stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבורה הנביאה
הערות שוליים

↑  ספר שופטים, פרק ד', פסוק ד'
↑  ספר שופטים, פרק ד', פסוק ה'
1 2  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ד, עמוד א'
↑  רות רבה, פרשה א', פסקה א'
↑  ספר שופטים, פרק ד', פסוק ד'
↑  רד"ק ורלב"ג על ספר שופטים פרק ד' פסוק ד'
↑  מצודת דוד על שופטים פרק ד', פסוק ד'
↑  ספר שופטים, פרק ד', פסוק ח'
↑  ספר שופטים, פרק ד', פסוק ט'
↑  דוד בן-גוריון, בעקבות דבורה, הרצאה בסיום קורס קצינות, תשי"א – 1951, בתוך: חזון ודרך, כרך שלישי, הוצאת עם עובד, תשי"ח – 1957, עמ'  75–80;
דוד בן-גוריון, המלוכה והנבואה, בתוך: עיונים בתנ"ך, עם עובד, תשכ"ט – 1969, עמ' 227
| תקופת השופטים |
| --- | --- | --- |
| שופטי ישראל | עתניאל בן קנז • אהוד בן גרא • שמגר בן ענת • דבורה הנביאה • גדעון בן יואש •  תולע בן פואה • יאיר הגלעדי • יפתח הגלעדי • אבצן מבית לחם • אילון הזבולוני • עבדון בן הלל • שמשון  • עלי הכהן • שמואל הנביא • יואל ואביה בני שמואל |  |
| דמויות בולטות נוספות | בני קיני • ברק בן אבינעם • יעל אשת חבר הקיני • אבימלך בן גדעון • יותם בן גדעון • פינחס בן אלעזר הכהן • אלקנה • חנה • פנינה • חפני ופינחס • אשת פינחס • מנוח • אשת מנוח • בת יפתח • משפחת אביעזר • יהונתן בן גרשום |  |
| דמויות במגילת רות | אלימלך • בעז • נעמי • רות • ערפה • מחלון וכליון |  |
| דמויות נוכריות בולטות | עגלון מלך מואב • יבין מלך חצור • סיסרא • דלילה • אם סיסרא • כושן רשעתים • זבח וצלמונע |  |
| אירועים | מלחמת סיסרא • שירת דבורה • פסל מיכה • פילגש בגבעה • מגילת רות |  |
| מקומות | גלגל • משכן שילה • נחלות שבטי ישראל • המצפה • מעברות הירדן • חרושת הגויים •  קריית יערים • אלון מעוננים • אלון מוצב • תומר דבורה • בית אל • מרוז |  |
| עמים | שבעת העממים • כנען • פריזי • יבוסי • אמורי • חיווים • חתים • גרגשי • ארמים • מואב • עמון • עמלק • פלשתים • מדין • בני קדם • הקיני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280985405171  BNC: 000776320  BNE: XX4675826  BnF: cb161642734 (data)  GND: 1108794203  ISNI: 0000 0004 8334 596X  LCCN: n86068542  SUDOC: 180765183  VIAF: 50146997347218892405   WorldCat (עם VIAF): 50146997347218892405 
"עד שקמתי דבורה, שקמתי אם בישראל", תחריט מעשה ידי גוסטב דורה.
דבורה תחת עץ התמר, ציור מעשה ידי ג'יימס טיסו משנת 1900 לערך.
יעל, דבורה וברק, ציור מאת סלומון דה בריי
יוסי שבו

יוסף (יוסי) שְבוֹ (11 באוקטובר 1939 – 17 ביולי 2019) היה ראש עיריית נס ציונה.
ביוגרפיה

