stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אונטריו
גאוגרפיה

אונטריו גובלת בצפון במפרץ הדסון ומפרץ ג'יימס, במזרח בקוויבק, במערב במניטובה ובדרום במדינות ארצות הברית מינסוטה, ויסקונסין, מישיגן, אוהיו, פנסילבניה וניו יורק.
הגבול הארוך בין אונטריו לארצות הברית עובר לאורך נהרות ואגמים – החל באגם העצים, דרך נהר סנט לורנס המחל מקורנוול, דרך הימות הגדולות: ימת סופיריור, ימת יורון, ימת אירי וימת אונטריו (על שמה קרויה הפרובינציה).
מכתש ברנט הוא מכתש פגיעה בקוטר של כ-3.8 ק"מ והתגלה רק בשנת 1951 בעזרת תצלומי אוויר.
העיר הגדולה בפרובינציה היא בירתה – טורונטו.
עיר הבירה של קנדה – אוטווה נמצאת במזרח הפרובינציה על גדת נהר אוטווה, המהווה את הגבול בין אונטריו לקוויבק.
הפרובינציה מורכבת משלושה אזורים גאוגרפיים עיקריים:
דרום אונטריו – אזור פורה בעל אקלים נוח יחסית בו מתגוררת כמעט כל האוכלוסייה של הפרובינציה. בו נמצאים מרבית הערים, האזורים החקלאיים ואזורי התעשייה.
אזור המגן הקנדי בצפונה ומרכזה של הפרובינציה – אזור שומם ברובו אך עשיר באגמים ובמחצבים.
אזור מפרץ הדסון – אזור ביצות ויערות.
עשר הערים הגדולות ביותר (לפי אוכלוסייה)
| עיר | 2001 | 1996 |
| --- | --- | --- |
| טורונטו | 2,481,494 | 2,385,421 |
| אוטווה | 774,072 | 721,136 |
| מיסיסוגה | 612,925 | 544,382 |
| המילטון | 490,268 | 467,799 |
| לונדון | 336,539 | 325,669 |
| ברמפטון | 325,428 | 268,251 |
| מארקהם | 208,615 | 173,383 |
| וינדזור | 208,402 | 197,694 |
| קיצ'נר | 190,399 | 178,420 |
| ווהאן | 182,022 | 132,549 |
גאוגרפיה > אקלים

האקלים של אונטריו הוא אקלים יבשתי בעיקרו, עם ארבע עונות נפרדות ומובחנות, ועם חורף ארוך יחסית, קר מאוד ומושלג.
עם זאת, ייחודו של האקלים במדינה, והשונות שבו, מושפעים משלושה מקורות:
אוויר קר, יבש, ארקטי, מגיע מהצפון. הוא מהווה גורם דומיננטי בחודשי החורף, ובחלק ארוך יותר של השנה בצפון אונטריו.
אוויר קוטבי של האוקיינוס השקט המגיע ממערב, חוצה את הערבות הקנדיות המערביות ואת המישורים הצפוניים של ארצות הברית;
אוויר חם ולח מגיע מהאוקיינוס האטלנטי.
ההשפעות של מסות אוויר מרכזיות אלה על הטמפרטורה והמשקעים תלויות בעיקר בקו הרוחב, בסמיכות לגופי מים מרכזיים, ובערבות השטוחות המאפשרות מעבר רוחות. עם זאת, ניתן לסווג באופן כללי את אקלים של אונטריו כאקלים יבשתי לח.
מקור השם

הפרובינציה קרויה על שם ימת אונטריו. מקור המילה "אונטריו" בשפה האינדיאנית אירוקויאית ופירושה "אגם יפה" או "מים יפים".[דרוש מקור]
ממשל

בירת אונטריו היא טורונטו ובה ממוקמים בניני השלטון השונים וכן בית המחוקקים של הפרובינציה. ממשלת הפרובינציה מופקדת על תחומי הבריאות, החינוך, התחבורה ונושאי פנים נוספים שאינם בסמכותה של הממשלה הפדרלית של קנדה.
סעיף 69 לחוק צפון אמריקה הבריטית קובע:
באספה המחוקקת 124 מושבים, והיא ממוקמת בקווינס-פארק במרכז העיר טורונטו. בדומה לשיטה הפרלמנטרית הבריטית, ראש המפלגה עם מספר המושבים הרב ביותר הוא מושל אונטריו. המושל בוחר את המועצה המבצעת, ואנשיה נקראים "שרי הכתר". כיום, מושל אונטריו הוא דאג פורד, אחיו של ראש עיריית טורונטו המנוח, רוב פורד, המנהיג את המפלגה השמרנית פרוגרסיבית של אונטריו שלה 72 מ-124 המושבים באספה.
חברי הפרלמנט נקראים "חברי הפרלמנט הפרובינציאלי" (באנגלית: Members of the Provincial Parliament, ובצרפתית: députés de l'Assemblée législative)
כלכלה

