stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בת יפתח
בת יפתח בספרות חז"ל

”אין 'הרים' אלא זקנים. שכן בת יפתח אומרת לאביה: וְיָרַדְתִּי עַל-הֶהָרִים (ספר שופטים, פרק י"א, פסוק ל"ז. וירדתי על ההרים, וכי אל ההרים הייתה הולכת? אלא על הזקנים היא אומרת, שהלכה להראות לזקנים שהיא בתולה טהורה, ולכך כתיב מדלג על ההרים” (שמות רבה טו ד')
במדרש זה מתואר ויכוח בין הבת לאביה, שבו היא מנסה לשכנע את אביה שלא יבצע את הנדר. היא מצטטת את פסוקי התורה ובהם את נדר יעקב ושואלת באירוניה האם עלה בדעתו של יעקב להקריב קרבן מי משנים-עשר בניו.
כֵּוָן שֶׁבִּקֵּשׁ יִפְתָּח לְהַקְרִיב אֶת בִּתּוֹ הָיְתָה בּוֹכָה לְפָנָיו וְאָמְרָה לוֹ: אָבִי, אָבִי! יָצָאתִי לִקְרָאתְךָ בְּשִׂמְחָה וְאַתָּה שׁוֹחֵט אוֹתִי! שֶׁמָּא כָּתוּב בַּתּוֹרָה שֶׁיְּהוּ יִשְׂרָאֵל מַקְרִיבִין נַפְשׁוֹת בְּנֵיהֶם עַל גַּבֵּי הַמִּזְבֵּחַ? אָמַר לָהּ: בִּתִּי, כְּבָר נָדַרְתִּי. אָמְרָה לוֹ: הֲרֵי יַעֲקֹב אָבִינוּ נָדַר "וְכֹל אֲשֶׁר תִּתֶּן לִי עַשֵּׂר אֲעַשְּׂרֶנּוּ לָךְ", וְנָתַן לוֹ הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא שְׁנֵים עָשָׂר בָּנִים, שֶׁמָּא הִקְרִיב לְהַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא אֶחָד מֵהֶם? וְלֹא עוֹד, הֲלֹא חַנָּה כְּשֶׁהִיא נוֹדֶרֶת וְאוֹמֶרֶת "וּנְתַתִּיו לַה' כָּל יְמֵי חַיָּיו" – שֶׁמָּא הִקְרִיבָה אֶת בְּנָהּ לְהַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא? כָּל הַדְּבָרִים הַלָּלוּ אָמְרָה לוֹ וְלֹא שָׁמַע אֵלֶיהָ. עָלָה וּשְׁחָטָהּ לִפְנֵי הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא.
חז"ל מותחים ביקורת חריפה על מעשהו של יפתח אשר ברור שאין לו כל תוקף, ועל פינחס שהיה בדורו ולא הפר את נדרו:
היה יכול להפר את נדרו ולילך אצל פנחס. אמר: אני מלך ואלך אצל פנחס? ופנחס אמר אני כהן גדול ובן כהן גדול ואלך אצל עם הארץ זה?! בין דין(=זה) לדין (בין יפתח ובין פינחס) נספת (=נהרגה) ההיא עלובתא (=מסכנה) ושניהם נתחייבו בדמיה. פנחס נסתלקה ממנו רוח הקודש הדא הוא דכתיב (=שנאמר): "ופינחס בן אלעזר נגיד היה עליהם לפנים ה' עמו" (ספר דברי הימים א', פרק ט', פסוק כ'). יפתח נישול אבר אבר ונקבר (במקום שנפל) הה"ד: "ויקבר בערי גלעד" (ספר שופטים, פרק י"ב, פסוק ז') - "בעיר גלעד" לא נאמר אלא "בערי" - מלמד שהיה נישול ממנו אבר אבר ונקבר במקומות הרבה.
ב"קדמוניות המקרא", מדרש בתר מקראי קדום ששייך לספרות חיצונית, ומתוארך על ידי החוקרים למאה הראשונה לספירה, מופיע שמה של בת יפתח בטקסט הלטיני: סאילה. יעל פלדמן, חוקרת יהדות וספרות השוואתית, משערת שזהו כנראה שיבוש של השם העברי: "שאילה"; מכיוון שדוברי יוונית אינם יכולים להגות את הצליל "ש", הפכה שאילה לסאילה. דעה אחרת שהובעה בנושא היא, שקרוב לוודאי שהשם "סאילה" הוא המקורי, בהיותו קרוב לביטוי שהגיע מעקדת יצחק: "שה לעולה".
הקרבת קורבנות אדם במיתוסים קדומים

