טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
הדרה של טרנסג'נדרים בספורט

מספר האנשים המזדהים כטרנסג'נדרים הולך וגדל, וכך גם הסוגיות הקשורות בשילובם בשלל תחומי החיים בחברה. שילוב טרנסג'נדרים בספורט הוא נושא מורכב הכרוך בסוגיות מתחום מדעי הרפואה, זכויות האדם, מדיניות ציבורית, אתיקה ופילוסופיה של הספורט. בחברה קיימים סטריאוטיפים כלפי טרנסג'נדרים, טרנספוביה ממניעים דתיים ותרבותיים ובורות בנושא מין, מגדר ומיניות. תופעה זו משפיעה על תפיסות בנושא שילוב טרנסג'נדרים בספורט, וחוויות של טרנסג'נדרים בחברה משקפות את הבעיות שניצבות בפניהם גם בעולם הספורט. טרנסג'נדרים חווים את העיסוק בספורט כתחום לא בטוח עבורם. הגוף הוא חלק מרכזי מזהותו ומחוויית חייו של אדם, ומגדר הוא אחד הסממנים החשובים ביותר לזהות וליחסיו של אדם עם סביבתו. על רקע העיסוק החברתי בגופם ובמגדרם, טרנסג'נדרים מתמודדים עם סטיגמה, ופגיעים לדעות קדומות ולאפליה. אף על פי שטרנסג'נדרים הם חלק מקהילת הלהט"ב, הם מובחנים וסובלים יותר מדעות קדומות מאשר ספורטאים הומואים וביסקסואלים ומספורטאיות לסביות (בעוד שאצל הלה"ב הדגש הוא על נטייה מינית, אצל טרנסג'נדרים הדגש הוא על זהות מגדרית). ברוב המדינות, השתתפות של טרנסג'נדרים בספורט בקטגוריה המגדרית איתה הם מזדהים היא מוגבלת, וטרנסג'נדרים מדווחים על קשיים בעולם הספורט, לרבות התמודדות עם תופעות כגון בריונות ותקיפה מילולית מיריביהם בענף.
טרנסג'נדרים פעילים ספורטיבית פחות ביחס לסיסג'נדרים. מחקר שנערך בקרב טרנסג'נדרים מצא כי הסיבות לחוסר פעילותם הספורטיבית עשויות לנבוע מחשש מהסביבה, מחוסר סיפוק מהגוף, מחוסר קבלה על ידי אחרים ומחוסר תחושת ביטחון. במחקר נוסף שנערך בקרב טרנסג'נדרים בשנת 2007, חצי מהנשאלים טענו כי יימנעו מפעילויות במרכזי ספורט משום החשש שהם לא יורשו להשתמש בחדרי ההלבשה והשירותים של המגדר שלהם. 6.5% מהנשאלים העידו כי בפעילותם במרכזי ספורט נדרשו להשתמש בשירותים ובחדרי ההלבשה של המין הביולוגי שלהם. שימוש בחדרי הלבשה ושירותים עשוי להיות מלווה בחרדה, בחשש מדחייה ובחשש לפגוע באנשים אחרים. טרנסג'נדרים שהתבקשו להשתמש בשירותים של המין הביולוגי שלהם, חוו זאת כהדרה וכהזרה משום שהדבר פוגע בזהותם המגדרית. בשנת 1998, ג'ק הלברסטם תבע את המושג 'בעיית השירותים' כבעיה מרכזית של טרנסג'נדרים במרחב הציבורי משום שהשימוש בשירותים לפי מגדרם מלווה בביקורת לפיה הם מפרים את הסדר המגדרי. בעיה זו בעיה לידי ביטוי גם בחדרי השירותים וההלבשה בעולם הספורט. אחת ההתנגדויות לשילוב טרנסג'נדרים בספורט נובעת מהחשש של גופים שמרניים בנושא השימוש של טרנסג'נדרים בחדרי המלתחות והשירותים בטענה כי שימוש זה יציב את שאר חברי הקבוצה במצב לא נוח, אולם הרבה טרנסג'נדרים מעדיפים להשתמש בשירותים ובמקלחות לא ממוגדרים. מכשלה נוספת שעומדת בפני טרנסג'נדרים בספורט היא חשש מקבלת פנים עוינת בבואם להירשם לפעילויות ספורטיביות (אפילו שיעורי כושר מופרדים לרוב מגדרית). סקר שנערך בסקוטלנד בקרב טרנסג'נדרים מצא כי 80% מהם חוו אישית או היו עדים להתנהגות טרנסבופית והומופובית במסגרת פעילות ספורטיבית.
ספורטאים טרנסג'נדרים ניצבים בפני מגבלות מול ההפרדה הבינארית בספורט לגברים ולנשים. כדי להשתתף בתחרויות לנשים, על הטרנסג'נדריות לקבל הכרה כנשים, אולם ארגוני ספורט רבים העוסקים בקידום נשים בספורט פעלו לאורך השנים מעט מאוד בכל הקשור לקידום שילוב טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט. נשים טרנסג'נדריות נמצאות בתת-ייצוג בספורט עלית. בשנת 2016, באולימפיאדת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, השתתפו 4700 נשים ו-460 מתוכן זכו במדליה. בהנחה שיש 0.6% טרנסג'נדריות באוכלוסייה, היו צריכות להיות בין 20–25 טרנסג'נדריות באולימפיאדה (ומתוכן 2–3 מדליסטיות), אולם אף טרנסג'נדר מוצהר מעולם לא השתתף באולימפיאדה, עד שנת 2021.
הדרה של ספורטאים טרנסג'נדרים בספורט עשויה להיות גם בדיעבד כפי שעולה מתוך ארכיוני רשומות של גופי ספורט בדבר הישגים של ספורטאים. בשנת 1960, האתלטית האינדונזית, קרנה סוקרטה (Karnah Soekarta) החזיקה בשיא הלאומי בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר והטלת כידון, וזכתה במדליית ארד בהטלת כידון במשחקי אסיה בשנת 1958. הישגיה נרשמו בספר הרשומות של IAAF/ATFS שיצא לאור בשנת 1983, אולם במהדורת ספר הרשומות שיצאה לאור בשנת 1987, הישגיה נמחקו ובמקום הופיע ההסבר: "משום שהיא הפכה להוא". בשנת 1987, הופיע תיעוד הישגיה של הספורטאית הסורית הלה אטורה (Hala Atoura) מהמשחקים הפאן-ערביים בדמשק בשנת 1985, אולם הישגיה נמחקו מהמהדורה שיצאה לאור בשנת 1988 עם הכיתוב: "עברה ניתוח ועכשיו היא זכר".