stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של איראן
העת החדשה

איראן עברה תחייה תחת האימפריה הספווית (1502–1736), שהדמות הבולטת ביותר בה הייתה עבאס שאה הראשון. בשנים 1577–1589 התנהלה מלחמה בין האימפריה הספווית לאימפריה העות'מאנית, שהסתיימה בתבוסת הספווים, והשאה החדש עבאס נאלץ לחתום על הסכם איסטנבול (1590). אך לאחר מכן הוא כבש חלק גדול מאפגניסטן ומהקווקז, וכן סיפח את בגדאד ועיראק (1623) ואת בחריין, מה שהעניק לו שליטה אסטרטגית במפרץ הפרסי. בימי מלוכתו איראן ידעה התפתחות כלכלית ותרבותית מרשימה, חלה התפתחות במסחר, בדרכי התחבורה ובחקלאות, ועיר הבירה עברה מקזבין לאיספהן, שהפכה לאחת הערים היפות בעולם.
לאחר הכובש נאדיר שאה ויורשיו, הגיעה שושלת זאנד (אנ'), שנוסדה בידי כרים ח'אן (אנ') (1750–1794). לאחר מכן עלתה השושלת הקאג'ארית לתקופה ארוכה (1795–1925) ולאחריה השושלת הפהלווית (1925–1979).
במאה ה-17 ארצות אירופאיות – פורטוגל, בריטניה, האימפריה הרוסית וצרפת – כבר החלו לייסד היאחזויות קולוניאליות באזור. כתוצאה מכך איראן איבדה את שלטונה על רבים ממחוזותיה בחוזים עם האימפריה הרוסית – הסכם טורקמנצ'אי, הסכם גוליסטן, ואחרים.
העת החדשה > איראן המודרנית

ההיסטוריה של איראן המודרנית מתחילה עם ההתקוממות הלאומנית כנגד השאה ב-1905. השאה לא הופל, אך ההתקוממות הביאה לכינון חוקה מוגבלת בשנת 1906. חוקה זו שינתה את צורת הממשל במדינה למלוכה חוקתית. מושב הפרלמנט (מג'ליס) הראשון כונס ב-7 באוקטובר 1906. המעורבות באזור הייתה נושא לוויכוח בין בריטניה לרוסיה, ובשנת 1907 הן חתמו על הסכם ביניהן שחילק את האזור לתחומי השפעה. ב-1908 התגלה נפט במדינה, דבר שהייתה לו השפעה רבה על עתידה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הבריטים והרוסים ישבו במדינה אולם איראן נשארה נייטרלית. לאחר המלחמה ניסיונות בריטיים ליסד ארץ חסות והנסיגה הרוסית לאחר המהפכה הבולשביקית יצרו מציאות חדשה. בשנת 1921 הפיכה צבאית בראשותו של רזה חאן העלתה אותו לשלטון והוא הכריז על עצמו לימים כשאה וייסד את שושלת פהלווי בשנת 1925.
במשך 16 שנות שלטון הפכה איראן למודרנית בעזרתם של הבריטים, והפוליטיקה שלה הפכה לחילונית יותר ויותר. המודרניזציה הובילה בשלב מסוים גם לצמיחה כלכלית שיצרה תמריצים למעורבות עמוקה יותר של הנשים בכלכלה ובחברה. בתקופה זו, בשנים 1936–1941 קמה באיראן תנועת התעוררות הנשים שקראה להחליש את אחיזתו של האסלאם באיראן, ולאפשר ליותר נשים להיות חלק מהחברה והכלכלה במדינה. התנועה נתקלה בהתנגדות מטעם הממסד הדתי, שמנע התארגנות פוליטית פמיניסטית. עם זאת, הממשל כן שיתף פעולה עם ארגוני נשים במאבקים ספציפיים ופעל להפחתת נישואי ילדים, פוליגמיה, הדרה מהחברה הציבורית והפרדה בחינוך.
בספטמבר 1941, בעקבות הפלישה הבריטית - סובייטית לאיראן, התפטר רזה חאן שנתפס כתומך במדינות הציר והשלטון עבר לבנו מוחמד רזה שאה פהלווי. ב-1946 עזבו הצבאות הזרים את המדינה, ומוחמד רזה שאה פהלווי שלט במדינה 38 שנה עד המהפכה האסלאמית של איראן בשנת 1979. במשך תקופת שלטונו הוא נתן שליטה רבה לפרלמנט, דבר שהוביל לאי יציבות פנימית והלאמה של תעשיית הנפט (משבר אבדאן) בשנת 1951 על ידי ראש הממשלה מוחמד מוסאדק, שלימים ניסה לתפוס את השלטון ולכונן רפובליקה, אולם השאה חזר לשלטון בתמיכה אמריקנית ובריטית. ההתקרבות לארצות הברית השפיעה על המדינה בצורת רפורמות ליברליות בתחומים שונים, והדבר גרם להתרחקותן של קבוצות אסלאמיות, והגלייתו של רוחאללה ח'ומייני בשנת 1964. כישלון הרפורמות הכלכליות, מחאה דתית רחבה, והתנגדות פוליטית למאפייני שלטונו של השאה ולתוכניותיו הביאה לעוינות של חלקים נרחבים בעם כלפיו.
ראו גם

