stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספיר קופמן-פפושדו
הערות שוליים

↑  "מלכת היופי לשעבר ספיר קופמן הלכה לעולמה" ישראל היום, ערן סויסה, 23 בנובמבר 2017
↑  מיקי לוין, ‏בתה של ספיר קופמן פפושדו ז"להולכת בעקבות אמה, באתר מעריב אונליין, 30 באפריל 2019
↑  תמר מרקוביץ'‏, "היא הייתה הדוגמנית שכולם רוצים לעבוד איתה": פרידה מספיר קופמן-פפושדו, באתר וואלה, 23 בנובמבר 2017
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
יחסי איראן–בלגיה

| יחסי איראן–בלגיה |
| --- | --- |
איראן: בלגיה


איראן: בלגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 30,528
אוכלוסייה
91,923,060: 11,747,076
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 632,217
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,368: 53,819
משטר
רפובליקה אסלאמית: מונרכיה חוקתית

יחסי איראן–בלגיה הם היחסים הדיפלומטיים בין בלגיה לאיראן.
היסטוריה > תקופת מוזאפר אלדין שאה

בסוף המאה ה-9, בלגיה ביקשה להשיג חומרי גלם לתעשיות שלה, ובשל כך חיפשה אדמות עשירות בחומרי גלם באפריקה ובאסיה. באפריקה שלטה בלגיה בקונגו הבלגית, ובאסיה הגיעה גם לאיראן. הפעולה הראשונה של הבלגים הייתה שליחת מספר רב של יועצים לאיראן כדי שיוכלו לארגן את ענייניה הפנימיים של איראן ולספק את התנאים ליחסים מסחריים נאותים. קבוצת היועצים הראשונה הורכבה משלושה פקידים בלגים שהגיעו לטהראן ב-15 במרץ 1898, ומשימתם הייתה לארגן את מנהגי דרום איראן ולמגר שחיתות נרחבת במערכת המנהלית של איראן ולהכשיר משאבי אנוש מיומנים ומומחים. ההצלחה המרשימה של 3 האנשים הללו גרמה לכך שמירזה עלי אמין שלחח מברק לבלגיה וביקש יועצים נוספים. ממשלת איראן השתמשה ביועצים בלגים לא רק בענייני מכס, אלא גם בלחימה נגד הבעיות בפיתוח הדואר, כמו גם ברפורמה בקרקעות ובלחימה נגד מורדים מקומיים. בראש כל חברי המועצה הבלגיים עמד ז'אק ז'וזף מורנרד. חוקת איראן, שהיא החוקה הראשונה באיראן, נוסחה וחוברה במהלך תקופה זו על ידי התאמת חוקת בלגיה. המשמעת והניקיון של הבלגים גרמו לאיבה של כמה נסיכים קג'ארים. כמו כן, השיבוש של הרוסים והבריטים, כמו גם הסכמת סנט פטרבורג, גרמו לשיבוש ולכישלון מוחלט של הרפורמות הבלגיות. לבסוף, עם התרחשותה של המהפכה החוקתית, הבלגים, שלא ראו את התנאים נוחים להמשך נוכחותם באיראן, עזבו את איראן.
היסטוריה > מהחוקה ועד מלחמת העולם השנייה

עם שיפור הביטחון באיראן והשלום היחסי, הצליח מורנרד לחזור לאיראן בשנת 1913 עם קצינים חדשים על ידי החזרת אמון האיראנים. אנשים אלה, שהגיעו לאיראן עם משפחותיהם, כללו אוכלוסייה של כמה מאות אנשים. אבל עם תחילת מלחמת העולם הראשונה וכיבוש איראן על ידי הרוסים במהלך מלחמה זו, חזרו הסוכנים שפעלו באזורים הצפוניים של איראן לבלגיה. מעתה ואילך, נוכחותם של הבלגים מעולם לא הייתה מרובת כמו בעבר ופעילותם הוגבלה למכס ולסניפי הדואר. למרות שהבלגים היו בלחץ של מתחרים חדשים בתוך איראן, שכללו אמריקאים העובדים בארגון האוצר והפיננסים, כמו גם שוודים שעבדו בז'נדרמריה האיראנית, עד תחילת מלחמת העולם השנייה, הם תמיד ניסו לשפר ולחדש את מצב המכס והדואר של איראן.
היסטוריה > התקופה הפהלווית השנייה

