stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'וזף ז'ופו

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1931 הרובע השמונה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  6 בדצמבר 2018 (בגיל 87) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 אירועים משמעותיים:  הלוויה (13 בדצמבר 2018) 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  שקית של גולות 
 פרסים והוקרה:  פרס ברוקט-גונן (1974)  prix RTL grand public (1975) 
 
ז'וזף ז'וֹפוֹ (בצרפתית: Joseph Joffo ;‏ 2 באפריל 1931 – 6 בדצמבר 2018) היה סופר, תסריטאי ושחקן יהודי-צרפתי. נודע בעיקר בשל סיפור ילדותו כילד יהודי בזמן הכיבוש הגרמני שאותו סיפר ברומן "שקית של גולות" (1973).
ביוגרפיה

ז'ופו נולד בפריז בשנת 1931. אביו, רומן ז'ופו, היה ספר אשר ברח בעקבות הפוגרומים שנערכו ברוסיה והגיע לצרפת. אמו, אנה מרקוף, הייתה כנרת. ז'ופו נולד וגדל ברובע ה-18 של פריז, שם למד בבית הספר היסודי השכונתי. את ילדותו לפני השואה תיאר ברומן שלו Agates et Calots שפורסם בשנת 1995.
בזמן המלחמה והכיבוש הפכה משפחת ז'ופו קורבן לרדיפות נגד היהודים. שני אחיו המבוגרים של ז'וזף ברחו מפריז לצרפת של וישי, ומאוחר יותר נשלחו גם ז'וזף ואחיו בן ה-12, מוריס, לדרום צרפת. זמן קצר לאחר הגיעם לשם ואיחודה של המשפחה מחדש כבשו הגרמנים גם את דרום צרפת לאחר מבצע לפיד של בעלות הברית. הגרמנים ערכו חיפושים נרחבים אחר יהודי האזור, במהלכם נתפסו מוריס וז'וזף. הם הצליחו להשתחרר מן הכלא אחרי ששכנעו את עוצריהם שאינם יהודים, ושבו בסוף המלחמה לביתם בפריז, שם התאחדו עם משפחתם אך גילו שאביהם גורש ונרצח באושוויץ ב-20 בנובמבר 1943. על התקופה הזו מספר ז'וזף בפירוט בספרו "שקית של גולות".
בגיל 14 הפסיק ז'וזף את לימודיו והחל לעבוד במספרה המשפחתית.
רק 26 שנים לאחר המלחמה החליט ז'ופו לספר את סיפורו בספר. ספרו "שקית של גולות" נדחה על ידי ארבעה מוציאים לאור, אך משהתפרסם על ידי הוצאת Jean-Claude Lattès הפך לרב-מכר. מכירות הספר בצרפת הגיעו ללמעלה מ-20 מיליון עותקים והספר תורגם ל-20 שפות ועלה לאקרנים פעמיים: לראשונה בשנת 1975, ועיבוד נוסף בשנת 2017, בהשתתפות השחקן היהודי פטריק ברואל, המגלם את אביו.
ז'ופו כתב ספרים נוספים, ובהם אנה ותזמורתה, שיצא לאור בשנת 1975 ומספר את סיפורה של אמו, פליטה מרוסיה המגיעה לפריז, ובייבי-פוט, בו הוא מספר על השנים שלאחר המלחמה ואת התפשטות התרבות האמריקנית בצרפת.
נפטר ב-6 בדצמבר 2018.
ולדימיר פיליפוב

| --- | --- |

פיליפוב, 1914
 לידה:  15 ביולי 1863 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 בספטמבר 1923 (בגיל 60) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  Berlin-Tegel Russian Orthodox Cemetery 
 השכלה:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 פרסים והוקרה:  מסדר סנטה אנה, דרגה 2  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3 
 
ולדימיר גברילוביץ' פיליפוב (ברוסית: Владимир Гаврилович Филиппов;‏ 15 ביולי 1863 – 1 בספטמבר 1923) איש רשויות אכיפת החוק של האימפריה הרוסית, ששימש בשנים 1903–1915 כראש משטרת הבילוש הפטרבורגית.
ביוגרפיה

