stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברלין
תרבות > ספורט

ברלין ביססה עצמה כעיר מארחת של אירועי ספורט בין-לאומיים גדולים. העיר אירחה את אולימפיאדת ברלין (1936) והייתה העיר המארחת של משחק גמר מונדיאל 2006. אליפות העולם באתלטיקה 2009 נערכה באצטדיון האולימפי של ברלין. העיר אירחה גם את הפיינל פור של היורוליג בעונת 2009 ובעונת 2016. והייתה ממארחות יורובאסקט 2015 ובאותה שנה גם אירחה את גמר ליגת האלופות 2015.
ברלין אירחה את הספיישל אולימפיקס 2023, זו הייתה הפעם הראשונה שגרמניה אירחה את הטורניר.
מרתון ברלין, הנערך מדי שנה, הוא מהמרתונים הידועים בעולם.
בשנת 2013 כ-600,000 ברלינאים נרשמו באחד מ-2,300 מועדוני ההתעמלות והספורט הקיימים בעיר. העיר מפעילה יותר מ-60 בריכות שחייה ציבוריות ובה ממוקם מרכז האימונים האולימפי הגדול במדינה, כאשר כ-500 ספורטאים מתאמנים כאן (רבע מכלל הספורטאים).
מאז שנת 2015 מתקיים בשטח נמל התעופה ברלין-טמפלהוף מרוץ אי-פרי ברלין, כחלק מאליפות הפורמולה אי.
בעיר פועלים מספר מועדוני ספורט מקצועניים. מועדון הכדורגל הפופולרי והוותיק ביותר הוא מועדון הרטה ברלין ולו יריבות ידועה עם מועדון אוניון ברלין. מועדונים מקצועניים נוספים מברלין כוללים את:
| מועדון | ענף ספורט | שנת הקמה | ליגה | מגרש בייתי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הרטה ברלין | כדורגל | 1892 | הבונדסליגה השנייה | האצטדיון האולימפי |
| אוניון ברלין | כדורגל | 1966 | בונדסליגה | שטדיון אן דר אלטן פורסטראיי |
| אלבה ברלין | כדורסל | 1991 | בונדסליגה | מרצדס-בנץ ארנה |
| אייזבארן ברלין | הוקי קרח | 1954 | ליגת ההוקי קרח הגרמנית | מרצדס-בנץ ארנה |
| פוקסה ברלין | כדוריד | 1891 | בונדסליגה | היכל מקס שמלינג |
בעבר ייצגה דינמו ברלין את העיר בליגת העל המזרח גרמנית וזכתה בה עשר פעמים, אך מאז נפילת חומת ברלין ירדה עד לליגה הרביעית.
תרבות > אדריכלות

שער ברנדנבורג (Brandenburger Tor)
בית המשמר החדש (ה"נויה ואכה")
שיכוני המגורים המודרניסטיים בברלין
מצודת שפנדאו
איש המולקולה (Molecule Man)
הספרייה הריקה (Die Bibliothek) של האמן מיכה אולמן.
חומת ברלין
איסט סייד גאלרי (East-Side Gallery)
עמוד הניצחון של ברלין (Siegessäule)
צ'ק פוינט צ'ארלי (Checkpoint Charlie)
אנדרטה לזכר יהודי אירופה שנרצחו (Denkmal für die ermordeten Juden Europas)
ארמון שרלוטנבורג (Schloss Charlottenburg)
ארמון בלוו (Schloss Bellevue)
בניין הרייכסטאג (Reichstag)
מגדל הטלוויזיה של ברלין ה"פרנזיטורם" (Fernsehturm) - המבנה הגבוה בברלין
טירגארטן (Tiergarten)
האגם הלבן (WeißerSee)
גן החיות של ברלין
פארק טרפטו
נמל התעופה ברלין-טמפלהוף
פון-דר-שולנבורג פארק
תרבות > ברלין בקולנוע

ברלין: סימפוניה של עיר גדולה
אולימפיה (סרט)
אחת, שתיים, שלוש
אני, כריסטיאנה פ. (סרט)
מלאכים בשמי ברלין
ראן לולה ראן
להתראות לנין!
חיים של אחרים
בבילון ברלין
המורדת (מיני-סדרה)
פרס האקדמיה האירופית לקולנוע
יהודי ברלין > רבני הקהילה

