stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטוניו מיראנטה
הערות שוליים

↑  Siena prende Mirante TMW
↑  Statistiche su Footballdatabase.com
↑  "UFFICIALE: Sampdoria, acquisita la metà di Mirante". Tutto Mercato Web (באיטלקית). 30 ביוני 2007. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ufficiale: alla Samp arrivano Gastaldello e Mirante" (הודעה לעיתונות) (באיטלקית). Genoa: U.C. Sampdoria. 3 ביולי 2007. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Mirante e la Sampdoria, il matrimonio si prolunga" (הודעה לעיתונות) (באיטלקית). Genoa: U.C. Sampdoria. 30 ביוני 2008. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Report on operations". Annual Financial Report at 30 June 2009 (PDF). Turin: Juventus F.C. 27 באוקטובר 2009. p. 19. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2018-06-23. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Ufficiale: Marco Rossi alla Samp, Mirante al Parma" (הודעה לעיתונות) (באיטלקית). Genoa: U.C. Sampdoria. 19 ביולי 2009. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Report on operations". Annual Financial Report at 30 June 2010 (PDF). Turin: Juventus F.C. 28 באוקטובר 2010. p. 41. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2018-06-23. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Parma F.C. S.p.A. bilancio al 2011-06-30 (באיטלקית). Parma: Italian C.C.I.A.A. 2011.
↑  "Mirante al Bologna" [Mirante to Bologna] (הודעה לעיתונות) (באיטלקית). Bologna F.C. 1909. 3 ביולי 2015. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Mirante: "Bologna, ambiente ideale"" (הודעה לעיתונות) (באיטלקית). Bologna F.C. 1909. 19 ביולי 2016. נבדק ב-20 בספטמבר 2016. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Mirante: Nightmare is over". Football Italia. London: Tiro Media. 18 בנובמבר 2016. נבדק ב-21 בנובמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Bologna 'keeper Mirante taken ill". Football Italia. London: Tiro Media. 31 באוגוסט 2016. נבדק ב-21 בנובמבר 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "L'AS Roma perfeziona l'ingaggio di Antonio Mirante" (הודעה לעיתונות) (באיטלקית). A.S. Roma. 22 ביוני 2018. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Gallery: Antonio Mirante a Trigoria" (הודעה לעיתונות) (באיטלקית). A.S. Roma. 23 ביוני 2018. נבדק ב-23 ביוני 2018. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "FIGC – Statistiche in Nazionale". אורכב מ-המקור ב-24 בנובמבר 2016. נבדק ב-19 ביולי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Prandelli presenta la sua Italia: "Regole, ma anche generosità e qualità"". FIGC (באיטלקית). 8 באוגוסט 2010. אורכב מ-המקור ב-20 באוגוסט 2017. נבדק ב-9 באוגוסט 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
ארתור סובייך

ארתור סובייך (נולד ב-12 ביוני 1990 ברודה שלונסקה) הוא כדורגלן פולני המשחק כחלוץ בלך פוזנן.
קריירת מועדונים

סובייך התחיל לשחק בקבוצת רוך חוז'וב, בה שיחק במשך ארבע שנים. ביולי 2010, עבר לשחק במדי פולוניה ורשה תמורת מיליון אירו. אחרי עונה אחת בלבד, בה כבש 9 שערים ב-23 משחקי ליגה, זכה בתואר "תגלית השנה" בליגת העל הפולנית.
ב-30 ביוני 2011, סובייך עבר למועדון הבונדסליגה הנובר 96, כאשר חתם על חוזה תלת-שנתי במועדונו החדש. במאי 2013, המועדון הכריז שהוא האריך את חוזהו של סובייך עד ל-30 ביוני 2017. עם תום חוזהו, שוחרר סובייך מהקבוצה.
בקיץ 2017 חתם סובייך בדרמשטאדט 98 מהבונדסליגה השנייה. סובייך שיחק במועדון עונה אחת, ובסיומה חזר למולדתו פולין, שם חתם בלכיה גדנסק.
ב-15 בינואר 2020, סובייך חתם בפתיח קארגומרוק מליגת העל הטורקית.
קריירה בינלאומית

לאחר ששיחק בנבחרת פולין עד גיל 21, סובייך קיבל את זימונו הראשון לנבחרת הפולנית הבכירה במאי 2010. משחק הבכורה שלו במדיה היה מול פינלנד, אחרי שנכנס כמחליף במקום אירנוש יילן בדקה ה-89 של המשחק שהסתיים בתוצאת תיקו 0-0. הוא כבש את שערו הראשון עבור מולדתו ב-22 במאי 2012, בניצחון 0–1 במשחק הידידות מול לטביה.
הוא נמנה בסגל נבחרת פולין לטורניר הגמר של יורו 2012.
אשוט השני קורופלאטס

