stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
16 בפברואר
אירועים היסטוריים ביום זה

374 – השביט היילי עובר מעל כדור הארץ
1249 – לואי התשיעי, מלך צרפת שולח את אנדרה דה לונז'ומו למונגוליה כשגריר בחצר החאן
1810 – רעידת אדמה חזקה בכרתים. דווח על כ-2,000 הרוגים
1873 – ספרד הופכת לרפובליקה
1878 – דולר עשוי כסף הופך למטבע רשמי בארצות הברית
1912 – צילום הסרט הנע הראשון ממטוס על ידי Frank Trenholm Coffin מעל העיר ניו יורק
1918 – ליטא מקבלת עצמאות מהאימפריה הרוסית
1937 – נרשם פטנט על הניילון על ידי ממציאו, וולאס קרותרס מחברת דופונט
1940 – מלחמת העולם השנייה: תקרית אלטמרק
1948 – ג'ררד קאיפר מגלה את מירנדה, ירח של אורנוס
1949 – האספה המכוננת מאשרת את חוק המעבר, הקובע, בין היתר, את שמה החדש – הכנסת
1959 – פידל קסטרו הופך לשליט קובה
1962 – במסגרת תוכנית החלל הסובייטית, בחרו ארבע קוסמונאוטיות ובינן ולנטינה טרשקובה, שהפכה להיות האישה הראשונה בחלל
1970 – ג'ו פרייז'ר הופך לאלוף העולם באיגרוף במשקל כבד (ניצח בנוק-אאוט את ג'ימי אליס)
1983 – דניאל פאר ודליה מזור מגישים את מהדורת מבט הראשונה בצבע
1985 – הקמת החזבאללה
1986 – ספינת הנופש הרוסית מיכאיל לרמונטוב טובעת בתאונה מסתורית ליד חופי ניו זילנד
1986 – חיל האוויר הצרפתי תוקף בסיס צבאי לובי בצפון צ'אד במבצע המכונה "Opération coup de poing"
1987 – פתיחת משפט דמיאניוק
1992 – צה"ל מחסל את עבאס מוסאווי, מזכ"ל החזבאללה, לאחריו יתמנה לתפקיד חסן נסראללה
2005 – הכנסת מאשרת בקריאה שלישית את חוק יישום תוכנית ההתנתקות
2005 – אמנת קיוטו נכנסת לתוקף, עם אשרורה ברוסיה
2011 – משגר האריאן 5 משגר את ATV 2 "יוהאנס קפלר", חללית אספקה רובוטית של סוכנות החלל האירופאית לתחנת החלל הבינלאומית
2013 – מעל לשמונים הרוגים ומאה תשעים פצועים בפיגוע בשוק בעיר כוויתה שבפקיסטן
2015 – גדי איזנקוט מתמנה לראש המטה הכללי ה-21 במקום בני גנץ
2016 – שיגור סנטינל 3A לחקר הסביבה הימית של כדור הארץ במסגרת תוכנית קופרניקוס
נולדו

