stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה טומרקין

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1875 דוברובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 באוגוסט 1951 (בגיל 76) Muri bei Bern, שווייץ 
 שם לידה:  Хана-Эстер Палтиэловна Тумаркина 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברן 
 מוסדות:  אוניברסיטת ברן 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פרופסורית, סופרג'יסטית, פסיכולוגית, פילוסופית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, שווייץ 
 
אנה-אסתר פבלובנה טומרקין (ברוסית: Анна Павловна Тумаркина; ‏16 בפברואר 1875 – 7 באוגוסט 1951) הייתה חוקרת פילוסופיה ופסיכולוגיה יהודייה-רוסייה, שפעלה בשווייץ.
נולדה בעיירה דוברובנה שבבלארוס, לסופיה ולפלטיאל, שהיה סוחר. למדה בבית ספר למורות בקישינב. בהמשך למדה פילוסופיה באוניברסיטת ברלין בהנחיית החוקר וילהלם דילתיי. מ-1892 התגוררה בברן שבשווייץ, וב-1895 קיבלה תואר דוקטור על עבודתה בנושא ניתוח השוואתי בין הפילוסופיות של יוהאן גוטפריד הרדר ועמנואל קאנט. במחקריה וספריה עסקה בהיסטוריה של הפילוסופיה, בפסיכולוגיה כמדע, בשיטות מחקר ועוד.
ב-1898 הייתה האישה הראשונה שקיבלה תואר פרופסור באוניברסיטת ברן. ב-1906 קיבלה תואר פרופסור לשם כבוד, וב-1909 קיבלה דרגת פרופסור חבר. היא הייתה האישה הראשונה באירופה שהייתה חברה בסנאט של האוניברסיטה ושיכלה להנחות ולבחון דוקטורנטים ופוסט-דוקטורנטים. עד פרישתה ב-1943 לימדה באוניברסיטה בתחום ההיסטוריה של הפילוסופיה.
הייתה פעילה בתנועה הפמיניסטית בשווייץ. ב-1921 קיבלה אזרחות שווייצרית.
בשנת 2000 נקרא על שמה רחוב סמוך לבניין הראשי של אוניברסיטת ברן.
ספריה

Herder und Kant. Siebert, Bern 1896
Spinoza. Acht Vorlesungen gehalten an der Universität Bern. Quelle & Meyer, Leipzig 1908
Die romantische Weltanschauung. Haupt, Bern 1920
Prolegomena zu einer wissenschaftlichen Psychologie. Meiner, Leipzig 1923
Die Methoden der psychologischen Forschung. Teubner, Leipzig 1929
Der Ästhetiker Johann Georg Sulzer. Huber, Frauenfeld 1933
Wesen und Werden der schweizerischen Philosophie. Huber, Frauenfeld 1948
הערות שוליים

↑  Early Women at the University of Bern, עמוד 5 (1898)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529034305171  PLWABN: 9810550355905606  BnF: cb103362218 (data)  CiNii: DA14234702  GND: 11743843X  HDS: 009401  ISNI: 0000 0001 1581 4072  LCCN: n2018002073  NTA: 074156160  RERO: 02-A003914597  SUDOC: 191462039  VIAF: 161163635   WorldCat (עם VIAF): 161163635
קאצורה טרו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
קאצורה טרו (ביפנית: 桂 太郎;‏ 4 בינואר 1848 - 10 באוקטובר 1913) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי, פוליטיקאי וראש ממשלת יפן שלוש פעמים.
ראשית חייו

קאצורה נולד למשפחת סמוראיים בעיר האגי, שבהאן צ'ושו. כנער, הצטרף קאצורה לתנועה שקראה להדחת שוגונות טוקוגאווה, ואף השתתף בספר קרבות מרכזיים במלחמת בושין שהובילה לרסטורציית מייג'י.
קריירה צבאית

בצעירותו נשלח קאצורה על ידי ממשלת יפן לגרמניה, שם למד אסטרטגיה צבאית, ושימש נספח צבאי בשגרירות היפנית במדינה בשנים 1875-1878, ופעם נוספת בשנים 1884-1885. עם שובו ליפן קודם קאצורה לדרגת מייג'ור-גנרל, ושירת במספר תפקידים בצבא הקיסרי, עד שהתמנה לסגן שר המלחמה של יפן ב-1886.
במלחמת סין–יפן הראשונה פיקד קאצורה על הדיוויזיה השלישית של צבא יפן, תחת המנטור שלו, פילדמרשל יאמגאטה אריטומו. במהלך המלחמה צעדה הדיוויזיה שלו בשיאו של החורף הקשה במנצ'וריה, וכבשה את עיר הנמל ניוז'ואנג.
לאחר המלחמה קיבל קאצורה את תואר הקזוקו "שישאקו" (מקביל לויקונט) ושימש מושל טאיוואן במשך ארבעה חודשים ב-1896. לאחר מכן שב ליפן וכיהן כשר המלחמה מ-1898 עד 1901.
ראש ממשלה

