stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה סורוקין
ייצוגה בתקשורת

משרד התובע הכללי של ניו יורק תבע את סורוקין ב-2019 תוך שימוש בחוק המדינה "הבן של סאם", האוסר על מי שהורשעו בפשע להרוויח מהפרסום שלו. נטפליקס ושונדה ריימס רכשו בשלב זה את הזכויות על הפרופיל של סורוקין במגזין ניו יורק, מתוך כוונה ליצור סדרת טלוויזיה. כתוצאה מהתביעה, המשרד לשירותי קורבנות במדינה (OVS) הקפיא מקדמה בסך 140,000 דולר ששולמה לסורקין על ידי נטפליקס, מה שאפשר לשני בנקים שהונו על ידה להמשיך בפעולות הבראה. סיטי נשיונל בנק תבע 100,000 דולר, וסיטיבנק תבעו את ה-40,000 דולר האחרים. נטפליקס הסכימה לשלוח תשלומים עתידיים לחשבון נאמנות המנוהל על ידי עורך דינה של סורוקין, טוד ספודק, ומפוקח על ידי ה-Office of Victim Services.
בפברואר 2022 עלתה לשידור הסדרה האמריקאית "להמציא את אנה" מבית נטפליקס, בה מגלמת את אנה השחקנית ג'וליה גארנר. גארנר ביקרה את סורוקין (דלווי) בכלא רייקרז איילנד, כדי להתכונן היטב לתפקיד.
"My Friend Anna" ("חברתי אנה"), ספר שנכתב על ידי רייצ'ל ויליאמס, פורסם ביולי 2019 על ידי הוצאת Gallery Books, וכן על ידי ההוצאה לאור Quercus בבריטניה והוצאת גולדמן בגרמניה. בספר מפרטת ויליאמס את חוויותיה עם סורוקין, כולל כיצד התקרית במרקש השפיעה עליה כלכלית ונפשית. ערוץ הטלוויזיה HBO רכש את הזכויות לספר של ויליאמס. בפברואר 2021 הפרויקט היה עדיין בפיתוח, כאשר לפי הדיווחים לנה דנהאם משמשת כתסריטאית ראשית.
בדצמבר 2019 שודרה סדרת פודקאסט מומחזת חלקית על סיפורה של סורוקין, שכותרתה "יורשת מזויפת" הוצגה על ידי BBC Radio 4.
אנה X, מחזה במה מאת ג'וזף צ'רלטון בכיכובם של אמה קורין ונבהאן ריזוואן נוצר בהשראת הסיפור של סורוקין. המחזה הוצג בתיאטרון הרולד פינטר בלונדון, ובתיאטרון "The Lowry" בסלפורד בשנת 2021.
סיפורה של סורוקין היה נושא לכתבה בסדרת מגזין החדשות האמריקאי 20/20 באוקטובר 2021. בתוכנית התראיינה סורוקין לכתבת דבורה רוברטס מתוך הכלא.
הערות שוליים

↑  Amy Mackelden, Anna Delvey Is So Much More than a "Fake German Heiress", Harper's BAZAAR, ‏1 בינואר 2022
1 2  Jessica Pressler, Maybe She Had So Much Money She Just Lost Track of It, The Cut, ‏3 בינואר 2022
1 2  Emily Palmer, A Fake Heiress Called Anna Delvey Conned the City’s Wealthy. ‘I’m Not Sorry,’ She Says., ‏5 באפריל 2019
↑  Eileen Kinsella, Convicted Fraudster Anna Delvey Conned Collector Michael Xufu Huang. That Didn’t Stop Him From Hanging Her Portrait in His New Museum, Artnet News, ‏4 בנובמבר 2020
1 2 3  Emily Palmer וJan Ransom, Fake Heiress Who Swindled N.Y.’s Elite Is Found Guilty, ‏5 במרץ 2019
↑  Rolling Stone, באתר הרולינג סטון
1 2  Laura Pullman, ‘Fake Heiress’ Anna Delvey on her time in prison and what she’ll do next, The Sunday Times, ‏בפברואר 2021
1 2  Rachel DeLoache Williams, “As an Added Bonus, She Paid for Everything”: My Bright-Lights Misadventure with a Magician of Manhattan, Vanity Fair, ‏5 במרץ 2018
↑  Rolling Stone, באתר הרולינג סטון
1 2  Emily Palmer, ‘Anna Delvey,’ Fake Heiress: 7 Bizarre Highlights From Her Trial, ‏1 במרץ 2019
1 2  Jacob Shamsian, A Vanity Fair photo editor who says she was scammed by 'SoHo grifter' Anna Delvey wrote a book — and it finally explains how she was caught, Insider, ‏2 ביוני 2019
↑  Rachel DeLoache Williams, Anna 'Delvey' Sorokin Was My Friend. Here's How I Helped Bring the Fake Heiress to Justice, Time, ‏4 ביוני 2019
1 2  Lucy Pavia, Anna 'Delvey' documentary to star Julia Garner as the 'fake heiress' on Netflix, Evening Standard, ‏2 באוקטובר 2019
↑  Jacob Shamsian, EXCLUSIVE: Netflix paid fake heiress Anna Sorokin $320,000 for its show about her, and she's already used the money to pay off her victims, Insider, ‏5 בundefined 2021
↑  Emily Longeretta, ‘Dancing With the Stars’ Boss Defends Anna Delvey Casting, Ponders Adding On Set Therapists and Previews ‘Fierce’ Season 33, Variety, ‏2024-09-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  Emily Longeretta, ‘Dancing With the Stars’: Hollywood Night Sends Home Two Celebs in First Double Elimination of Season 33, Variety, ‏2024-09-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Emma Tucker, New York’s ‘Son of Sam’ Law Invoked in German Heiress Fraud Scheme, The Wall Street Journal, ‏1 בנובמבר 2020
↑  Lane Florsheim, Julia Garner on Meeting Anna Delvey at Rikers and Watching ‘The Vow’, The Wall Street Journal, ‏1 באוקטובר 2020
↑  Sadie Stein, True Life: I Got Conned by Anna Delvey, ‏2 ביוני 2019
↑  Denise Petski, Deadline, Deadline, ‏3 ביולי 2019
↑    Gerard O'Donovan, ‏Would you have a sixth sense for a fake psychic?, The Telegraph, 2 February 2022
↑  Natasha Tripney, Gatsby, Ripley and the fake heiress: inside the tech fantasy Anna X, The Guardian, ‏3 במאי 2021
↑  Anna Sorokin, Erasing Anna: From ICE detention, Anna Delvey talks about her new Netflix show and life behind bars, Insider, ‏3 בינואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810676785605606  LCCN: n2019032259  NKC: xx0271002  VIAF: 66153833160164330816   WorldCat (עם VIAF): 66153833160164330816 
בית המיסיון של הכנסייה אותו שכרה והסבה לאולם אירועים רב תכליתי וסטודיו לאמנות
מלון W New York Union Square אשר הגיש תביעה נגד סורוקין בגין גניבת שירותים
אהרן בר (חזן)

