stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האזנת סתר
בישראל > בדיקה ציבורית של האזנות הסתר

נושא האזנות הסתר נבחן פעמים אחדות על ידי הכנסת ומבקר המדינה.
פרשיות האזנת סתר העסיקו את הכנסת כבר משנות ה-50. בינואר 1953 התגלה מכשיר האזנה במשרד של ח"כ מאיר יערי, אחר כך הועלו תלונות על האזנות מצד שרי הציוניים הכלליים מכאן, וחברי סיעת מק"י מכאן, ב-1959 מצא ח"כ תופיק טובי מיקרופון בגג ביתו ושנתיים אחר כך במקלט הרדיו, ב-1960 גינה בית המשפט שימוש במכשירי ציתות במשפט הרצח של אביגיל סלומון. בעקבות אירועים אלה ואחרים הועלו ב-1961 שתי הצעות חוק פרטיות בנושא. ההצעות הועברו לוועדת חוקה חוק ומשפט, אך נגנזו בגלל פיזור הכנסת הרביעית.
הצעת חוק ממשלתית "חוק מניעת האזנת סתר" הונחה לראשונה על שולחן הכנסת ב-5 בנובמבר 1962. היא התקבלה והועברה לוועדה. ב-1979 קיבלה הכנסת את "חוק האזנת סתר".
ב-1991 התפוצצה פרשת האזנת הסתר הבלתי חוקית לעיתונאי מוטי גילת, על רקע חקירת המשטרה בפרשת דרעי ופרסומיו של גילת בעניין. בציתות הוקלטה שיחתו של מפכ"ל המשטרה, יעקב טרנר, עם גילת. הנאשמים נשפטו והורשעו.
בשנת 1991 פרסם מבקר המדינה דו"ח שכותרתו "האזנות סתר ושימושן במשטרה", שהצביע על חוסר מידתיות בשימוש שעשתה המשטרה בהאזנות סתר. המשטרה, כך נחשף, מבצעת מדי שנה כ-1,000 האזנות סתר על פי צווים של בית משפט.
בתחילת 2002 עלו טענות כנגד האזנות סתר שבוצעו ביאחב"ל לשלושה אישים: אביגדור ליברמן, מיכאל גורלובסקי ודוד אפל. האזנות הסתר בוצעו כדין, במסגרת חקירת משטרה ובהיתר של בית המשפט, אך היקף השיחות שתומללו היה גדול, ונכללו בהן רבות שלא היו רלוונטיות לחקירה, לרבות שיחות עם שרים, חברי הכנסת ואישי ציבור אחרים. בעקבות זאת פתח מבקר המדינה, אליעזר גולדברג, בבדיקה של נושא האזנות הסתר, שממצאיה פורסמו בשנת 2004, בדוח שנתי 54ב של מבקר המדינה. הביקורת העלתה כי לא הייתה הקפדה על פירוט השיקולים שיש לשקול לעניין הצורך בהאזנת הסתר מול מידת הפגיעה בפרטיות הכרוכה בה. המבקר קבע כי "מן הראוי שהמשטרה והיועץ המשפטי לממשלה יעשו במשותף בחינה יסודית ומעמיקה של העניינים העולים מדוח זה, כמתחייב מרגישותו ומורכבותו של הנושא, ויקבעו הנחיות ברורות ומפורטות ככל האפשר, ואם נחוץ הדבר לדעתם, אף ייזמו שינוי המסגרת החוקית".
בעקבות דו"ח המבקר הורה היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, על הקמת צוות הפקת לקחים בראשות עו"ד לבנת משיח, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה לתפקידים מיוחדים. באפריל 2005 פרסם הצוות דו"ח ובו המלצות לתיקון הסדרי האזנת הסתר. בעקבות המלצות אלה הכינה המשטרה כ-40 נהלים המסדירים את מכלול הנושאים הקשורים להאזנת הסתר.
בעקבות ההאזנות שנדונו במשפטו של השר חיים רמון הקימה הכנסת ועדת חקירה פרלמנטרית לבדיקת סוגיית האזנות הסתר בישראל. ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת, בשבתה כוועדת חקירה פרלמנטרית, קראה בהחלטה פה אחד לשר המשפטים לאמץ את המלצות השופט בדימוס ד"ר ורדי זיילר בעניין האזנות הסתר במשפט רמון ולהקים ועדת בדיקה ממשלתית. הממשלה החליטה להעביר את הנושא לבדיקת מבקר המדינה, מיכה לינדנשטראוס. ב-28 ביוני 2010, פרסם מבקר המדינה דו"ח שכותרתו "האזנות סתר בחקירות פליליות".
בישראל > האזנות משטרתיות בישראל

