stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאן טומאש גרוס
מחקריו > פחד

מחקרו של גרוס "פחד", על האנטישמיות בפולין אחרי השואה, פורסם בארצות הברית בשנת 2006. בארצות הברית הוא זכה לשבחים, אך בפולין זכה לתגובות מעורבות. ממצאיו לא הופרכו, אך הוטל ספק במשמעותם. למשל, מארק אדלמן, יהודי שהיה ממנהיגי מרד גטו ורשה ולאחר המלחמה המשיך לחיות בפולין, טען שאכן נרצחו יהודים רבים בפולין לאחר המלחמה, אך רבים מהם נרצחו ממניעים פליליים ולא אנטישמיים.
מחקריו > קציר הזהב

ספרו של גרוס "קציר הזהב" (2011) שנכתב עם אשתו, אירנה גרודזינסקה-גרוס (Irena Grudzińska-Gross), עוסק בפולנים ששדדו את רכושם של יהודים שנרצחו בשואה. גם על ספר זה נמתחה ביקורת, בטענה שהוא מייצג היבט אחד בלבד של פעולה פולנית כלפי היהודים בעת הכיבוש הנאצי - ההיבט הפלילי-אנטישמי.
ספריו

Gross, Jan Tomasz (1979). Polish Society Under German Occupation - Generalgouvernement, 1939-1944. Princeton, NJ: Princeton University Press.
Irena Grudzińska-Gross, Jan Tomasz Gross: War through children’s eyes : the Soviet occupation of Poland and the deportations, 1939-1941,
Gross, Jan Tomasz; Irena Grudzińska-Gross (1984). W czterdziestym nas matko na Sybir zesłali ... London: Aneks.
Gross, Jan Tomasz (1998). Upiorna dekada, 1939-1948. Trzy eseje o stereotypach na temat Żydów, Polaków, Niemców i komunistów. Kraków: Universitas.
Gross, Jan Tomasz (1999). Studium zniewolenia. Kraków: Universitas.
Gross, Jan Tomasz (2000). Istvan Deak and Tony Judt, ed. The Politics of Retribution in Europe: World War II and Its Aftermath. Princeton, NJ: Princeton University Press.
Gross, Jan Tomasz (2001). Neighbors: The Destruction of the Jewish Community in Jedwabne, Poland. Princeton, NJ: Princeton University Press. ISBN 0-14-200240-2. Polish version of the book online
Gross, Jan Tomasz (2003). Revolution from Abroad. The Soviet Conquest of Poland’s Western Ukraine and Western Belorussia. Princeton: Princeton University Press. ISBN 0-691-09603-1.
Gross, Jan Tomasz (2003). Wokół Sąsiadów. Polemiki i wyjaśnienia (in Polish). Sejny: Pogranicze. ISBN 83-86872-48-9.
Gross, Jan Tomasz (2006). Fear: Anti-Semitism in Poland After Auschwitz. Random House. ISBN 0-375-50924-0.
Gross, Jan Tomasz; Irena Grudzińska-Gross (2012). Golden Harvest. New York: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-973167-1.
Na posterunku: Udzial polskiej policji granatowej i kryminalnej w Zagladzie Zydów (2020). Publisher: Czarne ISBN 8380499867
טלאי משימה

טלאי משימה הוא סמל בד אותו לובשים אסטרונאוטים ועובדים נוספים הקשורים למשימת חלל ספציפית.
מקורות הטלאי > בברית המועצות

טלאי המשימה הראשון נענד על ידי הקוסמונאוטית ולנטינה טרשקובה, האישה הראשונה בחלל, במהלך משימת ווסטוק 6, בשנת 1963. בתמונות שפורסמו היא לבשה חליפת שיגור כתומה אולם לאחר 50 שנה התפרסם שכי לבשה חליפת טייס מתחתיה. טרשקובה לבשה טלאי משימה שהכיל יונה עם עלה זית והכיתוב CCCP, אף על פי שאות קריאה של המשימה היה שחף.
מקורות הטלאי > בנאס"א

