stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלכלת אימפריית האינקה

טרסות חקלאיות בסמוך לפיסאק, פרו.
אילוסטרציה של חקלאים בני האינקה משתמשים במחרשת דריכה (Chaki taklla)
תעלת השקיה באזור נסקה, פרו.
מעדר מסורתי (Rawk'ana).מעדרים אלו עדיין נמצאים בשימוש חקלאי ברחבי פרו.
קיפו, מוזיאון לארקו, לימה.
תרשים רשת הדרכים של האינקה על גבי מפה מדינית מודרנית.
שחזור של גשר אינקה תלוי מעל הנהר אפורימק. הונצ'ירי, פרו.
כלכלת אימפריית האינקה, שהתקיימה מתחילת המאה ה-13 לספירה ועד כיבושה בשנת 1532 על ידי הספרדים ובשיאה שלטה באזורים נרחבים באמריקה הדרומית לאורך חוף האוקיינוס השקט והרי האנדים, התאפיינה בתכנון הריכוזי שלה, ובדומה לכלכלות עתיקות אחרות, בחשיבות הרבה של תחום החקלאות. ככלכלה מתוכננת באופן מלא לא אפשרה קיומו של שוק חופשי ומסחר ואף לא היה לה מטבע. הייצור, ההפצה, החלוקה והשימוש בסחורות נוהלו בצורה ריכוזית על ידי גורמי השלטון. כל הצרכים כגון ביגוד ומזון סופקו על ידי המדינה לפי הקצבה.
ניהול נכון של הכלכלה הריכוזית הביא לעושר רב של האימפריה וגם הכובשים הספרדים השתאו מעושרה. מקדשי האינקה ובראשם מקדש קוריקנצ'ה צופו זהב. ידוע במיוחד "חדר הכופר" (אנ') שהתמלא בזהב תוך זמן קצר לדרישת הספרדים ששבו את קיסר האינקה אטוואלפה.
חקלאות

הייצור החקלאי היווה את הבסיס לכלכלה. הגידולים החקלאיים כללו תפוחי אדמה, כותנה, קסאווה, עלי קוקה, קינואה ועשרות סוגי תירס.
שטחי האימפריה נחלקו גאוגרפית לשני אזורים עיקריים - אזור חוף האוקיינוס השקט ואזור הרי האנדים. הטופוגרפיה ותנאי האקלים השונים הכתיבו את אופי הפעילות החקלאית בכל אחד מהאזורים.
האזור ההררי הוא אזור צחיח והתאפיין בתנאים קשים לחקלאות. רק 2% מהקרקע מתאים לחקלאות ולרוב נדרשת בניית טרסות בכדי שיתאפשר עיבוד קרקע זו. הטמפרטורות באזור נמוכות ובלתי יציבות ושינויי טמפרטורה חדים פוגעים ביבולים. כמויות המשקעים לא סדירות והפיזור הבלתי אחיד של המשקעים יוצר תקופות יבשות שעלולות לפגוע קשות בגידולים. הגידולים העיקריים היו תירס וקינואה לצד גידול בהמות. ככל שעולים בגובה תנאי האקלים התאימו יותר לשטחי מרעה לאלפקות ולמה ופחות לגידול יבולים. בגבהים שמעל 4000 מטר מעל פני הים רעו עדרים גדולים ששימשו לצריכת בשר וייצור חומרי גלם לתעשיית הטקסטיל וגלליהם שימשו כדשן. בעלי חיים קטנים יותר כשרקנים ועופות גודלו במשקי הבית ושימשו למאכל.
התנאים לחוף האוקיינוס השקט חייבו התמחות של הקהילה בדיג או בגידול יבולים. החקלאות הייתה מוגבלת לעמקים בהם זורמים הנהרות היורדים מהאנדים כאשר שאר השטח צחיח ומדברי. על אף שהאדמה פורייה מיעוט המשקעים הצריך פיתוח מערכת מורכבת של תעלות השקיה בסמוך לנהרות. מערכת זו דרשה השקעה גדולה של כח אדם בבנייתה ובתיחזוקה.
בעוד שבעולם הישן היה נפוץ השימוש בבהמות כסוסים ובקר לעיבוד השדות, בעלי חיים אלה היו זרים לאמריקה הדרומית ובעלי החיים המקומיים כגון למות ואלפקות היו קטנים וחלשים מכדי שאפשר יהיה לנצלם לחקלאות. בהיעדר בהמות מתאימות לעיבוד השדות העבודה נעשתה באופן ידני בשימוש בכלים מותאמים לשטח ההררי ולגודלן המוגבל של הטרסות. בין הכלים האלו מחרשת דריכה (Chaki taklla (אנ')), מעדר (Rawk'ana) ואלה לתיחוח הקרקע (Waqtana).
מסחר

