stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיק הגולן
שיטת פעולה

ההנחה היא שבכדי לאפשר את פעילות הארגון, גורמים במשטר הסורי סייעו לשכבת הפיקוד של היחידה להגיע למקומות בתוך המדינה שהגישה אליהם מוגבלת. בנוסף, בכדי להתגבר על הקושי של התמצאות במדינה זרה ושל התניידות בין המחסומים הרבים הקיימים בדרך לדמשק, נקט החזבאללה בשיטה של קבלת מידע מודיעיני מאזרחים שגרים בכפרים סמוך לישראל. הוא הציע לתושבי הכפרים, שחיים על משאבים דלים ביותר, סכומי כסף עבור מידע על פעילות צה"ל לאורך קו הגבול, חלק מההצעות כללו פעולות פשוטות, כמו תצפית של כמה שעות, או התגנבות במסווה של רועה צאן כדי לצלם תמונות מקרוב לגבול. חלק מהסייענים גם סייעו בשכירת בתים ובשינוע דברים ממקום למקום. בסופו של דבר, היחידה ניהלה יומן תצפית מתועד של פעילות צה"ל באזור, הכולל את אופי ושעות הפעילות באזור.
היסטוריה

ב-13 במרץ 2019 קיומה של היחידה נחשף על ידי צה"ל
ב-10 בנובמבר 2024 יום ראשון בשעות הצהריים התבצעה תקיפה בדמשק, שמפקד היחידה עלי מוסא דקדוק היה מטרתה.
במהלך מתקפת המורדים הסורים בשנת 2024 אזור פעילות היחידה נכבש על ידי המורדים, היחידה התפרקה ורוב הפעילים ביחידה ברחו לדמשק ולבנון.
תגובת ישראל

בכדי לצמצם את פעילות שיתוף הפעולה של תושבי הכפרים, צה"ל הטיל כרוזים עם שמות הפעילים, מתוך מטרה שלחץ חברתי מצד בעלי תפקידים בכפר יגרום לכך שהתושבים לא ירצו לשתף פעולה, מחשש לנידוי חברתי, גם תמורת תשלום.
בדצמבר 2023 צה"ל חיסל בסיכול ממוקד ארבעה פעילים של היחידה, אחד מהם בנו של מפקד היחידה, עלי מוסא דקדוק.
בינואר 2024 פעיל של הכוח, עית' אל-עבדאללה, נכנס לשטח ישראל. הוא נעצר, ובמעצרו סיפק מידע מודיעיני חשוב על התוכנית, כמו שמות של פעילים ושיטות פעולה.
בספטמבר 2024 חוסל בקוניטרה פעיל של היחידה, אחמד אלג'בר.
ב-10 בנובמבר 2024 יום ראשון בשעות הצהריים התבצעה תקיפה בדמשק, שמפקד היחידה עלי מוסא דקדוק היה מטרתה.
ראו גם

חזבאללה
כוח רדואן
כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית
נוח'בה של חמאס
הערות שוליים

↑  עלי מוסא דקדוק (אבו חסין סאג'ד): דיוקנו של מפקד ההתארגנות הצבאית של חזבאללה ברמת הגולן ("תיק הגולן") - מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם אלוף מאיר עמית, באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם אלוף מאיר עמית, ‏17 במרץ 2019
1 2 3 4  אורי איזק, ‏חיזבאללה הקים בחשאי "סיירת מטכ"ל" בגולן הסורי, ואז צה"ל גילה, באתר ‏מאקו‏, 20 ביוני 2024
↑   צה"ל חושף תשתית טרור ראשונית של חיזבאללה בגולן הסורי, באתר צה"ל, 13 במרץ 2019
↑  איתי בלומנטל, נחשפה יחידת "תיק הגולן" הסודית של חיזבאללה, באתר ynet, 13 במרץ 2019
↑  אמיר בוחבוט‏, שם קוד - "תיק הגולן": התוכנית הסודית של חזבאללה בגבול סוריה נחשפת, באתר וואלה, 13 במרץ 2019
↑  לילך שובל, "תיק הגולן" יוצא לאור: חיזבאללה הקים תשתית סמוך לגבול עם ישראל, באתר ישראל היום, 13 במרץ 2019
↑   צה"ל חושף תשתית טרור ראשונית של חיזבאללה בגולן הסורי, באתר צה"ל, 13 במרץ 2019
1 2  מייסד "חוליות המוות" ואסיר של ארה"ב: מיהו מפקד "תיק הגולן" בחיזבאללה שחוסל בדמשק? | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-11-11
1 2  דיווח: זה היעד לחיסול בדמשק, כ-10 נהרגו | שני קצינים נפצעו קשה - בחדרי חרדים, באתר www.bhol.co.il
↑  ליאור בן ארי, יואב זיתון, המורדים במשטר אסד הגיעו לגבול ישראל: "כבשנו את קוניטרה", באתר ynet, 7 בדצמבר 2024
↑  ספיר ליפקין, ‏דיווח: בתקיפה בסוריה חוסל בנו של מפקד בכיר בחיזבאללה - שאחראי על "תיק הגולן", באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2023
↑  חוסל מחבל בשלוחה של חיזבאללה על אדמת סוריה, באתר ישראל היום, 12 בספטמבר 2024
אינפוגרפיקה של פעילות היחידה
הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס

הר סנפורד
מפת הפארק
הפארק והשמורה הלאומיים ראנגל-סנט אליאס (באנגלית: Wrangell–St. Elias National Park and Preserve) הם פארק ושמורת טבע המנוהלים על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית שהוכרזו כיחידה אחת ב-1980 בדרום-מזרח אלסקה, ארצות הברית. שטח הפארק כלול בתוך שמורה ביוספרית בינלאומית, והוא חלק מאתר מורשת עולמית "קלואן, ראנגל-סנט אליאס, גליישר ביי, טאטשנשיני-אלסק" שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1979. הפארק והשמורה מהווים את השטח הגדול ביותר בארצות הברית המנוהל על ידי שירות הפארקים, והוא משתרע על פני 53,321 קמ"ר, שטח גדול פי 6 מהפארק הלאומי ילוסטון. הפארק כולל חלקים גדולים מהרי סנט אליאס, הכוללים את מרבית הפסגות הגבוהות ביותר בארצות הברית ובקנדה, ועם זאת הם במרחק של כ-15 קילומטרים מהחוף בשיא הגאות, הפרש גובה בין הגדולים בעולם. הפארק גובל ממזרח בפארק והשמורה הלאומיים קלואן של קנדה וקרוב לפארק לאומי אמריקאי נוסף מדרום, הפארק הלאומי גליישר ביי. ההבדל העיקרי בין הפארק לאדמות השמורה הוא שציד למטרות ספורט אסור בפארק ומותר בשמורה. בנוסף, שטח בן 36,740 קמ"ר מהפארק והשמורה מוגדרים אזור טבע בראשיתי שהוא הגדול ביותר מסוגו בארצות הברית.
הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס הוקם כאחד מ-15 הנכסים החדשים ששירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית קיבל כתוצאה מ"חוק שימור האדמות של אלסקה" (Alaska National Interest Lands Conservation Act), בראשי תיבות ANILCA בשנת 1980. הוא הוכרז לראשונה כמונומנט לאומי על ידי הנשיא ג'ימי קרטר ב-1 בדצמבר 1978 באמצעות סמכותו במסגרת חוק העתיקות, כאשר הדיונים בקונגרס על הצעת חוק ה-ANILCA המוצעת הגיעו למבוי סתום. חוק ה-ANILCA הועבר לבסוף בשנת 1980, ונחתם על ידי קרטר ב-2 דצמבר 1980.
החורפים בפארק ארוכים וקרים במיוחד ועונת הקיץ קצרה. טקטוניקת הלוחות היא הגורם להתרוממות רכסי ההרים החוצים את הפארק. המקום הגבוה ביותר בפארק הוא הר סנט אליאס (Mount Saint Elias), שבגובה של 5,489 מטרים הוא ההר השני בגובהו באמריקה הצפונית. הפארק עוצב על ידי הכוחות המתחרים של געשיות והתקרחנות. הר ראנגל (Mount Wrangell) הוא הר געש פעיל, אחד מכמה הרי געש במערב הרי ראנגל. באזור רכס הרי סנט אליאס התפרץ הר צ'רצ'יל (Mount Churchill) בהתפרצות מתפוצצת במהלך 2,000 השנים האחרונות. מאפייני הקרחונים של הפארק כוללים את קרחון מלספינה (Malaspina Glacier), קרחון ההדום הגדול ביותר באמריקה הצפונית, קרחון האברד (Hubbard Glacier), קרחון הנשפך לים הארוך ביותר באלסקה, וקרחון נבסנה (Nabesna Glacier), קרחון העמקים (קרחון המצטבר בעמק קרחוני) הארוך בעולם. שדה הקרח של בייגלי (Bagley Icefield) מכסה חלק ניכר מחלקו הפנימי של הפארק, הכולל 60% מהשטח המכוסה לצמיתות בקרח באלסקה. במרכז הפארק ניצלה עיירת הרפאים קנקוט (Kennecott) את אחד ממרבצי הנחושת העשירים בעולם משנת 1903 עד 1938, שנחשפו, ובחלקם שולבו, בקרחון קניקוט (Kennicott Glacier). בנייני המכרות הנטושים הם נפה של אתר היסטורי לאומי (חלק מהמרשם הלאומי של מקומות היסטוריים).
גאוגרפיה

