stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בניין הקנצלריה הפדרלית
היסטוריה

עם סיום שליטת כוחות בעלות הברית בגרמניה בשנת 1949 והקמת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה הוכרזה זמנית העיר בון כעיר בירה של המדינה החדשה עד לשיקומה של ברלין מאירועי מלחמת העולם השנייה. כתוצאה מכך הועברו לבון כלל מבני משרדי הממשלה והסוכנויות הממשלתיות.
לאחר נפילתה של חומת ברלין, התפרקותה של גרמניה המזרחית ואיחודה של גרמניה ב-1990 עדיין נשארו משרדי הממשלה הגרמנית בבון אך החל דיון האם בירת גרמניה המאוחדת תישאר בבון או שתעבור לברלין. ב-1991 הצביע הבונדסטאג להשיב את הבירה הגרמנית לברלין עד שנת 1999. בקיץ 1999 הועתקה משרדי הממשלה הגרמנית חזרה לבירה ברלין. עם החזרה לברלין הוכרז על בניית בניין הקאנצלריה הפדרלית החדשה אשר תשמש את הרשות המבצעת של הרפובליקה הפדרלית. ב-2001 לאחר שלוש שנים נחנך בניין הקאנצלריה הפדרלית.
המבנה

מבנה בניין הקאנצלרייה הפדרלית תוכנן בידי האדריכלים אקסל שולטס (גר') ושרלוט פרנק (אנ') מברלין. הבניין תוכנן ונבנה בסגנון פוסט-מודרני עם אלמנטים מודרניסטים.
הבניין מחולק לשלשה אגפים שבמרכזם חצר מרכזית ורחבת טקסים. בבניין שמונה מפלסים, ובקומה האחרונה נמצאת דירת השרד של הקאנצלר ומשפחתו. כחלק מעיצוב המבנה הושם דגש על מתן מקום לייצוג התרבות הגרמנית המתחדשת, ומסיבה זו מהווה בניין הקאנצלריה הפדרלית בית ליצירות חשובות של המודרניזם הקלאסי וגם ליצירות של אמנים גרמנים ובינלאומיים עכשוויים.
גלריה

משרד הקאנצלר
חדר ישיבות
גרם המדרגות המרכזי
שדרת הקאנצלרים
קאנצלרית גרמניה אנגלה מרקל ומזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי במסיבת עיתונאים
מרפסת הקאנצלר
משמר כבוד ברחבת החצר המרכזית
חדר ישיבות הממשלה
מתחם מסיבות העיתונאים
טקס קבלת פנים לראש ממשלת הודו נרנדרה מודי
מבט על הקאנצלריה הפדרלית, שער ברנדנבורג, ובניין הרייכסטאג
הערות שוליים

1 2  Federal Chancellery, Orte der Einheit (באנגלית)
↑  Federal Chancellery: The Government Headquarters. In: Sites of Unity (Haus der Geschichte), 2022
↑  Marie Luise Birkholz (2015). Zu einem gestalterischen Aspekt des Ehrenhofes: Vielschichtiger Boden. Eine Beschreibung der horizontalen Gestaltung vor dem Bundeskanzleramt. In: Karl Braun, Claus-Marco Dieterich, Angela Treiber (ed.): Materialisierung von Kultur. Diskurse – Dinge – Praktiken.'. Würzburg: Königshausen & Neumann. pp. 242–253.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117026266X
בלה דונה בודרו

| --- | --- |

בלה דונה בודרו, כפי שהופיעה בחוברת Scarlet Spider Vol.2 #3 ממרץ 2012. אמנות מאת ראיין סטגמן
 סוג:  דמות בדיונית
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  X-Men Vol.2 #8 (מאי 1992)
 יוצרים:  סקוט לובדל ג'ים לי
 מידע
 כינויים:  בל ("יפהפייה")
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  ניו אורלינס 
 גזע:  מוטאנטית
 מין:  נקבה
 מקצוע:  ראש גילדת המתנקשים
 מומחיות:  התנקשות
 כוחות:  מסע אסטראלי, ירי מטחי פלזמה, מיומנות בקרב פנים אל פנים והתנקשות
 חברה בקבוצה:  גילדת המתנקשים (מנהיגה)
 חברה לשעבר בקבוצה:  ראש הגילדה המאוחדת של ניו אורלינס, שותפה של בנדיט
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  מריוס בודרו (אב, מת) ג'וליאן בודרו (אח, מת) רמי לבו (בעל לשעבר)
 
