stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב טולידאנו (קהלת יעקב)
חיבורים

כתב הרבה בחייו, אך כשהיה אבל והיו בביתו נכנסים ויוצאים רבים, מצאו כמה אנשים שעת הכושר, ונטלו את רוב חיבוריו.
• קהלת יעקב - מהמעט שנותר בידי בניו, הדפיס בנו יעקב סידי, את השו"ת קהלת יעקב, בעזרת הרב יוסף משאש, בירושלים תשל"ב. הרב משאש כתב הקדמה ארוכה של כחמשים עמודים, על חיי המחבר ומשפחתו. הספר יצא לאור יחד עם ספר 'נר המערב' של הרב יעקב משה טולידאנו, רבה של תל אביב.
• פיוטים - בשנת תרצ"ו, הדפיס בנו מאיר את הספר ישמח ישראל במקנס, פיוטים לכל עת, ושילב בתוכו פיוטים שכתב אביו. נדפסו מחדש עם הגהה והקדמות, על ידי הרב יוסף משאש, בהקדמה לקהלת יעקב. בפיוטיו שורר לכבוד התנאים, לצדיקים הקבורים במרוקו, לכבוד השבת, הגאולה, סיום מסכת, ועוד.
משפחתו

אשתו הראשונה הייתה ז'אמילא בת מר ברוך טולידאנו. ממנה הוליד ארבעה בנים: משה, ברוך, יוסף, ומכלוף.
אחר פטירתה, נשא את יוכבד, בתו של רבי יצחק צאבח, שהיה רב, שוחט ובודק, חזן ומוהל, בעיר לאמורסייאל במחוז תלמסאן. ממנה הוליד את בנו מאיר, ועוד ארבע בנות: רחל, לידיסיא, רבקה וגוהרה.
בפטירתו הניח את אשתו מעוברת, והולידה את בנו שנקרא על שמו יעקב. כונה בשם 'סידי', שתרגומו בעברית 'אדוני'. הוא הקים את בית הכנסת "יגל יעקב" על שם אביו בחיפה.
יעקב שטרנברג

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1890 ליפקאני, פלך בסרביה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  10 באפריל 1973 (בגיל 82) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רומניה, האימפריה הרוסית 
 
המצבה של יעקב שטרנברג ושל רעייתו
יעקב שטרנברג (ביידיש: יעקבֿ שטערנבערג, נהגה: יַנקֶב שטֶרנבֶּרג; ברוסית: Яков Моисеевич Штернберг;‏ 18 באפריל 1890, ליפקאני, בסרביה – 10 באפריל 1973, מוסקבה, ברית המועצות) היה במאי תיאטרון יידי, מורה לתיאטרון, מחזאי, משורר אוונגרדי וכותב סיפורים קצרים. ידוע במיוחד על עבודתו בתיאטרון ברומניה בין מלחמות העולם.
קורות חיים > תחילת דרכו

שטרנברג נולד וגדל בעיירה ליפקאני (ביידיש: ליפקאַן) שבצפון בסרביה, באימפריה הרוסית (כיום במולדובה), שממנה יצאו כמה דמויות חשובות בספרות יידיש כמו יהודה שטינברג ואליעזר שטיינברג.
כילד למד שטרנברג בחדר מתוקן בקמניץ-פודולסקי וכן בגימנסיה, והתיידד עם משה אלטמן, שהתפרסם מאוחר יותר כסופר יידיש חשוב (דרכיהם נפרדו מאוחר יותר).
שטרנברג התחיל לפרסם ב-1908 עם סיפור מעשה בעיתון "אונזער לעבען" (׳חיֵינו׳) (אודסה). הוא פרסם שירה באסופה של אברהם רייזן "פרייע ערד" (1910), ב"דאס נייע לאנד" (1911) ובעיתון "גוט מאָרגן" (׳בוקר טוב׳) (אודסה). הוא עבר לצ'רנוביץ ואחרי כן לרומניה ב-1914. הוא היה קשור לכתב העת "ליכט" (׳אור') שלא החזיק מעמד זמן רב. פורסמו ארבעה גליונות ביאשי בין דצמבר 1914 וספטמבר 1915. כתב העת "ליכט" קרא לרפורמה בתיאטרון יידיש: תיאטרון יידיש צריך להיות אמצעי להשכלה, לעשות את הלבבות שבגולה ליהודים יותר... התיאטרון ביידיש הוא היום מוסד מסחרי. נגד מצב זה עלנו להילחם ולנסות להביא לתיאטרון יידיש חיים חדשים... אנחנו נניח את האבנים הראשונות לרנסאנס של תיאטרון יידיש ברומניה".
ישראל ברקוביץ' רואה בערבים המוזיקליים שמימן העיתון את תחילתו של תיאטרון יידיש המודרני ברומניה ורואה בשטרנברג כמי שהכין את הדרך לווילנער טרופע (׳הלהקה הווילנאית׳) – להקת התיאטרון שהביאה את רעיונותיו של קונסטנטין סטניסלבסקי לרומניה. שטרנברג אימץ לו את הסיסמה "חזרה לגולדפדן". הוא אמר שהוא הבין "שהדרך היחידה להגיע לקהל היהודי הרחב היא דרך תיאטרון מסורתי-תרבותי. אפילו לא תיאטרון ספרותי, שאליו הייתי שייך באותו זמן. לכן יצרתי תיאטרון פוליטי-חברתי, תיאטרון העוסק באירועים עכשוויים, שהיה, כך אני חושב, הראשון מסוגו ביידיש".
ב-1910 פרסם שטרנברג שירים בכתבי העת הספרותיים "האַמער" (בבראילה), "פֿרייהייט" (׳חירות'), "ארבעטער צייטונג" (׳עיתון הפועל'), "דאָס נייע לעבן" (׳החיים החדשים׳) (כולם בצ'רנוביץ) וכן ב"ליטערארישע בלעטער" (׳דפים לספרות׳) (ורשה) ו"צייט" (׳זמן׳) (ניו יורק). ב-1917, בתגובה לאלימות אנטישמית שהייתה באותו זמן ברומניה ובמקומות אחרים במזרח אירופה, העלה שטרנברג על הבימה קטעים מתוך שירו של ביאליק "על השחיטה". ב-1920 היה שטרנברג לעורכו של "דער וועקער" (׳המעורר׳), הביטאון הרשמי של המחלקה היהודית של המפלגה הסוציאליסטית הרומנית – תפקיד שהיה בו סיכון, משום שהמשטרה הרומנית אסרה על הוצאת העיתון.
קורות חיים > בתיאטרון ברומניה