בדו"ח הוצגו נתונים שמסרה משטרת ישראל על ההאזנות בשנים 2004–2018:
| שנה  | מספר הבקשות שהוגשו | מספר הבקשות שנדחו | מספר המואזנים  | מספר ההיתרים שלא בוצעו | מספר ההיתרים שבוצעו |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | 962 | 3 | 632 | 246 | 713 |
| 2005 | 996 | 14 | 614 | 101 | 881 |
| 2006 | 1,255 | 7 | 778 | 127 | 1,128 |
| 2007 | 1,484 | 11 | 958 | 98 | 1,375 |
| 2008 | 1,797 | 16 | 1,022 | 83 | 1,698 |
| 2009 | 2,220 | - | - | - | - |
| 2010 | 2,283 | - | - | - | - |
| 2011 | 2,682 | - | - | - | - |
| 2012 | 2,844 | - | - | - | - |
| 2013 | 3,094 | - | - | - | - |
| 2014 | 3,310 | - | - | - | - |
| 2015 | 3,217 | - | - | - | - |
| 2016 | 3,309 | 6 | - | - | 3,303 |
| 2017 | 3,483 | 2 | - | - | - |
| 2018 | 3,307 | 2 | 2,982 | - | - |
בשנת 2022 נחשף כי משטרת ישראל עושה שימוש בתוכנת פגסוס של חברת NSO כדי לחדור לטלפונים סלולריים. מומחים משפטיים הביעו ספק ניתן להסתמך על חוק האזנת סתר כבסיס המשפטי לשימוש בכל היכולות של הרוגלה, וקראו לעדכונו.
לקריאה נוספת

דן חי, ההגנה על הפרטיות בישראל (מלגה הוצאה לאור, 2006)
עמיר כהנא ויובל שני, רגולציה של מעקב מקוון בדין הישראלי ובדין המשווה (המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2019)
הערות שוליים

↑  חוק האזנת סתר, התשל״ט–1979, באתר ויקיטקסט
↑  עו"ד יהונתן רבינוביץ, האזנת סתר, באתר דין – עורכי דין ומידע משפטי בישראל. ‏22/03/2009
↑  תומר ריטרסקי, מתי ניתן להקליט אדם שלא בידיעתו, באתר ynet, 9 בפברואר 2005
↑  פקודת מטכ"ל 3.0101
↑  מכשיר האזנה סודי אלחוטי הותקן בחדרו של מאיר יערי, חרות, 30 בינואר 1953
↑  ליטל לוין, 23.11.1962 / פולמוס בנושא חוק האזנת סתר, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2011
↑  גם תופיק טובי וגם הציוניים הכלליים האשימו בניסיון האזנת הסתר את השב"כ
↑  "מיקרופונים הוסתרו בדירות המעורבים במשפט הרצח של אביגיל סלומון", "דבר", 14 בנובמבר 1960
↑  ח"כ צ. צימרמן מהמפלגה הליברלית דרש איסור מוחלט על האזנת סתר בתחום היחיד. ההצעה השנייה הייתה של ח. לנדאו מ"חירות"
↑  "חוק האזנת סתר - לוועדה", "הארץ", 28 בנובמבר 1962
↑  ראובן שפירא, "1000 האזנות סתר משטרתיות מדי שנה", "הארץ", 26 באפריל 1992
1 2  חוות דעת: האזנות סתר בחקירות פליליות, באתר מבקר המדינה
↑  אריק בנדר, תוקם ועדת חקירה להאזנות סתר, באתר nrg‏, 22 בנובמבר 2006
ועדת חקירה פרלמנטרית בעניין האזנות סתר
↑   יהושע בריינר, מספר האזנות הסתר שמבצעת המשטרה הוכפל בתוך עשור, באתר הארץ, 3 ביוני 2018
↑  משה נוסבאום, ‏בתוך עשור: פי 3 האזנות סתר המתבצעות על ידי המשטרה, באתר ‏מאקו‏, 30 בינואר 2017
↑  תומר גנון, חברת NSO בשירות משטרת ישראל: פריצות לטלפון של אזרחים ללא פיקוח או בקרה, באתר כלכליסט, 18 בינואר 2022
↑  חיפושים ממוחשבים – על סמכויות חקירה בגישה מרחוק למחשבים ומידע דיגיטלי | עמרי רחום-טוויג | פורום עיוני משפט, באתר TauLawReview (באנגלית)
↑  מאוריך לפגסוס: על פרטיות חוקתית בחקירות משטרה / מיכאל בירנהק, באתר ICON-S-IL Blog, ‏2022-01-23
↑  תהילה שוורץ אלטשולר ועמיר כהנא, מדוע נדרשת מסגרת חקיקה כוללת על מעקבים דיגיטליים?, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, ‏27/1/2022
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
פוריידיס

דגל ישראל מונף בפוריידיס במהלך מלחמת חרבות ברזל
פֻרֵידִיס (בערבית: الفـُرَيـْدِيس, תעתיק מדויק: אלפֻרַיְדִיס) היא מועצה מקומית ערבית במחוז חיפה בישראל, השוכנת במורדות המערביים של רכס הכרמל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1952.
כלל תושבי פוריידיס הם ערבים-מוסלמים.
אטימולוגיה

