stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
X.25
מרכיבים

לרשת X.25 ארבעה רכיבים:
Data Terminal Equipment (ר"ת DTE) - ציוד קצה למשל מחשב אישי.
Phone Line - קווי טלפון פשוטים או קווי ISDN המהווים שכבה פיזית
Data circuit-terminating equipment (ר"ת DCE) - ציוד תקשורת כדוגמת מודם, המממשק בין ציוד הקצה לבין מתגי X.25
Packet Switching Equipment (ר"ת PSE) - שכבת מתגי X.25 המהווים את החומרה המרכזית של הרשת
היסטוריה

X.25 היא אחת משרותיי מיתוג המנות הוותיקים שקיימים כיום. הוא פותח לפני מודל 7 השכבות. חבילת הפרוטוקולים מעוצבת כשלוש שכבות עקרוניות. אשר מתאימות לשלוש השכבות הנמוכות של מודל שבע השכבות OSI. הוא תומך גם בפונקציונליות שלא קיימת בשכבת הרשת במודל OSI.
X.25 פותחה ב-ITU-T (לשעבר קבוצת המחקר השביעית של CCITT) שעסקה בפרויקטים בתחום רשתות נתונים. עדכונים שונים ותוספות התווספו אל התקן, ובסופו של דבר פורסמו בסדרה של ספרים טכניים של ה-ITU הדנות במערכות תקשורת. ספרים אלו יצאו לאור מדי ארבע שנים בעטיפות בצבעים שונים. המפרט של X.25 הוא רק חלק ממערכת גדולה יותר של פרוטוקולי X-Series הדנים ברשתות תקשורת ציבוריות.
"רשת התקשורת הציבורית" היה השם הכללי שניתן לאוסף בינלאומי של ספקי X.25. הפרוטוקול זכה לכיסוי גלובלי גדול במהלך שנות השמונים של המאה העשרים.
רשתות X.25 עם נגישות ציבורית רחבה (CompuServe, Tynnet, Euronet, PSS, Datapac, Datanet 1 ו-Telenet) הוקמו במרבית המדינות במהלך שנות ה-70 וה-80, על מנת להפחית את העלויות בגישה למגוון שירותי רשת.
החל מתחילת שנות תשעים בצפון אמריקה, השימוש ברשתות X.25 פחת והחלה החלפתו בשירות Frame Relay שהוצע על ידי חברות הטלפון. הודות לגידול נרחב של האינטרנט רוב המערכות שעשו שימוש ב-X.25 בעבר עברו לעשות שימוש בפרוטוקול TCP/IP. אבל עבור מערכות ישנות שצריכות X.25 לתקשורת ניתן לנתב חבילות נתונים של X.25 באמצעות רשתות TCP/IP.
רשתות X.25 עדיין נמצאות בשימוש ברחבי העולם. גרסה בשם AX.25 (קיצור של Amatur X.25) משמשת לקשר בין מפעילי רדיו חובבים. בחלק מהמדינות, כמו הולנד או גרמניה, אפשר להשתמש בגרסה מופשטת של X.25 באמצעות D-Channel של חיבור ה-ISDN2 עבור יישומי רשת הדורשים תעבורה בנפח נמוך כמו מסופים בנקודות מכירה. אך העתיד של השירות הזה בהולנד אינו ודאי.
בנוסף X.25 עדיין תחת שימוש כבד בעסקי התעופה (בעיקר באזור אסיה). על אף המעבר לפרוטוקולים מודרניים כמו X.400 החומרה הופכת להיות יותר ויותר נדירה ויקרה. עוד לאחרונה, במרץ 2006, רשת התקשורת של המרחב האווירי הלאומי השתמשה ב-X.25 לתקשורת בין שדות תעופה מרוחקים עם מרכזי בקרה אוויריים.
צרפת הייתה אחת מהמדינות האחרונות שבה פעל שירות מסחרי למשתמשי קצה המבוסס על פרוטוקול X.25. השירות, הידוע בשם מיניטל ואשר התבסס על Videotex, מנה בשנת 2002 כ־9 מיליון משתמשים, וב-2011 הוא עדיין מנה כ-2 מיליון משתמשים. השירות נסגר על ידי פראנס טלקום ב־30 ביוני 2012 כאשר היו מחוברים אליה 800,000 תחנות קצה פעילות.
היסטוריה > X.121

