stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוכסות לוקסמבורג
רקע

בשנת 963 בנה זיגפריד, רוזן הארדנים את מבצר לוקסמבורג, ונטל לעצמו את התואר "רוזן לוקסמבורג". בשנת 1065 מונה ואלראן מארלון לרוזן לימבורג, ובשנת 1119 הועלה נכדו ואלראן השני למעמד דוכס. בשנת 1247 ירש היינריך בנו של ואלראן השלישי, דוכס לימבורג את הרוזנות מאמו ארמסינדה, רוזנת לוקסמבורג, בתו של היינריך הרביעי, רוזן לוקסמבורג, שהיה צאצא של הענף המבוגר של בית לוקסמבורג.
בשנת 1281 מת היינריך החמישי, רוזן לוקסמבורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך השישי, רוזן לוקסמבורג, אולם הוא נהרג בקרב וורינגטון, ובמקומו עלה לשלטון בנו היינריך השביעי, רוזן לוקסמבורג. בשנת 1308 הוכתר היינריך השביעי כמלך הרומאים, ובשנת 1312 אף הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם הוא מת במפתיע בשנת 1313.
בשנת 1310 התחתן בנו של היינריך - יוהאן, מלך בוהמיה עם אליזבת מבוהמיה, אחותו של וצלאב השלישי, מלך בוהמיה, והוכתר כמלך בוהמיה. בשנת 1314 ניסה יוהאן להיבחר במקום אביו כמלך הרומאים, אולם נכשל בכך, ולודוויג הרביעי, דוכס בוואריה הוכתר בתואר.
בשנת 1346 נבחר קרל מבוהמיה, בנו של יוהאן, מלך בוהמיה לאנטי-מלך ללודוויג, על ידי חלק מהנסיכים שהסתכסכו עם לודוויג, ואף נתמכו על ידי האפיפיור קלמנס השישי. בשנת 1347 מת לודוויג הרביעי, ועד מהרה הפך קרל לשליט היחיד באימפריה.
היסטוריה > בית לוקסמבורג

בשנת 1354 העניק קרל לאחיו ונצל הראשון, רוזן לוקסמבורג את התואר דוכס, ולאחר מותו בשנת 1383 ירש אותו בנו של קרל - וצלאב. בשנת 1378 מת קרל, ובנו וצלאב הרביעי, מלך בוהמיה ירש את נחלותיו. וצלאב אף הוכתר כמלך הרומאים, אולם בשנת 1400 הודח מתפקידו על ידי רופרכט השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1410 מת רופרכט, ובמקומו נבחר זיגמונד, מלך הונגריה, אשר נבחר גם למלך בוהמיה לאחר מותו של וצלאב בשנת 1419. זיגיסמונד סיים את הקרע המערבי בשנת 1417, ואף גבר על ההוסיטים בשנת 1434. בשנת 1437 מת זיגיסמונד, ועם מותו נכחד בית לוקסמבורג. בשנת 1437 לא נותרו יותר זכרים במשפחת לוקסמבורג שיכלו לרשת את הכתר. באותה תקופה השתייכו הדוכסות והטירה לנסיכה הבוהמית אליזבת מלוקסמבורג, נכדתו של קרל הרביעי;  נכרתה ברית ב-1440 עם שכנה החזק של הדוכסית, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, כדי שיירש את הדוכסות וינהל אותה אחרי מותה של אליזבת. פיליפ לא המתין למותה של אליזבת, אלא הגלה אותה ב-1443. יורשי בית לוקסמבורג לא היו מרוצים מסידור זה, ולאורך השנים ניסו מספר פעמים לטעון לכתר הדוכסות: הנסיך ההבסבורגי לדיסלאוס (מת ב-1457) החזיק בתואר במהלך שנות ה-50 של המאה ה-15, ולאחר מותו החזיק בתואר (או לפחות טען שהוא מחזיק בתואר) אחיינו וילהלם מתורינגיה (1425 – 1482) החל מ-1457 ועד 1469.  אליזבת, נסיכת אוסטריה, היורשת היחידה לבית לוקסמבורג, ויתרה  רשמית על תוארה ב-1467 כשהבינה שאין סיכוי לשמור על הדוכסות מפני שאיפות ההתרחבות של דוכסות בורגונדיה החזקה.
לאחר שנכבשה על ידי פיליפ השלישי ב-1443 הפכה הדוכסות לאחד משבעה-עשר המחוזות שהרכיבו את ארצות השפלה הבורגונדיות. עם נישואיה ב-1477 של מארי, דוכסית בורגונדיה, עברו שבעה-עשר המחוזות, כולל לוקסמבורג, לשלטון בית הבסבורג, שבאותה תקופה עמד בראשו בעלה מקסימיליאן, ומאוחר יותר בנם "פליפה היפה".
היסטוריה > בית הבסבורג

