stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוסיין יאסר
קריירה

יאסר התחיל לשחק כדורגל כאשר הצטרף לקבוצת הילדים של אל-אהלי וכעבור שנה עבר לאל-ח'ור הקטרית. בגיל 17 נרכש על ידי א-ריאן. כעבור שנה חתם במועדון הפאר האנגלי מנצ'סטר יונייטד והושאל מיידית לרויאל אנטוורפן כיוון שלא קיבל אישור עבודה משלטון הממלכה המאוחדת.
בשנת 2004 חתם בא.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית. שנה לאחר מכן עזב את המועדון בגלל בעיות אישיות וחזר לקטר בה חתם א-סד. עלי בן-ערביה ששיחק עמו בקבוצה ובעברו שיחק במנצ'סטר סיטי המליץ לאחרונים על המשחק ובאוגוסט 2005 חתם במועדון. במדי סיטי רשם רק הופעה אחת במשחק במסגרת גביע הליגה האנגלי נגד דונקסטר רוברס. בינואר 2006 חזר לא-ריאן.
בקיץ 2007 חתם בספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית. ב-20 בספטמבר הפך לקטרי הראשון שמשחק בגביע אופ"א בהפסד 2-1 להאמרבי. בגומלין שב-4 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-4.
בקיץ 2008 חתם באל-אהלי. ב-27 בינואר 2010 עזב את המועדון ושילם 300 אלף דולר וכעבור מספר שעות חתם לשלוש שנים ביריבתה הגדולה א-זמאלכ.
ב-11 באוגוסט 2011 חתם לשנתיים בלירסה מליגת העל הבלגית. בשנת 2012 ניהל מגעים עם מספר קבוצות מליגת העל המצרית, אך אשתו סירבה לעבור למצרים בגלל ההפיכה במצרים שהתרחשה שנה קודם לכן.
ב-10 ביולי 2013 חתם באל-וכרה במדיה שיחק שלוש שנים. ביולי 2017 חתם בוואדי דגלה במדיה שיחק שנה אחת בסיומה פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית

יאסר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של קטר כבר מאז שהיה בן 11. ב-18 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-1 נגד כווית. ב-10 בפברואר 2002 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד קוריאה הצפונית.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2011.
חיים אישיים

יאסר נולד בקטר למשפחה ממוצא מצרי. אביו היה כדורגלן בעברו במצרים בשנות ה-70 של המאה ה-20. אחיו הם הכדורגלנים אחמד יאסר ומוחמד יאסר.
נשוי לאנג'י בעלת אזרחות בלגית. בשנת 2005 ילדה את בנם יונס.
תארים

גביע הכתר הקטרי: 2000/2001
ליגת העל המצרית: 2008/2009
הסופר קאפ המצרי: 2009
ליגת העל המצרית: 2009/2010
חיים דוידזון

| --- | --- |

 לידה:  1760 פינצ'וב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  17 במרץ 1854 (בגיל 94 בערך) ורשה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 במרץ 1854 
 
הרב חיים דוידזון (בכתיב היידי שהיה נהוג בזמנו: דוידזאהן; ה'תק"ל, 1770, פינצ'וב – י"ז באדר ה'תרי"ד, 1854, ורשה) היה רבה הראשי השני של ורשה.
תולדות חייו

נולד בשנת ה'תק"ל בפינטשוב לר' דוד טעביל, ממנו התייתם בגיל צעיר. בצעירותו נודע כ"עילוי" ושקדן. בגיל 13 נשא את רחל, בתו של הגביר ר' נפתלי צבי (הירש) צענצאמינער, ועבר לגור בביתו בוורשה. חותנו התנה עמו בעת השידוך כי ימשיך ללמוד תורה ולא יצטרף למסחרו, ואכן גם בוורשה המשיך ר' חיים את לימודו. את השכלתו התורנית רכש בליסא אצל הרב יעקב לורברבוים או הרב דוד טביל מליסא.
תולדות חייו > בעסקי ציבור בוורשה

