stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פודו
מינים

פודו דרומי (Pudu puda) - הפודו הידוע והגדול יותר. פרוותו בקיץ בצבע חום-אדמדם כהה, ובחורף היא מתכהה בכתפיים ובצוואר לאפור-כחלחל. הוא מתאפיין בציצת שער אדמדמה על הראש, בכתמים כתומים על האוזניים, השפתיים, והחלק התחתון של הרגליים. גובהו בכתפיים 45-35 ס"מ, ויש לו בלוטות ריח גדולות מתחת לעין ופרסות קצרות המותאמות לתנועה הררית. תפוצתו בדרום הרי האנדים בגבול צ'ילה-ארגנטינה. הוא נראה עד לגבהים של 2,000 מטר מעל הים.
פודו צפוני (Pudu mephistophiles) - הפודו הקטן והנדיר יותר. פרוותו בצבע חום-אדמדם בהיר או דהוי ופניו ורגליו שחורים. גובהו בכתפיים 35-32 ס"מ, הוא חסר בלוטת ריח מתחת לעין, ויש לו פרסות מוארכות המותאמות לתנועה באזור הביצות. תפוצתו בצפון הרי האנדים במדינות פרו, קולומביה ואקוודור. הוא חי באזורים גבוהים יותר מעמיתו עד לגבהים של 4,000 מטרים.
סימני כתיב

סימני כתיב הם עזרי זיכרון המשמשים בהוראה מתקנת לצורך הקנייה של חוקי הכתיב של השפה.
מאפיינים

סימני הכתיב אינם נשענים רק על חוקי הלשון והדקדוק, אלא על רמזים סמנטיים או חזותיים המהווים תומכי זיכרון. להבדיל מלימוד בעל פה של רשימת מילים לצורך הכתבה, סימני הכתיב מאפשרים הכללה לקבוצות מילים גדולות יותר בעלות מאפיין משותף. הכוונה בקבוצות מילים היא לאוסף של מילים בעלות משמעות קרובה ואופן איות דומה. בנוסף, סימני כתיב הכוללים שורשים ניתנים ליישום עבור כל משפחת המילים של אותו שורש.
זוהי דרך לימוד יעילה החוסכת זמן משום שהיא מאפשרת למידה של מספר מילים עבור כל סימן כתיב.
הזכירה של סימני הכתיב יכולה גם לעזור במפגש עם מילים חדשות שהלומד יכול לקשר אותן לסימן כתיב מסוים מתוך תהליך של הסקת מסקנות, על ידי הבנת המשמעות שלהן וקישורן למשמעות של קבוצת המילים שהסימן המתאים מייצג.
בנוסף, השימוש בסימני כתיב מפחית את המכניות של לימוד איות תקין ומגביר את ההבנה של מבנה הלשון. ההבנה בתורה מאפשרת ללומד את הגילוי העצמי והשמחה הכרוכה בו מהווה ממריץ ללמידה יעילה.
קהל יעד

המטרה של לימוד הכתיב היא לאפשר לאדם לכתוב באופן מהיר ומדויק מידע ומסרים לעצמו או לזולת.
השימוש בסימני כתיב מיועד לסייע לאנשים אשר טרם רכשו את השפה הכתובה באופן מלא להימנע משגיאת כתיב. הם יכולים לסייע לתלמידים בכיתות הנמוכות של בית ספר יסודי, עולים חדשים שהעברית אינה שפת האם שלהם, לקויי למידה (במיוחד דיסלקסיה ו-דיסגרפיה) ועוד.
סימני כתיב נפוצים

ישנם מספר סימני כתיב שבהם נעשה שימוש נפוץ להוראת הכתיב העברי. לכל סימן יש מילים ושורשים אותן הוא מייצג.
לא כדאי לטפל בכתיב של מילה בודדת, משום שכל מילה בקבוצה היא כחוליה בשרשרת המחזקת את שאר החוליות.
לימוד כתיב של מילה הנעשה במסגרת של קבוצת מילים מחזק את הזיכרון ומעמיק את הידע של הלומד.
פעמים רבות ישנם גם יוצאי דופן שיש לשים לב עליהם בזמן הלמידה כדי למנוע בלבול.
כמו כן, יכולה להיות מילה שמשויכת למספר קבוצות.
סימני כתיב נפוצים > סיווג על פי משמעות

