stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי אלפנט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 ביולי 1959 רמת גן, ישראל 
 פטירה:  6 בספטמבר 1991 (בגיל 32) הלוגוס, תל אביב 
 מקום קבורה:  פרדס חנה כרכור
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1983–1991 (כ־8 שנים)
 סוגה:  גל חדש • פוסט פאנק • רוק אלטרנטיבי • רוק קלאסי
 סוג קול:  בריטון
 שפה מועדפת:  עברית, אנגלית
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  הליקון נענע דיסק
 שיתופי פעולה בולטים:  להקה רטורית, אהוד בנאי והפליטים
 חלק מההרכבים המוזיקליים:  אהוד בנאי והפליטים להקה רטורית
 צאצאים:  יסמין אלפנט
 מספר צאצאים:  1
 
יוסי אלפנט (25 ביולי 1959 – 6 בספטמבר 1991) היה גיטריסט, זמר-יוצר מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי. זכה לפרסום בעיקר בזכות היותו הגיטריסט המוביל בלהקת "הפליטים" של אהוד בנאי, בזכות קול הבריטון שלו ושיריו הדרמטיים, היכולות הווירטואוזיות שלו כנגן גיטרה, ולהקתו "להקה רטורית" ולהיטם "סדר יום", שהפכו אותו לסמל במוזיקת הרוק הישראלי, וכן עבודותיו במספר רב של הפקות מוזיקליות ללהקות, ביניהם החברים של נטאשה.
מותו

יוסי אלפנט נפטר מדום לב, רגע לאחר שסיים לנגן וירד מהבמה, בהופעה במועדון הלוגוס בתל אביב, קצת אחרי חצות ב-6 בספטמבר 1991. ביום שישי בבוקר, שעות אחדות לפני הקבורה, נותחה גופתו במרכז הלאומי לרפואה משפטית, וסיבת המוות שנקבע הייתה קשורה למחלה ממנה סבל. אלפנט סבל משריר לב מעובה, שסיכן את חייו. אנשים שהיו במועדון באותו לילה טענו שניידת טיפול נמרץ של מגן דוד אדום, שהוזעקה, הגיעה באיחור. דובר מד״א מסר שהניידת הגיעה עשר דקות לאחר הקריאה. בפועל לאנשים שהיו איתו לקח כרבע שעה להבין שמצבו קשה ולהזעיק עזרה.
הוקרה והנצחה

ב-1991, לאחר מותו, יצא אלבום מהקלטותיו בשם "אלפנט", וכן אלבום אוסף כפול, "אוספ אלפנט" (1996).
ב-1997 הוציאה להקת "כשניקו תתחיל לדבר", שיר בשם "מתגעגעים ליוסי", לזכרו של יוסי אלפנט.
ב-2001 התקיים ב"האנגר 11" מופע מחווה לזכרו בהשתתפות חבריו ואמנים איתם שיתף פעולה לאורך הקריירה, בהם: החברים של נטאשה, כנסיית השכל, אהוד בנאי, חמי רודנר, מוניקה סקס, ירמי קפלן, ורד קלפטר, יובל בנאי ושלומי ברכה, רמי פורטיס וברי סחרוף.
ב-2003 ביצעה להקת מוניקה סקס גרסת כיסוי לשירו "שומר אריות" באלבומם "חיות מחמד".
ב-2008 הופק הסרט התיעודי "חייב לזוז", בו מתועדת דרכם המשותפת של יוסי אלפנט וחברו הטוב, אהוד בנאי.
בספטמבר 2011 התקיים במועדון הבארבי בתל אביב מופע מחווה, אותו ארגן והנחה יואב קוטנר, לציון עשרים שנה למותו. במופע השתתפו, בין השאר, ברי סחרוף, אהוד בנאי, מיכה שטרית, בתו של אלפנט, יסמין, ואחרים.
לפי אהוד בנאי, השיר "בלוז כנעני" הוא גם עליו.
דיסקוגרפיה

עם להקה רטורית:
להקה רטורית מקסי סינגל (כולל את "סדר יום", "שמור אריות", "טריק מיפן" ו"הלם כרך", 1983)
הופעה רטורית (הקלטת הופעה חיה, 1989)
"חדר 101" - מקסי סינגל (1984)
"למה פיל", אבוד (תקליט שדרים, 1990)
לאחר מותו:
אלפנט (1991)
אוספ אלפנט (אלבום אוסף, 1996)
כמפיק (רשימה חלקית):
אהוד בנאי והפליטים (אהוד בנאי, 1987)
לגמרי לא שקטים (ורד קלפטר, 1990)
שינויים בהרגלי הצריחה (החברים של נטאשה, 1991)
כמעבד מוזיקלי:
מאמי (אופרת רוק) (1986)
אחרים:
אוספורטיס (רמי פורטיס, 1999) - גיטרה
הרווח שבין (ליליה, 1989) - גיטרה
טיפ טיפה (אהוד בנאי, 1998) - גיטרה
סטארטר (אהוד בנאי) (2004) - כתב
הערות שוליים