ייתכן ששמו של היישוב נגזר מהמילה הערבית فـِردَوْس ("פִרְדַוְס" - גן עדן), בצורת הקטנה, כלומר "גן עדן קטן". המילה "פרדוס" היא מילה בפרסית שנשאלה גם לעברית - פרדס, וגם ללשונות אירופה - למשל באנגלית: Paradise. ואילו יש הטוענים שמקור השם "פֻרידיס" או "פוריידיס" הוא משיבוש השם "הורדוס", שהקים את קיסריה הסמוכה ושמו נשתמר במקום.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בפוריידיס 13,501 תושבים, מתוכם 13,484 תושבי ישראל (מקום 152 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+1.1% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 84.5%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 7,580 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
עם תושבי היישוב נמנות איבתיסאם מחאמיד, זוכת פרס הדלאי לאמה לשלום ולחברה לשנת 2009, ואבתיסאם מראענה, חברת הכנסת לשעבר ממפלגת העבודה.
היסטוריה

בשנת 1859 העריך הקונסול הבריטי את אוכלוסיית הכפר ב-200 נפשות שעיבדו כ-75 דונמים. בשנת 1870 ביקר במקום החוקר הצרפתי ויקטור גרן הוא העריך את האוכלוסייה ב-140, רובם רועים וחוטבי עצים ומיעוטם חקלאים. בשנת 1882 סקר של הקרן לחקר ארץ ישראל תיאר את בתי הכפר הבנויים אבן וטיט עם חומה מצידו הדרומי.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל נמנו בכפר 335 תושבים ובמפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל 454 תושבים, כולם מוסלמים. שטח הכפר היה 4,450 דונם מהם 365 דונמים של מטעים וחקלאות שלחין, כ-1,700 דונם בהם גידלו דגנים ו-6 דונמים שטח בנוי.
פוריידיס היה יישוב קטן עד שנות ה-20 של המאה ה-20. לאחר מאורעות תרפ"ט, בהן נרצח הרב אברהם יעקב אורלנסקי, רבה של זכרון יעקב בטבח חברון (תרפ"ט), החליטו תושבי זכרון יעקב לפנות מחצרותיהם משפחות של שכירים ערבים מקלנסווה, מאום אל-פחם ומכפרים אחרים, אשר התגוררו בזכרון יעקב. התושבים הערבים המפונים בקשו להמשיך לעבוד בזכרון יעקב וכבר התקשו לחזור לכפריהם המקוריים, ועל כן עברו לגור בפוריידיס, דבר שהביא לגידול היישוב.
ב-3 ביולי 1938 נרצח ביריות נחום וייספיש, איכר ויצרן גבינות משפיה (בנו של הרב דוד בהר"ן וחתנו של חיים דב קנטור, השו"ב משפיה). רצח זה הוא פעולת האיבה היחידה שיוחסה לבני פוריידיס. למרות זאת, אנשי פוריידיס הכחישו שהם היו מעורבים ברצח.
במלחמת העצמאות לא נפגע היישוב הודות ליחסיו עם תושבי זכרון יעקב, בנימינה והסביבה, שאורח החיים החקלאי בהם היה תלוי בעובדים ערבים מהכפרים הסמוכים פוריידיס וג'סר א-זרקא, ולכן התעקשו להשאיר יישובים אלו, חרף הצעות חוזרות ונשנות של הצבא לפנותם. בעקבות המלחמה, הגיעו לכפר פליטים מכפרים סמוכים שנהרסו.
לפוריידיס עקרו מרצונם או גורשו בין 500 ל-1,200 פליטים מטנטורה. באמצע יוני 1948 עדיין נמצאו בפוריידיס כ-1,200 מפליטי טנטורה, אך רובם גורשו בקיץ משטח המדינה היהודית, ובפוריידיס נשארו מהם רק כ-20 נשים וילדים, שאחר כך הצטרפו אליהם גם גברים שהיו עצורים בידי ישראל.
הממשל הצבאי על ערביי ישראל לא הוחל על תושבי פוריידיס והמקום גדל מכ-1,500 נפש בראשית 1948 ל-2,500 נפש בשנת 1963.
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
חינוך