הפארק והשמורה הלאומיים ראנגל-סנט אליאס כוללים את כל רכס הרי ראנגל, החלק המערבי של הרי סנט אליאס ואת החלק המזרחי של הרי צ'וגאץ' (Chugach Mountains). רכסים קטנים יותר בפארק או בשמורה כוללים את הרי נוצוטין (Nutzotin Mountains), המהווים שלוחה של רכס אלסקה (Alaska Range), רכס גרניט (Granite Range) והרי רובינסון (Robinson Mountains). נהרות רחבים זורמים בעמקים קרחוניים בין הרכסים, כולל הנהרות צ'יטינה (Chitina), צ'יסנה (Chisana) ונבנסנה (Nabesna). כולם, מלבד הצ'יסנה והנבסנה, הם יובלים של הנהר קופר, הזורם לאורך השוליים המערביים של הפארק ושמקורותיו בתוך הפארק, בקרחון קופר (Copper Glacier). הפארק כולל עשרות קרחונים ושדות קרח. שדה הקרח בייגלי מכסה חלקים מרכסי ההרים של סנט אליאס וצ'וגאץ', וקרחון מלספינה מכסה את רוב ההרחבה הדרומית-מזרחית של הפארק, כאשר קרחון האברד בגבול הדרום-המזרחי הקיצוני של הפארק הוא הקרחון הגדול ביותר הנשפך לים באמריקה הצפונית. גבולו המזרחי של הפארק הוא גבול אלסקה עם קנדה, ושם צמודים אליו פארק והשמורה הלאומיים קלואן.
בדרום-מזרח הפארק גובל במפרץ יקוטאט (Yakutat Bay), היער הלאומי טונגס ומפרץ אלסקה. יתרת הגבול הדרומי עוקבת אחר קו הרכס של הרי צ'וגאץ', צמוד ליער הלאומי צ'וגאץ'. הגבול המערבי הוא הנהר קופר, והגבול הצפוני עוקב אחר הרי מנטסטה (Mentasta Mountains) וגובל במקלט חיות הבר הלאומי טטלין (Tetlin National Wildlife Refuge).
הר סנט אליאס, השוכן על הגבול בין הפארק לבין פארק והשמורה הלאומיים קלואן, הוא ההר השני הגבוה ביותר הן בקנדה והן בארצות הברית בגובה של 5,489 מטרים. בסך הכול תשע מתוך 16 הפסגות הגבוהות ביותר על אדמת ארצות הברית ממוקמות בפארק, יחד עם שדה הקרח הגדול ביותר של אמריקה הצפונית מתחת לחוג הקוטב, קרחונים, נהרות, הר געש פעיל ומכרות הנחושת ההיסטוריים של קנקוט. הן ברכס סנט אליאס והן ברכס ראנגל נצפתה פעילות געשית. הרי הגעש בסנט אליאס נחשבים כבויים, אך חלק מהרי הגעש ברכס ראנגל היו פעילים בתקופת ההולוקן. עשרה הרי געש נפרדים תועדו באזור רכס הראנגל המערבי, מהם הר בלקברן (Mount Blackburn) הוא הגבוה ביותר והר ראנגל הוא הפעיל ביותר לאחרונה.
קרוב ל-66% משטחי הפארק והשמורה מוכרזים כאזור טבע בראשיתי. אזור הטבע הבראשיתי ראנגל-סנט אליאס הוא אזור הטבע הבראשיתי הגדול ביותר בארצות הברית.
אזור הפארק מחולק בין אדמות הפארק הלאומי, המאפשרות רק ציד לשם קיום על ידי התושבים המקומיים, ואדמות השמורה, המאפשרות ציד ספורט לקהל הרחב. אדמות השמורה כוללות את עמק צ'יטינה שמצפון לנהר, שני חלקים בעמק נחל קופר ממזרח לנהר, רוב עמקי צ'יסנה ונבסנה, ואדמות לאורך מפרץ יקוטאט.
הפארק נגיש בכביש מהיר מאנקורג'. שתי דרכי חצץ קשות (דרך מקארתי ודרך נבסנה) מתפתלות דרך הפארק ומנגישות אזורים מהחלק הפנימי של הפארק למחנאות ולטיולים רגליים. אפשר גם להגיע במטוסים שכורים לפארק. בפארק יש מעט יישובים קטנים, נבסנה וצ'יסנה הם בחלק הצפוני של הפארק. קניקוט ומקארתי (McCarthy) קרובים יחסית במרכז הפארק. היישוב המשמעותי ביותר באזור הפארק הוא צ'יטינה על הנהר קופר, שבהיותו יושב על מפגש כביש אדגרטון עם דרך מקארתי, שיחד עם דרך נבסנה הן הדרכים היחידות ללב הפארק, הוא נקודת הכניסה לפארק.
גאוגרפיה > הידרולוגיה וקרחונים