הרב הברלינאי הראשון הידוע בשמו מן הרשומות, היה הרב "Cain", כנראה גרסה של השם העברי "חיים". הוא כיהן בעיר במחצית השנייה של המאה ה-17. אחריו כיהן הרב יצחק בנימין וולף המכונה ליבמן. אחריו הרב שמעיה המכונה סימון בֶּרֶנד. אחריו כיהן הרב אהרן בן בנימין וולף, בנו של הרב יצחק בנימין וולף. הרב הבא היה רבי יחיאל מיכל חסיד שנפטר בפברואר 1728. אחריו כיהן הרב משה אהרן מלבוב שכיהן עד אז כרבה של לייפניק. אחריו כיהן רבי דוד פרנקל מחבר "קרבן העדה", ואחריו רבי אהרן הירש המכונה "אהרן מגזע צבי", מחבר "מנחת אהרן", שכיהן בעיר עד שעבר לכהן ברבנות שוואבך. אחריו כיהן רבי צבי הירש לוין.
לאחר פטירת הרב לוין, נעשה מינוי רב חדש לקהילה המפולגת סביב שאלת הרפורמה ביהדות, לעניין סבוך עד בלתי אפשרי. מאז פטירת הרב לוין בשנת 1800 לא נבחר איש למשרה, בשנת 1842 הוצעה המשרה לרב זכריה פרנקל אך זה דחה את ההצעה ביודעו כי רוקנה משלל סמכויותיה. במשך שנים אלו מילא את תפקידיו הדתיים של הרב, עוזרו של הרב לוין, הרב מאיר וייל שקיבל את התואר סגן הרב הראשי. לאחר פטירתו (1826) נשא במשרת הרב, הרב יעקב יוסף אטינגר שכיהן עד אז כראש בית הדין של הקהילה, ולאחר פטירתו ב-1860, כיהן תחתיו סגנו הרב אלחנן רוזנשטיין. שני רבנים אלו שימשו כרבני העיר בעלי סמכויות מוגבלות ולצידם פעל הדרשן מיכאל זקש כעוזר הרב, ולאחר פטירת הרב אטינגר כרב לצידו של הרב רוזנשטיין. עם פטירת הרב זקש ב-1864 התחדשה המחלוקת והרב הרפורמי יוסף אווב (אנ') התמנה לרב, חזן, ומנהיג הקהילה של בית הכנסת החדש בברלין. אחריו נבחר הרב אברהם גייגר והקהילה המקומית התפצלה, כאשר אנשי האורתודוקסיה והשמרנים פרשו מהקהילה הכללית והתארגנו כקהילה נפרדת בשם"עדת ישראל". לכהונת רב הקהילה האורתודוקסית הנפרדת הוזמן הרב עזריאל הילדסהיימר, שנחשב לאחד מראשי האורתודוקסיה בגרמניה. בין מלחמות העולם כיהן הרב ליאו בק כרב הראשי של הקהילה הכללית.
לקריאה נוספת

פרדריק טיילור, חומת ברלין: 13 באוגוסט 1961 - 9 בנובמבר 1989 (מאנגלית: עדי גינצבורג-הירש), הוצאת מטר, תל אביב תשס"ט, 2008
נעמה בלונדר ומישה ברזניאק, ערים מבפנים: ברלין, באתר Xnet‏, 5 ביוני 2005
רוג'ר מורהאוז, ברלין במלחמה: חיים ומוות בבירתו של היטלר, אור יהודה: דביר, 2012
פרנץ הסל, שיטוטים בברלין, הוצאת כרמל, 2016
גבריאל סרף

| --- | --- |

 לידה:  ה'תשל"ג (בן 52 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת בני עקיבא אהל שלמה  ישיבת כרם ביבנה 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת כרם ביבנה
 
הרב גבריאל סרף (נולד בז' סיוון ה'תשל"ג, 7 ביוני 1973, בבאר שבע) הוא ראש ישיבת כרם ביבנה החל משנת ה'תשע"ז, לצד הרב אהרן פרידמן.
ביוגרפיה

נולד וגדל בבאר שבע. למד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה בעיר. בחודש אלול ה'תשנ"א (1991), לאחר גמר לימודיו התיכוניים, החל ללמוד בישיבת כרם ביבנה. שירת במסלול ה"הסדר" בחטיבת גולני. לאחר נישואיו המשיך ללמוד בכולל של הישיבה, והוסמך לרבנות עיר ולדיינות. את כל המבחנים עבר בהצטיינות יתרה וסיים את לימודי הדיינות לפני גיל 30, בגיל הצעיר ביותר בארץ.
לאחר גמר לימודי הדיינות, החל לשמש כיועץ הלכתי לרב הראשי לישראל ומשיב תשובות בהלכה, וכן שימש כ'משיב' בישיבת כרם ביבנה.
בשנת ה'תשס"ח התמנה לר"מ בישיבת כרם ביבנה, ושימש גם כדיין בבית הדין לממונות שבישיבה. כמו כן מסר שיעורים בהלכה ביישובי האזור כמו בכולל 'חזון עובדיה' במושב בן זכאי.
בחורף ה'תשע"ז התמנה לכהן כסגן ראש הישיבה לצד הרב אהרון פרידמן, ובראש חודש אלול ה'תשע"ז, עם פרישתו של הרב מרדכי גרינברג מראשות הישיבה, החלו לכהן השניים כראשי ישיבה.
שיעוריו בעיון מתאפיינים בהעמקה בסוגיה וביסודותיה הלמדניים מתוך דקדוק בלשונות הראשונים, התבוננות במגוון רחב של מקורות והתייחסות מרובה לתורת האחרונים וראשי הישיבות שעל גביהם מביא גם הסברים וחידושים מקוריים משלו בסוגיה. בדומה לכך גם שיטתו ההלכתית מתאפיינת בהעמקת חקר וחיפוש אחר שורשי הדברים, וכך היא דרכו בשיחותיו ודרשותיו ובכלל תחומי לימוד התורה. בהתאם לכך, הרב מרבה לשוחח על חשיבות לימוד העיון שהיא אבן יסוד בבניית אישיותו של כל בן תורה.
ספריו