1497 – פיליפ מלנכתון, רפורמטור גרמני (נפטר ב-1560)
1519 – גאספאר דה קוליני השני, ממנהיגי ההוגנוטים (נפטר ב-1572)
1620 – פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג (נפטר ב-1688)
1821 – היינריך בארת, חוקר ארצות גרמני (נפטר ב-1865)
1822 – פרנסיס גולטון, מדען בריטי (נפטר ב-1911)
1834 – ארנסט הקל, ביולוג, חוקר טבע, פילוסוף, רופא, פרופסור ואמן גרמני ידוע (נפטר ב-1919)
1884 – רוברט פלאהרטי, במאי קולנוע וראינוע אמריקאי, חלוץ הסרט הדוקומנטרי (נפטר ב-1951)
1893 – מיכאיל טוכאצ'בסקי, מפקד הצבא האדום (הוצא להורג ב-1937)
1904 – ג'ורג' קנאן, דיפלומט והיסטוריון אמריקני (נפטר ב-2005)
1906 – ורה מנצ'יק, שחמטאית צ'כית-בריטית, אלופת העולם הראשונה בשחמט לנשים (נפטרה ב-1944)
1910 – מרים רות, סופרת ילדים ישראלית (נפטרה ב-2005)
1921 – חואה גוופנג, שליט הרפובליקה העממית של סין בין 1976 ל-1981 (נפטר ב-2008)
1923 – שמואל וילנברג, פסל וצייר ניצול שואה ישראלי (נפטר ב-2016)
1926 – ג'ון שלזינגר, במאי קולנוע (נפטר ב-2003)
1927 – יהושע ישעיה נויבירט, רב, ראש ישיבה מחבר הספר שמירת שבת כהלכתה (נפטר ב-2013)
1927 – עמוס בן-ורד, עיתונאי ישראלי (נפטר ב-2022)
1927 – ג'ון בראון, שחקנית אנגלייה (נפטרה ב-2022)
1928 – אווה אינגבורג שולץ, שחקנית גרמנייה (נפטרה ב-2022)
1931 – מרדכי דרורי, דיפלומט ישראלי (נפטר ב-2020)
1932 – אהרן אפלפלד, סופר עברי ישראלי, חתן פרס ישראל לספרות יפה לשנת תשמ"ג (נפטר ב-2018)
1933 – אריה רגב, אלוף-משנה בצה"ל, מפקד חטיבת הבקעה (נהרג ב-1968)
1935 – סוני בונו, זמר, מלחין, מפיק מוזיקלי וחבר קונגרס (נפטר ב-1998)
1936 – מישאל חשין, שופט בית המשפט העליון (נפטר ב-2015)
1936 – אליהו ענבל, מנצח תזמורת
1937 – ראובן וימר, פרסומאי, סופר ומתרגם ישראלי
1941 – קים ג'ונג-איל, שליט קוריאה הצפונית (נפטר ב-2011)
1950 – אסתי קוסוביצקי, שחקנית, זמרת ומדבבת ישראלית
1950 – איתן מסורי, זמר, קלידן ומלחין ישראלי
1953 – ניל דאן, פוליטיקאי אמריקאי וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית
1956 – רינה מור, מלכת היופי של ישראל ומיס תבל לשנת 1976
1957 – איזי מן, שדרן, עורך ומגיש תוכניות ברשת ב' של קול ישראל, סופר, כותב מקאמות ומנחה אירועים
1958 – אייס-טי, שחקן אמריקאי
1959 – ג'ון מקנרו, טניסאי אמריקאי
1959 – עירית פרנק, שחקנית ובמאית ישראלית
1964 – בבטו, כדורגלן ומאמן כדורגל ברזילאי
1964 – כריסטופר אקלסטון, שחקן בריטי
1971 – אמנדה הולדן, שחקנית ומנחת טלוויזיה בריטית
1973 – דני לרנר, תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע ישראלי
1977 – אבי משולם, מנכ"ל רדיו תל אביב
1978 – גוסטבו בוקולי, כדורגלן עבר ברזילאי-ישראלי
1979 – ולנטינו רוסי, אלוף מרוצי אופנועי גרנד פרי
1986 – דייגו גודין, כדורגלן אורוגוואי
1987 – האשים ת'אביט, שחקן כדורסל טנזני
1989 – אליזבת אולסן, שחקנית קולנוע אמריקאית
1990 – דה ויקנד, זמר קנדי
1994 – אווה מקס, זמרת-יוצרת אמריקאית
נפטרו

1279 – אפונסו השלישי, מלך פורטוגל (נולד ב-1210)
1390 – רופרכט הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ (נולד ב-1309)
1391 – יוחנן החמישי פלאילוגוס, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-1332)
1531 – יוהנס שטפלר, אסטרונום גרמני, מתמטיקאי, אסטרולוג וכומר (נולד ב-1452)
1536 – חואן דה מריאנה, הוגה דעות וכלכלן ספרדי (נפטר ב-1624)
1560 – ז'אן די בלה, קרדינל ודיפלומט צרפתי (נולד ב-1493)
1858 – צ'ארלס אוגוסטוס פיצרוי, קצין בצבא הבריטי ואריסטוקרט (נולד ב-1796)
1881 – גוסטב נוימן, שחמטאי גרמני (נולד ב-1838)
1899 – פליקס פור, נשיא צרפת במהלך פרשת דרייפוס (נולד ב-1841)
1973 – יהודה משה דנציגר, האדמו"ר מאלכסנדר בארץ ישראל לאחר השואה (נולד ב-1892)
1973 – גאורג פרדיננד דוקוויץ, דיפלומט גרמני, חסיד אומות העולם (נולד ב-1904)
1975 – נורמן טרייגל, היה זמר בס-בריטון אמריקאי (נולד ב-1927)
1990 – קית' הרינג, אמן אמריקאי (נולד ב-1958)
1992 – עבאס מוסאווי, מנהיג החזבאללה (נהרג) (נולד ב-1952)
1992 – ז'אניו קאדרוס, נשיא ברזיל (נולד ב-1917)
1993 – עמוס גוטמן, במאי קולנוע ישראלי (נולד ב-1954)
2003 – אלכסנדר טישמה, סופר סרבי (נולד ב-1924)
2009 – אלבר בארייה, מפיק טלוויזיה צרפתי (נולד ב-1921)
2014 – ישראל שפלר, פילוסוף של המדע ושל החינוך (נולד ב-1923)
2015 – אורי אורבך, עיתונאי, סאטיריקן, סופר, שר וחבר הכנסת מטעם סיעת הבית היהודי (נולד ב-1960)
2015 – לסלי גור, זמרת אמריקאית (נולדה ב-1946)
2016 – בוטרוס בוטרוס ראלי, מזכ"ל האו"ם בשנים 1992–1996 (נולד ב-1922)
2017 – מרדכי ניסן, איש חינוך וחוקר הפסיכולוגיה של המוסר (נולד ב-1934)
2019 – דון ברג, קופץ במוט אמריקאי (נולד ב-1935)
2020 – הארי גרג, כדורגלן ומאמן צפון אירי (נולד ב-1932)
2020 – זואי קולדוול, שחקנית אוסטרלית (נולדה ב-1933)
2021 – ברנרד לאון, רופא קרדיולוג יהודי-אמריקאי ממוצא ליטאי (נולד ב-1921)
2021 – עירית עמיאל, סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית (נולדה ב-1931)
2021 – גוסטבו נובואה, נשיא אקוודור (נולד ב-1937)
2021 – ז'ואן מרגריט, משורר ואדריכל קטלאני (נולד ב-1938)
2022 – יהושע רוזן, מתלמידיו המובהקים של הרב צבי יהודה הכהן קוק (נולד ב-1931)
2024 – אלכסיי נבלני, עורך דין רוסי ופעיל פוליטי (נולד ב-1976)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום העצמאות של ליטא
יום אמנת קיוטו
15 בפברואר – 17 בפברואר
פברואר
לוח אירועים שנתי
קים ג'ונג איל
כריסטופר אקלסטון
קית' הרינג
רישיון לשידור