ראנגל-סנט אליאס הוא אזור טבע בראשיתי המאופיין בתנאי טמפרטורה נמוכה ופני שטח סלעיים. אחד המאפיינים הבולטים של האזור הוא אגן נהר קופר, המשפיע על אופי הקרקע ומספק תמיכה למערכת האקולוגית של הפארק.
זרמי מים קרים נובעים מפסגות ההרים הגבוהות, שבהן הם קפואים במשך כל החורף ונמסים לקראת הקיץ. זרם המים הולך ומתגבר, ונושא עמו חול, סלעים ושברי קרחונים. הנהרות יוצרים לעיתים רשת מורכבת של נתיבי מים ואיים. הנהרות עשויים להיות מסוכנים עבור מטיילים בגלל הטמפרטורה הנמוכה שלהם, עומקם וכמות המשקעים הגדולה הנמצאת בהם.
בתוך גבולות הפארק נמצאת אחת ממערכות הקרחונים הגדולות ביותר בארצות הברית. הקרחונים משתרעים על פני 25% בקירוב משטח הפארק. בקיץ הם מהווים מקור משמעותי לזרימת המים החזקה בנהרות ולהעברת משקעים. במהלך החורף נפסקת ההתמוססות שלהם, וברוב הנהרות זורמים מים נקיים.
גושי אוויר בעלי אחוזי לחות גבוהים נעים מהאוקיינוס, ונאלצים "להתרומם" כאשר הם מתנגשים עם החלקים העליונים של רכסי ראנגל וסנט אליאס. עליית האוויר גורמת להתקררותו, ולשחרור הלחות בצורה של שלג. שכבות השלג החדשות גורמות להפעלת לחץ על שכבות השלג והקרח הקיימות. הצטברות השלג במשך השנים היא אחת הסיבות להיווצרותם של שדות הקרח. שדה הקרח בייגלי, המשתרע לאורך רכס צ'וגאץ', הוא שדה הקרח הגדול ביותר באמריקה הצפונית שאינו בקוטב הצפוני. שדה באגלי משתרע על פני החלק העיקרי של הרי צ'וגאץ', וממנו "ניזונים" רוב העמקים הקרחוניים המנקזים את שני צידי הרכס.
רכסי ההרים של ראנגל-סנט אליאס מהווים 60% מהקרח ממקור קרחוני באלסקה, כשהם מכסים יותר מ-4,400 קילומטרים רבועים. במהלך השנים הקרחונים התקדמו ונסוגו שוב ושוב, כשהם מגיעים עד הים וממלאים את העמק של נחל קופר. קרחונים שסכרו את העמק יצרו את אגם אטנה (Lake Atna) במהלך התקרחנות ויסקונסין (Wisconsin glaciation). הניקוז של האגם שחק את קרקעית נחל ברמנר (Bremner River) עד סלע האם. כמה קרחונים באזור מחזיקים בשיאים. קרחון מלספינה הוא קרחון ההדום הגדול ביותר באמריקה הצפונית, באורך 121 קילומטרים קרחון האברד הוא הקרחון הנשפך לים (tidewater glacier) הארוך ביותר באלסקה, ובאורך 85 קילומטרים קרחון נבסנה הוא קרחון העמקים (קרחון המצטבר בעמק קרחוני) הארוך בעולם.
מרבית הקרחונים בראנגל-סנט אליאס נמצאים בנסיגה. שדה הקרח בייגלי הולך ונעשה דק והקרחונים שלו נסוגו, כולל החלקים שהזינו את קרחון מלספינה, קרחון שהוא קפוא או נסוג. האונות המערבית והמזרחיות של מלספינה מילאו את מפרץ אייסי (Icy Bay) ואת מפרץ יקוטאט (Yakutat Bay) בהתאמה, לפני כאלף שנים, וכל אחד מהקרחונים גויו (Guyot), טינדול (Tyndall) ויאהצה (Yahtse) נסוגו לתחילת מפרץ אייסי. לעומת זאת, קרחון האברד התקדם מאז 1894, וסכר את פיורד ראסל (Russell Fjord).
גאוגרפיה > אקלים

