stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלו יוגה
הערות שוליים

1 2  Pearl, Diana (2023-02-06). "Is This Alo Yoga's Moment?". The Business of Fashion. אורכב מ-המקור ב-2023-02-06.
1 2 3  Soo Hoo, Fawnia (2017-03-28). "How Alo Yoga Became an Instagirl Favorite Without Really Trying". Fashionista. נבדק ב-2023-11-22.
1 2  Satran, Rory (2023-05-27). "Alo Yoga Is Beating Lululemon at Its Own Game". The Wall Street Journal. אורכב מ-המקור ב-2023-05-30.
↑  Summerville, Abigail; Wang, Echo (2023-10-30). "Exclusive: Alo Yoga parent seeks investment at $10 bln valuation – sources". Reuters. נבדק ב-2023-11-22.
↑  Breen, Jasmina (2023-06-20). "Inside Alo Yoga's Activewear Empire". Fitt Insider. נבדק ב-2023-11-22.
↑  Rodulfo, Kristina (2020-12-08). "Alo Yoga Launched A Skincare Line—Here's My Honest Review". Women's Health.|access-date=2023-11-22
↑  Schulz, Madeleine (2023-02-01). "Alo Yoga rolls out digital twins to accompany its premium ski collection". Vogue Business. אורכב מ-המקור ב-2023-02-02.
↑  Pastore, Alexandra (2023-05-19). "Alo Yoga Expands Into Footwear With Unisex Lifestyle Sneaker". Women's Wear Daily. נבדק ב-2023-11-22.
↑  Zwieglinska, Zofia (2023-10-19). "Exclusive: Alo Yoga launches Alo Atelier luxury collection". Glossy. נבדק ב-2023-11-22.
↑  Spruch-Feiner, Sara (2022-09-12). "NYFW Briefing: After being an 'official wellness partner,' Alo Yoga makes its fashion show debut". Glossy. נבדק ב-2023-11-22.
1 2  שירה ספיר, ‏בהשקעה של מיליון דולר: Alo Yoga מגיעה לישראל, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2022
↑  alo yoga, myofer.co.il
אנדרטת ניופורט

אנדרטת ניופורט היא אנדרטה למלחמת העולם הראשונה הניצבת בעיר הנמל ניופורט שבבלגיה. היא מנציחה את שמותיהם של 553 אנשי צבא בריטים שנפלו במלחמה באותו אזור ומקום קבורתם לא נודע.
ב-2023 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית), הכולל בין היתר את האנדרטה.
האנדרטה

האנדרטה ניצבת בקרבת אפיק נהר האיזר, הזורם בעיר. היא עמוד מלבני בגובה של שמונה מטר, המצופה באבן גיר. הוא ניצב על גבי במה משולשת נמוכה, שבשלושת קודקודיה מוצבים פסלי אריות הניצבים על משמר האנדרטה. שמות החללים שהונצחו באנדרטה נחרתו על גבי לוחות ארד המקיפים את חלקה התחתון. על גבי חלקה העליון חרותות שורות מתוך אודת הזיכרון:
הם לא יזקינו, כפי שנזקין אנו שנותרנו
גיל לא ילאה אותם, ולחומרה לא ידונו השנים
עם רדת החמה ולעת בוקר
אנו נזכור אותם
מקצת החללים ששמותיהם הונצחו על גבי האנדרטה נפלו על הגנת העיר ב-1914 בעת שירותם בדיוויזיית הצי המלכותי, אך מרביתם לחמו ונפלו בעיר ב-1917 בשורות הגיס ה-15, שסבל אז מהתקפות גזי לחימה של הגרמנים.
האנדרטה עוצבה על ידי האדריכל הסקוטי ויליאם ברייס ביני (אנ') ופסלי האריות פוסלו על ידי צ'ארלס סארג'נט ג'אגר (אנ'). האנדרטה נחנכה ב-1 ביולי 1928 על ידי ג'ורג' מקדונו (אנ'), ששימש כשליש הראשי של הצבא הבריטי. האנדרטה נבנתה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזקת על ידה.
בקרבת האנדרטה ניצבת האנדרטה לאלברט הראשון, מלך הבלגים.
הערות שוליים

↑  תקציר מנהלים של מסמך המועמדות לאתר המורשת מ-2018, עמ' 1–12 (זמין להורדה באתר אונסק"ו (באנגלית))
אנליזה דיופנטית

אנליזה דיופנטית היא תחום בתורת המספרים, העוסק בשני תחומים עיקריים: חקירת משוואות דיופנטיות, שהן משוואות (בדרך כלל פולינומיות) שהפתרון המבוקש להן הוא במספרים שלמים, וקירוב דיופנטי, כלומר קירוב של מספר ממשי נתון באמצעות מספרים רציונליים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלכסנדר לודז'

