stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרן אברהם
הערות שוליים

↑  דינה חלוץ, האישה הראשונה שתכהן כדיקנית בפקולטה לרפואה באונ' ת"א: 'נשים יותר קשות עם עצמן', באתר ynet, 12 בספטמבר 2022
1 2  פרופ' נילי כהן נבחרה לארגון היוקרתי שבו היו חברים דרווין ולואי פסטר, באתר ynet, 3 בפברואר 2023
↑  the Aufzien Family Center for the Prevention and Treatment of Parkinson's Disease at Tel Aviv University
↑  BioMed @TAU a collective of biomedical Research Hubs at Tel Aviv University
↑  מרכז התא הבודד הגנומי
↑  2nd International Symposium on Inner Ear Therapeutics, ‏NOVEMBER 2019
↑  The Lancet Commission on Global Hearing Loss/ADVISORS
↑  CureGRIN
↑  Pour L'Audition
↑  HUGO- HUNMAN GENOM PRESIDENT & COUNCIL
↑  EMBO
↑  CORLAS
↑  European Journal of Human Genetics
↑  Shahar Taiber,Roie Cohen,Ofer Yizhar‐Barnea,David Sprinzak,Jeffrey R Holt and Karen B Avraham, Neonatal AAV gene therapy rescues hearing in a mouse model of SYNE4 deafness, EMBO Mol Med, 2 13, 2021
↑  11 פרופסורים יקבלו מענקי "מחקרים פורצי דרך" של הקרן הלאומית למדע, באתר ynet, 11 בספטמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409888505171  ORCID: 0000-0002-4913-251X  VIAF: 326156223604605400000   WorldCat (עם VIAF): 326156223604605400000
פסיכולוגיה אבולוציונית מהיבט תרבותי

פסיכולוגיה אבולוציונית מהיבט תרבותי היא ענף מחקר בפסיכולוגיה אבולוציונית שעוסק בדרכים שבהן הסתגלויות אבולוציונית משפיעות על מנגנונים פסיכולוגיים שנובעים מתרבות. להבדיל, רוב המחקרים בפסיכולוגיה אבולוציונית עוסקים בהתנהגות הפרט המושפעת מגורמים אבולוציוניים.
מקובל על כל החוקרים שנפש האדם מושפעת מהתורשה ומהסביבה. הסביבה כוללת השפעה של ההורים והמשפחה, אך גם של התרבות שבה האדם גדל. האדם רוכש את מרכיבי התרבות מהסביבה ומטמיע אותם כך שהם הופכים להיות חלק מהמאפיינים הנפשיים, או הפסיכולוגיה האישית שלו. מצד אחד, הוא קולט באופן פסיבי או לומד חומר המועבר תרבותית מהקבוצה, אך מצד שני הוא מנתח באופן ביקורתי את התנהגות הסובבים אותו, כך שהיא משמשת מקור מידע עשיר (אך לא היחיד) שממנו ניתן לבנות "תרבות פרטית", או מערכת הסתגלות מותאמת אישית. מערכת זו עשויה לשקף או לא לשקף את התנהגותם של אחרים.
תורשה, תרבות והתנהגות

רוב החוקרים מקבלים את התפיסה שהסתגלות פסיכולוגית, המעוצבת על ידי הברירה הטבעית, עומדת בבסיס התרבות. אך חלקם מדגישים את תפקידן של התנהגויות תרבותיות לא רק לעיצוב פסיכולוגי עקב לחצי ברירה טבעית, אלא גם לבניית נישה תרבותית של הפרט. אחרים טוענים שהתרבות משנה את לחצי הברירה הטבעית על הקוגניציה, וכתוצאה מכך נוצרים מודולים פסיכולוגיים אצל הפרט. יש שכינו משחק גומלין זה בין תורשה, תרבות והתנהגות בשם "הסליל המשולש". לפי טענה זו, מבנים סביבתיים שנוצרו והסתמכות על מידע  תרבותי נבררים לצורך בניית מודולים קוגניטיביים המשתנים לאורך זמן. האדם בונה לעצמו נישה קוגניטיבית, שבה התנהגויות שנלמדו תרבותית יוצרות מרחב למחזורי משוב חדשים. למשל, שינוי המרחב הפיזי מוביל לצורות מחשבה ויכולות חדשות לפתרון בעיות. מחזורי המשוב ישנו את לחצי הברירה הטבעית על ההתפתחות הקוגניטיבית ויחזקו יכולות חדשות. מחברים אחרים הציעו כי השאלת שיטות של ניתוח מערכות דינמיות עשויה לעזור לפרום רשת סבוכה זו של תורשה, קוגניציה ותרבות. לתשובות לשאלות מסוג זה יש השלכות על אנתרופולוגיה, על פסיכולוגיה חברתית, וכן על תחומי מחקר חדשים יותר, כולל פסיכולוגיה אבולוציונית, אבולוציה תרבותית ואקולוגיה של ההתנהגות האנושית.
תרבות ודיסציפלינות אבולוציוניות אחרות > פסיכולוגיה אבולוציונית ואבולוציה תרבותית

