stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלביה

| --- | --- |
סמל קלביהסמל קלביה

 מדינה:  ספרד ספרד
 מחוז:  האיים הבלאריים האיים הבלאריים
 ראש העיר:  אלפונסו רודריגס בדאל
 בירת הרשות המקומית:  קלביה 
 שפה רשמית:  קטלאנית 
 שטח:  145.02 קמ"ר
 גובה:  154 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ברשות המקומית:  53,162 (2023)
 קואורדינטות:  39°34′00″N 2°31′00″E﻿ / ﻿39.566667°N 2.516667°E﻿ / 39.566667; 2.516667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.calvia.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ספרד מוגדלת) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהקלביה(למפת ספרד רגילה) מדריד ברצלונה בילבאו חיחון סרגוסה ואיאדוליד מאלגה קורדובה סביליה גרנדה מורסיה ויגו ולנסיה מרידה צרפת צרפת פורטוגל מרוקו אלג'יריהקלביה(למפת האיים הבלאריים רגילה) פלמה דה מיורקה איביזה מאון הים התיכוןקלביה(למפת האיים הבלאריים מוגדלת) פלמה דה מיורקה איביזה מאון הים התיכוןקלביה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קלביה (בקטלאנית: Calvià), היא רשות מקומית במיורקה, האיים הבלאריים, ספרד.
גאוגרפיה

הרשות המקומית נמצאת כ-11.5 ק"מ מבירת האיים הבלאריים, פלמה דה מיורקה, וכ-540.5 ק"מ מבירת ספרד, מדריד.
אקלים

| אקלים בקלביה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בקלביה> ינואר.14.10.52.5 | אקלים בקלביה> פברואר.14.10.43.8 | אקלים בקלביה> מרץ.16.11.39.3 | אקלים בקלביה> אפריל.18.13.41.4 | אקלים בקלביה> מאי.21.16.23.8 | אקלים בקלביה> יוני.25.20.22.9 | אקלים בקלביה> יולי.29.23.8.5 | אקלים בקלביה> אוגוסט.29.24.21.4 | אקלים בקלביה> ספטמבר.26.22.65.6 | אקלים בקלביה> אוקטובר.23.19.60.6 | אקלים בקלביה> נובמבר.18.15.74.7 | אקלים בקלביה> דצמבר.16.12.49.9 | אקלים בקלביה> שנה.20.75.16.25.504.4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: וורלד וות'ר
לקריאה נוספת

Bisson, T. N. (1988). Història de la Corona d'Aragó a l'Edat Mitjana (בקטלאנית). Barcelona: Ed. Crítica. ISBN 84-7423-358-5.
Celdrán Gomáriz, Pancracio (2002). Diccionario de topónimos españoles y sus gentilicios (בספרדית). Espasa Calpe. ISBN 84-670-0146-1.
Garcías, Gina; Verd, Sebastià (בדצמבר 1986). Calvià del verde al azul (Historia, economía y sociedad) (בספרדית). Ajuntament de Calvià. p. 203. ISBN 84-505-4704-0. {{cite book}}:  (עזרה)
Santamaría, Álvaro. Determinantes de la conquista de Baleares (1229–1232). Lección inaugural del curso 1972–1973 (בקטלאנית). Palma de Mallorca: Inetllibre S.L. / Universidad de Barcelona, Facultad de Filosofía y Letras, Estudio General Luliano, 1972 4º menor. pp. 65–133. אורכב מ-המקור ב-10 במרץ 2012. נבדק ב-8 באוקטובר 2009. {{cite book}}:  (עזרה)
Xamena Fiol, Pere (1991). Historia De Mallorca (בקטלאנית) (Third ed.). Palma de Mallorca: Editorial Moll. ISBN 84-273-0258-4. נבדק ב-28 בספטמבר 2009. {{cite book}}:  (עזרה)
de Riquer i Permanyer, Borja; Carbonell i Curell, Anna (1996).  openlibrary.org (ed.). Història, Política, Societat i Cultura dels Països Catalans Volum 3. La forja dels Països catalans. Segles XIII-XV (bool) (בקטלאנית) (First ed.). Barcelona: Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2483-8. נבדק ב-4 בדצמבר 2009. {{cite book}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  Calvià · 07184, Balearic Islands, Spain, Calvià · 07184, Balearic Islands, Spain (באנגלית)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Calvia Monthly Climate Averages, WorldWeatherOnline.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567038805171  GND: 7572205-7  LCCN: n84113887  MusicBrainz: 623e7f2f-eed0-43d9-81ac-169ba968b5a3  VIAF: 136092261   WorldCat (עם VIAF): 136092261
קלייב מריסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בספטמבר 1945 (בן 79) טנביי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ויילס 
 מקום לימודים:  רוז ברופורד קולג' 
 פרופיל ב-IMDb
 
קלייב מריסון (באנגלית: Clive Merrison; נולד ב-15 בספטמבר 1945) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, תיאטרון ורדיו ולשי.
הערות שוליים

