stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קדמיום
הערות שוליים

↑  Gabriele Morucci, Biological Effects of Cadmium on Cells, Organs and Tissues, PhD in Human Morphology and Morphogenesis, University of Florence, Faculty of Medicine and Surgery, 2007-2010, p. 7
↑  Astrid Sigel, Helmut Sigel, Roland Ko Sigel, Cadmium: from Toxicity to Essentiality, Springer, 2013, עמ' 2
↑  ע"א 4333/11 דניאל סלומון נ' גורי יבוא והפצה בע"מ
↑  ע"א 4333/11 דניאל סלומון נ' גורי יבוא והפצה בע"מ, סעיף 11 בפסק דינה של עדנה ארבל
↑  Masayasu Taki, Cadmium: From Toxicity to Essentiality, Springer, Dordrecht, 2013, Metal Ions in Life Sciences, עמ' 99–115. (באנגלית)
↑  Tomer Noyhouzer, Daniel Mandler, Determination of low levels of cadmium ions by the under potential deposition on a self-assembled monolayer on gold electrode, Analytica Chimica Acta 684, עמ' 1–7 doi: 10.1016/j.aca.2010.10.021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293660605171  BnF: cb11956626p (data)  GND: 4009274-4  LCCN: sh85018635  NDL: 00564385  NKC: ph121389 
קדמיום מתכתי
קו פרשת המים

ערך זה עוסק במונח בגאוגרפיה. אם התכוונתם לספר בעל שם זהה, ראו .
קווי פרשת המים בין האוקיינוסים
קַו פָּרָשַׁת הַמַּיִם הוא קו דמיוני המפריד בין שני אגני ניקוז. קו פרשת המים עובר לרוב בשיא הטופוגרפי של האזור, וממנו מתפלגת זרימת המים לשני צידיו.
קו פרשת המים העליון הוא הקו המפריד את הנגר העילי, כלומר המים הזורמים על פני השטח, לשני אגני ניקוז שונים. קו פרשת המים העליון מושפע מהמבנה הטופוגרפי של פני השטח.
קו פרשת המים התחתון מפריד את הנגר התחתי, כלומר המים המחלחלים בקרקע וזורמים מתחת לפני השטח. קו פרשת המים התחתון מושפע מהמבנה הגאולוגי של שכבות הסלע בעומק הקרקע.
קו פרשת מים מקומי הוא קו העובר על גב שלוחה או רכס הרים המפרידים בין שני ערוצים ובין אגני הניקוז שלהם.
בישראל

"קו פרשת המים הארצי" הוא קו פרשת המים המחלק את ארץ ישראל לאורכה, ומפריד בין מי הגשמים המתנקזים דרך נחלי ישראל לכנרת ולים המלח ולערבה במזרח, ובין אלו המתנקזים לים התיכון במערב ולים סוף בדרום. הקו נמתח מגבול סיני בסביבות הר רמון, לאורך שדרת ההר המרכזית – יהודה, בנימין הרי השומרון ובצפון עובר בהרי נצרת, הר מירון עד ברעם בגבול לבנון. בצפון עובר קו פרשת המים הארצי במרכז בקעת בית נטופה, וחלקה המזרחי (שאינו מתנקז לים) מוצף בחורפים גשומים.
בישראל > קו פרשת המים הארצי והתפתחות מפת ההתיישבות בארץ ישראל

לאורך קו פרשת המים הארצי עוברות דרכים עתיקות, ובהן "דרך האבות", ולאורכו צמחו ערים חשובות מהעתיקות בארץ ישראל - שכם, ירושלים, בית לחם וחברון. התנאים הטופוגרפיים של במת ההר הם שאיפשרו מעבר נוח של דרכים והתפתחות יישובים עירוניים.
בישראל > קו פרשת המים הארצי בירושלים

העיר העתיקה בירושלים ממוקמת בסמוך לקו פרשת המים הארצי, אך מעט ממזרח לו. גיא בן הינום, שהוא יובל של נחל קדרון, מפריד בין העיר העתיקה בירושלים לבין קו פרשת המים הארצי. קו פרשת המים הארצי מקיף את העיר העתיקה מצפון וממערב: הר הצופים, רחוב בר-אילן, רחוב יפו מהכניסה לעיר ועד לשוק מחנה יהודה, שכונת נחלאות, רח' קינג ג'ורג', רח' קרן היסוד, גבעת התנ"ך ודרך חברון. הסיבוב של קו פרשת המים הארצי סביב העיר העתיקה, הוא שיוצר את הנוף של "ירושלים הרים סביב לה" (תהילים קכ"ה, ב').
בתכנון העיר נקבע המושג "האגן החזותי של העיר העתיקה", המתייחס לכל האזורים הצופים אל העיר העתיקה, ולשמירה על מבטים פתוחים מן העיר החדשה לכיוון העיר העתיקה.
כניב

