stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טליה אילת
הערות שוליים

↑  סתיו איפרגן, ראיון מיוחד | הרקדנית שהפכה לספורטאית פראלימפית: "החתירה החזירה לי את הזהות, העוצמה, היופי", באתר ynet, 18 בספטמבר 2022
↑  ליאור ברטל, ‏חותרת אל המטרה: טליה אילת קוטפת הישגים בדרך למשחקים הפראלימפיים, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 30 באוגוסט 2022
↑  Canoeing - Talia Eilat
↑  Talia EILAT (ISR)
↑  אברהם תשובה, חותרת הקיאקים הפראלימפית, טליה אילת, הבטיחה כרטיס לאולימפיאדת פריז, באתר ynet, 26 באוגוסט 2023
↑  ‏שתי מדליות ארד לישראל באליפות אירופה הפראלימפית בקיאקים, באתר ספורט1, 30 ביולי 2023
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים פריז (2024)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | עמית חסדאי |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי • אמיר לוי |  |
|  בוצ'יה | נדב לוי |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל •  חתירה זוגית (שחר מילפלדר וסאלח שאהין) |  |
|  טאקוונדו |  אסף יסעור • עדנאן מילאד |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • מעיין זיקרי • סרגיי ליסוב •  גיא ששון |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי |  |
|  כדורשער |  נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני, אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קאנו/קיאקים | טליה אילת (קיאק) • אירן שפיר (קאנו) |  |
|  שחייה | ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אריאל מליאר •  מארק מליאר |  |
טרנספפטידאז

טרנספפטידאז ב-E. Coli מחבר בין חומצה דיאמינופימלית לבין אלנין
טרנספפטידאז הוא אנזים חיידקי המזרז את יצירתם של קשרים צולבים בשרשראות הפפטידוגליקן שמהן נוצרת דופן התא הקשיחה של החיידקים. לאנזים יש שמות נוספים כגון DD-פפטידאז, DD-טרנספפטידאז, D-אלניל-D-אלנין קרבוקסיפפטידאז וסוג-סרין D-אלנין-D-אלנין קרבוקסיפפטידאז.
האנטיביוטיקה פניצילין נקשרת ומעכבת את פעילותו של הטרנספפטידאז באמצעות יצירת תוצר ביניים יציב ביותר הנקרא פניצילול-אנזים. בעקבות הקישור בין הפניצילין והטרנספפטידאז האנזים מכונה בשם "חלבון קושר פניצילין". קשירת השרשראות החלבוניות חיונית לצורך יצירה תקינה של דופן התא הקשיחה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוליה ניימיר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1893 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1977 (בגיל 84 בערך) 
 שם לידה:  יוליה מיכאלובנה קאזארינה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הממלכה המאוחדת 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  לואיס ברנשטיין ניימיר 
 פרסים והוקרה:  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (1971) 
 
יוליה ניימיר (באנגלית: Julia Namier‏; 1893–1977) הייתה סופרת בריטית ילידת האימפריה הרוסית, אלמנתו של הדיפלומט הרוסי ניקולאי דה בוסובר ורעייתו השנייה של ההיסטוריון הבריטי לואיס ברנשטיין ניימיר.
ביוגרפיה

ניימיר נולדה בסנקט פטרבורג בשם יוליה מיכאלובנה קאזארינה. היא נישאה לדיפלומט הרוסי ניקולאי דה בוסובר, שמת בשנות השלושים של המאה העשרים בעקבות הרדיפות של המשטר הסובייטי, יוליה עצמה נשלחה לגולג. האומנת הבריטית של יוליה פדתה אותה ואפשרה לה לעזוב את ברית המועצות - ב-1934 היא היגרה לבריטניה.
בבריטניה, ב-1938, פרסמה אוטוביוגרפיה בשם The Woman Who Could Not Die. כעבור שנתיים פרסמה ספר רוחני בשם Creative Suffering. פרסמה עוד שני ספרים, שכתבה על פי מקורות רוסיים-עממיים. ב-1942 פגשה את ההיסטוריון היהודי-בריטי ניימיר ולאחר שאשתו בנפרד נפטרה וניימיר הסכים להיטבל לנצרות (יוליה הייתה נוצרייה אדוקה) השניים נישאו ב-1945.
לאחר מותו של ניימיר כתבה יוליה ספר ביוגרפי עליו, Lewis Namier: A Biography, ספר שזכה בפרס ג'יימס טייט בלק לביוגרפיה לשנת 1971.
יוליה ניימיר זכתה שגם עליה תיכתב ביוגרפיה על ידי הסופרת קונסטנס בבינטון סמית, Iulia de Beausobre: A Russian Christian in the West.
יד לבנים (פתח תקווה)

| --- | --- |

חדר הנצחה בבית יד לבנים בפתח תקווה
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, אתר הנצחה
 מיקום:  פתח תקווה
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1953
 תאריך פתיחה רשמי:  1953
 קואורדינטות:  32°04′58″N 34°52′25″E﻿ / ﻿32.082691292746°N 34.873734078481°E﻿ / 32.082691292746; 34.873734078481
 אתר רשמי
  (למפת גוש דן מוגדלת) יד לבנים(למפת גוש דן רגילה) יד לבנים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לבנים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לבנים
 