שבו נולד בקהיר שבמצרים בשנת 1939 בשם יוסף שבבו. למד בבית ספר יסודי צרפתי של נזירים נוצרים. בשנת 1950 עלה לישראל עם הוריו בגיל 11. תחילה לעתלית ואחר כך במעברת באר יעקב. אחרי שנתיים עברה המשפחה לבת ים ושבו המשיך ללמוד בבית ספר צרפתי ביפו.
בשנת 1957 התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים. כשנתיים לאחר מכן סיים קורס קצינים. את שירותו עשה בתפקידי שדה. בין השנים 1967–1970 שירת כמדריך בקורס קציני חיל הרגלים. המשיך בשירות הצבאי כקצין אג"ם והדרכה בחטיבה.
בשנת 1973 מונה לנספח צה"ל בזאיר. במלחמת יום הכיפורים מונה למפקד גדוד. שנה לאחר מכן מונה למפקד נפת עזה. ב-1976 מונה כאחראי לתחום הביטחוני ברצועת עזה. קיבל דרגת אל"ם ומונה ב-1978 לסגן מפקד חבל עזה וממונה על המנהל האזרחי. בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובוגר המכללה לביטחון לאומי (1982). בשנת 1982 שימוש כמפקד יחידת הממשל בלבנון.
בשנים 1983–1985 כיהן כראש משלחת צה"ל בזאיר ונציג משרד הביטחון (1983). ב-1986 השתחרר מצה"ל.
בשנים 1986 עד 1988 שימש יועץ כלכלי ומסחרי בשגרירות ישראל בקהיר.
החל בפעילותו הציבורית ב-1989, כראש סיעת הליכוד בנס ציונה ובתפקיד סגן ראש העיר. בנובמבר 1993 נבחר לראשות העיר נס ציונה מטעם רשימה עירונית על-מפלגתית "נס ציונה נטו" והוא כיהן מאז ברציפות כראש העיר עד פרישתו ב-2018.
קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת תל אביב בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה ותואר שני מאוניברסיטת תל אביב בחוג למדעי המדינה, יחסים בינלאומיים ומינהל ציבורי. שלט בשפות עברית, ערבית, צרפתית ואנגלית.
בחודש יוני 2016 התגלה ששבו חולה בסרטן ריאות. שבו מסר בתגובה לפרסומים שהוא עומד להמשיך כרגיל בכהונתו.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בשנת 2018 הודיע שבו על פרישתו מההתמודדות על ראשות העיר, והוא סיים את כהונתו ב-20 בנובמבר של אותה שנה.
נפטר ב-17 ביולי 2019, בנס ציונה.
במאי 2023, נקראה על שמו שכונה חדשה הממוקמת בצפון נס ציונה, "נאות יוסי שבו".
עמדותיו

יוסי שבו תמך בתוכנית ההתנתקות וטען שלא ניתן לשלוט באוכלוסייה הגדולה המתגוררת ברצועת עזה. עם זאת, הוא יצא נגד המהלך של אריאל שרון למינוי סגני שרים כדי שיתמכו בתוכנית ההתנתקות. במהלך מבצע צוק איתן בשנת 2014 הוא התריע נגד יציאה מרצועת עזה ללא מכשול משמעותי בין ישראל והרצועה שימנע התקפת פתע של אלף לוחמים שיכנסו לקיבוצי עוטף עזה, כפי שקרה במתקפת הפתע על ישראל באוקטובר 2023.
הערות שוליים

↑   רותם שטרקמן, כמה קל לשחד ראש עיר? בהבל פה אתה יכול לתת ליזם מתנה של 400 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 26 באוקטובר 2018
↑  גיל סימה, יוסי שבו חשף: "אני חולה בסרטן ריאות", באתר mynet‏ רחובות, 7 ביוני 2016
↑  אלי סניור, יוסי שבו, ראש העיר המיתולוגי של נס ציונה, הלך לעולמו, באתר ynet, 17 ביולי 2019
↑  אלי סניור, יוזמה חדשה: להחרים את רוחמה אברהם, באתר ynet, 1 באפריל 2005
↑  אלי סניור, איום פריצת גבול עזה: האיש שחזה את התרחיש לפני שנים, באתר ynet, 13 במאי 2018
↑  כבר ב-2014: האיש שחזה את תרחיש האימים בעוטף עזה, באתר ynet, 12 באוקטובר 2023
שלט הכניסה לשכונת ״נאות יוסי שבו״
זאוס

ערך זה עוסק במלך האלים במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם לדמות ממארוול קומיקס, ראו .
| --- | --- |

