stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חילוץ ספינת המשמר בכנרת
ניסיון חילוץ תחת אש > תקיפות מטוסים

בשעה 8:50 תקפה רביעיית מטוסי תקיפה מדגם מיג 17 את שתי הספינות. את מטוסי התקיפה ליוו מטוסי ירוט מדגם מיג 21 שהיו בחיפוי בגובה 14,000 רגל (כ-4,200 מטרים). התקיפה הראשונה נעשתה מכיוון צפון-מערב, ועם תחילתה הופסקו פעולות החילוץ. "מח-38" נפגעה מרקטה והחלה לעלות באש, וב"מח-32" יצא תותח אורליקון 20 מ"מ מכלל פעולה ומפקד הפלגה נפגע ברגלו. מטוסי המיג 17 הסורים נכנסו ליעף תקיפה שני על הספינות, הפעם מכיוון הכפר עקב. "מח-38" ספגה פגיעה נוספת. סגן מפקד הפלגה ושני אנשים שהיו עליה קפצו למים, נאספו על ידי הסומבוק והועברו אל "מח 32". כל אותה עת נמשך הירי ממוצבי החוף. נר עשן שהופעל בירכתי "מח-38" מפגיעת המטוסים סייע להסתיר את הסומבוק מעיני הסורים.
במהלך היעף השני פתחו באש סמל גבריאל (גבו) ברנט וחייל נוסף באמצעות שני מקלעי 0.5 של "מח-32", ופגעו באחד ממטוסי המיג 17, שנפל למים מצפון לספינות. הטייס הסורי לא נראה נוטש. הפלת המטוס נעשתה אף על פי שצריחי המקלעים בספינת המשמר תוכננו לירי שטוח מסלול ולא לירי על המטוסים המגיעים מגבוה. לאחר יעף שלישי ללא פגיעות עזבו שלושת המטוסים הסוריים הנוספים את מקום התקרית. כנגד מטוסי האבטחה הסוריים הוזנק זוג מטוסי מיראז' 3 מטייסת 117 שהוטסו על ידי סרן אבי לניר וסרן יהודה קורן. בשעה 9:05 הצליח יהודה קורן להפיל את אחד ממטוסי המיג 21 בגובה נמוך מעל שייח מסכין.
לאחר שהירי מהמוצבים הסוריים בחוף המשיך הוזנק סיוע אווירי נוסף. בשעה 10:00 הגיעה לזירה שלישיית מטוסי ווטור מטייסת 110 (טייסת "אבירי הצפון"). הפצצות שהטילו נפלו בשטח פתוח בקרבת מסעודיה, אך הסורים העריכו את המצב נכוחה וחדלו לירות. קצין סיוע אווירי הגיע לשטח אך לא הצליח להקים קשר ישיר עם מטוסי הווטור וההוראות הועברו דרך מוצב השליטה המרכזי.
מפקד הפלגה ואנשי "מח-38" חזרו לבסיס בגינוסר בשעה 11:00, ו"מח-32" נשארה במרחק כ-700 מטר לאבטח את "מח-38" התקועה בחוף. "מח-38" ו"מח-32" ירו במהלך היום כ-2,700 כדורי 0.5 ו-370 פגזי 20 מ"מ על המטוסים והמוצבים הסוריים, ו"מח-38" ירתה 6 פגזי מרגמה 52.
ניסיון חילוץ תחת אש > ניסיון חילוץ בחסות האו"ם

כבר בבוקר התקרית נעשתה פנייה לאו"ם, משום שההערכה הייתה שלצורך חילוץ הספינה יש להגיע אליה מצפון, אזור שבו המים עמוקים יותר, אולם הגעה מצפון חייבה התקרבות של הספינה המחלצת אל החוף הסורי.
באותה תקופה עוד לא הוקמה יחידת הנצלה ימית בחיל הים, וטרם גובשו נוהלי פעולת חילוץ המאפשרים למומחה מקצועי לנהל את עבודת ההנצלה בלא הפרעות. על כן נהייתה מעורבות מפקדים בכירים בדרגי העבודה ונעשו פעולות מיותרות רבות.
בסיס חיפה החל בהכנות לחילוץ, ולצורך זה גויסו סירות דיג והוזמנו צוללים. מפקד החיל הורה גם לשייטת 13 להיערך ולהגיע למקום עם סירות אם. בשעה 14:00 הגיעה הודעה מהאו"ם שאפשר לגשת לחילוץ. מפקד בסיס חיפה יצא למקום על ספינת הסעת התיירים "סוסיתא" שגויסה על צוותה מקיבוץ עין גב. הייתה זו ספינה בעלת מנועים חזקים אך גם שקועה במים.
על הספינה היו נציגי או"ם ונציגי ועדת שביתת הנשק יחד עם סירת האמבולנס וסקלבה שגויסה, ועליהן ציוד לסתימת פרצות ושאיבה. בגלל רדידות המים לא התקרבה "סוסיתא" והציוד הועבר ל"מח-38" בסירת האמבולנס. בינתיים התגברו הגלים שנוצרו מהרוח המערבית של אחר הצהריים וסירת האמבולנס קיבלה מים והתהפכה.
ה"סוסיתא" ושתי סקלבות ניסו לגרור את "מח-38" מהחוף לכיוון צפון מערב, אך ה"סוסיתא" עצמה עלתה על שרטון, ולאחר שנחלצה הסתבך חבל במדחפיה והיא נאלצה להפסיק את מאמצי החילוץ. עם חושך נרתמה למאמץ גם "מח-32", וניסיונות החילוץ נמשכו עד 02:00 לפנות בוקר. "מח-38" זזה מעט אך לא נחלצה. בשעה 3:00 הגיעו מפקד חיל הים, האלוף שלמה אראל ואלוף פיקוד הצפון, האלוף דוד אלעזר, ועמדו על המצב מקרוב. הוחלט להפסיק את המאמצים ולחדש את העבודה בבוקר.
בבוקר התקבלה הודעה כי הסורים אינם מסכימים להמשך העבודה. הסורים ביקשו למשות מהכנרת את המטוס שהופל ואת גופת הטייס. ישראל התנגדה מסיבות עקרוניות לפעילות סורית כלשהי בכנרת והודיעה שתחלץ את גופת הטייס הסורי ותעבירה בנקודת המעבר. ישראל לא הסכימה על דבר לגבי המטוס, שכן לא מקובל להחזיר אמצעי לחימה שאויב איבד במהלך פעולת איבה. באותו זמן הייתה גם התעניינות מיוחדת של מודיעין חיל האוויר בציוד המותקן במיג 17.
ניסיון חילוץ תחת אש > התארגנות להמשך

