stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טמפוס איריס
בנאום השכלה גבוהה

המושגים בִּנְאוּם (Internationalization) וגלובליזציה קרובים זה לזה, ולעיתים נעשה בהם שימוש חופף, על אף ההבדל, אם כי החמקמק, בין השניים. בנאום הוא תהליך פיתוחם והרחבתם של קשרים בין אומות לתרבויות אשר מסייע ומעודד את חיזוקם של שיתופי פעולה הקשורים למחקר, להוראה ולפעילויות שירות שונות, ובכך הוא גם תורם להעשרת איכות ההשכלה הגבוהה. גלובליזציה, לעומת זאת,  היא תהליך המדגיש את תפקידם ההולך וגובר של מערכות כלל-עולמיות הממוקמות מחוץ ומעבר למדינה נתונה הנושאות את סממניהן של תרבויות דומיננטיות, ובעיקר את אלו של התרבות האמריקאית
בנאום בהקשר למוסדות להשכלה גבוהה מוגדר כ"תהליך האינטגרציה של מדדים בינלאומיים, בין-תרבותיים וגלובליים במטרות, בפעולות ובתפקודה של השכלה גבוהה".  מטרתו של בנאום במכללה אקדמית לחינוך היא להכין את הסטודנטים והסגל לחיים בעידן הגלובלי, המאופיין באיחוד ובקירוב של אנשים בעלי רקע תרבותי שונה במסגרות שונות של עבודה ולמידה. לבנאום שלושה היבטים עיקריים: פיתוח ערכים גלובליים, קידום איכות אקדמית והתאמת תוכניות לימודים לסטנדרטים בינלאומיים ולשוק העבודה. היבטים אלה נשענים על הערכים של פיתוח סבלנות וקבלת השונה, היכרות עם תרבויות שונות, חיזוק הקשר בין אנשים בעלי רקע תרבותי שונה ופיתוח מיומנויות תקשורת ורבלית וחזותית בין אנשים מתרבויות שונות.  ההיבט של איכות אקדמית נשען על הנחת יסוד ששיתוף פעולה בין חברי הסגל של מוסדות שונים בתחום מחקר והוראה תורם להפריה הדדית ועשוי להעלות את האיכות האקדמית. ההיבט הפרקטי מתייחס להיבטים הגלובליים של השתלבות  בוגרי המוסדות האקדמיים בשוק העבודה הגלובלי והתאמת תוכניות הלימודים כך שהבוגרים יוכלו להתקבל להמשך לימודים במוסדות אחרים.
משתתפים במיזם

בישראל משתתפים בפרויקט מוסדות אקדמיים מהפריפריה ומהמרכז, מכללות להנדסה ולמדעי החברה, מכללות לחינוך ומכללות ערביות. המכללות האקדמיות המשתתפות בפרויקט בישראל כוללות את:
מכללת אורט בראודה (קואורדינטור)
שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב
המכללה האקדמית עמק יזרעאל ע"ש מקס שטרן
מכללת אלקאסמי
המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי
המכללה האקדמית ספיר
המכללה האקדמית בית ברל
בנוסף, שותפים לפרויקט גם:
ועד ראשי המכללות (ור"מ)
משרד החוץ, המחלקה לשת"פ תרבותי ומדעי, אגף קשתו"ם
התאחדות הסטודנטים הארצית
אוניברסיטת תל אביב גם היא שותפה בכירה במיזם, ומספקת את התשתית המחקרית לנושא האינטרנציונליזציה והקשרים הבינלאומיים.
השותפים האירופיים לפרויקט הם:
Pedagogosche Hochschule Karnten (אוסטריה)
Universita Carlo Cattaneo (איטליה)
University of Bristol (בריטניה)
Warsaw University of Technology (פולין)
בנוסף, שותפות להצעה חברה עסקית העוסקת בתהליכים בינלאומיים בהשכלה גבוהה מגרמניה (Centre for higher education development consult), ארגון אוניברסיטאות אירופיות הממוקם בבלגיה (European centre for strategic management of universities) וארגון אירופי לחינוך בינלאומי מהולנד (European Association for International Education).
משתתפים במיזם > יעדי הפרויקט