פרוטוקול במשפחת ה־X-Series המאפשר הקמת מעגל וירטואלי ממותג (switched virtual circuit) בין שני ציודי מסוף הנתונים (DTE) ברשת המידע הציבורית (PDN אנ'). הפרוטוקול מאפשר זיהוי חד חד ערכי של ציודי הנתונים באמצעות כתובות network user address (ר"ת NUA), אשר מיוצגת על ידי מספר עשרוני בקידוד בינארי. ה־NUA מורכב מ:
מזהה רשת נתונים (data network identification code או בראשי תיבות DNIC) בן ארבע ספרות:
שלוש ספרות לזיהוי המדינה:
ספרה לאזור (zone)
שתי ספרות לזיהוי מדינה בתוך אזור.
ספרה אחת לזיהוי ה-PDN
מזהה מסוף (national terminal number או בראשי תיבות NTN) בן עשר ספרות.
שימוש בפרוטוקול זה משמש בעת הקמת השיחה כאשר מתקיים שימוש ב רשתות ‏ PNP (packer layer protocol) נשלחת מנה לאחר מזהה סוג החבילה ‏ (packet type identifier או PTI).
המידע מקודד על ידי שימוש באלג' BCD ומכיל 14 ספרות עשרוניות (נומרי בלבד).
10 ספרות שמכילות את מזהה האשנב (טרמינל) (NTN):
עשרת הספרות מגדירות בצורה חד חד ערכית את הציוד המתפעל (שם באנגלית DTE),כל ספק שירות מגדיר לפי הסכמה שלו את ה-NTN.
עד לשנת 2008 ה RFC 1236 שימש למיפוי כתובת IP לפרוטוקול זה, אולם ב-2008 מרחב כתובות 14.0.0.0/8 הוחזר ל-IANA.
ראו גם

Frame relay
הערות שוליים

↑  http://www.pcmag.com/article2/0,2817,2406413,00.asp
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4190402-3
טוני בלייר

בלייר עם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, נובמבר 1999
בלייר עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, 2004. היחסים בין שני המנהיגים היו קרובים.
בובה בדמות בלייר בהפגנת מחאה נגדו. יריביו טענו שהוא מתרפס בפני האמריקאים, ויוצא למלחמות לא נחוצות.
בלייר מקבל את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש
סר אנתוני צ'ארלס לינטון "טוני" בלייר (באנגלית: Anthony Charles Lynton "Tony" Blair; נולד ב-6 במאי 1953) הוא פוליטיקאי בריטי, אשר כיהן כראש ממשלת בריטניה ה-51, משנת 1997 ועד לשנת 2007, וכשליח הקוורטט למזרח התיכון משנת 2007 עד 2015. מאז 2016 הוא עומד בראש ארגון שהקים "מכון טוני בלייר לשינוי עולמי" (אנ'). כראש ממשלה, המדיניות שיישם שיקפה ברובה את הפילוסופיה הפוליטית של "הדרך השלישית", עמדה הממוקמת במרכז המפה הפוליטית, המנסה לגשר בין השמאל והימין.
ביוגרפיה > ראשית חייו

בלייר נולד באדינבורו שבסקוטלנד. בסוף 1954 עברה משפחתו לאדלייד, דרום אוסטרליה. שם שימש אביו כמרצה למשפטים באוניברסיטת אדלייד. המשפחה חזרה לממלכה המאוחדת בקיץ 1958. הם גרו זמן מה עם אמה ואביה החורג של הייזל (אמו של בלייר), בביתם שבפאתי צפון מזרח העיר גלאזגו. אביו של בלייר קיבל עבודה כמרצה באוניברסיטת דרהאם ומגיל חמש בלייר התגורר בדרהאם, שבצפון מזרח אנגליה.
בגיל 13, הוא נשלח לבלות את תקופת הלימודים בפנמיית "פטס קולג'" באדינבורו, בה למד מ-1966 עד 1971. לאחר שסיים את לימודיו שם, בגיל 18, בלייר עבר ללונדון בניסיון למצוא תהילה כאמרגן של להקות רוק.
בשנת 1972, בגיל 19, החל ללמוד ב"סנט ג'ון קולג'", שבאוניברסיטת אוקספורד, שם למד משפטים במשך שלוש שנים. כסטודנט, הוא ניגן בגיטרה ושר בלהקת רוק. בהיותו באוקספורד, בלייר סיפר שהיה טרוצקיסט לזמן קצר, לאחר שקרא את הכרך הראשון של הביוגרפיה של איזאק דויטשר על ליאון טרוצקי. הוא סיים את לימודיו באוקספורד בשנת 1975, בגיל 22. באותה שנה, בזמן ששהה באוקספורד, אמו הייזל מתה בגיל 52 מסרטן בלוטת התריס, דבר שהשפיע עליו רבות.
לאחר שעזב את אוקספורד, הוסמך כעורך דין בלונדון והחל לעבוד כבריסטר (טוען בבית משפט), בתקופה זו פגש את אשתו לעתיד, צ'רי בות' (בתו של השחקן טוני בות') שגם עבדה כעורכת דין.
בשנת 1975 הצטרף למפלגת הלייבור הבריטית.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1983 נבחר לנציג סדג'פילד בבית הנבחרים בבחירות הכלליות שנערכו. ב-1984 נעשה לדובר מפלגתו לענייני אוצר ואחר כך לענייני תעשייה ומסחר.
במרוצת הזמן עלה בתפקידיו במפלגה וב-1989 נבחר לשר האנרגיה בממשלת הצללים של הלייבור, כשנה לאחר מכן לשר העבודה ובשנת 1992 נבחר לשר הפנים בממשלת הצללים.
בשנת 1994, בעקבות פטירתו של ג'ון סמית', יושב-ראש מפלגת הלייבור הקודם, נבחר בלייר ברוב קולות לתפקיד היושב-ראש. ב-1995 העביר ברוב קולות בוועידת המפלגה שינוי בסעיף 4 של חוקת המפלגה, שבנוסחו המקורי הייתה התחייבות לבעלות ציבורית על התעשייה והמסחר, התחייבות שבלייר הסיר בנוסח החדש שהעביר.
לקראת הבחירות הציג בלייר מצע פרגמטי בנושאי כלכלה וחברה, הכולל הרחבת שירותי הבריאות, החינוך והרווחה, במקביל להעלאת מס מסוימת. בנוסף הבטיח לקבוע לראשונה שכר מינימום. בנוסף מיתג מחדש את המפלגה כ"ניו לייבור", כמפלגת מרכז פרגמטית. במקביל הצליח בלייר לקבל את תמיכתו של איל התקשרות רופרט מרדוק, ועיתוניו של מרדוק תמכו בבלייר לתפקיד ראש הממשלה.
ביוגרפיה > כראש ממשלה > כהונה ראשונה

