stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאלויאן, קיסר בולגריה
תקופת מלכותו > לשון מאזניים במאבק בין הכנסייה הקתולית לאורתודוקסית

קאלויאן ניצל את החולשה היחסית שבה נתונה הייתה האימפריה הביזנטית בשל מאבקים פוליטיים וב-1202 כבש מידיה שטחים בתראקיה ובמקדוניה, וכן את עיר הנמל החשובה וארנה. בכך הרחיב את תחום שלטונו וחיזק את מעמדו בקרב משפחות האצולה שתמכו בו. בשנה זו פלש לשטחי בולגריה אימרה הראשון, מלך הונגריה, אך כוחותיו של קאלויאן הצליחו לבלום את הפלישה ליד העיר ניש, בשטח סרביה של ימינו. האפיפיור אינוקנטיוס השלישי, שפעל לאיחוד הכנסיות האורתודוקסית והקתולית, על חשבון האימפריה הביזנטית, הציע לקאלויאן להצטרף לכנסייה הקתולית בתמורה להכרת הכנסייה במעמדו.
קאלויאן נעתר לבקשת האפיפיור, מתוך הבנה שיזכה גם בהכרה דתית כראש הכנסייה הבולגרית. אך האפיפיור היה מוכן להכיר בו כמלך הבולגרים והוולאכים ולא כקיסר וכראש הכנסייה. הביזנטים, שחששו מהשפעתה הגוברת של הכנסייה הקתולית באזור, ניסו להשפיע על הקיסר הבולגרי לתמוך בעמדותיהם. וכך, על אף שקאלויאן זכה להכרה חלקית של הכנסייה הקתולית, ניהל במקביל מגעים גם עם אלכסיוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית, אשר בסופם הצהיר על הכרתו בקאלויאן כקיסר בולגריה ובכלל זה במעמדו הדתי.
תקופת מלכותו > מסע הצלב הרביעי

ב-1204 החל מסע הצלב הרביעי וכוחות הצלבנים בראשות בולדווין הראשון כבשו את קונסטנטינופול והפילו את השלטון הביזנטי בעיר. בולדווין הוכרז קיסר האימפריה הלטינית. בשל העוצמה הצבאית הצלבנית ומחשש למעמדו, הציע קאלויאן לצלבנים ברית נגד הביזנטים, אך בקשתו נדחתה וכוחות האימפריה הלטינית פלשו לשטחי בולגריה וכבשו את העיר פלובדיב. במהלך 1205, בסדרת קרבות, הביסו כוחות האימפריה הבולגרית בסיוע שכירי חרב קומנים את צבא האימפריה הלטינית. במהלך קרב אדריאנופול נפל בשבי הבולגרים הקיסר הלטיני בולדווין הראשון ובהמשך הוצא להורג. קאלויאן המשיך בלוחמה וב-31 בינואר 1206 כבש את העיר דימוטיקה.
אחריתו

לאחר כיבוש דימוטיקה הטיל קאלויאן מצור על אדריאנופול. כוחותיו של הנרי מפלנדריה, קיסר האימפריה הלטינית הצליחו לפרוץ את המצור והצבא הבולגרי נאלץ לסגת. ב-1207 כרת קאלויאן ברית צבאית עם קיסר האימפריה של ניקאה נגד האימפריה הלטינית ובהמשך אותה השנה פלשו כוחותיו לשטח המדינה הצלבנית ממלכת סלוניקי. כוחותיו של קאלויאן הטילו מצור על סלוניקי ובמהלכו הוא נרצח בנסיבות לא ברורות על ידי אחד ממפקדי הצבא הבולגרי. לשלטון עלה אחיינו בוריל.
הקהילה היהודית

ב-1204, במהלך מסע הצלב הרביעי, נכבשה העיר פלובדיב על ידי כוחות הצלבנים ואלה טבחו בתושביה, בהם כמה עשרות יהודים. ב-1205 עלה בידי הקיסר קאלויאן לכבוש מחדש את העיר. המסורת היהודית מספרת שכנקמה על רצח נתיניו היהודים הנאמנים הורה קאלויאן להוציא להורג את כל ראשי הכנסייה וראשי היישוב שמינו הכובשים.
הערות שוליים

↑  חיים קשלס, מתי באו ראשוני היהודים לבולגריה, בתוך:אנצקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 25-36.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פטר הרביעי  1197-1196 | קיסרי האימפריה הבולגרית השנייה  1207-1197 | הבא: בוריל  1218-1207 |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118559621  VIAF: 67257260   WorldCat (עם VIAF): 67257260
קארל פאז'יק

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1857 וליש, בוהמיה, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית
 פטירה:  16 ביוני 1942 (בגיל 84) סרייבו, מדינת קרואטיה העצמאית 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  סרייבו
 ידוע בשל:  תכנון בית הכנסת האשכנזי הגדול בסרייבו
 השכלה:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 מקצוע:  אדריכל.
 
