stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוטפריד היינריך פון פפנהיים
ביוגרפיה

פפנהיים נולד למשפחת אצולה קטנה בעיר טרויכטלינגן שבבוואריה. הוא למד באוניברסיטאות של אלטדורף וטיבינגן ולאחר לימודיו יצא למסעות במרכז אירופה ובדרומה בחיפוש אחר הרפתקאות אביריות. במהלך טיוליו התגייס לצבא הפולני והפך לפרש. במסעות אלו למד שפות רבות וביסס לעצמו את האמונה הקתולית לה נותר נאמן כל חייו.
לאחר מכן חזר פפנהיים לגרמניה ורצה להיות דיפלומט, אולם ויתר על הרעיון משפרצה מלחמת שלושים השנים. הוא התגייס לצבא הליגה הקתולית שבראשו עמד מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה. מפקדי הצבא הבחינו בכישרונו ובאומץ ליבו ונתנו לו לפקד על גדוד פרשים. פפנהיים קיבל משימה להשמיד את המרד הפרוטסטנטי באוסטריה ולחסל את הכוח המורד בפיקודו של היינריך מתיאס פון תורן שצר על וינה. הוא חבר אל הגנרל יוהאן ט'סרקלס פון טילי ויחד הם קטעו את צבאו של הרוזן ארנסט פון מנספלד שסיפק לתורן אספקה מפראג. ללא הסיוע ממנספלד פיזר תורן את צבאו. מנספלד עוד ניסה להניע את שאריות צבאו ולחבור אל הכוחות ההולנדיים אולם טילי ופפנהיים השמידו אותו. אז פלשו הכוחות הקתולים לבוהמיה עצמה ונערך קרב ההר הלבן ליד פראג. פפנהיים נפצע בקרב וטופל למחרתו בידי רופא כפרי בוהמי. פפנהיים החלים במהירות והצטרף לקרב מול הדנים שהצטרפו למלחמה.
בתחילת המלחמה הייתה ממלכת סקסוניה בצד הקתולי אולם הקתולים חששו שהם מתכוונים לעבור לצד הפרוטסטנטי ולכן הגנרל טילי פלש לסקסוניה, דבר שאפשר למלך שוודיה גוסטבוס אדולפוס לשכנע בקלות את יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה לעבור לצידו. פפנהיים נשלח לכבוש את העיר מגדבורג שתמכה בפרוטסטנטים. העיר הופגזה קשות ולאחר מכן הורה פפנהיים לטבוח את התושבים - "הטבח של מגדבורג".
בקרב ריין נהרג טילי. כעת נאלץ הקיסר להחזיר את שכיר החרב שפיטר לאחר הפלישה הדנית אלברכט פון ולנשטיין. ולנשטיין ערך את צבאו ליד העיר לייפציג לא רחוק מהצבא השוודי. גוסטבוס אדולפוס התקיף אותו במפתיע ב-6 בנובמבר 1632 ואף על פי שמלך שוודיה נהרג בקרב הצבא הקתולי ספג אבדות כבדות. פפנהיים ו-3,000 מאשיו חנו בקרבת מקום וולנשטיין שיגר אליו שליח עם בקשת עזרה. פפנהיים ואנשיו הסתערו ב-16 בנובמבר ובכך למעשה כמעט והצילו את הקרב. אולם מיד עם ההסתערות הראשונה נפגע פפנהיים קשה. אנשיו נבהלו והחלו לסגת. אחד מקציניו שמע אותו ממלמל:
האם אין יותר מי שרוצה להלחם בנאמנות למען הקיסר?
ולנשטיין הורה לקחת את פפנהיים הפצוע קשה אל לייפציג, שם שרד את הלילה בייסורים. למחרת, בבוקר ה-17 בנובמבר 1632, הוא נפטר.
גבעות מארבל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס הריטג' 
 קואורדינטות:  80°17′00″S 82°05′00″W﻿ / ﻿80.2833°S 82.0833°W﻿ / -80.2833; -82.0833
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעות מארבל(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעות מארבל
 
גבעות מארבל או גבעות מרבל (באנגלית: Marble Hills) הן רכס גבעות ופסגות בתרוניות, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת חקר הרי אלזוורת' (Ellsworth Mountains Party), מטעם אוניברסיטת מינסוטה. המשלחת חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבין השנים 1962–1963.
גאוגרפיה