בשנים הללו דרשו שליטי ברנדנבורג, שמאוחר יותר הפכו למלכי פרוסיה, לקבל את חלקם בירושה הלוקסמבורגית כיוון שהיו צאצאים של וילהלם מתורינגיה ואנה מבוהמיה, שהיו הזוג הדוכסי השנוי במחלוקת ששלט בלוקסמבורג בשנות ה-60 של המאה ה-15 – אנה הייתה הבת הבכורה של יורשת העצר הלוקסמבורגית האחרונה. החל מ-1609 שליטי ברנדנבורג שלטו גם בדוכסות קלווה שהייתה סמוכה ללוקסמבורג וממנה נוצר בסופו של דבר מחוז ריינלנד בממלכת פרוסיה. התביעות של ברנדנבורג באו לידי ביטוי ב-1813 כאשר מספר מחוזות של לוקסמבורג אוחדו עם פרוסיה.
הראשון מבית הוהנצולרן שטען להיותו צאצא של אנה ואחותה הקטנה אליזבת היה יוהאן גאורג, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (1525 – 1598), שסבתו מצד אמו הייתה ברברה מפולין (בתה של אליזבת). בשלהי המאה ה-18 נכנסה גם שושלת אורנז' הצעירה יותר (הנסיכים ששלטו באוליגרכיה ההולנדית הסמוכה) לקשרי משפחה עם בית ברנדנבורג.
ב-1598 הוריש פליפה השני, מלך ספרד את לוקסמבורג וארצות השפלה האחרות לבתו איזבלה קלרה אאוחניה ובעלה אלברכט השביעי, שהיה היורש וצאצא של אליזבת מלכת פולין, נכדתו הצעירה ביותר של זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. באופן זה חזרה לוקסמבורג לידיהם של יורשי שושלת לוקסמבורג הישנה – לפחות אלה מהענף של אליזבת. ארצות השפלה היו ישות פוליטית נפרדת במהלך שנות שלטונם של אלברכט ואיזבלה. לאחר מותו של אלברכט ב-1621 ללא ילדים עברה לוקסמבורג לידיו של אחיינו ויורשו פליפה הרביעי, שהיה בעל זכות הירושה של אליזבת מפולין באמצעות סבתו אנה מאוסטריה, מלכת ספרד, שהייתה אחותו של אלברכט.
ב-1684 פלש ללוקסמבורג לואי ה-14, מלך צרפת, פעולה שגרמה לדאגה רבה בקרב שכנותיה של צרפת והובילה ליצירת הברית הגדולה ב-1686. במלחמה שפרצה לאחר מכן נאלצה צרפת לסגת מהדוכסות, שהוחזרה לבית הבסבורג לפי תנאי הסכם רייסווייק ב-1697. בתקופת השלטון הצרפתי חוזקו ההגנות של המבצר על ידי המרקיז דה וובאן. לואי (1710 – 1774), נינו של המלך הצרפתי, היה החל מ-1712 היורש העיקרי של אלברכט השביעי ובנוסף הוא היה צאצא של אנה מבוהמיה ווילהלם מתורינגיה, כך שזכאותו נבעה מהיותו נצר של סבתא-רבתא-רבתא-רבתא מצד אמו. לואי היה הראשון שטען לכתר בלוקסמבורג והיה צאצא של שתי האחיות, בנותיה של הקיסרית הלוקסמבורגית האחרונה אליזבת השנייה מבוהמיה.
שלטונו של בית הבסבורג אושרר ב-1715, ולוקסמבורג שולבה בארצות השפלה הדרומיות. יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ויורשו הקיסר קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה היו צאצאים של אנה ווילהלם בנוסף להיותם צאצאים של המלכים הספרדיים שירשו את אלברכט ה-7, כך שזכאותם לכתר נבעה מצד אמם. קרל היה השליט הראשון של לוקסמבורג שהיא צאצא של שתי בנותיה של אליזבת השנייה מבוהמיה.
השליטים האוסטריים היו מוכנים לתת את לוקסמבורג וטריטוריות אחרות בארצות השפלה כאשר מטרתם הייתה לשפר ולהגדיל את בסיס הכוח שלהם, שמרכזו הגאוגרפי היה בעיר וינה. באופן זה, הבווארים יכלו להשתלט על לוקסמבורג אך דבר זה לא יצא לפועל. הקיסר יוזף השני עשה צעד ראשוני על מנת להכתיר כדוכס לוקסמבורג ומלך ארצות השפלה את שכנו קרל תאודור, הנסיך הבוחר מפפאלץ, בתמורה לרכושו בבוואריה ופרנקוניה. אולם, תוכנית זאת בוטלה בסופו של דבר. קרל תאודור, שבאופן זה היה הופך לדוכס מלוקסמבורג, היה צאצא צעיר מבחינה גנאלוגית של אנה ואליזבת, אך לא יורש ישיר שלהן.
מצב זה בא אל קיצו ב-1790, כשמהפכנים צרפתיים כבשו את המדינה וסיפחו אותה למחוז פורה.(צרפתית: Forêts)
לאחר מכן