אף על פי שהפארק שוכן בקרבת החוף של אלסקה, ההרים הגבוהים ושדות הקרח יוצרים "מחסום" בפני ההשפעות האקלימיות של האוקיינוס. התוצאה היא שלמעט אזור החוף מפרץ יקוטאט האקלים בפארק הוא אקלים תת-ארקטי המאופיין על ידי עונת חורף ארוכה וקרה מאוד, ומנגד בעונת קיץ יבשה מאוד. מזג האוויר עשוי להשתנות במהירות בכל אחת מעונות השנה.
לפי מערכת סיווג האקלים על פי שיטת קפן יש בפארק ובשמורה הלאומיים שלושה סוגי אקלים של אקלים תת-ארקטי:
אקלים תת-ארקטי עם קיץ קר ויבש (Dsc). אקלימים מסוג Dsc מאופיינים על ידי החודש הקר ביותר שלהם שממוצע הטמפרטורות בו מתחת לנקודת הקיפאון (0°C)‏, 1–3 חודשים שטמפרטורה הממוצעת מעל 10°C, לפחות פי שלושה משקעים בחודש הגשום ביותר של החורף מאשר בחודש השחון ביותר בקיץ, ובחודש השחון ביותר בקיץ יורדים פחות מ-30 מילימטרים.
אקלים תת-ארקטי עם קיצים קרים וחורפים יבשים (Dwc). אקלימים מסוג Dwc מאופיינים על ידי החודש הקר ביותר שלהם שממוצע הטמפרטורות בו מתחת לנקודת הקיפאון (0°C)‏, 1–3 חודשים שטמפרטורה הממוצעת בהם מעל 10°C, וש-70% או יותר מכמות המשקעים השנתית הממוצעת יורדים בששת החודשים החמים ביותר.
אקלים תת-ארקטי עם קיצים קרים וגשם כל השנה (Dfc). אקלימים מסוג Dfc מאופיינים על ידי החודש הקר ביותר שלהם שממוצע הטמפרטורות בו מתחת לנקודת הקיפאון (0°C)‏, 1–3 חודשים שהטמפרטורה הממוצעת בהם מעל 10°C, ובלי הבדלים משמעותיים בכמות המשקעים בין העונות.
עונת החורף היא ארוכה ומעוטת שעות אור לאורך היממה. הטמפרטורה הממוצעת היא בין 13°C- ל-14°C- בשיא, ובלילות היא עשויה לרדת עד ל-45°C-. הטמפרטורות הללו שוררות לעיתים במשך יותר מחמישה חודשים. בשעות היום השמים בהירים בדרך, ובלילה ניתן לצפות לעיתים בזוהר הקוטב. במקומות שבהם מצטברת שכבת שלג היא עשויה להגיע לעובי של שלושה מטרים. באביב הימים הולכים ומתארכים, והטמפרטורה עשויה להגיע עד ל-10°C, אך מנגד לרדת עד ל-18°C-. יוני ויולי הם החודשים החמים ביותר, ולעיתים הטמפרטורה מגיעה עד ל-27°C. אולם, למרות זאת באזורים הגבוהים עשוי לרדת שלג בכל ימות השנה. סופות גשמים מתרחשות גם בקיץ, וכמות הגשמים הכללית עולה לקראת אוגוסט וספטמבר. הסתיו מתחיל מוקדם יחסית, ומינים אחדים של עצים משנים את צבעם כבר באמצע אוגוסט. השלגים הראשונים מתחילים לרדת בספטמבר.
לדברי מחלקת החקלאות של ארצות הברית אזור העמידות של הצמחים במרכז המבקרים קניקוט (בגובה 605 מטרים) הוא 3a כשהטמפרטורה המינימלית הקיצונית הממוצעת היא 38.8°C-.
גאולוגיה

