stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רקמה פלסטינית
החומרים והכלים המשמשים > החוטים

עד אמצע המאה ה-20 השתמשו ברקמה בשני סוגים של חוטי משי, הסוג הראשון עשוי מפקעות תולעי משי, ונקרא "אלסאדק" או "אלסדאק". אחד המאפיינים של חוט אלסדאק שצבעו לא משתנה מגורמי המים, השמש או הגורם של הזמן. השתמשו בו עם הסוגים הטובים ביותר של האריגים ובגדים לנסיבות מיוחדות. הסוג השני הוא משי צמחוני ונקרא "אלקזאב" או משי "קז". הוא משמש לרוב עם האריגים הפחות טובים מבחינת איכות, בבגדים של חיי היום יום. חוטים אלה נמכרו בצורה של "שלאייל" והנפרד שלה "שלה" שהיא חבילה של חוטים באורך של כ-30 סנטימטר. נמכרת במה שנקרא "דרהם" שהוא יחידת משקל השווה ל-16 קיראט.
מאמצע המאה ה-20 ולאחר הקמת המדינה, החלו לייבא צורות אחרות של משי, במיוחד מצרפת. הוא מחולק לשני סוגים: משי "טובאב" ומשי "צינורות". המשי טובאב יותר עווה ממשי הצינורות, עטוף בצורה כדורית על גלילים קצרים מקרטון ומשקל המשי בטובה אחת 10 גרם ואורכו 78 מטרים.
בנוסף לחוטי הרקמה ממשי משתמשים גם בחוטי קנים כדי לקשט את הבגדים ואביזרי מלך. אלה הם חוטי משי המשובצים בחוטים של זהב או כסף. חוטים אלה נמכרים בקראט שהוא יחידת משקל השווה ל-1/5 גרם. במאה ה-21 החלו חוטים אלה להיעלם מהשווקים והוחלפו על ידי חוטי קנים זולים יחסית העשויים ממשי רגיל משובץ בחוטי אלומיניום. חוטים אלה נמצאים במגוון של צבעים כגון אדום, ירוק, סגול בנוסף לזהב וכסף.
החומרים והכלים המשמשים > המחטים

הכנענים השתמשו במחטים אשר היו עשויות מברונזה, בהווה המחטים מיובאים מחו"ל, מחט הרקמה הידנית מתאפיין על הבדים עם העיניים הברורות בראשה החד, המאפשר רקמה על הבדים העדינים בעלי החוטים הדקים.
החומרים והכלים המשמשים > אלטארה (الطاره)

עשויה משני חישוקים מעץ מפלסטיק או ממתכת, החישוקים נמדדים על פי קוטרם ויש חישוקים במידות שונות בין 1 ל-12 אינץ חישוק אחד סגור והשני חובק את הראשון וניתן להרחבה או הצרה בעזרת בורג כאשר משחילים ביניהם את הבד שעליו מתעתדים לרקום כדי שיהיה מתוח. נעשה שימוש בכלי הזה ברקמה בנול, או במכונת תפירה. שכן האריג ממוקם בין שתי המסגרות הללו, כדי להקל על הנעתו שמאלה או ימינה באופן מעגלי במיוחד שרוב הקישוטים של הוורידים של הנול או הקנים מסתמכים על קווים מעגליים.
תכי הרקמה

התך מהווה את המרכיב העיקרי בתהליך הרקמה. התך הוא הפורמט שנוצר מפעולת נעיצת החוטים באריגים, פורמט זה חוזר על עצמו כדי לייצר את התמונה הסופית לעיטור האריג. ישנם סוגים שונים של תכים,
התכים המפורסמים מביניהם:
תך הצלב או תך האיכרי: נקרא גם תך ה"צלב" או "המצולב" כי הוא מורכב משתי נעיצות של חוטים המצטלבות במרכז כדי ליצור דמוי צלב אלכסוני – נטוי. היה ונשאר עד היום התך הנפוץ ביותר מפני שרוב הרקמה העממית הייתה עשויה על אריג שחוטיו ניכרו לעין והיה אפשר לספור אותם בקלות. רקמת צלב חופשית (ללא ספירת חוטים) נעשתה בידי בדואיות על גבי אריג סאטן כותנה שחור. כשהשימוש באריגים תעשייתיים (סאטן כותנה, משי מלאכותי וקטיפתי) החל להיות נפוץ, אריגים אלו לא התאימו לספירת חוטים, החלו לרקום את רקמות הצלבים בעזרת אריג עזר "קנבס" שחובר לאריג ונפרם בתוך עבודת הרקמה.
תך "שיבולת" או אידרת הדג: תך צלב כפול שורה, שימש לחיבור שולי אריגים ומילוי.
תך הליפוף: הוא מורכב מתפרים אופקיים רחבים צמודים, כך שהם יוצרים רצועה ארוכה רציפה שרוחבה בדרך כלל נע בין חצי סנטימטר לסנטימטר אחד.
תך מאוחז: טכניקת רקמה שבה מניחים על גב האריג חוט או פתיל ומחברים אותו באמצעות חוט עדין ודק ממנו.
תך סאטן: התכים מונחים צמודים זה לזה ומשווים לעיטור מראה של מלאות, משתמשים בתך זה גם לשם חיבור קצוות באופן דקורטיבי.
תך כרתי: תך מילוי או חיבור.
תך שרשרת: נועד ליצירת קו מתאר או למילוי.
תך גבעול: נועד לקווי מיתאר או למילוי.
תך שמיכה או תך לולאה: נועד למילוי צורות ולחיבור.
תך זיג זג: לחיבור, לסיום ולקישוט.
אופן הפעולה

