stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדיוהד
ההיסטוריה של הלהקה > 2014-2017: ‏A Moon Shaped Pool ו-OKNOTOK

בשנת 2014 הלהקה התחילה לעבוד על אלבום האולפן התשיעי. A Moon Shaped Pool יצא לאור ב-8 במאי 2016, גם הפעם דרך אתר האינטרנט של הלהקה, אבל גם דרך חנויות אינטרנטיות. ביוני 2016 האלבום הופץ גם דרך חברת תקליטים. האלבום הגיע בשיאו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום השלישי במצעד בילבורד 200 האמריקאי.
שני הסינגלים שיצאו לא הצליחו כלל, אך בביקורות האלבום הצליח מאוד והגיע לממוצע של 88 מתוך 100 בציוני הביקורות, לפי אתר Metacritic (על פי 43 ביקורות). מסווג כאלבום ארט רוק.
בשנת 2017, לרגל ציון 20 שנים ליציאתו של OK Computer, הלהקה הוציאה גרסה חדשה של האלבום בשם OK Computer OKNOTOK 1997 2017. האלבום כולל, בנוסף לכל השירים מהאלבום המקורי, גם שלושה שירים חדשים שהושמטו מהאלבום בשנת 1997, וגרסאות כיסוי של שירים מהאלבום המקורי.
האלבום בגרסה החדשה הגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי, ולמקום ה-23 במצעד בילבורד 200 האמריקאי. באתר Metacritic הגיע האלבום לממוצע ציונים מושלם של 100.
ההיסטוריה של הלהקה > 2017 ועד היום: עבודות סולו נוספות

בשנת 2018 ג'וני גרינווד יצר פסקול לשני סרטים נוספים, "חוטים נסתרים" ו"יום נפלא". בשנת 2019 תום יורק הוציא את אלבום הסולו השלישי שלו, Anima.
ביוני 2019 הודלפו לרשת מספר שעות הקלטה מהאלבום OK Computer. הלהקה, בתגובה, הוציאה באתר שלה את האלבום MiniDiscs (Hacked)‎ לרכישה, הכולל את 16 שעות ההקלטה שהודלפו.
בדצמבר 2019 הלהקה העלתה את כל הדיסקוגרפיה שלה לאתר יוטיוב. ב-19 בינואר 2020 הלהקה הקימה את "Radiohead Public Library", ארכיון אינטרנטי הכולל הופעות מלאות (כולל מישראל), סרטוני מוזיקה, הופעות בטלוויזיה, כתבות מעיתונים, גרסאות ישנות של האתר שלהם, והסרט התיעודי על הלהקה Meeting People Is Easy.
בנוסף, בשנת 2019 הלהקה נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
באוגוסט 2021, הוציאה הלהקה את הסינגל "If You Say the Word" מתוך אלבום אוסף בשם Kid A Mnesia.
בשנת 2023 השיר Creep שימש כשיר הנושא של הסרט שומרי הגלקסיה: חלק 3 בהיותו מייצג את דמותו של רוקט ראקון, הדמות המרכזית בסרט.
הישגים ופרסים

עד היום, הלהקה זכתה במספר כולל של 42 פרסים מתחרויות מוזיקה שונות. העיקריים שבהם:
| פרס | זכיות | סוגי הפרסים העיקריים |
| --- | --- | --- |
| פרס גראמי | 6 | פרס גראמי לאלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר (1999, 2001, 2009), פרס גראמי לאלבום הלא קלאסי המעובד הטוב ביותר (2004) |
| פרסי אייבור נובלו | 4 | פרס השיר העכשווי הטוב ביותר (1998), פרס השיר הטוב ביותר מוזיקלית וטקסטואלית (1998), פרס אלבום השנה (2008) |
| NME | 9 | פרס הסינגל הטוב ביותר (1994), פרס האלבום הטוב ביותר (1998), פרס הלהקה הטובה ביותר (2001), פרס האלבום הטוב ביותר, ופרס העבודה האומנותית הטובה ביותר לאלבום (2004), פרס ג'ון פיל על חדשנות מוזיקלית (2008) |
| PLUG | 1 | פרס אמן השנה (2008) |
| Q | 4 | פרס האלבום הטוב ביותר (1997), פרס הפעילות הטובה ביותר בעולם היום (2001, 2002, 2003) |
| היכל התהילה של הרוק אנד רול |  | מקום בהיכל (2019) |
עד שנת 2011, הלהקה מכרה למעלה מ-30 מיליון עותקים של האלבומים שלה. כמו כן, אלבומי הלהקה זכו בארבעה פרסי אייבור נובלו ושישה פרסי גראמי: שלושה מהפרסים ניתנו ללהקה על הישגיה המוזיקליים, שניים מהפרסים ניתנו על עיצוב עטיפות האלבומים לסטנלי דונווד, ופרס אחד ניתן על עיבוד מוזיקלי של אלבום למפיק המוזיקלי נייג'ל גודריץ' וטכנאי הקול דארל ת'ורפ. בנוסף, חמישה אלבומים של הלהקה היו מועמדים לפרס מרקיורי, הכי הרבה מועמדויות ללהקה אחת בהיסטוריה של הפרס.
מגזין הרולינג סטון דירג את הלהקה במקום ה-73 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים, דירג חמישה אלבומים של הלהקה ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, ודירג שני שירים של הלהקה ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
הלהקה דורגה על ידי מגזין טיים בין 10 הלהקות הטובות בעולם בשנת 2001, יחד עם U2, פורטיסהד ופאטו פו. ערוץ הטלוויזיה האמריקאי VH1 דירג את הלהקה במקום ה-29 ברשימת "100 האמנים הגדולים בכל הזמנים". בעיתון הבריטי "איבנינג סטנדרד" דירגו את הלהקה במקום השלישי ברשימת "20 הלהקות הבריטיות הטובות ביותר בכל הזמנים".
בשנת 2019 הלהקה נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
רדיוהד וישראל