לאחר פטירת חותנו בשנת ה'תקע"א, החל להיכנס לעסקי המשפחה, לצד גיסו ר' ישראל הירשזון, אך כציווי חמיו המשיך לקבוע עתים משמעותיות לתורה, לצד הרב שלמה איגר (חתנו של הרב הירשזון). בתקופה זו החלו יהודים לאמץ לעצמם שמות משפחה, ובשנת ה'תקע"ז אימץ את השם "דוידזון" (אותו נהג לכתוב "דוידזאהן") שפירושו "בן דוד", לזכר אביו. הוא נחשב אז לעסקן הבכיר ביותר בקהילה היהודית בוורשה, והוא היה למתווך בין הממשלה לבין היהודים. הוא חתם על כרוזים יחד עם "שבעת טובי העיר", תחת רב העיר שלמה זלמן ליפשיץ בעל "חמדת שלמה", ולמשך כשנתיים כיהן בתפקיד "משגיח" בוועד הקהילה היהודית. בשל היותו תלמיד חכם ועסקן, נהג הרב ליפשיץ להתייעץ עמו בענייני ציבור. עם פרוץ המרד הפולני נגד האימפריה הרוסית בנובמבר 1830, היה ר' חיים בין התומכים בו, ואף גייס כספים למען המורדים ותמך בגיוס צעירים יהודים למרד, אך פנה להנהגת המורדים בדרישה כי יתנו ליהודים להשתתף במרד אף בלי שיגלחו את זקנם ופאותיהם.
תמך בהקמתו של בית המדרש לרבנים בוורשה שנת ה'תקפ"ו, על אף שנטה לתנועת ההשכלה ושילב לימודי חול ופולנית, משום שסמך על מייסדו, אברהם יעקב שטרן, ועל תקנון המוסד, שהמוסד יתנהל ברוח מסורתית, בניגוד לדעת רב העיר שלמה זלמן ליפשיץ והרב יצחק מאיר אלתר מגור, שהיה מנהיג החסידים בעיר. אולם, כעבור שנים מעטות משך את תמיכתו בבית המדרש משראה כי הוא אינו מתנהל באורח דתי-מסורתי, והצטרף למתנגדים אליו. לצד זאת, ייסד תלמודי תורה עבור ילדי העניים ופעל פעולות רבות מול השלטונות הפולניים ומול היהודים לביצור החינוך היהודי המסורתי בוורשה. כמו כן, גייס כספים למען היישוב היהודי בארץ ישראל, ובפרט לכולל ורשה, ולאחר רעידת האדמה בצפת בשנת ה'תקצ"ז גייס סכומי עתק, אותם העביר לצפת באופן לא חוקי על ידי משה מונטיפיורי.
תולדות חייו > רב ואב"ד בוורשה

בניסן ה'תקצ"ט נפטר רבה של ורשה שלמה זלמן ליפשיץ. עסקני הקהילה התכנסו על מנת לבחור מועמד מתאים למלא את מקומו. הרב דוידזון הציע את מועמדותו של הרב דוד לוריא והחסידים הציעו את הרב יצחק מאיר אלתר, אך רוב הקולות בקרב חברי ועד יהודי העיר בחרו ברב חיים למלא את מקומו, על אף גילו המופלג (כ-80 שנה) ועל אף שלא כיהן במשרת רבנות לפני כן. הוא סירב בתחילה, אך לאחר הפצרות רבות, התרצה וקיבל את המינוי בשנת ה'ת"ר. הוא עבר להתגורר בבית המיועד לרב, וייסד בו בית מדרש. מכתבים רבים שכתב בתקופה הזו לראשי הקהל ולשלטונות הפולניים נשמרו, ומהם נלמדים פרטים רבים על הנהגתו ועל הקהילה היהודית בוורשה ובפולין. בין השאר, ביקש מהשלטונות שלא לאשר נישואי כהן עם גרושה. בידיו היו סמכויות מינוי מורי צדק, דיינים, מלמדים ומגידים בכל רובעי העיר.
שנים אחדות לאחר מינויו, החלה ממשלת הצאר לעודד יהודים לעסוק בחקלאות, ולשם כך חתמו מספר רבנים ואדמו"רים, ובראשם הרב דוידזון, על כרוז הקורא ליהודים לרכוש קרקע חקלאית ולעבדה. בכרוז, הראו כי חכמי התלמוד עודדו אף הם עבודת קרקע גם שלא בארץ ישראל.
במהלך כהונתו פנו אליו בשאלות הלכתיות מרחבי פולין, אך לפני פטירתו שרף את כל תשובותיו וחידושי התורה שכתב כדי למנוע את הוצאתן לאור. עמד בקשרי התכתבות עם גדולי פולין בדורו, בהם הרב אליהו רגולר מקאליש, הרב דב בעריש אשכנזי מלובלין ועוד.
נפטר בי"ז באדר ה'תרי"ד, בגיל 84. נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה, ליד קברו של קודמו בעל "חמדת שלמה". החליפו בתפקיד רבה של ורשה דב בר מייזלש.
בנו הבכור, הרב אברהם אבלי דוידזון, כיהן כרבה של ביאלה. נפטר בגיל צעיר. יתר בניו היו סוחרים ועסקני ציבור לצד היותם למדנים, בהם נודע במיוחד בנו נפתלי, שהיה חתנו של ר' לייבוש חלפן, אבי משפחת הבנקאים לסר-לוי, ושימש כמוהל, תוקע בשופר וקורא בתורה בוורשה.
לקריאה נוספת

