stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גראנד אסט
הערות שוליים

↑  חוק מספר 29–2015 מה-16 בינואר 2015 מאתר החוקים הצרפתי
| חבלי צרפת |
| --- | --- | --- |
| חבלים בצרפת המטרופוליטנית מ-2016 | או-דה-פראנס • אוברן-רון-אלפ • אוקסיטניה • איל-דה-פראנס • אקיטן החדשה • בורגון-פראנש-קונטה • ברטאן • גראנד אסט • נורמנדי • סאנטר-עמק הלואר • פיי דה לה לואר • פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור • קורסיקה |  |
| חבלים בצרפת המטרופוליטנית עד סוף 2015 | אוברן • איל-דה-פראנס • אלזס • אקיטן • בורגון • ברטאן • לורן • לימוזן • לנגדוק-רוסיון • מידי-פירנה • נור-פה דה קאלה • נורמנדי עילית • נורמנדי תחתית • סאנטר • פיי דה לה לואר • פואטו-שראנט • פיקרדי • פראנש-קונטה • פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור • קורסיקה • רון-אלפ • שמפאן-ארדן |  |
| חבלים מעבר לים | גוואדלופ • גיאנה הצרפתית • מרטיניק • ראוניון • מיוט |  |
| קולקטיבים מעבר לים | פולינזיה הצרפתית • סן-פייר ומיקלון • ואליס ופוטונה • סן ברתלמי • סן מרטן |  |
| טריטוריות מעבר לים | הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת (ארץ אדלי • איי אפארסה • סן פול ואמסטרדם • איי קרגלן • איי קרוזה) |  |
| מעמד מיוחד | קלדוניה החדשה • קליפרטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542343305171  BnF: cb17023112j (data)  GND: 1151163252  LCCN: sh2006000352  MusicBrainz: 7ced1904-076d-4627-b6cf-a4a48b361a7d  NKC: ge1085029  SUDOC: 19789643X  VIAF: 315170666   WorldCat (עם VIAF): 315170666 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דב בן-דב

דב בן דב, 1954
דב בן-דב (1927 – 25 במרץ 2020) היה קלע ישראלי שעסק בירי ברובה ובאקדח ובירי בצלחות חרס. בשנות ה-50 היה אלוף ישראל בקליעה, נמנה עם נבחרת ישראל, והשתתף בשנת 1952 במשלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי, האולימפיאדה הראשונה שבה השתתפה ישראל.
ביוגרפיה

