stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ספרד–פרגוואי
היסטוריה > עצמאות

בשנת 1776 נוצרה מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה כשהבירה שלה בבואנוס איירס ופרגוואי נכללה בה. בתחילת המאה ה-19, רוח של עצמאות פשטה ברחבי אמריקה הספרדית. במאי 1810, התרחשה מהפכה בבואנוס איירס שהחלה את מלחמת העצמאות של ארגנטינה. תהליכים אלו השפיעו על המתרחש בפרגוואי, אף על פי שמנהיגים בפרגוואי סירבו לקבל את הכרזת העצמאות הארגנטינאית.
אף על פי שבתחילה פרגוואי הייתה נגד עצמאות מספרד, בחודש מאי 1811 נוצרה חונטה באסונסיון בראשות פולחנסיו יירגוס, שהכריזה על עצמאות פרגוואית. ביולי 1811 שלחו מכתב לבואנוס איירס, ובו הביעו את רצונם ליצור קונפדרציה עם ארגנטינה, אולם באוקטובר 1812 התפזרה הקונפדרציה לאחר שארגנטינה התכוונה להשתמש בכוחות פרגוואים לעצמאותה שלה. באוקטובר 1812 הכריזה פארגוואי על עצמה כעל רפובליקה עצמאית.
היסטוריה > לאחר העצמאות

ב-10 בספטמבר 1880 חתמו פרגוואי וספרד על הסכם שלום וידידות ובכך כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936-1939), שמונה אזרחי פרגוואי נלחמו במלחמה כחלק מהבריגדות הבינלאומיות עבור הסיעה הרפובליקנית והם השתתפו בקרב האברו.
פרגוואי קיימה יחסים דיפלומטיים בכל רחבי השטח של הגנרל פרנסיסקו פרנקו. היחסים בין פרגוואי לספרד התחזקו תחת נשיאותו של אלפרדו סטרסנר. ביולי 1973 ביקר הנשיא סטרסנר בביקור רשמי בספרד ונפגש עם הגנרל פרנקו.
באוקטובר 1990, מלך ספרד חואן קרלוס הראשון ערך את ביקורו הרשמי הראשון בפרגוואי. המלך ביקר בפרגוואי שוב בשנת 2006 ועוד פעם בשנת 2011 להשתתף בפסגה האיברו אמריקאי שנערכה בבירת פרגוואי. ביוני 2015, נשיא פאראגוואי, הוראסיו קארטס, ביקר ביקור רשמי בספרד.
היחסים הבילטריאלים

במהלך השנים נחתמו מספר הסכמים ואמנות בין שתי המדינות, כגון הסכם על חילופי חבילות דיפלומטיות (1925); הסכם חילופי תרבות (1958); הסכם בדבר אזרחות כפולה (1959); הסכם בדבר ביטול דרישות הוויזה (1959); הסכם לשיתוף פעולה כלכלי (1971); הסכם על הובלה אווירית (1976); הסכם בדבר קידום והגנה על השקעות (1993); הסכם הסגרה (1998); הסכם על השתתפות של אזרחים אשר מתגוררים באופן חוקי בפרגוואי או בספרד להשתתף בבחירות המקומיות (2009) וכן הסכם על שיתוף פעולה באבטחת סייבר (2015).
חברת התעופה אייר אירופה מפעילה טיסות ישירות בין שתי המדינות.
מסחר

בשנת 2015, הסחר בין פרגוואי וספרד הסתכם ב-176,000,000 אירו. הייצוא העיקרי של פרגוואי לספרד כוללים: שמן צמחי, עצים, בשמים, טבק ורהיטים. היצוא העיקרי של ספרד לפרגוואי כולל: בשמים, מכונות, נייר, מכוניות ומשאיות, ציוד חשמלי ומטוסים. באותה שנה, ספרד השקיעה בשווי של 29,000,000 דולר בפרגוואי. חברות רב לאומיות ספרדית כגון Banco bilbao Vizcaya Argentaria ו Mapfre פועלות בפרגוואי.
נציגויות דיפלומטיות

לפרגוואי יש שגרירות במדריד ובקונסוליות-כלליות בברצלונה ובמאלגה.
לספרד יש שגרירות באסונסיון.
יונתן חי

