stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסכסוך הישראלי-פלסטיני בחברון
היסטוריה > במלחמת חרבות ברזל

לאחר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל הוחמרו ההגבלות על הפלסטינים בחברון. הרחובות באזור H1 הקרובים לבתי יהודים נסגרו לתנועת פלסטינים, פרט לשעה אחת בבוקר ושעה אחת בערב. רוב החנויות ברחובות האלה נסגרו. נוספו בהם כחמישה מחסומים, בנוסף לאלה שהיו קודם. בנוסף לכך התרבו מקרים של אלימות מתנחלים כלפי פלסטינים, ושל חיפושים ליליים של כוחות צה"ל בבתי תושבים החשודים בטרור.
חיכוכים בין יהודים לפלסטינים בחברון

גדוד של חיילי צה"ל מוקצה בקביעות כדי לשמור על המובלעות היהודיות באזור H2. בחברון מתגוררים כ-800 יהודים. המתיישבים הראשונים לאחר מלחמת ששת הימים התגוררו בשכונת אברהם אבינו, בית הדסה, בית רומנו ואדמות ישי. במאה ה-21 רכשו יהודים בתים בשכונות פלסטיניות ונכנסו אליהם, בהם בית השלום, בית המכפלה, בית רחל ובית לאה.
לאורך השנים התרחשו מקרים רבים של פיגועי טרור פלסטיני כלפי התושבים היהודים בחברון, וכן תקריות בהן נפגעו פלסטינים בחברון מכוחות הביטחון או מתנחלים.
מספר סרטים תיעודיים צולמו בשכונות אלה, בהם "ברוכים הבאים לחברון (שו')" ו"בית האילמת". הסרט "ברוכים הבאים לחברון" מתעד מקרים שהוא מפרש כהטרדת פלסטינים בידי שכניהם הישראלים. בסרט מופיע גם קצין צה"ל במילואים ששירת בחברון ומדווח על פעילות הצבא בעיר, לאחר שהצטרף לארגון "שוברים שתיקה".
הסופר מריו ורגס יוסה ביקר מספר פעמים בחברון. בשנת 2005 פרסם ורגס יוסה סדרת מאמרים תחת הכותרת "ישראל-פלסטין, שלום או מלחמת קודש" בעיתון "אל פאיס", שתורגמה בעיתונים רבים בעולם, הכוללת את רשמיו מהסיור בחברון.
בשנת 2013 פרסם ארגון "בצלם" כי צה"ל עצר 27 קטינים, לפחות 14 מהם מתחת לגיל האחריות הפלילית (12), בעקבות יידוי אבנים.
בשנת 2007 מנה ארגון בצלם 1,014 דירות פלסטיניות נטושות ו-1,829 חנויות נעולות של פלסטינים ברובע הסמוך למערת המכפלה. על פי ארגון הצלב האדום הבינלאומי, כ-78% מתושבי השכונה הפלסטינים חיים מתחת לקו העוני. בסיור של אורי בר־שלום אגמון משנת 2017 מתואר אזור רחוב השוהדא, שהיה פעם אחד הרחובות ההומים והמרכזיים בחברון, כ"עיר רפאים ללא מסחר, ללא תעסוקה וללא חופש תנועה לפלסטינים." רבים מבתי הפלסטינים ריקים, ונותרו רק משפחות עניות מאוד שאין ביכולתן לעזוב.
בדו"ח של הארגון מ-2016 נמסר שבאזור H2 הוקמו כ-18 מחסומי קבע והוטלו איסורים חמורים ונרחבים על תנועת פלסטינים. החל מאוקטובר 2015 הוגבלה גם כניסת פלסטינים לשכונת תל-רומיידה. ביולי 2016 הטיל הצבא הגבלות גם על הכניסה לשכונות נוספות, ואסר על פלסטינים שאינם תושביהן וגילם בין 16–30 להיכנס לתחומן. לדברי הארגון, "מגבלות תנועה אלה מהוות ענישה קולקטיבית חמורה המוטלת על התושבים הפלסטינים, שאינה מאפשרת לתושבים לנהל שגרת חיים סבירה והופכת את חייהם לבלתי נסבלים."
לאחר עזיבת צוות המשקיפים הבינלאומי בינואר 2019 התדרדרו תנאי החיים של הפלסטינים החיים באזור H2, עקב ריבוי החיכוכים עם מתנחלים, וכן בעקבות עליית המתיחות וריבוי העימותים עם כוחות צבא ישראליים, מעימותים אלו נפגעים בעיקר תלמידי בתי הספר היסודיים. כמו כן הוגבלה מאוד תנועת הפלסטינים באזור זה. עקב המגבלות המוטלות על תושבי אזור H2 נאלצו משפחות פלסטיניות רבות לעזוב את בתיהן. כסיבות לעזיבתן ציינו המשפחות את הגבלות התנועה המוטלות זה זמן רב, ומעל לכל את הפחד שקיים אצלן, לטענתן, לביטחונם של ילדיהם.
בדצמבר 2018 פורסמו חלקים מדו"ח פנימי של ארגון הנוכחות הבינלאומית הזמנית בחברון המבוסס על 40 אלף תקריות שדווחו לאנשי הארגון במשך השנים. הדו"ח מצא שישראל מגבילה את חופש התנועה ואת חופש הפולחן של פלסטינים החיים באזור H2. לפי המסמך, החתירה ל"חיים נורמליים" לא קיימת בשום מקום בעיר, ועל הפלסטינים באזור נערמים קשיים בגישה ללימודים, תעסוקה וניהול קשרי משפחה. כמו כן מציין הדו"ח שלמתנחלים בחברון אין כל קשר משפחתי לבעליהם הקודמים של הנכסים, שהיו בלתי מיושבים או בשימוש יהודים לפני 1929, וסוגיית הבעלות על הקרקעות עדיין לא נפתרה.
מקרי פגיעה בפלסטינים