פיתוח תוכניות אסטרטגיות לתהליכי אינטרנציונליזציה במכללות האקדמיות המשתתפות בפרויקט
עידוד שיתוף חברי סגל אקדמי, סגל מנהלי וסטודנטים לפעילות בינלאומית
הקמת משרדי קשרים בינלאומיים במכללות המשתתפות
ייזום פעילויות אקדמיות בינלאומיות והקמת רשת לעידוד פעילויות בינלאומיות במכללות המשתתפות ובמוסדות אחרים בישראל ובאירופה.
בשנת 2014 הושק עלון מידע מקוון ושמו 'חדשות הבנאום' בהוצאת המכללה האקדמית ע"ש קיי. מטרת העלון היא לספק לחברי הסגל האקדמי והמנהלי ולסטודנטים במכללת קיי כאחד, מידע אודות פעילויות בינלאומיות אקדמיות שונות המתקיימות במכללה בתחומי הוראה ומחקר. בהיותו עלון מקוון, הוא כולל גם קישורים לסרטונים ואתרים הקשורים לבנאום.
הערות שוליים

↑  Kreber, C. (2009). Different perspectives on Internationalization in higher education. New Directions for Teaching and Learning, 118, 1-14.
↑  Marginson, S. (2000). Rethinking academic work in the global era. Journal of Higher Education Policy and Management, 22(1), 23-35.
↑  Knight, J. (2004). Internationalization remodeled: Definition, approaches, and rationales. Journal of Studies in International Education, 8(1), Spring 2004 5-31
יהודית ברקאית

אין תמונה חופשית
יהודית ברקאית (~1905 – 6 בינואר 1955, י"ב בטבת תשט"ו) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית, מראשוני תיאטרון "אהל".
ברקאית נולדה באוקראינה. בשנת 1920 עלתה לארץ ישראל. עם היווסדו של תיאטרון "אהל" בשנת 1925 הייתה מן החברות הראשונות בו.
נפטרה מסרטן ב-1955 ונקברה בבית הקברות קריית שאול.
אחיה שמואל ברקאי (ברקוביץ) היה מפקד ההגנה בתל אביב בשנים 1941–1944 ומנהל "בנק ישראל-אמריקה לפיתוח התעשייה" של בנק הפועלים.
הערות שוליים

↑  יהודית ברקאית באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012616169305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טירת ד'אוסה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שאטו 
 מיקום:  Rigny-Ussé 
 מדינה:  צרפת צרפת
 בעלים:  בעלות פרטית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  המאה ה-11, המאה ה-15 – המאה ה-16 והמאה ה-17
 סגנון אדריכלי:  הרנסאנס הצרפתי
 קואורדינטות:  47°14′59″N 0°17′28″E﻿ / ﻿47.249722222222°N 0.29111111111111°E﻿ / 47.249722222222; 0.29111111111111
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי טירת ד'אוסה(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי טירת ד'אוסה(למפת סאנטר-עמק הלואר רגילה) אורליאן טור בורז' שארטר בלואה שאטורו נורמנדי פיי דה לה לואר  אקיטן החדשה אוברן רון-אלפ  בורגון פראנש קונטה  איל-דה-פרנסטירת ד'אוסה(למפת סאנטר-עמק הלואר מוגדלת) אורליאן טור בורז' שארטר בלואה שאטורו נורמנדי פיי דה לה לואר  אקיטן החדשה אוברן רון-אלפ  בורגון פראנש קונטה  איל-דה-פרנסטירת ד'אוסה
 
טירת ד'אוסה (בצרפתית: Château d'Ussé) היא טירה הממוקמת בקצה יער שינון ומשקיפה על עמק האנדר שבמחוז אנדר ולואר, צרפת. הטירה, המפורסמת במראה הציורי והשלו שלה, הייתה אחת מכמה טירות שהיוו השראה לוולט דיסני ביצירת רבות מטירות סרטיו.
היסטוריה

