stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ד'קנ"א
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ד'קמ"ח

ד'קמ"ח (4148)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-31 באוגוסט 387 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 17 בספטמבר 388. שנה מסוג גכז, היא מעוברת, ואורכה 384 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ד'קמ"ט

ד'קמ"ט (4149)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-18 בספטמבר 388 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 7 בספטמבר 389. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
ד'קמ"ו

ד'קמ"ו (4146)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-22 בספטמבר 385 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 386. שנה מסוג בחג, איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחג, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
דייוויד לואיס (פילוסוף)

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1941 אוברלין, ארצות הברית 
 פטירה:  14 באוקטובר 2001 (בגיל 60) פרינסטון, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרינסטון 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד, Oberlin High School, מכללת סווארת'מור, אוניברסיטת אוקספורד 
 מנחה לדוקטורט:  וילארד ואן אורמאן קוויין, הילרי פטנאם 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון 
 מונחה לדוקטורט:  רוברט ברנדום
 זרם:  אתאיזם 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
דייוויד לואיס (באנגלית: David Kellogg Lewis; 28 בספטמבר 1941 – 14 באוקטובר 2001) היה פילוסוף אמריקאי. לואיס היה בין הפילוסופים המשמעותיים ביותר במאה ה-20. לזכותו תרומה משמעותית בתחומים רבים בפילוסופיה; פילוסופיה של השפה, פילוסופיה של המתמטיקה, פילוסופיה של המדע, תורת ההחלטות, תורת ההכרה, מטא-אתיקה ואסתטיקה. הוא פרסם ארבעה ספרים וחמישה כרכים של מאמריו.
ראשית חייו

לואיס נולד באוברלין אוהיו שבארצות הברית להורים אקדמאים. הוא החל את לימודיו האקדמיים בתחום הכימיה במכללת סווארת'מור. בעקבות שהות של שנה באוניברסיטת אוקספורד (1959–1960) החליף את תחום לימודיו לפילוסופיה. מ־1970 עד מותו לואיס היה מרצה באוניברסיטת פרינסטון. תרומה משמעותית ביותר הייתה לו בתחום הפילוסופיה של התודעה והשפעה אף גדולה מזאת במטפיזיקה: לואיס גרס שיש מספר עולמות אינסופי, שכל אחד מהם קיים ביקום עצמאי, לא קשור לשלנו. כמו כן, שכל גרסה אפשרית של ההיסטוריה ושל עצמנו מתרחשת בעולם מסוים.
לואיס על הפילוסופיה של התודעה

לואיס היה מטריאליסט, הוא גרס שכל מצב נפשי (כאב, שמחה, תענוג וכו') הוא למעשה פעילות חשמלית במוח גרידא; התחושה הנפשית היא לחלוטין פיזית. למשל, המצב הנפשי של כאב הוא נוירון שנורה במוחנו (להמחשה בלבד), כשהנוירון נורה אנחנו חווים כאב וכשאנחנו אומרים כאב אנו מתכוונים לנוירון שזז. לואיס היה ממפתחי התאוריה הפונקציונליסטית ובתחילה הוא שילב בין תאוריית הזהות לתאוריה הפונקציונליסטית.
לואיס טען שנוכל לדעת האם ישות מסוימת נמצאת במצב נפשי כלשהו, כאשר מתרחש אצלה המימוש הפיזי (למשל-תזוזה של נוירון) שממלא את התפקיד הסיבתי (קלט ופלט) של אותו מצב הנפשי. לדוגמה, אם כאב מאופיין על ידי קבלת מכה (קלט) ופליטת צעקה (פלט), שביחד הם התפקיד הסיבתי, אז המימוש הפיזי של הכאב הוא המימוש הפיזי שמתרחש באותו רגע שמתרחש התפקיד הסיבתי שמאפיין כאב. לואיס מוסיף שהתפקיד הסיבתי של מצב נפשי מסוים זהה עבור כל האוכלוסיות. כלומר, לכאב של אנשי מאדים תהיה אותה סיבתיות (קלטים ופלטים) כמו של הכאב שלנו, אבל, המימוש הפיזי של המצב הנפשי יכול להיות שונה בין אוכלוסייה לאוכלוסייה. למשל, כשאנשי מאדים נמצאים במצב הסיבתי שמאפיין כאב, החורים בגופם מוצפים. עבורם, הצפת החורים היא הכאב עצמו. אם כך, יהיה יותר מדויק להגיד שישות מסוימת נמצאת בכאב כאשר קורה אצלה המימוש הפיזי שממלא את התפקיד הסיבתי של כאב עבור האוכלוסייה המתאימה (לאותה ישות).
הערות שוליים

