stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'לסי (כדורגל)
צבעי ומדי הקבוצה

שחקני צ'לסי לבשו תמיד חולצות כחולות, ובתחילת דרכם הגוון של הכחול היה בהיר יותר בהשוואה לגוון הנוכחי, ובניגוד לתלבושת הנוכחית לבשו מכנסיים לבנים וגרביים בצבע כחול כהה. מקורו של הכחול הבהיר הוא בצבעי המירוץ של רוזן קדוגן, נשיא המועדון. אולם, החולצות בצבע כחול בהיר היו בשימוש במשך זמן קצר בלבד, והוחלפו על ידי הכחול המלכותי בערך ב-1912‏. כאשר טומי דוקרטי התמנה לתפקיד המאמן בתחילת שנות ה-60 הוא ביצע שינוי נוסף במדים, והוסיף מכנסיים כחולים (שנותרו בשימוש מאז) וגרביים לבנים מתוך אמונה שהצבעים של צ'לסי יהיו יותר בולטים, כיוון שבאותה תקופה אף קבוצה בכירה לא השתמשה בשילוב זה. תלבושת זו נכנסה לשימוש במהלך עונת 1964/1965‏.
הצבעים הרגילים של מדי החוץ של צ'לסי הם צהוב, או לבן עם עיטור כחול, אך בדומה לקבוצות רבות היו להן כמה תלבושות כאלה. הדגם הראשון היה מורכב מחולצות פסים שחורות ולבנות, ובמשחק אחד בשנות ה-60 הקבוצה לבשה חולצות בסגנון המדים של אינטר מילאנו, גם כן בהנחייתו של דוקרטי. בשנות ה-80 השתמשה הקבוצה בחולצות פסים ירוקות, דגם שחמט אדום-לבן בתחילת שנות ה-90, ותוספת בצבע גרפיט ומנדרינה באמצע שנות ה-90‏.
התלבושת הנוכחית של צ'לסי מיוצרת על ידי נייקי. היצרן הקודם היה אדידס. נותן החסות (ספונסר) הראשון שהופיע על החולצות של צ'לסי היה גאלף אייר, וזאת לאחר הסכם שנחתם באמצע עונת 1983/1984. נותני החסות שהופיעו לאחר מכן הם גריינג' פארמס, תה באי לין והחברה האיטלקית סימוד. ב-1989 נחתם חוזה לטווח ארוך עם חברת קומודור אינטרנשיונל, ולאחר שזו פשטה את הרגל הספונסרים היו בירת קורס (1995–1997),‏ Autoglass‏ (1997–2001),אמירטס (2001–2005) סמסונג (2005–2015) יוקוהומה ראבר (2015–2020) Three UK (2021–2023). הספונסר הנוכחי היא חברת אינפינייט אתלטיק.
אוהדים

ממוצע הצופים של צ'לסי במשחק ביתי עומד על כ-40,000 צופים ואינו מן הגבוהים בליגה, בעיקר בשל הקיבולת המוגבלת של מגרש הבית, סטמפורד ברידג' (כ-42,000 מקומות). חלק ניכר מאוהדי צ'לסי מגיעים מאזורי הפועלים של מערב לונדון, כגון האמרסמית' ובאטרסי, מאזורים יותר עשירים כגון צ'לסי וקנזינגטון, וממחוזות הבית. בנוסף לשירי כדורגל רגילים, אוהדי צ'לסי מבצעים שירים הייחודיים להם, וביניהם את השיר "סלרי" שבמהלכו הם זורקים לעיתים סלרי.
אך עם השנים, מנהג זריקת הסלרי הלך ופחת. השיר הפופולרי של אוהדי צ'לסי הוא השיר "Blue is the colour", שאותו נוהגים לשיר האוהדים ולפעמים גם השחקנים.
לאוהדי צ'לסי אין יריבות ספורטיבית הדומה לדרבי המרזיסייד או הדרבי של צפון לונדון. משחק הדרבי של מערב לונדון מול פולהאם לא היה בולט לאורך השנים, אשר ברובן שיחקו שתי הקבוצות בליגות שונות. בסקר שנערך בשנת 2004 על ידי האתר Planetfootball.com התברר כי לדעת אוהדי צ'לסי יריביהם הגדולים ביותר הם (לפי הסדר): ארסנל, טוטנהאם הוטספר ומנצ'סטר יונייטד.
כמו כן, ישנה יריבות עם אוהדי לידס יונייטד שתחילתה במשחקים מתוחים בשנות ה-60 ובשנות ה-70, ובייחוד גמר גביע ה-FA של 1970‏. בשנים האחרונות התפתחה גם יריבות עם ליברפול לאור תדירות המפגשים ביניהן בטורנירי גביע שונים, כולל ניצחונה של ליברפול בחצי גמר ליגת האלופות בעונת 2004/2005 וניצחונה של צ'לסי על ליברפול בעונת 2007/2008.
בשנות ה-70 ובשנות ה-80 נקשר שמם של אוהדי צ'לסי לתופעות של חוליגניזם. קבוצת אוהדים שהייתה ידועה אז בכינוי "צ'לסי שד בויז" (Chelsea Shed Boys), אימצה את הכינוי צ'לסי הד-האנטרז, התפרסמה בעקבות מעשי האלימות נגד אוהדים אלימים של קבוצות אחרות, כגון אלו של וסטהאם יונייטד ומילוול. העלייה ברמת החוליגניזם גרמה בשנות ה-80 ליושב ראש, קן בייטס, להציע הקמת גדר חשמלית על מנת למנוע מהאוהדים לחדור לתחומי המגרש. הצעה זו נדחתה על ידי מועצת לונדון רבתי. החל משנות ה-90 ניכרה ירידה ברמת הפרות הסדר של הקהל בזמן המשחקים, בין השאר כתוצאה מהגברת האכיפה על ידי המשטרה, הכנסת טלוויזיה במעגל סגור ומעבר לשימוש באצטדיון לישיבה בלבד.
אוהדים > אנטישמיות ונאו-נאציזם