יום שלישי, 16 באוגוסט, הוקדש להתארגנות בכמה כיווני פעולה. נבדק הציוד של תה"ל בכנרת ונמצאו שתי דוברות שהתאימו לעבודה. הובא גם ציוד נוסף ומכלי הצפה. נבדקה גם אפשרות להעברת גוררת של חיל הים מחיפה לכנרת, והוחלט להביא מחיפה נחתת מכוניות רביעית שהוגדרה כ"מח-30". שייטת 13 הכינה מטעני חבלה לפיצוץ ספינת המשמר למקרה שהחילוץ לא יצליח.
לוחמי השייטת קיבלו משימה לאבטח את "מח-38" כנגד חבלה סורית. הלוחמים הגיעו עם חשיכה ונשארו בספינת המשמר עד לפנות בוקר. בשעות היום תפסו מנוחה בין עצי המטעים של גינוסר עד שמפקדם אמנון בן ציון פנה לאלוף הפיקוד, דוד אלעזר, שאישר להזמין חדרים במלון גינוסר בטבריה. כך המשיכו כל ימי האירוע עם החלפת צוותים באמצע התקופה.
במשך כל היום נמשכו השיחות עם הגנרל אוד בול, ראש המטה הכללי של ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (UNTSO), שביקש לאפשר לו להגיע לפתרון מוסכם. במהלך כל היום נצפתה הזרמת תגבורת אל המוצבים הסוריים. אלה הציבו שני זרקורים רבי עוצמה שסרקו את הסביבה בלילה.
התוכנית לחילוץ בחסות האו"ם כללה עיגון דוברת מנופים במרחק 300 מטר מהספינה התקועה, העברת כבל פלדה אליה, ובכוח מנופי הדוברה משיכת הספינה התקועה. ביום רביעי, 17 באוגוסט, יצאו כלי השיט ודוברת המנופים לים, אך בסביבות 11:00 ניתנה הוראה לחזור היות שלא הגיעה תשובה חיובית ממטה משקיפי האו"ם.
התוכנית הראשונית הייתה להכין כבל פלדה עבה שנקשרו אליו מצופים ולהעביר אותו על ידי כוח של כ-15 לוחמים משייטת 13 בשחייה. סרן איתן ליפשיץ שכנע את סגן מפקד השייטת במקום שזו שיטה מסוכנת והציע תוכנית לשימוש בחבל ניילון צף ארוך שיעבור גלגלת שתחובר בספינת המשמר ובאמצעות משיכתו חזרה על ידי סירה יועבר הכבל למקומו.
הרעיון נראה מוצלח לרס"ן פנחס אשכנזי, סגן מפקד שייטת 13 ומפקד הכוח במקום. אלוף אלעזר נמצא במקום ותמך ברעיון. הנושא הגיע לפני הרמטכ"ל וסוכם על העברת חבל הניילון. את הגלגלת וחבל הניילון העבירה קבוצת שחיינים בפיקוד סרן יצחק שמיר שנשארה לאבטח את ספינת המשמר בלילה.
ניסיון לחילוץ המטוס הסורי