דב בן-דב נולד בשנת 1927 בשכונת הבוכרים בירושלים לצבי בן-דב (אנשילובסקי) ורעייתו, שעלו מפולין. התאמן במועדון הקליעה "טיר", שפעל בחוף תל אביב.
הצטרף ל"הגנה" ועבר קורס מ"כים בהדרכת אהרון ידידיה, אחד מהארבעה שנהרגו ב-22 בפברואר 1946 במהלך התקפה על מחנה הצבא הבריטי בשרונה שבתל אביב. ב-1948 התגייס לצה"ל והשתתף בקורס הצלפים הראשון בצה"ל, בהדרכת אלכס אלירז. המשיך בשירות כמדריך צליפה.
בשנת 1952 נמנה עם משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי. התחרה ברובה חופשי שלושה מצבים 300 מטר, צבר 1,033 נקודות, והגיע למקום 21 מתוך 32.
בשנת 1954 נמנה עם משלחת ישראל במשחקי אסיה והגיע למקום השלישי בירי ממרחק של 300 מטר ברובה חופשי, ולמקום הרביעי בירי ברובה משלושה מצבים. בהמשך אותה שנה ניצח באליפות ישראל בקליעה. בשנת 1957 התחרה במכביה החמישית ברובה חופשי שלושה מצבים 300 מטר וזכה במדליית ארד. ב–1958 נמנה עם משלחת ישראל לאליפות העולם בקליעה שנערכה במוסקבה.
התחרה במסגרת מכבי רמת גן. בשנת 1960 נבחר להשתתף במשלחת ישראל לאולימפיאדת רומא, אך בהמשך בוטלה השתתפותו. באוגוסט 1960 הגיע למקום השני באליפות ישראל, והוא פרש מפעילות תחרותית. ובשנת 1967 חזר לכך במסגרת מכבי רמת גן.
עבד בתחום מערכות קירור מסחריות. נישא לשושנה ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  יואב רענן זכה במדלית כסף בצלילה למים מ־10 מטרים, הַבֹּקֶר, 9 במאי 1954
↑  ד. בן־דב - אלוף ישראל בקליעה, הַבֹּקֶר, 7 ביולי 1954
↑  יצאה משלחת ישראל למוסקבה לאליפות העולם בקליעה למטרה, הַבֹּקֶר, 27 ביולי 1958;
"אות־הקלע" לישראלים באליפות־מוסקבה, על המשמר, 18 באוגוסט 1958
↑  לוי יוסף, עוול לקלעי, הַבֹּקֶר, 21 באוגוסט 1960
↑  רפאל פלס מנאות מרדכי הוכרז כקלעי המצטיין ל־1960, למרחב, 14 באוגוסט 1960
↑  הקלע הוותיק דב ב-דב שב לפעילות, מעריב, 3 באפריל 1967
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אוריון גלין גלר • אריה גליק • לאה זמרי • אולגה וינטנברג • דוד טבק • תמר מטל-שומכר • אריה קלינשטוב-נוה |  |
|  כדורסל | דני ארז • משה דניאל • יהודה וינר • מרסל חפץ • פרדי כהן • עמוס לין • זכריה עופרי • אליהו עמיאל • ראובן פכר • מנחם קורמן • רלף קליין • שמעון שלח • אברהם שניאור (מאמן: מוריס רסקין) |  |
|  קליעה | אלכס אלירז • דב בן-דב • שמואל לביב-לובין • צבי פנקס |  |
|  קפיצה למים | יואב רענן |  |
|  שחייה | נחום בוך |  |
גרין מייל (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  גרין מייל 
 בימוי:  פרנק דרבונט 
 הופק בידי:  פרנק דרבונט, דייוויד ואלדס 
 תסריט:  פרנק דרבונט 
 עריכה:  ריצ'רד פרנסיס-ברוס 
 שחקנים ראשיים:  טום הנקס Scotty Leavenworth ברי פפר גארי סיניז הארי דין סטנטון דאבס גריר ויליאם סדלר אווה ברנט ברנט בריסקו ביל מק'קיני פטרישה קלארקסון גרהאם גרין מייקל קלארק דאנקן בוני האנט דייוויד מורס ג'פרי דמון ג'יימס קרומוול דאג האצ'יסון מייקל ג'טר סם רוקוול פאולה מלקומסון 
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  דיוויד טטרסול 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures, קאסל רוק אנטרטיינמנט, סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, סרטי יוניברסל 
 הקרנת בכורה:  10 בדצמבר 1999
 משך הקרנה:  189 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט כלא, סרט פנטזיה, סרט פלאשבק, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   greenmile
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
גרין מייל (באנגלית: The Green Mile) הוא סרט דרמה-פנטזיה-פשע אמריקאי משנת 1999 שנכתב ובוים על ידי פרנק דרבונט על בסיס רומן מאת סטיבן קינג באותו השם משנת 1996. בסרט מככבים טום הנקס ומייקל קלארק דאנקן.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-10 בדצמבר 1999, ומיד קיבל ביקורות חיוביות בעיקר על הסגנון הוויזואלי ועל ביצועי המשחק. הסרט זכה להצלחה קופתית כאשר הכנסותיו הגיעו לסכום של 286 מיליון דולר ביחס לתקציב של 60 מיליון דולר.
עלילה

