stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות האדם באיחוד האמירויות הערביות

על פי ארגוני זכויות האדם, זכויות אדם רבות מופרות באיחוד האמירויות הערביות.
במדינה אין שלטון דמוקרטי, ולאזרחים אין אפשרות להחליף ממשלה או להקים מפלגות פוליטיות. הממשלה מגבילה את חופש הביטוי ואת חופש העיתונות, והתקשורת המקומית מצונזרת כדי למנוע ביקורת על הממשלה, על פקידי ממשל או על משפחות המלוכה. חופש ההתאגדות וחופש הדת מצומצמים גם הם. אזרחים המתנגדים לשלטון סובלים מרדיפה פוליטית. רבים מהם נחטפו על ידי כוחות הביטחון ועברו עינויים וכן היעלמות כפויה. לעצורים לא ניתנת הזכות להליך הוגן או לייצוג משפטי.
מלקות וסקילה מקובלות כדרכי ענישה בבתי דין השרעיים במדינה.
המדינה חברה במועצת האומות המאוחדות, אך נמנעה מלחתום על רוב האמנות הבינלאומיות בנושאי זכויות אדם וזכויות עובדים, בהן האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, האמנה הבינלאומית בדבר זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות, והאמנה להגנה על זכויותיהם של כל מהגרי העבודה ובני משפחותיהם.
בחודש נובמבר 2020 נחקקו תקנות המפחיתות את המגבלות על צריכת אלכוהול ומגורים משותפים ללא נישואים, והחמירו את הענישה במקרי רצח על חילול כבוד המשפחה.
עונש מוות

עונש מוות מותר בחוק, אך הוא מבוצע לעיתים רחוקות, מכיוון שהחוק מאפשר ביטול גזר דין מוות תמורת פיצוי כספי למשפחת הקורבן. במקרים אלו ניתן עונש מאסר קל.
הוצאה להורג באיחוד האמירויות מבוצעת בדרך כלל באמצעות כיתת יורים.
חוקי השריעה במדינה

המערכת המשפטית באיחוד האמירויות משלבת את המשפט האזרחי עם חוקי השריעה, וקיימים בה בתי משפט אזרחיים ובתי משפט שרעיים. על פי הארגון Human Rights Watch, הדין הפלילי ודיני המשפחה במדינה מנוסחים באופן שמפלה נשים.
מלקות מקובלות כעונש על עבירות כגון ניאוף, יחסי מין לפני הנישואין, עבירות סמים וצריכת אלכוהול. בתי משפט שרעיים נוהגים לגזור עונש של כ-100 מלקות על עבירות מין, אלימות מינית וצריכת אלכוהול. עונשים אלה נגזרים גם על תושבים ממדינות חוץ המתגוררים או מבקרים במדינה.
מוות בסקילה היה מקובל כעונש על ניאוף עד שנת 2013, ומאז חדלו להשתמש בו.
במהלך חודש הרמדאן אסור לאכול, לשתות או לעשן בפומבי בשעות היום, למעט נשים בהריון וילדים. חוק זה חל גם על מי שאינם מוסלמים, והעוברים על החוק נעצרים ונשפטים.
חוקי הנישואים והגירושין מנוסחים בהתאם לחוקי השריעה. אסור לאישה להתחתן ללא אישור האב, ואסורים נישואים בין-דתיים בין אישה מוסלמית לגבר שאינו מוסלמי. דיני משפחה, בהם נישואים, גירושין, ירושה ומשמורת על ילדים, נידונים בדרך כלל בבתי דין שרעיים, גם במקרים של אזרחים שאינם מוסלמים. מגורים משותפים ללא נישואים אסורים על פי החוק.
בני זוג אינם רשאים להתנשק בפומבי. זוהי עבירה שעונשה הוא 80 מלקות או גירוש מהמדינה.
הפלה מלאכותית אינה חוקית, והעונש על עבירה זו הוא 100 מלקות ועד חמש שנות מאסר.
זכויות להט"ב באיחוד האמירויות הערביות נמצאות תחת דיכוי כבד. הומוסקסואליות איננה חוקית במדינה, והעונש על עבירה זו הוא עונש מוות.
בשנת 2015 נחקק חוק האוסר לקלל או להשמיץ ברשתות חברתיות וביישומים למסרים מיידיים כגון וואטסאפ. אזרח אוסטרלי גורש מהמדינה עקב עבירה על חוק זה.
היעלמות כפויה ועינויים