ספרות המקרא נאבקת בפולחן של קרבן אדם. המקרא אף אוסר העלאת קרבן אדם (ספר ויקרא, פרק י"ח, פסוק כ"א). בסיפור עקדת יצחק בולטת התנגדותו של המחבר המקראי לקרבן אדם. הספרות ההיסטוריוגרפית מותחת ביקורת על תושבי שומרון ומלכי יהודה שהעלו את בניהם לעולה. בנבואות ירמיהו (פרק ז', פסוק ל"א) ומיכה (פרק ו', פסוק ז') נשמעת מחאה על מנהג זה. מוטיב פרשת בת יפתח הוא מוטיב ספרותי אשר מופיע בתרבויות שונות. מלך כרתים, אידומיניאוס, נדר בשעת סערה בים נדר לאל פוסידון, שאם ישוב לביתו בשלום וביטחון יעלה לעולה את מי שיפגוש בו לראשונה. בנו שלו עולה לעולה לאחר שהוא יוצא לקראתו בהגיעו לנמל הבית. הקרבת קורבנות אדם הייתה מנהג רווח בעולם הקדום, ולאבות שרצחו את בנותיהם יש תפקיד חשוב במיתוסים קדומים שונים. פולחן המולך לדוגמה היה כרוך בהעברת בנים באש. המחזה אגממנון של אייסכילוס מספר את סיפורה של איפיגניה, בתו הבכורה של אגממנון, שר הצבא היווני במלחמת טרויה. אגממנון שומע מפי הנביא קלכס שהסיבה לעצירת רוחות השמים היא זעמה של האלה ארטמיס על אגממנון. כדי לשכך את זעם האלה הוא מציע להקריב את איפיגניה. עלילתו של המחזה איפיגניה באאוליס מאת אוריפידס שונה. מנלאוס דורש את פיזור הצבא כדי למנוע את הקרבת אחייניתו. האב אגממנון מעדיף את הקרבת בתו על פני מרידה.
בת יפתח בתרבות

ציירים רבים ציירו את בת יפתח, ובהם בנוונוטו די ג'ובני(אנ') (בסביבות 1470) פטר קנדיד(אנ') (בסביבות 1610), דירק ואן דלן(אנ') (1633), ג'ון אוורט מיליי  (1896), ואלכסנדר קבנל (1879). הפסל שונסי איווס יצר, בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-19 פסל של בת יפתח, ופסל של יפתח ובתו מאת אמיל וולף מוצב בחצר כנסייה בעיירה ארבך שבגרמניה.
מחזה מאת משה ניימאן הוצג בווינה בשנת 1805.
בשנת 1909 יצא בארצות הברית סרט ראינוע בשחור-לבן על דמותה של בת יפתח התנ"כית, בשם בת יפתח: טרגדיה תנ"כית (באנגלית: Jephtah's Daughter: A Biblical Tragedy).
בשנת 1934 הודפס המחזה 'בת יפתח' לד. רייס, בסנט לואיס, ארצות הברית.
סיפורה של בת יפתח עומד בליבה של האורטוריה "יפתח" מאת ג'אקומו קריסימי וכן של אורטוריה בעלת שם זהה מאת גאורג פרידריך הנדל. בישראל הלחין את סיפור בת יפתח התנ"כי המלחין אהרון חרל"פ. כמו כן עמנואל זמיר כתב שני שירים על בת יפתח שהלחין אמיתי נאמן.
משוררים עבריים אחדים כתבו שירים על בת יפתח: אנדה עמיר-פינקרפלד, שאול טשרניחובסקי, יעקב פיכמן, יצחק שלו והרצל חקק.
גם שירו של נתן זך, "המוות בא אל סוס העץ מיכאל", כולל אזכור לפרשה זו.
לקריאה נוספת

חננאל מאק, ותֹאמר בּלִבּה - נשים מהמקרא בצומתי חיים, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2014, עמ' 137-127.
יאירה אמית, ספר שופטים אמנות העריכה, תל אביב: מוסד ביאליק, 1992, עמ' 83-80.
יאיר זקוביץ, מקראות בארץ המראות, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1995, עמ' 74-72.
עליזה שנער, אהובות ושנואות - נשים במקרא, במדרש ובספרות העברית , תל אביב: פרדס, 2011, עמ' 212-179.
פנינה גלפז-פלר, ויולד – יחסי הורים בסיפור ובחוק המקראי, ירושלים: כרמל, 2006, עמ' 244-238.
שירי מלחמת העולם השנייה

התמונה ההיסטורית של חיילי ארצות הברית מניפים את הדגל על אדמת האי איוו ג'ימה, עטיפת תקליט מתקופת המלחמה
שירי מלחמת העולם השנייה הם שירים שהיו פופולריים בתקופת המלחמה וביטאו את רוח תקופתה. שירים אלו כוללים בין השאר שירי לכת, שירי קרב ושירים פטריוטיים שנועדו לעודד את החיילים בדרכם אל הקרב ואת האוכלוסייה האזרחית בעורף. שירי המלחמה הושמעו ברדיו ובמערכות הכריזה של תחנות הרכבת והושרו על ידי החיילים והאוכלוסייה האזרחית.
היו שירים שהתחבבו בו זמנית על לוחמים משני צידי המערכה, כמו השיר לילי מרלן. השיר הרוסי הפופולרי קטיושקה הפך גם להמנון הפרטיזנים האיטלקים. חלק מן השירים היו שירים מלנכוליים, שיר עצב ופרידה מהבנים והבעלים שיצאו לקרב, מהאהובה שנותרה בבית, שירים על העולם שחרב, על שורת הנופלים האין סופית, על העיירה הבוערת וחלקם שירים עם תקווה, כמו שיר הפרטיזנים היהודים "אל נא תאמר הנה דרכי האחרונה" או "אנו עוד ניפגש" ו"צוקי דובר", שיריה של ורה לין, שביטאו שורה ארוכה של שירי "שש אחרי המלחמה".
שירי פרטיזנים