טרו היה ראש ממשלת יפן ה-11, ה-13 וה-15, והוא ראש הממשלה היפני שכיהן במשך הזמן הארוך ביותר.
ראש ממשלה > כהונה ראשונה

קאצורה התמנה לראשות הממשלה לראשונה ב-2 ביוני 1901, והחזיק במשרה במשך ארבע שנים וחצי, עד ה-7 בינואר 1906. במהלך ארבע שנותיו עלתה קרנה של יפן במזרח אסיה, והיא החלה לאמץ את האימפריאליזם. מבחינת יחסי חוץ, בכוהנתו הראשונה חתם קאצורה על הברית האנגלו-יפנית ב-1902, והשיג ניצחון על האימפריה הרוסית במלחמת רוסיה–יפן ב-1905. עוד במהלך כהונתו, חתם קאצורה על הסכם טאפט-קאצורה, שהסדיר את ריבונותה של יפן בקוריאה מצד ארצות הברית. בכהונתו הראשונה התקבל קאצורה למסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש בדרגת אביר מפואר, תחת מלך בריטניה אדוארד השביעי, וקיבל תואר מרקיז מהקיסר מוצוהיטו.
מבחינת מדיניות פנים, נחשב קאצורה לפוליטיקאי שמרן שהרחיק עצמו מהדיאט של יפן וממפלגות, מפני שלפי השקפתו הפוליטית, הוא היה אחראי אך ורק בפני הקיסר. יריבו הגדול, איתו נאבק על השליטה בממשלה, היה סיונג'י קינמוצ'י, מנהיג מפלגת ריקן סייוקאי (立憲政友会, "ידידי הממשלה החוקתית").
קאצורה נאלץ להתפטר בינואר 1906, בעקבות ירידה בפופולריות שלו, שנגרמה כתוצאה מהחתימה על הסכם פורטסמות', והוא נאלץ להעביר את ראשות הממשלה לסיונג'י. עם זאת, התפטרותו הייתה חלק מעסקה בה תיווך הארה טקאשי, לפיה ישלטו הארה וסיונג'י לסירוגין.
קאצורה קיבל את עיטור מסדר החרצית מהקיסר מוצוהיטו ב-1 באפריל 1906.
ראש ממשלה > כהונה שנייה

קאצורה כיהן פעם נוספת בראשות הממשלה מ-14 ביולי 1908 עד 30 באוגוסט 1911. כהונתו השנייה נודעה בעיקר בזכות אמנת יפן-קוריאה מ-1910, שהחל למעשה את תקופת הכיבוש היפני בקוריאה. הוא גם קידם את חוק המפעלים ב-1911, שהיה החוק הראשון ביפן שהגן על הפועלים.
במהלך כהונתו השנייה איבד קאצורה את אהדת הציבור, שהחל לגלות התנגדות לשליטת האליטה בפוליטיקה היפנית. קאצורה התפטר מתפקידו, קיבל את התואר קוֹשָקוּ (公爵, נסיך), והפך לגנרו ולשומר חותם יפן וחותם הקיסר.
ראש ממשלה > כהונה שלישית

קאצורה התמנה לראש ממשלה בפעם השלישית לזמן קצר, בין 21 בדצמבר 1912 וה-20 בפברואר 1913. המינוי נתקל בהתנגדות עזה מצד הציבור, וגרם למשבר הפוליטי של טאישו, מכיוון שהיפנים חשדו שבכוונתו, ובכוונת מספר פוליטיקאים נוספים, לבטל את החוקה. אולם, בעקבות הצעת אי אמון (לראשונה ביפן), ואובדן תמיכה פוליטית, נאלץ קאצורה להתפטר בפברואר 1913, ואת מקומו תפס ימאמוטו גונבאה.
מותו

קאצורה נפטר כתוצאה מסרטן הקיבה ב-10 באוקטובר 1913, בגיל 65, ונקבר במקדש שואין בטוקיו.
עיטורים