בשנים האחרונות שמם של אוהדי צ'לסי נקשר בתופעות של ניאו נאציזם ואנטישמיות, ובאופן קבוע הם קוראים "יהודון" (yiddo) בעת המשחקים. כמו כן, התפרסם ברחבי העולם שיר ניאו נאצי המושר על ידם בשם "דורבנות" (כינוי לקבוצת טוטנהאם הוטספר)[דרושה הבהרה] בדרך למחנה ההשמדה אושוויץ".
בעקבות תופעות אלו החליט[דרושה הבהרה] הבעלים רומן אברמוביץ' על התגייסות של הקבוצה כנגד תופעת האנטישמיות והוביל את הקבוצה לנקוט בצעדים לקידום המאבק באנטישמיות. שחקני הקבוצה השתתפו בקמפיין לעידוד מודעות יום השואה הבינלאומי, ואף שמעו הרצאה בנושא מיושב ראש הסוכנות היהודית יצחק הרצוג.
דירוג אופ"א

נכון ל-5 באוקטובר 2023
| # | קבוצה | נקודות |
| --- | --- | --- |
| 1 | אנגליה מנצ'סטר סיטי | 128.00 |
| 2 | גרמניה באיירן מינכן | 124.00 |
| 3 | ספרד ריאל מדריד | 110.00 |
| 4 | צרפת פריז סן-ז'רמן | 99.00 |
| 5 | אנגליה ליברפול | 98.00 |
| 6 | אנגליה צ'לסי | 96.00 |
בתרבות הפופולרית

ב-1930 הופיעה צ'לסי בסרט "The Great Game"‏, שהיה אחד מהסרטים הראשונים שעסקו בכדורגל. ג'ק קוק, שבזמן הסרט שיחק במילוול, היה אחד מכוכבי הסרט. חלק מהסצנות צולמו בסטמפורד ברידג', כולל המגרש עצמו, חדרי ההנהלה וחדרי ההלבשה. בסרט הופיעו בתפקידי אורח השחקנים אנדרו וילסון, ג'ורג' מילס וסם מילינגטון. בעקבות פרסומה הרב של קבוצת האוהדים "צ'לסי הד-האנטרס" הופיעה הקבוצה בסרטים הקשורים לחוליגניזם בכדורגל, האחרון מתוכם בשם "The Football Factory"‏.
עד שנות ה-50 נקשר שמה של הקבוצה להיכלי מוזיקה, כאשר היעדר ההישגים מהווה חומר גלם לקומיקאים כגון ג'ורג' רובי. אחד מהביטויים לתופעה זו היה בשיר הקומי מ-1933 שבוצע על ידי נורמן לונג, ונקרא "On The Day That Chelsea Went and Won The Cup" (ביום שבו צ'לסי הלכה וזכתה בגביע). מילות השיר תיארו רצף של אירועים חריגים ובלתי סבירים המתרחשים ביום שבו צ'לסי מצליחה לזכות בתואר.
במהלך ההכנות לגמר גביע ה-FA של 1972 יצא לאור הסינגל "Blue Is the Colour" (כחול הוא הצבע), כאשר כל שחקני קבוצת הבוגרים של צ'לסי משתתפים בו. בשיא הפופולריות שלו דורג הסינגל במקום החמישי בדירוג הסינגלים הבריטי. מאוחר יותר עובד השיר לגרסה שנקראה "White Is the Colour" (לבן הוא הצבע), ואומץ בתור ההמנון הרשמי של ונקובר וייטקאפס. לקראת גמר גביע ה-FA של 1997 בוצע השיר "Blue Day" על ידי הזמר סאגס וחלק משחקני צ'לסי, ודורג במקום ה-22 במצעד הבריטי. בריאן אדמס, אוהד של צ'לסי, הקדיש לה את השיר "We're Gonna Win" מהאלבום "til I Die‏ 18".
בעלות והנהלה

