stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האסכולה הגרמנית החדשה
האסכולה הגרמנית החדשה בקצרה

הקטור ברליוז, ריכרד וגנר ופרנץ ליסט, אשר דגלו בטכניקה ובמורכבות של היצירות המוזיקליות, הובילו את האסכולה הגרמנית החדשה יחד עם העיתונאי פרנץ ברנדל שקידם אותה בכתב העת שלו. אז, במאה ה-19, הייתה התקופה הרומנטית במוזיקה שפעלה לפי חוקי הלחנה מאוד ברורים. האסכולה הגרמנית החדשה שינתה חוקים אלה ולכן היא התקבלה בעיני מלחינים כגון: פרדריק שופן, רוברט שומאן, יוהנס ברהמס, יוזף יואכים ועוד, כמוזיקה משעממת, אין רגש בה, היא נוגדת כל מה שמוזיקאים אחרים מכירים ועוד.
מקור פעילותה העיקרי של האסכולה הגרמנית החדשה, היה בגרמניה, וליסט, וגנר וברליוז, עבדו קשות כדי לקדם אותה. לאחר מכן וגנר התחתן עם בתו של ליסט, והקשר עמו ובין ליסט התהדק. תחילה לא הכירו את האסכולה הגרמנית החדשה. וזה נתן לליסט ווגנר זמן לקדם אותה. אבל כבר אז, החלו לתת לה ביקורות קשות ונוקבות. מובילי האסכולה עבדו קשות להשיג את ההכרה שהם היו צריכים. אבל נראה שהם "איחרו את המועד".
יותר ויותר מלחינים התנגדו לאסכולה הגרמנית החדשה. אולם ליסט, שהיה אחד ממובילי האסכולה, לא התרגש מכך והמשיך להאמין בדרך שלו.
בשנת 1848, ליסט התיישב בויימאר כדי למצוא עוד מלחינים אשר בתחילת דרכם בשביל שיצטרפו לאסכולה. יוזף יואכים היה בין תלמידיו הראשונים. וליסט שאף שיואכים יאהב את האסכולה הגרמנית החדשה. אולם יואכים עבר לצידם של שומאן, ברהמס וקלרה שומאן. באותם זמנים, שופן כבר נפטר. ומי שהמשיך את ההתנגדות היו: שומאן, ברהמס, יואכים וקלרה שומאן. שהתנגדו לדרכי האסכולה בכל תוקף. ליסט התקשה למצוא תלמידים, הפופולריות של וגנר דעכה וברליוז היה כבר בשנותיו האחרונות. היה נראה שהאסכולה הגרמנית החדשה הולכת ודועכת. וכך היה. לאחר מכן, בשנת 1869 נפטר ברליוז. ונשארו וגנר וליסט. ב-1883 נפטר וגנר, ושלוש שנים אחר כך נפטר ליסט בשנת 1886.
כתוצאה מכך, האסכולה הגרמנית החדשה כמעט ונעלמה. גם המתנגדים לה נפטרו. ואחרון המתנגדים שנותר היה יוזף יואכים אשר נפטר בשנת 1907.
חשוב לציין שהמתנגדים היו נציגי התקופה הרומנטית שהלכו בחוקיה. ואנשי האסכולה היו האלה ששינו את חוקי התקופה הרומנטית.
בימנו אנו אין המכירים את האסכולה הגרמנית החדשה כמשהו יוצא דופן. אלא ההפך: כמשהו אשר לא תורם בהרבה. כיום ובתקופה הרומנטית, הדגש הוא על הרגש. ואולי זה מה שגרם לאסכולה הגרמנית החדשה לאבד את מעמדה. אולם הדגש על הטכניקה גם חשוב, אבל בימנו פחות.
הערות שוליים

↑  סיכום של סופה של האסכולה הגרמנית החדשה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583845505171  GND: 4128691-1  LCCN: sh2012001456
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה

"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה': נוסטלגיה" הוא אלבום של הזמר הישראלי אריק איינשטיין משנת 1984. זהו החלק החמישי והאחרון בסדרת "ארץ ישראל הישנה והטובה", והוא כולל שירים שחלקם בוצעו בידי איינשטיין באלבומיו הקודמים ובשלישיית גשר הירקון - בעיבודים חדשים.
מלבד איינשטיין, על עטיפת האלבום הקדמית זוכים לקרדיט גם שם טוב לוי, יוני רכטר ויצחק קלפטר, אשר עיבדו את שירי האלבום, ויהודית רביץ שהשתתפה בשירה ובקולות רקע.
רשימת רצועות

| ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה> מס' | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה> שם | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה> מילים | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה> לחן | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה> עיבוד | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה> משך | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה>  | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה>  | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה>  | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ה' - נוסטלגיה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | איילת אהבים (דואט עם יהודית רביץ)   | נעמי שמר | מאנוס חג'ידאקיס | יצחק קלפטר | 03:15 |  |  |  |  |
| 2. | עוד ניפגש  | אריק איינשטיין | שם טוב לוי | שם טוב לוי | 04:30 |  |  |  |  |
| 3. | הילד ניסים  | נתן אלתרמן | יוני רכטר | יצחק קלפטר | 03:17 |  |  |  |  |
| 4. | הלילה הזה  | פייר דגל תרגום: דפנה אילת | פייר דגל | שם טוב לוי | 03:00 |  |  |  |  |
| 5. | ליל סתיו  | חיה כהן | חיים צור | יוני רכטר | 03:00 |  |  |  |  |
| 6. | לי ולך  | דידי מנוסי | יוחנן זראי | שם טוב לוי | 02:30 |  |  |  |  |
| 7. | תרזה יפה  | חיים נחמן ביאליק | שם טוב לוי | שם טוב לוי | 03:32 |  |  |  |  |
| 8. | ארץ ישראל  | אריק איינשטיין | שמוליק קראוס | יוני רכטר | 03:45 |  |  |  |  |
| 9. | העיר הלבנה  | נעמי שמר | נעמי שמר | יוני רכטר | 03:30 |  |  |  |  |
| 10. | הימים הארוכים העצובים  | אריק איינשטיין | שלום חנוך | יוני רכטר | 03:52 |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 34:11 |  |  |  |  |
קרדיטים

אריק איינשטיין: שירה
שם טוב לוי: חליל, קולות רקע, פסנתר ופנדר, סינטיסייזר
יצחק קלפטר: גיטרות
יוני רכטר: פסנתר, פנדר, סינטיסייזר, סינטי בס
יהודית רביץ: שירה וקולות רקע
מיקי שביב: גיטרה בס
אלון הלל: תופים וכלי הקשה
גורי אגמון: סקסופון בריטון, קלרינט, קלרינט בס
יצחק מרקובצקי וקבוצה מתוך התזמורת הפילהרמונית הישראלית: כלי מיתר ואבוב
סטיוארט טיילור, קווין קובק, יהושע פסטרנק: טרומבון
מפיק: מיכאל תפוח
טכנאי הקלטה: גיא יפה ויעקב מורנו
מיקס: גיא יפה
עוזרי טכנאי: מרק רוטוול וסיריל רוזנבלום
AIRBRUSH: יונה אידינגר
סדר צילום: "סטודיה"
צילום: מנחם סקס
עיצוב לוגו ועטיפה: מנחם רגב
דוד קמחי (קצין)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1967 (בן 57 בערך) 
 כינוי:  דודי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 46  מפקד עוצבת קרני ראם  ראש מחלקת תורת לחימה בתוה"ד  ראש מטה עוצבת האש
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה
 
דוד קמחי (נולד ב-1967) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על עוצבת קרני ראם.
ביוגרפיה

קמחי התגייס לצה"ל ושובץ בחיל השריון. עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. לאחר קורס קצינים שימש במגון תפקידי מטה ופיקוד ובהם מפקד פלוגה. בשנים 2003–2005 פיקד על גדוד 46. במשך שימש כמפקד עוצבת קרני ראם. לאחר מכן שימש כראש מחלקת תורת לחימה בתוה"ד. במילואים משמש כראש מטה עוצבת האש.
הערות שוליים

↑  עמית קורח ואיתמר שגב, הדרבי, ביטאון ביבשה, גיליון 11, ספטמבר 2009, כפי שהועלה באתר "פרש".
↑  דודי קמחי, ‏למידת מפקדות בבניין הכוח, מערכות 476, 2018, עמוד 46.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011045653305171  VIAF: 7164908132617852970   WorldCat (עם VIAF): 7164908132617852970 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ארלס בנג'מין רוס

