stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Right There
הערות שוליים

↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית)
| אריאנה גרנדה |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • הופעות חיות • וידאוגרפיה • פרסים ומועמדויות • שירים | דיסקוגרפיה • הופעות חיות • וידאוגרפיה • פרסים ומועמדויות • שירים |  |
| אלבומי אולפן | Yours Truly • My Everything • Dangerous Woman • Sweetener • Thank U, Next • Positions • Eternal Sunshine |  |
| אלבומי הופעה | K Bye for Now (SWT Live) |  |
| אלבומים אחרים | The Remix • The Best |  |
| מיני-אלבומים | Christmas Kisses • Christmas & Chill |  |
| סיבובי הופעות | The Listening Sessions • The Honeymoon Tour • Dangerous Woman Tour • Sweetener World Tour |  |
| סיבובי הופעות שיווקיים | The Sweetener Sessions |  |
| טלוויזיה | One Love Manchester • Ariana Grande at the BBC • Ariana Grande: Dangerous Woman Diaries • Ariana Grande: Excuse Me, I Love You |  |
| ערכים קשורים | פרנקי גרנדה (אח חורג) • הפיגוע במנצ'סטר ארנה |  |
| אריאנה גרנדה – שירים |
| --- | --- | --- |
| Yours Truly | "Baby I" • "Right There" • "The Way" • "Almost Is Never Enough" • "Popular Song" |  |
| Christmas Kisses | "Last Christmas" • "Love Is Everything" • "Snow in California" • "Santa Baby" • "Santa Tell Me" |  |
| My Everything | "Problem" • "One Last Time" • "Break Free" • "Best Mistake" • "Love Me Harder" • "Bang Bang" |  |
| Dangerous Woman | "Dangerous Woman" • "Be Alright" • "Into You" • "Side to Side" • "Let Me Love You" • "Greedy" • "Everyday" • "Focus" |  |
| Sweetener | "The Light Is Coming" • "R.E.M" • "God Is a Woman" • "Sweetener" • "Everytime" • "Breathin" • "No Tears Left to Cry" • "Goodnight n Go" • "Pete Davidson" • "Get Well Soon" |  |
| Thank U, Next | "Imagine" • "Needy" • "NASA" • "Bloodline" • "Bad Idea" • "Ghostin" • "In My Head" • "7 Rings" • "Thank U, Next" • "Break Up with Your Girlfriend, I'm Bored" • "Monopoly" |  |
| Positions | "Shut Up" • "34+35" • "Positions" • "Motive" • "Just Like Magic" • "Off the Table" • "Safety Net" • "POV" |  |
| Eternal Sunshine | "Yes, And?" • "We Can't Be Friends (Wait for Your Love)" • "Bye" |  |
| השתתפות בשירים | "Popular Song" • "All My Love" • "Research" • "Adore" • "Boys Like You" • "Over and Over Again" • "My Favorite Part" • "Faith" • "Heatstroke" • "Dance to This" • "Bed" • "Rule the World" • "Good as Hell (Remix)" • "Time" • "Oh Santa! (Remix)" • "Met Him Last Night" • "Save Your Tears (Remix)" • "It Was a... (Masked Christmas)" |  |
| סינגלים אחרים | "Put Your Hearts Up" • "E Più Ti Penso" • "Beauty and the Beast" • "Somewhere Over the Rainbow" • "Earth" • "Boyfriend" • "Don't Call Me Angel" • "Stuck with U" • "Rain on Me" • "Santa, Can't You Hear Me" • "Die for You (Remix)" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f0f78bd6-8a3e-4732-bfb9-971465e345e1
חנוך בז'וזה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1910
 פטירה:  21 באפריל 1964 (בגיל 54 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה 
 
חנוך בְּז'וֹזָה (1910 – 21 באפריל 1964) היה פובליציסט ופעיל פוליטי קומוניסטי ישראלי.
ביוגרפיה

