הנס ליאו פשיברם
הוויוואריום - המכון למחקר ביולוגי

בשנת 1902 חכר פשיברם בשותפות עם שני בוטנאים, יהודים וינאים (ווילהלם פיגדור(גר') ולאופולד פורטהיים) ובסיוע כספי של אחיו הפיזיקאי דר' קרל פשיברם(גר') את בנין ביבר החיות (הוויוריום vivarium) ששכן במבנה גדול בפארק הציבורי הנודע של וינה – הפראטר (prater). הבניין, שנועד להכיל תצוגת בעלי-חיים בתערוכה הבינלאומית בווינה בשנת 1873, נבנה בסגנון הנאו-רנסאנס על פי תוכניתו של הזואולוג, ומתכנן גני החיות הגרמני, אלפרד ברם (Alfred Brehm), והקמתו מומנה על ידי תעשיינים אוסטרים. בחזית הבניין ומאחוריו נבנו 16 בריכות מי-ים (מים מהים האדריאטי) ובתוך הבניין הוצבו אקווריומים של מים מתוקים. אולם כעשור לאחר פתיחתו דעך העניין הציבורי בתצוגות שבוויוואריום, ובעקבות הוצאות התחזוקה הגבוהות הוא נסגר. המבנה החליף ידיים מספר פעמים כאשר אנשי עסקים וחברות שונות ניסו להחזיר את הקהל הווינאי למגוון של תצוגות בעלי חיים, החל מזוחלים ונחשים ועד לדובי קוטב. אולם כל אלה נחלו כישלונות כלכליים והביאו לפשיטות רגל, בעיקר בגלל התחרות עם גן החיות שנברון, הממוקם בפארק ארמון שנבורן אשר הכניסה אליו הייתה חופשית ללא תשלום. פשיברם ושותפיו ייסדו באתר הוויוואריום מכון מחקר פרטי שפעילותו הוקדשה למחקרים בביולוגיה ניסויית, ונקרא "המכון למחקר ביולוגי" (בגרמנית; Biologische Versuchsanstalt ר"ת BVA). פשיברם היה אחראי בין היתר גם למימון פעולות המכון. בשנת 1902 נחתם הסכם חכירה של המבנה ל-15 שנים.
באותה עת חלו שינויים במחקר הביולוגי אשר עד אז הצטמצם למחקר השוואתי ולתיאור מבנים ביולוגים. מגמות חדשות במחקר החלו לעסוק בשאלות הקשורות למוצא המינים ובאבולוציה. פשיברם ועמיתיו החלו ליישם בביולוגיה שיטות מחקר חדשניות העושות שימוש בכלים מדעיים מתחומי המתמטיקה, הכימיה, והפיזיקה. המטרה העיקרית של המכון הייתה להרחיב את תחום המחקר הניסויי ביצורים חיים ולהשיג תוצאות שיתבססו על נתונים כמותיים. פשיברם ניהל את המחלקה הזואולוגית במכון, שכלל גם מחלקות לבוטניקה, וכימיה פיזיקלית, שבראשם עמדו שותפיו להקמת המכון וחוקרים אוסטרים נוספים כגון פאול קמרר(אנ'),ווילהלם פיגדור(גר') ואויגן שטיינאך(אנ'). כפי שקבעו המייסדים בחוזה הקמת המכון, המוסד נועד למטרות מחקר בלבד ללא פעילות הוראה. הודות לחוסנו הכלכלי של המכון בראשית דרכו הוא צויד באמצעי מחקר מתקדמים. המכון כלל מעבדות, בתי חיות, תאים לגידול וניטור חיות שונות, חממות, חלקות גן, בריכות וחדרים עם בקרת טמפרטורה חדשנית בתחום שבין 5 - 40 מעלות צלזיוס, וכן בקרת לחות. מתקנים אלה אפשרו מחקר על מגוון בעלי חיים ואופן הסתגלותם לשינויים בסביבה.