צ'ארלס בנג'מין רוס (באנגלית: Charles Benjamin Ross, נודע גם בשם C. Ben Ross;‏ 27 בדצמבר 1876 –  31 במרץ 1946) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיידהו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל איידהו ה-15 בשנים 1931–1937, הראשון מבין מושלי איידהו שנולד על אדמתה.
ראשית חייו

צ'ארלס בנג'מין רוס נולד ליד פארמה, אז בתחומי טריטוריית איידהו, כאחד משמונת ילדיהם של ג'ון מ. רוס, מגדל בקר, ושל רעייתו ג'נט. לאחר שש שנות לימוד הוא עזב את בית הספר, אך בגיל 18 הוא החליט להשלים את חינוכו וסיים את לימודיו בקולג' המסחרי של פורטלנד. ב-1897 הוא שב לחווה המשפחתית וניהל אותה יחד עם אחיו.
קריירה

רוס החל את הקריירה הפוליטית שלו במחוז קניון שבאיידהו, שם הוא שימש כנציב המחוז בשנים 1915–1921. לאחר מכן הוא עבר מזרחה למחוז בנוק, ובשנים 1922–1930 כיהן כראש עיריית פוקטלו. ב-1928 הוא ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל המדינה. אף על פי שהוא הכפיל את שיעור ההצבעה לדמוקרטים בהשוואה לקודמו אשר וילסון, בזכות סגירתה של המפלגה הפרוגרסיבית, הוא נוצח על ידי המושל הרפובליקני המכהן, הנרי קלרנס בולדרידג'.
ב-1930 זכה רוס שוב במועמדות המפלגה ולאחר מכן ניצח בבחירות הכלליות את הרפובליקני ג'ון מקמרי ונבחר כמושל איידהו ה-15. רעייתו עדנה, הייתה פוליטיקאית מטבעה והייתה עבורו נכס חשוב. לעיתים קרובות היא כונתה "המושלת עדנה" בעוד שהוא כיהן בתפקיד. ב-1932 וב-1934 נבחר רוס לתקופות כהונה שנייה ושלישית, בהתאמה, ובכך היה לראשון מושלי איידהו שנבחר לשלוש תקופות כהונה. במהלך תקופת כהונתו כמושל, היה רוס התומך הראשי של מדיניות הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט באיידהו. גם כך, אמונותיו האישיות שיקפו יותר את הפופוליזם האגררי של הדמוקרטים מהדורות הקודמים כמו ויליאם ג'נינגס ברייאן.
ב-1935 הונהג לראשונה באיידהו מס קנייה בתמיכתו של רוס. סיסמה ידועה ששימשה נגדו על ידי מתנגדי המס היה "פני בשביל בני" ("A Penny for Benny."). הונהגו גם חוק לנשיאת רישיון נהיגה וחוק לפיקוח על ידי מפיצים מטעם המדינה על מכירת משקאות חריפים. במקום להתמודד על תקופת כהונה רביעית כמושל, התמודד רוס ב-1936 על מושב בסנאט של ארצות הברית,אך נוצח על ידי זקן חברי הסנאט, הרפובליקני ויליאם בורה. מתנגדיו של רוס גם עשו שימוש בשיר נגדו: "בני קיבל את הפני שלנו, בני קיבל את העז שלנו, נבוא חשבון עם בני, כאשר נגיע להצביע". ( "Benny got our penny/Benny got our goat/We'll get our Benny/When we go to vote"). מס הקנייה בוטל לאחר משאל עם מדינתי שנערך באותה שנה, אך הוחזר ב-1965.
ב-1938 התמודד רוס פעם נוספת בבחירות על משרת המושל. הוא ניצח בבחירות המקדימות את המושל המכהן ברזילה קלארק, אך הפסיד בבחירות הכלליות ליושב ראש הרפובליקנים באיידהו, קלרנס אלפרד בוטולפסן. לאחר ההפסד פרש רוס מהחיים הפוליטיים.
חיים אישיים

