stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נטע כהן
ביוגרפיה וקריירה > 1990

בתחרות שחייה שנערכה בדורטמונד, גרמניה בינואר 1990 קבעה כהן במשחה ל-50 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 34.57 שניות, שיא זה החזיק מעמד 10 שנים לאחר שנישבר על ידי מירב שיקלר.
בתחרות שמונה האומות, שנערכה באוסלו, נורווגיה באפריל אותה שנה זכתה כהן במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.02 דקות.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בדנקרק, צרפת בסוף יולי אותה שנה סיימה כהן במקום 17 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.39 דקות.
ביוגרפיה וקריירה > 1991

בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-14 שנערכו בווינגייט במאי 1991 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:14.22 דקות, כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:14.50 דקות, שיפור לשיא של אירית אפרתי (1:14.60 דקות). שיא זה החזיק מעמד 8 שנים וחצי ונישבר על ידי לימור מרמלשטיין מקבוצת ירושלים רבתי.
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:16.49 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:28.46 דקות, לפני נלי טוסגי (2:30.35 דקות) ואורת בש, שתיהן מהפועל נהריה. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:47.65 דקות, אחרי בת אגודתה סילבי יעקובסון (2:44.59 דקות) ולפני יערה בן ליש מהפועל גליל עליון (2:49.59 דקות)
בתחרות השחייה משחה נועם, (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בסוף דצמבר 1991 קבעה כהן שני שיאים ישראליים. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:12.28 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:34.04 דקות, שיאים אלו החזיקו מעמד 7 שנים וחודש ונישברו על ידי מרמלשטיין.
ביוגרפיה וקריירה > 1992

בגביע חיפה הבינלאומי בשחייה שנערך בתחילת חודש פברואר בשנת 1992 ניצחה כהן בשלושה משחים, חרף שפעת ממנה סבלה. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.36 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:42.54 דקות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:29.48 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש מאי אותה שנה, זכתה כהן במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה יחסית חלשה עבורה של 1:17.29 דקות, חרף בעיות אימון באגודתה, ולא הצליחה לקבוע את הקריטריון למשחקים האולימפיים.
הערות שוליים

↑  כסף וארד לשחיינים שלנו בשוייץ, מעריב, 2 ביולי 1989
↑  אלכס פרלסמן, ערן גרומי כוכב עליון, מעריב, 7 ביולי 1989
↑  אייל הורן, 12 שיאים לאומיים בבריכה. מגרדים את אירופה, מעריב, 31 בדצמבר 1989
↑  שני שיאים לאומיים בשחיה נקבעו בדורטמונד, מעריב, 21 בינואר 1990
↑  שחייני הנוער כשלו באליפות אירופה, מעריב, 27 ביולי 1990
↑  נטע - פעמים השיא הלאומי, מעריב, 12 במאי 1991
↑  אנדרי רוזנטול:עליה ושיא בה, מעריב, 19 ביולי 1991
↑  ישנן בנות, חדשות, 21 ביולי 1991
↑  אלופי השחייה, מעריב, 21 ביולי 1991
נמל התעופה הבין-לאומי עלאמה אקבאל

נמל התעופה הבינלאומי עלאמה אקבאל (באורדו: علامہ اقبال بین الاقوامی ہوائی اڈا; באנגלית: Allama Iqbal International Airport) הוא נמל התעופה של העיר לאהור בירת מחוז פנג'אב בפקיסטן, הנחשב לנמל התעופה השלישי העמוס במדינה.
היה מוכר בשם נמל התעופה הבינלאומי לאהור - עד אשר שונה שמו לנמל התעופה עלאמה אקבאל על שם מוחמד אקבאל אחד ממייסדי פקיסטן.
מתקני הנמל

בנמל קיימים 3 טרמינלים:
טרמינל ראשי.
טרמינל חג'.
טרמינל מטען.
בנוסף לשני מסלולי המראה/נחיתה.
תאונות ותקריות

ב-22 במאי 2020 התרסקה טיסה 8303 של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס אשר המריאה מהנמל, במהלך הנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי ג'ינה. מתוך 91 הנוסעים ו-8 אנשי הצוות נהרגו כולם למעט שני ניצולים.
נמל התעופה הבין-לאומי פאגו פאגו

