stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלד תוספי
גף תחתון

גף תחתון (lower limb) (60)
ירכיים ורגליים (8)
עצם הירך (2)
עצם הפיקה (2)
שוקה (2)
שוקית (2)
כפות רגליים וקרסוליים (52)
עצמות שורש הרגל (14)
עצמות המסרק (10)
הגלילים המקורבים (proximal phalanges) (10)
הגלילים האמצעיים (intermediate phalanges) (8)
הגלילים המרוחקים (distal phalanges) (10)
ראו גם

שלד צירי
שלד
שמעיה דמאיו

| --- | --- |

שמעיה דמאיו  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  27 באוקטובר 1877 בלגרד,  נסיכות סרביה
 פטירה:  24 ביולי 1932 (בגיל 54) בלגרד, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 מדינה:  ממלכת סרביה, ממלכת יוגוסלביה
 פעילות בולטת:  מנכבדי יהדות בלגרד, עורך דין
 ידוע בשל:  חבר פרלמנט בממלכת יוגוסלביה
 השכלה:  משפטים באוניברסיטת בלגרד
 תקופת הפעילות:  1910–1932 (כ־22 שנים)
 מקצוע:  עורך דין
 מפלגה:  מפלגת העם הרדיקאלית (אנ')
שמעיה דִמָאיוֹ (בסרבית: Шемаја Демајо;‏ 27 באוקטובר 1877, בלגרד, נסיכות סרביה – 24 ביולי 1932, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי, משפטן ופוליטיקאי סרבי-יוגוסלבי, חבר הפרלמנט היוגוסלבי ונשיא הקהילה היהודית-ספרדית של בלגרד.
קורות חיים

נולד בשכונת יאלייה בבלגרד למשה ולז'מילה. למד משפטים באוניברסיטת בלגרד ויצא לשנתיים התמחות בווינה. עם שובו פתח משרד עורכי דין עצמאי בבלגרד. ב-1910 נבחר לוועד הקהילה היהודית-ספרדית של בלגרד. ב-1911 נמנה עם מייסדי סניף ארגון בני ברית בבלגרד. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה לחם כחייל בצבא הסרבי באזור קומאנובו. בהמשך, במהלך מלחמת הבלקן השנייה הוסמך לקצונה, לחם באזור מקדוניה ועוטר במספר עיטורים מטעם הצבא הסרבי על אומץ ליבו. סיים את המלחמה בדרגת קפטן. לאחר מלחמות הבלקן, נכנס לחיים הפוליטיים והצטרף למפלגת העם הרדיקלית(אנ'). בפרוץ מלחמת העולם הראשונה שהה בווינה בירת האימפריה האוסטרו-הונגרית יריבתה של ממלכת סרביה, נעצר והושם במחנה הסגר.
לאחר המלחמה כיהן כמזכיר סניף בלגרד של מפלגת העם הרדיקאלית וכן כסגן יושב ראש מועצת עיריית בלגרד. נמנה עם מקימי "איגוד הקהילות היהודיות של יוגוסלביה". ב-1923 מונה לסגן ראש עיריית בלגרד. ב-1927 נבחר לפרלמנט היוגוסלבי והיה לחבר הפרלמנט היהודי הראשון ביוגוסלביה. ב-1930 נבחר לנשיא הקהילה הספרדית בבלגרד. נמנה עם חוג נאמניו הקרובים של אלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה. כיהן גם כיושב ראש מועצת הנאמנים של הבנק למסחר ולתעשייה בבלגרד. בשלהי 1931 חלה במחלה קשה ויצא לטיפול רפואי בווינה. דמאיו הוזמן על ידי השלטונות היוגוסלביים לבלגרד כדי שיתמודד שוב בבחירות לפרלמנט, אך הוא דחה את הבקשה בשל מצבו הרפואי. נפטר בבלגרד ב-1932 והוא בן 54 שנים.
הערות שוליים

↑  יהודים נודעים בסרביה, עמודים 81–82, באתר savezscg.org/12_zanimljivosti (בסרבית).
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 167, 204, 255.
שחיקה רוחית

שחיקה רוחית מתמדת, למרגלות הר צ'ימבורסו באקוודור, תוצאת הבדלי הגבהים
בגאומורפולוגיה, תהליכי שחיקה רוחית (באנגלית: Wind Abrasion) הם תהליכים, שבהם הרוח מעצבת את משטח כדור הארץ או משטח כוכבי לכת אחרים. רוחות עלולות לשחוק, להסיע ולהשקיע חומרים שונים ומהווה גורם יעיל באזורים עם צמחייה דלילה ואספקה נרחבה של סלעי משקע לא מגובשים. החלקיקים הנישאים עם הרוח נקראים חומרים איאולים (Eolian). אף על פי שמים הם גורם שחיקה חזק בהרבה מרוח, ישנם אזורים, בהם תהליכים איאוליים הם תהליכים חשובים יותר, למשל באזורים צחיחים, כגון מדבריות.
הכוח המניע

