stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תסמינים וגטטיביים
הערות שוליים

↑  Griffin, JB Jr. (1990). "Chapter 205: Psychological Disturbances of Vegetative Function".  In Walker, HK; Hall, WD; Hurst, JW (eds.). Clinical Methods: The History, Physical, and Laboratory Examinations (3rd ed.). Boston: Butterworths.
↑  Carey, William. "Physician's Guide to Recognition and Treatment of Depression". Cleveland Clinic. נבדק ב-4 בספטמבר 2014. Detection of an MDE in the context of debilitating medical illness is often difficult because the vegetative symptoms of depression (anorexia, insomnia, fatigue, and impaired attention) can occur as manifestations of severe medical or surgical illness itself. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Benazzi, Franco (בדצמבר 2002). "Can only reversed vegetative symptoms define atypical depression?". Eur Arch Psychiatry Clin Neurosci. 252 (6): 288–93. doi:10.1007/s00406-002-0395-0. PMID 12563537. {{cite journal}}:  (עזרה)
שושלת נשכיז

שושלת נשכיז (נעשכיז, נסכיז) הייתה שושלת חסידית שפעלה ברחבי ווהלין (כיום אוקראינה). אבי השושלת היה רבי מרדכי מנשכיז. משושלת זו התפצלו שושלות אוסטילה וקובלה. חסידות נובומינסק אף היא מקורה בשושלת זו.
תולדות השושלת

רבי מרדכי נולד לרב דב בער מטולצ'ין בשנת תק"ב. היה מגדולי תלמידיו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. כיהן בלשנוב, קאוולי, לודמיר ונסכיז'. היה בעל מופת גדול וצדיקי דורו החשיבוהו מאוד. דברי תורתו נדפסו בספר "רשפי אש". נפטר בח' בניסן תק"ס. מתלמידיו היה רבי נטע מחלם. חתנו היה רבי חיים מסאטינוב.
ממשיכו היה בנו השלישי רבי יצחק מנשכיז. נולד בסביבות שנת תקמ"ח. היה חתנו של הרב מאיר בנו של רבי לוי יצחק מברדיטשב. היה תלמידם של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, רבי ברוך ממז'יבוז' ושל החוזה מלובלין. כאביו היה בעל מופת ואף הוא זכה לשבחים גדולים מצדיקי דורו. תורותיו הודפסו בספר "זיכרון טוב" ו"תולדות יצחק". נפטר ללא בנים בכ"א בשבט תרכ"ח.
תולדות השושלת > אוסטילה