 תפקיד:  אל השמיים, מטיל הברק והרעם, מלך האלים
 כינוי:  Αἰτναῖος (אאטנאוס), Ἀγαμέμνων (אגממנון), Ἀγήτωρ (אגטור), Ἀγώνιος (אגוניוס), Ἀγοραῖος (אגוראאוס), Ἀλάστωρ (אלאסטור), Ἀλεξίκακος (אלכסיקקוס), Ἀμβούλιος (אמבוליוס), Ἀγχέσμιος (אנצ'סמיוס), Ἀπήμιος (אפמיוס), Ἀπεσάντιος (אפנסנטיוס), Ἀπομυιος (אפומיוס), Ἄρβιος (ארביוס), Ἀρεῖος (אריוס), Κάριος (קאריוס), Χθόνιος (צ'ת'וניוס), Ἐπιδώτης (אפידוטס), Γεωργός (גאורגוס), Πατρῷος (פטרוס), Σωτήρ (סוטר), Τροφώνιος (טרופוניוס)
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית
 מקום מגורים:  האולימפוס
 אלים מקבילים:  יופיטר, אודין, ת'ור, הורוס, סת, אינדרה, אמביסאגרוס, אנו, אנליל, אשור,  בעל, ויראקוצ'ה, פרון, אדד, הדד, טאראניס, טלאלוק, סומאנוס, אידאוס, אל, מרדוך
 אב:  קרונוס
 אם:  ריאה
 אחים:  הסטיה, האדס, דמטר, פוסידון, הרה, כיירון
 בן או בת זוג:  מטיס, תמיס, אורינומה, דמטר, מנמוסינה, לטו, הרה, אירופה, לדה, אנטיופה, קליסטו, אלקמנה, דנאה, אייגינה, איו, סמלה, נמסיס, אונומיה, אורידומה, בואטיס, אגה, אפרודיטה, אסטריה, אסטרופה, קוריפה, דיונה, אירופה, גאיה, היבריס, פרספונה, סלנה, סטיקס, תאליה, בוריסתניס, כרמה, אלקטרה, אורימדוסה, הימליה, אידאה, אותריס, פלוטו, טאוגטה, תמיסטו, טורהביה, קליקה, דיה, אלרה, הסיאונה, יודמה, למיה, לאודמיה, מארה, ניובה, פנדורה, פתיה, פרוטוגניה, פירה, תבה, תיה
 צאצאים:  אייגסתיוס, איאקוס, יאסיון, מינוס, סרפדון, טנטלוס, פרסאוס, הלן, רדמנתיס, הרקלס, הבה, דרדאנוס, אמפיון, תבה, זתוס, הרמס, פרספונה, ארטמיס, הידרניס, הפייסטוס, הלנה, דיוניסוס, ארקס, מירטילוס, קארוס, פאן, הליטאות, הקטה, אוקסו, סקמנדר, אוסופוס, מגארוס, אלתיאה, בליוס, קסנתוס, מגנס, מקדון, טיינרוס, לקסיס, אטרופוס, קלותו, קריוס, קרינקוס, אנדימיון, אכאאוס, נמאה, טיכה, מלינואה, הרמוניה, אלגוניה, החאריטות, אגלה, ירדנוס, אלופס, אריס, אתליון, אטיון, דודון, דודונה, דמוקרטיה, קירנוס, אובולאוס, קסטור ופולוקס, בסיליה, אופוס, השני, גרגרבס, ספרטאוס, אתנה, אקמה, התמידות, קרוניוס, קוריבאנטס, אוגיגאס, ארקטוס, אטאה, אולנוס, דיסיס, גראסטוס, קוריתוס, אקרסילאוס, בורה, טרגיטאוס, קריסוס, ביתינוס, קרנוס, קלגניה, קר, תלו, מליטאוס, אסטראה, אדרסטיאה, פולוקס, אטה, איליתיה, מנמה, תלקסינואה, ארגוס, לוקרוס, איגיפאן, אנגלוס, לאקדיימון, אקראגס, מירמידון, אירנה, מלטה, הספרידות, ארקסיוס, תאליה, פוליהימניה, ההורות, אפרודיטה, אפולו, אאוידה, אראטו, אוטרפה, קליאו, טרפסיכורה, קאליופה, אוראניה, מלפומנה, קארפו, דיקי, אונומיה, הסיבילה, מלוב, ארקה, פלסגוס, אורכומנוס, אפפוס, קרואסה, קרס, לטינוס, זגראוס, הפליקוי, גראיקוס, פנדיה, אתליוס, ארסה, אופרוסינה, קולקסס, אמתיון, פסיתאה, אכילאוס, פיריתואוס, אניו, תאליה, אגלאיה, קיטוס, אורפוס, אטימניוס, קורינתוס, בריטומרטיס, טיטיוס, סולימוס, מנמוסינה, ארס
במיתולוגיה היוונית, זֶאוּס (ביוונית עתיקה: ‏Ζεύςקובץ:LL-Q9129 (gre)-Ionenlaser-Δίας.wav‏Ⓘ‏) הוא אל השמיים, מטיל הרעם והברק, בכיר אלי האולימפוס ומלכם. זאוס הוא בנם של הטיטאנים קרונוס וריאה. הוא אחראי על המשפט, והוא אחת מדמויות המפתח במיתולוגיה היוונית בהיותו אביהם-מולידם של מרבית האלים החשובים וגיבורי המיתולוגיה. החיה המקודשת לזאוס היא עיט והעץ המקודש לו הוא אלון.
מקדשים הוקמו לכבודו בשטח נרחב של ארצות לחופו של הים התיכון, מאסיה הקטנה שבמזרח ועד סיציליה שבמערב. מוקד הפולחן המרכזי לזאוס היה באולימפיה שבאליס, שם נערכו לכבודו גם המשחקים האולימפיים העתיקים.
השם

