stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת הודו–פקיסטן השלישית
תגובה ומעורבות זרה > ארצות הברית וברית המועצות

ברית המועצות הזדהתה עם מזרח פקיסטן, ותמכה בצבא ההודי ובפלישה של מוקטי בהיני (אנ') לפקיסטן במהלך המלחמה, מתוך ראייה רחבה של הכרה בבנגלדש עצמאית תחליש את עמדת יריביה - ארצות הברית וסין. ברית המועצות הבטיחה להודו שאם יתפתח עימות עם ארצות הברית או סין, היא תתערב. הבטחה זו עוגנה באמנה ההודית-סובייטית לשיתוף פעולה (אנ') שנחתמה באוגוסט 1971.
ברית המועצות קיבלה את העמדה ההודית לפיה כל פתרון למשבר במזרח פקיסטן חייב להיות בתנאים המקובלים על הודו והליגה האוואמיתהליגה האוואמית.
ארצות הברית עמדה לצד פקיסטן. בממסד האמריקני התרשם שהסובייטים נמצאים בברית בלתי רשמית עם הודו, ולכן ארצות הברית נזקקה לפקיסטן להגביל את ההשפעה הסובייטית בדרום אסיה. במהלך המלחמה הקרה, פקיסטן הייתה בעלת ברית רשמית קרובה של ארצות הברית וגם היו לה קשרים הדוקים עם הרפובליקה העממית של סין, איתה ניהל ניקסון משא ומתן לחימום היחסים ושם התכוון ניכסון לבקר בפברואר 1972. ניקסון חשש שמשמעות של פלישה הודית לפקיסטן תהיה שליטה סובייטית מוחלטת באזור, ושהיא תערער קשות את מאזן הכוחות של ארצות הברית ואת עמדתה האזורית של בעלת בריתה הטקטית החדשה של אמריקה, סין.   ניקסון עודד את איראן לשלוח אספקה צבאית לפקיסטן. ממשל ניקסון גם התעלם מהדיווחים על רצח העם הבנגלי, וממברק בלאד (אנ'), מה שעורר ביקורת וגינוי - הן מצד הקונגרס של ארצות הברית והן בעיתונות הבינלאומית.
שגריר ארצות הברית באו"ם, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, הציג החלטה במועצת הביטחון של האו"ם הקוראת להפסקת אש ולנסיגה של הכוחות המזוינים על ידי הודו ופקיסטן. עם זאת, הוטלה עליה וטו על ידי ברית המועצות.
כשהתבוסה של פקיסטן בגזרה המזרחית הייתה ברורה, ניקסון פרס את כוח משימה 74 (אנ'), בראשות נושאת המטוסים USS אנטרפרייז במפרץ בנגל. לפי סרט תיעודי רוסי, בריטניה פרסה גם היא כוחות.
ב-6 וב-13 בדצמבר שיגר הצי הסובייטי שתי קבוצות של סיירות ומשחתות מוולדיווסטוק. הם עקבו אחרי כוח המשימה האמריקאי לתוך האוקיינוס ההודי מ-18 בדצמבר 1971 עד 7 בינואר 1972. לסובייטים הייתה גם צוללת גרעינית כדי להדוף את האיום שהציב כוח המשימה באוקיינוס ההודי.
ככל שהמלחמה התקדמה, התברר לארצות הברית שהודו עומדת לפלוש לפקיסטן ולפורר אותה תוך שבועות ספורים. הנשיא ניקסון שוחח עם המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב בקו חם ב-10 בדצמבר. ניקסון דחק בברז'נייב לרסן את הודו.
לאחר המלחמה, ארצות הברית קיבלה את מאזן הכוחות החדש והכירה בהודו כשחקנית דומיננטית בדרום אסיה; ארצות הברית עסקה בחיזוק היחסים בין שתי המדינות. ברית המועצות לעומת זאת, חיזקה את היחסים עם פקיסטן.
תגובה ומעורבות זרה > סין

במהלך המלחמה, סין תמכה בפקיסטן ומתחה ביקורת קשה על הודו והאשימה אותה באימפריאליות בדרום אסיה.
סין הטילה וטו לאחר המלחמה על החברות בבנגלדש באו"ם ב-1972 בטענה ששתי החלטות האו"ם הנוגעות לבנגלדש, הדורשות החזרת שבויים ואזרחים פקיסטנים טרם יושמו. סין הייתה גם בין המדינות האחרונות שהכירו בעצמאותה של בנגלדש, וסירבה לעשות זאת עד 31 באוגוסט 1975.
תגובה ומעורבות זרה > סרי לנקה

סרי לנקה חששה שהודו עשויה לפלוש אליה בעתיד. למרות מדיניות חוץ נייטרלית של המדינה בהנהגת סירימאבו בנדרנאיקה, סרי לנקה החליטה לעזור לפקיסטן במלחמה.
תגובה ומעורבות זרה > העולם הערבי