תיאורים של תרבות מנקודת מבט של פסיכולוגיה אבולוציונית עשויים להיראות כעומדים בסתירה לענפים אחרים בפסיכולוגיה ואנתרופולוגיה, בפרט למחקר באבולוציה תרבותית.
אבולוציה תרבותית היא תחום מחקר שמתמקד באופן שבו תרבות משתנה לאורך זמן עקב מנגנוני העברה אינדיבידואליים שונים והשפעתם ברמת כלל האוכלוסייה. היא חוקרת כיצד התרבות עצמה עשויה להתפתח. תחום זה משתמש לעיתים קרובות במודלים שמקורם בגנטיקה של אוכלוסיות, שבהם הסוכנים מקבלים באופן פסיבי תכונות תרבותיות. במילים אחרות, כיצד הגנטיקה עשויה להיות מושפעת מהתרבות.
הפסיכולוגיה האבולוציונית מתמקדת באופן שבו התנהגות עשויה לנבוע ממאפיינים פסיכולוגיים אופייניים למין אשר תרמו לכשירות גבוהה יותר בתקופת האבות הקדמונים. מחקר מסוג זה ספג ביקורת על כך שהזניח את האופן שבו מידע אשר מועבר תרבותית יכול לעצב התנהגות. בניגוד לתאוריות גנטיות, מחקרים באבולוציה משותפת של תרבות וגנים בודקים כיצד תרבות ואבולוציה גנטית משפיעות זו על זו, ובסופו של דבר מעצבות התנהגות.
אולם אבולוציה תרבותית ופסיכולוגיה אבולוציונית אינן שונות כפי שניתן לחשוב. יש הרואים במוח האדם לא רק כלי קיבול פסיבי של חומר תרבותי, אלא טוענים שהוא מורכב ממנגנונים פסיכולוגיים אשר מכוונים את תשומת ליבנו לתכונות תרבותיות ומחקים אותן בהתאם לתדירות של אותה תכונה, תוכנה, מי נושא אותה וכולי. בדרך זו ניתן להתייחס להיבט התרבותי של הפסיכולוגיה האבולוציונית כסוג מסוים של "התרחבות" מתהליכים ברמת הפרט לתהליכים ברמת האוכלוסייה. באף אחד מתחומי התרבות המוח אינו מהווה לוח חלק או פח ריק המוכן לקלוט חומר תרבותי. מספר פסיכולוגים אבולוציוניים הציעו שתרבות יכולה לעבור דרך מספר עדשות ומסננים שעוצבו על ידי הברירה הטבעית כדי לקלוט מידע והתנהגויות הרלוונטיים לכשירות; מסננים אלו עשויים להשתנות עקב תנאי סביבה מקומיים, מין וגורמים אחרים. לטענת אחד החוקרים, פסיכולוגיה אבולוציונית, ואנתרופולוגיה בכלל, צריכות לחקור כיצד נטיות קוגניטיביות אלו לקליטת חומר תרבותי משפיעות על ייצוגו בדורות הבאים. צורת מחקר זו עשויה לסייע באיחוד שני התחומים. אחרים הציעו שפסיכולוגיה אבולוציונית, אקולוגיה של התנהגות אנושית ואבולוציה תרבותית משתלבות יפה זו עם זו, ובסופו של דבר עונות על שאלות שונות לגבי מגוון ההתנהגויות האנושי; אבולוציה משותפת של תרבות וגנים עשויה להיות מנוגדת לתוכניות מחקר אחרות, עקב שימת דגש רב יותר על התנהגות נלמדת חברתית והשפעתה על האבולוציה האנושית.
תרבות ודיסציפלינות אבולוציוניות אחרות > פסיכולוגיה אבולוציונית ואקולוגיה של ההתנהגות האנושית

אקולוגיה של ההתנהגות האנושית (HBE) חוקרת כיצד אקולוגיה וגורמים חברתיים מעצבים את השונות בהתנהגותית האנושית. הנחה מרכזית במחקר מסוג זה היא שאנשים יפעלו בתגובה לגורמים סביבתיים בדרכים המשפרות את כשירותם. בעוד שגם האקולוגיה של התנהגות אנושית וגם הפסיכולוגיה האבולוציונית עוסקות ביתרונות של כשירות ובברירה טבעית, השנייה אינה עוסקת בדרך כלל במנגנונים או באופן שבו בני אדם מציגים התנהגויות של הסתגלות בסביבות חדשות. אם המוח האנושי קיבל את צורתו הנוכחית והתפתח באפריקה בתקופת הפלייסטוקן, מדוע יש לצפות להתנהגות הסתגלותית בהווה בסביבות חדשות? חוקרים בתחום האקולוגיה של ההתנהגות האנושית עשויים להגיב בקביעה שבני אדם התפתחו כבעלי כישורים אקולוגיים מרובים ומציגים מגוון רחב של התנהגויות משתנות כדי למקסם את כשירותם. פסיכולוג אבולוציוני עשוי לראות בשיתוף פעולה ושיתוף במזון בין ציידים-לקטים הקיימים כיום תוצאה של מנגנונים פסיכולוגיים של ברירת שארים, ואילו אקולוג של התנהגות אנושית עשוי לייחס התנהגות זו לאסטרטגיות אופטימליות להפחתת סיכונים ואלטרואיזם הדדי. בעיני אקולוג של התנהגות אנושית, התנהגויות תרבותיות צריכות לכוון לכשירות גבוהה יותר בסביבה הנוכחית. בעיני פסיכולוג אבולוציוני, התנהגויות תרבותיות הן תוצאה של מנגנונים פסיכולוגיים שנבררו בסביבה של האבות הקדמונים.
תרבות מעוררת ומועברת

