stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיינר
היסטוריה > התפתחות לאורך השנים

ראשית המאה ה-20: הדיינרים היו בעלי מבנים מלבניים עשויים מנירוסטה. מבנים אלו היו מתקדמים יותר ונוחים יותר לעובדים וללקוחות. הדיינר הפך למוסד אמריקאי קלאסי, המשלב אוכל נגיש וזול עם אווירה נעימה ומזמינה.
שנות ה-30 וה-40: הדיינרים התפתחו לעיצובים מודולריים. היצרנים החלו לבנות דיינרים במפעלים ולהעבירם לאתרים שונים. העיצוב האדריכלי הפך להיות יותר מלוטש ואלגנטי. זה היה גם העשור שבו החלו להוסיף מקומות ישיבה לאורחים, מה שהפך את חווית השהות לטובה יותר.
שנות ה-50 וה-60: עיצובי הדיינרים הושפעו מסגנון ה-Googie, המאופיין בקווים זורמים, צבעים בולטים ושימוש נרחב בזכוכית ופלסטיק. זו הייתה תקופה של צמיחה כלכלית ושגשוג בארצות הברית. הדיינרים הפכו לאחד הסמלים של התרבות הפופולרית. המבנים היו בדרך כלל מעוצבים באופן אטרקטיבי ומזמין.
שנות ה-70 וה-80: התעוררו אתגרים חדשים עבור הדיינרים. רשתות המזון המהיר הגדולות התחילו לכבוש את השוק, ודיינרים מסורתיים נאלצו להתאים את עצמם. למרות זאת, הדיינרים שמרו על המוניטין שלהם כמקומות נוחים וזולים לארוחות ביתיות. חלק מהדיינרים השתדרגו ושילבו אלמנטים מודרניים כדי להתחרות בשוק המזון.
המאה ה-21: הדיינרים חווים רנסאנס מסוים, כשהם משמשים לא רק כמקומות לאכול אלא גם כמוקדי תרבות והיסטוריה. רבים מהם שומרים על העיצוב הקלאסי שלהם והפכו לאייקונים תרבותיים. הדיינרים עדיין מושכים לקוחות עם השילוב של נוסטלגיה ואוכל נגיש ומנחם. רבים מהם התחדשו והוסיפו תפריטים עכשוויים, כולל אופציות טבעוניות ואורגניות, כדי להתאים עצמם לטעמים המודרניים.
במרוצת השנים לבושן של המלצריות עבר שינוי משמעותי, ששיקף את התפתחויות האופנה והצרכים הפונקציונליים של העבודה. בתחילה, הלבוש היה פורמלי ומעוצב בצבעים לבנים או פסי תכלת-לבן, במטרה לשדר ניקיון ומקצועיות. בהמשך הפך הלבוש לצבעוני יותר והכיל הדפסים שונים כגון פסים ומנומר, מה ששיקף את האופנה באותה התקופה ונועד למשוך את תשומת הלב של הלקוחות וליצור אווירה נעימה. עם השנים הלבוש הפך להיות מבדים עמידים ונוחים. כיום, הלבוש משתנה בהתאם למותג ולסגנון של כל דיינר ומשפיע על חוויית הלקוח.
תרבות הדיינר > מקום מפגש חברתי

דיינרים הפכו למקום מפגש חברתי חשוב בקהילות רבות ברחבי ארצות הברית. הם שימשו כמקום שבו אנשים מכל שכבות האוכלוסייה יכולים להתכנס, לשוחח וליהנות מארוחה יחד. הדיינרים הציעו סביבה ידידותית ולא רשמית שבה אפשר היה להכיר אנשים חדשים ולחזק קשרים קיימים.
תרבות הדיינר > דיינר כסמל אמריקאי

הדיינר הפך לאייקון אמריקאי, המייצג את ערכי הנגישות והפשטות. קיימים בו תפריטים מגוונים וזמינים 24 שעות ביממה. הדיינר מאופיין כמקום שבו כל אחד יכול למצוא משהו לאכול בכל שעה של היום או הלילה. הדיינר מסמל את המהירות והנוחות של התרבות האמריקאית, תוך שהוא מציע מנות קלאסיות כמו המבורגר, פנקייק וקפה.
תפקיד ההגירה בפיתוח הדיינרים

