stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד קוקס
ביוגרפיה > לונדון, 1804–1814

בשנת 1804 הובטחה לקוקס עבודה על ידי אמרגן התיאטרון פיליפ אסטלי והוא עבר ללונדון. אף על פי שלא הצליח להשיג תעסוקה בתיאטרון של אסטלי, סביר להניח שהוא כבר החליט לנסות לבסס את עצמו כאמן מקצועי, ומלבד כמה עבודות פרטיות של ציור נוף, התמקדותו בשנים הבאות הייתה בציור בצבעי מים. בעודו גר בלונדון, התחתן קוקס עם בתו של בעל הבית, מרי אג (Mary Agg) והזוג עבר לדולוויץ' בשנת 1808.
בשנת 1805 ערך את נסיעתו הראשונה מבין רבות לויילס, עם צ'ארלס ברבר, ציורי צבעי המים המוקדמים ביותר שלו הם מאותה שנה. במהלך חייו ערך סיורי רישום רבים במחוזות צפון וויילס, יורקשייר, דרבישייר ודבון.
קוקס הציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית לאמנויות משנת 1805. ציוריו מעולם לא השיגו מחירים גבוהים, ולכן התפרנס בעיקר כמאסטר לציור. רוב תלמידיו היו קצינים או בני אצולה. כמו כן המשיך וכתב מספר ספרים, ביניהם: ספר הציור החדש של אקרמנס (1809); סדרת שיעורים מתקדמים (1811); מסה על ציור נוף (1813); ושיעורים מתקדמים בנוף (1816). המהדורה התשיעית והאחרונה של סדרתו שיעורים מתקדמים, פורסמה בשנת 1845.
בשנת 1812, לאחר פטירתם של כמה אמנים, הוא נבחר לאגודת הציירים בצבעי מים (האגודה הוותיקה לצבעי מים). הוא נבחר כחבר באגודה בשנת 1813, והציג שם מדי שנה עד מותו.
ביוגרפיה > הרפורד, 1814–1827

בקיץ 1813 מונה קוקס למורה לציור של המכללה הצבאית המלכותית בפרנהאם, סארי, אך הוא התפטר זמן קצר לאחר מכן, כי התקשה עם האווירה של המוסד הצבאי. זמן קצר לאחר מכן הוא פנה למודעה בעיתון לתפקיד מאסטר רישום בבית הספר לציור של מיס קרוצ'רס לנשים צעירות בהרפורד ובסתיו 1814 עבר לעיר עם משפחתו. קוקס לימד שם בבית הספר עד שנת 1819, שכרו היה 100 לירות שטרלינג לשנה עבור עבודה של יומיים בלבד בשבוע, מה שאיפשר זמן לצייר וללמד תלמידים פרטיים.
המוניטין של קוקס גם כצייר וגם כמורה נבנה בשנים קודמות, כפי שצוין בבחירתו כחבר באגודת הציירים בצבעי מים והכללתו בספרו של ג'ון האסל מ־1813 ״אקווה פיקטורה״. אולם המיתון הכלכלי שליווה את סיום מלחמות נפוליאון גרם להתכווצות בשוק האמנות, ובשנת 1814 היה חסר כסף לקוקס, והוא לקח הלוואה מאחד מתלמידיו לשלם גם עבור המעבר להרפורד. למרות יתרונותיה הכספיים והקרבה לנוף של צפון ויילס, המעבר להרפורד סימן נסיגה מבחינת הקריירה שלו כצייר: הוא שלח מעט עבודות לתערוכה השנתית של אגודת הציירים בצבעי מים, ורק בשנת 1823 הוא תרם שוב יותר מ-20 תמונות.
ביוגרפיה > לונדון, 1827–1841

בשנת 1826 ערך את המסע הראשון שלו לבלגיה ולהולנד ובשנה שלאחר מכן עבר ללונדון.
הוא הציג לראשונה עם אגודת האמנים ברמינגהאם בשנת 1829, ועם האקדמיה של ליברפול בשנת 1831. בשנת 1839 נקנו שניים מצבעי המים של קוקס מתערוכת האגודה הוותיקה של ציירי צבעי המים על ידי המרקיז מקונינה עבור המלכה ויקטוריה.
ביוגרפיה > בירמינגהם, 1841–1859