אלכסנדר לודז' (או אלכסנדרוב לודז'קי, בפולנית Aleksandrów Łódzki) היא עיר הממוקמת במרכז פולין במחוז לודז' ומשמשת כעיר-לוויין של לודז'. בעבר הייתה מרכז חסידי גדול וחשוב של יהודי פולין ומקום מושבה של חסידות אלכסנדר.
היסטוריה

העיירה נוסדה בשנת 1816 בידי רפאל ברטושבסקי, שהקים את הכנסייה הקתולית המקומית. בשנת 1820, נתן לעיירה את שמה, לכבודו של הקיסר המכהן של רוסיה אז והמלך הרשמי של פולין – אלכסנדר הראשון, אשר סייע בהשגת זכויות להתיישבות עירונית בשנת 1822. לאחר 1832, העיירה החלה לרדת מבחינה כלכלית, כשלא עמדה בתחרות עם מרכזי הטקסטיל השכנים.
במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, קמו חברות סריגה רבות, שנחשבות לערש תעשיית הלבנים והגרביים הפולנית ולכן זכתה אלכסנדר לכינוי "עיר הגרב". מפעלי טקסטיל ובמיוחד המפעלים ליצור גרביים הוקמו בידי האוכלוסייה ממוצא גרמני במקום עם שיטות עבודה ומכונות שהובאו מגרמניה. רוב מפעלים אלו נוהלו או היו בבעלות תושביה היהודים, וביניהם המפעל הגדול ביותר באזור בבעלות ישראל פוזננסקי. עם הכיבוש הגרמני בשנת 1939 הועברו הבעלות והניהול לידי בני המקום ממוצא גרמני. תעשייה זו שלטת בעיר עד עצם היום הזה. בשנת 1910 העיירה חוברה בחשמלית עם לודז', אך זו הופסקה לאחר שנה.
מתחילתה היו באלכסנדר אוכלוסייה מעורבת משלוש תרבויות ושלוש דתות: היו צאצאים פרוטסטנטים של הסורגות הגרמניות, יהודים סוחרים, ופולנים קתולים שבעיקר עבדו כבעלי מלאכה וכפועלים במפעלים. עד שנת 1945 היוו הגרמנים את הקבוצה האתנית הגדולה והעשירה ביותר .
בעת הכיבוש הגרמני, שולב האזור ברייך השלישי. בחודש הראשון לכיבוש, הקימו הגרמנים משרד "קליטה חוזרת" לגרמנים האתניים תושבי מזרח אירופה בלודז', שנועד לתעד את הקבוצות הגרמניות מחוץ לגבולות גרמניה. עם ייסוד המשרד, הם החלו ליישב באזור אוכלוסייה ממוצא גרמני. באותה תקופה שם העיר לודז' הוסב לשם ליצמנשטדט, והאזור הפך למחוז ורתגאו. בראש האוכלוסייה הגרמנית באזור עמד לודוויג וולף, איש המפלגה לעצמאות גרמנית לפני המלחמה, שצורף לאס. אס. ואף ניהל לזמן קצר את משרד האס אס בלודז'. 3,000 מתושבי המקום הצטרפו למשטרה מקומית אלימה בשם "פולקסדויטשה זלבצשוץ". ניטש ויכוח על מעמדם הגרמני של תושבי אזור לודז', ומשרד התעמולה הגרמני אף פרסם ספר המעצב את דמותם מחדש כחלק משולב ומאוחד עם העם הגרמני. עם זאת, רשם ביומנו שר התעמולה, יוזף גבלס, ספקות לגבי סיפוח לודז' והאזור לגרמניה, בנמקו כי האזור הוא "ערמת אשפה מלאה טינופת יהודים ופולנים". גרמניה סגרה את בתי הספר הפולנים באלכסנדר, עמותות הוצאו אל מחוץ לחוק, מונומנטים נהרסו ופולנים הודחקו. האוכלוסייה היהודית בעיר גורשה בדצמבר 1939 ולאחר מכן נרצחה.
לאחר המלחמה, בין השנים 1945 -1948, נעקרה כמעט כל הקהילה הגרמנית של אלכסנדר, כשהיא נחשפת באותו הזמן לדיכוי והתעללות מצד השלטונות הקומוניסטים, והעיירה איבדה למעשה את צביונה המקורי.
בשנים 1975–1998 העיירה הייתה שייכת למחוז הישן- לודז'.
יהודים