הנשים מתחילות בתהליך של עבודת הרקמה על ידי עשיית מסגרת, אחר כך ממלאות את השטחים בתוך המסגרת בתך מתאים, התך האיכרי הוא אחד התכים בשימוש הרב ביותר ברקמה פלסטינית, תך זה נקרא גם "אלתמשאייה".
מסגרות הרקמה מכילות ליפוף או קו העובר באמצעם, בהתחלה רוקמות הנשים את הליפוף או את קו האמצע, אחר כך רוקמות את האלמנטים האחרים. היתרון של הרקמה המסורתית שהיא מורכבת ממסגרות מסודרות זו ליד זו. ישנם דרכים מגוונות להוספת רוחב למסגרות אלה, דבר העוזר למלא את השטחים השונים שמתכננים לרקום בקלות. הנשים בשיטה של ספירת העיניים של האריג, כדי לקבוע את המספר ואת הכיוון של התכים הנחוצים לעיצובי הרקמה והצורות השונות.
רקמה פלסטינית מודרנית

אמנות הרקמה היא חלק חשוב בחייה של האישה בכפר הפלסטיני. האישה הפלסטינית גדלה משחר ילדותה בעולם של רקמה, שהיא אמנות עממית. האישה ירשה והעבירה לבנותיה ולדורות הבאים אחריה. היא השתמשה בו כדי לקשט את גלימתה המסורתית, לסידור ביתה. סגנון הרקמה המסורתי נשמר שנים רבות והדגמים עברו בשמרנות מאם לבת. אצל הבדווים הדגמים השבטיים נשמרו בקפדנות. בעבר רקמו הנשים דגמים גאומטריים וצבעיהם תאמו את הגיל ואת המצב המשפחתי של בעלת השמלה. מגוון הדגמים היה מוגבל וקבוע וניתן היה להבחין לאיזה שבט שייכת כל רקמה. מסופר כי בשווקים הישנים, שבו הנשים מתקבצות מכל רחבי הארץ, היה ניתן להבחין לאיזה אזור כל אישה משתייכת במבט גרידא על שמלותיהן, שכן היחידות הדקורטיביות הן המחוון החשוב והמכריע של זהות הנשים והכפר שלהן. האישה הכירה את הציורים האלה היטב והיא יורשת את המידע הזה מאמה וסבתה, שכן היא התחילה ללמוד את אומנות הרקמה בגיל צעיר, ברגע שהיא יכלה לתפוס את המחט ונטעו בה מילדותה את הצורך להעביר את הציורים על הכפר שלה על גלימתה ושמלותיה. כפי שהאישה הייתה כנה על העברת מורשת כפרה, היא הייתה יצירתית ביצירת שינויים ברקמה, לכן הציורים המסורתיים רכשו מטעמה הייחודי מבלי להתפשר על התשתית המרכזית בתצורה, אף על פי שהשינויים האלה היו פשוטים, אבל הם נתנו לשמלות אלגנטיות מחודשת שהאישה גאה בה. אולם, בדור האחרון בעיקר מאז מלחמת ששת הימים החלו לחדור דגמים וצבעים חדשים, שהגיעו בהשפעת גורמים חיצוניים: ניידות בין כל האזורים, מגע עם החברה הישראלית וחברות אירופיות של דגמי הרקמה, סגנון הרקמה נפתח להשפעת העולם החיצוני.
בעבר השתמשו במלאכת הרקמה כדי לקשט את השמלות החקלאיות והבדוויות השונות והאביזרים הנלווים להן, שהחשובים בהם: הכובעים והעריקייה והשטווה, כמו כן הסמרטוטים והצעיפים ולפעמים המכנסיים הפנימיים, קישטו ברקמה גם את הכריות והשמיכות וכיסויי מיטה, המפיות והבגדים השונים של הילדים וכמה תיקי יד ושקי טבק וסרבלים ומסגרות תמונות משפחתיות וקופסאות של משקפיים.
כאשר התפתחה אמנות הרקמה, החלו הנשים לעטר בה דגמים מסוימים של שמלות מודרניות, סוודרים, צעיפים וקישוט כרטיסי ברכות לימי הולדת. או קישוט כלי להצבה על שולחנות תחת מאפרות או ספלים. רקמת הכריות עשירה וססגונית מהעבר, דגמי הפרחים והחיות הם לעיתים קרובות חיקוי של דגמים מודפסים על ציפוי הכריות שנקנו בשוק העירוני. כן מקובלת רקמת יריעות לקישוט קירות בתי האבן, אלו הן רקמות צבעוניות של פרחים וחיות, ובהן שזורים סהרונים ואף מוטיבים דתיים כגון כיפת הסלע, הכעבה, פסוקי קוראן ועוד.
הנשים הפלסטיניות תרמו לשמירה על המורשת התרבותית העתיקה שלהן, שכן האיצו בתחילת שנות החמישים ולאחר קום המדינה, את הקמת הקואופרטיבים, המייצרים ומשווקים רקמות.
היום הרקמה הפלסטינית מהווה משאב כלכלי מרכזי או משני לאישה הפלסטינית לאור המחסור בהזדמנויות העבודה מחוץ לבית.
אמניות סיבים פלסטיניות