עלילת הסרט מסופרת על ידי פול אדג'קומב בבית האבות בו הוא שוהה. אדג'קומב מספר לחברתו על קיץ 1935, כאשר הוא היה סוהר בית הסוהר "קולד מאונטיין" בתא הנידונים למוות באמצעות כיסא חשמלי. חלק זה של בית הסוהר כונה "המייל הירוק" על שם רצפת הלינוליאום שהייתה ירוקה.
אל בית הסוהר מגיע אסיר חדש וגדול ממדים בשם ג'ון קופי, הנראה לשאר הסוהרים כמנומס מידי לביצוע פשע. לאחר מכן מתגלה לפול שג'ון קופי מואשם ברצח ואונס 2 אחיות, וכעת הוא מועמד לגזר דין מוות בשל מעשיו.
הסוהרים מגלים עכבר שחדר לבית הסוהר ומסתתר במחסן, ובתחילה מנסים ללכוד אותו, אך הוא מצליח לחמוק, ובסופו של דבר מגיע לידיו של דל, אסיר בבית הסוהר, אשר מצליח לאלף אותו ומתיידד עימו.
אל בית הסוהר מגיע אסיר חדש בשם וויליאם ווארטון, המתגלה כאסיר רפה שכל ובעייתי, המתגרה בסוהרים ובאסירים. לאחר שג'ון קופי מרפא את דלקת השלפוחית של פול, ומחייה את העכבר של דל, מתגלים כוחותיו העל טבעיים בפני הסוהרים והאסירים, המתחילים לחשוד שג'ון למעשה חף מפשע.
דל, שהתיידד עם כל הסוהרים למעט פרסי, שהרג את עכברו, מובא אל תא הנידונים למוות. שאר הסוהרים מתקשים לבצע את גזר הדין מכיוון שהתיידדו עימו, למעט פרסי, שאינו מרטיב את הספוג שמונח על ראש הנידון למוות, האמור לזרז את מעבר החשמל אל גופו של הנידון, דבר שמוביל למוות מהיר יותר. דל מתחשמל וגופתו נשרפת כליל לתדהמת הנוכחים בתא, בזמן שג'ון חש את כאבו של דל, ומשחרר את העכבר שלו, שבורח למחסן. הסוהרים מענישים את פרסי בכך שנועלים אותו במחסן קשור, ויוצאים עם ג'ון אל ביתו של מנהל הכלא, האל מורס, שם ג'ון מרפא את אשתו החולה, לתדהמת האל.
לאחר שהסוהרים משחררים את פרסי, ג'ון תופס אותו, ומעביר את מחלתו אל פרסי, דבר המוביל אותו לירות בוויליאם למוות.
כאשר פול שואל את ג'ון למעשיו, ג'ון משיב שהוא פגע באנשים הרעים, ובעזרת טלפתיה, מסביר לפול שוויליאם הוא האדם שרצח ואנס את הבנות, וג'ון הוא למעשה חף מפשע.
פול מתייעץ עם אשתו ומסביר לה שהוא מודע לעובדה שג'ון חף מפשע ומועמד לגזר דין מוות, ושאם יבצע את גזר הדין, אלוהים לא יסלח לו, אך הוא אינו יכול לעשות דבר בנידון. אשתו מייעצת לו לא לומר זאת לג'ון, ולהעמיד פנים שהוא אינו יודע דבר.
פול מבצע בכאב ביחד עם הסוהרים את גזר הדין, וג'ון מוצא להורג.
לאחר מכן, מתגלה שג'ון העביר לפני מותו חלק מכוחותיו לפול ולעכבר, דבר המאפשר להם לחיות זמן רב. פול מספר לחברתו שעם הברכה האלוהית באה גם קללה: הוא יהיה מוכרח לצפות בכל קרוביו מתים, כאשר הוא יחיה לנצח או ימות בעוד עשורים שלמים.
צוות השחקנים

טום הנקס - פול אדג'קומב
דייוויד מורס - ברוטוס "ברוטלי" הוואל
מייקל קלארק דאנקן - ג'ון קופי
בוני האנט - ג'ן אדג'קומב
ג'יימס קרומוול - מנהל הכלא האל מורס
מייקל ג'טר - אדוארד דלקרואה
גרהאם גרין - ארלן
דאג האצ'יסון - פרסי ווטמור
סם רוקוול - ויליאם ווארטון
ברי פפר - דין סטנטון
ג'פרי דמאן - הארי
פטרישה קלארקסון - מלינדה מורס
הארי דין סטנטון - טוט-טוט
דאבס גריר - פול
ביל מק'קיני - ג'ק ואן הי
ברנט בריסקו - ביל דודג'
אווה ברנט - אליין קונלי
ויליאם סדלר - קלאוס דטריק
פאולה מלקומסון - מאג'ורי דטריק
גארי סיניז - בארט
פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר למייקל קלארק דאנקן, מיקס הסאונד הטוב ביותר ופרס האוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. הסרט זכה גם בשני פרסי סאטורן, האחד בקטגוריית סרט המתח הטוב ביותר והשני פרס שחקן המשנה הטוב ביותר, אותו קיבל דאנקן עבור תפקידו כג'ון קופי.
הסרט נחשב כנאמן למדי למקור וקינג עצמו טען שבקוראו את התסריט שהוגש לו לפני הבימוי, חשב כי מדובר בתסריט הטוב ביותר שנכתב על פי אחד מספריו.
גשר בלקפריירס (רכבת)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר פלדה, גשר מסבך, גשר קשתי, גשר רכבת 
 כתובת:  לונדון 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1886
 תאריך פתיחה רשמי:  1886 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 אדריכל:  ג'ון וולף-בארי, הנרי מארק ברונל 
 מידות
 אורך:  284 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  5 
 קואורדינטות:  51°30′35″N 0°06′12″W﻿ / ﻿51.509722222222°N 0.10333333333333°W﻿ / 51.509722222222; -0.10333333333333
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסגשר בלקפריירס(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסגשר בלקפריירס(למפת הסיטי של לונדון רגילה) גשר בלקפריירס(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) גשר בלקפריירס
 