רישיון לשידור הוא אישור סטטוטורי הניתן בישראל על ידי מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו מכוח חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. הרישיון מעניק את הזכות לשדר ברדיו או בטלוויזיה בהתאם לתנאים הקבועים בחוק הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ובתנאי המכרז אליו ניגש מבקש הרישיון. רישיון לשידור הוא תנאי הנדרש מכוח החוק להפעלת תחנות רדיו וטלוויזיה.
אסדרת תחום רישיונות השידור

תחום השידורים מהווה נקודת מפגש בין אינטרסים ציבוריים, לבין אינטרסים כלכליים רבי משקל ואינטרסים פוליטיים, הנובעים מהיות התקשורת גורם משפיע על השיח הציבורי ועל עיצוב דעת הקהל, בעיקר בכל הנוגע לדיווחי חדשות ולתוכני אקטואליה, שבאמצעותם מונגש לציבור הרחב מידע על תהליכים ועל קבלת החלטות בנושאים מדיניים וכלכליים.
עד שנות ה-90 של המאה ה-20 הייתה רשות השידור הגוף היחיד בישראל שהפעיל ערוץ טלוויזיה בהיקף נרחב והגוף העיקרי ששידר שידורי רדיו.
עם פתיחת שוק התקשורת לגורמים ציבוריים ומסחריים, הוקמו מספר גופים שתפקידם לבצע אסדרה בתחום השידורים: השידור הציבורי מפוקח על ידי רשות השידור, השידור המסחרי נמצא בפיקוח הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו והשידורים באמצעות כבלים ולוויינים נמצאים באחריותה של המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין. גופים אלה אחראים על קביעתם של תנאי הרישיונות ועל הכללים בדבר תוכן השידורים ובדבר הפיקוח השוטף על הערוצים.
עם הכנסת הטלוויזיה בכבלים התנהלו דיונים רבים בנושא תוכני הערוצים הזרים שאת שידוריהם מותר להביא לישראל ולאופי הפרסומות שמותר לפרסם בהם, וזאת על מנת לא לפגוע בכלכלה הישראלית ובאופי המיוחד של התרבות הישראלית. כמוכן, תנאי המכרזים נוסחו בצורה שתעודד תחרות בין ספקי השירותים אך בו בזמן תמנע יצירת מונופול.
על כל ערוצי הרדיו והטלוויזיה מוטלים חובות רבים המשקפים את מדיניות הממשלה. חובות אלה מפורטים בסעיפי החוקים המתאימים, בדרישות לקבלת רישיון ובמפרטי המכרזים.
רישיון לשידור בטלוויזיה בישראל