נמל התעופה הבין-לאומי פאגו פאגו הוא נמל התעופה המרכזי של סמואה האמריקנית, אזור מבודד של ארצות הברית באוקיינוס השקט. הוא שוכן באי טוטואילה (אנ'), בקרבת העיירה פאגו פאגו, בירת סמואה האמריקנית.
היסטוריה

נמל התעופה נוסד כמתקן של צי ארצות הברית, זמן קצר לפני ההתקפה על פרל הארבור ותחילתה של מלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט. הוא נקרא במקור "שדה התעופה טאפונה", על שם הכפר שלידו (אנ') והיו בו שני מסלולי טיסה שנבנו משברי אלמוגים. בשנות המלחמה הוצבו בו טייסות של חיל הנחתים.
ב-1946 החל הנמל לשמש לטיסות אזרחיות מסחריות. בין היתר השתמשה חברת פאן אמריקן וורלד איירווייז בנמל כתחנת ביניים בטיסותיה מהוואי אל אוסטרליה וניו זילנד. בשנות השישים שופץ הנמל והורחב והחל מ-1964 החל לשרת מטוסי סילון. בשנים 1975-‏1985 הגיע הנמל לשיא פעילותו. פעלו אליו וממנו חברות תעופה מארצות הברית, ניו זילנד, צרפת, פיג'י ונאורו וכן סמואה. הופעלו ממנו טיסות גם אל פולינזיה הצרפתית וקנדה. גם מטוסי בואינג 747 פקדו את הנמל. הנמל גם היה יעד נחיתת ביניים פופולרי למטוסי מטען של עלויות הנחיתה הנמוכות בו. בתקופה זו הורחבו מאוד מתקני הנמל כדי לשרת את צורכי השימוש הגובר בו.
נמל התעופה זכה לשימוש מיוחד במסגרת תוכנית טיסות החלל אפולו האמריקאית. חלליות אפולו 10, 12, 13, 14 ו-17 נחתו באוקיינוס השקט בקרבה יחסית אל סמואה האמריקנית, וצוותיהן (למעט זה של אפולו 12) הוטסו לנמל במסוקים והמריאו ממנו להונולולו בטיסות צבאיות.
ב-1984 הורחב נמל התעופה הבינלאומי פלאולו (אנ') שבסמואה. התפתחות זו ועליית קרנה של סמואה כאתר תיירות הביאו בהדרגה להסטת רוב הטיסות הבינלאומיות מפאגו פאגו אל פלאולו ולירידת קרנו של הראשון. לירידה בשימוש בנמל תרם גם השימוש הגובר במטוסים שלא נזקקו לנחיתת ביניים לתדלוק בדרכם מארצות הברית ליעדים באוקיינוס השקט.
באוקטובר 2009 נחת בנמל המטוס הגדול בעולם, אנטונוב An-225, שהביא עמו ציוד לסיוע בעקבות רעידת האדמה והצונאמי (אנ') שפקדו את האזור באותה שנה.
ב-30 בינואר 1974 התרסק בסמוך לנמל המטוס שנשא את טיסה 806 של פאן אם, שהייתה בדרכה מניו זילנד אל ארצות הברית. המטוס, מדגם בואינג 707, התרסק בעת שנמצא בגישה לנחיתה בו, עקב תנאי מזג אוויר קשים וטעויות אנוש של צוות הטיסה. 97 מתוך 101 יושבי המטוס נספו בתאונה.
מתקנים ופעילות

הנמל משתרע על פני שטח של 2,832 דונם. קיימים בו שני מסלולי טיסה, טרמינל נוסעים אחד המורכב משמונה מבנים המקושרים ביניהם ובו שלושה שערי עלייה למטוס ושלוש רחבות חנייה למטוסים. טרמינל הנוסעים שופץ כולו בשנת 2010.
בשנים האחרונות פוקדות חברות תעופה ספורות את הנמל. יש ממנו קו טיסה אל הוואי וכן טיסות סדירות אל סמואה. בשנת 2014 היו בו 3,099 תנועות מטוסים (3,665 בשנה שלפני כן), מיעוטן אל הוואי, ועברו בו 113,083 נוסעים. בנוסף משמש הנמל רבות כתחנת תדלוק למטוסים צבאיים אמריקאים החוצים את האוקיינוס השקט.
נוסח השליחים