↑  Playbill for the 9–15 March 1978 performances at the Spingold Theater, Brandeis University, Massachusetts.
↑  "The Complete sherlock Holmes Radio Collection". Amazon.co.uk. נבדק ב-7 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Drama on 3; The History Boys". BBC Online. בדצמבר 2006. נבדק ב-7 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007386105105171  PLWABN: 9810533239905606  BnF: cb16934090x (data)  GND: 132077469  ISNI: 0000 0000 3013 0675  LCCN: no95019861  MusicBrainz: 1f9efb7f-1738-4b86-954a-33a008f6b00f  SUDOC: 069009880  VIAF: 6084032   WorldCat (עם VIAF): 6084032
קוויאר בלוגה

| --- | --- |
בלוגה קוויאר שחור
בלוגה קוויאר שחור
 
 מאכלים
 סוג:  קוויאר 
 
קוויאר בלוגה הוא קוויאר העשוי מביצי דג הבלוגה. דג הבלוגה נפוץ בעיקר באזור הים הכספי, אגם המים המלוחים הגדול בעולם, שגובל באיראן ובארצות חבר המדינות אזרבייג'ן, קזחסטן, רוסיה וטורקמניסטן. דג הבלוגה נפוץ גם בשטחי הים השחור וכן גם בים האדריאטי. קוויאר בלוגה הוא סוג הקוויאר היקר ביותר, בתחילת המיליניום מחיר קילו אחד של קוויאר זה נע בין 7,000 ל-10,000 דולרים אמריקאים.
תיאור מורחב

דג הבלוגה נחשב למין בסכנת הכחדה, נתון שהוביל את ארגון שימור חי הבר והדגה האמריקאי לאסור בשנת 2005 על יבוא של קוויאר אם מקורו באגני הים הכספי או הים השחור. בשנת 2006 נקבע באמנת וושינגטון איסור על סחר במיני קוויאר מהים השחור ומהים הכספי עם המדינות אזרבייג'ן, בולגריה, סין, איראן, קזחסטן, רומניה, רוסיה, סרביה, מונטנגרו, טורקמניסטן ואוקראינה. זאת, לאחר שמדינות אלו לא עמדות בתקנות ולא אכפו את חוקי השימור הבין-לאומיים. האיסור על המסחר עם איראן הוסר מן האמנה. לפי דו"חות מעודכנים איראן מפקחת על דיג לא חוקי של הדגה בשטחיה. בשנת 2007, כאשר התחדש המסחר על ביצי הבלוגה מאיראן באופן חלקי, איראן מכרה 96 טונות של המאכל, 15 אחוזים פחות מאשר הכמות שנסחרה בשנת 2005.
חדקן הבלוגה מגיע לבגרות מינית לאחר 20 שנים. הדגים שנאספים עבור ביציהם לרוב שוקלים 900 קילוגרמים. עיקר קוויאר הבלוגה מכיל את ביצי הדגים, צבעם נע מאפור כהה (כמעט שחור) עד לאפור בהיר, כאשר הצבעים הבהירים יותר הם של דגי בלוגה מבוגרים יותר והקוויאר המופק מהם יוקרתי יותר.
עם זאת, קוויאר הבלוגה היקר ביותר אינו בצבעי אפור-שחור אלא לבן, הוא מכונה "אלמאס" והוא עשוי מביצי דגי בלוגה לבקנים אשר נדירים למדי בטבע. קילוגרם אחד בלבד של "זהב לבן" זה נמכר כיום במחיר של כ-34,500 דולרים. האלמאס מופק מביצי דגי בלוגה לבנים לבקנים מדגים שגילם נע בין 60 ל-100 שנים, דגים אלה נפוצים יותר בדרום הים הכספי היכן שישנו פחות זיהום.
כל תוספת כלשהי לקוויאר פוגמת בערך הקוויאר, ולרוב קוויאר הבלוגה מגיע לשווקים מבלי שעבר עיבוד כלשהו.
הגשה

בדומה למנות קוויאר אחרות, קוויאר בלוגה מוגש על כפית העשויה מדר, מעצם או מחומר אחר שאינו מתכתי. כלי מתכת פוגע בטעם המנה ומוסיף לה טעם לוואי לא רצוי. קוויאר בלוגה מוגש לרוב בנפרד מעל טוסט, שלא כמו מנות קוויאר זולות יותר אותן מגישים במספר דרכים, למשל בתוך בליני, מצופים בשמנת חמוצה, קרם פרש או מעורבבים בתוך סלט ביצים או לצד ביצים פרוסות.
קרב ח'אן יונס (1516)

קרב ח'אן יונס (טורקית Han Yunus Muharebesi) היה הקרב השני במלחמה הממלוכית-עות'מאנית, ונערך ב-28 באוקטובר 1516 סמוך לתל גמה שליד ח'אן יונס.
הרקע לקרב