ג'וני גרינווד, גיטריסט הלהקה, נשוי לאמנית הישראלית שרונה קטן. הזוג הכיר בסיבוב ההופעות הראשון של הלהקה בישראל, באפריל 1993, ולהם שלושה ילדים משותפים.
רדיוהד ביקרה בישראל ב-1993 לשלוש הופעות במועדון הרוקסן, תל אביב, סיבוב ההופעות הראשון שלהם מחוץ לבריטניה, ואף השתתפה בתוכנית הטלוויזיה לנוער, "תוססס".
בשנת 1995, הופיעה הלהקה באצטדיון רמת גן כלהקת החימום של אר.אי.אם, ובנוסף- הופיעה בתחנת הרדיו הישראלית גלי צה"ל.
בשנת 2000, הופיעו רדיוהד בישראל במסגרת סיבוב ההופעות שבין שני אלבומיה האייקונים של הלהקה, OK Computer ו-Kid A. שתיים מההופעות התקיימו בסינרמה, תל אביב, והשלישית באמפיתיאטרון, קיסריה.
רדיוהד הופיעה בישראל פעם נוספת ב-19 ביולי 2017 בפארק הירקון, במופע שמנה כ-47,000 צופים, כך ציין תום יורק במהלך המופע. הופעה זו התרחשה חרף לחצים שהופעלו מצד רוג'ר ווטרס, בסיסט להקת פינק פלויד, ואמנים אחרים החברים בארגון ה-BDS (תנועת החרם נגד ישראל) שניסו לשכנע את חברי להקת רדיוהד לבטל את הופעתם בישראל. ההופעה הייתה ארוכה במיוחד ונמשכה קרוב לשעתיים וחצי. במהלכה בוצע השיר "Creep" שהלהקה נמנעת בדרך כלל לבצע. ג'וני גרינווד סלד מהשיר מלכתחילה וניסה לחבל בו, מה שהוביל ל"נביחות" הגיטרה שלפני הפזמון החוזר. טום יורק אמר בריאיון שהם מנגנים את השיר רק לפעמים, וגם אז מתחשק לו לפעמים לעצור באמצע. בין השנים 2009 ל-2016 הלהקה לא ניגנה את השיר בהופעותיה כלל.
לסיבוב ההופעות האמריקאי ב-2017, נבחרו האמנים הישראלים דודו טסה והכוויתים להיות מופע החימום של הלהקה. גרינווד אף ניגן באלבומו של טסה בסוף מתרגלים להכל בשיר ״איזה יום״ את תפקיד הגיטרה החשמלית.
עבודת סולו

תום יורק, סולן הלהקה, הוציא שלושה אלבומי סולו: The Eraser (בשנת 2006), Tomorrow's Modern Boxes (בשנת 2014) ו-Anima (בשנת 2019). כמו כן, יורק הקים את הלהקה אטומס פור פיס יחד עם נייג'ל גודריץ' (המפיק מוזיקלי של רדיוהד), פלי (בסיסט להקת רד הוט צ'ילי פפרז), ג'ואי וורנקר (מתופף שעבד עם אר.אי.אם. ובק) ומאורו רפוסקו (נגן כלי הקשה). עם הלהקה יורק מבצע, בין היתר, גם שירים של רדיוהד וגם שירים מאלבומי הסולו שלו.
ג'וני גרינווד, הגיטריסט המוביל בלהקה, הוציא אלבום סולו אחד, Junun, בשנת 2015. בנוסף, יצר פסקול למספר סרטים, ביניהם: "זה ייגמר בדם", "יער נורווגי", "המאסטר" ו"חוטים נסתרים".
פיל סלוואי, מתופף הלהקה, הוציא שני אלבומי סולו: Familial (בשנת 2010) ו-Weatherhouse (בשנת 2014).
אד או'בריאן הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו "Earth" בשנת 2020.
קולין גרינווד, בסיסט הלהקה לא הוציא אלבומי סולו.
חברי הלהקה

