stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביבה אורי
ביוגרפיה > רקוויאם לציפור

בשנות ה-60 של המאה ה-20 הפך הקו הרישומי של אורי לקיצוני יותר במידת ההפשטה שלו. יצירותיה התנערו מן הסימנים החיצונים של המציאות, לטובת ייצוגם הסמלי. עם זאת, העבודות המעטות בעלות השם שיצרה מאז - כגון "בשולי בגלקסיות" (1962), "תחנת חלל של אמן" (1970) או "רקוויאם לציפור" (1976-1973) - מעידות על העמדה הסובייקטיבית אודות המציאות שאימצה. במיוחד בולט הדבר בתגובות על מלחמת יום כיפור (1973) ביצירתה.
בשנת 1960 נערכה ב"גלריה רנה" של ברטה אורדנג בירושלים, תערוכת יחיד לאורי. תערוכה זו חנכה את משכנה החדש של הגלריה. מבקרת האמנות מרים טל תיארה את אורי ויצירתה בתערוכה כ"תופעה חד-פעמית" המשלבת בין ביטוי רגשי עמוק לבין טכניקה רישומית בטוחה. העבודות שהציגה שיקפו את המשך התעניינותה בביטוי גרפי-אינטואיטיבי של הנוף. במקצת רישומיה שילבה אורי צבע אדום, אפקט שבו תמשיך להשתמש רבות בעתיד.
על אף תערוכות היחיד המעטות של אורי בשנות ה-60 וה-70, השתתפה אורי במגוון רחב של תערוכות קבוצתיות, שהעידו על אימוצה בידי הממסד האמנותי. מוזיאון ישראל, לדוגמה, הציג את עבודותיה בתערוכות קבוצתיות חשובות כגון "מגמות באמנות ישראל" (1965), "מהנוף אל ההפשטה ומההפשטה אל הטבע" (1972) ו-"הרישום - מעל ומעבר" (1974). מוזיאון תל אביב שילב את יצירותיה תערוכה קבוצתית (1971) לרגל פתיחת מבנה המוזיאון החדש בשדרות שאול המלך.
תצוגות יצירותיה הולידו ביטוי אהדה ליצירתה של אורי בקרב האמנים הצעירים ביטוי לכך ניתן למצוא בשיתופה של אורי בתערוכות של קבוצת "עשר פלוס" בין השנים 1967-1971. הקבוצה, שהובלה על ידי דור אמנים צעירים מאורי בכעשור כרפי לביא, יואב בר-אל, רן שחורי ואחרים, הזמינה את אורי להשתתף בתערוכות הנושאיות שערכה. בנוסף, בין השנים 1966–1970, השתתפה ב"תערוכות הסתיו" של מוזיאון תל אביב, בהן הוצגו יצירות של בני הדור הצעיר. בין השנים 1972-1974 הציגה בקביעות בתערוכות קבוצתיות בגלריה של שרה גילת בירושלים. וכן הציגה עבודות גם בגלריה יודפת, שהייתה מזוהה אף היא עם אמנים צעירים כיאיר גרבוז, משה גרשוני ואחרים.
ב-16 בפברואר 1971 נפתחה במוזיאון ישראל תערוכת יחיד רטרוספקטיבית לאורי, אותה אצר פישר. בתערוכה הוצגו כ-40 עבודות. פישר, ובעקבותיו הביקורת האמנותית, ראו בעבודות ביטוי לערכי רישום.
ב-29 במרץ 1977 נפתחה תערוכת יחיד רטרוספקטיבית נוספת לאורי במוזיאון תל אביב. שרה בריטברג-סמל, אוצרת התערוכה, הציגה את אורי כמי שיצרה סגנון רישום ישראלי חדש - רזה - אל מול הדשנות של עבודות חברי "אופקים חדשים". בריטברג-סמל גם יצרה לראשונה מילון איקונוגרפי של יצירותיה של אורי, שחיבר בין יצירותיה המוקדמות לעבודותיה המופשטות. הרי יהודה, לדוגמה, שהיו נושא לרישום התגלגלו אל מבנה מינימליסטי של שורת פסי רישום שחורים, המאזכרים את מבנה הטרסות של ההרים. בריטברג-סמל ראתה בעבודות אלו גם עדות להשפעת האמנות היפנית על אורי. אורי הרבתה ליצור במוטיב זה במהלך שנות ה-70 ואף יצרה בשנים 1974-1976 הדפסי-אבן בנושא זה במרכז ברסטון לגרפיקה.
בשנים 1978–1979 החלה אורי לעבוד גם בטכניקה של הדבק, שעשתה שימוש בדפים של נייר זפת. בעבודות אלו השהתה אורי את עיסוקה במוטיבים, לטובת עיסוק בפני השטח ובחומריותו של הרישום. במידה רבה עיסוק זה הושפע מרוח הזמן, שעקבה אחרי אמנים כיוזף בויס ואנטוני טאפייס, והתבטאה ביצירתם הפוסט-מושגית של אמנים צעירים כיהושע נוישטיין, משה גרשוני ואחרים. עבודות אלו הוצגו בתערוכות קבוצתית בגלריה גורדון (1978) וגלריה גימל (1978) ובתערוכת יחיד בגלריה גבעון בשנת 1979.
ביוגרפיה > הקו זה אני

