stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רונה שוז
הערות שוליים

↑  "[T]his monograph is truly unique in the breadth of its overview of the Convention, the treaty’s
operation and evolving context, and the depth of its investigation of the way in which the
Convention has been interpreted and applied by courts around the world." Review by Hans
Van Loon in Netherlands International Law Review 2015; "Of the five books under review, all of which appear in Hart’s Studies in Private
International Law, that by Dr. Rhona Schuz is undoubtedly the tour de force and a strong
candidate for being the definitive work on the Convention." William Butler in: The Journal of Comparative Law, Vol. 9 (2014), 366;

"This book is, as far as I am aware, the first scholarly monograph to study the interpretation and
application of the Convention across the whole legal space which it occupies and critically to
assess these in light of the objects and purposes of the Convention and other relevant legal
norms." Lady Hale, in the Foreword to the book.
↑  ."Habitual Residence of Children under the Hague Child Abduction Convention: Theory and Practice", Child and Family Law Quarterly, Vol. 13 (2001) 1–23
↑  להשלים
↑  "Policy Considerations in Determining Habitual Residence of a Child and the Relevance of Context", Journal of Transnational Law and Policy, Vol. 11 (2001), 101-161
↑  "The Hague Child Abduction Convention and the United Nations Convention on the Rights of the Child" Transnational Law and Contemporary Problems Vol. 12 (2002), 393-452
↑  רונה שוז, זכויות ילדים חטופים: האם חוק אמנת האג (החזרת ילדים חטופים) תשנ"א-1991, עולה בקנה אחד עם דוקטרינת זכויות הילד?, מחקרי משפט כ, עמ' 421
↑  בע"מ 2808/15 פלוני נ' פלונית, ניתן ב־20.5.2015,
 בע"מ 9802/09 פלונית נ' פלוני (17.12.2009),
 בע"מ 9769/09 פלונית נ' פלוני (20.1.2010)
↑  אזכורים
↑  זכות הילד לגדול אצל ההורים הביולוגיים: לקחים מפרשת "תינוק המריבה", משפחה במשפט א, תשס"ז–2007, עמ' 163–223
↑  בע"מ 778/09 היועץ המשפטי לממשלה נ' פלוני. פ"ד סג (3) 111

4486/13 פלונית נ' יועץ המשפטי לממשלה משרד הרווחה והשירותים החברתיים (27.8.2013),
 דנ"א 1892/11 היועץ המשפטי לממשלה נ' פלונית, פ"ד סד (3) 356,
 דנ"א 6211/13 היועץ המשפטי לממשלה – משרד הרווחה והשירותים החברתיים נ' פלונית (23.12.2013),
בע"מ 9447/16 פלוני נ' היועץ המשפטי לממשלה – משרד הרווחה (28.2.2017)
↑  "The Dangers of Children's Rights' Discourse in the Political Arena: the Issue of Religious Male Circumcision as a Test Case", 21 Cardozo Journal of Law and Gender, 347-391 (2015)
↑  "Controlling Forum‑Shopping: The Impact of MacShannon v Rockware Glass Ltd." (1986) 35 International and Comparative Law Quarterly, pp. 374–412
↑  The Spiliada [l987] A.C. 460
↑  רונה שוז, כלל ברירת דין חדש בנזיקין: הטוב והרע, מאזני משפט ה, תשס"ו, עמ' 491
↑  ע"א 32299/06 יובינר נ' סקלאר (26.4.2009),
 דנ"א 4655/09 סקלאר נ' יובינר, פ"ד סה(1) 735 (25.11.2011).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443750805171  ISNI: 0000 0000 3211 5364  LCCN: n97108283  NTA: 161915183  SUDOC: 179966499  VIAF: 73146702   WorldCat (עם VIAF): 73146702
סמואל ארל

סמואל ארל (באנגלית: Samuel Earle‏; 28 בנובמבר 1760 – 24 בנובמבר 1833) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