שיר הפרטיזנים היהודים, הידוע גם כ"אנחנו פה" חובר ביידיש על ידי הירש גליק, בגטו וילנה, באביב 1943,והפך להמנון המחתרת היהודית הלוחמת, לאחר שקבוצת פרטיזנים יהודים יצאה את הגטו ואיבדה בקרב ראשון חמישה-עשר מחבריה. באותה עת הגיעו לגטו הידיעות הראשונות על המרד בגטו ורשה. מהר מאוד הפך שיר הפרטיזנים לשיר לאומי המושר ברחבי העולם היהודי.
הירש גליק (1922–1944) נולד בווילנה היה משורר ופרטיזן. הוא נכלא במחנות עבודה באסטוניה משם ברח ב-1944, הצטרף לשורות הפרטיזנים ונהרג בידי הגרמנים. שיר הפרטיזנים תורגם לעברית על ידי אברהם שלונסקי.
פזמון השיר בעברית:
אל נא תאמר הנה דרכי האחרונה
את אור היום הסתירו שמי העננה
זה יום נכספנו לו עוד יעל ויבוא
ומצעדינו עוד ירעים אנחנו פה
גם לפרטיזנים ביוגוסלביה, בצרפת, ברוסיה, ביוון ובאיטליה היו שירים משלהם. למחתרת הקומוניסטית בצרפת, מאקי, היו שני שירים בולטים:
השיר השני נקרא ceux de la résistance.
המנונה של תנועת המרי המאוחדת בצרפת נקרא "Le Chant des Partisans", שיר הפרטיזנים, והיו לו שתי גרסאות. הוא נכתב בידי אנה מרלי Anna Marly., ג'וזף קסל ומוריס דרואון. השיר בוצע לראשונה בידי אנה מרלי, הושמע בבי.בי.סי ואומץ על ידי מאקי. השיר הפך כל כך פופולרי בצרפת עד שלאחר המלחמה הוצע להפוך אותו להמנון הרפובליקה. תקופה מסוימת הוא הושמע לצד ההמנון הרשמי. זהו הבית הראשון בשיר:
שיר פרטיזנים צרפתי נודע אחר, La complainte du Partisan, נכתב בלונדון ב־1943 בידי אנה מרלי ועמנואל ד'אסטיר דה לה ויג'רי Emmanuel D'Astier de la Vigerie, שכינויו במחתרת הצרפתית היה "ברנרד".
מאוחר יותר תורגם השיר לאנגלית על ידי הי זארט (Hy Zaret) וזכה לביצועים שונים, ביניהם ביצוע של לאונרד כהן תחת השם The Partisan.
באיטליה שיר הפרטיזנים הידוע ביותר היה "בלה צ'או", Bella ciao, המבוסס על שיר עם איטלקי עממי.
השיר הרוסי קטיושה, (בגרסה העברית: קטיושקה), התחבב מאוד על הפרטיזנים האיטלקים והפך לצד "בלה צ'או" להמנונם הרשמי. בגרסה האיטלקית נקרא השיר Fischia il vento.
ברוסיה הוקדשו רבים משירי המלחמה הפטריוטית הגדולה לפרטיזנים. אחדים מהשירים הוקדשו ללוחמות בשורות הפרטיזנים, אחרים דווקא לאמהות ששלחו את בניהם ליערות להצטרף לשורות הפרטיזנים, כדי לנקום בגרמנים. השיר "פרטיזנסקיה" בביצוע הזמר בוריסנקו מתאר את נפילתו של פרטיזן, ששוכב חלל מתחת לעץ אי שם בשדה הפתוח. אלכסנדר אלכסנדרוב חיבר ומ. גולודין הלחין ב-1941 עבור מקהלת הצבא האדום את שיר הקרב של הפרטיזנים.
שירי המלחמה בארץ-ישראל