ביוונית עתיקה נהגה שמו תחילה זְדֶאוּס, ולימים בשיכול אותיות "דזאוס", ולבסוף "זאוס" (בהברה אחת, עם דו-תנועה). הכתיב היווני היה תמיד Ζεύς. ביוונית מודרנית הוא נקרא דִיאַס (Δίας). זהו גלגול שמו של אל שמי-היום ההודו-אירופאי, דאוס (Dyēus ph2ter), שפירוש שמו "ברק" או "שמיים". אל זה היה ראש הפנתאון, ושמו התגלגל לשפות רבות.
במיתולוגיה הרומית מכונה זאוס "יופיטר" (שגם שמו מקורו בדאוס), ועל שמו נקרא גדול כוכבי הלכת במערכת השמש, צדק ("יופיטר").
בעבר נהגו לתעתק את שמו לעברית גם באופנים הבאים: זיאוס, זֶוְס, זֶבְס, צאוס (על דרך הגרמנית), ציאוס.
לידתו ועלייתו של זאוס

זאוס היה השישי והאחרון מבניהם של קרונוס וריאה, הטיטאנים. אחיו היו: הסטיה, האדס, דמטר, פוסידון והרה, לפי הסדר. בנבואה אשר רבצה על קרונוס, ואשר סופרה על ידי גאיה ואורנוס, נאמר כי אחד מבניו ידיח אותו משלטונו בעולם. בשל כך, נהג לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד כשנולדו. אולם ריאה סלדה מכך, וכאשר נולד זאוס, נתנה לבעלה אבן עטופה בד במקום בנה. קרונוס בלע את האבן והיה בטוח כי בלע את בנו.
ריאה ילדה את זאוס בכרתים, במערה מוסתרת, יחד עם נימפות וקורטים (רקדנים חמושים). הנימפות אדרסטיאה ואידיאה השקו אותו בחלב העז אמלתיאה. הנימפות והקורטים שרו, רקדו סביבו ועוררו רעש כל זמן שבכה, על מנת שאביו לא יישמע את בכיו. זאוס גדל בסתר עד שהגיע למלוא כוחו, ומשהגיע לבגרות יצא לשחרר את אחיו.
הוא הלך לארמונו של קרונוס על הר אותריס ושם הפך לשר המשקים של קרונוס. הוא הערים על קרונוס ואמר לו שאם ישתה משקה (כדי שיקיא את אחיו של זאוס, הוא נתן לו יין מעורב במי ורדים וחרדל) מסוים יהפוך לישות החזקה בעולם. קרונוס, שלא הכיר את בנו, שתה בשמחה את המשקה והקיא את ילדיו מיד. כשחברו האלים יחד, הם נלחמו בטיטאנים, שבראשם קרונוס.
הטיטאנים לא מיהרו לקבל את מרות האלים החדשים. במשך עשר שנים השתוללה מלחמה בין הדורות. לבסוף שחרר זאוס את אחיו של קרונוס, הקיקלופים, מכלאם שבטרטרוס עליו שמרה קאמפה שהרג. ואלה העניקו לו את כלי נשקו הקטלני: הברק. בנוסף, שחרר גם את הענקים בעלי מאה הזרועות (הקאטונכרים), ובתמורה ניצבו אף הם לצידו. יחד הכו האלים ובני בריתם בטיטאנים, עד שלבסוף הושלכו הטיטאנים לטרטרוס, אטלס – גנרל הטיטאנים שנאלץ לשאת את השמיים על גבו – הורשה להישאר מחוץ לכלא, אך הוא סבל מאוד. קרונוס נקצץ לאלף חתיכות בחרמשו שלו עצמו (על ידי זאוס) והושלך לטרטרוס.
אחרי הניצחון

