stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלעזר כהנא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביוני 1968 (בן 56)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 היועץ המשפטי למשטרה
 
אלעזר כהנא (נולד ב-23 ביוני 1968) הוא קצין במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, המשרת כיועץ המשפטי של המשטרה.
ביוגרפיה

כהנא הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים. בשנת 1996 בערך הצטרף למערך הייעוץ המשפטי של משטרת ישראל ושירת בו במגוון תפקידים. מונה למשנה ליועץ המשפטי של המשטרה בדרגת ניצב משנה, ובנובמבר 2021 מונה ליועץ המשפטי של המשטרה בדרגת תת-ניצב.
בדיון שנערך בוועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת בעניין תוכנת "פגסוס" גילה כהנא שבמהלך השנים היו למעלה מ־1,000 ניסיונות הדבקה ברוגלות.
באוגוסט 2024 העניק השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, דרגת סגן ניצב לרב-פקד מאיר סוויסה, בניגוד לנהלים, משום שסוויסה הואשם בהשלכת רימון הלם לעבר מפגינים. נגד מינוי זה הוגשה עתירה לבג"ץ, שבמסגרת הדיון בה חתם כהנא על תצהיר התומך בעמדת העותרים. בית המשפט קיבל את העתירה והקפיא את המינוי.
באוקטובר 2024 החליט מפכ"ל המשטרה, דני לוי, למנות את כהנא לראש חטיבת התביעות במשטרה. היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה ראתה בצעד זה הדחה, והורתה להקפיא את המינוי. בתגובה ענה לוי שאינו מקבל את עמדתה של בהרב-מיארה, אך כעבור כשבועיים הודיע שכהנא יישאר בתפקידו כיועץ המשפטי למשטרה.
אלעזר כהנא מתגורר בגדרה, ובעבר התגורר בעפרה. נשוי ואב לשמונה ילדים. אחיו הוא העיתונאי אריאל כהנא.
הערות שוליים

↑  תומר גנון, המשטרה: היו למעלה מ־1,000 ניסיונות הדבקה ברוגלות, באתר כלכליסט, 14 במרץ 2023
↑   יהושע בריינר, בכירה במשטרה שסירבה לחתום על תצהיר נגד בן גביר קודמה לדרגת ניצב, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2024
1 2  טובה צימוקי, לירן תמרי, דרמה במשטרה: הודח היועמ"ש שיצא נגד בן גביר. בהרב-מיארה: ההחלטה מוקפאת, באתר ynet, 23 באוקטובר 2024
↑  גלעד כהן, ביהמ"ש קבע: יוקפא קידומו של קצין המשטרה רפ"ק מאיר סוויסה, באתר ynet, 6 בספטמבר 2024
↑  לירן תמרי, המפכ"ל עונה ליועמ"שית: "לא מוכרת לי חובה להיוועץ איתך, זו הפקעה של סמכותי", באתר ynet, 23 באוקטובר 2024
↑  משה שטיינמץ, המפכ"ל ביטל את הדחת היועץ המשפטי למשטרה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 7 בנובמבר 2024
כינוי גוף

כינויי הגוף, או מילות הגוף, או פשוט כינויים הם תת־קבוצה של שמות עצם, המשמשים תחליף לשם עצם ממשי. רוב השפות משתמשות בכינויי גוף בעיקר כדי להתייחס לאובייקט שהוזכר קודם לכן (כינוי גוף אנאפורי)
למשל: 'ראיתי אתמול את דני. הוא לבש חולצה בהירה.'
כינויי הגוף יכולים להופיע גם ככינויים חבורים, המוטמעים בתוך רכיב אחר. לאובייקט אליו כינוי גוף מצביע קוראים הקודמן.
כינויי הגוף בעברית

אלה הם כינויי הגוף הפרודים בעברית:
| גוף | יחיד | יחידה | זוגי (זכר) | זוגי (נקבה) | רבים | רבות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ראשון ("מדבר") | אני | אני | שנינו | שתינו | אנחנו | אנחנו |
| שני ("נוכח") | אתה | את | שניכם | שתיכן | אתם | אתן |
| שלישי ("נסתר") | הוא | היא | שניהם | שתיהן | הם | הן |
הערה — לכינויים בגוף ראשון יש שמות נרדפים: אני = אנוכי / אנחנו = אנו. השימוש ב'אנוכי' ו'אנו' אינו נפוץ בימינו, ואף במקרא הם הנפוצים פחות. במשנה הצורות הנפוצות הן 'אני' ו'אנו'. במקרא מופיעה גם הצורה 'נחנו' לציון גוף ראשון רבים, אך זו אינה נחשבת תקנית בימינו.
ראו גם

