stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ט. כרמי
תרגומים > מטורקית

נאזים חכמת, מבחר שירים [ע"פ תרגומו הצרפתי של טריסטן צארה והאנגלי של עלי יונוס], מרחביה: ספרית פועלים, 1955.
תרגומים > מעברית לאנגלית

The Modern Hebrew Poem Itself: From the Beginnings to the Present, New York: Schocken Books, 1965.
The Penguin Book of Hebrew Verse, Harmondsworth: Penguin Books, 1981.
Lea Goldberg, Lady of the Castle, Tel-Aviv: Institute for the Translation of Hebrew Literature in co-operation with the Cultural Division of the Department for Education and Culture in the Diaspora, 1974.
פרסים

1958: פרס שלונסקי, על ספרו "הים האחרון".
1972: פרס ברנר, על ספרו "דבר אחר".
1973: פרס היצירה על שם ראש הממשלה לוי אשכול.
1978: פרס קובנר (מועצת הספר העברי, ניו יורק), על ספרו "אל ארץ אחרת".
1982: פרס ניומן (המכון לתרבות עברית, אוניברסיטת ניו יורק).
1982: פרס סמילן (Kenneth B. Smilen Present Tense Literary Award), על האנתולוגיה "ספר פינגווין של השירה העברית".
1987: מלגת גוגנהיים בתחום השירה.
1990: פרס ביאליק לספרות יפה, על ספרו "שירים מן העזובה" ועל מכלול יצירתו.
2005: פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית "מתרגם השנה", על תרגומו ל"המלט".
לקריאה נוספת

ט. כרמי, "גלוי-עיניים ותפוש-לילה". דברים שנאמרו בטקס מתן פרס לאה גולדברג לחוקרת השירה חביבה מאירי-שוחט. עיתון דבר, 9 ביוני 1972, מוסף "משא", גיליון מס' 27, המשך.
ט. כרמי, "מתחת לשיר". דברי זכייתו בפרס ברנר. מאזנים, כרך ל"ה, חוברת 5–6 (1972), עמ' 426-427.
ט. כרמי, "על עקרונות הארגון בשירה". בצרון (סדרה חדשה), כרך ט', גל' 39–40 (369–370) (תשרי תשמ"ט 1988), עמ' 33–42.
רן יגיל, "אמת שהיא חובה: לזכרו של המשורר והמתרגם ט. כרמי". מאזנים, כרך ס"ט, חוברת 4 (1995), עמ' 3.
גליה שנברג, רחל בן כנען, "המשורר כפולמוסן: הפרדוקס כתבנית רטורית בשירתו של ט' כרמי". דפים למחקר בספרות, כרך 16–17 (2009), עמ' 226-250.
לאה פילובסקי, המפתח בכיסו הריק: מסע פואטי בעקבות ט. כרמי, ירושלים: הוצאת כרמל, 2018.
Ezra Spicehandler, "Carmi, T.", in: Sorrel Kerbel (ed.), The Routledge Encyclopedia of Jewish Writers of the Twentieth Century, London: Fitzroy Dearborn, 2003. pp. 204-209.
Haim Chertok, "To Heal the Breach" [an interview with T. Carmi], in: Chertok, We Are All Close: Conversations with Israeli Writers, New York: Fordham University Press, 1989. pp. 25-36.
Grace Schulman, "'The Voice Inside': Translating the Poetry of T. Carmi", in: Daniel Weissbrot (ed.), Translating Poetry: The Double Labyrinth, Iowa City: University of Iowa, 1989.
הערות שוליים

1 2  לקסיקון משוררים בישראל היום (ת"א: הוצאת עקד, 1995), חלק א', עמ' 77.
↑  עמית נאור,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'הכירו את "הילד הרע" של "שמוליקיפוד", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, אוגוסט 2021
↑  עמית נאור, הכירו את "הילד הרע" של "שמוליקיפוד", הספרנים - בלוג הספרייה הלאומית, 23 באוגוסט 2021
↑  שירה קדרי-עובדיה,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'אלה הילדים שמאחורי ספרי הילדות המפורסמים, באתר nrg‏, 26 בדצמבר 2014 - ראו "פרק ראשון: שמוליקיפוד".
1 2  אייזיק רמבה, "ט. כרמי - משורר ישראלי שלידתו וגידולו באמריקה" (עיתון מעריב, 16 במאי 1969).
↑  האתר הרשמי של מתי כספי.
↑  על חורבות האביב, קסמים לסבל.
↑  כרמית ספיר ויץ,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'‏"כותב אמיץ וישר": שירי המשורר ט. כרמי בדרך לאלבום מולחן, באתר מעריב אונליין, 31 ביולי 2019
↑  (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  עיתון "דבר", 11 ביולי 1958, מודעת זכייתו של ט. כרמי בפרס שלונסקי לשנת תשי"ח על ספרו "הים האחרון". זכייה משותפת עם הסופר נתן שחם.
↑  עיתון "דבר", 17 בנובמבר 1972, מודעת זכייתו של ט. כרמי בפרס ברנר לשנת תשל"ב על ספרו "דבר אחר".
↑  אתר פרס הספר היהודי הלאומי.
↑  בצרון: רבעון לספרות הגות ומחקר, שנה ד', גל' 15 (1982), עמ' 56–57.
↑  אתר קרן הזיכרון לג'ון סימון גוגנהיים.
↑  אתר פרס התיאטרון הישראלי.
↑  (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
↑  (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אבנר טריינין, אברהם ב. יהושע | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם פנחס שדה, נתן יונתן  1990 | הבא: ס. יזהר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301251405171  PLWABN: 9810650133805606  BnF: cb12251258x (data)  CiNii: DA04755458  GND: 11928569X  ISNI: 0000 0000 8408 5777  LCCN: n50058800  MusicBrainz: c98e4154-d48d-4537-9b42-0bb0e51b2774  NKC: zmp2017942156  NLA: 35025952  NTA: 06961573X  SNAC: w6q81dpd  SUDOC: 031264166  Trove: 799602  VIAF: 111299931   WorldCat (עם VIAF): 111299931
דוד עזריאלי