במאי 1997 נבחר לעמוד בראש ממשלת בריטניה לאחר שהביס את המפלגה השמרנית, אשר שלטה כ-18 שנים בממשלה. בלייר נבחר לתפקיד זה בגיל 43 והפך לראש הממשלה הצעיר ביותר בבריטניה מאז שנת 1812.
מייד עם היבחרו יזם בלייר שני תהליכים פורצי דרך, תהליך השלום בצפון אירלנד, והעברת סמכויות ממשל לסקוטלנד וויילס. במסגרת התוכנית להעברת סמכויות נערך משאל עם בשתי המדינות בספטמבר 1997, ובשני המקרים הצביעו התושבים בעד העברת סמכויות לפרלמנט מקומי, והוקמו הפרלמנט הוולשי והפרלמנט הסקוטי ב-1999.
ממשלתו חתמה באפריל 1998 על הסכם יום שישי הטוב, הסכם שלום בצפון אירלנד לאחר שלושים שנות הסכסוך בצפון אירלנד, אשר הפחית את רמת האלימות והוביל את צפון אירלנד למסלול של פיוס בין הצדדים היריבים וצמיחה כלכלית. התהליך סבל מעיכובים סביב טענות להפרתו מצד גורמים שונים, ובמיוחד הטענה כי ה-IRA אינו עומד בהתחייבויותיו להתפרק מנשקו. בהצהרה שניתנה על ידי בלייר ועל ידי ראש ממשלת אירלנד, ברטי אהרן, בבלפסט ב-8 בדצמבר 2004, הסתבר כי מזה חודשים מתקיים משא ומתן חשאי בין הצדדים, הקרוב להביא להסכם בדבר פירוק ה-IRA מנשקו, דבר שעשוי להוביל לשיפור המצב ולהמשך תהליך השלום בצפון אירלנד.
באפריל 1998 ביקר לראשונה בישראל, ומאז היה פעיל בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני.
במדיניות הפנים הוביל בלייר את הלייבור לאמץ מדיניות מרכזית יותר. בשנים הראשונות של ממשלת הלייבור הביא בלייר ליישום חלק ניכר מהמצע שפרסמה המפלגה ב-1997, בו הביעה המפלגה את כוונתה להביא לקיצוץ מספר התלמידים בכיתות הראשונות של בית הספר היסודי ל-30. כמו כן, הובעה במניפסט שאיפה ליצירת מסלולים לענישה מהירה של צעירים שהפגינו עבריינות מתמשכת, מסלולים אשר יצמצמו במחצית את פרק הזמן שבין המעצר למתן גזר הדין; בנוסף, נעשה ניסיון לקצר את רשימת ההמתנה ל-NHS על ידי מתן טיפול ל-100,000 מטופלים נוספים באמצעות שחרור 100 מיליון לירות שטרלינג שנתקעו בביורוקרטיה של ה-NHS, ולהכניס מאות אלפי צעירים מתחת לגיל 25 למעגל העבודה.
ממשלת בלייר הצליחה להשיג חלק מהיעדים הללו תוך קיצוץ המע"מ על חימום ל-5%, שמירה על שיעורי אינפלציה וריבית נמוכים והימנעות מהעלאת מס הכנסה. בנוסף, קידם בלייר את חקיקת חוק שכר המינימום שאושר ב-1998, וממשלתו חוקקה את חוק זכויות האדם (1998) וחוק חופש המידע.
ביוגרפיה > כראש ממשלה > כהונה שנייה