אלו הם סימני כתיב אשר מתייחסים לקבוצות מילים בעלות משמעות סמנטית דומה או קרובה.
מילים רטובות - האות ט' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות למים.
דוגמאות למילים: טיפה, מטר, טל, שיטפון, טחב, רטיבות, שיט, נטיף, טבילה, טפטפת, סמרטוט, מטרייה, ממטרה, אמבטיה, משוטים, קיטור, שייטת, מסחטה, רוטב, מטבל
דוגמאות לשורשים: ר.ט.ב, ש.ט.פ, ט.ב.ע, מ.ט.ר, ס.ח.ט, ט.ב.ל, נ.ט.פ, ט.פ.ט.פ, ש.ו.ט
יוצאי דופן: שותה, תה, שתן, שלולית, התזה
אנשים - האות א' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות לאנשים ובני משפחה.
דוגמאות למילים: אדם, איש, אישה, אנושות, אישיות, אזרח, לאום, אמא, אבא, סבא, סבתא, אח, אחות, אחיין, צאצאים, אירוסים, נישואים, אלמן, שארים
טבע - האות ע' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות לטבע ולצומח.
דוגמאות למילים: עץ, גזע, ענף, עלה, עלווה, גבעול, עשב, זרע, גרעין, פקעת, מעדר, מטע, ערוגה, עציץ, קרקע, יער
דוגמאות לשורשים: ב.ק.ע, ע.ק.ר, נ.ט.ע, ז.ר.ע, ע.ד.ר, פ.ק.ע, ג.ד.ע, ע.ב.ד
יוצאי דופן: דשא, שדה, אילן
זמן - האות ע' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות לזמן ועיתים.
דוגמאות למילים: כעת, שעון, בדיעבד, עבר, עכשיו, עתיד, עידן, עונה, שבוע, שעה, רגע, ערב, פעם
דוגמאות לשורשים: ע.ב.ר, ע.ת.ק, ק.ט.ע
יוצאי דופן: אתמול, אשתקד, אז, הווה
מילים שליליות - האות ע' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות לרגשות שליליים.
דוגמאות למילים: עונש, מכוער, צער, כעס, עצב, רשע, עלבון, לעג, עיכוב.
דוגמאות לשורשים: ע.צ.ב, כ.ע.ס, צ.ע.ר, ר.ש.ע, ע.ל.ב, ע.כ.ב, כ.ע.ר, ע.נ.ש
יוצאי דופן: שנאה, אויב, אימה, נורא, אשם
מילים דוקרניות - האות ק' נכתבת פעמים רבות במילים הקשורות לדקירה ודברים דוקרניים.
דוגמאות למילים: קוץ, קיפוד, קוף (קוּף),עוקץ, קרן, קודקוד, קיסם, מקור, זריקה
דוגמאות לשורשים: ד.ק.ר, נ.ק.ר, ע.ק.ץ, ז.ר.ק
יוצאי דופן: סיכה, סכין
סימני כתיב נפוצים > רצפי אותיות קבועים

קצ - האות ק' נכתבת פעמים רבות לפני האות צ'.
דוגמאות למילים: קצב, תקציב, קצפת, קצר, קצירה, עקיצה, קוץ
דוגמאות לשורשים: ק.צ.ב, ק.צ.פ, ק.צ.ר, ק.צ.נ, ק.צ.ע, ק.צ.צ
יוצאי דופן: כ' השימוש תמיד תהיה כ', כץ, כצנלסון
קט - האות ט' נכתבת פעמים רבות אחרי האות ק'.
דוגמאות למילים: קטן, קטל, שקט, קטע, קיטור
דוגמאות לשורשים: ק.ט.ר, ק.ט.ל, ק.ט.נ, ש.ק.ט
יוצאי דופן: קתולי
תק - האות ת' נכתבת פעמים רבות לפני האות ק'.
דוגמאות למילים: תקיפה, תיקון, תקע, שתיקה, מתוק
דוגמאות לשורשים: ת.ק.ע, נ.ת.ק, ר.ת.ק, ת.ק.ל, ת.ק.פ, ע.ת.ק
יוצאי דופן: טקס
סימני כתיב נפוצים > כללי דקדוק בשרות הכתיב