במלחמת העולם השנייה התגייסו אלפים מבני ובנות היישוב העברי בארץ ישראל לצבא הבריטי. ביניהם היו חברי להקת "מעין זה", אם הלהקות הצבאיות, שכוכביה היו חנה מרון ויוסי ידין. בין חברי הלהקה היה מרדכי זעירא, מלחין "היו לילות", "שני שושנים" ופניני זמר רבים אחרים. זעירא הלחין באותה תקופה את שירי הצבא שלו, ובהם "שיר הלגיונות" ("צבא, צבא, מה טובו אוהליך"), "הגדודנים", "שיר החי"ל", "שיר המגן והמרי" ועוד. צבי בן-יוסף, מחבר "יש לי כנרת", הכניס לשירו "הולכים בלילה" מונחים צבאיים עכשוויים - "הולכים בלילה / הולכים הולכים / שלשות טורים פלוגות גדודים / של חיילים עבריים...". שיר נוסף שכתב בן יוסף, "הורה נהלל" (בוצע על ידי שלמה דויטשר-דרורי) הביא דווקא זווית אחרת של המלחמה: "משתמט אני הייתי / ואני לא התביישתי כלל / עד כי עוז תפסתי / ועידוד רכשתי / בריקוד בנהלל...".
שיר החי"ל נכתב על ידי המשורר יעקב אורלנד והולחן על ידי מרדכי זעירא. את השיר ביצע הזמר אילקה רווה. להלן הבית האחרון והפזמון של השיר:
ואור כי יבקע מליל
ובן כי יולד לדור,
יושר-נא, יושר-נא לו שיר החי"ל,
אשר לא נסוג אחור!
עלי נא, עלי,
שלהבת שלי,
בדם חלליך הדליקי-נא אור.
היי-נא, היי,
שלהבת שלי,
בפי חייליך מזמור
חנה מרון ויוסי ידין שרו ביחד את השיר "כל הדרכים מובילות לרומא". יעקב טימן שר שיר שהפך ללהיט באותם הימים, "מכתב מאמא" פרי עטו של נתן אלתרמן, שיר שבו אם דאגנית שולחת לבנה המשרת בבריגדה סרטים, כדי שיעלה בסולם הדרגות, לאחר שכתב לה כי הוענקה לו דרגת קורפורל (רב"ט) וכי זכה לסרט על שרוולו ("סרטים לך שולחת אמא").
שירי המלחמה בארץ-ישראל > צאנה צאנה

אחד מלהיטי התקופה הגדולים היה השיר "צאנה, צאנה, צאנה", לחן יששכר מירון, מילים יחיאל חגיז. מירון הלחין את השיר בתקופת שירותו בבריגדה. לימים אומץ השיר על ידי להקת הוויברז, והפך לחלק מהרפרטואר של הלהקה.
יששכר מירון (מיכרובסקי) אשר שירת בפלוגה 2 בבריגדה היהודית של הצבא הבריטי, קיבל בסוף שנת 1941 מקצין בבריגדה בשם בלום מס´ מילים שכתב חייל בשם יחיאל חגיז וביקש ממנו לחבר למילים מנגינה מהר ככל הניתן עבור מסיבה שערכה פלוגה אחרת. מילות השיר מתארות חוויה ראשונה של חיילים יהודים בארץ ישראל (למרות שבמלחמת העולם הראשונה כבר הופיעו הגדודים העבריים) ומתבססות על שמו של הספר היהודי הידוע צאנה וראינה, ובמקור משיר השירים.
תוך 6 שעות חיבר יששכר את המנגינה ובאותו ערב אף ניגן את השיר במסיבה שערכו החיילים באחת הקנטינות בבסיס בחיפה, את השיר שר לראשונה באותה מסיבה חייל בשם הילל. השיר והמנגינה הקליטים התפרסמו בצבא וביישוב היהודי במהרה. ב-22 בדצמבר 1941, הושר השיר לראשונה ברדיו פלשתינה על ידי זמר בשם אפרים גולדשטיין (לימים אפרים די-זהב).
בשנת 1947 הושר השיר גם במחזמר מוזיקלי שהעלה תיאטרון "גחלילית" בת"א. באותה שנה הוקלט השיר לראשונה באולפן עבור הוצאתו בתקליט על ידי הזמרת שרה יערי. בעקבות הסכם שנחתם בין יששכר מירון לבין דוד זיתני שהיה מבעלי חברת התקליטים "זימרה" בניו יורק הועלה השיר לאלבום בשם "ההגנה שרה" "HAGANAH SINGS". התקליט מעולם לא נמכר בארץ ונמכר רק בארצות הברית בכ 1000 עותקים.
צאנה צאנה צאנה צאנה הבנות וראינה
חיילים במושבה
אל נא אל נא אל נא תתחבאנה
מבן חייל איש צבא
שירי המלחמה בבריטניה

בשנת 1940, בעיצומו של הקרב על בריטניה, כשהבריטים האמינו כי הם עומדים לבדם במערכה, רוס פרקר
והרי-פר דייוויס כתבו והלחינו את השיר "בריטניה לעולם ועד", There'll always be an England, שגרסתו הפופולרית ביותר הושמעה על ידי זמרת המלחמה הבריטית ורה לין שכונתה the forces sweetheart (בתרגום חופשי: יקירת החיילים).
There'll always be an England
And England shall be free
If England means as much to you
As England means to me
שירים מפורסמים אחרים של ורה לין, יקירת החיילים, מאותה התקופה היו "צוקי דובר הלבנים" The White Cliffs Of Dover ו-We'll Meet Again (אנו נשוב וניפגש), שאומר כך, בתרגום חופשי:
אנו נשוב ונפגש
אינני יודע מתי
אינני יודע היכן
אבל אני יודעת שאנחנו ניפגש שוב
ביום בהיר אחד
שיר מושמע אחר באותם הימים היה When the Lights Go On Again All Over the World
"כשהאורות שבו לדלוק בכל העולם", שיר אופטימי על רקע האפלה שהוכרזה בבריטניה בתקופת המלחמה.
שירי המלחמה בארצות הברית