בנו הגדול של רבי מרדכי היה רבי יוסף קצנלבוגן מאוסטילה שבווהלין. נולד בשנת תקכ"ג. היה חתנו של רבי יהודה מאיר משפיטובקה. נפטר בי"ח באלול תק"ץ. בניו היו:
רבי פנחס חתן רבי אלכסנדר שמואל מהורוחוב. נפטר בי"ג באייר. חתנו היה רבי יוסף מראדוויל.
רבי מרדכי. נפטר בז' באלול תרל"ז. חתנו היה רבי נח מקוידנוב.
רבי ברוך מקונסטנטין. חתנו של רבי פנחס מאוסטרהא. נפטר בג' באלול תרנ"א.
רבי לוי יצחק מסטפין חתנו וממלא מקומו של רבי ישראל דב מסטפין. נפטר בי"ד בטבת תרל"ד.
חתנו רבי שמואל יחיאל מבוטושאן. חתונתו היא החתונה המפורסמת באוסטילה.
בדור השלישי לשושלת אוסטילה כיהנו:
בנו של רבי פנחס מאוסטילה- רבי שמעון פרלוב מזאוויחוואסט. קרא את שם משפחתו פרלוב כשם משפחת חותנו רבי שלמה חיים מקוידנוב.
בניו של רבי ברוך מקונסטנטין- רבי מרדכי קצנלבוגן מבילירודקא (-כ"ו באב תרנ"ג) חתן רבי צבי אריה מפלעשטין ורבי יעקב יוסף קצנלבוגן מקונסטנטין (-ט"ז בכסלו) חתן רבי שמואל מקשיבקא.
בנו יחידו של רבי לוי יצחק מסטפין- רבי מאיר חיים מסטפין.
בדור הרביעי לשושלת כיהנו בני רבי שמעון מזאוויחוואסט:
רבי יעקב אבי חסידות נובומינסק.
רבי מרדכי מזאלחוב (סלחוב). חתן דודו של אביו רבי לוי יצחק מסטפין ובזיווג שני חתן רבי משולם זושא מטלומשט (חתן רבי יעקב ישראל מצ'רקס).
רבי ישראל אהרן פדובה מאופוטשנה. חתנו של רבי מאיר מפשיסחא. כיהן בפשיסחא ובאופוטושנה. נפטר מפציעותיו בפוגרומים בשנת תרע"ה. חתנו היה רבי יעקב יהודה מבלוינא.
רבי יהושע השיל פדובה מבוליחוב. כיהן גם ברבנות העיר. חתנו של רבי ישראל שמואל מטומשוב. נפטר בשנת תרס"ד. את מקומו מילא חתנו, אחיינו רבי שלמה חיים פרלוב מבולחוב.
כמו כן כיהנו:
רבי יוסף דוד מלוצק בנו של רבי מרדכי מבילירודקא וחתנו של רבי אברהם מאוסטרהא. בשנת תרפ"ח עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. נפטר בכ"ח בטבת תרצ"ה ונקבר בהר הזיתים.
רבי אהרן מסורוצק בנו של רבי יעקב יוסף מקונסטנטין וחתנו של הרב אפרים פישל אב"ד אוחאטי. בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר לפולין וכיהן בסורוצק, אוטבוצק ווורשה שם נפטר בי"ד בחשוון תרפ"ז.
בדור החמישי כיהנו בני רבי ישראל אהרן מאופטושנה:
רבי יצחק מרדכי נולד בפשיסחא בשנת תרמ"ד. נישא לבתו של הרב מרדכי שפירא. כיהן כרבה של אופטושנה ואחרי פטירת אביו גם כאדמו"ר. חיבר ספרים בשם "אילנא דחיי" ו"אור הנר". בשנת תש"ב כשלקחוהו הנאצים למחנות, כיבדוהו יהודי העיירה לעלות ראשון לרכבת, דבר זה העלה את חמתם של הנאצים וירו בו, באמו ובילדיו.
רבי יעקב שמעון. נולד בשנת תרמ"ה. נפטר בגטו לודז' בכ"ג באדר תש"א. כיהן בחיי אביו בקאלושיק הסמוכה ללודז' ואחר בלודז' בשם האדמו"ר מקאלושיק. היה אוהב ציון ושלח את רוב ילדיו בשנת תרפ"ה לכפר חסידים. בנו רבי ישראל אהרן (תרע"ו-תש"ד), כיהן כרב בבית הדין באלכסנדרוב. נספה בגטו לודז'.
כמו כן כיהן בתל אביב רבי אברהם קצנלבוגן (תרל"ז - כ' באדר תש"ג) בן רבי יוסף דוד מלוצק וחתן רבי מרדכי דב טברסקי מטומשפול (נכדו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס). לאחר פטירתו, עלה לישראל בנו הצעיר ר' ברוך שהיה אסיר ציון יותר מעשר שנים, והתיישב בבית אביו והמשיך לנהל את בית המדרש, לצידם של חסידי לוצק, הרב לוי גרוסמן (מחבר הספר שם ושארית) והרב מרדכי שרייבמן.
קובלה

בנו השני של רבי מרדכי היה רבי יעקב אריה שפירא מקובל שבווהלין. נולד בשנת תק"ם. היה נחשב לאדמו"ר גדול בדורו. כיהן בקובלי, נסכיז וטריסק. נפטר בכ"ז באלול תקצ"ז. חתניו היו רבי אברהם טברסקי מטריסק ורבי מנחם מאניש מרגליות אב"ד מאציוב.
בנו רבי ישראל מסטביכוב היה חתנו של רבי מיכל מווישנוביץ (בנו של רבי מרדכי מקרמניץ). נפטר בד' בתמוז תר"ע.
בנו רבי מרדכי מסטביכוב חתנו של בן דודו של אביו, רבי שמואל יחיאל מבוטושאן
בנו רבי יעקב אריה מנשכיז. היה חתנו של הרב אלתר יחיאל פרגר אב"ד איבנצק (חתנו של רבי יעקב מאפטא). כיהן גם בקובלה. נפטר בט' בכסלו תרס"ח.
רבי יצחק דוד (תרל"ג - ב' בשבט תרע"ד) בנו של רבי יעקב אריה כיהן ברבנות באיבנצק מחבר ספר "תנובות שדי".
רבי שמואל מרדכי (-ב' באייר תר"ף) בנו השני של רבי יעקב אריה כיהן בקובלה ונסכיז, חתנו של רבי שלמה גולדמן מזוויהל. בנותיו גדלו אצל רבי ישכר דב מבעלז ולימים עלו לישראל ונישאו לרבי מרדכי גולדמן לימים האדמו"ר מזוויהל, ולמתתיהו מינץ (אביהם של בנימין מינץ שר הדואר ושמואל מרדכי מינץ מזכ"ל אגודת ישראל).
רבי שמואל בן רבי יצחק דוד וחתנו של דודו רבי שמואל מרדכי מילא את מקום חמיו בקובל. נרצח בשנת תש"ב עם כל משפחתו.
בן נוסף של רבי יעקב אריה היה רבי לוי יצחק מקאמין, חתנו של דודו רבי יוסף מאוסטילה. בנו רבי יוסף מילא את מקומו בקאמין. היה חתנו של רבי אברהם מאוסטרהא.
החסידות לאחר השואה