קהילה יהודית עצמאית הוקמה באלכסנדר בשנת 1830 בידי יהודים שהגיעו מלוטומיירסק. בשנת 1826 העניק המושל הפולני לקהילה זכות לגור ולרכוש נכס באזורים שצוינו בעיר.
אלכסנדר הייתה מרכז חסידי גדול וחשוב של יהודי פולין - מקום מושב שושלת הרבנים של חסידות אלכסנדר, שהוקמו על ידי הרב יחיאל דנציגר (1894-1828) והתפתחה מאוד בימי יצחק מנחם מנדל דנציגר, שהקים את ישיבת "בית ישראל". אלכסנדר הייתה גם המקום שבו הרב חנוך הניך הכהן לוין, האדמו"ר השני של חסידי גור, הנהיג את חסידיו עד למותו בעיירה בשנת 1870.
האוכלוסייה היהודית באלכסנדר מנתה כ 1,000 נפשות ב-1850, 1,673 (27.9% מכלל האוכלוסייה) בשנת 1879, ו-2,635 (31.9%) בשנת 1921. אחרי מלחמת העולם הראשונה רוב יהודי העיירה השתייכו לזרמים החרדיים או הציונים הדתיים, ומיעוטם היה שייך לבונד. עם זאת פעלו באלכסנדר קבוצת כדורגל ותנועות הנוער בית"ר, גורדוניה ומפלגת הציונים הכלליים. עד לשואה היו באלכסנדר 14 בתי כנסת.
יהודים > רבני העיר

רבני העיר היו יעקב אהרן ינובסקי, רבי חנוך הניך הכהן לוין, רבי יחיאל דנציגר, ואחריו המשיכה הרבנות עם אדמור"י השושלת.
הערות שוליים

↑  על התעשייה בלודז' (בגרמנית, אתר 'הגרמנים בפולין')
1 2  נחמן בלומנטל, אלכסנדר (על יד לודז'), ספר יזכור ליהודי העיירה בהוצאת ארגון יוצאי אלכסנדר בישראל (הקישור הוא לספר הסרוק באתר ספריית ניו יורק).
1 2 3  המיעוט הגרמני בפולין שבין המלחמות, וינסון צ'ו, פרק 6: אנשי לודז' לגרמנים? 1939-2000, עמ' 276 ו-342
↑  המיעוט הגרמני בפולין, עמ' 275
↑  המיעוט הגרמני בפולין, עמוד 273
↑  בספר אלכסנדר (על יד לודז'), פרק נפרד יוחד לכל אחת מתנועות אלו.
↑  "אלה אזכרה" חלק ז, ניו יורק תשל"ב, עמודים 92 - 93.
↑  אלכסנדר (ע״י לודז'), עמוד 219
↑  המיעוט הגרמני בפולין, החל מעמוד 271
↑  חשיבה חוזרת על הפולנים והיהודים, עבר בעייתי עתיד בהיר יותר, רוברט צ'רני ואחרים, עמוד 91. (באנגלית) (אתר ספרי גוגל)
↑  אלכסנדר (על יד לודז') עמ' 52
↑  המיעוט הגרמני בפולין, עמ' 285 ו-286
↑  אלכסנדר (ע״י לודז'), עמוד 220
↑  רצח היהודים בפולין ומשטרת הסדר הגרמנית 1939-1940 עמוד 749 (בגרמנית)
1 2  פרק 18 - טבח היהודים, (באנגלית), אתר "ממלכת פולין השנייה"
↑  אלכסנדר (ע״י לודז'), עמוד 222
↑  אלכסנדר (ע״י לודז'), עמוד 301
↑  אלכסנדר (ע״י לודז') עמוד 264
↑  שם הספר Mit Hitler in Polen von Heinrich Hoffman, עמודים 83–84. שתי תמונות נוספות (הראשונה) (והשנייה) ממפגש זה, שרדו אף הם באוספו של הצלם. הספר מופץ באופן לא חוקי בגרמניה בידי אוהדי הנאציזם, וחלקים ממנו שוחזרו בספר היטלר - פניו של עריץ, הערות וכותרות בידי יואכן וון לאנג, תמונות מארכיב היינריך הופמן (באנגלית) (אתר כרטסת הספרים העולמית). בתמונה נראה גם שומרו האישי של היטלר מקס וונשה, מאוחר יותר קצין בכיר ביחידת אס אס זו, במסגרתה לחם בחזית הרוסית, ואחר כך הקים מסגרת אס אס נוספת באזור בלגיה וצרפת שם נשבה עם תחילת הפלישה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537992405171  GND: 7654210-5  LCCN: nr91007602  MusicBrainz: 1919fbc9-05b3-415d-a8eb-dbff4282644d  VIAF: 312895254   WorldCat (עם VIAF): 312895254 
עיריית אלכסנדר
אנדרטה לזכר יהודי אלכסנדר שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
כיכר קושיצה, רחבת השוק העירונית, נראה בית הרבי (כיום בית ספר) וכנסיית מלאכי העליון מיכאל ורפאל
אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי

| --- | --- |
אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי
 לידה:  25 באוגוסט 1849 (יוליאני) טביליסי, פלך טביליסי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 בפברואר 1932 (בגיל 82) טביליסי, גאורגיה הסובייטית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  פנתאון מתאצמינדה 
 שפות היצירה:  גאורגית 
 