באיחוד האמירויות קיימת רדיפה פוליטית נרחבת של מתנגדי השלטון, ונרשמו מקרים רבים בהם אזרחים ותושבים במדינה נחטפו על ידי כוחות הביטחון ועברו עינויים, וכן היעלמות כפויה. לעצורים לא ניתנה הזכות להליך הוגן או לייצוג משפטי.
רוב אזרחי המדינה נמנעו מלהפגין במהלך האביב הערבי בשנת 2011. באותה שנה, כמאה פעילים פוליטיים שהביעו מחאה נגד הממשלה נכלאו ועברו עינויים. לאחר מכן התרבו מקרים של היעלמות כפויה, הן של אזרחי המדינה והן של תושבים זרים.
ארגוני זכויות האדם, בהם Human Rights Watch והארגון הערבי לזכויות אדם, אספו עדויות רבות על היעלמות כפויה ועינויים, והביעו דאגה קשה. בין השאר דווח על שיטות עינויים הכוללות אלימות קשה, איומים בהתחשמלות ומניעת גישה לטיפול רפואי.
בשנת 2013 הוחזקו 94 מאזרחי המדינה במתקני מעצר חשאיים, והועמדו לדין על המרדה. אביו של אחד הנאשמים כתב בטוויטר אודות המשפט, ועקב כך גם הוא נעצר ונידון ל-10 חודשי מאסר.
אמצעי דיכוי מופעלים גם נגד זרים המתגוררים או מבקרים במדינה, ורבים מהם נעצרו, נכלאו או גורשו, בהם גם הבלוגר איאד אל-בגדאדי, שגורש למלזיה.
בין המקרים הרבים שתועדו בולט מותה של עליא עבדל נור, אזרחית איחוד האמירויות בת 42 שגייסה תרומות לפליטי מלחמת האזרחים בסוריה. היא נעצרה בשנת 2015, הואשמה במימון טרור ונדונה ל-10 שנות מאסר. במהלך מעצרה היא עברה עינויים קשים ונמנעו ממנה מזון ותרופות. בכלא היא חלתה בסרטן, והועברה לבית חולים בו נאזקה למיטתה. שלטונות איחוד האמירויות התעלמו מבקשות ארגוני זכויות האדם, חברי פרלמנט אירופאים ונציגי האו"ם שביקשו לשחרר אותה מטעמים בריאותיים, והיא מתה במאי 2019.
חופש הביטוי

על פי חוקי איחוד האמירויות הערביות, אסור להביע ביקורת כלשהי כלפי הממשלה, פקידי ממשל, המשטרה או משפחות המלוכה. כל ניסיון של מחאה או התארגנות ציבורית דינו מאסר.
ארגון אמנסטי אינטרנשיונל פרסם דו"ח על הפרת הזכות לחופש הביטוי באיחוד האמירויות הערביות. בדו"ח מתוארים מקרים רבים של ענישה על ביקורת כלפי הממשלה. נאצר בן גית', דוקטור לכלכלה, נידון ל-10 שנות מאסר על פרסום דברי ביקורת בטוויטר. אנדרו רוס, פרופסור באוניברסיטת ניו יורק, לא הורשה להיכנס למדינה לאחר שהביע ביקורת על היחס כלפי העובדים הזרים שבנו את אוניברסיטת אבו דאבי.
באיחוד האמירויות הערביות נחקק חוק נגד "עבירות מידע טכנולוגיות" המגביל את חופש הביטוי ברשת חברתית מקוונת. החוק אוסר על תושבי המדינה להביע באינטרנט ביקורת כלפי הממשלה או דעות העלולות לפגוע ביחסי החוץ שלה. על פי ארגון Human Rights Watch, מאז שנת 2011 משתמשת ממשלת איחוד האמירויות הערביות בחוק זה כדי לעצור פעילי זכויות האדם, והם עוברים עינויים בכלא.
באפריל 2011 נעצרו חמישה מתושבי המדינה שכונו "UAE Five (אנ')", בהם פעיל זכויות האדם אחמד מנסור (אנ'), עקב השתתפותם בדיון באינטרנט בו הביעו ביקורת על הנשיא ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן. לאחר זמן קצר קיבלו חנינה מהנשיא ושוחררו, אך נשארו תחת מעקב של שירותי הביטחון. כמו כן דרכונם נשלל ונאסר עליהם לצאת מהמדינה. על פי אמנסטי אינטרנשיונל, תוכנת הריגול פגסוס של החברה הישראלית אן. אס. או. טכנולוגיות שימשה להפללה ומעצר של אחמד מנסור במרץ 2017. במשפט הואשם מנסור בשימוש ברשתות חברתיות לאיום על הסדר הציבורי ופרסום מידע כוזב, ונגזרו עליו 10 שנות מאסר וקנס בן מיליון דירהם.
בשנת 2016 נעצר תייסיר נג'אר (אנ'), עיתונאי ירדני בן 41, בגלל פוסטים שפרסם בפייסבוק. נג'אר הביע תמיכה בחמאס וגינה את תמיכת איחוד האמירויות בישראל במהלך מבצע צוק איתן. הוא נדון לשלוש שנות מאסר וקנס בן חצי מיליון דירהם. מאסרו הוארך בחצי שנה מפני שמשפחתו לא הצליחה לגייס את סכום הקנס. בזמן שהותו בכלא הוא עבר עינויים ובריאותו התרופפה. נג'אר שוחרר מהכלא בפברואר 2019 ומת כעבור שנתיים.
במהלך המשבר הדיפלומטי הקטרי בשנת 2017 הודיע היועץ המשפטי לממשלה של איחוד האמירויות הערביות כי פרסום ביטויי הזדהות עם קטר ברשתות החברתית היא עבירה שדינה עונש מאסר של בין 3 ל-15 שנה, וקנס כספי גבוה.
באוקטובר 2020 גזר בית המשפט באיחוד האמירויות הערביות 10 שנות מאסר על אחמד איטום, אזרח ירדני, על הבעת ביקורת בפייסבוק נגד ממשלת ירדן. איטום התגורר באבו דאבי במשך חמש שנים עם אשתו ושני ילדיהם, ועבד כמורה בבית ספר. כוחות הביטחון של איחוד האמירויות עצרו אותו ב-14 במאי 2020 כאשר חזר מהמכולת השכונתית יחד עם שני ילדיו, בני 9 ו -4. רעולי פנים חטפו אותו והחזיקו אותו במקום לא ידוע במשך ארבעה חודשים, ללא קשר עם עורך דין או עם משפחתו. לאחר מכן הוא הועבר לבית סוהר באל וותבה (אנ').
חופש הביטוי > צנזורה באינטרנט