החל משנת 1981 היה הנדלר מרותק למיטה בשל מחלת ניוון שרירים שלקה בה. אורי סעדה אותו בביתם ואחר כך כשהיה מאושפז בבית חולים לוינשטיין. על אף קשיים אלו אופיינה תקופה זו בפרסום הולך וגובר של אורי ויצירתה. באותה עת הייתה אורי קשורה עם גלריה גבעון, איתה הייתה בקשר מקצועי עד לשנת 1988. הקשר עם גלריה זו היה טבעי משום שגלריה זו ייצגה אמנים כרפי לביא, משה גרשוני, משה קופפרמן ואחרים, שהיו באותה עת בשיא השפעתם האמנותית, והזדהו עם יצירתה של אורי. עם זאת, עבודותיה זכו למחירים נמוכים יחסית.
ב-3 במאי 1984 נערכה, ביוזמתו של יונה פישר, תערוכת-יחיד לאורי במוזיאון סטדלייק, אמסטרדם. לרגל התערוכה נסעו כמה מידידיה של האמנית ובהם משה גרשוני, משה קופפרמן ונעמי גבעון לפתיחת התערוכה, אולם באותה עת היה הנדלר על ערש דוי, ואורי ויתרה על הנסיעה לפתיחת התערוכה. הנדלר נפטר ב-4 במאי, יום לאחר פתיחתה של התערוכה. ביוני עברה התערוכה לקונסטהאלה בדיסלדורף, גרמניה, ואורי הגיעה לפתיחתה.
לאחר מותו של הנדלר חיה אורי בעוני. "לאביבה אורי אין טלפון בבית והיא מתגוררת ויוצרת בדירת חדר וחצי".
למרות כל אלו המשיכה אורי ביצירתה האמנותית. עבודות חדשות שיצרה אורי הוצגו בתערוכה "שנתיים: איכויות מצטברת" (1985) במוזיאון תל אביב. עבודותיה משנות ה-80, כגון הרישום "ארץ קטן ומקיא ארסו" (1985), המשיכו את השילוב שבין ביטוי פוליטי (כעת בעקבות מלחמת לבנון הראשונה) לבין היבטים ביוגרפיים. עבודות חדשות אלו העמיקו את השימוש של אורי בשימוש בצבע כביטוי אקספרסיבי. בנוסף, גם הקו הרישומי עבר שינוי לשימוש בקווים רחבים יותר.
בשנת 1986 השתתפה אורי במספר תערוכות קבוצתיות משמעותיות ובהן "ציוני דרך באמנות ישראל" ו"100 עבודות על נייר" במוזיאון ישראל, בתערוכת "דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית" במוזיאון תל אביב לאמנות, שם הוצגו 14 עבודות שלה מן השנים 1963-1950, וכן היא השתתפה בתצוגה הקבוצתית "טריטוריות של צבע" בביתן הישראלי, בביאנלה לאמנות בוונציה. לקראת סוף השנה אף יצאה לאור מונוגרפיה שחיברה דורית לויטה.
למרות סממני הכרה ציבורית זו, נטשה אורי את העבודה עם גלריה גבעון, עמה עבדה כ-10 שנים. בראיון טענה כי היא "מסתייגת מ'הדיקטטורה של הדיקט'. [וכן כי] טרקה את הדלת בפני בעלי גלריה, ששילמו לה משכורת חודשית, משום שניסו לכפות עליה סגנון וטעם".
ב-23 באפריל 1988 הציגה אורי את התערוכה "עשר עבודות על נייר" בגלריה בוגרשוב בתל אביב-יפו. התערוכה הכילה עשרה רישומים של אורי, מרביתן נרכשו לא מכבר על ידי האספן צ'ארלס מיורקס. הם שיקפו את עיסוקה של אורי במוות כמוטיב, שהתחדד בעקבות מותו של הנדלר. בנוסף, בחרה אורי להוסיף לתצוגה קבוצה קטנה של עבודותיו. העבודות כללו שימוש בקומפוזיציות אלכסוניות ודחוסות, בטקסט ישיר שנכתב בהן ובשימוש בשפה פיגורטיבית, שרתמה את סגנון הרישום המופשט שפיתחה בעבר. בעוד שביקורת של טלי תמיר על התערוכה הצביעה על אפשרות קריאה חדשה ופוסט-מודרנית של המוטיבים של אורי, רפי לביא ראה בהן שילוב בין טכניקה מהוקצעת לבין פאתוס רומנטי שיוצרים "סף אתגר אינטלקטואלי ואסתטי נמוך מאוד".
ב-1 בספטמבר 1989, זמן קצר לאחר ששוחררה מאשפוז רפואי לאחר שלקתה בשבץ, נמצאה אורי מתה בדירתה לאחר שכנראה התאבדה באמצעות כדורי הרגעה. בתה הזעיקה את המשטרה שפרצה אל הדירה, לאחר שלא ענתה לשיחות טלפון. ב-4 בספטמבר הוצב ארונה של אורי במוזיאון תל אביב לאמנות ומשם יצא מסע הלוויה אל בית העלמין קריית שאול, שם נקברה. אורי הותירה אחריה את בתה, הציירת רחל ימפולר.
תערוכות יחיד