בהמשך לפעילות המחקר הפרטי שהתנהלה במוסד ביקשו מקימיו לתרום גם לקידום המחקר האקדמי בכלל והועידו במכון מעבדות ומשרות לחוקרים מבחוץ. הכללתם של חוקרים חיצוניים מאוסטריה ומחוץ לארץ, והקשרים שנוצרו עקב כך עם אוניברסיטאות נוספות הובילו לשיתופי פעולה בין מדענים מתחומי חקר (דיסציפלינות) שונים ולהסתעפות הפעילות המחקרית למגוון נושאים. בכך הפך המוסד לחלוץ בדרך ניהולו המדעית, ופורץ דרך עולמי בתחום המחקר הבינתחומי.
צוות החוקרים במכון מנה יהודים רבים, (מרביתם נחשבו ליברלים וסוציאליסטים), שלא הצליחו לקבל משרות באוניברסיטת וינה בעיקר על רקע אפליה אנטישמית. עבודות דוקטורט רבות ומאות מחקרים נערכו במסגרת פעולות המכון. בשנת 1910 סיים את עבודת הדוקטראט שלו, שנערכה במכון, תחת הנחייתו של הנס פשיברם, קרל פון פריש (ממוצא יהודי) זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, בשנת 1973, על פענוח שפת הדבורים.
בשנת 1911 הציעו השותפים במכון הביולוגי להעבירו כתרומה לחסותה של האקדמיה האימפריאלית למדעים(אנ'). האקדמיה הייתה חסרת מכוני מחקר מעשי והתמקדה בהוראה בלבד. צירופו של המכון לאקדמיה האימפריאלית נועד להבטיח את המשך קיומו של המחקר הביולוגי. פשיברם ושותפיו העמידו לרשות המכון, במסגרתו החדשה, מענק כספי המוערך כיום בכשני מיליון אירו, שאמור היה להבטיח את פעולתו העתידית. ההסכם הסופי על הפיכתו של המכון למחקר ביולוגי לגוף רשמי באקדמיה האימפריאלית נחתם רק בינואר 1914. אך בתום מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1918, והתמוטטות בית הבסבורג היה מצבו הפיננסי של המכון למחקר ביולוגי חמור והוא נאבק על קיומו בשל קשיי מימון לנוכח ההוצאות הגבוהות על תחזוקת הבניין, החממות והמעבדות. במהלך שנת 1919 המכון עמד להפסיק את פעילותו והנהלת האקדמיה שקלה למכור את הבניין ומתקני המחקר שבו. במקביל נבדקה האפשרות להעביר את פעילות המחקר של המכון לאתר חדש שהתפנה במתחם ארמון שנברון. אך תוכנית זו לא יצאה אל הפועל ונזנחה בשנת 1920 לאחר שלא נמצא קונה לבניין הוויוואריום. מענקים כספיים שהגיעו ממקורות חוץ שונים, וביניהם מאגודת החרום האמריקאית למען המדע והאמנות בגרמניה ובאוסטריה (Emergency Society for German and Austrian Science and Art) מיסודו של האנתרופולוג היהודי - גרמני פרנק בועז, סייעו לאפשר את המשך פעולות המחקר בשנים שלאחר המלחמה. תמיכות אלה הביאו בשנת 1928 לחידוש פעולתם של המתקנים שכללו תאים עם בקרת טמפרטורה, אשר פעולתם הופסקה בשנת 1914 עם פרוץ המלחמה.
בשנת 1926 חולל חוקר המכון, פאול קמרר, שערורייה בינלאומית כאשר נחשד בזיוף תוצאות ניסוי שנחשב פורץ דרך. קמרר התאבד זמן קצר לאחר פרוץ השערורייה והפרשה כולה הטילה צל כבד על פעילות המכון והשפיעה ככל הנראה על הקריירה המקצועית של פשיברם באוניברסיטת וינה. בעקבות קשיי התקציב המתמשכים של מכון המחקר הוחלט בשנת 1932 לפתוח את האקווריומים לקהל הרחב וכמו כן החלה מעורבות בפעולות חינוכיות ביניהן עריכת השתלמות למורים בבתי ספר תיכוניים במקצועות הטבע.