לוקסמבורג נותרה תחת שלטון צרפתי עד קונגרס וינה בשנת 1815, אז הוחלט שהדוכסות תהפוך לדוכסות גדולה, שבראשה יעמוד כדוכס גדול וילם הראשון, מלך הולנד, באוניה פרסונלית עם הממלכה המאוחדת של הולנד. בשנת 1830 פרצה המהפכה הבלגית, ותושבי לוקסמבורג המערבית הצטרפו לבלגים, ובעקבות כך צורפו לאחר מכן לבלגיה. בשנת 1867 אושררה עצמאותה של לוקסמבורג, וזאת לאחר תקופה של אי שקט שבה נשקלה האפשרות לספח אותה לבלגיה, גרמניה או צרפת. בעקבות משבר לוקסמבורג ב-1867 כמעט ופרצה מלחמה בין צרפת ופרוסיה על המעמד של לוקסמבורג. נושא זה נפתר בהסכם לונדון שהבטיח את עצמאותה הקבועה ואת הנייטרליות של לוקסמבורג. קירות המבצר הופלו וחיל המצב הפרוסי נסוג מהמדינה. לוקסמבורג נותרה תחת שלטונם של מלכי ארצות השפלה עד מותו של וילם השלישי, מלך הולנד בשנת 1890, כאשר מכיוון שלא היה לו בן, הדוכסות הגדולה עברה לאדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג מבית נסאו-ויילבורג, בעקבות התנאים של הסכם הירושה של נסאו מ-1783. בכך נפרדה לוקסמבורג מהולנד בה ירשה בתו של וילם השלישי את כסאו. במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה נכבשה לוקסמבורג על ידי הצבא הגרמני, ובשטחה אף התחולל הקרב על הבליטה בשנת 1944.
כיום לוקסמבורג היא מדינה עצמאית כחלק מהאיחוד האירופי, והיא המדינה היחידה בעולם המחזיקה בתואר דוכסות גדולה.
הערות שוליים

↑  המשמעות המילולית היא "יערות", כשהכוונה היא לארדנים.
↑  הליכות עולם, המליץ, 15 באוקטובר 1890
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 161425869   WorldCat (עם VIAF): 161425869 
האימפריה הרומית הקדושה בתקופת קרל הרביעי
דן מלוי

דאנל פטריק "דן" מלוי (באנגלית: Dannel Patrick "Dan" Malloy; נולד ב-21 ביולי 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קונטיקט ה-88, מינואר 2011 עד ינואר 2019. הוא כיהן בתפקיד זה מטעם המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה

מלוי נולד בסטמפורד שבקונטיקט, כבן השביעי למשפחה קתולית בת שמונה ילדים ממוצא אירי. בוגר תואר ראשון במשפטים מבוסטון קולג' בשנת 1980. מלוי החל את הקריירה המקצועית שלו כעוזר ליועץ משפטי במחוז פנימי שבברוקלין, ניו יורק. לאחר ארבע שנים בתפקיד, חזר לסטמפורד ושימש כאיש עסקים ב-Stamford board of finance במשך עשר שנים, בין השנים 1984-1994. בשנת 1995 התמודד לראשות עיריית סטמפורד, ונכנס לתפקידו בחודש דצמבר באותה שנה, לאחר שהביס את יריבו הרפובליקני סנטלי אספוסיטו שכיהן במשך שתי כהונות בתפקיד. במשך זמן זה, הבוחרים אישרו את הרחבת כהונת ראש העיר של סטמפורד משנתיים לארבע שנים. מלוי נבחר בשנית בשנת 1997, בשלישית בשנת 2001 וברביעית בשנת 2005.
בשנת 2006 ניסה ללא הצלחה למשרת מושל קונטיקט, לאחר שהפסיד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית בקונטיקט לראש עיריית ניו הייבן, שהובס גם הוא בבחירות הכלליות למשרת המושל, מול יריבתו הרפובליקנית ג'ודי רל, שהייתה המושלת המכהנת. מלוי ניסה את מזלו שוב והתמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל, אך הפעם ניצח ברוב גדול את יריבו, המועמד לסנאט מ-2006, נד למונט. הוא סיים את תפקידו כראש עיריית סטמפורד בדצמבר 2009.
מלוי התמודד בבחירות לרוץ למשרת המושל בשנת 2010 מול שגריר ארצות הברית באירלנד לשעבר, תומאס ס. פולי, וניצח אותו ברוב זעום של 6,500 קולות. ב-5 בינואר 2011 הושבע לכהונתו הראשונה בתפקיד כמושל מדינת קונטיקט.
בבחירות לכהונה שנייה בשנת 2014, מלוי התמודד שוב מול יריבו מהבחירות הקודמות, תומאס פולי, וניצח ברוב קטן, עם קצת יותר מחמישים אחוזי תמיכה. הוא הושבע לכהונה שנייה בתפקיד בינואר 2015. ב-13 באפריל 2017 הודיע כי לא יתמודד מחדש לתפקיד במהלך הבחירות ב-2018, וב-9 בינואר 2019 החליפו בתפקיד נד למונט. החל מ-1 ביולי 2019 מכהן מלוי כנשיא המערכת האוניברסיטאית של מדינת מיין.
הוא נשוי מאז שנת 1982, ואב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  Malloy Sees Win As Affirmation Of Strategy, Message, 5 Nםהקצנקרת 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1198979151  LCCN: n2006160042  VIAF: 19117864   WorldCat (עם VIAF): 19117864
דיגלוסה שחורה