1 2 3  Brian Weatherson, The Stanford Encyclopedia of Philosophy, Winter 2016, Metaphysics Research Lab, Stanford University, 2016
↑  David K. Lewis | Department of Philosophy, Princeton University
↑  Lewis, D. (1983). Mad pain and Martian pain
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264521705171  PLWABN: 9810619761005606  BIBSYS: 90176976  BnF: cb131927319 (data)  CANTIC: a1044287x  CiNii: DA00713070  GND: 122564553  ICCU: SBLV259977  ISNI: 0000 0001 0931 4098  LCCN: n82162915  LNB: 000028719  MGP: 84283  NDL: 01033617  NKC: js20020325003  NTA: 071708316  SELIBR: 305980  SUDOC: 029629489  Trove: 1513864  VIAF: 108486628   WorldCat (עם VIAF): 108486628
דורות מגופי פיקוד ובקרה

| --- | --- |
לוגו החברה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  קיבוץ דורות
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־78 שנים)
 עובדים:  כ - 200 (2009)
  
 www.dorot.com
 
דורות מגופי פיקוד ובקרה הוא מפעל המגופים הוותיק בישראל ועוסק בייצור ושיווק מגופים מכנים והידראוליים, מדי מים ומשחררי אוויר לתעשייה, חקלאות, לכיבוי אש, ולמערכות להולכת מים. החברה מייצאת מוצרים לשבעים מדינות. לדורות מספר חברות בת במקסיקו, באיטליה בסין, ארצות הברית ובאוסטרליה, כמו כן לחברה כ 70 נציגויות בעולם.
היסטוריה