האימפריה העות'מאנית בימי הסולטאן סלים הראשון התקדמה במסע כיבוש מהיר והתפשטה הן מערבה לכיוון אירופה והן מזרחה ודרומה. הכוח החזק באותה תקופה בלבנט היה הסולטנות הממלוכית שמרכזה שכן בקהיר. בסולטנות הממלוכית שלטו שליטים ממוצא צ'רקסי והיא הייתה במצב של התדרדרות שלטונית ומדינית שנמשכה משנות ה-90 של המאה ה-15. כחלק מתפיסה צבאית שמרנית, הממלוכים סירבו להשתמש בנשק חם. הם שמו דגש על תנועת פרשים קלים ועל ירי קשתים. לעומתם, העות'מאנים הצטיינו באותה עת בחדשנות צבאית ושיכללו את השימוש בארטילריה.
בקיץ 1516 היה ברור לממלוכים שהעות'מאנים מתעתדים לכבוש את מצרים. הדוקטרינה הממלוכית הייתה לצאת לקראת האיום ולא להתבצר ולהמתין לו. כוח ממלוכי שמנה כ-10,000 פרשים יצא מקהיר במגמה לפגוש את הכוח העות'מאני ולעצור אותו. הכוחות נפגשו לראשונה בקרב מרג' דאבק שהתרחש ב-24 באוגוסט 1516 בסוריה, צפונית לחלב. בקרב זה זכו העות'מאנים בניצחון מוחץ על הממלוכים, והסולטאן הממלוכי אל-מלכ אל-אשרף קאנסוה אל-ע'ורי (אנ') נהרג. למעשה הכריע הקרב את גורל המלחמה כולה, שכן לאחריו לא נותרה התנגדות ממלוכית של ממש מסוריה ועד קהיר.
הקרב ותוצאותיו

לאחר קרב מארג' דאבק המשיכו הכוחות העות'מאנים להתקדם דרומה והגיעו לדמשק בספטמבר 1516. בד בבד מונה טומאן ביי (אנ') לסולטאן הממלוכי, והוא שלח חיל פרשים נוסף לארץ ישראל בניסיון לעצור את העות'מאנים. הכוח העות'מאני התפצל לשני ראשים:
הכוח העיקרי בראשות הסולטאן סלים הראשון המשיך בהתקדמות דרומה דרך נחל עירון והגיע לרמלה. ברמלה הכוח חנה, והסולטאן פקד את המקומות הקדושים בירושלים ובחברון.
כוח עות'מאני משני בהנהגת הוואזיר הגדול סינאן פשה נע מדמשק דרומה והביס את הממלוכים בקרב משני ליד בית שאן.
לאחר מכן שבו שני הכוחות העות'מאנים והתאחדו, ובהגיעם אל תל גמה שליד ח'אן יונס, התארגן כוח פרשים ממלוכי בהנהגת ג'נבירדי אל-ע'זאלי ותקף אותם. ההתקפה נשברה והכוח הממלוכי הנותר נסוג לקהיר. לאחר קרב ח'אן יונס, המשיכו העת'מאנים וחצו את סיני לאורך קו החוף של הים התיכון. קרב רידניה (אנ') שהיה הקרב השלישי והאחרון במלחמה נערך ב-22 בינואר 1517, בליבה של הסולטנות הממלוכית המתפוררת, ולמעשה לא הייתה לו משמעות צבאית של ממש.
בקרב ח'אן יונס השלימו העות'מאנים את כיבושה של כל ארץ ישראל, אם כי מקובל שהתקופה העות'מאנית בארץ ישראל החלה ב-1517, עם נפילתה המוחלטת של הסולטנות הממלוכית.
לקריאה נוספת

אריה שמואלביץ, הקרב על ח’אן יונס - דצמבר 1516 מתוך זירת קרב - קרבות הכרעה בארץ-ישראל (תשסז) 169-175.
מרדכי גיחון, אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל, מביתר ועד תל חי, 1974, מפה 128.
קרב חוליאפולה

קרב חוליאפולה (באוקראינית: Бої за Гуляйполе) הוא קרב בין הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ולבין הכוחות המזוינים של אוקראינה בעיר חוליאפולה (אנ'), במרכז מחוז זפוריז'יה שבאוקראינה. בעקבות השתלטות רוסיה על רובו של המחוז בתחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, העיר הפכה לעיר הסמוכה לגבול בין השטח שכבשה רוסיה לשטח שנשאר תחת שלטון אוקראיני. הקרב היה חלק מהמתקפה בדרום אוקראינה של הפלישה הרוסית לאוקראינה.
קרב קרשניק

קרב קרשניק היה הראשון מבין שרשרת קרבות בין האימפריה הרוסית והאימפריה האוסטרו-הונגרית במערכה על גליציה במלחמת העולם הראשונה. הקרב נפתח ב-23 באוגוסט 1914 בקרשניק שבגליציה והאזורים הסמוכים לה, ליד גבול האימפריה הרוסית בצפון אוסטרו-הונגריה. לאחר שני ימי לחימה, ניצחה הארמייה הראשונה האוסטרו-הונגרית את הארמייה הרביעית הרוסית; היה זה הניצחון הראשון של הצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. ויקטור דנקל שפיקד על הארמייה האוסטרית הראשונה, זכה לכבוד גדול ונחשב גיבור לאומי, עד לקרבות הבאים, שבהם הפסיד הצבא האוסטרו-הונגרי.
מהלך הקרב