הנהרות הרבים באונטריו, ובעיקר נהר ניאגרה משמשים לייצור (וייצוא) חשמל לפרובינציות אחרות בקנדה ולארצות הברית. לפרובינציה קווי תחבורה רבים המקשרים אותה לארצות הברית ומאפשרים התפתחות של אזור תעשייתי גדול, המייצר מכוניות, ברזל, פלדה, מוצרי מזון, מוצרי חשמל, מוצרים כימיים ונייר.
באונטריו מיוצרות בכל שנה יותר מ-2,500,000 מכוניות. באונטריו מכרות, וגידולי יערות לתעשיות העץ והנייר.
טורונטו היא מרכז הכלכלה והפיננסים ומרכז הבנקאות של קנדה.
התוצר הגולמי של אונטריו בשנת 2003 היה 494,229,000,000 דולר קנדי, 40.6% מהתל"ג של קנדה כולה, ויותר מהתל"ג של אוסטריה, בלגיה ושוודיה.
חקלאות

בעבר עיקר כלכלת הפרובינציה התבססה על החקלאות, כיום הדבר אינו כך. מספר החוות החקלאיות יורד בהדרגה, לדוגמה:
מספר החוות החקלאיות בשנת 1991 68,633 לעומת 59,728 בשנת 2001, אולם גודלן של החוות הקיימות גדל.
ענפי החקלאות העיקריים הם גידול בקר, דגנים וכבשים. באזור חצי האי ניאגרה וימת אירי מגדלים פירות, ירקות וגפנים.
היסטוריה > ראשית ההתיישבות האירופית

קודם להגעתם של מתיישבים אירופאים לאזור, התגוררו בו שני שבטים אינדיאניים: האלגונקוויאנים והאירוקוי.
החוקר הצרפתי אטיין ברולה חקר את האזור בין השנים 1610–1612, והחוקר האנגלי הנרי הדסון חקר בשנת 1611 את מפרץ הדסון (הקרוי על שמו) והכריז על השטח – שטח אנגלי. בשנת 1615 הגיע סמואל דה שמפלן לימת יורון והחלה התיישבות של מיסיונרים צרפתיים באזור הימות הגדולות.
בסוף המאה ה-17 הקימו הבריטים מוצבי מסחר באזור, והחל מאבק בינם לבין הצרפתים על השליטה באזור. עם תום מלחמת הצרפתים והאינדיאנים וחתימת חוזה פריז (1763), הפך האזור לטריטוריה בריטית.
בשנת 1774 היה האזור לחלק מקוויבק, והממשלה הבריטית העניקה אדמה (0.8 קמ"ר – 200 אייקרים) לכל תומך שלה ("לויאליסט") שנאלץ להימלט מארצות הברית במהלך המהפכה האמריקאית, ואיבד שם את רכושו.
היסטוריה > הקמת אונטריו

בעקבות הגירת הלויאליסטים גדלה אוכלוסיית המדינה, ובחוק משנת 1791 חולקה הפרובינציה לשתי פרובינציות – שתי הקנדות – קנדה העליונה – מערבית לנהר אוטווה, וקנדה התחתונה – מזרחית לו. ג'ון סימקו מונה בשנת 1793 למושל הראשון של קנדה העליונה, שלימים שינתה את שמה לאונטריו.
במהלך מלחמת 1812 פלשו כוחות אמריקניים לקנדה העליונה, אך הובסו בידי הבריטים וכוחות של אינדיאנים מקומיים. האמריקאים זכו בשליטה בימת אירי ובימת אונטריו ובעקבות קרב יורק) כבשו את העיר יורק, היא טורונטו, ושרפו אותה.
לאחר 1812 היגרו לקנדה מתיישבים רבים מבריטניה. בעקבות כמה מרידות מקומיות של המתיישבים הצרפתיים החליטה הממשלה הבריטית להעניק אוטונומיה לקנדה. שתי הפרובינציות אוחדו שוב בשנת 1840 לפרובינציית קנדה, ובשנת 1848 ניתן להן שלטון עצמי פרלמנטרי.
על מנת להקטין את החיכוכים והמחלוקות בין דוברי הצרפתית לדוברי האנגלית, נערכו כמה כנסים בשנות ה-60 של המאה ה-19 והוחלט להקים מדינה (דומיניון) המאחדת ארבע פרובינציות: נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק, קוויבק ואונטריו. החוק המקיים את הפרובינציות נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1867.
היסטוריה > 1867–1896

מרגע הפיכתה של אונטריו לפרובינציה של קנדה, החל גם המאבק על זכויות וסמכויות שלטוניות בינה לבין השלטון הפדרלי. בין השנים 1872–1896 כיהן עו"ד אוליבר מוואט כראש ממשלת אונטריו, ובכל תקופת שלטונו נאבק על השארת סמכויות נרחבות בידי הפרובינציה והפחתת הסמכויות של השלטון הפדרלי.
תוצאות מאבקים אלה היו ביזור נרחב של סמכויות.
בין השנים 1875–1885 הוקמה מסילת הרכבת הקנדית פסיפית אשר קישרה בין צפונה של אונטריו לקולומביה הבריטית, והובילה להתפתחותה ולצמיחתה של התעשייה באונטריו.
היסטוריה > לאחר שנת 1896