| --- | --- |

 לידה:  10 בפברואר 1739 פופנלאואר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  3 בינואר 1821 (בגיל 81) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי הישן בברלין 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  Bela Beer Jochebed Beer Cheiche Hannchen Burg Esther Beer 
 
אהרן בר בצעירותו. מאוסף הספרייה המלכותית בברלין
אהרן בר (לעיתים: אהרן בר גבריאל; בגרמנית: Aaron Beer Gabriel‏; 10 בפברואר 1739, פופנלאואר (גר'), פרנקוניה תחתית (אנ') – 3 בינואר 1821, ברלין) היה חזן יהודי גרמני נודע במאה ה-18. התפרסם גם באוסף היצירות הליטורגיות שאסף והגיע לכדי למעלה מ-1200 קטעים. ניגונים מסורתיים ויצירות שהולחנו במיוחד עבורו. חלק מלחניו מושרים בבתי הכנסת גם במאה ה-21.
בר כיהן כחזן הראשי של הקהילה היהודית בברלין. הוא היה בעל קול טנור ואיכות קול עשירה שמשכה חובבי מוזיקה רבים להופעותיו בבית הכנסת.
בר חיבר מנגינות לתפילות גם בסגנון הפולני. כדי למנוע מהקהל להשתתף בליווי החזן ואף לבלבלו, קבע בר 447 מנגינות שונות לפי שבתות השנה, מנגינות שחלקן אסף וחלקן יצר בעצמו, כך שהקהל לא יוכל ללמוד את כל הניגונים.
הוא נפטר בברלין ב-3 בינואר 1821. ונקבר בבית הקברות היהודי הישן בברלין.
לקריאה נוספת

חיים הריס, אהרן בר, בתוך: תולדות הנגינה והחזנות בישראל, ניו יורק: בצרון, 1950, עמ' 386
שלמה קאלו

| --- | --- |

 לידה:  25 בפברואר 1928 סופיה, ממלכת בולגריה 
 פטירה:  30 באוגוסט 2014 (בגיל 86) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית קברות אלטרנטיבי בגבעת ברנר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
שלמה קָאלוֹ (25 בפברואר 1928 – 30 באוגוסט 2014) היה מיקרוביולוג, מורה-רוח, סופר והוגה דעות ישראלי. היה מועמד לפרס נובל לספרות, פרסם 80 כותרים, חלקם תורגמו ויצאו לאור ב-17 שפות שונות.
קורות חיים