מהגרים רבים הגיעו לארצות הברית בחיפוש אחר הזדמנויות כלכליות טובות יותר, והרבה מהם מצאו את מקומם בתעשיית הדיינרים. הדיינרים סיפקו להם הזדמנות ליזמות ולהקמת עסקים קטנים. רבים מבעלי הדיינרים באמריקה היו מהגרים, במיוחד ממדינות כמו יוון ואירלנד, והם הביאו עמם את תרבותם ואת מתכוניהם הייחודיים, שהעשירו את התפריטים של הדיינרים.
בעלי הדיינרים המהגרים הביאו עימם את המטבח המקומי שלהם ושילבו אותו בתפריטים של הדיינרים. לצד המנות האמריקאיות הקלאסיות כמו המבורגר ופנקייק, ניתן היה למצוא מנות בהשראת המטבח הים-תיכוני, המטבח המזרח-אירופאי והמטבח האסיאתי. השילוב הזה יצר חוויה קולינרית מגוונת ועשירה יותר ללקוחות.
המהגרים שהקימו וניהלו את הדיינרים היוו תרומה משמעותית לכלכלה המקומית באמצעות יצירת מקומות עבודה והצעת שירותי מזון במחירים נגישים. הם פיתחו קהילות כלכליות חזקות סביב הדיינרים שלהם, שהפכו למוקדים חשובים של פעילות קהילתית וחברתית.
ישנם סיפורי הצלחה רבים של מהגרים שהקימו דיינרים בכוחות עצמם והצליחו ליצור עסקים משגשגים, תוך שהם הופכים לחלק בלתי נפרד מהמיתוס האמריקאי. דוגמה בולטת לכך היא המסעדנים היוונים, שייסדו דיינרים מצליחים ברחבי ארצות הברית. לא רק שהצליחו לפתח את עסקיהם, אלא גם הפכו אותם לעסקים משפחתיים המנוהלים במשך דורות. ההצלחה שלהם מדגימה את היכולת של מהגרים לבנות עסקים מצליחים ולהשפיע על תרבות האוכל המקומית, תוך כדי תרומה לכלכלה המקומית.
הדיינר בישראל

בעקבות הצלחתם של הדיינרים בארצות הברית, נפתחו סניפים של דיינרים גם בישראל. הדיינרים בישראל שואבים השראה מהעיצוב והאווירה האמריקאית, ומציעים מגוון מנות קלאסיות כמו המבורגרים, פנקייקים ושייקים, תוך שמירה על האיכות והסטנדרטים שהפכו את הדיינרים לאייקון אמריקאי. הפופולריות של הדיינרים בישראל מעידה על ההצלחה הבינלאומית של הקונספט ועל יכולתו להסתגל ולהשתלב בתרבויות שונות.
הערות שוליים

↑  The History of the American Diner, Paste Magazine (באנגלית אמריקאית)
↑  Patrick Sisson, Diners, the original prefab success story, Curbed, ‏2017-05-30 (באנגלית)
↑  Jennifer Wright, How Diner Waitress Uniforms Have Evolved From Scandalous Bloomers to Gingham Dresses, Eater, ‏2015-01-30 (באנגלית)
↑  For many immigrants, restaurants are the American dream, Nation's Restaurant News, ‏2017-03-28 (באנגלית)
↑  Let's Stop Putting Immigrant-Owned Restaurants Into A Box, www.wbur.org, ‏2019-03-11 (באנגלית)
↑  Berger, Joseph (2008-03-16). "Diners in Changing Hands; Greek Ownership on the Wane". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-08-06.
↑  לין לוי, אוכלים ושותים כמו באמריקה: דיינרים אמריקאים בארץ, באתר ynet, 8 בנובמבר 2016;
שירי כץ, ‏תופסים אמריקה: הדיינרים הכי טובים בתל אביב, באתר "Time Out ישראל", 4 ביולי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555399505171  LCCN: sh85038058  NARA: 10663081
הדרקון האדום

ערך זה עוסק במפלצת מיתולוגית המזוהה עם ויילס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הדרקון האדום
הדרקון האדום (בולשית: Y Ddraig Goch) או דרקון ויילס הוא מפלצת מיתולוגית המזוהה עם ויילס.
הדרקון מתואר לראשונה בסיפורי מבינוגיון והיסטוריה בריטונום. שם מוצג הדרקון האדום כמפלצת המסמלת את הוולשים הקדמונים. הדרקון הוצג לראשונה כמטען הרלדי במאה ה-15 עת צעד הנרי השביעי עם גיסותיו על ויילס לכיוונו של קרב בוסוורת'. הדגל הציג את הדרקון האדום צועד על רקע של לבן וירוק - צבעיו של בית טיודור. 
בשנת 1953 קיבל הדרקון האדום מעמד של כבוד, כאשר הוטען במרכזה של הסיכה המלכותית של ויילס. ובשנת 1959 הוטען במרכזו של דגל ויילס כדגלו של הנרי השביעי.
הדרקון האדום בסמלים