ולדימיר פיליפוב נולד בשנת 1863 למשפחתן של פקיד ממשלתי בסנקט פטרבורג. הוא סיים את לימודי המדעים באוניברסיטת סנט פטרבורג בשנת 1889, ולאחר מכן נכנס לשירות במשרד המשפטים של רוסיה.
בשנים 1889—1891 כיהן כעוזר חוקר בצארסקויה סלו, בשנים 1891—1893 היה חוקר במחוז אורנבורג ובשנים 1893—1900 שימש תחילה כחוקר ואז כסגן התובע בראדום שבממלכת פולין.
בשנת 1900 עבר פיליפוב ממשרד המשפטים למשרד הפנים. מאז שנת 1900 כיהן פיליפוב בממשלת העיר סנקט פטרבורג, היה ראש לשכת ראש העיר, ומאוחר יותר הפך לפקיד למשימות מיוחדות תחתיו.
הוא היה נשוי לבתו של היועץ הטיטולארי, ורה קונסטנטינובנה פיליפובה (איוואנובה לפני נישואיה), נולדו לו שני ילדים: ולדימיר (יליד 1893) וורה (ילידת 1897).
ב-15 בפברואר 1903 מונה פיליפוב לראש משטרת הבילוש בסנקט פטרבורג. הוא בנה מחדש את פעילות משטרת הבלשים: שליטה שיטתית מאורגנת בפעילות של כל אחד מחבריה; הציג אמצעי חיפוש מבצעיים רחבי היקף למניעת פשעים; הקים יחידת חובה למענה מהיר לפשע שבוצע; הציג שיטות מדעיות לחקירה פלילית (רישום עבריינים, צילום מבצעי, בחינת תמונות). בתפקידו זה הוא ארגן "חוליות מעופפות" כדי להילחם בפשע ולסייר ברחובות פטרבורג הבירה. בשנת 1905 צוות משטרת הבילוש כלל 158 אנשים (70 הושאלו לצורך שמירת הסדר הציבורי). קיבל משכורת של 3,800 רובל בשנה, הייתה לו דירה בבעלות המדינה.
כראש משטרת הבילוש הפטרבורגית הוביל פיליפוב חקירת מספר תיקים פליליים מפורסמים. ביניהם: הרצח בסמטת לשטוקוב של סטודנט בשם פודולצקי, שבוצע על ידי אנדריי גילביץ' להשגת ביטוח, מקרים של מעילה בסכומים גדולים, כולל חקירת פעילותו של האלוף ניקולאי אוחאץ'-אוגורוביץ' כראש התחבורה של הצבא המנצ'ורי הראשון במהלך מלחמת רוסיה–יפן, חקר סדרת תקיפות בחומצה גופרתית, הטבח בתחנת דנו במחוז פסקוב, ענייני כנופיית של הנסיך ניקולאי צרטלי, ציר הדומה הממלכתית אלכסיי קוזנצוב, הרוצח ניקולאי רדקביץ' ופרשיות אחרות.
בשנת 1913 הועלה פיליפוב לדרגת יועץ ממלכתי. ב-22 בדצמבר 1915 פוטר לבקשתו. זמן קצר לפני כן, לאחר הגשת דו"ח לניקולאי השני על תעלוליו של גריגורי רספוטין, הועבר סגן השר לענייני פנים ולדימיר דז'ונקובסקי מתפקידו ופיליפוב החליט לעזוב את המשטרה אחריו. לאחר פיטוריו היה פיליפוב יו"ר ועדת התערוכות התעשייתיות.
הוא היגר בשנת 1917, על רקע מלחמת האזרחים ברוסיה. הוא מת ב-1 בספטמבר 1923 בגיל שישים ונקבר בברלין בבית העלמין האורתודוקסי טגל בשורה השישית בגוש הרביעי.
הערות שוליים

↑  "Владимир Гаврилович Филиппов". Русский православный храм и кладбище в Берлине в Тегеле.
↑  Преступление в стиле модерн / Лев Лурье. — СПб.: Амфора. ТИД Амфора, 2005. — 365 с.
1 2 3  Преступление в стиле модерн / Лев Лурье. — СПб.: Амфора. ТИД Амфора, 2005. — 365 с.
↑  Шаламов А. Ю. Российский «фараон»: Сыскная полиция Российской империи во второй половине XIX — начале XX в. / под ред. В. Л. Телицына. — М.: Principium, 2013. — С. 50. — 303 с. — ISBN 978-5-9903270-4-7.
↑  Зуев Г. И . Съезжий дом второй Адмиралтейской части // Нева. 2003. — № 11. — С. 247.
↑  "Российский сыск" (ברוסית). Ассоциация российских детективов. אורכב מ-המקור ב-2013-04-03. נבדק ב-2012-04-05.
↑  "Владимир Гаврилович Филиппов". Русский православный храм и кладбище в Берлине в Тегеле.
אירנה ליבמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במאי 1925 לודז', פולין 
 פטירה:  18 בדצמבר 2017 (בגיל 92) 
 שם לידה:  אירנה אהרונוביץ 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלית
 מקום מגורים:  מצפה הילה, גבעתיים 
 שפות היצירה:  עברית
 תחום כתיבה:  ספרות מקור, פרוזה וספרות נוער
 נושאי כתיבה:  משפחה, השואה
 אתר רשמי
 
