stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כמעט מלאכים – דמויות
נערים

| שם הדמות> טיאגו בדוז'ה אגוורו | שחקן> חואן פדרו לנסאני | עונות> 1–4 | תפקיד אורח> - | סטטוס> בחיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
טיאגו בדוז'ה אגוורו הוא אחד מחברי להקת טין אנג'לס והיחיד מבניהם שלא הגיע מקרן ב.ב. יוצא עם מר, יש להם המון פרידות במהלך הסדרה אבל הוא תמיד מבין שהיא אהבת חייו. טיאגו הוא הבן של ברטולומה אך בהמשך מגלים שהוא בכלל הבן של חואן קרוז(אח של ברטו).
| מריאנלה טלריקו רינלדי | מריאנה אספוסיטו | 1–4 | - | בחיים |
מריאנלה "מר" טלריקו רינלדי ננטשה על ידי סבה, כשהייתה תינוקת, בדלת של כנסייה, אחת מילדי קרן ב.ב וחברה בטין אנג'לס. אהבת חייה זה טיאגו אך יוצאת עם עוד דמויות במהלך הסדרה כמו סימון ופדרו. אוהבת להתאגרף ומתחילה ללמוד ומגלה שהמאמן שלה הוא בכלל אביה הביולוגי.
| רמירו אורדונייז | גסטון דלמאו | 1–4 | - | בחיים |
רמירו "רמה" אורדונייז הוא אחד מילדי קרן ב.ב. וחבר מקורי בטין אנג'לס.
| חסמין רומרו | אאוחניה סוארס | 1–4 | - | בחיים |
חסמין רומרו היא אחת הבנות בקבוצה, שזכתה לכינוי "צוענייה" בשל מוצאה.
| חואן "טצ'ו" מורלס | ניקולאס ריירה | 1–4 | - | בחיים |
חי עם משפחתו, שהייתה ענייה מאוד עד שאביו, איש אלים, החליף אותו בטלוויזיה.
| אסטפניה אלורדי | קנדלה וטראנו | 1–4 | - | בחיים |
אסטפניה "טפי" אלורדי היא נערה רזה, ויהירה שאכפת לה מהופעתה הפיזית.
| סימון ארצ'בלטה | פאבלו מרטינס | 2–4 | - | בחיים |
(1991 – לא ידוע) סימון ברונו ארצ'בלטה הוא חברו הטוב ביותר של טיאגו.
| ולריה גוטיירז | רוסיו איגרסבל | 2–4 | - | בחיים |
ולריה מגיעה לבית הקסום הודות לרמה, שמתאהב בה ממבט ראשון.
| לוקה פרנצ'יני | ויקטוריו ד'אלסנדרו | 2–4 | - | בחיים |
לוקה עבד בארגון c-c בשביל חואן קרוס יחד עם צ'רלי, פרנקה וטינה.
| איגנסיו "נצ'ו" פרס אלסמנדי | אגוסטין סיירה | 1–4 | - | בחיים |
נצ'ו הוא יומרני, רכושני, אנוכי ויהיר, שמאמין שכסף הוא אושר וקונה הכל.
| קרידד מרטינה | דניאלה איטה | 2 | 3–4 | מתה |
קרידד היא בחורה שהגיעה מהכפר היא שונה, טובה ומצחיקה.
| מלודי פס | מריה דל סרו | 2–4 | - | בחיים |
בתה של משרתת.
| ג'ולייט | קאלו ריביירו | - | 2 | בחיים |
ג'ולייט היא בחורה מרושעת שחיה בצרפת.
| פבלו "אי שחור" פיקאסו | אוגוסטו שוסטר | - | 4 | בחיים |
פבלו הוא בחור שהגיע מצ'ילה לאולימפיאדה.
| פרח שניידר טיירה פרומטידה | פרלה ברונשטיין | - | 4 | בחיים |
פרח שניידר, הידועה יותר בכינוי "טיירה פרומטידה", הגיעה מתל אביב, ישראל לאולימפיאדה לעזור למורדים להפיל את החומה.
| ג'נינה (נינה) אינצ'אוסטי | בלן ג'ובאנה | - | 4 | בחיים |
בתם המאומצת של לוס וכריסטובל, ואחותה המאומצת של אליי, היא העתק של הבת של ג'יי רוז.