דגל ויילס מוטען בדרקון האדום
סמל ויילס בגרסתו משנת 1953
הדרקון האדום כתומך בסמל הקומונוולת' של אנגליה 1642 - 1651
דגל פוארטו מדרין, ארגנטינה. 
 הדרקון מסמל את המתיישבים הוולשים שהקימו את העיר
הדרכת אוכלוסייה לשעת חירום (צה"ל)

שרוך מדריכי האוכלוסייה לשעת חירום
הדרכת אוכלוסייה לשעת חירום, היא סיוע בהכנת הציבור לשעת חירום. ההכנה מתבצעת על ידי חיילים בפיקוד העורף שתפקידם  להדריך את האוכלוסיות השונות בזמן שגרה להתנהגות נכונה בזמן חירום.
מדריכי האוכלוסייה לשעת חירום (מאלש"חים) עוברים קורס של כשלושה חודשים בבה"ד 16 (בית ספר לחילוץ ולהצלה של פיקוד העורף), שבסיומו משתבצים בחמשת המחוזות של פיקוד העורף ברחבי ישראל.
בזמן שגרה מדריכים הנושאים בתפקיד זה את המורים, הילדים והנוער כיצד לנהוג בעת חירום. כמו כן, הדרכת אוכלוסייה לשעת חירום כוללת גם הסבר לגבי הפעולות שיש לעשות בשעת חירום, הסבר זה ניתן למנהלי מוסדות, לעובדי מפעלים, לצוותי בתי חולים, לגננות, ועוד. בנוסף מדריכים המאלש"חים אוכלוסיות בעלות מאפיינים הדורשים תשומת לב מיוחדת: חרשים, עיוורים ובעלי ליקויים שונים, קשישים, עולים חדשים, ועוד.
בשעת חירום, תפקידם הוא לסייע לאוכלוסייה בשטח (במקלטים או בשטחי הפינוי), ולתגבר את מרכזי המידע הטלפוניים של פיקוד העורף. 
מסלול הקידום בתפקיד מגוון וכולל: פיקוד בקורס, פיתוח הדרכה, ויציאה לקורס קצינים.
שילוב חרדים במערך

באוקטובר 2010 נפתח מסלול מיוחד בשם "צוהר כתום" - מסלול ייחודי למגזר החרדי אשר קיבל את ברכת הרבנים  שבו גויסו 12 חיילים מהמגזר עצמו שתפקידם להיות מאלש"חים בתוך המוסדות החרדיים, וכן מתן סיוע בשעת חרום בציבור החרדי. 
הצורך להקמת המסלול הוא הדאגה של פיקוד העורף לציבור החרדי שלא הצליחו להגיע אליו עד היום, החיילים מדריכים בבתי הספר במדים, על מנת להדגיש את סמכות פיקוד העורף ואחריותו על האוכלוסייה בשעת חירום. דבר שיוצר חילוקי דעות בקרב מנהלי בתי הספר שחלקם מתנגדים בתוקף לכניסת חיילים חרדים לשטח בית הספר, למרות שמטרת ההדרכות היא הצלת חיים חוששים חלק מהמנהלים מפני מתן לגיטימציה לגיוס חרדים לצה"ל. מה שבפועל קורה שרוב בתי הספר במגזר מתנגדים להדרכות הללו. וכמאמר המנהלים ״או שתבואו בלי כיפה או שתבואו בלי מדים״. הבעיה עלתה עד אלוף פיקוד העורף שהחליט שלא לאפשר לחיילים אלו להדריך בבתי ספר בלי מדים. למרות חשיבות הנחיות ההתגוננות להצלת חיים. 
במהלך הקורס לומדים המדריכים החרדים את ההנחיות ורוכשים יכולות הדרכתיות ברמה גבוהה, דבר שעוזר בתחום ההוראה בכלל..
במהלך הקורס דואגים לחיילים לתפילת מנחה קבועה ובמניין, וכן לשעה של לימוד תורה כל יום.
שמו של הקורס שונה לאחרונה מ - ׳צוהר כתום ל - ׳מגן כתום.
הקורס האחרון התקיים בחודשים 4-6 2019 במהלכו הוכשרו 8 חיילים לתפקיד.
הערות שוליים

