חוקת איטליה
מבנה החוקה > הוראות מעבר והוראות סופיות (הוראות I–XVIII)

הוראות המעבר וההוראות הסופיות מתחילות בהכרזה על ראש המדינה הזמני, אנריקו דה ניקולה, כנשיא הרפובליקה, עם יישום החוקה. במקרה שלא כל המחוזות יוקמו עד בחירת הנשיא הבא, ההוראות קובעות כי רק חברי שני הבתים יכולים להשתתף בבחירות, תוך שהם מספקים גם את הדרישות למינוי חברי הסנאט הראשון.
ההוראות מספקות לוח זמנים כללי ליישום החוקה. כמו כן, בתוך חמש שנים מכניסת החוקה לתוקף, יש לתקן את גופי השיפוט המיוחדים שעדיין קיימים, למעט סמכות השיפוט של מועצת המדינה, בית המשפט לחשבונות ובתי הדין צבאיים. בתוך שנה מאותו תאריך, חוק חייב לקבוע ארגון מחדש של בית הדין הצבאי העליון לפי סעיף 111. זאת ועוד, עד להקמת מערכת המשפט בהתאם לחוקה, ההוראות הקיימות יישארו בתוקף. בפרט, עד שבית המשפט לחוקה יתחיל בתפקידו, ההכרעה במחלוקות המפורטות בסעיף 134 תתנהל בצורות ובמגבלות ההוראות שכבר היו קיימות לפני יישום החוקה.
ההוראות קוראות לבחור את המועצות המחוזיות ואת הגופים הנבחרים של הנפות בתוך שנה אחת מיישום החוקה. העברת הסמכות מהמדינה למחוזות, כפי שנקבעה בחוקה, וכן העברת פקידי ועובדי המדינה למחוזות, חייבות להיות מוסדרות בחוק לכל ענף במינהל הציבורי. עד להשלמת תהליך זה, בנפות והקומונות ישמרו על התפקידים שמילאו לפני החוקה, כמו גם את אלו שהמחוזות עשויים להאציל להם. כמו כן, בתוך שלוש שנים מיישום החוקה יש להתאים את חוקי הרפובליקה לצורכי הרשויות המקומיות ולסמכות השיפוט החקיקתית המיוחסת למחוזות. יתר על כן, עד חמש שנים לאחר יישום החוקה, ניתן להקים מחוזות אחרים על ידי חוקים ובכך לתקן את הרשימה בסעיף 131, וללא התנאים הנדרשים לפי הפסקה הראשונה של סעיף 132. עם זאת, חובה להתייעץ עם העמים הנוגעים בדבר.
הוראה XII אוסרת על ארגון מחדש של המפלגה הפשיסטית הלאומית המפורקת, בכל צורה שהיא. על אף סעיף 48, ההוראה מטילה מגבלות זמניות על זכות ההצבעה ועל כשירותם של מנהיגים לשעבר של המשטר הפשיסטי, לתקופה של לא יותר מחמש שנים מיישום החוקה. באופן דומה, עד שתוקנה בשנת 2002, הוראה XIII אסרה על חברי וצאצאי בית סבויה להצביע או לכהן בתפקידים ציבוריים, ומלכי ממלכת איטליה מבית סבויה, בני זוגם וצאצאיהם היו מנועי גישה לשטח הרפובליקה. בפרט, לאחר ביטול המלוכה, יצאו המלכים לשעבר ויטוריו אמנואלה השלישי ואומברטו השני לגלות במצרים ובפורטוגל, בהתאמה. יורשם, ויטוריו אמנואלה, חזר לראשונה לאיטליה מזה למעלה מיובל ב-23 בדצמבר 2002. הוראה XIII גם מטילה החרמה על ידי המדינה של נכסיהם של מלכי בית סבויה, בני זוגם וצאצאיהם הגברים הנמצאים בשטח הרפובליקה, תוך ביטול הרכישות או ההעברות של הנכסים האמורים לאחר 2 ביוני 1946. תוארי אצולה לא הוכרו עוד באיטליה.
עם כניסתה של החוקה לתוקף, יהפוך צו החקיקה של סגן הממלכה מס' 151 מ-25 ביוני 1944 על הארגון הזמני של המדינה, לחוק. בתוך שנה מאותו תאריך יתחיל התיקון והתיאום איתו של חוקים חוקתיים קודמים שלא בוטלו באותו רגע. האספה המכוננת חייבת להעביר חוקים על בחירת הסנאט של הרפובליקה, מחוזות מיוחדים והסדרת העיתונות, לפני 31 בינואר 1948. עד ליום בחירת הפרלמנט החדש ניתן לכנס את האספה המכוננת כדי להחליט בעניינים המיוחסים בחוק לסמכותה. ההוראות מפרטות גם את תפקידן הזמני של הוועדות הקבועות, הוועדות המחוקקות והסגנים.
הוראה XVIII קוראת לפרסם את החוקה על ידי ראש המדינה הזמני, אנריקו דה ניקולה, תוך חמישה ימים מאישורה על ידי האספה המכוננת, וקובעת את כניסתה לתוקף ב-1 בינואר 1948. עותק של החוקה יופקד בבניין העירייה של כל קומונה ברפובליקה, ויוצג שם שם במשך כל שנת 1948, על מנת לאפשר לכל אזרח לדעת על כך. החוקה, הנושאת את חותם המדינה, תיכלל ברשומות של חוקי הרפובליקה. החוקה חייבת להישמר בנאמנות כחוק היסוד של הרפובליקה על ידי כל האזרחים והגופים של המדינה.