להבדיל מהחיילים הבריטים, ששרו שירים תוך כדי צעידה, בקרב או בבסיס, לחיילי ארצות הברית, שהיו מצוידים טוב יותר מכל צבא אחר, היו מקלטי רדיו כמעט בכל אתר ואתר אליו הגיעו, והשירים הפופולריים בקרב חיילי ארצות הברית היו בעיקר שירים שהושמעו ברדיו ואפילו הקלטות מסוימות של אותם השירים, להם הם האזינו בעיקר בהפוגות.
הנעימות הפופולריות ביותר בתקופת מלחמת העולם השנייה בארצות הברית היו נעימות תזמורתו של גלן מילר, ובראשם IN THE MOOD ו"צ'טנוגה צ'ו צ'ו", "סרנדה לאור ירח", "צומת טוקסידו" ו"יש לי נערה בקלמזו", שהושמעו ללא הרף בימי המלחמה בכל תחנות השידור של ארצות הברית, בחזית ובעורף. כמו כן הושמעו לרוב שיריהן של האחיות אנדריוז, ובעיקר הלהיט "בוגי ווגי בוגל בוי".
אחת מתוכניות הרדיו המובילות בתקופת המלחמה הייתה G.I. Journal, מגזין רדיון משודר, ששילב הופעות של כוכבים עם להיטי התקופה ושירים כבקשתך. בין הכוכבים שהופיעו בפני החיילים בחזית ובעורף בשירים ובמערכונים, היו בוב הופ, פרנק סינטרה, בינג קרוסבי, גלן מילר, האחיות אנדריוז, אורסון ולס, דורותי למור, קוני היינס, רוברט בנצ'לי, תומי דורסי, בני גודמן ואחרים.
ב-4 ביולי 1942 הועלה בארצות הברית מופע מוזיקלי להרמת המורל בשם This Is The Army של אירווינג ברלין. המופע הפך עד מהרה ללהיט והוא הוצג בפני חיילי ארצות הברית באירופה, המזרח התיכון והאוקיינוס השקט. שיר הנושא מתוך המופע, THIS IS THE ARMY MR JONES הפך ללהיט ענקי.
אלה היו השירים הפופולריים ביותר בקרב חיילי ארצות הברית בזמן המלחמה:
(There'll Be Blue Birds Over) The White Cliffs Of Dover - Jimmy Dorsey & His Orchestra (1942)
Ac-Cent-Tchu-Ate The Positive - Johnny Mercer (1944)
Be Careful, It's My Heart - Composer: Irving Berlin - From: Movie Holiday Inn (1942)
Boogie Woogie Bugle Boy" - Andrews Sisters (1941)
Comin' In On A Wing And A Prayer" - The Song Spinners
Der Fuehrer's Face - Spike Jones and his City Slickers (1943)
Don't Get Around Much Anymore (Never No Lament) - Duke Ellington & His Orchestra
Don't Sit Under The Apple Tree (With Anyone Else But Me) - Composer: Lew Brown, Sam. H. Stept,* and Charlie Tobias (1942)
Ev'ry Time We Say Goodbye - Composer: Cole Porter - From: Musical "Seven Lively Arts (1944*)
G.I. Jive" - Johnny Mercer
I Don't Want To Walk Without You" - Harry James & His Orchestra Composer: Frank Loesser and Jule Styne - From: Movie "Sweater Girl" (1941)
I'll Get By (As Long As I Have You) - Ink Spots
I'll Walk Alone" - Martha Tilton
It's Been A Long, Long Time" - Harry James & His Orchestra
Long Ago (And Far Away)" - Jo Stafford Composer: Ira Gershwin and Jerome Kern - From: Musical "Cover Girl (1944)
”Kiss The Boys Goodbye” - Composer: Frank Loesser and Victor Schertzinger - From: Movie "Kiss The Boys Goodbye" (1941)
On D-Day" - Nate Borofsky
Praise The Lord And Pass The Ammunition! - Composer: Frank Loesser (1942)
Sentimental Journey" - Les Brown & His Orchestra; Composer: Bud Green, Les Brown, and Ben Homer – (1944)
Till Then - Mills Brothers
Waitin' For The Train To Come In - Peggy Lee
When The Lights Go On Again (All Over The World) - Vaughn Monroe & His Orchestra (1943)
You'd Be So Nice To Come Home To - Composer: Cole Porter 1942
Blood upon the risers (gory gory what the helluva way to die)
שירי חיילים