| דיגלוסה שחורה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טנגריים
סוג:: דיגלוסה
מין:: דיגלוסה שחורה
שם מדעי
 Diglossa humeralis ‏פרסר, 1840
תחום תפוצה


דיגלוסה שחורה (שם מדעי: Diglossa humeralis) היא מין של ציפור שיר מקבוצת הטנגריים שבמשפחת הפרושיים, החיה בטבע במערבה של אמריקה הדרומית במדינות: קולומביה, אקוודור, פרו וונצואלה.
תיאור

אורכה של הציפור הוא 13 עד 14 ס"מ והיא בעלת נוצות שחורות כשאצל הזכרים הוא בעל גוני כחול מבריק. הם בעלי עיניים חומות והמקור אפור ובעל עיצוב מעוקל מעל כלפי מעלה. לנקבות גוף שחור ללא גוון כחול מתכתי והכנפיים והזנב שלהם חומים. הפרטים הצעירים בעלי גוון דהוי יותר.
הציפור מצויה בטבע לאורך מורדות הרים סביב פלורה ייחודית אנדמית ממוצא טרופי או סובטרופי בגבהי 2,175 עד 4,000 מטרים, לרוב סביב 2,700 עד 3,400 מטרים מפני הים, למורדות של יערות לחים, בתות, שיחיות ומטעי אקליפטוסים וכן במספר פארקים.
היא ניזונה כאוכלת פרחים וכן שותה צוף וצדה חרקים, כשלרוב היא מסתובבת ביחידות או בזוגות.
הערות שוליים

↑  דיגלוסה שחורה באתר הרשימה האדומה של IUCN
דוכסות וסטפאליה

| --- | --- |
סמל

 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1180 
 תאריכי פירוק:  1803 
 ישות קודמת:   דוכסות סקסוניה
 ישות יורשת:   רוזנות הסן-דרמשטאדט
 
דוכסות וסטפאליה (בגרמנית: Herzogtum Westfalen) הייתה טריטוריה היסטורית באימפריה הרומית הקדושה, שהתקיימה בין 1102 ל-1803. הדוכסות הייתה ממוקמת באזור הגדול של וסטפאליה, והייתה במקור אחד משלושת האזורים העיקריים בדוכסות הגזע הגרמנית סקסוניה וכיום חלק ממדינת  נורדריין-וסטפאליה. הדוכסות הוחזקה על ידי נסיכות הבוחר מקלן עד לחילון שלה ב-1803.
גאוגרפיה

הדוכסות כללה בערך את השטח של המחוזות של ימינו אולפה והוכסאוארלנד, כמו גם את השטחים הסמוכים של מחוז סוסט ומרקישר קרייס (מנדן ובלווה), משנת 1507 גם את המובלעת של פולקמרסן (נכס לשעבר של מנזר קורווי הקיסרי). העיירה סוסט אבדה לדוכסות קלווה-מארק לאחר פיוד סוסט ב-1449.
הדוכסות גבלה בשטחם של הנסיכים-הבישופים של מינסטר מעבר לנהר הליפה בצפון ובנסיכות-בישופות של פאדרבורן בצפון-מזרח; שתי הנסיכויות הכנסייתיות יצאו גם מדוכסות סקסוניה לשעבר, בעוד שרוזנות הסן, רוזנות נסאו ונסיכות ולדק בדרום מזרח היו חלק מדוכסות הגזע לשעבר של פרנקוניה. הדוכסות הריינית של ברג והרוזנות הווסטפאלית של מארק במערב נותרו מכשול לחיבור יבשתי עם שטח קלן על נהר הריין התחתון.
הדוכסות הווסטפאלית היוותה את החלק הגדול ביותר של נסיכות הבוחר מקלן. מלבד Hellweg Börde הפורה מצפון לרכס גבעות האר, חלק מהשפלה הווסטפאלית, האדמות הדוכסיות כללו בעיקר אזורים הרריים ומיוערים בצפיפות, עם כמה מרבצי מתכת משמעותיים ומעיינות מלוחים. קטע Hellweg המחבר בין הערים Werl, Erwitte ו-Geseke היה חלק מנתיב מסחר חשוב מאאכן לגוסלאר.
היסטוריה

