דייוויד לויד ג'ורג'
קורות חיים > ראשות הממשלה > מלחמת העולם הראשונה

ב-1916 התפצלה המפלגה הליברלית לשני פלגים: האחד בראשות אסקווית' והשני בראשות לויד ג'ורג', שחבר לשמרנים כדי להקים קואליציה חדשה, מעין ממשלת אחדות לאומית לתקופת המלחמה. למרות האופוזיציה הצליח לויד ג'ורג' לנהל את ענייני המדינה עד סוף המלחמה. בממשלה החדשה מונה ג'ורג' קרזון לתפקיד הלורד נשיא המועצה ומנהיג בית הלורדים, בונאר לואו הפך לשר האוצר ומנהיג בית הבחרים, ארתור הנדרסון היה לשר ללא תיק וכמוהו גם אלפרד מילנר. מיד עם עלייתו של לויד ג'ורג' לראשות הממשלה הוא המשיך לדחוק עם סמכויותיו החדשות בצורך להביא לסיום שפיכות הדמים המיותרת בחזית המערבית. הוא פנה להשתתף בצער המשפחות השקולות ורשם ביומנו: "להייג כלל לא אכפת כמה אנשים הוא מאבד. הוא פשוט מבזבז את חיי הצעירים הללו. אני מתכוון להציל את חלקם לפחות בעתיד, הוא חושב שהם בסמכותו, אך הם האנשים שלי. לעולם לא אתן לו לנוח. אני אעלה את הנושא שוב ושוב עד שאצליח להזיז אותו..."
לויד ג'ורג' המשיך במאבק לשנות את מרכז המאמצים של הכוחות הבריטים מהחזית המערבית לחזיתות האחרות. בראש ובראשונה הוא ראה חשיבות במערכה על סיני וארץ ישראל והמערכה במסופוטמיה שהיוו את המפתח להפלתה של האימפריה העות'מאנית. לויד ג'ורג' הביע תמיכה במכתבי חוסיין–מקמהון אשר הביאו לתחילת המרד הערבי נגד האימפריה העות'מאנית והורה לאדמונד אלנבי, גנרל במערכה על ארץ ישראל, לכבוש את ירושלים עד דצמבר 1917. בהמשך הקים לויד ג'ורג' קבינט מלחמה מאוחד של האימפריה הבריטית שכלל נציגים מחילות המשלחת מקנדה, אוסטרליה, ניופאונדלנד, איחוד דרום אפריקה והראג' הבריטי. ניסיון ליצור קבינט מלחמה משותף עם המטה הכללי הצרפתי נתקל בהתנגדות מטעם ראש ממשלת צרפת, אריסטיד בריאן. משבר פנימי פרץ בתוך שורות מדינות ההסכמה כאשר האימפריה הרוסית קרסה במהלך מהפכת פברואר. ניקולאי השני, קיסר רוסיה התפטר מתפקידו והעביר את הכתר לאחיו, מיכאיל השני, קיסר רוסיה. לויד ג'ורג' בירך על מינויו של הקיסר החדש, אם כי ביום שלמחרת ירד מיכאיל מהכתר הרוסי והרפובליקה הרוסית הוקמה בתור מדינה בעלת משטר דמוקרטי מבחינה רשמית. לויד ג'ורג' השתמש בממשלה הרוסית החדשה במטרה להפיץ תעמולה שהמלחמה היא אידאולוגית ומתרחשת בין המעצמות הדמוקרטיות לבין הדיקטטורות בעלות המשטר הסמכותני.