גשר הרכבת של בלקפריירס. שרידי הגשר הישן בקדמת התמונה
מבט מכיוון מורד הגרם לכיוון מעלה הזרם. גשר הרכבת של בלקפרייקס. בקדמת התמונה, גשר המילניום.
גשר הרכבת של בלקפריירס (באנגלית: Blackfriars Railway Bridge) הוא גשר רכבת על הנהר תמזה במרכז לונדון. הגשר נמצא בין גשר בלקפריירס לבין גשר המילניום.
היסטוריה

הגשר הראשון שעמד במקום זה תוכנן על ידי ג'וזף קיוביט ונפתח בשנת 1864. הוא שימש את קו הרכבת לונדון-צ'טם-דובר שהוביל מלונדון אל דובר. עם הקמת קו הרכבת סאות'רן בשנת 1924 הועברו מרבית קווי הרכבת לתחנת ווטרלו בדרום הנהר והשימוש בגשר פסק, מאחר שלא יכול היה לשאת את משקל הרכבות המודרניות. בשנת 1985 פורק הגשר ורק עמודיו נותרו בתוך מימי הנהר.
גשר שני נבנה ב-1886 דרומית לגשר הראשון. הוא שימש את תחנת סנט פול ונקרא גשר הרכבת סנט פול (St Paul's Railway Bridge). הגשר תוכנן על ידי ג'ון וולף בארי והנרי מארק ברונל ונבנה מברזל. בשנת 1937 הוחלף שמה של תחנת סנט פול לתחנת בלקפריירס, על שם אזור בלקפריירס בו היא נמצאת, ובהתאם שונה שם הגשר.
גיילורד נלסון

גיילורד אנטון נלסון (באנגלית: Gaylord Anton Nelson;‏ 4 ביוני 1916 –  3 ביולי 2005) היה פוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1949–1959, לאחר מכן ועד 1963 כמושל ויסקונסין ה-35, ולאחר מכן ועד 1981 כסנאטור מטעם ויסקונסין. ב-1970, בעת כהונתו בסנאט, קרא נלסון ליום של למידה ומחאה ב-22 באפריל בתגובה למה, שלדעתו, היה הרס סביבתי נרחב. מעל 20 מיליון איש השתתפו באותו יום בהפגנות שקטות, להעלאת המודעות לאיכות הסביבה ברחבי ארצות הברית, ולימים הוכרז יום זה על ידי האו"ם כיום כדור הארץ, ויצר בזמנו גל חדש של סביבתנות.
ראשית חייו

גיילורד נלסון נולד בכפר קליר לייק שבוויסקונסין, כבנם של מרי (לבית ברדט), אחות במקצועה, ושל אנטון נלסון, רופא כפרי. מוצא משפחתו היה נורווגי ואירי. נלסון התחנך בבתי ספר ציבוריים מקומיים. ב-1939 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה במדע המדינה מהמוסד שהיום ידוע כאוניברסיטת המדינה סן חוזה שבסן חוזה, קליפורניה. ב-1942 הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון והתקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עסק בעריכת דין ובמלחמת העולם השנייה התגייס לצבא ארצות הברית, השתתף בקרב אוקינאווה, והגיע לדרגת לוטננט ראשון. ב-1947 נשא נלסון לאישה את קארי לי דוטסון, ולשניים נולדו שלושה ילדים.
קריירה פוליטית