הגבעות מהוות את הגבול המערבי של עמק הורסשו. גבעות מארבל ממוקמות בין גבעות ליברטי וגבעות אינדפנדנס, בדרום רכס הריטג'.
| מסיב אנדרסון |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | גריימס • ספלטסטוסר |  |
| בתרונות | שדה הבתרונות בואי |  |
| רכסים, רמות ומצוקים | רמת אנדרסון • רכס סיפקר |  |
| הרים | האגלר • ראלמן |  |
| גבעות אדסון |
| --- | --- | --- |
| פסגות | אלברס • באגיש • לסטר • קוסקו |  |
| קרחונים | הייד • יוניון |  |
| מפלי קרח | דרייק |  |
| גבעות אנטרפרייז |
| --- | --- | --- |
| עמקים | עמק בל • עמק הורסשו • קניון קונל |  |
| רכסים | רודס |  |
| הרים | דולנס • פאריש • צ'אפל • שוק |  |
| מצוקים | נקודת אורבן |  |
| קרחונים | אהרנסבראק • ארבן • סיל |  |
| רכס פרייז'ר |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | קרחון ובסטר |  |
| הרים | מויר |  |
| אתרים נוספים ברכס הריטג' |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | גוואן • מינסוטה • סטיגול |  |
| זרמי קרח | ראטפורד |  |
| מצוקים | פאונדרז |  |
| נונאטאקים | היי • ויבר • פאסקו |  |
| פסגות | הוטו • לינדר • לנדמארק • רובינסון |  |
| הרים | ברסיק • ג'ונס • וולארד • רודג'ר |  |
ג'ילי אמגרנד GS

| --- | --- |

Geely Emgrand GS
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ג'ילי
 שנות ייצור:  2016 - היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 אורך:  4,440 מ"מ
 רוחב:  1,833 מ"מ
 גובה:  1,560 מ"מ
 משקל:  1,320-1,360 ק"ג (דגמי מנוע בנזין)  1,635 ק"ג (דגם מנוע חשמלי)
 בסיס גלגלים:  2,680 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 4 צילינדרים, 1,299 סמ"ק המפיק 129 כ"ס ב-5,500 סל"ד (מגדש טורבו, יוצר בין אפריל 2016 - אפריל 2018)  4 צילינדרים, 1,398 סמ"ק המפיק 130 כ"ס ב-5,200 סל"ד (מגדש טורבו, מיוצר מאפריל 2018)  4 צילינדרים, 1,799 סמ"ק המפיק 133 סמ"ק ב-6,000 סל"ד (מיוצר מאפריל 2016)  מנוע חשמלי מפיק 163 כ"ס (מיוצר מיוני 2018)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות  תמסורת 6 מהירויות מסוג "Dual-clutch transmission" (אנ') (DCT)
 מהירות מרבית:  185 קמ"ש (מנועי מגדש טורבו 1.3 ליטר, 1.4 ליטר)  180 קמ"ש (מנוע 1.8 ליטר)  140 קמ"ש (מנוע חשמלי)
 צריכת דלק:  5.9 ליטר ל-100 ק"מ (מנועי טורבו 1.3 ליטר, 1.4 ליטר)  6.9 ליטר ל-100 ק"מ (מנוע 1.8 ליטר)
ג'ילי אמגרנד GS (באנגלית: Geely Emgrand GS') הוא קרוסאובר, קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי אשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום.
דגמים

"Geely Emgrand GS" - דגמי מנוע בנזין.
"Geely Emgrand GSe" - דגם מנוע חשמלי, מכונית חשמלית.
"ג'ילי אמגרנד GS"

5 דלתות.
5 נוסעים.
מנועי בנזין.
מנוע הנעה קדמית.
קיבולת מכל דלק - 60 ליטר.
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 13.1 שניות (מנוע 1.4 ליטר מגדש טורבו).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 10.3 שניות (מנוע 1.8 ליטר).
מחיר היחידה 77,800-108,000 רנמינבי (נכון לשנת 2016, בסין).
"ג'ילי אמגרנד GS" > דגמים

"1.3T".
"1.4T".
"1.8".
"ג'ילי אמגרנד GSe"

דגם "Geely Emgrand GS" משווק מיוני 2018.
5 דלתות.
5 נוסעים.
טעינה: 220 ואט - עד 9 שעות.
טווח נסיעה: 353 ק"מ (טווח נסיעה במהירות קבועה של 60 קמ"ש 460 ק"מ).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 9.9 שניות.
מחיר היחידה 119,800-145,800 רנמינבי (נכון לשנת 2016, בסין).
תמונות

דגמי מנועי בנזין
דגם "ג'ילי אמגרנד GS"
דגם "ג'ילי אמגרנד GS"
דגם "ג'ילי אמגרנד GS"
דגמי מנוע חשמלי
דגם "ג'ילי אמגרנד GSe"
דגם "ג'ילי אמגרנד GSe"
ראו גם

