stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראובן רובין
הערות שוליים

1 2 3  Rosenfeld, Jeannie (2008-04-14). "Demand for Reuven Rubin is rising. So are the prices". Haaretz. נבדק ב-2008-05-31.(הקישור אינו פעיל, 5.11.2021)
↑  "Falticeni". www.jewishvirtuallibrary.org.
↑  "Fine Art Auctions. Buying & Selling Israeli And Judaica Art – Hammersite.com". www.hammersite.com.
↑  דוד תדהר (עורך), "ראובן רובין (זליקוביץ)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1662
↑  אביטל בורג, אסתר רובין, אלמנתו של הצייר ראובן רובין, הלכה לעולמה, באתר הארץ, 21 ביולי 2010
↑  ורד לי., סבי, נכדו, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2002
↑  ראו: אמיתי מנדלסון, נביא בעירו: יצירתו המוקדמת של ראובן רובין, 1923-1914, ירושלים מוזיאון ישראל, 2007.
↑  ראו: כרמלה רובין (עורכת), מקום חלום: ראובן רובין והמפגש עם ארץ ישראל בציוריו משנות ה-20 וה-30, תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות, 2007.
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277535  NLI: 987007267460905171  PLWABN: 9811721746605606  BnF: cb15043173w (data)  GND: 129897566  ISNI: 0000 0000 8370 5583  LCCN: n84030140  NGV: 7101  NTA: 165997036  RKD: 68742  SNAC: w6t15d48  SUDOC: 226963578  ULAN: 500017498  VIAF: 33089733   WorldCat (עם VIAF): 33089733 
חדר העבודה של ראובן רובין
חלוקה מנהלית של בוסניה והרצגובינה

חלוקה מנהלית של בוסניה והרצגובינה
החלוקה המנהלית של בוסניה והרצגובינה מתבססת כיום על הסכם דייטון (1995). על פי ההסכם, חולקה בוסניה לשלושה חלקים: "הפדרציה של בוסניה והרצגובינה, שהיא למעשה פדרציה של הבוסנים במדינה; רפובליקה סרפסקה, ישות מדינית סרבית ; בנוסף לשתי הישויות המדיניות קיים גם מחוז עצמאי שלא שייך לאף ישות. הגבול בין שלושת החלקים אינו עובר בגבולות טבעיים, אלא נוצר על ידי החלוקה האתנית וקווי החזית שנותרו בסיומה של מלחמת בוסניה – קו הפרדת הישויות (אנ').
שתי הישויות המדיניות הן:
הפדרציה של בוסניה והרצגובינה
רפובליקה סרפסקה
לכל אחת מן הישויות עיר בירה משלה, ממשלה, צבא, פרלמנט, משטרה ודגל. הישויות מתפקדות כמו מדינות עצמאיות. כחלוקה משנית, הפדרציה של בוסניה והרצגובינה מחולקת לקנטונים (מחוזות) והם מחולקים לרשויות מונציפליות. רפובליקה סרפסקה מחולקת לרשויות מונציפליות שהם מרוכזים לאזורים.
החלק השלישי הוא מחוז ברצ'קו. במקרה זה, העיר ברצ'קו שנמצאת בצפון המדינה היא בירתו של מחוז ברצ'קו המחוז העצמאי שלא משתייך לאף אחת מן הישויות.
| סמל | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2022 | שטח (קמ"ר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הפדרציה של בוסניה והרצגובינה | סרייבו | Federacija Bosne i Hercegovine | 2,156,846 | 26,100 |
| 2 | רפובליקה סרפסקה | באניה לוקה | Република Српска | 1,120,236 | 24,526 |
| 3 | מחוז ברצ'קו | ברצ'קו | Брчко дистрикт | 81,662 | 493 |
שרון גבאי

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1974 (בן 50) ירושלים, ישראל ישראל 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  צילום
 www.sharongabay.com
 
שרון גבאי (נולד ב-18 באפריל 1974, ניסן תשל"ד) הוא צלם ישראלי, העוסק בצילומי רחוב ופורטרטים.
ביוגרפיה

שרון נולד בירושלים לעשירה ולאילן. למד צילום באופן עצמאי, בוגר תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. עד גיל 38 עסק במגוון תפקידי ניהול בתחומי התקשורת והביטוח.
התחיל ללמוד צילום באופן עצמאי מספרים וסרטונים ברשת.
הצילומים שלו משמשים להסברה ישראלית של משרד החוץ, משרד התיירות וארגונים יהודים ונוצרים ברחבי העולם.
חיים אישיים

