stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
La noia
תחרות הזמר של האירוויזיון > לפני האירוויזיון

תאגיד השידור האיטלקי RAI ארגן את המהדורה ה-74 של פסטיבל סן רמו בין התאריכים 6–10 בפברואר 2023. כפי שהיה מאז 2015, הזוכה נבחר לייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון.
ב-3 בדצמבר 2023 נחשף כי מנגו עתידה להשתתף בפסטיבל. שם השיר, "La noia", נחשף ב-19 בדצמבר. היא זכתה בתחרות, לאחר שדורגה במקום השני בהצבעות הקהל ובמקום הראשון בקולות השופטים.
תחרות הזמר של האירוויזיון > באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-30 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌כיוון ששאיטליה נכללת בחמש המדינות הגדולות, היא מעפילה לגמר באופן אוטומטי. עם זאת, היא הצביעה בחצי הגמר השני של התחרות.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. בפעם הראשונה באירוויזיון הוחלט כי חברות חמש המדינות הגדולות והמדינה המארחת יופיעו גם הן בחצאי הגמר שלא כמתחרות מן המניין. איטליה הופיעה לפני ישראל ואחרי אסטוניה. זמן קצר לאחר חזרת "חמש המדינות הגדולות" ב-4 במאי נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. מעבר לשתי האפשרויות הרגילות הוסיף איגוד השידור האירופי אפשרות שלישית, "בחירת הפקה". מדינה שתוגרל ל"בחירת ההפקה" תשתבץ בהתאם להחלטת הנהלת האירוע. איטליה שובצה להתחרות בהתאם להחלטת המפיקים.
הופעתה של איטליה בחצי הגמר נפתחת כשמנגו שכובה על הרצפה ומבצעת את תחילת הבית הראשון. היא לובשת מחוך בצבע בורדו, כשידיה ורגליה מעוטרים בקישוטי דמוי ענף בצבע שחור. על הרצפה, שמכוסה במסכי לד, מוקרנים תחילה פרחים בצבע אדום, שלאט לאט הופכים לענפי עץ בצבע זהב. בתחילת הפזמון הראשון מתרוממת מנגו מהקרקע, ועל הבמה עומדות חמש הרקדניות שלצידה. בפזמון השני מוקרן על המסך הראשי את שם השיר "La noia". לאורך כל הביצוע הולכות מנגו והרקדניות על הבמה בצעדי ריקוד. בקטע המעבר לפזמון האחרון מתיישבת מנגו על סוג כיסא מלכות עשוי כולו מענפים. היא קמה ממנו בתחילת הפזמון. ההופעה נגמרת כשמאחורי מנגו יורדים מהתקרה גיצי אש.
ב-10 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. איטליה שובצה כהופעה ה-15, לפני סרביה אחרי נורווגיה. הופעתה של איטליה הייתה זהה לזו שבחצי הגמר, אולם בגדיה של מנגו והרקדניות שונו לחליפות שחורות. במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום הרביעי, עם 164 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום השביעי, עם 104 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום השביעי, כשבסך הכל זכה ב-268 נקודות.
ביקורות

"La noia" זכה לרוב לביקורות חיוביות מפי מבקרי המוזיקה האיטלקים. אנדראה לאפרנקי מ"קוריירה דלה סרה" תיאר אותו כ"אופטימי וענן" בשילוב עם מוזיקה לטינית וים-תיכונית. סילביה דניאלי מהשלוחה האיטלקית של "בילבורד" טענה שצלילי השיר שאובים מסוגת הרגאטון. עוד הוסיפה כי מדובר ב"להיט" בעל מילים "מעניינות". פיליפו פרארי מ"רולינג סטון איטליה" שיבח את ההפקה.
Il Messaggero קבע כי הסגנון הסיפורי של מאדאם מורגש במילים, בעוד שאת הפקתו של פאיני ניתן לזהות בצלילי הגיטרה בפזמון. אנדראה קונטי מ-Il Fatto Quotidiano כתב ש-"La noia" סוחף את המאזין מיד.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי של "La noia" עלה ב-7 בפברואר 2024 ליוטיוב. הוא בוים על ידי ג'וליו רוזטי. אלסיה מוזילו מ-Elle Decor Italia קישרה את דמות הזמרת, שעוטרה בצמות ארוכות מאוד, למדוזה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 110 |  |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 57 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 4 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 94 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 63 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | – |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים העצמאיים הבריטיים | 50 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הדיגיטליים הבריטי | 55 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 3 |  |
|  לטביה | לטביה טופ 40 | 19 |  |
|  ליטא | AGATA | 11 |  |
|  סן מרינו | Top 50 Radio San Marino RTV | 2 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 79 |  |
|  פולין | ZPAV | 84 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 172 |  |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 11 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 54 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 11 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| איטליה (FIMI) | 3× פלטינה | 300,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך | פורמטים | גרסה | חברת תקליטים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איטליה | 7 בפברואר 2024 | רדיו איירפליי | מקורית | וורנר מיוזיק איטליה |  |
| עולם | 7 בפברואר 2024 | הורדה דיגיטלית ‏•‏‏ הזרמת מוזיקה | מקורית | וורנר מיוזיק איטליה |  |
| עולם | 3 במאי 2024 | הורדה דיגיטלית ‏•‏‏ הזרמת מוזיקה | גרסה בספרדית-איטלקית | וורנר מיוזיק איטליה |  |
פיט מרוויץ'