מועדון הכדורגל צ'לסי הוקם על ידי גאס מירס במרץ 1905. לאחר מותו בשנת 1912 יורשיו המשיכו להחזיק במועדון עד שנת 1982, כאשר קן בייטס רכש את המועדון מידיו של בריאן מירס, נינו של המייסד, תמורת 1 ליש"ט. בייטס היה בעל השליטה במועדון עד להנפקת הקבוצה בבורסה במרץ 1996. לאחר מכן, אוהד הקבוצה ואיש העסקים מתיו הרדינג הפך למנהל הקבוצה והלווה 26 מיליון ליש"ט לקבוצה כדי להשקיע בשחקנים חדשים.
ביולי 2003, האוליגרך הרוסי-ישראלי רומן אברמוביץ' רכש יותר מ-50% מהמניות, כולל 29.5% ממניותיו של בייטס, תמורת 30 מיליון ליש"ט, ובשבועות שלאחר מכן רכש את שאר המניות במועדון ובסך הכל השקיע 140 מיליון ליש"ט. באותה עת בעלי המניות היו גם מתיו הרדינג (21%), חברת BSkyB(9.9%) וכן מחזיקי מניות אנונימיים. בהמשך, נתח מניותיו בקבוצה הגיע לכדי 90%. בעת הרכישה לצ'לסי היו חובות בסך 100 מיליון ליש"ט, לרבות הלוואות אירופיות בסך 75 מיליון ליש"ט, שנלקחו בתקופת בייטס בשנת 1997. אברמוביץ' כיסה את כל חובות המועדון עד 2008 ולמועדון לא נותרו חובות חיצוניים. אברמוביץ' מממן את הקבוצה באמצעות חברת ההחזקות שלו Fordstam Limited. הקבוצה לא הייתה רווחית בשנים הראשונות של אברמוביץ', ועד יוני 2005 דווח שההפסדים המצטברים הגיעו לסכום של 140 מיליון ליש"ט. רק בנובמבר 2012 צ'לסי הודיעה כי הגיעה לרווח מצטבר בסכום של 1.4 מיליון ליש"ט. בשנת 2012 מרינה גרנובסקאיה, שעובדת עם אברמוביץ' שנים רבות, החלה לכהן כמנכ"ל המועדון. בשנת 2018 הקבוצה דיווחה על רווחי שיא בסך 62 מיליון ליש"ט. עם השנים הפכה צ'לסי למותג גלובלי והייתה לאחד מחמשת מותגי הכדורגל הגדולים באירופה עם שווי של 398 מיליון דולר.
בעל הקבוצה מ-2003 עד 2022 היה, כאמור, איש העסקים והמיליארדר הרוסי-ישראלי רומן אברמוביץ'. בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, שהחלה בפברואר 2022, אולץ אברמוביץ' למכור את הקבוצה, וזו נרכשה במאי 2022 על ידי קבוצת רכישה בראשות איש העסקים האמריקאי טוד בוהלי.
בשנת 2024 העריך מגזין פורבס את שווי המועדון בכ-3.13 מיליארד דולר.
סגל השחקנים

רשימה מלאה של כדורגלני צ'לסי שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית
תארים והישגים

אליפות אנגליה - (6)
1954/1955, 2004/2005, 2005/2006, 2009/2010, 2014/2015, 2016/2017
גביע ה-FA‏ - (8)
1969/70, 1996/97, 1999/00, 2006/07, 2008/09, 2009/10, 2011/12, 2017/18
גביע הליגה - (5)
1965, 1998, 2005, 2007, 2015
מגן הצדקה/הקהילה - (4)
1955, 2000, 2005, 2009
גביע פול ממברס - (2)
1986, 1990
ליגת האלופות (2)
2011/12, 2020/21
הליגה האירופית (2)
2012/2013, 2018/2019
גביע המחזיקות (2)
1970/71, 1997/98
הסופר קאפ האירופי (2)
1998, 2021
אחר
גביע העולם למועדונים: 2021
ראו גם

צ'לסי (כדורגל נשים)
לקריאה נוספת

ריק גלנוויל, Chelsea FC: The Official Biography – The Definitive Story of the First 100 Years, הוצאת Headline Book‏, 2006 (ISBN 0-7553-1466-2)
נפתלי בזם

| --- | --- |

 לידה:  27 בנובמבר 1924 אסן 
 פטירה:  2 באוקטובר 2018 (בגיל 93) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  Leo Weltz 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
נפתלי בֶּזֶם (Bezem;‏ 27 בנובמבר 1924 – 2 באוקטובר 2018) היה צייר, מאייר ופסל ישראלי, חתן פרס דיזנגוף לציור.
"עלייה", שמן על בד, אוסף גלריה אנגל
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
"משואה לתקומה", 1970, מוצב ביד ושם
ביוגרפיה