מערכות רוח גלובליות קשורות להפרשי לחץ גדולים המושפעים מדפוסים עולמיים מחזוריים. רוחות מקומיות לעומת זאת נוצרות על ידי חריגות במאפיינים הפיזיקליים של אזור מסוים. דוגמה לכך אנו יכולים לראות כאשר התנהגות הרוח משקפת הבדלים במאפייני הטמפרטורה (תרמלים) של הקרקע, דבר זה יגרום לפעולות רוח עזות ונפוץ באזורים בהם תנודות הטמפרטורה הקיצוניות קיימות בשכבת האוויר הצמודה לקרקע. תנאים אלו נפוצים במדבריות, לאורך חופים ובאזורים המאופיינים בשינויי גובה קיצוניים, כגון רכסי הרים החוצים זה את זה והמישורים הנמוכים הסובבים אותם.
מאפיינים מסוימים של הרוח, בעיקר הכיוון, המהירות ודרגת המערבולת, הם המשפיעים ביותר על השינויים הגאומורפים הנגרמים על ידה.
כיוון הרוח: ישנם שינויים קבועים בכיוון הרוח אשר הם בעלי חשיבות גבוהה ביותר בפיתוחן ושימורן של תצורות איאוליות. במדבריות, לדוגמה, ההתחממות המהירה של המשטח המדברי, בשעות היום, מעודדת רוחות לנוע לכיוונה מאזורים סמוכים המכוסים בצמחייה. בלילה, לעומת זאת, המשטח המדברי מתקרר במהירות והרוח משנה את כיוונה. תהליך דומה קורה לאורך החופים, עקב התחממות והתקררות מהירה של היבשה לעומת הים, אשר גורמת לרוחות לנשוב לכיוון החוף במהלך היום, ורוחות נגדיות לנשוב לכיוון הים במהלך הלילה.
מהירות הרוח: היא הגורם העיקרי אשר קובע אילו חומרים יועברו תחת מתקפת הרוח ואילו יישארו במקומם. מהירות הרוח תלויה בין השאר במרחקה מן הקרקע ותקטן ככל שתהיה קרובה יותר עקב חיכוך ותגדל ככל שגובהה יעלה.
תהליך הסעת החומר על ידי הרוח

אופן הסעת החלקיקים תלויה בשני גורמים, גודל הגרגירים ועוצמת הרוח. ככל שהגרגירים קטנים יותר וככל שעוצמת הרוח חזקה יותר, הרוח יכולה להרים את החלקיקים גבוה יותר ולהסיעם למרחק רב יותר.

הסעה בתרחיף (Suspension) - הסעה של חלקיקים בגודל חרסית ובגודל טין (0-50 מיקרון). החומר המוסע על ידי תרחיף מכונה אבק. מכיוון שגרגירים אלו קטנים מאוד הם יכולים לעלות באמצעות מערבולות אוויר ולהיות מוחזקים באטמוספירה במשך זמן רב. החלקיקים הדקים ביותר יכולים להיות מוסעים על ידי סופות אבק למרחקים של אלפי קילומטרים. המקור העיקרי לאבק באטמוספירה הן המדבריות הגדולות בעולם. כמות החומר שמוסעת היא בין 130 ל-800 מיליון טון מדי שנה אך אין מידע מדויק בנושא, מדבר הסהרה בלבד תורם 60–200 מיליון טון של חומר מוסע בשנה.

הסעה בהקפצה (Saltation) - אופן הסעת החלקיקים הגסים יותר על ידי הרוח. התנועה של הגרגירים נעשית קרוב לפני השטח. משב רוח מעלה את הגרגירים מעט באוויר ולאחר מרחק קצר הגרגירים נופלים בחזרה על הקרקע. לאחר מכן משב רוח נוסף מגיע ותהליך זה חוזר חלילה וכך החומר מתקדם. המסלול שעובר הגרגר הוא בצורת קשת כאשר עלייתו תלולה והירידה מתונה. הגרגרים בתנועת ההקפצה אינם מגיעים מעל גובה חצי מטר מעל פני השטח. בסופות חול חזקות מאוד הגרגירים עשויים להגיע לגובה של שני מטרים ולעבור מרחק של שמונה מטרים בכל הקפצה. 

זחילה (Creep) - בתהליך זה משב הרוח מנתק את הגרגירים ממקומם ומסיע אותם על גבי הקרקע, מבלי לעלות אותם לאוויר, הגרגירים נעים לטווח קצר ונעצרים. כאשר מגיע משב הרוח הבא התהליך חוזר על עצמו וכך הגרגירים מתקדמים.
צורות נוף הנוצרות עקב שחיקה רוחית