ב-1948 נבחר נלסון לסנאט המדינתי של ויקונסין. הוא כיהן בסנאט עד 1958 כאשר נבחר למשרת מושל ויסקונסין. כמושל הוא כיהן במשך ארבע שנים בשתי תקופות כהונה של שנתיים כל אחת. לקראת תום כהונתו כמושל הוא נבחר ב-1962 לסנאט של ארצות הברית, בו הוא כיהן שלוש תקופות כהונה רצופות בשנים 1963–1981. ב-1963 הוא שכנע את הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי לאפשר לו לצאת למסע נאומים ברחבי ארצות הברית בנושאי סביבתנות.
בשנת 1970 קרא נלסון ליום של למידה ומחאה ב-22 באפריל, בתגובה למה, שלדעתו, היה הרס סביבתי נרחב. מעל 20 מיליון איש השתתפו באותו יום בהפגנות שקטות, להעלאת המודעות לאיכות הסביבה ברחבי ארצות הברית. לימים הוכרז יום זה על ידי האו"ם כיום כדור הארץ, ויצר בזמנו גל חדש של סביבתנות.
במסע הבחירות שלו לתקופת כהונה שנייה בסנאט ב-1968 זכה נלסון לתשבחות מווינס לומברדי, המנהל והמאמן לשעבר של קבוצת הפוטבול גרין ביי פאקרס, כ"סביבתן מספר אחד של האומה" בנשף בעיר אושקוש. בעקבות נאומו זה של לומברדי עבר מסע הבחירות של נלסון לשידורים ברדיו ובטלוויזיה שקוממו את לומברדי, את המפלגה הרפובליקנית של ויסקונסין, ואת רעייתו של לומברדי, מארי, שהייתה רפובליקנית אדוקה.
אף על פי שהיה ידוע בעיקר על פעילותו בתחום הסביבה, היה נלסון גם עורך דין מוביל, תומך נלהב בזכויות וחירויות האזרח, ואחד המתנגדים הבולטים הראשונים למלחמת וייטנאם. ב-1969 הוא היה אחד מארבעת הסנאטורים שהגישו את הצעת החוק להקמת אזור הטבע הבראשיתי של איי ויסקונסין.
ב-1970 קרא נלסון לקיום שימוע בקונגרס בנוגע לבטיחות של הגלולות למניעת היריון, במה שנודע כ"שימוע הגלולה של נלסון" (Nelson Pill Hearings). כתוצאה מהשימוע, נדרש רישום גילוי נאות של תופעות הלוואי של הגלולה - הגילוי הנאות הראשון מסוגו עבור תרופה פרמצבטית. בהמשך ניסה נלסון לבדוק את אופן שיווק התרופות, והגיש ב-1971 הצעת חוק שתחייב יצרני תרופות להוכיח את הביטחון ואת היעילות של התרופות שהם שיווקו. ב-1975 קיבל משרדו מזכר שבו נאמר שהן התרופה סומינקס (Sominex) והן המותג המתחרה קומפוז, הוכחו כבלתי יעילים כאשר הושוו לפלצבו, זאת על אף 34 מיליון דולר שהושקעו על חקר נדודי שינה ב-1974.
נלסון נודע גם כמגינם של העסקים הקטנים. בעת ששימש כיושב ראש ועדת העסקים הקטנים והיזמות של הסנאט, הוא הוביל מאמצים מוצלחים לקיים את הוועידה המודרנית הראשונה של הבית הלבן לעסקים קטנים, ליצור את מערכת מרכזי הפיתוח לעסקים הקטנים באוניברסיטאות בארצות הברית, ולשפר את האופן בו הסוכנויות הפדרליות יפקחו על העסקים הקטנים וגופים קטנים אחרים, במה שנודע כחוק הגמישות הרגולטורית (Regulatory Flexibility Act).
ב-1973 היה נלסון אחד משלושת הסנאטורים שהתנגדו למינויו של ג'רלד פורד כסגן הנשיא (השניים האחרים היו תומאס איגלטון וויליאם האת'וויי (אנ')).
סביבתנות

לאחר שלא עלה בידו להיבחר ב-1980 לתקופת כהונה רביעית בסנאט, מונה נלסון בינואר 1981 כיועץ לאגודת אזורי הטבע הבראשיתיים (The Wilderness Society). ב-1986 הוא הוכנס להיכל התהילה של השימור בוויסקונסין. בספטמבר 1995 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא ביל קלינטון כאות הוקרה לפעילותו בתחום הסביבה.
נלסון ראה ביציבות אוכלוסיית ארצות הברית כהיבט חשוב בסביבתנות, כפי שהוא אמר:
ככל שתגדל האוכלוסייה, כך יהיו הבעיות רציניות יותר... עלינו להתייחס לסוגיית האוכלוסייה. האומות המאוחדות, בתמיכת ארצות הברית, נקטו בעמדה בקהיר ב-1994 שכל ארץ אחראית לאיזון גודל אוכלוסייתה. ניתן לעשות זאת. אך בארץ זו, זה נשמע כזיוף לומר "אני בעד הסביבה אך לא בעד הגבלת ההגירה".
הוא גם דחה את ההצעה שהפיתוח הכלכלי יקבל קדימה על פני הגנת הסביבה:
הכלכלה היא חברת בת בבעלות מלאה של הסביבה, ולא להיפך.
מותו והנצחתו

