stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית המדרש לרבנים ע"ש שכטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מוסד אקדמי
 תקופת הפעילות:  1984–הווה (כ־41 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  הרב פרופ' דוד גולינקין
 מנכ"ל:  איתן קופר
 דקאן:  הרב אבי נוביס -דויטש
 תלמידים
 :  כ-100
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′13″N 35°12′12″E﻿ / ﻿31.770305555556°N 35.203305555556°E﻿ / 31.770305555556; 35.203305555556
 http://www.schechter.org.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית המדרש לרבנים ע"ש שכטר(למפת ירושלים רגילה) בית המדרש לרבנים ע"ש שכטר(למפת הרי ירושלים רגילה) בית המדרש לרבנים ע"ש שכטר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית המדרש לרבנים ע"ש שכטר
 
בית המדרש לרבנים ע"ש שכטר נוסד בשנת 1984 במטרה להכשיר רבנים מסורתיים (קונסרבטיביים) בישראל. עד כה בית המדרש הסמיך לרבנות 94 גברים ונשים. בוגרי בית המדרש מכהנים בקהילות מסורתיות בישראל ובעולם, מלמדים בבתי ספר תל"י, בכלל מערכת החינוך ובמסגרות אקדמיות, מנחים ומנהלים בתי מדרש קהילתיים ופרויקטים חינוכיים ועובדים בליווי רוחני.[דרושה הבהרה]
בית המדרש חבר באיגוד ההתחדשות היהודית “פנים״.
היסטוריה

ראשיתו של בית המדרש בשנת 1984, במשכן מאולתר שבו מורים בודדים לימדו חמישה תלמידי רבנות בירושלים. בשנת 1988 התקיים טקס ההסמכה הראשון, באמפיתיאטרון של הר הצופים בירושלים, ומאז הוסמכו 92 רבנים. בשנת 1990 הגיעה הקבוצה הראשונה של תלמידי רבנות מ-בית המדרש לרבנים באמריקה לשנת לימודים בבית המדרש יחד עם עמיתיהם הישראלים. מאז למדו בתוכנית בירושלים מאות תלמידי חו”ל מבתי מדרש לרבנים מכל העולם.
בשנת 1993 הוסמכה לרבנות הרבה המסורתית הראשונה בישראל, ולרי סטסין.
בשנת 2003 נוסדה תוכנית רבני תל”י (תגבור לימודי יהדות), אשר יחד עם אנשי מקצוע מתחום המוזיקה היהודית, מעניקים הדרכה רוחנית לבתי ספר תל”י.
בשנת 2006 נפתחה התוכנית לתמיכה רוחנית, בשותפות עם התוכנית לתמיכה רוחנית של בית החולים האוניברסיטאי רוברט ווד ג’ונסון בניו-ג’רזי וה-National Association of Jewish Chaplains בהדרכת זהרה דוידוביץ- פרקש .  תוכנית זו הייתה תוכנית ה- CPE הראשונה שהתקיימה בישראל ובעקבותיה קמו תוכניות ליווי רוחני במוסדות ובעמותות שונות.  תוכנית מרפא ללימוד ליווי רוחני, שנפתחה בשנת 2012 על ידי מכון שכטר למדעי היהדות, שואבת השראה מהתוכנית של בית המדרש לרבנים שהתקיימה עד שנה זו, אך היא פיתוח ייחודי של מכון שכטר למדעי היהדות.
בשנת 2008 הוקמו בתי המדרש הקהילתיים הראשונים מוקמים ע”י קרן לגסי הריטג’.[דרושה הבהרה]
בשנת 2010 נפתחה תוכנית משל”י לשילוב לימודים בחברותא עם לימודים אקדמיים לתואר שני במדעי היהדות, עם אפשרות להמשך הלימודים לרבנות.
בשנת 2012 נחנך בית המדרש החדש על שם משפחת הרווי ל. מילר בקמפוס החדש של מכון שכטר למדעי היהדות.
תוכניות הלימוד בבית המדרש

"משל"י", תוכנית דו-שנתית המשלבת לימודים בחברותא עם לימודים אקדמיים לתואר שני במדעי היהדות
תוכנית להכשרת רבנים מסורתיים, המיועדת לבעלי תואר שני בלימודי היהדות.
ראו גם

מכון שכטר למדעי היהדות
בית המדרש לרבנים באמריקה
הערות שוליים

↑  מרפא | ליווי רוחני - תמיכה רוחנית, באתר www.marpeh.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308359805171
מירי שליסל

| --- | --- |

מירי שליסל
 לידה:  1963 (בת 62 בערך)
 ענף מדעי:  תנ"ך
 מקום מגורים:  ישראל
 תרומות עיקריות
 הקמת מדרשת אור תורה
מירי שליסל (נולדה ב-1963) היא אשת חינוך ציונית-דתית וד"ר למקרא, שימשה בתפקיד יושבת ראש המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך בשנים 2018–2022.
ביוגרפיה