נוסח השליחים על כתב יד מסוף המאה ה-15, יחד עם אווה מריה ותפילת האדון
נוסח השליחים (בלטינית: Symbolum Apostolorum או Symbolum Apostolicum) הוא הצהרת אמונה נוצרית עתיקה, אחת הקאנוניות ביותר בנצרות כולה. משמש זרמים רבים בנצרות למטרות ליטורגיות וקטכיות. השימוש הרב ביותר בנוסח זה נעשה בקרב הזרמים המערביים, ובכלל זה בכנסייה הלטינית, הכנסייה העיקרית בכנסייה הקתולית, וכן באנגליקניזם ובלותרניזם. כנראה, שמה של גרסה זו של הקרדו נובע מהמסורת מן המאה ה-5 שלפיה כל אחד משנים-עשר השליחים הכתיב חלק מתפילה זו תחת השפעת רוח הקודש לאחר הפנטקוסט. נוסח השליחים מחולק באופן מסורתי לתריסר משפטים.
נוסח השליחים
| בעברית | בלטינית |
| --- | --- |
אני מאמין באלוהים האב הכול יכול, בורא שמיים וארץ,: Credo in Deum Patrem omnipotentem, Creatorem caeli et terrae
ובישוע המשיח, בנו יחידו, אדוננו,: et in Iesum Christum, Filium Eius unicum, Dominum nostrum
שהורה מרוח הקודש. נולד למרים הבתולה;: qui conceptus est de Spiritu Sancto, natus ex Maria Virgine
התענה תחת פונטיוס פילאטוס; נצלב, מת ונקבר.: passus sub Pontio Pilato, crucifixus, mortuus, et sepultus
ירד שאולה, קם מבין המתים ביום השלישי: descendit ad ínferos, tertia die resurrexit a mortuis
ועלה השמיימה. יושב לימין האב, אל שדי.: ascendit ad caelos, sedet ad dexteram Patris omnipotentis
משם יבוא לשפוט את החיים ואת המתים.: inde venturus est iudicare vivos et mortuos
אני מאמין ברוח הקודש,: Credo in Spiritum Sanctum
בכנסייה הקתולית הקדושה, באחדות הקדושים,: sanctam Ecclesiam catholicam, sanctorum communionem
במחילת החטאים,: remissionem peccatorum
בתחיית הגוף: carnis resurrectionem
ובחיי הנצח.: vitam aeternam
אמן: Amen
הערות שוליים

↑  נוסח השליחים  באתר http://www.cprf.co.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289012805171  BnF: cb16714018f (data)  GND: 4002465-9  LCCN: n80075844  LNB: 000111816  MusicBrainz work: c7a1cd35-f50e-4382-8ec1-af7abd8840b5  NKC: ph138475  VIAF: 184281517   WorldCat (עם VIAF): 184281517
משוואת זריחת השמש

הסקיצה הצבעונית שבאיור ממחישה את מספר השעות של אור היום כפונקציה של קו הרוחב (הציר האנכי) והיום בשנה (הציר האופקי).
באסטרונומיה, משוואת זריחת השמש (באנגלית: Sunrise equation) מאפשרת לחשב את שעות הזריחה והשקיעה בעבור כל נטייה שמשית וקו רוחב:
כאשר:
תאוריה של המשוואה > נטייה שמשית

הנטייה השמשית מוגדרת כזווית המינימלית שיוצר קו הראייה מן הצופה למרכז השמש עם ישר הזנית ועבור צופה בקו המשווה; כיוון שכיוון ציר הסיבוב של כדור הארץ קבוע ביחס למישור המילקה, במהלך מסלולו השנתי סיבוב הרדיוס וקטור המחבר בינו לבין השמש גורם לשינוי הזווית המינימלית הזאת, החל מ-0° (כלומר כאשר השמש יכולה להיות בזנית) ביום השוויון ועד לזוויות המרביות של  \pm 23.44^{\circ } שמתקבלות ביום ההיפוך החורפי ויום ההיפוך הקיצי, בהמיספירה הצפונית והדרומית בהתאמה. אפקט זה של שינוי הנטייה השמשית הוא שגורם לשינויים בהספק שבו מחממת השמש את הקרקע, מה שמחולל את עונות השנה.
ביממה נתונה, הזווית המרבית של השמש ביחס לאופק מתקבלת כאשר הרדיוס וקטור (המחבר בין השמש לארץ), כיוון ציר הסיבוב וכיוון ישר הזנית נחים כולם על מישור אחד. לכן, כדי לקבל את הביטוי לזווית הנטייה השמשית כפונקציה של הזווית  \beta  של הרדיוס וקטור במישור המילקה וזווית נטיית כדור הארץ (ממנו ניתן גם לחשב את הנטייה השמשית כתלות בתאריך) יש להיעזר במכפלה סקלרית של וקטור הכיוון של ציר כדור הארץ והרדיוס וקטור שבמישור המילקה, מה שנותן:
או:
כאשר  \beta  מכוילת כך שתהיה שווה לאפס ביום השוויון.
תאוריה של המשוואה > גזירת המשוואה