ג'ילי
ג'ילי אמגרנד GL
אמגרנד GE
הערות שוליים

↑  דגמי "ג'ילי אמגרנד GS" carnewschina.com/2016/05/12/geely-emgrand-gs-launched-on-the-chinese-car-market
↑  דגמי "ג'ילי אמגרנד GS" אתר היצרן global.geely.com/car/emgrand
↑  דגם "ג'ילי אמגרנד GSe" carnewschina.com/2018/06/04/this-is-the-new-geely-emgrand-gse-electric-crossover
↑  דגם "ג'ילי אמגרנד GSe" carnewschina.com/2018/06/11/geely-emgrand-gse-electric-crossover-launched-chinese-car-market
ג'וזפין באטלר

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1828 גלנדייל, נורת'מברלנד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  30 בדצמבר 1906 (בגיל 78) נורת'מברלנד 
 שם לידה:  Josephine Elizabeth Grey 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  קירקניוטון 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 בן זוג:  ג'ורג' באטלר
 
ג'וזפין אליזבת באטלר (באנגלית: Josephine Elizabeth Butler; ‏13 באפריל 1828 – 30 בדצמבר 1906) הייתה פעילה חברתית ופמיניסטית בריטית בתקופה הוויקטוריאנית. היא פעלה למען זכות בחירה לנשים, זכותן של נשים לחינוך וכנגד סחר בנשים ותופעת זנות של ילדות, ובעד זכויותיהן של עובדות מין.
באטלר גדלה במשפחה אמידה ופרוגרסיבית, ושאבה את חוש הצדק החברתי שלה מאמונתה הדתית. היא נישאה לג'ורג' באטלר, מנהיג דת אנגליקני ואיש חינוך, ולהם היו ארבעה ילדים. בתם, אווה, נהרגה לאחר שנפלה מגרם מדרגות. מוות זה הווה נקודת תפנית עבור באטלר, אשר הפנתה את רגשותיה לסיוע לזולת. היא פעלה למען דרי בית עבודה מקומי, וניהלה קמפיינים למען זכויות נשים. ב-1869 היא החלה לפעול לביטול החוק הבריטי למניעת מחלות מידבקות, אשר במסגרתו הצבא וחיל הים היו מאלצים עובדות מין לעבור בדיקות פולשניות, להן קראה "אונס פלדה" או "אונס כירורגי". החוק בוטל בשנת 1886. היא גם יסדה את הפדרציה הבינלאומית לאבולישן, ארגון כלל-אירופאי שנועד להיאבק בתוכניות דומות ברחבי היבשת.
במהלך פעילות זו, גילתה באטלר שבין עובדות המין גם ילדות, ושקיים סחר בנשים ובילדות בין אנגליה למדינות היבשת למטרות זנות. היא השיקה קמפיין במטרה להביא לפיטוריו של מפקד המשטרה הבלגית, דה מיור, ולהבאתם למשפט של סגנו ועוד 12 בעלי בתי בושת, שכולם היו מעורבים בסחר זה. באטלר נלחמה בתופעת זנות הילדות בעזרתו של עורך כתב העת פאל מאל גאזט, ויליאם תומאס סטיל, אשר רכש ילדה בת 13 מאמה, וכתב על כך בעיתונו. הסיפור עורר הדים, והוביל לחקיקת התיקון לחוק העונשין של 1885, אשר העלה את גיל ההסכמה מ-13 ל-16, והוסיף אמצעים אחרים למלחמה בהזניית ילדות ונערות. הקמפיין האחרון שלה נערך בשנות ה-1890, גם הוא בנושא חוק המחלות המדבקות, אשר המשיך להיות מיושם בהודו הקולוניאלית.
לאחר מותה בשנת 1906 תוארה באטלר על ידי האינטלקטואלית מיליסנט פוסט כ"האישה היוצאת דופן ביותר של המאה ה-19". במהלך הקריירה שלה, כתבה באטלר למעלה מ-90 ספרים וחוברות הקשורות בעיקר לעשייתה הציבורית.
ביוגרפיה > תחילת חייה (1828–1850)

באטלר נולדה ב-13 באפריל 1828 במחוז נורת'מברלנד שבצפון אנגליה, בתם הרביעית של האנה (לבית אנט) וג'ון גריי, בן דודו של ראש ממשלת בריטניה צ'ארלס גריי, רוזן גריי השני.
ג'ון גריי היה בעל השפעה ופעיל פוליטית, וקידם את רעיונותיו של בן דודו, ביניהם ביטול העבדות, זכויות למאמיני הדת הקתולית אשר נרדפו אז בבריטניה, ביטול העבדות, ורפורמות כלכליות לטובת האיכרים ועניי העם. החינוך הביתי של ג'וזפין כלל רעיונות אלו, בנוסף לאידאולוגיה ערכית-חברתית המבוססת אמונה דתית. בגיל 17 עברה ג'וזפין משבר דתי, כנראה לאחר שגילתה את גופתו של איש שהתאבד, ואיבדה את אמונתה בכנסייה האנגליקנית. היא נשארה נוצרייה אדוקה כל חייה, אך ללא מחויבות לכל זרם דתי.
בגיל 19 ביקרה ג'וזפין באירלנד, שם התגורר אחיה הגדול. היה זה בתקופת רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, והייתה זו הפעם הראשונה שג'וזפין באה במגע עם סבל המוני מסוג זה, והחוויה השפיעה על תפישותיה בהמשך.
ביוגרפיה > נישואים וחיי משפחה (1850–1864)