| --- | --- |

דוד עזריאלי במגדלי עזריאלי
 לידה:  10 במאי 1922 מקוב מזובייצקי, דוכסות ורשה 
 פטירה:  9 ביולי 2014 (בגיל 92) מונטריאול, קנדה 
 מדינה:  ישראל, קנדה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום מגורים:  מונטריאול/וסטמאונט–נוטרדאם-דה-גרייס, חיפה 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת קרלטון  ישיבה יוניברסיטי 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 פרסים והוקרה:  אביר המסדר הלאומי של קוויבק (1999)  חבר במסדר קנדה 
 
דוד יהושע עזריאלי (באנגלית: David Azrieli;‏ 10 במאי 1922 – 9 ביולי 2014) היה יזם, פילנתרופ ואיש עסקים ישראלי-קנדי. מילא תפקיד מרכזי בהבאת רעיון הקניונים לישראל. שימש כמנכ"ל קבוצת עזריאלי, הבונה ומחזיקה 16 קניונים בישראל, בהם מגדלי עזריאלי ומגדל עזריאלי שרונה בתל אביב וקניון ירושלים (בשכונת מלחה).
עזריאלי תרם לפרויקטים רבים, כמו בי"ס לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב וקמפוס חדש לאוניברסיטת קרלטון באוטווה, קנדה. באמצעות הקרן הציבורית שלו בקנדה, שבראשה עומדת בתו נעמי עזריאלי, ועמותת עזריאלי הפרטית, שבראשה עומדת בתו דנה עזריאלי, תרם עזריאלי עשרות מיליוני דולרים בשנה.
קורות חיים