גבאי גרוש ואב לבת. מתגורר בנס הרים.
תערוכות

תערוכות יחיד רבות שלו הוצגו במגוון גלריות ומוסדות בארץ ובעולם.
בין היתר עבודותיו הוצגו בבניין האו"ם בניו יורק, בקונגרס האמריקאי,
2015 - "ירושלים שלנו", הקארדו ירושלים
2016 - "ירושלים מאז ולתמיד", משכן הכנסת, בשיתוף תנועת אם תרצו
2016 - "לרדת מהפסים", פלאנט - ירושלים. (יחד עם הצלם הירושלמי עזרא לנדאו)
2016 - "מונטנגרו", מרכז תרבות ואמנות ירושלים
2022 - "סיבה טובה לאהבה", תיאטרון ירושלים בשיתוף עם עמותת שק"ל
2022 - "בגובה העיניים", בית עיריית תל אביב-יפו בשיתוף עם עמותת שק"ל
ובגלריות רבות נוספות בישראל ובעולם.
ספריו

Jerusalem: Nine Measures of Beauty korim 2015
ירושלים תשעה קבין של יופי, בהוצאת קוראים, 2015
שוק מחנה יהודה, הוצאת קוראים, 2019
our jerusalem 2016, הוצאה עצמית
Jerusalem - Then, Now and Forever, הוצאת מזרחי העולמי - 2017
הערות שוליים

↑  לדוגמה, ועוד
↑  כתבה בערוץ הכנסת על התערוכה ביוטיוב; 50 תמונות, 50 ערים, 50 שנים לאיחוד ירושלים באתר מעריב; כתבה של הערוץ הראשון באנגלית על התערוכה
↑  כתבה של הטלוויזיה הספרדית באנגלית על התערוכה
↑  אליעזר היון, מרהיב: כשצלם חרדי וצלם חילוני אוהבים את ירושלים, באתר ynet, 4 באפריל 2016
↑  תערוכת "יורדים מהפסים" ראיון ערוץ 1 - שרון גבאי מארח את עזרא לנדאו ביוטיוב
↑  עמי אטינגר, נופי מונטנגרו בירושלים, החדשות, 27 ביולי 2016
↑  סיקור על התערוכה
↑  תערוכת צילומים על אנשי שק"ל פותחת "חודש המודעות לזכויות אנשים עם מוגבלויות" בעיריית תל אביב באתר שק"ל; בְּשֻׁתָּף – עיריית תל אביב-יפו מציינת את יום השווין לאנשים עם מוגבלות; פוסט של גבאי
↑  תערוכת תמונות מציגה את שמחת החיים של ירושלים שנערכה במונטריאול (באנגלית); תערוכת צילום מדגישה את התוסס והגיוון של ירושלים (באנגלית)
↑  שירי הדר, ירושלים של אפקטים: הצלם שמאוהב בבירה, באתר ynet, 17 באפריל 2015
↑  ראיון על הספר "ירושלים - אז, היום ולתמיד" אצל אמיר איבגי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574019205171  GND: 1111055491  LCCN: n2016016206  VIAF: 9544147270580835700007   WorldCat (עם VIAF): 9544147270580835700007 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שפרה מישלוב

| --- | --- |

ד"ר שפרה מישלוב נואמת בכנס בנושא המשפט העברי בישיבת שדרות
 לידה:  11 ביוני 1977 (בת 47) כ"ו בסיוון ה'תשל"ז
 עיסוק:  מרצה, סופרת וחוקרת
 מקום לימודים:  מדרשת הרובע, האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת בר-אילן
 פרסים והוקרה:  פרס ריקליס לחוקרים מצטיינים
שפרה מישלוב (נולדה בכ"ו בסיוון ה'תשל"ז, 11 ביוני 1977) היא ד"ר למדעי היהדות, עורכת דין, מרצה, מנהלת הקליניקה למשפט עברי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, סופרת רב תחומית, חוקרת ומפרסמת מאמרים אקדמיים ותורניים בתחומי משפט, הלכה ותולדות עם ישראל. מישלוב מעבירה הרצאות ברחבי הארץ בנושאים הנוגעים לתפר בין יהדות, חברה ומודרנה ומפרסמת מאמרי דעה בתחומים אלה.
ביוגרפיה