רישיון לשידור בטלוויזיה נועד להבטיח כי שידורי הטלוויזיה יהיו באיכות גבוהה ובתדירות רציפה, וישמשו לטובת הציבור. הרישיון מספק מסגרת חוקתית וכן תקנות שעל פיהם חייבים בעלי הרישיון לפעול, וכך הוא מבטיח כי תהיה שמירה על סטנדרטים מקצועיים ואתיים.
אחת המטרות המרכזיות של רישיון לשידור בטלוויזיה היא להבטיח כי התוכן המועבר ישרת את האינטרסים של הציבור ויתרום לרווחתו. במסגרת זו, על בעל הרישיון לפעול לפי הנחיות המועצה ולהקפיד על כללי אתיקה מקצועיים, כולל איזון, הוגנות ואמינות בשידור התכנים (פרק ג’, סעיף 12.1). בנוסף, הרישיון מחייב את בעלי השליטה בערוץ השידור לפעול מתוך אחריות חברתית ולהתאים את השידורים לצרכים והעדפות של קהלים מגוונים (פרק ג’, סעיף 12.3).
בנוסף, על בעל הרישיון לוודא כי השידורים עומדים בתקנים הטכניים המצוינים בחוק, וכי הם מועברים לציבור בצורה תקינה וללא הפרעות (פרק ב’, סעיף 7.1, פרק ה׳, סעיף 21.1). במקרה של תקלה טכנית, בעל הרישיון מחויב לתקן אותה במהירות האפשרית כדי להבטיח את רציפות ואיכות השידור (פרק ה’, סעיף 21.5).
כדי להבטיח שתכני השידור ישמשו את טובת הציבור, בתנאי הרישיון נכללת הזכות של הרשות לפיקוח על בעלי השליטה בערוץ. על פי תנאי הרישיון, כל שינוי בזהות בעלי השליטה בערוץ חייב להיות מדווח ומאושר מראש על ידי המועצה, וזאת כדי למנוע השפעה לא ראויה על התכנים המשודרים וכדי לשמור על התחרותיות בשוק התקשורת בישראל (פרק ב׳, סעיף 9.3 ו- 9.5).
כמו כן, הרישיון קובע הגבלות על סוגי התכנים אותם ניתן לשדר. שידורים אסורים כוללים תכנים שעוברים על החוק או על כללי האתיקה שנקבעו על ידי המועצה (פרק ג׳, סעיף 16.1).
בעלי הרישיון מחויבים לוודא שתכני השידור עומדים בדרישות אלה, וכך להבטיח שהתכנים המשודרים יהיו הולמים ואיכותיים (פרק ג׳, סעיף 16.2).
טלוויזיה רב ערוצית בישראל

רישיונות הטלוויזיה הרב-ערוצית ניתנים לחברות הכבלים (HOT) והלוויין (YES) על ידי המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, גוף ציבורי שהוקם במטרה לפקח ולהסדיר את השידורים המסחריים של החברות הללו בישראל. תחום זה הוסדר לראשונה בתחילת שנות ה-90, כאשר HOT החלה לשדר בערוצי הכבלים, ואילו YES, שהוקמה ב-1998, החלה לספק שירותי שידור באמצעות לוויין.
רישיונות אלו מאפשרים לחברות לספק שירותי טלוויזיה בתשלום, תוך עמידה בתנאים רגולטוריים מחמירים הנוגעים לאיכות השידור, לתוכן המשודר ולחובות הפקות מקור. הרישיונות הותאמו לאורך השנים כדי להתמודד עם שינויים טכנולוגיים ולשמור על תחרות הוגנת בשוק. לדוגמה, שידורי טלוויזיה דרך האינטרנט ושירותים כמו VOD הובילו לשינויים והתאמות רגולטוריות כדי להבטיח שמירה על רמת השירות והגיוון בתכנים.
התהליך לקבלת הרישיונות כולל מכרז ועמידה בדרישות כפי שנקבעו על ידי מועצת הכבלים והלוויין, תוך שימת דגש על שמירת האינטרס הציבורי והבטחת תחרות בשוק התקשורת.
רישיון לשידור ברדיו

מטרתו של רישיון לשידור ברדיו היא אסדרת השימוש במנעד התדרים המוגבל, בהתאם להקצאות התדרים לפי סוג שימוש אשר ביצעה ועדת התדרים מכוח פקודת הטלגרף האלחוטי משנת 1972. בנוסף, מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו חילקה את הארץ ל-11 מרחבי שידור, כאשר בכל אחד מהם מותרים בין 15–20 תדרי שידור אזרחיים (פרק ה׳ סעיף 72 א׳).
בעלות על רישיון לשידור ברדיו מעניקה לבעליו אישור להשתמש בתדרים מסוימים אשר הוקצו לו במסגרת תהליך המכרז וקבלת הרישיון, כאשר אלה גם מוגבלים מבחינה גאוגרפית בהתאם לחלוקה אותה ביצעה המועצה.
כמו הרישיון לשידור בטלוויזיה, גם רישיון השידור ברדיו כולל תנאים טכניים ותוכניים, שמטרתם להבטיח את איכות השידור, למוע הפרעות לתחנות אחרות ולהבטיח שהשידורים יעמדו בסטנדרטים מקצועיים ואתיים. הרשות השנייה יכולה לקבוע תקנים, מפרטים טכניים ולוחות זמנים להקמת ותפעול תחנות השידור, כולל דרישות להפקת תכנים מקוריים והשקעה ביצירה מקומית (פרק ה׳, סימן א׳, סעיף 72 ד׳). כמו כן, בעלי הרישיון נדרשים להמציא ערבויות לרשות לשם הבטחת מילוי תנאי הזיכיון או הרישיון. ערבויות אלו מבטיחות שהתחנה תפעל בהתאם לתנאים שהוגדרו ותשמור על איכות ורמת השירות לציבור. במקרה של הפרת תנאי הרישיון, הרשות מוסמכת להטיל קנסות ואף לשלול את הרישיון במקרה של עבירות חמורות (פרק ז׳). הרישיון לשידורי רדיו וטלוויזיה נועד להבטיח תחרות הוגנת בשוק השידורים, ולמנוע ריכוזיות ובעלות צולבת בתאגידי המדיה. כך, החוק קובע כי לא יינתן זיכיון לשידורי טלוויזיה או רדיו למי שכבר מחזיק בזיכיון אחר או בעל שליטה בתאגיד המפעיל זיכיון אחר. (פרק ג’, סימן ב’, סעיף 23).
רישיון חובב רדיו