ההבדל בין התנהגויות תרבותיות הנרכשות באמצעות מנגנוני העברה סלקטיביים לבין התנהגויות הנובעות מהסתגלות פסיכולוגית הביא לכך שמספר חוקרים מבדילים בין תרבות מעוררת למועברת. התנהגויות תרבותיות מעוררות הן תפוקות של מנגנונים פסיכולוגיים משותפים בתגובה לגורמים סביבתיים מקומיים. התנהגויות תרבותיות מועברות הן התנהגויות הנלמדות מהקבוצה החברתית של האדם, ללא קשר לסביבה. לפיכך, חקירת תרבות מעוררת עשויה בהחלט להיות שייכת לתחום הפסיכולוגיה האבולוציונית, והתרבות המועברת לתחום של אבולוציה תרבותית, פסיכולוגיה חברתית ודיסציפלינות אחרות.
עם זאת, קשה יותר להבדיל בין שני תחומי מחקר אלה מכפי שניתן לחשוב. לדוגמה, בהתחשב ברמת השונות הבין-תרבותית בחברות אנושיות, שונות בין שתי תרבויות עשויה לנבוע מהיסטוריות נפרדות וממסלולים אבולוציוניים של התרבות או מתרבויות מעוררות שונות, המבוססות על גורמים סביבתיים מקומיים שונים, בעוד שאחידות בין תרבויות יכולה לנבוע מהתכנסות תרבותית, מגורמים אבולוציוניים או מהסתגלות פסיכולוגית המתפקדת באופן דומה.
סוגיית השונות ההתנהגותית והתרבות המועברת עשויה להיתפס כנקודת מחלוקת מרכזית בין פסיכולוגיה אבולוציונית לדיסציפלינות אחרות, במיוחד אבולוציה משותפת של תרבות וגנים. פסיכולוגיה אבולוציונית ואקולוגיה של התנהגות אנושית מודות שתיהן בהעברה תרבותית כמקור לשונות התנהגותית, אך אינן רואות בה תהליך אבולוציוני ואינן מכירות בפוטנציאל שלה להשפיע באופן משמעותי על האבולוציה האנושית. אבולוציה משותפת של תרבות וגנים תטען שתכונות תרבותיות עשויות לשנות את ההיבט הגנטי ואת לחצי הברירה הטבעית, ובסופו של דבר להשפיע על הקוגניציה.
למרות הקושי, יש פסיכולוגים אבולוציוניים הטוענים שעתיד הדיסציפלינה נשען על איחוד של תרבות מועברת ומעוררת. על מנת לעשות זאת, מציעים חוקרים אלה לפתח הגדרה מקיפה יותר של תרבות, שכן תופעות תרבותיות שונות זקוקות לסוגי ניתוח שונים כדי לחקור את השפעותיהן. בסופו של דבר, הסוגיות של שונות התנהגותית בהשפעת תרבות מעוררת או מועברת חייבות להישען על ראיות אמפיריות.
תגובות פסיכולוגיות בימי מלחמה ובימי שלום

מלחמה וסכסוך בין קבוצות הם גורם אבולוציוני חזק. מה שמכונה "תאוריית המלכות" מתארת כיצד נוצרות תכונות פסיכולוגיות אנושיות בתגובה לסביבה עוינת או שלווה. בני אדם מציגים תגובות אוהדות סמכותניות והעדפות למנהיג חזק במקרה של מלחמה או סכנה קולקטיבית. הפונקציה האבולוציונית של מה שנקרא תגובה מלכותית היא מתן אפשרות למנהיג חזק לתמוך בפעולה קולקטיבית בעת מלחמה ולמנוע את בעיית הטרמפיסט. כל חברה ותרבות מעוצבות על ידי התגובות הפסיכולוגיות המלכותיות של חבריה. חברה מלכותית מאופיינת בארגון סמכותני והיררכי, במשמעת קפדנית, בחוסר סובלנות ובשנאת זרים.
תגובה הפוכה לתגובה המלכותית נקראת קונגי. תגובה קונגית אופיינית לקבוצת אנשים החיים בשלום ובביטחון. במצב זה, אנשים לא יסבלו מנהיג עריץ שיכול לגזול את כל המשאבים כדי להתעשר בעצמו. במקום זאת, כאשר הם חיים בסביבה של בטיחות קולקטיבית, אנשים יעדיפו חברה שוויונית וסובלנית.
ראו גם