קברו של קארל פאז'יק בבית העלמין בסרייבו. הכיתוב: "כאן טמון בונה סרייבו, צ'כי במוצאו אשר בחר להיות בן סרייבו. מבוסניה והרצגובינה - אסירת התודה"
קָארֶל פָּאזִ'יק (בצ'כית: Karel Pařík, בבוסנית: Karlo Paržik;‏ 4 ביולי 1857, וליש, בוהמיה, האימפריה האוסטרית - 16 ביוני 1942, סרייבו, מדינת קרואטיה העצמאית) היה אדריכל אשר נודע בתכנונם של כ-160 מבני מוסדות ציבור ואמנות בבוסניה שתחת האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת יוגוסלביה, מהם 70 מבנים בסרייבו ובכללם בית הכנסת האשכנזי הגדול של הקהילה היהודית.
קארל פאז'יק נולד בכפר וליש אשר בחבל בוהמיה. הוא רכש תואר בהנדסה אזרחית באוניברסיטת וינה. ב-1878, סיפחו האוסטרו-הונגרים את אזור בוסניה מידי העות'מאנים ופעלו לבניית תשתיות ומוסדות ציבור ואמנות בהיקף נרחב. תהליך זה לווה בהגירת אנשי מקצוע מרחבי האימפריה לבוסניה, רובם לסרייבו. ב-1884 הגיע קרל פאז'יק לסרייבו והחל בתכנון מבני ציבור שונים. בהמשך, זכה למשרה רשמית כמהנדס אזרחי במחלקת הבינוי של השלטון המקומי בבוסניה. מבין המבנים אותם תכנן ניתן למנות את המוזיאון הלאומי של בוסניה והרצגובינה(אנ')‏(1888) ובית הכנסת האשכנזי הגדול(אנ')‏(1902).
ב-1916 סיים את עבודתו כמהנדס אזרחי ובמשך שנים אחדות עסק בהוראה. לאחר תום מלחמת העולם הראשונה וכינון ממלכת יוגוסלביה עסק פאז'יק באופן פרטי בייעוץ ותכנון אדריכלי ובמסגרת זו תכנן מבנים כגון בית "התיאטרון הלאומי של סרייבו"(אנ')‏(1921). קארל פאז'יק הלך לעולמו בסרייבו ב-1942 והוא בן 84.
קואיטלאואק

קואיטלאואק, איור מתוך כתב היד "Primeros Memoriales" בעריכת ברנרדינו דה סהגון
קואיטלאואק (בנאוואטל: cuitlāhuac; בספרדית: Cuitláhuac ‏האזנהקובץ:Cuitlahuac1.ogg‏Ⓘ‏;‏ 1476–1520) היה השליט האצטקי העשירי והלפני אחרון. בתקופתו פלש לאנאהואק צבא ספרדי בראשות הקונקיסטאדור הספרדי הרנאן קורטס.
ביוגרפיה

קואיטלאואק נולד בשנת 1476 והיה בנו האחד-עשר של מלך אקסאיאקאטל ואחיו הצעיר של הקיסר מונטזומה השני. אבי אמו, שגם שמו היה קואיטלאואק, היה מלך איצטפאלאפאן, ממלכה שבסופו של דבר הייתה גם בשליטתו של קואיטלאואק הנכד.
קואילטאואק מונה כקיסר בטנוצ'טיטלאן במהלך המלחמה שניהלו האצטקים עם צבא קורטס שפלש למקסיקו. כבר עם תחילת הפלישה נמנה עם מובילי הקו התקיף בארמון הקיסר. הוא טען באוזני מונטזומה כי הזרים הם ברברים ואין לפתוח בפניהם את שערי טנוצ'טיטלאן, אבל לא עלה בידו לשכנע בכך את הקיסר. לאחר שפדרו דה אלוואראדו, מבכירי צבאו של קורטס, הורה לבצע טבח במאות אצילים אצטקיים במהלך טקס דתי במקדש הראשי בניסיון להפסיק את מנהג הקרבת קורבנות האדם, התקוממו האצטקים נגד חיל המצב הספרדי והטילו מצור על ארמון הקיסר, בו היה שבוי מונטזומה בידי הפולשים. קורטס הורה למונטזומה לשאת דברים אל בני עמו ולבקש מהם לחדול מהמצור. מונטזומה חלק עליו באומרו כי האצטקים אינם מאמינים בו עוד. תחת זאת, הציע לשגר את קואיטלאואק בהנחה שהלה ייטיב לשכנעם להניח את נשקם ולהפסיק את פעולות האיבה. קורטס הסכים, אך לאחר שיצא קואיטלאואק אל הצרים, בחר להצטרף אליהם ולעמוד בראשם. כשיצא מונטזומה אל מרפסת הארמון בניסיון נוסף להרגיע את המהומות, יידו בו האצטקים אבנים והוא נפצע קשה, ולאחר כמה ימים מת מפצעיו.
ב-16 בספטמבר 1520 נבחר קואילטאואק כיורשו של מונטזומה. הוא ארגן במהירות את שרידי צבאו, כינס את המפקדים שנותרו בחיים והוביל אותם לקרב ה"נוצ'ה טריסטה" ("הלילה העצוב"), בו הביסו האצטקים את הספרדים הנסוגים והשמידו חלק משמעותי מצבאם. כשראה את נסיגתו של קורטס היה בטוח שבכך חלפה הסכנה, ובמקום לסכן חיילים בקרבות מיותרים החליט לשקם את ביצורי הבירה ולהתמקד בחידוש חיי השיגרה.
קואיטלאואק חידש את עבודת הפולחן במקדשים, שחלקם נהרסו ונבזזו על ידי הספרדים ובעלי בריתם. הוא סבר שבכך יצליח ללכד את השורות ולגשר על המחלוקות שפרצו בין המפקדים, האצילים והמלכים של המדינות השונות שבאימפריה האצטקית, שחלקן נטו לתמוך בספרדים. אלא שבמהלך המאמצים הללו פרצה בעיר מגפת אבעבועות שחורות, שהובאה על ידי הספרדים ושאותה לא הכירו תושבי יבשת אמריקה כלל. המחלה התפשטה בקצב מהיר מאוד, ובמשך שלושת החודשים בהם השתוללה מתו ממנה אלפי תושבים. אחד הנפגעים היה המלך קואיטלאאואק. הוא מת מהמחלה ב-3 בדצמבר 1520, לאחר שכיהן בתפקידו 78 יום בלבד.
דמותו של קואיטלאואק מונצחת כיום באתרים רבים ברחבי מקסיקו המודרנית. בין השאר מנציחה את שמו העיר קואיטלאואק (Cuitláhuac) וכן שדרה גדולה ותחנת רכבת תחתית במקסיקו סיטי. גם האסטרואיד קואיטלאואק 2275 קרוי על שמו.
קדחת שיגרונית

