stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט השלישי, מלך סקוטלנד
ביוגרפיה

ג'ון סטיוארט (John Stewart) היה בנו הבכור של מלך סקוטלנד רוברט השני ואליזבת מיור. רוברט נולד מחוץ לנישואים כשמיור הייתה פילגש, אולם הפך לבן הזכאי לרשת את אביו לאחר נישואיה החוקיים לרוברט השני בשנת 1349 (רוברט ואליזבת נישאו קודם לכן בשנת 1336, אולם נישואים אלה נערכו שלא על פי חוקי הכנסייה, ולכן רוברט ואליזבת נישאו בשנית). רוברט נולד בשם ג'ון.
בשנת 1367 נשא רוברט השלישי את אנבלה דראמונד ונולדו להם שבעה ילדים:
הנסיכה מרגרט, שנישאה לארצ'יבולד דאגלס, רוזן דאגלס
הנסיך רוברט, רוזן קאריק
הנסיכה אליזבת, שנישאה לסר ג'יימס דאגלס, לורד דאלקיית'
דייוויד סטיוארט, דוכס רות'סיי
הנסיכה מרי, שנשיאה בתחילה לג'ורג' דאגלס, רוזן אנגוס, לאחר מותו לסר ג'יימס קנדי מדונור, לאחר מותו לסר ויליאם גרהאם, ולבסוף לסר ויליאם אדמונסטון מקולודן.
ג'יימס הראשון
הנסיכה אגידיה
כמו כן היו למלך שני בנים מחוץ לנישואים:
סר ג'ון סטיוארט
ג'יימס סטיוארט מקילברייד
בשנת 1368 קיבל מדודו הגדול, המלך דייוויד השני את התואר רוזן קאריק, וסייע למלך בשלטון במדינה עד שנת 1387 עת נפגע מבעיטת סוס והפך נכה. בעקבות תאונה זו הפך אחיו, רוברט סטיוארט, דוכס אולבני ורוזן פיף ליורש העצר, ולנאמן סקוטלנד בשנת 1389, אולם עם מות אביו הוכתר כרוברט השלישי.
בעת המלכתו בחר ג'ון להיקרא בשם "רוברט השלישי" ולא "ג'ון השני" על מנת שלא להזכיר את שמו של ג'ון הראשון - מלך לא פופולרי מבית באליול. רוברט הוכתר באוגוסט 1390 במנזר סקון. המלך נכח במספר פרלמנטים, אולם בשל נכותו, בפועל - שלט בסקוטלנד אחיו. בשנת 1399 בשל נכותו של המלך נבחר בנו הבכור, דייוויד סטיוארט, דוכס רות'סיי כנאמן הגדול של סקוטלנד. רות'סיי ודודו חלקו בדעותיהם בדבר דרכי ההגנה מפני הפלישה האנגלית לסקוטלנד, ולבסוף רות'סיי נפטר במרץ 1402 בנסיבות שאינן ברורות, בארמון פוקלנד.
רוברט השלישי חשש לחייו של בנו הצעיר, ג'יימס, שהיה אז בן 11, ובפברואר 1406 הביא אותו בהחבא לטירת דירלטון במטרה להבריחו לצרפת. כוח צבאי ששלח רוברט סטיוארט, דוכס אולבני לחם בחיילי המלך, אולם יורש העצר ומלויו נמלטו לאבן באס בלשון הים של פורת'. יורש העצר ומלויו המתינו חודש על האי הקטן עד שהגיעה ספינה מצרפת. דוכס רות'סיי יידע את מלך אנגליה על ההברחה, ויורש העצר נתפס, ונאסר על ידי המלך האנגלי. רוברט השלישי נפטר זמן קצר לאחר נפילת בנו בשבי. ספרי ההיסטוריה מתארים את מותו כמוות מצער, אולם ישנם סברות שהורעל.
רוברט ביקש להיקבר תחת ערימת אשפה ועל מצבתו ביקש שתופיע הכתובת "כאן קבור הגרוע במלכים, והאומלל באדם" אולם הוא נקבר בפיילזלי (ולא במנזר סקון, מקום הקבורה המסורתי של מלכי סקוטלנד).
ברוך שמשון הגר

הרב ברוך שמשון הגר (ביידיש: האגער; נולד בז' בשבט ה'תשכ"ד, 21 בינואר 1964) הוא האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי בבית שמש, והאדמו"ר המרכזי של חסידות ויז'ניץ מונסי בישראל.
ביוגרפיה