ניתן לשלב את לימוד הדקדוק בהקניית הכתיב, על ידי שימוש בכללי דקדוק מתאימים.
הכרת מושג השורש- הכרת תפקידו החשוב של השורש בשפה העברית עשוי לתרום הרבה לידיעת הכתיב, להבנת מבנה הלשון ולגילוי עצמי הגורם סיפוק ללומד. זאת משום שכל המילים באותה משפחה נכתבות על ידי אותן אותיות השורש.
הכרת המוספיות - מוספית בהקשר זה היא אות המתווספת לאותיות השורש של המילה. הכרת המוספיות העיקריות יכולה לסייע לאיות נכון. לדוגמה:
אותיות השימוש מש"ה וכל"ב - אלו הן תחיליות (אותיות המצטרפות להתחלות של מילים), שאינן חלק מתבנית כמו בניין או משקל. יש להן משמעות מיוחדת והן מחברות בין מילים ומשפטים. כל אותיות השימוש נרשמות בצמוד למילה שאליה הן מצטרפות ללא רווח. לכן נכתוב "מתל אביב" ולא "מי תל אביב".
ה"א הידיעה, ה"א השאלה.
במערכת הבניינים בעברית האות ט' לא משמשת כמוספית, פרט למקרים חריגים כמו תופעת ההידמות ושיכול עיצורים בבניין התפעל (*התצלם -> הצטלם). לכן אם נשמע הצליל t באות שאינה שייכת לשורש המילה סביר שיש להשתמש באות ת'.
אותיות אית"ן - באות לפני פועל בזמן עתיד לציון הגוף. למשל: א מצא, י מצא, ת מצא ונ מצא.
מכאן הסימן: מה שאני אעשה אכתוב בא'.
כינויי שייכות - ללוואי השייכות (הנקרא גם כינוי קניין חבור) ישנן מוספיות המאפיינות אותו.
תכונות מיוחדות של עיצורים - שימוש בתכונות מיוחדות של עיצורים יכול לסייע לקביעת כללים בכתיב.
פתח גנובה - מופיעה רק לפני עיצור גרוני לועי ולכן יכולה לעזור להבחין בין שורשים בהם האות האחרונה של השורש (ל' הפועל) היא ע' (גרונית) או א' ובין ח' (גרונית) ל- כ'. לדוגמה: נשמע פתח גנובה במילים "למרוח" ו"לשמוע", אבל לא במילים "לשפוך" או "לקרוא". יש לשים לב שהעיצורים הגרוניים יקבלו פתח גנובה רק אם הם באים אחרי תנועות גבוהות כמו: צירי, שורוק, חיריק מלא וחולם מלא. זאת משום שמטרתו היא להקל על ההגייה במקרים אלו. לכן לא בהכרח נשמע פתח גנובה בכל הטיה של שורש של' הפועל שלו גרונית. כדי לבדוק באופן פשוט ובטוח אם השורש של מילה מסוימת מסתיים באות גרונית יש להטות את המילה לתבנית של זכר יחיד בזמן הווה - על ידי השלמת המשפט "הוא עכשיו _____". לדוגמה: "הם פתחו את הדלת" => "הוא עכשיו פותח" (נשמעת פתח גנובה), להבדיל מ"הם הלכו לסרט" => "הוא עכשיו הולך".
תנועות לפני ומתחת לאותיות גרוניות - יכולות לשמש להבחנה בין שורשים בהם האות הראשונה של השורש - פ' הפועל היא ע' (גרונית) או א' ובין ח' (גרונית) ל- כ'. לדוגמה: הצליל שנשמע לפני האותיות הגרוניות במילים "לעבוד" ו"לחדול" שונה מזה הנשמע לפני "לכתוב" ו"לאהוב".
דגש קל באותיות ב' פ' כ' בתחילת מילה - יכול לשמש להבחנה בין מילים שהאות הראשונה של השורש שלהן היא ב' (המקבלת דגש) או ו', ובין כ' (המקבלת דגש) ל- ק' או ח'. כדי להשתמש בסימן זה יש להטות את המילים לצורות בהן אות השורש הראשונה נמצאת בתחילת מילה ובאמצע מילה ולבדוק אם יש הבדל בהיגוי. לדוגמה: במילה "לכתוב" האות כ' נשמעת שונה מהמילה "כותב" שבאותה משפחה, אך במילה "לחשוב" אין שינוי בהגיית האות ח' לעומת המילה "חושב".
אמות הקריאה אהו"י - מופיעות פעמים רבות כאות נחה שאינה נשמעת, אך יש לכתוב אותה.
הערות שוליים

1 2 3 4  צ'רנוב חוה, זילברמן יונה ורוזנברג סנסנה (1991). סימני דרך לכתיב והבנה. תל אביב: זמורה-ביתן.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  גלעדי רבקה (1974). כתיב ללא כאב. ירושלים:הוצאת ש.זק ושות'.
כרטיסיות ללימוד סימני כתיב של האות ע' במילים של זמן
עיט נחשים מצויץ

| עיט נחשים מצויץ |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
תת־משפחה:: עיטי-נחשים
סוג:: עיט נחשים אסייתי
מין:: עיט נחשים מצויץ
שם מדעי
 Spilornis cheela ‏לאת'אם, 1790

עיט נחשים נוחת בהודו.
עיט נחשים מצויץ (שם מדעי: Spilornis cheela) הוא מין של עוף דורס מהסוג עיט נחשים אסייתי שבמשפחת הנציים, החי בדרום-מזרח אסיה והודו.
מאפיינים

