stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חמשת הבלבד
5 - התהילה לאל בלבד (Soli Deo gloria)

עיקרון זה קובע שהראוי לתהילה הוא אלוהים בלבד היות שרק על ידי רצונו ופעלו מתרחשת גאולת האדם. הפרוטסטנטים שוללים את ערך התהילה מהקדושים (כולל, אפילו, ממריה אם ישו). הם טוענים שקדושים אלו, שעברו קאנוניזציה (הקדשה) על ידי הכנסייה הקתולית היו בני אדם ואי אפשר להעניק ליצורי אנוש את התהילה שיש להעניק לאל, הם אינם ראוים לכך. לא את הקדושים צריך המאמין להלל אלא את אלוהים, שגרם לקדושים אלו לבצע את אשר הם ביצעו.
כמו כן, עיקרון זה אומר שמטרתו הראשונית של כל אדם מאמין היא להלל את אלוהים. זאת יש לעשות על ידי התנהגות המאמין הנוצרי לאור האמונה בקורבנו של ישו ובחסד ובצדק האלוהי. מתן התהילה חייב להתקיים כל הזמן וללא הפסקה. זאת, כדי למנוע שאדם יחיה חיים חומריים וחילוניים רוב הזמן ויהלל את האל רק בעת התפילות וקבלת הסקרמנטים.
עקרון התהילה לאלוהים בלבד, מסתמך על דברי פטרוס: "איש כי ידבר, אימרי אלוהים ידבר. איש כי ישרת, יעשה זאת מתוך הכוח שנתן לו אלוהים. וזאת למען יכובד האלוהים בכל דרך ישוע המשיח אשר לו הכבוד והגבורה לעולמי עולמים, אמן" (איגרת פטרוס הראשונה ד':11).
המלצות בנות ימינו ל"בלבד" נוספים

בתקופתנו המליצו כנסיות פרוטסטנטיות שונות על solae נוספות: Sola ecclesia (הכנסייה בלבד), Sola caritas (הצדקה בלבד) ו- Sola Spiritus (רוח הקודש בלבד). עקרונות אלו הם, בינתיים, רק המלצות ולא נתקבלו באופן רשמי.
לקריאה נוספת

500 שנה לרפורמציה: לותר, הפרוטסטנטים, ושורשי החילון, מאת תומר פרסיקו בבלוג  לולאת האל
לקריאה נוספת > הערה

כל הציטוטים מהברית החדשה נלקחו מהמהדורה של החברה לכתבי הקודש בישראל, 1976.
חירבת אום א-שקף

| --- | --- |

מראה כללי של אום א-שקף
 מידות
 גובה מעל פני הים:  כ-425 מטר
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הביזנטית בארץ ישראל התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
 ננטש:  1948
 אתר ארכאולוגי
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  מוגבל בתוך שטח אש
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°29′06″N 34°55′07″E﻿ / ﻿31.485125°N 34.918716666667°E﻿ / 31.485125; 34.918716666667
  (למפת הר חברון מוגדלת) חירבת אום א-שקף(למפת הר חברון רגילה) חירבת אום א-שקף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חירבת אום א-שקף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חירבת אום א-שקף
 
כניסה למחילה תת-קרקעית בחירבת אום אל-שקף, ליד היישוב נטע
חירבת אום א-שקף היא אתר ארכאולוגי מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל בשיפוליו המערביים של דרום הר חברון, בגובה 425 מטר מעל פני הים. כ-3 ק"מ מדרום ליישוב שקף בחבל לכיש, בתוך שטח אש צבאי. האתר ממוקם כ-500 מטר מדרום מערב לתל עיטון.
היסטוריה וממצאים