חלק מאדמו"רי השושלת ורוב חסידיהם, נרצחו בשואה. צאצאי השושלת שכיהנו באדמו"רות ועלו לישראל, היו ציוניים, ומשפחתם לא המשיכה באדמו"רות.
בשנות ה-90 פתח רבי ישראל שטרן (תשכ"ב - תשע"ג, בנו של הרב מאיר רבה של מירון וחתנו של רבי אברהם חיים ראטה משומרי אמונים) בית כנסת בשם נעשכיז באשדוד. עם השנים נאסף סביבו קהל אוהדים וחסידים. רבי ישראל לא היה צאצא ישיר לאדמו"רים, אלא דרך אשתו. בשנת תשע"ד הוכתר לאדמו"ר בנו רבי מרדכי, חתנו לשעבר של רבי שלום מאיר מפאליטשאן.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, החסידות, תל אביב, הוצאת מעריב, 1977, עמ' 93–96.
תל בנימין

| --- | --- |

מבט לתל בנימין
 מידע
 עיר:  ישראל רמת גן, ישראל
 תאריך ייסוד:  1931
 מייסדים:  נדבן ומייסד: יצחק לייב גולדברג מהנדס: פרדריק קיש
 על שם:  בנימין-זאב גולדברג, בנו של המייסד
 שטח:  כ-400 דונם
 אוכלוסייה:  3,608 (2020)
 קואורדינטות:  32°05′06″N 34°48′28″E﻿ / ﻿32.08493°N 34.80785°E﻿ / 32.08493; 34.80785
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) תל בנימין(למפת גוש דן רגילה) תל בנימין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל בנימין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל בנימין  he תל בנימיןhe תל בנימיןמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שכונת תל בנימין היא שכונת וילות בצפון מערב רמת גן, והיא אחת מהוותיקות בעיר. בשכונה עוברים ארבעה רחובות: בנימין, אלונים, אלעזר ומקדונלד ובתחילת המאה ה-21 צורפו אליה רחובות גלעד והיוזמה הגובלים במתחם הבורסה.
מיקום

תל בנימין נמצאת בצפון מערב רמת גן, היא תחומה ברחוב ז’בוטינסקי מדרום, דרך אבא הלל ומתחם הבורסה ממערב, רחוב ביאליק ושכונת גפן במזרח, מצפון השכונה גובלת בשיכון עילית ובחוות תלמי אביב שבעיר תל אביב.
מקור השם

השכונה קרויה על שמו של בנימין-זאב גולדברג (1905–1929), בנו של מייסד השכונה, יצחק לייב גולדברג. בנימין נפל במאורעות תרפ"ט, בהן נרשם כ״שוטר מיוחד״ וסייע בהגנה על שכונות מקור חיים ותלפיות בירושלים. ב-25 באוגוסט 1929 חזר לתל אביב והצטרף לקבוצת מגינים שנסעה להגן על יהודים שהותקפו בבית החרושת לספירט. כשהגיעו למפעל הותקפו ביריות ונהרגו בידי המון זועם.
בנימין נפל עם שניים מחבריו ומילותיו האחרונות היו: "אבל ארץ ישראל תהיה בכל אופן שלנו". הוא הובא לקבורות בבית הקברות טרומפלדור. לזכרו הוקמה השכונה, וכן נקרא על שמו אחד מארבעת רחובות השכונה - רחוב בנימין. בנימין נפל מתבוסס בדמו לזרועות השוטר שמחה חינקיס, לו העניק האב יצחק מגרש בשכונה.
היסטוריה > תכנון השכונה וייסודה