אנציקלופדיה איראניקה
ממלכת פרס
לקריאה נוספת

משה אהרונוב, מאיר ליטבק, איראן: מקיסרות פרסית למהפכה אסלאמית (ספר 9 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ד–2014.
הערות שוליים

↑  הדים לגודלה ועוצמתה של האימפריה הפרסית מצויים בראשית פרק א' של מגילת אסתר: 'ויהי בימי אחשוורוש, המולך מהודו ועד כוש, שבע ועשרים ומאה מדינות [...] חיל פרס ומדי הפרתמים ושרי המדינות לפניו '.
↑  דבר, 13 בינואר 1935; במשך זמן המשיכו לעשות שימוש בשם "פרס" בכותרות הידיעות, תוך שבגופן משתמשים ב"איראן", או "איראן (פרס)"(למשל, "קו אויר פרס – סוריה ולבנון", דבר, 4 בפברואר 1935)
1 2 3  Poupak Tafreshi, The struggle for freedom, justice, and equality, Washington University in St. Louis, ‏1.1.2010
1 2   ד"ר אמירה גלבלום, מאחורי הרעלה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  מהפכה נוספת? אלו ההחלטות שיחרצו את גורלה של איראן, באתר פורבס (ארכיון)
↑  "המחנה הסוני המתון": יש דבר כזה?, באתר מכון ירושלים לאסטרטגיה וביטחון
↑  המסדרון הקרקעי של איראן – איום אסטרטגי, באתר מכון ירושלים לאסטרטגיה וביטחון
↑  ברק רביד, שלמה שמיר, אכזבה בי-ם: הסנקציות על איראן ריקות מתוכן, באתר הארץ, 3 במרץ 2008
↑  נטשה מוזגוביה, אובמה חתם על סנקציות נגד בנקים שסוחרים עם איראן, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2011
↑  האיחוד האירופי הסכים על אמברגו על איראן; הריאל צנח ב-10%, באתר TheMarker‏, 23 בינואר 2012
↑  יצחק בן-חורין, אובמה הקפיא נכסים של ממשלת איראן בארה"ב, באתר ynet, 6 בפברואר 2012
↑  אטילה שומפלבי ויצחק בן-חורין, איראן נותקה מהמסלקה: "מחיר על הסירוב לציית", באתר ynet, 15 במרץ 2012
↑  אובמה הטיל עוד סנקציות על איראן, באתר nrg
↑  אירופה בסנקציות על איראן, וירוס חדש התגלה, באתר ynet, 15 באוקטובר 2012
↑  ליאור זילברשטיין, היסטוריה בז'נבה: הסכם בין איראן למעצמות, באתר ynet, 23 בנובמבר 2013
↑  טראמפ הכריע: ארה"ב פורשת מהסכם הגרעין עם איראן, באתר ynet, 8 במאי 2018
↑  איראן הוציאה להורג את "סולטן המטבעות", באתר ynet, 14 בנובמבר 2018
↑  מאבק אזרחי לשינוי החקיקה המפלה נשים באיראן | הפורום לחשיבה אזורית, באתר הפורום לחשיבה אזורית, ‏5 באוקטובר 2015
↑  גבירתי, ראשת העיר האיראנית | הפורום לחשיבה אזורית, באתר הפורום לחשיבה אזורית, ‏2 באוגוסט 2017
↑  מחזה נדיר באיראן: רבבות יצאו להפגין בקריאות "מוות לרוחאני", באתר JDN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560433205171  LCCN: sh85067895 
כוס זהובה, דמוית חיה, מימי הממלכה האחמנית. נמצאה בעיר אחמתא וכיום שמורה במוזיאון הלאומי של איראן
תבליט של ארדשיר הראשון, נקש-י רוסתם, ליד פרספוליס, איראן.
אמין א-דוולה, ראש המשלחת הפרסית המלכותית בחצרו של נפוליון השלישי
בני ברוכים

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1972 (בן 52) ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1982
 עיסוק:  קומיקאי, שחקן
 https://www.bennybruchim.co.il
 