דוד עזריאלי נולד בשנת 1922 במקוב מזובייצקי, פולין. הוריו נספו בשואה, והוא הצליח לשרוד, כשברח לצד הגבול הרוסי, ומשם, עם צבא אנדרס הגיע לארץ ישראל ב-1942, דרך אוזבקיסטן ואיראן. מסעותיו ודרך הצלתו מובאים בספר אודותיו, הנקרא: "צעד אחד לפנים"- שכתבה בתו דנה, ויצא בהוצאת יד ושם. משנת 1944 למד אדריכלות בטכניון, לימודים שנאלץ להפסיק עם תחילת מלחמת העצמאות. הוא עבר קורס קצינים ושירת בחטיבה 7  של חיל השריון שרק הוקמה, והשתתף בקרבות לטרון. לאחר מכן הועבר לחיל האוויר, שם שירת כקצין חינוך ורווחה. בשנת 1954 היגר למונטריאול, קנדה, וב-1957 נישא לסטפני.
לזוג נולדו ארבעה ילדים.
בשנת 1958 הקים עזריאלי במונטריאול את חברת "Canpro investments", שפעלה בעסקי נדל"ן בקנדה ובארצות הברית. הודות לפעילותו- שוק הנדל"ן בקנדה זכה לצמיחה ניכרת, ועל כך זכה עזריאלי לאות הוקרה מממשלת קנדה ב-1984, ואות הוקרה מקוויבק ב-1999. בשנת 1982 הקים את "קבוצת עזריאלי", והחל בבניית הקניון השני בישראל- קניון איילון (מאז 2015 הוא קרוי "קניון עזריאלי איילון") ברמת גן (קניון איילון הוא הקניון השני שנפתח בישראל, כי הדיזנגוף סנטר- נחשב בתור הקניון הראשון שנפתח בישראל). למרות זאת, הוא היה מהוגי המילה "קניון", ולמעשה קניון איילון הוא בפועל המקום הראשון בישראל שהוקם ומלכתחילה השתמש בשם "קניון" לתיאורו, עד היום. לאחר מכן, עזריאלי הביא לבניית קניונים נוספים בישראל ובמדינות נוספות. בין סוף שנות השמונים לתחילת שנות התשעים, עזריאלי החל ליזום את הקמת "מגדלי עזריאלי". המתחם הקרוי " מרכז עזריאלי תל אביב ", יחד עם הקניון ביניהם- החלו להיבנות במהלך שנות התשעים (הבנייה שלהם החלה ב-1994).
"מרכז עזריאלי" בתל אביב, על הקניון ו-2 מגדליו הראשונים (המגדלים העגול והמשולש), נפתחו בשנת 1999. בשנת 2007, נפתח גם המגדל המרובע במתחם. ב-2017, (לאחר מותו של דוד עזריאלי ב-2014) נפתח ליד המתחם הראשי- מגדל עזריאלי שרונה.
נכון לשנת 2025, גם עדיין נמצא בבנייה המגדל האחרון אותו יזם בעצמו- מגדל הספירלה, שבתו ממשיכה עם תכנונו המעשי ועם היוזמה לבנייתו.
בנוסף, עזריאלי השקיע גם בתחומי התעשייה, התעבורה, ההתפלה והבנקאות- בין היתר באמצעות חברת "גרנית הכרמל" שבשליטת קבוצת עזריאלי. במרץ 2012, פורסם כי עלות שכרו השנתי של עזריאלי כיו"ר דירקטוריון קבוצת עזריאלי עמדה בשנת 2011 על 21 מיליון ש"ח. שנה אחר כך פורסם כי עלות שכרו של עזריאלי עצמו כיו"ר דירקטוריון הקבוצה במהלך שנת 2012 עמדה על 23 מיליון ש"ח.
על עזריאלי נמתחה ביקורת על רכישת בית ואן-הורן במונטריאול ב-1973, בית שהוגדר כ"פנינה ארכיטקטונית". כוונתו להרוס את האחוזה נתקלה בביקורת עזה. עם זאת, הוא נותר איתן בדעתו להרוס את המבנה- לצורך פיתוח הקרקע לטענתו. בשעות הבוקר המוקדמות של ה-8 בספטמבר 1973 (לפי הזמן במונטריאול באותה עת), בחסות החשיכה- דוד עזריאלי הביא להריסת המבנה ההיסטורי המדובר, באמצעות דחפורים.
ב-9 ביולי 2014, נפטר דוד עזריאלי- בגיל 92.
בהמשך אותו חודש, נקבר בבית הקברות בהר הזיתים- בירושלים.
פילנתרופיה והנצחה

מחלוקת נוספת התעוררה לאחר שבשנת 2008 בעקבות תרומה של 5.5 מיליון דולר, החליטה אוניברסיטת קרלטון לשנות את שמו של בית הספר לארכיטקטורה ל"בית הספר עזריאלי לארכיטקטורה ואורבניזם". דוד עזריאלי תרם רבות לאוניברסיטת קרלטון שבקנדה, לשם חזר ללימודי אדריכלות וסיים בשנת 1997 תואר שני בהצטיינות. כמו כן תרם למחלקה לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב, שנקראת על שמו ולשורה של פרויקטים בתחום החינוך בקנדה, ישראל וארצות הברית, ביניהם הענקת מלגות לסטודנטים, תמיכה במחקר מדעי, העצמת תלמידי בתי ספר תיכוניים וקידום פעולות למניעה נשירה בקרבם, קידום מצוינות במחקר והוראת השואה במטרה להרחיב את הנצחתה, קידום איכות חייהם של מבוגרים הסובלים מעיכוב התפתחותי ותמיכה במצוינות בהוראת מוזיקה ואומנות.
עזריאלי ייסד את בית ספר לתארים מתקדמים במִנהל וחינוך יהודי בישיבה יוניברסיטי, הקרוי על שמו. יזם גם את מכון עזריאלי להעצמה חינוכית.
בתחילת 2013 תרם עזריאלי 40 מיליון ש"ח לעזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים עבור בבניית קמפוס חדש על שטח של כ-30 דונם.
ב-2014 תרם לשלוחת הטכניון במתחם שרונה הנקראת "קמפוס הטכניון בשרונה על שם עזריאלי".
במרץ 2014 הושם פסל גדול בכניסה לקניון עזריאלי בשם "המסע הציוני", המראה את עזריאלי בראש קבוצה הכוללת חלוץ, איש ההגנה, אחות רחמנייה, אדריכל (עזריאלי עצמו), אשת עסקים, מדען ואיש הייטק. עיריית תל אביב הורתה להסיר את הפסל, בנימוק שלא ניתן היתר להצבת הפסל. בנובמבר 2014 הועבר הפסל לרחבת קניון חיפה, אף הוא בבעלות עזריאלי, ובמרץ 2015 נחנך הפסל במקומו החדש.
לקריאה נוספת