| ג'וני | ג'וליאן רובינו | - | 4 | בחיים |
ההתנגדות היא הבית של הסבים שלו, הוא תלמיד מנדליי שברח מהפצצות, בן זוגה של רנה בסוף הסדרה.
ילדים

| מוניטו> לאון "ז'קה" בניטז | נונו אנטון> סטפנו דה גרגוריו | 1–2> 1–4 | 4> - | בחיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
לאון, המוכר יותר בכינויו "ז'קה".
| לוס אינצ'אוסטי | פלורנסיה קגנסו מרסדס פונס | 1–2 3–4 | 3–4 | בחיים |
לוס אינצ'אוסטי היא אחותה של סיילו ובתם הצעירה של אלבה קסטילו וקרלוס מריה אינצ'אוסטי.
| כריסטובל באוור | תומאס רוס טומי דונסטר | 1–2 4 | 4 | בחיים |
כריסטובל אנחל באוור (איברלוסיה) הוא בנו של ניקולס באוור.
| אללי אורדונייז | מריה גואדלופה אנטון | 1–2 | 4 | בחיים |
אחותו הקטנה של רמה.
| אליי אינצ'אוסטי/מורלס | ולנטינה סנרה | 4 | - | בחיים |
אליי היא נערה יפה הבת המאומצת של לוס וכריסטובל והבת הביולוגית של טצ'ו וחסמין.
| אמאדו גורקי | לוקאס ספדפורה | 4 | - | בחיים |
אמאדו גורקי הוא הבן של מלודי ותאו, נולד בהתנגדות בשנת 2031.
| כמעט מלאכים |
| --- | --- | --- |
| הפקה | Cris Morena Group • דורי מדיה גרופ |  |
| דמויות | כמעט מלאכים - דמויות |  |
| שחקנים | אמיליה אטיאס • ניקולס ואסקס • מריאנו טורה • חואן פדרו לנסאני • מריאנה אספוסיטו • אאוחניה סוארס • גסטון דלמאו • ניקולאס ריירה • חוליה קלאבו • מרסדס פונס • חימנה ברון • פאבלו מרטינס • רוסיו איגרסבל • ויקטוריו ד'אלסנדרו • קנדלה וטראנו • מריה דל סרו • אגוסטין סיירה • סטפנו דה גרגוריו • חימנה אקרדי • רומינה ז'אן • ולנטינה סנרה |  |
| מוזיקה | טין אנג'לס |  |
| סדרות קשורות | קטנטנות • המורדים • פלוריסיינטה • אלמה פיראטה • סופר טורפה • אליאדוס |  |
תחותמס השני

תחותמס השני (בתעתיק קלאסי לאנגלית: Thutmose ולעיתים Thutmosis או Tuthmosis) היה הרביעי בפרעוני השושלת השמונה-עשרה של מצרים העתיקה. הוא בנה מונומנטים קטנים אחדים וערך שני מסעות מלחמה קטנים, אך מלבד אלה לא עשה דבר בעל חשיבות של ממש בימי מלכותו, והיה נתון ככל הנראה להשפעתה החזקה של אשתו חתשפסות. תקופת שלטונו מתוארכת בדרך כלל מ-1493 עד 1479 לפנה"ס. גופתו החנוטה נתגלתה לצד מומיות נוספות של מלכי מצרים בקבר חבוי בדיר אל-בחרי, מעל מקדש הקבורה של חתשפסות, והיא מוצגת כיום במוזיאון המצרי בקהיר.
משפחתו

תחותמס השני היה בנם של תחותמס הראשון ומוטנופרט (Mutnofret), אשתו השנייה במעלה. מאחר שמעמדו היה נחות מזה של אמנמס, בנו בכורו של תחותמס הראשון, נשא לאישה את אחותו החורגת חתשפסות כדי להבטיח לעצמו בבוא היום את המלוכה. הוא דיכא בהצלחה התקוממויות שפרצו בנוביה ובלבנט וניצח קבוצה של שבטי נוודים, אך בראש מסעות מלחמה אלה עמדו מצביאיו ולא הוא עצמו. הדבר מלמד, לדעת החוקרים, כי עלה לכס המלוכה בעודו קטין. חתשפסות ילדה לו בת, נפרורע, אך הוא העמיד גם יורש זכר מאשה שנייה בשם איסט, הלא הוא תחותמס השלישי.
ארכאולוגים אחדים סבורים, כי העוצמה האמיתית מאחורי הכתר בתקופת שלטונו של תחותמס השני הייתה בידי אשתו חתשפסות, וזאת בשל הדמיון למדיניות הפנים והחוץ בהם נקטה לימים בתקופת שלטונה היא, וגם בשל טענתה כי אביה הועיד אותה כיורשתו. היא מונצחת בתבליטים אחדים על שער הכניסה בכרנך המתוארכים לתקופת מלכותו של תחותמס השני, בהם היא מוצגת הן עם בעלה הן לבדה. עם מות תחותמס השני שימשה כעוצרת הממלכה של יורשו תחותמס השלישי, שהיה עדיין ילד, אך לימים הכתירה עצמה לפרעה. הדבר מתברר מן העובדה כי "אנשי המלכה החליפו למעשה את שמו של המלך הילד בכמה מקומות עם הכרטושים שלה" על גבי השער.
מנתון, ההיסטוריון המצרי-הלני בן המאה ה-3 לפנה"ס, מספר כי תחותמס השני שלט 13 שנים, אך החוקרים מטילים ספק רב בנכונותה של קביעה זו, ואחדים מהם אף מרחיקים וסבורים כי שלט במצרים שלוש שנים בלבד. משך תקופת מלכותו עדיין שנוי במחלוקת.
תקופת מלכותו