במהלך שנות ה-20 רכש יצחק לייב גולדברג, נדבן יהודי ידוע באותה תקופה, 500 דונם משטחי הפרדסים שהיו שייכים לטמפלרים שהתגוררו במושבה שרונה, שטח שהשתרע מנחל איילון ועד גבעת נפוליאון. ב-1931 החליט גולדברג לפתח חלק משטחו לטובת שכונת גנים לסופרים, משוררים ואמנים, שתהיה מרכז רוחני ביישוב היהודי. לטובת כך פנה למהנדס פרדריק קיש, שלקח אחריות על תכנון השכונה ומכירת המגרשים. לטובת כך בחר גולדברג גבעת כורכר בדרום הפרדס, שלא התאימה לגידולים חקלאיים, במיקום שבו יעמוד משולש הרחובות ביאליק, אבא-הלל וז'בוטינסקי. שני-שלישים משטח השכונה הוקצה לגנים ציבוריים.
קיש החל לעסוק בפיתוח השכונה באמצעות החברה שבבעלותו, "הסוכנות להשקעות ופיתוח", סלל כבישים ושיווק את המגרשים. בתכנון בתי השכונה השתתפו אדריכלים נודעים כגון ג'ניה אוורבוך, שמואל ברקאי, יוסף מינור, יצחק רפופורט ואחרים. הבתים הראשונים אוכלסו בשנת 1934 ועשר משפחות עברו לשכונה. תכנונו המקורי של גולדברג היה להקים שכונה עבור סופרים ומשוררים, ופנה למספר סופרים כדי שיעברו לשכונה. הסופר יעקב חורגין והצייר אריה לובין היו בין הבודדים שקיבלו את ההזמנה והקימו את ביתם בשכונה. חיים נחמן ביאליק, שהוזמן גם הוא על ידי גולדברג לעבור להתגורר בשכונה, הסכים לעשות כן ואף לווה 4,000 לירות לטובת בניית ביתו לפני שנפטר מהתקף לב.
היסטוריה > בתקופת המנדט הבריטי

עד 1939 התרחבה השכונה לכדי 24 בתים פרטיים, כאשר מעמדה המשפטי הוא של אגודה אוטונומית הכפופה לקצין המחוז ברמלה. באותם ימים התגורר בשכונה המנתח משה מרכוס, מבכירי המנתחים בארץ באותה תקופה, שהיה נוהג לטפל בביתו שבשכונה בפצועים של כל שלוש המחתרות בתקופת המנדט הבריטי. בשכונה התגוררו משפחות יהודיות ממוצאים שונים, בכירי בנק אנגלו-פלשתינה, סוחרים ובעלי קרקעות.
בקצה השכונה הוקם בית קולנוע "רמה". ליד רחוב ביאליק ניטעה חורשת אקליפטוסים, ולידה הוקם גן ציבורי קטן על שם ארגון ניל"י. בסמוך הוקמו מגרשי טניס שם אימנו נעים ואדוארד רג'ואן, אלופי ארץ ישראל בטניס.
השכונה סופחה לרמת גן ב-30 בדצמבר 1943.
היסטוריה > לאחר קום המדינה

במהלך שנות ה-50 רכשה המדינה את ביתו של היינריך כהן ושיכנה בו את משפחת משה שרת, אז נקרא הבית בית כהן-שרת, ואת בית בראודה ושיכנה בו את שגריר ארצות הברית, ג'יימס מקדונלד, שעד למעבר לבית זה התגורר במלון גת רימון בתל אביב. הרחוב שבו שכן הבית קיבל את השם "רחוב מקדונלד" על שמו של השגריר.
השכונה הפכה ליעד מבוקש עבור בתי מגורים של נציגים דיפלומטיים, והייתה ביתם של שגרירי שווייץ, יפן, דרום אפריקה, איטליה, הפיליפינים ועוד. בתחילת המאה ה-21 התייצבה תדמיתה של השכונה כשכונה היוקרתית ביותר ברמת גן. בשכונה קיים מרכז תרבות ציבורי על שם ביאליק ומרכז קהילתי. בשכונה קיים גם בית ספר יסודי, בית הספר "הגפן".
מבנים לשימור בשכונה