| --- | --- |

חיידק מהמין Streptococcus pyogenes
 תחום:  קרדיולוגיה 
 טיפול:  penicillin g benzathine  אספירין 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/236582 
 DiseasesDB:  11487
 MeSH:  D012213
 MedlinePlus:  003940
 סיווגים
 ICD-10:  I00-I02
 
קדחת שיגרונית (באנגלית: Rheumatic Fever), או קדחת השיגרון, היא מחלה דלקתית רב-מערכתית המתווכת על ידי מערכת החיסון בעקבות זיהום על רקע חיידקי Streptococcus בדרכי האוויר העליונות. זוהי ככל הנראה מחלה אוטואימונית, הנובעת מתגובה צולבת של נוגדנים עם חלבוני החיידק וחלבונים במאכסן. המחלה הייתה שכיחה בעבר אך כיום נחשבת נדירה במדינות העולם המערבי. עם זאת, היא ממשיכה להיות מחלה שכיחה במדינות מתפתחות ומהווה עדיין מקור עיקרי למחלות לב נרכשות.
אטיולוגיה

המחלה הראשונית וההתקפים החוזרים של המחלה מופיעים לאחר זיהום בדרכי האוויר העליונות, לרוב זיהום של הגרון, בחיידק מקבוצת Streptococcus בטא-המוליטי מקבוצה A, שהמין העיקרי בה הוא Streptococcus pyogenes. זיהום על רקע חיידקי Streptococcus שאינם בגרון אינו יכול לגרום להופעת המחלה. כמו כן, הופעת המחלה תלויה גם בגורם המאכסן, וככל הנראה קיימת נטייה מוקדמת גנטית וקשר ל-HLA מסוג מסוים.
אפידמיולוגיה

המחלה מהווה כ-0.3% מהמקרים של זיהום בחיידקי Streptococcus. המחלה יכולה להופיע בכל גיל אך שכיח למצוא אותה בגילאי 5–15 שנה. המחלה נוטה להופיע בחורף וקיימת נטייה משפחתית. גברים ונשים מושפעים באותה מידה. המחלה שכיחה יותר באוכלוסיות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך וכן באנשים המתגוררים בסביבות צפופות.
אבחנה