אשוֹט השני קורופלאטס (גאורגית: აშოტ II კურაპალატი‏, אשוֹט II קוּראפּאלאטי, 937-954) היה נסיך גאורגי משושלת בגרטיוני שנשא בתואר הביזנטי קורופלאטס (אנ'). אשוט היה בנו השני של אדרנסה הרביעי (אנ') ואחיו הצעיר של דוד השני (אנ'), שהיה נסיך גאורגי של ענף כארתלי משושלת בגרטיוני האיברית. כיוון שלדוד השני לא היה יורש ממין זכר, ירש אותו אשוט כמלך ממלכת האיברים בשנת 937. אף על פי שטכנית היורש היה דוד, הוא לא קיבל את התואר הביזנטי קורופלאטס והוענק לו התואר 'מגיסטרוס' (אנ') תואר ביזנטי נמוך יותר.
בתקופת כהונתו של אשוט, חיבר גיאורגי מרצ'ולה (אנ') את הוויטה, "חיי גריגול חאנדזתלי הקדוש". אשוט תמך באופן פעיל בהתפתחות הנזירות בטאו-קלארג'תי ובנה מחדש את הכנסייה הראשית המנזר באופיזה (אנ'). אשוט מת ללא יורש ואדמותיו ותאריו עברו לאחיו המלך סומבט הראשון (אנ').
הערות שוליים

על פי ההיסטוריון הגאורגי וחטנג דג'ובדזה התבליט מאופיזה, שהובא לגאורגיה בסוף מלחמת העולם הראשונה ושמוצג כעת במוזיאון לאומנויות יפות בטביליסי לא מציג את אשוט הראשון ודוד המלך, אלה את אלה שבנו את המנזר מחדש במאה ה-10, אשוט השני ודוד השני
↑  על פי ההיסטוריון הגאורגי וחטנג דג'ובדזה התבליט מאופיזה, שהובא לגאורגיה בסוף מלחמת העולם הראשונה ושמוצג כעת במוזיאון לאומנויות יפות בטביליסי לא מציג את אשוט הראשון ודוד המלך, אלה את אלה שבנו את המנזר מחדש במאה ה-10, אשוט השני ודוד השני
↑  חיי קדושים – סוגה ספרותית של ימי הביניים; נקראת בלועזית "ויטה"
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארתור ניקיש

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1855 מושונסנטמיקלוש, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  23 בינואר 1922 (בגיל 66) לייפציג, הרייך הגרמני (רפובליקת ויימאר) 
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרומי בלייפציג 
 מוקד פעילות:  גרמניה, הונגריה, אוסטריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית, הונגרית 
 כלי נגינה:  כינור, פסנתר 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 צאצאים:  מיטיה ניקיש 
 
ארתור ניקיש (בגרמנית: Arthur Nikisch, בהונגרית: Nikisch Artúr; ‏12 באוקטובר 1855 – 23 בינואר 1922) היה מנצח הונגרי-גרמני שפעל בעיקר בגרמניה. הוא נחשב לפרשן משכמו ומעלה של מוזיקה מאת ברוקנר וצ'ייקובסקי.
ארתור ניקיש ב-19 בפברואר 1906 בהקלטה עבור Welte-Mignon באולפני Welte בלייפציג.
ביוגרפיה

ניקיש נולד במושונסנטמיקלוש, הונגריה, קרוב לגבול עם אוסטריה וסלובקיה. אביו, אאוגוסט ניקיש, היה גרמני ממורביה ואמו לואיזה לבית פון רוגוץ, הייתה הונגריה ילידת ברטיסלבה. . ניקיש למד בקונסרבטוריון של וינה, שם זכה בפרסים על הלחנה ועל ביצוע בכינור ובפסנתר. ואולם, תהילתו העיקרית תבוא לו מן הניצוח. בשנת 1877 עבר אל לייפציג והיה למנצח ראשי של האופרה של לייפציג בשנת 1879. הוא ניצח על ביצוע הבכורה של הסימפוניה השביעית של ברוקנר בשנת 1884.
בהמשך התמנה למנצח התזמורת הסימפונית של בוסטון ואחר, בשנת 1895, החליף את קרל ריינקה כמנצח תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג. אותה שנה נעשה למנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין, והחזיק בשתי המשרות במקביל עד מותו.
הוא היה חלוץ בכמה מובנים. בשנת 1912 לקח את התזמורת הסימפונית של לונדון לארצות הברית, סיור ראשון לתזמורת אירופאית. בשנת 1913, הקליט הקלטה מסחרית ראשונה של סימפוניה מלאה, הסימפוניה החמישית של בטהובן, עם הפילהרמונית של ברלין.
ניקיש מת בלייפציג בשנת 1922 ושם נקבר. מיד לאחר מותו, שונה שם הכיכר שבה התגורר ל"ניקישפלאץ", ובשנת 1971 קבעה עיריית לייפציג פרס ניקיש למנצחים צעירים.
מורשתו היא של אחד מאבות הניצוח המודרני, עם ניתוח מעמיק של הפרטיטורה, פעמה פשוטה וכאריזמה, שאיפשרה לו להבליט את מצלול התזמורת במלואו ולהגיע עד למעמקי המוזיקה. סגנון הניצוח של ניקיש זכה להערכתם העמוקה של לאופולד סטוקובסקי, ארטורו טוסקניני, סר אדריאן בולט ופריץ ריינר, בין השאר. ריינר אמר, "[ניקיש] הוא זה שאמר לי, שאל לי לעולם לנפנף בזרועותי בשעת ניצוח, ושעלי להשתמש בעיני כדי לתת כניסות." (1) (בוויקיפדיה האנגלית)
הערות שוליים

