stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוחמת מידע
מכלול הזירות בלוחמת המידע > בין לוחמת מידע לאבטחת סייבר

רוסיה, סין וארצות הברית פיתחו הבנות שונות למונחים לוחמת מידע ואבטחת סייבר (Cyber security) שנבעו בין היתר מהבדלים מהותיים בהגדרות ובמשמעות של כל מונח. ניתן לזהות שתי גישות שונות לאבטחת סייבר שהמעצמות פיתחו. הראשונה, המאופיינת כגישה הגנתית, היא הגישה המערבית בהובלת ארצות הברית ומדינות ברית נאט"ו. גישה זאת מגדירה אבטחת סייבר כהגנה על מערכות המחשוב מפני נזקים של מתקפות הרסניות ואיסוף מידע. הגישה השנייה, המאופיינת כהתקפית יותר והיא הגישה שרוסיה וסין מובילות אותה, מגדירה אבטחת סייבר כאבטחת מידע וכשליטה על מידע כפוטנציאל לערעור היציבות הפנימית. בהתאם לכך ניתן להבין שפעולות התקפיות בתחום הסייבר מיועדות להעמיק את השליטה באינטרנט ובמרחב הסייבר כמרחב של מידע.
המונחים 'לוחמת מידע' ו'אבטחת סייבר' כוללים בין היתר ביצוע פעולות התקפיות והגנתיות מגוונות בתחומי המידע והטכנולוגיה. הפעולות כוללות מספר מונחים נוספים וביניהם 'לוחמת סייבר', 'לוחמה אלקטרונית' ו'לוחמה פסיכולוגית'.
"לוחמת סייבר" (Cyber Warfare), שעברה עברות בצה"ל 'לוחמת סב"ר' (סביבת בינה רשתית), ומשמעותה היא לוחמת מידע המנצלת את מרחב הסייבר או הפועלת כלפי המשתמשים בו. בלוחמה זאת כלולים שלושה תחומים: איסוף מידע על משתמשים, על מערכות אלקטרוניות והתקניהן; התקפת גורמים עוינים, אמצעיהם ומערכותיהם; והגנת מערכות צה"ל מפני חדירות של גורמים עוינים.
'לוחמה אלקטרונית' (Electronic Warfare) היא היכולת למנוע מהאויב להשתמש ביתרונות הספקטרום האלקטרומגנטי תוך כדי שימור היכולת לכוחות ידידותיים. היא מיושמת לגבי כל הספקטרום, והיא יכולה להתבצע מהאוויר, מהים, מהיבשה ומהחלל. לוחמה אלקטרונית כוללת שלושה ענפי משנה: 'תמיכה אלקטרונית' (Electronic Support) שמטרתה היא לזהות את האותות שהאויב משדר על מנת ללמוד את מאפייניו האלקטרוניים; 'התקפה אלקטרונית' (Electronic Attack) הכוללת את כלל האמצעים הננקטים על מנת להפריע לאויב להשתמש בספקטרום האלקטרומגנטי; ו'הגנה אלקטרונית' (Electronic Protection) המיועדת להגן על תשתיות אלקטרומגנטיות מפני פעולות התקפיות של האויב.
'לוחמה פסיכולוגית' (Psychological Warfare) היא מונח שקיבל במרוצת הזמן הגדרות שונות מחוקרים רבים, והמשותף להן הוא שהלוחמה הפסיכולוגית היא שימוש באמצעים שאינם אלימים, ושמכוונים כלפי האויב ומיועדים לפגוע ברצונו להמשיך להילחם. לשם כך ניתן להעביר לאויב מסרים מסוגים שונים, כמו הבטחות, איומים, הגדרת תנאים לסיום הלחימה, עידוד עריקה ומסרים נוספים. כיום נראה שהלוחמה הפסיכולוגית וניסיונות להשפיע על התודעה הם חלק בלתי נפרד מלוחמת המידע בין מדינות. אמצעי ההשפעה על התודעה (דעת הקהל והאמונות בציבור, או דעתם של מקבלי ההחלטות, עליהם מעוניין להשפיע גורם כלשהו) הם רבים, החל מלוחמה פסיכולוגית, דרך הסברה ודוברות ועד דיפלומטיה ציבורית ופעולות קינטיות. התודעה מתעצבת גם על ידי חשיפה להלכי רוח ולמהלכים שאינם מתוכננים.
מכלול הזירות בלוחמת המידע > בין לוחמה פסיכולוגית לתודעה

הבחנה נוספת קיימת בין המושג "לוחמה תודעתית" ובין המושג "לוחמה פסיכולוגית". הבחנה זו נובעת מכך שלוחמה פסיכולוגית מתמקדת באנשים קונקרטיים, כמו מנהיגים או אנשי צבא, ומוגבלת בעיקר, אך לא רק, לתקופות מלחמה, בעוד שהלוחמה התודעתית מכוונת לקהלים רחבים בחברה האזרחית ומופעלת גם בעת שגרה.
מכלול הזירות בלוחמת המידע > בין הונאה לתודעה