ב-1900 נשא רוס לאישה את עדנה ריוויס, ויחדיו גידלו השניים ארבעה ילדים מאומצים.
צ'ארלס בנג'מין רוס נפטר בבית החולים של בויסי ב-31 במרץ 1946, בגיל 69, לאחר שבשנתו האחרונה התדרדר מצב בריאותו. הוא נטמן בבית הקברות של פארמה.
הערות שוליים

1 2  "C. Ben Ross". University of Idaho Library.
↑  Book of the Week Club: "C. Ben Ross and the New Deal in Idaho" Archived July 19, 2012, at archive.today
↑  "Former Governor C. Ben Ross dead at Boise". Lewiston Morning Tribune. (Idaho). Associated Press. April 1, 1946. p. 1.
↑  "Ex-Idaho chief executive dies". Spokane Daily Chronicle. (Washington). Associated Press. April 1, 1946. p. 2.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1186387270  ISNI: 0000 0000 4007 7812  LCCN: n2004078310  SNAC: w65x2wwv  VIAF: 14163603   WorldCat (עם VIAF): 14163603
מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה

| --- | --- |

זנבן ערבי אוכל מכף יד במרכז
 מידע כללי
 סוג:  פארק, מרכז צפרות
 תאריך הקמה:  1971 
 גוף מנהל:  החברה להגנת הטבע
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  חצבה 
 קואורדינטות:  30°46′29″N 35°14′24″E﻿ / ﻿30.774788008625°N 35.239944108873°E﻿ / 30.774788008625; 35.239944108873
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה(למפת צפון הנגב רגילה) מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה
 
מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה הוא פארק ומרכז צפרות בחצבה שבערבה ופועל בצמוד לבית ספר שדה חצבה של החברה להגנת הטבע משנת 1971. כמו כן, במרכז פועלת תחנה לטיבוע ציפורים נודדות ומספר המבקרים השנתי באתר נאמד באלפים אחדים.
המרכז עוסק בעיקר במחקר בביולוגיה, באקולוגיה ובהתנהגות חברתית של הזנבן הערבי, ציפור שיר החיה במערכת חברתית מורכבת. אוכלוסיית הזנבנים בשטח המחקר, המתנהל בשמורת נחל שיזף, סומנה ונחקרה כולה, והיא סובלנית במיוחד לנוכחות בני אדם.
החי במרכז

בזכות מיקומה הגאוגרפי של ארץ ישראל ושל הערבה על אחד מצירי נדידת העופות החשובים בעולם, חולפים באזור מינים רבים של עופות.
בין מיני העופות הנודדים שתועדו במרכז נמצאים: זנבן ערבי, שחור-זנב, חנקן גדול, צופית בוהקת, עפרוני מדבר, סנונית המדבר, מדברון, סבכי שיטים, עפרוני חכלילי, אוח מדברי, קטה, אלימון, תחמס נובי ועוד.
הערות שוליים

↑  ציפורים, פורטל צפרות - אתר הצפרות הישראלי, באתר www.birds.org.il (באנגלית)
↑  צפרות |
| גני חיות ואתרים זואולוגיים בישראל  |
| --- | --- | --- |
| ארגון גני החיות הישראלי | הספארי ברמת גן • גן החיות התנ"כי • חי פארק • חי-כיף • גן החיות הלימודי חיפה • גן גורו |   |
| גני חיות נוספים | הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב • גן החי בפתח תקווה • פארק החי • פארק ארץ הצבי |   |
| גנים קטנים | ג'ונגל כיף • הגן הבוטני-זואולוגי בנהריה • יער הקופים • מקלט הקופים הישראלי • פארק לכיש •  מרכז הזוחלים בקצרין • מרכז הזוחלים המדברי • פארק אוטופיה |   |
| חוות זואולוגיות | חוות התנינים בחמת גדר • חוות אל היען • חוות האלפקות • חוות האנטילופות בערבה • חוות קרוקולוקו • חוות בולוטין • חוות החרקים והפרפרים הישראלית |   |
| מרכזי צפרות | פארק הצפרות אילת • התחנה לחקר ציפורי ירושלים • המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון • פארק ראש ציפור • מרכז צפרות רמת הנגב • מרכז צפרות החולה • מקור החסידה • מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה |   |
| אקווריומים בישראל | פארק המצפה התת-ימי באילת • אקווריום ישראל • ריף הדולפינים |   |
| החי-בר | חי-בר יטבתה • חי-בר כרמל |   |
| מקומות שנסגרו | גן החיות של תל אביב  • גני הטבע  • הדולפינריום בתל אביב • צפארי • קטיפארי • נגב Zoo • חי רמון • חוות פצאל |   |
| גני חיות חדשים | צפארי • מדבריום • גן החיות העירוני אשקלון |   |
אנטולי דנייפרוב