ב"קו פרשת המים" משתמשים גם כניב, המציין נקודת שיא בזמן, שאחריה לא ישוב המצב לקדמותו. לדוגמה: "גזירות הקיסר אדריאנוס היו "קו פרשת המים" ביחסי היהודים והרומאים בארץ ישראל".
קו פרשת המים בישראל – מסומן בכחול
אלברט בנדורה

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1925 מונדייר, קנדה 
 פטירה:  26 ביולי 2021 (בגיל 95) סטנפורד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, פסיכולוגיה קוגניטיבית, ביהביוריזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה הבריטית (1949)  אוניברסיטת איווה (1951) 
 מנחה לדוקטורט:  Arthur Lester Benton 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד (1953–2021) 
 תלמידי דוקטורט:  Daniel Bullock 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  המדליה הלאומית למדעים (2014)  קצין במסדר קנדה (2014)  פרס גרומאייר (2008)  פרס האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה למפעל חיים בפסיכולוגיה (2004)  פרס עמית ג'יימס מקין קטל (2003)  פרס א. ל. תורנדייק (1999)  פרס עמיתי ויליאם ג'יימס (1989)  פרס האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה לתרומות מדעיות נכבדות לפסיכולוגיה (1980) 
 
אלברט בנדורה (באנגלית: Albert Bandura;‏ 4 בדצמבר 1925 - 26 ביולי 2021) היה פסיכולוג קנדי-אמריקאי. חוקר ומטפל מרכזי בתחום הפסיכולוגיה החברתית. מהוגי תאוריית הלמידה החברתית-קוגניטיבית ומושג המסוגלות העצמית (self efficacy).
חייו

בנדורה נולד במונדייר שבאלברטה, עיירה קטנה שבה כארבע מאות איש. בן הזקונים מתוך שישה. סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת קולומביה הבריטית שבוונקובר ואת דוקטורט סיים באוניברסיטת איווה ב-1952, ובהמשך קיבל משרת מרצה בפקולטה לפסיכולוגיה באוניברסיטת סטנפורד, שם הוא לימד וחקר עד למותו. ב-1974 נבחר לנשיא אגודת הפסיכולוגים האמריקאית.
בנדורה הושפע תחילה מעבודתו של רוברט סירס, על הגורמים המקדימים המשפחתיים של התנהגות חברתית ולמידת הזדהות. מחקריו הראשונים עסקו בתפקידם של מודלים חברתיים ביצירת הנעה והתנהגות של האדם. בשיתוף עם הדוקטורנט הראשון שלו, ריצ'רד וולטרס, ערך בנדורה מחקרים על למידה חברתית ועל תוקפנות. המחקרים הצביעו על תפקידם המכריע של מודלים חברתיים בהשפעה על התנהגות האדם, והובילו לתוכנית מחקר על המנגנון של למידה מתוך צפייה במודל. בשנים 1961–1963 ערך ניסויים שנודעו בהיסטוריה של הפסיכולוגיה בשם "ניסויי בובת בובו" ("ניסוי בנדורה"), בהם הראה כי ילדים שצפו במבוגר שהכה בובה, נטו בהמשך להכות בובה בעצמם, יותר מאשר ילדים שצפו במבוגר שלא הכה בובה.
בעקבות מחקריו בתחום התוקפנות כתב בנדורה את ספריו תוקפנות בני נוער (1959), ותוקפנות: ניתוח של למידה חברתית (1973). ספר נוסף שפרסם הוא למידה חברתית והתפתחות אישיות, ב-1963. ב-1977 פרסם את ספרו תאוריית הלמידה החברתית, שנחשב לאחד מיוצרי השינוי של פני הפסיכולוגיה בשנות השמונים.
בנדורה חקר, בין השאר, כיצד למידה ממודל יכולה להשפיע על הפחתת חרדה בהפרעת פוביה מנחשים, למשל. הוא מצא כי היעילות העצמית של האדם (האמונה בדבר יכולותיו להרגיע את פחדיו מנחשים), היא גורם חשוב שיכול ליצור שינוי בהתנהגות ובחרדה. הוא ערך תוכנית מחקר גדולה בה בדק את תפקידה של היעילות העצמית בפסיכולוגיה תפקודית, והוא המשיך להתמקד בנושא זה במחקריו.
ב-1986 פרסם בנדורה את ספרו יסודות חברתיים של חשיבה והתנהגות: תאוריה קוגניטיבית-חברתית. בספר הציע תאוריה קוגניטיבית-חברתית לתפקוד האדם, שמדגישה את תפקידם המרכזי של תהליכים קוגניטיביים, עקיפים, רפלקטיביים ובעלי ויסות עצמי, ביצירת הסתגלות ושינוי אצל האדם. שורשי התאוריה הם בגישה שתופסת אנשים כפרואקטיביים, בעלי יכולות ארגון עצמי, ויסות עצמי ורפלקטיביות, לא רק כיצורים שמגיבים ומעוצבים על ידי כוחות סביבתיים, או מונעים על ידי דחפים פנימיים.
בספרו משנת 1997, מסוגלות עצמית: תרגיל השליטה, כתב בנדורה על השלכות תאוריית המסוגלות העצמית בתחומי החינוך, התפתחות, בריאות, פסיכופתולוגיה, עסקים, ויחסים בינלאומיים. הוא הרצה וכתב על נושאים כמו יציאה ממצב של הומלס, התפוצצות אוכלוסין, התנהגות עבריינית, תקשורת המונים, שימוש בסמים, וטרור. הוא הצביע על האופן בו אנשים מראים חוסר מעורבות מוסרית כשהם מבצעים פשעים נגד האנושות, ושאף לחברה בעלת סטנדרטים אנושיים יותר.
בסקר משנת 2002 דורג בנדורה במקום הרביעי ברשימת הפסיכולוגים הבכירים ביותר בכל הזמנים (על פי קריטריונים כגון כמות הציטוטים במאמרים ובספרים), אחרי זיגמונד פרויד, ז'אן פיאז'ה ופרדריק סקינר, ובמקום הראשון ברשימת הפסיכולוגים החיים.
היה נשוי לווירג'יניה וארנס (1921–2011), ונולדו להם שתי בנות.
נפטר ב-26 ביולי 2021.
ראו גם

