stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל מוזס נאגבקר
קריירה צבאית

שמואל התגייס לחברה המזרחית בריטית ההודית (מיליציות בריטיות בהודו) לרגימנט ה-10 ב-1 באוקטובר 1832 בגיל 16 בלבד.
את שמונה השנים הראשונות לשירותו הוא העביר בתת-היבשת ההודית. בשנת 1840 נשלח גדודו לעיר עדן בתימן, שם שירת עד שנת 1844, עת גדודו נשלח שוב להודו להשתתף במלחמת דרום מרהטה (1845-1844). במלחמה זו, ב-1 בדצמבר 1844, לקח חלק בקרב כנגד המורדים במבצר "פאהאלה", שם כוח בריטי יחד עם גדודו של שמואל שהובל על ידי הגנרל ד'לאמוטה פרץ את החומות וכבש את המבצר. במסגרת מבצע זה שמואל נפצע קל.
במרד ההודי הגדול (1858-1857) שמואל השתתף בקרבות: קוטהא, פאדון, צ'אנדרי, הסארי, גוואליור, ראווארי, ביג'אפור, קהודאיי, הקרב הגדול בג'האנסי וקהאירה.
על שירותו במלחמה זכה במדליית המרד ההודי הגדול מידי שלטונות הראג'.
תוצאות המרד היו שהשלטון הבריטי שהיה עד אותה עת עקיף דרך החברה המזרחית הבריטית ההודית הפך לישיר, הכתר הבריטי לקח את המושכות לידיו ובכך צבא המיליציות עבר ישירות להיות תחת הכתר הבריטי.
באותה העת כ-50 אחוז מקציני צבא המיליציות היו מקרב קהילת בני ישראל (הודו).
בשנת 1867 נשלח שמואל עם גדודו לממלכת אתיופיה (אביסיניה כפי שנקראה בפי הבריטים) והיווה בין הכוחות החלוצים של הבריטים בהנהגת הברון של מגדלה רוברט נאפייר ונלחמו במלחמת אביסיניה (1868-1867) כנגד תוודרוס השני, קיסר אתיופיה.
שם זכה שמואל במדליה נוספת, מדליית מערכת אתיופיה.
בתאריך 28 בדצמבר 1871 השתחרר משירות בצבא הבריטי בדרגת סובידאר מייג'ור, דרגת הקצונה הבכירה ביותר לקצין שאיננו בריטי, מקבילה למג"ד בכיר.
בתור מנהיג דתי

לאחר שחרורו משירות צבאי פנה שמואל למתן שירותי דת בקהילתו.
בחזרתו לעיר הולדתו טהנה הפך לחזן העיר ופתח בית כנסת בביתו הגדול ולאחר מכן שכר חלקת אדמה שם הקים בית תפילה לקהילה אשר לאחר מכן הפך לבית הכנסת "שערי שמיים" (נקרא לפעמים גם שערי גן-עדן).
שמואל שימש כמפקח בנייה בעת הקמת בית הכנסת שהחל בתאריך 26 במרץ 1878 ואשר בנייתו נסתיימה בתאריך 29 בדצמבר 1879.
יחד עם שמואל אשר תרם את הכסף להקמת בית הכנסת היו חבריו קצינים יוצאי הצבא הבריטי, סובידאר מייג'ור חסקאלג'י ישראל פנקר וסמסון דויד מהדקר.
שמואל נפטר בחודש ספטמבר בשנת 1904 ונקבר בעיר בנגלור, קברו הוא הקבר הראשון בבית העלמין היהודי הגדול, את חלקת בית העלמין תרם מלך מייסור וידידו האישי המהרג'ה (מלך) קרישנה ראג'ה וואדיאר ה-6.
משפחתו

שמואל נישא בראשונה בגיל צעיר וכאשר עבר לשרת בעדן, תימן משפחתו עברה עמו כנהוג בזמני עבר ושם נולד בנו הבכור אברהם שמואל נאגבקר (1843 – 27 בינואר 1919) המהנדס הראשון מקרב "בני ישראל". יש האומרים שפגש שם באישה יהודייה מקומית והתחתן.
לאחר פטירת אשתו הראשונה התחתן בשנית עם סוזה (שושנה), ממנה נולדו לו 2 ילדים נוספים: ראובן שמואל נאגבקר (09 ביולי 1861 – 1931) מפקח משטרה ידוע מאוד בשל הצלחותיו וציוניו לשבח . רחל (1865-31.07.1941) אשר התחתנה עם יוסף יצחק דיווקר קמודן מוכאדם צאצאו של שמואל יחזקאל דיווקר.
צאצאיו הרבים של שמואל היו חלוצים בתחומים רבים, הן בתעשיית הקולנוע ההודי והן במקצועות בכירים ברחבי האימפריה הבריטית. צאצאיו הגיעו לדרגות בכירות בארגון הבונים החופשיים.
הסופר הישראלי אליעז ראובן-דנדקר הוא צאצאו הישיר דרך בתו של שמואל, רחל.
ראו גם