1949 – גלריה לאמנות כ"ץ, תל אביב
1952 - צריף אמני ירושלים, ירושלים
1957 – מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו [דפדפת]
1960 – גלריה רינה, ירושלים
1968 – "אביבה אורי: עבודות חדשות", גלריה גורדון, תל אביב-יפו
1969 - גלריה גורדון, תל אביב-יפו
1971 – "רישומים של אביבה אורי", מוזיאון ישראל, ירושלים [קטלוג]
1975 - "חמישה רישומים של אביבה אורי", גלריה גידא, ירושלים
1977 – "אביבה אורי - רישומים", מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו [קטלוג]
1984 – "אביבה אורי: רישומים, 1984-1956", מוזיאון סטדלייק, אמסטרדם, הולנד [קטלוג]
1984 – קונסטהאלה, דיסלדורף, גרמניה [קטלוג]
1987 – "אביבה אורי: עשר עבודות על נייר", גלריה בוגרשוב, תל אביב-יפו
1989 – אביבה אורי, בית האמנים בירושלים [דפדפת]; גלריית קיבוץ כברי
1990 - אביבה אורי - שנה למותה, גלריה נלי אמן, תל אביב-יפו (תערוכה של עבודות הנדלר, אורי וימפולר)
1992 - "אביבה אורי: עבודות על נייר", גלריה לאמנות ארט-פורום, תל אביב-יפו [דפדפת]
1993 - "אביבה אורי: יצירות שנרכשו במהלך עשר שנות עבודתה", גלריה גבעון, תל אביב-יפו
1999 - גלריית קיבוץ לוחמי הגיטאות, קיבוץ לוחמי הגיטאות
2002 – אביבה אורי, המשכן לאמנות בעין חרוד [קטלוג]
2004 - אביבה אורי, בית טיכו, ירושלים (במסגרת רשמים - הביאנלה השנייה לרישום בישראל)
2009 - גלריה גורדון, תל אביב-יפו
2013 - פורום גבעון, תל אביב-יפו
2023 - מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית [קטלוג]
פרסים

1952 – פרס דיזנגוף, מוזיאון תל אביב, תל אביב-יפו
1976 – פרס סנדברג, מוזיאון ישראל, ירושלים
1985 – פרס המועצה לתרבות ואמנות ע"ש לאה פורת
1986 – פרס יצירה, קרן התרבות אמריקה-ישראל
1986 - מלגת שהייה, משכנות שאננים, ירושלים
1987 - פרס שר החינוך והתרבות, משרד החינוך והתרבות
1989 - פרס הסתדרות העובדים הכללית
לקריאה נוספת > טקסטים של אביבה אורי