בשנת 1946, הושלם קידוח הבאר הראשונה בקיבוץ דורות. מיד לאחר מכן עלה הצורך בברזים עבור השקיית השדות, גן הירק והמטעים המתוכננים, אך לא היה תקציב לרכישת הברזים. בנוסף, הרגישו חברי הקיבוץ צורך להקים מפעל, כי לא האמינו שיוכלו להתפרנס אך ורק מחקלאות. לקודחי הבאר הייתה מסגריה ברחובות, והם יעצו לקיבוץ לקנות פיטינגים (מחברים) ולהתקינם לברזים על ידי יציקת ברונזה  כמנגנון בתוכם. לשם ביצוע ומימוש הדבר היה צורך לרכוש כלים כגון מחרטה, מקדחה וכלים נוספים, אך מאחר שלקיבוץ לא הייתה כל אפשרות לבצע רכישה כזאת, הוחלט להטיל על הגזבר למכור משאית לשם מימון הרכישה. בסופו של דבר, ובסיוע הקודחים מרחובות, עלה בידי הקיבוץ לרכוש מסגריה שלמה מבעל עסק שפרש. עקב  תקנות חמורות של משרד המסחר והתעשייה של ממשלת המנדט הבריטי להעביר ציוד תעשייתי ממקום למקום, נאלצו חברי הקיבוץ להבריח לקיבוץ את הציוד והכלים בשעות הערב במכונית מכוסה בברזנט. הציוד הותקן בצריף פח ליד החשמליה, והוחל בעבודות שונות במסגרות עבור המשק.
עובדי המסגריה רכשו פיטינגים של 2 צול, תכננו את פנים הברז ואת היציקה והתחילו בייצור ברזים של 2 צול. הברזים הראשונים היו עבור הקיבוץ והוטל על אחד החברים לנסות ולשווק אותם גם בתל אביב.
קיבוץ נגבה היה בין ראשוני הקונים, ולאחר מכן נתקבלו הזמנות גם מהמשביר.
מכיוון שהתחילו אז להשקות בסקינרים מתוצרת גבעת ברנר, התעורר צורך לברזי ברונזה. לאחר תכנון וייצור של ברז כזה רשם אותו הקיבוץ כפטנט.
פרוץ מלחמת העצמאות הפסיקה כמעט את כל העבודות במפעל ורק לאחר המלחמה הוחל מחדש בייצור ברזים ושוקתות לרפתות, להן היה ביקוש רב.
הקיבוץ רכש מחרטה נוספת וציוד לייצור ברזים משוכללים יותר.
בסוף 1947 הוקם הבניין הראשון להרכבה, מה שחייב הוספת עובדים וציוד, אך חברי הקיבוץ לא התגייסו ברצון לעבודה.
ב- 1950 הוקם בית יציקה, מיושן אמנם, אך כזה שאפשר להגדיל את היקף הייצור ולהתחיל לייצא ברזים לחו"ל ובעיקר לאפריקה.
ב- 1980 הוקם בית יציקה חדש בטכנולוגיה ייחודית, והוא שרת את המפעל נאמנה במשך 20 שנה.
בתחילת שנות ה-80 נעשו ניסיונות מחודשים לייצוא, אולם רוב המוצרים הקלאסיים לא התאימו למטרה זו והיה צורך להתאים את המפעל לדרישות השוק. בתקופה זו החל הפיתוח של הברזים ההידראוליים. לא עוד מנגנון מכני לפתיחה וסגירה ידנית, אלא מערכת המנצלת את  אנרגיית המים להפעלת ברזים להשקיה סדרתית ולחיבור למערכות בקרה ממוחשבות.
בשנות ה-90, הורחבו שוקי היצוא וכן נחתם הסכם עם חברת נטפים לשיווק מוצרי דורות בשוק החקלאי בארצות הברית. בנוסף פותחו מערכות תמך, חוזקה מחלקת הפיתוח, נבנתה מבדקה חדשה והורחבו משמעותית אולם ההרכבה והמחסנים. המפעל טיפס מדרגה נוספת במעלה הפיכתו מבית מלאכה למפעל תעשייה מודרני.
בשנת 2000 נסגר בית היציקה עקב תחרות עזה מול ייצור זול יותר במדינות מתפתחות, והפעילות עברה בחלקה לסין.
באוגוסט 2007 נרכש גרעין השליטה על ידי חברת Miya, חברת החזקות המים של קבוצת אריסון, בבעלות שרי אריסון.
המסגרייה הקטנה של שנות ה-40 הפכה למפעל מוביל בתחומו בשנות הפיתוח המואץ של ההתיישבות בישראל. בכל השנים הללו עוסק המפעל ביציקה ובכבישה, בעיבוד שבבי, בהרכבה, בבדיקה ובשיווק בארץ ובעולם. מגוון המוצרים של דורות גדל וכיום מכיל גם מגופים שייעודם לאו דווקא לשוק החקלאי, אלא לאספקת מים למערכות עירוניות, כיבוי אש, למפעלי תעשייה, משחררי אוויר ומדי מים בשיטת AMR ועוד.
מוצרים ופתרונות

דורות מתמחה בתחומי הולכת מים, כיבוי אש וחקלאות כאשר היא מספקת מגופי בקרה הידראולים, משחררי אוויר, מדי מים ומגופים מכניים.
נוכחות גלובאלית

דורות נותנת מענה ושירות ברחבי העולם.
ד'קמ"ב

ד'קמ"ב (4142)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-6 בספטמבר 381 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 23 בספטמבר 382. שנה מסוג בחה, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
דיוויזיית המילואים ה-23 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1914 – 1919 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית המילואים ה-23 (הסקסונית ה-1) (בגרמנית: 23. Reserve-Division‏ (1. Königlich Sächsische)) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-12 (הסקסוני ה-1), שהיה חלק מהארמייה השלישית. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן. במהלך שלוש השנים לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בחזית המערבית, ונטלה חלק בקרב שמפאן השני, הקרב על הסום, וקרב איפר השלישי. באוקטובר 1917 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, אולם במרץ 1918 היא חזרה לחזית המערבית. הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובמהלך 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