להלן רשימת מקרים בולטים של פלסטינים שנהרגו בחברון, על ידי כוחות הביטחון או אזרחים ישראלים:
21 בדצמבר 1953: מבצע כפפות משי, בפיקודו של מאיר הר-ציון. בפעולת תגמול בחברון, חוליה של יחידה 101 הרגה שלושה אזרחים ומפקד במשמר הלאומי הירדני.
2 ביוני 1980: 11 פלסטינים, בהם 4 ילדים, נפצעו ממטען שהוטמן על ידי אנשי המחתרת היהודית בשוק של חברון.
26 ביולי 1983: הפיגוע במכללה האסלאמית בחברון. חברי המחתרת היהודית תקפו בירי ורימונים את המכללה האסלאמית בחברון, רצחו שלושה סטודנטים ופצעו שלושים נוספים.
30 בספטמבר 1988: הרב משה לוינגר הותקף באבנים במרכז חברון, ירה באקדחו לעבר התוקפים, הרג פלסטיני ופצע פלסטיני נוסף. הוא נדון לחמישה חודשי מאסר בפועל ושבעה חודשי מאסר על-תנאי.
אוקטובר 1992: מטען שהוטמן על ידי ארגון "טרור נגד טרור" מתפוצץ במגרש כדורגל בחברון. שני ילדים פלסטינים נפצעו.
5 בדצמבר 1993: קבוצה של יהודים מקריית ארבע ארבה והרגה תושב פלסטיני מחברון. ההרג עורר הפגנות והפגנות בכל רחבי יהודה ושומרון.
10 בדצמבר 1993: שלושה פלסטינים נרצחו על ידי יהודים בזמן שישבו במכונית חונה ליד חברון.
25 בפברואר 1994: טבח מערת המכפלה, בו נרצחו 29 מתפללים מוסלמים על ידי ברוך גולדשטיין במערת המכפלה. במהומות שלאחר מכן הרגו כוחות הביטחון הישראליים 24 פלסטינים נוספים בגדה המערבית, וכן נהרגו שני ישראלים.
2 ביולי 1995: פלסטיני בן 17 נורה למוות על ידי חיילי צה"ל. עוצר הוטל על העיר חברון.
1 בינואר 1997: שבעה פלסטינים נפצעו בפיגוע ירי בשוק בחברון. החייל היורה, נועם פרידמן, ביקש לסכל את הסכם חברון.
8 בדצמבר 2000: אחמד עלי דרוויש אל-קוואסמה, בן 14, תושב חברון, נפצע מירי כדורים חיים. לאחר שנורה מנעו חיילי צה"ל את פינויו, ואחד החיילים אף דרך על צווארו. מאוחר יותר פונה לבית החולים, וכעבור שלושה ימים מת מפצעיו.
6 בינואר 2001: אריג' סאבר סעיד אל-ג'באלי, בת 19, נורתה בעת שהייתה על גג ביתה.
28 ביולי 2002: ניבין ג'מג'ום, בת 14, נרצחה על ידי מתנחלים כחלק מפעולת נקם על פיגוע הירי בצומת זיף. קבוצות של מתנחלים הרסו חנויות, דקרו וירו במספר גדול של פלסטינים בעיר העתיקה של חברון, תקפו חיילים ושוטרים ומנעו פינוי פצועים.
30 בדצמבר 2002: הריגת עמרן אבו חמדיה בחברון. ארבעה שוטרי משמר הגבול אילצו את אבו חמדיה, תושב חברון בן 18, לעלות לג'יפ, והשליכו אותו מהג'יפ תוך נסיעה מהירה. הוא נחבל בראשו ומת, וחבריו מצאו את גופתו מוטלת באזור התעשייה, לצד הכביש. השוטרים נעצרו, נשפטו ונגזרו עליהם עונשי מאסר. ב-6 ביולי 2003 הוגשו כתבי אישום נגד 11 שוטרים נוספים ממשמר הגבול ששירתו באותה פלוגה. השוטרים הואשמו בכך שהתנכלו לתושבי העיר ולרכושם, שדדו חנויות והכו עוברי אורח.
24 במרץ 2016: עבד אל-פתאח א-שריף ורמזי עזיז א-קסראווי תמימי, בני 21 מחברון, ניסו לדקור חיילי צה"ל. תמימי נורה למוות, וא-שריף נפצע ולאחר מכן נורה למוות על ידי אלאור אזריה.
מקרי פגיעה באזרחים זרים