פסיכולוגיה אבולוציונית
אבולוציה חברתית ותרבותית
אבולוציה של השפה
אבולוציה של המוסר
תרבות
אבולוציה
אנתרופולוגיה
לנסרוטה

| --- | --- |


 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  29°02′06″N 13°38′06″W﻿ / ﻿29.035°N 13.635°W﻿ / 29.035; -13.635
 שטח:  791 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ספרד ספרד
 אוכלוסייה:  152,289 (2019)
 אזור זמן:  UTC+0
 עיר ראשית:  ארסיפה
 על שם:  לנצ'לוטו מלוצ'לו 
 מגלה:  לנצ'לוטו מלוצ'לו 
 תאריך גילוי:  1312 
  (למפת האיים הקנריים מוגדלת) לאס פאלמאס סנטה קרוס דה טנריפה  ארסיפה פוארטו דל רוסריו האוקיינוס האטלנטילנסרוטה(למפת האיים הקנריים רגילה) לאס פאלמאס סנטה קרוס דה טנריפה  ארסיפה פוארטו דל רוסריו האוקיינוס האטלנטילנסרוטה
 
לנסרוטה (בספרדית: Lanzarote) הוא האי הרביעי בגודלו באיים הקנריים שבספרד. האי ממוקם באוקיינוס האטלנטי מול החוף הצפון מערבי של יבשת אפריקה והוא משתרע על פני 791 קמ"ר. האי נודע במיוחד בזכות הנופים הגעשיים הדרמטיים שבו והחופים המרהיבים שבו. נכון לשנת 2019 אוכלוסיית האי מנתה 152,289 תושבים.
האי התגלה במקור בשנת 1312 ידי הנווט האיטלקי לנצ'לוטו מלוצ'לו (אנ'), ונקרא על שמו. החל מתחילת המאה ה-15 האי הפך למאחז חשוב אשר שימש למסחר בין אירופה, אפריקה ואמריקה.
בירת האי היא עיר הנמל ארסיפה, אשר נכון לשנת 2023 מנתה 64,826 תושבים.
הענף הכלכלי העיקרי בלנסרוטה הוא ענף התיירות. האי מהווה מוקד משיכה לתיירים בעיקר משום שהאי מאופיין באקלים מתון לאורך כל ימות השנה, והוא מכיל גם חופים מרהיבים.
האי מכיל את הפארק הלאומי טימנפאיה (אנ') שממוקם בחלק הדרום מערבי של האי ומשתרע על פני 51 קילומטרים רבועים. הפארק כולל מכתשים געשיים ופעילות גיאותרמית. ההתפרצויות הגעשיות האחרונות בפארק התרחשו במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19. הפארק הוא אחד מאתרי התיירות המרכזיים באי.
בשנת 1993 הוכרז האי כשמורה ביוספרית על ידי אונסק"ו.
גלריה

חוף פאפאגאיו
חוף אל גולפו
הפארק הלאומי טימנפאיה
ארסיפה
פירטרין

פירטרין
פירטרין (Pyrethrin) הוא זוג של תרכובות אורגניות טבעיות להדברת מזיקים. התרכובות פירטרין 1 ופירטרין 2 הם מסוג אסטר והמבנה הכימי שלהן:
פירטרין 1: R=CH23
פירטרין 2: R=CO22CH23
המבנה הכימי של פירטרין מהווה את הבסיס עבור מגוון רחב של חומרי הדברה סינתטיים המשמשים בחקלאות וכן לטיפול בכינים ובטפילים שונים של חיות מחמד. החומר מתפרק על ידי חומצות הקיבה של יונקים ולכן נחשב לבטוח במיוחד. החומר פועל על מערכת העצבים של חרקים.  
החומר מופק מתרמילי הזרעים של מספר מינים של חרצית.
כתובת עקרון

כתובת עקרון, נמצאת כיום במוזיאון ישראל
כתובת עקרון היא כתובת פלשתית שנחשפה בשנת 1996, במהלך חפירות ארכאולוגיות, בתל מקנה. הכתובת סייעה לזיהוי של תל מקנה עם עקרון המקראית. הכתובת פורסמה בשנת 1997 והיא מוצגת כיום במוזיאון ישראל בירושלים.
זוהי הכתובת הפלשתית הגדולה והשלמה ביותר שנמצאה עד כה.
תיאור הכתובת והרקע להקמתה