↑  עמית שהם, לא יצא מכאן חי - הרוק הישראלי איבד את יוסי אלפנט, חדשות, 8 בספטמבר 1991
↑  יוסי חרסונסקי, "להקה רטורית": מחתרת כחול-לבן?, מעריב, 9 בפברואר 1984
↑  ביקורת על המקסי סינגל - גידי אביבי, הטריק מיפן - ,להקה רטורית', כותרת ראשית, 4 בינואר 1984
↑   ביוגרפיה של יוסי אלפנט, בארכיון האינטרנט (מאתר MOOMA - המוזיקה של ישראל)
↑  איציק יושע, חלומו של כל דפוק, חדשות, 20 בנובמבר 1986
↑  יוני הראל, קליטים חדשים - ישראלי - חשוב- אהוד בנאי והפליטים, חדשות, 3 בספטמבר 1987
↑  אבי מורגנשטיין, 4000 בני נוער הריעו בבריכת השחיה העירונית, מעריב, 22 ביולי 1987
↑  יוני הראל, מי שאומר שהיה נפלא, משקר, חדשות, 29 באוקטובר 1987
↑  גיורא פרבר, שובה של להקה רטורית, חדשות, 26 במאי 1988
↑  דני אמיר, לא למות מסומם בסוהו, חדשות, 23 ביוני 1988
↑  ביקורת על ההופעה - אבי מורגנשטרן, הערה רטורית, מעריב, 3 ביולי 1988
↑  רונן טל, הכרה, חדשות, 22 בדצמבר 1988
↑  גיורא פרבר, דבק אפוקסי, חדשות, 19 באוקטובר 1989
↑  למה פיל ?יוסי אלפנט. כל מי שניגן איתי, חדשות, 20 באוקטובר 1989
↑  טל פרי, ורד קלפטר ולהקת "לגמרי לא שקטים", מעריב, 6 בינואר 1989
↑  טל פרי, אלבום לגמרי לא שקט, מעריב, 27 ביולי 1990
↑   גידי גוב - ענן מאושר, סרטון  באתר יוטיוב, 1991
↑  יואב בירנברג, אלפנט מת על הבמה, כמו רוקר, חדשות, 8 בספטמבר 1991
↑  גידי אביבי, זוכרים את יוסי אלפנט, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2001
 איך כש... - מופע לזכרו של יוסי אלפנט - האנגר 11, סרטון  באתר יוטיוב, 2001
↑  אלבום חדש ל"מוניקה סקס", באתר הארץ, 5 בפברואר 2003
↑   מוניקה סקס - שומר אריות, סרטון  באתר יוטיוב, 2001
↑  עידן חגואל, עכבר העיר, מחווה ליוסי אלפנט: קיבל במותו את הכבוד שהגיע לו בחייו, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2011
↑  גיא סידיס, זכרון של פיל: איך היה ערב המחווה ליוסי אלפנט?, באתר nrg‏, 23 בספטמבר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302563805171  ISNI: 0000 0000 6916 3220  MusicBrainz: b43f7f62-d53d-4cfb-b045-e16d0f3671d4  VIAF: 97398033   WorldCat (עם VIAF): 97398033
החורף הערבי

החורף הערבי (בערבית: الشتاء العربي, תעתיק: א-שתאא' אל-ערבי), המכונה לעיתים גם החורף האסלאמי, הוא המונח המתאר את עלייתם של גורמים סמכותניים ואסלאמיים קיצוניים בארצות ערב בשל חוסר היציבות, שנוצר בעקבות האביב הערבי. לפי מלומדים מאוניברסיטת ורשה, האביב הערבי נהפך לחלוטין לחורף ערבי ארבע שנים לאחר שהחל - דהיינו, בשנת 2014. החורף הערבי מאופיין במקרים רבים בהופעתן של מלחמות אזרחים רבות, אי-יציבות, הידרדרות כלכלית ודמוגרפית ומאבקים על רקע דתי ועדתי. הכינוי, "החורף הערבי", הוא מעין משל להתפכחות משאיפות של המוחים באביב הערבי לדמוקרטיזציה, שהתקיימה בפועל בקנה מידה קטן בהרבה מזה שקיוו לו בתחילת המחאות.
רקע