בימי המנדט הבריטי למדו ילדי הכפר בטנטורה. בראשית ימי המדינה נבנה בכפר בית ספר ולימדו בו מורים יהודים רבים, עולים מעיראק. המועצה המקומית הקציבה תקציב משמעותי ביותר לקידום החינוך בכפר. בשנת הלימודים תשס"ה היו 41.5% מהתלמידים בפוריידיס זכאים לתעודת בגרות. בשנת תשס"ו רק 34% מהתלמידים בפוריידיס היו זכאים לתעודת בגרות. עבודה מסודרת של בית הספר העלתה את אחוזי הזכאות לבגרות בשנת תשס"ח ובשנת תשס"ט ל-76% ול-74% בהתאמה. מנהל בית הספר הסביר את ההצלחה: "חלק מהתלמידים קיבלו קורסים שמגבירים את המוטיבציה ואת יכולות הלימוד. מאידך, נתתי למורים אוטונומיה בכל הנוגע לשיטות ההוראה, כאשר הכלל הוא כי כל מורה אחראי על הצלחת התלמיד במקצוע שלו. ... יכולת לראות כאן תלמידים בימי שישי, בשבתות, ובשעות אחר הצהריים. המורים נתנו להם תגבורים, וההורים - שהיו חלק בלתי נפרד מהתהליך - הביאו להם כיבוד. גם אחרי שעות הלימודים נמשך הקשר, בקו טלפוני פתוח והדרכה באמצעות האינטרנט". כן זכה בית הספר לשעות תגבור ממשרד החינוך באמצעות אגף שח"ר ומהמועצה המקומית.
רחוב טיפוסי בפוריידיס תחתית
מרכז הכפר ההיסטורי
מינהל התרבות

מינהל תרבות ואמנות (עם הקמתו במסגרת משרד החינוך והתרבות כונה "אגף התרבות") של משרד התרבות והספורט אחראי על קידום ותמיכה של היצירה והיוצרים בישראל בכל תחומי התרבות והאמנות. בראש המנהל בשנים 2011 עד 2014 עמד שמעון אלקבץ. הוא התפטר באוגוסט 2014, עת מונה למנהל קול ישראל. לאחר מכן כיהנה בראש המינהל גלית והבה שאשו, עד לדצמבר 2023. ביוני 2024 מונה לתפקיד רן שפירא.
תפקידי המנהל

תפקידי המינהל הם, בהגדרתו, "לסייע למוסדות וליוצרים בתחום התרבות בקיום פעילות שוטפת, יוזמות, פעולות, אירועים, פסטיבלים לאמנות, הכשרה אמנותית ברמה מקצועית; להעמיד כלים לביטויי האמנות לסוגיה; לקבוע קריטריונים לתמיכות, להקצות משאבים ולסייע בפתרון בעיות ומשברים במוסדות השונים להעניק פרסים לקידום ועידוד האמן היוצר והמבצע; לתמוך במוסדות תרבות ואמנות ולטפל באלפי בקשות המוגשות מדי שנה לתמיכה במוסדות ופרויקטים".
המינהל פועל בתחומים רבים האמורים להקיף את עולם התרבות והאמנות בישראל: "מוזיקה, תיאטרון, מחול ואמנות בינתחומית, ספרות, אמנות פלסטית, קולנוע, בתי ספר לאמנות, מוזיאונים, ספריות, תרבות ערבית, תרבות דרוזית וצ'רקסית, תרבות בקהילה וחובבים, מחקר ומורשת, זמר עברי ופסטיבלים."
פרסים

המינהל אחראי על הענקת הפרסים הבאים (בעבר, כאשר משרד החינוך והתרבות היו מאוחדים במשרד ניתנו במסגרת פרס משרד החינוך והתרבות):
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
פרס יהודה עמיחי לשירה עברית
פרס היצירה בתחום הציונות
פרס ליוצרים בתחומי האמנות הפלסטית
פרס ליוצרים בתחומי העיצוב
פרס האמן הצעיר
פרס רכטר לאדריכלות
פרס האוצֵר
המרכז למידע ומחקרי תרבות

הוא גוף הפועל עבור מנהל התרבות ומטרתו לנתח את העשייה התרבותית בישראל. המרכז מנהל מאגר נתונים על פעילות מוסדות תרבות מאז שנת 1994 כגון מספר ההפקות, מאפיינים אמנותיים, שיעור היצירות הישראליות, שיעור הפקות חדשות, היקפי צריכת התרבות, היקף פעילות במרכז ובפריפריה ועוד.
המרכז מופעל על ידי חברת פילת ומנוהל על ידי ד"ר אברהם כרמלי.
הערות שוליים

↑  שמעון אלקבץ מונה לראש מינהל תרבות ואמנות
↑  רן בוקר, מנהל חדש לקול ישראל: שמעון אלקבץ, באתר ynet, 27 באוגוסט 2014.
סטרייט אקטינג

סְטְרֵיְיט אַקְטִינְג (מאנגלית: Straight-acting; בתרגום חופשי: "התנהגות סטרייטית" או "לשחק סטרייט") הוא מונח בסלנג להט"בי לתיאור הומוסקסואל כאשר הוא נושא סממנים חיצוניים והתנהגותיים גבריים הנחשבים אופייניים לגבר הטרוסקסואל. הביטוי נפוץ יותר ביחס להומואים וביסקסואלים, אך משמש לעיתים גם לתיאור לסביות ונשים אשר התנהגותן תואמת צורת התנהגות והופעה נשית הטרוסקסואלית.
שימוש במונח

