stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איגרת חוב מלחמה
מלחמת העולם הראשונה > בריטניה

באוגוסט 1914 היו יתרות הזהב של בנק אנגליה בגובה תשעה מיליון ליש"ט (שער החליפין היה £1 = US$4.85). עקב חששות של הבנקים כי הכרזת מלחמה תביא לבהלה בציבור ומשיכת כספים המונית, האריך שר האוצר הבריטי דייוויד לויד ג'ורג' את חופשת הבנקים (Bank holiday) בשלושה ימים, זאת כדי לאפשר חקיקה מיוחדת בפרלמנט, שאיפשרה את ניתוק ההצמדה של הלירה שטרלינג מתקן הזהב. על פי החוק החדש משרד האוצר הדפיס שטרות בשווי נקוב של 300 מיליון ליש"ט, מבלי שהונחו בכספות הבנק יתרות זהב נוספות, ובאופן זה יכלו הבנקים לשלם למי שביקש למשוך כספים. אחד הבנקאים הבולטים בתקופה, וולטר ליף (Walter Leaf), תיאר את הצעד שנקט משרד האוצר כ"מלווה מלחמה ללא ריבית, ללא הגבלת זמן, וככזה היה זה צעד מהיר וריווחי מנקודת המבט של הממשלה."
איגרות המלחמה נושאות ריבית הראשונות בבריטניה הוצעו לציבור בנובמבר 1914, בריבית שנתית של 3.5%, ומועד פדיונן היה בין השנים 1925–1928. הסדרה הראשונה גייסה 332 מיליון ליש"ט, בעוד שהאיגרות נשאו ערך נקוב של 350 מיליון ליש"ט ונמכרו ב-5% הנחה. הסדרה השנייה של איגרות המלחמה הוצעה לציבור ב-1915 וגייסה 901 מיליון ליש"ט, בריבית שנתית של 4.5%. 176 מיליון ליש"ט מתוכם היוו המרה של איגרות ישנות בריבית של 3.5% ו-138 מיליון ליש"ט היוו המרה של מחזיקי איגרות עם ריבית בשיעור 2.5% ו-2.75%. הממשלה אף התחייבה כי אם בעתיד תצא סדרה נוספת של איגרות מלחמה בריבית גבוהה עוד יותר, יוכלו רוכשי האיגרות מן הסדרה השנייה להמירן לשיעור הריבית החדש. בזכרונותיו הביע לויד ג'ורג' צער על כך שממשיכו בתפקיד, רג'ינלד מק'קנה (Reginald McKenna) המשיך והעלה את הריבית בשעה שבמשק האנגלי היו מעט מאוד ערוצי השקעה אלטרנטיביים. צעד זה לא רק שהעלה את שיעור תשלומי הריבית השנתית הממשלתית ל-100 מיליון ליש"ט, אלא שהעלה אף את שיעורי הריבית הכלליים במשק בתקופת השפל שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
בהשוואה לצרפת, ממשלת בריטניה הסתמכה יותר על מימון קצר מועד באמצעות שטרי אוצר ואיגרות חוב ממשלתיות שהונפקו במהלך המלחמה. שטרי האוצר סיפקו את עיקר המימון שהיה דרוש לצורכי הממשלה הבריטית בשנת 1916, והונפקו לתקופות פדיון של 3, 6, 9, ו-12 חודשים בריבית של 5%. אף שאלה לא הוכרזו רשמית כאיגרות מלחמה, מן הפרסומים עליהם מטרתם הייתה ברורה. פרסומת לשטרי האוצר בריבית 5%, מאפריל 1916 קראה: ”הלווה כספך למדינתך. החייל אינו רוטן בהקריבו חייו למען מדינתו. הוא מציע אותם בחינם, כיוון שחייו עשויים להיות המחיר לניצחון. אולם לא ניתן לזכות בניצחון ללא כסף בנוסף לאנשים, וכספך נדרש בזאת. שלא כמו החייל, המשקיע אינו נושא בסיכון כלשהו. אם תשקיע באיגרות האוצר כספך, הקרן והריבית גם יחד, מובטחים בקרן מאוחדת של הממלכה הבריטית, הבטוחה הטובה בעולם.”.
ב-30 ביוני 1932 הכריז נוויל צ'מברלין כי ממשלת בריטניה עושה שימוש בזכותה לפדות את איגרותה המלחמה הנושאות ריבית של 5% בכסף מזומן, או בהמשך ההלוואה בריבית מופחתת של 3.5%. אף שהממשלה הייתה חייבת לתת התראה של 90 יום למהלך כזה, למחזיקי האיגרות שהחליטו לפדותן עד ל-31 ביולי הוצע בונוס של 1% ללא מס. נכון לחודש מרץ 2012 עדיין קיימות איגרות מלחמה בסך 1.939 מיליארד ליש"ט, מתקופת מלחמת העולם הראשונה, שלא נפדו.
מלחמת העולם הראשונה > גרמניה