בני ברוכים (נולד ב-15 במאי 1972) הוא קומיקאי ושחקן ישראלי.
קריירה

הוא נולד בישראל למשפחה ממוצא פרסי. החל את קריירת המשחק בשנת 1982, בגיל עשר, כששיחק בהצגה "המלך מתיא הראשון" לצד שייקה אופיר. בגיל 15 החל להופיע בקולנוע עם הסרט The Beast (אנ'). ב-1987 הופיע בתפקיד קטן בסרטו של זאב רווח "המובטל בטיטו" בתפקיד ילד. ב-1988 שיחק בסרט "רמבו 3", שצולם בישראל, וב-1989 השתתף בסרטים "Riding the Edge" (אנ') ו"לא בלי בתי".
ב-2003 גילם את פנחס בסדרת הנוער "הפיג'מות" בערוץ הילדים, וב-2005 השתתף בסדרה "אהבה זה כואב" בערוץ 10. ב-2012 התארח בתוכנית המערכונים "ארץ נהדרת", וב-2013 השתתף בסדרת הדרמה "נויורק" של yes. ב-2015 גילם את עקיבא בסדרה "גן חיות" בניקלודיאון, ובאותה שנה השתתף בסדרת הדרמה "חשודה" בערוץ 10. ב-2016 שיחק את בני בסדרת הנוער "אלישע" בערוץ הילדים, וב-2019 השתתף בסרט הקומי "בזמק". בפברואר 2020 החל לשחק בסדרה "אבא מטפלת" בערוץ TeenNick. בנוסף, ב-2020 השתתף בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3" ברשת 13, בה היה למודח ה-16 ולמושבע השישי. ב-2024 התארח בעונה החמשית של הסדרה הקומית של כאן 11 "קופה ראשית" גילם את פיני.
קריירה > חיים אישיים

ברוכים מתגורר בכפר סבא, הוא נשוי ואב לשני ילדים. הוא כבד שמיעה.
הערות שוליים

↑  Instagram, www.instagram.com
↑  שיר זיו, בני ברוכים: "גם כשהרווחתי טוב, פחדתי לעזוב את העבודה כאינסטלטור", באתר ישראל היום, 12 בנובמבר 2020
↑  מיקי לוין, הישרדות VIP: השורד שעזר לבני ברוכים לשמוע, באתר msn, ‏12 במאי 2020
רמזים

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
רמזים הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית ריטה, אשר יצא ב-14 בינואר 2008, אחרי שלוש שנות עבודה, בהפקתו המוזיקלית של עברי לידר.
רקע

האלבום כולל 11 שירים, רובם בהלחנתו של רמי קלינשטיין, בעלה לשעבר. ריטה עצמה אחראית למילים בשניים משירי באלבום, וכן השתתפו בו עברי לידר, עידן רייכל, עילי בוטנר, יהונתן גפן ואמנים נוספים.
האלבום כולל, בין היתר, את הסינגל "אני גרה מול המים", אותו כתב יוסי בנאי והלחינה ענבל סמדר, שהוקלט לציון שנה למותו של בנאי (בנאי עצמו הקליט גרסה משלו לשיר עם לחן של יונתן בר גיורא שיצאה באלבומו "לאט").
טרם צאתו, שוחררו לתחנות הרדיו הסינגלים "אחרי שאהב", שהלחין רמי קלינשטיין למילים של יהונתן גפן, "הפעם", שכתב והלחין עברי לידר, ו-"מחכה" שהלחין עידן רייכל למילים של ריטה.
האלבום מתאפיין בקו מאופק, מעודן ואינטימי יחסית לאלבומיה הקודמים. מרבית הטקסטים בו עוסקים בזוגיות. קדמה לצאתו פרידתה המתוקשרת של ריטה מבעלה רמי קלינשטיין, אך לדבריה האלבום נכתב לפני הפרידה.
האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה והגיע תוך שבועיים למעמד אלבום זהב, וכעבור כחודשיים, למעמד אלבום פלטינה, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-40,000 עותקים. נכון לדצמבר 2008 נמכר ביותר מ-50,000 עותקים. והוא נחשב לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים במיוחד.
בעקבות יציאת האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום "רמזים".
רשימת השמעה

| רמזים> מס' | רמזים> שם | רמזים> מילים | רמזים> לחן | רמזים> עיבוד | רמזים> משך | רמזים>  | רמזים>  | רמזים>  | רמזים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | היינו גדולים  | רחלי שביט | רמי קלינשטיין | עברי לידר | 4:06 |  |  |  |  |
| 2. | מחכה  | ריטה | עידן רייכל | עברי לידר | 4:07 |  |  |  |  |
| 3. | האם היית  | נועה גולדנסקי | רמי קלינשטיין | עברי לידר | 4:10 |  |  |  |  |
| 4. | סוף העונה  | אלי מורנו ועילי בוטנר | עילי בוטנר | עברי לידר | 3:31 |  |  |  |  |
| 5. | אחרי שאהב  | יהונתן גפן | רמי קלינשטיין | עברי לידר | 4:20 |  |  |  |  |
| 6. | אני גרה מול המים  | יוסי בנאי | ענבל סמדר | עברי לידר | 2:45 |  |  |  |  |
| 7. | רמזים  | יהודה אור כשדים | רמי קלינשטיין | עברי לידר | 3:16 |  |  |  |  |
| 8. | למד אותי לרקוד  | עודד ארביב | עודד ארביב | עברי לידר | 4:07 |  |  |  |  |
| 9. | הפעם  | עברי לידר | עברי לידר | עברי לידר ועדי גולדשטיין | 4:07 |  |  |  |  |
| 10. | איך זה קורה  | ריטה | רמי קלינשטיין | עברי לידר | 4:20 |  |  |  |  |
| 11. | שקל שבעים  | עברי לידר | עברי לידר | עברי לידר | 4:37 |  |  |  |  |
אמנים משתתפים