מירי שליסל (לבית אדלר) נולדה בירושלים ולמדה בתיכון הדתי פלך. לאחר שירותה הצבאי כמש"קית הוראה, למדה לימודי תעודת הוראה במכללה לבנות בירושלים ולתארים ראשון, שני ולשלישי בהיסטוריה, מדרש ומקרא באוניברסיטה העברית. שליסל בוגרת מחזור ד' של בית ספר למנהיגות חינוכית".
שליסל לימדה בפלך (בית ספר), ניהלה את בית הספר במשך שנה ובשנת 1996 הקימה וניהלה את התיכון – מדרשת אור תורה סטון לבנות בירושלים. בהמשך ניהלה את תוכנית ההוראה לנשים עם הקמתה מטעם המכללה האקדמית הרצוג באלון שבות ולימדה בבית המדרש לנשים מגדל עוז. היא למדה ב"מכון מנדל למנהיגות חינוכית" ומשנת 2008 החלה לעבוד ביד הנדיב (קרן רוטשילד), כמנהלת תחום החינוך בקרן.
בשנת 2011 מונתה שליסל למפמ"רית תנ"ך בחינוך הדתי. בשנת 2015 פרשה שליסל מתפקיד המפמ"רית והתמנתה לתפקיד סמנכ"לית פדגוגית בעמותת "דעת – רשת לחינוך ולהכשרה מקצועית".
בשנת 2018 הודיע שר החינוך נפתלי בנט על מינויה של שליסל ליושבת ראש המזכירות הפדגוגית, המינוי אושר בישיבת ממשלה. בסוף דצמבר 2022 פרשה מתפקידה כיושבת ראש המזכירות הפדגוגית.
היא נשואה למשה שליסל ומתגוררת בירושלים. לזוג ארבעה ילדים.
מפועלה החינוכי > הקמת מדרשת אור תורה סטון לבנות

בית הספר התיכון לבנות "אור תורה" המשויך לרשת אור תורה סטון בראשות הרב שלמה ריסקין, הוקם על ידי מירי שליסל בשנת 1996, כתיכון שחזונו "אליטיזם לא סלקטיבי", אשר בא לתת מענה ולהוביל למצוינות את כלל התלמידות, ללא העדפה לתלמידות מרקע חזק. שליסל ניהלה את בית הספר במשך תשע שנות פעילותו הראשונות עד להתבססותו.
מפועלה החינוכי > פעילותה כמפמ"רית לתנ"ך

מינויה של מירי שליסל למפמ"רית תנ"ך בחינוך הדתי הוביל לסערה ולשורת מחאות. אחת הסערות התעוררה סביב אתר חומרי לימוד שהועלה בתחילת כהונתה של שליסל ושהכיל, לדעת מתנגדיה, חומרים המעודדים קריאת פשט "בגובה העיניים".
בין המובילים את ההתנגדות לכהונתה של שליסל כמפמ"רית היה הרב שלמה אבינר. היא זכתה לתמיכתם של הרב איתן אייזמן והרב ישעיהו הדרי, שגם כיהנו בוועדת המקצוע, ושל רבנים נוספים.
בשנות כהונתה חלו שינויים בתוכנית הלימודים בתנ"ך, תוך התאמתה למספר הריאלי של שעות ההוראה ומגוון האוכלוסיות הלומדות בחמ"ד. שונו פרקי הלימוד, התווספו פרקים הקשורים לשיבת ציון וניתנה בחירה רחבה למורים בהוראה ולמידה. שונו פרקי הלימוד, התווספו פרקים הקשורים לשיבת ציון וניתנה בחירה רחבה למורים בהוראה ולמידה. בצמוד לחידוש תוכנית הלימודים הוקם האתר ללמוד וללמד שיצר לראשונה סביבת תוכן למורי התנ"ך. התכנים כולם נכתבו על ידי מורי תנ"ך וצוות ההדרכה.
מפועלה החינוכי > פעילותה כיו"ר המזכירות הפדגוגית

במסגרת עבודתה כיו"ר המזכירות הפדגוגית הייתה שותפה בעיצוב תפיסת הלמידה וקידמה תפיסה פדגוגית הרואה צורך במעבר ממיקוד בתוכניות הלימודים (המדגישות את התכנים הנלמדים בכל אחד מתחומי הדעת בנפרד) למיקוד בתוכניות למידה (המדגישות את הלומד ומכלול הלמידה שלו/שלה בכל תחומי הדעת ומעצימות את חשיבות מיומנויות הלמידה). תפיסה זו כוללת מעבר ללמידה סביב רעיונות גדולים, שילוב בין למידה דיספיצפלינרית ללמידה חוצת תחומים ודגש על פיתוח לומד עצמאי ושיתופי. 

