stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דגניים

| דגניים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: דגנאים
משפחה:: דגניים
שם מדעי
 Poaceae ‏ברנהארט, 1895
דגניים (שם מדעי: Poaceae ולעיתים Gramineae) היא משפחת צמחים חד-פסיגיים המשתייכת לסדרת הדגנאים. המשפחה מונה בין 7,000 ל-12,000 מינים, ובין 400 ל-650 סוגים הנפוצים בעולם כולו. הדגניים הם ממשפחות הצמחים החשובות לכלכלה ולתרבות האנושית עקב שימושם המגוון והנפוץ על ידי האדם למטרות תבואה, מספוא, מרעה, צמחי מרפא, הפקת סוכר וחומרי בניין.
רובם של מיני הדגניים הם עשבים חד או רב שנתיים בעלי גבעולים נבובים. שורשיהם בדרך כלל מורכבים מציציות צפופות. הגבעול או הקנה מורכב בדרך כלל ממפרקים אטומים, ופרקים נבובים. הקנה בעל יציבות רבה ויכול להתכופף ולא להישבר. העלים מורכבים משלושה חלקים, נדן, טרף, ולשונית. הנדן עוטף את פרקי הקנה או הגבעול בצורת צינור שסוע, כאשר הטרף הארוך והצר הוא החלק החופשי של העלה ומשתרך כלפי מטה. הלשונית מחברת בין שני החלקים. תפרחת הדגניים מסודרת בקבוצות של שבולת, אשבול או מכבד.
צמחים דגניים מתורבתים שהאדם מגדלם לצורך חקלאות נקראים בשם דגן. הדגן מהווה מקור מזון עיקרי של האנושות, וכנראה המקור הגדול ביותר לחלבון. גידולי דגן כוללים אורז בהודו ובמזרח הרחוק, תירס במקסיקו, חיטה ושעורה באירופה וצפון אמריקה, ודורה באפריקה. צמחי דגן מגודלים גם לשם מרעה ומספוא של משק חי, בעיקר כבשים ובקר.
מבנה הפרח

לדגניים תפרחות הבנויות משיבוליות. בפרח לכל שיבולת שני קשקשים ירקרקים, מוץ עליון ומוץ תחתון, אשר עוטפים את אברי הפרח הפנימיים. שני המוצים נתונים זה בתוך זה והגדול שבהם, התחתון, מכסה במקצת את השני ומסתיים בזיף קשה וארוך המכונה מלען. שלושה אבקנים, זירייהם ארוכים ודקים ומשלשלים את המאבקים הבשלים מחוץ לשיבולית.
בין המוץ העליון והאבקנים יושבים עוד שני קשקשים קטנים המכונים קשקשי תפיחה. בעת הפריחה תופחים ועל ידי כך נפתחים שני המוצים והפרח נפתח. שחלה עילית שבראשה צלקת מחולקת לשתי אונות שעירות או מנוצות. מבנה מותאם להאבקה ברוח. שחלה מגורה אחת מכילה ביצית יחידה, והפרי המתפתח ממנה הוא הגרגר- פרי יבש בן זרע אחד (קליפת הפרי היא חלק מקליפת הזרע), הזרע מכיל עובר קטן העומד בצדו של אנדוספרם גדול. הסדר (מלמטה למעלה) - גלומות - מוצים - קשקשי תפיחה.
משפחת הדגניים היא משפחה יחידה בסדרת הדגנאים. נוהגים לחלק אותה לשתי תת-משפחות:
סיסניים ודוחניים.
תפוצתה - בכל העולם, מהאזורים הארקטיים עד האזורים הטרופיים. הדגניים
היא אחת המשפחות הגדולות בצמחים העילאיים, ולה כ-500 סוגים וכ-7,000 מינים.
בדרך כלל הדגניים הם צמחים עשבוניים חד-שנתיים ורב-שנתיים, גבעולם חלול
(רק בסוגים מועטים כגון תירס, הגבעול אטום).
מפרקי-הגבעול ניכרים היטב, הם תפוחים ואטומים.
העלים מסורגים ועורכים בשני טורים. בסיס העלה הוא נדני ועוטף אותו
גבעול. טרף העלה דמוי סרגל או איזמל.
לרוב, במעבר בין הנדן והטרף, ישנה תוספת קרומית דמוית לשון,
הקרויה-לשונית. הלשונית סותמת את הקנה הנבוב ומונעת חדירת מי גשם
והתפשטות ריקבון לגבעולים.
פטוטרת אין, ועורקי הטרף של העלה מקבילים.
הפרחים הם קטנים, חסרי צבע בולט לעין. הם ערוכים בשיבוליות.
השיבולית מכילה פרח אחד, שניים או יותר, היושבים על ציר דק ומלווים או
עטופים בחפים.
כל שיבולית נושאת בבסיסה שני חפים – גלומות, העומדות זו מול זו, האחת
מעל השנייה. לעיתים הן אינן שוות בגודלן וצורתן. ויש שאחת מהן או שתיהן
מנוונות. הן נושאות לפעמים זיף ארוך המכונה מַלְעָן. גם הפרחים עטופים
בשני חפים-מוֹצִים, תחתון ועליון.
הפרח מכיל בדר"כ עטיף מנוון בצורת שני קשקשים, שלושה אבקנים ועלי
אחד. הזיר - ארוך ונימי. המאבק - דמוי חץ בבסיסו ושיווי-משקלו רופף.
השחלה נושאת בראשה שתי צלקות דמויות נוצה. יש שהפרחים הם חד
מיניים או ריקים.
השיבוליות ערוכות בתפרחות בצורת שיבולת, אשכול או מַכְבֵּד.
ההאבקה נעשית על ידי הרוח ולרוב זרה, כי ברוב הדגניים מקדימים המאבקים
להבשיל לפני הצלקות.
(מהלקסיקון הבוטני)
מיון