↑  באתר הגנאלוגי geni
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: וילהלם גריקה | מנהל מוזיקלי, התזמורת הסימפונית של בוסטון  1889 - 1893 | הבא: אמיל פאור |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קרל ריינקה | מנצח ראשי, תזמורת גוונדהאוס, לייפציג | הבא: וילהלם פורטוונגלר |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הנס פון בילו | מנהל מוזיקלי, הפילהרמונית של ברלין  1895 - 1922 | הבא: וילהלם פורטוונגלר |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אדוארד אלגר | מנצח ראשי, התזמורת הסימפונית של לונדון  1912 - 1914 | הבא: תומאס ביצ'ם |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275184105171  PLWABN: 9810606413905606  BnF: cb13897974j (data)  GND: 118786253  ICCU: FERV027371  ISNI: 0000 0000 8154 3023  LCCN: n82164859  MusicBrainz: 360ab539-bd0f-486c-98fd-6f819d978155  NKC: ola200204108  NTA: 069946825  SELIBR: 210647  SNAC: w6sx6r4f  VIAF: 74038494   WorldCat (עם VIAF): 74038494
אנטוניו מוניוס מולינה

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1956 (בן 68) אובדה, ספרד 
 שם לידה:  Antonio Muñoz Molina 
 מדינה:  ספרד 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גרנדה, אוניברסיטת מדריד, Escuelas Profesionales de la Sagrada Familia 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 סוגה:  פרוזה, מסה 
 יצירות בולטות:  The Polish Rider (book), בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 הושפע מ:  הבום הלטינו-אמריקאי, ויליאם פוקנר 
 בן או בת זוג:  אלווירה לינדו (1994–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס נסיך אסטוריאס לספרות (2013)  הבן האהוב של אובדה (20 בספטמבר 1997)  פרס ירושלים (2013)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברנדייס (2010)  פרס הספרות הלאומי לסיפורת (1992)  פרס הים התיכון (2012)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חאאן (2007)  פרס המבקרים (1988)  Mariano de Cavia' Price (2003)  דוקטור לשם כבוד (2006)  פרס Femina לספרות (1998)  פרס הספרות הלאומי לסיפורת (1988)  פרס פלנטה (1991)  פרס מדיסיס זר (6 בנובמבר 2020)  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 antoniomuñozmolina.es
 חתימה:   
 
אנטוניו מוניוס מולינה (בספרדית: Antonio Muñoz Molina; נולד ב-10 בינואר 1956) הוא סופר ספרדי וחבר האקדמיה המלכותית הספרדית. מתגורר בעיר ניו יורק שבארצות הברית. ב-2004 ו-2005 כיהן כמנהל מכון סרוונטס בניו יורק.
ביוגרפיה

