stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרעת אישיות נמנעת

| --- | --- |
 תחום:  בריאות הנפש
 תסמינים:  התמודדות הימנעותית 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  913360 
 סיווגים
 DSM-5:  301.82
 ICD-10:  F60.6
 
הפרעת אישיות נמנעת (באנגלית: Avoidant Personality Disorder; בראשי תיבות: APD או AVPD) היא הפרעת אישיות מאשכול ג' של הפרעות האישיות. אנשים החיים עם הפרעה זו מתאפיינים ברגישות קיצונית לדחייה שיכולה להובילם לחיי התבודדות. אף על פי שהם ביישנים מאוד, הם אינם בלתי חברותיים, ומראים רצון עז לחברה, אך נזקקים לערובות חזקות שלא יידחו. לעיתים קרובות הם מתוארים כסובלים מתסביך נחיתות.
אבחנה

האבחנה להפרעה זו ניתנת על ידי פסיכיאטר. על פי ה-DSM V (המהדורה החמישית והעדכנית של ספר האבחנות הפסיכיאטריות של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית) הפרעה זו מאופיינת ב:
דפוס נרחב של הימנעות חברתית, רגשות של חוסר התאמה ורגישות להערכה שלילית, המתחיל בבגרות המוקדמת ומתקיים במגוון הקשרים כפי שמתאפיין בארבעה או יותר מהבאים:
נמנעים מפעילויות תעסוקתיות שכוללות מגע בינאישי משמעותי בשל פחד מביקורת, חוסר הסכמה או דחייה.
אינם מוכנים ליצור קשר עם אנשים למעט במקרים בהם הם בטוחים שיתקבלו בחיבה.
מפגינים איפוק בתוך מערכות יחסים אינטימיות בשל פחד שיבוישו או יהפכו ללעג.
עסוקים עיסוק יתר במחשבה על ביקורת או דחייה להן ייחשפו בסיטואציות חברתיות.
סובלים מעכבות במצבים בינאישיים חדשים בשל רגשות של חוסר התאמה ונחיתות.
רואים עצמם כחסרי יכולות חברתיות, לא מושכים מבחינה אישית, או נחותים מאחרים.
לרוב מסרבים לקחת סיכונים אישיים או להשתתף בפעילויות חדשות מאחר שהן יכולות להתגלות כמביכות.
מאפיינים קליניים

התכונה המרכזית של אנשים הסובלים מהפרעה זו היא רגישות יתר לדחייה על ידי אחרים. התכונה הבולטת של אנשים אלו היא ביישנות. הם זקוקים לחום וביטחון של חברה אנושית, אך מצדיקים את הימנעותם ממערכות יחסים בפחד מדחייה. כאשר מדברים עימם הם מביעים חוסר החלטיות והיעדר ביטחון עצמי. בהיבט התעסוקתי, אנשים עם הפרעת אישיות זו לרוב יבחרו במקצוע או תפקיד בשוליים, ויימנעו מעמדות הדורשות שימוש בסמכות על אנשים או טיפול בקהל.
מהלך ההפרעה והתפתחותה

סימנים ראשונים להפרעה זו ניכרים כבר בילדות המוקדמת בצורת ביישנות, בידוד חברתי ופחד מפני זרים ומצבים חדשים. הביישנות לא מתמתנת עם הגיל כפי שקורה בדרך כלל אצל מרבית הילדים, אלא היא מתגברת ומחריפה דווקא בתקופת חיים בה יש משמעות רבה לקשרים בינאישיים. ישנן עדויות על כך שהתמונה הקלינית של ההפרעה מתמתנת עם הגיל והסימפטומים הופכים להיות פחות חמורים.
מהלך ההפרעה והתפתחותה > הפרעה נלווית

כיוון שיש מידה רבה של חפיפה בין הפרעת חרדה חברתית ובין הפרעת אישיות נמנעת, לעיתים ניתנות שתי האבחנות יחד. תחלואה נלווית נוספת יכולה להיות התמכרות לאינטרנט. אנשים החיים עם הפרעה זו יכולים לפתח גם דיכאון, הנובע מחוויית הכישלון שהם חווים מבחינה חברתית.
שכיחות ואפידמיולוגיה

לפי ה-DSM V, שיעור ההפרעה באוכלוסייה הכללית הוא כ-2.4%. אין הבדל בין גברים ונשים מבחינת שכיחות ההפרעה. אנשים עם הפרעה זו מהווים כ-10% מכלל המטופלים במרפאות בריאות הנפש.
אבחנה מבדלת