דוד עזריאלי, צעד אחד לפנים: זיכרונות (1950-1939), הוצאת יד ושם, 1999. יצא במהדורה חדשה ומעודכנת ב-2022.
דליה טל, דוד עזריאלי:"אני אוהב לטפס על הפיגומים", ניצול השואה שהיה למלך הקניונים, בלי כפית של כסף - 10 סיפורי הצלחה עסקיים, עורך איתמר לוין, הוצאת ידיעות אחרונות - גלובס, 2006, 147 - 172
בונה תירוש, מרכז עזריאלי: סיפורו של אייקון, הוצאת אלבטרוס, 2012. הספר מתאר את פרשת הבנייה של המגדלים שהפכו לסמל תל אביבי, ומהווים אחד מהישגיה של האדריכלות הישראלית.
הערות שוליים

↑  איתן טפירו,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'שיאן השכר החדש דוד עזריאלי: שכרו השנתי עומד על 21 מיליון שקל, באתר nrg‏, 22 במרץ 2012
↑  גיא בן סימון,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'שיאן חדש: עלות שכרו השנתית של דוד עזריאלי - 23 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 20 במרץ 2013
↑  אופיר דור,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'איש העסקים דוד עזריאלי נפטר בגיל 92, באתר כלכליסט, 9 ביולי 2014
↑  קרן עזריאלי תורמת 21 מיליון שקל לשלוחת הטכניון בתל אביב, באתר גלובס, 3 במרץ 2014
↑  אילן ליאור,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'עיריית תל אביב לדוד עזריאלי: סלק את הפסל בדמותך שהצבת בכניסה לקניון, באתר הארץ, 11 במאי 2014
↑  פסל "המסע הציוני" ברחבת קניון עזריאלי בחיפה, חי פה, 23/3/15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298540905171  BnF: cb14412052b (data)  GND: 123528879  ISNI: 0000 0001 0896 4638  LCCN: n98027009  RERO: 02-A024403728  SUDOC: 223773808  VIAF: 46975821   WorldCat (עם VIAF): 46975821 
"המסע הציוני" מימין: חלוץ, לוחם ההגנה, אחות, אדריכל (עזריאלי), אשת עסקים, מדען ואיש הייטק. הפסל הוא הנרי בצלאל צפיר. בנובמבר 2014 הוא הועבר לקניון חיפה
פסל של דוד עזריאלי בקניון עזריאלי. הפסל הוא אסף ליפשיץ
אפולו 11

אפולו 11 (באנגלית: Apollo 11) הייתה טיסת חלל שבמסגרתה נחתו לראשונה בני אדם על הירח. מפקד המשימה ניל ארמסטרונג והטייס באז אולדרין הנחיתו את רכב הנחיתה הירחי איגל על אדמת הירח ב־20 ביולי 1969, בשעה 20:17 לפי זמן אוניברסלי מתואם (UTC)
שש שעות ו־39 דקות מאוחר יותר, ב־21 ביולי בשעה 02:56 UTC, דרך ארמסטרונג על אדמת הירח, ועשה את הצעדים הראשונים של האדם על גרם שמיים מחוץ לכדור הארץ, באמרו ”זהו צעד קטן לאדם, צעד גדול לאנושות”(במקור: "That's one small step for [a] man, one giant leap for mankind."), (בתרגום מילולי : "קפיצה ענקית לאנושות").
באז אולדרין הצטרף אליו 19 דקות לאחר מכן. ביחד הם שהו כשעתיים ורבע מחוץ לחללית, ביצעו משימות מחקר, ואספו 21.5 ק"ג של אדמה וסלעים מפני הירח. בעודם נמצאים על אדמת הירח, מייקל קולינס, טייס תא הפיקוד קולומביה, נשאר לבדו במסלול סביב הירח בתא הפיקוד של החללית אפולו.
ארמסטרונג ואולדרין שהו 21 שעות ו־36 דקות על פני הירח באזור הנקרא "ים השלווה", ובסיומן המריאו מפני השטח וחברו עם קולינס לתא הפיקוד של החללית אפולו במסלולה סביב הירח.
אפולו 11 שוגרה ב־16 ביולי בשעה 13:33 UTC על ידי המשגר סטורן 5 ממרכז החלל קנדי. זו הייתה המשימה המאוישת השישית בתוכנית אפולו של נאס"א. חללית אפולו הייתה מורכבת משלושה חלקים: תא הפיקוד, בו שהו שלושה האסטרונאוטים במשך רוב המשימה והחלק היחיד שחזר לכדור הארץ; תא השירות שסיפק הנעה, חשמל, חמצן ומים עבור תא הפיקוד; ורכב הנחיתה הירחי שהורכב משני שלבים – שלב הנחיתה, עבור נחיתה על פני הירח, ושלב ההמראה, המיועד לשגר את האסטרונאוטים בחזרה למסלול סביב הירח ולעגון עם תא הפיקוד.
לאחר שהשלב השלישי של המשגר סטורן 5 ביצע תמרון מעבר ירחי ושלח את חללית האפולו לכיוון הירח, נפרדה החללית מהמשגר ונעה במשך שלושה ימים, עד שנכנסה למסלול סביב הירח. לאחר מכן עברו ארמסטרונג ואולדרין מתא הפיקוד אל רכב הנחיתה הירחי ונחתו בים השלווה ב־20 ביולי. בסיום שהותם על אדמת הירח, הם השתמשו בשלב ההמראה של רכב הנחיתה הירחי על מנת להיכנס למסלול סביב הירח ולחבור חזרה לתא הפיקוד בו שהה קולינס. לאחר עגינתם, הם נפרדו מרכב הנחיתה הירחי וביצעו מספר תמרונים שהוציאו אותם מהמסלול סביב הירח ושלחו אותם לכיוון כדור הארץ. ב־24 ביולי תא הפיקוד ובו האסטרונאוטים חדר לאטמוספירה של כדור הארץ, ונחת בצניחה אל מי האוקיינוס השקט לאחר יותר משמונה ימים בחלל.
אפולו 11 נחשב על ידי רבים כהישג הבודד הגדול ביותר של האנושות. הצעד הראשון של ארמסטרונג על אדמת הירח שודר ישירות בטלוויזיה ברחבי העולם. אפולו 11 הביאה למעשה לסיום המרוץ לחלל, והגשימה יעד לאומי שהציב הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי בשנת 1961, כשהכריז על כוונתה של ארצות הברית: "להנחית לפני תום העשור אדם על הירח ולהחזירו לכדור הארץ בשלום".
אנשי צוות > הצוות הראשי

