stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב אדריאנופול (378)
רקע > הצבאות הגותים

יש לומר כי המידע על הצבאות הגותיים והגרמאניים בכלל והצבא הגותי שניצח את קרב אדריאנופול בפרט הוא מועט וההיסטוריונים המודרניים לא יכולים לצייר תמונה מהימנה של צבא זה. ברור כי הגותים היו למעשה קבוצת עמים בתנועה, חלק מנדידת עמים גדולה ששטפה את אירופה במאה הרביעית. מול הצבא הרומאי עמדו מספר קבוצות לוחמים מערב רב של שבטים גרמאניים. הם השתמשו בכל כלי נשק שהיה בידיהם. ככל הנראה הצבא הגותי באדריאנופול היה מורכב מערב-רב של עמים וקבוצות ולא היה דומה לצבאות גרמאניים שהרומאים פגשו לפני-כן. עיקר הכוח הגותי היו קלאן גותי הידוע לרומאים כטרווינגי (Thervingi) וקלאן גותי הידוע לרומאים כגראוטונגי (Greuthungi) אלהם הצטרפו אלאנים, אולי הונים, עריקים גותים מהצבא הרומאי, עבדים ושבויי מלחמה שנמלטו מהרומאים, וערב רב של פליטים.
אין מידע על מספרי הלוחמים בצבא הגותי, ידוע שהעריקים הגותיים מהצבא הרומאי הונהגו על ידי שני קצינים וייתכן שעובדה זו מצביעה על כך שמדובר בשתי יחידות שלחמו שגוף אחד במסגרת הצבא הרומאי ככל הנראה כ-1,000 לוחמים סה"כ חמושים ומאומנים היטב.
באופן סכימתי ניתו לומר כי הגותים הגיעו לשדה הקרב בשני צבאות נפרדים, שלחמו בנפרד ובתזמון שונה אחד מהשני. עובדה זו גרמה לכישלון המפקדים הרומאיים להעריך נכונה את גודל הכוח הגותי הנכון לקרב ובעקבות כך הביא להחלטה הפזיזה שלא להמתין לבוא התגבורת ולנסות להכריע את הקרב במהירות.
הכוח של הטרווינגי חצה את הדנובה באישור הרומאים בשנת 376 ונאלץ להשאיר את הציוד הצבאי מאחור או למסור אותו לידי הרומאים, לשדה הקרב באדריאנופול הגיעו הטרווינגי חמושים בכלי נשק רומאיים ממקורות שונים רובם נלקחו שלל בקרבות קודמים. היחידות הלוחמות של הגותים כללו לוחמים על גבי סוסים שתפקדו כפרשים ולוחמים חסרי סוסים שנלחמו כחיילים רגלים מבלי שתהייה הפרדה בין היחידות כנהוג בצבא הרומאי. ברוב המקרים הגותים העדיפו לחימה כחיילי רגלים בעיקר בעמדות הגנתיות, לוחמים בעלי סוס לחמו כפרשים בשטח פתוח, כאשר היה צורך בתנועה מהירה או בניצול יתרון טקטי בשדה הקרב כמו באדריאנופול.
ייתכן והגראוטונגי שחצו את הדנובה בשלב מאוחר יותר וללא פיקוח רומאי היו עיקר כוח הפרשים בקרב אדריאנופול, ידוע כי קלאן זה נדד מערבות אוקראינה ועימו הגיעו בני שבט האלאנים שהיו ידועים כפרשים מעולים ובתי-אב הוניים שגם הם היו ידועים כפרשים.
עדיות של היסטוריונים רומאיים מעידים כי היחידות הלוחמות של הגותים כללו מספר גדול של קשתים ולוחמים אחרים שהשתמשו בכידונים ונשקי הטלה אחרים שהופעלו בשלבים הראשונים של הקרב ומטווחים ארוכים ולאחר מכן החלו הלוחמים הרגליים במתקפה חזיתית על האויב כשהם משלבים את המגינים שלהם.
רקע > שדה הקרב