ב-2008 אושרה תוכנית בנייה הכוללת הריסה של בתים שונים בשכונה. התוכנית לא יצאה לפועל ובעלי השטח הגישו תוכנית נוספת ב-2018, תוכנית רג/ 1293 /א', המבקשת אף היא להרוס מבנים בשכונה ולהקים במקומם מגדל מגורים בן 12 קומות במסגרת תמ"א 38. כלפי תוכנית זו הובעה התנגדות על ידי גורמים שונים, בהם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, שגריר שווייץ בישראל (שהתנגד מטעמי ביטחון אישי), שביתו במגרש הסמוך לבית אוארבך שמבקשים להרוס, בעלי עסקים באזור ומהנדסת העיר רמת גן. למרות ההתנגדויות, אושרה לבסוף התוכנית בשנת 2019.
במקביל, הוכרזה ב-2015 שכונת תל-בנימין כולה כמיועדת לשימור. מבנים רבים בשכונה צוינו כאתרי מורשת ונכללו בתוכנית שימור מבנים של עיריית רמת גן, בהם:
| תמונה | שם | כתובת | היסטוריה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | בית כהן-שרת | מקדונלד 3 | ביתו של משה שרת, ראש הממשלה השני של ישראל. הבית הוקם על ידי היינריך (חירם) כהן, בעל חנות הכלבו הגדולה בארץ לפני קום המדינה, "חפצי בה", ותוכנן על ידי האדריכלית ג'ניה אוורבוך. אחרי שהתגורר בו משה שרת שימש הבית כמשכנו של שגריר איטליה בישראל. |
|  | בית זילברשטיין-פיכמן | מקדונלד 11 | ביתו של הסופר והמשורר יעקב פיכמן, בו גר יחד עם חותנו זילברשטיין. |
|  | בית גבריאל מוגרבי | מקדונלד 12 |  |
|  | בית משה מיכאל בז'רנו | מקדונלד 14 | ביתם של משפחת בז'רנו, ממנהלי מפעל "עסיס" הסמוך לשכונה. בית שגריר שווייץ בישראל. |
|  | בית בראודה | מקדונלד 16 | ביתו של אליעזר ברוידה, עסקן ויושב ראש בנק אנגלו-פלשתינה, ולימים מעונו הרשמי של ג'יימס מקדונלד, שגריר ארצות הברית בישראל הראשון, שעל שמו קרוי הרחוב בו שוכן הבית. |
|  | בית אוארבך | מקדונלד 18 | השטח ניתן על ידי גולדברג לבתו היחידה חנה ולימים עבר לבתה עדה אוארבך. |
|  | בית פלסנר | בנימין 7 |  |
|  | בית ציר יפן | בנימין 16–18 |  |
|  | בית קאהן-מונס | בנימין 22 |  |
|  | בית היינריך מרגוליס | בנימין 23 | בית משפחת מרגלית, מראשוני התושבים בשכונה וממנהלי בנק אנגלו-פלשתינה. |
|  | בית גליקמן | אלונים 6 | משפחת מנהלי "החברה המרכזית" הייתה מראשוני המשפחות בשכונה. כיום משמש כביתו של שגריר איטליה בישראל. |
|  | בית אלימלך וינברג | אלונים 8 |  |
|  | בית טובים (בית החלוצות) | אלונים 11 | מעונו של עמנואל טובים, ממקימי אגודת יורדי ים זבולון, לימים הפך הבית למשכן שגריר דרום אפריקה בישראל. |
|  | בית שמעון בז'רנו | אלונים 12 | ביתו של שמעון בז'רנו, ממנהלי מפעל "עסיס" הסמוך לשכונה. |
הערות שוליים

↑  נתוני התפשטות מגפת הקורונה לפי שכונות, מקומונט רמת גן, 2020
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  תמר טוכלר וננה שנקר, כשנדל"ן פוגש פיסת היסטוריה, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
1 2 3 4 5  אריק מירובסקי, תל בנימין - הקצפת של רמת גן, באתר הארץ, 26 במאי 2005
↑  אריק מירובסקי, יוקרה בצל הבורסה, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2006
↑  תל בנימין בגוגל מפות
↑  בנימין-זאב גולדברג, אתר יזכור
↑   דליה קרפל, מה באמת קרה בתרפ״ט? בחזרה לשורשי הסכסוך, באתר הארץ, 24 באוקטובר 2013
1 2  שלומית צור‏, למה מתנגד השגריר השוויצרי להריסת וילה סמוכה לביתו, באתר וואלה, 16 בדצמבר 2018
↑  שלומית צור, ‏הפסד לשגריר השוויצרי: ליד מעונו ברמת גן ייבנה בניין בן 12 קומות, באתר גלובס, 31 בינואר 2019
↑  תמר טוכלר וננה שנקר, כשנדל"ן פוגש פיסת היסטוריה, אתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, “אתרים” – המגזין. גיליון מס’ 1,‏ 1 בנובמבר 2011
שלט זיכרון במקום בו עמד בעבר ביתו של משה מרכוס.
רחוב מקדונלד, 2020.
תל גודד

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הרומית בארץ ישראל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°38′00″N 34°55′00″E﻿ / ﻿31.63336111°N 34.91661111°E﻿ / 31.63336111; 34.91661111
  (למפת השפלה מוגדלת) תל גודד(למפת השפלה רגילה) תל גודד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל גודד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל גודד
 
מערכת מסתור למרגלות תל גודד
תל גּוֹדֵד הוא אתר ארכאולוגי באזור שפלת יהודה, הכולל בין השאר שרידים מתקופת המקרא והתקופה הרומית ומערכות מסתור מימי בר כוכבא.
שם האתר ומיקומו

תל גודד שוכן כשני קילומטרים מצפון-מזרח לבית גוברין, בנקודה הגבוהה ביותר בפארק בריטניה (כ-400 מטרים מעל פני הים). השם "גודד" נגזר מצליל שמו הערבי של האתר - תל ג'דידה.
זיהוי

