stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ונתן קייפ
הערות שוליים

1 2 3 4  "Mr Jonathan Cape", The Times, 11 February 1960, p. 15.
1 2 3 4 5 6 7 8  Cape, (Herbert) Jonathan (1879–1960), publisher, Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  Howard, p. 21
↑  Howard, p. 54.
↑  "Jonathan Cape Ltd", The Times, 16 April 1926, p. 8.
↑  Murray, Timothy D. (1986). "Jonathan Cape and Harrison Smith".  In Peter Dzwonkoski (ed.). American literary publishing houses, 1900-1980. edited by Peter Dzwonkoski. Dictionary of literary biography. Vol. 46. Detroit, Mich.: Gale Research Company. pp. 75–77. ISBN 0-8103-1724-9.
↑  Lyttelton, p. 25.
↑  Howard, p. 301.
↑  Howard, p. 243.
↑  Howard, p. 300.
↑  "The Times Diary", The Times, 15 May 1969, p. 8.
↑  Howard, Philip. "Small is beautiful in Graham Greene's book", The Times, 13 October 1987, p. 1.
↑  McDOWELL, EDWIN (1987-05-08). "Random House to Buy British Group". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-01-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1156310628  NKC: xx0322903 
כנסיית פטרוס הקדוש, פיטרשם
ג'ק גרוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1921 
 פטירה:  1994 (בגיל 73 בערך) 
 
ג'ק גרוס (1921-1994) היה אנדוקרינולוג קנדי-ישראלי, אחד ממגלי ההורמון תריודוטירונין (T3).
ביוגרפיה

גרוס נולד במונטריאול, למשפחה יהודית ממעמד הביניים. קיבל תואר MD וכן Phd מאוניברסיטת מקגיל ב-1949. מחקר הפוסט-דוקטורט שלו היה במעבדה של רוזלינד פיט-ריברס במכון הלאומי למחקר רפואי הבריטי, שם הם תיארו לראשונה את הצורה הפעילה של הורמון בלוטת התריס, תריודוטירונין (T3).
בשנת 1952, גרוס עבר ללמד בבית הספר לרפואה ב-SUNY Downstate, שם הפך לפרופסור מן המניין ב-1956. בשנת 1957 גרוס עבר לישראל, כדי לעמוד בראש המחלקה לרפואה ניסויית וחקר הסרטן בבית הספר לרפואה שהוקם זה מכבר באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1963–1967 גרוס כיהן כיו"ר הרשות למחקר ופיתוח של האוניברסיטה והיה דיקן הפקולטה לרפואה בשנים 1974–1977. בשנת 1968, יחד עם עמירב גורדון ובשיתוף עם חברה אמריקאית בשם איימס, גרוס יזם ייצור תעשייתי של ערכות למדידה של הורמוני תריס שהופצו ברחבי העולם.
בשנת 1971 גרוס נבחר בתור היועץ המדעי הראשון של משרד המסחר והתעשייה, שם הוא יזם תוכנית מענקים לתמיכה במחקר בתעשייה. בין שאר התפקידים שמילא כללו נשיא האגודה האירופית לבלוטת התריס, נשיא האגודה האנדוקרינית הישראלית ויו"ר ועדת המחקר של האגודה הישראלית לסרטן.
הערות שוליים

↑  Gross, J.; Pitt-Rivers, Rosalind (במרץ 1952). "THE IDENTIFICATION OF 3:5:3'-L-TRIIODOTHYRONINE IN HUMAN PLASMA". The Lancet. 259 (6705): 439–441. doi:10.1016/s0140-6736(52)91952-1. ISSN 0140-6736. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  thyroidpatientsca (2018-08-05). "HISTORY: Rosalind Pitt-Rivers, the co-discoverer of T3 hormone". Thyroid Patients Canada (באנגלית). נבדק ב-2022-09-13.
בן מזריץ'

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1969 (בן 55) פרינסטון, ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שם עט:  Holden Scott 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, Princeton Day School 
 שפות היצירה:  אנגלית, אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  non-fiction literature genre, ספרות עיון, עיון 
 בת זוג:  טוניה מ. צ'ן (2006 ואילך)
 מספר צאצאים:  2 
 www.benmezrich.com
 
בן מזריץ' (באנגלית: Ben Mezrich, נהגה: בן מזריק; נולד ב-7 בפברואר 1969) הוא סופר אמריקאי-יהודי, הנודע בעיקר בזכות ספרי העיון שחיבר וכן בשל הסרטים עליהם הם מבוססים: "21" (2008), "הרשת החברתית" (2010), ו"כסף טיפש" (2023).
ביוגרפיה

