stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוב, סוכן הידרה

| --- | --- |

 סוג:  דמות משנה
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Cable & Deadpool #38 (מאי 2007)
 יוצרים:  פביאן ניצ'זה ריילי בראון
 גילום הדמות:  רוב הייטר ("דדפול")
 מידע
 שם אמיתי:  רוברט "בוב" דובלינה
 כינויים:  חיית המחמד של דדפול, בוב, סוכן A.I.M
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  ללא כוחות-על
 חבר בקבוצה:  בעל ברית של דדפול
 חבר לשעבר בקבוצה:  הידרה, A.I.M, סוכנות אקס
 דמויות קשורות
 משפחה:  אליסון דובלינה (גרושה) טרי והאווי דובלינה (בנים)
בוב, סוכן הידרה (באנגלית: Bob, Agent of HYDRA) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס דדפול ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Cable & Deadpool #38 ממאי 2007, ונוצרה בידי הכותב פביאן ניצ'זה והמאייר ריילי בראון.
בוב דובלינה הוא סוכן לשעבר בארגון הידרה, שמצא את עצמו כבעל ברית של שכיר-החרב המטורף דדפול. לבוב אין כוחות על, ואף לא מהירות, כוח או אינטליגנציה יוצאת דופן. כשקיבל הכשרה מארגון HYDRA, הוא בעיקר למד איך לברוח ולהזעיק עזרה, מה שלפי דדפול הופך את בוב לפחדן הגדול בעולם. לבוב פחד פתולוגי שטבוע בתוכו מפני אויבים הרסניים של הארגון כקפטן אמריקה, וולברין ואלקטרה, פחד מצליל שליפת הטפרים הייחודי של וולברין ונטייה לצעוק מדי פעם את סיסמאות הארגון.
את דמותו של בוב גילם בסרט הלייב אקשן "דדפול" הפעלולן רוב הייטר. בגרסה זו בוב חבר בקבוצת שכירי-החרב של אייאקס, וזאת כי הזכויות על ארגון הידרה הן של אולפני מארוול המתחרים.
ביוגרפיה בדיונית

בוב דובלינה שוכנע בידי אשתו להצטרף לארגון הידרה המרושע, וזאת אף על פי שבוב רצה להצטרף לארגון A.I.M. בהופעתו הראשונה הוא הוכרח באיומים בידי דדפול למלט את סוכן אקס מבסיס סודי של הארגון, על אף שלא ידע להטיס מטוסים. כשהשלושה חוזרים לארצות הברית, בוב מתלווה לדדפול במשימת חילוצן של המוטאנטית אאוטלו וסנדי בראנדנברג, ונהיה חבר כבוד של סוכנות אקס. הוא מתלווה לקבוצה במשימותיה השונות, ומכונה "חיית המחמד של דדפול". במהלך פשיטה על בסיס סודי של הידרה כדי להציל את סמור מזעמו של וולברין, בוב נורה ברגלו בידי דדפול, וכאשר וולברין כרת את ראשו של דדפול בוב הוא זה שהחזיר את ראשו למקומו. לאחר שהשניים הצילו את סמור, בוב ודדפול נסעו אחורה בזמן אל תקופת מלחמת העולם השנייה, וסייעו לקפטן אמריקה ולשותפו ג'יימס ברנס להביס את המדען הנאצי ארנים זולא. לאחר מכן, בוב עבר יחד עם דדפול ודוקטור סטריינג' דרך ממדים שונים כדי ללכוד את אויבו המר של דדפול, טי-ריי.
אחרי זמן מה, בוב עורך מסע עם דדפול וסמור אל הארץ הפראית, מקום מושבו של סאורון, והשלושה בוחרים לעצמם מגוון דינוזאורים, שאותם דדפול מנסה להעביר אל האי ג'נושה כמעשה קונדס למגנטו. אולם, הם מועברים בטעות לשגרירות ג'נושה במנהטן, והדינוזאורים נהיים מארחים של סימביוט האחראי להיווצרותם של ונום וקרנג'. כתוצאה מניסיון של בוב לברוח מהקרב, הוא הורג בשוגג את אחד מהדינוזאורים, ונחשב כגיבור.
באירועי שלטון אפל, בהם נורמן אוסבורן מחליף את סוכנות S.H.I.E.L.D בארגון H.A.M.M.E.R החתרני שלו, בוב חוזר לעזור לדדפול להדוף את הנבל טייגר שארק. דדפול חוקר את בוב, המספר לו שהוא וטייגר שארק הושכרו בידי אוסבורן כדי להורגו, ודדפול מצידו משוכנע שאוסבורן מוכרח לשלם לו על כך שיירט ממנו קבצים על פלישת הסקרול באירועי פלישה סודית. מאוחר יותר, בוב נקרא על ידי דדפול כדי לעזור לו כשהוא נהיה שודד ים, אך בוב מולבש בתחפושת של תוכי, נהיה התוכי של דדפול ולוקה בצפדינה, או אולי במכת חום. במהלך קשת הסיפור מלחמת-עולם הענקים, שבה דדפול הופך ליצור מפלצתי דמוי הענק הירוק, בוב מנסה להעביר את דדפול אחורה בזמן, אך שולח אותו למציאות חלופית בה הדבר הוא שחור הזקן. כשבוב מנסה לתקן את הטעות, הוא מוביל בטעות דינוזאורים למציאות זו.
בוב נפצע קשה במהלך מלחמת כנופיות בין הקינגפין לטומבסטון, מה שגורם לאקס פורס להפסיק להילחם בדדפול. אחרי זמן רב שנעדר, בוב מופיע שוב כאשר דדפול קורא לו לאבטח את בריחתו שלו ושל שיקלאה. בוב חוטף נושאת מטוסים של הידרה, ובכך הם בורחים כשלפתע מודוק חוטף אותם, בהתעניינות בכוחות הסוקובוס של שיקלאה. הם מצליחים לברוח, אם כי בוב נפצע קשה ברגליו. הוא מצליח להתאושש מעט, ועזר לדדפול ושיקלאה נגד דרקולה וכוחותיו באמצעות כיסאו של מודוק. בחתונתו של דדפול, בוב נראה בריא לגמרי כבן-זוגה הזמני של ילדת הסנאי.
בית יעקב (כתב עת)