המוזיאון מבחוץ
חנוכיית "גבריאל" בעיצוב מיירם ברעם
בית יָד לַבָּנִים פתח תקווה הוא מבנה ציבור הנמצא בפארק יד לבנים שבפתח תקווה, ומשמש כסניף ארגון יד לבנים בעיר. סניף זה הוא בין היכלי ההנצחה הראשונים בישראל שהוקדשו מראשיתם לתכלית הנצחת זכר הלוחמות והלוחמים של מלחמת העצמאות.
סניף זה הוא חלק מקריית המוזיאונים של פתח תקווה לצד מוזיאונים אחרים. בנוסף, פארק יד לבנים השוכן בצמוד למבנה, נקרא על שמו של המבנה.
היסטוריה

ההחלטה על בנייתו התקבלה ב-1951 בעקבות יוזמה של אימהות שכולות תושבות פתח תקווה, והמבנה נחנך באפריל 1953, כשמנהלו הראשון היה ברוך אורן.
בין השאר פעלו בו אולם הרצאות וכנסים, חדר עיון וספריית אמנות ומדעים לשימוש הציבור. עוד התקיימו בו מפגשים של תנועות ומועדוני נוער, סדרות חינוך לחיילים ולחניכי קורס קצינים של צה"ל, וליווי צמוד של המשפחות השכולות, הנצחת שמות הנופלות והנופלים, ואיסוף ותיעוד של סיפורי חייהם. במקביל הרחיב אורן את הבית והקים בו אולמות להצגת אוסף אמנות, ותערוכות של אמניות ואמנים ישראלים.
שילוב ייחודי זה היווה מודל לבתי יד לבנים הרבים שנבנו מאז ברחבי הארץ, וב-1980 זכה בית יד לבנים זה ומנהלו בפרס ישראל.
בית יד לבנים בפתח-תקוה הוא הראשון והמשוכלל ביותר מבין בתי ההנצחה לבנים שנפלו והוא משמש כבנין-אב לכל הבתים מסוגו בארץ
גלריה

פרט מן הבסיס של "חנוכיית גבריאל" בעיצוב מיירם ברעם
פרט מן הבסיס של "חנוכיית גבריאל" בעיצוב מיירם ברעם
"מנעי קולך מבכי" מאת אהרון פריבר, תבליט בטון
המוזיאון
ראו גם

יד לבנים (באר שבע)
טורבו פסקל

| --- | --- |
 פרדיגמות:  תכנות מונחה-עצמים 
 תאריך השקה:  20 בנובמבר 1983 
 מתכנן:  אנדרס הלסברג 
 מפתח:  בורלנד, אנדרס הלסברג 
 הושפעה על ידי:  פסקל, מודולה־2, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 סיומת:  COM, CMD, EXE 
 
טורבו פסקל (באנגלית: Turbo Pascal) היא סביבת פיתוח של חברת בורלנד לשפת פסקל, שכוללת IDE ומהדר. סביבה זו הייתה פופולרית ואהודה אצל מפתחים בשפת פסקל בסביבת DOS, בשל חדשנותה, פשטותה, יכולותיה ומחירה הנמוך. חידושיה של חברת בורלנד בטורבו פסקל לא היו רק בסביבת פיתוח, אלא גם בהרחבות רבות לשפה, שאומצו לאחר מכן בידי מהדרים רבים, והעצימו את יכולותיה של השפה והתאימו אותה לתפיסות תכנותיות חדשות. הגרסה האחרונה של טורבו פסקל הייתה השביעית. בשנת 1995 חברת בורלנד הפסיקה לפתח אותה, ועברה לפתח את סביבת הפיתוח המהיר דלפי לחלונות וללינוקס. כיום ניתן להוריד גרסאות שונות של טורבו פסקל (1,3,5.5) ממוזיאון התוכנות של בורלנד.
גרסה 1

הגרסה הראשונה של טורבו פסקל יצאה ב-20 בנובמבר 1983, והליבה שלה התבססה על מהדר בשם PolyPascal שנכתב על ידי מהנדס התוכנה הדני אנדרס הלסברג. בורלנד הוסיפה למהדר ממשק משתמש ועורך טקסט. אנדרס הצטרף לחברה כעובד, והיה הארכיטקט של כל גרסאות טורבו פסקל ושלוש הגרסאות הראשונות של דלפי. כאשר הגרסה הראשונה הופיעה בשוק האמריקאי, ה-IDE שלה היה חדשני יחסית, והיא נמכרה במחיר של 49 דולר.
גרסה 3