במקום נשתמרו שרידי מבנים גדולים, בנויים מאבן מסותתת, חלקם מעל הקרקע, וחלקם נמצאים מתחתיה, והם יוצרים מתחם תת-קרקעי גדול. במקום מערות רבות ובורות מים וגתות. חלק מהמערות טבעיות, אחרות הושלמו על ידי תושבי האזור בתקופות שונות. חלק מן המערות שימשו לאחסון מוצרי מזון בקירור טבעי. חלק נוסף של המערות שימש למגורים ובהן ניתן לראות חלוקה לחדרים גדולים, משקופים חצובים באבן עם פיתוחים, ובחלק מהמבנים נשאר הגג שלם. הכפר שהיה במקום, שתושביו הערבים מקורם בהר חברון באזור דורא, היה מיושב לסירוגין עד 1948.
את האתר תיעד לראשונה הארכאולוג והגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן בשנת 1870.
את האתר סקר הארכאולוג צבי אילן, בשנות ה-80 של המאה ה-20, והוא זיהה מבנה ציבורי שנראה שימש ככנסייה (במאה ה-4 וה-5), ושייתכן שהיה קודם בית כנסת. לפי החוקר והיזם צבי מסיני, רוב תושבי דרום הר חברון הם צאצאי יהודים שהתנצרו ואחר אימצו את האסלאם, אך עד ימינו שימרו מסורות יהודיות, כולל נוהל קבורה יהודית השונה מהותית מהנהוג באסלם: שימוש במערות קבורה, שימור הקברים ועלייה אליהם כל שנה.
בשנת 2006, במסגרת סלילת כביש 358, נערכו באזור חפירות הצלה על ידי רשות העתיקות, בהן נחפרו מספר מערות ומבנה אחד באופן מקיף. במבנה נמצא מכלול מגוון של כלי חרס מן התקופות הביזנטית, האומיית וראשית התקופה העבאסית (המאות ה-6 עד ה-8): כולל קערות, קדרות, סירי בישול, קנקנים, ובהם קנקן עזה המתוארך לתקופה הביזנטית, פכים ונרות. הכלים אופייניים ליישובים ולמבני חווה בצפון הנגב בתקופות אלו. על פי ממצא זה ומיקום המבנה בראש גבעה שעל מדרונותיה השתרעו שטחים מעובדים ומתקנים חקלאיים האופייניים לשלהי התקופה הביזנטית ולתקופה האומיית, אפשר לקבוע כי המבנה היה בית חווה שהתקיים בתקופות אלו ואף אל תוך ראשית התקופה העבאסית.
הערות שוליים

1 2  מרדכי היימן, ‏מערת א-זע, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 122, 25 באוגוסט 2010
↑  ויקטור גרן, "תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ - ישראל - כרך שני: יהודה (ב)", הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1982, ח'רבת אם אשקף, עמוד: 249
↑  צבי אילן, סקר בתי כנסת בשפילת יהודה, חדשות ארכיאולוגיות, כרך צג (התשמ"ט - 1989), עמודים 83-84
↑  צבי מסיני, ההתחברות - בעיית ארץ ישראל שורשיה ופתרונה, הוצאת ליעד, 2014, עמוד 42
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346452805171  LCCN: sh2011002881
חפרפרת חדף סקרנית

חפרפרת חדף סקרנית (שם מדעי: Uropsilus investigator) היא מין של יונק במשפחת חפרפרתיים. מין זה אנדמי ליערות אשוח ומרעה במחוז יונאן של סין, אם כי התפוצה שלו נרחבת לגבול מיאנמר.
החפרפרת ניזונה בעיקר מחרקים וחסרי חוליות. אורך ראשה של החפרפרת 6.7 עד 8.3 סנטימטרים. אורך הזנב 5.4 עד 7.5 סנטימטרים. אורך הרגליים 13 עד 16 מילימטרים. הגולגולת 20 עד 22 מילימטרים. סך הכול ישנם 38 שיניים למין זה מתוכם ניב אחד, שתי שיניים חותכות, ארבע שיניים קדם טוחנות ושלוש שיניים טוחנות. מצב השימור של מין זה אינו ידוע.
הערות שוליים

↑  חפרפרת חדף סקרנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חן אהרוני (אלבום)

חן אהרוני הוא אלבום הבכורה של הזמר, היוצר, המלחין והמוזיקאי חן אהרוני שיצא ב-23 בדצמבר 2010. לפני יציאתו הרשמית של האלבום יצאו לאור 5 סינגלים ממנו ובהם הסינגל "נשימה", בו שר אהרוני ביחד עם הדוגמנית אסתי גינזבורג - מה שהיה בשבילה טבילת האש הראשונה בשירה, השיר צעד 11 שבועות במצעדים השבועיים ומקום השיא שהגיע אליו היה מקום ראשון.
שירי האלבום

| חן אהרוני> מס' | חן אהרוני> שם | חן אהרוני> מילים | חן אהרוני> לחן | חן אהרוני> משך | חן אהרוני>  | חן אהרוני>  | חן אהרוני>  | חן אהרוני>  | חן אהרוני>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אם את לא אוהבת  |   |   | 2:55 |  |  |  |  |  |
| 2. | ברחוב  |   |   | 3:05 |  |  |  |  |  |
| 3. | שקוף  |   |   | 3:40 |  |  |  |  |  |
| 4. | תפור עליה  |   |   | 3:28 |  |  |  |  |  |
| 5. | נשימה (בדואט עם אסתי גינזבורג)  | סהר חגי | ניצן קייקוב (כולל עיבוד השיר) | 3:21 |  |  |  |  |  |
| 6. | כל מה שרציתי  |   |   | 3:24 |  |  |  |  |  |
| 7. | בואי בואי  |   |   | 3:01 |  |  |  |  |  |
| 8. | לעבור את הפחד  |   |   | 3:02 |  |  |  |  |  |
| 9. | ונשכח את הכל  |   |   | 3:30 |  |  |  |  |  |
| 10. | מתגבר  |   |   | 3:37 |  |  |  |  |  |
| רצועת בונוס> מס' | רצועת בונוס> שם | רצועת בונוס> מילים | רצועת בונוס> לחן | רצועת בונוס> משך | רצועת בונוס>  | רצועת בונוס>  | רצועת בונוס>  | רצועת בונוס>  | רצועת בונוס>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | נשימה (בדואט עם אסתי גינזבורג) - רמיקס  | סהר חגי | ניצן קייקוב (כולל עיבוד השיר) | 5:01 |  |  |  |  |  |
חפרפרת האב דוד