החל מסוף המאה ה-19, החל ניצול משאבי הטבע של האזור, והוקמו מרכזי מכרות בגרייטר סדברי, קובאלט, וטימינס.
כמו כן החל הניצול של נהרות האזור על מנת להקים תחנות כוח הידרואלקטריות לצורך ייצור חשמל.
ביולי 1912, העבירה ממשלתו השמרנית של סר ג'יימס ויטני את תקנה 17 לפיה הוגבל מספר בתי הספר דוברי הצרפתית בפרובינציה.
בשל הביקורת הרבה על התקנה היא בוטלה בשנת 1927.
בשנת 1916 נקבע בחוק איסור מכירת משקאות אלכוהוליים על ידי ממשלתו של סר ויליאם הירסט. איסור זה בוטל בשנת 1927.
לאחר מלחמת העולם השנייה החל שגשוג כלכלי בטריטוריה, ואזור אונטריו הפך מוקד למהגרים רבים שהגיעו אליו.
בשל התנועה הלאומית הקיימת בקוויבק, ובעיקר לאחר בחירת מפלגת קוויבק הבדלנית בשנת 1976, עזבו עסקים רבים את קוויבק ועברו לאונטריו. בעקבות מעבר רב של עסקים זה, הפכה טורונטו שבאונטריו לעיר העסקים הראשית של קנדה, במקום מונטריאול שבקוויבק.
איי התמרים

| --- | --- |

ג'ומרה, אי התמרים הראשון
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  דובאי
 קואורדינטות:  25°07′01″N 55°07′55″E﻿ / ﻿25.116944°N 55.131944°E﻿ / 25.116944; 55.131944
 סוג:  איים מלאכותיים
 שטח:  60.35 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
 אזור זמן:  UTC+04:00
   דיירהג'ומרהג'בל עלי
 
בתי מגורים באי ג'ומרה
איי התמרים (בערבית: جزر النخيل) הם שלושה איים מלאכותיים, שהוקמו החל משנת 2001 בחופיה של העיר דובאי. האיים נועדו להגדיל את אורך החוף של העיר בכ-520 קילומטר והם מעוצבים בצורת עצי תמר. מסביב לכל אי הוקמה סוללת אבנים וחול, המשמשת כשובר גלים, שנועדה להגן מפני סחיפה וסחף של זרימת הים. בסוללה ארבעה פתחים וזאת על מנת למנוע מצב של מים עומדים ומעופשים. יסודות האיים עשויים ממיליוני טונות של סלע מנותץ שמקורו בהרי חג'ר, ולא מלוחות בטון. האיים עשויים גם ממאות מיליוני טונות של חול שנלקחו מקרקעית הים ושימשו ליצירת החלקים העליונים של איי הארכיפלג החמישי. לפי הערכה באמצעות טונות החול אפשר היה לבנות קיר ברוחב שני מטרים שיקיף את העולם שלוש פעמים.
מיקום האי

האי ממוקם כחמישה קילומטרים אל המפרץ הפרסי. חלק מהאיים הממוקמים במפרץ נקראים איי התמרים וחלקם נקראים איי הדקלים. האיים בנויים בצורה של דמויי עץ דקל או עץ תמר, כאשר לכל אחד מהאיים רצועה מרכזית אחת גדולה. רצועת איים זאת מכונה "הפלא השמיני של העולם".[דרוש מקור]
תצפית אי הדקלים

בכדי להפוך את רצועת האיים למוקד תיירותי, הוקם מצפה בתוך האי פאלם השוכן על פאלם ג'ומיירה. בקומה ה-52 של מגדל התצפית נמצא בית קפה סטארבקס, וניתן לצפות בתערוכה אינטראקטיבית, שבה ישנו אקווריום המציע מנהרות שקופות המוקפות בדגים וחיות ים אחרות. בסמוך למגדל התצפית ישנו קניון בשם Nakheel .
נזק סביבתי

תהלך הקמת האיים פגע בצורה משמעותית באיכות הסביבה. לדוגמה, דקל ג'בל עלי נבנה על גבי שמורה ימית הנושאת אותו שם שנחשבה לאחת משמורות הטבע עם המגוון הביולוגי הגבוה ביותר ברחבי המפרץ הפרסי. בנוסף לכך, אופן כריית החול מקרקעית הים הרחיף חלקיקים זעירים שהעכירו את מי הים ואף גרמו להפחתת כמות האור החודרת לתוך הים אשר נחוץ לגדילת צמחים[דרושה הבהרה]. נוצרו שינוים מסיביים בסביבה האקולוגית של קרקעית המפרץ עקב שקיעת חלקיקים הקוברים תחתם יצורים השוכנים בקרקעית המים ולמעשה מכחידים זנים.
אי התמרים הראשון

אי התמרים הראשון מכונה ג'ומיירה על שם החוף שהוא צמוד אליו. זהו האי הקטן מבין השלושה, והמפורסם ביותר. הוא מאוכלס בעיקר בבתים צמודי קרקע. מדובר באי היחיד שבנייתו הושלמה. הקמתו החלה ב-2001 וב-2006 החל אכלוסו. עבודות בניית התשתית בשטחו הסתיימו ב-2008. קוטרו של האי נע בין חמישה לשישה קילומטר והוא ממוקם כעשרה קילומטר מאי מלאכותי אחר שעליו שוכן מלון בורג' אל-ערב.
אי התמרים השני והשלישי

השלמתו של האי השני, ג'בל עלי, שהקמתו החלה ב-2002, הייתה צפויה להסתיים באותה השנה, אך נדחתה עד 2015. בנייתו של האי השלישי והגדול מכולם, ששמו דיירה, החלה ב-2004 והייתה צפויה להסתיים ב-2015, אך תוכנית הבנייה שונתה ב-2008 והושעתה לאחר מכן. ממדיו של האי הגדול ביותר היו צפויים להיות אורך של 12.5 קילומטר ורוחב של שמונה וחצי קילומטרים, אך ב-2013 הודיעו המתכננים על ביטול המבנה בצורת עץ תמר. במקומו החלה בניית מספר איים בתוואי הדומה לטבעי. נכון ל-2016, בניית איים אלו טרם הסתיימה.
בשנת 2013 חברת הבנייה המקורית ניסתה לתג[דרושה הבהרה] מחדש את האי דיירה ולצמצם את גודל הפרויקט אבל לא נחלה בכך הצלחה. בשנת 2014 חברת נדל"ן אוסטרלית הודיעה על כך שתמשיך את הפיתוח בחלק מהאיים אבל נכון לשנת 2023 מצבם עדיין לא ברור.
ראו גם

אחזור קרקע
אי
הערות שוליים

↑  כיצד נבנו האיים המלאכותיים בדובאי, בין אי התמרים ואיי העולם השוקעים שם, באתר איים בזרם, ‏2021-04-03
↑  איי התמרים בדובאי, באתר My Trip, ‏2016-10-10
↑  אתר מטיילים בעולם, תצפית אי הדקלים דובאי - המדריך למטייל 2023: כרטיסים וטיפים חשובים!, באתר מטיילים בעולם, ‏2023-01-09
↑  Nakheel, Nakheel (באנגלית)
↑  האיים המלאכותיים בדובאי, באתר יאללה דובאי, ‏2020-10-16
↑  gouaeadmin, איי התמרים - איי הדקל בדובאי, באתר איחוד האמירויות למטייל הישראלי, ‏2020-08-20
1 2  דיירה
1 2  אי הדקלים, איי התמרים: למה חלק מהאיים המלאכותיים עדיין ריקים?, באתר "סלאם דובאי", 27 באוגוסט 2020
אירוויזיון הילדים 2023

| --- | --- |
 מספר התחרות:  21
 גמר:  26 בנובמבר 2023
 מנחים:  אוליבייה מין ולורי טילמן
 רשת השידור המפיקה:  france·tv
 מיקום האירוע:  צרפת אולם הקונצרטים פאלה ניקאיה, ניס, צרפת
 המפקח על התחרות:  שוודיה מרטין אסטרדאל
 השיר הזוכה:  צרפת צרפת - "Cœur"
 שיטת הניקוד:  50% שופטים (ילדים ומבוגרים) (1–8, 10, 12) 50% קהל (1–8, 10, 12)
 מספר משתתפות:  16
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  אסטוניה אסטוניה
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  גרמניה גרמניה
 מדינות שפרשו מהתחרות:  קזחסטן קזחסטן   סרביה סרביה
    מדינות משתתפות   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון הילדים 2022 אירוויזיון הילדים 2024 ← 
 
אירוויזיון הילדים 2023 הייתה התחרות ה-21 של אירוויזיון הילדים מטעם איגוד השידור האירופי. מארחת התחרות היא צרפת, לאחר שהמדינה זכתה באירוויזיון הילדים 2022 עם הזמר ליסנדרו והשיר שלו "Oh Maman!". התחרות התקיימה ב-26 בנובמבר 2023 בפאלה ניקאיה בניס, צרפת. המנצחת הייתה צרפת בפעם השנייה ברציפות, עם השיר "Cœur".
מיקום

ב-11 בדצמבר 2022, זמן קצר לאחר הניצחון של צרפת, אישרה מנכ"לית France Télévisions, דלפין ארנוט, באמצעות טוויטר שהערוץ יארח את התחרות בצרפת.
ב-3 באפריל 2023, איגוד השידור האירופי הודיע כי התחרות תתקיים בפאלה ניקאיה בעיר ניס שבצרפת.
זאת הייתה הפעם השנייה שבה התחרות התקיימה בצרפת.
המדינות המשתתפות

התחרות התקיימה ב-26 בנובמבר 2023 בעיר ניס שבצרפת.
הזוכה בתחרות היא צרפת עם השיר "Cœur". השיר בוצע על ידי זואי קלאוזור.
| סדר | מדינה | שפה | אמן | שיר | תרגום לעברית | מקום | ניקוד | שופטים | קהל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד ספרד | ספרדית, צרפתית | סנדרה ואלירו | “LOVIU” | "אוהב/ת אותך" | 2 | 201 | 115 | 86 |
| 2 | מלטה מלטה | אנגלית | יולן | ”Stronger” | "חזקה יותר" | 10 | 94 | 51 | 43 |
| 3 | אוקראינה אוקראינה | אוקראינית, אנגלית | אנסטסיה דימיד | "Kvitka" | "פרח" | 5 | 128 | 45 | 83 |
| 4 | אירלנד אירלנד | אירית | ג'סיקה מקאין | “Aisling” | "חלום" | 16 | 42 | 8 | 34 |
| 5 | בריטניה בריטניה | אנגלית | STAND UNIQU3 | "Back to Life" | "בחזרה לחיים" | 4 | 160 | 102 | 58 |
| 6 | מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית | אנגלית, מקדונית | תמרה גרויסקה | "Kaži mi, kaži mi koj" | "תגיד לי, תגיד לי מי" | 12 | 76 | 37 | 39 |
| 7 | אסטוניה אסטוניה | אנגלית, אסטונית | ארהאנה | "Hoiame kokku" | "להישאר ביחד" | 15 | 49 | 6 | 43 |
| 8 | ארמניה ארמניה | ארמנית, אנגלית | Yan Girls | "Do It My Way" | "לעשות זאת בדרך שלי" | 3 | 180 | 116 | 64 |
| 9 | פולין פולין | אנגלית, פולנית | מאיה קז'יז'בסקה | "I Just Need A Friend" | "אני רק צריכה חבר" | 6 | 124 | 69 | 55 |
| 10 | גאורגיה גאורגיה | גיאורגית, אנגלית | אנסטסיה ורנינה | "Over The Sky" | "מעל השמיים" | 14 | 74 | 21 | 53 |
| 11 | פורטוגל פורטוגל | אנגלית, פורטוגזית | ג'וליה מאצ'דו | “Where I Belong” | "לאן אני שייכת" | 13 | 75 | 30 | 45 |
| 12 | צרפת צרפת | צרפתית | זואי קלאוזור | "Cœur" | "לב" | 1 | 228 | 136 | 92 |
| 13 | אלבניה אלבניה | אלבנית | ויולה ג'יזלי | "Bota ime" | "העולם שלי" | 8 | 115 | 70 | 45 |
| 14 | איטליה איטליה | איטלקית, אנגלית | מליסה ורניה | "Un Mondo Giusto" | "עולם צודק" | 11 | 81 | 37 | 44 |
| 15 | גרמניה גרמניה | גרמנית | פיה | "Ohne Worte" | "ללא מילים" | 9 | 107 | 33 | 74 |
| 16 | הולנד הולנד | אנגלית, הולנדית | ספ & ג'סמין | "Holding on to you" | "נאחז/ת בך" | 7 | 122 | 52 | 70 |
מדינות אחרות

ישראל ישראל - ביוני 2023 תאגיד השידור הישראלי אישר שלא ישתתפו ב-2023. ישראל השתתפה לאחרונה ב-2018.
קזחסטן קזחסטן - ביוני 2023 הודיעה רשות השידור הקזחית כי לא תשתתף ב-2023, אך מקווה לחזור באירוויזיון הילדים 2024. קזחסטן השתתפה לאחרונה בשנת 2022.
סרביה סרביה - באוגוסט 2023 הודיעה רשות השידור הסרבית כי לא תשתתף ב-2023 מסיבות כלכליות. סרביה השתתפה לאחרונה בשנת 2022.
פינלנד פינלנד - במאי 2023 YLE אישר שפינלנד לא תשתתף לראשונה באירוויזיון הילדים בשנת 2023.
ויילס ויילס - בגלל שהממלכה המאוחדת משתתפת השנה באירוויזיון הילדים, ויילס לא יכולה להשתתף באירוויזיון הילדים מכיוון שהBBC אחראי על לייצג את המדינה כולה. ויילס השתתפה לאחרונה בשנת 2019.
שוודיה שוודיה - במאי 2023 הודיעה SVT שלא תשתתף ב-2023. שוודיה השתתפה לאחרונה בשנת 2014.
אזרבייג'ן אזרבייג'ן - ביוני 2023 רשות השידור האזרית הודיעה כי היא עדיין לא החליטה על השתתפותה, אך ביולי 2023 הודיעה כי לא תשתתף באירוויזיון הילדים 2023. אזרבייג'ן השתתפה לאחרונה בשנת 2021.
אלברט שץ

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1920 נורוויץ', ארצות הברית 
 פטירה:  17 בינואר 2005 (בגיל 84) פילדלפיה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה, רפואה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ראטגרס 
 מוסדות:  ברוקלין קולג'  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס  אוניברסיטת צ'ילה  אוניברסיטת טמפל 
 בן או בת זוג:  Vivian Schatz 
 תרומות עיקריות
 סייע בגילוי הסטרפטומיצין, פעיל סביבתי, מחקרים על הפגיעה של פלואוריד.
 
אלברט שץ (אנגלית: Albert Schatz;‏ 2 בפברואר 1920 – 17 בינואר 2005) היה מדען יהודי-אמריקאי.
חייו

שץ נולד בנורויץ' קונטיקט (ארצות הברית) להורים יהודים מאנגליה ורוסיה. החל ללמוד באוניברסיטת ראטגרס, ושינה כיוון מלימודי חקלאות ללימודי רפואה וחיסונים בעקבות קורס של ד"ר יעקב יפה. הוא החל ללמוד לתואר שלישי במעבדה של פרופסור זלמן אברהם וקסמן וישן שם בתוך חממה כדי לחסוך בדמי שכירות. בתחילת 1942 גויס לצבא האמריקני, ושירת במעבדה לבקטריולוגיה בבית חולים במיאמי, אך תוך זמן קצר שוחרר עקב בעיות גב.
גילוי הסטרפטומיצין והקרב על פרס נובל

ב-1943 החל כסטודנט במחקר המסוכן לגילוי תרופה לשחפת, במעבדתו של פרופסור זלמן אברהם וקסמן. המחקר היה בשלב סופי, לאחר שווקסמן ביצע ניסויים מוצלחים בחיות, במעבדה חיצונית, והיה בתהליך של סריקת הזנים בעבור הפחות רעיל שבהם. שץ היה ידוע באדיקותו למחקר, והיה ישן בחממה ליד המעבדה. לאחר נישואיו, ובעקבות מצבו הכלכלי הירוד, בני הזוג העבירו את מיטתם למחסן זה, ושם חיו. לאחר שלושה חודשים בתנאים אלו, הצליח שץ לבודד ולזהות שני סוגי אקטינובקטריה אשר יכולים להפסיק את גדילתם של חיידקים המחוסנים לפניצילין - אחד מהם נבחר כתרופה הנקראת סטרפטומיצין.
את פרס נובל על גילוי זה קיבל זלמן וקסמן מנהל המעבדה של שץ, בשנת 1950. שמו של וקסמן פורסם בעיתונות בהרחבה והוא אף הוכר כ"איש השנה" של העיתון טיים.
בשנת 1952 אלברט שץ, אז כבר בעל תואר דוקטור, תבע את ההכרה בו כשותף בכיר בגילוי, בבית המשפט האמריקני. לאחר כמה חודשים של הדיינות ובתיווך הנהלת אוניברסיטת ראטגרס, וקסמן ובעיקר אוניברסיטת ראטגרס הכירה באופן רשמי בפועלו של שץ, ובהסכם בוררות ביניהם נקבעה חלוקה חדשה של כספי הפרס שהולכים כולם למוסד האוניברסיטה, כששץ מקבל מתוך כסף זה 3 אחוז, וקסמן 10 אחוז ושאר החוקרים שבעה אחוז. במסגרת ההסכם הוכר גם חלקו של שץ בגילוי הסטרפטומיצין. פרס נובל ניתן לוקסמן על פועל חייו במסגרת המעבדה, ולכן ועדת הפרס לא דנה בשץ כמועמד לעניין.
ב-1994 שץ קיבל את פרס ראטגרס על חלקו בגילוי הסטרפטומיצין.
פעילות פוליטית וסביבתית

פרופסור שץ היה סוציאליסט ופעיל סביבתי, וככזה היה חבר בהקמת אגודות קו-אופ שונות, ובמפעלי מיחזור קהילתיים. לדוגמה, עד שנתיים לפני מותו היה מתנדב קבוע בהשחזת סכינים בקו-אופ קרוב לביתו.
אלברט שץ היה ידוע בהתנגדותו ל"הפלרה" - תהליך הוספת פלואוריד למים, על כך הוציא ספר כבר בשנת 1962 והמשיך בכך לאורך כל ימי חייו. בביקורת על התאוריה שלו בנושא, נאמר שזו תאוריה פילוסופית שאינה נסמכת על בדיקה ניסויית.
בשנת 2004 הסופרת אינגה אוורבכר חיברה עם פרופ' שץ ספר אוטוביוגרפי על גילוי הסטרפטומיצין ופגישה עם ניצול שואה שהתרופה עזרה לו. בשנת 2009 פורסם סרט דוקומנטרי על פי ספר זה.
שץ נפטר מסרטן הלבלב בביתו שבפילדלפיה, ב-2005
הערות שוליים

↑  בזיכרונותיו הוא כותב כי בעת הזו חתר לגילוי בקטריות המונעות גידול חיידקים חסיני פניצילין, לאחר שראה חיילים נפטרים בבית החולים ללא הטיפול הנדיר אז, אך הזמין לחיילים של פניצילין. הוא ביצע ניסויים פשוטים בצלחות פטרי, ושלח לפרופסור וקסמן דוגמאות של זנים המונעים התפתחות חיידקים כאלו.
↑  מיד עם גילוי הסטרפטומיצין, ובעקבות כך שהפטנט נרשם על שמם המשותף של וקסמן ותלמידיו, התרופה הביאה לעושר רב לכל הנוגעים בדבר.

בחודשים שקדמו לקבלת פרס נובל, שץ כתב לוקסמן שאינו מעוניין בכסף ולא בפרסום, ואמנם לפי טענות צודקות של וקסמן, הפעולות של שץ היו בסך הכל פעולות שגרתיות לזמן קצר של שלושה חדשים, ולפי תהליכים שנקבעו מראש על ידי וקסמן.

התהליכים נקבעו מפני שוקסמן כבר זיהה את פעולת הסטרפטומיצין, ואף נתן לו את שמו 'סטרפטומיצין' לפני ששץ הגיע למעבדה, 
אלא שהיו צריכים לזהות מתוך הזן המדויק הפחות רעיל. 
שץ, בכתב התביעה, הקדים ותמך בפרופסור וקסמן ו"בכל הלמדנות, הסבלנות, הידע והחכמה שלימד אותי", אך הראה ששמו שלו מופיע שני בכתב הפטנט, וראשון בכתב הפרסום המדעי על הגילוי, וכן שעבודת הדוקטורט שכתב מיד לאחר גילוי התרופה הייתה על הסטרפטומיצין. 
מספר סטודנטים חוקרים ועובדי מעבדה אחרים הביעו תרעומת על אופן חלוקת כספי פרס נובל, כשלדעתם עיקר הכסף היה צריך ללכת לאוניברסיטה, ולא לכיסו הפרטי של וקסמן, אם כי חלק יפה מכספי הפרס בהחלט מגיעים לו.

בכתב ההגנה וקסמן כתב: "הנך יודע ומכיר בכך שחלקך אפסי בגילוי הסטרפטומיצין, שלמעשה הוא נתגלה לפני שהגעת, אפילו שמו נקבע לפני הגעתך, שהיית זמן קצר ביותר במעבדה שעסקה שנים במחקר שהיה בשלב הסיום הבלתי נמנע להצלחה, ושבסופו של דבר הוא נתגלה סופית בהיעדרך.
לעומת זאת בזכרונותיו (המופיעים בקישורים החיצונים) כותב שץ כי הוא "שכנע את וקסמן להמשיך בניסויים שהוא החל בהם בהיותו בצבא עם בקטריות מן האדמה".
↑  אך עד ימיו האחרונים וקסמן קרא לשנה זו - "השנה השחורה בחיי"
↑  מאמרו של SCHATZ A, MARTIN JJ שכותרתוThe proteolysis-chelation theory of dental caries בעיתון Dental Associates חוברת 65 עמודים=368–75 ספטמבר 1962 pmid=14498070
↑  סרט דוקומנטרי על פרופסור אלברט שץ(הקישור אינו פעיל, 26.10.2019)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375919605171  Botanist: A.Schatz  GND: 1024474437  ISNI: 0000 0000 7911 6188  LCCN: nr93014942  SNAC: w65b0m3m  VIAF: 92534602   WorldCat (עם VIAF): 92534602
אירקוט

ערך זה עוסק בנהר ברוסיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הנהר אירקוט ליד צוק שמאן בראיון שלכוב במחוז אירקוטסק
הנהר אירקוט ליד צוק שמאן בראיון שלכוב במחוז אירקוטסק
 מידע כללי
 אורך:  488 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  142 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  15,780 קמ"ר
 מוצא:  האגם אילצ'יר
 גובה מוצא הנהר:  1,875 מטרים
 יובלים:  Tunka, Malaya Bystraya, Bolshaya Bystraya, Olkha River, Zun-Muren, Kaya, Ikhe-Ukhgun 
 שפך:  אנגרה
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה
 
 
אירקוט (ברוסית: Ирку́т, בבוריאטית: Эрхүү мγрэн) הוא נהר במזרח סיביר, הזורם בשטחי רפובליקת בוריאטיה ומחוז אירקוטסק שברוסיה. אורכו 488 קילומטרים והוא מנקז שטח של 15,780 קמ"ר. הספיקה השנתית הממוצעת של אירקוט היא 142 מ"ק לשנייה. ספיקתו הממוצעת בנקודת השפיכה שלו אל הנהר אנגרה היא 140 מ"ק לשנייה.
ספיקת המים באירקוט מגיעה אל שיאה בחודשים יולי-אוגוסט, ונמצאת בשפל בחודשים פברואר-מרץ. בחודש אוקטובר הנהר מתכסה במעטה קרח, שעוטה אותו במשך 150–180 ימים. אירקוט ניזון בעיקר ממי הפשרת השלגים בהרים שבמעלה הזרם שלו, וכן ממי גשמים.
גאוגרפיה

מוצאו של אירקוט באגם אילצ'יר, במעבר ההרים נוכו-דבן שבהרי מזרח סייאן במערב בוריאטיה. נקודת המוצא היא בגובה 1,875 מטרים מעל פני הים. בקטע הזרימה העליון ביותר, הנהר נקרא אירקוט השחור. לאחר התמזגותו עם אירקוט האמצעי ואירקוט הלבן, נקרא אירקוט.
במעלה הזרם, כיוון הזרימה של אירקוט הוא דרום-מערב. ליד ההר מונקו-סרדיק, ברכס סייאן הגדול שמהווה את קו פרשת המים של הרי מזרח סייאן, הנהר פונה בחדות מזרחה. בנקודה זו, אירקוט מפריד את רכס סייאן הגדול מרכס טונקין, שהוא שלוחתו המזרחית ביותר של הרי מזרח סייאן.
בהמשך, אירקוט זורם לאורך 200 קילומטרים בשפלת טונקין הבין-הררית, שהיא בעצם אגן מבני שנוצר כתוצאה מהתפרצות געשית. באזור זה, אל הנהר נשפכים יובליו העיקריים, ביניהם: איכה-אוכגון, זנגיסן הגדול, טונקו, זון-מורן ובולשאיה ביסטראיה. משם, הנהר ממשיך לזרום בעמק, שבו ערוצו מסולע ולכן נוצרים בו אשדים.
אירקוט נשפך אל אנגרה משמאלו של נהר זה. נקודת השפיכה נמצאת במרכז העיר אירקוטסק, שנוסדה כאוסטרוג במאה ה-17 מול נקודה זו (על הגדה הימנית של אנגרה), וקרויה על שם הנהר אירקוט.
אליפות אירופה בשחייה פאראלימפית (2024)

| --- | --- |
 ענף:  שחייה פאראלימפית
 ארגון מפעיל:  הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי
 תקופת התחרות:  21 באפריל 2024 – 27 באפריל 2024 (7 ימים)
 מספר תחרות:  7
 עיר מארחת:  פורטוגל פונשל, פורטוגל
 יבשת:  אירופה
 
אליפות אירופה בשחייה פאראלימפית 2024 התקיימה בפונשל, פורטוגל בין 21 ל-27 באפריל 2024. זו הייתה המהדורה השביעית של האליפות והשלישית שהתארחה בפורטוגל. איטליה סיימה בראש טבלת המדליות, ואחריה אוקראינה והולנד. ישראל זכתה ב-14 מדליות באליפות: 6 זהב, 5 כסף ו-3 ארד.
האליפות הייתה פתוחה גם למדינות שאינן אירופיות כדי להציע לספורטאים ולנבחרות הכנה לקראת תחרויות השחייה במשחקים הפאראלימפיים פריז 2024.
טבלת מדליות

איטליה סיימה עם הכי הרבה מדליות זהב, 26, והובילה גם במספר המדליות בנשים. אוקראינה סיימה עם מרבית המדליות, 68, בפעם החמישית ברציפות, וסיימה ראשונה גם במדליות במקצי הגברים. פורטוגל המארחת סיימה במקום ה-20 עם 3 מדליות, כולן מכסף. ישראל סיימה במקום השמיני עם 14 מדליות באליפות: 6 זהב, 5 כסף ו-3 ארד.
| # | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | איטליה איטליה | 26 | 21 | 16 | 63 |
| 2 | אוקראינה אוקראינה | 21 | 26 | 21 | 68 |
| 3 | הולנד הולנד | 13 | 8 | 7 | 28 |
| 4 | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 13 | 8 | 5 | 26 |
| 5 | ספרד ספרד | 10 | 15 | 14 | 39 |
| 6 | צרפת צרפת | 8 | 8 | 9 | 25 |
| 7 | גרמניה גרמניה | 7 | 6 | 5 | 18 |
| 8 | ישראל ישראל | 6 | 5 | 3 | 14 |
| 9 | אירלנד אירלנד | 3 | 4 | 5 | 12 |
| 10 | שווייץ שווייץ | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 11 | הונגריה הונגריה | 2 | 5 | 3 | 10 |
| 12 | טורקיה טורקיה | 2 | 4 | 6 | 12 |
| 13 | פולין פולין | 2 | 2 | 0 | 4 |
| 14 | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 15 | צ'כיה צ'כיה | 1 | 4 | 4 | 9 |
| 16 | יוון יוון | 1 | 3 | 2 | 6 |
| 17 | קרואטיה קרואטיה | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 18 | קפריסין קפריסין | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 19 | בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 20 | פורטוגל פורטוגל (מארחת) | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 21 | אוסטריה אוסטריה | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 21 | בלגיה בלגיה | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 21 | ליטא ליטא | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 24 | סלובקיה סלובקיה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 25 | שוודיה שוודיה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 26 | אסטוניה אסטוניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 26 | פינלנד פינלנד | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 26 | איסלנד איסלנד | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סה"כ (28 מדינות) | סה"כ (28 מדינות) | 123 | 130 | 116 | 369 |