stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדריק, נסיך ויילס
קורות חייו

הנסיך פרדריק נולד בהנובר שבגרמניה כבן למשפחת הנסיכים הבוחרים מהנובר, כתוצאה מחוק ההסדר 1701 משפחתו נבחרה לרשת את כתר בריטניה לאחר מותה של אן, מלכת בריטניה שאף אחד מילדיה לא שרד מעבר לילדות, כתוצאה מכך, עם הולדתו היה פרדריק במקום הרביעי בסדר הירושה לכתר הבריטי. ב-1714 הוריו, הנסיך ג'ורג' והנסיכה קרוליין, עזבו את גרמניה כאשר בנם הבכור היה רק בן שבע לאחר שסבו של פרדריק ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה הפך למלך בריטניה. למרות היותו של פרדריק בנו הבכור של נסיך וויילס שיועד בבואו היום לרשת את המלוכה סבו בחר להשאירו בהנובר כנציג הבכיר של משפחתו.
עם מותו של סבו ועלייתו של אביו לשלטון עבר פרדריק להתגורר בבריטניה ומונה על ידי אביו לנסיך ויילס. היחסים בין פרדריק להוריו היו עוינים ולאחר שעבר לאנגליה גבר המתח בין פרדריק להוריו, והוא נהג לריב עימם באופן קבוע. בשתי הזדמנויות בהן ביקר אביו בהנובר, ולכן נעדר לכמה חודשים מבריטניה, הייתה זאת אמו של פרדריק שמונתה לעוצרת ולא פרדריק עצמו כפי שניתן היה לצפות.
למרות שבצעירותו היה פרדריק ללא ספק רודף שמלות, הוא נישא לבסוף בשנת 1736 לאוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג אשר הייתה צעירה ממנו בהרבה, הפך לאיש משפחה ועבר להתגורר באחוזת קלייבדן שם גידל יחד עם אשתו את שמונת ילדיו (בתו הצעירה נולדה לאחר מותו). השאיפות הפוליטיות של פרדריק נותרו בלתי ממומשות, וזאת משום שהוא נפטר בגיל 44 בנסיבות יוצאות דופן (סיבת המוות של פרדריק מיוחסת לרוב למורסה שנוצרה בעקבות מכה בראשו מכדור קריקט או כדור טניס). פרדריק נפטר בבית לסטר שבלונדון ונקבר במנזר וסטמינסטר שבלונדון.
פרדריק נסיך ויילס נפטר לפני אביו, המלך ג'ורג' השני. בשל כך, כאשר נפטר אביו ב-25 באוקטובר 1760, עבר כס המלוכה לבנו הבכור של פרדריק, ג'ורג', אשר שלט בבריטניה כמלך ג'ורג' השלישי בשנים 1760 עד 1820.
פרדריק נסיך ויילס שימש כנגיד העשירי של קולג' טריניטי שבדבלין בשנים 1728 עד 1751.
משפחתו

בשנת 1736 התחתן פרדריק עם אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ומגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
אוגוסטה, נסיכת בריטניה (1737–1813)
ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת (1738–1820)
הנסיך אדוארד, דוכס יורק ואולבני (1739–1767)
אליזבת, נסיכת בריטניה (1741–1759)
הנסיך ויליאם הנרי, דוכס גלוסטר ואדינבורו (1743–1805)
הנסיך הנרי, דוכס קמברלנד וסטראת'רן (1745–1790)
לואיזה, נסיכת בריטניה (1749–1768)
פרדריק, נסיך בריטניה (1750–1765)
קרוליין מתילדה, נסיכת בריטניה (1751–1775)
תורת הקבוצות האקסיומטית

תורת הקבוצות האקסיומטית היא תורה מתמטית המהווה ניסוח אקסיומטי של תורת הקבוצות. אף על פי ששימוש בתורת הקבוצות הנאיבית עדיין רווח במתמטיקה, תורת הקבוצות האקסיומטית היא למעשה התורה שאליה מתכוונים מתמטיקאים בהתייחסם לתורת הקבוצות. ביחד עם לוגיקה וענפים אחרים במתמטיקה, תורת הקבוצות האקסיומטית מהווה חלק עיקרי ביסודות המתמטיקה. כמעט כל התורות המתמטיות יכולות להיבנות כמשפטים מתוך תורת הקבוצות האקסיומטית.
היסטוריה

ב-1901 הראה ברטראנד ראסל, באמצעות הפרדוקס של ראסל ופרדוקסים אחרים, שמושג הקבוצה, שפותח רק שנים ספורות קודם לכך על ידי גאורג קנטור, מכיל סתירות פנימיות (אנטינומיות). אנטינומיות אלה סללו את הדרך לפיתוחה של תורת הקבוצות האקסיומטית. התורה פותחה בעיקר על ידי ארנסט צרמלו ואברהם הלוי פרנקל והיא מתבססת על מערכת ריגורוזית של אקסיומות.
דרו ליג

| --- | --- |
 תחום:  כדורסל 
 מדינות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1973–הווה (כ־51 שנים) 
 www.drewleague.com
 