מוניוס מולינה נולד בעיר אובדה שבנפת חאאן (Jaén) אנדלוסיה. הוא למד היסטוריה באוניברסיטת גרנדה ועיתונאות במדריד. את כתיבתו הספרותית החל ב-1980.
ב-1984 יצא לאור ספרו הראשון El Robinsón urbano, אוסף מאמרי עיתונות. הטורים שלו הופיעו בקביעות בעיתון אל פאיס הספרדי וביומון הגרמני די ולט.
הרומן הראשון שלו "בֵאָטוּס אילֶה או מותו וחייו של משורר" פורסם ב-1986. הוא מתאר עיירה דמיונית בשם מג'ינה המבוססת על עיר הולדתו באנדלוסיה, ומופיעה ביצירותיו המאוחרות יותר.
ב-1987 זכה בפרס הלאומי הספרדי לספרות עבור ספרו "החורף בליסבון", שהוא הומאז' (מחווה) לז'אנר של הסרט האפל ולמוזיקת ג'אז. על ספרו El jinete polaco, קיבל ב-1991 את פרס פלאנטה וב-1992 שוב את הפרס הלאומי לספרות.
ספרו "ירח מלא", עליו זכה בפרס פמינה, הוא ספר מתח פסיכולוגי, על מפקח משטרה המנסה ללכוד סוטה שהתעלל בילדה ורצח אותה. בספרו "ספרד" (במקור: Sefarad) הוא שוזר זה בזה את סיפוריהם של פליטים ונרדפים בספרד ומחוצה לה, יחד עם זכרונותיו מעיירת הולדתו ואנשים שהכיר. חלקם אנשים מוכרים כמו פרנץ קפקא ופרימו לוי וחלקם אלמונים. הספר Beltenebros הוא סיפור אהבה וקנוניה פוליטית המתרחש במדריד אחרי מלחמת האזרחים. ספרו "בלעדיה", מתאר את חייו היומיומיים של שרטט בעיר חאאן, תוך התעמקות באינטריגות בחיי נישואיו.
ב-2013 זכה מוניוס מולינה בפרס ירושלים והחליט לתרום את כספי הזכייה בפרס לעמותת “יד ביד” שעוסקת בחינוך יהודי־ערבי.
רעייתו היא הסופרת והתסריטאית אלווירה לינדו.
ספריו

El Robinsón urbano, 1984.
Diario de Nautilus, 1985.
Beatus Ille, 1986.
El invierno en Lisboa, 1987.
Las otras vidas, 1988.
Beltenebros, 1989.
El jinete polaco, 1991.
Los misterios de Madrid, 1992.
Nada del otro mundo, 1993.
El dueño del secreto, 1994.
Las apariencias, 1995.
Ardor guerrero, 1995.
La huerta del Edén, 1996.
Pura alegría, 1996.
Plenilunio, 1997.
Carlota Fainberg, 1999.
En ausencia de Blanca, 2001.
Sefarad, 2001.
La vida por delante, 2002.
Las ventanas de Manhattan, 2004
ספריו > ספריו שתורגמו לעברית

החורף בליסבון - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 1997
ירח מלא - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 1998
אשרי האיש - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 2001
ספרד - תרגמה פרידה פרס-דניאלי, הוצאת עם עובד, 2008
בלעדיה - תרגמה יערית טאובר, הוצאת כתר, 2010
הפרש הפולני - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 2013
כצל נטוי - תרגמה ליה נירגד, הוצאת מודן, 2017
מאמרים

אנטוניו מוניוס מולינה, פותחים ספר: בלעדיה, באתר הארץ, 12 בינואר 2011
אנטוניו מוניוס מולינה, הארץ של הסופרים | סיפורו של עיוורון כלכלי, באתר הארץ, 14 ביוני 2011
אנטוניו מוניוס מולינה, זיכרון מירושלים, באתר הארץ, 4 באפריל 2013
הערות שוליים

↑  אסתי סגל, ‏ריגוש ספרד, באתר גלובס, 28 ביולי 2008
↑  עמר לחמנוביץ, יריד הדמדומים, באתר ישראל היום, 20 באוקטובר 2022
↑  מרב יודילוביץ', פרס ירושלים לסופר הספרדי אנטוניו מולינה, באתר ynet, 7 בינואר 2013
↑  מיה סלע, מולינה יתרום את כספי הפרס לעמותה יהודית־ערבית, באתר הארץ, 20 בפברואר 2013
↑  ביקורת: מאת שירי לב-ארי, החדר שבו הזמן מתחיל ללכת, באתר הארץ, 3 במרץ 2002
↑  ביקורת: אבנר שץ, אנוכי בסוף מערב, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2008
דן לחמן, ספרד / אנטוניו מוניוס מולינה, באתר e-mago‏, 7 בפברואר 2011
↑  ביקורת נועה לימונה, "בלעדיה" מאת אנטוניו מוניוס מולינה: בלנקה הכפולה, באתר הארץ, 2 בפברואר 2011
ניסים קלדרון, מי שמביט בי מאחור, באתר ynet, 17 באפריל 2011
↑  ביקורת:  עינת טלמון, מאה שנים של בדידות, הגרסה הספרדית, באתר הארץ, 2 בפברואר 2014
↑  ביקורת: אריק גלסנר, "כצל נטוי": רומן של חקיין מוכשר, באתר ynet, 27 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265738505171  PLWABN: 9810644206505606  BIBSYS: 90344257  BNE: XX1022727  BnF: cb12099602t (data)  CANTIC: a10433788  CiNii: DA05136043  GND: 119485648  ICCU: RAVV079314  ISNI: 0000 0001 0935 8082  LCCN: n85262844  LNB: 000197077  NDL: 031880155  NKC: jn19981001867  NLA: 36589317  NLG: 193014  NLK: KAC199619128  NSK: 000278079  NTA: 072008628  RERO: 02-A000118487  SELIBR: 78643  SUDOC: 029350913  Trove: 882130  VIAF: 111562016   WorldCat (עם VIAF): 111562016
ארנון לפידות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  דצמבר 1945 (בן 78) כפר מנחם, ארץ ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 טייס קרב בחיל האוויר  מפקד טייסת סקייהוק
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
  עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 מנהל מפעל מתכת כפר מנחם, אדריכל
 