מכיוון שמדינות ערביות רבות היו בעלות ברית הן עם ארצות הברית והן עם פקיסטן, לקיסינג'ר היה קל לעודד אותן לתמוך בפקיסטן. הוא שלח מכתבים למלך ירדן ומלך סעודיה. הנשיא ניקסון נתן אישור לירדן לשלוח עשרה מטוסי F-104 והבטיח לספק לו תחליפים. מטוסי F-86 סייבר מסעודיה ומטוסי F-5 לובים נשלחו גם הם. בנוסף לשלוש המדינות הללו, בעל ברית לא מזוהה במזרח התיכון סיפק לפקיסטן גם מטוסי מיראז' 3. עם זאת, מדינות אחרות כמו סוריה ותוניסיה לא התערבו במלחמה.
אחרי המלחמה > הודו

המלחמה ביססה את הדומיננטיות הצבאית והפוליטית של הודו בתת-היבשת. הודו הובילה בהצלחה קמפיין דיפלומטי לבידוד פקיסטן.  בנוסף, ביקורה הממלכתי של ראש הממשלה אינדירה גנדי בבריטניה ובצרפת לחימום היחסים עם ארצות הברית, וחסם כל החלטה פרו-פקיסטנית באו"ם.
הניצחון הגביר את השפעת הודו בעולם, שכן מדינות רבות בעולם הבינו - כולל ארצות הברית - שמאזן הכוחות עבר להודו כשחקנית מרכזית באזור. בעקבות המציאות הגאופוליטית, הודו יצרה קשרים הדוקים יותר עם מדינות אזוריות כמו איראן, שהייתה בעלת ברית מסורתית של פקיסטן.
קולונל ג'ון גיל מהאוניברסיטה לביטחון לאומי מעיר כי בעוד שהודו השיגה ניצחון צבאי, היא לא הייתה מסוגלת לקצור את הפירות הפוליטיים שייתכן שהיא קיוותה להם בבנגלדש. לאחר 'ירח דבש' קצר בין הודו לבנגלדש, מערכת היחסים ביניהם החלה להידרדר. סקר דעת קהל משנת 2014 של מרכז המחקר פיו מצא כי 27% מהבנגלדשים חוששים מהודו. עם זאת, 70% מבנגלדשים החזיקו בדעה חיובית על הודו: בעוד ש-50% מבנגלדשים החזיקו בדעה חיובית על פקיסטן.
אחרי המלחמה > פקיסטן

עבור פקיסטן, המלחמה הייתה תבוסה מוחלטת ומשפילה. פקיסטן סבלה מכשלונות בתפקידה הגאופוליטי בדרום אסיה.
מנקודת מבט גאופוליטית, המלחמה הסתיימה בפירוק האחדות של פקיסטן מהיותה המדינה המוסלמית הגדולה בעולם.
העם הפקיסטני לא היה מוכן נפשית להשלים עם גודל תבוסה מסוג זה, מכיוון שהתקשורת הממלכתית הקרינה ניצחונות דמיוניים. כאשר הוכרזה לבסוף הפסקת האש שהגיעה מכניעתה של מזרח פקיסטן, העם לא יכול היה להשלים עם גודל התבוסה; הפגנות ספונטניות פרצו ברחובות ערי המטרופולין הגדולות בפקיסטן. לדברי היסטוריונים פקיסטנים, הטראומה הייתה קשה ביותר, ועלות המלחמה עבור פקיסטן במונחים כספיים ובמשאבי אנוש הייתה גבוהה מאוד. ממשל יחיא נפל כאשר הנשיא יחיא חאן העביר את נשיאותו לזולפיקר עלי בוטו, שהושבע ב-20 בדצמבר 1971 לנשיא.
אובדן מזרח פקיסטן ריסק את יוקרתו של הצבא הפקיסטני. פקיסטן איבדה מחצית מהצי שלה, רבע מחיל האוויר שלה ושליש מצבאה.
ב-20 בינואר 1972, פקיסטן תחת בוטו פתחה בפיתוח חשאי של נשק גרעיני במטרה "לעולם לא לאפשר פלישה זרה נוספת לפקיסטן".
אחרי המלחמה > בנגלדש

כתוצאה מהמלחמה הפכה מזרח פקיסטן למדינה עצמאית, בנגלדש, כמדינה המוסלמית הרביעית באוכלוסיית העולם ב-16 בדצמבר 1971.
בעקבות המלחמה > פקיסטן