תוך כדי ביצוע ההכנות לחילוץ ספינת המשמר נעשה מבצע חשאי לאיתור מטוס מיג-17 שנפל ולמשות את גופת הטייס. ב-17 באוגוסט התקבל שדר מהאו"ם, על פיו הסורים מתנים את חילוץ ספינת המשמר בהסכמת ישראל להוצאת המטוס מהכנרת על ידי הסורים. ישראל לא הסכימה לתנאים ופתחה במבצע "אקווריום", שמטרתו הייתה לאתר את המטוס ולמשות את הטייס כדי שישמש בהמשך המשא ומתן עם הסורים. הביצוע הוטל על צוללים משייטת 13 בסיוע פלגה 788. חיל האוויר הועמד בכוננות להנרה ולתקיפת מוצבים, וכן הועמד בכוננות מסוק עם צוות רפואי.
התכנון היה לאבטח את אזור הפעולה על ידי שתי ספינות משמר. האחת תהיה מוארת ותשהה במרחק 700 מטרים מערבית לספינה התקועה. לידה יהיו שלוש סירות גומי. הספינה השנייה תהיה במרחק 300 מטרים מצפון לספינה התקועה, ותהיה מואפלת. על ספינה זו יהיו אמצעי ראיית לילה, ולידה שתי סירות אם. הצוללנים היו אמורים להתקרב בסירה עד לטווח 400 מטרים מהחוף, ומשם לבצע סריקה בצלילה בגזרה של 300 מטרים צפונה מ"מח-38".
ניסיון ראשון התבצע בלילה שבין 17 ל-18 באוגוסט. צוללים עם חבל פרוש של 100 מטר התקדמו בחושך על התחתית עד שנתקלו במטוס, כ-150 מטרים מצפון לספינת המשמר ובמרחק של כ-150 מטרים מהחוף. הצוללים הצליחו להביא עמם חלקים מהכנף ואת גלגלי המטוס. הטייס לא נמצא.
ניסיון שני נעשה בלילה שלמחרת עם שני זוגות צוללים ושתי סירות גומי בפיקוד סגן מפקד שייטת 13 ראובן פנחס. אותר חלק מחרטום המטוס, אך הצוללים איבדו אותו בהמשך. נמצא גם חלק מזנב המטוס. הסורים הפעילו זרקורים חזקים מאוד על ספינת המשמר וסביבתה, ופתחו באש מהמוצב שבחוף. פנחס בסירה הראשונה חתך את החבל שקשרו הצוללים לשרידי המטוס, אסף את הצוללים ויצא מהשטח. הסירה השנייה, בפיקוד קצין האג"ם זאב אלמוג, הצליחה לאסוף את הצולל עמי אילון ומיהרה להתרחק. מאוחר יותר חזרה ואספה את הצולל השני גדי שפי. בתחקיר האירוע שנערך לפני מפקד השייטת הייתה ביקורת קשה על כך ואלמוג החליט לעזוב את שייטת 13.
לדברי הסורים, יחידת קומנדו ימי שלהם משתה את גופת הטייס. הודעת הסורים יצרה אגדה כאילו הסורים התחברו לחבל שנחתך, משכו את המטוס לחוף והוציאו את גופת הטייס. ואולם, לדברי אנשי השיטור הימי בכנרת ישנה תופעה מוכרת ובה גופות של טובעים בכנרת מתנפחות לאחר מספר ימים וצפות. נראה שגם במקרה זה אירע הדבר, גופת הטייס צפה והגלים עם הרוח המערבית פלטו אותה אל החוף. בשנת 2003 כאשר מפלס הכנרת ירד לשפל עמוק נצפו שרידי המטוס הסורי במקום הנפילה.
הסורים הציגו את ההתרחשות כניסיון פשיטה ישראלי שנמנע באש על ידם. נמצא דיווח על תקרית אש שנמשכה שלוש שעות באזור הכנרת, בתגובה לירי של הספינות הישראליות על המוצבים הסורים. הדיווח תיאר את התגובה האווירית הסורית, שהביאה לקרב אוויר בו הופלו שני מטוסי מיג סורים. לפי הודעה זו הושמדו לישראלים 3 ספינות, ונפגעו 8 אחרות. לפי הדיווח הסורי, ב-15 באוגוסט 1966 תקפו הסורים באש ספינת משמר ישראלית בכנרת וזו עלתה על שרטון, ותקפו גם ספינה אחרת שבאה לחלץ אותה. הסורים טענו כי מטוסיהם תקפו 11 ספינות ישראליות, וכי סיכלו בכך מבצע פשיטה ישראלי בחוף המזרחי של הכנרת. במהלך הקרב הופלו מיג-17 ומיג-21. בהודעות הסוריות לא נמצאה התייחסות לטייסים שמטוסיהם נפלו.
חילוץ חשאי

לאחר שנראה כי לא תהיה הבנה עם הסורים הורה מפקד חיל הים ב-18 באוגוסט לתכנן חילוץ חשאי ללא ידיעת הסורים וללא תיאום עם פקחי האו"ם. למחרת הוצגה התוכנית למפקד החיל ואושרה. בימים הבאים נאסף הציוד ונעשו הכנות. מועד הביצוע נקבע ללילה שבין 22 ל-23 באוגוסט, וזאת לפי הערכת האו"ם למועד קבלת תשובה לחילוץ גלוי. הערכת צה"ל הייתה שהתשובה תהיה שלילית.
מסיבות מדיניות נדחתה הפעולה ללילה הבא. בינתיים נעשתה בדיקת עומקים שגילתה מים עמוקים כלפי צפון. כיוון המשיכה הנכון לחילוץ היה צפונה אך עיגון הדוברה בחשאיות חייב מרחק רב ולכן כיוון הגרירה נשאר מערבה.
חילוץ חשאי > כוחות ומשימות