חפרפרת האב דוד (שם מדעי: Talpa davidiana או Talpa streeti), הידועה גם בשם חפרפרת פרסית, היא מין במשפחת החפרפרתיים שאנדמית לכורדסתאן שבאיראן וכנראה שגם לטורקיה. חפרפרת זאת נקראת על שם הזואולוג והכומר ארמן דוד ואוכלת בעיקר חרקים.
אורך ראשה של החפרפרת 11.5 עד 13.4 סנטימטרים. אורך הזנב 1.8 עד 3 סנטימטרים. אורך הגולגולת 28.3 עד 34.3 מילימטרים. אורך הרגליים 1.8 עד 2 סנטימטרים. המשקל נע בין 42 עד 80 גרמים. חפרפרת זו נתונה לשינוים בבתי הגידול שלה עם זאת מצב השימור שלה אינו ידוע.
הערות שוליים

↑  חפרפרת האב דוד באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיבריוס יוליוס אלכסנדר

טיבריוס יוליוס אלכסנדר (חי במאה הראשונה), היה מצביא יהודי-רומאי בתקופת הבית השני שבין תפקידיו כיהן גם כנציב יהודה ויועץ ראשי לטיטוס, בעת המצור על ירושלים ושריפת בית המקדש.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק ה, פסקה ב, סעיף 100.
↑  יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר ב', פרק 11, ו'.
| מושלים בפרובינקיית יהודה / סוריה פלשתינה |
| --- | --- | --- |
| מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) | מגלות ארכלאוס עד המלך אגריפס (41-6 לספירה) |  |
| פראיפקטים | קופוניוס (9-6) • מרקוס אמביבולוס (12-9) • אניוס רופוס (15-12) • ואלריוס גראטוס (26-15) • פונטיוס פילאטוס (36-26) • מארקלוס (37-36) • מארולוס (41-37) |  |
| ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) | ממות אגריפס עד פרוץ המרד הגדול (66-44 לספירה) |  |
| פרוקוראטורים | קספיוס פאדוס (46-44) • טיבריוס יוליוס אלכסנדר (48-46) • ונטידיוס קומאנוס (52-48) • אנטוניוס פליקס (60-52) • פורקיוס פסטוס (62-60) • לוקיוס אלבינוס (64-62) • גסיוס פלורוס (66-64) |  |
| בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) | בזמן המרד הגדול (70-66 לספירה) |  |
| מושלים זמניים | אספסיאנוס • טיטוס • מרקוס אנטוניוס יוליאנוס (תאריכים לא ידועים) |  |
| מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) | מחורבן בית שני עד דיכוי פולמוס קיטוס (117-70 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-פראייטורים | סקסטוס וטולנוס קריאליס (71-70) • סקסטוס לוקיליוס באסוס (73-71) • לוקיוס פלביוס סילבה (81-73) • סלווידנוס (אנ') (86-81) • פומפיוס לונגינוס (90-86) • טיטוס פומפוניוס באסוס (93-90) • סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס (96-93) • סקסטוס אטיוס סוברנוס (?) • טיבריוס קלודיוס אטיקוס הרודס (אנ') (102-99) • גאיוס יוליוס קוודראטוס באסוס (105-102) • פומפיוס פלקו (108-105) • טיבריאנוס (117-114 לספירה) |  |
| מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) | מפולמוס קיטוס עד סוף מרד בר כוכבא (136-117 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | לוסיוס קווייטוס (118-117) • מרקוס טיטיוס לוסטריקוס ברוטיאנוס (120-118) • לוקיוס קוסוניוס גאלוס (122-120) • פאקיוס גארגיליוס אנטיקואוס (125-122) • קווינטוס טיניאוס רופוס (133-130) • יוליוס סוורוס (136-133) |  |
| סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) | סוריה-פלשתינה: מסוף מרד בר כוכבא (234-136 לספירה) |  |
| מושלים בדרגת פרו-קונסולים | קאלפורניוס אטיליאנוס (סביב 139) • דומיטיוס סנקה (סביב 142) • ד. ואליוס פידוס (סביב 150) • קוינטיאנוס (סביב 152) • דומיטיוס קורבולו (151-154) • דקימוס סיוס סנקה (157-155) • מקסימוס לוקיליאנוס (סביב 160) • יוליוס קומודוס (165-162) • פלויוס בואתוס (עד 170/169) • ארוקיוס קלרוס (שנות ה-70) • יוליוס לפידיאנוס (סביב 186) • מרקוס אולפיוס ערביאנוס (אמצע שנות ה-90) • מרקוס יוניוס מקסימוס (199-198) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445364105171  GND: 122879457  ISNI: 0000 0000 6280 7142  LCCN: n2010007224  NTA: 158557573  SUDOC: 130352829  VcBA: 495/148626  VIAF: 89599669   WorldCat (עם VIAF): 89599669
חרארד פיליפס

