stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקורפוס השביעי (האימפריה הגרמנית)
היסטוריה > מלחמת צרפת–פרוסיה

בין השנים 1870-1871 השתתף הקורפוס במלחמת צרפת–פרוסיה כחלק מהארמייה הראשונה בפיקוד קרל פרידריך פון שטיינמץ. הקורפוס השתתף בקרב שפיכרן, קרב קולומבי, קרב גרבלוט והמצור על מץ. לאחר המלחמה הוצב הקורפוס במחוז הצבאי השלישי ובסיסו היה במינסטר.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, היה הקורפוס תחת פיקוד קרל פון איינם. הוא נערך בחזית המערבית במסגרת הארמייה השנייה של קרל פון בילוב. הקורפוס נטל חלק במערכה על הגבולות לרבות קרב שרלרואה, ולאחר מכן השתתף בקרב על המארן. ב-14 בספטמבר הועבר איינם לפקד על הארמייה השלישית ובמקומו מונה למפקד הקורפוס אברהרד פון קלאר. תחת פיקודו של קלאר השתתף הקורפוס במרוץ אל הים ובקרב אראס. ב-29 ביוני 1915 הוחלף קלאר בהרמן פון פרנסואה. הקורפוס השתתף בקרב ורדן. בסוף מאי 1918 לקח הקורפוס חלק במתקפה של הארמייה השביעית בקטע שבין סואסון לריימס, אך נסוג מחמת מתקפת נגד של מדינות ההסכמה. הקורפוס פורק עם סיום המלחמה.
משה יהושע לנדא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1921 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  23 בפברואר 1980 (בגיל 59) 
 תקופת הפעילות:  ? – 23 בפברואר 1980 
 השתייכות:  העדה החרדית, חוג חזון איש 
 רבותיו:  אברהם ישעיהו קרליץ, יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק 
 
רבי משה יהושע לנדא (ח' בניסן ה'תרפ"א, 16 באפריל 1921 – ה' באדר ה'תש"מ, 22 בפברואר 1980) היה מרבני חוג חזון איש, וראש ישיבת שאגת אריה. חיבר ספר בשם ישעות משה, וכן ספר 'דת משה ויהודית' על ענייני פאה נכרית.
ביוגרפיה

משה יהושע נולד בירושלים לרבי לוי יצחק חסיד צאנז. בצעירותו למד בישיבת עץ חיים, ונישא למלכה דינה לבית פרוש (בתו של רבי עקיבה פרוש). לאחר נישואיו התגורר בשכונת שערי חסד, כשהוא נמנה עם תלמידיו של הרב מטשעבין, וכן התיידד עם רבי שלמה זלמן אוירבך. כמו כן היה מקורב לרבי יצחק זאב סולובייצ'יק, כשלאחר פטירת החזון איש, הרבה לפקוד אותו.
לנדא היה מתלמידיו הקרובים של החזון איש, והיה מקפיד לפקוד את ביתו אחת לשבוע, יחד עם תלמידים קרובים נוספים, דוגמת רבי חיים ברים, ורבי יהודה שפירא, תלמידים אלו נחשבו בעיני החזון איש שלא זכה לבנים, כבניו.
היה נוהג לחזור לביתו בשבת, כשבמשך כל השבוע היה לומד מחוץ לביתו. תקופה מסוימת קבע לימודו בישיבת מיר, כשסביבו נוצרה חבורת לימוד.
נפטר ביום ה' באדר ה'תש"מ ונקבר בהר הזיתים.
כך תיאר רבי חיים ברים את יום פטירתו:
"בעיקר מה שברצוני לספר להרבי הוא, שבליל פטירתו כבר לא היה יכול לדבר ל"ע, והוא נעשה מאוד סהרורי ושבור. ראו עליו שהוא רוצה משהו ואינו יכול לבטאו. רצו לתת לו לשתות והראה שאינו רוצה מה שרצו להציע לו. עד שעלה בדעת אחד לשואלו אולי הוא רוצה לחדש את הלבנה, והראה בנענוע ראשו שאכן זוהי כוונתו. ממש לא יאומן כי יסופר איך שהוציאו אותו על גבי מיטתו והחל לחדש את הלבנה, אמר מהחל ועד סוף הברכה 'מחדש חודשים', וכשהכניסוהו לביתו פרחה נשמתו ונסתלק, כאילו רצה לקבל פני אביהם שבשמים"…
תפקידיו

שימש כראש הכולל שבישיבת "שאגת אריה" בשכונת שערי חסד. נבחר כאחד מחברי מועצת השבעים של העדה החרדית, ואף שימש כיו"ר נאמני העדה החרדית.
פרסם מעת לעת מאמרים ושירים בעיתון קול ישראל.
משפחתו