אחת הנעימות המפורסמות במלחמת העולם השנייה הייתה "קולונל בוגי". לימים "סופחה" מנגינת השיר לטובת נעימת הסרט "הגשר על הנהר קוואי". על פי אותה מנגינה בדיוק שרו חיילי הצבא הבריטי בתקופת המלחמה שיר מלא לעג שנקרא "להיטלר יש רק ביצה אחת": Hitler Has Only Got One Ball
והנה הבית הידוע של השיר:
| עברית | אנגלית |
| --- | --- |
להיטלר יש רק ביצה אחת,  לגרינג יש שתיים אבל פיציות ממש,  להימלר יש משהו בסגנון,  אך לגבלס המסכן אין כאלו כלל.: Hitler has only got one ball,  Göring has two but very small,  Himmler is rather sim'lar,  But poor old Goebbels has no balls at all.  
שיר מלחמה ידוע אחר בצבא הבריטי היה "Bless them all", "ברך את כולם", אבל החיילים שבעי הקרבות שינו מהר מאוד את הגרסה, כדרכם של חיילים, ושרו על פי אותה מנגינה "Fuck 'em All". הנה הבית החוזר:
שיר היתולי אחר ששרו החיילים הבריטים בדרכם לחזית היה "נתלה את הכביסה על קו זיגפריד":
שיר הומוריסטי ומלא עוקצנות כיאה לרגשות החיילים באותה תקופה שמזוהה עם צנחני צבא ארצות הברית הוא השיר, Blood on the Risers, שמבוסס על "גווייתו של ג'ון בראון, מתאר צנחן אמריקאי שמצנחו לא נפתח במהלך צניחה ולכן, כמאמר הפזמון "הוא לא יצנח יותר"
שיר אחר המזוהה עם מלחמת העולם השנייה הוא Kiss me Goodnight, Sergeant Major ("נשק לי נשיקת לילה טוב, רב-סמל").
לקריאה נוספת

לי כל גל נושא מזכרת. שירים רוסיים מאוספו של גדעון מחניימי, הוצאת כתר.
The Songs that Fought the War: Popular Muic and the Home Front, 1939-1945 By John Bush Jones
"אנגליה לעולם ועד", עטיפת תקליט
ורה לין, אלילת החיילים הבריטים במלחמת העולם השנייה
להיטי הרייך השלישי
חיילים גרמנים מאזינים לתחנת סולדטנסנדר בלגרד הפופולרית של הוורמכט במלחמת העולם השנייה
קרלוס ויסנטה

קרלוס ויסנטה רובלס (בספרדית: Carlos Vicente Robles; נולד ב-23 באפריל 1999) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בדפורטיבו אלאבס מהלה ליגה. הוא משחק בעיקר בעמדת הקיצוני אך הוא יכול גם לשחק כחלוץ.
קריירה

רובלס נולד בסרגוסה, אראגון, והצטרף למחלקת הנוער של ריאל סרגוסה בשנת 2017. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-24 בספטמבר של אותה שנה, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה בהפסד 5-2 נגד בדאלונה.
ויסנטה כבש את שער הבכורה שלו ב-2 בספטמבר 2018, כשהבקיע את הרביעי של בניצחון ביתי 4-0 קאלאמוצ'ה, וסיים את עונת 2018-19 עם עשרה שערים כאשר פספס את ההעפלה בפלייאוף. ב-5 באוקטובר 2020, הוא חתם על חוזה לשנה אחת עם טאראגונה, ושובץ לקבוצת המילואים.
ב-30 ביוני 2022, ויסנטה חתם עם ראסינג. הוא השתתף בכל המשחקים במהלך העונה הרגילה, כבש שמונה פעמים כאשר המועדון העפיל לליגת הספרדית השנייה לאחר 15 שנים.
ויסנטה ערך את הופעת הבכורה במסגרת מקצועית ב-12 באוגוסט 2023, בניצחון 1-0 בחוץ על אלצ'ה. הוא כבש את שער הבכורה במסגרת מקצוענית שלו ב-10 בספטמבר, כשהבקיע את השוויון בפנדל בתיקו ביתי 2-2 נגד ויאריאל ב'.
ב-22 בדצמבר 2023, ויסנטה הצטרף לקבוצת הלה ליגה דפורטיבו אלאבס תמורת דמי העברה של 600 אלף יורו, כשחתם על חוזה לשלוש וחצי שנים עם המועדון. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-2 בינואר שלאחר מכן, כשהחליף את אנטוניו בלנקו בתיקו 1-1 בחוץ נגד ריאל סוסיאדד.
חיים אישיים