לאתר ניתנו זיהויים רבים. היו שזיהו אותו עם העיר המקראית מורשת גת. ויליאם פוקסוול אולברייט הציע בשנת 1925 לזהות את התל עם גדרה המוזכרת בדברי הימים: "הֵמָּה הַיּוֹצְרִים וְיֹשְׁבֵי נְטָעִים וּגְדֵרָה". זכריה קלאי הציע בשנת תשל"א לזהות בתל גודד את לבנה וצבי אילן הציע בשנת 1975 לזהות בתל גודד את "גדוד" המוזכרת, לטענתו, בספר מיכה: "עַתָּה תִּתְגֹּדְדִי בַת גְּדוּד מָצוֹר שָׂם עָלֵינוּ בַּשֵּׁבֶט יַכּוּ עַל הַלְּחִי אֵת שֹׁפֵט יִשְׂרָאֵל".
תולדות האתר

תל גודד היה מיושב בתקופת הברונזה התיכונה והמאוחרת, ושוב בתקופת ממלכת יהודה, וחרב כנראה על ידי סנחריב מלך אשור בשנת 701 לפנה"ס, במסעו לדיכוי מרד חזקיהו מלך יהודה. הממצא הארכאולוגי (להלן) מלמד כי בתקופה הרומית שכנה בראש האתר וילה מפוארת (להלן, "בית המפקד"), במרכז מתחם מוקף חומה, שכלל לא ברור אם היה כולו מיושב. למרגלות התל התקיים בתקופות ההלניסטית והרומית הקדומה יישוב המכונה כיום חורבת טבק. האתר עמד על אם הדרך ונהנה ממעיין שנבע למרגלותיו ומסמיכותו הרבה לעיר הגדולה בית גוברין - אלבתרופוליס. בשנים 132-136 לספירת הנוצרים השתתפו תושבי האזור במרד בר כוכבא, ואף התקינו בחורבת טבק מערכות מסתור מסועפות.
יש הסבורים שהאתר מופיע במפת מידבא תחת השם "מורשתי".
ממצאים ארכאולוגיים

תל גודד נחפר בשנים 1899-1900 על ידי הארכאולוגים פרדריק בליס ומְקָאליסְטֶר מטעם הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל. הממצאים הקדומים ביותר שנתגלו בחפירה הם חרסים מתקופת הברונזה ו- 37 חותמות "למלך", המתוארכות לימי חזקיהו המלך (המאה השמינית לפנה"ס).
מן התקופה הרומית שרדה חומה בעלת ארבעה שערים, וכן בית המפקד. סמוך לתל נמצאו גם אבני מיל, שסימנו בתקופה הרומית מרחקים קבועים בדרך הראשית. ממצא נוסף מן התקופה הרומית הוא שרידי מעיין, ניקבה ואמת מים, שנתגלו למרגלות התל. האמה סיפקה באופן סדיר מי מעיינות לעיר בית גוברין, בנוסף לאמה ארוכה יותר, שהובילה מים אל העיר ממעיינות במורדות הרי חברון.
למרגלות התל נחשף גם אתר עתיקות (הקרוי חורבת טבק). מתחת למבני המגורים נחצבו מערכות מסתור, המיוחסות למרד בר כוכבא. מערכות אלו מבוססות על מתקנים קדומים ששימשו את יושבי העיר הרומית, ובהם מחסנים, מקווה טהרה, מערות פעמון, בורות מים ומתקני קולומבריום. הכפר היהודי שהתקיים במקום זה, נחרב כנראה עם כישלון מרד בר כוכבא. במדרון, בשטח שבין ראש תל גודד לחורבת טבק אותרו מערות קבורה מתקופת המקרא ומן התקופה ההלניסטית והרומית הקדומה.
מתקופות מאוחרות יותר נשתמרה באר מים עמוקה, הנקראת 'באר רסק'. מאגר מי התהום שלה כבר יבש, אולם דופנותיה הבנויות נשתמרו היטב. הבאר סמוכה לכביש 38 העובר למרגלות התל. המאגר קשור למפעל המים לבית גוברין, שנזכר לעיל.
תיירות

תל גודד הוא אחד האתרים המטוילים ביותר בשפלת יהודה, ומשולב בשביל ישראל. מערכות המסתור והבאר שבו מהוות אטרקציה תיירותית בולטת, והוא נחצה בשבילי מטיילים מסומנים ובשבילי אופניים רבים. הגישה למערכות המסתור היא דרך כביש 38 (בית שמש-בית גוברין), במרחק של פחות מקילומטר ממושב נחושה.
לקריאה נוספת

שגיב נחום, זיסו בועז, חורבת טבק למרגלות תל גודד - אתר יהודי שחרב במרד בר-כוכבא,  בתוך: יעקב אשל (עורך),מחקרי יהודה ושומרון ז (תשנ"ח), אריאל, עמ' 139-115, 1998.
הערות שוליים