בעבר חלק מדוכסות הגזע הסקסונית יחד עם אנגריה ואיסטפליה, האדמות הווסטפאליות סופחו על ידי הארכיבישופים של קלן בהוראת השליט הפרנקי קרל הגדול עם כיבושיו במלחמות הסקסונים. קהילות ראשונות הוקמו מזרחית לחבל הריין בסביבות סוסט, שם הרחיבו הארכיבישופים את שטחם האפיסקופלי. ייסדו מנזרים רבים, כמו מנזר Grafschaft ב-1072 על ידי אנו השני מקלן, וייצבו את השלטון הכנסייתי.
היסטוריה > יצירת הדוכסות (1102–1180)

במאבק האינווסטיטורה העזה, הארכיבישוף פרידריך הראשון מקלן בשנת 1102 כבש ותפס מחצית מהשטח שהוחזק על ידי הרוזנים הוסטפאליים של ארנסברג, תומכי הקיסר היינריך הרביעי. שאר המחוזות של האזור לא יכלו לעמוד בפני פלישת הארכיבישופות האדירה, וזמן קצר לאחר מכן נפלו בידיה הרוזנויות ורל, רוטן ווולמרשטיין (ליד ווטר). הרוזנים לשעבר של ורל הקימו רוזנות חדשה הידועה בשם ורל-ארנסברג, והצליחו לשמור על שטח קטן יותר ויותר עצמאי מהארכיבישופים עד שלבסוף נמכרו ב-1368. לאחר שהדוכס הסקסוני המורד היינריך הארי הובס בשנת 1180, הקיסר פרידריך ברברוסה העניק לארכיבישוף של קלן, פיליפ מהיינברג את השטחים הללו ואת הדרום-מערב לדוכסות סקסוניה לשעבר בתור 'דוכסות וסטפאליה'.
היסטוריה > הרחבה (1180–1445)

אנגלברט מברג, הארכיבישוף של קלן משנת 1220, החל במסע כדי לאלץ את האצולה בווסטפאליה להיכנע ולהוציא מהם את הפיקוח על אדמות הכנסייה השונות הפזורות. אנגלברט הצליח לחבר את אדמות הדוכסות על ידי סיפוח השטח מהלווג לדימל, והבטיח את דרום חבל הזאור באטנדורן ב-1222. מחלוקת נוספת על הרחבתו הובילה בסופו של דבר למותו של אנגלברט בידי פרידריך הראשון מאיזנברג ב-1225. בשנת 1260 בהסכם עם הדוכסים מבראונשווייג הפך נהר הווזר לגבול הרשמי של תחומי ההשפעה שלהם. בשנת 1277 הצליחו הארכיבישופים להביס קונפדרציה גדולה של מתנגדים וסטפאלים וריניים תחתונים, אך פעולה נוספת בשנת 1288 אילצה את הארכיבישופים לנטוש את הכוונות בחלק גדול מהשטחים הגדולים של וסטפאליה. הרכישה והסיפוח של ורל-ארנסברג ב-1368 איחדו את שטחי צפון ודרום חבל זאואר.
הארכיבישוף פרידריך פון זארוורדן החל במסע חסר סיכוי לשמירה על זכויות קולוניה במארק, ובשנת 1392 נאלץ לנטוש אותן. יורשו, דיטריך השני ממורס היה עד לניסיונות האחרונים של קלן להשיג שלטון בווסטפאליה על ידי ניסיון לשבור את העמדות החזקות של קלווה ומארק. הנטל הכספי שהוטל על האבירים והערים של דוכסות וסטפאליה הוביל אותם לאיחוד ב-1437. קלן עשתה שלום עם קליב ב-1441: זה הוביל את סוסט, העיירה העשירה ביותר בווסטפאליה, לסרב להכיר בעליונות קלן ב-1444 בפיוד הסוסט, שנמשך עד 1449. סוסט הפכה לחלק מדוכסות קליב . לאחר מכן הפכה העיירה ארנסברג לבירה המנהלית של וסטפאליה. מבחינה כלכלית אובדן סוסט החליש את הדוכסות. בייחוד שסביבת העיירה הייתה פורייה מאוד והתבואה הייתה נחוצה לאזורים ההרריים בדרום. השלום עם מארק נערך ב-1445, שהיה עד לוויתורים טריטוריאליים משני הצדדים.
היסטוריה > וסטפאליה עד סוף האימפריה (1445–1806)