לקט שיעורים – פסחים – שיעורים בעיון על מסכת פסחים. נכתב ונערך על ידי תלמידו.
לקט שיעורים – סנהדרין – שיעורים בעיון על מסכת סנהדרין. נכתב ונערך על ידי תלמידו.
עיוני הלכה – קונטרס שיעורים בדיני ממונות שהועברו בכולל חזון עובדיה במושב בן זכאי. נכתב ונערך על ידי תלמידו.
משמרת הריבית – קונטרס שיעורים בפרק 'איזהו נשך', הלכות ריבית, שנמסרו בליל שישי בשנת ה'תשפ"ג. נכתב ונערך על ידי תלמידיו.
ענות גבורה – שאלות ותשובות בארבעת חלקי השולחן ערוך, חלק ראשון, תשפ"ד.
הערות שוליים

↑  ראשי ישיבה חדשים בכרם ביבנה, ערוץ 7, ו באלול תשע"ז
↑  לקט שיעורים - פסחים, באתר אסיף
↑  לקט שיעורים - סנהדרין, באתר אסיף
↑  דביר עמר, ספר חדש: שו"ת עֲנוֹת גְּבוּרָה, באתר ערוץ 7, 14 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398877405171  VIAF: 77156130865658310207   WorldCat (עם VIAF): 77156130865658310207
זיקה (ייבום)

זיקה הוא מושג תלמודי בהלכות ייבום שהגדרתו ומשמעויותיו שנויות במחלוקת, ומהותו היחס בין היבם (אחיו של הנפטר) ליבמה שנפלה לפניו לייבום.
מהות הזיקה

כאשר אדם מת בלי בנים ואשתו נופלת לפני אחיו ליבום, הדבר מסמן או מהווה קשר קלוש של נישואין בין האשה והיבם, קשור זה קרוי זיקה.            במקרה שקשר כזה נוצר, דין היבם דומה לדין הבעל לעניין דיני קרובות מדרבנן, מפני השייכות לקשר האישות הרגיל. דיני אישות אלו גורמים לכך שהאשה שנופלת ליבום נחשבת במידה מסוימת כאשתו של היבם, ולכן חלים עליהם הרבה מדיני האישות שבין אשה לבעלה; אסור ליבם להתחתן עם אחותה של היבמה בחייה, או לחלופין עם אמה - גם לאחר פטירתה, כאילו הייתה אשתו.
הגמרא מסבירה ש"זיקת נשואה עושה ספק נשואה", כלומר שהזיקה היא קשר שדנים אותו כספק נישואין לעניינים מסוימים. לדוגמה, אם שומרת יבם נפטרה כשיש בידה נכסים מסוימים, היבם ויורשי היבמה שמגיעים ממשפחתה יחלקו בנכסים כאילו אנו דנים באישה שספק אם נישאה. הרשב"א מסביר שבגלל שאנחנו מסתפקים אם לבסוף היבם ייבם ויממש את זיקתו או יחלוץ, הזיקה מקבלת דינים של ספק.
מהות המחלוקת בעניין זיקה

הגמרא מביאה את מחלוקת רב ושמואל בשאלה האם יש זיקה או לא. לדעת שמואל, יש זיקה ולכן היבם יהיה אסור בקרובות היבמה מדרבנן כדין קרובות אשתו, ואילו לדעת רב אין זיקה והיבם לא נאסר בקרובות יבמתו.
רש"י והרמב"ן מסבירים שמחלוקת האמוראים היא לא על מציאות היחס בין היבמה ליבם, אלא על אופי ומשמעות הזיקה. לדעה שאין זיקה, הזיקה לא נובעת מהיבם, אלא שהיא מהווה המשך לקשר בין הבעל הראשון ליבמתו. לעומת זאת, לדעת מי שסובר שיש זיקה, ישנו קשר חדש שנוצר בין כל יבם ליבמה. הרב יוסף דוב סולובייצ'יק הסביר ע"פ הרמב"ן, שלפי השיטה שהזיקה נובעת מהבעל, הבעל הוא לא מי שאוסר את היבמה בקרובותיו, ולכן גם אין סיבה לגזור עליו איסורים כלפי קרובות יבמתו. אך אם היבם הוא המקור לזיקה, יש מקום לגזור מדרבנן שייאסר גם הוא מקרובות היבמה.
השפעות דיני הזיקה