בזם נולד בעיר אסן שבגרמניה ועלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער בחודש אוגוסט 1939, לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא למד פקידות בבית הספר התיכוני למסחר, מאחר שבעליית הנוער התעקשו שעליהם לדאוג לכך שיהיה לו מקצוע. בשנת 1943 הסכימו לשלוח אותו לבצלאל, לאחר שניסיונו להתגייס לצבא הבריטי נכשל, בגלל מראהו הילדותי. עם פרוץ מלחמת העצמאות הצטרף לפלמ"ח ובין היתר עסק באיורים לפרסומי הארגון (טרם פירוקו), בתפקיד זה עיצב את צורתו הסופית של סמל הפלמ"ח שעיצב במקור אריה אלחנני. לאחר הקמת המדינה שירת במחלקה הטכנית (ש.מ 8) באגף המודיעין.
בזם פעל, כאמן, להנציח את השואה, הבאה לידי ביטוי ברבות מיצירותיו. כך, למשל, ציוריו "יהודי כורה קבר לעצמו" (1955; יד ושם, ירושלים), או: "קבר אחים" (1953; אוסף פרטי). נושאים בולטים נוספים ביצירתו היו תקומת עם ישראל בארצו ומאבקו לעצמאות. לדוגמה: תבליט הקיר, "נושאי האור", על בניין "היכל התרבות" בכפר סבא, שהוקדש לזכרם של תושבי כפר סבא ובוניה, לוחמיה ומגניה. נושאים אלה העסיקו את בזם לאורך שנות הארבעים והחמישים, אך במקביל נתן לא אחת ביצירתו גם ביטוי להשקפותיו בנושאים חברתיים שהעסיקו את החברה הישראלית באותן השנים. כך יצר בשנת 1952 את ציורו המפורסם "לעזרת הימאים" (צבעי שמן על דיקט) כהבעת תמיכה בשביתת הימאים. לאורך שנים הציור שכן במשרדי על המשמר ובשנים האחרונות הוא מוצג במוזיאון ישראל . "לעזרת הימאים" מושאלת בהשאלת קבע לאוסף המשכן לאמנות עין חרוד ומוצגת בימים אלה בתערוכת האוסף של המוזיאון - "עבודה, מלאכה, פעולה".
בשנת 1954 צייר ציור מפורסם אחר, "הגנת רמת רחל" (אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות; מוצג כיום כחלק מתצוגת הקבע), בו נראה אחד המגינים יורה מאחורי פגר פרה המשמש לו כמחסה. הציור, בצבעי שמן על בד, נעשה על פי ציור בצבעי גואש ומים על נייר שצייר האמן עוד בשנת 1948 (אוסף פרטי).
בשנת 1957 זכה נפתלי בזם בפרס דיזנגוף לציור על ציורו "בחצר הבית השלישי" (צבעי גואש על קרטון; גם הוא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות) שנוצר בתגובה לטבח כפר קאסם ואשר עורר הדים רבים, ובכלל זה מחאות נגד האמן על עיסוקו בנושא, הן בציבור הרחב והן בחוגי האמנים [דרושה הבהרה].
החל משלהי שנות החמישים ואילך גיבש בזם איקונוגרפיה אישית ופרטית העוסקת בגורל העם היהודי ובשיבתו לארצו. ראשיתה של זו הופיעה בסדרת רישומים שהוצגה בתערוכה בבית הנכות בצלאל בשנת 1958, סדרה שזכתה לשם "פרחי שמש" והופיעה מאוחר יותר כאלבום בהוצאת ספרית פועלים. איקונוגרפיה זו, שמבחינה סגנונית הושפעה בחלקה מאמנים שונים זה מזה כיענקל אדלר ופרנאן לז'ה, הפכה להיות "סמלו המסחרי" של בזם ועמה הוא מזוהה עד היום יותר מכל. היא הוצגה במלוא הדרה כאשר בזם הוזמן בשנת 1970 על ידי האדריכל אבא אלחנני לצייר את תקרת אולם קבלת הפנים במשכן הנשיא בירושלים. ציור התקרה הענק, המתאר את שיבת עם ישראל לארצו, מורכב מ-63 לוחות שגודל כל אחד מהם הוא 160X160 ס"מ ומשתרע על שטח של כמאתיים מטרים רבועים.
חיים אישיים

נפתלי בזם היה נשוי לחנה, שסבלה בארבעת העשורים האחרונים לחייה ממחלת פרקינסון, עד מותה בשנת 2009. לזוג נולדו שני בנים. ב-1975 נפצע אנושות בנם הבכור, יצחק (איצ'ה) בזם, בפיגוע מקרר התופת בכיכר ציון, וכעבור שלושה שבועות מת מפצעיו. נפתלי בזם נפטר ב-2 באוקטובר 2018 ונטמן בהר המנוחות בירושלים. הותיר אחריו את בנו הצעיר, שלמה.
ספריו

פרחי שמש: ט"ו רישומים; דברי מבוא מאת צבי זהר, מרחביה: ספרית פועלים, תשי"ט.
רישומי קינה; מילים: עזרא זוסמן, תל אביב: מסרה, תשכ"ב.
סירות, עולים: הורים וארונות, שולחנות וכיסאות, ברכת הנרות, אריות ודגים, צמחים, רמת גן: מסדה, 1972.
הגדה של פסח; ציר: נפתלי בזם; כתב: משה מרדכי ב"ר יששכר דב בן דב, תל אביב יפו: י. מינצר, תשמ"ב 1982.
ספריו > איורים