למידה פעילה
הערות שוליים

↑  Bandura, A. (1977). Self-efficacy: toward a unifying theory of behavioral change. Psychological review, 84(2), 191.
↑  דירוג 100 הפסיכולוגים הבכירים, מתוך המאמר: Haggbloom et al. (2002). The 100 Most Eminent Psychologists of the 20th Century. Review of General Psychology, 6, 139-152.
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449438505171  PLWABN: 9810592164905606  BNE: XX950196  BnF: cb123783423 (data)  CiNii: DA00489567  GND: 11865232X  ISNI: 0000 0001 0931 1188  LCCN: n50036523  LNB: 000007756  NDL: 00432220  NKC: jo2002101371  NLA: 35013072  NLK: KAC201752644  NSK: 000099916  NTA: 067495044  SELIBR: 176703  SNAC: w6f6038r  SUDOC: 032830114  Trove: 789772  VIAF: 108322427   WorldCat (עם VIAF): 108322427
קרן (אב נזיקין)

| --- | --- |

שור בעל קרניים
 מקרא:  שמות, כ"א, ל"ה–ל"ו
 משנה:  מסכת בבא קמא, פרקים א'-ה'
 משנה תורה:  הלכות נזקי ממון, פרקים א'-ג'
 שולחן ערוך:  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן שפ"ט
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה רל"ז ספר החינוך, מצווה נ"א
קֶרֶן בדיני נזיקין בהלכה, היא אחד מאבות הנזיקין, השייך לקטגוריות נזקי ממון ונזקי בהמה. נזקי קרן הם נזקים שנעשו על ידי בעל חיים בעודו נוהג בתוקפנות לא אופיינית, והאב-טיפוס לנזקים אלו הוא המקרה של שור שהרג שור אחר בנגיחה. זאת לעומת נזקי בהמה אחרים הנגרמים על ידי התנהגות שגרתית של בעלי חיים, כגון נזק על ידי אכילה או נזק אגב הליכה, ונכללים באבות הנזיקין שן ורגל.
כיום, בתי הדין אינם נחשבים כמוסמכים לחייב בנזקי קרן, כיוון שבטלה הסמיכה, אך בכל זאת הם יכולים לפי ההלכה לנדות את החייב עד שיפצה את הניזק. ככל נזקי בהמה, נזקי הקרן שכיחים בחברה חקלאית המגדלת בעלי חיים, אך אינם שכיחים כמעט בחברה עירונית־מודרנית.
הדין ומקורו