רישיון חובב רדיו הוא רישיון אשר מעניק אישור רשמי וחוקי לבעליו להפעיל תחנת רדיו חובבים. משרד התקשורת בישראל הוא האמון על הקצאת האישורים, אשר מתחלקים לשלוש רמות על פי תוצאות המבחנים שעל המבקשים לעבור.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  חוק הרשות השניה לטלויזיה ורדיו – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
↑  עצמאות גופי הרגולציה בתחום השידורים, באתר www.mevaker.gov.il
↑  Amit M. Schejter, People Shall Dwell Alone: The Effect of Transfrontier Broadcasting on Freedom of Speech and Information in Israel
↑  Neil Gandal, Sequential Auctions of Interdependent Objects: Israeli Cable Television Licenses, The Journal of Industrial Economics 45, 1997-09, עמ' 227–244 doi: 10.1111/1467-6451.00047
1 2 3 4 5 6 7  רישיון לשידורי טלוויזיה, באתר הרשות השניה, ‏2017
↑  הלוי דוויק בע"מ, סקירה בנוגע לאפשרות מתן היתר פרסום לערוצי הטלוויזיה הרב-ערוצית, ‏יוני 2009
↑  פקודת הטלגרף האלחוטי – ויקיטקסט, באתר he.wikisource.org
בסיס חיל החלל ונדנברג

טיל טיטן 4 משוגר מבסיס ונדנברג ב־19 באוקטובר 2005
אטלס 5 על כן השיגור בוונדנברג
בסיס חיל החלל ונדנברג (באנגלית: Vandenberg Space Force Base; עד מאי 2021 נקרא בסיס חיל האוויר ונדנברג) הוא בסיס השוכן בדרום מדינת קליפורניה, ארצות הברית. הבסיס השתייך לחיל האוויר של ארצות הברית, כחלק מפיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית (AFSPC), והחל ממאי 2021 הוא משתייך לחיל החלל של ארצות הברית. הבסיס משמש את המשרד להגנת החלל והוא גם מרכז ניסוי לטילים. הבסיס קרוי על שם הויט ס. ונדנברג (Hoyt S. Vandenberg), שהיה ראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית.
אחד מתפקידיו המרכזיים ביותר של הבסיס הוא לספק נמל חלל לשיגורי לוויינים מהחוף המערבי של ארצות הברית, ובמיוחד שיגורים למסלול קוטבי.
בסיס ונדנברג הוא בסיס האם של כנף החלל מספר 30 של חיל האוויר האמריקאי שאחראי על כל שיגורי הטילים והלוויינים מהחוף המערבי של ארצות הברית. מהבסיס מתבצעים בנוסף שיגורי ניסוי של טילים בליסטיים בין יבשתיים.
היסטוריה > צבא ארצות הברית > מחנה קוק (1941–1953)

ב־1941, צבא ארצות הברית ביקש לקבל שטח בו יקים מרכזי אימון לחילות השריון והרגלים שלו שנבנו אז במהירות. במרץ 1941 קיבל הצבא שטח של 86,000 דונם לאורך חופי קליפורניה בין הערים לומפוק וסנטה־מריה. רוב הקרקעות נרכשו ועוד חלקות קטנות נחכרו או התקבלו בדרכים אחרות. האזור היה רמה שטוחה מוקף בגבעות וקניונים רבים והיה מרוחק ממקומות יישוב, ולכן הצבא חשב שמצא מקום אידיאלי לאימונים.
עבודות הבנייה באזור החלו בספטמבר 1941, אבל אף על פי שנגמרו רק חודשים אחר כך, הצבא הפעיל במקום בסיס בשם מחנה קוק (Camp Cooke) על שם מייג'ור גנרל פיליפ סנט. ג'ורג' קוק, כבר ב־5 באוקטובר. מאז עברו בבסיס לא מעט דוויזיות שריון ורגלים שעברו אימונים ונשלחו למלחמה מעבר לים. חוץ מדוויזיות השריון והרגלים עברו בבסיס עוד הרבה יחידות שעברו אימונים מסוגים שונים. יותר מ־400 תלבושות שונות עברו בבסיס.
עם התקדמות המלחמה, שבויי מלחמה איטלקים וגרמנים שוכנו ברחבי המחנה, וביצעו עבודות תחזוקה, כביסה ועוד.
ב־1946 הוקם במחנה בית כלא ברמת אבטחה גבוהה לחיילים מצבא ארצות הברית, אבל מחנה קוק נסגר ביוני 1946 והאזור הושכר לשמש כשטחי חקלאות ורעיה.
בין 1950 ל־1953 הביב שימש לאימון חיילים שנשלחו למלחמת קוריאה. ב־1 בפברואר 1953 הבסיס נסגר שוב. בית הכלא שהיה בו הועבר לאחריות לשכת בתי הכלא הפדרלית, ושימש לכליאת עבריינים אזרחים באוגוסט 1959. כיום בית הכלא ידוע בשם כלא לומפוק.
ביוני 2001, מבני הבסיס שעדיין עמדו אז על תילם נהרסו.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית > הרחבת הבסיס