מכתב לגדעון עפרת (1977) [מודפס כדפדפת בכתב-ידה ב: אביבה אורי: רישומים 1989-1952, בית האמנים, ירושלים, 1989; סטודיו, כתב עת לאמנות, מס' 53, ספטמבר 1994, עמ' 22-21; "לפעמים עבדתי אפילו בעיניים עצומות", הארץ - גלריה, 28 באוגוסט 2009, עמ' 5]
גבעון, נעמי, שיחה עם אביבה אורי, 28 בספטמבר 1979
"הקו", קו 7-6, יוני 1984 [פורסם בצורה מורחבת גם בפרסומים הבאים: לויטה, דורית, אביבה אורי, הקיבוץ המאוחד, 1986, עמ' 120-115; עומר, מרדכי, גבולות השפה, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1999, עמ' 23-18; בר אור, גליה; שווריה, ז.פ., אביבה אורי, משכן לאמנות, עין חרוד, 2002, עמ' 221-217]
"קורבן פרובינציאלי או גאון חופשי", ידיעות אחרונות, 25 במאי 1984 [תגובה למאמר של שרה בריטברג-סמל על דוד הנדלר, 18 במאי 1984]
קטעי יומן שונים ומכתבים פורסמו בתוך: ימפולר, רחל, קומי אורי כי בא אורך: על אמי אביבה אורי, הקיבוץ המאוחד, 2003
לקריאה נוספת > מונוגרפיות וקטלוגים

בר אור, גליה; שוורייה, ז'אן-פרנסואה אביבה אורי, המשכן לאומנות, עין חרוד, 2002
בריטברג-סמל, שרה,, אביבה אורי: רישומים, מוזיאון תל אביב, תל אביב, 1977
גל, ניסים, דיוקן האמנית כעיצוב פנים: על יצירתה של אביבה אורי, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2010
ימפולר, רחל, קומי אורי כי בא אורך: על אמי אביבה אורי, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2003
ישורון, הילית (עורכת), יונה וולך - אביבה אורי: הפנים היו הפשטה, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2000
לויטה, דורית, אביבה אורי, הקיבוץ המאוחד ובית הוצאה כתר, 1986
פישר, יונה, אביבה אורי: רישומים, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1971
עדיאל רון,גלעד מלצר, נעמי סימן-טוב, גדעון עפרת, גליה בר אור, אביבה אורי: סיפור בדים, 2022
בנו כלב, אביבה אורי: שתי תערוכות מתוך אוסף בנו כלב, 2022
לקריאה נוספת > מאמרים

בר אור, גליה, "יד ענוגה לא הייתה לה: על שלוש נשים אמניות", בתוך: העשור הראשון: הגמוניה וריבוי, משכן לאמנות ע"ש חיים אתר, עין חרוד, 2008, עמ' 197–204
סמל-בריטברג, שרה, "התכונה של איקרוס (ההר הוא הרוח): רישומים תלויי-מציאות של אביבה אורי 1963-1957", קו 7-6, יוני 1984, עמ' 20–23
לויטה, דורית, "עמדת הראיה של אביבה אורי, קו 7-6, יוני 1984, עמ' 10–12
עומר, מרדכי, "אביבה אורי: האם הגדולה", אמנות ישראלית בת-זמננו: מקורות וזיקות, עם עובד, תל אביב, 2006, עמ' 209–217
עפרת, גדעון, "אביבה אורי: הרישום כמסיכה", ציור ופיסול מס' 15, 1977, עמ' 10–17
עפרת, גדעון, "הציפור כמשל", סטודיו, כתב עת לאמנות, מס' 6, 1989, עמ' 18
לקריאה נוספת > סרט מוקומנטרי

המקוללים, פרק רביעי, 2014
אורנג' (אוהיו)

| --- | --- |

בית בכפר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אוהיו אוהיו
 מחוז:  קויאהוגה
 תאריך ייסוד:  1815 
 שטח:  9.8 קמ"ר
 גובה:  353 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,421 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  328.7 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  41°28′34″N 81°24′04″W﻿ / ﻿41.476111°N 81.401111°W﻿ / 41.476111; -81.401111
 אזור זמן:  UTC -5
 http://www.orangevillage.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אורנג'(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אורנג'(למפת אוהיו רגילה) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריאורנג'(למפת אוהיו מוגדלת) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריאורנג'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אורנג' (באנגלית: Orange) הוא כפר ופרוור של העיר קליבלנד שבאוהיו בארצות הברית. הכפר משתרע על פני 9.8 קילומטרים רבועים, ואוכלוסייתו מונה 2,235 תושבים.
היסטוריה

הכפר הוקם בשנת 1815 על ידי סרנוס בומט, כחלק מההתיישבות ממערב לקונטיקט שהחלה באותה תקופה. הוא הוכר כיישוב קבע (Township) בשנת 1820, ונקרא "העיירה אורנג'". השם אורנג' נבחר על ידי המתיישבים שהגיעו למקום מהעיירה אורנג' שבקונטיקט. באותה שנה התגוררו ביישוב כ-300 תושבים.
בשנת 1850 נוסדו בעיירה מנסרת עצים ומפעל לייצור גבינה. בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 החלו היזמים אוריס ומנטיס ואן סוורינגן לרכוש אדמות חקלאיות ולהפוך את היישוב ליישוב עירוני. בעקבות הגידול במספר התושבים הוחלט לפצל את הכפר למספר יישובים נפרדים, המהווים יחידה מנהלית אחת לצרכים שונים כגון חינוך ובריאות.
מאוחר יותר חולק הכפר לחמישה כפרים נפרדים: אורנג' (הפך לכפר ב-1929), האנטינג ואלי, גבעות מורלנד, וודמיר ופפר פייק.
אורג גס-מקור

| אורג גס-מקור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אורגיים
סוג:: Amblyospiza
מין:: אורג גס-מקור
שם מדעי
 Amblyospiza albifrons ‏ויגורס, 1831

אורג גס-מקור (שם מדעי: Amblyospiza albifrons) הוא מין של ציפור קטנה ממשפחת האורגיים והוא המין היחיד בסוגו.
מאפיינים

אורכו של האורג 19 ס"מ והוא אחד מהגדולים שבבני משפחתו. צבעו חום-כהה עם מצח לבן ומקור גדול ושחור המשמש לפיצוח אגוזים גדולים שאצל הצעירים צבעו צהוב והוא קטן יותר. האורגים ניזונים מזרעים קשים אותם הם מפצחים ביעילות.
הם חיים בלהקות בערבות העשב של אפריקה וכן ביערות ובביצות ומקימים קנים ארוגים השונים משאר האורגיים. הקנים עגולים וגדולים יחסית ועשויים מגבעולים עדינים הארוגים היטב. פתח הקן מכיל כניסה ראשית קטנה יותר מהקן עגלגל. כמה יצורים מצליחים להיכנס ולפגוע בגוזלים כמו קוקל ברצ'ל, עורב הודי וכוח הנילוס.
אורג זה כמו רוב האורגיים הוא פוליגמי.
תת-מינים

A. a. capitalba
A. a. melanota
A. a. montana
A. a. unicolor
A. a. albifrons
הערות שוליים

↑  אורג גס-מקור באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אורתוטילוס

| אורתוטילוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
משפחה:: רכנפיים
סוג:: אורתוטילוס
שם מדעי
 Orthotylus

אורתוטילוס ( שם מדעי: Orthotylus ) הוא סוג של חרקים ממשפחת הרכנפיים. ישנם יותר מ-300 מינים מתוארים ברחבי העולם. המספר העצום של המינים הוביל להכרה בתת-סוגים וקבוצות, שחלקם עשויים להיות מקודמים לרמת הסוג. במחקר משנת 1999 טען יאמסונאגה כי ההסוג אינו מונופילטי, וללא מאפיינים אבחונים עקביים.
רוב המינים ניזונים מצמחים, חלקם תוקפים יבולים חשובים לאדם; עם זאת, מינים מסוימים טורפים גם את הזחלים של פרפראים ושל זבובאים, כמו גם פסילות וכנימות.
הערות שוליים

↑  "Genus Orthotylus". BugGuide.
↑  Southwood, T. R. E. (1953). "The morphology and taxonomy of the genus Orthotylus Fieber (Hem., Miridae), with special reference to the British species". Transactions of the Royal Entomological Society of London. 104 (11): 415–449. doi:10.1111/j.1365-2311.1953.tb01244.x.
↑  Kwon, Ying Jung; Cho, Young Jae & Suh, Sang Jae (2009). "New record of Orthotylus pallen [sic] (Matsumura) (Hemiptera: Miridae) from Korea, with a key to and checklist of Korean species". Entomological Research. 39 (1): 55–60. doi:10.1111/j.1748-5967.2008.00199.x.Kwon, Ying Jung; Cho, Young Jae & Suh, Sang Jae (2009).
↑  Yasunaga, Tomohide (1999). "The plant bug tribe Orthotylini in Japan (Heteroptera: Miridae: Orthotytinae)" (PDF). Tijdschrift voor Entomologie. 142 (1): 143–183. ארכיון (PDF) מ-31 בינואר 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)Yasunaga, Tomohide (1999).
↑  Yasunaga 1999, p. 144
↑  Yasunaga 1999, p. 145
Wear Sunscreen

| --- | --- |

 סינגל בביצוע באז לרמן
 מתוך האלבום Something for Everybody
 יצא לאור:  1999
 תאריך הקלטה:  1998
 סוגה:  אמביאנט
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  5:07
 חברת תקליטים:  EMI
 כתיבה:  מרי שמיק
 הפקה:  באז לרמן
 