הפרעות חרדה: חלק מהתסמינים האופייניים להפרעת אישיות זו הם תסמינים חרדתיים ויש חפיפה ניכרת בינם לבין תסמינים של חלק מהפרעות החרדה, בעיקר חרדה חברתית, וכן פוביות כמו אגוראפוביה. ההבדל בין הפרעות חרדה אלה לבין הפרעת אישיות נמנעת טמון בהבדל בין חרדה מצבית לחרדה כתכונת אישיות יציבה. לדוגמה בהפרעת אישיות יש הימנעות כוללת ממגע בינאישי. לעומת זאת אדם עם הפרעת חרדה חברתית יחשוש ממצבים ספציפיים כמו אכילה בפומבי, דיבור בפני קהל וכדומה.
הפרעות אישיות אחרות: ניתן להתבלבל ולטעות בשיוך התמונה הקלינית להפרעת אישיות נמנעת מפני שיש בתמונה זו מכנים משותפים עם הפרעות אישיות אחרות (למשל הפרעת אישיות סכיזואידית, והפרעת אישיות תלותית). ההבדל בין הפרעת האישיות הנמנעת לבין הפרעות אחרות הוא בדפוס הבולט בתמונה הקלינית של הימנעות. אדם עם הפרעת אישיות סכיזואידית לא יביע עניין רב בהתקרבות לבני אדם, בעוד שאדם עם הפרעת אישיות נמנעת בדרך כלל מעוניין בקרבה אנושית גם אם הוא פוחד ממנה ונמנע ממנה.
הפרעות על רקע של שינוי במצב רפואי: לפני מתן אבחנה של הפרעת אישיות נמנעת יש לשלול מצב רפואי שהשפיע על האישיות.
הפרעות על רקע שימוש בסמים: יש לוודא שהסימפטומים אינם תוצאת שימוש בחומרים פסיכואקטיביים.
סוגיות בין תרבותיות

יש לזכור שישנם מצבים בהם חשש מפני סביבה לא מוכרת הוא חשש התואם את נסיבות החיים, כך למשל כשמדובר במהגרים לארץ חדשה. לכן יש להיזהר בעת אבחנת מהגרים חדשים בתסמונת זו, שכן התסמינים עלולים להיראות חמורים משהם באמת.
מחקר

בין הסוגיות הנבדקות במחקר בשנים האחרונות בולט מקומו של המחקר על פעילות המוח של אנשים החיים עם הפרעה זו, ובפרט פעילות האמיגדלה במצבים מסוימים, זאת בניסיון להתחקות אחר הסיבות להתפתחות ההפרעה. כיוון מחקר נוסף הוא בדיקת הקשרים בין הפרעת אישיות נמנעת לבין חרדה חברתית. כיוון מחקר אחר לבדיקת הסיבות להפרעת אישיות זו הוא חקר סוגיות הקשורות להיקשרות וכן קוגניציה חברתית.
מחקר > מחלוקת

יש ויכוח אם הפרעת אישיות נמנעת שונה מהפרעת חרדה חברתית. לשניהם קריטריונים אבחוניים דומים והם עשויים לחלוק סיבתיות, חוויה סובייקטיבית, מהלך, טיפול ומאפייני אישיות זהים, כגון ביישנות. יש הטוענים כי מדובר במושגים שונים של אותה הפרעה, כאשר הפרעת אישיות נמנעת עשויה לייצג את הצורה החמורה יותר של חרדה חברתית.
טיפול

פסיכותרפיה – זהו טיפול הבחירה בהפרעה זו. הטיפול לרוב ישלב בין טיפול פסיכודינמי על מנת לעזור לסובלים מההפרעה להבין את המנגנונים הנפשיים העומדים בבסיסה, וכן טיפול התנהגותי מכוון לפיתוח יכולות חברתיות ואסרטיביות. כמו כן קיים ניסיון טוב בטיפול קבוצתי עבור אנשים החיים עם הפרעה זו. יש ניסיון בטיפול באנשים עם הפרעה זו בפסיכותרפיה קוגניטיבית התנהגותית. אנשים החיים עם הפרעה נעזרים בחלק מהמקרים בקהילות וירטואליות שונות (פורומים, רשתות חברתיות וכדומה), בהן הם משתפים אחרים ולומדים מניסיונם של אחרים המאובחנים גם הם עם אותה הפרעה.