ביוני 2001 התמודד בבחירות על כהונה שנייה בתפקיד מול מנהיג השמרנים, ויליאם הייג. הבחירות נדחו בחודש, עקב פריצת מגפת מחלת הפה והטלפיים בבריטניה. תוצאות הבחירות חזרו בבסיסן על תוצאות מערכת הבחירות הקודמת: מפלגת הלייבור זכתה לניצחון סוחף שני ברציפות, כשהפסידה 5 מושבים בלבד וכמעט שמרה על כוחה, עם רוב של 167 מושבים בפרלמנט.
לאחר הבחירות החל ליישם תוכנית לשילוב המגזר הפרטי באספקת שירותים ציבוריים, על ידי הגדלת חלקן של חברות פרטיות בניהול בתי ספר, בתי חולים ושירותי תחבורה. על פי תוכנית שהוצגה במצע מפלגת הלייבור לפני הבחירות, שלפיהן היא תשקיע בשלוש השנים הבאות עוד 70 מיליארד ליש"ט בשיפור השירותים הציבוריים.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר בניו יורק, הצטרף יחד עם ארצות הברית למלחמה בטרור. בוועידה שנערכה באיים הקנריים בהשתתפות ארצות הברית, ספרד ופורטוגל, החליט גם בלייר לצאת למלחמת עיראק. בלייר תמך בצורה פעילה במלחמה העולמית בטרור שקידם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לאחר פיגועי 11 בספטמבר, בכלל זה שליחת כוחות שהשתתפו במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן (2001-). ההחלטה על הפלישה לעיראק, בפרט, ספגה ביקורת ציבורית נרחבת, בכלל זה התנגדות רחבה ב"ניו לייבור" שהתבטאה, בין היתר, בהצבעתם של 139 מחברי הפרלמנט של המפלגה נגד ההחלטה לפלוש לעיראק.
בעקבות החרפת האינתיפאדה השנייה, נפגש באוקטובר 2001 בלונדון עם יושב ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, והביע תמיכה מלאה בהקמת מדינה פלסטינית וחידוש תהליך השלום.
בינואר 2002, הציג תוכנית לרפורמה בשכר עובדי המגזר הציבורי, שעיקרה הגדלת השכר ומתן גמישות בגובה השכר, במטרה למשוך עובדים למגזר הציבורי, בעיקר לתחום החינוך.
בקיץ 2003 נקלע למשבר פוליטי חמור, לאחר שנחשף כי דו"חות מודיעין בריטיים על תוכניות הנשק להשמדה המונית של סדאם חוסיין שונו בהוראת משרדו, כדי לחזק את הטיעונים התומכים במלחמה בעיראק.
ביוגרפיה > כראש ממשלה > כהונה שלישית

בחירות הכלליות בבריטניה, שנערכו במאי 2005, זכה בכהונה שלישית רצופה, אך תמיכתו בנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש וביציאה למלחמה בעיראק עלתה למפלגתו, מפלגת הלייבור, בירידה ניכרת בכוחה בפרלמנט.
בלייר מינה את מזכיר העיתונות שלו, אלסטייר קמפבל (Alastair Campbell), לתפקיד "הדובר הרשמי של ראש הממשלה". מדי בוקר מסר קמפבל הודעות לתקשורת בענייני דיומא, תפקיד בו קנה לו תדמית מקיאווליסטית בעיני עיתונאים רבים. בלייר נפרד מהתקשורת לקראת סיום כהונתו, בנאום שנשא בפני ועידת רויטרס בלונדון. הוא התלונן על השפעת האינטרנט על השיח הציבורי, וטען כי הדבר גורם לשטחיות והתלהמות.
ב-5 בספטמבר 2006, נקרא בלייר להתפטר במכתב של 17 מחברי מפלגת הלייבור. מאידך גיסא, 49 חברי המפלגה תמכו בבלייר. ביום המחרת פרסם העיתון '"הסאן" כי בלייר צפוי לפרוש ב-31 במאי 2007, ובאותו היום שפורסמו דברים אלו התפטרו 7 חברים מממשלתו של בלייר.
ב-7 בספטמבר 2006 קיים בלייר מסיבת עיתונאים בה הודיע כי ועידת המפלגה הבאה, תהיה הוועידה האחרונה שלו בתפקידו כראש ממשלת בריטניה. בלייר לא נקב בתאריך צפוי לפרישתו, שכן רצה למנוע את המבוכה שעלולה להיגרם לו על ידי מתנגדיו. ב-10 במאי 2007 הודיע בלייר כי יתפטר מתפקידו כראש הממשלה, ואכן הגיש את התפטרותו למלכה אליזבת ב-27 ביוני 2007. שר האוצר גורדון בראון החליף אותו בתפקידו.
ביום פרישתו מראשות הממשלה, התמנה בלייר על ידי הקוורטט לשליח למזרח התיכון ועבר להתגורר בירושלים. בדצמבר 2007 המיר בלייר את דתו לנצרות קתולית, לאחר עשרים וחמש שנים של התקרבות לכנסייה בהשפעת אשתו, שגם היא קתולית. בלייר ערך את הצעד רק לאחר עזיבתו את דאונינג 10, מאחר שחשש משערורייה ציבורית, והקפיד להדגיש שאיננו דוחה את הדוקטרינה האנגליקנית שעליה חונך.
ביוגרפיה > שליח הקוורטט למזרח התיכון