| תפקיד | אסטרונאוט |
| --- | --- |
מפקד: ארצות הברית ניל ארמסטרונג   טיסת חלל שנייה
טייס תא הפיקוד: ארצות הברית מייקל קולינס   טיסת חלל שנייה
טייס רכב הנחיתה: ארצות הברית אדווין "באז" אולדרין   טיסת חלל שנייה
ניל ארמסטרונג
ארמסטרונג היה מפקד המשימה. הוא בוגר הנדסה אווירונאוטית מאוניברסיטת פרדו, ומוסמך בהנדסת תעופה וחלל מאוניברסיטת דרום קליפורניה. בין 1949 ו־1952 היה טייס בצי האמריקאי, וטס במסגרת מלחמת קוריאה. הוא הצטרף ל-NACA, קודמתה של נאס"א, ושירת בה כטייס ניסוי במטוסים ניסיוניים, בהם המטוס הרקטי X-15 ששבר שיאי מהירות. הוא נבחר במסגרת הקבוצה השנייה של אסטרונאוטים בשנת 1962. היה מפקד ג'מיני 8 ב־1966, וביצע את העגינה המוצלחת הראשונה של שתי חלליות זו לזו.
מייקל קולינס
קולינס היה טייס תא הפיקוד. הוא בוגר במדעים מהאקדמיה הצבאית בווסט פוינט. לאחר שסיים את לימודיו שם, הצטרף לחיל האוויר כטייס ניסוי. הצטרף לצוות האסטרונאוטים במסגרת הקבוצה השלישית, ב־1963. היה טייס גיבוי של ג'מיני 7. היה טייס במשימת ג'מיני 10, שפרצה דרך בתחום העגינה בחלל. במסגרת משימה זו, עגנה ג'מיני 10 עם רכב "אג'נה" ששוגר מראש, השתמשה בו כדי לעבור למסלול שונה, שם עגנה עם רכב "אג'נה" שני. במסגרת משימה זו גם השלים שתי פעילויות חוץ־רכביות.
אדווין "באז" אולדרין
אולדרין היה טייס רכב הנחיתה. בוגר במדעים מהאקדמיה הצבאית בווסט פוינט מ־1951. דוקטור למדעים באסטרונאוטיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. היה טייס במלחמת קוריאה, במהלכה הפיל שני מטוסי מיג 15. הצטרף לנאס"א במסגרת הקבוצה השלישית, ב־1963. ב־1966 טס עם ג'יימס לוֹוֶל בג'מיני 12, האחרונה בתוכנית ג'מיני.
אנשי צוות > צוות גיבוי

| תפקיד | אסטרונאוט |
| --- | --- |
מפקד: ארצות הברית ג'יימס לוול
טייס תא הפיקוד: ארצות הברית ויליאם אנדרס
טייס רכב הנחיתה: ארצות הברית פרד הייז
צוות הגיבוי הורכב מג'יימס לוול כמפקד המשימה, בוגר לימודי הנדסת מכונות וטייס לשעבר בשירות צי ארצות הברית, טס במשימות ג'מיני 7, ג'מיני 12 ואפולו 8. ויליאם אנדרס שימש כטייס תא הפיקוד, בוגר לימודי הנדסת חשמל והנדסה גרעינית וטייס לשעבר בחיל האוויר של ארצות הברית, טס במשימת אפולו 8. פרד הייז שימש כטייס רכב הנחיתה, מהנדס בעיסוקו, טייס קרב לשעבר בחיל האוויר של ארצות הברית.
משימה > שיגור וטיסה אל מסלול סביב הירח