שחיקה של סלעים, בולדרים ומשטחים נעשים על ידי חלקיקים בטווח של גדלים. שחיקה באמצעות הרוח נעשית כאשר הרוח מעיפה את 
הגרגירים בחוזקה על הסלע ומשייפת אותו. אף על פי שידוע כי גרגירים בגודל של חול הם היעילים ביותר, מחקרים מראים כי יש תפקיד 
חשוב לגרגירים קטנים יותר בעיקר ביצירת שטחים מישוריים. השיעור הגבוהה ביותר של שחיקה הוא כאשר הרוח בעוצמה גבוהה יחד עם
כמות גדולה של חלקיקי חול קשים בכיוון הרוח נגד סלע רך ומתפורר.
 צורות בליית פני השטח על ידי שחיקת רוח:
קציעות רוח (אנ') - תבליט סלע מעוצב רוח במדבר מוהאבי מאפיין בולט של משטחים מדבריים הוא הנוכחות של אבנים קטנות עם מספר צלעות הנקראים קציעות רוח. אבנים אלו בגודל של 10–20 ס"מ, בעלות צלעות בזוויות של 30–60 מעלות הנפגשות בקודקוד הפונה אל כיוון הרוח. המנגנון העיקרי ליצירת צורה זו היא הרוח המסיעה גרגירי חרסית וטין אשר מלטשים את צלעות הסלע. ייתכן כי כיוון הרוח ישתנה או זרימת מים תהפוך את הסלע וכך נוכל לראות צלעות מלוטשות בכיוונים שונים. מחקרים מראים כי אומנם השחיקה של האבנים נעשית על ידי רוחות מכיוונים שונים, אך תמיד יהיה כיוון אחד משמעותי. מכיוון שאם לא היה כיוון שולט, הרוח הייתה שוחקת את צלעות האבנים בצורה אחידה ולא היו נוצרות הצורות המיוחדות.
תבליטי סלע מעוצבי רוח (אנ') - רכסים סלעיים אשר נוצרים בתהליך של הסעת חול על ידי רוח באזורים צחיחים, בעלי אספקת חול נרחבת אשר שוררים בהם רוחות חזקות, חד כיווניות ובעלות יכולת נשיאה גבוהה. תבליטי הסלע יכולים להיווצר במספר צורות כאשר אחת מהן היא כשהרוח פוגעת במשטח סלעי המורכב מסוגים שונים של סלע בעלי רמת קשיחות שונה, הסלעים הרכים יותר ישחקו ויישארו הסלעים הקשים יותר בצורה של רכסים. לאחר מכן, הרכסים ישחקו עד שתיווצר הצורה של תבליטי הסלע בהתאם לכיוון הרוח כאשר הצד הפונה לרוח יהיה תלול יותר והצד השני יהיה מתון וככל שימצא רחוק יותר לאורך התבליט מתחילתו הוא יעשה נמוך וצר יותר- צורה אשר תשווה לתבליט מבנה של סירה. צורת היווצרות אפשרית נוספת היא כאשר מתרחשת נדידת דיונה ובסיס הדיונה התגבש ונשאר מאחור, בתנאים מתאימים בסיס זה יכול להתעצב כתבליט סלע. גובהם של התבליטים נמוך מעשרה מטרים ואורכם יכול להגיע ליותר ממאה מטרים. כמו כן, אורכם גדול פי 3 לפחות מרוחבם. שחיקה זו אופיינית בסלעים רכים אך ניתן למצוא צורה זו גם בסלעים קשים מאוד כמו גרניט וקוורץ (למשל במערב מצרים).
סלעי פטרייה (אנ') - סלע פטרייה בבקעת תמנע סלעים הנקראים סלעי פטרייה עקב צורתם המזכיר פטרייה, בסיסים עמוד סלע צר והחלק העליון רחב ושטוח. צורה זו היא תוצר של פעילות הרוח אשר מסיעה גרגירי חול סמוך אל הקרקע ומטיחה אותם על בסיס הסלע. פעולה זו שוחקת רק את החלק התחתון של הסלע ויוצרת את הצורה המיוחדת. מים ובלייה כימית תורמים גם הם ליצירת צורת הפטרייה. בישראל ניתן לראות סלעי פטרייה בבקעת תמנע.
צורות נוף הנוצרות עקב סחיפה רוחית

פעולת סחיפה באמצעות הרוח (Wind deflation). הרוח מסוגלת להרים חלקיקים ולהסירם ובכך הרוח מנמיכה את פני השטח. צורות נוף נפוצות הנוצרות עקב פעולת הסחיפה הם מרצף מדברי ומכתשי רוח.
מרצף מדברי (אנ') - מרצף מדברי במדבר מוהאבי משטח מדברי המרוצף בשברי סלע וחצץ. סופות חול ואבק המתרחשות במדבר סוחפות את חלקיקי האבק והחול ומשאירים את פני השטח חשופים לפעולות הבלייה. אל פעולת בלייה זו מצטרפים גם הרטבה וייבוש של פני השטח. המרצף המדברי מונע סחיפה של הקרקע לתקופה ארוכה. שני סוגים של מרצף מדברי הוא הצריר והחמאדה:
צריר (Serir) - משטח מדברי מכוסה שברי סלעים וחצץ ומתחתם שכבת סחף דקת גרגר. נפוץ בערוצי הנחלים, מדרונות מתונים ובמניפות סחף.
חמאדה (אנ') - משטח סלע ללא צמחייה המכוסה בשברי סלעים. משטחי החמאדה נוצרים כאשר הרוח מסירה את תוצרי הבלייה הדקים ומשאירה את החצץ והאבנים. המונח חמאדה מגיע מהשפה הערבית ופירושו אינה פורייה. משטחי החמאדה נפוצים באזורים בהם נחשפים סלעי משקע משוכבים אופקית. בישראל נפוצים משטחי החמאדה מכוסים שברי צור.
מכתשי רוח - מכתשים מדבריים שנוצרו עקב משבי רוח הסוחפים חולות או משקעים רכים ויוצרים שקע עמוק. יש הטוענים כי נאות מדבר נוצרו כאשר הרוח הסירה את החול עד שהגיעה לשכבת מי התהום.
שחיקה רוחית במאדים