בלה דונה בודרו (באנגלית: Bella Donna Boudreaux, מהביטוי האיטלקי Bella Donna, "אישה יפה") היא דמות משנה בדיונית מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס גמביט והאקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותה הופיעה לראשונה בחוברת X-Men Vol.2 #8 ממאי 1992 ונוצרה על ידי הכותב סקוט לובדל והמאייר ג'ים לי.
בלה דונה בודרו נפגשה עם גנב הרחוב הצעיר רמי לבו ברחובות ניו אורלינס, והם התיידדו במהרה.  בלה דונה ורמי גילו כי הם מוטאנטים - בלה דונה מסוגלת לבצע מסע אסטראלי ולירות מטחי פלזמה, ואילו רמי מסוגל לגרום לחפצים להתפוצץ באמצעות הטענתם באנרגיה קינטית. בלה דונה ורמי נולדו לגילדות אויבות, בלה דונה מגילדת המתנקשים ורמי מגילדת הגנבים, וכאשר התבגרו והגילדות נעשו אויבות יותר ויותר, ראשי הגילדות חיתנו אותם בתקווה לשלום ולאיחוד. לאחר החתונה, אחיה של בלה דונה ג'וליאן הזמין את רמי לדו-קרב עד המוות, וכאשר רמי ניצח והרג את ג'וליאן, הוא הוגלה מניו אורלינס והופרד מבלה דונה. שנים לאחר מכן, בלה דונה חיפשה את רמי, שנעשה לחבר האקס-מן גמביט, כדי לעזור לה בבלימת גזע הברוד החוצני התוקף את הגילדות. בעזרת גמביט, האקס-מן וגוסט ריידר, בלה דונה והגילדות נלחמו בברוד ובלה דונה עקבה אחר פסיילוק למישור האסטראלי, ושם הוציאה ממנה את האנרגיה שלה והתמוטטה בזרועותיו של גמביט. באמונה שנהרגה, גמביט אמר לגילדת הגנבים לשמור עליה ויצא לנקום בברוד.
למעשה, בלה דונה לא נהרגה אלא נפלה לתרדמת. גמביט סיכן את חייו כדי להשיג את סם החיים של קנדרה האלמותית המסתורית, אך כאשר בלה דונה שהתה במצב קטטוני, המוטאנטית רוג נגעה בה בטעות. בלה דונה התעוררה ללא כל זיכרון מחייה, וכאשר זיכרונה חזר אליה לאיטו, היא הרגישה כי נפשה חוללה, ויצאה לנקמה ברוג בכך שחטפה את חברה קודי ובכך הפנתה את עצמה נגד גמביט. היא הציבה פרס על ראשו, אך לא התכוונה להרוג אותו אלא לגלות לו את רגשותיה כלפיו. בלה דונה ורמי התפייסו, ונעשו לראשי הגילדה המאוחדת של ניו אורלינס עד שזו התפרקה. היא נכנסה למערכת יחסים עם חבר קבוצת הלוחמים החדשים בנדיט, ונפרדה ממנו כשגילתה בדבר כוונותיו האמיתיות לחיפוש כוח. היא שמרה על כוחותיה לאחר אירועי "בית אם", הובילה את גילדת המתנקשים נגד דומינו והאקס פורס ונקלעה לעימותים עם סקרלט ספיידר השני.
ביקום ארץ-1298 החלופי, בלה דונה ורמי הנשואים הם הוריה המאמצים של רייבן סאמרס, בתם הביולוגית של ג'ין גריי ואלכס סאמרס. דמותה של בלה דונה הופיעה בפרקים בודדים בסדרת האנימציה המבוססת על האקס-מן.
בית וטין