בשנת 2012 נחקק חוק המגביל את חופש הביטוי ברשתות חברתיות, בלוגים, הודעות טקסט ודואר אלקטרוני. החוק אוסר ביקורת על אנשי ממשל ודרישות לרפורמה פוליטית, וקובע קנסות ועונשי מאסר כבדים.
במדינה מוחל סינון תכנים באינטרנט באופן מחמיר. כלים ממשלתיים מזהים כל ביקורת חברתית או פוליטית, וכן מידע ביטחוני. כמו כן חסומים במדינה אתרי פורנוגרפיה, אתרי הדת הבהאית, אתרי שידוכים, שירותי VoIP וחלקים נרחבים מאתר ויקיפדיה. שימוש בשירותי VPN נחשב לעבירה פלילית.
חופש דת

באיחוד האמירויות כ-85% מהתושבים הם סונים, ו-15% שיעים. השיעים סובלים מרדיפה ואפליה דתית, ונעצרים לעיתים קרובות בתואנות שונות. על פי ארגוני זכויות האדם, החל משנת 2009 יותר מ-4,000 שיעים גורשו מהמדינה.
זכויות האישה

המדינה אשררה את האמנה לביעור כל הצורות של אפליה נגד נשים (CEDAW) בשנת 2004 ואמנות נוספות בנושאי זכויות האישה, ונוקטת בצעדים רבים למיגור אלימות נגד נשים. חוקי המדינה אוסרים אפליית נשים בתחומי החינוך, התעסוקה והשירותים הציבוריים.
נשים באיחוד האמירויות ממלאות תפקידים חשובים בכלכלה, בפוליטיקה ובטכנולוגיה, ונחשבות למובילות בנושאי שוויון מגדרי באזור המפרץ.
עם זאת, נשים נמנעות מלהגיש תלונות במקרי אלימות מינית. במקרים רבים קורבנות אונס הואשמו בניאוף או זינא, ונכלאו למשך מספר חודשים.
נשים רבות מהגרות ממדינות זרות לאיחוד האמירויות ומועסקות כעוזרות במשקי בית. על פי ארגון העבודה הבינלאומי, כ-146,000 נשים מהגרות מועסקות במדינה כעוזרות במשקי בית. בשנת 2014 דיווח ארגון Human Rights Watch על מצב העובדות הזרות במדינה. חלקן התלוננו על הלנת שכר, אי-קבלת ימי חופש, עומסי עבודה מוגזמים, וכן מקרים מתועדים של התעללות פסיכולוגית, פיזית ומינית. גם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל תיעד תופעות דומות, ופנה מספר פעמים לגורמי ממשל על מנת לשפר את תנאי העבודה של נשים במדינה, אך ללא הועיל.
תעסוקת נשים מוגבלת בחוקי העבודה במדינה. אסור לנשים לעבוד בלילה, וכן לעבוד בעבודה שהיא מסוכנת או דורשת מאמץ פיזי. כמו כן אסור לאישה נשואה לעבוד ללא הסכמת בעלה.
הפלה מלאכותית אינה חוקית באיחוד האמירויות, למעט מצבי סיכון רפואיים. העונש על הפלה הוא קנס כספי ועד שנת מאסר.
זכויות מהגרי עבודה