בין האמניות הפלסטיניות יש המערבות רקמות שונות בתוך יצירותיהן. בותיינה מילחםרוקמת בשילוב צביעה ונעיצת סיכות על בדים בגדים או על מצע אחר. האמנית הודא ג'מאל מצירת רקמות פלסטיניות בתוך יצירותיה.
ראו גם

רקמה (מלאכת יד)
לבוש מסורתי
לקריאה נוספת

זיוה עמיר, ערבסק – רקמה עממית של ערביי ארץ ישראל, מסדה פרס, 1983
זיוה עמיר, רקמת בית-לחם, הוצאת מוזיאון ישראל, 1988
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  גבארין, גלאל אלמסרי, אלמוטרזאת אלפלסטינייה, ג'מעיית אנעאש אלאסרה, אלבירה, 2009, עמ' 6–14
↑  סבאח א-סייד עזאזי, סוואר מן תראת' אל-קריה אל-פלסטינייה, דאר אל-כרמל ללנשר, 1994. עמ' 11–12
↑  Rozika Parker, The Subversive Stitch, Embroidery and the Making of
 the Feminine, London: the Women's Press. 1984 P. 23–28
↑  Ross, H.C, The Art of Arabian Costume, Switzerland. 1981
↑  Laila El-Khalidi, Art of Palestinian Embroidery. 2001
↑  Weir, Sheilagh, Embroidery from Palestine. British Museum Press. 2006
↑  Ohms, M, Ethnic Embroidery, London: 1989
↑  זיוה עמיר, ערבסק, גבעתיים: מסדה פרס, 1983
↑  סלום, ח'מיס ג'ורג'ית, עראיס אל-ארץ' אלמוקדסה', ירושלים, 1990, עמ' 120–121
1 2 3  קופיטמן, מאיה, הרקמה הבדווית בנגב, מרכז לימודי ג'ו אלון, קיבוץ להב, 1983
↑  כנענה, שריף, אלמלאבס אלשעביה' אלפלסטיניה', ג'מעית אנעאש אל-אוסרה, אל-בירה, 1982, עמ' 49–52
↑  חסון רחל, תלבושות פלשתינאיות של צבעים ורקמה, המוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים, 1997, עמ' 11–12
↑  Stillman, Yedida Kalfon, Kalestinian Costume and Jewelry, London, 1979
↑  Ross, H.C, The Art of Arabian Costume, Switzerland. 19
↑  ד"ר נצר ת'ריא, אלנסיג' אלמוטרז פי אלעצר אלעות'מאני, עאלם אלקתאב, 2000
↑  קפלן, א', י', אפיונים לאומנות עממית במלכות היד של הנשים הבדוויות בתל-מלחתא: רשימות בנושא הבדווים, מדרשת שדה בוקר, 1984
↑  Susan Fitzgerald, An essential guide to embroidery hoops: When, why, and how to use them, Stitched Modern (באנגלית)
↑  Saca, Iman, Embroidering identities, A Century Of Palestinian Clothing, The Oriental Institute Museum of The University Of Chicago, USA, 2006, P. 15–19
↑  Rajab, J, S, Palestinian Costume, London And New York, 1985, P. 84–85
↑  Abu Omar, Abed Al-Samih, Traditional Palestinian Embroidery and Jewelry, Jerusalem, 1987
1 2  רקמה בדואית בת ימינו בנגב, מרכז לימודי אזורי ע"ש ג'ו אלון, ליד קיבוץ להב, המוזיאון לתרבות הבדואים, חורף 1991
↑  ימית שמעון, דיזנגוף פינת אבו מלחם, באתר בלוג בית העיר, ‏15 בפברואר 2012
↑  ריטה מנדס-פלור, הציפור הכלואה שרה, באתר אסימון, ‏17 בינואר 2008
נשים בדואיות רוקמות (ישובי להבה)
מגוון של כריות רקומות בעיצובים שמקורם על פי הסדר הבא מימין לשמאל ומלמעלה למטה: עזה, רמאללה, רמלה, שכם, בית ג'אלה, בית לחם
תלבושת מאזור רמאללה, מורכבת משמלה ומצנפת משי האדום
תחנת הכוח הגרעינית נובו-וורונז'