יום כינויי הגוף הבינלאומי
כינוי רמז
הערות שוליים

↑  למשל בהקשר של הכינוי החבור של מילת היחס "בין": המילה "בינינו" כוללת - בעברית מקראית - רק אותנו אך לא אותך/אתכם, בעוד שעל מנת שהיא תכלול גם אותך/אתכם - משתמשת העברית המקראית במילה "בינותינו": "תהי נא אָלָה [=שבועה] בינותינו - בינינו ובינך" (בספר בראשית, פרק כ"ו, פסוק כ"ח), "ויענו בני ראובן ובני גד...נעשה נא לנו לבנות את המזבח...כי עד הוא בינינו וביניכם...ראו את תבנית מזבח ה'...כי עד הוא בינינו וביניכם...ויקראו בני ראובן ובני גד למזבח כי עד הוא בינותינו (ספר יהושע, פרק כ"ב). למעשה, זו תופעה עקבית במקרא, כפי שמוכח מעוד מופעים אופייניים של מילים אלה (למשל: בספר יהושע, פרק כ"ב, פסוק כ"ה; לעומת: ספר שופטים, פרק י"א, פסוק י')
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4047468-9  LNB: 000134144  NDL: 00576791  NKC: ph135254
יוסף יוזפא סג"ל

| --- | --- |
 לידה:  1685 בקירוב תמ"ה אסן
 פטירה:  1758 י"ב בתשרי תקי"ט
 מדינה:  גרמניה 
 מקום פעילות:  דייץ (אנ')
 תקופת הפעילות:  ?–1758 
 השתייכות:  יהדות גרמניה
 רבותיו:  רבי אברהם ברודא, רבי דוד אופנהיים
 חותנים:  רבי יהודה מילר
 
רבי יוסף יוזפא סג"ל (תמ"ה, 1685 ~ – י"ב בתשרי תקי"ט, 1758) היה רב בדייץ (אנ') (כיום רובע בקלן) שבגרמניה בראשית המאה ה-18. מחבר הספר "נוהג כצאן יוסף" על מנהגי פרנקפורט וקהילות אשכנז המערבית.
ביוגרפיה

יוסף יוזפא נולד לרבי משה קאשמן סג"ל סביב שנת תמ"ה, 1685, בעיר אסן שבגרמניה.[דרוש מקור][מפני ש...] הוא היה נכדו של רבי יוסף האן נוירלינגן. נשא לאשה את בתו של רבי יהודה מילר. עמד בקשרי חיתון עם רבי ישעיה בן אברהם הלוי, מחבר "באר היטב" הקדמון.
למד אצל רבי דוד אופנהיים ורבי אברהם ברוידא. נשא לאישה את בתו של רבי יהודה מילר, רבן של העיר דייץ (אנ'), בון וקלן שבגרמניה. חמיו מינה אותו למורה הוראה בעירו דייץ.
נפטר בשבת, י"ב בתשרי ה'תקי"ט, 1758.
ספריו

רבי יוסף חיבר חיבורים רבים, רובם לא ראו אור. אמנם מספר חיבורים כן נדפסו עוד בחייו:
בשנת תע"ב, 1712, הוציא לאור סדר סליחות עם פירוש 'המסביר'.
בשנת תע"ח, 1718, הוציא לאור את ספרו "נוהג כצאן יוסף" על מנהגי הקהילות באשכנז, תוך התייחסות מפורטת למנהג פרנקפורט. לאחר יציאת הספר ביקש רבה של פרנקפורט רבי יעקב פופרש מחותנו רבי יהודה מילר לתקן את הטעון תיקון בספר. בשל כך חיבר הלה את קונטרס "צאן הנחלות" ובו הערות על הספר לצד הגנה על הכרעותיו מפני ביקורות שיצאו עליהן. בשנת תשע"ח, 300 שנים לאחר צאת הספר לראשונה, יצא הספר במהדורה מתוקנת עם ציוני מקורות על ידי הרב עמיחי כנרתי, דרך מכון שלמה אומן.
שנת תצ"ג, 1733, הדפיס ספר קטן בשם 'קנה', ובו שיר בחרוזים בענייני אמונה, תורה ומצוות.
הערות שוליים

↑  נוהג כצאן יוסף, ראש חודש אב, אות א.
1 2  כך נכתב אודותיו בממורבוך דק"ק דייץ, שנדפס בידי אהרן ילינק, קונטרס המקונן, וינה תרמ"א, עמ' 53–54, באתר היברובוקס.
↑  רבים מתייחסים לספר כחיבור על מנהגי פרנקפורט, אך למרות שהחיבור מזכיר רבות את מנהג פרנקפורט, נראה שהמחבר לא התכוון לשקף רק את מנהגיה, אלא את מנהגי קהילות אשכנז באופן כללי (הרב עמיחי כנרתי, נוהג כצאן יוסף, מבוא, עמ' 16).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300499105171  GND: 1053244193  ISNI: 0000 0003 9564 4214  LCCN: nr96022035  NTA: 303821736  VIAF: 290400668   WorldCat (עם VIAF): 290400668 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יורם לקס

| --- | --- |

 לידה:  1963 (בן 61 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  לונגו
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1981–2015 (כ־34 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד  אח"י רומח  מפקד פלגה 914  מפקד בסיס אשדוד  נספח חיל הים בארצות הברית  ראש מספן המודיעין
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה   מבצע שלום הגליל   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע חשיפה מלאה   מבצע צוק איתן
 