ריטה - שירה
עברי לידר - קלידים, תכנותים, מפיק מוזיקלי
אורי מיילס - אקורדיון
גלעד שמואלי - תופים
עילי בוטנר - גיטרות
ג'נגו - בס
גליה חי - ויולה
אייל שחר - קלידים
יונתן פריג' - גיטרות
עדי גולדשטיין - קלידים, תכנותים
קליפים

הפעם (בימוי: רומן לינצקי)
מחכה (בימוי: נירית ירון)
נתוני מכירות

| מקום | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ישראל (IFPI) | פלטינה | 50,000 |
צ'ארלס רנדולף

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־20 נאשוויל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 מקום לימודים:  תיכון סם יוסטון 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר(2015)
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלס רנדולף (באנגלית: Charles Randolph) (נולד ב-28 בפברואר 1963) הוא תסריטאי, מפיק וסופר אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר לשנת 2015 על כתיבת התסריט לסרט "מכונת הכסף".
ביוגרפיה

רנדולף נולד בנאשוויל שבטנסי. הוא למד בבית הספר "Yale Divinity School" (אנ'), ובשנות ה-90 למד לימודי תרבות ופילוסופיה במספר אוניברסיטאות בווינה.
קריירה

בשנת 1997 הרצה באוניברסיטת דרום קליפורניה. במהלך הרצאותיו פגש אדם שעבד אצל התסריטאים האחים פארלי והחליט להיכנס לתחום התסריטאות.
בשנת 2003 כתב את הסרט "החיים של דייוויד גייל", בו כיכבו קווין ספייסי, קייט וינסלט ולורה ליני.
בשנת 2005 כתב את הסרט "מזימות זרות", בו כיכבו שון פן וניקול קידמן.
בשנת 2009 הפיק את הסרט "Tenderness", בו כיכבו ראסל קרואו, ג'ון פוסטר ולורה דרן.
בשנת 2010 כתב והפיק את הסרט "על אהבה וסמים אחרים", בו כיכבו ג'ייק ג'ילנהול ואן האת'וויי. באותה שנה גם כתב והפיק פיילוט לסדרת טלוויזיה בשם "The Wonderful Maladys", שלא הופקה לבסוף. ב-2013 כתב והפיק פיילוט נוסף לסדרה בשם "The Missionary", שגם לא הופקה.
ב-2015 כתב יחד עם אדם מקיי את התסריט לסרט "מכונת הכסף". השניים זכו על כתיבת התסריט בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר, פרס גילדת הכותבים של אמריקה לתסריט הטוב ביותר, פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר ופרס אמפייר לתסריט הטוב ביותר וגם היו מועמדים לזכייה בפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר.
בשנת 2019 כתב את הסרט זוכה פרס האוסקר "פצצה".
חיים אישיים

ב-4 ביולי 2004 רנדולף נישא לשחקנית הישראלית מילי אביטל. השניים מתגוררים באפסטייט ניו יורק, ולהם בן ובת.
מצעד הגאווה בתל אביב

| --- | --- |

 סוג:  מצעד הגאווה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1978–הווה (כ־47 שנים) 
 
מצעד הגאווה בתל אביב, 2000
מצעד הגאווה בתל אביב, 2001
מצעד הגאווה בתל אביב, 2003
מצעד הגאווה בתל אביב, 2004
מצעד הגאווה בתל אביב הוא מצעד הגאווה הגדול ביותר במדינת ישראל וביבשת אסיה.
זהו אירוע המוני דמוי קרנבל, הנערך מדי שנה בתחילת הקיץ בתל אביב-יפו, בהשתתפות מאות אלפי אנשים. האירוע הכולל הפנינג רב משתתפים המתקיים לפני ואחרי המצעד. המצעד עצמו נהנה מחסויות מסחריות ומתמיכת עיריית תל אביב-יפו.
תל אביב היא העיר הראשונה בישראל בה צוינו אירועי הגאווה, ובה גם התקיים מצעד הגאווה הראשון.
ניסיונות ראשונים להקמתו

האווירה הציבורית בישראל בעשורים הראשונים לקיומה הייתה שמרנית והומופובית ולא סובלנית כלפי אוכלוסיית הלהט"ב. למרות הקשיים, מספר פעמים נעשו ניסיונות לקיים מצעד גאווה בתל אביב.
בשנת 1975 נוסדה האגודה למען הלהט"ב בישראל, שכונתה עם ייסודה "האגודה לשמירת זכויות הפרט", על ידי אנשים פרטיים. בשנים הראשונות לקיומה היה עיקר פועלה של העמותה עריכת מסיבות ומפגשים חברתיים לחברי הקהילה הגאה. באותה תקופה, די היה באזכור נטייתו המינית של אדם כהומוסקסואל או לסבית, על מנת שייפגעו מעמדו החברתי והתעסוקתי באופן ניכר. חברי האגודה נרשמו תחת שמותיהם הפרטיים, ומסרו רק את כתובות תאי הדואר שלהם. בין 1977 ועד אמצע שנות השמונים, פעלה האגודה מביתו של יונתן דנילוביץ'.
בשנת 1979 אירחה האגודה, ביוזמת דנילוביץ', את כנס ארגוני הלהט"ב היהודיים. האורחים מחו"ל השתתפו באירוע שישנם המחשיבים כמצעד הגאווה הראשון, שהתקיים בכיכר מלכי ישראל (כיום כיכר רבין). פעילות זו הייתה ראשונה מסוגה במדינת ישראל באותם זמנים, לוותה בעוינות, גינוי ציבורי רב ואף חשש מאלימות,[דרוש מקור] ולא חזרה להתקיים במשך זמן רב.
בשנות התשעים ביקשו ראשי ציבור הומואים ולסביות בתל אביב, לקיים אירועים פומביים בדרישה לשיויון זכויות. הם קיימו מספר אירועים סמליים שהתאפיינו במספר משתתפים מועט, בגלל החשש להיראות בפומבי באירועים הקשורים להומואים וללסביות. האירוע הראשון לציון יום הגאווה התקיים ב-2 ביולי 1993 בגינת שינקין בתל אביב. במקום הוצב ארון עץ ממנו יצאו הנוכחים באופן טקסי. צילום של חייל במדים שיצא מאותו ארון עץ התפרסם בחדשות, ובעקבותיה הועמד החייל לדין, על שהתראיין לעיתון והצטלם ללא אישור. החייל, יוסי מקיטון, נשפט ל-28 ימי מאסר על תנאי וסולק מהנח"ל.
כמו כן, באותו יום נערכו הופעות ברחבת הסינמטק בתל אביב, האומנית היחידה שהסכימה להופיע הייתה דפנה ארמוני, ואותה חימם הרכב האלטרנטיב זרטוסטרה. הנוכחות הייתה דלה ולא נרשמו גילוי חיבה פומביים של הקהילה.
אירוע פומבי נוסף התקיים ב-1996 שאורגן על ידי אור מרוני-פנר ובמסגרתו יצאה שיירה של כ-40 כלי רכב פרטים מרידינג לכיוון גן מאיר, מעוטרת בדגלי גאווה ושלטים הדורשים שוויון זכויות. השיירה כונתה "המתגלגאים" ואף על פי שלא נדרש אישור משטרתי לקיומה, המשטרה עצרה במהלכה שתי רוכבות אופנוע לסביות, שנסעו בקדמת השיירה, בטענה שעברו על החוק האוסר רכיבה בצמד במקביל.
הפיכתו למצעד רב משתתפים

רק בשנת 1998 הפך מצעד הגאווה בתל אביב, לראשונה, לאירוע רב המשתתפים המוכר כיום. בשנת 1998 אירעו שני אירועים שתרמו לכך. היו אלו זכייתה של דנה אינטרנשיונל באירוויזיון, ואירועי ויגסטוק, שהסתיימו בעימות חריף עם המשטרה. מאז מתקיים מצעד הגאווה בתל אביב מדי שנה, והפך לאחד מהסמלים העיקריים במאבק לניראות ולדרישה לשוויון לאוכלוסיית הלהט"ב. מצעד הגאווה בתל אביב הפך לחגיגת רחוב המונית, בה משתתפים עשרות אלפי אנשים מדי שנה, והנהנית מחסויות מסחריות. בין המשתתפים להט"בים, אזרחים התומכים במאבקם, ורבים אחרים שבאים ליהנות מאווירת הפסטיבל ומחגיגת הרחוב הייחודית.
עד שנת 2005 אורגן האירוע והופק, מדי שנה, על ידי אגודת הלהט"ב. עם גדילת המצעד והרחבת מספר הצועדים, ניכר היה כי ארגונו מדי שנה מחייב הקצאת סכומי כסף עצומים ומינוי עובדים במשרה מלאה. אגודת הלהט"ב שעובדיה מתנדבים והיא מתקיימת בעיקר על תרומות ודמי חבר, התקשתה להפיק את המצעד. ניסיון בשנת 2005 לבקש מהצועדים לתרום מכיסם סכומים לכיסוי ההוצאות לא עלה יפה. בשנת 2006 לא התקיים מצעד גאווה בתל אביב. יוזמת המצעד, אגודת הלהט"ב, הודיעה כי לא הצליחה להפיקו עקב קשיים בגיוס נותני חסות בכמות מספקת לתשלום עלויות אבטחת האירוע.
בעקבות זאת הוחלט כי עיריית תל אביב תפיק את מצעד הגאווה בתל אביב באופן בלעדי, החל משנת 2007.
בשנים 2007 ו-2008, הפיקה העירייה את המצעד במסגרת הסעיף התקציבי "תקציב לא צפוי". מעורבותו של חבר המועצה מטעם סיעת עיר לכולנו, יואב גולדרינג, הביאה להכנסת תקצוב קבוע למצעד בספר התקציב של העירייה בשנת 2009.
בתרבות הפופולרית