מסדר האוצר הקדוש בדרגה ראשונה, 20 באוגוסט 1895.
מסדר דיית הזהב בדרגה שלישית.
מסדר החרצית, 1 באפריל 1906.
מסדר פרחי הפאולוניה, 10 באוקטובר 1913.
אביר במסדר האמבט
לקריאה נוספת

Lone, Stewart. Army, Empire and Politics in Meiji Japan: The Three Careers of General Katsura Tarō. Palgrave Macmillan, 2000. ISBN 9780312232894.
הלווייתו של קאצורה יוצאת מביתו
לאסלו מוהולי-נאג'

| --- | --- |

לאסלו מוהולי-נאג', צילום משנת 1938
 לידה:  20 ביולי 1895 בצ'בורשוד, הונגריה 
 פטירה:  24 בנובמבר 1946 (בגיל 51) שיקגו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרייסלנד 
 שם במה:  Nagy, Ladislaus Moholy- 
 שם לידה:  Weisz László 
 סוגה מועדפת:  אמנות מופשטת 
 מדינה:  ארצות הברית, הונגריה, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 בן או בת זוג:  סיביל מוהולי-נאג' (1932–1946)  לוציה מוהולי (1921–1929) 
 צאצאים:  הטולה מוהולי-נאג' 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
לאסלו מוהולי-נאג' (במקור וייס, בהונגרית: Moholy-Nagy László; ‏20 ביולי 1895 – 24 בנובמבר 1946) היה אוֹמָן רב-תחומי (צייר, פסל, צלם, מעצב ועוד) יהודי-הונגרי מומר שפעל בגרמניה. בשנים 1922–1928 לימד בבית הספר באוהאוס בוויימאר ובדסאו. אבי תנועת "הראייה החדשה" בצילום.
קורות חיים > שנים ראשונות

נולד בשם לאסלו וייס בכפר באצ'בורשוד (Bácsborsód) בדרום הונגריה והתחנך בעיר סגד, בן-דודו היה המנצח גאורג שולטי. אביו נטש את המשפחה בעודו ילד ואם המשפחה נעזרה בעורך דין נוצרי בשם נאג', שנטל על עצמו לסייע לה. את שם משפחתו החדש הרכיב מצירוף שמו של נאג' והעיר ההונגרית מוהול (Mohol; כיום בסרביה), בה היה למשפחה בית בו בילה חלק מילדותו. ב-1914 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת בודפשט עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, נפצע, החלים וחזר להילחם. בשנת 1918 התנצר לקלוויניזם והיה מעורב בהפיכה הקומוניסטית קצרת הימים. ב-1919 (הרפובליקה הסובייטית ההונגרית) החליט שלא לעסוק בדבר פרט לאמנות. בנובמבר עבר לווינה ובראשית 1920 הגיע לברלין.
יצירתו באותה תקופה הושפעה במיוחד מתנועת דאדא, אמנות קינטית ויצירות רדי מייד בציור, פיסול, צילום ושילוב סגנונות. את עולם הצילום הכיר בזכות אשתו הראשונה, לוצ'יה מוהולי. ב-1922 הציג את תערוכות היחיד הראשונה שלו בגלריה "Der Sturm" בברלין. מנהל בית הספר באוהאוס, ולטר גרופיוס, ביקר בתערוכה, התרשם והציע לנאג' לעבור ללמד בבית הספר.
קורות חיים > שנות באוהאוס

