כוח גדעון
הקרב > מחוז גוג'ם

לאחר התבוסות ביוון ובצפון אפריקה, דיווחים מוגזמים על עוצמת הכוחות הבריטיים והאתיופיים המוצבים בסודאן ועוינות גוברת מצד האוכלוסייה המקומית, נראתה נסיגה איטלקית ממערב גוג'ם לבארדר גיאורגיס ולדברה מרקוס כבלתי נמנעת. מכיוון שנסיגה כזאת תאפשר את פתיחת הכביש הדרוש לבריטים הגיע ב-19 בפברואר כוח גדעון למטאקל בנתיב שאפשר מעבר גמלים. סלאסי וכוח גדעון כינסו את האתיופים הפטריוטים והודיעו על הגעתו של הקיסר באמצעות שימוש ברמקולים, וגרמו למנהיגים מקומיים ולאסקרי איטלקיים לערוק. חיל המצב בדאנגילה נסוג ממנה לבארדר גיאורגיס ווינגייט הורה על תקיפת חילות המצב הנותרים והשמדתם תוך שימוש בטקטיקות של לוחמת גרילה כדי להטעות את האיטלקים באשר לאיום הנשקף להם.
בין 27 בפברואר ל-3 במרץ הטריד כוח גדעון את המבצרים האיטלקיים בבורה, השתמש ברמקולים לצורכי תעמולה והונאה וגרם למגינים להאמין שהם ניצבים בפני כוח משמעותי, במקום מול 450 איש, מה שהוביל לעריקות נרחבות. ב-4 במרץ, מחשש שהדרך לדברה מרקוס נמצאת תחת איום, נסוג מפקד הכוח האיטלקי, קולונל נטאלה, לדמבאצ'ה, שעל הכביש לדברה מרקוס. כשגדוד הגבול בעקבותיהם, נתקלו האיטלקים הנסוגים בגדוד האתיופי ה-2 ממערב לדמבאצ'ה. בקרב איבדו האיטלקים 400 נפגעים, 2,000 שבויים, ארבעה תותחים, מספר כלי רכב ואספקה. הגדוד האתיופי איבד כ-100 איש ומספר גדול של בהמות משא, וכוחו ירד לזה של פלוגה. הקצה המערבי של הכביש לגוג'ם שוחרר, וסלאסי נכנס לבורה ב-14 במרץ. המבצרים בהם החזיקו האיטלקים בדברה מרקוס הפכו למאחז האיטלי המערבי ביותר, ווינגייט הטיל עליהם מצור באמצעות גדוד הגבול, כאשר היחידות האחרות של כוח גדעון נשלחו לעבר הנילוס הכחול.
ראס האילו הופיע עם כמה אלפי תומכים והצטרף לאיטלקים בדברה מרקוס, כאשר באותו הזמן הבין נאסי כי הדיווחים באשר לגודלו של כוח גדעון היו מוגזמים. קולונל נטאלה הודח והוחלף בקולונל מראבנטאנו. נאסי הכריז כי בורה תיכבש מחדש תוך זמן קצר, כבש את מבצר עמנואל ותקף את הכוח הבריטי בבארדר גיאורגיס. בפני וינגייט עמדו הברירות של נסיגה לעבר בורה או של התקפה מול כוח איטלקי עדיף, והוא החליט לתקוף. התקפות גרילה בוצעו לאחר רדת החשיכה לאחר הכנה קפדנית ותוך הפגנת תעוזה ומשמעת מצד החיילים הסודאנים. באמצע הלילה זחלו חבורות קטנות של כ-50 איש כל אחת והגיעו סמוך מאוד לעמדות האיטלקיות, ואז תקפו אותן באמצעות כידונים ורימוני יד. בתחילת אפריל נסוגו המגינים האיטלקיים אל רצועת ההגנה הפנימית של דברה מרקוס. דוכס אאוסטה, המפקד האיטלקי במזרח אפריקה, הורה על נסיגה ב-4 באפריל, וכ-12,000 איש (כולל כ-4,000 נשים) החלו במסע של כ-320 ק"מ לעבר ספרטאק ומשם לדסי (Dessie). ההתקפה על בארדר גיאורגיס, בפיקודו של קולונל אדריאנו טורלי, עם חמישה גדודים שנעזרו בארטילריה, נכשלה גם היא. סלאסי נכנס לדברה מרקוס ב-6 באפריל, ביום בו נכבשה אדיס אבבה מדרום. ההצלחה הבריטית בקרבות באריתריאה, סומליה האיטלקית ודרום אתיופיה שינתה לחלוטין את המצב האסטרטגי, והמדיניות הבריטית העדכנית הייתה להמליך מחדש את סלאסי כקיסר אתיופיה, ולגייס את הפוטנציאל הצבאי האתיופי לסיוע בחיסול חילות המצב האיטלקיים ששרדו.