אחיו, הוא הסופר בצלאל לנדוי.
בנו, רבי יעקב אהרן לנדא (נפטר בי' בטבת ה'תשע"ט).
ספרו

לאחר פטירתו יצאו לאור כתביו וחידושיו בספר שנקרא "ישועות משה".
הערות שוליים

↑  באתר דרשו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524497205171  VIAF: 315204806   WorldCat (עם VIAF): 315204806
יניב סגלוביץ'

| --- | --- |

הבמאי והעורך יניב סגלוביץ'
 לידה:  11 בינואר 1979 (בן 45) י"ג בטבת ה'תשל"ט טבריה, ישראל
 סוגה מועדפת:  דוקומנטרי
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 עיסוק:  במאי ועורך קולנוע
 מקום לימודים:  בית הספר לקולנוע סם שפיגל, ירושלים
 פרסים והוקרה:  ציון לשבח לסרט התיעודי, פסטיבל ירושלים (2024) פרס העורך הטוב ביותר, האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה (2024)
 https://www.segalovich.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
יניב סגלוביץ' (נולד ב-11 בינואר 1979) הוא במאי קולנוע ועורך ישראלי.
ביוגרפיה

יניב סגלוביץ' נולד וגדל בטבריה.
בשנת 2006 סיים סגלוביץ' את לימודיו בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בהצטיינות. במהלך לימודיו ביים, בין היתר, את סרט הגמר התיעודי "טבריה בקופסה", אשר הוקרן בפסטיבל דוקאביב ושודר בערוץ Yes דוקו.
בתום לימודיו, יצר סרטים וסדרות כבמאי וכעורך.
מעבודותיו כבמאי

בשנת 2016 כתב וביים את סרטו העלילתי הקצר "ולתפארת מדינת ישראל" (An average story). קומדיה סאטירית ובה גיבור הסרט, אבי כהן, מתבשר על ידי הלשכה המרכזית לססטיסטיקה כי נמצא שהוא תואם בדיוק מופלא ל"ממוצע" בחברה הישראלית בכל תחומי החיים. התקשורת מחבקת אותו והוא הופך בין לילה לסמל לאומי וסלבריטאי מהשורה הראשונה.
הסרט הוקרן לראשונה במסגרת האירוע "קצר וסאטירי" שנערך בסינמטק תל אביב, מחווה לאפרים קישון לציון עשור למותו, ובו הוקרנו חמישה סרטים קצרים סאטירים.
לאחר מכן, הוקרן הסרט בפסטיבל חיפה, ובפסטיבל הסרט הקצר בבאר שבע, שם זכה בפרס חביב הקהל. הסרט היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית "הסרט הקצר הטוב ביותר" לשנת 2016 והוקרן בפסטיבלים רבים בארצות הברית, ביניהם: DC SHORTS FILM FESTIVAL שם זכה בפרס חביב הקהל. בפסטיבל הסרטים הקצרים הוותיק בעולם: Rochester International Film Festival ובפסטיבל הפולני Jewish Motifs International Film Festival, שם זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר.
בשנת 2018 ביים וערך את הסרט הדוקומנטרי "אורי זהר חוזר" (מפיק ובמאי שותף: דני רוזנברג), אודות הבמאי והשחקן אורי זוהר. הסרט הוקרן בפסטיבל ירושלים, ובהקרנות מסחריות בסינמה סיטי ושודר בהוט 8. הסרט זכה לשבחים בביקורות חיוביות, והיה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית "הסרט התיעודי הטוב ביותר".
הסרט נוצר לאחר שזוהר התנדב לביים סרט הסברה לעמותת "לב לאחים". בסיועו של רנן שור, מנהל בית הספר סם שפיגל, צוותו סגלוביץ' ורוזנברג אל זוהר לסייע לו בהפקת הסרט. תוך כדי הצילומים, תיעדו השניים את זוהר בעשייתו. מאז, ובמשך 15 שנים התיידדו, למדו יחד, וקיימו שיחות, שהיו הבסיס לסרט "אורי זהר חוזר".
בשנת 2020 ביים וערך את הסדרה התיעודית "מושלמים" ב-HOT, המספקת הצצה יוצאת דופן על חיי היום יום של אנשים עם מוגבלות.
בשנת 2024 ביים וערך את הסרט הדוקומנטרי "הפקות המזרח" המגולל את סיפור חייו של ימין מסיקה. הסרט זכה בפרס "ציון לשבח" בפסטיבל הקולנוע בירושלים, ושודר בערוץ כאן 11 ובערוץ היוטיוב של כאן, וכן זכה לביקורות חיוביות רבות באתרים הארץ, ynet, מעריב, וואלה ומאקו.
מעבודותיו כעורך