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח גרעינית 
 מיקום:  נובו-וורונז' 
 מדינה:  רוסיה 
 מפעיל:  רוסאנרגואטום 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 בספטמבר 1964
 תאריך פתיחה רשמי:  30 בספטמבר 1964 
 מידע טכני
 כושר ייצור חשמל:  2,597 מגה-ואט 
 קואורדינטות:  51°16′12″N 39°11′53″E﻿ / ﻿51.2699437°N 39.1981888°E﻿ / 51.2699437; 39.1981888
 אתר רשמי
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניתחנת נובו-וורונז' (למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניתחנת נובו-וורונז' (למפת מחוז וורונז' רגילה) וורונז' בוריסוגלבסק רוסוש ליסקי אוסטרוגוז'סק נובו-וורונז' פבלובסק קאלאץ' טמבוב וולגוגרד רוסטוב אוקראינה בלגורוד קור. ליפצקתחנת נובו-וורונז' (למפת מחוז וורונז' מוגדלת) וורונז' בוריסוגלבסק רוסוש ליסקי אוסטרוגוז'סק נובו-וורונז' פבלובסק קאלאץ' טמבוב וולגוגרד רוסטוב אוקראינה בלגורוד קור. ליפצקתחנת נובו-וורונז' 
 
תחנת הכוח הגרעינית נובו-וורונז' (ברוסית: Нововоронежская АЭС) היא תחנת כוח גרעינית במחוז וורונז', 45 ק"מ מזרחית לוורונז', רוסיה. במהלך הקמת המתקן הוקמה העיר נובו-וורונז' לבוני ומתחזקי התחנה. תחנת הכוח מורכבת חמישה כורים גרעיניים שהראשון בהם פעל החל מ-1964 והחמישי פועל משנת 1980. בקרבת תחנה הכוח נבנתה היחידה הראשונה של תחנת הכוח הגרעינית נובו-וורונז' 2(אנ') והיחידה השנייה נמצאת בשלבי בנייה.
עבודות הבנייה של תחנת הכוח החלו בשנת 1957. הקמת הכור הראשון הסתיימה בשנת 1964 והחל מספטמבר 1964 הוא מייצר חשמל לרשת החשמל הארצית. בשנת 1969 הופעל הכור השני. בשנת 1967 החלו עבודות הקמה של היחידה השלישית והרביעית. הם התחילו לעבוד בשנים 1971-1972. בשנת 1974 החלו עבודות בהקמת היחידה החמישית באתר זה. היא התחילה לפעול בשנת 1980.
תחנת הכוח הגרעינית נובווורונז' (היחידה החמישית)
תחנת כוח זה מהווה המקור העיקרי לאספקת חשמל וחום למחוז וורונז'. סביב המתקן הוקמו 33 תחנות מדידת קרינה רדיו-אקטיבית.
כול הכורים המופעלים במתקן הם מתכנון של אנטולי אלכסנדרוב. קירור הכורים מתבצע במי נהר דון הזורם בקרבת תחנת הכוח ומים שנאגרים באגם מלאכותי שנבנה במהלך בנייה של כור מס' 5 של תחנת הכוח. לא ידוע על תקלות משמעותיות שקשורות עם הכורים בתחנות כוח זו.
מבנה התחנה

נכון ל-3.2018 באתר פועל כור גרעיני בודד:
כור מס' 1 בהספק של כ-197 מגוו"ט - נבנה בשנים 1957-1964, נסגר בשנת 1988
כור מס' 2 בהספק של כ-336 מגוו"ט - נבנה בשנים 1964-1969, נסגר בשנת 1990
כור מס' 3 בהספק של כ-417 מגוו"ט - נבנה בשנים 1967-1971, נסגר בשנת 2016
כור מס' 4 בהספק של כ-417 מגוו"ט - נבנה בשנים 1967-1972, נסגר לשיקום בשנת 2017
כור מס' 5 בהספק של כ-1000 מגוו"ט - נבנה בשנים 1980-1974, סגירה צפויה בשנת 2035
תפר (ציפור)

| תפר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תפריים
סוג:: Cisticola
מין:: תפר
שם מדעי
 Cisticola juncidis ‏רפינסק, 1810
תחום תפוצה