חוקרי מצרים העתיקה חלוקים ביניהם בדבר נכונות רשימת השושלות של פרעוני מצרים שמביא מנתון בחיבורו "אפיטומה", והסכמה מעטה קיימת ביניהם גם ביחס לעדויות הספורות לתקופת מלכותו ששרדו לימינו. ראשוני החוקרים נוטים לחשוב כי מלכותו נמשכה 13 שנים, בעוד המאוחרים שביניהם סבורים כי הייתה קצרה יותר ונמשכה 3-4 שנים, וזאת בשל מיעוט החרפושיות והמונומנטים הנושאים את שמו. אפשר לשער מתי החלה מלכותו של תחותמס השני על פי הזריחה השמשית של הכוכב סותיס (תחילת "השנה הגדולה" במצרים) בתקופת מלכותו של אמנחותפ הראשון (הפרעה השני בשושלת ה-18); חישובים אלה מראים כי תקופת מלכותו של תחותמס השני נמשכה מ-1493 עד 1479 לפנה"ס, אך בשל חוסר הוודאות בדבר מועדה של הזריחה השמשית אפשר שימי שלטונו נמשכו מ-1513 עד 1499 לפנה"ס. ברם, מכיוון שאיננו יודעים בוודאות כמה שנים נמשכה מלכותו, לא מן הנמנע כי החלה שנים אחדות קודם לכן. מכל מקום, רוב החוקרים מתארכים את תקופת שלטונו מ-1493 או 1492 לפנה"ס עד 1479 לפנה"ס.
תקופת מלכותו > הנימוקים בעד תקופת מלכות קצרה

אינני (Ineni), הארכיטקט ופקיד המלכות בתקופת פרעוני השושלת ה-18, שהיה כבר זקן כשעלה תחותמס השני לכס המלוכה, האריך שנים כל תקופת שלטונו ומת בימי מלכותה של חתשפסות. זאת ועוד, שמו של תחותמס השני מוזכר פעמים בודדות בכתובות הקבורה האוטוביוגרפיות של פקידי הממלכה החדשה ובמונומנטים מאותה תקופה. לא ניתן למנות במדויק את מספר המונומנטים מתקופת מלכותו ולהשתמש בנתון זה כדי לשער כמה שנים נמשכה, משום שחתשפסות מחקה את שמו ממרביתם, ואילו תחותמס השלישי חקק אותו מחדש ללא אבחנה על גבי מונומנטים אחרים. ברם, מלבד כמה לבני בניינים שהוקמו על ידו בסמנה, קומה ואלפנטינה ושרדו לימינו, המונומנט העיקרי היחיד שהותיר אחריו תחותמס השני הוא שער כניסה מאבן גיר, שניצב פעם בחזית החצר הקדמית של הפילון הרביעי בכרנך. אפילו מונומנט זה לא הושלם בימי חייו אלא רק בימי בנו תחותמס השלישי, "רמז למלכותו קצרת-ימים." לימים פורק שער הכניסה ואבניו נוצלו להקמת בסיס הפילון השלישי שבנה אמנחותפ השלישי. ב-1987 פרסם לוק גבולד (Luc Gabolde) מחקר חשוב, המשווה מבחינה סטטיסטית בין מספר החרפושיות ששרדו מימיהם של תחותמס הראשון, תחותמס השני וחתשפסות. בניגוד להשחתת מונומנטים, מחיקת שמות החקוקים על חרפושיות היא בלתי מעשית וחסרת תועלת בשל גודלן הזעיר וחשיבותן הפחותה, ולכן ערכן להכרת תקופה זו רב הרבה יותר. תקופת מלכותה של חתשפסות נמשכה, לדעת החוקרים, 21 שנים ו-9 חודשים. גבולד מבליט במחקרו את מיעוט החרפושיות שבידינו הנושאת את שמו של תחותמס השני בהשוואה לאלו של תחותמס הראשון וחתשפסות; לדוגמה, פלינדרס פטרי מונה במחקרו הישן על חותמות חרפושיות 86 חותמות של תחותמס הראשון, 19 של תחותמס השני ו-149 של חתשפסות, בעוד ג'ייגר במחקריו המאוחרים יותר מונה סך של 241 חותמות הנושאות את שמו של תחותמס הראשון, 463 של חתשפסות ו-65 בלבד של תחותמס השני. על כן, אלא אם יוצר מספר נמוך בצורה בלתי רגילה של חרפושיות תחת תחותמס השני, הדבר מצביע כי תקופת שלטונו הייתה קצרה. על בסיס זה משער גבולד כי תחותמס הראשון מלך 11 שנים, ואילו תחותמס השני – 3 שנים מלאות.
תקופת מלכותו > הנימוקים בעד תקופת מלכות ארוכה