↑  ספר דברי הימים א', פרק ד', פסוק כ"ג
↑  פרופ' יגאל לוין, "מורשת גת: הצעת זיהוי חדשה לתל חרסים", בתוך: ש' גבעון (עורך), עונת החפירות האחת עשרה בתל חרסים (נחל ברקאי) 2000, אוניברסיטת בר־אילן, המחלקה ללימודי ארץ־ישראל ע״ש מרטין (זוס), 2002, עמ' 35-49
↑  ספר מיכה, פרק ד', פסוק י"ד
↑  צבי אילן, "גדוד ולחי בספר מיכה", בית מקרא, טבת-אדר תשל"ה, עמ' 211-212
↑  אתר על מפת מידבא (באנגלית)
↑  2 חותמות נוספות נתגלו בסקרים מאוחרים יותר, ככתוב במקור זה.
↑  צבי אילן, חוקרי השדה של אמות המים הקדומות, דבר, 28 באוקטובר 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467837405171 
קולומבריום במערות למרגלות התל
תספרוטיה

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  יוון יוון
 מחוז:  אפירוס
 בירת היחידה אזורית:  איגומניצה
 על שם:  תספרוטיה העתיקה
 שטח:  1,515 קמ"ר
 גובה:  586 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביחידה אזורית:  40,804 (2021)
 קואורדינטות:  39°35′00″N 20°20′00″E﻿ / ﻿39.583333333333°N 20.333333333333°E﻿ / 39.583333333333; 20.333333333333 
 http://www.thesprotia.gr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןתספרוטיה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןתספרוטיה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
תספרוטיה (יוונית: Θεσπρωτία) היא אחת מהיחידות האזוריות של יוון. היא חלק ממחוז אפירוס. בירתה והעיירה הגדולה ביותר בה היא איגומניצה. תספרוטיה נקראת על שם התספרוטים (אנ'), שבט יווני קדום שאכלס את האזור בעת העתיקה.
היסטוריה

תספרוטיה הייתה חלק מהאזור הפרוטו-יווני בשלהי תקופת הברונזה, בו נמצאות שמות ראשונים ארכאיים ביוונית בצפיפות.
בעת העתיקה, שטחה של תספרוטיה המודרנית היה מיושב על ידי השבט היווני הקדום של התספרוטים וגובל באזורים השכנים של מולוסיה מצפון וחאוניה ממזרח. תספרוטיה מוזכרת במחזור האפי (אנ') כמקום שבו הפליג אודיסאוס והתחתן עם המלכה המקומית קאלידיקה (אנ'). תספרוטיה הפכה לחלק מהליגה האפירוטית (אנ') לפני שסופחה לרומא, שם הפכה לחלק מהפרובינקיה הרומאית אפירוס. לאחר פיצול האימפריה הרומית למזרח ולמערב, היא הייתה חלק מהאימפריה הרומית המזרחית (הביזנטית) עד סוף ימי הביניים, למעט תקופה של שלטון בולגרי במאות ה-9-11. ב-1430 היא נפלה בידי העות'מאנים.
מהמאה ה-8-9 ועד המאה ה-15 נקרא האזור וגנטיה (Vagenetia), שם הנובע מהשבט הסלאבי של הביוניתאי, המופיעים בתחילת המאה ה-7 במהלך הפלישות הסלאביות לבלקן. בשלהי התקופה העות'מאנית, האזור היה ידוע בשם Chameria, וב-1910 רוב השטח של המחוז המודרני של תספרוטיה היה ידוע בשם סנג'ק רסדי, סנג'ק חורשת האורנים או סנג'ק איגומניצה.
תספרוטיה נשארה תחת שלטון עות'מאני עד 1913, אז נמסרה ליוון לאחר התבוסה העות'מאנית במלחמת הבלקן הראשונה. בשנת 1923 מנתה אוכלוסיית תספרוטיה 60,705, בשנת 1920 היו בתספרוטיה 20,319 אלבנים מוסלמים. לאחר גירושם בהוראת נפוליאון זרוואס בסוף מלחמת העולם השנייה, מנו האלבנים המוסלמים 77 איש בלבד במפקד 1951.
הערות שוליים