בני ישראל (הודו)
לקריאה נוספת

חיים שמואל קהימקר, ההיסטוריה של הבני-ישראל מהודו, הוצאת דייג, 1937
ניסים מוזס, Bene Israel of India-Heritage and Customs, מוזיאון מורשת בני-ישראל ומרכז גנאלוגי, 2015
אליעז ראובן-דנדקר, הענף השונה-סיפור צאצאיו של יצחק בן דאדא קמודן דיווקר, קמודן מוכאדם, 2016
אליעז ראובן-דנדקר, אז מה הקר שלך?, קמודן מוכאדם בסיוע מרכז מורשת יהדות קוצ'ין, 2018
אליעז ראובן-דנדקר, הג'מאט-א. נשים מעוררי השראה מקהילת הבני ישראל מהודו, הוצאת קמודן מוכאדם, 2020
שטפן רויטר

שטפן רויטר (בגרמנית: Stefan Reuter; נולד ב-16 באוקטובר 1966) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן הימני, וזוהה בעיקר עם בורוסיה דורטמונד, עמה זכה בליגת האלופות בעונת 1996/97. לרויטר 69 הופעות במדי נבחרת גרמניה, עמה זכה במונדיאל 1990 וביורו 1996.
רויטר נודע בזכות מהירותו, וכונה "טורבו".
קריירה > נירנברג

שטפן רויטר התחיל את קריירת הבוגרים בנירנברג בעונת 1984/85, כאשר הקבוצה שיחקה בבונדסליגה השנייה. בעונת הבכורה שלו בקבוצה, ערך רויטר 25 הופעות, הבקיע שלושה שערים, וסייע לקבוצה להעפיל לבונדסליגה מהמקום הראשון. בשלוש העונות הבאות, רויטר הפך לשחקן הרכב קבוע בנירנברג, והחמיץ שני משחקי ליגה בלבד בשלוש עונות. בעונת החזרה של נירנברג לבונדסליגה, 1985/86, הבקיע רויטר שני שערים, ונירנברג סיימה במקום ה-12. בעונת 1986/87 הבקיע רויטר שישה שערים ונירנברג סיימה תשיעית. בעונתו האחרונה של רויטר בנירנברג, 1987/88, הבקיע רויטר שני שערים, ונירנברג סיימה עונה מוצלחת במיוחד במקום החמישי, כשרויטר משתף פעולה עם יורן אנדרסן, דיטר אקשטיין ומנפרד שוואבל. לאחר עונה זו רויטר זכה להתעניינות של מועדונים גדולים, ועזב את נירנברג, בה ערך 125 הופעות וכבש 13 שערים.
קריירה > באיירן מינכן

בקיץ 1988 עבר רויטר לבאיירן מינכן, שם שיחק במשך שלוש עונות. רויטר זכה באליפות הבונדסליגה עם באיירן מינכן בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1988/89, כאשר הוא שיתף פעולה עם לודוויג קוגל, אולף תון, האנזי פליק והנס דורפנר. בעונת 1989/90 זכה רויטר עם באיירן מינכן באליפות שנייה ברצף, והגיע עם הקבוצה לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, שם הודחה הקבוצה על ידי מילאן בשערי חוץ. בתום עונה זו, זכה רויטר במשחק הסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 1–4 בגמר על קייזרסלאוטרן, במשחק בו רויטר הבקיע את השער הראשון. בעונת 1990/91, שהייתה האחרונה של רויטר בבאיירן מינכן, הוא הבקיע ארבעה שערי ליגה שהיו הראשונים שלו בבאיירן מינכן, אך הקבוצה סיימה במקום השני בבונדסליגה, מרחק שלוש נקודות מהאלופה קייזרסלאוטרן. באותה עונה, הגיע רויטר עם באיירן מינכן שוב לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, בו הודחה הקבוצה על ידי הכוכב האדום בלגרד. בתום עונה זו, עזב רויטר את באיירן מינכן לאחר שערך בשורותיה 95 הופעות ליגה, וחתם ביובנטוס.
קריירה > יובנטוס

בקיץ 1991 חתם רויטר ביובנטוס, שם שיחק עונה אחת וערך 28 הופעות, כשהוא משתף פעולה עם בן ארצו יורגן קולר ועם סלבטורה סקילאצ'י, רוברטו באג'ו ופיירלואיג'י קזיראגי. יובנטוס סיימה את עונת 1991/92 במקום השני, מרחק שמונה נקודות מהאלופה מילאן. גם בגמר הגביע האיטלקי נחלו יובנטוס ורויטר אכזבה, כאשר ניצחו את פארמה 1-0 במשחק הראשון, אך הפסידו 0–2 בגומלין, ופארמה זכתה בגביע. רויטר שיחק את מלוא 180 הדקות בגמר זה. לאחר עונה אחת, עזב רויטר את יובנטוס לאחר שלא התאקלם, וחזר לגרמניה כאשר חתם בבורוסיה דורטמונד.
קריירה > בורוסיה דורטמונד