אנסטסיה תוּמַנישווילי-צֵרֵתֵלי  (בגאורגית: ანასტასია თუმანიშვილ-წერეთელი‏; 6 בספטמבר 1849 – 7 בפברואר 1932) הייתה סופרת ילדים, פובליציסטית ופעילה חברתית גאורגית.
ביוגרפיה

אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי נולדה בשנת 1849 בטביליסי, גאורגיה (שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית). היא למדה בפנסיון פאוורי ובשנת 1865 סיימה את לימודיה במכון של עבר הקווקז לנשות אצולה. תומנישווילי-צרתלי הייתה פעילה באגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים ובנוסף ייסדה את "החברה לעזרה הדדית של מחנכות ומורות" ואת אגודת הנשים "גַנַתלֵבַּה" ("השכלה").
בשנת 1876 הודפס התרגום הראשון של תומנישווילי-צרתלי - הסיפור "כאב הלב של המארשל" מאת אלפונס דודה. בשנת 1880 התפרסם הסיפור המקורי הראשון שלה - "קורבן האב".
בשנת 1883 תומנישווילי-צרתלי כתבה בכתב העת "נוֹבַּתי". בשנת 1890 היא ייסדה את כתב העת "גֵ'ג'ילי", שמילא תפקיד חשוב בהתפתחותה של ספרות הילדים בגאורגיה. בנוסף, תומנישווילי-צרתלי הייתה עורכת משותפת של כתב העת "קוואלי". היא תרמה רבות גם לעיתונאות הנוער הגאורגית.
תומנישווילי-צרתלי פרסמה קבצים ספרותיים, שהיוו אוספים של סיפוריה וסיפורים מתורגמים או מעובדים משפות זרות: "זהבן" (1887), "חמישה סיפורים" (1888), "הזֵר" (1893), "דריכות החיים" (1924), "הפרח" (1926) ועוד.
אנסטסיה תומנישווילי-צרתלי הלכה לעולמה בשנת 1932 ונקברה בפנתאון מתאצמינדה שבטביליסי.
אמון עצמי

אמון עצמי
אמון עצמי או הערכה עצמית הוא מונח בפסיכולוגיה המתאר בן אדם שיש לו מטרה אחת או מספר מטרות, והוא השיג אותן בגלל שהוא אינו ויתר והמשיך לאמין בעצמו. אבל לפעמים אנשים רבים אינם משיגים את המטרות, או שזה בגלל שהם נכשלו או בגלל שהם אינם מצליחים.
ציטוטים על הערכה עצמית ואמון עצמי

קיים ציטוט "כישלון הוא תבלין הכרחי להצלחה", אותו יצר טרומן קפוטה. הציטוט זה אומר שלפעמים אפשר להכשל במטרה. קיימים עוד ציטוטים שקשורים לאמון עצמי ולהערכה עצמית (כגון: הציטוט "לאדם לא יכול להיות נוח בלי האישור שלו עצמו" שיצר אותו מארק טוויין. הציטוט "האמן בעצמך! זהו תנאי הכרחי להצלחה" שיצר אותו ויליאם הזליט).
הפוסט "פקפוק-עצמי לעומת אמון-עצמי"

הפוסט ששמו "פקפוק-עצמי לעומת אמון-עצמי" נוצר בתוך האתר "שיטת מוח מדויק", בתוך הפוסט כתוב "שקיעה בפקפוק עצמי היא משהו שבני אדם עושים על בסיס יומי. מחשבה או הרגשה אחת של חוסר ערך עלולה להפוך לכדור שלג של שתי מחשבות, לאחר מכן שלוש, ומבלי שתרגישו, תמצאו את עצמכם מתפלשים בתהום של רחמים עצמיים."
הפוסט עוסק בנושא "פקפוק-עצמי", פקפוק עצמי זה כשאדם אינו מסוגל לאמין ביכולתו ונכשל ברגע מסוים.
ספרו של נתנאל ברנדן "The Six Pillars of Self-Esteem"

ספרו של נתנאל ברנדן "The Six Pillars of Self-Esteem" (בעברית: "ששת העמודים של הערכה עצמית") ממליץ כמה דברים שאפשר לעשות כדי שיהיה בנו את הערכה עצמית, ויש כמה טיפים טובים שבאמת יעזרו לגלות בנו את הערכה עצמית. הספר יצא לאור בשנת 1994 וזה ספר עזרה עצמית.
הכישלונות והאמון עצמי

יש לא מעט אנשים בעולם שבעזרת האמון עצמי והערכה עצמית יכלו להשיג בחייהם המון, כגון:
אלברט איינשטיין - סבל מכך שמוריו אמרו שהוא לא ישיג כלום, סבל מכינוים של מעריצותיו, לא הצליח לדבר עד גיל 4 ובסוף הפך לפיזיקאי, תסריטאי ומתמטיקאי מפורסם.
מייקל ג'ורדן - כשהיה בבית ספר תיכון יצאה מנבחרת כדורגל שלו, נעל את עצמו בחדרו ובכה. בסוף הפך לכדורגלן מפורסם.
וולט דיסני - פוטר כעיתונאי בגלל "שאין לו דמיון ואין לו רעיונות מקוריים". הפך ליוצר מיקי מאוס וזוכה של 22 פרסי אקדמיה.
וולפגנג אמדאוס מוצרט - הוא הודח כמוזיקאי חצר על ידי אציל שכינה את האופרה הידועה שלו נישואי פיגרו כ”רועשת מדי”. הפך לאחד ממוזיקאים הכי מפורסמים בעולם.
הכישלונות והאמון עצמי > המסקנה