Anomochlooideae(אנ')
Anomochloa(אנ')
Streptochaeta(אנ')
Aristidoideae(אנ')
Aristida (אנ')
Sartidia (אנ')
Stipagrostis (אנ')
Arundinoideae(אנ')
Arundineae (אנ')
Amphipogon (אנ')
עבקנה (שם מדעי: Arundo)
Monachather (אנ')
Molinieae (אנ')
Crinipes (אנ')
Dichaetaria (אנ')
Dregeochloa (אנ')
Elytrophorus (אנ')
Hakonechloa (אנ')
Leptagrostis (אנ')
Molinia (אנ')
Moliniopsis (אנ')
Nematopo (אנ')
Phragmites (אנ')
Piptophyllum (אנ')
Styppeiochloa (אנ')
Zenkeria (אנ')
חזרן
Arundinarieae (אנ')
Bambuseae (אנ')
Olyreae (אנ')
Chloridoideae(אנ')
Danthonioideae(אנ')
Ehrhartoideae(אנ')
Micrairoideae(אנ')
Panicoideae(אנ')
Pharoideae(אנ')
Pooideae(אנ')
Puelioideae(אנ')
ראו גם

דגניים בתקופת הברזל בארץ ישראל
דוקטור דה סוטו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ויליאם סטייג
 איורים:  ויליאם סטייג 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר ילדים
 נושא:  Ratoncito Pérez 
 הוצאה
 הוצאה:  פראר, סטראוס וג'ירו 
 תאריך הוצאה:  1982
 מספר עמודים:  30
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת משכל
 תאריך:  1994
 תרגום:  יהודה מלצר
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-374-41810-6
 הספרייה הלאומית:  001332004
 
דוקטור דה סוטו (Doctor De Soto) הוא ספר ילדים מאת ויליאם סטייג, בתרגומו של יהודה מלצר.
עלילה

דוקטור דה סוטו עוסק ברפואת שיניים לפרנסתו, בסיועה של אשתו מרת דה סוטו. מספר רב של מטופלים נוהג להגיע אליו לטיפול. החיות שהגיעו אליו שונות בגודלן ועל-כן אין הן תמיד מתיישבות בכסאו: הן מתיישבות על הרצפה במקרים שגודלן גדול מעט משלו (ובמקרים אלו הוא מצטייד בסולם) והוא מונף לפיה של החיה המסוימת במקרים בהם החיה גדולה יתר על המידה.
טיפול אצלו מתאפשר לכל חיה למעט כאלו שקטלניות לעכברים, שהרי הוא עכבר.
חרף איסור זה הוא עקר את שינו הטוחנת של שועל, עקב העובדה כי סבלו היה קשה מנשוא.
את שינו, אשר הצטבר בה רקבון, הוא עקר על ידי שימוש בגלגלת ולאחר העקירה קבע עם השועל כי למחרת היום עליו להגיע בשעה 11:00.
בעת שגז-הצחוק ניתן לשועל הוא דמיין כי הוא אוכל אותם לא מבושלים, עם מלח ועם כמות קטנה של יין לבן יבש. מרת דה סוטו חשבה שלאור העובדה שהם מסייעים לו הוא לא יאכל אותם. בעלה ידע כי עליו לסיים את מלאכו כפי שנהג אביו לעשות. מה שכן היה עליהם למצוא דרך להגן על עצמם מן השועל. יחדיו הם הצליחו למצוא פתרון שלא עורר בשועל חשד ואף הפיל אותו בפח.
פתרונם של השניים היה הדבקת שיניו של השועל בעזרת טיפול מיוחד לכאורה.
וכך הדבר נעשה: לאחר שהוענקה לשועל שינו המוזהבת במקום שינו שהרקיבה ונעקרה, דוקטור דה סוטו מרח את שיניו של השועל. כדי לאפשר זאת הוא סיפר לשועל כי מדובר במתכון משגע שהוא ואשתו למדו להכין זה עתה והוא מאפשר מניעת כאבי שיניים לעולמים. השועל, שבינתיים תכנן לאכול את השניים בעזרת שינו החדשה, הסכים להיות הראשון שיקבל את הטיפול הזה.
לאחר המריחה הוא סגר את לסתותיו בחוזקה והשאירן סגורות למשך כדקה, כפי שהורה לו דוקטור דה סוטו. הדבר גרם להדבקת שיניו לפרק-זמן מוגבל ולהינצלות סופית של השניים מפני השועל.
עיבודים