מזריץ' נולד בפרינסטון שבניו ג'רזי, ארצות הברית, למשפחה יהודית-קונסרבטיבית. אביו רובן מזריץ', הוא ראש החוג לרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מרילנד, ואמו מולי ניומן היא עורכת דין. הוא התחנך בבית ספר פרטי בעיר הולדתו. מאוחר יותר, ב-1991 סיים בהצטיינות תואר בלימודי החברה(אנ') מאוניברסיטת הרווארד.
ב-2006 נישא לטוניה מ. צ'ן. לו שני ילדים. מתגורר בבוסטון.
ביוגרפיה > קריירה

מזריץ' התפרסם בעקבות ספרו הראשון "Bringing Down the House: The Inside Story of Six MIT Students Who Took Vegas for Millions" ("לנצח את הקזינו") שיצא לאור ב-2002. הספר עוסק בסיפורה האמיתי של קבוצת סטודנטים שהצליחו להרוויח מיליונים בהימורים באמצעות מערכת ספירת קלפים מתוחכמת. אף על פי שהספר נכתב כספר עיון, הוא הפך לרב-מכר ועובד לסרט בשם "21". ב-2005 פרסם מזריץ' ספר בשם "Busting Vegas" אשר נכתב כספר המשך ל"לנצח את הקזינו". הספר עוסק בסיפור דומה של קבוצת סטודנטים אחרת. הדמות הראשית בעלילה, סמיון דוקאץ' טען לימים שהספר רק "חצי נכון".
ביולי 2009 מזריץ' ספר בשם "The Accidental Billionaires: The Founding of Facebook, A Tale of Sex, Money, Genius, and Betrayal" אשר מספר את סיפורו של מארק צוקרברג מייסד פייסבוק. הספר טיפס במהרה למקום ה-4 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית ספרי העיון, ולמקום הראשון ברשימת רבי המכר של הבוסטון גלוב. יחד עם אהרן סורקין עיבד מזריץ' את הספר לסרט בשם "הרשת החברתית שיצא לאקרנים ב-2010. ב-2019 כתב מזריץ' את הספר Bitcoin "Billionaires: A True Story of Genius, Betrayal, and Redemption". שנועד להוות ספר המשך.
פילמוגרפיה המבוססת על ספריו

"Bringing Down the House (book)" (אנ') – ספר שחיבר
"21 (סרט)" – עיבוד לסרט המבוסס על ספרו לעיל
"The Accidental Billionaires" (אנ') – ספר שחיבר
"הרשת החברתית" – עיבוד לסרט המבוסס על ספרו לעיל
"The Antisocial Network" (אנ') – ספר שחיבר
"כסף טיפש" – עיבוד לסרט המבוסס על ספרו לעיל
ספריו

רומנים:
Threshold (1996, ISBN 0-446-60521-2)
Reaper (1998, ISBN 0-06-018751-4)
Fertile Ground (1999, ISBN 0-06-109798-5)
Skin (a story set as an The X-Files episode), (2000, ISBN 0-06-105644-8)
Skeptic (written under the pen name Holden Scott), (2000, ISBN 0-312-96928-7)
The Carrier (written under the pen name Holden Scott), (2001, ISBN 0-312-97858-8)
Seven Wonders (2014, ISBN 978-0762453825)
ספרים לנוער:
Bringing Down the Mouse (2014, ISBN 9781442496262)
Charlie Numbers and the Man in the Moon (2017, ISBN 9781481448475)
Charlie Numbers and the Woolly Mammoth (2019, ISBN 9781534441002)
ספרי עיון:
Bringing Down the House: The Inside Story of Six MIT Students Who Took Vegas for Millions (2002, ISBN 0-7432-4999-2)
Ugly Americans: The True Story of the Ivy League Cowboys Who Raided the Asian Markets for Millions (2004, ISBN 0-06-057500-X)
Busting Vega$: The MIT Whiz Kid Who Brought the Casinos to Their Knees (2005, ISBN 0-06-057512-3)
Rigged: The Story of an Ivy League Kid Who Changed the World of Oil, From Wall Street to Dubai (2007, ISBN 0-06-125272-7)
The Accidental Billionaires: The Founding of Facebook, A Tale of Sex, Money, Genius, and Betrayal (2009, ISBN 0-385-52937-6)
Sex on the Moon|Sex on the Moon: The Amazing Story Behind the Most Audacious Heist in History (2011, ISBN 0-385-53392-6)
Straight Flush: The True Story of Six College Friends Who Dealt Their Way to a Billion-Dollar Online Poker Empire—and How It All Came Crashing Down ... (2013, ISBN 0-0622-4009-9)
Once Upon a Time in Russia: The Rise of the Oligarchs—A True Story of Ambition, Wealth, Betrayal, and Murder (2015, ISBN 978-1476771892)
The 37th Parallel: The Secret Truth Behind America's UFO Highway (2016, ISBN 9781501135521)
Woolly: The True Story of the Quest to Revive One of History's Most Iconic Extinct Creatures (2017, ISBN 978-1501135552)
Bitcoin Billionaires: A True Story of Genius, Betrayal, and Redemption (2019, ISBN 9781250239389)
The Antisocial Network: The GameStop Short Squeeze and the Ragtag Group of Amateur Traders That Brought Wall Street to Its Knees (2021, Grand Central / Hachette, ISBN 9781538707586)
הערות שוליים

↑  CasinoReviews Interviews - Semyon Dukach - MIT Card Counting Team Captain
↑  Author tackles Facebook, controversy with new book
↑  Leddy, Chuck (27 בדצמבר 2007). "In 'Rigged', Mezrich Ups the Ante on Wall Street". The Boston Globe. נבדק ב-2008-01-25. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Moses, Asher (9 ביולי 2009). "Did Facebook founder eat koala?". Stuff.co.nz. נבדק ב-2009-07-09. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313845805171  PLWABN: 9810698288605606  BIBSYS: 9073754  BNE: XX1103214  BnF: cb157992986 (data)  CiNii: DA12081382  GND: 120476649  ISNI: 0000 0000 8398 1342  LCCN: n96016303  NDL: 00728188  NKC: mzk2006368119  NLA: 35531346  NLK: KAC200400311  NTA: 148427693  SELIBR: 388986  SUDOC: 057761000  Trove: 986727  VIAF: 84687292   WorldCat (עם VIAF): 84687292
ג'סטין קנאפ

| --- | --- |
ג'סטין קנאפ
ג'סטין קנאפ
 לידה:  18 בנובמבר 1982 (בן 41) Methodist Hospital of Indianapolis, ארצות הברית 
 שם לידה:  Justin Anthony Knapp 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  אינדיאנפוליס 
 השכלה:  אוניברסיטת אינדיאנה - אוניברסיטת פורדו אינדיאנפוליס (2009)  אוניברסיטת ההמונים  Covenant Christian High School (2001)  University of Texas Permian Basin 
 מעסיק:  אוניברסיטת אינדיאנה, Covenant Christian High School 
 השקפה דתית:  Church of the Brethren, קווייקרים 
 פרסים והוקרה:  Wikipedia:Justin Knapp Day (20 באפריל 2012) 
 
ג'סטין אנטוני קנאפ (באנגלית: Justin Anthony Knapp; נולד ב-18 בנובמבר 1982) הוא ויקיפד אמריקאי, מוכר בשם העט Koavf והאדם הראשון שביצע מעל מיליון עריכות במיזם ויקיפדיה. נכון לדצמבר 2017, קנאפ ביצע מעל 2 מיליון עריכות. עד לאוקטובר 2016 עזר לכתוב שני ערכים מומלצים בוויקיפדיה האנגלית. מ-18 באפריל 2012 ועד 1 בנובמבר 2015 ניצב במקום הראשון בתור הוויקיפד הפעיל ביותר במיזם עד שסטיבן פרואיט עבר אותו.
השכלה

קנאפ החל את לימודיו התיכוניים בעיר אינדיאנפוליס בשנת 1997. הוא בעל תואר בפילוסופיה ובמדעי המדינה מאוניברסיטת אינדיאנה. בשנת 2013 החל מסלול התמחות לצורך עבודה כאח רפואי.
פועלו