כל אחד ואחד מאיתנו יכול להתקל במכשולים שונים שיקשו עלינו, אבל הכי חשוב לא לוותר ולמשיך לנסות ולנסות עד שנצליח. כגון וולט דיסני שאמרו "שאין לו דמיון ואין לו רעיונות מקוריים" אבל בסוף הצליח להפוך ליוצר מיקי מאוס וזוכה של 22 פרסי אקדמיה, כי היה בו אמון עצמי והערכה עצמית כולל גם שהוא לא ויתר והמשיך לנסות.
הערות שוליים

↑  כישלון – ויקיציטוט, באתר he.wikiquote.org
↑  הערכה עצמית – ויקיציטוט, באתר he.wikiquote.org
↑  אמון – ויקיציטוט, באתר he.wikiquote.org
↑  פקפוק-עצמי לעומת אמון-עצמי - שיטת מוח מדוייק, ‏2022-08-03
↑  Shest stolpov samootsenki | WorldCat.org, search.worldcat.org (באנגלית)
↑  אלברט איינשטיין - חיפוש ב-Google, באתר www.google.com
↑  כשלונות מפורסמים, נבדק ב-2024-02-03
↑  לירון לייבו, כישלונות מפורסמים: 7 אנשים שלא ידעו מה זה לוותר, באתר חדקרן בית השראה, ‏2021-03-11
כישלון
אנסטסיה פריחודקו

| --- | --- |

אנסטסיה פריחודקו, 2016
 לידה:  21 באפריל 1987 (בת 37) קייב, אוקראינה
 שם לידה:  אנסטסיה פריחודקו
 מוקד פעילות:  קייב, אוקראינה
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 מקום לימודים:  Kyiv National University of Culture and Arts 
 עיסוק:  זמרת-יוצרת
 סוגה:  פולק, רוק, פולק רוק
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  אוקראינית, רוסית 
 כלי נגינה:  גיטרה, חליל צד, פסנתר
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של אוקראינה 
 Official web site
 
אנסטסיה פריחודקו (באוקראינית: Анастасія Константинівна Приходько, ברוסית: Анастасия Приходько; נולדה ב-21 באפריל 1987 בקייב, אוקראינה) היא זמרת אוקראינית, שייצגה את רוסיה בתחרות השירים הבינלאומית אירוויזיון 2009 במוסקבה.
קריירה

סיימה את האוניברסיטה לתרבות ואומנויות בקייב. התפרסמה ברוסיה לאחר זכייתה בתוכנית הטלוויזיה "מפעל הכוכבים 7" (ברוסית: Фабрика звёзд-7), שמשודרת בערוץ הראשון של רוסיה.
ב-7 במרץ 2009 נבחרה לייצג את רוסיה בתחרות האירוויזיון השנתית. בתחרות, שהתקיימה במאי 2009 במוסקבה, היא ביצעה את השיר "מאמו" (באוקראינית: Мамо). אנסטסיה הגיעה למקום ה-11 עם 91 נקודות. בשנת 2010 היא התמודדה למועמדות להיות נציגת אוקראינה באירוויזיון 2011 אך לא נבחרה.
אלעזר יצחק אייזיק הורוביץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 (בן 67 בערך) 
 אב:  שמואל צבי הורוביץ 
 
רבי אייזיק הורוביץ (מימין) לצד אחיו רבי בעריש, האדמו"ר מבית שמואל צבי ספינקא
רבי אלעזר יצחק אייזיק הורוביץ הוא האדמו"ר מספינקא תולדות צבי.
ביוגרפיה

בנו השלישי של רבי שמואל צבי הורוביץ (ר' הערשעלע ספינקער) וחתנו של רבי יחזקאל שרגא מערץ.
בחיי אביו, היה דיין ומוהל בבית הכנסת של אביו וכן מסר דרשות בבית הכנסת.
כאשר נפטר אביו בשנת תשנ"ז (1997), הוריש את בית הכנסת לרבי אייזיק ולאחיו רבי אביש שניהלו יחד את בית הכנסת וערכו טישים במשותף. לאחר כחודשיים במהלך שמחת תורה פרש רבי אייזיק ופתח בית מדרש עצמאי בשם "תולדות צבי". בהמשך הוא בנה בית מדרש גדול בוויליאמסבורג וכן פתח בתי כנסת במונרו בלייקווד ובבורו פארק. הוא זכה להצלחה מרובה וסחף מאות חסידים ואוהדים.
הוציא לאור את הספר "תולדות צבי", בו מכונסים דברי תורה של אביו, וכן הוציא את הספר "זמירות זיכרון צבי".
עוסק רבות בחסד וצדקה.
משפחתו