בראשית שנות העשרים הקים שטרנברג את הלהקה הראשונה שלו בבוקרשט. עבור הלהקה כתב תשעה מחזות, בהם "צימעס" (׳צִימֶעס׳), "בוקארעשט–ירושלים" (׳בוקרשט–ירושלים׳), "אינמיטנדרינען" (׳פתאום׳), "גרינע בלעטער" (׳עלים ירוקים׳), "אויפֿן בוידעם אַ יריד" (׳יריד בעליית הגג׳), "איקס מיקס דריקס", "קוקוריקו", "שלום עליכם", "הערשעלע אָסטראָפאָלער". המחזות חוברו יחד עם יעקב בוטושנסקי ומשה אלטמן. בשנים 1924–1926 היה מנהלה של ה"וילנער טרופע". הביקורות על הופעת ה"וילנער טרופע" היו מלאות התלהבות גם בעיתונות הרומנית הכללית. כך כתב איש התיאטרון ויקטור אֶפטימיוּ (Eftimiu): "זהו המופע האמנותי המוצלח ביותר שזכיתי לראות בשנים האחרונות, לא רק אצלנו, כי אם גם במרכזים האמנותיים שבמערב.... מה שעושה את המופע למתנה רבת ערך כל כך היא הקונספציה של השחקנים, הערך שלהם, הבימוי (שטרנברג), הכניסה לתפקיד, הסגנון בו משחקים בהצגה...".
ב-1930 הקים שטרנברג את הסטודיו התיאטרלי "ביטס" (ראשי תיבות: בוקארעשטער יידישע טעאטער־סטודיע – ׳הסטודיו התיאטרלי ביידיש של בוקרשט׳), ששכן ברובע היהודי של בוקרשט. הסטודיו זכה להצלחה רבה ומילא תפקיד חשוב בהתפתחות זרמים מודרניים בתיאטרון האירופי. היטס העלה את מחזות מאת אוסיפ דימוב ("יאַשקע מוזיקאַנט", ׳יושקה מוזיקנט׳), יעקב גורדין, י"ל פרץ ("ביי נאַכט אויפֿן אַלטן מאַרק" – ׳בלילה בשוק הישן׳), שלום עליכם ("אוצר", והמפורסם מכולם – "דער פֿאַרכּישופֿטער שניידער", ׳החייט המכושף׳), ניקולאי גוגול ("החתונה"). רוב ההצגות היו קומדיות מוזיקליות עם יסודות של גרוטסקה, אבל היו גם המחזה "יאָשקע קאַלב" (׳ישקֶה קַלב'), על פי ספרו של ישראל יהושע זינגר, והמחזה של שטרנברג עצמו "טעאַטער אין פֿלאַמען" (׳תיאטרון בלהבות׳), על מלחמת האזרחים בספרד.
המחזות זכו להצלחה. כך, למשל, הוצג המחזה של פרץ "ביי נאכט אויפֿן אַלטן מאַרק" 150 פעמים.
באותו זמן פרסם שטרנברג את הלקט הראשון של שירתו בבוקרשט (1938).
מאחר שנטיות אנטישמיות ופרו-פשיסטיות צברו כוח באותה עת ברומניה, יצא התיאטרון למסע ארוך בערי אירופה המרכזיות. לבסוף עבר שטרנברג לצ'רנוביץ.
קורות חיים > בברית המועצות