תקופת שלטונו של תחותמס נחשבת עדיין באורח מסורתי כבת 13 או 14 שנים. אומנם ניתן לפרש את הנאמר בכתובת האוטוביוגרפית של אינני כסימן לתקופת מלכות קצרה, אך אינני מכנה את תחותמס גם בשם "נץ בקן", רמז אפשרי להיותו עדיין ילד בעת הכתרתו לפרעה. מאחר שהספיק להביא לעולם שני ילדים – נפרורע ותחותמס השלישי – סימן הוא כי צריך היה לשלוט תקופה ארוכה של 13 שנים כדי שיוכל להגיע לבגרות ולהקים משפחה. האגיפטולוג הגרמני יורגן פון בקראט משתמש בנימוק זה כדי לבסס את הטענה בעד מלוכה בת שלוש-עשרה שנים. אלן גרדינר מציין בספרו, כי ז'ורז' דארסי זיהה ב-1900 מונומנט המתוארך לשנה ה-18 למלכותו של תחותמס, אף שמקומו המדויק אינו ידוע. כתובת זו מיוחסת כיום על ידי רוב החוקרים לחתשפסות, אשר אין ספק כי שלטה לפחות 18 שנים. פון בקראט מציין כי תאריך שנת שמונה-עשרה למלכות מופיע בשרידי כתובת של פקיד מצרי, ומוסיף כי הוא מתייחס כנראה לשם המלכות (praenomen) של חתשפסות, Maatkare, ששונה מ-Aakheperenre Thutmosis II, רמז למחיקת שמו של תחותמס השני המת. עובדה מעניינת היא, כי חתשפסות חגגה את יובל השלושים (Sed festival) להכתרתה בשנה השש-עשרה למלכותה; פון בקראט סבור כי האירוע נחגג 30 שנים אחרי מות אביה, תחותמס הראשון, שלדבריה הוא שהועיד אותה ליורשתו. הדבר יוצר חלל של 13 עד 14 שנים, שאותו יכולה למלא תקופת מלכותו של תחותמס השני, בין זו של תחותמס הראשון לזו של חתשפסות.
מערכותיו הצבאיות

זמן קצר לאחר הכתרת תחותמס פרץ מרד בממלכת כוש, כפי שאירע לעיתים קרובות בעת חילופי השלטון במצרים הפרעונית. הממלכה הנובית שועבדה כולה עוד בימיו של תחותמס הראשון, אך מורדים אחדים מ-Khenthennofer התקוממו, והמתיישבים המצרים נסוגו אל מבצר שנבנה על ידו. בשל גילו הצעיר של תחותמס השני, הוא לא יצא בראש הצבא אל נוביה, אלא שלח את קציני הצבא של אביו שדיכאו את המרידה ללא קושי.
תחותמס נלחם גם נגד שבטי השסו הנוודים במדבר סיני, מערכה הנזכרת בכתובת האוטוביוגרפית של פקיד המלכות Ahmose Pen-Nekhbet ששירת תחתיו. האגיפטולוג קורט היינריך זתה מזכיר מסע צבאי גדול יותר אל רתנו העילית, היא סוריה בפי המצרים, במהלכו הגיעו החיילים המצריים עד מקום הנקרא ניי, בו צד תחותמס הראשון פילים לאחר שחצה בדרכו חזרה את נהר הפרת . הלחימה נגד שבטי השסו התנהלה ככל הנראה תוך כדי המסע אל סוריה.
המומיה

גופתו החנוטה של תחותמס השני התגלתה ב-1881 בקבר חבוי בדיר אל בחרי. היא נטמנה שם יחד עם מומיות של פרעונים אחרים מן השושלות השמונה-עשרה והתשע-עשרה, וביניהם יעחמס הראשון, אמנחותפ הראשון, תחותמס הראשון, תחותמס השלישי, רעמסס הראשון, סתי הראשון, רעמסס השני ורעמסס התשיעי.
תכריכי המומיה הוסרו על ידי האגיפטולוג הצרפתי גסטון מספרו ב-1 ביולי 1886. קיים דמיון רב בין צורת הראש ותווי הפנים של המומיה לאלו של מומיית תחותמס הראשון, שהיה ככל הנראה אביו. גופתו החנוטה של תחותמס השני ניזוקה קשות על ידי שודדי קברים עוד בעת העתיקה, ידו השמאלית נשברה בפרק הכתף, זרועו נתפרדה מן המרפק וידו הימנית נגדעה מתחת למרפק. בטנו וחלק גדול מחזהו רוטשו, כפי הנראה בגרזן. בנוסף לזאת נעקרה רגלו הימנית מן הגוף. כל החבלות הללו נגרמו לאחר המוות, אך בבדיקת הגופה נתגלו גם סימנים לכך שחייו של תחותמס השני לא היו קלים. גסטון מספרו כותב, כי תחותמס מת קודם שהגיע לגיל שלושים ממחלה שאת סימני הלוואי שלה לא ניתן היה לסלק בתהליך החניטה. עורו היה מצולק ומכוסה כתמים מחוספסים, והחלק העליון של גולגולתו קרח; גופו היה רזה ומצומק, ודומה כי תש כוחו ונחלשו שריריו.
המומיה > קברו