בכוכב הלכת מאדים פעילות השחיקה הפלוביאלית (זרימת נחלים), הוולקנית (פעילות געשית) והטקטונית (תזוזת לוחות) בימינו הן דלות ואף אינן קיימות ולכן השחיקה האיאולית היא השחיקה הפעילה ביותר (בפרט לאזורי הקוטב הקפואים). בתצפיות אשר נעשו מכדור הארץ וכמו כן מכלי מחקר הנשלחו למאדים כגון מארינר וויקינג 1 ניתן לראות מגוון צורות קרקע המיוחסות לשחיקה רוחית כגון דיונות, גלונים, תבליטי סלע מעוצבי רוח וקציעות רוח.
לקריאה נוספת

שובאל, ש. (2011). צפונות כדור הארץ (מהדורה שנייה). האוניברסיטה הפתוחה. עמ' 529–533
Ritter et al, 2002. Process Geomorphology.pp 282-292, pp 275-279
Summerfield M.A., 1991. Global Geomorphology. pp 239-242
Laity, J. 2008. Deserts and Desert Environments. pp 229-236
Bullard, J.E. and Livingstone, I., 2009. Loess. In: Geomorphology of Desert
Environments. Parsons A.J., and Abrahams A.D. (eds) pp 644-645.
קציעות רוח במדבר מוהאבי
סופת אבק במאדים
שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה

| --- | --- |

 מדינות:  בלגיה בלגיה
 סוג:  מרוץ קטעים (1977–היום)   מרוץ חד-יומי (2018–היום)
 אורך המסלול:  200+ ק"מ
 חודש:  מרץ
 משך:  יום אחד
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1977
 מרוצים עד כה:  47
 מנצח ראשון:  בלגיה רוג'ר רוזיירס
 מוביל במספר הניצחונות:  בלגיה אריק ואנדראיירדן   (5 ניצחונות)
 מנצח אחרון:  בלגיה יספר פיליפסן
 שנת מרוץ אחרונה:  2023
 
שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה (בהולנדית: Driedaagse Brugge–De Panne) הוא מרוץ אופני כביש חד-יומי בדרג ה־UCI World Tour, שמתחיל בברוז' ומסתיים בדה פאנה בחודש מרץ. משנת היווסדו של המרוץ ב-1977 עד שנת 2018, המרוץ היה במתכונת של קטעים ונערך בשלושה ימים. בשנת 2018 המרוץ הפך לחד יומי.
היסטוריה

המרוץ נוצר ב-1977, כחלק משבוע מרוצים שמשמש כהכנה לרונדה ון פלנדרן, בסוף מרץ או בתחילת אפריל. השלב הראשון בדרך כלל התחיל בדה פאנה והסתיים בארדנים, השלב השני הסתיים בקוקסייד (אנ') ובשל כך, בעבר המרוץ נקרא "שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד". והשלב השלישי היה נגד השעון. לפעמים, אחד מהשלבים היה מחולק לשני חלקים. אריק ואנדראיירדן הוא שיאן הניצחונות במרוץ, כאשר ניצח ב-1987, 1986, 1988, 1989, 1993.
מנצחים בשנים האחרונות