אורכו של עיט זה 55–75 ס"מ. הוא בעל נוצות כנפיים חומות ומעט מנוקדות בלבן, והראש אפור כהה עם "כיפה" שחורה שבקציה ציצה שחורה גדולה. העיניים, צידי המקור והמקור צהובים, וקצה המקור שחור ומעוקל. הרגליים ארוכות וכתומות. הבטן חומה בהירה.
עוף זה מעופף מעל יערות טרופיים, מישורים, ערבות לחות ומורדות הרים, מקצה ההימלאיה בהודו ונפאל ועד לאינדונזיה ודרום סין.
כשמו של עוף זה הוא מתמחה בתפיסת נחשים וזוחלים דומים אך גם מגוון בדו-חיים, עופות ויונקים קטנים. הוא מחפש את הזוחלים בעיקר כשהם על הקרקע, דואה ממעל וחוטף את טרפו עם טפריו הגדולים. את הטרף הוא אוכל על ענף.
עיט הנחשים חיי בזוגות המקימים קנים על העצים יחדיו.
תת-מינים

Spilornis cheela cheela
Spilornis cheela melanotis
Spilornis cheela spilogaster
Spilornis cheela burmanicus
Spilornis cheela ricketti
Spilornis cheela malayensis
Spilornis cheela davisoni
Spilornis cheela perplexus
Spilornis cheela hoya
Spilornis cheela rutherfordi
Spilornis cheela pallidus
Spilornis cheela richmondi
Spilornis cheela natunensis
Spilornis cheela sipora
Spilornis cheela batu
Spilornis cheela asturinus
Spilornis cheela abbotti
Spilornis cheela bido
Spilornis cheela baweanus
Spilornis cheela palawanensis
Spilornis cheela minimus
הערות שוליים

↑  עיט נחשים מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01061387
פאייטים

פאייטים כתומים
פאייטים (מצרפתית: Paillettes; בתרגום ישיר לעברית: נוצצים) הם חרוזים נוצצים קטנים בצורת דיסק.
פאייטים משמשים בביגוד ובתחפושות. פאייטים עשויים להיות תפורים שטוחים אל הבד, כך שלא יזוזו ויש פחות סיכוי שייפלו, או שהם עשויים להיות תפורים בנקודה אחת בלבד, כך שישתלשלו וינועו בקלות, ויתפסו יותר אור.
היסטוריה

היסטורית ברחבי חלקים רבים של העולם, הצמדת מטבעות מתכת ותכשיטים לבגדים נעשתה כדי להציג עושר, מעמד או לשמור על הפריט מאובטח היטב.
קיימות עדויות לכך שפאייטים מזהב שימשו כקישוט על בגדים או אביזרים בעמק האינדוס כבר בשנת 2500 לפני הספירה. פאייטים מזהב מוצק שנתפרו לבגדי מלכות נמצאו בתוך קברו של תות ענח' אמון.
פאייטים (העשויים בעיקר מפיסות מתכות מחזירות אור) שנתפרו לתוך ז'קטים, מצנפים ושמלות היו פופולריים בקרב האצולה והעשירים במהלך המאות ה-17 עד ה-19.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, לאחר גילוי קבר תות ענח' אמון, פאייטים זכו לפופולריות מחודשת כתוצאה מהתעניינות מחודשת בתרבות מצרים העתיקה. השימוש בפאייטים (העשויים בדרך כלל ממתכת) זכה לפופולריות רבה כהצהרה אופנתית על ידי פלאפריות בתקופה זו.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 יוצרו פאייטים קלים מג'לטין בציפוי מתכת, שהיו פחות כבדים משמעותית ממקביליהם ממתכת. עם זאת, פאייטי הג'לטין היו נמסים אם הם נרטבים או מתחממים מדי. חברת ייצור ההלבשה Algy Trimmings Co., יחד עם Eastman Kodak, ייצרה פאייטים מפלסטיק שקוף, אך הם היו שבירים. מאוחר יותר נעשה שימוש בסרט פוליאסטר כדי להקיף את הפאייטים העשויים פלסטיק כדי שיוכלו להישטף בבטחה. בסופו של דבר, פלסטיק ויניל החליף בדרך כלל את שילוב סרט הפוליאסטר והפלסטיק בגלל העמידות ועלות התועלת שלו.
בסוף שנות ה-60, פאייטים החלו להיות בשימוש נרחב על ידי מוזיקאים פופולריים כמו הסופרימס. פאייטים המשיכו להיות פופולריים בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80.
הערות שוליים

↑  Dukes, Tanya, An Abbreviated History of the Sequin's Long, Colorful Life, Yahoo News, ‏4 בדצמבר 2020
↑  Kot Diji phase gold sequins, Harappa.com, ‏2005
1 2 3 4 5 6 7  Spivack, Emily, A History of Sequins from King Tut to the King of Pop, Smithsonian Mag, ‏28 בדצמבר 2012
↑  Marshall, Shonagh, A Brief History of the Sequin, AnOther Magazine, ‏8 ביוני 2016
1 2  Leaper, Caroline, The surprising history of sequins- a symbol of decadent dressing since 1341 BC, דיילי טלגרף, ‏13 בנובמבר 2017
↑  Lasane, Andrew, 5 Sparkling Facts About Sequins, Mental Floss, ‏16 באוגוסט 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4529688-1 
תקריב של נעל מכוסה בפאייטים זהובים
מארג פאייטים ורודים
פוזור-סין

פוזור-סין היה מלך אשור במאה ה-18 לפני הספירה, בתקופה האשורית העתיקה. אחד מהשליטים האשוריים המוכרים הבודדים שנותרו מחוץ לרשימת המלכים האשוריים, פוזור-סין היה אחראי לסיום שלטונה של שושלת שמשי-אדד הראשון, שאותה ראה כגזלנים זרים. על פי טקסט שנמצא על לוח אבן מאשור, הוא זכה בכס השלטון לאחר שהדיח את אסינום, שהיה אחרון מלכי שושלת שמשי-אדד הראשון, והיה גם נכדו של האחרון, הוא ראה את עצמו בתור שליט 'יליד אשור' אשר החזיר  שושלת ילידים, שיטות פעולה ומנהגים מקומיים לעיר המדינה אשור.
הדחתו של אחרון מלכי שושלת שמשי-אדד הראשון, שלא היה אשורי אלא אמורי (דבר שפוזור-סין ציין בטקסט שלו על מנת להביע בוז למוצאה של שושלת שמשי-אדד) היה אירוע אשר הביא לתקופת תוהו ובוהו של שלטון בבל והאמורים, אשר במהלכה, וגם לאחריה, שלטו שבעה מלכים בלתי חוקיים אשר נקראו ברשימות "בנו של אף אחד".
תקופה זו הסתיימה לבסוף כאשר בל-באני, בנו של אדאסי שהיה אחרון המלכים הבלתי חוקיים שמשלו באשור(שכן שם אביו לא היה ידוע) עלה לשלטון וייסד שושלת חדשה שנקראה על שם אביו. שושלת זו תמשיך לשלוט עד להדחתה בעקבות מרד שהתרחש בשנת 745 לפני הספירה.
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת טורונטו, Puzur-Sin, A.0.40 Assyrian Rulers of the Third and Second Millenia BC (To 1115 BC)
https://doi.org/10.3138/9781442671065-020, 2016, עמ' 1001
עלעל

עלה מורכב מנוּצֶּה (אנ') פעמיים (עלה מנוצה שגם עלעליו מנוצים)
עלעל (באנגלית: leaflet), אחד החלקים של עלה מורכב, הוא איבר דמוי עלה - אך בניגוד לעלה, אשר לו ניצן חיקי (הממוקם בין הפטוטרת לגבעול), לעלעל חסר ניצן כזה. הבדל נוסף בין עלה לעלעל הוא צורת סידור העַלְעַלִּים, בצמחים רבים העלים יוצאים מן הגבעול בכיוונים שונים, בעלה מורכב העלעלים מסודרים באותו מישור. לכל עלעל יש פטוטרת משלו בדרך כלל, המתחברת לציר הראשי של העלה המורכב.
לקריאה נוספת

אברהם פאהן, אנטומיה של הצמח, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1987
נעמי פינברוך-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי-בר בארץ-ישראל , ירושלים: כנה, 1991 (הספר בקטלוג ULI)
Peter H. Raven, Ray F. Evert, Susan E. Eichhorn, Biology of plants , 7th ed. New York: W.H. Freeman and Company, 2005
סילו (מריו לואיס רודריגס קובוס)

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1938 מנדוסה, ארגנטינה 
 פטירה:  16 בספטמבר 2010 (בגיל 72) מנדוסה, ארגנטינה 
 שם לידה:  Mario Luis Rodríguez Cobos 
 מדינה:  ארגנטינה 
 עיסוק:  סופר, הוגה דעות
 שפות היצירה:  ספרדית 
 http://www.silo.net
 
מריו לואיס רודריגס קובוס (בספרדית: Mario Luis Rodriguez Cobos; ‏ 6 בינואר 1938 – 16 בספטמבר 2010) שנודע בשם העט סילו (Silo) היה סופר ארגנטינאי ומייסדה של התנועה ההומניסטית. מרצה פעיל, כתב ספרים, סיפורים, כתבות ומחקרים בנושאים מגוונים כגון פוליטיקה, חברה, פסיכולוגיה, רוחניות ועוד. אף על פי שהוא הגדיר את עצמו כסופר, רבים מתייחסים אליו כאל הוגה דעות ומנהיג רוחני וחברתי.
תולדות חייו > שנותיו האחרונות