גרסה זו, שיצאה ב-17 בספטמבר 1986, הייתה הגרסה הראשונה שתמכה ביצירת יישומים שגודלם מעל 64K בתים באמצעות Overlays.
גרסה 4

הוספת הקונספט של שימוש ביחידות (Unit), שהם קטעי קוד מהודרים בשפת פסקל. עד כה היה צורך להשתמש בקובצי הכללה, שאחד מחסרונם היה שהם היו חייבים להיות בקוד מקור, ולא היו יכולים להיות מהודרים, ולכן היו צריכים לעבור בכל פעם הידור מחדש.
גרסה 5.5

ב-2 במאי 1989 יצאה גרסה שמכונה גם Object Pascal, שלה הוספה יכולת מלאה של תכנות מונחה עצמים, שכוללת הכמסה, פונקציות בנאי ומפרק, ירושה, פולימורפיזם ושיטות וירטואליות. גרסה זו שמתהדרת בעזרה היפרטקסט עם יכולת גזירה והדבקה ותמיכה במעבד מתמטי של מעבדים שונים, עדיין לא כללה תמיכה בעכבר.
גרסה 6

נוספה ספרייה מונחת עצמים בשם Turbo Vision לכתיבת ממשק משתמש ושימוש בעצמי מסך כמו תפריטים, שימוש בעכבר, תיבות שיחה והודעות.
גרסה 7

נוספה יכולת שילוב של שפת אסמבלר בסביבה.
סביבת הפיתוח של DOS הורחבה לפיתוח בשני מצבי הפעולה שלו.
נוספה סביבת פיתוח חדשה לחלונות 16 ביט בשם BPW. (Borland Pascal 7) שבה נוספו יחידות לעבודה עם סביבת חלונות. החשובות שבהם, WinProcs שבדומה ל-MFC מהווה עטיפה ליותר מ-600 פונקציות API של חלונות, וביחד עם היחידה WinType, שתי יחידות אלו מהוות את מכלול התכנות של פסקל בחלונות, שאפשר ליצור יישומים חלונאיים מלאים כולל יכולות ליצירת יישום מרובי מסמכים (MDI), חילוף נתונים דינמי בין יישומים (DDE) ויצירת קובצי ספריות קישור דינמי (DLL).
נוסף טיפוס מחרוזת NullTerminated שגודלו יכול להגיע עד 64K תווים. (65,535 תווים). עד כה גודל מחרוזת היה מוגבל ל-256 תווים והדרך לטיפול בטקסט גדול יותר הייתה באמצעות הקצאת זיכרון דינמית.
הרחבות של טורבו פסקל לשפה > כתיבה וקריאה להתקנים חיצוניים

הדרך ליצור גישה לאמצעי קלט ופלט בטורבו פסקל הפכה להיות פשוטה ואינטואיטיבית, באמצעות שורה של פקודות קריאות ומובנות, שהתייחסו לכל אמצעי הקלט והפלט בצורה לוגית דומה, בין אם מדובר בקבצים בדיסק, במדפסת, במסך או במודם שמותקן ביציאה הטורית.
פקודת Assign הקצתה וקבעה את אמצעי הקלט-פלט: לקובץ - שם קובץ, להדפסה - PRN וליציאת תקשורת - COM ומספר (למשל COM1).
פקודת Rewrite פותחת את ההתקן לפלט.
פקודות Write או writeln מבצעות את הכתיבה.
ופקודת Close סוגרת את ההתקן.
הרחבות של טורבו פסקל לשפה > כתיבה וקריאה להתקנים חיצוניים > בעבודה עם קבצים

כדי לפתוח קובץ להוספת נתונים יש להשתמש בפקודת Append.
כדי לפתוח קובץ לקריאה יש להשתמש בפקודת Reset, בצירוף עם פקודת הקריאה Read או Readln.
פקודת Seek כדי להניע את מחוון הקובץ.
כדי לדעת מתי הגעת לסוף שורה קיימת הפונקציה EOLN (תו אסקי 13)
ואילו פונקציה EOF מדווחת על סוף קובץ.
ביצוע של קריאת וכתיבת טיפוס נתונים לא מוגדר לקובץ, נעשתה באמצעות הפקודות BlockRead ו-BlockWrite.
הרחבות של טורבו פסקל לשפה > גישה למערכת הפעלה