במאי 1840 כתב קוקס לאחד מחבריו בברמינגהם: "אני מכין רישומים בשמן וגם לצייר, וכוונתי לבלות את רוב זמני בבירמינגהם לצורך תרגול". קוקס שקל לחזור לצייר בשמן מאז 1836 ובשנת 1839 לקח שיעורים בציור שמן מויליאם ג'יימס מולר, אותו הכיר ידידם המשותף ג'ורג' ארתור פריפ. עוינות בין אגודת הציירים בצבעי מים לבין האקדמיה המלכותית הקשתה על הכרה בו כאמן בעבודות בצבעי מים ובשמן גם בלונדון.
בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-19 הכנסותיו ממכירות צבעי המים שלו הספיקו כדי לאפשר לו לנטוש את עבודתו כמאסטר לרישום, וביוני 1841 עבר עם אשתו לכפר בפאתי בירמינגהם. מהלך זה איפשר את רמת החופש והיצירתיות הגבוהה יותר שאפיינה את עבודתו המאוחרת.
קוקס קבע שיגרה קבועה של עבודה – ציור בצבעי מים בבוקר ובצבעי שמן אחר הצהריים. הוא היה מבקר בלונדון בכל אביב כדי להשתתף בתערוכות הגדולות. משנת 1844 סיוריו השנתיים היו בצפון ויילס כדי לעבוד בחוץ בשמן ובצבעי מים, והפכו בהדרגה למוקד מושבת אמני קיץ שנתית שנמשכה עד 1856 עם קוקס כמנחה שלה.
הניסיון של קוקס להציג את ציורי השמן בלונדון היה קצר ולא הצליח: בשנת 1842 הגיש את ההגשה היחידה שלו לאגודת האמנים הבריטית; ציור שמן אחד הוצג בכל אחד מהמוסדות הבריטיים ובאקדמיה המלכותית בשנת 1843; ושני ציורי שמן הוצגו באקדמיה המלכותית בשנת 1844 - האחרון שיוצג בלונדון במהלך חייו.
קוקס לקה באירוע מוחי ב־12 ביוני 1853 ששיתק אותו זמנית, והשפיע לצמיתות על ראייתו, זיכרונו ויכולותיו.
תערוכה מעבודותיו אורגנה בשנת 1858, ובשנה לאחר מכן נערכה תערוכת רטרוספקטיבה בגלריה ברחוב בונד, לונדון.
קוקס נפטר מספר חודשים לאחר מכן. הוא נקבר בחצר הכנסייה של סנט פיטרס, הרבורן, בירמינגהם, מתחת לעץ ערמונים.
יצירה

באביב 1811 ביצע קוקס מספר קטן של עבודות בולטות בצבעי שמן במהלך ביקור בהייסטינגס עם משפחתו. לא ידוע מדוע לא המשיך לעבוד במדיום זה באותה תקופה, אך חמש הדוגמאות הידועות ששרדו תוארו בשנת 1969 כ״כמה מהדוגמאות המבריקות ביותר לז'אנר באנגליה".
קוקס הגיע לבגרות אמנותית לאחר שעבר להרפורד בשנת 1814.
יצירתו המאוחרת של קוקס, שנוצרה לאחר שעבר לבירמינגהם ב-1841, התאפיינה בפשטות ובהפשטה. אומנותו בתקופה זו שילבה את המאפיינים את בית הספר האנגלי הקודם בציור בצבעי מים, יחד עם תעוזה וחופש ביטוי הדומים לאימפרסיוניזם המאוחר יותר. דאגתו ל״תפוס״ את האופי החולף של מזג האוויר, האווירה והאור דומה לזו של ג'ון קונסטבל, שהתמקד בלכידת פרטים קטנים, במקום זאת קוקוס השתמש בדרגה גבוהה יותר של הכללה והתמקדות באפקט הכללי.
טכניקת צבעי המים של קוקס בשנות ה-40 הייתה שונה במידה ניכרת משיטותיו הקודמות. החומרים ששימשו ליצירותיו המאוחרות יותר בצבעי מים היו שונים גם מתקופותיו הקודמות: הוא השתמש בגיר שחור במקום בעיפרון גרפיט כמדיום הציור העיקרי שלו, ובנייר גס וסופג שסייע להתפתחותו סגנונו המחוספס והחופשי יותר.
השפעה ומורשת