ג'יימס הארדן וברנדון ג'נינגס, שניים משחקני ה־NBA שמשתתפים בדרו ליג, במהלך משחק בשנת 2011 מול קבוצת ליגת גודמן.
דרו ליג (באנגלית: Drew League) היא ליגת כדורסל מקצוענית, המתקיימת בכל קיץ בלוס אנג'לס, קליפורניה. הליגה, שהוקמה בשנת 1973, גדלה בפופולריות לאורך השנים, כאשר שחקני NBA השתתפו באופן קבוע במשחקיה.
היסטוריה

הדרו ליג הוקמה בשנת 1973 על ידי אלווין וילס, שעבד בחטיבת הביניים צ'ארלס ר 'דרו, וכללה בתחילה שש קבוצות. הליגה עלתה בפופולריות בשנות השמונים, עם מספר הולך וגדל של קבוצות (10 בשנת 1985, 14 בשנת 1988) וכמה בתי ספר תיכוניים פופולריים, מכללות ומקצוענים. שחקנים המשתתפים במשחקים. בשנת 1987 קלע קספר וור האב 47 נקודות במשחק האליפות של הדרו ליג. בשנת 1990 אד ריד קבע את השיא בכל הזמנים לנקודות שצברו במשחק בודד עם 64. במהלך מהומות לוס אנג'לס בשנת 1992, החליטו מארגני הדרו ליג להשאיר את הליגה פתוחה, והציעו תמיכה לקהילת דרום לוס אנג'לס.
במהלך השביתה ב-NBA בשנת 2011, הדרו ליג ראתה גידול בפופולריות בגלל מספר גדול יותר של שחקני NBA שהשתתפו, חיפשו מקום להתחרות בו במהלך הקיץ. הנוכחות עלתה ל-800 למשחק. במהלך השנים השתתפו שחקנים ממדינות שונות כמו סין, צרפת, גרמניה, איטליה, יפן וספרד בדרו ליג. בשנת 2012, כדי להתמודד עם מספר האנשים המשתתפים שהשתתפו, הדרו ליג עברה ממכון הכושר ליאון ה 'וושינגטון פארק לבית הספר התיכון קינג / דרו מגנט. בשנת 2013 נייקי החלה לתת חסות לליגה. בשנת 2016, הנוכחות הממוצעת הייתה 1,100. בשנת 2017 הדרו ליג הוצגה במשחק הווידאו NBA Live 18. מאז הקמתה השתתפו יותר מ-20,000 שחקנים בליגה. החל משנת 2019 24 קבוצות מתחרות בדרו ליג, כאשר המספר הגבוה ביותר של הקבוצות המשתתפות היה 28 בעונות הקודמות.
עונת 2020 בוטלה בגלל מגפת הקורונה.
משנת 2022 אדידס נותנת חסות לליגה
נציבים

1973–1982: אלווין ויליס
1983 – הווה: אוריס "דינו" סמיילי
שחקנים בולטים

טרבור אריזה
מרווין באגלי
מייקל ביזלי
סטיב בלייק
בובי בראון
לאמלו בול
שאנון בראון
קובי בראיינט
מייקל קופר
בארון דייוויס
גלן דייוויס
אוסטין דיי
דמאר דרוזן
קווין דוראנט
דה גיים
פול ג'ורג'
טאג' גיבסון
ג'יימס הארדן
מונטרז הארל
ג'ייסון הארט
לברון ג'יימס
ברנדון ג'נינגס
פו ג'טר
קייל קוזמה
מאט ליינארט
ריימונד לואיס
ג'בייל מק'גי
אנדרה מילר
קטינו מובלי
כריס פול
פול פירס
קווין פורטר הבן
ג'וליוס רנדל
נייט רובינסון
טרנס רוס
ביירון סקוט
פרנקלין ססיון
ג'יי. אר. סמית'
דיין סאטל
פי. ג'יי. טאקר
דנזל ולנטיין
ניק יאנג
טריי יאנג
קספר וייר הבן
קספר וייר האב
ג'ון וול
ג'ון ויליאמס
מטא סנדיפורד-ארטסט
ג'יימס וייסמן
דורל רייט
יסמין (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע הפיל הכחול
 מתוך האלבום מעל המים
 יצא לאור:  2009 
 שפה:  עברית 
 אורך:  4.3 דק' 
 כתיבה:  לירון אטיה ודניאל ברקת
 לחן:  לירון אטיה ודניאל ברקת
 
"יסמין" הוא פזמון שכתבו והלחינו לירון אטיה ודניאל ברקת וביצעה להקת הפיל הכחול. השיר יצא לאור בשנת 2009.
רקע