ב-1939 גנבו שטרנברג ואלטמן את הגבול על פני הדניסטר והיו לאזרחים סובייטים. שנה לאחר מכן, כשבסרביה מולדתו סופחה לברית המועצות, התיישבו הוא ורוב בלהקה בקישינב, שם נעשה שטרנברג המנהל האמנותי של תיאטרון הממלכתי היהודי המולדובני, וביים בין השאר את "מאָטל פייסי דעם חזנס" (׳מוֹטְל בן פייסי החזן׳) מאת שלום עליכם. עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביוני 1941 פונו הוא והתיאטרון לטשקנט שבאוזבקיסטן, שם הוא עבד עבור הוועד היהודי האנטי-פשיסטי. בשנת 1943 עבר למוסקבה.
אחרי המלחמה הוא חזר לקישינב וחידש את פעילותו התיאטרון הממלכתי היהודי המולדובני. שם הוא ביים את המחזה שלו "די באַלאַדע פֿון דער עסעסאָווקע ברונהילדע און איר הונט" (׳הבלדה על בּרוּנהילדֶה מהאס אס והכלב שלה׳).
באביב 1949, בשיאו של מאבקו של סטלין באינטליגנציה היהודית, נאסר שטרנברג
והועמד לדין באשמת פעילות טרוצקיסטית וציונית. הוא הורשע ונשלח למחנות עבודה למשך שבע שנים.
כעבור חמש שנים טוהר שמו, והוא שב מהמחנות, התיישב במוסקבה ועבד כמתרגם של יצירות ספרות רומניות לרוסית.
הוא החל לפרסם מאמרים על ספרות בכתב העת "סאוועטיש היימלאנד" (׳המולדת הסובייטית׳) שנוסד זה לא מכבר ונעשה חבר במערכת שלו למשך תקופה קצרה. אוספים מיצירתו פורסמו בבוקרשט ובפריז ובתרגום לעברית על ידי אברהם שלונסקי ואלכסנדר פן.
שטרנברג נפטר מהתקף לב ב-1973, ביום שבו קיבל אישור לעלות לישראל. ב-1977, הועלו לישראל עצמותיהם של יעקב שטרנברג ושל רעייתו, אוטיליה שטרנברג-ליכטנשטיין, ונטמנו בבית העלמין קריית-שאול.
יצירתו הספרותית

שטרנברג לא פרסם הרבה שירה; ייתכן שהסיבה לכך היא פעילותו הרבה בתיאטרון.
יצירתו הספרותית של שטרנברג עברה כמה שלבים. בתחילה סנטימנטלית-לירית כשהוא מתאר את נופיה של בסרביה. אחרי כן כתב יצירות סימבוליות. אחרי כן כתב סדרה של יצירות בעלות מוטיבים חברתיים ועירוניים עד הפואמה האקספרסיוניסטית-גרוטסקהית שלו "קאָליברי".
שויבן: ליטערארישע, געזעלשאפטלעכע פלוג-בלעטער, צ'רנוביץ, 1924 (׳זגוגיות׳: דפים ספרותיים, חברתיים בעריכתו של שטרנברג).
די וואך: ליטעראריש-געזעלשאפטלעכע טריבונע, בוקרשט, 1934 (׳השבוע׳: במה ספרותית-חברתית בעריכתו של שטרנברג).
שטאט אין פראפיל: ליד און גראטעסק, בוקרשט: די וואך, 1935 (׳עיר בפרופיל: שיר וגרוטסקה׳).
וועגן ליטעראטור און טעאטער, תל אביב: ה. לייוויק פארלאג, תשכ"ו 1966–תשמ"ה 1985.
ליד און באלאדע אויף די קארפאטן, פריז: אויפסניי, 1968 (׳שיר ובלדה על הקרפטים׳).
אין קרייז פון יארן: געקליבענע לידער, 1915–1970, בוקרשט: קריטעריאן, 1970 (׳במעגל הדורות׳: כל השירים).
יצירתו שתורגמה לעברית:
מבחר שירים: תרגום מאידיש / בעריכת אלכסנדר פן, תל אביב: ארגון יוצאי ליפקני, 1967.
לקריאה נוספת

לעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור, באנד 8 (ביידיש).
ישראל ברקוביץ', הונדערט יאר יידיש טעאטער אין רומעניע: 1876–1976, בוקרשט: קריטעריאן, 1976 (ביידיש).
הערות שוליים

↑  ישראל ברקוביץ', הונדערט יאר יידיש טעאטער אין רומעניע: 1876–1976, בוקרשט: קריטעריאן, 1976 (להלן: "ברקוביץ', מאה שנות תיאטרון").
↑  יחיאל שרייבמאן, דער גרויסער שרייבער און דענקער משה אלטמאן, פארווערטס.
↑  ברקוביץ', מאה שנות תיאטרון, עמ' 142.
↑  ברקוביץ', מאה שנות תיאטרון, עמ' 146.
1 2  לעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור, באנד 8.
↑  ברקוביץ', מאה שנות תיאטרון, עמ' 146.
↑  ברקוביץ', מאה שנות תיאטרון, עמ' 153.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309452805171  PLWABN: 9810574860105606  BnF: cb12864898s (data)  GND: 124028292  ISNI: 0000 0000 6683 0729  LCCN: no91007567  SELIBR: 169167  SNAC: w6fj4ncp  SUDOC: 127460586  VIAF: 55070099   WorldCat (עם VIAF): 55070099
לאנדרי מולמו