דין נזקי קרן מפורש במקרא בפרשת משפטים (שמות כא, לה-לו) כאשר הפסוק הראשון מדבר על שור שנגח רק פעם או פעמים שנקרא בלשון התלמוד שור תם, והפסוק השני מדבר על שור שנגח שלוש פעמים שנקרא 'שור מועד':
וְכִי יִגֹּף שׁוֹר אִישׁ אֶת שׁוֹר רֵעֵהוּ וָמֵת – וּמָכְרוּ אֶת הַשּׁוֹר הַחַי וְחָצוּ אֶת כַּסְפּוֹ, וְגַם אֶת הַמֵּת יֶחֱצוּן.
אוֹ נוֹדַע כִּי שׁוֹר נַגָּח הוּא מִתְּמוֹל שִׁלְשֹׁם וְלֹא יִשְׁמְרֶנּוּ בְּעָלָיו – שַׁלֵּם יְשַׁלֵּם שׁוֹר תַּחַת הַשּׁוֹר, וְהַמֵּת יִהְיֶה לּו.
פשט הכתובים נראה כי הוא מתייחס למקרה שבו שני השוורים היו שווים זה לזה בערכם, ולכן בשור תם חוצים שני הבעלים ביניהם את השוורים, ונמצא שבעל השור המת קיבל פיצוי של חצי משווי הנזק. מכיוון שהכתוב נקט דרך ייחודית זו של תשלום הנזק על ידי חציית שני השוורים, לא ברור מתוכו כיצד יש ליישם זאת במקרים אחרים שבהם השור המזיק לא שווה בערכו לשור שניזוק.
הדין ומקורו > פרשנות חז"ל

לדעת חז"ל בתלמוד אין ליישם את הדין באופן מילולי ולחלק את השוורים בין הבעלים, אלא יש ללמוד ממנו את שני העקרונות שבבסיס החישוב של גובה תשלומי הפיצויים:
הפיצוי יהיה תשלום של 'חצי נזק'.
התשלום יהיה 'מגופו' של השור שנגח – כלומר, הפיצוי לא יעלה על שווי השור שהזיק.
חז"ל התמודדו עם הבעייתיות שבהוצאת הכתוב ממובנו הפשוט, והביאו ראיה לכך שלא ייתכן שכוונת התורה הייתה לחצות את השוורים גם כאשר הם אינם שווים זה לזה. הראיה היא מכך שאם יצטרכו ליישם את דברי הכתוב באופן מילולי, אז יכול לצאת מקרה שבו הפער בשווי בין השוורים יביא לכך שהניזק יפוצה ביותר משווי הנזק. יתירה מזאת, יכול להיווצר מצב אבסורדי לחלוטין, במקרה שהשור המזיק שווה פחות מנבלת השור שנהרג, שבעלי השור המזיק ירוויח מחלוקת השוורים.
תשלום הנזק > שור תם - חצי נזק

כאמור, שור תם הוא מושג תלמודי המתאר שור שלא הוחזק עדיין בחזקת נגחן, וטרם נגח 3 פעמים (בניגוד לשור מועד).
גם שור זה, למרות אי-היותו נגחן, חייב בתשלום הנזק, ומלבד תשלום זה יש חיוב לשמור על השור כדי שלא יזיק. תנאים אחדים סוברים שעל ידי שמירה מתאימה נפטרים מתשלום הנזק.
דינו של שור תם הוא לשלם חצי מהנזק שהזיק בלבד. כמו כן, שור תם משתלם מגופו כתשלום על ההיזק, וממילא אם שוויו של השור פחות משווי חצי הנזק, הניזק מפסיד. יש מחלוקת תנאים האם בית דין גובים מהשור עצמו או שרק לוקחים מבעליו עד שוויו של השור.
בלשון חז"ל נקראים תשלומי שור תם: "משלם חצי נזק מגופו".
תשלום הנזק > קנס או ממון