באיחוד האמירויות יש יותר משמונה מיליון מהגרי עבודה, שהם יותר מ-95% מכוח העבודה הפרטי במדינה. הם עובדים בשכר נמוך ביותר בבנייה, או כמשרתים. רוב העובדים הללו הם קורבנות של סחר בבני אדם, או עבודות כפייה.
על פי דיווחי ארגוני זכויות האדם, עובדים אלה נתונים למגוון הפרות של זכויות אדם. במספר מקרים שולם להם שכר נמוך ממה שהובטח, או הוחרמו דרכונים. פעולות אלה מנוגדות לחוק האמירויות, אך הן נפוצות ואין כמעט אכיפה נגד המעסיקים.
עובדים רבים מגיעים מהודו וסובלים מתנאי עבודה קשים. הקונסוליה ההודית בדובאי חיברה דו"ח המפרט את הבעיות בהן עלולים להיתקל מהגרים מהודו באיחוד האמירויות, כגון עיכובים בתשלומי שכר, שינויים בחוזה העבודה, שעות עבודה מופרזות ומגורים צפופים. הקונסוליה דיווחה גם כי בשנת 2006 התאבדו באיחוד האמירויות 109 עובדי צווארון כחול מהודו.
תעשיית הזנות

באיחוד האמירויות הערביות, במיוחד בדובאי, משגשגת תעשיית זנות, בה חלק גדול מהנשים המועסקות הן קורבנות של סחר בבני אדם ועבדות מין. תעשייה זו נחשבת לאחד ממוקדי המשיכה לתיירים. בשנת 2013 פעלו באיחוד האמירויות מעל ל-30,000 נשים בזנות, חלקן קטינות.
הזנות אינה חוקית במדינה, אך היא קיימת ובולטת באזורי התיירות. רוב הנשים העוסקות בזנות מגיעות ממזרח אירופה ומאתיופיה, באמצעות כנופיות פשע העוסקות בסחר בנשים. לכל משפחה בדובאי יש מכסה של ויזות המיועדות להעסקת עובדים זרים במשק הבית. אנשי הכנופיות רוכשים את הוויזות העודפות, שאין בהן צורך, ומשתמשים בהן לסחר בנשים. אנשי הכנופיות מאתרים בארצות אלה נשים במצוקה ומבטיחים להן עבודה במשקי בית באיחוד האמירויות, אך כשהן מגיעות לדובאי הם מחרימים להן את הדרכון ומאלצים אותן לעבוד בזנות. הנשים אינן יכולות להתלונן במשטרה על שאולצו לעבוד בזנות משום שהן ייעצרו בגין עיסוק בזנות, שאינו חוקי.
הממשלה ניסתה מספר פעמים לצמצם את פעילות הזנות, אך ללא הועיל. לדוגמה, במרץ 2007 דווח כי 4,300 עובדים בתעשיית המין גורשו מדובאי, אך בשנת 2020 דיווח ארגון UN Watch שהצעדים הננקטים באיחוד האמירויות הערביות נגד סחר בבני אדם אינם מספיקים, ודובאי נחשבת ל"פארק השעשועים של חצי האי ערב".
רוכבי גמלים

מרוצי גמלים פופולריים מאוד בדובאי, ועד שנת 2007 רוכבי הגמלים היו ילדים, מגיל 4 עד גיל 12. ילדים אלה היו מגיעים לאיחוד האמירויות באמצעות סחר בילדים ממדינות שונות, בהן איראן, אפגניסטן, בנגלדש, סודאן ופקיסטן. על פי האומדנים חיו בין 5,000 ל-40,000 ילדים רוכבי גמלים במדינה. רבים מהם היו נפצעים קשה מנפילה מגמל. הם התגוררו באוהלים ששימשו לאימונים, והיו נתונים להתעללות פיזית ומינית.
בשנת 2002 החלה דובאי לנקוט בצעדים לצמצום התופעה, והיא נפסקה בשנת 2007. מאז נהוג להשתמש במרוצי גמלים ברוכב רובוטי (אנ') הנשלט מרחוק.
ביקורת בינלאומית ותגובה ממשלתית

מאז 2017 מחלקת המדינה של ארצות הברית מתריעה על כך שאיחוד האמירויות אינה עומדת בסטנדרטים המינימליים של המאבק בסחר בבני אדם.
גם הפרלמנט האירופי הצהיר כי "מדינות רבות במזרח התיכון אינן מיישמות את הסטנדרטים הבינלאומיים למאבק בסחר בבני אדם. מדינות כמו בחריין, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות ולבנון נחשבות לפוגעניות ביותר... ההתפתחות המדאיגה ביותר שאנו עדים לה היא סחר בנשים לעבדות".
תחקיר שנערך בשנת 2019 ושודר בטלוויזיה היוונית חשף את האלימות והפשע המתקיימים בידיעת הרשויות. על פי התחקיר, יש בדובאי כ-45 אלף נשים בתעשיית הזנות.
איחוד האמירויות הערביות נוקט בצעדים למיגור הזנות והעסקת ילדים במדינה, ומקצה כספים רבים לקרנות תמיכה בקורבנות. באבו דאבי הוקם מקלט לנפגעי סחר בבני אדם, בעיקר נשים וילדים, בשיתוף הסהר האדום. במקלט מעניקים ייעוץ ותמיכה פסיכולוגית, ויש בו אפשרויות ללימודים ומתקני פנאי. כמו כן, במידת הצורך ניתן למקבלי המקלט סיוע על מנת לחזור לארץ מולדתם.
הערות שוליים