נולד בארצות הברית לרבי מרדכי הגר מוויז'ניץ מונסי, ולסימא מירל, בת הרב יעקב יוסף טברסקי, האדמו"ר מסקווירא. בשנת ה'תשמ"ג נישא למרים, בתו של בן דודו רבי ישראל הגר, האדמו"ר הנוכחי מוויז'ניץ. לאחר נישואיו עבר להתגורר בקריית ויז'ניץ בישראל קרוב לחמיו. מספר שנים לאחר מכן מונה לרבם של חסידי אביו בבני ברק בבית הכנסת ברחוב מלצר. בתחילת שנות ה'תש"ס פתח בית מדרש של החסידות בעיר בית שמש, ובהמשך העתיק את מקום מגוריו לשם. במקביל הגיע פעמים רבות לשבות בבני ברק. באלול תשע"ד פתח ישיבה קטנה בבית שמש.
דודו וסב אשתו הרב משה יהושע הגר מוויז'ניץ נהג להתכתב עמו בנושאים תורניים.
עם פטירת אביו בכ"ט באדר ה'תשע"ח, הוכתר לכהן כממלא מקום אביו בעיר בית שמש ולו מאות חסידים. לאחר התמנותו לאדמו"ר הצהיר כי הוא ממשיך במנהג אביו ומתנגד שיצלמו אותו.
בשנת תשע"ו הקים ישיבה קטנה "אמרי חיים" בבית שמש, בראשות הישיבה עומד אחיינו חיים מאיר רוטנברג. בשנת תש"פ פתח ישיבה גדולה "תורת מרדכי"
בשנת תש"פ נחנך בניין בית המדרש הגדול של החסידות בבית שמש.
בתשע"ח ובשנת תשע"ט יצא לאור חיבוריו "דברי תורה", הכולל דברי תורה שנשא במשך השנים בטישים.
צאצאיו

מרגלית, נשואה לבן דודה הרב ישראל הגר, ראש ישיבת "בנין אבות - ויז'ניץ קיימישא" ובן הרב מנחם מנדל הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ בקייאמישא לייק.
ציפורה ברכה, נשואה לבן דודה הרב חיים מאיר, אב״ד וויזשניץ בלומינגראוו, בן הרב יצחק יוחנן הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ בוויליאמסבורג.
בריינא פריידא, נשואה לבן דודה הרב ישראל טברסקי, רב בית המדרש "אהבת שלום" ויז'ניץ בית שמש בבני ברק ור"מ בישיבת "תורת מרדכי - ויז'נץ בית שמש". בן הרב אברהם דב טברסקי, רב קהילת רחמסטריווקא במונסי, חתנו של רבי מרדכי מוויז'ניץ מונסי.
טראנא, נשואה לרב שניאור זלמן ארנסטר, רב בית המדרש "תורת מרדכי" ויז'ניץ בית שמש ברמה ד'. נכדו של הרב זאב ארנסטר, רב קריית מאור חיים בירושלים, ונינו של הרב משה ארנסטר.
חיים מאיר, בנו הגדול, עומד לימינו בהנהלת המוסדות. נשוי להינדא, בת הרב דוד משה רוזנבוים רבה של קהילת קרעטשניף ברחובות, בנו של הרב מנחם אליעזר זאב, האדמו"ר מחסידות קרעטשניף.
יוחנן, מכהן כראש ישיבה בניו יורק. בזיווג ראשון היה נשוי לפיגא חיה ע"ה, בתו של בן דודו הרב ישראל שנייבאלג, נכדו של רבי מרדכי מוויז'ניץ מונסי. לאחר שנפטרה עקב סיבוכים בלידה נשא את אחותה טראנא.
יוכבד, נשואה לשלמה יהודה זלמן לייב, בן הרב אליעזר ארנסטר, רב קריית מאור חיים בצפת.
הינדא, נשואה לשמואל צבי האגער, ראש החבורה של הקהילה באלעד. בנו של בן דודה הרב חיים מאיר הגר בן הרה"צ ר' פנחס שלום הגר אב"ד וויזשניץ בארא פארק זצ"ל, נכדו של רבי מרדכי מוויז'ניץ מונסי.
הערות שוליים