כפועל יוצא של התכנון המרכזי של הכלכלה התייתר הצורך בשווקים ולא התקיים מעמד סוחרים. לחקלאים ובעלי מלאכה לא היה צורך לשווק את תוצרתם ולצרכנים לא היה צורך או אפשרות לקנות מוצרים. את מקום המסחר תפס ויסות סחורות ומזון שנוהל בידי השלטון וסחר חליפין בהיקף קטן. מסחר התקיים בצורה מצומצמת רק עם גורמים מחוץ לאימפריה.
מטבע

תכנון המרכזי של כלכלת האינקה, לפיו סופקו צורכי התושבים על ידי הממשל ומנגד תשלום המיסים נעשה באמצעות עבודה, ייתר במידה רבה את הצורך בשימוש במטבע. גם היקף המסחר הקטן, שנעשה בסחר חליפין, לא יצר צורך במטבע.
אייו

מרבית אוכלוסיית האינקה חיה בקהילות קטנות שנקראו "אייו" (Ayllu (אנ')) שהתבססו על קרבה משפחתית. הבעלות על הקרקעות הייתה בידי האייו ואלו חולקו בין חברי הקהילה מדי שנה בהתבסס על הצרכים וגודל התא המשפחתי.
מיסוי ועבודה קולקטיבית

בהיעדר מטבע ואמצעי תשלום מיסים נגבו בשני אמצעים עיקריים - עבודה ותוצרת חקלאית:
מינקה (Minka, עבודת צוות) (אנ') – עבודה לשירות הקהילה, לדוגמה בניית טרסות חקלאיות וניקוי תעלות השקיה. "מס" שהוטל על ידי הקהילה ולא על ידי השלטון המרכזי.
מיט'ה – מס לאימפריה ששולם באמצעות עבודה בשירות ישיר של השלטון – שירות צבאי, בנית דרכים וביצורים, שליחים, עיבוד חלקות אדמה. כל גבר בגיל 15–50 נדרש לשרת מספר ימים בשנה.
הקהילה (אייו) העלתה מס לשלטון המרכזי ביבול, בהמות, טקסטיל ומוצרים אחרים.
כלכלת מתנה

ערך חשוב בתרבות האינקה הוא "אייני" (Ayni (אנ')) – הדדיות ועזרה לחבר קהילה אחר. אין תמורה מידית אך מצופה מהנתרם לסייע בתורו לחברי קהילה אחרים. לדוגמה, בתחילת העונה החקלאית יעובדו שדות של זקנים ושל לוחמים שנעדרים מהכפר ראשונים לפני החלקות הפרטיות וחלקות המדינה, או התגייסות של הקהילה לעזרה בבניית בית.
קיפו

בדומה לתרבויות שקדמו להם באזור, גם לבני האינקה לא הייתה מערכת כתב. כדי לנהל את הרישומים הדרושים לניהול האימפריה פותח הקיפו - מערכת מיתרים וקשרים לתיעוד מידע מספרי. הקיפו מורכב מחבל ראשי עליו קשורים מיתרים. על המיתרים נקשרו קשרים מסוגים שונים כאשר סוג הקשרים ומיקומם על המיתר ביחס לחבל הראשי מייצג ערך מספרי. קיפו שימשו את פקידי האימפריה בין היתר למעקב אחר מיסים, ייצור חקלאי וגודל האוכלוסייה.
רשת הדרכים

תפקיד משמעותי בכלכלה היה שמור למערכת הדרכים של האינקה - רשת דרכים משמעותית ונרחבת (כ-40,000 ק"מ) שנבנתה בצורה מרכזית על ידי אימפריית האינקה, בדומה לרשת הדרכים של האימפריה הרומית. רשת הדרכים התבססה על חיבור של נתיבים קיימים ופריצת חדשים. עיקרה של הרשת הוא שתי דרכי אורך בכיוון צפון-דרום, האחת לאורך המישור שלחוף האוקיינוס השקט והשנייה מזרחית לה לאורך רכס הרי האנדים.
תנאי השטח באזורים ההרריים הצריכו יישום פתרונות הנדסיים שונים כבניית גשרי חבלים, קירות תמך, מדרגות ומערכות ניקוז. לאורך הדרכים מוקמו מחסני סחורות ותבואות (קולקה) ופונדקי דרכים (טמפו) ששימשו את השלטון לוויסות האספקה ולחלוקה מחדש של סחורות ברחבי האימפריה.
ראו גם

אינקה– פרק כלכלה
לקריאה נוספת

נחום מגד, תרבויות קדומות ביבשת אמריקה, ספריית האוניברסיטה המשודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1999
Terence N. D'Altroy, The Incas, John Wiley & Sons, 2014
הערות שוליים