לאחר הניצחון על הטיטאנים בחרו ששת האלים את הר אולימפוס כמקום מושבם הנצחי, שם נפלה ההחלטה כיצד יחלקו ביניהם את העולם. זאוס נבחר לשליט העליון, וכן לאל השמיים, הרעם והברק; יש הטוענים[דרוש מקור] כי הבחירה בו נעשתה בהגרלה, ואילו לפי גרסה אחרת נבחר בשל כך שהנהיג את המאבק בטיטאנים, היה החזק מבין האלים והכריזמטי מכולם. אחיו הזכרים של זאוס חילקו ביניהם את השליטה על כדור הארץ: זאוס – אל השמיים ומזג האוויר; פוסידון – אל הים ורעידות האדמה; האדס – אל השאול, המתים, האוצרות ומעמקי האדמה ובנוסף לכך; דמטר קבלה את התפקיד של אלת הצמיחה, הקיץ והתבואה.
זאוס נישא לאחותו הרה, הנזכרת כאלה קנאית ונקמנית – כיוון שזאוס לא שם את הנאמנות לה בראש מעייניו. הוא היה אביהן של מספר דמויות בולטות במיתולוגיה היוונית, לרבות:
אתנה – אלת הצדק, החוכמה, הטקטיקה והקרב. בקעה ממצחו לאחר שבלע את הענקית מטיס אמה. פטרונית העיר אתונה מאז שניצחה את פוסידון. כשארכנה קראה אותה לדו-קרב אריגת שטיחי קיר, גילתה שארכנה ארגה שטיחי קיר בתמונות שלועגות לאלים. מרוב זעם השמידה את היצירות של ארכנה, שהתאבדה. אתנה ריחמה עליה והפכה אותה לעכבישה הראשונה בעולם, יצור הטווה קורים.
דיוניסוס – אל היין, התיאטרון והשיגעון. נולד מבת התמותה סמלה והפך לאל לאחר שנרצח.
אפולו – אל השמש, הרפואה, המוזיקה, האור, הנבואה והיופי הגברי. אימו היא לטו שילדה אותו ואת אחותו התאומה ארטמיס בדלוס במהלך בריחה מהרה, שכעסה על זאוס שבגד בה. הרג את פיתון.
ארטמיס – אלת הציד, הירח וחיות הבר. אחותו התאומה של אפולו, ביתה של לטו. היא אלה בתולה, אין לה צאצאים בכלל אבל יש לה חבורת ציידות בתולות בנות אלמוות שמלוות אותה.
הרמס – אל הגנבים, הנוודים, הסוחרים ושליח האלים. בנה של מאיה. מלווה את המתים לשאול. גנב לאפולו את הפרות שלו, אך כדי לחמוק מעונש המציא את הלירה הראשונה ונתן אותה לאפולו.
ארס – אל המלחמה, הקרב, התשוקה והריקוד (שהיה בנם של זאוס והרה). בקשר קרוב עם אשת אחיו אפרודיטה. נכלא על ידי הענקים התאומים בכד ארד.
הפיסטוס – אל האש והנפחים (גם הוא בנם של זאוס והרה). כשנולד אימו זרקה אותו מראש האולימפוס. לאחר דרך ארוכה, חזר לאולימפוס כאל והתקבל שם בברכה. מאוחר יותר, אחיו ארס קיים יחסים עם אשתו אפרודיטה.
פרסאוס – אחד מבין גיבורי יוון וסבא רבא של הרקולס. נולד לזאוס מדנאה לאחר שנכלאה אימו, כי לסבו נובא שנכדו עומד להורגו. סבו הגלה אותו ואת אימו כשגילה שיש לה בכל זאת ילד, אך פרסאוס חזר והרגו בטעות בזריקת דיסקוס. הרג את מדוזה ולקח את ראשה למלך האי, פולידקטס, שדרש את ראשה כדי שיעזוב את אימו. הציל את אנדרומדה ממפלצת הים קטוס.
הרקולס – גדול גיבורי יוון והאדם החזק ביותר על פני האדמה. נולד מזיווגם של זאוס ואלקמנה, שהייתה בעצמה צאצאית של זאוס משום שהייתה צאצאית של בנו פרסאוס. נולד כתאומו של בן דודו הרודן איפיקלס. עבר 12 משימות קשות, במסע אל גיזת הזהב ועוד. מת מעינויים של דם קנטאור (הקנטאור שחיסל שכנע את אשתו לבגוד בו בשוגג ולהרעילו) והפך לאל.
מינוס – מלך כרתים. בנו של זאוס מאירופה. ידוע מהסיפור על המינוטאור ועל תזאוס, שבו הכריח את מלך אתונה, אייגאוס לשלוח 14 נערים פעם בשבע שנים למבוך של דיידלוס למאכל המינוטאור, בגלל רצח אנדרוגאוס, בנו של מינוס על ידי הפאלאנטידים. כשהגיע תזאוס והרג את המינוטאור, מינוס כלא את דיידלוס ובנו, איקרוס במגדל בלב המבוך. מת כשבנותיו של קוקאלוס, מלך אגרימנטום זרקו לאמבטיה, בזמן שהתארח אצל קוקאלוס שלוש פניני זהב, שקשרו אותו בחוטי זהב והוא הפך למומית ארד. הן עשו זאת מכיוון שלא רצו שילכוד את דיידלוס, שמצא אצלם מחסה והפך למורן.
תפקיד מרכזי

זאוס הפך לאל כל כך מרכזי בחיי היוונים כי לפי אמונתם הוא שלט בגורל המלחמה. הומרוס מתאר באיליאדה פעמים רבות את הדבר. זאוס משפיע על גורל הקרב בשני אופנים. ראשית, הוא מטיל את ברקיו לצידי הקרבות כדי להודיע מי ינצח. שנית, במלחמות הרות גורל בשביל האלים זאוס משתמש במאזני הצדק שלו. על שתי כפות המאזניים הוא שם גורל מר עבור שני הצדדים והצד הכבד יותר יפסיד. לדוגמה, מתואר באיליאדה שזאוס הציב על המאזניים את גורלות אכילס והקטור. זאוס גם שלט בגשמים, הוריד את המבול והחריב את אטלנטיס.
תכונותיו