אין תמונה חופשית
יונתן חי הוא בונה כינורות ישראלי.
יונתן חי השלים את לימודיו כמהנדס, שהתמחה בשימור מבנים היסטוריים ועבד שמונה שנים במשרד אדריכלים בתל אביב, בעת שהותו באיטליה, שם עבד בתחום התמחותו, החליט לשנות כיוון ובעקבות משיכתו לעבודה בעץ החל בהשתלמות של ארבע שנים בבניית כינורות בבית הספר לבניית כלי קשת בקרמונה שבאיטליה. מוריו בקרמונה היו מאסטרו ג'ורג'ו סקולרי ומאסטרו מסימו נגרוני.
בתקופת לימודיו בקרמונה זכה יונתן חי במקום הראשון בתחרות האיטלקית הלאומית לבניית כלי קשת. חי סיים את לימודיו בקיץ 2008 וקיבל הסמכה כבונה כינורות. הוא חזר ארצה עם משפחתו, והוא עובד בסטודיו שלו בעין כרמל וממקד את עיקר פעילותו בבניית כלים חדשים בעלי גוון אישי, אותם הוא מבסס על מודלים קלאסים במסורת האיטלקית. הוא עוסק גם בשיקום ושיפוץ כלי קשת אחרים ומשתף פעולה עם בוני כינורות אחרים ועם בונה הקשתות דויד סמואלס.
הערות שוליים

↑  Jonathan Hai - Violin Maker (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי דרום אפריקה – טונגה

| יחסי דרום אפריקה – טונגה |
| --- | --- |
דרום אפריקה: טונגה


דרום אפריקה: טונגה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 747
אוכלוסייה
64,192,939: 104,066
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 500
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,885: 4,807
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי דרום אפריקה–טונגה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין ממלכת טונגה.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין ממלכת טונגה כוננו ב-1 בספטמבר 1999. שתי המדינות חברות בארגון האומות המאוחדות ובחבר העמים הבריטי. אזרחי שתי המדינות נדרשים באשרה על מנת להיכנס למדינה השנייה ולשהות בה.
נציגויות דיפלומטיות

דרום אפריקה אינה מיוצגת בטונגה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. דרום אפריקה האמינה את שגרירותה שבקנברה, בירת אוסטרליה, על מספר מדינות באזור האוקיינוס השקט ובכללן טונגה.
טונגה אינה מיוצגת בדרום אפריקה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יוהאן דניאל טיטיוס

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1729 קוניץ, פרוסיה המערבית, האיחוד הפולני-ליטאי (כיום -חויניץ, פומרניה, פולין)
 פטירה:  16 בדצמבר 1796  (בגיל 67) ויטנברג, הנסיכות הבוחרת של סקסוניה
 ענף מדעי:  אסטרונומיה, פיזיקה, ביולוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  ויטנברג, נסיכות הבוחר מסקסוניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג
 מנחה לדוקטורט:  Johann Traugott Schulz 
 מוסדות:  אוניברסיטת ויטנברג
 תלמידי דוקטורט:  Adolph Julian Bose, Christian Friedrich Scheibner, Gottlob Friedrich Oertel, Johann Christian Franke, Johann Christoph Jänichen, Karl Friedrich Pfotenhauer 
 תרומות עיקריות
 חוק טיטיוס-בודה
 
יוהאן דניאל טיטיוס או טיציוס, שמו בלידה - יוהאן דניאל טיץ או טיצה, בגרמנית: Johann Daniel Titius או Johann Daniel Tietz, ‏ 2 בינואר 1729 קוניץ, בפרוסיה המלכותית, כיום חויניץ (כיום בפולין) בפומרניה - 16 בדצמבר 1796 ויטנברג) היה מלומד גרמני, אסטרונום, פיזיקאי, מתמטיקאי וביולוג, פילוסוף, מתרגם והיסטוריון. הוא כיהן כפרופסור לפיזיקיה באוניברסיטת ויטנברג.
ביוגרפיה