בקיץ 1992 חזר רויטר לבונדסליגה וחתם בבורוסיה דורטמונד. בעונתו הראשונה בקבוצה, 1992/93, סיים רויטר עם דורטמונד במקום הרביעי בבונדסליגה, והגיע עם הקבוצה לגמר גביע אופ"א, בו הובסה דורטמונד במפגש כפול על ידי קבוצתו הקודמת של רויטר יובנטוס בתוצאה המצטברת 1–6. בעונת 1993/94 סיימו רויטר ודורטמונד שוב במקום הרביעי בבונדסליגה. בעונת 1994/95 רויטר היה חלק מזכייה של בורוסיה דורטמונד באליפות הבונדסליגה, מרחק נקודה אחת מהסגנית ורדר ברמן, כאשר הוא הבקיע ארבעה שערים, שהיו שערי הליגה הראשונים שלו בדורטמונד, ושיתף פעולה בקישור עם מיכאל צורק, אנדראס מולר, שטפן פרוינד, קנוט ריינהארדט ולארס ריקן. לאחר עונה זו, זכה רויטר בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 0–1 על בורוסיה מנשנגלדבך. בעונת 1995/96 זכה רויטר עם דורטמונד באליפות שנייה ברצף, במרחק של שש נקודות מהסגנית באיירן מינכן, והבקיע שישה שערי ליגה באותה עונה. בליגת האלופות הודחו דורטמונד ורויטר ברבע הגמר על ידי אייאקס אמסטרדם. בתום עונה זו, זכה רויטר בפעם השנייה ברצף בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון בפנדלים על קייזרסלאוטרן.
בעונת 1996/97 דורטמונד ורויטר לא זכו באליפות בגרמניה וסיימו רק במקום השלישי, אך הגיעו עד לגמר ליגת האלופות בו ניצחו את יובנטוס בתוצאה 1–3. רויטר הצטיין באותה עונה והיה חלק חשוב בזכייתה של דורטמונד בתואר. בדצמבר 1997 זכה רויטר עם דורטמונד בגביע הביניבשתי לאחר ניצחון 0–2 בגמר על קרוזיירו הברזילאית. בעונת 1997/98 סבלו רויטר ודורטמונד מעונה חלשה בבונדסליגה, וסיימו במקום העשירי בלבד. בעונת 1998/99 סיימו דורטמונד ורויטר במקום הרביעי בבונדסליגה, ובעונת 1999/00 סיימו רק במקום ה-11. בעונת 2000/01 רויטר נפצע לתקופה ארוכה, והחמיץ חלק גדול מעונה זו, כאשר ערך חמש הופעות ליגה בלבד. דורטמונד סיימה עונה זו במקום החמישי, מרחק חמש נקודות מהאלופה באיירן מינכן, והחלה את הבנייה שלה מחדש לאחר מספר שנים בהן הקבוצה לא השיגה הצלחות.
בעונת 2001/02 רויטר חזר להרכב של דורטמונד, ועבר לשחק בתפקידים הגנתיים יותר, כשהוא משתף פעולה עם יורגן קולר, כריסטיאן ורנס, כריסטוף מצלדר וסבסטיאן קהל. בעונה זו, זכה רויטר באליפות השלישית שלו עם דורטמונד, בעונה צמודה במיוחד בבונדסליגה. רויטר ודורטמונד אף הגיעו באותה עונה לגמר גביע אופ"א, והפסידו בו לפיינורד בתוצאה 2–3, במשחק בו רויטר שימש קפטן. רויטר נשאר בדורטמונד שתי עונות נוספות, כאשר בעונת 2002/03 סיימה דורטמונד במקום השלישי, והודחה מליגת האלופות בתום שלב הבתים השני. בעונת 2003/04, שהייתה האחרונה של רויטר בקריירה, סיימה דורטמונד במקום השישי בבונדסליגה. בתום עונה זו, פרש רויטר מכדורגל בגיל 38, לאחר 20 שנים של כדורגל מקצועני, מתוכן 12 עונות בדורטמונד, בהן ערך 307 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים. רויטר מדורג נכון לשנת 2016 במקום הרביעי בדירוג שיאני ההופעות של בורוסיה דורטמונד בכל הזמנים, לאחר מיכאל צורק, רומן ויידנפלר ודדה, ובמקום ה-11 בדירוג שיאני הבונדסליגה בכל הזמנים עם 502 הופעות.
נבחרת לאומית