מלבד את סרטיו שלו, סגלוביץ' ערך גם סרטים וסדרות נוספים, ביניהם: הסדרה "האחת", (במאי: גלעד טוקטלי), עליה זכה בפרס אופיר לעריכה הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה.
הסרט "אני לא", (במאי: תומר הימן). זוכה פרס הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי של הפורום הדוקומנטרי הישראלי. זכה בשני פרסים בפסטיבל דוקאביב. היה מועמד לפרס אופיר, והשתתף בעשרות פסטיבלים בעולם.
כמו כן, ערך בסדרות: הפלילסטיות, מחוברים, גולשי ספות, יחידה מעורבת, חתונה ישראלית, עובדה, מגזין חדשות סוף השבוע, ועוד.
פילמוגרפיה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | סרט / סדרה | תפקיד | מפיקים | מסגרת הפקה | פסטיבלים, מועמדויות ופרסים |
| 2024 | הפקות המזרח | במאי ועורך | רפאל בלולו, עמנואל ברבי  Bfilms | כאן 11  ובתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה | ציון לשבח בפסטיבל ירושלים |
| 2023 | האחת | עורך | קסטינה הפקות | כאן 11 | זוכה פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר -  האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה |
| 2022 | דוגמנים | עורך | איילת אפרתי | YES דוקו |  |
| 2021 | אני לא | עורך | האחים הימן | HOT 8 | פסטיבל דוקאביב  פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר, פורום היוצרים הדוקומטרי |
| 2020 | מושלמים | במאי ועורך | דפנה דננברג, אבירם אברהם  שמונה הפקות | HOT 8 |  |
| 2019 | המתמודדים | עורך | מעגלות הפקות | כאן 11 |  |
| 2018 | אורי זהר חוזר | במאי ועורך | מנואלה הפקות | HOT 8 | פסטיבל ירושלים  מועמד לפרס אופיר עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר |
| 2018 | יחידה מעורבת | עורך | קודה תקשורת | כאן 11 |  |
| 2016 | ולתפארת מדינת ישראל | במאי ותסריטאי | קובי עזרן | קצר וסאטירי, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי | מועמד לפרס אופיר לסרט הקצר הטוב ביותר.  זוכה פרס |
| 2010-2018 | מחוברים | עורך | קודה תקשורת | HOT |  |
| 2013 | גולשי ספות | עורך | ארצה הפקות | HOT |  |
| 2006 | טבריה בקופסה | במאי ועורך | בית הספר לקולנוע סם שפיגל | צולם במסגרת לימודי קולנוע | פסטיבל דוקאביב |
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אתר האינטרנט הרשמי של יניב סגלוביץ'
יניב סגלוביץ', ברשת החברתית פייסבוק
יניב סגלוביץ', סרטונים בערוץ היוטיוב
יניב סגלוביץ', במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אורי זהר חוזר - טריילר
נכים חושפים: הרגע בו הכל השתנה
הערות שוליים