דוד איגנטוב, בארץ הלבנה; עברית: א.ד. שפיר; ציורים: נפתלי בזם, תל אביב: מ' ניומן ('הדס'), תשי"ד. (סיפור לילדים)
סיפורי בלזק; תורגמו על ידי מתרגמים שונים; רישומי-הצפורן ... מעשה-ידי נפתלי בזם, ירושלים: ספרי תרשיש, תש"ך.
שמשון מלצר, אלף, ציורים: נפתלי בזם, ספרית פועלים, תשל"ז.
ספריו > מחזה

השקיעה, (סוסיו של מנדל חץ פורח סוסיו כנשר), צייר : נפתלי בזם, כתב: יצחק באבל, תרגום : אברהם שלונסקי, מוזיקה : מאיר נוי, ביים : שרגא פרידמן, הבימה, 1965, ("דגש קל", ספרית הפועלים, 1993).
ספריו > בעריכתו

רמי נחושתן, רישומים; עריכה: נפתלי בזם, מהדורה ב, אשדות יעקב: משק אשדות יעקב וחטיבת בני הקיבוץ, תשט"ז. (אלבום איורים משל נחושתן שהופיע לזכרו)
ראו גם

תבליט השואה והגבורה
לקריאה נוספת

בנימין תמוז (עורך), יונה פישר ואחרים, אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1963, 1966.
גבריאל תדמור, נפתלי בזם - ציורי שמן, מוזיאון לאמנות חדשה חיפה, 1965.
צבי זהר, נפתלי בזם: דרכו באמנות ומבחר יצירותיו, מרחביה: ספרית פועלים ('המדור לאמנות'), 1966.
בנימין תמוז, נפתלי בזם, גלריה דבל, ירושלים, 1980.
נעמי בן צור, "נפתלי בזם – השואה והגבורה", ירושלים: יד ושם, 1980 (על קיר הזיכרון לשואה ולגבורה מעשה ידיו).
בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, סיפורה של אמנות ישראל, הוצאת מסדה, 1980.
זיוה עמישי-מייזלש, נפתלי בזם, תל אביב: ספרית פועלים, 1986.
גדעון עפרת, בנימין תמוז, נפתלי בזם - רטרוספקטיבה, גלריה פארק, תל אביב, 1989.
גליה בר אור, עבודה עברית, המשכן לאמנות עין חרוד, 1998.
גילה בלס ואחרים, ריאליזם חברתי בשנות ה-50 אמנות פוליטית בשנות ה-90, מוזיאון חיפה החדש, המוזיאון לאמנות, 1998.
Matthias Kohn, Naftali Bezem, Benteli Publishers, Berne, 1998 (מהדורה אנגלית ומהדורה גרמנית).
רותי אופק וזיוה עמישי-מייזלש, נפתלי בזם, סולם חבלים 1999-1996, המוזיאון הפתוח תפן, 2000.
גדעון עפרת, ביקורי אמנות - פרקים על אמנים ישראלים, ירושלים, 2005.
גדעון עפרת, נפתלי בזם, אבן חושן הוצאה לאור, 2005.
גליה בר אור, גדעון עפרת, העשור הראשון:הגמוניה וריבוי, בתוך:60 שנות אמנות בישראל, המשכן לאמנות עין חרוד, 2008.
יגאל צלמונה, 100 שנות אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010.
רותי אופק ואחרים, נפתלי בזם הולך ושב, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2012.
גדעון עפרת, ברלין - ירושלים: אמנות העלייה מגרמניה, קרן עופר לוין לאמנות ישראלית, 2015.
אמיתי מנדלסון, זה האיש - ישו באמנות הישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2016.
מאירה פרי-להמן, נפתלי בזם:פנים, גלריה עירונית כפר סבא, 2016.
הערות שוליים

↑  יהודה זיו, על דעת המקום: שלושה בסיכָּה אחת, או בעקבות סמל הפלמ"ח, באתר עונג שבת, ‏11/04/2013
↑  ראו:נפתלי בזם:הולך ושב,לעיל, עמודים 60-61
↑  משהו חדש קורה במוזיאון, באתר ynet, 20 במאי 2015
↑  יונתן אמיר, "המוות מתבונן בחזרה", ערב רב, 18 אפריל 2013
↑   מיה אשרי, האמן נפתלי בזם מת בגיל 93, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2018.
↑  דף לזכר יצחק (איצ'ה) בזם, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה.
↑  "אוי לבּושה! או: איך קוברים אצלנו אמן ישראלי דגול". המחסן של גדעון עפרת. 2018-10-05. נבדק ב-2018-11-11.
↑  בשורות ספרות: רישומי קינה, מעריב, 13 באפריל 1962.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271409  NLI: 987007258758805171  BnF: cb149524079 (data)  GND: 121570894  ISNI: 0000 0000 7846 552X  LCCN: nr91003113  RKD: 213951  SUDOC: 236686739  ULAN: 500112495  VIAF: 72252631   WorldCat (עם VIAF): 72252631
Duet

| פרק מ"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" |
| --- | --- |

אאמין מריצה מתחזה לגול דאר-הל - "הקצב מגאלליטפ" המפקד האכזר של מחנה העבודה גאלליטפ
 מספר פרק:  19
 מספר עונה:  1
 קוד הפקה:  419 
 תאריך שידור מקורי:  13 ביוני 1993 
 אורך:  45 דק' 
 שפה:  אנגלית 
 הפקה:  אולפני סרטי פרמאונט
 בימוי:  ג'יימס ל. קונווי 
 דף הפרק ב-IMDb
 