אבחנת המחלה מתבססת על קריטריונים על שם ג'ונס (Jones Criteria):
קריטריונים עיקריים:
פוליארתריטיס מגרטורית - דלקת מפרקים נודדת המערבת יותר ממפרק אחד. התלונות המפרקיות מופיעות ב-75% מהחולים. המפרקים הגדולים נוטים להיות מעורבים. דלקת המפרקים נודדת ומופיעה בצורה אסימטרית. היא נוטה להחלים עצמונית גם ללא טיפול והתלונות המפרקיות נוטות לחלוף כעבור 3–4 שבועות בעוד שתחת טיפול התלונות חולפות תוך 24 שעות.
קרדיטיס - דלקת של שריר הלב. החמורה בתלונות המלוות את המחלה. מופיעה אצל 50-60% מהחולים החווים התקף ראשון. הדלקת מערבת את כל שכבות הלב (פנקרדיטיס) ויכולה להתבטא בפגיעה בתפקוד המסתמי של הלב.
מחולית על שם סיידנהם (Sydenham Chorea) - מופיעה ב-10-15% מהחולים. משפיעה בעיקר על נשים. יכולה להיות סימן יחיד לפעילות המחלה. התופעה מאפיינת בתנועות לא רצוניות, מהירות וחסרות מטרה.
קשריות תת-עוריות (Subcutaneous nodules) - נפיחויות עגולות, קשות ולא כואבות המופיעות לרוב מעל משטחים גרמיים. מופיעות אצל 1% מהחולים.
אריתמה מרגינטום (Erythema Marginatum) - פריחה אופיינית של המחלה המופיעה ב-3% מהחולים. פריחה לא מגרדת המופיעה לרוב על הגו ואזורים פנימיים של הגפיים.
קריטריונים משניים:
חום - מופיע לרוב בהתקף חריף. חסר בנוכחות מחולית.
ארתרלגיה - כאבי מפרק.
הארכת מקטע PR באק"ג
בדיקות מעבדה - שקיעת דם מוחשת ועלייה ב-חלבון מגיב C.
יש צורך בעדות לזיהום אשר יכולה להיות מוכחת באמצעות תרבית חיובית מהלוע או עלייה בנוגדני אנטיסטרפטוליזין O.
לשם אבחנה יש צורך בשני קריטריונים עיקריים או קריטריון עיקרי אחד ובנוסף שני קריטריונים משניים.
טיפול

כאשר מופיעה קרדיטיס יש להמליץ על מנוחה.
יש לטפל בזיהום על רקע חיידקי Streptococcus באנטיביוטיקה מתאימה.
בחולים עם תלונות מפרקיות או בקרדיטיס ללא פגיעה בתפקוד הלב יש לתת אספירין.
סטרואידים ניתנים כאשר הקרדיטיס מלווה באי ספיקת לב או בקרדיומגליה (הגדלת הלב). בזמן הגמילה מסטרואידים יש להוסיף אספירין לטיפול. כאשר יש פגיעה בתפקוד הלב, יש לשקול מתן משתנים ודיגוקסין ובמקרים קשים אף לשקול ניתוח להחלפת המסתם הפגוע.
הטיפול במחולית היא באמצעות כלורפרומאזין, ברביטורטים או בהלידול. לטיפול תופעות לוואי קשות.
פרוגנוזה

ישנה שכיחות גבוה של הישנות המחלה ולרוב ההתקפים מחקים את ההתקף הראשוני. בשנה הראשונה אחרי ההתקף הראשון מתרחשים מרבית ההתקפים החוזרים. המחלה גורמת לנזק קבוע בלב בפחות מ-30% מהחולים.
קאנטיאניזם

קאנטיאניזם (בגרמנית: Kantianismus) הוא כינוי כללי לעמדות פילוסופיות המבוססות על הגותו של עמנואל קאנט ועל תפיסת האידיאליזם הטרנסצנדנטלי. קשה לאמוד את השפעתו האדירה של קאנט על תולדות הפילוסופיה, שכן הוא נחשב בעיני רבים לפילוסוף המודרני המרכזי והמשפיע ביותר. אולם, ניתן לערוך סיווג כללי של קבוצות הוגים שהמשיכו את דרכו באופנים שונים תחת המסגרת הכללית של "קאנטיאניזם".
הוגים קאנטיאנים