הכתובת היא כתובת הקדשה למקדש העיר. היא חרוטה בחמש שורות על לוח אבן גיר שמידותיו 38×61 ס"מ ומשקלו 105 ק"ג. הכתובת כתובה בווריאנט פלשתי של הכתב הפיניקי שהיה בשימוש בתקופת הברזל, תקופה החופפת לימי בית ראשון, והיא מתוארכת לסוף המאה ה-8 לפנה"ס[דרוש מקור] או למאה ה-7 לפנה"ס.
כתובת ההקדשה מזכירה חמישה ממלכי העיר עקרון: אכיש, פדי, יסיד, עדה ויער. פדי הוא מלך המוכר לנו ממנסרת סנחריב: "ופקידי, אצילי ואנשי עקרון, אשר הדיחו את מלכם, הכבול בשבועה ובקללה לאשור, מסרו אותו בידי חזקיהו היהודאי. והוא שם אותו במעצר כמו אויב..." (עמודה שנייה, שורות 73-78).
הכתובת מעידה על אלה פלשתית לא מוכרת - "פתגיה". פירוש שמה לא ברור. יש שהציעו ששמה מורכב מהרכיב πυθο- (כמו בשם פיתיה) ומשם האלוהות גאיה. הנוסע היווני פאוסניאס (המאה ה-2 לספירה) העיד על קשר בין גאיה לאורקל מדלפי (בו כיהנה פיתיה מפורסמת). אחרים הציעו לקרוא כ"פתניה", שכן ה-ג' בכתובת אינה ברורה, ולזהות את המילה עם תואר מוכר של כמה אלוהויות מינואיות, מיקניות ויווניות קדומות: ποτνια. ביוונית-עתיקה πενταγαĩα (חמש ארצות) מתאים לחמישה ממלכי עקרון, לעיל.[דרוש מקור]
עדויות נוספות לפולחן במקדש נמצאו באזור המחסנים של המנחות. בחפירות נמצאו ידיות של קנקני אגירה ועליהן טביעות חותם עם הכתובת: "לבעל ולפדי". הן ככל הנראה קשורות הכתובות למס ולמנחות שהועלו למקדש, בדומה למס מחצית השקל והמעשרות של בית המקדש בירושלים.[דרוש מקור]
מבין חמשת שמות המלכים הנזכרים בכתובת ארבעה הם שמות שמיים מוכרים: פדי, יסד, אדא ויער. שם אחד הוא שם בעל אופי יווני: אכיש, שם המופיע גם במקרא כשמו של אכיש מלך גת הפלישתית (שמואל א', כ"א, י"א), ובכך חיזוק לדעה הרווחת שמוצא הפלשתים בכרתים או באזור הים האיגאי.
הכתובת שופכת אור על הימים האחרונים של עקרון הפלשתית בתקופה הקודמת לכיבוש הבבלי. לפי הכרוניקות האשוריות, העיר נכבשה לראשונה בידי סרגון השני בשנת 712 לפנה"ס.[דרוש מקור] בשנת 705 נפלה עקרון בידי חזקיה מלך יהודה כחלק ממסעו נגד פלשת, כפי המתואר בספר מלכים ב': "וַיִּמְרֹד [חזקיה] בְּמֶלֶךְ-אַשּׁוּר וְלֹא עֲבָדוֹ: הוּא-הִכָּה אֶת-פְּלִשְׁתִּים עַד-עַזָּה וְאֶת-גְּבוּלֶיהָ, מִמִּגְדַּל נוֹצְרִים עַד-עִיר מִבְצָר" (פרק י"ח, פסוקים ז'–ח'). בשנת 701 שוחררה בידי סנחריב כחלק ממסעו בלבנט. דווקא בימים קשים אלו בתולדותיה הוקדש מקדש חדש לאלוהי העיר.
הכתובת

| הכתובת | תעתיק הכתובת | עברית מודרנית |
| --- | --- | --- |
|  ...... ..... .... [-].... [-] |  (1) בת . בנ . אכיש . בנ . פדי . בנ . (2) יסד . בנ . אדא . בנ . יער . שרעק (3) רנ . לפתגיה . אדתה . תברכה . ות (4) שמ[ר]ה . ותארכ . ימה . ותברכ . (5) [א]רצה . |  (1) בית (אשר) בנה אכיש בן פדי בן (2) יסד בן אדא בן יער שר-עקרון (3) לפתגיה אדוניתו, תברכהו (4) ותשמרהו ותאריך ימיו ותברך (5) ארצו |
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

סימור גיטין, טרודה דותן, יוסף נוה, כתובת־הקדשה מלכותית מעקרון, קדמוניות ל, 1997, עמ' 38–43
יוסף נוה, בשולי הכתובות מדן ומעקרון, ארץ־ישראל כו, 1999, עמ' 119–122
טרודה דותן, הערה קצרה לעניין הכתובת המלכותית מעקרון, בית מקרא מט, 2003, עמ' 47–49
Seymour Gitin, Trude Dothan, Joseph Naveh, A Royal Dedicatory Inscription from Ekron, Israel Exploration Journal 47, 1997, עמ' 1–16
Gitin, S., Dothan, T. and Naveh, J., Ekron identity confirmed, Archaeology 51:1, 1998, pp. 30–31
Peter James, The Date of the Ekron Temple Inscription: A Note, Israel Exploration Journal 55, 2005, עמ' 90–93
Joseph Naveh, Studies in West-Semitic Epigraphy, Jerusalem, (2009), pp. 359–374
הערות שוליים