בעקבות אווירת בית הספר, הרחיב נאג' את תחומי התעניינותו לשטחי העיצוב כולל טיפוגרפיה, עיצוב תעשייתי, הדפסים ושילובי עיצוב ואמנות. תחום עניין מרכזי שלו היה האור, הן בהשתקפויותיו (כגון השתקפויות האור מיצירתו "פסל ניקל") והן בצילום (ריבוי חשיפה לאור, משחקים באורך זמן החשיפה של האובייקט וכדומה). בין היתר יצר "צילומים ללא מצלמה" באמצעות הנחת חפצים על גבי נייר רגיש לאור ויצר בכך פוטוגרמות. גורם מניע לגיוון ביצירתו היה העוני ששרר ברפובליקת ויימאר בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20, בשלו לא ניתן היה להשיג חומרי גלם סטנדרטיים כסרטי צילום. בין היתר יצר נאג' קולאז'ים תוך שימוש בשטרי כסף שהפכו לחסרי-ערך עקב האינפלציה. בנוסף, עסק נאג' גם בצילום קולנוע ויצר מספר סרטים אמנותיים-מופשטים כגון "דומם ברלינאי" (1936) ו"משחק אור, שחור, לבן ואפור" (1933).
נאג' עבר עם הבאוהאוס לדסאו והיה לסגנו של גרופיוס, אולם ב-1928 עזב את בית הספר וחזר לברלין, שם פתח סטודיו פרטי. הוא עסק במגוון עבודות על גבול האמנות והעיצוב, בהן עיצוב במה, יצירת כרזות, עיצוב ואיור ספרים, יצירת סרטים וכתיבה ועריכה בכתבי עת שונים. בשנים 1927–1929 היה העורך הראשי של מגזין האוונגרד ההולנדי-גרמני-אנגלי i10 INTERNATIONAL REVUE ‏.
יצירה מרכזית מאותה תקופה והיצירה הידועה ביותר שלו, המשלבת עיצוב מוצר עם אמנות, היא המנורה שנקראה "אביזר אור לבמה חשמלית" (בגרמנית: Lichtrequisit einer elektrischen Buehne), כעין זרקור (פרוז'קטור) נע לשם יצירת דגמי הארה והצללה משתנים, שהוא יצר ב-1930. המוצר/פסל נחשב לאחת הדוגמאות הראשונות לפסל קינטי משולב אור.
קורות חיים > בבריטניה

עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 עזב להולנד ומשם עבר ללונדון ב-1935. בלונדון חי בהמפסטד יחד עם גרופיוס וגולים אחרים מגרמניה מבין אנשי הבאוהאוס. השניים ניסו להקים סניף של באוהאוס בלונדון, אך לא קיבלו תמיכה כספית. פנייתו של מוהוי-נאג' למשרות הוראה נדחו והוא עבד בעיקר כצלם אדריכלות עבור המגזין Architectural Review. בן-ארצו הבמאי אלכסנדר קורדה ביקש ממנו עיצוב לסרט המדע הבדיוני "Things to Come", אולם בסופו של דבר דחה את הצעתו.
קורות חיים > בארצות הברית

ב-1937 עבר מוהולי-נאג' לשיקגו, שם ייסד וניהל את "הבאוהאוס החדש". בית הספר נסגר מחוסר מימון שנה לאחר הקמתו, ונפתח מחדש ב-1939 בשם "המכון לעיצוב" (כיום IIT Institute of Design)‏. בשנת 1946 הוא נפטר מלוקמיה בשיקגו. אוניברסיטה לאמנות ועיצוב בבודפשט קרויה על שמו (Moholy-Nagy Művészeti Egyetem).
לקריאה נוספת

נועה פריצקי, נעמי ורמן (עורכות), אמנות בעידן הטכנולוגי, יחידות 3–4, האוניברסיטה הפתוחה עמ' 64–72
Moholy-Nagy, Lázló. Painting Photography Film. 1925. Trans. Janet Seligman. Cambridge, Mass.: MIT Press, 1973.
Botar, Oliver A. I. Technical Detours: The Early Moholy-Nagy Reconsidered, New York: Art Gallery of the CUNY Graduate Center, 2006 ISBN 978-1599713571
Borchardt-Hume, Achim. Albers and Moholy-Nagy: From the Bauhaus to the New World, Tate Publishing, 2006, ISBN 978-1854376381
Hight, Eleanor. Picturing Modernism: Moholy-Nagy and Photography in Weimar Germany , Cambridge, Mass.: MIT Press, 1995 ISBN 978-0262082327
הערות שוליים

↑  התעתוק העברי הוא לפי המקובל בספרות, בעקבות ההיגוי האנגלי והגרמני המשובשים של השם. ההיגוי המקורי של השם בהונגרית הוא לאסלו מוהוי-נאג'
↑  סמדר שפי, רגע של מבט חדש: תערוכת הפתיחה של מכון שפילמן, באתר הארץ, 8 ביוני 2012
↑  אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 עמ' 127-128
↑  על המגזין (הקישור אינו פעיל, 30 במאי 2022)
↑  על המנורה (הקישור אינו פעיל, 30 במאי 2022)
↑  ההיסטוריה של המכון לעיצוב (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265405705171  PLWABN: 9810583767805606  AGSA: 3444  BIBSYS: 90070829  BNE: XX907588  BnF: cb12282432n (data)  CANTIC: a10623437  CiNii: DA02347825  GND: 118583204  ICCU: CFIV074886  ISNI: 0000 0001 2277 3694  LCCN: n79133790  LNB: 000270550  MusicBrainz: e1c4681b-b2d3-428a-9938-7308a1584d82  NDL: 00471780  NGV: 2190  NKC: xx0002277  NLA: 35357665  NLK: KAC201817444  NSK: 000081935  NTA: 068286082  PIC: 2327  RERO: 02-A003601319  RKD: 56560  SELIBR: 195407  SNAC: w6ns0wnx  SUDOC: 027272591  Trove: 924251  ULAN: 500004274  VcBA: 495/382667  VIAF: 22203431   WorldCat (עם VIAF): 22203431
מבחן אפגאר

