stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרכבת הרומנית
היסטוריה > הרכבת הרומנית לאחר 1989

לאחר המהפכה הרומנית בשנת 1989, ששמה קץ לעידן הקומוניסטי במדינה, קיבל לידיו השלטון החדש רשת מסילות רכבת ענפה וברמת שימוש גבוהה מאוד. אולם באותה עת, תשתית הרכבת הרומנית הייתה מיושנת באופן יחסי. תנאים אלה, בצירוף השפל הכלכלי ברומניה בשנות ה-90, עם המעבר לכלכלת שוק חופשי, הביאו לירידה ברמת פעילותה של הרכבת הרומנית. הדבר הביא לסגירת מספר קווים בעלי נפח תנועה נמוך יותר, בעיקר באזורים כפריים. הרכבת ידעה קיצוצים בכמות הציוד הנייד, ציוד שרובו נרכש בשנות ה-70 וסבל מתחזוקה לקויה. הרכבת הרומנית אף סבלה מירידה בתדמיתה, עקב דיווחים על רכבות מוזנחות, תחזוקה לקויה והנהלה שתפקודה לקוי.
מצב דברים זה המשיך עד לשנת 1998 כאשר החברה הלאומית לרכבות ברומניה (ברומנית: Societatea Naţională a Căilor Ferate Române) חולקה לחמש חברות עצמאיות: חברת הרכבת הלאומית (Compania Naţională de Căi Ferate) שהופקדה על התשתיות, חברת שירותי הנוסעים (CFR Călători), חברת רכבות המשא (CFR Marfă), חברת שירותי ההסעדה וקרונות המסעדה (CFR Gevaro), וחברה למכירה ולחכירה של ציוד נייד (SAAF). חלוקה מינהלית זו הביאה לשיפור ניכר בתפקודה של הרכבת הרומנית, זאת בצירוף הגאות הכלכלית ברומניה לאחר שנת 2000. מאותה עת חזרה הרכבת הרומנית להיות גורם מרכזי בכלכלה הרומנית ואחת מחברות הרכבת המצליחות באזורה.
היסטוריה > מודרניזציה

בתחילת המאה ה-21 הרכבת הרומנית החלה בתוכנית מודרניזציה מקפת. בשלב ראשון הוכנס לשימוש ציוד נייד חדש במספר גדול של קווי נוסעים ברכבות מהירות ובינעירוניות וכן הורחב השימוש בקרונועים כדי ליצור רשת של רכבות מהירות ברומניה.
בתחילת שנת 2003 רכשה הרכבת הרומנית מספר מערכי קרונועים מדגם "דזירו", מתוצרת סימנס. חלק ממערכים אלה הורכבו במפעלי הרכבת בארד. המערכים שכינויים "החץ הכחול" (Săgeata Albastră) נכנסו לשימוש בקווי רכבת מהירים למרחק בינוני וקצר. מערכים אלה הפכו לסמל התחדשות ברכבת הרומנית. זאת אף על פי שהמערכים, המונעים במנועי דיזל, זכו לביקורת על שאינם נוחים לנסיעה למרחק רב ויוצרים מטרד רעש וזיהום אוויר. בתגובה לביקורת, בשנת 2004 הכניסה הרכבת הרומנית לשימוש מספר מערכי דזירו עם בידוד רעש משופר וכן עם סידור מושבים נוח יותר ובו 70 מושבים לקרון, במקום 110 מושבים בקרונות הראשונים מדגם זה.
החל מתחילת המאה ה-21 רכשה הרכבת הרומנית כ-80 קרונות שינה חדשים וקרונות נוסעים נוספים, דו-קומתיים ואחרים. קרונות השינה ברכבת הרומנית הם בין המודרניים ביותר באירופה, ובהם מיזוג-אוויר, מסכי טלוויזיה שטוחים ומקלחות. הרכבת אף רכשה קטרים חשמליים חדשים.
כחלק מן המודרניזציה החליטה הרכבת הרומנית להחליף את מערך הכירטוס ברכבת, למערכת ממוחשבת ארצית עם כרטיסים אלקטרוניים. מערך הכירטוס החדיש החל לפעול בתחנת הרכבת הצפונית של בוקרשט בחודש נובמבר 2004 והיום נכנס לשימוש בכל תחנות הרכבות הגדולות במדינה. בשנת 2003 החל אף שירות מודיעין טלפוני מודרני לרכבת הרומנית המספק מענה על זמני הרכבות וכן הזמנת כרטיסי נסיעה, 24 שעות ביממה. החל מ-1 בספטמבר 2006 נאסר העישון בכל רכבות הנוסעים ברומניה.
בחודש אפריל 2006 החלו עבודות בקו הרכבת בין בוקרשט לקונסטנצה במטרה להגביר את המהירות המרבית של רכבות נוסעים בקו מ-140 קמ"ש ל-200 קמ"ש וכך גם להגדיל את נפח התנועה בקו זה.
שירות רכבות נוסעים