ההנחה הפשוטה בגמרא היא כי דיני זיקה אלו יכולים רק לאסור על היבם את קרובות האשה, כאחותה או אמה, אך אין קשר האישות נחשב לגמרי כאשה נשואה, אלא הזיקה היא כמקצת אישות לעומת זאת, ישנה דעה בודדה כי קשר זיקה זה מחשיב את האשה לאשתו הגמורה של היבם, ואף מנתק אותה מקשר האישות של הראשון, ולכן גם אם הוא לא יבם לבסוף, היא נחשבת לאשתו של היבם ולא לאשתו של הראשון, ואף על פי שההלכה היא שאסור לאח לייבם אשת אח שלא היה בעולמו, כלומר שאח שנולד לאחר פטירתו של המת שנפטר ללא בנים, אסור לו לייבם את היבמה והיא נאסרה עליו עולמית, כאשר היה אח נוסף - מלבד האח הנולד - שהיבמה נפלה לפניו ליבום, נחשבת היבמה לאשתו של השני, ולכן אין אשה זו נחשבת לאשת אחיו שלא היה בעולמו לגבי האח הנולד, ומותר לה לבם אותה, במקרה שהיא תפול לפניו ליבום בפעם אחרת.
לעומת זאת, כאשר לא אותו יבם ייבם את היבמה אלא אח אחר, אין דיני זיקת היבמה לאחר האחר חלה לגבי היבם, מכיוון שכך הוא דין הזיקה, שכל אחד מהיבמים כאשר הוא מייבם אין משפיעה עליו זיקת היבמה לאחר
השפעות דיני הזיקה > זיקה ליבם שמת

גם במקרה שאחד מהאחים מת, נחשבת זיקת היבמה אליו כזיקת אישות, ולכן אם אשתו הייתה ערווה לאחת מהאחים, נחשבת היבמה לצרת ערווה. ולמרות שאם הוא לא מת, אין היבמה נחשבת לצרת ערווה, מכיוון שזיקתו של אח אחד אינה משפיעה על האח האחר כל זמן ששניהם בחיים, כאשר הוא מת משפיעה זיקתו על האחר ואוסרת עליו לייבם את היבמה אם על ידי הזיקה היא נעשית לצרת ערווה יש המסבירים זאת בנימוק שכאשר הוא מת מתגברת הזיקה מכיוון שאז היא עומדת ליבום מחמת האח השני ובכך מתגברת קשר האישות שביניהם.
זיקה בשני יבמין

ישנן דעות בתלמוד כי גם אם יש קשר נישואין של זיקה, הדבר קיים רק כאשר יש אח אחד שעליו מוטלת המצווה, אך כאשר ישנם שני יבמים לא ניתן לקשר קשר זיקה ביניהם מכיוון שקיומם של שני יבמים כשני בעלים הוא דבר בלתי אפשרי שהרי אין אפשרות הלכתית לקשר זוגי בין אשה לשני אנשים, אך למרות זאת יש הסוברים שגם במצב כזה יש זיקה, המוטלת על האח הבכור שעל עיקר המצווה.
הערות שוליים

↑  לח;ב
↑  מנגנון החלוקה מדויק נתון במחלוקת ב"ש וב"ה בדף לח;א
↑  חידושי הרשב"א על מסכת יבמות, דף לח;ב
↑  יח;ב
↑  חידושי הרמב"ן על מסכת יבמות, דף נא;א, ד"ה "ומדר"ג סבר"
↑  יוסף דוב סולובייצ'יק, רשימות שיעורים, תשע"א(2010), עמ' ריז-רכא
↑  רש"י.
↑  רבי אושעיא בדעת רבי שמעון בן יוחאי, בדף י"ח ע"ב.
↑  ראו רש"י על תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף ל', עמוד א', ד"ה טעמא דגירש.
↑  רש"י ביבמות ל' ע"ב ד"ה זו היא למעוטי מאי.
↑  כדעת רב אושעיא בשם רשב"י.
↑  ראו עטרת שמואל.
↑  חידושי רבי נחום עמ' ק"צ בשם רבי ברוך בר לייבוביץ.
↑  בדף מ"א.
↑  על פי הסברו של רבי נחום פרצוביץ שם.
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2013

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  שנת 2013
 מקום:  ישראל והשטחים
 סוג:  ציר זמן
 הרוגים:  8
 פצועים:  58
 