חברים ותלמידים ישירים של קאנט; שהפיצו את הפילוסופיה הקאנטיאנית:
וילהלם טראוגוט קרוג, מרכוס הרץ, גוטלוב בנג'מין יאשה (גר'), קרל כריסטיאן ארהרד שמיד (גר'), יוהאן גוטפריד קיזווטר (גר'), פרידריך גוטלוב בורן (גר').
פילוסופים קאנטיאנים; שהגותם נותרה נאמנה לעיקרי הגותו של קאנט, אך עם שינויים מסוימים:
קרל לאונרד ריינהולד, יעקב פרידריך פריס, שלמה מימון, פרידריך אדוארד בנקה (אנ').
פוסט קאנטיאנים
הוגי האידיאליזם גרמני; שהושפעו רבות מקאנט, אך גם ביקרו את הגותו ופיתחו שיטות שונות: 
יוהאן גוטליב פיכטה, פרידריך וילהלם שלינג, גאורג וילהלם פרידריך הגל, פרידריך הלדרלין, פרידריך שלגל, נובאליס.
ארתור שופנהאואר
הנאו-קנטיאנים ; שחזרו לתורת קאנט, לרוב תוך התנגדות להוגי האידיאליזם הגרמני: קונו פישר (אנ') , הרמן פון הלמהולץ, אדוארד צלר (אנ') ופרידריך אלברט לנגה, הרמן לוטצה (אנ') , יוהאנס וולקלט (אנ') , קארל רוזנקרנץ, פרידריך וילהלם שוברט (אנ') , אלויס ריל, הנס ואיהינגר (אנ') .
אסכולת מרבורג: הרמן כהן, פול נטורפ (אנ'), ארנסט קסירר.
אסכולת הדרום-מערב: וילהלם וינדלבנד (אנ'), היינריך ריקרט, אמיל לאסק (אנ'), ריכרד קרונר.
האסכולה הנאו-פריסיאנית: לאונרד נלסון (אנ'), רודולף אוטו.
פילוסופים נוספים המזוהים עם קאנט; ומושפעים מהגותו במידה ניכרת: 
וילהלם דילתיי, גאורג זימל, צ'ארלס פרס, חוסה אורטגה אי גאסט, פיטר סטרוסון, וילפריד סלרס, ג'ון רולס, רוברט נוזיק, ישעיהו ליבוביץ, חנה ארנדט, ולטר בנימין, אריק וייל (אנ'), יורגן האברמס, תומאס נייגל, אונורה אוניל (אנ'), רוברט ברנדום, סלבוי ז'יז'ק.
חוקרי קאנט בני זמננו: 
אלן ווד, מייקל פרידמן (אנ'), כריסטין קורסגורד, הנרי אליסון (אנ'), פרדריק בייזר, דיטר הנריך, דיטמר היידמן (אנ'), שמואל הוגו ברגמן, ירמיהו יובל, אלי פרידלנדר, עפרה רכטר.
מבקרי קאנט ואנטי-קאנטיאנים

מבין ההוגים שהגותם מהווה ביקורת ישירה כנגד הקאנטיאניזם ניתן לציין את:
מבקרים בני תקופתו של קאנט: יוהאן גיאורג האמאן, פרידריך היינריך יעקבי, יוהאן גוטפריד הרדר, גוטלוב ארנסט שולצה, ברנרד בולצאנו.
מבקרים בני זמננו: ברטראנד ראסל, קוונטין מייאסו, גרהם הרמן, ריי בראסייה, איאן המילטון גרנט, טימותי מורטון.
לקריאות נוספות

שמואל הוגו ברגמן, תולדות הפילוסופיה החדשה (בארבעה כרכים), מוסד ביאליק, 1970, 1973, 1977, 1979.
שמואל הוגו ברגמן, הפילוסופיה של עמנואל קאנט, הוצאת מאגנס (הספר בקטלוג ULI)
ירמיהו יובל, קאנט וחידוש המטאפיזיקה, מוסד ביאליק (הספר בקטלוג ULI)
ירמיהו יובל, קאנט והפילוסופיה של ההיסטוריה, הוצאת מאגנס (הספר בקטלוג ULI)
אלן ווד, עמנואל קאנט, הוצאת רסלינג, 2006
הערות שוליים

↑  Rohlf, Michael., "Immanuel Kant", Stanford Encyclopedia of Philosophy
↑  Frederick C. Beiser, German Idealism: The Struggle Against Subjectivism, 1781-1801, Harvard University Press, 2002, p. viii: "the young romantics—Hölderlin, Schlegel, Novalis—[were] crucial figures in the development of German idealism."
↑  5.1 Critique of Kant’s Categorical Imperative באתר האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4029513-8
קדחת פל-אבשטיין

| --- | --- |
 גורם:  לימפומת הודג'קין 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  201886 
 
קדחת פל-אבשטיין (באנגלית: Pel–Ebstein fever) היא מחלה התוקפת לעיתים אנשים החולים בלימפומת הודג'קין. במהלך המחלה תוקף את החולה חום, שמתגבר באופן מחזורי ויורד לאחר זמן ממוצע של שבוע או שבועיים.
היסטוריה

המחלה נקראת על שם הרופאים פיטר פל ווילהלם אבשטיין, שכתבו עליה מאמרים בשנת 1887.
שני הרופאים פרסמו את מאמריהם באותו כתב עת, אם כי פל הקדים את אבשטיין במספר חודשים. בין השניים נטשה מחלוקת ארוכת שנים בנוגע לאטיולוגיה של המחלה.
גורם

הגורם למחלה עדיין אינה ברור, אם כי ההערכה הרווחת היא כי תגובה של המערכת החיסונית, בעיקר שחרור מחזורי של ציטוקין, נקרוזה של הלימפה ותאי סטרומה של בלוטות הלימפה (אנ') פגועים.
טיפול

המחלה מטופלת בדרך כלל באמצעות נוגדי דלקת שאינם סטרואידים או באמצעות טיפולים המיועדים לטיפול בלימפומת הודג'קין, כמו כימותרפיה.
מחלוקת