לאחר פיוד סוסט, העיר סוסט נותרה חלק מדוכסות קלווה. החל משנת 1463 החלה ליגת האבירים והערים בווסטפאליה מאבק ארוך ומר נגד הארכיבישופים. בתקופת שלטונו של הארכיבישוף הרמן החמישי מויד (1515–1546), הגיעה הרפורמציה לווסטפאליה. בסופו של דבר הרפורמציה דוכאה, אך בתקופת שלטונו של הארכיבישוף גבהרד טרוכסס פון ולדבורג (1577–1583) חזרה הרפורמציה והוא נאלץ להשתתף בכינוס בווסטפאליה ב-1582, שם מספר אבירים וערים אימצו את הדוקטרינה החדשה. הארכיבישוף החדש שנבחר ארנסט מבוואריה (1583–1612) ואחיו פרדיננד מבוואריה הצליחו להחזיר את הדוכסות לארכיבישופות בתחילת מלחמת קלן ב-1583, והפרוטסטנטיות שרדה רק באזור הגבול של ולדק והסן. דוכסות וסטפאליה אושרה שוב כטריטוריה אינטגרלית של הארכיבישופות ב-1590.
כמו רוב הטריטוריות האחרות של גרמניה, וסטפאליה סבלה במהלך מלחמת שלושים השנים. בשנת 1794 עברו הארכיבישופים לווסטפאליה לאחר שהצרפתים סיפחו את השטחים ממערב לנהר הריין. בחילון של 1803 הפכה דוכסות וסטפאליה לחלק מהאסה-דרמשטאדט.
היסטוריה > לאחר האימפריה (1806–1815)

בשנת 1807 הוקמה ממלכת וסטפאליה למרות שהיא לא כללה את הדוכסות ובירתה הייתה בהסן-קאסל בקאסל. בשנת 1815 העניק קונגרס וינה את דוכסות וסטפאליה לפרוסיה בתמורה לאדמות חשובות ממערב לנהר הריין, והדוכסות שולבה בפרובינציית וסטפאליה באותה שנה.
דרמטומיוזיטיס

| --- | --- |

תמונת מיקרוסקופ של רקמת שריר פגועה בדרמטומיוזיטיס. ניתן להבחין ברקמה הפגועה בצידה השמאלי של התמונה.
 תחום:  ראומטולוגיה 
 מיקום אנטומי:  חלק מהעור 
 גורם:  מחלה אוטואימונית 
 גורמי סיכון:  עישון בהריון 
 תסמינים:  חולשת שרירים, אדמנת, Gottron's sign 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/332783 
 MeSH:  D003882
 MedlinePlus:  000839
 סיווגים
 ICD-10:  M33.0-M33.1
 ICD-11:  4A41.0 
 
פפולות גוטרון. התרוממות של שכבת האפידרמיס של העור באזור מפרקי האצבעות בפציינט עם דרמטומיוזיטיס
דרמטומיוזיטיס (דלקת עור ושרירים, באנגלית: Dermatomyositis) היא מחלה ראומטולוגית של רקמת החיבור הקשורה למחלת הפולימיוזיטיס ושגורמת לדלקת של השרירים והעור. למעשה, דרמטומיוזיטיס היא ההגדרה לפולימיוזיטיס בה, בנוסף לתסמינים הקלאסיים הכוללים דלקת וחולשה של שרירי השלד, ישנה מעורבות של העור בצורת פריחה.
תסמינים

הדרמטומיוזיטיס מאופיינת בשני סוגים של תסמינים, של השרירים ושל העור:
תסמינים של העור: פריחה סגלגלה המלווה בנפיחות נוקשה (שאיננה נגרמת מצבירת נוזלים) באזור עור הפנים, העפעפיים, המרפק ומפרקי האצבעות. פריחה זו נקראת בשם "פפולות גוטרון" (Gottron's Papules).
תסמינים של השרירים: במחלה נפגעים שרירי השלד בלבד. בתחילה מורגשים כאבי שרירים, המחריפים לחולשה עד לאובדן יכולת השריר לבצע פעולתו. הסכנה הגדולה ביותר בתסמינים אלו היא פגיעה בשרירי הנשימה, דבר העלול להוביל לקשיי נשימה משמעותיים.
גורמים

הגורמים לדרמטומיוזיטיס, כמו בפולימיוזיטיס, עדיין אינם ידועים. מחקרים הוכיחו כי מחלות אלו קשורות לגורם סביבתי לא ידוע המפעיל תגובה אוטואימונית ביחידים בעלי גורמי סיכון גנטיים. הגן HLA-DR3 המקודד לחלבון מסוג I במערך הראשי של התאמה רקמתית (MHC) זוהה כמשותף למרבית החולים במחלה. הגורם הסביבתי ככל הנראה מפעיל את החלבון HLA-DR3 וגורם לתגובה החיסונית נגד תאי השריר והעור. מחקרים עדכניים מעידים על כך שייתכן שהגורם הסביבתי הוא וירוס האפשטיין בר (הווירוס הגורם למחלת הנשיקה). במקרים מסוימים הדרמטומיוזיטיס מופיעה במקביל למחלות ראומטולוגיות אחרות בהן תסמונת סיוגרן, זאבת, סקלרודרמה או דלקת כלי דם. כמו כן, מוכרים מקרים בהם המחלה נגרמה בעקבות גידול ממאיר. במקרים אלו הסרת הגידול גרמה לריפוי המחלה.
תגובת המערכת החיסונית גורמת לפגיעה בכלי הדם עקב נקרוזה של תאי האנדוטל וירידה במספר כלי הדם הפעילים ולכן ירידה בזרימת הדם אל הרקמות המעורבות. דבר זה מוביל לנזק הרקמתי האופייני למחלה.
טיפול