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1858 Zaltbommel, הולנד 
 פטירה:  26 בינואר 1942 (בגיל 83) האג, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום קבורה:  Driehuis Velsen Crematorium 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנולוגית בדלפט 
 מעסיק:  פיליפס 
 בן או בת זוג:  Johanna van der Willigen (19 במרץ 1896–22 בינואר 1942) 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד (8 בינואר 1917) 
 
חרארד לאונרד פרדריק פיליפס (בהולנדית: Gerard Leonard Frederik Philips; ‏9 באוקטובר 1858 - 26 בינואר 1942) היה תעשיין הולנדי יהודי ומייסד משותף, ביחד עם אביו פרדריק פיליפס, של חברת פיליפס.
ביוגרפיה

פיליפס נולד כבנו הבכור של הבנקאי פרידריך פיליפס ואשתו מרי (בטסי) הייליגרס, למשפחה הולנדית ממוצא יהודי. אביו היה בן דודו של קרל מרקס.
ב-19 במרץ 1896 נישא פיליפס ליוהאנה ואן דר וויליגן (30 בספטמבר 1862–1942). לזוג לא היו ילדים.
ביוגרפיה > לימודים וקריירה

למד בבית הספר לעסקים Zaltbommel ו Arnhem. בשנת 1876, הוא נרשם בבית הספר הפוליטכני של דלפט, אותו הוא סיים בשנת 1883 בתור מהנדס מכונות.
החל לעבוד במספנות של פלאשינג וגלאזגו. סדרה של מאמרים מאת ג'יימס סווימבורן של כתב העת "החשמלאי" על הנורה החשמלית, העירה את סקרנותו של פיליפס בנושא. בסביבת העבודה שלו הוא ראה כיצד השתמשו בנורות בגלאזגו עבור התאורה של סירות, מפעלים, חנויות, תיאטראות, תאורת רחוב ועוד. בסתיו של שנת 1886 הוא החל את לימודי הערב שלו על אור, חשמל ותמסורת אנרגיה באקדמיה למדעים ואמנויות של גלאזגו. מאידך, הוא היה צריך להירשם באוניברסיטת גלאזגו לקבוצה של חוקרים בראשות הפיזיקאי הגדול סר ויליאם תומסון (שנקרא מאוחר יותר לורד קלווין). אחד המבחנים זיכה אותו במדליית כסף ובפרס על התפקוד הטוב ביותר.
זמן מה לאחר מכן, פיליפס עזב את סקוטלנד. במשך מספר שנים עבד במשרות שונות בלונדון וברלין, כולל בתאגיד אנגלו אמריקאי בשם החברה האמריקאית למברשות חשמל בע"מ. שם צבר ניסיון בייצור, התקנה, ניהול עסקי ומדיניות הסחר הבינלאומי. בשנת 1889 הוא הוזמן על ידי אמיל רתנאו, להיות אחראי באופן זמני על סניף החברה באמסטרדם. הוא הבין כי פיתוח של מנורות ליבון הוא אתגר אפשרי. הוא פגש את אחד מחבריו ושותפיו ג'ון ג'ייק ריס, שעזור לו לפתח את השיטה המדעית שלו למסע הארוך בייצור מנורות ליבון.
ביוגרפיה > חברת פיליפס

חרארד פיליפס התעניין כאמור בתחום האלקטרוניקה וההנדסה. אביו פרדריק מימן את רכישת בית החרושת הישן באיינדהובן, שם הקים את המפעל הראשון בשנת 1891. הם הפעילו את חברת פיליפס כעסק משפחתי, עם אחיו הצעיר של ג'רארד אנטון ובנו של אנטון, פריץ פיליפס וחתנו פראנס אוטן .
ב-1912 חרארד ואחיו הצעיר, אנטון פיליפס, שינו את העסק לתאגיד על ידי ייסוד "Gloeilampenfabrieken" של NV פיליפס.
כיהן כמנכ"ל הראשון של חברת פיליפס.
ביוגרפיה > חברת פיליפס > פעילות אזרחית

