stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Still the One: Live from Vegas
הערות שוליים

↑  Shania Twain (@shaniatwain) • Instagram photos and videos, www.instagram.com (באנגלית)
↑  Shania Twain - The Receipts | NOW Makes Its Debut, ATRL (באנגלית)
↑  Still the One: Live from Vegas by Shania Twain on Apple Music (באנגלית אמריקאית), 2015-03-03, נבדק ב-2017-10-07
| שאניה טוויין |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • וידאוגרפיה • פרסים ומועמדויות | דיסקוגרפיה • וידאוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Shania Twain • The Woman in Me • Come On Over • Up! • Now • Queen of Me |  |
| אלבומי הופעה | Still the One: Live from Vegas |  |
| אלבומי אוסף | The Complete Limelight Sessions • Greatest Hits • Not Just a Girl (The Highlights) |  |
| אלבומי וידאו | Shania Twain Live • The Platinum Collection • The Specials • Up! Live in Chicago • Up! Close and Personal • Still the One: Live from Vegas |  |
| סיבובי הופעות | Come On Over Tour • Super Bowl XXXVII halftime show • Up! Tour • Shania: Still the One • Rock This Country Tour • Now Tour • Let's Go! • Queen of Me Tour |  |
| טלוויזיה וקולנוע | "למה לא? עם שאניה טוויין" • "טריידינג פיינט" • "להאמין בך" |  |
| ערכים קשורים | "שאניה: חיים בשמונה אלבומים" • מרכז שאניה טוויין • רוברט ג'ון "מאט" לאנג |  |
| שאניה טוויין – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| Shania Twain | "What Made You Say That" • "Dance with the One That Brought You" • "You Lay a Whole Lot of Love on Me" |  |
| The Woman in Me | "Whose Bed Have Your Boots Been Under?" • "Any Man of Mine" • "The Woman in Me (Needs the Man in You)" • "(If You're Not in It for Love) I'm Outta Here!" • "You Win My Love" • "No One Needs to Know" • "Home Ain't where His Heart Is (Anymore)" • "God Bless the Child" |  |
| Come On Over | "Love Gets Me Every Time" • "Don't Be Stupid (You Know I Love You)" • "You're Still the One" • "From This Moment On" • "When" • "Honey, I'm Home" • "That Don't Impress Me Much" • "Man! I Feel Like a Woman!" • "You've Got a Way" • "Come On Over" • "Rock This Country!" • "I'm Holdin' On to Love (To Save My Life)" |  |
| Up! | "I'm Gonna Getcha Good!" • "Up!" • "Ka-Ching!" • "Forever and for Always" • "Thank You Baby! (For Makin' Someday Come So Soon)" • "She's Not Just a Pretty Face" • "When You Kiss Me" • "It Only Hurts When I'm Breathing" |  |
| Greatest Hits | "Party for Two" • "Don't!" • "I Ain't No Quitter" |  |
| Now | "Life's About to Get Good" • "Swingin' with My Eyes Closed" • "Who's Gonna Be Your Girl" • "We Got Something They Don't" |  |
| Queen of Me | "Waking Up Dreaming" • "Giddy Up!" |  |
| שירים אחרים | "Shoes" • "Today Is Your Day" • "Endless Love" • "Forever and Ever, Amen" • "Unhealthy" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 1450db67-e76e-4675-a64a-58f75a967396
אולמות הכנס של באת'

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  assembly room 
 מיקום:  באת' וצפון מזרח סומרסט 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1769
 תאריך פתיחה רשמי:  1769 
 אדריכל:  ג'ון ווד הבן 
 קואורדינטות:  51°23′10″N 2°21′44″W﻿ / ﻿51.3861°N 2.36222°W﻿ / 51.3861; -2.36222
 he
 