גיליון 165 של כתב העת שראה אור בעיצומה של מלחמת יום הכיפורים
בית יעקב: ירחון לענייני חנוך ספרות ומחשבה היה כתב העת של תנועת בית יעקב בישראל. הירחון ראה אור מאז סוף שנות ה-50 ועד ראשית שנות ה-80 של המאה ה-20.
עורך העיתון היה משה פראגר, ובין הכותבים היו דוד זריצקי, פנינה ליכטשיין ("א. מרגלית"), אהרן סורסקי וסופרים חרדים נוספים.
בין כותבי הטורים בירחון במשך השנים נמנו גם רבנים וראשי ישיבות, כמו: הרב שלמה וולבה, הרב מרדכי גיפטר ואחרים.
רקע

תנועת בית יעקב בפולין הדפיסה במשך חמש עשרה שנה עד השואה את הירחון "בית יעקב ז'ורנאל" בעריכת אליעזר גרשון פרידנזון, שהיה במה ספרותית חרדית מרכזית ורבים מן הסופרים והוגי הדעות החרדים פרסמו בו את מאמריהם.
עם התבססות בתי הספר של בית יעקב בישראל, לאחר עשרים וחמש שנות פעילות (מסוף שנות ה-30), נוצר מקום לחידוש הבמה הספרותית שהיווה הירחון היידי, והוא הודפס בעברית.
מטרות

עורכי כתב העת קיוו לעשות בו שימוש כדי לשמור קשר עם בוגרות מוסדות הלימוד של התנועה, עדכון על הנעשה במוסדות ובחיי הבוגרות, והעברת מסרים חינוכיים ברוח התנועה.
בהתאם לכך פורסמו בו מאמרי זיכרון וסקירות על חיי גדולי תורה, מייסדי בית יעקב ומנהיגי "אגודת ישראל", שנספו בשואה. לצד דפי עדכון וחדשות מהנעשה בחיים הציבוריים החרדיים בישראל ובעולם, בתנועת אגודת ישראל ונשי אגודת ישראל.
בין המדורים הקבועים נקבעו מדורים למחשבת ישראל, חינוך, מוסר יהודי, פרשת השבוע, אמרות חסידיות, ספרות חרדית ובקורת ספרים של ספרות זו.
כן פורסמו בגליונות כתב העת מאמרי תעמולה שקראו להורים לשלוח את בנותיהם ללמוד במוסדות התנועה.
ברנהרד פריז

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1820 היידלברג, הדוכסות הגדולה של באדן 
 פטירה:  21 במאי 1879 (בגיל 59) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תקופת הפעילות:  1835–1879 (כ־44 שנים) 
 
ברנהרד פריז (בגרמנית: Bernhard Fries;‏ 16 במאי 1820 – 21 במאי 1879) היה צייר נוף גרמני.
ביוגרפיה