1 2  Darrell E. La Lone, The Inca as a Nonmarket Economy: Supply on Command versus Supply and Demand, Elsevier, 1982, עמ' 291–316
1 2 3  McEwan, Gordon Francis., The Incas : new perspectives, W.W. Norton, 2008, ISBN 978-0-393-33301-5
↑  MacQuarrie, Kim., The last days of the Incas, Piatkus, 2007, ISBN 978-0-7499-2993-0
↑  Rosario Consuelo Vicuña Jurado, TRADE AND LOGISTICS IN THE INCA EMPIRE
↑  Inca Tools, incamayanaztec.com
↑  Incas: Lords of gold and glory, Alexandria, Va: Time-Life Books, 1992
↑  BENSON, The Quipu: "Written" Texts in Ancient Peru, The Princeton University Library Chronicle 37, 1975, עמ' 11 doi: 10.2307/26403946
↑  Ronn Pineo, The Great Inka Road: Engineering an Empire. By Ramiro Matos Mendieta and José Barreiro (eds.) Washington, DC: Smithsonian Institute, 2015, p. 210. $40.00., The Latin Americanist 61, 2017-06, עמ' 287–289 doi: 10.1111/tla.12115
אצטדיון אירופה פארק

| --- | --- |

 מיקום:  פרייבורג, גרמניה
 קואורדינטות:  48°01′18″N 7°49′48″E﻿ / ﻿48.021536°N 7.830006°E﻿ / 48.021536; 7.830006
 אבן יסוד:  2018
 תקופת הפעילות:  7 באוקטובר 2021 – הווה (3 שנים)
 בעלים:  עיריית פרייבורג
 משטח:  דשא
 קבוצות:  פרייבורג
 מושבים:  34,700
 he
 
אצטדיון SC-Stadion, הידוע בשם אצטדיון אירופה-פארק (Europa-Park Stadion) מטעמי חסות, הוא אצטדיון כדורגל בפרייבורג, גרמניה. האצטדיון משמש בעיקר כאצטדיון הביתי של קבוצת פרייבורג מהבונדסליגה, והחליף את האצטדיון הקודם של המועדון, השוורצוואלדשטדיון. הוא ממוקם באזור בעיר שנקרא Brühl, ממערב לשדה התעופה פרייבורג. באצטדיון כ-34,700 מקומות ישיבה.
היסטוריה

האצטדיון ששימש את קבוצת פרייבורג עד לבניית אירופה פארק היה השוורצוואלדשטדיון, שנפתח ב-1954, האצטדיון לא עמד יותר בדרישות של אצטדיון מודרני עקב מידותיו (100.5 מ' × 68 מ').
ב-1 בפברואר 2015 הצביעו תושבי פרייבורג בעד בניית האצטדיון החדש בוולקסווינקל עם 58.2 אחוזים מהקולות. התקציב הסתכם ב-76 מיליון אירו. המועדון קיבל את היתר הבנייה לבניית אצטדיון חדש ב-16 בנובמבר 2018. וכבר באותו החודש החלו העבודות.
בנייתו צפויה הייתה להסתיים בתחילה באוגוסט 2020 עם תחילת עונת 2020/2021. באפריל 2020, סמנכ"ל הכספים של המועדון, אוליבר לקי, חשף בריאיון ל-Kicker, מגזין ספורט גרמני, שתאריך מקורי זה לא יתקיים עקב ההשפעות של מגפת הקורונה. זו הסיבה שבגללה נרשם השוורצוואלדשטדיון כמקום נוסף עבור המועדון לעונה זו.
ב-2 באוקטובר 2020, כביש הגישה החשוב ביותר - Suwonallee (על שם העיר התאומה הדרום קוריאנית Suwon) - נפתח לתנועה. הכביש עובר בין אזור האימונים של האצטדיון לרצועת הנחיתה של שדה התעופה של פרייבורג (EDTF) הסמוך.
באוקטובר 2021 שיחקה הקבוצה את משחקה הראשון באצטדיון.
הערות שוליים

↑  Badische Zeitung, Die Suwonallee am neuen Stadion wird am Freitag für den Verkehr frei gegeben - Freiburg - Badische Zeitung, www.badische-zeitung.de (בגרמנית)
↑  Europa-Park lands Freiburg stadium naming rights in Infront-brokered deal, SportBusiness, ‏1 באוקטובר 2021 (באנגלית אמריקאית)
FARAN

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים) 
 מיקום המטה:  מצפה רמון 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הקוסמטיקה 
  
 www.faran-cosmetic.com
 
ניחוח טבע י.ש. בע"מ, המוכר בשם המותג FARAN, הוא מפעל ישראלי ליצור ושיווק קוסמטיקה טבעית וסבונים הממוקם במצפה רמון.
המפעל אשר הוקם בשנת 1999, מתמחה ביצור ופיתוח של מגוון מוצרים ומחזיק ברישוי טבעי ואורגני של ECOCERT למפעל עצמו ולכ-100 מוצרים שונים. במפעל מועסקים (נכון ל-2015) כ-20 עובדים והוא מיצא חלק מתוצרתו לשווקים מגוונים בחו"ל, בעיקר לאירופה ולמזרח הרחוק.
החברה בבעלות פרטית של מייסדה, איתי קינן.
היסטוריה > ההתחלה