על-פי ההערכות כמיליון איש נכחו בשיגור אפולו 11 וצפו בו מחופי הים ומהכבישים בסביבת אתר השיגור. בכירים בפוליטיקה האמריקאית ושגרירים מעשרות מדינות נכחו בשיגור. נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון צפה בשיגור ממשרדו בבית הלבן יחד עם קצין הקשר של נאס"א, האסטרונאוט פרנק בורמן. כ־3,500 נציגי תקשורת נכחו באירוע, כשני שלישים היו מארצות הברית והשאר הגיעו מ־55 מדינות שונות. השיגור הועבר ישירות בערוצי הטלוויזיה ל־33 מדינות, ומיליונים רבים ברחבי העולם האזינו לשידורי הרדיו שתיארו את השיגור.
ב־16 ביולי 1969 בשעה 13:32 לפי זמן אוניברסלי מתואם (UTC) או 9:32 לפי שעון מקומי, שוגרה משימת אפולו 11 על ידי המשגר סטורן 5 מכן השיגור 39A במרכז החלל קנדי שבפלורידה. 2 דקות ו־42 שניות לאחר השיגור, כאשר המשגר ועליו החללית נמצאים בגובה של 67 קילומטרים ונעים במהירות של 8,280 קמ"ש, נותק השלב הראשון של המשגר (S-IC) משני השלבים העליונים ונפל למימי האוקיינוס. מספר שניות לאחר מכן, הופעלו מנועי השלב השני, (S-II)‏. 9 דקות ו־8 שניות לאחר השיגור, כשהמשגר היה בגובה 185 קילומטר ונע במהירות של 24,940 קמ"ש, נותק השלב השני, ומספר שניות לאחר מכן הופעל מנועו היחיד של השלב השלישי (S-IVB). 12 דקות אל תוך הטיסה, האיץ השלב השלישי למהירות מסלולית של 28,100 קמ"ש, על מנת להיכנס למסלול סביב כדור הארץ כשהוא 185 ק"מ מעל פני הארץ.
בשעה 16:22:13 UTC, לאחר הקפה אחת וחצי של כדור הארץ, הופעל בשנית מנועו של השלב השלישי, והאיץ את השלב למהירות של 40,000 קמ"ש שהייתה דרושה על מנת לשלוח את החללית לתמרון מעבר ירחי. כעבור כ־30 דקות ביצע מייקל קולינס תמרון הנקרא "טרנספוזיציה ועגינה", שכלל היפרדות של תאי הפיקוד/שירות של החללית אפולו מהשלב השלישי, סיבוב חזרה ועגינה עם רכב הנחיתה הירחי איגל, שעדיין היה מחובר לשלב. לאחר הוצאת רכב הנחיתה מהשלב השלישי, החלה החללית בשלמותה את דרכה לכיוון הירח, והשלב השלישי המשיך במסלול חליפה על פני הירח. דבר זה נעשה כדי למנוע מהשלב השלישי להתנגש בחללית, או להתרסק בכדור הארץ או בירח. בעקבות מקלעת כבידתית בעודו חולף על פני הירח, נכנס השלב בסופו של דבר למסלול הליוצנטרי.
ב־19 ביולי בשעה 17:21:50 UTC, בהגיעה לקרבת הירח, הפעילה החללית את מנועה על מנת להיכנס למסלול סביב הירח. במשך 30 ההקפות הבאות, חזה הצוות בנופי אזור הנחיתה המיועד בדרום ים השלווה. אתר הנחיתה נבחר, בין היתר, בשל היותו שטוח וחלק יחסית, ולא היה נראה כאזור בעייתי לנחיתה או לפעילויות חוץ־רכביות.
משימה > הנמכה אל פני הירח