החלק הדרומי של אלסקה מורכב מסדרה של פיסות קרום שנדחקו כנגד הגוש היבשתי של אמריקה הצפונית עקב פעולת טקטוניקת הלוחות. הלוח הפסיפי נע לצפון-מערב ביחס ללוח הצפון-אמריקאי בקצב שבין 5 ל-6.5 סנטימטרים בשנה ונפגש עם הגוש היבשתי במפרץ אלסקה. הלוח הפסיפי נוחת תחת אדמת אלסקה, דוחס את הסלעים היבשתיים ויוצר סדרה של רכסי הרים. פיסות קרום או קשתות איים הנישאות על הלוח הפסיפי נדחקות כנגד שטח האדמה של אלסקה, והן עצמן נדחסות ומתקמטות, ובניגוד ללוח הפסיפי הן אינן נוחתות במלואן לתוך פנים כדור הארץ. כתוצאה מכך נדחפה סדרה של פיסות קרום, המכונה "פיסת הקרום המורכבת של ראנגליה" (Wrangellia composite terrane), אל מול החוף הדרומי של אלסקה, ואחריה "פיסת הקרום המורכבת של השוליים הדרומיים" (Southern Margin composite terrane) מדרום למערכת ההעתקים של רכס בורדר (Border Ranges fault system). תוצאת לוואי של תהליך ההפחתה היא היצירה של הרי הגעש במרחק מאזור ההפחתה. בימינו נדחפת "פיסת הקרום יקוטאט" (Yakutat Terrane) מתחת לחומר בעל צפיפות דומה, וכתוצאה מכך מתרחשת התרוממות ושילוב של הצטברות (accretion) והפחתה. כמעט כל אלסקה מורכבת מסדרת פיסות קרום שנדחקו נגד אמריקה הצפונית. אזור החוף פעיל סייסמית ומתרחשות לאורכו רעידות אדמה גדולות תכופות. רעידות אדמה התרחשו בשנת 1899 (ארבע רעידות בעוצמות 7 ו-8 בסולם מגניטודה לפי מומנט) ובשנת 1958 (7.7), ואחריהן ב-1964 רעידת האדמה של יום שישי הטוב (1964) (9.2). רעידת האדמה של סנט אליאס ב-1979 הגיעה לעוצמה של 7.9.
שש פיסות קרום וחגורת סלעי משקע תועדו בפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס. מצפון לדרום, ומהעתיקה לצעירה ביותר הן: פיסת הקרום וינדי (Windy) או יוקון-טנאנה (Yukon-Tanana), מלפני 180 מיליון שנים, חגורת גראווינה-נוצוטין (Gravina-Nutzotin Belt)‏, 120 למ"ש, פיסות הקרום ראנגליה, אלכסנדר וצ'וגאץ' (הפיסות נוצרו במקום שונים ואז הצטברו כפיסת הקרום המורכבת ראנגליה)‏, 110-67 למ"ש, פיסת הקרום פרינס ויליאם (Prince William)‏, 50 למ"ש ופיסת הקרום יקוטאט, החל מלפני 26 מיליון שנים. הסלעים בראנגליה כוללים סלעי משקע עם מאובנים משולבים בסלעים געשיים.
חוף אלסקה הגיע קרוב לתצורתו המודרנית לפני כ-50 מיליון שנים, כאשר הושלמה לחלוטין ההפחתה של לוח קולה (Kula Plate), שאינו קיים יותר, תחת אמריקה הצפונית. ההפחתה הנוכחית של הלוח הפסיפי בדרום אלסקה נמשכת כבר כ-26 מיליון שנים. הרי הגעש העתיקים ביותר בפארק ובשמורה הלאומיים ראנגל-סנט אליאס הם בני 26 מיליון שנים, סמוך לגבול בין אלסקה לטריטוריית יוקון, ברכס סנט אליאס. מאז הפעילות הגעשית נעה צפונה ומערבה מאזור זה.
המערכת האקולוגית > בעלי חיים > דגים

בפארק ישנם שני אגני ניקוז עיקריים: אגן הניקוז של נהר קופר, המוביל את המים אל מפרץ אלסקה, ואגן הניקוז של נהר יוקון, המוביל את המים לים ברינג. אופי אוכלוסיית הדגים משתנה בהתאם לקו פרשת המים שבו הם נמצאים. לדוגמה, הדג זאב נהרות צפוני ממחלקת מקריני סנפיר גדל באופן טבעי באגן הניקוז יוקון, אך לא באגן הניקוז קופר, טרוטת עין-הקשת גדלה באופן טבעי באגן קופר ולא באגן יוקון.
בין 2001 ל-2003 נערך סקר של דגי מים מתוקים בראנגל-סנט אליאס ובשני פארקים נוספים (דנאלי ויוקון צ'ארלי). בסקר זה תועדו מיני הדגים בתוך גבולות הפארק. נכון ל-2019 תועדו 21 מינים של דגי מים מתוקים, ורשויות הפארק מעריכות כי ישנם מינים נוספים שלא התגלו.
מינים אחדים, כגון טרוטת עין-הקשת, משמשים גם כמטרה לדיג למטרות פנאי.
המערכת האקולוגית > בעלי חיים > דו-חיים וזוחלים