בתחילת הקרב לאוסטרים היה כוח רב יותר שפעל במיקום אסטרטגי טוב יותר. הארמייה האוסטרית הראשונה הייתה מורכבת מכוח בגודל עשר וחצי דיוויזיות רגלים ושתי דיוויזיות פרשים, בעוד הארמייה הרוסית הרביעית בפיקודו של הברון זלצה העמידה שש וחצי דיוויזיות רגלים ושלוש וחצי דיוויזיות פרשים.
רמטכ"ל צבא אוסטרו-הונגריה קונרד פון הצנדורף הורה לארמייה הראשונה להעביר את כובד המשקל של הכוחות מערבה, בניגוד למה שציפו הרוסים. במאמץ מהיר לשפר את עמדותיו, הורה הרמטכ"ל הרוסי לארמיות הרביעית והחמישית להתכונן להגנה אגפית. למרות שפקודה זו ככל הנראה מנעה מהרוסים הפסד אפשרי גדול יותר, היא נכשלה במטרתה למנוע את תוצאות הקרב.
המערכה לא אופיינה במלחמת חפירות כבחזית המערבית, כיון שהצדדים בחזית המזרחית לא הספיקו להתמקם לטווח ארוך ולעסוק בעבודות בנייה וחפירה. כתוצאה מכך, סערה ביומיים הבאים המערכה והכוחות הגדולים של הפרשים שהיו מעורבים בה, גרמו לחוסר יציבות בקו החזית.
קלייטוס הלבן

קלייטוס (ביוונית: Κλεῖτος) המכונה הלבן (ביוונית: Λευκός) כדי להבדילו מקלייטוס השחור. היה מצביא מוקדוני ששירת בצבאו של אלכסנדר הגדול, אולם את עיקר שמו קנה לו במלחמות הדיאדוכים.
ביוגרפיה

הוא נזכר לראשונה כאחד ממפקדי הכוח המוקדוני במהלך פלישת אלכסנדר הגדול להודו, הוא השתתף בקרב הידספס. אולם לאחר מכן כאשר הצבא התמרד באופיס, נשלחו רבים מהקצינים יחד עם קרטרוס חזרה למוקדון, קלייטוס היה ביניהם. אולם לאחר מותו של אלכסנדר, התמרדו הערים היווניות נגד הכובשים המוקדונים, מאבק שזכה לכינוי מלחמת לאמיה. קלייטוס הצטיין במיוחד במלחמה זו, והביס את הצי המורד הלא מוכן בקרב אמורגוס, ומאוחר יותר הביס אותו שוב בקרב על האיים האכינדים. הוא מונה על ידי העוצר אנטיפטרוס למושל לידיה.
לאחר מותו של אנטיפטרוס בשנת 319 לפנה"ס, פרצה מלחמת ירושה בין היורש הרשמי שלו פוליפרכון, לבין בנו קסנדרוס. עד מהרה התרחבה המערכה, ואל פוליפרכון הצטרפו אאומנס, ואולימפיאס. אל קסנדרוס הצטרפו אנטיגונוס, תלמי, וניקנור. אנטיגונוס היה אמור לחצות את ההלספונט, המפרידים בין ממלכתו שבפריגיה, למוקדון שתחת שליטתו של פוליפרכון. קלייטוס בחר לצדד בפוליפרכון, זה האחרון שלח אותו כדי למנוע את נחיתת כוחותיו של אנטיגונוס באירופה. קסנדרוס שהיה זקוק לכוחות המדוברים, שלח את ניקנור בראש צי להיאבק בו. הקרב ביניהם התרחש ליד ביזנטיון, ובתחילה ניצח קלייטוס. אולם בהמשך התרשל והניח לציו ולחייליו להתפזר, מה שאפשר לניקנור לתקוף פעם נוספת ולנצח. קלייטוס נמלט עם כמה ספינות לחוף של תראקיה, וניסה להמשיך משם אל מוקדון, אולם נרצח בדרך בידי אנשיו של ליסימכוס שליט תראקיה. עם מותו נסתם הגולל על עתידו של פוליפרכון.
הערות שוליים

↑  אריאנוס, ספר חמישי, 12, 2.
↑  ביל יני עמ' 184.
↑  יוסטינוס, ספר שנים עשר, 12, 8.
↑  אתנאיוס, "משתה החכמים", ספר שנים עשר, 55.
↑  John H. Hale, Lords of the sea: the story of the Athenian navy, chapter 21
↑  פלוטרכוס, "מוראליה", 338.
↑  דוד גולן, "תולדות העולם ההלניסטי" עמ, 71-70.
↑  דיודורוס, "ביבליותקה היסטוריקה", ספר שמונה עשר, 72, פרקים 9-5.
קרב ח'וזאעה