1 2  יניב סגלוביץ', באתר JSFS
↑  Tiberias in a box (Short 2005) | Documentary, Short (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2024-09-01
↑  תיאטרון - מי ומה בדוקאביב 2006, באתר www.habama.co.il
↑  הערב בטלוויזיה / יום רביעי 10.1.07, באתר גלובס, 10 בינואר 2007
↑  An Average Story, 2016-01-29, נבדק ב-2024-08-31
↑   נירית אנדרמן, חמישה סרטים קצרים חדשים בהשראת אפרים קישון יוקרנו בסינמטק ת"א, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2015
↑  קרן גשר לקולנוע רב תרבותי - יוזמות ושותפויות, באתר gesherfilmfund.org.il
↑  הוכרזו זוכי תחרות הסרט הקצר בפסטיבל הסרט הקצר באר שבע ע"ש לאון אדרי, באתר www.b7net.co.il
↑  An Average Story, go2films
↑  Yaniv Segalovich - Awards, IMDb
↑  אורי זהר חוזר, באתר Jerusalem Film Festival
↑  הסרט "אורי זהר חוזר": גאולה דרך הסלילים, באתר כלכליסט, 28 באוקטובר 2018
↑  שרון רוטר, חי פעמיים: לעורר את השדים באורי זוהר, מקור ראשון, 20 בפברואר 2019
↑  גבי בר חיים, "אנשים חושבים שהקרבתי. איזה הקרבתי? אני המאושר בעולם": שיחות עם הרב אורי זוהר שמתפרסמות לראשונה, באתר ynet, 30 בספטמבר 2022
↑  מושלמים, באתר קטלוג הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי
↑  הפקות המזרח, באתר Jerusalem Film Festival
↑  הזוכים בתחרויות של פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-41, באתר Jerusalem Film Festival
↑  כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי (2024-10-26), כאן דוקו | הפקות המזרח, נבדק ב-2024-11-23
↑   נירית אנדרמן, ימין מסיקה נלחם במשך עשורים נגד הממסד התרבותי האשכנזי - וניצח, באתר הארץ, 23 ביולי 2024
↑  רועי אבן, ‏"הפקות המזרח" הוא סרט על איש אחד - ועדה שלמה, באתר ‏מאקו‏, 27 באוקטובר 2024
↑  גיא לייבה, כתר המזרח, באתר ynet, 27 באוקטובר 2024
↑  דור סגל אלבוקרק, ‏המהפכה המזרחית: הסרט על ימין מסיקה מציג את נצחונו על הגזענות, באתר מעריב אונליין, 27 באוקטובר 2024
↑  עדי רובינשטיין, מצאנו מה משותף בין ימין מסיקה לקוונטין טרנטינו, באתר www.israelhayom.co.il
↑  Reut Barnea, ״הפקות המזרח״: ימין מסיקה כוכב עליון, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2024-10-24
↑  פרסי הטלוויזיה 2023, באתר israelfilmacademy.co.il
↑  ranidocaviv, זוכי פסטיבל דוקאביב 2021, באתר פסטיבל דוקאביב גליל 2022, ‏2021-07-07
↑  אני לא, באתר סרטי האחים הימן
הקורפוס ה-38 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בפברואר 1940 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה  הקרב על לנינגרד  כיס קורלנד
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-38 (בגרמנית: XXXVIII. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמת הקורפוס

הקורפוס הוקם ב-1 בפברואר 1940 בשם "הקורפוס ה-38", והועמד תחת פיקוד אריך פון מאנשטיין, ופעילותו המבצעית הראשונה הייתה במסגרת קבוצת ארמיות A במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
היסטוריה > המערכה על צרפת

בתחילת המערכה על צרפת היה הקורפוס בעתודה, אולם במהלך מבצע מקרה אדום פעל כחלק מן הארמייה הרביעית של גינתר פון קלוגה, וסייע להשיג את המבקע באזור אמיין ולחצות את הנהר סן, מבקע שהיה חיוני להצלחת המתקפה. מאנשטיין הפעיל את כוחות החי"ר בפיקודו ככוח נייד ומהיר, וב-10 ביוני כוחותיו, אשר גמאו באותו יום למעלה מארבעים מייל, היו לראשונים שהגיעו לסינה וחצו אותה. מאנשטיין ניצל את התנועה המהירה של כוחותיו והמשיך להתקדם עד ללואר.
היסטוריה > מבצע ברברוסה

ב-15 במרץ 1941 מונה פרידריך-וילהלם פון שאפי למפקד הקורפוס, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-23 באפריל 1942 מונה זיגפריד הניקה למפקד הקורפוס, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-29 ביוני 1942 החליפו קורט הרצוג.
היסטוריה > 1942 - 1945

הקורפוס לחם בקרבות השונים סביב לנינגרד כחלק מהארמיות ה-16 וה-18 לסירוגין, וב-31 בדצמבר 1944 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, ולחם בכיס קורלנד. ב-19 בינואר 1945 מונה הורסט פון מלנתין למפקד הקורפוס, וב-15 במרץ 1945 חזר הרצוג לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו עד סוף המלחמה, ואז הלך בראש כוחותיו לשבי הרוסי.
מפקדים

אריך פון מנשטיין (1 בפברואר 1940 - 15 במרץ 1941)
פרידריך-וילהלם פון שאפי (15 במרץ 1941 - 23 באפריל 1942)
זיגפריד הניקה (23 באפריל 1942 - 29 ביוני 1942)
קורט הרצוג (29 ביוני 1942 - 19 בינואר 1945)
הורסט פון מלנתין (19 בינואר 1945 - 15 במרץ 1945)
קורט הרצוג (15 במרץ 1945 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות לאורך המלחמה > המערכה על צרפת

במערכה על צרפת כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-44
הדיוויזיה ה-82
הדיוויזיה ה-72
סדר הכוחות לאורך המלחמה > מבצע ברברוסה

במהלך מבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-58
הדיוויזיה ה-254
סדר הכוחות לאורך המלחמה > 8 במאי 1945

