stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אני רוצה גם

| --- | --- |
 סינגל בביצוע יהודה פוליקר
 מתוך האלבום הילד שבך
 יצא לאור:  1995 
 שפה:  עברית 
 אורך:  4.47 דק' 
 כתיבה:  יהודה פוליקר, יעקב גלעד 
 לחן:  יהודה פוליקר 
 עיבוד:  יועד נבו, יהודה פוליקר, יעקב גלעד 
 
"אני רוצה גם" הוא שיר של יהודה פוליקר משנת 1995. פוליקר חיבר והלחין את השיר אותו כתב יחד עם יעקב גלעד. העיבוד המוזיקלי מאת פוליקר, יועד נבו וגלעד. השיר נכלל באלבום של פוליקר, "הילד שבך". הוא הופיע במצעד הפזמונים של רשת ג' במשך תשעה שבועות, מתוכם עמד בראש המצעד במשך שבוע אחד ב-19 בנובמבר 1995. השיר זכה להצלחה גדולה נבחר במקום השני במצעד השנתי לשנת 1996.
רקע

פוליקר כתב את השיר יחד עם יעקב גלעד, שותפו לכתיבת מרבית שיריו.
מילות השיר עוסקות בתרבות הצריכה וביחס לרכוש ולרכושנות. דובר השיר בעל תשוקות רבות, מונה בקצב מהיר את רצונותיו בהם רכישת קבוצת כדורגל או קבוצת כדורסל, דירה רחבת ידיים במגדל המשקיף לים התיכון, שומר ראש ולימוזינה עם נהג.
לצד השאיפות החומריות, האדם דורש להיות בעל קשרים ופרוקטציות, להתחבר לפוליטיקאים, או "בן של" שיאפשר לו לקבל חנינה או תפקיד קל בצה"ל.
הדובר עוסק גם במשמעות החיים ומקווה שהציבור יכיר אותו ויעסוק ברכילות אודותיו. הוא שואף לעשות ככל העולה ברצונו ללא שום נזיפות מצד הזולת, המחפש את עצמו ומנסה להתאים את עצמו לחברה אך כושל במשימתו.
סגנון הכתיבה ילדותי ונאיבי ופזמון השיר החוזר הוא ”אני רוצה הכל הכי טוב, הכי הרבה... אני רוצה גם, אני רוצה גם” המתפרש כ-FOMO.
בסיום השיר, פורק הדובר את תסכולו וחוסר האונים באמירה ”אבל איפה אני, ואיפה כולם? איפה אני, איפה כל העולם?”.
אני תל אביבי

| --- | --- |

 אלבום אוסף מאת משפחת תאקט ואחרים
 יצא לאור:  2009
 סוגה:  היפ הופ
 חברת תקליטים:  משפחת תאקט
 הפקה:  סאבלימינל
אני תל אביבי הוא אלבום אוסף מאת משפחת תאקט שנמכר מסחרית החל משנת 2009. האלבום כולל 17 שירים (כולל פתיח) באורך כולל של למעלה משעה.
הסינגל הראשון מהאלבום נקרא "חי בגדול". לטענת מפיק האלבום, סאבלימינל, הוצאת האלבום קשורה בחגיגות המאה לתל אביב.
רשימת רצועות

| מספר | שם השיר | מבצע |
| --- | --- | --- |
| 1 | פתיח תל אביבי | DJ בריינדד |
| 2 | חי בגדול | סאבלימינל |
| 3 | על גגות תל אביב | אלונה דניאל |
| 4 | במקום הכי נמוך בתל אביב | אסתר שמיר |
| 5 | מי זה | שי 360, סאבלימינל ומייקל הרפז |
| 6 | לא נרדמת תל אביב | דני רובס |
| 7 | בתל אביב הייתי נער | אריק סיני |
| 8 | תל אביבי | מטרו |
| 9 | In Tel-Aviv Remix | סאבלימינל, הצל ו-Wyclef Jean |
| 10 | פה ביפו | שוטי הנבואה |
| 11 | אין כמו בשכונה | סיוון |
| 12 | אל תעזבי את תל אביב | אסף אמדורסקי |
| 13 | גרפיטי תל אביב 89 | סי היימן |
| 14 | אני לא מפסיק, כמו תל אביב | נייג'ל האדמו״ר |
| 15 | יש לי סימפטיה | שלמה גרוניך |
| 16 | תל אביבי Remix | מטרו, כהן@מושון, צ'ולו, פישי הגדול ופלד |
| 17 | זוהי יפו | אבי טולדנו |
סינגלים

| חי בגדול |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |
|  | הוקלט: אולפני משפחת תאקט |  |  |
|  | יצא לאור: 2009 |  |  |
|  | אורך: 4:33 |  |  |
|  | מפיק: סאבלימינל |  |  |
|  | מלחין: סאבלימינל וחן טוחנר |  |  |
הערות שוליים