אירנה ליבמן (25 במאי 1925 – 18 בדצמבר 2017) הייתה סופרת ישראלית, זוכת פרס למדן לספרות ילדים ונוער (1977) ופרס יד ושם (1995).
ביוגרפיה

אירנה ליבמן נולדה בעיר התעשייה לודז' שבפולין, בה גדלה והתחנכה, סיימה בית ספר עממי יהודי-פולני ולאחר סיומו למדה בגימנסיה בעיר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נכלאה בגטו לודז', והתנדבה לעבוד בבית החולים של הגטו.
בשנת 1944 נשלחה ליבמן למחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ-בירקנאו, ולאחר מכן נשלחה משם למחנה עבודה בגרמניה.
לקראת סיום המלחמה הועברה לאוסטריה, למחנה הריכוז מאוטהאוזן, שם ניהלה דפי יומן בפולנית וכתבה שירים וזיכרונות ילדות.
(...) בפעם החדש ראיתיה בדרך למחנה החדש באוסטריה. היה זה כשבועיים לפני גמר המלחמה. שלחו אותנו להשרף אבל לא הספיקו: נסענו 16 יום בקרונות בלי מים וכמעט בלי אוכל. יצאנו תשושות כח, מתות, הצועדות בדרכן האחרונה, דרך הגולגולתה. היה עוד קילומטר אחד עד למחנה. הלכנו פסיעה, פסיעה חסרות אונים. הפעם לא עוררו אותנו גם הקללות והמכות. לא הרגשנו בהן. לא חשבנו על כלום. פתאום השמיע קול מכר לי הלוחש את שמי. נעמדתי. על יד העץ באמצע הדרך ישבה זינה. האם הייתה זו באמת זינה? או רק את צלה? נגשתי ושאלתיה: - זינה, למה את יושבת כאן? קומי! נלך ביחד! עוד מעט ונגיע. לא השיבה לי מאומה. רק הסתכלה בעיני במבטה החולם כרוצה לומר: לא אכפת לי שום דבר. כאן התיישבתי וכאן אמות. טוב לי למות כאן בעשב ולא על יד המכונה. רציתי להקימה בכח אך לא יכולתי. באותו רגע ניגש מישהו אלי. הרגשתי כאב בוער בגבי. ראשי נשתחרר. אחזתי ביד מושטת אליי...שבוע אחרי שחרורנו הגיעתני הידיעה לראשונה שזינה חולה ואין תקווה לחייה. לאחר כמה ימים מתה.
בשנת 1946 עלתה ליבמן לארץ ישראל בעזרת אנשי הבריגדה היהודית.
ליבמן נישאה והקימה משפחה בגבעתיים. למדה בכוחות עצמה עברית ועבדה כספרנית בספרייה הטכנית של התעשייה האווירית לישראל.
בשנת 1965 יצא לאור ספרה הראשון בהוצאת אל"ף: "אורות באופק". מאז פרסמה ליבמן ספרים רבים, רובם מיועדים לנוער. נושאי הכתיבה העיקריים של ליבמן היו אֵימי השואה והחיים המתחדשים בישראל.
בשנת 1976 זכתה בפרס על שם יצחק למדן לספרות ילדים ונוער על ספרה "פיקי זה אני", סיפור מפיו של נער יתום על שלוש שנים מחייו, חיי אמו וחיי אחיו החייל.
בשנת 1996 זכתה בפרס על שם ברונו ברנד לספרות ילדים ונוער מטעם יד ושם, על ספרה "בדרך ללא מוצא". הספר מתאר את סיפור גבורתם של אחדים מבין אלפי היהודים אשר התקוממו נגד הצורר הנאצי, בעיבוד ספרותי לגילאים צעירים.
סיפוריה שודרו ברדיו, ונכללים בספרי לימוד ובאנתולוגיות.
ספריה

| שם הספר | הוצאה | שנה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אורות באופק | אל"ף | 1965 |  |
| עדיין הכל כשורה | אל"ף | 1968 |  |
| פרטיזן ושמו צוציק | מסדה | 1971 |  |
| ה'חברה' מהנח"ל | מסדה | 1972 |  |
| פיקי זה אני | עמיחי | 1976 | זוכה פרס למדן |
| הילדה בלבן | הוצאת הקיבוץ המאוחד | 1980 |  |
| המון חברים | הוצאת הקיבוץ המאוחד | 1982 |  |
| מאין את, נערה? | הוצאת הקיבוץ המאוחד | 1983 |  |
| משפחה שכזאת | כתר הוצאה לאור | 1984 |  |
| אלבום תמונות ישן | הוצאת הקיבוץ המאוחד | 1985 |  |
| סוס-עץ ושמו זריז | מסדה | 1988 |  |
| לראות את נאפולי ולחיות | עקד | 1989 |  |
| ימי מבחן: סיפור לבני נעורים | ירון גולן | 1991 | סיפור אהבה לבני הנעורים על רקע מלחמת יום הכיפורים |
| הרכבות של מאיר'קה: סיפורים על ילדים בשואה | ירון גולן | 1994 |  |
| בדרך ללא מוצא | מורשת | 1995 | עריכה: אלי נצר. זוכה פרס יד ושם |
| צוציק - הפרטיזן הקטן | דני ספרים | 2001 |  |
הערות שוליים