1 2  משה ויסברג, הצצה מיוחדת: שבעת הממשיכים מויז'ניץ ממונסי שיוכתרו לאדמו"רים, באתר בחדרי חרדים, 17 במרץ 2018
↑  כיכר השבת, ‏אחרי שנים: בית הכנסת של ויז'ניץ בית שמש, באתר כיכר השבת, 19 באוגוסט 2020
| שושלת אדמו"רי קוסוב • ויז'ניץ |
| --- | --- | --- |
| אבי השושלת | יעקב קופיל חסיד |  |
| חסידות קוסוב | מנחם מנדל מקוסוב (אהבת שלום) • חיים מקוסוב (תורת חיים) • יעקב שמשון מקוסוב • משה מקוסוב (לקט עני) • חיים הגר השני • אברהם יהושע העשיל מקוסוב–זלישטשיק • שרגא פייבוש הגר |  |
| חסידות זבלטוב | דוד מזבלטוב (צמח דוד) • יעקב הגר מזבלטוב • מנחם מנדל הגר מזבלטוב |  |
| חסידות רדוביץ' | יוסף אלתר מרדוביץ' • משה מרדוביץ' (וייקח משה) • ישראל מרדוביץ' |  |
| חסידות ויז'ניץ | חמשה דורות ראשונים: מנחם מנדל מוויז'ניץ (צמח צדיק) (דור 1) • ברוך מוויז'ניץ (אמרי ברוך) (דור 2) • ישראל מוויז'ניץ (אהבת ישראל) (דור 3) • בניו אליעזר הגר (דמשק אליעזר) (דור 4) • חיים מאיר מוויז'ניץ (אמרי חיים) (דור 4)  אחרי מותו של 'האמרי חיים' התפלגה החסידות: החסידות בישראל: משה יהושע מוויז'ניץ (ישועות משה) (דור 5), בניו ישראל מוויז'ניץ (דור 6) ומנחם מנדל מוויז'ניץ-מרכז (דור 6) ואחיינו ישראל אליעזר אדלר מדז'יקוב-ויז'ניץ (דור 6) החסידות במונסי: מרדכי מוויז'ניץ מונסי (דור 5), בניו; ישראל מוויז'ניץ מונסי (דור 6) • מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ קיימישא לייק (דור 6) • יצחק יוחנן מוויז'ניץ ויליאמסבורג (דור 6) • דוד מוויז'ניץ לונדון (דור 6) • אהרן מוויז'ניץ מונטריאול (דור 6) • ברוך שמשון מוויז'ניץ בית שמש (דור 6) • יעקב יוסף מוויז'ניץ בורו פארק (דור 7) |  |
| חסידות סערט ויזניץ' | ברוך מסערט-ויז'ניץ (מקור ברוך) (דור 4) • אליעזר מסערט-ויז'ניץ (חכמת אליעזר) (דור 5) • יעקב הגר (דור 6) |  |
| חסידות וישיווה | מנחם מנדל מוישיווה (שארית מנחם) (דור 4) • ברוך הגר (דור 5) • חיים יהודה מאיר הגר (דור 5) • נפתלי צבי הגר (דור 6) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האדמו"ר מוויז'ניץ בית שמש עם הרב מנחם קאליש, האדמו"ר מאמשינאוו
דן אנדוייה

דן אנדוייה (בצרפתית: Dan Ndoye; נולד ב-25 באוקטובר 2000 בניון שבשווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת בולוניה מהסרייה א' ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים

אנדוייה גדל במחלקות הנוער של פ.צ. לה קוט ספורטס ולוזאן. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של לוזאן במסגרת ליגת המשנה השווייצרית.
ב-27 בינואר 2020 חתם אנדוייה בניס מליגת העל הצרפתית, והושאל בחזרה ללוזאן עד לתום עונת 2019/2020. הוא ערך 31 הופעות ליגה במדי ניס, בהן הבקיע שער אחד.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל אנדוייה לפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית. ב-4 בפברואר 2022 חתם במועדון באופן קבוע.
ב-14 באוגוסט 2023 חתם בבולוניה 1909.
קריירה בינלאומית

ב-24 בספטמבר 2022 ערך אנדוייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ, בניצחון 1–2 על נבחרת ספרד במסגרת ליגת האומות 2022/2023. נכלל בסגל נבחרת שווייץ ליורו 2024.
הערות שוליים

↑  DAN NDOYE TO JOIN NICE THIS SUMMER באתר הרשמי של ניס, 27 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  Dan Ndoye wechselt leihweise zum FCB באתר הרשמי של פ.צ. בזל, 31 באוגוסט 2021 (בגרמנית)
↑  DER FCB VERPFLICHTET ANDY PELMARD UND DAN NDOYE DEFINITIV באתר הרשמי של פ.צ. בזל, 4 בפברואר 2022 (בגרמנית)
↑  Ryan DabbsContributions from Matthew Walthert last updated, Switzerland Euro 2024 squad: Murat Yakin's full team, fourfourtwo.com, ‏2023-10-03 (באנגלית)
| נבחרת שווייץ – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 זומר •  2 סטרגיו •  3 וידמר •  4 אלבדי •  5 אקאנג'י •  6 זקאריה •  7 אמבולו •  8 פרוילר •  9 אוקפור •  10 ג'אקה •   11 שטפן •  12 מבוגו • 13 רודריגס •  14 צובר • 15 זסיגר • 16 סיירו • 17 ורגאס • 18 דואה • 19 אנדוייה • 20 אייבישר • 21 קובל • 22 שר • 23 שאקירי • 24 ישארי • 25 אמדוני • 26 רידר • מאמן: יאקין |  1 זומר •  2 סטרגיו •  3 וידמר •  4 אלבדי •  5 אקאנג'י •  6 זקאריה •  7 אמבולו •  8 פרוילר •  9 אוקפור •  10 ג'אקה •   11 שטפן •  12 מבוגו • 13 רודריגס •  14 צובר • 15 זסיגר • 16 סיירו • 17 ורגאס • 18 דואה • 19 אנדוייה • 20 אייבישר • 21 קובל • 22 שר • 23 שאקירי • 24 ישארי • 25 אמדוני • 26 רידר • מאמן: יאקין | שווייץ |
Heal the World