עזריאל נתן פרנק וישראל חיים זגורודסקי, די פאמיליע דאווידזאהן מיט בילדער און פאקסימיליען, ורשה 1924 (ביידיש).
בנימין דוד רבינוביץ', "רוח חיים: הספד על הגאון מוהר"ר חיים דודזאהן זצ"ל הרב דפה", ורשה ה'תרי"ד.
אברהם יצחק ברומברג, "מגדולי התורה והחסידות כרך טו: ראשוני הרבנים בורשה", הוצאת המכון לחסידות, ירושלים ה'תשי"ט, עמ' פ-קכז.
יצחק גרינבוים (עורך), אנציקלופדיה של גלויות, כרך א: ורשה, תל אביב ה'תשי"ג, עמ' 297 - 298.
ישראל אברהם גרינבוים, חכמי פולין, ירושלים ה'תשס"ט, עמ' קלב- קלה.
הערות שוליים

↑  ברומברג (עמוד פא) ועוד, כתבו שלמד אצל ר' יעקב לורברבוים, אך הדבר מעט בעייתי היסטורית. לעומתם, גרינבוים (עמ' קלב) ועוד כתבו שלמד אצל ר' דוד טביל. כך גם מסתבר מהספדו של הרב"ד רבינוביץ' (רוח חיים, עמ' ז): "רבו הגאון דק"ק ליסא זצ"ל, ומדי דברו בוועד ת"ח שהיו שם בזמן ההוא פחד ורחב לבבו ואור פניו ענה כי כולו אומר כבוד, והיה מפליא כל החבורתא קדישתא (אשר הגאון הגדול ר"ע איגר זצ"ל היה חד מבני החבורה)", ורבי עקיבא איגר חי בליסא בתקופת כהונתו של ר' דוד טבל והיה בחברתו.
↑  ברומברג, פז; "היהודים בוורשה", חלק א', עמ' 373
↑  היהודים בורשה, חלק א', עמ' 312
↑  שו"ת יד אליהו, השמטות
↑  נודע בשערים, אבן העזר, מ"ו
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב שלמה זלמן ליפשיץ | הרב הראשי של ורשה | הבא: הרב דב בר מייזלס |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594520005171  ISNI: 0000 0000 4717 5925  LCCN: no2007106648  VIAF: 63795594   WorldCat (עם VIAF): 63795594 
מצבת הרב חיים דוידזון בבית הקברות היהודי בוורשה
חורבת פקועית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
  (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת פקועית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורבת פקועית
חורבת פקועית הוא אתר ארכאולוגי על רכס הרי הגלבוע, ברום של כ-330 מטרים מעל פני הים, בסמוך להר ברקן.
החורבה שוכנת בצמוד לגדר ההפרדה, כקילומטר וחצי מצפון לכפר פקועה, ממנו נגזר שמה.
באתר נתגלו ממצאים מתקופת הברזל, הכוללים קיר ביצורים. נמצא כי האתר, שננטש עם השנים, יושב מחדש במהלך התקופה הרומית, והיה ליישוב חקלאי שהתקיים עד ימי הביניים.
בשטח החורבה אותרו שרידי מבנה ציבורי גדול, ובו אבני גזית, חוליות עמודים ואבני מזוזה, האופייניים לבתי כנסת מתקופת התלמוד שנתגלו באזור.
לקריאה נוספת

אריאל: כתב עת לידיעת ארץ-ישראל: בתי-כנסת בגליל ובגולן, גיליון 52, מאי 1987, עמ' 87.
ח'טבה

החֻ'טְבּה (בערבית: خطبة, מילולית: דרשה) היא הדרשה הנישאת לפני תפילת יום שישי במסגדים, או לאחר התפילה בימי העיד.
הבטים שונים

הח'טבה בדרך כלל נאמרת במסגד מעל הדוכן (מינבר), אם כי מוחמד העדיף לעמוד על האדמה, באזור לא מוגבה. מצופה מהקהל כי ישתתק ויאזין בקשב, וחכמי דת רבים טענו כי על הקהל להימנע מלעשות דבר (אפילו להתפלל), ולהעניק לנושא הדרשה את תשומת לבם המלאה.
הבטים שונים > הח'טיב