ארנון לפידות (לבושין) (נולד בדצמבר 1945) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה. שירת כטייס קרב בחיל האוויר ועוטר בעיטור המופת על הובלת תקיפת המטכ"ל הסורי במהלך מלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה

לפידות נולד בקיבוץ כפר מנחם, בנם הבכור של קלוץ ושולמית. ב-1963 התגייס לצה"ל וסיים קורס טיס במגמת קרב. לאחר הקורס שירת במשך שנה בטייסת מיסטר. עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 וב-1967 שובץ בטייסת העטלף. במהלך מבצע מוקד במלחמת ששת הימים השתתף בגל הראשון בתקיפת שדה התעופה קהיר-מערב, בגל השלישי השתתף בתקיפת בסיס מסוקים בע'רדקה שבמצרים והפיל מטוס מיג-19. בהמשך המלחמה השתתף בגיחות הפצצה בסיני. לאחר המלחמה שימש מדריך בבית הספר לטיסה. במהלך מלחמת ההתשה הפיל מטוס מיג 21 מצרי ולאחר גיחת צילום של סוללות טילי קרקע-אוויר נפגע מטוסו והוא נאלץ לבצע נחיתת אונס ברפידים. כמו כן עבר במהלך המלחמה הסבה למטוסי F-4 פנטום. בשנת 1972 מונה לסגן מפקדת טייסת מטוסי סקייהוק.
בתחילת 1973 מונה לסמ"ט א' בטייסת העטלף, שעברה הסבה למטוסי פנטום. במלחמת יום הכיפורים השתתף כסגן מפקד הטייסת ב-50 גיחות מבצעיות והפיל מטוס מיג 21 מצרי ביומה השני של המלחמה. ב-9 באוקטובר הוביל את תקיפת המטכ"ל הסורי, תקיפה שהייתה אחת המשימות המורכבות והמוצלחות שביצע חיל האוויר מאז ומעולם. הוא החליט להמשיך ולהשלים את המשימה על אף תנאי מזג אוויר קשים, שחייבו הגבהת מסלול הטיסה,על אף שהדבר הגדיל את הסיכוי לגילוי המבנה על ידי כוחות הנ"מ הסוריים. על ביצוע המשימה עוטר בעיטור המופת.
לאחר המלחמה מונה למפקד טייסת בבית הספר לטיסה. באפריל 1976 מונה למפקד טייסת סקייהוק ושירת בתפקיד עד שחרורו משירות הקבע ב-1979. בשירות המילואים המשיך לשרת כטייס קרב בטייסת העטלף עד 1995.
לאחר שחרורו משירות הקבע ניהל את מפעל המתכת בכפר מנחם במשך כחמש שנים. לאחר מכן סיים לימודי ארכיטקטורה בבצלאל ועבד כאדריכל במשרד תכנון.
לקריאה נוספת

דן סלע, לבושין נחת בשלום, ביטאון חיל האוויר, מספר 104 (205), אוגוסט 1995
אופיר טל, "המילה הקטנה הזאת הספיקה בשביל להכניס אותי לפוקוס", במחנה, ‏ 16 באוגוסט 2013, כפי שהועלה ב"אתר הגבורה".
מירב הלפרין, אהרון לפידות, חליפת לחץ - דפים בספר הטיסות של חיל האוויר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, הפרק "הפצצת המטכ"ל הסורי", עמ' 157–161
הערות שוליים