בינואר 1852 התחתנה עם ג'ורג' באטלר, מנהל בית ספר ואיש דת אנגליקני. בני הזוג התגוררו באוקספורד, שם נולדו שני בניהם הבכורים. שניהם דבקו באמונתם הנוצרית, ואף האמינו שבאחריותם לקדם רפורמות חברתיות. ג'וזפין סבלה באוקספורד, וכתבה על הקהילה שם כמיזוגינית ולוקה בחיי משפחה הולמים. היא הרגישה מנועה מלהביע את התנגדותה לגישות הסקסיסטיות שרווחו בקרב החברה בה חייתה, ופנתה במקום זאת לפיתוח חייה הרוחניים. במסגרת הפעילות שלה בכנסייה, היא סייעה ל"נשים מופקרות" - כאלה שנדחו על ידי החברה בשל התנהגות מינית שמחוץ למוסר החברתי, או כאלה שנכנסו להריון מחוץ למסגרת הנישואים; בין הנשים היו כאלה שנגזר עליהן מאסר, אחרות הופנו לבתי עבודה, או היו מחוסרות דיור ואמצעים. היא הזמינה מספר נשים כאלה לחיות בביתה, וכך גילתה שחלקן דורדרו למצבן אחרי שהופקרו בידי אותם גברים מהאקדמיה, בינם מצאה עצמה סובלת ומושתקת.
בשנת 1856 בריאותה של באטלר החלה להידרדר בעקבות הלחות באוקספורד. בעצת רופא, שסבר שחייה בסכנה, משפחת באטלר עברה להתגורר באזור בריסטול, ושם נולדו להם עוד בן ובת. השניים המשיכו לקדם מטרות רפורמיות, ביניהם תמיכה בלאומן האיטלקי ג'וזפה גריבלדי, וכן בצד האיחוד (הצפון) במלחמת האזרחים האמריקנית, דבר שהוביל לחרם חברתי נגדם. על תקופה זו כתבה באטלר ש"התנאים היו קשים, אך המשמעת הייתה שימושית".
באוגוסט 1864 אווה, בתה הצעירה של באטלר אשר הייתה בת 5, נפלה כ-12 מטר מגרם מדרגות בבית המשפחה, ומתה מפצעיה לאחר כשלוש שעות. מותה של אווה גרם לבאטלר למצוקה מתמשכת ולנדודי שינה במשך שנים לאחר מכן. כחודשיים לאחר מכן חלה גם אחד מבניה של באטלר. לאחר הבראתו, החליטה באטלר לנסוע עם בנה לנאפולי שבאיטליה על מנת ששניהם יוכלו לנוח ולהתאושש. אך בהפלגה לשם, מזג האוויר הסוער גרם לבאטלר למשבר פיזי קשה, והיא כמעט מתה.
ביוגרפיה > חיים בליברפול ותחילת עבודת הרפורמה (1866–1869)