| --- | --- |

 מדינה:  בלגיה, בולגריה, גרמניה, ליטא, פולין, פורטוגל, הממלכה המאוחדת
 תארים:  דוכס סקסוניה   רוזן תורינגיה   הנסיך הבוחר מסקסוניה   מלך סקסוניה   מלך הממלכה המאוחדת   מלך בלגיה   מלך פורטוגל   מלך פולין   הדוכס הגדול של ליטא   דוכס ורשה   הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך
 מייסד:  דיטריך הראשון, רוזן וטין
 השליט האחרון:  פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה
 ראש הבית הנוכחי:  מיכאל, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך
 תקופת השושלת:  945 – 1918 – המהפכה הגרמנית
 אתניות:  גרמנית
 ענפים:  בית סקסוניה-ויימאר-אייזנך   בית סקסוניה-מיינינגן   בית סקסוניה-קובורג-גותה   בית ברגנסה-סקסה-קובורג-גותה   בית סקסוניה-קובורג-גותה-קוהארי   בית וינדזור
בית וטין (בגרמנית: Haus Wettin) היא שושלת אצולה גרמנית ששלטה באזורי סקסוניה, סקסוניה-אנהלט ותורינגיה של ימינו במשך כ-800 שנים; בנוסף שלטו בני וטין בפולין בחלק מן ההיסטוריה שלה; וצאצאים לבית וטין עלו על כס המלוכה גם בממלכה המאוחדת, פורטוגל, בולגריה ובלגיה. כיום שולטים צאצאים לבית וטין בבריטניה (מאז 1901) ובבלגיה (מאז 1831).
ענפי השושלת > הענף הקדום

רוזנות וטין
מרקיזות לנדסברג
מרקיזות מייסן
מרקיזות לוסטיה
דוכסות סקסוניה
רוזנות תורינגיה
נסיכות הבוחר מסקסוניה
ענפי השושלת > הענף האלברטיני

מרקיזות מייסן
נסיכות הבוחר מסקסוניה
האיחוד הפולני-ליטאי
ממלכת סקסוניה
דוכסות סקסוניה-צייץ
דוכסות סקסוניה-מרזבורג
דוכסות סקסוניה-וייסנפלס
ענפי השושלת > הענף הארנסטיני

נסיכות הבוחר מסקסוניה
דוכסות סקסוניה-קובורג
דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד
דוכסות סקסוניה-אלטנבורג
דוכסות סקסוניה-גותה-אלטנבורג
דוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן
דוכסות סקסוניה-ויימאר
דוכסות סקסוניה-אייזנך
דוכסות סקסוניה-קובורג-אייזנך
דוכסות סקסוניה-ינה
דוכסות סקסוניה-גותה
דוכסות סקסוניה-אייזנברג
דוכסות סקסוניה-מרקזהל
דוכסות סקסוניה-רמהילד
הדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך
דוכסות סקסוניה-מיינינגן
דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה (בית סקסוניה-קובורג-גותה)
הממלכה המאוחדת (בית סקסה-קובורג-גותה, ולאחר מכן בית וינדזור)
ממלכת פורטוגל (בית ברגנסה-סקסה-קובורג-גותה)
ממלכת בולגריה (בית סקסוניה-קובורג-גותה-קוהארי)
ממלכת בלגיה (בית סקסוניה-קובורג-גותה)
ראו גם

סקסה-קובורג-גותה
בית סקסה-קובורג-גותה
הערות שוליים

↑  פרדריק טיילור, "דרזדן", הוצאת מיטב, עמ' 50
↑  פרדריק טיילור, "דרזדן", הוצאת מיטב, עמ' 51
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283052905171  PLWABN: 9810566216305606  GND: 118807064  NKC: jx20120718003  VIAF: 59880537   WorldCat (עם VIAF): 59880537 
שלט האצולה של אוגוסט השני מלך פולין והנסיך הבוחר מסקסוניה
שושלת בית וטין
ברהידה

ברהידה (בהונגרית: Berhida) היא עיר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי ברהידה

לא ידוע הרבה על יהודי העיר מלבד היותם מסופחים בשנת 1885 לקהילת פאפה ותיעוד הקהילה במפקד קהילות הונגריה שם נכתב שהיה רב למקום בשם יהודה ליב זינגר מורפלוטה ובקהילה חיים 32 יהודים.
במקום גם קיים בית קברות יהודי
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 28 |  |
| 1880 | 104 | 2,362 |
| 1910 | 70 |  |
| 1920 | 35 |  |
| 1930 | 35 |  |
| 1941 | 42 | 3,831 |
לקריאה נוספת

פנקס קהילות הונגריה, עמוד 429
בארהידא, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 71. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  נתוני היישוב באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  דף הקהילה של ברהידה מתוך מפקד קהילות הונגריה
↑  בית הקברות היהודי בברהידה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת ורפלוטה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | וארפלוטה • ברהידה • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 247419618   WorldCat (עם VIAF): 247419618 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בן ובסטר

| --- | --- |

 לידה:  27 במרץ 1909 קנזס סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  20 בספטמבר 1973 (בגיל 64) אמסטרדם, הולנד 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון 
 חברת תקליטים:  בלו נוט 
 פרופיל ב-IMDb
 