השיר יצא כסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה מעל המים של הלהקה.
יסמין הייתה חברתו של לירון אטיה אחד מסולני הלהקה. הוא כתב את השיר יחד עם דניאל ברקת בן דודו חבר הלהקה.
בשנת 2010 במהלך שידור העונה השנייה של "האח הגדול" ביקשה המשתתפת אלין לוי מהאח הגדול שישמיע את השיר. הדבר עורר בה התרגשות רבה ותרם לפרסומו של השיר. קטע מהסינגל שימש כצליל המתנה במוקד שירות הלקוחות של חברת סלקום.
מצעדים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2009)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2009)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 6 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשס"ט)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשס"ט)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשס"ט)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשס"ט)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | גלגלצ | 3 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 14 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (ה'תש"ע-ה'תשע"ט)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (ה'תש"ע-ה'תשע"ט)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (ה'תש"ע-ה'תשע"ט)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (ה'תש"ע-ה'תשע"ט)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | כאן גימל | 15 |  |
הערות שוליים

↑  עמי פרידמן, יסמין, אלה וג'סיקה: נשים שהפכו לשיר ישראלי, באתר ynet, 23 בינואר 2015
↑  "יש לי רק דבר אחד לומר לך, הוא מכל הלב", באתר ‏מאקו‏, 10 בפברואר 2010
↑  יסמין, באתר "פזמונט"
↑  כאן גימל גאה להציג: מצעד העשור הרשמי של ישראל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי
ארתור סאמרפילד

ארתור אלסוורת' סאמרפילד (באנגלית: Arthur Ellsworth Summerfield;‏ 17 במרץ 1899 - 26 באפריל 1972) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר בשנים 1953–1961.
ראשית חייו

ארתור סאמרפילד נולד בפינקונינג, מישיגן, כבנם של קורה אדית אלסוורת' ושל ויליאם הנרי סאמרפילד.
טרם כניסתו לחיים הפוליטיים היה סאמרפילד ידוע במישיגן כבעליו של אחד מבתי העסק הגדולים במדינה לסחר במכוניות מתוצרת ג'נרל מוטורס, וכאחד הגדולים במערב התיכון. ב-1918 נשא סאמרפילד לאישה את מרים וולת'י גריים. לזוג נולדו בן ובת.
קריירה פוליטית

ב-1946 התמודד סאמרפילד ללא הצלחה על משרת מושל מישיגן. בין השנים 1952–1953 הוא כיהן כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית. בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית של 1952 הוא היה מהאישים המרכזיים שהובילו לבחירתו של דווייט אייזנהאואר כמועמד המפלגה לנשיאות. כנציג מטעם מישיגן שכנע סאמרפילד את משלחת המדינה שלא הייתה מחויבת למועמד מסוים לתמוך במועמדותו של אייזנהאואר, וכך הוא סיפק לו בסיס תמיכה רחב עוד לפני ההצבעה.
קריירה פוליטית > המנהל הכללי של דואר ארצות הברית

בדצמבר אותה שנה בחר הנשיא הנבחר אייזנהאואר בסאמרפילד כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. סגנו היה חבר בית הנבחרים לשעבר בן ה. גיל מטקסס.
כמנהל הכללי של הדואר, פיקח סאמרפילד על ניסיונות לבצע רפורמות והניע תהליכי מודרניזציה במחלקת הדואר של ארצות הברית, שבה תהליכי מיון הדואר התבצעו אז עדיין בעבודה ידנית. הוא דחף להעלאת תעריפי הדואר כדי לממן את רכישת ציוד ממוכן חדש למיון דברי הדואר. כמה מסוגי הציוד שהוא הציע הוכנסו לפעילות, כולל המערכת למיון ושינוע דואר מסוג "האמפר-דאמפר" ומערכת מיון המכתבים "מייל-פלו", ששימשו להאצת תהליכי מיון הדואר במסועים. עם זאת, כמות הדואר שגדלה במהירות, והגירעונות הכספיים, מנעו ממחלקת הדואר להשלים את תהליך המודרניזציה והמיכון בכל סניפי הדואר. כדי לשפר את תדמיתה של מחלקת הדואר בציבור, החל סאמרפילד במסע לקידום שתוכנן להציג את הישגי הדואר בפני הציבור. ב-7 באוקטובר 1954 הופיע סאמרפילד בתוכנית טלוויזיה של רשת ABC כדי להציג את הסדרה "הסיפור של הדואר" (The Mail Story). הסדרה התיעודית למחצה שודרה עד סוף אותה שנה.
ב-4 ביולי 1955, כדי להבליט את תדמיתה החדשה כארגון מודרני, אימצה מחלקת הדואר את סמלה בצבעים אדום-לבן-כחול לכל משרדי הדואר, תיבות הדואר, משאיות, רכבי חלוקה והציוד, וכן את הטכנולוגיה והנהלים החדשים לחלוקת הדואר. כחלק ממאמץ זה, תמך סאמרפילד בביצוע ניסויים בדואר רקטי, תוך שימוש בצוללת "ברברו" (USS Barbero). הברברו הייתה הצוללת הראשונה והיחידה שבה נעשה שימוש למטרה זו וממנה שוגר טיל הניסוי ב-8 ביוני 1959.
לאחר נחיתת הטיל אמר סאמרפילד: טרם יגיע האדם לירח, הדואר שלו יצליח להגיע ליעדו בתוך שעות ספורות מניו יורק אל קליפורניה, אל בריטניה, אל הודו או אל אוסטרליה, באמצעות טילים מונחים. אנו ניצבים בפתח תקופה שבה יורחב השימוש בדואר רקטי".
מותו