מישלוב נולדה בשכונת קריית משה בירושלים, לפרופ' שלום ומיכל פייגלשטוק. היא למדה באולפנת צביה ירושלים ובנעוריה עסקה בפעילות חברתית מגוונת, עבודה עם נוער בסיכון, קליטת עלייה מברית המועצות ומאתיופיה, עזרה לילדים עם מוגבלויות ועוד. בסיימה את חוק לימודיה התיכוניים שירתה בשירות לאומי במדרשה להעמקת הזהות היהודית באילת.
בשנת תשנ"ז למדה במדרשת הרובע בירושלים ולאחר מכן למדה תואר ראשון במשפטים ותולדות עם ישראל באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בר-אילן (במקביל עשתה טרום התמחות אצל השופט דוד מינץ), תואר שני במדעי היהדות בתוכנית משולבת של "מדרשת הרובע" עם מכללת "טורו קולג" ותואר שלישי במחלקה לתולדות עם ישראל בפקולטה למדעי היהדות, אוניברסיטת בר-אילן.
בשנים תשע"א עד תשע"ג השתתפה בתוכנית לימודי גמרא במדרשה הגבוהה לנשים באוניברסיטת בר-אילן וכן בתוכנית לימודי הלכה ב'בית מורשה'.
למישלוב הכשרה כמגשרת ותעודת הוראה לתושב"ע לחטיבות העליונות. זכתה באותות ובמלגות הצטיינות לאורך כל שנות לימודיה, כולל הצטיינות במבחני לשכת עורכי הדין.
מישלוב כיהנה כמרצה להיסטוריה ואזרחות באוניברסיטת בר-אילן ובמכללת 'אורות ישראל'. החל משנת תשע"ג היא מנהלת את הקליניקה למשפט עברי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן. מעבר לפעילות השגרתית של הקליניקה שבה היא והסטודנטים בהנחייתה מעניקים ייעוץ וייצוג משפטי לאנשים שזקוקים לסיוע משפטי בבתי דין לממונות, כגון רשת בתי הדין של 'ארץ חמדה – גזית', הקליניקה פועלת כגוף משפיע ומרכזי בתחום היחס בין המשפט להלכה באמצעות: חוות דעת למחוקקים; כנסים; קשרים עם גופים מגוונים האמונים על קידום המשפט העברי; פרסום מאמרים בכתבי עת אקדמיים ותורניים ובתקשורת, עריכת תקצירי פסקי דין שנתנו בבתי דין לממונות בקובץ "ממון ודין", הנגשת פסקי דין של בתי המשפט הישראלי המשלבים משפט עברי בפסיקותיהם ועוד. בנוסף היא מרצה לסטודנטים בפקולטה בנושאי משפט עברי וחקר ההלכה.
מישלוב יזמה ביחד עם פרופ' יצחק ברנד וד"ר יעקב חבה את פרויקט "מעו"ף" – משפט עברי בוויקיפדיה, במסגרתו מעלים סטודנטים ומומחים ערכים מקצועיים בתחום המשפט העברי.
בשנת תשע"ט הייתה שותפה לייסוד תוכנית "קדמא" (לשעבר "עוז וענווה") שמטרתה לפתח מנהיגות ולהעניק לסטודנטים מצטיינים בתחומי משפטים ופכ"ם היכרות עמוקה עם סוגיות אקטואליות שנוכחות בהוויה הישראלית והבנת העמדה היהודית והתורנית בנושאים אלה.
בנוסף לזאת, ד"ר מישלוב עוסקת גם בפעילות ובכתיבה ציבורית: היא חוקרת במכון "משפטי ארץ", מהנשים היחידות המפרסמות מאמרים בנושאי המשפט העברי וההלכה וטורי עמדה בסוגיות אקטואליות שונות בעיתונות ובאתרי אקטואליה. היא מעבירה הרצאות בנושאים ציבוריים ותרבותיים בקהילות ובאירועים ברחבי הארץ.
ספריה ומחקריה