הייחודיות של תשלומי 'חצי נזק' גררה מחלוקת בין האמוראים במהות הדין. לדעת רב פפא זהו פיצוי ממוני רגיל, ואילו לדעת רב הונא בריה דרב יהושע זה נחשב לתשלומי קנס.
על תשלומי קנסות במשפט העברי חלים סייגים משמעותיים, ובהם: צורך בבית דין סמוך כדי לחייב בקנס וחסינות מהרשעה עצמית מחמת הדין של מודה בקנס פטור.
התלמוד מבאר שביסוד המחלוקת הזו עומדת מחלוקת בסיסית יותר בנוגע לאחריותו של אדם להשגיח על שור שלא ידוע עדיין כנגחן. לדעת רב פפא זהו פיצוי ממוני רגיל, היות שעל פי שורת הדין היה ראוי שיתחייב בתשלום נזק מלא מכיוון שלא השגיח על השור, אלא שחסה התורה עליו והפחיתה את גובה הפיצוי. לעומת זאת, לדעת רב הונא בריה דרב יהושע שורת הדין היא שיהיה פטור לחלוטין, ובכל זאת קנסה אותו התורה, כדי להביא לכך שאנשים ישגיחו על השוורים שלהם.
להלכה נפסק כפי הדעה שתשלומי חצי נזק הם קנס, ולכן בפועל בזמן הזה שפסקה מסורת הסמיכה, בתי הדין אינם יכולים לחייב את התשלום. מאידך, אם הלך הניזק וחטף בעצמו את הפיצוי המגיע לו מיד בעל השור, בית הדין לא יתערב בעניין. עם זאת, הגאונים הנהיגו באופן כללי שבדינים כאלו בהם אין לבתי הדין סמכות לחייב, במקום זאת בית הדין מנדה את החייב עד שיפייס את בעל דינו.
תשלום הנזק > שור מועד - נזק שלם

שור שהוחזק בחזקת נגחן נקרא בלשון חז"ל "שור המועד". שור מוגדר כמועד אם הוא נגח שלוש פעמים. מלבד תשלום הנזק בעל השור חייב מלכתחילה לשמור על השור כדי שלא יזיק. תנאים אחדים סוברים שעל ידי שמירה מתאימה נפטרים מתשלום הנזק.
על פי המובא במקרא בפרשת משפטים: ”אוֹ נוֹדַע, כִּי שׁוֹר נַגָּח הוּא מִתְּמוֹל שִׁלְשֹׁם, וְלֹא יִשְׁמְרֶנּוּ, בְּעָלָיו--שַׁלֵּם יְשַׁלֵּם שׁוֹר תַּחַת הַשּׁוֹר, וְהַמֵּת יִהְיֶה-לּוֹ” (ספר שמות, פרק כ"א, ל"ו). חז"ל דרשו מן הביטוי "אם שור נגח הוא מתמול שלשום" שהשור מקבל סטטוס של מועד אחרי שנוגח שלוש פעמים על פני שלושה ימים. בנוסף, כדי שהשור יהפוך למועד, ההלכה מצריכה שיבואו עדים ויעידו בבית דין על כל אחת משלוש הנגיחות.
בניגוד לשור תם, שאם הזיק משלם חצי נזק בלבד ובתנאי שלא יעלה על ערך השור המזיק, שור מועד משלם נזק שלם אף אם שוויו פחות משווי הנזק. אם המזיק בוחר לשלם בקרקעות, עליו לשלם מן המובחרות שבקרקעותיו ("קרקע עידית"). תשלומי שור מועד שהם פיצוי מלא נקראים "משלם נזק שלם מן העלייה".
הגדרות עקרוניות > האב ותולדותיו

התורה מתייחסת למקרה ספציפי של שור שנגח בקרניו, אך חז"ל הרחיבו את הדין לכל בעל חיים שפעל באופן תוקפני. בלשון חז"ל קרן נקרא 'אב נזיקין', וסוגי התקיפות האחרות נקראות 'תולדות': דחיפה, נשיכה, רביצה, ובעיטה. לעומת זאת, נזק שבעל חיים גורם בהתנהלות טבעית שגרתית – לא נחשב לתולדה של קרן, אלא לתולדה של האבות שן ורגל, ובעליו מתחייב בנזק שלם.
לא רק התנהגות תוקפנית נכללת בקרן, אלא כל התנהגות שנחשבת כ'משונה' ולא אופיינית לבעל החיים. דוגמאות שהובאו לכך בתלמוד הם: בהמה שאכלה בגדים או כלים, כלב שאכל כבש גדול או חתול שאכל תרנגול גדול, וכן בהמה שהטילה גללים בתוך עיסת בצק. בדוגמאות אחרות התלמוד נשאר בספק האם להגדירם כקרן: בהמה שהזיקה על ידי כשכוש חריג בזנבה, או על ידי נענוע אבר המין שלה.
לעומת זאת, תקיפה שנעשית על ידי בעלי חיים טורפים, כגון זאב, אריה, דוב, נמר, ברדלס ונחש, אינה נחשבת לתולדה של קרן, מכיוון שזו היא התנהגותם הטבעית, ובעליהם יתחייבו בנזק שלם. כאשר מדובר בטורפים מאולפים, דעת רבי אליעזר היא שדינם כבעלי חיים שאינם טורפים, אך דעה זו לא התקבלה להלכה.
פרטי הדין > מקום הנזק