רויטר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה המערבית, ובשנת 1984 זכה עם גרמניה המערבית באליפות אירופה עד גיל 16. בשנת 1987 ערך רויטר את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה המערבית הבכירה, במשחק ידידות מול נבחרת איטליה שהסתיים בתיקו 0-0. באותה שנה הבקיע את שערו הראשון במדים הלאומיים, שהיה שער שוויון בדקה ה-90 מול נבחרת ברזיל, במשחק ידידות שהסתיים בתיקו 1-1. רויטר לא השתתף עם נבחרת מערב גרמניה ביורו 1988, אך זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 1990, והיה שחקן הרכב קבוע בדרך לזכייה של גרמניה המערבית במונדיאל, לאחר ניצחון 0–1 במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה. רויטר פתח בהרכב במרבית המשחקים במונדיאל זה, אך בגמר נכנס כמחליף בדקה ה-73 במקומו של תומאס ברטולד.
במרץ 1991 הבקיע רויטר את שערו השני והאחרון במדים הלאומיים, בניצחון 1–2 על נבחרת ברית המועצות. רויטר היה שחקן קבוע בהרכב הנבחרת, שהפכה כעת לנבחרת גרמניה המאוחדת, במוקדמות יורו 1992, והשתתף עמה ביורו 1992 עצמו. רויטר פתח בהרכב במשחק הראשון בשלב הבתים, בניצחון 0–1 על נבחרת חבר העמים, והוחלף בדקה ה-65 על ידי יורגן קלינסמן. במשחק השני, בו ניצחה גרמניה את נבחרת סקוטלנד, נכנס רויטר כמחליף בדקה ה-67 במקום קרל-היינץ רידלה, אך נפצע כעבור שמונה דקות בלבד, והוחלף על ידי מיכאל שולץ, והיה השחקן הראשון בהיסטוריה של טורניר היורו שמוחלף לאחר שנכנס כמחליף. רויטר החמיץ בגין הפציעה את המשחק האחרון בשלב הבתים בו הפסידה גרמניה 1–3 לנבחרת סקוטלנד, אך חזר לשחק בחצי הגמר, בו ניצחה גרמניה 2–3 את נבחרת שוודיה. רויטר שיחק 90 דקות גם במשחק הגמר, בו הפסידה גרמניה באופן מפתיע לנבחרת דנמרק בתוצאה 0–2.
רויטר לא זומן לסגל הגרמני למונדיאל 1994, לאחר שנעדר ממשחקי הנבחרת לתקופה ארוכה. לאחר המונדיאל חזר רויטר לסגל הנבחרת, וערך מספר הופעות במוקדמות יורו 1996. רויטר זומן לסגל הגרמני ליורו 1996, וערך ארבע הופעות במהלך הטורניר. בחצי הגמר מול נבחרת אנגליה שהסתיים בתיקו 1-1 לאחר 120 דקות, הבקיע רויטר את הפנדל שלו, וסייע לגרמניה להעפיל לגמר מול נבחרת צ'כיה. על אף זאת, רויטר לא שותף בגמר, שכן הועדף עליו מרקוס באבל בעמדת המגן הימני. נבחרת גרמניה ניצחה את צ'כיה 1–2 בהארכה משער זהב של אוליבר בירהוף, ורויטר רשם זכייה בתואר בינלאומי שני במדים הלאומיים, אחרי הזכייה במונדיאל 1990.
הטורניר הגדול האחרון בו השתתף רויטר היה מונדיאל 1998. רויטר ערך הופעה אחת בלבד בטורניר זה, במשחק הראשון של גרמניה בשלב הבתים, בו ניצחה גרמניה 0–2 את נבחרת ארצות הברית. גרמניה הודחה בטורניר זה ברבע הגמר, לאחר הפסד 0–3 לנבחרת קרואטיה. הופעה זו מול ארצות הברית הייתה בדיעבד ההופעה ה-69 והאחרונה של רויטר במדים הלאומיים.
קריירת אימון

רויטר מונה כמנג'ר הקבוצה של מינכן 1860 בשנת 2006, ובשנת 2009 פוטר מתפקידו.
בפברואר 2012 מונה רויטר כמנכ"ל הקבוצה של אאוגסבורג.
תארים

עם באיירן מינכן:
אליפות הבונדסליגה: 1988/89, 1989/90
הסופר קאפ הגרמני: 1990
עם בורוסיה דורטמונד:
אליפות הבונדסליגה: 1994/95, 1995/96, 2001/02
הסופר קאפ הגרמני: 1995, 1996
ליגת האלופות: 1997
הגביע הביניבשתי: 1997
עם נבחרת גרמניה:
מונדיאל 1990
יורו 1996
הערות שוליים