טלאי המשימה הראשון נענד לראשונה על ידי אסטרונאוטים של נאס"א ב־1965. טלאים אלו היו דומים לטלאי הכתף שלבשו אנשי יחידות צבאיות, ומי שהציג את הרעיון לנאס"א היה גורדון קופר, שהיה טייס בחיל האוויר האמריקאי בנוסף על היותו אסטרונאוט.
במשימות תוכנית מרקורי (1961–1963) עוד לא היו טלאי משימה. במקום זאת, כל אסטרונאוט קיבל את הזכות לקרוא לחלליתו בשם (שאחריו הוסף המספר 7). לדוגמה, אלן שפרד, האמריקאי הראשון בחלל שטס במשימה מרקורי־רדסטון 3 קרא לחלליתו "פרידום 7". לאחר שוירג'יל גריסום קרא לחללית ג'מיני 3 עליה פיקד (המשימה המאוישת הראשונה בתוכנית ג'מיני) בשם "מולי בראון" – בהתייחסו למחזמר The Unsinkable Molly Brown (מולי בראון הבלתי ניתנת להטבעה) (אנ') ולחלליתו "ליברטי בל 7" שטבעה עם חזרתו ממשימת מרקורי־רדסטון 4 – החליטו בנאס"א לבטל את נוהג מתן השמות. (הנוהג חזר בתוכנית אפולו ובוטל שוב עם סיום התוכנית).
דבר זה הביא את גורדון קופר לעצב טלאי משימה עבור משימת ג'מיני 5 בה טס יחד עם פיט קונראד. הטלאי היה בד לבן עליו נרקמו שמו שלו ושמו של קונראד, עגלה מכוסה, והכיתוב "Days or Bust ‏8" (8 ימים או כלום) שהתייחס למשך המשימה. מנהל נאס"א דאז, ג'יימס ווב, אישר את העיצוב של קופר אך דרש להסיר את הכיתוב מהגרסה הרשמית של הטלאי. טלאי המשימה, שנקרא טלאי קופר, נתפר למדי האסטרונאוטים על החזה מצד ימין, מתחת ללוחית עם שמם ומול סמל נאס"א (שנתפר לשמאל החזה).
טלאי המשימה של ג'מיני 3 הידוע כיום היה למעשה מדליון כסף מצופה זהב עליו נחרט האיור המופיע היום על הטלאי. מספר מדליונים כאלו נלקחו לחלל במשימת ג'מיני 3 וחולקו לאחר מכן על ידי הצוות לחבריהם וקרוביהם.
טלאי המשימה של ג'מיני 4 נוצר לאחר המשימה. במקור תכנן צוותו (ג'יימס מקדיוויט ואדוארד ווייט) לקרוא לחללית "אמריקן איגל", אך השם נדחה על ידי נאס"א, שכאמור ביטלה את נוהג מתן השמות. מאחר שרעיון תג המשימה עוד לא הועלה, החליט הצוות לענוד בנוסף לסמל נאס"א דגל של ארצות הברית על כתפם. הייתה זו הפעם הראשונה שאסטרונאוטים אמריקאיים שוגרו לחלל כשהם עונדים את דגל מדינתם, דבר שהפך לנוהג קבוע מאז. בעניין זה קדמו לאמריקאים הסובייטים, שהוקסמונאוטים שלהם שוגרו לחלל כשעל חליפותיהם וקסדותיהם רשומים ראשי התיבות "CCCP" (ראשי התיבות של ברית המועצות).
כיום ישנם טלאי משימה גם למשימות תוכנית מרקורי, אך הם עוצבו מספר שנים לאחר סיום התוכנית כאשר טלאי המשימות היו דבר שבשגרה, ולאחר שהיה ביקוש מצד הציבור לטלאים שכאלו.
התפתחות

לאחר אסון אפולו 1, בו נספו שלושת אנשי הצוות בשריפה שפרצה בחללית כחודש לפני השיגור, נאסר על האסטרונאוטים ללבוש טלאי משימה רקומים מבד. במקום זאת יוצרו עבורם טלאי משימה מבד חסין־אש שעליהם הודפס במשי. טלאי המשימה הרקומים עדיין יוצרו עבור העוסקים האחרים במשימה וכן להפצה לציבור הרחב.
מאז ג'מיני 5 יוצרו טלאי משימה עבור כל המשימות המאוישות של נאס"א, וכן למספר לא מועט של משימות לא מאוישות. בעוד שטלאי המשימה הראשונים עוצבו על ידי האסטרונאוטים, היום הטלאים מעוצבים על ידי מעצבים גרפיים מומחים, אך העיצוב עדיין צריך לקבל את אישור הצוות.
בעקבות נאס"א אימצו סוכנויות חלל נוספות וכן ארגונים פרטיים את רעיון טלאי המשימה.
הערות שוליים