חברי הלהקה מהקמתה עד היום הם:
תום יורק - שירה, כתיבה, גיטרה, קלידים, גיטרה אקוסטית, פסנתר.
ג'וני גרינווד - גיטרה חשמלית, קלידים, כלי הקשה, פסנתר, גלוקנשפיל, עיבודי מיתרים.
אד או'בריאן - גיטרה, קולות רקע.
קולין גרינווד - גיטרה בס, קלידים.
פיל סלוואי - תופים, כלי הקשה.
נגנים נוספים בהופעות חיות:
קלייב דימר - תופים, כלי הקשה (מ-2011 ועד היום)
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Pablo Honey‏ (1993)
The Bends‏ (1995)
OK Computer‏ (1997)
Kid A‏ (2000)
Amnesiac‏ (2001)
Hail to the Thief‏ (2003)
In Rainbows‏ (2007)
The King of Limbs‏ (2011)
A Moon Shaped Pool‏ (2016)
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

Drill‏ (1992)
Itch‏ (1994, יפן/ניו זילנד)
My Iron Lung‏ (1994)
No Surprises/Running from Demons‏ (1997, יפן)
Airbag/How Am I Driving?‎‏ (1998)
Com Lag (2plus2isfive)‎‏ (2004)
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

I Might Be Wrong‏ (2001)
פיטר מקדונלד (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בינואר 1972 (בן 52) דבלין, אירלנד 
 מדינה:  אירלנד 
 מקום לימודים:  סנט מייקל קולג', דבלין 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר מקדונלד (באנגלית: Peter McDonald; נולד ב-28 בינואר 1972) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ובמאי קולנוע אירי, שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר עבור הסרט שביים "Pentecost" בשנת 2012.
ביוגרפיה

מקדונלד נולד בדבלין וגדל במאונט מריון בעיר. הוא למד בסנט מייקל קולג' וסיים תואר בוגר אוניברסיטה באנגלית ותואר מסטר באמנויות יפות מקולג' האוניברסיטאי בדבלין. תחילת הקריירה שלו בתיאטרון הייתה באגודת הדרמה UCD, והוא היה חבר בלהקת התיאטרון Fly by Night.
ביוגרפיה > קריירה

מקדונלד הופיע בסרטי קולנוע כגון "המסע של פליסיה" שכתב וביים אטום אגויאן ב-1999, וב-"When Brendan Met Trudy" מאת רודי דויל ובבימויו של קירון ג'יי וולש בשנת 2000. בטלוויזיה שיחק בסדרות "Sea of Souls" של ה-BBC, ובסדרה "מחלקה אלטרנטיבית" של ערוץ 4. בתיאטרון הופיע בהפקות שהועלו בדבלין ובלונדון בהן "The Lieutenant of Inishmore" והמחזה "ימים של יין ושושנים".
ב-2007 כיכב מקדונלד לצדם של ג'ונתן פרייס ואיידן גילן במחזה "גלנגרי גלן רוס" בתיאטרון אפולו. הוא משתתף בתוכניות הקומיות "Your Bad Self" של ערוץ RTÉ. ב-1997 הופיע בתפקיד גיט היינס בקומדיה האירית "I Went Down" לצדו של ברנדן גליסון.
מקדונלד כתב וביים את סרט לייב אקשן קצר בשם "Pentecost", שהיה מועמד ב-2012 לפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר. הוא היה שותף לכתיבה ושיחק בסרט באורך מלא "The Stag", שהיה מועמד לשישה פרסי האקדמיה האירית לקולנוע וטלוויזיה (IFTA) לשנת 2014.
תיאטרון