↑  טבלת שיאני ההופעות של בורוסיה דורטמונד בבונדסליגה באתר worldfootball.net
↑  טבלת שיאני ההופעות של הבונדסליגה באתר worldfootball.net
| נבחרת מערב גרמניה – מונדיאל 1990 (אלופת העולם) |
| --- | --- | --- |
|  1 אילגנר •  2 רויטר •  3 ברמה •  4 קולר •  5 אאוגנטאלר •  6 בוכוואלד •  7 ליטבארסקי •  8 הסלר •  9 פלר •  10 מתאוס •   11 מיל •  12 אאומן • 13 רידלה •  14 ברטולד • 15 ביין • 16 שטיינר • 17 מולר • 18 קלינסמן • 19 פפלוגלר • 20 תון • 21 הרמן • 22 קפקה • מאמן: בקנבאואר |  1 אילגנר •  2 רויטר •  3 ברמה •  4 קולר •  5 אאוגנטאלר •  6 בוכוואלד •  7 ליטבארסקי •  8 הסלר •  9 פלר •  10 מתאוס •   11 מיל •  12 אאומן • 13 רידלה •  14 ברטולד • 15 ביין • 16 שטיינר • 17 מולר • 18 קלינסמן • 19 פפלוגלר • 20 תון • 21 הרמן • 22 קפקה • מאמן: בקנבאואר | מערב גרמניה |
| נבחרת גרמניה – יורו 1992 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 אילגנר •  2 רויטר •  3 ברמה •  4 קולר •  5 בינץ •  6 בוכוואלד •  7 מולר •  8 הסלר •  9 פלר •  10 דול •   11 רידלה •  12 קפקה • 13 תום •  14 הלמר • 15 פרונטצק • 16 זאמר • 17 אפנברג • 18 קלינסמן • 19 שולץ • 20 ורנס • מאמן: פוגטס |  1 אילגנר •  2 רויטר •  3 ברמה •  4 קולר •  5 בינץ •  6 בוכוואלד •  7 מולר •  8 הסלר •  9 פלר •  10 דול •   11 רידלה •  12 קפקה • 13 תום •  14 הלמר • 15 פרונטצק • 16 זאמר • 17 אפנברג • 18 קלינסמן • 19 שולץ • 20 ורנס • מאמן: פוגטס | גרמניה |
| נבחרת גרמניה – אלופת אירופה 1996 (תואר שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 קפקה •  2 רויטר •  3 בודה •  4 פרוינד •  5 הלמר •  6 זאמר •  7 מולר •  8 שול •  9 בוביץ' •  10 הסלר •   11 קונץ •  12 קאן • 13 באסלר •  14 באבל • 15 קולר • 16 שניידר • 17 ציגה • 18 קלינסמן • 19 שטרונץ • 20 בירהוף • 21 איילטס • 22 רק • 23 טוט • מאמן: פוגטס |  1 קפקה •  2 רויטר •  3 בודה •  4 פרוינד •  5 הלמר •  6 זאמר •  7 מולר •  8 שול •  9 בוביץ' •  10 הסלר •   11 קונץ •  12 קאן • 13 באסלר •  14 באבל • 15 קולר • 16 שניידר • 17 ציגה • 18 קלינסמן • 19 שטרונץ • 20 בירהוף • 21 איילטס • 22 רק • 23 טוט • מאמן: פוגטס | גרמניה |
| נבחרת גרמניה – מונדיאל 1998 |
| --- | --- | --- |
|  1 קפקה •  2 ורנס •  3 היינריך •  4 קולר •  5 הלמר •  6 תון •  7 מולר •  8 מתאוס •  9 קירסטן •  10 הסלר •   11 מארשל •  12 קאן • 13 ירמיס •  14 באבל • 15 פרוינד • 16 האמאן • 17 ציגה • 18 קלינסמן • 19 רויטר • 20 בירהוף • 21 טרנאט • 22 להמן • מאמן: פוגטס |  1 קפקה •  2 ורנס •  3 היינריך •  4 קולר •  5 הלמר •  6 תון •  7 מולר •  8 מתאוס •  9 קירסטן •  10 הסלר •   11 מארשל •  12 קאן • 13 ירמיס •  14 באבל • 15 פרוינד • 16 האמאן • 17 ציגה • 18 קלינסמן • 19 רויטר • 20 בירהוף • 21 טרנאט • 22 להמן • מאמן: פוגטס | גרמניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190887754  VIAF: 6613156374139507710009   WorldCat (עם VIAF): 6613156374139507710009
שברולט קמארו הדור הראשון

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  שברולט
 שנות ייצור:  1967-1969
 הרכבה:  קליפורניה ארצות הברית
 מודל אחריו:  שברולט קמארו הדור השני 
 סיווג:  מכונית פוני
 גובה:  1,300 מ"מ 
 בסיס גלגלים:  2,745 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
שברולט קמארו הדור הראשון היא מכונית פוני אמריקאית, שיוצרה על ידי שברולט בין השנים 1967–1969.
דגמי הדור הראשון

RS
הגיע עם מנוע cu in L26 I6 ופנסים קדמיים מוסתרים.
SS
הגיע עם מנוע משודרג V8s.
Z28
יצא עם שדרוג של המנוע V8s.
ZL1
יוצר בסוף הדור הראשון. הוא כולל מנוע V8 משופר.
יחידות שהופקו

היחידות שהופקו בכל שנות הייצור של הדור הראשון: 699,138 יחידות מכל הדגמים.
מנועי הדור הראשון