לאורך השנים, כאירוע מרכזי המושך מבקרים רבים, ועם עליית קרנה של הקהילה הגאה בעיר, התקבע מעמד המצעד בתל אביב כאירוע הגאווה המרכזי במדינת ישראל. מועד המצעד, בחודש יוני בפתח הקיץ, יחד עם אופיו הכולל לרוב מוזיקה ומשתתפים רבים, אף קיבעה את המעמד של המצעד עצמו ושל המסיבה המלווה אותו אף מחוץ לקהילת הלהט"ב.
עם השנים, הטרוסקסואלים סיסג'נדרים רבים החלו פוקדים את המצעד, תוך הבעת תמיכה בקהילה הגאה, והשתתפות במסיבות הנלוות אליו. עקב כך קיים מספר עולה של התייחסויות תקשורתיות למצעד, מחוץ להקשר הפוליטי – גאה, בתחום התרבות הפופולרית. אמנים רבים עם השנים הוציאו שירים המיועדים להשמעה במצעד הגאווה, רבים מהם בשיתוף מארגני מסיבות מהקהילה אשר השמיעו את השירים על המשאיות במצעד ובמסיבות לאחריו, וחלק מהם אף התקבעו כלהיטים בחברה הישראלית הכללית.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 היו שירים בודדים כל שנה אשר לרוב הופקו בחסות המצעד, ובהמשך העשור ובתחילת העשור השלישי למאה, התקבע נוהג בו אמנים רבים מוציאים שירים עצמאיים ללא חסות המצעד עצמו, בנוסף לשיר הרשמי. עם להיטים שנכתבו עבור המצעד ניתן למנות את "תל אביב" של עומר אדם ואריסה (2013), "פה זה לא אירופה" של מרגלית צנעני ואריסה (2014), "מלכת השושנים" של עדן בן זקן (2015), "טיקיטאס" של נועה קירל, סטפן לגר ואריסה (2017), "טרילילי טרללה" של נועה קירל, אילן פלד ושפגאט (2021), "אחלה גבר" של סטטיק ובן-אל תבורי ודנה אינטרנשיונל (2022) ו"פרובוקטיבית" של נועה קירל ופוראבר תל אביב (2023).
ביקורת ופעולות אלטרנטיביות מתוך הקהילה הגאה

בשנים הראשונות לקיום המצעד, צעדו במסגרתו קבוצות מחאה רדיקליות, כדוגמת ארגון כביסה שחורה. הדבר זכה לגינוי והסתייגות מצד מארגני הצעדה, אגודת הלהט"ב. לשיטתם מצעד הגאווה צריך להתמקד במאבק ציבור הלהט"ב לשוויון זכויות ולשוויון הזדמנויות, ואין להשתמש בו כבמה לעמדות פוליטיות. ככל שהצעדה גדלה, כך פחתה נראותן של הקבוצות הפוליטיות, והבולטת שבהן, "כביסה שחורה", פסקה מלהתקיים.
בעשור השני של המאה ה-21 התעוררו מחדש ההתנגדויות למצעד במתכונתו הנוכחית: הביקורת כוללת טענות שמצעדי הגאווה נולדו כאירועי מחאה (כדוגמת סטונוול), ומחאה לא תיתכן תחת החסות של הממסד העירוני[דרוש מקור]; שהתוויית המצעד כמסיבה עם דגש על תיירות לא רק מצניעה את הבעיות הקשות שקבוצות מוחלשות עדיין סובלות מהן, אלא אפילו מחריפה אותן - כמו בני נוער להט"בים מחוסרי דיור שנגררים לזנות, או אפליה נגד טרנסג'נדרים, או העלייה במקרי ההידבקות באיידס; שהמצעד משרת אינטרסים של קבוצה צרה אך בעלת כוח באגודה שפועלת למען סוגיות כמו פונדקאות, ומתעלמת מהתנגדות של נשות הקהילה שרואות בכך סחר בגופן של נשים. ואולי אחת ההתנגדויות הכי שנויות במחלוקת - שהמצעד התל אביבי תורם לתופעת ה"פינקווש" (שימוש הסברתי בניראות ליברלית לגבי נושאי גאווה כדי להסיט מן הדיון על הכיבוש והפלסטינים).
פעולות בולטות כוללות צעדות אלטרנטיביות שהתקיימו בשנות 2010 ו-2011, קמפיין-נגד-הקמפיין הרשמי ("שווה להיות גאה" לעומת "שווה למי?" ב-2011), "die-in" של הקולקטיב האנרכה-קווירי "משפריצות" שביימו מוות המוני על דגל גאווה ענק וחסמו את התקדמות המצעד ב-2013, וב-2014, התפרצות של פעילות חשופות-חזה מהארגון הפמיניסטי "פמן” לבמה המרכזית כשהן צועקות כנגד אפליה בתוך הקהילה.
ראו גם