אזרחים זרים המתגוררים בחברון חשופים הן לפגיעות מצד פלסטינים והן מצד כוחות הביטחון הישראליים. במהלך השנים אירעו תקריות אלימות בהן היו מעורבים גם אזרחים זרים, וחלקם נהרגו בעימותים. להלן מספר מקרים בולטים.
27 במרץ 2002: שני משקיפים, אזרח טורקיה ואזרח שווייץ, חברי צוות הנוכחות הבינלאומית הזמנית בחברון, נרצחו על ידי פלסטינים בפיגוע ירי.
לקריאה נוספת

קו חברון: עדויות חיילים מחברון, 2011-2017, שוברים שתיקה
עיר רפאים: מדיניות ההפרדה הישראלית ודחיקת רגליהם של פלסטינים ממרכז חברון, בצלם והאגודה לזכויות האזרח בישראל, מאי 2007
עלילת הגטאות, באתר היישוב היהודי בחברון
אל-ג'וובארי

| --- | --- |
 לידה:  סוריה
 פטירה:  המאה ה־13 
 שפות היצירה:  ערבית 
 יצירות בולטות:  מבחר בגילוי הסודות וקריעת המסכים 
 
עַבְּד אַלרַחְמָן אִבְּן עֻמַר אַל גַ'וְבַּרִי (בערבית: الجوبري, عبد الرحمن بن عمر الدمشقي; ראשית המאה ה־13) היה מלומד וסופר ימי־ביניימי ממוצא סורי. בין היתר, נודע בשל הוקעתו את האלכימיה.
ביוגרפיה

נולד בכפר ג'ובר שבע'וטה הסמוכה לדמשק. נדד ברחבי האימפריה המוסלמית, בין היתר עבר ב: מערב מרוקו, הודו, תוניס, מצרים (שם היה מעורב בחפוש אוצרות), קפריסין, סוריה, אנטוליה, חג'אז, תימן. בין מקומות מגוריו נמנים חרן (1216), קוניה (1219) וחצר הסולטן אל מלכ אל מסעוד(אנ') (1222~).
חיבורו

לבקשת אל מסעוד, שבחצרו ישב, חיבר ג'וברי, ככל הנראה בין 1222 - 1232 את כתאב אל-מוח'תאר פי כשף אל-אסראר והיתך אל-אסתאר (בעברית: מבחר בגילוי הסודות וקריעת המסכים), ובו פירוט הזיופים, והשיטות בהם נהגו השרלטנים ואוחזי העיניים בתקופתו, כמו האלכימיה, האסטרולוגיה, אבני חן מזויפות ועוד. הספר היה אמור להיות קיצור ברור יותר של ספרו של אבן שוהאיד, שממנו התרשם אל מסעוד. אל ג'וברי מתמקד בקבוצות שונות של רמאים מהעולם התחתון, כקלנדרים והחידרים, ובספר גם פרק המוקדש לזיופים הייחודיים ליהודים. על אף הרתיעה של המחבר מקסמים וממבצעיהם, לא אחת הוא מייחס להם חכמה ומתפעל מהם. הספר הוא תיעוד היסטורי חשוב בהיקפו לתרבות האזור בזמן המחבר.
נדפס לראשונה ב־1880 בדמשק. חלקים מהספר תורגמו לשפות שונות, בהן גרמנית. ב־2020 יצא לאור הספר במהדורה דו לשונית (אנגלית-ערבית) בהוצאת אוניברסיטת ניו יורק בשם: The book of charlatans, ושנתיים לאחר מכן גם במהדורת אנגלית בלבד.
לדברי אל ג'וברי בחיבורו, הוא כתב שני ספרים נוספים: "הנתיב הישר למדע של הגופים השמימיים ומלאכת האסטרולוגים" ומסכת קצרה על הגאומנסיה. על קיום שניהם אין כל עדות אחרת.
לקריאה נוספת