המונח נשען על סטריאוטיפ המייחס להומוסקסואלים התנהגות טיפוסית המאופיינת בסממנים חיצוניים כגון לבוש, אופן דיבור ושפת גוף המצטיירים כ"נשיים", והשונה באופן מהותי מהתנהגותם של הטרוסקסואלים. על רקע זה, הצבעה על אדם כ"סטרייט אקטינג" מאפשרת להוציאו מכלל זה, ולהעיד עליו שהוא נבדל מהטרוסקסואלים אך ורק בהעדפתו המינית. כלומר, אדם אשר לא ניתן, לכאורה, להבחין כי הוא הומו, משום שאינו נוהג על פי הסטריאוטיפ.
השימוש בביטוי נפוץ בעיקר באתרי הכרויות המשמשים את קהילת הלהט"ב, ובמקרים רבים משתמשים בו גברים המעוניינים להעיד על עצמם שאינם בעלי סממנים נשיים, או כי הם מתעניינים בגברים גבריים ולא נשיים.
תיוג עצמי בתור "סטרייט אקטינג" יכול לנבוע ממניעים חברתיים, ולא רק אישיים. הפסיכולוג האמריקאי הרולד קודן הציע כי הומואים מתייגים עצמם ככאלה מחשש להומופוביה, ומכיוון שהחברה נוטה לקבל יותר בקלות הומוסקסואלים גבריים מאשר נשיים.
בשימוש מאוחר במונח, "סטרייט אקטינג" יכול לתאר גם התנהגות זמנית (בשונה מתיאור טיפוס) אשר נוקט בה הומוסקסואל כאשר הוא נמצא בסביבה שבה הוא מעוניין להישאר בארון.
ביקורת וקבלה חברתית

רבים בקהילת הלהט"ב מתנגדים לשימוש בביטוי ואף מותחים ביקורת על אלו שבוחרים לתאר את עצמם באמצעותו. הטעמים לביקורת זו יכולים להיות שונים. לעיתים נסמכת הביקורת על הטענה כי לעיתים קרובות מתלווה לשימוש בביטוי סלידה מהומוסקסואלים שהתנהגותם נחשבת לנשית. במקרים אחרים היא נסמכת על הטענה כי הביטוי אינו מכיר בגוונים הרבים של התנהגות הומוסקסואלית ויוצר הפרדה דיכוטומית בין התנהגות "גברית" ו"נשית".
המונח "סטרייט אקטינג", כאשר נאמר כביקורת, מתאר גם גברים המשקיעים מאמץ להסוות מסביבתם את היותם הומואים, ואף נמנעים מהימצאות בקרבת הומואים אחרים שאינם "גבריים".
ראו גם

סלנג להט"בי
דובים (להט"ב)
גיידאר
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים
תפקידי מגדר
אקטיביות ופסיביות
הערות שוליים

↑  "Science Fair Projects - Straight-acting"
↑  Jay Clarkson, '"Everyday Joe" versus "pissy, bitchy, queens": gay masculinity, StraightActing.com.', The Journal of Men's Studies (2006)
1 2  טל איתן, "עצור, אתה הומו", באתר GoGay,‏ 26 בספטמבר 2004
↑  דן לחמן, "קהילה? מה זה?", nrg מעריב, 24 ביולי 2006
1 2  עמית לב, מה, הוא הומו? וואלה, לגמרי לא רואים עליו, באתר ynet, 7 במאי 2009
↑  Josh Aterovis, Acting Straight באתר BGay
ערך זה הוא קצרמרבנושא להט"ב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מירי סגל

| --- | --- |

 לידה:  1965 (בת 60 בערך) חיפה, ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון האמנות של סן פרנסיסקו 
 תחום יצירה:  אמנות עכשווית, אמנות מדיה חדשה 
 יצירות ידועות:  הבל (העיקרון הפואטי) 
 פרסים והוקרה:  פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית (2009)  פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר (2001)  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (2007) 
 
מירי סגל (נולדה ב-1965 בחיפה) היא אמנית ישראלית בסוגת אמנות מדיה חדשה, זוכת פרס גוטסדינר לשנת 2001, בעלת תואר דוקטור במתמטיקה.
ביוגרפיה

