המלך ואני (מחזמר)
הפקות > הפקות מקוריות > הפקת ברודוויי המקורית

"המלך ואני" עלה לראשונה בברודוויי ב-29 במרץ 1951, עם ציפיות גדולות הן מצד המבקרים והן מצד הציבור שיהיה ללהיט. גם המרשטיין וגם רוג'רס היו מודאגים. המלחין התלונן כי רוב האנשים לא היו מודאגים אם ההצגה טובה בפני עצמה, אלא רק אם היא טובה יותר מדרום פסיפיק - להיטם הקודם של צמד היוצרים. אפילו מזג האוויר שיתף פעולה: גשם כבד בניו יורק נעצר בדיוק בזמן כדי לאפשר לקהל הצופים של ערב הפתיחה להגיע יבשים אל תיאטרון סנט ג'יימס. מרגרט לנדון, מחברת הספר שעליו התבססה המחזמר, לא הוזמנה לערב הפתיחה.
הופעתו של בריינר באותו הערב הייתה מוצלחת. לורנס ידעה שלעמיתיה היו חששות רבים, בגלל מחלתה. הבמאי ג'ון ואן דרוטן תיאר כיצד הופעת הבכורה שלה באותו הלילה הפתיעה את כולם ופוגגה אל הדאגות: "היא עלתה על הבמה באיכות חדשה ומדהימה, כאילו ניתנה לה תוספת כוח להופעת הבמה המבריקה שלה. היא הייתה זוהרת ונפלאה". הביקורות הנלהבות בעיתונים העלו את מצב רוחה של לורנס, והיא ציפתה שתגלם את דמותה של אנה למשך תקופה ארוכה, תחילה בברודוויי, אחר כך בווסט אנד בלונדון, ולבסוף בעיבוד הקולנועי של המחזמר לסרט קולנוע. לורנס זכתה בפרס טוני על תפקידה המוביל, בעוד בריינר זכה בפרס השחקן הטוב ביותר. המחזמר זכה בטוני למחזמר הטוב ביותר, והמעצבים מילזינר ושאראף קיבלו פרסים בקטגוריות שלהם.
דה לאפה זוכרת את הניגוד שבין קולה העז של לורנס במהלך השירה לבין עוצמתה של הופעתה הבימתית:
נהגתי להקשיב לגרטרוד לורנס באמצעות מערכת ההגברה מדי לילה בחדרי ההלבשה שלנו ... בלילה אחרי שעזבתי את ההפקה כדי להשתתף ב-Paint Your Wagon, יול ברינר נתן לי את מקומו [באולם התיאטרון], ואני ראיתי אותה על הבמה, והתרגשתי כל כך ממנה. היתה לא איכות כזאת של כוכב, ולא היה אכפת לך אם היא מזייפת. היא יותר מאשר שלטה על הבמה. זה היה לקח בשבילי.
באותה העת, לורנס עדיין לא גילתה שהיא גוססת מסרטן הכבד, ומצבה החלש החריף עקב דרישות התפקיד שלה. בגיל 52, היא נדרשה ללבוש שמלות במשקל 34 ק"ג בזמן הליכה או ריקוד לאורך מצטבר של 6.4 ק"מ במהלך 8 הופעות של 3 שעות וחצי כל שבוע. לורנס התקשה לשאת את החום באולם התיאטרון בחודשי הקיץ. השחקנית המחליפה שלה קונסטנס קרפנטר החלה להחליף אותה בהצגות היומיות. מאוחר יותר באותה שנה חזר כוחה של לורנס, והיא חזרה ללוח הזמנים המלא שלה, אבל במהלך חג המולד היא נאבקה בדלקת קרום הריאה וסבלה מתשישות. היא נכנסה לבית חולים במשך שבוע שלם של בדיקות. רק תשעה חודשים לפני מותה, הסרטן עדיין לא זוהה. בחודש פברואר 1952, היא חלתה שוב למשך שבוע בשל ברונכיטיס, ובעלה ריצ'רד אולדריץ' שאל את רוג'רס והמרשטיין אם ישקלו להשבית את ההפקה למשך השבוע של חג הפסחא כדי לתת לה הזדמנות להתאושש לגמרי. הם דחו את בקשתו, אך הסכימו להחליף אותה בסלסט הולם, כוכבת ההפקה המקורית של "אוקלהומה!", למשך שישה שבועות במהלך הקיץ. בינתיים, ביצועיה של לורנס החלו להתדרדר ברמתם, מה שגרם לקהל לאי-שקט. רוג'רס והמרשטיין הכינו מכתב, שמעולם לא נמסר. בסוף אוגוסט, לורנס התעלפה בעקבות הצגה יומית ונשלחה לבית חולים. היא נכנסה לתרדמת ומתה ב-6 בספטמבר 1952, בגיל 54. נתיחה שלאחר המוות חשפה את סרטן הכבד. ביום ההלוויה שלה בוטלה הופעת המלך ואני. אורות ברודוויי והווסט אנד כבו באותו היום לזכרה. היא נקברה בשמלת הנשף אותה לבשה במהלך המערכה השנייה של המחזמר.
קונסטנס קרפנטר לקחה על עצמה את תפקידה של אנה והמשיך לגלם אותו במשך 620 הופעות. בין השחקניות הנוספות שגילמו את אנה בהפקה המקורית היו סלסט הולם, אנמארי דיקי ופטרישיה מוריסון. מאוחר יותר, ברינר התפאר בכך שמעולם לא ניעדר מהופעה, אולם הוא כן החמיץ מספר הופעות, בין השאר בשל דלקת התוספתן. כמו כן, במשך שלושה חודשים בשנת 1952 (ומדי פעם במהלך 1953) אלפרד דרייק החליף את בריינר. אחד השחקנים הצעירים בהפקה, סאל מינאו, החל בתור ניצב, בהמשך הפך לשחקן מחליף ולבסוף התקדם וגילם את תפקיד הנסיך צ'וללונגקורן. מינאו התיידד עם בריינר, והשניים שמרו הן על קשרי ידידות והן על קשרי עבודה במהלך למעלה מעשור. שחקנית מחליפה בולטת נוספת הייתה טרי סאונדרס בתפקיד ליידי טיאנג. סאונדרס אף גילמה את התפקיד בסרט הקולנוע משנת 1956 באותו השם. לאחר 1,246 הופעות, ההפקה הסתיימה ב-20 במרץ 1954. נכון לאותה העת, זו הייתה ההפקה הרביעית בשיאה במספר ההופעות של מחזמר בברודוויי. סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית החל ב-22 במרץ 1954 בהרשי, פנסילבניה בכיכובם של בריינר ומוריסון. סיבוב ההופעות עלה ב-30 ערים, והסתיים ב-17 בדצמבר 1956 בתיאטרון שוברט שבפילדלפיה.