טיטיוס נולד בקוניץ (חויניצה) בפרוסיה המלוכתית (אחוזה של כתר פולין) כבנם של יאקוב טיץ (Tietz), סוחר בדים וחבר מועצה, ושל ברברה מריה דורותאה, לבית האנו, בת של כומר לותרני. שמו בלידה היה יוהאן דניאל טיץ, והוא אימץ מאוחר יותר, כשהיה לפרופסור באוניברסיטה, לטיניזציה של שם משפחתו, לפי מנהג נפוץ במאה ה-18.
אחרי שהתייתם מאביו גודל בהמשך אצל דוד שלו מצד אמו, היסטוריון הטבע מיכאל כריסטוף האנו, פרופסור באוניברסיטת דנציג, שעודד את עניינו במדעי הטבע. טיץ סיים את לימודי התיכון בדנציג (כיום גדנסק) ולמד אחר כך בשנים 1748–1752 באוניברסיטת לייפציג. בעזרת מלגה מטעם קרן שהוקמה על ידי אחד מאזרחי העיר קוניץ', מרטין פוהרמן, סיים טיטיוס תואר שני עם עבודה על תורת אוילר לגבי אור הירח.
בשנת 1755 התמנה למרצה שלא מן המניין בפקולטה לפילוסופיה בלייפציג. באפריל 1756 הסכים למינויו כפרופסור מן המניין (ordinarius) למתמטיקה יסודית
באוניברסיטת ויטנברג. ב-1761 החליף את גאורג מתיאס בוזה במתן הרצאות פומביות לפיזיקה וב-1762 מינו אותו מלך פולין והנסיך הבוחר של סקסוניה כפרופסור לפיזיקה במקום בוזה שלא חזר לעיר. בשנת 1768 כיהן כרקטור של האוניברסיטה.
בנוסף לימד פילוסופיה, תאולוגיה של הטבע וחוק טבעי. הוא קיבל הצעות לפרופסורה גם מהאוניברסיטאות בגטינגן, הלמשטדט, קיל ודאנציג.
הוא נפטר בוויטנברג, בנסיכות הבוחר מסקסוניה.
ביוגרפיה > תרומותיו לאסטרונומיה

טיטיוס נודע בעיקר הודות לחוק טיטיוס-בודה, נוסחה מתמטית המתארת סדירות מסוימת במרחקי רוכבי הלכת מהשמש.
על יסוד חוק זה הוא ניבא את קיומו של גרם שמיים במרחק 2.8 AU מהשמש.
הערה זאת לגבי מרחקי כוכבי הלכת מהשמש הופיע בשנת 1766 בתרגומו לספר של שארל בונה "Contemplation de la Nature" (התבוננות בטבע). טיטיוס סבר שגרם השמיים שדיבר עליו הוא חייב להיותר קטן [דרוש מקור], אולם יוהאן אלרט בודה סבר [דרוש מקור] שמדובר בגרם דמוי-כוכב לכת. בהמשך גרם שמיים זה זוהה כ"קרס".
בין השאר, בגלל חוק טיטיוס-בודה, ארבעה כוכבי הלכת המינוריים הראשונים (וסטה, פאלאס, יונו וקרס) נחשבו תחילה לכוכבי לכת רגילים. אחרי 15 שנה, נתגלו גם כוכבי לכת קטנים אחרים במרחקים הולכים וגדלים, ואז קרס וגופים נלווים אחרים הוגדרו ככוכבי לכת מינוריים או אסטרואידים. בשנת 2006 בגלל צורתו הספירית, הוגדר קרס כ"כוכב לכת ננסי".
כפיזיקאי תמך טיטיוס בגישתו הניסויית של רנה דקארט. בנוסף התעניין גם ביישומים כלכליים של התגליות בתחום.
ביוגרפיה > תרומותיו לפיזיקה

טיטיוס פרסם מספר מחקרים בתחומים אחרים של הפיזיקה, כמו למשל על התנאים והכללים של הניסויים הפיזיים והתמקד במיוחד בתרמומטריה.
בשנת 1765 הוא הציג סקירה עדכנית של התרמומטריה בתקופתו. הוא כתב על התרמומטר המתכתי שבנה הנס לזר.
בספרי לימוד שכתב על פיזיקה התאורטית והניסויית, הוא תיאר ממצאים של מדענים אחרים, כגון תאורי ניסוייו של גאורג וילהלם קראפט משנת 1738.
טיטיוס בנה את כליא הברק הראשון בוויטנברג.
ביוגרפיה > תרומותיו לביולוגיה

טיטיוס התעניין מאוד גם במדעי החיים, במיוחד בסיווג האורגניזמים והמינרלים. פעילותו בתחום הושפעה על ידי קרל לינאוס
ספרו המקיף יותר שלו בתחום הביולוגיה, Lehrbegriff der Naturgeschichte Zum ersten Unterrichte
כולל סיווג שיטתי של הצמחים, בעלי החיים והמינרלים (המצוטט לפי שמו - Titius), כמו כן סיווג של חמרי יסוד כמו אתר, אש, אוויר מים ואדמה.
ביוגרפיה > בתחומים אחרים

בשנים 1753–1754 הוא תרגם לגרמנית במלואן את המסות של מישל דה מונטן. תרגומו הגרמני נחשב לטוב ביותר עד לתרגום של הנס שטילט בשנת 1998. תרגם את מונטן ואת ה- "שיח על המדעים ועל האמנויות "(Discours sur les sciences et les arts) מאת ז'אן-ז'אק רוסו בעידודו של יוהאן כריסטוף גוטשד. טיטיוס תרגם גם מלטינית ומאנגלית - הפיץ בגרמניה הדפסות חדשות של כתב העת לפילוסופיה של החברה המלכותית בלונדון.
טיטיוס כתב גם
הוא כתב גם מסות תאולוגיות ופילוסופיות בגישת דת הטבע של עידן האורות וכן ספרי היסטוריה:תולדות פרוסיה המערבית והיסטוריה מקומות החצייה של האלבה בוויטנברג.
טיטיוס ייסד וערך את "Wittenbergischen Wochenblattes zur Aufnahme der Naturkunde und des oeconomischen Gewerbes"
(שבועון ויטנברגי ללמידת מדעי הטבע והכלכלה) שהיה העיתון הסדיר הראשון שפורסם בוויטנברג.
חייו הפרטיים

בנו סלומון קונסטנטין טיץ (1801-1766) היה פרופסור לאנטומיה ולבוטניקה באוניברסיטת ויטנברג.
פרסים ואותות הוקרה

טיטיוס היה חבר בחברות לחקר הטבע בברלין ובדנציג, חבר בחברה לכלכלה של לייפציג, ובאקדמיה למדעים ללא כוונות רווח בארפורט
חבר בחברה לספרות ביינה, ארלנגן, לייפציג וברנבורג.
חבר מייסד של החברה הגרמנית בוויטנברג
הנצחה

1998 - האסטרואיד טיטיוס והמכתש טיטיוס על הירח נקראו לזכרו.
טיטיוס במדיה האמנותית

דמותו נתנה השראה לסיפור של ברטולד אוארבך -*Der Blitzschlosser von Wittenberg"
(כליא הברק מוויטנברג)
יחסי גרמניה–טונגה

| יחסי גרמניה–טונגה |
| --- | --- |
גרמניה: טונגה


גרמניה: טונגה
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 747
אוכלוסייה
84,431,715: 104,066
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 500
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 4,807
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

יחסי גרמניה–טונגה כוננו בשנת 1876 על ידי חוזה ידידות בין גרמניה לבין טונגה.
היסטוריה > יחסים דיפלומטיים לפני הקמת הרפובליקה הפדרלית

הרקע הפוליטי של הסכם הידידות של 1876 היה השיא של האימפריאליזם באזור. בשלב זה נלחמו כוחות גדולים שונים (כולל הקיסרות הגרמנית) על חלוקת העולם. באמנת סמואה משנת 1899 הכירה גרמניה באיי טונגה כחלק מתחום העניין הבריטי. בשנת 1900 הפכה טונגה לפרוטקטורט בריטי. במהלך מלחמת העולם הראשונה גייסה ניו זילנד את הטונגרים כדי להילחם בגרמניה כחלק מחיל המשלוח הניו זילנדי.
טונגה הייתה בין עשר המדינות הראשונות שהכריזו כבר בספטמבר 1939 מלחמה על גרמניה הנאצית.
היסטוריה > יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הפדרלית של גרמניה

ב-1 במאי 1976, שוב כוננו יחסים דיפלומטיים עם טונגה העצמאית. ב-1 ביוני 1977 חודש הסכם הידידות בין גרמניה לטונגה. שר החוץ הטונגני ביקר בברלין ביוני 2006.
גרמניה מנהלת תוכניות פיתוח שונות בטונגה, כולל בתחומי החינוך והבריאות.
נציגויות דיפלומטיות

שגרירות גרמניה בוולינגטון, ניו זילנד אחראית גם על טונגה. קונסול כבוד גרמני פועל בנוקואלופה.
שגרירות טונגה בבריטניה מוסמכת גם עבור גרמניה. ישנם קונסולי כבוד בדיסלדורף והמבורג.
יחסי גרמניה–טנזניה

| יחסי גרמניה–טנזניה |
| --- | --- |
גרמניה: טנזניה


גרמניה: טנזניה
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 947,300
אוכלוסייה
84,431,715: 69,055,333
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 79,158
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 1,146
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

שגרירות טנזניה בברלין
יחסי גרמניה–טנזניה הם יחסי החוץ בין גרמניה לטנזניה.
היסטוריה

מגלי ארצות אירופים, בעיקר בריטים וגרמנים, הגיעו לטנגניקה מהאי הסמוך זנזיבר במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1885 תפסו הגרמנים את האזור והקימו את המושבה מזרח אפריקה הגרמנית (Deutsch-Ostafrika), שכללה את טנגניקה ואת רואנדה ובורונדי הסמוכות.
האחיזה הגרמנית בשטח התבססה על שורה של מבצרים שנבנו במרחק גדול זה מזה. כדי לאכוף את סמכותם על האוכלוסייה המקומית, השתמשו הגרמנים באמצעי דיכוי אלימים במיוחד, כדי לפצות על נוכחותם הדלילה.
ב־1898 החלו הגרמנים להטיל מיסים כבדים על האוכלוסייה המקומית, וגייסו אלפי גברים לעבודות כפייה כדי לפרוץ ולסלול דרכים וכדי לבצע משימות אחרות במזרח היבשת. ב־1902 הורה המושל הגרמני גוסטאב אדולף פון גוטצן לתושבים המקומיים להגדיל מאוד את מכסות גידול וייצור הכותנה והכביד את נטל המיסים עליהם, צעד שעורר אי שקט ומורת רוח הולכת וגוברת בקרב הילידים השחורים. ב־22 במרץ 1905 הוגדל עוד יותר נטל המיסים על המקומיים, ובמקום לשלם מיסים עבור בקתה הם נאלצו לשלם מעתה מס גולגולת עבור כל אדם, מה שגרם לתסיסה גדולה עוד יותר. בחלק מהמקרים סירבו אנשי הכפרים לעסוק בגידול כותנה, סירבו לעבד את האדמה וסירבו לשלם את המיסים שהוטלו עליהם.
למדיניות הגרמנית הייתה השלכה קשה על חיי המקומיים. היא שינתה את המבנה החברתי של קהילות הילידים. המנהיגות המסורתית, שעליה הטילו הגרמנים את האחריות לכך שהאוכלוסייה המקומית תעמוד במכסות היצור ותשלם את המיסים הגבוהים, איבדה את מקומה ונוצר נתק בינה לבין המקומיים. הדיכוי הגרמני הביא לכך שגברים רבים הורחקו מבתיהם והנשים נאלצו למלא מלאכות גבריות מסורתיות. הוצאתם של הגברים לעבודות כפייה רוששה את מקורות המחייה של הכפרים שנותרו חסרי כל ועוררה זעם הולך וגובר כלפי השלטון הגרמני. מגמות אלו הולידו בסופו של דבר את מרד המאג'י מאג'י שפרץ ביולי 1905 ודיכויו נמשך עד 1907. המרד דוכא באכזריות, תוך שימוש בשיטת האדמה החרוכה, והגרמנים נותרו באזור ללא הפרעה עד מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ניסו הבריטים לכבוש את האזור, ללא הצלחה. בסופו של דבר, הועברה השליטה בטנגניקה לצבא הבריטי במסגרת חלוקת מושבותיה של גרמניה בחוזה ורסאי. רואנדה ובורונדי הופרדו מטנגניקה, והשליטה בהן נמסרה לבלגים. בתחילת 1920 נתנו לה הבריטים את השם טנגניקה. ביולי 1922 עיגן חבר הלאומים את מעמדה של בריטניה בטנגניקה, בהעניקו לה מנדט לשלוט בה כמושבת-נאמנות. כבר מאמצע שנות ה-20 דרשה גרמניה להשיב לידיה את טנגניקה. אזרחים גרמנים המשיכו להתיישב בטנגניקה גם בהיותה תחת שליטה בריטית. בריטניה הבהירה לעומת זאת ששהותה בטנגניקה אינה זמנית והיא לא תוותר עליה. בעקבות ועידת מינכן עלו חששות בטנגניקה שהיא תועבר לידי גרמניה. בפברואר 1939 עמדה טנגניקה, בגלל חומרי הגלם שהיא ייצרה, בראש רשימת הדרישות הקולונאליות של גרמניה.
בשנת 1961 קיבלה טנגנייקה את עצמאותה, וב-9 בדצמבר אותה שנה כוננה עמה גרמניה המערבית יחסים דיפלומטיים. בשנת 1964 אוחדה טנגנייקה עם זנזיבר לרפובליקת טנזניה.
לגרמניה יש קשרים טובים עם טנזניה שהתפתחו עם הזמן. טנזניה היא אחת המדינות השותפות החשובות ביותר לשיתוף פעולה בפיתוח גרמני באפריקה שמדרום לסהרה. שיתוף הפעולה הטנזני-גרמני מתמקד בבריאות, אספקת מים ותברואה, ומגוון ביולוגי. לצד ארצות הברית, גרמניה היא התורמת הגדולה ביותר להגנת הטבע והסביבה בטנזניה. הרפובליקה הפדרלית תומכת גם בתוכניות לחיזוק ממשל טוב ופרויקט בתחום אספקת האנרגיה.
יחסים כלכליים