המיקום המדויק של שדה הקרב אינו ידוע. אזור הקרבות הוא בסמוך לעיר אדריאנפוליס הידועה כאדירנה (בטורקית Edirne; ביוונית Αδριανούπολη (אדריאנופולי); בבולגרית Одрин (אודרין)) שבתראקיה, והחל מהמאה העשרים בחלקה האירופי של טורקיה. היא שוכנת כ-250 ק"מ מערבית לאיסטנבול, בסמוך לגבולותיה של טורקיה עם יוון ובולגריה.
אזור זה והעיר אדריאנופול שבמרכזו היה זירה לעימותים לאורך ההיסטוריה, ההיסטוריון הצבאי הבריטי ג'ון קיגן מציין כי 15 קרבות גדולים נערכו בשטח גאוגרפי זה ומכנה אותו המקום שהיה מוקד למספר העימותים הגדול ביותר בעולם.
על פי קיגן העיר וסביבתה נמצאים באזור גאוגרפי אותו הוא מגדיר "גשר יבשתי" בין אסיה לאירופה אליו מתנקזים שלושה נהרות שהעמקים בהם הם זורמים מהווים דרכים טבעיות מהרי הבלקן: מקדוניה מהמערב, בולגריה מצפון מערב והים השחור מהצפון. מאזור אדריאנפוליס מתנקזים הנהרות אל הים דרך מישור המוביל אל העיר הגדולה במזרח - קונסטנטינופול והגשר בין אסיה לאירופה. שתי הערים הן שני קטבים אסטרטגיים ששולטים על התנועה מהים השחור לים התיכון ומדרום אירופה לאסיה הקטנה. ביצוריה של קונסטנטינופול מנו גישה של פולשים מהים וכוחות פולשים לאירופה ממזרח היו חייבים לרכז את מאמציהם באזור אדריאנופול, פולשים מהצפון היו חייבים להגיע לאדריאנופול לאורך החופים המערביים של הים השחור בגלל המחסום הטבעי של הרי הקרפטים, פולשים מאירופה שקונסטנטינופול הייתה מטרתם העיקרית היו חייבים לחצות את אזור אדריאנופול.
העיר אדריאנפוליס ואזור שדה הקרב שוכנים במרכז תרקיה של העת העתיקה בערבה מישורית. מדרום וממזרח נמתחים מישורים פוריים שהגותים פשטו עליהם בתקופה שלפני הקרב, מדרום מערב תחום המישור על ידי הרי רודופי. לרגלי ההרים זורם נהר המריצה ובסמוך אליו נמתחה דרך שהובילה אל העיר פיליפופוליס פלובדיב ולמערב אירופה. נהר הטונג'ה (Tundzha או Tonzos) מתחבר אל נהר המריצה בסמוך לעיר ומנקז מים ותנועה מרכס הרי הבלקן מצפון.
בין רכס הרי הבלקן ואדריאנופול המישורים תחומים ברכס הרי סטרנדזה (Strandzha בטורקית הרי ילדיז Yıldız) מחסום טבעי זה ניתן היה למעבר במאה הרביעית באמצעות שתי דרכים בלבד: דרך המובילה לאורך נהר הטונג'ה אל העיר ימבול ומשם לאדריאנופול ודרך מזרחית המובילה לקונסטנטינופול לאורך הדנובה. המישורים סביב רכסי ההרים מבותרים על ידי יובלים של נהר הטונג'ה וקפלי קרקע שחלקם יוצרים גבעות של ממש. אדריאנופוליס הם שטוחים וחסרי נקודות ציון מלבד קפלי קרקע שטוחים יחסית.
קרב אדריאנופול

למרות מספר מקורות רומאיים המתארים את הקרב, שחזורו במדויק והבנת שלביו השונים עד להתמוטטות הצבא הרומאי נשענת על ניחושים ופרשנות של המקורות ההיסטוריים.
בבוקר ה-9 באוגוסט יצא הצבא הרומאי במבנה אל הכוון בו אמור היה להיות הצבא הגותי - על פי הדיווחים של תצפיתנים רומאיים. האזור סביב העיר קשה לתנועה בגלל קפלי קרקע המרושתים בדרכי עפר. מזג האוויר לא הקל על המסע והצבא הרומאי נעשה בשיא הקיץ בחום גבוה ותחת שמש קופחת. לאחר צעידה של כ-13 ק"מ מאדריאנופול הגיעו יחידות החלוץ הרומאיות לעמדות מהן ניתן היה לראות את המחנה הגותי. מיקומו של האזור בו חנו שני הצבאות זה מול זה בטרם הקרב אינו ידוע, מחקר ראשון שניסה לפענח חידה זו פורסם בשנת 1903 והצביע על אזור מזרחית לאדריאנופול בסמוך לכפר טורקי בשם דמירהנלי (Demirhanli) מחקרים מודרניים יותר מצביעים על אזור מצפון לאידרנה בסמוך לכפר מורטקלי (muratcali) בו זורם נחל מקומי ומוגן על ידי קפלי קרקע גבוהים יחסית.
המחנה הגותי היה למעשה "מעגל" של עגלות ובהם נשים, ילדים, גברים לא-לוחמים (נכים וזקנים), עבדים, חיות בית ובהמות משא. התקבצות זאת כללה מספר אלפי עגלות שככל הנראה היו מסודרות בקבוצות על פי בתי-אב שהיו מפוזרות בצפיפות על פני שטח מצומצם יחסית. בעת הערכות הכוחות בשדה הקרב היו יחידות פרשים גותיות, בעיקר אלאנים וגראוטונגי, מחוץ למחנה, ככל הנראה במשימת חיפוש מזון ובמרחק מה משדה הקרב.
בשעות אחר הצהריים הגיע הצבא הרומאי לעמדות מול הצבא המחנה הגותי. חיל הפרשים של האגף הימני הרומאי התייצבו בעמדה שאיפשרה להם להגן על לגיונות חיל הרגלים שהסתדרו בשורות במרכז המערך הרומאי ואחרונים הגיעו יחידות הפרשים של האגף השמאלי.
בשלב זה, וככל הנראה על מנת לעכב את תחילת הקרב ולהבטיח את חזרתם של גדודי הפרשים האלאנים שלח פריטיגרן שליחים למחנה הרומאי בהצעה מחודשת למשא ומתן ובהצעה לסיים את העימות ללא קרב. הרומאים ניהלו משא ומתן שבשלב ראשון התעכב על נושאים טכניים הסיבה לנכונות הרומאית למצות לכאורה את ההצעה הגותית איננה ברורה אך האירועים בשדה הקרב יצאו מכלל שליטה ולחימה פרצה בטרם הבשיל הזמן לשני הצדדים.
קרב אדריאנופול > שלב ראשון