אלכסנדר פון לריש (2 באוגוסט 1914 – 15 בינואר 1915)
ברנהרד פון ואצדורף (16 בינואר 1915 – 21 בפברואר 1917)
הברון טראוגוט פרייהר לויקרט פון וייסדורף (22 בפברואר 1917 – 12 במרץ 1918)
פרנץ פרנקה (13 במרץ 1918 – 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
דוארטה, מלך פורטוגל

דוארטה, מלך פורטוגל, כונה גם הפילוסוף (פורטוגזית: Duarte; ‏31 באוקטובר 1391 - 9 בספטמבר 1438) היה מלך פורטוגל בין השנים 1433–1438.
חייו

דוארטה נולד בליסבון ב-31 באוקטובר 1391, לז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל ופיליפה מלנקסטר, בתם של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר ובלאנש מלנקסטר. לאחר כיבוש העיר סאוטה בשנת 1415, קיבל דוארטה מאביו את התואר "לורד סאוטה".
בשנת 1433 מת אביו ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל, ודוארטה עלה במקומו לשלטון. דוארטה דאג ליצור קונצנזוס בממלכה, ולפיכך כינס את הקורטס 5 פעמים במהלך שלטונו.
בעקבות כיבוש סאוטה על ידי הפורטוגזים הפכה העיר ממרכז מסחר אפריקאי משגשג לעיר נוצרית נטושה. במקום להיות מקור הכנסה, הפכה סאוטה לנטל כלכלי עבור הפורטוגלים, ומרכז המסחר עבר לעיר טנג'יר (Tangier) שנמצאת בשטח מרוקו של היום. בעצת אחיו אנריקה הספן ופרננדו החליט דוארטה לכבוש אף אותה, על אף התנגדות האפיפיור ואחיו פדרו, דוכס קוימברה וז'ואאו, מושל פורטוגל, ובשנת 1437 יצא כוח פורטוגלי לעבר העיר. פעולה זו לא תוכננה היטב, וניסיונות ההתקפה כשלו עד כי לפורטוגלים לא נותרה ברירה אלא להיכנע. במסגרת הסכמי הכניעה דרשו המוסלמים כי הפורטוגזים יצאו מסאוטה, אך מכיוון שהייתה זו דריסת הרגל הנוצרית היחידה באפריקה, סירב לכך דוארטה בעצת אחיו אנריקה, ופרננדו, אחיו הצעיר של אנריקה שנפל בשבי בניסיונות ההתקפה, נשאר בשבי המוסלמים עד מותו כארבע שנים לאחר מכן.
זמן קצר לאחר מכן מת דוארטה ב-9 בספטמבר 1438, ובנו אפונסו החמישי, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-22 בספטמבר 1428 התחתן דוארטה עם לאונור מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה, ממנה היו לו 9 ילדים:
ז'ואאו (1429–1433)
פליפה (1430–1439)
אפונסו החמישי, מלך פורטוגל (1432–1481)
מריה (1432)
פרננדו, דוכס ויזאו (1433–1470)
לאונור מפורטוגל, קיסרית האימפריה הרומית הקדושה (1434–1467)
דוארטה (1435)
קתרינה מפורטוגל (1436–1463)
ז'ואנה, נסיכת פורטוגל (1439–1475)
דייוויד לוין

| --- | --- |

דייוויד לוין, סביבות שנות ה-70 של המאה ה-20 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  20 בדצמבר 1926 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  29 בדצמבר 2009 (בגיל 83) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכון פראט  בית הספר לאמנות טיילר 
 תקופת הפעילות:  1945–2009 (כ־64 שנים) 
 תחום יצירה:  קריקטורה 
 יצירות ידועות:  The New York Review of Books 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1966)  פרס ג'ורג' פולק (1965) 
 www.davidlevineart.com
 
