stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת הסבך הרודזי
מהלך המלחמה > חלק ראשון > מבצע קלדרון

במרץ 1968, 123 לוחמי גרילה מאותן הקבוצות חצו את נהר זמבזי ליד נהר צ'וורה, ובמשך 3 חודשים הם הקימו בסיסים בהם היה ציוד רפואי, אוכל ונשק. ריינג'ר של אחת השמורות באזור ראה את המחנה, וב-18 במרץ כוחות הביטחון של רודזיה הרסו את ששת הבסיסים של כוחות הגרילה. הלחימה נמשכה כמעט חודש, ו־69 לוחמים נהרגו לעומת 6 אנשי ביטחון רודזים. שאר הלוחמים נלכדו או הוברחו חזרה לזמביה.
ביולי אותו כוח ניסה שוב לבצע את אותה הפעילות. שלוש קבוצות של 91 לוחמים נכנסו דרך נהר זמבזי ושוב נצפו על ידי הכוחות הרודזים. למרות התנגדותם העוצמתית הם הוברחו על ידי הכוחות, אך שוטר דרום אפריקאי נהרג. הוא היה השוטר הדרום אפריקאי הראשון שנהרג במגע ישיר עם לוחמי הגרילה במלחמה ברודזיה. עד סוף 1968 יותר מ-160 מורדים ו־12 אנשי כוחות ביטחון רודזים נהרגו.
התקיפות של שנות 1967–1968 נכשלו. במקום כוחות גדולים שיכלו להישלח, לוחמי גרילה עצמאיים נשלחו לתוך רודזיה כדי להשיג מידע מודיעיני וכדי להתכונן לתהליך פלישה מורכב יותר. חוסר ההתקדמות של המלחמה גרמה לתחושת שאננות בקרב הממשלה הרודזי, מתוך הנחה כי יש להם עליונות צבאית (תחושה שהייתה מוטעית), וחלק מהרודזים אף האמינו שהמלחמה נגמרה. המודיעין הרודזי לעומת זאת העריך נכונה שהכוח של הגרילה מתחזק, אך לא ידעו איפה המורדים יכו ומתי. אף על פי שהכוחות של האיחוד האפריקאי העממי לא התמקדו בשיפור את האסטרטגיות שלהם, המנהיגים של ZANU והגוף הצבאי שלו – צבא השחרור האפריקאי הלאומי של זימבבואה (ZANLA) – העריכו מחדש את הנהגת המלחמה, ושלחו את אנשיהם להתאמן בסין ובקובה. בנוסף, ב-1969, ZANU הקימו מועצת מלחמה, שאחד מצעדיה הראשונים היה ניסיון לשכנע את החזית לשחרור מוזמביק (FRELIMO), שפעלו כנגד הפורטוגזים במוזמביק, לאשר ל־ZANLA לפעול משטחם. למרות חוסר רצון בהתחלה מצידם של FRELIMO, הם הסכימו לכך בתנאי שלוחמי ZANLA יעמידו פנים כחלק מהארגון. מהבסיס החדש שלהם, הנשק נשלח בקלות רבה יותר לצפון-מזרח רודזיה.
בין 1969–1970 היו תקיפות מעטות של כוחות גרילה שלא גרמו לנזק רב מדי. למרות זאת, הם תמיד המשיכו לטעון ולשכנע את אזרחי זמביה שהמלחמה הזאת היה המשך של מאבק הצ'ימורנגה מ-1890. ברודזיה, ממשלתו של סמית' קיבלה דיווחים קבועים ומדויקים מהמודיעין הרודזי, ועל אף שלרוב דיווחיהם זכו להתעלמות מצד הקבינט, היו פוליטיקאים אשר התייחסו לטענותיהם. בכל זאת, לא הועברו כוחות לגבול מוזמביק כנגד כוחות ZANLA שבאותו שלב חיזקו את הלוגיסטיקה ואת מיקום בתוך FRELIMO. באותן שנים, צבא רודזיה גדל בהדרגה, ואף על פי שננקטו אמצעי זהירות רבים, הייתה תחושת ביטחון גבוהה בקרב החיילים. ב-1972 הם לא היו מודעים להיקף הפלישה של ZANLA ממוזמביק אל המזרח. על אף שבשנות ה-60 הכוחות הרודזיים הביסו בקלות את המורדים של ZAPU, דבר שלקח להם זמן להתאושש ממנו, בחלק השני של המלחמה הכוחות הרודזיים נתפסו לא מוכנים.
מהלך המלחמה > חלק שני ושלישי > כפרים מוגנים