בתחילת 1866, מונה ג'ורג' באטלר כמנהל בית ספר בליברפול, והמשפחה העתיקה לשם את מגוריה. כדי להפחית את השפעת האבל שלה, באטלר החליטה להתחיל להשקיע כוחותיה בסיוע לזולת, ולדבריה, לא היה קשה למצוא בליברפול נזקקים. היא התחילה לבקר בבית העבודה הסמוך - מוסד שהחזיק כ-5000 גברים ונשים עניים, אשר הושמו לעבודות פיזיות, כגון חפירת תעלות. היא ישבה במרתף עם הנשים, שחלקן ריצו שם עונשים פליליים, והתפללה עמן וניסתה לעודדן.
כפי שעשו בביתם הקודם, הזוג באטלר הציע מגורים לחלק מן הנשים, רבות מביניהן זונות בשלבים מאוחרים של מחלות מין כמו סיפיליס. באטלר הבינה שיש יותר נשים נזקקות מאשר תוכל לסייע להן באופן זה, אז היא הקימה הוסטל למענן, בעזרת כספים שגייסה למטרה זו. ההוסטל התמלא במהרה, וב-1867 פתחה הוסטל נוסף, גדול יותר, שגם הציע הזדמנויות תעסוקה, כמו תפירה ועבודה בבתי מלאכה. "הבית התעשייתי", כפי שכינתה אותו, מומן על ידי ועד קהילתי של אזרחים אמידים וסוחרים מקומיים.
בתקופה זו החלה באטלר להיות פעילה למען זכויות נשים, ובעיקר למען זכות ההצבעה וגישה לחינוך. היא ידעה שהסיוע שניתן דרך ההוסטלים הוא זמני, ולא פותר את בעיית המקור. היא האמינה שחינוך טוב יותר יסייע בתורו לנשים למצוא תעסוקה טובה יותר. יחד עם הסופרג'יסטית אן קלו, היא הקימה את המועצה לקידום חינוך נשים של צפון אנגליה, במטרה לשפר את מעמדן של אומנות ומורות לכדי מקצוע "מכובד". היא שימשה כנשיאת הארגון עד 1873. המועצה ארגנה סדרת הרצאות שיעביר המדען ג'יימס סטיוארט. הן קיוו שיירשמו לאירועים כ-30 תלמידות, אך הגיעו יותר מ-300. ב-1868 כתבה באטלר את החוברת הראשונה שלה, "על חינוך ותעסוקה של נשים", ובה טענה בעד הרחבת ההזדמנויות להשכלה ותעסוקה עבור נשים.
במאי 1868 עתרה לסנאט של אוניברסיטת קיימברידג' לאפשר לנשים להיבחן, והעתירה, שקודמה על ידי אן קלו, התקבלה בשנת הלימודים הבאה.
בתקופה זו, על פי החוק האנגלי, זכויותיה של אישה נשואה הוחזקו בידי בעלה. לאישה עצמה לא היה קיום עצמאי על פי חוק, וכל רכושה עבר לידי בעלה עם נישואיהם. גירושים היו תהליך קשה ומסורבל, אשר הותר במקרים ספציפיים שנכללו בחוק. באטלר וחברתה הסופרג'יסטית אליזבת וולסטנהולם הקימו וניהלו את הוועדה לרכוש נשים כדי להפעיל לחץ על הפרלמנט לשנות את החוק, מאמץ שהסתיים בהצלחה עם העברת חוק רכוש האישה הנשואה בשנת 1882.
ביוגרפיה > הסחר האירופאי בנשים (1874–1880)

בשנת 1874, עם הקמתה של ממשלה שמרנית בראשותו של בנג'מין דיזראלי, הקמפיין נתקע. LNA המשיכה להפעיל לחץ על נבחרים ליברלים להתנגד לחוק, אך נוכח התנגדות עיקשת של הממשלה, ההתקדמות הייתה איטית. LNA החליטה להתמקד בפעילות של ארגוני האחות שלה ברחבי אירופה, ובאטלר יצאה בדצמבר לסיור בקרב חוגים פמיניסטיים בצרפת, איטליה ושווייץ. ארגוני הנשים תמכו בה בנלהבות, אך היא חוותה התנגדות והפרעות מצד הרשויות במהלך מסעה. היא חזרה לאנגליה בסוף פברואר 1875. בעקבות חוויותיה, במרץ 1875 הקימה באטלר את הפדרציה הבריטית, הקונטיננטלית והכללית לביטול רגולציה ממשלתית של הזנות (מאוחר יותר השם שונה לפדרציה הבינלאומית לאבולישן). מטרת הארגון הייתה להילחם בפיקוח ממשלתי על הזנות, ו"מיגור שעבוד נשים, והעלאת המוסר הציבורי של גברים".
בשנת 1879 באטלר למדה על תעשיית הסחר בנשים מאנגליה לאירופה, כולל סחר בילדות ונערות. היא התחילה לפעול נגד קיום המסחר בנשים, ולמען פתיחת חקירות נגד גופים ואינדיבידואלים המעורבים בו. בקמפיין אחד, היא התמקדה בסחר המתרחש בעיר בריסל, שם דווח ש"בתי הבושת מלאים בקטינות מאנגליה" אשר "נגנבו, נחטפו, נבגדו, ונלקחו מכפרים באנגליה בכל אמצעי שנדרש ונמכרו לפסולת האנושית" בבריסל. באטלר נסעה לבריסל, שם נפגשה עם ראש העיר וחברי מועצת העיר, ושטחה האשמות נגד מפקד המשטרה ובכירים אחרים שהם מעורבים בסחר זה. בעקבות הקמפיין, הוסר המפקד מתפקידו, והוא וסגנו עמדו למשפט יחד עם 12 בעלי בתי בושת. כולם הורשעו ונגזר עליהם עונשי מאסר.
ביוגרפיה > הקמפיין השני לביטול חוקי המחלות המדבקות (1880–1885)