ברנהרד פריז נולד בהיידלברג כבן של הבנקאי העשיר, תעשיין ואספן ציורים כריסטיאן אדם פריז. בניגוד לעמיתיו, מצבה הכלכלי של משפחתו אפשר לו לצייר ולנסוע ללא דאגות כלכליות. לאביו, היה אוסף אמנות בעל ערך רב. האוסף כלל ציורים הולנדים מהמאה ה-17.
אחיו הבכור היה הצייר ארנסט פריז. הוא קיבל את שיעוריו הראשונים מצייר ההיסטוריה קרל קופמן בקרלסרוהה. בין השנים 1835 עד 1837 למד באקדמיה במינכן ובאביב 1838 נסע לאיטליה, שם שהה ברומא מסוף 1838 עד 1840.
בשנים 1840 עד 1843, הוא היה תלמיד כיתת ציור הנוף של יוהאן וילהלם שירמר באקדמיה של דיסלדורף.
הוא חזר לאיטליה בשנים 1843 עד סתיו 1846. בשנת 1845 הוא השתתף ב"פסטיבל סרווארו "של התאחדות האמנות הגרמנית. בשנת 1846 חזר לגרמניה.
עבודתו החשובה ביותר היא מחזור 40 הנופים האיטלקיים, שחלקם השוו את מחזור הנופים שצייר קרל רוטמן, הנחשב למודל החשוב ביותר. לאחר השלמתו בשנת 1866 הוא יצר נופים איטלקיים של פלרמו ודיממלן, אגם גארדה ועוד, כמו גם נופים של היידלברג ומוטיבים מסביבתה.
הנופים האיטלקיים של פריז מראים קומפוזיציה נהדרת ורחבה, ואילו הנופים הגרמניים האחרונים מראים ביצוע זהיר מאוד.
הוא נפטר במינכן ב־21 במאי 1879.
אוסף עשיר של רישומים וספרי שרטוטים נמצא בבעלות פרטית של צאצא בגרמניה. ציוריו מיוצגים במוזיאונים שונים: גלריות התמונות הגדולות וחריטות הנחושת בדרמשטאדט, האלה, קרלסרוהה, מינכן, שטוטגרט וציריך. במוזיאון בהיידלברג אוסף מקיף של יצירות מאת ברנהרד פריז.
הערות שוליים

↑  Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds., Fries, Bernhard, The New International Encyclopædia
↑  Deutsche Biographie, Fries, Bernhard - Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de (בגרמנית)
↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 49, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1904, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 142
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116808500  ISNI: 0000 0000 6674 3959  LCCN: no2018173182  RKD: 29516  SNAC: w69s4g6j  SUDOC: 224223933  ULAN: 500072903  VIAF: 773573   WorldCat (עם VIAF): 773573
בוב (אי, אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק באי בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  ים בלינגסהאוזן 
 קואורדינטות:  64°56′00″S 63°26′00″W﻿ / ﻿64.9333°S 63.4333°W﻿ / -64.9333; -63.4333
 אורך:  1.5 קילומטר
 נתונים מדיניים
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהבוב(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהבוב(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיבוב(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיבוב
 
האי בוב (באנגלית: Bob Island) הוא אי סלעי, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 7 קילומטרים דרומית מזרחית לכף אררה.
אורכו של האי 2 קילומטרים.
האי מתנשא לגובה של 145 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי האי

אדריאן דה ז'רלאש, שעמד בראש המשלחת האנטארקטית הבלגית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1899–1897), חקר את ארכיפלג פאלמר בשנת 1898.
היסטוריה > מקור השם

ז'רלאש קרא לאי - "אי הרעב" (Ile Famine) אבל בדוחות המשלחת שונה שמו ל-"האי בוב" (Ile Bob).
במיפוי האזור בשנת 1955 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, הסוקרים מיפו את האי על הקרקע (כאשר מידותיו בהתאם למיפויים שונים ממידות האי על פי המיפוי שבוצע על ידי המשלחת האנטארקטית הבלגית, ואולם בשל צורתו ומיקומו הזהים למפות הבלגיות, הם הותירו את השם של האי - הוא שמו הנוכחי).
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
בארנצבורג

| --- | --- |
סמל בארנצבורג

בארנצבורג מהים, בקיץ
 מדינה:  נורווגיה נורווגיה
 מחוז:  סבאלברד
 שפה רשמית:  רוסית, אוקראינית, נורווגית
 תאריך ייסוד:  1920
 שטח:  2 קמ"ר
 גובה:  179 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  471 (2015)
 קואורדינטות:  78°4′0″N 14°30′0″E﻿ / ﻿78.06667°N 14.50000°E﻿ / 78.06667; 14.50000
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סבאלברד מוגדלת) לונגיירבין סבאגרובה נו אלסון ביירנייה פירמידה סמרנבורג שפיצברגן נורדאוסטלנדט אדגייה אוקיינוס הקרח הצפוני בארנצבורג(למפת סבאלברד רגילה) לונגיירבין סבאגרובה נו אלסון ביירנייה פירמידה סמרנבורג שפיצברגן נורדאוסטלנדט אדגייה אוקיינוס הקרח הצפוני בארנצבורג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בארנצבורג (ברוסית: Баренцбург, בנורווגית: Barentsburg) הוא היישוב השני בגודלו בסבאלברד שבנורווגיה. היישוב שוכן על פתחו של פיורד על חופו המערבי של האי שפיצברגן והוא קרוי על שמו של מגלה הארצות ההולנדי, וילם ברנץ. אוכלוסייתו מונה כ-500 תושבים שהם ברובם רוסים ואוקראינים. חברת הכרייה בבעלות ממשלת רוסיה, ארקטיקוגול (Арктикуголь), היא הבעלים של מכרה הפחם המקומי מאז 1932.
למרות היותה טריטוריה נורווגית, אמנת סבאלברד משנת 1920 מאפשרת לאזרחי כל המדינות החתומות  עליה זכויות שוות בניצול המשאבים בקבוצת האיים. רוסיה מבצעת פעולות כרייה בסבאלברד. רוסיה מחזיקה קונסוליה כללית בבארנצבורג, הנציגות הדיפלומטית מכל סוג שהוא הצפונית ביותר בעולם. נורווגיה מספקת את שירותי הדואר והתקשורת לבארנצבורג.
בסיס כלכלי

בארנצבורג הוקם כיישוב כורים הולנדי בשנות העשרים של המאה ה-20. ב-1932 מכרו ההולנדים את הזיכיון שלהם לברית המועצות. מאז, פועלת בסבאלברד חברת הכרייה בבעלות המדינה הסובייטית/רוסית, ארקטיקוגול. הפעילות הכלכלית העיקרית במקום היא כריית פחם. לאחרונה החל להתפתח גם ענף התיירות, אך הוא עדיין בחיתוליו.
פעילות כריית פחם עדיין מתבצעת בבארנצבורג כשהפחם נמכר בעיקר ללקוחות בצפון אירופה. המטבע המקומי הוא למעשה הרובל הרוסי והיישוב מסתמך לחלוטין על אספקת מזון מרוסיה. בעבר היו מקרים בהם לא נשלחה כמות מזון מספקת וסיוע הוגש ליישוב מלונגיירבין בירת הטריטוריה.
תחבורה

המרחק בין בארנצבורג לבין לונגיירבין הוא כ-55 ק"מ, אך אין כל כביש המחבר בין שני היישובים. רוב התעבורה בין היישובים מתבצעת באמצעות סירות, אופנועי שלג או מסוקים. מנחת מסוקים פועל במרחק 4 ק"מ מצפון לבארנצבורג וכביש מחבר אותו עם היישוב. תיירים מגיעים בשייט האורך 2-3 שעות מלונגיירבין. הפחם משונע מהמכרה בספינות המפליגות מנמל בארנצבורג.
תרבות

מוזיאון המציג את תרבות הפומורים (Помо́ры, מתיישבים רוסים בצפון הארקטי), את עולם החי והצומח בסביבה וממצאים ארכאולוגיים שנשתמרו באדמה הקפואה, פועל ביישוב. המוזיאון נפתח בדרך כלל כאשר מגיעות ספינות תיירים בקיץ. במקום פועל מרכז ספורט, כולל בריכת שחיה עם מי ים מחוממים.
פעילות מדעית

בבארנצבורג פועל מרכז מחקר מדעי. בכל קיץ מגיעים קבוצות חוקרים מרוסיה ומארצות אחרות לבצע פעילות מחקר. החוקרים הם בעיקר מתחומי הגאופיזיקה, הגאולוגיה, הארכאולוגיה, הביולוגיה, חקר הקרחונים, הגאוגרפיה ועוד. במקום פועלות במשך כל השנה תחנה מטאורולוגית והתחנה למדידת קרינה קוסמית הצפונית ביותר בעולם.
השרפה של 2006

ב-17 באוקטובר 2006 גילו פקחים נורווגים שרפה סמויה תת-קרקעית בבארנצבורג. היה חשש שהשרפה תתפתח לאש גלויה שתאלץ את כל תושבי בארנצבורג להתפנות למשך זמן בלתי ידוע וכן תגרום לנזק סביבתי עצום לקבוצת האיים. הושגה שליטה על האש ופעילות הכרייה במקום חודשה בשנת 2010.
הערות שוליים

↑  אתר שגרירות רוסיה בנורווגיה
↑  Svalbard coal fire under control, The Norway Post, November 2nd 2006
↑  Staalesen, Atle (2010-11-08). "Russians restarted coal mining at Svalbard". Barents Observer.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1271063107  LCCN: no2008188831  VIAF: 150491293   WorldCat (עם VIAF): 150491293
ג'ון פרום

ג'ון פרום (באנגלית: John Frum) הוא דמות בדיונית ככל הנראה, המקושרת לכת המטען שנוסדה באי טאנה בוונואטו. לעיתים קרובות הוא מתואר כמלח אמריקני ממלחמת העולם השנייה, שאמור להביא עושר ושגשוג למאמינים אשר ילכו בדרכיו. אגדה אחת מתארת אותו כאדם קטן-קומה בעל קול גבוה ושיער לבן צרוב שמש, הלובש מעיל עם כפתורים מבריקים. דייוויד אטנבורו שביקר באי בשנות ה-50 מדווח על מפגש עם אחד המקומיים שענה לו לגבי תיאורו של ג'ון פרום: "הוא נראה כמוך, יש לו פנים לבנות, הוא איש גבוה". השוני בין שני התיאורים מתקבל על הדעת בסוג כזה של דת בהתהוות ואינו אמור להפתיע.
התפתחותה של הכת

הדת הסובבת סביב דמותו של אותו ג'ון פרום (כנראה שיבוש של John From America, ג'ון מאמריקה) הופיעה בשלהי שנות ה-30 כאשר ונואטו הייתה ידועה כאיי ההיברידים החדשים. התנועה המתהווה הושפעה רבות מפולחני הדת המסורתיים באזור מפרץ סולפור של האי טאנה, ובייחוד מהסגידה לקרפרמון, אלוהות המקושרת עם הר טוקוסמרה, ההר הגבוה בטאנה.
מנהיבי, אחד מילידי האי שנודע בכינויו "ג'ון פרום", החל מופיע בקרב תושבי המקום כשהוא לבוש בבגדים מערביים, ומבטיח לקהל שומעיו בתים, בגדים ומזון כשהוא מציג עצמו כהתגלמותו של קרפרמון אל ההר. ג'ון פרום פרס את משנתו הדתית והבטיח שחר של עידן חדש בו כל האנשים הלבנים כולל המסיונרים יאלצו לעזוב את האי, והמלנזים המקומיים יזכו בגישה לעושר החומרי ממנו נהנו הלבנים. על מנת שנבואה זו תתגשם על המאמינים לדחות את כל המאפיינים של החברה האירופאית (כסף, חינוך מערבי, נצרות ועבודה במפעלים הטאנזיים לייצור שמן קוקוס) ולחזור למנהגים המסורתיים הטאנזיים.
ב-1941 החלו חסידיו של ג'ון פרום להפטר מכל הכסף המזומן (המערבי) שברשותם על ידי בזבוז משולח רסן, נטשו את הכנסיות המיסיונריות, בתי הספר, הכפרים והמפעלים ועברו לחלקו הפנימי של האי על מנת להשתתף בטקס דתי של צומות וריקודים מסורתיים.
השלטונות האירופאים הקולוניאליים ניסו לדכא את התנועה, עצרו את מנהיבי, השפילו אותו פומבית ולבסוף הגלו אותו יחד עם מנהיגים אחרים של התנועה לאי אחר בארכיפלג. על אף זאת, התנועה צברה פופולריות רבה במהלך שנות ה-40 כאשר קרוב ל-300,000 חיילים אמריקאים הקימו בסיס באי בהביאם עמם כמויות גדולות של אספקה או "מטען".
בתום המלחמה לאחר עזיבתם של האמריקנים, חסידי הכת בנו מסלולי נחיתה סמליים (שכללו גם מטוסים מעץ ומגדלי פיקוח מבמבוק) - על מנת לעודד את שובם של המטוסים האמריקאיים נושאי ה"מטען". ב-1957, ייסד מנהיג הכת נקומהה את "צבא טאנה", ארגון לא אלים טקסי שארגן מצעדים כמו-צבאיים, בהם נצבעו פני המשתתפים בצבעים טקסיים, והם לבשו חולצות T לבנות עם הכיתוב T-A USA (צבא טאנה ארצות הברית). מצעד זה מוסיף להתקיים מדי שנה ב-15 בפברואר.
הכת עדיין פעילה כיום. חסידיה מאמינים שג'ון פרום יחזור ב-15 בפברואר (השנה אינה ידועה) שמצוין בוונואטו כ"יום ג'ון פרום".
בסוף שנות ה-70, הביעו חסידי הכת את התנגדותם ליצירת מדינה מאוחדת עצמאית של ונואטו. הם מחו נגד ממשל מרכזי בשל חששם שיפעל לחיזוק ה"מודרניות" המערבית והנצרות על חשבון המסורת והמנהגים המקומיים.
לחסידי ג'ון פרום יש כיום מפלגה פוליטית משלהם המונהגת על ידי סונג קספאי. ביום ג'ון פרום בפברואר 2007, חגגה התנועה יובל להיווסדה. צ'יף אייזק ואן ניקיאו, מנהיגה, צוטט ב-BBC בדברים שנאמרו לפני מספר שנים: "ג'ון פרום היה אלוהינו, ישו שלנו, והוא עתיד לשוב אלינו".
צלב טקסי של כת המטען ג'ון פרום בוונואטו
בת' בוטספורד