שלמה (מוני) קאלו נולד בסופיה בירת בולגריה. מגיל 12 היה פעיל במחתרת אנטי-פשיסטית. בגיל 15 נאסר והוגלה למחנה הריכוז סומוביט. את קורותיו במחנה סומוביט תיאר קאלו בספרו האוטוביוגרפי-רוחי אטאר. בגיל 18 זכה בפרס בתחרות שירה. למד רפואה בפראג, שם עבד גם כעיתונאי. עלה לישראל ב-1949, לאחר קום המדינה. קיבל תואר שני במיקרוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וכיהן כמנהל מעבדות רפואיות בקופת חולים כללית. על דרכו המקצועית כמיקרוביולוג כתב קאלו בספר אוטוביוגרפי-רוחי נוסף בשם ערעל.
על פי כתביו, זכה שלמה קאלו בהארה בינואר שנת 1969.
לפי פרסום בעיתונות הכתובה ובכמה אתרי חדשות ברשת, היה קאלו מועמד לקבלת פרס נובל לספרות מדי שנה במשך מספר שנים.
קאלו היה נשוי לרחל ואב לארבעה ילדים, בהם שושנה, שנישאה לזמר אריאל זילבר. החל מסוף שנות השבעים שימש קאלו מורה-רוח עבור חוג מצומצם של שוחרי-רוח אותו הקים. ב-1990 התגרש מאשתו הראשונה ונישא בשנית לזמרת רבקה זהר, לה היה נשוי עד מותו. אף על פי שבכתביו הראשונים תמך בהתנזרות ממין, ויתר על ערך זה בנישואיו לזהר במטרה לסייע לה להתגבר על תשוקתה לסמים.
קאלו נפטר ב-30 באוגוסט 2014 בביתו שביפו, לצד רבקה אשתו, זמן קצר לאחר שחש כאבים בחזה. בן 86 במותו.
פעילותו הספרותית

ספריו הראשונים של קאלו שיצאו לאור בתפוצה גדולה בשנות ה-50 וה-60 על ידי "ספרית פועלים" ו"עם עובד" היו קובצי הסיפורים כוכים ביפו (תרגום מהמקור בבולגרית) והערימה, וכן רומן בשם לב הבשר. בשנת 1969, זמן קצר לאחר שזכה בהארה, ייסד את הוצאת הספרים "הוצאת דע"ת" אותה העביר כעבור למעלה מעשור לבעלותם של שניים מתלמידיו. במסגרתה המשיכו לצאת לאור כמעט כל הכתבים שכתב עד סמוך למועד פטירתו.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 יצאו לאור בעיקר תרגומיו לכתבים הקלאסיים של תורות המזרח (בהגוודגיטה, זן וחכמי זן, מפי בודהה, ועוד).
בשנות ה-80 של המאה ה-20 יצאו לאור בעיקר ספרי הגות וסיפורת הגותית (העצמי כלוחם, מסע אתוס, אתה הנך אתה, בשורת הרצון החופשי המוחלט ועוד), לצד תרגומים נוספים דוגמת טאו-טה-צ'ינג. באותו עשור פורסמו גם שירי חרות אותם כתב והלחין שלמה קאלו בעצמו.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 פרסם ספרי ההגות דוגמת להתחיל הכל מחדש, עול ימים שואל על אלהים, ועוד. במקביל יצאו הספרים הראשונים בז'אנר ייחודי שפיתח - "הסיפור המתועד" ובהם עד עולם, ורגעים של אמת. בראשית העשור פורסם ספרו הידוע ביותר ורב המכר שלו, רומן היסטורי-תנ"כי רחב יריעה, הנבחר. בתקופה זו החלו ספריו להיתרגם ולצאת לאור גם בחו"ל.
בעשור הראשון של המאה ה-21, שהיה הפורה ביותר מבחינת כמות הספרים שפורסמו (כ-40 כותרים), יצאו לאור שני רומנים אוטוביוגרפיים (אטאר וערעל) וקובצי נובלות וסיפורים קצרים (כגון עד שהמוות יחבר ביניהם, הנער ההונגרי, טיסיס), בצד ספרי הגות נוספים דוגמת תשובות, וקו הפרדה.
חלק גדול מספריו של קאלו אינו משויך לז'אנר כתיבה מוגדר וחלק אחר מספריו מערב ז'אנרים שונים. שלמה קאלו כתב גם לנוער ולילדים, וכן מותחן בשם ת'רילר וספר הומור בשם עלילותיו המופלאות של לויטנליב לבית מיונכאוזן.
לאורך שנות פעילותו פרסם קאלו סיפורים קצרים מפרי עטו בכתבי עת ספרותיים שונים ובמוספים ספרותיים של העיתונות היומית. כמה מסיפוריו הוקראו גם בתוכניות שונות ב"קול ישראל" ובגל"צ.
כמה מספריו של קאלו הומלצו על ידי משרד החינוך. ספרו "הערימה" משנות ה-60 היה ספר לבחירה לבחינות הבגרות בספרות באותה תקופה..
התוויית דרך הרוח