↑  שי לוי, דרך עננים נגד אש הגיהנום - תקיפת המטכ"ל הסורי, אתר ""פז"ם", ‏ 06.10.2011, ארנון לבושין: "התקרבנו אל דמשק, ומלמעלה היא נראתה לנו כעיר-כפר גדולה. חשתי את השקט באוויר. קשה להסביר את האווירה הזאת. התכוונו להגיע לתקיפה בהפתעה והצלחנו. חלפנו על פני עמדת נ"מ, שסובבה את הקנים ולא הספיקה לירות. טיל כתף מסוג 'סטרלה' חלף באוויר בסמוך למטוס שלי, והמשיך הלאה. זהו. עכשיו אנחנו בדיוק מעל היעד. נכנסתי ראשון ליעף ושאר המבנה בעקבותיי. ההפתעה הייתה מושלמת. הסירנות אינן פועלות לפני שהפצצה הראשונה פוגעת בלב המחנה. הפאנטומים מטילים את הפצצות בזו אחר זו. הפגיעות מדויקות. ממבני המטכ"ל עולה עשן שאי-אפשר לטעות בו".
↑  במוקד האירועים, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  עיטור המופת שהוענק לרס"ן ארנון לפידות (לבושין), מתוך אתר "בעוז רוחם" של אכ"א.
אנטוניו מטאו לאוס

| --- | --- |

מטאו לאוס ב-2019
 לידה:  12 במרץ 1977 (בן 47) אלז'ימיה ד'אלפארה, ולנסיה, ספרד
 עיסוק נוסף:  מורה לחינוך גופני
 ליגות מקומיות
 1999–2002   2002–2004   2004–2008   2008–2023:  הליגה הספרדית הרביעית   הליגה הספרדית השלישית   הליגה הספרדית השנייה   לה ליגה
 מפעלים בינלאומיים
 2011–2023:  פיפ"א
אנטוניו מיגל מָטֶאוּ לָאוֹס (בספרדית: Antonio Miguel Mateu Lahoz; נולד ב-12 במרץ 1977) הוא שופט כדורגל ספרדי לשעבר ששפט משחקים בלה ליגה מ-2008 עד 2023. הוא גם שופט בינלאומי לשעבר ששפט בכמה מונדיאלים וטורנירים בליגת האלופות. ידוע בגישה הדיבורית והאקסצנטרית שלו לשיפוט. "הגרדיאן" תיאר אותו ככוכב הכדורגל שבעצם "לא משחק אבל גם לא משחק חצי משחק" (מראה את המעורבות הכה גדולה שלו במשחק בלי לשחק).
ראשית חייו וחייו האישיים

מטאו לאוס נולד ב-12 במרץ 1977 באלז'ימיה ד'אלפארה, כפר בפרובינציית ולנסיה במזרח ספרד. יש לו משפחה גדולה, עם שני אחים ושלוש אחיות. אחיו הבכור, אמו ואביו המנוח השפיעו על החלטתו לעסוק בשיפוט; במידה מסוימת, הצורך של המשפחה בכסף לאחר מות אביו הצעיר דחף אותו לעבור לשיפוט במשרה מלאה במקום להיות כדורגלן. מטאו לאוס שיחק בקבוצת הנוער של ולנסיה, בעיקר כשוער גיבוי לשחקן העתידי לואיס רוביאלס; לאחר קריירת המשחק שלו, רוביאלס הפך לנשיא הפדרציה הספרדית לכדורגל (RFEF) בשנים האחרונות לקריירת השיפוט של מטאו לאוס, ומטאו לאוס נחשב למועמד סביר לרשת את רוביאלס כנשיא RFEF בעקבות פרשת רוביאלס.
מטאו לאוס עבד גם כמורה לחינוך גופני לפני שהפך לשופט כדורגל. אחותו הבכורה היא מורה, ולפני פרישתו הוא אמר שהוא יכול לראות את עצמו ממשיך בקריירה זו אם יעזוב את הכדורגל. הוא מתגורר בולנסיה ויש לו שני בנים.
בהרהורים על חשיבות השופטים, מתאו להוס אמר ששיפוט הוא האושר שלו והוא נהנה מהאחריות, ואמר לאופ"א בשנת 2021 כי:
"חלק מהעבודה הוא לנסות לעזור לשחקנים ולמאמנים. אם אתה יכול לעשות זאת ולהירגע, אז אתה תרגיע אותם, אתה יכול לתקשר ביחד, וקבלת החלטות יכולה להיות הרבה יותר קלה".
קריירה > שיפוט בינלאומי

