stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוקשיצה (מחוז משנה)
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה דוקשיצה 26,828 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 23,500 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 94.85% בלארוסים, 3.02% רוסים ו-2.13% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (90.44%) ורוסית (8.77%).
הבלטים מתעוררים

| --- | --- |

תמונה מהשרשרת הבלטית בליטא, 23 באוגוסט 1989.
 שיר
 מדינה:  הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה
 יצא לאור:  1989
 שפה:  לטבית ליטאית אסטונית
 כתיבה:  ולאדיס פאבלובסקיס סטאסיס פובילאיטיס הלדור קרמו
 לחן:  בוריס רזניקס
הבלטים מתעוררים (בליטאית: Bunda jau Baltija; בלטבית: Atmostas Baltija; באסטונית: Ärgake, Baltimaad) הוא שיר תלת-לשוני שהולחן על ידי בוריס רזניקס (לט') ונכתב על ידי ולאדיס פאבלובסקיס (לט'). השיר הושר בדרך הבלטית (אנ'), הפגנה גדולה נגד ברית המועצות ולמען עצמאות המדינות הבלטיות לציון 50 שנה לחתימת הסכם מולוטוב-ריבנטרופ. הטקסט בליטאית הושר על ידי ז'ילווינאס בובליס (לי'), בלטבית על ידי ויקטורס זמגאלס (לט'), ובאסטונית על ידי טארמו פיהלפ (אס'). השיר נחשב לעיתים כהמנון ההפגנה עצמה, המנון תנועת העצמאות הליטאית Sąjūdis, ואפילו כהמנונן הלא רשמי של המדינות הבלטיות.
רקע היסטורי

השרשרת הבלטית, או הדרך הבלטית, הייתה הפגנה פוליטית שהתרחשה ב-23 באוגוסט 1989, בה שני מיליון בני אדם שילבו את ידיהם כדי ליצור שרשרת אנושית המשתרעת על פני 690 קילומטר (430 מייל) לאורך שלוש המדינות הבלטיות: אסטוניה, לטביה וליטא, וחיברה בין בירותן, טאלין, ריגה, ווילנה, למשך 15 דקות. ההפגנה נוצרה כדי למחות על הכיבוש הסובייטי והסובייטיזציה של מדינות אלה אשר נכבשו וסופחו על ידי ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה כרפובליקות סוציאליסיטות של ברית המועצות. מקור ההפגנה בהפגנות "יום הסרט השחור (אנ')" שנערכו בערי המערב בשנות ה-80. יום ההפגנה נקבע במיוחד ל-23 באוגוסט, יום השנה ה-50 להסכם מולוטוב-ריבנטרופ משנת 1939, בו חולקו פולין, פינלנד, אסטוניה, לטביה, ליטא ורומניה (כ"תחומי השפעה") בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית.
הברית הסובייטית-נאצית הובילה לפרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 ולפלישה הסובייטית ולכיבוש המדינות הבלטיות ביוני 1940. ההפגנה ב-1989 אורגנה על ידי התנועות הבלטיות למען העצמאות: החזית העממית של אסטוניה, החזית העממית של לטביה (אנ'), ו-Sąjūdis (אנ') בליטא. ההפגנה נועדה למשוך תשומת לב עולמית על ידי הפגנת רצון עממי משותף לעצמאות והצגת סולידריות בין שלוש המדינות. האירוע היווה הזדמנות לפעילים הבלטיים להציב את שאלת העצמאות הבלטית לא רק כעניין פוליטי, אלא גם כסוגיה מוסרית.
באותו תאריך, מספר פקידי ממשל ואנשי מפלגה קומוניסטית הצטרפו למנהיגי התנועות העממיות ופרסמו הצהרה הטוענת כי ברית המועצות הפרה את הזכות ההיסטורית של המדינות הבלטיות להגדרה עצמית, הציבה אולטימטומים חסרי רחמים לרפובליקות הבלטיות, כבשה אותן עם כוח צבאי עצום, וביצעה את סיפוחיה האלימים בתנאי כיבוש צבאי וטרור פוליטיים כבדים. לדברי יו"ר חבר הנשיאות של המועצה הגבוהה באסטוניה אז, ארנולד רוטל, ”הגדרה עצמית היא הרצון הטבעי של כל העמים”. הצהרה זו באה בעקבות כך שזמן מועט לפני ההפגנה הודו השלטונות הסובייטיים בקיומם של הפרוטוקולים הסודיים של הסכם ריבנטרופ-מולוטוב והסכמים נוספים שבאו לאחר מכן, אך התעקשו שהם לא הביאו ישירות לסיפוח השלוש, ולכן אין להם כל השפעה על הגבולות הנוכחיים. המועצה הממשלתית של החזית העממית הליטאית קראה "ליצירת רפובליקה ליטאית עצמאית ודמוקרטית, ללא כפיפות פוליטית, תרבותית או מנהלית לברית המועצות". בתגובה, מאמר מערכת סובייטי ניסה להכפיש אותם על ידי שיוכם לקבוצות אנשים שהואשמו כמשתפי פעולה נאצים לשעבר.
השלטונות הסובייטיים הגיבו לאירוע בכעס רב, אך לא הצליחו לנקוט בפעולות כלשהן שיכלו לגשר על הפער המתרחב בין הרפובליקות הבלטיות לשאר ברית המועצות. ב-21 בדצמבר 1989 הכריזה המפלגה הקומוניסטית של ליטא על התנתקותה מהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות והפכה למפלגה הראשונה בתולדות ברית המועצות שהכריזה על עצמה כנפרדת מהמפלגה הלאומית. ב-11 במרץ 1990 הכריזה המועצה העליונה על עצמאות ליטא. בכך הייתה ליטא לרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הראשונה להכריז עצמאות.
השיר