קווי הדמיון בין תודעה להונאה נובעים מכך שבשתיהן אנו מתחבלים את האויב כדי לשכנעו לפעול באופן שיסייע למטרותינו. נבחין בין המונחים: בעוד שההונאה מיועדת בעיקר להולכת האויב שולל, להביאו לידי הערכה מוטעית ולגרום לו לבצע מעשה או מחדל מסוימים, הרי שלצידה עומדת הלוחמה הפסיכולוגית שתכליתה השפעה על התודעה, על הרגשות, על הגישות ועל התנהגות האויב באופן שמסייע להשיג מטרותינו. נציין עוד שקיים מתח מובנה בין ההונאה כמאמץ שתכליתו הסתרה, ובין התודעה כמאמץ שעיקר תכליתו מינוף פעולות ה"צד הכחול" (שלנו).
מבצעי מידע

מבצעי מידע (באנגלית: Information Operations), הם פעולות שננקטות בידי שחקנים מאורגנים (ממשלות או שחקנים לא ממשלתיים) כדי להטות סנטימנט פוליטי ולהשיג יעדים אסטרטגיים. מבצעים אלה עשויים לכלול מגוון שיטות פעולה, כגון "חדשות מזויפות" (Fake News), דיסאינפורמציה או חשבונות מזויפים ברשת, המכוונים למניפולציה של דעת קהל. זאת, במטרה לערער את הנרטיב החברתי הדומיננטי של המדינה המותקפת, באופן שימנע ממנה לפעול באופן שנוגד את האינטרסים של הגוף התוקף. במובן זה, יש להפריד בין ניסיונות להשפיע על קהילות במדינות זרות כדי שיאמצו עמדה מסוימת, אותן ניתן לכנות "דיפלומטיה ציבורית", ובין לוחמה תודעתית שמטרתה היא לא לשכנע, אלא לאתגר את הלכידות החברתית והפוליטית של הגוף המותקף באמצעות מניפולציה על מידע ועיוות השיח.
על פי מדריך Staff of Chiefs Joint האמריקני ל"מבצעי מידע", "מבצעי מידע" (IO) הם: שילוב יכולות מתחום הלוחמה האלקטרונית (EW), מבצעי רשתות מחשבים (CNO), מבצעים פסיכולוגיים (PSYOP), הונאה צבאית (MILDEC) ומבצעי ביטחון (OPSEC), במטרה להשפיע, להפיץ, לפגוע במערכת היריבה, האנושית והאוטומטית, במערכת קבלת ההחלטות בצד היריב וכל זאת תוך שמירת מרכיבים אלו ב"צד הכחול" (הצד שלנו). על פי תפיסתו של הצבא האמריקני, מטרת "מבצעי המידע" היא לנצל בצורה מושכלת את האפשרויות החדשות הטמונות במרכיבים כגון: מידע, מקורות מידע, יכולות הפצת מידע וטכנולוגיות מידע.
ראו גם

לוחמת רשת
לוחמה פסיכולוגית
הערות שוליים

1 2  סא"ל (בדימוס) ד"ר דוד דוכן, הדוקטרינה ללחימה בשטח האורבני: מציאות והשתנות, באתר מערכות 472, ‏יולי 2017
1 2 3  גיל ברעם ואופיר בראל, לוחמת מידע בין המעצמות במאה ה־21, באתר idf.il, ‏אוקטובר 2019
1 2 3  יוסי קופרווסר ודודי סימן טוב (העורכים), המערכה על התודעה - היבטים אסטרטגיים ומודיעיניים, באתר idf.il - המרכז למורשת המודיעין המכון לחקר המתודולוגיה של המודיעין, ‏אפריל 2018
1 2 3  יצחק בן־ישראל, ליאור טבנסקי, מבט בינתחומי על אתגרי הביטחון בעידן המידע, באתר INSS המכון למחקרי ביטחון לאומי, ‏מרץ 2014
↑   גיל ברעם היא מנהלת המחקר בסדנת יובל נאמן למדע, טכנולוגיה וביטחון. אופיר בראל הוא חוקר בסדנת יובל נאמן למדע, טכנולוגיה וביטחון ב, לוחמת מידע בין המעצמות במאה ה-21 - ברעם ובראל, באתר צה"ל, 1 באוקטובר 2019
1 2 3  רווה גלילי, המב"ם והמאמץ הנעלם, באתר idf.il, ‏אוקטובר 2019
↑  ציפי ישראלי וגבריאל אראל, תודעה והמערכה על התודעה — נקודת מבט תיאורטית, באתר INSS המכון למחקרי ביטחון לאומי, ‏מאי 2019
1 2  יותם רוזנר ודודי סימן־טוב, פיתוח דוקטרינת ביטחון נגד לוחמה תודעתית בזירה הבין־לאומית, באתר INSS המכון למחקרי ביטחון לאומי, ‏אפריל 2018
↑  יניב לויתן, [http://actveng.haifa.ac.il/PDF/tehuda/syber_teror.pdf "רעיונות חזקים יותר מפצצות": השימוש ב"מבצעי
מידע" בעימות מול גרילה], באתר The Academic Channel, University of Haifa, ‏מרץ 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551502605171  BnF: cb13736030s (data)  LCCN: sh95005481  NARA: 10638973  NKC: ph305423
פורט וולור