Abrahams, Harold J, Al-Jawbari on False Alchemists, Ambix 31 (2), 1984, עמ' 84–88 doi: 10.1179/amb.1984.31.2.84
Jamāl al-Dīn ʿAbd al-Raḥīm al-Jawbarī, Introduction, The Book of Charlatans, New York University Press, 2022-05-03, ISBN 978-1-4798-1325-4. (באנגלית)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Jamāl al-Dīn ʿAbd al-Raḥīm al-Jawbarī, Introduction, The Book of Charlatans, New York University Press, 2022-05-03, ISBN 978-1-4798-1325-4. (באנגלית)
1 2  Abrahams, Harold J. 1984. “Al-Jawbari on False Alchemists.” Ambix 31 (2): 84–88. doi:10.1179/amb.1984.31.2.84.
↑  Ibn Shuhayd | Islamic author | Britannica, www.britannica.com (באנגלית)
↑  אחמת ט' קראמוסטפא, ידידיו הפרועים של אלוהים: חוגים דרוישים בתקופה האסלאמית התיכונה המאוחרת 1200–1550, ג'מאעה טז, אוניברסיטת בן גוריון, 2007, עמ' 102
↑  פרק 5
↑  George Sarton, Introduction to the History of Science, כרך 2, BALTIMORE, 1962, עמ' 635
↑  ʻAbd al-Raḥmān ibn ʻUmar Jawbarī, Manuela Dengler, Humphrey T. Davies, S. A. Chakraborty, ʻAbd al-Raḥmān ibn ʻUmar Jawbarī, The book of charlatans, New York: New York University Press, 2020, ISBN 978-1-4798-9763-6
↑  Jamāl al-Dīn ʿAbd al-Raḥīm al-Jawbarī, The Book of Charlatans, New York University Press, 2022-05-03, ISBN 978-1-4798-1325-4. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578838605171  BnF: cb12608244k (data)  ISNI: 0000 0000 6156 1988  LCCN: n80019739  RERO: 02-A023843384  VIAF: 37037054   WorldCat (עם VIAF): 37037054
אפרים דוד עדני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  בני ברק
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100010220078389
 טוויטר (X):  efraimdavid2
אפרים דוד (עדני) הוא יועץ תקשורת ואסטרטגיה המשמש כיום דובר בצוות התקשורת של בצלאל סמוטריץ'. בעבר היה עיתונאי ישראלי אשר שימש במגוון תפקידים בכירים בתחנת הרדיו החרדית דתית קול חי. בין היתר הגיש  תוכניות אקטואליה, תוכניות פובליציסטיקה ועוד.
ביוגרפיה

נולד וגדל בבני ברק.
בגיל צעיר מאוד הגיע לעולם התקשורת. כבר בשנת 2013 החל להגיש תוכניות אקטואליה - פוליטיות וכלכליות - ברדיו קול חי, התחנה הגדולה ביותר למגזר החרדי והדתי בישראל. תוכניותיו אופיינו לרוב בראיונות עומק אך גם ראיונות פוליטיים ואקטואליים בעניינים שעל סדר היום היו בתוכניות שונות שהגיש. במקביל, בשנים 2016- 2013, כיהן כרל"ש מנכ"ל רדיו קול חי, כחבר ועדת תוכן, סגן מנהל תוכניות. בשנת 2016 שימש כדובר הרדיו ומאוחר יותר מונה לנהל את אתר החדשות של הרדיו.
בשנת 2020 החל להופיע כפאנליסט בתוכניות שונות בערוץ הכנסת ופרסם טורי דעה בכלי התקשורת השונים כגון עיתון הארץ ומקור ראשון.
באפריל 2021 לאחר שבע שנים ברדיו קול חי עזב את תפקידו ברדיו והחל לשמש כיועץ התקשורת של חברת הכנסת מיכל וולדיגר.
בשנת 2023, מעט לאחר כניסתו של שר האוצר והשר במשרד הביטחון בצלאל סמוטריץ' לתפקידו, הצטרף אפרים דוד לצוות התקשורת של השר.
למד פרסום, דוברות ויחסי ציבור ב"הבצפר" - בית הספר של עולם הפרסום. התנדב ביחידות המיוחדות של זק"א ובארגון "חיינו" (שלוחה של ארגון "chai - lifeline" הבינלאומי) הפועל לעידוד ותמיכה של חולי סרטן.
למד דיבייט ממי שהוכתר כאלוף העולם לשנת 2019 בדיבייט - רועי שולמן.
הערות שוליים

↑  יהושע רודניק, אפרים דוד מצטרף לצוות הדוברות של שר האוצר והשר במשרד הב …, באתר המוקד פלוס, ‏2023-03-02
תקציב המדינה (ישראל)

מנחם בגין ויצחק שמיר בעת דיון בכנסת על תקציב המדינה, כשהצעת התקציב מונחת על שולחנם, 1983
הצעת תקציב שהוגשה לכנסת הראשונה
תקציב המדינה הוא הכלי המרכזי המשמש את ממשלת ישראל ליישום סדרי העדיפויות שלה ולקביעת רמת ההוצאה הממשלתית. תקציב המדינה מורכב מרשימת סעיפים ותת סעיפים המייצגים פעילות מסוימת. לכל פעילות כזו מקצה המדינה תקציב בחוק תקציב בהיקף הנקבע מדי שנה (ולעיתים לתקופה של שנתיים). התקציב המנוצל בכל אחד מהסעיפים משמש אינדיקציה לביצוע הפעילות לה הוקצה.
תקציב המדינה מחולק לשלושה מרכיבים מרכזיים:
הוצאה ממשלתית – תקציבים המיועדים להפעלת המנגנון הממשלתי: קיומו של המנגנון עצמו, יישום רגולציה, קיום מערכת המשפט, הוצאות ביטחון ומשטרה, החזר חובות הממשלה ותשלומי ריבית וכדומה.
תשלומי העברה – כספים שמעבירה הממשלה ליחידים ללא קשר לייצור של סחורות ושירותים בידי אותם יחידים (כגון תשלומי הבטחת הכנסה, דמי אבטלה וקצבאות ילדים).
השקעות הממשלה – השקעות בפיתוח תשתית המיועדת להגדיל את הפעילות הכלכלית של המשק: השקעות בכבישים, נמלי ים, מתקני התפלה וכדומה.
תקציב המדינה משמש ככלי המרכזי בידי המדינה והממשלה ליישום מדיניות ומימוש תפיסת עולם. ממשלה תחשב "ימנית" יותר (מבחינה כלכלית) ככל שתקטין את ההתערבות הממשלתית בחיי האזרחים, כלומר תחתור לשוק חופשי יותר מרגולציה ופיקוח ממשלתי ובמקביל תצמצם את התקציב והגירעון הממשלתי. ממשלה תחשב "שמאלנית" (מבחינה כלכלית) או "חברתית" יותר ככל שתגדיל את תשלומי ההעברה לאוכלוסיות חלשות. מדינת ישראל נוסדה כמדינת רווחה סוציאליסטית סגורה, ועברה מאז את משבר מניות הבנקים והיפר-אינפלציה. בשנת 1985 הופעלה תוכנית הייצוב שהובילה לפתיחת המשק לתחרות והפיכת המדינה לקפיטליסטית יותר ומדיניות זו קיבלה ביטוי גם במסגרת תקציב המדינה. בשנה זו נחקק חוק יסודות התקציב, הקובע את עקרונותיו של תקציב המדינה ואת אופן ניהולו.
תהליך קביעת התקציב