חוקרים רבים טענו שקיום המחלה מוטל בספק, לאור העובדה שהיא פוגעת בשיעור של 5%–10% מכלל החולים במחלה, שהוא נתון לא מוחלט. ההמטולוג והאנדוקרינולוג ריצ'רד אשר טען כי המחלה אינה קיימת, והחוקרים מתייחסים אליה רק משום שהוענק לה שם, אף על פי שאינה אמיתית.
הערות שוליים

↑  לימפומה של הודג'קין (מחלת הודג'קין) | על בריאות על iLive, באתר he-m.iliveok.com
↑  Ebstein, Wilhelm (1887). "Das chronische Ruckfallsfieber, eine neue Infectionskrankheit". Berlin Klin Wochenschr. 24 (565).
↑  Pel, P. K. (1887). "Pseudoleukaemie oder chronisches Ruckfallsfieber?". Berlin Klin Wochenschr. 24 (565).
↑  אבחון קדחת Pel-Ebstein, באתר iw.approby.com
↑  Ree, HJ (1987). "Stromal macrophage-histiocytes in Hodgkin's disease. Their relation to fever". Cancer. 60 (1479): 1479–84. doi:10.1002/1097-0142(19871001)60:7<1479::AID-CNCR2820600713>3.0.CO;2-G. PMID 3621125.
↑  Mauch, Peter; James Armitage; Volker Diehl; Richard Hoppe; Laurence Weiss (1999). Hodgkin's Disease. Lippincott Williams & Wilkins. pp. 327–328. ISBN 978-0-7817-1502-7.
↑  {{{מחבר}}}, Hodgkin Lymphoma: Practice Essentials, Background, Pathophysiology, 2019-11-10
↑  Hilson Aj, Pel-Ebstein Fever, The New England journal of medicine, ‏1995-07-06 (באנגלית)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קונסטנטין טנאסה

| --- | --- |
צילום מדצמבר 1934
צילום מדצמבר 1934
 לידה:  5 ביולי 1880 וסלוי, רומניה 
 פטירה:  29 באוגוסט 1945 (בגיל 65) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בלו 
 מדינה:  רומניה 
 מקום לימודים:  המכללה הלאומית "גאורגה לאזר" 
 פרופיל ב-IMDb
 
קונסטנטין טנאסה, השני משמאל, משחק במופע "חלומו של טנאסה" בשנת 1932
קונסטנטין טנאסה (ברומנית: Constantin Tănase, ‏ 5 ביולי 1880 וסלוי - 29 באוגוסט 1945, בוקרשט) היה שחקן קומדיה ורוויו, במאי ומפיק רומני, דמות מפתח בהיסטוריה של תיאטרון הרוויו ועולם הבידור ברומניה.
פרטים ביוגרפיים

קונסטנטין טנאסה נולד בשנת 1880 בעיר וסלוי שבחבל מולדובה ברומניה. אביו, יון טנאסה, היה לבורנט בבית מרקחת.
לא הצטיין בלימודים בבית הספר, אלא במוזיקה ובהתעמלות. מנעוריו התאהב באמנויות הבמה אחרי שפקד את המופעים שבגן "פרז'ואלה" בעיר הולדתו, שבו התארחו להקות תיאטרון עממי עם שחקנים כמו זכריה בוריינסקו וי. ד. יונסקו. יחד עם מספר חברים טנאסה הקים קבוצת תיאטרון חובב ששיחקה במרתף ביתו סצנות ממחזות כמו "האומן מנולה", "קפטן וולטרו מרצ'יניאנו" או "קונסטנטין ברנקוביאנו". לפעמים שיחקו באסם של המשק ואפילו בלול.
ניסיונו המקצועי הראשון כשחקן היה לו בלהקת התיאטרון ביידיש של מרדכי סגלסקו שגייסה אותו למופעיה בעיר וסלוי. בשנת 1896 סיים קונסטנטין את לימודי הגימנסיה וחרף רצונו להיות שחקן, ניסה להירשם קודם לבית הספר התיכון הצבאי בעיר יאש, אולם נדחה בבדיקה הרפואית. ניסה בהמשך את מזלו בתיכון ע"ש ניקולאיה בלצ'סקו בעיר בראילה, שם התקבל אך נאלץ להפסיק את לימודיו בגלל חוסר אמצעי מימון.
בבראילה עשה היכרות עם המורה והסופר יון אדם שעמד לנסוע להשתלמות בבלגיה והציע לו להיות ממלא מקומו בבית הספר בכפר קורסשט, ראחובה. טנאסה הצליח להסתדר עם תפקידו אך נכנס מהר למריבות עם מנהל בית הספר ועם כמה מעמיתיו. בעזרת יון אדם קיבל לאחר מכן משרה חדשה ביישוב חרשובן, פויינשט, שם לימד בזמנו הסופר אלכסנדרו ולאחוצה. 
במקום החדש הצטיין טנאסה בסגנון ההוראה המקורי ובשימת דגש על שיעורי המוזיקה וההתעמלות, מה שמשך תלמידים חדשים לבית ספרו. אהב לשלב את ההורים בפעילויות בית הספר, במיוחד בטיולים שארגן במסגרת שיעורי הגאוגרפיה וההיסטוריה. בסופו של דבר פעילותו הפופולרית והעצמאית לא מצאה בעיני כמה מנכבדי היישוב, אשר השיגו את פיטוריו.
באוקטובר 1899 התגייס טנאסה בהתנדבות לגדוד 1 של חיל ההנסדה הקרבית בבוקרשט. אחרי השרות הצבאי הגשים את חלומו והתקבל לקונסרבטוריון לאמנויות הבמה, בו סיים את לימודיו בשנת 1905. 
התחיל לעבוד בתחום התיאטרון ובשנת 1917 נשא לאשה את וירג'יניה ניקולסקו.
פעילותו האמנותית