ג'רארד ואחיו אנטון תמכו בתוכניות חינוכיות וחברתיות באיינדהובן, כולל ארגון הספורט של פיליפס (Philips Sports Association), שאותו הקימו.
חרארדו ארטאגה

חרארדו דניאל ארטאגה סאמורה (בספרדית: Gerardo Daniel Arteaga Zamora; נולד ב-7 בספטמבר 1998 בספופן שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מונטריי מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
קריירת מועדונים

ארטאגה גדל במחלקת הנוער של סנטוס לגונה הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2016, ובסך הכל ערך 89 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-26 ביולי 2020 חתם ארטאגה על חוזה לחמש עונות בראסינג גנק מליגת העל הבלגית.
ב-29 בינואר 2024  חזר למקסיקו וחתם במונטריי תמורת סכום של ארבעה וחצי מיליון אירו בחוזה לשנה וחצי.
קריירה בינלאומית

ב-11 בספטמבר 2018 ערך ארטאגה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בהפסד 0–1 לנבחרת ארצות הברית במשחק ידידות. ב-27 בספטמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2–3 לנבחרת קולומביה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת מקסיקו לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת מקסיקו לטורניר קופה אמריקה 2024.
תארים

אליפות מקסיקו (1): 2017/2018 קלאוסורה
הגביע הבלגי (1): 2020/2021
גביע הזהב של CONCACAF ‏(1): 2023
הערות שוליים

↑  ¡Mexicano a Europa! Gerardo Arteaga es nuevo jugador del Genk de Bélgica באתר Medio Tiempo, ‏ 26 ביולי 2020 (בספרדית)
↑  Convocatoria de la Selección Nacional de México באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל המקסיקנית, 14 בנובמבר 2022 (בספרדית)
↑  ¡Oficial! Estos son los cinco jugadores de México que se quedaron fuera de la Copa América באתר Azteca Deportes, ‏ 11 ביוני 2024 (בספרדית)
| נבחרת מקסיקו – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 טלברה •  2 אראוחו •  3 מונטס •  4 אלברס •  5 ואסקס •  6 ארטאגה •  7 רומו •  8 רודריגס •  9 חימנס •  10 וגה •   11 פונס מורי •  12 קוטה • 13 אוצ'ואה •  14 גוטיירס • 15 מורנו • 16 הררה • 17 פינדה • 18 גוארדאדו • 19 ח. סאנצ'ס • 20 מרטין • 21 אנטונה • 22 לוסאנו • 23 גאיארדו • 24 צ'אווס • 25 אלברדו • 26 ק. אלברס • מאמן: מרטינו |  1 טלברה •  2 אראוחו •  3 מונטס •  4 אלברס •  5 ואסקס •  6 ארטאגה •  7 רומו •  8 רודריגס •  9 חימנס •  10 וגה •   11 פונס מורי •  12 קוטה • 13 אוצ'ואה •  14 גוטיירס • 15 מורנו • 16 הררה • 17 פינדה • 18 גוארדאדו • 19 ח. סאנצ'ס • 20 מרטין • 21 אנטונה • 22 לוסאנו • 23 גאיארדו • 24 צ'אווס • 25 אלברדו • 26 ק. אלברס • מאמן: מרטינו | מקסיקו |
| נבחרת מקסיקו – גביע הזהב 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ח. רודריגס •  2 אראוחו •  3 מונטס •  4 אלברס •  5 ואסקס •  6 ארטאגה •  7 רומו •  8 ק. רודריגס •  9 הררה •  10 אלברדו •   11 חימנס •  12 מלאגון • 13 אוצ'ואה •  14 א. סאנצ'ס • 15 אנטונה • 16 ליינס • 17 פינדה • 18 צ'אווס • 19 ח. סאנצ'ס • 20 מרטין • 21 רייס • 22 גוסמאן • 23 גאיארדו • מאמן: לוסאנו |  1 ח. רודריגס •  2 אראוחו •  3 מונטס •  4 אלברס •  5 ואסקס •  6 ארטאגה •  7 רומו •  8 ק. רודריגס •  9 הררה •  10 אלברדו •   11 חימנס •  12 מלאגון • 13 אוצ'ואה •  14 א. סאנצ'ס • 15 אנטונה • 16 ליינס • 17 פינדה • 18 צ'אווס • 19 ח. סאנצ'ס • 20 מרטין • 21 רייס • 22 גוסמאן • 23 גאיארדו • מאמן: לוסאנו | מקסיקו |
| נבחרת מקסיקו – קופה אמריקה 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ח. גונסאלס •  2 ח. סאנצ'ס •  3 מונטס •  4 אלברס •  5 ואסקס •  6 ארטאגה •  7 רומו •  8 רודריגס •  9 קיניונס •  10 וגה •   11 חימנס •  12 אסבדו • 13 אורוסקו •  14 א. סאנצ'ס • 15 אנטונה • 16 קורטיסו • 17 פינדה • 18 פלורס • 19 רייס • 20 גרסיה • 21 הוארטה • 22 מרטינס • 23 רנחל • 24 צ'אווס • 25 אלברדו • 26 ב. גונסאלס • מאמן: לוסאנו |  1 ח. גונסאלס •  2 ח. סאנצ'ס •  3 מונטס •  4 אלברס •  5 ואסקס •  6 ארטאגה •  7 רומו •  8 רודריגס •  9 קיניונס •  10 וגה •   11 חימנס •  12 אסבדו • 13 אורוסקו •  14 א. סאנצ'ס • 15 אנטונה • 16 קורטיסו • 17 פינדה • 18 פלורס • 19 רייס • 20 גרסיה • 21 הוארטה • 22 מרטינס • 23 רנחל • 24 צ'אווס • 25 אלברדו • 26 ב. גונסאלס • מאמן: לוסאנו | מקסיקו |
טיבריוס קלאודיוס אפאפרודיטוס