בשנת 1997 עקב תקלה במכונת הכביסה בבית משפחת קינן במצפה רמון וההבנה שכמות המים בכל שימוש היא רבה, חיפשה המשפחה דרך למחזר את מי המכונה להשקיית הגינה. בישראל באותה תקופה לא היה סבון כביסה ידידותי לסביבה וכן לא נמצא ידע מתאים בנושא. מכיוון שכך, החל איתי קינן ללמוד את הנושא בעזרת קשרים וידע מרחבי העולם וגם דרך ספרות מקצועית ולאחר כשנה ייצר את הסבון הראשון למכונת הכביסה. נוצרו קשרים עם אנשים נוספים אשר חיפשו פתרונות למחזור המים האפורים בבית ופותח קו המוצרים הראשון. בשנת 1999 החלה הפעילות המסחרית; תחילה כעוסק מורשה בדירה הצמודה לבית המשפחה, בעיקר ביצור סבון מוצק בעבודת יד משמנים טבעיים. ייצור חומרי הניקוי הופסק בשלב די מוקדם, ביום בו החלו לייבא מחו"ל מוצרים דומים. בשלב זה שווק סבון השמנים לחנויות מתמחות וחנויות טבע בישראל. בשנת 2002 החלה החברה להציג מוצריה בתערוכות גם בחו"ל ולמכור מוצריה ללקוחות במספר מדינות.
היסטוריה > מעבר לרובע דרכי הבשמים ויצור של קוסמטיקה טבעית ואורגנית ברישוי

בתחילת 2004 נפתחה חברת ניחוח טבע י.ש. בע"מ והוקם המפעל באזור התעשייה "רובע דרכי הבשמים" שבמצפה רמון על שטח של כ-700 מ"ר. בשלב זה קיבלה החברה רישיונות משרד הבריאות ליצור קוסמטי, והחלה להוסיף בהדרגה קווים ומוצרים. המותג המרכזי של החברה, בתקופה זו, נקרא 'ניחוח טבע' או, באנגלית, 'Naturescent'. המפעל ייצר קווי סבון בעבודת יד ורכש גם קו מכונות ליצור סבון מפתיתי סבון. במקביל, החברה פיתחה קווי מוצרים קוסמטיים, השואבים השראתם מן הטבע ומן המדבר, עם חזון לפיתוח וייצור מוצרים מרכיבים ממקור טבעי ואורגני במידת האפשר. מכיוון שאין הגדרה ממסדית למושגים "טבעי" ו"אורגני" בקוסמטיקה, והשוק הנל אינו ברור דיו ללקוח הסופי ופרוץ מאוד, החליטה החברה לבצע תהליך רישוי "טבעי ואורגני" למפעל עצמו ולחלק מהמוצרים. בישראל לא הייתה חברת תקינה אשר סיפקה רישוי ופיקוח ל"קוסמטיקה אורגנית" ולכן נבחרה חברת התקינה ECOCERT הצרפתית לצורך הרישוי. החלטה נוספת שקיבלה החברה הייתה שכל נוסחה אשר תפותח לצורך רישוי טבעי ואורגני של ECOCERT, תהיה ותוגדר כ-100% ממקור טבעי- אף על פי שניתן לקבל רישוי כזה, של רכיבים מאושרים, מ-95% ממקור טבעי ומעלה. החלטה זו נבעה מרצון החברה לייצר את הטוב ביותר, לטעמה, וכן כדי ליצור יתרון יחסי משמעותי בישראל ומחוצה לה. משנת 2008 מחזיקה החברה ברישוי ECOCERT למפעל וכיום (2015) לכ-100 מוצרים.
היסטוריה > שתף ה"איפור המינראלי"

בשנת 2007 חזרה עדי גילון (מהנדסת ביוטכנולוגיה) לארץ ממרילנד בארצות הברית, שם הייתה לה חברה לאיפור מינרלי בשם 'MINERAZ'. לאחר הבנת היתרונות הגדולים שבאיפור מינרלי ממקור טבעי, הוחלט על שיתוף פעולה, ובהמשך פותח קו האיפור של FARAN, כולו ברישוי טבעי ואורגני של ECOCERT. קו זה אושר לשימוש בשבת על ידי שני רבנים מוכרים.
היסטוריה > מיתוג מחדש

בשנת 2008 הצטרפה החברה לפרויקט 200 P 2 של משרד התעשייה על מנת להגדיל את היצוא באופן משמעותי. כחלק ממסקנות התוכנית, החליטה החברה למתג מחדש את המפעל ומוצריו. לצורך העניין נבחרה חברת "פירמה" ובשנת 2009 בוצע המיתוג מחדש ושונה שם המותג המרכזי ל-FARAN. בהמשך נפתחו שתי חנויות ממותגות (בנוסף לחנות המפעל) האחת במרכז המבקרים שבמצפה רמון והשנייה בצריף בן-גוריון בקיבוץ שדה בוקר. החנות בשדה בוקר נפתחה בשילוב עם קפה בר בשם "פולה קפה" שנמצא בבעלות החברה.
קווי המוצרים