סביבת טורבו פסקל הרחיבה גם את הגישה למערכת ההפעלה ול-BIOS של המחשב באמצעות היחידה DOS. ביחידה מספר שגרות. באמצעות  השגרה MsDos אפשר לבצע ישירות פקודות DOS, באמצעות השגרה Intr אפשר לגשת ישירות לשרותי ה-BIOS של המחשב באמצעות פסיקות תוכנה, ובאמצעות השגרה Exec אפשר להריץ תוכנית DOS תוך עצירת התוכנית הנוכחית. כמו כן ישנם פקודות DOS מובנות ביחידה לעבודה מהירה כמו למשל חיפוש קבצים, בדיקת גודלם וכדומה.
הרחבות של טורבו פסקל לשפה > היחידה - ספרייה חיצונית

גם מושג היחידה היה חידוש של טורבו פסקל. טורבו פסקל עשה שימוש בספריות של קטעי קוד חיצוניים מהודרים, לצורך שלוש מטרות: מיחזור קטעי קוד, הפשטה פרוצדורלית והכמסתו של הקוד, ושבירת מחסום 64K שהיה קיים ב-DOS. גישה לפונקציות בספריות חיצוניות קיימות (Unit) נעשית באמצעות המילה השמורה Uses לפני הגדרת המשתנים הגלובליים.
לדוגמה:
USES WINCRT, STRINGS, WINPROCS, WINTYPES, WIN32;
כדי ליצור יחידה יש להשתמש בכותרת במילה השמורה UNIT, היחידה מתחלקת לשני אזורים. אזור המוגדר במילה השמורה INTERFACE (ממשק) שהוא החלק הפומבי של היחידה שחשוף לתוכניות חיצונית, ואזור המוגדר במילה השמורה IMPLEMENTATION (יישום), שהוא אזור פרטי, שנועד לשימוש של היחידה, ואיננו חשוף לחוץ. לאחר ההידור ייווצר קובץ מכונה בעל סיומת TPU, ובעת קריאה לפונקציה או פרוצדורה שקיימת בו, המהדר ידע לגשת אל היחידה ולהשתמש בקוד שקיים בה.
הרחבות של טורבו פסקל לשפה > אובייקטים ותכנות מונחה עצמים

אחד ההרחבות המעניינות והחשובות של השפה הייתה תכנות מונחה עצמים. הוספה המילה השמורה Object כדי להגדיר אובייקטים. האובייקטים הוגדרו כמו טיפוס משתמש באמצעות המילה השמורה Type. באזור האובייקט הוגדרו משתני ושיטות האובייקט כאשר לשמם הוקדם שם האובייקט.
לאחר הכרזה של משתנה כסוג של האובייקט, ניתן לקרוא לשיטות האובייקט באמצעות האופרטור נקודה. כדי לבצע תורשה, יש להדר את האובייקט המוריש ליחידה, שבה ניתן להסתיר חלקים מהאובייקט כלפי חוץ. פולימורפיזם מיושם באמצעות שיטה וירטואלית, (virtual), המשתמשת בקישור מאוחר.
כדי להשתמש בבנאי, יש ליצור שגרה מיוחדת שכותרת שמה שונתה מ-PROCEDURE למילה השמורה CONTRUCTOR.
בדוגמה פשוטה זו, הוגדר אובייקט בשם MyObject שמכיל שני משתנים מסוג מחרוזת ושתי שיטות. הראשונה SetRecord מבצעת השמה לתוך המשתנים ואילו השנייה WriteRecord מדפיסה את התוכן שלהם למסך.
program MyProgram;
Type
       MyObject=object
       Author,
       BookName: string;
       procedure SetRecord(TheAuthor,TheName:string);
       procedure WriteRecord();
       end;
  procedure MyObject.SetRecord(TheAuthor,TheName:string);
  begin
    Author:= TheAuthor;
    BookName:=  TheName ;
  end;
  procedure MyObject.WriteRecord();
  begin
    Writeln(Author,BookName);
  end;
Var
 MyObject1:MyObject;
begin 
   MyObject1.SetRecord('Eli','Exodus');
   MyObject1.WriteRecord();
end.
התחרות עם מיקרוסופט

סביר להניח כי פיתוח המוצר של מיקרוסופט לשפת פסקל Microsoft Pascal הופסק בשל התחרות הקשה שהציב הטורבו פסקל בשל איכותו ומחירו הנמוך. תאוריה אחרת גורסת שחברת בורלנד עשתה עסקה עם חברת מיקרוסופט להפסקת פיתוח Microsoft Pascal וגרסתו הקלה QuickPascal, בתמורה להפסקת פיתוח סביבת הפיתוח Turbo BASIC בידי חברת בורלנד.
טוקוס צהוב-מקור דרומי

| טוקוס צהוב-מקור דרומי |
| --- | --- |
 טוקוס צהוב-מקור דרומי בפארק הלאומי אטושה בנמיביה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קלאונאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קלאוניים
סוג:: טוקוס
מין:: טוקוס צהוב-מקור דרומי
שם מדעי
 Tockus leucomelas ‏ליכטנשטיין, 1842
תחום תפוצה