בשנת תש"ף פרסמה את ספרה "יומן אורות – מחברת התבוננות ומודעות", בו מוזמנים הקוראים למסע אישי ונפשי באמצעות כתיבה אישית והתבוננות פנימה דרך פסקאות מהגותו של הראי"ה קוק.
בשנת תשפ"ב פרסמה את "וללבנה אמר שתתחדש" – מבט עדכני על יהדות ופמיניזם. החוברת בוחנת את תופעת הפמיניזם מנקודת מבט יהודית ומבקשת להבין אילו ממאפייני הפמיניזם ניתן לאמץ על פי התפיסה היהודית, ואילו מנוגדים לה. ד"ר מישלוב מציגה עמדה הגורסת שחלק מהותי בחיי האישה הוא המשפחתיות וחינוך הילדים ועם זאת האישה אינה מוגבלת לחיי הבית בלבד, אלא יש לה את מירב האפשרות ללמוד תורה, לעבוד, להשתתף בחיים הציבוריים ולהשפיע על החברה. בד בבד חיוני לשמור על ההבדלים בין איש לאישה למילוי תכלית בריאתם, ואין לנסות להשוות ביניהם באופן מלאכותי או לשלול את זהותם.
בשנת תשפ"ג יצא לאור ספר הפרוזה הראשון שלה: "כמיהה וגעגוע – יומנה של ריבצ'ה, הנערה מגטו לודז'" שמבוסס על יומן אמיתי של רבקה ליפשיץ, נערה יהודייה שחיה בגטו לודז' במלחמת העולם השנייה. היומן, שנמצא בעיזבונה של רופאה רוסייה 60 שנה לאחר שנכתב, מתאר את החיים בגטו, את האמונה, האהבה, האובדן והתקווה של רבקה. מישלוב המירה את היומן לרומן עלילתי, שמשלב את העדויות והסיפורים של קרובותיה של רבקה, מינה בויאר והדסה חלמיש ומחקרים היסטוריים מקיפים על הגטו. הספר מעניק מבט אנושי ומרגש על הישרדות בגטו בזמן השואה, ועל חשיבות החברות והאמונה. הספר זכה לביקורות אוהדות בעיתונות הכתובה והאינטרנטית ונכנס למצעד הספרים של משרד החינוך תשפ"ה.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה במשנתו ההלכתית ובפעילותו הציבורית של הרב שלמה גורן, הרב הראשי הראשון של צה"ל ורבה הראשי של מדינת ישראל.
מחקריה עוסקים ביישום דיני ממונות על פי ההלכה בימינו, בפעילותם של בתי הדין הפוסקים על פי ההלכה, התפתחותה והשפעתה של הרבנות הראשית ובסוגיות הלכתיות נוספות בממשק שבין ההלכה למודרנה. מאמריה מוערכים ומפורסמים אף בבמות תורניות נחשבות כגון "אמונת עתיך" ו"תחומין", על אף מיעוטם של מאמרי נשים בבמות אלה.
ספרים ומאמרים > ספרים

כמיהה וגעגוע – יומנה של ריבצ'ה, הנערה מגטו לודז', הוצאת ידיעות ספרים, תשפ"ג (2023).
וללבנה אמר שתתחדש – מבט עדכני על יהדות ופמיניזם, בהוצאת מרכז תורה ומדינה וארגון "חותם", תשפ"ב (2022).
יומן אורות – מחברת התבוננות ומודעות, הוצאת ידיעות ספרים, תש"ף (2020).
ספרים ומאמרים > מאמרים בולטים

יהודית, דמוקרטית, ולכן מאפשרת הפרדה, השילוח, אלול תשפ"ג.
יחסו של הרב קוק לחכמות כלליות בין חזון למימוש, סיני, קלט (תשס"ז), עמ' קסו-רו.
השקפתו הציונית של הרב גורן, ישראל, 20 (תשע"ב), עמ' 81–106.
ידידי וידיד כל בית ישראל: הרב שלמה גורן ודוד בן-גוריון', קתדרה, 145 (תשע"ג), עמ' 147–172.
The Temple Mount in the Teachings and Activities of Rabbi Shlomo Goren, Israel Studies Review, 32 (2017), pp. 88-103.
דילמות בייצוג צדדים בבתי דין לממונות, מעשי משפט, ז (תשע"ו), אוניברסיטת תל אביב, עמ' 55–68.
התובע הולך אחר הנתבע'? תקפו של הכלל במציאות החברתית בת זמננו, דרישה, א (תשע"ו), עמ' 85–105.
אשה עובדת בתקופת הריון ולידה – פסקי דין הלכתיים, דרישה, ב (תשע"ז), עמ' 110–123.
הסנהדרין שבדרך' – הראי"ה קוק, הרב שלמה גורן והרבנות הראשית, מעשה חושב, 2 (תשע"ח), עמ' 213–233.
מעמד האשה בבתי דין לממונות, משפטי ארץ (תשפ"א), עמ' 391–405.
בתי דין בימינו האם חזון בר יישום, אמונת עתיך, מכון התורה והארץ, גליונות 134–136 (תשפ"ב).
ויתור עובד על זכויותיו – העמדה הסוציאלית ההלכתית, תחומין מג (תשפ"ג), עמ' 494–504.
הערות שוליים