הטירה נבנתה לראשונה במאה ה-11 על ידי השליט הנורמני של אוסה, גולדן דה סאומור, שהקיף את שטח הטירה בטרסה גבוהה. הטירה הועברה לידי רוזנות דה בלואה, שבנתה אותה מחדש באבן.
במאה ה-15, הטירה ההרוסה של אוסה נרכשה על ידי ז'אן החמישי דה בוייל, גנרל בצבאו של שארל השביעי שהפך לסניור של אוסה ב-1431. דה בוייל החל לשקם את הטירה מחדש בשנת 1440; בנו אנטואן דה בוייל התחתן בשנת 1462 עם ז'אן דה ואלואה, בתם הביולוגית של שארל השביעי ואגנס סורל, שהביאה כנדוניה 40,000 אקו זהב. אנטואן היה שרוי בחובות כבדים ובשנת 1455, מכר את הטירה לז'אק ד'אספיני, בנו של שאמבלאן דוכס ברטאן ובעצמו שאמבלאן המלך; ד'אספיני בנה את הקפלה, שהושלמה על ידי בנו שארל בשנת 1612, בה הסגנון הגותי הלוהב עורבב עם מוטיבים חדשים מתקופת הרנסאנס.
במאה ה-17 הרס לואי הראשון דה ולונטינאיי, ראש משק בית המלוכה, חלק מהבניינים הצפוניים של הטירה על מנת לפתוח את החצר הפנימית לנוף הנשקף מן מרפסת הגן, אשר עיצובה מיוחס לאדריכל הנוף הידוע אנדרה לה נוטר. חתנו של ולונטינאיי היה המהנדס הצבאי סבסטיאן דה וובאן, שביקר בטירת ד'אוסה תכופות.
שארל פרו, מחברם של כמה מן האגדות המפורסמות ביותר כיום, ביקר לעיתים קרובות בטירה והיה אורח קבוע בה. טירת ד'אוסה היא זו שהביאה לו את ההשראה לטירה מהאגדה הקלאסית היפהפייה הנרדמת אותה כתב.
מאוחר יותר עברה הטירה לבית רוהן. בשנת 1802 נרכשה הטירה על ידי הדוכס דה דורס; כבר במרץ 1813 נערכו באוסה פגישות חשאיות בין קבוצה של נאמני בית בורבון, שנפגשו כדי לבחון את האפשרויות לעלייה מחודשת לשלטון של בית בורבון, בין המשתתפים נכללו אנשים כגון טרמויל, הדוכס לבית פיץ ג'יימס, הנסיך ז'ול דה פוליניאק, אנטואן-פרנסואה-קלוד פרנד, מונמורנסי והדוכס לבית דה רושפוקו. בטירה יעבוד מאוחר יותר הסופר פרנסואה-רנה דה שאטובריאן על ספר הזכרונות שלו "Mémoires d'Outre-Tombe" כאורח הדוכסית קלייר דה דוראס.
בשנת 1885 הורישה הרוזנת דה לה רוצ'אקליין את הטירה לאחיינה, הרוזן דה בלאקאס.
אוסה סווגה כאנדרטה היסטורית בשנת 1931 על ידי משרד התרבות הצרפתי.
הערות שוליים

↑  Château de la Belle au Bois Dormant, כקובץ PDF.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 235744787   WorldCat (עם VIAF): 235744787 
עצי תפוז ניצבים באורנז'רי שבמרפסת הטירה.
יחסי אפגניסטן – סן מרינו

| יחסי אפגניסטן – סן מרינו |
| --- | --- |
אפגניסטן: סן מרינו


אפגניסטן: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
652,230: 61
אוכלוסייה
42,945,992: 33,579
תמ"ג (במיליוני דולרים)
14,502: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
338: 55,254
משטר
אמירות איסלאמית: רפובליקה

יחסי אפגניסטן–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שלא מתקיימים בין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו עקב סגירותה היחסית של אפגניסטן בפני העולם וחוסר אינטרסים של שתי המדינות בניהול יחסים אלה. אזרחים סן מרינזיים מעטים ואחדים בשנה מגיעים לאפגניסטן לביקורים וטיולים, וגם מהם נדרשת אשרה ותשאול ביטחוני מקיף ביותר. גם סן מרינו מצידה סוגרת את שעריה בפני אזרחים ותיירים אפגניסטן, כשמעטים כאלו מגיעים, אם בכלל.
נציגויות דיפלומטיות

כאמור, בין שתי המדינות אין יחסים דיפלומטיים, אך ישנו קשר בין הלאומים הסן מרינזים והאפגנים, לפיכך יש צורך בנתינת שירותים קונסולריים. שירותים קונסולריים של שתי המדינות ניתן לקבל בשגרירות הקרובה ביותר של המדינה השנייה - השגרירות הסן מרינזית במונגוליה, והשגרירות האפגנית באיטליה.
יחסי אפגניסטן–וייטנאם

| יחסי אפגניסטן–וייטנאם |
| --- | --- |
אפגניסטן: וייטנאם


אפגניסטן: וייטנאם
שטח (בקילומטר רבוע)
652,230: 331,210
אוכלוסייה
42,945,992: 101,141,305
תמ"ג (במיליוני דולרים)
14,502: 429,717
תמ"ג לנפש (בדולרים)
338: 4,249
משטר
אמירות איסלאמית: רפובליקה סוציאליסטית חד מפלגתית