טוקוס צהוב-מקור דרומי (שם מדעי: Tockus leucomelas) הוא מין במשפחת הקלאוניים. הוא מצוי בחלקה הדרומי של אפריקה.
תיאור

אורכו של הטוקוס נע בין 48 ל-60 ס"מ, ומשקלו 132 עד 242 גרם. נוצותיו בצבעי שחור, אפור ולבן, ומקורו, כפי שמרמז שמו - צהוב עז. עיניו צהובות, והעור שמסביב להן ורוד. בכך, נבדל הטוקוס צהוב המקור הדרומי מהטוקוס צהוב המקור המזרחי, שהעור סביב עיניו שחור.
מקורו של הטוקוס גדול במיוחד, ואורכו יכול להגיע עד כשישית מאורכו הכולל. אורך מקורם הממוצע של הזכרים הוא 9 ס"מ, ואורך מקורן הממוצע של הנקבות 7.4 ס"מ. בדומה לקלאוניים אחרים, לטוקוס צהוב המקור הדרומי זנב וריסים ארוכים, ורגליים ואצבעות קצרות ועבות.
תפוצה, סביבת מחיה והתנהגות

תחום תפוצתו של הטוקוס צהוב-המקור מתפרש על פני המדינות אנגולה, בוצוואנה, דרום אפריקה, זימבבואה, זמביה, מוזמביק, מלאווי, נמיביה וסווזילנד.
הטוקוס צהוב המקור הדרומי מצוי בעיקר באזורי סוואנה פתוחים, וחי בעיקר על הקרקע, שם הוא מוצא את מזונו - בעיקר חרקים (כגון טרמיטים, חיפושיות וחגבים), נדלים, עכבישים ועקרבים. בנוסף, ניזונים הטוקוסים גם מזרעים, פירות וביצים של עופות אחרים.
הטוקוסים פעילים בשעות היום, ובלילה הם ישנים על עצים. הם יחידאיים, אך לעיתים ניתן למצוא אותם בזוגות או בקבוצות קטנות; בעיקר בתקופת הרבייה או הקינון. זהו עוף טריטוריאלי, שחי בשטח מצומצם ומגן עליו, אם כי בעונות יבשות הוא נאלץ לפרוש את הטריטוריה שלו על שטח נרחב יותר.
עונת הרבייה של הטוקוס צהוב המקור הדרומי נמשכת בין ספטמבר למרץ, והביצים מוטלות בדרך כלל בין אוקטובר לדצמבר. זוגות הטוקוסים בדרך כלל מונוגמיים. בתקופת הקינון, הזכר מביא לקן עלים וענפים, והנקבה נשארת בקן וחוסמת את הכניסה אליו אותו באמצעות צרכיה, שאריות מזון, וכן בוץ שמביא עמו הזכר. מאחר שהנקבה כלואה בקן כל תקופת הדגירה, היא משילה בשלב זה את כל נוצות התעופה שלה, והן גדלות מחדש לאחר בקיעת הביצים. הקן נבנה עם פתח אנכי, המשמש הן להכנסת המזון על ידי הזכר והן להוצאת צורכי הנקבה והגוזלים. חלק מהקנים כוללים גם פתח חירום, למקרה שטורף מצליח לחדור לקן. מספר הביצים נע בין 2 ל-6, ותקופת הדגירה נמשכת 24 ימים. הגוזלים בוקעים מהביצים כשהם עירומים מנוצות וצבע עורם ורוד. לאחר שהם גדלים מעט, פורצת הנקבה את הקן החוצה, ומתחילה לסייע לזכר בהבאת מזון. הגוזלים מדפנים מחדש את הקן בעצמם, באמצעות צורכיהם ושאריות המזון שהוריהם מביאים להם. לאחר שסיימו לגדול, יפרצו הגוזלים את דפנות הקן, ויעופו ממנו.
לא ידוע מה תוחלת החיים של הטוקוס צהוב המקור הדרומי בטבע, אך בשבי היו פרטים שהגיעו לגיל 20 שנה. הטוקוסים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה.
הערות שוליים

↑  טוקוס צהוב-מקור דרומי באתר הרשימה האדומה של IUCN
טוקטה

טוקטה (באיטלקית: toccata – "מנוגנת") היא יצירה קלאסית, בדרך כלל לכלי מקלדת, המדגישה את יכולותיו של הנגן. לעיתים השם ניתן ליצירות למספר כלים (למשל הפתיחה של האופרה 'אורפיאו' של קלאודיו מונטוורדי).
הטוקטה המפורסמת ביותר מופיעה בטוקטה ופוגה ברה מינור לעוגב, BWV 565, של יוהאן סבסטיאן באך.
תקופת הרנסאנס – איטליה