דחפור די-9 בשירות צה"ל, מאותו דגם שנטל חלק בקרב
קרב ח'וזאעה (ידוע גם בשם הקרב על חרבת אחזעה) היה קרב במבצע צוק איתן בין צה"ל לחמאס בח'וזאעה שברצועת עזה, שהתרחש ב-27 ביולי 2014.
הקרב היה חלק מאיתור והריסת מנהרות לחימה המובילות מח'וזאעה לישראל ולפגוע בתשתיות החמאס. הקרב זכה לכיסוי תקשורתי נרחב בשל גבורת הלוחמים בו, שלארבעה מהם הוענק צל"ש על לחימתם, ובשל מותו של מפעיל ה-D9 סמל-ראשון משה דוינו מירי נ"ט בידי מחבלי החמאס.
רקע

ב-17 ביולי, תשעה ימים לאחר תחילתו של מבצע צוק איתן ולאחר סירובו המתמשך של ארגון חמאס להסכים להפסקת אש, החלה ישראל במבצע צבאי קרקעי ברצועת עזה על מנת לאתר, לחשוף ולהשמיד את מנהרות הלחימה של רצועת עזה. יום לפני כן קראו כוחות צה"ל לתושבי השכונות המזרחיות של העיר עזה, שג'אעייה וזייתון, להתפנות מבתיהם.
ב-24 ביולי צוות קרב חטיבתי (צק"ח) תחת פיקוד המח"ט אלוף-משנה עופר וינטר, בהובלה של יחידת רימון, החלה הלחימה בכפר חרבת אחזעה סמוך לחאן יונס בחיפוש אחר מנהרות. הצק"ח כלל את יחידת רימון וגדוד צבר מחטיבת גבעתי, גדוד 101 מחטיבת הצנחנים, גדוד 603 מחיל ההנדסה הקרבית וכן צוותים מיחידות דובדבן, יהל"ם ועוקץ.
כמעט כל תושבי הכפר ח'וזאעה התפנו מבתיהם. רוב בתי הכפר היו ממולכדים והכילו בתוכם מטעני חבלה אמצעי לחימה אמצעי חטיפה, וחלקם הכילו פירי מנהרות. במהלך טיהור הבתים ואיתור המנהרות רבים מהם נהרסו. בקרבות שהתנהלו יצאו מחבלים מפירי המנהרות ירו על הכוחות והגיעו לקרבות מטווח קצר. הכוח שנפגע ראשון היה כוח של יחידת רימון: 2 לוחמים נפצעו מירי נ"ט. על הובלה של כוחות ה(צק"ח) בקרב "חרבת אחזעה" הוענק צל"ש אלוף יחידתי מאלוף פיקוד הדרום ליחידת רימון.
ב-27 ביולי בבוקר נהרגו 2 לוחמי הנדסה קרבית בעת שסיכלו ניסיון חטיפת חייל. באותו יום חיסל גדוד 101 של הצנחנים 6 מחבלים.
מהלך הקרב

ב-27 ביולי נתקל כוח של יחידת דובדבן ב-10 מחבלים, מבוצרים במבנה וחמושים ברובי סער, מקלעים ורקטות נ"ט. המחבלים פתחו באש על הכוח וגרמו לפצועים, ולוחמי דובדבן הזעיקו סיוע. למקום הגיעו רב-סרן ערן ארזי, מפקד פלוגה בגדוד צבר של חטיבת גבעתי, וסרן שי טובול, מפקד פלוגה בגדוד 603 של חיל ההנדסה הקרבית. הם הזעיקו למקום טנקים, נגמ"ש אכזרית לחילוץ הנפגעים ודחפורים.
המחבלים ירו על כוח דובדבן ועל כוחות החילוץ וארזי הורה לטנקים להפגיז את המבנה ממנו נורתה האש. הטנקים ירו מספר פגזים על הבית והצליחו לשתק את האש. במקביל שני דחפורי D9 משוריינים החלו בפילוס דרך לבית בו שהו חיילי דובדבן על מנת לאפשר את חילוץ הנפגעים. לפתע נורתה רקטת RPG על אחד הדחפורים, ומהפגיעה נהרג אחד מאנשי הצוות, סמ"ר משה דוינו, והשני נפצע קשה.
חוליית הנ"ט נמלטה לבית סמוך ודחפור D9 אחר של גדוד 603, בפיקוד סמ"ר תמיר אסולין, התנדב לפרוץ את הדרך לדחפור הפגוע על מנת לאפשר את חילוץ הנפגעים. הדחפור החל בפילוס הדרך בשכונה הנטושה, בנסיעה דרך רחוב צר, תוך הקפדה לא לפגוע בבתים לא מעורבים. לאחר מכן הוא הרס חומה שהפריעה למעבר וכן חישף מטע זיתים שהפריד בינם לבין המבנה ממנו בוצע הירי על הכוחות. במהלך החישוף ירו המחבלים רקטת נ"ט נוספת על הדחפור, אך לא גרמו לנפגעים. המחבלים המשיכו בירי על הכוחות, וצוות הדחפור בפיקוד אסולין הסתער עם ה-D9 על המבנה על מנת להשמידו ולשתק את אש האויב. בסיוע דחפור D9 נוסף (שאותו הפעילו מור ענף ונתי פראדה) מוטט ה-D9 את המבנה על החוליה תחת אש, וכן מבנה נוסף שגם בו שהו מחבלים. מקריסת המבנים נהרגו 8 מהמחבלים בחוליה, ו-2 המחבלים שנותרו נתפסו על ידי לוחמי גבעתי ונלקחו לחקירה. על כך קיבלו לוחמי ה-D9 צל"ש מפקד אוגדה.
במהלך הקרב חילץ כוח שריון בפיקודו של סגן גלעד בסיס את הקצין סגן יקיר אמירי שנפצע קשה בזמן שפיקד על ה-D9 שנפגע מטיל ה-RPG, חיילים פינו את סמ״ר מושיקו דוינו שנהרג בקרב. בפעולות אלו מנעו הלוחמים ממחבלי חמאס לחטוף את הלוחמים שנפגעו בקרב.
במקביל, התנהלו חילופי אש בין כוח של יחידת רימון לבין לפחות 5 מחבלים מבוצרים היטב במבנים וחמושים ברובי סער, מקלעים וטילי קורנט. המחבלים הסתתרו בבתים בשכונה וניהלו קרבות עיקשים עם הלוחמים. לאחר שלוחמי יחידת רימון הצליחו להגיע עד אליהם למרות האש הכבדה נטשו המחבלים את עמדותיהם וברחו אל המסגד השכונתי. בבריחתם הובילו אל רשת מנהרות היוצאות מהמסגד ונהרגו בפתחי המנהרות על ידי הלוחמים. הלוחמים התגברו על קשיים רבים במהלך הקרב ובגבורה יוצאת דופן חיסלו את המחבלים ללא נפגעים. על פעולה זו עוטר סמל סהר אלבז מיחידת רימון בצל"ש הרמטכ"ל. בפעולה נוספת, לכדה יחידת רימון את מ"פ חז'אעה ובכיר במערך המנהור של החמאס שהניבו מידע רב לאחר מכן.
אחרי שהושמדה חוליית המחבלים, אש האויב פסקה והכוחות יכלו לפנות את כל הנפגעים ולהמשיך במשימה: חישוף, איתור וחשיפת מנהרות טרור. המחבלים שנתפסו על ידי הלוחמים נלקחו לחקירה וסיפקו מידע על תשתיות הטרור של חמאס.
הקרב הסתיים באותו ערב, והכוחות החלו בחזרה לשטחי הכינוס. במהלך החזרה נתקעה ה"אכזרית" ושני דחפורי ה-D9 חילצו אותה למגנן הקרוב.
בעקבות הקרב

ללוחמים הבאים הוענק צל"ש על לחימתם:
סמל סהר אלבז - לוחם ביחידת רימון - הריגת 4 מחבלים תוך כדי לחימה - צל"ש הרמטכ"ל
סרן שי טובול, מ"פ בגדוד 603 של חיל ההנדסה הקרבית - צל"ש אלוף
רב-סרן ערן ארזי, מ"פ בגדוד צבר, חטיבת גבעתי - צל"ש מפקד אוגדה
סמל-ראשון תמיר אסולין - מפקד דחפור D9 בגדוד 603 של חיל ההנדסה הקרבית - צל"ש מפקד אוגדה.
סמל אדיר עובדיה - מפעיל דחפור D9 בגדוד 603 של חיל ההנדסה הקרבית - צל"ש מפקד אוגדה
הערות שוליים