מפקד בסיס אשדוד יורם לקס ליד סירה שנעצרה בחשד להברחה.
יורם (לונגו) לקס (נולד ב- 1963) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. בתפקידו האחרון שימש כראש מספן המודיעין בחיל הים.
ביוגרפיה

יורם לקס נולד וגדל בשכונת רמות רמז שבחיפה. בוגר תיכון עיוני עירוני ג' בנווה שאנן חיפה. 
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1981 התנדב לקורס חובלים בחיל הים, אותו סיים בשנת 1983. בקורס זכה לכינוי "לונגו הקטן" (להבדילו מ"לונגו הגדול" זאב ינובסקי). שירת כקצין בשייטת ספינות הטילים ומילא מספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד אח"י רומח, מפקד פלגה 914, מפקד בסיס אשדוד ונספח חיל הים בארצות הברית. בנובמבר 2011 הוחלט על מינויו לראש מספן המודיעין, ובמהלך שנת 2012 נכנס לתפקידו. לקס שימש בתפקיד זה בין היתר במבצע חשיפה מלאה. בספטמבר 2015 סיים את תפקידו.
בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת חיפה (1993), בוגר מכללת המלחמה של הצי (2005), ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת סלבה ר'גינה ברוד איילנד (2011).
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט, המשימה הבלתי אפשרית של "לונגו", באתר nrg‏, 9 ביוני 2006.
↑  קובי פינקלר, צה"ל ממליץ: תא"ל נוסף בחיל הים, באתר ערוץ 7, 7 בנובמבר 2011.
↑  ניר דבורי, ‏ספינת הנשק האירנית: כך תוכננה ההשתלטות, באתר ‏מאקו‏, 6 במאי 2015.
יחיאל יהודה איזקסון

רבי יחיאל יהודה איזקסון (תרפ"א  – תשל"ז, 1977) היה רב שכונת אחוזה בחיפה ומקים ישיבת תורת אמת לוס אנג'לס.
ביוגרפיה

נולד לרבי אברהם ישכר בער איזקסון רבה של פוליאן-רוסקובה (בנו של רבי שלמה מרומאן) ולשרה בת רבי ישראל חיים פרידמן, רבה של ראחוב ומחבר הספר ליקוטי מהרי"ח. למד בישיבתו של רבי יהודה סגל רוזנר בסקלהיד. נישא לחנה, בתו של רבי חיים צבי טייטלבוים. היה עוזרו של אביו ברבנות בפוליאן-רוסקובה, ובמפקד הקהילות שנערך ב-1944 נמנים שניהם כרבני הקהילה.
בשנות השואה שהה במחנה הריכוז דכאו ולקה בדלקת ריאות כרונית, לאחר השואה כיהן כרבה של סיגט במשך חצי שנה, עלה לישראל וכיהן כרבה של אחוזת שמואל בחיפה, עמד בקשרי שו"ת עם רבי אברהם ישעיהו קרליץ, לאחר שהתגברה מחלתו ירד בעצת רופאיו ללוס אנג'לס, שם הקים את ישיבת תורת אמת.
נפטר בז' בתמוז תשל"ז.
על פי רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים, במשך שנים רבות לא זכו בני הזוג לילדים. במהלך ביקור אצל חיים מרדכי מנדבורנה בירכו האחרון שיזכה לילדים. בתו היחידה ברכה נישאה לרב יהושע לעוו שמילא את מקומו בכל התפקידים שנשא בהם.
מדברי תורתו נדפס לאחר מותו ספר 'יחי יהודה'.
על שמו נקרא בית הכנסת המרכזי של לוס אנג'לס 'בית יהודה' וכולל אברכים 'זיכרון יחיאל יהודה'.
לקריאה נוספת

שלמה יעקב גרוס, ספר מארמארוש, עמ' מא, באתר היברובוקס
יצחק יוסף כהן, חכמי טראנסילוואניה, ירושלים תשמ"ט, חלק ב' עמ' 5, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
מאיר איזקסון, מילי דהספידא
הערות שוליים

↑  כיוון שבזמן החתונה חמיו כבר לא היה חי, מי ששימש כשושבינו היה גיסו רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם.
↑  מכתב רבי יחיאל יהודה איזקסון אב"ד סיגט, באתר בידספיריט
↑  הרב י. איזקסון נבחר כרבה של אחוזת שמואל על הכרמל, הצופה, 13 בפברואר 1951
↑  ראו ב'גנזים ושו"ת חזו"א' חלק ב עמוד שפט ואילך
↑  רבי יעקב ישכר בער רוזנבוים, כפי שסיפר בביקור אצל גיסו רבי צבי הירש רוזנבוים (מכון דבר חיים, הליכות עולם - שבת חלק ב עמוד רלה, בני ברק, תשע"ט).
חיה תומא

| --- | --- |

 לידה:  1931 
 פטירה:  יוני 2009 (בגיל 78 בערך) 
 מקום קבורה:  מתחם בתי הקברות בחיפה 
 בן או בת זוג:  אמיל תומא 
 