אליזבת אן "בת'" בוטספורד (באנגלית: Elizabeth Anne "Beth" Botsford; נולדה ב-21 במאי ב-1981) היא שחיינית עבר אמריקאית. היא אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות זהב אולימפיות.
ביוגרפיה

בוטספורד נולדה בבולטימור, מרילנד. היא התאמנה במועדון השחייה של צפון בולטימור (השחיין הגדול ביותר שהתאמן במועדון זה הוא מייקל פלפס. בנוסף, התאמנו במועדון זה מדליסטיות אולימפיות נוספות: תרזה אנדרוז, אניטה נול וקייטי הוף).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה בוטספורד בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.19 דקות, לפני בת ארצה ויטני הדג'פאת' (1:01.47 דקות) ומריאן קריאל מדרום אפריקה (1:02.12 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.88 דקות, לפני אוסטרליה (4:05.08 דקות) וסין (4:07.34 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום העשירי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:13.48 דקות.
באליפות העולם בשחיה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיימה בוטספורד במקום החמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.31 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1999 זכתה בוטספורד בשתי מדליות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:12.95 דקות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.48 דקות.
באוניברסיאדה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2003 זכתה בוטספורד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.27  שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:07.63 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.55 דקות.
ביבולאר

| --- | --- |
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  יאש
 ראש העיר:  ליביו תאודורסקו (PSD, משנת 2000)
 תאריך ייסוד:  1548 (תחת השם Cornișor ,Cornu Negru) - עיירת השוק - 1834–1843
 גובה:  55 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,835 (1 בדצמבר 2021)
 קואורדינטות:  47°31′00″N 27°27′00″E﻿ / ﻿47.51667°N 27.45000°E﻿ / 47.51667; 27.45000
 אזור זמן:  UTC+2
 מועצת הכפר ביבולאר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור ביבולאר(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור ביבולאר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ביבולאר (רומנית: Bivolari) הוא יישוב כפרי, המרכז המנהלי של הכפר הגדול ("קומונה") בעל אותו השם במחוז יאש בחבל מולדובה ברומניה.
בשנים 1843–1944 התקיימה בו עיירת שוק משגשגת ובתוכה מיעוט יהודי חשוב (בשנת 1930 - שליש מאוכלוסיית המקום). היישוב שוכן על גדת הנהר פרוט, בעמק הפרוט., באמצע הדרך בין העיר יאש לשטפנשט, במרחק 45 ק"מ מיאש.
מעבר לפרוט, ממזרח נמצא חבל בסרביה בחלק השייך כיום לרפובליקת מולדובה.
השם

שם היישוב "ביבולאר" מקורו במילה הרומנית bivol (מהלטינית - Bubalus) שמשמעותו היא תאו (במקרה הספציפי - תאו המים) . ביבולאר (ביחיד - bivolar, בריבוי - bivolari, מבטאים בצורה די דומה) הוא, ברומנית, העגלון עם תאואים.
דרך הכפר באמצע הדרך בין העיר יאש לשטפנשט עבר במאות ה-18-ה-19 מסלול חשוב לסוחרים, חיילים ושליחים לכיוון מבצר חוטין ולכיוון קמנייץ פודולסק. הסוחרים שכרו עגלות עם תאואים להובלת סחורות. הטורקים שכרו 16 זוגות תאואים לגרירת התותחים.
היסטוריה