סגל נולדה בחיפה לאב מהנדס יליד רומניה ולאם מנהלת חשבונות ילידת ישראל. בתקופת התיכון סבלה מבעיות ריכוז ונאלצה להשלים מחדש את בחינת הבגרות במתמטיקה. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר בתור מדריכת סימולטור טיסה. בעלת תואר ראשון שני ודוקטורט (1998) במתמטיקה מטעם האוניברסיטה העברית. במקביל ללימודי הדוקטורט, למדה במכון לאמנות של סן-פרנסיסקו. בשנת 1998, כתרגיל יחסי ציבור, ארגנה לעצמה סגל "תערוכה פיקטיבית" במוזיאון לאמנות מודרנית של סן-פרנסיסקו שבה הפיצה הזמנות לתערוכה על שמה שלא יועדה להתקיים כך שהמוצג היחיד בה בפועל היה האמנית עצמה לובשת את תמונתה שלה על גב שמלתה. ב-1999 קיימה את תערוכתה הראשונה בגלריה דביר בתל אביב. לאור החשיפה זומנה להציג במוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ישראל ובמספר תערוכות בינלאומיות ובהן ה-PS1 בניו-יורק בתערוכת יחיד. כמו כן הוצגו תערוכות שלה ברחבי אירופה - לוצרן, מינכן ובגלריה ליסון שבלונדון. בשנת 2001 זכתה בפרס קרן גוטסדינר ונסעה לעבוד במרכז לאמנות ע"ש אקול דה-בוזאר בניס שבצרפת לתקופה של חמישה חודשים. בשנת 2002 זכתה בפרס משרד התרבות והספורט. באותה תקופה החלה לשמש כחברת סגל באקדמיית בצלאל לעיצוב.
סגל משלבת וידאו, חפצים טכנולוגיים, צילומים עצמיים ערוכים וסרטים ערוכים מתוך סביבת מציאות מדומה בעבודותיה.
בשנת 2013 נבחרה לעמוד בראש התוכנית ללימודי ההמשך של הפקולטה לאמנויות – המדרשה במכללה האקדמית בית ברל.
פעילותה האמנותית

אף על פי שרבות מעבודותיה עושות שימוש במדיום של הקרנת ווידאו- בכל פעם ההקרנה מבוימת בצורה שונה. סגל אומרת כי אינה רואה עצמה כאמנית ווידאו, ושרק הנסיבות הביאו אותה להשתמש בווידאו ליצירת עבודותיה. סגל היא אחת מאותם אמנים שעוסקים בהיגיון הייחודי של המדיום במובן העמוק ביותר, ובכך מאפשרים לו לבוא לידי ביטוי. (2)לוק כתב על עבודותיה של סגל: הן חושניות, נגישות, מבדרות, ובו בזמן גם תובעניות מבחינה תאורטית. הן אינן קשורות זו לזו בתווי דמיון סגנוניים; משהו אחר מחבר ביניהן: כל אחת מבנה מחדש, בדרכה שלה, את המרחב החזותי של הייצוג שקושר יחד סובייקט ודימוי. (1)יגאל צלמונה כתב אודות עבודתה העוסקת במחוזות הבריחה והפנטזיה. עולמות חלופיים, מדומיינים או ממשיים. בשנת 2000 בתערוכתה "ממשקים" תיאר את עבודותיה (2)מוטי עומר, מישורים דמיוניים ומישורים קונקרטיים, דברים וצלם של דברים, דימויים והשתקפות של דימויים, מתחברים בעבודותיה של מירי סגל ויוצרים, על פי ניסוחה, "מערכת של התאבכות מושגית (הגברה וטשטוש), שבה המהות של הרוח מועצמת על ידי הדימוי שלה ולחלופין מוחלשת על ידו" דימוייה של סגל – מעלים עולם שכולו מאגיה, הוויה שזרימתה מרתקת את הצופה וגוררת אותו אל דבר-מה שאינו אלא "למעלה מזה", אל הרפתקה של גלוי ונסתר. מערכים שונים של יחסי גומלין בין האובייקט והמדיום של הדימוי ממסגרים את המרחב האשלייתי של הייצוג. הם ממקמים את הדימוי בתוך המרחב הממשי של הצופה ויוצרים נוכחות-כלאיים של הממשי והמדומה. יצירותיה של סגל עוסקות באופן שבו נתפשת עבודת האמנות וביחס שבינה לבין הצופה. ברבות מעבודותיה משתמשת סגל באשליות אופטיות, שתפקידן לעורר בצופה משמעויות מטאפוריות. בשנת 2002 נבחרה על ידי מגזין "ארט ניוז" כאחת מ-"עשרת האמנים הצעירים בעולם שכדאי לשים לב אליהם".
מבחר עבודות > מעגל סגור (כשאני נוגעת בעצמי אני מרגישה משני הצדדים), 2000