לאנדרי מולמו (בצרפתית: Landry Mulemo; נולד ב-27 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן בלגי ממוצא קונגלוזי המשחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה

מולמו החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סטנדרד לייז', ולאחר שהושאל לסנט טרוידן לשלוש עונות, שיחק גם בקבוצה הבוגרת של סטנדרד לייז' ורשם במדיה 55 הופעות. בשנת 2008 זכה עם סטנדרד לייז' באליפות. ב-22 ביוני 2010 חתם על חוזה לעונה אחת בבוג'הספור הטורקית, במדיה רשם 21 הופעות. בשנת 2011 חתם לשלוש שנים בקורטרייק הבלגית, במדיה ערך 36 הופעות וכבש שער אחד.
בקיץ 2013 הגיע להיבחן במחנה האימון של בית"ר ירושלים בגרמניה והרשים את המאמן אלי כהן. ב-6 באוגוסט 2013 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצה, שם שיחק עד שחרורו מהקבוצה ב-21 בינואר 2014. בהמשך חתם מולמו בקאפושוואר מליגת העל ההונגרית. בתום אותה העונה, עם סיום חוזהו, עזב מולמו את קאפושוואר וחתם בקורטרייק מליגת העל הבלגית, אך שוחרר ממנה בסוף עונת 2014/2015.
בינואר 2017 חתם בולזניה שקודרה מליגת העל האלבנית. ב-11 בפברואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, שהייתה גם ההופעה הראשונה שלו מזה שנה וחצי.
קריירה > נבחרת לאומית

מולמו שיחק בכל נבחרות הנוער של בלגיה, ובמדי הנבחרת הצעירה שותף באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2007. בנוסף שיחק עם הנבחרת עד גיל 23 באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
משנת 2011 משחק מולמו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
תארים

אליפות: 2007/2008
הערות שוליים

↑  מוטי פשכצקי, ‏לנדרי מולמו ואוסה גאובדיה חתמו לעונה אצל בית"ר, באתר ערוץ הספורט, 6 באוגוסט 2013
| נבחרת בלגיה – אולימפיאדת בייג'ינג 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 ביילי •  2 דה רובר •  3 קומפני •  4 ורמאלן •  5 פוקוניולי •  6 פלאיני •  7 דה מול •  8 הארון •  9 מיראלס •  10 ורטונגן •   11 מרטנס •  12 מה-קלמבאי • 13 סימאן •  14 מולמו • 15 סימאייס • 16 ואנדן בורה • 17 דה סמט • 18 דמבלה • 19 אודג'ידג'ה-אופואה • 22 דה וינטר • מאמן: דה סארט |  1 ביילי •  2 דה רובר •  3 קומפני •  4 ורמאלן •  5 פוקוניולי •  6 פלאיני •  7 דה מול •  8 הארון •  9 מיראלס •  10 ורטונגן •   11 מרטנס •  12 מה-קלמבאי • 13 סימאן •  14 מולמו • 15 סימאייס • 16 ואנדן בורה • 17 דה סמט • 18 דמבלה • 19 אודג'ידג'ה-אופואה • 22 דה וינטר • מאמן: דה סארט | בלגיה |
כריש נהרות צפוני

| כריש נהרות צפוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: כריש נהרות
מין:: כריש נהרות צפוני
שם מדעי
 Glyphis garricki
תחום תפוצה


כריש נהרות צפוני (שם מדעי: Glyphis garricki) הוא מין של כריש השוכן במים מתוקים ומים מליחים באזור גינאה החדשה ובצפון אוסטרליה בנהרות הצפוניים של אוסטרליה המערבית והטריטוריה הצפונית. המין התגלה ב-2008 בנהר אליגטור (אנ') בשטחי הפארק הלאומי קקדו בארץ ארנהם, והוא נתון בסכנת הכחדה בטבע.
כריש זה הוא קרובו של כריש הגנגס והוא בעל קשקשים אפורים כהים, בטן לבנה וחוטם מעוגל ארוך, עיניים קטנות וסנפירי חזה רחבים ובשרניים. הוא מגיע לאורך ממוצע של 2.5 מטרים. נקבת הכריש משריצה עד 9 צאצאים חיים, לרוב בעונה הרטובה.
הכריש התגלה רק במספר נהרות רדודים ובשפכי נהרות כשהבוגרים נודדים לעבר מים מלוחים קרוב לחוף. הכריש הוא אוכל דגים הצד גם במים עכורים בעזרת חישה חשמלית חדה.
הוא נפגע בטבע מזיהום נהרות, דיג מסחרי ואחר וכנראה נותרו רק 250 פרטים ממנו.
הערות שוליים