האולם המתומן הגדול
אולמות הכנס של באת' (אנגלית: Bath Assembly Rooms), שתוכננו על ידי ג'ון ווד הבן ב-1769 ונבנו ב-1771, הם קבוצת אולמות כנסים השוכנים בלב העיר באת' שבאנגליה, ופתוחים לציבור כאתר תיירות. האולמות הוכרו כבניין רשום מדרגה I.
ארבעת החדרים הם: אולם נשפים באורך 100 רגל (החדר הג'ורג'יאני הגדול ביותר בעיר), חדר התה, חדר הקלפים והחדרים המתומנים. חדר הנשפים משתרע לאורך 30 מטרים, ויש בו חמש נברשות בדולח המחזירות את האור לקירות הכחולים. בעבר נערכו בחדר אירועים שבהם נכחו עד 1,000 אורחים, וכיום תכולתו היא עד 500. חדר התה מאופיין בעמודים הלבנים הנמצאים בו, כשהתאורה נובעת מהחלונות הפונים לכיוון מערב ומשלוש נברשות ג'ורג'יאניות. תכולת החדר היא עד 100 אנשים, ונערכים בו גם כנסים וחתונות. צבעו של החדר המתומן הוא צהוב, ויש בו ארבע שידות וארבע דלתות המובילות אל כל אחד מהחדרים האחרים. חדר הקלפים שוכן מעבר לחדר המתומן, והוא נבנה כתוספת בשנת 1777 על מנת לשמש חדר פרטי לשחקני הקלפים.
אולמות הכנס היו מרכז החברה הג'ורג'יאנית האופנתית בעיר. האזרחים נהגו להתכנס בחדרים בערב לנשפים ולאירועים ציבוריים אחרים, או למשחקי קלפים. אמהות ואומנוֹת שהביאו את בנותיהן לבאת' לעונה החברתית, מתוך תקווה לשדכן לבעל ממעמד חברתי גבוה, נטלו חלק באירועים הללו על מנת להפגיש את הבנות במהירות האפשרית עם כל הגברים הראויים בעיר.
אירועים כאלה זכו לתיאור ברומנים של ג'יין אוסטן, שהתגוררה בבאת' עם הוריה ואחותה בין 1801 ל-1805. שני הרומנים שלה שעלילתם מתרחשת בבאת', מנזר נורת'אנגר והטיית לב, פורסמו ב-1818 ושניהם מזכירים את אולמות הכנס. צ'ארלס דיקנס ביקר גם כן בבאת' פעמים אחדות. הוא ערך אירועי הקראה ציבוריים באולמות הכנס, והזכיר אותם בספרו רשומות מועדון הפיקוויקים, שיצא לאור ב-1837.
אולמות הכנס נפגעו במהלך הבליץ על באת', שהיווה חלק מבליץ בדקר, שהיה סדרת הפצצות אוויריות על מרכזי התרבות של הממלכה המאוחדת במלחמת העולם השנייה, ושוקמו זמן קצר לאחר מכן. החדרים נמצאים בבעלות הקרן הלאומית, ומופעלים על ידי מועצת באת' וצפון מזרח סומרסט. חלק מהבניין משמש את מוזיאון האופנה העירוני, אך האולמות העיקריים עדיין משמשים למטרות פרטיות. גודלם והסגנון שלהם הופך אותם לאתר אידיאלי לצילום סצנות של סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע המתארים את התקופה הג'ורג'יאנית.
אחמד שאה, סולטאן מלאקה

אָחְמֵד שָאַה אִבְּן אֵל-מָרְהוּם סוּלְטָאן מָחְמוּד שָאַה (נפטר ב-1513) היה האחרון שבסולטאני מלאקה, ובמהלך שלטונו שארך שנתיים חרבה הסולטנות.
אחמד שאה עלה לשלטון בשנת 1511, אחרי שאביו, מחמוד שאה, נמלט לפהאנג תוך ניסיון לגייס סיוע סיני נגד הפורטוגזים שתקפו את הסולטנות והצליחו לכבוש אותה זמן קצר לאחר מכן. עם זאת, מחמוד שאה המשיך לקבל את היחס של סולטאן מלאקה. לפי מחקר, אחמד שאה מונה לשליט באופן לא רשמי כדי לאפשר לאביו לברוח יחד עם טון טג'ה והאנג טואה לאוקיינוס ההודי.
אחמד שאה נחשב לבלתי כשיר לכהן כסולטאן, והוא נהרג ב-1513 כשאביו, מחמוד שאה, ניסה להשתלט מחדש על הסולטנות ולשחרר אותה משלטון פורטוגל. עם זאת, בגלל שהסולטנות כבר חרבה, מחמוד שאה נחשב לטוען לכתר.
האגדה של פיוטרי גוננג לדאנג

הסולטאן אחמד שאה היה מעורב במיתוס על סולטאן מלאקה ששמע על יופייה של נסיכה שמימית שגרה בהר לדאנג ורצה להתחתן איתה, אך היא הציבה בפניו שבעה תנאים בלתי אפשריים. בין התנאים שהיא הציבה לו הייתה קערת דמו של הסולטאן. התנאים הוצבו כדי לבחון את אהבת הסולטאן כלפיה, אך היא ידעה שהם בלתי אפשריים מפני שהבקשה האחרונה הייתה קשה במיוחד מאחר שלסולטאן היה בן יחיד.
גרסאות מסוימות טוענות שהסולטאן לא הצליח למלא אף בקשה, בעוד אחרות סוברות שהוא מילא את ששת התנאים הראשונים, ובכך גרם לחורבן הסולטנות. לפי גרסה אחרת, אחמד שאה שנרצח על ידי אביו הוא הבן שאת דמו ביקשה הנסיכה.
אותות אור