במהלך ההפגנות נכתבו מספר שירים הקוראים למתן עצמאות למדינות אלה. עם זאת, השיר "הבלטים מתעוררים" נכתב שנה קודם לפרוץ המחאות, והוקלט לראשונה בסתיו 1988.
ולאדיס פאבלובסקיס כתב את הטקסט המקורי בלטבית ותרגם אותו לליטאית בעזרת המוזיקאי סטאסיס פובילאיטיס ולאסטונית בעזרת המשורר הלדור קרמו (אס'). רזניקס ביקש בתחילה מהזמר האסטוני אריק קריגר לשיר את החלק האסטוני, אך, קריגר סירב והמליץ על פיהלפ במקום. כדי לפעול למען האחווה בין המדינות הבלטיות, כל אחד מבתי השיר ומפזמוני השיר מושר בשפה אחרת: ליטאית, לטבית ואסטונית, על ידי זמרים שונים: הלטבי ויקטורס זמגאלס, הליטאי ז'ילווינאס בובליס והאסטוני טארמו פיהלפ.
השיר נבחר לאחד משלושת השירים הפופולריים ביותר במדינות הבלטיות במצעד "Mikrofona aptauja 1989", זכה במקום ה-17 במצעד טופ 100 השירים של לטביה (לט') לשנת 2018.
הערות שוליים

1 2 3  יאניס זריניש, “Atmostas Baltija” – komponists Boriss Rezņiks stāsta, kā tapa Baltijas ceļa neoficiālā himna, חדשות TV3 (לטביה), "הבלטים מתעוררים" - המלחין בוריס רזניקס מספר כיצד נוצר ההמנון הלא רשמי של הדרך הבלטית, ‏18 באוגוסט 2019 (בלטבית)
1 2 3  Ugnius Antanavičius, Baltijos kelio dainius: kaip gyvena ir ką apie dainos „Bunda jau Baltija“ gimimą prisimena Ž.Bubelis? , באתר "15 min", 22/09/2011, 21:06 (בליטאית)
↑  2013 National Black Ribbon Day Commemoration events announced, eesti.ca
↑  Declaration of the European Parliament on the proclamation of 23 August as European Day of Remembrance for Victims of Stalinism and Nazism, באתר האיחוד האירופי, ‏23 בנובמבר 2008 (באנגלית)
1 2  יוריס, דרייפלדס, Latvia in Transition, ניו יורק: אוניברסיטת קיימברידג', עמ' 34, ISBN 0-521-55537-X. (באנגלית)
↑  אסתר ב. פיין, Baltic Citizens Link Hands to Demand Independence, באתר הניו יורק טיימס, ‏24 באוגוסט 1989 (באנגלית)
↑  דייוויד רמניק, LITHUANIA'S PARTY BREAKS WITH MOSCOW (המפלגה של ליטא מתנתקת ממוסקבה), וושינגטון פוסט, 21 בדצמבר 1989.
↑  מרתה בריל אולקוט, The Lithuanian Crisis, Foreign Affairs
↑  איינר אלרמה, Eksabikaasa Evi Pihlap: Tarmo jäi mulle lähedaseks oma viimse hetkeni, Eesti Naine, ראיון עם אשתו לשעבר של טארמו פיהלפ, אווי פיהלפ, ‏27 באפריל 2017 (באסטונית)
↑  Radio SWH (אנ'), השירים הטובים ביותר של המאה ה-20 (VISU LAIKU LABĀKĀS SIMTGADES DZIESMAS — LV TOP 100), באתר web.archive.org, ‏2018-12-31 (בלטבית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: ac78eccb-cda7-464c-954f-e6126a627e76 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הבלטים מתעוררים".
דניאל רוז ראסל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוקטובר 1999 (בת 24) ניו ג'רזי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 עיסוק:  שחקנית, דוגמנית
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל רוז ראסל (באנגלית: Danielle Rose Russell; נולדה ב-31 באוקטובר 1999) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. ידועה בעיקר מתפקידה בתור הופ מייקלסון בסדרה "המקוריים", ובסדרת ההמשך, "מורשות".
ביוגרפיה

