stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלנתריזם

כָּלַנְתָּרִיזְם הוא מונח גנאי בשיח הפוליטי בישראל, על שמו של רחמים כלנתר, חבר עיריית ירושלים בשנות החמישים. הביטוי מתאר מצב של מעבר של נבחר ציבור מסיעה אחת לאחרת תמורת טובת הנאה פוליטית.
כלנתר היה חבר סיעת "הפועל המזרחי" בעיריית ירושלים שנטש את סיעתו, שפעלה כדי להדיח את ראש העיר גרשון אגרון באוגוסט 1956, על רקע תמיכתו של ראש העיר בהקמת בית כנסת רפורמי ובריכת שחייה מעורבת בעיר (בריכת ירושלים). כלנתר הפך לתומך של אגרון, דבר שהעניק לאגרון רוב במועצה, ובתמורה מונה כלנתר לתפקיד סגן ראש העיר הממונה על ענייני דת ותברואה.
צעד זה היה אפשרי כיוון שבאותה תקופה בחרו תושבי הרשות המקומית את חברי המועצה בבחירות יחסיות, והמועצה בחרה מתוכה את ראש המועצה, אשר היה חייב לזכות ברוב מוחלט של חבריה. בשנת 1975 אישרה הכנסת חוק חדש שהפריד בין הבחירות למועצת הרשות ולראש הרשות.
ניסיון למנוע מצב זה בכנסת

בחוק יסוד: הכנסת הוכנס סעיף שנועד להקשות במקצת על תופעת הכלנתריזם. סעיף זה (6א) קובע שחברי כנסת שפרשו מסיעתם (שלא במסגרת סיעה חדשה מוכרת) ועברו לסיעה אחרת אינם רשאים להיות מועמדים בבחירות הבאות במסגרת סיעתם החדשה, אלא אם פרשו מחברותם בכנסת, ובכך איפשרו למפלגתם הקודמת לשמור על כוחה הפרלמנטרי, אשר על פיו נקבע מימון המפלגות וייצוגן בוועדות הבחירות. סעיף זה אילץ את שמעון פרס, דליה איציק, חיים רמון, צחי הנגבי ומיכאל נודלמן להתפטר מחברותם בכנסת, כדי שיוכלו להיבחר ברשימת "קדימה" בבחירות לכנסת השבע עשרה.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "רחמים כלנתר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ז (1956), עמ' 2897.
↑  למרות שהמונח "כלנתריזם" נחשב כמונח גנאי, בני משפחתו של כלנתר מוצאים צד זכות בפעילותו הפוליטית. בראיון עיתונאי, בשנת 2019 התבטאה בתו מגדה מלי-כלנתר כך: "אני גאה בו והייתי עושה אותו דבר במקומו. הוא לא נתן לדתיים לשלוט בו. כשרצו להקים גן מעורב בשכונת גאולה, ההצעה ירדה בגלל התנגדות הדתיים. כשרצו להקים את ההיברו יוניון קולג', מוסד ללימודים רפורמיים, שוב לא אפשרו את זה. אחר כך עלתה הצעה להקים בירושלים בריכה ציבורית. אם לא היה לך כסף ללכת לבריכות בבתי מלון, לא הלכת לבריכה באותן שנים. הדתיים התנגדו ואבא שלי אמר: 'אני מצביע כמו שאני רוצה', הפך להיות סיעת יחיד, ובזכותו שלושת הדברים האלה קרו. הדתיים החרימו את הבריכה, אבל כל העיר הלכה לשחות שם. אבא לא רצה שירושלים תתחרד, הוא רצה שהצעירים יישארו. אחרי שעזב את העירייה, עבד במשרד הדתות כאחראי על המקומות הקדושים. הדתיים בכל זאת קיבלו אותו, זה אומר משהו". אורית מרלין-רוזנצוייג, לאשה, 17 באפריל 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמסונג מדיסון

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  תאגיד
 מייסדים:  לי מין-הווה
 תקופת הפעילות:  2 ביולי 1985 – הווה (39 שנים)
 חברת אם:  סמסונג אלקטרוניקה
 מיקום המטה:  סיאול 
 ענפי תעשייה:  מחקר וייצור של מכשירים רפואיים
 עובדים:  1,040 (נכון לשנת 2019)
  
 http://www.samsungmedison.com
 
סמסונג מדיסון (באנגלית: Samsung Medison) היא יצרנית של מערכות אולטרסאונד. החברה נוסדה ב-2 ביולי 1985 ונרכשה על ידי סמסונג בשנת 2010. בשנת 2020, סמסונג מדיסון מכרה את המכשירים הרפואיים שלה ב-110 מדינות, מה שצובר עד 85 אחוז מסך המכירות שלה, על פי דיווחים הרכישה הייתה מעל כיותר מ-262 מיליון דולר.
היסטוריה

בשנת 2016, סמסונג הציגה מערכת רדיוגרפיה דיגיטלית ניידת GM85, שאושרה על ידי ה-FDA, שיוצרה ופותחה בשיתוף עם סמסונג מדיסון, באספה המדעית ה-102 של האגודה הרדיולוגית של צפון אמריקה (אנ') במפגש השנתי בשיקגו.
בשנת 2017, סמסונג מדיסון הציגה את מערכת האולטרסאונד HS40, המותאמת לשימוש אבחון של רופא מיילד. ה-HS40 מאפשר לסמסונג מדיסון לספק מערך מלא של ציוד רפואי.
בשנת 2018, במפגש השנתי של האגודה הרדיולוגית של צפון אמריקה 2018 בשיקגו, חברת סמסונג אלקטרוניקה וסמסונג מדיסון הציגו מספר סוגים של תוכנות הדמיה אבחון.
בשנת 2019, סמסונג מדיסון הציגה את מערכת האולטרסאונד המשולבת HERA I10, המגיעה עם כיסא לבדיקת אולטרסאונד וכן IT, עיבוד תמונה מוליכים למחצה וטכנולוגיות תקשורת למטרות אבחון.
בשנת 2020, סמסונג מדיסון וסמסונג אלקטרוניקה מכריזות על כניסתה של סמסונג מדיסון לשוק המכשור הרפואי, כולל שוק האולטרסאונד האבחוני.
הערות שוליים

↑  Reuters, Samsung buys Medison in major push to healthcare, mint, ‏2010-12-14 (באנגלית)
↑  Samsung Showcases FDA-Cleared GM85 Mobile Digital Radiography System at RSNA 2016, www.businesswire.com, ‏2016-11-27 (באנגלית)
↑  Samsung Medison introduces highly efficient ultrasound system, m.koreatimes.co.kr, ‏2017-04-17
↑  Samsung applies AI to medical imaging, ZDNET (באנגלית)
↑  mobile.Hospimedica.com, mobile.hospimedica.com
התקופה הוויקינגית

מסעות הכיבוש הוויקינגים וזמנם. 
 בירוק בהיר-אזורי התיישבות בשליטת הוויקינגים
התקופה הוויקינגית או העידן הוויקינגי (באנגלית: Viking Age) הוא הכינוי הכולל לגל הפלישות של העמים הוויקינגים לאירופה, המזרח התיכון וצפון אמריקה. התיארוך המקובל הוא משנת 793 (תאריך התקיפה המתועדת הראשונה) ועד שנת 1066, עת נכבשה הממלכה האנגלו-סקסונית על ידי צאצאי נורדים מצפון צרפת ובמקביל, בדנמרק, נחרבה העיר הדבי, אשר היוותה את נקודת המסחר החשובה ביותר בתקופה זו.
הפלישות לאירופה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הפלישה הוויקינגית המתועדת הראשונה ארעה בשנת 793, עת קבוצת ויקינגים פלשה לאי לינדיספרן בצפון מזרח אנגליה, שדדה את המנזר המקומי, ורצחה את הנזירים ששהו בו.
פשיטה מפורסמת אחרת של כוחות ויקינגים, כמעט יובל שנים מאוחר יותר, הייתה בשנת 845, לפריז. בפשיטה זו נטען כי הגיבור הנורדי האגדי, רגנאר לודברוק, הוביל את הפשיטה על העיר, שהסתיימה בביזה של 7,000 מטבעות זהב.
בשנת 865 פלש הצבא הוויקינגי הגדול לאי הבריטי ובסדרת קרבות וכיבושים שנמשכו 14 שנים הגיעו הוויקינגים לשליטה ברוב שטחו של האי, פרט לממלכת וסקס שנשלטה על ידי המלך אלפרד הגדול.
ההתיישבות באיסלנד וגרינלנד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ההתיישבות באמריקה הצפונית

במשך שנים רבות, הייתה הטענה בדבר הגעת הוויקינגים לצפונה של אמריקה בבחינת אגדה, ותו לא. עם זאת, גילויים חדשים, החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, והשוואתם למקורות היסטוריים, מוכיחים מעל כל ספק כי אכן הייתה התיישבות נורדית באזור ניופאונדלנד (ל'אנס או מדוז) וכן בחלקים דרומיים יותר, אשר קיבלו את השם הכולל וינלנד (היום החלק הצפוני של החוף המזרחי של ארצות הברית).
על פי מספר ממצאים ארכאולוגיים, נטען כי הוויקינגים לכל הפחות הגיעו למפרץ ההדסון, וישנן אף טענות כי התיישבו באזור בו היום ממוקמת מדינת מינסוטה בארצות הברית.
ההתיישבות באמריקה הצפונית > וינלנד

אתר ההתיישבות העיקרי של הוויקינגים באמריקה הצפונית נמצא בניופאונדלנד, קנדה, בחפירות שהתקיימו במקום בשנות ה-50 וה-60. ככל הנראה, היה מדובר במעין נקודת מעבר, בה היו פונדקים לספנים המפליגים צפונה - חזרה לגרינלנד, ודרומה - לעבר היבשת האמריקנית.
ההתיישבויות שהוקמו לאורך מה שהיום הוא החוף המזרחי של ארצות הברית, לא החזיקו מעמד זמן רב, עקב התנגדות של הילידים לנוכחותם של הזרים. לא ברור בוודאות מה פירוש שמה של ההתיישבות, שכן Vinland יכול להתפרש הן כ"אדמה פורייה" והן כ"ארץ היין".
קיימת טענה בקרב מספר חוקרים כי גם השם "אמריקה" עצמו מקורו בשפה הנורדית, אך המחלוקת בנושא זה גדולה אפילו מהמחלוקת על מפת וינלנד או על פרקטיקת "עיט של דם".
ההתיישבות באמריקה הצפונית > גילוי מפרץ ההדסון

בין הממצאים הארכאולוגיים שהתגלו מאז מחצית המאה ה-20, עולה כי הוויקינגים שחקרו את החוג הארקטי גילו את הכניסה למפרץ הדסון, בחלקה הצפוני של קנדה, אך עם זאת, קיימת מחלוקת לגבי שאלת התיישבותם באזור המפרץ עצמו. ממצאים מסוימים ממדינת מינסוטה, בצפון-מרכז ארצות הברית, הביאו חלק מהחוקרים למסקנה כי אכן הייתה התיישבות ויקינגית באזור, אך לגבי טענה זו אין הסכמה מוחלטת, כמו באשר להתיישבות בחוף המזרחי של היבשת. כמו כן, במפת וינלנד מופיעים רק אזורי ההתיישבות במזרח, ללא מפרץ ההדסון או אזורים דרומיים לו.
ברם, ישנם ממצאים צפונית יותר, מהאי אלסמיר, המעידים כי הוויקינגים התיישבו שם, כנראה לאחר שהמשיכו לשייט ממצר ההדסון צפונה. מדובר בנקודת ההתיישבות הצפונית ביותר אליה הגיעו מתיישבים במהלך ימי הביניים, וככל הנראה, הקימו הוויקינגים את היישוב עוד לפני הגעת האינואיטים לאזור.
השפעות תרבותיות

הוויקינגים ודמיוּנם על ידי יורשיהם, והן על ידי העמים אליהם פלשו, הביא ליצירת סאגות וסיפורים מאז ימיהם ועד היום. אחת הסאגות המפורסמות, המספרת על המסע לאמריקה, היא הסאגה של אריק האדום.
השפעות תרבותיות > בימי הביניים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בימי הביניים, התפתחו אגדות רבות באשר לוויקינגים. מלבד הסאגות האיסלנדיות, אשר נערכו על ידי סנורי סטורלוסון במאה ה-13 התפתחו גם אגדות עממיות באשר לוויקינגים עצמם, דמותם ולבושם. אחת האגדות, שהשתרשה מאוד בתרבות, עד ימינו, הייתה הטענה כי הוויקינגים חבשו קסדות עם קרניים. לאגדה זו אין שום ביסוס עובדתי או ארכאולוגי, והקסדות הוויקינגיות הבודדות שנמצאו עד כה, היו ללא קרניים.
טענה נוספת שהופצה במהלך ימי הביניים, אשר לגביה יש מחלוקת אם הייתה או לא הייתה, היא שיטת ההוצאה להורג הנקראת עיט של דם. על פי מספר מקורות, נטען כי לפחות ארבעה אנשים (שלושה מלכים וארכיבישוף אנגלי) הוצאו להורג בשיטה זו במהלך התקופה הוויקינגית. כיום, אין הסכמה חד-משמעית באשר ליישומה של שיטה זו של עינוי והוצאה להורג.
לרוב, דמיינו את הוויקינגים כאנשים גבוהים ברמה חריגה. לאחר מחקר שבוצע בקברים ויקינגים ופרנקים, הסתבר כי הוויקינגים היו גבוהים בכ-1 ס"מ מהגברים הפרנקים בלבד (172.6 ס"מ ו-171 ס"מ בהתאמה). הנשים הוויקינגיות התנשאו לגובה ממוצע של 158.1 ס"מ, בעוד שגובה הנשים הפרנקיות היה כ-3 ס"מ יותר ועמד על 162 ס"מ.
השפעות תרבותיות > התקופה המודרנית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גל הפלישות הוויקינגיות השפיע על תעשיית הקולנוע והטלוויזיה לאורך המאה ה-20. בין ההפקות המוכרות ביותר ניתן למצוא את הסרט הוויקינגים(אנ') משנת 1958, וכן את סדרת הטלוויזיה ויקינגים של ערוץ ההיסטוריה.
ראו גם

לייף אייריקסון
ל'אנס או מדוז
ממלכת נורווגיה (872–1397)
הדבי
כנסיית הבלסי
רגנאר לודברוק
מפת וינלנד
ורנגים
לקריאה נוספת

יצחק חן, סוף האלף הראשון, תל אביב: משרד הביטחון, 2000. (הספר בקטלוג ULI)
Graeme Davis, Vikings in America, Edinburgh: Birlinn, 2009
Robert Ferguson, The Vikings: A History, London: Penguin Books, 2010
הערות שוליים

↑  Graeme Davis, Vikings in America, עמודים 27–29
↑  Davis, Vikings in America, עמוד 25
↑  Coupland, Simon, The Vikings on the Continent in myth and history, History 88
| --- | --- |
בקרת זהויות :  KulturNav: 1a606aba-2d07-476f-8e1e-78102f5e8419 
איור מהמאה ה-19, המתאר את המצור על פריז (אנ')
מפת וינלנד, המתארת את הארצות בשליטת הוויקינגים, בסביבות המאה ה-11. אמיתות המפה עדיין שנויה במחלוקת
ליפארי

| --- | --- |


 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הטירני 
 קואורדינטות:  38°28′02″N 14°57′20″E﻿ / ﻿38.467281°N 14.955442°E﻿ / 38.467281; 14.955442
 שטח:  89.72 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה 
 אוכלוסייה:  12,565 (1 בינואר 2023)
 אזור זמן:  UTC+1
 עיר ראשית:  ליפארי 
  (למפת סיציליה מוגדלת) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןליפארי(למפת סיציליה רגילה) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןליפארי
 
מחצבת פומיס מערבית לאקווקאלדה
הביצורים שנבנו ב-1556 על גבי החומות היווניות העתיקות.
הקתדרלה בליפארי
סלע געשי בים ליד ליפארי, אחד מן האיים הליפאריים לחופי סיציליה
ליפארי (בלטינית: Lipara, ביוונית עתיקה: Μελιγουνίς‏ (Meligounis) או Λιπάρα‏ (Lipára), באיטלקית ובסיציליאנית: Lipari) הוא הגדול מבין האיים הליפאריים הסמוכים לחוף הצפון-מזרחי של סיציליה וגם שם העיר הגדולה ביותר שבו. נכון ל-2016, אוכלוסיית האי מונה כ-12,700 נפש. האי ליפארי, יחד עם שאר האיים הליפאריים, הוכרז בשנת 2000 אתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה

ליפארי הוא האי הגדול ביותר בארכיפלג הגעשי של האיים הליפאריים. שטח האי 37.6 קמ"ר, והוא מרוחק 30 ק"מ מסיציליה. רוב האוכלוסייה, זו החיה באי כל ימות השנה, מתגוררת בעיר ליפארי ובארבעת הכפרים העיקריים שבו: פיאנוקונטה (Pianoconte), קוואטרופאני (Quattropani), אקווקאלדה (Acquacalda) וקאנטו (Canneto).
גאולוגיה

רוב החוקרים סבורים כי האי נוצר על ידי סדרה של ארבעה אירועים געשיים, אשר הראשון בהם החל כ-223,000 שנים לפני זמננו. האירוע השלישי בסדרה היה החשוב שבהם ונמשך כנראה מהאלף ה-20 עד האלף ה-13 לפנה"ס. אירוע גדול נוסף התחולל כפי הנראה בסביבות האלף ה-9 לפנה"ס. ההתפרצות הגעשית האחרונה שאנו יודעים אודותיה ארעה במאה ה-5 לספירה, כאשר חפף (פומיס) כיסה את הכפרים הרומים באי. הרי הגעש באי נחשבים פעילים, וניתן לראות קִטְרֵי-געש (פומרולה, fumarole) מיתמרים. בשל מוצאו הגעשי, האי מכוסה חפף ואובסידיאן. כריית החפף הפכה עם השנים לתעשייה חשובה באי ליפארי, ואבן החפף הבהירה שלו מיוצאת לרחבי העולם.
היסטוריה > העת העתיקה

בשל מיקומו הגאוגרפי נודעה לאי ולנמלו חשיבות אסטרטגית רבה. בתקופת האבן החדשה (הנאוליתית) היה ליפארי, יחד עם סרדיניה, אחד מקומץ מרכזי מסחר באובסידיאן, אותה זכוכית געשית קשה ושחורה, שערכה היה רב לבני התקופה הנאוליתית לייצור להבים וראשי חצים חדים. תולדות ליפארי עשירות באירועים, כפי שמתחוור מחשיפתם לאחרונה של כמה אתרי קבורה וממצאים ארכאולוגיים נוספים. בני אדם התיישבו באי כבר באלף ה-5 לפנה"ס, אם כי המסורות המקומיות מייחסות את השם האפונימי לליפארוס (Liparus), מנהיג המתיישבים שהגיעו לאי מקמפניה שבאיטליה. ההתיישבות הרצופה בליפארי אפשר שנפסקה על ידי אירוע אלים בסוף המאה ה-9 לפנה"ס, אז הועלה באש מקום מושבם של האוסונים וכנראה לא שוקם לאחר מכן. חפצי בית רבים נתגלו בשכבת השריפה.
מתיישבים מקנידוס, בהנהגת פנטתלוס (Pentathlos), הגיעו אל ליפארי ב-580 לפנה"ס, והתיישבו במקום בו שוכן כיום הכפר הנקרא קסטלו (Castello) או לה צ'יטאדה (La Cittade). הם נאבקו באטרוסקים על השליטה במסחר הימי בים הטירני וניצחו. בזמן התערבות אתונה במערב (427 לפנה"ס), הייתה העיר ליפארי בעלת ברית לסירקוסאי ועל כן הותקפה – ללא הצלחה – על ידי האתונאים ובעלי בריתם. צבא קרתגי השתלט על האי והחזיק בו זמן קצר במהלך מלחמתם של הקרתגים בדיוניסיוס הראשון טיראן סירקוסאי ב-394 לפנה"ס. עם הסתלקותם כרתה הפוליס ברית משולשת עם דיוניסיוס ועם טינדאריס (Tyndaris), העיר החדשה שייסד בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה. ליפארי שגשגה, אך ב-304 לפנה"ס השתלט בעורמה על העיר אגתוקלס טיראן סירקוסאי ובזז אותה. שללו אבד בים בסערה, וחפצים רבים שנמשו מאוניותיו הטרופות מוצגים כיום במוזיאון האיים האאוליים בליפארי. ליפארי היה בסיס ימי קרתגי במהלך המלחמה הפונית הראשונה (264-241 לפנה"ס) ונכבשה על ידי הרומאים ב-252 לפנה"ס. בזמן מלחמת האזרחים שניהל אוקטביאנוס נגד סקסטוס פומפיוס שימש ליפארי כבסיס של ציו המלחמתי. בתקופת האימפריה הרומית היה האי מקום נופש ומרחצאות וארץ גלות.
היסטוריה > מימי הביניים עד ימינו

ליפארי הייתה כפי הנראה מקום מושבו של בישוף כבר מן המאה ה-3 (הבישוף הראשון היה אגטונה הקדוש, St. Agatone), ומן המאה ה-6 לכל המאוחר נשמרו בקתדרלה שלה שרידיו של ברתולומאו הקדוש, אחד משנים-עשר השליחים של ישו.
במאה ה-9 נכבשה סיציליה על ידי הערבים האע'לבים מתוניסיה, וזמן קצר אחר כך החלו פירטים סרצנים (מוסלמים) תוקפים את האוניות השטות בים הטירני. פעילות זו פגעה קשות בליפארי. ב-839 טבחו הסרצנים את רוב האוכלוסייה, שרידי ברתולומאו הקדוש הועברו אל בנוונטו (Benvenetto), וליפארי כמעט וננטשה לגמרי. בין השנים 1060 ו-1090 סילקו הנורמנים את הערבים מסיציליה, ויישבו מחדש את האי לאחר שהבטיחו את שלטונם בו. בישוף חזר לשבת בליפארי ב-1131.
אומנם פשיטות הפירטים לא פסקו, אך מזמן זה ואילך הלכה אוכלוסיית האי וגדלה. השלטון באי עבר מידי הנורמנים אל מלכי בית הוהנשטאופן (Hohenstaufen), אחר כך למלכי שושלת אנגווין (Angevin), מהם אל מלכי אראגון ולבסוף לידי קרלוס הראשון לבית אראגון, מי שיהיה לימים מלך ספרד וקיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1544 השם ח'יר א-דין ברברוסה את ליפארי והגלה את כל תושביה. קרל החמישי יישב את האי מחדש בנתיניו הספרדים, וב-1556 הקיף את העיר בחומות אדירות, שנבנו על גבי החומות היווניות העתיקות, ועדיין עומדות על כנן בימינו.
האקרופוליס, הגבעה המבוצרת המתנשאת מעל העיר הראשית, הייתה מקום המבטחים של האוכלוסייה בעת פשיטות הפירטים. החיים בשאר חלקי האי נעשו בטוחים רק במאה ה-19, לאחר שהודברו הפירטים מן הים התיכון.
בתקופת השלטון הפשיסטי היה האי ליפארי מקום מאסרם של מתנגדי המשטר ובהם אמיליו לוסו, קרלו רוסלי וג'וזפה גטי.
בליפארי מצוי מוזיאון ארכאולוגי, המציג את התרבות החומרית של האיים הליפאריים מהתקופה הפרהיסטורית ועד התקופה הקלאסית, ובו גם תצוגות העוסקות בוולקנולוגיה, היסטוריה ימית ופלאונטולוגיה של האגן המערבי של הים התיכון.
היסטוריה > ההיסטוריה הכנסייתית של ליפארי

הרוזן רוג'רו (Ruggiero) יסד מנזר בנדיקטי בפאטי (Patti) שבאיטליה, וב-1131 קבע האנטי-אפיפיור אנקלטוס השני את פאטי כמקום מושבו של בישוף ואיחד אותו עם המנזר של ליפארי. האפיפיור אוגניוס השלישי (Eugenius) אישר ב-1157 את החלטת האנטי-אפיפיור, והבישוף הלגיטימי הראשון של בישופות זו היה גילברטוס (Gilbertus). ב-1399 הופרדו בישופויות ליפארי ופאטי.
בית הספר תחכמוני (ירושלים)

בית ספר תחכמוני ברחוב אתיופיה בראשית שנות ה-20
המורה  דבורה לבנון ותלמידיה בתחכמוני ברחוב החבשים בשנת תרפ"ב
בית הספר במיקומו החדש בשכונת כרם בשלהי שנות ה-20
המנהל, מרדכי צבי אילן
בית הספר "תחכמוני" בירושלים, הוקם בשנת 1909 ברחוב החבשים, ביוזמתם של משכילים דתיים שביקשו להקנות לבניהם "תורה עם דרך ארץ", ערכי מסורת בשילוב מדע מודרני ורעיונות ציוניים. באותה שנה הוקמה גם הגימנסיה העברית רחביה. הקמת בית הספר עוררה את זעמה של עדת החרדים הפרושים בירושלים, ובייחוד הרבנים ובני הכוללים שראו בו חילול הקודש.
היסטוריה

בית הספר תחכמוני הוקם בסתיו 1909 תחת השם "חדר תורה". בבית הספר למדו תלמידים מגיל 10 ומעלה בעלי "ידיעה כל שהיא בעברית וגמרא". במודעות של בית הספר נכתב שמטרת בית הספר: "לתת לילדים חנוך עברי דתי לאומי ברחב מובנה של מילה זו. ואת ההשכלה הנחוצה לפי תנאי המקום". שפת הדיבור של בית הספר הייתה עברית ולמדו בו גמרא, תנ"ך, תפילה, דינים, עברית ודקדוקה, חשבון, מדעים, היסטוריה של עם ישראל ושל אומות העולם, וידיעת הארץ. מנהל בית הספר היה ד"ר יהודה מהרשק, והיה בו ארבע שכבות גיל. בית הספר פעל בשכונת זיכרון משה במבנה ששימש קודם לכן את בית היתומים של אלעזר הלוי גרינהוט. בשנת תרע"ב למדו בבית הספר 75 תלמידים. בית הספר קיבל סיוע תקציבי ממנחם אוסישקין.
באפריל 1914 עבר ד"ר מהרשק לנהל את תחכמוני ביפו. באותה תקופה החדלה חברת עזרה מתמיכתה בבית הספר והוא קיבל סיוע מועד החינוך בראשות דוד ילין.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה הקשה על פעילות בית הספר. הוא פעל זמן מה מבית היתומים הספרדי. לקראת שנת הלימודים תרע"ו שונה שם בית הספר ל"חדר תחכמוני". בית הספר הורחב לשמונה כיתות ולצד בית הספר הוקם גן ילדים לבנים שבו למדו הילדים קריאה וכתיבה.
מנהל בית הספר סיפר על קורות בית הספר בימי מלחמת העולם הראשונה:
ביוזמת המנהל מרדכי צבי אילן, המורים וועד ההורים, עבר בית הספר בשנת ה'תרפ"ט (1929) לשכונת מקור ברוך לבניינים שאמורים היו לאכלס את בית היתומים דיסקין. הבניינים שופצו וגם שוכלל אולם בשם "אהל שם" אשר שימש לבית כנסת ולמטרות תרבותיות אחרות. כיום נקרא אולם זה "אהל מרדכי" על שמו של מנהל המוסד כיובל שנים מרדכי צבי אילן.
בית הספר תחכמוני היה מעוז הפועל המזרחי והציונות הדתית בירושלים, בו התחנכו אלפי תלמידים, בפלורליזם חברתי ודתי, הן בחבר המורים והן בקרב התלמידים, מסורתיים ודתיים כאחד. בשנות ה-30 של המאה ה-20 פעל במבנה בית הספר בחודשי הקיץ סניף של תנועת המכבי הצעיר. בשנות ה-70 של המאה ה-20 עבר המבנה לשימוש בית ספר חרדי והיום הוא משמש את תלמוד תורה המסורה של החרדים-הליטאים.
ראו גם

תחכמוני (בית ספר)
בית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו)
הערות שוליים

↑  ד"ר יצחק מירקין, ע"ד חדר תורה, החרות, 25 בינואר 1914
מכתבים אל המערכת, החרות, 2 בפברואר 1914
↑  הנהלת חדר תורה בירושלים, החרות, 6 באפריל 1910
↑  חדר תורה, מוריה, 12 בספטמבר 1911
↑  חדר תורה, החרות, 28 במרץ 1913
↑  ירושלם יום יום - חדר תורה, הצבי, 1 בספטמבר 1912
↑  ירושלם יום יום - חזוק לעברית, הצבי, 26 בדצמבר 1912
↑  בחדר תורה, מוריה, 20 באפריל 1914
↑  ברכת פרידה, מוריה, 23 באפריל 1914
1 2  בחינות בחדר תורה תחכמוני, החרות, 9 באפריל 1916
↑  בחדר תורה, החרות, 22 באוקטובר 1914
↑  חדר תורה, החרות, 8 באפריל 1915
↑  החדר תחכמוני, החרות, 22 בספטמבר 1915
↑  חדר תחכמוני, החרות, 3 באוקטובר 1915
↑  חלוקת התעודות בתחכמוני, דואר היום, 18 באוגוסט 1925
↑  ר' מרדכי אילן ז"ל, הצופה, 8 באוגוסט 1957
↑  תחכמוני באתר תולדות "משפחת בינה ואברהם בּוּנים"
↑  מקור ברוך, הארץ, 7 באוגוסט 1936
↑  חיים באר, אם תחנה עלי מחנה, מעריב, 6 באפריל 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459082305171  LCCN: no2009077146  VIAF: 148288833   WorldCat (עם VIAF): 148288833
טום הולנד (שחקן)

| --- | --- |

טום הולנד בכנס קומיק-קון, 2016
 לידה:  1 ביוני 1996 (בן 28) בריטניה לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  Thomas Stanley Holland 
 מדינה:  אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 מקום לימודים:  מכללת בריט לאמנויות הבמה  Richard Challoner School  מכללת וימבלדון  Donhead Preparatory School 
 בת זוג:  זנדאיה (2021-הווה)
 פרסים והוקרה:  פרס אמפייר פרס סאטורן פרס באפט"א לקולנוע
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
תומאס סטנלי "טום" הולנד (באנגלית: Thomas Stanley "Tom" Holland; נולד ב-1 ביוני 1996) הוא שחקן, מדבב, דוגמן ורקדן אנגלי. לעיקר פרסומו זכה בשל תפקידו כספיידרמן בסרטי היקום הקולנועי של מארוול. בנוסף, הופיע על הבמות במחזמר "בילי אליוט" בווסט אנד בלונדון, ושיחק בסרט "הבלתי אפשרי".
ביוגרפיה

הולנד נולד ברובע קינגסטון בלונדון שבממלכה המאוחדת. הוריו הם ניקולה אליזבת (לבית פרוסט) צלמת מקצועית, ודומיניק הולנד (אנ'), סופר וקומיקאי. להולנד שלושה אחים צעירים. סביו מצד אביו נולדו באי מאן ובמחוז טיפררי באירלנד. הוא התחנך במסגרות קתוליות: למד במכינה קתולית לבנים דונהיד בווימבלדון שבדרום-מערב לונדון, ובהמשך למד גם במכללת וימבלדון (אנ') הישועית עד דצמבר 2012. הוא סיפר כי חווה בריונות על רקע היותו רקדן.
לאחר מכן, עבר ללמוד במכללת בריט לאמנויות הבמה (אנ').
קריירה > תיאטרון

הולנד החל לרקוד בכיתת היפ הופ בבית הספר למחול ניפטי פיט. הפוטנציאל שלו התגלה על ידי הכוריאוגרפית לין פייג' - עמיתתו למקצוע של פיטר דרלינג, הכוריאוגרף של בילי אליוט ובילי אליוט - המחזמר - כאשר הוא הופיע עם בית הספר למחול במסגרת פסטיבל המחול של ריצ'מונד ב-2006. לאחר שמונה אודישנים ושנתיים של אימונים, ב-28 ביוני 2008 ערך הולנד את מופע הבכורה שלו בווסט אנד במחזמר "בילי אליוט" בתור מייקל, חברו הטוב של בילי. הוא נתן את הופעתו הראשונה בתפקיד הראשי ב-8 בספטמבר 2008, וקיבל ביקורות טובות.
בספטמבר 2008, הולנד, יחד עם טאנר פלויג'ר, הופיע בתוכנית החדשות בערוץ 5 הבריטי ונתן את ריאיון הטלוויזיה הראשון שלו. שנה לאחר מכן הוא הופיע בתוכנית הטלוויזיה "The Feel Good Factor" של ערוץ ITV. בתוכנית ההשקה ב-31 בינואר, הוא ועוד שני בילי אליוט אחרים, טאנר פלויג'ר ולייטון ויליאמס, ביצעו גרסה של "ריקוד הזעם" מבילי אליוט - המחזמר, אחריה הולנד רואיין על ידי המנחה מיילין קלאס. ב-8 במרץ 2010, לציון יום הולדתו החמישי של המחזמר, ארבעה מהשחקנים הנוכחיים של בתפקיד בילי אליוט, ביניהם הולנד, הוזמנו לדאונינג 10 לפגישה עם ראש ממשלת בריטניה, גורדון בראון. הולנד נבחר להיות המוביל במופע יום ההולדת החמישי ב-31 במרץ 2010. הולנד הופיע על בסיס קבוע בתור בילי, ברוטציה עם עוד שלושה שחקנים, עד ה-29 במאי 2010, כאשר הוא סיים את תפקידו במחזמר.
קריירה > טלוויזיה

ב-2015 הולנד הופיע בארבעה פרקים של סדרת הטלוויזיה "וולף הול", בתור גרגורי קרומוול, בנו של הפרוטגוניסט תומאס קרומוול, בגילומו של מארק ריילנס. בהמשך הוא הופיע בפרק של "קרב הליפ סינק (אנ')" בו הוא ניצח את הזמרת זנדאיה. הולנד הציג את פרס האוסקר לאפקטים הטובים ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-90, כאשר הפרס ניתן לבלייד ראנר 2049.
קריירה > קולנוע

ב-2011 הולנד לוהק לגרסה הבריטית של סרט האנימציה ארייטי בהפקת סטודיו ג'יבלי היפני. הוא סיפק את קולו לדמות הראשית שו.
סרט הבכורה של הולנד היה הבלתי אפשרי, בבימויו של חואן אנטוניו באיונה, לצד נעמי ווטס ויואן מקגרגור. שיבחו את הולנד על משחקו בסרט, עד כדי כך שהיו שמועות שהוא מתמודד על פרס אוסקר. פרמיירת הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר 2012 והוא נחל הצלחה מסחרית וביקורתית, עם רווח של 180.3 מיליון דולר ברחבי העולם. הולנד זכה לשבחים אוניברסליים ממבקרים ואף זכה במספר פרסים כדוגמת פריצת השנה של המועצה הלאומית לסיקור, השחקן הבריטי הצעיר של השנה של מעגל מבקרי הקולנוע של לונדון ופרס אמפייר לשחקן פורץ הדרך.
הולנד כיכב בתור אייזק בסרט הדרמה "ככה אני חיה עכשיו (אנ')", אשר יצא בממלכה המאוחדת ב-4 באוקטובר 2013, לצד סירשה רונן. הוא גם כיכב בתור תומאס ניקרסון בסרט "בלב ים" בבימויו של רון הווארד.
באוקטובר 2024, פורסם כי הולנד לוהק לסרטו הבא של כריסטופר נולאן, ותיאר את קבלת השיחה על כך כ"טלפון של פעם בחיים," בדומה לשיחה שבה קיבל את תפקיד ספיידרמן. הסרט החדש של נולאן, שנמצא עדיין ללא שם, צפוי לצאת ב-17 ביולי 2026 ב-IMAX, ויככב בו גם מאט דיימון.
קריירה > קולנוע > ספיידרמן

ב-23 ביוני 2015 פורסם כי הולנד לוהק לתפקיד פיטר פארקר/ספיידרמן הצעיר, ו"חייו התהפכו" כפי שצייץ מאוחר יותר. כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול, הוא הופיע לראשונה בסרט "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" שיצא ב-2016. הסרט היווה הצלחה מסחרית וביקורתית מסיבית והרוויח מעל 1.1 מיליארד דולר ברחבי העולם, מה שהפך אותו לסרט הרווחי ביותר לשנת 2016, כאשר הולנד קיבל שבחים ביקורתיים.
ביולי 2017 יצא הסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה" בו הולנד חזר לתפקידו בתור ספיידרמן. הסרט הרוויח 117,027,503 דולר בסוף השבוע הראשון. הסרט קיבל ביקורות חיוביות והולנד שובח רבות, כאשר נאמר על הופעתו בסרט כי היא "הופעה של כוכב שניתנת על ידי שחקן נולד". הולנד חזר לתפקיד ספיידרמן בסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ובסרט ההמשך שלו, "הנוקמים: סוף המשחק", אשר יצא ב-24 באפריל 2019, וכן בסרט ההמשך ל"ספיידרמן" - "ספיידרמן: רחוק מהבית" שיצא ב-2 ביולי 2019 ובדצמבר 2021 יצא הסרט השלישי בסדרה, "ספיידרמן: אין דרך הביתה" שזכה לשבחים, בו שיחק לצד שני שחקני ספיידרמן הקודמים - טובי מגווייר ואנדרו גארפילד.
באוקטובר 2024, הולנד רמז על חזרתו לתפקיד פיטר פארקר ב"ספיידרמן 4" ואמר כי הצילומים יתחילו בקיץ 2025, וציין שהסיפור הוא "רעיון מטורף ושונה ממה שעשינו בעבר," ושהמעריצים יאהבו אותו.