במהלך 2022 הובילה את תהליך התחדשות הלמידה בלימודי המח"ר עליו הכריזה שרת החינוך ד"ר יפעת שאשא ביטון.
הערות שוליים

↑  בנט מינה את מירי שליסל ליו"ר המזכירות הפדגוגית, באתר "סרוגים", 23 ביולי 2018
1 2  הנחות יסוד מוטעות ומה הן עושות לתלמידים, כתב העת "דעות", מרץ 2018, באתר נאמני תורה ועבודה
↑  יוני קמפינסקי, עבודות במקום בגרויות: נפרדים מעולם האתמול, באתר ערוץ 7, 27 באפריל 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313357505171  VIAF: 6196160668239703560006   WorldCat (עם VIAF): 6196160668239703560006
טרי איגלטון

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1943 (בן 81) סלפורד, הממלכה המאוחדת 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  ריימונד ויליאמס
 מוסדות:  אוניברסיטת מנצ'סטר  אוניברסיטת אוקספורד  אוניברסיטת לנקסטר 
 זרם:  השמאל החדש 
 תחומי עניין:  תורת הספרות, ספרות עיון, לימודי ספרות, ביקורת ספרות, ספרות מדעית 
 עיסוק:  מבקר ספרות, חוקר ספרות, סופר, מומחה ספרות, היסטוריון של הספרות, כותב ספרי עיון, מרצה באוניברסיטה, man of letters 
 הושפע מ:  קרל מרקס, הרברט מקייב, ריימונד ויליאמס, אלתוסר, פרנק ריימונד ליוויס
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 פרסים והוקרה:  פרס לזכר דויטשר (1989) עמית האקדמיה הבריטית 
 
טרנס פרנסיס איגלטון (באנגלית: Terence Francis Eagleton; נולד ב-22 בפברואר 1943 בסלפורד, אנגליה) הוא פילוסוף,חוקר ספרות, מחזאי, ותסריטאי בריטי.
איגלטון קיבל תואר דוקטור בגיל 21 בקיימברידג'. הוא כעת פרופסור ללימודי תרבות באוניברסיטת מנצ'סטר.
הגותו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הגותו > אידאולוגיה: מבוא

בספר זה איגלטון שואף להציג בצורה את הגישות השונות ואת ההגדרות המרובות והסותרות למושג "אידאולוגיה", החל בעידן הנאורות ועד הפוסטמודרניזם, שכן מושג האידאולוגיה נותר הכרחי לניתוח כל התארגנות חברתית, וכל פרקטיקה יומיומית. איגלטון מציע בין היתר פרשנות למושג האידאולוגיה אצל קרל מרקס (אשר לא הרבה לכתוב על המונח) ואצל ההוגים מרקסיסטים מאוחרים יותר כמו גרמשי, לוקאץ' ואדורנו). איגלטון סוקר את המושג אצל הוגים לא-פוליטיים כמו שופנהאואר, ניטשה, ופרויד, וכן עוסק בהוגים פוסטמודרניים ופוסט-סטרוקטורליסטים כמו אלתוסר, בארת, ובורדייה.
איגלטון מונה לפחות 16 שימושים והגדרות שונות לאידאולוגיה, חלקן סותרות:
תהליך ייצור המשמעויות, הסימנים והערכים במסגרת החיים החברתיים;
אוסף רעיונות  האופייני לקבוצה או לשכבה חברתית מסוימת;
רעיונות התורמים ללגיטימציה של הכוח הפוליטי השליט;
רעיונות כוזבים התורמים ללגיטימציה של הכוח הפוליטי השליט;
תקשורת מעוותת שיטתית;
מה שמציע לסובייקט עמדה כלשהי;
צורות חשיבה המונעות על ידי אינטרסים חברתיים;
מחשבת זהות (identity thinking);
אשליה נחוצה מבחינה חברתית;
נקודת המפגש בין שיח לכוח;
המדיום שדרכו שחקנים חברתיים בעלי תודעה מעניקים פשר לעולמם
מערכת אמונות המכוונת לפעולה
אי־־היכולת להבחין בין מציאות לשונית למציאות תופעתית
סיגור (closure) סמנטי
המדיום ההכרחי שדרכו מתנהלים יחסינו עם מערך חברתי כלשהו
תהליך הסבתם של החיים החברתיים למציאות טבעית
ביבליוגרפיה נבחרת > בתרגום לעברית

הפילוסופים הגדולים: מרקס, מאנגלית: עדי מרקוזה-הס; ידיעות אחרונות, 2001.
אידאולוגיה: מבוא, מאנגלית: אורן מוקד; עריכה מדעית: ד"ר דרור ק' לוי, רסלינג, 2006.
משמעות החיים, מאנגלית: אלירן בר-אל, עריכה מדעית: ד"ר אורי גולדברג, רסלינג, 2013.
ביבליוגרפיה נבחרת > באנגלית