↑  מבוא לארכאולוגיה של ארץ ישראל, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, פרק 10: כתב וכתובות (כתב: חגי משגב), עמ' 458.
1 2  שמואל אחיטוב, הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 330
↑  Seymour Gitin, Mordechai Cogan, A New Type of Dedicatory Inscription from Ekron, Israel Exploration Journal 49, 1999, עמ' 193–202
↑  ישראל אפעל, על דרך הגייתם של שמות־עצם פרטיים אחדים, ארץ־ישראל כו, 1999, עמ' 5–7
פז"ם

בניהול משאבי אנוש, פָּזָ"ם (ראשי תיבות: פרק זמן מזערי או מינימלי) הוא פרק הזמן שחייב לעבור טרם קידומו של עובד לדרגה הבאה או לתפקיד בכיר יותר במסלול הקידום שלו.
המושג נמצא בשימוש נרחב בצה"ל, שבו קיים פז"ם לקידומו של חייל בדרגה.
פז"ם בצה"ל

קיימים מסלולי קידום שונים לחיילים במערכים השונים, באופן כללי לוחמים מקודמים מהר יותר (פז"ם קצר יותר) מתומכי לחימה, ואלו בתורם מקודמים מהר יותר מיתר החיילים.
למשרתי הקבע קיימים מסלולי קידום ייעודיים, המאפשרים קיצור פז"ם בין דרגות או הארכתו בהתאם למסלול. לנגדים מדרגת רס"ל ומעלה שיצאו לקצונה קיים קיצור פז"ם המאפשר הענקת דרגת רס"ן בתוך חמש שנים מקבלת הדרגה, ובכל מקרה מקבלים נגדים מדרגת רס"ל (עם ותק של שנה, לפחות) ומעלה דרגת סגן בעת מינויים לקצינים, במקום סגן משנה.
מניין משך הפז"ם מוקפא אם חייל נעדר משירות סדיר שלא ברשות, מרצה עונש מאסר (זמן המכונה "תקופה בלתי נמנית" או "תב"ן שלילי") או שנמצא בדחיית שירות (תקופה המוגדרת כ"תב"ן חיובי"). כמו כן, חייל שנכלא לא מקודם בדרגה למשך שנה מתאריך המשפט. חייל הנמצא בשבי, או שהוא מוגדר כנעדר מקודם בדרגות כאילו לא נעדר מן השירות, על פי מסלולו.
פז"ם בצה"ל > הווי

למרות שעל פי המספרים האישיים לא ניתן לקבוע את מספר החיילים בצה"ל בכל עת נתונה, הרי שחיילי החובה יכולים לאמוד את הוותק של חייל ("הפז"ם") ואת מחזור הגיוס שלו לפי מספרו האישי.
מהמשמעות הרשמית של המושג "פז"ם" נוצרו ביטויים בסלנג הצה"לי. כשם עצם, משמשת הטיית המילה פז"ם על מנת לתאר ותק. לדוגמה, "פז"מניק" הוא חייל ותיק ביחידה מסוימת, שכבר עברה תקופת הזמן בה הוא נחשב כחייל חדש ("צעיר"). הפועל "התפזם" פירושו התעמרות של חייל ותיק ב"צעירים". פז"ם משמש גם כשם תואר לחפצים כמעט בלויים, שעברו הרפתקאות ותלאות. בקרב מרבית הלוחמים בחטיבות וביחידות השונות בצבא - ״ותיק״, הוא חייל בעל ותק של שנתיים מיום גיוסו, ומעליו - ״עתיק״, הוא חייל מהמחזור הקרוב ביותר לשחרורו ובכך בעל ותק של שנתיים וארבעה חודשים.
תומא סנקרה

תומא איזידור נואל סנקרה (Thomas Isidore Noël Sankara;‏ 21 בדצמבר 1949 – 15 באוקטובר 1987) היה שליט בורקינה פאסו החל משנת 1983 ועד להירצחו בשנת 1987 על ידי בלז קומפאורה, שירש את מקומו בראש השלטון.
סנקרה היה קצין צבאי כריזמטי. הוא מונה לשר החוץ של וולטה עילית בשנת 1981, ובשנת 1983 עלה לראשות השלטון. אחד מצעדיו הראשונים, היה שינוי שמה של "וולטה עלית" לשם בורקינה פאסו (בצרפתית: Burkina Faso). סנקרה ביצע מספר יוזמות מהפכניות ביניהן הקטנת שכרם של כל עובדי הציבור, איסור איגודים ועיתונות חופשית, וכן, פעל לחיזוק מעמדן של נשים בחברה ולשיפור הסביבה האקולוגית והתחבורה.
ילדותו