מפקד חיל הים שלמה אראל נמצא כל העת במקום ופיקד ישירות על הפעילות.
| כוח | הרכב | מפקדים | משימה |
| --- | --- | --- | --- |
| כוח א' 1 | צוללים | סגן יצחק סירצקי | אבטחת מח-38 וביצוע בקרת נזקים, חיבור לולאת הגרירה והגלגלת, וקשירת הכבל אל הלולאה |
| כוח א' 2 | צוללים | רס"ן אמנון בן ציון | המשך אבטחת מח-38 וביצוע בקרת נזקים, בשבוע השני |
| כוח ב' | 2 סירות אם, שתי סירות גומי ו-10 לוחמים | רס"ן ראובן פנחס | כוננות לסיוע לחילוץ ולביצוע בקרת נזקים |
| כוח ג' | "מח-40" | רס"ן יוחנן יוסף | אבטחה וגרירת חבל הניילון ואיסופו |
| כוח ד' | "מח-30" ושישה צוללים | רס"ן נחום רודיס | פרישת חבל הניילון וחבל הגרירה והבאתם אל הדוברה |
| כוח ה' | "מח-32" |  | אבטחה ומוצב פיקוד של מפקד חיל הים ואלוף פיקוד הצפון |
| כוח ו' | דוברת המנופים, 2 סירות דיג וסירת האמבולנס | רס"ן שמואל שבח | סימון במצופים, גרירת הדוברה ועגינתה. סירת האמבולנס בכוננות לפינוי רפואי. |
| כוח ז' | סירת דיג עם שתי סירות פיברגלס | רס"ן משה אוקסמן | סיוע בגרירת הדוברה ועגינתה, כוננות לבקרת נזקים. |
מעבר לכוח המבצע הועמדו כוחות רבים של צה"ל בכוננות לסיוע בעיקר באזור כורזים. הרמטכ"ל יצחק רבין נמצא בחפ"ק באלמגור ואתו רמ"ח ים יצחק רהב וראש מטה פיקוד צפון.
חילוץ חשאי > משיכה ותקלה

בלילה שבין יום שלישי לרביעי, 23 ל-24 באוגוסט, נפרשו הכוחות למקומותיהם. סירות הדיג הפליגו במטרה למשוך את תשומת לב הסורים, ובמקביל הועבר חבל השילוח מניילון דרך הגלגלת. כבל הפלדה בקוטר "1 נפרש ונקשר. בשעה 01:00 החלה העלאת הכבל ומתיחתו. התברר שהכננת, שעוד במלחמת העולם השנייה שמשה לסגירת פתח נמל חיפה והופעלה ידנית ללא מנוע, אינה מותאמת לסידור הכבל לרוחב התוף. נוצר צורך לעצור בכל 20 מטרים כדי להוריד כריכות מהתוף ולהתחיל מהתחלה. הכל נעשה בחושך ורק הזרקורים הסוריים שפכו מעט אור. בשעה 02:00 הוברר כי החילוץ לא ייגמר באותו הלילה, וניתנה הוראת פינוי. הדוברה ושאר כלי השיט התפנו מהשטח לפני אור ראשון, ואף כי לא הייתה הצלחה נצבר ניסיון ושיטת העבודה לא נחשפה.
חיל הים התארגן לפעולה חוזרת בלילה הבא. במהלך 24 באוגוסט עבדה מספנת חיל הים לשיפור הכננת. התנהלו מגעים עם ועדת שביתת הנשק ועם משרד החוץ. צה"ל היה מעוניין להמשיך להשלים את החילוץ ללא הסכמים וללא חסות האו"ם.
הכוחות החלו להיפרש בשעות הערב בהתאם לתוכנית כאשר בשעה 21:00 הגיעה הוראה לחזור. ההחלטה נתקבלה בדרג ממשלתי לעבור לחילוץ בחסות האו"ם.
הצלחת תיווך האו"ם - פעולות לחילוץ המטוס הסורי לא חודשו, אך הסורים הפסיקו את ההפרעות. אנשי האו"ם ולמעשה ראש המשקיפים בעצמו המשיך בשיחות. מהעובדות ניתן להסיק שהגיעו להסכמה בשתיקה בין שני הצדדים. לידי הסורים הגיעה גופת הטייס ובישראל נמשכו עבודות חילוץ ספינת המשמר ללא הפרעה. לפי תנאי ההסכמה נעשו העבודות על ידי ספינות הדיג המגויסות ללא מעורבות של ספינות המשמר.
חילוץ גלוי