ארל נולד ב-28 בנובמבר 1760 במחוז פרדריק במושבת וירג'יניה, וב-1774 עבר לפרובינציית קרוליינה הדרומית. הוא השתתף במלחמת העצמאות של ארצות הברית, נכנס לשירות כסמל ברגימנט ה-5 של קרוליינה הדרומית ב-1777 וסיים את שירותו כקפטן של פלוגת סיירים ב-1782. הוא היה חבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1784 עד 1788, ציר בוועידת המדינה שאשררה את חוקת ארצות הברית ב-12 במאי 1788; וציר בוועידה החוקתית של קרוליינה הדרומית ב-1790.
ארל נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס הרביעי, וכיהן מ-4 במרץ 1795 עד 3 במרץ 1797. הוא מת במחוז פנדלטון, קרוליינה הדרומית, ב-24 בנובמבר 1833, ארבעה ימים לפני יום הולדתו ה-73 ונקבר בבית הקברות Beaverdam, מחוז אוקוני, קרוליינה הדרומית.
אליאס ארל, דודו של סמואל, וג'ון בייליס ארל, בן דודו, היו גם חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
סמואל פארו

סמואל פארו (באנגלית: Samuel Farrow‏; 8 ביוני 1762 – 18 בנובמבר 1824) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

פארו נולד במחוז פרינס ויליאם במושבת וירג'יניה ב-8 ביוני 1762, ועבר לפרובינציית קרוליינה הדרומית עם משפחת אביו, שהתיישבה במחוז ספרטנבורג ב-1765. הוא שירת במלחמת העצמאות של ארצות הברית. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1793 והחל לעסוק במקצוע בספרטנבורג, קרוליינה הדרומית. הוא גם עסק בחקלאות ליד Cross Anchor, והיה סגן המושל ה-24 של קרוליינה הדרומית בשנים 1810–1812.
פארו נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס ה-13, וכיהן מ-4 במרץ 1813 עד 3 במרץ 1815. הוא לא הועמד למינוי מחדש ב-1814, וחזר לעסוק בעריכת דין. הוא עסק גם בחקלאות וכיהן כחבר בבית הנבחרים של המדינה בשנים 1816–1819 ו-1822–1823. הוא מת בקולומביה, קרוליינה הדרומית, ב-18 בנובמבר 1824. הוא נקבר באחוזת הקבורה המשפחתית במטע שלו, ליד שדה הקרב של מוסגרוב מיל, קרוליינה הדרומית.
מילרד טיידינגס

מילרד אוולין טיידינגס (באנגלית: Millard Evelyn Tydings‏; 6 באפריל 1890 – 9 בפברואר 1961) היה עורך דין אמריקאי, סופר, חייל, מחוקק מדינה, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים מטעם המפלגה הדמוקרטית וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מרילנד, וכיהן בבית הנבחרים בין השנים 1923 ל-1927 ובסנאט בין השנים 1927 ל-1951.
ביוגרפיה > ראשית חייו וחינוך

טיידינגס נולד ב-6 באפריל 1890 בהאבר דה גרייס, מרילנד, והיה בנם של מרי בונד (או'ניל) ומילרד פילמור טיידינגס. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של מחוז הארפורד וסיים את לימודיו בקולג' החקלאי של מרילנד (כיום אוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק) ב-1910. הוא עסק בהנדסה אזרחית ב-Baltimore and Ohio Railroad בווירג'יניה המערבית ב-1911. הוא למד משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד, בבולטימור, והתקבל ללשכת עורכי הדין; הוא התחיל לעסוק בכך בהאברה דה גרייס ב-1913.
בשנת 1916 נבחר טיידינגס לבית הנבחרים של מרילנד; הוא נבחר ליושב ראש הבית על ידי עמיתיו מ-1920 עד 1922. הוא שירת בסנאט של מדינת מרילנד בשנים 1922–1923.
טיידינגס שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה וקודם לדרגת לוטננט קולונל וקצין מקלעים של הדיוויזיה ב-1918. הוא שירת בחזית המערבית עם כוחות המשלוח האמריקאיים וקיבל את צלב השירות המצוין ואת מדליית השירות המצוין של הצבא.
ביוגרפיה > קריירה בקונגרס