מאמצע 1974: מדובר בקהילות שלמות (כ-24,000 אפריקאים שנעקרו ממקומן ועברו לאזור שאין להיכנס אליו (פרט לכוחות הרודזיים), זאת כדי למנוע השפעה של המורדים על התושבים. אומנם הכוחות הרודזיים לא נכנסו לשם במרדף לאחר המורדים, אבל הם לא התייחסו לבעיה המרכזית – התמיכה של התושבים בכוחות המורדים. בסופו של דבר, הכפרים המוגנים לא הצליחו להפריד את התושבים מהמורדים לפני שהעבירו אותם לכפרים, ולא הייתה השקעה בתשתית כלכלית, חברתית או פוליטית על מנת להשפיע על התושבים לתמוך בממשלה הרודזית. לקראת סוף 1974, המודיעין הרודזי העריך שרק כ-70 עד 100 לוחמי גרילה נשארו פעילים בגבולות המדינה, אך המשך הפעולה והמחיקה הטוטלית של המורדים נעצרה כתוצאה מגורמים בינלאומיים: ההפיכה הצבאית בפורטוגל, שבעקבותיה סולסברי התבקשה להפסיק את המרדפים אחר המורדים בתוך מוזמביק, שקיבלה את עצמאותה תוך זמן קצר לאחר מכן.
בעקבות לחצים מצד דרום אפריקה על ממשלתו של סמית' ושל ראש ממשלת זמביה על הלאומנים, הושגה הפסקת אש החל מ-11 בדצמבר 1974. אך הפסקת האש לא עבדה – הכוחות הרודזיים לא שחררו את השבויים, לא משכו את כל הכוחות חזרה לרודזיה וכוחות הגרילה המשיכו לחדור פנימה. למרות זאת, פרטוריה המשיכה ללחוץ להפסקת המלחמה.
כתוצאה מפעילות מוגברת על גבול מוזמביק, הכוחות הרודזיים הקימו שני אזורים מבצעיים ב-1976, אך הלחץ של המורדים הלך וגבר לאורך כל השנה. ZIPRA החלו לתקוף לאורך גבול מוזמביק, ZANLA בנו עצמם מחדש במחנות גבול במוזמביק. ZAPU היו עסוקים בציוד ואימון של לוחמי ZIPRA מזמביה, שנשלחו לאימונים באזורים הסובייטים באירופה ולקובה ולכן לא פעלו ברודזיה באותו זמן. לכן הארגון לאיחוד האפריקאי (OAU) לחץ על ZIPRA להתחיל להילחם או שהם יאבדו את המימון שלהם, והם החלו לחדור באיטיות דרך נהר הזמזבי.
באוגוסט 1976, הכוחות הרודזיים יצאו במבצע כדי להילחם בפעולות של ZIPRA. תוך פחות משנה, המבצעים התרחבו מאזור אחד לארבעה והמורדים ניצלו את המצב והגבירו את פעילותם. הפעילות המוגברת של הכוחות הרודזיים הצריכה פיקוד מאוחד יותר ובמרץ 1977 סמית' הקים את המשרד למבצעים משולבים.
מהלך המלחמה > חלק שני ושלישי > מבצעי חוץ

בזמן ש-ZANLA ו-ZIPRA המשיכו להקים מחנות ואזורי התארגנות בגבול של רודזיה עם זמביה ומוזמביק, רודזיה נתקלה בבעיה צבאית – על מנת לתקוף ביעילות את המורדים לפני שהם יכנסו לתוך המדינה ויתפזרו לקבוצות קטנות, הכוחות הרודזיים צריכים לנהל מבצעי תקיפה במדינות ריבוניות אחרות, בעיקר במוזמביק ובזמביה. הממשלות השכנות גינו מתקפות כאלו על "מחנות פליטים" ודרשו המשך תשלום פיצויים שרודזיה לא יכלה לספק. אך לרודזיה לא היה זמן, קבוצות המורדים החלו להתאגד לאורך הגבול כדי להתכונן לכניסה. על פי דיווחים, כ-2,000 מורדים היו פעילים בתוך רודזיה בסוף אוקטובר 1976, ועוד 8,000 מוכנים לכניסה מתוך מוזמביק. מתוך המודיעין שנאסף, כוחות הביטחון הרודזיים תכננו את מבצע מרדון – סדרה של תקיפות מניעה כדי להרוס מחנות של מורדים ובכך להפריע לתמיכה הלוגיסטית ולדרכי החדירה לתוך צפון-מזרח רודזיה. הפעולות האלו הכריחו את כוחות ZANLA לחדור דרומה דרך הגבול עם מוזמביק, באזורים בהם השטח היטיב עם הכוחות הרודזיים במבצעי לחימה ואיתור מורדים. באוגוסט ב-1976 נהרגו כ-1,000 מורדים באחד הבסיסים.
מהלך המלחמה > חלק שני ושלישי > שימוש בנשק כימי