↑  שפרה מישלוב באתר רמב"י, באתר הספריה הלאומית
↑  שפרה מישלוב, באתר ערוץ 7
↑  לני בלה כהן, "קשה לנו להתמודד עם סבל נשי - יודעים שאנה פרנק מתה, שוכחים שגססה למוות", באתר ynet, 18 באפריל 2023
↑  מוסף 24 שעות, ידיעות אחרונות, 17 באפריל 2023, "לפעמים קינאתי במתים", שושנה חן.
↑  עפרה לקס, מילים מתוך האפר, באתר ערוץ 7, 24 באוגוסט 2023
↑  רשימת ספרי המצעד תשפ"ה, באתר ספריות בתי ספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312306305171  ISNI: 0000 0003 6997 8819  ORCID: 0000-0002-1607-4456  VIAF: 246347803   WorldCat (עם VIAF): 246347803
יובל דיין (תסריטאי)

ערך זה עוסק בתסריטאי. אם התכוונתם לזמרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1968 (בן 56) דקלה (סיני), ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  תסריטאי, יועץ אסטרטגי
 מקום לימודים:  תיכון בליך  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 בן או בת זוג:  נועה ירון-דיין (1996–2018) 
 
יובל שמעון דיין (נולד ב-4 באפריל 1968) הוא יועץ אסטרטגי ותסריטאי ישראלי. בשנות ה-90 חזר בתשובה והפך לאחד ממנהיגי תנועת התשובה בחסידות ברסלב, עד 2016, אז יצא בשאלה.
ביוגרפיה

נולד ביישוב דקלה ליעקב (אח של תיקי דיין) וליעל דיין, משפחה חילונית.
כשהיה בן 12 עברה המשפחה לרמת גן. למד בתיכון בליך והיה חבר בתנועת הנוער "הצופים העבריים".
למד קולנוע בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ועבד כתסריטאי בערוץ הילדים ובערוץ 2. במהלך לימודיו חלק דירת שותפים עם נועה ירון, והם היו זוג. הם החלו יחד תהליך של חזרה בתשובה במהלכו נפרדו, אך לבסוף התחתנו והתקרבו יחד לחסידות ברסלב. הם התגוררו 16 שנים ברמת בית שמש ונולדו להם שבעה ילדים.
בשנת 2007 יצא לאור הספר "מקימי" מאת נועה ירון דיין, שיובל היה שותף לתהליך כתיבתו. ב-2013 יצר (לצד נועה ירון דיין, תמר מרום ורם נהרי) את סדרת הטלוויזיה "מקימי" ששודרה ב-HOT3. הסדרה היא עיבוד לספר המבוסס על סיפור התקרבותם המשותפת אל הדת ותהליך חזרתם בתשובה. גיבורת הסדרה היא עלמה, מנחת טלוויזיה ושדרנית רדיו, שמואסת בהצלחתה ובחיים החילוניים, ומוצאת משמעות בחסידות ברסלב.
בשנת 2000 הקים את מרכז התהוות בתל אביב שם עסק בהעברת שיעורי תורה וקבלה ובמתן הרצאות ובין השאר החזיר בתשובה את לינור אברג'יל ואיה קרמרמן.
במקביל שימש כמנטור וכיועץ אסטרטגי בין השאר לחברות אורקל, טמפו משקאות ו-WeWork.
ב-2014 השתתף לצד אשתו בסדרה "6 אימהות".
בשנת 2016 החל תהליך של יציאה בשאלה, וב-2018 הוא ואשתו נועה התגרשו.
ב-2019 החל שידור הסדרה "יס מן" בהנחיית חנוך דאום, שבה השתתפו יובל ונועה ירון דיין.
ביולי 2021 התחתן בשנית עם בת זוגו, סיוון.
כיום הוא מעביר סדנאות כתיבה, ושותף בחברה העוסקת במסחר אינטרנטי ושיווק דיגיטלי.
הערות שוליים

↑   התהוות, ברשת החברתית פייסבוק
↑  ארי ליבסקר, מיומנו של שכיר חרב אינטרנטי, באתר כלכליסט, 18 בינואר 2019
↑  אחרי שטלטל את עולם החזרה בתשובה; יובל דיין התחתן, באתר "סרוגים", 29 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590893805171  BnF: cb170784040 (data)  ISNI: 0000 0004 5974 5824  VIAF: 13147869403674980448   WorldCat (עם VIAF): 13147869403674980448
פיליפ קנז'ביץ'

פיליפ קנז'ביץ' (בסרבית: Филип Кнежевић; נולד ב-8 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן סרבי בעמדת הקיצוני ב-SHB דא נאנג.
קריירת מועדונים