יחסי אפגניסטן–וייטנאם הם יחסי החוץ בין האמירות האסלאמית של אפגניסטן לרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם. היחסים בין המדינות נותקו ב-1992. עם זאת, עדיין מתקיים שיתוף פעולה בין המדינות.
היסטוריה

אין כרגע יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות, אבל בעבר היו. יחסי החוץ בין אפגניסטן לצפון וייטנאם נוצרו ב-16 בספטמבר 1974, בתקופת אפגניסטן תחת שלטונו של מוחמד דאוד ח'אן ובתקופת מלחמת וייטנאם.
שגרירות וייטנאמית נפתחה בקאבול ב-1978 תחת המשטר האפגני בעקבות מהפכת סאור. הן הרפובליקה הווייטנאמית והן הרפובליקה האפגנית היו מדינות קומוניסטיות ובעלות ברית של ברית המועצות.
בהצבעה באו"ם בינואר 1980, וייטנאם הייתה אחת מארבע המדינות היחידות שתמכו בפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
שתי המדינות חתמו על הסכם פטור מוויזה בשנת 1987.
לאחר 1992 כאשר הממשלה הסוציאליסטית באפגניסטן קרסה, וייטנאם סגרה את שגרירותה במדינה זו. שגרירות אפגניסטן בווייטנאם נסגרה ביוני 1993. השגרירות בקאבול הוסמכה לשגרירות וייטנאם בפקיסטן, בעוד שהשגרירות בהאנוי הוסמכה לשגרירות אפגניסטן בסין.
וייטנאם הכירה בממשלתו האפגנית של חמיד קרזאי בדצמבר 2001 ולאחר מכן סיפקה סיוע הומניטרי לאפגניסטן.
בשנת 2020, שגריר אפגניסטן בסרי לנקה אשרף היידרי נפגש עם שגריר וייטנאם בסרי לנקה פאם נגוק היידרי, שאמר כי "אנו שואבים השראה מהעלייה המהירה של וייטנאם ומההתקדמות הבולטת בכל המגזרים של פיתוח בר קיימא, לאחר שנות המלחמה של המדינה. זו הסיבה שאנו מצפים ללמוד לקחים רלוונטיים מווייטנאם ליישום באפגניסטן שלאחר הסכסוך ואחרי השלום".
יוזף קיילברת

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1908 קרלסרוהה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  20 ביולי 1968 (בגיל 60) מינכן, גרמניה המערבית 
 מקום קבורה:  Grünwald Woodland Cemetery 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה  מסדר ההצטיינות הבווארי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוזף קיילברת (גרמנית: Joseph Keilberth‏; 19 באפריל 1908 – 20 ביולי 1968) היה מנצח גרמני.
קריירה

את הקריירה שלו החל בתיאטרון הממלכתי בעיר הולדתו, קרלסרוהה. בשנת 1940 היה למנהל הפילהרמונית הגרמנית של פראג. סמוך לסיום מלחמת העולם השנייה התמנה למנצח הראשי של התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן. בשנת 1949 היה למנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של במברג, שהורכבה בעיקר מגרמנים שגורשו מצ'כוסלובקיה שלאחר המלחמה, לפי צו של הנשיא בנש.
קיילברת מת לאחר שהתמוטט בשעת ניצוח על האופרה "טריסטן ואיזולדה" של וגנר, בדיוק באותו מקום כמו פליקס מוטל, שאותו דבר עצמו קרה לו בשנת 1911.
קיילברת מת במינכן ב-1968.
יוזף קריפס

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1902 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  13 באוקטובר 1974 (בגיל 72) ז'נבה, שווייץ 
 מקום קבורה:  Neustifter Friedhof 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  לונדון רקורדס 
 פרסים והוקרה:  טבעת הכבוד של העיר וינה  מדליית הכסף הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 josefkrips.blogspot.ch
 פרופיל ב-IMDb
 
יוזף קריפס מנצח על הופעה בשנת 1957
יוזף אלוֹיס קריפס (בגרמנית: Josef Krips;‏ 8 באפריל 1902 – 13 באוקטובר 1974) היה מנצח וכנר אוסטרי.
ביוגרפיה