גיילורד נלסון נפטר בקנסינגטון שבמרילנד ב-3 ביולי 2005, בגיל 89, כתוצאה מכשל של מחזור הדם. הוא נטמן בבית הקברות של קליר לייק.
מכון גיילורד נלסון ללימודי סביבה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון קרוי על שמו. אזור הטבע הבראשיתי על שם גיילורד נלסון בחוף האגם הלאומי של איי אפוסטל (Apostle Islands National Lakeshore), שכולל יותר מ-80 אחוזים של שטח האדמה של הפארק, נקרא על שמו לאות הערכה על מאמציו להקמת הפארק. הפארק המדינתי על שם המושל נלסון (Governor Nelson State Park) ליד וואונקי, ויסקונסין, קרוי על שמו, כמו בית הספר היסודי בקליר לייק.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1757
Christofferson, Bill. The Man from Clear Lake: Earth Day Founder Gaylord Nelson. Madison: University of Wisconsin Press, 2004.
Jones, Clayton R. "Gaylord Nelson, Father of Earth Day: Bridging the Gap from Conservation to Environmentalism" (Senior thesis). University of Wisconsin-Eau Claire, 2009.
Nelson, Gaylord, Susan Campbell and Paul R Wozniak. Beyond Earth Day: Fulfilling the Promise. Madison: University of Wisconsin Press, 2002.
הערות שוליים

↑  "Nelson, Gaylord Anton". Encyclopedia.com.
↑  "Distinguished Alumni". SJSU. Archived from the original on October 28, 2014.
↑  University of Wisconsin-Madison News. "Alumni Park opening date, first featured grads announced".
↑  "Earth Day Founder Gaylord Nelson to Receive Medal of Freedom". The Wilderness Society. Archived from the original on March 22, 2017 – via Gaylord Nelson and Earth Day.
↑  Kevin Naze, Full Moon Friday Is a Good Time to Reflect on Life’s Blessings, Door County Pulse, April 19th, 2019.
1 2  Aukofer, Frank A. "Gaylord Nelson: Earth Day founder was a voice crying out for the wilderness". Milwaukee Journal-Sentinel. Archived from the original on January 31, 2006.
↑  Designation of Wilderness Areas: Hearings Before the Subcommittees on Public Lands and National Parks and Recreation of the Committee on Interior and Insular Affairs, 1970, page 228–229
↑  Seaman, Barbara (July 2005). "A Planetary Loss. Senator Nelson had more than one string to his bow". Healthy Skepticism.
↑  Kirkman, Don (July 22, 1971). "Stricter Control of Drugs to Be Asked". Knoxville News Sentinel. No. 29, 075. p. 24.
↑  Verkuil, Paul A. (April 1982). "A critical guide to the Regulatory Flexibility Act". Duke Law Journal. 31 (2): 227.
↑  "To advise and consent to the nomination of Gerald R. Ford to be Vice-President of the U.S." govtrack.us. U.S. Senate–November 27, 1973.
↑  [https://wchf.org/gaylord-nelson/ Wisconsin Conservation Hall of Fame
↑  William J. Clinton, Statement Announcing the Award of the Presidential Medal of Freedom to Gaylord Nelson Online by Gerhard Peters and John T. Woolley, The American Presidency Project
↑  "Earth Day founder sees some progress". Milwaukee Journal Sentinel. April 22, 2001. Archived from the original on June 3, 2001.
↑  Kyle G. Crider, Why Don’t Conservatives Support Balancing Nature’s Budget?, TriplePundit, Feb 17, 2016.
↑  "The Nelson Legacy". The Nelson Institute.
↑  "Gaylord Nelson The Wilderness Society". Wilderness.org. October 22, 2008. Archived from the original on October 7, 2008.
↑  "Apostle Islands National Lakeshore – Gaylord Nelson Wilderness". U.S. National Park Service.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007330002905171  GND: 124804772  ISNI: 0000 0001 1035 090X  LCCN: n81060138  NARA: 10570140  NKC: jx20061101002  NTA: 335833926  SNAC: w6301xzv  SUDOC: 071007601  US Congress: N000033  VIAF: 1332199   WorldCat (עם VIAF): 1332199
גשר בנג'מין פרנקלין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי, גשר, גשר רכבת, גשר אגרה 
 על שם:  בנג'מין פרנקלין 
 מיקום:  פנסילבניה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1992 – 1 ביולי 1926
 תאריך פתיחה רשמי:  1 ביולי 1926 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 אדריכל:  פאול פיליפ קרט 
 מידות
 אורך:  2,273 מ' 
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  533 מ' 
 קואורדינטות:  39°57′11″N 75°08′02″W﻿ / ﻿39.953°N 75.134°W﻿ / 39.953; -75.134
  (למפת פילדלפיה מוגדלת) גשר בנג'מין פרנקלין(למפת פילדלפיה רגילה) גשר בנג'מין פרנקלין
 