"Duet" (בעברית: דואט - "בשני קולות") הוא הפרק ה-19 מהעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה הבדיונית האמריקאית "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", שהוא הפרק ה-19 מתוך 176 סך כל פרקי הסדרה. הפרק שודר לראשונה ב-13 ביוני 1993. בפרק זה, מייג'ור קירה נאלצת להתמודד עם קרדאסי שנחשד כפושע מלחמה - מפקד מחנה העבודה בכפייה, גאלליטפ, בזמן הכיבוש הקרדאסי של באג'ור.
עלילה

ספינת משא עוגנת ברציפי חלל עמוק 9 לצורך קבלת טיפול רפואי לאחד מנוסעיה הסובל ממחלת קאלה נאורה. ד"ר באשיר אינו מכיר את המחלה, אך מייג'ור קירה מזהה אותה, ומיידעת את קומנדר סיסקו שמחלה זו אובחנה רק פעם אחת, בתאונת כרייה, במחנה עבודה אכזרי בשם גאלליטפ, בתקופת הכיבוש הקרדאסי של באג'ור.
היא מגיעה למרפאה ומגלה שהנוסע הוא קרדאסי ולא באג'ורני. היא עוצרת אותו כפושע מלחמה. מאחר ששמו של האיש, אאמין מריצה, אינו מופיע ברשימת פושעי המלחמה הקרדאסיים, סיסקו אומר לקירה שהם יאלצו לשחררו, אך היא מתעקשת שוב שעצם נוכחותו במחנה העבודה היא חמורה דיה.
היא מספרת לסיסקו על הזוועות שהתרחשו במחנה: עבודת כפייה, אונס נשים באג'ורניות לעיני ילדיהן, הוצאות להורג ועינויים.
קומנדר סיסקו מחליט להוסיף לחקור בעניין, תוך כדי החזקת האיש במעצר. בינתיים ממשלת באג'ור דורשת למסור את החשוד לידיהם כדי להעמידו לדין ואילו הממשל הקרדאסי דורש לשחרר אותו מיידית שכן מדובר באזרח תמים.
חשדות נוספים מתעוררים כאשר מריצה טוען שהוא מעולם לא היה בבאג'ור, שקר ברור מאחר שהבדיקות של באשיר אישרו שלאיש יש קאלה נאורה, ובהכרח הוא היה צריך להיות על באג'ור כדי להידבק בה. כשקירה חוקרת שוב את מריצה, הוא מודה אך טוען כי בעת ששהה בגאלליטפ, הוא היה רק פקיד מנהלי. הוא מוסיף ואומר כי טענת הבאג'ורנים שבגאלליטפ התרחשו זוועות, היא אשליה שנועדה לשמר את תנועת ההתנגדות של הבאג'ורנים לקרדאסים.
בהמשך, תמונה מגאלליטפ מגלה כי האיש אינו אאמין מריצה אלא גול דאר-הל, שנודע כ"קצב מגאלליטפ", שדווח עליו שרצח מאות באג'ורנים. האיש מודה שהוא אכן גול דאר-הל, מתרברב בסדר וביעילות שבה ניהל את המחנה ושבשבילו מה שהיא קוראת זוועות היו עוד יום עבודה במשרד. תוך כדי נאום חוצב להבות, הוא פולט את שם תא המחתרת של קירה. אודו מתחיל לחשוד בהודאתו של האיש כי אמנם גול דאר-הל היה בכיר בצבא הקרדאסי אך הוא לא היה מעורב בלחימה במחתרת הבאג'ורנית אלא ניהל מחנה כפייה - לא סביר שיידע את שם תא המחתרת של קירה נריס. אודו חושף בנוסף, לאחר שיחה עם גול דוקאט, כי גול דאר-הל מת בקרדסיה וגול דוקאט נשבע שנכח בהלווייתו וראה במותו.
אף על פי כן, קירה מתכחשת לדברים וטוענת שהקארדסים משקרים ומבקשת מקומנדר סיסקו להעמיד את האיש לדין. בשיחת מסדרון עם דקס, היא אומרת שמשפטו של פושע המלחמה האכזרי הזה, יביא לסיפוק או לפחות לסגירת מעגל עבור באג'ור. דקס עונה לה שהיא "מתאמצת יותר מדי להאמין שזהו גול דאר-הל" וכי "הנקמה לעולם אינה מספיקה".
בסופו של דבר נחשפת זהותו של האיש כאאמין מריצה שעבר ניתוח פלסטי כדי להיראות כגול דאר-הל מתוך רגשות אשם על פשעי המלחמה הקרדאסיים. הוא מתוודה בפני קירה, שאמנם היה פקיד מנהלי בגאלליטפ ושמע את צרחות הבאג'ורנים אך לא עשה דבר מתוך פחד. הוא מאמין שהעמדתו לדין תביא להכרה אמיתית של קארדסיה בפשעיה כלפי באג'ור. הוא טוען שכל הקרדאסים אשמים אך קירה משיבה שאין צורך ברצח נוסף של אדם טוב ומשחררת אותו.
הוא משוחרר אך נדקר על ידי באג'ורנים שטוענים שעצם היותו קרדאסי היא סיבה מספקת להריגתו.
הדילמה המוסרית