קריפס נולד בווינה והיה תלמידם של אויזביוס מנדיצ'בסקי ופליקס ויינגרטנר. בשנת 1921 נעשה לעוזרו של ויינגרטנר בפולקסאופר של וינה. אחר כך היה מנצחן של כמה תזמורות שונות. בשנת 1933 חזר לנצח בווינה. כמו כן היה לפרופסור באקדמיה של וינה.
אחרי האנשלוס בשנת 1938 אולץ קריפס לעזוב את אוסטריה. הוא עבר לבלגרד שם עבד זמן מה עם התזמורת הסימפונית המקומית, עד שיוגוסלביה עצמה נכנסה למעורבות במלחמת העולם השנייה. במשך שאר המלחמה עבד במפעל מזון.
לאחר תום המלחמה היה קריפס המנצח האוסטרי היחיד שהורשה לעבוד, כיוון שלא עבד בכפיפות למשטר הנאצי. הוא היה המנצח הראשון שניהל את הפילהרמונית של וינה ואת פסטיבל זלצבורג. משנת 1950 עד 1954 היה קריפס המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון. אחר כך ניהל את התזמורת הפילהרמונית של באפלו ואת התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו. ב-1970 מונה למנצח הדויטשה אופר ברלין. בין 1970 ל-1973 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של וינה.
קריפס מת בשנת 1974 בז'נבה.
יהודית ברוניצקי

אין תמונה חופשית
יהודית (דיתה) ברוניצקי (נולדה ב-29 בדצמבר 1941) היא יזמת ומנהלת ישראלית, מייסדת חברת אורמת, כלת פרס ישראל לתעשייה לשנת 2018.
ביוגרפיה

ברוניצקי נולדה בישראל, בתם של מרים ומדרכי וונדר שעלו מפולין. אמה עבדה בבית חרושת עלית ואביה היה מנהל ייצור במפעל ועבד בחנות ברגים בבעלות המשפחה. היא גדלה בשכונת בורוכוב בגבעתיים, הכירה את בעלה, מהנדס המכונות יהודה ברוניצקי כששירתה כחיילת במהלך צעדת ירושלים והם נישאו ב-1961.
ב-1965 הקימו בני הזוג את מפעל אורמת טורבינות ביבנה. בשנת 1966 הצטרף לחברה יוסף שידלובסקי שרכש 50% ממניותיה. המפעל ייצר טורבינות אותן ייצא למדינות רבות ברחבי העולם. בהמשך נהנתה החברה מגידול בפעילות ייצוא טורבינות השמש כתוצאה מהגידול במחירי האנרגיה בעקבות משבר האנרגיה העולמי.
במקביל לפעילותה הקימה החברה את בית הספר המקצועי אורט-אורמת מרשת אורט.
ברוניצקי כיהנה כמנכ"לית אורמת בשנים 1991 עד יוני 2014, בשנות כהונתה הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בתל אביב וחברת הבת אורמת טכנולוגיות הונפקה בבורסת ניו יורק. ברוניצקי הובילה אסטרטגיה של רכישת תחנות כוח ומכירת אנרגיה בעיקר על בסיס אנרגיה גאותרמית והצטיינה בנושא מימון פרויקטים. ב-2014 פרשה מכהונתה כמנכ"ל הקבוצה, היא המשיכה לכהן כדירקטורית עד פרישתה בנובמבר 2015.
ברוניצקי כיהנה לאורך השנים בדירקטוריון של חברת אורבוטק שצמחה מהחממה הטכנולוגית של אורמת, בדירקטוריון מנועי בית שמש וכיהנה בתפקידי ניהול שונים בקבוצות הבת של החברה.
בשנים 1994 עד 2001 הייתה חברה בוועדה המייעצת לבנק ישראל. ב-1978 זכתה יחד עם בעלה בפרס התעשייה, ובשנת 1996 קיבלו את פרס חלוצי התעשייה הגיאותרמית של הארגון העולמי של התעשייה הגיאותרמית (GRC). יחד הקימו את מרכז ברוניצה ליזמות וחדשנות בטכניון ולשניים הוענק תואר דוקטור לשם כבוד מהמוסד. ביולי 2021 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד על ידי המרכז הבינתחומי הרצליה.
ברוניצקי בוגרת תואר ראשון במדע המדינה וספרות צרפתית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. אם לשלושה ילדים - מיכל, יורם ויובל, מהם יש לה כיום שמונה נכדים.
הערות שוליים