מסיבה לא ברורה תקפו יחידות פרשים רומאיות באגף הימני את הקו הגותי שעמד מולם. לא ברור אם ההתקפה כוונה למעגל העגלות הגותי או ליחידות גותיות פרשים גותיות שנעו בשטח שבין שני המחנות. הקרב שהחל ככל הנראה כהתכתשות בין יחידות "קלות" משך אליו את כל האגף הימני של הצבא הרומאי ותחילה הצליחו הפרשים הרומאיים לנצל את המומנטום וככל הנראה הגיעו על לקו מעגל העגלות הגותי. הקרב שינה את האופי לאחר שהגותים שלחו תגבורות להדוף את הרומאים, בשלב זה הופיעו גדודי פרשים אלאניים שחזרו ממשימת איסוף המזון ונכנסו מיידית לשדה הקרב. סדרת עימותים ותקיפות בין יחידות הפרשים, על פי אחת ההשערות יחידות הפרשים של אגף שמאל של הצבא הרומאי נכנסו גם הם לקרב מול הפרשים הגותיים, אך הפאניקה והנסיגה הבהולה של הפרשים מהאגף הימני מנעו מהמומנטום להשתנות ובסיכומו של דבר יחידות הפרשים הרומאיות נפוצו לכל עבר ואגף ימין של מבנה חיל הרגלים הרומאי שטרם הספיק להתגבש לכלל מערך מושלם, נחשף בצידו הפגיע ביותר להתקפה של הפרשים האלאניים. בשלב זה של הלחימה תקפו לוחמים גותיים מתוך מעגל העגלות את קווי המערך של לגיונות הרגלים הרומאיים שבמרכז השדה.
קרב אדריאנופול > שלב שני