חלק מצאצאיו:
בנו הרב יחזקאל שרגא, רב קהילת תולדות צבי-ספינקא בויליאמסבורג, חתן הרב דוד אייכנשטיין האדמו"ר מבורשטין.
בנו הרב יואל זוסמן, רב קהל תולדות צבי-ספינקא בבורו פארק, חתן הרב משה ראטה מקארלסבורג, בן רבי יחזקאל ראטה מקארלסבורג.
בנו הרב משה יעקב, משפיע בחסידות ברסלב במונסי, חתן הרב ישראל חיים קאהן.
חתנו יקותיאל יהודה ראטה, בן הרב יצחק אייזיק ראטה, רב קהל חסידים במונסי בן רבי יחזקאל ראטה מקארלסבורג.
אמא שלי - סנטה קתרינה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  מילכה צ'יזיק
 תאריך יצירה:  1980
 טכניקה וחומרים:  תצריב, אקווטינטה
 ממדים בס"מ
 אורך:  24
 רוחב:  17
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  סדנת ההדפס ירושלים
 מספר יצירה:  T.974 (מספר סדנה)
"אמא שלי - סנטה קתרינה" הוא הדפס מאת האמנית הישראלית מילכה צ'יזיק.
תיאור

ההדפס, שנוצר בטכניקה של  תצריב ואקווטינטה, יצא במהדורה של 7 עותקים, שהודפסו על נייר בגובה 65 ס"מ, וברוחב 50 ס"מ. 
הוא מהווה חלק מסדרה של הדפסים שיצרה האמנית בעקבות ביקור במנזר סנטה קתרינה שבסיני. בשנת 1977 ביקרה האמנית במקום במסגרת פרויקט של קבוצת אמנים ישראלים. בסדרת ההדפסים התבססה צ'יזיק על ציורי הילדים של השבטים הבדואים מהאזור. בהדפס זה מופיע דמות נשית, לבושה עבאיה ורעלה שחורות, התופסת את מרב הפורמט. על רקע בגדיה הוסיפה האמנית תיאור של המנזר. ברקע התיאור מופיע משטח ורוד ועליו דגם של צלב או ענח'.
הערות שוליים

↑  בין האמנים שהיו שותפים בפרויקט - ציונה שמשי, עזרא אוריון, ידיד רובין, לאה ניקל ועוד. במסגרת הפרויקט הוצגה בשנת 1980 תערוכה של האמנים בגלריה ג'ולי מ. בתל אביב יפו.
אלעזר ויסבלום (רישא)

ערך זה עוסק באדמו"ר מרישא. אם התכוונתם לרבי אלעזר מליז'נסק, ראו .
רבי אלעזר ויסבלום (רבי אלעזר ריישער, תקצ"ט, 1839 - ט"ו בתמוז תר"ע, 1910), היה אדמו"ר גליציאני צאצא של רבי אלימלך מליז'ענסק.
ביוגרפיה

בנו של רבי אלימלך מרודניק. בגיל 11 התייתם מהוריו. גדל אצל רבי דוד מדינוב. לאחר שנה נסע לצאנז והתחבב על רבי חיים מצאנז.
נישא לבריינדל בתו של רבי דוד הלברשטאם מקשאנוב בנו של רבי חיים מצאנז. בשנת תרל"ו, לאחר פטירת חותנו היגר לבוקוואסק שם כיהן ברבנות העיר והחל לנהוג באדמו"רות. עם זמן התלקטו סביבו רבים מחסידי גליציה והונגריה, חלקם בעקבות  מופתיו ורפואותיו. היה נוסע לרבי יחזקאל משינאווא. בהמשך כיהן תקופה קצרה בפשבורסק ובסוף ימיו התגורר בריישא.
התאלמן ונישא בשנית לחיה בתו של הרב חיים יונה היילפרין אב"ד ריישא.
נקבר בסוקולוב. חיבר ספר בשם "משנה למלך" על התורה.
מסופר שהיה מנאץ את אמריקה אך עודד להגר אליה באמרו שיבוא יום ואנשים יבכו ליד הספינות שיתנו להם לנסוע לאמריקה.
בתו היחידה קריינדל פינקל נולדה לו בגיל 60. נישאה לרבי שלמה בן רבי צבי הירש מרוזבדוב שמילא את מקומו. בתו, חתנו וארבעת נכדיו נרצחו בריישא בהושענה רבה שנת תש"ג.
בשנות ה-2000 נפתחה "קרן תולדות אלעזר" לזכרו. הקרן מחזיקה שני כוללים בשם "תולדות אלעזר" בירושלים, וקופת צדקה שתומכת בצאצאי רבי אלימלך מליז'נסק.
לקריאה נוספת