גשר בנג'מין פרנקלין הוא גשר מעל נהר דלאוור המחבר את פילדלפיה עם קמדן. הגשר נפתח ביולי 1926 ונטל אז את כתר הגשר הארוך ביותר בצפון אמריקה מגשר הר הדובים.
מתכנן הגשר היה ליאון מוסאייב. בניית הגשר ארכה 4 וחצי שנים ועלתה 40 מיליון דולר. הגשר נפתח ביולי 1926 לכבוד חגיגות 150 שנה לחתימת הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
הגשר הוא גשר תלוי ואורכו 533 מטר. הגשר נישא על עמודים בגובה 175 רגל וששטח בסיסו של כל אחד הוא כ-2.5 דונם.
הערות שוליים

↑  הגשר הגדול ביותר בעולם, דבר, 27 ביולי 1926
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543977605171  LCCN: sh86001795  VIAF: 315529935   WorldCat (עם VIAF): 315529935
ג'יימס השני, מלך סקוטלנד

ג'יימס השני, מלך סקוטלנד (באנגלית: James II of Scotland;‏ 16 באוקטובר 1430 – 3 באוגוסט 1460) מלך על סקוטלנד מ-1437 ועד מותו בשנת 1460.
ביוגרפיה

ג'יימס השני היה בנם של המלך ג'יימס הראשון ושל ג'ואן בופורט. ג'יימס היה הצעיר מבין שני תאומים שנולדו למלכה. אחיו הבכור, אלכסנדר, היה יורש העצר וזכה לתואר דוכס רות'סיי אולם נפטר בינקותו, וג'יימס הפך ליורש העצר. לג'יימס היו חמש אחיות הבוגרות ממנו, ואחות צעירה. אחיותיו הבכורות נישאו לנסיכים מבתי מלוכה שונים באירופה.
ביוגרפיה > מלכותו

ג'יימס הומלך בגיל שבע שנים. בשל גילו הצעיר בעת המלכתו, נוהלה הממלכה בפועל על ידי עוצרים במשך מרבית שנות מלכותו. ג'יימס הוכתר בעקבות ניסיון הפיכה שבוצע על ידי וולטר סטיוארט, רוזן את'ול, אשר רצח את אביו. לאחר הרצח, נתפס וולטר סטיוארט על ידי שומרי המלך והוצא להורג.
בשנים 1437–1439 נוהלה ממשלת סקוטלנד על ידי ארצ'יבולד דאגלס, רוזן דאגלס. לאחר מותו של דאגלס, השליטה בפועל נחלקה בין ויליאם קריצ'טון, לורד קריצ'טון הראשון (הלורד צ'נסלור של סקוטלנד) לבין ג'יימס דאגלס, רוזן דאגלס, ובחלק מהזמן בין ויליאם קריצ'טון וסר אלכסנדר ליווינגסטון מקאלנדר.
בשנת 1440 נערכה ארוחת ערב המכונה "ארוחת הערב השחורה", שבה נרצח ויליאם דאגלס, רוזן דאגלס השישי, וככל הנראה הדבר בוצע בהוראת קריצ'טון וליוויגסנטון.
בשנת 1449 הגיע ג'יימס לבגרותו, אולם השליטה בפועל במדינה נותרה בידי משפחת דאגלס, אשר ניסתה לנצל את הגיעו לבגרות ולהצר את השפעתו של ליווינגסטון.
משפחת דאגלס וקריצ'טון נותרו בעלי ההשפעה במדינה ולמעשה ניהלו אותה. בין השנים 1451–1455 ניסה המלך לאחוז בשלטון בעצמו, וב-22 בפברואר 1452 הורה על רצח רוזן דאגלס השמיני, בטירת סטירלינג. ג'יימס האשים את דאגלס בכריתת ברית עם ג'ון מקדונלד, רוזן רוס (שנשא בתואר אדון האיים), ועם אלכסנדר לינדזי, רוזן קרופורד ודרש מדאגלס לנתק את הקשרים עימם. כאשר דאגלס סירב רצח אותו המלך ג'יימס.
רצח זה הוביל למלחמת אזרחים בין השנים 1452–1455 בין תומכי בית דאגלס והמלך. המלך ניסה לתפוס את אדמות בית דאגלס, אולם כוחות בית דאגלס היו חזקים יותר, ועם השבת האדמות לג'יימס דאגלס, רוזן דאגלס התשיעי נפסקה מלחמת האזרחים לזמן קצר. הלחימה התחדשה בשנת 1455 ובמאי באותה שנה, בקרב ארקינהולם, הביסו כוחות המלך את כוחות בית דאגלס. בעקבות הניצחון, הכריז הפרלמנט הסקוטי כי כל רכוש משפחת דאגלס יהפוך לרכוש הכתר, וג'יימס דאגלס, רוזן דאגלס, נמלט לאנגליה.
בעקבות הניצחון החל ג'יימס לשלוט בפועל בממלכתו ובשנים 1455–1460 ניהל שלטון פעיל וניסה לקדם תוכניות רבות. תוכניותיו להשתלט על איי אורקני, שטלנד והאי מאן לא צלחו, אולם המלך קידם תוכניות לשדרוג הצבא, והביא לשימוש בארטילריה. במסגרת ניסיונותיו לחיזוק הצבא צר בשנת 1460 על טירת רוקסברוג שנותרה בשליטת אנגליה. במהלך מצור זה, ב-3 באוגוסט 1460, התפוצץ אחד התותחים. הפיצוץ הביא למותו של המלך ג'יימס השני שעמד בסמוך. על אף מותו של המלך, המשיכו הסקוטים בהפגזות ארטילריות והצליחו לכבוש את הטירה מידי האנגלים.
צאצאים