ארתור סאמרפילד נפטר בוסט פאלם ביץ', פלורידה ב-26 באפריל 1972, בגיל 73. הוא נטמן בבית הקברות סאנסט הילס שבפלינט, מישיגן.
הערות שוליים

↑  The Mail Story at CVTA with episode list
↑  Missile Mail United States Postal Service
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810712554305606  GND: 1200640969  ISNI: 0000 0000 5368 8866  LCCN: no2004028534  NARA: 10609665  SNAC: w60z71w6  VIAF: 19385439   WorldCat (עם VIAF): 19385439 
מעטפת הזיכרון לשיגור הדואר הרקטי על ידי הצוללת "ברברו"
ג'ון קנת גלבריית

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1908 Iona Station, קנדה 
 פטירה:  29 באפריל 2006 (בגיל 97) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כלכלה, ספרות עיון, creative and professional writing, דיפלומטיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1934)  אוניברסיטת טורונטו  Ontario Agricultural College 
 מנחה לדוקטורט:  George M. Peterson 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון (1939–1940)  Office of Price Administration (1941–1943)  Fortune (1943–1949)  אוניברסיטת הרווארד 
 תלמידי דוקטורט:  Peter Dorner, Gustav Fritz Papanek, Ayers Brinser 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1955)  פרס לאונטיף (2000)  אגדה חיה של ספריית הקונגרס  פרס ליסנקו (1994)  מדליית הזהב של לומונוסוב (1993)  אזרחות כבוד  הומניסט השנה (1985)  פדמה באושן  קצין במסדר קנדה  מדליית החירות הנשיאותית  Padma Vibhushan in literature & education  פרס ארבעת החירוית - חירות מרצון  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה 
 בן או בת זוג:  קתרין גלבריית 
 צאצאים:  פיטר ו. גלבריית, ג'יימס ק. גלבריית 
 
ג'ון קנת גלְבּרָיִית (באנגלית: John Kenneth Galbraith;‏ 15 באוקטובר 1908 – 29 באפריל 2006) היה כלכלן קנדי-אמריקאי מהאסכולה הפוסט-קיינסיאנית. גלבריית לימד באוניברסיטת הרווארד במשך שנים רבות. כתב עשרות ספרים בנושאי כלכלה וחברה, ואלפי מאמרים. נשא בכמה תפקידי כלכלן בשירות השלטון האמריקאי, ובמשרת שגריר ארצות הברית בהודו.
זוכה מדליית החירות (1945) ומדליית החירות הנשיאותית.
גלבריית היה כותב פורה וכתב 48 ספרים ולמעלה מ-1000 מאמרים בנושאים שונים. הוא היה אחד הכלכלנים הבודדים שזכה למספר עצום של קוראים. עבודתו המפורסמת ביותר הייתה אולי טרילוגיית הספרים שלו על כלכלה: קפיטליזם אמריקני (אנ') (1952), חברת השפע (אנ') (1958), ו-המדינה התעשייתית החדשה (אנ') (1967).
גלבריית היה גם מעורב בפוליטיקה והוא שירת בממשלים של רוזוולט, טרומן, וקנדי, בין יתר התפקידים הוא שירת כשגריר ארצות הברית בהודו בתקופתו של קנדי. לגלבריית הייתה השפעה על המפלגה הדמוקרטית והוא שירת כאחד מיועציו המרכזיים של הנשיא ג'ון קנדי וכתב את המתווה לתוכנית "Great Society" של הנשיא ג'ונסון, שלמדיניותו בווייטנאם הוא התנגד לאחר מכן. קיבל את מדליית החירות (1945) מהנשיא טרומן ב-1946 ואת מדליית החירות הנשיאותית מביל קלינטון ב-2000.
גלבריית כתב גם שלשה רומנים, אחד מהם - "Tenured Professor" בו לגלג על הפרופסורים בחוג לכלכלה בהרווארד, שם לימד במשך שנים רבות.
גלבריית ראה את הכלכלה כדיסציפלינה הקשורה לתרבות ולחברה ולא רק דיסציפלינה העוסקת במספרים.
גלבריית היה שותף לביקורת של תורסטן ובלן על תרבות הצריכה לפיה תעשיית הפרסום גורמת לאנשים לצרוך מוצרים שאין להם בהם כל צורך. בספרו האחרון "The Economics of Innocent Fraud" שאותו כתב בגיל 95, גלבריית המשיך לתקוף את הנחות היסוד של הכלכלנים, את היכולת של השוק הכלכלי לפעול באופן חופשי, את הנחות הכלכלה המוניטרית ואת התנהגותם של גופי השליטה של התאגידים הגדולים.
גלבריית היה מאמין גדול בכוחו של השלטון לשנות את חייהם של בני אדם לטובה, וקרא להקמתה של קואליציה של אלה שאכפת להם - "העשירים יישארו עשירים, אלה הנהנים מחיים נוחים ימשיכו ליהנות מהם, אולם בואו נפנה מקום בשולחן גם לעניים".
גלבריית האמין בממשלה עולמית אחת ועזר לקלאוס שוואב להקים את הפורום הכלכלי העולמי.
ספריו

חברת השפע 1958;הוצאת עם עובד, תל אביב, תרגם יוסף עוזיאל, 1972
המדינה התעשייתית החדשה 1967; הוצאת עם עובד, 1967, 1975
כסף מאין הוא בא לאן הוא הולך 1975; הוצאת זמורה ביתן, תל אביב, תרגם עמוס כרמל, 1983
עידן אי-הוודאות 1977; הוצאת שוקן, תל אביב, תרגם שלמה גונן, 1978
מדריך כלכלי לכל אחד (כמעט) 1978; הוצאת שוקן, תרגום: שלמה גונן, 1981
תרבות השאננות 1992; הוצאת הקיבוץ המאוחד, תרגם עמנואל לוטם, 1996, 1997
החברה הטובה 1996; הוצאת אסטרולוג
פרד הולנד דיי

| --- | --- |

פרד הולנד דיי, 1911
 לידה:  8 ביולי 1864 בוסטון
 פטירה:  12 בנובמבר 1933 (בגיל 69) נורווד, ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 תחום יצירה:  צילום
 זרם באמנות:  פיקטוריאליזם 
 
פרד הולנד דיי (באנגלית: Fred Holland Day; ‏8 ביולי 1864 – 12 בנובמבר 1933) היה צלם ומו"ל אמריקאי. הוא היה הצלם הראשון בארצות הברית שתמך בהכרה בצילום כאמנות[דרוש מקור].
ביוגרפיה

דיי נולד בבוסטון לאב סוחר, ולאורך כל חייו היה בעל אמצעים כלכלים. קשרו הראשון לאמנות היה כשהתחיל להתאמן בציור.
אורח חייו של דיי היה שנוי במחלוקת. מרבית נושאי הצילום שלו היו נערים עירומים. פאם רוברטס כתבה: "דיי מעולם לא נישא, ונטייתו המינית, שההנחה היא שהיה הומוסקסואל, כמו האינטרסים, נושאי הצילום שלו, התנהגותו הכללית היו נושאים מאוד פרטיים שלו."
דיי הקדיש זמן רב לילדי מהגרים עניים בבוסטון, חנך אותם ולימד אותם קריאה. בין אותם נערים היה גם בן מהגרים לבנונים, בשם ח'ליל ג'ובראן, אשר גדל להיות אחד מגדולי משוררי לבנון.
דיי ייסד ותמך כלכלית בחברה בשם "קופלנד ודיי", אשר עסקה בהוצאה לאור. משנת 1893 עד 1899 החברה הוציאה כמאה ספרים. החברה הושפעה מתנועת האמנויות והאומנויות. החברה הייתה המו"ל האמריקאי של המחזה "שלומית" של אוסקר ויילד, שאויר על ידי אוברי בירדסלי.
עבודתו