בשנת 1919 הקים להקה משלו - תיאטרון "קרבוש" שהפך לתיאטרון הקברט והרוויו המפורסם ביותר של בוקרשט.
התיאטרון קיים עד ימינו כשהוא מוסד ממלכתי הנושא את השם "תיאטרון הרוויו ע"ש קונסטנטין טנאסה" ומושבו באותה כתובת בקאליה ויקטוריי (שדרות הניצחון) 33-35 במרכז העיר.
לפי מסורת של שחקני קומדיה גדולים, יצר טנאסה גבור טיפוסי, זה של האזרח הפשוט, מושפל ומסכן, תמיד בעימות עם הבירוקטיה של המנגנון הממלכתי. דמות זו שטנאסה גילם, לבוש בחליפת משבצות קלאסית, עם פרח חרצית בלולאה ומקל הליכה אופנתי, הפך לדובר של מעמד חברתי שלם ומשך עליו לא פעם את תשומת הלב של הצנזורה.
עם להקתו ערך טנאסה סיורי הופעות רבים ברחבי רומניה ופעם אחת לפחות בטורקיה. טנאסה הופיע מספר פעמים גם בפריז. 
בתיאטרון קרבוש, סייע טנאסה לזינוק הקריירה של אמנים רבים, ביניהם הזמרת מריה טנאסה, שלא הייתה קרובת משפחה, ושל השחקן הקומדיה הוריה שרבנסקו.
בשנים 1939 - 1944 מופעיו היו מבוססים על טקסטים שכתב עבורו יון פריביאגו.
בעת רדיפות היהודים בימי המשטר שצבאי-פשיסטי ברומניה בשנים 1940–1944 סייע טנאסה לעמיתים יהודים שהופעתם נאסרה בתיאטרון שלו ובכל תיאטרון רומני. המשיך לשלם את משכורתם של מספר אמנים יהודים שעבדו איתו קודם לכן, ביניהם נ. סטרויה והאחיות הנרייטה ותאודורה גמברטו. ביקר לעיתים במופגן במופעים של התיאטרון באראשאום שנועד על ידי המשטר לשמש רק את הקהל היהודי.
מותו

טנאסה נפטר בבוקרשט בשנת 1945. לפי שמועות שנפוצו בקרב העם נרצח על ידי הסובייטים. זאת בגלל קופלטים סטיריים על חשבון מעשי שוד של חיילים סובייטים, שאחדים מהם נהגו ל"הפקיע" מהתושבים שעונים וחפצים אישיים אחרים, תוך פניה עם הדרישה "דאוואי צ'אס" (תן את השעון). 
לפי עדות אחד מקרובי משפחתו לקה באי ספיקת כליות חדה אחרי שימוש מופרז של טבליות אספירין.
הנצחה

התיאטרון לרוויו בבוקרשט, מיסודו, נושא את שמו
אחד משני בתי התרבות בעיר הולדתו וסלוי, קיבל את שמו.
ארכיונו האישי ורבים מחפציו האישיים מוצגים במוזיאון המחוז וסלוי, לאחר שנתרמו לו על ידי אלמנת האמן
1970 - בניהולו של ולנטין סילבסטרו הוקם בעיר וסלוי פסטיבל "קונסטנטין טנאסה" לתיאטרון קומדיה, המלווה החל משנת 1980 בפסטיבל בינלאומי לקריקטורות.
קאנט 7

"קאנט 7"
קאנט 7 (באיטלקית: CANT 7) היה מטוס ימי דו-כנפי מסוג "ספינה מעופפת" וחד-מנועי שהוגדר כמטוס אימון מתוצרת חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (אנ') (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר אב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב-25 ביולי 1924.
מנהל התכנון והייצור היה המהנדס האווירונאוטי "Raffaele Conflenti" (אנ').
ממאפייני "קאנט 7"

