אל-ע'זאלי
ביוגרפיה

אל-ע'זאלי נולד בשנת 1058 (450 להיג'רה) בעיר טוּס הנמצאת בצפון פרס, ושמה המודרני משהד אשר באיראן, או באחד הכפרים שסביבה. חלק מהמקורות קובעים שאת שמו קיבל משמו של אותו כפר, ע'זאלה. הביוגרפים הערביים הקדומים טוענים ששם זה הגיע דווקא ממשלח ידו של אביו שהיה טווה בפלך (ישנו הבדל בהגיית האות ז' שבשם על פי כל גרסה).
הוריו היו יראי שמיים פשוטים. אביו הוריש את כספו לפני מותו למורה סוּפי מאותה העיר כדי שילמד את מוחמד הצעיר ואת אחיו הקטן אחמד, שהפך גם הוא לחכם דת חשוב בבגרותו. בצעירותו למד בעיר שבה גדל, ולאחר מכן עבר לגורגאן הסמוכה. ביוגרפים אחדים מציינים מעשה שקרה לו באותן השנים שהשפיע עליו באופן משמעותי: פעם אחת, כשהיה בדרכו מגֻ'רג'אן לטוס, התנפלו שודדים על השיירה שבה נסע ושדדו את כל חפציהם. אל-ע'זאלי הצעיר הפציר בראש השודדים שיחזיר לו את כתבי היד שבהם כתב את תורתו. השודד סירב ולגלג עליו שכעת שהכתבים בידו שלו, שוב אין זו תורתו של אל-ע'זאלי. בעקבות מעשה זה החליט המלומד הצעיר ללמוד את כל תורתו בעל פה וישב שלוש שנים בטוס עירו כדי לשנן את כל תורתו ולא להיות תלוי ברשימותיו.
לאחר מכן עבר אל-ע'זאלי לעיר נישאפור שבצפון פרס כדי ללמוד מפי התאולוג הנודע אל-ג'ווייני (אנ'), שהגיע לנישאפור אחרי שנים רבות שפעל בערים מכה ומדינה. מפיו למד עד יום מותו של המורה הגדול. תורתו של אל-ג'ווייני השפיעה עמוקות על אל-ע'זאלי וספריו הראשונים היו בעצם מעין סיכום של תורת רבו. שיטתו של אל-ג'ווייני ובעקבותיו של אל-ע'זאלי הייתה שייכת לאסכולה השאפעית בהיבטיה ההלכתיים ונטתה לתפיסה האשערית בממדיה התאולוגיים. תחת השגחתו של מורו, החל להתפרסם אל-ע'זאלי הצעיר כעילוי מופלג בהלכה ובהשקפה.
עם מותו של רבו נקרא אל-ע'זאלי למדרסה (בית המדרש) הניזאמיה שבבגדאד שעמדה תחת חסותו של הווזיר הסלג'וקי הגדול ניזאם אל-מולכּ. כאמור אל-מולכ היה אחראי לפריחה הרוחנית הגדולה של האסלאם הסוני באימפריה הסלג'וקית. הוא הקים מדרסות רבות, שנקראו על שמו "הניזאמיות", ושקד לטפח את חיי התרבות והרוח ברחבי הממלכה, במידה רבה גם כתנועת נגד להתעצמות השיעית שסביב. בניזאמיה המשיכה קרנו של אל-ע'זאלי לעלות. אל-מולכ לקח את העילוי הצעיר תחת חסותו והפך לפטרונו האישי. הוא הציב אותו כמורה, ויש אומרים כראש המדרסה הגדולה שבבגדד בה למד. מכל קצות האימפריה המוסלמית החלו להתאסף תלמידים לקבל תורה מפיו של החכם הגדול אל-ע'זאלי ושאלות רבות בנושאים רבים ושונים, בהלכה ובאגדה, הופנו אליו.
למרות הצלחתו הכבירה, ארבע השנים שהיה בבגדד לא היו מאוד טובות לאל-ע'זאלי. פטרונו ניזאם אל-מולכ נרצח בידי החשישיון זמן קצר לאחר בואו לבגדד. הוא עצמו היה נתון לחששות גדולים מפני זעמם של החשישיון מפני שהיה ידוע כמתנגד חריף לתפיסתם האלימה ולהערצתם את האימאם שבו הם מאמינים. בנוסף, הלכה וגברה בו אי נוחות ותחושת ריחוק מהחשיבות המוגזמת בעיניו שנתנו חבריו חכמי הדת הסונים לעולם פרטי המעשים ללא תשומת לב לענייני האמונה ועבודת הלב. גם תופעות של רדיפת שררה וכבוד בקרב אנשי הדת שסביבו היו לו לזרא.
בשנת 1095, לאחר חודשים של מחשבה ולבטים שלדבריו הפילוהו למשכב, החליט לעזוב את מעמדו הרם ואת תפיסותיו הישנות ולצאת למסע של חיפוש אחר האמת הדתית והאמונית. הוא החל לחקור וללמוד את הזרמים והשיטות השונות שהיו קיימות באסלאם של ימיו. דרכו עברה במסגדים שבדמשק ובירושלים, במערת המכפלה ואולי אף במצרים, ולאחר מכן עלה לכעבה שבמכה במסגרת החג'. מסעו המשיך משם לאזורים שאינם ברורים כל צורכם, כנראה חזר לזמן מה גם לבגדד ולטוס עיר הולדתו. את מקומו ההשקפתי מצא לבסוף בקרב השיטה הסוּפית, שבה מצא את עבודת הלב ואת החוויה הדתית שחסרו לו בתפיסה ההלכתית-גרידא שממנה הגיע. במהלך השנים הללו פיתח אל-ע'זאלי את תורתו המתאפיינת בשילוב של עולמו ההלכתי הקודם וזה החווייתי-מיסטי שאימץ מההשקפה הסוּפית, והעלה אותה על הכתב.
בשנת 1106 חזר אל נישאפור שבה למד בצעירותו לבקשתו של בנו של ניזאם אל-מולכ, שנרצח גם הוא כעבור זמן קצר. שם שהה כשנה. חזרתו לחברת בני האדם ולמסגרות הפורמליות הייתה קשה מבחינתו, אך הוא ראה בכך גזירה וייעוד, להדריך את בני האדם בדרך הנכונה בעיני האל. לאחר אותה שנה חזר לטוס עיר הולדתו ושם לימד גם ענייני הלכה בבית המדרש וגם במנזר הסופי המקומיים.
בשנת 1111 מת אבו חאמד מוחמד אל-ע'זאלי בעיר טוס ונקבר בטבאראן השכנה.