כרטיס המוצמד לעריסת ילוד בבית יולדות עם פרטי התינוק והלידה, כולל תוצאות שני מבחני אפגאר
"מבחן אפגאר" (באנגלית: Apgar score) הוא בדיקה הנעשית בתינוק מיד בתום הלידה, במטרה להעריך את מצבו הגופני של התינוק מיד לאחר הלידה, מחשש שמא הוא נתון במצוקה. הבדיקה קרויה על שמה של ד"ר וירג'יניה אפגאר, רופאה מרדימה שהגתה את המבחן. בדיקת היילוד נערכת בחמישה מדדים שונים. לכל מדד ניתן ניקוד בין 0 ל־2, כך שלכל היותר ניתן לקבל עשר נקודות:
| הבדיקה/הניקוד |  0 נקודות | נקודה אחת | 2 נקודות |
| --- | --- | --- | --- |
| מראה (Apearence) | כל הגוף כחול או חיוור (כיחלון) | כחול בקצוות, גוף ורוד | אין כיחלון, כל הגוף ורוד |
| דופק (Pulse) | אין | מתחת ל-100 פעימות לדקה | מעל  100 פעימות לדקה |
| העוויות (Grimace) – תגובת רפלקס | אין תגובה לגירוי | העוויה או יניקה בגירוי משמעותי | בכי בתגובה לגירוי |
| פעילות (Activity) – טונוס שרירים | אין | כיפוף גפיים מסוים | כיפוף גפיים, התנגדות לפשיטתן |
| נשימה (Respiratory) | אין | חלשה, לא סדירה או מתנשפת | בכי חזק ובריא |
המבחן מתבצע פעמיים:
בדיקה ראשונה – לאחר דקה - הציון לאחר דקה מסמן לרופא האם התינוק זקוק לטיפול מיידי: ציון בין 7 ל־10 מעיד בדרך כלל שהתינוק במצב טוב, ואינו דורש עזרה רפואית מיוחדת. ציון בין 4 ל־6 מעיד על כך שהתינוק כנראה זקוק להתערבות רפואית מסוימת – למשל, לצורך הקלה על נשימתו. ציון מתחת ל־4 מעיד כי התינוק זקוק לטיפול רפואי מיידי.
בדיקה שנייה – לאחר חמש דקות - לאחר חמש דקות מבוצעת הערכת מצב מחודשת. הציון של תינוקות שקיבלו ציון נמוך יחסית בבדיקה הראשונה עשוי לעלות, במיוחד לאחר קבלת סיוע רפואי כדוגמת מתן חמצן, שאיבת נוזלים מהאף או מהפה, או גירוי במגע כדי לעורר תגובה. תינוק שציונו נשאר נמוך יועבר למחלקת טיפול נמרץ ילודים, כדי לקבל טיפול רפואי והשגחה יותר צמודה.
על אף שציון נמוך במבחן עלול להעיד על סיבוכים בלידה, תינוקות רבים שקיבלו ציון נמוך במבחן אפגאר גדלים ומתפתחים היטב, בזכות איכות הטיפול שניתן ברפואה המודרנית, המאפשר צמצום נזקים מאירועים שכאלה.
לקריאה נוספת

Apgar, Virginia (1966). "The Newborn (Apgar) Scoring System: Reflections and Advice" (PDF). Pediatric clinics of North America. 13: 645–650. (Retrieved from Profiles in Medicine-The Virginia Apgar Papers)
הערות שוליים