The New Left Church [as Terence Eagleton] (1966)
Shakespeare and Society: Critical Studies in Shakespearean Drama (1967)
Exiles and Émigrés: Studies in Modern Literature (1970)
The Body as Language: Outline of a New Left Theology (1970)
Myths of Power: A Marxist Study of the Brontës (1975)
Criticism & Ideology (1976)
Marxism and Literary Criticism (1976)
Walter Benjamin, or Towards a Revolutionary Criticism (1981)
The Rape of Clarissa: Writing, Sexuality, and Class Struggle in Samuel Richardson (1982)
Literary Theory: An Introduction (1983)
The Function of Criticism (1984)
Saints and Scholars (1987; a novel)
Raymond Williams: Critical Perspectives (1989; editor)
Saint Oscar (1989; מחזה אודות אוסקר וילד)
The Significance of Theory (1989)
The Ideology of the Aesthetic (1990)
Nationalism, Colonialism, and Literature (1990)
Ideology: An Introduction (1991–2007)
Wittgenstein: The Terry Eagleton Script, The Derek Jarman Film (1993)
Literary Theory (1996)
The Illusions of Postmodernism (1996)
Heathcliff and the Great Hunger (1996)
Marx (1997)
Crazy John and the Bishop and Other Essays on Irish Culture (1998)
The Idea of Culture (2000)
The Truth about the Irish (2001)
The Gatekeeper: A Memoir (2002)
Sweet Violence: The Idea of the Tragic  (2002)
After Theory (2003)
Figures of Dissent: Reviewing Fish, Spivak, Zizek and Others (2003)
The English Novel: An Introduction (2005)
Holy Terror (2005)
The Meaning of Life (2007)
How to Read a Poem (2007)
Trouble with Strangers: A Study of Ethics (2008)
Literary Theory, Anniversary Edition (2008)
Reason, Faith, and Revolution: Reflections on the God Debate (2009)
The Task of the Critic: Terry Eagleton in Dialogue with Matthew Beaumont (2009)
On Evil (2010)
Why Marx Was Right (2011)
The Event of Literature (2012)
Across the Pond: An Englishman's View of America (2013)
How to Read Literature (2013)
Culture and the Death of God (2014)
Hope without Optimism (2015)
Culture (2016)
Materialism (2017)
Radical Sacrifice (2018)
Humour (2019)
Tragedy (2020)
Critical Revolutionaries: Five Critics Who Changed the Way We Read (2022), Yale UP
"Ludwig Wittgenstein's war on philosophy". UnHerd (באנגלית בריטית). 2022-05-15. נבדק ב-2022-05-23.
הערות שוליים

↑  אידאולוגיה: מבוא, מאנגלית: אורן מוקד; עריכה מדעית: ד"ר דרור ק' לוי, רסלינג, 2006, עמ' 11
| לודוויג ויטגנשטיין |
| --- | --- | --- |
| כתביו והרצאותיו | טרקטט לוגי-פילוסופי • חקירות פילוסופיות • המחברת הכחולה והמחברת החומה • הרצאה על האתיקה • הרצאות ושיחות בנושאי אסתטיקה, פסיכולוגיה ואמונה דתית • הערות על ענף הזהב של פרייזר • הערות על מתמטיקה • הערות על הצבעים • תרבות וערך • על הוודאות |  |
| מושגים ורעיונות | טבלת אמת • תורת התמונה • דמיון משפחתי • משחק שפה • טיעון השפה הפרטית • אשליית ארנב-ברווז • צורות חיים |  |
| משפחת ויטגנשטיין | קרל ויטגנשטיין •  מרגרט סטונבורו-ויטגנשטיין • פאול ויטגנשטיין |  |
| אישים קשורים | ג.א.מ. אנסקום • פאול אנגלמן • פיטר גיץ' • פיטר ווינץ' • פרידריך וייסמן • ג.א. מור • נורמן מלקולם • מרגרט מקדונלד • פרנסיס סקינר • פיירו סראפה • ג'ון מיינרד קיינס • רודולף קרנאפ • ברטראנד ראסל • ראש רייז • יאורי הנריק פון וריקט • פרנק רמזי • מוריץ שליק |  |
| חוקרי ויטגנשטיין | אלפרד ג'ולס אייר • טרי איגלטון • גורדון בייקר • ענת בילצקי • וורן גולדפרב • אנתוני קליפורד גריילינג • קורה דיימונד • פיטר האקר • יאקו הינטיקה • אוסוולד הנפלינג • ענת מטר • אבישי מרגלית • הילרי פטנאם • אלי פרידלנדר • סטנלי קאבל •  ג'יימס פ. קונאנט • אנתוני קני •  סול קריפקי • אליס קררי • רופרט ריד |  |
| נושאים קשורים | בית ויטגנשטיין • הדלת של ויטגנשטיין • הויטגנשטיינים החדשים • החוג הוינאי • ויטגנשטיין (סרט) • תקרית הדוקרן • תקרית היידבאואר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260661305171  PLWABN: 9810574226505606  BIBSYS: 90084264  BNE: XX933457  BnF: cb12058768z (data)  CANTIC: a1073207x  CiNii: DA00237655  GND: 118687395  ICCU: MILV012071  ISNI: 0000 0001 2139 4035  LCCN: n50030201  LNB: 000010160  NDL: 00438529  NKC: skuk0000350  NLA: 36321222  NLG: 62060  NLK: KAC199607728  NSK: 000030213  NTA: 069578737  RERO: 02-A003204295  SELIBR: 170172  SNAC: w6ns0v74  SUDOC: 028833600  S2AuthorId: 5927867  Trove: 1246099  VIAF: 73874087   WorldCat (עם VIAF): 73874087
אסלאמופוביה