בתחילת 1976 כוחות הביטחון, חקלאים ובכירים דחקו בממשלה למצוא מתודות קיצוניות כדי להגיע לצדק עם "הטרוריסטים". החל משנה זו והלאה, הממשלה נקטה בצעדים משמעותיים כלפי המורדים. היחידה הפסיכולוגית המבצעית בצבא הציעה תוכנית כדי לחסל את המורדים, ומטרתה הייתה: "להרוג ולתפוס טרוריסטים ולזכות באמון האוכלוסייה המקומית". חיל הרגלים החל להרוג אסירים שנתפסו בשדה, והתנקשות מטעם הממשלה במנהיגי האופרציה אושרה וכך נרצח ראש ZANU בזמביה על ידי ארגון המודיעין המרכזי. ההצלחה בהתנקשות והייאוש ממאמצי המלחמה הביא לשימוש בנשק כימי ביולוגי. בסוף שנות ה-70, ניתנה הוראה להשתמש בנשק זה כנגד האויב. השימוש היה בעזרת הרעלת בארות, הפצת כולרה, הדבקת ביגוד ושימוש באנתרקס כדי להרוג בקר וכך לצמצם אספקת אוכל ללוחמי הגרילה. נעשה שימוש ברעלנים ריצין, תליום ופרתיון. בשנת 1975 בוצעו ניסויים על בני אדם ברעלים אלו, מה שמוכר כפשע נגד האנושות. הגופות נזרקו בפירות מכרה. ב-1976 נשלחו סוכנים לביצוע הפעולות. הרעל תליום הוזרק לתוך בשר בשימורים והאוכל נשלח למורדים (שהאמינו שהאוכל נשלח על ידי קבוצות מורדים אחרות). בגלל מחסור באוכל בכפרים הבטוחים, המורדים נתנו את האוכל הנגוע (ללא ידיעה) לתושבים, מה שגרם למוות של תושבים. לצערם של חיל הרגלים השימוש בתליום התגלה. לאחר מכן, נעשו בקבוקים מולאו בציאניד או רעלים אחרים. הסוכנים הרעילו מקור מים ברעל לא ידוע וכך נהרגו 200 אזרחים. לכאורה גם כולירה הייתה בשימוש על ידי חיל הרגלים והייתה אמורה להיות על הגבול, אך הכוחות העדיפו לגרום למחלה להתפשט בתוך מוזמביק מפחד שהמחלה תפגע בזימבבואה ובחיילים הרודזים.
מהלך המלחמה > חלק שני ושלישי > לקראת סיום המלחמה

בזמן שחדירות המורדים הלכו וגברו לאורך 1976, כך גם הלחץ הפוליטי על הממשלה הרודזית ועל הצדדים הלאומניים גבר. הנרי קיסינג'ר, מזכיר המדינה של ארצות הברית, התערב כדי לגשר בין שני הצדדים עד ספטמבר 1976. באותו חודש, קיסינג'ר וג'ון פורסטר (ראש ממשלת דרום אפריקה) הזמינו את סמית' לפרטוריה. בדיון איתו, הם התרשמו כי מאמציו נידונו לכישלון אם הוא ימשיך להילחם במעבר לשלטון הרוב. הם הציגו תוכנית שהתקבלה על ידי הלאומנים הרודזים השחורים, שהציעה ממשלת מעבר, חצי לבנה וחצי שחורה שתשלוט במשך שנתיים עד המעבר לשלטון הרוב. האופציות של סמית' היו לקבל את התנאים ולהגיע לוועידה עם מנהיגי הלאומנים כדי להחליט כיצד ליישם את התוכנית או לדחות אותה ולאבד כל תמיכה כספית וצבאית מדרום אפריקה. סמית' קיבל את התוכנית, ונקבעה ועידה בז'נבה באוקטובר 1976 כדי להסדיר את התנאים למעבר לשלטון הרוב. לאחר חודשיים של ניסיונות כושלים להגיע להסכמה, הוועידה נגמרה ללא תוצאות והלחימה נמשכה. לתוך 1977 ממשלת סמית' הגבירה את הלחץ הצבאי על ארגוני הגרילה בכדי למנוע מהם להכתיב את כללי המשחק בכדי לאפשר עליה של ממשלת רוב לא מרקסיסטית לשלטון, כאשר שיא הלחץ הגיע במבצע דינגו.
ב-1978–1979 ניסתה ממשלת סמית' להשתלט על כוחה של המטרה הלאומית כאשר הצטרפה להסכם פנימי. ההסכם ביטל את השלטון של המיעוט הלבן, שינה את שמה של המדינה לזימבבואה-רודזיה, והכריז על בחירות רב גזעיות. הממלכה המאוחדת סירבה להכיר בהסכם ובסדר החדש, וכוחות ZANU ו-ZAPU לא היו מרוצים מההסכם והמשיכו להילחם. ZIPRA החריפו את המלחמה וניסו להכפיש את ממשלת המעבר. כוחות הגרילה המשיכו לזרום בהמוניהם אל תוך רודזיה, והמדינה נכנסה למערבולת של אלימות וזוועות במה שלוחמי ZANLA קראו "סופה של מלחמה": ביוני 1978, לוחמי גרילה של ZANLA רצחו 12 מסיונריים בריטיים במזרח רודזיה, ב-3 בספטמבר 1978 הפילו מורדי ZIPRA מטוס אזרחי של חברת אייר רודזיה שעליו היו 52 נוסעים, ועל פי שמועות, מי ששרד את הפלת המטוס נרצח על ידי כוחות הגרילה של ZIPRA. מטוס נוסף הופל בפברואר 1979 בו נהרגו 59 אזרחים. מעשים אלו החריפו את השנאה בין ZIPRA לבין הרודזים הלבנים. בצד הרודזי, במאי 1978, הרגו כוחות הביטחון 50 אזרחים אפריקאים ופצעו עוד 24 ברצח ההמוני של גוטו בדרום מזרח רודזיה.
בספטמבר 1978, המצב הביטחוני היה יכול להיות בשליטה רק על ידי החלת משטר צבאי ודרך הפעלה של המוני חיילים וכוחות משטרה. באפריל 1979 הבחירות של שלטון הרוב יכלו להתקיים רק כאשר 60,000 אנשי כוחות ביטחון רודזיים הגנו על הבוחרים. הבישוף אבל מוזורווה, שהיה המנהיג של הוועדה האפריקאית המאוחדת (UANC), זכה בבחירות והפך לראש הממשלה השחור הראשון של המדינה. החולשה של מוזורווה סומלה על ידי כך שהמדינה החדשה נקראה זימבבואה-רודזיה ושהאידאולוגיה הפוליטית של ה-RF עדיין בעלת השפעה בממשלה. הטרגדיה של הממשלה הזאת הייתה שהיא נשאה אות קלון של האידאולוגיה של ה-RF, ולכן הלאומנים המתונים יותר אבדו תמיכה במהירות. באמצע 1979, שלוש קבוצות הגרילה המשיכו בפעולות מרידה ללא הרף, דבר שעלה להם מיליוני דולרים ושיעור תמותה של 2,000 אנשים בחודש. לבסוף, בדצמבר 1979 לאחר מרחץ דמים ושטף של משברים דיפלומטיים, כל המפלגות השותפות למלחמה ברודזיה הסכימו להפסקת אש והשתתפו במשא ומתן שתווך על ידי הבריטים. השיחות האלו הביאו לכך שבמרץ 1980 רוברט מוגבה ניצח בבחירות וכך זימבבואה המודרנית נולדה.
לאחר המלחמה