האקלים הקר כמעט שאינו מאפשר בית גידול ליצורים בעלי דם קר, ולכן אין בפארק זוחלים בכלל, ורק שני מינים של דו-חיים: קרפדה מערבית (Bufo boreas) וצפרדע העץ.
המערכת האקולוגית > בעלי חיים > עופות

ראנגל-סנט אליאס הוא בית גידול מגוון עבור מינים רבים של עופות בזכות היערות, האגמים, הנהרות, אזורי החוף, החורשות, הערבות, האזורים הקפואים וכדומה.
עופות רבים נודדים בכל אביב דרך עמק נהר קופר ולאורך החופים הסלעיים, ומנצלים את הימים הארוכים בקיץ, את המרחבים הפתוחים, ואת המזון הרב, ועופות רבים נשארים בפארק על מנת לקנן. עופות ימיים מתחילים להגיע בראשית אפריל, לפני שהשלג נמס. בתחילת מאי מגיעים ליערות הפארק מינים רבים של ציפורי שיר, ותוך זמן קצר הם קובעים את גבולות הטריטוריות שלהם. עופות רבים מתחילים את נדידתם דרומה באוגוסט. עם זאת, 34 מינים נשארים בשטח הפארק כל השנה.
בין העופות הנפוצים בפנים הפארק ניתן למנות את השכווי האירופי ושכווי השלג מתת-משפחת השכווים, הינשופיים אוח וירג'יניה, כוס חום וכוס ניצי, נקריים, עורבני אפור (Perisoreus canadensis), עורב שחור, קיכלי חלוד-זנב וקיכלי אדום-חזה. בימים הקרים ביותר ניתן לשמוע את הירגזיים המשחרים למזון ואת פתיאלי האורנים.
אזורי החוף של ראנגל-סנט אליאס הם בית גידול עבור מספר מינים נוספים. אייסי ביי (המפרץ הקפוא) וקרחון מלספינה הם בית גידול חשוב עבור אוכלוסייה מקומית של מורלט קיטליצי (Brachyramphus brevirostris) ממשפחת האלקיים, שהוא מין הנתון בסכנת הכחדה חמורה ומועמד להיכנס לרשימת המינים המוגנים לפי חוק המינים בסכנת הכחדה של הממשל הפדרלי.
העופות בפארק נסקרים במסגרת "סקר העופות המתרבים של צפון אמריקה".
המערכת האקולוגית > בעלי חיים > יונקים

ראנגל-סנט אליאס הוא בית גידול עבור מינים רבים של יונקים, ובו נמצאת אחת מאוכלוסיות כבש דאל הגדולות ביותר בצפון אמריקה, המונה כ-13,000 פרטים. האזורים הסמוכים לחלק מהאגמים ולביצות הערבה הם בית גידול עבור אייל קורא. מיני יונקים גדולים נוספים הם צפיר הקורדילרים, אייל הצפון, זאב מצוי, ושני עדרים של ביזון אמריקאי.
אוכלוסיות דוב שחור אמריקני ודוב גריזלי נפוצות ברחבי הפארק והשמורה. הדובים הללו ניזונים בעיקר ממרמיטות, ולפי העונה הם ניזונים גם מדשאים, שורשים, פירות יער, אגוזים, חרקים, סלמון, מכרסמים, ולעיתים גם יונקים גדולים כגון כבש דאל. דובי הגריזלי יכולים להסוות את עצמם בין השיחים הנמוכים הגדלים על מורדות הגבעות. הם תוקפים בני אדם אם קדמה לכך התגרות.
ברחבי הפארק ניתן למצוא גם יונקים קטנים יותר כגון שונר, גרגרן, בונה, דלק, שועל, זאב ערבות, מרמיטה, לוטרה צפון-אמריקאית, פיקה, ונברן השדה.
אזורי החוף של הפארק הם בית גידול עבור יונקים ימיים כגון אריות ים, פוקת המפרץ, לוטרת הים, פוקניים ולווייתנים. שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית הכריז על 11 מינים באלסקה כמינים בסיכון. היונקים היחידים הנמצאים בשטחי ראנגל-סנט אליאס הם היונקים הימיים הנמצאים בתחומי השיפוט של רשות שטחי הדיג הלאומית והמקלט הימי הלאומי של ארצות הברית. בפארק יש אוכלוסייה של אריה ים שטלר הנתונה לאיום סביבתי כתוצאה מפעילות שיט בבית הגידול שלה.
היסטוריה > פרהיסטוריה