בנג'ימין פרנסיס ובסטר (באנגלית: Benjamin Francis Webster‏; 27 במרץ 1909 - 20 בספטמבר 1973) היה נגן סקסופון טנור אמריקאי שהשפיע רבות על עולם הג'אז.
חייו

בגיל צעיר החל ובסטר ללמוד פסנתר וויולה, עוד לפני שלמד סקסופון. לאחר שהוא למד את הבסיס של הסקסופון הוא נטש את שני הכלים האחרים והחל לנגן ב"להקה המשפחתית של יאנג" (אותה הוביל באותה תקופה לסטר יאנג). ובסטר ניגן רוב ימיו הצעירים באורקסטרות ובביג בנדים. בשנות הארבעים הוא הפך לסקספוניסט הראשי בתזמורתו של דיוק אלינגטון.
שלוש השנים של ובסטר אצל אלינגטון השפיעו מאוד על סגנונו, ובסטר והבסיסט ג'ימי בלנטון השפיעו כל כך על התזמורת של אלינגטון, עד שהתקופה בה ניגנו כונתה תקופת להקת בלנטון-ובסטר. ובסטר השתתף בכמה מההקלטות החשובות ביותר של אלינגטון דוגמת "All Too Soon". לאחר שעזב את אלנגטון ב-1943 עבר לעבוד בניו יורק, שם הקליט בתכיפות רבה, הן כמוביל והן כמלווה.
בשנות ה-50 המשיך לעבוד בצורה דומה, שיאה של תקופה זו היא הקלטה משותפת עם הסקסופוניסט קולמן הוקינס ב-1957, בליווי אוסקר פיטרסון (פסנתר), הרב אליס (גיטרה), ריי בראון (גיטרה בס) ואלווין סטולר (תופים). לאחר מכן החל ובסטר לעבוד יחד עם הפסנתרון ארט טאטום, איתו הקליט סדרה של הקלטות שהפכו לקלאסיקות של ג'אז. ב-1964 עבר ובסטר להתגורר בדנמרק שם הוא עבד בתדירות נמוכה למדי, וניגן עם כל ג'אזיסט גדול שהגיע לאזור. בתקופה זאת חזר ובסטר לנגן בפסנתר והתנסה בסגנונות חדשים. ב-1971 חזר ובסטר לנגן עם אלינגטון והביג בנד שלו לכמה הופעות.
בן ובסטר מת ב-1973 באמסטרדם שבהולנד ונקבר בקופנהגן, דנמרק.
לאחר מותו הקים בילי מור את קרן בן ובסטר באמצעות עיזבונו של ובסטר. כיוון שהיורש החי היחיד של ובסטר היה הארלי רובינסון מלוס אנג'לס, שהסכים בשמחה לתרום את הירושה לקרן, אושרה הקרן בחותמת המלכותית הדנית. הקרן פועלת לקידום הג'אז בדנמרק - הקרן מחלקת פרס למוזיקאים מצטיינים ועל אף שהפרס אינו גדול, הוא נחשב ליוקרתי. בנוסף הקרן הביאה ג'אזיסטים רבים לדנמרק להופעות ולהקלטות.
בובה פראית

| --- | --- |
 סוגה:  טלנובלה 
 יוצרים:  Televisión Federal
 כותבים:  אנריקה טורס
 בימוי:  הרנן אברהאמסון גאיטה אראגונה
 שחקנים:  נטליה אוריירו פקונדו ארנה סגונדו סרנדס מריאנה אריאס
 ארץ מקור:  ארגנטינה 
 שפות:  ספרדית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  270 
 הפקה
 מפיק:  סלוודור מחייה אלחנדרה
 צלמים:  הוגו בטיסטה
 אורך פרק:  40 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Telefe
 רשת שידור בישראל:  ערוץ ויוה   ערוץ 2   ערוץ 3   yesVOD   HOT VOD   וואלה! VOD
 תקופת שידור מקורית:  16 בנובמבר 1998 – 17 בדצמבר 1999
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בובה פראית (בספרדית: Muñeca Brava) היא טלנובלה ארגנטינאית מצליחה בת 270 פרקים, שהופקה על ידי חברת ההפקה Telefe בין השנים 1998- 1999.
כוכבי הטלנובלה הם נטליה אוריירו ופקונדו ארנה.
עלילה

העלילה עוקבת אחר מילגרוס (מילי) אספוסיטו, נערה רומנטית ורגשנית, אשר אמה מתה לאחר לידתה. בשל היותה יתומה, מילי גדלה במנזר שבו נולדה בידיעה שאמה מתה משברון לב, ללא ידיעה מי הוא אביה. המנזר שופע בנזירות אוהבות וטובות לב ואב מנזר דואג. אהבתה הגדולה של מילי היא לכדורגל.
בהגיעה לגיל 18, נאלצת מילי לעזוב את המנזר, ולחפש מקום אחר לחיות ולעבוד בו. היא מגיעה לבית משפחת דיקרלו, המכונה "אחוזת הבדידות", כדי להיות המשרתת האמונה על הטיפול באנחליקה שהיא אמו של בעל האחוזה, פדריקו. במהלך הזמן סופגת מילי עלבונות רבים ויחס מבזה מבני משפחת דיקרלו. היא מתאהבת באיבו, בנם של פדריקו ולואיסה, שגם מתאהב בה, אך הקשר ביניהם עובר תלאות רבות, בעיקר בשל הבדלי המעמדות ביניהם.
לעלילה קווים רבים, והיא עוקבת אחר דמויות משניות נוספות המוצאות אהבה. קו העלילה המרכזי עוסק ביחסי אהבה-שנאה ומריבות בין מילי ואיבו, בניסיונם לגשר על הבדלי המעמדות. קו העלילה המשני הוא חיפושה של אנחליקה אחרי נכדה האובד, שנולד כתוצאה מפרי רומן של בנה פדריקו עם משרתת שעבדה באחוזה שנים רבות קודם לכן בשם רוסריו, ושברחה מהאחוזה שבורת לב בעודה בהיריון לאחר סירובו של פדריקו להינשא לה, כתוצאה מלחצו של אביו.
אב המנזר, האב מנואל, אם המנזר והנזירה קטלינה "לחיים" מגלים כי מילי היא נכדתה של אנחליקה, והם דואגים מכך שהיא מאוהבת באיבו, שהוא למעשה אחיה למחצה.
בשלב מסוים מגלה מילי כי היא אחותו למחצה של איבו, ומנסה למצוא כל דרך אפשרית להתרחק ממנו, אך במהרה מתגלה סוד עמוק: איבו אינו בנו של פדריקו, לכן מילי ואיבו אינם אחים.
קווי עלילה נוספים: עסקיהם המפוקפקים של פדריקו ודמיאן (אחיה של לואיסה) בחברת הבנייה המשפחתית, הכוללים שחיתות, שוחד, שימוש בחומרי בנייה סוג ב' ויחס משפיל לעובדים. הקשר הרומנטי המתפתח בין רמון, גנן באחוזה לבין סוקורו, הטבחית באחוזה.
הרומן בין דמיאן לבין מרתה (בתה של סוקורו) העובדת כמשרתת באחוזה וחושבת שהכסף הוא כל מה שחשוב. פבלו, בנו של דמיאן, המעמיד פני נכה, ומתאהב במילי. בובי, חברו הטוב של איבו המנסה לכבוש את ליבה של ויקטוריה, אחותו היפה וקרת הלב של איבו. רוקי (מורגן), נהגה האישי של ויקטוריה, המאוהב בה גם הוא, ומנסה להרשים אותה. לינה, משרתת נוספת באחוזה הלומדת עיצוב שיער, מאוהבת בבובי, חברו של איבו. אנדריאה, בת חסותה של אנחליקה, עובדת כמזכירה בחברת הבנייה וחברה לפרקים של איבו, המנסה להפריד בינו לבין מילי. ברנרדו, רב המשרתים באחוזה ואחיה של רוסריו, ומכאן הוא דודה של מילי.
הטלנובלה מתובלת בחוש הומור, בדיחות ומעשי קונדס, כשברקע מתנגנים שיריה של נטליה אוריירו. כמו כן משובצים שירים שונים במועדון אליו הדמויות נוהגים להגיע לתחרויות, ריקודים, ובעיקר להשתחרר.
הצלחה > גרסאות מסביב לעולם

לסדרה זו יצאה גרסה במקסיקו, פרו, פורטוגל, אינדונזיה והודו.
הצלחה > בישראל

בעת שידור הסדרה בערוץ "ויוה", שהיה בתחילת דרכו, זכתה להצלחה מסחררת והפכה את שחקניה הראשיים: נטליה ופקונדו (שהיה מוכר לקהל גם מ"קטנטנות") - לכוכבי ענק בישראל. רגע השיא היה במסגרת טקס ששידר הערוץ, "ויוה 2000", בו זכו השחקנים והטלנובלה עצמה בארבעה מתוך חמשת הפרסים שהוענקו באותו הערב: ארנה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר, נטליה בפרס השחקנית, שיר הנושא אותו שרה זכה אף הוא בקטגוריית השירים - והסדרה "בובה פראית" עצמה זכתה בפרס טלנובלת השנה.
הזמרות אביטל בן אשר ושרית חדד הקליטו גרסאות בעברית לשיר הנושא בשנת 2000. גרסתה של אביטל תורגמה על ידי ארלט ספדיה ושימשה כשיר הנושא של אלבומה השני "בובה פראית", ובגרסתה של חדד, שתורגמה על ידי יוסי גיספן וזכתה להצלחה רבה יותר, נקרא השיר "קח את הכל" והוא נכלל באלבומה השמיני "לעשות מה שבא לי".
צוות שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות

פדריקו דיקרלו (ארתורו מאלי): איש עסקים חשוב, בעל החברה "דיקרלו בנייה" ולא מחבב במיוחד את אשתו, לואיסה. בעל מזג רע.
לואיסה דיקרלו (פרננדה מיסטרל): אשתו של פדריקו ואמם של איבו וויקטוריה. אישה סנובית, מדוכאת ועוקצנית. מכורה לאלכוהול.
ויקטוריה דיקרלו (ורוניקה ויירה): בתם השנייה של לואיסה ופדריקו. סנובית ובתחילת הסדרה לא נחמדה אל מילי.
אנחליקה דיקרלו (לידיה למאיסון): אמו של פדריקו שממנו היא לא רואה נחת. אישה מצחיקה, חביבה וטובת לב. סבתם של איבו וויקטוריה.
דמיאן רפאלו (נורברטו דיאז): אחיה של לואיסה. איש שקרן, רמאי, רודף בצע ומהמר כפייתי.
פבלו רפאלו (סגונדו סרנדס): בנו של דמיאן רפאלו, דודו של איבו. עוסק כצייר.
אנדריאה ראמוס (מריאנה אריאס): מזכירה בחברת הבנייה, וחברה של איבו, אך מנהלת רומן עם אביו, פדריקו.
צוות שחקנים ודמויות > העובדים באחוזה

לינה (ויקטוריה אונטו): משרתת באחוזה וחברתה הטובה של מילי.
גלוריה (גבריאלה סרי): משרתת באחוזה וחברה של מילי.
סוקורו (סילביה ביילה): הטבחית באחוזת הבדידות.
מרתה (ולריה לורקה): משרתת באחוזה. בתה של סוקורו, הטבחית באחוזת הבדידות.
ברנרדו (אוסבלדו גידי): השרת באחוזת הבדידות, ודודה של מילי.
רמון (ג'ינו רני): הגנן של האחוזה.
רוקי (מורגן) (מרסלו מצארלו): הנהג של האחוזה.
צוות שחקנים ודמויות > שאר הדמויות

דומניקו ריסו (פרננדו ז'וסה): אביהם של פלורנסיה, מרינה ופבריציו. מאפיונר.
פלורנסיה ריסו (פאולה קרום): בתו של דומניקו.
מרינה ריסו (פאולה סיירו): בתו של דומניקו.
פבריציו ריסו (גוסטבו גיז'ן): בנו של דומניקו.
פילאר (פלורנסיה אורטיז): בחורה עשירה המאוהבת באיבו, והאנטגוניסטית הראשית בחלק האחרון של הטלנובלה.
אנה (איסבל מסדו): חברתן של ויקטוריה ופילאר.
רוסריו אוספסיטו (מריטה באז'טרוס): מתחזה לאמה האמיתית של מילגרוס.
צ'מוקו (סבסטיאן מירנדה): עובד במרכול השכונתי ומתאהב בגלוריה שעובדת באחוזה.
בובי (פבלו נובאק): חברו הטוב ביותר של איבו.
קרולינה דומינגז (לורנה מריטנו): אדריכלית שבאה מטעם המאפיה כדי לקדם את הנקמה בפדריקו על ידי גיוסו של איבו. מתאהבת באיבו גם כן.
נסטור מירנדה (רודולפו מאצ'אדו): אהובה משכבר הימים של לואיסה.
הערות שוליים

↑  "בובה פראית - ויוה". וואלה! ויוה. נבדק ב-2018-07-11.
↑  17 שנה אחרי: איך נראים היום כוכבי "בובה פראית"?, באתר ‏מאקו‏, 6 באוגוסט 2015
בונקה אינוסנט

בונקה אינוסנט (באנגלית: Bonke Innocent; נולד ב-20 בינואר 1996 בקדונה שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת לוריאן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים

אינוסנט החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת לילסטרום מליגת העל הנורווגית. הוא ערך 54 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-2 באוגוסט 2017 חתם אינוסנט במאלמה מליגת העל השוודית. הוא ערך 61 הופעות ליגה במדי המועדון, וזכה בשלוש אליפויות שוודיה.
ב-18 בינואר 2022 חתם אינוסנט בלוריאן מליגת העל הצרפתית.
קריירה בינלאומית

ב-7 בספטמבר 2021 ערך אינוסנט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בניצחון 2-1 על נבחרת כף ורדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
תארים

אליפות שוודיה (3): 2017, 2020, 2021
הערות שוליים

↑  Välkommen till Malmö FF, Bonke Innocent! באתר הרשמי של מאלמה, 2 באוגוסט 2017 (בשוודית)
↑  BONKE INNOCENT S'ENGAGE AVEC LE FC LORIENT באתר הרשמי של לוריאן, 18 בינואר 2022 (בצרפתית)
ברונו קולה

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1954 (בן 70) הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Bruno Serge Marie Coulais 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1978 
 זרם:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 פרסים והוקרה:  קצין מסדר האמנויות והספרות (17 בינואר 2013)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (30 בנובמבר 2019)  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע למלחין הטוב ביותר (2004)  Camille Awards 
 www.brunocoulais.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ברונו קולה (בצרפתית: Bruno Coulais; נולד ב-13 בינואר 1954) הוא מלחין ויוצר צרפתי, אשר עיקר עבודתו מתמקדת במוזיקה לסרטים. הוא נולד בפריז לאב ממחוז ונדה בצרפת ולאם ממוצא יהודי-עיראקי.
ביוגרפיה

קוּלֶה החל את הקריירה המוזיקלית שלו בלימודי נגינה בכינור ובפסנתר, בשאיפה לעסוק בהלחנה של מוזיקה קלאסית. בשנת 1977 התבקש להלחין פסקול לסרט תיעודי "מקסיקו-מקסיקו". את יצירתו המלאה הראשונה לפסקול סרט הלחין בשנת 1988. במהלך שנות התשעים המשיך להלחין לסדרות טלוויזיה וסרטים.
בשנת 1996 הלחין את הפסקול לסרט הדוקומנטרי "מיקרוקוסמוס". הסרט והפסקול זכו להצלחה רבה שהפכה בין רגע את קולה למלחין מבוקש ובעל מוניטין. בשנת 1997 קיבל בעקבות היצירה את פרס סזאר של האקדמיה הצרפתית לקולנוע. מעמדו המשיך להתבסס כשהלחין מוזיקה לסרטים "הימלאיה" (1999), "נהרות הארגמן" (2000), "ציפורים נודדות" (2001) ו"הילד שרצה להיות דוב" (2004). באותה שנה כתב את הפסקול לסרט "כשהנערים שרים", שזכה להצלחה עולמית וזיכה אותו ב"סזאר" השלישי שלו.
בשנת 2001 ברונו קולה הודיע שהוא מעוניין לצמצם את הפעילות שלו במוזיקה לסרטים ולהתרכז בפרויקטים אחרים כמו אופרה לילדים ושיתופי פעולה עם להקות כמו "א פילטה" שאותה הוא כבר שילב בסרטים בהם השתתף.
ביצירותיו השונות של קולה ישנם מאפיינים החוזרים על עצמם, כגון נטייה לשימוש בקול האנושי (בייחוד זה של ילדים), זיקה למוזיקת האופרה וסגנון מוזיקת העולם, ושילוב של מוזיקות מתרבויות שונות.
ארצות כתר בוהמיה

ארצות כתר בוהמיה (בצ'כית: Země Koruny české, בגרמנית: Länder der Böhmischen Krone, בלטינית: Corona regni Bohemiae) היו איחוד קבוע של תארים שונים ומדינות שהיו שייכות למלך בוהמיה, בתחומי האימפריה הרומית הקדושה.
היסטוריה > שושלת פרמיסל

במאה ה-10 וה-11 התאחדה דוכסות בוהמיה יחד עם מוראביה שהפכה למרקיזות מוראביה בשנת 1182 תחת שלטון בית פרמיסל.
במהלך המלחמה בין בית הוהנשטאופן לבית ולף תמך אוטוקאר הראשון, דוכס בוהמיה בפיליפ משוואביה, מלך גרמניה, ובתמורה הועלתה הדוכסות בשנת 1198 למעמד ממלכה. בשנת 1200 ביטל אוטוקאר את בריתו עם פיליפ משוואביה ועבר לתמוך באוטו מבראונשווייג, אשר אישר בתמורה אף הוא את המעמד של ממלכת בוהמיה, ואף האפיפיור אישר את מעמדו.
אוטוקאר השני, מלך בוהמיה כבש את דוכסות אוסטריה בשנת 1251, את דוכסות שטיריה בשנת 1261, את אגרלנד בשנת 1266, את דוכסות קרינתיה, מרקיזות קרניולה ומרקיזות וינדיש בשנת 1269, ואת פריולי בשנת 1272. תוכניותיו להפוך את בוהמיה למדינה המובילה באימפריה, הובילו לסכסוך עם רודולף הראשון, מלך גרמניה, אשר כבש את נחלותיו ולבסוף הביס את אוטוקאר והרגו בקרב מרספלד.
היסטוריה > בית לוקסמבורג

בשנת 1310 התחתן בנו של היינריך השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה - יוהאן, מלך בוהמיה עם אליזבת מבוהמיה, אחותו של וצלאב השלישי, מלך בוהמיה, והוכתר כמלך בוהמיה. בשנת 1314 ניסה יוהאן להיבחר במקום אביו כמלך הרומאים, אולם נכשל בכך, ולודוויג הרביעי, דוכס בוואריה הוכתר בתואר.
בשנת 1346 נבחר קרל מבוהמיה, בנו של יוהאן, מלך בוהמיה לאנטי-מלך ללודוויג, על ידי חלק מהנסיכים שהסתכסכו עם לודוויג, ואף נתמכו על ידי האפיפיור קלמנס השישי. בשנת 1347 מת לודוויג הרביעי, ועד מהרה הפך קרל לשליט היחיד באימפריה. בשנת 1348 איחד קרל את כל נחלות הכתר הבוהמי, ובשנת 1355 הוא הוכתר כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1367 סיפח קרל את מרקיזות ברנדנבורג, אשר הייתה שייכת לאוטו החמישי, דוכס בוואריה, ובשנת 1373 העניק אותה לבנו וצלאב יחד עם ממלכת בוהמיה. בשנת 1378 מת קרל, ובנו וצלאב הרביעי, מלך בוהמיה ירש את נחלותיו. וצלאב אף הוכתר כמלך הרומאים, אולם בשנת 1400 הודח מתפקידו על ידי רופרכט השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1410 מת רופרכט, ובמקומו נבחר זיגמונד, מלך הונגריה, אשר נבחר גם למלך בוהמיה לאחר מותו של וצלאב בשנת 1419. זיגיסמונד סיים את הקרע המערבי בשנת 1417, ואף גבר על ההוסיטים בשנת 1434. בשנת 1437 מת זיגיסמונד, ועם מותו נכחד בית לוקסמבורג.
בשנת 1469 נכבשה מוראביה על ידי מתיאש הראשון, מלך הונגריה אשר טען לתואר "מלך בוהמיה" כנגד ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה, והמלחמה נמשכה אף לאחר מותו של ייז'י מפודבראדי בזמן שלטונו של ולדיסלב השני, מלך בוהמיה, והסתיימה בשלום אולומואוץ בשנת 1479, ובו ויתר מתיאש על התואר מלך בוהמיה, אך המשיך להחזיק באדמות מוראביה.