כיום אין עדיין תרופה למחלה. הטיפול מתבסס על שיפור איכות החיים של החולה באמצעות:
פיזיותרפיה
קורטיקוסטרואידים, בעיקר פרדניזון.
תרופות מדכאות של המערכת החיסונית, אזתיופרין כדוגמה.
דרמופתיה סוכרתית

דרמופתיה סוכרתית (באנגלית: Diabetic dermopathy) היא סוג של מחלת עור הנראית בדרך כלל אצל אנשים עם סוכרת. הוא מאופיין בפאפולות אדומות עמומות שהופכות לנגעי עור מוקפים היטב, קטנים, עגולים ואטרופיים, בדרך כלל על השוקיים. זה הנפוץ ביותר.   במספר מצבי עור סוכרתיים (דרמדרום סוכרתי), שנמצאו עד 30% מחולי הסוכרת. נגעים דומים יכולים להימצא מדי פעם אצל אנשים שאינם חולי סוכרת בדרך כלל בעקבות טראומה או פציעה באזור. עם זאת, יותר מ-4 נגעים על העור מרמזים מאוד על סוכרת.
הגורם למחלה

הסיבה אינה ידועה אך נחשבת קשורה לנוירופתיה סוכרתית וסיבוכים של כלי דם. מכיוון שהנגעים שכיחים יותר על השוקיים, יש הטוענים שהדבר מייצג תגובה שונה לפציעה. זה נראה בשכיחות גבוהה יותר בחולים עם סוכרת ארוכת שנים ושליטה לקויה בגלוקוז.
טיפול

ניתן לשלוט במחלה בעזרת טיפול ברמת הגלוקוז בדם ובעזרת קרמים מקומיים המכילים חומצה פוסידית או שילוב של חומצה פוסידית עם קורטיקוסטרואיד כמו בטמתזון או הידרוקורטיזון 1%.
ראו גם

קסאנטומה מתפרצת (Xanthoma)
רשימת מצבי עור (באנגלית)
דרמדרום סוכרתי
הערות שוליים

↑  James, William D.; Berger, Timothy G.;  et al. (2006). Andrews' Diseases of the Skin: Clinical Dermatology. Saunders Elsevier. ISBN 978-0-7216-2921-6.
↑  Rapini, Ronald P.; Bolognia, Jean L.; Jorizzo, Joseph L. (2007). Dermatology: 2-Volume Set. St. Louis: Mosby. ISBN 978-1-4160-2999-1.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הארדקור פאנק

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  פאנק רוק
 מקורות תרבותיים:  סוף שנות ה-1970 בממלכה המאוחדת וארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית 
 כלים:  גיטרה • בס • תופים
 פופולריות מיינסטרים:  בינוני עד נמוך בהתאם לתת הסוגה
 נגזרות:  אנרכו פאנק
 נושאים קרובים
 הבי מטאל • רוק אלטרנטיבי
 
הארדקור פּאנק (אנגלית: Hardcore punk), או בקצרה הארדקור (Hardcore), הוא גרסה מהירה וכבדה יותר של הפאנק רוק המאופיינת לרוב בשירים קצרים ורועשים עם קצב נגינה מהיר ושינויים מהירים באקורדים.
ההארדקור נוגן לראשונה בסוף שנות השבעים בצפון אמריקה. חלוצות הז'אנר היו בלאק פלאג מלוס אנג'לס, מידל קלאס ממחוז אורנג' והלהקות בד בריינס ו-Minor Threat מוושינגטון. הז'אנר השפיע רבות על ז'אנרים אחרים של רוק, בעיקר על הת'ראש מטאל. מאז שנות התשעים ועד היום התפצל הז'אנר לכיוונים רבים ומגוונים, כמו פאוורויולנס, קראסט פאנק, אימו, הארדקור מלודי וכו'.
הארדקור בישראל