שלא כמו בצרפת ובריטניה, בעת פרוץ מלחמת העולם הראשונה הייתה גרמניה במידה רבה מחוץ לשוקי הכלכלה העולמיים. משכך, הייתה גרמניה מוגבלת במידה רבה להלוואות בשוק המקומי, אותן היא עודדה בעזרת סדרה של חוקי מימון שהעביר הרייכסטאג. המימון הציבורי התבצע באופנים שונים, המוכר שבהם היה גיוס הון בעזרת איגרות מלחמה (Kriegsanleihe).
במהלך המלחמה התנהלו תשעה מסעות גיוס הון בעזרת איגרות מלחמה, בדומה לשיטה באוסטרו-הונגריה, בכל שישה חודשים יצאה סדרה חדשה של איגרות. מסע הפרסום לכל סדרה ארך מספר שבועות בכל פעם, במהלכו היה שימוש באמצעי תעמולה מגוונים בכל אמצעי התקשורת הקיימים. רוב איגרות המלחמה הבטיחו תשואה של 5% וניתן היה לפרוע אותן בתוך תקופה של עשר שנים, בתשלומים דו-שנתיים. בדומה לאיגרות מלחמה במדינות אחרות, אף מסעות הפרסום לאיגרות המלחמה בגרמניה התמקדו בעידוד הפטריוטיזם והאיגרות נמכרו באמצעות הבנקים, סניפי הדואר ומוסדות פיננסיים אחרים.
בדומה למדינות אחרות, רוב המשקיעים באיגרות מלחמה לא היו אנשים פרטיים אלא מוסדות וחברות גדולות במשק. חברות תעשייה, קרנות של אוניברסיטאות, בנקים מקומיים ורשויות ממשל מקומי היוו את הנתח העיקרי בהשקעה באיגרות מלחמה. הלחץ שהופעל על הציבור ועידוד רגשות פטריוטיים במטרה להגביר את רכישת איגרות המלחמה, הוכחו כאמצעים יעילים לגיוס כ-100 מיליארד מארקים. על אף הצלחתן, איגרות המלחמה הגרמניות גייסו רק שני שלישים מן ההון שנדרש לכיסוי הוצאות המלחמה. באותה עת, הריבית שהתחייבה הממשלה לשלם על האיגרות הוסיף לנטל התקציב וחייב משאבים כספיים נוספים.
מלחמת העולם הראשונה > קנדה

מעורבותה של קנדה במלחמת העולם הראשונה החלה בשנת 1914, מלווה המלחמה הראשון גויס מן הציבור בנובמבר 1915, והחל מן הסדרה הרביעית, בנובמבר 1917, החלו איגרות אלה להיות מכונות בשם "ויקטורי בונדס" (Victory Bonds). מלווה המלחמה הראשון נשא ריבית של 5.5% והונפק לתקופות פדיון של 5, 10 ו-20 שנים, בערך נקוב שהחל מ-50 דולר קנדי. המלווה זכה לביקוש יתר וגייס מן הציבור 398 מיליון דולר, בממוצע כ-50 דולר לכל אזרח. הסדרות השנייה והשלישית של ה"וויקטורי בונדס" הופצו בשנים 1918 ו-1919 והכניסו עוד 1.34 מיליארד דולר. לאלה אשר ידם לא הייתה משגת קניית איגרות מלחמה מסוג ויקטורי, הנפיקה הממשלה תלושי חסכון מלחמה.
מלחמת העולם השנייה > ארצות הברית

בקיץ 1940, לאור הצלחותיה של גרמניה הנאצית בכיבוש פולין, דנמרק, נורווגיה, בלגיה, הולנד, וצרפת, החלה ארצות הברית להתכונן בחשאי לכניסה למלחמת העולם השנייה. אחד ממוקדי הדאגה העיקריים של הממשל האמריקאי היה נושא מימון המלחמה. רבים מיועציו של הנשיא רוזוולט תמכו בהעלאת שיעור המס והטלת מלווי חיסכון על הציבור, כפי שגרס הכלכלן הבריטי ג'ון מיינרד קיינס. באופן תאורטי, גישה כזו הייתה מאפשרת הגדלת הוצאות הממשלה מבלי לעודד דהירה אינפלציונית. לעומת זאת, שר האוצר האמריקאי הנרי מורגנטאו העדיף תוכנית הלוואות מרצון והחל לתכנן בסתיו 1940 תוכנית איגרות מלחמה לאומית. כוונתו הייתה לנצל את האהדה לה זכו "איגרות התינוקות" (Baby Bonds), אשר נועדו למלחמה בהשפעת העוני בקרב תינוקות בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, עם האלמנטים הפטריוטיים שהיו באיגרות המלחמה, ה"ליברטי בונדס", של מלחמת העולם הראשונה.
לצורך תכנון הצעת איגרות המלחמה גייס מורגנטאו את עזרתו של פיטר אודגארט, איש מדע המדינה שהתמחה בתעמולה. בעצתו של אודגארט החל משרד האוצר משווק את איגרות התינוקות כ"איגרות ביטחון", אשר הוצעה לציבור כסדרה E. אחריה באו אף סדרות F ו-G. הערך הנקוב של האיגרות החל מ-18.75 דולר, והן ניתנו לפירעון בתוך 10 שנים במחיר של 25 דולר. שווקו אף איגרות בשווי נקוב גבוה יותר, בין 50 ל-1,000 דולר וכולן היו איגרות לא סחירות. לאלה שהתקשו לרכוש איגרת, אף במחיר הנמוך ביותר, הוצעו בולי חיסכון בשווי 10 סנט, אותם ניתן היה לאסוף באלבומים שהוציא לאור משרד האוצר, עד שהחוסך קנה די בולים לפדות איגרת מלחמה. בעקבות המתקפה על פרל הארבור, ב-7 בדצמבר 1941, וכניסת ארצות הברית למלחמה, שונה שמן של האיגרות.
ועדת מימון המלחמה מונתה לפקח על מכירת כל איגרות המלחמה בארצות הברית, ומועצת הפרסום המלחמתית קידמה את מכירת האיגרות. לקידום מכירות האיגרות נעשה שימוש באמנות פופולרית של התקופה, כך למשל, בדמויות מתוך סדרות הנפשה של האחים וורנר ותערוכת ציורים נודדת של נורמן רוקוול. במסעי גיוס כספים לאיגרות המלחמה השתתפו אף רבים מכוכבי הוליווד. למעלה מ-250 מיליון דולר בפרסום נתרמו בשלוש השנים הראשונות להפצת האיגרות. במהלך המלחמה כ-85 מיליון אמריקאים רכשו איגרות מלחמה בשווי כולל של 185.7 מיליארד דולר.
מלחמת העולם השנייה > בריטניה

בבריטניה נערך גיוס הון הדרוש למלחמת העולם השנייה, כמו גם הראשונה, בעזרת תנועת החסכונות הלאומית. במהלך מלחמת העולם השנייה החל מסע לחסכונות עבור המלחמה שנוהל על ידי משרד המלחמה הבריטי ובמסגרתו אורגנו אירועי חיסכון מקומיים, אשר פרסומם קודם בכרזות.
מלחמת העולם השנייה > גרמניה הנאצית

הממשל בגרמניה הנאצית לא ניסה לגייס מימון מן הציבור הגרמני באמצעות הצעת איגרות מלחמה, כפי שנהג המשטר בגרמניה בתקופת מלחמת העולם הראשונה. ממשלת הרייך לא רצתה כי בגרמניה יערך משאל עם בשאלת המלחמה, גם באופן של משאל עם עקיף, אשר ימדד ברמת ההיענות להצעה לרכוש איגרות מלחמה. במקום פנייה לציבור הרחב, בחר המשטר הנאצי לממן את מאמצי המלחמה בהלוואת כספים ישירות ממוסדות פיננסיים, תוך מתן בטוחות באיגרות חוב קצרות טווח. בנקאים גרמנים לא הביעו כל התנגדות לקבל כבטוחות את אותן איגרות חוב ממשלתיות. מוסדות פיננסיים העבירו כספים למשרד האוצר הגרמני בתמורה לשטרי חוב. בשיטה זו הועברו כספים, מבלי שהדבר פורסם בציבור, מ-40 מיליון חשבונות בנק והשקעות, לאוצר ממשלת הרייך, והומרו באיגרות מלחמה. באופן דומה הכריח נגיד בנק גרמני בנקים בצ'כוסלובקיה להעביר כספים בתמורה לאיגרות מלחמה. בתום מלחמת העולם השנייה היוו איגרות מלחמה גרמניות כ-70% מן ההשקעות של בנקים בצ'כוסלובקיה.
מלחמת העולם השנייה > קנדה

מעורבות קנדה במלחמת העולם השנייה החלה עם הכרזת מלחמה על גרמניה הנאצית ב-10 בספטמבר 1939, שבוע לאחר שבריטניה הכריזה מלחמה. כמחצית מהוצאות המלחמה של קנדה באו מאיגרות מלחמה, אשר נודעו בשם "ויקטורי בונדס", ואישורי חסכונות מלחמה. מכירת אישורי חסכונות מלחמה החלו במאי 1940 ונמכרו בידי מתנדבים שעברו מדלת לדלת וכן בבנקים, סניפי דואר, חברות השקעות וסוכנים מורשים אחרים. מועד פדיון אישורי החסכונות היה שבע שנים והתמורה הייתה 5 דולר בעבור שווי נקוב של 4 דולר, אולם הייתה הגבלה על סכום הרכישה בגובה 600 דולר לאיש. אף שמכירות האישורים הכניסו 318 מיליון דולר ומיליוני אזרחים השתתפו במימון המלחמה, סך הכל הכנסות מאמץ זה היוו רק שבריר מסך ההוצאות הכולל.
מכירת ויקטורי בונדס הייתה מוצלחת יותר בגיוס הון. האיגרות הונפקו במהלך המלחמה בעשר סדרות וסדרה אחת יצאה עם תום המלחמה. על רכישת איגרות המלחמה לא הייתה הגבלת סכום. מועדי הפדיון של האיגרות נע בין שש לארבע-עשרה שנים עם שיעורי ריבית שבין 1.5% ל-3% בהתאם למשך תקופת ההבשלה. האיגרות הונפקו בשווי נקוב שנע בין 50 ל-100,000 דולר. הקנדים רכשו איגרות מלחמה בשווי 12.5 מיליארד דולר, בממוצע 550 דולר לנפש. כמחצית מן האיגרות נמכרו לעסקים. סדרה ראשונה של הוויקטורי בונדס יצאה בפברואר 1940 עם מטרה לגייס 200 מיליון דולר, והגיעה לסכום היעד בפחות מ-48 שעות. הסדרה השנייה הונפקה בספטמבר 1940 והגיעה לסכום היעד של 300 מיליון דולר בערך באותה המהירות. אחד מאירועי מכירות איגרת החוב המלחמה היה If Day, במסגרתו הקנדים דימו השתלטות נאצית על העיר ויניפג.
בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בישראל הונפקו פעמים אחדות איגרות חוב ממשלתיות למימון הוצאות מלחמה. בחלק מהמקרים זה היה מלווה חובה ובמקרים אחרים - מילווה מרצון:
המלווה הלאומי: מלווה מרצון למימון הוצאות מלחמת העצמאות, עליו החליטה מנהלת העם, לקראת הקמת המדינה.
מלווה ביטחון: מלווה חובה שהוטל לאחר מלחמת ששת הימים.
מלווה מלחמה: הוטל בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
מלווה שלום הגליל: הוטל כמלווה חובה בתחילתו של מבצע שלום הגליל. פירעון המלווה החל כעשר שנים לאחר גבייתו.
ראו גם

מלווה חובה
הערות שוליים

↑  Johnston Thomas, The Financiers and The Nation. Methuen & Co., 1934
↑  Kimble, James J. (2006). Mobilizing the home front: war bonds and domestic propaganda. Dallas: Texas A&M University Press. ISBN 1585444855. p. 15
↑  Focus on Women and War. The Massachusetts Historical Society
↑  Bogart, Ernest Ludlow (1919). David Kinley. ed. Direct and Indirect Costs of the Great World War (2nd ed.). Vancouver: Oxford University Press. ISBN 077480923X.
↑  Lend your Money to your Country. The Glasgow Herald, April 13, 1916
↑  Aly, Götz; Chase, Jefferson (2007). Hitler's beneficiaries: plunder, racial war, and the Nazi welfare state. New York: Macmillan. ISBN 0805079262. p. 298
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 013762 
כרזה לאיגרות מלחמה אוסטרו-הונגריות במלחמת העולם הראשונה
כרזה לאיגרת מלחמה אמריקאית, הקוראת: "אם אינך יכול להתגייס, השקע. קנה ליברטי בונד. הגן על ארצך בעזרת הדולרים שלך."
כרזת פטריוטית לקניית איגרות מלחמה אמריקאיות בה נראה יתום מלחמה מתייפח העונד את מדליית הכבוד של אביו ואוחז בכובעו ועליו דרגת קפטן
איגרות חוב ממשלתיות בישראל, ביניהן מלווה מלחמה, ומלווה עממי נושא פרסים
מוצר משותף

מוצר משותף (באנגלית: Common-pool resource, או Common good) הוא מוצר שכל אדם יכול להשתמש בו (Non-excludable) וכל שימוש בו מפחית את הכמות הזמינה לזולת. במוצרים משותפים קיימת סכנה המכונה "הטרגדיה של נחלת הכלל" (בלשונו של גארט הרדין) כאשר אם כולם ינסו לצרוך כמה שיותר, אז המוצר המשותף ייהרס או יכלה, ולבסוף כולם ייפגעו.
לרוב, על מנת להתמודד עם הבעיה מונהגת מערכת אכיפה מרכזית שמונעת מאנשים לנצל את המוצרים השיתופיים בצורה לא נכונה, כמו אכיפה וחוקי איכות סביבה או איסור על ציד.
מוצרים דומים באופיים למוצרים המשותפים הם המוצרים הציבוריים. בדומה למוצר שיתופי הם מסופקים באופן חופשי לכולם, אך בניגוד אליו צריך לאסוף כסף עבור קיומם, ומספר רב יותר של אנשים בדרך כלל לא פוגע בו.
דוגמאות למוצרים משותפים:
אוויר נקי: כל אדם יכול לגשת לאוויר ולזהם אותו, וכתוצאה מכך אדם יחיד אינו נוטל בעיקר עלות הנזק אלא החברה כולה סובלת מירידת איכות האוויר.
אוקיינוסים: אליהם כל אחד יכול להגיע באמצעות סירה ולשפוך את הפסולת במקום לטפל בה בצורה נכונה.
פילים: כל אדם יכול באופן אישי להרוג, כדי למכור את השנהב, אבל אם כולם יעשו זאת הפילים יכחדו מהעולם.
חצור הגלילית

חָצוֹר הַגְּלִילִית היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה. מקומית בשנת 1956.
המועצה שוכנת במורדותיו של יער ביריה, חצור נמצאת בגליל העליון צפונית-מזרחית לצפת וצפונית לראש פינה. כביש 90 עובר מזרחית ליישוב.
מערבית ליישוב שוכן יער חצור, בו נמצא על פי המסורת קברו של התנא חוני המעגל.
היסטוריה

חצור הגלילית החלה עם הקמתן של שתי המעברות "חצור א'" ו"חצור ב'", שהוקמו לצורך קליטת העולים החדשים שהגיעו לארץ בגל העלייה ההמונית, בשנת 1953. השם חצור מקורו ביישוב העתיק ששרידיו נמצאים בקרבת מקום בתל חצור. שמה של חצור מתוך ספר יהושוע י"א', י' "כי חצור לפנים היא ראש כל הממלכות האלה".
מייסדי חצור הגלילית היו עולים מצפון אפריקה. בעקבות הקמת היישוב בוטל מושב פאר-עם, ושטחיו נכללו בתחום חצור.
בשנת 1956 הוכרזה חצור הגלילית כמועצה מקומית.
העיר שמרה על צביונה המסורתי והוקמה בה גם קריה חסידית, המאוכלסת בעיקר בחסידי גור.
בתחילת שנות ה-90 הגיעו לעיר עולים מחבר העמים, מהעלייה הגדולה מברית המועצות.
בשנת 2014 קיבלה ממשלת ישראל תוכנית עתידית שיעודה היא הפיכת חצור הגלילית לעיר מרכזית בגליל, דבר זה התבטא בהזרמת תקציבים לפתוח ובנייה, לצד שכונות חדשות שנבנו, ושדרוג השכונות הוותיקות, וכן פרויקטים נרחבים של מרכזי מסחר, שדרוג אזור התעשייה, פיתוח וחידוש עירוני כולל תוכנית מתאר מקומית ליישוב. כיום חצור היא היישוב העירוני המרכזי בין קריית שמונה בצפון, טבריה בדרום וצפת במערב, ועל כן יש בו מוסדות המשרתים את כל האזור, כולל קופות חולים, בתי ספר, מוסדות ציבור שונים, קניון ומרכזי מסחר.
בבחירות האחרונות שהתקיימו בפברואר 2024, נבחר מיכאל קבסה לכהן בתפקיד ראש המועצה.
בבחירות שהתקיימו בנובמבר 2018, זכה שמעון סויסה בתפקיד ראש המועצה. זו הייתה כהונתו השלישית והאחרונה לאחר שנבחר לראשונה לתפקיד ב-2008, לפניו בתפקיד היה שאול כמיסה.

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף אוקטובר 2024 (אומדן), מתגוררים בחצור הגלילית 11,049 תושבים (מקום 170 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 58.4%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 8,279 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
בקרבת היישוב נמצא אתר ארכאולוגי עיי מערות.
ראשי המועצה

1956–1966 - הלל לנדסמן, איש קיבוץ איילת השחר.
1966 - 1968 - שמואל דנינו
1968 - 1969 - רפאל אדרי
1969 - 1972 - שמואל דנינו
1972 - 1974 - רפאל אדרי
1974 - 1978 - אלי כלפון
1978 - 1983 - ינון אבידן
1983 - 1989 אלי כלפון
1989 - 2003 יוסי אלול
2003 - 2008 - שאול כמיסה
2008–2024 - שמעון סויסה
2024 - מכהן - מיכאל קבסה
חינוך

בחצור הגלילית קיימים עשרה בתי ספר: אורט חצור הגלילית ע"ש אברט, בית הספר אמי"ת חצור, חוני המעגל ממלכתי-דתי, שבט סופר בית הספר ממלכתי-דתי, קול יהודה-דתי, תלמוד תורה קול מנחם - בנים חרדי, בית יעקב - בנות חרדי, ישיבת שפתי צדיק, סמינר בנות באר מרים.
בחצור הגלילית קיימת שלוחה של המכללה הטכנולוגית של חיל האוויר.
במערכת החינוך לומדים נכון לשנת 2020 כ-3150 תלמידים בגני הילדים (3) ועד י"ב.
נדל"ן ותעסוקה

בחצור הגלילית הוכפלו מספר דירות המגורים במהלך העשור האחרון, עם בנייה מאסיבית בחלקו הצפוני של היישוב, נוסף לכך מבוצעים פרויקטים לחיזוק מבנים, וחידוש עירוני למבנים ישנים.
אושרה תוכניות להקמת מספר שכונות חדשות, במטרה לתת מענה לביקושים הגדולים למגורים ביישוב.
לצד פרויקטים של מגורים הוקם שוק "הקארדו הגלילי" - שיהווה שוק מרכזי לאזור הגליל העליון, וכן כמרכז קניות ומסחר לצד "הקניון הגליל העליון". כמו כן תוכנית פיתוח ושדרוג מרכז חצור, הכולל מתחמי קניות, בילוי ופנאי.
ביישוב הוקם בשנות ה-60 מפעל " פרי גליל" במטרה שיהווה מקור תעסוקה לתושביו, וישובי הסביבה. לאורך השנים הלך והצטמצם המפעל שהעסיק בעבר מאות עובדים באופן ישיר, והיה גם צרכן מרכזי של תוצרת חקלאית ושירותים באזור.
מלבד אזור התעשייה בחצור, מחזיקה חצור בשיתוף יחד עם מועצת ראש פינה ועיריית צפת את "אזור התעשייה צח"ר" (צפת, חצור הגלילית, ראש פינה)
תחבורה ציבורית

בכניסה ליישוב מסוף תחבורה מרכזית מסוף חצור הגלילית, הממוקם במתחם "קניון הגליל העליון", תחנת המסוף היא תחנה מרכזית חשובה בצפון הארץ, ומסוף התחבורה המרכזי בגליל, מהמסוף יוצאים קווים רבים לכל רחבי הארץ, וליישובי הצפון ורמת הגולן, את המסוף פוקדים חיילים המשרתים בצפון הארץ ורמת הגולן, בכל הקווים הבינערוניים נקודת הקצה היא קריית שמונה. (מלבד קו 503 המסתיים בקצרין).
במהלך 2021 אושר פרויקט המסילה המזרחית בצפון, ובמסגרתו הקמת תחנת הרכבת חצור הגלילית.
גלריית תמונות

בניין המועצה המקומית
מבט על חצור הגלילית מראש פינה
מפעל פרי הגליל בחצור הגלילית
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
↑  מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה המקומית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף אוקטובר 2024 (אומדן).
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מפה עם סימון 'חצור א' ו-'חצור ב' מצפון לראש פינה, 1956 (מפת בסיס באנגלית עם תוספות בעברית), באתר אוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספריה הלאומית
↑  תוצאות בחירות לרשויות מקומיות 2008 מאתר משרד הפנים
↑  פרופיל חצור הגלילית באתר הלמ"ס
↑  ביח"ר לייבוש ירקות בחצור "פרי הגליל"- בהרצה נסיונית, דבר, 30 במאי 1960
↑  ניצן צבי כהן, ‏53 עובדים בפרי הגליל בסכנת פיטורים: "לא מחפשת שירחמו עליי, אני רוצה לעבוד", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 בינואר 2024
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467855005171
תלמה אליגון-רוז

| --- | --- |

 לידה:  16 באפריל 1944 (בת 80) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, רימון בית ספר למוסיקה 
 עיסוק:  משוררת, מתרגמת, סופרת, פזמונאית
 שפה מועדפת:  עברית 
 צאצאים:  אביגייל רוז 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם (2013) 
 www.talmaalyagon.com
 
תַּלְמָה אַלְיָגוֹן-רוֹז (נולדה ב-16 באפריל 1944) היא סופרת, משוררת, מתרגמת, פזמונאית, תסריטאית, מלחינה ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
ביוגרפיה

אַלְיָגוֹן-רוֹז, בתה של העיתונאית והעורכת עפרה אליגון, נולדה בתל אביב וגדלה ברמת גן. שירתה כקצינת חינוך בחיל התותחנים. בוגרת החוג לפילוסופיה וללשון עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, ובוגרת לימודי תעודה במכון לקומוניקציה בירושלים. בנוסף למדה לימודי תעודה במחזאות באוניברסיטת תל אביב, ומוזיקה בבית הספר למוסיקה "רימון". נמנית עם מייסדי שלום עכשיו.
את שירה הראשון, "אבא שלי" ("לאבא שלי יש סולם"), כתבה אליגון בספטמבר 1961 והיא בת 17 בלבד, לאחר שאביה אליעזר (אליק) אליגון בן ה-52 נפטר מול עיניה מדום לב. השיר מסתיים במילים "אז למה כששרתי לו שיר שאהב, נרדם הוא פתאום ועצם את עיניו? אבא, למה?".
בשנות ה-70 כתבה שירים מצליחים רבים, ביניהם "אל תשטה באהבה" (יהורם גאון), "בשקט, כמעט בסוד" ו"פעם היו שם פרחים" (הפרברים), "הצריף של תמרי" (ריקי גל), "אין לך מה לדאוג" ו"ילדונת" (עוזי פוקס), "גשם בעיתו" (רותי נבון), "שלוש אהבותיי" (חוה אלברשטיין"), "דרך ארוכה" (גלי עטרי), ועוד. כמו כן כתבה מילים לשירי הנושא לסדרות טלוויזיה לילדים, ביניהן "הצריף של תמרי", "ראש כרוב" ו"החתול שמיל".
אליגון-רוז פרסמה מספר ספרים, רובם ספרי ילדים. שימשה מנהלת אמנותית ומפיקה בחברת התקליטים סי.בי.אס ועבדה עם זמרים רבים, בהם דויד ברוזה, יהורם גאון, חוה אלברשטיין, נעמי שמר, 'הפרברים' ואריק סיני, והפיקה עשרות תקליטים לילדים.
יחד עם בעלה, יורם רוז, הקימה את בית ההוצאה לאור הוצאת "כנרת" (כיום: "כנרת זמורה-ביתן דביר"), בה היא משמשת כעורכת לפרויקטים מיוחדים. במסגרת זו גם יזמה וערכה שורה של ספרים המנציחים את התרבות העברית המתחדשת והזמר העברי, בהם: "לטייל עם התנ"ך", "ארץ נולדת", "עכשיו שרים", "שירי רחל", "שירת רבים", "להתאהב בארץ ישראל" "סיפור מולדת", "אלף זמר ועוד זמר" (קובץ שירים אותו ערכה יחד עם המנצח רפי פסחזון) ועוד.
באוקטובר 2008 נערך ב"צוותא" ערב הוקרה לאליגון-רוז. במהלך הערב, שהופק על ידי יהודה עדר, הציגו אמנים ישראלים מבחר משיריה מהתקופות השונות, בסגנונות מגוונים.
באפריל 2012 התקיים בפסטיבל עין גב מופע מיוחד משיריה של אליגון-רוז, בביצועה של חבורת הזמר "שדות שבעמק". בפברואר 2013 קיבלה פרס מפעל חיים על שם נעמי שמר מאת אקו"ם.
באפריל 2022 קיבלה פרס מפעל חיים במסגרת פסטיבל ימי הזמר בחולון ונערך לכבודה ערב מחווה. אליגון-רוז נשואה ליורם רוז, ולהם שלושה ילדים: איתמר, דניאל והזמרת אביגייל רוז. מתגוררת בסביון.
תלמה אליגון-רוז פעילה בקבוצת "החברים של תלמה" במסגרת מפלגת העבודה. בשנת 2023 קיבלה אות הכרה על מפעל חיים מאוניברסיטת בר-אילן.
בסוף חודש אוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, יצאה חברת הפרסום מקאן תל אביב יחד קהילת "המילואימיות" (נשים המשרתות במילואים), בקמפיין משותף המציג את התושייה של החיילות, השוטרות והלוחמות, שהפכו לחלק בלתי נפרד מהלחימה בחזית. כחלק מהקמפיין, שעלה בערוצי התקשורת וברשתות החברתיות, תחת הסיסמה "רוח הלוחמות תנצח", הקליטה אסתר רדא גרסת כיסוי חדשה לשיר "אין לך מה לדאוג", ("שִלחי לי תחתונים וגופיות"). את הגרסה לקמפיין כתבה מחדש אליגון-רוז בלשון נקבה, (לדוגמה: "נלחמות כמו לביאות", במקום "נלחמים כמו אריות"). הסרטון יצא גם בגרסה עם טקסט באנגלית.
יצירתה

אליגון-רוז כתבה ספרים, שירים וחמישה מחזות, בעיקר לילדים ולנוער. 
כמו כן יצרה מספר סדרות טלוויזיה, ובהם "הצריף של תמרי" ו"החתול שמיל". 
כתבה ליברית לשתי אופרות: "הבן יקיר לי" ו"החלילן מהמלין". 
הפיקה עשרות תקליטים לילדים, ביניהם: שני אלבומי מחזמר שכתבה ע"פ סיפורי באבאר - "באבאר הפילון" ו"מסעותיו המופלאים של באבאר מלך הפילים", והאלבום "טיקיליטון" בביצוע חוה אלברשטיין, שיצא אף כספר.
אליגון-רוז חיברה מספר רב של שירים, ביניהם: לאבא שלי יש סולם (יפה ירקוני), גשם בעיתו (רותי נבון) ו"הצריף של תמרי" (ריקי גל) ב-1974, ארץ צבי (יהורם גאון), "דרך ארוכה" (גלי עטרי), "פעם היו שם פרחים" (הפרברים), "ילדונת" (עוזי פוקס) ועוד.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1977 אליגון-רוז כתבה את השיר "רקפת" שזכה במקום הראשון בתחרות ללחן ולעיבוד של מוני אמריליו בביצוע רוחמה רז. באותה שנה כתבה את השיר "ארץ צבי". בפסטיבל הזמר הישראלי 1987 כתבה והלחינה את השיר "יונה עם עלה של זית" שזכה במקום הראשון בתחרות לעיבוד של אילן גלבוע ולביצוע של להקת פיקוד הדרום.
אלבומי אוסף של שיריה

בושם תפוזים ובו זמרים מבצעים משיריה החדשים. ביניהם: "ממעמקים" (יהורם גאון), "מעבר לדמעות" (רותי נבון) "בושם תפוזים" (שלומי שבת).
הימים זורמים, עם ההרכב הקולי: עינת שרוף, תמיר הרפז, בועז קביליו ואליגון-רוז. את כל השירים אליגון-רוז כתבה והלחינה.
התקווה חוזרת ללב, אלבום אוסף ובו מיטב משיריה המוכרים במיוחד.
שלוש אהבותיי, אלבום כפול ובו ארבעים משיריה.
ציפור סגולה, אלבום סולו של אליגון-רוז ובו שנים עשר שירים שכתבה, הלחינה וביצעה.
תרגומיה

לב טולסטוי, שלוש השאלות - סיפור לילדים על פי טולסטוי (פורסם 1903), עיבוד: גון ג' מות', הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005.
הנסיך הקטן, מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי, תרגום מצרפתית, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2015.
סיפורי ככה בדיוק, מאת רודירד קיפלינג, תרגום מאנגלית, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2007.
הערות שוליים

↑  דודה רדיו | בית אבי חי, באתר www.bac.org.il
↑  רז שכניק, דרך ארוכה: פרס מפעל חיים לתלמה אליגון-רוז, ידיעות אחרונות , מוסף ממון, 6 ביוני 2023
↑  קמפיין רוח הלוחמות תנצח , בדף הפייסבוק של חברות מקאן תל אביב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304893905171  PLWABN: 9812831292405606  BnF: cb155317951 (data)  GND: 1112678255  ISNI: 0000 0000 7692 071X  LCCN: n80066498  MusicBrainz: 5adf9db4-018d-4d92-96cb-f7de20942ef6  SUDOC: 265910560  VIAF: 54457867   WorldCat (עם VIAF): 54457867