מוצרים אורגניים לאם ולתינוק.
קו אורגני לעור הפנים.
מוצרי גוף, אמבט וספא.
מוצרי טיפוח אורגניים ייעודיים.
קו האיפור המינראלי.
סבונים: משמנים טבעיים, סבוני גליצרין וסבונים אורגניים.
מוצרי אווירה וריח.
הערות שוליים

↑  ECOCERT
↑  רכיבים
↑  קו האיפור
↑  פולה קפה
U-30 (1936)

| --- | --- |

U-33, צוללת מדגם VIIA
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  הצוללות הגרמניות במלחמות העולם הראשונה והשנייה 
 צי:  הצי הגרמני במלחמת העולם השנייה
 דגל הצי:  
 סדרה:  הצוללות מדגם VII
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  אה.גה. וזר 
 הוזמנה:  1 באפריל 1935
 תחילת הבנייה:  24 בינואר 1936
 הושקה:  4 באוגוסט 1936
 תקופת הפעילות:  8 באוקטובר 1936 – 23 בינואר 1945 (8 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה ב-5 במאי 1945
 מלחמות וקרבות:  מלחמת האזרחים בספרד המערכה בנורווגיה המערכה באוקיינוס האטלנטי 
 מידות
 הֶדְחֶק:  626 טון בציפה, 745 טון בצלילה
 אורך:  64.51 מטר, 45.5 מטר אורך גוף הלחץ
 רוחב:  5.85 מטר, 4.7 מטר רוחב גוף הלחץ
 שוקע:  4.37 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  17 קשר בציפה, 8 קשר בצלילה
 עומק צלילה:  220 מטר
 גודל הצוות:  44 עד 60 איש
 טווח שיוט:  11,500 ק"מ בציפה במהירות 10 קשר, 135–174 ק"מ בצלילה רציפה במהירות 4 קשר
 הנעה:  2 מנועי דיזל 6 צילינדרים בעלי 2,100–2,310 כוח סוס, 2 מנועים חשמליים בעלי 750 כוח סוס
 אמצעי לחימה
 חימוש:  5 צינורות טורפדו 21 אינץ' – 4 בחרטום ו-1 בירכתים, תותח 88 מ"מ על הסיפון, 220 פגזים, תותח נ"מ 20 מ"מ, 11 טורפדות
 
הצוללת הגרמנית U-30 הייתה צוללת מדגם VIIA של הקריגסמרינה של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הוזמנה באפריל 1935 תוך הפרה של חוזה ורסאי, שמנע את הבנייה של צוללות עבור הצי הגרמני, כחלק מתוכנית החימוש הימי הגרמני הידועה בשם תוכנית Z. היא הטביעה את אניית הסוחר SS אתניה ב-3 בספטמבר 1939, תחת פיקודו של פריץ-יוליוס למפ. היא פרשה משירות בקו החזית בספטמבר 1940 לאחר שביצעה שמונה סיורי מלחמה, לאחר שהטביעה 17 כלי שיט וגרמה נזק לשניים אחרים. לאחר מכן שימשה U-30 בתפקיד הכשרה עד סוף המלחמה, כאשר היא הוטבעה. מאוחר יותר היא נמשתה ונשלחה לגריטה ב-1948.
בנייה

U-30 הוזמנה על ידי הקריגסמרינה ב-1 באפריל 1935 (כחלק מתוכנית Z ובניגוד לחוזה ורסאי). השדרית שלה הונחה ב-24 בינואר 1936 על ידי AG Weser, ברמן. היא הושקה ב-4 באוגוסט ונכנסה לשירות ב-8 באוקטובר בפיקודו של קפיטן-לויטננט הנס קוהאוסץ.
תכנון