שירות רכבות הנוסעים, המופעל על ידי CFR Călători, מפעיל שבעה סוגי רכבות נוסעים ברומניה ומחוצה לה. חלק מקווי הרכבת הבינלאומיים, מרומניה למדינות שכנות, עושים שימוש בציוד של הרכבת הרומנית. סוגי שירותי רכבות הנוסעים של הרכבת הרומנית הם:
Personal - רכבות שמספריהן 2000 עד 9999. אלה הן רכבות מאסף פרבריות, המובילות את מספר הנוסעים הרב ביותר ברכבת הרומנית. מהירותן הממוצעת של רכבות אלה היא הנמוכה ביותר (34.3 קמ"ש נכון לשנת 2004). רכבות אלה צפופות מאוד בשעות השיא, מצבן מוזנח ביחס לסוגי רכבות אחרות ומחירי הנסיעה בהן הם הזולים ביותר. רבות מן הרכבות האלה מורכבות מקרונות דו-קומתיים שנבנו בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. בחלק משירותי הרכבות הפרבריות, למשל בבוקובינה, נעשה שימוש בציוד ישן עוד יותר, משנות ה-40 וה-50. בחלק מן הקווים, כמו למשל קו סיביו-קראיובה, השירות ניתן במערכים מדגם "דזירו".
InterRegional - רכבות שמספריהן 1000 עד 1999. עד 2011 חולקה לשתי קטגוריות: Accelerat ו-Rapid שנחשבה ליותר מהירה. אלה הן רכבות מהירות למרחקים בינוניים וארוכים, העוצרות רק בערים בינוניות וגדולות. הציוד ברכבות אלה טוב במעט מזה שברכבות פרבריות ומהירותן הממוצעת גבוהה יותר. מחירי הנסיעה ברכבות אלה יקרים יותר והנוסע מחויב בתוספת מחיר, מעבר למחיר הבסיסי המשולם ברכבות Personal. חלק מקווי הרכבות המהירות ארוכים יחסית (כך למשל, הקו בין אוראדיה לגאלאץ אורכו למעלה מ-830 ק"מ). אף שרכבות אלה נוסעות למרחקים גדולים יותר, הן עוצרות בכל תחנה עירונית. אלה הנוסעים בין תחנות הקצה של הקו, יעדיפו בדרך כלל רכבות ישירות. הציוד הנייד ברכבות אלה מורכב מקרונות דו-קומתיים, או קרונות חד-קומתיים בהם מסדרון ממנו יוצאים תאים. במחלקה השנייה בכל תא 8 מושבים ו-6 מושבים במחלקה ראשונה. ברכבות דו-קומתיות מרחב הקומה לא מחולק לתאים ובכל שורה 4 מושבים המופרדים במעבר. רכבות מסוג זה עמוסות מאוד בדרך כלל.
InterCity - רכבות שמספריהן 500 עד 599. רכבות InterCity הן שירות העילית של הרכבת הרומנית ומהוות רכבות מהירות בין ערים מרכזיות ובין עיר הבירה לחוף הים השחור ולעיירות הנופש בהרי הקרפטים. זהו שרות הרכבות המהיר ביותר ברומניה, ומהירותן הממוצעת של הרכבות בשנת 2004 הייתה 87 קמ"ש. כרטיסי הנסיעה ברכבות מסוג זה יקרים יותר מקווים מקבילים איטיים יותר. קרונות הרכבות מסוג זה ממוזגים, מצוידים בשקעי חשמל ובכיסאות נוחים, ולנוסעים במחלקה ראשונה ניתנים עיתונים חינם ואף ארוחות. רוב הקרונות ברכבות אלה מחולקים לתאים, אף שלאחרונה הוכנסו לשירות קרונות בעלי חלל אחד. בקווים הארוכים מאוד ובקווים בינלאומיים, כגון קו בוקרשט-קונסטנצה, פועלים קרונות מדגם Astra AVA-200, שמהירותם המרבית היא 200 קמ"ש. קרונות אלה הם הנוחים והמפוארים ביותר ברכבת הרומנית. החל מחודש דצמבר 2006 ניתן שירות עסקים בחלק מקווי ה-InterCity בקרונות בהם כורסאות עור, מסכים אישיים, מערכות שמע עם אוזניות אישיות, Wi-Fi ובר. קרונות אלה מצוידים במעלון לנוסעים נכים.
EuroCity - מספריהן 500 עד 599. רכבות מסוג זה, כמו גם רכבות מסוג EuroNight, הן רכבות בינלאומיות המופעלות על ידי הרכבת הרומנית בשותפות עם חברת רכבות זרה, בהתאם ליעד הקו. רכבות אלה הן חלק מרשת הרכבות המהירות באירופה. לא כל הרכבות הבינלאומיות המגיעות לרומניה, או עוברות בה, הן מסוג EuroCity ורבות הן מסוג Rapid. רוב הרכבות מסוג זה הן בקרונות חדישים ונוחים, אף שאינם מגיעים לדרגת הנוחות של רכבות InterCity.
EuroNight - מספריהן 500 עד 599. אלה הן רכבות בינלאומיות הפועלות בשעות לילה. ברכבות אלה קרונות שינה.
Special - רכבות תיירות עם ציוד עתיק שמספריהן S1 עד S9. השירות ניתן בקווים נופיים.
שירות רכבות נוסעים > מהירויות