הכנת תקציב המדינה לשנה מסוימת מתחילה בחודשים מאי-יוני של השנה שלפניה, תוך התבססות על תקציב השנה הקודמת על ידי שכלול סך הגידול בהתחייבויות הממשלה הנובע מחקיקה, החלטות ממשלה והסכמים המחייבים את המדינה. אגף התקציבים במשרד האוצר מציג את העקרונות המאקרו-תקציביים לשנה הקרובה ואת לוחות הזמנים המתוכננים לדיונים בממשלה ובכנסת. משרדי הממשלה מרכזים את דרישותיהם והתוכניות התקציביות ומקיימים דיונים בהנהלות המשרדים לקביעת סדרי העדיפויות הפנימיים. במסגרת תהליך זה, אגף התקציבים מחשב את כללי ההוצאה הפיסקליים לשנה זו ומוודא שאלו עומדים בדרישות החוק.
חוק יסוד: משק המדינה קובע כי התקציב ייקבע בחוק, ויונח על שולחן הכנסת לא יאוחר משישים יום לפני תחילת שנת הכספים. מכאן שהמועד האחרון לאישור הצעת התקציב על ידי הממשלה ולהנחתה בפני הכנסת הוא סוף אוקטובר. בפועל, משתדלת הממשלה לאשר את הצעת התקציב מעט מוקדם יותר על מנת לאפשר לכנסת לימוד התקציב לפני ההצבעה (בדרך כלל במהלך ספטמבר-אוקטובר). בליל ההצבעה על התקציב מגייס אגף התקציבים רוב להצעת התקציב בדרך של משא ומתן עם כל אחד מהשרים וצוותי משרדו והיעתרות לחלק מהדרישות שהעלה המשרד.
דיון ציבורי נערך בתקציב המונח על שולחן הכנסת והוא עולה להצבעה בדרך כלל ביום האחרון של שנת הכספים המסתיימת. בגלל מרכזיותו של תקציב המדינה ככלי בקביעת ומימוש מדיניות הממשלה, מלווה אישור התקציב בכנסת במאבק עז, שבו מנסה כל אחת ממפלגות הקואליציה להשיג תקציב גדול ככל האפשר למשרדיה ולגופים הנתמכים על-ידם. במקרים רבים משרדים ומוסדות ציבוריים שתקציבם מתוכנן לעבור קיצוץ, פועלים במרץ למניעת העברתו, תוך פיזור איומים כי הקיצוץ יביא לפגיעה בשירותים חיוניים (תופעה זו מכונה בשם חוק צ'יץ').
גם מפלגות האופוזיציה פועלות כדי להכשיל את אישור התקציב. בדומה למשא ומתן המתנהל בממשלה, לקראת אישור התקציב בכנסת מעמידים חברי כנסת שונים וסיעות שונות תביעות והממשלה נענית לחלקן על מנת להבטיח את הרוב הנדרש. סעיף 36א לחוק יסוד: הכנסת קובע כי אם לא אושר תקציב המדינה עד ל-31 במרץ מפוזרת הכנסת ומוכרז על קיום בחירות. משיקול זה עשויים חברי אופוזיציה לתמוך בתקציב אם בחירות לא יהיו נוחות למפלגתם בסיטואציה הפוליטית הנוכחית.
אם לא אושר התקציב עד תחילת שנת הכספים, רשאים משרדי הממשלה להוציא מדי חודש החלק השנים-עשר מתקציב השנה שעברה או מהצעת התקציב שאישרה הממשלה – הנמוך מביניהם.
במקביל ובצמוד לאישור תקציב המדינה, מגיש משרד האוצר לאישור הממשלה והכנסת את "חוק ההסדרים". תמיכתם של שרים וחברי כנסת בחוק התקציב וב"חוק ההסדרים" מתקבלת כחבילה אחת.
מבנה התקציב > סעיפי התקציב