באלסקה יש ארבע קבוצות אינדיאנים הקשורות לאדמות הפארק. לא ידוע בבירור מתי הגיעו בני האדם הראשונים לאזור אגן הניקוז של הנהר קופר בחלק הפנימי של אלסקה, אך לפני כ-8,000 שנים הגיעו הציידים הראשונים לאזור אגמי טאנגל (Tangle Lakes), השוכנים בקצה הנהר גולקאנה (Gulkana River), הנמצא במרחק 80 קילומטרים בכיוון צפון-מערב לגבול הפארק. לאחר נסיגת הקרחונים בני האדם החלו לשהות גם בהרי ראנגל. לפי העדויות הארכאולוגיות שנתגלו באזור אגן הנהר קופר יש בו התיישבות רצופה מזה אלף שנים, אם כי סביר להניח שההתיישבות הראשונה התרחשה זמן רב לפני כן.
אוכלוסיית בני האהטנה (Ahtna) באגן הנהר קופר הייתה קטנה בגלל תנאי השטח שלא אפשרו את קיומן של אוכלוסיות גדולות. לפני הגעתם של האירופים לאזור נדדו בני האהטנה באזור הרי ראנגל במשך מאות שנים. הם התגוררו במחנות ארעיים לתקופות שנמשכו לפעמים עד שבועות אחדים, וניצלו את הזמן על מנת לאסוף פירות יער, עצי שדר ומשאבי טבע אחרים. באותה תקופה הוקמו גם דרכים לצורך סחר עם שבטים אחרים. הנחושת, הנמצאת ליד העיירה מק'קארתי של ימינו, שימשה לצורך הכנת כלים ומסחר עם שבטים אחרים. ברוב הכפרים התגוררו עשרים עד שלושים חברים מאותה משפחה שבטית, והם שכנו בסמוך לאחד מהנחלים שזרמו אל הנהר קופר. שני הכפרים הגדולים ביותר היו טאגהילדן (Taghaelden) ששכן בסמוך למוצא הנהר צ'יטינה, ונאטלדה (Nataelde) ששכן על גדת הנחל טאנאדה קריק (Tanada Creek), לאורך הנתיב שהוביל צפונה אל הנהרות טנאנה (Tanana River) ויוקון.
אינדיאנים משבט הטנאנה העליון (Upper Tanana) התיישבו בקצה הצפוני של הרי ראנגל, והקימו מספר כפרים קטנים לאורך הנהרות נבסנה וצ'יסנה. המומחים מעריכים כי מוצאו של שבט הטלינגיט (Tlingit) הוא מהאזור שממזרח להרי החוף (קולומביה הבריטית של ימינו). השבט היגר מאזור זה, נע לאורך הנהר לכיוון הים, ולבסוף הגיע עד לאזור של קייפ יקטגה (Cape Yakataga). שבט האייאק (Eyak) נדד לכיוון מוצא הנהר קופר, ומשם דרומה לאורך קרחון ברינג לאזור החוף שבין יקטגה וקייפ פיירוות'ר (Cape Fairweather). מספר הכפרים שלהם פחת לשניים בעקבות מאבקים עם קבוצות אינדיאנים נוספות מהאזור.
כיום, הקבוצות שהוזכרו לעיל מתגוררות בתוך או בסמוך לכפרים ההיסטוריים, והן מחזיקות באדמותיהן באמצעות תאגידים. לפי התנאים שנקבעו ב"חוק יישוב התביעת של ילידי אלסקה" של 1971 (Alaska Native Claims Settlement Act of 1971), התאגידים הללו רכשו אדמות בתוך גבולות הפארק. כמו כן, חלק מהכפרים מקיימים קשרים עם שירות הפארקים הלאומיים של הממשל הפדרלי. בזכות הקשרים הללו יכולים תושבי הכפרים להמשיך להתגורר בפארק וללמד את צאצאיהם על מסורות הקשורות למקום המגורים שלהם.