| --- | --- |

הקדשה על קברו של אפאפרודיטוס.
 לידה:  שנות ה־20 של המאה ה־1 
 הוצאה להורג:  95 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
טיבריוס קלאודיוס אֵפּאָפְרוֹדיטוס (בלטינית: Tiberius Claudius Epaphroditus) היה עבד משוחרר של הקיסר הרומאי נירון.
ביוגרפיה

הוא זכה לחירותו, ויחד אתה לאזרחות רומית מידי הקיסר קלאודיוס. שירת במנהל הקיסרי. בשנת 65 לספירה חשׂף את קשר פיסו להתנקש בחייו של נירון. ככל הנראה התמנה בשל כך לתפקיד המזכיר הממונה על התכתובת של הקיסר (a libellis). בשנת 68 ליווה את נירון בזמן בריחתו מרומא, ואף הנחית עליו את מכת החסד כשניסיון ההתאבדות שלו גרם לו ייסורים. במשך רוב תקופת הקיסרים הפלאביים חי ברומא ללא מפרע. עם זאת, בשנת 95 לספירה, לקראת סוף ימי שלטונו, דן אותו הקיסר דומיטיאנוס למוות, כדי שישמש דוגמה לכך שלעבדים אסור להרים יד על אדוניהם בשום מקרה.
אפאפרודיטוס היה בעליו של הפילוסוף המפורסם אפיקטטוס, אִפשֵר לו ללמוד פילוסופיה ואף שחרר אותו מעבדות. בכתביו מספר אפיקטטוס על מקרה בו נפל אדם לרגליו בתחינה, כיוון שהונו האישי הצטמצם לכלל 150,000 דרכמות. הדבר מלמד על מעמדו הרם של אפאפרודיטוס, שגם אנשים עשירים למדי יצאו לשחר לפתחו.
ייתכן שיש לזהות את אפאפרודיטוס, עם האיש לו הקדיש יוסף בן מתתיהו  את קדמוניות היהודים.[דרוש מקור]
לקריאה נוספת

.Fergus Millar. 1965. "Epictetus and the Imperial Court", Journal of Roman Studies 55: 141-148.
.Werner Eck. 1976. "Nero's Freigelassener Epaphroditus und die Aufdeckung der pisonischen Verschwörung", Historia 25, 1976, 381-384.
הערות שוליים

↑  סווטוניוס, נירון 49.3.
↑  סווטוניוס, דומיטיאנוס 14.1; דיו קסיוס 67.14.
↑  אפיקטטוס 1.26; מילאר 1965, 144. הסכום המדובר שווה ערך למיליון וחצי ססטרצים. סביר שהמבקש חשש שהונו יצנח מתחת למינימום הדרוש למעמד הסנאטוריאלי.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טיבריוס סמפרוניוס לונגוס

טיבריוס סמפרוניוס לונגוס (בלטינית: Tiberius Sempronius Longus;‏ 260 לפנה"ס – 210 לפנה"ס) היה קונסול ומצביא רומאי במלחמה הפונית השנייה.
היסטוריה