כאחת מעשר הצוללות הגרמניות הראשונות מדגם VII שהוגדרו מאוחר יותר כצוללות מדגם VIIA, ל-U-30 הייתה תפוסה של 626 טונות (616 טונות ארוכות) כאשר שטה על פני השטח ו-745 טונות (733 טונות ארוכות) בזמן הצלילה. היה לה אורך כולל של 64.51 מטרים (211 רגל 8 אינץ'), אורך גוף לחץ של 45.50 מטרים (149 רגל 3 אינץ'), רוחב של 5.85 מטרים (19 רגל 2 אינץ'), גובה של 9.50 מטרים (31 רגל 2 אינץ'), ושוקע של 4.37 מטרים (14 רגל 4 אינץ'). הצוללת הונעה על ידי שני מנועי MAN M 6 V 40/46 ארבע פעימות, שישה צילינדרים דיזל, שהפיקו סך של 2,100–2,310 כוחות סוס (1,700 קילוואט) לשימוש תוך כדי פני השטח, שני מנועים חשמליים שתי פעימות של BBC GG UB 720/8 המפיקים סך של 750 כוחות סוס (550 קילוואט) לשימוש בזמן הצלילה. היו לה שני צילינדרים ושני מדחפים בקוטר 1.23 מטרים (4 רגל). הצוללת הייתה מסוגלת לפעול בעומקים של עד 230 מטרים (750 רגל).
לצוללת הייתה מהירות מרבית מעל פני השטח של 17 קשרים (31 קמ"ש) ומהירות צלילה מקסימלית של 8 קשרים (15 קמ"ש). כשהצוללת מתחת לפני המים, היא יכלה לפעול לאורך 73–94 מיילים ימיים (135–174 ק"מ) במהירות של 4 קשרים (7.4 קמ"ש); כאשר עלתה, היא יכלה לשוט לטווח של 6,200 מיילים ימיים (11,500 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). ל-U-30 הותקנו חמישה צינורות טורפדו בקוטר 53.3 סנטימטרים (21 אינץ') (ארבעה מותאמים בחרטום ואחד בירכתיים), 11 טורפדות, תותח ימי 8.8 ס"מ (3.46 אינץ') SK C/35 אחד, 220 פגזים ותותח נ"מ 2 ס"מ (0.79 אינץ') C/30 אחד. לצוללת היו בין 44 ל-60 אנשי צוות. לאחר שנכנסה לשירות, U-30 הוצבה בעיר הנמל הגרמנית וילהלמסהאפן.
היסטוריית שירות

במהלך הקריירה שלה הייתה U-30 מעורבת בשמונה סיורי מלחמה והטביעה 16 ספינות סוחר, בסך הכל 86,165 טונות רישום ברוטו (GRT) וספינת מלחמה עזר אחת של 325 GRT‏. U-30 גם פגעה באוניית סוחר אחת בהדחק של 5,642 GRT ופגעה באוניית המערכה הבריטית אה"מ ברהאם. כל ההתקפות הללו התרחשו בפיקודו של קפיטן-לויטננט פריץ-יוליוס למפ.
היסטוריית שירות > סיור ראשון והטבעת את'ניה

U-30 יצאה לים ב-22 באוגוסט 1939, לפני תחילת מלחמת העולם השנייה. קריירת השירות הפעילה שלה החלה ב-3 בספטמבר 1939, 12 ימים בלבד לאחר שעזבה את וילהלמסהאפן ורק 10 שעות לאחר שבריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה, היא הטביעה את אוניית הנוסעים SS את'ניה בנפח 13,581 BRT בערך 200 מיל ימי (370 קילומטרים; 230 מיל) ממערב לאיים ההברידיים בזמן שהייתה בדרך מליברפול למונטריאול בקנדה. האת'ניה הייתה האונייה הראשונה שהוטבעה במלחמת העולם השנייה; מתוך 1,400 נוסעים, 112 מהם, כולל 28 אמריקאים, מתו. לאחר הטבעת את'ניה, U-30 המשיכה להטביע שני כלי שיט נוספים, בליירלוג'י ופאנאד הד.
בעקבות המתקפה, משרד התעמולה הגרמני בדק דיווחים נכנסים הן מלונדון והן מהפיקוד העליון של הצי הגרמני. לאחר שנאמר על ידי הקריגסמרינה כי לא הייתה ולו צוללת אחת בסביבת את'ניה ביום טביעתה, משרד התעמולה הכחיש מיידית את כל ההאשמות לפיהן צוללת גרמנית הטביעה את את'ניה. במקום זאת הם טענו שהבריטים טרפדו את כלי השיט שלהם בניסיון להכניס את ארצות הברית למלחמה לצד בעלות הברית.
על מנת להרגיע כל תגובה אמריקנית לטביעת את'ניה, יואכים פון ריבנטרופ, שר החוץ הגרמני, ארגן פגישה בין גרוס-אדמירל אריך רדר לבין נספח הצי האמריקני ב-16 בספטמבר 1939. במהלך הפגישה הבטיח רדר לנספח כי קיבל דיווחים מכל צוללת גרמנית בים ו"כתוצאה מכך התברר בהחלט כי את'ניה לא הוטבעה על ידי צוללת גרמנית". לאחר מכן ביקש רדר מהנספח להודיע לממשלה האמריקאית. עם זאת, לא כל צוללת חזרה לנמל, וכל הצוללות שמרו על שתיקת רדיו בזמן שהותם בים.
לאחר ש-U-30 עגנה ב-27 בספטמבר, אדמירל קרל דניץ פגש את למפ בזמן שירד מהצוללת. מאוחר יותר אמר דניץ שלמפ נראה "אומלל מאוד" ושהוא אמר לאדמירל שהוא למעשה אחראי לטביעת את'ניה. למפ חשב בטעות את אתניה לסיירת סוחרים חמושה, שלטענתו זיגזגה. לאחר מכן קיבל דניץ פקודות שפרשת אתניה צריכה להישמר ב"סוד מוחלט", הפיקוד העליון של הצי (OKM) לא תבע את למפ בבית משפט צבאי, שכן הם שקלו את מעשיו שנעשו בתום לב, וכל ההסברים על טביעת את'ניה היו אמורים להיות מטופלים על ידי ה-OKM, שיכחיש כל ההאשמות על כך שצוללת גרמנית הטביעה את האונייה. כדי לשמור על טביעת את'ניה בסוד, שינה דניץ את יומן הצוללת U-30 על מנת למחוק כל ראיה. רק במשפטי נירנברג ב-1946 הובאה האמת על גורלה של האונייה בפומבי על ידי הגרמנים.
היסטוריית שירות > סיור שני