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2013.
כרוניקה

פיגועים שיצאו מאזור יהודה ושומרון,      פיגועים שיצאו מרצועת עזה,      פיגועים שיצאו מלבנון,      פיגועים שיצאו ממצרים,      פיגועים שיצאו מישראל,      פיגועים שיצאו מירדן,      פיגועים שיצאו מסוריה,      פיגועים שיצאו מטורקיה,      פיגועים שיצאו ממדינות נוספות.
כרוניקה > ינואר

29 בינואר – מחבל פלסטיני מרמאללה דקר בצומת תפוח שבשומרון נער ישראלי שנפצע בבטנו כתוצאה מהדקירה.
כרוניקה > פברואר

4 בפברואר – פיגוע דקירה ברחוב סלטאן סלימאן במזרח ירושלים במהלכו נפצע אזרח ישראלי באורח קל. הסכין פגעה בסידור התפילה, שנשא בכיסו ובכך נמנעה פגיעה קשה יותר. המחבל, שנעצר במקום על ידי משטרת ירושלים, הוא פעיל חמאס, בן 28 תושב הכפר אידנא, הודה בחקירתו כי תכנן לרצוח יהודים כבר כמה חודשים קודם.[דרוש מקור]
כרוניקה > מרץ

13 במרץ – בפיגוע בכביש 5 בסמוך לאריאל נפצעו 8 ישראלים, 1 באורח אנוש, 3 באורח בינוני ו-4 באורח קל. מהם 3 ילדים בני 2, 4 ו-5 ואישה, שלאחר שאבנים שנזרקו על מכוניתם על ידי נערים פלסטינים גרמו לה להתנגש במשאית. הילדה אדל ביטון בת ה-3 שנפגעה בתאונה שנגרמה מיידוי האבנים מתה מפצעיה ב-17 בפברואר 2015.
18 במרץ – בשעות הבוקר בוצע ירי לעבר ישראלי בן שבעים, שעמד בטרמפיאדה בכניסה לקדומים. הישראלי נפצע באורח בינוני ופונה לבית החולים.
כרוניקה > אפריל

30 באפריל – בפיגוע בצומת תפוח שביהודה ושומרון מחבל פלסטיני דקר למוות את הישראלי אביתר בורובסקי וחטף את נשקו.
כרוניקה > מאי

2 במאי – מחבלים פלסטינים ירו לעבר מכונית שחנתה בנחל פרת, לא היו נפגעים אך נגרם נזק לרכב.
כרוניקה > יוני

13 ביוני – מחבל ערבי מרמאללה נעצר במחסום קלנדיה לאחר שנתפס עם 3 סכינים, המחבל נוטרל ובתגובה מחבלים ערבים יידו אבנים אל עבר החיילים במחסום.
22 ביוני – חייל נפצע קל לאחר שערבים יידו בקבוקי תבערה בשער שכם שבירושלים.
25 ביוני – מחבלים ערבים ירו בחווארה לעבר אוטובוס, בפיגוע הירי לא נפגע איש אך נגרם נזק לאוטובוס.
כרוניקה > יולי

17 ביולי – גבר חרדי בן 33 נפצע בינוני בפיגוע דקירה בירושלים לאחר ששני מחבלים ערבים התנפלו עליו ודקרו אותו בשער שכם.
22 ביולי – מחבל ערבי תושב טולכרם, דקר באורח קל בת 68 בכפר תבור, שוטר שהיה במקום השתלט עליו והוא נעצר.
כרוניקה > ספטמבר

20 בספטמבר – רצח תומר חזן: חייל צה"ל בן 20 מבת ים נחטף ונרצח סמוך לקלקיליה לצורכי מיקוח. גופתו התגלתה בבור מים לאחר יומיים והחוטף נעצר על ידי השב"כ.
22 בספטמבר – חייל צה"ל, גל קובי, בן 20 מטירת כרמל, נרצח מירי צלף פלסטיני סמוך למערת המכפלה בחברון.
כרוניקה > אוקטובר

11 באוקטובר – שני מחבלים חדרו לכפר נופש בצפון בקעת הירדן ורצחו את אל"ם שריה (יה יה) עופר בגרזנים ומוטות ברזל. אשתו נפצעה באורח קל-בינוני.
17 באוקטובר – פלסטיני נהוג במחפרון התפרץ אל בסיס צבאי, צפונית לירושלים. חייל אחד נפצע קל בניסיון הפיגוע והמחבל נורה ונהרג.
26 באוקטובר – 8 יהודים נפצעו קל מיידוי אבנים על אוטבוס בהר חברון ליד הכפר אל-פוואר.[דרוש מקור]
כרוניקה > נובמבר