ב-27 ביוני 2007 מונה לנציג הקוורטט, מיד עם פרישתו מתפקידו כראש ממשלת בריטניה. הקוורטט מורכב מנציגי ארצות הברית, האו"ם, רוסיה והאיחוד האירופי, ומטרתו לסייע לתהליך השלום בין ישראל לפלסטינים, ולפקח עליו.
בהודעה לעיתונות שפרסמו חברי הקוורטט הובהר, כי הסיבה למינוי המהיר היא ההתפתחויות הדרמטיות האחרונות באזור, וכנראה הכוונה היא להשתלטות החמאס על רצועת עזה וערעור שלטונו של אבו מאזן ברשות הפלסטינית. על פי דיווחים היחידה מבין חברות הקוורטט אשר הביעה התנגדות כלשהי הייתה רוסיה, אך לכתבי AP נמסר כי גם התנגדות זו לא הייתה עקרונית ולמעשה כל החברות תמכו במינוי. מנגד התנגדו למינוי מספר מדינות ערביות וארגון החמאס, אשר טענו למשקעי עבר בין בלייר לעם הפלסטיני וכן העלו את נושא השתתפותו במלחמת המפרץ השנייה.
ב-2015 החליט בלייר לפרוש מתפקידו בקורטט. מקורבים לו אמרו, שאחת הסיבות לעזיבתו הייתה תחושת תסכול בשל הסמכויות החלקיות שהיו בידיו. תפקידו הוגבל לעידוד הכלכלה הפלסטינית ולבניית מוסדות המדינה הפלסטינית. בלייר אמר בעבר בשיחות סגורות שהוא מוטרד מכך שהוא מואשם בכישלונו של הקוורטט לקדם את השלום במזרח התיכון – דבר שהוא הרבה מעבר לאחריותו.
מאידך, מקורות דיפלומטיים מערביים אמרו כי גורמים בקוורטט דחפו את בלייר להתפטר בשל שתי סיבות. הראשונה הייתה שהפך בלתי אפקטיבי בעבודתו ואיבד את האמינות באזור. השנייה נבעה מביקורת בקהילה הבינלאומית על כך שפעילותו כשליח הקוורטט הייתה מנוגדת לאינטרסים העסקיים שלו מול כמה ממשלות במזרח התיכון. גם גורמים בממשל אובמה אמרו בעבר שבלייר הוא כבר לא נכס[דרוש מקור].
חיים אישיים

בלייר נשוי לשרי ואב לארבעה. בנו הצעיר, ליאו, הוא הילד הראשון שנולד לראש ממשלה בריטי בעת כהונתו מזה 150 שנה.
הונו של בלייר מוערך בכ-60 מיליון ליש"ט. הוא גובה כרבע מיליון דולר להרצאה של 90 דקות, והמקדמה שקיבל על ספרו האוטוביוגרפי שיצא בשנת 2010, עמדה על כ-6.6 מיליון דולר.
פרסים והוקרה

1998 – תואר דוקטור לשם כבוד – האוניברסיטה העברית.
2002 – תואר דוקטור לשם כבוד – אוניברסיטת חיפה.
ב-2003 הוענקה לבלייר מדליית הזהב של הקונגרס.
ב-2009 העניק נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש את מדליית החירות הנשיאותית לבלייר. באותה שנה זכה בלייר בפרס דן דוד בקטגוריית ממד זמן ההווה, בתחום מנהיגות.
ספרו האוטוביוגרפי

Tony Blair, A Journey: My Political Life. Hutchinson, New York 2010. ISBN 0307594874
אורהוס

| --- | --- |
סמל אורהוססמל אורהוס

 מדינה:  דנמרק דנמרק
 מחוז:  מחוז מיטיולן
 חבל ארץ:  יוטלנד
 תאריך ייסוד:  המאה ה־8 
 שטח:  91 קמ"ר
 גובה:  6.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  290,598 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  56°09′23″N 10°12′35″E﻿ / ﻿56.156388888889°N 10.209722222222°E﻿ / 56.156388888889; 10.209722222222 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://aarhus.dk
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דנמרק מוגדלת) קופנהגן אודנסה אולבורג אסביירג שוודיה גרמניהאורהוס(למפת דנמרק רגילה) קופנהגן אודנסה אולבורג אסביירג שוודיה גרמניהאורהוס(למפת מחוז מיטיולן רגילה) ויבורגאורהוס(למפת מחוז מיטיולן מוגדלת) ויבורגאורהוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אוֹרהוס (בדנית: Århus ‏האזנהקובץ:Da-Århus.oga‏Ⓘ‏) היא העיר השנייה בגודלה בדנמרק ונמלה הראשי. בעיר נמצא מושב עיריית אורהוס ומחוז מיטיולן. היא נקראת באופן לא רשמי "בירת יוטלנד".
גאוגרפיה