מצעד הגאווה והסובלנות בירושלים
גדעון מנליס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בינואר 1926 תל אביב, פלשתינה (א"י) 
 נרצח:  3 באוקטובר 1975 (בגיל 49) ישראל נהריה, ישראל 
 תפקידים:  קרדיולוג 
 
גדעון מנליס (4 בינואר 1926 – 3 באוקטובר 1975) היה רופא קרדיולוג, יו"ר ארגון הרופאים עובדי המדינה (1970-1975), סגן יו"ר ההסתדרות הרפואית, הקים וניהל את המחלקה הפנימית ב' בית החולים הממשלתי בנהריה (1964-1975). בשנת 1975 נרצח על ידי מטופל בעת מילוי תפקידו בבית החולים.
לימודים וקריירה מקצועית

גדעון מנליס נולד בשנת 1926 בתל אביב. החל את לימודיו בבית הספר החקלאי "כדורי" ובהמשך למד בגימנסיה הרצליה. למד רפואה בז'נבה והשתלם בארצות הברית. בשנת 1950 עבד במחלקה הפנימית בבית החולים הממשלתי ביפו ובשנת 1963 התבקש לפתוח מחלקה פנימית בבית חולים פריפרי, בנהריה, שהיה אז בשלבי הקמה. בצד העבודה הקלינית וחינוך דור של רופאים, שלימים חלקם איישו תפקידים בכירים במערכת הבריאות, לימד ד"ר מנליס בפקולטה לרפואה בחיפה, פרסם מחקרים בכתבי-עת רפואיים, ביניהם עבודות בנושא טרשת העורקים אצל בני העדה הדרוזית.
ד"ר מנליס היה פעיל בארגונים הרפואיים בישראל. בשנת 1969 יזם הקמה של ארגון רופאים נפרד, שייצג את האינטרסים של הרופאים עובדי המדינה. לאחר מאבק, הכיר משרד הבריאות בארגון הרופאים עובדי המדינה וד"ר מנליס כיהן כיו"ר הארגון עד להירצחו (1970 - 1975). בשנתיים הראשונות פעלו הוועדים בבתי-החולים בכפילות, הן בארגון רופאי המדינה והן כחלק מוועדי העובדים במסגרת ההסתדרות הכללית, עד שהודיעו סופית על התנתקותם. לאחר הקמתו, קיבל הארגון מעמד עצמאי בהסכמים עם משרד הבריאות, האוצר ונציבות שירות המדינה.
רציחתו בידי מטופל

ביום שישי, 3 באוקטובר 1975, בשעת צהריים נקרא ד"ר מנליס, מנהל המחלקה הפנימית, לבדוק חולה כבן 62 שהגיע למיון בבית החולים בנהריה. במהלך הבדיקה, בשעה שהפנה את מבטו אל מכשיר הא.ק.ג., ירה בו המטופל בבית החזה. מנליס נותח במשך שעות, גם על ידי רופאים שהגיעו מבית החולים רמב"ם בחיפה, אך המאמצים להצילו לא צלחו.
הרוצח, ברוניסלב לב, אז תושב נהריה, אמר בחקירתו, שלקח אקדח מתוך כוונה שאם לא יאשפזו אותו יהרוג את הרופא, וטען שהרופא לא עזר לו להבריא מלוקמיה. אף על פי שהרוצח היה מאושפז בעבר בבית החולים לחולי נפש במזרע, ניתן לו רישיון להחזיק אקדח והוא עבד בשמירה בתקופה שלפני הרצח. הוא נשפט למאסר עולם וריצה את מלוא תקופת העונש.
חיים אישיים

ד"ר מנליס השאיר אשה, ד"ר יהודית מנליס, מנהלת היחידה הנוירולוגית בבית החולים בנהריה באותה עת, שלוש בנות ובן.
הנצחתו

בניין מרפאות החוץ בבית החולים בנהריה נקרא על שם ד"ר גדעון מנליס.
בעקבות פעילותו ותרומתו המשמעותית לרפואה ולרופאים בארץ, החליטה ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י) להנציח את שמו של ד"ר מנליס, על ידי הענקת מלגה פעם בשנה לרופא/ה היוצאים להתמחות מחוץ לישראל.
הערות שוליים