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 1997 | בלגיהיוהאן מוזיאו | מאפי |
| 1998 | איטליהמיקלה ברטולי | אסיקס |
| 1999 | בלגיהפטר ואן פטגם | TVM - Farm Frites |
| 2000 | רוסיהויאצ'סלב יקימוב | U.S Postal Service |
| 2001 | בלגיהניקו מטאן | קופידיס |
| 2002 | בלגיהפטר ואן פטגם | לוטו אדקו |
| 2003 | לטביהראייויס בלוחוושצ'יקס | AG2R |
| 2004 | ארצות הבריתג'ורג' הינקאפי | U.S Postal Service |
| 2005 | בלגיהסטיין דבולדר | קבוצת דיסקברי צ'אנל |
| 2006 | בלגיהלייף הוסט | קבוצת דיסקברי צ'אנל |
| 2007 | איטליהאלסנדרו באלאן | למפרה פונדיטאל |
| 2008 | הולנדיוסט פוסטוומה | ראבו באנק |
| 2009 | בלגיהפרדריק ווילמס | ליקוויגאס |
| 2010 | בריטניהדייוויד מילר | גרמין - טרנסיטיונס |
| 2011 | בלגיהסבסטיאן רוסלר | רדיושק |
| 2012 | צרפתסילביאן שאבנל | קוויק סטפ |
| 2013 | צרפתסילביאן שאבנל | קוויק סטפ |
| 2014 | בלגיהגיום ואן קירסבולק | קוויק סטפ |
| 2015 | נורווגיהאלכסנדר קריסטוף | קטיושה |
| 2016 | הולנדליווה ווסטרה | אסטנה |
| 2017 | בלגיהפיליפ ז'ילבר | קוויק סטפ |
| 2018 | איטליהאליה ויוויאני | קוויק סטפ |
| 2019 | הולנדדילן חרונבייחן | יומבו–ויסמה |
| 2020 | בלגיה איב למפרט | דקונינק קוויק-סטפ |
| 2021 | אירלנד סם בנט | דקונינק קוויק-סטפ |
| 2022 | בלגיה טים מרליר | אלפסין-פניקס |
| 2023 | בלגיה יספר פיליפסן | אלפסין-דקונינק |
מרוץ הנשים

מרוץ הנשים נוסד ב-2018.
מרוץ הנשים > מנצחות

| שנה | רוכבת | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2018 | בלגיהיולין דור | מיצ'לטון - סקוט |
| 2019 | הולנדקריסטן ווילד | WNT - Rotor ProCycling |
| 2020 | הולנדלורנה ויבס | קבוצת DSM (נשים)(אנ') |
| 2021 | הולנדגרייס בראון | קבוצת בייקאקסצ'יינג' |
| 2022 | איטליהאליסה בלסמו | טרק-סגפרדו |
| 2023 | הממלכה המאוחדתפייפר ג'ורג'י | Team DSM |
שמסדין סמי פרשרי

| --- | --- |
סמי פרשרי ואשתו
 לידה:  1 ביוני 1850 Frashër, אלבניה 
 פטירה:  18 ביוני 1904 (בגיל 54) קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  Feriköy Cemetery 
 מקום לימודים:  Zosimaia School, Teqe of Frashër 
 שפות היצירה:  טורקית, יוונית, ערבית, אלבנית, צרפתית 
 צאצאים:  Ali Sami Yen 
 
שמסדין סמי פרשרי (באלבנית: Şemseddin Sami Frashëri; בטורקית: Şemseddin Sami Bey;‏ 1 ביוני 1850, פרשאר – 18 ביוני 1904, איסטנבול). סופר, פילוסוף ומלומד עות'מאני-אלבני. יחד עם אחיו נעים ועבדיל, היה אחד מראשי התנועה הלאומית האלבנית.
תולדות חייו

פרשרי סיים את הגימנסיום זוסימאה, ביואנינה שביוון, שם למד פילוסופיה מערבית וכן את השפות איטלקית, יוונית וצרפתית. בנוסף על כך למד עם מורה פרטי טורקית, ערבית ופרסית.
בשנת 1872 היגר לאיסטנבול ושם לעצמו מטרה להעלות את קרנן של השפה והתרבות האלבניות. יחד עם אחיו אבדיל פרשרי ועם חסן תחסיני ופאשקו ואסה, הקים בשנת 1879 את האיחוד המרכזי להגנה על זכויות העם האלבני. אחת ממטרות הארגון הייתה פיתוח אלף בית אלבני. בנוסף על כך עמד בראש האגודה למען פרסום כתבים אלבניים, שמטרתה הייתה פרסום כתבים של סופרים ומלומדים אלבניים. הוא לקט את כתבי היד יחד עם אחיו אבדיל פרשרי. פרשרי מת באיסטנבול בשנת 1904.
זהות

פרשרי היה בעל זהות כפולה, אלבנית עת'מאנית. הוא תרם רבות לרפורמות בשפה הטורקית. מאידך היה מאבות הלאומיות האלבנית. בשנים 1889–1898 הוציא לאור אנציקלופדיה בת שישה כרכים בשם המילון הכללי (Kamûs-ül Â'lâm), זו הייתה האנציקלופדיה הראשונה שיצאה בשפה העות'מאנית. האנציקלופדיה נבנתה על פי מודל צרפתי וייתכן שחלק ניכר ממנה תורגם מצרפתית. עם זאת הוקדש בה חלק נרחב לערכים הקשורים לזהות העות'מאנית והאלבנית. באנציקלופדיה נדונו גבולות אלבניה, הכוללים גם את קוסובו וחלקים מיוון ומקדוניה של היום. הוא מייחס את האלבנים לעמים עתיקים כמו האלירים, התראקים, האפירים והמקדונים. לפיכך הם תושביו המקוריים של הבלקן. לטענת פרשרי קבלו האלבנים את השלטון העות'מאני ואת דת האסלאם בידיים פתוחות, במטרה ליטול חלק בבניית האימפריה. עם זאת הוא אינו מסתיר גם את מלחמתו של המנהיג האלבני, סקנדרבג בעות'מאנים.
כתבים