קנאפ עבר את רף מיליון העריכות הראשונות ב-19 באפריל 2012. הוא החל להיות פעיל במיזם ויקיפדיה במרץ 2005 ומאז תרם בממוצע 385 עריכות ליום. הוא ציין שהגורם שסייע לפעילותו הרבה במיזם היה פיטוריו. בשנת 2012, בירך מייסד ויקיפדיה ג'ימי ויילס את קנאפ על הישגו והעניק לו "פרס" מיוחד על פועלו – 20 באפריל הוכרז על ידו כ"יום ג'סטין קנאפ". בראיון שנערך עם קנאפ בשנת 2014 הוא סיפר כי הוא פעיל במיזם מדי יום ושחלק ניכר מעריכותיו הן "תיקוני תקלדה". הוא הוסיף ואמר כי הפיחות במספר התורמים למיזם אינו מהווה בעיה.
שם המשתמש שלו בוויקיפדיה Koavf, הוא ראשי תיבות של הביטוי "King of all Vext Fans" והוא מתייחס לסדרת קומיקס שאותה העריץ וקרא בשנות התשעים. הערך על ג'ורג' אורוול זכה לעריכות ולהרחבה רבה מצידו, וכן הוא קיטלג ערכים רבים על אלבומים לקטגוריות. ביוני 2012 התפרסם במקומון שקנאפ נהג לבצע עריכות על פני פרק זמן של כ-16 שעות ביום.
קנאפ לקח חלק גם באקטיביזם פוליטי ונאם לטובת בני מיעוטים במערב סהרה. בשנים האחרונות התפרנס כשליח פיצה, עובד במכולת וכטלפן.
הערות שוליים

↑  https://www.indianapolismonthly.com/news-opinion/king-of-corrections/
↑  https://www.dailydot.com/news/wikipedian-first-1-million-edits/
↑  https://www.washingtonpost.com/news/the-intersect/wp/2015/07/22/you-dont-know-it-but-youre-working-for-facebook-for-free/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0002-6234-834X
גאטנו פיצ'יניני

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1904 אווצאנו, איטליה 
 פטירה:  29 במאי 1972 (בגיל 68) רומא, איטליה 
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 מקצוע:  פרסביטר 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (30 בנובמבר 2009) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  גאטנו פיצ'יניני
 
האב גאטנו פיצ'יניני (באיטלקית: Gaetano Piccinini;‏ 6 בפברואר 1904 – 29 במאי 1972) היה כומר של קהילת דון אוריונה, חסיד אומות העולם איטלקי.
טקס ההכרה התקיים ברומא. ברונו קמריני יהודי איטלקי תיאר כיצד פיצ'יניני הציל אותו, את אחיותיו ואת אמו כשהיה נער בכך שהוא סיפק להם מסתור בכמה מקומות השייכים למוסדות הכנסייה. ”האב גאיטאנו התנהג בצורה זו משום שהוא מילא את הצו "ואהבת לרעך כמוך"”. הוא הוסיף כי האב פיצ'יניני תמיד כיבד את אמונתו היהודית.
בטקס הכרתו של פיצ'יניני כחסיד אומות העולם שנערך ברומא השתתף מרדכי לוי, שגריר ישראל בכס הקדוש, שאמר: "זו תהיה טעות לחשוב שהעזרה ליהודים בזמן המלחמה ברומא באה ממנזרים וממוסדות דת כאילו זו יוזמה משלהם בלי תמיכה מהוותיקן."
ברווז אמריקאי שחור

| ברווז אמריקאי שחור |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברווז
מין:: ברווז אמריקאי שחור
שם מדעי
 Anas rubripes ‏Brewster, 1902
תחום תפוצה


ברווז אמריקאי שחור (שם מדעי: Anas rubripes) הוא מין של ברווז ממשפחת הברווזיים המצוי במזרח אמריקה הצפונית.
תיאור

ברווז זה הוא הכבד במיני הסוג ברווז והוא מגיע לאורך של 54–59 ס"מ, למוטת כנפיים של 88–95 ס"מ ולמשקל 720–1,640 גרם בממוצע. הברווז הגדול ביותר (ממין זכר) שקל 1.4 ק:ג. הברווז דומה במראהו לברכייה, והוא מסוגל להתרבות איתה וליצור זני כלאיים. בעבר סברו שהוא תת-מין אנדמי של ברכייה אך כיום הוא נחשב למין נפרד.
ברווזים אלה בעלי פלומה חומה עד שחורה והם בעלי מקור צהוב שטוח המותאם לסינון מזון צף. כיפת הראש שחורה ומצידי העיניים עובר פס כהה. הרגליים ורודות. הכנפיים שחורות עם סימן כחול בולט בצידן החיצוני, ובצידן הפנימי הן לבנות עם קצוות שחורים.
תפוצה והתנהגות