מספר ההרוגים אף פעם לא חושב במדויק אך ההערכה היא כי נהרגו סך הכל בסביבות 300,000 אנשים (אזרחים וחיילים משני הצדדים). ההערכה היא שבין 1965–1981 נהרגו מעל ל-1,300 חיילים וכוחות ביטחון של הממשלה הרודזית. מספר לוחמי הגרילות משוער בכעשרות אלפים.
לאחר הבחירות של 1980 ניצלה ממשלת ZANU את הצלחת המפלגה במלחמת העצמאות ובבחירות ויצרה בריתות עם תומכים ואויבים שונים. הקואליציה של הממשלה הייתה רחבה וכללה גם חקלאים לבנים, פוליטיקאים רודזים לשעבר, ותורמים מערבים. בנוסף, איחדה הממשלה את הכוחות הלוחמים מהמלחמה (ZIPRA, ZANLA, וכוחות הביטחון הרודזים) לצבא הלאומי של זימבבואה (ZNA).
ב-1980 זכתה מפלגת ZAPU בארבעה מושבים בקבינט של הממשלה, כאשר נקומו החזיק בתפקיד שר הפנים. ב-1981 הורד נקומו בדרגה והפך לשר בלי תיק. ב-1982 פוטרו נקומו ועוד שלושה שרים של ZAPU מהממשלה לאחר שהצבא "מצא" מאגרי נשק גדולים בשטחים השייכים ל-ZAPU. שבעה לוחמי ZIPRA לשעבר, כולל לוקאאוט מסוקו, נכלאו והועמדו לדין בהאשמת בגידה. ב-1983 ברח נקומו לגלות, עקב איומים על חייו, אך חזר שנה לאחר מכן על מנת לשמור על מושבו בממשלה.
ב-1987 נחתם הסכם אחדות בין ה-ZANU ל-ZAPU ונוצרה מפלגה בשם ZANU (PF)‎, ה-PF ייצג את המילים: חזית פטריוטית. בין 1987–2000 התקיים משלל של מפלגה אחת עבר האיחוד של שתי המפלגות ב-1987.[דרושה הבהרה]
ראו גם