זווית הנטייה השמשית הרגעית  \delta  מאפשרת לחלק את כדור הארץ לשלושה אזורים: קווי הרוחב  \pi /2-\delta \leq \phi \leq \pi /2 (בהמיספירה הצפונית), קווי הרוחב "האמצעיים"  -(\pi /2-\delta )<\phi <+(\pi /2-\delta ), וקווי הרוחב הדרומיים:  -\pi /2\leq \phi \leq -(\pi /2-\delta ).
בהתאם לעונת השנה, כל אחד מתחומי קווי הרוחב "הקיצוניים" מתאימים לאזורים על כדור הארץ בהם יש לילה לאורך כל היממה (השמש לא זורחת) או יש יום לאורך כל היממה (השמש לא שוקעת), כאשר המצב מתהפך בין שני אזורים קיצוניים אלו.
כדי לחשב את השעות המדויקת בהן מתרחשת השקיעה או הזריחה בקו רוחב  \phi , יש להסתייע בדמיון מרחבי כדי להבין איך נראה המצב ההדדי של המעגל הגדול שמפריד בין חצי הכדור המואר לחצי הכדור החשוך והמעגל הקטן המתאים לקו הרוחב  \phi . שני המעגלים הללו נחתכים בשתי נקודות, אשר מחלקות את המעגל הקטן לשתי קשתות: האחת מתאימה ליום והשנייה ללילה - כלומר המיקום הזוויתי של שתי הנקודות הללו הוא בדיוק זווית השעה המתאימה לזריחה ולשקיעה, בהתאמה. הזווית המרכזית של הקשת המתאימה ליום תהיה שווה ל- 2\omega _{o}, ולפיכך כדי למצאה יש להסתייע בטריגונומטריה כדי לחשב את אורך הקטע CP שבאיור.
ברור שרדיוס המעגל הגדול שבאיור, המתאים לקו הרוחב  \phi , הוא  r_{large}=R\cdot \cos \phi , כאשר R הוא רדיוס כדור הארץ. לעומת זאת, מן הגאומטריה של הטלות גרפיות מקבלים, שרדיוס המעגל הקטן שבאיור שווה לרדיוס החיתוך של החרוט המתאים לקו הרוחב  \pi /2-\delta  עם המישור היוצר את חתך קו הרוחב  \phi . הרדיוס של קו הרוחב  \pi /2-\delta  הוא:  R\cdot \sin \delta , ולכן, מדמיון משולשים מקבלים, שרדיוס המעגל הפנימי הוא:  CP=r_{small}={\frac {R\cdot \sin \phi \cdot \sin \delta }{\cos \delta }}.
מכאן נקבל, שקוסינוס זווית השעה המתאימה לשקיעה או לזריחה (כלומר  \omega _{0}) הוא:
\cos \omega _{0}={\frac {CP}{r_{large}}}={\frac {CP}{R\cdot \cos \phi }}=\tan \phi \cdot \tan \delta
כאשר סימן המינוס במשוואה שבתחילת הערך הוא עניין של קונבנציה בלבד. נוסחה זאת ישימה רק לקווי הרוחב שבין החוג הארקטי והחוג האנטארקטי, שכן מצפון לראשון ומדרום לשני יש תמיד לפחות יום אחד בשנה ללא שקיעה או ללא זריחה.
באופן כללי ניתן להראות שהגובה הזוויתי  \theta  של השמש מעל לאופק כפונקציה של זווית השעה ביממה  \omega  מקיים:
\sin \theta =-\sin \delta \cdot \sin \phi +\cos \phi \cdot \cos \omega \cdot \cos \delta
להסבר מורחב על יישומי נוסחה כללית יותר זו ראו גם זווית הזניט השמשית (אנ'). נוסחה זאת משמשת בין היתר כדי לקבל את שעות הזריחה והשקיעה המתוקנות (ראו פרק המשוואה המוכללת למטה).
תאוריה של המשוואה > מסקנות מן הנוסחה