הברווזים חיים רק במזרח אמריקה הצפונית מדרום קנדה באזור הימות הגדולות (המדינות ססקצ'ואן וניופאונדלנד ולברדור), עד צפון ארצות הברית:  אילינוי, מישיגן, ניו ג'רזי, אוהיו, קונטיקט, ורמונט, דקוטה הדרומית, וירג'יניה המערבית, מיין והחוף האטלנטי של קרוליינה הצפונית.
בית הגידול של הברווז הוא בסביבות לחות ובבריכות טבעיות או אגמים. הוא יימצא גם בביצות ועל סכרי בונים וגם בשולי יערות. הברווזים נודדים דרומה בעונת הסתיו כדי להימנע מהקור החורפי.
ברווזים אלה ניזונים לרוב על פני המים על ידי שכשוך המקור וסינון מה שנתפס בו. מזונם הוא בעיקר צמחי מים ואצות, אך גם בעלי חיים קטנים כמו סרטנאים קטנים, חרקי מים, רכיכות ודגיגים. הצעירים ניזונים בעיקר מחסרי חוליות מימיים.
הברווז מקנן על פני המים בקן עשוי ענפים או צמחייה, שבו מטילה הנקבה  6-14 ביצים מוסוות, הבוקעות כעבור 30 יום. הצעירים מאוימים על ידי טורפים רבים הכוללים עופות דורסים ממגוון מינים, עורבים, אנפות, צבים נשכניים, צפרדעי שור, אליגטורים, דביבונים, בואשים, שועלים וזאבי ערבות.
עם זאת, מצב השימור של המין מוגדר ללא חשש.
הערות שוליים

↑  ברווז אמריקאי שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
בית הספר שלום עליכם

בית הספר שלום עליכם הוא רשת של בתי ספר יהודיים ציוניים באמריקה הדרומית, רובם בארגנטינה. הרשת כוללת את המוסדות צווישא - שלום עליכם שולן (שם הרשת ביידיש), "קינדערלאנד", ו"רמת שלום". בית הספר הראשון הוקם בשנת 1934, והוא פועל עד היום (2017), ומהווה את רשת בתי הספר היהודיים הגדולה ביותר באמריקה הדרומית[דרוש מקור]. הוא נחשב בעיני רבים למוסד שפרץ את הדרך בחינוך היהודי החילוני בכל אמריקה הלטינית.
היסטוריה > רקע תרבותי

מקורה של הקהילה היהודית בארגנטינה בהגירה מאירופה, שהחלה כהגירת בודדים בתחילת המאה ה-19, עם ההיתר שקיבלו זרים להיכנס למדינה בעקבות המרד נגד האימפריה הספרדית. ב-1853, כשהחוקה של הרפובליקה החדשה קבעה את החופש להגר לתוך המדינה וליהנות משוויון זכויות אזרחי לזרים, החלה הגירה במספרים גדולים. הארגון שלקח על עצמו לסייע ליהודים בקליטתם היה "החברה קדישא האשכנזית", שהפך בהדרגה מספק שירותי דת לארגון סיוע רב-תחומי; ובעקבות כך חל בקהילה תהליך של חילון. יהושפט הרכבי קובע במחקרו, שהתפתחות הקהילה בארגנטינה הייתה תמיד "עם הפנים לאירופה" (מתוך זיקה ברורה למתרחש בארצות המוצא, ולבעיות הפוליטיות שהתעוררו בשל כך), ושקו מנחה דומיננטי בהתפתחות זו היה השאיפה להכין את הקרקע להגירה לארץ ישראל. ייסודו של בית הספר "שלום עליכם" היה חלק מתהליך רחב של פעילות ציבורית עשירה, כפי שמתאר חוקר תולדות היהודים באמריקה הלטינית, חיים אבני: "מאות רבות של ארגונים דתיים, חברתיים, פוליטיים וכלכליים... בבירה ובערי הפנים; שני עיתונים יומיים ביידיש... אשר בהם משתקפות ההתרחשויות הבולטות במדינת ישראל וביהדות ארגנטינה גופא; שבועונים, ירחונים בספרדית וביידיש... ועל כל אלה, רשת ענפה של בתי ספר עממיים ותיכוניים, סמינרים, ישיבות ומוסד ללימודי יהדות.".
בתחילת המאה ה-20 היה עיקר החינוך בקהילה בעל אופי דתי: לשון עברית, חומש, קריאה בסידור תפילה, מנהגי ישראל, ומעט היסטוריה יהודית. מעמד המורים בארגון היה נמוך, ובשנת 1917 הם החלו להתארגן, ופתחו בשביתה שהובילה להקמת מועצת החינוך העממית ולייסוד של בתי ספר חילוניים.
היסטוריה > בתי הספר בורוכוב