Cisticola juncidis
תַּפָּר (שם מדעי: Cisticola juncidis) הוא מין ציפור שיר  השייך למשפחת התפריים. בעבר היה שייך לסבכיים, הדומים לתפריים. בעבר גם נקרא התפר "פשוש הביצה". התפר חי בשדות ובביצות. שמו של התפר ניתן לו בשל הקן שהוא "תופר".
מאפיינים

מוצא התפר באזורים טרופיים של אפריקה ושל דרום-מזרח אסיה וגם באזורים ממוזגים כמו מערב אסיה ודרום אירופה. בישראל התפר יציב בצפון הארץ ובמרכזה.
הזכר והנקבה דומים מאוד זה לזה. צבעו של התפר חום בהיר עד צבע הזית ואורכו עד 20-10 ס"מ. משקל התפר הוא 30-10 גרם.
התפר חי בשדות דגן וניזון מחרקים זעירים ומזרעונים.
בעונת החיזור הזכר מבצע תעופת-חיזור ומצייץ ציוצים מיוחדים. בתחילת אפריל בונים בני הזוג את הקן המיוחד, שנתן להם את שמם. הם אוספים קורי עכביש ווגבעולי דגניים ויוצרים מהם קן שנראה כתפור מבד דק. הקן צורתו כביצה, הפתוחה בחלקה העליון. הנקבה מטילה בקן 6-3 ביצים תכלכלות בעלות כתמים בצבע אפור בהיר.
הנקבה דוגרת על הביצים במשך שבועיים. גם הזכר וגם הנקבה שותפים בדגירה על הביצים. לאחר בקיעת הביצים, הגוזלים שוהים בקן כשבועיים ומקבלים מהוריהם את החלבונים הדרושים להם:עכבישים, וזחלי חרקים למיניהם.
ראו גם

תפר זהוב-ראש
הערות שוליים

↑  תפר באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תדירות קוריוליס

בפיזיקה, תדירות קוריוליס f, שלעיתים נקראת גם פרמטר קוריוליס או מקדם קוריוליס, שווה לפעמיים מכפלת קצב הסיבוב של כדור הארץ Ω בסינוס קו הרוחב φ:
למונח יש שלל יישומים הן בבעיות ממכניקה קלאסית והן במטאורולוגיה ואוקיינוגרפיה; הדינמיקה של מערכות מזג אוויר וזרמי ים בקנה מידה "גדול" נשלטת באופן מובהק על ידי פרמטר קוריוליס המקומי. תנודות אינרציאליות (וגלי רוסבי הנגזרים מהן; לאלו חשיבות מפתח במודלים אוקיינוגרפיים ומטאורולוגיים) על פני השטח של כדור הארץ הן בעלות התדירות הזאת. תנודות אלו הן תוצאה של אפקט קוריוליס.
הסבר

נתייחס לגוף (למשל אלמנט נפח של האטמוספירה) הנמצא בקו הרוחב  \varphi  ונע במהירות  v במערכת הייחוס המסתובבת של כדור הארץ. במערכת הייחוס המקומית של הגוף, הכיוון האנכי הוא מקביל לרדיוס וקטור המצביע ממרכז כדור הארץ למיקומו הנוכחי של הגוף בעוד שהכיוון האופקי ניצב לכיוון האנכי הזה ועשוי להיות כל כיוון במישור המשיק לכדור הארץ בנקודה זו. כוח קוריוליס (היחסי ל- 2\,{\boldsymbol {\Omega \times v}}) הוא מאונך למישור המכיל את וקטור המהירות הזוויתית של כדור הארץ  {\boldsymbol {\Omega }} (כאשר  |{\boldsymbol {\Omega }}|=\Omega ) ואת וקטור המהירות העצמית  v במערכת הייחוס המסתובבת של כדור הארץ. לפיכך, כוח קוריוליס הוא תמיד בזווית  \varphi  ביחס לכיוון האנכי המקומי. הרכיב האופקי של תאוצת קוריוליס הוא על כן תמיד  2\Omega v\sin \varphi =fv (באופן כללי, לתאוצת קוריוליס יהיה גם רכיב אנכי, השואף להטות את הגוף מעלה או מטה).
שיווי משקל

