המילון האנגלי של אוקספורד
היסטוריה > העריכה באוקספורד

עם הזמן התברר כי המילון ההולך ונכתב יצטרך לצאת לאור כספר ארוך במיוחד. החברה פנתה למספר הוצאות לאור במשך השנים על מנת להדפיס דפי דוגמה ובמטרה לגשש בדבר האפשרות להוציא לאור את המילון השלם, אך לא נחתם עימן כל הסכם. בין ההוצאות היו הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' והוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
לבסוף, בשנת 1879, לאחר משא ומתן שארך שנתיים, הסכימה ההוצאה של אוקספורד להוציא לאור את המילון ואף לשלם את משכורתו של מארי, עורך המילון (שכיהן אז גם כנשיא החברה הפילולוגית). תוכניתם הייתה לחלק את ההוצאה לשלבים, שכל אחד מהם יצא כקונטרס ולבסוף המילון כולו בארבעה כרכים ו־6,400 עמודים. הם קיוו לסיים את המלאכה תוך 10 שנים.
מארי, שהעריך נכונה את גודל הפרויקט, בחר שלא להשתמש בביתו כמקום עבודה כדי לא להפריע למשפחתו הענפה. לצורך העניין הוא הקים מבנה במיל היל, פרבר של לונדון. בבנין החדש, אותו מוריי כינה ה'סקריפטוריום', נבנה מערך של 1,029 כוורות עבור דפי הציטוט ואין ספור מדפים.
מארי ריכז את כל דפי הציטוט מתקופתו של פורנוויל אך הם לא סיפקו אותו משום שהקוראים התמקדו בעיקר במילים הנדירות והמעניינות. הוא פרסם קריאה חדשה למתנדבים שהופצה בעיתונים, בחנויות הספרים ובספריות. הפעם התבקשו הקוראים במפורש לספק כמה שיותר ציטוטים גם עבור מילים "רגילות". מארי מינה את הפילולוג הצרפתי פרנסיס מרץ לנהל את תהליך איסוף הציטוטים בצפון אמריקה. תוך זמן קצר התקבלו בסקריפטוריום 1,000 דפי ציטוט חדשים מדי יום וב־1882 מספרם כבר הגיע ל־3.5 מיליון.
ב־1 בפברואר 1884, 23 שנים אחרי שהודפסו דפי הדוגמה הראשונים של קולרידג', יצא לאור הקונטרס הראשון של המילון תחת הכותרת החדשה: מילון אנגלי חדש על בסיס עקרונות היסטוריים. הקונטרס, שהתבסס בעיקר על החומר שנאסף על ידי החברה הפילולוגית, כלל 352 עמודים וכיסה את כל המילים מ־A ועד Ant. מחירו היה 12 שילינג ו־6 פני, והוא נמכר בכמות מאכזבת של 4,000 עותקים בלבד.
בשלב זה התבהר להוצאה באוקספורד שההוצאה תארך זמן רב מדי אם לא יעשו שינוי נרחב במבנה העריכה. הם סיפקו תקציב נוסף עבור סייעים חדשים אך הציבו למארי שתי דרישות בתמורה. קודם כל היה עליו לעבור ממיל היל לאוקספורד, כפי שאכן קרה בשנת 1885. מארי בנה לעצמו סקריפטוריום בשנית (עקב סכסוך שכנים חלקו נקבר תחת האדמה) ורשות הדואר התקינה לו תיבת דואר מחוץ לביתו.
אחר הדרישה השנייה מארי היה פחות להוט למלא. ההוצאה דרשה שככל שהוא לא יוכל לעמוד בלוח הזמנים הרצוי, הוא ייאלץ להעסיק עורך בכיר נוסף שיעבוד על אותיות אחרות במקביל אליו ולא תחת פיקוחו. מארי לא רצה לחלוק את העבודה וקיווה כי קצב עבודתו יגבר עם צבירת הניסיון. אולם שאיפתו של מארי התבדתה וב־1888, תחת לחץ מפיליפ גל מהוצאת אוקספורד, מארי קידם את הנרי ברדלי, שהועסק 4 שנים קודם לכן כסייע, לתפקיד עורך בכיר שני. בתחילה עבד ברדלי בחדר במוזיאון הבריטי בלונדון וב־1896 עבר לאוניברסיטת אוקספורד עצמה.
גל המשיך להטריד את שני העורכים ללא הרף בדרישות לעמוד בלוחות הזמנים ובמסגרת התקציב עד שנראה כי הפרויקט כולו עלול לרדת לטמיון. אך שכשהתפרסם הסיפור בתקשורת, דעת הקהל תמכה בגישת העורכים. גל פוטר והאוניברסיטה שינתה את מדיניותה לגבי מסחריות הפרויקט ואישרה לעורכים לחרוג מהמידות ומהעלויות המתוכננות שכן היה זה פרויקט חשוב דיו על מנת להקדיש לו את מירב הזמן והמשאבים הדרושים לצורך השלמתו כראוי.
אומנם, לא מארי ולא ברדלי זכו לראות את פרי עמלם. מארי נפטר ב־1915 והיה אחראי לכל הערכים המתחילים באותיות A-D, H-K, O-P, T המהוות כמחצית המילון. ברדלי נפטר ב־1923 וסיים את הערכים המתחילים באותיות E-G, L-M, S-Sh, St, W-We. באותה עת קודמו שני סייעים נוספים לתפקיד עורכים בכירים העבודה המשיכה ללא בעיות מיוחדות. ויליאם קרייגי שהחל את עבודתו ב־1901 היה אחראי על הערכים שמתחילים באותיות N, Q-R, Si-Sq, U-V, Wo-Wy וב־1925 המשיך לעבוד מהעיר שיקגו שבה הוא קיבל פרופסורה. העורך הרביעי היה ס.ט. אוניונס שהחל את עבודתו במיזם ב-1914 וכיסה את הטווחים שנותרו: Su-Sz, Wh, Wo, X-Z.