חיל הרגלים הרומאי נותר לבדו בשדה הקרב מותקף מכל הכיוונים וללא אפשרות לתמרון, להתארגנות מחדש או נסיגה. ההיסטוריון הרומאי אמיאנוס מרקלינוס מתאר בציוריות את מהלך הקרב שהפך לחד-צדדי ועם התמוטטות המערך הרומאי לטבח ללא מעצור.
... כך עמדו החיילים הרגלים ללא הגנה והשורות היו כל כך צפופות שבקושי יכול היה חייל לשלוף את חרבו או למשוך את ידו לאחור. ענן אבק התנשא בעננים אל השמיים וקריאות-קרב מפחידות הידהדו. כתוצאה מכך לא ניתן היה לראות את מטר הקליעים של האויב במעופם ולא ניתן היה לחמוק מהם, כולם פגעו במטרה והביאו מוות בכל צד. הברברים זרמו בטורים ענקיים ורמסו בדרכם סוסים ורוכביהם, ובלחץ השורות לא היה מקום ואפשרות לנסיגה וההתקהלות המתגברת לא הותירה מקום למנוסה. החיילים שלנו השיבו מלחמה שערה, ספגו מכות-מוות אך הכו בתוקפים, ובשני הצדדים מכות גרזן פיצחו קסדות ושריון... לוחמים נפלו בשהי הצדדים, והמישורים התכסו בגופות המתים ששכבו על הארץ וצעקות הגוססים והפצועים הטילו פחד בלב השומעים בתוך המהומה המוחלטת, חייל הרגלים תשוש מעומס וסכנה לא הצליח לדבוק בתוכנית הקרב ובלחימה במבנה. רוב הכידונים נשברו תחת עומס ההתקפה, והם נלחמו בחרבות שלופות, מול אוייב צפיפות מערך האוייב אבדה התקווה להשאר בחיים ואבד כל סיכוי לנסיגה, ולא נותר להם אלא להתאמץ ולגבות מחיר יקר עבור חייהם. החיילים החליקו ונפלו על האדמה ספוגת הדם, הלחימה וההתנגדות חסרת הפשרות תחת לחץ האויב גרמה למות חיילים מידי חבריהם. לבסוף שדה הקרב נצבע בדם כהה ולכל מקום שהעין הביטה נראו ערימות של מתים... המערך קרס תחת הלחץ העצום של הברברים ולבסוף מי שיכול היה לברוח נשא את רגליו והחיילים ברחו בתוהו ובוהו
החיילים הרומאיים המעטים שהצליחו להימלט מהטבח ניסו להתרחק משדה הקרב, ככל הנראה מספר יחידות עילית המשיכו להילחם גם לאחר התפוררות המבנה של הצבא. ככל הידוע ואלנס הופל מסוסו ננטש על ידי שומרי ראשו והצליח לחבור ליחידת פרשים שעוד הצליחה לשמור על משמעת ולתפקד כגוף לוחם. ניסיון לקרוא ליחידות הרזרבה או לבנות מחדש את המערך הלוחם נסתיימו באפס מאחר שכל היחידות שנותרו מחוץ לשטח ההריגה נפוצו לכל עבר.
קיימות שתי גרסאות לגבי מותו של ולנס שגופתו לא נמצאה ולמעשה לא ידוע מה עלה בגורלו. על פי גרסה אחת ולנס ננטש לחלוטין על ידי חייליו נפגע מחץ, מת, נקבר תחת גופות של חיילים שנהרגו אחריו וככה נעלם.
על פי גרסה אחרת ואלנס אכן נפצע מפגיעת חץ ונלקח משדה הקרב על ידי שומרי ראשו שנותרו לצידו או סריסים מחצר הקיסר הוא הובא לבית חווה סמוך לשדה הקרב על מנת לקבל טיפול. יחידת פרשים גותיים שעברה במקום במרדף אחרי רומאים שנמלטו משדה הקרב תקפה את משמר הקיסר ומשלא הצליחו לפרוץ לבית הם העלו אותו באש על השוהים בו ובהם הקיסר. לפי סיפור זה אדם אחד הצליח להימלט מהלהבות, נתפס על ידי הגותים ומאוחר יותר סיפר על גורלו ומותו של ואלנס.
לקריאה נוספת

Adrian Coombs-Hoar. Eagles in the Dust: The Roman Defeat at Adrianopolis AD 378. Pen and Sword (2015) ISBN 1781590885
Alessandro Barbero. The Day of the Barbarians: The Battle That Led to the Fall of the Roman Empire. Walker & Company; (2008) ISBN 0802716717
Christopher Kelly. The End of Empire: Attila the Hun & the Fall of Rome. W. W. Norton & Company; ( 2010) ISBN 0393338495
Simon MacDowall. Adrianople AD 378: The Goths crush Rome's legions (Campaign). Osprey Publishing (2001) ISBN 9781841761473
Ammianus Marcellinus. The Roman History of Ammianus Marcellinus. BookRix, (2014) ISBN 3736813732
שאגן אדום בוליביאני

| שאגן אדום בוליביאני |
| --- | --- |
 שאגן אדום בוליביאני בפארק מוגן על ידי אינטי וארה יאסי
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופי עכביש
סוג:: שאגן
מין:: שאגן אדום בוליביאני
שם מדעי
 Alouatta sara ‏אליוט, 1910
תחום תפוצה


שאגן אדום בוליביאני (שם מדעי: Alouatta sara) הוא מין קוף רחב-אף דרום אמריקאי בסוג שאגן. הוא מצוי בבוליביה ומסווג כמין נפרד מאז 1985 (הופרד משאגן אדום ונצואלי).
אורכם של הזכרים נע בין 50–56 סנטימטרים, ושל הנקבות – בין 46–49 סנטימטרים. משקלם של הזכרים הוא 5.4–9 קילוגרם. הם ניזונים בעיקר מעלים, אך אוכלים גם אגוזים, פירות ופרחים.
התנהגות

הוא חי בקבוצות של 1–3 זכרים ו-2–7 נקבות. מפעם לפעם הזכרים הצעירים מנסים להשיג שליטה על הקבוצה. הם מתעוררים מוקדם בבוקר ומתחילים בשאגות שניתן לשמוע במרחק של 3.5 קילומטרים. מטרת השאגות לסמן את השטח שבשליטת הקבוצה. שאגות נוספות מתבצעות בערב. כמו כן הם שואגים במהלך הגשם.
האויב של הקוף הוא היגואר. כאשר הוא נמצא בסביבה הקופים עולים לצמרות העצים וזורקים משם זרדים וענפי עצים.
רבייה