עם פרוץ המלחמה ב-218 לפנה"ס נבחר סמפרוניוס לקונסול, וקיבל לפיקודו את הפרובינקיה סיציליה. מחשבת הרומאים הייתה לנצל את עליונותם הימית ולהעביר את המלחמה כבר מראשיתה אל אפריקה. על כן העמידו לרשותו 2 לגיונות ואת עיקר הצי המלחמתי, 160 קווינקוורמות, והורו לו לאסוף כוחות ולהיערך לפלישה המתוכננת. עמיתו למשרה, פובליוס קורנליוס סקיפיו, נשלח עם 60 קווינקוורמות ו-2 לגיונות אל גאליה, כדי להיערך לקראת פלישה לספרד. סמפרוניוס קבע את בסיסו בליליבאיום (מרסלה), עיר הנמל השנייה בחשיבותה באי אחרי סירקוסאי. פוליביוס מספר, כי "ממדי מסעו היו כה מדהימים והכנותיו בליליבאיון כה גדולות, שהרי אסף כוחות מכל סוג שהוא ומכל מקום, עד שנדמה כי התעתד לשוט ישר לקרתגו ולשים עליה מצור בלי-דיחוי".
קודם בואו של סמפרוניוס לסיציליה יצאה שייטת קרתגית בת 20 אוניות כדי לפשוט על חופי דרום איטליה ולהטיל פחד על אוכלוסייתה. שייטת קרתגית אחרת, המונה 35 אוניות, עשתה דרכה אל ליליבאיום, על מנת להשיא את תושביה לסלק את הרומאים ולעבור לצדה של קרתגו, אך הובסה בקרב ימי סמוך לעיר. כשהגיע סמפרוניוס אל ליליבאיום, חיזק את השמירה בחופי סיציליה, וכדי לשלול מן הקרתגים תחנות ביניים בדרכם לבוז את חופי איטליה, השתלט גם על האי מליטה (מלטה). אחר כך יצא אל איי ליפארה, על מנת ללכוד את שבע-עשרה האוניות הקרתגיות, שעל פי ידיעותיו עדיין עגנו שם. משלא מצא אותן שב אל ליליבאיום, ובעודו בדרך נודע לו כי האוניות אחריהן הוא רודף פשטו על סביבות העיר ויבו שבקלבריה, וכי חניבעל חצה את האלפים ונכנס עם חייליו לאיטליה, ולכן עליו לשוב מיד לעזרת עמיתו הקונסול. סמפרוניוס הקצה עשרים אוניות להגנת חופי דרום איטליה, והגדיל לחמישים אוניות את צי הפראיטור מרקוס אמיליוס, נציב סיציליה. אחר כך שילח את הצי חזרה לאיטליה, והוא עצמו חצה את המצר וצעד עם חייליו במשך ארבעים יום לאורכה של איטליה אל ארימיניום (רימיני) שלחוף הים האדריאטי, בדרום עמק הפו. מכאן המשיך אל הנהר טרביה וחבר לעמיתו קורנליוס סקיפיו.
זמן קצר לאחר בואו נחל סמפרוניוס ניצחון על כוח רגלים ופרשים גאלים ונומידים ממחנה הקרתגים, שפשטו על שבטי גאלים אחרים בני המקום בעלי בריתם של הרומאים. הישג זה רומם את רוחו של סמפרוניוס, והוא היה להוט לצאת לקרב קודם שהחלים סקיפיו לגמרי מפצעי תבוסתו בקרב טיקינוס ובניגוד לעצתו, כדי לזכות לבדו בכתר הניצחון, ומה גם שמועד סיום כהונתו התקרב, והוא קיווה להיבחר מחדש למשרה. חניבעל העריך את עוז רוחו של סמפרוניוס וניצל את חפזונו. במהלך קרב טרביה (דצמבר 218 לפנה"ס) פיתה חניבעל את סמפרוניוס לצאת לקראתו מוקדם בבוקר ולחצות עם צבאו את נהר טרביה בתנאי קור ורעב, בשעה שצבאו שלו ערוך ומוכן מן העבר השני, נוסף לכוח פרשים שהוסתר מראש ותקף את הרומאים בעורפם. שני הצבאות הקונסולאריים הוכו מכה ניצחת, ושני הקונסולים מצאו מקלט מאחורי חומותיה של פלאקנטיה (פיאצ'נזה).
ב-215 לפנה"ס ניצח סמפרוניוס צבא קרתגי בפיקודו של חנו בן בומילקר ליד גרומנטום שבלוקאניה והניס אותו אל ארצם של הברוטיים. הוא נבחר לדקמוויר סאקריס פאקיונדיס (decemvir sacris faciundis), ונפטר בשנת 210 לפנה"ס.
בנו, טיבריוס סמפרוניוס לונגוס, נבחר לקונסול בשנת 194 לפנה"ס.
הערות שוליים

↑  מהלך דומה עשו הרומאים במלחמה הפונית הראשונה. בתחילה הניסיון עלה יפה, אך הצבא הרומי הובס לבסוף בקרב בגרדס והקונסול רגולוס נפל בשבי.
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 40, 61; ליוויוס, ספר עשרים ואחד, ו, יז.
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 41.
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 61, 68; ליוויוס כותב (ספר עשרים ואחד, נא), כי סמפרוניוס וחייליו הגיעו אל ארימיניום באוניות ולא בדרך היבשה; Appian, Annib. 6 .
↑  פוליביוס, ספר שלישי, 70-75; ליוויוס, ספר עשרים ואחד, נב-נז; Appian, Annib. 7 .
↑  Livius 23.37.10-11 .
↑  Livius 27.6.16 .
חיים שרון