| --- | --- |

חומות פורט וולור, החפיר בחזיתו והמקדש ברקע
 מידע כללי
 סוג:  מבצר
 על שם:  העיר וולור (אנ')
 מיקום:  וולור
 מדינה:  טמיל נאדו, הודו הודו
 בעלים:  האגודה לארכאולוגיה של הודו (אנ')
 מייסדים:  קיסרות אימפריית ויג'איאנגר
 מפעיל:  הסקר הארכאולוגי של הודו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  המאה ה-16
 חומרי בנייה:  אבני גרניט
 יוצר:  Chinna Bommi Reddy ו-Thimma Reddy Nayak
 מידות
 אורך:  360 מטר
 רוחב:  360 מטר
 שטח:  133 דונם
 גובה מעל פני הים:  220 מטר
 
 קואורדינטות:  12°55′15″N 79°07′42″E﻿ / ﻿12.920833°N 79.128333°E﻿ / 12.920833; 79.128333
 https://vellore.nic.in/tourist-place/vellore-fort/
  (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיפורט וולור(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיפורט וולור he
 
מקדש ג'אלאקאנגסוווארר (אנ') במרכז המבצר
פורט וולור (באנגלית: Vellore Fort; בהינדית: वेल्लोर किला) הוא מבצר שנבנה במאה ה-16 בלב העיר וולור (אנ') שבמדינת טמיל נאדו, הודו על ידי שליטי אימפריית ויג'איאנגר, ושימש תקופה מסוימת כבירת האימפריה. לאחר התפוררות אימפריית ויג'איאנגר עבר המבצר לשליטה של כמה ממלכות ובסופו של דבר נשלט על ידי האימפריה הבריטית עד הכרזת העצמאות של הודו.
המבצר התפרסם בגלל החומות המפוארות שלו, החפיר הרחב והבנייה החזקה. בתחומי המבצר נבנו כמה אתרי מורשת והוא משמש כיום כאתר תיירותי הפתוח לביקורים.
ההיסטוריה של המבצר > תקופת אימפריית ויג'איאנגר

המבצר נבנה ב-1566 על ידי שני ראשי שבטים (Chinna Bommi Reddy ו-Thimma Reddy Nayak) שחיו תחת הנהגתו של קיסר אימפריית ויג'איאנגר, סאדאשיווה ראיייה (אנ'). בהמשך עלתה חשיבות המקום לאחר שבעקבות תבוסת האימפריה בקרב טליקוטה (אנ') הוקמה בירתה בעיר השכנה צ'נדגירי (אנ').
במאה ה-17 הפכה שושלת ארווידו (אנ') את העיר לבירתה. ב-1614 פרץ מרד באימפריה והמורדים הוציאו להורג את הקיסר סרירנגה השני (אנ') ובני משפחתו, ורק בנו רמה דבה ראיה (אנ') הצליח לחמוק מהטבח. אירועים אלו היו תחילתו של קרב טופור (אנ'), שפרץ ב-1616 ושהיה מרד פנימי וסימן את סופו של תהליך התפרקותה של האימפריה.
במהלך שליטת אימפריית ויג'איאנגר בממלכתה היא ניהלה קרבות עם אימפריות אחרות, וביניהן סולטנות ביג'אפור (אנ') יחד עם השבטים הכפופים לה, למשל, מאדורי נאיק (אנ'), נאיק מגינג'י (אנ') ועוד. ב-1640, במהלך שלטונו של סרירנגה השלישי (אנ'), כבשה סולטנות ביג'אפור את המבצר, אך הוא שוחרר לאחר זמן מה על ידי בת הברית של אימפריית ויג'איאנגר, ממלכת ת'אנג'בור מאיק (אנ').
ההיסטוריה של המבצר > תקופת שלטון סולטנות ביג'אפור

ב-1650 כרת שליט אימפריית ויג'איאנגר, סרירנגה השלישי (אנ'), ברית עם שליטי מייסור ושליטי ת'נג'בור (אנ') כדי לתקוף את שליטי גינג'י (אנ') ושליטי מאדוראי (אנ') מדרום. השליטים המותקפים פנו לעזרה לסולטן ביג'אפור (אנ') וזה תקף את מצודת וולור, בירת אימפריית ויג'איאנגר, וכבש אותה. בהמשך יצא סולטן ביג'אפור כנגד צבא ויג'איאנגר והביס אותו. היה זה האות לסיום דרכה של אימפריית ויג'איאנגר בהיסטוריה. סולטנות ביג'אפור שלטה 20 שנה במצודת וולור.
ההיסטוריה של המבצר > תקופת שלטון האימפריה המראטהית

