זוני
היסטוריה > הכיבוש הספרדי

בשנות השלושים של המאה ה-16 החלו להגיע שמועות לספרדים ששלטו במקסיקו, אז מלכות המשנה של ספרד החדשה, על ערים עשירות מאוד מעבר למדבר צפונית למקסיקו. מקור השמועה בארבעת הניצולים היחידים מתוך 400 ממשלחתו של פַּאנְפִילוֹ דֶה נַארְוַואֶס (Pánfilo de Narváez) שיצאה מפלורידה ב-1528 ונתגלו ב-1536 כשהם קרובים למות באזור הנהר סינלואה, כ-1,100 קילומטרים צפונית מערבית למקסיקו סיטי. הניצולים סיפרו על ערים עשירות שפגשו בדרכם, ובהם העיר סיבולה (Cíbola). שם זה היה עיוות של השם שבו מכנים בני הזוני את עצמם ("שיווינה"). הספרדים קשרו את סיפורם של הניצולים לאגדה על שבע ערי הזהב (siete ciudades de oro), אגדה על שבעה בישופים שנמלטו מספרד בזמן הכיבוש המוסלמי עם אוצרותיהם למקום לא ידוע שבו הקימו שבע ערים עשירות, שאחת מהן קרויה סיבולה. על סמך דיווחים אלו שלח פרנסיסקו וסקס דה קורונדו, מושל נואבה גליסיה (גַלִיסְיָה החדשה, פרובינציה של ספרד החדשה השוכנת בצפון מערב מקסיקו וכללה את מדינות מקסיקו חליסקו, סינלואה ונאיאריט של ימינו), את הכומר הפרנציסקני מרקוס דה ניסה ואת העבד המשוחרר אסטוואניקו (כינוי חיבה לאסטבן) בראש משלחת צפונה. שני אלו נבחרו משום שהכירו את תרבותם ומנהגיהם של האינדיאנים בגבול הצפוני של ספרד החדשה. דה ניסה פעל שנים רבות בקרב האינדיאנים בגבול הצפוני של ספרד החדשה ואֶסְטֶוַואנִיקוֹ היה אחד מארבעת הניצולים היחידים ממשלחת פַּאנְפִילוֹ דֶה נַארְוַואֶס.
המשלחת יצאה מקוליאקאן (כיום בירת מדינת סינלואה) ב-7 במרץ 1539, אבל רק הכומר דה ניסה חזר בחיים מהמסע. בספטמבר של אותה שנה דיווח דה ניסה לאנטוניו דה מנדוסה המשנה למלך שהוא הגיע לסיבולה והיא עיר עשירה ביותר, ושתושבי העיר, הילידים בני עם הזוּנְי הרגו את אסטוואניקו. הוא אומנם סיפר שהוא לא נכנס לעיר סִיבּוֹלָה ורק ראה אותה מרחוק, אבל העיר שניצבה על גבעה רמה, נראתה עשירה וגדולה כמו טנוצ'טיטלאן בירתם של האצטקים (כיום מקסיקו סיטי).
אנטוניו דה מנדוסה שהתרשם מסיפוריו של דה ניסה החליט למנות את קורונדו, שהיה ידידו, לפקד על משלחת שמטרתה למצוא ולספח לספרד החדשה את סיבולה ואת הערים העשירות סביבה. קורונדו יצא מקומפוסטלה (כיום במדינת נאיאריט) ב-23 בפברואר 1540 בראש משלחת גדולה שכללה מעל ל-300 חיילים אירופאים (מרביתם ספרדים) ובין 1,300 ל-2,000 אינדיאנים מקסיקנים מבני בריתו. ב-22 באפריל יצאה משלחת קורונדו מקוליאקאן, חצתה את הגבול של ימינו בין מקסיקו לאריזונה לניו מקסיקו, והתקדמה לאורך הגבול בין אריזונה לניו מקסיקו של ימינו עד שהגיעה למקורותיו של הקולורדו הקטן ומשם פנתה לעבר הנהר זוני (Zuni River). קורונדו המשיך לאורך הזוני עד שגילה את האזור שבו התגוררו בני עם הזוני. סיבולה ששכנה מעבר לגבול בניו מקסיקו הייתה קרובה מתמיד. המשלחת הגדולה עוררה התרגשות בקרב הילידים והם שלחו אותות עשן לסיבולה להודיע על התקדמות הספרדים.