בז'וזה נולד בלודז' שבפולין הרוסית בשנת 1910. בשנת 1929 עלה לארץ ישראל עם קבוצת חברים מהשומר הצעיר. הוא היה חבר בקיבוץ כרכור שלימים שינה את שמו לקיבוץ עין שמר. לאחר עזיבת הקיבוץ עבד בחקלאות בפרדסים וכפועל בנין. בשנת 1934 התחיל לימודי ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בז'וזה הצטרף לפק"פ ב-1930, בתקופה זו הקומוניזם היה בלתי חוקי בפלשתינה תחת המנדט הבריטי וחנוך פעל במחתרת כיתר חבריו למפלגה, במרוצת הזמן הפך חנוך לחבר ועד הפק"פ בירושלים.
חנוך נכלא על ידי הבריטים בשל פעילותו הקומוניסטית ולאחר שיצא מן הכלא הקים יחד עם חברים נוספים את הסקציה היהודית של המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה והיה לעורך הראשון של ביטאון הפק"פ - קול העם. לאחר מאבקים פנימיים במפלגה הקומוניסטית, פרש יחד עם קבוצתו והקים פלג קומוניסטי עצמאי בשם "האמת", פלג שגם הוציא לאור ביטאון באותו שם.
עם הקמת מדינת ישראל בז'וזה הצטרף בחזרה יחד עם חבריו לחברי הפק"פ והליגה לשחרור לאומי בייסוד המפלגה הקומוניסטית הישראלית. נחשב לאופוזיציה להנהגת המפלגה שדגלה בקו אנטי-ציוני וסולק ממנה בשל כך באפריל 1956. בז'וזה היה פעיל בתחום ההסתדרותי ופרסם מאמרים רבים בתחום המקצועי, ההסתדרותי והפוליטי.
בז'וזה היה נשוי למתרגמת רות לבנית. נפטר ב-1964 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
בשנת 1965, לאחר מותו, הופיע בהוצאת עם הספר ספר זיכרונותיו "דרכים ראשונות".
פרסומיו

צעדים ראשונים בנתיב הקומוניזם הישראלי: (פרקי זכרונות), תל אביב: (דפוס אופק), 1956.
דרכים ראשונות, תל אביב: עם הספר, תשכ"ה. (זיכרונות; הופיע לאחר מותו)
הערות שוליים

↑  עמוס אשתורי, מק"י - בגידה ומחתרת, דבר, 21 בדצמבר 1956; מ. מייזלס, "סוכן אימפריאליסטי" - חנוך בז'וז'ה, מעריב, 14 בפברואר 1958.
↑  אורי דרומי, בני לילית, לא עלפים, באתר הארץ, 4 במרץ 2003
↑  חנוך בז'וזה באתר GRAVEZ
↑  עמנואל בן-גריון, ימים הגידו: (זכרונות חנוך בז'וזה), דבר, 4 ביוני 1965.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258991905171  ISNI: 0000 0004 0259 0454  VIAF: 298034924   WorldCat (עם VIAF): 298034924
נבחרת פנמה בכדורגל

נבחרת פנמה בכדורגל, הידועה בכינוייה לוס קאנאלרוס (Los Canaleros - אנשי התעלה), היא נבחרת הכדורגל הלאומית של פנמה. לאחר שנים רבות ב-CONCACAF נבחרת פנמה מתחילה לעבור שינוי לטובה והרשימה מאוד במוקדמות מונדיאל 2006 כאשר הגיעה עד שלב ההעפלה האחרון אך הפסידה בתחרות הבתים של צפון אמריקה. נבחרת פנמה סיימה 3 פעמים במקום השני בגביע הזהב בשנת 2005, 2013 ו־2023.
פנמה העפילה לראשונה בתולדותיה למונדיאל 2018 ובו הפסידה בכל משחקיה לבלגיה, אנגליה ותוניסיה. בהפסד 6:1 לאנגליה, כבשה פנמה את שערה הראשון במסגרת גביע העולם בכל הזמנים. השער נכבש על ידי הקפטן פליפה באלוי.
בשנת 2009 זכתה הנבחרת בגביע UNCAF לאומות (כיום קופה סנטרואמריקנה).
הדירוג הנוכחי של נבחרת פנמה ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-39 בעולם, נכון ל-24 באוקטובר 2024; הניקוד הוא 1,493.80 – ירידה של 2 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 29 נמדד לראשונה במרץ 2014, והדירוג הנמוך ביותר 150 נמדד לראשונה באוגוסט 1995.
כל גביעי העולם

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
אורוגוואי 1930: לא הייתה חברה בפיפ"א
הממלכה האיטלקית 1934: לא הייתה חברה בפיפ"א
צרפת 1938: לא הייתה חברה בפיפ"א
ברזיל 1950: לא נרשמה
שווייץ 1954: לא נרשמה
שוודיה 1958: לא נרשמה
צ'ילה 1962: לא נרשמה
אנגליה 1966: לא נרשמה
מקסיקו 1970: לא נרשמה
גרמניה 1974: לא נרשמה
ארגנטינה 1978: לא העפילה
ספרד 1982: לא העפילה
מקסיקו 1986: לא העפילה
איטליה 1990: לא העפילה
ארצות הברית 1994: לא העפילה
צרפת 1998: לא העפילה
קוריאה הדרומית יפן 2002: לא העפילה
גרמניה 2006: לא העפילה
דרום אפריקה 2010: לא העפילה
ברזיל 2014: לא העפילה
| רוסיה 2018 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 11 |
קטר (מדינה) 2022: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו קנדה 2026: 
| סה"כ | 1/22 | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 11 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
כל אליפויות CONCACAF/גביע הזהב