האדם שנושא את הדרשה מכונה ח'טיב (خطيب) והוא בדרך כלל האימאם - מנהל התפילה, אולם לעיתים נושא הדרשה יכול להיות אדם אחר. אין דרישות לתפקיד הח'טיב, אם כי הוא צריך להיות גבר מעל גיל 13. כמו כן, הח'טיב חייב להיטהר לפני נשיאת הדרשה.
הבטים שונים > שפת הח'טבה

ישנן צורות רבות לשאת את החטבה. מרבית המוסלמים מסכימים כי יש לשאת את הדרשה בשפה המובנת למרבית ציבור המתפללים, אולם יש המתנגדים לכך, וטוענים כי הח'טבה תמיד צריכה להאמר בערבית. יש הנושאים את הח'טבה בערבית, אך מקדימים אותה בנאום בשפה המקומית. אחרים מחמירים עוד יותר, וטוענים כי הדרשה צריכה אך ורק לחזור על דבריו של הנביא מוחמד.
ח'טבה ביום שישי

הח'טבה הנפוצה ביותר, נישאת לפני תפילות יום שישי (המכונות גָ'מֻעַה, קרי- התכנסות). במדינות מוסלמיות, שישי הוא היום הקדוש בשבוע (על פי פס' 9 בסורה 62 של הקוראן).
הח'טבה ביום שישי, כוללת בדרך כלל שני חלקים, המופרדים בדקות דומייה כדי לאפשר למאמינים לחשוב על ששמעו. תוכן הדרשה ואורך חלקיה נקבעת על ידי הח'טיב, אם כי מוערך שהח'טבה של מוחמד לא ארכה יותר מ-15 דקות. עם סיום נשיאת הדרשה, וטרם התפילה (צלאה), הקהל קורא אחר הח'טיב קריאות פומביות לאללה המכונות דֻעַאה.
ח'טבה בתקופת העיד

הח'טבה שנאמרת בתקופת עיד אל-פיטר ועיד אל-אצ'חא ארוכה הרבה יותר מזו של יום שישי (30–40 דקות) וכוללת רק חלק אחד ללא הפרעה.
הח'טבה הנישאת במהלך ימי החג עוסקת בעניינים כלל אסלאמיים, ונועדה לחזק את אחדותם. בשל העובדה כי הדרשות נשאות בימי חג, בדרך כלל הח'טיבים אינם עוסקים בסוגיות פוליטיות. הדרשה המרכזית, הנאמרת בהר הערפא שליד מכה, עוסקת בענייניו החברתיים, כלכליים ופוליטיים של כלל העולם המוסלמי. מסר הדרשה מופץ בחזרה למדינות המוסלמיות על ידי התקשורת והעולים לרגל. הח'טבה שנשאה במהלך החג' בינואר 2006 עסקה ב"סבלם של המוסלמים ברחבי העולם".
מחלוקת

תוכן ח'טבת יום שישי שנויה במחלוקת, זאת בשל האמונה כי הדרשה צריכה לכלול גם התייחסויות לחיי היום-יום, מלבד תכניה האסלאמיים. לפיכך, בשנים האחרונות הח'טבות הפכו ליותר ויותר פוליטיות. במספר מדינות מוסלמיות, כגון סעודיה ופקיסטן תוכנן של דרשות יום שישי מפוקח על ידי המשטרים.
משמעות פוליטית

בעבר, מעבר לעניינים הדתיים, חייבים היו הח'טיבים להזכיר את שמו של המנהיג (בסוף הח'טבה למשל, באחולי הבריאות), ובכך הפגינו נאמנות לשלטון. השמטת השם פורשה כהכרזת מרד, ופעמים רבות במהלך ההיסטוריה המוסלמית היא שמשה מנהיגים שונים, להכרזת עצמאותם (כמו גם, למשל הימנעותם של בני הקהילה להתפלל במסגד בעל דרשן שתומך בשלטון); הזכרת שם של שליט אחר, הייתה איתות ברור למעבר מחנות.
גם כיום לחֻ'טְבּה ישנה משמעות פוליטית, אם כי האימאמים אינם מחויבים (מבחינה חוקית) להזכיר את שם השליט, ואי הזכרתו, אינה מאותתת על התנגדות פוליטית. עם זאת, אימאמים שרוצים להפגין נאמנות לשלטון, ולשמור על מערכת יחסים טובה עם השלטון כדי לשמור על משרתם, מקפידים להזכיר את שם השליטים. כאשר השליט אינו דתי מוסלמי (כדוגמת מחמוד עבאס, למשל) נמנעים בדרך כלל הח'טיבים מלהזכיר את שם המנהיג. אימאם שמעוניין להדק את יחסיו עם השלטון, ירבה להזכיר את שם המנהיג מעל המינבר (למשל, ברכות כמו "שאלוהים יכניס אותו לגן העדן", או שבחות כגון "הוא השליט הנאמן של המוסלמים").
שליטי המדיניות המוסלמיות בימנו, אינם מעוניינים בכך שהח'טיב ינצל את הדרשה על מנת לתקוף את השלטון או מדיניותו, ועל כן הם ממנים למשרת האימאם אך ורק אנשים, אשר נראים כדוגלים בתפישה הפוליטית של השלטון הקיים.
חאבייר אקינו