I6, שמספק כ־104 כ"ס.
V8, שמספק כ־216 כ"ס.
V8s, שמספק כ־431 כ"ס.
גרסה משופרת של ה-V8s, שמספק כ־436 כ"ס.
גלריה

ZL1
Z28
SS
RS
רפי לביא

| --- | --- |
רפי לביא בביתו (צילום: אלכס ליבק, 2003)
רפי לביא בביתו (צילום: אלכס ליבק, 2003)
 לידה:  23 בפברואר 1937 רמת גן, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  7 במאי 2007 (בגיל 70) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 תקופת הפעילות:  1955–2007 (כ־52 שנים)
 תחום יצירה:  ציור, צילום
 הושפע על ידי:  אריה ארוך, אביבה אורי
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 צאצאים:  אביב לביא 
 
רפי לביא (23 בפברואר 1937 – 7 במאי 2007) היה אמן, צייר, צלם, מורה לאמנות, מבקר תקליטורים של מוזיקה קלאסית ומבקר אמנות במקומון "העיר".
גלריה

ללא כותרת, 1969
אקריליק, עיפרון וקולאז' על עץ לבוד, גובה 120 ס"מ, רוחב 195 ס"מ
אוסף מוזיאון ישראל
ללא כותר, 1977
אקריליק, עפרונות צבעוניים וקולאז' על עץ לבוד, גובה 122 ס"מ, רוחב 83 ס"מ
אוסף מוזיאון ישראל
ללא כותרת, 1983
אקריליק וקולאז' על לוח לבוד, גובה 122 ס"מ, רוחב 250 ס"מ
אוסף מוזיאון ישראל
תערוכות יחיד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
1961 - גלריה לאמנות כ"ץ, תל אביב.
1965 - גלריה לאמנות כ"ץ, תל אביב.
1973 - "רפי לביא: 21 ציורים, 1972-1962",מוזיאון ישראל, ירושלים.
1974 - "עבודות על ניר 1969-1961", גלריה דבל, עין כרם.
1978 - "עבודות מוקדמות 1961-1960", גלריה דבל, עין כרם.
1979 - "רפי לביא - מבחר תמונות", מוזיאון תל אביב לאמנות.
1982 - גלריה גורדון, תל אביב.
1988 - "רפי לביא - רטרוספקטיבה", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן.
1991 - גלריה גבעון, גלריה שרה אספרגר, ברלין.
1993 - " רפי: הציורים המוקדמים 1957-1961", מוזיאון תל אביב לאמנות.
2003 - "זה לא צבר, זה גרניום. עבודות מ-1950 עד 2003", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2009 - הביתן הישראלי, הביאנלה של ונציה, ונציה.
2010 - "להתבונן בעצים ולא לראות את היער", גלריה גבעון, תל אביב.
2010 - גלריה שרה אספרגר, ברלין.
2012 - "עבודות נייר מוקדמות", מונטיפיורי מכירות פומביות, תל אביב.
2016 - "רפיזם [עכשיו]", גלריה גבעון, תל אביב-יפו.
2019 - "בעקבות השנה האבודה של רפי לביא 1961", גלריה גורדון, תל אביב.
השכלה

בי"ס למורי אמנות, תל אביב.
הוראה

1966 - מכללה להדרכה למורי אמנות, רמת השרון.
פרסים

1978 - פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול, עיריית תל אביב יפו, תל אביב.
ספרים וקטלוגים אודות יצירתו האמנותית

יונה פישר, רפי לביא, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1973.
שרה ברייטברג-סמל (אוצרת), חנוך רון, רפי לביא - מבחר תמונות, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1979.
מאיר אהרונסון, רפי לביא, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, 1988.
אדם ברוך, איתמר לוי, רפי לביא, גלריה גבעון, תל אביב, גלריה שרה אספרגר, ברלין, 1991 (קטלוג רב לשוני).
דוד גינתון, רפי: הציורים המוקדמים, 1961-1957, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1993.
נעמי סימן טוב (עורכת), אדם ברוך ואחרים, בקשר לרפי - מבטים על רפי לביא, המדרשה, כתב העת של בית הספר לאמנות, מכללת בית-ברל, גיליון מס' 2, 1999.
שרית שפירא, זה לא צבר, זה גרניום - רפי לביא: עבודות מ-1950 עד 2003, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2003.
אפרת ביברמן ודגנית ברסט (עורכות), רפי לביא: נא לקרוא מה שמצויר כאן, המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל, 2009.
בנו כלב, בעקבות השנה האבודה של רפי לביא 1961,גלריה גורדון, תל אביב, 2019.
לקריאה נוספת