בין השנים 1924 – 1933 יוצרו 34 יחידות.
"קאנט 7" היה מטוס ימי הבנוי מגוף מרכזי בולט. גוף המטוס התאפיין בתא טייס פתוח במצב קדמי שהסתיים מאחור בזנב צלב חד צדדי ובמישור אופקי מהודק.
תצורת הכנף הייתה דו-כנפית, עם כנפיים בגודל שווה המחוברות זו לזו על ידי סדרה של תמוכות ומוטות, כאשר התחתונה מצוידת במצוף איזון קטן.
ההנעה הופקדה על מנוע יחיד המותקן בתצורת דחיפה על הטירה הצינורית המרכזית ומחוברת למדחף עץ דו-להבי עם גובה קבוע.
ממאפייני "קאנט 7" > גרסאות

אב טיפוס.
"CANT 7" - יוצרו 13 יחידות, בדגם הורכב מנוע 6 צילינדרים בטור, מתוצרת "Isotta Fraschini V.4" (איט'), סוג מנוע "Isotta Fraschini V.4" (אנ').
"CANT 7bis" - יוצרו 5 יחידות, בדגם הורכב מנוע 6 צילינדרים בטור, סוג מנוע "Isotta Fraschini V.6" (איט').
"CANT 7ter" - יוצרו 15 יחידות בין השנים 1925–1928, ב-11 יחידות הורכב מנוע 6 צילינדרים בטור מתוצרת "Società Piemontese Automobili" (איט') סוג מנוע "SPA 6A" (איט'), ב-4 יחידות הורכב מנוע 6 צילינדרים בטור, מתוצרת "Isotta Fraschini V.4" (איט'), סוג מנוע "Isotta Fraschini Asso 200" (אנ').
ממאפייני "קאנט 7" > תצורות שירות

מטוס אימון - עבור חיל האוויר המלכותי האיטלקי, לבית הספר לטיסה בטריאסטה הוקצבו המטוסים הראשונים.
מטוסי נוסעים - שפעלו בשירות "Società Italiana Servizi Aerei" (אנ') (שם נפוץ: S.I.S.A), עבור 1 נוסע.
ראו גם

קאנט 6
קאנט 10
קאנט 13
קאנט 18
קאנט 25
קאנט Z.511
הערות שוליים

↑  Libro commemorativo "Cantieri Riuniti dell'Adriatico – origini e sviluppo – 1857 – 1907 – 1957" edito nel 1957 dai Cantieri Riuniti dell'Adriatico nel centenario della fondazione dello Stabilimento Tecnico Triestino e nel cinquantenario del Cantiere Navale Triestino di Monfalcone.
↑  "קאנט 7" web.archive.org/web/20160305033407
↑  במטוס ימי מסוג "סירה מעופפת" הציפה מושגת באמצעות גוף המטוס עצמו, כמו באונייה. גוף כלי הטיס בנוי כך שבעת הנחיתה על המים הוא צף. על כנפי הספינה המעופפת מותקנים מצופים קטנים, המשמשים כמייצבים שנועדו לשמור על שיווי המשקל
↑  "קאנט 7" web.archive.org/web/20160304191331
↑  Michael John H. Taylor, Jane's encyclopedia of aviation, 2nd Edition, London, Studio Editions Ltd., 1989, ISBN 0-517-10316-8
↑  Giuseppe Ciampaglia: "La vita e gli aerei di Raffaele Conflenti" nel testo: "Il Cavallo di Ferro" I.B.N Editore, Roma 2016, ISBN (13) 9788875652715
↑  "קאנט 7" web.archive.org/web/20160304200130
קואיצ'י וקאטה

| --- | --- |

קואיצ'י וקאטה, 2022
 לידה:  1 באוגוסט 1963 (בן 61) סאיטאמה, יפן
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות הסוכנות היפנית לחקר החלל
 לאום:  יפן יפני
 השכלה:  אוניברסיטת קיושו 
 עיסוק בעבר:  מהנדס מכונות
 תקופת השירות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  504 ימים, 18 שעות, ו־33 דקות
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  2
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  14 שעות ו־2 דקות
 משימות
 STS-72, STS-92, STS-119/STS-127, משלחת מס' 38/39, משלחת מס' 68
   / / 
 עיטורים
 פרס קיקוצ'י קאן (2014)  מדליה על הישגים בכיבוש החלל (12 באפריל 2011)  מדליית נאס"א לטיסה בחלל 
 
קואיצ'י וקאטה (ביפנית: 若田 光一; נולד ב־1 באוגוסט 1963) הוא מהנדס ואסטרונאוט יפני בשירות הסוכנות היפנית לחקר החלל. הוא ביצע 4 טיסות לחלל והיה מפקד משלחת מס' 39 לתחנת החלל הבין-לאומית.
ביוגרפיה

קואיצ'י וקאטה נולד בעיר סאיטאמה, שביפן וסיים בעירו בית ספר שנת 1982. בשנת 1987 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת קיושו. בשנת 1989 הוא קיבל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה באותה אוניברסיטה. בשנת 2004 הוא סיים לימודי תואר שלישי.
בשנת 1989 וקאטה התחיל לעבוד בג'פאן איירליינס כמהנדס. בשנת 1992 הוא עזב את החברה והתקבל לקורס הכנה לטיסות חלל.