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1947 אליקוויפה, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  5 בינואר 1988 (בגיל 40) פסדינה, ארצות הברית 
 עמדה:  גארד
 גובה:  1.96 מטרים
 מספר:  44, 7, 23
 מכללה:  לואיזיאנה סטייט
 דראפט:  בחירה מספר 3, 1970 אטלנטה הוקס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1987
 קבוצות כשחקן
 1970–1974   1974–1980   1980:  אטלנטה הוקס   ניו אורלינס/יוטה ג'אז   בוסטון סלטיקס
 הישגים כשחקן
 5 פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1973–1974, 1977–1979)   2 פעמים חמישיית העונה הראשונה‏ (1976–1977)   2 פעמים חמישיית העונה השנייה (1973, 1978)   חמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA‏ (1971)   זוכה פרס נייסמית' (1970)   אחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA   גופייתו עם המספר 7 הופרשה על ידי יוטה ג'אז וניו אורלינס פליקנס   גופייתו עם המספר 44 הופרשה על ידי אטלנטה הוקס
 
פיטר "פיסטול פיט" פרס מרוויץ' (באנגלית: Peter "Pistol Pete" Press Maravich;‏ 22 ביוני 1947 – 5 בינואר 1988) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הגארד בליגת ה-NBA. מרוויץ׳ שיחק באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ולאחר מכן נבחר במקום השלישי של דראפט ה-NBA ב-1970. בסך הכל שיחק מרוויץ׳ בשלוש קבוצות; אטלנטה הוקס, יוטה ג'אז (גם כשזו שיחקה בניו אורלינס) ובבוסטון סלטיקס. מרוויץ' פרש ב-1980 בעקבות פציעה.
מרוויץ' נפטר בגיל 40 בלבד בעקבות בעיות לב. הוא זכור כאחד מהשחקנים הגדולים ביותר של אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, ואחד השחקנים הכישרוניים ביותר בצד ההתקפי בהיסטוריה של משחק הכדורסל, וכאחד המוסרים האינטליגנטיים ביותר שהמשחק ידע.
ראשית חייו

פיט מרוויץ' נולד באליקוויפה, פנסילבניה. למרוויץ' היו יכולות כדורסל גבוהות כבר מגיל צעיר. אביו פרס מרוויץ' היה כדורסלן ומאמן עבר. מרוויץ' הבן התאמן עם אביו על יכולות המשחק כבר מגיל 7. כבר בתיכון התגבש כינויו של מרוויץ', "פיסטול (אקדח) פיט", בעקבות זריקתו הדומה ליריית אקדח תופי.
אף על פי שבתחילה רצה מרוויץ' ללמוד באוניברסיטת מערב וירג'יניה, בחר לשחק באוניברסיטת לואיזיאנה סטייט בעיקר כיוון שאביו אימן את נבחרת הכדורסל שלה. כבר במשחקו הראשון הצטיין מרוויץ', כשקלע 50 נקודות הוריד 14 ריבאונדים ומסר 11 אסיסטים.
מרוויץ' החל לשחק עוד לפני שהומצא קו השלוש, ובכל זאת הוא פיתח קליעה ממרחק גדול. בשלב מאוחר יותר בקריירה שלו, כשהומצא קו השלוש, הוא היה אחד השחקנים היחידים שהתמחו בה. מרוויץ' נחשב לאחד השחקנים הגדולים ביותר במכללתו, ורוב שיאיו עוד לא נשברו.
בכל ארבע שנותיו במכללה הוא קלע לפחות 40 נקודות בממוצע למשחק.
סטטיסטיקות קריירה > אוניברסיטת לואיזיאנה סטייט

| עונה | קבוצה | משחקים | אחוזים מהשדה | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966/1967 | לואיזיאנה | 19 | 0.452 | 0.833 | 10.4 | – | 43.6 |
| 1967/1968 | לואיזיאנה | 26 | 0.423 | 0.811 | 7.5 | 4.0 | 43.8 |
| 1968/1969 | לואיזיאנה | 26 | 0.444 | 0.746 | 6.5 | 4.9 | 44.2 |
| 1969/1970 | לואיזיאנה | 31 | 0.447 | 0.773 | 5.3 | 6.2 | 44.5 |