בשנות ה-40 קוקס, לצד פיטר דה וינט וקופלי פילדינג, זכה להכרה כאחת הדמויות המובילות במדיום צבעי המים של הנוף האנגלי במחצית הראשונה של המאה ה-19. הערכה זו הסתבכה על ידי התגובה לסגנון המחוספס והנועז יותר של עבודתו של קוקס מאוחר יותר בברמינגהם, אשר זכתה להתעלמות או לגינוי נרחב. בעוד שבאותה עת דה וינט ופילדינג המשיכו במסורת הוותיקה, קוקס יצר סגנון חדש.
קבוצה של אמנים צעירים שעבדו בסגנון צבעי המים של קוקס, שגשגה הרבה לפני מותו, ביניהם ויליאם בנט, דייוויד הול מקווין ובנו – דייוויד קוקס (הבן). במיוחד בשנת 1850 בנט זכה להכרה כ"אולי הנכבד ביותר בקרב ציירי הנוף" בזכות סגנונו הנמרץ בהשפעת קוקס. חסידים מוקדמים אלה התרכזו בדוגמאות מעבודתו הקודמת יותר של קוקס והתרחקו ממה שנראה אז כמופרז בימיו האחרונים שלו, בתקופה שנשלטה על ידי נוף ציורי מלוטש ומפורט. עם זאת, הם עדיין גונו ולא הצליחו לבסס את עצמם כתנועה מגובשת.
הספר "ביוגרפיה של דייוויד קוקס: עם הערות על עבודותיו" משנת 1881, התבסס על כתב יד של ידידו של קוקס, ויליאם הול, בעריכה והרחבה של ג'ון תאקרי בונס, עורך ה"דיימינג פוסט בירמינגהם".
גלריה

מבט לארלרש
נערים דגים
רכבת על גשר
מצדת ראגלן
חולות רייל
לנקסטר-מלחמה ושלום
נוף עם בקר ואגם
מטיילים מחוץ לאוהל
הערות שוליים

↑  Barker, Elizabeth E. (2004), Watercolor Painting in Britain, 1750–1850, Heilbrunn Timeline of Art History, New York: The Metropolitan Museum of Art, retrieved 1 June 2014
↑  Wildman, Stephen (2008), "David Cox's Development and Reputation as an Oil Painter", in Wilcox, Scott (ed.), Sun, Wind, and Rain: the art of David Cox, New Haven, CT: Yale University Press, pp. 113–127
↑  Osborne, Victoria (2008), "Cox and Birmingham", in Wilcox, Scott (ed.), Sun, Wind, and Rain: the art of David Cox, New Haven, CT: Yale University Press, pp. 69–83,
↑  Wildman, Stephen (2013), "Cox, David (1783–1859), landscape painter", Oxford Dictionary of National Biography (Online ed.), Oxford University Press, retrieved 24 May 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279367405171  PLWABN: 9810554605305606  AAG: 1489  AGSA: 3831  BNE: XX1596704  BnF: cb13600156h (data)  GND: 118670395  ICCU: VEAV326388  ISNI: 0000 0001 0979 989X  LCCN: n84136903  LNB: 000227930  MusicBrainz: b98ff334-4147-4497-a969-f19e62d86d04  NKC: ola2003188644  NLA: 35031781  NTA: 071617833  RKD: 18868  SELIBR: 182915  SNAC: w62r4p7z  SUDOC: 053493974  TePapa: 24846  Trove: 804519  ULAN: 500115416  VIAF: 64177706   WorldCat (עם VIAF): 64177706 
סמואל ליינס, בית הולדתו של דייוויד קוקס
דייוויד קוקס, נוסעים בדרך
בית מגוריו של קוקס בהרבורן, בירמינגהם 1841–1859
הארמייה השלישית (האימפריה הרוסית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרוסית, דגל לשימוש פרטי (1914–1917) האימפריה הרוסית
 שיוך:   צבא האימפריה הרוסית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914–1918 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה השלישית (ברוסית: 3-я армия) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה ניקולאי רוזקי. הארמייה נעה מאוקראינה, ופלש לגליציה שנשלטה בידי האימפריה האוסטרו-הונגרית. ב-29 באוגוסט נלחמה הארמייה נגד האוסטרו-הונגרים בקרב גנילה ליפה, וב-3 בספטמבר כבשה את למברג. בשל הכיבוש הועברה לאזור הארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית, אולם הארמייה השלישית הביסה אותה בקרב רווה. ב-1 במאי 1915 פתחו האוסטרו-הונגרים ובעלי בריתם הגרמנים במתקפת גורליצה-טרנוב. עיקר כובד המתקפה נפל על הארמייה השלישית, שאיבדה למעלה מ-200,000 איש ו-140 תותחים. ב-10 במאי קיבלה הארמייה אישור לסגת משטחי פולין וגליציה אל נהר סן. הארמייה המשיכה להילחם, ובסוף 1917 הועברה לפולאצק. היא פורקה בתחילת שנת 1918.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים ניקולאי רוזקי (19 ביולי 1914 - 3 בספטמבר 1914)
גנרל חיל הרגלים רדקו דימיטרייב (3 בספטמבר 1914 - 20 במאי 1915)
גנרל חיל הרגלים לאוניד לש (20 במאי 1915 - 3 באוגוסט 1917)
לוטננט גנרל מיכאיל קבאצ'ינסקי (3 באוגוסט 1917 - 11 באוגוסט 1917)
לוטננט גנרל איליה אודישילידזה (11 באוגוסט 1917 - 9 באוקטובר 1917)
לוטננט גנרל דמיטרי פארסקי (9 באוקטובר 1917 - 8 בנובמבר 1917)
לוטננט גנרל סרגיי אנושין (8 בנובמבר 1917 - תחילת 1918)
ראו גם

החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
האש

| --- | --- |

האש, כפי שהוא מופיע בחוברת Batman #618 מאוקטובר 2003. אמנות מאת ג'ים לי.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  Batman #609 (ינואר 2003)
 יוצרים:  ג'ף לואב ג'ים לי
 גילום הדמות:  קול אליס, גורדון וינריק ("גות'האם") גבריאל מאן ("באטוומן")
 מידע
 שם אמיתי:  תומאס "טומי" אליוט
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  גות'אם סיטי 
 מקצוע:  כירורג, אמן לחימה, מתחזה, פושע, אשת חברה
 כוחות:  ללא כוחות-על כירורג מוכשר, אתלט, צלף ולוחם קרב פנים אל פנים מיומן, אינטלקט ברמה גאונית, אסטרטג וטקטיקן אמן.
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  רוג'ר ומריה אליוט (הורים, מתים) נורה ריד (נכדה)
 אויבים:  באטמן 
 
האש (באנגלית: Hush) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman #609 מינואר 2003 ונוצרה על ידי הכותב ג'ף לואב והמאייר ג'ים לי.
האש הוא האלטר אגו של תומאס "טומי" אליוט, חבר ילדות של ברוס ויין אשר נולד גם הוא למשפחה אמידה. שני הילדים נהגו לשחק משחק נוסח סטרטגו ביחד, ואליוט היה מלמד את ברוס כיצד לחשוב כמו יריביו ולהשתמש ביכולותיהם כנגדם כדי לנצח - דבר שהפך לשימושי כאשר ויין נטל את זהות באטמן. שלא כמו ויין, אליוט שנא את הוריו - את אביו השתיין והמתעלל ואת אמו חלשת האופי, שבאה מרקע של עוני ואשר סבלה כל התעללות בה ובבנה כדי לשמור על אורח חיים ראוותני ושופע. במקום להגן על בנה, היא אילצה אותו לשנן את כתביו של הפילוסוף היווני אריסטו כחלק מדרך מעודנת ופסיבית להתגונן מפני אביו, ואליוט שנא אותה על כך.
אליוט, מונע בידי הרצון לעצמאות ועושר, חתך את הבלמים במכוניתם של הוריו, בכך גרם לתאונה שהרגה את אביו. אימו ניצלה לאחר שהובהלה לבית החולים ונותחה בידי ד"ר תומאס ויין, אביו של ברוס. הדבר העלה את חמתו של אליוט הצעיר, שתקף את ברוס בעודם במחנה קיץ ונלקח לבית חולים פסיכיאטרי. הוא האשים באופן לא רציונלי את ברוס ואת אמו על התקף הזעם שלו, ועד מהרה הוא שוחרר בידי מתלמד לרפואה ששמו ג'ונתן קריין.
את דמותו של טומי אליוט הצעיר בסדרת הלייב אקשן "גות'האם" גילמו השחקנים קול ואליס וגורדון וינריק. את דמותו של טומי אליוט, שהופך לנבל "האש", מגלם בסדרה "באטוומן" השחקן גבריאל מאן. בעיבוד המונפש לקשת-הסיפור "באטמן: האש", תומאס אליוט עצמו מופיע כידיד של ברוס ויין, בשעה שהאש הוא אלטר-אגו של איש החידות.
בסרט הבאטמן משנת 2022 במהלך שידור מבזק ישן מוזכר אביו של אליוט ד''ר רוג'ר אליוט
היינריך נאון

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1880 קרפלד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  26 בנובמבר 1940 (בגיל 60) קלקר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום קבורה:  קלקר 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  האקדמיה הממלכתית לאמנויות היפות שטוטגארט 
 תקופת הפעילות:  1900–1940 (כ־40 שנה) 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 בן או בת זוג:  Marie von Malachowski-Nauen 
 