תקציב המדינה מחולק ל"סעיפים" המייצגים פעילויות מרכזיות של הממשלה. כל אחד מהסעיפים מסומן על ידי מספר דו-ספרתי (רשימת הסעיפים בתקציב 2007). סעיפי התקציב מחולקים, כאמור, על פי נושא אך גם מתוך שיקולי סימון מאקרו-כלכליים. לדוגמה: למערכת הבריאות שלושה סעיפים תקציביים: 24 – תקציב הבריאות; 67 – פיתוח (השקעה ממשלתית בתשתיות נספרת כהשקעה ולא כהוצאה ממשלתית במצרפים המאקרו כלכליים) ו-94 מפעלים עסקיים (בתי החולים הממשלתיים הממומנים עקרונית מהכנסותיהם).
כל אחד מהסעיפים מחולק ל"תחומי פעולה" המסומנים בשתי ספרות. לדוגמה: 24.04 – הכשרה מקצועית במערכת הבריאות.
כל אחד מתחומי הפעולה מחולק ל"תוכניות" המסומנות בשתי ספרות נוספות. לדוגמה: 24.04.08 – העסקת מתמחים.
כל תוכנית מתחלקת למרכיבים קטנים יותר בשתי ספרות נוספות. המרכיבים הקטנים יותר מכונים במספר שמות: תקנות תקציביות, סעיפים תקציביים, מספרי פרט, פריטי תקציב, פריטי הוצאה. דוגמה: 24.04.08.02 - העסקת מתמחות אחיות.
מבנה התקציב > סוגי הוצאה

בכל אחת מהתקנות התקציביות מוקצה תקציב מאחד או יותר מהסוגים הבאים:
תקציב רגיל – תקציב אותו מעמידה המדינה לטובת הפעילות בנושא המתוקצב בתקנה תקציבית.
הוצאה מותנית בהכנסה – הוצאה אותה רשאי המשרד להוציא בתנאי שנתקבלה כנגדה הכנסה (מגביית אגרות, קנסות וכדומה). בתקציב נכללות גם תקנות (המכונות סעיפי הכנסה) המתוקצבות בסכום שלילי. הכנסות משרדי הממשלה נרשמות בתקנות אלו. ההכנסה וההוצאה המותנית בהכנסה חייבות להסתכם באותו הסכום בתוך כל תוכנית.
הרשאה להתחייב – היות שהתקציב הוא לתקופה מוגבלת (עד סוף 2008 - לשנה, מתחילת 2009 - לשנתיים), כדי לאשר התקשרות בגינה משולמים תשלומים מעבר לתקופת התקציב הנוכחית, נדרש המשרד לתקציב הרשאה להתחייב. עם התשלום לספק בשנים הבאות, מנוצל התקציב הרגיל בתקנה התקציבית. תקציב הרשאה להתחייב משמש כלי לאגף התקציבים באוצר כדי לשלוט על היקף ההתחייבויות של המדינה משנה אחת לשנים העוקבות.
כוח אדם – מלבד רמת ההוצאה הכספית מוגבלים משרדי הממשלה גם בכמות המועסקים על ידי המשרד. מגבלה זו באה לידי ביטוי בתקנות התקציב המשמשות לתשלום משכורות. ישנן שני סוגי תקנות כוח אדם: שיא כח אדם ועב״צ (עבודה בלתי צמיתה). סך התקציב כח האדם מהווה המגבלה על כמות המועסקים במשרד הממשלתי.
כמויות – מספר זה מבטא מגבלה נוספת על משאבים אחרים הקשורים לכ"א ומופיע בתקנות תקציביות המיועדות לתקציב המשולם עבור משאבים אלו. מספר כזה יופיע בתקנות מהן משולמים: הוצאות רכב; העסקה בחודשי עבודה; שעות נוספות; כוננויות; תורנויות.
מבנה התקציב > מבנה התקציב במרכב"ה

במערכת מרכב"ה נוסף על המבנה האמור מבנה תקציבי נוסף המיועד לשמש את צורכי משרדי הממשלה. מבנה זה פתוח לשימוש המשרד וגמיש יותר. במבנה זה מנוהל התקציב בעזרת היררכיה חלופית של "מרכזי קרנות".
מבנה התקציב > ספר התקציב

ספר התקציב המונח על ידי הממשלה על שולחן הכנסת במתכונת הכוללת שני חלקים עבור כל משרד ממשלתי:
"הצעת התקציב ודברי הסבר" (מכונה "הספר הכחול" משום שהוא כרוך בכריכה כחולה) – מכיל את התקציב וכוח האדם בתוכניות השונות (שש ספרות) והסבר על התקציב ומטרות המשרד הנכתב במשותף על ידי אגף התקציבים במשרד האוצר והמשרד המדובר.
"הוראות התקציב (פירוט נוסף של התוכניות)" (מכונה "הספר הירוק" משום שהוא כרוך בכריכה ירוקה) – מכיל את התקציב וכוח האדם ללא הסברים ברמת תקנות התקציב (שמונה ספרות).
ספרי התקציב מופצים בתפוצה רחבה: לחברי הכנסת, לעיתונאים, לאנשי המשרדים ברמות הרלוונטיות ולאחרים. תקציב המדינה מתפרסם במלואו באתר האינטרנט של משרד האוצר.
ניהול התקציב > הפרדת הסמכויות חשבות-תקציבים