ניתן לראות בפרק זה הקבלה למחנות העבודה בשואה ולרדיפת פושעי המלחמה הנאצים והעמדתם לדין כגון: משפטי נירנברג, משפט אייכמן וגם למקרים של זהות לא ברורה כגון: ג'ון איוון דמיאניוק.
הפרק מעורר מספר דילמות:
האם כל הקרדאסים אשמים בפשעי המלחמה שבוצעו במסגרת הכיבוש הקרדאסי של באג'ור? האם אדם כמו מאריצה חף מפשע כי היה רק פקיד מנהלי ולא נטל חלק מעשי בזוועות או שמא הוא נחשב אשם לא פחות מאחר שהיה מודע למעשים אך לא התנגד להם בפועל מתוך פחד?
האם נקמה בפושעי מלחמה ראויה או לא? האם היא מהווה פיצוי או סיפוק לנפגעים או שמא היא אינה מספיקה מאחר שאת הנעשה אין להשיב?
האם התנגדות לכיבוש אכזרי על ידי פעולות טרור הכוללות הרג חפים מפשע כגון אלו שבוצעו על ידי תא המחתרת של קירה נריס היא דבר לגיטימי?
הפקה > פיתוח

הפרק כולל התפתחות משמעותית בדמותה של קירה נריס. לראשונה בסדרה, הכיבוש הקרדאסי של באג'ור, מוצג בצורה המעוררת הקשרים היסטוריים לשואה, לנקמה בפושעי המלחמה הנאצים ולהקמת מדינת ישראל. זוהי מלודרמה משפטית המזכירה את העיבוד הקולנועי לספרו של רוברט שו "האיש בתא הזכוכית", שמספר על יהודי המואשם בכך שהוא פושע מלחמה נאצי. סצנות החקירה בין קירה ומריצה, במיוחד חילופי הדברים המסיטים את מוקד השיחה לחייה האישיים של קירה והופכים את תהליך החקירה, מזכירים את חילופי הדברים בין דמויותיהן של הסוכנת קלריס סטרלינג (ג'ודי פוסטר) וחניבעל לקטר (אנתוני הופקינס) בסרט שתיקת הכבשים.
המפיקים של מסע בין כוכבים: וויאג'ר, ניסו ליצור מחדש את ההצלחה של "Duet", בפרק ה-15 של העונה הראשונה, "Jetrel". על פי פרשנות ה-DVD הנלוה לעונה השנייה של וויאג'ר, הפרק היה מאמץ מודע ליצור מטפורה להטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי. בפרק זה, דמותו של ניליקס נאלצת להתעמת עם מדען שפיתח נשק להשמדה המונית שגרם להרג מסיבי של אלפים מבני עמו.
ביקורת

"Duet" זכה להיות מוצג ב-1994 במוזיאון האמריקני לטלוויזיה ורדיו, והפך לאחד מהאהובים על ידי מעריצי הסדרה כפי שתואר באתר startrek.com: "אחת משעותיה היפות ביותר של חלל עמוק 9".[דרוש מקור] עם זאת, מספר צופים ציינו כי חלקים מסוימים באקספוזיציה הוצגו בחופזה וכי מהימנות סצנת מותו של מריצה נראית מפוקפקת.
גם צוות ההפקה והשחקנים הגיבו באופן חיובי לפרק. ארמין שימרמן (קווארק) ציין כי "הכתיבה, הבימוי והמשחק התגבשו בצורה מושלמת" ונאנה ויזיטור (קירה נריס) העירה כי "הפרק מביע דברים כל כך חשובים". אנשי צוות בולטים שאמרו שהפרק נמצא אצלם ברשימת המועדפים הם המפיק: איירה סטיבן בר ומפיק מסע בין כוכבים: הדור הבא דייב רוסי.
בסקירה של מגזין ורייאטי של 57 הפרקים הטובים ביותר בזיכיון (מתוך כ-900 פרקים נכון ל-2023) קיבל הפרק את המקום ה-11.
בסקירה של המגזין "Collider" שכללה את 20 הפרקים הטובים ביותר בזיכיון כולו (מתוך למעלה מ-900 פרקים במועד פרסום הביקורת), קיבל הפרק את המקום ה-13. בין הנימוקים למיקום הגבוה ציינו הכותבים כי מדובר בפרק חזק במיוחד, הצולל עמוק לתוך הפוליטיקה של מסע בין כוכבים, וכי הוא מלא בפיתולים מפתיעים בעלילה, עד לרגע שבו מגיעים למיניעיו האמיתיים של מריצה.
ראו גם