↑  50 Years Ago, 1st Woman to Fly in Space Wore World's 1st Mission Patch רוברט פרלמן, אתר space.com, 15 ביוני 2013
↑  Travis K. Kircher, More Than Just a Merit Badge, collectspace.com, reprinted from the Nov.-Dec. 2000 issue of the National Space Society's Ad Astra.
↑  "'8 Days or Bust' +50 years: Gemini 5 made history with first crew mission patch". collectspace.com. 24 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eugene Dorr, History of Patches, genedorr.com, 18-Feb-2021.
↑  Joseph R. Chambers and Mark A. Chambers, Emblems of Exploration: Logos of the NACA and NASA, nasa.gov, Sep 9, 2015.
טלאי משימה ווסטוק 6
טלאי המשימה שתוכנן על ידי גורדון קופר למשימת ג'מיני 5
טלאי המשימה הרשמי של ג'מיני 5 – טלאי המשימה הראשון של נאס"א
טלאי המשימה של משימת אפולו 11, המשימה הראשונה שנחתה על הירח.
יוסף יפת

| --- | --- |

 לידה:  25 בנובמבר 1922 ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  3 בספטמבר 1976 (בגיל 53)
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  יוסק'ה כל הארץ
 השתייכות:  ההגנה, פלמ"ח   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1937–1973 (כ־36 שנים)
 דרגה:  סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 מושל העיר עזה
 
יוסף יפת (25 בנובמבר 1922 – 3 בספטמבר 1976) היה לוחם פלמ"ח, איש צבא ומושל העיר עזה.
ביוגרפיה

יפת נולד בירושלים, כאחד מ-11 ילדיהם של שלמה וצבייה יפת שעלו מתימן בשנת 1916. אבי המשפחה עבד כשומר בבית החולים הדסה והאם עסקה בפעילויות התנדבות למען הקהילה. יפת למד בבית הספר "תחכמוני" ובגיל 15 התגייס לפעולות החי"ש (חילות השדה) של "ההגנה", שנועדו לשמירה על היישובים הקדמיים באזור ירושלים. בשנת 1942 גויס לפלמ"ח, למחלקה הערבית (המחלקה השחורה). בימי המאורעות נהג להסתובב בשוקי העיר ובשכונותיה הערביות, בהיותו דובר ערבית על בוריה ובעל חזות ערבית, שמע וקלט מידע ודאג להעבירו לגורמים המתאימים. בין השאר נודע כאחד ממקימי "חבורת האש". יפת היה ידוע בכינויו "יוסק'ה כל הארץ" על שום שהכיר את כל הארץ, וכל הארץ הכירה אותו.
בשנת 1944 נשא את רינה לבית צביאלי, ילידת שכונת בורוכוב בגבעתיים, שהייתה חברת הקבוצה שהקימה את קיבוץ מנרה. חתונתם נערכה בתל אביב, אך חברי המחלקה הערבית ערכו את המסיבה בקיבוץ אלונים. רינה חזרה למשק ויפת חזר למשימותיו במסגרת המחלקה.
ב-1 בפברואר 1948 השתחרר מהפלמ"ח והתגייס לצה"ל. לאחר הקמת המדינה, חזר למנרה ושימש כנהג האוטובוס האזורי. קו האוטובוס נסע לאורך גבול הצפון ועבר בכל היישובים שלאורכו. עם פרוץ מבצע קדש, ב- 1956, חזר והתגייס לצבא, ושירת בעזה בתפקידים שונים. בזכות שליטתו בשפה הערבית, בניביה ומנהגי האוכלוסייה, הפך למקובל ואהוד על הערבים שלא פעם פנו אליו כדי שיפסוק ביניהם.
בשנת 1957, עם הנסיגה מרצועת עזה, עבר לירושלים למשך שנה ולבסוף ב-1958 קבע את ביתו בבאר שבע.
ב-1960 ארגן פרופסור יגאל ידין משלחת ארכאולוגית למדבר יהודה ופנה לפיקוד הדרום שישלחו לו קצין שישמש כמפקד מחנה המשלחת. יפת נשלח לשמש כקצין המחנה, ובעקבות כך נוצרה בין השניים מערכת יחסים חברית עד כי ידין סירב לקבל כל קצין אחר בפעמים הבאות. בשנת 1965 השתחרר מצה"ל, בדרגת סגן-אלוף, אך שנתיים מאוחר יותר עם פרוץ מלחמת ששת הימים, שב והתגייס לצבא וחזר לעזה. יפת השתחרר סופית בשנת 1973. במשך תקופה ארוכה שימש כמושל ברצועת עזה.
יוסף יפת נפטר באופן מפתיע, בירושלים בראשית ספטמבר 1976 והוא בן 53 שנה, והוכר כחלל צה"ל, משום שנפגע במהלך שירותו, ופגיעות אלו גרמו בסופו של דבר למותו.
בעזה
האחים לבית יפת
חפירות במצדה
עם דוד מימון
דוד בן-גוריון במצדה
עם משה דיין
עם יגאל אלון ושמעון פרס
עם אריאל שרון
יוחאי בן נון, יוסף יפת ויגאל אלון
חבורת האש
עם יגאל ידין
טומבלי

| --- | --- |

Twombly, שנת 1914
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Driggs-Seabury (אנ')
 שנות ייצור:  1915–1913
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סיווג:  סייקלקאר
 בסיס גלגלים:  2,580-2,489 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, 952 סמ"ק (שנת 1913)  4 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 1,290 סמ"ק (שנת 1914)  4 צילינדרים, 2,011 סמ"ק המפיק 10 כ"ס (1915-1914)
 מעצב:  Willard Irving Twombly
טומבלי מודל A, שנת 1914
לוגו טומבלי מודל A, שנת 1914
טומבלי (באנגלית: Twombly (cyclecar)) הייתה מכונית פתוחה, מסוג סייקלקאר בסגנון מכונית עידן פליז מתוצרת Driggs-Seabury (אנ'), אשר יוצרה בין השנים 1915–1913 בארצות הברית.
היסטוריה