היינריך נאון (בגרמנית: Heinrich Nauen;‏ 1 ביוני 1880 – 26 בנובמבר 1940) היה אמן אקספרסיוניסט גרמני, חבר הזצסיון הברלינאי. הוא יצר בצבעי שמן, צבעי מים והדפסים, כמו כן ציורי קיר ופסיפסים. חלק גדול מהיצירה שלו מורכב מנופים וטבע דומם פרחוני.
קורות חיים

נולד למשפחת אופים, אך הביע עניין באמנות כבר בגיל צעיר. בשנת 1898 התקבל ב באקדמיה לאמנות בדיסלדורף, ואז למד בבית ספר פרטי לאמנות במינכן. את לימודיו סיים בשטוטגרט בין השנים 1900 ל-1902. זמן קצר לאחר מכן הצטרף לחוג האמנים שהתגבש סביב הפסל ג'ורג' מין בכפר הפלמי סינט-מרטנס-לטם.
בשנת 1905 התחתן עם האמנית מארי פון מלאכובסקי וליווה אותה לפריז. שם הוא הושפע מהפוביזם ויצירותיו של ואן גוך. בשנת 1906 הם עברו לברלין, שם הפך לחבר בזצסיון הברלינאי ונבחר לוועד המנהל של דויטשר קונסטרלברונד. הוא ומקס בקמן דנו באפשרות להקים "זצסיון" חדש, אך הקריירה שלו נעצרה שם.
הדברים הסתדרו אחרת בחבל הריין, שם בילה את רוב האביב והקיץ בכמה מקומות. ציורו בפורמט הגדול "הקציר" הוצג בפריז בשנת 1910 והביא מכתב הערכה מאת אנרי מאטיס. בשנה שלאחר מכן הוא עזב את ברלין לתמיד והתיישב ליד ברוגן. רבות מעבודותיו נעשו בגן וביערות שמסביב. מבקרים קבועים שם כללו את היינריך קמפנדונק, אריך הקל, פרנץ מארק ואוגוסט מאקה. תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה בשנת 1914 בחסות אספן האמנות אלפרד פלכטהיים בגלריה שלו בדיסלדורף.
המצב המאושר הזה הופרע על ידי המלחמה. הוא גויס לצבא והוצב לגדוד ארטילרי, אך לאחר שהיה בשדה הקרב זמן קצר ונחשף לגז רעיל, הוא קיבל תפקיד אמן מלחמה. בשנת 1917 הוענק לו צלב הברזל. בשנת 1918, לאחר המלחמה, הוא הפך לאחד המייסדים של קבוצת האמנים, יונג ריינלנד .
בשנת 1921 הוא קיבל מינוי לפרופסור באוניברסיטת קונסטאקדמיה דיסלדורף. בין תלמידיו היו יולו לוין, פרנץ מונייאו.
בשנת 1937 סווגו יצירותיו כ"אמנות מנוונת" על ידי הממשלה הנאצית והוא נאלץ לפרוש.
כמה מציוריו הוצגו בתערוכת האמנות המנוונת במינכן.
לאחר מכן, הוא ומארי פרשו לעיר קלקר, שם נפטר מסרטן הקיבה כעבור שנתיים.
גלריה

כוורות בגן
הפארק בדילבורן
חממות בגינה
רחצה
זקן וצעירה בגן
הערות שוליים

↑  "Nauen, Heinrich", daten.digitale-sammlungen.de
↑  Ordentliche Mitglieder des Deutschen Künstlerbundes seit der Gründung 1903
↑  Kunstchronik: Wochenschrift für Kunst und Kunstgewerbe (N.F. 28.1917), digi.ub.uni-heidelberg.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1226931  BnF: cb13180782h (data)  CANTIC: a11390694  GND: 11873816X  ISNI: 0000 0001 1776 6537  LCCN: n88040219  NTA: 070834687  RKD: 58930  SUDOC: 035309040  ULAN: 500004670  VIAF: 95709292   WorldCat (עם VIAF): 95709292
האזרח הראשון ברומא

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קולין מקאלוג
 איורים:  קולין מקאלוג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 הוצאה
 הוצאה:  William Morrow and Company, רנדום האוס 
 הוצאה בשפת המקור:  William Morrow
 תאריך הוצאה:  1991
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן הוצאה לאור
 תאריך:  1992
 תרגום:  עדי גינצבורג הירש
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  2 (בעברית)
 סדרה
 סדרת ספרים:  אדוני רומא
 הספר הבא:  The Grass Crown
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001195749
 