| קריירה |  | 83 | 0.438 | 0.775 | 6.5 | 5.1 | 44.2 |
סטטיסטיקות קריירה > בעונה הסדירה ב-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970/1971 | אטלנטה | 81 | – | 36.1 | 0.458 | – | 0.800 | 3.7 | 4.4 | – | – | 23.2 |
| 1971/1972 | אטלנטה | 66 | – | 34.9 | 0.427 | – | 0.811 | 3.9 | 6.0 | – | – | 19.3 |
| 1972/1973 | אטלנטה | 79 | – | 39.1 | 0.441 | – | 0.800 | 4.4 | 6.9 | – | – | 26.1 |
| 1973/1974 | אטלנטה | 76 | – | 38.2 | 0.457 | – | 0.826 | 4.9 | 5.2 | 1.5 | 0.2 | 27.7 |
| 1974/1975 | ניו אורלינס | 79 | – | 36.1 | 0.419 | – | 0.811 | 5.3 | 6.2 | 1.5 | 0.2 | 21.5 |
| 1975/1976 | ניו אורלינס | 62 | – | 38.3 | 0.459 | – | 0.811 | 4.8 | 5.4 | 1.4 | 0.4 | 25.9 |
| 1976/1977 | ניו אורלינס | 73 | – | 41.7 | 0.433 | – | 0.835 | 5.1 | 5.4 | 1.2 | 0.3 | 31.1 |
| 1977/1978 | ניו אורלינס | 50 | – | 40.8 | 0.444 | – | 0.870 | 3.6 | 6.7 | 2.0 | 0.2 | 27.0 |
| 1978/1979 | ניו אורלינס | 49 | – | 37.2 | 0.421 | – | 0.841 | 2.5 | 5.0 | 1.2 | 0.4 | 22.6 |
| 1979/1980 | יוטה/בוסטון | 43 | 4 | 22.4 | 0.449 | 0.667 | 0.867 | 1.8 | 1.9 | 0.6 | 0.1 | 13.7 |
| קריירה |  | 658 | – | 37.0 | 0.441 | 0.667 | 0.820 | 4.2 | 5.4 | 1.4 | 0.3 | 24.2 |
| אולסטאר |  | 4 | 4 | 19.8 | 0.409 | – | 0.778 | 2.0 | 3.8 | 1.0 | 0.0 | 10.8 |
סטטיסטיקות קריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1970/1971 | אטלנטה | 5 | 39.8 | 0.377 | – | 0.692 | 5.2 | 4.8 | – | – | 22.0 |
| 1971/1972 | אטלנטה | 6 | 36.5 | 0.446 | – | 0.817 | 5.3 | 4.7 | – | – | 27.7 |
| 1972/1973 | אטלנטה | 6 | 39.0 | 0.419 | – | 0.794 | 4.8 | 6.7 | – | – | 26.2 |
| 1979/1980 | בוסטון | 9 | 11.6 | 0.490 | 0.333 | 0.667 | 0.9 | 0.7 | 0.3 | 0.0 | 6.0 |
| קריירה |  | 26 | 29.1 | 0.426 | 0.333 | 0.784 | 3.6 | 3.8 | 0.3 | 0.0 | 18.7 |
לאחר פרישתו ומותו

אחרי שפרש ב-1980 הפך מרוויץ' למתבודד. הוא ניסה ללמוד יוגה והינדואיזם, ואף הפך לנזיר מתבודד. לאחר מכן הוא חקר את הצמחונות והמקרוביוטיקה. לבסוף הוא אימץ את זרם האוונגליזם בנצרות. מספר שנים לפני מותו אמר מרוויץ': ”אני רוצה להיזכר כנוצרי, ... לא כשחקן כדורסל”. ב-5 בינואר 1988 התמוטט מרוויץ' ונפטר בעקבות התקף לב, בגיל 40 בלבד. מרוויץ' נקבר בבאטון רוז' שבלואיזיאנה.
הערות שוליים

↑  Peter P. "Pete" Maravich, באתר hoophall
↑  most points in a game by franchise, באתר NBA Hoops Online
↑  לינדה המילטון, 25 years later the Jazz are going strong, באתר Deseret Morning News, ‏2 בנובמבר 2004
↑  Hall of Fame Basketball, hoophall.com, ‏1987
↑  MARAVICH IS EULOGIZED, באתר New York Times‏, 10 בינואר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5648266  ISNI: 0000 0000 2161 6163  LCCN: n50068305  SNAC: w6bp421m  VIAF: 60326959   WorldCat (עם VIAF): 60326959
וו דזה טיין