בתחילה, מכוניות טומבלי נבנו על ידי דריגס-סיבורי (Driggs-Seabury) בפנסילבניה), ומשנת 1915 במפעל החברה עצמה בניו יורק. במכוניות הורכבו מנועים מקוררים במים, בתחילה עם 2 צילינדרים ומשנת 1914 גם עם ארבעה צילינדרים.
ה- Twombly היה מצויד במסגרת תחתונה והיה בעל שני מושבים זה אחרי זה. משנת 1914 המושבים היו מקבילים. דגם שני הצילינדרים נבנה עם תיבת דיסק חיכוך והנעת שרשרת כפולה לגלגלים האחוריים, הדגם שהוצע בשנת 1913, עלה 350 דולר.
בשנת 1914 היה זמין דגם ארבעה צילינדרים עם בסיס גלגלים מעט גדול יותר במחיר של 395 דולר.
בשנת 1915 ניסתה "טומבלי" לייצר מכוניות רגילות (לא הוגדרו כ-"Cyclecar") עם ארבעה מושבים. המנוע בעל ארבעה הצילינדרים היה חזק יותר כולל מכונית טיולים 4–5 מושבים. החברה לא הצליחה במכירות עד שהמשקיע הבכיר, כומר לשעבר בשם דייוויד סטיוארט דודג', מבלי להתייעץ עם טומבלי, הגיש בקשה לפשיטת רגל בפברואר 1915 עקב חוב של 428,238 דולר.
"Cyclecar"

"Cyclecar" הייתה סוג של מכונית קטנה, וזולה שיוצרה באירופה ובארצות הברית בין 1910 לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20. מטרתה של ה-"Cyclecar" הייתה למלא פער בשוק בין האופנוע לבין המכונית.
ראו גם

ארגו (מכונית)
הערות שוליים

↑  חברת המסדרים דריגס-סיבורי (Driggs-Seabury) הוקמה בשנת 1897 על ידי ויליאם ה דריגס וסמואל סיבורי, שניהם קציני חיל הים האמריקני, בשותפות עם אחיו של ויליאם לואיס לבדי ל. ל. דריגס, במקור כדי לייצר אקדחים לצבא ארצות הברית ולצי האמריקני. לאחר ארגון מחדש החברה נכנסה לשוק כלי הרכב האמריקאי
↑  טומבלי cyclecar si.edu/object/1914-twombly-cyclecar
↑  Beverly Rae Kimes, Henry Austin Clark Jr.: Standard catalog of American Cars. 1805–1942. Digital Edition. 3. Auflage. Krause Publications, Iola 2013, ISBN 978-1-4402-3778-2, S. 62 (englisch).
↑  טומבלי שנת 1913 thevancouverexpress.blogspot.com/2013
↑  טומבלי שנת 1914 - מפרט carfolio.com/twombly-cyclecar
↑  טומבלי trombinoscar.com/veterans/twombly1401
↑  טומבלי conceptcarz.com/z21817/twombly-model-a
יגאל טונה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במאי 1952
 פטירה:  28 בדצמבר 2022  (בגיל 70)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1977 – 20 במאי 2016 (כ־39 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ע"ש סמואל רובין
 עיסוק:  כנר
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  כינור
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הפילהרמונית הישראלית
 
יגאל (זאב) טוּנֶה (1952 – 28 בדצמבר 2022) היה כנר ישראלי. כיהן בתפקיד כנר ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית במשך כ-30 שנים (1987–2016) וכנר ראשי של הרביעייה הישראלית החדשה כ-40 שנים.
ביוגרפיה