דייוויד לוין (באנגלית: David Levine; ‏20 בדצמבר 1926 – 29 בדצמבר 2009) היה אמן, מאייר וקריקטוריסט אמריקאי. התפרסם בעיקר בשל הקריקטורות שלו ב-The New York Review of Books.
ג'ולס פייפר (אנ') כינה אותו "הקריקטוריסט הגדול ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20".
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לוין קיווה לעבוד כצייר במשרה מלאה, אך נאלץ גם להתקיים על פרסומים של איורים כמו ה-Gasoline Retailer. על כל פנים הוא השאיר אחריו לא מעט ציורים, אם כי רבים מהם נהרסו בשריפה ב-1968. את ציוריו צבע בצבעי מים והם תיארו לרוב יצרני בגדים (עובדיו של אביו), ורוחצים בקוני איילנד. לוין יחד עם אהרון שיקלר הקים קבוצת ציור ב-1958 של אמנים שהתאספו למשך חמישים שנה לציור דוגמנאות. ב-2007 פורסם סיפור[דרושה הבהרה] דוקומנטרי על הקבוצה שנקרא "דיוקנאותיה של גברת" ("Portraits of a Lady") בעקבות יצירת דיוקנאות של שופטת בית המשפט העליון של ארצות הברית סנדרה דיי או'קונור.
במהלך עבודתו במגזין אסקווייר בשנות ה-60 התפתחו יכולותיו כקריקטוריסט פוליטי. יצירתו הראשונה עבור The New York Review of Books פורסמה ב-1963, מספר חודשים לאחר יציאת העיתון לאור לראשונה. לאחר מכן הוא צייר עבור כתב העת מעל 3,800 קריקטורות עט-דיו של ציירים, סופרים ופוליטיקאים מפורסמים. אולם רק כחצי מהקריקטורות שלו פורסמו ב-The New York Review of Books. אחרות התפרסמו באסווייר (מעל 1,000), בניו יורק טיימס, בוושינגטון פוסט, ברולינג סטון, בספורטס אילוסטרייטד, בניו יורק מגזין, בטיים מגזין, בניוזוויק, בניו יורקר ובאחרים.
שנותיו האחרונות ומותו

ב-2006 לוין אובחן כסובל מניוון מקולרי מחלת עיניים שגורמת לעיוורון. באפריל 2007 הוא הפסיק ליצור קריקטורות חדשות וכתב העת The New York Review of Books המשיך לפרסם יצירות ישנות שלו.
ב-29 בדצמבר 2009, לוין מת בבית החולים הפרסביטריאני בניו יורק (אנ') בגיל 83, בעקבות סרטן הערמונית ומחלות נלוות. הותיר אחריו את אשתו השנייה קייתי הייס (Hayes) (אותה נשא לאישה ב-1996), שני ילדים, שני ילדים חורגים ונכדים.
ספריו

(1966). The Man From M.A.L.I.C.E. Clark, Irwin & Co., Ltd.
(1969). Pens and Needles. Gambit, Inc.
(1970). No Known Survivors. Gambit, Inc.
(1978). The Arts of David Levine. Knoph.
(2008). American Presidents. Eros Comix.
דיוויזיית המילואים ה-24 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1914 – 10 בינואר 1919 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית המילואים ה-24 (הסקסונית ה-2) (בגרמנית: 24. Reserve-Division‏ (2. Königlich Sächsische)) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-12 (הסקסוני ה-1), שהיה חלק מהארמייה השלישית. הדיוויזיה נטלה חלק במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן. במהלך שלוש השנים לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בחזית המערבית, ונטלה חלק בקרב שמפאן השני ובקרב על הסום. במאי 1917 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במתקפת קרנסקי, אולם באוקטובר 1917 היא חזרה לחזית המערבית והשתתפה בקרב קמברה. הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה. לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