The Weir (תיאטרון דונמאר, לונדון, 2013)
מנהל הבית (מחזה) (טרפלגר סטודיוס, 2010)
גלנגרי גלן רוס (תיאטרון אפולו, 2007)
גולים (התיאטרון המלכותי הלאומי, תיאטרון קוטסלו, 2006)
Resurrection Blues (תיאטרון אולד ויק, 2006)
אריסטוקרטים (התיאטרון הלאומי, תיאטרון ליטלטון, 2005)
ימים של יין ושושנים (תיאטרון דונמאר, 2005)
The Lieutenant of Inishmore (תיאטרון גריק, 2002)
White Horses (תיאטרון גייט, דבלין, 2001)
A Lie of the Mind (תיאטרון דונמאר, 2001)
The Wexford Trilogy (סיור הופעות של להקת התיאטרון אוקספורד, 2001)
Inventing Fortune's Wheel (תיאטרון פירקין קריין, קורק)
Van Gogh's Ear, The Stars Lose Their Glory, The Brother (אינטרנשיונל באר, דבלין)
The Stranger (תיאטרון פליירס, דבלין)
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997 | באני וגיט | I Went Down | גיט היינס |  |
| 1999 | המסע של פליסיה | Felicia's Journey | ג'וני ליסאט |  |
| 1999 | קפטן ג'ק | Captain Jack | אנדי ווטס |  |
| 2000 |  | The Opportunists | מייקל "מייקי" לולר, מייקל קלי |  |
| 2000 | נורה | Nora | סטניסלב ג'ויס |  |
| 2000 |  | Saltwater | פרנק בנוונטי |  |
| 2000 | קולות | Some Voices | דייב |  |
| 2000 |  | When Brendan Met Trudy | ברנדן |  |
| 2001 | ראש בראש | Blow Dry | וינסנט |  |
| 2001 | אין חדשות מאלוהים (אנ') | Don't Tempt Me | הנרי |  |
| 2004 |  | Spin the Bottle | טומו |  |
| 2005 | פסטיבל | Festival | ארכיטקט |  |
| 2005 |  | The Headsman | גאורג |  |
| 2006 | חתונה על תנאי | The Family Man | סטיב |  |
| 2009 | יונייטד המקוללת | The Damned United | ג'וני ג'יילס |  |
| 2011 | הריסות | Wreckers | גארי |  |
| 2013 | רווק לסוף שבוע | The Stag | המכונה | גם תסריטאי |
| 2017 |  | Fanny Lye Deliver'd | השריף של מועצת המדינה |  |
| 2017 |  | England Is Mine | פיטר מוריסי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 |  | Paths to Freedom | טומו | סדרת טלוויזיה |
| 2002 |  | Fergus’s Wedding | טוני | סדרת טלוויזיה |
| 2003 | ספוקס | Spooks | טים פרצ'ט | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2003 |  | Killing Hitler |  | תוכנית דוקומנטרית |
| 2004 |  | Sea of Souls | ד"ר אנדרו גמיל | סדרת טלוויזיה |
| 2006 | מחלקה אלטרנטיבית | Green Wing | דירקטור | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2008 |  | City of Vice | טום ג'ונס | סדרת טלוויזיה |
| 2010 |  | Your Bad Self | בתפקיד עצמו | 6 פרקים |
| 2012 | טיטניק | Titanic | ג'ים מלוני | מיני-סדרה |
| 2012–2015 | מון בוי | Moone Boy | ליאם בוי | סדרת טלוויזיה |
| 2013 | מיידיי | Mayday | אלן היל |  |
| 2014 | רחוב ריפר | Ripper Street | ד"ר אנתוני רול | בפרק "Live Free, Live True" |
| 2015 |  | No Offence | פטריק ליואלין | סדרת טלוויזיה |
| 2016 | שלוש עשרה | Thirteen | מארק וייט | מיני-סדרה |
| 2017 | הממלכה האחרונה | The Last Kingdom | האח ת'רו | 3 פרקים |
| 2019-הווה | רציחות בדבלין | Dublin Murders | ג'ונתן דבלין | סדרת טלוויזיה |
| TBA |  | This Town |  | מיני-סדרת עתידית של BBC One |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה | עבור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | פרס לקולנוע וטלוויזיה האירי | השחקן הטוב ביותר | זכייה | Saltwater |
| 2011 | פסטיבל הסרטים טרייבקה | הסיפור הקצר הטוב ביותר | מועמדות | Pentecost |
| 2012 | פרס אוסקר | סרט קצר, לייב אקשן (יחד עם איימיר או'קיין) | מועמדות | Pentecost |
| 2014 | פרס לקולנוע וטלוויזיה האירי | שחקן המשנה הטוב ביותר | מועמדות | The Stag |
הערות שוליים

↑    Charles Spencer, ‏The Weir, Donmar Warehouse, review, The Telegraph, 26 April 2013
↑  Source: McDonald's CV in the theatre programme for Glengarry Glen Ross, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810678085705606  BNE: XX4581013  BnF: cb142053541 (data)  GND: 1079635432  ISNI: 0000 0001 1762 0730  LCCN: no00091623  NTA: 263423085  SNAC: w68182fb  VIAF: 48778997   WorldCat (עם VIAF): 48778997
יוני גרא

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1978 (בן 46) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוני (יהונתן) גרא (נולד ב-2 ביוני 1978) הוא יוצר ובמאי טלוויזיה ישראלי. למד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