בשנת 1880 הוקמה ממשלה ליברלית בראשות ויליאם גלאדסטון, ובה תומכים רבים לביטול החוקים. בתקופה זו, ג'ורג' באטלר שקל פרישה לגמלאות, אך הוא וג'וזפין חששו ממצבם הכלכלי, היות שמרבית כספם נתרם למטרות החברתיות למענן פעלו, ובמיוחד לפעילות של LNA. גלאדסטון, מתוקף תפקידו, היה רשאי למלא תפקידים במערכת כנסיית אנגליה, וכך הציע לג'ורג' משרת כמורה בקתדרלת וינצ'סטר. כשהם עברו לשם, באטלר פתחה הוסטל נוסף לנשים בקרבת ביתם.
עם השינוי בנוף הפוליטי, ההתנגדות לחוקי המחלות המדבקות, ובפברואר 1883 הוחלט לאמץ את המלצותיה של באטלר למיגור בדיקות כפויות על נשים. בפברואר 1883 הוחלט בבית הנבחרים לבטל את הבדיקות, ושלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1886, החוקים בוטלו באופן רשמי. אמנם באטלר הצליחה להביא להישגים בממלכה עצמה, אך המצב נשאר כשהיה בראג' הבריטי. באטלר יצאה למאבק על מנת לשנות את המצב גם בהודו, מאבק שהצליח ביוני 1888.
ביוגרפיה > זנות ילדות (1885–1887)

בשנת 1885 פגשה באטלר את הפעילה פלורנס סופר, אחייניתו של ויליאם בות', מייסד צבא הישע. מהמפגש ביניהן התפתחה מעורבותה של באטלר בקמפיין נגד זנות של ילדות בבריטניה, והסחר הנלווה בילדות. באטלר גייסה את תמיכתו של ויליאם תומאס סטד, עורך כתב העת The Pall Mall Gazette. הוא חשב שהדרך הטובה ביותר להוכיח שקיים סחר בילדות בלונדון הוא לרכוש ילדה בעצמו, וכך מצא עצמו רוכש ילדה בת 13 מידי אמה עבור סכום של 5 ליש"ט, אותה לקח עמו לצרפת. הילדה, אלייזה ארמסטרונג, נשארה זמן קצר בצרפת לפני שחזרה לאנגליה, שם בעזרת סטד היא נכנסה למוסד חינוכי שם הוכשרה לעבודה כמשרתת. לאחר כמה שנים היא כתבה לסטד כדי להודות לו על מעשיו. ב-1885 התחיל סטד לפרסם סדרת כתבות בהן חשף את היקף תעשיית המסחר בילדות בלונדון.
לאחר הפרסום הראשון, באטלר נאמה באספה ציבורית בלונדון בקריאה להגה מוגברת לנערות וילדות, והעלאת גיל ההסכמה. באוגוסט אישר בית הנבחרים תיקון לחוק הפלילי שכלל סעיף שהעלה את גיל ההסכמה מגיל 13 ל-16, והפך לעבירה פלילית הכנסת נערות לזנות באמצעות סימום, איומים, או הונאה, וכן חטיפת נערות מתחת לגיל 18 למטרת קיום יחסי מין. תוספת מאוחרת לחוק מצד חבר הפרלמנט הנרי לבושר הפך לעבירה פלילית יחסי מין בין גברים—הפעם הראשונה שמעשים חוץ מ"מעשי סדום" הופללו על פי חוק. חוק זה נשאר על כנו בבריטניה עד שנת 1967. בעקבות החשיפה בעיתונות, המשטרה פתחה בחקירה נגד סטד על רכישתה של אלייזה ארמסטרונג, אשר עירבה גם את באטלר. בסופו של דבר לא הובאו נגדה האשמות, אך סטד ריצה שלושה חודשים בכלא.
התיקון לחוק הפלילי הוביל להקמת מגוון ארגוני "טוהר" שביקשו לאלץ סגירת בתי בושת באמצעות תביעות פליליות. פעילותם כללה גם התנגדות לפרסומים לא-מוסריים, שבעיניהם כלל מידע על אמצעי מניעה וחינוך מיני, וכן מופעי בידור למיניהם. באטלר התנגדה בתוקף לארגונים אלה ולמטרותיהם, בשם "אמונתם האווילית שניתן לחייב בני אדם להיות מוסריים בכפייה, ושבדרך זו ניתן לקדם טוהר חברתי". סופרג'יסטיות אחרות התעלמו מאזהרותיה, ופעילות משותפת בין סופרג'יזם וארגוני טוהר הייתה שכיחה.
ביוגרפיה > הודו, אימפריה, ושנים אחרונות (1897–1906)