טוקטות הופיעו לראשונה בסוף תקופת הרנסאנס. לעיתים נקראו היצירות בשם Tastar de corde (לנסות את המיתרים), פרלוד, אינטונציה, ריצ'רקר, טיינטו (בספרד) וכן בשמות אחרים. המשותף ליצירות תחת שמות שונים אלה הוא האופי האלתורי, שהושתת על פסג'ים וירטואוזיים מול אקורדים בחילופין בין הידיים. יצירות כאלה נכתבו לעוגב, או כלי מקלדת אחרים וכן גם ללאוטה או לנבל. מקור הסגנון היה בעיקר בצפון איטליה ומספר פרסומים משנות ה-90' של המאה ה-16 כוללים טוקטות שכבר נקראו כך. טוקטות הולחנו, בין היתר, על ידי ג'ובאני דירוטה, אדריאנו בנקיירי (שכתבו ספרי לימוד חשובים על נגינה בכלי מקלדת), קלאודיו מרולו (שכלל בטוקטות שלו קטעים פוגליים), אנדריאה וג'ובאני גבריאלי ואחרים. מלחין חשוב אחר של טוקטות היה ג'ירולאמו פרסקובלדי, שהעשיר את סגנון הטוקטה בשינויי מפעם ומרקם פתאומיים, דיסוננטים נועזים וכרומטיקה. את אלה למד מקודמיו הנפוליטניים: ז'אן דה מק, ג'ובני מריה טרבצ'י, אסקניו מיונה ואחרים וכן ממלחיני המדריגל החדשניים לתקופתם כמו הנסיך קרלו ג'זואלדו דה ונוזה. בתקופת הברוק המשיכו באיטליה לכתוב טוקטות כמו אלה של ברנרדו פאסקוויני או אלסנדרו סקרלטי, שכמעט אינן מבוצעות כיום. בתקופת הבארוק המאוחר נזנחה מעט הכתיבה לכלי מקלדת באיטליה ובכלל זה הטוקטה (פרט לדומניקו סקרלטי) לטובת מוזיקה לתזמורת, הרכבים קאמריים ומוזיקה ווקאלית.
תקופת הבארוק – גרמניה

בין המלחינים אשר שהו בוונציה בסוף תקופת הרנסאנס היה הנס ליאו האסלר, אשר בצעירותו למד אצל אנדראה וג'ובני גבריאלי וייבא את הסגנון לגרמניה. מלחין שהביא את סגנון הטוקטה להולנד היה יאן פיטרסזון סוולינק, שבטוקטות שלו בולטת הווירטואוזיות וכן קטעים בהם חוזרים מוטיבים כמו הד ואמורים להיות מבוצעים בשינוי דינמי מחזק לחלש כמו חיקוי להד. דבר זה למד סוולינק מג'ובני גבריאלי ודרך תלמידיו הגרמניים כמו סמואל שיידט, היינריך שיידמן, מלכיור שילדט (אנ') ואחרים הגיע סגנון הטוקטה לגרמניה.
לפני באך התפתחה הטוקטה בגרמניה, למשל ביצירות יוהאן פכלבל (אצלו הטוקטות היו בנויות בעיקר על ריצות וירטואוזיות מעל נקודות עוגב ארוכות), ביצירות דיטריך בוקסטהודה (שקרא ליצירות "טוקטה" אך לעיתים היו אלה יצירות המורכבות מקטעים בסגנון אלתורי, כולל קטעי סולו מרשימים לפדלים אשר התחלפו בפוגות). הטוקטות הגיעו לשיא התפתחותן בבארוק בגרמניה, ביצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך. בטוקטות שלו לעוגב הבאות בצמד עם פוגה גוברת הווירטואוזיות בכתיבה לעוגב, כולל קטעי סולו קשים ומרשימים לפדל, וכתיבה עשירה ומרשימה לידיים, כולל שינויי רגיסטרציה וניגודים.
המאה העשרים

במאה העשרים קיבלה המילה טוקטה משמעות ספציפית יותר, של יצירה לפסנתר הכתובה כולה בצלילים מהירים בעלי ערך ריתמי יחיד ("פרפטואום מובילה"). טוקטות מוכרות יותר בסגנון זה כתבו סרגיי פרוקופייב, קלוד דביסי, אראם חאצ'טוריאן
ואף מלחינים ישראלים, כמו פאול בן-חיים.
טליה אילן