האזרח הראשון ברומא הוא רומן היסטורי מאת הסופרת האוסטרלית קולין מקאלוג שיצא לאור בשנת 1990. זהו הספר הראשון בסדרה "אדוני רומא" - סדרת ספרים רחבת היקף שעלילותיהם עוסקות ברפובליקה הרומית במאה הראשונה לפנה"ס.
עלילת האזרח הראשון ברומא מתפרסת בין השנים 100-110 לפנה"ס, ועוסקת בעיקר בעלייתו לגדולה של המצביא גאיוס מריוס, ובאירועים ההיסטוריים שהביאו להפיכתו לאחד מהבולטים והחשובים במנהיגי הרפובליקה הרומית: נישואיו ליוליה (בת למשפחת היוליים), החלפתו של מטלוס כמפקד הצבא הרומי בנומידיה, ניצחונו במלחמת יוגורתה, הרפורמות המקיפות שערך בצבא הרומי, ארבעת הקונסאלטים הרצופים שלו, וניצחונו המכריע על הקימברים והטווטונים שפלשו לצפון איטליה.
דמות מרכזית נוספת המתוארת בספר היא לוקיוס קורנליוס סולה, מדינאי ומצביא רומאי חשוב בפני עצמו, שבשנים אלו היה אחד מפקודיו של מריוס, ולפי תיאורה שלה מקלאוג, חברו הטוב. קטעים נרחבים ברומן עוסקים בסולה, בקשרי החברות שלו עם מריוס, במערכות היחסים השונות שבהן היה מעורב, ובתחילת הקריירה הצבאית והפוליטית שלו.
לפי מקאלוג, היא ביססה את הרומן על מחקר מעמיק של ההיסטוריה הרומית, הן מהמקורות העתיקים והן מהמחקר המודרני. בין השאר, מקאלוג נוקבת בשמם של פרידריך מינצר, תאודור מומזן, ורונלד סיים, כהיסטוריונים שעל מחקרם היא הסתמכה.
מקלאוג שרטטה את המפות והאיורים המצורפים לרומן בעצמה, כאשר האיורים של הדמויות התבססו על פסלים שנשתמרו מהתקופה. רק האיורים של מאריוס וסולה נעשו על בסיס פסליהם הממשיים, בעוד שאר איורי הדמות התבססו על פסלים רומאים אלמוניים, שהתאימו מבחינת גיל וטיפוס לדמות ההיסטורית המסוימת.
הספר תורגם לעברית על ידי עדי גינצבורג הירש, ויצא לאור בעברית בשני כרכים בהוצאת מודן בשנת 1991.
היינריך פון אקארדט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1861 ריגה, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 במרץ 1944 (בגיל 82) ינה, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 
היינריך פון אקארדט (בגרמנית: Heinrich von Eckardt‏; 20 ביולי 1861 – 3 במרץ 1944) היה דיפלומט גרמני בלטי בשירות הקיסרות הגרמנית.
ביוגרפיה

אקארדט נולד ב-20 ביולי 1861 בריגה, שהייתה חלק מהאימפריה הרוסית, למשפחה גרמנית-בלטית. לאחר שלמד תורת המשפט באוניברסיטת ינה בין השנים 1881–1885, נסע אקארדט לאיסטנבול ב-1886, כחבר בשירות הדיפלומטי הגרמני. משנת 1899 הוצב בטהראן, בלגרד, אתונה, הוואנה (1908–1910) וצ'טיניה (1911–1914).
אקארדט היה שגריר גרמניה בממלכת מונטנגרו במהלך מלחמות הבלקן. הוא נכח ב-27 באפריל 1913 כאשר אוסטריה דרשה מהמלך ניקולה להחזיר את סקוטארי לאלבניה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, אקארדט היה שגריר הקיסרות הגרמנית במקסיקו, שנכנס לתפקיד ב-1914 והחזיק בו עד 1918. לאחר עזיבתו של הנשיא הפרו-גרמני ויקטוריאנו ורטה ב-1914, הסנטימנט הגרמני כלפי הנשיא החדש, ונוסטיאנו קאראנסה, היה שלילי באופן משמעותי; אקארדט האמין שמשרדי הממשלה של קאראנסה הם "אב טיפוס של וולגריות וקללות". יחסו לנשיא נותר מר, למרות ניסיונותיו של קאראנסה לדכא פרסומים אנטי-גרמניים, אותם תיאר כ"בינוניות פדנטית".
אקארדט מת בינה ב-3 במרץ 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה.
מברק צימרמן