פעילי מפלגת פועלי ציון ייסדו את בית הספר הראשון מטעמם ב-6 בינואר 1920, תחת הארגון "הקורטוריון של בתי הספר בורוכוב", בעיר בואנוס איירס. בית הספר נקרא על שמו של דב בר בורוכוב. כשהתפלגה המפלגה באותה השנה, פרש הפלג השמאלי שלה, פועלי ציון שמאל, את חסותו על בית הספר. בהתאם לאופיו החילוני, התנהלו הלימודים גם בשבת, ובשפת היידיש - כדי להרחיק כל השפעה של העברית שנחשבה לשפת המסורת הדתית.
בית הספר פעל במספר מבנים בשכונות של בירת ארגנטינה, שבהן התרכזו משפחות יהודיות: השכונות פלורידה, ויז'ה קרספו, מטדרוס, ועוד. מספר חודשים לאחר הקמתו עבר בית הספר לדירה אחת גדולה. הילדים התחלקו לכיתות על פי גילם (וזאת בניגוד לנהוג בבתי הספר הדתיים). תוכנית הלימודים כללה לשון וספרות יידיש, סיפורי תנ"ך והגאוגרפיה של ארץ ישראל.
בשנת 1924 כבר למדו בבית הספר כ-200 תלמידים. בשנת 1930 גדל מספר המבנים לחמישה, ומספר התלמידים הגיע ל-300. בשנת 1931 נפתחו בתי ספר נוספים באותו השם גם בערי השדה של המדינה: בלה פלאטה הסמוכה לעיר הבירה, שם לימדו שלושה מורים; בקורדובה (שני מורים), ובשנת 1932 נפתח בית הספר ברוסאריו.
בשנת 1930 פרצה בארגנטינה הפיכה צבאית. הצבא בראשותו של חוסה פליקס אוריבורו (אנ') הדיח את הנשיא איפוליטו איריגוז'ן, ותפס את השלטון במדינה. ההפיכה החלה את התקופה הידועה בארגנטינה בשם "העשור הידוע לשמצה" (Década Infame). כתוצאה מחילופי השלטון החל גל אנטי-מהפכני, שבשנת 1932 הביא גם לסגירתו של בית הספר, וזאת בעיצומן של הכנות להרחבה של הרשת. בהודעה רשמית מטעם המשטר החדש נאמר, שהחינוך בבית הספר הוא מהפכני, ונאמן ללנין ולסטלין במקום למדינה. האשמה זו התבססה על דמיונם של המנהיגים הסובייטיים לדיוקנאות של חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית, ושל הסופר י"ל פרץ, שהיו מודפסות על מחברות התלמידים. פעילי הקהילה ניסו להתנגד להחלטה ולהביאה לבית המשפט, אך ללא הועיל. מספר מורים ועסקנים של הקהילה היהודית נכלאו בבית סוהר, ורוב התלמידים נותרו ללא מסגרת חינוכית.
היסטוריה > ייסוד "צווישא"

בעקבות סגירת בית הספר בורוכוב, התכנסו פעילי מפלגת פועלי ציון שמאל והחליטו להקים מסגרת חינוכית חדשה. הם הכירו בכך שלא היה בכוחם לעשות זאת בתמיכת המפלגה לבדה, בגלל היעדר השפעה פוליטית, מחסור במורים והיעדרה של תוכנית לימודים. על כן הסכימו בלית ברירה לחבור אל הארגונים היהודיים האחרים, והקימו בינואר 1934 את ארגון "צווישא", ראשי תיבות ביידיש של "צענטראל וועלטלעכע יידישע שול ארגאניזאציע" (ארגון מרכזי של בתי ספר יהודים חילוניים). הם פרסמו בעיתונות המקומית את כוונתם, וקראו לנציגים מכל בתי הספר החילוניים במדינה, וכן למוסדות חינוך יהודיים בעולם (דוגמת ציש"א) לסייע להם. נציגי המפלגה חיים פינקלשטיין ויונה קובנסקי נפגשו עם אנשי המועצה הלאומית לחינוך וקיבלו את הסכמתו. לארגון הצטרפו פעילים לא ציוניים, אנשי פועלי ציון ימין, ונציגי בתי ספר חילוניים מחוץ לעיר הבירה, שעד אז פעלו באופן עצמאי. כך התארגנו במסגרת הארגון חמישה בתי ספר חילוניים. תוכנית הלימודים כללה את כתביהם של י"ל פרץ ושל שלום עליכם, ולא כללה עוד את כתביהם של מנהיגי הקומוניזם, כדי להתמקד בחינוך בקו הלאומי והיהודי-חילוני.
היסטוריה > בית הספר "שלום עליכם"

בית הספר "שלום עליכם" הוקם ב-4 ביוני 1934 בדירה אחת, ברחוב סרמיאנטו מספר 2270 שבשכונת אונסה בבואנוס איירס. פינקלשטיין וחבריו, שבעבר עבדו לפרנסתם כפועלים, השתתפו במלאכת הבניה בעצמם. המורים הראשונים היו חיים ווסרשפרונג וחנה טננבאום, שעבדו כמורים עוד בוורשה ולאחר מכן במושבה מוזסוויל. החוק בארגנטינה באותה עת חייב בתי ספר פרטיים להעסיק מורים ילידי המדינה בלבד, ועל כן גייס פינקלשטיין שתי מורות מבתי ספר ממשלתיים: את לידיה פמוף ואת פאני קרדונר. פמוף ניהלה מאז את גן הילדים של בית הספר במשך 40 שנה, וקרדונר הפכה לסגניתו של פינקלשטיין, ששימש כמנהל בית הספר עד לעלייתו לישראל ב-1968. לצורך גיוס התלמידים עברו חברי הוועדה ובראשם פינקלשטיין מבית לבית, ושכנעו את ההורים להצטרף. במחזור הראשון של בית הספר למדו 133 תלמידים בשלוש כיתות ובגן ילדים אחד. פעולה זו נודעה בשם "מאכן קינדער" - "לעשות ילדים" ביידיש.
בסוף שנת 1934 הוקם בית ספר שני בשכונת ויז'ה קרספו (Villa Crespo), שבה היה ריכוז היהודים הגדול ביותר בעיר. הוחלט לקרוא לבתי הספר על שם הסופר שלום עליכם, במלאת 75 שנים להולדתו.
היסטוריה > משבר 1938

הגידול במספר התלמידים היה מעבר לכוחו הכספי של ארגון צווישא. בשנת 1936 נערכה שביתת מורים שנמשכה כחצי שנה, בעקבות כישלון הארגון לשלם את שכרם. את שנת הלימודים 1938 הצליח הארגון לפתוח בבית ספר אחד בלבד. בעקבות המשבר, הוחלט להתפשר על עקרונות הארגון ולבקש את סיועה של ה"חברה קדישא" המבוססת יותר. לצורך כך הסכימו להגמיש את תוכנית הלימודים, לכלול בה יותר תכנים דתיים ופחות תכנים סוציאליסטיים, ללמד את חגי ישראל, וכן להשבית את בתי הספר בשבתות ובחגים.
היסטוריה > הקמפוס ברחוב סראנו

בשנת 1940 הוחל בבנייתו של משכן חדש לבית הספר, במקום בו הוא שוכן עד היום, ברחוב Serrano מס. 341, כתובת שהפכה למושג השגור בפי כל בקהילה היהודית בארגנטינה. הבניה נערכה על פי הסטנדרט המתקדם ביותר באותה עת, ולשם כך גויסו תרומות רבות מארגונים יהודיים בעולם. גם העיתונות המקומית התגייסה לתמוך בפרויקט. טקס הנחת אבן הפינה לבית הספר ב-8 בדצמבר 1940 תואר בהתרגשות רבה בעיתון "די פרעסע": "הרחוב היה מלא, התנועה התקדמה באיטיות ורמקולים היו מפוזרים ברחובות הסמוכים. הטקס החל בנגינת ההמנון הארגנטיני." יונה קובנסקי אמר בטקס: "כעת אנחנו בונים בית ספר יהודי כדי לחנך ילדים שיהיו יהודים טובים וארגנטינאים טובים, על פי ערכי החופש ותוך הכרה של התרבות וההיסטוריה היהודית."
המבנה החדש נחנך ב-1942. היו בו 19 כיתות, גן ילדים, חדר מורים, מזכירות וספריה - פרטים שהיוו חידוש בבתי ספר יהודיים באותה עת. הבניין המפואר נודע בשם "קינדר פאלאץ" - ארמון הילדים. סגל בית הספר מנה כבר 28 מורים, שלימדו 635 תלמידים ב-19 כיתות. עד שנת 1946 גדל הסגל ל-68 ומספר הכיתות ל-44, ובהן 1468 תלמידים. בשיא פעילותו לימדו בו 120 מורים ב-60 כיתות בהן למדו כבר כ-2,000 תלמידים. כמו כן נכלל בבית הספר גן ילדים, שבשיאו למדו בו 850 ילדים בגיל הרך; בשנות השבעים החל לפעול גנון בבית הספר.
בבית הספר פעלה הוצאה לאור בשם "שול ביבליאטעק" (ספריית בית הספר), שהדפיסה ספרי לימוד, ספרי הדרכה לחגים היהודיים (שנכתבו בידי המורים, ובהתנדבות), ספרות יידיש ועברית, ספרי היסטוריה וידיעת הארץ, מחברות, ואת תוכניות הלימודים של בית הספר.
בשנת 1951 הוקם בית ספר תיכון בקמפוס המרכזי ברחוב סראנו. לקראת הקמתו, החלו ללמד במסגרת של לימודי ערב ("אוונט-קורסן"). ב-1955 נסעה משלחת ראשונה של מורים מבית הספר להשתלמות במכון גרינברג למורים בירושלים. השתלמות של מורי בית הספר במכון הפכה לנוהג של קבע, וכן במכון גולד בירושלים.
בשנת 1953 נפתחה בחסות הרשת הקייטנה לילדים "קינדערלאנד" במתחם הידוע כ"חוליו לוין" (גוולנד), שהיה כנראה אחת ממושבות הברון הירש, במרחק 90 ק"מ מעיר הבירה.
בשנת 1962 נפתח במסגרת הרשת בית הספר האינטגרלי "רמת שלום" ב-Ramos Mejia (פרבר של בואנוס איירס). בית הספר "רמת שלום" היווה שילוב של חינוך ממשלתי בבוקר עם העשרה של תכנים יהודיים אחרי הצהריים. בבית הספר קמו מגמות למוזיקה, מקהלה ותיאטרון.
בית הספר זכה לביקוריהם של נשיאי מדינת ישראל הצעירה חיים ויצמן וזלמן שזר, שרים (גולדה מאיר, לוי אשכול, משה כרמל), סופרים ואנשי ציבור.
בתי ספר נוספים, השייכים לרשת, הוקמו בשכונות מטדרוס ופלורידה בבואנוס איירס, ובמונטווידאו, אורוגוואי.
רובם של בוגרי בית הספר היגרו לישראל, והשתלבו בענפים מתקדמים של המשק הישראלי, ובעיקר ברפואה, בחינוך, בחקלאות (בעיקר בקיבוצים) וכן בתעשיות הטכנולוגיות ובאקדמיה.
מדיניות בית הספר

חיים פינקלשטיין, ממייסדי "צווישא" ולימים ראש המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית, הגדיר את המדיניות של המוסד כך: "בית הספר (שלום עליכם) צריך למזג את הלימודים ואת החינוך עם ההשפעה של הבית ושל הסביבה. במילים אחרות, דרוש לנו בית ספר לא רק לילדים, אלא גם לאימהות ולאבות ולמשפחות. במקומות בהם השכילו להקים גשר כזה בין בית הספר לבין ההורים, ההצלחה האירה פנים לחינוך. איני יודע אם הילדים יודעים שם יותר, אך מה שהם יודעים מקבל משמעות אחרת... אין לסיים את החינוך עם הגיעו של הילד לגיל 17, 18. על החינוך להיות שרשרת רצופה של פעולות חינוכיות ותרבותיות... גורל החינוך היהודי נתון במידה רבה בידי המורה... לצערנו, מורים כאלה אין הרבה. עתודת המורים הוותיקים והאידיאליסטים הולכת ונעלמת, ומועטים הכוחות הצעירים המצטרפים, והסיבה פשוטה: המצב הכלכלי והסטטוס החברתי של המורה היהודי הם נחותים..."
מדיניות בית הספר > תוכני הלימוד

בית הספר שם דגש על פעילות חברתית, תרבותית וציונית; המושג שביטא את מדיניותו היה "ציוניסטישע יידישע וועלטלעכקייט" (חילוניות יהודית ציונית). באותה תקופה הייתה בארגנטינה מערכת חינוך ציבורית בחינם וברמה גבוהה, וכדי לשרוד היה בית הספר חייב להציב אלטרנטיבה אטרקטיבית לילדי הקהילה, עובדה שדרבנה את המוסד להצטיין ברמתו האקדמית. בעקבות המעבר ההדרגתי מחינוך סוציאליסטי-כללי לחינוך ציוני ויהודי יותר, הלימודים היו דו-לשוניים, בעברית וביידיש.
דגש חזק הושם על לימוד החגים על רקע מקומות התרחשותם בארץ ישראל, וגם על לימוד הסביבה הכללית בה חיו התלמידים. כך למשל הוצמדו הלימודים על חג החירות ללימוד על יום השחרור של ארגנטינה, 25 במאי. תחת השם "יהודים על האדמה" למדו הילדים על חקלאות יהודית ברוסיה, פולין, אמריקה וארץ ישראל.