בתחילת המאה ה-20, הפופולריות וההשפעה של דיי היו גדולים אף יותר מאשר אלפרד סטיגליץ, והוא היה בשיא הקריירה שלו. הוא היה אחראי לארגון תערוכת הצילומים באגודה הממלכתית לצילום בשנת 1900. "בית הספר החדש של צילום אמריקאי" הציג באותה תקופה תערוכה של 375 צילומים שצולמו על ידי 42 צלמים, ו-103 מתוך כל הצילומים היו של דיי, ומשכו תגובות טובות מאוד, אך גם ביקורת מלגלגת רבה מצד המבקרים. המגזין הפופולרי "חדשות הצילום" הכריז כי התמונות נובעות מ"דמיון חולה, שטופח על ידי חבורה של מטורפים... לא אקדמי... אקסצנטרי".
דיי השתייך לקבוצת הפיקטוריאליזם, אשר חבריה ראו בצילום אמנות ואשר לעיתים קרובות כללו דימויים רבים בתמונותיהם. קבוצה בשם "פרושי הצילום" אשר דגלו בקידום הפיקטוריאליזם כזרם המרכזי בצילום הזמינו אותו להצטרף אליהם, אך הוא דחה את ההצעה. כפי שהיה מקובל באותה עת, התצלומים שלו מתייחסים אל האמנות הקלאסית העתיקה, הן בקומפוזיציה והן בנושאי הצילום. בשנים 1896–1898 הוא התנסה בצילום נושאים נוצריים, כשהוא משתמש בעצמו כמודל לישו. שכניו בנורווד, מסצ'וסטס, עזרו לו לביים ולצלם סצנה של צליבת ישו. השיא היה סדרה של פורטרטים עצמיים בשם "שבע מילים", כשבכל אחת מהתמונות מופיעה אחת משבע המילים האחרונות של ישו.
לעיתים קרובות הדפיס דיי רק עותק אחד מן התשליל. הוא השתמש רק בהדפס פלטינום, ולא היה מרוצה מאף שיטה אחרת. כאשר הפלטינה נעשתה בלתי מושגת בעקבות המהפכה הרוסית, הוא איבד עניין בצילום.
מורשת

דיי תרם רבות לצילום, אך ממספר סיבות הוא כמעט ונשכח. הוא הואפל על ידי אלפרד סטיגליץ, שצילם בסגנון דומה. כמו כן, הסגנון בו צילם יצא מהאופנה לחלוטין עם התקדמותה של האמנות לעבר המודרניזם. 2,000 מההדפסים והתשלילים שלו נהרסו לחלוטין בשריפה בשנת 1904. המאות שנשארו נשלחו אל האגודה הממלכתית לצילום בשנות ה-30 ושם שומרו.
מאז 1990 יצירתו של דיי זוכה לפופולריות מחודשת, עבודותיו נכללות בתערוכות גדולות במוזיאונים ורטרוספקטיבה שלו הוצגה במוזיאון בוסטון לאמנויות בשנים 2000/2001. כן הוצגו תערוכות יחיד שלו באגודת הממלכתית לצילום באנגליה ובמוזיאון פלור לאמנות. מאמרים רבים נכתבו על הדיוקנאות ההומו-אירוטיים שלו ועל הדמיון בינו לבין תומאס אייקינס ו-וולטר פיטר.
ביתו במסצ'וסטס משמש גם הוא כמוזיאון לעבודותיו.
ראו גם

פיקטוריאליזם
נער יושב על סלע, פרד הולנד דיי, 1907
הזכרת נשמות

הזכרת נשמות היא תפילה יהודית למען עילוי נשמתו של מת. אצל קהילות אשכנז המזרחי, שתי התפילות העיקריות של הזכרת נשמות הן יזכור ואל מלא רחמים. אצל הספרדים, תפילת הזכרת נשמות נקראת השכבה.
תולדות המנהג

מנהג של הזכרת נשמות מוזכר במדרש תנחומא שנכתב בסביבות המאה ה-9:
זמן אמירתה

במקורות מוזכרים מנהגים שונים לגבי אמירת הזכרת נשמות. אלו כוללים אמירתה בימים שני וחמישי לאחר קריאת התורה, בשבת בתפילת שחרית בימים בהם אומרים אב הרחמים ובשבת בתפילת מנחה בכל ימות השנה. כן נהוג לאמר את תפילת יזכור בסיומם של שלוש הרגלים וביום הכיפורים.
זמן אמירתה > הזכרת נשמות בשבת

בספר שיבולי הלקט כתוב:
הבית יוסף ציטט את הדברים.
זמן אמירתה > הזכרת נשמות ביום כיפור

מדרש תנחומא שנכתב בסביבות המאה ה-9 מזכיר מנהג להזכיר את המתים ביום הכיפורים:
במחזור ויטרי מובא: וכן מנהג בארץ אשכנז שאין פוסקין צדקה על המתים בג' רגלים אלא ביום הכיפורים בלבד.
ובשולחן ערוך כתוב:
זמן אמירתה > הזכרת נשמות בשלשה רגלים