חרף גדולתו של זאוס, הוא לא היה חף מפגמים. על אף היותו החזק שבאלים, לא היה הפיקח שבהם (ב"איליאדה", לדוגמה, מערימים עליו הרה ופוסידון גם יחד). הוא מצטייר כישות יצרית מאוד: רודף נשים, חם מזג וחובב יין, מה שלעיתים גם סיבכו בצרות. תאוות הבשר שלו הביאה אותו ללבוש צורות שונות כדי לפתות אלות, נימפות ובנות תמותה, למורת רוחה של הרה אשתו. למרות זאת, זאוס לא היה אל נקמן, ולא נהג לנטור טינה; אולם היה ידוע בכעסו – כך, פעם אחת הוא תלה את הרה אשתו בין השמיים לארץ בשלשלאות כיוון שסיכנה את חיי בנו הרקולס.
לפי הומרוס, זאוס היה יחסית חסר רגישות לילדיו – הוא הניח לבנו, סרפדון שליט ליקיה, למות מידי פטרוקלוס כשהוא אומר משפט אחד להגנתו; עם זאת לאחר מכן הוא משתמש במאזני הדין כדי לנסות להציל את הקטור, כיוון שזה הקריב לו עדרים שלמים של כבשים.
אילן יוחסין > מקרא

- טיטאנים
- אלים
- אלים למחצה
- בני אדם
צאצאיו

חלק מאלף צאצאיו היו:
אתנה מהאוקיינידה מטיס
פרספונה מאחותו דמטר
תשע המוזות (קליאו, אוראניה, מלפומנה, תאליה, טרפסיכורה, קאליופה, אראטו, פוליהימניה ואוטרפה) מהטיטאנית מנמוסינה
ארטמיס ואפולו מהטיטאנית ליטו (בת הטיטאנים קויוס ופויבה)
איליתיה, הבה, ארס, אנגלוס והפיסטוס מאשתו החוקית והנבגדת תמיד הרה
הרמס מהפליאדה מאיה
דיוניסוס מבת התמותה סמלה
הרקולס מבת התמותה אלקמנה
איאקוס מאייגינה
מינוס, רדמנתיס וסרפדון מהנסיכה אירופה
אמפיון וזיתוס מאנטיופה
הלנה ופולוקס מלדה
דרדנוס, אמתיון, הרמוניה, ויאסיון מהפליאדה אלקטרה
הנימפות מדינו אחת הגראיות, האוריאדות והדריאדות
הליטאי מאלת הריב והמדון אריס
פנדיאה מאלת הירח סלנה
אפפוס וקרויזה מאיו
פרסאוס מדנאה (Danaë), נסיכה בת תמותה, בתו של המלך אקריסיוס, שהרתה לזאוס
ארגוס ופלסגוס מניובה
אפאיה, ארקאס מקליסטו
טיטיוס מאלארה
לקדימון מהפליאדה טאיגטה
סרפדון מלאודמיה
זגריאוס מפרספונה
איגיפאן מהעז בואטיס
איתליוס מפרוטוגניאה
אגדיסטיס, ארקזיוס, אטה, אטימניוס מקסיופיאה
בריטומרטיס מקרמי
קלרוס, קולקסס מהורה
קורינתוס, קרינקוס, הקוריבנטים מהמוזה קאליופה
קרוניוס, ספרטאוס וקיטוס מהנימפה הימליה
אנדימיון מקליקה
גריקוס ולטינוס מפנדורה
הלנוס מפירהה
הרקלס מליסיתואי
הרקלס מאסטריה
למוס, איארבוס מנימפה אפריקאית
מקדון ומגנס מתיה
מנס מגאיה
מגרוס מהנימפה סית'נידה
מליטאוס מהנימפה אותריס
מירמידון מאורימידוזה
נפלי ופאן מהיבריס
פסיס, פיריתאוס מדיאה
סמון (סאון) מהנימפה רנה
סיביל מלמיה
טרגיטוס מבתה של תמון, וקסנתוס
ההורות (דיקי אירנה והורות אונומיה) מאשתו הראשונה תמיס
החאריטות (ידועות יותר בכינוי הלטיני "הגראציות") אגלאיה, אופרוסינה ותאליה; מהאוקיינידה אורינומה
במקורות היהודיים