בהלכות נזקי ממון נודעת משמעות למקום שבו נעשה הנזק - אם הנזק נעשה בשטחו הפרטי של הניזק, או ברשות הרבים. בנזקי שן ורגל, ההלכה אינה מחייבת בפיצויים עבור נזק שנעשה ברשות הרבים. לעומת זאת, בנזקי קרן, שבהם הבהמה נחשבת כמי שהזיקה באופן מכוון, ההלכה מחייבת גם על נזקים שנעשו ברשות הרבים.
נמצא על פי זה, שמתקבל חוסר סימטריה מסוים בהשוואה בין דיני קרן לבין דיני שן ורגל, כך שלא ברור האם קרן חמורה יותר משן ורגל או קלה יותר:
|  | שן ורגל | קרן תמה |
| --- | --- | --- |
| רשות הרבים | פטור | חצי נזק |
| שטח פרטי | נזק שלם | חצי נזק |
על נקודה זו עמד התנא רבי טרפון, והוא נקט בעמדה אחרת, לפיה נזקי קרן שנעשו בשטח פרטי מחייבים בנזק שלם כמו שן ורגל. המחלוקת בעניין זה מוצגת במשנה ובתלמוד כדיאלוג בין רבי טרפון לחכמים בעניין העיקרון הדרשתי-הלוגי קל וחומר. טענתו של רבי טרפון לא התקבלה להלכה, משום שבמקרה זה הקל וחומר מוגבל על ידי הכלל המסייג דיו לבא מן הדין להיות כנידון.
פרטי הדין > כל המשנה ובא אחר ושינה

היות שחיוב קרן נובע מההתנהגות המשונה של בעל החיים, נידונו בתלמוד מקרים שבהם הנזק נגרם באשמה של התנהגויות משונות נוספות של המעורבים השונים. הכלל שנוסח בתלמוד בנושא זה הוא: "כל המשנה ובא אחר ושינה בו – פטור", כלומר, אם הנזק נגרם באשמת התנהגות משונה מצד הניזק, בעל הבהמה המזיקה פטור אפילו אם התנהגות בהמתו גם היא הייתה משונה. הובאו לכך כמה דוגמאות בתלמוד, אך בפרטי הדוגמאות ישנן מחלוקות בין האמוראים:
בהמה שרבצה באמצע רשות הרבים, ובאה בהמה אחרת ודרכה עליה או בעטה בה – לדעת האמורא ריש לקיש פטור בעל הבהמה הבועטת מלשלם. אך לדעת האמורא רבא, רביצה ברשות הרבים היא הצדקה רק לדריכה ולא לבעיטה.
שור שהתגרו בו עד שנגח, או כלב ששיסו אותו לנשוך – לדעת רבי זירא פטור בעליו מלשלם. אמנם לדעת רבא, זאת רק במקרה שהאדם המתגרה או המשסה הוא אותו שניזוק, ואילו במקרה שהניזוק הוא גורם שלישי – לא ברור האם גם אז מתקיים הכלל "כל המשנה ובא אחר ושינה פטור".
אדם שהניח כלים או בגדים ברשות הרבים, ובאה בהמה ואכלה אותם – לדעת האמוראים ריש לקיש ורב, פטור בעל הבהמה מלשלם אף על פי שבהמה האוכלת כלים ובגדים זה דבר משונה, מכיוון שגם הנחת כלים או בגדים ברשות הרבים זה דבר משונה. אך לדעת האמוראים רבי יוחנן ושמואל, חייב בעל הבהמה לשלם, והתלמוד מבאר שזאת משום שלפעמים אנשים מניחים משא של כלים או בגדים ברשות הרבים כדי לנוח, והדבר אינו משונה כל כך.
הערות שוליים

↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן א
↑  רבי אברהם אבן עזרא, הפירוש הקצר, שמות כא לה
↑  מכילתא דרבי ישמעאל, פרשת משפטים
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ט"ו, עמוד א'.
1 2  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ט"ו, עמוד ב'.
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן א, סעיף ה
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף כ"ג, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף כ"ד, עמוד א'.
↑  בבא קמא, פרק א, משנה ד
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ב', עמוד ב'.
1 2  בבא קמא, פרק ב, משנה ב
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"ח, עמוד ב'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף י"ט, עמוד ב'.
↑  תוספות, בבא קמא, טז, א, ד"ה והנחש
↑  בבא קמא, פרק א, משנה ה
↑  בבא קמא, פרק א משנה ד
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן שפט, סעיף ח
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף כ', עמוד א', וכד, ב
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
שור תם הוא שור שלא נגח שלוש פעמים. שור שעשו פעולות מלאכתיות כדי שיגח והתגרו בו, אינו נחשב לשור מועד למרות שנגח שלוש פעמים
סינקרטיזם

סינקרטיזם (ביוונית: Συγκρητισμός, סינקרטיסמוס פירושו "איחוד קהילות כרתים") הוא מונח המתאר תהליך של יישוב בין אמונות שונות ואפילו מנוגדות על מנת ליצור מיזוג בין האסכולות השונות. השימוש במונח זה רווח בייחוד בקשר לתהליך בו נוצר מיזוג ואנלוגיות בין כמה מסורות שבמקורן נוצרו במקומות שונים, בעיקר בתאולוגיה ובמיתולוגיה של דת, ובכך לטעון לקיומו של בסיס משותף. דוגמה מודרנית לסינקרטיזם אפשר לראות בדת הקנדומבלה בברזיל בעלת הסממנים הפגאניים שמקורה אפריקני, אבל מאמיניה רואים עצמם גם כנוצרים קתולים לכל דבר. דוגמה מודרנית נוספת היא דת הקאו דאי בווייטנאם המשלבת בין דתות מזרחיות ומערביות שונות.
מטבע פיניקי מאגדר ועליו ראש האל מלקרת, עטוי עור אריה בהשפעת האגדות על הרקלס איתו מוזג
אלכסנדר הגדול ניסה ליצור דת ממוזגת, הדת ההלניסטית. המיזוג התבטא בשילוב בין הדת היוונית לדתות המזרח כמו במציאת קווי דמיון בין משפחות האלים והתכונות של מרכיביהם. כך יצא שאלי יוון ודמויות מן המיתולוגיה היוונית ומקביליהם שבמזרח (שחלקם היו מזוהים עוד קודם) התמזגו.
סינקרטיזם ביהדות

בספר מלכים א', פרק י"ח דורש אליהו מהעם להפסיק לדלג מאמונה לאמונה והוא יוצא כנגד התפיסה הזאת. ככלל, ספר מלכים הוא פולמוס כנגד הסינקרטיזם. נאום המחבר מביע את היחס של ה' לסינקרטיזם שרווח בממלכת יהודה ובממלכת ישראל.
ראו גם

יזידים
סיקיזם
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285735705171  BNE: XX541504  BnF: cb11937269p (data)  GND: 4058758-7  LCCN: sh85025250  NKC: ph126366 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כלב בן יפונה

| --- | --- |

 לידה:  מצרים
 פטירה:  כנען
 כינוי:  כלב בן יפונה הקנזי
 מקום קבורה:  כנען 
 צאצאים:  עכסה, עירו, אלה, נעם, ירד, חבר ויקותיאל.
 מספר צאצאים:  7
 עיסוק:  נשיא שבט יהודה, אחד משנים עשר המרגלים
 
פסל של כלב בן-יפונה ויהושע בן-נון, נושאים אשכול ענבים מרשים מתבואת הארץ. דיסלדורף, 1958.
צלחת ברזל משנת 1738.
כָּלֵב בֶּן יְפֻנֶּה הַקְּנִזִּי הוא דמות מקראית. על פי המקרא היה נשיא שבט יהודה. נשלח על ידי משה עם שנים עשר המרגלים לתור את הארץ. כלב, יחד עם יהושע בן נון, לא הוציא את דיבת הארץ רעה כשאר המרגלים. הוא הצהיר באומץ "טובה הארץ מאוד מאוד". ולכן ניצלו הוא ויהושע בן נון מהגזירה שחלה על שאר בני דורם: לראות את הארץ מנגד ולא לבוא בשעריה. כלב בן יפונה ירש את חברון, המקום אליו הגיע כשתר את הארץ, כנחלה.
מקור השם