חאבייר איגנסיו אקינו קארמונה (בספרדית: Javier Ignacio Aquino Carmona; נולד ב-11 בפברואר 1990) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בטיגרס בעמדת הקשר ימני.
ביוגרפיה

אקינו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של קרוס אסול. כשסיים את גיל הנוער שיחק תחילה בקבוצת המילואים של המועדון, ולאחר שהצטיין בה עלה לקבוצה הבוגרת. ב-23 ביולי 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0–3 נגד אסטודיאנטס טקוס. ב-24 באוקטובר 2010 בתיקו 1-1 נגד מונרקס מורליה. ב-28 בינואר 2013 עבר אקינו לויאריאל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד הרקולס. אקינו היה שותף לחזרה של המועדון ללה ליגה אחרי היעדרות של שנה אחת. ב-25 באוגוסט 2014 הושאל לראיו ואיקאנו.
בשנת 2011 זומן אקינו לסגל הנבחרת לקראת המשחקים הפאן-אמריקאיים וזכה עימה במדליית הזהב. ב-4 ביולי 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 1–2 נגד צ'ילה במסגרת שלב הבתים של הקופה אמריקה 2011. בקיץ 2012 השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת לונדון (2012). ב-4 באוגוסט 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת האולימפית בניצחון 2–4 נגד סנגל.
קריירת מועדונים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
פרופיל השחקן באתר soccerway
חאבייר בלבואה

חאבייר אנחל בלבואה אוסה (בספרדית: Javier Ángel Balboa Osa, נולד ב-13 במאי 1985) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר בין היתר בריאל מדריד הספרדית ובבנפיקה ליסבון הפורטוגזית, ושיחק בנבחרת גינאה המשוונית.
קריירת מועדונים

בלבואה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ריאל מדריד. בקיץ 2005 הצטרף לריאל מדריד ב', את עונתו היחידה במועדון סיים עם 32 הופעות ושער אחד. בקיץ 2006 הושאל לראסינג סנטנדר על מנת לצבור דקות משחק. ב-16 בדצמבר 2006 הוא הבקיע את שער הניצחון נגד מאיורקה. בקיץ 2007 חזר לריאל מדריד, אך הוא ערך רק 5 הופעות בעונה. ב-19 בדצמבר 2007, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בריאל מדריד במסגרת גביע המלך הספרדי בתיקו 1-1 נגד אליקנטה.
ב-25 ביוני 2008, בלבואה חתם בבנפיקה ליסבון ל-4 שנים תמורת 4 מיליון אירו. ב-28 בינואר 2010, בלבואה הושאל לקרטחנה מליגת המשנה בספרד. בקיץ 2010 חזר לבנפיקה אך לא התאמן עם המועדון ובינואר 2011 הושאל לאלבסטה.
ב-13 באוגוסט 2011, בלבואה שוחרר מבנפיקה ויומיים לאחר מכן חתם בביירה מאר. בקיץ 2013 חתם באשטוריל. לאחר שנתיים באשטוריל חתם בלבואה בקבוצת אל-פאייסלי מערב הסעודית.
ב-27 בינואר 2017 חתם בטריקלה מהליגה היוונית השנייה.
בקיץ 2018 פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית

בלבואה נולד במדריד להורים מגינאה המשוונית והוא בחר לייצג אותה בזירה הבינלאומית. ב-2 ביוני 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 לרואנדה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2008.
ב-21 בינואר 2012, בלבואה כבש את שער הבכורה בנבחרת בניצחון נגד לוב במסגרת גביע אפריקה לאומות 2012. הוא היה שותף להעפלה של הנבחרת לחצי גמר גביע אפריקה לאומות 2015 - הישג השיא של הנבחרת. הוא גם היה מלך השערים של הטורניר ביחד עם 4 שחקנים נוספים.
תארים