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
וו דזה טיין (בסינית:  武则天‏; 17 בפברואר 624 – 16 בדצמבר 705) הייתה האישה היחידה בהיסטוריה שנשאה בתואר קיסר סין.
הקיסרית וו דזה טיין שלטה על סין כ-40 שנה. בראשית תקופת שלטונה שלטה למעשה בזמן שלטון בעלה ובניה (בשנים 665–690). דבר זה לא נחשב חריג בהיסטוריה הסינית. מאוחר יותר וו דזה טיין קבעה תקדים כאשר בחודש אוגוסט בשנת 690 לספירה נטלה את השלטון באופן רשמי והקימה את שושלת ג'ואו השנייה, שושלת בת שליט אחד, ששלטה עד שנת 705.
תקופת שלטונה זכורה כתקופה של שגשוג בסין. הקיסרית נחשבה כאישה אכזרית, ולאורך השנים זכתה להשמצות רבות מידי ההיסטוריונים הסינים (שהתקשו לקבל את העובדה שאישה הפכה לקיסרית). בשנת 705 בהשפעת יועציה, היא ויתרה על כתרה לטובת הקיסר ג'ונְגדְזונְג, אותו הדיחה בשנת 684. פחות משנה אחרי הוויתור על כתרה, מתה הקיסרית ווּ דְזֶה טְייֵן, בגיל 80.
הקיסרית ווּ דְזֶה טְייֵן, היא אחת משלוש הנשים המשפיעות ביותר בתולדות סין, יחד עם הקיסרית האלמנה צְה-שִׂי (1840–1908), וג'יאנג צ'ינג אשת מאו דזה-דונג (1914–1991).
בתקופתה ביקרו אותה ואת מעשיה, אולם היסטוריונים בני המאה ה-20 שחקרו את ההיסטוריה של סין שינו את הערכתם לגביה[דרושה הבהרה].
ביוגרפיה > נערותה

ווּ טְייֵן נולדה בשנת 624 לספירה. בשנת 638, בגיל 13, נבחרה להיות פילגשו של הקיסר טָאידְזונְג משושלת טאנג. כינויה היה מאי (היפה). היא לא הייתה פילגש מועדפת, ועל פי המסורת הייתה אמורה לעבור לחיות כנזירה בודהיסטית (Bhikkhuni) באחד המנזרים לאחר מות הקיסר האהוב (השני) טָאידְזונְג ב-649, כיוון שהייתה חשוכת ילדים.
הקיסרית וואנג, אשתו של גָאודזונג בנו החורג של טָאידְזונְג, חששה מהפילגש שְׂיָאו, שאיתה היו לה מאבקי שליטה וכוח. לכן רצתה הקיסרית פילגש יפה נוספת שתבדר את הקיסר גָאודְזונְג והביאה את וו טיין חזרה לארמון כפילגש הקיסר, עליו התחבבה.
יש היסטוריונים שטוענים כי על מנת לבסס את כוחה ולהפליל את הקיסרית וואנג, כחלק ממאבקי הכוח שלה הרגה וו את בתה ואת בנה, לי הונג, ומאוחר יותר הדיחה והגלתה את בנה השני, לי שיין. היסטוריונים אחרים מתנגדים לטענה.
וו הפכה לקיסרית לאחר שהקיסרית וואנג והפילגש שְׂיָאו, יריבותיה על חסדי הקיסר גָאודְזונְג, מתו בפתאומיות.
ביוגרפיה > וו כקיסרית (הרעיה)

בשנת 655 הפכה וו לקיסרית (הרעיה). כקיסרית ביססה את מעמדה כמקבלת ההחלטות החשובות בקיסרות, ולקראת סוף תקופת שלטון הקיסר גָאודְזונְג היא הפכה לשליטה בפועל של הקיסרות.
הדחת הקיסר הרביעי של טאנג: עם מות הקיסר גָאודְזונְג בשנת 683, נטל את כתר הקיסרות בנם של וו ושל הקיסר, לי שיין (李显) שנטל לעצמו את השם המלכותי ג'ונְגדְזונְג (中宗). כאשר הוא החל להמרות את פי אמו, ובסיוע החצר והגנרלים, בפברואר 684 וו החליפה את לי שיין בבנה הצעיר, לי דאן (李旦), שהומלך בשם ז'ווידזונג (睿宗) כקיסר החמישי בשושלת. ז'ווידזונג היה תחת בקרת אמו והיה נטול כוחות משלו.
ביוגרפיה > וו כקיסרית סין