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1971 (בת 52) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  קלרינט, פסנתר
 שיתופי פעולה בולטים:  תזמורת הבמה הישראלית, תזמורת הקמפוס
 בן או בת זוג:  אי-אן שו 
 מספר צאצאים:  2 
 www.taliailan.com
 
טליה אילן (נולדה ב-19 באוקטובר 1971) היא מנצחת ישראלית.
ביוגרפיה

טליה אילן נולדה בתל אביב ולמדה בבית הספר לאמנויות ע"ש תלמה ילין. היא התחילה את דרכה כפסנתרנית, אך במהרה עברה לניצוח. כצעד להכרה מקרוב של התזמורת החלה לנגן בקלרינט. בנעוריה הרבתה לבקר בחזרות של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, שם ישבה עם פרטיטורות ולמדה מן המנצחים. אחרי השירות הצבאי למדה כלכלה באוניברסיטת תל אביב ובמקביל למדה ניצוח אצל מנדי רודן, באקדמיה למוזיקה בירושלים וסיימה תואר שני ותעודת אמן בניצוח תזמורת.
לאחר שירותה הצבאי נסעה ללונדון, שם השתלמה אצל מייקל טילסון תומאס, אצלו למדה את כל הסימפוניות של גוסטב מאהלר.
בנוסף, השתלמה אצל המנצחים דניאל בארנבוים בגרמניה, וכן אצל ז'ולט נאג', ובכיתות אמן בינלאומיות באירופה ובארצות הברית.
הקונצרט הראשון שעליו ניצחה אילן היה במשכנות שאננים, על הרכב של מוזיקה חדשה. בהמשך ניגשה לתחרות ניצוח בצ'כיה וזכתה בפרס הראשון, שהיה ניצוח על התזמורת הפילהרמונית יאנאצ'ק מאוסטרבה. לאחר סיום לימודיה החלה לנצח על "תזמורת הקמפוס" ברמת השרון ובמקביל עבדה גם עם תזמורת הבמה הישראלית, בניהולו של רוני פורת. מאז 2006, כיהנה אילן כמנצחת הראשית שלה. כעזר לעבודתה העבירה אילן השתלמות למורים למוזיקה מטעם משרד החינוך. היא סיימה את תפקידה כמנהלת שתי התזמורות באוגוסט 2019.
ב-2017 ניצחה לראשונה על התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בנוסף ניצחה בישראל על התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת האופרה הקאמרית הישראלית אשדוד, התזמורת הקאמרית הישראלית, סימפונט רעננה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת האנדלוסית הישראלית, תזמורת הבמה הישראלית ותזמורת הקמפוס. בחו"ל ניצחה על התזמורת הפילהרמונית של יוהנסבורג, התזמורת הפילהרמונית של דרבן (קואזולו-נטל), תזמורת מקאו (סין), התזמורת הסימפונית של צ'ינגדאו (סין), התזמורת הסימפונית של גוויאנג (סין), תזמורת אולפני פיימס בצפון מקדוניה, תזמורת נשים קלאסיות בבריסל, התזמורת הסימפונית העולם החדש במיאמי, אנסמבל רפלקס בניו יורק ועוד.
מתחילת 2019 משמשת אילן כעורכת מוזיקלית בתחנת הרדיו כאן קול המוסיקה.
טליה פעילה ברשתות החברתיות במאבק לקידום נשים בעולם המוזיקה הקלאסית, ובעיקר בתחומי ההלחנה והניצוח. בין היתר היא יזמה את ההאשטג היומי #oneconductoraday ובו היא מעלה מדי יום תמונה של מנצחת מהעולם, כדי להנכיח מנצחות תזמורות, וכדי להפריך את המיתוס לפיו ישנן מעט מנצחות.
טליה אילן נשואה למנצח הסיני אי-אן שו והם הורים לשתי בנות. שוּ ואילן מחליפים זה את זה על דוכן המנצחים במקרה הצורך. לפני נישואיהם נסעה לסין, שם ניצחה על "מעשה בחייל" של איגור סטרווינסקי בכנסייה המרכזית של מקאו.
הערות שוליים