החל את דרכו המקצועית ב-2004 כשיצר ביחד עם אילן רוזנפלד, קובי פרג' ועודד פז את "צרבת", תוכנית מערכונים יומית ששודרה בערוץ המוזיקה בתחילת דרכו. בהמשך עבד עוד עם "הפיג'מות" וכתב מספר פרקים לסדרה.
ביים את סדרות הספין אוף של הפיג'מות "הפיג'מות בקפה קר סול" עונות 2+1 ו"הפיג'מות במופע של דובל'ה" ואף כתב חלק מהפרקים.
לאורך רוב עונות הסדרה "הפיג'מות" הופיע גרא כשחקן אורח בתפקיד ביי גינס (מנחה תוכנית בידור יומית) תחת השם "ערב סוף עם ביי גינס" פרודיה על התוכנית "ערב טוב עם גיא פינס".
ביים את הסדרה "העיר שלנו", תוכנית מערכונים בכיכובם של אילן רוזנפלד, קובי פרג', יובל סגל, עודד פז וליאת הר לב.
יצר יחד עם עודד פז וביים את הסדרה "הטבח המתוסבך", תוכנית בישול לילדים בהנחיית עודד פז ויובל סגל.
בנוסף ביים כתבות חוץ לתוכנית הבידור "Y" בערוץ 10, שימש כבמאי יומי בסדרת הריאליטי "האח הגדול" בעונות 2, 3, 4. ערך וביים את רצועת ההומור היומית של ערוץ המוזיקה בהנחייתו של דרור רפאל ("חידון האשליות"). ערך את תוכנית ההומור והסאטירה ברדיו 99 "סייד קיק".
בשנת 2006 יצר וביים את סדרת הדוקו הסלולרית הראשונה בישראל שעקבה אחרי הקלטות אלבומה הראשון של נינט טייב. הסדרה הגיעה לשלב הגמר בפסטיבל מיפ בקאן 2006.
ב-2010 ביים את סדרת הילדים והנוער "המופע של שביט ונטורה" בערוץ דיסני.
מאז 2012 מביים את סדרת הילדים "הקלמרים" בכיכובם של כוכבי הילדים אודי ואביעד.
ב-2015 ביים את הסדרות "הנה אני בא" עם עודד פז ואילן רוזנפלד, "מיכל הקטנה והמפלצות", "חיבוק של שבת" עם סבא טוביה ותוכנית הילדים "דוקטור ליבי".
ב-2016 עלתה עונה 5 של הסדרה "הקלמרים" וצולמה גם עונה 6 שתעלה בהמשך. באותה שנה ביים עונה נוספת של "מיכל הקטנה והמפלצות", ואת ה"תוכנית"- ספיישל מחווה של תוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון בהשתתפות אילן רוזנפלד ואליאנה תדהר.
ב-2017 עלתה העונה ה-6 של "הקלמרים". כמו כן עסק בפרויקטים שונים ביניהם ביים את "לילה הופ", את "שירים מבית סבא" ואת הסדרה "אחותי קפצה כיתה" בהשתתפות בר מיניאלי, עומר חזן, עודד מנשה, טלי אורן ואחרים.
ב-2018 יוני ביים את עונות 7–8 של "הקלמרים" שעתידות לעלות ב-2018–2019. כמו כן צולמה עונה 2 ללהיט אחותי קפצה כיתה. בנוסף בשנה זו יוני המשיך לעבוד עם חברת הופ וביים עונה 3 למיכל הקטנה והמפלצות.
ב-2019 ביים את הסיטקום לילדים ונוער "משפחה בהנפקה" של חברת HOT.
ב-2020 ביים את הסדרה "מחנה אבא" ל-yes, בכיכובם של אסי ישראלוף, אורי גבריאל, אורי לייזרוביץ', קים אור אזולאי ועוד.
יוני הוא בנו של עו"ד אהוד גרא, מומחה למכרזים, לשעבר מנכ"ל משרד הכלכלה והתכנון, ונינו של גרו גרא, בכיר במשטרת וממשלת המנדט ונציב בתי הסוהר הראשון בישראל. נשוי לאביגיל לאפין גרא, עיתונאית בקבוצת ידיעות אחרונות ובלוגרית (בלוג הפיה השחורה) ובספטמבר 2016 נולדה בתם הבכורה.
רחל פיגנברג אמרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בספטמבר 1885 לובן
 פטירה:  5 ביוני 1972 (בגיל 86) המרכז הרפואי הגריאטרי הרצפלד, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  תל אביב, ישראל
 תאריך עלייה:  1924
 שפות היצירה:  עברית, יידיש 
 יצירות בולטות:  מגילת דובובה
 תקופת הפעילות:  מ-1905
 פרסים והוקרה:  פרס על שם חיים גרינברג
 