בשנת 1984 נעשה עיבוד קולנועי של סטייג לספרו "דוקטור דה סוטו" בבימויו של מיכאל שפורן והיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט המונפש הטוב ביותר.
דגני מפלצות

| --- | --- |

קופסת דגני בוקר "הרוזן שוקולה"
 
 מאכלים
 סוג:  דגני בוקר 
 מרכיבים עיקריים:  קורנפלקס בטעם שוקולד עם חתיכות של מרשמלו
 
| --- | --- |

קופסת דגני בוקר "פרנקן ברי"
 
 מאכלים
 סוג:  דגני בוקר 
 מרכיבים עיקריים:  קורנפלקס בטעם תות עם חתיכות של מרשמלו
 
| --- | --- |

קופסת דגני "בו ברי"
 
 מאכלים
 סוג:  דגני בוקר 
 מרכיבים עיקריים:  קורנפלקס בטעם אוכמנית שחורה עם חתיכות של מרשמלו
 
דגני המפלצות (באנגלית: Monster cereals) הם קו דגני בוקר, המיוצרים על ידי תאגיד ג'נרל מילס בצפון אמריקה. הקו הוצג בשנת 1971, ובמועדים שונים הכולל חמישה מותגים, שכל אחד מהם מציג גרסה מצוירת של מפלצת המבוססת על מפלצות יוניברסל: הרוזן שוקולה, פרנקן ברי, ובו ברי (כולם עדיין מיוצרים בעונות ספציפיות), כמו גם פירות ברוט ומומיה פירותית טעימה (שניהם הופסקו, למעט הפקות מוגבלות).
היסטוריה

במרץ 1971 הוצגו שני הדגנים הראשונים בקו, הרוזן שוקולד בטעם שוקולד ופרנקן ברי בטעם תות. בפרסומות, שתי המפלצות, הרוזן שוקולה ופרנקן ברי, היו עוסקות בהתקוטטות קומית שעליהן דגני בוקר טובים יותר, כאשר משהו או מישהו אחר התערב בדבריהם המילוליים והפחיד אותם.
בפברואר 1972, דגני פרנקן ברי כללו פיגמנט שאינו ניתן לעיכול שהפך צואת ילדים לוורודה, סימפטום המכונה לפעמים "צואה של פרנקן ברי". מתכוני הרוזן שוקולה ופרנקן ברי נכתבו מחדש כדי להסיר את הפיגמנט הזה.
בו ברי, כביכול הדגנים הראשונים בטעם אוכמניות, יצאו בדצמבר 1973, ופירות ברוט ב-1974. "פירות ברוט" הופסק בשנת 1982 והוחלף בשנת 1988 ב"מומיה פירותי יאמי", שהופסק בשנת 1992.
בשנת 2010, שחררה בטי קרוקר את פרנקן ברי ואת פירות היער של פירות היער. ג'נרל מילס שחרר חטיפי דגנים של הרוזן שוקולה.
מאז 2010, דגני פרנקן ברי, בו ברי וספירת הרוזן שוקולה מיוצרים ונמכרים רק מספר חודשים בעונת הסתיו / ליל כל הקדושים בספטמבר ובאוקטובר. מפני שמסוף שנת 2010, הופץ מידע על נתוני תזונה לקויים ועובדות היסטוריות עדיין ניתן למצוא באתר הרשמי של ג'נרל מילס בכל עונות השנה.
באוגוסט 2013 שחרר ג'נרל מילס את כל חמשת דגני המפלצות לרכישה בעונת ליל כל הקדושים. גם "ברוט הפירות", ששוחרר לראשונה מזה 31 שנה, וגם "מומיה פירותי יאמי", ששוחררה לראשונה מזה 21 שנה, באריזות מחודשות כמו שאר הדגנים, וגרסת "ברוט הפירות" שונה לשם "פרי פראי". בנוסף, ב-"I-Mockery" נחשף שקופסאות מהדורות רטרו מיוחדות של כל חמשת הדגנים עם אומנות האריזה המקורית שלהם יימכרו אך ורק בחנויות טארגט.
בשנת 2014 ג'נרל מילס נעזר ב-DC קומיקס כדי ליצור עיצובים חדשים לדגנים בזמן ליל כל הקדושים. העיצובים שנחשפו ב-6 באוגוסט, כללו עיצוב של Boo Berry מאת ג'ים לי, עיצוב של הרוזן שוקולה מאת טרי דודסון ועיצוב של Franken Berry מאת דייב ג'ונסון.
פרסים