ביום ה', 25 באוגוסט, יצא מפקד בסיס חיפה אל"ם יצחק גזית (סמברג) עם דוברת המנופים ושתי סירות דיג. כן היו ברשותו מספר סירות גומי ופיברגלס. צוות בקרת נזקים יצא אל מח-38, שאב מים ושיפר אטימות. העברת הכבל והמשיכה נעשו במהירות. הכננת הייתה חזקה אך איטית. בשעה 13:00 היה הכבל מתוח והחלה המשיכה עד שעה 16:00 נגררה ספינה כ-12 מטר ממקומה. אולם שליש מהתחתית עדיין נלחץ אל הקרקעית. ב-16:45 נקרע כבל המשיכה. היה צורך לתקן את הכבל והוצע לדחות למחרת בצהריים. אלוף הפיקוד לחץ להמשיך, הכבל תוקן במקום והעבודה נמשכה עד שעה 03:00 לפנות בוקר.
חילוץ גלוי > העברת המשימה ליחידת הנדסה

אף כי כל ההכנות של חיל הים נעשו, התקלות תוקנו והספינה סובבה על צירה, איבד פיקוד צה"ל את האמון ביכולת חיל הים. הרמטכ"ל יצחק רבין, ראש אג"ם עזר ויצמן הגיעו לקרבת הספינה התקועה ובמקום החליטו להטיל את משימת החילוץ על יחידת חיל ההנדסה של פיקוד הצפון. חיל הים נדרש להמשיך לאבטח עם לוחמי שייטת 13 ולהוריד את שאר האנשים. להכין כלי שיט לעזרת קצין ההנדסה הפיקודי. אלוף הפיקוד דוד אלעזר, ביקש את מפקד החיל שלמה אראל להישאר בחפ"ק לידו. סא"ל בנימין תלם נשאר אחראי ושאר המפקדים מחיל הים עזבו.
יחידת חיל הנדסה תכננה בניית משטח החלקה הכנסת צינורות תחת הספינה וגלגול על הצינורות החוצה. במהלך יום ו', 26 באוגוסט, הגיע ציוד רב לגינוסר, אך התברר כי חיל הנדסה מפגר בלוח הזמנים ולא יפעל באותו יום.
חילוץ גלוי > חילוץ על ידי חיל הים

הגיעו דיווחים מהמאבטחים על הספינה התקועה כי היא מתנדנדת בגלים. בנימין תלם ידע שהמשמעות היא שהספינה פחות תפוסה בקרקעית וזה הזמן למשוך. מפקד החיל פנה לאלוף הפיקוד ולרמטכ"ל וביקש אישור שחיל הים ינסה שוב להוריד את הספינה מהשרטון. לאחר שיחה משולשת אישר הרמטכ"ל למפקד חיל הים להמשיך ולחלץ.
שינוי נקודת הקשירה לנקודה הרחוקה בספינה גרמה שהמתיחה סיבבה וערערה את האחיזה בקרקעית. הספינה נעמדה עם החרטום פונה צפונה. עבודות צוות בקרת הנזקים שאטמו את מרבית החורים ושאבו את המים מהתחתית הכפולה התבטאה בהקלת הספינה. הרוח המערבית שהחלה בצהרי היום התחזקה והגלים שיצרה עזרו לניתוק מהקרקע.
ביום ו', 26 באוגוסט, בשעה 14:15 חזר מפקד חיל הים לגינוסר ונטל את הפיקוד, כאשר סא"ל בנימין תלם מפקד על הכוח בים. ניתנה הוראת יציאה והחלה אזעקת הכוחות ואיסופם. בשעה 15:00 החלה משיכה על ידי סקלבה אחת צפונה והצטרפה סירה שנייה ומשכה דרומה. כך ימינה ושמאלה כדי לשחרר את הספינה מהבוץ. בשעה 18:12 הוצפה הספינה מהקרקעית ונגררה על ידי הסירות. בשעה 21:45 חזרה מח-38 לבסיסה בגינוסר, 12 יממות ותשע שעות לאחר שיצאה. הספינה תוקנה, הוחזרה לכשירות והמשיכה בסיורי אבטחה.
תוצאות האירוע

על אף האילוצים הקשים שהציבה הזירה וכנגד אש סורית, חולצה ספינת המשמר מהשרטון. ספינת המשמר שניזוקה קשה תוקנה והוחזרה לפעילות. שני מטוסים סוריים הופלו. כתוצאה מהתקרית גברה המתיחות בין ישראל לסוריה. קצב התקריות בכנרת מאז ועד למלחמת ששת הימים נראה שפחת.
מפקד ספינת המשמר מח-38 סגן משה אייל הועמד לדין בבית דין צבאי ויצא זכאי. בית המשפט לא מצא דופי בפעילותו של מפקד הספינה והתרשם כי הספינה לא הייתה מצוידת באמצעי ניווט בסיסיים שיאפשרו לה שיט לילי בקרבת החוף המוחזק בידי אויב.
עיטורים וציונים לשבח
עיטור העוז ניתן לטוראי זאב גלאובר עבור פעילותו למרות היותו פצוע, בחילוץ הנחתת שנתקעה בחוף הסורי, 15 אוגוסט 1966.
צל"ש מפקד חיל הים ניתן לרס"ן יוחנן יוסף על ידי אלוף שלמה אראל על פעילותו בחילוץ נחתת המשמר התקועה, והפלת המטוס מיג 17 סורי על ידי ספינת המשמר עליה פיקד, 15 אוגוסט 1966.
צל"ש מפקד חיל הים ניתן לסמל גבריאל ברנט על ידי אלוף שלמה אראל על הפלת מטוס סורי שתקף את ספינות המשמר, 15 אוגוסט 1966.
אבדות
בצד הישראלי לא היו אבדות. התקרית הסתכמה בחמישה חיילי צה"ל שנפצעו קל.
לסורים נגרמו 4 הרוגים. שני חיילים באזור מסעודיה ושני טייסים שהופלו בירי מהספינה ובקרב אווירי.
לקריאה נוספת