ישנה תחרות מינית אכזרית בין הזכרים בשל יחס לא מאוזן בין זכרים לנקבות. הנקבות מושכות את הזכרים על ידי הזזת הלשון כדי להזדווג. אם הזכר אינו מגיב, הנקבה עוברת לזכר אחר. תקופת ההיריון הממוצעת היא 190 יום. העולל יישאר עם אמו בין 18 ל-24 חודשים. כאשר זכר צעיר או פולש הורג את המנהיג ואת כל צאצאיו, וכך הורג כל מתחרה אפשרי.
הערות שוליים

↑  שאגן אדום בוליביאני באתר הרשימה האדומה של IUCN
שביתת פקחי הטיסה בארצות הברית

שביתת פקחי הטיסה בארצות הברית ב-3 באוגוסט 1981 נחשבת לאחד הרגעים המכריעים בתקופת נשיאותו של רונלד רייגן ולאחת ההתרחשויות החשובות ביותר בתולדות יחסי העבודה בארצות הברית. הפקחים, שאוגדו בארגון פקחי הטיסה המקצועיים (PATCO), הכריזו על שביתה בדרישה להעלאת שכרם, לאפשרות לפרישה מוקדמת ולשבוע עבודה מקוצר בן 32 שעות. שביתתם שיתקה את התעופה בארצות הברית, והייתה מנוגדת לחוק שאסר שביתות של איגודי עובדים בארגונים ממשלתיים.
נשיא ארצות הברית רונלד רייגן במסיבת עיתונאים בה הציב אולטימטום לפקחי הטיסה, אוגוסט 1981
הנשיא רייגן טען כי השביתה מסכנת את הביטחון הלאומי, דרש מהשובתים לשוב לעמדותיהם, ואיים כי אם לא יעשו כן בתוך 48 שעות, יסולקו מתפקידם.
האיגוד, בראשות נשיאו רוברט פולי, סירב, והנשיא רייגן מימש את איומו: רובם הגדול של פקחי הטיסה בארצות הברית שסירבו לשוב לתפקידם, למעלה מ-11 אלף במספר, פוטרו מתפקידם. לאחר מכן התאפשרה הפעלת התעופה בארצות הברית, גם אם בנפח מופחת, על ידי גיוס פקחים מהצבא, פקחים שלא היו בתפקיד, ופקחים שהועברו זמנית ממגדלי פיקוח פרטיים. רייגן החליף את השובתים בפקחים צעירים ובכך נטל סיכון גדול, שכן חוסר ניסיונם של אלו עלול היה להוליד אסון. פקחי הטיסה של קנדה גילו באותה תקופה סולידריות עם השובתים האמריקניים וסירבו לפקח על טיסות מארצות הברית.
הנשיא רייגן אף הפעיל את סעיף החוק שקבע שהשובתים לא יוכלו לשוב עוד לתפקיד ממשלתי. מאוחר יותר הגמיש עמדתו ואיפשר להם לשוב לתפקידים ממשלתיים, אך לא לתפקיד של פקח טיסה. רק בתקופת הנשיא ביל קלינטון, 12 שנה מאוחר יותר, התאפשר ל-800 מהמפוטרים לשוב לתפקידם.
ארגון פקחי הטיסה, שבתחילה קיים יחסים טובים עם רייגן ותמך בבחירתו לנשיאות, פורק אחרי השביתה בידי הממשלה, ונקנס ב-150 מיליוני דולרים שהביאו אותו לפשיטת רגל.
בעשורים שלאחר שבירת השביתה בידי הנשיא רייגן ירדה באופן דרמטי מידת השימוש בשביתה ככלי בסכסוכי עבודה בארצות הברית.
הפרשן הכלכלי נחמיה שטרסלר כתב על האירוע, מנקודת מבט היסטורית: "מאותו רגע הכל התייחסו אליו ברצינות. לא עוד שחקן מהוליווד, אלא מנהיג. פרשנים שניתחו לימים את צעדו זה אמרו, שזה היה גם הצעד הכי משמעותי מבחינת מדיניות החוץ. כי מאותו רגע החלה גם ברית המועצות (ממלכת הרשע) להתייחס אליו ברצינות".
הערות שוליים

↑  בלשונו הציורית אמר רייגן: 
It is for this reason that I must tell those who fail to report for duty this morning they are in violation of the law, and if they do not report for work within 48 hours, they have forfeited their jobs and will be terminated.
↑  נחמיה שטרסלר, כן להורדת מסים, באתר הארץ, 21 באפריל 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317762905171  LCCN: n82226522  VIAF: 125352128   WorldCat (עם VIAF): 125352128
רלף קליין