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  17 בנובמבר 1919 יקטרינוסלב, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית 
 פטירה:  11 באוקטובר 1975 (בגיל 55) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 שם עט:  Анатолій Дніпров 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית 
 
אנטולי דנייפרוב (ברוסית: Анато́лий Днепро́в; באוקראינית: Анатолій Дніпров, אנטולי דניפרוב; שם ספרותי של אנטולי פטרוביץ' מיצקביץ', באוקראינית: Анатолій Петрович Міцке́вич; ‏17 בנובמבר 1919 – 7 באוקטובר 1975) היה פיזיקאי, קיברנטיקאי וסופר מדע בדיוני סובייטי-אוקראיני שפעל בברית המועצות מסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-70 של המאה ה-20.
אף שלא היה מפורסם מחוץ למדינות הגוש המזרחי, תרם דנייפרוב תרומה חשובה למדע הבדיוני העוסק בטכנולוגיה מתקדמת והשלכותיה, וכן בנושאים של בינה מלאכותית. סיפוריו היצירתיים התבססו על המומחיות שלו כמדען.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1919 ביקטרינוסלב (כיום דניפרו) שבאוקראינה.
דנייפרוב עבד כפיזיקאי במכון לכלכלה עולמית ויחסים בינלאומיים (אנ') של האקדמיה הסובייטית למדעים (אנ') במוסקבה. אך זכה לפרסומו בעיקר בשל סיפורי המדע הבדיוני שלו שחקרו נושאים של קיברנטיקה, רובוטיקה ואינטליגנציה מלאכותית.
חלק מסיפוריו המפורסמים ביותר הם "סרטנים על האי", "משוואות מקסוול" ו"המומיה הסגולה". הסיפורים התפרסמו בעיקר בברית המועצות ובמזרח אירופה אך גם בארצות הברית. והוא זכה להערכה על האותנטיות המדעית של כתיבתו.
דנייפרוב נחשב לחלוץ מוקדם בחשיבה על רעיונות כמו מכונות המסוגלות לשכפל את עצמן ובינה מלאכותית.
סיפורו הקצר "המשחק" מ-1961 הקדים ניסויים מחשבתיים מאוחרים יותר כמו ניסוי "החדר הסיני" (של ג'ון סרל מ-1980) בחקר השאלה האם מכונות באמת מסוגלות לחשוב.
דנייפרוב הלך לעולמו במוסקבה בשנת 1975 בגיל 55.
הערות שוליים

↑  לפי ערכו ב-fantlab, להלן "קישורים חיצוניים", תאריך הלידה הוא 18 בנובמבר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810531274005606  GND: 108949498X  ISNI: 0000 0000 5858 2470  LCCN: no2006135326  NKC: xx0065494  VIAF: 85726602   WorldCat (עם VIAF): 85726602 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנטולי דנייפרוב".
פיליפ לזאריני

| --- | --- |

פיליפ לזאריני, 2016
 לידה:  1964 (בן 60 בערך) נשאטל, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ 
 השכלה:  אוניברסיטת לוזאן  אוניברסיטת נשאטל 
 מעסיק:  האומות המאוחדות 
 תפקיד:  הנציב הכללי של אונר"א (2020 ואילך)
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית (2024) 
 
במפגש עם מזכיר המדינה של ארצות הברית אנתוני בלינקן, נובמבר 2023
פיליפ לזאריני (באיטלקית: Philippe Lazzarini; השם נהגה בשפת המקור: לַדְזָאריני; נולד ב-1964) הוא כלכלן שווייצרי-איטלקי המכהן כנציב הכללי של סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם לפליטי פלסטין במזרח הקרוב (אונר"א) משנת 2020 ואילך.
ביוגרפיה