1 2  מאין את נערה, באתר booknet.co.il
↑  אירנה ליבמן, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  בדרך ללא מוצא, אירנה ליבמן, באתר moreshet.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311793405171  ISNI: 0000 0000 6682 1232  LCCN: n83027001  VIAF: 40315199   WorldCat (עם VIAF): 40315199
ולטר וילדיי

| --- | --- |

 לידה:  29 באפריל 1974 (בן 50) רומא, איטליה 
 מידע כללי
 זמן שהייה בחלל:  31,180 דק' 
 משימות
 Galactic 01 Axiom Mission 3 (מתוכננת)
 
ולטר וילדיי (באיטלקית: Walter Villadei; נולד ב-29 באפריל 1974) הוא קצין וקוסמונאוט איטלקי. הוא סיים את לימודיו באקדמיה של חיל האוויר האיטלקי בפוצואולי (אנ') ובעל תואר שני בהנדסת תעופה וחלל מאוניברסיטת נאפולי והתמחות בהנדסה אסטרונאוטית מאוניברסיטת רומא. אף על פי שלא טס לחלל עד יוני 2023, הוא הוכשר זמן רב לפני כן כקוסמונאוט ברוסיה. ביוני 2023 הוא טס לחלל במשימה Galactic 01. טיסתו השנייה לחלל מתוכננת לינואר 2024, אז יטוס לתחנת החלל הבין-לאומית כחלק ממשימת Axiom Mission 3 של חברת אקסיום ספייס.
קריירה

וילדיי החל את הקריירה שלו ב-1998 בחטיבת התחבורה האווירית ה-46 בפיזה שבאיטליה, שם עבד על תחזוקת מטוסים ומספר פריסות מבצעיות בחו"ל עד 2003. לאחר מכן הוצב בסגל האווירי ברומא, במסגרת המשרד לטכנולוגיות מתקדמות ותוכניות מל"טים. ב-2005 הוא סיים תואר שני בהנדסת תעופה וחלל שם עסק בעיקר בלוויינים ופלטפורמות מסלוליות, לאחר מכן ייצג את הצוות האווירי בוועדת ההגנה של תוכניות החלל. בשנת 2011 הוא הוצב במשרד החדש למדיניות החלל שהוקם במסגרת המחלקה השלישית של המטה האווירי. בשנת 2014 הוא מונה על ידי נשיאות המועצה כנציג הלאומי לנציבות האירופית לתמיכה ומעקב אחר החלל.
בשנת 2008 החל וילדיי את האימונים הראשוניים שלו בטיסות החלל במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים בעיר הכוכבים ברוסיה. בשנת 2012 הוא קיבל את כנפי הקוסמונאוט שלו, ובשנת 2015 הוא השלים את ההכשרה המתקדמת שלו לפני המשימה, רכש כישורים כמהנדס טיסה של חלליות סויוז, ואושר כמשתמש בחלק הרוסי של תחנת החלל הבין-לאומית ומפעיל פעילות חוץ-רכבית.
וילדיי הוא גם מרצה קבוע באוניברסיטת ספיינצה ברומא ובאוניברסיטת טור ורגטה של רומא בנושא "ניסויים בחלל" ו"מערכות חלל". הוא סיים את הקורסים הבכירים של מכללת נאט"ו להגנה ב-2017.
מאז ספטמבר 2017, וילדיי משמש כראש משרד "מדיניות חלל ותפעול" במנהל הכללי של החלל של המטה האווירי באיטליה. הוא גם חבר בוועדה המדעית של סוכנות החלל האיטלקית.
בשנת 2021, הוא נבחר לטוס לחלל בטיסת Virgin Galactic Unity 23 ב-‏VSS Unity. מאוחר יותר שונה שם המשימה ל-"Galactic 01". הייתה זו טיסה תת-מסלולית, במסגרת משימת החלל הפרטית הראשונה של חברת וירג'ין גלקטיק. ב-29 ביוני 2023 הטיסה המריאה מ-Spaceport America בניו מקסיקו, ארצות הברית ונחתה בחזרה בכדור הארץ לאחר שעה ו-12 דקות. במהלך הטיסה לבש וילדיי חליפה למדידת נתונים ביומטריים ואת התגובות הפיזיולוגיות שלו לטיסות בחלל.
בשנת 2022, הוא נבחר לאימון ביוסטון כדי להתכונן לטיסה עתידית בחלל עם אקסיום ספייס.
באותה שנה, במסגרת הסכם בין אקסיום ספייס והמשרד האיטלקי לחדשנות טכנולוגית ומעבר דיגיטלי, נבחר ולטר וילדיי כחבר צוות גיבוי עבור Axiom Mission 2.
וילדיי המריא לחלל במשימה Axiom Mission 3, טיסת חלל פרטית לתחנת החלל הבינלאומית. הטיסה המריאה ב-18 בינואר 2024, ונמשכה 21 ימים, כשנחתה בהצלחה באוקיינוס האטלנטי. הטיסה הופעלה על ידי אקסיום ספייס תוך שימוש בחללית דרגון 2.
הערות שוליים