קנז'ביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של באנה ובעונת 2009/2010 הצטרף לבוראץ צ'אצ'אק. בעונה זו, קנזב'יץ' שיחק 23 משחקי ליגה וכבש שער אחד.
ב-16 ביוני 2012 קנז'ביץ' חתם לארע עונות בפרטיזן בלגרד. למרות הציפיות שיהיה בורג משמעותי בקבוצה, שיחק קנז'ביץ' משחק אחד בלבד בעונת 2012/2013.
בקיץ 2013 הושאל לראדניצ'קי קראגויבאץ. ב-19 באוקטובר 2013 קנזב'יץ' הבקיע את שער הבכורה שלו ברדניצ'קי בניצחון 2-3 נגד OFK בלגרד.
ב-4 ביולי 2014 קנז'ביץ' הושאל לויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגזית, בה שיחק בקבוצת המילואים.
ביולי 2015 הושאל לבוראץ צ'אצ'אק.
ב-10 בפברואר 2016 שוחרר מפרטיזן וחתם בצ'וקריצ'קי.
ב-16 באוגוסט 2016 חתם לשנתיים וחצי בוויבודינה, אך בסיום העונה חזר לבוראץ צ'אצ'אק.
ב-26 ביולי 2018 קנז'ביץ' חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל.
ב-24 ביולי 2019 קנז'ביץ' חתם רדניצ'קי ניש.
ב-3 באוגוסט 2020, קנז'ביץ' חתם בפרולטר נובי סאד.
הערות שוליים

↑  עמית קרקו, ‏אלקה עזב ללוצרן, אשדוד החתימה את קנזביץ', באתר ONE‏, 26 ביולי 2018
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פיליפ קנז'ביץ'".
נוירופסיכולוגיה

נוֹיְרוֹפְּסִיכוֹלוֹגְיָה היא מדע יישומי העוסק בביטוי ההתנהגותי של ליקויים מוחיים. תחום זה עוסק בניסיון להבין כיצד מבנה המוח ותפקודו קשורים לתהליכים פסיכולוגיים ספציפיים. המחקר הנוירופסיכולוגי מבוסס על מידע מתחום הנוירוביולוגיה המהווה את הבסיס שלו, ומשם אופן ההתייחסות והמחקר נעשים כמו במחקרים פסיכולוגיים (עם בוחנים ונבדקים).
את התחום ייסד החוקר היהודי-רוסי אלכסנדר רומנוביץ' לוריא. בני הזוג הבריטיים מארק סולמס (אנ') וקרן קפלן-סולמס, חוקרים בולטים בתחום, התבססו על מיפויו של לוריא והוסיפו לו נתונים בהתאם לממצאים העדכניים.
תחום המחקר

הנוירופסיכולוגיה משיקה כתחום מחקר למדעי המוח ולפסיכולוגיה קוגניטיבית. בהיבטיה הקליניים קרובה הנוירופסיכולוגיה לתחומים ברפואה כמו נוירולוגיה ופסיכיאטריה ולמקצועות פארא-רפואיים כמו ריפוי בעיסוק וקלינאות תקשורת. בהיבטים יישומיים אחרים – להנדסת אנוש וחקר ביצועים. מעצם טיבו מדובר בתחום התמחות בינתחומי.
הגדרה דומה נוסחה ואומצה על ידי העמותה הישראלית לנוירופסיכולוגיה והיא דומה גם להגדרה המוצעת על ידי החברה הבין-לאומית לנוירופסיכולוגיה (נוסדה ב-1967, ומאגדת בתוכה כ-4,500 חברים) ואשר שמה לה למטרה מרכזית את הקידום של המחקר המדעי הבינתחומי ברחבי העולם שעוסק ביחסי הגומלין הקיימים בין מוח והתנהגות. בהמשך להתפתחות המחקר האקדמי בתחום החל מיסוד תחום העיסוק המקצועי בנוירופסיכולוגיה יישומית וקלינית.
בפועל עוסקים נוירופסיכולוגים בחקר תהליכי עיבוד מידע במוח האנושי בבריאים ובחולים, אבחון, טיפול ושיקום חולים עם אבדנים קוגניטיביים נרכשים וכשלים קוגניטיביים התפתחותיים ומעורבים בתכנון סביבות אינטראקטיביות אדם-מכונה עתירות מידע.
ייחודה של הנוירופסיכולוגיה הוא בחתירה המדעית והקלינית להבנה וניסוח התופעות שהיא חוקרת במונחים קוגניטיביים מתחום הפסיכולוגיה ובה בעת במונחים מקבילים, שמקורם במדעי העצב והמתארים תהליכים מוחיים מנקודת הראות של המערכת הפועלת – מערכת העצבים.
לאור האמור, נוירופסיכולוג אמור להיות אמון על ידע מדעי נרחב ומבוסס בתחומים של נוירופיזיולוגיה, נוירואנטומיה, נוירוכימיה ונוירופתולוגיה, ידע נרחב באשר לתהליכים חישוביים במערכת העצבים המרכזית ופסיכולוגיה קוגניטיבית.
היקף ועושר הידע הנדרש הביאו רבים כיום למסקנה כי ההכשרה הנדרשת מחייבת לימודי דוקטורט ובתר – דוקטורט בתוכנית ייעודית כדי להיעשות לנוירופסיכולוג. תוכנית זו היא תוכנית רב תחומית המשלבת לימודים מכל התחומים הנ"ל ומבוססת על ידע הנרכש בלימודי יסוד בפסיכולוגיה (אם המדובר בהכשרה לנוירופסיכולוגיה קלינית) או בכל אחד מהתחומים הנ"ל (אם המדובר בנוירופסיכולוגיה מחקרית).
היסטוריה של הנוירופסיכולוגיה