למונח יש יישומים תאורטיים מעניינים עבור הבעיה של זרימת אוויר מאוזנת (בהזנחת החיכוך והשפעת גרדיאנטי לחץ) - נניח לשם דוגמה גוף (שעשוי להיות גוש אוויר) שנע במהירות  v וברדיוס עקמומיות  r כך שכוח קוריוליס שווה לכוח הצנטריפטלי (בזכות  {\boldsymbol {\Omega }}) הנדרש כדי לשמור על הגוש במסלול מעגלי זה. מתקיים:
אם נציב  v=r\omega  כאשר  \omega  היא קצב הסיבוב של הגוף במסלולו המעגלי, נקבל:
כלומר הגוף ינוע בתדירות זוויתית קבועה ללא קשר למהירותו הקווית, שערכה עומד על תדירות קוריוליס. במכניקה, מחצית תדירות קוריוליס היא גם תדירות הסיבוב של מישור התנודה של מטוטלת פוקו.
פרמטר קוריוליס מכתיב גם את התנהגותן של מערכות מזג אוויר; ערכו של פרמטר זה קובע למעשה את קנה המידה שבו כוח קוריוליס משפיע על מערכת מזג האוויר במידה ניכרת - קנה מידה זה הוא מהירות הרוח האופיינית במערכת מחולקת בתדירות קוריוליס.
ראו גם

מטוטלת פוקו
תפילת המחרוזת

מחרוזת מהמאה ה-16 שנמצאה על סיפון אוניית המפרשים האנגלית מרי רוז
חמישה עשר רזי המחרוזת
תפילת המחרוזת (בלטינית: Rosarium, באנגלית: Rosary) היא תפילה קתולית מסורתית, שמה מתאר את מחרוזת התפילה אשר משמשת למנות את התפילות המרכיבות אותה. התפילה הזאת היא אחת מן התפילות הבסיסיות ביותר בנצרות הקתולית, במיוחד תחת הערצת מרים. המחרוזת מורכבת בעיקר מהתפילות האווה מריה (בעברית ״שמחי מרים״), אבינו שבשמים, תפילת פאטימה והתהילה תהיה (Gloria Patri). במחרוזת תפילת שמחי מרים נאמרת מאה וחמישים פעמים, בהקבלה למאה וחמישים התהילים של דוד המלך. אי לכך, נקראת המחרוזת גם התהילים של מרים.
התפילה מתחילה בסימן הצלב ותפילת אני מאמין (נוסח השליחים), לאחר מכן בשלושה שמחי מרים. שאר התפילה מורכבת מחמישה עשר עשורים (Decades) שלפני כל אחד נאמרת תפילת התהילה תהיה (ותפילת פאטימה), מוכרז הרז ולאחר מכן נאמרת תפילת אבינו שבשמים ועשר פעמים שמחי מרים, תוך כדי מדיטציה או התבוננות על הרז, בסוף נאמרת תפילת שמחי מלכה קדושה (salve regina).
רזי המחרוזת

חמישה עשר רזי המחרוזת המסורתיים הם רזי השמחה, רזי המכאובות ורזי הכבוד. בנוסף להם, נוספו מאוחר יותר תחת האפיפיור יוחנן פאולוס השני רזי האור. הרזים הם של חייו, יסורו ותחייתו של המשיח הנוצרי וחייה של אימו, המאמין, בזאת, נקרא להתבונן ברזים אלו ולאמץ ולחקות בחייו האישיים את הסגולות שהם מלמדים:
| רזי השמחה | (רזי האור) | רזי המכאובות | רזי הכבוד |
| --- | --- | --- | --- |
| הבשורה למרים | הטבילה של המשיח | היסור בגן (בגת שמנים) | התחייה |
| ביקור אלישבע | החתונה בקנה | המשיח מולקה | עליית המשיח השמיימה |
| לידת המשיח | הכרזת הבשורה | המשיח מוכתר בכתר קוצים | שליחת רוח הקודש |
| הצגת המשיח בבית המקדש | המשיח לובש הדר (ההשתנות) | נשיאת הצלב | עליית מרים השמיימה |
| מציאת המשיח בבית המקדש | הסעודה האחרונה | הצליבה | הכתרת מרים |
היסטוריה ופרשנויות

התהילים היו מאז ומתמיד, הן ביהדות והן בנצרות, מקור ראשי לתפילה. בקרב נוצרים תפילת התהילים הייתה שכיחה ביותר: להודיה, על מנת להלל את האל, בזמן אבל, בתפילות קהילתיות, בתפילות אישיות וכן, כפרשנות או כנבואה למשיח המתקרב שהתגלם בדמותו של ישוע. נזירים ונזירות ואנשי דת במיוחד נהגו להתפלל יחדו את תפילת השעות, שכוללת ברובה את התהילים, אך רוב המאמינים שלא ידעו קרוא וכתוב נהגו לומר במקום זאת מאה וחמישים ״אבינו בשמים״ או מאה וחמישים ״שמחי מרים״, בחיקוי מאה וחמישים התהילים. בעקבות זאת, על מנת להקל על ספירת התפילות המחרוזת התפתחה בשלהי המילניום הראשון.
הגרסה האחרונה והעכשווית של המחרוזת צברה אהדה בקרב המאמינים במאה ה-13 לאחר שדומיניקוס הקדוש קיבל אותה ממרים, לפי המסורת הנוצרית, על מנת להטיפה לנוצרים, ככלי להילחם בכפירות שהיו נפוצות בזמנו. אף על פי כן, יש שטענו שהמחרוזת ניתנה לראשונה לידי דומיניקוס והתפילה לא הייתה קיימת טרם לכן כלל. עם זאת, יש המחזיקים שהדבר היה פרי דמיונם של נזיר בעלי רגשות חיבה חזקים כלפי המחרוזת. אומנם לא קיימת תמימות דעים לגבי הנושא.
אדיקות למחרוזת גברה לאחר הניצחון של הצי הנוצרי בקרב לפנטו הימי נגד הכוחות הטורקיים. במאה ה-16 אירופה הנוצרית, ניצבה בסכנה ממשית – האימפריה העות'מאנית המשיכה להתרחב, הטורקים הכחידו את הנצרות בצפון אפריקה ובניסיון להשתלט על אירופה הם התחילו בפלישה ימית פתאומית במטרה להגיע ללפנטו ומשם לחלק את העולם הנוצרי ולכובשו. המאמינים שנשלחו להילחם בטורקים, חלקם ללא ידע צבאי כלל, בטוחים בהפסדם המתקרב התפללו את המחרוזת.
איתם גם האפיפיור פיוס החמישי התפלל ברומא, בוותיקן לניצחונם יחד עם קהל רב של מאמינים ואף הורה להשאיר את הכנסיות פתוחות ברחבי רומא לאורך כל היממה על מנת לתת לעודד את המאמינים להתפלל גם בלילות. הצי הנוצרי זכה בניצחון גורף בקרב, במספר אבדות קטן בהרבה מאשר לעות׳מאנים והאיום על הנצרות באירופה פסק. לאחר שפיוס החמישי שמע על כך הוא הוסיף מיד ללוח השנה הליטורגי את חג ״גברתנו של המחרוזת״. מאז גם דעך הכוח העות׳מאני בצפון אפריקה עד שהוא הודחק למזרח התיכון.
בתרבות ובאומנות

המחרוזת מחזיקה מקום חשוב בליבם של קתולים. מאמינים רבים מבקשים להיקבר בעודם אוחזים במחרוזת. באומנות, קדושים רבים נוטים להחזיק את המחרוזת בידם, נזירים לובשים את המחרוזת על מותניהם בעיקר במסדר הפרנציסקני, במסדר הדומיניקני ובמסדרים רבים אחרים. המחרוזת מהווה בתרבות הקתולית ואף העולמית סמל לאדיקות, למסירות ולאמונה.
גלריה

אדם מהמאה ה-16 אוחז מחרוזת
מחרוזות נמכרות בכפר בפולין
אישה זקנה מתפללת את המחרוזת
מסיונרים בקלפורניה, לובשים את המחרוזת על מותניהם
ויטראז׳ בכנסייה – הקדוש דומיניקוס מקבל את המחרוזת ממרים
הערות שוליים

↑  rosary | Description & Traditions, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  תפילת התהילה תהיה היא תפילה נוצרית בסיסית וניסוחה הוא: תהילה לאב ולבן ולרוח הקודש כפי שהייתה בראשית ועתה ולעולמי עולמים. אמן.
1 2  Sisters of Carmel: Information on the Holy Rosary, www.sistersofcarmel.com
↑  How to Pray the Rosary | USCCB, www.usccb.org
↑  Catholic.co.il, www.catholic.co.il
↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: The Rosary, www.newadvent.org
↑  Dr Taylor Marshall, Criticism: Did Mary Really Give the Rosary to Saint Dominic? (Pope Leo XIII answers), Taylor Marshall, ‏2011-06-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Our Lady of the Rosary and the Battle of Lepanto, Word on Fire, ‏2017-10-06
↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Feast of the Holy Rosary, www.newadvent.org
↑  Feast of Our Lady of the Most Holy Rosary, penance-library (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546266305171  BnF: cb11945847r (data)  GND: 4050563-7  LCCN: sh85115404 
מרים נותנת לדומיניקוס הקדוש את המחרוזת
חזיון פיוס החמישי, בעודו מתפלל את המחרוזת, מלאך מראה לו את הניצחון שהושג בקרב לורנטו.
תדירות אלל מינורי