↑  "Walter Villadei". astronaut.ru (ברוסית). 29 בינואר 2022. נבדק ב-12 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה).
1 2  "Spazio: concluso in Russia addestramento di sopravvivenza in mare del T.Col. Villadei". Aeronautica Militare (באיטלקית). 26 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה).
↑  "Italian Air Force: captain Villadei qualified "Flight engineer" on the Soyuz". avionews.it (באנגלית). 13 במרץ 2009. נבדק ב-12 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה).
↑  "Virgin Galactic Announces First Commercial Research Mission". Virgin Galactic (באנגלית). 2 בספטמבר 2021. נבדק ב-2 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mike Wall last updated, Virgin Galactic announces crew for next launch to suborbital space, Space.com, ‏2021-09-02 (באנגלית)
↑  וירג'ין גלקטיק: טיסה מסחרית ראשונה לחלל - בסוף החודש, באתר כלכליסט, 16 ביוני 2023
↑  הטיסה המסחרית הראשונה של וירג'ין גלקטיק שוגרה לחלל, באתר ynet, 29 ביוני 2023
↑  "Axiom Space to train Italian Air Force's Col. Walter Villadei as professional astronaut for future space mission". אקסיום ספייס (באנגלית). 11 בינואר 2022. נבדק ב-13 בינואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Axiom Space and Italian Government Sign Historic MOU to Expand Commercial Utilization of Space". אקסיום ספייס (באנגלית). 25 במאי 2022. נבדק ב-25 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה).
ז'פרסון נסימנטו

ז'פרסון מוריירה נסימנטו (בפורטוגזית: Jefferson Moreira Nascimento; נולד ב-5 ביולי 1988 בקמפו פורמוזו, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בספורטינג ליסבון.
קריירת מועדונים

ז'פרסון החל את הקריירה שלו במולדתו, שבה הופיע ללא הצלחה רבה עבור "סאו קייטנו", "גוראטינגואטה", "פלמיירס" ו "גרמיו בארוארי". בקיץ 2010 הוא עבר ל"אשטוריל" הפורטוגזית. ב-29 באוגוסט במשחק נגד "מוריירנסה" הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית. ב-2 באוקטובר במשחק נגד "פנאפיאל", הוא הבקיע את השער הראשון שלו עבור הקבוצה החדשה. בסוף העונה, ז'פרסון חזר לברזיל, שם הוא ניסה שוב להגיע להישגים משמעותיים אבל למרות כל המאמצים הוא לא הצליח להתברג כשחקן מרכזי, לא ב"פלומיננסה" ולא ב"נאוטיקו" או בסנטה קרוז.
ב-2012, ז'פרסון חזר לאשטוריל, שם הוא שיחק במשך עונה אחת. בקיץ 2013 הוא חתם על חוזה עם "ספורטינג" מליסבון. ב-18 באוגוסט במשחק נגד "ארוקה" ז'פרסון ערך את הופעת הבכורה שלו בהרכב "האריות". ב-1 במרץ 2014 במשחק נגד "ספורטינג בראגה" הוא הבקיע את השער הראשון מבעיטת עונשין. בעונת הבכורה שלו בליגה, ז'פרסון סיים עם הקבוצה במקום השני אליפות. ב-5 נובמבר במשחק ליגת האלופות נגד "שאלקה 04" הגרמנית, הוא הבקיע שער. ב-2015, הוא זכה עם ספורטינג בגביע הפורטוגזי ובהמשך הושאל לספורטינג בראגה.
הממשלה הבריטית נגד תנועת הבריחה