↑  ברוב כלי התקשורת דווח כי הקרב התרחש ב-28 ביולי, אך הוא התרחש ב-27 ביולי.
↑  איציק וולף, צה"ל קרא לתושבי סג'עייה וזייתון להתפנות, באתר News1 מחלקה ראשונה, 16 ביולי 2014
↑  לוחם הנדסה ו-4 חיילים נוספים נהרגו באזור הרצועה, באתר nrg‏, 28 ביולי 2014
↑  שירה מאירי, "עד שהמוות לא קרוב אליך – אתה לא יודע כמה זה קשה", באתר הגבורה, במחנה באתר "הגבורה", 21 במאי 2015.
↑  לילך שובל, תחת הפגזה: תחנת הכוח בעזה הושבתה, ישראל היום, 29 ביולי 2014.
ציטוט: "סמ"ר משה נהרג כאשר כעשרה מחבלים ירו טיל אר.פי.ג'י לעבר דחפור D9 צה"לי. הכלי הצה"לי נפגע ובעקבות זאת נהרג חייל מחיל ההנדסה. החוליה שירתה את טיל הנ"ט נכנסה לבית סמוך, ואחד הדחפורים הפיל את הבית על המחבלים והרג שמונה מהם. שניים נוספים נתפסו על ידי חטיבת גבעתי."
↑  "לא אשכח את המבט של המחבל: זה או אני או אתה", באתר וואלה, 20 באפריל 2015
↑  צל"שי צוק איתן
↑  לילך שובל, "קיבלתי על עצמי משימה להגן על החברים שלי", באתר ישראל היום, 3 בפברואר 2015.
↑  רס"ן שי טובול, יוזמה ותושייה תחת אש, באתר ישראל היום, 26 ביולי 2016.
| מבצע צוק איתן |
| --- | --- | --- |
| אירועים | בין מבצע עמוד ענן למבצע צוק איתן • אירועי הסכסוך הישראלי פלסטיני ב-2014 • רצח שלושת הנערים (מבצע שובו אחים) • אירועי מבצע צוק איתן‏‏ • החדירה לחוף זיקים • לאחר מבצע צוק איתן |  |
| קרבות ברצועת עזה | קרב בית חאנון • קרב שג'אעייה • פרשת אורון שאול • קרב ח'וזאעה • קרב רפיח • הדר גולדין |  |
| שונות | אירועי מבצע צוק איתן • אות מערכת צוק איתן • ועדת החקירה של האו"ם • חיל ההנדסה הקרבית במבצע צוק איתן |  |
קלייטרכוס

קלייטרכוס (ביוונית: Κλείταρχος; המאה ה-3 לפנה"ס) היה היסטוריון יווני. הביוגרפיה שכתב על אלכסנדר הגדול שימשה אחד המקורות העיקריים לכותבים מאוחרים יותר.
קורות חיים

מעט מאוד ידוע על חייו, הוא היה בנו של ההיסטוריון המפורסם דינון, וחי באלכסנדריה שבמצרים, בתקופת שלטונו של תלמי הראשון או מעט אחריה. הוא כתב ספר היסטוריה על אלכסנדר הגדול, כשהוא מסתמך על חיבורו של קליסתנס שהתלווה אל אלכסנדר, ושל חיילים בצבאו. ספרו, אף שלא שרד עד ימינו השפיע רבות על כותבים מאוחרים יותר כגון טימגנס, קטעים מהספר אף שרדו אצל כותבים מאוחרים אף יותר, במיוחד אצל דיודורוס, וקורטיוס רופוס, וציטוטים השתמרו גם אצל סטראבון, ואתנאיוס.
פלוטרכוס מציין סיפור המובא בשמו של קלייטרכוס וסופרים נוספים, לפיו אלכסנדר ביקר בממלכת האמזונות. פלוטרכוס מוסיף שכאשר סיפרו לליסימכוס, שומר ראשו של אלכסנדר, את הסיפור, הוא חייך ושאל: "ואיפה אני הייתי אז? כמו כן אתנאיוס גם מוסר בשמו שהטאירה בשם תאיס הסיתה את אלכסנדר לשרוף את ארמונות מלכי פרס בפרספוליס. גם דיודורוס ופלוטרכוס מצטטים אותו בנושא זה, אם כי אריאנוס המצטט את תלמי טוען שהשריפה בוצעה לאחר דיון במועצת המלחמה של אלכסנדר.
חוקרים מודרניים שבחנו את הציטוטים המובאים בשם קלייטרכוס, הצליחו לקבוע את דיוקן ספרו. קלייטרכוס התמקד בספר בעיקר באנקדוטות פנטסטיות ורומנטיות, ולעיתים קרובות הקריב את הדיוק ההיסטורי לשם כך. קלייטרכוס ראה באלכסנדר אדם טוב מיסודו, שהלך והתקלקל והפך לאלכוהוליסט, רודן, ואכזרי, בעל מידות ותאוות מגונות.
הערות שוליים

1 2 3 4  קלייטרכוס באתר ליוויוס
↑  פלוטרכוס, "חיי אלכסנדר", 46.
↑  אתנאיוס, "משתה החכמים", ספר שלוש עשרה, 576e
↑  לדיון מפורט בנושא ולהשוואת מקורות ראו: זאב רובינזון, האשה והמסורת על שריפת פרספוליס, זמנים חוברת 15, עמ' 71-61.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259671805171  BIBSYS: 95000857  GND: 119457652  ISNI: 0000 0000 8842 4772  LCCN: no97061760  NTA: 069889600  SUDOC: 182886069  VcBA: 495/51122  VIAF: 56220108   WorldCat (עם VIAF): 56220108
קרב חירבת כוריכור

כיתה מפלוגה ב' של הפלמ"ח לפני היציאה לשילטא, רובם לא חזרו מהקרב
שלט משרד הביטחון באנדרטת חללי אל בורג'-שילתא מעל עמק איילון
אנדרטת אל בורג'-שילתא מעל עמק איילון
אתר הנצחה בשילת לקרב חורבת כוריכור
גלעד בשילת ל-45 הנופלים בקרב חירבת כוריכור
קרב חירבת כוריכור (קוריקור) היה קרב במלחמת העצמאות, בין פלוגה ב' מהגדוד הראשון של חטיבת יפתח, שמפקדו היה אתיאל עמיחי, לכוחות ירדניים, בסמוך למקום שבו שוכן היום מושב שילת.
מהלך הקרב