גרפיטי נגד בורקות, ניוטאון, ניו סאות' ויילס
שלט עם הכיתוב "שריעה" נוטף דם בהפגנה נגד בניית מסגד בגראונד זירו של פיגועי 11 בספטמבר (אנ')
הפגנה נגד פגיעה בשוויון זכויות, זכויות נשים וחוסר צדק באסלאם, בריטניה
אסלאמופוביה הוא מונח שמשמעותו פחד, שנאת או דחיית דת האסלאם או המוסלמים בכלל, במיוחד כשהם נתפסים ככוח פוליטי מתפשט או כמקור לטרור. חרף שמו, אין המושג שייך לתחום הפסיכיאטריה.
מקרים קיצוניים ובולטים של אסלאמופוביה כוללים את רצח העם הבוסני ורדיפת הרוהינגיה במיאנמר.
היסטוריית המונח

הביטוי הוא נאולוגיזם משנות ה-90 של המאה ה-20 ומשתרש מקסנופוביה.[דרוש מקור] במהלך שנים אלו הבחינו סוציולוגים רבים בשינוי בדפוסי הדעה הקדומה מהחלתה על פי צבע העור לעבר רעיונות של נבדלות ושל עליונות תרבותית. בשל כך נטען כי הוא הושפע מצורות חשיבה שמקורן במאה ה-19, כגון זהותיות פוליטית ורב-תרבותיות, המשקפות רעיונות של נבדלות מבוססת קבוצות.
שימוש במונח נעשה בעיקר בהקשר של חבלי הקליטה של קהילות מהגרים מוסלמים במקומות כגון ארצות הברית, אירופה ואוסטרליה, ולאחרונה גם ביחס למוסלמים תושבי הודו. בהקשר זה של אסלאמופוביה בהודו יש הטוענים כי מדובר בפוליטיקה פנימית קהילתית של הודו, ומנגד נאמר כי תופעה זו, בדומה לאחותה במערב, כוללת את אותם סממנים של זלזול ואנטגוניזם כלפי התרבות המוסלמית.
האסלאמופוביה מתבטאת לעיתים קרובות, בשל הקשר האסוציאטיבי החזק הקיים בין ערבים לאסלאם, בצורה של גזענות כלפי ערבים. זאת אף על פי שמרבית המוסלמים אינם ערבים.
ארגון Runnymede Trust הבריטי מנה ב-1997 שמונה מרכיבים המגדירים אסלאמופוביה ומקובלים על ידי EMCR ‏– (European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia):
תפיסת האסלאם כגוש מונוליתי, סטטי, שאינו משתנה.
תפיסת האסלאם כאחר וכשונה, וכן ככזה שאין לו ערכים משותפים עם תרבויות אחרות, ואינו מושפע מהן או משפיע עליהן.
ראיית האסלאם כנחות לעומת המערב, כברברי, אי-רציונלי, פרימיטיבי וסקסיסטי.
זיהוי האסלאם עם אלימות, תוקפנות, איום, תמיכה בטרור וכשואף להתנגשות ציוויליזציות.
ראיית האסלאם כאידאולוגיה פוליטית המשמשת ליתרונות צבאיים או פוליטיים.
פסילת ביקורת האסלאם על המערב ללא קשר לתוכנה.
העוינות כלפי האסלאם משמשת להצדקת פרקטיקות מפלות כלפי מוסלמים והדרת מוסלמים מהחברה הדומיננטית.
תפיסת העוינות האנטי-מוסלמית כטבעית וכנורמלית.
היסטורית, התופעה צצה לראשונה עם תחילת התרחבות האסלאם והתגברה בעקבות מסעי הצלב.
בתקופה המודרנית, האסלאמופוביה התגברה בחברות מערביות, בין השאר, בשם הקישור שנעשה בין כל חברי האמונה המוסלמים לבין מספר תנועות ג'יהאדיסטיות (בעיקר אל-קאעִדה ובישראל חמאס וחזבאללה), המפעילות טרור אסלאמי.
בנוסף, התגברו בעקבות תגובות אזרחים מוסלמים בפרשת קריקטורות מוחמד (2006) והפיגוע במשרדי "שרלי הבדו" לאור הפגיעה הדתית ברוח האסלאם, בציור קריקטורת פניו של מוחמד.
ביקורת על המונח

קיימת ביקורת לגבי טיבו של המונח אסלאמופוביה, הטוענת כי עצם השימוש במונח הוא ניסיון לצנזור קולות מחאה על ידי הגדרת כל ביקורת על האסלאם או מוסלמים כדעה קדומה פתולוגית ולא רציונלית. הסופר הבריטי קנאן מאליק (Kenan Malik) ביקר את המושג של אסלאמופוביה, וכינה אותו "מיתוס". מאליק טען שזה מבלבל הבחנה של אפליה נגד מוסלמים עם ביקורת על האסלאם, ומשמש להשתיק מבקרים של הדת, כולל את המוסלמים המעוניינים ברפורמה בדת.
גם בהיבט הסמנטי ישנה ביקורת על המונח, כחלק מקבוצה רחבה יותר של מונחים דומים, כגון הומופוביה. הגדרת כל סלידה או ביקורת כפוביה היא בהרבה מקרים שונה מאוד מההגדרה המקורית של פוביה כפחד בלתי רציונלי ובלתי נשלט שבדרך כלל גורר תגובה היסטרית, מוגזמת ואי רציונלית.
ראו גם

התנגשות הציביליזציות
יחסי סונים–שיעים
יחסי אסלאם–יהדות
אפליה דתית
יחס האסלאם לאתאיזם
סובלנות דתית באסלאם
אסלאמו-פשיזם
PEGIDA
אסלאמיזציה
מודרניזם אסלאמי
תמימות המוסלמים
הערות שוליים

↑  the islamophobia myth, מאמר של קאנאן מאליק שפורסם בירחון הבריטי פרוספקט, בפברואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554332605171  BnF: cb157185237 (data)  GND: 7640216-2  LCCN: sh2005004457  NKC: ph815432 
הפסיקו את האסלמופוביה. שלט בהפגנה בארצות הברית 2017
תלת-אופן

תלת-אופן ממונע Vespacar מתוצרת פיאג'ו (איטליה)
אופנוע "סירה" מתוצרת NSU (גרמניה, 2002)
תלת אופן עם עגלה המשמש לשינוע של חבילות בוורשה. יש לו שני גלגלים מלפנים
אופני סבלות ישנים, בתל אביב
תלת-אופן הוא כלי רכב בעל שלושה גלגלים.
תלת-אופן יכול להיות רתום ומונע על ידי:
בכוח אדם, כמו אופניים. קיימות סוגים שמאפשרים תנועה בישיבה/שכיבה (אופנוח) או בעמידה (MeMover)
אופנוע או קטנוע (למשל וספה)
מכונית בתצורות הבאות: (1) מקדימה 2 גלגלים, מאחור גלגל בודד, לדוגמה: Egg & Egli ופרם קינג פולדה, (2) מקדימה גלגל בודד, מאחור 2 גלגלים, לדוגמה : גוליית גולי
בעל חיים
מנוע חשמלי
ניתן לבנות תלת-אופן שגלגלו הבודד מאחור או מלפנים. תלת-אופניים נבדלים גם בנפח המיועד לנשיאת מטען, הממוקם בין זוג הגלגלים. תלת-אופניים היו כלי נפוץ בישראל להובלת מטען בשנות החמישים של המאה העשרים. כיום משמשים תלת-אופניים בישראל בעיקר לרכיבתם של אנשים בעלי יציבות נמוכה, כאופניים ראשונים לגיל הרך או למבוגרים.
תלת אופן ממונע קרוי לעיתים "אוטו ריקשה". רכב הריקשה נפוץ במזרח הרחוק ובהודו כמונית להשכרה. רכב זה הוא בדרך כלל על בסיס קטנוע ("וספה") המסיע כשלושה אנשים ונהג. גם בישראל שימשו ריקשות אלו כרכב משא קל בבסיסי צה"ל ובשוק האזרחי. בתאילנד קרוי כלי רכב כזה בשם 'טוק טוק'.
בסוף המאה ה-19 היה מיוצר תלת אופן "Craigievar Express" עם מנוע קיטור.
ראו גם

קלנועית
חיפושית הרקולס

| חיפושית הרקולס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חיפושיות
תת־סדרה:: Polyphaga
משפחה:: זבליתיים
סוג:: Dynastes
מין:: חיפושית הרקולס
שם מדעי
 Dynastes hercules ‏לינאוס, 1758

חיפושית הרקולס (שם מדעי: Dynastes hercules) היא מין של חיפושית גדולה מאוד במשפחת הזבליתיים. חיפושית זו ידועה בשל אורכה הרב – עד כ־17 סנטימטרים (170 מילימטרים) כולל ה"קרן" – בליטת כיטין שבולטת מהחזה שלה. חיפושית זו היא גם בעלת כוח פיזי רב, ובשל כך נקראה על שם הגיבור היווני הרקולס, שנודע בכוחו הרב.
תיאור

אורכה של חיפושית בוגרת (ללא ה"קרן" שעל החזה) נע בין 50 ל-85 מ"מ ורוחבה 29–42 מ"מ. חיפושיות הרקולס ממין זכר, שלהם "קרן" חזה (זו אינה קרן אמיתית אלא בליטת כיטין שדומה לקרן), יכולות להגיע לאורך של עד 173 מילימטרים (17.3 סנטימטרים) כולל ה"קרן" - דבר שהופך את חיפושית הרקולס לאחד ממיני החיפושיות הארוכים ביותר והגדולים ביותר (ביחד עם יקרונית טיטאנית וחיפושית גוליית). גודל החיפושית ואורך ה"קרן" משתנה בין פרטים ותלוי בין השאר בגנטיקה, תזונה ובריאות (למשל: הימנעות מטפילים).
חיפושית הרקולס מפגינה דו-צורתיות זוויגית כאשר רק הזכרים הם בעלי ה"קרניים" הארוכות על החזה והראש. ה"קרן" הארוכה יותר בולטת מהחזה ואילו מהראש בולטת "קרן" קצרה יותר עם "שיניים" שיכולה לפעול כצבת עם "קרן" החזה, בהתגוששות בין זכרים. גופם של הזכרים הוא שחור, וכנפי החפייה בצבעי ירוק-זית, חאקי או בז'. בין כנפי החפייה בולט קו תפר שחור, ועל כנפי החפייה יש נקודות שחורות שפזורות באופן לא סדיר. צבעיהן של כנפי החפייה משתנים בפרטים שונים ותלויים בסביבה וגם בלחות: בתנאי לחות נמוכה צבעי כנפי החפייה הם ירוק-זית או צהוב, אך בתנאי לחות גבוהה הם נהיים כהים יותר ואפילו שחורים.
לחיפושיות הרקולס ממין נקבה יש כנפי חפייה מנוקבות בצבע שחור, אך לעיתים חלק מהן צבוע בצבעים בהירים יותר, כמו אצל הזכרים.
נקבה
זכר
איור של חיפושית הרקולס מהספר "The Naturalist's Miscellany" מאת ג'ורג' שו (1751–1813)
בית גידול ותפוצה

חיפושיות הרקולס נפוצות באמריקה הדרומית ומרכז אמריקה, מדרום מקסיקו בצפון ועד בוליביה. הן חיות בהרים, בשפלה וביערות גשם. אוכלוסיות של חיפושיות הרקולס ידועות באיי האנטילים הקטנים, טרינידד וטובגו, ברזיל, אקואדור, קולומביה ופרו.
מחזור החיים

לא הרבה ידוע על מחזור החיים של חיפושית הרקולס בטבע, אך תצפיות רבות נעשו בחיפושיות שגדלו בשבי. חיפושיות הרקולס מזדווגות בעונה הרטובה (יולי עד דצמבר באמריקה הדרומית). לנקבות לוקח חודש עד שהן מטילות את הביצים, ויש להן כ-100 ביצים בממוצע לתטולה, אותן הן מטילות על הקרקע או על עץ יבש. הביצים בוקעות כעבור 27.7 ימים בממוצע. אחרי שבקעו, שלב הפגית ("זחל") יכול להימשך עד כשנתיים, ובמהלכו הפגית עוברת שלוש מטאמורפוזות בין התנשלות אחת לאחרת (אנ'). לפגית יש גוף צהוב וראש שחור. הפגית יכולה להגיע לאורך של 11 ס"מ, ומשקלה עשוי להגיע ליותר מ-100 גרם. בתנאי מעבדה, בטמפרטורה של 25°±1° מעלות צלזיוס, שלב הביניים הראשון אורך 50 ימים בממוצע, השני 56 ימים בממוצע, והשלישי 450 ימים בממוצע. אחרי השלב השלישי, הפגית הופכת לגולם, וכעבור כ-42 יום בוקע ממנו הבוגר. חיפושיות בוגרות חיות 3–6 חודשים בתנאי שבי.
אורח חיים > תזונה

