שקר גדול
ניתוח פסיכולוגי וחברתי

פסיכולוגים, פסיכיאטרים ומומחים אחרים מספקים הסברים מדוע טכניקת השקר הגדול עובדת. ד"ר רמני דורוסולה, פסיכולוג קליני מורשה ופרופסור לפסיכולוגיה, מומחה להפרעת אישיות נרקיסיסטית והתעללות נרקיסיסטית טוען כי:
החזרה היא חשובה, משום שהשקר הגדול פועל באמצעות אינדוקטרינציה. הוא בונה בסיס ראיות משל עצמו – אם הדבר חוזר על עצמו מספיק פעמים, אנשים מאמינים בכך, ועצם החזרה הכמעט טאוטולוגית תומכת בשקר.... שמע משהו מספיק פעמים, והוא הופך לאמת. כאשר השקר גדול אנשים מניחים שיש לו בסיס ראיות... [אנשים גם לא מבינים] שיש אנשים חסרי אמפתיה, שלא אכפת להם מטובת הכלל, הם גרנדיוזיים, יהירים ומוכנים לנצל ולתמרן אנשים לצרכים האגוצנטריים שלהם בלבד.... [במקום זאת] מעין אפקט הילה מקנה לכאורה למנהיגים מומחיות וכוח – כשהדבר רחוק מלהיות נכון (רוב אם לא לכל המנהיגים המגלומניים, העריצים, הרודנים והאוליגרכים הם נרקיסיסטים או פסיכופתים).
מרים באוורס-אבוט, פרופסורית ללוגיקה במכללת הר כרמל לאחיות, מדגישה את חשיבות החזרה בקבלת השקר הגדול. היא קובעת כי: "מה שמשפיע במיוחד הוא חזרה במגוון הקשרים. כלומר, לא רק אותן מילים שוב ושוב – אלא שילוב של הרעיון במספר רב של דרכים."
לדברי ד"ר מאט בלנשרד, פסיכולוג קליני מאוניברסיטת ניו יורק, חזרתיות מסוג זה יכולה להתרחש גם בסביבה הפיזית. הוא טוען: "שום דבר אינו מוכר את השקר הגדול כמו חולצות טריקו, כובעים וכרזות חדשים. פריטים אלה משויכים בדרך כלל לקבוצות ספורט, לא לנושאים פוליטיים ולא לעניינים של חיים ומוות. אבל טראמפ והחוג שלו השתמשו בזריזות בפריטים אלה כדי ליצור את סוג הנאמנות חסרת המעצורים שאמריקאים משייכים לכדורגל מקצועני.... הכרזות והכובעים מוסיפים אווירה של טיפשות לכל דבר. אם אני יכול לקנות כובע חדש, האם זה באמת יכול להיות כל כך רציני?... זוהי דרך גאונית לשבש את שיקול הדעת של אנשים."
בלנשרד מציין שאנשים מעריכים מידע שיש לו השפעה ישירה על חייהם בצורה שונה ממידע מופשט יותר, שפחות נוגע אליהם. הוא קובע כי "הפעולה של 'להאמין' אינה מציינת רק דבר אחד, אלא מגוון רחב של מערכות יחסים שיש לבני אדם עם מידע. אנחנו לא באמת 'מאמינים' בדברים, אלא מקבלים באופן זמני מידע שאנו מוצאים שהוא שימושי." בשל כך, הוא קובע כי "רוב האנשים אינם 'מאמינים' בלב שלם בשקר הגדול, אבל הם יותר משמחים לאמץ אותו באופן זמני כי... למה לא? זה עשוי להיות משעשע. זה עשוי להחמיא לזהות שלך. זה עשוי לעזור לך ליצור קשר עם אנשים אחרים בקהילה שלך. או שזה עשוי לעזור לך לפרוק קצת זעם.... 'אמונה' מבוססת תמיד על שימושיות."
הפסיכיאטרית בנדי ק. לי (אנ') טוענת כי מתחת לקבלה של קביעות שערורייתיות כגון השקר הגדול טמונות סיבות רגשיות. לטענתה, מי שמקבל את השקר הגדול:
בדרך כלל מנסה למצוא נחמה ולהימנע מכאב.... הדבר קורה במצבים של בריאות ירודה, שבהם אדם נוטה פחות לגלות תחומים חדשים או לחפש פתרונות יצירתיים. יש נחמה בחזרה, ולכן אנשים או אומה תחת לחץ יימשכו יותר למה שחוזר על עצמו מאשר למה שהוא אמיתי. אדולף היטלר הבין זאת היטב.
לדברי באוורס-אבוט, גם המדיה החברתית משחקת תפקיד בתגובות רגשיות מסוג זה. לטענתו:
היה קל יותר לסלק אי-אמת לפני עידן המדיה החברתית. במדיה החברתית, אנשים נוטים לאמץ עמדות ציבוריות. כשהעמדה הזו מתבררת כשגויה, הדבר מביך, ונסיגה נתפסת בדרך כלל כחולשה. לכן הם מתחפרים בטענות לא נכונות כדי להציל את התדמית שלהם ואת אמינותם האישית... אנחנו קשורים רגשית יותר מדי להיותנו צודקים. עדיף לתרבות שלנו בכללותה להעריך אי ודאות, ענווה אינטלקטואלית וסקרנות. ערכים אלה עוזרים לנו לשאול שאלות ללא ציפייה לתשובות קבועות מראש.
דורוסולה, בלנשרד ולי מסכימים שקשה לשכנע מאמין בשקר גדול באמצעות הצגת ראיות עובדתיות.
דורוסולה טוען ששיפור במיומנויות החשיבה הביקורתית הוא הכרחי כדי להתמודד עם סוג זה של תעמולה, וקובע: "משמעות הדבר היא להוציא משימוש אלגוריתמים המספקים רק חדשות מנקודת מבט אחת ובמקום זאת לקרוא סיפורים ומידע המספקים נקודות מבט אחרות... ליצור מרחבים בטוחים לניהול שיחות... לעודד שיח אזרחי עם אלה שמחזיקים בדעות שונות, ללמד אנשים למצוא בסיס משותף (למשל אהבת המשפחה), גם כאשר מערכות האמונות אינן מקבילות".
בלנשרד טוען כי "מפיצים של השקר הגדול יאבדו אמינות בעיני תומכיהם רק אם יתמודדו עם הפחד הגדול ביותר שלהם – אחריות.... יש להציג אותם כשהם מפסידים בקלפי, יש לעצור אותם כשהם עוברים על החוק, יש לתבוע אותם על לשון הרע, יש לרדוף אחריהם בכל כלי משפטי זמין בחברה פתוחה... מעל לכול, יש לראות בהם אנשים חלשים. רק אז השקרים שלהם יאבדו את יעילותם לגבי המיליונים שראו רווח פוטנציאלי – אישית, פסיכולוגית, פוליטית, כלכלית – בבחירתם להאמין להם".
לי מציינת שכאשר מנסים לשחרר מישהו מאמונה בשקר גדול, חשוב לא להעמיד אותו בצד המתגונן. כמו כן, לדעתה הפגיעות קשורה לחוסר ביטחון עצמי וכן לבעיות של מעמד חברתי רעוע: "צריך לתקן את הפגיעות הרגשית הבסיסית שהובילה אנשים להאמין בכך מלכתחילה. לגבי אוכלוסיות מסוימות, זהו בדרך כלל הכאב הכרוך בתחושה שאין להם מקום בעולם, שאי השוויון החברתי-כלכלי מחריף. העדר שירותי בריאות, חינוך, אפיקי פרנסה וערוצים אחרים שיכולים לתרום לתחושת כבוד עצמי יכול להפוך את האוכלוסייה לפגיעה פסיכולוגית מול מי שמבקש לנצל אותה."