↑  Apgar, Virginia (1953). "A proposal for a new method of evaluation of the newborn infant". Curr. Res. Anesth. Analg. 32 (4): 260–267. doi:10.1213/00000539-195301000-00041. PMID 13083014. אורכב מ-המקור ב-2018-07-02. נבדק ב-2015-12-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294182805171  LCCN: sh85005946 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פינה רקורדס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  רפאל אנטוניו פינה נייבס
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־29 שנים)
 חברת אם:  אינטרסקופ • צ'ופה
 משרד ראשי:  קגואס, פוארטו ריקו
 מוצרים עיקריים:  תקליטים • תקליטורים
  
 http://pinarecords.net/
 
פינה רקורדס (באנגלית: Pina Records) היא חברת תקליטים פורטוריקנית, אשר נוסדה על ידי רפאל אנטוניו פינה נייבס בשנת 1996. כמו כן, נחשבת לאחת מחברות התקליטים המפורסמות והמצליחות ביותר בתעשיית מוזיקת הרגאטון. נכון להיום, אמנית הדגל של החברה היא נאטי נטשה.
רקע

פינה רקורדס הוקמה בשנת 1996, על ידי רפאל אנטוניו פינה נייבס. מאותה השנה ועד 2016, הוחתמו דרך חברת התקליטים עשרות אמנים שונים, ביניהם דון צ'זינה, דדי יאנקי, זאיון & לנוקס, אם סי קאג'ה, דון עומר וכולי. באותן השנים יצאו דרך חברת התקליטים עשרות אלבומים ושירים שזכו להצלחה ברחבי העולם.
בשנת 2017, יצא לאור שירה של נאטי נטשה "Criminal", דרך חברת התקליטים. השיר זכה להצלחה בינלאומית והפך לשיר המצליח ביותר שיצא דרך חברת התקליטים, כאשר צבר למעלה מ-1.7 מיליארד צפיות, ונמכר בלמעלה מ-7 מיליון עותקים. הדבר הוביל לכך שחברת התקליטים זכתה להצלחה בפני עצמה. בהמשך, יצא האלבום IlumiNATTI, דרך חברת התקליטים אשר המשיך את קו ההצלחה של "Criminal", כאשר קיבל את תואר הפלטינה הלטינית בארצות הברית. בעקבות ההצלחה הרבה לה זכתה נטשה, הפכה היא לחלק משלושת אמני הדגל של חברת התקליטים, יחד עם פלאן בי ור.ק.מ & קני-ווי שנחשבים לאחד מהצמדים הלטיניים המצליחים בהיסטוריה.
סגל

נאטי נטשה (2016-הווה)
פראן רוזאנו (2021-הווה)
דיסקוגרפיה > אלבומי סטודיו

2001: La conspiracion
2003: Pina...The Company: Los mas duros
2003: La conspiracion 2: La secuela
2012: La Formula
2018: La Super Formula
DVD

2003: Los Videos de reggaeton 2, La conspiracion DVD
2006: Masterpiece: World tour (סולדאאוט)
אמנים ומפיקים קשורים

הייז
דוראן
ממבו קינגס
טייני
די.ג'יי בלאס
לוני טונס
די.ג'יי לואיאן
טוני דיז
אוזונה
אמנים שהוחתמו בעבר בחברת התקליטים

דון צ'זינה (2005-1996)
ליטו ופולאקו (1999–2005)
דדי יאנקי (2001)
מאסטר ג'ו & או.ג'י. בלאק (2000–2003)
אם סי קאג'ה (2001–2003)
ניקי ג'אם (2001-2008)
קארל & ויליטו (2001–2003)
מאיקול ומנואל (2002–2004)
הקטור וטיטו (2002)
יביה (2002–2009)
ספידי (2003–2005)
קרליטוס ואיי (2006–2009)
קרוזיטו (2006–2010)
גרופו קריס (2007)
זאיון & לנוקס (2010-2013)
ג'ליל לופז (2011–2013)
אל סיקה (2016–2017) (פרש מתעשיית המוזיקה)
טוני דייז (2011-2009;2013–2015)
דון עומר (2015)
יאגה & מאקי (2001)
ג'נאי (2001–2003)
די.ג'יי בלס (2001–2003)
די.ג'יי דיקי (1999–2006)
די.ג'יי מאג'יק (1999–2006)
ר.ק.מ & קנ-ווי (2014-2004;2017)
פלאן בי (2018-2008)
צ'נצ'ו קורליאונה (2020-2008)- גם אחרי פירוק פלאן בי
ארקנגל (2012–2019)
הערות שוליים