↑  אתר צה"ל אנשים ברשת, שילוב חרדים
הארולד הוגאן

| --- | --- |

האפי הוגאן, כפי שהופיע בחוברת All-New Iron Manual 2008, אמנות מאת רון לים.
 סוג:  דמות משנה
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Tales of Suspense #45 (ספטמבר 1963)
 הופעה אחרונה:  Iron Man Vol. 4 #14 (ינואר 2007)
 יוצרים:  סטן לי דון הק
 גילום הדמות:  ג'ון פאברו ("איירון מן", "איירון מן 2", איירון מן 3", "ספיידרמן: השיבה הביתה" ו"הנוקמים: מלחמת האינסוף, הנוקמים: סוף המשחק "ספיידרמן: רחוק מהבית, "ספיידרמן: אין דרך הביתה", "דדפול & וולברין")
 מידע
 שם אמיתי:  הארולד ג'וזף הוגאן
 כינויים:  האפי, הפריק, איירון מן
 סטטוס:  לא פעיל
 מקצוע:  שומר ראש
 כוחות:  ללא כוחות על
 חבר לשעבר בקבוצה:  "תעשיות סטארק"
 דמויות קשורות
 משפחה:  וירג'יניה "פפר" פוטס (אשה לשעבר) ג'יימי קארלסון (בן)
הארולד "האפי" הוגאן (באנגלית: Harold "Happy" Hogan) הוא דמות משנה בדיונית שהופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #45 מספטמבר 1963, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
את דמותו של האפי הוגאן ביקום הקולנועי של מארוול, ובפרט בסרטי הלייב אקשן "איירון מן", "איירון מן 2", "איירון מן 3", "ספיידרמן: השיבה הביתה", "הנוקמים: סוף המשחק", "ספיידרמן: רחוק מהבית", "ספיידרמן: אין דרך הביתה" ו"דדפול & וולברין") גילם השחקן והבמאי ג'ון פאברו.
ביוגרפיה בדיונית

האפי הוגאן הוא מתאגרף לשעבר אשר נחל כישלון בקרבות שניהל. הוא נשכר בידי טוני סטארק לשמש כנהג אישי וכעוזר לאחר שהוגאן מציל את חייו. הוגאן לומד את דבר זהותו של טוני בחוברת Tales of Suspense #70 (אוקטובר 1965). הוא עבד במרבית חברותיו של סטארק, ביניהן "תעשיות סטארק", "תאגיד סטארק" ו"פתרונות סטארק", וכן נישא לוירג'יניה "פפר" פוטס, מזכירתו של סטארק, לאחר משולש אהבים ביניהם. לאחר שטוני סטארק נעלם באירועי "אונסלוט", הוגאן מסרב להצעתו של הטייקון קנג'ירו פוג'יקווה להצטרף למיזוג שבין "תעשיות סטארק" לבין חברתו. בהמשך, הוא שב לתפקידו כשטוני סטארק חוזר.
בעוד מלחמת האזרחים של מארוול יצרה מתחים רבים בין גיבורי-העל, סטארק ניצב בפני החלטות מוסריות ופוליטיות קשות. כמוהו, גם הוגאן תמך בחוקי רישום העל-אנושיים, והיה לצידו כדי לספק עזרה נחוצה. הוא מציין בפניו כי הוא היחיד שמהווה גם בן אדם רגיל וגם גיבור-על, ומי כמוהו יוכל לראות את מצב שני הצדדים הנלחמים. במהלך יום השנה לנישואיו עם פפר, הוגאן מותקף בידי הספיימאסטר, שמותיר אותו במצב תרדמתי. במהלך ארוחת ערב בין סטארק לפפר, היא מציינת בפניו כי משאלתו האחרונה של הוגאן הייתה שלא לסיים את חייו כמו חברו, מתאגרף לשעבר שספג הרבה מהלומות לראשו ולבסוף לא היה יכול לבצע מטלות מוטוריות פשוטות. היא מבקשת ממנו לכבות את מכשיר ההנשמה בעזרת כוחות האקסטרמיס שלו, אך סטארק מסרב, באומרו שהוא לא רוצה להרוג את חברו הטוב ביותר. בסוף הסיפור, הוגאן מת, ואין הדבר ברור אם הוא מת בנסיבות טבעיות או בגלל התערבותו של סטארק.
מאוחר יותר, כשסטארק החל לאבד את זכרונו כדי למנוע מנורמן אוסבורן להשיג גישה לטכנולוגיה שלו, פפר מזכירה לו אודות חבריו ומכריו, ביניהם גם האפי הוגאן. סטארק שואל "מיהו האפי?" (גם: מי שמח?).
הערות שוליים