קברו של תחותמס השני (Tomb of Thutmose II) אותר בחפירה ממערב ללוקסור במהלך שנות ה-20 של המאה ה-21. בתחילה סברו החוקרים כי הקבר שייך למלכה, בשל קרבתו לקברי נשותיו של הפרעה תחותמס השלישי ולפרעה חתשפסות. עם זאת, חקירה מעמיקה יותר אישרה כי מדובר באתר הקבורה של המלך תחותמס השני.
הערות שוליים

↑  Betsy Bryan "The 18th Dynasty before the Amarna Period" in The Oxford History of Ancient Egypt, Oxford University Press, 2000. p. 236.
1 2  Betsy Bryan, op. cit., p. 236.
↑  J. Von Beckerath, Chronologie des Pharaonischen Ägypten, MÄS 46 (Philip von Zabern, Mainz: 1997). p.201
↑  Grimal, Nicolas. A History of Ancient Egypt. Librairie Arthéme Fayard, 1988, p.204.
↑  Grimal Nicolas, op. cit., p. 204.
↑  Shaw, Ian; and Nicholson, Paul. The Dictionary of Ancient Egypt. The British Museum Press, 1995. p. 289.
↑  Breasted, James Henry. Ancient Records of Egypt, Vol. II p. 47. University of Chicago Press, Chicago, 1906.
↑  Grimal Nicolas, op. cit., p. 216.
↑  Betsy Bryan, op. cit., pp. 235-236.
↑  Gabolde, Luc (1987). "La Chronologie du règne de Thoutmosis II, ses conséquences sur la datation des momies royales et leurs répercutions sur l'histoire du développement de la Vallée des Rois". SAK 14: 61–87.
↑  Gabolde, op. cit., pp. 67-68.
↑  Breasted James, op.cit., p. 47.
↑  J. Von Beckerath, "Chronologie des Pharaonischen Ägypten", MÄS 46 (Philip von Zabern, Mainz: 1997)
↑  G. Daressy, ASAE 1, 1900, 90 (20).
↑  Gardiner, Alan. Egypt of the Pharaohs. Oxford University Press, 1964. p. 180.
↑  Beckerath, Chronologie, p. 121.
↑  J. Von Beckerath, op.cit., p. 121.
↑  Steindorff, George; and Seele, Keith. When Egypt Ruled the East. University of Chicago, 1942. p. 35.
↑  Breasted, op.cit., p. 49.
↑  Breasted, op.cit., p. 50.
↑  Gardiner, op.cit., p.180.
↑  Breasted, op.cit., p. 51.
↑  Smith, G Elliot. The Royal Mummies. Duckworth, 2000 (reprint). pp 28-29.
↑  Maspero, Gaston. History Of Egypt, Chaldaea, Syria, Babylonia, and Assyria, Volume 4 (of 12). Project Gutenberg EBook, Release Date: December 16, 2005. EBook #17324.
↑  מצרים הכריזה: נחשף קברו האבוד של המלך תחותמס השני, באתר ynet, 19 בפברואר 2025
↑  גילוי קבר תחותמס השני: הקבר הפרעוני הראשון מזה 100 שנה באתר הידען, 24 בפברואר 2025
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: תחותמס הראשון | פרעוני מצרים | הבא: חתשפסות |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13064885X  VIAF: 40489179   WorldCat (עם VIAF): 40489179 
כרטוש של תחותמס השני במקדש הקבורה של חתשפסות בלוקסור
ראשו החנוט של תחותמס השני
זכריה פליאשווילי

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1871 (יוליאני) כותאיסי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 באוקטובר 1933 (בגיל 62) טביליסי, ברה"מ 
 שם לידה:  ზაქარია ფალიაშვილი 
 מקום קבורה:  טביליסי 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז, הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של עבר הקווקז, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 סוגה:  אופרה 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציליסטית של גאורגיה (1925) 
 פרופיל ב-IMDb
 