אטלס כרטא, עשור שני, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, ירושלים, 1980, עמ' 29.
סא"ל דימ' עמי מאור, לקט היסטורי – אבטחת הדיג הישראלי – בים כנרת, ע' 7 מוזיאון ההעפלה וחיל הים.
שמשון עדן, אנשי הברזל על ספינות העץ, הוצאת אפי מלצר בע"מ, 2000 ע' 136 – 137.
פרופ' משה גפן, יצחקי גל, ספר הכנרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור ומינהלת הכנרת, 1992.
סא"ל מיל משה אורן פינס [השרות ביחידה 788] באתר בוגרי קציני ים.
סא"ל מיל משה אייל, [מזכרונו של מפקד נחתת משמר מח-38] באתר בוגרי קציני ים.
בנימין לנדאו, כך הופלו המיגים, "סיפוריהם המלאים של הטייס ומפקד ספינת המשמר", במחנה, גיליון 47 (955) 16 אוגוסט 1966.
יובל פלג, 12 יום על הסלע, מאמצי חילוץ נחתת המשמר בכנרת, אוגוסט 1966 מאמר בידיעות אחרונות, 19 אוגוסט 1997.
מייק אלדר, שייטת 13 - סיפורו של הקומנדו הימי, ספרית מעריב, 1993, ע' 264 – 267.
מחלקת ים, תיבת נח "תקרית האש בכנרת ופעולות חילוץ מח-38 ומטוס מיג 17" 15 – 26 באוגוסט 1966. חובר באוקטובר 1966. מוזיאון ההעפלה וחיל הים. (תחקיר שטרם שוחרר לפרסום)
ורדי פרנקפורט, עד ראייה, מאמר ב"כל העמק והגליל", 1 ספטמבר 1989
יעקב ארז, החל חילוץ ספינת המשמר בכנרת, מעריב, 25 אוגוסט 1966
בנימין לנדאו, "כך חולצה הספינה", במחנה, אוגוסט 1966
שני פייס, נמ"כ על שרטון בכנרת, 'בין גלים' חוברת 182 ינואר 1991, עמ' 36 - 38.
ביאורים

↑  מימין לשמאל: הרמטכ"ל יצחק רבין, מפקד חיל הים שלמה אראל, עומד אלוף פיקוד הצפון דוד אלעזר, וראש אגף מבצעים עזר ויצמן.
↑  לוחם שייטת 13 סא"ל דימ' יצחק שמיר מספר כי מעוצמת המתח שהשתחרר בקריעת הכבל, הועף יחד עם מפקד חיל הים שלמה אראל מדוברת המנופים למים.
הערות שוליים

↑  התרשים באדיבות מייק אלדר
↑  משה אייל באתר יזכור
↑  גפן, יצחקי, עמ' 31
↑  סיפור הצל"ש לזאב גלאובר באתר חיל הים
↑  סיפור הצל"ש לזאב גלאובר באתר "בעוז רוחם"
↑  תאור קרב האוויר באתר חיל האוויר, באתר חיל האוויר הישראלי
שני "מיגים" סוריים הופלו בשמי הכנרת, מעריב, 15 באוגוסט 1966
↑  דו"ח מחלקת מבצעים, עמ' 14 - 15
↑  זאב אלמוג, מפקד שייטת 13 - הפלגות חיי, כנרת, זמורה ביתן, 2014, עמ' 283-282
↑  מייק אלדר, עמ' 266
↑  פסח מלובני, מצפון תפתח הרעה, מצטט את ביטאון הצבא הסורי, "ג'יש אל–שעב", מ-15 באוקטובר 1983
↑  טוראי זאב גלאובר, באתר הגבורה
↑  רס"ן יוחנן יוסף, באתר הגבורה
↑  סמל גבריאל ברנט, באתר הגבורה
↑  הקישור למאמרים נקטע עקב שינויים באתר בוגרי קציני ים. הנושא בבדיקה
מח-38 "יושבת" בקרבת החוף, מימין - רכב פקחי או"ם, אוגוסט 1966
סודי ביותר.
פרוטוקול ישיבת הממשלה
מיום 16-08-1966, בהשתתפות ראש הממשלה והרמטכ"ל.
על סדר היום: התקפת הסורים בכנרת.
פעולת חילוץ נחתת מהשרטון על ידי צוללים ספינת דיג ונחתת אחרת, אוגוסט 1966
הספינה סוסיתא משמאל וסירת דיג סקלבה בימת הכנרת שסייעו לחילוץ סירת המשמר
כוח שייטת 13 שעסק בחילוץ ספינת המשמר בכנרת במנוחה בחורשת גנוסר, אוגוסט 1966
מטוס מיג 17 סורי
פיקוד צה"ל בסירה סמוך לחוף הסורי, מקבל הסבר מקצין שייטת 13 המאבטח את סירת המשמר התקועה. מהגב, רס"ן אמנון בן ציון מפקד חולית שייטת 13 המאבטחת את הספינה, אוגוסט 1966.
יורי שוקאנוב