בנוסף על האנציקלופדיה שהזכרנו. פרשרי הוציא בסביבות 50 ספרים בשפות העות'מאנית והאלבנית. בין השאר הוציא מספר מילונים עות'מאניים ועות'מאנים-צרפתיים וכן מילון עת'מאני-ערבי. בנוסף על כך פרסם פרסומים מדעיים ופוליטיים וכן רומאנים ומחזות בשפות האלבנית והעות'מאנית.
שחיקה אוטיסטית

שחיקה אוטיסטית היא מצב של תשישות נפשית, רגשית או פיזית אינטנסיבית שחווים חלק מהאוטיסטים. שחיקה אוטיסטית נגרמת מעומס חושי, רגשי וחברתי ובשל מאמצי התמודדות עם עולם שאינו מובן דיו. מחקרים מראים שבין הגורמים גם "מיסוך" (הסוואת האוטיזם) ולחץ הנובע מחיים בסביבה נוירוטיפיקלית שאינה רגישה מספיק לצרכים של אנשים אוטיסטים.
שחיקה אוטיסטית יכולה להוביל לעיתים לאובדן מיומנויות ותפקוד כמו גם רגישות מוגברת לגירויים. נסיגה חברתית תוארה גם היא כתגובה לשחיקה אוטיסטית.
שחיקה אוטיסטית יכולה להוביל לשאטדאון ומלטדאון אוטיסטיים, ויכולה גם להיגרם בעקבותם.
מחקר

הנושא נדון זמן רב באופן בלתי פורמלי בקהילה האוטיסטית, במיוחד בבלוגים ובמדיה החברתית, שחיקה אוטיסטית הייתה נושא למספר הולך וגדל של מחקרים מאז סוף שנות ה-2010. התפתחות זו נתפסת כדוגמה להשפעה הגוברת של סנגור עצמי של אוטיסטים על חקר אוטיזם אקדמי.
מחקרים מצביעים על כך ששחיקה אוטיסטית שונה במהותה מדיכאון קליני ומשחיקה תעסוקתית. השוני קיים הן באטיולוגיה ובגורמים המובילים אליה, והן באופן ההשפעה על האדם. למשל, אנהדוניה ובעיות שינה אינן סימפטומים של שחיקה אוטיסטית, למרות שהן סימפטומים של דיכאון. בשונה משחיקה תעסוקתית, שחיקה אוטיסטית אינה חייבת בהכרח להתייחס לתעסוקה. היא אף מלווה ברגישות חושית מוגברת.
שחיקה אוטיסטית שונה עוד יותר משחיקה תעסוקתית ומדיכאון קליני בכך שהן מוכרות וזוכות להכרה נרחבת. ההכרה מעניקה "תוקף" לשחיקה, מה שמקל על קבלת התמיכה הדרושה להחלמה.
מאפייני השחיקה האוטיסטית

• תשישות כרונית.
• אובדן מיומנויות: מיומנויות שנרכשו על ידי האדם נעלמות ויכולותיו מופחתות, בהשוואה למצב שבו הוא אינו בשחיקה אוטיסטית. בכלל זה נרשמת פגיעה במיומנויות הקוגניטיביות, בתפקודים הניהוליים, בזיכרון (לטווח ארוך וקצר), ביכולת המילולית ובדרכי התקשורת, ועוד.
• הגברת רגישויות: רגישות גבוהה יותר לקולות, מרקמים, ריחות, טעמים, מראות ודומיהן, בהשוואה למצב הרגיל (ללא שחיקה אוטיסטית). בנוסף, עולה הרגישות לשינויי תוכניות ולגירויים חברתיים.
• סובלנות מופחתת לגירויים: היכולת להכיל גירויים שונים נמוכה מהרגיל, מה שמוביל להופעת מלטדאון/שאטדאון בתדירות גבוהה יותר.
• נראות אוטיסטית מוגברת: ריבוי מאפיינים התנהגותיים חיצוניים המזוהים עם אוטיסטים (כמו התנהגויות חזרתיות, קושי להתבטא מילולית, תנועות מווסתות ועוד) בעקבות קושי גובר למסך, וכן בעקבות תחושת מצוקה מוגברת וקשיים פנימיים.
גורמים

שחיקה אוטיסטית נגרמת מעומס חושי, רגשי וחברתי ובשל מאמצי התמודדות עם עולם שאינו מותאם דיו. היא נובעת בעיקר מההשפעה המצטברת של הצורך לנווט בעולם נוירוטיפיקלי. בין הגורמים לעומס ניתן למנות את הבאים:
הציפיות והדרישות החיצוניות עולות על היכולת לעמוד בהן לאורך זמן, בעיקר ללא תמיכה והתאמה מספקת.
מיסוך תמידי, במאמץ לא "להיראות" אוטיסט/ית ו/או לדכא התנהגות אוטיסטית, מרצון פנימי או מכפיה חיצונית.
לחץ, מתח וסטרס, המוגברים בעקבות הקושי להתמודד עם שינויים והצורך להיות "תואם" לעולם.
חוסר יכולת להתאושש מהר מספיק מכל הגורמים הקודמים, לפני ההתמודדות הבאה.
ניהול המצב