ב-1676 יצא שליט האימפריה המראטהית, שיוואג'י, למערכה נגד הממלכות שמדרום לו, וביניהן סולטנויות ביג'אפור ומאדוראי. ב-1677 הטילו כוחות מהאימפריה המראטהית מצור על מבצר וולור, שנמשך 14 חודשים והסתיים ב-1678. לאחר כיבוש המבצר פעלו הכובשים לחזק את המבצר. בתקופת שלטון האימפריה המראטהית במבצר היא ניהלה מלחמות כנגד האימפריה המוגולית בהנהגתו של המלך אורנגזב.
ההיסטוריה של המבצר > תקופת שלטון האימפריה המוגולית

ב-1707, לאחר מותו של אורנגזב, מלך האימפריה המוגולית, כבש דאוד חאן פאני (אנ'), ראש הצבא של האימפריה המוגולית, את מבצר וולור, תוך שהוא מביס את צבא האימפריה המראטהית. האימפריה המוגולית הייתה מוסלמית בדתה וכיבוש מבצר וולור היה חלק מהתנופה והגידול של האחיזה המוסלמית במרכז הודו. במסגרת הסכמים הועבר המבצר ב-1710 לידי סולטני קרנטיקה (אנ').
ההיסטוריה של המבצר > תקופת שלטון האימפריה הבריטית

החדירה הבריטית להודו החלה באמצע המאה ה-17, באחיזה בחוף של העיר מדראס על ידי חברת מזרח הודו הבריטית. בעזרת הסכמים מדיניים וכוח צבאי התחזקה והתרחבה האחיזה הבריטית. ב-1744 פרצו המלחמות הקרנטיות, שבהן היו מעורבות כמה ממלכות הודיות, האימפריה הבריטית והאימפריה הצרפתית, ובמסגרת מלחמות אלו השתלטה חברת מזרח הודו הבריטית על מבצר וולור.
ב-1780 ניסתה ממלכת מייסור, בהנהגתו של חיידר עלי, להשתלט על המבצר במהלך מלחמת אנגלו-מייסור השנייה. המייסורים הטילו מצור על המבצר שנמשך כשנתיים, אך כוח המגן במבצר החזיק מעמד והמבצר לא נפל.
ב-1792, בעקבות הניצחון של הבריטים בהנהגת צ'ארלס קורנווליס על ממלכת מייסור במלחמת אנגלו-מייסור השלישית, לקחו הבריטים שניים מילדיו של טיפו סולטאן כבני ערובה למילוי הסכם השלום והחזיקו אותם במבצר וולור.
ב-1806 הורה המפקד העליון של הכוחות הבריטים במדראס וסביבתה לשפר את הופעתם הצבאית של חיילי הרגלים ההודים של הצבא הבריטי. ההוראה כללה החלפת הטורבן בכובע, גילוח הזקנים והסרת קישוטים. חיילי הרגלים ראו בהוראה זו פגיעה באמונתם הדתית, כשהשימוש בעור פרה בכובע שקיבלו רק הגביר את הכעס. כעס זה הביא לפרוץ מרד חיילי הרגלים ההודים (אנ') שהוצבו במבצר וולור ביולי 1806. כ-800 מורדים פרצו למגורי החיילים הבריטים במבצר והרגו כ-15 קצינים וכ-100 חוגרים. המורדים אף קראו לשני בניו של טיפו סולטאן, שהוחזקו במבצר, להנהיג את המרד. עם היוודע דבר המרד נשלחו פרשים וסוללות תותחים מהבסיס הצבאי בארקוט (אנ') לדכא את המרד, במחיר של כ-350 חיילי רגלים הרוגים ומספר דומה של חיילים פצועים. בעקבות המרד הורחקו ילדיו של טיפו סולטאן לכלכותא והושמו שם בבידוד.
הבריטים המשיכו לשלוט במבצר עד סיום שליטתם בהודו ב-1947.
מבנה המבצר