"Heal the World" (רפא את העולם) הוא שיר של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון. השיר הופץ בהוצאת אפיק רקורדס ב-23 נובמבר 1992, כסינגל השישי מתוך אלבום האולפן השמיני של ג'קסון, Dangerous.

השיר מדבר על מצב ילדים החיים תחת תנאי מלחמות ועוני ברחבי העולם וכיצד יכול האדם לרפא את העולם ולהפוך אותו לטוב יותר למען עתיד ילדיו. ג'קסון אף הקים את קרן תרומות Heal the World Foundation למען מטרה זו.
הוידאו קליפ של השיר הוא מהיחידים בהם מייקל ג'קסון לא מופיע בעצמו. הקליפ מציג בראשיתו סבל של ילדים מהעולם כולו, בסיטואציות של אזורי עימות בעולם בהם נמצאים שני כוחות חמושים זה מול זה (חיילים סינים, טנקים סובייטים, חייל ישראלי מול ערבים, ככל הנראה חיילים בריטים מול איריים, הפגנות קו קלוקס קלאן, ככל הנראה גם רמיזה ליוגוסלביה ובורונדי) ובתווך צופים בהם הילדים. בהמשך הקליפ רואים את הילדים משחקים ולקראת סופו ילדים רבים ניגשים לחיילים בצד האחר, כמה מהם עם פרחים, משחקים, רוקדים ומחייכים. החיילים מקבלים את הילדים בברכה ומשליכים את הנשק שלהם. בסצנה האחרונה בקליפ רואים ילדים רבים מלאומים שונים מחזיקים בידיהם נרות ובשלב מסוים המצלמה מתרחקת ורואים אין ספור נרות, עד שרואים את כל כדור הארץ וידיים של ילד מחזיקות אותו.
מצעדים ודרוגים

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 4 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 20 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 2 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 4 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 2 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 27 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד רית'ם אנד בלוז/היפ-הופ | 62 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד שירי פופ | 6 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד Adult Contemporary | 9 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 3 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 4 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 2 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 3 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 3 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 1 |  |
|  צרפת | SNEP | 2 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 9 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 15 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 5 |  |
הומה מסאהרו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
הומה מסאהרו (ביפנית: 本間 雅晴;‏ 27 בנובמבר 1887 – 3 באפריל 1946) היה קצין בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה, שפיקד על הארמייה היפנית הארבע עשרה, שפלשה לפיליפינים וביצעה את צעדת המוות בבטאן. לאחר המלחמה, הואשם הומה כפושע מלחמה והוצא להורג על ידי כיתת יורים באפריל 1946.
ביוגרפיה

הומה נולד באי סאדו, בים יפן שנמצא מחוץ למחוז ניאיגטה. הוא השלים את לימודיו בכיתה ה-14 של האקדמיה הצבאית היפנית הקיסרית בשנת 1907, ובכיתה ה-27 של מכללת מטה הצבא בשנת 1915. להומה היה כבוד עמוק למערב, והבנה מסוימת, לאחר שבילה שמונה שנים כנספח צבאי בבריטניה. בשנת 1917 הוא צורף לגדוד מזרח לנקשייר ובשנת 1918 שירת עם חיל המשלוח הבריטי בצרפת, והוענק לו הצלב הצבאי.
בשנים 1930–1932 הומה שוב נשלח כנספח צבאי לבריטניה, שם בקיאותו בשפה האנגלית הועילה. כמו כן, הוטל עליו להיות חלק מהמשלחת היפנית לוועידת פירוק הנשק של ז'נבה בשנת 1932 ושירת במדור העיתונות במשרד הצבא בשנים 1932–1933. הוא קיבל שוב פיקוד שטח, כמפקד גדוד החי"ר הראשון של הצבא הקיסרי בשנים 1933 ל-1935, וקודם לפקד על חטיבת החי"ר 32 בשנים 1935-1936.
בשנת 1937 מונה הומה לעוזר מחנה לנסיך צ'יצ'יבו, אחיו של הקיסר. איתו ערך סיור דיפלומטי באירופה שהסתיים בגרמניה. שם הוא השתתף בעצרת נירנברג ופגש את אדולף היטלר, איתו ניסה הנסיך להגביר את היחסים בעקבות הסכם אנטי-קומינטרן משנת 1936. לאחר מכן שימש כמפקד צבא טייוואן של כוחות הצבא הקיסריים, והלחין את הליריקה של השיר הצבאי "צבא טייוואן". יאמאגוצ'י יושיקו ("לי שיאנג לאן" בסינית) הוזמן לשיר את השיר כדי להעצים את המורל הטייוואני.
עם תחילת המלחמה הסינית-יפנית השנייה מונה הומה למפקד הדיוויזיה ה-27 של בסין בשנים 1938 עד 1940 והנחה את חסימת הכוחות הזרים בטיאנצין, שם הוביל את המשא ומתן עם הבריטים. לאחר נפילת ננג'ינג הוא הצהיר בפומבי כי "אלא אם כן יושג שלום באופן מיידי הוא יהיה הרה אסון". הומה הוצא מתפקידו בקווי החזית והועבר מחדש להיות מפקד מחוז צבא טייוואן בין 1940 ל-1941. הוא הועלה לדרגת סגן אלוף ביולי 1938.
הפיליפינים