במשך שנות התשעים היו נכי נאצה, יו.אס.אף ודיר יאסין להקות ההארדקור הבולטות בישראל, ששיריהן נכתבו על החברה והפוליטיקה בארץ. כיום קיימות להקות רבות בארץ המנגנות את הסגנון, מבין להקות אלו ניתן למנות את Kids Insane, Not On Tour, אנטיגונה רקס ועוד.
האי בל (ניופאונדלנד ולברדור)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  מרכז מצר האי בל, ניופאונדלנד ולברדור
 קואורדינטות:  51°56′18″N 55°22′00″W﻿ / ﻿51.9383333333°N 55.366666666°W﻿ / 51.9383333333; -55.366666666
 שטח:  52 קמ"ר
 אורך:  16 ק"מ
 רוחב:  5 ק"מ
 גובה מרבי:  213 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קנדה קנדה
 אוכלוסייה:  0
  (למפת ניופאונדלנד ולברדור מוגדלת) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס האי בל(למפת ניופאונדלנד ולברדור רגילה) סנט ג'ונס קורנר ברוק גנדר הפי ואלי- גוס ביי  לברדור סיטי סן-פייר ומיקלון  נ.ס. אד. ניו בר.  קוויבק ים לברדור מפרץ סנט לורנס האי בל(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי האי בל(למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי האי בל
 
האי בל (בצרפתית: Belle Isle) הוא אי לא מיושב שנמצא במרכז מצר האי בל בין האי ניופאונדלנד לחצי האי לברדור בקנדה. המצר הוא חלק מהדרך הקצרה ביותר בין הימות הגדולות לבין אירופה.
הנקודה הגבוהה באי מתנשאת לגובה של 213 מטר. הצד הארוך של האי נמשך מצפון לדרום ואורכו 16 ק"מ, הצד הצר הוא ממזרח למערב ואורכו 5 ק"מ. סך כל שטח האי הוא 52 קמ"ר. האי נמצא באמצע המצר כ-24 ק"מ ימיים מכל צד של האי ועד ליבשה. באי שני מגדלורים, האחד בצפון האי והשני בדרומו. אף על פי שהאי מוגדר כלא מיושב, בעונת הדיג קיימת התיישבות קטנה באי.
האי הוא הנקודה הצפונית של הרי האפלצ'ים, המתחילים באלבמה בדרום ועד ניופאונדלנד בצפון.
שמו של האי, שמשמעותו "האי היפה", ניתן לו על ידי מגלה הארצות הצרפתי ז'אק קרטייה.
דני מסנג

| --- | --- |

דני מסנג בקונצרט בפוטסדאם
 לידה:  1950 (בן 74 בערך) תל אביב, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1965
 סוגה:  פופ, מוזיקה ליטורגית יהודית, חזנות
 שפה מועדפת:  אנגלית, עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  "התקליט חיפה"
 האתר של דני מסנג
 פרופיל ב-IMDb
 
דני מסנג (באנגלית: Danny Maseng; נולד ב-1950, תל אביב, ישראל) הוא זמר, חזן, מלחין, מוזיקאי ומחזאי ישראלי, שפעל בישראל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 ובהמשך היגר לארצות הברית, עסק בהלחנת קטעי מוזיקה ליטורגית יהודית, כתב והופיע בתיאטרון ומכהן כחזן בית הכנסת הרפורמי "היכל ישראל" שבהוליווד.
קורות חיים

מסנג נולד בתל אביב, נכדו של הרב הקונסרבטיבי ד"ר שלום צבי דוידוביץ, ונינו של התעשיין שמואל בלום. הוא החל להופיע עוד בילדותו. בראשית שנות ה-70 היה חבר במספר הרכבים ובכללם שלישיית לימוני הדבש ו"שלישיית הצירוף המקרי", בה הופיע עם צילה דגן ויאיר קלינגר והתפרסמה בשיר "בלדה ללוח השנה" שקלינגר הלחין. במקביל הופיע במופעים שונים ובכללם המופע "תפוח זהב" שכלל עיבודים חדשניים לשירי סשה ארגוב ובהצגה הסאטירית "המלחמה האחרונה" שהוצגה ב-1974 בתיאטרון בימות לאחר מלחמת יום כיפור. ב-1975 יצא לאור אלבומו הראשון והיחיד בישראל שנקרא "אלבום ראשון" ומתוכו בלטו מאוד השירים "אנחנו" ו"אנו ניפגש", שכתב אהוד מנור והלחין מסנג. באותה שנה הנחה את הפרקים הראשונים של התוכנית "טלפלא" והשתתף בתוכנית הטלוויזיה הלימודית "Here we are". ב-1976 עזב מסנג את ישראל והיגר לארצות הברית.
במהלך שהותו בארצות הברית התערה בחוגי היהדות הרפורמית והיה פעיל באיחוד ליהדות רפורמית, עסק בשירת ובהוראת חזנות וכן בכתיבת מוזיקה ליטורגית יהודית. הוא הוציא לאור מספר רב של אלבומים, כזמר, מלחין מעבד ומפיק וכן כתב והשתתף במספר הפקות תיאטרון. מסנג הופיע כשחקן אורח במספר סדרות טלוויזיה כגון חוק וסדר. ב-2000 ניסה מסנג ללא הצלחה יתרה לחדש את הקריירה שלו בישראל ואף הוציא לאור שירים אחדים.
במשך שנים הוא ניהל את "Hava Nashira Jewish Songleader's institute", תוך שיתוף פעולה עם דבי פרידמן וקרייג טאובמן.