ב-8 במאי 1945 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-329
הדיוויזיה ה-122
הערות שוליים

↑  באזיל לידל הארט, "הצד השני של הגבעה - שיחות עם גנרלים גרמנים", הוצאת מערכות, 1986, עמוד 72.
אבא צברה

אַבָּא צַבְּרָה היה מלקוסה (נזיר יהודי) חי במהלך המאה ה-15, אחד מפוסקי ומחדשי ההלכה הגדולים של קהילת ביתא ישראל ומן המנהיגים הרוחניים הבולטים שפעלו לאיחוד קהילת ביתא ישראל ושימור יהדותה. במסורת ביתא ישראל נודע כאבי הנזירים האתיופים היהודים וכמחַייה ומחדש של היהדות החבשית.
ביוגרפיה

צברה נולד בסאמיאן ביידה למשפחת יוסף וסכמת, שהשתייכה לשושלת המלוכה של יהודי אתיופיה (שושלת הגדעונים), בתקופה בה האימפריה האתיופית נשלטה על ידי הקיסר זרע יעקב. עם התדרדרות היחסים בין היהודים לנוצרים באימפריה, ובעקבות חלום אשר ציווה אותו לעבוד את ה', הקדיש עצמו צברה לעבודת האלוהים והפך לנזיר. כנזיר פעל צברה לשימור יהדות ביתא ישראל וזכה למעמד מכובד בקרב הקהילה. בפרוץ מרד ציפורה, שהתחולל כאשר צבא הקיסר פלש לשטחי ביתא ישראל המערביים, חבר צברה למורדים, למרות היותו איש דת. המרד שעליו פיקד המלך גדעון החמישי כשל, ובמהלכו רבים ממנהיגי היהודים, וביניהם צברה, נפלו בשבי.
צברה נכלא, יחד עם שבויים אחרים בכלא, במחוז שאווה, שהיה נתון תחת פיקודו של יורש העצר לשעבר, אסקל, בנו של הקיסר מאשתו היהודייה ציון ציפורה. אסקל, שנכח בעת רציחתה של אמו על ידי אביו ונטר לו טינה מאז, פנה לצברה ושכנע אותו להימלט עמו כל עוד הקיסר טרוד בלחימה בדרום נגד סולטנות אדאל. השניים נמלטו יחדיו מהכלא וחיו ביערות עד הגיעם לאזורי היישוב היהודיים. מכיוון שהיו מבוקשים, נדדו שניהם בין הכפרים היהודיים, כשצברה מקים באלו בתי כנסת. לפי מסורת קהילת ביתא ישראל, האזורים בהם הקים בתי כנסת הם: סאמיאן, קווארה, צ'ילגה, דאמבייה, וולקיט, תיגראי וגוג'אם.
צברה שב בתקופה זו לפעילות הדתית הראשונית שבה החל, ומתוך ערנות לריבוי המנהגים ולאיום הנצרות על היהדות ורצון לאחד את הקהילה ולהבדילה מן הנצרות, קבע גם נוסח תפילה אחיד לכל הקהילות היהודיות באתיופיה והוציא פסקי הלכה חדשים. בין פסקי ההלכה החריגים (ביחס למקובל בהלכה הרבנית) של צברה נמנים "האיסור על נגיעה בגוי (אַטִּנְקוּן)" ו"שבת דוחה פיקוח נפש", שהבדילו את ביתא ישראל עוד יותר מקהילות יהודיות אחרות בגולה. צברה חיבר גם את ספר ההלכה 'מצוות השבת' (תאזזה שנבת), כאשר בכך חרג ממסורת איסור העלאת דברים שבע"פ על הכתב, שייחדה את ביתא ישראל מכלל קהילות היהדות מאות שנים. בפעילויותיו השונות עלה בידו של אבא צברה להניח תשתית הלכתית, שאיחדה את קהילת ביתא ישראל, חיזקה אותה והנחתה אותה גם לאחר מותו.
בין פעולותיו הבולטות של צברה נמנים:
ייסוד הוהארואה - מרכז הנזירים
קביעת נוסח תפילה אחיד
קביעת הלכת האטאנקון ("אל תיגע בי")
חיבור ספר ההלכה תאזזה שנבת ("מצוות השבת")
חיבור דרסנא אברהם וושרה בגבץ ("דרשת אברהם ושרה במצרים")
פיתוח משמעותי של שירת הקודש של הקהילה, שכלל הלחנת כמה מתפילות העדה וכתיבת כמה ספרים ליטורגים.
אבא צברה נקבר כפי הנראה בווארה, הנמצאת סמוך לסאמיאן, לצד חברו אבא צאגה, כינויו המסורתי של אסקל. משך דורות שימש מקום קבורתם מוקד לעלייה לרגל. "בית הכנסת אבונה אבא צברה" שבעיר באר שבע נקרא על שם אבא צברה.
הערות שוליים