↑  כריש נהרות צפוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
כריש נהרות

| כריש נהרות |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: כריש נהרות
שם מדעי
 Glyphis ‏אגאסי, 1843

כריש נהרות (שם מדעי: Glyphis) הוא סוג של כרישיים החיים במקווי מים מתוקים ומים מליחים ולעיתים גם במי ימים בדרום אסיה, דרום-מזרח אסיה גינאה החדשה וצפון אוסטרליה באזורי הטרופיים.
בעבר סברו שישנם חמישה מינים בסוג זה אך כיום סוברים שקיימים רק שלושה מינים, בעוד שניים נוספים נכחדו.
מינים אלה אפורים בצבעם, בעלי סנפירים בשרניים וסנפיר גבי גבוה והם בעלי שיניים מחודדות דמויות חנית המיועדות לתפוס דגים או חסילונים מקרקעית רדודה. כל המינים נמצאים בסכנת הכחדה עקב דיג והרס בית גידולם.
מינים

כריש הגנגס (Glyphis gangeticus)
כריש נהרות צפוני (Glyphis garricki)
כריש שן-חנית (Glyphis glyphis)
Glyphis hastalis - נכחד
Glyphis pagoda - נכחד
כיסא כדור

כיסא כדור של אירו ארניו
כיסא הכדור הידוע גם בכינויו כיסא הגלובוס הומצא בשנת 1963 על ידי מעצב הפנים הפיני אירו ארניו.הכיסא התפרסם הן בשל צורתו הבלתי שגרתית והן בשל השימוש בפיברגלס, שנחשבו לרעיונות מהפכניים באותה התקופה, והוא מהווה דוגמה לעיצוב תעשייתי מודרני של שנות ה-60. כפי שמרמז שמו, הכיסא מעוצב בצורת כדור עם מעמד מתכת מסתובב במקום רגליים, אשר חצי אחד שלו הוא חלל פתוח המיועד לישיבה. הרעשים הסביבתיים בזמן הישיבה מורגשים פחות באופן משמעותי, ובכך הפרטיות מורגשת במידה רבה. כיום אף קיימים כיסאות כדור עם רמקולים דרכם ניתן להקשיב למוזיקה בחלל הכיסא, מה שמקנה עוד יותר פרטיות ליושב בתוכו. הכיסא הוצג לראשונה במסגרת יריד הרהיטים הבינלאומי בקלן לשנת 1966 ותרם להכרתו הבינלאומית של המעצב כשהפך ללהיט, ובהמשך לעיצוב קלאסי.
הרעיון שמאחורי היצירה

כיסא הכדור נחשב לאחד מהכיסאות הבולטים ביותר בהיסטוריית הרהיטים של המאה ה-20, והוא היווה אטרקציה מרכזית במוזיאוני רהיטים. הפופולריות וההצלחה הבינלאומית שנחלה המצאה זו עודדו את השימוש בחומר הפיברגלס בתחום הרהיטים, ובהשפעה זו פריטי ריהוט רבים שנוצרו מאז התאפיינו בעיצובים ייחודיים. אב הטיפוס של הכיסא, שנעשה באופן ידני על ידי ארניו, שאף התקין בתוכו טלפון, עדיין נמצא בביתו. כך מסביר אירו ארניו את הרעיון שעומד מאחורי היצירה ואת תהליך היצירה עצמו:
רעיון הכיסא היה מאוד מובן. עברנו לבית הראשון שלנו, ואני התחלתי את קריירת הפרילנסר שלי ב-1962. היה לנו בית אך לא כיסא גדול וראוי לבית, לכן החלטתי להכין אחד כזה, אם כי באיזשהו מקום אחד חדש לגמרי. בשלב מסוים אחרי רישום ממושך שמתי לב שהצורה של הכיסא פשוטה עד כדי כך שהיא סתם כדור. נעצתי על הקיר את השרטוט בגודלו המקורי והתיישבתי על הכיסא כדי לבחון איך הראש שלי יזוז אם אני אשב בתוכו. מאחר שאני הגבוה יותר מבין שנינו, אני התיישבתי על הכיסא ואשתי שרטטה על הקיר את היקף הראש שלי. כך החלטתי על גובהו של הכיסא. כיוון שהתאמתי לצורת הכדור, שאר הקווים היו קלים לשרטוט, כשהדבר היחיד שאני צריך לזכור הוא שהכיסא חייב לעבור דרך דלת כניסה. אחרי זה הכנתי בעצמי את אב הטיפוס בעזרת פנים של תבנית, שנוצרה על פי עקרון הדומה לזה של גוף או כנף של דאון. כיסיתי את גוף התבנית עשוי הדיקט בנייר רטוב, ריבדתי אותו בשפשוף עם פיברגלס מלמטה כלפי חוץ, הוצאתי את התבנית מבפנים, ריפדתי אותה והוספתי את המעמד. בסיום התקנתי פנימה את הטלפון האדום בקיר שבתוך הכיסא. החלק של בחירת השם לכיסא היה קל, כיסא הכדור נולד.
בתרבות

