יהדות טורוב
גורל יהודי הקהילה בשואה

מלחמת העולם השנייה באזור טורוב:
ב-1940 טורוב הייתה עיר מרכזית במחוז פולסיה.
בקיץ 1941 העיר נכבשה על ידי הגרמנים, ובאוקטובר אותה שנה החלה פעילות אנטי-גרמנית על ידי המקומיים בעיירה.
ב-1939 התגוררו בטורוב 1528 יהודים. הם היוו 28% מכלל התושבים.
תקיפות הצבא הגרמני על העיר טורטוב התחילה בתאריכים 6–10 ביולי 1941. חיילי הגבול הגינו על העיר, עם גדודים של הצבא האדום, לוחמים של שייטת דנייפרוב, לוחמים לסיירת נלקחו מתושבי האזור ומהפרטיזנים. ההגנה הייתה מאוד קשה. השליטה בטורטוב עברה מספר פעמים מיד ליד[דרוש מקור]. התושבים היהודים חשבו שיזכרו להם את היחס הנאמן שלהם לגרמנים ב-1918 ולכן לא חששו ולא מיהרו לעזוב. חלק מהתושבים שעזבו, נסעו ברכבות למרחק 25 ק"מ משם. אלה שנשארו לא רצו לעזוב בגלל החשש מקשיי הדרך, או בגלל החשש לעזוב את הרכוש שלהם ולברוח. דרכי ההישרדות עברו דרך הים ודרך היבשה. רוב התושבים נסעו במעבורות, דרך נהר פריפייטס לנהר הגדול דנייפר.
חלקם עברו דרך יערות וביצות. שיירה של עשרות משפחות הלכו כמעט ללא תחנות. בצומת הדרכים יילסק-ללשיץ הם התפצלו. חלק הלכו ללשיץ וחלק לתחנת הרכבת ביילסק, ובקושי רב הספיקו להגיע לקרון האחרון שעזב למזרח, עם ציוד של מפעל. משפחות אלה ניצלו. המשפחות שפנו ללשיץ התגלו על ידי האויב, הוקפו בגרמנים, ונספו.
פעם ראשונה שהנאצים השתלטו על טורטוב 14.7-4.8.41 . אלה היו לוחמים של הוורמכט, שלא היו מיועדים להשמדת התושבים היהודים. היו אף מקרים שהחיילים הנאצים הזהירו את היהודים על ההשמדה המתקרבת. בתקופה זו הנאצים בחרו את המפקד המקומי וכמה נציגים מתושבי ביילארוסים ומהיהודים. יחידת השוטרים הייתה בבניין ששימש בעבר את המשטרה של יחידת הגבול של טורטוב. למפקד העליון (בורגומיסטר) נבחר מורה לשעבר של בית ספר מקומי- מקסים ברוייה, המכונה "עז" בגלל הקול הדק שהיה לו.
בשלב הראשון עוד לא הוקם הגטו, אך כל הגברים היהודים נשלחו לעבודות כפייה בניקוי היערות מעצים שנכרתו, ניקוי הזבל, וכל עבודות השרות של היחידה הנאצית.
חלק מהיהודים עבדו אצל גרמנים, תמורת מזון. במקומות העבודה הם חוו ייסורים והשפלה, הגרמנים גזרו את פאותיהם וגילחו את זקניהם.
הקורבנות הראשונים של הכיבוש היו 18 יהודים ופעילים סובייטים.
התקיפה השנייה של הגרמנים על טורוב הייתה ב-14.8.41 . העיר נכבשה על ידי הגרמנים, אך כבר בערב הם יצאו מהעיר. בחצי השני של אוגוסט 1941 העיר הייתה באזור קרבות של פרטיזניים סובייטים. לפחות 20 בני אדם נהרגו בפעילות הגנה על טורוב ומהפצצות מהאוויר.
בשלב זה התחילו פעולות לשחרור העורף הגרמני מהפרטיזנים הסובייטים. יחידות תגמול גרמניות עברו מספר פעמים ממערב למזרח באזור פינק פולסיה מינסק והומל. במקומות בהם הם פגשו התנגדות הם השמידו כפרים שלמים. ב-18 באוגוסט בכפר רידצ'ה שעל יד טורוב, הנאצים רצחו 92 גברים יהודיים מתושבי טורוב. מספר גברים ביילארוסים שנחשבו בטעות ליהודים הוצאו מקבוצת הנרצחים ברגע האחרון וניצלו.
כיבוש טורוב בפעם השלישית התרחש בלילה 23.8.41 על ידי צנחנים גרמנים. יחידות ההוצאה להורג שרפו את החלק המרכזי של העיר, בו גרו ביהודים, ותוך כדי השריפה ירו למוות ב-80 יהודים, ללא הבדלי גיל ומין. הרצח התבצע על חוף נהר סטרומין, ועל הגשר, משם השליכו הגרמנים את גופות הנרצחים לנהר.
תושבי המקום הורשו להוציא את הגופות מהנהר לקבורה. עוד כ-160 הובלו באיומי נשק מטורוב לבית הקברות של הכפר סטורז'בצי. את חלקם הרגו במקום, וחלקם נשרפו חיים במבנה נטוש. לפי הנתונים שאינם שלמים בכיבוש השלישי של טורוב נהרגו 464 יהודים ושאינם יהודים.
ישנן הוכחות כתובות על תושבים מקומיים ששרתו במשטרה, 36 שוטרים, שבלטו באכזריותם כלפי היהודים. הם התעללו והוציאו להורג יהודים על משפחותיהם. ידוע לשמצה סווא קרסניק שקיבל אותות הצטיינות מגרמניה הנאצית על אכזריותו.
שחרור טורוב היה ב-5.7.44 על ידי הצבא האדום והפרטיזנים. הכפר נחרב כולו. מרכז הכפר שהיה בעבר מאוכלס ביהודים נשרף כולו, אך כמה רחובות צדדיים לא נפגעו.
ע"פ דיווח ורישום חלקי, בשנות 41–44 באזור טורוב כולו נהרגו 1785 תושבים מתוכם 520 נשים ו-641 ילדים. רק בטורוב עצמו כולל זפיסוצ'י וסטורוזובצ'י הושמדו 685 בני אדם. ביניהם יהודים 570 בני אדם- 83.2% מכלל ההרוגים.
אפשר לשער שבכפרים שבאזור טורוב נהרגו עוד עשרות יהודים.
מקום מרכזי של ההשמדה היה קזרגאט - 3 ק"מ מטורוב. במקום זה נרצחו מלבד יהודים גם צוענים, שבויים של הצבא האדום, חיילי משמר הגבול ופעילים סובייטים.
בטורוב הושמדו 1500 יהודים. כל התושבים היהודים של המקום, אך ע"פ המחקרים של פרופסור א.ג. יופה וד"ר מ.ב בוטביניק מספר זה אינו מדויק.
מתוכם 900–1000 נהרגו בעת הגרוש. או כפרטיזנים ולוחמים בצבא האדום.