ראסל נולדה בעיירה פקאנוק טאון שיפ, ניו ג'רזי, וגדלה במערב מילפורד, ניו ג'רזי. היא הבת של רוזמרי ראדו, רקדנית לשעבר, וולטר ראסל, זמר לשעבר. בילדותה תחילה כוונה לדוגמנות, כאשר הופיעה במודעות דפוס ובפרסומות, אך הצטרפה לתיאטרון מקומי והחליטה שהיא רוצה להיות שחקנית.
בשנת 2018 סיימה ראסל את לימודי תיכון באמצעות קורסים מקוונים.
קריירה

התפקיד הראשון של ראסל היה ב-2014 בסרט "הדרך לגיהנום", כששיחקה את בתו בת ה-14 של סוחר סמים רוסי. בשנה שאחרי, היא הופיעה בסרטו של קמרון קרואו "אלוהה", בתור בתו של הדמות של בראדלי קופר.
בשנת 2016 הופיעה ראסל בשישה פרקים של סדרת הטלוויזיה "הטייקון האחרון" באמזון פריים וידאו. בשנת 2017 שיחקה ראסל בתפקיד משני בסרט "פלא".
בשנת 2018 לוהקה לתפקיד ראשי בתור הופ מייקלסון, בתו של קלאוס מייקלסון, לעונתה החמישית והאחרונה של הסדרה "המקוריים" של רשת The Cw, במאי 2018 דווח שהיא תמשיך לגלם את דמותה בתפקיד ראשי בסדרת ההמשך "מורשות". הסדרה עלתה לשידור באוקטובר 2018.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | הדרך לגיהנום | לוסיה |  |
| 2015 | אלוהה | גרייס |  |
| 2016 | מגפה | מייגן |  |
| 2017 | פלא | מירנדה |  |
| 2018 | Measure of a Man | ג'ואני ויליאמס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | הטייקון האחרון | דרלה מיינר | 6 פרקים |
| 2018 | המקוריים | הופ מייקלסון | תפקיד ראשי (עונה 5); 13 פרקים |
| 2018–2022 | מורשות | הופ מייקלסון | תפקיד ראשי (4 עונות); 64 פרקים |
הערות שוליים

↑  Samantha Highfill, "The Originals casts Danielle Rose Russell as teenage Hope for season 5". Entertainment Weekly. July 17, 2017
הדיוויזיה הרב-לאומית צפון

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  דנמרק דנמרק לטביה לטביה אסטוניה אסטוניה
 שיוך:   הצבא המלכותי הדני  צבא לטביה  צבא אסטוניה
 בסיס האם:  אדז'י, לטביה קארופ, דנמרק
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 2019 – הווה (5 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח
 
הדיוויזיה הרב-לאומית צפון (בדנית: Multinational Division North) היא דיוויזיה משותפת של דנמרק, לטביה ואסטוניה. הדיוויזיה נכללת במסגרת הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח של נאט"ו.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 בינואר 2019 על בסיס הדיוויזיה הדנית, אשר כללה גם חיילים מלטביה ומאסטוניה. לדיוויזיה ישנם שני מטות, אחד באדז'י (אנ') שבלטביה, והשני בקארופ שבדנמרק. הדיוויזיה כפופה אל הקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח של נאט"ו, ואמונה על הגנת מבואות הים הבלטי.
דוקשיצה

אנדרטה לזכר חללי דוקשיצה, בקרבת בית הקבורות היהודי בעיירה.
דוקשיצה או דוקשיץ (בבלארוסית: Докшыцы, דוקשיצי; בפולנית: Dokszyce; ביידיש: דאקשיץ) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

דוקשיצה נזכרת לראשונה בשנת 1407, עת השתייכה לדוכסות הגדולה של ליטא. במהלך מלחמת ליבוניה הפך אזור העיירה לאחד ממעוזיו העיקריים של סטפאן באטורי.
בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1795 קיבל מעמד עירוני. בשנת 1921 נכלל היישוב במחוז וילנה שבשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי דוקשיצה

בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 כיהן הרה״ג מרדכי יעקב גאלינקין כרבה הראשי של העיר.
בין מלחמות העולם חיו בדוקשיצה כ-4,000 יהודים, שהיוו את רוב אוכלוסיית העיירה. פעלו בה מוסדות דת ותרבות, תנועות נוער ציוניות, ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בראשות הרב יהושע ליין ובית ספר עברי מרשת תרבות.
בתקופה הסובייטית נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה, הולאמו בה עסקים פרטיים, ומספר יהודים עשירים הוגלו ממנה לעומק ברית המועצות.
ב-9 ביולי 1941 נכנסו לעיירה הנאצים והחלו בביצוע מעשי שוד, התעללות ורצח ביהודים, תוך הרס בית העלמין היהודי  ושריפת ספרי התורה של בתי הכנסת בעיירה. תוך זמן קצר הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה וחובת ענידת טלאי צהוב. בד בבד מונה בעיירה יודנרט, בראשות יעקב בוטוויניק, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדים לעבודות כפייה ולהעביר להם תשלומי כופר. בספטמבר 1941 הוצאו להורג בעיירה כמה יהודים שהואשמו בקומוניזם.
ב-30 בספטמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו מגודר שהוקם בה, בו שררו תנאי מחיה קשים אשר הפילו חללים רבים. מעת לעת הוצאו להורג יהודים מהגטו, ובמקרה אחד הוצאו להורג 65 יהודים בחג הפסח. באפריל 1942 שולחו מאות צעירים מהגטו למחנה עבודה בגלמבוקיה. בתקופה זו הוקם בגטו ארגון מחתרתי, בראשות יוסף שפירא.
במאי 1942 בוצעה בגטו אקציה, בה נרצחו בבית העלמין היהודי כ-400 איש. לאחר מכן צומצם שטח הגטו והתפשטו בו המגפות.
באקציה נוספת שהחלה ב-29 במאי 1942 רוכזו כ-2,650 היהודים שנותרו בגטו, ונרצחו כולם מחוץ לעיירה בידי אנשי ס"ד. במהלך האקציה נמלטו כ-250 יהודים ליערות וחלקם הצטרפו ליחידות פרטיזנים.
הדיוויזיה הראשונה 7 בדצמבר

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  הולנד הולנד
 שיוך:   צבא הולנד
 בסיס האם:  ארנהם
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1946–2004 (כ־58 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העצמאות של אינדונזיה מלחמות יוגוסלביה מלחמת אפגניסטן
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  חיל רגלים ממוכן
 פיקוד
 יחידת אם:  הקורפוס הראשון
הדיוויזיה הראשונה 7 בדצמבר (בהולנדית: Eerste Divisie "7 December") הייתה דיוויזיית חיל רגלים ממוכן של צבא הולנד אשר פעלה בין השנים 1946–2004.
היסטוריה

ב-17 באוגוסט 1945 הכריזה אינדונזיה על עצמאות מהשלטון ההולנדי. ההולנדים סירבו להכיר בעצמאות האינדונזית, וכך נפתחה מלחמת העצמאות של אינדונזיה. ההולנדים הקימו את הדיוויזיה הראשונה במטרה להחזיר את אינדונזיה לשליטתם. באופן רשמי מטרת הדיוויזיה הייתה לשמש ככוח משטרה שידכא את המרד, ויכניס את אינדונזיה חזרה לאיחוד פדרלי עם הולנד, ולפיכך היא קיבלה את השם "7 בדצמבר" על שם נאומה של וילהלמינה, מלכת הולנד מ-7 בדצמבר 1942, אשר בו התוותה את הקווים למדיניות שתנקוט הולנד במושבות לאחר מלחמת העולם השנייה. החיילים ההולנדים שרתו באינדונזיה עד 1949, אז החליטה הולנד להכיר בעצמאותה של אינדונזיה, והחיילים ההולנדים החלו לחזור לארצם. הפינוי הסופי של הכוחות ההולנדים הושלם עד 1950.
לאחר חזרתה להולנד, הפכה הדיוויזיה לכוח עתודה של הצבא ההולנדי, והועמדה לרשות נאט"ו. לאורך כל המלחמה הקרה הוצבה הדיוויזיה בכוננות והייתה אמורה להישלח לחזית במקרה שתפרוץ מלחמה באירופה. לאחר סיום המלחמה הקרה, נשלחו חלקים מהדיוויזיה להשתתף במלחמות יוגוסלביה ובמלחמת אפגניסטן. החל מ-1995 היא הייתה חלק מהקורפוס הראשון הגרמני-הולנדי. ב-2004 פורקה הדיוויזיה, והכינוי "7 בדצמבר" הועבר לבריגדת התובלה האווירית ה-11.
דן יונגרלייב