במחזור ויטרי כתוב:
"ופוסקים צדקה ברבים על החיים לבדם ... וכן מנהג בכל יום אחרון של רגלים שקורין פרשה זו לפסוק צדקה על החיים לבדם ולא על מתים שלא להצטער עליהם. דכתיב בהו ברגלים: "והיית אך שמח" וכן מנהג בארץ אשכנז שאין פוסקין צדקה על המתים בג' רגלים אלא ביום הכיפורים בלבד"
בכל זאת השתרש המנהג להזכיר נשמות בשלוש הרגלים והוא מוזכר על ידי הרב מרדכי יפה בספר הלבוש וכן מוזכר למשל בקיצור שולחן ערוך:
"גם ביום אחרון של פסח וביום שני של שבועות ובשמיני עצרת מזכירין נשמות, לפי שקורין בהם "כל הבכור", וכתיב שם: "איש כמתנת ידו" (דברים, טז, יז), לכן נודרין מתנות לצדקה. וכיון שנודרין לצדקה, נהגו ליתנה בעבור הנשמות שיזכור אותם אלהים לטובה, וגם אותנו יזכור עמהם לטובה בזכיותיהם".
אמירת הזכרת נשמות ברגלים החל בקהילות האשכנזים של מזרח אירופה ומשם התפשט גם לחלק מקהילות האשכנזים במערב גרמניה. אולם ישנם קהילות במערב אירופה, כמו אלזס ושווייץ שעד היום לא נוהגות לומר "יזכור" אף ביום הכיפורים.
היו שיצאו נגד אמירת הזכרת נשמות ברגלים בגלל העצבות שזה גורם. במיוחד הטענה נאמרה נגד אמירת יזכור ברגלים בארץ ישראל, בה הזכרת הנשמות נאמרת לא ביום טוב שני של גלויות, אלא ברגל עצמו. למשל, הרב אברהם סופר מביא בשם אביו, הרב שמעון סופר, שאין זה נכון להזכיר הנפטרים ולעורר אבל ביום טוב.
לקריאה נוספת

יהודא גלינסקי, "צדקה ותפילה בבית הכנסת האשכנז: ה'יזכור' בימי הביניים", בתוך: איתמר דגן (עורך), והנה רבקה יוצאת, מחקרים במדעי היהדות לכבוד רבקה דגן, ישראל 2017, עמ' 163–174.
שלמה פריהף "הזכרת נשמות" HUCA v. 36 (1965) p. 179-189 (אנגלית)
יצחק זימר, "מנהג 'מתנת יד' ו'הזכרת נשמות'", בתוך: יוסף הקר וירון הראל (עורכים), לא יסור שבט מיהודה: הנהגה רבנות וקהילה בתולדות ישראל, מחקרים מוגשים לשמעון שוורצפוקס, ירושלים תשע"א, עמ' 71–87
הערות שוליים

↑  תנחומא, פרשת האזינו
↑  שבלי הלקט, סימן פא, דין מה שנהגו להזכיר נשמות, מהדורת שלמה באבער, ווילנא תרמ"ז, באתר היברובוקס
↑  רבי יוסף קארו, בית יוסף, טור אורח חיים, סימן רפד, ברלין, תס"ג, באתר היברובוקס
↑  תנחומא, פרשת האזינו
1 2  מחזור ויטרי, סימן שיב, יום טוב שני של שבועות, ירושלים תשכ"ג, באתר היברובוקס
↑  שולחן ערוך אורח חיים סימן תרכ"א סעיף ו'
↑  קיצור שולחן ערוך, קל"ג, כא
↑  דניאל גולדשמידט, מבוא, מחזור לימים הנוראים, לפי מנהגי בני אשכנז לכל ענפיהם, כרך ב: יום כפור, ירושלים תש"ל-1970, עמ' כ"ה.
↑  יהודה צ'זנר, שיח תפילה, סימן י"ד, יזכור, סעיף ג', הוצאה שנייה עם תוספות תשס"ז, באתר היברובוקס
| מצוות ומנהגים יהודיים |
| --- | --- | --- |
| ערכים כלליים | הלכה • עשרת הדיברות • תרי"ג מצוות • שבע מצוות דרבנן • שבע מצוות בני נח • רשימות: מצוות הנהוגות בזמן הזה • מצוות שאינן נוהגות בזמן הזה |  |
| סדר היום | נטילת ידיים • ציצית • תפילין • קריאת שמע • תפילה • תלמוד תורה • ברכת המזון |  |
| הלוח העברי | קידוש החודש • עיבור השנה • שבת • ראש חודש • חגי ישראל ומועדיו • שמיטה • שנת היובל |  |
| מצוות שבין אדם לחברו | ואהבת לרעך כמוך • צדקה • גמילות חסדים • לשון הרע • והדרת פני זקן • אונאת דברים • משפט עברי |  |
| מצוות התלויות בארץ | מצוות יישוב ארץ ישראל • מתנות כהונה • מתנות עניים • איסור ערלה • שמיטה • שנת היובל |  |
| איסור והיתר | כשרות • בשר בחלב • שחיטה • טרפה • איסור אכילת חלב • יין נסך • חמץ |  |
| תשמיש קדושה ותשמיש מצווה | ספר תורה • תפילין • מזוזה • סידור • ציצית • שופר • לולב • מצה • כיפה |  |
| בית המקדש | מצוות בניין בית המקדש • כהן • קורבן • עלייה לרגל • טומאה וטהרה • רשימת מצוות בית המקדש |  |
| משפחה | ברית מילה (או הטפת דם ברית) • פדיון הבן • זבד הבת • בת מצווה • בר מצווה • חופה וקידושין • טהרת המשפחה • מעמד האישה ביהדות • צניעות  • כיבוד אב ואם |  |
| מוות | אבלות • אנינות • הלוויה • קריעה • קדיש • קבורה • סעודת הבראה • שבעה • יום השנה • אזכרה • נר נשמה • הזכרת נשמות • חברה קדישא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009449189905171  LCCN: nr97034229  VIAF: 185820721   WorldCat (עם VIAF): 185820721 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מנחם מנדל קרנגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  מאי 1847 א' בסיוון ה'תר"ז קרקוב, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  מאי 1930 (בגיל 83) א' בסיוון ה'תר"ץ 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית
 מקום פעילות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית קרקוב האימפריה האוסטרו-הונגרית
 תקופת הפעילות:  סוף המאה ה-19 – תחילת המאה ה-20
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית, חסידות צאנז
 תחומי עיסוק:  רבנות ביבליוגרפיה
 רבותיו:  רבי שמעון סופר
 בני דורו:  רבי חיים אריה לייבוש הורוביץ, רבי עקיבא קורניצר
 חיבוריו:  תורת עירובין, שערי גאולה, טירת כסף, דבש וחלב, הגהות שארית ציון ומנחם ציון לשם הגדולים
 
