stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסק דין אלכסייב נגד רוסיה
פסק הדין

| --- | --- |
 :  ראו גם – האמנה האירופית לזכויות אדם
העותר אלכסייב פנה לבית הדין האירופי לזכויות אדם בטענה שהאירועים סביב ניסיונות קיום ההפגנות בשנים 2006 - 2008 הפרו את זכות המשתתפים לחופש ההתאגדות לפי סעיף 11 של האמנה האירופית לזכויות אדם, כי לא הוענקה לו גישה לסעד הולם בגין הפרת סעיף 11 אשר הפרה את סעיף 13 (סעד יעיל) וכי הסירוב לאפשר את המשך ההפגנות היה מפלה, בכך שנעשה על רקע נטייתו החד מינית שלו ושל משתתפים נוספים, מעשה אשר היווה הפרה של סעיף 14 (אפליה) בצירוף סעיף 11 (חופש האספה). בית הדין מצא פה אחד את הפרתם של שלושת הסעיפים.
פסק הדין > סעיף 11 (חופש האספה) > טענות הממשלה

הממשלה טענה כי החוק הפנימי מאפשר להגביל את חופש ההתאגדות "מטעמי בטיחות", וכי בשל נסיבות דעת קהל שלילית נגד ההפגנות המוצעות של העותר, היוו סיכון גבוה לאלימות. הממשלה טענה בנוסף כי יש לפרש את סעיף 11 כמאפשר לממשלות מרווח רחב של הערכה, שכן הדבר נדרש כדי להתאים למצב התרבותי של הומוסקסואליות ברוסיה. הממשלה סברה כי היה צורך לאסור את האירוע למען "הגנת המוסר", בהתייחסה להתנגדות של ארגונים דתיים בולטים לארגונו, וכי מאחר שאין הסכמה בין המדינות החברות באשר ללגיטימיות הומוסקסואליות בחברה הלאומית, הרשויות היו במצב טוב יותר מאשר בית הדין לקבוע את התנאים לקיום האירועים.
פסק הדין > סעיף 11 (חופש האספה) > עמדתו של העותר

העותר השיב כי ההוראות ששימשו לאיסור ההפגנות חלות רק על "בטיחותם והתאמתם של המקומות המוצעים" ולא על "סיכון כללי לאלימות" בעוד סירוב הרשויות לבקשתו מסיבות אלו חייבו אותן להציע מקום חלופי לקיומן, דבר אשר לא נעשה. עוד טען העותר כי הגדרת המוסר של הממשלה הייתה שגויה, שכן היא התייחסה רק לדעת הקהל הרוב ללא התחשבות במושגים של פלורליזם או גיוון. יתרה מזאת, ההפגנות המוצעות לא היו מהווים איום על המוסר שכן הן עסקו "בזכויות אדם וחירויות אזרח" ולא היו כרוכות "בתוכן מיני פרובוקטיבי". הוא טען שההתייחסויות של הממשלה לבטיחות הציבור "אינן מבוססות" מכיוון שהן לא הוכיחו סיכון מוערך לאלימות. לבסוף טען כי האופי הגורף של האיסור אינו מידתי ואינו יכול להיות מוצדק בטענה כי קיום ההפגנות "ייתכן שיזעזעו או יבלבלו חלקים מסוימים בחברה" (ראו: פסק דין בונצ'קובסקי ואחרים נגד פולין).
פסק הדין > סעיף 11 (חופש האספה) > החלטת בית המשפט

בית המשפט הדגיש כי סעיף 11 כולל בתוכו הגנה על "אסיפות אשר עלולות להיות בסיכון להתקפה מצד קבוצות שאינן מסכימות עם מטרותיה או נעלבות ממנה" (סעיף 73). הממשלה התייחסה, בין היתר, להצהרה התומכת באיסור המצעד מצד ראש הדת המוסלמי בניז'ני נובגורוד לפיה, "בהכרח יש לסקול הומוסקסואלים למוות", כראיה לאי סדר ציבורי הסביר שייגרם מקיומו. בית המשפט מצא כי "בהסתמכות על קריאות בלתי חוקיות בעליל כעילה לאיסור, הרשויות אישרו למעשה את כוונותיהם של אנשים וארגונים בבירור ובמכוון לשבש הפגנה שלווה תוך הפרת החוק והסדר הציבורי" (סעיף 76).
בית המשפט מצא שהאיסור "אינו פרופורציונלי למטרה המוצהרת של הממשלה להגן על ילדים ומבוגרים פגיעים מפני תעמולה הומוסקסואלית" ודחה את טענתה כי היה צריך לאסור את קיומו בשל "סתירה עם הדוקטרינה הדתית וערכי המוסר של הרוב". בית המשפט קבע כי אם מימוש הזכויות המובטחות על פי האמנה של קבוצת מיעוט בחרות שונות היו מותנות בקבלת אותה קבוצה על ידי הרוב החברתי, הדבר "לא היה עולה בקנה אחד עם הערכים הבסיסיים של האמנה" (סעיף 81).
בית המשפט הגיב להצהרה של הממשלה כי קיימת חוסר הסכמה בין המדינות החברות באשר ללגיטימיות של הומוסקסואליות, וקבע כי ישנה הסכמה ארוכת שנים בנושאים שונים על פי פסיקות בתי משפט רבים כגון אי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית (דדג'ון נגד הממלכה המאוחדת), שירות הומוסקסואלים בצבא (סמית' וגריידי נגד הממלכה המאוחדת), זכויות הורים וירושה לשכירות (קרנר נגד אוסטריה), ושוויון גילאי הסכמה לזוגות הטרוסקסואלים (ש.ל. נגד אוסטריה). בעוד שסוגיות כמו אימוץ על ידי זוגות חד מיניים וגישה לנישואים חד מיניים עדיין לא הובאו להסכמה, בית המשפט מצא כי "אין עמימות לגבי ההכרה של שאר המדינות החברות בזכותם של יחידים להזדהות בגלוי בתור הומוסקסואלים, לסביות או כל מיעוט מיני אחר, ולקדם את זכויותיהם וחירויותיהם, במיוחד על ידי מימוש חופש האספה שלהם בדרכי שלום". (סעיף 84)
בית המשפט מצא כי הממשלה לא נקטה צעדים להערכת הסיכון הנשקף אם ההפגנות היו נערכות באומרו כי "הגורם היחיד שנלקח בחשבון על ידי שלטונות מוסקבה היה ההתנגדות הציבורית לאירוע, ודעותיהם של הפקידים עצמם על המוסר החברתי" (סעיף 85) בעוד הממשלה לא הצליחה להוכיח כל צורך חברתי דחוף לאיסור הפגנות אלה מכל הסיבות שהיא נתנה, קבע בית המשפט שהאיסור אינו הכרחי בחברה דמוקרטית והוא מהווה הפרה של הזכות לחופש האספה לפי סעיף 11 של האמנה האירופית.
פסק הדין > סעיף 13 (סעד הולם)

סעיף 13 של האמנה האירופית מחייב כי בתוך מדינה חברה, רשות לאומית מוסמכת מחויבת להיות מסוגלת לספק סעד מקומי הולם לצד הנפגע, הן עבור טיפול במהות התלונה של האמנה הרלוונטית והן עבור הענקת סעד יעיל מאחר שנפגעה זכותו של העותר על פי סעיף 11, היה זכאי לסעד כאמור על פי סעיף 13.
בית המשפט קבע כי בנסיבות העניין, סעד הולם היה עשוי להתקיים אם העותר היה מקבל פסיקת בית המשפט בדבר אישור קיום ההפגנות בטרם התרחשותן. בית המשפט מצא כי הסעדים השיפוטיים שעמדו לרשות העותר בנסיבות העניין היו "בעלי אופי שלאחר התרחשותן" ולא יכלו לספק לעותר סעד הולם, אשר לפיכך, התרחשה הפרה של סעיף 13 (סעיף 99).
פסק הדין > סעיף 14 (אפליה)

סעיף 14 מגן מפני אפליה בגישה לקבלת זכויות על פי האמנה. מכיוון שהוא מתייחס לגישה לזכויותיה, ניתן להשתמש בו רק בשילוב עם סעיף אחר, בעוד בתיק צוין סעיף 11.
פסק הדין > סעיף 14 (אפליה) > טענות הצדדים

הממשלה טענה כי "האופי האנטגוניסטי של היחסים בין מיעוטים מיניים וקבוצות דתיות ברוסיה" פירושו שיש צורך "להטיל מגבלות על מימוש זכויות מסוימות". העותר השיב כי האיסור היה מפלה שכן הוא הופעל בשל אי הסכמתה של ממשלת מוסקבה לנטייתם ההומוסקסואלית של המשתתפים,  והפנה לתגובותה של הממשלה בנוגע לאי הסכמתן של קבוצות דתיות כלפי ההפגנות, ולהערות המפלות שהושמעו בתקשורת של ראש עיריית מוסקבה כלפי הומוסקסואליות.
פסק הדין > סעיף 14 (אפליה) > ממצאי בית המשפט

בית המשפט קבע כי הומוסקסואליות היא עילה לאפליה על פי סעיף 14, וכי מרווח ההערכה שניתן למדינות החברות בהקשר זה הוא צר, כך שיש צורך להראות לא רק שהאמצעים שננקטו "מתאימים באופן כללי" אלא שהם "הכרחיים בנסיבות העניין" (סעיף 108). בית המשפט קבע גם כי אם הסיבה היחידה שהציגה מדינה חברה להגבלות על הגישה לזכויות האמנה היא הנטייה הומוסקסואלית של הקורבנות, היא תוגדר כאפליה לפי סעיף 14. בית המשפט קבע על פי נוכח הנסיבות כי נטייתם החד מינית של משתתפי המצעד הייתה הסיבה העיקרית לאיסור ההפגנות, התרחשה הפרה של סעיף 14 לאי אפליה בצירוף סעיף 11 לחופש האספה.
פסק הדין > סיפוק צודק

לבית המשפט ישנה סמכות על פי סעיף 41 לאמנה האירופית לזכויות אדם להעניק מענק "סיפוק צודק" למי שסבלו מהפרות של זכויות האמנה בעוד המענק שווה ערך לפיצויים.
העותר אלכסייב תבע כ-40,000 אירו פיצויים לא ממוניים, מתוכם חויבה הממשלה בתשלום של 12,000 אירו וכן עלויות בסך 17,510 אירו.
הערות שוליים

↑  Chamber Judgment Alekseyev V Russia 21 10 10 | PDF | Rights | Justice, Scribd (באנגלית)
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2011-07-19
פעיל הלהט"ב הרוסי, ניקולאי אלכסייב, נעצר במצעד הגאווה הראשון במוסקבה, 27 במאי 2006
פשט (מחוז)

פֶּשְׁט (בהונגרית: Pest) הוא מחוז במרכז הונגריה. בשטחו הוא מקיף את עיר הבירה בודפשט, המהווה יחידה טריטוריאלית-מנהלית עצמאית ואינה חלק מהמחוז. מצפון הוא גובל בסלובקיה ובמחוז נוגראד, ממזרח במחוזות הווש ויאס-נאג'קון-סולנוק, מדרום במחוז באץ'-קישקון וממערב במחוזות פייר וקומארום-אסטרגום. בירת המחוז היא בודפשט (למרות שמנהלית היא יחידה עצמאית).
גאוגרפיה

מחוז פשט הוא הגדול ביותר באוכלוסייתו מכל מחוזות הונגריה, והשלישי בגודלו בשטחו. כ-65% מאוכלוסיית המחוז גרה במטרופולין של בודפשט הכולל עשרות ערים ויישובים כפריים. במחוז 48 ערים, ובסך הכל 187 יישובים.
פני השטח של המחוז מגוונים – ניתן למצוא בו אזורים הרריים המגיעים לשיא של 939 מטר וגם שטחים מישוריים נרחבים. כרבע מחלקו של הדנובה העובר בשטח הונגריה נמצא במחוז.
היסטוריה

המחוז נוסד ב-1950, כאשר החלק הדרומי של מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון (Pest-Pilis-Solt-Kiskun) ההיסטורי (נוסד ב-1876) הופרד ממנו וחובר למחוז באץ'-קישקון, והחלק הנותר הפך למחוז פשט. מחוז פשט-פיליש-שולט-קישקון נוצר במהלך השנים על ידי איחוד המחוזות ההיסטוריים פשט ופיליש, שנוסדו עוד במאה ה-11 כחלק מממלכת הונגריה והאזורים הסמוכים שולט וקישקון.
ראו גם

בית הקברות הצבאי הבריטי בבודפשט
צ'אנדרה טאל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  עמק ספיטי, מדינת הימאצ'ל פרדש, הודו הודו
 סוג:  אגם קרחוני 
 מידות
 שטח:  49 הקטאר
 גובה:  4300 מטר מעל לפני הים
 אורך:  1.7 קילומטר
 רוחב ממוצע:  400 מ' 
 מידע נוסף
 מקור לנהר:  נהר צ'אנדרה 
 מדינות באגן הניקוז:  הודו
 קואורדינטות:  32°28′30″N 77°37′01″E﻿ / ﻿32.4751°N 77.6170°E﻿ / 32.4751; 77.6170
  (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיצ'אנדרה טאל(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיצ'אנדרה טאל
 
צ'אנדרה טאל (Chandra Taal, "אגם הירח") הוא אגם מים מתוקים הממוקם בלב הרי ההימלאיה, במדינת הימאצ'ל פרדש בצפון הודו.
האגם המוקף הרים נמצא בעמק ספיטי, בגובה של 4,300 מטרים מעל לפני הים ושמו ניתן לו בשל צורתו הדומה לסהר.
הנופים הדרמטיים מסביב לאגם הפכו אותו לנקודת משיכה למטיילים רבים באזור.
ניתן להגיע רגלית לצ'אנדרה טאל ממעבר ההרים קונזום הנמצא במרחק של כ-8 ק"מ. ישנה גם דרך לרכבים מהדבה באטאל, שנמצאת על כביש מנאלי - לה, אך דרך זו משובשת ולעיתים קרובות חסומה בשל תנאי מזג האוויר.
קו פנתר-ווטן

מפה של החזית המזרחית ב-1943. ניתן לראות את קו פנתר-ווטן, המסומן באדום.
קו פנתר-ווטן, הידוע גם בכינוי החומה המזרחית (בגרמנית: Panther-Stellung או Ostwall) היה קו הגנה שנבנה על ידי הוורמאכט בחזית המזרחית ב-1943.
תכנון

לאחר סדרת נסיגות של הוורמאכט בחזית המזרחית בשנת 1942, נשמעו קולות בתחילת 1943 לבניית קו ביצורים בעומק השטח, לאורך נהר הדנייפר. לאחר קרב קורסק והפלישה לאיטליה הצורך היה לשימור הכוחות במזרח ולמעבר לתוכניות הגנה, ובאוגוסט של אותה השנה הורה היטלר על בניית קו ביצורים, בהשלימו עם נטישת כל אסטרטגיית תקיפה עתידית במזרח.
חלק גדול מקו ההגנה תוכנן להיבנות לאורכו של נהר הדנייפר, ממערב לסמולנסק ועד לים השחור. הקו המתוכנן חורג מגדות הדנייפר רק במקומות בהם מתפצלים ממנו יובלים מרכזיים אחרים, ומאפשרים את אותן יכולות ההגנה. מדרום לשם, במערבו של מחוז דניפרופטרובסק במקום בו הדנייפר מתפתל לכיוון מערב, הוחלט על בניית הקו ממזרח לדנייפר במטרה למנוע פינוי או בידוד של חצי האי קרים. אמנם, הקו אינו מספק הגנה על מצר פרקופ, המחבר את חצי האים אל יבשת אירופה.
מצפון לסמולנסק תוכנן הקו מויטבסק לפסקוב, ומשם דרך הגדה המערבית של אגם פייפסי והדלתא שלו לים הבלטי בסמוך לעיר נרבה.
כאשר ניתנה הפקודה על בניית קו פנתר-ווטן, ב-11 באוגוסט 1943, הוורמאכט אחז בעמדות שהיו רחוקות לעיתים מאות קילומטרים מקו הביצורים המתוכנן, ככלל לאורך נהר הסוורסקי דונץ ולאורך קו שהשתרע מסמולנסק ועד לנינגרד בצפון.
ציוד קצה (טכנולוגיה)

ציוד קצה (באנגלית: End Device) הוא מונח המתייחס לכל מכשיר או רכיב אשר נמצא בקצה רשת התקשורת ומשמש לקבלת או שליחת נתונים. ציוד קצה יכול לכלול מגוון רחב של מכשירים, כמו מחשבים, טלפונים, מצלמות רשת, מדפסות, נתבים, מתגים, חוטי רשת ועוד. המכשירים הללו מהווים את נקודת הקשר בין המשתמשים לבין הרשת והאינטרנט.
כבלי רשת מחוברים למתג
סוגי ציוד קצה

מחשבים: מחשבים נייחים וניידים המשמשים לגלישה באינטרנט, עיבוד נתונים, ומשימות רבות אחרות. הם יכולים להיות מחוברים לרשת באמצעות כבל או באופן אלחוטי.
טלפונים חכמים וטאבלטים: מכשירים ניידים המאפשרים גלישה באינטרנט, תקשורת דרך רשתות סלולריות, שליחת הודעות, ושימוש באפליקציות שונות.
מצלמות רשת: משמשות לצילום ושידור וידאו ותמונות בזמן אמת, במיוחד לשיחות וידאו או שידורים חיים.
מדפסות ורכיבים משרדיים: מדפסות, סורקים ורכיבים נוספים המחוברים לרשת לצורך שליחה וקבלת מסמכים ונתונים.
מכשירי IoT (אינטרנט של הדברים): התקנים כמו חיישנים, מערכות בית חכם, מצלמות אבטחה, ומכשירים אחרים המחוברים לרשת לצורך תקשורת ושליטה מרחוק.
מתגים וחוטי רשת: מתגים הם רכיבים המשמשים לחיבור בין מספר מכשירים ברשת ומאפשרים העברת נתונים ביניהם. חוטי רשת משמשים להעברת נתונים בצורה פיזית בין ציוד הקצה לרשת.
תפקידים ושימושים

ציוד הקצה משמש נקודת כניסה או יציאה לרשת, ומאפשר תקשורת בין המשתמשים לבין מערכות מידע או רשתות תקשורת. ציוד זה הוא קריטי לחוויית המשתמש, כיוון שהוא מהווה את הממשק הראשי שבאמצעותו משתמשים ניגשים לשירותים דיגיטליים שונים, כגון גלישה באינטרנט, תקשורת, עבודה מרחוק, ועוד.
אתגרים ונושאים קשורים

אבטחת מידע: ציוד קצה עלול להיות יעד להתקפות סייבר, כגון חדירות, פריצות, והפצת וירוסים. לכן ישנה חשיבות רבה לאבטחת המכשירים הללו על ידי התקנת תוכנות אבטחה, שמירה על עדכונים, והפעלת פרוטוקולי הצפנה.
ניהול רשת: ציוד קצה מצריך ניהול ובקרה מתמדת לצורך תפקוד תקין ומניעת תקלות. זה כולל ניהול תעבורה, פתרון בעיות, והבטחת ביצועים גבוהים.
תחזוקה ושדרוגים: עם הזמן, ציוד קצה עלול להזדקן או להפוך לפחות יעיל. תחזוקה ושדרוגים שוטפים הם חיוניים להבטחת ביצועים אופטימליים.
דוגמאות למכשירים נפוצים

נתבים ומודמים: מכשירים אלו מחברים את ציוד הקצה לרשת האינטרנט. הנתב מחלק את החיבור בין מכשירים שונים ברשת, והמודם ממיר את האותות הדיגיטליים לאותות שאפשר להעביר על גבי תשתיות התקשורת.
מדפסות רשת: מדפסות שמחוברות ישירות לרשת ומאפשרות הדפסה ממספר מכשירים.
טלוויזיות חכמות: טלוויזיות המחוברות לאינטרנט ומאפשרות גישה לתוכן מקוון כמו סרטים, סדרות, ושירותי סטרימינג.
צבי אליהו כהן

צבי אליהו כהן באדרת פרקליט, שנות השלושים
צבי אליהו כהן (תרנ"ט 1899 – ט"ז באייר תרצ"ו, 8 במאי 1936), משפטן יהודי ארצישראלי, מראשוני חברי התנועה הרוויזיוניסטית וברית הציונים הרוויזיוניסטים (הצה"ר) בארץ ישראל, פרקליט חברי "ברית הבריונים" במשפט הנאשמים ברצח ארלוזורוב.
קורות חיים

צבי אליהו כהן נולד בקלם שבליטא, לשמואל כהן ולצביה לבית סלנטר. למשפחת האם קשר משפחתי לר' ישראל מסלנט, ממייסדי תנועת המוסר. בהיותו בן שנתיים היגרה המשפחה לדרום אפריקה. ביוהנסבורג למד בבית ספר יסודי ותיכון, ובהיותו בן ארבע-עשרה (בשנת 1912), נשלח יחד עם אחיו בנציון (1895 – 1955) ללמוד בגימנסיה הרצליה, בתל אביב.
עם הצטרפות האימפריה העות'מאנית לצד "מעצמות המרכז" גרמניה ואוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה, גורש על ידי השלטונות העות'מאנים, יחד עם אלפי יהודים ארצישראלים אחרים, שהוגדרו כנתיני "ארץ אויב", למצרים. ושם התגייס לגדוד נהגי הפרדות, שהוקם על ידי יוסף טרומפלדור. "גדוד נהגי הפרדות" נשלח לחזית גליפולי ונלחם שם. כהן הצטיין בשירותו הצבאי, והוענקה לו דרגת קורפורל. בשל שליטתו בשפות אנגלית ורוסית, שימש כמתורגמן למפקד הגדוד, קולונל ג'ון פטרסון, ולסגנו יוסף טרומפלדור, מאחר ששלט בשפות עברית, יידיש, רוסית ואנגלית. לאחר פירוק גדוד נהגי הפרדות התנדב לשרת בשורות הצבא הצרפתי, והוצב בחזית המערב נגד גרמניה. לאחר המלחמה נשאר בצרפת לצורך לימודים באוניברסיטאות של פואטיה, מונפליה ופריז. והוסמך לדוקטור למשפטים.
חזר לארץ ישראל בשנת 1925. תחילה עבד בעיריית תל אביב, ומשנת 1929 החל לעבוד כעורך דין; תחילה בתל אביב, ומשנת 1930 בירושלים. נשא את לאה לבית וייץ.
כהן היה מקורב ל"ברית הבריונים" מאז הקמתה. הוא פרסם רשימות ומאמרים בענייני השעה בעיתון "חזית העם", בחתימת פסבדונים: 'טלמון'.
ב-1932 הגן על אב"א אחימאיר ואחרים שהועמדו לדין על הפרעה להרצאה באוניברסיטה בירושלים. התובע השווה את ההפרעה להתפרעויות הנאצים בגרמניה והסנגור צבי אליהו כהן השיב על כך: "לולא האנטישמיות של היטלר, לא היינו מתנגדים לתורתו. היטלר הציל את גרמניה". "חזית העם" ציטט את הדברים וקבע כי הסנגור השמיע "נאום מזהיר".
קורות חיים > סנגור במשפט רצח ארלוזורוב

ב-16 ביוני 1933 נרצח ד"ר חיים ארלוזורוב בחוף תל אביב. השלטונות הבריטים עצרו את חברי "ברית הבריונים" בירושלים, באשמת מעורבות ברצח. כהן התמנה לסנגורו של ד"ר אב"א אחימאיר, שכונה "הנאשם השלישי". אחימאיר ציין בספרו המשפט, כי ממשלת המנדט ידעה על השתייכותו המפלגתית של כהן; "הוא היה סניגור תוקפני, שלא נשא חן בעיני השופטים הבריטיים, ולא עוד, אלא שמרכז הצה"ר עצמו היה מעוניין שכל צל של 'בריונות' לא יעיב את משפטו של אברשה (אברהם סטבסקי, 'הנאשם הראשון')". אבל עו"ד כהן ידע מה שלא ידעו אחרים, כי "אצל האנגלים, לא הצדק עיקר, אלא הפרוצדורה". קו ההגנה שתכנן לבצע, במשפט המפורסם, היה התקפה. וזאת, בניגוד לקו ההגנה של מחליפו, עו"ד הוראס סמואל, ובמידה מסוימת גם בניגוד לדעתו של זאב ז'בוטינסקי. הסנגור כהן ביקש להאשים את רעייתו של ארלוזורוב, סימה ארלוזורוב. הוא טען, כי יש להאשים את סימה ואת אלה העומדים מאחוריה בעלילה; "כן דרש שיובא האקדח [שהיה בתיקה] כמוצג לבית המשפט, במקום הכדור שהובא על ידי המשטרה". אולם בסופו של דבר, נבחר קו הגנה ענייני – עובדות, ולא רגשות. קו הגנה שהוציא את הנאשמים זכאים בדין.
נפטר בדמי ימיו, בירושלים, ביום ט"ז באייר תרצ"ו (8 במאי 1936). נטמן בבית הקברות של גדרה.
משפחתו

רעייתו לאה, בת חנה ונפתלי וייץ, הייתה בוגרת גימנסיה "הרצליה", בתל אביב ומוסמכת למדעי הטבע והרוח של אוניברסיטת פריז, פעילה באיגוד נשים אקדמאיות, מתרגמת של יצירות ספרותיות, ולימים הקריינית הראשונה של "קול ירושלים", תחנת השידור המנדטורית, ועבדה במערכת האנציקלופדיה העברית (בהוצאת מסדה). ילדיהם הם מיכאל טלמון, עפרה ותרצה.
זכרו וארכיונו

בדברי ההספד שכתב לזכרו ד"ר אב"א אחימאיר, נאמר כי כהן "היה אמיץ לב ולא פחד להיות מוחרם ומנודה במשך שנים בגלל מעשים שחשב אותם לנכונים". אחימאיר התכוון למאמרים שפרסם ב"חזית העם" בימי משפט ארלוזורוב. לפי אחימאיר, עו"ד כהן "היה אחד הראשונים שהרסו את עלילת הדם. לא רק שהוכיח את השקר שבה; הוא עשה אותה למגוחכת".
ארכיונו של אליהו צבי כהן שמור ב"בית אבא", ארכיון ומוזיאון ע"ש אב"א אחימאיר, ברמת גן.
מכּתביו

צבי אליהו כהן, חוקת תל אביב : מתורגמת מאנגלית עם כל השנויים והתקונים ועם הערות ובהוספת פסקי-הדין האחרונים של בית הדין הגבוה, תל אביב: הוצאת חוקי הארץ, תרפ"ז 1927
צבי אליהו כהן,  מסי הבולים : לפי פקודת 1927, תל אביב: הוצאת חוקי הארץ, תרפ"ח 1928.
לקריאה נוספת

צבי אליהו כהן, בתוך: יוסף אחימאיר ושמואל שצקי (עורכים), הננו סיקריקים, עדויות ומסמכים על "ברית הביריונים", תל אביב: הוצאת ניצנים, תשל"ח 1978
אב"א אחימאיר, המשפט – פרשת רצח ארלוזורוב, תל אביב: הוועד להוצאת כתבי אחימאיר, תשכ"ח 1968 (הדפסה שנייה תשל"ג 1973)
ח. בן-ירוחם, העלילה הגדולה – לפני רצח ארלוזורוב ולאחריו, תל אביב: הוצאת מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשמ"ב 1982
הערות שוליים

↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, א, 1, עמ' 19.
↑  אבא אחימאיר, המשפט – פרשת רצח ארלוזורוב, תל אביב, הוועד להוצאת כתבי אחימאיר, תל אביב תשכ"ח (1968), הדפסה שנייה תשל"ג (1973), להלן: המשפט, עמ' 83.
↑  המשפט, עמ' 87.
↑  המשפט, עמ' 98.
↑  אב"א אחימאיר, "הירדן", גיליון 590, כ"ג באייר תרצ"ו – 15 במאי 1936.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499095605171  VIAF: 308278816   WorldCat (עם VIAF): 308278816
קו פי פי

ערך זה עוסק באיים בתאילנד. אם התכוונתם למשמעויות אחרות, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים אנדמן 
 קואורדינטות:  7°44′00″N 98°46′00″E﻿ / ﻿7.7333333333333°N 98.766666666667°E﻿ / 7.7333333333333; 98.766666666667
 שטח:  12.25 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  תאילנד תאילנד
 אזור זמן:  UTC+7
  (למפת תאילנד מוגדלת) בנגקוק האד-יאי אודון טהאני צ'יאנג מאי נאקון ראטצ'אסימה סוראט טהאני קון קאן נאקון סי טמרט פאטאיה פוקט קמבודיה וייטנאם וייטנאם לאוס מיאנמר מלזיה מפרץ תאילנד  ים אנדמן קו פי פי(למפת תאילנד רגילה) בנגקוק האד-יאי אודון טהאני צ'יאנג מאי נאקון ראטצ'אסימה סוראט טהאני קון קאן נאקון סי טמרט פאטאיה פוקט קמבודיה וייטנאם וייטנאם לאוס מיאנמר מלזיה מפרץ תאילנד  ים אנדמן קו פי פי
 
קו פּי פּי (בתאית: หมู่เกาะพีพี) הם ארכיפלג איים בים אנדמן הממוקמים בתאילנד בין האי פוקט ליבשה ושייכים מנהלתית למחוז קראבי. האיים הם ממוקדי התיירות המרכזיים של תאילנד.
רקע

השם פי פי הוא במקור מן השפה המלזית, בה נקרא האי "פאולו פי או פי", שמשמעו עץ המנגרובים.
האי הגדול בקבוצת האיים, והיחיד המיושב, הוא פי פי דון. האי השני בגודלו הוא פי פי לה. מלבדם בקבוצה מספר איים נוספים קטנים לא מיושבים: בידה נוק, בידה נוי ואי הבמבוק. נופיו של פי פי דון מאופיינים במצוקי גיר תלולים, מפרצים, חופי חול ועצי דקל.
בסוף שנות ה-40 הגיעו לפי פי דון דייגים מוסלמים שהיו המתיישבים הראשונים באי. בימינו מהווים מוסלמים כ-80% מהאוכלוסייה הקבועה של האי (מבלי להכליל את העובדים הזמניים הרבים והתיירים).
האיים התפרסמו בקנה מידה עולמי עם צאת הסרט "החוף" בכיכובו של לאונרדו דיקפריו, בשנת 2000, שצולם בפי פי לה. האיים הפכו בשנים אלו למוקד תיירותי, ובאי המרכזי פי פי דון נבנו עשרות מלונות, בתי הארחה, מסעדות ושירותי נופש ימי, כגון צלילה ושיט.
רעידת האדמה באוקיינוס ההודי פגעה קשות באיים, הרסה את מרבית המבנים שבאי פי פי דון והותירה אחריה כ-700 הרוגים, ביניהם תיירים רבים. בתוך מספר שנים שוקם רוב האי מחדש.
ניתן להגיע לאי במעבורת של כשעתיים מפוקט ומהעיר קראבי. אין באי תנועת מכוניות כלל; הסיבה לכך היא שבכפר עצמו המדרכות צרות וצפופות ושאר האי הררי ובלתי נגיש. 15 קטנועים עם סירות צד משמשים את צורכי השלטון המקומי. תושבי המקום מרבים להשתמש באופניים[דרוש מקור].
פי פי ליי
צבי היימן

צביקה (צבי) היימן (כונה "פיצ'לה") (נולד בינואר 1943) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר הקיצוני. מזוהה בעיקר עם קבוצת הפועל רמת גן.
קריירה

היימן נולד בקזחסטן הסובייטית שבברית המועצות, לאחר מכן עבר עם הוריו לפולין בשנת 1946. התחיל לשחק בתור נער בקבוצת הילדים של ויסלה קרקוב. ב-1956 עלה עם הוריו לישראל זמן מה לפני מבצע סיני והתחיל לשחק בקבוצות הנוער של הפועל רמת גן.
בגיל 16 הוקפץ לקבוצת הבוגרים על ידי מאמן הקבוצה משה וארון לאחר שהתבלט בקבוצת הנוער, וב-9 בינואר 1960 ערך את הופעת הבכורה במדי הבוגרים. ב-1962 הגיע לאמן את הקבוצה דוד שווייצר, והיימן החל לתפוס מקום של קבע בהרכב הקבוצה, ובמקביל התגייס לצה"ל ושירת כנהג של קצין השלישות בפיקוד מרכז בצריפין. היימן היה אחד מכוכבי הקבוצה בעונת האליפות ההיסטורית של רמת גן ב-1963/1964. סגנון משחקו בקבוצה כקשר קיצוני התקפי כלל זריזות, מסירות מהירות ויכולת כידרור מול היריבים על מנת לפרוץ את ההגנה. למרות הצלחתו הספורטיבית, התבלט באותה עת לגבי המשך דרכו בכדורגל בשל בעיות פרנסה.
בעונת 1969/1970 עבר למכבי תל אביב שם שיחק עד עונת 1972/1973, והיה לו חלק בשתי אליפויות מדינה, גביע מדינה אחד (שהשלים דאבל ב-1970) ובגביע אסיה לאלופות השני שלקחה הקבוצה ב-1970/1971. לאחר מכן בילה תקופה קצרה מאוד בהכח מכבי רמת גן אך עקב מלחמת יום הכיפורים התגייס היימן לצה"ל ובמשך שבעה חודשים היה מגויס לגדוד משוריין בסיני. לאחר מכן חזר היימן להפועל רמת גן למשך עונה וחצי, לאחריה פרש ממשחק פעיל, כאשר ב-5 ביוני 1976 ערך את הופעתו האחרונה במדי הקבוצה. היימן הופיע בסך הכל 264 משחקים במדי הפועל רמת גן והבקיע 39 שערים בליגה ו-7 בגביע, לאורך 14 עונות במועדון. עד היום נמצא היימן במקום החמישי בין שיאני ההופעות ובמקום ה-12 ברשימת מלכי השערים של המועדון.
להיימן אף שלוש הופעות במדיה הבוגרים של נבחרת ישראל.
לאחר הפרישה אימן היימן בקבוצות הנערים במועדון, ותחתיו עברו בקבוצות: שולי גילארדי, יובל נעים, אבי ברשצקי, עוזי צדקה ועוד. לאחר שלוש שנים כמאמן בנערים של המועדון עבר לאמן את הנוער של הפועל רמת השרון.
במשך חלק משנותיו ככדורגלן ו-35 שנים סך הכל, נשאר היימן בעבודתו השנייה - נהג בחברת האוטובוסים וההיסעים אגד.
תארים

אליפויות: 1963/1964
אליפויות: 1969/1970, 1971/1972
גביע המדינה: 1969/1970
אליפות אסיה לקבוצות: 1970/1971
הערות שוליים

↑  צבי היימן במיזם מכביפדיה
↑  היימן: שנה אחרי שחרורי מצה"ל עדיין מחוסר עבודה, מעריב, 6 ביולי 1964
↑  רשימת מלכי השערים של הפועל רמת גן, מוזיאון הפועל רמת גן - המכתש
צ'רפובץ (כדורגל)

צ'רפובץ הוא שמו של מועדון כדורגל מהעיר צ'רפובץ, שבמחוז וולוגדה, רוסיה, שנשא את השם סברסטאל בשנים 1997—2005. משנת 2006 ועד 2012 נקרא בשם "שקסנה" ובשנת 2012 אורגן מחדש בשם "צ'רפובץ".
הישג השיא הוא אליפות המערב של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה בעונת 2000.
שמות המועדון

מטאלורג (1956–1970)
סטרויטל (1979 – 1985)
חימיק (1989–1990)
בולאט (1991–1996)
סברסטאל (2000–2004)
שקסנה (2005–2012)
אייסט (2012–2013)
צ'רפובץ - אייסט (2013)
צ'רפובץ (2014 - )
היסטוריה > בולאט

מועדון הכדורגל העיקרי בעיר היה מועדון "בולאט", שהוקם בשנת 1956 כ"מטאלורג" והישג השיא שלה הוא מקום ששי בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה בעונת 1993 והתמודדה לאורך התקופה הסובייטית בליגה הסובייטית השנייה. הישג השיא היה העפלה לשלב 32 האחרונות של טורניר הגביע הסובייטי בכדורגל בעונת 1961. בשנת 1996 המועדון פורק בהחלטת הרשויות המקומיות שחדלו לתמוך בו.
היסטוריה > סברסטאל

המועדון נוסד בשנת 1997 על בסיס קבוצת "בולאט צ'רפובץ" שפורקה. הקבוצה הוקמה בשם סברסטאל, על שם מפעל סברסטאל בעיר שתמך במועדון הכדורגל וכבר החזיק בבעלות על מועדון ההוקי קרח המקומי.
היסטוריה > שקסנה

בשנת 2006 מפעל סברסטאל חדל לתמוך בקבוצה וזו התמודדה בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה תחת השם "שקסנה". ברם הקבוצה לא הצליחה להתחזק בליגה ובסוף עונת 2012 פורקה.
היסטוריה > צ'רפובץ

בשנת 2012 שקסנה אורגנה מחדש כקבוצת הכדורגל "צ'רפובץ" שהחלה להתמודד בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ובאליפות מחוז וולוגדה. הקבוצה התמקמה בראשות טבלת האליפות ובשנת 2016 השתתפה לראשונה בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל. בשנת 2017 זכתה באליפות הליגה החובבנית.