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אברהם אופק
 תאריך יצירה:  1979 
 טכניקה וחומרים:  הדפס רשת
 ממדים בס"מ
 אורך:  70.5 ס״מ 
 רוחב:  50 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  סדנת ההדפס ירושלים
 מספר יצירה:  DR.161 (מס' סדנה)
 מיקום:  אוסף סדנת ההדפס ירושלים; מוזאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה
 
"אותות אור" (1979) הוא הדפס שיצר האמן ישראלי אברהם אופק.
תיאור

ההדפס "אותות אור" נוצר בשנת 1979 בטכניקה של דפוס רשת בסדנת ההדפס ירושלים. הוא מבוסס על סדרה של פעולות אמנותיות בהן הקרין האמן אותיות עבריות בעזרת השתקפות אור במראה על גבי מבנים או בטבע. בכך הפך אופק את הבלתי-מוחשי לניתן לצפייה. בתצלום המשועתק בהדפס זה מופיע האמן כשהוא אוחז לפניו בד לבן בצורת מפרש, שעליו מוקרנת האות א - המקושרת בעבודותיו ל"אור, אדמה, אש ואריה".
הערות שוליים

↑  ראו: עומר, מרדכי, תיקון, הגלריה האוניברסיטאית ע"ש גניה שרייבר, תל אביב, 1998, עמ' 138
אומר סיבורי

אנריקה אומר סיבורי (בספרדית: Enrique Omar Sívori;‏ 2 באוקטובר 1935 – 17 בפברואר 2005) היה כדורגלן ארגנטינאי. סיבורי זכה בפרס כדור הזהב לשנת 1961.
ביוגרפיה

סיבורי נולד בסן ניקולאס דה לוס ארוז'וס, עיירה שנמצאת במחוז בואנוס איירס, למשפחה ארגנטינאית-איטלקית.
מ-1954 ועד 1957 שיחק סיבורי בקבוצת ריבר פלייט וזכה איתה בשלוש אליפויות ליגה רצופות. הוא הועבר ליובנטוס תמורת 30 מיליון פסו, סכום שבעזרתו התאפשר למועדון הארגנטיני לבנות את היציע הצפוני החסר באצטדיון המונומנטל. יציע זה נקרא מאוחר יותר על שמו של סיבורי.
ביובנטוס שיחק מ-1957 עד 1965. לאחר מכן עבר לקבוצת נאפולי ושיחק בקבוצה עד 1969. בתחילה שיחק בנבחרת ארגנטינה אך לאחר שעבר לשחק באיטליה, רצה סיבורי לשחק בנבחרת איטליה וב-1961 קיבל את האישור לשחק בנבחרת. בשנה זו זכה סיבורי בתואר כדור הזהב.
במדי נבחרת ארגנטינה ערך סיבורי 18 הופעות וכבש 9 שערים. הוא זכה עימה בטורניר אליפות דרום אמריקה של שנת 1957 כשארגנטינה מראה עליונות ברורה על שאר הנבחרות כשבדרך לזכייה הם הביסו 2–8 את קולומביה, 0–4 את אורוגוואי ו-0–3 את ברזיל. באותו טורניר נבחר סיבורי לשחקן המצטיין.
ב-4 במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם. שנה לאחר מכן נפטר, בגיל 69.
תארים

אליפות ארגנטינה (3): 1955, 1956, 1957
אליפות איטליה (3): 1957/58, 1959/60, 1960/61
הגביע האיטלקי (2): 1958/59, 1959/60
גביע האלפים: 1963
גביע האלפים: 1966
אליפות דרום אמריקה: 1957
כדור הזהב: 1961
השחקן המצטיין של אליפות דרום אמריקה: 1957
מלך השערים בליגה האיטלקית: 1959/60
גלריה

סיבורי על שער אל גראפיקו, 1954
סיבורי מחזיק את פרס כדור הזהב לשנת 1961
מימין לשמאל: ג'אמפיירו בוניפרטי, ג'ון צ'ארלס ואומר סיבורי במדי יובנטוס
אור פרא