דימויי וידאו של אישה צעירה מוקרנים של שני צדדיו של לוח זכוכית חלבית. האישה שבדימויים היא מירי סגל עצמה, שעמדה בין שתיי מצלמות ווידאו שצילמו אותה משני הכיוונים בו-זמנית. הדימויים, המוקרנים בסינכרוניזציה, מראים אותה בגודל טבעי, מבפנים ומאחור, נעה באטיות ארוטית כשהבעה מהורהרת על פניה וזרועותיה חובקות את גופה ומלטפות אותו. מאחר שהדימויים, שגודלם זהה, מוקרנים על אותה נקודה משני צידי הזכוכית השקופה למחצה, הם מתערבלים זה לתוך זה. מוזיקה שהלחין יונתן בר-גיורא מלווה את ההקרנה ותומכת בה, כשמדי פעם קוטע אותה המשפט "כשאני נוגעת בעצמי אני מרגישה משני הצדדים". במשפט זה ובאמצעותו מנוסחת תפיסה של הגוף, גופה של האמנית, כמה שהוא בעת ובעונה אחת סובייקט ואובייקט של מגע. בעבודתו של מוריס מרלו-פונטי, היחס הרפלקסיבי הזה של אדם לגופו-שלו מטרים את קשריו של הסובייקט עם הדברים בעולם, את יחסי ה"היות-עם דברים". כותב מרלו-פונטי: "הוא (הגוף) רואה את עצמו רואה, הוא נוגע בעצמו נוגע, הוא נראה ומוחש לעצמו. אין זה עצמי מבעד לשקיפות כמו המחשבה, שחושבת את מושאה רק תוך הטמעתו במחשבה, כינונו כמחשבה, הפיכתו למחשבה – אלא עצמי מבעד לאנדרלמוסיה, נרקיסיזם, טביעותו של הרואה במה שהוא רואה, של החישה במוחש – עצמי, אי לכך, הלכוד בדברים, שיש לו פנים ואחור, עבר ועתיד". בין שתי המצלמות המצלמות אותה מפנים ומאחור, מירי סגל עוטה את דמותו של אותו סובייקט נוגע וננגע כאחד, גוף המובנה כעצמי, שיחסו לעצמו הוא תנאי מוקדם ליחסו לדברים שמחוצה לו.
מבחר עבודות > UnUn (too easy to ease) 2000

על קיר מרוחק רואים דימוי וידאו קטן של גלים בים. מפעם לפעם הדימוי גדל במהירות, נפתח אל הצופה בתנועה אלימה ומגיע עד לרגליו, תוך שהוא חורג ממקומו על הקיר האחורי וכמו מציף את הרצפה ואת הקירות הצדדיים של החדר. באותם רגעים מהדהד בחדר פרץ צחוק מתגלגל. תוך כמה שניות הכל חוזר לקדמותו, כאילו היה בהתרחבותו של הדימוי ובהתכווצות שבאה בעקבותיה משום תרגום לתנודות הגלים. טאוטולוגיה רגעית המזהה את המדיום עם האובייקט המיוצג. הדימוי עצמו נכנס לפעולה, עוטה את ממדי האדריכלות שאת תוויה הפרספקטיביים הוא מרחיב אל גבולות הצופה, ובכך שולל מן הצופה את אופציית המבט מבעד לחלון-התמונה הממוסגר. הצחוק הבלתי צפוי, המתפרץ ברגע שהדימוי מסתער אל הצופה, לא רק מכפיל את יסוד ההפתעה אלא מדגיש את אופייה הלא-חזותי של העבודה: הפלישה אל המרחב הפיזי של הצופה היא התקפה החורגת מיכולותיו החזותיות של הדימוי.
לימודים

1998 תואר דוקטור במתמטיקה, האוניברסיטה העברית, ירושלים
1997-1998 לימודי אמנות - המכון לאמנות של סן-פרנסיסקו, קליפורניה.
הוראה

קמרה אובסקורה, תל אביב
בצלאל, האקדמיה לאמנות, ירושלים
קלישר, תל אביב
הפקולטה לאמנויות- המדרשה, בית ברל.
פרסים ומלגות

2001 - פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2002 - מלגה ליוצרים בתחומי האמנויות הפלסטיות, משרד החינוך והתרבות
2003-2002 - מלגת שהייה, ניס, צרפת
2005 - מלגת שהייה, מרכז רוקלט, פריז, צרפת
2007 - פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול, מוזיאון תל אביב לאמנות, עיריית תל אביב-יפו
2009 - פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
תערוכת יחיד

1997 - "על מה נובחת", הצבת וידאו, גלריה ק. שוק, סן פרנסיסקו
1998 - "תערוכת יחיד SFMoMA ", מיצג, מוזיאון לאמנות מודרנית, סן פרנסיסקו
1999 - מירי סגל, גלריה דביר, תל אביב
2001 - "פעולות מעגליות", PSI מרכז לאמנות עכשווית ניו יורק
2001 - תערוכה וחלוקת הפרס לאמנות ישראלית 2001
2002 - גלריות קרמר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2009 - תערוכת יחיד, גלריה קמל מנור, פריז, פריז, צרפת
2010 - עתיד מושלם, גלריה דביר, תל אביב
2018 - מיריאז, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה.
תערוכות קבוצתיות