בכל ספרי המבוא לנוירופסיכולוגיה, המשמשים כספרי חובה ללומדי התחום בראשית דרכם, מצוינים כאבות המייסדים של הנוירופסיכולוגיה המודרנית חמישה עד שישה שמות – כולם אנשים שפעלו במהלך המאה ה-19, ואשר עבודתם נתפסת כיום כהנחת יסודות המחקר של הקשר מוח – התנהגות. ארבעה מתוכם (פול ברוקה, קרל ורניקה, הינשלווד[דרוש מקור] וג'קסון[דרוש מקור]) היו רופאים בהשכלתם ושניים (מארק דאקס ולואיס הנרי מורגן) חוקרים מדיסציפלינות שונות.
התחום קיבל תנופה נוספת במאה ה-20 ולאבות המייסדים התווספו שמות רבים אשר הטביעו את חותמם על התחום. התפתחות חשובה בדרכי המחקר ויכולתנו לחדור ולהבין את תפקודי המוח התרחשה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. הזרז להתפתחות זו היה גילוי ופיתוח שיטות דימות רפואי של פעילות מוחית על בסיס פעילות המודינאמית (PET ו-fMRI) אלו התווספו לשיטות הישנות יותר אשר התבססו על רישום הפעילות החשמלית של המוח ושימוש במבחני ביצוע. בעוד שהרישום החשמלי מאפשר הערכה טובה של תזמון הפעילות המוחית, הדימות ההמודינאמי מאפשר מיקום פעילות זו במוח במידה רבה של דיוק. ביחד, נוצרו בידי הנוירופסיכולוגים כלים אשר קידמו רבות הן את המחקר והן את הדיאגנוסטיקה והקליניקה הנוירופסיכולוגית. בה במידה תורמת להתפתחות מואצת של הנוירופסיכולוגיה ההתפתחות של מודלים חישוביים המתחקים אחר תהליכי עיבוד מידע ברשתות נוירונים ופיתוח אפשרויות לסימולציה של רשתות כאלה באמצעות מחשב.
ההגדרה בישראל מבחינה חוקית

בפועל, למרות ההתפתחות המואצת בתחום בעשורים האחרונים, אין עדיין בישראל חקיקה המסדירה את הרישוי לעיסוק קליני ויישומי בנוירופסיכולוגיה.
הגורסים כי הנוירופסיכולוגיה היא ענף של מקצוע הפסיכולוגיה שואפים כי זו תוגדר כהתמחות פסיכולוגית במסגרת חוק הפסיכולוגים. אחרים מציעים חקיקה רחבה יותר אשר תאפשר הכרה בבוגרי תוכניות לימודי מוח–התנהגות לתארים מתקדמים גם ממסלולים שאינם שייכים למחלקות לפסיכולוגיה. כך או כך, בהיעדר חקיקה כלשהי אין כיום דרך להגדיר נוירופסיכולוג על בסיס מעוגן בחוק אלא על פי השכלה ורקע מקצועי, כפי שנעשה הדבר על ידי האקדמיה הלאומית של ארצות הברית לנוירופסיכולוגיה.
לקריאה נוספת