הרב יוסף נפתלי וגשל, י"ג אורות (חלק ב') - סיפורים מרבי יעקב לייזר מפשעווארסק, תשנ"ד.
מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה.
אלעזר טויטו

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 בינואר 1929 אלג'יריה הצרפתית, צרפת 
 פטירה:  25 ביוני 2010 (בגיל 81) 
 ענף מדעי:  יהדות, חקר המקרא, history of the Bible, היסטוריה של עם ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת בר-אילן 
 
אלעזר טויטו (10 בינואר 1929 - 25 ביוני 2010) היה פרופסור לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת אורות ישראל. מחקריו עסקו בפרשנות התורה עם דגש על הפרשנות בצרפת בימי הביניים.
על אודותיו

טויטו נולד ב-10 בינואר 1929 בעיירה קנשלה במחוז קונסטנטין באלג'יריה הצרפתית. הוא רכש חינוך דתי בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים שבראשות הרב יוסף גנאסיה ובמקביל למד בבית הספר הממשלתי. היה חבר במחתרת הציונית. בשנת 1947 הגיע לישראל באוניית המעפילים "שיבת ציון", אך זו התגלתה על ידי הבריטים וגורשה למחנות המעצר בקפריסין.
במרץ 1948 שוחרר טויטו ממחנה המעצר ועלה לישראל, בהגיעו לארץ התגייס למחלקה הדתית של הפלמ"ח ושירת במסגרת הגדוד הראשון של חטיבת יפתח. הוא השתתף בקרב על צפת ובקרבות הכבדים על מלכיה ובקרב חירבת כוריכור. הוא השתחרר מצה"ל ב-1950.
באוניברסיטת בר-אילן למד לתואר ראשון תנ"ך ותולדות-ישראל ולתואר שני בתנ"ך. דוקטורט עשה באוניברסיטה העברית בירושלים (1973). מחקרו היה בנושא "שיטתו הפרשנית של רבי חיים בן עטר בפירושו 'אור החיים' לתורה", בהדרכת פרופ' עזרא ציון מלמד.
משנת 1962 עבד כמורה וכמנהל במוסד להכשרת מורים בגבעת וושינגטון במשך עשרים שנה. הוא היה מפקח של משרד החינוך במחוז הדרום, ולימד במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן עד פרישתו. במקביל, לימד תנ"ך במכללת "אורות ישראל". טויטו לבסוף שימש כיו"ר המועצה האקדמית של המכללה וכן לימד תנ"ך ועמד בראש ההתמחות למקרא וספרות חכמים בלימודי תואר שני. כמו כן העביר טויטו שיעורי תורה ביישוב מגוריו אלקנה שבשומרון.
בתשס"ה זכה באות יקיר החינוך הדתי של הסתדרות המורים הדתיים. היה נשוי לדינה ואב לשלושה, אוריאל (רב), עתירה, ויוסף, אשר נהרג בפיגוע באיתמר בשנת 2002 בתפקידו כמפקד יחידת הכוננות של היישוב איתמר.
נפטר באלקנה בגיל 81. לאחר מותו, הוענק לו תואר "יקיר אלקנה" לשנת תשע"א "בזכות פעילותו למען הקהילה בתחומי החינוך ולימוד התורה".
מספריו

רבי חיים בן-עטר ופירושו אור החיים על התורה, ירושלים תשמ"ב.
הפשטות המתחדשים בכל יום: עיונים בפירושו של רשב"ם לתורה, רמת גן תשס"ג.
זכר לעולם בריתו: פרקי מחקר ופרשנות, בעריכת אוריאל טויטו, אלקנה ורחובות 2014.
ספר יובל לכבודו

עיוני מקרא ופרשנות ח: מנחות ידידות והוקרה לאלעזר טויטו, בעריכת שמואל ורגון, עמוס פריש ומשה רחימי, רמת גן ואלקנה תשס"ח.
אן האת'וויי (שייקספיר)

ערך זה עוסק ברעייתו של ויליאם שייקספיר. אם התכוונתם לשחקנית האמריקאית, ראו .
| --- | --- |

ציור זה, הצויר על ידי נתנאל קורזון ב-1708 אמור להראות את מראה של האת'וויי
 לידה:  1556 שוטרי, אנגליה
 פטירה:  6 באוגוסט 1623 (בגיל 67 בערך) סטרטפורד על האייבון
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  ווריקשייר 
 ידועה בשל:  היותה כאשתו של המחזאי ויליאם שייקספיר
 בן או בת זוג:  ויליאם שייקספיר (28 בנובמבר 1582–23 באפריל 1616) 
 צאצאים:  סוזנה הול המנט שייקספיר ג'ודית קוויני
 