1 2  דיאנה בחור ניר, ד.נ.א - דברים שלמדתי בבית "כשהקמנו את אורמת ולא היה לנו כסף לשלם שכר אבי אמר, 'למה לכם כל הקשיים האלה? אעזור לכם לפתוח מפעל לברגים'", באתר כלכליסט, 9 במרץ 2018
↑  אתמול, 19 ביולי, התקיים ברחבת רדזינר טקס חגיגי להענקת תארי דוקטור לשם כבוד של המרכז הבינתחומי הרצליה, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה, ‏20 ביולי 2021
יהודית בן-יעקב

אין תמונה חופשית
יהודית בן-יעקב היא קריינית ושדרנית רדיו ישראלית. עבדה בקול ישראל עד לפרישתה בנובמבר 2014.
ביוגרפיה

יהודית בן-יעקב החלה את עבודתה כקריינית ומגישת חדשות בקול ישראל בשנת 1977. מהדורת חדשות מפורסמת בהגשתה הייתה המהדורה בה שודרה ההודעה על הירצחו של יצחק רבין (מוצאי שבת, 4 בנובמבר 1995).
במהלך שנות עבודתה הרבות ברשות השידור הגישה וערכה, בין השאר, גם תוכניות מוזיקה. תוכנית הרדיו המזוהה איתה ביותר הייתה "כאן, שם ובכל מקום" (ימי שישי, 17:00-19:00), שמשודרת משנת 1979. התוכנית שודרה תחילה ברשת ג' ומשנת 1997 עברה לתחנת הרדיו 88FM. הייתה זו לתוכנית היחידה ששרדה את השינוי שעברה רשת ג' (עברה לשדר מוזיקה ישראלית בלבד). בהתאם, שידור התוכנית עבר מירושלים לאולפני רשות השידור בתל אביב.
את התוכנית ערכה דליה הלר, העורכת המוזיקלית, והיא זו שיצרה את הקו המוזיקלי הרך והנוגה שהפך למזוהה עם התוכנית. הלר למעשה המציאה את השם (בהשראת שם השיר המפורסם של להקת החיפושיות), וגם התאימה את אות הפתיחה האינסטרומנטלי - 'פגאו' של חוזה פליסיאנו (Jose feliciano – Pegao). לאחר כ-30 שנה, משעזבה הלר את תפקידה, בן-יעקב ערכה בעצמה את התוכנית והחל משנת 2013 עורך את התוכנית תומר מולוידזון. ב-28 בנובמבר 2014 הגישה בן-יעקב את התוכנית בפעם האחרונה, לאחר 35 שנים ברציפות. הייתה זו, על פי נתוני אקו"ם, התוכנית ה-1,820 במספר. מאז, עורך ומגיש את התוכנית תומר מולוידזון.
הערות שוליים

↑   יובל גנור, ‏משדר מיוחד במלאות עשרים שנה לרצח רבין, כולל הקלטות משידורי רשת ב' בליל הרצח, באתר iCast‏, 31 באוקטובר 2015
1 2  מדברי הפרידה של יהודית בן יעקב מרשות השידור, קטע וידאו
↑  דף הפייסבוק של התוכנית "כאן, שם ובכל מקום"
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חתונה אש!

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 בימוי:  ג'ייסון מור
 הופק בידי:  ג'ניפר לופז, טוד ליברמן, דיוויד הוברמן, בני מדינה, איליין גולדסמית'-ת'ומאס 
 תסריט:  מארק האמר
 עריכה:  דוק קרוצר
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר לופז ג'וש דוהאמל סוניה בראגה ג'ניפר קולידג' צ'יץ' מארין לני קרביץ דארסי קארדן קיילי הרננדז
 מוזיקה:  פינאר טורפאק
 צילום:  פיטר דמינג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Summit Entertainment Lionsgate Mandeville Films Nuyorican Productions
 חברה מפיצה:  אולפני אמזון
 הקרנת בכורה:  28 בדצמבר 2022 27 בינואר 2023 (פריים וידאו)
 משך הקרנה:  100 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט רומנטי, סרט פעולה, סרט קומדיית פעולה 
 הכנסות:  7 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
חתונה אש! (באנגלית: Shotgun Wedding) הוא סרט קומדיית פעולה רומנטי אמריקאי משנת 2022 בבימויו של ג'ייסון מור. בסרט מככבים ג'ניפר לופז, ג'וש דוהאמל, סוניה בראגה, ג'ניפר קולידג', לני קרביץ, דארסי קארדן וצ'יץ' מארין. לאחר שצולם מפברואר עד אפריל 2021 בבוסטון וברפובליקה הדומיניקנית, הסרט הופץ בסינגפור ב-28 בדצמבר 2022, וב-27 בינואר 2023 על ידי אולפני אמזון באמצעות פריים וידאו.
עלילה