1 2   נרי ליבנה, המנצחת טליה אילן בלב המקצוע הגברי, באתר הארץ, 21 באפריל 2013
↑  Nicole Haynes, WSS Summer Season Concert 1, KZN Philharmonic Orchestra, ‏2023-12-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Talia Ilan - Conductor (2013-09-02), Stravinsky - Soldier's Tale (L'Histoire du Soldat), Macau Orchestra players, part 1, נבדק ב-2024-07-06
↑  Talia Ilan - Conductor (2016-06-19), Schumann Symphony no 3 "Rhenish", Qingdao Symphony Orchestra, Talia Ilan, נבדק ב-2024-07-06
↑  Talia Ilan - Conductor (2019-07-20), Schumann - Manfred Overture Op.115, Guiyang Symphony Orchestra / Talia Ilan, נבדק ב-2024-07-06
↑  Bracha Jaffe (2021-09-02), This One by Bracha Jaffe I For Women and Girls Only, נבדק ב-2024-07-06
↑  Bracha Jaffe (2021-10-03), This One - A Look Behind the Scenes, נבדק ב-2024-07-06
↑  Classical Women - Charity Concert - Association Femmes d'Europe, https://www.assocfemmesdeurope.eu, ‏2024-07-06 (בצרפתית)
1 2  Talia Ilan - Conductor (2013-05-01), Talia Ilan - conducting Stravinsky, Janacek and Bartok in rehearsal, נבדק ב-2024-07-06
↑  יעל עופר, זוג מנצח: סיפור אהבתם של שני מנצחים, באתר nrg‏, 22 במרץ 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012449261305171  VIAF: 1463169381388639550006   WorldCat (עם VIAF): 1463169381388639550006
טרנספראז

טרנספראז (באנגלית: Transferase) הוא שם כולל לקבוצה של אנזימים המזרזים תגובות שבמהלכן עוברת קבוצה פונקציונלית ממולקולה אחת למולקולה אחרת. הטרנספראזות מהווים אחת משש הקבוצות שאליהן ממוינים כל האנזימים. קבוצת הטרנספראזות היא קבוצה מספר 2, ואנזימים המשתייכים אליה מסומנים EC 2.X.X.X.
קיימות תשע תת-קבוצות בקבוצת הטרנספראזות, לפי הקבוצה הפונקציונלית המועברת:
EC 2.1: העברה של קבוצות בעלות אטום פחמן בודד (מתיל (CH3) וקרבוקסיל (COOH), למשל).
EC 2.2: העברה של קבוצות אלדהיד (CHO) או קרבוניל (C=O).
EC 2.3: העברה של קבוצות אציל (R-C=O).
EC 2.4: העברה של חד-סוכרים.
EC 2.5: העברה של קבוצות אריל או אלקיל (חוץ ממתיל).
EC 2.6: העברה של קבוצות המכילות חנקן.
EC 2.7: העברה של קבוצות המכילות זרחן.
EC 2.8: העברה של קבוצות המכילות גופרית.
EC 2.9: העברה של קבוצות המכילות סלניום.
שמותיהם הרשמיים של אנזימי הטרנספראז בנויים כך: תוֹרם קבוצה-טרנספראז. האנזים טירוזין אמינוטרנספראז, למשל, מעביר קבוצת אמין מחומצת האמינו טירוזין למולקולה אחרת (4-הידרוקסיפנילפירובט).
הקבוצה הידועה ביותר בקרב הטרנספראזות היא EC 2.7, הכוללת את כל הקינאזות והפולימראזות. קינאז הוא אנזים המעביר קבוצת זרחה בין מולקולות (בעיקר בין חלבונים); אלפי תהליכים בתא—בעיקר תהליכי בקרה ואיתות—תלויים בקינאזות. פולימראז הוא אנזים המצרף נוקלאוטידים האחד לשני ובונה חומצות גרעין. DNA פולימראז הוא האנזים האחראי לשכפול ה-DNA. ‏ RNA פולימראז אחראי לתהליך השעתוק.
תת-קבוצה EC 2.3.1 כוללת את כל האצטילטרנספראזות, אנזימים המעבירים קבוצת אצטיל (CH3C=O). היסטון אצטילטרנספראז מעביר קבוצת אצטיל להיסטונים, החלבונים הבונים יחד עם ה-DNA את הכרומטין בתאים איקריוטיים. לאצטילציה של היסטונים תפקיד מכריע בבקרה על שעתוק גנים. האנזים אצטילכולין טרנספראז מעביר קבוצת אצטיל מקואנזים A לכולין, לקבלת המוליך העצבי אצטילכולין, החיוני במערכת העצבים של בעלי חיים. האנזים כלורמפניקול אצטילטרנספראז מיוצר במספר חיידקים ומקנה להם עמידות בפני התרופה האנטיביוטית כלורמפניקול; האנטיביוטיקה מנוטרלת באמצעות אצטילציה.
לקבוצה EC 2.4 שייכים גם האנזימים A-טרנספראז ו B-טרנספראז שהם בבסיס החלוקה לקבוצות דם. שניהם שייכים לתת הקבוצה גליקוזיל-טרנספראז המעבירה מולקולת סוכר לאנטיגן-H, וכך יוצרת את אנטיגן A או אנטיגן B. הגן המקודד לאנזים מצוי בבני אדם על כרומוזום 9, ושוני ב-4 חומצות אמיניות בלבד באללים שלו קובע איזה משני האנזימים ייווצר.