עם תום מלחמת העולם השנייה יצאו כ-300 אלף שורדי שואה, במסגרת תנועת הבריחה, למסע אל ארץ ישראל. ממשלת בריטניה הבינה שכל פליט יהודי בדרכי אירופה הוא מעפיל פוטנציאלי. לכן, על רקע מדיניות הספר הלבן, שהגבילה את כניסת היהודים לארץ, עשתה בריטניה מאמצים לעצור את המסע ולמנוע את הגעתם של הפליטים אל חופי הים התיכון.
במאבק הבריטי בתנועת ההעפלה הושקע מאמץ צבאי ומודיעיני שהיה יעיל. רק 12 אוניות מתוך 65 הפלגות הצליחו לפרוץ את המחסום הבריטי ולהעלות את המעפילים אל ארץ ישראל. במאבק בתנועת הבריחה הושקע מאמץ מודיעיני ומדיני נרחב, שהיה לא יעיל. המאמץ המודיעיני הניב מידע רב, אך המדיניות הבריטית לא השכילה לנצלו כדי לעצור את מסע שורדי השואה אל אוניות המעפילים.
בדו"ח של ה-MI5 (סוכנות הביון הנגדי הבריטי) נכתב: "הסוכנות היהודית והציונים הצליחו לבנות ארגון שפעל בכל ארצות אירופה ונטרל את מדיניות ההגירה הבריטית לפלשתינה."
רקע היסטורי

בריטניה לא קיבלה את דרישת הסוכנות היהודית לאפשר כניסה חופשית של יהודים לארץ. הגבלת מספר המורשים להיכנס לארץ ישראל, כפי שהוגדרה ב"ספר הלבן", הייתה ניסיון למצוא פשרה בין דרישות היהודים לעלייה חופשית לבין דרישות הערבים לסגור את שערי פלשתינה-א"י. משרד החוץ ומשרד ההגנה הבריטיים הסכימו על הליכה לקראת הערבים, תוך פגיעה קשה ביישוב היהודי בארץ ובניצולי השואה באירופה.
בשנת 1945 בעקבות דו"ח של ארל האריסון, שליחו של הנשיא טרומן למחנות העקורים באירופה, באזור השליטה של הצבא האמריקאי, דרשו האמריקנים מהבריטים לאפשר, באופן מיידי, את כניסתם לארץ של 100,000 שורדי שואה, ששהו אז במחנות העקורים בגרמניה ובאוסטריה. בריטניה סירבה. בשנת 1946 הקימה בריטניה את הוועדה האנגלו-אמריקנית, שכללה שישה נציגים אמריקנים ושישה בריטים. גם ועדה זו המליצה לאפשר את כנסתם של 100,000 שורדים לפלשתינה-א"י באופן מידי. ההמלצה לא התקבלה. הבריטים טענו כי אירופה אחראית לבעיית היהודים ולכן על אירופה לפתור את בעייתם וסירבו להכיר בקשר בין הבעיה היהודית באירופה לבין העלייה הבלתי לגאלית לארץ ישראל.
המודיעין הבריטי