בתחילת 2002 סילו מודיע על פרישתו מהתנועה ההומניסטית, לאחר 32 שנות פעילות. הוא מעביר את הכוונת התנועה לידי מועצה המורכבת מהמתאמים הכלליים של אותה תנועה. באוגוסט 2007 מנתה אותה מועצה כ-400 משתתפים.
באמצע 2002 סילו מתחיל בהפצת "המסר של סילו", המורכב מספר, התנסות ודרך. במקביל הוא מתחיל ביוזמה להקים פארקים ללימוד והגות. מאז ועד היום הוקמו כשלושים פארקים, בארגנטינה, צ'ילה, איטליה, ברזיל, הונגריה, צרפת, הודו, קולומביה, בוליביה, פרגוואי, ארצות הברית, ספרד, גרמניה, פורטוגל, פרו, אקוודור, צ'כיה, מקסיקו וקוסטה ריקה. המימון להקמתם של הפארקים הוא על בסיס תרומות אישיות בלבד.
במהלך שנות ה-2000 סילו שב להציג את הגותו בפונטה דה ווקאס, סביב נושאים כגון "ההתפייסות כהתנסות רוחנית עמוקה" ו"גישה אל העומק והקודש שבאדם". הוא נענה להזמנות להציג את המסר שלו, החל מחוגי בית צנועים ועד לאירועים רבי משתתפים, כמו באירועי חנוכת הפארקים בלה רחה, בואנוס איירס (La Reja, Buenos Aires, Argentina), מננטיאלס, סנטיאגו דה צ'ילה (Los Manantiales, Santiago de Chile, Chile), קרקרניה, רוסריו (Carcarañá, Rosario, Argentina), טולדו (Toledo, España) ואטיליאנו, רומא (Attigliano, Roma, Italia).
אחת מהופעותיו הפומביות האחרונות הייתה בברלין, גרמניה, ב-11 בנובמבר 2009. סילו מוזמן לנאום בכנס העולמי ה10 של פרסי נובל לשלום, לרגל המעבר בעיר של "הצעדה העולמית לשלום ואי-אלימות", יוזמה של התנועה ההומניסטית. בהרצאתו באירוע זה, תחת הכותרת "משמעות השלום ואי אלימות בתקופה הנוכחית", סילו קורא לפירוק עולמי מנשק גרעיני, כצורך הדחוף ביותר של התקופה.
סילו בילה את שנותיו אחרונות בכפר סמוך למנדוסה, עיר הולדתו. הוא הלך לעולמו בביתו ב-16 בספטמבר 2010, מוקף בבני משפחתו, בעקבות סיבוך של מחלת כליות ממנה סבל בשנתו האחרונה.
דמותו של סילו מעוררת חלוקת, כיוון שממשיכי דרכו רואים בו מדריך רוחני אך מבקריו מתארים אותו כמנהיג משיחי. אשר אליו, הוא התייחס אל עצמו כאל סופר וחסיד של מה שכינה כ"דתיות פנימית".
הגותו של סילו > בפסיכולוגיה

מושג ההתכוונות של התודעה, אשר שב אליו פרנץ ברנטנו (Franz Brentano) החל מהסכולסטיקה של ימי הביניים ופותח על ידי אדמונד הוסרל (Edmund Husserl) ב"רעיונות אודות פנומנולוגיה טהורה פילוסופיה פנומנולוגית", מקבל חשיבות מרכזית בהגותו של סילו. הוא עושה את הבחנה הבאה בין תחושה, פרספציה ודימוי:
אנחנו מבינים את החישה כרישום שמתקבל עם גילויו של גירוי הנובע מן הסביבה החיצונית או הפנימית ואשר משנה את טונוס העבודה של חוש מסוים. [...] אנחנו מבינים את הפרספציה כהַבְנָיָה של חישות על ידי התודעה בהקשר של חוש אחד או כמה. [...] אנחנו מעדיפים לתפוס את הדימוי כייצוג-מחדש (re-presentación) מובנה של חישות או פרספציות הנובעות או אשר נבעו מהסביבה הפנימית או החיצונית. הדימוי, אם כן, איננו "העתק" אלא סינתזה, כוונה, ועל כן הוא איננו פאסיביות של התודעה. [...] בעבודה זו אנו מתכוונים להציג את הדימוי כאופן פעיל של היות התודעה בעולם, כאופן הויה אשר איננו יכול להיות עצמאי מהמרחביות וכאופן אשר התפקידים הרבים אותם הוא ממלא תלויים במיקומו באותו מרחב. [...] לכל פרספציה ישנו ייצוג תואם שללא יוצא מכלל משנה את נתוני "המציאות". במילים אחרות: ההבניה פרספציה-דימוי היא התנהגות של התודעה בעולם, אשר תכליתה היא שינוי אותו עולם. [...] אופן זה של היות התודעה בעולם הוא בעיקרון אופן פעולה בפרספקטיבה אשר הייחוס המרחבי שלו הוא הגוף עצמו, כבר לא רק תוך-הגוף. אבל עם היותו של הגוף האובייקט של העולם, הוא גם אובייקט של הנוף ועל כן מושא לשינוי. הגוף הופך לפרוטזה של ההתכוונות האנושית. אם הדימויים מאפשרים לזהות ולפעול, בהתאם להבניית הנוף על ידי בודדים ועמים, ובהתאם לצרכיהם (או מה שיחשיבו כצרכיהם), כך הם ייטו לשנות את העולם.
כמו כן, סילו דוחה את רעיונות התת-מודע או הלא-נודע כמיתוסים תקופתיים אשר התשתית המדעית שלהם אינה מנוסחת כהלכה. הוא מתמקד בחקר הנוכחות-מישנה, האימפולסים, רמות העבודה של התודעה, מרכזי התשובה ועוד, כחלק מהפסיכיזם והתפקוד של התודעה.
הגותו של סילו חדשנית בהגדרת מרחב הייצוג:
כל החושים מחוללים ייצוג האופייני להם, ואותו ייצוג ניתן במרחב מנטלי. המרחב הזה מתווה סביבה אשר בה מתמקמים הייצוגים הנובעים מהמקורות החושיים השונים. מרחב זה איננו אלא סך הייצוגים הפנימיים של תוך-הגוף עצמו. באופן שהמרחב המנטלי הוא מעין מסך אשר מציג את האימפולסים לתוך-הגוף. כך קורה שכול תופעה של פרספציה אשר מגיעה אל מנגנון התיאום מתמקמת במקום מסוים של מסך הייצוג. בין אם מדובר בצליל, בריח או באובייקט שמגיע דרך חוש הראייה, בכל המקרים זה יתמקם באיזשהו מקום של מרחב הייצוג. המרחב הזה איננו דו ממדי אלא שהוא בעל עומק, נפח, והוא משכפל, בקירוב, את הגוף עצמו
הגותו של סילו > בתפיסתו את האדם

סילו נבדל מהרעיונות האקדמיים השגורים בתפיסתו את האדם, תפיסה אשר הביאה אותו להקמתה של התנועה ההומניסטית. למעשה, ראייתו את האדם מוטמעת כבר בהגדרה עצמה של התנועה ההומניסטית כקבוצת האנשים הלומדים וחוקרים את צרכיו של האדם ומכינים את התנאים על מנת להתקדם מתחום ההתניה אל תחום חופש, זאת אומרת, על מנת להתגבר על הכאב והסבל האישי והחברתי.
האדם הוא הישות ההיסטורית אשר אופן פעולתו החברתית משנה את הטבע של עצמו. אם אני מקבל את המשפט הקודם, יהיה עליי לקבל שאותה ישות יכולה במתכוון לשנות את המבנה הגופני שלה. ואכן כך קורה. זה התחיל בשימוש בכלים אשר בהצבתם לפנים כ"פרוטזות" חיצוניות אפשרו לאדם להאריך את זרועו, לשכלל את חושיו ולהגדיל את כוחו ואיכות עבודתו. הוא לא ניכון באופן טבעי לסביבה מימית או אווירית אך פיתח אמצעים בשביל לנוע בהן, אפילו אל מעבר לכדור הארץ. כיום, בנוסף, הוא חודר אל תוך גופו ומשנה את איבריו; משפיע על כימיית המוח; מפרה במבחנה ומשנה את הגנים של עצמו. אם ברעיון ה"טבע" רצו להדגיש את הקביעות, אזי רעיון שכזה איננו מתאים יותר כיום, אפילו בהתייחסות אל גוף האדם עצמו. ובאשר ל"מוסר טבעי", "זכויות טבעיות" או "מוסדות טבעיים" אנחנו טוענים שנהפוך הוא, בתחום זה הכול הוא היסטורי-חברתי ודבר לא קיים שם "מטבעו".
הגותו של סילו > בתחום הרוחני