במהלך העשור הראשוני לייצור עד תחילת שנות השמונים, דגני המפלצות היו ידועים גם במגוון הרחב של פרמיות דגנים באריזה וגם בדואר. הופקו פריטים רבים, כגון פוסטרים, מדבקות, ערכות צבע, מכוניות ספידסטר, מצנחים ואפילו דמויות פרסום מוויניל.
הערות שוליים

↑  Ettinger, Jared. "General Mills Resurrecting Fruit Brute, Yummy Mummy This Halloween".
↑  Payne, J. V. (1972). "Benign red pigmentation of stool resulting from food coloring in a new breakfast cereal (the Franken Berry stool)". Pediatrics. 49 (2): 293–294.
↑  Gilbert-Barness, Enid; Debich-Spicer, Diane E. (2005). Handbook of pediatric autopsy pathology. Humana Press. p. 288. ISBN 978-1-59259-673-7. נבדק ב-15 בנובמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Niemietz, Brian (31 באוקטובר 2009). "It's berry scary". New York Post. נבדק ב-5 באוגוסט 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bruce, Scott; Crawford, Bill (1995). Cerealizing America: The Unsweetened Story of American Breakfast Cereal. Faber and Faber Inc. pp. 212-213. ISBN 0-571-19851-1.
1 2  "Monsters". General Mills. נבדק ב-22 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Morioka, Lynne (20 באוגוסט 2013). "The return of two General Mills monsters". נבדק ב-26 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Franken and Boo Berry Fruit Roll-Ups!"(הקישור אינו פעיל). X-Entertainment.com. October 8, 2010. Retrieved August 6, 2014.
↑  Barr, Roger (19 בדצמבר 2013). "Fruit Brute And Fruity Yummy Mummy Are Back! Plus, All Five Monster Cereals Are Getting Retro Packaging!". I-Mockery. נבדק ב-8 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sunu, Steve (6 באוגוסט 2014). "Jim Lee, Dave Johnson, Terry & Rachel Dodson Redesign General Mills' Monster Cereals". Comic Book Resources. נבדק ב-5 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jones, Jonathon (2016-10-15). Monster Cereal Box Premiums - The 1970’s: A Groovy Decade of Crunchy-Sweet Fun (באנגלית) (2 ed.). Jonathon Jones.
דוד מלמד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בפברואר 1944 (בן 80) פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  יקיר פתח תקווה (2022) 
 
דוד מלמד (נולד ב-9 בפברואר 1944) הוא סופר ישראלי.
ביוגרפיה

מלמד נולד ב-1944 בפתח תקווה, למד בבתי ספר דתיים בעיר. בוגר החוגים למדע המדינה ולהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. היה שנים רבות עורך נהלים בחברת "אל על".
מלמד עוסק בכתיבה ספרותית ופובליציסטית מגיל צעיר. 
פרסם שבעה ספרים.
פרסומיו בכתבי-עת ובמוספים ספרותיים כוללים: סיפורים קצרים, מאמרים בענייני לשון, תולדות העיתונות העברית, דת והיסטוריה יהודית וביקורות ספרים.
אחדים מסיפוריו תורגמו לאנגלית, ערבית ואיטלקית, ופורסמו באנתולוגיות ובעיתונים בשפות אלו. אחדות מיצירותיו תוסכתו ושודרו ברדיו.
סיפורו "כרם במורד קידרון" זכה בפרס הסיפור הקצר של ידיעות אחרונות ב-1982 והוכנס בעבר לתוכנית הלימודים של משרד החינוך.
זכה בפרסים ספרותיים: פרס פתח תקווה לספרות יפה, פרס ראשון בתחרות הסיפור הקצר של "ידיעות אחרונות", פרס סנדרה בראנד לסיפורים קצרים, ועוד.
מפרסם רשימות-ביקורת וטור סקירת ספרים חדשים ב"מאזנים", ביטאון אגודת הסופרים העבריים, חבר ועדת הביקורת של האגודה.
מלמד נשוי ליונה ואב לשלושה ילדים.
בשנת 2022 קיבל את אות יקיר העיר פתח תקווה.
ספריו