באוגוסט 690 היא נטלה את הכתר והכריזה על עצמה כקיסרית הראשונה של שושלת ג'ואו השנייה. שם השושלת, ג'ואו השנייה ניתן כהמשכיות לשושלת ג'ואו הראשונה ששלטה בסין, אחרי שושלת שאנג.
תקופתה אופיינה בשגשוג חסר תקדים. סין התפשטה לכל הכיוונים, והסחר עם הודו, פרס, המזרח התיכון, מרכז אסיה, ואירופה הגיעו לשיאים חדשים. הקיסרית ווּ דזה טיין נטתה לכיוון הבודהיזם. הקיסרית וו החליפה את המינויים הפוליטיים בקיסרות שלה במלומדים ומשכילים שעברו בחינות.
השינויים שהכניסה לקיסרות, הכנסת פקידים מלומדים והפחתת המינויים הפוליטיים, פעלו לבסוף כנגדה. בשנת 705 יועציה אילצו אותה לוותר על כתרה, והחזירו את שושלת טאנג, ואת הקיסר ג'ונְגדְזונְג לשלטון (לכהונה שנייה).
טבלת הקיסרים של סין בשנים 626–712

| שם הקיסר/קיסרית | שנות השלטון | הערות |
| --- | --- | --- |
| טָאידְזונְג | 626–649 | הקיסר השני של טאנג, ווּ הייתה פילגשו |
| גָאודְזונְג | 649–683 | הקיסר השלישי של טאנג, ווּ הייתה פילגשו ורעייתו |
| ג'ונְגדְזונְג | חודשיים ב-683 | הקיסר הרביעי של טאנג, הודח על ידי ווּ |
| זְ'ווֵידְזונְג | 683–690 | בנו של ג'ונְגדְזונְג, הקיסר החמישי של טאנג, הודח על ידי ווּ |
| ווּ דְזֶה טְייֵן | 690–705 |  |
| ג'ונְגדְזונְג | 705–710 | תקופת שלטון שנייה |
| שָׁאנְג די | 710 | שלט זמן קצר בשנת 710, הודח, ונכלא בארמון למניעת מרד |
| זְ'ווֵידְזונְג | 710–712 | תקופת שלטון שנייה |
הספר "הקיסרית"

על בסיס סיפורה של הקיסרית וו, נכתב הרומן "קיסרית" שנכתב על ידי שאן סה ויצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
גלריה

סין בזמן הקיסרית וו-שושלת ג'ואו השנייה
קבר הקיסרית ובעלה הקיסר
הקיסר השני של טאנג, וו שימשה כפילגשו
הקיסר השלישי של טאנג בעלה של וו
1926 במוזיקה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1926  במוזיקה |  |
< · 1924 · 1925 — 1926 — 1927 · 1928 · >
כל ערכי השנים במוזיקה במאה ה-20 · כל ערכי השנים במוזיקה במאה ה-21 · פורטל המוזיקה
אירועים

ינואר – בליינד למון ג'פרסון מקליט את תקליטיו הראשונים
9 באפריל – לאופולד סטוקובסקי מנצח על היצירה "אמריקות" מאת אדגר וארז עם תזמורת פילדלפיה.
12 במאי – בכורה בלנינגרד לסימפוניה מס' 1 מאת דמיטרי שוסטקוביץ'. המלחין היה אז בן 19.
26 ביוני – ואצלב טאליך מנצח בפראג בביצוע בכורה של "סינפונייטה" מאת לאוש יאנאצ'ק.
21 באוקטובר – ביצוע בכורה בפריז של הקונצ'רטו לחליל מאת קרל נילסן.
28 באוקטובר – "I've Got the Girl" התקליט הראשון של בינג קרוסבי.
4 בנובמבר – ונדה לנדובסקה מבצעת בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לצ'מבלו מאת מנואל דה פאיה בברצלונה.
27 בנובמבר – ביצוע בכורה בקלן של "המנדרין המופלא" מאת בלה בארטוק.
26 בדצמבר – בכורה עולמית לפואמה הסימפונית "טפיולה" מאת ז'אן סיבליוס בניצוחו של וולטר דאמרוש על הפילהרמונית של ניו יורק.
הקלטות ראשונות של ג'לי רול מורטון ותזמורתו Red Hot Peppers.
מוזיקה פופולרית