בשנת 1922, טיידינגס נבחר כדמוקרטי למושב ה-68 של הקונגרס האמריקני, ונבחר מחדש למושב ה-69, וייצג את המחוז השני של מרילנד מ-4 במרץ 1923 עד 3 במרץ 1927 בבית הנבחרים. הוא לא היה מועמד למינוי מחדש ב-1926, לאחר שהפך למועמד לסנאט של ארצות הברית.
הוא נבחר לסנאט ב-1926, 1932, 1938 ו-1944 וכיהן מ-4 במרץ 1927 עד 3 בינואר 1951. עם הסנאטור מאלבמה ג'ון מקדאפי, הוא היה שותף לחוק העצמאות הפיליפיני, הידוע בכינויו חוק טיידינגס-מקדאפי, אשר קבע מעמד אוטונומי של קהילייה ל-10 שנים לפיליפינים. זה תוכנן להגיע לשיאו בהסרת הריבונות האמריקאית והכרה בעצמאות הפיליפינים.
בינואר 1934, הציג טיידינגס החלטה "המגנה את הדיכוי הנאצי של יהודים בגרמניה, וביקש מהנשיא רוזוולט להודיע לממשלת היטלר שמדינה זו במצוקה עמוקה על צעדיה האנטישמיים". ההחלטה שלו בוטלה בוועדת החוץ של הסנאט.
בשנת 1936, הסנאטור טיידינגס הציג בקונגרס הצעת חוק הקוראת לעצמאות פוארטו ריקו, אך היא זכתה להתנגדות של לואיס מוניוס מרין, מנהיג רב השפעה של המפלגה הליברלית פרו-ריקו של פוארטו ריקו. טיידינגס לא זכה לאישור הצעת החוק.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, כאשר ארצות הברית הטילה שתי פצצות אטום על יפן, טיידינגס תמכה בהצעת חוק הקוראת לארצות הברית להוביל את העולם בפירוק מנשק גרעיני.
במרץ 1950 מונה טיידינגס לעמוד בראש ועדה, המכונה בדרך כלל ועדת טיידינגס, כדי לחקור את הטענות המוקדמות של ג'וזף מקארתי על חדירה קומוניסטית לממשל הפדרלי ולצבא. הדיונים נסבו סביב ההאשמה של מקארתי כי נפילת משטר הקוומינטנג בסין נגרמה על ידי פעולות של מרגלים סובייטים לכאורה במחלקת המדינה, וטענתו כי הסינולוג אוון לאטימור היה "סוכן רוסי בכיר". הדיונים, שנערכו ממרץ עד יולי 1950, היו סוערים מאחר שהאישום נתקל באישום נגדי. ב-250 הדקות הראשונות של מקארתי על הדוכן, קטע אותו טיידינגס 85 פעמים בשאלות ודרישות לביסוס, מה שהכעיס את מקארתי שגינה את טיידינגס כ"ליברל מוצץ ביצים". ככזה, המשפט משך תשומת לב תקשורתית רבה, במיוחד לאחר שלואיס פ. בודנץ נכנס להליך כעד מפתיע שתומך בהאשמותיו של מקארתי. ביולי פרסמה הוועדה את הדו"ח שלה, שהגיעה למסקנה שההאשמות של מקארתי היו מזויפות וגינתה את ההאשמות שלו כמתיחה מרושעת בכוונה.
כשטיידינגס התמודד לבחירה מחדש ב-1950, הוא נאבק בסנאטור מקארתי ודחה את טענות הסנאטור על חדירה קומוניסטית למחלקת המדינה כ"הונאה ומתיחה".  הצוות של מקארתי הפיץ תמונה מזויפת של טיידינגס עם ארל בראודר, המנהיג לשעבר של המפלגה הקומוניסטית האמריקאית. טיידינגס מעולם לא פגש אותו לפני שברודר העיד ביולי 1950. התמונה המזויפת מיזגה תמונה משנת 1938 של טיידינגס מאזין לרדיו ותמונה משנת 1940 של בראודר נושא נאום; הטקסט מתחת לתמונה המזויפת קבע שכאשר בראודר העיד בפני הוועדה של טיידינגס, טיידינגס אמר, "תודה לך, אדוני." אף על פי שהציטוט היה מדויק מבחינה טכנית, הוא נתפס בדרך כלל כמטעה, מכיוון שהוא מרמז על מידה של אדיבות בין בראודר וטיידינגס שלא הייתה קיימת.
בבחירות 1950, טיידינג הובס על ידי ג'ון מרשל באטלר. בשנת 1956, הוא היה מועמד כמועמד הדמוקרטי לסנאט של ארצות הברית אך פרש לפני הבחירות עקב בריאות לקויה.
במהלך שירותו בקונגרס, טיידינגס היה יו"ר ועדת הסנאט של ארצות הברית לענייני שטחים וענייני מבול (קונגרסים 73 עד 79), ועדת המשנה לחקירת הנאמנות של עובדי מחלקת המדינה ("תת-הוועדה של טיידינגס") (הקונגרס ה-81), וועדת הסנאט האמריקאי לשירותים מזוינים (הקונגרס ה-81).
ביוגרפיה > קריירה בקונגרס > מחלוקות