עם עליית מוחמד רזה פהלווי לשלטון, היחסים הבילטרליים עברו מסלול שקט יותר והיחסים הבילטרליים התמקדו בעיקר בהעברת טכנולוגיה.
היסטוריה > ממשלת הרפובליקה האסלאמית

בין האירועים החשובים בתקופה זו היא הפתיחה המחודשת של לשכת המסחר והתעשייה של איראן ובלגיה בשנת 1986 בטהרן.
במאי 2023, איראן ובלגיה ביצעו עסקת חילופי שבויים בתיווך עומאן. איראן שחררה שלושה אסירים אירופים - שני אזרחים אוסטרים ואזרחי דני - בתמורה לדיפלומנט האיראני אסדוללה אסדי שהורשע בבלגיה ונידון ל-20 שנות מאסר על תכנון פיגוע בעצרת של ארגון אופוזיציה איראני גולה בצרפת, הוחזר לאיראן בתמורה לאוליבייה ונדקאסטלה, אזרח בלגי שנעצר בטהרן והואשם בריגול. האוסטרים, מסעוד משהב וקמראן גאדרי, שוחררו לאחר שנעצרו שנים רבות באיראן, בעוד שהאזרח הדני נעצר בנובמבר 2022.
באפריל 2024, בעקבות המתקפה האיראנית על ישראל, זומן שגריר איראן בבלגיה לשיחה.
מחלוקות

אחת המחלוקות שהתגלעו ביחסים בין שתי המדינות היא סוגיית מאות חפצים היסטוריים שנגנבו מאיראן לבלגיה. בשנת 1966, אישה ממוצא צרפתי בשם וולף קאריוס, שהפכה לאשתו של איראני וקיבלה דרכון איראני, גילתה 349 חפצים היסטוריים מבית הקברות העתיק של חורווין (221 חפצי חרס ו-128 חפצי ברונזה) שתוארכו לתחילת המילניום הראשון, והוציאה אותם בהדרגה מאיראן.
בשנת 1981, ממשלת איראן, שידעה על הנושא הזה, החלה להגיש תלונה לבתי המשפט בבלגיה, ושנה לאחר מכן, בית משפט בבלגיה הורה על תפיסת החפצים הללו, אך בהתעקשותו של וולף מלקי, בית המשפט הבלגי דחה את פרסום ההחלטה עד לאיסוף, תיעוד נוסף נדחה וחפצים אלו הונחו בהשאלה במוזיאון הזינקונטנר עד לפרסום החלטת בית המשפט. תלונתה של ממשלת איראן נכשלה פעמים רבות במהלך השנים, אך לבסוף, בית המשפט בליאז' פסק לטובת ממשלת איראן והחפצים הוחזרו לאיראן ב-4 בינואר 2013. מסעוד סולטניפאר, ראש ארגון המורשת התרבותית, אומנות היד והתיירות של איראן דאזבהיותו נוכח בנמל התעופה הבין-לאומי האימאם חומייני, הוא פיקח באופן אישי על משימת העברת החפצים הללו, שנארזו ב-13 קופסאות והיו אמורים להימסר למוזיאון הלאומי של איראן.
נציגויות דיפלומטיות

איראן מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל.
בלגיה מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן.
יחסי ניז'ר–צרפת

| יחסי ניז'ר–צרפת |
| --- | --- |
ניז'ר: צרפת


ניז'ר: צרפת
שטח (בקילומטר רבוע)
1,267,000: 643,801
אוכלוסייה
27,400,090: 66,591,382
תמ"ג (במיליוני דולרים)
16,819: 3,030,904
תמ"ג לנפש (בדולרים)
614: 45,515
משטר
משטר נשיאותי למחצה: דמוקרטיה נשיאותית למחצה (או פרלמנטרית למחצה)

יחסי ניז'ר–צרפת הם יחסי החוץ בין צרפת לניז'ר. יחסיהם מבוססים על היסטוריה משותפת ארוכה ועל שלטונה של צרפת על ניז'ר למעלה משישים שנה כחלק מהאימפריה הקולוניאלית הצרפתית של ניז'ר שהחל בכיבוש הצרפתי בשנת 1898. ניז'ר קיבלה עצמאות מצרפת בשנת 1960, והיסטוריה של התרבות והשפה הצרפתית השפיעה ביצירת תרבות ניגרית מובהקת מהלאומים הפרה-קולוניאליים המגוונים המרכיבים את ניז'ר המודרנית. צרפת הרוויחה כלכלית מתקופתה כמעצמה קולוניאלית, ועדיין מסתמכת על יבוא מניז'ר עבור גורמים בכלכלתם.
קולוניאליזם ודה-קולוניזציה