כתוצאה מהחקירה שערך המטה הכללי הגרמני לאחר טביעת את'ניה, U-30 נשארה בנמל עד 9 בדצמבר 1939, אז הורשתה לבסוף לצאת שוב לים לסיור המלחמה השני שלה. הוא נמשך שישה ימים בלבד, ובמהלכם היא הפליגה עד לחוף הדרומי של נורווגיה (אז הנייטרלית) לפני שחזרה לווילהלמסהאפן ב-14 בדצמבר 1939. במהלך ההפלגה U-30 לא נתקלה בכלי שיט אויב, כתוצאה מכך היא חזרה לנמל ללא הטבעות.
היסטוריית שירות > סיור שלישי

הסיור השלישי של U-30 היה הרבה יותר מוצלח. לאחר שעזבה את וילהלמסהאפן ב-23 בדצמבר 1939, היא הפליגה לים הצפוני. לאחר מכן הקיפה את האי הבריטי ושטה לאורך החוף הדרומי של אירלנד. סמוך לחוף המערבי של סקוטלנד U-30 הטביעה את ספינת האויב הראשונה שלה במהלך הסיור השלישי שלה, המכמורת נגד צוללות 325 BRT אה"מ ברברה רוברטסון, ב-28 בדצמבר. באותו יום, היא פגעה במטרה הרבה יותר גדולה, אוניית המערכה הבריטית אה"מ ברהאם. בעקבות טביעתה של ברברה רוברטסון, U-30 ירתה טורפדו לעבר אוניית המערכה וגרמה לה נזק, והרגה ארבעה אנשי צוות. שלושת הקורבנות הבאים של U-30 הוטבעו על ידי מוקשים שהונחו על ידי הצוללת: El Oso, שהוטבעה ב-11 בינואר; גרציה, שניזוקה ב-16 בינואר וקיירנוס, טבעה ב-17 בינואר. בינתיים, U-30 חזרה לנמל הבית שלה, וילהלםסהאפן ב-17 בינואר 1940.
היסטוריית שירות > סיור רביעי

הסיור הרביעי של U-30 החל ב-11 במרץ 1940, כאשר היא עזבה את וילהלמסהאפן לחוף המערבי של נורווגיה כהכנה לפלישה לאותה מדינה. במשך תקופה של 20 יום, היא הפליגה לצפון-מזרח לאורך החוף הנורווגי בחיפוש אחר שיירות של בעלות הברית; היא לא מצאה וחזרה לוילהלמסהאפן ב-30 במרץ 1940.
היסטוריית שירות > סיור חמישי

כמו הסיור הרביעי שלה, הסיור החמישי של U-30 הסתיים ללא הטבעות. היא יצאה לים ב-3 באפריל 1940 כדי לתמוך בפלישה הגרמנית לנורווגיה ודנמרק (שם הקוד מבצע וזריבונג). במשך 32 ימים, U-30 שטה במעלה החוף המערבי של נורווגיה. לאחר מכן היא פנתה לכיוון דרום מערב לסקוטלנד במטרה ליירט ספינות מלחמה בריטיות שפנו צפונה כדי להגן על נורווגיה. עם זאת, היא לא הצליחה להיתקל בכלי שיט, וחזרה לוילהלמסהאפן, והגיעה לשם ב-4 במאי.
היסטוריית שירות > סיור שישי

הסיור השישי של U-30 היה הפעם הראשונה בה היא הטביעה ספינות אויב מאז הסיור השלישי שלה. לאחר שעזבה את וילהלמסהאפן ב-8 ביוני 1940, היא שוב נכנסה לים הצפוני בניסיון להטביע ספינות של בעלות הברית באזור. במשך 32 ימים הקיפה U-30 את האי הבריטי והטביעה חמש ספינות אויב במפרץ ביסקאיה. כלי השיט הראשון שהותקף היה אוניית הסוחר הבריטית אוטרפול בתפוסה של 4,876 BRT, שהוטבעה ב-20 ביוני 1940. יומיים לאחר מכן, הוטבעה הספינה הנורווגית רנדספיורד בתפוסה של 3,999 BRT. ב-28 ביוני טורפדה הספינה הבריטית Llanarth, ואחריה בייניון ב-1 ביולי ואנג'ל מאברו המצרית ב-6 ביולי. בעקבות התקפות אלו, U-30 פנתה חזרה לנמל. עם זאת, במקום לחזור לווילהלמסהאפן, U-30 פנתה ללוריאן, צרפת, שנלכדה לאחר נפילת המדינה. בכך היא הפכה לצוללת הגרמנית הראשונה שנכנסה לנמל.
היסטוריית שירות > סיורים לאחר מכן ופרישה