אחיו התאום של ויסנטה, דויד, כדורגלן אף הוא, המשחק בעמדת המגן הימני.
יקיר בקיש

| --- | --- |

הרב יקיר בקיש
 לידה:  1828 סופיה, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  1910 (בגיל 82 בערך) ירושלים, ארץ ישראל, האימפריה העות'מאנית
 כינוי:  פְּרִיסְיָאדוּצ'וֹ
 מקום פעילות:  סופיה, נסיכות בולגריה
 תקופת הפעילות:  ?–1910 
 השתייכות:  יהדות בולגריה
 תפקידים נוספים:  ממלא מקום הרב הראשי ליהודי בולגריה
 רבותיו:  יהודה ערב
 בני דורו:  משה שמואל תג'ר
הרב יקיר פריסיאדו בקיש (בבולגרית: Якир Пресиадо Бакиш ‏; 1828, סופיה, האימפריה העות'מאנית – 1910, ירושלים, ארץ ישראל העות'מאנית) היה ממלא מקום הרב הראשי ליהודי בולגריה בשלהי המאה ה-19. ב-1898 הודח מתפקידו על ידי הקונסיסטוריה, משום שאישר להקים קהילה אשכנזית נפרדת בסופיה.
קורות חייו > בימי האימפריה העות'מאנית

נולד בסופיה ב-1828 והוסמך לרבנות על ידי הרב יהודה ערב. הוא כיהן כאב בית הדין הרבני בסופיה, וכחזן בית הכנסת הרומניוטי בסופיה, "איל קָאל דה לוֹס גְרֵיגוֹס". היה בן למשפחת נוֹטָאבֶּלִים רבת אמצעים והשפעה בקהילת סופיה, ואת כל תפקידיו הציבוריים ביצע בהתנדבות, אף על פי שהיה זכאי לשכר. מעמדו הציבורי והכלכלי הובילו את בקיש לנקיטת עמדה עצמאית בנושאי דת וקהילה, עניין שהוביל לעימותים עם הנהגת יהודי בולגריה.
קורות חייו > לאחר כינון נסיכות בולגריה

ב-1885 התפטר הרב הראשי לנסיכות בולגריה גבריאל אלמושנינו, ובראשית 1886 עזב את בולגריה ועלה לארץ ישראל. יקיר בקיש מונה לממלא מקום הרב הראשי וכיהן בתפקידו עד ראשית 1889, עת מונה סימון דנקוביץ' לרב הראשי במינוי קבע.
לאחר פטירתו של הרב הראשי מוריץ גרינוואלד מונה יקיר בקיש ביוני 1895 לממלא מקום הרב הראשי. בקיש היה תומך נלהב בתנועה הציונית ובעומד בראשה בנימין זאב הרצל. בפסח 1896 דרש בבית הכנסת המרכזי בסופיה בפני קהל המתפללים ואמר:
”ד"ר הרצל הוא הציר השלוח אלינו ממרום, להושיע את ישראל מגלותו, הוא חטר מגזע ישי, שעל הופעתו ניבא נביאנו הגדול”
ביוני 1896 ביקר בנימין זאב הרצל בבולגריה בדרכו לקושטא ונאם בפני קהל רב בבית הכנסת האשכנזי בסופיה. הרב בקיש בירך את הרצל והביע תמיכה ברעיון הציוני. בקיש התפלמס עם הרב הראשי ליהודי האימפריה העות'מאנית, משה הלוי, אשר הביע התנגדות לרעיון הציוני והטיל חרם דתי על ראשי התנועה הציונית בבולגריה, ישועה כלב וקרל הרבסט.
ב-11 בנובמבר 1898 פוטר הרב מתפקידו. ההיסטוריון חיים קשלס טוען כי בקיש פוטר בשל השתתפותו בוועידה הציונית הראשונה של יהודי בולגריה. עם זאת, הוועידה הציונית הראשונה נערכה בפלובדיב כחודש ימים לאחר פיטוריו של הרב. בפועל, פוטר הרב משום שבקיץ 1897 הכיר באופן רשמי בקהילה האשכנזית בסופיה, כקהילה נפרדת בניגוד לעמדת הנהגת הקהילה בסופיה. הפיטורין היו מסיבות כלכליות ולא עדתיות, משום שבהחלטתו גרם הרב להקטנת ההכנסות הצפויות לקהילה הספרדית בסופיה. במקומו מונה לממלא מקום, הרב משה שמואל תג'ר. לאחר סיום תפקידו הצטרף רשמית לתקופה קצרה לוועד הפועל של התנועה הציונית בסופיה והשתתף כציר מטעמה בוועידת היסוד של ההסתדרות הציונית בבולגריה. ב-1900 עזב את בולגריה, עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הלך לעולמו ב-1910 והוא בן 82 שנים.
לקריאה נוספת

הלל בקיש (1992), קטעים של הרב ישעיה בקיש, הוצאת בקיש, קריית אתא. עמוד 4
Benjamin Arditti (Ed. 1969), Vidni Evrei. Famous Jews of Bulgaria, Volume I, pp. 20–32, Tel Aviv
Henry Mechoulan (Dir. 1992), Les Juifs d'Espagne histoire d'une diaspora 1492-1992, Paris, Liana Lévi, see the following chapter : Zvi Loker (1992),Les Juifs séfarades de Bulgarie
Mathilde Tagger & S. Alfassa Marks (2004 ?),’’Bulgaria Chief Rabbis’’, Fondation for the Advancement of Sephardic Studies and Culture, http://www.sephardicstudies.org/bulg-rab.html
הערות שוליים