1 2  דוד מולה, חוברת בית הכנסת אבא צברה, עמוד 4.
↑  יעקב גונצ'ל, ‏תְאְזַזֵה שֶנְבֶת, ארץ אחרת 3, 2006
↑  צאגה אמלק ("בן המלך"), היה השם שנתן אבא צברה לאסקל אחר גיורו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400999405171  VIAF: 17156988911261001914   WorldCat (עם VIAF): 17156988911261001914
נווה מבטח

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: באר טוביה
גובה ממוצע: ‎60 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
מוצא המייסדים: פולין
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 718 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) נווה מבטח(למפת השפלה רגילה) נווה מבטח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה מבטח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נווה מבטח31°48′20″N 34°44′28″E﻿ / ﻿31.8056135632855°N 34.7411584621055°E﻿ / 31.8056135632855; 34.7411584621055  heמפת היישובים של מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) באדום - נווה מבטח בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

נווה מבטח (נְוֵה מִבְטָח) הוא מושב עובדים באזור מישור החוף הדרומי סמוך לבני עי"ש ולגדרה. המושב ממוקם בקצה צפון המועצה האזורית באר טוביה, וגובל במושב ביצרון מדרום, בבית-הספר החקלאי כנות ממזרח, במושב משגב דב מצפון ובקבוצת יבנה ממערב. היישוב הוקם על ידי לוי אשכול, מנהל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית, בשנת ה'תש"י (1950).
היסטוריה

בתחילה היה היישוב מעברה זמנית ל-60 משפחות עולים ניצולי השואה מפולין. המעברה הייתה מורכבת מפחונים אשר סופקו על ידי הסוכנות היהודית. מכיוון שלא היה יישוב בפני עצמו, התושבים העתידים הצטרכו לפדות את תלושי המזון שקיבלו מהסוכנות במרכז ביצרון. תושבי ביצרון קיבלו העדפה בחלוקת אספקת המזון, ופעמים רבות חזרו אנשי המעברה בידיים ריקות. הם החליטו להתנתק מביצרון ובשנת 1950, זמן מועט לאחר הנחת המעברה, הוקם מושב נווה מבטח.
המושב נבנה על חלק מאדמות הכפר הנטוש בשית. אדמות אלו היו מעובדות על ידי קבוצת יבנה, אשר השתמשה בהן לגידול שדה בצל נרחב. חברי הקיבוץ סירבו לוותר על האדמות החקלאיות לטובת הקמתה של התיישבות חדשה, מה שגרם לתסיסה ואף לתגרות בין חברי שתי הקבוצות. בסופו של דבר הקצתה המדינה את השטח לבניין המושב. קרקע המושב חולקה לשישים חלקות משק בין שישים משפחות המייסדים. בנוסף לאדמה, סיפקה הסוכנות היהודית למתיישבים פרות, סוסים, זרעים ושאר צורכי חקלאות.
לאחר שנה וחצי החלו להקים בתי קבע, כל משפחה לעצמה ובכוחות עצמה. בשלב מוקדם זה עוד לא הונחו תשתיות. תשתיות הכבישים, המדרכות, החשמל והמים נבנו מאוחר יותר בהדרגה, בעיקר על ידי סולל בונה על חשבון קצבאות התושבים.
יחד עם הקמת המושב נבנה גם בית כנסת אשר בהמשך הורחב וקושט על ידי התושבים; בבית-הכנסת נהוג נוסח ספרד. מגדל מים נבנה בשנות ה-60, וגם הוא קיים ומשמש עד היום. בנוסף נבנו גם בית-ספר וגן ילדים אך שניהם פורקו לאחר שהחלו התושבים להשתמש בבתי-הספר של המועצה ובגן הילדים בביצרון. בספטמבר 2007 נבנה גן ילדים ביישוב ובשנת 2011 נבנה גן נוסף.
בשנות התשעים היקצה מינהל מקרקעי ישראל לחקלאים מגרשים להרחבה לבנים ממשיכים. כשליש מהחלקות הצהובות[דרושה הבהרה] נמכר לתושבי חוץ, וכך הכפיל המושב את מספר תושביו. כיום המושב מונה 60 נחלות חקלאיות, 5 משקי עזר, ו-60 יחידות דיור בהרחבה.
תשתיות חקלאיות

בתחילת דרכו היה המושב משק חולבות ומטילות, המתמקד בגידול פרות ומספוא. כיום מגדלים במושב בעיקר ירקות, שלחין ומטעים נשירים מכל הסוגים. קיים במושב פרדס גדול, משתלה לעצי נוי, והתחלה של חממות לגידול ירקות.