יורי ולדזימירוביץ' שוקאנוב (בבלארוסית:  Юры Ўладзімеравіч Шуканаў; ‏נולד ב-10 במרץ 1971 במינסק) הוא כדורגלן עבר סובייטי-בלארוסי ששיחק בעמדות הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
ביוגרפיה

שוקאנוב גדל במחלקת הנוער של דינמו מינסק. הוא לא הצליח להיכנס להרכב של הקבוצה הבוגרת של המועדון, ובשנת 1989 עבר לקבוצת ויטבסק, ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה. לאחר שתי עונו מוצלחות חזר לדינמו מינסק. בשנת 1994 הגיע לישראל וחתם בקבוצת מכבי תל אביב, ובעונתו היחידה בקבוצה זכה עמה באליפות. בשנת 1995 עזב את ישראל וחזר לדינמו מינסק, ולאחר מכן שיחק בקבוצות שונות ברוסיה. בשנת 2003 עבר לקאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית. כעבור שנה שב לדינמו מינסק, ובשנת 2004 פרש ממשחק פעיל.
שוקאנוב שיחק בנבחרת בלארוס בין השנים 1992–1995, ולזכותו שש הופעות במדי הנבחרת.
לאחר פרישתו מונה שוקאנוב למאמן דינמו מינסק, ובעונת 2004/2005 זכה עימה באליפות ליגת העל הבלארוסית. בהמשך אימן את הנבחרת הצעירה של בלארוס.
תארים > כשחקן

אליפות ליגת העל הבלארוסית: 1992/1993, 1993/1994
הגביע הבלארוסי: 1993/1994
אליפות הליגה הישראלית: 1994/1995
הגביע הקזחי: 2003
תארים > כמאמן

אליפות ליגת העל הבלארוסית: 2004
יהדות גורי

| מספר היהודים בגורי לפי שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | סה"כ |  |  |  |
| 1866 | 281 |  |  |  |
| 1915 | 104 |  |  |  |
| 1926 | 333 |  |  |  |
| 1939 | 781 |  |  |  |
| 1970 | 1,849 |  |  |  |
יהודי גורי התיישבו בעיר גורי שבגאורגיה בוודאות אחרי המאה ה-17 וההערכה היא שהיהודים הראשונים הגיעו לעיר בתחילת המאה ה-19. בשנת 1866 היו בעיר 281 יהודים כאשר סך כל האוכלוסייה מנתה כ-5,000 איש. אוכלוסיית יהודי גורי כללה סוחרים מקומיים ובעלי מלאכה.
בתחילת המאה ה-20 עלתה רמתם הכלכלית של יהודי גורי. בשנת 1915 היו 104 יהודים בגורי (כ-16–17 משפחות) שהיו מרוכזים באזור אחד.
בימי מלחמת העולם השנייה התארגנה בעיר קהילה שנרשמה כחוק בשנת 1946 ולרשותה עמד מבנה של בית כנסת ברחוב צ'לוסקיצנב 16, שהיה פתוח עד לראשית 1953 לפחות. הרב הראשי באותה השנה היה חכם מרדכי דברשוילי. היה מאחד הרבנים שעזרו לעלייה ציונית לא״י בעזרת חבר הישיבה שבה הולך למד ביחד עם חכם רפאל אלאשוילי.
לאחר פטירתו של חכם מרדכי דברשוילי כל ספרי הקודש שהיו ברשותו נתרמו לבית הכנסת.
ב-7 באוגוסט 2008, במהלך המלחמה בדרום אוסטיה, פתחה גאורגיה במבצע לכיבוש בירת דרום אוסטיה הבדלנית, צחינוואלי. ביום למחרת, תקפה רוסיה כתגובה בחלקים שונים של גאורגיה. בין הערים שספגו הפגזות כבדות הייתה העיר גורי, שנמצאת סמוך לגבול עם דרום אוסטיה. מחוץ ליהודי גורי, נמצאו בעיר גם ישראלים שהתכוונו לפקוד קברי משפחותיהם בתשעה באב שחל ב-10 באוגוסט. הסוכנות היהודית יצרה קשר עם היהודים המתגוררים בדרום אוסטיה ובסביבתה, מתוכם כ-200 איש באזור גורי, והציעה להעבירם לטביליסי.
הערות שוליים