בריטניה יצאה למאבק לעצור את זרם השורדים-הפליטים בדרכי אירופה לכיוון נמלי הים התיכון. המודיעין הבריטי גויס למשימה. הפסקת המעברים של הפליטים בגבולות בין ארצות אירופה נתפסה כנושא מרכזי וחשוב בפעילות המודיעין הבריטי. הגוף המודיעיני שנועד לטפל בעלייה הבלתי לגאלית לפלשתינה עד שנת 1945 הייתה הבולשת הבריטית (CID).
לאחר סיום המלחמה הממשל הבריטי נאבק בבריחה ובהעפלה באמצעות מספר מטות. במטה שבמשרד החוץ סומנו על מפות מקומן של כל הספינות הבלתי לגאליות שזוהו. מידע זה נבדק מול המטה הראשי של המודיעין הצבאי הבריטי בגרמניה, באוסטריה ובאיטליה. משם עבר המידע לחדר המבצעים המיוחדים של מטה משרד ההגנה. על בסיס מידע זה ננקטו צעדים דיפלומטיים באמצעות שגרירויות בריטניה באירופה, במטרה לעצור את הניצולים בדרכים באירופה, בעיקר במהלך חציית גבולות. במקביל נעשו מאמצים לעצור את האוניות בנמלים. סוכני ביון בריטים הוצבו בנמלים ובמעברי הגבולות בכל מקום בו יכלו.
MI5 – גוף הביון הנגדי הבריטי, היה אחראי על איסוף המידע בנושא נדידה בלתי לגאלית של פליטים יהודים. הם ריכזו את המידע שהתקבל מהגופים הבאים: ה־MI6 – מוסד הביון, האדמירליות, משרד ההגנה, משרד החוץ, משרד המושבות ומהסוכנים שלהם עצמם במזרח התיכון. נאסף מידע גם מן "ההגנה" על ידי יירוט תשדורות (קומינט). אך המידע שהתקבל לא היה יעיל, מאחר שהקליטה לא הייתה תמיד מוצלחת ונדרשו כשבועיים לפענח אותו. משרד החוץ תיאם מודיעין צבאי ודיפלומטי עם המשרדים של בעלות הברית באוסטריה ובגרמניה. משרד המושבות תיאם מידע מודיעיני, פוליטי וצבאי עם הגופים המתאמים בפלשתינה. ריבוי הגופים שעסקו בנושא מעיד על השקעה רחבה ומאמץ רב מאוד באיסוף מידע על הבריחה וההעפלה.
המודיעין הבריטי על אוניות המעפילים היה מלא למדי, אך האוניות הבריטיות יכלו לעצור את אוניות המעפילים רק כשאלו הגיעו למים הטריטוריאליים של פלשתינה-א"י. מתוך 65 אוניות המעפילים הבלתי לגאליות, שהגיעו לחופי הארץ אחרי מלחמת העולם השנייה, רק 12 פרצו את המחסום הבריטי והמעפילים שעליהן הצליחו להגיע לחופי ארץ ישראל. שאר האוניות נתפשו והמעפילים נלקחו למחנה המעצר בעתלית. בהמשך הועברו השורדים למחנות מעצר בקפריסין ואף להמבורג שבגרמניה (מעפילי האונייה אקסודוס). אוניות "הפאנים" מבולגריה הפליגו ישירות לקפריסין. הספינות שלא נתפשו על ידי הבריטים היו בעיקר הראשונות שיצאו מאירופה, כשהמודיעין הבריטי היה עדיין לא יעיל מספיק. הספינה "חנה סנש" הצליחה לפרוץ את המחסום, כשהגיעה בליל הסילבסטר, כאשר החיילים הבריטים חגגו והיו ערניים פחות.
המודיעין הבריטי > קשר עם הביון הצרפתי

ארגוניי הביון MI5 ו-MI6 השתדלו לשתף פעולה עם גופי הביטחון האירופאיים המקומיים בנושא הבריחה, אך לא בהצלחה רבה. הצרפתים אומנם שיתפו פעולה עם הבריטים בנושאי מודיעין הקשור לטרור, אך לא בנושאי הגירה בלתי לגאלית. הנציג הבריטי בפריס נתבקש לבדוק מול שלטונות צרפת את הנושאים הבאים:
כיצד למנוע מפליטים יהודים לעבור את הגבול לאיטליה מהאזור הצרפתי ולדרוש להחזיר לאוסטריה את אלה שחצו את הגבול.
לברר את הידיעות הטוענות כי האזור הצרפתי אינו מקפיד מספיק על הפסקת חציית הגבול של הפליטים היהודים.
נציג בריטניה בפריס נתבקש לדרוש מהצרפתים שלא לאפשר לארגון היהודי להשתמש ברכב ובציוד אמריקנים להעברת פליטים יהודים. המודיעין הבריטי מסר כי בסוף מאי 1947 הגיעו 500 יהודים לגבול שבין האזור האמריקני לצרפתי באוסטריה. במהלך מספר ימים התרחשה דרמה, פרשת ה־500, שבה שורדים התנגדו פאסיבית לניסיונות של הצבא הצרפתי למנוע מהם לעבור. המאבק עלה לכותרות העיתונים.
דוגמה לקשרים הבעייתיים שבין גופי הביון הצרפתי והבריטי קיבלה בטוי במבצע בו נתבקשו מפקדי בריחה לשתף פעולה עם גורמי הביון הצרפתים. גורמי מודיעין צרפתים ביקשו לזהות סוכני ביון בריטים בפאריס. איש השירותים החשאיים הצרפתים פנה למטה המוסד לעליה ב' בפריס וביקש ממנו שיתוף פעולה. לאחר תכנון ותיאום הפעילות, לבקשת הצרפתים יצר מטה המוסד אווירה של פעילות קדחתנית במשרדו. בשיאה יצאו ממנו מספר מכוניות עם נהגים ישראליים לכיוונים שונים. לכל מכונית נצמדה, כצפוי, מכונית ובה אנשי ביון בריטים, שעקבו אחר המכוניות הנהוגות על ידי הישראלים. אחרי המכוניות הללו יצאו מכוניות של הביון הצרפתי, שעקבו אחרי אלה הנהוגות על ידי אנשי הביון האנגלי. נהגי המוסד שוטטו ברחובות פריס, אחריהן עקבו הבריטים, שאחריהם עקבו הצרפתים. הנהגים הישראלים סיימו את נסיעתם בבית קפה מוכר. לשם הגיעו כולם בזה אחר זה.
המודיעין האמריקני > מבצע "סימפוניה"