בראשית שנות השמונים התגבש סביב שלמה קאלו גרעין קטן של שוחרי-רוח, אשר ראו בו מורה-רוח אמיתי. (שלמה קאלו עצמו הוא זה שהטעים את המינוח "מורה-רוח אמיתי" תחת הביטוי השגור "מורה רוחני"). גרעין זה כונה בפי קאלו חוג דע"ת - ראשי תיבות של "דע עצמך תמיד" - ובמסגרתו הדריך ולימד את הדרך להארה, אותה התווה על עקרונות של התבוננות וכיבוש עצמי. קאלו נהג להיפגש עם תלמידיו מדי שבוע למפגשים בני כמה שעות של דממה ומודעות, יצא עימם לסיורים של לימודי רוח ברחבי הארץ, ואף שהה עימם בגליל במחנות קיץ מאולתרים בני כמה ימים.
באוגוסט שנת 1983 ביקר קאלו עם קומץ תלמידיו בחצי האי אתוס ביוון. על רקע הביקור הזה כתב זמן קצר לאחר מכן את הספר מסע אתוס.
בסוף שנות השמונים הקים קאלו את האח"ד, מעין קומונה אליה הצטרפו מספר מצומצם של תלמידים מקרב חוג דע"ת. בראשית שנות התשעים פורק האח"ד ואת מקומו תפסה קהילה קטנה של תלמידים ואוהדים אשר התגוררה ביפו, בסמיכות לקאלו. באותה עת נישא קאלו לתלמידתו רבקה זהר.
החל משלב זה נתן קאלו דגש על החיפוש אחר קרבת אלהים, ועל החשיבות העליונה של הדבקות בערכים. הורתו ובסיס הגותו של קאלו החלו במוטיבים מזרח-אסייתיים, ובהמשך השתנו והתבססו על התנ"ך ועל כתבי הברית החדשה. ובכל אותה עת יצק קאלו לתוך המתודות האוניברסליות הללו נופך מקורי ומיוחד משל עצמו אשר השתקף בהדרכתו בהגותו ובכתיבתו.
החל מפברואר 2009, ולאחר כ-30 שנות פעילות רצופות, הפסיק קאלו לחלוטין את כל פעילויותיו בשיחות, במפגשים קבוצתיים או אישיים ובהתכתבויות, והמשיך רק בכתיבת ספרים.
"יש אלהים. נקודה. במהות האמונה ולא בתאולוגיה, ושכל אדם באשר הוא יכול להגיע אליו כשהוא מוותר על עצמו."
אחת מעצותיו: "לא להתלונן. ואז זוכים לאושר שלא האמנת שהוא קיים"
הופעות ציבוריות

במקביל לקומץ תלמידיו התגבשו סביב קאלו מעגלים רחבים יותר של אוהדים ושל קוראי ספריו. פרט לשתי הרצאות פומביות שנתן, את כל הרצאותיו קיים רק בחוג תלמידיו. קאלו הופיע בטלוויזיה שלוש פעמים: פעם אחת בתוכנית "סיבה למסיבה" אצל רבקה מיכאלי, פעם נוספת בכתבה עליו ועל רעייתו רבקה זהר על רקע פרסום שירו "ידידי", ופעם שלישית בכתבת מהדורת ליל-שישי על רקע פרסום ספרו "הנבחר".
הערות שוליים

↑  שלמה קאלו, בדף רישום עצירי מחנה סומוביט, באתר יד ושם.
↑  אתר על סיכויי זכייה של מועמדים בשנת 2009.
↑  Israeli writer Amos Oz hot favorite for Nobel in literature, עיתון "הארץ", המהדורה באנגלית
↑  קאלו הוזכר ב"ידיעות אחרונות" מ-2.10.2011 עמ' 14, בין המועמדים לזכייה בפרס נובל 2011.
↑  ראו ספריו בהוצאת דע"ת, אתר ההוצאה.
↑  ביקורות: מרים אורן, הלצה טראגית, מעריב, 20 ביולי 1962; מאיר בראלי, "הערימה", דבר, 3 באוגוסט 1962.
↑  פרופ' אדיר כהן, לב הבשר, דבר, 30 בדצמבר 1966.
↑  סקירה: ספרים חדשים – עיון ראשון: בדרך לחרות מוחלטת, מעריב, טור 3, 6 במאי 1983.
↑  סקירה: מ. משב, ספרים חדשים – עיון ראשון: למצוא שלווה במנזרים, מעריב, טור 1, 30 באוגוסט 1985.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263425105171  PLWABN: 9810645522005606  BnF: cb14487286v (data)  GND: 103453458  ISNI: 0000 0001 0980 0424  LCCN: n85346906  MusicBrainz: a3f098ac-d6ad-46b5-9722-4f96acae37e3  NLG: 135320  NLK: KAC200608586  NTA: 198040709  VIAF: 64234938   WorldCat (עם VIAF): 64234938
יום הכיפורים

ערך זה עוסק באחד הימים המקודשים בלוח השנה העברי. אם התכוונתם לסרט על מלחמת יום הכיפורים, ראו .
| --- | --- |

יהודים מתפללים בבית הכנסת ביום הכיפורים (1878), ציור של מאוריצי גוטליב
 סוג:  חג ציבורי 
 סיבה:  ציווי מקראי
 סמלים:  צום, בגדים לבנים, מחילה
 מתקשר עם:  ראש השנה, הושענא רבה וט"ו באב
 מועד
 תאריך:  י' בתשרי  ה'תשפ"ו  יום חמישי 2 באוקטובר 2025
 
יום הכיפורים (מכוּנה גם יום כיפור או בקצרה כיפור) הוא אחד ממועדי ישראל אשר חל בעשרה בתשרי, ועל פי הדת היהודית ביום זה העוונות מתכפרים דרך טקסים שונים של תפילה, בקשת סליחה וכפרה.
הלכתית הוא חמור יותר מיום טוב אך פחות משבת, אך בשל סגולתו למחילת עוונות, המצוות, האיסורים, והמנהגים הרבים הקשורים בו, הוא נחשב לקדוש במיוחד. בתורה מכונה יום הכיפורים "שבת שבתון" ו"מקרא קודש", והוא נקבע כמועדו של האירוע המרכזי בשנות יובל.
בעבר היה לאחד המועדים הבולטים בעבודת המקדש, ועיקרו היה טקסי טיהור של המקדש ווידוי של הכהן הגדול על חטאי העם. על פי חז"ל, ביום הכיפורים ירד משה מההר עם לוחות הברית השניים ונסלח חטא העגל לעם ישראל, ולכן הוא נחשב בעבר ליום שמח ואף מוזכר במשנה, יחד עם ט"ו באב, כשני הימים הטובים ביותר של עם ישראל.
כיום עומדות במוקדו התשובה והסליחה. על פי הציווי בתורה נדרש להתענות בו עינוי הנפש, וחז"ל פרשו זאת כחמישה עינויים: הימנעות מאכילה ושתייה, סיכה (סיכת הגוף בשמן), רחיצה, נעילת הסנדל (נעילת נעל עור) ותשמיש המיטה (קיום יחסי אישות). הנימוק לצום ולתענית אינו מפני אבלות או צרה, כבתעניות ציבור, אלא בשל קדושתו הרבה של היום. מבין מצוות היהדות, התענית, התפילה וההימנעות ממלאכה ביום הכיפורים זוכות לאחוזי שמירה מהגבוהים ביותר בקרב היהודים, גם אלה שאינם שומרים מצוות.
מקור יום הכיפורים > הציווי בתורה

היום העשירי בחודש תשרי נקרא בלשון המקרא "יום הכיפורים" ומופיע בחומשים ויקרא ובמדבר בהקשר של תענית, שביתה ממלאכה וקורבנות שמוקרבים באותו יום:
וַיְדַבֵּר ה' אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר. אַךְ בֶּעָשׂוֹר לַחֹדֶשׁ הַשְּׁבִיעִי הַזֶּה יוֹם הַכִּפֻּרִים הוּא. מִקְרָא קֹדֶשׁ יִהְיֶה לָכֶם וְעִנִּיתֶם אֶת נַפְשֹׁתֵיכֶם וְהִקְרַבְתֶּם אִשֶּׁה לַה'. וְכָל מְלָאכָה לֹא תַעֲשׂוּ בְּעֶצֶם הַיּוֹם הַזֶּה כִּי יוֹם כִּפֻּרִים הוּא לְכַפֵּר עֲלֵיכֶם לִפְנֵי ה' אֱלֹהֵיכֶם...
וּבֶעָשׂוֹר לַחֹדֶשׁ הַשְּׁבִיעִי הַזֶּה מִקְרָא קֹדֶשׁ יִהְיֶה לָכֶם וְעִנִּיתֶם אֶת נַפְשֹׁתֵיכֶם כָּל מְלָאכָה לֹא תַעֲשׂוּ. וְהִקְרַבְתֶּם עֹלָה לַ-ה' רֵיחַ נִיחֹחַ פַּר בֶּן בָּקָר אֶחָד אַיִל אֶחָד כְּבָשִׂים בְּנֵי שָׁנָה שִׁבְעָה תְּמִימִם יִהְיוּ לָכֶם...
בנוסף מופיעה בחומש ויקרא העבודה הייחודית ליום הכיפורים, בה ניתנים גורלות על שני שעירים, שאחד מוקרב כקורבן והשני נשלח לעזאזל:
וְנָתַן אַהֲרֹן עַל שְׁנֵי הַשְּׂעִירִם גֹּרָלוֹת, גּוֹרָל אֶחָד לַה' וְגוֹרָל אֶחָד לַעֲזָאזֵל... וְהָיְתָה זֹּאת לָכֶם לְחֻקַּת עוֹלָם לְכַפֵּר עַל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל מִכָּל חַטֹּאתָם, אַחַת בַּשָּׁנָה וַיַּעַשׂ כַּאֲשֶׁר צִוָּה ה' אֶת מֹשֶׁה.
התאריך והיום מוזכרים בספר ויקרא כמועד האירוע המרכזי של שנת היובל:
וְסָפַרְתָּ לְךָ שֶׁבַע שַׁבְּתֹת שָׁנִים שֶׁבַע שָׁנִים שֶׁבַע פְּעָמִים וְהָיוּ לְךָ יְמֵי שֶׁבַע שַׁבְּתֹת הַשָּׁנִים תֵּשַׁע וְאַרְבָּעִים שָׁנָה. וְהַעֲבַרְתָּ שׁוֹפַר תְּרוּעָה בַּחֹדֶשׁ הַשְּׁבִעִי בֶּעָשׂוֹר לַחֹדֶשׁ בְּיוֹם הַכִּפֻּרִים תַּעֲבִירוּ שׁוֹפָר בְּכָל אַרְצְכֶם. וְקִדַּשְׁתֶּם אֵת שְׁנַת הַחֲמִשִּׁים שָׁנָה וּקְרָאתֶם דְּרוֹר בָּאָרֶץ לְכָל יֹשְׁבֶיהָ יוֹבֵל הִוא תִּהְיֶה לָכֶם וְשַׁבְתֶּם אִישׁ אֶל אֲחֻזָּתוֹ וְאִישׁ אֶל מִשְׁפַּחְתּוֹ תָּשֻׁבוּ.
מקור יום הכיפורים > בספרים החיצוניים