8 בנובמבר – בקבוק תבערה הושלך לרכב של זוג מהיישוב תקוע על ידי מחבלים פלסטינים מהכפר אל-פוריידיס, אישה נפצעה באורח קל-בינוני.[דרוש מקור]
13 בנובמבר – חייל צה"ל, עדן אטיאס, נרצח בפיגוע דקירה בקו 823 בעפולה, על ידי פלסטיני בן 16 ששהה בישראל באופן בלתי-חוקי. הרוצח נלכד והוגש נגדו כתב אישום.
17 בנובמבר – יהודיה נפצעה קל מיידוי אבנים ליד היישוב עלי.[דרוש מקור]
22 בנובמבר – חיילת נפצעה קל בפיגוע דקירה ביפו על ידי שוהה בלתי חוקי.[דרוש מקור]
28 בנובמבר – תינוקת בת שנתיים נפצעה בינוני מזריקת אבנים בשכונת ארמון הנציב.
כרוניקה > דצמבר

15 בדצמבר – בפיגוע אשר אירע בסמוך לגבול עם לבנון צלף מצבא לבנון ירה ורצח את החייל שלומי כהן.
22 בדצמבר – הפיגוע בקו 240 בבת ים: פצצת לחץ התפוצצה על אוטובוס ציבורי בבת ים. בפיגוע לא היו נפגעים הודות לכך שמספר דקות לפני הפיגוע נוסע באוטובוס שם לב לתיק החשוד באוטובוס ובו הפצצה אשר נשאר ללא השגחה, ושם לב לכך שהתיק מכיל מה שנראה כמו פצצה, ובעקבות כן הוא הספיק להזהיר את הנוסעים והנהג ולגרום לכך שכולם ירדו מהאוטובוס לפי שהמטען התפוצץ, בפיגוע נפצע שוטר באורח קל.
23 בדצמבר – שוטר ישראלי נדקר ונפצע בינוני בכניסה לגבע בנימין על ידי מחבל פלסטיני.
24 בדצמבר – אזרח עובד צה"ל נרצח בפיגוע ירי כאשר נורה בציר הוברס הסמוך לרצועת עזה על ידי צלף טרור פלסטיני.
ראו גם

פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2012
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2014
הערות שוליים

↑  איתמר פליישמן, פיגוע בצומת תפוח: בן 17 נפצע, הדוקר נעצר, באתר ynet, 29 בינואר 2013
↑  איתמר פליישמן, פיגוע בשומרון: בת 3 נפצעה אנוש מיידוי אבנים, באתר ynet, 14 במרץ 2013
↑  קובי רוזן, ‏קדומים: ישראלי נפצע קל בפיגוע ירי, באתר כיכר השבת, 18 במרץ 2013
↑  יוחאי עופר, רכב ספג יריות בסמוך לוואדי קלט; אין נפגעים, באתר nrg‏, 2 במאי 2013
↑  יאיר אלטמן‏, חשד לניסיון פיגוע: פלסטיני עם סכין נורה במחסום קלנדיה, באתר וואלה, 13 ביוני 2013
↑  יאיר אלטמן‏, חייל צה"ל נפצע קל מפגיעת בקבוק זכוכית בראשו בירושלים, באתר וואלה, 22 ביוני 2013
↑  שמעון כהן, ירי לעבר אוטובוס בשומרון, באתר ערוץ 7, 25 ביוני 2013
↑  יאיר אלטמן‏, חשד לפיגוע בירושלים: "גבר נדקר 6 פעמים", באתר וואלה, 17 ביולי 2013
↑  קובי דוד‏, חשד לניסיון פיגוע: פלסטיני הצמיד סכין לבת 68 בכפר תבור, באתר וואלה, 22 ביולי 2013
↑  יואב זיתון וגלעד מורג, מחבל רצח חייל צה"ל כדי "לסחור" בגופה, באתר ynet, 21 בספטמבר 2013
↑  אחיה ראב"ד, סמ"ר גל קובי מטירת כרמל נהרג מירי בחברון, באתר ynet, 23 בספטמבר 2013
↑  איתמר פליישמן ויואב זיתון, אל"מ שריה עופר נרצח 40 שנה בדיוק לאחר שאחיו הטייס נפל במלחמת יום הכיפורים, באתר ynet, 11 באוקטובר 2013
↑  איתמר פליישמן ויואב זיתון, פלסטיני פרץ לבסיס עם טרקטור ונורה למוות, באתר ynet, 17 באוקטובר 2013
↑  אחיה ראב"ד, פיגוע בעפולה: פלסטיני דקר למוות חייל, באתר ynet, 13 בנובמבר 2013
↑  חדשות 2, ‏נתניהו: "נמצא את הפושעים שפגעו בתינוקת", באתר ‏מאקו‏, 28 בנובמבר 2013
↑  יואב זיתון ורועי קייס, חייל צה"ל נהרג מירי משטח לבנון, באתר ynet, 16 בדצמבר 2013
↑  אפרת פורשר, נעצר המחבל שדקר שוטר בכיכר אדם ב־2013; השוטר: "זו סגירת מעגל", באתר ישראל היום, 16 באוגוסט 2016
↑  איתמר פליישמן, ישראלי נהרג מירי סמוך לרצועת עזה, באתר nrg‏, 24 בדצמבר 2013
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור השני של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | תקיפת שגרירות ישראל במצרים (9 בספטמבר 2011) • הפיגועים נגד הדיפלומטים הישראלים בהודו ובגאורגיה (13 בפברואר 2012) • פיגוע הירי בטולוז (11 במרץ 2012) • הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס (18 ביולי 2012) • פיגוע ההתאבדות באיסטנבול (מרץ 2016) (19 במרץ 2016) • התקרית בשגרירות ישראל בעמאן (23 ביולי 2017) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
דרואידיות

ערך זה עוסק בכוהני דת קלטיים. אם התכוונתם לרובוטים בעלי בינה מלאכותית, ראו .
דרואיד בתלבושת מסורתית
דרוּאידיות או דרוּאידיזם הוא השם הכולל למנהגיהם של הדרואידים הקדמונים, מעמד הכהנים והמשכילים בחברות קלטיות קדומות, שהיו קיימות ברוב אירופה המערבית שמצפון להרי האלפים, ובאיים הבריטיים. מנהגים דרואידים היו חלק מתרבותם של כל השבטים שנקראו "קלטוי" ו"גלאטאי" בידי היוונים ו"קלטאי" ו"גלאי" בידי הרומאים, מכאן הגיעו השמות המודרניים "קלטים" ו"גאלים".
מהמעט הידוע למחקר על המנהגים הדרואידיים המאוחרים, נראה כי היו מסורתיים ושמרניים ביותר, שכן היו נושאי תרבות ותורה עתיקה. להערכת חוקרים בני ימינו, לא ניתן לשפוט מה היו שורשיה ההיסטוריים של תרבות הדרואידים; ייתכן ששינויים חברתיים התחוללו בה כבר בתקופת "לה טן" (אנ') (תרבות שהתפתחה בתקופת הברזל האירופית וראשיתה מתוארכת למאה השישית לפנה"ס) או שהייתה הפסקה בהמשכיותה וחידושים הוכנסו בדת הדרואידית.
השפעת הדרואידים הייתה חברתית לא פחות מדתית. הדרואידים לא עסקו רק במילוי תפקיד של כהני דת מודרניים, אלא היו לעיתים קרובות גם פילוסופים, מדענים, אנשי חוכמה ואגדות, מורים, שופטים ויועצים למלכים. הדרואידים חיברו בין העם הקלטי לאלים הרבים שלו, ללוח הירחי ולסדר הטבעי. עם הגעת הנצרות לאזור, תפקידים אלו מולאו על ידי הבישוף ואב המנזר, שבניגוד לדרואיד, בהיותם שתי ישויות נפרדות, מצאו עצמם לעיתים בתחרות.
הידע ההיסטורי שלנו על הדרואידים מצומצם ביותר. החוכמה הדרואידית הייתה מורכבת ממספר גדול של פסוקים שנלמדו בעל פה, ונמסר כי לימוד כל הפסוקים ארך עשרים שנה. ייתכן כי היה מרכז לימוד דרואידי באנגלסי, שמרכזו באגמים פלאיים, אך מה נלמד שם – שירה, אסטרונומיה או אולי אפילו השפה היוונית – הוא ניחוש בלבד. מהספרות בעל פה שלהם של שירה, תפילות ולחשים, וחוקי תפילה וקסם, לא שרדה ולו שורה אחת, אפילו בתרגום, ואין אף אגדה שניתן לכנותה דרואידית טהורה, ללא שכבה או פירוש נוצריים.
עם זאת, עדיין ניתן למצוא מנהגים כפריים דתיים רבים מתחת לפירושים הנוצריים שממשיכים להתקיים, כגון "ליל כל הקדושים", פולחני קציר, מיתוסי פולקלור, רוחות יער, צמחים וחיות בעלי מזל טוב או רע, וכדומה. אף על פי כן, יש לזכור כי חומר המועבר בעל פה יכול להיות מושפע מאוד מהתרבות הסובבת, וייתכן כי מקורותיו עתיקים פחות משחושבים.
ניסיונות מודרניים לתחייה של דרואידיזם פעיל נקראים נאו-דרואידיזם.
מקור השם

השורשים האטימולוגיים של המילה "דרואיד" מגוונים ומסופקים דיים, כך שייתכן שהמילה קדומה אף לשפות ההודו-אירופיות (שקלטית היא ענף שלה). הדעה הרווחת ביותר היא כי "דרואיד" מקורו במילה הקלטית לעץ אלון, ("דוור" בגיילית אירית), מילה שפירוש שורשה היה גם "חוכמה".
בעברית נעשה ניסיון לתרגם את המילה "דרואיד" ככהן-עץ, רמז לכך שאמונתו של הדרואיד היא ברוחות היער ואלי הטבע.
מקורות רומיים