טונה גדל בגבעתיים. הוא החל לנגן בכינור מגיל 7 בהדרכת אביו, זיגמונד, ניצול שואה מפולין, וכנר חובב. את כינורו הראשון ותמיכה בקריירה המוזיקלית שלו, קיבל גם מאימו, יונה, כימאית ועובדת תיא, גם היא ניצולת שואה, שבתחילה גידלה אותו בגפה, ומאוחר יותר גידלה אותו יחד עם בן זוגה שחקן התיאטרון לאו יונג. ב-1970 בסיום התיכון התגייס לעתודה האקדמית ולמד באקדמיה למוזיקה ע"ש סמואל רובין. הוא למד בהדרכתם של פרופ' רמי שבלוב ופרופ' פיוטר בונדרנקו, מי שצירף אותו לכיתת אמן עם הכנר יהודי מנוחין.
לאחר שחרורו מצה"ל, עם תואר שני במוזיקה ותעודת אמן, הוא ניגן בכמה תזמורות עירוניות. בתקופה זו הכיר את אשתו הראשונה, זמרת אופרה וכנרת בעלת שם בינלאומי, הגברת לילי טונה. בגיל 25 שימש כנר ראשי בסינפונייטה הישראלית באר שבע.
שנתיים לאחר מכן הצטרף לתזמורת הקאמרית הישראלית. כעבור שנה נוספת עבר לתזמורת הסימפונית ירושלים, שבה ניגן במשך שש שנים. ב-1987 התקבל לפילהרמונית כשמאחוריו גם קריירה של סולן.
ב-20 במאי 2016 ביום השלישי למסע של הפילהרמונית לדרזדן, גרמניה סבל מחום גבוה וצמרמורת. יומיים לאחר מכן חזר לישראל. כשבוע לאחר מכן החמיר מצבו והוא עבר אירוע מוחי, שכלל שיתוק מוחלט בפלג גופו השמאלי ועיוורון קורטיקלי. הוא התנייד באמצעות כיסא גלגלים.
חיים אישיים

נישואיו הראשונים של טונה היו ללילי טונה, במשך כ- 23 שנים. בסוף שנת 1995 הכיר את אביטל, כנרת בפילהרמונית ומאוחר יותר גם ברביעייה הישראלית החדשה. ב-16 בספטמבר 2016 נישאו השניים, בטקס במרכז הרפואי השיקומי רעות.
חשחוש

מגע בחפצים רכים או במרקמים מהנים הוא צורת חשחוש נפוצה.
חִשְׁחוּשׁ (באנגלית: Stimming) הוא שם כולל שניתן למגוון פעולות חזרתיות יזומות, היוצרות גירוי חושי בעבור הפרט. שכיחות החשחוש גבוהה בקרב אוטיסטים ובקרב אנשים עם הפרעה בעיבוד התחושתי. חשחוש עשוי להתבטא בתנועות גופניות, בהשמעת צלילים, בשימוש במילים או בהזזת חפצים באופן חזרתי. שימוש בחשחוש נחשב לתגובה אופיינית בעקבות גירוי יתר של החושים, והוא משמש להרגעה עצמית ולחסימת גירויים סביבתיים שקיימת רגישות מוגברת אליהם. קיימת תאוריה שלפיה החשחוש משמש להקלה על חרדה ועל רגשות מציפים אחרים.
לחשחוש יש מגוון צורות גירוי - מישוש, ראייה (חשחוש ויזואלי), שמיעה, חוש הריח והמערכת הוסטיבולרית (האחראית לשיווי המשקל). בין הסוגים הנפוצים של חשחוש ניתן למצוא נפנופי ידיים; נדנוד של הרגליים ושל הגוף; מצמוץ אינטנסיבי; דפיקות ראש; חזרה על קולות, רעשים או מילים; משחק באצבעות הידיים; שימוש בחפצים מסתובבים; או עיסוק בחפצים שמספקים גירוי והסחת דעת מהסביבה. בהתאם לכך, ניתן לראות בחשחוש סוג של פיג'טינג.
דוגמאות

החשחוש כולל בדרך כלל תנועות גוף חזרתיות או השמעת קולות. סוגים נפוצים של חשחוש הם:
תנועות ידיים חזרתיות - הקשה עם האצבעות או נפנוף של הידיים
תנועות גוף - נדנוד של הגוף קדימה ואחורה או הליכה במעגלים
שינוי יציבה - החזקת ידיים או אצבעות בזווית מסוימת או קימור הגב בזמן ישיבה
גירוי ויזואלי - צפייה בעצם מסתובב או נפנוף של האצבעות מול העיניים
התנהגות חזרתית - פתיחה וסגירה של דלתות או הדלקה וכיבוי של מתג התאורה
גירוי אוראלי - לעיסה של עצמים או של חלקי גוף
תלישת שערות, קילוף ציפורניים, כסיסת ציפורניים, חיטוט בעור
גירוי שמיעתי - הקשבה חזרתית לשיר מסוים או לצליל מסוים, חזרה על מילים ועל משפטים, שריקה
חשחוש בקרב אוטיסטים