1999 - גלריה דביר, תל אביב
2000 - "בולל זיכרון ותשוקה" קונסטמוזיאום לוצרן, שווייץ
2000 - חפץ לב: הצעות לרכישת אמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
2001 - "לולאה: הכל מהתחלה", קונסטהאלה של קרן תרבות Hypo, מינכן
2002 - " עור דק ", תערוכה נודדת מטעם ICI (ארגון בינלאומי של אוצרים עצמאיים), גלריה AXA, ניו יורק, וגלריות אחרות בארצות הברית ובאירופה.
2003 - הטריאנלה הבינלאומית השנייה למיצב בחיפה, מוזיאון הרצליה לאמנות, הרצליה
2003 - אפליה מתקנת - מאוסף המוזיאון ושאילות, אולם יוסף ורבקה מאירהוף, מוזיאון תל אביב
2003 - ארט פוקוס 4, מוזיאון אסירי המחתרות, ירושלים
2005 - קפל קרקע - זיכרון מושהה, מוזיאון בר-דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם
2005 - חולמים את האמנות, חולמים את המציאות, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2006 - תערוכה קבוצתית, גלריה דביר, תל אביב 2006 - עם-ארץ-מדינה, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון
2006 - רפסודת המדוזה - אמנות ישראלית והמפלצת של זהות עצמית, מחוץ לישראל
2006 - פאטאמורגנה, אשליה ותעתוע באמנות העכשוית, מוזיאוני חיפה, חיפה
2007 - לחם ושעשועים אמנות הארץ 6 נמל יפו
2008 - התרוקנות, עבודות מאוסף דורון סבג, חברת ORS בע"מ, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2008 - Only Connect מוזיאון צ'לסי לאמנות, ניו-יורק, ארצות הברית
2008 - זמן אמת - אמנות בישראל 1998, מוזיאון ישראל, ירושלים
2006 - סימני חיים, אמנות עכשווית בבית טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים
2008 - כתם עיוור, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח-תקוה
2008 - פרט גלריה שלוש לאמנות עכשווית, תל אביב
2009 - סלמה / הרצל, מבטים מדרום תל אביב, סדנאות האמנים (אליפלט), תל אביב
2010 - אתם לא רואים שאני הולך באוויר?גלריה שלוש לאמנות עכשווית, תל אביב, ישראל
2011 - שמש שחורה עלתה בשערי ירושלים (אוסיפ מנדלשטם), גלריה דביר, תל אביב
2012 - א"ש לילה, רחובות יפו העתיקה 2012 - מעבורת חלל, תל אביב
2012 - על הטיפשות, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח-תקוה
2013 - אצל הבטקו שלנו מכנו, גלריה דביר, תל אביב
2013 - מותק סידרתי מחדש את האוסף, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, פתח-תקוה
WYSIWYG: What You See Is What You Get - 2013, אולם מרכוס ב’ מיזנה, האגף ע”ש גבריאלה ריץ’, הבניין הראשי, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2013 - שריד, סדנאות האמנים, ירושלים
2013 - מותק סידרתי מחדש את האוסף, פסאז' רטץ, פריז, צרפת
2013 - גלריה חיה או מתה, גלריה עירונית, כפר סבא
2014 – תעתועים, מוזיאון ישראל, ירושלים
2014 - יום עיון לתערוכת גדעון גכטמן, 2008-1942, אודיטוריום שפרינגר, מוזיאון ישראל, ירושלים
2014 - Les yeux seuls sont encore capables de pousser un cri, גלריה דביר, תל אביב
2014 - לכל איש יש שם, גלריה דביר, תל אביב
2016 – Neverfall, מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע
2016 - תצוגה קבוצתית: דילמה, גלריה דביר, תל אביב
2016 - בית ספר לאמנות: תערוכה לציון 70 שנה להקמת המדרשה לאמנות מוזיאון תל אביב לאמנות - ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
2017 - מיקום חדש: חפצים ישנים, יצירות חדשות, יד ל.א. מאיר, המוזיאון לאמנות האסלם, ירושלים
2018 - Je me souviens, גלריה דביר, תל אביב.
גלריה

מראה בתערוכה משותפת לסגל וליהודית לוין בגלריה דביר (2011)
מראה בתערוכה משותפת לסגל וליהודית לוין בגלריה דביר (2011)
מיצב וידאו, 2012
הקרנת וידאו ומראה
בתערוכה קבוצתית ביפו (2012)
Light Falling,‏ 2012
מראת פרספקט, תצלום דיגיטלי, זרקור, גובה 20 ס"מ, רוחב 70 ס"מ
הערות שוליים

↑  מירי סגל במרכז פומפידו nrg מעריב, 26 במרץ 2008
↑  אלי ערמון-אזולאי, מירי סגל תחליף את רועי רוזן בראשות לימודי ההמשך של המדרשה לאמנות, באתר הארץ, 13 ביוני 2013
1 2  אורי פינברג, הרהורים על BRB-Be Right Back של מירי סגל, תקריב  02
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275328  NLI: 987007513440105171  PLWABN: 9810633354205606  GND: 128920394  MGP: 109153  ULAN: 500391965  VIAF: 308267236   WorldCat (עם VIAF): 308267236