החלק הדרומי של בח"א קוק (מחנה קוק לשעבר), שכלל יותר מ־19,800 דונם הועברו לרשות הצי האמריקאי במאי 1958. הצי היה באותו זמן בתהליך בניית Pacific Missile Range (מטווח הטילים הפסיפי) (PMR), והמפקדה מוקמה כ־100 מייל צפונית למחנה קוק בפוינט מוגו ומתקני שיגור ומכשור שונים מוקמו לכל אורך חופי קליפורניה ובמספר איים באוקיינוס השקט. האזורים אותם קיבל הצי נקראו "מתקני הטילים של הצי בפוינט ארגואלו" (Naval Missile Facility at Point Arguello). המקום הפך למרכז החשוב ביותר לשיגור טילים ולוויינים של האזור הפסיפי.
ב־16 בנובמבר 1963, מזכיר ההגנה האמריקאי, רוברט מקנמארה הורה על ארגון מחדש של דרך הארגון של מתחמי השיגור והניסוי של משרד ההגנה. חלק מהארגון מחדש כלל העברת חלק ממתחמי השיגור של הצי ביניהם פוינט ארגואלו לחיל האוויר האמריקאי. ההעברה בוצעה בשני שלבים, ב־1 ביולי 1964 וב־1 בפברואר 1965. עם ביצוע ההעברה הצי נשאר ממוקם בפוינט מוגו וחיל האוויר קיבל אחריות על אזורי השיגור לאורך האוקיינוס השקט.
רכישת הקרקעות האחרונה בוצעה ב־1 במרץ 1966, לאחר הודעת חיל האוויר על הקמת קומפלקס השיגור 6, שיועד לשגר לחלל את מעבדת החלל המאוישת של חיל האוויר האמריקאי. מתקני השיגור של הטיטן 3 שיועד לשאת את המעבדה לחלל פלשו לשטחים שהיו בבעלות חברת Sudden Estate. חיל האוויר פתח במשא ומתן עם החברה אך הגופים לא הגיעו להסכמה, והממשלה פנתה לבית המשפט שקבע כי כ־15,000 דונם יועברו לחיל האוויר תמורת סכום של 9,002,500 דולר.
הרחבה אחרונה זו הביאה את הגדילה את שטח הבסיס ל־99,099 הדונמים המרכיבים את הבסיס היום. בסיס ונדנברג הוא כיום הבסיס השלישי בגודלו בארצות הברית אחרי בסיס חיל האוויר אגלין בפלורידה ובסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית > בסיס חיל האוויר ונדנברג

ב־4 באוקטובר 1958 שמו של הבסיס שונה מקוק לונדנברג לכבודו של גנרל הויט ס. ונדנברג שהיה מפקד חיל האוויר השני.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית > בסיס חיל האוויר ונדנברג > מבחני טילים בליסטיים > תור

המעבר המעשי מבסיס צבאי לבסיס שיגור קרה ב־15 בדצמבר 1958, עם שיגורו המוצלח של הטיל הבליסטי PGM-17 תור. השיגור חנך את תחום השיגורים לטווח בינוני של האזור הפסיפי ובוצע על ידי דיוויזיית הטילים הראשונה. השיגור המוצלח הראשון של טיל תור על ידי חיל האוויר המלכותי בוצע ב־16 באפריל 1959 כחלק מאימון משולב של חיל האוויר האמריקאי והבריטי.
ב־22 באפריל 1960, טייסת טילי התור הבריטית האחרונה הועברה לידי חיל האוויר המלכותי על ידי פיקוד האוויר האסטרטגי, ובכך הסתיים חימוש הצבא הבריטי במערכות טילי התור.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית > בסיס חיל האוויר ונדנברג > מבחני טילים בליסטיים > אטלס

ב־16 באוקטובר 1958, הסתיים בנייתו של משגר האטלס הראשון שהועבר לידי הדיוויזיה הראשונה. הטיל הבליסטי הבין יבשתי הראשון, האטלס D ניתנה לטייסת הטילים 576 ב־18 בפברואר 1959. האטלס D הראשון טס ב־9 בספטמבר 1969 בהצלחה גמורה והוכרז כמבצעי. בחודש שלאחר מכן הוצבו מספר טילי אטלס בעלי ראש נפץ גרעיני בבסיס ונדנברג והיו לטלים הבליסטיים הראשונים שהוצבו בהכן בארצות הברית. באפריל 1960 בוצע שיגור מוצלח של טיל אטלס D מכן שיגור תת־קרקעי מבסיס פרנסיס וורן בוויומינג, ומפקד דיוויזיית הטילים הראשונה בבסיס ונדנברג הורה על הפיכת מתרני השיגור התת־קרקעיים למבצעיים.
ביולי 1959 החלו בבנייתם של מתקני השיגור התת־קרקעיים של טיל האטלס E. ב־28 בפברואר 1962 בוצע השיגור המוצלח הראשון של האטלס E, ובנובמבר החלו בבנייתם של מתקני הסילו (מתקן שיגור מיוחד תת־קרקעי) של טיל האטלס F. האטלס F הראשון הגיע לוונדנברג ביוני 1961 ושוגר בהצלחה ב־1 באוגוסט 1962.
במהלך אותה תקופה היו בבסיס ונדנברג שני אתרי שיגור לאטלס D, שני אתרים לאטלס E ושלושה אתרים לאטלס F. טילי האטלס D הוצאו מכוננות במאי 1964 כחלק מתהליך פרישת טילי האטלס משימוש כטילים בליסטיים. הניסוי האחרון בטיל האטלס F בוצע ב־18 בינואר 1965 והטייסת האסטרטגית 5876 הפכה ללא־פעילה ב־2 באפריל 1966. סך הכל שיגרה טייסת 576 53 טילי אטלס D, שבעה טילי אטלס E ושבעה טילי אטלס F בין 1959 ל־1965.
טילי אטלס שוגרו מבסיס ונדנברג בשנים שלאחר מכן בתור משגרי לוויינים, שנשאו מגוון לוויינים רחב למסלול סביב כדור הארץ.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית > בסיס חיל האוויר ונדנברג > מבחני טילים בליסטיים > טיטן 1

הטיטן 1 היה הטיל הבליסטי הרב־שלבי הראשון של ארצות הברית. עם פרישתו, הפך הטיטן למרתיע נוסף לכח הגרעיני האמריקאי יחד עם טילי האטלס השונים. הטיל היה הראשון בסדרת הטילים טיטן, והיה צעד חשוב בבניית כח הטילים של חיל האוויר האמריקאי.
ביולי 1958 החלה בנייתו של מתקן המבנים של הטיטן 1. המתקן היווה אב־טיפוס למתקני השיגור של הטיטן 1. המתקן הושמד ב־3 בדצמבר 1960 כאשר הטיל התפוצץ במהלך הורדתו לתוך המתקן ולא היו נפגעים. היה זה אסון הסילו הראשון בוונדנברג.
שיגור הסילו המוצלח הראשון של הטיטן 1 בוצע בדצמבר 1961 ושיגור ה־SAC המוצלח הראשון בוצע בינואר 1962 וכתוצאה מכך הועבר מתקן השיגור לידי פיקוד האוויר האסטרטגי כדי לשמש כמתקן ניסוי עבור הטיל.
עם זאת, חייו המבצעיים של הטיל לא ארכו זמן רב. בנובמבר 1964 הכריז מזכיר ההגנה רוברט מקנמארה שטילי הדור הראשון האמריקניים שכללו את טילי האטלס E, אטלס F והטיטן 1, יוצאו משירות עד סוף יוני 1965.
ב־5 במרץ 1965 הניסוי האחרון בטיל הטיטן 1 שבוצע על ידי פיקוד האוויר האסטרטגי הסתיים בהצלחה. סך הכל ביצעה טייסת 395 (שפעלה כחלק מפיקוד האוויר האסטרטגי) 19 שיגורים בין 1963 ל־1965 לפני שעברו לשיגור טילי הטיטן 2. במהלך שנות ה־80 בוצעו מספר שיגורים של השלב השני של הטיטן 1 כחלק מיוזמת ההגנה האסטרטגית.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית > בסיס חיל האוויר ונדנברג > מבחני טילים בליסטיים > טיטן 2

הטיטן 2 היה טיל בליסטי מן הדור השני שהיה בעל יכולות הנחיה אינרציאליות ויכולת שיגור מתוך הסילו. בניית אתר השיגור הראשון לטיטן 2 החל ב־1962 ובסופו של דבר נבנו והופעלו 4 מתקני שיגור כאלו בוונדנברג. רוב מבני השיגור שלו בוצעו מנמל החלל קייפ קנוורל אך השיגור הראשון מתוך סילו בוצע באפריל 1963 מבסיס ונדנברג. מבחן השיגור המבצעי והמלא הראשון בוצע במרץ 1965.
מבחני השיגור המבצעיים נמשכו עד 1985. הטיטן 2 הוסב גם לשני משגרים. הטיטן 2 GLV נשא את חלליות ג'מיני לחלל והטיטן 223G נשא לוויינים למסלול סביב כדור הארץ עד ל־2003.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית > בסיס חיל האוויר ונדנברג > מבחני טילים בליסטיים > Minuteman