↑  Tales of Suspense #45, September 1963
↑  Iron Man Vol.4 #14, January 2007
דניאל היל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בן 69 בערך) בריסטול, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל ג'. היל (באנגלית: Daniel J. Hill; נולד ב-6 בפברואר 1956) הוא שחקן אנגלי הידוע מהופעותיו בטלוויזיה, בתיאטרון ובקולנוע.
ביוגרפיה

היל נולד בבריסטול שבאנגליה. הוא שיחק בתפקיד הארווי ביינס, המנהל תאב הבצע של בית הגמלאים, בסדרה "Waiting for God" לצדם של סטפני קול וגרהם קרודן. לפני כן הופיע יחד עם ויליאם גונט ומרטין קלונס בסיטקום "אין כמו בבית".
עוד הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה כגוון "Blake's 7", בפרק "The Dessert Song" בסדרה "Minder", ובתפקיד כריס פרסונס בסיפור "Shada" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו".
תפקידים נוספים שלו כוללים את טייס חיל האוויר המלכותי בדרמה "Secret Army" של ה-BBC, הארי במיני-סדרה "ימי בית הספר של טום בראון", גאוור בסדרה "טרי וג'ון", סטיבן בסיטקום "על שוטים ואנשים", טום רדברן בסדרה "טנקו". עוד הופיע בסדרות "Bad Girls", "תקווה ותהילה", "השופט ג'ון דיד", ו"רוז ומלוני". ב-2001 השתתף בתוכנית הטלוויזיה "Popstars".
ב-2009 הופיע היל בסיבוב הופעות של המחזה "Pack of Lies", ואחר כך שיחק במחזה "Dial M for Murder" בתפקיד קפטן לסגייט. היל הופיע בתפקיד קטן בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות" כעובד משרד הקסמים. ב-2019 שיחק היל בתפקיד טיי ויר באופרת הסבון "רופאים" של ה-BBC.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1971 | ימי בית הספר של טום בראון | Tom Brown's Schooldays | הארי | מיני-סדרה |
| 1975 |  | Forget-Me-Not-Lane | אייבור | סרט טלוויזיה |
| 1978 |  | Wings | לוטננט קוך | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 1978 |  | The Devil's Crown | לואיס | בפרק "To the Devil They Go" |
| 1978–1979 |  | Accident | טום בקסטר | סדרת טלוויזיה |
| 1981 |  | Blood Money | המפקח קלארק | סדרת טלוויזיה |
| 1982 | ברוקסייד | Brookside | גאווין טיילור | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1983 |  | Skorpion | המפקח קלארק | מיני-סדרה |
| 1983 |  | Angels | ד"ר קוניירס | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 1985 | המופע של לני הנרי | The Lenny Henry Show |  | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1983–1985 | אין כמו בבית | No Place Like Home | ריימונד קוד | סדרת טלוויזיה |
| 1987 | ברז'ראק | Bergerac | אלן | בפרק "The Deadly Virus" |
| 1988 |  | Rockliffe's Babies | טוני אבוט | בפרק "Go for It" |
| 1987–1988 |  | The Bretts | דייוויד גרין | סדרת טלוויזיה |
| 1989 | על שוטים ואנשים | Only Fools and Horses | סטיבן | בפרק "The Jolly Boys' Outing" |
| 1990–1994 |  | Waiting for God | הארווי ביינס | סדרת טלוויזיה |
| 2000 | עמל אהבה לשווא | Love's Labour's Lost | מָרְקָד |  |
| 1999–2000 |  | Welcome to Orty-Fou | גרג בשאם | סדרת טלוויזיה |
| 2001 |  | Hope and Glory | גרי ביירן | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2002 | רוז ומלוני | Rose and Maloney | דרק רייקרט | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2005 |  | Bad Girls | ד"ר נלסון | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2005 |  | Red Mercury | דונלד קאר |  |
| 2003–2007 | השופט ג'ון דיד | Judge John Deed | סיימון נורווק | סדרת טלוויזיה (9 פרקים) |
| 2008 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | מרטין ריד | בפרק "Midsomer Life" |
| 2008 | עדות אילמת | Silent Witness | רוג'ר לואיס | בפרק "The Lost Child" |
| 2009 | קינגדום | Kingdom | מר ארנשו ג'וניור | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2010 |  | Identity | ד"ר סיימון קרופורד | בפרק "Tomorrow" |
| 2010 |  | Pete Versus Life | מר ספנסר | בפרק "Fankoo" |
| 2010 | הארי פוטר ואוצרות המוות: חלק ראשון | Harry Potter and the Deathly Hallows: Part 1 | קוסם |  |
| 2011 |  | United | קונסול בריטי |  |
| 2001, 2011 | המשפחה שלי | My Family | אנדי בנקס | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2011 |  | David Rose | פרנק פלינג | סרט קצר |
| 2012 |  | City Slacker | ד"ר ג'ונסון |  |
| 2013 | המלחמה של פויל | Foyle's War | מנהל בית ספר | בפרק "Sunflower" |
| 2014 |  | 24: Live Another Day | רופא מנתח | בפרק "5:00 p.m.-6:00 p.m." |
| 2015 | ברודצ'רץ' | Broadchurch | השופט בנט | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2015 | הולבי סיטי | Holby City | תפקידים שונים | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2016 |  | Lion's Den | ד"ר קוואן | סרט קצר |
| 2017 |  | Ghost Stories | מר גודמן |  |
| 2018 |  | The Bromley Boys | מר טראוויס |  |
הערות שוליים

↑  "TV star Daniel Hill steps in to give amusing talk". Eastbourne Herald. 2 באוקטובר 2011. נבדק ב-15 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016138194  MusicBrainz: 45355a02-9a9d-4d66-9e65-c3bae5c74c5e  VIAF: 782147907500579210000   WorldCat (עם VIAF): 782147907500579210000
הדרן

ערך זה עוסק בקטע מוזיקלי בסוף קונצרט או הופעה. אם התכוונתם לקטע הנאמר בעת סיום מסכת, ראו .
הדרן הוא קטע מוזיקלי נוסף בסופו של קונצרט או רסיטל (הן של מוזיקה קלאסית, ג'אז ומופעי רוק), שלא נכלל בתוכנית. ההדרן מבוצע כתגובה לתשואות הקהל בסוף המופע. הקהל מגיב במחיאות כפיים סוערות וממושכות ולעיתים במחיאת כפיים בעמידה. בגרמניה נהוגות גם רקיעות ברגליים. בכמה מדינות מקובל לצעוק "הדרן" ("!bis" או "!encore") לאחר הופעה מוצלחת במיוחד. האמן מבצע הדרן על מנת להודות לקהל על הערכתו.
לרוב, ההדרן מתוכנן מראש, אולם אם התשואות סוערות במיוחד, האמן עשוי להוסיף עוד קטע שלא תוכנן. במקרה זה נראית בדרך כלל התייעצות בין חברי צוות המופע איזה קטע לנגן. לעיתים אף מדובר בקטע שכבר נוגן קודם לכן בהופעה, ובהדרן מבצעים אותו בגרסה מעט אחרת.
תחילתה של מסורת ההדרן באולמות האופרה במאה ה-17.
פעמים רבות מבצעים כהדרן להיטים של הלהקה או את יצירותיו המפורסמות ביותר של המלחין. דוגמה מפורסמת לכך היא המסורת של הפילהרמונית של וינה, המבצעת כל שנה באופן מסורתי בקונצרט השנה החדשה את "הדנובה הכחולה" ואת "מארש רדצקי" כהדרנים, אם כי יצירות אלו אינן נכללות בתוכניית הקונצרט.
בהופעות של להקות רוק ופופ הפך ביצוע ההדרן לשגרתי, בייחוד כאשר המופע מתקיים במתחמים גדולים כגון אצטדיונים. יש אף אמנים המקיימים באופן קבוע מופע בן שני חלקים, שבהם החלק השני הוא ההדרן. בוב מארלי ולהקתו נהגו כך בשני סיבובי ההופעות האחרונים שלהם.
אטימולוגיה

על פי מילון אבן שושן, המילה "הדְרן" מקורה במילה הארמית בבלית "הֲדַרַן" שמשמעותה "חזרנו". ניצנים לשימושה בתור קריאה לתוספת נמצאים במאה ה-10, בה מתאר רב האי גאון את מנהגם של תלמידי חכמים לאחל עם סיום לימוד מסכת "נהדר מר עלה - הדרנא עלך": "יחזור אדוני עליה, והדרהּ יהא פרוש עליך". ברבות השנים השתנתה המילה הנהגית בסיום מסכת ל"הדרן", ומכאן התגלגלה לאולמי הקונצרטים. כיום מקובלת הקריאה "הדרן עֲלָך מסכת..." בעת סיום לימוד המסכת. על פי המילון האטימולוגי לשפה העברית של ארנסט קליין, גרסה זו מקובלת אך שגויה, ואת המילה "הדרן" יש לתרגם כ"ההדר שלנו"; הקריאה השלמה היא "הדרן עלך, מסכת ..., והדרך עלן", שתרגומה הנכון הוא אפוא "הדרנו בָּך, מסכת ..., והדרֵך בנו".
הערות שוליים

↑  Willi Apel, Ralph Daniel, The Harvard brief dictionary of music, New York: Washington square press, 1991
↑  פליס פזנר מלכין, יעקב מלכין,, לקסיקון האמנויות, מסדה, 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7749131-2 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבניין לזכר ג'יימס מדיסון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנה ממשל, ספרייה 
 על שם:  ג'יימס מדיסון 
 כתובת:  סאות'איסט 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1976
 תאריך פתיחה רשמי:  28 במאי 1980 
 חומרי בנייה:  שיש, ארד 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 אורך:  400 רגל 
 רוחב:  500.01 רגל 
 גובה:  100 רגל (architectural height) 87 רגל (גג) 
 שטח:  2,100,000 רגל רבועה 
 גובה מעל פני הים:  23 מ' 
 קומות:  7 
 קואורדינטות:  38°53′12″N 77°00′17″W﻿ / ﻿38.88674°N 77.00471°W﻿ / 38.88674; -77.00471
 אתר רשמי
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) הבניין לזכר ג'יימס מדיסון(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) הבניין לזכר ג'יימס מדיסון
 
הבניין לזכר ג'יימס מדיסון (באנגלית: James Madison Memorial Building) הוא אחד משלושת הבניינים במתחם הקפיטול של ארצות הברית, המשמשים את ספריית הקונגרס. המבנה נבנה בין השנים 1971 ל -1976, והוא משמש כאתר הזיכרון הרשמי לזכרו של נשיא ארצות הברית ג'יימס מדיסון.
המבנה ממוקם ברחוב שדרת העצמאות מספר 101, בין הרחובות ראשון (First Street SE) דרום מזרח ושני דרום מזרח (Second Street SE) ושדרת העצמאות, בוושינגטון בירת ארצות הברית.
הוא אחד משלושת מבני הציבור הגדולים במטרופולין וושינגטון הבירה (יחד עם הפנטגון ובניין ג'יי אדגר הובר המשמש את ה-FBI); לבניין שטח של 200,000 מטרים רבועים.
היסטוריה

ביוזמת ספרן הקונגרס לשעבר לורנס קווינסי מומפורד, החלו בשנת 1957 התוכניות לבניית בניין שלישי עבור ספריית הקונגרס.
הקונגרס של ארצות הברית הקצה כספים לתכנון המבנה בשנת 1960, והבנייה אושרה על ידי חוק של הקונגרס ב -19 באוקטובר 1965.
החוק הקצה לבנייה סכום של 75 מיליון דולר אמריקאי. האדריכל המפקח על הבנייה היה ג'ון ג'ורג' סטיוארט (John George Stewart) אדריכל הקפיטול באותה עת; הבניין תוכנן על ידי משרד האדריכלים דוויט, פור ושלטון (DeWitt, Poor, and Shelton Associated Architects) בסגנון מודרני.
עבודות חפירה ובניית היסודות החלו ביוני 1971. אבן הפינה (עליה כתוב התאריך 1974), הונחה ב־8 במרץ 1974. העבודות הבנייה הסתיימו בשנת 1976. טקס חנוכת המבנה נערך ב־24 באפריל 1980; והבניין החל לפעול בפועל ב-28 במאי 1980.
הוחלט לקרוא לבניין על שמו של מדיסון, בעיקר משום שהוא הציע בשנת 1783 כי הקונגרס הקונטיננטלי יקים ספריה אשר תשמש את המחוקקים.
אדריכל הקפיטול הופקד על האחריות להקמת בניין מדיסון בפיקוח ועדות הסנאט וכן ועדות בית הנבחרים של ארצות הברית ופיקוח של הוועדה המשותפת של שנית הבתים לעניין הספרייה.
בניין מדיסון תוכנן במקור ונבנה מתוך כוונה לאחסן ספרים, ורק לאחר השלמתו החליטו להשתמש בבניין כשטח משרדי עבור פקידי הספרייה.
הסכום הכולל שאושר לבנייה הוגדל ל-130,675,000 דולר.
יצירות אמנות במבנה

