טרנסג'נדר
הסיבות לטרנסג'נדריות

לפי האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA), אין הסבר יחיד לשאלה מדוע יש אנשים טרנסג'נדרים. מגוון של ביטוי הטרנסג'נדריות והחוויות השונות של טרנסג'נדרים שונים, הם עדות נגד הסבר מאחד או פשוט. הסיבות לטרנסג'נדריות נחקרות מזה מספר עשורים, ועדיין יש אי-ודאות רבה בנוגע להן. מומחים רבים מאמינים שגורמים ביולוגיים כגון השפעות גנטיות ורמות הורמונים ברחם, יחד עם חוויות מוקדמות וחוויות בגיל הנעורים או בבגרות עשויים כולם לתרום להתפתחות זהויות טרנסג'נדריות.
לפי סקירת מחקרים משנת 2015, המנגנון הביולוגי שמקשר בין מבנה המוח לזהות מגדרית עוד לא ברור, אבל יש ראיות חזקות לכך שקיים בסיס ביולוגי לזהות מגדרית. מחקר משנת 2014 מצא כי קיימים הבדלים בשטחים של חומר לבן של בין גברים ונשים סיסג'נדרים בשני קצוות ואילו גברים ונשים טרנסג'נדרים נמצאים ביניהם.
במחקר שנערך בשנת 2012, נבדקו תאומים שלפחות אחד מהם הוא טרנסג'נדר. בתאומים זהים, בעלי מטען גנטי זהה, 39% היו שניהם טרנסג'נדרים. מבין זוגות התאומים הלא זהים שהיו במחקר, כאשר אח אחד היה טרנסג'נדר אחיו לא היה טרנסג'נדר בכל המקרים. ההבדל בין תאומים זהים לבין לא זהים מרמז כי גנים מסוימים מגבירים סיכוי להתפתחות טרנסג'נדר. מחקר נוסף מצא אלל שמקושר עם הסיכוי להיות אישה טרנסית.
לפי הפסיכולוגית הקלינית אלן הנדריקסן (Ellen Hendriksen), מין אנטומי (אברי המין), זהות מינית ונטייה מינית נקבעים בזמן שהאדם הוא עובר, במספר שלבים בזמן ההריון. האנטומיה המינית מתרחשת לאחר כשישה שבועות של התפתחות. לאחר תקופה זו יש פער של כשישה חודשים עד שהתפתחות המוח מגיעה לשלב של הגדרתו כנשי או גברי. בנקודת זמן זו, אם המוח נחשף להורמון טסטוסטרון תאי המוח מתפתחים לכיוון זהות גברי, ואחרת - לכיוון זהות נשי. נקודת זמן נוספת מתרחשת בין שישה חודשים לבין הלידה ובה נקבעת הנטייה המינית באמצעות צירוף לא ידוע עדיין של גנטיקה, הורמונים ותנאי הסביבה שמתקיימים באותו זמן ברחם. לא תמיד איברי המין של האדם תואמים את מבנה המוח של האדם. לפי ד"ר כריסטופר פרגוסון (אנ'), מרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטת סטטסון וחבר האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה
ראיות מתחומי הניורו-ביולוגיה מצביעות על כך שזהות מגדרית שוכנת בהיפותלמוס והיא לא דבר מובנה חברתית או משהו שקל לשנות אותו. לדבריו יש שפע ראיות לכך שהזהות המגדרית נקבעת בצורה ביולוגית בעיקרה - ונובעת מחשיפה לאנדרוגן בסביבת הרחם, בגלל היכולת שלה להשפיע על התפתחות ההיפותלמוס ומכאן על התפתחות הזהות המגדרית.
מספר מחקרים מצאו תימוכים לכך שזהות מגדרית מתפתחת עקב קשרי גומלין בין התפתחות המוח בתקופת ההריון לבין הורמוני מין. מחקר ראשון מסוג זה פורסם על ידי Jiang-Ning Zhou ועמיתיו בשנת 1995. לפי המחקר אזור במוח המכונה stria terminalis או BSTc, שקשור בתגובות למין ולעקה, הוא גדול יותר בקרב זכרים לעומת נקבות, דבר שהוא דוגמה לדו-צורתיות זוויגית. המחקר מצא כי לנשים טרנסג'נדריות היה BSTc בגודל נקבי. גודל ה-BSTc לא הושפע מהורמוני מין שנלקחו בתקופת הבגרות ואינו קשור לנטייה מינית. במחקר המשך משנת 2000, חקרו Kruijver ועמיתיו את מספר הנוירונים ב-BSTc במקום את נפח האיבר. הם הגיעו למסקנות זהות - מבנה המוח של נשים טרנסג'נדריות היה דומה לזה של נשים סיסג'נדריות. בשנת 2008 נמצאו תוצאות דומות עבור אזור אחר במוח - INAH 3 שהוא חלק מההיפותלמוס.
בשנת 2013, נערך מחקר על זוגות תאומים שלפחות אחד מהם עבר תהליך שינוי מגדרי, יחד עם מחקר איכותני על חוויות התאומים בילדותם ובבגרותם. התאומים שנבחרו למחקר לא נדגמו באופן עיוור אלא מתוך סקירת ספרות וכן סרטוני יוטיוב ומקורות אחרים במרשתת. המחקר מצא כי מקצת התאומים הזהים הללו היו זוגות תאומים ששניהם טרנסג'נדרים: 13 מתוך 39 זוגות (33%) מתוך תאומים זהים מבין הגברים ו-8 מתוך 35 (23%) של תאומים זהים בנות. בין תאומים לא זהים שיעור הזוגות הטרנסג'נדרים עמד עד 1 מתוך 38 בלבד (2.6%). מסקנת החוקרים היא כי הזהות המגדרית מושפעת על ידי גנטיקה הרבה יותר מאשר החינוך.
לפי חלק מהחוקרים, סיבה אפשרית להבדלים בין תאומים זהים היא התנאים ברחם האם. בעוד הקוד הגנטי של התאומים הזהים הוא זהה, ייתכנו הבדלים באפיגנטיות - בשאלה איזה גנים באים לידי ביטוי. תאומים זהים הם בעלי חבלי טבור נפרדים, הם בדרך כלל בעלי שקי שפיר נפרדים, והם מתפתחים במקומות שונים ברחם. גורמים אלה יכולים להשפיע על הפיזור של חומרי הזנה, כימיקלים וחשוב מכל על הורמונים. סביבה שונה של הרחם יכולה להשפיע על התפתחות שונה של המוח אפילו בקרב תאומים זהים.
הסטרואיד אנדרוסטאדינואין[דרושה הבהרה], שהוא אות כימי גברי משוער, מעורר הבדלים בפעילות ההיפותלמוס בין גברים ונשים הטרוסקסואלים בוגרים. ריח אנדרוסטאדינואין השפיע על רמות ההורמונים של הנשים ועל תגובות ההתנהגות שלהן, כתלות בשלב המחזור החודשי. פעילות ההיפותלמוס בהקשר זה תלויה בנטייה מינית ובזהות מגדרית. גברים מבוגרים עם דיספוריה מגדרית היו בעלי תגובה היפותלמית דומה לנשים. בשנת 2014 בדקו חוקרים כיצד מגיבים ילדים לפני גיל ההתבגרות וילדים בגיל ההתבגרות לגירוי ריח עם אנדרוסטאדינואין. החוקרים מצאו כי ההבדלים בין המינים בתגובה לריח קיימת כבר אצל ילדים לפני גיל ההתבגרות. נערות ונערים עם דיספוריה מגדרית הגיבו לריח בהתאם למגדר שלהם, ולא לפי המין שנקבע בלידתם. לעומת זאת, ילדות לפי גיל ההתבגרות עם דיספוריה לא הראו תבנית הפעלה היפותלמית טיפוסית או נשית, ולילדים לפני גיל ההתבגרות עם דיספוריה מגדרית היו פעילות היפותלמית שהיו דומות לבנים, ולכן היו אופייניים למין. החוקרים מקשרים בין תפקוד שונה של המוח בקרב ילדים עם דיספוריה מגדרית עם התמיינות מינית שונה של המוח.
בעבר הדעה המקובלת הייתה שחינוך או טראומה בשנות הילדות, עשויים לגרום לאדם להפוך לטרנסג'נדר. דבר זה הוביל להאשמת ההורים, ובמיוחד אמהות. ככל שמתקדם המחקר, התפקיד שניתן להשפעה חינוכית על זהות מגדרית מתכווץ. בעוד שההתנהגות הנוגעת למגדר (ביטוי מגדרי) יכולה להשתנות עקב סטריאוטיפים או הזדהות שלהם עם אנשים שונים בחייהם, התחושה של זהות פנימית לפיה אדם הוא אשה, גבר, משהו באמצע או משהו אחר - זהות מגדרית מגובשת הוא דבר שלא ניתן לשנות.