צבוע בקורונדי, הוצאת תמוז, 1980. (סיפורים)
כרם במורד קידרון, ספרית פועלים, 1982. (סיפורים)
החלום הרביעי, ספרית פועלים, 1986. (רומאן פוליטי-חברתי)
ריח גויאבות, הוצאת עקד, 1995. (סיפורים)
אור ראשון, הוצאת ידיעות אחרונות, 1996. (סיפורה של ראשית העיתונות העברית)
כולם היו אוהביה, הוצאת גוונים, 2010.
ללקק את האצבעות, גוונים, 2010. (ספר לילדים ובני-נוער)
ד'תר"א

ד'תר"א (4601)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-2 בספטמבר 840 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 19 בספטמבר 841. שנה מסוג החא, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג החא, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ט"ו באדר ב' חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ב' ועד יום ראשון ט"ז באדר ב' - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
גרטה קנדאורובה

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1929 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  5 באוגוסט 2013 (בגיל 84) יקטרינבורג, רוסיה 
 מקום קבורה:  Shirokorechenskoe Cemetery 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה ממלכתית של אורל (1951) 
 מנחה לדוקטורט:  יעקב שור (מדען) 
 מוסדות:  האוניברסיטה ממלכתית של אורל 
 תלמידי דוקטורט:  Aleksandr Deryagin, Vladimir Vaskovsky 
 פרסים והוקרה:  מדען כבוד של הפדרציה הרוסית (1995) 
 
גרטה קנדאורובה (ברוסית: Герта Семёновна Кандаурова‏; 9 במרץ 1929 - 5 באוגוסט 2013) הייתה פיזיקאית סובייטיצ-רוסית. היא היה מומחית בחקר מגנטיות.
קורות חיים

גרטה קנדאורובה נולדה בשנת 1929 במוסקבה.
לאחר סיום בית ספר היא התחילה ללמוד באוניברסיטת אורל וסיימה אותה בשנת 1951. קנדאורובה נותרה באוניברסיטה, החלה ללמוד תואר שלישי וסיימה את הלימודים בשנת 1957. בשנת 1967 היא קודמה לדרגת פרופסור.
בשנת 1974 קנדאורובה סיימה עבודת פוסט דוקטורט בתחום חקר היסטרזיס. החל משנת 1992 ועד לפרישה לגמלאות בשנת 2004 קנדאורובה הייתה מנהלת מעבדה לחקר מגנטיות.
עבודות של קנדאורובה התרכזו בחקר מגנטיות ונושאים סמוכים. היא ביצע ניסויים ונתנה הסבר תאורטי לתופעות שהתגלו. בהדרכתה הוכנו 18 עבודות תואר שלישי. במשך שנים היא הייתה מעברה קורסים בנושא והייתה שותפה לכתיבת ספר לימוד ב-2 כרכים.
קנדאורובה פרסמה כ-300 מאמרים מדעיים ובבעלותה היו 9 פטנטים.
קנדאורובה נפטרה בשנת 2013 ביקטרינבורג לאחר מחלה קשה.
דוד טברסקי (סקווירא)

רבי דָּוִד טְבֶרְסְקִי (כונה גם: ר' דוד'ל; י"ד בניסן תר"ח, 1848 – ט"ו בכסלו תר"פ, 1920). היה אדמו"ר חסידי, בדור השני בשושלת סקווירא.
ביוגרפיה

נולד לרבי יצחק טברסקי מסקווירא ולחנה סימא בת רבי צבי מסקווירא. היה חתנו של רבי שלמה מסאווראן ובזיווג שני חתנו של רב אליקים געץ מאוסטרהא.
לאחר פטירת אביו, מילא יחד עם אחיו הגדולים רבי אברהם יהושע העשיל ורבי ישראל. לאחר פטירת רבי אברהם יהושע העשיל בג' בכסלו תרמ"ז (1887) מינו החסידים את בנו רבי משה דן לממלא מקומו, ואילו רבי דוד פתח חצר עצמאית בסקווירא. היה נערץ על כל חוגי החסידים ורוב חסידי סקווירא באירופה נסעו אליו.
כאביו המשיך במסורת השתיקה של אביו ומיוחסת לו האמירה: "צריכים לשתוק... ולשתוק... ולשתוק... ואם מתייגעים מרוב שתיקה – עושים אתנחתא מתוך שתיקה וממשיכים להחריש".
בשנת תרע"ט בעקבות המהפכה הבולשביקית עזב רבי דוד את סקווירא לקייב, שם נפטר עקב המגפות שהשתוללו בעיר בט"ו בכסליו ה'תר"פ.
אגרותיו הופיעו בקובץ "אגרות קודש" (ניו יורק תשס"ה, 2006).
צאצאיו

שבעת בניו של רבי דוד שימשו כאדמו"רים, המפורסם שבהם הוא בנו הצעיר רבי יעקב יוסף שניצל ממלחמת העולם השנייה והקים מחדש את החסידות בארצות הברית.
בתו פייגא, הייתה ארוסת רבי ישראל מקרלין, אך נפטרה קודם הנישואין.
רבי מרדכי, חתן דודו רבי אברהם יהושע העשיל מסקווירא. בנו רבי יצחק, כיהן כאדמו"ר מסקווירה בארצות הברית מתרפ"ג.
רבי משה, נישא לשיינדל בת רבי יעקב אריה מטריסק.
רבי אהרן, חתן רבי יצחק מבוהוש.
רבי שלמה, חתן רבי אריה לייב ממגרוב, מילא את מקום אביו בסקווירא, נפטר בז' באדר א' תרפ"א (1921).
רבי מנחם נחום, חתן רבי יוסף מאיר ממחנובקא, ובזיווג שני רבי פנחס ספרד מקוניב, נפטר בי"ט בסיוון תש"ו (1946).
רבי יצחק, חתן רבי שמואל שלמה מצ'רנוביל, נרצח בשואה בטרנסניסטריה.
רבי יעקב יוסף, חתן רבי פנחס טברסקי מאוסטילה, הקים מחדש את החסידות בארצות הברית לאחר השואה.
הערות שוליים

↑  זיווגו השלישי של רבי יצחק
↑  בן רבי אהרן מטיטיוב
↑  בן רבי יעקב יוסף מאוסטראה (השני).
↑  לפי מאמר זה בעלון דברי תורה לפרשת השבוע י"ב כסליו תשע"ד
↑  בן רבי יהושע רוקח מבעלזא.
↑  בנו רבי אלעזר מילא את מקומו כאדמו"ר בפלטיצ'ן וייסד את חסידות זו.
↑  מילא מקום חמיו במחנובקא ובארצות הברית, כונה האדמו"ר מסקווירא-מחנובקא.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309133305171  VIAF: 299151749   WorldCat (עם VIAF): 299151749
דידייה אילונגה מבנגה

| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1980 (בן 43) קינשאסה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.13 מטרים
 דראפט:  לא נבחר, 2002
 קבוצות כשחקן
 1999–2001   2001–2002   2002–2003   2003–2004   2004–2007   2007–2008   2008–2010   2010–2011   2012   2013:  אנטוורפ ג'יינטס   ספירו ג'ילי   לוון ברס   ספירו שרלרואה   דאלאס מאבריקס   גולדן סטייט ווריורס   לוס אנג'לס לייקרס   ניו אורלינס הורנטס   צ'ינגדאו דאבל-סטאר   בראקו בול אנרג'י
 הישגים כשחקן
 שתי אליפויות NBA‏ (2009, 2010)
דידייה אילונגה־מבנגה (בצרפתית: Didier Ilunga-Mbenga; נולד ב-30 בדצמבר 1980 בקינשאסה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) הוא כדורסלן קונגולזי-בלגי המשחק בעמדת הסנטר. היה בעבר חבר בנבחרת בלגיה בכדורסל.
קריירה