ניז'ר שמרה על קשרים הדוקים עם צרפת, מעצמתה הקולוניאלית לשעבר לאורך ההיסטוריה של הרפובליקה הניז'רית. לאחר עצמאותה של ניז'ר בשנת 1960, שמרה צרפת על כמה מאות יועצים בכל דרגי ממשלת ניגריה והצבא. בשנות ה-60, הצבא של ניז'ר התבסס על כוחות המושבות הצרפתיים לשעבר, צרפתים שהסכימו לקחת אזרחות צרפתית-ניז'רית משותפת. בשנת 1960 היו רק עשרה קצינים אפריקאים בצבא ניגריה, כולם בדרגה נמוכה. הנשיא דיורי חתם על חקיקה לסיום העסקתם של קציני צבא גולים בשנת 1965, חלקם המשיכו לשרת עד ההפיכה ב-1974, אז פונתה כל הנוכחות הצבאית הצרפתית. כמו כן, הצרפתים שמרו עד 1974 על כ-1,000 חיילים של 4th Régiment Interarmes d'Outre-Mer (כוחות נחתים) עם בסיסים בניאמיי, זינדר, בילמה ואגדז. בשנת 1979 התבסס שוב כוח צרפתי קטן יותר באופן קבוע בניז'ר. בספטמבר 2023, צרפת עושה את אותו הדבר על ידי סיום הסכם שיתוף הפעולה הצבאי בין שתי המדינות מאז 1977..
קשרים כלכליים עכשוויים

היחסים בין צרפת לניז'ר היו קרובים, עם צרפת כשותפת היצוא הגדולה ביותר של ניז'ר, וממשלת צרפת הייתה תלויה כמעט לחלוטין בניז'ר בגלל האורניום שמזין את מערכת הכוח הגרעינית הנרחבת שלה, שנכרה בעיר ארלית שבצפון המדינה. ניז'ר מתחה ביקורת על צרפת על ההסכם ואמרה כי עליה להשיג נתח גדול יותר מהרווחים מכריית עפרות אורניום.
יחסים דיפלומטיים

צרפת נהגה לשמור על נוכחות דיפלומטית רחבה בניאמיי וכמה אלפי גולים צרפתים חיים ברחבי המדינה. ניז'ר בתורה החזיקה אחת מ-24 השגרירויות שלה בפריז יחד עם 3 קונסוליות כבוד בבורדו, ליון ומרסיי ששרתו אוכלוסייה גדולה ממוצא ניז'רי המתגוררת בצרפת.
מריאמה הימה, לשעבר שר לפיתוח חברתי בניגריה, כיהן כשגריר ניז'ר בפריז בין השנים 1997–2003.
ניז'ר הייתה בעלת ברית חשובה של צרפת במאבק בארגוני טרור ג'יהאדיסטיים אשר פעלו באזור הסאהל במערב ובמרכז אפריקה.
בעקבות הפיכה בניז'ר, במפגן תמיכה בחונטה הצבאית הסתערו אלפים על שגרירות פריז בבירה ניאמיי.
באוגוסט 2023, ניז'ר הודיעה כי היא מוקיעה את "הסכמי שיתוף הפעולה בתחום הביטחון וההגנה" עם צרפת בצו המודיע על סיום הסכמי הצבא וההגנה השונים עם צרפת. בספטמבר 2023 נשיא צרפת הודיע כי השגריר הצרפתי והדיפלומטים יעזבו את ניאמיי, כפי שדרשו שליטיה הצבאיים של המדינה מאז ההפיכה.
קשרים תרבותיים

התרבות הלאומית הניז'רית, המורכבת מקבוצה מגוונת של תרבויות לאומיות טרום קולוניאליות, הושפעה מאוד מהתרבות הצרפתית. השפה הצרפתית ממשיכה להיות השפה הרשמית של ניז'ר. מרכזי תרבות, כגון מרכז תרבות פרנקו ניז'רי ז'אן רוש בניאמיי ומרכז תרבות פרנקו ניז'רי דה זינדר בזינדר לספק מוסדות מרכזיים לצמיחה וקידום התרבות הצרפתית בניז'ר, כמו גם בקידום תרבות ניז'רית לקהל צרפתי. ניז'ר היא חברה מייסדת בארגון International de la Francophonie.
נציגויות דיפלומטיות

צרפת החזיקה בניז'ר שגרירות בניאמיי. השגרירות נסגרה, עם יציאת אחרון הכוחות הצרפתיים מהמדינה, ב-22 בדצמבר 2024.
ניז'ר מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-3 קונסוליות בבורדו, ליון ומרסיי.
שגרירות ניז'ר בפריז
לארס לקה ראסמוסן

לארס לקה ראסמוסן (בדנית: Lars Løkke Rasmussen; נולד ב-15 במאי 1964) הוא פוליטיקאי דני המכהן כשר החוץ של דנמרק מאז דצמבר 2022. בעבר שירת כראש ממשלת דנמרק בשנים 2015–2019 ובשנים 2009–2011.
ביוגרפיה

ראסמוסן נולד בוויילה לליסה ויֶפֶּה ראסמוסן. ב-1992 קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת קופנהגן.
משנת 2001 כיהן בממשלות דנמרק תחת ראש הממשלה אנדרס פוג ראסמוסן, תחילה בתפקיד שר הפנים והבריאות (עד 2007), ואחרי כן בתפקיד שר האוצר.
ב-4 באפריל 2009 נבחר אנדרס פוג ראסמוסן לתפקיד המזכיר הכללי של נאט"ו, ויום לאחר מכן הושבע לארס לקה ראסמוסן כמחליפו בראשות הממשלה. ב-15 בספטמבר 2011 נערכו בחירות כלליות ובמסגרתן זכתה מפלגתו של ראסמוסן ב-47 מושבים בפרלמנט, אך חלוקת הקולות בין שאר המפלגות לא הותירה לו אפשרות לחזור ולהקים ממשלת קואליציה. ב-16 בספטמבר הגיש ראסמוסן את התפטרותו למרגרטה השנייה, מלכת דנמרק וזו הטילה על הלה ת'ורנינג שמידט את מלאכת הרכבת הממשלה החדשה.
לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ביוני 2015 התמנה ראסמוסן לראש הממשלה בכהונתו השנייה. בעקבות הפסד המפלגה וגוש המרכז-ימין בבחירות 2019, הכריז ראסמוסן ב-6 ביוני 2019 על התפטרות ממשלתו בפני המלכה מרגרטה. לקראת הבחירות בשנת 2022, הקים את מפלגת המתונים.
ראסמוסן נשוי לסולרון ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  מכה לימין הקיצוני: השמאל בדנמרק ניצח בבחירות ויקים את הממשלה הבאה, באתר וואלה, 6 ביוני 2019
↑  אסף אוני, ‏ובמקביל בדנמרק: גוש השמאל ניצח בבחירות בסיוע הקולות מגרינלנד, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2022
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אנדרס פוג ראסמוסן | ראשי ממשלת דנמרק  2009 - 2011 | הבא: הלה ת'ורנינג שמידט |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הלה ת'ורנינג שמידט | כהונה שנייה כראש ממשלת דנמרק  28 ביוני 2015 - 27 ביוני 2019 | הבא: מדה פרדריקסן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 142505242  ISNI: 0000 0001 1437 6170  LCCN: no2007139565  VIAF: 9638250   WorldCat (עם VIAF): 9638250 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא דנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקליניקה למשפט לטכנולוגיה ולסייבר באוניברסיטת חיפה

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 קליניקה משפטית
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־15 שנים) 
 מייסדים:  ניבה אלקין-קורן 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 אתר רשמי
 
הקליניקה למשפט וטכנולוגיה באוניברסיטת חיפה פועלת במסגרת המרכז למשפט וטכנולוגיה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
המנחה המשפטית של הקליניקה היא עו"ד דלית קן-דרור פלדמן, בהנחייתה האקדמית של פרופסור ניבה אלקין-קורן.
היסטוריה ופעילות

הקליניקה הוקמה על ידי פרופסור ניבה אלקין-קורן ועו"ד דלית קן-דרור פלדמן בשנת 2009, והיא הראשונה מסוגה בישראל. עושה שימוש בדיני הקניין הרוחני ובדינים נוספים כמכשיר להעצמה ולשינוי חברתי בהיבטים שונים של משפט וטכנולוגיה. פועלת באמצעות הפקת ניירות עמדה, ניסוח הצעות חוק, ליווי משפטי של ארגונים ופעילות הסברה בתחומים שונים הנוגעים לקניין רוחני.
הקליניקה היא קליניקה שנתית, במסגרתה לומדים הסטודנטים סמינר בנושא קניין רוחני ומידע פתוח בהנחיית פרופסור ניבה אלקין-קורן.
הפרויקטים השונים

פרויקט השכלה נגישה: שימוש הוגן בהשכלה גבוהה: מטרתו של הפרויקט היא סיוע בשיפור הנגישות של חומרי הוראה ומחקר המוגנים בזכויות יוצרים בקרב המוסדות להשכלה גבוהה בישראל. הפורום נוסד על ידי המרכז למשפט וטכנולוגיה באוניברסיטת חיפה בשיתוף עם בית הספר למשפטים במסלול האקדמי - המכללה למנהל. הפורום מנוהל בראשות פרופסור ניבה אלקין-קורן, ד"ר אורית פישמן-אפורי וגב' עמירה דותן.
פרויקט הנגשה עברית - הליכי דיגיטציה בספריה הלאומית: הספרייה הלאומית נערכת לעידן הדיגיטלי ולהנגשת אוצר התרבות שבמחסניה לציבור הרחב באמצעות האינטרנט. המדובר באוסף עשיר של ספרים, עיתונים, כתבי יד ומדיה שהעברתם לקבצים דיגיטליים והעמדתם לרשות ציבור המשתמשים מעוררת שורה של שאלות משפטיות בנושאים המצויים בלב הדיון המשפטי והציבורי בישראל ובעולם. בין היתר: עתיד הספרים והספרייה הדיגיטלית, הטיפול ביצירות יתומות, תקופת ההגנה על יצירות שונות, הנגשת המידע בעידן דיגיטלי, ופיתוח מודלים כלליים ומסחריים חדשים. הקליניקה מלווה את הספרייה הלאומית בסוגיות המשפטיות המתעוררות במסגרת תהליך הדיגיטציה של אוסף הספרייה והנגשתו באמצעות רשת האינטרנט. המחקר המשפטי הנערך במסגרת זו יהיה נגיש לציבור הרחב ויסייע לספריות ולארכיונים להנגיש אוצרות תרבות במתכונת דומה.
פרויקט קריאטיב קומנס (CC) ישראל: קריאטיב קומנס הוא ארגון עולמי ללא מטרות רווח, המציע רישיונות בהם "חלק מהזכויות השמורות", המהווים חלופה למנגנון זכויות היוצרים המסורתי בו "כל הזכויות שמורות". במסגרת הפרויקט, הקליניקה עוסקת בהעלאת המודעות להסרת חסמים למידע ולידע ("מידע פתוח") באמצעות הרצאות לקהילות יוצרים ומשתמשים ולציבור הרחב, מקיימת מחקרים הנוגעים לרישיונות המוצעים ואחראית על עדכון הרישיונות ואחזקת האתר של קריאייטיב קומונס ישראל.
פרויקט "טרור מקוון": המחקר, בראשות פרופסור עמנואל גרוס ובשיתוף הקליניקה, מבקש לקבוע מדיניות משפטית-טכנולוגית לצמצום תופעת הטרור הקיברנטי על כל גווניו. המשוכה הקשה ביותר היא הגדרת המונח "טרור". קשה להגיע להסכמה תוך מדינתית על הגדרת המונח ועל אחת כמה וכמה הסכמה בינלאומית על נוסח הגדרה זו. המחקר ברובו הוא מחקר תאורטי ושיטתי של ספרות מקצועית, הן בתחום המשפט והן בתחום פילוסופיית המשפט והמלחמה. המשימה הראשונה של המחקר תהא להגדיר את המונח "טרור קיברנטי" לאור מחקר תאורטי מקיף שייבחן את כלל הגדרות הטרור והטרור הקיברנטי הקיימות. לאחר מכן, המחקר יבחן את הספרות המקצועית בתחום מהן הדרכים המשפטיות להתמודדות בתופעה זו והאם ישנו צורך כי המשפט יתערב או שמא די במעורבות טכנולוגית נגדית.
מסיבת יום נחלת הכלל: יום נחלת הכלל חל בישראל ב-31 בדצמבר ונחוג לאחר ה-1 בינואר בכל שנה. ביום זה משתחררות בישראל יצירות לנחלת הכלל, והופכות מותרות לשימוש עבור הציבור הרחב. כל שנה הקליניקה והמרכז למשפט וטכנולוגיה חוגגים יום זה, ומציינים את היצירות החדשות המצטרפות לנחלת הכלל.
ניירות עמדה מטעם הקליניקה

תגובת הקליניקה לתזכיר חוק זכות יוצרים (תיקון מס'...) (אמצעי הגנה טכנולוגיים ומידע אלקטרוני אודות ניהול זכות יוצרים), התשע"ב-2012: בסוף נובמבר 2012 הגישה הקליניקה למחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים נייר העמדה, כתגובה לתזכיר חוק זכות יוצרים (תיקון - הגנה על אמצעים טכנולוגיים ועל אמצעים לניהול זכויות), התשע"ב-2012. התזכיר המוצע עוסק באמצעי הגנה טכנולוגיים. טכנולוגיות ניהול זכויות דיגיטליות (DRM) הן אמצעי מיוחד המיועד להרחיב ולהגביר את אופני ומידת השליטה של בעלי זכויות היוצרים על נכסי הקניין הרוחני שלהם. התזכיר מבקש לתת הגנה משפטית מפני עקיפת מנעולים אלה ובכך להרחיב את זכות היוצר כפי שהיא מעוגנת כיום בחוק הנוכחי. הרחבת זכות זו עשויה להביא לצמצום תופעת הפיראטיות, אולם היא עלולה גם לפגוע קשות בעולם היצירות בכללותו.
תגובת הקליניקה לקול קורא להצגת ניירות עמדה בנושא אמצאות טכנולוגיות בשטח התוכנה: לבקשתה של רשות הפטנטים, המדגמים וסימני המסחר, הגישה הקליניקה בשנת 2010 נייר עמדה בנושא היקף ההגנה הראויה להינתן לתוכנת מחשב בדיני הפטנטים. בנייר העמדה נבחנו המגמות הקיימות בארצות הברית, באירופה ובדין הישראלי.
ראו גם

קליניקה משפטית
פרויקט עבודות ויקימדיות - הקליניקה למשפט, לטכנולוגיה ולסייבר, הפקולטה למשפטים אוניברסיטת חיפה
הערות שוליים

↑  אתר Creative Commons
↑  אתר Public Domain Day
↑  תזכיר חוק זכות יוצרים (תיקון מס'...) (אמצעי הגנה טכנולוגיים ומידע אלקטרוני אודות ניהול זכות יוצרים), התשע"ב-2012, הופץ ב-27 באוגוסט 2012 על ידי משרד המשפטים באתר החקיקה הממשלתי
↑  תגובה לקול קורא להצגת ניירות עמדה בנושא אמצאות טכנולוגיות בשטח התוכנה עמדת הקליניקה לקניין רוחני, הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת חיפה
שרה מרום שלו

שרה מרום שלו (נולדה ב-23 בספטמבר 1934) היא חברת הכנסת ה-17 לשעבר מטעם סיעת גיל.
ביוגרפיה

מרום שלו נולדה בי"ד בתשרי ה'תרצ"ה, 23 בספטמבר 1934 בדורוחוי, רומניה ועברה בה את מלחמת העולם השנייה. מתוך משפחה של שש נפשות, שרדו את השואה רק שלוש – מרום שלו, אחיה, ואמם. הם העפילו לארץ ישראל, גורשו על ידי הבריטים לקפריסין ולאחר מכן שהו במחנה עתלית. כששוחררו, שוכנו בשכונת שעריים ברחובות. אחיה של מרום-שלו נהרג במהלך קרבות התקומה במדינת ישראל והיא נשארה עם אמה.
עבדה בעיריית רחובות ושימשה יו"ר ועד עובדי העירייה. מאז פרישתה, במהלך שנות השמונים, עומדת בראש ארגון הגמלאים של העירייה.
בבחירות לכנסת ה-17 התמודדה מטעם מפלגת הגמלאים ונבחרה לכנסת לאחר שמוקמה שביעית ברשימתה. כחברת כנסת, הייתה חברה בוועדת הפנים והגנת הסביבה, בוועדה לקידום מעמד האישה ובוועדה המיוחדת לבעיית העובדים הזרים, ומ-19 בנובמבר 2007 גם בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות. בנוסף, עמדה בראש השדולה למען ניצולי השואה.
במהלך כהונתה בכנסת יזמה מרום שלו תיקון לחוק נכי המלחמה בנאצים, המתיר לנכה המתייצב בפני ועדה רפואית מכוח החוק להתלוות בשני מלווים. כן יזמה תיקון לחוק התכנון והבניה, הקובע כי תוכנית מתאר מקומית תכלול הוראות לגבי הימנעות מפגיעה בצמחייה ובערכי טבע, נוף ומורשת, וכן הוראה לפיה בין שימושי הקרקע הנקבעים בתוכנית יש לקבוע גם שטחים ציבוריים פתוחים.
התפלגות הסיעה

ב-28 באפריל 2008 הגישה יחד עם חבריה לסיעת גיל, משה שרוני ואלחנן גלזר לוועדת הכנסת בקשה להתפלג מהסיעה ולהקים סיעה עצמאית בשם "צדק לגמלאים". ב-4 במאי כינסו השלושה מסיבת עיתונאים משותפת עם גאידמק ובה הודיעו על הקמת סיעה חדשה בכנסת בשם "צדק לגמלאים". לאחר שוועדת הכנסת דחתה פעמיים את בקשת ההתפלגות בעקבות חשד לאי-חוקיות בהסכם עם גאידמק, אישרה הוועדה ב-2 ביוני את בקשת ההתפלגות, וזאת לאחר שהשלושה הודיעו כי ניתקו כל קשר עם גאידמק. עוד בטרם אושר הפילוג, החליטה סיעת גיל כי מרום שלו תישאר הנציגה מטעמם רק בוועדה לקידום מעמד האשה.
לבסוף, ולאחר שבוטל ההסכם עם גאידמק, אישרה ועדת הכנסת ב-2 ביוני את התפלגות הסיעה ואת הקמת סיעת "צדק לזקן". ב-15 באוקטובר, בעת נסיונותיה של ציפי לבני להקים ממשלה חדשה בראשותה, הודיעו ראשי שתי הסיעות על איחוד מחודש. חבר הכנסת גלזר הודיע כי יישאר בסיעת היחיד "צדק לזקן".
חיים אישיים

מרום שלו גרושה ואם לשניים. מתגוררת  ברחובות.
הערות שוליים

↑  אמנון מרנדה, הגמלאים מזגזגים: 3 פורשים לסיעה חדשה, באתר ynet, 3 במאי 2008
↑  אמנון מרנדה, הגמלאים - האיחוד: איתן ושרוני שוב ביחד, באתר ynet, 15 באוקטובר 2008
יער חניתה

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מחוז הצפון 
 קואורדינטות:  33°04′23″N 35°09′31″E﻿ / ﻿33.073081°N 35.158476°E﻿ / 33.073081; 35.158476
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) יער חניתה(למפת הגליל המערבי רגילה) יער חניתה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יער חניתה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יער חניתה
 
שלט בכניסה ליער חניתה
יער חניתה משתרע על פני כ-2,300 דונם במורדות הרי הגליל המערבי, בין קיבוץ חניתה לשלומי. היער נטוע בעיקר בעצי אורן ובחלקו העליון דגם משוחזר של "חניתה תחתית". כיום זהו מקום מושבו של האתר "חומה ומגדל" שהיווה נקודה יהודית ראשונה באזור בו הקימו ראשוני מתיישבי חניתה את המחנה, בליל ה-20 במרץ בשנת 1938.
היער מכיל ברובו עצים מחטניים, עצי חורש ובוסתן וראשית נטיעתו בשנות ה-40, אולם נטיעתו הושלמה רק בשנות ה-70 של המאה העשרים.
אדמות הקרקע שעליה ניטע היער נקנו על ידי יוסף סינגליה שהיה נשיא הוועד המרכזי של קק"ל באיטליה. סינגליה השתמש בדרכונו האיטלקי לצורך קניית האדמות, בתקופה שבה ממשלת בריטניה הערימה קשיים ליהודים לרכוש את אדמות הארץ.
אתרי היער > חומה ומגדל

באתר שהוקם על "חניתה תחתית" בנתה קק"ל שחזור של מגדל וחומה עשויים עץ, המהווים עדות חיה לסיפורם של המתיישבים ששהו במחנה בימיו הראשונים של הקיבוץ – תקופה שבה הקיבוץ הותקף בידי ערבים פעמים רבות. לאחר 6 חודשים נפרצה הדרך ל"חניתה עילית", מקום משכנו של הקיבוץ כיום.
אתרי היער > מצפה חניתה

מצפה חניתה ממוקם מדרום-מערב לקיבוץ ובסמוך לגדר עם לבנון. המצפה משקיף על כפרי דרום לבנון ובקעת העיר צור. במדרונו נמצאת "מערת חניתה" (מערת סולם) שנתגלו בה כלי חרס מהתקופה ההלניסטית. המערה סגורה למבקרים בשל סכנה ביטחונית וקרבתה לגבול לבנון.
אתרי היער > נחל הבאר

שביל הנחל מתחיל בסמוך למבנה "חומה ומגדל", ולאתר ההנצחה ליהודה ברנר ויעקב ברגר שנורו בלילה הראשון להקמת המחנה בתקיפה ערבית. במעלה השביל נמצאת חורשת אורן ובה מבנה הבאר. את הבאר מבטון יצרו מתיישבי חניתה, בשל דרישת המשק למים לאחר שהמחנה עלה לקרקע. המבנה הוקם בשילוב עם בריכת אגירה ומשאבת דיזל, אולם מכיוון שהוא לא סיפק את צורכי המים של המתיישבים, הוא ננטש.
אתרי היער > מצפור שביט

בנובמבר 2014 נחנך מצפור שביט ביער חניתה על שם יהודה שביט שהיה ראש המועצה האזורית מטה אשר בשנים 1994–2013. מהמצפור הנמצא מזרחית לכביש העולה לחניתה, יש תצפית יפה על כל הגליל המערבי.
אתרי היער > מצדית חניתה

עמדת שמירה מבטון שנבנתה ב-1943 ושימשה אחר כך כמחסן לציוד חקלאי של קיבוץ חניתה. נמצאת על גבעה ממערב לכביש העולה לחניתה. כיום נמצאת בתחום שלומי בשכונת מורד ההר. הגבעה מזוהה כמקומה של העיירה המוזכרת בתלמוד בשם "פי מצובה".
גלריה

בית הבאר הישנה
שלט המכוון אל החומה והמגדל
מגדל חניתה
שביל ביער חניתה
מצפור שביט
מצדית חניתה
אתר חומה ומגדל
יחסי ארצות הברית – בוליביה

| יחסי ארצות הברית – בוליביה |
| --- | --- |
ארצות הברית: בוליביה


ארצות הברית: בוליביה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 1,098,581
אוכלוסייה
346,200,529: 12,483,681
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 45,850
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,032: 3,673
משטר
רפובליקה נשיאותית פדרלית: רפובליקה נשיאותית

יחסי ארצות הברית–בוליביה נכונו בשנת 1837 עם ביקורו הראשון של שגריר ארצות הברית בקונפדרציה של פרו ובוליביה. הקונפדרציה התפרקה ב-1839, ויחסים בילטרליים לא התקיימו עד 1848, כאשר ארצות הברית הכירה בבוליביה כמדינה ריבונית, ומינתה את ג'ון אפלטון (אנ') לממונה על היחסים.
עד לשנת 2019, נשיא בוליביה אוו מוראלס לשעבר היה בעל ברית קרוב ותומך נלהב של ונצואלה ואיראן, והביע בגלוי עמדות אנטי אמריקניזם.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 34% מאזרחי בוליביה בוטחים את בהנהגת ארצות הברית, בעוד 26% לא בוטחים ו-40% הביעו את מורת רוחם. בסקר דעת קהל שנערך ב-2013, 55% מאזרחי בוליביה רואים את ארצות הברית בחיוב, בעוד 29% מביעים עליה דעה שלילית.
היסטוריה

ב-1951, המפלגה הסוציאליסטית והלאומנית "התנועה הלאומית המהפכנית" (MNR) השתלטה על השלטון הבוליביאני לאחר מרי התנגדות לממשל והנהגת משטר צבאי.