סילו מסביר את עמדתו לגבי הרוחניות כך:
לכל אדם צריכה לעמוד הזכות המלאה להאמין או לא להאמין באלמותיות ובקודש. המסר מעניק חשיבות מרכזית לנושא האלמותיות והקודש מכיוון שבהתאם לעמדה של אדם אל מול אלה, כך יהיה הכיוון של חייו. כמו כן הוא מתייחס לקשיים שבבחינה פתוחה של האמונות המהותיות בהתנגשות עם צנזורה וצנזורה עצמית אשר חוסמות את החשיבה החופשית ותודעה זכה.
בהקשר של פרשנות חופשית, עבור אחדים האלמותיות מתייחסת אל המעשים שנעשו במהלך החיים אבל אשר נמשכים בעולם למרות המוות הגופני. עבור אחרים, זהו הזיכרון שנשמר אצל האנשים היקרים, או אפילו בחברות, זה שמבטיח את הקיום לאחר המוות הפיזי. ועבור אחרים נוספים, האלמותיות נתפסת כקיום אישי ברמה אחרת של קיום. בהמשך לפרשנות החופשית, אחדים מרגישים את הקודש כרגש העמוק ביותר. עבורם, בניהם ואנשים יקרים אחרים מהווים את הקודש ויש להם ערך אשר בשום פנים ואופן אין לפגוע בו. ישנם כאלה הרואים את הקודש שבאדם ובזכויותיו האוניברסליות. אחרים, חווים את האלוהות כמהות הקודש.
את העמדות השונות בנושא האלמותיות והקודש צריך לא רק לקבל בסובלנות אלא לכבד לעומקן
כתביו

1979: המבט הפנימי
1981: הנוף הפנימי
1989: להאניש את העולם (כולל את המבט הפנימי, הנוף הפנימי והנוף האנושי)
1989: התנסויות מודרכות
1991: תרומות לחשיבה
1991: מיתוסי שורש אוניברסליים
1993: מכתבים אל ידידיי
1993: היום של האריה המכונף
1996: מילון ההומניזם החדש
1996: סילו מדבר
1998: כל כתבי סילו – כרך I
2002: כל כתבי סילו – כרך II
2006: הערות בפסיכולוגיה
2008: המסר של סילו
ביקורת ותחומי השפעה

בתחילת שנות השישים, מגזרים בשמאל הצ'יליאני האשימו את סילו בפשיזם ובהקמתה של תנועה ריאקציונרית. ממש באותו זמן, הכנסייה הקתולית האשימה אותו באיום על ערכי המשפחה והמוסר הנוצרי. שתי העמדות מתועדות בעיתונות הצ'יליאנית של אותה תקופה. על פי חברי התנועה הסילואיסטית, מדובר בתגובה להשפעה הגוברת שהייתה לסילו אצל הצעירים, כי למעשה הוא הציע את הקמתו של שמאל חדש, הומניסטי ולא מרקסיסטי.
מתנגדיו ניסו להציגו, לעיתים קרובות, כמנהיג משיחי או של כת. כך, במהלך חייו הציבוריים שולבו אלה אשר למדו, הפנימו והפיצו את משנתו, עם אלה אשר דאגו לשים אותו במעצר, לאסור עליו לשאת את דבריו ולהכפיש אותו באמצעי התקשורת. ועל אף כל אלה, תמיד צלחה דרכו להגיע אל האנשים הפשוטים אליהם הפנה את דבריו.
מוסדות מסוימים – כגון האספה המחוקקת של קוסטה ריקה – ציינו את תרומתו בימים שלאחר מותו.
השפעתו של סילו משתקפת בכתבות שהתפרסמו לאחר מותו באמצעי תקשורת רבים. כך, העיתון הספרדי "אל פאיס" מתייחס אליו כאל "מקימה של פילוסופיה שהצליחה לאגד כמיליון ממשיכים במעל למאה ארצות" ו "דמות יוצאת דופן במערב, אשר לא הייתה כזו אילו נולד במזרח. דגל בשינוי סימולטאני, רוחני וחברתי, למען הקמתה של אומה אנושית אוניברסלית".
חודשיים לאחר לכתו הוצג לראשונה הסרט התיעודי "החכם מהאנדים".
הערות שוליים

↑  אף על פי שבארגנטינה לא נהוג להשתמש בשם המשפחה מצד האם, עורכי ספריו נהגו להכליל בסקירות הביוגרפיות את שמו המלא, מריו לואיס רודריגס קובוס.
↑  "", 10.4.69, עמוד 18
↑  קישור אל דרשת ריפוי הסבל
↑  Parques de Estudio y Reflexión - Punta de Vacas
↑  ההגדרה של ההומניזם האוניברסליסטי פותחה על ידי סלווטורה פולדה (Salvatore Puledda) בפרק "פרשנויות של ההומניזם", עם מבוא מאת מיכאל גורבצוב ומתוך הספר "הומניסט בן זמננו", עמ' 56-59.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317059005171  PLWABN: 9810664603505606  BNE: XX1041008  BnF: cb122498000 (data)  GND: 109337603  ISNI: 0000 0001 0917 2827  LCCN: n87927663  NKC: js20020122028  NTA: 068806426  SNAC: w6qt0ppv  SUDOC: 031244882  VIAF: 76372882   WorldCat (עם VIAF): 76372882