כדי למנוע חריגות מהמסגרות התקציביות המוקצית לפעילויות המשרד, קיימת הפרדה בין גופי התקציב לבין החשבות במשרדי הממשלה. גופי התקציב הכפופים למנהלי המשרדים ותפקידם בנייה של התקציב באופן שישקף את סדרי העדיפויות של המשרד.
האחריות על מימוש התקציב מסורה בידיו של חשב המשרד. כל הוצאה מתקציב המשרד דורשת את חתימתו של חשב המשרד הממונה על ידי החשב הכללי במשרד האוצר וכפוף אליו (חשב משרד הביטחון היה עד לאחרונה ממונה על ידי מנכ"ל המשרד אך בשנת 2006 מונה למשרד לראשונה חשב על ידי החשב הכללי). באחריות חשב המשרד לוודא גם את התאמת ההוצאה בכל תת-סעיף לתקציב שהוקצה לו ואת התאמת ההוצאה הספציפית לסעיף ממנו מבקש המשרד להוציא אותה. חשב המשרד נותן דין וחשבון על עמידת המשרד במסגרות התקציביות שהוקצו, ולא על מידת הצלחתו של המשרד בתחומים שבאחריותו. באופן זה, משמש חשב המשרד כלי, פנימי וחיצוני, למימוש תוכניות המדינה והמשרד כפי שהן באות לידי ביטוי בהקצאת התקציב.
במשרדי הממשלה נוצר לא אחת מתח בין הנהלות המשרד ואנשי התקציבים, המבטאים את צורכי המערכת, לבין החשב המבטא את הצורך בעמידה במגבלת המשאבים.
ניהול התקציב > גמישות משרדי הממשלה

החלטות הממשלה הנוגעות לתקציב עוסקות בסעיפי התקציב (שתי ספרות) התקציב עליו מצביעה הכנסת מפורט יותר, עד לרמה של תוכנית פעולה (שש ספרות). המגבלות החלות על מימוש התקציב חלות כולן ברמת התקנה התקציבית (שמונה ספרות).
משרדי הממשלה אינם מוסמכים לבצע העברות תקציביות בין התקנות השונות בתקציבם. העברת תקציב בין תוכניות פעולה דורשת אישורה של ועדת הכספים והעברת תקציב בין פריטים תקציביים דורשת את אישור אגף התקציבים במשרד אוצר (יוצא מן הכלל לעניין זה הוא משרד הביטחון שתקציבו מאושר על ידי ועדת משנה משותפת לוועדת הביטחון וועדת הכספים).
ביקורת ציבורית רבה נמתחת על אנשי אגף התקציבים במשרד האוצר בהקשר זה של גמישות המשרדים. אנשי אגף התקציבים הם ברובם כלכלנים צעירים והסכמתם נדרשת לכל שינוי במהלך בניית התקציב ולביצוע כל העברה שהיא בין פריטי התקציב. רמת הפירוט של פריטי התקציב מביאה למצב בו הגמישות הניתנת למשרדים נמוכה ומנכ"לים ותיקים ועתירי ניסיון טוענים לעיתים מזומנות כי הם מנוהלים על ידי אנשים צעירים שאינם בקיאים כל צרכם בחומר המקצועי הרלוונטי (כחלק מביקורת זו זכו פקידי אגף התקציבים במשרד האוצר לכינוי "נערי האוצר").
לקראת בניית תקציב 2007 הכריז הממונה על התקציבים במשרד האוצר על צמצום מתוכנן של מספר תקנות התקציב באופן שישפר את גמישותם התפעולית של המשרדים.
ניהול התקציב > מימוש התקציב בפועל

מימוש התקציב בפועל על ידי משרדי הממשלה מבוצע בדרך של ביצוע הזמנות מספקים. ביצוע הזמנות מחייב את אישור חשבות המשרד (הכפופה לחשב הכללי) ועליו לעמוד בחוקים ובתקנות המפורסמות מעת לעת על ידי החשב הכללי (לדוגמה: חוק חובת המכרזים).
בכל הזמנה נרשם מספר הפריט התקציבי ממנו היא מבוצעת והיא יוצרת "שריון" או "ביצוע" או "מימוש" בתקנה הרלוונטית. בחינת המימוש אל מול התקציב המוקצה לכל נושא נותנת בידי המנהלים בדרגות שונות כלים לבחינת התקדמות הפעילות בכל אחד מנושאי הפעילות של המשרד ומאפשר יצירת אתראות וחסימות במקרה של חריגה צפויה מהתקציב המאושר.
ניהול התקציב > עודפי תקציב