תדירות אלל מינורי (מאנגלית: MAF - Minor allele frequency) היא התדירות בה מופיע האלל השני בשכיחותו באוכלוסייה נתונה. אללים מינוריים ממלאים תפקיד מפתיע בתורשה שכן וריאנטים מסוג זה המתרחשים רק פעם אחת, המכונים "סינגלטונים", מובילים לסלקציה משמעותית.
פולימורפיזמים של נוקלאוטידים בודדים (SNPs) עם תדירות אללים מינורית של 0.05 (5%) או יותר, התגלו על ידי פרויקט HapMap.
MAF נמצא בשימוש נרחב במחקרי גנטיקה של אוכלוסיות מכיוון שהוא מספק מידע המאפשר להבדיל בין וריאנטים נפוצים ובין וריאנטים נדירים באוכלוסייה. לדוגמה, מחקר משנת 2015 ריצף את הגנום של 2,120 תושבים מהאי סרדיניה. החוקרים סיווגו את הוריאנטים שנמצאו במחקר לשלוש קבוצות על פי ה-MAF שלהם. מן המחקר עלה כי וריאנטים נדירים (MAF < 0.05) הופיעו בתדירות גבוהה יותר באזורים מקודדים בגנום מאשר וריאנטים נפוצים (MAF > 0.05) באוכלוסייה זו.
פירוש נתוני MAF

הצג את ההפניה של SNP לעניין, כדוגמה: rs429358, במסד נתונים (dbSNP או אחר).
מצא קישור MAF/MinorAlleleCount.
MAF/MinorAlleleCount: C=0.1506/754 (1000 גנומים); כאשר C הוא האלל המינורי עבור הלוקוס המסוים הזה; 0.1506 הוא התדירות של אלל המינורי C (MAF), כלומר 15% מתוך מסד הנתונים של 1000 גנומים; ו-754 הוא מספר הפעמים ש-SNP זה נצפה באוכלוסיית המחקר.
ראו גם

תדירות אללים
הערות שוליים

↑  Hernandez, Ryan D.; Uricchio, Lawrence H.; Hartman, Kevin; Ye, Chun; Dahl, Andrew; Zaitlen, Noah (בספטמבר 2019). "Ultrarare variants drive substantial cis heritability of human gene expression". Nature Genetics. 51 (9): 1349–1355. doi:10.1038/s41588-019-0487-7. ISSN 1546-1718. PMC 6730564. PMID 31477931. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  The International HapMap Consortium (2005). "A haplotype map of the human genome". Nature. 437 (7063): 1299–1320. Bibcode:2005Natur.437.1299T. doi:10.1038/nature04226. PMC 1880871. PMID 16255080.
↑  Sidore, C., y colaboradores (2015). "Genome sequencing elucidates Sardinian genetic architecture and augments association analyses for lipid and blood inflammatory markers". Nature Genetics. 47 (11): 1272–1281. doi:10.1038/ng.3368. PMC 4627508. PMID 26366554.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  National Center for Biotechnology Information: New SNP Attributes
תפקיד כפול

השחקנית מריון דייוויס גילמה שתי דמויות ראשיות ועוד דמויות בסרט Buried Treasure
תפקיד כפול (באנגלית: double role או dual) הוא הופעה של שחקן בקולנוע, בתיאטרון או בטלוויזיה, שבה הוא מגלם שתי דמויות או יותר. מונח זה שונה מאלטר אגו - מקרה שבו שחקן משחק דמות עם מרכיב אישיות נוסף ומובחן לאותו אדם. גם דיבוב של דמויות נוספות, מעבר למשחק, נכלל תחת ההגדרה.
מטרה

חלק מהתפקידים הכפולים נוצרים תוך התאמה תסריטאית, אך במקרים אחרים הסיבה לתפקיד הכפול היא אילוצי תקציב. הופעות כפולות מסוימות מהוות הפוגה קומית או מרכיב של אבסורד בהצגה ולעיתים השחקן ייצג דמויות תאומות זהות, שלעיתים ניצבות זו מול זו. לעיתים שחקן המגלם דמות טובה יגלם גם דמות רעה. בתיאטרון לעיתים מועלות הצגות עם מספר שחקנים בתפקיד כפול, כינוי נפוץ באנגלית לקאסט ההצגה במקרה כזה הוא "קאסט Ironman".
בתיאטרון

בתיאטרון ידועים מספר מקרים של עבודת משחק כפול שיכולה להיות קשורה לתקציב נמוך יחסית, אך גם להעביר מסרים הקשורים לסיפור. ב"מלאכים באמריקה" של המחזאי טוני קושנר שמונה שחקנים מחליפים דמויות וגם את מינם, מה שגורם לקהל לבחון את יחסו למגדר ומיניות הדמויות.
במחזה המילטון מוצגים ארבע דמויות מתחלפות בין הופעה ראשונה לשנייה, כאשר ישנו קשר מסוים בין הדמויות להם התחלפו הדמויות: פיליפ המילטון/ג׳ון לורנס, המרקיז דה לה פאייט/תומאס ג'פרסון, הרקולס מאליגן/ג'יימס מדיסון ומרגריטה סקיילר ואן רנסלאר/מריה ריינולדס. בחילופי הדמויות יש הרבה קווי דמיון בין שתי הדמויות, שירותיהם והלבוש האופייני שלהם.