עצירת זרם הפליטים היהודים לארץ-ישראל לא הייתה תחילה מטרה חשובה לאמריקנים. אולם בהמשך הקשיבו האמריקנים לטענה הבריטית שהבריחה מהווה מנוף להחדרת סוכנים סובייטיים למערב ולמזרח התיכון. המספרים הגדולים של פליטים שהגיעו מברית המועצות תרמו לחשש זה. כדי להתמודד עם הנושא הוקם מבצע "סימפוניה". ב-26 במרץ 1946 הועברה הוראה לקציני מודיעין האמריקנים בגרמניה, באוסטריה ובאיטליה לחדור לשורות תנועת הבריחה כדי לתפוס סוכנים סובייטיים. שיטת הפעולה של המבצע הייתה לגייס פליטים יהודים למפלגה הקומוניסטית המקומית ולעקוב אחריהם בדרכי בריחה עד הגעתם לארץ. קציני האיסוף האמריקנים נדרשו לאתר את הדרכים, הקשרים, מקומות המחבוא, דרכי המימון ואופני זיוף התעודות של הבריחה. באופן כללי, הם נתבקשו לזהות את המודוס אופרנדי (אופן הפעילות) של הארגון. המטרה המיידית הייתה לזהות ולגלות מי הם השליחים הישראלים שניהלו את הבריחה, וכן לזהות אנשים בסוכנויות הסיוע ובוועדות הרפטריאציה (חזרה למולדת) שעזרו לבריחה, בעיקר בנושא התעודות המזויפות. מטרה נוספת הייתה לזהות סוכנים סובייטים ונאצים המסתתרים בין הפליטים היהודים. המטרה הרחוקה הייתה להגיע למצב שבו אפשר יהיה לסגור את ערוצי הבריחה, אם יסתבר שישנה פגיעה אפשרית באינטרסים של האמריקאיים.
בראש מבצע "סימפוניה" הועמד קינג, יהודי בלגי מלטש יהלומים, שעבד בזמן המלחמה עם ה-OSS (ארגון מרגלים אנגלי שאנשיו הוצנחו אל מעבר לקווי האויב). הוא פעל כמרגל בזהות של עיתונאי הכותב על פליטים באירופה. זירת הפעילות העיקרית של "סימפוניה" הייתה וינה, עיר שהייתה מרכז חשוב של מעבר יהודים ניצולים מאירופה המזרחית, ולכן מקום נוח לפעילות של גופי מודיעין שונים: האמריקני, הסובייטי, הבריטי ואפילו הפולני. בהמשך הפעילות חשף קינג את זהותו האמיתית לפני אשר בן-נתן, מפקד הבריחה באוסטריה, והסביר לו את העניין של האמריקנים בבריחה והחשש שלהם מקשר אפשרי של התנועה לקומוניזם. השניים שיתפו פעולה ונפגשו להחלפת מידע באופן קבוע. בן-נתן קיבל מהאמריקאים את הכינוי "קונדוקטור", בטוי לאינטנסיביות של הקשר. הוא הביע נכונות להסגיר לאמריקנים את מי שיזוהה כסוכן סובייטי, הפוגע בכך גם בפעילות הבריחה עצמה.
"סימפוניה" לא הצליחה לאתר פעילות סובייטית בדרכי הבריחה. לעומת זאת, הצליח המבצע לחשוף סוכנים סובייטים, שאספו מידע על תנועת הבריחה. קניג הניח שהסובייטים אוספים מידע על הבריחה כי הם סבורים שהג'וינט אוסף מידע עבור האמריקנים. לדעתו, המחשבה הסובייטית הייתה שלא ייתכן שמישהו יוציא סכומי כסף כה גדולים בלי לקבל תמורה. לפיכך, כנראה, תפקידו של הג'וינט היה לאסוף מודיעין. מבצע "סימפוניה" לא השיג מידע מפליל על תנועת הבריחה והוחלט לסגור אותו.
המודיעין האמריקני > מבצע "חיפוש" – "Rummage"

מטרת מבצע זה של ה-CIA הייתה לאסוף מודיעין על רוויזיוניסטים ציונים בתנועת הבריחה ועל "הקשרים" שלהם עם קבוצות טרוריסטים. מבצע זה התנהל בצורה של חדירה סמויה לשורות הבריחה וניסיון לזהות פעילי טרור. המבצע נוהל על ידי ה-CIC – Counter Intelligence Corps. כמו עם הביון הצרפתי גם עם האמריקנים שיתוף הפעולה בנושא קבוצות טרוריסטים היה טוב יותר, אך נשאר זהיר ומדוד. האמריקנים לא קיבלו את ההגזמה של הבריטים בתיאור החדירה של סוכנים סובייטיים לבריחה.