שרה ברייטברג-סמל, אמן-חברה-אמן: אמנות על חברה בישראל 1948-1978, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1978.
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
שרה ברייטברג-סמל, "כי קרוב אליך הדבר מאד" - דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1986.
יעקב אגמון, שאלות אישיות - מבחר ראיונות - ריאיון עם רפי לביא בתאריך 12 בספטמבר 1992, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994, עמ' 203–213
גדעון עפרת, "תיבת-רפי", בתוך: ביקורי אמנות - פרקים על אמנים ישראלים, הוצאת הספרייה הציונית, ההוצאה לאור של ההסתדרות הציונית העולמית, ירושלים, 2005.
בנו כלב, +10 - קבוצת עשר פלוס - מיתוס ומציאות, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2008.
יונה פישר, תמר מנור-פרידמן, לידת העכשיו, בתוך: 60 שנות אמנות בישראל, מוזיאון אשדוד לאמנות, מרכז מונארט, 2008.
מרדכי עומר (אוצר), מיכל היימן, תמר הרמן, גופי-עצמי - אמנות בישראל 1968–1978, בתוך: 60 שנות אמנות בישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2008.
בנו כלב (אוצר), רותי אופק, סמוך ונראה - קשרים והקשרים, מבחר מאוסף בנו כלב, המוזיאון הפתוח תפן, 2008.
דליה מנור, "יוסף זריצקי ורפי לביא: אמנים כמנהיגים", ישראל 15, אביב 2009, עמ' 33–66.
אירית סגולי, "הציוץ של יוזפינה, השרבוט של רפי", יצחק לאור (עורך), מטעם 28, דצמבר 2011, עמ' 99–117.
גליה בר אור, אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון, המשכן לאמנות עין חרוד, 2009.
יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010.
הערות שוליים

↑  רון ברטוש, גלריה לאמנות כ"ץ: סיפורה של הגלריה הראשונה בישראל, המחלקה לאמנויות, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר שבע; ברוש, תל אביב, 2015
↑  לקסיקון הציור והפיסול, אנצ' לאמנות הציור והפיסול, ד', הוצאת כתר, 1989
↑  ראו: טננבאום, אילנה, "חקירות קולנועיות באמנות הישראלית", וידאו Zero, בדרך לקולנוע, מוזיאון חיפה, 2004, עמ' 70
↑  ברזל, גבי, "הקולנוע של רפי לביא", המדרשה, כתב העת של בית הספר לאמנות, מכללת בית ברל, גיליון מס' 2 - בקשר לרפי, 1999, עמ' 228-236
↑  ראו: טננבאום, אילנה, "חקירות קולנועיות באמנות הישראלית", וידאו Zero, בדרך לקולנוע, מוזיאון חיפה לאמנות, 2004, עמ' 70
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 280382  NLI: 987007264231505171  BnF: cb14563812r (data)  GND: 122614984  ISNI: 0000 0000 7864 8780  LCCN: nr94006367  MusicBrainz: 4dabbc48-ed62-46c9-ab33-570d36d27922  NTA: 305541366  RKD: 255031  SUDOC: 226973441  ULAN: 500060346  VIAF: 25489156   WorldCat (עם VIAF): 25489156
תהלוכן האורן

| תהלוכן האורן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: תהלוכניים
סוג:: תהלוכן
מין:: תהלוכן האורן
שם מדעי
 Thaumetopoea pityocampa ‏דניס ושיפרמילר, 1775

תהלוכן האורן (בעבר נקרא גם טַוואי התהלוכה; שם מדעי: Thaumetopoea pityocampa)
הוא מין עש השייך למשפחת התהלוכניים נפוץ ברוב הארצות באגן הים התיכון (כולל ישראל) באזורי עצי האורן.
בישראל קיימים עוד מיני תהלוכניים, שהשכיח מביניהם הוא תהלוכן האלה (thaumetopoea solitaria), צבעו של תהלוכן האורן חום והוא דומה לזחל דובון הקורים שגם טווה קורים כתהלוכן האורן, אך לא הולך בשיירה.
תהלוכן האורן נפוץ ברוב הארצות באגן הים התיכון. בישראל, מצוי בעיקר במרכז הארץ, מן הכרמל עד דימונה וירוחם, וכן במטולה ובצפון הרי נפתלי, אך ממשיך להתפשט. הזחלים ניזונים ממחטים של כל מיני האורן הגדלים בארץ, הזחלים גורמים נזק לעצי האורן בעיקר לעצים הצעירים.
לזחלי תהלוכן האורן שערות הגורמות לצריבה במגע, והכמות המרבית היא 600,000 שערות צורבות לזחל[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  אורית דוד,  מאפייני הנגיעות של תהלוכן האורן בעיר ירושלים - פרויקט גמר - דו"ח סופי בחוג למדעי בריאות הסביבה, המכללה האקדמית הדסה ירושלים, 26 בפברואר 2009; המשרד להגנת הסביבה(הקישור אינו פעיל, 23 במרץ 2023)
↑  תהלוכן האורן - המשרד להגנת הסביבה
תהלוכן האורן, באתר NCBI (באנגלית)
תהלוכן האורן, באתר האנציקלופדיה של החיים (באנגלית)
תהלוכן האורן, באתר GBIF (באנגלית)
שעתוק (סוציולוגיה)