↑  Jordanian journalist dies after years of imprisonment, torture in UAE, ‏21 בפברואר 2021 (באנגלית).
↑  UAE jails Jordanian for 10 years for criticising Jordan’s gov’t, באתר msn, ‏14 בפברואר 2021 (באנגלית).
↑  UAE: Jordanian Convicted for Criticizing Jordan on Facebook, ‏11 בפברואר 2021 (באנגלית).
↑   עמליה רוזנבלום, בילוי בדובאי? כמו להשתתף באונס קבוצתי, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2020.
↑  United Arab Emirates - United States Department of State, באתר מחלקת המדינה של ארצות הברית, ‏2019 (באנגלית).
↑  Trafficking of women from eastern Europe to the UAE, באתר הפרלמנט האירופי, ‏10 בנובמבר 2020 (באנגלית).
נשים המקיימות יחסי מין עם נשים

נשים המקיימות יחסי מין עם נשים (מאנגלית: Women who have sex with women; בראשי תיבות: WSW) הן נשים העוסקות בפעילות מינית עם נשים אחרות, בין אם הן מזדהות כלסביות, ביסקסואליות, הטרוסקסואליות או מוותרות על זהות מינית לחלוטין. המונח WSW משמש לעיתים קרובות בספרות הרפואית לתיאור נשים כאלה כקבוצה למחקר קליני, מבלי להזדקק לקחת בחשבון זהות עצמית מינית.
בריאות גופנית > כללי

מבחינת סוגיות רפואיות בכל הנוגע לפרקטיקות מיניות לסביות, בדרך כלל נשים שמתייעצות עם איש מקצוע רפואי לא רוצות ולא מתנדבות להזדהות מינית בגלל התפיסות המוטעות וההנחות לגבי מיניות והססנותן של חלק מהנשים בגילוי ההיסטוריה המינית המדויקת שלהן, אפילו לרופא. היעדר הבחנה בין לסביות להטרוסקסואליות במחקרים רפואיים המתמקדים בסוגיות בריאותיות אצל נשים מטה את התוצאות עבור לסביות ונשים לא לסביות. נשים רבות שאינן משתתפות בפעילות הטרוסקסואלית אינן פונות לרופא מכיוון שהן אינן זקוקות לפיקוח ילודה, וזה הגורם היוזם עבור מרבית הנשים בפנייה להתייעצות עם רופא נשים כאשר הן הופכות פעילות מינית. כתוצאה מכך, נשים אלו לא מקיימות הקרנות באופן קבוע בעזרת בדיקות פאפ מכיוון שיש להן סיכון נמוך יותר לרכוש זיהום המועבר במגע מיני או סוגי סרטן. ללסביות נוטות פחות ממקבילותיהן ההטרוסקסואליות והביסקסואליות לעבור בדיקת סרטן צוואר הרחם, וחלקן סירבו להקרנות על ידי אנשי מקצוע רפואיים.
השיעור הנמוך יותר של לסביות שנבדקו על ידי בדיקות פאפ רגילות מקשה על גילוי סרטן צוואר הרחם בשלבים מוקדמים אצל לסביות. גורמי הסיכון להתפתחות שיעורים גבוהים יותר של סרטן השחלות בקרב לסביות מאשר אצל הטרוסקסואליות, אולי משום שלסביות רבות הן חסרות גורמי הגנה על היריון, הפלה, אמצעי מניעה, הנקה והפלות.
גורם המוביל להזנחה בקרב לסביות בדרישת הקרנה רפואית בארצות הברית הוא היעדר ביטוח בריאות שמציעים המעסיקים עבור בני זוג מאותו המין. כאשר נשים אכן פונות לטיפול רפואי, לעיתים קרובות אנשי מקצוע בתחום הרפואה אינם מצליחים לקחת היסטוריה רפואית מלאה. במחקר שנערך לאחרונה על 2,345 נשים לסביות וביסקסואליות, רק 9.3% טענו כי נשאלו אי פעם רופא על נטייתן המינית. שליש מהנשאלות האמינו כי חשיפת ההיסטוריה המינית שלהם תביא לתגובה שלילית, ו-30% קיבלו תגובה שלילית מאיש מקצוע רפואי לאחר שהזדהו כלסביות או ביסקסואליות.
היסטוריה מלאה של מטופלת מסייעת לאנשי מקצוע בתחום הרפואה לזהות אזורי סיכון גבוהים יותר ולתקן הנחות לגבי ההיסטוריה האישית של נשים. בסקר דומה שנערך בקרב 6,935 לסביות, 77% היו בקשר מיני עם בת זוג אחת או יותר, ו-6% היו בקשר שכזה במהלך השנה הקודמת.
בריאות גופנית > מחלות המועברות במגע מיני