מן הנוסחה עולה, למשל, שבקו המשווה השקיעה והזריחה חלות כל השנה באותה שעה.
המשוואה המוכללת

משוואת זריחת השמש הסטנדרטית מזניחה את ההשפעה של שבירה אטמוספירית (אשר מרימה את הדיסקה השמשית בערך ב-0.6° כאשר היא על האופק) ואת קיומו של גודל זוויתי לדיסקה הזו (קוטר זוויתי של בערך 0.5°). זמני הזריחה והשקיעה המתוקנים באלמנכים אסטרונומיים ניתנים לחישוב מהמשוואה הכללית יותר:
כאשר (a) מייצג את הגובה הזוויתי של מרכז הדיסקה השמשית מתחת לאופק ברגע האחרון של השקיעה, ויש להציב בו את הערך 0.83°- (או 50- דקות קשת).
שימושים

כמו נוסחאות שימושיות רבות אחרות באסטרונומיה, המשוואה יכולה לשמש למשל, לצורכי ניווט ימי. עקרונית ניתן להיעזר בנתוני מיקום ונסיקה כלליים של השמש ולאו דווקא בערכים שלהם כאשר השמש נמצאת על האופק (זאת בעזרת שימוש בנוסחה הכללית יותר למיקום השמש לפי הזמן) אולם כאן ניצמד לתהליך המתמטי שעושה שימוש ב"משוואת זריחת השמש".
בעבר הלא רחוק, כאשר מלחים נזדקקו לקבוע את מיקומם הגאוגרפי בים, הם יכלו להשתמש בקריאתו של שעון מדויק (כרונומטר) כדי למדוד מדדים זמניים שונים הקשורים בשקיעה ובזריחת השמש, וכך לדעת, בעזרתן של טבלאות נתונים מדויקים שחושבו ישירות מנוסחאות אסטרונומיות, את קו הרוחב בו הם נמצאים. עם זאת, משוואת זריחת השמש בצורתה הישירה אינה יכולה לשמש כדי לקבוע את קו הרוחב הגאוגרפי, שכן השעון שעל הספינה מראה את השעה  T בקו האורך המקורי אליו כוון, וכיוון שקו האורך הנוכחי גם הוא אינו ידוע, לא ניתן לדעת את השעה המקומית.
בפועל, כדי למצוא את קו הרוחב יש להשתמש בשעון כדי למדוד את קצב  שינוי הגובה הזוויתי של השמש מעל לאופק, ולא כדי למדוד את השעה. מתמטית, צריך להשתמש במשוואה הכללית יותר לגובה הזוויתי של השמש מעל לאופק כפונקציה של השעה, ולגזור אותה לפי הזמן. כך מקבלים משוואה של קצב הנסיקה הזוויתי  {\dot {\theta }}(t) של השמש בזריחה, אשר שילובה עם משוואת זריחת השמש מאפשר להרכיב שלוש משוואות עם נעלמים שהם קו הרוחב  \phi , הנטייה השמשית  \delta  ושעת הזריחה  \omega _{0} בשעון המקומי. כאשר השמש על האופק הזווית  \theta  קטנה ולכן  \sin \theta \approx \theta , ומכאן מקבלים שקצב הנסיקה הזוויתי בזריחה הוא:
ושתי המשוואות האחרות הן:
כאן  \alpha =15^{\circ }/hour הוא קצב הסיבוב הזוויתי של כדור הארץ סביב צירו, ו- \theta _{max} הוא הגובה הזוויתי המרבי של השמש בשמיים (שנמדד בעזרת סקסטנט). לסיכום, מדידת קצב הנסיקה הזוויתי של השמש בזריחה מאפשרת להסיק את שלושת הפרמטרים הנעלמים, בעוד השוואת שעת הזריחה בשעון המקומי עם קריאת הכרונומטר מאפשרת לקבוע גם את קו האורך המקומי  l, בהתאם לקשר:  l=l_{0}+\alpha \cdot (\omega _{0}-T).
ראו גם