אנו מוצאים ב"מלחמת גאליה" של יוליוס קיסר את התיאור הראשון והמלא ביותר של הדרואידים. יוליוס קיסר כותב, כי כל הגברים בעלי הרמה והכבוד בגאליה היו או מהדרואידים או מהאצילים, שהיוו שני מעמדות נפרדים. הדרואידים היוו את המעמד הכהני המלומד, והיו אחראים על החוק המנהגי העתיק, ולהם היה כוח השפיטה, כשהעונש הגרוע ביותר היה הגליה והחרמה על ידי החברה. הדרואידיות לא עברה בירושה, אבל הם קיבלו פטור משירות בצבא וכן מתשלום מסים. הלימודים שתלמיד היה מחויב בהם היו ארוכים. כל הלימוד היה בעל פה, אך יוליוס קיסר כותב כי למטרות אחרות הייתה להם שפה כתובה בעלת אותיות יווניות. מסמכים דרואידים לא שרדו. קיסר אומר כי "הנקודה העיקרית של הדוקטרינה שלהם היא כי הנפש לא מתה, וכי לאחר המוות היא עוברת מגוף אחד לשני (גלגול נשמות)". דבר זה הביא כמה מחברים בזמן העתיק למסקנה הלא-הגיונית, כי הדרואידים הושפעו בידי הפילוסוף היווני פיתגוראס. קיסר גם ציין כי הדרואידים נקראים מה שהוא תרגם כ"דיספאטר", או "אב עולם המוות". מחברים שהמידע שהגיע אליהם איננו ממקור ישיר, כמו דיודורוס וסטרבו, כתבו כי כינוי זה נסב גם על משוררים ואומרי לחש.
פומפוניוס מלה היה המחבר הראשון שאמר כי ההוראה שלהם הייתה סודית, והתבצעה במערות וביערות. אנו יודעים כי חלקים מסוימים מיערות נחשבו לקדושים, מכיוון שגם הרומאים וגם הנוצרים שרפו אותם בכוונה. לפעמים מייחסים לדרואידים קורבנות אדם, בדרך כלל פושעים, ומנהג זה אכן היה מנהג עתיק באירופה, אך ייתכן גם כי מדובר בתעמולה רומאית.
בריטניה הייתה המרכז של הדרואידים, אך פעם בשנה הייתה אספה כללית של המסדר בטריטוריה של הקרנוטים בגאליה.
קיקרו אומר כי אצל הגאלים קיימים אומרי לחשים שידועים בשם דרואידים, וכי הוא הכיר אחד בשם אאדואן. דיודורוס מוסר, כי על מנת שקורבן יחשב לפני האלים, עליו להיות מוקרב על ידי הדרואידים, כי הם המתווכים הבלעדיים בין האדם לאלים, וכי לפני מלחמה הם משליכים את עצמם בין שני הצבאות על מנת להביא לשלום.
דרואידים נחשבו כלא-רומאים מטבעם: חוק של אוגוסטוס אסר על רומאים להשתתף בטקסים דרואידים. אצל סטראבו, אנו מוצאים את הדרואידים כשהם עדיין עוסקים כמפשרים בענייני ציבור ובעניינים פרטיים, אך הם כבר לא יכלו לפסוק במשפטי רצח. תחת טיבריוס, הדרואידים הוגבלו על ידי חוק של הסנאט, אך קלאודיוס היה צריך לחדש את החוק הזה בשנת 54. אצל פליניוס הזקן, פועלם היה מוגבל לרפואה ולקוסמות. הוא כותב כי הדרואידים החשיבו מאוד את צמח הדבקון הלבן (mistletoe). חורשות של אלון היו מקום המסתור האהוב על צמח זה. כשמצאו אותו, הוא נחתך בסכין מוזהבת בידי דרואיד לבוש בגלימה לבנה, ושני פרים הוקרבו במקום.
טקיטוס, כשהוא מתאר התקפה על האי מונה (אנגלסי או "איניס מון" בוולשית) על ידי הרומאים תחת סואטניוס פאולינוס, הוא אומר כי הצבא הרומאי נדהם כשהופיעה קבוצת דרואידים שבידיים פרושות לשמים קיללו את הצבא הרומי בקללות נוראיות. אך הרומאים היו אמיצים והמשיכו להילחם, הבריטונים ברחו, והיערות הקדושים במונה נכרתו.
לאחר המאה ה-1 לספירה, הדרואידים באירופה הקונטיננטלית נעלמו לגמרי, והתייחסו אליהם לעיתים רחוקות בלבד. אאוסיניוס, לדוגמה, אומר כי הרטוריקן אטיוס פטרה הוא צאצא של דרואידים.