↑  יהודה שיף ודני דור, 1975 אוקטובר נובמבר דצמבר, ישראל 50, תל אביב: אלפא תקשורת, 1977
שאילת מילים

בבלשנות, במילונאות ובאטימולוגיה, שאילת מילים היא הליך בו דוברי שפה אחת מוסיפים מילים ללקסיקון (אוצר מילים) של שפתם מלקסיקון של שפה אחרת. עקרונית, מילה שמקורה בשפה אחרת מכונה "מילה שאולה". אולם מכיוון ששאילת מילים היא תופעה נפוצה המתרחשת במגע בין קהילות דוברות (או כותבות) שפות שונות, זיהוי כל המילים השאולות בשפה כלשהי דורש מחקר היסטורי מדוקדק ומעמיק, ובלתי אפשרי לדובר השפה שאינו חוקר או בלשן. כבר בעברית המקראית ניתן לזהות מילים שאולות, כגון "אחשדרפן" – מילה שאולה מהשפה הפרסית, או "מס" ו"שֹר", השאולות מהמצרית הקדומה. "מילה שאולה" מכונה לעיתים מילה נודדת, וַנדרווֹרט (מגרמנית: Wanderwort) או מילה תועה.
כמעט כל שפה מכילה בלקסיקון שלה מילים שמקורן בשפה אחרת, אך יש תחומים בלקסיקון בהם נפוץ השימוש במילים שאולות ויש תחומים בהם נדיר למצוא מילים שאולות. מילים שאולות נפוצות בעיקר בתחומי הרפואה, הטכנולוגיה והמדע, בהם מתקיימת אינטראקציה נרחבת עם שפות דומיננטיות ועם דוברים מארצות אחרות. לרוב נשאלים מושגי יסוד ומונחים מקצועיים (ז'רגון מקצועי), שמות של טכנולוגיות, שמות של מכשירים מתוחכמים, שמות מכונות ושמות המצאות.
ישנן תופעות דומות לשאילת מילים, המפורטות בהמשך. ישנן גם תופעות מנוגדות לשאילת מילים, כמו תחדיש – יצירת מילה חדשה לגמרי (כמו המילה העברית "פרפר"), הפסקת שימוש במילים ארכאיות (כמו המילים העבריות "תולע" ו"אשכר") ושימור השימוש במילים עתיקות שהתקיימו בשפה האם של השפה בה מדברים (כמו המילה העברית "אב"; דובר השפה המצוי לא יכול לדעת שמילה זו או אחרת הייתה קיימת עוד בשפה האם של שפתו).
דרכי העברה בשאילת מילים

ישנן תופעות דומות לשאילת מילים, כגון שאילת משמעות (תרגום שאילה), שאילת שורשים או שאילת מילה תוך שינוי הגייתה ("אצטדיון" היא מילה שהושאלה לעברית תוך שינוי הגייתה). בשונה מתרגום שאילה, בשאילת מילים המילה עוברת פונטית מהשפה התורמת לשפה המקבלת ללא תרגום המילה. שאילת מילים מחייבת הבנה בסיסית של משמעות המילה ונטייה לדו-לשוניות.
דרכי העברה בשאילת מילים > שאילת משמעות מילים

תופעה דומה לשאילת מילים היא שאילת משמעות: הוספת משמעויות למילה שיותר משמעויות שלה יתאימו לאלו של המילה המקבילה בשפה הזרה. לדוגמה, המושג "הסלמה" הוא השאלת המשמעות "החמרה" עבור השורש ס.ל.מ. זאת בדומה למושג "escalation", באנגלית.
את תופעת שאילת המשמעות ניתן לראות גם בביטויים. הביטוי "לקח חלק" מושאל מאנגלית במשמעות "השתתף". זוהי משמעות שלא הייתה לצירוף מילים זה בעבר בעברית. הביטויים "מסביב לשעון" ו"עשרים וארבע על שבע" הושאלו מאנגלית ומשמעותם זהה לביטוי העברי הוותיק "יומם ולילה".
דרכי העברה בשאילת מילים > שאילת כתיב

מילה שאולה נכתבת בשפה החדשה לפעמים לפי כללי כתיב השפה המקבלת ולפעמים, בהתאם לכללי הכתיב בשפת המקור. לדוגמה, המילה השאולה "פנסיה", נכתבת בעברית בסמ"ך, כי בלשון המקור היא נכתבת ב-S. לעומת זאת, המילה השאולה "פיצה", נכתבת בעברית בהתאם לכללי הכתיב העברי ללא שאילת כתיב המקור. בחיקוי כתיב המקור היינו מאייתים את המילה בזי"ן כפולה ולא בצד"י. האנגלית, שאלה מהאיטלקית הן את המילה "פיצה" והן את הכתיב שלה; באנגלית מאייתים "pizza" ב-z כפולה ולא בצירוף האותיות tz (או לחלופין ts), שתואם את כללי הכתיב באנגלית להגיית צליל האות צ.