ב־20 ביולי בשעה 12:52:00 לפי זמן אוניברסלי מתואם (UTC), עברו אולדרין וארמסטרונג מתא הפיקוד קולומביה לרכב הנחיתה הירחי איגל, והחלו בהכנות לקראת ההנמכה אל פני הירח. בשעה 17:44:00 UTC, נפרד רכב הנחיתה מתא הפיקוד. קולינס, ששהה בתא הפיקוד, בחן בעיניו את רכב הנחיתה החג מולו כדי לוודא שלא ניזוק ושציוד הנחיתה נפרס כהלכה.
בשעה 19:08:14 UTC, בעודם מקיפים את הירח בגובה של כ־110 ק"מ ממנו, הופעל מנועו של רכב הנחיתה למשך 30 שניות על מנת להיכנס למסלול אליפטי המנמיך אל פני השטח. בשעה 20:05:05 UTC, בגובה של פחות מ־15,000 מטרים מעל פני השטח, הופעל מנועו הראשי של רכב הנחיתה, והחלה הנמכה ממונעת שנמשכה כשתים עשרה וחצי דקות עד הנחיתה. בהליך ההנמכה שלושה שלבים; שלב הבלימה, שלב ההתקרבות ושלב הנחיתה. שלב הבלימה נמשך ב־8 וחצי הדקות הראשונות להנמכה, ובמהלכן רכב הנחיתה בלם את מהירותו והנמיך אל פני השטח. באותן דקות, ארמסטרונג ואולדרין חלפו מעל אתרים בפני השטח כשלוש שניות מוקדם מהצפוי, מה שגרם להם לנחות מספר קילומטרים מערבית מאתר הנחיתה המתוכנן, ודיווחו על כך למרכז הבקרה. מנהל הטיסה, ג'ין קראנץ, שקיבל מהטייסים דיווח על כך, סבר כי הבעיה נבעה ככל הנראה מעודף של לחץ אוויר בתא העגינה. לפי סברה אחרת הבעיה נבעה מהתמרון של רכב הנחיתה לאחר ההיפרדות מתא הפיקוד. חמש דקות מתחילת ההנמכה, הפעיל מחשב הניווט של רכב הנחיתה אזעקה ראשונה מבין כמה, של בעיות תוכנית המכונות 1201 ו־1202. מהנדס המחשב ג'ק גרמן במרכז הבקרה הודיע לקצין הניווט סטיב ביילס כי ניתן להמשיך בהליך ההנמכה, וזה מסר את ההודעה לצוות. אותן אזעקות הצביעו על "הצפה ביצועית", מה שאומר שמחשב הניווט לא יכול היה להשלים את כל משימותיו בזמן אמת ונאלץ לדחות חלק מהן.
לאחר 8 וחצי הדקות הראשונות להנמכה, בעודם כ־2,400 מטרים מעל פני הירח, החל שלב ההתקרבות אשר נמשך כדקה וחצי, ובמהלכן המשיך רכב הנחיתה בהנמכה והסתובב בחזרה לזווית בה יכלו האסטרונאוטים לראות את פני השטח ואת אזור נחיתתם המיועד. כעשר דקות אל תוך הליך ההנמכה, בעודם כ־160 מטרים מעל פני השטח, החל שלב הנחיתה שנמשך כשתיים וחצי דקות, ובמהלכן שלט ארמסטרונג באופן ידני על רכב הנחיתה.
משימה > נחיתה

בהתקרבם ליעד הנחיתה המעודכן של המחשב, ראה ארמסטרונג שהיעד נמצא באזור מלא בסלעים והחליט לקחת שליטה חצי־אוטומטית על הטיסה. באותו זמן הקריא אולדרין נתוני ניווט לארמסטרונג, שהטיס את רכב הנחיתה איגל. ארמסטרונג ידע שאספקת הדלק שלהם מידלדלת, והיה נחוש לנחות בהזדמנות האפשרית הראשונה. בגובה 76 מטר מעל פני השטח הם חלפו מעל מכתש קטן, וכאשר ארמסטרונג מצא חלקת קרקע שטוחה יחסית, הוא תמרן את החללית לעברה. בשלב זה הם היו בגובה של 30 מטר מעל פני השטח ונותרו עם דלק שהספיק ל-90 שניות. רכב הנחיתה המשיך בירידה, ועם התקרבותו לפני השטח העיף מעלה אבק מאדמת הירח. מתחת למשטחי הרגליים של רכב הנחיתה היו תלויות מוטות חישה דקים באורך של 170 ס"מ, וכאשר אחד ממוטות החישה נגע בפני השטח, הכריז אולדרין "Contact light!". ברגע זה היה אמור ארמסטרונג לכבות מיד את מנוע החללית ולתת לחללית ליפול את המרחק הקטן שנותר, אך במקום זאת הוא המשיך בנחיתה ממונעת רכה על פני השטח.
ב־20 ביולי בשעה 20:17:40 לפי זמן אוניברסלי מתואם (UTC) נחת רכב הנחיתה הירחי איגל על פני הירח באזור המכונה ים השלווה. לאחר הנחיתה הכריז ארמסטרונג ”יוסטון, כאן בסיס השלווה. העיט נחת” ("Houston, Tranquility Base here. The Eagle has landed"). רכב הנחיתה הירחי הגיע לפני השטח עם 98 ק"ג נותרים של דלק. על פי המידע שהיה זמין באותה עת לצוות המשימה ולמרכז הבקרה, נשארו לרכב הנחיתה 25 שניות של טיסה ממונעת לפני שהנחיתה הייתה הופכת ללא בטוחה. אולם על פי ניתוח שלאחר המשימה, לרכב הנחיתה נותרו ככל הנראה כ־50 שניות. אפולו 11 נחתה עם פחות דלק מרוב משימות אפולו שבאו אחריה. לאחר נחיתתם ועל פי לוח הזמנים של המשימה, היו אמורים ארמסטרונג ואולדרין לקבל חמש שעות שינה לפני יציאתם אל פעילות חוץ־רכבית על אדמת הירח, אולם הם החליטו לוותר על השינה ולהתחיל בהכנות ליציאה מוקדם מהמתוכנן מפני שחשבו שלא יצליחו להירדם.
משימה > המראה מפני הירח וחזרה