עם תחילת המערכה באוקיינוס השקט מונה הומה למפקד ארמיית 14 על 14,110 חייליה והוטל עליו לפלוש לפיליפינים. הוא הורה לחייליו להתייחס לפיליפינים לא כאל אויבים אלא כאל חברים ולכבד את מנהגיהם ודתם. באחד המקרים, בגישתו למנילה, עצר הומה את פקודיו והורה לגברים לנקות ולהדק את תצורותיהם, בידיעה כי חיילים לא מדויקים נוטים יותר לבזוז ולאנוס.
גישה ליברלית זו כלפי אזרחים פיליפינים זיכתה אותו באיבה מצדו הממונה עליו, הגנרל הרוזן היסאיצ'י טראוצ'י, מפקד צבא הדרום, ששלח דיווחים שליליים על הומה לטוקיו ממפקדתו בסייגון. כמו כן חלה חתרנות הולכת וגוברת בפיקודו של הומה מקבוצה קטנה של כפופים, בהשפעתו של אלוף-משנה מסאנובו צוג'י. בשמו של הומה, הם שלחו צווים סודיים נגד מדיניותו, כולל הוראה להוציא להורג את השופט הראשי הפיליפיני חוסה עבאד סנטוס וניסיון להוציא להורג את יו"ר בית הנבחרים לשעבר מנואל רוקאס, שהומה גילה עליו בזמן כדי לעצור את ביצוע ההוראה.
הומה לא הצליח לתת אמון באפשרות שנסיגה לחצי האי בטאן מצד הכוחות הפיליפינים-אמריקאים עשויה להצליח ולהפר את לוח הזמנים היפני. עד שזיהה את טעותו, הוחלפה חטיבת החי"ר הטובה ביותר בחטיבת מילואים מאומנת באופן גרוע, מה שהחליש מאוד את כוח ההתקפה שלו. במקום לבזבז את אנשיו בתקיפות חזיתיות זועמות, הוא ניסה לתמרן את הכוחות האמריקניים. זה הביא ביקורת מצד הממונים שהאמינו שהוא "מזוהם" מרעיונות מערביים על שמירת חיי אנשיו.
מודאג מהמתקפה התקועה בלוזון, הירוהיטו לחץ על הרמטכ"ל האג'ימה סוגיאמה פעמיים בינואר 1942 להגדיל את כוח גייסות ולהשיק מתקפת מחץ מהירה על בטאן. בעקבות פקודות אלה הפעיל סוגיאמה לחץ על הומה לחדש את התקפותיו. הקרב שהתפתח בעקבותיו, החל בינואר 1942 והיה אחד האינטנסיביים ביותר במערכה. לאחר הניצחון היפני באפריל, צעדו לפחות 60,000 שבויי מלחמה של בעלות הברית במרחק של 100 ק"מ למחנה שבויי מלחמה. עקב יחס רע והתעללות מצד חיילים יפנים, לפחות 5,500 חיילי בעלות הברית מתו במהלך הצעדה. הומה נודעה בכינוי "החיה של בטאן" בקרב חיילי בעלות הברית.
חרף הניצחון היפני בקרב בטאן, היחסים המידרדרים בין הומה לסוגייאמה הובילו להדחתו של הומה מהפיקוד זמן קצר לאחר נפילת קורגידור והוא היה אז מפקד הארמייה ה-14 בשם בלבד. הניו יורק טיימס דיווח בטעות לפני נפילת בטאן כי הומה הוחלף על ידי הגנרל יאמאשיטה, וכי הומה התאבד.
המטה הכללי הקיסרי ראה את הומה כמפקד שלא מספיק אגרסיבי במלחמה (וכתוצאה מכך העלות הגבוהה והעיכוב הרב בהבטחת כניעת הכוחות האמריקניים והפיליפינים) ויחסו המקל מדי כלפי העם הפיליפיני והוא אולץ לאחר מכן לפרוש באוגוסט 1943. הומה פרש מהצבא וחי בהפרדה למחצה ביפן עד סוף המלחמה.
משפט והוצאה לפועל על פשעי מלחמה