↑  "Heredero de una empresa de artistas - El Nuevo Día". El Nuevo Día. 2012-03-23. נבדק ב-2017-02-15.
↑  Bio – Pina Records (באנגלית)
↑  Discography – Pina Records (באנגלית)
1 2  Natti Natasha ❌ Ozuna - Criminal [Official Video], נבדק ב-2019-09-28
↑  Natti Natasha Charts, “Criminal” — Estimated Worldwide Sales (SPS)pic.twitter.com/4a4JJ45Jxf, @NattiChart, ‏2019T9:10 (באנגלית)
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית)
↑  Plan B YouTube Statistics and History, kworb.net
↑  Jessica Roiz, How Fran Rozzano Landed a Record Deal With Pina Records in a Pandemic, Billboard, ‏2021-01-30 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 9bd43ffa-cef5-4b80-acd6-d8121635caaf
אופנהיים (עיר)

| --- | --- |
סמל אופנהייםסמל אופנהיים

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שטח:  7.1 קמ"ר
 גובה:  87 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  7,535 (31 בדצמבר 2023)
 קואורדינטות:  49°51′20″N 8°21′37″E﻿ / ﻿49.855555555556°N 8.3602777777778°E﻿ / 49.855555555556; 8.3602777777778 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.stadt-oppenheim.de/
 he
 
אופנהיים (מגרמנית: Oppenheim) היא עיירה במחוז ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. העיר ממוקמת ממערב לריין, בין מיינץ לוורמס וידועה ביין שלה.
בשיא ימי הביניים וימי הביניים המאוחרים הייתה אופנהיים עיר קיסרית חופשית באימפריה הרומית הקדושה.
גלוסקמה באופנהיים
כיכר השוק ובית העירייה
מגדל שעון
חורבות תיאטרון לנדסקרון
רחוב קרמר על רקע כיכר השוק אופנהיים
היסטוריה > בזמן הרומי

במהלך עבודות בנייה בשנות החמישים באתר כנסיית סנט סבסטיאן, שנהרסה בשנת 1837, נמצאו שרידי קירות, לבנים, אגן מים ותעלת בנייה. ממצאים אלה מצביעים על כך שהיו בניינים רומאיים בנקודה בה נבנתה עיר זו.
היסטוריה > ימי הביניים

אופנהיים הוזכרה לראשונה בשנת 765.
בשנת 1008 קיבלה אופנהיים זכויות שוק(גר'). באוקטובר 1076 התפרסמה אופנהיים במהלך מאבק האינווסטיטורה כאשר נסיכי אופנהיים ביקשו מהיינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להתנתק מהאפיפיור. זה היה הטריגר של היינריך להליכה לקנוסה. אופנהיים נהרסה על ידי ארכיבישוף מיינץ אדלברט הראשון מסארבריקן(גר') בשנת 1118 לאחר מחלוקת עם דוכס שטאופר פרידריך השני(גר').
בשנת 1225, תקופתו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הפכה אופנהיים לעיר קיסרית חופשית. בשנת 1254 הצטרפה העיר לאיגוד הערים שעל הריין, שהתחייב להבטיח שלום וצדק לאזרחים כולל ליהודים.
באופנהיים, פרט לתקופה שבין השנים 1315 ל-1353, התרחשו פחות פוגרומים נגד האוכלוסייה היהודית מאשר בערים השכנות מיינץ ווורמס. ליהודים הוענקה זכות המגורים בתמורה למסים מיוחדים. באופנהיים נהנו אדוני "טירת לנדסקרון" ממסי היהודים, זכות שניתנה להם על ידי רודולף הראשון, מלך גרמניה.
בשנת 1315 הועברה העיר אופנהיים לשליטת נסיכות הבוחר ממיינץ והיא נכללה שם עד שנת 1353. בתקופה זו התקיימו הפוגרומים היחידים באופנהיים נגד האוכלוסייה היהודית בימי הביניים לאחר שהתושבים האשימו את היהודים בהתפשטות המגפה השחורה. עם זאת, בית כנסת נחנך בעיירה בשנת 1325. הוא נהרס בפוגרום בשנת 1349. לאחר רדיפה זו, יהודים לא התיישבו באופנהיים מספר שנים. משנת 1375 השתייכה אופנהיים לטריטוריה של נסיכות הבוחר מפפאלץ לאחר קיום ההתחייבות של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לרופרכט הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1444 התגוררו באופנהיים 4 משפחות יהודיות. בהמשך גדלה הקהילה והעסיקה 4 רבנים.
היסטוריה > בעת החדשה