חיה ואמיל תומא וילדיהם
פסל קיר בוואדי ניסנאס לזכרה של חיה תומא, הוכן על ידי נשים מהשכונה בשנת 2009. חלק מ"מסלול חיה תומא" העובר בוואדי
יצירתה של חיה תומא בכניסה ל כנסייה היוונית-קתולית "א-סיידה" (שמשמעותו בערבית: גבירתנו), בבית החסד בעיר התחתית בחיפה
חיה תוֹמָא (1931 – יוני 2009) הייתה אמנית קרמיקה יהודייה ישראלית. יצירות קרמיקה שלה מעטרות חזיתות בתים ורחובות בעיר חיפה, בעיקר בשכונת ואדי ניסנאס.
קורות חייה

חיה תומא נולדה כחיה קרברג בעיירה הקטנה אורגייב הקרובה לקישיניב (אז ברומניה, כיום ברפובליקת מולדובה). ב-1934 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה. ב-1941 עברה המשפחה מחדרה לחיפה. עד 1945 למדה חיה בבית הספר היסודי זיכרון יוסף באחוזה בחיפה, בשנים 48–1945 חייתה ולמדה בקיבוץ שער העמקים ובשנים 51–1949 שירתה במחלקת התרבות חיל הים.
החל בשנת 1954 חייתה עם אמיל תומא, שהיה פעיל מרכזי במפלגה הקומוניסטית הישראלית. השניים הכירו בוואדי ניסנאס. הקשר ביניהם - יהודייה וערבי נוצרי אזרח ישראל - היה נושא לכתבות רבות בתקשורת הישראלית. בגלל חוקי הנישואים הדתיים בישראל, יכלו השניים להתחתן רק ב-1962 במוסקבה.
סיפור אהבתם של חיה ואמיל שימש השראה לסופר סמי מיכאל בספרו "חסות".
בשנים 1955–1972 רקדה תומא בסטודיו של ירדנה כהן. ב-1963 הדריכה קבוצת מחול של נוער ערבי-יהודי לרגל השתתפות בפסטיבל הנוער הבינלאומי בהלסינקי, פינלנד.
מ-1965 עד 1968 שהתה משפחת תומא במוסקבה, שם למדה חיה תסריטאות באולפני הקולנוע "מוספילם". עם שובה של המשפחה לישראל עבדה זמן מה כתסריטאית.
בשנים 1971–1974 למדה קרמיקה באוניברסיטת חיפה בהנחיית פרופ' חנה זונט והאמנית רעיה רדליך. בשנים 1975–1980 למדה אמנות במכללת אורנים בהנחיית האמנית ורדה יתום. בשנים 1989–2004 לימדה את אמנות הקרמיקה ב"בית חסד" בחיפה. בצד אלה, בשנים 1971–1996 ניהלה אחד מסניפי רשת הספרים סטימצקי בחיפה.
תומא נפטרה ב-2009 והובאה לקבורה בטקס חילוני ליד קבר בעלה (הלך לעולמו ב-1985), בבית העלמין הנוצרי-אורתודוקסי בחיפה. הותירה אחריה שני בנים. הבן מיכאל הוא אמן המתגורר בלייפציג ובחיפה.
יצירתה

אמנותה של חיה תומא מושרשת בביוגרפיה שלה. חלק מעבודותיה הקרמיות שואבות מזיכרונות ממקום הולדתה. היא נהגה לבקר את משפחתה הגדולה בקישיניב ואספה זיכרונות מהזקנים שבהם. רוב בני המשפחה מתגוררים כיום בישראל.
בשנים 1999–2008 יצרה תומא את קירות הקרמיקה בפסטיבל "החג של החגים" בחיפה. "החיבור שלי לוואדי הוא שאני מגלה מפעם לפעם את האנשים שגרים פה. הוואדי זה מין פלנטה שנמצאת בתוך חיפה. פלנטה שיש לה היסטוריה משלה. אולי אנחנו נגלה את ההיסטוריה של הוואדי? הגיע הזמן!" כך אמרה בראיון טלוויזיוני עם אריה יאס.
הנוף וההיסטוריה של ארץ ישראל-פלשתינה היו מקור השראה לעבודותיה. במיוחד חיפה, העיר שבה התגוררה, וסביבותיה. היא התעניינה בממצאים הארכאולוגיים של הארץ, ששיקפו את המגוון התרבותי והאתני שהיה באזור לאורך ההיסטוריה, ושילבה בעבודותיה עיצוב מודרני וצורות ארכאיות של כלי חרס. ביצירותיה ניכרים הדים לאותו מרקם תרבותי מגוון שמאפיין את החברה הישראלית גם כיום.
תומא הייתה מעורבת בפעילות פוליטית וגם בעבודותיה התייחסה לנושאים אקטואליים של המציאות הישראלית. בחלק מפסליה תיארה את הסבל במלחמות ובמיוחד את גורלן של נשים. יצירותיה היו חלק בלתי נפרד מחייה ומקורם של פסלי הקרמיקה כמו "הגר" ו"המקוננות" בחוויותיה האישיות. יצירות קרמיקה של תומא שזורות במקומות שונים בעיר חיפה, בחזית בית מגורים בכרמל ובתחום כנסיית "בית חסד" בעיר התחתית.
בין התערוכות בהשתתפותה:
"המטבח היהודי" בלייפציג, גרמניה, 2006.
"קולות רחוקים, מלים קרובות" עם האומנית ההונגרית קטלין ברודי בעיר רודולשטאדט (Rudolstadt) בגרמניה, במסגרת ה-Folk-Roots Weltmusik-Festival, 2008.
"עץ החיים" עם מיכאל תומא (אחד משני ילדיה) בבית נגלר בקריית חיים, 2010.
תערוכת יחיד: "יש חיים" בבניין עיתון "אל איתיחאד" במסגרת פסטיבל החג של החגים בחיפה, 2012.
מורשתה

לזכרה של תומא הוקם "מסלול חיה תומא" שהוא חלק מפסטיבל החג של החגים.
במשכן לתרבות ואמנויות נגלר הוצגה תערוכה בהשתתפות כ-50 אמנים ערבים ויהודים לזכרה. כמו כן הוקם קיר קרמיקה המוקדש לזכרה מטעם סדנת הקרמיקה של נשי ואדי ניסנאס, בהדרכתם של נטליה דיאטלוב ועבד עאבדי.
עבד עאבדי אמר על פועלה כי ”בכל יצירותיה של חיה בא לידי ביטוי העיסוק ביצירת דיאלוג חזותי עם קהל נטול ידע על הסכסוך היהודי-ערבי ועל מאבק האוכלוסייה הערבית למען שוויון, למען שלום והצדק החברתי.”
גלריית תמונות

יצירתה של חיה תומא "מבעד לחלוני, המוצגת על קיר בית בוואדי ניסנאס
לוח המציין את הדרכת המשתקמים שביצעה תומא בבית החסד
אלבום משפחתי (2000), עירוב מדיה, ואדי ניסנאס, חיפה
התמקדות על יצירתה של תומא בבית החסד
הערות שוליים

↑  עירונט 265
↑  חיה תומא - עץ החיים
↑  עבד עאבדי, האדם עץ השדה לזכרה של חיה תומא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515163405171  VIAF: 311794948   WorldCat (עם VIAF): 311794948
לה פיוריטה

סוצ'ייטה פוליספורטיבה לה פיוריטה הוא מועדון כדורגל מסן מרינו מהעיר מונטג'ארדינו. המועדון נוסד בשנת 1967 וכיום משחק בליגת העל של סן מרינו.
תארים והישגים

ליגת העל של סן מרינו:
הגביע של סן מרינו:
הגביע הפדרלי:
הסופר קאפ של סן מרינו:
טרה פנה

טרה פנה (באיטלקית: Società Polisportiva Tre Penne) הוא מועדון כדורגל מהעיר סן מרינו. המועדון נוסד בשנת 1956.
היסטוריה

טרה פנה משחקת בליגת העל של סן מרינו, כשבהישגיה שתי זכיות ברציפות בעונת 2011/2012 ובעונת 2012/2013. בנוסף, למועדון חמש זכיות בגביע של סן מרינו (קופה טיטאנו), כשהאחרונה מביניהן הייתה בשנת 1999/2000.
טרה פנה העפילה לראשונה בתולדותיה לסיבוב המוקדמות השני של הליגה האירופית בעונת 2010/2011 והוגרלה לשחק מול קבוצת מוסטר מהליגה הבוסנית. הסיבוב נגמר בתוצאה 3–13 לזכותה של מוסטר בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2011/2012 טרה פנה פתחה את הליגה האירופית במוקדמות הסיבוב הראשון והוגרלה לשחק נגד ראד בלגרד הסרבית. בסיכום שני המשחקים טרה פנה הפסידה בתוצאה 1–9.
עונה לאחר מכן העפילה טרה פנה לראשונה לשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות לאחר זכייה היסטורית באליפות והוגרלה לשחק מול דודלאנג' הלוקסמבורגית. טרה פנה הובסה 0–11 בסיכום שני המשחקים.
בעונת 2013/2014, לאחר זכייה שנייה באליפות, העפילה הקבוצה לשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות, בו פגשה את קבוצת שיראק הארמנית. במשחק הראשון בחוץ גברו הארמנים 0–3 על טרה פנה, אך בגומלין בבית, טרה פנה ניצחה 0–1 משער עצמי של היריבים כבר בדקה השנייה ועשתה היסטוריה בכך שהיא הפכה לקבוצה הסן מרינית הראשונה שהצליחה לנצח משחק בודד במסגרת אירופית. לעומת זאת, טרה פנה הודחה מהקמפיין לאחר שהפסידה בסיכום שני המשחקים בתוצאה 1–3.
האצטדיון הביתי של הקבוצה נמצא בעיר סן מרינו והוא נקרא סטאדיו פונטה דל'אובו. האצטדיון הוקם בשנת 1984 ושופץ ב־2008, והוא בעל 600 מקומות ישיבה. במסגרת השיפוץ הותקנו באצטדיון מקומות ישיבה חדישים ועמודי תאורה, משטח הדשא באצטדיון הוא דשא מלאכותי.
אריה מאיר (חייל)