שחיקה אוטיסטית יכולה להימשך בין חודשים לשנים, כתלות בגורמים שהובילו אליה. כדי להתאושש משחיקה, מומלץ לאוטיסטים לנסות להימנע מהמצבים הגורמים לה, דבר שלעיתים קשה עד בלתי אפשרי - למשל, אם מדובר בגורמי לחץ הקשורים למקום העבודה, או לתפעול משק הבית.
הכרה מוקדמת בשחיקה אוטיסטית יכולה לעזור בהתמודדות איתה, שכן היא לרוב מתרחשת עקב הצטברות אירועים ודרישות. עם זאת, לא תמיד זה אפשרי, בעיקר לאור נסיבות החיים ולאור כך שאוטיסטים רבים חווים גם אלקסיתימיה ופגיעה באינטרוספציה.
מתח וחרדה גורמים להחמרה של הסימפטומים האוטיסטים. הימנעות ממצבי מתח, שינויים מוגברים ועודף גירויים יכולים להועיל לאוטיסטים.
תשומת לב לצרכים של הפרט, עיסוק בתחומי עניין מיוחדים, הימנעות מגירויים, הימנעות ממצבי עומס, חשחוש, ו"הסרת המסכה" דווחו כמועילים.
תומאס ג'ונסון

תומאס ג'ונסון (באנגלית: Thomas Johnson;‏ 4 בנובמבר 1732 – 26 באוקטובר 1819) היה שופט ופוליטיקאי אמריקאי, שהשתתף בכמה פעולות לתמיכה במהפכה האמריקאית. ג'ונסון היה מושל מרילנד הראשון (לאחר העצמאות), נציג לקונגרס הקוטיננטלי ושופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. ג'ונסון היה השופט הראשון בבית המשפט העליון שמונה לכהונתו לאחר מינויים של ששת השופטים הראשונים שאיישו את כס השיפוט עם הקמתו של בית המשפט. תקופת כהונתו בבית המשפט ארכה 163 ימים בלבד, ובכך הוא השופט העליון שכהונתו היא הקצרה ביותר בהיסטוריה.
ראשית חייו

תומאס ג'ונסון נולד במחוז קלברט שבמרילנד לתומאס ולדורקס סדג'וויק ג'ונסון. סבו, שגם הוא נקרא תומאס, היה עורך דין בלונדון, שהיגר למרילנד בזמן כלשהו לפני שנת 1700. תומאס ג'ונסון הצעיר היה הרביעי מבין עשרת ילדי המשפחה. לואיזה ג'ונסון, בתו של אחיו, ג'ושוע, הייתה רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון קווינסי אדמס.
ג'ונסון ואחיו התחנכו בחינוך ביתי. כבחור צעיר הוא נמשך לעיסוק במשפטים, למד את המקצוע במשרד עורכי דין מוכר וב-1753 התקבל ללשכת עורכי הדין של מרילנד. ב-1760 הוא העביר את משרדו למחוז פרדריק, וב-1761 הוא נבחר לראשונה לאספה הכללית של הפרובינציה. בפברואר 1766 נשא ג'ונסון לאישה את אן ג'נינגס, בתו של שופט מאנאפוליס.
המהפכה האמריקאית

ב-1774 וב-1775 שלחה האספה של מרילנד את ג'ונסון כנציג לקונגרס הקונטיננטלי. בקונגרס חבר ג'ונסון לאלו שהעדיפו היפרדות מבריטניה הגדולה. בנובמבר 1775 הקים הקונגרס את הוועדה להתכתבויות חשאיות שחיפשה תמיכה של מדינות זרות במלחמה. ג'ונסון, יחד עם בנג'מין פרנקלין ובנג'מין הריסון החמישי היו חברי הוועדה.
ג'ונסון שב למרילנד והמשיך את פועלו באספה המדינתית כאשר נחתמה הכרזת העצמאות של ארצות הברית. ב-1775 הוא ניסח את הכרזת הזכויות שאומצה על ידי האספה של מרילנד ומאוחר יותר נכללה בחלק הראשון של החוקה הראשונה של המדינה, שכוננה בוועידה החוקתית שהתקיימה באנאפוליס ב-1776. ג'ונסון גם שירת כקצין בדרגת בריגדיר גנרל במיליציה של מרילנד. ג'ונסון ואחיו העניקו תמיכה למהפכה האמריקאית כאשר ייצרו תחמושת וכלי נשק. המפעל שלהם, כבשן קטוקטין (Catoctin Furnace), הוא כיום חלק מהפארק המדינתי הסמוך לקמפ דייוויד, שמצפון לפרדריק.
ב-1777 בחר בית המחוקקים של מרילנד בג'ונסון כמושל המדינה הראשון. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1779. בעשור הבא הוא החזיק במספר משרות שיפוטיות במרילנד ובמקביל היה חבר באספה המדינתית בשנים 1780, 1786 ו-1787. הוא קידם הצעת חוק למינוי חברי ועדה שיפעלו יחד עם חברי ועדה מקבילה בווירג'יניה הסמוכה "שיסדירו תקנות ליברליות וצודקות שנוגעות לנהר הפוטומק שיהיו בעלות יתרון הדדי לשתי המדינות ושיעבירו דיווח על כך לאספה הכללית". אף על פי שג'ונסון לא היה חבר בוועדה, הוועידה שהתכנסה בעקבות הצעתו להסדיר וליישב את הצדדים השיפוטיים ואת השיט בגבולם המשותף שעל הנהר. ג'ונסון השתתף בוועידה המדינתית של מרילנד ב-1788, שם הוא קידם בהצלחה את אשרור המדינה לחוקת ארצות הברית.
בממשל הפדרלי