Wear Sunscreen ("שימו קרם הגנה") לקוח מתוך מסה שנכתבה על ידי העיתונאית מרי שמיק ופורסמה לראשונה בעיתון "שיקגו טריביון" ב-1997.
התצורה הפופולרית ביותר של מסה זו היא סינגל מוזיקלי משנת 1999 מאת הבמאי באז לורמן. השיר ייחודי בכך שבניגוד לשירים פופולרים אחרים בתקופתו, שיר זה הוקרא כמונולוג על רקע של מוזיקה שקטה וקליפ תואם. למרות תצורה ייחודית זו, השיר זכה להצלחה רבה.
המסה

המסה פורסמה לראשונה תחת השם "עצות, כמו הנעורים, כנראה מבוזבזות על צעירים" ב-1 ביוני 1997, בטורה של העיתונאית מרי שמיק. הטור החל בפנייה לבוגרי הקולג' בשנת 1997 עם המלצה פשוטה למרוח קרם הגנה על העור והמשיך במגוון של עצות כיצד לחיות את החיים ללא חרטה, כגון:
שמרו את מכתבי האהבה הישנים שלכם וזרקו את מסמכי הבנק הישנים שלכם.
הטור הפך למכתב רשת נפוץ ואגדות אורבניות רבות נטוו סביבו, הפופולרית בהן הייתה שהמסה היא בעצם נאום שנישא ב-1997 על ידי הסופר האמריקאי קורט וונגוט לבוגרי MIT. וונגוט עצמו התבקש להגיב על השמועות, ובריאיון לעיתון הניו יורק טיימס אמר: "מה שהיא (מרי שמיץ') כתבה היה משעשע, חכם ומצחיק. הייתי גאה מאוד אם אלו היו מילותיי."
הסינגל

ב-1998 המאמר הפך לשיר מוזיקלי על ידי הבמאי האוסטרלי באז לורמן.
השיר, ששמו שונה קלות ל-"(Everybody's Free (To Wear Sunscreen" ("כולם חופשיים למרוח קרם הגנה") זהה במילותיו למאמר המקורי והוא הוקרא מילה במילה על ידי שחקן אוסטרלי בשם לי פרי כשברקע נשמעת מוזיקה מלודית שקטה שנלקחה מפסקול סרטו של לרמן, "רומיאו ויוליה". הקליפ שנוצר לשיר התאים למילותיו בהציגו תמונות וקטעי וידאו קצרים המזכירים חיים בכלל וילדות בפרט כשמילות מפתח מהשיר לעיתים צצות על המסך בגודל גדול ובצבעוניות רבה. השיר הצליח מאוד וזינק לראש המצעדים בבריטניה, ארצות הברית, ישראל ומדינות נוספות.
פרסום

השיר שימש מספר מסעות פרסום בעולם הלטיני ואף שימש השראה למסע הפרסום של חברת קוקה-קולה.
פארודיות

על השיר והמסה נעשו עשרות פארודיות שונות, אך המפורסמת מכולם היא הפארודיה שהקומיקאי האמריקאי, כריס רוק כתב וביצע: "No Sex In the Champagne Room" ("אין יחסי מין בחדר השמפניה"). בשיר הפארודי, רוק פונה אל הבוגרים של תיכונים האקסטרנים לשנת 1999 ומתחיל בהמלצה משלו: "לא משנה מה החשפנית תגיד לכם, אין יחסי מין בחדר השמפניה", תוך שהוא מכוון לחדרי השמפניה - כינוי לחדרים פרטיים ללקוחות של מועדוני חשפנות. בהמשך נותן רוק מגוון של המלצות משעשעות לחיים בארצות הברית, בסגנונו הבוטה והנטול תקינות פוליטית, כדוגמת:
"איש שחור צעיר, אם אתה הולך לראות סרט ומישהו בטעות דורך לך על הנעל, שכח מהעניין. למה לבלות את העשרים שנה הבאות בכלא כי מישהו ליכלך לך את נעלי הפומה?"
המקור באנגלית
Young black men -- if you go to a movie theater And someone steps on your foot, let it SLIIIDE Why spend the next twenty years in jail Cause someone smudged your Puma?
גם לשיר זה הופק קליפ התואם למילותיו ובהשראת הקליפ המקורי. שיר זה אף הוא הצליח מאוד, הושמע רבות בארצות הברית וצורף לאלבום הופעת הסטנד-אפ של רוק, "Bigger and Blacker".
בשנת 2004, אברי גלעד ביצע בתוכניתו חמש וחצי בערוץ הילדים את גרסת הכיסוי "דברים שכדאי לדעת". את גרסה זו חיבר רן שריג והלחין דני רייכנטל. את קולות הרקע בשיר מבצעות רינת גבאי ו-MC שירי.
בשנת 2022, בפרק ה-13 (והאחרון) של העונה החמישית של היהודים באים, נכלל קטע שהיה מחווה לשיר.
ראו גם