חלק ממחלות המין הן מידבקות בין נשים, לרבות וירוס הפפילומה האנושי (HPV), טריכומוניאזיס, עגבת, נגיף הכשל החיסוני האנושי (HIV), וגינוזיס חיידקי (BV), וירוס הרפס סימפלקס (HSV). העברת מחלות מין ספציפיות בקרב נשים המקיימות יחסי מין עם נשים תלויה בפרקטיקות המיניות שהן עוסקות בהן. כל חפץ שבא במגע עם הפרשות צוואר הרחם, רירית הנרתיק או דם מחזור, כולל אצבעות או חפצים חודרים, עלול להעביר מחלות המועברות במגע מיני. מגע אוראלי-גניטלי עשוי להצביע על סיכון גבוה יותר לרכישת HSV, גם בקרב נשים שלא קיימו מין קודם עם גברים. וגינוזיס חיידקי (BV) מופיע לעיתים קרובות יותר אצל לסביות, אך לא ברור אם הוא מועבר במגע מיני; BV מופיע אצל רווקים וכן אצל נשים הפעילות מינית. BV מופיע לעיתים קרובות אצל שתי בנות הזוג במערכת יחסים לסבית; מחקר שנערך לאחרונה על נשים עם BV מצא כי 81% היו שותפות ל-BV. לסביות לא נכללות בקטגוריה של תדירות העברת HIV, אם כי ההעברה אפשרית באמצעות נוזלים נרתיקיים וצוואר הרחם; השיעור הגבוה ביותר של העברת HIV מנשים לנשים הוא בקרב מי שקיימה יחסי מין עם גברים, או משתמשת בסמים תוך-ורידיים.
רופאים רבים רואים במין בין נשים סיכון זניח להעברת מחלות מין ולא מצליחים לספק כל מידע אודות מניעת העברת מחלות מין בעת יחסי מין בין שתי נשים. אף על פי שללסביות יש סיכון נמוך יותר להידבק במחלות מין מאשר למקבילותיהן ההטרוסקסואליות והביסקסואלות, הסיכון עדיין קיים. בנוסף, רוב ה-WSW קיימו יחסי מין עם גברים בשלב כלשהו בחייהם, מה שמגדיל משמעותית את הסיכון לזיהום. WSW נקראות לעבור בדיקות אגן שנתיות כדי לבלום את הסיבוכים של מחלות מין.
בריאות גופנית > מין בטוח

ישנן דרכים שונות עבור WSW להגנה מפני העברת מחלות מין במהלך יחסי מין, אם כי שיטות אלה אינן נחקרות היטב. סכרים דנטליים, קונדומים על צעצועי מין, כפפות וניילון נצמד משמשים כולם כהגנה במהלך צורות שונות של יחסי מין. מרבית ה-WSW אינן משתמשות בהגנה במהלך יחסי מין, בגלל תפיסות מוטעות שהסיכון הנמוך יותר להעברת מחלות מין גורם לכך שאין צורך במחסומים. עיסוק במין אוראלי ללא שימוש בסכר דנטלי או בקונדום נחשב להתנהגות מינית בסיכון גבוה.
ה-CDC ממליץ להשתמש בסכר דנטלי במהלך יחסי מין אוראליים. בנוסף, ארגונים למניעת HIV מחלקים סכרים דנטליים יחד עם קונדומים וציוד אחר למין בטוח. ה-FDA לא העריך סכרים דנטליים או חסמים אחרים ביעילותם במניעת התפשטות מחלות מין. מחנכי בריאות מעודדים במידה רבה את השימוש בהם במהלך קונילינגוס ואנאלינגוס, אבל סכרים דנטליים אינם נמצאים בשימוש נרחב על ידי WSW, והפעולות הללו לא נעשות במחשבה על מניעת מחלות מין. סכרים דנטליים נמצאים בדרך כלל במרפאות מחלות מין ובאינטרנט, אך קשה למצוא אותם בבתי מרקחת שבהם בדרך כלל נמכרים קונדומים. ניתן גם להכין סכרים דנטליים על ידי חיתוך קונדום לטקס. ידוע כי קונדומי לטקס הם אטומים לפתוגנים העלולים לגרום למחלות מין.
בדומה לקונדומים, נעשה שימוש בסכר דנטלי חדש עבור כל מקרה של מין אוראלי כדי להפחית את הסיכון להעברת מחלות מין. סכרים מונחים מעל פתח ההנרתיק או פי הטבעת לפני תחילת פעילויות מיניות ואין להסירם עד לסיום הפעילות. כדי להבטיח את אי-היווצרותם של קרעים, ניתן להשתמש בחומר סיכה מבוסס מים או סיליקון. בנוסף, סכרים אינם נמתחים מכיוון שזה עלול להוביל לקרעים. יש לאחסן את הסכרים הדנטליים במקום קריר ויבש, ולעולם לא לעשות בהם שימוש לאחר תאריך התפוגה המודפס.
אף על פי שקונדומים עשויים שלא להיות מתאימים למפגשים מיניים רבים של WSW, הם עדיין שימושיים כאשר מדובר באביזרי מין. צעצועים המשותפים בין בני הזוג יכולים להפיץ פתוגנים גם כאשר הם מנוקים. השימוש בקונדומים בנוסף לניקוי יסודי יכול לסייע בהפחתת הסיכון להעברת מחלות מין באמצעות צעצועי מין.
במקרה של פצעים פתוחים או פצעים בידיים, ניתן להשתמש בכפפות לטקס למניעת זיהום תוך כדי החדרת אצבעות או פיסטינג. על הכפפות להיות מונחות על הידיים לפני התרחשות הפעילות המינית ולהישאר עליהן לאורך כל הפעילות.
ניילון נצמד מוצג לעיתים קרובות כאלטרנטיבה לסכרים דנטליים, אך אינו מומלץ באופן נרחב. בניילון נצמד נעשה שימוש באותו אופן כמו בסכרים דנטליים, והוא יותר חסכוני. כרגע לא קיימים מחקרים על רמת החדירוּת של ניילון נצמד למחלות מין הנגרמות על ידי פתוגנים, אך ידוע שהוא עמיד למים.
בריאות נפשית