אקארדט ידוע בהיותו הנמען של מברק צימרמן, מברק שנשלח על ידי שר החוץ הגרמני ארתור צימרמן ב-16 בינואר 1917. ההודעה נשלחה לראשונה לשגריר גרמניה בארצות הברית, יוהאן פון ברנסטורף, כדי להרתיע את יירוט השדר, והוא העביר אותה לאקארדט ב-19 בינואר. עם זאת, המברק יורט על ידי הבריטים בדרכו מברנסטורף לאקארדט ופוענח על ידי חדר 40 . במברק, צימרמן הורה לאקארדט לפנות לנשיא ונוסטיאנו קאראנסה בהצעה משני חלקים: ראשית, לכרות ברית עם גרמניה, ושנית, אם גרמניה תוותר על הנייטרליות שלה נגד ארצות הברית, להצטרף לגרמניה בתקיפת ארצות הברית ולעזור לשכנע את יפן לסייע להם בהתקפה. המברק נותר מעורפל ולאקארדט נאמר לברר את הפרטים בעצמו כשהוא מציג אותם לקאראנסה. הוא גם התבקש להסב את תשומת לבו של קאראנסה לקרב על האוקיינוס האטלנטי ולאפשרות שהוא עשוי להמשיך ולנסות לכפות על הבריטים שלום.
למרות גילוי המברק על ידי ארצות הברית ובריטניה, אקארדט פנה לשר החוץ קנדידו אגילאר ונתן לו את ההצעה חודש לאחר שליחת ההודעה. אגילאר היה סימפתי, אבל גם הוא וגם קאראנסה דחו בסופו של דבר את גרמניה, בעיקר בגלל גילויו בטרם עת. עם זאת, מקסיקו חששה מהשפעה אמריקאית, ואקארדט הצליח במידת מה לסחוף את קאראנסה, שהורה לעיתונים תומכי מדינות ההסכמה להפוך את עמדתם. דיווחים אלו המתמקדים בגרמניה הובילו בתחילה את אקארדט להאמין ששביתת הנשק היא מיתוס תעמולה. בלבול נוסף גרם לכך שעיתון בגוודלחרה שתמך בסנטימנט הפרו-גרמני עם הנחיותיו של אקארדט לדיווחים התומכים בקאראנסה, כאשר האנטי-קלריקליות של קאראנסה גרמה לעיתון לבקר את הכנסייה הקתולית, מה שהוביל לחרם של הכנסייה ולניסיונות הכושלים של אקארדט לשדל אותם ממנה.
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, מזימות במלחמה "מברק צימרמן", הוצאת מערכות, 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 133322041  VIAF: 25789332   WorldCat (עם VIAF): 25789332
הארקנה הקטנה

קלפי הארקנה הקטנה
הארקנה הקטנה או הארקנה הזוטרה, היא חפיסת קלפי טארוט משנית, לצד הארקנה הגדולה, והיא מונה 56 קלפים. הקלפים מחולקים לארבע סדרות: סדרת המטות, סדרת הגביעים, סדרת החרבות וסדרת המטבעות. חפיסה זו מכונה הארקנה הקטנה (מלטינית: Arcana - סודות), אף שהיא מונה יותר קלפים מזו הגדולה, משום שהקלפים בה מתארים ענייני יום-יום ודמויות, לעומת הגדולה שהקלפים בה עניינים בעלי משמעות רוחנית עמוקה יותר.
כל סדרה בארקנה הקטנה מונה 14 קלפים: 10 ממוספרים מ-1 (אס) עד 10, קלף אביר, ושלושה קלפי חצר - נסיך, מלכה ומלך. הקלפים מעוצבים כך שקלפי המספרים מציגים את היסוד כמספר שאותו מייצג הקלף, וקלפי הדמויות מכילים דמויות המחזיקות את היסוד. בנוסף, כל קלף מעוצב בצורה סמלית, כך שניכרת ממנו משמעותו בעת הקריאה בקלפים. בעבר, לעומת זאת, הקלפים הממוספרים היו מעוצבים בצורה גאומטרית בלבד שהציגה את מספרם, בדומה לחפיסת קפי המשחק המודרנית.
קלפי הארקנה הקטנה היו הבסיס להתפתחות קלפי המשחק בחפיסת קלפים מודרנית.
משמעות סמלית

