים (בשבת "צדקתך").
ערבית מתחילה מ"והוא רחום" (בלי "אשרי"), ולאחר מכן קריאת שמע וברכותיה, ועמידה (שבשבת ברכתה היא "מאהבתך", כמו אצל נוסח איטליה).
רשימת התאריכים שלא אומרים בה תחנון מצומצמת.
יש נוסח מיוחד לברכות קריאת שמע של ערבית לליל שבת ולמוצאי שבת. חלק מהנוסח המיוחד לליל שבת נשמר בנוסח איטליה. אחרי ברכות קריאת שמע בליל שבת, אומרים ושמרו ויראו עינינו.
הדפסת הסידור

הסידור נדפס לראשונה מתוך כתב יד בודד בשנת תש"א, על ידי ישראל דוידזון, שמחה אסף ויששכר יואל בהוצאת חברת מקיצי נרדמים.
לקריאה נוספת

דניאל גולדשמידט, סדר רב סעדיה גאון, בתוך מחקרי תפילה ופיוט, עמ' 413–420. המאמר הוא סיכום של הסידור בכלל, וגם ביקורת על מהדורת מקיצי נרדמים.
הערות שוליים

↑  ארליך, "לחקר נוסח התפילה בסידור רב סעדיה גאון", עמ' 67.
| נוסחי תפילה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| נוסחים קדומים | נוסח ארץ ישראל • סדר רב עמרם גאון • סידור רב סעדיה גאון • סידור רש"י • מחזור ויטרי • סידור רבי שלמה בן נתן |  |
| נוסחי עדות | נוסח הספרדים • נוסח אשכנז • תכלאל (נוסח תימן) • נוסח איטליה • נוסח רומניא • נוסח צרפת (צפון צרפת) • נוסח פרובאנס (דרום צרפת) • נוסח קטלוניה • נוסח ארם-צובא • נוסח פרס • נוסח צפון אפריקה |  |
| נוסחי זרמים חדשים | נוסח האר"י •  נוסח ספרד • נוסח אדמו"ר הזקן • נוסחים לא אורתודוקסיים • נוסח צה"ל האחיד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529030505171
תפילת האדם (סידור תפילה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  סידור תפילה
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן
 תאריך הוצאה:  2021
תפילת האדם הוא סידור תפילה שהוציאה לאור מועצת הרבנות הרפורמית בישראל והתנועה הרפורמית הישראלית בשנת תשפ"א (2021). הוא מחליף את הסידור העבודה שבלב, אשר שירת את קהילותיה של תנועה זו החל מראשית שנות השמונים של המאה העשרים.
ראו גם

יהדות רפורמית
מועצת הרבנות הרפורמית בישראל
התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל
לקריאה נוספת

דליה מרקס, "התפילה הרפורמית לדורותיה ולמרכזיה", א' רוזנק (עורך), היהדות הרפורמית: הגות תרבות וחברה, ירושלים: ון-ליר, 2014, 315-313, 331-329.
יהוידע עמיר, "לקראת הגות תאולוגית רפורמית בישראל", א' רוזנק (עורך), היהדות הרפורמית: הגות תרבות וחברה, ירושלים: ון-ליר, 2014, 50-21.
Erik Friedlander, Were Our Mouths Filled with Song: Studies in Liberal Jewish Liturgy, Cincinnati: HUC Press, 1997
Dalia Marx, "Zion and Zionism In Reform Liturgy“, L. Englander and S. David (eds.), Fragile Dialogue: The New Voices of Liberal Zionism, New York: CCAR Press, 2017
Jakob Petuchowski, "Prayerbook Reform in Europe: The Liturgy of European Liberal and Reform Judaism, New York", WUPJ, 1968
שיח ירושלם

שִׂיחַ יְרוּשָׁלַ ִם הוא סידור תכלאל ומחזור תפילה בנוסח תימני בלדי. הסידור נערך על ידי הרב יוסף קאפח, ויצא לאור בהוצאת מכון משנת הרמב"ם.
רקע