אליפות ספרד: 2007/2008
הגביע הפורטוגזי: 2008/2009
חאבייר גארידו

חאבייר גארידו באובידה (בספרדית: Javier Garrido Behobide; נולד ב-15 במרץ 1985 באירון) הוא כדורגלן עבר ספרדי ממוצא בסקי, ששיחק בתפקיד המגן השמאלי.
קריירת מועדונים

גארידו הצטרף למועדון ריאל סוסיאדד כבר בילדותו, והחל להתאמן בקבוצות הצעירות של המועדון. בין השנים 2002 ו-2004, הוא היה חלק משחקני ריאל סוסיאדד ב', קבוצת המילואים של סוסיאדד, ושיחק עבורה 50 פעמים בליגה השלישית בספרד.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ריאל סוסיאדד במשחק גביע המלך הספרדי ב-8 באוקטובר 2003, שהסתיים בניצחון קבוצתו 1-2 על ריאל אוביידו. הקריירה המקצוענית של גארידו החלה ב-2004, כאשר הוא הפך לחלק קבוע בקבוצה הבוגרת בעונת 2004/2005, לאחר שהחליף את אגוסטין ארנזבל שעבר לריאל סרגוסה בעונת המלפפונים. גארידו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית במשחק מול לבאנטה ב-29 באוגוסט 2004. בשלוש עונותיו עם ריאל סוסיאדד בליגה הספרדית, הוא שיחק ב-86 משחקים וכבש שער אחד, והיה הקשר האחורי השמאלי החשוב ביותר של הקבוצה בשנים אלו. אף על פי שהחל את עונת 2007/2008 בסוסיאדד, הוא עזב את הקבוצה לנוכח הבעיות הכלכליות של המועדון, שבאו לאחר ירידתו לליגה השנייה בעונת 2006/2007.
ב-2 באוגוסט 2007, גארידו חתם במנצ'סטר סיטי תמורת 1.5 מיליון ליש"ט (2.2 מיליון אירו), בחוזה למשך ארבע שנים. בכך הוא הפך לשחקן הבסקי הראשון במועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 באוגוסט, במשחק כנגד וסטהאם יונייטד. גארידו היה שותף לפתיחה מוצלחת ביותר עונת 2007/2008, עם ארבעה ניצחונות וארבע ספיגות שערים בלבד בששת המשחקים הראשונים. עם זאת, הוא הוחלף בהרכב הפותח על ידי מיכאל בול לפני פגרת חג המולד. מנצ'סטר סיטי סיימה את העונה במקום התשיעי בפרמייר ליג, והעפילה למוקדמות גביע אופ"א באמצעות זכייה בדירוג המשחק ההוגן של אופ"א.
גארידו הבקיע את שערו הראשון עבור מנצ'סטר סיטי מבעיטה חופשית במשחק מול ליברפול בהפסד 3-2 ב-5 באוקטובר 2008.
ב-2010 חתם בלאציו האיטלקית שם שיחק עד שהושאל לנוריץ' סיטי באוגוסט 2012. לאחר ששיחק עונה אחת במדי הקבוצה כשחקן מושאל, רכשה נוריץ' את כרטיס השחקן של גארידו, והשחקן חתם לעונה נוספת בקבוצה. בשנת 2015 עבר לשחק בקבוצת  לאס פאלמס. בתום העונה, לאחר שסייע לקבוצתו להינצל מירידת ליגה, שוחרר מלאס פאלמס וחתם בא.א.ק. לרנקה הקפריסאית. בקיץ 2018 חתם בריאל אוניון מהליגה הספרדית השלישית. במרץ 2020 לאחר הפסקת הליגה בעקבות מגפת הקורונה וסיום החוזה בסוף העונה פרש ממשחק.
קריירה בינלאומית

גארידו שיחק עבור נבחרת ספרד עד גיל 19 לצד  פרננדו אמורבייטה וסרחיו ראמוס וזכה עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת 2004, וזכה עמה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת 2004. בהמשך שיחק ארבע פעמים במדי נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21. נכון ל-2009, עדיין לא זומן למשחקי הנבחרת הלאומית של ספרד.
הערות שוליים