בכניסה למבנה מצוי פסל בגובה ארבע קומות בשם "ספרים נופלים" (Falling Books) עשוי ברונזה, מעשה ידי הפסל פרנק אליסקו (Frank Eliscu).
באולם שנמצא משמאל לאולם הכניסה מצוי האולם לזכר ג'יימס מדיסון (James Madison Memorial Hall); שעל קירותיו שמונה ציטוטים מדברים של מדיסון. במרכז החדר מצוי פסלו של מדיסון מעשה ידי הפסל וולטר הנקוק ( Walter K. Hancock) - פסל זה מתאר את מדיסון הצעיר (בן שלושים לערך), כשהוא מחזיק בידו הימנית את כרך 83 של האנציקלופדיה מת'ודיק ( Encyclopédie Méthodique), אשר יצאה לאור בפריז בין השנים 1782–1832.
מעל הכניסה לחדר הקריאה של כתבי היד מצויים שני מדליוני ברונזה מעשה ידי רוברט אלכסנדר ויימן (Robert Alexander Weinmann) - השמאלי מציג פרופיל של מדיסון, והימני מתאר את מדיסון עובד.
חדרי קריאה

בבניין מדיסון נמצאים רבים מחדרי הקריאה של ספריית הקונגרס:
חדר הגאוגרפיה והמפות (Geography and Map Room) ;
חדר הקריאה של העיתונים וכתבי העת העדכניים (Newspaper and Current Periodical Reading Room);
חדר קריאה של כתבי יד (Manuscript Reading Room);
מרכז הלמידה הלאומי הדיגיטלי (National Digital Library Learning Center);
חדר קריאה לאמנויות הבמה (Performing Arts Reading Room);
מרכז מחקר קטעי קול מוקלטים (Recorded Sound Research Center);
אולם הקריאה בספריית המשפטים (Law Library Reading Room) (ספריית המשפטים של הקונגרס);
חדר הקריאה לה פולט (סגור לקהל) (La Follette Congressional Reading Room) - חדר קריאה זה מיועד לשימוש הקונגרס בלבד;
חדר קריאה של הדפסים ותצלומים (Prints and Photographs Reading Room);
חדר קריאה של הקולנוע והטלוויזיה (Motion Picture and Television Reading Room);
תיאטרון מרי פיקפורד, בו נערכות הקרנות בלא תשלום של סרטים ותוכניות טלוויזיה קלאסיות ועכשוויות;
אולם הקריאה הרשמי של משרד זכויות היוצרים של ארצות הברית (United States Copyright Office).
ראו גם

בניין תומאס ג'פרסון
בניין ג'ון אדמס
בניין מרכז השימור האודיו-ויזואלי הלאומי (קמפוס פקארד)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22  ההיסטוריה של המבנה
↑  מיקום המבנה
↑  מפת קמפוס ספריית הקונגרס
↑  תצלום הפסל
↑  תצלום הפסל
↑  חדר העיון במפות
↑  חדר הקריאה של עיתונים וכתבי עת עדכניים
↑  חדר הקריאה של כתבי יד
↑  חדר הקריאה בנושא אמנויות הבמה
↑  מרכז המחקר בנושא קטעי קול מוקלטים
↑  חדר הקריאה של הספרייה למשפטים
↑  אתר ספריית המשפטים
1 2  חדר הקריאה לה פולט
↑  חדר הקריאה של הדפסים ותצלומים
↑  חדר הקריאה בנושא קולנוע וטלוויזיה
↑  מיקום תיאטרון מרי פיקפורד
↑  אולמות הקריאה של משרד זכויות היוצרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295309905171  LCCN: sh85076706  NARA: 10048488  VIAF: 316593163   WorldCat (עם VIAF): 316593163 
פסלו של ג'יימס מדיסון, מעשה ידי הפסל ווקר הנקוק
חזית הבניין
האמת האיומה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  מחזה של ארתור ריצ'מן
 בימוי:  לאו מקארי 
 הופק בידי:  לאו מקארי 
 תסריט:  ויניה דלמר
 עריכה:  אל קלארק 
 שחקנים ראשיים:  קרי גרנט איירין דאן ריצ'רד בלאמי
 מוזיקה:  בן אוקלנד 
 צילום:  ג'וזף ווקר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 באוקטובר 1937
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, קומדיית נישואים מחדש 
 תקציב:  600,000 דולר
 הכנסות:  3,000,000 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   awfultruth
 פרסים:  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (לאו מקארי) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
האמת האיומה (באנגלית: The Awfull Truth) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה מטורפת משנת 1937 בבימויו של לאו מקארי, עם קרי גרנט ואיירין דאן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "The Awful Truth" של ארתור ריצ'מן (1923). העלילה היא על זוג שנמצא בתהליך גרושים וכל אחד מחבל בנסיונותיו של השני למצוא בני זוג עד שהם מגלים את "האמת האיומה" שהם עדיין מאוהבים.
הסרט זכה לביקורות טובות והצליח באופן מסחרי.
ב-1996 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.