העיר נמצאת במזרח חצי האי יוטלנד, על שפת מפרץ אורהוס (אנ'), ומרוחקת כ-175 קילומטר מהבירה קופנהגן. אוכלוסייתה מונה כ-269,022 תושבים (נכון ל-2017). העיר משמשת מרכז תעשייתי ומסחרי, ומייצאת תוצרת חקלאית. מרכז חברת ארלה פודס, אחת החברות הגדולות בדנמרק, נמצא בעיר.
בעיר ישנה קתדרלה שהוקמה בראשית המאה ה-13, ואוניברסיטת אורהוס שהוקמה ב-1928.
עמנואל, אוניית הצי העברי הראשונה שהפליגה תחת דגל עברי בעת החדשה, יצאה מנמל אורהוס בחודש ספטמבר 1933.
ערים תאומות

נורווגיה ברגן, נורווגיה (מ־1946)
שוודיה גטבורג, שוודיה (מ־1946)
פינלנד טורקו, פינלנד (מ־1946)
גרינלנד כויאשק, גרינלנד (מ־1962)
הרפובליקה העממית של סין חרבין, הרפובליקה העממית של סין (מ־1984)
רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה (מ־1989)
גרמניה רוסטוק, גרמניה (מ־2006)
גרינלנד קאקורטוק, גרינלנד
דורון פישלר

| --- | --- |

דורון פישלר בהקלטת פודקאסט "המובן מאליו"
 לידה:  1976 (בן 49 בערך) יעד, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  מבקר קולנוע, מרצה, מגיש הסכתים
 מעסיק:  רשת עושים היסטוריה, תאגיד השידור הישראלי  ומיזמים נוספים
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  doron.fishler
 טוויטר (X):  doronfishler
 
דורון פישלר (נולד ב־1976) הוא מגיש פודקאסטים, מרצה ישראלי ומבקר קולנוע.
נכון לשנת 2025 מגיש פישלר את הסכת "התשובה" ברשת הפודקאסטים "עושים היסטוריה", ובעבר הגיש גם את ההסכת "המובן מאליו", ב"כאן", תאגיד השידור הישראלי.
פישלר הוא המייסד והעורך לשעבר של אתר העצמאי לביקורת הקולנוע "עין הדג". כמו כן כתב מאמרים בתחומי מדע, טכנולוגיה ומרשתת באתרים mako, Nana10 ואלכסון.
ביוגרפיה

פישלר גדל במושב יעד כבן למשפחה בת ארבעה ילדים. אחיו הוא המוזיקאי ארבל פישלר. את שירותו הצבאי עשה בחיל הים כלוחם בספינת הטילים אח"י מולדת. בפרק "על הפנים" בהסכת "המובן מאליו" סיפר פישלר כי הוא סובל מפרוסופאגנוזיה, קושי בזיהוי פנים.
בשנת 2000 הקים יחד עם עינת חורשי את האתר "עין הדג", שמטרתו לשמש כתחליף לביקורות הקולנוע בתקשורת הממוסדת. שימש גם כמבקר קולנוע באתרים וואלה! NEWS ו-Time Out ישראל.
ביוגרפיה > סיכומי פרקים לסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס"

בנוסף לכתיבתו בתחום הקולנוע, עסק פישלר בכתיבת סיכומים לפרקים בסדרת "משחקי הכס", אשר מבוססת על סדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח", החל מהעונה השלישית של הסדרה. בתחילה, באתר התוכן "וואלה! NEWS", מהעונה הרביעית ועד לעונה השביעית באתר התוכן "Time Out ישראל", ובעונה השמינית באתר "ynet".
בעונה החמישית של "משחקי הכס" פרסם פישלר סרטונים שסיכמו בצורה מתומצתת והומוריסטית את הפרקים, סיכומים אילו פורסמו באתרים "עין הדג" HOT Magazine ו-Time Out. בעונות השביעית והשמינית פרסם סרטונים הומוריסטיים שעסקו בפרטים קטנים שהצופים ככל הנראה לא הבחינו בהם.
ביוגרפיה > הגשת הסכתים

באפריל 2017 החל להגיש את הפודקאסט "המובן מאליו", המתאר את ההיסטוריה, המדע והפילוסופיה מאחורי תופעות שהשתרשו בתרבות. הפודקאסט עלה במסגרת רשת הפודקאסטים של תאגיד השידור כאן, בערוץ "כאן תרבות" (לשעבר "רשת א"). לפודקאסט היו שתי עונות, ובעקבותיו ערך פישלר מספר הרצאות בשם "המובן מה-LIVE" ברוח פרקי הפודקאסט.
בנובמבר 2018 החל להגיש את הפודקאסט "התשובה" ברשת עושים היסטוריה, בו הוא לרוב מחפש אחר תשובות נכונות אך מבדרות לשאלות שנשלחו לו על ידי מאזינים. פישלר משתדל שהתשובות יהיו נכונות ומדויקות, ולשם כך גם מתייעץ עם מומחים בתחומם, בשלל תחומים, כגון: אסטרונומיה, היסטוריה, מטאורולוגיה, פיזיקה, ספרות או בתולדות הלמבדה. אחת לכמה חודשים יוצא פרק השלמות ותיקונים בו פישלר מתקן טעויות, משלים ומעדכן מידע שהופיע בפרקים קודמים. ההסכת זכה בתואר "הסכת ההעשרה של השנה של אתר גיקטיים", בשנים 2020, 2021, 2022 ו-2024 (תחרות 2023 לא התקיימה).
ביוגרפיה > כתיבת הספר "אני יכול להסביר"