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1932 י"ז באדר ה'תרצ"ב
 נהרג:  16 ביוני 1967 (בגיל 35) ח' בסיון ה'תשכ"ז
 מקום קבורה:  בית העלמין בקבוצת שילר
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    רב-סרן
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני    מלחמת ששת הימים
 עיטורים
   עיטור העוז
אריה דוד מאיר (י"ז באדר ה'תרצ"ב, 24 בפברואר 1932 - ח' בסיון ה'תשכ"ז, 16 ביוני 1967) היה מפקד פלוגה בצבא ההגנה לישראל. נהרג בקרב לכיבוש מוצב אל-קובה בחזית המצרית במלחמת ששת הימים, ועל מעשיו בקרב זה הוענק לו עיטור העוז.
קורות חיים

אריה נולד לאהרן-ראובן ולחנה (אנוּלה) מאיר בקבוצת שילר בי"ז באדר ה'תרצ"ב, 24 בפברואר 1932. ב-1949 התגייס לצה"ל ושירת כמפקד מחלקה.
במילואים שירת כסגן מפקד פלוגה, ולחם ב-1956 במלחמת סיני.
ב-1957 מונה למפקד פלוגה, ובהמשך שירותו הועלה לדרגת רב-סרן.
קורות חיים > מלחמת ששת הימים

במלחמת ששת הימים לחם בחזית המצרית, כמפקד פלוגת רכובה על זחל"מים בגדוד מילואים 54 של חטיבה 11, שבפיקוד צבי לבנון. ביום הראשון למלחמה, בקרב על מוצב אל-קובה, ואף שנפגע אנושות, פעל תחת אש לחילוץ פקודיו. על מעשיו בקרב צוין לשבח. ב-1973 הומר הצל"ש לעיטור העוז. את התעודה קיבל בשמו בנו ניר מאיר מידי יצחק רבין, שהיה הרמטכ"ל במלחמת ששת הימים.
תיאור המעשה: ביום כ"ו באייר התשכ"ז (5 ביוני 1967), בהיותו מפקד פלוגת זחל"מים בתנועה לכיבוש מוצב אל־קובה (ברצועה), נפגע הזחל"ם שלו והחל לבעור. רב־סרן אריה מאיר ז"ל קפץ מהזחל"ם בהיותו פצוע ובוער. תחת הפגזת אויב דאג לפינוי אנשיו הפצועים, פקד להמשיך בקרב, ופשט את בגדיו הבוערים. בפעולתו זו הציל את חייהם של חייליו וקבע את המשכו של הקרב. הוא פּוּנה במצב קשה. מאחר שהיה חרוך ופצוע בכל חלקי גופו, מת כעבור שבועיים, ביום ח' בסיוון התשכ"ז (16 ביוני 1967).
11 ימים לאחר שנפצע, בח' בסיון ה'תשכ"ז, 16 ביוני 1967, נפטר מפצעיו ונקבר בבית העלמין בקבוצת שילר.
חיים אישיים

אריה נישא למרים (מוּקי) והתגורר כל ימיו בקבוצת שילר, למרים ואריה נולדו שלושה ילדים, ניר (לימים מזכ"ל התנועה הקיבוצית), רוני וגליה.
אריה עסק בתחום התרבות וחינוך. והעניק חנוך גופני לתלמידי בית הספר. ב-1952 ארגן את חגיגות מחצית-היובל של קבוצת שילר.
ב-1964 נשלח להשתלמות למדריכי אתלטיקה קלה באנגליה. בשנות השישים ניהל את בית החרושת שבקיבוץ, מפעל 'שילטקס' לייצור סרטים לתעשיית הטקסטיל.
ב-1967 ארגן לראשונה את "מרוץ ההדר" בקיבוץ, לאחר מותו התקיים המירוץ לזכרו בשם "מרוץ ההדר על שם אריה מאיר" עד שפסק בראשית שנות השמונים.