↑  "Αποτελέσματα Απογραφής Πληθυσμού - Κατοικιών 2021, Μόνιμος Πληθυσμός κατά οικισμό"
↑  Slavistic printings and reprintings, Mouton, 1972, עמ' 60
↑  Vladimir Ivanov Georgiev, Introduction to the History of the Indo-European Languages, Publishing House of the Bulgarian Academy of Sciences, 1981, עמ' 156-157, ISBN 978-953-51-7261-1
↑  Corinne Ondine Pache, Casey Dué, Susan Lupack, Robert Lamberton, The Cambridge Guide to Homer, Cambridge University Press, 2020-03-05, עמ' 79, ISBN 978-1-108-66362-5
↑  Predrag Komatina, "ОБЛАСТ ВAГЕНИТИЈА И ЕПИСКОПИЈА СВ. КЛИМЕНТА", 2016, עמ' 89
↑  Hans-Jurgen Kornrumpf, Balcanica, Srpska Akademija Nauka i Umetnosti, Balkanolos̆ki Institut, 1984. (בסרבית)
↑  Sevasti Trubeta, Physical Anthropology, Race and Eugenics in Greece (1880s–1970s), BRILL, 2013-10-09, עמ' 194, ISBN 978-90-04-25767-2
שיהאב-1

| --- | --- |

טיל סקאד B, עליו מבוסס טיל השיהאב 1
 מידע בסיסי
 קוד נאט"ו:  SS-1C Scud-B
 ייעוד:  טיל בליסטי טקטי
 ארץ ייצור:  איראן איראן
 יצרן:  איראן 
 פיתוח:  בין השנים 1988 ו-1994
 תקופת השירות:  1988–הווה (כ־36 שנים)
 פלטפורמת שיגור:  משגר MAZ-543 (אנ') סובייטי
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  דלק נוזלי, 13,160 ק"ג, זמן בעירה 62–64 שניות
 משקל:  5,860 ק"ג
 ממדים
 אורך:  10.94 מטר
 קוטר:  0.885 מטר
 ביצועים
 טווח:  285-330 ק"מ
 תקרת גובה:  כ-100 ק״מ
 דיוק:  450 מטר
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  כ-1,000 ק"ג
 ניווט:  אינרציאלי
 
שיהאב-1 (شهاب-1; בפרסית: מטאור-1) הוא טיל בליסטי טקטי, הראשון מסדרת טילי השיהאב האיראניים והטיל הראשון במסגרת תוכנית הטילים האיראנית. הטיל יודע לשאת ראש קרב גדול של כ-1,000 ק"ג חומר נפץ או ראש קרב בלתי קונבנציונלי.
פיתוח

הטיל הוא גרסה של הסקאד-B. ההערכה היא כי איראן רכשה 4 משגרי סקאד B וכ-54 טילים מלוב וסוריה בין השנים 1986–1985 במטרה להשתמש בטילים כנגד עיראק בהפצצת בירתה, בגדד, שנמצאת 130 ק״מ מגבול איראן, במסגרת מלחמת איראן עיראק. השימושים הראשונים בטיל היו במהלך חודש מרץ 1985; בשנה זו נורו כ-14 טילי סקאד לעבר יישובים וערים בעיראק. כ-100 טילים נוספים נרכשו מקוריאה הצפונית (שם מכונה הטיל ״הוואסונג 5״) עד שנת 1988. הערכת דוחות המודיעין היא כי במסגרת עסקה זו הוקם מפעל לייצור טילים מסוג סקאד B הנקראים ״שיהאב-1״ באיראן, שהגיעה לכדי יכולת ייצור עצמאית של הטיל בין השנים 1988–1994 בארבעה מתקני ייצור שונים.
שימוש מבצעי

איראן ביצעה שימוש מבצעי בטילי הסקאד B שרכשה בשנות ה-80 במסגרת מלחמת איראן עיראק כנגד ערים ויישובים בעיראק. מהשיגורים הראשונים במרץ 1985 ועד 1988 שיגרה כ-100 טילים, ביניהם טילי ההוואסונג 5 הקוריאנים עליהם מבוסס השיהאב-1. במהלך שנות ה-90 בוצע שימוש נרחב בטילי השיהאב-1 כנגד מחנות של ארגון המוג'אהדין ח'לק בעיראק. ב-18 באפריל 2001 שוגרו על מחנות הארגון בין 30 ל-60 טילים במטח שערך כשלוש שעות.
כיום, על פי הערכות מודיעין, קיימים כ-200 טילי שיהאב-1 בשמישות מבצעית באיראן. במסגרת תרגיל צבאי שערכה ב-2011 הוכיחה כי יש לה יכולת שיגור של מספר טילי שיהאב-1 במטח וכי, בנוסף למשגרים ניידים, קיימים גם משגרים נייחים תת-קרקעיים.
במהלך 2014 נחשף מתצלום לווין כי חזבאללה הקים בסיס בעיר הסורית קוסייר ובו מתקנים שנטען כי מאוחסנים בהם טילי שיהאב-1 שנמסרו לארגון מידי משמרות המהפכה באיראן.
שימוש מבצעי > תפוצה

איראן איראן
חזבאללה חזבאללה (בלבנון ובסוריה)
ראו גם

שיהאב-2
שיהאב-3