ב-17 ביולי 1948, לקראת תום מבצע דני וממש לפני הפסקת האש, נשלחה פלוגה ב' מן הגדוד הראשון לחסום הגעת כוחות ירדנים מבית נבאלא לכיוון לטרון, שם התארגנה התקפה מכריעה. המחסום אמור היה להיות מוצב צפונית-מזרחית לרכס כוריכור (כיום היישובים כפר האורנים ולפיד), בנקודת מפגש הדרך (כיום כביש 455) עם נחל מודיעים.
לאחר כיבוש שילתא (כיום מושב שילת), הגיעה לשם פלוגה מוקטנת בת 2 מחלקות (אחת מהן "המחלקה הדתית"), שמנו 82 חיילים. מפקד הכוח היה פנחס זוסמן (סיקו), אז בן 21, ולימים פרופסור לכלכלה חקלאית ומנכ"ל משרד הביטחון.
עם רדת הלילה התחיל הכוח לנוע לעבר רכס כוריכור (גבעה 318). זו גבעה מאורכת שחלקה המערבי גבוה יותר ועליו בית (חירבת כוריכור). הלוחמים הבחינו בנוכחות אנשים על חירבת כוריכור, וסברו שמדובר בכפריים. מפקד המחלקה הדתית הציע למ"פ לתקוף את הבית אך נענה בסירוב. המ"פ התקשר למפקדת הגדוד והסמג"ד אסף שמחוני הציע לו לכבוש את הבית, אולם המג"ד אתיאל עמיחי הורה לו להתמקד במשימה של חסימת הכביש בית נבאלא - צומת בית סירא. לאחר דיון קצר, החליט המ"פ זוסמן להמשיך במשימה לחסימת הכביש, ולא לכבוש את החירבה שהייתה מרוחקת רק כמה מאות מטרים מהם. עם אור ראשון (18 ביולי) הבחינו הלוחמים בטור של שריוניות ירדניות החונה על הכביש שאותו היו אמורים לחסום. צוות מרגמות של הפלמ"ח החל לירות על הטור המשוריין וכך התגלתה לירדנים נוכחותה של פלוגת הפלמ"ח. הירדנים החלו להשיב אש ממספר נקודות:
מחירבת כוריכור שמצפון, שבדיעבד התברר שאמנם חנה בה כוח ירדני.
מרגמות בקוטר 82 מ"מ שטווחו על ידי הכוח שעל החירבה.
כפריים מהסביבה שהצטרפו לכוחות הלגיון, ותקפו ממזרח.
בהמשך, איגף הכוח המשוריין מדרום, על מנת להקשות על הנסיגה.
כשהתברר שכוח הפלמ"ח לא יוכל להחזיק מעמד, ניתנה פקודת נסיגה. הלוחמים נסוגו לכיוון שילתא שממערב, ולכיוון אל בורג' (כיום גבעת התיתורה) שמדרום. במהלך הנסיגה נהרגו עשרות חיילים מאש הירדנים והכפריים מהסביבה. על אלה נוספו הרוגים מאש של לוחמים מהגדוד השלישי של הפלמ"ח ששהו באל בורג', שסברו בטעות שאלו כוחות אויב.
"בעת הנסיגה הושארו פצועים רבים בשדה הקרב. פצועים אלו נטבחו בידי פליטי לוד וכפריים מקומיים, שהצטרפו לחיילי הלגיון במרדף אחרי חיילי הפלוגה הנסוגים והתעללו בגופות הפצועים באמצעות חרבות, קילשונים ומקלות".
בסוף היום נעדרו 45 לוחמים מתוך 82 שיצאו למשימה. אחד מהנעדרים (יהודה שפייר), הוצא חלל משדה הקרב בלילה לאחר מכן והובא לקבורה בחלקה הצבאית בבית הקברות נחלת יצחק. גופותיהם של יתר 44 הלוחמים נשארו בשטח, ורק לאחר כשנה וחצי נאספו על ידי הרב הצבאי יצחק מאיר, בסיוע אסף שמחוני שהיה בעת הקרב סמג"ד הגדוד הראשון של הפלמ"ח, והובא למקום בפקודת הרב גורן כשהוא מתחזה לאזרח כדי לזהות את מקום הקרב. השרידים הוכנסו לארונות עץ והועברו לישראל דרך מעבר מנדלבאום. הם הובאו לקבורה ביום י"א באדר (יום תל-חי) (28 בפברואר 1950), בקבר אחים בבית העלמין הצבאי שבהר הרצל.
המ"פ פנחס זוסמן התייסר כל חייו על שלא קיבל את ההצעה לתקוף את הבית בראש הגבעה, ואף שקל לשלוח יד בנפשו בימים שלאחר הקרב.