↑  יוסף קונפורטי, להפוך לבולגרים - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, הוצאת מכון בן צבי, ירושלים, 2020, עמוד 103 ISBN 9789652352125.
↑  יוסף קונפורטי, להפוך לבולגרים - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, עמוד 139.
↑  חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר השחרור מעול העותומנים (1898-1878), בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 69.
↑  יוסף נסים הלוי, ד"ר הרצל בבולגריה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 162.
↑  יוסף קונפורטי, להפוך לבולגרים - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, עמוד 138.
↑  חיים קשלס, היהודים בבולגריה בעשרים השנים הראשונות לאחר השחרור מעול העותומנים (1898-1878), עמוד 72.
↑  יוסף קונפורטי, להפוך לבולגרים - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, עמוד 114.
↑  יוסף קונפורטי, להפוך לבולגרים - יהדות בולגריה בשנים 1878–1918, עמודים 140-139.
ל'אווניר אילוסטרה

| --- | --- |

עמוד השער של ל'אווניר אילוסטרה מ-25 באוגוסט 1926
 תאריכי הופעה:  1926–1940 (כ־14 שנים) 
 שפה:  צרפתית 
 מדינה:  מרוקו 
 
חלק מחברי המערכת של העיתון ל'אווניר אילוסטרה, קזבלנקה, 1926. יושבים משמאל לימין: עמרם אלמליח, לזר הזן, שמואל דניאל לוי, עומדים, משמאל לימין: ז'אק קאנסינו, יונתן תורש, מ"ד לוי ויעקב בן אזראף.
ל'אָוֶונִיר אִילוּסְטְרֶה (בצרפתית: L'Avenir Illustré; בעברית: העתיד המצויר) היה עיתון יהודי בשפה הצרפתית שפעל בקזבלנקה שבמרוקו בין השנים 1926–1940 תחת השלטון הקולוניאלי הצרפתי.
היסטוריה

העיתון ראה אור בצרפתית בתדירות משתנה: בשנותיו הראשונות כירחון והחל מ-1929 פורסם כדו-שבועון.
מייסדו ועורכו היה יונתן טורש (Thursz), יהודי אשכנזי יליד פולין שהתחנך בבלגיה והיגר למרוקו בשנת 1923. בין מייסדיו ועורכיו נמנה גם שמואל דניאל לוי, פעיל ציוני יהודי-מרוקאי אשר נהג לפרסם מאמרים רבים, שבין היתר עסקו ביהדות העולם, יהדות מרוקו, הציונות, קמפיין השקל הציוני, ועוד.
על רקע התנגדות השלטונות לפעילויות ציוניות, העיתון לא הכריז על עצמו ככזה, ומרבית חברי המערכת שלו היו נתינים של מעצמות אירופה ונהנו מחסינות יחסית. ערפולו היחסי באשר לציוניותו היה חלק מהסיבה שהוא הצליח לשרוד זמן רב, לעומת עיתונים אחרים.
העיתון קרא תיגר על הממסד היהודי ופנה לקהל צעיר הבקיא בתרבות מערב אירופה בקרב צעירי מוסדות כל ישראל חברים וקוראי הצרפתית על מנת לעורר פעולה מקרב הקהילה המקומית ולחשוף את קוראיו לחדשות מרחבי העולם היהודי בכלל והמפעל הציוני בארץ ישראל בפרט. מטרתו הייתה הנחלת ערכים יהודיים לאומיים עבור העילית המצומצמת של הקהילות היהודיות.
בעיתון מידע מפורט על חיי הקהילות במרוקו בתקופתו, הוא מכיל תצלומים והסברים על בעיותיה של החברה היהודית בקזבלנקה, וכמה מראשי העיתונאים היהודיים המקומיים החלו את דרכם בעיתון, ובהם יעקב אוחיון.
ב-1940 סגרה ממשלת משטר וישי את העיתון. לאחר שנסגר העיתון מילא את מקומו התרבותי כתב העת "נוער" שראה אור בידי קבוצת קרל נטר וארגון כל ישראל חברים.
ראו גם

לה ליברטה
קול הקהילות
לקריאה נוספת

הגר הלל וירון צור, יהודי קזבלנקה: עיונים במודרניזציה של הנהגה יהודית בתפוצה קולוניאלית, האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשנ"ו 1995.
דוד גדג',"דיוקנאות, ארץ-ישראל והקהילה היהודית במרוקו: שלושה דימויים חזותיים בעיתון L'Avenir Illustré", פעמים, 152-150 (תשע"ז), עמ' 51-23.
הערות שוליים

↑  "Jonathan Thursz Dead at 81", JAT, May 5, 1976
↑  Michael M. Laskier, The Alliance israélite universelle and the Jewish communities of Morocco, 1862-1962, State University of New York Press, Albany, 1983, p. 218
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011410122905171