תומא סנקרה נולד בשם תומא איזידור נואל סנקרה ב-21 בדצמבר 1949, ביאקו, וולטה עילית, ליוסף ומרגריט סנקרה. הוא היה הבן השלישי מתוך עשרה ילדים.
אביו, ז'וזף סנקרה, היה ז'נדרם, ממוצא מעורב מוסי-פולאני, בעוד אמו, מרגריט קינדה, הייתה ממוצא מוסי. את שנותיו הראשונות בילה בגאנה, מדינה במערב אפריקה שאליה הועבר אביו כז'נדרם עזר. כבן של אחד המעסיקים האפריקאים המעטים שהועסקו על ידי המדינה הקולוניאלית, נהנה סנקרה מעמדה יחסית מיוחסת.
משפחתו התגוררה בבית לבנים עם משפחות של ז'נדרמים אחרים על ראש גבעה המשקיפה על שאר גאנה.
ללימודיו בבית הספר היסודי התייחס ברצינות ואף והצטיין במתמטיקה וצרפתית. הוא ביקר בכנסייה לעיתים קרובות, והרשים באנרגיות שלו וברצונו ללמוד. חלק מאנשי הדת עודדו אותו לעבור לבית ספר דתי לאחר שיסיים את בית הספר היסודי, אך על אף עצתם, החליט סנקרה להיבחן במבחן הכניסה לכיתה ו' בבית הספר החילוני ועבר. החלטתו להמשיך את לימודיו בבית הספר הקרוב אליו ביותר, הוכיחה את עצמה כנקודת מפנה. סנקרה עזב את בית אביו, ועבר להתגורר בפנימייה בתיכון, שם הכיר חברים קרובים, ביניהם פידל טו, שכיהן מאוחר יותר כשר בממשלתו.
קריירה צבאית

על אף הלחץ מהוריו הקתולים, אשר קיוו שיהפוך לכומר, בחר סנקרה לשרת בצבא. הצבא נראה בעיני אינטלקטואלים צעירים כממסד לאומי פוטנציאלי שעשוי לסייע לחיסול הבירוקרטיה הלא יעילה והמושחתת, לאזן את השפעתם המופרזת של אנשי השלטון המסורתיים ולסייע בביצוע חידושים בוולטה עילית. סנקרה התקבל לאקדמיה הצבאית וקיבל מלגה, שסייעה לו רבות מכיוון שלא היה יכול להרשות לעצמו את העלויות של לימודים נוספים. הוא התחיל ללמוד באקדמיה הצבאית בשנת 1966 כאשר היה בן תשע-עשרה, וכעבור שנה נשלח לקורס קצינים באנטננריבו בירת מדגסקר.
במהלך שירותו היה עד להפיכה הצבאית הראשונה בוולטה העילית בראשות סגן-אלוף סנגולה, אשר התרחשה ב-3 בינואר 1966, ובמהלך הכשרתו כקצין במדגסקר היה עד למרידות עממיות ב-1971 וב-1972 נגד ממשלת פיליבר ציראנאנה, נשיא מדגסקר דאז. באקדמיה של אנטננריבו, מקצועות ההוראה היו מעבר לנושאים צבאיים סטנדרטיים, דבר שאפשר לסנקרה ללמוד חקלאות, כולל כיצד לגדל את יבול התבואה ולשפר את חייהם של החקלאים - נושאים שלקח על עצמו מאוחר יותר בממשל ובמדיניות שלו. באותה תקופה קרא סנקרה לראשונה את יצירותיהם של קרל מרקס וולדימיר לנין, אשר השפיעו עמוקות על השקפותיו הפוליטיות, וקרא רבות על ההיסטוריה ועל האסטרטגיה הצבאית, ובכך רכש את המושגים ואת הכלים האנליטיים שבהם השתמש מאוחר יותר בפרשנותו מחדש של ההיסטוריה הפוליטית של בורקינה פאסו.
אדמה טורה (Adama Touré), מנהל האקדמיה הצבאית, הזמין כמה מתלמידיו המובהקים והפוליטיים יותר, ביניהם סנקרה, להצטרף לדיונים בלתי רשמיים על האימפריאליזם, על הנאו-קולוניאליזם, על הסוציאליזם ועל הקומוניזם, על המהפכות הסובייטיות והסיניות, על תנועות השחרור באפריקה ועל נושאים דומים מחוץ לכיתה. זו הייתה הפעם הראשונה שסנקרה נחשף באופן שיטתי להשקפה מהפכנית על וולטה העילית ועל העולם.
מלבד פעילותו הפוליטית והאקדמית, המשיך סנקרה גם בתשוקתו למוזיקה וניגן בגיטרה.
ב-1974 הוא נלחם במלחמה בגבול בין וולטה עילית למאלי. הוא זכה לתהילה על הופעתו ההרואית במלחמת-הגבול עם מאלי, אך כעבור שנים הוא היה מוכן לוותר על המלחמה והצהיר שהייתה "חסרת תועלת וצדק", ביטוי לתודעה הפוליטית הגוברת שלו.
בשנת 1976 סנקרה קודם להיות המפקד של מרכז ההדרכה בקומנדו בעיר פו שבדרום מערב המדינה. באותה שנה הוא נפגש עם בלייז קומפאורה במרוקו. במהלך כהונתו של קולונל סייה זרבו, הקימה קבוצה של קצינים צעירים ארגון סודי בשם "קבוצת הקצינים הקומוניסטים", חבריי הקבוצה הידועים ביותר היו אנרי זונגו, ז'אן-בטיסט בוקרי לינגני, בלייז קומפאורה וסנקרה.
תקופת שלטונו > עלייתו לשלטון