מגבלת המהירות לרכבות ברומניה היא 160 קמ"ש, אולם הרכבות היחידות הנוסעות במהירות זו הן בקווים בוקרשט-קימפינה ובוקרשט-קונסטנצה. בקו בוקרשט-קונסטנצה נעשות עבודות שבסופן ניתן יהיה להפעיל עליו רכבות במהירות 200 קמ"ש. כל שאר הרכבות במדינה מוגבלות למהירות 120 קמ"ש. הקו הארוך ביותר ברומניה, ברכבת מסוג Accelerat, הוא נסיעה של 15 שעות בין סוצ'אבה לטימישוארה. הקו הארוך ביותר ברכבת מסוג InterCity, במשך 12 שעות, הוא בין אוראדיה לקונסטנצה.
רכבות משא

שרות רכבות המשא ברכבת הרומנית מופעל על ידי חברת CFR Marfă, וכן על ידי 28 חברות רכבות פרטיות המפעילות קווי משא אותן חכרו מתשתיות הרכבת הרומנית. חברת CFR Marfă מפעילה 987 קטרים, רובם תוצרת רומניה ומקצתם מתוצרת יוגוסלביה לשעבר. שרות רכבות המשא ברומניה נוטל חלק משמעותי מכלל שינוע המשאות במדינה והביא לחברת CFR Marfă הכנסות משמעותיות אף שהחברה סיימה את מאזנה בהפסד בשנים 2002-2003. בשנת 2004 פחם היה המוצר העיקרי אשר שונע ברכבות משא בהיקף של 39.5% מכלל הפעילות. אחריו באו מוצרי מתכת (12.4%), מוצרי נפט (10.9%), כימיקלים (4.2%), עפרות ברזל (4.0%), מוצרי מחצבה (3.8%).
שלט תחנת הרכבת הרומנית בסאטו מארה, הכיתוב ברומנית ובהונגרית
זקיפת אגודל

זקיפת אגודל לסימון שהכל כשורה.
משתתפים בקולוסיאום שומטים את אגודלם כלפי מטה. "Pollice Verso" (=אגודל כלפי מטה באיטלקית), ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום, 1872.
זקיפת אגודל היא מחווה גופנית שבה נזקף האגודל כלפי מעלה בעוד יתר אצבעות כף היד מקופלות לכדי אגרוף. במקומות רבים בעולם משמעותה של המחווה הבעת הסכמה או שביעות רצון.
לא ידוע מה מקורה של מחווה זו, אך יש מספר השערות בעניין. לפי אחת ההשערות, מקורה עוד בקרבות הגלדיאטורים ברומא העתיקה, כאשר בסיום הקרב, הקהל סימן באמצעות אגודלו מה לדעתו צריך להיות גורלו של הגלדיאטור המפסיד - לחיים או למוות - אם כי לא ידוע לאן בדיוק הופנו האגודלים בכל אחד מהמקרים. לפי השערה אחרת, המחווה היא שריד למנהג מימי הביניים, לפיו בסיום עסקאות ליקק כל אחד מהצדדים את אגודלו, ואז הצמיד אותו לאגודל של שותפו לעסקה. השערה שלישית מייחסת את המחווה לתקופה מאוחרת הרבה יותר. לפי ההשערה מקורה בנוהגם של טייסים אמריקנים במלחמת העולם השנייה לסמן כך לצוותי נושאות המטוסים כי הם מוכנים להמריא.
סימן ה-"Like"
("אהבתי")
של פייסבוק.
לצד המחווה הכוללת את הנפת האגודל כלפי מעלה, התפתחה גם מחווה הפוכה, הכוללת את הנפת האגודל כלפי מטה. משמעותה של מחווה זו הפוכה - היא מביעה אי הסכמה או חוסר שביעות רצון.
זקיפת האגודל במשמעותה החיובית היא מחווה מקובלת בעולם המערבי, אך במקומות שונים בעולם לזקיפת האגודל יש משמעויות אחרות. בחלק ממדינות דרום אמריקה ומערב אפריקה, באיראן, בעיראק ובסרדיניה, מדובר במחווה בוטה ששקולה לאצבע משולשת.
בהקשרים ספציפיים, לזקיפת האגודל ייתכנו משמעויות אחרות גם בעולם המערבי. כך, למשל, היא משמשת טרמפיסטים לאיתות על רצונם בטרמפ (אף שבישראל נפוצה יותר הצבעה לכיוון הכביש באצבע המורה). במדינות אמריקה הלטינית, הביטוי המקובל לטרמפ הוא "Hacer Botella" (תרגום חופשי מספרדית: "לעשות בקבוק"), המרמז על צורת כף היד בזמן זקיפת אגודל. צוללים זוקפים את אגודלם כדי לסמן שבכוונתם לעלות לפני המים, ואילו שופטי כדורסל (אנ') מסמנים, באמצעות זקיפת שני אגודלים, על החלטתם לזרוק כדור ביניים.
זקיפת אגודל היא גם הסמל של סימן ה"Like" הפופולרי ברשת החברתית פייסבוק.
זקיפת האגודל היא גם סימון המקובל בקרב ילדים בישראל כ"ברוגז". כלומר "לא חברים". לעיתים מלווה סימון זה בדיקלום "ברוגז ברוגז לעולם, שולם שולם אף פעם". הסימון ההופכי ל"ברוגז" מכונה "שולם" ומבוצע על ידי זקיפת הזרת. לעיתים מבוצע טקס השלמה על ידי לפיתת זרתות הדדית וניענועם למילות הדיקלום "שולם שולם לעולם, ברוגז ברוגז אף פעם". דבר זה מופיע בשיר הילדים "עשר אצבעות" מאת רבקה דוידית.
ראו גם