לפני נפילתו שימש כרכז השחייה של הפועל באזור הדרום. בתחרות השחייה השנתית בקבוצת שילר הוענק גביע על שמו לקבוצה המנצחת בתחרות.
מתחביביו היו שירה במקהלה, צילום, ספורט ואתלטיקה.
הערות שוליים

↑  ענת מידן | אביגיל עוזי, "אבא הסביר לי שהוא הולך למלחמה, ושלא ברור אם יחזור", באתר ynet, 15 ביוני 2017
↑  מרוץ ההדר
↑  מ. מוקסיי, יעקובי שיפר השיא הישראלי לנוער ב־-100 גב – 1:08,1 דק', דבר, 10 בספטמבר 1967
↑  תחרות בקבוצת שילר, דבר, 8 באוקטובר 1968
↑  תחרות שחייה בקבוצת שילר, למרחב, 28 באוגוסט 1970
טרה פיורי

מועדון הכדורגל טרה פיורי (באיטלקית: Società Polisportiva Tre Fiori, בקיצור S.P. Tre Fiori או פשוט טרה פיורי), הוא מועדון כדורגל מהעיר פיורנטינו שבסן מרינו. משמעות המילה "טרה פיורי" (Tre Fiori) באיטלקית הוא "שלושה פרחים", המשולבים בסמל המועדון.
המועדון הוקם ב-1949, והוא אחד מהמועדונים הגדולים והחשובים ביותר בסן מרינו, וכיום משחק בליגת העל של סן מרינו. למועדון 8 זכיות באליפות הליגה הבכירה (ו-3 סגנויות), ובנוסף זכה 8 פעמים בגביע של סן מרינו, 4 פעמים בגביע ה"טרופיאו פדרל" (הסופרקאפ לשעבר), ו-2 זכיות בתור הסופרקאפ החדש של סן מרינו.
הישג המועדון הבולט ביותר בזירה האירופית הוא העפלה של הקבוצה לסיבוב הבא בתחרות אירופית (לראשונה בהיסטוריה של סן מרינו), לאחר שהקבוצה ניצחה 1-3 את בלה טאון הוולשית ב-2018, ובנוסף מחזיקה טרה פיורי בשיא השערים שהובקעו בתחרות אירופית לקבוצה מסן מרינו, שמונה שערים.
למועדון יריבות עם מועדון בולט אחר מפיורנטינו "מועדון הכדורגל פיורנטינו".
היסטוריה

"מועדון הרב-ספורטיבי טרה פיורי" (Società Polisportiva Tre Fiori), הוקם בשנת 1949 בטירת פיורנטינו (קאסטל פיורנטינו). אולם בתחילה שיחק בעיקר בליגות הנמוכות ובמשחקי ידידות. המועדון זכה לראשונה באליפות סן מרינו בשנת 1988 (3 שנים לאחר הקמת הליגה הבכירה במדינה האירופאית הקטנה), נגד המתחרה הבולטת ביותר SS וירטוס, אותה ניצחה פיורי 6-5 בפנדלים לאחר תיקו 3-3 ב-120 דקות. שנה מאוחר יותר הצליחה רק להישאר בליגה בקושי.
בשנת 1991 הפסידה פיורי בגמר פלייאוף הליגה 0-1 למועדון הספורט פאאטנו, וגם הפסידה את גביע המדינה ה"קופה טיטאנו" בדו-קרב פנדלים נגד דומאינאנו. מ-1993 ועד 1995 לקחה טרה פיורי 3 אליפויות הליגה ברצף וביססה את הדומיננטיות שלה בשנות ה-90. בהמשך דעכה הקבוצה ולא הצליחה לשמור על מעמדה.
ב-1998 ו-2000, הליגה נכנסה למתכונת של פיצול לבתים וטרה פיורי לא הצליחה להיכנס לפלייאוף. בהמשך הקבוצה פספסה הזדמנויות קורצות להיכנס להתמודדות על אליפות אך החמיצה אותם כאשר סיימה במקומות השלישי והרביעי. ב-2006/2007 הגיעה הקבוצה אף לגמר הליגה אך הפסידה 4-0 ל-SS מוראטה.
בעונת 2008/2009 חזרה הקבוצה לרמה הגבוהה שהציגה בשנות ה-90 המוקדמות, והצליחה לקחת אליפות לאחר גמר דרמטי בו ניצחה בדו-קרב פנדלים פעם נוספת, ובעקבות כך שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במסגרת אירופאית, נגד סנט ג'וליה האנדורית, ובסיום המפגש הזה הפסידה בפנדלים לאחר תיקו כפול.
ב-2010 זכתה הקבוצה ב"קופה טיטאנו" (הגביע של סן מרינו), בפעם השישית בתולדותיה, לאחר ניצחון 1-2 על טרה פנה, ובהמשך זכתה גם בתואר האליפות, שוב על חשבונה של טרה פנה, והשלימה דאבל. בהמשך השנה גם ניצחה את פנה בגמר הסופרקאפ הלאומי והשלימה טראבל מקומי היסטורי מבחינתה. במאי 2011 זכתה הקבוצה בתואר האליפות השלישית ברציפות שלה לאחר ניצחות נוסף על טרה פנה בגמר הליגה. בהמשך הקבוצה דעכה מעט ולא הצליחה להתמודד על האליפות או הגביע במשך כ-8 שנים.
ב-2018 המועדון רשם לזכותו הישג מרשים ביחס לליגה כאשר לראשונה בתולדות סן מרינו, קבוצה מהליגה המקומית הצליחה לנצח ולעבור סיבוב בתחרות אירופית, לאחר שניצחה את בלה טאון הוולשית, בשניצחה אותה 1-3 בסיכום שני המפגשים ביניהם, בסיבוב המקדים במוקדמות הליגה האירופית. בעונת 2018/2019, לקחה שוב הקבוצה את גביע הקופה טיטאנו, ושנה מאוחר יותר הצליחה להחזיר את תואר האליפות אליה, בפעם השמינית.
ביולי 2022, רשמה הקבוצה הישג אירופאי נוסף לאחר שהייתה למועדון הראשון מסן מרינו שניצח משחק חוץ בתחרות אירופית, לאחר שניצחה את פולה אש הלוקסמבורגית 1-0 בחוץ, וניצחה בנוסף 1-3 בבית ועברה פעם השנייה בהיסטוריה את הסיבוב המקדים. בסיבוב שלאחר מכן נפגשה עם B36 טורסהאבן מאיי פארו ומסעה הסתיים לאחר הפסד 1-0 בסיכום שני המפגשים.
תארים והישגים