מלחמת האזרחים האוגנדית
לקריאה נוספת

הנקין, יגיל. כדגים בסבך – רודזיה במלחמה, 1965–1980. מודן הוצאה לאור, 2019
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Micheal Evans, The Wretched of the Empire: Politics, Ideology and Counterinsurgency in Rhodesia, 1965–80, Small Wars & Insurgencies, 2 18, עמ' 175-195
1 2  Mlambo, A. S.,, A history of Zimbabwe, New York, NY: Cambridge University Press, 2014
1 2 3 4 5 6  Abbott, Peter., Modern African wars. 1, Rhodesia 1965-80, London: Bloomsbury Publishing, 2011
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17  Moorcraft, Paul L & McLaughlin, Peter, The Rhodesian War: A Military History, Mechanicsburg, PA: Stackpole Books, 2010
1 2 3 4 5 6  David C. Bennett, The Army of Zimbabwe: A Role Model for Namibia, United States Army War College, 1990
1 2 3 4  Binda, Alexandre., The saints : the Rhodesian Light Infantry, Johannesburg: 30° South Publishers, 2007
1 2 3  J.K. Cilliers, Counter-insurgency in Rhodesia, London: Croom Helm, 1985
↑  Preston, Matthew., Ending Civil War : Rhodesia and Lebanon in Perspective, London: Tauris Academic Studies, 2004
↑  Wood, J. R. T., A Matter of Weeks Rather than Months: The Impasse Between Harold Wilson and Ian Smith: Sanctions, Aborted Settlements and War, 1965-1969, USA: Trafford Publishing, 2012
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Stewart, Michael P., The Rhodesian African Rifles: The Growth and Adaptation of a Multicultural Regiment Through the Rhodesian Bush War, 1965-1980, Army Command and General Staff College Fort, 2011
1 2 3  Scarnecchia, Timothy., The Urban Roots of Democracy and Political Violence in Zimbabwe : Harare and Highfield, 1940-1964, Rochester, NY: University of Rochester Press, 2008
1 2 3 4 5 6  Lohman, Major Charles M. & MacPherson, Major Robert I., Rhodesia: Tactical Victory, Strategic Defeat, War Since 1945 Seminar and Symposium, 1983
↑  Security Council resolution 232 (1966) [Southern Rhodesia]
1 2  Michael Eric Hagemann, Shadows, Faces and Echoes of an African War: The Rhodesian Bush War through the Eyes of Chas Lotter – Soldier Poet, University of the Western Cape, 2016
↑  Ian Martinez, The History of the Use of Bacteriological and Chemical Agents During Zimbabwe's Liberation War of 1965-80 by Rhodesian Forces, Third World Quarterly, 6 23, עמ' 1159 - 1179
1 2 3  Dorman, Sara Rich,, Understanding Zimbabwe: From Liberation to Authoritarianism, New York: Oxford University Press, 2016
| מלחמת הסבך הרודזי |
| --- | --- | --- |
| אירועים עיקריים | מבצע אלנד (1976) • מתקפת סולסברי (1977) • מבצע דינגו (1977) • הפלת טיסה 825 (1978) • מבצע אוריק (1979) |  |
| הצדדים הלוחמים | רודזיה רודזיה (כוחות הביטחון) • האיחוד האפריקני הלאומי של זימבבואה האיחוד האפריקני הלאומי • האיחוד האפריקני העממי של זימבבואה האיחוד האפריקני העממי |  |
| גורמים משניים | דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה • פורטוגל פורטוגל •  הקונגרס הלאומי האפריקני הקונגרס הלאומי • זמביה זמביה • מוזמביק מוזמביק • טנזניה טנזניה |  |
| אישים בולטים | איאן סמית • רוברט מוגאבה • ג'ושוע נאקומו • אנטוניו סלזר • סמורה מאשל • ג'ון פורסטר • קנת קאונדה |  |
| ראו גם | הסגר ביירה • ברית אלקורה • מלחמות הגבול של דרום אפריקה • המלחמה הפורטוגזית הקולוניאלית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529596705171  LCCN: sh86007010  NKC: ph1122562
קייט בראון

קתרין "קייט" בראון (באנגלית: Katherine "Kate" Brown; נולדה ב-21 ביוני 1960) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כמושלת מדינת אורגון. היא נתמנתה למושלת בפברואר 2015, עקב התפטרותו של המושל הדמוקרטי המכהן ג'ון קיצהבר. היא המושלת הביסקסואלית הראשונה בתולדות ארצות הברית.
ביוגרפיה