אוטיסטים נוטים לחשחש באמצעות הידיים, העיניים ואיברי גוף נוספים. לאורך השנים, נוסחו תיאוריות רבות להסבר התופעה. הפופולרית מביניהן גורסת שהפעולות נעשות על מנת לשחרר אנרגיה ולהקל על עצבנות. החשחוש נוטה להרגיע את מערכת העצבים, עוזר בהתמודדות עם הפרעות קשב, ואף נחשב לפעולה טבעית ובריאה.
במדריך האבחוני והסטטיסטי להפרעות נפשיות (DSM), שפורסם על ידי האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה, התנהגות החשחוש מתוארת כ"אוסף של גינונים מוטוריים סטראוטיפים חזרתיים" ומפורטת כאחד התסמינים של שייכות לספקטרום האוטיסטי. גישות שונות גורסות כי החשחוש מערב גירויים חושיים ומוטוריים כאחד, ותחושת אי נוחות שנגרמת עקב גירוי כזה עשויה לגרום לשימוש בחשחוש. אחרים טוענים כי החשחוש נותן לאדם תחושת שליטה על גופו, והרגשה שהוא מצליח לווסת את הגירויים הלא נעימים מהסביבה.
מכיוון שחשחוש אינו מנהג מקובל בחברה, לעיתים נעשים ניסיונות לגרום לאוטיסטים להפחית את השימוש בו באמצעות טיפולים רגשיים שונים. רוב האנשים בקהילה האוטיסטית מתנגדים לניסיונות להפחית או לבטל את השימוש בחשחוש, מכיוון שהוא כלי חשוב לוויסות עצמי. בנוסף, מחקרים מראים שניסיונות למנוע מאנשים לחשחש עלולים להזיק להם בטווח הארוך.
אף על פי שהרוב המכריע של האוטיסטים משתמשים בחשחוש, קיומו כתסמין התנהגותי אינו מעיד על שייכות לספקטרום האוטיסטי. ההבדל המרכזי בין חשחוש אוטיסטי לבין חשחוש אצל אנשים שאינם אוטיסטים ("נוירוטיפיקלים") מתבטא בעיקר בסוג הגירוי ובכמותו.
סכנות בחשחוש

על אף העובדה ששימוש בחשחוש עשוי להקל מאוד בזמן הצפה חושית, לעיתים הוא עלול להוביל לפגיעה עצמית. דוגמאות לחישחוש פוגעני כוללות הטחת ראש בחפצים או בקירות, נשיכות ידיים, שפשוף עצמי מוגזם, תלישת שיער ושריטות. על אף הקושי הקיים בהפסקה מלאה של חשחוש, ישנן דרכים לצמצם את השימוש בו ולהפכו לבטוח. חשחוש פוחת בסביבות בטוחות ושלוות מבחינה חושית, שבהן האדם מרגיש בנוח. בנוסף, הפחתת גירויים מעוררי דחק וחרדה עשויים גם הם לגרום לצמצום השימוש בחשחוש. אחת הדרכים לעשות זאת היא הקפדה על לוח זמנים קבוע וידוע מראש, שיעניק לאדם ודאות ביחס לעתיד הקרוב. חידות וצעצועים מפיגי מתח עשויים גם הם לתרום להרגלי חשחוש בטוחים.
ראו גם

ASMR
הערות שוליים

↑  Valerie Foley (2011). The Autism Experience. ReadHowYouWant.com. ISBN 9781458797285.
1 2  Gretchen Mertz Cowell (2004). Help for the Child with Asperger's Syndrome: A Parent's Guide to Negotiating the Social Service Maze. Jessica Kingsley Publishers. ISBN 9781846420429.
↑  Eileen Bailey (15 ביולי 2011). "Autism Spectrum Disorders and Anxiety". Health Central. נבדק ב-25 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Temple Grandin, PhD (בנובמבר–בדצמבר 2011). "Why Do Kids with Autism Stim?". Autism Digest. אורכב מ-המקור ב-31 במרץ 2014. נבדק ב-25 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Eileen Bailey (27 באוגוסט 2012). "Stimming". Health Central. נבדק ב-25 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stimming: What autistic people do to feel calmer". BBC. 5 ביוני 2013. נבדק ב-25 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Perrykkad, K., & Hohwy, J. (2020). Fidgeting as self-evidencing: A predictive processing account of non-goal-directed action. New Ideas in Psychology, 56, 100750.
↑  Stimming: autistic children and teenagers, Raising Children Network (באנגלית)
↑  What Is Stimming and How Can It Be Managed?, Healthline, ‏2021-09-13 (באנגלית)
↑  A COGNITIVE DEFENSE OF STIMMING (OR WHY “QUIET HANDS” MAKES MATH HARDER)
↑  “Autism Spectrum Disorders”, 1994, Diagnostic and Statistical Manual, American Psychiatric Association
1 2  Kapp, Steven K.; Steward, Robyn; Crane, Laura; Elliott, Daisy; Elphick, Chris; Pellicano, Elizabeth; Russell, Ginny (2019). "'People should be allowed to do what they like': Autistic adults' views and experiences of stimming". Autism: 136236131982962. doi:10.1177/1362361319829628.
↑  DeVita-Raeburn, Elizabeth. "Is the Most Common Therapy for Autism Cruel?". The Atlantic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-10-01.
↑  "The controversy over autism's most common therapy | Spectrum | Autism Research News|date=2016-08-10|work=Spectrum | Autism Research News|access-date=2017-10-01|language=en-US".
↑  Lisa Jo Rudy (13 באוקטובר 2009). "Stimming". About.com. נבדק ב-24 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fadhil, Tamara. "Live Monitoring System for Recognizing Varied Emotions of Autistic Children".
↑  Cunningham, Allison (2008). "Stereotypy in Autism: The Importance of Function". Research in Autism Spectrum Disorders. 2 (3): 469–479. doi:10.1016/j.rasd.2007.09.006. PMC 2598746. PMID 19122856.
יהודה וינר

יהודה (ארנסט) וינר (גפני) (נולד ב-7 בינואר 1930) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.78 מטר ששיחק במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. נודע בכינויו "קָנַבּוּס".
הערות שוליים

1 2 3 4  גפני (וינר) יהודה (קנבוס), מרכז מידע פלמ"ח
↑  ההולכים לאולימפיאדה, דבר, 13 ביוני 1952
↑  הכדורסלנים יוצאים, על המשמר, 24 ביוני 1952
↑  אליהו עמיאל, רסקין נטש את הקבוצה, על המשמר, 22 ביולי 1952
↑  יהודה וינר, כרטיס שחקן נבחרת ישראל 1952, באתר פיב"א
↑  מכבי תל אביב, עונת 1953/54, אתר מנהלת הליגה
↑  כרטיס שחקן, אליפות אירופה 1953, אתר פיב"א
↑  כרטיס שחקן, אתר מנהלת הליגה
↑  כרטיס שחקן, אליפות העולם 1954, אתר פיב"א
↑  אור שקדי‏, יצירת מצרים, באתר וואלה, 9 באפריל 2009
↑  ציר זמן, ההיסטוריה, אתר מכבי תל אביב
↑  קנבוס היגר.., חרות, 10 בנובמבר 1957
↑  יהודה וינר, קלעי כל הזמנים, אתר מנהלת הליגה
↑  כהן־מינץ - "מלך הסלים", על המשמר, 30 במאי 1954
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אוריון גלין גלר • אריה גליק • לאה זמרי • אולגה וינטנברג • דוד טבק • תמר מטל-שומכר • אריה קלינשטוב-נוה |  |
|  כדורסל | דני ארז • משה דניאל • יהודה וינר • מרסל חפץ • פרדי כהן • עמוס לין • זכריה עופרי • אליהו עמיאל • ראובן פכר • מנחם קורמן • רלף קליין • שמעון שלח • אברהם שניאור (מאמן: מוריס רסקין) |  |
|  קליעה | אלכס אלירז • דב בן-דב • שמואל לביב-לובין • צבי פנקס |  |
|  קפיצה למים | יואב רענן |  |
|  שחייה | נחום בוך |  |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1953 (מקום חמישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 שניאור •  2 עופרי •  3 דניאל •  4 קורמן •  5 פ.כהן •  6 הייבלום •  7 שלח •  ‏8‏ ‏וינר‏‏  •‏ 9 קליין • 10 חפץ • 11 ממרן • 12 ארז • 13 פכר • מאמן: שאלתיאל  |  1 שניאור •  2 עופרי •  3 דניאל •  4 קורמן •  5 פ.כהן •  6 הייבלום •  7 שלח •  ‏8‏ ‏וינר‏‏  •‏ 9 קליין • 10 חפץ • 11 ממרן • 12 ארז • 13 פכר • מאמן: שאלתיאל  | ישראל |
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות העולם בכדורסל 1954 (מקום שמיני) |
| --- | --- | --- |
|  1 שניאור •  2 עופרי •  3 דניאל •  4 פכר •  5 פ.כהן •  6 טוויל •  7 שלח •  ‏8‏ ‏וינר‏‏  •‏ 9 קליין • 10 חפץ • 11 לובושיץ • 12 ארז • מאמן: שאלתיאל  |  1 שניאור •  2 עופרי •  3 דניאל •  4 פכר •  5 פ.כהן •  6 טוויל •  7 שלח •  ‏8‏ ‏וינר‏‏  •‏ 9 קליין • 10 חפץ • 11 לובושיץ • 12 ארז • מאמן: שאלתיאל  | ישראל |
וינר (יושב ראשון מימין לשמאל), סגל נבחרת ישראל בכדורסל לאולימפיאדת הלסינקי (1952)
טומואקי מקינו

טומואקי מקינו (ביפנית: 槙野 智章; נולד ב-11 במאי 1987) הוא כדורגלן עבר יפני, ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

מקינו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של סאנפרצ'ה הירושימה, בשנת 2006 הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בקיץ 2010, מקינו חתם בפ.צ. קלן מהבונדסליגה.
לאחר שמיעט לשחק בקלן, בעונת 2012 הושאל לאוראווה רד דיימונדס. בעונה זו רשם 6 שערים ב-33 משחקי ליגה. בסיום העונה, חתם על חוזה בקבוצה.
בינואר 2022 מקינו חתם בוויסל קובה.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, מקינו שיחק בנבחרות הצעירות של יפן. ב-6 בינואר 2010, מקינו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יפן בניצחון 2–3 נגד תימן במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל 2011. ב-11 ביוני 2015, מקינו הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–4 נגד עיראק.
מקינו נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018 וגביע אסיה בכדורגל 2019.
תארים

הליגה היפנית השנייה: 2008
הסופר קאפ היפני: 2008
גביע הליגה היפני: 2016
גביע סורוגה בנק: 2017
ליגת האלופות האסיאתית: 2017
גביע האמירויות: 2018
גביע קירין: 2009, 2011
גביע מזרח אסיה: 2013
נבחרת העונה בליגת העל היפנית: 2010, 2015, 2016
הכדורגלן ההוגן של העונה בליגת העל היפנית: 2010
יאניס ספנוס

| --- | --- |

 לידה:  26 ביולי 1934 קיאטו, יוון 
 פטירה:  30 באוקטובר 2019 (בגיל 85) קיאטו, יוון 
 שם לידה:  Ioannes Giannis Spanos
 מוקד פעילות:  יוון 
 תקופת הפעילות:  1961–2019 (כ־58 שנים) 
 סוגה:  שאנסון 
 שפה מועדפת:  יוונית מודרנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרופיל ב-IMDb
 
יאניס ספנוס (ביוונית: Ιωάννης (Γιάννης) Σπανός;‏ 26 ביולי 1934 – 31 באוקטובר 2019) היה מלחין יווני. בתחילת הקריירה הוא עבד כמלווה פסנתר.
ביוגרפיה

יאניס ספנוס נולד בעיר קיאטו בקורינתוס. בגיל 17 הוא עבר לאתונה והתחיל ללמוד נגינה בפסנתר. אביו רצה שהוא יהיה מדען שלח אותו למספר מדינות אירופה. בשנת 1961 יאניס ספנוס התיישב בפריז. הוא עבד במספר מקומות בגדה השמאלית ביחד עם סרז' גינסבורג וז'ולייט גרקו. בתקופה זו הוא כתב את השירים הראשונים שלו.
לאחר מספר שנים הוא חזר ליוון והיה בין הדמויות הבולטות ב"הגל החדש של יוון". בהיותו ביוון הוא המשיך לכתיבת שירים ומוזיקה לסרטים. בשנת 1971 מוזיקה שלו לסרט זכתה בפרס בפסטיבל קולנוע בסלוניקי. בסך הכל הוא כתב מוזיקה ליותר מ-20 סרטים.
בין הזמרים שביצוע את שיריו ניתן למנות ארלטה, יאניס פולופולוס, דימיטריס מיטרופאנוס ועוד.
נפטר ב-31 באוקטובר 2019.
טומבק

ערכת כלים עות'מאניים, ג'זווה ואגן - 1870 - אוסף מוזיאון לאמנויות טורקיות ואיסלאמיות - הובא למוזיאון בשנת 1926 מקבר סולטנה פרטבניאל
טומבק (בצרפתית: Tombac) היא סגסוגת פליז עם תכולת נחושת גבוהה ותכולת אבץ של 5–20 אחוזים. ניתן להוסיף בדיל, עופרת או ארסן לקבלת צבעים שונים. מדובר בסגסוגת זולה הניתנת לעיבוד, שמשמשת בעיקר למדליות ועיטורים, לקישוטים, ולכמה סוגי תחמושת. בשימוש קדום יותר, המונח כלל סגסוגת פליז עם תכולת אבץ גבוהה עד 28-35%.
אטימולוגיה

המונח טומבק נגזר מטמבגה, מילה אינדונזית / מלאית ממוצא ג'וואני שפירושה נחושת. Tembaga נכנס זמנית לשימוש ההולנדי עם הקולוניזציה של אינדונזיה. ככל הנראה, המונח שימש באופן כללי לתיאור פריטי פליז עם תכולת נחושת גבוהה באינדונזית, כולל גונגים גמלאניים.