אוקיי
סימן אישור
ויילה (דנמרק)

| --- | --- |
סמל ויילהסמל ויילה

 מדינה:  דנמרק דנמרק
 מחוז:  סודדנמרק
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  61,310 (2023)
 קואורדינטות:  55°42′30″N 9°32′00″E﻿ / ﻿55.708333333333°N 9.5333333333333°E﻿ / 55.708333333333; 9.5333333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://www.vejle.dk/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דנמרק מוגדלת) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהויילה(למפת דנמרק רגילה) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהויילה(למפת מחוז סודדנמרק רגילה) ויילהויילה(למפת מחוז סודדנמרק מוגדלת) ויילהויילה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ויילה (בדנית: Vejle) היא עיירה בדנמרק, בדרום־מזרח חצי האי יוטלנד. נכון לשנת 2019, העיר מונה 57,051 נפש, מה שהופך אותה לעיר התשיעית בגודלה בדנמרק.
היסטוריה

המילה "ויילה" נובעת מהמילה הדנית העתיקה wæthel, שפירושה "פורד"[דרושה הבהרה] או "מקום מדשדש" בגלל מיקומה במעבר עמוס מעל נהר ויילה.
חפירות ארכאולוגיות בסמוך לכנסיית סנט ניקולאי שבמרכז ויילה הראו כי היו מגורים באזור כבר ב-1100. טירת המלך, קסטרום וטהל, שכנה במקום בו נמצא כיום Vejle Trafikcenter.
במהלך ימי הביניים ויילה הייתה חשובה כעיירת שוק, והתפתחה לאורך אותם קווים עד אמצע המאה ה-17, וסחרה עם ערים כמו ליבק ופלנסבורג, שנמנצאים כיום בגרמניה.
בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18, אוכלוסיית ויילה הצטמצמה כתוצאה ממגפת הדבר ומלחמה.
מאמצע המאה ה-19 ועד המאה העשרים התפתחה ויילה מעיירת שוק פרובינציאלית למרכז תעשייתי סואן.
גאוגרפיה

מרכז העיר ויילה נבנה על אי בנהר ויילה.
כלכלה

ויילה הוא המרכז התרבותי והכלכלי של עיריית ויילה, וכחלק מאזור המשולש הלא רשמי, הוא עשיר בתעשייה, עסקים. מבחינה היסטורית התעשייה הייתה חשובה מאוד לפיתוח העיר, בעוד שכיום ניתן יותר משקל על עסקים ושירותים, כמו גם על חברות היי-טק.
כלכלה > תעשייה

במהלך המהפכה התעשייתית, וויילה נודע כ"מנצ'סטר של דנמרק" בגלל יצור הטקסטיל הנרחבות שלה.
בהמשך השתרשו תעשיות חדשות יותר בוויילה. בעיר נמצאת אחד ממפעלי המסטיקים הגדולים בעולם, המייצרת מסטיקים של המותג סטימולול.
ערים תאומות