בול סובייטי לזכרו משנת 1971
זַכַּריה פַּליאשווילי (בגאורגית: ზაქარია ფალიაშვილი;‏ 16 באוגוסט 1871 – 6 באוקטובר 1933) היה מלחין גאורגי, שנחשב למייסד האסכולה האופראית הגאורגית. הוא הוכתר כ"אמן העם" בשנת 1925 בתקופת גאורגיה הסובייטית.
ביוגרפיה

פליאשווילי נולד בכותאיסי, ב-16 באוגוסט 1871, למשפחה מוזיקלית. אביו היה זמר במקהלת הכנסייה, ושלושה מאחיו היו מוזיקאים. כנער צעיר הוא שר במקהלה ולמד לנגן על עוגב בכנסייה הקתולית של מרי הקדושה בכותאיסי. את השכלתו המוזיקלית הראשונית קיבל מאחיו איוון, לימים מנצח. בשנת 1887 עבר לטביליסי, שם היה חבר-מקהלה בכנסייה הקתולית של מריה הקדושה, והחל לפקוד את בית הספר למוזיקה בטביליסי. לימודיו כללו נגינה על קרן צרפתית והלחנה. בין השנים 1900-1903 הוא למד להלחין תחת שרביטו של סרגיי טאנייב בקונסרבטוריון של מוסקבה. עם חזרתו למולדתו, החל לשחק תפקיד חשוב בהתפתחות המוזיקה הלאומית של גאורגיה. הוא אסף שירי פולקלור גאורגיים, וייסד, יחד עם אחרים, את הפילהרמוניה הגאורגית. ב-1918 אף נתמנה למנהל הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי, תפקיד שבו שימש לסירוגין גם מאוחר יותר.
פליאשווילי הלחין יצירות לתזמורת הסימפונית, אבל נודע בעיקר בשל המוזיקה הווקלית שלו, שכללה שירים ופזמונים. יצירותיו העיקריות הן שלוש האופרות: "אבסלום ואתרי" (אבשלום ואתרי), דאיסי ("דמדומים") ולטוורה.
יצירות נוספות שלו: קנטטה לכבוד מהפכת אוקטובר משנת 1927, סוויטה גאורגית המבוססת על מוטיבים פולקלוריסטיים לתזמורת משנת 1928, מוזיקה לרומנסות ויצירות למקהלה ואחרות.
תיאטרון הבלט והאופרה של טביליסי נקרא על שמו, ומדי עונה האופרה הראשונה שמועלית היא פרי יצירתו. האופרה מעלה מדי שנה שלוש הפקות קבועות: אבשלום ואתרי, דאיסי וכתו וקוטה של דולידזה.
זכריה פליאשווילי נפטר ב-6 באוקטובר 1933 בטביליסי.
לקריאה נוספת

"100 אופרות: היסטוריה של יצירתם, נושא, מוזיקה" לנינגרד, בהוצאת "מוזיקה", 1968, עמ' 448
סטנלי סאדי: "האנציקלופדיה החדשה למוזיקה ומוזיקאים של גרוב, כרך 19, ISBN 0333608003, ISBN 1561592390
ולדימיר גריגורביץ' דונאדזה, "זכריה פליאשווילי", מוזיקה מוסקבה, 1971
ל. זאמבגיג'ה, זכריה פליאשווילי, גנתלבה, טביליסי, 1966
הערות שוליים

↑  או זכריה פטרסדזה פליאשווילי (בגאורגית: ზაქარია პეტრეს ძე ფალიაშვილი); ברוסית: Захарий Петрович Палиашвили
↑  על פי הלוח היוליאני : 4 באוגוסט
↑  אופרה דרמטית אפית-טרגית. הפרמיירה בוצעה בשנת 1919, כאשר ורסיה של המערכה השלישית בוצעה ב-1913
↑  אופרה הלירית דרמטית משנת 1923
↑  אופרה הירואית פטריוטית משנת 1927, האופרה הראשונה שנכתבה בגאורגיה מאז תחילת השלטון הסובייטי בגאורגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007411811905171  PLWABN: 9810589664905606  BnF: cb139939157 (data)  GND: 103803807  ISNI: 0000 0000 3182 7044  LCCN: n95034775  LNB: 000257055  MusicBrainz: ba4f18f4-1f44-4a90-bde4-238e8aa9a997  NKC: mzk2012712660  SNAC: w6vh91z4  VIAF: 64201374   WorldCat (עם VIAF): 64201374 
זכריה פליאשווילי
אנה דבור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1972 (בת 53 בערך) 
 ענף מדעי:  הנדסה ביו-רפואית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (2001) 
 מנחה לדוקטורט:  יוסף ירום 
 מוסדות:  אוניברסיטת בוסטון  אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו 
 
אנה דבור (באנגלית: Anna Devor; נולדה ב-1972) היא פרופסור להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת בוסטון והעורכת הראשית של כתב העת המדעי השפיט Neurophotonics.
ביוגרפיה

דבור למדה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2001 השלימה דוקטורט במדעי המוח בהנחיית פרופסור יוסף ירום. התזה שלה עסקה ב"ארגון פונקציונלי של מעגלים מקומיים בגרעין הזית התחתון (inferior olive)". בשנת 2002 יצאה להתמחות בדימות מוחי במרכז מרטינוס לדימות ביו-רפואי בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס. בשנת 2005 הקימה מעבדת מחקר עצמאית באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בשנת 2019 הצטרפה בתפקיד פרופסור למחלקה להנדסה ביו-רפואית באוניברסיטת בוסטון. בשנת 2021 מונתה לעורכת של כתב העת המדעי השפיט Neurophotonics.
מחקר אקדמי

מחקרה של דבור עוסק במדעי המוח (ברמה המערכתית והתאית), בדימות מוחי, במיקרוסקופיה ובדימות לא-פולשני. מתמחה בצימוד ניורו-וסקולרי ובצימוד ניורו-מטבולי במוח וברגולציה של זרימת דם אל המוח.
מחקר אקדמי > מאמרים נבחרים

Andrew K. Dunn; Anna Devor; Hayrunnisa Bolay; Mark L. Andermann; Michael A. Moskowitz; Anders M. Dale; David A. Boas (2003). "Simultaneous imaging of total cerebral hemoglobin concentration, oxygenation, and blood flow during functional activation" (PDF). Optics letters. 28 (1): 28–30. doi:10.1364/OL.28.000028.
Anna Devor; Andrew K. Dunn; Mark L. Andermann; Istvan Ulbert; David A. Boas; Anders M. Dale (2003). "Coupling of total hemoglobin concentration, oxygenation, and neural activity in rat somatosensory cortex". Neuron. 39 (2): 353–359. doi:10.1016/S0896-6273(03)00403-3.
Andrew K. Dunn; Anna Devor; Anders M. Dale; David A. Boas (2005). "Spatial extent of oxygen metabolism and hemodynamic changes during functional activation of the rat somatosensory cortex" (PDF). Neuroimage. 27 (2): 279–290. doi:10.1016/j.neuroimage.2005.04.024. PMID 15925522.
Anna Devor; Peifang Tian; Nozomi Nishimura; Ivan C. Teng; Elizabeth MC Hillman; SN Narayanan; Istvan Ulbert; David A. Boas; David Kleinfeld; Anders M. Dale (2007). "Suppressed neuronal activity and concurrent arteriolar vasoconstriction may explain negative blood oxygenation level-dependent signal" (PDF). Journal of Neuroscience. 27 (16): 4452–4459. doi:10.1523/JNEUROSCI.0134-07.2007.
Sava Sakadžić; Emmanuel Roussakis; Mohammad A. Yaseen; Emiri T. Mandeville; Vivek J. Srinivasan; Ken Arai; Svetlana Ruvinskaya; Anna Devor; Eng H. Lo; Sergei A. Vinogradov; David A Boas (2010). "Two-photon high-resolution measurement of partial pressure of oxygen in cerebral vasculature and tissue". Nature methods. 7 (9): 755–759. doi:10.1038/nmeth.1490. PMID 20693997.
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000000-QINU`"'Anna Devor (2001). Functional organization of the local networks in the inferior olivary nucleus (PhD). Jerusalem: Hebrew University of Jerusalem.
↑  Professor Anna Devor joins Boston University Biomedical Engineering Department, באתר אוניברסיטת בוסטון, 10 במאי 2019 (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000004-QINU`"'Anna Devor (2021). "Editorial: Neurophotonics for you". Neurophotonics. 8 (1). doi:10.1117/1.NPh.8.1.010101.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260476205171  dblp: 81/6592  ISNI: 0000 0000 6996 7624  ORCID: 0000-0002-5143-3960  VIAF: 97203123   WorldCat (עם VIAF): 97203123 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנה דבור".
התאחדות הכדורגל העיראקית

| --- | --- |

סמל התאחדות הכדורגל העיראקית
 ענפי ספורט:  כדורגל
 מיקום המטה:  שכונת א-זיונה, בגדאד
 נשיא:  עיראק עדנאן דרג'אל
 יושב ראש:  Adnan Dirjal 
 תאריך ייסוד:  1948
 https://ifa.iq/
 
התאחדות הכדורגל העיראקית (בערבית: الاتحاد العراقي لكرة القدم; תעתיק מדויק: אל-אתחאד אל-עראקי לכֻּרַת אל-קדם) היא הגוף האחראי על ענף הכדורגל בעיראק, על נבחרת עיראק בכדורגל ועל ליגת העל העיראקית (אנ'). ההתאחדות נוסדה ב-1948 ופועלת באמצעות הנהלה מרכזית וועדות משנה. בין השנים 1985–1988 ו-1990–2003 עמד בראש ההתאחדות עודאי חוסיין, בנו של נשיא עיראק סדאם חוסיין, שמזגו התוקפני והאלים פגע בהתנהלות ענף הכדורגל בעיראק.
היסטוריה