מפעל המים של המושב, המורכב משתי בארות, מספק את רוב תצרוכת המים, הן לחקלאות והן לתצרוכת ביתית.
מקור שם המושב

המושב מוקף בבסיסים צבאיים, דוגמת בסיסי חיל האוויר מחנה מרים ותל נוף. בשל קרבה זאת שררה תחושת ביטחון על מייסדיו, ולכן כשהוקם המושב בשנת 1950 הוחלט על שמו "נְוֵה-מִבְטַח". ההשראה לשם זה מקורה במזמור מ' פסוק ה':
אַשְׁרֵי-הַגֶּבֶר אֲשֶׁר-שָׂם יְיָ מִבְטַחוֹ
תמונות

בשנות ה-80 ניטעו ברחבי המושב עצי זית רבים. בתמונה: המסיק בעיצומו.
מרפאת המושב. ברקע במרכז ניתן לראות את מגדל המים.
פנים בית הכנסת.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  נווה מבטח - מושב עובדים, באתר תנועת העבודה הישראלית
↑  הנתונים הדמוגרפים לקוחים מתוך אתר המועצה האזורית באר-טוביה, http://www.beer-tuvia.org.il/
↑  מדברי רכז המים של מושב נווה מבטח, במסגרת חגיגות ה-60 לעצמאות מדינת ישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588156805171  VIAF: 317132614   WorldCat (עם VIAF): 317132614
תימרוני לואיזיאנה

"הצבא הכחול" הקים את המטה שלו בתיכון של העיירה קינדר שבלואיזיאנה. בתמונה ניתן לראות שלט הנצחה של מטה הצבא הכחול.
תימרוני לואיזיאנה (באנגלית: Louisiana Maneuvers) היו סדרה של תימרונים שביצע צבא ארצות הברית בצפון לואיזיאנה ובחלק המערבי של מרכזה, בין השאר בפורט פולק, בקמפ קלייבורן ובקמפ ליווינגסטון, בשנים 1940 ו-1941. התימרונים, בהם השתתפו כ-400,000 חיילים, נועדו לבחון את מוכנותו של צבא ארצות הברית לקראת כניסה אפשרית למלחמת העולם השנייה מבחינת היכולת המבצעית, הלוגיסטיקה, הדוקטרינה הצבאית והפיקוד.
קצינים רבים שהשתתפו בתימרונים מילאו בהמשך תפקידים ראשיים במלחמת העולם השנייה, בהם עומר בראדלי, מארק קלארק, דווייט אייזנהאואר, לזלי מקנייר וג'ורג' פטון.
רקע

כשגרמניה הנאצית פלשה לפולין בשנת 1939 ומלחמת העולם השנייה החלה, היה צבא ארצות הברית מורכב ברובו מרגלים שנעזרו בכוחות ארטילריה, הנדסה ופרשים ומכוחות מנהלה (לוגיסטיקה וכדומה). צבא ארצות הברית היה קטן יותר מאשר רוב צבאות אירופה, ומספר קטן של יחידות היו ממונעות או ממוכנות.
בעקבות פריצת המלחמה, התעורר הצורך בהנעת תהליכי מודרניזציה של הצבא וכן נדרשו אימונים בקנה מידה גדול, שיבחנו את כל ההיבטים של גיוס כוחות אזרחיים גדולים ובלתי מאומנים. הגנרלים לזלי, מקנייר ומארק קלארק בחרו שטחים גדולים לא מיושבים בלואיזיאנה בשביל לבצע בהם את תמרוני הענק.
התימרונים