U-30 החלה את הסיור הראשון שלה בפעילות מלוריאן והשביעי שלה בסך הכל ב-13 ביולי 1940. במהלך תקופה של 12 ימים, היא שטה דרומה עד פורטוגל והטביעה את הספינה הבריטית 712 GRT Ellaroy ב-21 ביולי. שלושה ימים לאחר מכן, ב-24 ביולי, U-30 חזרה ללוריאן, לאחר שחוותה תקלה באחד המנועים שלה. לאחר מכן התברר כי הצוללת סובלת ממספר קשיים מכניים וכתוצאה מכך הוחלט כי יהיה צורך להשתמש בה במשורה. לסיור הבא שלה הוחלט שהיא תעזוב מלוריאן, אך תחזור לגרמניה.
סיור המלחמה השמיני והאחרון ש- U-30 הייתה אמורה לבצע החל ב-5 באוגוסט 1940, כאשר היא עזבה את לוריאן לצפון האוקיינוס האטלנטי. תוך 26 ימים היא שטה מצפון לאיים הבריטיים, לתוך הים הצפוני ונכנסה לעיר הנמל הגרמנית קיל ב-30 באוגוסט 1940. במהלך אותה תקופה, היא הטביעה את כלי השיט השוודי קנטון ב-9 באוגוסט ואת אוניית הסוחר הבריטית קלן מקפי ב-16 באוגוסט 1940. שתי ההתקפות הללו התרחשו מול החוף המערבי של אירלנד הנייטרלית. אולם לאחר ההצלחות הללו, U-30 שוב חוותה בעיות מנוע ונאלצה לסיים את הסיור שלה מוקדם ולחזור לגרמניה. לפני שהגיעה, למפ קיבל הודעה כי הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל עבור סיורי המלחמה הקודמים של הצוללת.
בעקבות הסיור השמיני שלה, U-30 פרשה משירות הקו הקדמי ב-15 בספטמבר 1940 והוצבה לאימון שייטות באזור הבלטי למשך שארית המלחמה. לאחר פרישתה, רבים מאנשי הצוות המנוסים של U-30, כולל למפ, הועברו ל-U-110. בחודשי המלחמה האחרונים שימשה U-30 כצוללת מטווחים (פלטפורמת תותחנים) לפני שהוטבעה על ידי הצוות שלה ב-5 במאי 1945 בפלנסבורג במפרץ קופפרמולן, על מנת להימנע ממסירת הצוללת לבעלות הברית במסגרת מבצע רגנבוגן. שרידי הצוללת נמשו מאוחר יותר והיא נגרטה ב-1948.
הערות שוליים

1 2  Helgason, Guðmundur. "Patrol info for U-30 (First patrol)". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-24 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Patrol info for U-30 (Second patrol)". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-1 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Patrol info for U-30 (Third patrol)". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-1 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Patrol info for U-30 (Fourth patrol)". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-1 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Patrol info for U-30 (Fifth patrol)". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-1 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Patrol info for U-30 (Sixth patrol)". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-1 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Patrol info for U-30 (Seventh patrol)". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-1 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helgason, Guðmundur. "Patrol info for U-30 (Eighth patrol)". German U-boats of WWII - uboat.net. נבדק ב-2 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012037559   WorldCat (עם LCCN): n2012-037559
ארז צוקרמן

| --- | --- |

 לידה:  1964 (בן 61 בערך) דן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה  מכללת המלחמה של הצי 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1982–2007 (כ־25 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סטי"ל  מפל"ג לוחמים בשייטת 13  מפקד יחידת אגוז  מפקד שייטת 13  מפקד חטיבת גולני  מפקד עוצבת נתיב האש
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה מבצע דין וחשבון מבצע ענבי זעם האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
ארז צוקרמן (נולד ב-1964) הוא מפקדה הראשון של יחידת אגוז, ממפקדי שייטת 13 ("הקומנדו הימי") וחטיבת גולני. בתפקידו האחרון בצה"ל, בדרגת תת-אלוף, שימש כמפקד עוצבת נתיב האש, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד הצפון. הוא פיקד על האוגדה שהשתתפה בימיה האחרונים של מלחמת לבנון השנייה (אוגוסט 2006), והתפטר מספר חודשים לאחר סיומה בשל החלטתו "לקחת אחריות אישית על הכישלון בתפקידו כמפקד האוגדה".