רחל פיגנברג אמרי (12 בספטמבר 1885, לובן, מחוז מינסק בבלארוס – 5 ביוני 1972, גדרה) הייתה סופרת, מתרגמת, עיתונאית, ומורה. אחייניתם של הסופרים זלמן אפשטיין ויצחק אפשטיין. פרסמה 15 ספרי סיפורת, תחילה ביידיש ולאחר מכן בעברית, ביניהם תרגומים ומסמכים היסטוריים, וכן חיבורים על מחשבת ישראל, ביקורת ספרות ומעמד האישה.
הזמנה להרצאה של רחל פיגנברג
ספריה

1905 – שנות הילדות – סיפור קצר (ורשה)
1911 – אמא (ורשה)
1925 – על גדות הדנייסטר, ביידיש. תורגם לעברית ב-1964 בשם נע ונד
1925 – ערמוני – ספר ילדים – הוצאת קפת הספר – סיפור על סוס זקן בשם ערמוני
1925 – בדרכי נכר: רומן ביידיש – תורגם לעברית 1938- תורגם לאנגלית - הוצאת גפן
1926 – כרוניקה של עיר מתה
1927 – מגילת דובובה: תולדות עיר שעברה ובטלה מן העולם – יצא ביידיש, בצרפתית וברוסית. עדויות מהטבח בדובובה ב-1919.
1929 – שונא הנשים – הוצאת העולם – היצירה הראשונה שכתבה בעברית
1930 – לשנתיים: רומן בלי אהבה (ברלין) – הוצאת אברהם יוסף שטיבל
1938 – סיפורים לכל: אוסף סיפורים: "נשי החיל של הדור הישן", "הגנבה", "אדם רגיל", "השומר"
1939 – מגילת דובובה: תולדות עיר שעברה ובטלה מן העולם – תורגם לעברית על ידי פיגברגר – הוצאת לעם
1942 – בימי זעם – הוצאת לעם – נקרא במקור "תחת הפטיש" – רישומי הפרעות ביהודי אוקראינה בשלהי מלחמת-העולם הראשונה
1947 – מבין גדרי התיל – צרור מכתבים על פגעי הזמן – הוצאת לעם
1952 – השלב האחרון; רומן – הוצאת לעם
1964 – נע ונד – מסבל פליטי ישראל בדורנו – הוצאת לעם
1965 – מגילות יהודי רוסיה 1905–1964 – הוצאת קרית ספר
1967 – יידיש וסופריה: צרור עובדות – מוקדש לאזרחי ישראל – הוצאת זמן
1970 – בשם דרי מטה – הוצאת מסדה
ספריה > מאמרים

1939 – "במבוכת הימים — קובץ מאמרים שלא ניתן להם מקום בעיתונות היהודית לא בארץ ולא בגולה"
1940 – "בוני המולדת" — קוים ודרכים להבראת הציונות והישוב
1943 – פרשת שלום אש לאור המציאות
1944 – בעיית האשה בספרות העמים
1944 – מה שהיה – רשמים וזכרונות ממסעותיה – פורסם בשבועון ההסתדרות הציונית העולמית "העולם"
1949 – סוסתו של מנדלי ושוט היידישאים
1952 – הבעיה הלאומית בברית המועצות
1962 – מאמר אודות מניה שוחט
1962 – כתבה פרק בתוך הספר: פנקס סלוצק ובנותיה: ספר זיכרון לתולדות העיר סלוצק ועיירות הסביבה.
לקריאה נוספת

על ״לשנתים״
שמואלי, שמואל. ״לשנתים״ – מאת ר. פיגנברג. מאזנים (שבועון), שנה ב', גל' 8 (נ״ח) (ל' בסיון תר״ץ, 26 ביוני 1930), עמ' 15.
על ״מגילת דובובה״
אוכמני, עזריאל. על ספר ועל תפקיד הסופר. בספרו לעבר האדם: דברים בשולי ספרים והזמן (מרחביה: ספרית פועלים, 1953), עמ' 192–195 <נחתם: 1940>
כצנלסון-שזר, רחל. רחל פייגנברג-אמרי: ״מגילת דובובה״. בספרה על אדמת העברית: מסות ורשימות (תל אביב: עם עובד, תשכ״ו 1966), עמ' 211–212 <נחתם: ערב פסח ת״ש 1940>
פיכמן, יעקב על ״מגלת דובובה״. מאזנים, כרך י״א, חוב' א-ב (נ״ז-נ״ח) (אייר-סיון ת״ש), עמ' 132–134.
ג. קרסל. בלהט נפשי ... בניקוד מלא - "המגילות של רחל אמרי פייגנברג" - מעריב - 19 בנובמבר 1965.
הערות שוליים

