בית הדין העממי (גרמניה הנאצית)
בית הדין העממי > משפט נירנברג של המשפטנים הנאצים

משפט נירנברג של המשפטנים הנאצים ובשמו הרשמי ארצות הברית נגד יוזף אלטסטוטר ואח' (באנגלית: The United States of America vs. Josef Altstötter, et al.) היה השלישי בסדרת משפטי נירנברג הנוספים, בהם הועמדו לדין נאשמים בפשעי מלחמה בפני בתי דין של צבא ארצות הברית בהיכל הצדק בנירנברג, גרמניה, בתום מלחמת העולם השנייה. המשפט התנהל בשנת 1947 בפני מוֹתָב של שופטים אמריקאים, ובהיעדר בכירי מערכת המשפט בגרמניה הנאצית שנמלטו מאימת הדין – פרנץ גרטנר (Franz Gürtner) שהיה שר המשפטים, מת בשנת 1941. אוטו גאורג טירק, נשיא בית הדין העממי ושר המשפטים החל משנת 1942, התאבד בשנת 1946. ורולנד פרייזלר, נשיא בית הדין העממי, נהרג בעת הפצצה על ברלין בשנת 1945. במשפט השופטים הועמדו לדין 16 שופטים ועורכי דין גרמנים. תשעה מן הנאשמים היו בעלי משרות במשרד המשפטים של גרמניה הנאצית, אחרים היו תובעים ושופטים בבתי המשפט המיוחדים ובבית הדין העממי.
בתום המשפט קבע בית הדין כי אוסוואלד רוטאוג (Oswald Rothaug), שעמד בראש בית הדין המיוחד של נירנברג, וסגנו רודולף אושי (Rudolf Oeschey), נמצאו אשמים בעבירות של פשעים נגד האנושות ונידונו למאסר עולם. ארנסט לוץ (Ernst Lautz), ששימש כתובע ראשי, נידון ל-10 שנות מאסר. כל שאר הנאשמים ששימשו כשופטים ותובעים בבית המשפט העממי: גונטר נבלונג (Günther Nebelung), ששימש כנשיא ההרכב, האנס פטרסן (Hans Petersen), שהיה שופט של כבוד וחבר סנאט בבית הדין העממי, פאול ברניקל (Paul Barnickel) ששימש כתובע בכיר, והרמן קוהורסט (Hermann Cuhorst) שהיה השופט הראשי של בית המשפט המיוחד בשטוטגרט – זוכו מחוסר ראיות. במשפטים נוספים שנערכו בגרמניה לאחר המלחמה ובמהלך המחצית השנייה של המאה העשרים, שופטים אחרים ששירתו בבתי המשפט העממים הוכרזו כלא כשירים לעמוד למשפט על רקע בעיות בריאות.
רוטאוג ואושי הואשמו כי הם ניהלו הליכים משפטיים בניגוד לכללי ההליך ההוגן, ותוך הפרה בוטה של זכויות הנאשמים, באופן שהיה חריג גם על רקע המקובל במערכת המשפט הנאצית. במהלך העדויות עלתה תמונה של שופטים שהופיעו לדיונים כשהם שיכורים, ניהלו דיונים שהיו הלכה למעשה משפטי ראווה, וכללו נאומים ארוכים על הסכנה לגזע הארי ולעולם שצפונה בגזע היהודי, וקבעו כי היהודים והפולנים הם "תתי אדם" שעצם קיומם מאיים על העם הגרמני. לביסוס ההאשמה בחרה התביעה להתרכז במשפטם של ליאו קטנברגר, ראש הקהילה היהודית בנירנברג (גר') שנאשם כי קיים יחסי מין עם אישה גרמנייה איירין זיילר (גר') – עבירה על חוקי הגזע. הזוג הועמד לדין בשנת 1942 בפני בית משפט פלילי – זיילר באשמת עדות שקר ( מאחר שהעידה כי לא קיימה יחסי מין עם הנאשם), וקצנברגר על עבירה נגד חוקי הגזע, וזוכו מכל אשמה. לפי דרישת רוטאוג התיק הועבר לפני בית המשפט העממי בניגוד לכללי הסיכון הכפול, ובהבטחה מוקדמת כי הנאשמים יימצאו אשמים תוך הפרה בוטה של כל סדרי הדין, ובהם הקביעה כי לפחות על פניו נאשם הוא בגדר זכאי עד שתוכח אשמתו. על פי הנהוג בבתי הדין העממיים, רוטאוג ואושי ערכו פגישות עם התובע על הדרך שבה יתנהל המשפט, על מנת להבטיח את תוצאות המשפט וגזר הדין. דיון נפרד בבית הדין העממי התנהל על מנת לקבוע את פסק הדין. מאחר שהעבירה שבה הואשמו זיילר וקצנברגר נשאה עונש מינימלי של שנתיים וחצי, החליט רוטאוג, בניגוד לכללים של המשפט המקובל גם בגרמניה הנאצית, להכליל את העבירה תחת ה"חוק נגד אויבי הציבור", הקובע כי כל עבירה שנעשתה בתנאי המלחמה דינה מוות, תוך שהוא מרחיב את הפרשנות לחוק באופן שלא היה מקובל גם על ידי משפטנים נאצים. המשפט ארך יומיים ומשך קהל רב, קטנברגר נידון למוות וזיילר למאסר.
קו ההגנה של רוטאוג ואושי היה "חדשני" לתקופה וסימן את הטענות שהושמעו בהמשך על ידי נאצים אחרים. לדבריהם הם היו חלק קטן ממנגנון גדול – במקרה הנדון הם היו שופטים במערכת שמנתה בשנת 1942 לא פחות מ-70 בתי משפט מיוחדים. הם טענו בבית המשפט כי אין סיבה מוצדקת להעמיד אותם לדין, וגם לא שופטים אחרים בבתי המשפט הנאציים, מאחר שהם פעלו במסגרת החוק הקיים של גרמניה הנאצית ועל פי פסקי הדין של בית המשפט העליון, וכי פסקי דין קלים על נאשמים היו מתוקנים לחומרה על ידי מערכת המשפט. רוטאוג "הודה" כי פסקי הדין שלו נחשבו למחמירים אך טען כי הם ניתנו במסגרת החוק והמקובל בגרמניה הנאצית, וכי הוא פעל מתוך פטריוטיות גרמנית על מנת לשרת את גרמניה בעת מלחמה, ולא מתוך שנאה או גזענות כלפי יהודים או מיעוטים אחרים. שופטי בית המשפט לפשעי מלחמה דחו את טענותיהם של רוטאוג ואושי, וקבעו כי במשפטים שבהם ישב רוטאוג בראש ההרכב כמו משפטם של קטנברגר וזיילר, ההליכים היו רחוקים מכל נורמה ובסיס משפטי – משפטים שבהם רוטאוג הפך עצמו למשתתף פעיל בג'נוסייד וחלק חשוב במכונת הרצח הנאצית. רוטאוג שוחרר מהכלא בשנת 1956 ואושי שוחרר מהכלא בשנת 1955.