אן האת'ווי (1556 - 6 באוגוסט 1623) הייתה אשתו של ויליאם שייקספיר, המשורר, המחזאי והשחקן האנגלי. הם נישאו בשנת 1582, כאשר האת'וויי הייתה בת 26 ושייקספיר בן 18. היא נשארה אלמנה במשך 7 שנים עד למותה. מעט מאוד ידוע על חייה מעבר למספר אזכורים במסמכים משפטיים. אישיותה ויחסה לשייקספיר היו נושא להשערות רבות על ידי היסטוריונים וסופרים.
חייה

מאמינים כי האת'וויי גדלה בשוטרי, כפר ממש ממערב לסטרטפורד על האייבון, ווריקשייר, אנגליה. מניחים שהיא גדלה בבית החווה שהיה בית משפחת האת'וויי, שנמצא בשוטרי וכיום מהווה אטרקציה תיירותית מרכזית בכפר. אביה, ריצ'רד האת'וויי, היה חקלאי. הוא מת בספטמבר 1581 והותיר לבתו סכום של עשרה מארק או £6 13s 4d (שישה לירות, שלושה עשר שילינג וארבע פני). על פי אביה, שמה של אן רשום כ"אגנס", מה שהוביל לכך שכמה חוקרים סבורים שיש להתייחס אליה כ"אגנס האת'וויי" במקום "אן האת'וויי".
נישואים

האת'ווי נישאה לשייקספיר בנובמבר 1582 כשהיא כבר בהריון עם הילד הראשון של בני הזוג, לו ילדה שישה חודשים לאחר מכן. הפרש הגילאים, שהתווסף להריונה של האת'ווי לפני הלידה, הועסק על ידי כמה היסטוריונים כראיה לכך שזו הייתה חתונה שנכפתה על שייקספיר על ידי משפחת האת'וויי לאחר שהכניס את אן להריון.
ג'רמיין גריר טוענת שהפרש הגילאים בין שייקספיר להאת'וויי אינו עדות לכך שהוא נאלץ להינשא לה, אלא שהוא זה שרדף אחריה. נשים כמו האת'וויי היתומה נשארו לעיתים קרובות בבית כדי לטפל באחים צעירים והתחתנו בסוף שנות העשרים לחייהן. כבעל הציע שייקספיר מעט סיכויים; משפחתו נפלה לחורבן כלכלי, ואילו האת'וויי, ממשפחה במעמד טוב הן מבחינה חברתית והן מבחינה כלכלית. בבחינת הרישומים ששרדו בסטרטפורד על האייבון והכפרים הסמוכים בשנות ה-1580, גריר טוענת ששתי עובדות בולטות בצורה די בולטת: ראשית, שמספר רב של כלות עלו למזבח כבר בהריון; ושנית, הסתיו, לא האביב, היה הזמן הנפוץ ביותר להתחתן. שייקספיר היה חייב להתחתן עם האת'וויי, שנכנסה להריון ממנו, אך אין סיבה להניח שלא תמיד זו הייתה כוונתו.
שלושה ילדים נולדו להאת'ווי ולבעלה: סוזנה ב-1583 והתאומים המנט וג'ודית ב-1585. המנט מת בגיל 11 במהלך אחת מההתפרצויות של דבר הבלוטות ונקבר בסטרטפורד על האייבון ב-11 באוגוסט 1596.
בשנת 1607, בתו של האת'וויי, סוזנה, נישאה לרופא המקומי, ג'ון הול, שילדה את נכדתם של האת'וויי ושייקספיר, אליזבת, בשנה שלאחר מכן. ג'ודית נישאה לתומאס קוויני, שהיה בעל בית מרזח ממשפחה טובה, בפברואר 1616 כשהייתה בת 31 והוא בן 27. ייתכן ששייקספיר סייג מאוחר יותר את הבחירה הזו כשהתגלה לו שקוויני הכניס ילדה אחרת להריון לפני; כמו כן, קוויני לא הצליחה להשיג רישיון חתונה מיוחד שנדרש במהלך התענית, מה שהוביל לנידוי ג'ודית ותומס ב-12 במרץ. זמן קצר לאחר מכן, ב-25 במרץ 1616, שינה שייקספיר את צוואתו לג'ודית לרשת 300 פאונד בשמה, השאיר את קוויני מחוץ לצוואה ונתן את רוב רכושו לסוזנה ולבעלה.
לפעמים הסיקו ששייקספיר לא מחבב את אשתו, אבל אין תיעוד או תכתובת קיימת התומכים בהנחה זו. במשך רוב חיי הזוגיות שלהם, הוא חי בלונדון, כתב והציג את מחזותיו, בזמן שהיא נשארה בסטרטפורד. עם זאת, לדברי ג'ון אוברי, הוא חזר לסטרטפורד לתקופה מדי שנה. כשפרש מהתיאטרון ב-1613, הוא בחר לגור בסטרטפורד עם אשתו, ולא בלונדון.