ב-1982 התרחשה הפיכה לא אלימה נגד ממשלתו של זרבו, בהנהגתם של "קבוצת הקצינים הקומוניסטים" ובתמיכה כמעט מוחלטת של העם הבורקיני שרצה את סנקרה בראשות המדינה. בעקבות המהפכה סנקרה נכלא, אך נעשו מאמצים רבים לשחררו. ב-1983 המאמצים צלחו וסנקרה השתחרר מהכלא והחל לתפקד בראשות המדינה. הוא הוביל שלטון מרקסיסטי, הפעיל מספר קבוצות ואגודות חשאיות שמטרתן הייתה לגרום למהפכה תרבותית ואף שינה את שמה של המדינה מוולטה עילית (בצרפתית Haute Volta) לבורקינה פאסו, במטרה לתת לה זהות חדשה. שמה הקודם של המדינה מרמז שבמדינה עובר חלקו העליון של הנהר וולטה. לנהר שלושה יובלים: וולטה השחור, וולטה הלבן, וולטה האדום. אלה היו צבעי הדגל של וולטה העילית. סנקרה החליט לשנות את שמה לבורקינה פאסו, כלומר, ארץ האנשים הישרים, הוא החליף את ההמנון ואת דגל המדינה לדגל שקשור ליבשת אפריקה בצבעי זהב, ירוק ואדום. הזהב מסמל את אפריקה ואת עושרה התרבותי והיבשתי, האדום מסמל את האחווה והירוק מסמל את צבע האדמה.
במהלך כהונתו ביצע סנקרה שינויים בתחומים מגוונים. מדיניותו כוונה למאבק בשחיתות, קידום הייעור, מניעת רעב ושיפור החינוך והבריאות.
תקופת שלטונו > כלכלה וייצור פנימי

סנקרה התנגד לחיי פאר ולרכישות חוץ-בורקינאיות, במטרה ליצור עצמאות כלכלית ואי-תלות במדינות אחרות ובמעצמות. הוא דגל בייצור עצמאי ותמך בביצוע רכישות פנים, תוך המעטה ברכישות ממדינות אחרות. הוא דיכא את רוב הסמכויות שהיו בידי ראשי השבטים בבורקינה פאסו, הפריט את הקרקע הפיאודלית (קרקעות בהן התנהל מערך קשרי תלות וחסות אישיים בקרב האליטה), חילק את האדמות בין האיכרים ואף קבע כי האיכרים אינם צריכים עוד לשלם לבעלי הקרקעות.
סנקרה השיק סדרות של תוכניות השקיה והפריה שהונהגו על ידי הממשלה. במהלך תקופה זו, ייצור הכותנה והחיטה גדל באופן דרמטי. בעוד שההפקה הממוצעת של חיטה באזור הסאהל הייתה 170 ק"ג לדונם ב-1986, בורקינה פאסו ייצרה 390 ק"ג לדונם בשנה. הצלחה זו פירושה שסנקרה לא רק העביר את תוצרת ארצו לאוכלוסייה הקיימת במדינה, אלא גם יצר עודף מזון, דבר נדיר יחסית באפריקה.
סנקרה הוריד את שכרם של אנשי הממשלה ועובדי המדינה למינימום, לרבות המשכורת האישית שלו. הוא אסר על נסיעה במכוניות פאר כמו מרצדס. סוג הרכב היחיד שאושר היה רנו 5 והוא היה מחויב להיות בצבע שחור על מנת שיהיה מינימליסטי. נוסף לכך, סנקרה חייב את כל אנשי הממשלה ללבוש בגדים מקומיים מהכותנה של בורקינה פאסו, ואסר על לבישת חליפות מערביות. סנקרה אף ביצע ביקורי פתע על מנת לאכוף את הוראותיו. מסיבה זו, אנשי הממשלה כינו את החליפות בכינוי "סנקרה מגיע".
סנקרה הנהיג אורח חיים סוציאליסטי, אך מדובר בסוציאליזם מקורי, כפי שהרעיון הסוציאליסטי היה מראשיתו - התגייסות למען הזולת וביטול חלוקה מעמדית בה כל האנשים יעבדו יחדיו מתוך מחויבות הדדית. דוגמה לכך ניתן לראות בהקמת תוכנית שאפתנית לבניית מסילות רכבת על מנת לחבר את התושבים בעזרת תחבורה נוחה, ולדבריו "לקשור את העם יחד" ולפתוח את יכולת הגישה מהכפרים לעיר המרכזית.