↑  סאבלימינל מספר על מוזיקה חדשה
| לייבל משפחת תאקט |
| --- | --- | --- |
| אמנים | סאבלימינל • האולטראס • שרק וצוקוש • יאנג דיג'יי |  |
| חברים לשעבר | אילן בבילון • גבריאל בטלר • הצל • שי 360 • סיוון • בוסקילז • עומרי "69" סגל • דן "מטרו" פרבר • רון "סקיי" נשר • איציק שמלי • מור אפרת ביטון • אופיר מלול |  |
| אלבומים | ישראלים עצבניים אחד אחד • האור מציון • האור והצל • אולסטארז • חי • בדיוק כשחשבתם שהכל נגמר • איציק שמלי • לא שם זין • דף חדש • כולם רוצים את האמת • סיפור אהבה • Jew-Niversal • נלחם בשביל עצמי • הכל טוב • צבע לחיים • איזה לילה הולך להיות • בראש שלי |  |
| אלבומי אוסף | אני תל אביבי • פזצטא • היצירה שלי |  |
אני קוואפיאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במאי 1948 (בת 76) איסטנבול, טורקיה 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, מרכז אינטרלוכן לאמנויות 
 כלי נגינה:  כינור 
 
אני קוואפיאן (באנגלית: Ani Kavafian ‏ 10 במאי 1948) היא כנרת אמריקאית ממוצא ארמני.
ביוגרפיה

קוואפיאן נולדה באיסטנבול, טורקיה להורים ממוצא ארמני. בשנת 1956 היגרה עם משפחתה לארצות הברית, שם השתקעו בדטרויט. היא התחילה ללמוד נגינה בפסנתר עוד בטורקיה, ובגיל תשע החלה לנגן בכינור. מוריה היו ארא זרוניאן ומישה מישאקוב. היא למדה בבית הספר ג'וליארד משנת 1966, אצל איוון גלאמיאן וסאלי תומאס. הופעת הבכורה שלה הייתה בקרנגי הול ב-1969 ובפריז ב-1973, בשנה שבה גם זכתה בתחרות האודיציות הבינלאומית לאמני קונצרט צעירים. גם אחותה, אידה קאוואפיאן, למדה בג'וליארד והשתיים הרבו לנגן יחדיו בקונצרטים במהלך הקריירות המקבילות שלהן. אני יצאה לסיורי הופעות בשנות ה-70 ולימדה בבית הספר מנהטן למוזיקה ובבית ספר מאנס למוזיקה בשנות ה-80. היא הייתה לחברה באגודה למוזיקה קאמרית של מרכז לינקולן ב-1978 ונישאה לצייר ברנרד מינדיץ'. עוד לימדה והופיעה בפסטיבל המוזיקה של סאראסוטה.
הרפרטואר של אני קאוואפיאן מסתמך בעיקר על הקונצ'רטי של מוצרט, ברהמס ומנדלסון, אבל היא עשתה לה שם גם בביצועי יצירות המאה ה-20 משל המלחינים בארבר, בארטוק, שוסטקוביץ', קורנגולד, חאצ'טוריאן ועוד. היא מנגנת בכינור סטרדיוואריוס משנת 1736.
לאני ובעלה בן בשם מתיו, המתגורר בקליפורניה.
אל ממלכת החושך

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ח. קוגל
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד
 תאריך הוצאה:  2005
 מספר עמודים:  350
 סדרה
 סדרת ספרים:  אמארדין
 ספר קודם:  חרב אלף הראמות
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002494821
אל ממלכת החושך הוא הספר השני בסדרת הפנטזיה הישראלית ארמדין, מאת הסופר והמאייר ח. קוגל. הספר יצא לאור בשנת 2005.
עלילה

הספר נפתח בחזרה על אירועי סוף הספר הקודם בסדרה, חרב אלף הראמות, בהם הגיעו הגיבורים לאי המרחף גמורה. גייבור, מנהיג משלחת המאזאלק, עולה אל ההר שבאי המרחף. בפסגת ההר הוא משוחח עם קול חסר גוף המכנה את עצמו טייזאן. טייזאן מסביר לו על התוכנית האמיתית של ארקנטסה, שבעזרת גייבור יוכל לפתוח שער לעולמו, נרדיאן, ומשם יבואו דרקונים נוספים שיוכלו לכבוש את ארמדין. הוא גם מגלה לו את מיקומו של היהלום השחור, שנמצא בעיר איזלדיר, בירת הגורנים, השוכנת בממלכת החושך התת-קרקעית.
הגיבורים יוצאים לכיוון קניון האש, הכניסה הידועה היחידה לממלכת החושך כשבדרכם הם מסייעים לשבט מקומי בעצירת גשמים. מקניון האש נכנסת המשלחת לממלכת החושך. המשלחת מגיעה לנהר לבה, שם מתמוטטת תקרת המערה ומפצלת את הקבוצה לשתיים - בצד האחד טייראנה וניית'ן ובשני שאר המשלחת.
משלחת המאזאלק ממשיכה במסעה, ונאבקת ביצורים שונים. לאחר מכן הם פוגשים שישה גורנים מתחזים המבטיחים לסייע להם במציאת היהלום השחור. הגורנים בוגדים בהם אך המשלחת מצליחה לתפוס את היהלום.
במקביל, טייראנה וניית'ן נכלאים על ידי ננסי מעמקים שלבסוף משתכנעים לסייע למשלחת בקרב. המשלחת מנצחת בקרב אך בסופו מתגלה כי שאר היהלומים נגנבו.
הם מתחילים לרדוף אחרי וודל נרות', הגורן שהוביל אותם לאיזלדיר וגנב את היהלומים. המשלחת יוצאת מממלכת החושך, ומתברר לה שוודל נרות' הוא בעצם דיימון טאר, שזייף את מותו.
עלילה > הארגנון והקוג

משלחת המאזאלק המתוסכלת מתחילה בחיפושיה אחר היהלומים הנותרים. הם מבינים שאחד היהלומים נמצא כנראה בארגנון, מבנה מקולל דמוי שולחן. גייבור עובר דרכו, ומגיע אל היהלום האדום. הוא גם מוצא מגילה ובה כתוב מהו מיקומו של היהלום הזהוב: על גבו של הקוג, יצור אגדי המקיף את העולם.
המשלחת מתפצלת שוב. ניית'ן, בריק ובולק חוזרים אל צבאם, המתכונן למלחמה באולם. שאר המשלחת עולה על הגריפון גנדור ויוצאת אל הקוג. כשהם מגיעים לשם, הם נכנסים אל היכלי הקומאי, אלות השמיים. האלות נותנות להם את היהלום הזהוב. כשהם יוצאים מההיכל, הדרקון ראסקאר מנסה לגנוב את היהלום. במהלך העימות איתו לורין נופלת מגב הקוג אל מותה, והדרקון משיג את היהלום הזהוב והאדום.
עלילה > המלחמה באולם

משלחת המאזאלק מתאחדת שוב, באולם. לפני המלחמה, טייראנה וניית'ן מתחתנים, וגייבור נותן להם את גנדור, שעליו יכלו לרכוב לבדם למשך יום שלם.
לאחר מכן צבאות ארגוס יוצאים למלחמה. במהלך הקרבות חוטף ראסקאר את גייבור מוביל אותו אל הצריח השחור שבהסדס גוראק. המלך המכשף פוגש אותו שם, ומנסה להוציא ממנו מידע על מיקומו של היהלום השחור. מכיוון שגייבור לא משתף פעולה, ג'רקון מתחיל להתקיף את גייבור. גייבור נכנע לו ואומר לו שהחביא את היהלום בתוך כוך בבטנו של הקוג. המלך המכשף פותח שער לשם, ומגיע אל היהלום. שם מסביר לו גייבור שעשה טעות, שכן הקוג מוקף בערפילי פנימור המבטלים כל קסם, גם את הקסם המאריך את חייו של המכשף. גייבור משאיר את המכשף לגסוס למוות, ולוקח את כל שבעת היהלומים.
באותו הזמן, ראסקאר רודף אחרי טייראנה וניית'ן. במהלך המאבק מולו ניית'ן נפצע אנושות. ראסקאר מובס, אך ניית'ן נהרג גם הוא. לפני מותו, הוא מספר לטייראנה על כך שהוא הכניס אותה להריון. למרות האבדות הקשות, צבאות ארגוס הצליחו לנצח את המלך המכשף, ולהשכין שלום בארצם.
עלילה > פלישת האת'רונידון

גייבור מוצא את עצמו, שוב, באי המרחף גמורה. הוא רואה את ארקנטסה, המתכונן למאבק בטייזאן, שמתגלה כדרקון גם הוא. טייזאן נעזר בסאלמרין במאבק, שבסופו הוא מביס את ארקנטסה. ארקנטסה מזהיר את גייבור שלא לפתוח את גשר האלים ולנקום את מותו בעזרת זימון דרקוני אור נוספים. גייבור לא מקשיב לאזהרה ולאחר שטייזאן מכעיס אותו ומשקר לו, הוא מגיע לגשר האלים ומנסה לפתוח שער לנרדיאן. הוא נכשל, והשער נפתח להאת'רונידון, עולמו של טייזאן. הספר נגמר בפלישתם של צבאות האת'רונידון לארמדין, ובהפיכתו של גייבור ללוחם הגוראק ומשרתו של טייזאן.
אלפונסו הראשון, מלך אראגון

אַלפוֹנסוֹ הראשון, מלך אראגון ("הלוחם") (1074/1073 – 8 בספטמבר 1134) היה מלך אראגון ונווארה בין השנים 1104 עד למותו בשנת 1134. בשנת 1109 הוא ירש מחמיו את התואר אימפראטור טוטיוס היספניאי (Imperator totius Hispaniae, "קיסר כל [ממלכות] ספרד"). הוא היה בנו השני של סנצ'ו הראשון ויורשו של אחיו הבכור, פרו הראשון. הוא נודע במלחמותיו הרבות נגד המורים, ובראשן כיבוש סרגוסה ב-1118, שהביאו לסיפוח עמק אברו לממלכתו. כן כבש את טודלה, טרסונה (אנ'), קלטיוד ודארוקה (אנ'). הוא מת ב-1134 לאחר תבוסה בקרב נגד המורים במצור על העיר פראגה (אנ').
שנותיו הראשונות

שנותיו הראשונות של אלפונסו הועברו במנזר סירסה (אנ'), שם הוא למד קרוא וכתוב ואת אמנות הלחימה. במהלך שלטונו של אחיו הוא השתתף בקרב על העיר וסקה, שהפכה לעיר הגדולה בממלכה ולבירה החדשה. הוא גם השתתף במסעותיו של אל סיד לוולנסיה. רצף של מיתות הובילו את אלפונסו אל כס השלטון, שכן ילדיו של אחיו, איזבל ופרו, מתו ב-1103 ו-1104 בהתאמה.
שלטונו > נישואים

ב-1109 נישא אלפונסו לאוּרַקָה, שהייתה יורשת אביה, אלפונסו השישי, מלך לאון, בנישואים שנועדו לאחד את שתי המדינות הנוצריות החשובות באזור נגד המוראביטון תחת מנהיג צבאי מוכשר. את אלפונסו הראשון, שהיה ידוע כלוחם מושבע וכרווק מושבע, אשר לא הביע עניין בנשים ונישא בגיל מבוגר, תיאר ההיסטוריון והמלומד אבן אל-את'יר כ"חייל שלא מתעייף לעולם, שיכול לישון בשריונו תחת כיפת השמיים. כששאלו אותו מדוע לא פנה להנאות עם נשים, ענה כי אדם המסור למלחמה זקוק לרעוּת עם גברים ולא ליחסים עם נשים".
אלפונסו הרבה להתעמת עם אשתו, אורקה. בהיותה אישה שאפתנית ונחושה בדעתה, שלא חונכה להיות כנועה ולא הרפתה מזכותה להיות מלכה בזכות עצמה. נוסף על כך, לנישואיה עם אלפונסו היא הביאה עימה גם את שני ילדיה מנישואיה הראשונים שעל זכויותיהם כיורשיה נלחמה ללא פשרות.
אלפונסו ואורקה רבו בפומבי, והסכסוך הידרדר למלחמת אזרחים של ממש. אלפונסו היה לוחם טוב יותר מאויביו אולם צבא אראגון לא היה גדול מספיק כדי לשמור על קסטיליה ולאון בתוך הממלכה. בסופו של דבר בוטלו הנישואים על ידי האפיפיור מכוח העילה של קרבת דם.
שלטונו > רקונקיסטה

ארבע שנות המלוכה הראשונות של אלפונסו הועברו במלחמה כמעט רצופה עם המורים, בה הוא כבש מידיהם שטחים רבים. בשנים הבאות הוא היה עסוק עם מלחמתו נגד אשתו, והוא המשיך בכיבושיו רק ב-1117. בשנת 1118 מועצת טולוז הכריזה על כיבוש סרגוסה כעל מסע צלב, וצרפתים רבים הצטרפו לכוחותיו של אלפונסו. בסוף מאי של אותה שנה הצבא החל במצור על העיר, שנמשך עד לנפילתה ב-18 בדצמבר.
אלפונסו המשיך במסע כיבושים אדיר באזורי קטלוניה ואנדלוסיה. בפשיטה גדולה שנערכה בשנת 1125 על העיר המורית גרנדה הוא הצליח להוציא את רוב תושביה הנוצרים, ובשנת 1128 הוא חתם על הסכם שלום עם אלפונסו השביעי, מלך לאון, שביסס את הגבול בין שתי הממלכות.
שלטונו > צוואתו ומותו

במהלך המצור על העיר באיון שבמחוז אקיטן בשנת 1131, שלוש שנים לפני מותו, אלפונסו פרסם צוואה ובה הכריז כי הוא משאיר את ממלכתו לשלושה מסדרים דתיים עצמאיים שבסיסם בארץ הקודש: הטמפלרים, ההוספיטלרים ואבירי הקבר הקדוש (אנ'). צוואה זו הפליאה היסטוריונים רבים עד היום, שכן היא נראית כמחווה ביזארית של אדיקות דתית שלא התאימה לאופיו של אלפונסו, ושבעצם הרסה את מפעל חייו.
יש המאמינים כי אלפונסו התכוון לגרום לכך שהאפיפיור והאצולה האדוקה של קסטיליה יתייחסו ברצינות לצוואה המראה אדיקות רבה כל כך, ולכן ימנעו מאלפונסו השביעי, בנה של אורקה, אשתו לפנים ויריבתו המרה, לקחת לעצמו את ממלכת אראגון.
המבצע הצבאי האחרון של אלפונסו היה המצור על העיר פראגה (Fraga), שם נלחם לצידו גארסיה רמירס (אנ'), מלך נווארה העתידי. אלפונסו נפצע בקרב, שהסתיים ב-17 ביולי 1134 במפלה, והוא מת חודשים ספורים לאחר מכן. צוואתו לא כובדה: אצילי אראגון הוציאו את אחיו של אלפונסו, רמירו, מהמנזר שבו שהה, הכריזו עליו כמלך אראגון, וחיתנו אותו ללא הסכמת האפיפיור לאינֶס מפואטייה (אנ'), בתו של דוכס אקיטן (אנ'). אצילי נווארה, לעומת זאת, הכריזו על עצמאותם בכך שהכריזו על גארסיה רמירס כמלך פמפלונה.
אלכסנדר בליאקוב

אלכסנדר סמיונוביץ' ביליאקוב (ברוסית: Алекса́ндр Семёнович Беляко́в; נולד ב-20 במאי 1945) הוא בנקאי ופוליטיקאי רוסי שכיהן כמושל מחוז לנינגרד בשנים 1991–1996 והיה חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בשנים 1999–2005.
היה מושל מחוז לנינגרד הראשון.
ביוגרפיה

אלכסנדר בליאקוב נולד בסורטבאלה שברפובליקה הקרלו-פינית בשנת 1945.
הוא נבחר למושל מחוז לנינגרד בשנת 1991 והצטרף למפלגתו של בוריס ילצין, רוסיה ביתנו בשנת 1995. בבחירות הוא הובס על ידי מועמד המפלגה הקומוניסטית, ואדים גוסטוב בבחירות בשנת 1996 וכיהן 6 שנים כמושל המחוז, בתקופה של שפל כלכלי ברוסיה שאחרי התפרקות ברית המועצות.
בליאקוב כיהן כנשיא בנק אגרו SBS בשנים 1997–1998 לפני שנבחר לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית בשנת 1999 וכיהן כיו"ר ועדת המשאבים הלאומיים בפרלמנט הרוסי. הוא נבחר מחדש לפרלמנט, הפעם כמועמד מטעם רוסיה המאוחדת, בבחירות שנערכו בשנת 2003.
בשנים 2005—2006 עבד כחשב בלשכת החשבון של הפדרציה הרוסית, עסק בפיקוח על הליכי ההפרטה וניהול רכוש המדינה. בשנת 2006 מונה לסגן יו"ר דירקטוריון הבנק החקלאי רוסלחוזבנק.
בליאקוב שימש בשנת 2011 כנשיא האיגוד הרוסי לארגוני ועסקי נייר (RAO BUMPROM).
הערות שוליים

↑  Whitmore, Brian (1 October 1996). "Russia: Communist Candidate Wins Governor's Chair In Leningrad Oblast". Radio Free Europe/Radio Liberty. Retrieved 25 March 2011.
↑  About RAO "Bumprom". The Russian Association of Paper & Pulp Organizations and Enterprises (RAO BUMPROM). Retrieved 25 March 2011.
| מחוז לנינגרד |
| --- | --- | --- |
| מרכז אדמיניסטרטיבי | גטצ'ינה |   |
| ערים | אוטראדנויה • איוואנגורוד • בוקסיטוגורסק • גטצ'ינה • וולוסובו • וולחוב • ויבורג • ויסוצק • וסוולוז'סק • טוסנו • טיחווין • לוגה • לודיינויה פולה • לומונוסוב • ליובאן • מורינו •נוביה לדוגה • ניקולסקויה • סבטוגורסק • סוסנובי בור • סיאסטרוי • סלאנצי • סרטולובו • פודפורוז'יה • פיקאליובו • פריאוזרסק • פרימורסק • קאמנוגורסק • קומונר • קינגיספ • קירובסק • קירישי • שליסלבורג |   |
| מחוזות משנה | בוקסיטוגורסק • גטצ'ינה • ויבורג • וולוסובו • וולחוב • וסוולוז'סק • טוסנו • טיחווין • לוגה •  לודיינויה פולה • לומונוסוב • סוסנובי בור • סלאנצי • פריאוזרסק • פרימורסק • קאמנוגורסק • קומונר • קינגיספ • קירובסק • קירישי |   |
| מושלים | אלכסנדר בליאקוב • ואדים גוסטוב • ולרי סרדיוקוב • אלכסנדר דרוזדנקו |   |
| שונות | סמל • דגל • חלוקה מנהלית • האספה המחוקקת • הממשלה |   |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנג'ה ביהלמאייר

| --- | --- |

 לידה:  11 באוקטובר 1978 (בת 45) שוואביש גמונד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרייבורג למוזיקה, אוניברסיטת מוצרטיאום
 עיסוק:  מנצחת
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר, כינור
 חלק מההרכבים המוזיקליים:  תזמורת הרזידנטי
 https://anjabihlmaier.de/en/home/
 
אנג'ה ביהלמאייר (בגרמנית: Anja Bihlmaier; נולדה ב-11 באוקטובר 1978) היא מנצחת גרמנייה.
קריירה

אנג'ה ביהלמאייר נולדה בשווביש גמונד במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. הוריה שרו במקהלה בכנסייה. מאוחר יותר למדה נגינה בפסנתר ובכינור. מוריה כללו את רולנד באלדיני, יוהנס פיצר ווולקר שטנצל. היא המשיכה בלימודי פסנתר אצל אלזה קולודין באוניברסיטת פרייבורג למוזיקה, ממנו סיימה את לימודיה ב-2003.
ביהלמאייר למדה ניצוח אצל סקוט סנדמאייר באוניברסיטת פרייבורג למוזיקה, וקיבלה תעודת ניצוח בשנת 2006. בשנים 2004 עד 2005 היא החזיקה במלגת ניצוח באוניברסיטת מוצרטיאום שם הייתה תלמידה של דניס ראסל דייוויס וחורחה רוטר. משנת 2005 עד 2008, היא הייתה חלק מפורום המנצחים של מועצת המוזיקה הגרמנית, והשתתפה בניצוח כיתות אמן עם סיאן אדוארדס, פיטר גולקה, גינתר הרביג, גינטר קאלרט, קנת קיסלר, קלאוספטר סייבל וג'אק ואן סטין. מנטורים נוספים לניצוח כללו את קירק טרבור, טסונגיה, ג'ורדנו בלינקמפי, קארן קמנסק ואנטוני הרמוס.
בין השנים 2006 ל-2010, עבדה ביהלמאייר כקורפטיטורית בתיאטרון קובורג, בתיאטרון גורליצה ובתיאטרון סקסוניה בהילדסהיים. בין השנים 2010 ל-2013, עבדה בתיאטרון קמניץ כקאפלמייסטר שני ועוזר למנהל המוזיקלי הכללי. מ-2013 עד 2015, היא הייתה קאפלמייסטר השני של האוצר הממלכתי של הנובר. בין השנים 2015 ל-2018, שימשה כקאפלמייסטר ראשון וסגן מנצח של התיאטרון הממלכתי קאסל. היא הייתה המנצחת השנייה בתואר המנצח בתולדות התיאטרון.
ביולי 2017, ביהלמאייר ניצחה על הפקת ריגולטו בפסטיבל האופרה של סנט מרגרטן, והייתה המנצחת הראשונה בתולדות הפסטיבל. בנובמבר 2018, ביהלמאייר ניצחה על תזמורת הרזידנטי. היא ניצחה לראשונה על התזמורת הסימפונית של לאהטי בדצמבר 2018. במאי 2019, תזמורת הרזידנטי הודיעה על מינויה של ביהלמאייר למנצחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2021–2022. מינוי זה מציין את התפקיד הראשון שלה בתור מנצחת ראשית. ביהלמאייר היא המנצחת הראשונה שזכתה לתואר המנצחת הראשית של תזמורת הרזידנטי, והמנצחת השנייה שזכתה לתואר המנצח הראשי של כל תזמורת הולנדית. בספטמבר 2019, התזמורת הסימפונית של לאהטי הודיעה על מינויה של ביהלמאייר למנצחת האורחת הראשית הבאה שלה, החל מעונת 2020–2021, עם חוזה ראשוני של 3 עונות.
אן פאקר

ערך זה עוסק בסופרת אמריקאית. אם התכוונתם לאצנית בריטית, ראו .
| --- | --- |

אן פאקר בפסטיבל הספרים בטקסס, 2008
 לידה:  1959 (בת 65 בערך) פאלו אלטו, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאית
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל, תיכון גאן, ג'ונתן אדוארדס קולג' 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  רומן, סיפור קצר
 אתר רשמי (אנגלית)
 
אן פאקר (באנגלית: Ann Packer; נולדה בשנת 1959) היא סופרת אמריקאית, מחברת רומנים וסיפורים קצרים. יצירתה הידועה ביותר היא הרומן הראשון שלה, הקפיצה מהמזח (פורסם באנגלית בשנת 2002; יצא בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 2007, בתרגום מיכל אלפון). היא זכתה בפרס ג'יימס מיצ'נר ובמלגת הקרן הלאומית לאמנויות של ארצות הברית.
ביוגרפיה

פאקר נולדה בסטנפורד, קליפורניה, לזוג המרצים באוניברסיטת סטנפורד הרברט וננסי פאקר. אמה לימדה ספרות אנגלית וכתיבה יוצרת. אביה (שהיה יהודי) לימד משפטים, והתרכז במתח בין הליך נאות לבין מלחמה בפשיעה. בשנת 1969, בהיות פאקר בת 10, לקה בשבץ מוחי ששיתק את צידו הימני; שלוש שנים לאחר מכן, התאבד.
דודה של פאקר, ג'ורג' האדלסטון ג'וניור, וסבה, ג'ורג' האדלסטון סיניור, היו חברים בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה. אחיה, ג'ורג' פאקר, הוא סופר, עיתונאי, ומחזאי.
פאקר מתגוררת בצפון קליפורניה, והיא אם לשני ילדים.
קריירה

פאקר למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת ייל, והחלה לכתוב סיפורת בשנה האחרונה של לימודי התואר הראשון. היא עקרה לניו יורק לאחר סיום התואר, והחלה לעבוד בהוצאת באלנטיין בכתיבת כיתובי גב (blurbs) על ספרים בכריכה רכה. היא השתתפה בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה בין 1986 ל-1988, ומכרה סיפור קצר ראשון לניו יורקר שבועות ספורים לפני שהשלימה את התואר השני בכתיבה יוצרת.
בשנת 1988 עקרה למדיסון, וויסקונסין כעמיתה במכון וויסקונסין לכתיבה יוצרת. במשך שנתיים פרסמה סיפורים בכתבי עת ספרותיים, לרבות הסיפור "תינוקות", שנכלל באסופת הסיפורים זוכי פרס או הנרי לשנת 1992. סיפור שפרסמה בניו יורקר, ושמו "מנדוסינו", הפך לכותרת ספרה הראשון, "מנדוסינו וסיפורים אחרים", בהוצאת Chronicle Books בשנת 1994.
פאקר עבדה על הרומן הראשון שלה, הקפיצה מהמזח (במקור: The Dive From Clausen's Pier), כעשר שנים. הספר יצא בהוצאת אלפרד קנופף, והתקבל בביקורות חיוביות וזכה בפרס הספרותי על שם קייט שופן. לאחר ההצלחה, הוציאה שני ספרים נוספים בהוצאת קנופף: רומן בשם Songs Without Words (2007), וקובץ סיפורים קצרים בשם Swim Back to Me (2011). בשנת 2015 פרסמה פאקר רומן בשם The Children's Crusade ("מסע הצלב של הילדים") בהוצאת צ'ארלס סקריבנר. בביקורת בניו יורק טיימס על הרומן, כתבה ג'נט מסלין שהוא "חסר צורה, חסר כיוון, ותועה".
בנוסף לסיפורת, חיברה פאקר גם מסות עבור הוושינגטון פוסט, ווג, כתב העת Real Simple, וכתב העת O של אופרה וינפרי.
הקפיצה מהמזח עובד לסרט טלוויזיה, שלא התקבל יפה, בין היתר בשל הפיכת הדמויות לצעירות בהרבה מגילן ברומן.
הערות שוליים

↑  היידי בנסון, "Thicker Than Water", באתר הסן פרנסיסקו כרוניקל, 27 באוקטובר 2005.
↑  Keeping the Faith, על ג'ורג' פאקר, באתר הניו יורק טיימס, 27 באוגוסט 2000.
↑  ג'נט מסלין, ביקורת על "מסע הצלב של הילדים" (אנגלית), באתר הניו יורק טיימס, 16 באפריל 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007569952505171  BnF: cb145530021 (data)  CANTIC: a11283014  GND: 133026760  ISNI: 0000 0001 1057 4663  LCCN: n93082272  NDL: 00961591  NKC: xx0023612  NLA: 43954283  NTA: 237866080  SELIBR: 279041  SUDOC: 079487688  VIAF: 39617308   WorldCat (עם VIAF): 39617308
אנג'אני

| --- | --- |

 לידה:  10 ביולי 1959 (בת 65) הונולולו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1983 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  ג'אז, מוזיקה עממית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, קלידים מוזיקליים 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 www.anjani-music.com
 
אנג'אני תומאס (באנגלית: Anjani Thomas; נולדה ב-10 ביולי 1959) היא זמרת-יוצרת ופסנתרנית אמריקאית, הידועה בעיקר בשל עבודתהּ עם לאונרד כהן. בנוסף, הופיעה אנג'אני עם הזמר-שחקן קארל אנדרסון, עם מוזיקאי הג'אז סטנלי קלארק ועם גיטריסט הפיוז'ן האוסטרלי פרנק גמבלה. בשנת 2000 החלה בקריירת סולו.
ביוגרפיה

אנג'אני נולדה בהונולולו בירת הוואי, שם למדה זמרה ונגינה בגיטרה ובפסנתר. בתום שנת לימודים במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון עברה אנג'אני לניו יורק, במטרה לפתח קריירה מוזיקלית. במשך תקופה הופיעה במועדוני ג'אז, עד אשר פגשה בשנת 1984 את המפיק ג'ון ליסאואר, ששכר אותהּ לעשות קולות רקע בשירו של לאונרד כהן "הללויה". בשנת 1985 יצאה אנג'אני לסיבוב הופעות עם כהן כנגנית מקלדת וזמרת רקע, והוסיפה מאז לעבוד עמו ולתת את קולהּ לשירים מאלבומיו השונים, בהם I'm Your Man‏ ,‏ The Future,‏ Dear Heather‏ ו-Old Ideas.
בשנת 2000 פצחה אנג'אני בקריירת סולו עם אלבומהּ Anjani, ולאחריו The Sacred Names‏ (2001) – שיר הלל לשמות האלוהים בארמית, בעברית ויוונית. ב-2006 חיבר כהן מילים וסייע בהפקת אלבומהּ Blue Alert.
אלכסנדר בלוייב

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1958 (בן 65) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  בית ספר התיאטרון האמנותי של מוסקבה (1980) 
 פרסים והוקרה:  פרס ניקה  פרס שירות הביטחון הפדרלי הרוסי 
 http://baluev.tv/
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר בלוייב (ברוסית: Алекса́ндр Никола́евич Балу́ев; נולד ב-6 בדצמבר 1958) הוא שחקן רוסי.
ביוגרפיה

בלוייב נולד במוסקבה ולמד בבית ספר לתיאטרון בעיר, ב-1980 החל להופיע בתיאטרון הצבא הרוסי ובין הופעות המשחק הראשונות שלו היא במחזה הגברת עם הקמליות. ב-1986 עבר לתיאטרון ירמולובה ושם הופיע בין היתר במחזה קליגולה, בסוף שנות השמונים הוא עזב את התיאטרון על מנת להתמקד בקריירה קולנועית.
קריירה

ב-1993 שיחק בסדרה "הסוס הלבן" אודות מלחמת האזרחים ברוסיה. ב-1997 שיחק את הגנרל אלכסנדר קודורוף בסרט פיסמייקר.
ב-1998 שיחק בסרט "פגיעה קטלנית" לצד ונסה רדגרייב וטיאה לאוני. ב-2000 שיחק במותחן הפעולה "סימן חיים" לצד מג ראיין.
ב-2004 שיחק בסדרה "סאגת מוסקבה" המבוססת על טרילוגיה מאת וסילי אקסיונוב ושודרה בערוץ 1 הרוסי. ב-2005 שיחק בסדרה מותה של האימפריה ובאותה שנה לקח חלק בעיבוד הקולנועי של הספר גמביט טורקי.
ב-2007 שיחק בסדרת ההרפתקאות 1612 ובאותה שנה שיחק בסרט "הגירוש" של הבמאי אנדריי זוויאגינצב, שעל תפקיד זה היה מועמד לפרס ניקה.
ב-2011 גילם את פיוטר הגדול בסדרה אודותיו וב-2020 השתתף בסרט "צרפתי". ב־2021, גילם שוב את פיוטר הגדול, הפעם בסדרת הטלוויזיה "יליזבטה".
אני רוצה לחיות (קו חם)

סמל הפרויקט הרשמי
אני רוצה לחיות (באוקראינית: Хочу жити; ברוסית: Хочу жить) הוא מוקד חירום טלפוני המופעל על ידי שלטונות אוקראינה במסגרת מלחמת אוקראינה–רוסיה, ומטרתו לסייע לחברי הכוחות המזוינים של רוסיה, שאינם מעוניינים לקחת חלק בפלישה הרוסית לאוקראינה, להיכנע בבטחה לכוחות המזוינים של אוקראינה.
השירות מופעל על ידי מינהל המודיעין הכללי של משרד ההגנה האוקראיני, ומכריז כי כל חייל רוסי שייכנע במסגרתו ייהנה מהגנה מלאה במסגרת אמנת ז'נבה המתייחסת לטיפול בשבויים בעתות לחימה.
היסטוריה

ב-18 בספטמבר 2022, כחצי שנה לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיע מטה התיאום האוקראיני לטיפול בשבויי מלחמה על השקתו של פרויקט ממלכתי מיוחד הכולל קו חם הפעיל 24 שעות ביממה. שמטרתו לאפשר לחיילים רוסיים ולבני משפחותיהם להיכנע לכוחות צבא אוקראינה. הפרויקט נקרא: "אני רוצה לחיות" (ברוסית: Хочу жить).
לפי דיווח שפורסם ב-5 באוקטובר 2022, כשלושה שבועות לאחר השקת המוקד, נטען כי אחד מהחיילים הרוסים שנכנעו לשלטונות אוקראינה באמצעות הקו החם היה החייל הרוסי הראשון שגויס ברוסיה, מייד לאחר החלת הגיוס החלקי שהוכרז במדינה.
לפי הדיווחים, במהלך החודש הראשון להפעלת הקו החם התקבלו במוקד הטלפוני למעלה משלושת אלפים שיחות טלפון מאנשי צבא רוסים.
תהליך הכניעה

על פי האתר הרשמי של הפרויקט, ישנן מספר שיטות שבהן חייל רוסי יכול למסור את כניעתו לממשלת אוקראינה גם מבלי להירשם באתר האינטרנט, זאת בין היתר באמצעות שיחה למוקד טלפוני הפעיל 24/7, או באמצעות מילוי הנחיות מדויקות אשר נמסרות מצ'אטבוט ייעודי הפועל על תוכנת המסרים החופשיים טלגרם.
אפשרויות אלו קיימות מאחר שזמן קצר לאחר השקת הקו החם, חסמו השלטונות הרוסיים את הגישה לאתר האינטרנט שלו מכלל השטחים שבשליטת הפדרציה הרוסית.