שִׁעְתּוּק (או "שיצור"; באנגלית: reproduction) בסוציולוגיה הוא מונח שמבטא העתקה של מבנה חברתי מסוים מדור אחד לבא אחריו. מבנה ריבודי, קבוצות חברתיות, מבנה של יחסים חברתיים – כל אלה יכולים להיות משועתקים.
באידאולוגיה הקפיטליסטית מושם דגש רב מאוד על ניעות חברתית (מובּיליות) – האפשרות של כל אדם, ללא קשר לרקע ממנו הגיע, להגיע לגדולה על ידי הצלחה כלכלית. בפועל, על אף כי קיומו של שיעתוק נוגד את התאוריה של הקפיטליזם, הוא מתקיים בחברה הקפיטליסטית – שעתוק גורם להצלחתו של האדם להיות תלויה במצבם הכלכלי של הוריו.
לפי גישות קונפליקט, שעתוק הוא אינטרס של קבוצות הנמצאות במעלה ההיררכיה, על-מנת לשמור על זכויות היתר שלהן.
מנגנוני שעתוק

ישנן מנגנונים רבים הגורמים לשעתוק. ביניהם ניתן למנות את:
מנגנוני שעתוק > ירושה

הצורה הישירה והברורה ביותר של מנגנון לשעתוק ריבודי, בו דור אחד מעביר את הנכסים שצבר לדור הבא.
מנגנוני שעתוק > הון תרבותי

הון תרבותי הוא אוסף כל הנכסים בעלי המשמעות התרבותית שאדם צבר, כמו תעודות אקדמאיות. מכיוון שניתן להמיר הון כלכלי להון תרבותי, אלו הנמצאים במעמד כלכלי גבוה יהיו בעלי הון תרבותי רב, ואף יוכלו להעניק הון תרבותי לילדיהם, שבתורם יוכלו להמירו חזרה להון כלכלי.
מנגנוני שעתוק > הון חברתי

הון חברתי הוא מכלול הקשרים החברתיים של אדם. קשרים אלה הוא יכול לנצל לצורך השגת הטבות – יחס מועדף בעבודה וכדומה. מכיוון שמעמדות חברתיים הם בדרך כלל גם קבוצות סטטוס, ומכיוון שאדם רוכש הרבה מההון החברתי שלו דרך הוריו, ההון החברתי של בן להורים מהמעמד הגבוה נותן לו סיכויים גבוהים הרבה יותר להשתלב גם הוא במעמד זה.
מנגנוני שעתוק > הביטוס

מונח שטבע הסוציולוג פייר בורדייה. זוהי מערכת מתוחכמת יותר לשעתוק, הפועלת באופן סמוי.
כל אדם צובר במהלך חייו אוסף של מנהגים והרגלים – ובהם האופן בו הוא משתמש בשפה, המראה החיצוני שלו ועוד. המערכות המנחילות לאדם הביטוס מסוים הן מערכות הסוציאליזציה – המשפחה, בית הספר ועוד. כתוצאה מכך, האדם רוכש את ההביטוס של הוריו.
ההביטוס קובע במידה רבה את סיכויי הצלחתו של אדם בחברה המודרנית, החל מתוצאות של ראיונות עבודה, ועד להצלחתו במבחני מיון, כמו המבחן הפסיכומטרי. לבני האדם יש נטייה, גם אם לא מודעת, להעדיף תמיד את בעלי ההביטוס הדומה לשלהם ולכן למי שהתחנך בבית מהמעמד הגבוה יהיה יתרון בהשגת עבודה מועדפת.
דוגמה אחת להשפעת ההביטוס ניתן לראות בסרט הקולנוע "נערה עובדת", שבו הגיבורה מאמצת לעצמה מבטא דומה לזה של המנהלת שלה, כחלק מניסיונה להתקדם בסולם הדרגות המקצועי.
מנגנוני שעתוק > יצירה

ניתן למעשה לראות ביצירות מתחומים שונים ומגוונים שעתוק. דוגמאות בולטות לכך הן יצירות ספרותיות, שניתן להגדירן כמבוססות על איזו שהיא מורשת תרבותית הכוללת רכיבים כמו שפה, דימויים משותפים, מנהגים משותפים וידע מצוי, וכן יצירות מוזיקליות שלרוב אינן חפות מהשפעה של יצירות מוזיקליות שקדמו להן. עובדה זו מעמידה בסימן שאלה את ההצדקה המוסרית לקיומן של זכויות יוצרים על קניין רוחני, שכן כשם שהחברה העניקה לכל יוצר את הבסיס התרבותי ליצירתו באופן חפשי, ייתכן שהיא זכאית לעשות שימוש ביצירותיו באופן חפשי.
שיר לבו

שיר לבו (נולדה ב-25 ביוני 1988) היא כדורגלנית עבר ישראלית, ששיחקה בעמדת הבלמית בליגת המכללות בארצות הברית, בליגת העל ובנבחרת ישראל.