ללזאריני תואר שני במנהל עסקים מהפקולטה לעסקים וכלכלה של אוניברסיטת לוזאן ותואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת נשאטל.
בשנת 1989 הצטרף לוועד הבין-לאומי של הצלב האדום (ICRC) ושימש כציר במספר תחנות שירות, כולל בדרום סודאן, בלבנון, בירדן וברצועת עזה. משם המשיך להוביל את פעולות הצלב האדום הבינלאומי בבוסניה, באנגולה וברואנדה. הוא שימש גם כסגן ראש מחלקת התקשורת של הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום.
בספטמבר 1999 החל לעבוד בבנק השווייצרי "Union Bancaire Privée"(אנ') כראש מחלקת השיווק של הבנק.
בשנת 2003 הצטרף למשרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים (OCHA) כמתאם אזור במוסול שבעיראק. בהמשך כיהן כראש אגף משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים באנגולה, בסומליה ובאזורים ביהודה ושומרון שנמצאים בשליטה פלסטינית. בשנת 2010 הפך לסגן מנהל אגף התיאום והתגובה של משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים. ב-24 באפריל 2015 הודיע מזכ"ל האו"ם באן קי-מון על מינויו של לזאריני לתפקיד סגן המתאם המיוחד של האו"ם בלבנון.
בשנת 2020 הודיע מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש על מינויו של לזאריני לתפקיד הנציב הכללי החדש של סוכנות הסעד והתעסוקה של האו"ם לפליטי פלסטין במזרח הקרוב (אונר"א).
בעקבות חשיפת הטענות בדבר מעורבות עובדי אונר"א בטבח שבעה באוקטובר, ב-26 בינואר 2024 הצהיר לזאריני ש"הרשויות הישראליות סיפקו לאונר"א מידע על מעורבותם לכאורה של מספר עובדי אונר"א בהתקפות הנוראיות על ישראל ב-7 באוקטובר". לזאריני ציין שהסוכנות פיטרה תשעה מהעובדים המעורבים וכי נשקלים צעדים פליליים נגדם. בנוסף, דחק לזאריני במדינות המתכננות להשעות את המימון של אונר"א לשקול מחדש את החלטתן בשל חששות מהשלכותיו ההומניטריות של מהלך זה.
חיים אישיים

לזאריני נשוי ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  Secretary-General Appoints Philippe Lazzarini of Switzerland Commissioner-General, United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugee in Near East United Nations, press release of 2020.
↑  "Secretary-General Appoints Philippe Lazzarini of Switzerland as Deputy Special Coordinator for Lebanon".
↑  Secretary-General Appoints Philippe Lazzarini of Switzerland Commissioner-General, United Nations Relief and Works Agency for Palestine Refugee in Near East United Nations, press release of 2020.
↑  "US pauses funding as UNRWA staff fired for suspected role in Oct 7 attacks". France 24 (באנגלית). 2024-01-26. ארכיון מ-2024-01-26. נבדק ב-2024-01-27.
↑  איתמר אייכנר, מזכ"ל האו"ם חושף פרטים על מעורבות עובדי אונר"א בטבח: "9 פוטרו, אחד מת", באתר ynet, 27 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1321591632  RERO: 02-A003502495  VIAF: 317159233912803370024   WorldCat (עם VIAF): 317159233912803370024
מרדכי שוורץ (משק שוורץ)

מרדכי שוורץ (1955)
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מרדכי שוורץ (1907 מלאווה, פולין - 1989 ישראל) היה מייסד ענף גידול קרפיונים למאכל בבריכות דגים בישראל. הקים תשתית לבריכות דגים במספר מקומות בישראל. יסד (בשיתוף אחיו) משק חקלאי פרטי לגידול קרפיונים בעמק החולה בשם "משק שוורץ". תרם רבות לפיתוח ענף המדגה בעמק.
קורות חיים > השנים הראשונות

שוורץ נולד בפולין אך גדל בווינה שבאוסטריה למשפחה אמידה ובעלת מוניטין ומסורת בתחום גידול הדגים באוסטריה. ב-1926 עלה ארצה. ב-1928 סיים לימודיו בבית הספר החקלאי במקווה ישראל.
את ניסיון הגידול הראשון עשה שוורץ ב-1927, עוד בהיותו תלמיד במקווה ישראל. בעידוד של מנהל המוסד, אליהו קראוזה, הקים במקווה ישראל בריכת דגים מבטון והכניס בה קרפיונים ששלח לו אביו. הניסיון נכשל עקב התנגדות שלטונות הבריאות המנדטוריים, בראשותו של ד"ר רפאל אופלטקה, שטען שהבריכה תביא יתושי מלריה.
ב-1929 (לאחר סיום לימודיו) עבר לגור בקיבוץ כפר גלעדי שם עסק בחקלאות אך ב-1932 עזב את הקיבוץ על מנת לממש את חלומו לעסוק בגידול דגים.
לאחר עזיבת הקיבוץ הקים שוורץ בריכות דגים במספר מקומות כמו תל עמל, עין חרוד, נחל תנינים (ליד בנימינה), במעיינות נחל נעמן, בתל חי ועוד.
ב-1934 הקים, יחד עם ברנקו זיצר, בריכות דגים ליד מעיינות אפק בעמק זבולון (בקרבת מבצר כורדני). השותפות עם זיצר התפרקה ב-1937 ומשפחת שוורץ עזבה את המקום.
ב-1939 הקים בריכות בשיתוף קיבוץ דפנה.
קורות חיים > משק שוורץ

ב-1940 הגיע מרדכי עם אחיו, משה ופייבל, לתל נעמה, השוכן ממערב לכפר בלום, ושם הקימו את משק שוורץ (שנקרא רשמית נעמה) .
המיבנים במשק (5 מיבנים) תוכננו על ידי האדריכל אריה שרון והם שימשו למגורי האחים שוורץ וכן למגורי 8 משפחות פועלים. מסביב למשק נחפרו בריכות הדגים בשטח של כ-900 דונם. את המים לבריכות העבירו מנחל החצבאני. כבר ב-1941 החל שיווק תוצרת המשק.
ב-1948 עם פרוץ מלחמת העצמאות החלו ערביי הכפר הערבי השכן, אל-נאעמה, להטריד את יושבי המשק. המצב הביטחוני גרם לרוב דיירי המקום לנטוש את המקום בהשאירם מאחור רק את מרדכי שוורץ ושני עוזרים שפעלו לבצר את המקום. על אף יחסי הכוחות הלא מאוזנים לא העזו הערבים לכבוש את התל. עם סיום המלחמה המשיך מרדכי שוורץ לגור על התל עם אחיו פייבל ואף שיפצו את הבריכות וחזרו לגדל דגים אך משפחתם (שגרה בחיפה) ופועליו לא הסכימו לחזור לתל.
שוורץ פעל רבות לקידום ענף המדגה בקיבוצי הסביבה. יחסים אלו נפגעו עקב סירובה של המשפחה להשתמש בשירותי תנובה לשווק תוצרת הדגה.
החווה פעלה עד לשנת 1971 אז הועברו האדמות לקק"ל והוחכרו לקיבוץ משגב עם. במהלך שנות ה-80 יובשו הבריכות וב-1989 עברו האדמות לידי מינהל מקרקעי ישראל.
קורות חיים > המחלוקת על הראשוניות

ההיסטוריונים חלוקים על הראשוניות של מרדכי שוורץ וחלקם נותנים את הבכורה לקיבוץ תל עמל (כיום ניר דוד). מבחינה כרונולוגית החל שוורץ לגדל דגים כבר ב-1927 בעוד שבתל עמל החלו לגדל דגים ב-1939 עובדה התומכת בראשוניות של שוורץ. יחד עם זאת אין ספק שבתל עמל היקף הייצור היה גדול יותר ולכן מבחינה מסחרית יש ראשוניות לתל עמל.
לקריאה נוספת

שמואל רוטברד, שוורץ של הדגים:(מונולוג של חלוץ מגדלי הדגים בישראל), מערכת, 2014
שמואל אביצור, ממציאים ומאמצים ; מחוללי המהפיכה בדרכי הייצור בארץ, יד יצחק בן צבי, 1986
הערות שוליים