טיפול והתמודדות בסיוע תרופתי – ישנו ניסיון מוצלח בטיפול תרופתי בנוגדי דיכאון וחרדה מקבוצת SSRI המשולב בפסיכותרפיה.
שיקום

אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות רפואית על ידי המוסד לביטוח לאומי בעקבות הפרעה נפשית זכאי לקבל שירותי סל שיקום.
לקריאה נוספת

Beck, A. T., Freeman, A., & Davis, D. D. (Eds.). (2015). Cognitive therapy of personality disorders. Guilford Publications.
Beeney, J. E., Stepp, S. D., Hallquist, M. N., Scott, L. N., Wright, A. G., Ellison, W. D., ... & Pilkonis, P. A. (2015). Attachment and social cognition in borderline personality disorder: Specificity in relation to antisocial and avoidant personality disorders. Personality Disorders: Theory, Research, and Treatment, 6(3), 207.
הערות שוליים

↑  Affective Instability as a Clinical Feature of Avoidant Personality Disorder. Personality Disorders:, Snir, A., Bar-Kalifa, E., Berenson, K. R., Downey, G., & Rafaeli, E, Theory, Research, and Treatment. Advance online publication.
↑  Sebastian Simonsen, Specialized treatment for Avoidant personality disorder (AvPD): Treatment rationales and preliminary results, International Congress on Borderline Personality disorders, 2016
1 2 3 4 5 6 7  American Psychiatric Association, Personality Disorders, Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders DSM, 5th, WDC: American Psychiatric Association, 2013, עמ' 672-675
↑  Bert Theodor Te Wildt, Toni Steinbuchel, Jan Dieris-Hirche, Laura Bottel, OP-113: Co-morbid personality disorders in patients with internet addiction, Journal of Behavioral Addictions 6, 2017-03-01
1 2 3 4 5 6  חנן מוניץ (עורך), 20 הפרעות אישיות, פרקים נבחרים בפסיכיאטריה, מהדורה שישית, דיונון, 2013, עמ' 496-497
↑  Bryan T. Denny, Jin Fan, Xun Liu, Kevin N. Ochsner, Elevated amygdala activity during reappraisal anticipation predicts anxiety in avoidant personality disorder, Journal of Affective Disorders 172, 2015-02-01, עמ' 1–7 doi: 10.1016/j.jad.2014.09.017
↑  Anna Weinbrecht, Lars Schulze, Johanna Boettcher, Babette Renneberg, Avoidant Personality Disorder: a Current Review, Current Psychiatry Reports 18, 2016-03-01, עמ' 29 doi: 10.1007/s11920-016-0665-6
↑  Beeney, J. E., Stepp, S. D., Hallquist, M. N., Scott, L. N., Wright, A. G. C., Ellison, W. D., . . . Pilkonis, P. A., ttachment and social cognition in borderline personality disorder: Specificity in relation to antisocial and avoidant personality disorders. Personality Disorders:, Theory, Research, and Treatment, 6(3), 2015, עמ' 207-215.
↑  E. Ralevski, C. A. Sanislow, C. M. Grilo, A. E. Skodol, J. G. Gunderson, M. Tracie Shea, S. Yen, D. S. Bender, M. C. Zanarini, T. H. McGlashan, Avoidant personality disorder and social phobia: distinct enough to be separate disorders?, Acta Psychiatrica Scandinavica 112, 2005-09, עמ' 208–214 doi: 10.1111/j.1600-0447.2005.00580.x
↑  James Reich, Avoidant personality disorder and its relationship to social phobia, Current Psychiatry Reports 11, 2009-02-01, עמ' 89–93 doi: 10.1007/s11920-009-0014-0
↑  Aaron T. Beck, Arthur Freeman, Denise D. Davis, Cognitive Therapy of Personality Disorders, Guilford Publications, 2015-01-12. (באנגלית)
1 2  Nordahl H.M., Vogel P.A.,· Morken G · Stiles T.C. · Sandvik P. · Wells A., Paroxetine, Cognitive Therapy or Their Combination in the Treatment of Social Anxiety Disorder with and without Avoidant Personality Disorder: A Randomized Clinical Trial, Psychother Psychosom 2016 85, 2016, עמ' 346-356
↑  סל שיקום למתמודדי נפש, באתר כל זכות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544368405171  LCCN: sh93000475 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ג'ורג' וינסנט

| --- | --- |
דיוקן של ג'ורג' וינסט
דיוקן של ג'ורג' וינסט
 לידה:  1796 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1832? (בגיל 36 בערך) 
 מקום לימודים:  אסכולת נוריץ' 
 
ג'ורג' וינסנט (באנגלית: George Vincent‏; 27 ביוני 1796 – 1832 לערך) היה אמן נוף אנגלי. הוא נחשב על ידי היסטוריונים לאמנות לאחד המוכשרים ביותר מבית הספר לציירים נורויץ', עבודתו של וינסנט התבססה על האסכולה ההולנדית לציור נוף וכן על הסגנון של ג'ון כרום, גם הוא מבית הספר נורויץ'.
ביוגרפיה > משפחה

ג'ורג' וינסנט נולד בנוריץ', בנם של ג'יימס וינסנט ואשתו הראשונה מרי פרימן, והוטבל על ידי הוריו ב־27 ביוני 1796 בכנסיית סנט ג'ון המטביל, טימבריל. שנתיים קודם לכן נפטר אחיו הבכור - שנקרא גם ג'ורג'.
ג'ורג' התחנך בבית הספר בנורויץ', שם התיידד עם ג'ון ברני כרום ואחיו פרדריק, יחד עם ג'יימס סטארק, שאביו היה צייר, הכיר את אביו של וינסנט דרך קשריו העסקיים.
ביוגרפיה > בגרות מוקדמת

בצאתם מבית הספר, למדו אצל ג'ון כרום - ג'ורג' וינסנט, ג'ון ברני כרום וג'יימס סטארק, אולי כבר בשנת 1812. מבין שלושת החברים, וינסנט היה המוכשר ביותר. הם נסעו יחד לטיולי רישום וציור, תוך שהם משפיעים הדדית על סגנונותיהם האמנותיים. בינואר 1816 נסע לצרפת והולנד עם ג'ון ברני כרום ורופא בשם בנג'מין סטיל, שהיה אמור להינשא לאחותו של ג'ון ברני, האנה, שש שנים אחר כך. במכתב שכתב ג'ון קרום, דווח כי וינסנט חלה במהלך המעבר לצרפת.
לאחר הביקור ביבשת, הם המשיכו לסייר באסקס, שבמהלכו צייר וינסנט תמונות המתארות את הכפרים באזור.
בשנת 1817, יחד עם סטארק, הוא נרשם כסטודנט בבית הספר של המכון הבריטי, ועבר ללונדון, אך לאחר שנתיים סטארק נאלץ לחזור הביתה לנוריץ' בגלל בריאות לקויה. בשנת 1821 נכחו וינסנט וסטארק בהלווייתו של ג'ון כרום, לאחר שנסעו לנורפוק מלונדון. באותה תקופה וינסנט היה בעצמו חולה, אם כי הסיבה לבריאותו הלקויה אינה ידועה.
ביוגרפיה > נישואין ושקיעה

ב־3 בנובמבר 1821 הוא התחתן עם מרי אליזבת קוגנוני בת ה-19, בתו היחידה של הרופא ג'יימס קוגנוני, שהייתה, על פי סטארק, עשירה ביותר. האירוע תועד ב"כרוניקל" של נורפוק כעבור שבוע. לא ידוע על ילדים שנולדו מהנישואין. וינסנט קנה בית טוב בקמדן טאון, שנמכר כאשר כספה של אשתו לא הגיעה, מסיבות שמעולם לא הוסברו. בקיץ 1824 גרו הוא ואשתו קרוב לכיכר בדפורד, בית זול קרוב יותר למרכז לונדון.
מצבו הבריאותי של וינסנט התדרדר וחובותיו גדלו, בין היתר בגלל הרגלי השתייה שלו. במכתב מיום 27 ביולי 1824 לחברו ויליאם דייבי, הוא התייחס ל"איוולת העבר". נראה כי 'האיוולת' הייתה הסיבה לקרע קבוע בין וינסנט לחבריו בנוריץ', כמו גם לאביו, שכבר הוטרד מחוסר המידה שלו.
מכתביו לדייבי חושפים את הבעיות הכלכליות שלו וכוללים התייחסות ל"השמצה" שהופנתה אליו. דייבי נאלץ לעזור לחברו למכור עבודות בנוריץ' במחירים נמוכים מהצפוי.
האלכוהוליזם הגובר של וינסנט החמיר את בעיות החובות שלו, והוביל לכליאתו בדצמבר 1824. בשלוש השנים הבאות הוא התגורר בקומה השלישית בכלא נשאר שם עד שהגיע שחרורו ב־13 בפברואר 1827. חותנו וחבריו עזרו לו להציג ציורים, כולל חמישה שהוצגו בנוריץ' הוא הורשה לנסוע לשם בחברת שומר כלא, ככל הנראה כדי לגייס כספים.
ביוגרפיה > היעלמות (משנת 1831)

ארבע שנים לאחר שחרורו מהכלא, נעלם וינסנט ולא נראה שוב, למרות ניסיונות משפחתו לאתרו. הבוטנאי ג'וזף דלטון הוקר, שכתב ביוגרפיה של אביו משנת 1902, מזכיר כי "ג'ורג' וינסנט היה איש משכיל אבל איבד את עצמו לדעת. אבי, בן דודו, השתדל לשווא להתחקות אחר סופו היה בלונדון".
בקטלוג תמונותיו שהוצגו על ידי אגודת האמנים הבריטית בשנת 1832, הוא תואר כמת, אך קיימת אי הוודאות סביב תאריך וסיבת מותו. ייתכן שהוא נפטר לפני 14 באפריל 1832, אולי בעיר באת', כהודעה שהופיעה בעיתון המרקורי של נוריץ' באותו יום נכתב כי "נפטר בבאת', בגיל 36, ג'ורג' וינסנט, אמן, בנו של מר ג'יימס וינסנט, מהעיר הזו."
תכולת ביתו בלונדון נמכרה בינואר 1833. המהדורה של מילון הביוגרפיה הלאומית בשנת 1899 טענה כי משפחתו נראתה לאחרונה כאשר השתתפה בהלוויית אביו באפריל 1833. ב־2 במאי 1833 נישאה מרי וינסנט לעיתונאי בשם תומאס מרפי.
קריירה אמנותית

וינסנט, כרום, קוטמן וסטארק נחשבים על ידי היסטוריון האמנות הרברט מינטון קונדאל לאמנים העיקריים של בית הספר לציירים בנוריץ'. עבודתו של וינסנט הושתתה על סגנון תור הזהב של הולנד. עבודותיו, המתוארכות לעיתים קרובות, נחתמו לעיתים במונוגרמה שלו.
עבודותיו הראשונות הוצגו בשנת 1811 וב־1812. מאז ועד שנת 1831 הציג בכל שנה עם אגודת האמנים נורויץ' והציג בסך הכל 106 תמונות, כולל 75 נופים, 6 נופי ים ו-16 עבודות אדריכליות.
וינסנט הציג 9 עבודות באקדמיה המלכותית, 41 במוסד הבריטי (מדי שנה בין השנים 1815 עד 1831, למעט 1816 ו-1828), 12 ברחוב סאפוק, וכן הציג במנצ'סטר ובגלאזגו.
ציוריו לא הוצגו באופן קבוע בלונדון עד שעבר לבירה. בשנת 1820 הציג באגודת הציירים בשמן ובצבעי מים את לונדון מסארי סייד של גשר ווטרלו, שנחשב ליצירה חשובה. היא נרכשה על ידי ג'ון לסטר, הברון הראשון של טאבי והוצגה לציבור בגלריה שלו בלונדון לפני שהועברה לאוסף שלו בצ'שיר.
תמונותיו של וינסנט הציגו בעיקר נופים של האזור הכפרי בנורפוק, אך גם של סצנות סקוטיות ושל סירות, ובשנת 1816 הציגו הוא וג'יימס סטארק נופים של וינדזור לאחר שסיירו באזור. בשנת 1819 סיור בסקוטלנד הביא לציורים כמו מבט על אדינבורו מגבעת קלטון וסירות דייגים.
בשנת 1824 החל להכין שתי תמונות, של קרב הנילוס וקרב טרפלגר, כדי להתמודד על פרס שהציעו מנהלי הגלריה הבריטית. אף על פי שהתגורר בלונדון, הוא עדיין תפס את עצמו כאיש נורפוק, אף אחת מהעבודות לא הושלמה בגלל מאסרו בכלא בשנת 1825, כאשר הורשה לנסוע מהכלא לבקר את סטארק בנוריץ', הוא ניסה לחדש את הקשר שלו עם חבריו. שנה לאחר שחרורו בפברואר 1827, הוא שלח שש תמונות לתערוכת נורוויץ'. תמונותיו הוצגו בפעם האחרונה במהלך חייו שם בשנת 1831.
השפעות, מוניטין ומורשת

עבודתו של וינסנט הושפעה מציוריו של כרום, ביניהם שוק דגים בבולון (1820). לדברי היסטוריון האמנות אנדרו מור, הוא התחבר לנטורליזם של כרום, אך היה נחות בתחושת הקומפוזיציה. עבודתו הושפעה גם מציוריו של ג'ון קונסטבל, שידוע שאותו העריץ, ומויליאם טרנר שניהם התגוררו בלונדון כאשר וינסנט התבסס שם. הוא הושווה לטובה גם עם ג'יימס סטארק בן זמנו.
מור התייחס אליו כאחד הציירים הבריטיים המוכשרים ביותר בשנות ה-20 של המאה ה-19, אם כי לא היה עקבי באיכותו. הביוגרפיה של דודג'סון על ג'ורג' וינסנט בגרסה האחרונה של מילון הביוגרפיה הלאומית מתארת אותו כתלמידו המוכשר ביותר של כרום, שציוריו מהווים גוף יצירה יוצא דופן.
וולפול, אף שהכירה בתפוקתו כ"לא אחידה", כתבה עליו כעל אדם שמותו גרם לאובדן של אמן שאפתן וכישרון אדיר, שנשא בשנותיו הראשונות את סימן ההיכר של הגאונות. בין התכונות שהיא מייחדת להן ניתן למנות את יכולתו לאזן את תמונותיו עם שמים יוצאי דופן, השימוש ההרמוני שלו בצבע, ודרכו לייצר יצירות מעניינות ומורכבות שהיו מחושבות ובנויות היטב. היא שיבחה במיוחד את ציורי השמן הסקוטיים שלו, ותיארה אותם כ"מפוארים לחלוטין". הירידה במצבו הבריאותי והונו מאמצע שנות ה-20 הייתה על פי וולפול הגורם לירידה הכללית באיכות תפוקתו מאותה תקופה.
גלריה

רואן
עמק צ'אדר
לונדון מצד גשר ווטרלו
בניית ספינות בגריניץ'
סצנת נמל
בית החולים בגריניץ'
רמות סקוטלנד
נוף ליד נוריץ'
הערות שוליים

↑  Campbell Dodgson, Vincent George, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 58
↑  George Vincent Artist Biography - Burlington, www.burlington.co.uk
↑  William Frederick Dickes, The Norwich school of painting : being a full account of the Norwich exhibitions, the lives of the painters, the lists of their respecitve exhibits and descriptions of the pictures, London ; Norwich : Jarrold & Sons, 1905
↑  George Vincent - London, England, King's Bench and Fleet Prison Discharge Books and Prisoner Lists, 1734-1862 - Ancestry.co.uk, www.ancestry.co.uk
↑  "Search results for George Vincent", The British Museum (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 1256  GND: 122203216  ISNI: 0000 0001 1639 564X  MusicBrainz: 62b7bf8d-5805-49df-8618-6283550e3d8c  RKD: 81100  SNAC: w6c350tx  ULAN: 500009226  VIAF: 50102657   WorldCat (עם VIAF): 50102657 
בית הספר בנוריץ', מקום שבו למדו רבים מאמני אסכולת נוריץ'.
בית הסוהר "פליט" במרכז לונדון, שם היה אסור וינסנט 1824–1827
ג'ורג' וינסנט דיוקן עצמי על רקע נוף דמיוני.
גארי מדל

גארי אלקסיס מדל סוטו (בספרדית: Gary Alexis Medel Soto; נולד ב-3 באוגוסט 1987) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בבוקה ג'וניורס מליגת העל הארגנטינאית ובנבחרת צ'ילה בעמדת הקשר אחורי. מדל ידוע בסגנון המשחק הקשוח שלו ובאגרסיביות שלו.
מדל התחיל את הקריירה שלו באוניברסידד קאתוליקה. בשנת 2009 עבר לבוקה ג'וניורס, אחרי שנתיים לסביליה. ב-11 באוגוסט 2013, חתם בקארדיף סיטי ל-4 שנים. ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 0–2 נגד ווסטהאם יונייטד. ב-9 באוגוסט 2014 חתם באינטר מילאנו. ב-11 באוגוסט 2017 חתם מדל בבשיקטש. ב-29 באוגוסט 2019 חזר מדל לאיטליה וחתם לשלוש שנים בבולוניה.
במרץ 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'ילה במשחק ידידות נגד ארגנטינה. ב-15 ביוני 2008 ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 נגד בוליביה, במשחק זה גם הבקיע את שני שעריו הראשונים במדי הנבחרת שנגמר בתוצאה 0–2 לטובת צ'ילה. הוא הגיע עם הנבחרת לשמינית גמר מונדיאל 2010, רבע גמר קופה אמריקה 2011 והעפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 ואף זומן לסגל הנבחרת לקראת האליפות. מדל היה שותף לזכייתה של צ'ילה בטורניר הקופה אמריקה בשנים 2015 ו-2016.
ג'יימס דובין

ג'יימס קוקרן דובין (באנגלית: James Cochran Dobbin ;‏ 17 בינואר 1814 – 4 באוגוסט 1857) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בין השנים 1853–1857.
ביוגרפיה

ג'יימס דובין נולד ב-17 בינואר 1814 בפאייטוויל, קרוליינה הצפונית. סבו היה חבר הקונגרס ג'יימס קוקרן. דובין למד בבית הספר המקומי ובבית הספר ויליאם בינגהאם ובהמשך למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם סיים את לימודיו ב-1832. בעת לימודיו הוא היה חבר באגודה פילנתרופית. הוא למד משפטים וב-1835 התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בעריכת דין בעיר הולדתו.
קריירה פוליטית

בהמשך היה דובין מעורב בפוליטיקה ונבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המפלגה הדמוקרטית וכיהן בו בין השנים 1845–1847. בשנים 1848, 1850 ו-1852 הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית וב-1850 הוא היה יושב ראש הבית.
ב-1852 הוא היה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית, שם הוא סייע להבטחת מועמדותו לנשיאות של מי שנחשב ל"סוס שחור", פרנקלין פירס. כשנבחר פירס כנשיא הוא מינה את דובין כמזכיר הצי כגמול על שירותיו במסע הבחירות. דובין האמין בצי כערובה לשלום והוא ביצע רפורמות בו בתחומים שונים. במהלך כהונתו נבנו 18 מהספינות הטובות בעולם מסוגן. בחסותו יצאה ליפן משלחתו של הקומודור מת'יו פרי שנחלה הצלחה ונחתם הסכם עם המדינה האסיאתית. הוא הורה ללוטננט איזק סטריין לפקד על המשלחת למיפוי וסקר מצר היבשה דריין כצעד מקדים לכריית תעלת פנמה לקישור האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט.
מותו והנצחתו

לאחר תום כהונתו כמזכיר הצי, הוא שב לפאייטוויל. ג'יימס דובין נפטר בעירו ב-4 באוגוסט 1857 ונטמן בבית הקברות קרוס קריק שבמקום. צי ארצות הברית הנציח את שמו בקריאת אוניית סיוע למשחתות על שמו. כלי שיט זה, שנכנס לשירות ב-1921, עגן בפרל הארבור בעת המתקפה שבצעו היפנים ב-1941. במקביל לתקיפת אוניות המערכה חיפשו הטייסים היפנים מטרות נוספות וניסו לתקוף את הדובין שעליה התנוסס דגל אדמירל, אך למעט נזקים מרסיסי פגזים היא לא ניזוקה. הספינה המשיכה בשירות במהלך מלחמת העולם השנייה עד שהוצאה מהשירות ב-1946.
הערות שוליים

↑  Dobbin - Naval History and Heritage Command
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010649725305171  GND: 115788086X  ISNI: 0000 0003 5623 5055  LCCN: n86053338  NARA: 10573005  NLG: 236823  NTA: 140670890  SNAC: w6tx44fk  SUDOC: 203553241  US Congress: D000381  VIAF: 181005059   WorldCat (עם VIAF): 181005059
הספרייה העירונית של קריית מוצקין

| --- | --- |

חזית בניין הספרייה בינואר 2018
חזית בניין הספרייה בינואר 2018
 מיקום:  קריית מוצקין, ישראל
 תאריך ייסוד:  1998 
 מנהל:  אסתי בן-אפרים
 קואורדינטות:  32°50′24″N 35°04′56″E﻿ / ﻿32.840071363376°N 35.082172231079°E﻿ / 32.840071363376; 35.082172231079
 https://www.infocenters.co.il/kmpl
  (למפת חיפה מוגדלת) הספרייה העירונית של קריית מוצקין(למפת חיפה רגילה) הספרייה העירונית של קריית מוצקין he
 
הספרייה העירונית ע"ש שמחה מילר היא הספרייה הציבורית המשרתת את תושבי קריית מוצקין. לאחר שעברה למשכנה החדש ב־1998, היא נמצאת בסמוך למרכז המסחרי ה"רַבמַד", בשדרות בן-גוריון בקריית מוצקין.
היסטוריה

בשנות ה-40 נכלל הסעיף "ספרייה" בתקציב ועד הקהילה של קריית מוצקין. בסוף 1946 הקימה ההסתדרות ספרייה בקריה כסניף של ספריית בורוכוב בחיפה. זו הייתה הספרייה היחידה ביישוב. גם היא, כמו "ספריית האם" שלה, זכתה לשם "ספריית בורוכוב".
בשנת 1951 החליטה המועצה על הקמת ספרייה עירונית, בנוסף לספרייה שמופעלת על ידי ההסתדרות. בשנת 1962, הוחלט להעביר את הספרייה העירונית לביתו של אריה גרושקביץ, ששימש ראש המועצה ובצוואתו, הוריש את ביתו למועצה כדי שזה ישמש כמבנה ציבור. הבית שופץ, ואלמנתו של גרושקביץ התמסרה לניהול הספרייה. במרץ 1965 נחנכה הספרייה במשכנה החדש בבית גרושקביץ, כשזו כוללת ספריית השאלה בקומת הכניסה וספריית עיון וחדר קריאה בקומה השנייה. בשנת 1963 נפתחה בבית התרבות שביישוב ספרייה של ספרים בצרפתית.
ספריית ההסתדרות המשיכה לפעול במקביל לספרייה העירונית ובשנת 1967, עברה ספרייה זו ל"בית ההסתדרות" החדש שנחנך ביישוב.
בשנת 1998 נחנך בצפונה של העיר, בסמוך למרכז המסחרי "רבמ"ד", בניין מודרני, בן שלוש קומות, לשימוש הספרייה. למבנה החדש הועברו החומרים הספרייתיים שהיו בספריית גרושקביץ ובספריית בורוכוב והשתיים נסגרו. בנוסף, הועברו לאגף אחר במבנה הספרים מספריית העיון של בית הספר התיכון "אורט מוצקין" הסמוך, וכך, נסגרה גם ספריית בית הספר.
הספרייה העירונית מחולקת לשלושה חלקים:
אגף ספריית ההשאלה - מכיל כ-55,000 ספרים בשפות עברית, אנגלית, רוסית וצרפתית. במקום ישנו גם אזור של ספרים דיגיטליים קוליים.
אגף ספריית העיון - משמש גם כספריית בית הספר "אורט מוצקין". בנוסף לספרי הלימוד, קיים בספרייה אוסף עבודות אקדמאיות וישנה גישה למאגרי מידע שונים, כגון ארכיון העיתון "הארץ" ומפתח המאמרים של אוניברסיטת חיפה.
"המשחכייף" - מרכז העשרה לגיל הרך ומהווה מקום מפגש פעילות להורים ולילדים ובמקום מתקיים גם תיאטרון בובות ומפגשים של שעת סיפור.
בשנת 2015 החליטה מועצת העיר קריית מוצקין לקבל את הצעתו של ראש העיר, חיים צורי, ולקרוא לספרייה העירונית על שמו של ראש העירייה הקודם, שמחה מילר, שתכנון בניית בניינה החדש החל ביוזמתו.
הערות שוליים