רבי דן מראדוויל (נפטר בכ"ה בסיון תר"א) היה האדמו"ר השני בשושלת ראדוויל.
ביוגרפיה

רבי דן היה בן הרב יצחק מראדוויל (מייסד חסידות ראדוויל), בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. נישא לרבנית יוכבד השיל בתו של רבי אברהם יהושע השיל מאפטא (האוהב ישראל).
היה מגדולי תלמידיהם של המגיד מקוז'ניץ ושל בנו רבי משה מקוז'ניץ.
לגבי יום פטירתו היה מקובל כי הוא נפטר בכ"ה בניסן ה'תקצ"ח, אולם בסיון ה'תשע"ה במסגרת שיפוץ בית הקברות בברדיצ'ב נמצאה מצבת קבורתו, ושם נחקק שנפטר בכ"ה בסיון ה'תר"א. בנו רבי לוי משה יהודה מראדוויל מילא את מקומו כאדמו"ר השלישי מראדוויל.
צאצאיו

בנו רבי לוי (משה יהודה) מראדוויל. נינו היה האדמו"ר מבראד-קלויזנבורג רבי יחיאל מיכל מיכלוביץ'.
בנו רבי אברהם מאיר מביאלוברזיג (נפטר בה'תרי"ב), חתן רבי יצחק מוורקא.
בנו רבי שמואל יחיאל מבוטושאן (אשתו בלומא, בת יוסף מאוסטילא, בן ר' מרדכי האדמו"ר מנשכיז)
בתו רייזל בלומא אשת רבי שלום יוסף פרידמן מסדיגורה
בתו אשת רבי יצחק טברסקי מסקווירא.
הדיוויזיה הראשונה (יפן)

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  יפן יפן
 שיוך:   צבא יפן
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  18 בינואר 1962 – הווה (62 שנים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  6,300 חיילים
 פיקוד
 יחידת אם:  ארמיית המזרח
הדיוויזיה הראשונה (ביפנית: 第1師団) היא דיוויזיה של צבא יפן אשר מוצבת בטוקיו.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-18 בינואר 1962 על בסיס הקורפוס המחוזי הראשון של עתודת המשטרה הלאומית (גוף שקדם לצבא יפן המודרני). כיום, הדיוויזיה כוללת 6,300 חיילים, והיא חלק מארמיית המזרח. הדיוויזיה אמונה על הגנת המחוזות צ'יבה, איבראקי, קנאגאווה, סאיטאמה, שיזואוקה ויאמאנאשי.
בסיס הדיוויזיה נמצא במחנה נרימה שבטוקיו.
הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  נאט"ו נאט"ו
 בסיס האם:  המטה משותף ריינדהלן
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1994 – 25 באוקטובר 2002 (8 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  קורפוס התגובה המהירה של הברית
הדיוויזיה הרב-לאומית מרכז הייתה דיוויזיה של נאט"ו אשר כללה כוחות מארבע מדינות: גרמניה, בריטניה, הולנד ובלגיה. הדיוויזיה הייתה כוח תגובה מהירה שנועד לפתרון משברים.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1994. היא נועדה להוות כוח תגובה מהירה של נאט"ו שיפעל לפתרון משברים בכל רחבי העולם. כל אחת מארבע המדינות המייסדות של הדיוויזיה תרמה בריגדה אחת לצורך ההקמה. גרמניה תרמה את בריגדת התובלה האווירית ה-31, בריטניה תרמה את בריגדת התובלה האווירית ה-24, הולנד את בריגדת התובלה האווירית ה-11 ובלגיה את בריגדת הקומנדו.
הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס התגובה המהירה של הברית ומוקמה במטה המשותף ריינדהלן במנשנגלדבך. הדיוויזיה הייתה כפופה למפקדת נאט"ו, אולם הוסמכה לשרת גם את האיחוד המערב-אירופי.
דו"ח חניה

קנס חניה של עיריית תל אביב
דו"ח חניה הוא המונח השגור בישראל להודעה על תשלום קנס בגין עבירת חניה.
עבירת החניה מקורה בחוק עזר עירוני שמתקינה רשות מקומית וכותרתו: "העמדת רכב וחנייתו", וכן בתקנות של משרד התחבורה. חניית רכב במקום אסור היא עבירה עליה נקבע קנס, והודעת הקנס היא דו"ח החניה.
דו"ח חניה ניתן על ידי פקח עירייה או על ידי שוטר. פקחי העירייה פועלים באופן שיטתי על פי סדר עבודה הנקבע במחלקת הפיקוח העירונית. דו"חות משטרה ניתנים על ידי שוטרים באופן אקראי ורק במקרים קשים כמו חניה במקום השמור לנכה או בהפרעה חמורה לתנועה.
הדו"ח הוא מסמך המפרט באופן ידני או ממוחשב את פרטי הרכב, פרטי עבירת החניה, הנחיות לתשלום או לערעור על הדו"ח, וספח לתשלום. הוא נמסר לנהג הרכב באופן אישי או מוצמד למגבים על שימשה של הרכב. בתחילת המאה ה-21 החלו ברשויות שונות לצייד את הפקחים במצלמות דיגיטליות והן משמרות את העתקי הדו"חות עם צילום הרכב החונה במקום אסור. הצילום מהווה תיעוד נוסף למקרה של בירור הנוגע לדו"ח.
עבירת חניה