שלמה בנטין, פרקים בנוירופסיכולוגיה, הוצאת משרד הביטחון, 2003.
ניל. ר. קרלסון; "הפיזיולוגיה של ההתנהגות".
הערות שוליים

↑  אבחון נוירופסיכולוגי בישראל - נייר עמדה, באתר ויקירפואה
↑  גתית קוה, נוירולוגיה קוגנינטיבית, האוניברסיטה הפתוחה, 2008, עמ' 9
↑  ד"ר יורם יובל, סערת נפש, עמ' 315–317
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565529905171  BNE: XX527820  BnF: cb11932621k (data)  GND: 4135740-1  LCCN: sh85091163  NDL: 01240552  NKC: ph115446
שפי מרציאנו

| --- | --- |

שפי מרציאנו
 לידה:  7 בינואר 1989 (בן 35) רמלה, ישראל 
 שם לידה:  אריאל שפיק מרציאנו 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקן תיאטרון
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין 
 פרופיל ב-IMDb
 
שפי מרציאנו (אריאל שפיק מרציאנו, נולד ב-7 בינואר 1989) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

מרציאנו נולד וגדל ברמלה כבן יחיד. למד בתיכון "רמלוד" במגמות תיאטרון וכימיה, ושירת בחיל המודיעין בשנים 2007 - 2010. הוא למד משחק בסטודיו של יורם לווינשטיין וסיים את הלימודים ב-2013. הופיע בהצגת הסטודיו "מופע הקולנוע של רוקי", ובתפקיד ראשי בהצגת המחזור של הסטודיו "הנאהבים והנעימים" על פי יצחק בשביס-זינגר. מנהלת המחלקה האמנותית של תיאטרון הבימה, רותי טון-מנדלסון, צפתה בהצגה והזמינה אותו לאודישן לתפקיד נעים, המוסכניק הערבי ב"המאהב" על פי א. ב. יהושע. הוא התקבל, וכעבור שנה זכה על תפקיד זה בפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח.
ביוגרפיה > תיאטרון

ב-2013 השתתף בהצגת "הכיתה המעופפת" על פי אריך קסטנר שעלתה בתיאטרון המדיטק בשיתוף עם יורם לוינשטיין. ב-2014 הופיע במחזה טופלה טוטוריטו בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. ב-2015 הופיע בפסטיבל עכו במחזה התעוררות האביב בבימויו של ברק בן דוד. ב-2016 גילם את דמותו של יהורם גאון במחזמר "אני ירושלמי" של ירון כפכפי בתיאטרון גושן.
בתיאטרון הבימה גילם לרוב תפקידים דרמטיים. בין יתר תפקידיו:
"המאהב" לפי ספרו של א.ב. יהושע בתפקיד הנער הערבי נעים
"חיזור גורלי" על פי הסרט בשם זה
"יחסים מסוכנים" בתור אזולן משרתו של הרוזן דה ואלמון
"סיפור פשוט" בתור הגיבור הראשי הירשל הורביץ
"LOVE, LOVE, LOVE" כג'יימי
"התקווה" בתור רחמים
"פילומנה" בתור אומברטו
"מאחורי הגדר" על פי ביאליק בתור הכלב שקוריפין - תפקיד שזיכה אותו בתשואות
"גבעת חלפון אינה עונה" על פי הסרט בשם זה
"אביב מתעורר", תפקיד ראשי בדמות מוריץ שטיפל
"בוסתן ספרדי 2021"
המלט 2021 - עיבוד חדש של מאור זגורי למחזה הקלאסי, בתפקיד גילדרשטיין
קזבלן 2022 - בתפקיד אחד מהחבורה של קזבלן
אביבה אהובתי 2023 - בתפקיד אלון כהן
ביוגרפיה > קולנוע וטלוויזיה

2014 - "מתים לרגע" - סדרת טלוויזיה של גל זייד, ורוני ידור
2015 - "המילים הטובות" - של שמי זרחין
2017 - "הצפה" - סרט ביכורים קצר של אושרי זיתוני שזכה בפרס הקהל בפסטיבל מינכן
פרסים

2013 - זכייה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בפסטיבל בינלאומי “ITSelF” בוורשה על ה”נאהבים והנעימים”.
2014 - זוכה פרס השחקן הצעיר מהקרן על שם אהלה הלוי על הופעתו ב“המאהב” בהבימה
2015 - זוכה פרס התיאטרון הישראלי “השחקן המבטיח לשנת 2015.
2017 - זכייה בפרס על שם אלה דן לשחקנים מצטיינים על גילום הירשל ב"סיפור פשוט" בתיאטרון הבימה.