השואה באמנות
הערות שוליים

↑  Michelle Erica Green, Duet, ‏2004
↑  Michèle Barrett, Duncan Barrett, Star Trek: The Human Frontier, Routledge ,New York, 2001, עמ' 74
↑  Matthew Wilhelm Kapell, Star Trek as Myth: Essays on Symbol and Archetype at the Final Frontier, McFarland Inc. Jefferson, North Carolina and London, 2010, עמ' 74
↑  Hanno Loewy, Holocaust im Holodeck?, http://www.links-netz.de, ‏2004
↑  Keogh, Tom, (Star Trek - Deep Space Nine, Episode 19: Duet (1993, Paramount, 1997
↑  P. Farrand, Nitpicker's Guide for Deep Space Nine Trekkers, New York: Dell, 1996, עמ' 78-81
↑  Star Trek Monthly issue 127
↑  Adam B. Vary, Joe Otters on, The Top 57 Episodes of ‘Star Trek,’ Ranked From Great to Perfect, September 7, 2023, Variety
↑  Janelle Sheetz, The 20 Best Episodes in the Star Trek TV Franchise, Ranked, May 17, 2024, Collider
| מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9 |
| --- | --- | --- |
| יוצרי הסדרה | ריק ברמן • מייקל פילר • על-פי "מסע בין כוכבים" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | אייברי ברוקס • רנה אוברז'ונואה • מייקל דורן • טרי פארל • ניקול דה בור • סירוק לופטון • קולם מיני • ארמין שימרמן • אלכסנדר סידיג • נאנה ויזיטור |  |
| דמויות ראשיות | בנג'מין סיסקו • אודו • וורף • דקס (ג'דזיה דקס • אזרי דקס) • ג'ייק סיסקו • מיילס או'בריאן • קווארק • ג'וליאן באשיר • קירה נריס |  |
| דמויות משנה | וין אדאמי • גאורון • אילם גארק • דוקאט • ואיון • מרטוק • נוג • רום • תומאס רייקר • ויק פונטיין • אישקה |  |
| גזעי חייזרים | באג'ורנים • ברין • ג'מהדאר • בורג • וורטה • טריל • משתנים • פרנגי (אנ') • קרדאסים • קלינגונים • רומולאנים |  |
| מושגים | דיפאיינט • הדומיניון • הולודק • חור התולעת • חלל עמוק 9 • טרנספורטר • יקום המראה • מאקי • מדור 31 • מלחמת הפדרציה-דומיניון • משכפל • פדרציית הכוכבים המאוחדת • הצו העליון • צי הכוכבים • הקרב בוולף 359 • רביע גלקטי • סוגיות מוסריות |  |
| פרקים בולטים | Duet • The Visitor • Rejoined • Trials and Tribble-ations • Far Beyond the Stars • In the Pale Moonlight • It's Only a Paper Moon • Emissary |  |
| סרט תעודי | What We Left Behind: Looking Back at Deep Space Nine |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים |  |
TV6 (פולין)

| --- | --- |

סמל הערוץ
 פרטי הערוץ
 מדינה:  פולין פולין
 תאריך השקה:  30 במאי 2011
 בעלות:  Cyfrowy Polsat 
 שפה:  פולנית
 שיטת שידור:  DVB-T, DVB-S, DVB-C
 פורמט תמונה:  16:9 (SDTV, 576i), (HDTV, 1080i)
 
 http://www.tv6.com.pl/
 
TV6 הוא ערוץ טלוויזיה פולני שנמצא בבעלות Polskie Media (חברה-בת של קבוצת Polsat). הערוץ הושק ב-30 במאי 2011, וב-10 במאי 2017 החל לשדר גם ב-HD.
היסטוריה > 2011-2013

הערוץ החל את שידוריו ב-30 במאי 2011 בשעה 17:00. הערוץ שידר תוכניות דוגמת גרסה מקומית של התוכנית "מי רוצה להיות מיליונר?", "האח הגדול" ועוד.
עד 31 ביולי 2011 שידר הערוץ בין השעות 12:30 עד 1:00 בלילה.
היסטוריה > 2013-הווה

מחודש אוגוסט 2013 משדר הערוץ 24 שעות ביממה.
ב-30 במרץ 2013 השיק הערוץ אריזה גרפית חדשה. בשנת 2014 החל הערוץ להשתמש בסיסמה "יש לך בחירה".
לוח שידורים

לוח השידורים של הערוץ כולל תוכניות בידור, תוכניות מציאות ושעשועונים שהופקו בגרסה מקומית וזכו לפופולריות. כמו כן משדר הערוץ תוכניות אנימציה לילדים, תוכניות בנושאי ספורט, מוזיקה וקומדיות מצבים.
הערות שוליים

↑  TV6 על כל פלטפורמות הלוויין. אילו תוכניות ישודרו?, באתר media 2, ‏12 במאי 2011 (בפולנית)
↑  TV6 יתחיל לשדר ב-30 במאי. מה מתוכנן? (בפולנית)
↑  TV6 עם אריזה גרפית חדשה, באתר media2, ‏27 במרץ 2013 (בפולנית)
סמל גרסת ה-HD של שידורי הערוץ