הקהילה הבהאית במצרים
הקהילה הבהאית במצרים משנות ה-80

תחילת שנת 1985 זכורה כתקופה קשה של רדיפות. בחצות הלילה ב-23 בפברואר, הגיעו שוטרים לבתיהם של למעלה מארבעים בהאים, עצרו אותם ולקחו את ספריהם, כתביהם, קלטות וידאו וחפצים נוספים שנחשדו כקשורים לדת הבהאית.
בימים לאחר מכן הם נחקרו ממושכות על ידי משרד התביעה לביטחון המדינה (Prosecution Office for State Security), משרד שמתמחה בחקירת עבירות הקשורות לביטחון המדינה. בחקירות אלו נאלצו העצורים לענות שוב ושוב על שאלות הקשורות לאמונותיהם ומנהגיהם, מבנה ותפקוד המוסדות שלהם כמו בית המשפט האוניברסלי והמקומות הקדושים להם בישראל. בתום החקירה הראשונית, הם הואשמו בהצטרפות לארגון שמנוגד לעקרונות היסוד של השלטון במצרים ובהפצת דעות קיצוניות המזלזלות בדתות אחרות. לאחר סיקור תקשורתי נרחב בנושא, שוחררו העצורים בהדרגה ופורסם כי העצורים לא הפרו כל חוק הקשור לביטחון המדינה או ביצעו כל פעולה מזיקה לעקרונות עליה מושתתת מערכת השלטון במצרים. העניין לא הסתיים בזה ולאחר מכן, הפרקליטות המחוזית של דרום קהיר הטילה האשמות חדשות נגד פעולות של הבהאים המנוגדות לצו שנחתם על ידי הנשיא נאצר.
תנועה מרכזית במצרים שניסתה להיאבק בדתות שכפרו באסלאם הייתה תנועת האחים המוסלמים, באמצעות הפרלמנט של מצרים הם ניסו להכניס חקיקה אסלאמית כדי לעצור כל סטייה מהאסלאם. הבהאים לעיתים קרובות היו מטרות של התקפות מילוליות בפרלמנט. האסלאמיסטים הצליחו לשמור על הדיכוי של חופש המחשבה במצרים וכך ערערו את הלגיטימיות של משטר לא-אסלאמי.
קשייהם של הבהאים במצרים המשיכו לגדול כאשר בשנות ה-90 משרד הפנים החל לעדכן את התיעודים והרישומים האזרחיים, אותו עדכון חייב כל אזרח להיות מסווג כמוסלמי, נוצרי או יהודי. הבהאים וקבוצות דתיות אחרות שלא נמצאו תחת אף אחת מקטגוריות אלה נאלצו לסווג את עצמם לאחת משלוש הדתות או שלא יקבלו אף תיעוד אזרחי (תעודת זהות, דרכון, תעודת לידה, רישיונות וכו'), ללא מסמכים אלו הם לא יכלו ללמוד, לקבל טיפול בבתי החולים, להצביע ולנסוע מחוץ למדינה.
בניגוד למשל לנוצרים או ליהודים, הדת הבהאית אינה מוכרת על ידי ממשלת מצרים, לבהאים במצרים אסור להחזיק במקומות פולחן לכן מצוקתם רבה יותר משל הנוצרים. בעבר הם יכלו לציין את דתם בתעודות הזהות והלידה המצריות רק על ידי אחת משלוש האופציות: נצרות, יהדות או אסלאם. הבהאים ביקשו להכניס את דתם תחת הסעיף או לפחות להשאיר אותו ריק אך משרד הפנים דחה זאת והחלו להתנהל דיונים במשך כחמש שנים בנושא. במרץ 2009 בעקבות הליך משפטי במשך חמש שנים שכלל פסיקות סותרות וערעורים ממשלתיים על פסקי דין שהטיבו עם הבהאים, בית המשפט פסק לבסוף לטובת הבהאים.
שר הפנים המצרי הוציא צו ב-14 באפריל 2009 שתיקן את החוק כדי לאפשר למצריים שלא משייכים את עצמם לדתות אסלאם, נצרות או יהדות להשאיר את סעיף הדת ריק וכך לקבל תעודת זהות. על אף שינוי זה הממשלה במצרים עדיין לא מכירה בדת הבהאית ועדיין לא מנפיקים תעודות מזהות לכל הבהאים. לתעודות הזהות במצרים חשיבות רבה כיוון שבלעדיה ילד להורים בהאים ללא תעודת זהות לא יוכל לקבל תעודת לידה, מה שיחסום אותו בעתיד להתקבל לבתי ספר ואוניברסיטאות. בהאים עם תעודות לידה ישנות או ללא תעודות זהות חדשות עשוי להוביל למעצר פתאומי על שלא נשא תעודת זהות מעודכנת. בנוסף, זוגות בהאים לא יכולים לקבל תעודת נישואין.
המסמך הרשמי היחיד שממשלת מצרים מוכנה להנפיק לבהאים הוא הדרכון שמעודד אותם להגר ממצרים. החשיפות התקשורתיות על ההפליה נגד הבהאים במצרים הביאו להתקפות על הקהילה מצד האחים המוסלמים והממסד הדתי. הממשלה חוששת מלהצטייר אי-אסלאמית ולכן מפלה את הבהאים. התנהגותה של הממשלה מעודד את האסלאמיסטים והממסד הדתי להמשיך בהתקפותיהם על הבהאים ולהגביר את חוסר סובלנות החברה כלפיהם.