נבחרת ישראל (1960). רלף קליין, ראשון משמאל בשורה הקדמית.
רלף קליין, 10 במרץ 1980
רלף (יעקב) קליין (29 ביוני 1931 – 7 באוגוסט 2008) היה כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי. חתן פרס ישראל לספורט ותרבות הגוף לשנת תשס"ו (2006). לזכות קליין זכייה ראשונה של קבוצה ישראלית כמאמן בגביע אירופה לאלופות בכדורסל עם מכבי תל אביב וזכייה במדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל עם נבחרת ישראל. הוא נחשב לאחד מגדולי מאמני הכדורסל בישראל ובאירופה בכל הזמנים ולבעל השפעה רבה על הענף.
ביוגרפיה

קליין נולד בברלין, בירת גרמניה, בשנת 1931 לרודולף ואליזבת קליין. המשפחה היגרה לגרמניה מהונגריה והצליחה בעסקי רהיטים אומנותיים. עקב רדיפת היהודים שבה המשפחה בשנת 1937 לבודפשט עוד לפני מלחמת העולם השנייה. אביו נרצח באושוויץ. רלף ומשפחתו (אמו, אחיו ואחותו) שרדו את השואה, בעיקר הודות לחסיד אומות העולם ראול ולנברג.
לאחר המלחמה בגיל 16 החל לעסוק בספורט, תחילה בכדורגל ולאחר מכן עבר לכדורסל ואף שיחק בקבוצת כדורסל בליגה הלאומית של הונגריה.
קליין עלה ארצה עם אמו בשנת 1951. לאחר שירות בצה"ל בחיל הים החל לשחק במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. היה שותף בסגל נבחרת ישראל שהשתתפה במשחקים האולימפיים בפעם היחידה בתולדות הכדורסל בישראל, באולימפיאדת הלסינקי 1952 וב-1953 בהשתתפותה ההיסטורית של הנבחרת באליפות אירופה בכדורסל במוסקבה.
מאחר שבאותה תקופה הכדורסל הישראלי היה עדיין חובבני, קליין התפרנס כשוטף מכוניות במכבי האש בתל אביב.
בשנת 1964 הפך למאמן. ב-3 בינואר 1965 נבחר כעוזר מאמן נבחרת ישראל בכדורסל. הוא אימן בקבוצות הפועל גן שמואל, הפועל חיפה, הפועל ירושלים, הפועל תל אביב והפועל חולון. ב-1970 החל לאמן את מכבי תל אביב וזכה עימה בשנת 1977 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל. במהלך משחק הגמר נגד מובילג'ירג'י וארזה נשא קליין את נאום הציונות המפורסם. כמאמן נבחרת ישראל הגיע בשנת 1979 לגמר אליפות אירופה והוביל את נבחרת ישראל לזכייה במדליית כסף לאחר הפסד לברית המועצות בגמר. מתחילת שנות ה-80 היה מאמן קבוצת סאטורן קלן הגרמנית, ושל נבחרת גרמניה המערבית בכדורסל, מהלך שעורר סערה בישראל בעקבות היותו של קליין ניצול השואה.
ביוגרפיה > תארים ופרסים

כשחקן זכה בשש אליפויות ושישה גביעים עם מכבי תל אביב.
כמאמן זכה בגביע אירופה לאלופות בכדורסל פעם אחת וסיים במקום השני פעמיים, זכה בעשרות אליפויות וגביעי מדינה עם מכבי תל אביב ובגביע המדינה עם הפועל תל אביב.
בשנת 1979 כמאמן הוביל את נבחרת ישראל לזכייה במדליית כסף, באליפות אירופה בכדורסל.
רגע השיא של רלף קליין היה ניצחונה של קבוצתו, מכבי תל אביב על קבוצת צסק"א מוסקבה בוירטון בבלגיה. הקבוצה, שנמנעה לשחק בישראל (וקיבלה מהוועדה המארגנת של גביע אירופה לקבוצות הפסד טכני), אירחה את מכבי באולם זר. לפני המשחק עודד המאמן רלף קליין את שחקניו בין היתר בעובדה שמכבי תל אביב הפכה להיות קבוצה ייצוגית שלא רק עיני אוהדי המועדון נשואות אליה אלא כל המדינה. הוא גם דיבר על החשיבות הסמלית במשחק שחורג מתחרות כדורסל, וכי זהו "קרב דוד וגלית" וכי יש לתת מענה ל"דב הרוסי" המחרים את ישראל. כל אלה עזרו ואכן מכבי ניצחה, מה שהוליד חגיגות-ניצחון בישראל.
בשנת 2004, נבחר קליין להשיא משואה לציון יום העצמאות ביחד עם מיקי ברקוביץ'.
בשנת ה'תשס"ו (2006) זכה קליין בפרס ישראל לספורט.
בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל קליין אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
ב-25 במאי 2008 ארגן ארגון אוהדי מכבי, אולטראס מכבי 96, ערב הוקרה והערכה לכבודו של רלף קליין, בו נכחו ראשי הספורט הישראלי, כוכבי עבר בכדורסל העולמי ושחקני מכבי תל אביב בעבר ובהווה. בערב זה קיבל רלף מהאוהדים העתק של גביע אירופה מ-1977.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