הפגית של חיפושית הרקולס היא אוכלת עצה, כלומר: היא אוכלת עץ נרקב. הפגיות חיות בתוך העצים מהם הן ניזונות - וכך העץ המת מספק להן גם בית וגם אוכל. החיפושיות הבוגרות ניזונות על פירות, הן טריים והן נרקבים, וכן מלשד עצים ("מוהל עצים"). הבוגרות חופרות דרך הגזע באמצעות הלסתות כדי להגיע ללשד: כאשר הן סגורות, פתח צר בהן פועל כמו קש שתייה ומאפשר להן למצוץ את לשד העצים. הן נצפו ניזונות על אגסים, אפרסקים, תפוחים, ענבים, בננות ומנגו בשבי.
אורח חיים > התנהגות

ביערות הגשם, הבוגרים פועלים בעיקר בלילה ותרים אחר פירות. ביום הם מתחבאים בתוך עלי השלכת והעלווה שעל הקרקע. הבוגרים מסוגלים לייצר קול נשיפה באמצעות שפשוף בטנם כנגד כנפי החפייה. קול זה נועד לשמש אזהרה לטורפים. כמו רוב החרקים, תקשורת תוך-מינית נעשית באמצעות ריח (קליטת והפרשת מולקולות כימיות), ראייה ומגע. ניסויים על חיפושית הרקולס הראו שזכר שהושם ליד נקבה מיד יפנה אליה ויחפש אחריה, דבר שמרמז על שימוש בפרומוני מין חזקים.
אורח חיים > קרבות בין זכרים

התנהגות של התגוששות בין זכרים של חיפושית הרקולס נצפתה הן בטבע והן בשבי. הזכרים נאבקים ביניהם בעיקר על נקבות ועל הזכות להזדווג איתן. הזכרים משתמשים ב"קרניים" הגדולות שלהם כדי לפתור מחלוקות על זיווגים: הקרבות ביניהם יכולים לגרום נזק משמעותי לזכרים הנלחמים, אך גם לנקבה שצופה בהם מהצד. במהלך הקרבות, הזכרים מנסים לתפוס ולהצמיד לקרקע את יריביהם באמצעות "קרן" החזה ו"קרן" הראש, להרים אותם באוויר ולזרוק אותם. הזכר המנצח מקבל את הזכות להזדווג עם הנקבה. עם זאת, הנקבה יכולה להזדווג גם עם זכרים אחרים (במיוחד כאשר הזכר המנצח כבר לא בשטח).
אורח חיים > כוח פיזי

מעריכים שחיפושית הרקולס יכולה לשאת משקל הגדול פי 850 ממסת הגוף שלה. מדידות בפועל נעשו על קרנפית (חיפושית קטנה יותר), שלגביה נמצא שהיא יכולה לשאת פי 100 ממסתה, והתוצאה הותאמה לחיפושית הרקולס באמצעות שינוי סקלה מתאים.
אקולוגיה > יחסים עם האדם

חיפושית הרקולס אינה נחשבת למזיק: היא אינה מזיקה לחקלאות ואיננה מפיצה מחלות. יתר על כן, ניתן לגדל חיפושיות אטלס כחיות מחמד. הפגית מפרישה אנזים בשם β-mannanase, שניתן להשתמש בו למוצרי ניקיון. נעשה ניסיון מוצלח לסנתז אנזים מפגיות חיפושית הרקולס ולייצרו בכמויות מסחריות.
אקולוגיה > יחסים עם הסביבה

חיפושית הרקולס תורמת חיובית לאקוסיסטמה של יער הגשם, בעיקר בשלב הפגית שלה בו היא אוכלת עצים מתים. תזונתה על עץ נרקב עוזרת במחזור חומרי ההזנה ביער הגשם.
טקסונומיה

למין Dynastes hercules היסטוריה טקסונומית מורכבת, והוא ידוע במספר שמות נרדפים (סינונימים). הוא שייך לתת-המשפחה Dynastinae (קרנפיות) ולמשפחת הזבליתיים. בסוג Dynastes יש שבעה מינים נוספים.
טקסונומיה > תת-מינים

במהלך השנים הוגדרו מספר תת-מינים של חיפושית הרקולס, אם כי על חלקם יש מחלוקת וייתכן שהם אינם תקפים.
Dynastes hercules ecuatorianus Ohaus, 1913
Dynastes hercules hercules (Linnaeus, 1758)
Dynastes hercules lichyi Lachaume, 1985
Dynastes hercules morishimai Nagai, 2002
Dynastes hercules occidentalis Lachaume, 1985
Dynastes hercules paschoali Grossi & Arnaud, 1993
Dynastes hercules reidi Chalumeau, 1977 (= baudrii Pinchon, 1976)
Dynastes hercules septentrionalis Lachaume, 1985 (= tuxtlaensis Moron, 1993)
Dynastes hercules takakuwai Nagai, 2002
Dynastes hercules trinidadensis Chalumeau & Reid, 1995 (= bleuzeni Silvestre and Dechambre, 1995)