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יונה וולך
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שירה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת איכות
 תאריך הוצאה:  1983 (מהדורה מורחבת: 1990)
 מספר עמודים:  66 (מהדורה מורחבת: 85)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001141929, 000971767
אור פרא הוא כותר ספר שיריה של המשוררת יונה וולך, אשר ראה אור בהוצאת "איכות" בשנת 1983.
נושאי האסופה הם המבט על העצמי, על חוויות הנפש והגוף, תוך שהיא משוחחת, כמו בשיריה הקודמים, הן עם המורשת היהודית לדורותיה, והן עם רוח הספרות, ההגות והמוזיקה החדשה שנוצרה מאז שנות השישים במערב. רוב שירי האסופה מהם הולחנו, והביטויים שטבעה בהם וולך, התקבלו ומצוטטים בתרבות העברית וישראלית.
שירי האסופה התאפיינו בביטוי נוקב ונועז חסר תקדים ביחס למקובל באותם ימים בחברה הישראלית, על יחסי קרבה בממדי החיים השונים, עם ההורה האב, עם בן הזוג ועל האל. בתקבולות כשלעצמן המשיכה וולך, תפיסות עולם מסורתיות ביהדות; אבל הרחיקה לכת הפרה את המוקבל והמוסכם, במספר מבעים, שחלק מהם קשרו הנאה מינית עם תפיסת האל או בהתנהגות עם תשמישי קדושה, שהוכנו לקיום מצוות, בשיר תפילין.
השיר עורר מחאה נרחבת, בשל מה שנתפס כחילול הקודש. הסערה הציבורית כללה תגובות נזעמות של קוראים, לרבות שורה של מכתבי איום. המשוררת החרדית זלדה, שהייתה כותבת קבועה ב"עתון 77" וידידה קרובה של וולך, חשה פגועה מהשיר וניתקה את יחסיהן. וסגנית שר החינוך והתרבות, מרים גלזר-תעסה יצאה במילים חריפות כנגד וולך.
עבודתו של הצלם מיכה קירשנר בשם "דיוקן יונה וולך", שכללה תצלום של גבר עירום עם תפילין לצדה של המשוררת, לבושה שחורים, כשעל ראשה כובע אדום, יושבת על שרפרף אדום, ועיניה עצומות, כתיאור אומנותי לשיר, הכעיסה רבים, ונפסלה להצגה בתערוכה במוזיאון רמת גן, בשנת 2002.
שירים בקובץ

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  שיר  פחדים  אֵרוס  [גופי היה חכם ממני] |  [ זה הגשם ]  ד"ר למוסר  [אם אתה רוצה מקום רע]  תפילין  תותים |  כשתבוא  כשתבוא לשכב איתי כמו שופט  כשתבוא לשכב איתי כמו אלוהים  כשתבוא לשכב איתי כמו אבי  בעיות זהות |
הערות שוליים

↑  ראו למשל: נורית בוכוייץ, הפוסט-מודרניים הראשונים, באתר אגוד כללי של סופרים בישראל.
↑  הולחן על ידי שי יצהר, ראו: פחדים, באתר youtube.
↑  הולחן על ידי אלון עדר, ראו: גופי היה חכם ממני, באתר youtube.
↑  מילות השיר "גופי היה חכם ממני", באתר שירונט
↑  מילות השיר "זה הגשם", באתר שירונט .
↑  הוקלט ב-1983 על ידי להקת הפּאנק הירושלמית "טי-זאק יא וואלדי", ראו: ד"ר למוסר, באתר youtube.
↑  הולחן על ידי ערן צור.
↑  מילות השיר "תותים", באתר שירונט .
↑  מילות השיר "כשתבוא", באתר שירונט .
↑  מילות השיר "בעיות זהות", באתר שירונט .
אומרי טגמלאק אברה

| --- | --- |

 לידה:  12 ביולי 1973 (בן 51) גונדר, אתיופיה 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אומרי טְגאַמְלָק אַבֵרָה (נולד ב-12 ביולי 1973) הוא ישראלי ממוצא אתיופי הפעיל למען שמירת מורשת עולי אתיופיה בישראל, שכתב את הספר אַסתרי.
ביוגרפיה

טגאמלק הוא ילד חמישי מבין שישה ילדים, אימו הייתה קדרית ואביו אורג. נולד באזור ווזבה שבאתיופיה, וגדל בכפר יהודי ללא חשמל ובתי ספר, ועסק ברעיית צאן. במסגרת מבצע משה אנשי הכפר יצאו למסע לעלייה לישראל, צעדו לסודאן במהלך 1983 ו-1984 ומשם הוטסו לישראל.
טגמאלק למד שנה בפנימייה תורנית, בגיל שבע עשרה היה לחילוני ועבר לפנימיה חילונית. בצבא שירת כמפקד כיתה במשמר הגבול. החל ללמוד חינוך באוניברסיטת חיפה אך הפסיק את לימודיו ועבד בבנייה, בחנות ירקות וכמאבטח.
ספרו אַסתרי קרוי על שם הציפור המיתולוגית של יהודי אתיופיה, אסתרי, שנודדת לפי האגדה בין אתיופיה לירושלים, מספרת ליהודי אתיופיה על נפלאות ארץ הקודש ומספרת לאנשי ירושלים על יהודי אתיופיה שומרי המצוות. אסתרי הוא גם שם באמהרית ל"יום כיפור". הספר מתאר את עלילות ביתא ישראל באתיופיה, מסעם לישראל וחייהם בישראל, וגם נוגע בהתנכרות החברה הישראלית אליהם.
טגמלאק אברה מוזמן לבתי ספר ואירועי תרבות כמספר על הסאגה של יהודי אתיופיה ועלייתם לישראל.
ספרו

אסתרי; הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב, 2007, תשס"ח.
לקריאה נוספת

יהודית רונן, "על "אתיופיה" מאת הגר סלמון ועל "אסתרי" מאת אומארי טגאמלק אברה", עתון 77, גיליון 331, יולי 2008, עמ' 12–17
הערות שוליים

↑  באתר המכון לתרגום ספרות עברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522691005171  BnF: cb161071484 (data)  ISNI: 0000 0000 6667 1035  LCCN: no2008055536  SUDOC: 135888271  VIAF: 44106102   WorldCat (עם VIAF): 44106102
אוולין פוקס קלר

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1936 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  22 בספטמבר 2023 (בגיל 87) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  לימודי מגדר, פילוסופיה של המדע, מתמטיקה, היסטוריה של המדע, מגדר, ביולוגיה מולקולרית, פיזיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת ברנדייס  מכללת רדקליף 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ייס  אוניברסיטת נורת'איסטרן  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  אוניברסיטת ניו יורק 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2000)  פרס ג'ון דזמונד ברנל (2011)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס דן דוד 
 בן או בת זוג:  Joseph Keller (1963–1976) 
 
אוולין פוקס קלר (באנגלית: Evelyn Fox Keller;‏ 20 במרץ 1936 – 22 בספטמבר 2023) הייתה פיזיקאית תאורטית, חוקרת מתמטיקאית-ביולוגית, פילוסופית פמיניסטית והיסטוריונית של המדע אמריקאית. הייתה פרופסור להיסטוריה ופילוסופיה של המדע במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. מחקריה המוקדמים עסקו בחיבור בין פיזיקה וביולוגיה, ובהמשך התרכזה בהיסטוריה ופילוסופיה של המדע ושאלות של מדע ומגדר.
ביוגרפיה

פוקס קלר נולדה בג'קסון הייטס, קווינס, להורים יהודים שהיגרו מרוסיה, וגדלה בוודסייד, קוינס במשפחה ממעמד הפועלים. היא הייתה הצעירה מבין שלושת ילדי המשפחה. קלר למדה בקולג' ציבורי בקווינס. לאחר מכן המשיכה לימודיה לקראת תואר B.A. בפיזיקה באוניברסיטת ברנדייס בניו יורק אותו קיבלה ב-1957, ולאחר מכן עברה לאוניברסיטת הרווארד שם השלימה לימודיה לתואר דוקטור בתחום הפיזיקה התאורטית ב-1963, אחת מ-3 הנשים מ-100 מקבלי התואר בפיזיקה באותה שנה. לאחר השלמת הדוקטורט עבדה כפיזיקאית תאורטית באוניברסיטת ניו יורק.
במהלך הקריירה האקדמית שלה קלר לימדה במוסדות אקדמיים רבים, ביניהם אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת מרילנד ואחרים. בשנים 1988–1992 שימשה כפרופסור במחלקות לרטוריקה, היסטוריה ולימודי נשים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומאז 1992 ועד למותה היא לימדה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
ב-29 באוגוסט 1963 נישאה לג'וזף בישוף קלר (אנ'), מתמטיקאי בעל שיעור קומה שהיה הממונה עליה, ונולדו להם בן ובת. ב־17 בנובמבר 1976 הזוג התגרש וקלר גידלה את ילדיה כאם יחידנית.
בשנת 2007 קלר הייתה חברה בוועדה המייעצת האמריקאית של הפקולטה למען שלום ישראלי פלסטיני-ארצות הברית - ארגון המקשר בין סטודנטים ואנשי סגל פלסטינים, ישראלים וממדינות אחרות שמטרתו סיום הכיבוש הישראלי והשגת שלום צודק.
קריירה אקדמית > פיזיקה תאורטית, ביולוגיה מולקולרית, ביולוגיה מתמטית

בחירותיה האקדמיות של קלר הושפעו במידה רבה מאחותה ואחיה הגדולים. בגיל 12 התוודעה באמצעות אחותה לפסיכואנליזה ושאפה להתמחות בתחום זה, אך בעידודו של אחיה שהיה פיזיקאי, ולאחר שהסתבר לה שבתחום זה היא מגיעה להישגים גבוהים במיוחד, בחרה להתמחות בפיזיקה, עדיין תוך אמונה שבעתיד, לאחר השלמת התואר תחזור לפסיכואנליזה. אולם היא תיארה כי במהלך לימודיה באוניברסיטת ברנדייס היא חוותה "התאהבות" בפיזיקה ובחשיבה האינטלקטואלית שהיא מצריכה. קלר הדגישה בריאיון אתה שלא מדובר במטאפורה בלבד, אלא בעמדה רגשית שהייתה מאוד משמעותית עבורה. אולם לימודיה בהמשך באוניברסיטת הרווארד לקראת תואר דוקטור תוארו על ידיה כשנים קשות, בהן נאלצה להיאבק הן באפליה וביחס פוגעני בשל מינה, והן באכזבתה מהעובדה שהלימודים היו בעיקר בתחום הפיזיקה הניסיונית ופחות בתחום הפיזיקה התאורטית. בשלב זה היה זה שוב הקשר המשפחתי שסייע לה להיחלץ מהמצוקה המקצועית. במהלך חופשת הקיץ של שנת 1960, תוך כדי ביקור אצל משפחתו של אחיה שהתגוררה בקולד ספרינג הרבור, עיירה קטנה בצפון לונג איילנד, היא נחשפה למחקרים בתחום הביולוגיה המולקולרית שהתנהלו במעבדה שמומנה על ידי ממשלת ארצות הברית. הרקע שלה בפיזיקה היווה יתרון והיא הוזמנה להצטרף לצוות החוקרים שם. בסופו של דבר התזה שלה בפיזיקה תאורטית עסקה בשאלת מחקר הקשורה למבנה ה-DNA תוך שילוב בין שני התחומים.
לאחר קבלת תואר הדוקטור קלר עברה לאוניברסיטת ניו יורק, כפיזיקאית תאורטית, אך גם שם חצתה את גבולות הדיסציפלינה לכיוון של ביולוגיה מתמטית. שניים מהמחקרים שפרסמה בתחום נחשבים עד היום לקלאסיים.
קריירה אקדמית > מדע מגדר

בשנת 1964 נערך כנס במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שעסק בשאלת השתתפותן של נשים במקצועות המדעיים, לאור הירידה המשמעותית בשיעור הנשים בתחומים אלה בשנים 1950–1960. קלר סיפרה כי בשנת 1965, למרות חוויותיה באוניברסיטת הרווארד, עדייו האמינה כי המדע מהווה תחום רציונלי, אובייקטיבי ונייטרלי מגדרית, והמסקנות של הדוברים, ביניהם אריק אריקסון וברונו בטלהיים, לגבי הסיבות החברתיות והפסיכולוגיות המונעות מנשים לבחור או להתמיד בקריירה מדעית נראו בעיניה כמגוחכות. השינוי התודעתי שלה לגבי שאלת המדע והמגדר אירע בשנת 1969, כאשר לאחר נישואיה עברה בעקבות בעלה לקליפורניה ולקחה שנת שבתון בה עסקה בגידול ילדיה בעוד שבעלה היה מועסק בתחומו והוזמן לכנסים ברחבי המדינה. בשלב זה היא החלה לחוות את הבעייתיות של מדענית-אשה הנאלצת לעקוב אחרי בעלה. גם הידיעה כי מחקר שביצעה באוניברסיטת ניו יורק יחד עם שותף-גבר תורם לפרסומו ולהצלחתו, בעוד שהיא אינה יכולה לממש זאת, גרמה לה לתחושות של חוסר עניין ורצון לנטוש את התחום המדעי. אולם תחושות אלה עוררו גם את סקרנותה והיא השתמשה בהתמחותה המתמטית לעריכת מחקר לגבי מידת השרידות של נשים מדעניות במקצוען. היא ראיינה מדעניות ובחנה את הקשר בין מגדר למדע באמצעות חקירת האופן בו מדענים תפסו שאלות של מגדר היסטורית, החל מהמהפכה המדעית. היא מצוטטת כמי שאמרה שהתוצאות לגבי רמת השחיקה של נשים מדעניות הממו אותה. בסופו של דבר קלר לא עזבה את עולם המדע, אולם עברה לתפקידי הוראה.
הפעם הראשונה בה קלר דיברה באופן פומבי על תובנותיה בהקשר למקומן של נשים במדע הייתה בסופה של סדרת הרצאות בביולוגיה מתמטית אותה הוזמנה לתת באוניברסיטת מרילנד בשנת 1974. בריאיון שנערך אתה בשנת 2014 היא סיפרה על החלטתה להקדיש את ההרצאה האחרונה בסדרה לשאלת הנשים במדע. היא השתמשה לצורך כך בנתונים הסטטיסטיים שאספה, הראתה כיצד שיעור הנשים במקצועות מדעיים הולך ויורד באופן דרמטי ככל שעולים בסולם ההיררכיה האקדמי והציגה את הסיבות והמחסומים העומדים בפני נשים במדע. קלר טענה כי הסיבה העיקרית לקושי היא התפיסה שהמדע הוא "גברי" במונחי מגדר. הרצאה זו פורסמה ב-Harvard Magazine ולאחר זמן קצר קלר פרסמה את ספרה "האנומליה של אשה בפיזיקה" (The Anomaly of a Woman in Physics). אירוע זה היווה עבור קלר את תחילת התעניינותה בתחום הביקורת הפמיניסטית של המדע, תחום בו עסקה רבות בשנים הבאות. בשנות ה-80 המוקדמות קלר יזמה וארגנה סמינר אקדמי באוניברסיטת נורת'איסטרן בבוסטון בנושא התאוריה הפמיניסטית. קלר תיארה את גאוותה בהצלחתו של סמינר זה ובעניין הרב שעורר, הן בעולם האקדמי והן בציבור הרחב. בהמשך, בריאיון אתה היא אמרה כי סמינר זה הוא אחד ההישגים בהם היא גאה במיוחד.
במהלך השנים הבאות קלר הרחיבה את תחומי התעניינותה ומחקריה משאלות של מדע ומגדר לשאלות של מדע וחברה באופן כללי, לימדה קורסים וכתבה ספרים בנושאים אלה.
פרס דן דוד

לאורך הקריירה האקדמית שלה קלר זכתה בפרסים רבים, האחרון שבהם פרס דן דוד בתחום ההיסטוריה של המדעים בשנת 2018. בנימוקים לפרס השופטים ציינו כי לאורך הקריירה שלה קלר הרחיבה את גבולות המדע הן באמצעות ערעור על הגבולות שבין דיסצפלינות מדעיות שונות והן על הגבול שבין מדעי הטבע למדעי הרוח. כמו כן מחקריה של קלר שעסקו בשאלות של הקשר בין שפה, מגדר ומדע אופיינו כפורצי דרך וכחושפים חלק גדול מהמחסומים העומדים בפני נשים והמונעים מהן להגיע להישגים בתחומי המדע.
לאחר זכייתה בפרס דן דוד, קלר הודיעה כי תתרום את הכסף שתקבל לארגוני זכויות האדם הישראליים - בצלם, האגודה לזכויות האזרח ורופאים לזכויות אדם.
לקריאה נוספת

קרן צוריאל הררי, בלבולי ביצית: פרופ' אוולין פוקס קלר נלחמת בטעויות גבריות במדע, באתר כלכליסט, 24 במאי 2018
הערות שוליים

↑  Christina Agapakis, Conversations with Evelyn Fox Keller, Method - Science in the Making, ‏נובמבר 2014
↑  Evelyn Fox Keller, Program in Science, Technology, and Society, MIT
↑  Natasha Whitton, Evelyn Fox Keller: Historical, Psychological and Philosophical Intersections in the Study of Gender and Science, ‏22 ביולי 1999
1 2 3 4  Andrew Brown, Fox among the lab rats, The Guardian, ‏4 בנובמבר 2000
↑  J J O'Connor and E F Robertson, Joseph Bishop Keller, history.mcs.st-andrews.ac.uk, ‏פברואר 2010
↑  Cornelia Dean, Theorist Drawn Into Debate 'That Will Not Go Away', NY Times, ‏April 12, 2005
↑  אתר הוועדה
↑  EVELYN FOX KELLER, Jewish Women's Archive
↑  Muriel Lederman' Ingrid Bartsch, eds., The Gender and Science Reader, New York: Routledge, 2001
↑  Christina Agapakis, Conversations with Evelyn Fox Keller, Method Quarterly., ‏2014
↑  תוכנית הכנס
↑  EVELYN FOX KELLER, Jewish Women's Archive
↑  Phillip Honenberger, KELLER, Evelyn Fox, ACADEMIA, ‏2015
↑  PROF. EVELYN FOX KELLER, פרס דן דוד, ‏2018
↑  עמירה הס, זוכה בפרס דן דוד תעניק את כספי הזכייה לארגונים ישראליים שפועלים נגד הכיבוש, באתר הארץ, 7 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263643705171  PLWABN: 9810609774305606  BIBSYS: 90191395  BNE: XX986221  BnF: cb120779122 (data)  CANTIC: a10595909  CiNii: DA01900299  GND: 120148137  ICCU: CFIV069445  ISNI: 0000 0001 2027 5624  LCCN: n82153307  LNB: 000293709  NDL: 00469397  NKC: jo2015894407  NLA: 36517987  NLK: KAC200205391  NSK: 000036545  NTA: 071270043  SELIBR: 338441  SNAC: w6h435sc  SUDOC: 029078601  Trove: 1268292  VIAF: 66491296   WorldCat (עם VIAF): 66491296
אורחון (מחוז)

אורחון (במונגולית: Орхон аймаг) הוא הקטן מבין 21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם בצפון המדינה ובירתו היא ארדנט, העיר השנייה בגודלה במדינה. רוב תושבי המחוז, כ-64 אלף, חיים בעיר הבירה.
75.37 קמ"ר משטחו של העמק הוכרזו בשנת 2004 כאתר מורשת עולמית. האזור המוכרז משתרע משני צידיו של נהר האורחון וכולל מספר אתרים ארכאולוגיים המתוארכים למאה ה-6, וכן את בירתו של ג'ינגיס חאן בחרחורין מהמאה ה-13 וה-14.
סומים (תת מחוזות)