באוקטובר 2024 דורון פישלר הוציא את הספר "אני יכול להסביר: מדריך למבקר בכדור הארץ" על ידי הוצאת כנרת, זמורה, דביר. הספר נכתב מנקודת מבט של אדם כהסבר לחייזרים על בני האדם ועל כדור הארץ בין היתר עוסק הספר בפעולות מוזרות ולא הגיוניות לכאורה ובסיבות שגורמות לבני האדם לעשות אותן, כגון אכילה מודעת של מאכלים מזיקים, או שימוש בכפולות של 10 כדי לספור כמעט כל דבר, אך במקביל מדידת זמן בכפולות של 7, 24, 12, 60 או 364.
ביוגרפיה > הרצאות ופעילויות נוספות

עוד לפני תחילת הפודקאסט "המובן מאליו", העביר הרצאות בתשלום בנושאים שונים, ביניהם: "ההיסטוריה השגויה לחלוטין של העולם", "השקרים המפורסמים ביותר בהיסטוריה", "איך להרוג את היטלר: מסע בזמן בקולנוע ובכלל" ועוד. לאחר פתיחת הפודקאסט פיתח הרצאות שנקראו "המובן מאליו" ועסקו בנושאים שונים המקבילים לנושאי ההסכת.
פישלר עיצב את עטיפת המהדורה החדשה של הספר "המשחק של אנדר".
לקריאה נוספת

דורון פישלר, אני יכול להסביר, בהוצאת כנרת זמורה דביר.
הערות שוליים

↑  המובן מאליו
1 2  דורון פישלר, האם אפשר לסמוך על ויקיפדיה?, באתר התשובה, רשת עושים היסטוריה. לפי מה שנאמר שם, פישלר לא מצא שגיאות מהותיות בתוכן הערך כפי שהיה לפני שידור הפרק
1 2  מושב יעד | הפישלרים חוזרים!, באתר web.archive.org, ‏2024-03-11
↑  [התשובה מתי יבוא הוולרמן?], באתר Spreaker (באנגלית אמריקאית)
↑    דורון פישלר, המובן מאליו - על הפנים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי
↑  אודות, אתר עין הדג
↑  דורון פישלר‏, "משחקי הכס": כל החדשות, הביקורות והפרשנויות, באתר וואלה, 5 באפריל 2013
↑  דורון פישלר, כתבות בנושא דורן פישלר, באתר Time Out, ‏2017
↑  דורון פישלר, באתר ynet
↑  פודקאסט התשובה עם דורון פישלר
↑  הפודקאסטים הטובים ביותר לשנת 2020, באתר גיקטיים
↑  מערכת Geektime, ‏אתם בחרתם: אלו הפודקאסטים הטובים ביותר לשנת 2022, באתר Geektime‏, 3 בינואר 2023.
↑   איתי זיו, "אני יכול להסביר": כך הופכים פודקאסט מצליח לספר מצוין, באתר הארץ, 12 במרץ 2025
הצבי (סדרה ישראלית)

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה. אם התכוונתם לעיתון, ראו .
| --- | --- |

סמליל הסדרה עם השחקנים סוזנה פפיאן (מימין) ואור בן מלך (משמאל)
 סוגה:  דרמה היסטורית-בדיונית
 יוצרים:  קרן מרגלית
 כותבים:  קרן מרגלית
 בימוי:  קרן מרגלית
 שחקנים:  אור בן מלך סוזנה פפיאן נטע רוט פולינה ויטורגן ולדימיר פרידמן מיכל שטמלר יאנה פרידמן לב לוין גאלה קוגן חמדת בנמלך
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית רוסית יידיש טורקית גרמנית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 מפיק:  אלינור לוי הראל שירה מרגלית אלעד קופרמן יקי רייסנר
 מפיקים בפועל:  קרן נוימן
 חברת הפקה:  קומא סטודיוס רייסדור
 עורכים:  עינת גלזר-זרחין אוסי נשרי אילון רצ'קובסקי
 אתר צילומים:  עכו, זכרון יעקב, רמלה
 צלמים:  דוד סטרז'מייסטר
 מוזיקה:  רן בגנו
 אורך פרק:  כ-50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 תקופת שידור מקורית:  5 במרץ 2024 – 9 באפריל 2024 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
הצבי היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמה תקופתית בדיונית. את הסדרה יצרה וביימה קרן מרגלית וחברת קומא סטודיוס.
הסדרה עלתה לשידור ב-5 במרץ 2024 בכאן 11 ואת הדמויות הראשיות משחקים סוזנה פפיאן ואור בן מלך.
עלילה