הכנסת פסל זאוס לבית המקדש על ידי ההלניסטים בראשות אנטיוכוס הרביעי היו חלק מצעדי הדיכוי שנקט השליט היווני נגד היהדות כחלק מגזירות השמד, וכחלק מהן, היווה את אחת הסיבות לפרוץ מרד החשמונאים שבמסגרתו סולק הפסל וטוהר בית המקדש. מאורעות אלו מתוארים בהרחבה בספרי מקבים ואצל יוסף בן מתתיהו.
קיימת פרשנות לפיה הביטוי "שיקוץ משומם" המוזכר בתנ"ך בסוף ספר דניאל מנבא את הצבת הפסל על ידי אנטיוכוס.
בתרבות הפופולרית

זאוס הוא אחד האלים המוזכרים בשיר "The Origin of Love" מתוך המחזמר "הדוויג והשארית העצבנית".
בחוברות הקומיקס של חברת מארוול קומיקס, ובמיוחד של גיבור-העל תור מופיעה דמותו הבדיונית של זאוס, המבוססת על האל מהמיתולוגיה.
מופיע כדמות במשחקי המחשב Smite ו־Age of Mythology.
לקריאה נוספת

אפי זיו, סודות אלי האולימפוס, אור יהודה: כנרת, זמורה, ביתן, 2013, עמ' 27–52, מסת"ב 9789655525694
הערות שוליים

↑  Mike Campbell, Meaning, origin and history of the name Zeus, Behind the Name (באנגלית)
↑  הומרוס, תרגום: שאול טשרניחובסקי, האיליאדה, שיר 22, שורות 209-213
↑  ספר דניאל, פרק י"א, פסוק ל"א
| המיתולוגיה היוונית ודת יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים אולימפיים | זאוס • הרה • פוסידון • דיוניסוס • אפרודיטה • אתנה • אפולו • ארטמיס • ארס • הפייסטוס • הרמס • דמטר |  |
| אלים אולימפיים לשעבר | האדס • הסטיה |  |
| אלים כתוניים | האדס ופרספונה • גאיה • דמטר • הקטה • דיוניסוס • טרופוניוס (אנ') • טריפטולמוס (אנ') • האריניות |  |
| גיבורים | אגממנון • אדיפוס • אודיסאוס • אוינופיון • איאס • אכילס • אנטיגונה • בלרופון • דאוקליון • הקטור • הרקולס • טינדראוס • יאסון והארגונאוטים • מינוס • מנלאוס • פאריס • פריאמוס • פרסאוס • קדמוס • תסאוס • הרו ולאנדרוס |  |
| מקומות מרכזיים | אולימפוס • ארגוס • אתונה • דלפי • טרויה • טרטרוס • כיוס • לאקוניה • הלבירינת • ספרטה • השאול • תבאי • שדות אליסיום • שדות אספודל |  |
| יצורים מיתיים | אורתוס • אכידנה • אלמנטלים • ארגוס • גורגונות • גיגאנטים • האריה מנמאה • הידרה • היפוקמפוס • הרפיה • טיטאנים • טיפון • כימרה • מדוזה • מוזות • מינוטאורים • סאטירים • סטימפליה • סלמנדרה • סקילה וכריבדיס • פגסוס • קאמפה • קיקלופים • קנטאורים • קרברוס |  |
| אירועים מיתולוגיים בולטים | טיטאנומכיה • גיגאנטומכיה (גיגאנטים) • מלחמת טרויה • מסע הארגונאוטים |  |
| יצירות בולטות | האיליאדה והאודיסיאה • תאוגוניה • ארגונאוטיקה • דיוניסיאקה • ביבליותקה (פסאודו-אפולודורוס) • מטמורפוזות |  |
| סופרים | אוריפידס • אייסכילוס • אפולוניוס • אריסטופאנס • הומרוס • הסיודוס • סופוקלס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007329039105171  BnF: cb119505426 (data)  GND: 118772635  LCCN: no2014048635  NKC: jo2016908794  SELIBR: 167759  SUDOC: 02747237X  VIAF: 3266770   WorldCat (עם VIAF): 3266770 
מקדש זאוס באתונה
זאוס וסֶמֶלֵה מאת מאת פטר פאול רובנס במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה.
התנועה האילירית

העיתון "דניצה אילירסקה" של ליודביט גאי
התנועה האילירית (בקרואטית: Ilirski pokret, בסלובנית: Ilirsko gibanje) הייתה תנועה תרבותית ופוליטית  שפעלה בין השנים 1835–1849 ביוזמת אנשי רוח קרואטים כמו ליודביט גאי ויאנקו דרשקוביץ'. התנועה שאפה להשגת אוטונומיה פוליטית ותרבותית קרואטית באימפריה האוסטרית, תוך טיפוח אחדות לשונית ואתנית והאיחוד של הסלאבים הדרומיים תחת הזהות האילירית.
השם