טום, דארסי ומשפחותיהם מתאספים לחתונה האולטימטיבית באי פרטי בפיליפינים. בדיוק כשבני הזוג יוצאים ומתווכחים רגע לפני החתונה, האורחים שלהם נלקחים כבני ערובה על ידי פיראטים. האחרונים דורשים 45 מיליון דולר מאביה העשיר של דארסי, רוברט. אך הוא מסרב לשלם עד שיראה את בתו ויובטח לו שהיא בחיים.
דארסי וטום נלכדים על ידי שניים מהפיראטים, ובמהלך נסיעתם לשאר השבויים הם מצליחים להימלט מהשובים שלהם ואף הורגים אחד מהם. בהמשך דארסי משליכה רימון יד לעבר שני פיראטים ומפוצצת אותם. כשהם מנסים להתחמק מלכידה נוספת, דארסי וטום מעלים את ספקותיהם לגבי החתונה בעודם מסתתרים בבונקר שמתחת למשרדו של המנהל. לבסוף טום מחליט להיכנע לחוטפים כדי שדארסי תוכל להישאר במסתור עם אייס ומארג' הזוג המנהל את המקום.
כשהוא מובל לשאר אורחי החתונה, טום חושף שארוסה לשעבר של דארסי, שון, שכר את הפיראטים. כשמזימתו נחשפה, שון הולך לצוד את דארסי בעצמו ולוקח את בת זוגו של רוברט, הארייט, כבת ערובה. בינתיים, דארסי מצטרפת לטום ולשאר והיא וטום מודים שהם עדיין רוצים להתחתן זה עם זה.
משתתפי החתונה החטופים מבינים שהארייט מעורבת במזימה עם שון. טום מבקש משני הפיראטים העומדים על המשמר לתת להם להשלים את טקס החתונה, ורוברט מציין שהוא יעביר להם את הכסף אם יאפשרו לזוג להתחתן. בזמן שהאורחים שרים, טום ודארסי מזנקים על הפיראטים, ודארסי מכייסת מאחד הפיראטים רימון יד. בעוד אחד מהם נכנע, השני נמלט ומתחיל לירות לעברם ממרחק. אמו של טום, קרול, תופסת את נשקו של הפיראט שנכנע ומחזירה אש. דארסי משליכה את הרימון באוויר כדי שטום יוכל לחבוט בו לכיוון הפיראט, אשר מתפוצץ בו במקום (פיצוץ שמצית גם את הזיקוקים שהוכנו לחגיגות החתונה).
בזמן שאורחי החתונה הולכים למקום מבטחים, דארסי וטום ממהרים להזעיק עזרה, אך שון מתעמת איתם על המזח. טום נלחם בו ויחד עם דארסי הם בורחים בסירה. הארייט מנסה לעצור בעדם בעודה במסוק. שון, שנגרר בחבל עם הסירה, עולה על הסיפון ונלחם שוב בטום בזמן שדרסי מנווטת את הסירה. מצנח הים משתחרר ולוקח איתו את טום ושון לאוויר. טום מחליק על החבל אל סיפון הסירה והוא ודארסי חותכים את החבל, שולחים את המצנח החופשי לתוך להביו של המסוק, מה שהורג גם את שון וגם הארייט. בחזרה לחוף, בעוד הרשויות לוקחות את הפיראטים הנותרים למעצר, טום ודארסי משלימים את טקס החתונה ומתחתנים.
שחקנים