ב-17 בדצמבר 2010 החל האביב הערבי עם תחילתן של המחאות בתוניסיה. המפגינים מחו על השחיתות, על תנאי החיים הקשים ועל הפגיעה בזכויות היסוד וקראו להפיל את שלטונו הדיקטטורי של זין אל-עאבדין בן עלי. המפגינים השיגו את מבוקשם עם בריחתו של בן עלי מתוניסיה ב-14 בינואר 2011.
בעקבות הצלחת המחאות בתוניסיה, החל גל מחאות ברחבי העולם הערבי נגד השליטים הרודניים. במצרים, בתימן ובלוב הצליחו המורדים להפיל את השליטים, אולם הפלת השליטים הרודנים הובילה לרוב למאבקי כוח על השלטון, לחוסר יציבות ולאנרכיה.
בסוריה הפכה ההתקוממות למלחמת אזרחים ממושכת ועקובה מדם. בד בבד, בעיראק השכנה, שבה נערכו הפגנות במספר ערים, נערכו הכוחות האמריקאים לעזוב את המדינה, לאחר ששהו בה מפרוץ מלחמת עיראק בשנת 2003.
מדינות ערב בעקבות האביב הערבי > עיראק

לאחר הפלת משטרו של סדאם חוסיין הסוני על ידי הכוחות האמריקאים ב-2003, הוקמה ממשלת מעבר בעיראק. ב-2006 מונה נורי אל-מאלכי לראש ממשלת עיראק. אל-מאלכי השיעי היה מקורב לאיראן וחיזק את המאפיינים השיעים של משטרו. עקב כך, הרגישו הסונים בעיראק מופלים. בראשית שנת 2011, התקיימו הפגנות נגד השלטונות, אבל הן לא נמשכו זמן רב ולא הצליחו להשפיע בצורה משמעותית על סדר היום של השלטון.
נסיגת הכוחות האמריקאים מעיראק בדצמבר 2011 הובילה לאנרכיה במדינה. הסונים, שסבלו מקיפוח מצד השלטון השיעי, התקוממו ומצאו בארגון "המדינה האסלאמית בעיראק", המזוהה עם אל-קאעידה, בעל ברית למלחמה מול השיעים. ארגון "המדינה האסלאמית בעיראק", שראה בכך הזדמנות להשיג כוח ושליטה, הגביר את כמות הפיגועים נגד כוחות הביטחון העיראקים ונגד מטרות שיעיות וכבש שטחים במערב עיראק.
מדינות ערב בעקבות האביב הערבי > סוריה

הדיכוי האלים של ההפגנות נגד שלטונו של הנשיא בשאר אל-אסד העלווי הוביל לפרוץ מלחמת אזרחים חמושה במדינה בין השלטון לבין המורדים, שחלקם מזוהים עם הצבא הסורי החופשי החילוני, הפרו-מערבי והפרו-דמוקרטי. עם זאת, חלק מהמורדים לא חילונים, אלא אסלאמיסטים. הוויכוחים האידאולוגיים הובילו אף הם לסכסוכים עקובים מדם בין קבוצות המורדים השונות. מנהיגי אל-קאעידה ראו במלחמת האזרחים בסוריה הזדמנות להשיג שליטה במדינה. ארגון "המדינה האסלאמית בעיראק" שלח מוג'אהדין סונים למלחמה בסוריה במטרה להפיל את השלטון ולכונן אמירות אסלאמית בסוריה. בינואר 2012 הקימו המוג'אהדין בסוריה את ג'בהת א-נוסרה, סניף אל-קאעידה במדינה.
בשנת 2013 סיפח לעצמו ארגון "המדינה האסלאמית בעיראק" שטח בסוריה ושינה את שמו אל "המדינה האסלאמית בעיראק ובלבנט" (דאעש). מנהיג דאעש, אבו בכר אל-בגדאדי, קרא למנהיגי ג'בהת א-נוסרה לחבור אל הארגון תחת הנהגתו, והאחרונים סירבו. מנהיג אל-קאעידה, איימן א-זוואהירי, שראה במעשיו של אל-בגדאדי התרסה בהנהגתו, הודיע ב-2014 על התנערותו מדאעש. ב-29 ביוני 2014, הכריז דאעש על הקמת ח'ליפות אסלאמית עצמאית בשטחים שבשליטתו ושינה את שמו אל "המדינה האסלאמית". אלפים רבים של מוסלמים מרחבי העולם הגיעו לסוריה כדי להצטרף למיליציות השונות.
איראן, חזבאללה ומיליציות שיעיות פרו-איראניות נוספות נלחמו לצד אסד מול המורדים והמוג'אהדין הסונים. עקב תמיכתו של ארגון חזבאללה הלבנוני באסד, הרחיבו המיליציות הסוניות בסוריה את תחום הלחימה מערבה לשטח לבנון.
אסד הצליח לייצב את משטרו בעזרת בעלי בריתו, עד דצמבר 2024 שבו המורדים יזמו מתקפת פתע, שהסתיימה בנפילת משטר אל-אסד.
מדינות ערב בעקבות האביב הערבי > מצרים

חוסר היציבות ששרר במצרים בעקבות ההפגנות והדחת הנשיא חוסני מובארכ בשנת 2011 הוביל להתערערות השליטה הביטחונית במדינה. ארגוני הג'יהאד הסלפי בסיני ניצלו את המצב הביטחוני הרעוע כדי להתעצם ולהגביר את פעילותם החבלנית. בין היתר, הם פוצצו את צינור הגז בין ישראל למצרים, תקפו בתכיפות את כוחות הביטחון המצרים והישראלים ומדי פעם אף את העורף הישראלי.
בקהיר עצמה תפסה את השלטון המועצה העליונה של הכוחות המזוינים המצרים. ב-30 ביוני 2012 נבחר מוחמד מורסי, איש התנועה האסלאמיסטית האחים המוסלמים, לנשיא מצרים. שלטונו של מורסי לא היה יציב. חמישה חודשים בלבד אחרי שנבחר, נערכו נגדו הפגנות לאחר שהחליט לפטר את התובע הכללי במצרים. חודש לאחר מכן, נערכו הפגנות נגד כוונתו של מורסי לקיים משאל עם במטרה לאשר חוקה חדשה. המפגינים מחו על הסמכויות הרבות שנטל לעצמו מורסי ועל ההרעה במצב הכלכלי במדינה. ביולי 2013 הדיח צבא מצרים את מורסי. שר ההגנה עבד אל-פתאח א-סיסי הכריז על השעיית החוקה ועל מינויו של ראש בית הדין החוקתי עדלי מנסור כנשיא הזמני. במאי 2014 נבחר א-סיסי לנשיא מצרים.
בעקבות הדחת מורסי החלו חמושים, המזוהים עם האחים המוסלמים, בפעולות חבלניות נגד שוטרים וחיילים מצרים. הסכסוך בין הצבא המצרי לבין האחים המוסלמים הוביל להגדרת האחרון כארגון טרור במצרים, להפקעת רכושו ולהוצאה להורג של רבים מתומכיו.
ב-13 בנובמבר 2014 הוקם סניף של המדינה האסלאמית בחצי האי סיני.
מדינות ערב בעקבות האביב הערבי > תימן

לאחר התפטרותו של נשיא תימן, עלי עבדאללה סאלח השיעי-זיידי, בעקבות ההפיכה ב-2011 החליף אותו בתפקיד סגנו, עבד רבו מנסור האדי הסוני ב-25 בפברואר 2012. מעבר השלטון וחוסר היציבות נוצלו על ידי החות'ים, קבוצה אסלאמיסטית שיעית-זיידית הנתמכת על ידי איראן וחזבאללה, כדי להשיג שליטה במדינה. החות'ים השתלטו על מערב תימן, כולל הבירה צנעא.
כדי למנוע מהשיעים להתחזק במדינה, קואליציה של מדינות ערביות סוניות, ובראשן ערב הסעודית, פתחה במתקפה נגד החות'ים ותומכי הנשיא המודח סאלח. גם ארגון הטרור הסוני אל-קאעידה הצטרף ללחימה, והוא שולט על שטח במרכז המדינה.
ב-13 בנובמבר 2014 הוקם סניף של המדינה האסלאמית בתימן, ששולט על שטחים קטנים במדינה ומבצע פיגועים נגד כל הצדדים הלוחמים האחרים.
מדינות ערב בעקבות האביב הערבי > לוב

לאחר נפילתו של שליט לוב מועמר קדאפי ורציחתו ב-20 באוקטובר 2011 עמדה בראשות הממשלה מועצת המעבר הלאומית. מועצת המעבר הלאומית פורקה באוגוסט 2012 עם הבחירות לבית הנבחרים החדש, "הקונגרס הלאומי הכללי", שמי שעמד בראשו היה דה פקטו ראש המדינה. ראש הממשלה נבחר בידי הקונגרס. אותה עת אופיינה בחוסר יציבות, באלימות, באנרכיה ובהתבססותן של מיליציות חמושות ברחבי לוב. למרות זאת, אותם מקרים היו נקודתיים ולא היוו חלק מלחימה כוללת.
ב-25 ביוני 2013 מונה נורי אבו סהמין האסלאמיסטי לנשיא "הקונגרס הלאומי הכללי". הקונגרס נטל לעצמו סמכויות נרחבות ונהג לבצע מהלכים אנטי-דמוקרטיים ולקדם את חוקי השריעה. בינואר 2014 סירב להתפזר והאריך את כהונתו באופן חד-צדדי. חודש לאחר מכן, הורה הגנרל חליפה חפתר לקונגרס להתפזר ולכונן ממשלת מעבר, שתפקח על הבחירות החדשות. הקונגרס סירב להיענות לדרישותיו.
ב-16 במאי 2014 החלו כוחותיו של הגנרל חפתר לתקוף מיליציות אסלאמיות בבנגאזי. יומיים לאחר מכן, כוחותיו פעלו לפיזור הקונגרס, ובתגובה השיבו האסלאמיסטים במלחמה. ב-13 בנובמבר 2014 הצטרף ללחימה ארגון המדינה האסלאמית, שראה בלוב השסועה הזדמנות להרחיב את תחומי השפעתו.
במרץ 2021 הוכרזה הפסקת אש בין הצדדים, והוקמה ממשלת אחדות זמנית במדינה, אם כי התוכניות המקוריות לא יצאו לפועל כאשר הבחירות המתוכננות נדחו וריבונותה של הממשלה הזמנית לא התממשה על חלקים משטחי לוב שנותרו בשליטת מחנות יריבים.
מדינות ערב בעקבות האביב הערבי > תוניסיה

תוניסיה נחשבה במשך מספר שנים ליוצאת הדופן הבולטת של מגמת החורף הערבי, מכיוון שבשטחה כן חוותה המחאה הצלחה שהניבה דמוקרטיזציה. על פי מדד הדמוקרטיה של קבוצת האקונומיסט, תוניסיה היא המדינה שחוותה את השיפור המשמעותי בפרמטרים שנבדקים, החל מתחילת המדידות בשנת 2006 ועד לשנת 2020.
עם זאת, ב-25 ביולי 2021, על רקע ההפגנות המתמשכות, השעה הנשיא קייס סעיד את הפרלמנט, ובתוך מספר חודשים החליף את ראש הממשלה הנבחר בנציגה מטעמו, ביטל את חסינות חברי הפרלמנט, פיזר את מועצת השיפוט העליונה וביצע עוד מספר פעולות נוספות שחיזקו את עוצמתו בפוליטיקה המקומית.
מדינות ערב בעקבות האביב הערבי > מדינות נוספות

במדינות אחרות תוצאות האביב הערבי היו מובהקות פחות. ירדן ומרוקו, למשל, הצליחו עוד בראשית המחאה להחלישן ולהגביר את הלגיטימציה של השלטון לטפל במשבר, ולקיים מספר רפורמות. עם זאת, בירדן המחאות ערערו את היציבות הפוליטית וגרמו לשינויים בבריתות הפוליטיות המקומיות. במרוקו, על פי מדד הדמוקרטיה של קבוצת האקונומיסט, נרשמה באמצע העשור עליה ברורה במאפיינים המזוהים במדד עם דמוקרטיזציה, אם כי מרוקו עדיין נחשבת, על פי המדד, כ"משטר כלאיים" שאינו דמוקרטיה של ממש.
השפעות > השפעה כלכלית

על פי מרכז משה דיין לחקר המזרח התיכון ואפריקה, החל מינואר 2014, הנזק הכלכלי שנגרם כתוצאה מהחורף הערבי עלה על 800 מיליארד דולר אמריקאי.
השפעות > נפגעים

לפי מחקר של האוניברסיטה האמריקאית בביירות, החל מקיץ 2014, הביא החורף הערבי למותם של קרוב לרבע מיליון אנשים והפך מיליונים אחרים לפליטים.
השפעות > משבר ההגירה

האלימות במזרח התיכון ובצפון אפריקה הובילה לגל הגירה גדול לאירופה. אלפי מהגרים, שחצו את הים התיכון בסירות, טבעו בדרך. חששם של פוליטיקאים ואזרחים אירופאים מסוימים היה שחופי היבשת יתמלאו במהגרים זרים. בתגובה לגל הגובר של המהגרים, האיחוד האירופי החליט להגדיל את תקציב סוכנות הגבולות האירופית, Frontex, בצעד שספג ביקורת מצד האו"ם ומועצת זכויות האדם שלו.
המשבר קושר מספר פעמים בתקשורת גם לגל הטרור האסלאמי באירופה ונטען שחלק מהמהגרים הם למעשה מחבלים, שמסתווים לפליטים מבקשי מקלט.
הערות שוליים

1 2  עודד ערן, על ספרו של נוח פלדמן, אביב ערבי רק בתוניסיה – בשאר המדינות חורף ערבי, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
↑   "זה רגע חומת ברלין שלנו": בסוריה חוגגים את נפילת אסד, ומבכים את 13 שנות המלחמה, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2024
↑  Libya’s parliament approves interim unity government, www.aljazeera.com (באנגלית)
↑  רויטרס‏, יומיים לפני קיומן: הפרלמנט בלוב דחה את הבחירות למועד לא ידוע, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2021
1 2  Democracy Index 2020
↑  חדשות 13, לראשונה בתוניסיה: אישה בראשות הממשלה, באתר חדשות 13, 29 בספטמבר 2021
↑  תוניסיה: הנשיא עשה צעד דרמטי נגד מערכת המשפט, באתר בחדרי חרדים, 6 בפברואר 2022
↑  יואל גוז'נסקי ומרק הלר, שנה לאביב הערבי: השלכות אזוריות ובינלאומיות, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
↑  אסף דוד, אביב ירדני, חורף האשמי: משמעויות ליחסי ישראל-ירדן
שניים סינים עם כינור גדול

| --- | --- |

 שיר בביצוע להקת "קצת אחרת"
 יצא לאור:  1975 (לראשונה בעברית)
 סוגה:  שיר ילדים
 שפה:  גרמנית, עברית (תרגום נתנאל לורך)
 גרסאות כיסוי:  להקת "האחים והאחיות", עופרה חזה, עוזי חיטמן
"שניים סינים עם כינור גדול" (או בקיצור "שניים סינים") הוא שיר ילדים עברי, שהוא תרגום של שיר ילדים עממי בגרמנית בשם "Drei Chinesen mit dem Kontrabass" ("דְרַיי כִינֵזֶן מִיט דֵם קוֹנְטְרַבַּס", כלומר: שלושה סינים עם קונטרבס). התרגום לעברית מיוחס לנתנאל לורך. הגרסה העברית, יצאה לראשונה לאור בשנת 1975 על ידי להקת "קצת אחרת",
הטקסט ואופן השירה

נהוג לשיר את השיר ראשית באופן רגיל, ולאחר מכן באופן שבו כל תנועותיו זהות, כגון "שִינִים סִינִים עִים כִּינִיר גִּידִיל..." ואחר כך "שוּנוּם סוּנוּם עוּם כּוּנוּר גּוּדוּל..." וכן הלאה. נוהג זה קיים גם כן בגרסה המקורית בגרמנית.

קיימות גם שתי גרסאות נוספות (הנאמנות פחות למקור הגרמני), בהן שני הסינים "ישבו על הספסל" במקום "ישבו בצד הכביש", או לחלופין, "ישבו בצד הרחוב".
מקור השיר

מקור השיר הגרמני לוט בערפל, אך ידוע שהוא עבר תהפוכות וגרסאות רבות עד שהגיע לצורה שהיום נחשבת לסטנדרטית, והיא:
| בגרמנית | בעברית | תווי השיר |
| --- | --- | --- |
|  Drei Chinesen mit dem Kontrabass   saßen auf der Straße und erzählten sich was.   Da kam die Polizei, ei (/na/ja/fragt) was ist denn das?   Drei Chinesen mit dem Kontrabass.  |  (בתרגום מילולי לעברית:)  שלושה סינים עם קונטרבס  ישבו על הכביש ושוחחו ביניהם.  אז הגיעה המשטרה: "נו, מה זה אמור להיות?"  שלושה סינים עם קונטרבס. |  mode=packed לחצו כאן לשמיעת המנגינה |
השיר בעברית

בשנת 1975 השיר תורגם לעברית לראשונה על ידי נתנאל לורך, שהיה מזכיר הכנסת, הוא עובד מוזיקלית בידי חברי להקת "קצת אחרת", שלמה יידוב, שלמה גרוניך ושם טוב לוי, שאף הוסיפו לו מילים וביצעו אותו כגרסת משחק היתולית.

לשיר קיימים ביצועים מפורסמים נוספים, של להקת האחים והאחיות, עופרה חזה ועוזי חיטמן.

ישנן גרסאות שונות לזהות העממית של היושבים על המדרכה בשיר. בשנים בהן נפוץ השיר לראשונה בגרמניה, היו גרסאות בהן היושבים היו יפנים. בנוסף, הכינור הגדול המופיע בשיר הופיע במקור כקונטרבס, אך כאשר השיר תורגם לעברית, נבחר הביטוי כינור גדול על מנת להתאים למשקל שהכתיב הלחן. בעשורים האחרונים התפתח דיון בנוגע לתקינותו הפוליטית של השיר בטענה שהוא מעודד גזענות.
בתרבות

בתוכנית "הקומדי סטור" ישנה פרודיה שעשו לשיר, ובו שני הסינים (בגילומם של גיל ססובר ורובי דואניאס) מדביקים את האזרחים במחלת הניקוד (מחלה שגורמת לקורבן לדבר רק עם צליל דיבור אחד) ובסופו של דבר, כמו בשיר, הם מסולקים על ידי שוטר (אסף אשתר).
הערות שוליים

↑  מילות השיר "שניים סינים", באתר שירונט
↑  שניים סינים, באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: bfd61aa2-466a-4d1e-b6e6-2ac0eae097e8
יונאס נאי

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1990 (בן 34) ליבק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 פרסים והוקרה:  פרס הטלוויזיה הבווארית (2020)  Baden-Baden Festival of TV Films (2011)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
יונאס נאי (בגרמנית: Jonas Nay; נולד ב-20 בספטמבר 1990) הוא שחקן ומוזיקאי גרמני, הידוע ממשחקו בסדרות הטלוויזיה "דויטשלנד 83", "דויטשלנד 86" ו"דויטשלנד 89".
ביוגרפיה

יונאס ניי נולד בליבק בשלזוויג-הולשטיין ב-20 בספטמבר 1990 ימים לפני איחודה מחדש של גרמניה. בתור נער, הוא כמעט ולא צפה בטלוויזיה, כשהתבגר העדיף לבלות את שעות הפנאי שלו בספורט ומוזיקה שיצר. את השכלתו התיכונית קיבל בגימנזיום בלובק עם התמחות במוזיקה, שם ניגן גם בלהקת בית הספר.
נאי עשה שירות לאומי, במקום שירות צבאי במסגרת השירות עבד עם אנשים עם מוגבלויות. הוא הקים את הלהקה Concerted עם סטודנטים נוספים Johanneum הוא השתתף בהתבגרותו, שבה שר, ניגן בגיטרה ופסנתר וכתב את המילים. הלהקה עבדה על מוזיקה לסרט של סטפן ריק "The Good Neighbor" בינואר 2013. התוצאה הייתה הקמת הלהקה החדשה Northern Lights.
נאי שר ומנגן על הקלידים בלהקת פודלדאם.
קריירה

בגלל התעניינותו בתיאטרון, נאי הגיב למודעה בעיתון שחיפש שחקנים ב-2004 ונבחן בהצלחה עבור תפקיד בסדרת הילדים הגרמנית "Vier gegen Z" ששודרה בתחנת הטלוויזיה הגרמנית NDR. בשתי העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה, נאי גילם את הדמות אוטי סורנסן תוך שהוא משתמש בשם הבמה יונאס פרידבום. בשנים שלאחר מכן שיחק בתפקידים קטנים במספר הפקות טלוויזיה בתחנות הטלוויזיה הגרמניות ARD ו-ZDF.
לאחר שסיים את הלימודים, נאי לוהק לתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "Homevideo", דרמה על נער מתבגר שחבריו לספסל הלימודים שיתפו בו סרטון שבו הוא מאונן. ההפקה זכתה בפרס סרט הטלוויזיה הטוב ביותר בטקס פרסי הטלוויזיה הגרמנית לשנת 2011. נאי עצמו קיבל פרס הטלוויזיה הגרמנית, כמו גם פרס גריים לשנת 2012, על תפקידו. לאחר תפקיד זה הגיעו תפקידים מובילים אחרים בסרטי טלוויזיה. בשנת 2012, שיחק בסרט על רוצח סדרתי מופרע שנרצח על ידי אמו בלהט הרגע. על תפקידו כבנו של סכיזופרן בסרט "Hirngespinste" משנת 2013, הוא זכה בפרס הסרט הבווארי בשנת 2013 בקטגוריית "השחקן העולה החדש הטוב ביותר".
ב-2015 שיחק נאי בתפקיד ראשי, בסדרת המותחן המלחמה הקרה "דויטשלנד 83", סדרת הטלוויזיה הראשונה בשפה הגרמנית שהוצגה בטלוויזיה האמריקאית, ובהמשך סדרות ההמשך שלה מ-2018 ו-2020, "דויטשלנד 86" ו"דויטשלנד 89" בהן הוא גילם המרגל מזרח גרמני.
בשנת 2020 שיחק בסרט "שיעורים בפרסית".
בפברואר 2021, פורסם כי נאי לוהק לצד השחקן אליאס מברק בסרט "1000 Zeilen" ("1000 שורות"), מותחן המבוסס על הספר "Tausend Zeilen Lüge. Das System Relotius und der deutsche Journalismus" מאת חואן מורנו על שערוריית החדשות המזויפות ב-2018, שבה היה מעורב העיתונאי לשעבר קלאס רלוטיוס מהעיתון הגרמני דר שפיגל.
בשנת 2022 לוהק נאי לתפקיד במיני סדרת הטלוויזיה "אל מעבר האוקיינוס".
בשנת 2024 שיחק בדמותו של פושע המלחמה הנאצי סטפן ברצקי בסדרה הבריטית-אמריקאית "המקעקע מאושוויץ" ברשת Peacock האמריקאית וברשת Sky Atlantic (אנ') הבריטית, המבוססת על הרומן באותו שם מ-2018 מאת הסופרת הניו זילנדית הת'ר מוריס.
הערות שוליים

1 2 3  "Nur nicht abheben". Der Tagesspiegel (בגרמנית). 6 באוקטובר 2011. נבדק ב-18 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Concerted: Über uns". אורכב מ-המקור ב-14 בינואר 2015. נבדק ב-17 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   Northern Lights, ברשת החברתית פייסבוק. Retrieved on 29 May 2013.
↑  Walker, Keith. "Jonas Nay in conversation: Deutschland 86 | DW | 19.10.2018". dw.com. Deutsche Welle. נבדק ב-11 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wer welchen Preis gewonnen hat" [Who won which prize?]. Süddeutsche Zeitung. 17 בינואר 2014. נבדק ב-17 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "6 Questions with Deutschland 83 Star Jonas Nay". www.sundance.tv. Sundance TV. אורכב מ-המקור ב-21 ביולי 2015. נבדק ב-16 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jones, Owen. "Deutschland 83 star Jonas Nay: we have a responsibility towards refugees – video". The Guardian (באנגלית). נבדק ב-4 במרץ 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Interview with Jonas Nay". www.channel4.com. Channel 4. נבדק ב-16 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fernandez, Matt (10 בנובמבר 2017). "Chris Veres Lands Series Regular Role on Deutschland 86". Broadway World. נבדק ב-30 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Roxborough, Scott (15 בפברואר 2021). "German Stars Jonas Nay, Elyas M'Barek Cast in Satire Inspired by 'Der Spiegel' Fake News Scandal". hollywoodreporter.com. נבדק ב-15 בפברואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810668771805606  GND: 1035495996  ISNI: 0000 0004 0827 0339  LCCN: no2015160661  MusicBrainz: 414c356f-50a4-47fd-9e10-fde528f43925  NKC: pna2017952314  SUDOC: 192059122  VIAF: 300803672   WorldCat (עם VIAF): 300803672
אשמון

| --- | --- |

כס עשתרת במקדש אשמון בצידון (המאה ה-7 לפנה"ס)
 תפקיד:  אל הרפואה
 כינוי:  שר קודש
 תרבות:  פיניקים, כנענים, קרתחדשתים
 אלים מקבילים:  אסקלפיוס
אֶשְׁמֻן (בכתיב מלא אשמון, בפיניקית: 𐤀𐤔𐤌𐤍, באשורית: Ia-su-mu-nu, ביוונית: Ἔσμουνος) הוא אל הרפואה במיתולוגיה הפיניקית, ואלוהי העיר צידון.
אשמון היה ידוע לפחות מתקופת הברזל בצידון. משמות תאופוריים בכתובות פיניקיות עולה כי סגדו לו גם בגבל, כתיון, אידליון, מצרים, גוזו, סרדיניה, מרסיי, אביניון, איביזה, קרתחדשת, דוגה, וקונסטנטין, ובבארות, וייתכן שגם בצור, שכן שמו מוזכר בחוזה שנכרת בין אסרחדון למלך צור בעל הראשון (Esarhaddon's Treaty with Ba'al of Tyre), בין האלים שבשמם מקלל אסרחדון את המלך המורד בו.
השם "אסטרסמון" ("צמח של אשמון") נחשב על ידי פדניוס דיוסקורידס כבעל סגולות רפואיות.
תכונותיו

אשמון היה אל הרפואה; על כך מעידה כתובת שהקדיש לו אדם לאחר שייחס לאל את רפואתו.
בכתובת נדר שנמצאה בקרתחדשת הזדהה הנודר כ"כהן אשמן־עשתרת", ומכך עולה שבעיר סגדו לזוג אלוהי, אשמון־עשתרת.
דמסקיוס התייחס בחיבורי "חיי איסידורוס" לאסקלפיוס מבארות הוא אסמונוס (אשמון), וכתב שהוא לא היה יווני ולא מצרי אלא פיניקי, והיה בנו של אל בשם "צדק" או "צדוק"; וכי היה עלם יפה שעשתרת התאהבה בו ורדפה אחריו – הוא נמלט ממנה ונטל את חייו, והיא הקימה אותו לתחיה והפכה אותו לאל.
פאוסניאס (המאה ה־2) מספר שביקר במקדש אסקלפיוס (המקביל לאשמון) באייגיום (אנ') שבאכאיה, ובו צלמיות שלו ושל היגיאה. במקדש ההוא פגש איש צידוני, שהכריז שלפיניקים יש יותר מושג על האלים מליוונים, ונתן כדוגמה את אסקלפיוס־אשמון, שאליו הם משייכים כְּאב את אפולו, אך לא משייכים לו אישה בת־תמותה כאם. הצידוני המשיך והסביר שאסקלפיוס־אשמון הוא אוויר, המביא בריאות לאנושות ולכל החי; אפולו הוא השמש, ובצדק הוא נקרא אבי אסקלפיוס־אשמון, כי השמש, בהתאמת מסלול לעונות השנה, מקנה לאוויר את היותו מבריא. טענות אלה היו טענות תאולוגיות פיניקיות על האל אסקלפיוס המקביל לאשמון.
אתרי פולחן > באפיגרפיה

בכתובת אשמונעזר מעיד אשמונעזר מלך צידון שבנה מקדש לאשמון בעין־ידלל שנמצא בהר. על בניית בית אשמון מעיד בכתובות בדעשתרת גם נכדו של אשמונעזר, המלך בדעשתרת. בתעלה ליד מקדש אשמן שבצידון נמצאו כמה פסלי נערים, על אחד מהם הידוע כ"נער המקדש של בעלשלם" (אנ') נמצאה כתובת, שהקדיש בעלשלם ממשפחת המלוכה של צידון לאשמון בעין־ידלל.
בסן ניקולו ג'ריי (אנ') שבדרום סרדיניה נמצאה כתובת נדר תלת־לשונית לאשמון־אסקלפיוס (כתובת אשמן מארח) מהמאה ה־2 לפנה"ס, המעידה על פולחן מקומי של האל. בכתובת מודה הנודר לאל על שרפאהו.