1 2  ⁨רחל פייגבברג - סופרת לוחמת ⁩ | ⁨דבר⁩ | 21 ינואר 1965 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  Joshua Fogel, Yiddish Leksikon: ROKHL FAYGENBERG (RAḤEL OMRI), Yiddish Leksikon, ‏2018-10-19
1 2  Rokhl Faygnberg (Imri), Jewish Women's Archive (באנגלית)
↑  רוחמה אלבג, בני אדם נולדו לשתוק ולחייך, באתר הארץ, 6 באפריל 2004
↑  מ. אג"ף, הפרעות באוקראינה, הצופה, 14 ביולי 1934.
↑  ⁨הוצאת כתבי ר.אמרי (רחל פיגנברג) ⁩ | ⁨דבר⁩ | 10 אוגוסט 1951 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  Rokhl Faygnberg (Imri), Jewish Women's Archive (באנגלית)
↑  Rachel Feigenberg, www.museumoffamilyhistory.com
↑  4722 | Encyclopedia of the Founders and Builders of Israel, www.tidhar.tourolib.org
↑  רחל פייגנברג-אמרי, באתר library.osu.edu
↑  שוב אין לי מנוס עכשיו מכתיבה, באתר הבלוג של מכון גנזים - אגודת הסופרים, ‏2016-03-20
↑  ⁨נפטרה הסופרת רחל אמרי־פיגנברג ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 6 יוני 1972 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨מתה רחל .פייגנברג־אמרי ⁩ | ⁨דבר⁩ | 6 יוני 1972 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  אויף פרעמדע וועגען: ראמאן / רחל פייגענבערג | אמרי, רחל, 1885-1972 | | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ⁨רומן _חדש לרחל פיגנבר - ⁨דבר⁩, 26 דצמבר 1952, אוסף העיתונות, הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304751005171  PLWABN: 9810703476105606  GND: 173595855  ISNI: 0000 0000 6692 950X  LCCN: nr98010202  NKC: zmp20191056373  NTA: 29767255X  VIAF: 49139643   WorldCat (עם VIAF): 49139643
צנזורה פנימית

חוברת ההוראות של קוד הייז, מערכת של הנחיות הנוגעות להפקת סרטי קולנוע, אשר אומצו מרצון על ידי אגודת מפיקי ומפיצי הקולנוע של אמריקה, והיוו מעין צנזורה פנימית של האולפנים הגדולים.
בכלים השונים להפצת מידע, כגון אמצעי התקשורת, הוצאה לאור ותעשיית הקולנוע, צנזורה פנימית או צנזורה עצמית היא הטלה וולונטרית, על ידי המו"ל, המפיק או היוצר, של הגבלות על פרסום מידע או סגנונו, כתוצאה מאינטרסים כלכליים, חברתיים או אחרים של המו"ל, המפיק או היוצר, אינטרסים העומדים בסתירה לעיקרון של זכות הציבור לדעת או חופש הביטוי. לכן, הצנזורה הפנימית שונה מצנזורה המוטלת על ידי השלטון.
במדינות בעלות משטר לא-דמוקרטי קיימת אפשרות כי יוצרים יגנזו חומרים מתוך חשש לשלומם. במדינות דמוקרטיות קיימות מספר סיבות לצנזורה עצמית: לעיתים נובעת הצנזורה הפנימית מלחצים שהופעלו על המו"ל, המפיק או היוצר, למשל על ידי לקוחותיו, המפרסמים וכו'. בשנים האחרונות קיים חשש כי מתקפה מילולית מתמשכת של שלטון פופוליסטי במדינות דמוקרטיות עלול לגרור לצנזורה עצמית. מקרה נוסף של צנזורה עצמית במדינות דמוקרטיות עלול להתרחש עקב חשש מפני ארגוני פשע מאורגן.
לכל אמצעי תקשורת יש מדיניות עריכה גלויה וברורה, והפעלה של מדיניות זו איננה בגדר צנזורה פנימית. בהתאם לכך, החלטה של עיתון, היוצא לאור על ידי מפלגת שמאל, שלא לפרסם מאמר בעל אוריינטציה ימנית היא החלטה שבמסגרת מדיניות העריכה, ואיננה בגדר צנזורה פנימית. גם החלטה לפסול מאמר משום שלדעת העורך הוא באיכות ירודה ואינו ראוי לפרסום איננה בגדר צנזורה פנימית. צנזורה פנימית בעיתון היא החלטה לגנוז ידיעה, או לפרסמה בהצנעה לא-סבירה, כאשר ידיעה זו מנוגדת לאינטרסים של העיתון, אף שמבחינת טובת הקורא ראוי לפרסם ידיעה זו.
לעיתון עשויים להיות אינטרסים כלכליים, בדמות חברות הקשורות בו. לעיתים נוקטים העיתונים גילוי נאות, ומציינים, בידיעה העוסקת בגוף הקשור לעיתון, שמדובר בגוף כזה (כך שייתכן שיש בידיעה צנזורה פנימית).
בתעשיית הקולנוע בארצות הברית נהג משנות השלושים ועד אמצע שנות השישים קוד הייז, שהיווה צנזורה פנימית בתעשייה זו.
צנזורה פנימית עקב לחץ מפרסמים