בקולנוע, כיסא הכדור נתפש כהמצאה עתידנית המתקשרת רבות לז'אנר המדע הבדיוני ולעידן החלל, בעיקר בשל צורתו הגאומטרית, ובטלוויזיה נעשה בו לעיתים שימוש ככיסאו של המנחה בתוכניות אירוח. יתר על כן כיסא הכדור מככב לעיתים על גבי שערי מגזינים.
הופעות של כיסא הכדור בתרבות:
בסדרה "האסיר" (1967-1968)
בסרט "Moon Zero Two" (1969)
בסרט "הפלישה ממאדים" (1996)
בסדרת הסרטים של אוסטין פאוורס (1997-2002)
בסרט "גברים בשחור" (1997)
בסרט "זולנדר" (2001)
בסדרה "דני הוליווד" (2008-2009)
בסרט "אנשים מצחיקים" (2009)
כיסא הבועה

בשנות ה-60 המאוחרות ארניו יצר חידוש לכיסא הכדור לו קרא כיסא הבועה. כיסא הבועה קטן בגודלו מכיסא הכדור והוא מאופיין בשקיפות מלאה וביכולת להיתלות מהקיר. הוא הסביר את הרעיון שמאחורי היצירה: "אחרי שיצרתי את כיסא הכדור רציתי שהאור ימלא אותו מבפנים, אז הגיתי את הרעיון של כדור שקוף שמאפשר לאור להיכנס מכל הכיוונים. החומר הפרקטי היחיד הוא אקריליק שאותו מחממים ומנפחים לכדי צורה של בועת סבון".
הערות שוליים

↑  Ball Chair, https://eeroaarnio.com/ (באנגלית)
1 2  The Ball Chair – Eero Arnio, Kingscliff Design, ‏30 במרץ 2016 (באנגלית)
יהושע רבינוביץ, ראש העיר תל אביב-יפו יושב בכיסא כדור, בתערוכה, 1969
לאנדרו קבררה

לאנדרו דניאל קבררה סאסיה (בספרדית: Leandro Daniel Cabrera Sasía; נולד ב-17 ביוני 1991 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אספניול.
קריירת מועדונים

קבררה גדל במחלקת הנוער של דפנסור ספורטינג, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה ערך שבע הופעות ליגה.
ב-22 ביוני 2009 חתם קבררה באתלטיקו מדריד מלה ליגה. ב-2 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לסביליה במסגרת המחזור ה-35 בליגה לעונת 2009/2010. בסך הכל ערך ארבע הופעות ליגה במדי המועדון. בהמשך שיחק בקבוצות רקראטיבו ולבה, נומנסיה, הרקולס, ריאל מדריד קסטיליה וריאל סרגוסה במסגרת הליגה הספרדית השנייה.
ב-15 ביולי 2017 חתם קבררה על חוזה לשלוש עונות בקרוטונה מהסרייה א'. ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על פיאצ'נצה במסגרת הסיבוב השלישי של קופה איטליה לעונת 2017/2018. ב-20 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 3-0 למילאן במסגרת המחזור הראשון לעונת 2017/2018. בסך הכל ערך קבררה חמש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-15 בינואר 2018 הושאל קבררה למשך חצי עונה לחטאפה מלה ליגה. ב-7 ביולי חתם במועדון באופן קבוע.
ב-20 בינואר 2020 חתם קבררה על חוזה לארבע עונות וחצי באספניול מלה ליגה.
תארים

אליפות אורוגוואי (1): קלאוסורה 2009
הערות שוליים

↑  El Atlético ficha a Leandro Cabrera באתר אס, 22 ביוני 2009 (בספרדית)
↑  El Decano se hace con los servicios de Leandro Cabrera באתר הרשמי של רקראטיבו ולבה, 14 באוגוסט 2010 (בספרדית)
↑  Mercado: El Atlético cede a Leandro Cabrera al Numancia באתר Goal, ‏ 31 באוגוסט 2011 (בספרדית)
↑  Cabrera: "Me encantaría ayudar al Atlético el año que viene באתר מארקה, 9 במאי 2013 (בספרדית)
↑  El Castilla ficha a Leandro Cabrera באתר מארקה, 2 בספטמבר 2013 (בספרדית)
↑  Leandro Cabrera y Carlos Diogo, al Zaragoza באתר Vavel, ‏ 13 באוגוסט 2014 (בספרדית)
↑  Leandro Cabrera jugará en el Crotone de la Serie A italiana באתר El Periódico de Aragón, ‏ 15 ביולי 2017 (בספרדית)
↑  Leandro Cabrera refuerza la defensa del Getafe באתר מונדו דפורטיבו, 15 בינואר 2018 (בספרדית)
↑  Calciomercato Crotone, ufficiale: Cabrera ceduto al Getafe באתר Corriere dello Sport, ‏ 7 ביולי 2018 (באיטלקית)
↑  Cabrera, segundo fichaje de invierno באתר הרשמי של אספניול, 20 בינואר 2020 (בספרדית)
כריש לימוני (סוג)

| כריש לימוני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: כריש לימוני
מינים
 Negaprion acutidens  Negaprion brevirostri  Negaprion eurybathrodon - נכחד
שם מדעי
 Negaprion ‏וייטלי, 1940
תחום תפוצה


כריש לימוני (שם מדעי: Negaprion) הוא סוג של דגי סחוס ממשפחת הכרישיים החיים בימים הטרופיים ברחבי העולם. המין כריש לימוני מצוי במי החופים הרדודים של האוקיינוס האטלנטי המערבי, לחופי מערב אפריקה וסביב האוקיינוס השקט שלחופי אמריקה. המין כריש לימוני חרמשי מצוי בימים הרדודים של האזור האינדו פסיפי, לרבות הים האדום.
כרישים אלה איטיים יחסית, בעלי חרטום בולט ושיניים אימתניות ובעלי 2 סנפירים על גבם. צבעם אפור עד צהבהב, ממנו קיבלו את השם לימוני. כרישים אלו משריצים ולדות חיים, הטורפים את אחיהם בעודם בבטן.
שני המינים נמצאים בסכנת הכחדה עקב ציד ופגיעה בבית גידולם.
מינים

כריש לימוני חרמשי (Negaprion acutidens)
כריש לימוני (Negaprion brevirostris)
Negaprion eurybathrodon - נכחד
כריש סיגנתוס

| כריש סיגנתוס |
| --- | --- |
 כריש סיגנתוס
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: כרישאים
משפחה:: כרישיים
סוג:: כריש
מין:: כריש סיגנתוס
שם מדעי
 Carcharhinus signatus ‏פואיי, 1868
תחום תפוצה


כריש סיגנתוס (שם מדעי: Carcharhinus signatus) הוא מין של דג סחוס במשפחת הכרישיים, החי במימי האוקיינוס האטלנטי בעומק 50 עד 600 מטרים מפני הים, כשלרוב הוא מצוי בימים במים עמוקים ובלילות מצוי במים רדודים יותר.
כריש זה מגיע לאורך ממוצע של 2 מטרים אך יכול להגיע לאורך 2.8 מטרים ומשקל של 76.7 קילוגרם. הוא בעל קשקשים אפורים כהים עד כחולים ולעיתים גם חומים כשהבטן בהירה יותר. העיניים ירוקות וגדולות, מאפשרות לבעליהם לראות היטב בחשיכה, החוטם ארוך והלסתות קצרות ומכילות שיניים מעוקלות פנימה ומחודדות מאוד. סנפירי החזה קצרים יחסית ומסתיימים במשולש מחודד וסנפיר הגב הקדמי קטן גם הוא. נקבת הכריש משריצה צאצאים חיים, לרוב 12 עד 18.
הכריש מצוי לאורך חופים ומדפי יבשות לאורך האוקיינוס האטלנטי הטרופי והממוזג שבין סנגל לנמיביה במזרח ובין מסצ'וסטס לארגנטינה, לרבות הים הקריבי ומפרץ מקסיקו במערב, כשהוא נפוץ בעיקר לחופי פלורידה. דיווחים לא מאומתים נצפו גם בפנמה לחופי האוקיינוס השקט.
הכריש ניזון במרדף אחרי דגי גרם שונים כמו מקרל, קיפוניים, דאוניים, כפחניים ודקריים וכן דיונונים וסרטנים פלגיים. לרוב הכריש צד במשך הלילה, כשהוא משתמש בעיניו הגדולות לראיית טרף בחשיכה.
הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר לטובת מרק כרישים ושימוש בכבד שלו.
הערות שוליים

↑  כריש סיגנתוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
לאקאי 8760

| --- | --- |
   
 מיקומו של לאקאי 8760 בקבוצת מיקרוסקופ (לא מופיע במפה)
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  מיקרוסקופ
 שמות נוספים:  גליזה 825, AX במיקרוסקופ, LHS 66
 סוג:  ננס אדום
 בהירות נראית:  6.67
 סיווג ספקטרלי:  M0.5 V
 עלייה ישרה:  21ʰ 17ᵐ 15ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏02.5″ ‏52′ ‏38°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  8.69
 מרחק:  12.87  שנות אור 3.95  פארסק
 רדיוס:  0.51 רדיוסי שמש
 מסה:  0.60 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 0.028 מהשמש
 טמפרטורה:  3,340 K
 מהירות סיבוב:  3.3±1.2 קילומטר לשנייה
 גיל:  5,600 מיליון שנים
 מהירות רדיאלית:  20.56±0.13 קילומטר לשנייה
 תנועה עצמית:  3,453 מילי-שניות קשת בשנה
 היסט:  251.9124±0.0352 אלפיות של שניות קשת
 מתכתיות:  0.06 
 
לאקאי 8760 (מצרפתית: Lacaille 8760, נקרא גם גליזה 825, LHS 66 או AX במיקרוסקופ) הוא ננס אדום הנמצא במרחק של כ-12.9 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים מיקרוסקופ. זהו אחד הכוכבים הקרובים ביותר למערכת השמש והוא הננס האדום הכי בהיר בשמים, אך למרות זה, כמו כל שאר הננסים האדומים, גם את לאקאי 8760 לא ניתן לראות ללא ציוד עזר, שכן בהירות נראיתו היא מדרגה 6.67, נמוכה מעט מסף הראייה האנושי. ניתן לצפות בו באמצעות משקפת כשתי מעלות מצפון-צפון-מערב לכוכב θ1 (תטא 1) במיקרוסקופ וכ-2.8 מעלות ממזרח לכוכב ζ (זטא) במיקרוסקופ.
היסטוריה

הכוכב התגלה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי בין השנים 1750 ו-1754 בזמן שמיפה את שמי הדרום מכף התקווה הטובה בדרום אפריקה. הכוכב הופיע בקטלוג כוכבים של שמי הדרום שפורסם בשנת 1763 כשנה לאחר מותו של דה לאקאי והכיל כ-10,000 כוכבים. בשנת 1875 גילה האסטרונום הגרמני קרלוס מסטה שלכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כ-3.5 שניות קשת בשנה. בשנת 1979 נצפתה להבת שמש יוצאת מפני הכוכב ובהירותו עלתה במספר עשיריות של דרגת בהירות. כתוצאה מכך סווג לאקאי 8760 ככוכב הבזק וקיבל גם ציון של כוכב משתנה - AX במיקרוסקופ.
מאפיינים

לאקאי 8760 הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M0 V, על הגבול של כוכב הסדרה הראשית כתום. מסתו מוערכת בכ-0.6 מסת שמש, רדיוסו מוערך בכחצי רדיוס שמש ועוצמת הארתו היא קרוב ל-3 אחוזים מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בגלל טמפרטורת פניו הנמוכה, כ-3,340 קלווין, רוב קרינתו היא בתחום התת-אדום. הכוכב נע על רקע שאר הכוכבים במהירות של כ-3.5 שניות קשת בשנה ומסלולו נטוי ביחס לדיסקת שביל החלב ומביא אותו למרחק של כ-1,500 שנות אור ממישור הגלקסיה. כמו כן מסלולו מאוד אליפטי ומרחקו ממרכז הגלקסיה משתנה בין 21,000 שנות אור ל-34,000 שנות אור. גילו של הכוכב מוערך בלמעלה מ-5.6 מיליארד שנים ומהירות הסיבוב של הכוכב על צירו היא איטית יחסית והוא משלים סיבוב אחד בכ-40 ימים. לכוכבים בעלי סיבוב איטי יש בדרך כלל פעילות מגנטית חלשה ומעט כתמי שמש. מסיבה זו היותו של לאקאי 8760 כוכב הבזק היא מפתיעה, אם כי תדירות ההתפרצויות ועוצמתן הן נמוכות ביחס לכוכבי הבזק אחרים. כמו כן שלא כמו כוכבי הבזק רבים, לאקאי 8760 אינו מסווג כמשתנה BY בדרקון שכן כתמי השמש שעל פניו מעטים וקטנים מכדי ליצור שינויים בבהירותו. עד היום לא התגלו עדויות לקיומם של כוכבי לכת המקיפים אותו, אך אם ישנם כאלה הם צריכים להיות במרחק של בין רבע לחצי יחידה אסטרונומית על מנת שהטמפרטורה שעל פניהם תאפשר קיום חיים.
סביבה

הכוכב הקרוב ביותר ללאקאי 8760 הוא ε באינדיאני שנמצא במרחק של כ-4.1 שנות אור ממנו, דומה למרחק שבין מערכת השמש למערכת אלפא קנטאורי. ממרחק זה יראה ε באינדיאני ככוכב עם בהירות מדרגה 2.4 כלומר בהיר בהרבה מכפי שהוא נראה מכדור הארץ. במרחק של כ-4.2 שנות אור מלאקאי 8760 בכיוון ההפוך מהכיוון של השמש, נמצא הננס האדום גליזה 832 שבהירותו המוחלטת היא רק כרבע מזו של לאקאי 8760 ובמרחק של כ-4.9 שנות אור ממנו נמצא הננס האדום לאקאי 9352. שכנים נוספים פחות קרובים הם המערכת המשולשת EZ בדלי שמורכבת משלושה ננסים אדומים ונמצאת במרחק של כ-6.4 שנות אור ממנו והננס האדום רוס 154 שנמצא במרחק של כ-7.4 שנות אור ממנו. כל הננסים האדומים לא ניתנים לצפייה ללא ציוד עזר על ידי צופה אנושי שיהיה בקרבת לאקאי 8760. השמש תראה משם ככוכב לא בולט עם בהירות מדרגה 2.8.