מ-2011 עד 2023, הוא היה גם שופט בינלאומי רשום של פיפ"א. הוא שפט במשחקי מוקדמות מונדיאל 2014; באולימפיאדת ריו 2016 בברזיל; במונדיאל רוסיה 2018 (ומקדמותיו); באליפות אירופה 2020; ובמונדיאל קטר 2022.
הוא שפט משחק רבע גמר ליגת האלופות 2018 בין מנצ'סטר סיטי לליברפול, במהלכו המאמן הספרדי של מנצ'סטר סיטי, פפ גווארדיולה, פנה אליו באופן בולט על המגרש כשהגיעה ההפסקה. גווארדיולה נשלח לאחר מכן במחצית השנייה, על כך שדיבר עם מטאו לאוס לאחר שהוא פסל שער שנוי במחלוקת של סיטי; גווארדיולה השיב שהוא היה מנומס ולכן לקבל את ההרחקה היה יותר מדי, ואמר גם ש"מטאו לאוס הוא בחור מיוחד, הוא אוהב להיות שונה, הוא אוהב להיות מיוחד. הוא שופט שאוהב להרגיש שונה, הוא מיוחד". אתר "כלל הנבדל" כתב שמטאו לאוס אפשר לתקריות בין שחקנים להתלקח על ידי אי תשומת לב למשחק, ותיאר את השער שנפסל במשחק זה כ"טעות קטסטרופלית". ב-29 במאי 2021, מטאו לאוס שפט בגמר ליגת האלופות 2021 בין מנצ'סטר סיטי לצ'לסי. במשחק טבעי יותר, הוא עדיין יצר רגע שנדון רבות כשהוא עזר לאנטוניו רודיגר, שנפצע על הקרקע, לקום, ואז מיד הראה לו כרטיס צהוב.
ב-25 בנובמבר 2022, מטאו לאוס שפט את המשחק השני של קטר במונדיאל הביתי שלה, שהשאיר אותה בעמדה להיות המארחת בעלת הביצועים הגרועים ביותר של מונדיאל; אתר Football365 אמר שהוא היה "השופט האמיץ ביותר בטורניר" על החלטתו שלא לשקול כלל הענקת פנדל לקטר לאחר תקרית ברחבה. ב-9 בדצמבר 2022, מטאו לאוס היה השופט ב"קרב לוסייל", משחק רבע הגמר בין הולנד לארגנטינה; הוא העניק שיא של 18 כרטיסים צהובים (ל-15 שחקנים, כולל שניים לדנזל דומפריס שגרמו להרחקתו לאחר שהמשחק ובעיטות העונשין הסתיימו, ולמאמן ולעוזר המאמן של ארגנטינה). מספר הכרטיסים, כמו גם השימוש בהם, ספג ביקורת: חלקם נחשבו לקשים מדי וחלקם לקלים מדי, כאשר תקריות אחרות במשחק (שבשלב מסוים פרצו לקטטה על המגרש שכללה את כל ספסל המחליפים ההולנדי) הוזנחו לחלוטין. אמה סמית מ-BBC Sport כתבה בדו"ח המשחק שלה שהוא "לא עזר לעניינים, להיות נחמד. להיות לא נחמד, היה לו זעזוע מוחלט – הוא פשוט נפנף בכדטיס הצהוב כשהוא מתעלם משחקנים, והעלה את המתחים במידה ניכרת, כשהוא לבסוף הראה אדום לדומפריס, הוא איבד מזמן שליטה". סמית גם ציינה את תגובותיהם הבלתי מרוצות של שחקנים שונים לשופט. ארגנטינה תמשיך לזכות במונדיאל הזה, בעוד CBS Sports דיווחה שמטאו לאוס נשלח הביתה לאחר המשחק.
תגובות לשיפוט