↑  תקציב וועד הקהילה בקריית מוצקין, משמר, 12 במרץ 1944
↑  ספריה וחדר קריאה בקריית מוצקין, דבר, 9 בדצמבר 1946
↑  י. אופיר, הקרייה שלא נבלעה, חרות, 4 ביוני 1951
↑  י. שוורץ, נדבנים יקימו מוסדות תרבות ומרכזי חינוך לנוער בחיפה, מעריב, 1 במרץ 1962
↑  זמירה שפירא, קרית־מוצקין תשקיע השנה 440 אלף ל"י בעבודות פיתוח, מעריב, 30 ביולי 1962
↑  קריית מוצקין: תיחנך הספרייה הציבורית, מעריב, 18 בפברואר 1965
↑  זמירה שפירא, ספריה ציבורית - בבית גרושקביץ בקרית־מוצקין, מעריב, 21 במרץ 1965
↑  קריית מוצקין: ספריה צרפתית, מעריב, 18 באפריל 1963
↑  זמירה שפירא, בית ההסתדרות החדש נחנך בקרית־מוצקין, מעריב, 24 במאי 1967
↑  נטע פלג, ספרית קריית מוצקין נקראה על שם שמחה מילר, אתר בלינקר, 2 בספטמבר 2015
בולגריה במלחמת העולם השנייה

| --- | --- |
דגל בולגריה
 צד בעימות:  חלק ממדינות הציר ובהמשך בעלות הברית
 תאריך כניסה לעימות:  13 בדצמבר 1941
 העילה למלחמה:   ההסכם התלת-צדדי שנחתם ב-1 במרץ 1941
 תאריך סיום העימות:  8 במאי 1945
 אירועי הסיום:  כיבוש העיר קלגנפורט
 ראש המדינה בפועל:  בוריס השלישי, מלך בולגריה עד 28 באוגוסט 1943   מועצת עוצרים עד 9 בספטמבר 1944  הגנרל קימון גאורגייב עד סיום המלחמה
 מפקדים בולטים:  ולדימיר סטויצ'ב מפקד הארמייה הראשונה
 נתוני המדינה
 אוכלוסייה:  7 מיליון נפשות
 פוטנציאל לגיוס:  455,000
 נתוני הצבא
 הארמייה הראשונה:  130,000
 :  מספר ספינות שיטור בים השחור
 תוצאות המלחמה
 אבדות בנפש:  11,152 הרוגים, מתוכם 9,805 בקרבות החזית המזרחית ו-1,347 בתוך בולגריה כתוצאה מהפצצות או מהתקלויות עם פרטיזנים.
 אבדות בשטח:  לפי חוזה פריז (1947), מקדוניה הוארדארית הוחזרה ליוגוסלביה ותראקיה המערבית לממלכת יוון
 
בתחילת מלחמת העולם השנייה הכריזה ממלכת בולגריה על נייטרליות, אך בהמשך הצטרפה למדינות הציר מתוך שאיפה להשבת השטחים שנגרעו מבולגריה במסגרת חוזה ניי שסיים את מלחמת העולם הראשונה. הסתבכותו של הוורמאכט במבצע ברברוסה ומותו הפתאומי של המלך בוריס השלישי הובילו לשינוי המגמה ועם כיבושה של הממלכה על ידי הצבא האדום, הצטרפו החיילים הבולגרים בפועל למלחמה לצד בעלות הברית. סיום המלחמה הביא לסיום המלוכה בבולגריה והפך אותה לגרורה סובייטית. במהלך המלחמה גירשו הבולגרים אל מחנות ההשמדה את 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה ופירוט. מספר פוליטיקאים וראשי הכנסייה הבולגרית מנעו את גירושם של 48,000 יהודי בולגריה גופא והם ניצלו מהשמדה.