Desiderata
הערות שוליים

↑    Alice Vincent, ‏'I wrote it in four hours': the woman responsible for the wisdom of Baz Luhrmann's Everybody's Free to Wear Sunscreen, 20 years on, The Telegraph, 29 May 2017
↑   משה רבנו נפרד מהעם - נאום עשרת הדיברות, סרטון בערוץ "כאן 11", באתר יוטיוב (אורך: 02:29)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 04730c2b-4a46-4715-96a5-35183d028015 
מתוך No Sex In the Champagne Room.
אוניברסיטת סינסינטי

| --- | --- |
סמליל האוניברסיטה

 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  Juncta Juvant ("עוצמה באחדות")
 תקופת הפעילות:  1819–הווה (כ־205 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  נוויל פינטו
 סגל:  3,696 (2023)
 סטודנטים
 :  50,921 (2023)
 מיקום
 מיקום:  סינסינטי, אוהיו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  39°07′55″N 84°30′56″W﻿ / ﻿39.132°N 84.5155°W﻿ / 39.132; -84.5155
 אתר האוניברסיטה
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת סינסינטי(למפת ארצות הברית רגילה) ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת סינסינטי(למפת אוהיו רגילה) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריאוניברסיטת סינסינטי(למפת אוהיו מוגדלת) קולומבוס קליבלנד סינסינטי טולידו דייטון ינגסטאון פארמה אקרון פ נ ס י ל ב נ י ה  וירג'יניה המערבית  קנטקי א י נ ד י א נ ה  מישיגן קנדה ימת איריאוניברסיטת סינסינטי
 
אוניברסיטת סינסינטי (באנגלית: University of Cincinnati; בראשי תיבות: UC או בקיצור: Cincinnati) היא אוניברסיטה ציבורית, הנמצאת בעיר סינסינטי שבאוהיו, ארצות הברית. האוניברסיטה, אשר נוסדה בתור מכללה בשנת 1819, היא המוסד להשכלה גבוהה השני הכי וותיק בסינסינטי, אחרי אוניברסיטת אוהיו, והאוניברסיטה השנייה בגודלה באוהיו, אחרי אוניברסיטת המדינה של אוהיו.
על פי הדירוג של עיתון פורבס לשנת 2023, מדורגת סינסינטי כאוניברסיטה ה-320–500 באיכותה בארצות הברית, בעוד מגזין U.S. News & World Report דירג אותה במקום ה-203.
היסטוריה

המוסד הוקם בשנת 1819, בתור "מכללת סינסינטי", על ידי ויליאם לייטל (אנ'). בשנת 1825 נסגרה המכללה בשל קשיים כלכליים, ועשור לאחר מכן הקים אותה מחדש הפיזיקאי דניאל דרייק (אנ'), אשר כיהן כנשיאה. בשנת 1870 הוכר המוסד באופן רשמי על ידי בית המחוקקים של אוהיו כאוניברסיטה, ושמו שונה ל"אוניברסיטת סינסינטי".
בהשפעת תנועת הסופרג'יזם, הקימה האוניברסיטה בשנת 1905 מסלולי לימוד ייחודיים לסטודנטיות ב"מכללה להוראה" וב"מכללה למדע ואומנות".
בשנת 1968 הכיר בית המחוקקים של אוהיו באוניברסיטה כ"מוסד עירוני המזוהה עם המדינה". באותה העת הייתה סינסינטי האוניברסיטה העירונית השנייה בגודלה בארצות הברית. בשנת 1977 הפכה האוניברסיטה ל"אוניברסיטת מדינה".
קמפוס