חיים שרון (1925 – 9 בדצמבר 2011) היה ראש עיריית חולון בין יוני 1987 לפברואר 1989.
ביוגרפיה

שרון נולד כחיים שרעבי בצנעא, בירת תימן כבן למשפחה עם שישה ילדים. בתימן למד ב"חדר" וכשהיה בן 7, יצאה משפחתו רכובה על גמלים וחמורים, בחשאי ובדרך-לא-דרך לעדן. משם הפליגו לסואץ ומשם הגיעו בשנת 1934 בספינה ליפו. בשנת 1937 השתקעה משפחתו בחולון. בישראל למד בתלמוד תורה לתימנים, ב"חדר" ספרדי ובישיבת הרב עמיאל בתל אביב. שרון נמנה עם מייסדי קן הנוער העובד והלומד בעירו ומראשוני תנועת "הפועל" בעיר. ב-1940 הצטרף להגנה ושירת מטעמה כנוטר בחולון. ב-1942 התנדב למחלקה הערבית של הפלמ"ח והיה פעיל בהברחת מעפילים מארצות ערב. ב"שבת השחורה" נאסר ונכלא בלטרון ולאחר מכן הועבר לכלא ברפיח. במלחמת העצמאות לחם בחולון ובחזית הדרומית ולאחר המלחמה עבד תקופה ארוכה בשירות הביטחון ותוך כדי למד משפטים. בשנת 1965 הוסמך כעורך דין ופתח משרד עצמאי בחולון.
קריירה פוליטית

ב-1969 הוצב במקום החמישי ברשימת המערך למועצת העיר חולון ומאז ברציפות עד שנת 1992 כיהן כחבר מועצה. ב-1973 נבחר לכהן פעם נוספת כחבר מועצה מהמקום הרביעי ברשימת המערך. ב-1978 הוצב במקום ה-13 והנמוך יחסית, אך רשימת המערך קיבלה 14 מנדטים ושרון המשיך לכהן במועצה. ב-1983 הוצב במקום השני ברשימת המערך (שהייתה משותפת הפעם למפלגת העבודה, מפ"ם ול"ע) ולאחר הבחירות מונה על-ידי ראש העיר פנחס אילון כסגן ומ"מ ראש העיר. ביוני 1987 ראש העיר אילון החליט לפרוש מתפקידו ושרון מונה במקומו. הקואליציה ברשותו, שהוקמה על-ידי אילון, ידעה מתחים רבים ואף הובילה לפרישת הרשימה הדתית ואפרים קורן (שהיה מבכירי המערך) מהקואליציה. בתקופת כהונתו החלו הקמת תיאטרון חולון, בית "יד לבנים", "ימית 2000" והאצטדיון העירוני. בבחירות 1989 זכה שרון ל-30.7% מקולות הבוחרים בבחירות לראשות העיר והפסיד למשה רום שזכה ל-42.8% מהקולות. רשימת המערך ברשותו זכתה ל-9 מנדטים, כמו הליכוד של רום. שרון הוביל את סיעת המערך לאופוזיציה וגם בקדנציה זו ידעה סיעתו זעזועים רבים, כשהבולט מביניהם התרחש באפריל 1990, ש-6 מתוך 9 חברי המערך הצטרפו לקואליציה העירונית. שרון פרש בשנת 1992 ממועצת העיר, לאחר 33 שנות כהונה במועצה.
לאחר הפוליטיקה

לאחר הפוליטיקה פעל כיועץ לארגונים והיה פעיל בעמותת "אעלה בתמר" לטיפוח מורשת יהדות תימן. שרון כתב ספר אוטוביוגרפי בשם "מעת לעט – סיפורי חיים". יקיר העיר חולון לשנת 1996. נפטר בי"ג בכסלו ה'תשע"ב, 9 בדצמבר 2011. נקבר בבית העלמין בקדימה-צורן.
הערות שוליים

↑  סמדר בת אדם, שטח עירוני, מעריב, 28 בדצמבר 1987
↑  ילקוט הפרסומים 1577, באתר נבו, ‏17 בנובמבר 1969
↑  ילקוט הפרסומים 1984, באתר נבו, ‏28 בינואר 1974
↑  ילקוט הפרסומים 2485, באתר נבו, ‏3 בדצמבר 1978
↑  ילקוט הפרסומים 2991, באתר נבו, ‏4 בדצמבר 1983
↑  ילקוט הפרסומים 3629, באתר נבו, ‏12 במרץ 1989
↑  ⁨שלא כדרך הטבע - ⁨⁨מעריב⁩ 6 אפריל 1990⁩, באתר הספרייה הלאומית של ישראל