מבנגה נולד בזאיר (כיום, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). הוא החל לשחק כדורסל בגיל צעיר מאוד והצטרף לאקדמיה מיוחדת לספורט ואתלטיקה בבלגיה, עת שהיגר אל המדינה. בהגיעו לגיל 19, הצטרף לקבוצת הנוער של אנטוורפ ג'יינטס ושיחק גם כן מספר משחקים עמה במסגרת הליגה הבוגרת. לאחר מכן הושאל לספירו ג'ילס ול-לוון ברס במשך שנתיים, ואחר כך שיחק עבור ספירו שרלרואה וזכה עמה באליפות הליגה (2004).
בשנת 2004, מבנגה חתם בקבוצת ה-NBA, דאלאס מאבריקס. במדי המאבריקס שיחק במשך ארבע עונות ותרם עבורה 1.5 נקודות ו-2 ריבאונדים בממוצע למשחק. לאחר מכן מבנגה שיחק עבור גולדן סטייט ווריורס במשך עונה אחת. בינואר 2008 עבר ללוס אנג'לס לייקרס, עמה זכה באליפות ה-NBA בעונות 2009 ו-2010. בעונת 2010/2011, שהייתה האחרונה שלו ב-NBA, שיחק עבור ניו אורלינס הורנטס, ולאחר מכן עבר לשחק בליגת ה-CBA (סין) ובפיליפינים.
דוקטור דוליטל (סרט, 1998)

| --- | --- |

 מבוסס על:  דוקטור דוליטל מאת יו לופטינג
 בימוי:  בטי תומאס 
 הופק בידי:  ג'ון דייוויס, דייוויד ט. פרנדלי, ג'וסף מ. סינגר
 תסריט:  לארי לווין, נאט מולדין
 עריכה:  פיטר טשנר 
 שחקנים ראשיים:  אדי מרפי אוזי דייוויס אוליבר פלאט
 מוזיקה:  ריצ'רד גיבס 
 צילום:  ראסל בויד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Davis Entertainment, Friendly Productions 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, וודו, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 ביוני 1998
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט קומדיה 
 תקציב:  70.5 מיליון דולר
 הכנסות:  294.4 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   drdolittle
 סרט הבא:  דוקטור דוליטל 2
 דף הסרט ב־IMDb
 
דוקטור דוליטל (באנגלית: Dr. Dolittle) הוא סרט קומדיה אמריקאי בכיכובו של אדי מרפי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1998, בבימויה של בטי תומאס והוא מבוסס על הספר דוקטור דוליטל מאת יו לופטינג. הסרט זכה להצלחה בקופות.
עלילה

כבר כילד ידע ג'ון דוליטל הקטן לדבר עם הכלב שלו, אך בהתבגרותו שכח והתעלם מכשרון זה. ג'ון דוליטל הגדול הפך לרופא רציני בבית חולים ויותר מדי רציני בבית, הוא חי באושר עם אשתו ליסה ועם בנותיו צ'ריס המתבגרת ומאיה החנונית, אשר יש לה קביה בשם רודני וביצה אשר מאיה חושבת שזה ביצת ברבור. יום אחר המשפחה של ג'ון יוצאת לחופשה, אולם ג'ון נאלץ לעבוד בבית החולים ובדרך הוא כמעט דרס כלב במכוניתו, ג'ון קיבל מכה בראשו בעוד שהכלב קם וצעק עליו בשפת בני האדם. יום למחרת הקביה רודני החל לדבר אל ג'ון, והוא החל להשתגע ושכח מה קרה בילדותו. לאחר שג'ון עזר לינשופה, חיות רבות החלו לבוא אליו שיעזור להם ואז הוא החל לאמץ את הכלב, וקרא לו בשם "לאקי". ג'ייק החל לעזור לכל מיני חיות וגם לנמר קרקס בשם ג'ק אשר סובל מכאב מוחי רציני. בעקבות זאת ג'ון למד להבין את מתנתו מהילדות, אולם כאשר הוא ביצע החייאה לעכברוש, ליסה ומארק גילו זאת ושלחו אותו לבית משוגעים. שם ג'ון התחרט על מתנתו וחזר לעבודתו הקודמת. כאשר מאיה ספרה לארצ'ר, סבה של מאיה ואביו של ג'ון, שהיא אוהבת שאביה מדבר לחיות, ג'ון שינה את ליבו וחזר לעזור ולדבר אל החיות, והוא התנצל בפני מאיה וסיפר לה שהוא אוהב אותה מאוד, כמו כן הוא התנצל בפני לאקי הכלב. יחד, הם לקחו את ג'ק הנמר מהקרקס והבטיחו שיטפלו בו היטב. ארצ'ר סיפר לליסה שהמתנה של ג'ון היא לדבר אל החיות היא אמיתית, ובעזרת תמיכתו של אשתו, ג'ון הצליח לרפא את ג'ק הנמר ולהציל את חייו. קאלוואי התלהב מהכישרון של ג'ון, אולם הוא נאלץ לבטל את העסקה. גון הפך לרופא וטרינר, ועזר לכל מיני חיות. בסוף הסרט, לאקי ורודני התבוננו בבקיעת הביצה של מאיה, ומהביצה יצא תנין קטן.
צוות השחקנים הראשי

אדי מרפי - דוקטור ג'ון דוליטל
אוסי דייוויס - ארצ'ר דוליטל
פיטר בויל - מר קלוואי
קריסטין וילסון - ליסה דוליטל
קיילה פראט - מאיה דוליטל
רייבן סימון - צ'ריס דוליטל
ג'פרי טמבור - דוקטור פיש
צוות השחקנים הראשי > צוות המדבבים

נורם מקדונלד - לאקי הכלב
אלברט ברוקס - ג'ק הנמר
כריס רוק - רודני הקביה
ג'נה אלפמן - ינשופה
ג'ונתן ליפניקי - גור נמר
גארי שנדלינג - יון זכר
ג'ולי קאוונר - יונה נקבה
גילברט גוטפריד - כלב מתלונן
רני סנטוני - עכברוש
ג'ון לגוויזאמו - עכברוש
אלן דג'נרס - כלבת המחמד של ג'ון מהפרולוג
ד'ר"ל

ד'ר"ל (4230)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-22 בספטמבר 469 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 11 בספטמבר 470. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
אירועים

ז' בטבת – נאסרו שלושה מראשי היהודים בבבל: ראש הגולה – הונא מרי בר מר זוטרא, רב אמימר בר רב ינוקא ומשרשיא בר פקוד. מאוחר יותר הוצאו להורג (איגרת רב שרירא גאון)
נפטרו

י"ח בטבת – ראש הגולה בבבל, רב הונא מרי בר מר זוטרא, ומשרשיא בר פקוד, הוצאו להורג במצוות מלך פרס (איגרת רב שרירא גאון)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
דוד טבק

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 באוגוסט 1927 בית עובד, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  21 ביולי 2012 (בגיל 84) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  מקוה ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה 
 
דוד טבק קיצוני מימין עם חלק מהמשלחת הישראלית בהלסינקי, 1952
דוד טבק (5 באוגוסט 1927 - 21 ביולי 2012) היה אתלט ישראלי. אלוף ושיאן ישראל בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר (26 שנים). השתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952) במדי נבחרת ישראל.
קורות חיים

טבק גדל במושב בית עובד ולמד בבית ספר מקוה ישראל. הוא התאמן בהדרכתו של המאמן האמריקאי אירווינג מונדשיין.
במסגרת אליפות הפועל בקרב רב שנערכה בתל אביב בדצמבר 1946 קבע טבק בריצת 200 מטר 23.7 שניות.
במשחקי המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 סיים טבק במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות.
בשנת 1951 קבע טבק בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש של 10.8 שניות.
בתחרות שנערכה באצטדיון ימק"א ירושלים בינואר 1952 קבע טבק בריצת 200 מטר שיא ישראלי חדש של 22.6 שניות, שיפור לשיאו של יהודה גבאי משנת 1947 - 22.8 שניות. בתחרות שנערכה בתל אביב במרץ אותה שנה הוא קבע בריצת 100 מטר שיא ישראלי חדש של 10.7 שניות ובריצת 200 מטר שיא ישראלי חדש נוסף של 22.5 שניות. באליפות ישראל שנערכה ביוני אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בשיא ישראלי חדש של 10.6 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.5 שניות. שיא זה החזיק מעמד 14 שנים ונישבר על ידי טיבור פרקש מהפועל רמת גן (10.5 שניות). נוסף לכך, הוא זכה בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.5 שניות. מספר ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באנקרה בין נבחרות ישראל לטורקיה הוא קבע בריצת 100 מטר תוצאה של 10.8 שניות ובריצת 200 מטר תוצאה של 22.4 שניות והיה שותף לניצחון על הרביעייה הטורקית בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא ישראלי חדש של 43.4 שניות.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים טבק במקום 21 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות (זמן אלקטרוני - 11.10 שניות) ובמקום 27 בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 21.8 שניות (זמן אלקטרוני - 22.34 שניות).
ילדיו של טבק אף הם ספורטאים בעבר, בני טבק הוא כדורגלן מכבי תל אביב בעבר ואתי טבק, אצנית מצטיינת.
דוד טבק נפטר ב-21 ביולי 2012. נטמן בבית העלמין ברמת השרון.
תארים והישגים

בשנת 1978 זכה טבק בפרס, 30 הספורטאים הגדולים של ישראל, לכבוד שלושים שנות המדינה.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.6 שניות (1952)
ריצת 200 מטר: 21.8 שניות (1952)