לאוניברסיטה שלושה קמפוסים מקומיים בעיר סינסינטי: הקמפוס המרכזי הוא המערבי (West Campus), אשר חולש על פני כ-0.55 קמ"ר וכולל 62 בניינים. בשנת 2010 נבחר קמפוס זה, על ידי מגזין פורבס, לאחד מ-13 הקמפוסים היפים ביותר בעולם. שני הקמפוסים הנוספים הם הרפואי (Medical Campus) וקמפוס ויקטורי פארקוויי (Victory Parkway Campus).
כמו כן, פועלים במסגרת האוניברסיטה שני קמפוסים אזוריים נוספים: "מכללת בלו אש" (Blue Ash College) ו"מכללת קלרמונט" (Clermont College).
ספורט

קבוצות הספורט של האוניברסיטה, המכונות "סינסינטי ברקאטס" (Cincinnati Bearcats), משתתפות בליגת המכללות הבכירה של ארצות הברית (NCAA Division I), ומשובצות ב-American Athletic Conference (מחוז ACC).
קבוצות האוניברסיטה זכו בשש אליפויות לאומיות בסך הכול: בשנים 1961 ו-1962 זכתה סינסינטי בטורניר אליפות המכללות בכדורסל, ובשנים 2004, 2005, 2006 ו-2009 זכתה קבוצת הריקוד של האוניברסיטה באליפות ליגת המכללות האמריקאית. בשנת 2009 נבחרה קבוצת הריקוד של סינסינטי ליצג את ארצות הברית בתחרות הריקוד הבין-לאומית למכללות, וזכתה במדליית הזהב בכל שלוש קטגוריות הריקוד.
בוגרים מוכרים

רבים מבוגרי האוניברסיטה התפרסמו לאחר לימודיהם, ביניהם: נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט, נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית סלמון צ'ייס, חתן פרס נובל לשלום צ'ארלס דוז, הרופאים דוד אפלבום ותומאס סאס, האדריכל מייקל גרייבס, המהנדס ג'וזף שטראוס, הרב יהודה לייב מאגנס והפעיל החברתי ג'רי רובין.
מבין הבוגרים אשר התפרסמו בתחום הבידור, בולטים השחקנים תידה בארה, לי באומן, דייוויד קנארי, רנדי הריסון, דוריאן הרווד ופיית' פרינס, הזמרים קת'לין באטל ודייוויד דניאלס, המוזיקאי רנדי אדלמן, הכנר כריסטיאן טצלאף, הסופר תומאס ברגר, הרקדנית סוזן פרל והקומיקאי ניפסי ראסל.
מבין בוגרי קבוצות הספורט של האוניברסיטה ניתן לציין את שחקני הכדורסל אוסקר רוברטסון, ג'ק טוויימן, ניק ואן אקסל וקניון מרטין, שחקני הבייסבול סנדי קופקס, מילר האגינס וקווין יוקיליס, הטניסאי טוני טראבר והאתלטית מרי ויינברג.
גלריית מבנים

המבנה המקורי של האוניברסיטה, 1874
האוניברסיטה בשנת 1904
הכניסה לקמפוס המרכזי
"מרכז טנג'מן"
המרכז לחקר הנדסי
ספריית לנגסם
מרכז הבילוי של האוניברסיטה
הרחוב המרכזי בקמפוס
הערות שוליים

1 2 3  אודות אוניברסיטת סינסינטי, באתר הרשמי
↑  ‏13 הקמפוסים היפים ביותר בעולם, באתר פורבס, 1 בספטמבר 2010
↑  האתר הרשמי של סינסינטי ברקאטס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269215405171  PLWABN: 9812833181405606  BIBSYS: 90639722  BnF: cb11930673b (data)  CiNii: DA05005089  GND: 18190-0  ISNI: 0000 0001 2179 9593  LCCN: n79034519  MusicBrainz: bb0dd3ba-670f-4970-bed7-30f3a8b8e486  NKC: ko2008248304  NLA: 35028422  NLG: 107502  RERO: 02-A000188261  SNAC: w64z03ng  SUDOC: 027216438  ULAN: 500305160  VcBA: 494/3520  VIAF: 147166099   WorldCat (עם VIAF): 147166099
אברהם שלוש (כפר סבא)

ערך זה עוסק ברבה של כפר סבא. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1929 תר"ץ ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  3 בדצמבר 2021 (בגיל 92 בערך) כ"ט בכסלו תשפ"ב ירושלים, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  כפר סבא
 תקופת הפעילות:  ? – 3 בדצמבר 2021 
 תחומי עיסוק:  רב העיר כפר סבא
 אב:  יוסף שלוש 
 
הרב אברהם שלוש (1929 – כ"ט בכסלו תשפ"ב, 3 בדצמבר 2021) היה רבה של כפר סבא.