אופנהיים נכבשה בספטמבר 1620 על ידי חיילים ספרדים במהלך מלחמת שלושים השנים (1618–1648). ביוני 1631 חצו גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה וצבאו את הריין לכיוון אופנהיים וכבשו את העיר.
אופנהיים נכבשה בשנת 1688 על ידי חיילים צרפתים במהלך מלחמת תשע השנים (1688–1697). ב-31 מאי 1689, כוחות צרפתים בפיקודו של הגנרל אז'יאל דה מלק הרסו את העיר.
גם במאות ה-17, ה-18 וה-19 חיו יהודים באופנהיים. בשנת 1765 היו בעיר 10 משפחות יהודיות.
עד 1797 שלטו באופנהיים הבוחרים של פפאלץ. לאחר המהפכה הצרפתית כבשו הכוחות הצרפתים את אופנהיים במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה בהנהגת נפוליאון בונפרטה. בין השנים 1798–1814 אופנהיים והאזורים בגדה המערבית של הריין שולבו ברפובליקה הצרפתית הראשונה. לאחר תום תקופת נפוליאון שלטה באופנהיים הדוכסות הגדולה של הסן 1816 יחד עם עוד כמה ערים ואזורים בגדה המערבית של הריין.
בשנת 1804 היו 74 יהודים באופנהיים, בשנת 1824 היו 162 ובשנת 1861 היו 184. ברבע האחרון של המאה ה-19 המספר ירד מעט. בשנת 1900 התגוררו באופנהיים 129 יהודים. הקהילה הדתית, אליה השתייכו גם יהודי העיירות השכנות, מנתה 219 חברים.
תחנת הרכבת באופנהיים(גר') נפתחה ב-22 במארס 1853, כאשר נפתח החלק הראשון של קו הרכבת "מיינץ - וורמס - אופנהיים".
בשנת 1864 הקהילה היהודית הקימה בית כנסת חדש. הוא נחנך באוגוסט 1864.
היסטוריה > תחת השלטון הנאצי

מיד לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-30 בינואר 1933 החלה אפליה נגד יהודים. הם סבלו מחרם על אנשים ועסקים, אובדן מקומות עבודה ופרעות. בשנת 1934 חולל בית הקברות היהודי בעיר. ב-9 בנובמבר 1938 בוצעו פרעות נגד בתי כנסת יהודים ויהודים רבים כאשר 108 יהודים גורשו ו-25 מתו. חלק מאלו שהיגרו הצליחו להציל את עצמם בבריחה אל מחוץ לגרמניה.
באופנהיים חיו עדיין 40 יהודים בלילה שבין 9–10 בנובמבר 1938, ליל הבדולח. במהלך הלילה, התושבים היהודים בשלוש עשרה דירות באופנהיים עוררו משנתם על ידי חיילי אס אה המצוידים במוטות ברזל והותקפו, גם רוב דירותיהם נהרסו. על פי עדי ראייה בספרו של וולפגנג קמפ, אנשי אס אה ואנשי אס אס השתתפו גם בהריסה ובמקרים מסוימים בזיזת הדירות. כל הזכרים היהודים נעצרו לפנות בוקר. הם נאלצו לנעול את שרוכיהם סביב צווארם והוסעו יחפים. חמישה מגברים אלה הועברו לגסטפו בדרמשטאדט ונשלחו למחנה הריכוז בוכנוואלד.
בבוקר, כפי שדיווח עד ראייה, משאית עם שלושה אנשי אס אה עצרה בבוקר מול בית הכנסת. שני גברים פרצו לבית הכנסת עם גרזנים. השלישי הביא שני מיכלים מלאים בבנזין מבית סמוך והציתו את בית הכנסת. שרפה גדולה פרצה, כוחות הכיבוי סגרו את שטח האש, אך לא טיפלו בשרפה בבית הכנסת.
אף על פי שכמעט כל הגשרים שעל נהר הריין פוצצו על ידי הגרמנים, הצליחו, ב-22 במרץ 1945, כוחות ארצות הברית בפיקודו של הגנרל ג'ורג' פטון להקים מעבר על הריין בין אופנהיים לנירשטיין. הם העבירו חיילים רבים לגדה המזרחית של הריין.
התפתחות אוכלוסייה

הנתונים משנת 1871 עד שנת 1987 מבוססים על מפקדים: