stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכונת הנשמה
היסטוריה

ראשית פיתוח מכונות ההנשמה החל במכשירים שונים שהתגבשו לבסוף למכשיר שנודע כריאת ברזל, מכשיר הנשמה לא פולשני, בלחץ שלילי, לריפוי חולי פוליו; בין היתר היה מכשיר ה-"Drinker respirator" (שפותח ב-1928, וב-1931 שיפר אותו ג׳ון הייוון אמרסון) וכן המנשם המשופר "בות'"  שהומצא על ידי אדווארד בות' ב-1937.
ב-1949 פיתח ג'וון אמרסון מכשיר מכני לסיוע בהחדרת הרדמה למטופל, בשיתוף פעולה עם מחלקת ההרדמה בבית החולים של אוניברסיטת הרווארד. בשנות ה-50 של המאה ה-20, היה נפוץ השימוש במכונות הנשמה במהלך ניתוחים בהרדמה מלאה ובטיפול נמרץ. המצאה זו שימשה במקביל לטיפול בפוליו ובמתן חומרי ההרדמה בניתוח.
בבריטניה, במודלים "East Radcliffe" ו-"Beaver" שולבו חלקי אופניים: המודל הראשון הורכב מגלגלי תמסורת ואיפשר טווח מהירויות, והשני הכיל מנועי מגבים שניפחו את הריאות. מנועים אלו היוו סכנה כי יצרו ניצוצות שיכלו להצית את חומרי ההרדמה ששימשו, בהם ציקלופרופאן ואתר.
ב-1952 רוג'ר מנלי מבית החולים בוסטמינסטר, לונדון, המציא מנשם המונע בגז בלבד, שהפך למודל הנפוץ ביותר באירופה. המודל עוצב באופן אלגנטי ונשאר בשימוש כארבעה עשורים, עד להמצאת המנשמים האלקטרוניים.
ב-1955 הממציא פורסט בירד (אנ') המציא את ה- "Bird Universal Medical Respirator", שנודע בזכות עיצובו כקופסה ירוקה. המודל פעל בלחץ פנאומטי ללא חיבור לחשמל.
ב-1965 פיתוח במעבדה (שנרכשה לימים בידי צבא ארצות הברית) הוביל לצמצום משמעותי בגודל המכונה, שלא כללה יותר חלקים זזים, וגודל המסכה שלה היה כגודל חפיסת קלפים, מה שהוביל לתחזוקה קלה יותר, עמידות גבוהה ומחיר מופחת.

פריצת הדרך המשמעותית הבאה הייתה ב-1971 כשפותח דגם ה-"SERVO 900" שהיה שקט, קטן ואפקטיבי. ב-1979 הוצג מודל 500A שהותאם לשימוש ברפואה היפרברית.
פיתוח המיקרו-בקר סימן את תחילת הדור השלישי, כשהוצג הדגם "EV-A" של חברת Dräger. ב-1982 איפשר מכשיר גרמני את הצגת גרף הנשימה על גבי מסך LCD. המיקרו-בקרים מאפשרים התאמת הזרמת הגז בהתאם לנשימת המטופל.
אופן הפעולה

השיטה הרווחת כיום להנשמה נעשית באמצעות החדרת אוויר בלחץ חיובי למערכת הנשימה. בצורתה הפשוטה ביותר מכונת הנשמה המשמשת לכך מכילה מכל דחיס או לחלופין טורבינה, מקור לאוויר וחמצן, מספר צינורות ושסתומים ורכיב המחבר את המכונה אל המטופל המונשם. במקרה של מכל דחיס, תערובת של אוויר וחמצן מועברים אל המכל הדחיס, אשר בעת הידחסותו מזרים בלחץ את האוויר באמצעות צינור אל המטופל. כאשר ישנו שימוש בטורבינה אזי הטורבינה משמשת על מנת לשנע את האוויר. הנשיפה מתבצעת בדרך כלל באופן סביל הודות לאלסטיות של הריאות. כאשר מועבר לחץ חיובי לריאות הרקמה עצמה נמתחת ובכך נאגרת אנרגיה פוטנציאלית אלסטית בריאות. כאשר נפסק הלחץ החיובי החיצוני המיוצר על ידי מכונת ההנשמה משתחררת האנרגיה הפוטנציאלית באמצעות הזרמת אוויר חוצה. לעיתים ישנו צורך גם לשאוב את האוויר החוצה, ומכונת ההנשמה יכולה לבצע גם זאת. במקרה זה צורת ההנשמה היא באמצעות לחץ חיובי ושלילי לסירוגין. הנשמה בלחץ חיובי גורמת לעלייה בלחץ בריאות שלא כמו בתנאים פיזיולוגיים רגילים, עליה זו עלולה לגרום להזרמה מופחתת של דם מהלב אל הרקמות. לכן כתלות במסוגלות החולה ישנו יתרון לשמור על לחץ נמוך בריאות ועל זמן הזרמת אוויר קצר ככל שמתאפשר הדבר. לרוב למערכת ההנשמה יתווסף מוניטור המנטר באופן אוטומטי בזמן אמת את מצבו של המטופל ואת תפקוד המכונה, וביכולתו להתריע לצוות המטפל כאשר חל שיבוש בפעולת ההנשמה.
אופן הפעולה > חיבור המכונה

כאשר ישנו צורך בזמן הנשמה ארוך לרוב יבוצע פיום קנה, זאת על מנת למנוע סיבוכים, כמו הזרמת אוויר לקיבה במקום לריאות, הנובעים מהזרמת האוויר דרך נתיב המתחיל בפה המכיל גם את הוושט ואת מכסה הגרון. לעיתים מבצעים צנרור על מנת למנוע מחסום בדרכי מעבר האוויר צורת הנשמה זו היא פולשנית. כאשר ישנו צורך בהנשמה לטווח קצר ובמקרים קלים יכול להתבצע שימוש בהנשמה לא חודרנית. בדרך זו מונחת מסכה על הפנים של המטופל אשר דרכה מועבר האוויר לאף ללא צנרור. דרך זו נפוצה בהנשמת חולים ברפואה ביתית כאשר החולה סובל מדום נשימה בשינה. במקרים אלו נהוג להשתמש במכונת הנשמה הנקראת CPAP.
אופן הפעולה > תבניות הפעלה

למכונות ההנשמה קיימים שלושה סוגים עיקריים:
מכונות המתבססות על קצב הנשמה קבוע — פעולתן נפסקת ומתחדשת בפרקי זמן שנקבעו מראש.
מכונות המתבססות על נפח הנשמה קבוע — פעולת המכונה נפסקת לאחר סיפוק נפח אוויר שנקבע מראש, ומתחדשת לאחר זמן מוגדר.
מכשירים מבוססי לחץ קבוע — לאחר שהושג לחץ שנקבע מראש בריאות מתחלף שלב השיאוף לנשיפה.
מכונות ההנשמה המודרניות נשלטות לרוב על ידי מערכת משובצת מחשב קטנה. מערכת זו מבצעת התאמות ללחץ, הזרמת האוויר ומשך ההזרמה בהתאמה לצורכי המטופל. לעיתים יתבצע כוונון המכונה בצורה ידנית על ידי איש צוות המוסמך לכך.
אופן הפעולה > מערכת חיים חיונית

מכיוון שתקלה בהן עלולה לגרום למוות, מערכות אוורור מכניות מסווגות כמערכת חיים חיונית, ויש לנקוט באמצעי זהירות כדי להבטיח שאמינותן תהיה גבוהה, כולל אספקת החשמל שלהן.
מכונות הנשמה מכניות מעוצבות אפוא בקפידה כך ששום נקודת כשל בודדת לא תסכן את המטופל. ייתכן ויהיו להם מנגנוני גיבוי ידניים המאפשרים הפעלה ידנית בהיעדר חשמל (כמו המאוורר המכני המשולב במכונת הרדמה). ייתכן ויהיו להם שסתומי בטיחות, הנפתחים לאוויר בהיעדר חשמל ומתפקדים כשסתום נגד חנק לנשימה ספונטנית של המטופל. מערכות מסוימות מצוידות גם במכלי גז דחוס, מדחסי אוויר או סוללות גיבוי כדי לספק אוורור במקרה של הפסקת חשמל או אספקת גז לקויה, ושיטות להפעלה או להזעקת עזרה אם המנגנונים או התוכנה שלהם נכשלים.
ראו גם

מנשם ידני
דום נשימה בשינה
מכונת לב-ריאה
הערות שוליים

↑  Geddes, LA (2007). "The history of artificial respiration". IEEE Engineering in Medicine and Biology Magazine. 26 (6): 38–41. doi:10.1109/EMB.2007.907081. PMID 18189086.
↑  Russell WR, Schuster E, Smith AC, Spalding JM (באפריל 1956). "Radcliffe respiration pumps". The Lancet. 270 (6922): 539–41. doi:10.1016/s0140-6736(56)90597-9. PMID 13320798. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Bellis, Mary. "Forrest Bird invented a fluid control device, respirator & pediatric ventilator". About.com. נבדק ב-2009-06-04.
↑  Army R, D & A. Development and Engineering Directorate, HQ, U.S. Army Materiel Development and Readiness Command. 1965.
↑  Mon, George; Woodward, Kenneth E.; Straub, Henrik; Joyce, James; Meyer, James (1966). "Fluid Amplifier-Controlled Medical Devices". SAE Transactions. 74: 217–222. ISSN 0096-736X. JSTOR 44554326.
↑  "Army Research and Development Monthly Magazine" (PDF).
↑  "Dräger - die Geschichte des Unternehmens" (PDF). Dräger. Dräger. נבדק ב-22 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kacmarek, Robert M. (באוגוסט 2011). "The Mechanical Ventilator: Past, Present, and Future". Respiratory Care. 56 (8): 1170–1180. doi:10.4187/respcare.01420. ISSN 0020-1324. PMID 21801579. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "SAVe II The Smallest and Easiest to Use Pre-hospital Ventilator". Automedx. Automedx. אורכב מ-המקור ב-2019-03-31. נבדק ב-31 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  י. רותם (1987), אנציקלופדיה רפואית למשפחה, הוצאת רביבים, תל אביב, כרך ב' עמוד 335–366.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551616405171  LCCN: sh97008479  NDL: 00976855 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מכונת הנשמה מודרנית שפותחה בנאס"א ואושרה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, אפריל 2020
איור המציג ארגון סטנדרטי למכונת הנשמה בחדר בית חולים. המכונה דוחפת לחולה אוויר חם ולח (או אוויר עם חמצן מוגבר) ואוויר שנשאף זורם מהמטופל.
איור המציג פיום קנה.
מצעדי יום הניצחון במוסקבה

לוגו 75 שנה לניצחון על הנאצים, 2020
לוגו המצעד, 2010
מצעד הניצחון (ברוסית: Парад Победы) הוא מצעד צבאי, אשר נערך בכיכר האדומה במוסקבה מדי שנה, מאז שנת 1995 ביום הניצחון.
תיאור

המצעד מציין את יום השנה והחגיגות על כניעת גרמניה לבעלות הברית במלחמת העולם השנייה והוא נערך בכל רחבי רוסיה ובערים הגדולות במדינה ונערך גם בבירות של מדינות חבר העמים, אך המרכזי והגדול מכולם נערך בשעה 10 בבוקר (שעון מוסקבה) בכיכר האדומה. למצעד מגיעים נציגים ממדינות שונות והוא מועבר בדרך כלל בשידור חי בערוצי הטלוויזיה השונים ברוסיה ובשאר העולם ומהווה לאירוע המרכזי של יום הניצחון.
בתקופת ברית המועצות נערכו ארבעה מצעדי ניצחון סך הכול, כשהראשון שבהם היה ב-24 ביוני 1945. מאז התפרקות ברית המועצות נערך מצעד אחד בשנת 1995 בפוקלונאיה גורה ומאז הוא נערך מדי שנה בככר האדומה במוסקבה, כאשר מאז 1997, המאוזוליאום של לנין מכוסה ביציע מיוחד המסתיר אותו מהעין. מאז 2008 משתתפת בו טכנולוגיה צבאית כבדה.
באופן מסורתי, פותח את המצעד שר ההגנה של רוסיה, לאחר כניסת משמר כבוד עם דגל הניצחון בשעה 10 בבוקר בדיוק. שר ההגנה פוגש את מפקד המצעד המדווח על מוכנות המצעד ומתחיל בסקירת חיילי חיל המצב המוסקבאי ולאחר מכן נואם המפקד העליון של הכוחות המזוינים הרוסיים הלא הוא נשיא רוסיה, לאחר מכן נורה מתח תותחים על רקע ניגון המנון רוסיה ולאחר מכן מתחיל מצעד רגלי של החיילים ולאחריהם נעה טכנולוגיה צבאית המורכבת ממשאיות ורכבי צבא. במזג אוויר בהיר, נערך גם מצעד אווירי ומטס של מטוסי חיל האוויר הרוסי. המצעד משודר לרוב בשידור חי ברשתו הטלוויזיה רוסיה-1, REN TV, ערוץ 5, TV Center, מוסקבה 24, רוסיה-24, מיר, זבזדה, NTV והערוץ הראשון.
במאי 2020, לראשונה מאז 2000, לא נערך מצעד רגלי ובמקום זה נערכו מטסים אוויריים ומצעדי שייט בסנקט פטרבורג ובסבסטופול, זאת בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה שהביאה לביטול אירועים המוניים. המצעד נערך בסופו של דבר ב-24 ביוני. שנה לאחר מכן, ב-9 במאי 2021, המצעד נערך כרגיל.
משנת 2007 עד 2020 שימש יבגני חורושבצב בתור הקריין המרכזי של המצעד. לאחר מותו בדצמבר 2020, מונה אנטון סונצוב לקריין המרכזי של מצעדי יום הניצחון במוסקבה מאז מאי 2021 סונצוב, יליד 1982, הוא בוגר המכון הבינלאומי לכלכלה ומשפט במוסקבה ובוגר מרכז הקולנוע והטלוויזיה UHD כבמאי סאונד ומנהל חברת הסאונד Stream Sound Records.
גלריה

שר ההגנה הרוסי האזרחי הראשון בקבלת המצעד, מאי 2005
המטס האווירי של מצעד הניצחון, 9 במאי 2008
נתניהו, פוטין ונשיא סרביה אלכסנדר ווצ'יץ' במצעד, 9 במאי 2018
מצעד יום הניצחון ב-24 ביוני 2020: בהשתתפות טנקים מדגמי T-34, כלי רכב צבאיים מדגם טיגר וטייפון 4х4.
מטס אווירי ביוני 2020 במהלך מצעד יום הניצחון שנדחה בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה
מצעד הניצחון 2020
הכנות למצעד הניצחון. 18 במרץ 2021.
ראו גם

מצעד הניצחון של הצבא האדום במוסקבה (1945)
הערות שוליים

↑  ВОЗДУШНЫЙ ПАРАД 2020 // המצעד האווירי 2020, אתר משרד ההגנה של רוסיה
↑  עמית ולדמן, ‏מצעד בצל הקורונה: ברוסיה חוגגים את יום הניצחון, באתר ‏מאקו‏, 24 ביוני 2020
↑  פוטין במצעד יום הניצחון במוסקבה: "נגן על האינטרסים הלאומיים שלנו", באתר וואלה, 9 במאי 2021
↑  אנטון סונצוב באינסטגרם
↑  אנטון סונצוב ברשת החברתית VK
↑  Антон Сунцов станет «голосом» парада Победы
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה ובנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלטה באירוויזיון 2021

מלטה השתתפה באירוויזיון 2021 עם השיר "Je me casse", שבוצע על ידי הזמרת המלטזית דסטיני צ'וקוניארה.
לפני האירוויזיון

ב-11 באוקטובר 2019, צ'וקוניארה ניצחה בקדם המלטזי לאירוויזיון 2020, ונבחרה לייצג את מדינתה באירוויזיון. לאחר ביטול התחרות עקב מגפת הקורונה, רשות השידור המלטזית אישרה כי דסטיני תמשיך לייצג את מלטה גם באירוויזיון 2021.
באירוויזיון

ב-18 במאי 2021, ביצעה צ'וקוניארה את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום הראשון עם 325. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה דסטיני למקום השביעי עם 255 נקודות.הגיעה הלהקה למקום הרביעי עם 203 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום השמיני עם 220 נקודות.
הערות שוליים

↑  עמנואל דרמונט, מלין כריסטין, פיט ברינגר וניקלאס אקלונד
↑  XFactor winner will again represent Malta in Eurovision Song Contest
↑  שגיא בן נון‏, בעקבות התפשטות הקורונה: בוטל אירוויזיון 2020, באתר וואלה, 18 במרץ 2020
↑  Malta: PBS confirms Destiny for Eurovision 2021
↑  Here are the ten qualifiers of the first semi at Eurovision 2021!
↑  Here are the ten qualifiers of the first semi at Eurovision 2021!
↑  Eurovision 2021 Results: Voting & Points
מלטה באירוויזיון 2019

מלטה השתתפה באירוויזיון 2019 שהתקיים במאי 2019 בישראל בתל אביב. את מלטה בתחרות ייצגה מיקלה פאצ'ה עם השיר "Chameleon".
לפני האירוויזיון > בחירת השיר והנציג

מלטה בחרה את הנציג שלה בעזרת התוכנית "X Factor מלטה". התוכנית החלה ב-7 באוקטובר 2018. נציגת מלטה באירוויזיון 2019, מיקלה פאצ'ה, נבחרה ב-26 בינואר 2019.
באירוויזיון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ראו גם

מלטה באירוויזיון
אירוויזיון 2019
מנזר נובוספאסקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר אורתודוקסי, סימן נוף 
 על שם:  ישו 
 מיקום:  טאגאנסקי ראיון 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־14
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־14 
 קואורדינטות:  55°43′56″N 37°39′22″E﻿ / ﻿55.7322°N 37.6562°E﻿ / 55.7322; 37.6562
 אתר רשמי
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מנזר נובוספאסקי(למפת מוסקבה רגילה) מנזר נובוספאסקי
 
מנזר נובוספאסקי ב-2012
מנזר נובוספאסקי ב-1910
מנזר נובוספאסקי (ברוסית: Новоспасский монастырь; מילולית: המנזר החדש של המושיע) הוא אחד המנזרים המבוצרים המקיפים את מוסקבה מדרום-מזרח, חלק מטבעת הזהב של רוסיה.
היסטוריה

מנזר נובוספאסקי היה  המנזר הראשון שהוקם במוסקבה בתחילת המאה ה-14 בתוך הקרמלין. המבנה הקרוי "כנסיית המושיע ביער" היה הקתוליקון המקורי. כאשר הועבר המנזר מהקרמלין לגדה השמאלית של נהר המוסקבה ב-1491 בהוראת איוון השלישי (המכונה "הגדול"), שונה שם המנזר ל"מנזר המושיע החדש" על מנת להבדיל בינו לבין מנזר המושיע בקרמלין.
המנזר קיבל את חסותם של צאצאיו של הבויאר אנדריי קובילה (Андре́й Кобы́ла; מת אחרי 1347), כולל הבויארים ממשפחות שרמטייב ורומנוב ושימש כאתר הקבורה שלהם. בין האחרונים מבית רומנוב להיקבר במנזר היו קסניה שסטובה (Ксения Шестова‏; 1631-1560), אמו של מיכאיל הראשון, צאר רוסיה, הצאר הראשון מבית רומנוב, הנסיכה לכאורה טרקנובה, שטענה כי היא בתה היחידה של יליזבטה, קיסרית רוסיה מאלכסיי רזומובסקי, וסרגיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה. בשנים 1571 ו-1591 עמדה המצודה העשויה עץ בהצלחה מול התקפות הטטרים של קרים. חלק ממבני המנזר נהרסו בפלישת נפוליון לרוסיה ב-1812.
עם עליית שושלת רומנוב לכס השלטון על נסיכות מוסקבה, הורה מיכאיל הראשון, צאר רוסיה לבנות מחדש לחלוטין את המקדש המשפחתי בשנות ה-40 של המאה ה-17. לבד ממגדל הפעמונים העצום מהמאה ה-18 (אחד הגבוהים במוסקבה) וקבר שרמטייב בכנסיית הסימן, כל שאר המבנים הם מתקופה זו וכוללים את:
הקתדרלה של ההשתנות (Преображенский собор), נבנתה בשנים 1649-1645. קתוליקון גדול בן חמש כיפות שבו ציורי פרסקו ממיטב האומנים הרוסים של המאה ה-17.
כנסיית תפילת התווך או כנסיית צעיף הבתולה, נבנתה בין 1673 ל-1675 עם רפקטוריום.
כנסיית הסימן או כנסיית איקונין זנמני של הבתולה, נבנתה בין 1791 ל-1795.
מגדל הפעמונים (1785-1759)
כנסיית הטיפול בחולים של ניקולאי הקדוש עושה הניסים ומגורי הנזירים.
ביתו של הפטריארך פילראט (Патриа́рх Филаре́т), הפטריארך של מוסקבה והשליט בפועל של רוסיה, בשנים 1633-1619.
בית תרומת כיכר הלחם.
במהלך השלטון הסובייטי שימש המנזר למטרות שונות: בית יתומים, בית חרושת לרהיטים, בית כלא, שהפך לבית כלא לשיכורים (Вытрезвитель) של המיליציה. בשנות ה-70 של המאה ה-20 ניתן המנזר למכון לשחזור אומנות, ולבסוף הוא הושב לידי הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית ב-1991.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  The Novospassky Monastery
1 2 3 4  Novospassky Monastery: Romanov shrine
1 2  Novospassky Monastery
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1703 0992  LCCN: no2006025327  NKC: kn20110310004  VIAF: 136980989   WorldCat (עם VIAF): 136980989
מרידיאן (סדרת לוויינים)

מרידיאן (ברוסית:Меридиан) היא סדרת לווייני ריגול שפותחה ברוסיה ושיגוריה נמשכים גם כיום. הלוויינים פותחו במערכות המידע הלווייניות רשטניוב בהזמנת משרד ההגנה של רוסיה אך מיועדים גם לצרכים אזרחיים.
פיתוח הלוויין החדש החל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20. תחילה הפיתוח בוצע בחברת "פוליוט" בעיר אומסק. גרסה זו לא הגיע לשלב מתקדם וכאשר הפרויקט עבר ל"מערכות המידע הלווייניות רשטניוב" הם התחילו את התכנון הרעיוני מהתחלה. לאחר בדיקה מחודשת של עקרונות התכנון הוחלט שלוויין חדש תחליף את מערכות של לווייני מולניה ולוויינים שמשרתים מערכות ניווט לווייני ציקדה וציקלון. כמו כן הם היו צריכים לעבוד מצד לוויינים מסדרה רדוגה 1M.
לווייני הסדרה פותחו על בסיס לוויינים שהיו מיועדים למערכת גלונאס. הם מצוידים במדחפים לשינוי מסלול ופאנל סולארי בהספק 3000 וא"ט. משקל הלוויין הוא כ-2,000 ק"ג. על הלוויינים הותקנו 3 משיבים. הלוויינים שוגרו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר מדגם סויוז 2.1B. כולם פועלים במסלול מולניה. הלוויינים נשלטים על ידי מרכז בקרה של חיל האוויר והחלל של רוסיה בעיר קרסנוזנאמנסק. אורך חיים המתוכנן של הלוויין הוא כ-7 שנים.
הלוויין הראשון נאבד זמן קצר לאחר ההפעלה. הלוויין השני שוגר למסלול לא מתוכנן ולא היה ניתן לנצל אותו בהתאם למטרות המתוכננות.
בשנת 2019 החל שיגור לוויינים מהדור השני. דור זה כולל 3 לוויינים פעילים וידוע על הזמנה של לוויינים נוספים.
מיקלוש ואשארהיי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוקטובר 1917 רייקה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  31 ביולי 2001 (בגיל 83) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות אובודה 
 שפות היצירה:  הונגרית 
 צאצאים:  מריה ואשארהיי 
 
מיקלוש ואשארהיי (בהונגרית: Vásárhelyi Miklós; רייקה, 9 באוקטובר 1917 – בודפשט, 31 ביולי 2001) היה עיתונאי יהודי-הונגרי. בשנת 1956 היה ראש לשכת העיתונות הממשלתית של ממשלות אימרה נאג' השנייה והשלישית. חבר האספה הלאומית ההונגרית, מקבלי אות לגיון הכבוד הצרפתי.
קורות חייו

מיקלוש ואשארהיי נולד במשפחה יהודית ובילה את ילדותו ברייקה (אז שמה היה פיומה). הוא החל את לימודיו שם, ובשנים 1936–1937 למד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטת רומא. בשנת 1939, עבר להונגריה, שם המשיך את לימודיו בפקולטה למשפטים ומדע המדינה של אוניברסיטת דברצן. באותה תקופה הוא הפך לחבר במפלגת הקומוניסטים של הונגריה. במלחמת העולם השנייה הצטרף לאלה שהתנגדו למלחמה, עד 1941 היה מזכיר ארגון הנוער הסוציאל-דמוקרטי באובודה. לאחר כניסתה של הונגריה למלחמה (26 ביוני 1941), נלקח למחנות שירות העבודה שהיו עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי (אולי נלקח גם מסיבות פוליטיות). לאחר הכיבוש הגרמני הפך לחבר בהתנגדות המזוינת.
לאחר המלחמה פך לעובד של העיתון Szabadság ולאחר מכן Szabad Nép. בתפקיד זה השתתף בחוזה פריז (1947) ב-1950 היה נשיא הרדיו ההונגרי לתקופה קצרה, ב-1951 הפך לעורך האחראי של Művelt Nép Könyvkiadó, ובין 1952 ל-1954 הפך לעורך הראשי של העיתון Hungary–Vengrija. במאי 1954 הפך לסגן נשיא לשכת המידע של מועצת השרים.
הוא תמך של אימרה נאג' ובמאמצי הרפורמה שלו ולכן באפריל 1955 החליפו אותו "הקומוניסטים הקשוחים" יחד עם כל שאר הקומוניסטים הרפורמים, אך לא גירשו אותו מהמפלגה. עם זאת, ב-27 במאי 1955 יחד עם מיקלוש גימש, הוא דרש סקירה של משפט רייק בישיבת מפלגה ולאחר מכן חתם על מזכר בדרישה להפסיק את השליטה בחיי התרבות. מסיבה זו, בשנת 1955 גורש מהמפלגה.
לאחר גירושו עבד כספרן, אז בתקופת המהפכה ב-1956, ב-1 בנובמבר, הוא הפך לראש לשכת העיתונות הממשלתית. ביום המתקפה הסובייטית, ב-4 בנובמבר, ברח לשגרירות יוגוסלביה יחד עם חברי ממשלה נוספים, ממנה נאלץ לצאת ב-23 בנובמבר. הם גורשו לרומניה, שם הוחזקו ב-Snagov. הם הוחזרו להונגריה ב-10 באפריל 1957. במשפט אימרה נאג', הוא נידון ל-5 שנות מאסר.
ב-1960 שוחרר מהכלא בחנינה פרטנית, ולאחר מכן עבד כמגיה בהוצאת Képzőművészeti, אך בשל עברו הפך לנטל עבור ההוצאה לאור ולכן פוטר. הוא הצליח להשיג עבודה בחברת בנייה, שם הפך לקניין חומרים עד 1972. בינתיים התפרנס גם מתרגום, ומשנת 1965 הפך לחבר צוות בכתב העת "חיים ומדע" (Élet és Tudomány), ולאחר מכן מ-1972 הפך לחבר צוות במכון ללימודי ספרות של האקדמיה ההונגרית למדעים וערך מחקר היסטורי על העיתונות. משנת 1973 היה הדרמטורג של MAFILM (אולפני הסרטים של הונגריה).
הוא סייע באופן פעיל ביישום שינוי המשטר, תמך בשיקומם של חללי התגמול לאחר המרד ההונגרי. בשנת 1988, הפך לחבר מייסד ב־NEW March Front ובוועדת הצדק ההיסטורי. הוא גם נשא נאום בקבורה מחדש של אימרה נאג' וחבריו.
לאחר חילופי המשטר הפך לאחד מהחברים המייסדים של הדמוקרטים החופשיים, ובין 1990 לבין 1994 היה גם חבר פרלמנט. בין 1994 לבין 2001, כיהן גם כיו"ר חבר הנאמנים של קרן סורוס.
בתו מריה ואשארהיי (1953–), סוציולוגית, עיתונאית, חברה מייסדת של המפלגה של הדמוקרטים החופשיים בהונגרי. (SZDSZ).
העיתונאי

מאביב 1945 הוא עבד כעיתונאי ועורך של עיתון המפלגה הקומוניסטית "עם חופשי" (Szabad Nép).
כתבותיו בעיתונים, דיווחיו > 1949-1945

Az utolsó szegeket verjük a feudális nagybirtokrendszer koporsójába (Szabad Nép, 1945. június 10.)
„Az új politikai rendőrség a nép fegyvere a reakciónak és a fasizmusnak megsemmisítésére" - Péter Gábor nyilatkozik a politikai rendőrség működéséről, céljairól és bírálóiról (Szabad Nép, 1945. június 29.)
Az angolszászok leszavazták a Szovjetunió minden magyar-támogató gazdasági javaslatát (Szabad Nép, 1946. október 6.)
Javaslat a magyar-jugoszláv lakosságcseréről (Szabad Nép, 1946. augusztus 25.)
Munkásárulók alkonya Európában (Szabad Nép, 1947. február 2.)
Báránybőrbe bujtatott farkasok (Szabad Nép, 1947. április 20.)
Új nagyhatalmi tényező - A keleteurópai demokráciák külpolitikája (Szabad Nép, 1947. június 1.)
Akik rossz hírünket keltik a világban - Az Associated Press, a Reuter, a Newyork Times budapesti tudósítói a hazai reakció segítségével valótlanságokat írnak a magyar demokráciáról (Szabad Nép, 1947. június 22.)
„A Wall Street önzetlenségében hinni annyi, mint csodákban bízni” (Szabad Nép, 1947. augusztus 17.)
Kétszáz külföldi újságíró Rákosi Mátyásnál (Szabad Nép, 1947. augusztus 30.)
Az amerikai övezetben tilos a Hitler-ellenes propaganda (Szabad Nép, 1947. október 10.)
Banditák, terroristák az olasz reakció és az imperialisták szolgálatában (Szabad Nép, 1947. október 12.)
Felszámoljuk az ötödik hadoszlopot (Szabad Nép, 1947. november 22.)
A munkásbíróság vizsgája (Szabad Nép, 1947. december 5.)
Shvoy úr, a fehérvári püspök, aki kiközösítette a népbarát bakonykúti plébánost (Szabad Nép, 1948. május 8.)
Vér tapad a fekete reakció kezéhez - A pócspetri plébános által felizgatott tömeg tüntetésén egy volt horthysta zászlós meggyilkolta Takács Gábor rendőr őrvezetőt (Szabad Nép, 1948. június 6.)
A newyorki Reichstag-per (Szabad Nép, 1948. október 31.)
Söpörjenek a maguk portája előtt! - A Szabad Nép munkatársának helyszíni beszámolója az ENSZ Mindszenty-tárgyalásáról (Szabad Nép, 1949. május 11.)
A BÉKEFRONT-A GYŐZELEM FRONTJA (Szabad Nép, 1949. június 30.)
A „demokraták" - akik Tito oldalán állanak (Szabad Nép, 1949. szeptember 4.)
כתבותיו בעיתונים, דיווחיו > 1950 -

ניגודי האימפריאליסטים - לאור העיתונות שלהם (Tássadalmi Szemle - 1951. מס' 2)
תחיית האימפריאליזם הגרמני (ביקורת חברתית - מס' 2–3, 1952)
ניסיונות ממשלת ההון המונופול האמריקאי לחדד את המצב הבינלאומי (Tássadalmi Szemle - 1953. מס' 7–8)
פרסים והוקרה

עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה דרג זהב (1948)
לוחית זיכרון של אימרה נאג' (1996)
מדליית הזיכרון של פאל דמני (1997)
לגיון הכבוד הצרפתי (1997)
הפרס הגדול של Pro Renovanda Cultura Hungariae (1998)
כתביו

Az Atlanti Szövetség. Összeesküvés a béke ellen; Művelt Nép, Bp., 1953 (Útmutató városi és falusi előadóknak)
Die Entwicklung des sowjetischen Aussenhandels mit den europäischen Ostblockstaaten seit der Gründung des Comecon (1949–1963); Keller, Aarau, 1967
A hatalom mestersége; Magvető, Bp., 1972
Az ellenforradalmi rendszer baloldali sajtójáról. Szöveggyűjtemény. 1919–1944; összeáll. Márkus László, Vásárhelyi Miklós; Magyar Újságírók Országos Szövetsége, Bp., 1975
Nem engedélyezem! A Cenzura Bizottság dossziéjából; összeáll., sajtó alá rend. Márkus László, Szinai Miklós, Vásárhelyi Miklós; Kossuth, Bp., 1975
„Lesz magyar újjászületés”. Az új élet hétköznapjai 1944. szeptember 1.–1945. május 1.; vál., szerk. Pór Edit és Vásárhelyi Miklós; Magvető, Bp., 1975
Közjáték Algírban. 1942–43; Magvető, Bp., 1976 (Gyorsuló idő)
A lord és a korona; Kossuth, Bp., 1977 (Népszerű történelem)
Így élt Garibaldi; Móra, Bp., 1983 (Így élt)
Magyarország 1956. A forradalom, előzményei és utóélete; s.n., s.l., 1986
Miklós Vásárhelyi. La rivoluzione ungherese. Imre Nagy e la sinistra; riporter Federigo Argentieri, bev. Fejtő Ferenc; Levi, Roma, 1988
Ellenzékben; összeáll., szerk. Tóbiás Áron; Szabad Tér, Bp., 1989 (Huszadik század)
Beszélgetések Vásárhelyi Miklóssal; interjúk Federigo Argentieri, Barna Imre, előszó Massimo D’Alema, olaszból ford. Betlen János, Barna Imre; Magyar Könyvklub, Bp., 2000
A bilincsbe vert beszéd, Irodalom Kft., Bp., 2002 ISBN 963-204-723-0
A történelemben. Vásárhelyi Miklós válogatott beszédei és írásai a nyolcvanas-kilencvenes évekből; sajtó alá rend. Vásárhelyi Júlia, előszó Kenedi János; Élet és Irodalom, Bp., 2006
כתביו > תרגומיו

Bernard Lelong · Jean-Luc Lancrey-Javal: Mágikus Kordillerák (Cordillère magique) – Művelt nép, Budapest, 1956
William Cooper: Professzor az uborkafán (The Struggles of Albert Woods) – Európa, Budapest, 1962
Roger Chateauneu: Acélhárfák (Les harpes de fer) – Magvető, Budapest, 1962
Alan Sillitoe: Az ajtó kulcsa – Európa, Budapest, 1963
William Somerset Maugham: Téli utazás – Európa, Budapest, 1964 · Fordította: Benedek András, Fóthy János, Karig Sára, Nagy Péter, Réz Ádám, Szíjgyártó László, Udvarhelyi Hanna, Vályi Nagy Ervin, Vásárhelyi Miklós
Bertolt Brecht: Bertolt Brecht színművei I-II. – Magyar Helikon, Budapest, 1964 · Fordította: Bernáth István, Csorba Győző, Fáy Árpád, Garai Gábor, Görgey Gábor, Hajnal Gábor, Háy Gyula, Jékely Zoltán, Ladányi Mihály, Nemes Nagy Ágnes, Réz Ádám, Ungvári Tamás, Vas István, Vásárhelyi Miklós, Viktor János
Pierre Gamarra: A Goncourt-díjas gyilkos (L’assassin a le prix Goncourt) – Európa, Budapest, 1964
Dymphna Cusack: Ketten a halál ellen (Say no to death) – Tevan, Békéscsaba, 1991 · ISBN 9637900160
לקריאה נוספת

ביוגרפיה באתר מכון 56'
ראיון עם מיקלוש ואשארהיי
ביבליוגרפיה

דיולה קוזאק: ספירת המלאי מוכנה מיקלוש ואשארהיי, הוצאת Balassi, בודפשט, 2017