↑  Manchester City F.C., City sign Garrido, 2.08.2007
↑  Sky Sports, Javier having a ball, 6.12.2007
זכויות להט"ב בפיג'י

| --- | --- |

פיג'י
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 2010
 טרנסג'נדריות:  אין נתונים
 שירות צבאי:  אין נתונים
 הגנה מפני אפליה:  הגנה מוחלטת מפני אפליה על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי מעוגנת בחוקה
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  אין הכרה בזוגיות חד-מינית
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד-מיניים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בפיג'י מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. בשנת 1997 פיג'י הפכה למדינה השנייה בעולם אחרי דרום אפריקה שאוסרת באופן מפורש על אפליה על רקע נטייה מינית בחוקה שלה, אף על פי שפעילות הומוסקסואלית נותרה עבירה פלילית על פי חוק (שלאורך השנים דווח כלא נאכף בפועל) באותה עת. עם זאת, בשנת 2009 בוטלה החוקה על ידי הנשיא בעקבות משבר חוקתי שהתחולל בפיג'י. בשנת 2010 פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית באופן רשמי.
חוקת המדינה החדשה, שהוכרזה בספטמבר 2013, כוללת בתוכן שלה איסור מפורש על אפליה על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי. עם זאת, מערכות יחסים בין זוגות חד-מיניים אינן מחזיקות באותן הכרות משפטיות שזמינות לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני שכן נישואים חד-מיניים או כל הכרה מוגבלת יותר בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור) אינם מוכרים בחוק. כמו כן, לא ידועים נתונים אם קיימת הכרה משפטית בשינוי מגדר עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית. בין קבוצות הארגונים העיקרים שפועלים למען קידום זכויות להט"ב בפיג'י נמנים: "Diverse Voices and Action for Equality" (נוסד ב-2011), "Rainbow Pride Foundation" (נוסד ב-2008), "Amithi Fiji Project" וקבוצת הסטודנטים "Drodrolagi Movement".
היסטוריה

בפיג'י, בדומה לפיאפיפיאן בניואה, הפאפאפין בסמואה, הלאילאי באיי קוק והפקאלייטי בטונגה, קיימת אוכלוסייה מסורתית-תרבותית שמזדהה בתור מגדר שלישי. אנשים אלו ידועים בשם "ווקה סה לווה" (אנ') (באנגלית: Vakasalewalewa) שמוגדרים בתור זכרים בלידה אך מתלבשים, מתנהגים ונראים כנשים. אנשים אלה התקבלו על ידי החברה הפיג'ית לאורך ההיסטוריה ומילאו תפקיד ביתי חשוב בחיים הקהילתיים.
מעמד בחוק

בשנת 2005 במהלך ביקורו במדינה, תייר אוסטרלי בשם תומאס מקוסקר קיים יחסים הומוסקסואלים בהסכמה עם אזרח הומוסקסואל פיג'יאני. הגברים נשפטו ונכלאו על פי חוק איסור "מעשה הסדום" של המדינה בתיק תומאס מקוסקר נגד המדינה (אנ'), אם כי ההרשעה בוטלה לאחר מכן באוגוסט 2005 על ידי בית המשפט העליון של פיג'י (אנ') בנימוק של "הפרת חוקת המדינה". באותה תקופה, ראש הממשלה המכהן לייסניה קראסה (אנ') הגן על הסעיפים הקיימים שמפלילים פעילות הומוסקסואלית בנימוק של עמדת הביבליה כלפי הנושא שמציגה הומוסקסואליות כ-"חטא". לעומת זאת, סגן הנשיא ג'וני מדריוויווי (אנ') הצהיר כי "זכותם לפרטיות של הומוסקסואלים צריכה להיות מוגנת".
בשנת 2006, הנציב העליון של פיג'י בניו זילנד אישר כי מעתה והלאה קיימת "מדיניות של אי מעצר הומוסקסואלים בגין קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה" בפיג'י.
ב-1 בפברואר 2010 הועברה פעילות הומוסקסואלית של גברים ונשים אי-הפללה והפכה לחוקית באופן רשמי על פי צו הפשעים 2009 שנכנס לתוקף שנה לאחר מכן. כמו כן גיל ההסכמה בין זוגות הומוסקסואלים הושווה לזה של זוגות הטרוסקסואלים והועמד על 16 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות

פיג'י אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור). לצד אי הכרתה של פיג'י במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוק שמגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 2002.
ב-26 במרץ 2013 ראש הממשלה פרנק ביינימרמה (אנ') הביע התנגדות להכשרתם של נישואים חד-מיניים בפיג'י. בתשובה לשאלה שהעלה מתקשר בתוכנית טוקבק ברדיו, ביינימרמה הצהיר כי נישואים חד-מיניים "לא יתאפשרו בפיג'י כי הם נוגדים אמונות דתיות". באפריל 2013 קבוצת תמיכה שמייצגת סטודנטים שמזדהים כלהט"ב, "Drodrolagi Movement", קראה לדיון בנושא. בינואר 2016 חזר ביינימרמה על התנגדותו להכשרת נישואים חד-מיניים באומרו כי "לא יהיו נישואים חד-מיניים בפיג'י" והציע לזוגות לסביות שמבקשות להינשא במדינה "לעבור לאיסלנד".
בשנת 2019 לאחר השערות שמספר כנסיות מקומיות תומכות בהכשרתם של נישואים חד-מיניים בחוק, חזר ראש הממשלה ביינימרמה על התנגדותו להכשרת נישואים חד-מיניים באומרו "כל עוד אנחנו בממשלה פיג'י לא תאפשר נישואים חד-מיניים כי פיג'י היא ארץ יראת אלוהים". פעילי ארגון קואליציית פיג'י לזכויות אדם הצהירו כי הם "מאוכזבים ומוטרדים" מעמדתו של ראש הממשלה בטענה כי דבריו "נוגדים את הבסיס של חוקי פיג'י" ו-"סותרים את מחויבות המדינה למועצת זכויות האדם של האו"ם". הקואליציה קראה לרשויות המקומיות להתכנס ולדון בהתקדמות בנושא.
הגנה מפני אפליה

אפליה בתעסוקה על בסיס נטייה מינית אסורה בפיג'י על רקע תוכן הצהרת יחסי התעסוקה 2007.
בשנת 1997 כללה חוקת פיג'י הוראה שאסרה במפורש על גילויי אפליה ממשלתית על רקע נטייה מינית. עם זאת, בשנת 2009, חוקת פיג'י בוטלה (אנ') על ידי הנשיא ג'וספה אילואילו.
באפריל 2013 הצהיר היועץ המשפטי לממשלה עיאז סייד-חיום (אנ') כי חוקה חדשה שאמורה הייתה להיות מוכנה באופן סופי בשנת 2013 תאסור על אפליה על רקע נטייה מינית בסעיפים שלה. החוקה החדשה (אנ') פורסמה בספטמבר 2013 וכללה איסור על אפליה על רקע נטייה מינית, זהות מגדרית או ביטוי מגדרי בין יתר העילות. סעיף 26(3) לחוקה מצהיר באומרו כי:
"אין להפלות אדם שלא כדין, במישרין או בעקיפין על הרקע שלו, (א) מאפיינים או נסיבות אישיות ממשיות או כביכול, לרבות גזע, תרבות, מוצא אתני או חברתי, צבע, מקום מוצא, מין, מגדר, נטייה מינית, זהות מגדרית וביטוי מגדרי, לידה, שפת אם, מצב כלכלי או חברתי או בריאותי, נכות, גיל, דת, מצפון, מצב משפחתי או הריון; אוֹ (ב) דעות או אמונות, למעט אם אותן דעות או אמונות כרוכות בפגיעה באחרים או בצמצום הזכויות או החירויות של אחרים, או מכל עילה אחרת האסורה על פי חוקה זו".
בשנת 2013 דווח שהממשלה הכלילה את העילות נטייה מינית וזהות מגדרית כמוגנות מפני דברי שטנה וכן בחוק העוסק באפליה בעסקים מסוימים.
טיפול המרה

לצד ביטולה של הומוסקסואליות כהפרעה נפשית בפיג'י, צו בריאות הנפש 2010 קובע כי "אין לראות באנשים חולי נפש אם הם מסרבים או אינם מצליחים להביע נטייה מינית מסוימת" האוסר על כל קיום של הטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה עבור שינוי נטייה מינית הומוסקסואלית להטרוסקסואלית על ידי אנשי מקצוע רשומים בתחום בריאות הנפש.
תרומת דם

באפריל 2017 משרד הבריאות של פיג'י אישר כי גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים מוגדרים בין הקבוצות שחסומות מלתרום דם במדינה. ההצהרה של המשרד הוצגה לאחר שאזרח הומוסקסואל ניסה לתרום את דמו אך נדחה בשל נטייתו המינית. אשווין ראג', מנהל הוועדה לזכויות אדם ואפליה בפיג'י, הצהיר מאוחר יותר כי יחקור את מדיניות משרד הבריאות בנוגע לתרומות דם מאת גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) בטענה כי היא "אינה חוקתית ומפלה".