"Alabama Stomp" מילים: הנרי קרימר, לחן: ג'יימס פ. ג'ונסון
"Baby Face", מילים: בני דייוויס, לחן: הארי אקסט
"Because I Love You" מילים ולחן: אירווינג ברלין
"Black Bottom Stomp" לחן: ג'לי רול מורטון
"The Blue Room" מילים: לורנץ הארט, לחן: ריצ'רד רוג'רס. בביצוע אווה פאק וסמי וייט במחזמר "The Girl Friend"
"Bye Bye Blackbird" מילים: מורט דיקסון, לחן: ריי הנדרסון
"Charmaine" מילים: לב פולאק, לחן: ארנו ראפי
"Clap Yo' Hands" מילים: איירה גרשווין, לחן: ג'ורג' גרשווין
"The Desert Song" מילים: אוטו הרבאך ואוסקר המרשטיין, לחן: זיגמונד רומברג. בביצוע ויוויאן סגל ורוברט האלידיי באופרטה "The Desert Song"
"Do, Do, Do" מילים: איירה גרשווין, לחן: ג'ורג' גרשווין בביצוע גרטרוד לורנס ואוסקר שו במחזמר "Oh, Kay!"
"Doctor Jazz" מילים: וולטר מלרוז, לחן: ג'ו "קינג" אוליבר
"East St. Louis Toodle-Oo" מוזיקה: בובר מילי ודיוק אלינגטון
"Fidgety Feet" מילים: איירה גרשווין, לחן: ג'ורג' גרשווין
"Gentlemen Prefer Blondes" מילים ולחן: אירווינג ברלין
"The Girl Friend" מילים: לורנץ הארט, לחן: ריצ'רד רוג'רס. בביצוע אווה פאק וסמי וייט במחזמר "The Girl Friend"
"How Many Times?" מילים ולחן: אירווינג ברלין
"I Want a Big Butter and Egg Ma" מילים ולחן פרסי ונאבל ולואי ארמסטרונג
""If I Could Be With You One Hour Tonight" מילים: הנרי קרימר, לחן: ג'יימס פ. ג'ונסון
"A Little Birdie Told Me So" מילים: לורנץ הארט, לחן: ריצ'רד רוג'רס
"Maybe" מילים: איירה גרשווין, לחן: ג'ורג' גרשווין
"Mountain Greenery" מילים: לורנץ הארט, לחן: ריצ'רד רוג'רס
"Muskrat Ramble" לחן: אדוארד קיד אורי
"Play Gypsies, Dance Gypsies" מילים: הארי ב. סמית', לחן: אמריך קלמן
"Poor Papa" מילים: בילי רוז, לחן: הארי מ. וודס
"The Riff Song" מילים: אוטו הרבאך ואוסקר המרשטיין, לחן: זיגמונד רומברג
"Romance" מילים: אוטו הרבאך ואוסקר המרשטיין, לחן: זיגמונד רומברג
"Someone To Watch Over Me" מילים: איירה גרשווין, לחן: ג'ורג' גרשווין
"Tonight You Belong To Me" מילים: בילי רוז, לחן: לי דייוויד
"Valencia" מילים: לוסיין ז'אן בואייה וז'אק שארל (צרפתית), קליפורד גריי (אנגלית), לחן: חוזה פדילה
מוזיקה קלאסית

בלה בארטוק – קונצ'רטו לפסנתר מס' 1
ארנולד באקס – סימפוניה מס' 1
מנואל דה פאיה – קונצ'רטו לצ'מבלו
פרד גרופה – Theme and Variations on Music from a Garage
ז'אן סיבליוס – טפיולה
איגור סטרווינסקי – Pater Noster
אופרה

פאול הינדמית – Cardillac, ‏9 בנובמבר דרזדן
לאוש יאנאצ'ק – "פרשת מאקרופולוס"
זולטאן קודאי – "הארי יאנוש"
ג'אקומו פוצ'יני – "טורנדוט", 25 באפריל, לה סקאלה, מילאנו
קרול שימנובסקי – "המלך רוג'ר"
נולדו

3 בינואר - סר ג'ורג' מרטין, המפיק המוזיקלי של הביטלס (נפטר ב-2016)
12 בינואר - מורטון פלדמן, מלחין (נפטר ב-1987)
19 בפברואר - ג'רג' קורטג, מלחין
11 באפריל - ז'רווז דה פייה, קלרינטן ומנצח אנגלי (נפטר ב-2017)
25 במאי - מיילס דייוויס, מוזיקאי ג'אז, חצוצרן, מלחין ומעבד מוזיקלי (נפטר ב-1991)
8 ביוני - אנטול ויארו, מלחין (נפטר ב-1998)
1 ביולי - הנס ורנר הנצה, מלחין (נפטר ב-2012)
3 באוגוסט - טוני בנט, זמר
23 בספטמבר - ג'ון קולטריין, מוזיקאי (נפטר ב-1967)
26 בספטמבר - ג'ולי לונדון, זמרת ושחקנית אמריקאית (נפטרה ב-2000)
13 באוקטובר - ריי בראון, נגן קונטרבס ג'אז אמריקאי (נפטר ב-2002)
18 באוקטובר - צ'אק ברי, גיטריסט, זמר וכותב שירים (נפטר ב-2017)
25 באוקטובר - גלינה וישנבסקאיה, זמרת אופרה רוסית (נפטרה ב-2012)
29 באוקטובר - ג'ון ויקרס, זמר טנור קנדי (נפטר ב-2015)
7 בנובמבר - ג'ואן סאת'רלנד, זמרת אופרה אוסטרלית (נפטרה ב-2010)
11 בדצמבר - ביג מאמא ת'ורנטון, זמרת בלוז (נפטרה ב-1984)
נפטרו