קליין לקה בסרטן המעי הגס, והיה על סף המוות, אך לאחר שמצב בריאותו השתפר הוא המשיך באימון קבוצת הכדורסל אליצור אלקנה, אותה העלה מליגה ב' לליגה א' בשנת 2007. הוא אימן אותה בשנים 2006–2008. כמו כן אימן בהתנדבות את קבוצת הבנות של בית ספר "הדסים".
רלף קליין נפטר ב-7 באוגוסט 2008 והוא בן 77 שנים. הוא נקבר בבית העלמין באבן יהודה.
על שמו של קליין קרוי רחוב ב"קריית יהלום" בעיר נתניה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

קליין נישא לרות (לבית אילון) ולזוג נולדו שלושה ילדים: רינת, גילאת וערן. בתו גילאת צ'רקסקי היא אמנית, חוזרת בתשובה חסידת חב"ד, המתגוררת עם בעלה וארבעת ילדיה בקריית מלאכי. בתו השנייה היא רינת קליין-מרון, מפיקה. נכדתו היא השחקנית רוני מרון-קליין.
הנצחה

מספר קבוצות כדורסל נקראו על שמו של קליין לאחר מותו. קבוצת הכדורסל אליצור אלקנה, אותה אימן בערוב ימיו, נקראה על שמו "אליצור רלף קליין אלקנה" ואף כתבה ספר תורה על שמו של קליין. קבוצת הוותיקים של מכבי תל אביב בכדורסל נקראת מאז מותו "מכבי רלף קליין תל אביב".
ב-2010 החלו צילומי הסרט "פלייאוף", של הבמאי ערן ריקליס, המבוסס על סיפור חייו של קליין, והסרט יצא לאקרנים ב-2011. את הדמות הראשית "מקס סטולר", המבוססת על קליין, גילם דני יוסטון.
במועצה המקומית אבן יהודה בה התגורר קליין נחנך אולם ספורט על שמו בשנת 2009. בפברואר 2014 החליטה עיריית יבנה לקרוא להיכל הספורט העירוני החדש בשכונת נאות-רבין על-שמו של קליין. בספטמבר 2016 נחנך היכל הספורט רלף קליין ונערך משחק ראווה לזכרו בין קבוצת הוותיקים של מכבי תל אביב שקרויה על שמו לבין אליצור יבנה. רחוב על שמו קרוי ב"קריית-יהלום" בנתניה.
לקריאה נוספת

מישל טיר, רלף קליין - המאמן, אלפא, 1999
עפר שלח, האיש שאינו מאמין; בתוך: ספורט 5 – הספר, עורך: ירון טלפז, עמ' 162–163, טבע הדברים, 2002
שארל דבאס

שארל דבאס (בערבית: شارل دباس; 1884–1935), היה נשיא לבנון הראשון בתקופת המנדט הצרפתי. בניגוד למרבית הנשיאים שבאו אחריו, דבאס היה יווני-אורתודוקסי ולא מרוני.
דבאס מונה לנשיא פעמיים על ידי הנציב הצרפתי, בעיקר על רקע היותו נשוי לצרפתייה. לפני שנכנס לזירה הפוליטית היה עורך עיתון בצרפתית שיצא לאור בלבנון. לאורך כהונתו כנשיא סירב דבאס להשתמש במכונית השרד שלו אלא לנסיעות רשמיות, וראה במשרה את פסגת הקריירה שלו. גם כששכב על ערש דווי בפריז ב-1935, עדיין קיווה לשוב ללבנון ולתפוס בשנית את כס הנשיאות.
שאנדור מזאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בפברואר 1884 נאדאודבר, הונגריה 
 פטירה:  5 בפברואר 1968 (בגיל 83) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 מדינה:  הונגריה, ארגנטינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 
שאנדור מזאי (בהונגרית: Mezey Sándor; נאדאודבר, 14 בפברואר 1884 – בואנוס איירס, 5 בפברואר 1968) היה עורך דין, סופר, משורר, פובליציסט יהודי-הונגרי. מזאי היה חלק מצוות המהדורה ההונגרית של התרגום והכתיבה של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים (הונגריה 1906).
ביוגרפיה