במאה ה-19 בחרו חסידי התנועה בשם "אילירי" על סמך תאוריה שלפיה הסלאבים הדרומיים הם צאצאי האילירים הקדומים.
מתוך חשש מפני הגזמת הפטריוטיזם המקומי או הפרטיקולריזם האזורי, סברו האיליריסטים שהשם "אילירי" עשוי לאחד יותר בנקל את הסלאבים הדרומיים או לפחות את אלו ממערב לבולגריה מבחינה ספרותית-לשונית.
ההקשר ההיסטורי

במאה ה-19 באירופה הליברליזם והמאבק הלאומי היו האידאולוגיות שתפסו את קדמת הזירה של התרבות הפוליטית. במרכז אירופה, שבה לאורך מאות שנים שלטה האימפריה ההבסבורגית ובתוכה גם הממלכה ההונגרית על מגוון רחב של קבוצות אתניות, דתיות ותרבותיות, קמו תנועות לאומיות רבות. בתחילת המאה ה-19 עמים קטנים יחסית ברחבי האימפריה, רובם דוברים שפות סלאביות – צ'כים, סלובקים, סלובנים, קרואטים, סרבים ואוקראינים כולל רוסינים – החלו לטפח את מסורותיהם ההיסטוריות, לשכלל את שפותיהם כשפות ספרותיות, ולדבוק במנהגיהם ובפולקלור שלהם, בקיצור ביססו את קיומם כלאומים. תחייה זו של המורשת הלאומית כללה גם את התנועה אילירית או האיליריסטית בקרואטיה.
בשנת 1813 בישוף זאגרב, מקסימיליאן ורחובץ קרא ללקט את האוצרות הרוחניים של הלאום (Poziv na sve duhovne pastire svoje biskupije, "קול קורא לכל הרועים הרוחניים בדיוקסיה שלנו") ובישר את הקמת תנועת התחייה הלאומית הקרואטית. בהשפעת אביו יוסיפ שפורר, שכיהן כראש עיר ראשון בקרלובץ תחת הכיבוש הצרפתי הנפוליאוני והיה אחד ממייסדי תנועת הבונים החופשיים באזור, ניסה יוראי שפורר (Juraj Šporer) לפרסם עיתון ראשון בשפת האם (domorodnom) ה"אילירית", בכתב לטיני. העיתון נקרא "Oglasnik ilirski" ("המודיע האילירי") . השלטון האוסטרי ראה בחיוב יוזמה כזאת שנראתה לו קרדום בלהפחית את ההשפעתם של רוסיה ושל הספרות בכתב קירילי על התרבות הקרואטית. אולם המיזם של שפורר נכשל בגלל העניין המועט שעורר עיתון כזה בקרב הקהל
בדומה לקרואטים, גם אצל ההונגרים והגרמנים האוסטרים קמו תנועות לאומיות. הקרואטים התקשו לעכל את השלכות הלאומנות ההונגרית ששאפה לנגוס באוטונומיה הקרואטית ולהגביר את ההתבוללות בשם ההונגריזציה או המדיאריזציה. על מנת להגן על האוטונומיה שלהם, ביקשו הקרואטים להעמיק את תרבותם ולהחיות את מורשתם.
בתחילת שנות ה-1830 קבוצת סופרים קרואטים צעירים ובראשותם ליודביט גאי שהתכנסו בזאגרב הקימו תנועה לתחייה לאומית ולאחדות של כל הסלאבים הדרומיים שבשטחי האימפריה ההבסבורגית. העיר זאגרב הפכה למרכז חשוב של פעילות פוליטית, כלכלית ותרבותית וכן למרכז התנועה הזאת. הרוזן ינקו דרשקוביץ' (1770–1856) פרסם בשנת 1832 את הפמפלט "דיזרטציה" שהפך מאוחר יותר למצע הפוליטי, הכלכלי, החברתי והתרבותי של התנועה האילירית. הוא העלה בו את הצורך לראות בשפת הילידים שפה רשמית, לדרוש אוטונומיה נרחבת יותר כלפי הממשלה המרכזית ולדרוש את חיזוק חינוך והפצת ההשכלה בקרב דלת העם.לאורך 8-9 השנים הראשונות שימש ליודביט גאי למנהיג התנועה כולה. בהמשך עברה ההנהגה שלה לידיים אחרות.
הסוגיה החשובה ביותר בעיני ה"איליריסטים" הייתה קביעת שפה תקנית או סטנדרטית כמשקל-נגד לכפיית השפה ההונגרית וכן קידום הספרות הכתובה והתרבות הרשמית הקרואטית. האיליריסטים ראו בכתב ובשפה הספרותית הייחודית אמצעי לאיחוד תרבותי ולאומי, שעשוי לסלול את הדרך לתחייה הלאומית.