אולדרין נכנס ראשון לרכב הנחיתה איגל. בקושי מסוים, הצליחו האסטרונאוטים להכניס לרכב הנחיתה שני ארגזים המכילים 21.55 ק"ג של חומר ירחי, ועשו זאת באמצעות מכשיר הדומה לגלגלת כבלים שטוחה ונקרא "Lunar Equipment Conveyor". מכשיר זה הוכיח עצמו כלא יעיל ובמשימות הבאות בתוכנית אפולו, העדיפו לשאת ביד ציוד ודגימות בחזרה לרכב הנחיתה. לאחר שארמסטרונג נכנס לאיגל, השניים נפטרו מפסולת וציוד מיותר; נעלי חליפת החלל, מערכת תמיכת החיים שבגב חליפת החלל, מצלמה ריקה וציוד אחר כדי להקל ככל הניתן על משקלו של שלב ההמראה של רכב הנחיתה. פתח הרכב נסגר בשעה 05:11:13 לפי זמן אוניברסלי מתואם (UTC) וזמן מה לאחר מכן הם התכוננו לישון.
בעודו זז בתוך רכב הנחיתה, אולדרין פגע בטעות במפסק הזרם שאמור להתניע את המנוע הראשי עבור המראה מהירח. היה חשש שמא לא תהיה דרך להפעיל את המנוע והשניים יתקעו על הירח. בעיה זו נפתרה בעזרת טוש, שהיה מספיק בשביל להפעיל את המתג.
בנוסף למכשירים המדעיים, האסטרונאוטים השאירו על אדמת הירח טלאי משימה של אפולו 1 לזכרם של רוג'ר צ'אפי, וירג'יל גריסום ואדוארד היגינס וייט אשר נספו כאשר תא הפיקוד שלהם עלה באש במהלך בדיקות בינואר 1967. כמו כן הושארו שתי מדליות זיכרון של הקוסמונאוטים הסובייטים ולדימיר קומארוב ויורי גגארין אשר מתו בשנים 1967 ו־1968 בהתאמה. עוד הושאר תיק זיכרון המכיל העתק מזהב של ענף זית כסמל מסורתי לשלום, ודיסק מסיליקון הנושא הצהרות של רצון טוב מהנשיאים אייזנהאואר, קנדי, ג'ונסון וניקסון, יחד עם הצהרות ממנהיגים של 73 מדינות ברחבי העולם, ביניהם הצהרה מאת הנשיא הישראלי, זלמן שזר.
לאחר כשבע שעות מנוחה, מרכז הבקרה ביוסטון העיר את צוות האסטרונאוטים כדי להתכונן לטיסתם חזרה לכדור הארץ. שעתיים וחצי לאחר מכן, בשעה 17:54:01 UTC ולאחר 21 שעות ו־36 דקות על פני הירח, הם המריאו באמצעות שלב ההמראה של רכב הנחיתה איגל כדי לשוב ולהצטרף לקולינס בתא הפיקוד שבמסלול סביב הירח. בווידאו שצולם מתוך שלב ההמראה, נראה כי הדגל האמריקאי אשר ניטע במרחק של 8 מטרים מרכב הנחיתה, מתנועע בפראות מעוצמת דחף המנוע בעת ההמראה. אולדרין הסתכל מטה בעודם ממריאים, ובראיון סיפר: "אני התרכזתי במחשבים וניל התרכז במד הגובה, אך הסתכלתי מספיק זמן כדי לראות את הדגל נופל". במשימות אפולו הבאות, הדגל ניטע במרחק רב יותר של לפחות 30 מטרים מרכב הנחיתה.
ב־21 ביולי בשעה 21:24 UTC, רכב הנחיתה איגל נפגש עם תא הפיקוד קולומביה במסלול סביב הירח ובשעה 21:35 השניים עגנו. לאחר שארמסטרונג ואולדרין נכנסו אל תא הפיקוד והצטרפו אל קולינס, לא היה יותר צורך בשלב ההמראה של האיגל, אשר הושלך למסלול סביב הירח בשעה 23:41. קצת לפני משימת אפולו 12, דווח ששלב ההמראה של האיגל ככל הנראה עדיין הקיף את הירח. על פי דיווחים מאוחרים יותר של נאס"א, מסלולו של האיגל דעך עד אשר התרסק במיקום לא ידוע על פני השטח של הירח. לאחר מספר שעות במסלול סביב הירח, ב־22 ביולי בשעה 04:54:42 UTC הופעל מנועו הראשי של תא השירות של קולומביה למשך שתיים וחצי דקות בתמרון מעבר ארצי אשר הוציא את החללית מגרביטציית הירח ושלח אותה לכיוון כדור הארץ.