בבון זית
ארגון חברתי

גודל הטריטוריה של בבוני זית נע בין 0.7 קמ"ר ועד מעל 40 קמ"ר. ההבדל הדרסטי בגודל נובע מהבדלים בגודל הלהקה - להקות גדולות צורכות יותר משאבים, ולכן נאלצות לחפש משאבים אלה בשטח גדול יותר. גורם נוסף המשפיע על גודל הטריטוריה הוא העונה - בעונה היבשה הבבונים נאלצים ללקט אוכל בשטחים גדולים בהרבה, ולכן שטח הטריטוריה גדל.
סדר היום של בבוני הזית משתנה גם הוא בהתאם לעונה. בדרך כלל לאחר הקימה, מבלים הבבונים זמן מה בפעילויות חברתיות, התרחקות מאזור הלינה ולאחר מכן מעגל של ליקוט מזון ומנוחה וחוזר חלילה. בתקופות המנוחה, נמשכות הפעילויות החברתיות. עם רדת החשיכה, הלהקה חוזרת לאתר השינה שלה. הבבונים מעדיפים ללון באזור מצוקי שאין בו עצים - סביבה המקשה על גישת חתולים גדולים, אויביהם הטבעיים העיקריים. באין סביבה כזו, ילונו על עצים.
בבוני הזית חיים בלהקות, בהן בין 15 ל-150 פרטים. בלהקה מספר זכרים, נקבות רבות, וצאצאיהן. נקבות יישארו לעולם בלהקת המוצא שלהן, בעוד זכרים יתפזרו בחיפוש אחר זיווג, תופעה המביאה לקרבת דם רבה בין נקבות באותה להקה. הנקבות יוצרות תת-קבוצות מטריליניאליות בתוך הלהקה הגדולה. מעמדן החברתי של הנקבות נקבע לפי אימן, וכך בנות מתמקמות בהיררכיה מיד מתחת לאמותיהן. כאשר אחות נוספת תגיע לבגרות, גם היא תתפוס את מקומה מתחת לאם - ותדחוק את אחותה הבכירה כלפי מטה. כך נוצר מבנה היררכי ליניארי, בו ברור לכל אחד מהפרטים מה מיקומו ביחס לכל פרט אחר. קבוצות מטריליניאליות אלה משמשות כמקור לתמיכה, הן פיזית והן נפשית, עבור החברות בהן, והן מעניקות זו לזו הן טיפוח (בצורת סירוק ופליית כינים) והן תמיכה חברתית. אך קיימות גם מערכות יחסים בין נקבות המשתייכות לקבוצות שונות - חברויות בין שוות-מעמד מחד, ומערכות יחסים בהן נקבה נמוכת-מעמד מנסה לזכות בחסדיה של גבוהת מעמד על ידי הענקת שירותים ומזון לאחרונה.
העובדה שאין הצטרפות של נקבות נוספות לקבוצה מונעת איומים על המבנה ההיררכי, וכך נוצר מבנה חברתי יציב, שאינו משתנה לאורך זמן.
חלק מהנקבות יוצרות מערכות יחסים ארוכות-טווח עם זכר אחד או שניים, במה שניתן לכנות ידידות. מערכות יחסים אלו מתחילות כאשר הנקבה מיוחמת, ויוצרת קשר עם זכר מחוץ ללהקה. לאחר הייחום, מערכת היחסים נמשכת, וכוללת טיפול זה בזה, אתרי שינה קרובים, טיפול משותף בצאצאים ותמיכה חברתית. הזכר אף מביא מנחות אוכל לנקבה ומגן עליה מנקבות אחרות ומזכרים. מערכות יחסים כאלה עשויות להסתיים כאשר הנקבה מתייחמת שנית ויוצרת קשר דומה עם זכר אחר, או כאשר הזכר ממשיך בנדודיו ללהקה אחרת.
הזכרים עוזבים את הלהקה בה נולדו כאשר הם מגיעים לגיל הבגרות המינית ולגודלם המלא, בגיל שש עד תשע שנים. הזכרים חוברים ללהקה אחרת, ועוברים להקות מספר פעמים במהלך חייהם. מעבר כזה מוריד את סיכוייו של הבבון למצוא זיווג, שכן הנקבות מחפשות זכרים צעירים וזכרים שקיימו עימן מערכת יחסים ארוכת טווח. המעבר אף טומן בחובו סיכונים של טריפה או אלימות מצד הזכרים בקבוצה הקולטת, אך דומה שהוא הכרחי, שכן זכרים צעירים בקבוצת המקור נוטים להתנכל לזכרים בוגרים, כנראה משום שהם זוכרים את היותם של האחרונים עליונים בהיררכיה בעבר. לעיתים זוג זכרים עוברים מלהקה אחת לשנייה יחדיו - פעמים רבות יהיו אלה אחים למחצה או אחים מלאים.
העובדה שהזכרים בלהקה אינם קשורים גנטית זה לזה גורמת להם לעמוד בתחרות מתמדת על הגישה לנקבות. התחרות היא עזה ביותר בין בבונים צעירים, והולכת ומתמתנת ככל שהם מתבגרים. מעמד הזכר בלהקה נקבע על פי גודל, כוח גופני וגיל, כאשר הזכרים הצעירים מדורגים גבוה יותר בהיררכיה. המעמד נתון למשא ומתן מתמיד, בין אם בקרבות בלתי פוסקים - קרבות זכרים הם מחזה נפוץ בלהקות של בבוני זית, וגם פציעות אינן מחזה נדיר - ובין אם בסיטואציות שקטות יותר, כגון מפגשים בין זכר לזכר, המלווים בברכות שלום טקסיות. זכרים מבוגרים יוצרים לעיתים קואליציות על מנת לקדם את מעמדם לעומת זה של זכרים צעירים יותר.
סולמות ההיררכיה של הזכרים והנקבות אינם קשורים זה לזה - נקבות אינן בוחרות בזכרים לפי מעמדם כבני זוג לזיווג או כחברים.