23 בינואר - ג'וזף קארל ברייל, טנור לירי אמריקאי, במאי תיאטרון, מלחין ומנצח,
3 במרץ - יוליוס אפשטיין, פסנתרן
תקליט של בליינד למון ג'פרסון
אנדרטה לחללי חטיבה 8

תבנית:מבנה
כנס לוחמים באנדרטה לציון 40 שנה לשחרור נמל התעופה (1988)
"אנדרטה לחללי חטיבה 8" היא אנדרטה שהוקמה לזכר חללי חטיבה 8 על ידי הפסל הישראלי יחיאל שמי ונחנכה בשנת 1972 בשטח נמל התעופה בן-גוריון. גובהה 21 מטרים.
האנדרטה הוקמה ביוזמת יוצאי חטיבה 8, שכבשה בזמן "מבצע דני" את האזור. שמי החל בעבודה על האנדרטה בשנת 1970 וכעבור כשנה החלה העבודה באתר.
האנדרטה עשויה חלקי בטון וברזל השלובים זה בזה ויוצרים קומפוזיציה מבוזרת ומרובת אלכסונים, סביב מוקד פנימי שבו חקוקים שמות חללי החטיבה. שמי הסתייג מן הרעיון של יצירת אתר "מקודש", ההופך את האמנות לשימושית. הוא העיד כי יותר משביקש לתכנון אנדרטה משך אותו הרעיון להקים פסל לצד שדה תעופה.
בשנת 1975 תיאר שמי את האנדרטה, כשהוא מדגיש את היחס שבין הצופה ליצירת האמנות:
בניתי את ה'בית-פנים' כגרעין הפסל, כשמסביבו גופי-בטון מרוחקים זה מזה היוצרים מפתחים אל החוץ, וכשהוא מכוסה בגוף מסיבי משופע - כעין סגירה. מתוכו ניתן לראות-לחוש-לנחש את מהלך צמיחתו של הפסל כולו, העומד או עובר בתוך לב הפסל, בונה, כביכול, בעיני הבשר והרוח שלו את גופי הפסל כולו, 'קורא' ומשחזר את תהליך עשיית הפסל על כל שלביו, וכך חי תהליך של יצירה.
בשנת 1986 התייחס שמי לבניית האנדרטה בצורה ביקורתית:
היתה שם בעיה של קיר שעליו שמות הנופלים. הייתי צריך לפתור בעיה חוץ-פיסולית. ניסיתי לעשות אותה פיסולית, אבל בעצם נדחקתי לפינה. במשך הזמן התברר לי שהאנדרטה הפכה ל"מקום קדוש" ואת זה בוודאי לא רציתי, ואז החלטתי שיותר לא אעשה דבר כזה. אני בז לזה. מאז 1970 לא השתתפתי בשום תחרות כזו, ואכן, מאז קיימת בעבודתי הימנעות מסמליות, מדברים אסוציאטיבים ומאילוסטרציה.
הערות שוליים

↑  ראו: סגן כהן, מיכאל, יחיאל שמי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1997, עמ' 53-56.
↑  ראו: שרה בריטברג, ראיון עם יחיאל שמי, פיסול כאשליה של בריאת העולם, דבר, 14 באפריל 1972
7 בספטמבר

7 בספטמבר הוא היום ה-250 בשנה בלוח הגריגוריאני (251 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 115 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1101 – מסע הצלב הראשון: קרב רמלה הראשון הסתיים בתבוסת הצבא הממלוכי
1191 – מסע הצלב השלישי: ריצ'רד הראשון מביס את צלאח א-דין בקרב ארסוף
1664 – ההולנדים נכנעים לצי המלכותי הבריטי בניו אמסטרדם ושם המושבה הופך לניו יורק
1812 – מלחמות נפוליון: הצבא הצרפתי מביס את הצבא הרוסי בקרב בורודינו
1813 – הכינוי "Uncle Sam" (כינוי לארצות הברית) נולד בעיתון הניו יורקי Troy
1822 – ברזיל מכריזה על עצמאותה מפורטוגל באירוע שנודע לימים כזעקת איפירנגה
1901 – מרד הבוקסרים בסין מסתיים באופן רשמי עם החתימה על פרוטוקול פקינג
1936 – זאב טסמני אחרון מת בגן החיות והמין נכחד מן העולם
1936 – סכר הובר מופעל לראשונה
1953 – ניקיטה סרגייביץ' חרושצ'וב הופך למזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ובכך לשליט המדינה
1978 – סוכן של הק.ג.ב. מתנקש בחייו של גאורגי מרקוב, מתנגד משטר בולגרי שחי בלונדון, באמצעות מטרייה מורעלת. מרקוב מת כעבור ארבעה ימים
1986 – דזמונד טוטו הופך לשחור הראשון העומד בראש הכנסייה האנגליקנית בדרום אפריקה
1997 – טיסת המבחן הראשונה של מטוס הקרב F-22
2010 – מדינת ישראל מצטרפת לארגון המדינות המפותחות OECD
2017 – רעידת אדמה בעוצמה 8.4 פגעה בדרום מקסיקו
2019 – אגדת הכדורגל האפריקאי סמואל אטו פורש ממשחק פעיל
נפטרו