| שחקנים | דמויות | אודות |
| --- | --- | --- |
| ג'ניפר לופז | דארסי ריברה | עומדת להינשא לטום אשר לא מעוניינת בחתונה גדולה. פוחדת מדם |
| ג'וש דוהאמל | טום פאולר | עומד להינשא לדארסי ורוצה לערוך את החתונה האידיאלית. פוחד מגובה |
| ג'ניפר קולידג' | קרול פאולר | הוריו של טום |
| סטיב קולטר | לארי פאולר | הוריו של טום |
| סוניה בראגה | רנטה אורטיז | הוריה הגרושים של דארסי |
| צ'יץ' מארין | רוברט ריברה | הוריה הגרושים של דארסי |
| קיילי הרננדז | ג'יימי ריברה | אחותה של דארסי |
| דסמין בור'ג'ס | ריקי סילבר | חברו ושושבינו של טום |
| דארסי קארדן | הארייט | בת הזוג של רוברט |
| לני קרביץ | שון הוקינס | ארוסה לשעבר של דארסי |
| מליסה האנטר | ג'יני ריד | אחותו של טום |
| אלברטו אייזק | אייס | הזוג המנהל את האי |
| סלינה טאן | מארג' | הזוג המנהל את האי |
| אלכס מלארי ג'וניור | פני כלב | פיראטים |
| ת'ארות' סם | פני חולדה | פיראטים |
| מריה דל מאר פרננדס | אמנדה ווקר | חברתה של דארסי |
הפקה > פיתוח

הסרט הוכרז לראשונה ב-29 בינואר 2019, כאשר ראיין ריינולדס התעתד לככב בו, במאי "פיץ' פרפקט" ג'ייסון מור נבחר לביים ומארק האמר לכתוב את התסריט לצד אליזבת מריוות'ר. טוד ליברמן ודייוויד הוברמן מחברת ההפקה Mandeville Films היו צפויים להפיק את הסרט לצד ריינולדס באמצעות חברת ההפקה שלו Maximum Effort. לופז, איליין גולדסמית'-ת'ומאס ובני מדינה הצטרפו כמפיקי הסרט דרך חברת ההפקה שלהם, Nuyorican Productions, באוקטובר 2020.
הפקה > ליהוק

ב-27 באוקטובר 2020, ג'ניפר לופז לוהקה לתפקיד הראשי. ארמי האמר החליף את ריינולדס (ששימש בסופו של דבר כמפיק בפועל של הסרט) בתור הדמות הגברית הראשית בסרט לפני שפוטר בינואר 2021 בעקבות האשמות על התעללות שהיו נגדו.
ב-19 בינואר 2021, ג'וש דוהאמל נכנס למשא ומתן מוקדם להחלפת האמר, כאשר הליהוק שלו אושר חודש אחרי. סוניה בראגה וג'ניפר קולידג' לוהקו ב-2 בפברואר. ב-16 בפברואר לוהקו לני קרביץ, צ'יץ' מארין, דארסי קארדן, סלינה טאן, דסמין בור'ג'ס ואלכס מלארי ג'וניור. ב-7 במאי, קיילי הרננדז וסטיב קולטר הצטרפו לצוות השחקנים.
הפקה > צילומים

הצילומים תוכננו במקור להתחיל בקיץ 2019, אך מאוחר יותר הם נדחו ל-22 בפברואר 2021, כאשר הם התקיימו בבוסטון וברפובליקה הדומיניקנית. לופז הודיעה באינסטגרם ששלב הצילומים הסתיים רשמית ב-22 באפריל 2021.
הפצה

הסרט היה אמור לצאת במקור בקולנוע על ידי Lionsgate ב-29 ביוני 2022. במרץ 2022, אולפני אמזון רכשו את הזכויות על הסרט להקרנה בשירות ההזרמה פריים וידאו, שיצא ב-26 בינואר 2023. Lionsgate שמרה על זכויות ההקרנות הבינלאומיות של הסרט עקב תקנות ארצות הברית בנושא מדיניות ההקרנות. הוא הופץ בסינגפור (על ידי Encore Films), והופץ בשירות ההזרמה ב-27 בינואר 2023.
ביקורות

באתר הביקורות Rotten Tomatoes מתוך 102 ביקורות של מבקרים 44% חיוביות, עם דירוג ממוצע של 5.1/10. הקונצנזוס של האתר קורא, "'חתונה אש!' עשוי להיות רק ההזמנה לאסקפיזם שחובבי הקומדיה רומנטית ומעריצי ג'יי לו מחפשים – אבל רוב הצופים האחרים יכולים לאשר הגעה ללא חרטה". האתר Metacritic, שמשתמש בממוצע משוקלל, הקצה לסרט ציון של 46 מתוך 100, מבוסס על 28 מבקרים, מה שמציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".