עבירות חניה שייכות למשפחת עבירות התנועה ומוגדרות כעבירות קלות שהעונש הקבוע בצידן הוא דו"ח חניה שבו נרשם גובה הקנס הקבוע בחוק. מדובר באופן שבו העמיד הנהג את רכבו לפרק זמן מסוים, במקום שבו אסור להעמידו או להחנותו, או מבלי לשלם על החנייה במקום המותר לחנייה בתשלום. עבירות החניה נקראות עבירות מסוג אחריות קפידה, כלומר, הן אינן מצריכות מחשבה פלילית למעשה או מחדל בהתנהגות הפסולה של ביצוע העבירה. הקנס המוטל בגין עבירת חניה נמוך יחסית משאר הקנסות בעבירות תנועה. נכון ל-2021, גובה הקנס נע בין 100 ש"ח לעבירה קלה של חניה ללא תשלום במקומות המותרים לחניה בתשלום, ועד ל-1,000 ש"ח, כשמדובר בחניה בחניית נכה. לעיתים מחלקות הרשויות המקומיות את דו"חות החניה לדרגות קנס שונות. לדוגמה, בישראל ב-2015 היו רשויות שבהן דו"חות בגין אי תשלום אגרת חניה עמדו על 100 שקלים, דו"ח עבור חניה במקום אסור לעצירה/חניה עמד על 250 שקל, דו"ח חניה על המדרכה עמד על 500 שקל ודו"ח חניה במקום השמור לנכה עמד על 1,000 שקלים. תעריפי הקנסות על עבירת החניה הן מכוח צו התעבורה (עבירות קנס), ושר התחבורה מעדכן אותם מעת לעת. הרשויות המקומיות בדרך כלל מאמצות את השינויים, אף על פי שאינן חייבות בכך. בחלק מהמקרים ישנן הנחיות של משרד הפנים באשר לגובה הקנסות, אבל לעירייה יש שיקול דעת בקביעתם.
היקף התופעה

מנתוני משטרת ישראל עולה כי חמישית מכלל הקריאות למוקד המשטרתי הן בתחום עבירות החניה. בשנת 2018 מתוך כ-2.5 מיליון אירועים למעלה מ-550,000 היו בתחום עבירות חניה. היקף עבירות חניה ברשויות המקומיות קשה לאומדן משום שאין מנגנון איסוף נתונים ארצי ומאגר נתונים אחיד, וכל רשות פועלת באופן עצמאי באיסוף הנתונים. אינדיקציה להיקף התופעה של עבירות חניה הנאכפות על ידי פקחים עירוניים ניתן למצוא בפרסום הנתונים של חברת פנגו המאפשרת תשלום עבור חניה באמצעות אפליקציה ייעודית, ולפיהם ב-2017 חל זינוק של עשרות אחוזים במספר הנהגים שקיבלו דו"חות לאחר שחנו ללא תשלום.
בין השנים 2015 ל-2019 חלה עלייה עקבית בכמות עבירות החניה במדינת ישראל. לאור זאת החליט משרד התחבורה על החמרת הענישה והגברת האכיפה. משרד התחבורה קידם תיקון חקיקה והוסיף לתקנות התעבורה עבירה של חסימת של רכב בחניה פרטית. כעת משהוכנסה העבירה לפקודת התעבורה ניתן יהיה לאכוף אותה על ידי רישום דוח חניה ולא כעבירה פלילית. עם זאת, טרם תוקן החוק הקובע כי חניה אסורה בחניה פרטית תהווה גם היא עבירת תעבורה ועבירה זו נותרה עבירה פלילית של הסגת גבול.
תשלומי הקנס בדו"חות החניה מהווים את אחד ממקורות ההכנסה של הרשות המקומית. ככל שעולה מספר כלי הרכב וגוברת מצוקת החניה, גדלה ההכנסה של הרשות המקומית. עיריית תל אביב-יפו עומדת כבר שנים, בראש הרשימה של הכנסות עירייה מגבייה בגין דו"חות שנאכפו על ידי פקחים עירוניים בגין עבירות חניה. בשנת 2018 הכנסות עיריית תל אביב מקנסות עירייה חצו את הרבע מיליארד ש"ח.
הגורמים לעבירות חניה