המבצר נבנה מאבני גרניט בצורת מלבן והתפרש על שטח של כ-130 דונם. לאורך החומה נבנו מספר מצדים עגולים ומחוץ לחומה נחפר חפיר שמולא במים.
בגבולות המבצר נבנו מספר מבנים וביניהם:
מקדש ג'אלאקאנגסוווארר (אנ') שהוקדש לאל שיווה
מסגד שנבנה בתקופת שלטון האימפריה המוגולית המוסלמית וסגור כיום לטקסים דתיים למרות הפגנות מחאה של מוסלמים
כנסיית סנט ג'ון (אנ') שנבנתה בתקופת שלטון הבריטים במבצר
הכלא המלכותי בו הוחזקו תחילה בניו של טיפו סולטאן (שנמסרו לבריטים לאחר מלחמת אנגלו-מייסור השלישית) ובהמשך שאר בני המשפחה (שנפלו בשבי בעקבות מלחמת אנגלו-מייסור הרביעית). לאחר מרד החיילים הרגליים ההודים (אנ') ב-1806 הוגלתה המשפחה לכלכותא. כמו כן נאסר במבצר ונפטר בו מלך סרי לנקה סרי ויקראם רג'סינה (אנ') ומצבתו נמצאת ליד המבצר
המבצר בעת החדשה

המבצר עבר שימור בחסות האגודה לארכאולוגיה של הודו (אנ') ופתוח לביקורי תיירים. כמו כן נפתח במקום מוזיאון.
ב-1984 הנפיק השירות הבולאי ההודי בול לציון המבצר
לקריאה נוספת

Rao, Velcheru Narayana, and David Shulman, Sanjay Subrahmanyam. Symbols of substance: court and state in Nayaka period Tamil Nadu (Delhi; Oxford: Oxford University Press, 1998); xix, 349 p., [16] p. of plates : ill., maps; תבנית:Cvt; Oxford India paperbacks; Includes bibliographical references and index; ISBN 0-19-564399-2.
Sathianathaier, R. History of the Nayaks of Madura [microform] by R. Sathyanatha Aiyar; edited for the university, with introduction and notes by S. Krishnaswami Aiyangar (Madras: Oxford University Press, 1924); see also (London: H. Milford, Oxford University Press, 1924); xvi, 403 p.; 21 cm.; SAMP early 20th-century Indian books project item 10819.
Vriddhagirisan. V. Nayaks of Tanjore, ISBN 8120609964, Reprint Annamalainagar 1942 edn. 1995
Alladi Jagannatha Sashtri, B.A. & L.T.: A Family History Of Venkatagiri Rajas (Madras : Addison Press, 1922, General Books LLC, 2010) ISBN 9781152543713
C. S. Srinivasachari, M. A., Professor of History, Annamalai University, History Of Gingee And Its Rulers (The university, 1943), ASIN: B0007JBT3G
הערות שוליים

↑  שושלת זו הייתה השושלת האחרונה של אימפריית ויג'איאנגר
↑  When the Vellore sepoys rebelled, באתר hindu.com (אורכב)
↑  בהכללה של החפיר המקיף את המצודה שטחה גדל לכ-420 דונם
↑  אגדות עם טוענות שכ-10,000 תנינים שייטו בחפיר כנגד כל אויב שניסה לחצות
↑  Muslims for permission for Namaz in Vellore Fort Mosque, באתר milligazette.com, ‏11 בדצמבר 2012
↑  Pray, Open The Mosque, באתר tehelka.com ‏7 ביוני 2008
↑  Vellore Fort Mosque Controversy: A Historical Perspective, באתר islamicterrorism.wordpress.com, ‏11 במאי 2008
↑  כנסיית סנט ג'ון, באתר stjohnschurchvellore.org
↑  בסופו של דבר נקברו בני המשפחה בקרבת המבצר
↑  Rediscovering the tomb of our last king, באתר sundaytimes.lk
↑  הבול של המבצר, באתר indianpost.com
גנרל-לויטננט

| --- | --- |
 מימין הדרגה בצבא היבשה הגרמני "הר" ומשמאל בבלופטוואפה
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית גרמניה גרמניה
 צבא:  בונדסוור בונדסוור ורמאכט ורמאכט
 מערכת הדרגות:  דרגות הוורמאכט דרגות הבונדסוור
 היררכיה:  קצינים
 בתוקף:  בבונדסוור 1956 – הווה
 דרגה זוטרה:  גנרל-מיור
 דרגה בכירה:  גנרל
 מקבילת נאט"ו:  OF-8
 מקבילת צה"ל:  רב-אלוף
 מקבילת חיל הים:  ויצה-אדמירל
 
גנרל לויטננט (בגרמנית: Generalleutnant, בקצרה: GenLt) היא דרגת הגנרל השנייה בחשיבותה בצבא היבשה הגרמני (הר) ובחיל האוויר הגרמני (הלופטוואפה).
דרגה

