צופון
אטימולוגיה, טקסונומיה ופילוגנטיקה

השם המדעי שניתן לצופון על ידי ז'יל ורו ופול ז'רווה הוא טַרְסִיפֶּס רוֹסְטְרַטוּס (Tarsipes rostratus). מקורו ביוונית עתיקה, והוא מציין שני מאפיינים גופניים בולטים אצלו: טַרְסִיפֶּס פירושו "רגלי-קופיף", ונועד לציין את הדמיון בין רגליו הקטנות עטויות הרפידות של הצופון לרגלי הקופיף מדרום-מזרח אסיה; רוֹסְטְרַטוּס פירושו "מקור", בהתייחסו לחוטם המחודד והזרבובי של הצופון המזכיר את מקור הציפור.
כשהאירופאים התיישבו בתחילת המאה ה-19 בחוף המערבי של אוסטרליה והחלו לחקור את עולם החי שבו, הם הבחינו ביונק עכברי עם זנב מסולסל המלקק צוף מפרחים והעניקו לו את השם העממי: עכבר הדבש (Honey mouse), שנועד לציין את גודלו הקטן ותזונתו הנוזלית המתוקה; במהלך המאה ה-20, מרבית הכיסאים האוסטרלים שוכני העצים והשיחים, ועכבר הדבש בכללם, קובצו על ידי הזואולוגים לקבוצה לא-טקסונומית המכונה "פוסומים", בשל הדמיון בין זנבם הגמיש לזנב האופוסום האמריקני. אף על פי שהמין אינו ניזון כלל מדבש אלא מצוף פרחים, טעות זו השתרשה והונצחה בשמו הרשמי באנגלית: פוסום הדבש (Honey possum). האקדמיה ללשון העברית נתנה לו שם מדויק יותר, צוּפוֹן, שנגזר ממזונו העיקרי של כיסאי זה, בדומה למקור שמה של הצופית. הילידים המקומיים במערב אוסטרליה - בני שבט נונגאר (Noongar) האבוריג'יני - קראו לו נְיוּאָרִילִי-פִּירָן-קָאר (Nyuarily-Piiran-Qar) שמשמעותו בשפתם "זה שדוחק את עצמו לתוך הפרחים", וכינוי זה נמצא בשימוש נרחב בשפה האנגלית בצורה תצלילית משובשת דוגמת: נֶגוֹל-בּוֹן-גּוֹר (Ngool-boon-goor) או פשוט נוֹלְבְּנְגֶר (Noolbenger). כינויים אחרים פחות נפוצים הם טייט או ג'ין-פי באבוריג'ינית ועכבר סרוג או טרסיפס ארוך-חוטם באנגלית.
על בסיס תכונות אנטומיות ומורפולוגיות חריגות, הצופון מוגדר כמין יחידי בסוגו ובמשפחתו - משפחת הצופוניים (Tarsipedidae). נוסחת השיניים, הדיאפאוזה, הכיס המפותח והסינדקטיליה באצבעות, מצביעות בבירור על השתייכותו לסדרת הקנגוראים עם קרבה רבה למשפחות הכיסאים של תת-סדרת דמויי הקוסקוס: פוסומים מנוצים, פוסומים ננסיים, פוסומים טבעתיים, כיסנאיים וקוסקוסיים. עם זאת, בשל תכונותיו החריגות, הקשר של הצופון לכיסאים אחרים אינו ברור דיו, עד כדי כך שהזואולוגים הראשונים שחקרו אותו האמינו שהוא והנומבט מייצגים בכלל "חוליה חסרה" בין יונקי הכיס ליונקי הביב.
מיקומו המדויק של הצופון בעץ הפילוגנטי בתוך דמויי הקוסקוס נחשב במידה רבה לחידה טקסונומית: מאפיינים אקולוגיים וחיצוניים מקשרים אותו הן לעל-משפחת פלנגרואידים (קוסקוסיים ופוסומים ננסיים) והן לעל-משפחת מקרופודואידים (קנגוריים וקנגוריים חולדתיים); מבנה השלד, רצפי ה-DNA והחלבונים בדמו מציגים קרבה לעל-משפחת הפטאורידים (כיסנאיים, פוסומים טבעתיים ופוסומים מנוצים); ואילו נתונים מורפולוגיים וסרולוגיים, כמו גם מספר הכרומוזומים יוצא הדופן והרכב הזרע הייחודי שדומה לבנדיקוטיים ונמיות כיס, מצדיקים בכלל הקצאת על-משפחה נפרדת עבורו - טרסיפסואידים. אם לא די בכך, ניתוחים פילוגנטיים מסוימים מצאו לצופון קרוב אחר מפתיע דווקא ביבשת אמריקה הדרומית: מוניטו דל מונטה - כיסאי דמוי אופוסום קטן שאנדמי לצ'ילה ונחשב פילוגנטית לכיסאי אוסטרלי. התאוריה גורסת כי הצופון והמוניטו חלקו אב-קדמון משותף אוכל-חרקים שחי ביבשת העל גונדוונה בטרם היפרדות היבשות, ולאחר ההפרדה התפתחו בנפרד לצורות שונות ביבשות החדשות. מבנה הגולגולת והמשנן המנוון של הצופון אם כן, אינו מהווה שריד ליונק-קדום פרימטיבי, אלא מצביע דווקא על מעבר מאכילת חרקים להתמחות ביניקת תזונה נוזלית: הופעתו של הקוונגאן - קהילת צמחים ייחודית בדרום-מערב אוסטרליה - עם פריחה בכל עונות השנה של מיני הדסיים ופרוטאיים, יצרה גומחה אקולוגית נדירה שבה יש זמינות קבועה של צוף ואבקה, והצופון פיתח התאמות מורפולוגיות חריגות שמייתרות את הצורך בלעיסת המזון כדי למלא את הנישה הפנויה. אם זאת, יש מחקרים השוללים את הקרבה הפילוגנטית למוניטו והשאלה בדבר מיקומו הנכון של הצופון בעץ הפילוגנטי של יונקי הכיס עודנה פתוחה.