מטאו לאוס בלט מעמיתיו בשיפוט, אם כי המוזרויות שלו בשיפוט השתנו עם הזמן. בתחילה הוא נצפה כבעל דיבור מיוחד, מה שנחשב עדיף על היותו קפדני ואחרים מצאו אותו מתפשר ומסיט את הדעת, הסגנון המיוחד שלו הפך לכאורה לבלתי יציב יותר: בנקודות מסוימות הוא בחר לשוחח עם שחקנים באופן נרחב, בעוד שבנקודות אחרות הוא ייתן כרטיסים ישירות על עבירות קלות, כולל לאנשים ששאלו אותו על כרטיסים אחרים. העיתונאי האנגלי של הכדורגל הספרדי סיד לו טבע את המונח "mateulahozing" כפועל כדי לתאר שיפוט שמושך תשומת לב לעצמו. האופן שבו מטאו לאוס הראה לשחקנים כרטיסים, "צעידה ומכה בכרטיסים צהובים בפניהם", נאמר שהוא אחד המקורות לשינוי השם שלו. מטאו לאוס הושווה לשופט האנגלי מייק דין, המוכר גם כן "ליצירת רגעים מוזרים מרובים על המגרש".
בספרד, מטאו לאוס היה ספקולציה שלילית נרחבת כאוהד של ריאל מדריד, בגלל ההחלטות שלו במשחקים שבהם הם או יריביהם מנצחים את ריאל מדריד; אוהדי המועדון טוענים כי בעוד שההחלטות שלו נגד קבוצות אחרות לפעמים עזרו לריאל מדריד, הוא גם עשה שיחות שנויות במחלוקת שלא עזרו להם, והיה שופט עקבי באופן כללי. דיון בשיחות של מטאו לאוס כרוך לעיתים קרובות ביריבות בין ריאל מדריד לברצלונה, תרם עוד יותר על ידי דמויות מברצלונה שהרגישו שהוא חסר שליטה במשחק ומנהל ריאל מדריד קרלו אנצ'לוטי העדיף אותו, ואמר ש"מטאו לאוס הוא השופט הטוב ביותר בספרד ואירופה". אף על פי שנחשב לפופולרי בקרב האוהדים, ישנם גם אנשים שאהבו את השיפוט שלו בשל ערכו הבידורי; לו הצביע על כך כסיבה לכך ששנאה קומית של מטאו לאוס היא לא הוגנת. לו טען כי בעוד מטאו לאוס ביקש תשומת לב, אוהדים ותקשורת ספרדים שמחו לתת לו את תשומת הלב הזו.
הוא הפך ל"נבל פנטומימה" בינלאומי של כדורגל בדצמבר 2022 – בחודש זה שפט רק שני משחקים, שניהם בעלי פרופיל גבוה במיוחד, תוך חלוקת יותר מ-35 כרטיסים. ממשחקים אלה, יש לו את השיאים לחלוקת הכרטיסים ביותר במשחק מונדיאל והכרטיסים ביותר במשחק לה ליגה. הקשר ההולנדי של ברצלונה פרנקי דה יונג, ש"איכשהו שרד" משחק את שני המשחקים האלה בלי לקבל כרטיס, אמר שזה היה "כאוס [...] אני לא יודע מה קרה בדיוק". לאחר המשחק הראשון, רבע גמר מונדיאל 2022 בין הולנד לארגנטינה, אוהדים ספרדים היו לכאורה אסירי תודה על הופעתו של מטאו לאוס; נודע לשמצה בספרד והוכר מעט על מעלליו הבינלאומיים הקודמים, אוהדים אלה הרגישו שהמשחק הבולט חשף את חוסר האיכות בשיפוט הספרדי באופן כללי ו"כולם סוף סוף ידעו נגד מה הם [קבוצות ספרדיות] עמדו".
הערות שוליים

↑  זהו שם ספרדי, ולכן שם המשפחה הראשון הוא "מטאו" ושם המשפחה השני הוא "לאוס", והשם הפרטי הוא "אנטוניו", ולכן השם המלא הוא "אנטוניו מטאו לאוס", כאשר מיגל הוא שם אמצעי
↑  Divisive former Spanish referee Mateu Lahoz among contenders to succeed disgraced Luis Rubiales as RFEF president | Goal.com UK, www.goal.com, ‏2023-10-18
↑  Lowe, Sid (2023-01-02). "Antonio Mateu Lahoz plays his cards wrong to make Catalan derby history". The Guardian. ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-08-16.
1 2  Barcelona-Real Madrid: resumen, goles y resultado - MARCA.com, www.marca.com
↑  Corrigan, Dermot. "Barcelona vs Espanyol or The Mateu Lahoz Show?". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-08-16.
↑  LaLiga - Las Palmas 1-1 Barcelona: Pique had to be restrained when arguing with referee Mateu Lahoz, MARCA in English, ‏2018-03-01
↑  James Stroud, Mateu Lahoz: La Liga referee books four players at once in Getafe v Mallorca, GiveMeSport, ‏2022-04-02
↑  El último soplido de Mateu Lahoz, Diario ABC, ‏2023-06-04
↑  Mateu Lahoz, una despedida por la puerta grande, lágrimas... y ovación final del estadio, MARCA, ‏2023-06-04
↑  Unserious World Cup: The most ridiculous performances from the quarterfinals and semifinals, CBSSports.com, ‏2022-12-17
מטאו לאוס עולה לשפוט משחק במוקדמות מונדיאל 2014
מטאו לאוס שולף כרטיס צהוב במשחק ליגת האלופות ב-2019
מטאו לאוס שולף כרטיס צהוב במשחק בין איראן לארצות הברית במונדיאל 2022
מטאו לאוס לצידו של וילי אורבן בליגת האלופות
מטאו לאוס ב-2013
אלפרד הנרי מאורר

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1868 ניו יורק, ארצות הברית 
 התאבד:  4 באוגוסט 1932 (בגיל 64) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  מודרניזם 
 הושפע על ידי:  ויליאם מריט צ'ייס, ג'ון קווינסי אדמס וורד 
 
אלפרד הנרי מאורר (באנגלית: Alfred Henry Maurer‏; 21 באפריל 1868 - 4 באוגוסט 1932) היה צייר אמריקני מודרניסטי. הוא הציג את עבודותיו בחוגים אוונגרדיים בעולם ובעיר ניו יורק בתחילת המאה ה-20.