לאחר המלחמה, ממשלת פקיסטן הקימה ועדת חקירה בראשות נשיא בית המשפט העליון של פקיסטן חמודור רחמן, בנגלי אתני. ועדת החקירה מונתה לבצע חקירות יסודיות על הכשלים המודיעיניים, האסטרטגיים, המדיניים והצבאיים שגרמו לתבוסת פקיסטן.
הדו"ח שהגישה ועדת החקירה ביולי 1972 לא פורסם לציבור. בתחילה, היו 12 עותקים שהושמדו, למעט אחד שנשמר וסווג כ"סודי ביותר". בשנת 1976 הוגש דו"ח משלים שסומן גם הוא כמסווג.
בשנת 2000 הדו"ח המשלים הודלף לכתב פוליטי בפקיסטן. הדו"ח הראשון עדיין מסווג.
הדו"ח חשף כישלונות צבאיים רבים, ואישר את הביזה, האונס והרציחות המיותרות שבוצעו על ידי צבא פקיסטן. הוא הטיל את האשמה על גנרלים של צבא פקיסטן, והאשימה אותם בהוללות, הברחות ופשעי מלחמה. הוועדה המליצה על משפט פומבי של גנרלים מצבא פקיסטן, אך בפועל לא ננקטו פעולות נגד האחראים.
הוועדה, לעומת זאת, דחתה את ההאשמה לפיה 200,000 נערות בנגליות נאנסו על ידי צבא פקיסטן. הוועדה גם טענה כי "כ-26,000 בני אדם (נהרגו) במהלך הפעולה של צבא פקיסטן".
בעקבות המלחמה > הודו

ב-2 ביולי 1972, נערכה פסגה הודית-פקיסטנית בשימלה בהימאצ'ל פרדש שבהודו, שם נחתם הסכם שימלה (אנ') בין נשיא פקיסטן זולפיקאר עלי בוטו וראשת ממשלת הודו אינדירה גנדי. בהסכם הכירה פקיסטן בעצמאות בבנגלדש בתמורה להחזרת השבויים הפקיסטניים. במהלך חמשת החודשים שאחר כך, הודו שחררה יותר מ-90,000 שבויי מלחמה פקיסטנים.
בהסכם גם הסכימה הודו להשיב כ-13,000 קמ"ר שנכבשו על ידי הודו במהלך המלחמה, אך הודו שמרה על כמה אזורים אסטרטגיים, כמו טורטוק. עם זאת, המתנגדים ההודיים ביקרו את ההסכם וטענו שהוא רך מדי.
בשנת 1973, הודו ופקיסטן הגיעו לפשרה נוספת כאשר שתי המדינות חתמו על הסכם משולש עם בנגלדש.
בעקבות המלחמה > בנגלדש

בית הדין בינלאומי לחקירת פשעי המלחמה הוקם בשנת 2010 בבנגלדש כדי לחקור ולהעמיד לדין חשודים ברצח העם שבוצע ב-1971 על ידי צבא פקיסטן ומשתפי הפעולה המקומיים שלהם.
ראו גם

מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה
מלחמת הודו–פקיסטן השנייה
ג'ייקוב פרג' רפאל ג'ייקוב
הערות שוליים

1 2  על המשמר, מה תוליד ההתפייסות בין פקיסטן לבנגלדש, על המשמר, 7 במרץ 1974
↑  דיטר דיקון, פקיסטן במצב חסר־תקווה, דבר, 22 בנובמבר 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543456105171  LCCN: sh85064961  NKC: ph139137 
איור המציג יחידות צבאיות ותנועות כוחות בגזרה המזרחית של המלחמה.
אוניית PNS גאזי שקע ליד מצוף בויסאקפאטנאם ליד החוף המזרחי של הודו, הספינה הראשונה להפגע מצוללת במים סביב תת-היבשת ההודית
חיל הים ההודי הטיל הסגר על קווי הסחר והאספקה של פקיסטן במפרץ בנגל במזרח. חיל האוויר הפציץ ופשט על עיירות במזרח פקיסטן
נושאת המטוסים ההודית INS ויקרנט משגר מטוס אליז (אנ')
מטוסי מיג-21 של חיל האוויר ההודי במהלך המלחמה
האנגר מטוסים הרוס בשדה התעופה בדאקה לאחר תקיפה אווירית הודית.
מפה המציגה את פקיסטן ומזרח פקיסטן; ביניהם היה 1,000 מיל (1,600 קילומטרים) של טריטוריה הודית
תותח RCL 105 מ"מ ג'ונגה שהרס את רוב הטנקים במהלך קרב לונגוואלה
"מברק בלאד" במחאה נגד הזוועות שבוצעו במלחמת השחרור של בנגלדש
U-39 (1938)

| --- | --- |

U-37, צוללת מטיפוס IX
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  הצוללות הגרמניות במלחמות העולם הראשונה והשנייה 
 צי:  הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה
 דגל הצי:  
 סדרה:  הצוללות מדגם IX
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  אה.גה. וזר 
 הוזמנה:  29 ביולי 1936
 תחילת הבנייה:  2 ביוני 1937
 הושקה:  22 בספטמבר 1938
 תקופת הפעילות:  10 בדצמבר 1938 – 14 בספטמבר 1939 (279 ימים)
 אחריתה:  הוטבעה
 מיקום:  58°32′00″N 11°49′00″W﻿ / ﻿58.53333333°N 11.81666667°W﻿ / 58.53333333; -11.81666667 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  1,032 טון בציפה, 1,153 טון בצלילה
 אורך:  76.5 מטר, 58.75 מטר אורך גוף הלחץ
 רוחב:  6.51 מטר, 4.4 מטר רוחב גוף הלחץ
 שוקע:  4.7 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18.2 קשר בציפה, 7.7 קשר בצלילה
 עומק צלילה:  230 מטר
 גודל הצוות:  48 איש
 טווח שיוט:  19,400 ק"מ בציפה במהירות 10 קשר, 120–144 ק"מ בצלילה רציפה במהירות 4 קשר
 הנעה:  2 מנועי דיזל 9 צילינדרים בעלי 4,400 כוח סוס, 2 מנועים חשמליים בעלי 1,000 כוח סוס
 אמצעי לחימה
 חימוש:  6 צינורות טורפדו 21 אינץ' – 4 בחרטום ו-1 בירכתים, תותח 105 מ"מ על הסיפון, 180 פגזים, תותח 37 מ"מ, תותח נ"מ 20 מ"מ, 22 טורפדות
 
הצוללת הגרמנית U-39 הייתה צוללת מטיפוס IXA של הקריגסמרינה שפעלה משנת 1938 ועד לימים הראשונים של מלחמת העולם השנייה.
היא הוזמנה על ידי הקריגסמרינה ב-29 ביולי 1936 כחלק מתוכנית החימוש מחדש (Aufrustung) בגרמניה, שהייתה בלתי חוקית על פי תנאי הסכם ורסאי. השדרית ל-U-39 הונחה ב-2 ביוני 1937, על ידי DeSchiMAG AG Weser מברמן. היא נכנסה לשירות ב-10 בדצמבר 1938 תחת פיקודו של קפיטן-לויטננט גרהרד גלאטס.
ב-14 בספטמבר 1939, 27 ימים בלבד לאחר שהחלה את הסיור הראשון שלה, ניסתה U-39 להטביע את נושאת המטוסים הבריטית אה"מ ארק רויאל על ידי ירי שני טורפדות לעברה. עקב פגם טכני הטורפדות התפוצצו לפני שהגיעו ליעדם. ה־U-39 ניצודה מיד על ידי שלוש משחתות בריטיות והושבתה עם מטעני עומק. לאחר שהצוות הצליח לעלות מחדש עם הצוללת שטבעה כל אנשי הצוות נלכדו במהלך הפינוי.
U-39 הייתה הצוללת הגרמנית הראשונה שהוטבעה במלחמת העולם השנייה.
תכנון

כאחת משמונת הצוללות הגרמניות המקוריות מטיפוס IX, שסומנה מאוחר יותר IXA, ל-U-39 הייתה תפוסה של 1,032 טונות (1,016 טונות ארוכות) כאשר שטה על פני השטח ו-1,153 טונות (1,135 טונות ארוכות) בזמן הצלילה. היה לה אורך כולל של 76.50 מטרים (251 רגל), אורך גוף לחץ של 58.75 מטרים (192 רגל 9 אינץ'), רוחב של 6.51 מטרים (21 רגל 4 אינץ'), גובה של 9.40 מטרים (30 רגל 10 אינץ'), ושוקע של 4.70 מטרים (15 רגל 5 אינץ'). הצוללת הונעה על ידי שני מנועי MAN M 9 V 40/46 מוגדשים ארבע פעימות, תשעה צילינדרים דיזל, שהפיקו סך של 4,400 כוחות סוס (3,240 קילוואט) לשימוש כאשר שטה על פני השטח, שני מנועים חשמליים שתי פעימות של זימנס-שוקרט 2 GU 345/34 המפיקים סך של 1,000 כוחות סוס (740 קילוואט) לשימוש בזמן הצלילה. היו לה שני צילינדרים ושני מדחפים בקוטר 1.92 מטרים (6 רגל). הצוללת הייתה מסוגלת לפעול בעומקים של עד 230 מטרים (750 רגל).
לצוללת הייתה מהירות מרבית מעל פני השטח של 18.2 קשרים (33.7 קמ"ש) ומהירות צלילה מקסימלית של 7.7 קשרים (14.3 קמ"ש). כשהצוללת מתחת לפני המים, היא יכלה לפעול לאורך 65–78 מיילים ימיים (120–144 ק"מ) במהירות של 4 קשרים (7.4 קמ"ש); כאשר עלתה, היא יכלה להפליג לטווח של 10,500 מיילים ימיים (19,400 ק"מ) במהירות 10 קשרים (19 קמ"ש). ל-U-39 הותקנו שישה צינורות טורפדו בקוטר 53.3 סנטימטרים (21 אינץ') (ארבעה מותאמים בחרטום ושניים בירכתיים), 22 טורפדות, תותח ימי 10.5 ס"מ (4.13 אינץ') SK C/32‏, 180 פגזים, ותותח 3.7 ס"מ (1.5 אינץ') C/30 אחד. על הצוללת שירתו 48 אנשי צוות.
היסטוריית שירות > סיור וטביעה

U-39 ניהלה רק סיור מלחמה אחד במהלך כל הקריירה שלה, כחלק משייטת הצוללות ה-6. היא עזבה את וילהלמסהאפן עם U-31, U-32, U-35 ו־U-53 שכולם היו גם חלק מהשייטת השישית, ב-19 באוגוסט 1939, כהכנה לתחילת מלחמת העולם השנייה. היא פנתה לים הצפוני ולבסוף הקיפה את האי הבריטי. לפני טביעתה, U-39 הותקפה בים הצפוני ב-10 בספטמבר כשהייתה בדרכה לאיים הבריטיים. היא ספגה פצצות עומק על ידי כלי שיט בריטי לא מזוהה ונאלצה לצלול לעומק 100 מטר (328 רגל) כדי לברוח מההתקפה.
ב-14 בספטמבר 1939, לאחר 27 ימים בלבד בים, ירתה U-39 שני טורפדות לעבר נושאת המטוסים הבריטית אה"מ ארק רויאל מול שרטון רוקול מצפון-מערב לסקוטלנד. תצפיות הבחינו בנתיבי הטורפדות וארק רויאל פנתה לעבר המתקפה, הקטינה את חתך הרוחב שלה וגרמה לשני הטורפדות להחטיא ולהתפוצץ מחוץ ליעדם. בעקבות המתקפה הכושלת, שלוש משחתות בריטיות בסביבת ארק רויאל, אה"מ פאקנור, אה"מ פיירדרייק, ואה"מ פוקסהאונד זיהו את U-39. כל שלוש המשחתות הטילו על הצוללת פצצות עומק ושניות לאחר שפיירדרייק שחררה את מטעני העומק שלה, U-39 עלתה. פוקסהאונד, שהייתה הקרובה ביותר לצוללת, אספה 25 אנשי צוות בעוד שפאקנור הצילה 11 ופיירדרייק הצילה את שמונה הנותרים. לאחר מכן נלקחו אנשי הצוות לחוף בסקוטלנד ובילו את שארית המלחמה במחנות שבויים שונים, כולל מצודת לונדון, לפני שנשלחו לקנדה.
U-39 הייתה הראשונה מבין צוללות רבות שהוטבעו במלחמת העולם השנייה; ב-58°32′N 11°49′W﻿ / ﻿58.533°N 11.817°W﻿ / 58.533; -11.817.
היסטוריית שירות > לאחר מכן

ארבע צוללות נוספות הצטרפו ל־U-39 בסיור חסר המזל שלה, U-31‏, U-32‏, U-53 ו-U-55. על פי דיווח של Seekriegsleitung (פיקוד הצי העליון הגרמני) ב-22 בספטמבר 1939, U-32 ו-U-53 פנו חזרה לנמל הבית שלהם קיל בעוד שרק U-31 ו-U-35 נותרו באזור המבצעי שמצפון לאי הבריטי. על פי התוכנית, U-39 הייתה צריכה להגיע גם לקיל. עם זאת, לא היה מגע עם הצוללת במשך מספר ימים. חוסר תגובה מ-U-39, למרות מספר בקשות למסור את מיקומה הנוכחי, החל לעורר את השמועות שהיא טבעה. אמונה זו אושרה מאוחר יותר על ידי שידור רדיו בריטי המפרט את הגעתם של שבויי המלחמה הגרמנים הראשונים ששירתו בקריגסמרינה, לתחנת רכבת בלונדון כמה ימים לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  Helgason, Guðmundur. "Type IX long range boats". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-1 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Helgason, Guðmundur. "The Type IXA boat U-39". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-3 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "U-boat losses-1939". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-17 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Patrol info for U-39 (First patrol)". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-3 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "U-39 The First U-boat to be Sunk in World War II". HMS Firedrake Page 20. HMS Firedrake.com. נבדק ב-3 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
דלאוור

ערך זה עוסק במדינה בארצות הברית. אם התכוונתם לנהר, ראו .
דלאוור (באנגלית: Delaware ‏האזנהקובץ:En-us-Delaware.ogg‏Ⓘ‏) היא מדינה במזרח ארצות הברית, הידועה בכינויה "המדינה הראשונה" מהיותה הראשונה מבין 13 מושבות אמריקה שאישרה את חוקת ארצות הברית ב-7 בדצמבר 1787. היא גובלת בדרומה ובמערבה במרילנד, בצפון-מזרחה בניו ג'רזי ובצפונה בפנסילבניה.
מקור השם

המדינה נקראת על שם נהר הדלאוור, אשר בתורו גזר את שמו משמו של תומאס ווסט, הברון דה לה וור השלישי (Thomas West, 3rd Baron De La Warr; ‏1577–1618), אציל אנגלי והמושל הקולוניאלי הראשון של וירג'יניה, שכיהן בעת שהנהר נחקר לראשונה על ידי אירופאים. אינדיאנים דלווארים, שם שהיה שגור בידי אירופאים כלפי בני שבט הלנאפי, שהיו ילידי עמק הדלאוור, גזרו את שמם גם כן מאותו המקור.
שם המשפחה דה לה וור (De La Warr) מגיע מסאסקס והוא ממקור אנגלו-נורמני.
היסטוריה

המתיישבים האירופאים הראשונים שהתיישבו בדלאוור, היו מתיישבים הולנדיים שהתיישבו במקום שנקרא על ידם "סוואננדייל" (כיום לואיס), בשנת 1631.
מאוחר יותר נקרא המקום "שוודיה החדשה" על ידי מתיישבים שוודים בהנהגתו של פטר מינואי שהתיישבו בשנת 1638 בפורט כריסטינה (כיום וילמינגטון).
שם המדינה, דלאוור, נקרא על שם תומאס וסט, הברון דה לא וור, שהיה מושל מושבת וירג'יניה.
הזיכיון להקמת המושבה ניתן לוויליאם פן בשנת 1682 על ידי מלך אנגליה ג'יימס השני עוד בהיותו הדוכס מיורק, והמושבה הייתה בהתחלה חלק ממושבת פנסילבניה. בשנת 1704 הפכה למושבה עצמאית ולה בית נבחרים עצמאי, ובשנת 1710 הוקמה מועצה מבצעת נפרדת מזו של פנסילבניה.
קסיליוס קאלוורט, הבארון ממרילנד, (Cæcilius Calvert) תבע את ויליאם פן בבית המשפט העליון של האוצר (High Court of Chancery) בטענה כי הזיכיון ניתן לו. המשפט נמשך למעלה מ-100 שנים, והמשיכו בו היורשים של פן וקאלוורט.
הפשרה שהוצעה לבסוף על ידי בית המשפט הייתה קביעת קו גבול - קו מייסון דיקסון שמופה על ידי צ'ארלס מייסון וג'רמיה דיקסון בין השנים 1763–1767, והמהווה כיום את הגבול בין דלאוור למרילנד, וחלק מהגבול בין דלאוור ופנסילבניה.
דלאוור הייתה אחת מ-13 המושבות שמרדו נגד השלטון הבריטי במהפכה האמריקנית בשנת 1776. בשנת 1792 אימצה המדינה את החוקה הראשונה שלה, וקראה לעצמה "מדינת דלאוור" ולמושל הראשון ניתן התואר "נשיא מדינת דלאוור".
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, על אף היותה של דלאוור מדינת עבדות, נשארה חלק מהאיחוד לאחר משאל עם שנערך בה ב-3 בינואר 1861 בה הצביעו האזרחים נגד פרישה.
לאחר תום המלחמה הצביעו התושבים ב-18 בפברואר 1865 נגד קבלת התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, אולם התיקון עבר ברוב של מדינות אחרות. התיקון אושר לבסוף על ידי המדינה ב-12 בפברואר 1901 - 40 שנה לאחר כניסתו לתוקף.
גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דלאוור גובלת בצפונה במדינת פנסילבניה, במזרחה בנהר דלאוור ובאוקיינוס האטלנטי, ובמערב ובדרום במדינת מרילנד.
העיר הגדולה במדינה היא וילמינגטון, ובירת המדינה היא העיר דובר.
בדובר נמצא אחד מבסיסי חיל האוויר האמריקני הגדולים ביותר.
גאוגרפיה > טופוגרפיה

דלאוור שוכנת בשטח מישורי. הנקודה הגבוהה ביותר במדינה, גובהה כ-100 מטרים מעל פני הים. בצפונה של המדינה ישנן גבעות נמוכות. בדרומה של המדינה מישור חולי, ולעיתים אזורי ביצות.
נהר הדלאוור נשפך למפרץ צ'ספיק. הנהרות העיקריים הם כריסטינה וברנדיווין. נהר כריסטינה מאפשר לאוניות משא להגיע לווילמינגטון.
גאוגרפיה > אקלים

דלאוור מצויה במישור החוף האטלנטי. האקלים ממוזג בשל הקרבה לאוקיינוס האטלנטי, החלק הדרומי של המדינה הוא בעל אקלים סובטרופי, עם קיצים חמים ולחים, וחורף מתון. צפון המדינה הוא בעל אקלים מעבר עם חורפים מושלגים.
ממשל ופוליטיקה

דלאוור היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת - מושל מדינת דלאוור, מחוקקת - המורכבת משני בתים: האספה הלאומית של דלאוור והסנאט של דלאוור, ושופטת, בראשה עומד בית המשפט העליון של דלאוור. המדינה מאפשרת התערבות ישירה של האזרחים על ידי יוזמה אזרחית, משאל עם, Recall Election ואישור חוק. בירת המדינה הנוכחית היא דובר. דלאוור ייחודית בכך שיש בה בתי דין של אוצר (Chancery), הדנים בסעדים מן היושר (equity). כמו כן, מתאפיינת בחוק חברות נוח לחברות ובבית משפט לדיני חברות שזוכה למוניטין מעולה בקנה מידה עולמי.
החוקה הנוכחית של דלאוור - הרביעית במספרה של מדינה זו, אומצה בשנת 1897, וקובעת כי למדינה שלוש רשויות - מבצעת, מחוקקת ושופטת. הרשות המבצעת בדלאוור מורכבת מהמושל, סגן המושל, התובע הראשי, מזכיר המדינה, שר האוצר, State Controller, State treasurer, Insurance Commissioner, ושר החינוך. כל בעלי התפקידים נבחרים בנפרד לתקופה של ארבע שנים, ומוגבלים בשתי כהונות. ייתכן מצב בו ברשות המבצעת יושבים נבחרים ממפלגות שונות. הבחירות לתפקידים מתקיימות באותו הזמן. המושל הנוכחי של דלאוור הוא ג'ון קרני, חבר המפלגה הדמוקרטית.
בבית המחוקקים 21 חברי סנאט הנבחרים לתקופה של ארבע שנים ו-41 חברי אספה מחוקקת הנבחרים לתקופה של שנתיים. בחירות נעשות מדי שנתיים, ומחצית מחברי הסנאט מועמדים לבחירה בכל מערכת בחירות. למפלגה הדמוקרטית רוב בשני בתי המחוקקים.
בבית המשפט העליון של דלאוור חמישה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים. שיטת המשפט היא שיטת המשפט המקובל האנגלי, אך ישנה השפעה של המשפט האזרחי הספרדי.
דלאוור היא מדינה ליברלית באופייה, ומאז מערכת הבחירות של שנת 1992 היא מצביעה באופן קבוע למפלגה הדמוקרטית. בנוסף רוב מצביעיה הרשומים חברי המפלגה הדמוקרטית.
ב-2020 נבחרה לסנאט המדינתי שרה מקברייד ובינואר 2021 הפכה להיות הסנטוארית הטרנסג'נדרית הראשונה בסנאט המדינתי של דלאוור ושל מדינה כלשהי בארצות הברית. אשר הודיעה כי תתמודד ב-2024 לבית הנבחרים של ארצות הברית.
לדלאוור 3 קולות (אלקטורליים) - 2 סנאטורים וחבר בית הנבחרים בודד המייצגים אותה, בבחירות לנשיאות ארצות הברית. הסנאטורים המייצגים את המדינה הם טום קארפר וכריס קונס הדמוקרטים. נציגתה היחידה בבית הנבחרים היא ליסה בלאנט רוצ'סטר, המכהנת בבית הנבחרים מאז 2017.
נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן ייצג את דלאוור במשך 36 שנים, מ-1973 ועד 2009.
דמוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמוגרפיה > הערים הגדולות

וילמינגטון
דובר
ניוארק
מידלטאון
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התוצר המדינתי הגולמי של דלאוור בשנת 2003 היה 49 מיליארד דולר אמריקאי. התוצרת לנפש היא $34,199 (התשיעית בארצות הברית).
התוצרת החקלאית של דלאוור מתבססת על עופות, פולי סויה ותירס. התוצרת התעשייתית העיקרית היא: מוצרי נייר, גומי ופלסטיק.
השכלה

מועצת החינוך של דלאוור, הייתה אחת מהמועצות שבעקבות פסק דין שניתן לטובתן - פסק דין בלטון נגד גבהארט הוגש ערעור לבית המשפט העליון הידוע כפסק דין בראון נגד מועצת החינוך שבעקבותיו נאסרה הפרדה בין תלמידים שחורים ולבנים בבתי הספר. מקרה בנטון, עליו ערערה המדינה דווקא, היה היחיד מבין ארבעה המקרים שהדיון בהן אוחד במסגרת פ"ד בראון, בו בית המשפט קבע כי אכן יש להתיר הרשמה של שחורים לבתי ספר לבנים.
השכלה > מכללות ואוניברסיטאות

| --- | --- |
 בית הספר למשפטים באוניברסיטת ויידנר  אוניברסיטת מדינת דלאוור  המכללה הטכנית והקהילתית של דלאוור  אוניברסיטת דרקסל:  מכללת גולדי ביקון  אוניברסיטת דלאוור  מכללת וסלי  מכללת וילמינגטון
ספורט

בדלאוור שתי קבוצות ספורט מקצועניות - הסלעים הכחולים של וילמינגטון (Wilmington Blue Rocks) - קבוצת כדור בסיס, והגריפונים של דלאוור (Delaware Griffins) קבוצת כדורגל אמריקני לנשים.
סמלי המדינה

| סמלי מדינת דלאוור> דגל.דגל דלאוור Flag of Delaware | סמלי מדינת דלאוור> סמל.סמל דלאוור Seal of Delaware | סמלי מדינת דלאוור> מוטו. | סמלי מדינת דלאוור> כינוי. |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | "חירות ועצמאות" "Liberty and Independence" | "המדינה הראשונה" "The First State" |
| עץ | פרח | ציפור | חיה |
| צינית אופאקה Ilex opaca | פרח האפרסק Prunus persica | דלאוור בלו הן Delaware Blue Hen | שועל אפור מצוי Gray fox |
ראו גם

מחוזות דלאוור
הערות שוליים

↑  היסטוריה בארה"ב: טרנסית נבחרה לסנאט של מדינה, באתר ynet, 4 בנובמבר 2020
↑  "Delaware", Religious Landscape Study, Pew Research Center
↑  "U.S. Census Bureau Data". U.S. Census Bureau. 2010. Retrieved 2011-07-13.
1 2  American FactFinder - Results
↑  "Annual Estimates of the Resident Population: April 1, 2010 to July 1, 2013". United States Census Bureau. Retrieved 6 September 2014.
↑  "Table 1. Annual Estimates of the Population of Metropolitan and Micropolitan Statistical Areas: April 1, 2010 to July 1, 2014" (CSV). 2014 Population Estimates. United States Census Bureau, Population Division. March 2015. Retrieved March 26, 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559520005171  BNE: XX458146  BnF: cb11995405r (data)  CiNii: DA01381158  GND: 4085407-3  ISNI: 0000 0004 0405 8613  LCCN: n79041720  MusicBrainz: 7a0e4090-2ab5-4a28-acef-6173e3885fa7  NARA: 10045285  NKC: ge191428  RERO: 02-A003165896  SELIBR: 142726  SUDOC: 176574115  VIAF: 235924579   WorldCat (עם VIAF): 235924579 
מפת צפיפות האוכלוסין של מדינת דלאוור
ארטי לאנג

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1967 (בן 57) ליווינגסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סיטון הול  תיכון יוניון  Connecticut School of Broadcasting 
 www.artiequitter.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ארתור סטיבן "ארטי" לאנג ג'וניור (באנגלית: Arthur Steven Lange Jr; נולד ב-11 באוקטובר 1967) הוא קומיקאי אמריקאי, שחקן, סופר ומנחה פודקאסטים. לאנג ידוע כחבר קבוע בתוכנית המערכונים והסאטירה Mad TV בה השתתף בין השנים 1995 ועד 1997 וכהיותו חבר קבוע בצוות התוכנית The Howard Stern Show עד לעזיבתו בשנת 2009.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

נולד וגדל בליווינגסטון בניו ג'רזי, לנג עבד תחילה כסבל בנמל ונהג המונית כדי לעזור בפרנסת משפחתו לאחר מותו של אביו המשותק. ב-1987, הוא הופיע בפעם הראשונה בתור סטנד-אפיסט ובתחילת שנות ה-90 החל להופיע באופן קבוע במועדונים בניו יורק וסביבותיה.
בשנת 1995, לאנג עבר ללוס אנג'לס כחבר בצוות העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה Mad TV. במהלך העונה השנייה נעצר בגין החזקת קוקאין דבר שהוביל לעזיבתו את התוכנית ותחילת תהליך שיקום.
בשנת 1998 שיחק לאנג בסרט "עבודה מלוכלכת" של הבמאי בוב סאגט, ובסדרת הטלוויזיה "המופע של נורם" ברשת ABC בכיכובו של נורם מקדונלד.
בשנת 2001 שב לאנג לניו ג'רזי והפך לחבר קבוע בתוכנית The Howard Stern Show עד לשנת 2009. במהלך עבודתו בתוכנית הוא כתב, הפיק וכיכב בסרט Beer League, הפיק שני אלבומים של מופע הסטאנד אפ שלו ופרסם את ספרו הראשון Too Fat to Fish.
בשנים 2017–2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה נופל וקם.