הגורם המרכזי לעבירות חניה הוא השימוש הגובר בכלי רכב פרטיים לצד העדר מקומות חניה מספיקים. במדינת ישראל בדומה למדינות מפותחות אחרות בעולם, המאופיינות באיכות חיים גבוהה, הגיע בסוף שנת 2018 מספר כלי הרכב המנועים בישראל לכ-3,495,400 מיליון, מתוכם 2,978,900 כלי רכב פרטיים. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ובהשוואה לנתוני ה-OECD. בשנת 2018 היקף הנסועה במדינת ישראל נמוך מהממוצע ב-OECD.
גורם מרכזי נוסף לעבירות תנועה בכלל ועבירות חניה בפרט, נקרא "הגורם האנושי" – הנהג בוחר להתנהג באופן פסול ולהעמיד את רכבו במקומות האסורים על פי חוק בחניה. נוצר מצב בו גם כאשר קיימים מקומות חניה זמינים ותחבורה ציבורית יעילה, כמות עבירות החניה הולכת וגדלה.
העדר אכיפה והרתעה מספיקה כנגד התופעה של עבירות החניה וכן ענישה מקלה וגובה קנסות נמוך גם מהווים אף הם גורם משמעותי לעבירות החניה. על הקשר בין אכיפה מוגברת לביצוע עבירות ובעיקר עבירות תנועה ניתן ללמוד ממחקרים מקיפים שנערכו על ידי משטרת ישראל ועבורה. מחקרים בעולם אף הם מציינים כי הגורמים המרכזיים לגידול בכמות העבירות הם מחסור במקומות חנייה וכן כתוצאה מאכיפה וענישה לא מספיקים.
הליכים הקשורים לדו"ח חניה

דו"ח חניה ניתן לתשלום באמצעי התשלום המקובלים ובדרך כלל עד 90 יום מהיום שנמסר לבעל הרכב. אם הדו"ח נרשם על ידי פקח עירוני הקנס משולם לקופת הרשות בתחומה נעברה העבירה, ובמקרה של דו"ח חניה שניתן על ידי שוטר משולם הקנס לקופת המדינה באמצעות המרכז לגביית קנסות. אם הנהג בחר לשלם את הקנס, הוא יחשב כמי שהודה בביצוע העבירה ואף הורשע בה. הרשויות המקומיות מפעילות מערכות אכיפה וגבייה של הדו"חות, כולל עיקול והוצאה לפועל.
אם הנהג מסרב לשלם את הדו"ח, בטענה שלא עבר עבירה, ביכולתו להגיש בקשה לתובע העירוני או המשטרתי לביטול דו"ח החניה או לבקש להישפט על כדי להציג ראיות ולהוכיח את טענתו בבית משפט, שלא עבר עבירת חניה כפי שנרשם בדו"ח. אם מדובר בדו"ח שנרשם על ידי פקח עירוני, בית המשפט המוסמך לדון בעבירה הוא בית המשפט לעניינים מקומיים. אם מדובר בשוטר שרשם את הדוח, בית המשפט המוסמך הוא בית המשפט לתעבורה.
דו"ח חניה והציבור

דו"ח החניה נועד לשמור על נוחות תושבי העיר והמבקרים בה. אך למרות היותו חוקי, אין הוא אהוד על הציבור. דו"ח חניה הוא אחד מנקודות החיכוך הנפוצות ביותר בין האזרח לבין הרשויות המקומיות, וענייני דו"חות חניה מעסיקים מערכות גדולות של פיקוח ואכיפה. בכל עירייה קיימת מחלקה מיוחדת לטיפול בדו"חות ובגבייתם.
קיימת תופעה נפוצה של הימנעות או איחור של בעלי הרכב מלשלם את הדו"חות. ארגונים ציבוריים ופרטיים, חברות ועסקים וגם אזרחים מהשורה צוברים סכומי קנסות גבוהים הבאים מדו"חות חניה. כך למשל בתל אביב נרשם ב-2005 שיא לאדם אחד שצבר 586 דו"חות שהסתכמו ב-137 אלף ש"ח. באותה שנה צבר משרד הביטחון חוב של 10 מיליון ש"ח בגין 35 אלף דו"חות חניה.
הכמות העצומה של הדו"חות, והיותם בלתי אהודים מביאה אנשים רבים להיאבק מול העירייה למען ביטול הקנס, ובתי המשפט מלאים בהתדיינויות בלתי פוסקות הנוגעות לעבירות חניה ולהליכים שונים אשר קיימים בגינן.
הערות שוליים