בספטמבר 1789 מינה הנשיא ג'ורג' וושינגטון את ג'ונסון כשופט הפדרלי הראשון של מחוז מרילנד, אך הוא דחה את המינוי. ב-1790 וב-1791 הוא היה השופט הבכיר בבית המשפט הכללי של מרילנד. בינואר 1791 מינה וושינגטון את ג'ונסון, יחד עם דייוויד סטיוארט ודניאל קארול כחברי הוועדה להנחת היסודות לבירה הפדרלית בהתאם לחוק המושב (Residence Act) של 1790. בספטמבר 1791 החליטו חברי הוועדה לקרוא לעיר הבירה הפדרלית "העיר וושינגטון" (The City of Washington) ולמחוז הפדרלי "טריטוריית קולומביה.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית

ב-5 באוגוסט 1791 מינה וושינגטון את ג'ונסון במינוי פגרה כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ג'ון ראטלדג' שהתפטר. ב-31 באוקטובר הוגש מינויו של ג'ונסון לסנאט באופן רשמי, שאישר אותו ב-7 בנובמבר. אף על פי שהוא הכל לכהן בתפקידו באותו יום, הושבע ג'ונסון כשופט רק ב-6 באוגוסט 1792. ג'ונסון היה זה שכתב את פסק הדין של בית המשפט בתיק "ג'ורג'יה נגד בריילספורד" (Georgia v. Brailsford) ב-1792. הוא כיהן על כס השיפוט עד 16 בינואר 1793, כאשר הוא התפטר בשל בריאותו הרופפת וקשייו שנבעו מסבבי השיפוט שהשתתף בהם. תקופת כהונתו של ג'ונסון כשופט, שארכה 163 ימים בלבד, היא הקצרה ביותר בתולדות בית המשפט העליון.
ג'ונסון סבל מבריאות לקויה במשך שנים רבות וזו הייתה הסיבה לדחיית ההצעה של וושינגטון ב-1795 למנותו כמזכיר המדינה, על פי המלצתו של תומאס ג'פרסון. ביום ההולדת הראשון של ג'ורג' וושינגטון שצוין לאחר מותו ב-22 בפברואר 1800 הוא נשא את ההספד לזכרו.
שנותיו האחרונות, מותו והנצחתו

בתו של ג'ונסון, אן, נישאה ב-1788 לג'ון קולין גרהאם, ובשנותיו האחרונות הוא התגורר עמם בבית שהם בנו בפרדריק. הבית, שקרוי אחוזת רוז היל (Rose Hill Manor), הוא כעת פארק מחוזי, ועל מחצית שטחו ניצב כיום בית הספר התיכון שקרוי על שמו של ג'ונסון.
תומאס ג'ונסון נפטר ברוז היל ב-26 באוקטובר 1819. הוא נטמן בתחילה בכנסיית כל הקדושים ומאוחר יותר הוא נטמן מחדש בבית הקברות מאונט אוליב שבפרדריק. על שמו נקראו גם בתי ספר נוספים בפרדריק, בלנהאם ובבולטימור. ב-1978 נחנך גשר שנקרא על שמו ושחוצה את נהר פטקסנט ומחבר את מחוז קלברט עם מחוז סנט מרי.
הערות שוליים

↑  "Secret Committee of Correspondence/Committee for Foreign Affairs, 1775–1777". U. S. Department of State.
↑  "Catoctin Iron Furnace". U. S. National Park Service.
↑  "Mount Vernon Conference". George Washington's Mount Vernon. Mount Vernon Ladies' Association.
↑  Crew, Harvey W., Webb, William Bensing, Wooldridge, John (1892), Centennial History of the City of Washington, D.C., United Brethren Publishing House, Dayton, Ohio, Chapter IV. "Permanent Capital Site Selected", pp. 87–88, 101.
↑  "Oyez: Thomas Johnson". Oyez: U. S. Supreme Court Media.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n86025567  NARA: 10570989  SNAC: w6815trb  US Congress: J000175  VIAF: 40851929   WorldCat (עם VIAF): 40851929