פיתוח מנועי דלק מוצק נתן לטיל ה־LGM-30 Minuteman התלת־שלבי יתרון משמעותי על פני טילים בליסטיים קודמים. בפברואר 1961 החלו בבניית מתקן השיגור לטיל בוונדנברג. שיגור הניסוי הראשון של דגם ה־IA של הטיל החלו בספטמבר 1962, ושיגור דגם ה־IB היה במאי 1963. ב־24 בפברואר 1966 בוצע שיגור סימולטני מוצלח של שני טילי IA. בשיגור זה נבחנו טכניקות ספירה לאחור וטכניקות שיגור למקרה בו יאלצו לבצע שיגורים רבים באותו זמן במקרה של מלחמה. מבחני הטיל מדגם ה־I נמשכו עד 1968.
הניסויים בטיל ה־LGM-30F Minuteman II החלו באוגוסט 1965 עם שיגור מוצלח של הטיל. הטיל עבר מרחק של 5,000 מייל לתוך האוקיינוס השקט ופגע במטרתו. שיגור סימולטני בוצע בהצלחה ב־22 באוקטובר 1970. השיגור האחרון של טיל זה בוצע באפריל 1972.
השיגור הראשון של הטיל LGM-30G Minuteman III בוצע ב־5 בדצמבר 1972. הטיל טס למרחק של 1,300 ק"מ לפני פגיעתו במטרה. שיגורים של טיל זה נמשכים עד היום מבסיס ונדנברג.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית > בסיס חיל האוויר ונדנברג > מבחני טילים בליסטיים > LGM-118 Peacekeeper

הטיל הבליסטי האחרון שנבחן בוונדנברג הוא ה־LGM-118 Peacekeeper שמבחניו החלו ביוני 1983. מלבד יכולתו לעוף לטווחים רחוקים יותר מטילים שקדמו לו, יכול הפיסקיפר לשאת 10 ראשי נפץ שיפגעו במטרות שונות. הטיל תוכנן להחליף את המינטמן אבל בגלל זמן פיתוח ממושך הוא פרש ב־2005 לפני המינטמן.
השיגור הראשון בוצע מפני הקרקע ב־17 ביוני 1983 ושני שיגורים נוספים בוצעו בשנה זו. ב־15 ביוני 1984 בוצע השיגור הראשון של הטיל עם תא חדירה סימן 21 ושני שיגורים נוספים בוצעו בשנה זו. השיגור הראשון של הטיל מסילו בוצע ב־24 באוגוסט 1985. ב־23 באוגוסט 1986 בוצע השיגור הראשון של הטיל בתצורה מבצעית מלאה. ב־21 ביולי 2004 בוצע השיגור האחרון של הטיל שפרש לאחר מכן.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית > בסיס חיל האוויר ונדנברג > מבחני טילים בליסטיים > GBMDI

הטיל האחרון שהוצב בבסיס ונדנברג הוא ה־Ground-based Interceptor שמיועד ליירט טילים בליסטיים במעופם והוצב בבסיס ב־2005. הטיל פותח כחלק מתוכנית National missile defense שהוכרזה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש.
היסטוריה > חיל האוויר של ארצות הברית > בסיס חיל האוויר ונדנברג > חקר החלל

הלוויין הראשון בעולם ששוגר למסלול קוטבי, הדיסקוברר 1, שוגר מבסיס ונדנברג ב־28 בפברואר 1959. המשגר ששימש לשיגור הלוויין היה טיל תור־אגנה.
באוגוסט 1960 שוגר הדיסקוברר 13 שהשליך קפסולה חזרה לכדור הארץ שהייתה לחפץ הראשון ידי אדם שחזר לכדור הארץ. הדיסקוברר 14 ששוגר כשבוע לאחר מכן שחרר קפסולה שנתפסה באוויר על ידי מטוס ובכך היה לאיסוף הראשון שבוצע מן אוויר.
תוכנית דיסקוברר שהייתה למעשה כיסוי לתוכנית קורונה שהייתה תוכנית לווייני הריגול הראשונה של ארצות הברית הסתיימה ב־13 בינואר 1962 לאחר 37 שיגורים וניסיונות שיגור, וסיפור הכיסוי נחשף.
לאורך השנים שוגרו מבסיס ונדנברג מגוון רחב של לוויינים על מגוון רחב של משגרים. החדשים מביניהם הם הטיטן 4 (מרץ 1991), טאורוס (מרץ 1994), פגאסוס (אפריל 1995), דלתא 2 (פברואר 1996), אטלס 2 (דצמבר 1999), מינוטאור (2000), ומ־2005 גם פאלקון 1, דלתא 4 ואטלס 5.
התוכניות השאפתניות ביותר שתוכננו מבסיס ונדנברג כללו את מעבדת החלל המאוישת של חיל האוויר האמריקאי (לא יצא לפועל) ותוכנית מעבורות החלל. התוכנית של מעבדת החלל הייתה אמורה לשגר לחלל חללית ג'מיני מותאמת על גבי טיטן 3 שתחובר למעבדת חלל. הנשיא ריצ'רד ניקסון ביטל את התוכנית, שתוכננה לעלות כ־3 מיליארד דולר ב־1969 בגלל עלויות גבוהות מידי, טכנולוגיות חדשות וההוצאות הרבות של מלחמת ווייטנאם.