בראון נולדה במדריד שבספרד, שם אביה נכח עקב שירותו בחיל האוויר של ארצות הברית, אך גדלה במינסוטה. ב-1978 סיימה את לימודיה התיכוניים. לאחר מכן סיימה תואר ראשון בשימור סביבתי באוניברסיטת קולורדו ב-1981, וכן בתואר J.D במשפטים באוניברסיטת לואיס & קלארק (Lewis & Clark College), עם תעודת הכשרה בדין סביבתי מאוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-1985.
ב-1991 נתמנתה לחברה בבית הנבחרים המדינתי של אורגון, כשמילאה מושב ריק שנותר עקב התפטרותו של חבר קודם. היא נבחרה לכהונה מלאה ולאחר מכן נבחרה לסנאט המדינתי של אורגון. בהמשך קודמה למנהיגת הסיעה הדמוקרטית בסנאט, ולבסוף הפכה למנהיגת הרוב ב-2004, ונהייתה לאישה הראשונה לכהן בתפקיד זה. ב-2008 נבחרה למזכירת המדינה של אורגון, ושירתה בתפקיד זה בשנים 2009–2015.
בפברואר 2015, התפטר המושל הדמוקרטי המכהן של אורגון, ג'ון קיצאהבר, בעקבות חשיפה של סקנדל שחיתות, הכולל טובות הנאה של בת הזוג הצעירה שלו. בראון החליפה אותו בתפקיד, ונכנסה רשמית לתפקידה ב-18 בפברואר.
בראון מתגוררת בפורטלנד עם בעלה (הנשוי לה מאז 1997) ושני ילדיה המאומצים. היא מזדהה כביסקסואלית, והיא הביסקסואלית הראשונה להחזיק בתפקיד ציבורי רשמי בכיר בארצות הברית וכמושל בפרט.
הערות שוליים

↑  יצחק בן-חורין, גאווה: מושלת דו-מינית ראשונה בארה"ב, באתר ynet, 14 בפברואר 2015
↑  "Meet America's First Openly Bisexual Governor". MSN. אורכב מ-המקור ב-2018-06-12. נבדק ב-16 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1193946255  ISNI: 0000 0004 4035 5674  LCCN: no2014146993  SNAC: w6hf8m1w  VIAF: 311580498   WorldCat (עם VIAF): 311580498
המהומות בבת ים

| חלק מהמהומות בישראל (2021) |
| --- | --- |

הלינץ' בסעיד מוסא, בסמוך לחנויות ערביות שהושחתו תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 תאריך:  12 במאי 2021
 מקום:  בת ים, ישראל
 מטרה:  אזרחים, משטרה
 סוג:  פיגוע דקירה, השחתות רכוש, הצתות, השחתת מבנים
 נשק:  סכין, בקבוקי תבערה, אבנים, קורקינט ועוד
 פצועים:  1
 מניע:  לאומני
  (למפת גוש דן מוגדלת) המהומות בבת ים(למפת גוש דן רגילה) המהומות בבת ים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המהומות בבת ים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המהומות בבת ים
המהומות בבת ים היו אירועים אלימים, שאירעו בבת ים ב-12 במאי 2021 בזמן המהומות בישראל ומבצע שומר החומות. במהלכם, המון יהודי התפרע באלימות נגד ערבים בעיר. תחילה בקריאות גזעניות, פגיעה ברכוש ועסקים בבעלות ערבים ובזיזתם, ובשיא, ניסיון לינץ' בנהג ערבי שעבר במקום. האירוע תועד בשידור חי על ידי צוות טלוויזיה שנכח במקום.
כנגד עשרה מהמעורבים הוגש כתב אישום בגין עבירות של מעשה טרור, אלימות, התפרעות, הסתה, וגניבה ממניע גזעני. אחד מהם נידון לשנת מאסר.
האירועים

בעת מהומות בישראל והמהומות בלוד הופצה ברשתות החברתיות הודעה המזמינה יהודים להגיע לטיילת בבת ים לבצע פעולות נקם בערבים. בקבוצות טלגרם וואטסאפ הודגש כי יש להגיע עם "ציוד מתאים. אגרופנים, קרשים, סכינים ואקדחים". בצהריים, מאות צעירים התאספו בבת-ים בהובלת ארגון לה פמיליה. הללו החלו בצעדה ברחובות העיר בצעקות "מוות לערבים". תחילה צעדו לכיוון יפו השכנה, כדי להתעמת עם תושביה הערביים. עם זאת שוטרי מרחב איילון בלמו את התהלוכה, והצועדים לא הצליחו להיכנס ליפו. בשעות הערב, התקדמו אל טיילת בת-ים, שם ניתצו זגוגיות של עסקים בבעלות ערבית. הם נאספו מול מסעדה שבבעלות אזרח ערבי, שברו את חלונותיה ובזזו אותה. חלק מהפורעים זרקו כיסאות ובקבוקי שתייה לעבר חלונות המסעדה ושלהבו את ההמון בקריאות מוות.
בסביבות השעה 21:30 הגיע ברכבו סעיד מוסא, ערבי ישראלי בן 34 תושב רמלה. הוא נעצר בפקק תנועה בטיילת ההומה, וכותר על ידי ההמונים. אחד הפורעים ניגש אליו ושאל אותו אם הוא ערבי. כשהשיב בחיוב, הוטח לעברו אגרוף תוך שהתוקף צועק "הנה הערבי, הנה ערבי". מוסא ניסה לברוח מהפורעים ונסע לאחור, אך התנגש ברכב שעמד מאחוריו. בעקבות זאת ניסה לברוח קדימה, אך התנגש ברכב נוסף. בשלב זה, כשלא הייתה לו דרך מילוט, ההמון שלף אותו מן הרכב. המפגינים חשמלו אותו בשוקר, והכו אותו נמרצות, בין היתר באמצעות דגל ישראל ואלה טלסקופית. בנוסף, הוטח בפניו קורקינט חשמלי. הפורעים המשיכו לחבוט בו גם בהיותו שותת דם ומחוסר הכרה. לאחר מכן השחיתו את רכבו. תושבים אחרים ניסו להגן עליו, ושמרו עליו עד ששוטרים הגיעו לנקודה, כ-20 דקות לאחר מכן. הוא פונה במצב בינוני-קשה לבית החולים איכילוב עם חבלות חמורות בפניו ובחזהו, וחבלות יבשות בכל חלקי גופו. בהמשך הוא התאושש ומצבו התייצב.
התנהלות המשטרה

למרות מודיעין מוקדם וההיערכות של המשטרה, האירועים האלימים לא נמנעו. שלא כבשגרה, עוד בצהרי היום הוצבו ניידות משטרה רבות בטיילת בת-ים וכן סיורים ברחבי העיר. למרות זאת, בשעת הפגיעה בחנויות לא נכחו במקום שוטרים כלל. לטענת המשטרה, השוטרים הוזעקו לאירוע אחר בגבול יפו. אך גם לאחר אירועי הוונדליזם, שוטרים לא חזרו לטיילת העיר. בעת ביצוע ניסון הלינץ', שאירע כשעתיים לאחר הפגיעה בחנויות, גם אז לא נכחה במקום משטרה. השוטר הראשון הגיע לנקודה כ-20 דקות לאחר שמוסא איבד את הכרתו, וזמן רב מאז שהושחתו החנויות. בעקבות האירועים, בימים שלאחר מכן, ניכרה נוכחות משטרתית גדולה בבת-ים, ובייחוד בטיילת העיר.
בשבוע שלאחר האירוע, המשטרה עצרה שלושה מהמעורבים, להב נגאוקר, נתנאל בנימין ונער נוסף בן 16 שזהותו חסויה בעקבות היותו קטין. הם נעצרו בגין ניסיון רצח, פציעה וחבלה ותקיפה ממניע גזעני.
ההליך המשפטי

ב-24 במאי 2021 פרקליטות מחוז תל אביב הגישה נגדם כתב אישום, בגין עבירות של מעשה טרור של ניסיון לרצח, מעשה טרור של חבלה בכוונה מחמירה, חבלה במזיד לרכב ממניע גזעני, גניבה ממניע גזעני, התפרעות שסופה נזק מתוך מניע גזעני, הסתה לטרור והסתה לגזענות - כל אחד על-פי חלקו. בהמשך, הוגשו כתבי אישום נגד מעורבים אחרים.
על נאשם ראשון שהורשע, להב נאוגרקר אוחנינה, נגזרו 12 חודשי מאסר בפועל, מאסר על תנאי ופיצויים בסך 2,000 ש"ח לבעל מסעדה שניזוקה במהומות. בערעור לבית המשפט העליון הוחמר עונש המאסר בפועל ל-20 חודשים.
באפריל 2022 הורשע נאשם נוסף, יעקב כהן, בחבלה חמורה בנסיבות מחמירות. ביוני אותה שנה הוא נידון ל-15 חודשי מאסר. בספטמבר 2023 הורשע נאשם שלישי, נתנאל בנימין, בעבירת מעשה טרור של ניסיון רצח, היא העבירה החמורה ביותר שיוחסה לנאשם בתיקי המהומות בבת ים. בינואר 2024 נגזרו עליו 12.5 שנות מאסר.
תקשורת

באותה נקודה נכחו כתבי תקשורת אשר תיעדו את ההמון שהתקהל בטיילת. דניאל אלעזר, כתב המשטרה של ערוץ כאן 11, אף עמד בדיוק בנקודה בו הלינץ' אירע והעביר את האלימות בשידור חי. המגישה דוריה למפל בקשה להפסיק לשדר את האירוע בעקבות המראות המזעזעים, לדבריה, ומאז התיעוד הועבר באופן מצונזר.
האירוע הועבר גם בתקשורת העולמית, כולל בגופי התקשורת הגדולים בעולם, דוגמת הגרדיאן, הניו יורק טיימס, טיים מגזין, וול סטריט ג'ורנל, ניוזוויק, בילד, רשת BBC,‏ רשת France 24, רשת ABC, רי"א נובוסטי, VGTRK ועיתון הבוקר של דרום סין (אנ'). חלק מהדיווחים בעולם הדגישו את האלימות הקשה שאירעה בבת ים. אחרים הדגישו את דו הקיום בשגרה, והביאו את דברם של חלק מתושבי העיר היהודים, שבאו לחזק את בעלי העסקים הערבים אשר נפגעו.
האירועים זכו לבולטות מיוחדת בערוצי התקשורת הערביים כמו אל-ג'זירה, אל-יום א-סאבע, אל-קודס אל-ערבי, א-שרק אל-אווסט, אל-ערביה וערב ניוז.
תגובות