אוסקר פון אהרנטל (2 באוגוסט 1914 – 31 במרץ 1916)
מקס מורגנשטרן-דרינג (1 באפריל 1916 – 29 בינואר 1918)
מרטין פון אולדרסהאוזן (30 בינואר 1918 – 2 בנובמבר 1918)
אלפרד מילר (3 בנובמבר 1918 – 10 בינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
דיוויזיית המילואים ה-26 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1914 – 15 בדצמבר 1918 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית המילואים ה-26 (הווירטמברגית) (בגרמנית: 26. (Württembergische)‏ Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועדה להוות יחידת גיבוי לדיוויזיה ה-26 (הווירטמברגית ה-1. כמפקדה הראשון מונה פרנץ פון זודן, והיחידות בה היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים. הדיוויזיה נערכה בחזית המערבית כחלק מקורפוס המילואים ה-14 במסגרת הארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן. הדיוויזיה נטלה חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום, ובשנת 1917 לחמה בקרב אראס ובקרב קמברה. באביב 1918 היא השתתפה במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

פרנץ פון זודן (2 באוגוסט 1914 – 16 בדצמבר 1916)
אלברט פון פריטש (17 בדצמבר 1916 – 15 בדצמבר 1918)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
דורותי בלקהם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במרץ 1896 Rathmines, אירלנד 
 פטירה:  3 בספטמבר 1975 (בגיל 79) Donaghadee, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  אירלנד 
 
'דורותי בלקהם, באנגלית: Dorothy Blackham (1 במרץ 1896 - 4 בספטמבר 1975) הייתה מאיירת, אמנית ומורה אירית.
ביוגרפיה

דורותי בלקהם נולדה בדבלין, ב-1 במרץ 1896. הוריה היו צ'ארלס ה. בלקהם, קופאי ראשי בתחנת הרכבת קינגסברידג', וג'יין רות'בן בלקהם (לבית לאורי). דרך אביה, דורותי הייתה קשורה למשפחת האמנים וורטון, כאשר סבה מצד אמה היה תומאס קנדי לורי, סוחר עתיקות ותובע כתר. הכשרתה האמנותית החלה באקדמיה המלכותית היברניאן (RHA), שם למדה אצל דרמוד או'בריאן. במהלך תקופה זו פיתחה בלקהאם עניין בעיצוב פוסטרים. היא המשיכה ללמוד בבית הספר לאמנות של דבלין מטרופוליטן ובקולג' גולדסמית' בלונדון.
ביוגרפיה > קריירה אמנותית

בלקהם הייתה אמנית פוריה, הציגה ברחבי אירלנד. מ-1916 עד 1946, היא הציגה באופן קבוע עם ה-RHA, כאשר עבודותיה הוצגו גם על ידי אגודת האמניות של אולסטר, אגודת צבעי המים של אירלנד ואגודת האמנויות והאומנות של אירלנד. משנת 1924 היא הוצגה ב-Tailteann Games, וזכתה במדליות בשנים 1928 ו-1932. חברתה, ועמיתתה האמנית, מייני ג'לט הייתה השפעה משמעותית על בלקהם. באמצעות ג'לט, היא החלה להתעניין בקבוצת "האייל הלבן" והציגה איתם ארבע פעמים ב-1940–1941. היא הייתה חברה באגודת הציירים של דבלין, והציגה איתם בסוף שנות ה-30. בתקופה זו התנסתה בלקהם בחיתוכי לינו ויצרה הדפסי נוף גדולים. כחברה קרובה של אליזבת ייטס ולילי ייטס, היא שיתפה פעולה באופן נרחב עם הוצאת קואלה, ויצרה חיתוכי עץ ולינו לאיורים וכרטיסי ברכה. בלקהם גם הפיקה איורים עבור עיתון קלונה, איגוד התיירים האירי. היא עיצבה את הכריכה של עמק בוין ועתיקותיו (1936), חוברת מאת הכומר מיילס ו' רונן. בנוסף להיותה אמנית פעילה, היא לימדה במספר בתי ספר בדבלין, כולל אלכסנדרה קולג' מ-1936 עד 1943 ובית הספר הול, מונקסטאון.
היא נישאה לאלסנר סטיוארט ב-1947, והזוג עבר ללונדון. כשהיא שם, המשיכה בלקהם את הקריירה שלה כמורה, והציגה בשם נעוריה. היא הוצגה על ידי האקדמיה המלכותית לאמנויות, האקדמיה המלכותית של מערב אנגליה, האגודה המאוחדת של האמנים והאגודה המלכותית של האמנים הבריטיים. עבודתה שאבה השראה בדרך כלל מאירלנד, בפרט בצפון ובמערב המדינה, היא גם יצרה יצירות המבוססות על סצנות בלונדון וביבשת אירופה.
ביוגרפיה > חיים מאוחרים