251 – סה מה יי, גנרל, פוליטיקאי, ויורש העצר של ממלכת צָאו-ווֶי בתקופת שלוש הממלכות של סין (נולד ב-179)
1134 – אלפונסו הראשון, מלך אראגון (נולד ב-1073)
1151 – ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו (נולד ב-1113)
1312 – פרננדו הרביעי, מלך קסטיליה (נולד ב-1285)
1354 – אנדראה דאנדולו, דוכס ונציה (נולד ב-1306)
1362 – ג'ואן מהמצודה, המלכה הרעיה של מלך סקוטלנד דייוויד השני (נולדה ב-1321)
1464 – פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה (נולד ב-1412)
1496 – פרדיננדו השני, מלך נאפולי (נולד ב-1469)
1573 – חואנה מאוסטריה, נסיכת פורטוגל (נולדה ב-1535)
1891 – צבי גרץ, מן ההיסטוריונים היהודים הבולטים ביותר במאה ה-19 (נולד ב-1817)
1893 – המילטון פיש, מושל, סנאטור ומזכיר המדינה של ארצות הברית (נולד ב-1808)
1907 – סילי פרידום, משורר צרפתי, הזוכה הראשון בפרס נובל לספרות (נולד ב-1839)
1910 – ויליאם הולמן האנט, צייר אנגלי (נולד ב-1827)
1959 – יאיר פלד, מפקד סיירת צנחנים (נולד ב-1932)
1962 – איזק דינסן (קארן בליקסן), סופרת דנית (נולדה ב-1885)
1970 – מוריס כהן, הרפתקן בריטי ממוצא יהודי שבמסעותיו הגיע לתפקידים בכירים בסין (נולד ב-1887)
1977 – תרצה אתר, משוררת, סופרת ומתרגמת ישראלית (נולדה ב-1941)
1978 – קית' מון, מתופף אנגלי (להקת "The Who") (נולד ב-1946)
1994 – ג'יימס קלאוול, סופר אוסטרלי-אמריקאי (נולד ב-1924)
1997 – מובוטו ססה סקו, שליט זאיר (היום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) (נולד ב-1930)
2002 – עוזי גל, מפתח התת מקלע "עוזי" (נולד ב-1923)
2002 – קתרין קרטלידג', שחקנית קולנוע בריטית ממוצא יהודי (נולדה ב-1961)
2007 – שמואל שור, פרופסור לרדיולוגיה אבחנתית, מבנאי הרפואה המודרנית בישראל (נולד ב-1915)
2011 – דניאל רוגוב, מבקר מסעדות ויין, עיתונאי וסופר (נולד ב-1935)
2018 – גרשון קניספל, צייר ופסל ישראלי (נולד ב-1932)
2018 – זאב ענר, שדרן רדיו ומחבר ספרי עיון ישראלי (נולד ב-1933)
2018 – סמואל בודמן, פוליטיקאי אמריקאי (נולד ב-1938)
2018 – מק מילר, ראפר ומפיק מוזיקלי אמריקאי (נולד ב-1992)
2019 – אמנון בקר, סופר, מלחין, צייר, מחזאי, מפיק תיאטרון, משורר ופזמונאי (נולד ב-1932)
2022 – מנשה יצחקי, ראש המועצה המקומית אור יהודה וחבר מרכז מפ"ם (נולד ב-1940)
2023 – עודד ערן, דיפלומט ישראלי וחוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי (נולד ב-1941)
2024 – גדעון הוד, שדרן ומגיש רדיו ב"קול ישראל" (נולד ב-1934)
חגים ומועדים החלים ביום זה

ברזיל: יום העצמאות
6 בספטמבר – 8 בספטמבר
ספטמבר
לוח אירועים שנתי
אליזבת הראשונה
הרב קוק
באדי הולי
סה מה יי
מבוטו