במרכז עלילת הסדרה נמצאת משפחת ציפיס האמידה – ההורים אריה וחיה ושלוש בנותיהם: פרומה, סוניה ואיטה. השנה היא 1885, אריה, האב של המשפחה נמצא כבר שנתיים בירושלים, אבל אשתו חיה ושלוש בנותיהם הגיעו רק לפני חודשיים ממוהילב לירושלים הקנאית של סוף המאה ה-19 (שלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל) בעקבות חזון חובבי ציון של אבי המשפחה.
פרומה בת ה-19, אידיאליסטית יהודייה מרוסיה שרואה במלחמות הפרולטריון את עתידה, מתכננת לחזור בחשאי לפימה, אהובה המהפכן הקומוניסט באודסה, ובינתיים עובדת בעיתון "הצבי" של הבלשן ומחיה השפה העברית אליעזר בן-יהודה. בעבודתה נחשפת פרומה לסיפורים על לינץ' אכזרי כנגד נערות יהודיות צעירות במטרה "לחנכן", שבקהילה היהודית יעשו הכול כדי שלא יפורסמו בעיתון. פרומה הופכת לעיתונאית חוקרת בעיתון של בן יהודה ומבלי לשים לב מתאהבת בשפה העברית.
דמויות

| דמות | שחקן | תיאור |
| --- | --- | --- |
| אליעזר בן-יהודה | אור בן מלך | מנהל מערכת העיתון |
| פרומה ציפיס | סוזנה פפיאן | אחת משלוש האחיות במשפחה |
| איטה ציפיס | נטע רוט | אחת משלוש האחיות במשפחה |
| סוניה ציפיס | פולינה ויטורגן | אחת משלוש האחיות במשפחה |
| אריה ציפיס | ולדימיר פרידמן | אב המשפחה |
| חיה ציפיס | מיכל שטמלר | אם המשפחה |
| גאלינה | יאנה פרידמן | המשרתת הלא יהודייה של משפחת ציפיס |
| גבריאל ניסן | לייב לב לוין | איש ביל"ו, עובד בחצר הבית של משפחת ציפיס |
| דבורה בן-יהודה | גאלה קוגן | אשתו של אליעזר בן-יהודה |
| בן-ציון בן-יהודה | איתמר קפלן | בנו של אליעזר בן-יהודה |
| לאה | חמדת בנמלך | נערה חרדית בירושלים, שעברה לינץ' |
| אדון בלכר | יקי רייסנר | אדם בעל נכסים אשר משכיר דירה למשפחת בן יהודה |
| יאשה | עמנואל דמידוב | חלוץ, חברו של גבריאל ניסן |
| שמואל סלנט | מיגל אורבך | ראש העדה האשכנזית בירושלים |
יצירת הסדרה

קורותיה של משפחת פינס ההיסטורית, כפי שתיארה איטה ילין בספר זכרונותיה "לצאצאי" היוו השראה לדמויות של משפחת ציפיס בסדרה.
על רקע כתוביות הסיום של כל פרק, מופיע סרט תיעודי קצר של האחים לומייר שצולם באפריל של שנת 1897, בו רואים את שער יפו מהצד הפנימי (מתוך העיר העתיקה) ועוברי אורח בני אותה תקופה.
יצירת הסדרה > הפקה

הפקת העונה הראשונה החלה בשנת 2023. הסדרה הופקה בשיתוף עם מיזם משותף של קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, אבי חי וקרן מיימונידיס.
יצירת הסדרה > מוזיקת הרקע

לאורך הסדרה מתנגן השיר של הצמד יורית'מיקס: חלומות מתוקים – Sweet Dreams.
יצירת הסדרה > אתרי צילום

רוב הסדרה צולמה בעכו, זכרון יעקב ורמלה. הסצנה בתחילת הסדרה, שבה משפחת ציפיס חוזרת מהצלם הביתה וצועדת לאורך חומות צולמה בחפיר של חומות עכו. הסצנות שבהן פרומה חוזרת מבית הדפוס ופוגשת את גאלינה או את אמה, צולמו ליד הכניסה ל"מתנ"ס החדש של עכו העתיקה" (שער הסראיא) ברחוב פורצי המבצר בעכו העתיקה. הסצנה שבה בן אליעזר מוסר מכתבים לכרכרת דואר האוסטרו-הונגרי צולמה בחצר מנזר בית ג'מאל.
סצנה מהסדרה (צילום מסך)
הכניסה ל"מתנ"ס החדש של עכו העתיקה" (שער הסראיא) ברחוב פורצי המבצר בעכו
סצנה מהסדרה (צילום מסך)
חצר מנזר בית ג'מאל
סצנה מהסדרה (צילום מסך)
חפיר של חומות עכו