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אל סלוודור 1963 | סיבוב ראשון | 4 | 1 | 2 | 1 | 8 | 4 |
גואטמלה 1965: לא נרשמה
הונדורס 1967: לא העפילה
קוסטה ריקה 1969: לא העפילה
טרינידד וטובגו 1971: לא נרשמה
האיטי 1973: לא נרשמה
מקסיקו 1977: לא העפילה
הונדורס 1981: לא העפילה
1985: לא העפילה
1989: לא העפילה
ארצות הברית 1991: לא נרשמה
| ארצות הברית מקסיקו 1993 | סיבוב ראשון | 3 | 0 | 1 | 2 | 3 | 8 |
ארצות הברית 1996: לא העפילה
ארצות הברית 1998: לא העפילה
ארצות הברית 2000: לא העפילה
ארצות הברית 2002: לא העפילה
ארצות הברית מקסיקו 2003: לא העפילה
| ארצות הברית 2005 | מקום שני | 6 | 2 | 3 | 1 | 7 | 6 |
| ארצות הברית 2007 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 6 | 7 |
| ארצות הברית 2009 | רבע גמר | 4 | 1 | 1 | 2 | 7 | 5 |
| ארצות הברית 2011 | חצי גמר | 5 | 2 | 2 | 1 | 7 | 6 |
| ארצות הברית 2013 | מקום שני | 6 | 4 | 1 | 1 | 11 | 4 |
| ארצות הברית קנדה 2015 | מקום שלישי | 6 | 0 | 5 | 1 | 6 | 7 |
| ארצות הברית 2017 | רבע גמר | 4 | 2 | 1 | 1 | 6 | 3 |
| ארצות הברית קוסטה ריקה ג'מייקה 2019 | רבע גמר | 4 | 2 | 0 | 2 | 6 | 4 |
| ארצות הברית 2021 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 1 | 1 | 8 | 7 |
| ארצות הברית קנדה 2023 | מקום שני | 6 | 3 | 2 | 1 | 11 | 6 |
| ארצות הברית קנדה 2025 | העפילה |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | 12/27 | 55 | 19 | 20 | 16 | 86 | 67 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
קופה אמריקה

| שנה | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1916 - 2015: לא הוזמנה
| ארצות הברית 2016 | סיבוב ראשון | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 10 |
2019 - 2021: לא הוזמנה
| ארצות הברית 2024 | רבע גמר | 4 | 2 | 0 | 2 | 6 | 10 |
| סה"כ | 2/48 | 7 | 3 | 0 | 4 | 10 | 20 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
ליגת האומות של CONCACAF

| שנה | דרג | סיבוב | משחקים | ניצחונות | תיקו* | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית 2019-2020 | א | שלב הבתים | 4 | 1 | 0 | 3 | 5 | 9 |
| ארצות הברית 2022-2023 | א | מקום רביעי | 6 | 3 | 1 | 2 | 8 | 3 |
| ארצות הברית 2023-2024 | א | מקום רביעי | 8 | 5 | 1 | 2 | 15 | 7 |
| ארצות הברית 2024-2025 | א |  |  |  |  |  |  |  |
| ארצות הברית 2026-2027 | א |  |  |  |  |  |  |  |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 18 | 9 | 2 | 7 | 28 | 19 |
משחקי תיקו כוללים גם משחקים שהוכרעו בבעיטות הכרעה
שיאי שחקנים

נכון ל-11 בספטמבר 2023.
שיאי שחקנים > שיאני ההופעות

| דירוג | שחקן | הופעות | שערים | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גבריאל גומס | 148 | 12 | 2003–2018 |
| 2 | חיימה פנדו | 137 | 0 | 2003–2018 |
| 3 | אלברטו קינטרו | 136 | 7 | 2007–הווה |
| 4 | אניבל גודוי | 135 | 4 | 2010–הווה |
| 5 | ארמנדו קופר | 123 | 9 | 2006–הווה |
| 5 | בלאס פרס | 123 | 42 | 2001–2018 |
| 7 | רומן טורס | 121 | 10 | 2005–2019 |
| 8 | לואיס טחאדה | 108 | 43 | 2001–2018 |
| 9 | גבריאל טורס | 104 | 24 | 2005–הווה |
| 10 | פליפה באלוי | 103 | 4 | 2001–2018 |
שיאי שחקנים > מלכי השערים

| דירוג | שחקן | שערים | הופעות | יחס | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | לואיס טחאדה | 43 | 108 | 0.4 | 2001–2018 |
| 2 | בלאס פרס | 42 | 123 | 0.34 | 2001–2018 |
| 3 | גבריאל טורס | 24 | 104 | 0.23 | 2005–הווה |
| 4 | לואיס ארנסטו טאפיה | 20 | 77 | 0.26 | 1960–1979 |
| 5 | חורחה דלי ואלדס | 19 | 48 | 0.4 | 1991–2005 |
| 6 | ג'יימס סנטיאגו אנדרסון | 18 | 23 | 0.78 | 1938–1948 |
| 6 | חוליו דלי ואלדס | 18 | 44 | 0.41 | 1990–2005 |
| 8 | קרלוס מרטינס | 17 | 20 | 0.85 | 1946–1954 |
| 8 | רוברטו בראון | 17 | 54 | 0.31 | 2000–2011 |
| 10 | רולנדו בלקברן | 12 | 56 | 0.21 | 2010–הווה |
| 10 | גבריאל גומס | 12 | 149 | 0.08 | 2003–2018 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
גבריאל גומס שיאן ההופעות (148) בנבחרת פנמה בכל הזמנים.
לואיס טחאדה מלך שערי (43) נבחרת פנמה בכל הזמנים.
מנחם מנדל דיזנדרוק

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .
| --- | --- |

הרב מנחם מנדל דיזנדרוק. סאן פאולו 1970.
 לידה:  30 ביוני 1902 סטרי, גליציה
 פטירה:  30 באפריל 1974 (בגיל 71) סאן פאולו, ברזיל 
 תקופת הפעילות:  ? – 30 באפריל 1974 
 תחומי עיסוק:  רב, דרשן, חוקר, זמר בריטון, פעיל ציוני
 רבותיו:  הרב צבי פרץ חיות; הרב משה וונדרמן; הרב משה אביגדור עמיאל; מכס קליין
 
מנחם מנדל דיזנדרוק (30 ביוני 1902, כ"ב בסיון תרס"ב, – 30 באפריל 1974, ח' באייר תרל"ד) היה רבה של קהילת ליסבון, רב קהילה בסאן פאולו, דרשן, זמר בריטון, חוקר ופעיל ציוני.
ביוגרפיה

מנחם דיזנדרוק נולד בשנת 1902 בסטרי, גליציה, לאברהם הקר ולליבה יהודית דיזנדרוק. לאחר שהתייתם מאימו עבר לקולומיאה ובשנת 1911 עברה משפחתו לווינה, שם הוא למד בבית המדרש לרבנים בהדרכתו של הרב צבי פרץ חיות, רבה של וינה. כמו כן, למד לימודי קודש אצל דודו, הרב ד"ר משה וונדרמן. הוסמך לרבנות בשנת 1927. במקביל ללימודי הרבנות, רכש הכשרה מוזיקלית בהלחנה ובשירה בקונסרבטוריון (היום: האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה), בהדרכתו של מכס קליין.
השתתף בתנועות הנוער הציוניות שפעלו בווינה ובין היתר היה חבר בחברת "אהבת ציון", שם הכיר גם את אשתו, הלנה (אלישבע צביה) איינהורן. השניים נישאו באנטוורפן בשנת 1927.
בשנים 1927 עד 1930 חי בבלגיה ובשנת 1928 קיבל את קהילתו הראשונה באנטוורפן. למד אצל הרב אביגדור עמיאל.
בפורטוגל

בשנת 1930 הוזמן על ידי הקהילה היהודית הספרדית בליסבון לשמש מנהיגה הרוחני, ליד הרב אברהם קסטיל מחברון. לאחר פטירתו של הרב קסטיל בשנת 1944, כיהן כרב הקהילה עד לשנת 1952. בדמותו הכריזמטית השפיע על הנוער בתחום היהדות והציונות.
בימי מלחמת העולם השנייה הוא מונה לנציג-כבוד של הסוכנות היהודית, של קרן היסוד ושל הקרן הקימת לישראל, עבור פורטוגל, ספרד ומרוקו (בשנים 1940–1945) ונשיא ההסתדרות הציונית בפורטוגל (1944-1940). במסגרת תפקידים אלה, היה מעורב במאמצים ובפעולות שנעשו על ידי אותם גופים להצלתם של פליטים יהודים שהגיעו לפורטוגל והתיישבו בליסבון ובערים אחרות בסביבתה. עבד בשיתוף פעולה גם עם הארגונים HIAS, ג'וינט ועוד, שפעלו בפורטוגל להצלתם של הפליטים.
קיבל אישור מיוחד לחקור את המסמכים ההיסטוריים השמורים בארכיון הלאומי טורה דו טומבו (Torre do Tombo), הנוגעים לתולדות היהודים בפורטוגל, בעת שהכניסה לארכיון טרם אושרה לכלל הציבור. תרם מידיעותיו בשפה העברית וביהדות לחוקרים מקומיים שעסקו בתחומים אלה ובשל כך התמנה חבר־כבוד באקדמיה למדעים של פורטוגל. בין היתר השתתף במחקר ביבליוגרפי על אודות ספרי דפוס עבריים שראו אור בפורטוגל לפני המאה ה-16 (אינקונבולה). פרסם שורת מחקרים בתחום המוזיקה היהודית, כגון "היהדות והמוזיקה" (1937), "קופלס ספרדיים" (1938) ועוד.
בראשית שנות השלושים, כאשר הזמרת הלירית והמוזיקולוגית אמה רומרו דה קמרה רייס (Emma Romero da Câmera Reis), קידמה את קיומם של קונצרטים ורסיטלים שהציגו מלחינים חדשים המבצעים מוזיקה מן העולם, דיזנדרוק שיתף עימה פעולה והופיע בסדרה של קונצרטים בהם ביצע שירים בעברית וביידיש. הצטיין כזמר של יצירות קלסיות בהופעות שזכו לתהודה תקשורתית בעיתוני התקופה. הוא התמנה לחבר-כבוד של האגודה הלאומית למוזיקה הקאמרית ושל הקונסרבטוריון למוזיקה בליסבון, בהם ביצע את יצירותיהם של המלחינים שומאן, שוברט, דבוז'אק ומאהלר.
בברזיל

בשלהי 1952 נקרא הרב דיזנדרוק לסאן פאולו, ברזיל, כדי לנהל את בית הספר "בית־חינוך" והתיכון "יבנה".
בין 1956–1959, כיהן כרב הקהילה הספרדית של סאן פאולו; בין 1959–1964, רב בקהילה הקונסרבטיבית Congregação Israelita Paulista, בחטיבה האורתודוקסית שלה. מאז ועד לפטירתו, היה רב הקהילה Congregação e Beneficencia Sefardi Paulista, של יהודי חלב בסאן-פאולו.
היה חבר במספר מועצות, בין היתר של הקונפדרציה הישראלית של ברזיל, של הפדרציה הישראלית של מדינת סאו פאולו, של ההסתדרות הציונית של ברזיל (שימש סגן־נשיא ההסתדרות במשך כמה שנים) ושל תנועת "המזרחי". הרבה להשתתף בכינוסים שעודדו את השיח בין-דתות, בהם הציג את היהדות ואת הקהילה היהודית. היה ממייסדי הארגון "אחווה נצרית-יהודית". כהוקרה על השירותים שנתן ועל פעילותו הציבורית, בדצמבר 1963 הוא קיבל ממועצת העיר סאן פאולו, את התואר "יקיר העיר סאן פאולו" (“Cidadão Paulistano).
פרסם מאמרים ודברי הגות רבים בכתבי-עת ברזילאים ובינלאומיים בנושאי יהדות והרצה בפורומים שונים בתחום האתיקה, הפילוסופיה והספרות ביהדות. זמן קצר לפני פטירתו בשנת 1974, השלים את ספר דרשותיו על סדר פרשיות התורה, שראה אור בפורטוגזית בשנת 1977, בשם Sermões (מהדורה שנייה: 2011).
משפחתו

דודו, אחי אמו, פרופ' צבי דיזנדרוק, מסינסינטי. דוד אחר, הרב משה וונדרמן, רב ב"חברת מקדש מעט" בווינה, ממייסדי סניף של תנועת "המזרחי" ושל בית ספר יהודי פרטי בסטרי. היה אחד המורים הראשונים בסטרי, שלימדו עברית בהגייה ספרדית. ילדיו: ארנולד דיזנדרוק (נפטר בשנת תשע"ז), איש עסקים ומחבר ספר על אנוסי פורטוגל בזמן החדש; לילי דיזנדרוק, ציירת, ואלחנן דיזנדרוק, איש עסקים, נשיא חברת וולט דיסני בברזיל, לשעבר. נכדו, גיל דיזנדרוק, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. נינו, צ'ארלס דיזנדרוק, פרופסור לכימיה בטכניון.
פרסומיו וכתביו

M. Diesendruck, O Dia do regresso. Lisboa 1934
M. Diesendruck, In Memoriam do Exmo. Sr. Rev. Abraham Castel, Lisboa 1944
M. Diesendruck, Sermões, São Paulo 2011
פרסם מאמרים דעה רבים, הנה במבחר מהם:
M. Diesendruck, "A época Dourada da Península Ibérica", Crônica Israelita, 16/8; 31/8; 16/9 1956
M. Diesendruck, “A Obra de Samuel Schwarz (Célebre historiador dos cristãos-novos de Portugal)”, Brasil-Israel, 40 (Dezembro 1953), pp. 15-16”
הותיר אחריו כמה וכמה חיבורים בכתב יד, בהם:
A filosofia judaica no período Hispano-Árabe
O comércio dos judeus nos períodos bíblicos e talmúdicos
Don Isaac Abravanel
Maimonides e a sua Obra
A eternidade do problema judaico
לקריאה נוספת

Who's Who in World Jewry, New York 1965, p. 191
Arnold Diesendruck, “Redescobrindo o rabino Diesendruck”, Resenha Judaica, Maio 1984, p. 26
Samuel Levy, “Mendel (Menahem) Diesendruck”, Lúcia Liba Mucznik et. Al., eds., Dicionário do Judaísmo Português, Lisboa 2009, pp. 206-207
הערות שוליים

↑  Avraham Milgram, "Crypto‑Jews, Sephardim, Ashkenazim, and Refugees

from Nazi Europe in Early Twentieth‑Century Portugal:

Together and Apart", Contemporary Jewry 40 (2020), p. 614.
↑  Bibliografia Geral Portuguesa, Vol. I, Lisboa 1941, p. LXXXVII
↑  Marcos Kertzmann, "Homenagem a Diesendruck", O Novo momento, 6/11/1964
↑  מודעות על פטירתו התפרסמו בכמה וכמה מעיתוני זמנו, בהם: Jewish Chronicle, May, 17, 1974
↑  Sefer Stryj [Pages 78-85], www.jewishgen.org
↑  Arnold Diesendruck, Os Marranos em Portugal (1920-1950), São Paulo 2002.
תוכנית לקונצרט מוזיקלי מטעם הקונסרבטוריון הלאומי, בהשתתפותו של דיזנדרוק. ליסבון, אוקטובר 1930.
הרב מנחם דיזנדרוק (מימין) והרב אברהם קאסטיל, עורכים חתונה בקהילה היהודית בליסבון, 1931.
שיר שחיבר הרב דיזנדרוק, לציון חמש מאות שנה ללידתו של דון יצחק אברבנאל. ליסבון 1936.
תקופת הביניים השלישית של מצרים

פלגים פוליטיים קרעו את מצרים העתיקה במהלך תקופת הביניים השלישית. הגבולות למעלה מראים את המצב הפוליטי באמצע המאה ה-8 לפני הספירה.
תקופת הביניים השלישית של מצרים העתיקה החלה עם מותו של פרעה רעמסס האחד עשר בשנת 1077 לפני הספירה, אשר ציין את סיום שלטון הממלכה החדשה ותחילת התקופה המאוחרת של מצרים העתיקה. נקודות שונות מוצעות כהתחלה לעידן האחרון, אם כי היא נחשבת לרוב כמתוארכת מיסודה של השושלת העשרים ושש על ידי פסמתיך הראשון (אנ') בשנת 664 לפנה"ס, לאחר עזיבתם של השליטים הנוביים הכושים של השושלת העשרים וחמש. לאחר שגורשו על ידי האשורים תחת הנהגתו של השליט אשורבניפל. השימוש במונח "תקופת ביניים שלישית", המבוסס על האנלוגיה של תקופות הביניים הראשונה והשנייה הידועות, היה פופולרי עד 1978, כאשר האגיפטולוג הבריטי קנת קיטשן (אנ') השתמש במונח לכותרת של ספרו על תקופה זו. בעוד קיטשן טען שהתקופה "רחוקה מלהיות כאוטית" וקיווה שיצירתו תוביל לביטול המונח, כשהעדפתו היא למונח "התקופה הפוסט-אימפריאלית", השימוש שלו במונח ככותרת, ככל הנראה, רק ביסס את השימוש במונח.
בתקופה זו נשלטה מצרים על ידי שליטים שאינם ילידיים והיא נתפסת כתקופת דעיכה וחוסר יציבות פוליטית כולל חלוקת המדינה. זאת במקביל למשבר תקופת הברונזה המאוחרת של ציוויליזציות במזרח הקדום (אנ') ובמזרח הים התיכון (אנ') (כולל תקופת החושך היוונית).
היסטוריה > השושלת העשרים ואחת

תקופת השושלת העשרים ואחת מאופיינת במלכות השבר של המדינה. כבר בתקופת שלטונו של רעמסס האחד עשר, איבדה השושלת העשרים של מצרים את אחיזתה בעיר תבאי, שכוהניה הפכו לעוצמתיים יותר ויותר. לאחר מותו שלט יורשו, סמנדס (אנ') הראשון, מהעיר טאניס, אך היה פעיל ברובו רק במצרים התחתונה, בה שלט. בינתיים, הכוהן הגדול של אמון (אנ') בתבאי שלט במצרים התיכונה והעליונה לכל דבר מלבד השם. עם זאת, חלוקה זו הייתה פחות משמעותית ממה שנדמה, שכן הכוהנים והפרעונים באו מאותה משפחה.[דרוש מקור]
היסטוריה > השושלת העשרים ושתיים והעשרים ושלוש

בשנת 945 לפני הספירה (או 943 לפני הספירה) אוחדה המדינה מחדש על ידי שושנק הראשון, צאצא למהגרי שבט משווש מלוב העתיקה ומייסד השושלת העשרים ושתיים. השושלת הביאה למצרים תקופת יציבות שנמשכה יותר ממאה שנה. יציבות זו בלטה במיוחד עד שלטונו של אוסורכון השני (אנ'). לאחריו התפצלה המדינה למעשה לשתי מדינות, כאשר בשנת 818 לפני הספירה שלט במצרים התחתונה שושנק השלישי מהשושלת העשרים ושתיים, בעוד שטאקלוט השני (אנ') ובנו אוסורכון (לימים אוסורכון השלישי (אנ')) שלטו במצרים התיכונה והעליונה. בתבאי פקדה את העיר מלחמת אזרחים, והעמידה את כוחותיו של פדובאסט הראשון (אנ'), שהכריז על עצמו פרעה, מול השליטה הקיימת של טאקלוט השני/אוסורקון ב'. שני הפלגים היו מסוכסכים באופן מתמשך עד שבשנת שלטונו ה-39 של שושנק השלישי הביס אוסורכון ב' את אויביו באופן בלתי מעורער. הוא ייסד את שושלת לוב המצרית העשרים ושלוש של אוסורכון השלישי (אנ') - טאקלוט השלישי (אנ') - רודאמון (אנ'), אך שושלת זו התפרקה במהירות לאחר מותו של רודאמון, עם עלייתן של מדינות עיר מקומיות תחת מלכים כמו פפטג'ובסט (אנ') מהרקליאופוליס, נמלוט מהרמופוליס (אנ'), ואיני (אנ') בתבאי.
היסטוריה > השושלת העשרים וארבע

הממלכה הנובית מדרום ניצלה עד תום את הפיצול הזה ואת חוסר היציבות הפוליטית שנוצרה בעקבותיה. לפני המשלחת הצבאית למצרים בשנת מלכותו ה-20 של פ-ענח'י, הרחיב השליט הנובי הקודם - קשטה (אנ') - את השפעת ממלכתו לתוך תבאי, כאשר אילץ את שפנופט (אנ'), המשרתת של האל אמון ואחותו של טאקלוט השלישי, לאמץ את בתו שלו אמנידיס (אנ'), להיותה יוֹרֵשׁתה. ואז, 20 שנה מאוחר יותר, בסביבות שנת 732 לפנה"ס צעד יורשו, פ-ענח'י, צפונה והביס את הכוח המשולב של מספר שליטים מצריים ילידים: פפטג'ובסט, אוסורכון הרביעי (אנ') מתאניס, איופוט השני (אנ') מלאונטופוליס ותפנ אח'ת (אנ') מסאיס.
היסטוריה > השושלת העשרים וחמש

פ-ענח'י ייסד את השושלת העשרים וחמש ומינה את השליטים המובסים כמושלי המחוז שלו. תחילה ירש אותו אחיו, שא בא כא (אנ'), ולאחר מכן על ידי שני בניו שביטקו (אנ') ותהרקה. האימפריה המאוחדת של עמק הנילוס של השושלת העשרים וחמש הייתה גדולה כפי שהייתה הממלכה החדשה. פרעוני השושלת, ביניהם תהרקה, בנו או שיקמו מקדשים ומונומנטים ברחבי עמק הנילוס, כולל בממפיס, כרנך, קאווה וג'בל ברקל. שלטון השושלת העשרים וחמש הסתיים עם נסיגת שליטיה למולדתם הרוחנית בנפאטה. שם (באל-קורו ובנורי) נקברו כל פרעוני השושלת מתחת לפירמידות הראשונות שנבנו בעמק הנילוס מזה מאות שנים. שושלת נפאטה הובילה לממלכת כוש, אשר שגשגה בנפאטה ובמרואה עד המאה ה-2 לספירה לפחות.
בשלב זה ירדה היוקרה הבינלאומית של מצרים במידה ניכרת. בעלות הברית הבינלאומיות של מצרים עד אז, נפלו באופן מהיר לתחום ההשפעה של אשור ומשנת 700 לפני הספירה הפכה השאלה למתי, ולא אם, תתקיים מלחמה בין שתי המדינות, שכן אסרחדון הבין שכיבוש מצרים התחתונה נחוץ כדי להגן על האינטרסים של אשור בלבנט.
למרות גודלה ועושרה של מצרים, לאשור הייתה אספקה גדולה יותר של עצים, בעוד למצרים היה מחסור כרוני, מה שאפשר לאשור לייצר יותר פחם הדרוש להתכת ברזל ובכך העניק לאשור אספקה גדולה יותר של כלי נשק מברזל. פער זה הפך קריטי במהלך הפלישות האשוריות למצרים במהלך התקופה 670–663 לפני הספירה. כתוצאה מכך, שלטונו של פרעה תהרקה ושל יורשו תנות אמון, אופיין בעימות מתמיד עם האשורים. בשנת 664 לפני הספירה הטילו האשורים מכת מוות, ובזזו את תבאי וממפיס. בעקבות האירועים הללו, והחל משלטון אטלנרסה (אנ'), אף שליט כושי לא שלט שוב במצרים.
היסטוריה > סוף תקופת הביניים השלישית

מצרים העליונה נותרה זמן מה תחת שלטונם של תהרקה ותנות אמון, בעוד שמצרים התחתונה נשלטה משנת 664 לפני הספירה על ידי השושלת העשרים ושש שהוקמה על ידי האשורים בהצבת שליטי בובה מטעמם. בשנת 663 לפנה"ס, פתח תנות אמון בפלישה בקנה מידה מלא למצרים התחתונה, כשהוא כובש את ממפיס באפריל אותה שנה, והורג את נכו הראשון מסאיס. זאת מכיוון שנכו נשאר נאמן לאשורבניפל. תנות אמון בקושי הספיק לקבל את הכניעה של שליטי הדלתא ולגרש את האשורים הנותרים בצבא גדול בראשות אשורבניפל ובנו של נכו, פסמתיך הראשון (אנ'), חזר. תנות אמון הובס מצפון לממפיס ותבאי נבזזה ביסודיות (אנ') זמן קצר לאחר מכן. המלך הכושי נסוג לנוביה בזמן שההשפעה האשורית במצרים העליונה נעלמה במהירות. תבאי שנחלשה לצמיתות לאחר הביזה, נכנעה בשלווה לצי של פסמתיך הראשון בשנת 656 לפני הספירה. כדי לאשר את סמכותו, הציב פסמתיך את בתו בתפקיד משרתת האל אמון (אנ'), ובכך גם קיבל את מרות הכהונה של אמון ולמעשה איחד את מצרים. יורשו של תנות אמון, אטלנרסה (אנ'), לא היה בעמדה לנסות ולכבוש מחדש של מצרים מכיוון שפסמתיך הבטיח גם את הגבול הדרומי ביב ואולי אף שלח מערכה צבאית לנפאטה. במקביל, הצליח פסמתיך להשתחרר מהוסאל האשורי תוך שהוא נשאר ביחסים טובים עם אשורבניפל, אולי בגלל מרד מתמשך בבבל. בכך, הביא יציבות מוגברת למדינה במהלך 54 שנות שלטונו מהעיר סאיס החל מהתקופה המאוחרת של מצרים העתיקה.
היסטוריוגרפיה

ההיסטוריוגרפיה של תקופה זו שנויה במחלוקת מסיבות שונות. ראשית, קיימת מחלוקת לגבי התועלת של מונח מלאכותי מאוד המכסה תקופה ארוכה ומסובכת ביותר של ההיסטוריה המצרית. תקופת הביניים השלישית כוללת תקופות ארוכות של יציבות כמו גם חוסר יציבות כרונית ומרי אזרחי: שמה דווקא מעיב על עובדה זו. שנית, ישנן בעיות משמעותיות של כרונולוגיה הנובעות ממספר תחומים, ישנם קשיים בתיארוכים המשותפים לכל הכרונולוגיה המצרית ומתווספים לסינכרון עם ארכאולוגיה מקראית המכילים גם תאריכים שנויים במחלוקת קשה.
תיאוריות שוליים

ההיסטוריון פיטר ג'יימס, יחד עם אקדמאים נוספים, טענו בניגוד לקיצ'ן שהתקופה נמשכה פחות מ-200 שנה. היא החלה מאוחר יותר מ-850 לפני הספירה אך הסתיימה בתאריך המקובל, שכן לחמש השושלות היו שנים רבות של חפיפה. למספר תאורטיקנים כמו דייוויד רוהל יש תיאוריות שנויות במחלוקת לגבי היחסים המשפחתיים של השושלות המרכיבות את התקופה.
ראו גם

משבר תקופת הברונזה המאוחרת
תקופת הביניים הראשונה של מצרים
תקופת הביניים השנייה של מצרים
ביאורים

↑  המונח "לוב" באגיפטולוגיה מתייחס לאזורים שממערב לעמק הנילוס.