רבי מנחם מאנדל קְרֶנְגְל (בכתיב יידי: קרענגיל; א' בסיוון ה'תר"ז – א' בסיוון ה'תר"ץ, מאי 1930) חוקר תורני, ביבליוגרף, ומחבר ספרים גליציאני בקרקוב. התפרסם בשל ספר שם הגדולים שהוציא לאור בתוספת הערות.
בתמיכתם של רבנים מפורסמים בדורו – הוביל פולמוס ציבורי כנגד ההיתר של רבה של קרקוב לטלטל בשבת בעיר.
ביוגרפיה

נולד בקרקוב לרבי יוסף פנחס תלמיד וחכם וסוחר במקום מחסידי ראדומסק ולמרים, בא' בסיוון תר"ז, סמוך לפטירתו של רבי מנחם מנלי הורוביץ דיין בקראקא, ונקרא על שמו. בצעירותו בקרקוב התקרב לרב העיר רבי שמעון סופר, ממנו קיבל מסורות ושמועות שהדפיס בספריו. נסמך להוראה על ידי רבי אריה לייבוש הורוויץ מסטרי. נשא את נעטל ("נעטיל") בת ר' אברהם לוק, ואחרי פטירתה בטבת תרמ"ז את נכה בת ר' משה שניידר.
כיהן כמו"ץ ודרשן בקהילת קראקא. את מקום תפילתו קבע בקלויז של חסידי צאנז בעיר.
לאחר שעמודי העירוב בקרקוב הוסרו. רב העיר רבי חיים אריה לייבוש הורוביץ התיר לטלטל בעיר גם ללא העמודים בהסתמך על נהר הוויסלה הזורם במרכז העיר, וכן על גדרות וצורות הפתח ועל היתר דומה שנערך בוורשה, והדפיס בשנת תרמ"ח ספר בשם "תקון עירובין" בכדי להוכיח את היתרו.
כנגד היתר זה יצא הרב קרנגל בתקיפות, ובשנת תרנ"ב הוציא ספר נגדי בשם "תורת ערובין" בו שומט את היסוד מהיתרו של הורוביץ. רבי חיים אריה הדפיס כתגובה לכך קונטרס בשם "מודעה רבה" עם מכתבי תמיכה מרבנים שונים, ביניהם סבו רבי משולם ישכר הורוביץ מסטניסלב, אביו רבי שאול הורוויץ מטיסמניץ, רבי חיים אלעזר וקס, ודייני העיר, רבי חיים נתן דמביצר, רבי יוסף לדרברגר, ורבי קלונימוס גוטווירטה.
רבי מנחם מנדל הדפיס כתגובה את "ביטול מודעה". בדעתו תמכו רבי עקיבא קורניצר והדיין רבי יוסף דמשק מקרקוב, ורבנים נוספים ביניהם: רבי יצחק שמלקיס, רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם, רבי שלום מרדכי שבדרון, רבי יצחק אלחנן ספקטור, רבי רבי ישראל איסר שפירא, ורבי יעקב וידנפלד שלא הסכים לפרסם את דעתו לאיסור כנגד דעתו של רבו מנוער רבי משולם ישכר הורוויץ.
התכתב עם רבי יוסף שאול נתנזון.
נפטר ביום הולדתו ה-83, בא' בסיוון ה'תר"ץ.