ספר היובלים פרק ל"ד מקשר את יום הכיפורים עם חטא מכירת יוסף על ידי אחיו, שאירע בעשור בחודש השביעי וכפרתו מוטלת על בני ישראל לדורותיהם. פרק ה' מקשר את יום הכיפורים עם חטא בני האלוהים לפני המבול, אשר מלבד מעשי תועבה כלל גם את החלפת לוח השנה השמשי, לפיו נהגו האיסיים והכהנים בני צדוק, בלוח השנה הירחי-שמשי, לפיו נהגו הפרושים. ילקוט שמעוני מקשר את עזאזל המקראי עם המלאך החוטא המוזכר בספר העירים.
מקור יום הכיפורים > במחקר

ישנה מחלוקת לגבי זמן ההתחלה המדויק בו החלו לקיים את מסורת החג.
לפי החוקרים הדוגלים בגרסה המאוחרת ביותר, ראשיתו של יום הכיפורים מאוחרת מימי עזרא ונחמיה[דרוש מקור][מפני ש...]. החוקרים הדוגלים בכך מתבססים על מספר עדויות טקסטואליות, רובן מתוך המקרא עצמו. בין עדויות אלו: התיאור בספר נחמיה של קריאת התורה בפני העם בראש השנה, ולמחרת הכרזה על מצוות חג הסוכות וקיומו לאחר מכן ללא אזכור של יום הכיפורים שאמור להיות ביניהם, וקביעת יום לצום ותשובה בכ"ד בתשרי. הציון בספר יחזקאל של ימי טיהור המקדש בחודש ניסן וכן תיאורים מקראיים נוספים.
החוקרים הדוגלים בקדמותו של יום הכיפורים[דרוש מקור][מפני ש...] טוענים בתגובה שחג הסוכות נזכר בספר נחמיה מפני מצוות העלייה לרגל והישיבה בסוכה, לעומת טקסי יום הכיפורים בהם העם אינו מצווה להשתתף, ושרשימת ימי הצום שבספר זכריה מכילה ימי זיכרון לאסונות לאומיים ולכן אינה אמורה לכלול את יום הכיפורים. עוד הם מציינים את אופיים העתיק של טקסי שילוח השעיר לעזאזל וטיהור ארון הברית[דרוש מקור].
חוקרים רבים מחזיקים בגישת ביניים, לפיה מסורת יום הכיפורים נבנתה בהדרגה. החוקרים המצדדים בעמדה זו מציינים כי דיני יום הכיפורים שבתורה אינם מצווים על השתתפות העם בטקסים, וטוענים כי רק חלק מהמנהגים – למשל, מנהגי הצום ואיסור המלאכה – החלו אחרי תקופת עזרא ונחמיה, ואילו המועד עצמו נחגג בימי קדם בטקסי טיהור בבית המקדש, בדומה ליום הכפרה הבבלי שכונה "כופורו". השפעות בבליות שונות על עם ישראל בתקופה זו, לצד נקודות הדמיון הרבות בין מנהגי יום הכפרה הבבלי ליום כיפור – בהן שימוש בשעיר לעזאזל, הוראות הטיהור של הכהן הגדול ועוד – העלו השערה שמקורם של מנהגים רבים של יום הכיפורים נובע ממסורות בבליות. חלק מהחוקרים הזכירו את המשנה המספרת שביום הכיפורים היו הבתולות יוצאות לחולל בכרמים והבחורים היו בוחרים להם נשים מתוכן, והציעו שבעבר הרחוק היה יום הכיפורים יום של ששון ושמחה על טיהור המקדש. על פי חוקר המקרא שחר ענבר, הטקסט העוסק ביום הכיפורים בספר ויקרא בעל מספר מאפיינים חריגים, המעידים כי שולב בסיפורו של משה בשלב מאוחר בהרבה. הטקסט הקדום ביותר שנמצא המתייחס למסורת של מנהגי צום ואיסור מלאכה הוא מן המשנה.
מסורות מקבילות של טיהור וכפרה, בעלות קווי דמיון למאפייני יום הכיפורים נמצאו במסמכיהן ההיסטוריים של מספר תרבויות מהמזרח הקדום, וייתכן ויש בכך להעיד על מקורם המוקדם של מנהגים אלו. חוקר התרבויות פרופ' נחום מגד אמר שצומות כפרקטיקה רוחנית המבקשת להפריד אותנו מן הגשמיות ומתוך כך לחבר את האדם לעולמות עליונים, הם תופעה אוניברסלית המושרשת היטב גם במסורות אינדיאניות והודיות. במסורות האינדיאניות קיימים גם ימים המוגדרים בלוח השנה כמקודשים לאלים.
חוקר המקרא שחר ענבר הציע שמקור מנהג שעיר לעזאזל במסורות קדומות שמקורן פוליתאיסטי. קיימת סברה, שהצורך בטיהור היסודי של בית המקדש נוצר בעקבות רצח בבית המקדש, כאשר יוחנן בן יוידע (אנ') הרג את אחיו ישוע שבגוהי (אנ') הפחה רצה למנות לכהן גדול.
קביעת המועד בעשירי בחודש מוסברת על ידי ההפרש בין שנת שמש לשנת ירח שהוא כעשרה ימים.
טיבו של יום הכיפורים