לויד ג'ורג' סירב לאשר את תוכניותיו של הייג למתקפת נגד בחזית המערבית שתונהג בידי הכוחות הבריטים. זמן קצר מאוחר יותר טלפן אליו רובר ניוול, מפקד הכוחות הצרפתים בחזית. ניוול ניסה לשכנע את לויד ג'ורג' לתמוך במתקפת נגד שונה שתונהג בידי הכוחות הצרפתים ולא הבריטים ותסתיים בניצחון מוחץ ואבדות פחותות מבחינה יחסית. קבינט המלחמה הבריטי התרשם לטובה מההצעות של ניוול והועברה ההחלטה לתמוך במתקפה שבמהלכה יהיה הצבא הבריטי תחת הפיקוד הצרפתי. העברת הפיקוד הוכיחה את חוסר האמון של לויד ג'ורג' במפקדי הצבא הבריטי. מתקפת ניוול יצאה לפועל באפריל 1917 אך המתקפה הצרפתית הממושכת לאורך החזית כשלה. רוב הקרבות הסתיימו באבדות גבוהות לצד הצרפתי אך האבדות היו גבוהות בצד הבריטי גם כן, בעיקר במהלך קרב אראס. מרידות פרצו בשורות הצבא הצרפתי ומדינות ההסכמה היו במשבר קשה במהלך שנת 1917 לאורך החזית המערבית והמזרחית כאחת. לבסוף, יריבות בין ניוול ובין הייג על סמכויות ההנהגה נגמרו בניצחונו של הייג. הייג עצמו הופיע בפני הקבינט במטרה להדגיש את חשיבות המתקפה. לויד ג'ורג' עצמו לא נותר לאורך כל ישיבת הקבינט ובמקום זאת נסע להשתתף בחתונה של בתו, מייגן. לבסוף, לחץ מצד הקבינט הוביל את לויד ג'ורג' להסכים לתוכנית של הייג ולהוצאה לפועל של מתקפה על העיר איפר, מהלך שהוביל לקרב פשנדל. היה זה אחד מהקשים והחשובים בקרבות שעל החזית המערבית והוא הוביל לניצחון טקטי של מדינות ההסכמה אך לא להתקדמות נרחבת לאורך החזית או המערכה. הכוחות של מדינות ההסכמה התקדמו בשבעה קילומטרים בלבד.
המהפך במלחמה הגיע כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמה לאחר מברק צימרמן. ההכנות להקמתו של חיל המשלוח של ארצות הברית נמשכו כמעט שנה עד שיצאו לחזית המערבית תחת הנהגתו של ג'ון פרשינג. לויד ג'ורג' ניסה להחליף את הייג בהנהגה אך התוודה כי לא היה אדם במטה הכללי שעמד בציפיותיו כדי להחליפו. במהלך מרץ 1918 נכנס הפרלמנט לפאניקה לנוכח מתקפת האביב (או 'קרב הקיסר') הגרמנית, אשר דחקה את בעלות הברית 32 קילומטרים אחורה מהמערך בחזית ואיימה לכבוש את פריז. לויד ג'ורג' נודע בעיקר בתקופת משבר זאת אשר במהלכה שמר על אחדות מדינית. ב-9 במאי 1918 פתח לויד ג'ורג' בנאום בפני בית הנבחרים לגבי מצב הכוחות ותחזוקת התחמושת בחזית המערבית:
"הליברלים" - לא יותר שמאל [פוליטי] מאשר ימין - עדיין - פחות בשמאל מאשר בימין. אף מפלגה צרפתית לא הייתה מודה שבעיצומה של מלחמה כי גנרל בשירות פעיל צריך לאפשר לעצמו להרים את קולו בפומבי כדי לסתור את הממשלה או להרצות לה. בכל הכבוד לגנרל הבריטי, מה שמחושב כדי להפחית את מוסר הכוחות הוא לא ששר היה צריך בתום לב להצהיר על מה שאינו מדויק, בין אם לגבי הרחבת החזית הבריטית ובין אם חישוב האפקטיביות, אך כי מפקד, שכובד סמכותו כזה, היה צריך לחשוב כי חובתו לבצע מעשה של משמעת כה בוהקת, עד שבמדינתנו הדמוקרטית זה ייחשב לשערורייה של ממש. אין זה קצין שישאל את עצמו אם עליו למלא את תפקידו כאזרח לפני תפקידו כחייל. זו ההשקפה של מדינה דמוקרטית כמו צרפת.
אני תוהה האם כדאי להקדיש פנייה נוספת לכל חלקי הבית ולכל שכבות הארץ. המחלוקות הללו מסיחות את תשומת הלב, הן משתקות, הן הולכות ומתרגלות, ואני מתחנן שיגיעו לסיומן. קשה מספיק עבור השרים לבצע את עבודתם במלחמה זו. הייתה לנו מחלוקת שנמשכה כמעט חודשים סביב אחדות הפיקוד. זהו [הנאום] שריד ממחלוקת זאת. האחדות הלאומית מאוימת - אחדות הצבא מאוימת - כל זאת עקב המחלוקת הזו. ימים היינו עסוקים בצידוד רשומות, פרוטוקולים ומכתבים, בראיונות, ובגילוי מה שקרה במשך 12 חודשים שלמים בקבינט המלחמה. ומחלוקות אלו מתרחשות ברגע שכזה! בדיוק חזרתי מצרפת. פגשתי כמה גנרלים, והם סיפרו לי איך הגרמנים עכשיו בשקט, בשקט, מכינים את המכה הגדולה ביותר של המלחמה, תחת מעטה של ערפל, והם ביקשו ממני עזרה מסוימת. הבאתי הביתה רשימה של מטלות שהם דרשו כי יעשו, ורציתי לטפל בהם. אני ממש מתחנן למען אומתנו, שגורלה כעת ובשבועות הקרובים נמצאת על כף המאזניים, כדי שיהיה סוף למחלוקת הצולפת הזו.
בעוד הקבינט של הממשלה הבריטית דן בנוגע להחלפתו של הייג, זה האחרון עצר את המתקפה הגרמנית והתכונן לקראת מתקפת הנגד הגדולה לצד הכוחות האמריקאים והצרפתים שתשנה את פני המלחמה. ג'ון פרשינג, דאגלס הייג ופרדיננד פוש תכננו והוציאו לפועל את מתקפת מאה הימים אשר היוותה את המהפך הגדול בחזית המערבית. ההנהגה הצבאית החליטה לראשונה לבצע שימוש משותף של חיל שריון וארטילריה במטרה להניס את הכוחות הגרמנים אחורה. לאחר סדרת ניצחונות צבאיים לאורך החזית המערבית, החל הצבא הגרמני הקיסרי לקרוס. לויד ג'ורג' לא הכיר לגמרי בחשיבות של מתקפת הנגד בחזית המערבית והמשיך לתכנן מאבק במערכות צבאיות נוספות ולהעריך כי המלחמה תימשך עוד שנתיים לפחות. בעת הכוחות של מדינות ההסכמה פרצו את החזית המערבית, התרחש מצב דומה בחזיתות אחרות, בארץ ישראל, מסופוטמיה וחבל הבלקן. לאחר קרב מגידו התפרק הצבא העות'מאני והחלה התקדמות מהירה צפונה לעבר סוריה. הייג חגג את ניצחונו במלחמה וסירב להצעת ראש הממשלה לויד ג'ורג' שקראה לו להשתתף במצעד ניצחון.
כניעת האימפריה הגרמנית ב-11 בנובמבר 1918 לצד בעלות בריתה בימים שקדמו סימנה את סוף המלחמה. כאשר קנצלר גרמניה, מקס פון באדן, ביקש מהנשיא האמריקאי וילסון שיביא להפסקת אש בחזית בתמורה לכניעתה של גרמניה, פעלו לויד ג'ורג' וקלמנסו להוציא מידיו של וילסון את הסמכות לקבוע את שביתת הנשק מצידן של מדינות ההסכמה. עוד ב-28 באוקטובר 1918, בפגישה בין שרי קבינט בריטים, צרפתים ואיטלקים לבין נציגו של וילסון, פנה ראש הממשלה הצרפתי, קלמנסו, ללויד ג'ורג' ושאל אותו: "האם נשאלת אי פעם על ידי הנשיא, אם אתה מסכים ל-14 הנקודות? אני לא נשאלתי." לויד ג'ורג' השיב שגם הוא לא נשאל בעניין 14 הנקודות. קלמנסו הגיב בשילוב ידיים: "אם כך, ברצוני לשמוע נקודות אלו."