הדעה הרווחת לגבי מקורו של השם כלב היא שהוא מצטרף לשמות פרטיים נוספים הרווחים במקרא ובמזרח הקדום שמקורם באחד מבעלי החיים. לאור התפקיד התרבותי של הכלב כפי שמשתמע מעדויות רבות מהמזרח הקדום, ייתכן שהבחירה בשם כלב מעידה על ייחוס של נאמנות וכפיפות של נושא השם לאדונו או לאלוהיו. רמז לכך ניתן למצוא בביטוי הנזכר במקרא: "עבדי כלב" (במדבר יד, כד).
כלב בן-יפונה במקרא

במקרא מוזכר כלב כאחד משנים עשר המרגלים שנשלחו לתור את ארץ כנען לקראת הכניסה אל הארץ. כלב היה בן ארבעים.
כאשר שבו המרגלים מהארץ, תיארו אותה כארץ אוכלת יושביה וטענו כי לא יוכלו לכבוש את הארץ,  לעומתם, כלב היסה את העם וניסה לשכנעם כי ביכולתם לנצח ולרשת את הארץ, לאחר שדבריו נדחו על ידי שאר המרגלים והעם שוכנע כדבריהם, קרעו כלב ויהושע את בגדיהם וניסו להסביר לעם על טוב הארץ, ובכך שאלוהים יעזור להם לכבוש את הארץ. כלב ויהושע היו היחידים שעמדו מול כל השבטים האחרים. כלב היה ראש שבט יהודה ועוצמת מנהיגותו כראש שבט יהודה ניכרת כאן. כלב חותם את דבריו בדברי עידוד: "עָלֹה נַעֲלֶה וְיָרַשְׁנוּ אֹתָהּ כִּי יָכוֹל נוּכַל לָהּ." (במדבר, י"ג, ל').
מן המילים הללו של כלב עולה המחויבות שלו למימוש המטרה של יישוב הארץ וכיבושה. הדבר בא לידי ביטוי גם בשכר המובטח לכלב על התנהגותו בפרשת המרגלים (ראה במדבר י"ד, כ"ד; דברים א,ל"ו).
גם בתיאור מסעם של המרגלים בארץ ניתן לזהות את הקשר בין כלב לבין ירושת הארץ: רוב המקורות המתארים את מסעם של המרגלים ממקמים אותו באזורי נחלת יהודה - נחל אשכול (במדבר לב,ט; דברים א, כד), והעיר חברון (במדבר יג: כג, כח) - שבספר יהושע מיוחס כיבושה לכלב בעצמו - מכאן, שמסע המרגלים לארץ ישראל התמקד בעיקר בנחלות אותן עתיד כלב לרשת ולהנחיל לבני שבטו. ההתמקדות של המקרא בתיאור מסע המרגלים בנחלותיו של כלב מדגישות את היותו הדמות המייצגת את הנחלת הארץ לבני ישראל.
בעת חלוקת הארץ על ידי יהושע בן נון, שהפך למנהיג העם, הזכיר לו כלב את ההבטחה שקיבל במדבר לרשת את הארץ וביקש לקבל נחלה בהרי יהודה (יהושע, י"ד). בדבריו ליהושע ציין כלב שהוא בן שמונים וחמש אך עדיין יכול להילחם על הארץ "ככוחי אז כן כוחי עתה", ויוכל להוריש את הענקים אשר התגוררו אז בהרי יהודה. יהושע העניק לכלב את חברון. הכוונה היא לשדה העיר וחצריה, שכן העיר עצמה הייתה עיר מקלט שניתנה לכהנים.
כלב הציע את בתו, עכסה, לאשה לאיש שיצליח לכבוש את קריית ספר (שנקראה גם דביר) מידי הענקים. עתניאל בן קנז, אחיו של כלב נענה לאתגר וכבש את קריית ספר. לאחר שעכסה בקשה סיוע, כלב העניק לעכסה ולעתניאל במתנה גולות מים.
על פי דברי הימים (פרק ד'), בניו של כלב בן יפונה הם עירו, אלה ונעם, ירד, חבר ויקותיאל.