בתקופתו בסנאט, טיידינגס היה ידוע בכך שהוא נוקט בעמדות עקרוניות, שנויות במחלוקת, ולעיתים קרובות יוצאות דופן בנושאים שונים. בתור דמוקרט מרכז, טיידינגס תמך בזהירות בניו דיל, תוך שהוא מחלק את תפקידיו כפטרונו האישי. ב-1935, טיידינגס, שהתנגד לגמישות שצבר משרד האוצר האמריקני ביחס לניהול החוב, הציע תיקון חוקתי שהיה אוסר על הקצאות מעבר להכנסות בהיעדר אישור חוב חדש ויחייב כל חדש. החוב יימחק על פני תקופה של 15 שנה. הוא היה מבקר חריף של האיסור על משקאות חריפים לפני ביטולו ב-1933.
ב-1937 בוטלו הסדרים עם הנשיא פרנקלין רוזוולט, על ידי התנגדות ל"הצעת חוק הרפורמה בהליכים המשפטיים משנת 1937" של הנשיא. כתגמול רוזוולט פעל נגדו ב-1938, ודיבר במזרח מרילנד בשם יריבו, חבר הקונגרס דייוויד ג'יי לואיס. עיתוני המדינה תמכו באופן גורף בטיידינגס והוקיעו את התערבותו של רוזוולט. טיידינגס זכה בקלות בבחירה מחדש. לפי פיליפ א. גרנט ג'וניור:
ניצחונו המוצק של טיידינגס התפרש כמכה פוליטית רצינית לנשיא, אך ההופעה של רוזוולט ב-1940 במרילנד הייתה ראויה לשבח, מה שמעיד על כך שהדמוקרטים במדינה, על אף שהם מתרעמים על המתקפה על טיידינגס, בכל זאת העדיפו את הניו-דיל ואת מנהיגותו של רוזוולט. השוואת דעת העיתונים עם דעת הקהל, במקרה זה, שגויה. טיידינגס ניצח על רקע וזכויותיו שלו, וההשפעה של הפוליטיקה של הנשיא הייתה כנראה זניחה.
הביוגרפית קרוליין ה. קית' אוהדת באופן כללי, אך מסיקה שהעזות, הקשיחות והיהירות של טיידינגס הותירו אותו פוליטיקאי מבודד עם מעט חברים.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

טיידינגס מת ב-9 בפברואר 1961 בחווה שלו, "Oakington", ליד האבר דה גרייס, מרילנד. הוא נקבר בבית הקברות אנג'ל היל .
גשר הזיכרון של Millard E. Tydings, הנושא את הכביש המהיר 95 על פני נהר ססקואנה, נקרא לכבודו.
Millard E. Tydings Hall באוניברסיטת מרילנד, קולג' פארק, המאכלס את המחלקות לממשל ופוליטיקה וכלכלה, נקרא גם הוא על שמו.
בנו המאומץ של טיידינגס, ג'ו טיידינגס, נבחר לתקופת כהונה כסנאטור אמריקאי ממרילנד ב-1964, אך הובס בניסיון בחירה מחדש ב-1970, וכיהן בין השנים 1965 ל-1971.
אשתו הייתה אלינור טיידינגס דיצן. אביה היה ג'וזף א. דייוויס, ששימש כשגריר ארצות הברית בברית המועצות, בלגיה ולוקסמבורג.
נכדתו של טיידינגס, אלכסנדרה טיידינגס היא שחקנית.
משרד עורכי הדין שמילרד טיידינגס הקים עם מוריס רוזנברג ממשיך את עיסוקו כיום בבולטימור, מרילנד.
הערות שוליים

↑  Baltimore Sun (8 באפריל 2007). "HARFORD HISTORY". baltimoresun.com. נבדק ב-8 יוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Historical List, House of Delegates, Harford County". Maryland Manual On-Line. Maryland State Archives. 1999-04-30. נבדק ב-2023-03-05.
↑  Lawrence, Joseph Douglas (1985). Fighting Soldier: The AEF in 1918. USA: Colorado Associated University Press. pp. 148. ISBN 0-87081-158-4.
1 2  Frank Otto Gatell, "Independence Rejected: Puerto Rico and the Tydings Bill of 1936", Hispanic American Historical Review, Vol. 38, No. 1 (Feb., 1958), pp. 25-44, accessed 15 December 2012
1 2  "Papers of Millard E. Tydings". University of Maryland. אורכב מ-המקור ב-2006-09-15. נבדק ב-2007-04-06.
↑  "Millard E. Tydings: A Featured Biography". senate.gov. נבדק ב-12 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Evans, M.Stanton (2007). Blacklisted by History. USA: Crown Forum. pp. 429. ISBN 978-1-4000-8105-9.
↑  "TYDINGS, Millard Evelyn - U.S. House of Representatives: History, Art & Archives". history.house.gov. נבדק ב-26 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Jay, Peter A. (3 במאי 1992). "Millard Tydings is Remebered in His Home Town". The Baltimore Sun. נבדק ב-12 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Eisenberg, Gerson G. (1992). Marylanders Who Served The Nation: A Biographical Dictionary of Federal Officials from Maryland. Maryland State Archives. ISBN 9780942370348. נבדק ב-2022-12-16 – via Archive.org.
↑  "Collection: Eleanor Tydings Ditzen papers | Archival Collections". archives.lib.umd.edu. נבדק ב-2020-08-18.
↑  "Millard E. Tydings". www.nndb.com. נבדק ב-26 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tydings. "Baltimore, Maryland Business and Litigation Law Firm". www.tydingslaw.com (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2017-12-16. נבדק ב-2017-12-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119042517  ISNI: 0000 0000 4170 1533  LCCN: n89125911  NARA: 10570738  RERO: 02-A024758515  SNAC: w6ks6t6x  SUDOC: 235419095  US Congress: T000446  VIAF: 59885549   WorldCat (עם VIAF): 59885549
סמואל מק'רוברטס

סמואל מק'רוברטס (באנגלית: Samuel McRoberts‏; 12 באפריל 1799 – 27 במרץ 1843) היה סנאטור אמריקאי מאילינוי.
ביוגרפיה

מק'רוברטס נולד ב-12 באפריל 1799 ליד מייסטאון, הטריטוריה הצפון-מערבית, התחנך על ידי מורים פרטיים וסיים את לימודיו במחלקה למשפטים של אוניברסיטת טרנסילבניה בלקסינגטון, קנטקי. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1821 והחל לעסוק בכך במחוז מונרו, והיה פקיד בית המשפט המחוזי של מחוז מונרו מ-1819 עד 1821. הוא היה שופט מחוזי במדינה בין השנים 1824 עד 1827 וחבר בסנאט מדינת אילינוי מ-1828 עד 1830.
מק'רוברטס מונה לפרקליט ארצות הברית על ידי הנשיא אנדרו ג'קסון ב-1830 וכיהן עד 1832, כאשר התפטר, אז מונה על ידי הנשיא מרטין ואן ביורן להיות כונס נכסים של משרד הקרקעות בדנוויל ב-1832. הוא מונה לעורך הדין של משרד הקרקעות הכללי בוושינגטון די. סי. ב-1839 וכיהן בתפקיד זה עד להתפטרותו ב-1841, ונבחר כדמוקרטי בסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1841, עד מותו; בעוד בסנאט הוא היה יושב ראש הוועדה להצעות חוק (הקונגרס ה-27). הוא מת ב-27 במרץ 1843 בסינסינטי, אוהיו ונקבר בבית הקברות מור, ווטרלו.
מח עצם

| --- | --- |

 שיוך:  רקמת תאים, blood forming organ, zone of bone organ, ישות אנטומית מסוימת 
 מזהים
 לטינית (TA98):  medulla ossium 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A13.1.01.001 
 TA2 (2019):  388 
 FMA:  9608 
 קוד MeSH:  A15.382.216 
 מזהה MeSH:  D001853 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0005953 
 
מֵחַ עצם (ידוע גם כמוֹחַ עצם או לְשַׁד העצמות) הוא הרקמה הממוקמת בחלק הספוגי של העצם, ובה נוצרים תאי מערכת הדם: תאי דם אדומים, תאי דם לבנים וטסיות דם. משקל רקמה זו מהווה כ-4% ממשקל גוף האדם, ולכן היא אחת הרקמות הגדולות בגוף.
אנטומיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קיימים שני סוגים שונים של מח עצמות: אדום וצהוב. האדם נולד רק עם תאים אדומים ובמשך חייו מוחלפים בצהובים. במח העצם האדום מצויות כל שורות התאים בשלבים שונים של הבשלה, ורק התאים הבשלים יוצאים לזרם הדם בפיקוח של מנגנוני בקרה תאיים והורמונליים.
את מח העצם בונות מספר אוכלוסיות של תאים, פרט לחלוקה למח עצם צהוב ואדום. הראשונה היא אוכלוסיית התאים המזנכימלים והשנייה, אוכלוסיית התאים המטופואטים. התאים המזנכימלים מרכיבים את נישת מח העצם, שהיא למעשה הסביבה שבה תאי הדם מתפתחים. התאים ההמטופואטים הם תאי הדם המדוברים. התאים המזינכימליים נמצאים בעיקר במח העצם הצהוב, והתאים ההמטופואטים נמצאים בעיקרם במח העצם האדום.
בין שתי האוכלוסיות הנ"ל קיימת תקשורת והן חיות אחת במקביל לשנייה, בקשרי הדדיות והתפתחות משותפת.
אנטומיה > תאים מזנכימלים

התאים המזנכימלים הם שם כולל לתאי אב של תאים המרכיבים את כל רקמות הגוף. במח העצם, בצורה ספציפית, מתקיימות 3 אוכלוסיות מרכזיות של תאים מסוג זה:
אוסטיאוציטים – האוסטיאוציטים הם תאי עצם המתקיימים במח העצם. הם קיימים בעיקר במח העצם הצהוב. צורתם מוארכת וצרה, בדומה לסיבי עצם.
אדיפוציטים – האדיפוציטים הם תאי רקמת שומן, הנמצאים בעיקר במח העצם הצהוב. צורתם מוארכת אך מעט עגלגלה במרכזה.
כונדרוציטים – הכונדרוציטים הם תאי רקמת סחוס, הנמצאים בעיקר במח העצם הצהוב. צורתם עגולה.
אנטומיה > תאים המטופואטים

התאים ההמטופואטים הם כלל אוכלוסיית תאי הדם המתקיימים במח העצם. התאים המתמיינים במח העצם מתאים אלו כוללים את תאי הדם האדומים, תאי הדם הלבנים וטסיות הדם.
מחלות שמקורן במח העצם

מח העצם הוא מקור למחלות רבות, עקב ההשפעה המשמעותית שיש לו בהתחלקות של תאי דם. בין המחלות הנפוצות קיימות:
לוקמיה – סרטן הדם שמקורו בתאי הדם הלבנים. ישנם 4 סוגים מרכזיים של לוקמיה:
לוקמיה מיאלואידית חריפה – מחלה שמקורה בתאי הדם הלבנים מיאלואידים. המחלה מתפתחת במהירות רבה יותר ביחס ללוקמיה המיאלואידית הכרונית.
לוקמיה מיאלואידית כרונית – מחלה שמקורה בתאי הדם הלבנים מיאלואידים.
לוקמיה לימפוציטית חריפה – מחלה שמקורה בתאי הדם הלבנים לימפוציטים. המחלה מתפתחת במהירות רבה יותר ביחס ללוקמיה הלימפוציטית הכרונית.
לוקמיה לימפוציטית כרונית – מחלה שמקורה בתאי הדם הלבנים לימפוציטים.
אנמיה אפלסטית – מחלה שבה מח העצם אינו מייצר תאי דם בכמות המספיקה לתפקוד תקין של המערכת.
מיאלומה – סרטן דם, המתפתח בתאי פלזמה במח העצם. התאים הנגועים משחררים נוגדן הגורם לשיבושים במערכות השונות. נחשבת למחלה כרונית, כיוון שמעטים מבריאים ממנה בצורה מלאה.
המוגלובינוריה לילית התקפית
תרומת מח עצם והשתלתו

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא לא ברור אם עדיין נבחנת השתלת מח עצם כטיפול למחלות, ואם נמצא שהיא אכן עוזרת.
השתלת מח עצם היא גישה טיפולית מקובלת היום לכמה מחלות שונות בהן מערכת ייצור תאי הדם האדומים ותאי החיסון נפגעת (מחלות ממאירות כמו לוקמיה, מצבים כמו מחלות חסר מח העצם מולד או נרכש וכדומה), כתוצאה מטיפול כימי, הסננה על ידי תאים ממאירים או כתוצאה ממחלה תורשתית או מפגם גנטי. מעבר לזאת, נכון לשנת 2012, נבחנת השתלת מח העצם כטיפול למחלות ולקויות עצביות מגוונות, שבהן חלק מהפתולוגיה היא בתאי הגלייה – תאים המיוצרים במח העצם ונודדים אל מערכת העצבים. בין המחלות והלקויות האלו ניתן למנות את ניוון השרירים, שיתוק המוחין ותסמונת רט. אפשרות זו נמצאת עדיין בפיתוח מעבדתי במחקר על חיות מעבדה, בשנת 2022 פורסם מאמר מחקרי על ידי קבוצת חוקרים מאוניברסיטת סטנפורד שהוכיח לראשונה שהשתלת מח עצם יכולה להחליף את תאי הגלייה בעכברים, עדיין אין בכך הבטחה להצלחה בבני אדם. נראה שהאפשרות לשימוש בהשתלת מח עצם בבני אדם לריפוי מחלות עצביות עדיין רחוקה מאוד מיישום רפואי.
תרומת מח עצם מתבצעת בבנק הדם שבבתי החולים. לעיתים מח העצם המשמש להשתלה, מתקבל מהחולה עצמו ולאחר תהליך רפואי שעובר החולה, מח העצם מוחזר אליו. בשאר המקרים נדרש תורם לצורך השגת מח העצם עבור ההשתלה. תורמי מח עצם חייבים להיות זהים למושתל, מבחינת מאפיין סיווג הרקמות, הידוע בשם 'חלבוני HLA’. בשל המספר הכמעט בלתי מוגבל של צירופי HLA אפשריים, הסיכויים להתאמה בין נתרם לתורם שאינו בן משפחתו, הם נמוכים. בנוסף, בפועל רק 30% מהחולים מצליחים למצוא תורם מתאים מקרב בני משפחתם (הסיכוי להתאמה עם אחים הוא 25%). בשאר המקרים מתאפשרות ההשתלות הודות לקיום מאגרי תורמים ממחשבים בינלאומיים גדולים, המאפשרים לבדוק התאמה למיליונים רבים של אנשים אחרים. הסיכוי למצוא תורם במאגרים נאמד היום ב-55%.[דרוש מקור] בקרב האוכלוסייה האירופאית קיימים 80% סיכויי התאמה.
השתלת מח עצם החלה בסוף שנות ה-70. בליידן נמצא מרכז של הארגון העולמי לתורמי מח עצם.
ראו גם

השתלת איברים
תא גזע
הערות שוליים

↑  מֵחַ עצם, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏7 בנובמבר 2010
↑  Kenny, T', & Tidy, C, Acute Myeloid Leukaemia, atient: patient.info/health/acute- myeloid-leukaemia-leaflet
↑  Alok Sharma, Nandini Gokulchandran, Guneet Chopra, Pooja Kulkarni, Mamta Lohia, Prerna Badhe, V. C. Jacob, Administration of autologous bone marrow-derived mononuclear cells in children with incurable neurological disorders and injury is safe and improves their quality of life, Cell Transplantation 21 Suppl 1, 2012, עמ' S79–90 doi: 10.3727/096368912X633798
↑  Noël C. Derecki, James C. Cronk, Zhenjie Lu, Eric Xu, Stephen B. G. Abbott, Patrice G. Guyenet, Jonathan Kipnis, Wild-type microglia arrest pathology in a mouse model of Rett syndrome, Nature 484, 2012-03-18, עמ' 105–109 doi: 10.1038/nature10907
↑  Yohei Shibuya, Kevin K. Kumar, Marius Marc-Daniel Mader, Yongjin Yoo, Luis Angel Ayala, Mu Zhou, Manuel Alexander Mohr, Gernot Neumayer, Ishan Kumar, Ryo Yamamoto, Paul Marcoux, Benjamin Liou, F. Chris Bennett, Hiromitsu Nakauchi, Ying Sun, Xiaoke Chen, Frank L. Heppner, Tony Wyss-Coray, Thomas C. Südhof, Marius Wernig, Treatment of a genetic brain disease by CNS-wide microglia replacement, Science Translational Medicine 14, 2022-03-16 doi: 10.1126/scitranslmed.abl9945
↑  ארי גלהר, מי יציל את מריה הקטנה, באתר mynet
↑  מח עצמות יושתל בגופם של חולי לוקמיה, מעריב, 6 בנובמבר 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553218605171  BnF: cb11965361b (data)  GND: 4031332-3  LCCN: sh85081538  NDL: 00566838  NKC: ph121899  TA98: A13.1.01.001 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סמואל גוד

סמואל גוד (באנגלית: Samuel Goode‏; 21 במרץ 1756 – 14 בנובמבר 1822) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מווירג'יניה.
ביוגרפיה

גוד נולד ב-21 במרץ 1756 ב"וויטבי" במחוז צ'סטרפילד במושבת וירג'יניה, הוא השלים לימודי הכנה, למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ועסק במקצועו. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית הוא שירת כלוטננט ב-Chesterfield Troop of Horse ולאחר מכן כקולונל של המיליציה. הוא היה חבר בבית הנבחרים של וירג'יניה מ-1778 עד 1785, ונבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס השישי, וכיהן מ-4 במרץ 1799 עד 3 במרץ 1801. לאחר שעזב את הקונגרס, חזר גוד למשפטים, יחד עם ניהול אדמתו.
בנו היה ד"ר תומאס גוד, שהיה מאוחר יותר הבעלים והמפעיל של הספא הומסטד.
הוא מת ב-14 בנובמבר 1822 באינברמיי, מחוז מקלנבורג, ונקבר באחוזתו ליד אינברמיי.
הערות שוליים

↑  סמואל גוד, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: G000279
אני ואתה: 1968-1978 השירים שנשארים

אני ואתה: 1968-1978 השירים שנשארים הוא אוסף של מארז תקליטורים המאגד שירים בולטים שהקליט הזמר אריק איינשטיין בין השנים 1968–1978 בקריירה שלו. המארז יצא בשנת 2008.
האוסף מורכב כך שכל חלק בו מייצג תקופות שונות בקריירה של איינשטיין מאלבומים בתחילת הקריירה שלו שהפכו לקלאסיקות.
המארז אוגד והופק על ידי חברת פונוקול, נערך דיגיטלית מחדש על ידי יואב קוטנר, ויצא במהדורה מוגבלת. את העטיפה עיצבה הילית שפר.
הרכב המארז

חלק א': הוקלט בשנים 1968 - 1970, אלבומים: "פוזי", "שבלול" ו-"פלסטלינה".
חלק ב': הוקלט בשנים 1970 - 1973, אלבומים: "פלסטלינה", "בדשא אצל אביגדור", "שירי ילדים", "יסמין" ו-"ארץ ישראל הישנה והטובה".
חלק ג': הוקלט בשנים 1972 - 1976, אלבומים: "יסמין", "סע לאט", "שירים" ו-"האהבה פנים רבות לה".
חלק ד': הוקלט בשנים 1976 - 1978, אלבומים: "האהבה פנים רבות לה", "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב'", "אנשים אוהבים לשיר" (גרסאות הופעה חיה), ו-"ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'".
סן

ערך זה עוסק בנהר בצרפת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

נהר הסן במבט ממגדל אייפל. ניתן לראות את כיכר הקונקורד בקצה הימני העליון של התמונה
 מידע כללי
 אורך:  776 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  500 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  78,650 קמ"ר
 מוצא:  בורגונדי בצרפת
 גובה מוצא הנהר:  470 מטרים
 יובלים:  יון, Châtelet, Commerce, Faverolle, Lézarde, Brévon, Aubette de Meulan, Austreberthe, Almont, אר, Orvin, Mare aux Evées, Oison, Vallée Javot, Vieille Mer, Telhuet, Noxe, Sainte-Gertrude, Robec, Ru de Marivel, Resson, Revinson, Mauldre, Aubette, Vaucouleurs, Arce, אוב, Ource, Laigne, Auxence, אסון, École, אנדל, אואז, Loing, Barse, Ardusson, Orge, Voulzie, Bièvre, Yerres, Cailly, Hozain, אפט, Risle, מארן, Ru de Buzot, ru du canal, Morelle, Melda, Sarce, Ru d'Orgeval, Source de la Douix, בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  התעלה האנגלית
 מדינות באגן הניקוז:  צרפת, בלגיה
 
 
הסן בערב
נהר הסֵן (בצרפתית: Seine) הוא נהר עיקרי בצפון צרפת, אחד מנתיבי המסחר העיקריים של האזור, וכן אחד מאתרי התיירות העיקריים. הנהר עובר בין השאר בערים טרואה, פריז, רואן ולה-הבר. הוא חוצה את פריז ומחלק אותה לפריז העליונה - "הגדה הימנית" ולפריז התחתונה - "הגדה השמאלית".
מקור השם

לפי פירוש אחד, מקור השם "סן" בא מהמילה האנגלית "סקוונה" (Sequana). מקורה של זו בשפה הקלטית העתיקה של גאליה, במילה "Sicauna" שפירושה "נהר מקודש" (sakw - מקודש, -onna - נהר). פירוש אחר משייך את שם הנהר למילה הלטינית Sequana שהיא למעשה עיוות של המילה הגאלית "איסיקונה" (Isicauna) - היינו "שמוצאו מנהר היון".