↑  מרדכי אלטשולר, יהדות במכבש הסובייטי: בין דת לזהות יהודית בברית המועצות, 1964-1941, עמ' 480, מרכז זלמן לתולדות ישראל, ירושלים, מסת"ב 9789652272256
| יהדות גאורגיה לפי ערים |
| --- | --- | --- |
| גאורגיה המערבית | כותאיסי • סצ'חרה • אוני • בתומי • סוחומי • קולאשי* • סנקי • פותי • לאילשי • לוחאמולי* • זסטפוני • ואני • כובולתי • בנדזה • סוג'ונה • חובי* • זוגדידי • אוצ'מצ'ירה* • גגרה |  |
| גאורגיה המזרחית | טביליסי  • מצחתה* • גורי • סוראמי • צחינוואלי • כארלי • ציתלגורי • תלאווי • אורייתובני* • וליסציחה* • בריתי* • תמראשני* |  |
| גאורגיה הדרומית | בורג'ומי • אצקורי* • אחלציחה • אחלכלכי*  * יישובים בעבר של יהודים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגיה ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף אנג'לט

| --- | --- |

 השתייכות:  ראשונים 
 תחומי עיסוק:  קבלה
 חיבוריו:  לבנת הספיר ועוד
 
רבי יוסף אנג'לט היה מקובל ספרדי, שפעל בתחילת המאה ה-14 ובמיוחד בעיר סרגוסה.
חייו

לא ידוע הרבה על חייו. עם זאת, מתוך כתביו ניכר שהכיר את החיבורים היסודיים של הקבלה בת זמנו או הדורות הקודמים לו מאזורים שונים, כגון חסידי אשכנז, חוג העיון, מקובלי פרובאנס וגירונה, ומקובלי קסטיליה.
רבי יוסף עמד בקשר עם חברים בחוג הרשב"א, מפרשי קבלת הרמב"ן, וחכמים מצרפת.
פעילות ציבורית

מתוך סיפור שלו על תפילה ציבורית שארגן בעקבות משבר שאירע בשנת ה'פ"ה, אנו למדים שהיה גם מעורב מבחינה ציבורית ודרש ברבים. כך גם מלמדת עדות ארכיונית הנמצא בסרגוסה משנת 1335 על משפט בוררות בבית משפט ספרדי, שהוא היה נוכח בו כנציג רבני. בכתביו התייחס לאירועים קשים שפקדו את היהודים, כגון רדיפות, עלילות וגירושים, וזאת מתוך נקודת מבט משיחית-קבלית כגון חישובי קץ על גאולה קרובה שתהיה בשנת ה'פ"ח.
מתוך גאולה פרטית שארעה לו בשנת ה'פ"א, הוא לומד על גאולה קרובה שתבוא לישראל. גישה זו מלמדת גם כן על תפיסתו העצמית המשיחית.
כתביו הזוהריים

מתוך השוואת כתביו לספר הזוהר, נראה שישנם קטעי קבליים שנכתבו על ידו ונשתקעו בספר הזוהר המוכר לנו. כתביו האחרים נראים כניסיון של הרחבה לספר הזוהר, שכן שפתו הארמית דומה מאוד לארמית הזוהרית. בפירושיו לזוהר מתמודד עם בעיות קבליות יסודיות העולות מתוך הלימוד בספר. כך הוא מבקש לקדש את הזוהר ולהעמידו כיצירה תנאית בתוך המכלול הרחב של הספרות הקבלית בת זמנו.
בכתביו אנו מוצאים רעיונות דומים לבני תקופה זו, כגון ר' יוסף ג'יקטיליה, ור' משה די לאון, למשל התפיסה שהאלוהות אינה חלק מעשר הספירות אלא מעבר להן. בעקבות חז"ל, כתב הרב אנג'לט "גימטריאות אינם אלא פרפראות לחכמה", כלומר שהגימטריות הן לא החכמה בעצמה, ויש ללמוד את המשמעות הרעיונית של חישובי הגימטריות. זאת כנראה כנגד תפיסות של מקובלים אחרים.
הרב אנג'לט מעיד על עצמו בכתביו שקיבל פירושים קבליים הן בדרכים מיסטיות והן במסירה בעל־פה שאומתה באמצעים מיסטיים. כתב שני פירושים קבליים למקרא, המבוסס בעיקר על פעולת הספירות.
מספריו

מספר ספרים שכתב ר' יוסף אנג'לט יוחסו בטעות לכותבים אחרים. חיבוריו לרוב מופעים בכתבי היד בעילום שם, בין ספריו:
ספר קופת הרוכלין - פירוש רבני-קבלי אקלקטי ונרחב על ספר בראשית, שנכתב בשנת 1311.
לבנת הספיר - הספר יוחס בטעות לר' דוד בן יהודה החסיד - פירוש זוהרי באופיו שנכתב בשנת ה' אלפים פ"ה (1325). חלק א' הוא פירוש לספר בראשית והובא לדפוס על ידי שלמה אהרן ורטהיימר בשנת ה'תרע"ה, ואילו חלק ב' על ספר ויקרא נשאר עדיין בכתבי היד השונים.
פירוש קצר על נבואת הושע.
כ"ד סודות - פירוש לסודות קבליים על פי עשרים וארבעה נושאים.
פירוש לספר שערי אורה של רבי יוסף ג'יקטיליה, שנכתב בשנת 1327.
קטעים שונים ששוקעו בספר הזוהר.
לקריאה נוספת

איריס פליקס, פרקים בהגותו הקבלית של הרב יוסף אנג'לס, עבודת גמר, האונ' העברית, תשנ"א.