מאז שהספרות הרפואית החלה לתאר הומוסקסואליות, פנו אליה לעיתים קרובות מתוך תפיסה שביקשה למצוא פסיכופתולוגיה אינהרנטית כשורש הבעיה. ספרות רבה בנושא בריאות הנפש ולסביות התמקדה בדיכאון, שימוש בסמים והתאבדות. אף על פי שבעיות אלו קיימות בקרב לסביות, הדיון אודות הגורמים שלהן השתנה לאחר שהומוסקסואליות הוסרה מהמדריך לאבחון וסטטיסטיקה של הפרעות נפשיות (DSM) בשנת 1973, וזאת בעקבות מאבק של ארגונים ומדענים לשינוי תפיסה זו (ראו ג'ון פרייר).
במקום זאת, נידוי חברתי, אפליה משפטית, הפנמת סטריאוטיפים שליליים ומבני תמיכה מוגבלים מצביעים על גורמים שהומוסקסואלים מתמודדים איתם בחברות מערביות שלעיתים קרובות משפיעים לרעה על בריאותם הנפשית. נשים המזדהות כלסביות מדווחות שהן מרגישות שונות ומבודדות משמעותית במהלך גיל ההתבגרות; רגשות אלה צוטטו כמופיעים בממוצע בגיל 15 אצל לסביות ובגיל 18 אצל נשים המזדהות כביסקסואליות. בסך הכול, נשים נוטות להתמודד בהדרגה עם פיתוח מושג עצמי מבפנים, או עם נשים אחרות איתן הן אינטימיות. נשים (הטרוסקסואליות או אחרות) מגבילות גם את מי שהם חושפות להם את זהותן המינית ולעיתים קרובות יותר רואות בלהיות לסביות בחירה, לעומת גברים הומוסקסואלים, העובדים יותר כלפי חוץ ורואים את היותם הומוסקסואלים מחוץ לשליטתם.
הפרעות חרדה ודיכאון הם הבעיות הנפשיות הנפוצות ביותר בקרב נשים. דיכאון מדווח בקרב לסביות בשיעור הדומה לנשים הטרוסקסואליות. זוהי בעיה משמעותית יותר בקרב נשים שחשות שעליהן להסתיר את נטייתן המינית מחברים ובני משפחה, שחוות אפליה אתנית או דתית צבורה, או חוות קשיים ביחסים ללא מערכת תמיכה. יותר ממחצית מהנשאלות לסקר בנושא בריאות בתחום לסביות בשנת 1994 דיווחו כי היו להן מחשבות אובדניות, ו-18% ניסו להתאבד.
מחקר מבוסס אוכלוסייה שהשלים המרכז הלאומי לחקר אלכוהול מצא כי נשים שמזדהות כלסביות או ביסקסואליות נוטות פחות להימנע מאלכוהול. ללסביות וביסקסואליות יש סיכוי גבוה יותר לדווח על בעיות אלכוהול, וכמו כן לא להיות מסופקות מטיפול בתוכניות גמילה. קהילות לסביות רבות מתרכזות בברים, ושתייה היא פעילות הקשורה להשתתפות בקהילה עבור לסביות ונשים ביסקסואליות.
אלימות מצד בת זוג אינטימית

אלימות מצד בן/בת זוג אינטימי/ת (IPV - Intimate partner violence) מקיפה כל סוג של התעללות, כגון התעללות פיזית או פסיכולוגית, רדיפה או אלימות מינית, המופעלת על ידי בן/בת זוג אינטימי/ת. WSW נוטות יותר מאשר נשים הטרוסקסואליות לסבול מ-IPV מכל סוג שהוא מבנות זוגן, כאשר לנשים ביסקסואליות יש שכיחות גבוהה יותר מאשר לנשים לסביות. לנשים ביסקסואליות יש סיכוי גדול פי שניים מנשים הטרוסקסואליות לחוות הטרדה או אונס מצד בת זוג אינטימית.
אי-קיום מחקרים