קרוב ל-400,000 חיילים חולקו לשני צבאות שווים בגודלם, של שתי מדינות דמיוניות: קוטמק (Kotmk), שצבאה נקרא "הצבא האדום"; ואלמאט (Almat), שצבאה נקרא "הצבא הכחול". הכוחות אורגנו לסך כולל של 19 דיוויזיות. כיוון שהצבא טרם היה מאורגן מבחינה לוגיסטית ולא היו במלאי מספיק כלי נשק לכל החיילים שגויסו, השתמשו החיילים בחפצים שונים על מנת לדמות כלי נשק. למשל, קרשי עץ דימו רובי צלפים, ארובות תנורים דימו מרגמות ומשאיות דימו טנקים.
מאוגוסט ועד לספטמבר 1941 נלחמו הצבאות ביניהם בשטח של 8,800 קמ"ר בלואיזיאנה. השטח השתרע מנהר סבין במערב לנהר קלקאסיו במזרח וצפונה עד לנהר האדום.
עומר בראדלי אמר לאחר מכן שלואיזיאנה קיבלה את החיילים בזרועות פתוחות; חלק מהחיילים אף ישנו בבתי התושבים. בראדלי הוסיף ואמר כי בתי התושבים הללו היו לעיתים כה עמוסים בחיילים עד כי בקושי היה ניתן ללכת בבית. מנגד, דיווח בראדלי על חיילים שנהגו בגסות רוח כלפי התושבים, הרסו שדות והשחיתו יבול בעבור מנות מזון נוספות. אך ככלל ניתן לומר שבין החיילים ותושבי לואיזיאנה שררו יחסים טובים במהלך התימרונים.
בתימרונים מתו 26 חיילים, רובם מטביעה בנהר הסבין או מתאונות דרכים. דווח כי חייל אחד מת מפגיעת ברק, וכי חייל נוסף מת כתוצאה מהתקף לב בגיל 24.
לקחים

דוקטרינת הלחימה של צבא ארצות הברית הייתה מבוססת על שני רעיונות: מסה של הכוחות וניידות הכוחות. בתקופה שלפני מלחמת האזרחים האמריקנית היה הצבא בנוי במתכונת משטרתית והיה מבוסס על יכולת גבוהה של ניידות. לעומתו, צבא האיחוד, שניצח במלחמת האזרחים, התבסס במתקפותיו על ריכוז מסת כוחות. שתי שיטות אלו עיצבו את דוקטרינת הלחימה של צבא ארצות הברית בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה המשוריינת הראשונה של צבא ארצות הברית, שנבנתה מרגימנט הפרשים השביעי, בחנה בתימרונים את היכולות של יחידה ממוכנת לנוע למרחקים ארוכים, לתחזק את הכלים ואת החיילים בתנאי מלחמה ולהתמודד עם בעיות מבצעיות וטקטיות. בעקבות ניסיון ראשוני זה בתימרוני לואיזיאנה, הוקמו עוד 16 דיוויזיות משוריינות  בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
דוקטרינת ההגנה של צבא ארצות הברית התגבשה מתוך האתגר המיידי שניצב בפניו באותה נקודת זמן: להביס את טקטיקת הבליצקריג הגרמנית שנחלה ניצחונות גדולים בזירוץ הקרב של אירופה; הצבא נדרש לדעת להתמודד עם מספרים גדולים של טנקים גרמניים התוקפים אותו בחזיתות צרות יחסית. לאור זאת, בחרו האמריקאים להתבסס על דוקטרינה של שימוש במשחיתי טנקים קלים וזריזים, שיוכלו לאגף את הטנקים הגרמנים באמצעות כושר תמרון עדיף, ולהשמידם באמצעות כוח אש כבד. בהתאם לדוקטרינה שפותחה, נדרשו משחיתי הטנקים האמריקאים להיות מהירים, בעלי כושר תמרון גבוה ולשאת חימוש כבד נגד טנקים. בתימרוני לואיזיאנה נבחנה פעולתם של משחיתי הטנקים, וניתן היה לראות כי תותחים נגד טנקים שהיו בשימוש של הרגלים, הצליחו להשמיד כמות גדולה בהרבה של טנקים של ה"אויב" מאשר הצליחו אלו של משחיתי הטנקים. אך למרות זאת, המסקנה שהוסקה מהתימרונים הייתה שיש לאגד את משחיתי הטנקים ביחידות ייעודיות - גדודי משחיתי טנקים.
בפועל, למעט קרב הארדנים, לא התרחשו כמעט מתקפות שהתבססו על דוקטרינה זו, ולאורך המלחמה רק גדוד משחיתי טנקים אחד באמת נלחם בהתאם לדוקטרינה. פיקוד משחיתי הטנקים מנה בסוף המלחמה למעלה מ-100,000 איש ו-80 גדודים, כל אחד מהם מורכב מ-36 משחיתי טנקים. גדודי משחיתי הטנקים פורקו מייד עם תום המלחמה, והשימוש בנשק נגד טנקים הועבר רשמית ליחידות הרגלים, ההנדסה והשריון.
בנוסף, בתימרונים נבחן לראשונה מערך מנות הקרב של הצבא בקנה מידה גדול, ומנת הקרב C שזה עתה פותחה נבדקה באופן נסיוני. כתוצאה מהצלחתה בתימרונים, נכנסה מנת הקרב C למערך המזון של הצבא, וסופקה ליחידות הקרקע במרבית מלחמת העולם השנייה.