העיתונאית האמריקאית נלי בליי פעלה בסוף המאה ה-19 תחילת המאה ה-20. היא מיקדה את תשומת לבה באפליית נשים, המציאה את העיתונות החוקרת, והתמחתה בביצוע תחקירים בזהות שאולה. היא התחזתה לפועלת ופרסמה כתבות תחקיר על תנאי העבודה הקשים של נשים במפעלים. כתבותיה של בליי הרגיזו בעלי עסקים רבים, שאיימו על העיתון בו עבדה, "פיטסבורג דיספאץ'",  בהפסקת הפרסום בו אם ימשיך לפרסם את כתבותיה. לאחר כמה כתבות תחקיר "הוגלתה" בליי לטורים בנושאי אופנה.  עקב כך עזבה בליי את הדיספאץ' ועברה לניו יורק, שם חיפשה עבודה במשך מספר חודשים. בליי התקבלה לבסוף לעבודה בעיתונו של ג'וזף פוליצר, "ניו יורק וורלד", שם התפרסמה בזכות כתבות תחקיר נוספות ובזכות מסעה מסביב לעולם.
צנזורה פנימית בעקבות לחץ פופוליסטי

אחת הפרשיות הקשורות לבחירות לנשיאות ארצות הברית מדגימה כיצד לחץ פופוליסטי עלול לגרור צנזורה עצמית. בליל הבחירות רשת פוקס ניוז השתמשה במערכת חיזוי חדשה, שעלתה לערוץ מיליוני דולרים, והייתה רשת החדשות הראשונה שדיווחה על תחזית על ניצחון לביידן במדינת אריזונה, תחזית שאכן התממשה.
תחזית מדויקת לפני המתחרים נחשבת להישג לרשת חדשות, אבל צופים ימנים רבים זעמו על פוקס ניוז בגלל התחזית, וחלקם נטשו אותה לרשתות אחרות כמו הרשת הימנית Newsmax TV או ל-CNN. הדבר עורר חשש בקרב קברניטי הרשת מפני פרסום תחזיות דומות נוספות וגרר צנזורה פנימית. שלושה ימים לאחר הבחירות יכלה פוקס לחזות על סמך המודל שלה כי טרמאפ הפסיד במדינת נבדה, דבר שגרר את הפסד טראמפ בבחירות לנשיאות באופן סופי, אך נשיא פוקס סירב לפרסם את התוצאות. בעוד שפוקס יכלה להיות הרשת הראשונה לבשר על נצחנו של ביידן בבחירות, הייתה זו רשת CNN שדיווחה על כך, ובעקבותיה רשתות אחרות. פוקס הייתה הרשת האחרונה שדיווחה על ניצחון ביידן. בפגישה בין מספר בכירים ברשת דנו בשאלה כיצד להתמודד עם אירועים מסוג זה. מנכ"לית הערוץ סוזן סקוט אמרה "זו המציאות העצובה: אם לא היינו מפרסמים את התחזית לגבי אריזונה, שלושה-ארבעה ימים אחרי הבחירות – הרייטינג שלנו היה גבוה יותר." המגישה מרת'ה מקלוהם אמרה "בסביבה טראמפיסטית המשחק הוא שונה מאד מאד".
חברת "מכונות ההצבעה דומיניון" תבעה בהמשך את ערוץ פוקס ניוז בגין השתתפות הרשת בטענה לזיוף בחירות באמצעות המכונות שלה, על רקע ניסיון טראמפ להפוך את תוצאות הבחירות, בטענה שהן זויפו בידי הדמוקרטים. חומרי התביעה הראו כי שיקולים כלכליים ופחד מתגובת טראמפ גרמו למגישי הערוץ ולמנהלים בכירים בו להסתיר מידע מהצופים ואף להדהד תעמולה מסוג שקר גדול של טראמפ, למרות שידעו שמדובר בשקר.
המסמכים גילו לדוגמה כי טאקר קרלסון, המגיש הפופולרי ביותר בפוקס ניוז, לא האמין לטענות טראמפ ומצא ראיות נגדן, אך בפומבי המשיך להפיץ לצופיו מסר הפוך. קרלסון היה מודאג מפגיעה כלכלית בערוץ אם זה ישדר ידיעות שיוצאות נגד טענות טראמפ, וכן הביע חשש כי אם הערוץ יביא נתונים או פרשנות הסותרת את דבריו, הדבר יגרור תקיפה נגדית של טרמאפ על הערוץ, דבר שיוביל לפגיעה כלכלית נוספת. על רקע הסכם הפשרה בתביעה, פוטר קרלסון מהערוץ.