היישוב קם במאה ה-16 על גדת הנהר פרוט, סמוך ליער. אליו הגיעו רפסודות שהובילו קרשים מעץ אורן מיערות צפון מולדובה.
קיום היישוב תועד לראשונה בכתב בעלות משנת 1548 תחת השם הסלאבי "דֶרֶנְיֶה" (Дереньe) שמקורו ב"דֶרֶן" (дерен) - " עץ קרנית ", ברומנית "קורנישור".באותה שנה האחוזה שבה נמצא היישוב הייתה שייכת לשלושה בויארים - שטפאן נגרול, הסטולניק איגנט ויוסיפ ווריצה, פוסטלניק ופרקלאב של חוטין שהוצא להורג ב-1564 בעריפת ראש בפקודת שליט מולדובה אלכסנדרו לפושניאנו.
במהלך הזמן שינה היישוב את שמו ל"קורנול לוּי נֶגרוּ" (הקרנית של נגרו - לפי שטפאן נגרול) ואחר כך "קורנול נגרו" (Cornul Negru).
בגלל שיטפונות תכופים של הנהר פרוט עבר היישוב דרומה, על טראסה גבוהה יותר, בקרבת מקום נוחות של רועי בקר, שנקראו ברומנית "ביבולר" (bivolari). היישוב במקומו החדש נקרא "סלובוזיה ביבולאר". הוא מוזכר ב-1803 בפנקס המיסים של אוצר הנסיכות (Cronica liuzilor - "פנקס האנשים", כלומר ראשי המשפחות).
היישוב הפך עם הזמן לתחנת מעבר של הסוחרים הארמנים ויהודים, של הצבא הטורקי והשליחים הפולנים והרוסים בדרכם אל חוטין (דרך גשר שטפנשט) או אל קמנייץ פודולסק. התאואים שימשו להם למשיכת העגלות.
במחצית הראשונה של המאה ה-19 קמה לצד היישוב הכפרי גם עיירת שוק ביבולאר, בה התיישבו יהודים וארמנים.
היסטוריה > עיירת שוק 1944-1843

השליט מיכאיל סטורדזה הקים במחצית הראשונה של המאה ה-19 40 עיירות שוק וירידים בעזרת אוכלוסייה שהוזמנה מחוץ לארץ, בעיקר יהודים מגליציה ואזורים סמוכים אחרים מאוקראינה ופולין שהיו אז חלק מהאימפריה האוסטרית והרוסית. שתיים מהן הוקמו במחוז ההיסטורי יאש:ביבולאר, שהוקמה במקום יישוב נטוש בשם "קוטול בראדולוי", ופויין.
ב-13 ביוני 1843 הוציא השליט מיכאיל סטורדזה צו להקמת עיירת-השוק ביבולאר, על אחוזת ההטמאן יורדאקה גיקה שמת לא מכבר. הצו הוצא לפי בקשת נאמני העזבון של המנוח. בהתאם לצו נחתם במאי 1844 הסכם בין בעל החוזה לסוחרים, שכללו זכויות וחובות לשני הצדדים. בהתחלה בראש עיירת השוק עמד רומני בשם וסילה אגאקי ובהמשך היהודי לייבה סין הרשקו. ביבולאר נחשב מכאן ואילך ליישוב כפול: כפר ועיירת שוק או יריד. בעיירת השוק התיישבו גם הרבה איכרים רומנים מאזורי מולדובה שסופחו לאימפריה הרוסית - בעיקר חבל בסרביה וכפריים מיישובי הסביבה. רבים מהם שימשו למשרתים בבתים ובאחוזות של הבויארים. 4 מבעלי בתי המרזח היו רומנים. האיכרים הרוויחו כלכלית מהעיסוק בהובלת הסחורות בעגלותיהם. ב-1865 הוקם בית הספר הציבורי לבנים ביישוב, ב-1871 בית הספר לבנות וב-1875 בתי הספר זכו לביקורו של המשורר מיכאי אמינסקו שהיה מפקח מטעם משרד החינוך.
בין הזכויות שנרשמה בחוזה הקמת היריד הייתה הסכמת בעל האחוזה להקצות מגרש להקמת בית חולים. משהתעכב יישום הסעיף הזה, בשנים 1881–1882 בנו רשויות המחוז בית חולים עם 12 מיטות על אדמתו של אחד האיכרים, יון לוקה צ'ובאנו, זה היה בית החולים הכפרי הציבורי הראשון במחוז יאשי.
בשלהי המאה ה-19 הכפר הגדול ביבולאר או ביבולאר רבתי כלל, פרט לעיירת השוק והיישוב הכפרי ביבולאר גם את היישובים הכפריים בורויינשט, סולונץ, קיליינשט, טאברה מנסטירי, קורנו נגרו ובדריי. עיירת השוק ביבולאר הייתה בירת נפת טוריה במחוז יאש. ביבולאר רבתי מנה 2873 תושבים, מתוכם שליש היו יהודים.
הכפר הגדול מנה ב-1925 4189 תושבים ביישובים ביבולאר, בדריי, בורויינשט, קורנו נגרו, סילינשט, סולונץ, טאברה וביישוב הקטן אדוצו.
היסטוריה > מרד האיכרים ב-1907