מרבית משרדי הממשלה אינם מצליחים לממש את מלוא תקציבם. נושא זה נבחן על ידי מבקר המדינה, והסיבות המרכזיות שאותן הוא מביא כוללות את מורכבותו של תהליך הרכש הממשלתי (העשוי להימשך חודשים רבים ולדרוש אישורים של גורמים רבים) ואת העובדה שעודפים שנוצרו בשנים קודמות מוחזרים לתקציב המשרדים רק לקראת סוף שנת התקציב, בשלב בו לא ניתן לנצל אותם. הוודאות הנמוכה באשר למסגרת התקציבית (שכן העודפים אינם מובטחים) ומדיניות שמרנית של החשב הכללי אינם מאפשרים התחייבות מראש כנגד עודפים אלו ולכן הם "מתגלגלים" משנה לשנה וגדלים והולכים.
ניהול התקציב > תקציב המדינה לפי שנים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תקציב המדינה לפי שנים:
| שנה | תקציב (לחישוב תקרת ההוצאה) | חוב ציבורי ביחס לתוצר |
| --- | --- | --- |
| 1949 | כ-40,100,000 לירות |  |
| 2000 | כ-231,646,000,000 ₪ |  |
| 2001 | כ-249,417,000,000 ₪ |  |
| 2009 | כ-316,500,000,000 ₪ |  |
| 2010 | כ-321,500,000,000 ₪ |  |
| 2013 | כ-309,544,000,000 ₪ |  |
| 2014 | כ-320,262,000,000 ₪ |  |
| 2015 | כ-329,533,000,000 ₪ |  |
| 2016 | כ-347,689,000,000 ₪ |  |
| 2017 | כ-359,719,000,000 ₪ |  |
| 2018 | כ-376,721,000,000 ₪ |  |
| 2019 | כ-397,471,000,000 ₪ |  |
| 2020 | כ-420,000,000,000 ₪ |  |
| 2021 | כ-432,300,000,000 ₪ |  |
| 2022 | כ-452,500,000,000 ₪ | 60.5% |
| 2023 | כ-484,800,000,000 ₪ | 62.1% |
| 2024 | כ-513,700,000,000 ₪ |  |
↑  תקציב המשכי
יחס חוב-תוצר בתקציב ישראל

| --- | --- |
 :  ראו גם – יחס חוב-תוצר
עד שנת 1967 תקציב המדינה כלל גירעון ביחס נמוך לתל"ג. בשנים שלאחר מכן הממשלה העלתה את הגירעון כמדיניות מכוונת ובעקבות מלחמת ההתשה ולאחר מכן מלחמת יום כיפור עלה הגירעון באופן חסר פרופורציות עד שבשנת 1985 הגיע ליחס של 221% לעומת התל"ג. לאחר מכן כתוצאה מתוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 בתוך 4 שנים ירד החוב ליחס של 100% לעומת התל"ג.
בשנת 1992 נחקק חוק הפחתת הגירעון והגבלת ההוצאה התקציבית שהגביל את היכולת של הממשלה להגדיל את יחס החוב-תוצר, ובשנת 2000 ירד החוב ליחס של 79% לתל"ג. כתוצאה מהאינתיפדה השנייה ומשבר כלכלי עלה החוב בשנת 2003 ליחס של 93% מהתל"ג. בשנת 2004 קבע שר האוצר בנימין נתניהו בהוראת שעה את "כלל ההוצאה", שהיווה מגבלה נוספת על היכולת של הממשלה להעלות את הגירעון, אך משנת 2013 נחקקת מדי שנה הוראת שעה שלמעשה מאיינת את הוראות החוק להפחתת הגירעון והוראות "כלל ההוצאה".
בתחילת שנת 2000 עמד החוב הלאומי על כ-370 מיליארד ש"ח ובשנת 2019 צמח החוב הלאומי לכ-750 מיליארד ש"ח, בגינם שולמו בשנה זו כ-39 מיליארד ש"ח לכיסוי הריבית בלבד. עם זאת, בשל הצמיחה בכלכלת ישראל ירד יחס החוב-תוצר בשנת 2019 ל-60% בלבד ביחס לתל"ג, וסוכנות דירוג האשראי S&P העלתה את דירוגה של ישראל מ-Aּּּּּ+ ל-AA-, עובדה שמפחיתה את שיעור הריבית שישראל צריכה לשלם על החוב.
יעד הגירעון שנקבע לשנת 2019 הוא 2.9% מהתוצר בעוד שהגירעון הגיע בפועל לכדי 3.7%. בשנת 2020, בשל ההתמודדות עם מגפת הקורונה בישראל יחס החוב של ישראל זינק מ-60% ל-73%. הגירעון היה 11.7% מהתוצר. הגירעון החל להצטמצם במהלך 2021. במאי 2022 פורסם כי הגירעון עומד על 0.6%.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ופרוץ מלחמת חרבות ברזל הורד דירוג האשראי של ישראל על ידי סוכנויות הדירוג הגדולות, החוב של ישראל זינק ל-1.127 טריליון ש"ח, ויחס החוב לתוצר עלה ל-62.1%. שיעור זה נחשב לגבוה לעומת מדינות הייחוס, בהן היחס הממוצע הוא כ-56%.