התאחדות הכדורגל העיראקית הוקמה ב-8 באוקטובר 1948. הייתה זו התאחדות הספורט השלישית שהוקמה בעיראק, אחרי התאחדות האתלטיקה העיראקית והתאחדות הכדורסל העיראקית. הרעיון להקים התאחדות כדורגל בעיראק התגבש במהלך אולימפיאדת לונדון 1948, כאשר התאחדויות האתלטיקה והכדורסל העיראקיות השתתפו במשחקים האולימפיים, אך התאחדות הכדורגל העיראקית טרם נוסדה, ולכן נבחרת כדורגל מעיראק לא השתתפה באולימפיאדה.
ההתאחדות העיראקית הצטרפה לפיפ"א ב-1950, לקונפדרציית הכדורגל של אסיה ב-1970, להתאחדות הכדורגל הערבית ב-1974, להתאחדות הכדורגל של מערב אסיה ב-2001 ולהתאחדות הכדורגל הערבית של גביע המפרץ לאומות ב-2016.
ההתאחדות העיראקית החלה לפעול לאחר שנציגים של 14 מועדונים השתתפו בפגישה בה נבחר עבדאללה אל-מדאיפי כנשיא ההתאחדות הראשון. מטה ההתאחדות נמצא בקרבת אצטדיון הכדורגל הלאומי "א-שעב" (אנ'), בשכונת א-זיונה שבבגדאד. בישיבה זו הוקמו שלושה משרדים אזוריים להתאחדות: במוסול, בכירכוכ ובבצרה, וזאת משום שהן היו הערים הראשונות בעיראק שבהן התחילו לשחק כדורגל. מוסול שהיוותה עורק כלכלי חשוב הפכה לשער הכניסה הכלכלי של עיראק לאירופה. דרכה הועברו משלוחי צמר וכותנה לאירופה ולהודו. בצרה היא עיר הנמל היחידה של עיראק, וכך למדו תושבי שתי הערים כדורגל ממלחים אנגלים. בכירכוכ, העשירה בנפט, היו עובדים אנגלים רבים שהועסקו בחברת הנפט הבריטית שהעיר הייתה בסיס הפעולה החשוב שלה בעיראק.
באזור קורדיסטן מתקיימות תחרויות של ליגת העל של כורדיסטן שלא במסגרת ההתאחדות.
תקופתו של עודאי חוסיין כנשיא ההתאחדות

עודאי חוסיין, בנו הבכור של נשיא עיראק סדאם חוסיין, מילא תפקידים רבים בתחום הספורט בעיראק, והיה לנשיא התאחדות הכדורגל העיראקית בין 1985–1988 ובין 1990–2003. בנוסף, שימש כראש הוועד האולימפי העיראקי. על פי עדויות, עודאי היה חסר רחמים וברוטלי כלפי אויביו כמו גם בפני חברים קרובים. על פי עדויות שונות, קרובי משפחה ומכרים אישיים נפלו לעיתים קרובות קורבנות לאלימות ולהתקפי הזעם שלו. עדים למעשיו האשימו אותו באונס, ברצח ובעינויים, כולל מעצר ועינויים של ספורטאים אולימפיים עיראקים ושל חברי נבחרת הכדורגל הלאומית בכל פעם שהפסידו במשחק. כראש הוועד האולימפי העיראקי, עודאי פיקח על הכליאה והעינויים של ספורטאים עיראקים שנחשבו ככאלה שלא עמדו בציפיות שנתלו בהם, ונהג לעלוב בספורטאים שנכשלו ביחס לציפיותיו וכינה אותם בפניהם כלבים וקופים. אדם שערק מהמדינה דיווח ששחקני כדורגל כלואים נאלצו לבעוט בכדור בטון לאחר שלא הצליחו להגיע לגמר גביע העולם ב-1994. נבחרת עיראק בכדורגל נראתה כשראשיה מגולחים לאחר ששחקניה לא הצליחו להגיע לתוצאה טובה בטורניר בשנות ה-80. עריק אחר טען כי ספורטאים נגררו דרך בור חצץ ולאחר מכן טבלו במכל ביוב כדי לגרום לזיהום בפצעיהם. לאחר שעיראק הפסידה 4–1 ליפן ברבע גמר גביע אסיה שהתקיים בלבנון בשנת 2000, השוער האשם ח'מיס, המגן עבד אל-ג'באר האשם והחלוץ קחטאן צ'את'יר הואשמו בהפסד והוכו במשך שלושה ימים על ידי מאבטחיו של עודאי.