ליגת העל של סן מרינו:
הגביע של סן מרינו (הקופה טיטאנו):
טרופיאו פדראל:
סופר קופה:
ניסן בן-ציון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1885 כסליו ה'תרמ"ו נבהרדק
 פטירה:  21 באוגוסט 1953 (בגיל 68 בערך) י' באלול ה'תשי"ג
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי חוף הכרמל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 21 באוגוסט 1953 
 צאצאים:  מנחם מאיר ציוני 
 
הרב ניסן בן ציון בן-ציון (שמושקוביץ; כסליו ה'תרמ"ו, 1885 – י' באלול ה'תשי"ג, 21 באוגוסט 1953) היה רב ליטאי ישראלי. כיהן כרבן של מספר קהילות ברוסיה, בבלארוס ובפולין ובסוף ימיו רבה של קריית חיים בחיפה. היה אב בית הדין הרבני בחיפה. חיבר ספר שאלות ותשובות בשם "בנין ציון".
תולדותיו

נולד בנובהרדוק כניסן בן ציון שמושקוביץ, בנם של הרב מנחם מאיר ובריינה שמושקוביץ. בבחרותו למד בישיבות מיר וסלובודקה. נשא לאשה את דינה בת רבי משה לוינסון מהעיר אראן (רבי משה אראנער).
לאחר נישואיו, בשנת תרע"ה (1915) מונה לרב הקהילה בארזאמאס (אנ') שבמחוז ניז'ני נובגורוד, רוסיה. בתקופה זו הוא הקים במקום תלמוד תורה וישיבה וכונן את חיי הדת בעיר. לאחר מכן מונה לרב העיר אמסטיובה שבמחוז וולקוביסק, בלארוס. שם הוא הוציא לאור את חלקו הראשון של ספר השו"ת שלו "בנין ציון". בשנת תרפ"ד נתמנה לרב הקהילה בבאדקי שבמחוז ביאליסטוק.
בשלהי שנת תרצ"ה (יולי 1935) עלה לארץ ישראל ושינה את שם משפחתו ל"בן ציון". תקופה קצרה לאחר מכן מונה לרבה של קריית חיים שהייתה בשנות היווסדה וברגישות הקים בה את חיי הקהילה התורנית למרות היותה שכונת פועלים שהתנגדו לחיי הדת. בשנת 1942 הוא הכשיר את תחנת המשטרה בקריית חיים.
מתחילת שנות ה-40 כיהן במקביל לרבנות קריית חיים גם כאב"ד בבית דין לאישות וירושות בחיפה. לאחר שפרש מרבנות קריית חיים בשנת 1947, המשיך בתפקיד אב בית דין עד לפטירתו.
הרב ניסן בן ציון נפטר בי' באלול ה'תשי"ג, 21 באוגוסט 1953, ונקבר בחיפה.
משפחתו

גיסו, אח אשתו, היה הרב אברהם אלישיב, אביו של הרב יוסף שלום אלישיב.
ארבעת בניו הגדולים שינו את שם המשפחה ל"ציוני":
הרב מנחם מאיר ציוני - אב בית דין בתל אביב. בנו הוא הרב פרץ ציוני רבה של עפולה.
יעקב ציוני - ראש סניף "המזרחי" בתל אביב. בנו הוא מנחם ציוני, שהיה ראש המועצה המקומית אור עקיבא.
הרב משה ציוני - עורך "התלמוד המפוסק"
אברהם אבא ציוני - מו"ל "הוצאת אברהם ציוני"
מנישואיו השניים נולד לו בן אחד, הרב ראובן ישראל בן ציון, שהיה ספרא דדיינא בבית הדין בתל אביב.
לקריאה נוספת

נתן צבי פרידמן, אוצר הרבנים, בני ברק תשל"ה. פריט 16064