לוויילה ברית ערים תאומות עם הערים:
שוודיה בורוס, שוודיה
פינלנד מיקלי, פינלנד
נורווגיה מולד (אנ'), נורווגיה
לטביה ילגבה, לטביה
גרמניה שלזוויג (אנ'), גרמניה
בוסניה והרצגובינה יאבלניצה (אנ'), בוסניה והרצגובינה
בוסניה והרצגובינה מוסטר, בוסניה והרצגובינה
הרפובליקה העממית של סין נאנטונג (אנ'), הרפובליקה העממית של סין
גרמניה וארן, גרמניה
צרפת רוקברין-קאפ-מרטן (אנ'), צרפת
הערות שוליים

↑  "BY1: Population 1. January by urban areas, age and sex". statbank.dk. 1 בינואר 2019. נבדק ב-21 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jensen, Jørgen Elsøe: Danmarks middelalderlige byplaner, 1994 ISBN 87-7838-003-0 s. 142
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550466405171  BIBSYS: 99033397  GND: 4438480-4  LCCN: n82078538  MusicBrainz: 18d9cf19-d5e1-4df0-b1fe-51ca1510a1b9  VIAF: 125511049   WorldCat (עם VIAF): 125511049 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של דנמרק ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גשר פיורד וויילה
המדרחוב של וויילה
ורד הררי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964
 פטירה:  אוגוסט 2015 (בגיל 51 בערך)
 מקום קבורה:  עינת 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1978–2015 (כ־37 שנים)
 עיסוק:  זמרת
 בן זוג:  שי וצר
 פרסים והוקרה:  פרס "ג'ון לנון" למוזיקת עולם
 
ורד הררי-וצר (1964 – אוגוסט 2015) הייתה זמרת ישראלית.
ביוגרפיה

הררי נולדה ב-1964 בתל אביב, היא ביתם של יעקב הררי והזמרת כוכבה הררי. בילדותה למדה לנגן על פסנתר. בשנת 1978, בגיל 14, החלה להופיע במועדונים בתל אביב והמשיכה לשירות צבאי בצה"ל בלהקה צבאית. אחרי שחרורה ב-1986 עברה לאירופה לקריירת מוזיקת עולם בצרפת ובגרמניה.
ב-1998 נפגשה עם שי וצר והתחתנה עמו. לשניים שני ילדים, עומר ומאיה. ב-2002 הוציאו אחרי עבודה משותפת את אלבום הבכורה של הזמרת, "מקום פנוי לשניים". הזוג זכה ביחד בפרס "ג'ון לנון" למוזיקת עולם. הררי הקליטה קולות רקע בשיר "שקיעתה של הזריחה" באלבום סיפורים מהקופסא של רמי פורטיס.
ביוגרפיה > מותה

ב-2005 אובחנה במחלת הסרטן, בה בחרה לטפל בשיטות אלטרנטיביות לכימותרפיה. הררי נפטרה באוגוסט 2015 בגיל 51 ונקברה בבית העלמין בקיבוץ עינת.
פרסים והוקרה

הררי-וצר זכתה במקום הראשון בקטגוריית מוזיקת העולם בתחרות השירים הבינלאומית ע"ש ג'ון לנון עם השיר "ביומי אני קטנה".
דיסקוגרפיה

| # | שם אלבום | שנת יציאה | שותפים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | מקום פנוי לשניים | 2002 | בעלה, שי וצר |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  דודי פטימר, ‏שם הוורד: המוזיקאי שמגייס מימון להנצחת זכרה של אשתו הזמרת, באתר מעריב אונליין, 9 באוקטובר 2018
↑  רמי פורטיס, "סיפורים מהקופסא", נענע דיסק, 1988.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008712986505171  VIAF: 1159610160840540153   WorldCat (עם VIAF): 1159610160840540153 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חור מנעול כבידתי

חור מנעול כבידתי (באנגלית: Gravitational keyhole) הוא אזור זעיר בחלל, אשר בו כוח המשיכה של כוכב לכת עשוי לשנות את מסלול ההקפה של אסטרואיד סביב הכוכב אותו הוא סובב, ובכך לגרום לאסטרואיד להתנגש בכוכב הלכת, במהלך הקפה עתידית.
היסטוריית המונח

המונח "חור מנעול", אשר אותו טבע פול קודאס (Paul W. Chodas) בשנת 1999, מדגיש את הניגודיות שבין המרווח הגדול של חוסר הוודאות, אשר אליו מובילים החישובים של מסלולי ההקפה לבין הטווח המצומצם ביותר, אשר בו מתקיים אזור ההשפעה של כח המשיכה על האסטרואיד, מה גם שהשפעה זו עשויה להיות עקיפה ומצטברת, היינו, כזו אשר תגרום להתנגשות לאחר הקפות עתידיות רבות.
בשנת 2005 זכה המונח "חור המנעול" לחשיפה ציבורית רבה, בהקשר של סיכוייו של האסטרואיד אפופיס להתנגש בכדור-הארץ בעתיד. בעבר העריכו מדענים שאם אפופיס ייכנס דרך אזור בחלל המכונה "חור המנעול" ב-13 באפריל 2029, כלומר הוא יעבור במרחק שכיום מוערך בתור 30,399 ק"מ מפני כדור הארץ, בסטייה של 800 מטרים לכל היותר, הוא יילכד בכוח הכבידה של כדור הארץ, וייכנס איתו לתהודה מסלולית, שתגרום להתנגשות כמעט ודאית ב-13 באפריל 2036, אחרי שש הקפות של אפופיס סביב השמש ושבע הקפות של כדור הארץ סביבה. אך התצפיות החדשות הראו שהסיכוי של אפופיס לעבור דרך חור המנעול, מה שיביא להתנגשות בשנת 2036, הוא כ־1:250,000, ובערך 1:333,000 בשנת 2068. תצפיות מאוחרות יותר הורידו את הערכת הסיכוי להתנגשות ב-2036 ל-1:10,989,000.
וילם סאסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באפריל 1918 Geertruidenberg, הולנד 
 פטירה:  2002 (בגיל 83 בערך) סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה ממלכת ארצות השפלה
 
וילהלמוס (וילם) אנטוניוס סאסן (בהולנדית: Wilhelmus Antonius Sassen; 16 באפריל 1918 –  2002) היה עיתונאי נאצי הולנדי, חבר אס אס, שפעל בשרות הנאצים בהולנד בזמן מלחמת העולם השנייה. סאסן נודע בשנות ה-60 בעקבות ראיון שערך עם אדולף אייכמן, לפני שהאחרון נתפס ונחטף לישראל בידי סוכני המוסד.
לפני ותחילת המלחמה

סאסן נולד בהולנד, למשפחה קתולית מסורתית, בעיירה חרטרוידנברח (Geertruidenberg) שבצפון בראבנט בדרומה של הולנד. אביו התעניין באידאולוגיה פשיסטית. סאסן למד משפטים בלוון ובגנט, ובזמן לימודיו הצטרף לקבוצת העבודה הפלמית-גרמנית (בהולנדית: Duitsch-Vlaamsche Arbeidsgemeenschap, נודע יותר בשם DeVlag), ארגון סטודנטים פרו-נאצי. כסטודנט, צפה באולימפיאדת ברלין, ממנה חזר כמעריץ של היטלר. עקב דעותיו גורש מבלגיה, והפסיק את לימודיו.
ב-1938 גויס כתותחן לצבא ההולנדי. עם הפלישה הגרמנית להולנד ב-1940 נלקח בשבי הגרמני לזמן קצר.
שיתוף פעולה עם הנאצים

לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות, התנדב סאסן לעבוד בתעמולה הנאצית בהולנדית. הוא סיקר את המלחמה במזרח ואף נפצע ברוסטוב על הדון, והשתקם בבתי חולים משך שמונה חודשים.
לאחר מכן שימש כעורך של רדיו בריסל, וב-6 ביוני 1944 דיווח מהחזית על פלישת בעלות הברית בנורמנדי. אף על פי שקיבל הוראה לסגת לגרמניה נשאר בהולנד, ודיווח על מהלך המלחמה שם. בשלב מסוים המליץ לרעבי אמסטרדם הרועדים מקור לשדוד דלק ואוכל מאזורים עשירים יותר. בעקבות דבריו אלה פוטר מעבודתו בשירות התעמולה הנאצי.
בריחה ופעילות בארגנטינה

סאסן נאסר על ידי הבריטים ב-5 ביוני 1945. הוא ארגן הצגה בכלא, שהוצגה בערב חג המולד ושימשה ככיסוי לבריחתו.[דרוש מקור]
בשנות ה-70 שימש יועץ תקשורת למשטרים הדיקטטוריים של פינושה בצ'ילה ושל סטרסנר בפרגוואי.
ראיונות עם אייכמן

בסוף שנות ה-50 ראיין סאסן את אדולף אייכמן בארגנטינה, בעיקר על חלקו בפתרון הסופי. חלקים מהראיונות פורסמו ב-1960, לאחר מעצרו של אייכמן, בשני מאמרים במגזין LIFE. המידע בראיונות (שכונו "מסמך סאסן") או "מסמך סאסן", נחשב אמין מזה שהופיע בכתבי אייכמן מן הכלא הישראלי, שכן ניתן מרצונו של אייכמן ובהיותו חופשי ואילו יומנו של אייכמן שנכתב בכלא נחשב כאפולוגטיקה מוטית מפיו של נאצי. ב-1980 הועברו רשימות סאסן (כ-600 עמודים) לאלמנתו של אייכמן.
בראיון המצטט מ"מסמכי סאסן" מובאים בין השאר הדברים הבאים מפי אייכמן:
"מסמכי סאסן" לא הובא כראיה במשפט אייכמן: אייכמן וסנגורו סירבו, מטבע הדברים, לאשר את אמיתותו. התובע, גדעון האוזנר, ניהל משא ומתן לרכישת סלילי ההקלטה אך לא הצליח לעשות זאת ובחר שלא להביא את סאסן מארגנטינה בשל הסיבוכים הכרוכים בכך (גזר דין מוות התלוי ועומד כנגדו בהולנד). תמלול חלק מההקלטות נמצא בקבצים סרוקים בארכיון המדינה.
רבות מהקלטות דיברי אייכמן במהלך הראיונות פורסמו בשנת 2022 בסדרה תיעודית. חלק קטן מההקלטות הוצגו בשנות החמישים של המאה ה-20. סאסן – שהיה נתון למתקפות ולאיומים, בין היתר על ידי בניו של אייכמן – נפטר במהירות מסלילי ההקלטות. ההקלטות התגלגלו, ככל הנראה, מסאסן למשפחת אייכמן, ומשם להוצאות לאור בשווייץ ולארכיון בגרמניה, מבלי שאיש כמעט זכה להאזין להן (קטע קצר שודר בסרט גרמני ב-1998).
בהקלטות, בין היתר, התגאה אייכמן בחלקו בהובלת יהודים בהמוניהם אל מותם ואמר:
"אינני מתחרט על דבר. אילו המתנו 10.3 מיליון יהודים, הייתי אומר בסיפוק: 'יופי, חיסלנו את האויב' ...".
חיים אישיים

סאסן התחתן עם פאולה פיסט (Fisette) ב-1940, התגרש והתחתן שנית עם מייפ ואן דר וורט (Voort), ממנה נולדו לו שתי בנות, המבוגרת שבהן, ססקיה סאסן, ילידת 5 בינואר 1947, היא פרופסור לסוציולוגיה, אשר תחומי עיסוקה העיקריים הם גלובליזציה והגירה. בשנות ה-70 התחתן בשלישית עם אלס דלבאר (Delbaere), בתו של אמן פלמי שברח לארגנטינה עקב עברו הנאצי.
הערות שוליים

↑  מול תא הזכוכית, באתר מוזיאון בית לוחמי הגטאות
↑  פרסום מיוחד: מאחורי הקלעים של משפט אייכמן |, באתר catalog.archives.gov.il
↑  זאסן, באתר ארכיון המדינה
1 2  https://archive.kan.org.il/main/special-projects/eichmann/
↑  The long-lost Adolf Eichmann recordings shown in new documentary, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
↑  ניב שטנדל, ‏הבנאליות של הרוע היא רק מסיכה. מתחתיה רוחש זדון, באתר ‏מאקו‏, 10 ביוני 2022
↑  נדב מנוחין‏, אייכמן טען שרק מילא פקודות. ההקלטות המצמררות האלה חושפות סוף סוף את השקר - וואלה תרבות, באתר וואלה, 1 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1057809519  ISNI: 0000 0001 3955 0139  LCCN: n2015034620  NKC: zmp2013748648  NTA: 372718582  SUDOC: 153394366  VIAF: 213376132   WorldCat (עם VIAF): 213376132
חור שחור כוכבי (כוכב)

השוואה בין גודל הכוכב המכיל בתוכו את החור השחור, לעומת כוכבים מוכרים בגלקסיה שלנו. לשם השוואה, ביטלג'וז, השלישי מימין, הוא על-ענק אדום הגדול פי 14 מהשמש שלנו
חור שחור כוכבי (הנקרא לעיתים גם "כוכב קוואזי" על שם הקוואזרים) הוא סוג של כוכב בהיר על מסיבי היפותטי שייתכן והתקיים בסוף עידן היקום המוקדם. אם הם אכן התקיימו, הרי שהם התקיימו לאורך תקופה קצרה מאוד במונחים אסטרונומיים, כ-6 או 7 מיליון שנים בלבד לפני שהתפוצצו בסופרנובה אדירה, והותירו חור שחור על מסיבי, אשר המשיך "לאכול" את החומר שנותר לאחר הפיצוץ.
תאוריית החורים השחורים הכוכביים מנסה להסביר את תהליך היווצרותם של החורים השחורים העל מסיביים, המצויים במרכז כל גלקסיה, שעל פי תורת היחסות של איינשטיין היקום פשוט צעיר מדי בשביל ליצור את המפלצות האלו.
תהליך יצירת הכוכב

חור שחור כוכבי הוא כוכב מדור 3 (הדור הראשון של הכוכבים) שבמהלך הצתתו גרעין הכוכב קורס לחור שחור תחת הכבידה העצמית של הכוכב. לעומת כוכבים מדור 1 (הדור של השמש לדוגמה), שבו תהליך הקריסה הורס הכוכב, בכוכב חור שחור הכוכב שורד את המוות של עצמו, וכך במרכז הכוכב נותר חור שחור כוכבי "רגיל", אשר מוצא את עצמו מוקף על ידי כוכב מדור 3 (הכוכבים הגדולים ביותר, עם 100% מימן והליום).
כך, לעומת תהליך הגדילה האיטי של חורים שחורים "רגילים" (אכילת חומר הנופל אל החור השחור תוך כדי סיבוב החומר סביב החור השחור), החור השחור במרכז הכוכב "אוכל" חומר (מימן והליום) אשר נלחצים אליו על ידי הכוכב עצמו. כך, החור השחור גדל במספר סדרי גודל בזמן קצר יחסית (כ-6 מיליון שנים), ולאחר סיום חייו של הכוכב, נותר חור שחור על מסיבי, במקום חור שחור רגיל.
זיזף כתום-גרון

| זיזף כתום-גרון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: זיזפיים
סוג:: זיזף כתום-גרון
מין:: זיזף כתום-גרון
שם מדעי
 Lampronycteris brachyotis ‏דובסון, 1878
תחום תפוצה


זיזף כתום-גרון (שם מדעי: Lampronycteris brachyotis) הוא סוג של עטלף קטן וססגוני במשפחת הזיזפיים, שמצוי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1879 על ידי הזואולוג האירי ג׳ורג׳ אדוארד דובסון וסווג במקור כמין בסוג זיזף ננסי עד שהוקצה עבורו סוג נפרד.
תיאור

הזיזף כתום הגרון מתאפיין בראש גדול ומעוגל, בגוף גוצי ומוצק ובחרטום קצר למדי. פניו דלילות בשיער, עיניו קטנות ואוזניו קצרות ורחבות עם צפירים קטנים. עיטור העלה האפי שלו קטן למדי, והוא מורכב מזיז עבה משולש, ודיסקית רחבה סביב הנחיריים. בנוסף, ישנן מספר נפיחויות ויבלות סביב האף והפנים.
הזיזף כתום הגרון הוא בין הקטנים במשפחתו: אורך גופו 48–62 מ״מ, אורך זרועותיו כ-40 מ״מ, אורך זנבו 7–13 מ״מ ומשקלו עד 14 גרם.
הפרווה של הזיזף כתום הגרון עבה ושעירה. צבעה רבגוני למדי: הגב בצבע חום אפרורי או אוכרה, הצלעות והמותניים בצבע צהבהב חיוור, ועל הראש כיפה בצבע חום-אפרורי או אדום-קינמון. סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא הצבע הכתום העז בגרון, בסנטר ובלחיים שמתרחב לעיתים קרובות גם לחזה ומאפשר לזהותו בנקל מזיזפים אחרים. הבטן ואזור המפשעה בצבע צהוב עז, ולעיתים הגרון והלחיים יהיו אף הם צהובים. הכנפיים וקצות האוזניים שחורות, בעוד שהפנים, הצפירים, הזרועות והרגליים בצבע ארגמן, בורדו או ורוד. העיטור האפי עשוי להיות ורוד או שחור.
תפוצה וביולוגיה

הזיזף כתום הגרון מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה שלו מפוצל לשלושה אזורים נפרדים: האזור הראשון בדרום מקסיקו, בליז וצפון גואטמלה, החלק השני בניקרגואה, קוסטה ריקה ופנמה, החלק השליש משתרע על מזרח קולומביה, וונצואלה, אזור גויאנה, צפון ומרכז ברזיל וצפון פרו. הוא מצוי גם באי טרינידד וטובגו. בית הגידול של המין מורכב מיער ראשוני טרופי, יער במבוק לח ויער גדותיים בשפלות נמוכות ברום 150–700 מטר מעל פני הים.
הזיזף כתום הגרון פעיל בשעות הלילה, ושיא הפעילות מתרחשת בשעתיים הראשונות לאחר השקיעה ולאחר חצות. בשעות היום, הזיזף ישן במערות, מכרות, מבנים נטושים, אתרים ארכאולוגים ועצים חלולים. הוא לן בקבוצות קטנות של 10 פרטים עד מושבות גדולות של 300 פרטים, שמורכבים בעיקר מנקבות וצאצאיהן.
הזיזף הוא יונק אוכל חרקים באופן כללי, אך מדי פעם מגוון את תזונתו בפירות, צוף ואבקנים (בפרט בעונה היבשה). הוא נוהג לתור אחר מזונו בגובה 3–12 מטר מקרקעית היער. יש ככל הנראה שתי עונות רבייה שמסונכרנות עם עונות הגשמים. בכל פעם נולד צאצא יחיד.
מצב

הזיזף כתום הגרון מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) עקב טווח תפוצה רחב, מגמת אוכלוסייה יציבה והעדר איומים גדולים. עם זאת, המין רגיש מאוד לאובדן בית גידול ולהפרעות אנושיות ו-IUCN מציע לרשויות השימור המקומיות לפעול לצמצום האיומים הללו באזורים שבהם קיימים ריכוזים של המין.