ביין-אונדור (Bayan-Öndör)
ג'רגלנט (Jargalant)
אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי

| --- | --- |

הרב אברהם יצחק טיקוצינסקי, רבה של מקור חיים - ירושלים
 לידה:  ה'תר"ל
 פטירה:  כ"ג באלול תרצ"ו (בגיל 66 בערך)
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 צאצאים:  משה טיקוצ'ינסקי 
 
הרב אברהם יצחק טיקוצ'ינסקי (תר"ל, 1870 בערך – כ"ג באלול תרצ"ו, 1936) היה רב בפיונטניצ'ה שבפולין, ובסוף ימיו רב שכונת מקור חיים בירושלים.
תולדותיו

נולד בליטא לרב מאיר טיקוצ'ינסקי מסטאוויסק. אחיו הוא הרב גדליהו טיקוצ'ינסקי, שכונה "החפץ חיים של ביאליסטוק", ואחותו מנוחה הייתה אשת הרב משה גרודזינסקי, שנהרג במאורעות תרפ"ט בחברון. בבחרותו למד בישיבת וולוז'ין. היה תלמידו הקרוב של הרב חיים לייב מסטאוויסק. נישא לאסתר, בתו של משה עקיבא רובינשטיין, מתלמידי בעל הכתב סופר. אחיה של אסתר הוא שחקן השחמט עקיבא רובינשטיין.
בהמלצת רבו הרב חיים לייב מסטאוויסק התמנה לרבה של ואנאס שבליטא. בצעירותו חלתה אשתו, והוא נסע עמה לאיטליה לצורכי רפואה. היא נפטרה באיטליה, ולימים הובאה לקבורה בבית הקברות סנהדריה בירושלים. אחותו מנוחה גרודזינסקי הגיעה לביתו למשך תקופה כדי לסייע בגידול היתומים. לימים נישא בשנית.
לאחר רבנותו בוואנאס התמנה לרבה של פיונטיצ'ה שליד לומז'ה. לימים התגלעה מחלוקת הלכתית בינו לבין רבה של לומז'ה, הרב מלכיאל צבי טננבוים, בעל "ה"דברי מלכיאל". בפיונטיצ'ה התגוררו קצבי העיר לומז'ה, ומשום כך סבר הרב טיקוצ'ינסקי שההשגחה עליהם היא בתחום אחריותו, אך הרב טננבוים חלק עליו היות שהבשר מיועד לתושבי עירו. שני הרבנים ערכו דין תורה אצל הרב חיים לייב מסטאוויסק, והרב טיקוצ'ינסקי זכה בדין. מספר שנים לאחר פטירת בעל ה"דברי מלכיאל" התמנה הרב טיקוצ'ינסקי כרב בלומז'ה.
בשנת תרפ"ה (1925), בהיותו כבן 55, עלה לארץ ישראל. הוא רצה לעלות כ"יהודי פשוט" ולכן עלה והחל לעבוד בתור עוזר לחלבן בירושלים. לפני חג הפסח נכנס לרב אברהם יצחק הכהן קוק על מנת לברר בעיה הלכתית שקשורה לכשרות החלב ושם זוהה כרב המפורסם מפיאטניצה והציעו לו לשמש כרב השכונה של שכונת מקור חיים, שנוסדה באותה תקופה. הוא כיהן כרב השכונה, הקים בה את תשתית ענייני הדת ומסר שיעורי תורה לתושביה.
נפטר בפתאומיות בכ"ג באלול תרצ"ו, והובא לקבורה בבית הקברות בהר הזיתים.
משפחתו

בניו:
הרב משה טיקוצ'ינסקי - מנהלה הרוחני של ישיבת סלבודקה בבני ברק.
ישראל מאיר טיקוצ'ינסקי - חתנו של הרב רפאל יונה ראם ואביו
נכדיו:
הרב רפאל יונה טיקוצ'ינסקי ויצחק טיקוצ'ינסקי יזם העיר מודיעין עילית-קריית ספר.
חתניו:
הרב חיים יצחק ליפקין - נינו של רבי ישראל מסלנט, מרבני תל אביב ומחבר הספר "תורת רבי ישראל סלנט".
הרב ברוך יצחק לוין - מילא את מקום חותנו כרב שכונת מקור חיים ועמד בראש ישיבת מקור חיים.
הרב שמואל אברמוביץ - רבה של רמת יצחק.
הערות שוליים

↑  מקור חיים סיפורה של שכונה בדרומה של ירושלים, יד יצחק בן צבי, 2015