האירוע ספג גינוי מכל צמרת המדינה. בפרט, נשיא המדינה, ראובן ריבלין, ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ראש הממשלה החלופי, בני גנץ ויו"ר האופוזיציה, יאיר לפיד. לאחר הפרעות אמר נתניהו, כי "לא מעניין אם הדם רותח, אתם לא יכולים לקחת ערבי ולנסות לעשות בו לינץ'". גם פוליטיקאים מהימין הקיצוני, כמו איתמר בן גביר המזוהה עם הכהניזם, הבהירו כי הם מתנגדים לאירועים בבת-ים.
גם ההנהגה הדתית הצטרפה להרגעת הרוחות. הרב הראשי הספרדי, יצחק יוסף, והרב הראשי האשכנזי, דוד לאו. הרבנים הוציאו קריאה הלכתית ומצפונית לצעירים שיצאו לרחובות והבהירו כי על פי תורת ישראל אין שום היתר לקחת את החוק לידיים.
ב-19 ביוני הושארה מעטפה עם כסף ב"שווארמה סהרה" שנפגעה במהומות, ונכתב עליה "אנחנו שברנו – אנחנו נשלם". את המעטפה השאיר אלירן אוחיון, פעיל חברתי מבאר-שבע, עם כסף שאסף בגיוס המונים.
שפשאוון

| --- | --- |
סמל שפשאווןסמל שפשאוון

 מדינה:  מרוקו מרוקו
 תאריך ייסוד:  1471
 גובה:  564 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  46,168 (2024)
 קואורדינטות:  35°10′17″N 5°16′11″W﻿ / ﻿35.171388888889°N 5.2697222222222°W﻿ / 35.171388888889; -5.2697222222222 
 אזור זמן:  CET
 http://chaouen.ma/fr/accueil.aspx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מרוקו מוגדלת) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתשפשאוון(למפת מרוקו רגילה) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתשפשאוון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שפשאוון (בערבית: شفشاون, בברברית: ⵜⵛⴻⴼⵜⵛⴰⵡⴻⵏ, בצרפתית: Chefchaouen, בספרדית: Chauen או Xauen, בפורטוגזית: Xexuão) היא עיר בצפון-מערב מרוקו הידועה בזכות הצבע הכחול של רחובותיה. תודות ליופייה ולמשכנה על מורדות אחד ההרים של אזור ריף, זכתה לכינוי "גן העדן על ההר".
רקע היסטורי

השם שפשאוון נגזר מהמילה "אשוואן" שמשמעותה "קרניים" בשפה הבֶּרְבֶּרִית (הקרויה תאמאזיגת, שפתם של הבֶּרְבֶּרִים בצפון אפריקה). העיר קיבלה את השם עקב צורת ההרים שבמעלה העיר, הדומים לזוג קרניים של עז.
העיר נוסדה בשנת 1471 כמצודה שהוקמה על ידי מולאי עלי בן מוסה בן ראשד אל עלמי כחלק מהניסיון להגן על שטחי המגרב מפני חדירת האימפריה הפורטוגזית. בהמשך התיישבו באזור המצודה ברברים ריפים מקומיים בני שבט ע'ומרה, ולאחר גירוש ספרד של שנת 1492 נוספו אליהם מורים ויהודים מגורשים. על פי אחת המסורות, היו אלה היהודים במאה ה-18 או ה-19 שהיו אחראים לצביעת רחובות העיר לכחול בהשפעת תורת הקבלה.
בשנת 1912 הפכה שפשאוון ביחד עם שאר צפון מרוקו לחלק ממרוקו הספרדית. חיילים ספרדים כלאו את עבד אל-כרים אל-ח'טאבי, אחד ממנהיגי המאבק לעצמאות של אזור הריף, במבנה בקסבה של העיר בשנים 1916–1917. ספרד החזירה את העיר למרוקו בשנת 1956 והיא הפכה להיות חלק ממרוקו העצמאית.
שפשאוון היא מוקד תיירות פופולרי עקב הימצאותה בשכנות לעיר טנג'יר והמובלעת הספרדית סאוטה ומהווה מקור גידול ומסחר בחשיש.
בשנת 2022 צולמו בעיר סצנות מהסרט "אהבה במרוקו" (Lonely Planet (2024
ערים תאומות

ארצות הברית איסקווה, וושינגטון, ארצות הברית
ספרד רונדה, ספרד
ספרד וחר דה לה פרונטרה, ספרד
הרפובליקה העממית של סין קונמינג, הרפובליקה העממית של סין
תוניסיה תסתור, תוניסיה