הסידור הוא גרסה משודרגת לתכלאל שיבת ציון, שיצא לאור בשנות ה-50 .
שיח ירושלים נערך על ידי הרב יוסף קאפח, בתוספת הלכות והערות. נוסח הסידור מבוסס על נוסח התפילה של הרמב"ם, כפי שמופיע בספרו "משנה תורה".
הסידור הוא בנוסח בלדי (נוסח שנקבע במאה ה-18 על ידי הרב יחיא צאלח), אך הותאם גם למנהגי הזרם הדרדעי באמצעות הוספת הערות וגרסאות לנוסחים ולמנהגים השונים, שסומנו בכוכביות במקומות השינוי, וכן הערות מעל קטעי טקסט שנאמרים או שלא נאמרים באחד הנוסחים. למרות זאת, הסידור נמצא בשימוש בעיקר אצל הזרם הדרדעי.
הסידור יצא במספר מהדורות נוספות, גם לאחר פטירתו של הרב קאפח. במהדורות השונות נערכו שינויים בעיצוב ובסדר, תוקנו שגיאות בטקסט ונכתבו הערות, שכולן נלקחו ממקורות אחרים שכתב הרב קאפח בעבר. הרב קאפח בדק, השווה והצליב מקורות וכתבי יד של סידורי תכלאל קדומים וכתבי יד של הרמב"ם, ולאחר מלאכת איסוף וחקר המידע, הוא ערך את הסידור ותיקן בהתאם. במקומות בהם גילה מחלוקת לגבי נוסח הניקוד או המילה, הוא סימן את המקום באות, ובתחתית העמוד ציין את הגרסאות השונות לכתיב או לניקודה של המילה.
פורמטי הסידורים

ישנם שלושה פורמטים לסידורי שיח ירושלים:
פורמט סידור הכיס, שיצא עד כה בשתי מהדורות: מהדורת כיס עם כריכה גמישה, בשנת התשנ"ה, 1995; ומהדורת כיס משודרגת, מסודרת ומעוצבת מחדש, עם תיקונים והערות, עם כריכה קשה, בשנת התשע"ב, 2012.
פורמט סידור בגודל רגיל, עם כריכה קשה, שיצא עד כה בשבע מהדורות, בכל אחת בוצעו תיקונים ושינויי עיצוב. המהדורה האחרונה יצאה בשנת התשס"ט, 2009.
סוגי הסידורים

ישנם שני סוגים לסידורי שיח ירושלים:
סידור רגיל, המיועד למרבית ימי השנה, שיצא בפורמטים של סידור בגודל רגיל וסידור כיס.
סידורים לחגי ישראל, שיצא בפורמט רגיל בלבד. הסידורים יצאו במספר מהדורות:
המהדורה המקוצרת, המונה שבע מהדורות, האחרונה שבהן בשנת התשס"ט, 2009. סידורים אלו מקוצרים יותר, וכוללים תפילות המשותפות לחגים פסח, שבועות וסוכות, תחת הכותרת "לשלוש רגלים"; ואילו במצבים בהם יש שינוי בתפילה בכל אחד מהחגים - הדף חולק לשלושה, או שהובאה בו הפנייה לעמוד אחר בסידור. עבור ראש השנה ויום הכיפורים יצאו סידורים נפרדים. לחגים שמנהגיהם נוצרו בתקופת בית שני, כגון חנוכה ופורים, לא יצאו מחזורים נפרדים בשיח ירושלים, אלא צוינו תפילות הנהוגות בהם בתוך הסידור הרגיל (כגון "יעלה ויבוא" בתפילת העמידה, וקטע הודיה נוסף ב"מודים", "הלל" ו"מוסף").
המהדורה הארוכה, המכילה סידורים רבים יותר לכל חג. סידור זה נחשב קל ונוח יותר לשימוש, משום שהוא מסודר לפי סדר כרונולוגי של התפילה, ללא צורך בהפניות מעמוד לעמוד. במהדורה זו קיים סידור נפרד לחג פסח (כולל האגדתא דפסחא וכל הקריאות בתורה ובנביא שבחג), סידור לחג שבועות (כולל מגילת רות), וסידור לחג סוכות ולשמיני עצרת (שמחת תורה) (כולל תפילות להקפות והמזמורים הייחודיים לחג). לסידורים אלו יצאו שתי מהדורות, האחרונה יצאה בשנת התש"ע, 2010. עבור ראש השנה ויום הכיפורים קיימים סידורים ייחודיים, המהדורה האחרונה שבה יצאו הייתה בשנת התשס"ט, 2009.
ראו גם

תכלאל
זרמים ופלגים ביהדות תימן
דרדעים
הרב יוסף קאפח
לקריאה נוספת

הרב יוסף קאפח, שיח ירושלם, מכון משנת הרמב"ם, התשנ"ה, התשנ"ח, התשס"ט, התש"ע, התשע"ב - 1995, 1998, 2009, 2010, 2012.
קלמאן גרנייה

קלמאן גרנייה (בצרפתית: Clément Grenier; נולד ב-7 בינואר 1991 באנונה) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר.
קריירה

גרנייה החל לשחק כדורגל בקבוצות הנוער של עיר הולדתו אנונה (Annonay). בגיל 11 עבר לשחק בקבוצות הנוער של אולימפיק ליון. במאי 2008 חתם על חוזה הבוגרים הראשון שלו בליון והחל לשחק בשורות ליון מתחילת עונת 2008/2009. במשך שתי עונות הוא שיחק בעיקר כמחליף עד שבעונת 2011/12 הוא הפך לשחקן הרכב. גרנייה חתם ב-2013 על חוזה לשלוש שנים נוספות בקבוצת ליון שהוארך לאחר מכן. במהלך 2017 עבר בהשאלה לרומא לחצי שנה ולאחריה חזר לליון. ב-31 בינואר 2018 לאחר כעשור בליון חתם בגנגאן לשנה וחצי.
גרנייה היה חלק מהסגל של כל הנבחרות הצעירות של צרפת מהנבחרת עד גיל 16 בשנת 2007. ב-2008 סיים כסגן-אלוף אירופה לנבחרות לאומיות עד גיל 17 וב-2010 זכה עם צרפת באליפות אירופה לאומות עד גיל 19. ב-2012 הוא הועלה לנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21 בה שיחק 5 משחקים וביוני 2013 עלה לסגל הנבחרת הבוגרת ושיחק לראשונה במדיה במשחק ידידות נגד אורוגוואי.
תארים

צרפת
סגנות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17: 2008
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2010
אולימפיק ליון
הסופר קאפ הצרפתי: 2012
הגביע הצרפתי: 2012
סגנות גביע הליגה הצרפתי: 2012
טורסהאבן

| --- | --- |
סמל טורסהאבןסמל טורסהאבן

חצי האי טינגאנס – מקום מושב הממשלה
 מונרכיה חוקתית:  ממלכת דנמרק ממלכת דנמרק
 טריטוריה אוטונומית:  איי פארו איי פארו
 ראש העיר:  הדין מורטנסן
 תאריך ייסוד:  המאה ה־10
 על שם:  תור 
 שטח:  117 קמ"ר
 גובה:  24 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,326 (1 בינואר 2019)
  ‑ במטרופולין:  20,000 (2007)
  ‑ צפיפות:  78 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  62°00′00″N 6°47′00″W﻿ / ﻿62°N 6.7833333333333°W﻿ / 62; -6.7833333333333 
 אזור זמן:  UTC
 http://www.torshavn.fo
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איי פארו מוגדלת) קלאקסוויק סאנדורטורסהאבן(למפת איי פארו רגילה) קלאקסוויק סאנדורטורסהאבן    מפת העיר tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טורסהאבן (בפארואזית: Tórshavn, נהגה: [tʰɔuʂhäunˈ] (טואושהאון); בדנית: Thorshavn, נהגה: [tsʰoɐ̯ˀshäwˀnˈ] (צורסהאון)) היא עיר הבירה של איי פארו, טריטוריה של דנמרק. העיר ממוקמת בחלקו הדרומי־מזרחי של האי סטריימוי. העיר שוכנת בין שני הרים, מצפון־מערב שוכן הר הוסריין ומדרום־מערב לעיר שוכן הר קירקיובוריין. נכון לשנת 2024, חיים בעיר 14,123 תושבים. העיר נוסדה במאה ה־10 ונחשבת לעיר הבירה העתיקה ביותר בצפון אירופה.
הוויקינגים שהגיעו לעיר ייסדו את הפרלמנט שלהם על חצי האי טינגאנס בשנת 825, מה שהפך את טורסהאבן לבירת איי פארו מאז. מקורות רבים לא מתארים בנייה בעיר עד לתחילת הרפורמציה הפרוטסטנטית באזור בשנת 1539. בעבר העיר שימשה כמרכז המסחר של האי, מאחר שהעיר הייתה המקום היחיד בו תושבי האי יכלו לקנות ולמכור סחורות. העיר נהנתה ממעמד זה עד לשנת 1856, אז הוחלט על חופש מסחר מלא באיי פארו. העיר רשמה התפתחות גדולה במאה ה־20 והפכה לעיר המרכזית באיי פארו מבחינה מנהלית, כלכלית ותרבותית.
פירוש השם

משמעות שם העיר היא "נמלו של ת'ור", על שמו של האל ת'ור, אל הרעמים והברקים במיתולוגיה הנורדית. גם סמל העיר מציג את המיולניר, המקבת של האל ת'ור, כדי להראות שסיפורה של העיר מתחיל בתקופות שקדמו לנצרות. באיי פארו מכנים את העיר בדרך כלל בשם האבן, שפירושו נמל.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

על פי מקורות באיי פארו, האי יושב לראשונה במאה ה־9 על ידי מהגרים מנורווגיה שברחו מעריצותו של המלך האראלד הראשון. המתיישבים הקימו ברחבי האי את בתי המחוקקים שלהם, שנקראו טינג, כשבית המחוקקים המרכזי נקבע בשנת 825 בחצי האי טינגאנס שבטורסהאבן. הטינג הוקם בעיר מאחר שהוויקינגים העדיפו להקים את בתי המחוקקים במקומות נייטרליים.
בשנת 1271 הוציא המלך הנורווגי צו שבו נקבע כי טורסהאבן הוא המקום היחידי בו ניתן לקיים מסחר באיי פארו. בשל כך, כל קשרי המסחר בין איי פארו לנורווגיה עברו דרך טורסהאבן. החל מאותו צו מלכותי, יצאו מנמל העיר על בסיס יומי ספינות שהעבירו מלח, עצים ודגנים לברגן שם רוכזה הסחורה מאיי פארו. העיר נעשתה מקושרת יותר עם העולם, בהשוואה לכפרים האחרים באי, והעובדה שבית המחוקקים שכן בעיר, הפכו את העיר למרכזית באיי פארו.
היסטוריה > 1500–1800

עד לרפורמה הפרוטסטנטית ב־1539 לא מתוארת בנייה והתפתחות משמעותית בעיר.
בתקופה זו הייתה העיר נתונה להתקפות חוזרות ונשנות של שודדי ים, מה שהפך את ביטחונה בעיר וכמרכז כלכלי לנושא בעל חשיבות. ב־1580 הוקם בעיר מבצר קטן, סקאנסין, שנבנה בידי הגיבור הימי של איי פארו והסוחר מגנוס היינאסון, בחלקו הצפוני של נמל טורסהאבן. לאחר מכן הוקמו ביצורים בחצי האי טינגאנס.
ב־1584 אוכלוסיית טורסהאבן מנתה 101 תושבים. האוכלוסייה בעיר הייתה מורכבת משלוש קבוצות עיקריות: חקלאים, בני משפחותיהם ומשרתיהם, אנשי מסחר וממשל ותושבים שלא הייתה בבעלותם אדמה. הקבוצה האחרונה כללה גם פועלים חסרי אדמה מהכפרים שסבבו את טורסהאבן, שהגיעו לעיר כדי למצוא עבודה. הם שימשו כשומרים על ביטחון העיר בסקאנסין ללא תשלום, כשבגדים ומזון הם מקבלים בהתאם לנדיבות לבם של החקלאים. תושבי העיר התייחסו לאותם איכרים בבוז בשל מצבם הכלכלי שהוביל אותם לפשיטת יד.
ב־1655, מלך דנמרק, פרדריק השלישי החליט להעניק את איי פארו למדינאי האהוב עליו, כריסטופר גאבל. לדעת רבים תקופה זו הייתה התקופה השחורה ביותר בעברה של העיר. שלטונו של גאבל דיכא את התושבים בדרכים רבות. המונופול הכלכלי של העיר היה עכשיו בידי משפחתו של גאבל, מה שגרם לכך שהשוק לא עוצב על פי צורכיהם של התושבים. בנוסף, יבוא מוצרים היה מוגבל במכסות והעלות הייתה יקרה. רבים מהתושבים התלוננו על המצב הכלכלי הקשה שפקד אותם. המחאות הללו לא כללו רק את פשוטי העם, אלא גם את אנשי המסחר ובעלי האחוזות. באותה תקופה, בשנת 1673, נהרס בניין הטינגאנס בשרפה, כשמצבור של אבק שרפה שהוחזק במקום עלה באש. בתים עתיקים רבים נהרסו כליל, כמו גם רישומים ישנים על המדינה, וביניהם רישומים מתקופת גאבל.
המצב החל להשתפר כאשר בשנת 1709 המונופול הכלכלי עבר לשליטת המלוכה. במסגרת זו, הועברו סחורות מקופנהגן לאי שלוש פעמים בשנה. למרות זאת, טורסהאבן הוכתה ב־1709 במגפה של אבעבועות שחורות, דבר שגרם למותה של כמעט כל אוכלוסיית העיר. אוכלוסיית העיר מנתה 300 תושבים, כשמתוכם 250 מתו במגפה. רק במחצית השנייה של המאה ה־18 החלה טורסהאבן להתפתח ולהפוך לעיירה קטנה. באותם תקופה האחראי על המונופול הכלכלי היה נילס ריברג. החל משנת 1768, במשך 20 שנה, ריברג עזר בהתפתחות הכלכלה בטורסהאבן באמצעות מחסני סחורה שמכרו סחורה רבה, שבעיקר הייתה סחורה מוברחת מאנגליה. ריברג היה גם הראשון שחשב על הפיכת הדייג לעסק כלכלי, דבר שהפך בהמשך לגורם הכלכלי המרכזי באיי פארו.
היסטוריה > 1800 עד ימינו

ב־1856 בוטל המונופול הכלכלי בעיר טורסהאבן ובאיי פארו נוצר מצב של מסחר חופשי. החלטה זו פתחה את איי פארו כולה למסחר כלל עולמי, מה שגרם לטורסהאבן לעבור תהליך של התחשלות. שטחי החקלאות של העיר הושכרו לתושבים, כשבסיום תקופה ההשכרה יכלו התושבים לקנות אותם. תוכנית זו הצליחה, מאחר שלתושבים הייתה אפשרות עכשיו להחזיק משק ביתי, דבר שגרם לאוכלוסיית טורסהאבן לגדול.
ב־1866 הוקמה בטורסהאבן עירייה, והעיר הוכרה כבירת איי פארו, אף על פי ששימשה ככזו מאז ומעולם. ב־1909 העיר זכתה מצד דנמרק לקבל מעמד כלכלי שווה כמו לערי המסחר של דנמרק.
ב־1927 הוקם הנמל החדש של העיר, שאפשר לכמות גדולה יותר של ספינות לעגון באי, כמו גם לספינות גדולות יותר.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה איי פארו בידי בריטניה, והצבא הבריטי הקים בסקאנסין את המפקדה הראשית שלו. כמו כן הצבא הבריטי אחסן שם כלי נשק ובנמל טורסהאבן עגנה ספינת הצי הבריטי.
החל מ־1974 החלה העיר טורסהאבן להתאחד עם הכפרים הקטנים שסבבו אותה. ב־1974 היא התאחדה עם הויביק והביטאנס, ב־1978 עם קאלדבק, ב־1979 עם ארגיר, ב־2001 עם קולאפיורדור וב־2005 עם קירקיובור, הסטור ונולסוי.
קתדרלת טורסהאבן, שנבנתה לראשונה ב־1788 ושופצה ב־1865, הפכה ב־1990 למשכנו של הבישוף של איי פארו.
פוליטיקה וממשל

בשל העובדה כי טורסהאבן היא עיר הבירה והעיר המרכזית באיי פארו, נמצאים בעיר כל מוסדות השלטון של איי פארו. הממשלה של איי פארו יושבת בחצי האי טינגאנס, ויש לה סמכות ביצועיות נרחבות בתחומי מדיניות הפנים של איי פארו. בית המחוקקים, הלוגטינג, הועבר מטינגאנס אל מרכז העיר.
בעיר ישנה גם את נציבות דנמרק, בה נמצא הנציב העליון מטעם דנמרק הממונה על איי פארו. הנציב ונציגות דנמרק נמצאת במבנה הריקיסומבודיד (Ríkisumboðið). גם סניף הדואר הראשי של איי פארו, הטלוויזיה הממלכתית והרדיו הממלכתי של איי פארו שוכנים בטורסהאבן.
כמו כן, ישנן מספר מדינות שמנהלות קונסוליות בטורסהאבן, בהן צרפת, איטליה, רוסיה ובריטניה.
תחבורה

בנמל טורסהאבן פועל קו יומי של מעבורות המחברות את טורסהאבן עם דנמרק, נורווגיה, איסלנד וסקוטלנד. כמו כן פועלים קו המחברים את טורסהאבן עם ערים שונות באיי פארו, כשהקו העיקרי מחבר בין טורסהאבן לטבורוירי.
בעיר פועל גם שירות אוטובוסים. החל משנת 2007 הוחלט כי שירות האוטובוסים יעשה ללא תשלום, דבר שגרם לעידוד השימוש בתחבורה הציבורית ולפיחות בשימוש ברכבים פרטיים.
למרות היותה עיר הבירה של איי פארו, בטורסהאבן לא פועל שדה תעופה. במקום, פועל בעיר על בסיס יומי מנחת מסוקים מקומי.
תרבות > מוזיאונים

בעיר טורסהאבן ישנם מספר מוזיאונים, כשהמרכזי שבהם הוא מוזיאון ליסטסאוון פרויה (Listasavn Føroya), המוזיאון לאמנות פרואזית. המוזיאון נוסד בשנת 1989 ורוב המוצגים בו הם קבועים. בנוסף, בבניין המוזיאון נמצאים משרדי התאחדות האמנים של איי פארו.
מוזיאון נוסף בעיר הוא הבית הנורדי. המוזיאון הוקם לאחר שארלנדור פאטרוסון, נציג איי פארו במועצה הנורדית הציע להקים מקום שבו תוצג התרבות הנורדית באיי פארו. בשנת 1977 נערכה תחרות בין אדריכלים וארכיטקטים לבניית המוזיאון. מלבד העובדה שהמוזיאון מציג את התרבות הנורדית, גם המדינות הנורדיות היו שותפות להקמת המבנה, באמצעות העברת חומרים או בסיוע בהקמת חלקים מהמוזיאון. במוזיאון מתקיימים לא מעט אירועים מרכזיים בתרבות של איי פארו, כמו הקונצרט לציון השנה החדשה של התזמורת הלאומית של איי פארו ופסטיבל המוזיקה הצפון אטלנטי.
בעיר ממוקמים גם המוזיאון ההיסטורי של הויביק, בו נמצאים ממצאים היסטוריים רבים מאיי פארו, והמוזיאון הבוטני, שמהווה גן בוטני קטן המציג 150 זני צמחים הייחודיים לאיי פארו.
תרבות > ספריות

בטורסהאבן ישנן 12 ספריות שנמצאות תחת אחריות העירייה (רובן ספריות של בתי ספר), כשהעיקרית שבהן היא הספרייה הציבורית של טורסהאבן, ובנוסף שוכנת בעיר הספרייה הלאומית של איי פארו.
הספרייה הלאומית של איי פארו הוקמה ב־1828 וקיבלה הכרה רשמית כספריית הלאומית של האיים ב־2002. הספרייה אוספת ומשמרת את הספרות של איי פארו, כמו גם כתבים, מאמרים וספרים שנכתבו על איי פארו. המטרה העיקרית שלה היא לקדם את הספרות הפרואזית בקרב התושבים. לספרייה יש את הזכות להדפיס עותקים נוספים של ספרים פרוזים כדי להחליפם בכתבים ובספרים העוסקים באיי פארו מספריות אחרות בעולם.
הספרייה הציבורית של טורסהאבן כוללת בתוכה מאגר של ספרים וסרטים והם משמשים את תושבי העיר תמורת תשלום סמלי.