לפי התורה, מטרת יום הכיפורים היא:
במורה הנבוכים כותב הרמב"ם:
בניגוד לחגים אחרים אין במקרא תיאור של קיומו בממלכת ישראל או בממלכת יהודה, והחוקרים חלוקים מתי נוסד מוֹעד זה. יש המבדילים בין התענית (שאינה מוזכרת במקרא מחוץ לתורה) לבין יום הטיהור של המקדש. במגילת המקדש, יום הכיפורים נתפס כיום של טיהור המקדש. לפי ספר היובלים, יום הכיפורים הוא יום אבל שנועד לכפר על מכירת יוסף.
טיבו של יום הכיפורים > תשובה וכפרת חטאים

רעיון התשובה מוזכר בתורה במספר מקומות, וספרי הנביאים מרחיבים עליו בפסוקים אין־מספר. יום הכיפורים על פי תפיסת חז"ל הוא היום המרכזי לסליחה, למחילה ולטהרה, שבו האל מוחל וסולח לעוונות עמו ישראל. כיוון שלהלכה אין מחילה ללא תשובה, מוקדש יום זה להתנקות ולהשתחררות מחטאים ומקיבעונות שליליים וכדי לקדם את תחילת השנה החדשה עם מצפון נקי ו"ראש שקט".
על פי חלק מהדעות בחז"ל, יום הכיפורים מאופיין באווירה טהורה, שכוחה יפה לטהר את האדם, גם מבלי שהאדם ישוב בתשובה. "עיצומו של יום מכפר". לכל הדעות, אין יום הכיפורים מכפר על עבירות שבין אדם לחברו אלא אם כן ביקש את מחילת חברו.
הוגים רבים דנו בשאלה הגדולה של התשובה, כיצד מעשה החטא שהאדם עשה יכול להתבטל ולהתפוגג כלא היה, אף שהדבר כבר נעשה, ולעיתים אף יש לו תוצאות ורישומים בעולם, אך ברור הוא שרעיון התשובה הוא רעיון יסודי ביהדות, הכרוך עם יום הכיפורים.
לדעתו של רבנו יונה בספרו שערי תשובה ישנה מצוות עשה מיוחדת ביום הכיפורים לשוב בתשובה, מצווה הנפרדת מהמצווה הכללית כל ימות השנה לשוב בתשובה, הוא מפרש כך את הפסוק "לפני ה', תתטהרו", כלומר, בעודכם לפני ה' היינו יום הכיפורים, אז תטהרו, שובו בתשובה.
טיבו של יום הכיפורים > קדושת היום

יום הכיפורים נחשב ביהדות ליום הקדוש ביותר בשנה, זאת על סמך ההדגשה הרבה של מאפייני הקדושה של האל בתפילות היום והקדושה שבהתנתקות מהוויות העולם באיסור המלאכה ובצום. עם זאת, על פי ההלכה, השבת קדושה מיום הכיפורים. יש המביאים מקור לכך מתפילת השבת: "וקידשתו מכל הימים", כמו גם מכך שעונש חילול שבת (סקילה) חמור מעונש חילול יום הכיפורים (כרת), ומספר העולים לתורה בשבת גדול מביום הכיפורים (שבעה למול שישה). הרב עדין אבן ישראל טוען כי אף על פי שמבחינת ההלכה השבת אכן קדושה מיום הכיפורים, בפועל, העם היהודי לדורותיו ראה תמיד ביום הכיפורים את היום הקדוש ביותר בשנה. כבר פילון האלכסנדרוני מספר שאף המקילים ראש בשאר מצוות התורה מקפידים לשמור על יום הכיפורים.
יום הכיפורים בזמן המקדש

יום כיפור לא מוזכר בתיאורי חנוכת בית המקדש על ידי שלמה המלך בחודש תשרי, שנחנך שבעת ימים, מח' בתשרי ועד ערב חג הסוכות, כולל יום הכיפורים. לדעת רבי יוחנן היה זה מפני שבאותה שנה לא קיימו את יום הכיפורים, החלטה שזכתה להסכמה משמים באמצעות בת קול. גם בתיאורים של הקמת המזבח על ידי יהושע בן יהוצדק וזרובבל בן שאלתיאל ושל קריאת התורה על ידי עזרא הסופר, שהתקיימו בתשרי, מוזכרת חגיגת סוכות אך לא יום הכיפורים.
אופיו של יום הכיפורים בזמן המקדש נסוב ברובו סביב העבודה בבית המקדש. למעשה, במקרא מוצג יום זה כיום שבו מכפרים על המקדש מטומאות בני ישראל, ונראה כי כפרתם של בני ישראל נועדה "לנקות" אותם כדי לאפשר את המציאות שבה שוכנת נוכחות אלוהית תמידית בתוך עם שמטבע הדברים חוטא "וכיפר... וכן יעשה לאהל מועד השוכן אתם בתוך טומאותם".
ביום זה היה מונהג במקדש סדר יום מיוחד, שעיקרו היה התרת כניסתו של הכהן הגדול, שהותרה פעם אחת בלבד בשנה – אל תוך קודש הקודשים, המקום המקודש ביותר במקדש, שאליו נאסרה כניסה בכל ימות השנה. עבודת יום הכיפורים כוללת הקרבת קורבנות מיוחדים: מוקרב פר לחטאת ואיל לעולה, ומובאים שני שעירים שעליהם נערך גורל – שעיר אחד משולח לעזאזל ושעיר אחד מוקרב. את דם הפר ודם השעיר מזים לפני ארון הברית בקודש הקודשים ועל הפרוכת בהיכל. על הקורבנות מתוודה הכהן הגדול על עוונותיו, עוונות אחיו הכהנים, ועל עוונות עם ישראל.
כן כוללת העבודה הקטרת קטורת, שנעשית בקודש הקודשים. ביציאתו משם מתפלל הכהן תפילה קצרה על עם ישראל. הקטרת הקטורת ביום הכיפורים היוותה סלע מחלוקת בימי בית שני בין הפרושים והצדוקים, כאשר הצדוקים טענו שיש להקטיר את הקטורת קודם הכניסה לקודש הקודשים, כדי להיכנס לשם מלווים בענן, ואילו הפרושים טענו שיש להקטיר אותה רק בפנים. יש הקושרים ויכוח לכאורה טכני זה עם אמירות מהותיות, כגון השאלה האם יש לפנות אל האל בדעה צלולה או בערפל מיסטי.
עבודת כהן גדול המיוחדת ליום הכיפורים נעשית בבגדי לבן – ארבעה בגדים פשוטים מבד, השונים מבגדיו הרגילים של הכהן הגדול, בגדי זהב, הכוללים ארבעה בגדים נוספים ומפוארים, שבו הוא עובד גם ביום זה את העבודות הרגילות. נראה שבגדי הלבן מסמלים עמידה של התבטלות בפני האלוהים, כהתאמה ליום זה של טהרה וכפרה, לעומת הפאר הרגיל שיש בעבודת מלך מלכי המלכים.
הכהן הגדול היה עורך את כל עבודות היום (כולל העבודות הרגילות). בין עבודה רגילה לעבודה המיוחדת ליום הכיפורים, הוא היה טובל במקווה ומחליף את בגדיו. בנוסף, הכנות רבות היו נערכות לפני יום הכיפורים (ביניהן, היה פורש מאשתו שבעה ימים קודם לכן) על מנת שיבוא מוכן כדבעי אל עבודת יום זה, במיוחד הקטרת הקטורת שנחשבת כ"עבודה קשה שבמקדש".
יום הכיפורים בזמן המקדש > מנהגים בזמן המקדש

מחולות בכרמים – בימי המשנה היו הבנות נוהגות לצאת ביום זה ובט"ו באב ולרקוד בכרמים, ובחורים היו יוצאים לחפש בנות זוג בין החוגגות, כפי שנאמר במשנה "לא היו ימים טובים לישראל כחמשה עשר באב וכיום הכיפורים, שבהן בנות ירושלים יוצאות... וחולות בכרמים... מי שאין לו אשה נפנה לשם". רבים תמהו על הקשר בין מעשים אלה ליום הכיפורים, ויש שהסבירו שביום הזה האדם נקי וטהור ושמח יותר, על כן ראוי הוא ביותר לחפש בו בת זוג. יש אומרים שמנהג זה הוא הסיבה שבתפילת המנחה ביום הכיפורים קוראים בתורה את פרשת העריות שב"פרשת אחרי מות", המגדירה עם מי אסור להתחתן. לדעת החיד"א המחולות התקיימו במוצאי יום כיפור ולא ביום כיפור עצמו.
אולם, יש הסוברים שמנהג המחולות המתואר במשנה התקיים רק בט"ו באב, וכלל לא ביום הכיפורים.