↑  בריכה זו נחשבת לבריכת גידול הדגים הראשונה שנבנתה בארץ. אומנם כבר ב-1923 הציע ברוך פרובר לגדל דגים בירושלים אך הצעתו לא מומשה
↑  האחים שוורץ גרו במשך שנתיים במבנה הצלבני במקום
↑  מפת אזור מטולה בהוצאת מחלקת המדידות, 1953, עם ציון מיקום 'משק שורץ', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  השטח הוחכר מקק"ל
↑  משפחת שוורץ שווקה את תוצרתה בעזרת מערכת שווק פרטית
↑  האח משה היגר לטורקיה
↑  שמואל אביצור הגדיר זאת בספרו (עמוד 106): "מרדכי שוורץ היה החלוץ המבשר וחברי תל עמל היו המגשימים, ושניהם יחד הינם חלוצי המדגה בארץ"
משק שוורץ על תל נעמה
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'

לוח המשחק המקורי שעל בסיסו עוצבה עטיפת האלבום כפי שהוצג בתערוכה למעצב דוד טרטקובר במוזיאון תל אביב לאמנות
אריק איינשטיין ואבנר קנר, מתוך עטיפת האלבום
"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'" הוא אלבום של הזמר אריק איינשטיין והמוזיקאי אבנר קנר משנת 1977. האלבום מכיל בעיקרו שירים מהקלאסיקה הישראלית, שחידש איינשטיין עם עיבודים מאת קנר.
קנר עיבד את שירי האלבום וכן הלחין את השיר "מאחורי השער". יוני רכטר הלחין את השיר השני החדש באלבום: "עטור מצחך זהב שחור" למילים של המשורר אברהם חלפי, שאיינשטיין הקליט מאוחר יותר אלבום שלם של שיריו. שיר זה, הבולט באלבום, הפך מיד עם יציאתו לאחד משיריו המרכזיים של איינשטיין, ונחשב לאחד מהשירים האהובים על קהל המאזינים הישראלי.
את עטיפת האלבום עיצב דוד טרטקובר, על בסיס לוח משחק הקופסה משנות החמישים, "טיול בארץ" בהוצאת בנימין ברלוי, שנמצא באוספו.
רשימת רצועות

| ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'> מס' | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'> שם | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'> מילים | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'> לחן | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'> משך | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'>  | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'>  | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'>  | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'>  | ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | עטור מצחך זהב שחור  | אברהם חלפי | יוני רכטר | 03:59 |  |  |  |  |  |
| 2. | תכול המטפחת  | אברהם שלונסקי | יז'י פטרסבורגסקי | 02:08 |  |  |  |  |  |
| 3. | זמר אהבה לים  | רפאל אליעז | סשה ארגוב | 04:14 |  |  |  |  |  |
| 4. | השעות הקטנות של הלילה  | יוסי גמזו | יוחנן זראי | 04:52 |  |  |  |  |  |
| 5. | ביתי אל מול גולן  | יוסף נצר | חיים ברקני | 03:42 |  |  |  |  |  |
| 6. | אותך  | אורי אסף | יגאל גורדון | 02:52 |  |  |  |  |  |
| 7. | אנו ניפגש  | ישראל יצחקי | בובי פנחסי וישראל יצחקי | 03:30 |  |  |  |  |  |
| 8. | מאחורי השער  | חיים נחמן ביאליק | אבנר קנר | 02:43 |  |  |  |  |  |
| 9. | עין גדי  | איתן פרץ | ש. דיבון (דב שלמה אהרוני) | 03:45 |  |  |  |  |  |
| 10. | חופים הם לפעמים  | נתן יונתן | נחום היימן | 02:41 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 34:26 |  |  |  |  |  |
קרדיטים

אריק איינשטיין: שירה
אבנר קנר: עיבודים, פנדר רודס (פסנתר חשמלי), פסנתר, שירה וקולות רקע
שלמה יידוב: גיטרות
אוהד אינגר, קובי כהן, אבנר יפעת, עמי פרנקל: גיטרה בס
אלון הלל: תופים
שם טוב לוי: חליל
מל קלר, זאב דיקוורט, מורטון קם ולב בילנקין: כלי נשיפה
יוני רכטר: לחן, עיבוד, פסנתר קלאסי וקולות רקע ב"עטור מצחך"
יהודית רביץ וקורין אלאל: קולות ב"עטור מצחך"
דוד טרטקובר: עיצוב עטיפה (על פי לוח משחק מאת בנימין ברלוי)