אחרי פריצת מרד האיכרים ברומניה בשנת 1907 על ידי המהומות בכפר פלמנז נשלחו לביבולאר חיילים על מנת להגן על ביתו של בעל האחוזה, דימיטירה גרצ'אנו, שהיה גם שר המשפטים מפני פרעות אפשריות של איכרים. בסופו של דבר קצין בשם רשקאנו שפיקד על החיילים קרא לאיכרי הסביבה לתקוף את בתי היהודים . ב-3–5 במרץ 1907 איכרים שבאו בעיקר מהיישובים הסובבים שדדו 118 בתים וחנויות של יהודי ביבולאר.
היסטוריה > ימי מלחמת העולם הראשונה

בימי מלחמת העולם הראשונה הוקם בשנים 1916–1918 בביבולאר מחנה שבו רוכזו, תושבים לא רומנים, בעיקר בולגרים, אבל גם טורקים ואחרים, שגורשו על ידי השלטון הרומני מחבל דוברוג'ה. כ-1200 משוכני המחנה מתו בשנת 1917 מטיפוס הבהרות.
בתיעוד מ-1917 נמצאו במחנה 707 אנשים, רובם בולגרים - בני 17–50. בדצמבר 1917 נספרו 683, וב-בפברואר 1918 - 667, מתוכם 470 בולגרים, 188 טורקים וט-9 נתינים אוסטרו-הונגרים. לפי נתונים אחרים של נציגי שווייץ היו בפברואר 1918 703 אסירים, בולגרים מקדרילטר וטורקים.
היסטוריה > בתקופה בין מלחמות העולם

אחרי מלחמת העולם הראשונה הייתה אחוזת עיירת השוק ביבולאר בבעלותו של גרצ'אנו ושל המדען אריסטידה קרג'ה. הרפורמה אגררית משנת 1921 העניקה לאיכרים חלקות אדמה מאחוזת עיירת השוק והשאר נמכר על ידי לוצ'יה גרצ'אנו למוריץ שטרן היהודי.
היסטוריה > ימי מלחמת העולם השנייה. השואה

בתקופת מלחמת העולם השנייה הופצץ היישוב על ידי חיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1941 המיעוט היהודי גורש ליאשי, בה רבים מבניו נרצחו, מתו ברכבות המוות ונשלחו למחנות עבודה.
ב-1944 סבל מה שנשאר מעיירת השוק ממעשי שוד של חיילים סובייטיים.
היסטוריה > בית החולים

בית החולים הקטן שהוקם בשנת 1882 נהרס בדליקה בשנת 1912. הוא נבנה מחדש בשנים 1913–1915 וכלל הפעם 30 חדרים ו-30 מיטות. מאוחר יותר, בשנים 1973–1975 נוסף לו אגף בקומה הראשונה ומספר המיטות עלה ל-121.
היסטוריה > בימי המשטר הקומוניסטי

הכפר עבר אחרי הכיבוש הסובייטי למשטר קומוניסטי שכפה על התושבים כניסה לקואופרטיב חקלאי וגביית מכסות חובה. הקואופרטיב החקלאי בביבולאר הגיע במשך הזמן להישגים.
ב-1968 הוחלט על מיזוג הכפרים קורנול נגרו וביבולאר.
דמוגרפיה

אוכלוסיית היישוב ביבולאר וקורנול נגרו השתנתה לאורך השנים כדלקמן:
דמוגרפיה > הרכה אתני

בהקמת עיירת השוק רוב תושביה היו יהודים: 59 משפחות בשנת 1845.
בשנת 1885 חיו בה 1000 יהודים שהיוו 82.9% מהתושבים. פעילותם של היהודים תרמה להתפתחות העיירה שמשכה עם הזמן תושבים רומנים.
ב-1930 היהודים מנו 987 בני אדם, שהיוו -34.3% מהאוכלוסייה. ב-1941 לפני הגירוש ליאש נספרו 862 יהודים - 26.3% ממספר התושבים,
נכון לשנת 2011:
| קבוצה אתנית | מספר תושבים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| רומנים | 2406 | 99,5% |
| צוענים | 11 | 0,5% |