דורותי בלקהם ובעלה חזרו לאירלנד ב-1967, והתיישבו בדונאגהדי, מחוז דאון. היא סבלה מדלקת פרקים בשנותיה האחרונות, אך היא המשיכה לצייר עד מותה.
דורותי בלקהם מתה ב-4 בספטמבר 1975, בדונהאדי.
הערות שוליים

↑  Newmann, Kate. "Dorothy Isabel Blackham (1896 - 1975): Artist". The Dictionary of Ulster Biography.
1 2  Clarke, Frances (2009). "Blackham, Dorothy Isabel)". In McGuire, James; Quinn, James (eds.). Dictionary of Irish Biography. Cambridge: Cambridge University Press.
דיוויזיית המילואים ה-28 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1914 – 2 באפריל 1919 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית המילואים ה-28 (בגרמנית: 28. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה, והועמדה תחת פיקוד קורט פון פאבל, והיחידות בה היו פחות איכותיות מאשר בדיוויזיות הסדירות. הדיוויזיה נערכה בחזית המערבית כחלק מקורפוס המילואים ה-14 במסגרת הארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן. הדיוויזיה נטלה חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום ולאר מכן בשלבים המאוחרים של קרב ורדן, ובשנת 1917 לחמה במהלך הקרב השני על האן. באביב 1918 היא השתתפה במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה לחמה במהלך הקרב השלישי על האן ובמהלך הקרב השני על המארן. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ובכלל זה בקרב סן-מייל, ועם סיום המלחמה פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

קורט פון פאבל (2 באוגוסט 1914 – 3 בינואר 1916)
פרדיננד פון האן (4 בינואר 1916 – 4 בפברואר 1917)
אלפרד צייטן (5 בפברואר 1917 – 7 באוקטובר 1917)
אוגוסט ברנהרד פון גייסו (8 באוקטובר 1917 – 13 בדצמבר 1917)
זיגפריד פון הלד (14 בדצמבר 1917 – 24 באפריל 1918)
קונסטנטין פון אלטרוק (25 באפריל 1918 – 2 באפריל 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
דיוויזיית המילואים ה-25 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1914 – 24 באוקטובר 1918 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית המילואים ה-25 (בגרמנית: 25. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול של פרוץ מלחמת העולם הראשונה. היא נכללה במסגרת קורפוס המילואים ה-18 בפיקוד קונו פון שטויבן, אשר בתורו נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג. הדיוויזיה השתתפה במערכה על הגבולות ובקרב הארדנים (1914), ולאחר מכן השתתף במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון. בנובמבר 1914 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במתקפת גורליצה-טרנוב ובמהלך הנסיגה הגדולה. בסתיו 1915 לחמה הדיוויזיה בפלישה לסרביה ובחזית סלוניקי, ובדצמבר היא חזרה לחזית המערבית ולחמה כמה חודשים ביער ארגון. בשנת 1916 לחמה הדיוויזיה בקרב ורדן שבמהלכו ספגה אבדות כבידות, ובשנת 1917 שוב לחמה בקרבות באזור ורדן. בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית ונגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, וספגה אבדות כבדות במהלך הקרב השני על הסום וב-24 באוקטובר 1918 פורקה הדיוויזיה.