על אף שחוקי המחלות המדבקות בוטלו בממלכה המאוחדת, החקיקה המקבילה בראג' הבריטי בהודו נותרה על כנה, ונשים שעסקו בזנות בקרבת התיישבויות בריטיות נאלצו לעבור בדיקות בכפייה. במסגרת החוק של הראג', לא רק שהנשים נאלצו לעבור בדיקות פולשניות, אלא גם נדרש על ידי הגנרל המפקד אדוארד צ'פמן שיסופק "מספר נאות של נשים, ויוודא שהן מושכות דיין, והן ישוכנו בדיור מתאים".
באטלר פעלה למען ביטול החוק, והשוותה את הנערות ש"סופקו" לחיילים הבריטים לשפחות. הקמפיין שלה הביא את פקודתו של צ'פמן לידיעת הציבור, ועלתה התנגדות גדולה ברחבי בריטניה. ביוני 1888 בית הנבחרים הצביע פה אחד לבטל את החוק. בניסיון לעקוף את הפקודה לבטל את החוק בהודו, נציג הממלכה בהודו ניסה להעביר חוק מקביל שידרוש מעובדות מין שיש חשד שנדבקו במחלות לעבור בדיקה או להיות מגורשות מההתיישבויות.
לקראת סוף שנות ה-1880, בריאותו של ג'ורג' התדרדרה, ובאטלר העבירה את רוב זמנה בטיפול בו. הוא נפטר ב-14 במרץ 1890, ולאחר מותו לקחה הפסקה מפעילותה הפוליטית. כשהיא חזרה לפעול, היא רצתה לנסוע להודו, אך הרגישה שבגיל 62 המסע קשה לה מדי. שתי פעילות אמריקאיות נסעו במקומה, ואספו ובמהלך מספר חודשים אספו חומרים לדו"ח שהראה שהבדיקות הפולשניות, אשפוז כפוי, וזנות של ילדות גם בנות 11 ממשיך כהרגלו בקולוניה הבריטית. היא עוררה שוב את הקמפיין למען שינויים, והרבתה לכתוב ולנאום לצורך כך.
פעילים שתמכו במטרותיה של באטלר בדרך כלל פעלו גם למען מטרות אחרות לשינוי בהתנהלות האימפריה הבריטית, אך באטלר הסתייגה מרובם. מכיוון שבריטניה הפכה את העבדות לבלתי חוקית, מבחינתה אנגליה הייתה הטובה מבין ארצות העולם, לפחות באופן יחסי. במלחמת הבורים היא כתבה חוברת בשם "עמים ילידים והמלחמה" (1900) בה תמכה במדיניות האימפריאליסטית של בריטניה, אך גם התנגדה בחריפות לגזענות הטבועה בכל יחסיהם של בני ארצה עם עמים זרים.
משנת 1901 החלה באטלר לסגת מהחיים הציבוריים, והחלה להתפטר מתפקידיה בארגונים השונים ולבלות זמן רב יותר עם משפחתה. בשנת 1903 חזרה לנורת'מברלנד על מנת לגור ליד בנה הבכור. היא נפטרה ב-30 בדצמבר 1906 בביתה, ונקברה בכפר סמוך.
מורשת

שתי אנדרטאות לזכרה של באטלר
שמה של באטלר בלוח זיכרון של פעילי רפורמות חברתיות, בבית הקברות קנסל גרין שבלונדון
לוח זיכרון שהוצב בשנת 2001 על ידי הרשות למורשת אנגלית בביתה של באטלר בווימבלדון, שבלונדון
בשנת 1907 הוסף שמה של באטלר ללוח הזיכרון לפעילי רפורמה אשר בבית הקברות קנסל גרין בלונדון. האנדרטה הוקמה לכבוד "אלו שעמדו נגד המקובל ונגד האינטרס האישי למען מצפונם וטובת הציבור". נחגג על שמה יום בלוח הכנסייה האנגליקנית ב-30 במאי, והיא מיוצגת בחלון זכוכית צבעונית בקתדרלה האנגליקנית בליברפול, וכן בכנסיית סיינט אולאב בסיטי של לונדון. בניין הפקולטה למשפטים באוניברסיטת ג'ון מורס בליברפול נקרא על שמה (הבניין נהרס בשנת 2013).
ב-1915 התמזגו הארגונים LNA והפדרציה הבינלאומית למיגור, והפכו לאגודה למען היגיינה מוסרית וחברתית, שמאוחר יותר שינתה את שמה לאגודת ג'וזפין באטלר. נכון ל-2017 האגודה עדיין פועלת להגנתן של עובדות מין, ומספקת "הגנה לנשים וילדות אשר נעצרות פלילית, עוברות התעללות אלימה, או מנוצלות על ידי אחרים אשר מרוויחים מהזנייתן".
ב-2005 אוניברסיטת דורהאם קראה לאחד הקולג'ים שלה על שם ג'וזפין באטלר. ספריית הנשים בלונדון סקול אוף אקונומיקס מחזיקה באוספים גדולים אודותיה ואודות עבודתה. האוסף כולל מסמכים של LNA, ויותר מ-2,500 מכתבים מהתכתבויותיה. הספרייה של אגודת ג'וזפין באטלר כוללת ספרים וחוברות שכתבה ושנכתבו עליה. בשנת 2001 הוצב על הבית בו התגוררה בווימבלדון לוח זיכרון על ידי רשות המורשת האנגלית. ביתה אשר בצ'לטנהאם נהרס בשנות ה-1970, אך האגודה האזרחית של צ'לטנהאם הציבה לוח לזכרה בבניין שעומד במקומו.
באטלר הייתה פמיניסטית מסורה וכן נוצרייה אדוקה. ממרה אהובה עליה הייתה "אלהים ואישה אחת מהווים רוב". על פי ההיסטוריונית ברברה וולקוביץ, באטלר החילה דרכי פעולה חדשות בקמפיינים שלה אשר השפיעו על פעילות פמיניסטית מאוחרת יותר, ובעיקר המעבר לעבר דיבייט ודיונים בתוך בתים של בנות ובני המעמד הבינוני עד גבוה, והעברת המאבק למרחבים של נשים שאינן בדרך כלל חלק מהשיח הציבורי - בשכונות עוני, באסיפות ציבוריות, וכן הלאה. על פי ולקוביץ, באטלר "לא רק עיצבה מחדש את הסובייקטיביות המגדרית, מעמדית ומינית של בריטניה הוויקטוריאנית, אלא גם השפיעה על ההיסטוריה הפוליטית הלאומית ובניית המדינה". וולקוביץ היא אחת מתוך מספר רב של היסטוריונים אשר מחשיבים את הקמפיין רב השנים לביטול חוקי המחלות המדבקות כאבן דרך בהיסטוריה הפמיניסטית.
ראו גם