אנלמה
הערות שוליים

↑  בשונה מנטיית כדור הארץ, הנטייה השמשית אינה קבועה, ומתייחסת לשינוי בזווית המרבית של השמש ביחס לאופק כפי שנצפית בקו המשווה, אפקט שמפיק את עונות השנה. הנטייה השמשית היא פונקציה של הזמן ונטיית כדור הארץ, והערך המוחלט של ערכה המרבי שווה לזווית נטיית כדור הארץ, שהיא 23.44°.
↑  החישוב פשוט רק כאשר מניחים שמסלול כדור הארץ מעגלי בקירוב.
↑  הכרונומטר, שהומצא במאה ה-18 על ידי בונה השעונים ג'ון הריסון, הוא המכשיר שאפשר את המהפכה בניווט ימי. לפניו מכשירי הניווט העיקריים היו מד הדרך הימי והמצפן.
↑  בהנחה שהתאריך, ולפיכך גם הנטייה השמשית, ידועים, אז קיים תהליך פשוט בהרבה למציאת קו הרוחב: למדוד את הגובה הזוויתי של הנקודה הגבוהה ביותר של השמש בשמיים, להחסיר 90 ממספר זה, ולבסוף להוסיף את הנטייה השמשית. התוצאה המתקבלת היא קו הרוחב.
הזווית  \beta  היא הזווית בין הכיוון ממנו מגיעות קרני השמש לקו ייחוס מסוים המונח במישור המילקה.
באיור מוראה החתך המעגלי המתאים לקו הרוחב  \phi  (המעגל הגדול), בעוד המעגל הקטן שמוכל בו הוא חיתוך החרוט המתאים לקו הרוחב  \pi /2-\delta  עם המישור היוצר את חתך קו הרוחב  \phi . הקשת של האזור הלבן (האזור שמימין לקו הישר ובתוך המעגל הגדול) היא הקשת שמתאימה לחצי הכדור המואר (היכן שיש יום), בעוד הקשת של שאר המעגל הגדול (המיוצג בהצללה קלה) מתאימה לחצי הכדור החשוך.
מדידות שונות של השקיעה והזריחה אפשרו לימאים להתמצא באוקיינוס הפתוח.
ניגון הקאפעליע

ניגון הקאפעליע (בעברית: ניגון המקהלה) הוא ניגון חב"ד ללא מילים, מסוג "הניגונים המכוונים", אשר הולחן בידי מקהלת אדמו"ר האמצעי, חסידי רבי דובער שניאורי, אשר נקראו ביידיש 'דער מיטעלער רבינ'ס קאפעליע' ובקיצור 'הקאפעליע'.
רקע ותיאור

מקהלת "הקאפעליע" שחיברה את הניגון היו קבוצה של חסידי חב"ד אשר פעלו כמקהלה במשך עשר שנים, במהלכם שרו וניגנו בפני רבי דובער שניאורי. ניגון זה הוא הכי מזוהה עם המקהלה.
הניגון על תוויו נדפס ב'קובץ ליובאוויטש' בשנת תש"ה, ולאחר מכן בשנת תש"ט, בספר הניגונים בתור ניגון י"ב (12).
ניתוח מוזיקלי

"הקאפעליע" הוא ניגון ארוך בעל ארבע תנועות, ונושא משמעות עמוקה בעבודת השם. רבי יוסף יצחק שניאורסון פירש כי ארבעת החלקים בניגון הם כנגד ארבע דרגות בתהליך עבודת השם. לפי חוקר הניגונים לב לייבמן, בחלק מסוים מהניגון יש הליך צלילים דומה לניגון ארבע בבות שהלחין רבי שניאור זלמן מלאדי.
הניגון הוא מהסוג "הניגונים המכוונים", וכאשר הרבי מלובביץ' השביעי, רבי מנחם מנדל שניאורסון, ניגן בהתוועדויותיו עם החסידים את סדר ניגוני אדמו"רי חב"ד, ניגנו את ניגון זה כניגון אדמו"ר האמצעי.
ביצועים מוזיקליים

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד" 2 של ניח"ח. בשנת 1998 הופיע באלבום "אוצר ניגוני חב"ד 2" בהשתתפות הגיטריסט אבי סינגולדה ופטר ורטהיימר (חליל וסקסופון). ב־2006 הופיע באלבום "פסנתר עם נשמה" של ירון גרשובסקי, וב־2010 הופיע באלבום "עצם הנשמה 2" של הזמר יאיר כלב.
ב־2018 הופיע באלבום "הניגונים" בעיבוד משה לאופר ובביצוע הזמר יוני שלמה, וב־2022 בוצע על ידי נמואל הרוש.
ראו גם

ניע זשוריצי כלופצי
ביאורים

↑  פריט Q117288446 בוויקינתונים
הערות שוליים

↑  שמואל אלעזר היילפרין, ספר הצאצאים, ירושלים, 1980, עמ' 72. (בעברית) | שמואל זלמנוב, ספר הניגונים - חב"ד, ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית: קה"ת, עמ' מ"ו. (בלשון הקודש ויידיש) | מנחם מנדל שניאורסון, כ"ה תשרי, היום יום, ארצות הברית: קה"ת, 1942, עמ' צ"ט. (ביידיש, לשון הקודש)
↑  שנה ב, חוברת ד עמוד 66. ובספר בעמוד 158
↑  שמואל זלמנוב, ספר הניגונים - חב"ד, ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית: קה"ת, עמ' מ"ו. (בלשון הקודש ויידיש)
1 2  לב לייבמן, ספר ארבע בבות. עמודים 98-99
1 2  אלישיב קפלון, ליובאוויטש העיירה של חב"ד, עמוד עמוד 97
↑  ספר השיחות תש"ג, ברקולין, ניו יורק, ארצות הברית: קה"ת, עמ' 115 ואילך. (ביידיש)
↑  לב לייבמן, קיר הניגונים: ניגון הסתערות: ניגון הקאפעליע של אדמו"ר האמצעי, באתר קיר הניגונים
↑  לב לייבמן, סדר ניגוני הנשיאים, והשירה העשירית, קיר הניגונים
↑  Mitteler Rebbes Kapelle, Chabad.org
↑  ניגון הקאפעליע - על ידי מענדי חאנין, בעיבוד מאיר הלוי אשל (באנגלית האלבום נקרא: Lubavitcher Nigunim 2) - דף האלבום בספרייה הלאומית, באוסף המוזיקה הישראלית
↑  ביצוע: ירון גרשובסקי, ניגוני חב"ד בפסנתר, באתר Chabad.org. תיאור בספריה הלאומית: פסנתר עם נשמה ניגוני חב"ד – מילים וביצועים, גרשובסקי, ירון נגן פסנתר מבצע וכן ראיון של גרשובסקי: ירון גרשובסקי ל-COL: "לניגוני חב"ד עוצמה מיוחדת", באתר COL
↑   ניגון המקהלה - הרב יאיר כלב (עצם הנשמה מס' 2) Track 04, סרטון בערוץ "יאיר כלב", באתר יוטיוב (אורך: 05:35)
↑   ניגון א קאפעליע של אדמו"ר האמצעי - יוני שלמה, סרטון בערוץ "אוצרות", באתר יוטיוב (אורך: 04:32). וכן תיאור האלבום: הניגונים ועוד תיאור: הניגונים - סדר ניגוני הרביים
↑  נמואל הרוש ניגון הקאפעליע
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 99e43284-5247-4a96-bbee-00e25e4a1b02
נאמפו

| --- | --- |

 מדינה:  קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
 עיר מיוחדת:  נאמפו
 שטח:  829 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  366,815 (2008)
 קואורדינטות:  38°44′00″N 125°24′00″E﻿ / ﻿38.733333333333°N 125.4°E﻿ / 38.733333333333; 125.4 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קוריאה הצפונית מוגדלת) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב נאמפו(למפת קוריאה הצפונית רגילה) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין וונסן סינוויג'ו טאנצ'ון קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב נאמפו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אזור נאמפו מהחלל
נאמפו (בקוריאנית: 남포시) היא עיר מיוחדת (עיר שאינה חלק ממחוז כלשהו, יש לה אותן סמכויות כמו למחוז) בדרום מערב קוריאה הצפונית. העיר שוכנת על גדתו הצפונית של נהר טאדונג, 15 קילומטרים משפך הנהר. נאמפו הייתה כפר דייגים קטן, ובשנת 1897 הפכה לנמל סחר עם מדינות אחרות. לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, הנמל שופץ, הורחב, והפך לנמל מודרני. בתקופת הכיבוש היפני בקוריאה (1910-1945), נקראה העיר נאמופו. בנאמפו מפעלי תעשייה רבים בתחומים שונים, כגון בניית ספינות, ייצור מכוניות, ייצור זכוכית, דגים ועוד. נאמפו היא מרכז חשוב בתעשיית ייצור הספינות בקוריאה הצפונית. בצפון העיר נמצאים מסופי מטען, ומפעל מלח ים.
נאמפו היא העיר הרביעית בגודלה בקוריאה הצפונית (אחרי פיונגיאנג, המהונג, וצ'ונגג'ין).
סכר נאמפו

כ-15 קילומטר ממערב לעיר, בשפת נהר טאדונג, נמצא סכר נאמפו. סכר נאמפו הוא מערכת של 36 סכרים ו-3 תאי שיט, באורך של 8 קילומטרים. סכר נאמפו הוקם משתי סיבות רשמיות:
מניעת חדירת מי ים לנהר טאדונג, וכך פתרון בעיית המליחות של מי הנהר בקרבת הים.
השקייה של קרקע נוספת באמצעות המים ש"ייאגרו" בנהר, והגדלת השטח החקלאי באזור.
הסכר נחשב הישג גדול לקוריאה הצפונית, ומשמש לעיתים רבות כרקע בשידורי החדשות בטלוויזיה הצפון קוריאנית. העלות המשוערת של הקמת הסכר היא 4 מיליארד דולר.
השכלה גבוהה

בנאמפו מוסדות רבים להשכלה גבוהה:
אוניברסיטת נאמפו
אוניברסיטת סוהא
מכללת סמגוונג
מכללת סונהווא
מכללת נאמפו לספנות
מכללת נאמפו לחומרי בניין
מכללת נאמפו לדיג
ערים תאומות

הרפובליקה העממית של סין טיינג'ין, הרפובליקה העממית של סין
רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה
מקסיקו צ'יאאוטמפן, מקסיקו
תמונה פנורמית של חלק מסכר נאמפו
סאגה

ערך זה עוסק בסיפור שירי. אם התכוונתם לפירושים נוספים, ראו .
קטע מתוך סאגת ניאל (Njáls saga), נכתבה בשנת 1350 לערך
סאגה (בנורדית עתיקה: Saga - "סיפור", וברבים: sǫgur) היא סיפור או יצירה שירית אפית נראטיבית המגוללים את הרפתקאותיו של גיבור קדום, או קבוצה; במקור - סיפורן של המשפחות שיישבו את איסלנד וצאצאיהן. סַאגוֹת נכתבו בארצות הצפון, בעיקר בנורווגיה ובאיסלנד של המאות ה-12 עד ה-15; והתבססו במידה רבה על ספרות בעל פה ארוכת שנים.
הסאגות מתחקות אחר מקורותיהם ותולדותיהם של העמים הצפון-גרמאניים, ומספרות את סיפורי מסעותיהם המוקדמים של הוויקינגים, הקרבות ההרואיים, הנדידה לאי החדש והסכסוכים בין משפחות החלוצים. הטקסטים, בנורדית עתיקה, כתובים בפרוזה או משולבים בבתים, לעיתים קרובות תוך הבניה שירית אליטרטיבית (חזרתית). התֶמָה העיקרית בהם היא עלילות-גבורה - שגיבוריהן הם לרוב ויקינגים, לרוב הן מסופרות בצורה ריאליסטית ולעיתים בעלות מוטיבים אגדתיים, מהן שעוסקות בקדושים ומהן רומנסות-אבירים שתורגמו מלשונות אירופה; עתים שהן מובאות באור רומנטי או בדיוני, אולם תמיד סביב דמויות אנושיות שניתן להבין ולהזדהות עימן.
מרבית כתבי-היד שבהם נשתמרו החיבורים הועברו לדנמרק ולשוודיה במאה ה-17, אולם מאוחר יותר הוחזרו לאיסלנד. מעריכים כי רק 10% מהחומר שרד.
רוב הסאגות לא תורגמו לעברית, מלבד פרגמנטים מאת החוקר איתמר אבן זהר, ומספר תרגומים פרי עטו של יעקב שריג.