וינגייט הורה לכוחות הלא-סדירים של בילאי זלקה, בסיוע מחלקה מהגדוד האתיופי בפיקודם של מייג'ור וילפרד ד'סיגר (Wilfred Thesiger) וקפטן פולי, לחסום את דרך הנסיגה מדברה מרקוס ולמנוע מהאיטקים לחצות את הגשר שמעל הנילוס הכחול. ככל הנראה היה זלקה בקשר עם האילו, הורה לכוחותיו שלא לפעול והאיטלקים הצליחו לחצות את הנהר לכיוון אדיס דרה. שלוש מחלקות מגדוד הגבול ואחת מהגדוד האתיופי המשיכו במרדף, זאת על אף שהתחמושת והאספקה שלהם כמעט אזלה. בסוף אפריל הגיעו שני מרכזי מבצעים כדי להדריך ולכוון את פעולותיהם של הפטריוטים, והפיקוד עליהם הועבר למייג'ור נוט מכוח 101. האוכלוסייה המקומית נותרה חסרת רצון להשתתף, אך באמצעות שימוש בערמה ובהונאה הצליחו הכוחות הבריטיים הרודפים למנוע מהאיטלקים להתארגן כראוי, ותפסו את המתלול שלפני אדיס דרה.
התקפת נגד איטלקית נהדפה, ופשיטת נגד שביצעו הבריטים עודדה את האוכלוסייה המקומית לסייע ולתרום מזון. ב-15 במאי הגיע וינגייט מאדיס אבבה, כשבאותו הלילה החלו האיטלקים לסגת לעבר אגיבר וכביש דברה טבור-גונדר. וינגייט התעלם מהוראות שניתנו לו לעצור ושלח חלק מכוחו כדי לנתק את נתיב נסיגתם של האיטלקים, בשעה שהכוח העיקרי, בסיוע 300 פטריוטים, המשיך במרדף. ב-19 במאי דרש וינגייט את כניעתו של קולונל מראבנטאנו, אשר סירב בתחילה, וביקש להיוועץ באלחוט עם המפקדה הראשית. מתקפת נגד איטלקית נכשלה, ווינגייט טען שכוחותיו עודדים לעזוב ובשטח יישארו רק הכוחות הפטריוטיים. ההונאה פעלה ומראבנטאנו נכנע עם 1,100 חיילים איטלקיים וכ-7,000 חיילים אתיופיים.
כוח גדעון קיבל פקודות חדשות לנתק דרכים על פני שטח נרחב במטרה למנוע מהאיטלקים באמבה אלגי, גונדר, דסי וג'ימה לאחד את כוחותיהם. שני מרכזי מבצעים נשלחו אל בגמדיר (Begemdir), מזרחית לאגם טאנה, כדי לנתק את הכביש הראשי שעבר דרך דברה טאבור. המרכזים הצליחו לארגן מספר מארבים, גייסו פטריוטים רבים וריתקו את האיטלקים בתוך ביצוריהם. בסוף אפריל הדפה פלוגה שהשתייכה לגדוד הגבול מתקפה על בארדר גיאורגיס, ותוך זמן קצר נסוגו האיטלקים לאורך צידו המזרחי של אגם טאנה. חלק מגדוד הגבול נותר במקום כדי להשגיח על ראס האילו ואז הצטרף לסילאסי בדרכו לאדיס אבבה, שם הצטרף לחטיבה הדרום-אפריקאית ה-1 במסעה לאסמרה. מה שנותר מהגדוד נע צפונה מדברה מרקוס אל אגם טאנה (במהלכו חצו החיילים, שהיו מצוידים במדי קיץ, מעבר הרים בגובה 4,000 מטרים במהלך סופת שלג), הגיעו למוטה ותוך הסתייעות בהונאה גרמו לגדוד האיטלקי האחרון בגוג'ם להיכנע. ב-5 במאי העביר פלאט את הפיקוד על כוח גדעון ופעולות הפטריוטים שמעבר לעיקול הנילוס הכחול לידי אנדרו קנינגהם, מפקד החזית הדרומית שפלשה לאתיופיה מכיוון סומלילנד האיטלקית.