ארבעת היסודות המופיעים בסדרות הארקנה הקטנה מקבילים לארבעת היסודות הקלאסיים, ולעיתים גם עורכים ביניהם הקבלה לתחומים אחרים בהם ארבעה יסודות, כמו עונות השנה, רוחות השמים או ארבע הליחות.
| שם הסדרה | יסוד מקביל | מין | מאפיינים | מקבילה בחפיסת קלפי המשחק |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מטות | אש | זכרי מוחצן | יוזמה, יצירתיות | תלתן ♣ |
| גביעים | מים | נקבי מופנם | רגש | לב ♥ |
| חרבות | אוויר | זכרי מופנם | מחשבה, היגיון | עלה ♠ |
| מטבעות | אדמה | נקבי מוחצן | עולם החומר, הגשמי | יהלום ♦ |
משמעות הקלפים הממוספרים מקבילה למשמעות הנומרולוגית של המספרים, ואילו 12 קלפי החצר מתאימים ל-12 המזלות האסטרולוגיים.
הערות שוליים

↑  לעיתים קלף האביר נכלל תחת קלפי החצר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537027705171  LCCN: sh94003755
היידי מונטאג

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1986 (בת 38) קרסטד ביוט, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 מקום לימודים:  Fashion Institute of Design & Merchandising, אוניברסיטת האקדמיה לאמנות, Crested Butte Community School 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  ספנסר פראט (2009–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
היידי בלייר פראט (באנגלית: Heidi Blair Pratt; נולדה ב-15 בספטמבר 1986) היא ידוענית וזמרת אמריקאית. בשנת 2006 פרצה לתודעת הציבור כאחת ממשתתפי סדרת הריאליטי של MTV, "הוליווד הילס", ששודרה עד לשנת 2010. ב-2007 החלה מונטאג לעבוד על אלבום הבכורה שלה, "Superficial", שיצא לאור בינואר 2010.
מונטאג ובעלה ספנסר פראט, שהשתתף גם הוא ב"הוליווד הילס", זכו ליחס שלילי בקרב התקשורת, בעיקר בשל השתתפותם בעונה השנייה של הסדרה "I'm a Celebrity...Get Me Out of Here!". ב-2010 עלתה מונטאג לכותרות פעם נוספת כשעשתה 10 ניתוחים פלסטיים ביום אחד.
ביוגרפיה

מונטאג נולדה בקולורדו לדרלין ולביל מונטג, שהיו בעלי מסעדה שפעלה במשך 21 שנים. אחותה הגדולה ממנה בשלוש שנים, הולי, היא גם ידוענית שלקחה חלק בריאליטי.
לאחר שסיימה את התיכון, עברה לקליפורניה ולמדה באוניברסיטה לאומנויות.
קריירה > 2006-2009: "הוליווד הילס"

בשנת הלימודים הראשונה באוניברסיטה הכירה מונטאג את לורן קונרד, שהשתתפה באותו זמן בסדרת הריאליטי של MTV‏ "Laguna Beach: The Real Orange County". השתיים למדו ביחד בקולג' "Fashion Institute of Design & Merchandisin" אך מונטאג עזבה את הלימודים ב-2005, בטענה שהיא "לא מצאה את הלימודים מאתגרים". ב-2006 קונרד קיבלה תוכנית טלוויזיה משלה, ספין-אוף של Laguna Beach בשם "הוליווד הילס", שבו מונטאג הופיעה בתור חברתה, ובהמשך כיכבה בסדרה בכל שש עונותיה. העונה השנייה הציגה הידרדרות ביחסים בינה לבין קונרד, מכיוון שמונטאג הייתה מבלה בתקופה זו בעיקר עם בן זוגה החדש, ספנסר פראט, כשבסוף עונה זו עברו השניים להתגורר יחד.
בעונה השלישית יחסי החברות שלה עם קונרד הסתיימו, בעקבות שמועות שנפוצו על קלטת סקס של זו עם בן זוגה לשעבר, ג'ייסון וולר. באותו מקרה, חשדה קונרד שפראט הפיץ השמועה, והתאכזבה כשמונטאג הגנה עליו בזמן התעמתות ביניהם. בעונה הרביעית של הסדרה פוטרה מונטאג ממשרתה ב-"Position", לאחר שהשתכרה בזמן העבודה, ובסוף עונה זו היא ופראט נסעו בסתר למקסיקו.
החלק הראשון של העונה החמישית עלה לאוויר באפריל 2009, כשקונרד ביצעה את הופעתה האחרונה בסדרה בחתונתם של מונטאג ושל פראט, וחלקה השני עלה לאוויר בספטמבר אותה שנה, כשהתווספה לצוות הסדרה בחורה חדשה שהחליפה את קונרד, קריסטין קוולרי. העונה השישית והאחרונה החלה באפריל 2010, כשהיא שמה דגש על התנכרותם של מונטאג ושל פראט ממשפחותיהם ומחבריהם. השניים הופיעו רק בארבעת הפרקים הראשונים של עונה זו.