טנזניה היא אחד משווקי הצמיחה הדינמיים ביותר באזור. המדינה חווה צמיחה כלכלית גבוהה באופן עקבי מזה כעשר שנים, אך לאחרונה נחלשה באופן ניכר בגלל ההידרדרות באקלים העסקי וההשקעות. הסחר בין גרמניה לטנזניה צמח משמעותית בעבר, אך הוא נמצא ברמה נמוכה עם נפח של 300 מיליון דולר. כדי לתמוך ביחסי סחר, לשכת המסחר הגרמנית בחו"ל (AHK) פתחה משרד בדאר א-סלאם בשנת 2018.
למרות הצמיחה הכלכלית, טנזניה נותרה אחת המדינות העניות בעולם. מספר האנשים שחיים מתחת לקו העוני הוא כ-27% (2016). רק לכ-30% מהאוכלוסייה יש חיבור לחשמל. הקמת מפעל כוח הידרולי גדול אמורה לשפר את המצב הזה עבור הטנזנים. עם זאת, ביקורת על הפרויקט נובעת מהשפעותיו הצפויות על הפארק הלאומי בו תוקם תחנת הכוח ומשום שאין הערכות כדאיות בינלאומיות והשפעות על הסביבה.
העבודה הגרמנית מוערכת מאוד בתחום התרבותי. הסכם תרבות מתקיים מאז 1992. מערכות היחסים מתמקדות בחילופי נושאים אקדמיים וקידום הגרמנית כשפה זרה. בנוסף לשיתופי פעולה באוניברסיטאות, קיימים מספר הסדרים עם התאמות עירוניות. מכון גתה בדאר א-סלאם מציע קורסים בגרמנית ותוכנית תרבות. בשל ההיסטוריה המשותפת של המדינות, שימור תרבות ושיתוף פעולה במוזיאון הם מוקד נוסף לעבודה תרבותית.
יונתן זק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביולי 1932 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  9 במרץ 2024 (בגיל 91) תל אביב-יפו, ישראל 
 מוקד פעילות:  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  1954–2024 (כ־70 שנה)
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד 
 עיסוק:  פסנתרן, מחנך, פרופסור אמריטוס בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב
 כלי נגינה:  פסנתר 
 שיתופי פעולה בולטים:  שלישיית יובל
 
יונתן זק (27 ביולי 1932 – 9 במרץ 2024) היה פסנתרן ומורה ישראלי, חבר בשלישיית יובל ופרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

זק נולד בתל אביב. למד פסנתר אצל המלחין והפסנתרן יוסף טל בירושלים ואחר כך אצל אלפרד שרדר. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הירושלמית בשנת 1955, ויצא להמשך לימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה ג'וליארד בניו יורק, שם למד אצל בֶּוורידג' וֶבסטר (אנ') ואדוארד שטוירמן והשתלם בנגינת מוזיקה קאמרית אצל רוברט מאן. זכה בפרס ראשון בתחרות כל-אמריקאית לנגנים צעירים.
בשנת 1969 חזר לישראל והקים עם הכנר אורי פיאנקה והצ'לן שמחה חלד את שלישיית יובל – הרכב קאמרי ישראלי בעל שם בינלאומי. השלישייה הייתה פעילה במשך כ-25 שנה והקליטה אלבומים רבים בחברות "דויטשה גרמופון", "סנטאור" ועוד.
זק הופיע כסולן עם כל התזמורות הישראליות החשובות, וכן הופיע ברסיטלים בארץ ובעולם והקליט קונצרטים רבים בתחנות רדיו בישראל, בצרפת ועוד.
הוא זכה להערכה רבה גם כפסנתרן מלווה, ובמשך הקריירה המוזיקלית שלו ליווה סולנים רבים, בהם הצ'לן פול טורטלייה, החלילן ז'אן-פייר רמפל, הכנרים יצחק פרלמן, פייר אמויאל ומידורי, והזמרים מורין פורסטר, מירה זכאי (איתה הקליט לידר של מאהלר, וברן ואלבן ברג), שרון רוסטורף-זמיר ואחרים. בשנת 1992 חבר לפסנתרנית אירנה פרידלנד והקים איתה דואו פסנתר שהקליט, בין השאר, עבור חברת "רומיאו".
זק היה ידוע גם כמורה, אשר לימד ליווי לידר ונגינת מוזיקה קאמרית בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה בתל אביב, שם כיהן כפרופסור אמריטוס. הוא נתן כיתות אמן וישב בחבר השופטים בתחרויות יוקרתיות רבות, בהן תחרות רובינשטיין, תחרות שוברט, תחרות מוזיקה מהמאה ה-XX בגראץ, תחרות ARD במינכן, תחרות הנבל הבינלאומית בישראל, תחרות הזמרה על שם ורה רוז'ה ועוד.
יחד עם אשתו, הזמרת והשחקנית עדי עציון-זק, ארגן זק סדרות קונצרטים לפסנתר, קול וריקוד בביתו בתל אביב, בנושאים שונים מתולדות המוזיקה והתרבות, בהם מרתון סונאטות של סקריאבין, קונצרטי שופניאנה, תוכנית על חיי אלמה מאהלר ועוד.
ליונתן ולעדי עציון-זק שלושה ילדים: דויד (דודי) זק, השחקנית עלמה זק ובמאי הטלוויזיה יורם זק.
נפטר ב-9 במרץ 2024 בגיל 91.
נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
הערות שוליים

↑  תומר לב, האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין: 50 השנים הראשונות, 1945–1995: פרקים בתולדות החינוך הגבוה למוזיקה בישראל, תל אביב: אוניברסיטת תל אביב – הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ, תשנ"ט 1998, עמ' 141–142
↑  רן בוקר, הפסנתרן יונתן זק מ"שלישיית יובל" הלך לעולמו בגיל 91, באתר ynet, 9 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313491305171  BnF: cb16503760c (data)  CiNii: DA13709010  GND: 143908510  ISNI: 0000 0001 1888 6979  LCCN: no97067724  MusicBrainz: d1ff8275-ddd4-4086-87cb-1416381ff528  SUDOC: 158365925  VIAF: 169951006   WorldCat (עם VIAF): 169951006
יחסי גרמניה–טורקמניסטן

| יחסי גרמניה–טורקמניסטן |
| --- | --- |
גרמניה: טורקמניסטן


גרמניה: טורקמניסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 488,100
אוכלוסייה
84,431,715: 7,525,648
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 59,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 7,958
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה דמוקרטית

יחסי גרמניה–טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין טורקמניסטן.
סקירה כללית

היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-27 באוקטובר 1991. בין המדינות קיים הסכם למניעת מיסוי כפול עוד מתקופת טורקמניסטן הסובייטית, ובשנת 1997 נחתם הסכם להגנת השקעות, שנכנס לתוקף בשנת 2001. בנובמבר 2008 גורבנגולי ברדימוחמדוב, נשיא טורקמניסטן, ביקר בגרמניה ודיווח על שיתוף הפעולה החיובי עם חברות גרמניות והביע מחשבות בוטחות ביחס להמשך התפתחות כלכלית ופוליטית של הקשר.
יחסים כלכליים

הסחר הדו-צדדי עם טורקמניסטן הסתכם בשנת 2014 ב-414.3 מיליון אירו, שזה גידול של כ-4% בהשוואה לשנים קודמות. הייצוא של סחורות כלכליות גרמניות לטורקמניסטן הסתכם בכ-388.4 מיליון אירו (2013), אך בשנים האחרונות הוא ירד ל-276 מיליון אירו בלבד. הייצוא מורכב ממוצרים כמו כלי רכב, חלקי רכב, מוצרים כימיים או תרופות מגרמניה, אשר נהנים ממוניטין טוב במיוחד בטורקמניסטן. יתרה מזאת, יבוא סחורות טורקמניות כמו נפט, טקסטיל או ביגוד הופך להיות חשוב יותר ויותר מ-9.7 מיליון אירו (2013) ליותר מ-139 מיליון אירו (2014), המייצג עלייה עצומה. טורקמניסטן חייבת את העלייה הקיצונית הזו מעל לכל לבעיה הגוברת והולכת של מחסור בחומרי גלם ונפט. מאחר שטורקמניסטן מחזיקה במאגרי נפט וגז גדולים במיוחד, המדינה הצליחה להתאחד ברמה כלכלית עם המדינות הגדולות בעולם ולנהל משא ומתן בגובה העיניים בחלק מהמקרים. העובדה שגרמניה תתמודד יותר ויותר עם בעיות אספקת אנרגיה בעתיד תאפשר לשתי המדינות לחזק את קשרי הסחר שלהן, שעדיין ניתן להרחיב אותן. האזור הכלכלי של טורקמניסטן עם כל היתרונות והחסרונות שלו מכיל גם כ-50 חברות גרמניות כמו סימנס, RWE, דויטשה בנק, קומרצבנק, דיימלר AG, זפלין והיידלברגר דרוקמשינן (Heidelberger Druckmaschinen) אשר גילו את היתרונות שם. ל-19 מהן יש סניפים בטורקמניסטן, כולל BASF ו-RWE. בשנת 2009 RWE DEA וממשלת טורקמניסטן חתמו על שותפות אנרגטית שמבטיחה גז טבעי ל-RWE בכמויות גדולות. ההסכם הובל על ידי נציגי הכלכלה הגרמנית וכמה פוליטיקאים גרמנים וטורקמנים בשנת 2012 שדנו בעתיד המשותף. נושאים מתחום האנרגיה אך גם עניינים מתחום התשתיות נדונו.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מחזיקה בטורקמניסטן שגרירות באשגבאט מלבד. מאידך טורקמניסטן מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין וקונסוליה כללית בפרנקפורט.
יחסי דרום אפריקה – זמביה

| יחסי דרום אפריקה – זמביה |
| --- | --- |
דרום אפריקה: זמביה


דרום אפריקה: זמביה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,219,090: 752,618
אוכלוסייה
64,192,939: 21,464,355
תמ"ג (במיליוני דולרים)
377,782: 28,163
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,885: 1,312
משטר
רפובליקה

יחס דרום אפריקה–זמביה הם היחסים הדו צדדיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין רפובליקת זמביה. היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו ב-1992. שתי המדינות חברות בקהילת הפיתוח של דרום אפריקה.
היסטוריה

מאז קבלת העצמאות של זמביה ב-1964 ועד לשנת 1990, לא התקיימו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. זמביה תמכה בביטול האפרטהייד בדרום אפריקה, וגם סייעה במלחמה נגד המורדים. בשנות ה-80 המאוחרות, סיפקה זמביה מקלט למנהיגי הקונגרס הלאומי האפריקני, שמרכזו היה בלוסקה. לאחר סיום האפרטהייד, השתפרו היחסים בין המדינות, דבר שהוביל למספר ביקורים של מנהיגי שתי המדינות.
נשיא זמביה קנת קאונדה ביקר בדרום אפריקה בפעם הראשונה בפברואר 1992, באותה שנה, כוננו שתי המדינות את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ולאחר מכן החלו לדון על קשרי הסחר ביניהן. ב-1993 ביקר בלוסקה נשיא דרום אפריקה דה קלרק. ב-1994 המשיכה דרום אפריקה להיות המקור החשוב ביותר ליבוא של זמביה, בעיקר של מכונות ומוצרים שונים.
יחסיים כלכליים

בשנת 2015, היקף הסחר מזמביה לדרום אפריקה היווה 7.7% מכלל היצוא של המדינה. היקף הסחר מדרום אפריקה לזמביה היוו 31% מכלל הייצוא של המדינה, מה שהופך את דרום אפריקה לשותפה כלכלית של זמביה. זמביה מייצאת בעיקר מוצרי חקלאות ותעשייה כגון אורז, בוטנים, ירקות, כותנה, כימיקלים ועוד. דרום אפריקה מייצאת בעיקר מוצרי תעשייה כגון פלטינה, זהב ועוד. בתחילת שנות ה-2000, השקיעה חברת המלונות סאן אינטרנשיונל הדרום אפריקאית, כ-56 מיליון דולר בזמביה על מנת לבנות את מלון זאמבזי סאן.
יוהאן הויזינחה

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1872 חרונינגן, הולנד 
 פטירה:  1 בפברואר 1945 (בגיל 72) דה סטיג, הולנד 
 ענף מדעי:  היסטוריה של ימי הביניים, תולדות האמנות, philosophy of culture, היסטוריה תרבותית, בלשנות היסטורית, היסטוריה, אנתרופולוגיה 
 מקום קבורה:  אוחסטחאסט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חרונינגן  אוניברסיטת ליידן 
 מוסדות:  אוניברסיטת חרונינגן (1905–23 באוקטובר 1914)  אוניברסיטת ליידן (28 באוקטובר 1914–1 ביוני 1942)  אוניברסיטת ליידן (28 באוקטובר 1914–1 ביוני 1942)  אוניברסיטת חרונינגן (1905–1915) 
 תלמידי דוקטורט:  Koenraad Wolter Swart 
 פרסים והוקרה:  D.A. Thiemeprijs (1920) 
 צאצאים:  Leonhard Huizinga, Jakob Herman Huizinga 
 
יוהאן הויזינחה
יוֹהאן הויזינחה (Johan Huizinga) ‏(7 בדצמבר 1872 – 1 בפברואר 1945; שמו נכתב בעברית פעמים רבות כהויזינגה) היה היסטוריון הולנדי, מאבות חקר היסטוריית התרבות. נחשב לאחד ההיסטוריונים החשובים במאה העשרים.