שאנדור מזאי נולד במשפחה יהודית כבנם של אדה מזאי ושל לאורה מזאי. הוא למד משפטים באוניברסיטת בודפשט, ולאחר עמידה בבחינות הלישכה קיבל רישיון לעריכת דין. משנת 1909 עסק בעריכת דין בבודפשט. הוא פרסם את כרך שיריו הראשון בשנת 1903 תחת הכותרת "שירים". לאחר מכן יצאו שני כרכי שירה נוספים שלו בשם "שריפות" ו"לוהנגרין". שיריו, שהיו וידוייו חמים של אידיאליסט אצילי, מאופיינים לעיתים בשפה צבעונית ובמוזיקליות חזקה. מזאי כתב הרבה שירים בנושאי יהדות ויהודים. ככותב גם פרוזה משך תשומת לב בסיפוריו הקצרים והמעניינים שפורסמו בעיתוני הקהילה היהודית של פשט ושלחמו נגד הריאקציה הפוליטית והתרבותית שאיימה על יהדות הונגריה. הוא ניסה את כוחו גם בכתיבת דרמה ("סנט ג'נובה", וטרגדיה על בטהובן בשם "סונטת קרן ירח"). כעמיתו לעבודה של דודו, פרנץ מזאי, הוא השתתף בחיי הקהילה היהודית וזכה להצטיינות סביב פיתוחם של כמה מוסדות רווחה יהודיים. הוא הצליח לשרוד את השואה ובשנת 1948 היגר והתגורר בארגנטינה. משנת 1951 היה הבעלים של "משרד המידע ההונגרי", היה העורך של אנואריו מולנר (Anuario Molnar) והיה ראש מדור המוזיקה של "העיתון ההונגרי של ארגנטינה" (Argentínai Magyar Újság) ושל ו"העיתון ההונגרי של דרום אמריקה" (Délamerikai Magyar Újság).
לקריאה נוספת

Bodorik Sándor: Mezőtúri életrajzi lexikon. Mezőtúr város pantheonja a kezdetektől máig. Mezőtúr, S-print Reklámiroda, 1999.
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái. Bp., Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete, 1939-2002. 7. kötettől sajtó alá rend. Viczián János.
Hungarians in America. Edited by Szy, Tibor. New York City, Hungarian University Association, Inc, 1963.
Kortárs magyar írók 1945-1997. Bibliográfia és fotótár. Szerk. F. Almási Éva. Bp., Enciklopédia Kiadó, 1997, 2000.
Nagy Csaba: A magyar emigráns irodalom lexikona. [Részben 2. jav. és bőv. kiad. + Álnévlexikon] Bp., Argumentum Kiadó-Petőfi Irodalmi Múzeum és Kortárs Irodalmi Központ, 2000.
Mérő Ferenc: Emigrációs magyar irodalom lexikona. Köln-Detroit-Wien, Amerikai Magyar Kiadó, [1966].
Magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Benedek Marcell. Bp., Akadémiai Kiadó, 1963-1965.
Borbándi Gyula: Nyugati magyar irodalmi lexikon és bibliográfia. Bp., Hitel, 1992.
Palatinus József: A szabadkőművesség bűnei. 4. kiad. Bp., 1938-1939. Budai-Bernwaliner József ny.
Amerikai magyarok arcképcsarnoka. Főszerk. Tanka László. Szerk. Balás Róbert. Bp., Médiamix Kiadó. 2003.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Új magyar irodalmi lexikon. Főszerk. Péter László. Bp., Akadémiai Kiadó, 1994.
Bölöny József: Magyarország kormányai. Az 1987-1992 közötti időszakot feldolg. és sajtó alá rend. Hubai László. 4. bőv., jav. kiad. Bp., Akadémiai Kiadó, 1992.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a nádudvari izraelita hitközség születési akv. 3/1884. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007596910205171  GND: 1198176881  LCCN: no2015109273  VIAF: 121384369   WorldCat (עם VIAF): 121384369
שביתת סטודנטים

שביתת סטודנטים מתבטאת בהיעדרות מאורגנת של סטודנטים מלימודיהם, כדרך של מאבק ומחאה. אין זו שביתה במשמעות המקובלת של מושג זה, המתייחסת לשיבוש עבודה במסגרת סכסוך בין עובדים למעבידים.
עילה נפוצה לשביתת סטודנטים היא גובהו של שכר הלימוד. עילות אחרות הקשורות בלימודים הן תנאי הלימוד, מאבק על יחס הממשלה למוסדות להשכלה גבוהה וכדומה. שביתת סטודנטים עלולה לפרוץ גם בהקשר שאינו קשור ללימודים, אלא כדרך להבעת מחאה פוליטית או חברתית.
להבדיל משביתה הנערכת במסגרת יחסי העבודה, שנפגעים ממנה המעביד וציבור המשתמשים בשירותיו, הנפגעים הישירים משביתת סטודנטים הם הסטודנטים עצמם, הבטלים מלימודים. בנסיבות אלה, הלחץ העיקרי הגלום בשביתת סטודנטים הוא לחץ מוסרי. לעיתים יוצאים הסטודנטים השובתים להפגנות ונוקטים צעדי מחאה נוספים, להגברת הלחץ שהם מפעילים.
שביתת סטודנטים שזכתה לפרסום עולמי היא זו שהתקיימה בצרפת במאי 1968.