↑  דוח סיכום השנה בחניה של פנגו: מספר בדיקות הפקח בישראל זינק ב-28% ב-2017, ‏06/02/2018
↑  פקודת התעבורה תיקון 122
↑  דובי בן גדליהו, ‏הכנסות ת"א מקנסות חניה יחצו את הרבע מיליארד שקל ב-2018, באתר גלובס, 22 בינואר 2018
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כלי רכב מנועיים, ‏2018
↑  גיטלמן, ויקטוריה והקרט שלום, הקשר בין אכיפה ותאונות דרכים, חיפה: מוסד הטכניון למחקר ופיתוח, 2003
↑  המפנה בעין מחקרית - אסופת מאמרים בנושא משטרה, באתר העיקר במחקר, ‏2015
↑  Anastasios Tsakalidis, Panagiotis Tsoleridis, The impacts of illegal parking on the urban areas’ traffic and environmental conditions: The case of the city of Thessaloniki, Spatium, 2015, עמ' 41–46 doi: 10.2298/spat1533041t
↑  סעיף 221 (א), 221 (ב), 221 (ד) לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], ‏התשמ"ב-1982
↑  סעיף 229 (ח), 229 (ח2) לחוק סדר הדין הפלילי [נוסח משולב], ‏התשמ"ב-1982
דרך ארץ פלשתים

חפירות ביר אל-עבד בסיני
דרך ארץ פלשתים היא הדרך הקרובה והקצרה ממצרים לארץ ישראל. דרך זו קישרה את מצרים עם ארץ ישראל, ועברה לאורך צפון סיני סמוך לחוף. המצרים הקדומים קראו לה "דרכי הורוס". אחד המסעות בנתיב זה היה של פרעה סתי הוא סתי הראשון בשנת 1303 לפנה"ס. תיאור מסעו מופיע בתבליטים במקדש כרנך בכרנך. הדרך שימשה גם לכובשים אחרים של ארץ ישראל. בין השאר בעת החדשה: במאה ה-18 מסע נפוליאון בארץ ישראל. ובמאה ה-20 היו אלה הבריטים במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ולקראת מלחמת העצמאות היה זה הצבא המצרי שפלש לארץ ישראל.
במקרא

לראשונה בכתובים אנו קוראים על דרך ארץ פלשתים בספר שמות. לאחר יציאת בני ישראל, אלוהים מצווה על משה כי בני ישראל לא יעלו לארץ ישראל בדרך זו. שכן, היה חשש כי יתקלו באויב ואז יבקשו לסגת חזרה למצרים וכך כתוב במקרא:
"וַיְהִי בְּשַׁלַּח פַּרְעֹה אֶת הָעָם וְלֹא נָחָם אֱלֹהִים דֶּרֶךְ אֶרֶץ פְּלִשְׁתִּים כִּי קָרוֹב הוּא, כִּי אָמַר אֱלֹהִים: 'פֶּן יִנָּחֵם הָעָם בִּרְאֹתָם מִלְחָמָה וְשָׁבוּ מִצְרָיְמָה'. וַיַּסֵּב אֱלֹהִים אֶת הָעָם דֶּרֶךְ הַמִּדְבָּר יַם סוּף, וַחֲמֻשִׁים עָלוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל מֵאֶרֶץ מִצְרָיִם."
.
מסע פרעה סתי

צבי אילן בספרו מביא תיאור מסעו של פרעה סתי ב"דרך ארץ פלשתים". התבליט מתאר את שובו של פרעה סתי מארץ כנען, כאשר הוא מוביל שלל ושבויים.
בתחילת המסלול:
נחש של מלך - כנראה רפיח.
כעשר תחנות מתוארות בדרך, 25 ק"מ מרחק ביניהם - מהלך יום של שיירה. בכל תחנה בארות מים. יוצא כי את מדבר סיני עברו בעשרה ימים.
בסופו של המסלול מתוארות תחנות הקרובות זו לזו:
המים המפרידים - נהר עם תנינים וצמחים אולי סּוף. בצידו המזרחי מצוי מבצר מעליו מעין גשר. כנראה הכוונה לזרוע המזרחית של הנילוס הקרויה הזרוע הפֶלוּסית על שם העיר פלוסיון ששכנה לידם. המים הנפרדים נקראים במקרא "שִיחוֹר" שעליו נאמר שהוא גבול מצרים.
קטע מים ובו דגים - מסמל את הים התיכון.
מבצר הקרוי "סילה" - "קנטרה" של ימינו.
בית אריה
מגדל של סתי - כנראה מִגדוֹל המקראית - אחת התחנות הראשונות של בני ישראל בדרך לארץ ישראל.
באר חפר - ליד המגדל של סתי.
בהמשך הדרך עוד בארות כמו באר סתי המנצח.
הפרעונים הקימו בארות ומצודות לאורך הדרך לשם אספקת מים ומזון וכן להגנה מפני ה"בדווים" של אז "שוסי המדבר".