הדרגה שוות ערך לדרגת OF-8 בנאט"ו ולדרגת לוטננט גנרל בצבא הבריטי ובצבא ארצות הברית, וכן שוות ערך לויצה-אדמירל בדויטשה מרינה, או גנרל-אוברשטאבארזאץ, ואדמירל-אוברשטאבארזאץ בשירותי הרפואה של הבונדסוור.
על דרגות הכתף (צבא היבשה, חיל האוויר) יש שלושה כוכבי זהב בין שני עלי אלון מוזהבים.
| צבא היבשה | חיל האוויר | טלאי צווארון |
| --- | --- | --- |
|  גנרל-לויטננט (מדי שדה)  גנרל-לויטננט (בדימוס)  |   גנרל-לויטננט (מדי הסוואה)  גנרל-אוברשטאבארזאץ (שירותי הרפואה)  גנרל-אוברשטאבארזאץ (מדים מדבריים)  |   טלאי צווארון (ימין)  טלאי צווארון (שמאל)  |
היסטוריה

עד 1945 גנרל-לויטננט הייתה הדרגה המקובלת לפיקוד על דיוויזיה, ובכך הייתה מקבילה לדרגת מייג'ור גנרל בצבאות דוברי האנגלית.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: גנרל-מיור |     דרגות הבונדסוור  גנרל-לויטננט | דרגה בכירה: גנרל |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה: גנרל-מיור |    דרגות הוורמאכט  גנרל-לויטננט | דרגה בכירה: גנרל חיל |
חוק האימפריום של אספסיאנוס

לוח הברונזה המוצג במוזיאונים הקפיטוליניים
חוק האימפריום של אספסיאנוס (לטינית: Lex de imperio Vespasiani) הוא חוק, שלפי טקיטוס נחקק ב-22 בדצמבר שנת 69, המעניק את כלל הסמכויות האימפריאליות לאספסיאנוס. לוח ברונזה שעליו חקוקה מחציתו השנייה של החוק התגלה בשנת 1347 על ידי קולה די ריינצו בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו שברומא. הלוח נמצא במוזיאונים הקפיטוליניים ברומא.
רקע

לאחר התאבדותו של נירון מונה גלבה לקיסר אולם הוא נרצח בידי אותו שקשר קשר נגדו. אותו הכריז על עצמו כקיסר, אך הלגיונות הרומיים שעל הריין מרדו בו והכריזו במקומו על ויטליוס כקיסר. השנים החלו להילחם זה בזה כשבתחילה ניצח אותו בכמה קרבות, אך כאשר הגיעו לקרב המכריע ליד בטריאקום צבאותיו ניגפו, והוא התאבד כדי שלא לגרור את רומא למלחמת אזרחים ארוכה ומיותרת. בחודש יולי, בעקבות שלטונו העריץ של ויטליוס מרדו בו הלגיונות ביהודה ובסוריה והכריזו על אספסיאנוס מצביאם כקיסר החדש. אספסיאנוס זכה לתמיכתם של נציבי סוריה ומצרים, והוא הוכרז בסוף שנת 69 לקיסר. בהיותו הרביעי ששלט ברומא במהלך אותה שנה, היא נקראה: "שנת ארבעת הקיסרים".
חשיבות המסמך

על אף קיומם של קיסרים קודמים כמו קליגולה וקלאודיוס אשר זכו בסמכויות דומות, לא ניתן לומר בוודאות שהמסמך המדובר מעיד על מסורת שלטונית ארוכת שנים מפני שהוא היחיד שנשתמר. מנגד המסמך מעיד כי המסורת הרומית השתמרה, גם אם למראית עין בלבד, ולא פסקה לאחר שצבאותיו של יוליוס קיסר חצו את הרוביקון. מאז אוגוסטוס, שמונה קיסרים קודמים זכו לתפקידם בירושה דינסטית. זו הסיבה אולי שהחוק (Lex) נוסח בידי הסנאט ואושר באספת העם, אך כאמור כמראית עין בלבד, שכן באותה תקופה כוחם של מוסדות אלו לא היה רב.
במסמך אין זכר לקיסרים שקדמו לאספסיאנוס לבד מאוגוסטוס, טיבריוס וקלאודיוס. ככלל נראה כי רוב הקיסרים הקודמים הנהיגו שלטון עריצות כמו קליגולה ונירון, או שלא זכו מעולם לאישור הסנאט ולכן נמחקו מהזיכרון. לפיכך נרון הושמט כליל וקליגולה הוזכר חלקית. ייתכן כי גלבה הופיע במסמך המקורי אך בגרסה הפומבית הושמט שמו. מנגד, ייתכן שאספסיאנוס מנע את אזכורם של קיסרים קודמים כדי לבסס את שלטונו.
מקורות מידע

Brunt, Peter A. "Lex de imperio Vespasiani." Journal of Roman Studies 67 (1977): 95-116
Wallace-Hadrill, Andrew. "Civilis princeps: between citizen and king." Journal of Roman Studies 72 (1982): 32-48.
שגיאות פרמטריות בתבנית:צ-ספר 
פרמטרים [ תאריך הוצאה ] לא מופיעים בהגדרת התבנית משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס. האוניברסיטה העברית
הערות שוליים

↑  Brunt, Peter A. "Lex de imperio Vespasiani." Journal of Roman Studies 67 (1977), p.102
↑  Tacitus, Historiae 4, 3, 3
↑  להרחבה ראה, Wallace-Hadrill, Andrew. "Civilis princeps: between citizen and king." Journal of Roman Studies, 72 (1982): 32-48.
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, (ירושלים, 2002), עמ' 380
מנסיאס

מְנַַסֵיאַס (Mnaseas, ביוונית: Μνασέας) איש פַּאטַרַה שבליקיה (באסיה הקטנה), היה סופר יווני שחי ופעל בסביבות שנת 200 לפנה"ס לערך.
אזכורו במקורות עתיקים

מנסיאס נזכר בסודא, הלקסיקון הביזנטי מהמאה ה-10, כתלמידו של ארטוסתנס, מנהל הספרייה הגדולה של אלכסנדריה (או של אריסטרכוס מסאמוס).
הזכרת מנסיאס בראש רשימת התלמידים של ארטוסתנס, יחד עם עוד שני תלמידים בלבד, יכולה להעיד על היותו אחד התלמידים הבולטים ביותר, אם לא הבולט ביותר. נובע מכך שמנסיאס שהה תקופת זמן כלשהי באלכסנדריה והושפע עמוקות מהמלומדים הפעילים בספרייה ועל ידי ארטוסתנס בפרט.
מלבד אזכורו בערך על ארטוסתנס, מנסיאס נזכר במקומות נוספים בסודא.
יוסף בן מתתיהו מזכיר סופר בשם "מנסיאס" שלוש פעמים בכתביו והגיוני להניח שבכולן התכוון לאותו סופר.
בספרו "קדמוניות היהודים", מונה יוספוס את מנסיאס כאחד הסופרים שהתייחסו בכתביהם לפרשת המבול
ובספרו "נגד אפיון", הוא כולל את שמו ברשימת סופרים שכתבו על היהודים ובמקום אחר מביא את הסיפור הנוגע לפולחן החמור היהודי, שאפיון טען שמנסיאס הוא מקורו.
הסופר המצרי-יווני אתנאיוס (סביבות 200 לספירה) מצטט את מנסיאס מספר פעמים בספרו "החכמים במשתה"
וגם האפולוגטיקן הנוצרי ארנוביוס (אנ') (סביב 300 לספירה) מצטט את מנסיאס, שטען כי המוזות הן בנותיהם של האלה טלוס והאל קאלוס (אנ') מהמיתולוגיה הרומית.
חיבוריו

מנסיאס כתב שני חיבורים:
"על הנבואות" (On Oracles) - אוסף נבואות שניתנו למבקשים בדלפי. נראה כי החיבור הכיל קטלוג של תשובות אורקליות בליווי פרשנות. שרדו ממנו עדויות מעטות בלבד.
לקסיקון מיתולוגי-גאוגרפי - אוסף מעשיות מיתולוגיות, מסודרות בסדר גאוגרפי, שכלל מידע וסיפורי נפלאות (thaumasia) על מקומות יישוב. מחיבור זה הגיעו לידינו 44 עדויות ופרגמנט אחד.
ספריו של מנסיאס אבדו ורק קטעים בודדים מכתביו שרדו, כאשר חלקם הוכנסו כהערות שוליים (סכוליה) או ציטוטים בחיבורים אחרים, לרוב ככל הנראה, בשל הפרשנות יוצאת הדופן שהם כוללים.
רוב הקטעים נאספו על ידי מוּלר (Müller) ב-FHG III.149-58 ומאוחר יותר פורסמו בהוצאה חדשה על ידי פּייטרוֹ קפּלטוֹ (Pietro Cappelletto).
רובם עוסקים בנושאים מיתולוגיים, או בגנאלוגיות ופלאות מקומיות.
גישתו של מנסיאס לחומר היא לעיתים קרובות שכלתנית: הוא מזהה את המלך הנורא אכטוס (אנ') הנזכר באודיסיאה כדמות היסטורית של טיראן סיציליאני, מסביר שהדקטילים האידאיים (הר אידה, Idaean Dactyls) (אנ') קיבלו את שמם מאביהם "דקטילוס" ואמם "אידה", וטוען שגנימדס נחטף בעצם על ידי טנטלוס ולא זאוס ונקבר במקדש האל לאחר שנהרג בתאונת ציד.
חיבוריו > הלקסיקון המיתולוגי-גאוגרפי

בסדרה שהייתה ערוכה כנראה לפי ארצות וחלקי תבל, מנסיאס תיאר את פלאיה ואגדותיה של כל ארץ על פי שיטתו הרציונליסטית של אוהמרוס.
ידועים לנו שמותיהם של 3 חלקים מהסדרה, אחד לכל יבשת הסמוכה לים התיכון: "על אסיה", שכלל לפחות 2 ספרים, "על אירופה", שכלל לפחות 8 ספרים, ו"על ליביה" (לוב = אפריקה), שכלל כנראה יותר מספר אחד.
שני מקורות, אתנאיוס ופוטיוס, ובעקבותיהם גם הסודא, תיארו את החיבור כולו, בהקדמה לציטוט ממנו, בשם "פריפלוס" ("שיט מסביב", הקפת כדור הארץ באנייה) - שם שניתן בדרך כלל לספרי הדרכה לספנים - והתיאור התקבל על ידי המלומדים כשמו של החיבור. סטפאנוס מביזנטיון מציין את הספר השלישי מ"מדריכי המסע" (periēgēseis) של מנסיאס, אולם לא נראה כי זה היה שמו של החיבור, מאחר שלא מעט מהציטוטים ממנו נוגעים למקומות התיישבות השוכנים הרחק מהחוף (וכך גם הסיפור על אפולו והחמור, המתרחש בין ארץ אדום לירושלים).
על פי הפרגמנט היחיד ששרד מהחיבור (אתנאיוס ח, 346ד), נראה כי מנסיאס כתב את החיבור בפרוזה ולא בשירה כמו חיבורים דומים שנכתבו במאה ה-3 לפנה"ס. נראה כי החיבור על כל חלקיו היה לקסיקון שכלל ערכים על כל אחד ממקומות היישוב ומטרתו הייתה להציג לקורא את הפולקלור המיתולוגי והחצי-מיתולוגי בצורה נגישה על פי מיקום גאוגרפי.
החומר לא היה אמור להיות ידוע לקורא הממוצע, אך היה מהסוג שיעורר הקשרים אסוציאטיביים לספרות היוונית ולמסורת המיתולוגית. בהתאם לכך, מקומות היישוב שנבחרו היו בעיקר קטנים או כמעט בלתי-ידועים. רוב החומר נלקח ממקורות יווניים, איזוטריים, עתיקים ולרוב נשכחים, או ממסורות בעל פה.
כל ערך בלקסיקון כלל סיפורים, אנקדוטות או התבטאות לגבי הנושאים הבאים: ייסוד העיר, מנהגיה, טקסים ואירועים ציבוריים, תופעות טבע יוצאות-דופן בסביבותיה ואישים – מייסדים, ממציאים, מגלים וחלוצים במעשה מפורסם כלשהו. הסיפורים נבעו לעיתים קרובות מהסברים אטימולוגיים לשמו של היישוב, של העם או של אישים מקומיים.
ניתן להסיק מכך, שמנסיאס לא כתב למען ימאים, סוחרים או תיירים, אלא למען קוראים שביקשו לאתר במהירות מידע מעניין וסיפורים מבדרים על מקום יישוב מרוחק ששמו עלה במקרה, או בשביל "תיירי כורסא" שרצו לטייל ללא מאמץ בארצות רחוקות בחיפוש אחר השונה והמוזר והיו מעוניינים בסיפורים שיציתו את דמיונם. מנסיאס סיפק לקוראיו סיפורים חדשים ומעניינים או כאלה שהיה קשה למצוא בחיבוריהם של הסופרים שקדמו לו. קוראיו יכלו לרפרף בספרו בזמנם הפנוי, מאחר שלא הייתה המשכיות של תוכן בין הערכים בלקסיקון.
בתאוותו למשוך ולבדר קוראים, מנסיאס הדגיש את כל מה ששונה, מוזר ומדהים. כך למשל, הסיפור על הדג המדבר בנהר בארקאדיה, שהופיע בחלק על אירופה. סיפור אחר באותו החלק, מספר על תרנגולי-מקדש בשירות הראקלס ותרנגולות-מקדש בשירות אשתו הבה. רק תעלה הפרידה בין שני המקדשים, אבל שתי הקבוצות באו במגע רק בעונת הרבייה וצאצאיהם הופרדו בבוא הזמן על פי מינם. מנסיאס לא נרתע מלספר סיפורים כאלה, אפילו כאשר חלק מקוראיו יכולים לבדוק את מהימנותם. הדגש המכוון על פלאות מטשטש את ההבחנה בין היסטוריה למיתולוגיה ובין עולם האלים לעולם האדם. אלים של יוון הקלאסית ואלים "ברברים" מקומיים הולכים בין בני תמותה ואפילו חולקים איתם עצי משפחה.
תוכנו של כל סיפור דווח בצורתו התמימה, ללא הסתייגות או ביקורת. בכך הלך מנסיאס בעקבות מורו רב ההשפעה ארטוסתנס, שהצהיר כי מטרת המשורר היא לענג ולא לחנך. אולם ארטוסתנס עשה הבחנה ברורה בין כתביו המדעיים, שנועדו לחנך, לבין הפואטיים, שנועדו לבדר.
עם זאת, מנסיאס לא המציא סיפורים, אלא רק שימר ועיבד סיפורים שמצא במקומות אחרים.