ג'יימס נשא את מרי מחלדר במנזר הולירוד שבאדינבורו ב-3 ביולי 1449. לזוג נולדו שבעה ילדים:
בן שלא זכה לשם, מאחר שנפטר זמן קצר לאחר לידתו ב-19 במאי 1450
ג'יימס (1451–1488), לימים המלך ג'יימס השלישי.
אלכסנדר סטיוארט, דוכס אולבני (1454–1485)
דייוויד סטיוארט, רוזן מוריי (1456–1457)
ג'ון סטיוארט, רוזן מאר (1459 לערך - 1479)
הנסיכה מרגרט סטיוארט, נישאה לוויליאם קריצ'טון, לורד קריצ'טון ואוכינגול.
הנסיכה מרי סטיוארט (נפטרה בשנת 1488), נישאה לתומאס בוייד, רוזן אראן, ובשנית לג'יימס המילטון, לורד המילטון.
ג'רש (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  ירדן ירדן
 נפות במחוז:  1
 בירת המחוז:  ג'רש
 שטח:  409.8 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  237,059 (2015)
  ‑ צפיפות:  447.5 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  32°16′37″N 35°54′20″E﻿ / ﻿32.2769°N 35.9056°E﻿ / 32.2769; 35.9056 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       נפות מחוז ג'רש tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז ג'רש (ערבית: محافظة جرش) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא ממוקם בצפון-מערב המדינה ובירתו היא העיר ג'רש.
שטחו 409.8 קמ"ר, והוא המחוז הקטן ביותר בממלכה. אוכלוסייתו מונה 183,400 נפש והוא בעל צפיפות האוכלוסין השנייה בגובהה במדינה.
נפות

המחוז מורכב מנפה אחת בלבד - נפת ג'רש. מלבד הבירה, במחוז 22 כפרים ושני מחנות פליטים פלסטינים.
אתרים בולטים

ג'רש, בירת המחוז ובה שרידי עיר הלניסטית-רומית המהווים את אתר התיירות השני בחשיבותו בירדן (אחרי פטרה)
תולול אל-ד'הב, שני תלים קדומים המזוהים עם הערים המקראיות מחניים ופנואל
גאורגיוס אקרופוליטיס

גאורגיוס אקרופוליטיס (ביוונית ביזנטית: Γεῶργιος Ἀκροπολίτης, לטינית Georgius Acropolita
‏, 1217 או 1220 קונסטנטינופול - דצמבר 1282 בקונסטנטינופול) היה מלומד, כרוניקן, דיפלומט ואיש צבא ביזנטי. ה"כרוניקה" שלו המתארת את ההיסטוריה הביזנטית בשנים 1203–1261, מהווה מקור היסטורי עיקרי להכרת תולדות האימפריה של ניקאה. היא מכילה מידע רב ערך גם על האימפריה הבולגרית השנייה.
ספרים > ה"כרוניקה"

(Χρονική Συγγραφή) או ה"אנאלים" (שנתונים)- ספר היסטורי מקיף הסוקר את התקופה בין כיבוש קונסטנטינופול על ידי הצלבנים בימי מסע הצלב הרביעי ועד שחרורו על ידי מיכאיל פלאולוגוס ב-1261, ומהווה, לפיכך, המשך לספרו של ניקיטס כוניאטיס. הספר בעל ערך רב בהיותו נכתב על ידי בן אותם הזמנים, בעל עמדה רשמית של לוגתט גדול, מפקד ושגריר איש אמוני הקיסר, מה שזימן לו הזדמנויות תכופות לצפות במו עיניו בהשתלשלות האירועים.
אקרופוליטיס נחשב למקור מהימן ובאותו זמן התאפיין בסגנון בהיר, למרות צביונו הארכאי משהו, הודות להקפדתו המיוחדת בבניית המשפטים.