הסקת מסקנות חזקות ומרחיקות לכת על WSW יכולה להיות קשה, מכיוון שמחקרים רבים אינם מצליחים לכלול קבוצה זו באופן ספציפי. מחקר אקדמי מועט נעשה על WSW ביחס לקבוצות מיעוט מיניות אחרות. מחקר על בריאות מינית עוסק בדרך כלל בהיריון ובמין הטרוסקסואלי, כאשר לרוב מתעלמים מצורכי ה-WSW. מחקרים על אלימות מצד בן/בת זוג אינטימי/ת לעיתים קרובות אינם מצליחים לדווח על מין העבריין או על נטייתו המינית של הקורבן, מה שמקשה על חקר השכיחות בקהילות WSW.
ראו גם

גברים המקיימים יחסי מין עם גברים
מערכת יחסים של בני-זוג מאותו המין
יחסי מין לסביים
לקריאה נוספת

הולמס, קינג, ספארלינג, פ', et al, מהדורות 2008. Sexually Transmitted Diseases, McGraw-Hill Medical. ISBN 0-07-141748-6
שלאגר, ניל, מהדורת 1998. "אלמנאק הומוסקסואלי ולסבי". סנט ג'יימס פרס. ISBN 1-55862-358-2
Solarz, Andrea L. מהדורת 1999. "Lesbian Health: Current Assessment and Directions For the Future", Committee on Lesbian Health Research Priorities, Neuroscience and Behavioral Health Program [and] Health Sciences Policy Program, Health Sciences Section, Institute of Medicine. ISBN 0-585-04728-6
צימרמן, בוני, מהדורת 2003. Lesbian Histories and Cultures: An Encyclopedia, הוצאת גרלנד. ISBN 0-203-48788-5
ניכור הורי

ניכור הורי (באנגלית: Parental Alienation) הוא מונח פסאודו מדעי שנטבע ב-1985 על ידי הפסיכיאטר ריצ'רד גרדנר. המונח מתאר מצב שבו ילדים מנתקים קשר עם הורה אחד (הורה מנוכר), תוך תהליך של הסתה ושטיפת מוח של ההורה השני (הורה מנכר). גרדנר האמין שמקבץ התנהגויות שראה בכמה משפחות במהלך תביעות למשמורת ילדים יכול לשמש לאבחון מניפולציה פסיכולוגית או השפעה בלתי הוגנת של הורה על הילד, בדרך כלל על ידי ההורה שמנסה למנוע מערכת יחסים מתמשכת בין הילד ובני משפחה אחרים על רקע של פרידה או גירושין.
אף על פי שהמונח ידוע, השימוש בו לצורכי אבחנה לא התקבל על ידי הקהילה הרפואית או המשפטית, ומחקרו של גרדנר זכה לביקורת רחבה על ידי חוקרים משפטיים וחוקרי בריאות הנפש בשל היעדר תוקף ומהימנות מדעיים.
תיאור התופעה

ב-1985 טבע פרופ' ריצ'רד אלן גרדנר את המונח "ניכור הורי" על רקע ניסיונו הקליני מתחילת שנות ה-80. הרעיון של הורה אחד המנסה להפריד את ילדו מההורה השני כעונש או כחלק מגירושים תואר לפחות מאז שנות ה-40,, אך גרדנר היה הראשון לתאר סינדרום ספציפי. ״תסמונת הניכור ההורי״ הוגדרה כהפרעה שמתפתחת בעיקר על רקע של מאבק על משמורת ילדים. הביטוי העיקרי שלה הוא מסע השמצה של הילד נגד ההורה, שנעשה ללא הצדקה. ההפרעה נובעת מהשילוב של אינדוקטרינציה על ידי ההורה המנכר ותרומתו של הילד עצמו להכפשת ההורה המנוכר. גרדנר טען שהאינדוקטרינציה יכולה גם להיות לא-מודעת מצד ההורה המנכר. גרדנר האמין בתחילה שהורים (בדרך כלל אמהות) העלו האשמות שווא של התעללות בילדים והתעללות מינית נגד ההורה השני (בדרך כלל אבות) על מנת למנוע קשר ביניהם. תחילה טען גרדנר שב-90% מהמקרים האם היא ההורה המנכר, אך מאוחר יותר אמר ששני ההורים עשויים להיות המנכרים באותה מידה. מאוחר יותר הוא גם הצהיר כי מניסיונו ברוב מוחלט של מקרי ניכור הורי לא היו האשמות של התעללות מינית.
גם אבות וגם אמהות עשויים להיות מנוכרים מילדיהם, בסיכון פחות או יותר שווה.