ביולי 1540 הגיע הצבא הקטן של קורונדו מול העיר האינדיאנית ואכזבתם הייתה רבה. לא היה כל קשר בינה לבין "העיר המוזהבת" שתיאר דה ניסה. "העיר" הייתה בעצם כפר גדול של בקתות בנויות ללא כל סדר (פואבלו). הזוני קראו למקום האוויקו, כיום חורבות האוויקו (Hawikuh Ruins‏, 34°55′55″N 108°59′04″W﻿ / ﻿34.932047°N 108.984493°W﻿ / 34.932047; -108.984493). חברי המשלחת הגיעו למקום ב-7 ביולי 1540 שהם כמעט גוועים ברעב ודרשו מתושבי המקום להרשות להם להיכנס. התושבים סירבו. בתגובה קרא קורונדו בפניהם את הרקרימיינטו, מסמך המשפטי הדורש את נאמנותם של ילידי העולם החדש למלכי ספרד, ואת קבלתם את הנצרות. קבלת הילידים את המסמך הבטיחה להם, לכאורה, אושר ושלום תחת חסות הכתר הספרדי כנתיניו לכל דבר. דחייתו, לעומת זאת, שימשה את העילה החוקית להשית עליהם מלחמה צודקת, לכבשם ולשעבדם תוך הצדקתה בשם הדת. מכיוון שהמסמך לא עשה על האינדיאנים רושם החליט קורונדו לכבוש את הכפר. האינדיאנים ניסו להתנגד, ובקרב נפצע קורונדו, אבל לא היה להם כל סיכוי כנגד הספרדים ו"הקרב", הקרוי בכרונולוגיה הספרדית "כיבוש סיבולה", הסתיים תוך שעה. במכתב למנדוסה כתב קורונדו:
נותר לי לספר על העיר והממלכה והמחוז שעליהם דיווח (פריי מארקוס) להוד רוממותו. בקיצור אוכל להצהיר בפניך, כי לא קלע אל האמת אפילו בדבר אחד מכל הדברים שאמר, וכי כל דבר הוא היפוכם של הדברים שאמר, מלבד שם העיר ובתי האבן הגדולים. שכן גם אם אינם מעוטרים בטורקיז, אף לא עשויים טיט או לבנים טובות, מכל מקום הם בתים טובים מאוד...
הספרדים נשארו באזור עוד כשנתיים, ואז חזרו בבושת פנים למקסיקו, לאחר שלא הצליחו לגלות בשום מקום בסביבה הקרובה והרחוקה זהב או אבנים יקרות. הספרדים השתלטו מחדש על האזור ב-1598, וב-1629 הקימו בהאוויקו מיסיון (Mission La Purisima Concepcíón de Hawikuh). הספרדים הפעילו ביישוב אנקומיינדה (שעבוד של התושבים לביצוע עבודות כפייה) וב-1632 התקוממו הזוני שרפו את המיסיון ורצחו את המיסיונרים. הספרדים חזרו והקימו ב-1643 מיסיון אחר בהאלונה (Halona). ב-1650 הצטמצם מספר הכפרים של בני הזוני לשישה. המיסיון בהאוויקו נשרף שוב ב-1672 (הפעם על ידי פושטים אפאצ'ים).
מספר הכפרים הצטמצם עוד יותר ובזמן מרד הפואבלו של 1680 (מרידה שבה השתתפו כל בני הפואבלו וגם ההופי כנגד הספרדים) היו רק שלושה כפרים. כל התושבים מצאו מקלט ב"דובה יאלאנה" (Dowa Yalanne), הר שולחן תלול כ-5 קילומטרים דרומית מזרחית לפואבלו זוני של ימינו, כיום אתר קדוש לבני הזוני. הספרדים שגורשו מהאזור בשל המרד חזרו ב-1692, והזוני התיישבו מחדש במיקומם הנוכחי בפואבלו זוני, למעט תקופה קצרה ב-1703 שבה נמלט חלק מבני הזוני חזרה לדובה יאלאנה, לאחר שהרגו שלושה ספרדים.