לאחר כניעת יפן, באמצע ספטמבר 1945, שלטונות הכיבוש האמריקני עצרו את הומה והוא הוסגר לפיליפינים, שם הוא נשפט על ידי בית דין אמריקאי על 48 סעיפים של הפרת דיני המלחמה הבינלאומיים הנוגעים לזוועות שביצעו חייליו במהלך צעדת המוות של בטאן.
הומה הועמד לדין ב-19 בדצמבר 1945 והמשפט נערך בבית הנציב העליון במנילה בין התאריכים 3 בינואר עד 11 בפברואר 1946. צוות של שישה עורכי דין, שאף אחד מהם לא היה בעל ניסיון בתחום המשפט הפלילי מונה לסנגר על הומה.
התביעה זימנה עדים והגישה תצהירים המעידים על התעללות ותנאים גרועים בהם נתקלו חיילי בעלות הברית במהלך הצעדה. בפרט, ג'יימס בלדאסאר, ניצול הצעדה, העיד על הריגתם של שני קצינים של בעלות הברית בידי היפנים ואדישותו של הומה למחלות ולסבלם של שבויי המלחמה.
במהלך הגנתו טען הומה כי היה כל כך עסוק בתוכניות לתקיפה בקורגידור, עד ששכח מהטיפול בשבויים והאמין כי קציניו מטפלים כראוי בעניין. הוא טען שלא למד על הזוועה אלא רק לאחר המלחמה, אף שמפקדתו הייתה במרחק 150 מטרים בלבד מנתיב הצעדה. בקביעה בבית המשפט, "נודע לי לראשונה בבית המשפט על הזוועות ואני מתבייש בעצמי אם הזוועות הללו אכן קרו." רוברט פלץ, חבר צוות ההגנה של הומה, ציין ביומנו: "אני באמת מאמין שלא היה [להומה] שום מושג באשר להתרחשויות."
ההיסטוריון קווין סי מרפי טוען כי אמנם לא ברור אם הומה הורה על מעשי הזוועה שהתרחשו במהלך הצעדה, אך היעדר מומחיות מנהלית של הומה וחוסר יכולתו להאציל בצורה מספקת את הסמכות ולשלוט באנשיו סייעו לאפשר את הזוועות. לאחר שהכוחות האמריקניים והפיליפינים נכנעו לחצי האי בטאן, הומה הפנה את הלוגיסטיקה של הטיפול בכ-25,000 האסירים לידי האלוף יושיצקה קוואנה. הומה הצהיר בפומבי כי יתייחסו לשבויי מלחמה בהגינות. התגבשה תוכנית, שאושרה על ידי הומה, להסעתם ולהצעדת האסירים למחנה אודונל. עם זאת, התוכנית הייתה לקויה מאוד, מכיוון שהשבויים האמריקנים והפיליפינים רעבו, היו חלשים ממלריה, ומנו לא 25,000 אלא 76,000 גברים.
ב-11 בפברואר 1946 הורשע הומה בכל הסעיפים ונידון "לירות למוות באמצעות כיתת יורים", הנחשב למכובד יותר מעונש מוות בתלייה. אשתו של הומה ביקרה אצל דאגלס מקארתור כדי לדחוק לבדיקה מדוקדקת של המקרה של בעלה. מקארתור אישר את גזר הדין של בית הדין והומה הוצא להורג על ידי כיתת יורים אמריקאית ב-3 באפריל 1946, בלוס באנוס, לגונה, כמה קילומטרים ממחנה המעצר לשעבר באוניברסיטת הפיליפינים בלוס באנוס.
מחלוקת בעניין המשפט

היו טענות ואישומים שונים כי משפטו של הומה היה לא הוגן או מוטה.
השופט פרנק מרפי, בהסתייגות מהכחשת הדיון של בית המשפט העליון של ארצות הברית על כלל ראיות, הצהיר כי
או שאנחנו מנהלים משפט כזה ברוח האווירה ובאווירה של החוקה שלנו או שאנחנו נוטשים כל יומרה לצדק, נותנים לעידנים לחמוק ולרדת לרמה של טיהור דם נקמני.
סנגורו הראשי של הומה, ג'ון ה. סקין הבן, הצהיר כי מדובר ב"משפט מאוד לא סדיר, שהתנהל באווירה שלא הותירה ספק לגבי התוצאה הסופית".

הגנרל ארתור טרודו, חבר בית הדין לחמישה חברים שגינה את הומה, אמר בראיון משנת 1971,
אין עוררין אלא שכמה גברים שהיו חלשים או פצועים נורו או נדקרו במצעד המוות הזה. השאלה היא כמה דרגי פיקוד היו אחראים עד כדי כך שאתה צריך לגנות אותו על רצח או פשע, ובזה הואשם הגנרל הומה... עלינו לחשוב על חוכמתנו לגנות את גנרל הומה למוות. אני חייב להודות שלא הייתי הרבה בעד זה. למעשה התנגדתי לזה אבל יכולתי להתנגד רק לנקודה שמאפשרת לירות בו כחייל ולא לתלות אותו... חשבתי שהוא חייל מצטיין.
הגנרל דאגלס מקארתור בראיון על המקרה כתב,
אם נאשם זה אינו ראוי לגורלו השיפוטי, אף אחד בהיסטוריה השיפוטית מעולם לא יעשה זאת. לא יכול להיות פשע גדול יותר, מחריד או מסוכן יותר מאשר השמדה המונית, במסווה של סמכות צבאית או צורך צבאי, של גברים חסרי ישע שאינם מסוגלים לתרום עוד למאמץ המלחמתי. כישלון בהליך החוקי להעניש על מעשים כאלה של מעשה פלילי יאיים על מרקם החברה העולמית.
לקריאה נוספת

Bix, Herbert P. (2001). Hirohito and the Making of Modern Japan. Harper Perennial. ISBN 0-06-093130-2.
Dupuy, Trevor (1992). Encyclopedia of Military Biography. I. B. Tauris & Co Ltd. ISBN 1-85043-569-3.
Fuller, Richard (1992). Shokan: Hirohito's Samurai. London: Arms and Armor. ISBN 1-85409-151-4.
Piccigallo, Philip R (1980). The Japanese on Trial: Allied War Crimes Operations in the East, 1945–1951. University of Texas Press. ISBN 0-292-78033-8.
Toland, John (1970). The Rising Sun: The Decline and Fall of the Japanese Empire 1936–1945. Random House. ISBN 0-8129-6858-1.
Totani, Yuma (2015). Justice in Asia and the Pacific Region, 1945–1952: Allied War Crimes Prosecutions. Cambridge University Press.
הערות שוליים

↑  Fuller, Richard. Shokan: Hirohito's Samurai London 1992 p. 103 ISBN 1854091514
↑  Ammenthorp, The Generals of World War II
↑  Budge, The Pacific War Online Encyclopedia
↑  Toland, p. 250
↑  Toland, p. 258
↑  Toland, p. 317–18
↑  Herbert Bix, Hirohito and the Making of Modern Japan, 2000, p. 447
1 2 3 4 5  Cook, Peter B (במרץ 1996). "Beast of Bataan" (PDF). American History. נבדק ב-18 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  New York Times, April 3, 1942, p. 1
↑  Rottman, Gordon L. (2005). Japanese Army in World War II – Conquest of the Pacific 1941–42. Oxford, England: Osprey Publishing. p. 73. ISBN 1841767891.
1 2 3  Hampton, Sides (בפברואר–במרץ 2007). "Trial of General Homma". American Heritage. 58 (1). נבדק ב-6 בספטמבר 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "U.S. Military Courts (S-1804-0184 – S-1804-0310)". Legal Tools Database. נבדק ב-18 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Inside the Bataan Death March: Defeat, Travail and Memory": Kevin C. Murphy p.24
↑  (Toland, p. 294)
↑  US Army Film (20 ביוני 2009). "Homma Verdict 1945" (Video). Youtube. Robert H. Jackson Center. נבדק ב-6 בספטמבר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Los Baños During the Japanese Period". Municipality of Los Baños. אורכב מ-המקור ב-2020-02-06. נבדק ב-2020-09-28.
↑  Application of Homma, 327 U.S. 759 (1946)
↑  (Toland, p. 320)
↑  Trudeau, Arthur G (1986). "The Philippines". Engineer memoirs (PDF). Washington, D.C.: US Army Corps of Engineers, Office of the Chief of Engineers. pp. 148–9. ISBN 9781428915701. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-03-12.
↑  Occupation of Japan, 1945–1950, MacArthur, Reminiscences, Bluejacket Books, Naval Institute Press, 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311334805171  BnF: cb16628485p (data)  ISNI: 0000 0000 2322 5123  LCCN: n80149133  NARA: 10567691  NDL: 00626518  SNAC: w6cc44zr  VIAF: 50535564   WorldCat (עם VIAF): 50535564 
הומה מסהארו (משמאל) וקורודה שיגנורי (במרכז)
לוקאש סקורופסקי

לוקאש סקורופסקי (בפולנית: Łukasz Skorupski; נולד ב-5 במאי 1991 בזאבז'ה, פולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת השוער בבולוניה ובנבחרת פולין.
קריירת מועדונים

ב-14 ביולי 2013, סקורופסקי חתם ל-4 עונות בקבוצת הסרייה א', רומא.
ב-1 ביולי 2015 הושאל לאמפולי לעונה אחת. בשנת 2018 עבר לבולוניה.
נבחרת פולין

סקורופסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של פולין במשחק ידידות נגד מקדוניה הצפונית באמצע חודש דצמבר בשנת 2012.
נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  Czesław Michniewicz ogłosił kadrę na mundial w Katarze באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הפולנית, 10 בנובמבר 2022 (בפולנית)
| נבחרת פולין – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 שצ'נסני •  2 פיונטקובסקי •  3 דוידוביץ' •  4 קנדז'ורה •  5 בדנארק •  6 קוזלובסקי •  7  •  8 לינטי •  9 לבנדובסקי •  10 קריכוביאק •   11 סבידרסקי •  12 סקורופסקי • 13 ריבוס •  14 קליך • 15 גליק • 16 מודר • 17 פלצ'טה • 18 ברשינסקי • 19 פרנקובסקי • 20 ז'לינסקי • 21 יוז'וויאק • 22 פביאנסקי • 23 קובנאצקי • 24 סבירצ'וק • 25 הליק • 26 פוכאש • מאמן: סוזה |  1 שצ'נסני •  2 פיונטקובסקי •  3 דוידוביץ' •  4 קנדז'ורה •  5 בדנארק •  6 קוזלובסקי •  7  •  8 לינטי •  9 לבנדובסקי •  10 קריכוביאק •   11 סבידרסקי •  12 סקורופסקי • 13 ריבוס •  14 קליך • 15 גליק • 16 מודר • 17 פלצ'טה • 18 ברשינסקי • 19 פרנקובסקי • 20 ז'לינסקי • 21 יוז'וויאק • 22 פביאנסקי • 23 קובנאצקי • 24 סבירצ'וק • 25 הליק • 26 פוכאש • מאמן: סוזה | פולין |
| נבחרת פולין – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 שצ'נסני •  2 קאש •  3 ינדז'ייצ'יק •  4 ויטסקה •  5 בדנארק •  6 בייליק •  7 מיליק •  8 ד. שימאנסקי •  9 לבנדובסקי •  10 קריכוביאק •   11 גרוסיצקי •  12 סקורופסקי • 13 קמינסקי •  14 קיביור • 15 גליק • 16 סבידרסקי • 17 זורקובסקי • 18 ברשינסקי • 19 ס. שימאנסקי • 20 ז'לינסקי • 21 זלבסקי • 22 גרברה • 23 פיונטק • 24 פרנקובסקי • 25 גומני • 26 סקורש • מאמן: מיכנייביץ' |  1 שצ'נסני •  2 קאש •  3 ינדז'ייצ'יק •  4 ויטסקה •  5 בדנארק •  6 בייליק •  7 מיליק •  8 ד. שימאנסקי •  9 לבנדובסקי •  10 קריכוביאק •   11 גרוסיצקי •  12 סקורופסקי • 13 קמינסקי •  14 קיביור • 15 גליק • 16 סבידרסקי • 17 זורקובסקי • 18 ברשינסקי • 19 ס. שימאנסקי • 20 ז'לינסקי • 21 זלבסקי • 22 גרברה • 23 פיונטק • 24 פרנקובסקי • 25 גומני • 26 סקורש • מאמן: מיכנייביץ' | פולין |
| נבחרת פולין – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 שצ'נסני •  2 סלמון •  3 דוידוביץ' •  4 ולוקייביץ' •  5 בדנארק •  6 פיוטרובסקי •  7 סבידרסקי •  8 מודר •  9 לבנדובסקי •  10 ז'לינסקי •   11 גרוסיצקי •  12 סקורופסקי • 13 רומנצ'וק •  14 קיביור • 15 פוכאש • 16 בוקסה • 17 ד. שימאנסקי • 18 ברשינסקי • 19 פרנקובסקי • 20 ס. שימאנסקי • 21 זלבסקי • 22 בולקה • 23 פיונטק • 24 סליש • 25 סקורש • 26 אורבנסקי • מאמן: פרוביירז |  1 שצ'נסני •  2 סלמון •  3 דוידוביץ' •  4 ולוקייביץ' •  5 בדנארק •  6 פיוטרובסקי •  7 סבידרסקי •  8 מודר •  9 לבנדובסקי •  10 ז'לינסקי •   11 גרוסיצקי •  12 סקורופסקי • 13 רומנצ'וק •  14 קיביור • 15 פוכאש • 16 בוקסה • 17 ד. שימאנסקי • 18 ברשינסקי • 19 פרנקובסקי • 20 ס. שימאנסקי • 21 זלבסקי • 22 בולקה • 23 פיונטק • 24 סליש • 25 סקורש • 26 אורבנסקי • מאמן: פרוביירז | פולין |