האגודה היהודית להגנת נערות ונשים
הערות שוליים

↑  Josephine Butler, Octavia Hill, Florence Nightingale: Three Victorian Women Who Changed Their World. Nancy Boyd, Palgrave Macmillan UK, 1982. ISBN 978-1-349-07567-6
↑  Josephine Butler Biography, Helen Mathers 2017
↑  "Josephine Butler Collection". University of Liverpool. אורכב מ-המקור ב-31 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Education And Employment Of Women. By Josephine E. Butler. Liverpool: T. Brakell, Printer, Cook Street. 1868.
↑  "The Ladies' National Association for the Repeal of the Contagious Diseases Acts". The Daily News. 31 בדצמבר 1869. p. 5. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Criminal Law Amendment Act, 1885". British Library. אורכב מ-המקור ב-31 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Josphine Butler Association
↑  Butler, Josephine Elizabeth (1828–1906), Judith Walkowitz, Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270814205171  PLWABN: 9810543507505606  BIBSYS: 90174489  BnF: cb119546204 (data)  CiNii: DA04192956  GND: 118518127  ISNI: 0000 0000 8368 6562  LCCN: n50032583  NDL: 01230084  NKC: nlk20000090742  NLA: 36185690  NTA: 071878319  RERO: 02-A023851219  SNAC: w6jq26vg  SUDOC: 083010882  Trove: 1225689  VcBA: 495/181595  VIAF: 30328128   WorldCat (עם VIAF): 30328128 
אביה של באטלר, ג'ון גריי; דיוקן מאת ג'ורג' פאטון
ג'ורג' באטלר, בעלה של ג'וזפין
פסלון בדמותה של באטלר משנת 1865, כשהיא בגיל 36; מאת אלכסנדר מונרו
הוסטל נשים שהקימה באטלר בליברפול, זמן קצר לפני שנהרס המבנה בשנת 2009
באטלר בשנת 1876
מזכיר המדינה הנרי ברוס, אשר הקים את הוועדה החוקרת לחוקי המחלות המדבקות ב-1871
עלון המפרסם אספה בה באטלר נאמה במסגרת הבחירות בפונטפרקט, 1872
דיוקן של באטלר מאת ג'ורג' פרדריק ואטס, 1894
גבעות לורנס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בגבעות באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  72°29′30″S 68°44′10″E﻿ / ﻿72.49167°S 68.73611°E﻿ / -72.49167; 68.73611
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעות לורנס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעות לורנס
 
גבעות לורנס (באנגלית: Lawrence Hills) הם קבוצה של גבעות סלעיות, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
הגבעות ממוקמות מצידו המזרחי של קרחון לאמברט.
הגבעות ממוקמות 9 קילומטרים מצפון למתלול מוסון.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הגבעות

הגבעות מופו לראשונה, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנים 1956, 1960 ו-1973.
היסטוריה > מקור השם

שמן של הגבעות ניתן להם על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הגבעות נקראו על שם ט. אף. סי. לורנס (T.F.C. Lawrence), אשר באותה עת כיהן כסגן השר (האחראי על מחקר ועל הנדסה) (Deputy Secretary, (Research and Engineering)) של משרד תעשיות הייצור האוסטרלי (Department of Manufacturing Industry).
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי