stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמים ילידים בקנדה
תרבות

מושגים ילידיים רבים, ביניהם חפצים ומשחקים, נהיו חלק מהשפה היום-יומית בקנדה של ימינו, דוגמת הקאנו והלקרוס.
אתרים רבים בקנדה, הן נקודות התיישבות והן תצורות נוף טבעיות, קרויות בשמות ילידיים. הדוגמה הבולטת ביותר היא המילה קנדה עצמה שמקורה ממילה שמשמשמעותה "כפר" או "התיישבות" בשפה ילידית (ראו כאן להרחבה). הפרובינציה ססקצ'ואן קרויה על שם נהר ססקצ'ואן, אשר מקורו שמו בשפת הקרי - הוא נקרא Kisiskatchewani Sipi, משמע "נהר הזורם במהירות". השם אוטווה, שמה של בירתה של קנדה, מגיע מן המונח adawe בשפה האלגונקווינית, שפירושו "לסחור".
תנועות נוער מודרניות בקנדה דוגמת צופי קנדה כוללות תוכניות המבוססות על תרבות הילידים.
העמים הילידיים מובחנים ביניהם בדרך החיים של אבותיהם בתקופה שלפני המגע עם בני אירופה. אזורי תרבות אלה מתכתבים באופן ישיר עם הגאוגרפיה של קנדה. בקרב העמים הילידים של החוף הצפון-מערבי של האוקיינוס השקט ישנה חשיבות רבה לדיג באוקיינוסים ובנהרות. בחלק הפנימי של קולומביה הבריטית, התרבות היא של ציידים-לקטים ודיג בנהר. בשני האזורים הללו קיימת חשיבות רבה לדג האלתית. עבור השבטים מן המישורים הגדולים, הביזון הוא הציד המרכזי. ביער התת-ארקטי, מינים אחרים כמו האיילים היו חשובים יותר. שבטים המתגוררים לצד הימות הגדולות ונהר סנט לורנס, מקיימים תרבות חקלאית, בה מתקיים גידול תירס, קטניות ודלעת. עבור האינואיטים באזור הארקטי, הציד היה המקור העיקרי למזון כאשר בפרט כלבי ים הם מרכיב עיקרי בתזונתם. אייל הצפון, הדגה, יונקים ימיים אחרים ובמידה פחותה צמחים, פירות יער ואצות ים אף הם חלק מתזונת האינואיטים. אחד הסמלים הבולטים ביותר של תרבות האינואיט, אינוקשוק, היה סמל אולימפיאדת החורף בוונקובר 2010.
בימינו ילידים עובדים בעיסוקים מגוונים ועשויים לחיות מחוץ למרחבי אבותיהם. התרבויות המסורתיות שלהן עדיין בעלות השפעה - החל מבתחום הרוחני ועד לתחום הפוליטי. יום העמים הילידים הלאומי הוא יום של הכרה בתרבויות ובתרומה של האומות הראשונות, האינואיטים והמטיסים בקנדה. היום נחגג מדי שנה ב-21 ביוני מאז 1996, השנה בה הוכרז על ידי המושל הכללי של קנדה רומאו לבלן. יום זה הוא יום שבתון בטריטוריות הצפון מערביות וביוקון.
תרבות > שפות

ישנן 13 משפחות של שפות ילידיות המדוברות בקנדה, 11 מהן משפחות של שפות מדוברות ו-2 משפחות של שפות סימנים. בסך הכל מדוברים בקנדה יותר מ-65 ניבים ילידיים שונים. מתוכם, רק לקרי, לאינוקטיטוט ולאוג'יבוויי יש אוכלוסייה גדולה מספיק של דוברים שוטפים כך שאין חשש לכך שהשפה תשרוד בטווח הארוך.
שתיים מטריטוריות קנדה מעניקות מעמד רשמי לשפות הילידים. בנונאווט, שפות האינוקט, המכונה גם שפות האינואיט (אינוקטיטוט ואינואינאקטון) הן שפות רשמיות לצד השפות הלאומיות של קנדה - אנגלית וצרפתית. בטריטוריות הצפון-מערביות, חוק השפות הרשמיות מעניק מעמד רשמי ל-11 שפות שונות (לרבות אנגלית וצרפתית). מעמד רשמי שכזה מקנה לאזרחים את הזכות לקבל בשפות אלו שירותים על פי דרישה ולהתנהל בהן אל מול הממשל.
להלן טבלה המסכמת את השפות הילידיות הנפוצות ביותר בקנדה:
| שפה ילידית | מספר דוברים | שפת אם | שפת דיבור נפוצה ביותר בבית |
| --- | --- | --- | --- |
| קרי Cree | 99,950 | 78,855 | 47,190 |
| אינוקטיטוט Inuktitut | 35,690 | 32,010 | 25,290 |
| אוג'יבוויי Ojibway | 32,460 | 24,190 | 11,115 |
| מונטנייה-נאסקאפי (אינו) Montagnais-Naskapi (Innu) | 11,815 | 10,970 | 9,720 |
| דנה Dene | 11,130 | 9,750 | 7,490 |
| אוג'י-קרי (אנישינינימווין) Oji-Cree (Anihshininiimowin) | 12,605 | 11,690 | 8,480 |
| מיקמק Mi'kmaq | 8,750 | 7,365 | 3,985 |
| שפות משפחת סו (דקוטה/סו) Siouan languages (Dakota/Sioux) | 6,495 | 5,585 | 3,780 |
| אטיקאמק Atikamekw | 5,645 | 5,245 | 4,745 |
| בלאקפוט Blackfoot | 4,915 | 3,085 | 1,575 |
תרבות > אמנות חזותית

עמים ילידים עסקו באמנות כבר אלפי שנים עם הגעתם של בני אירופה והתבססותה של קנדה כמדינת לאום. האמנות של העמים השונים מגוונת על כן היסטוריונים של אמנוות נוהגים ליצור הבחנות על פי קווי מתאר תרבותיים, לשוניים או אזוריים: החוף הצפון-מערבי, הרמה, המישורים, יערות המזרח, האזור סובארקטי והאזור הארקטי.
באמנות ילידית יש דגש על גוף ותנועה להבדיל מן מהמסורות האירופיות בהן יש דגש על אדריכלות. באמנות חזותית ילידית לעיתים יש שילוב עם אמנויות אחרות. המסכות והרעשנים של השמאנים משמשים באופן טקסי בריקוד, בסיפור סיפורים ובמוזיקה. ישנה השפעה של המגע האירופי עם הילידים, כך בנות המיקמק (Mi'kmaq, (אנ')) אימצו את חרוזי הזכוכית לשם אומנות. תרבויות המטיסים שנוצרו מיחסים בין-תרבותיים עם האירופים תורמות אמנות תרבותית-היברידית. במהלך המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20 נקטה ממשלת קנדה במדיניות פעילה של מגבלות תרבותיות על העמים הילידים במטרה לשלב אותם אל תוך התרבות האירופית. כך לדוגמה חוק האינדיאנים (Indian Act, (אנ')) אסר על ביצוע ריקוד השמש (אנ'), חגיגת הפוטלאץ' (אנ') ועל יצירת אמנות המתארות מסורות אלו.
רק בשנות ה-50 וה-60 החלו אמנים ילידים דוגמת מונגו מרטין (Mungo Martin, (אנ')), ביל ריד (Bill Reid) ונורבל מוריסו (Norval Morrisseau, (אנ')) לחדש בפומבי ולהמציא מחדש את מסורות האמנות הילידית. שני אמנים ילידים, Edward Poitras ורבקה בלמור (Rebecca Belmore, (אנ')), ייצגו את קנדה בביאנלה של וונציה ב-1995 וב-2005 בהתאמה.
תרבות > מוזיקה

העמים הילידים של קנדה מקיפים קבוצות אתניות מגוונות ועל כן ישנו מגוון גם בתחום המוזיקה. מוזיקה יכולה להיות חברתית (ציבורית) או טקסית (פרטית). מוזיקה ציבורית וחברתית עשויה להיות מוזיקת ריקודים מלווה ברעשנים ובתופים. מוזיקה פרטית טקסית עשויה לכלול שירה בליווי כלי הקשה, המשמשים לציון אירועים כמו טקסי מידוויווין (אנ') וריקודי שמש (אנ').
באופן מסורתי, עמים ילידים השתמשו בחומרים שבהישג ידם על מנת ליצור כלי נגינה. אנשי האומות הראשונות יצרו מהצומח ומקרני בעלי חיים רעשנים, שהיו מגולפים בקפידה ונצבעו בצבע. באזורי חורש הם יצרו קרניים מקליפת גזע השדר ומקלות תופים מקרניים מגולפות ועץ. כלי הקשה מסורתיים כגון תופים היו עשויים בדרך כלל מעץ מגולף ומעורות בעלי חיים. כלי נגינה אלו מעניקים מוזיקת רקע לשירים, והשירים הם רקע לריקודים. יש באנשי האומות הראשונות המסורתיים הרואים בשירה ובריקוד דבר מקודש.
דמוגרפיה > כללי

ה-Constitution Act, 1982, בסעיפים 25 ו-35 מכיר בשלוש קבוצות נפרדות של עמים ילידיים - האומות הראשונות, האינואיטים והמטיסים. בראי חוק השוויון בתעסוקה הקנדי (אנ'), עמים ילידיים הם פלח אוכלוסייה מובחן, זאת לצד נשים, מיעוטים נראים ובעלי מוגבלויות. על פי הגדרה זו, הם אינם נחשבים מיעוט נראה על פי החוק היבש, כך גם על פי לשכת הסטטיסטיקה של קנדה (Statistics Canada, (אנ')).
מפקד האוכלוסין הקנדי 2016 מונה 1,673,785 ילידים בקנדה, שהם כ-4.9% מכלל אוכלוסיית המדינה. מספר זה כולל 977,230 בנות ובני אומות ראשונות, 587,545 מטיסים ו-65,025 אינואיטים. בשנה זו, בקבוצת הגיל 0–4 בקנדה היו הילידים 7.7%. בקרב הילדים מקבוצת גיל זו הגרים באומנה 51.2% הם ילידים.
במאה ה-20 גדלה אוכלוסיית הילידים של קנדה פי עשרה. בין 1900 ל-1950 גדלה האוכלוסייה ב-29% בלבד, אך בין 1951 ל-2021 האוכלוסייה גדלה פי שבעה. יש לכך מספר סיבות - גם משום שאחוז תמותת התינוקות בשמורות ירד באופן דרסטי, אך גם משום שהילידים בשמורות נספרו באופן מלא יותר כמו גם בשל נטייה חזקה יותר של תושבים לדווח על זהות או מוצא ילידי.
דמוגרפיה > פיזור גאוגרפי > לפי פרובינציות וטריטוריות

להלן טבלה המסכמת את המידע. הנתונים הם על פי מפקד 2016. "ילידים שלא כלולים במקום אחר" משמע אנשים שבמפקד הזדהו כאינדיאנים רשומים או כחברי שבט אינדיאני אך בשאלת הזהות האבוריג'ינית לא זיהו עצמם כאינדיאנים צפון-אמריקאים, מטיסים או אינואיטים.
| פרובינציה / טריטוריה | אוכלוסיית ילידים | אחוז הילידים מהאוכלוסייה הכללית | אומות ראשונות (אינדיאנים של אמריקה הצפונית) | מטיסים | אינואיטים | חברים במספר קטגורויות ילידיות | ילידים שלא כלולים במקום אחר |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קולומביה הבריטית | 270,585 | 5.9% | 172,520 | 89,405 | 1,615 | 4,350 | 2,695 |
| אלברטה | 258,640 | 6.5% | 136,585 | 114,375 | 2,500 | 2,905 | 2,275 |
| ססקצ'ואן | 175,020 | 16.3% | 114,570 | 57,880 | 360 | 1,305 | 905 |
| מניטובה | 223,310 | 18.0% | 130,505 | 89,360 | 605 | 2,020 | 815 |
| אונטריו | 374,395 | 2.8% | 236,685 | 120,585 | 3,860 | 5,730 | 7,540 |
| קוויבק | 182,890 | 2.3% | 92,655 | 69,360 | 13,945 | 2,760 | 4,170 |
| ניו ברנזוויק | 29,380 | 4.0% | 17,575 | 10,200 | 385 | 470 | 755 |
| נובה סקוטיה | 51,490 | 5.7% | 25,830 | 23,310 | 795 | 835 | 720 |
| אי הנסיך אדוארד | 2,740 | 2.0% | 1,875 | 710 | 75 | 20 | 65 |
| ניופאונדלנד ולברדור | 45,725 | 8.9% | 28,375 | 7,790 | 6,450 | 555 | 2,560 |
| יוקון | 8,195 | 23.3% | 6,690 | 1,015 | 225 | 160 | 105 |
| הטריטוריות הצפון-מערביות | 20,860 | 50.7% | 13,185 | 3,390 | 4,080 | 160 | 55 |
| נונאווט | 30,550 | 85.9% | 190 | 165 | 30,140 | 55 | 10 |
| קנדה - כולל | 1,673,780 | 4.9% | 977,230 | 587,545 | 65,025 | 21,310 | 22,670 |
דמוגרפיה > פיזור גאוגרפי > לפי אזורים גאוגרפיים-תרבותיים

אתנוגרפים נוהגים לחלק את העמים הילידים המתגוררים במרחבי ארצות הברית וקנדה לעשרה אזורים גאוגרפיים-תרבותיים, להם מאפיינים משותפים. שישה מתוך עשרת האזורים נמצאים לפחות בחלקם בתחומי קנדה ואלו הם:
אזור תרבות ארקטי (אינואיטים - דוברי שפות אסקימו-אלאוט)
אזור תרבות סובארקטי (דוברי שפות נה-דנה ושפות אלגונקוויאניות)
אזור תרבות של יערות המזרח (צפון-מזרח) (שפות אלגונקוויאניות ושפות אירוקויות)
אזור תרבות מישורים (שפות סו)
אזור תרבות הרמה הצפון מערבית (שפות סאלישאניות)
אזור תרבות החוף הצפון-מערבי (שפות פנוטיות, שפות צימשיאניות ושפות וואקאשן)
דמוגרפיה > פיזור גאוגרפי > עיור

56% מהילידים בקנדה חיים באזורים עירוניים. אוכלוסיית הילידים העירונית היא קבוצת האוכלוסייה הגדלה בקצב הגבוה ביותר בקנדה.
| עִיר | אוכלוסיית ילידים | אחוז הילידים מהאוכלוסייה הכללית |
| --- | --- | --- |
| ויניפג | 92,810 | 12.2% |
| אדמונטון | 76,205 | 5.9% |
| ונקובר | 61,455 | 2.5% |
| טורונטו | 46,315 | 0.8% |
| קלגרי | 41,645 | 3.0% |
| אוטווה-גטינו | 38,115 | 2.9% |
| מונטריאול | 34,745 | 0.9% |
| ססקטון | 31,350 | 10.9% |
| רג'יינה | 21,650 | 9.3% |
| ויקטוריה | 17,245 | 4.8% |
| פרינס אלברט | 16,830 | 39.7% |
| הליפקס | 15,815 | 4.0% |
| גרייטר סדברי | 15,695 | 9.7% |
| ת'אנדר ביי | 15,075 | 12.7% |
דמוגרפיה > חלוקה אתנית

המידע שלהלן הוא על פי מפקד האוכלוסין של קנדה 2021.
| תשובות למוצא | משפחת שפות | תשובות שכללו לכל הפחות מוצא ילידי יחיד (דוגמאות - "קרי", "קרי ואנגלי", "קרי, Abenaki וצרפתי") |
| --- | --- | --- |
| מוצא ילידי צפון-אמריקאי | לא רלוונטי | 2,204,475 |
| מוצא ילידי צפון-אמריקאי ללא ציון קבוצה ספציפית | לא רלוונטי | 194,840 |
| מוצא באומות הראשונות | לא רלוונטי | 1,426,950 |
| מוצא באומות הראשונות ללא ציון שבט ספציפי | לא רלוונטי | 632,340 |
| Abenaki | שפות אלגונקוויאניות | 18,420 |
| מוצא Anishinaabe | שפות אלגונקוויאניות | 189,710 |
| אפאצ'י | שפות נה-דנה | 1,265 |
| Atikamekw | שפות אלגונקוויאניות | 8,400 |
| מוצא בלאקפוט | שפות אלגונקוויאניות | 23,200 |
| צ'רוקי | שפות אירוקויות | 10,825 |
| שאיין | שפות אלגונקוויאניות | 565 |
| Choctaw | שפות מסקוגיות | 685 |
| מוצא קרי | שפות אלגונקוויאניות | 250,330 |
| דלאוור (לנאפי) | שפות אלגונקוויאניות | 1,180 |
| Dene | שפות נה-דנה | 47,565 |
| Gitxsan | שפות צימשיאניות | 5,075 |
| Haida | שפת היידה (שפה מבודדת) | 4,725 |
| Haisla | שפות וואקאשן | 1,495 |
| Heiltsuk | שפות וואקאשן | 1,620 |
| Huron (Wendat) | שפות אירוקויות | 15,915 |
| מוצא Innu | שפות אלגונקוויאניות | 28,960 |
| Iroquoian (מוצא Haudenosaunee) | שפות אירוקויות | 55,200 |
| Ktunaxa (Kutenai) | שפת קוטניי (שפה מבודדת) | 810 |
| מוצא Kwakwaka'wakw | שפות וואקאשן | 2,720 |
| Maliseet | שפות אלגונקוויאניות | 7,220 |
| מוצא Mi'kmaq | שפות אלגונקוויאניות | 122,350 |
| נאוואחו | שפות נה-דנה | 755 |
| Nisga'a | שפות צימשיאניות | 5,000 |
| מוצא Nuu-chah-nulth | שפות וואקאשן | 2,900 |
| Nuxalk | שפות סאלישאניות | 1,055 |
| Passamaquoddy | שפות אלגונקוויאניות | 560 |
| מוצא Salish | שפות סאלישאניות | 25,685 |
| מוצא סו | שפות סו | 16,570 |
| Tsimshian | שפות צימשיאניות | 4,945 |
| Wuikinuxv | שפות וואקאשן | 195 |
| מוצא באומות הראשונות - שבטים אחרים |  | 3,605 |
| מוצא אינואיטי |  | 82,010 |
| מטיסים |  | 560,335 |
| לא-ילידים |  | 35,343,280 |
ראו גם

עמים ילידים בארצות הברית
לקריאה נוספת

Jameson, John H. (1997). Presenting archaeology to the public: digging for truths. Rowman Altamira. ISBN 978-0-7619-8909-7.
Olson, James Stuart; Pappas, Nicholas Charles (1994). An Ethnohistorical dictionary of the Russian and Soviet empires. Connecticut Greenwood Press. ISBN 978-0-313-27497-8.
Taylor, Colin F. (2002). The American Indian. Running Press. ISBN 978-0-7624-1389-8.
Ray, Arthur J. (1996). I Have Lived Here Since The World Began: An Illustrated History of Canada's Native People. Toronto, ON: Lester Publishing. ISBN 978-1-55263-633-6.
Todd, Roy; Thornton, Martin; Collins, D. N. (2001). Aboriginal people and other Canadians: shaping new relationships. University of Ottawa Press. ISBN 978-0-7766-0541-8.
Winchell, N.H. (1881). Ancient Copper Mines of Isle Royale. Vol. 19. New York: Popular Science Monthly.
Asch, Michael (1998). Aboriginal and treaty rights in Canada: essays on law, equality, and respect for difference. University of British Columbia Press. ISBN 978-0-7748-0581-0.
Beavon, D; Voyageur, C; Newhouse, D (2005). Hidden in plain sight: contributions of Aboriginal peoples to Canadian. University of Toronto Press. ISBN 978-0-8020-8800-0.
Borrows, John (2002). Recovering Canada: the resurgence of Indigenous law. University of Toronto Press. ISBN 978-0-8020-3679-7.
Cairns, Alan (2000). Citizens plus: aboriginal peoples and the Canadian state. University of British Columbia Press. ISBN 978-0-7748-0767-8.
Cardinal, Tantoo (2004). Our story: Aboriginal voices on Canada's past. Doubleday Canada. ISBN 978-0-385-66075-4.
Cavell, Edward (2009). Classic Images of Canada's First Nations: 1850–1920. Heritage House. ISBN 978-1-894974-64-6. First nations of canada.
Clark, Ella Elizabeth (5 באוקטובר 2011). Indian Legends of Canada. Random House Digital, Inc. ISBN 978-1-55199-512-0. {{cite book}}:  (עזרה)
Dickason, Olive Patricia (1992). Canada's first nations: a history of founding peoples from earliest times. University of Oklahoma Press. ISBN 978-0-8061-2438-4.
Daschuk, James W. (2013). Clearing the Plains: Disease, Politics of Starvation, and the Loss of Aboriginal Life. Regina, Saskatchewan, Canada: University of Regina Press. ISBN 978-088977-296-0.
Dupuis, Renée (2002). Justice for Canada's Aboriginal peoples. James Lorimer and Company. ISBN 978-1-55028-775-2.
Elias, Peter Douglas (1991). Development of aboriginal people's communities. Captus Press. ISBN 978-0-921801-51-1. Aboriginal peoples Canada.
Knopf, Kerstin (2008). Aboriginal Canada revisited. University of Ottawa Press. ISBN 978-0-7766-0679-8.
Leacock, Stephen (2009), The Dawn of Canadian History: A Chronicle of Aboriginal Canada, Dodo Press ISBN 1-4099-4930-3
Loovers, Jan Peter Laurens (2019). Reading Life with Gwich'in An Educational Approach. Oxon: Routledge. ISBN 978-0-429-86804-7.
Magocsi, Robert (2002). Aboriginal peoples of Canada: a short introduction. University of Toronto Press. ISBN 978-0-8020-3630-8.
Nock, David; Haig-BroWN, Celia (2006). With good intentions: Euro-Canadian and Aboriginal relations in colonial Canada. University of British Columbia Press. ISBN 978-0-7748-1138-5.
שדרות טבע וגלריות

| --- | --- |

מבקרים צופים בגן אבולוציית הצמחים
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון פתוח
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  ג'ף קמחי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2003
 תאריך פתיחה רשמי:  2003 
 
 קואורדינטות:  31°46′32″N 35°11′48″E﻿ / ﻿31.775606796976°N 35.196677159266°E﻿ / 31.775606796976; 35.196677159266
 אתר רשמי
  (למפת ירושלים מוגדלת) שדרות טבע וגלריות(למפת ירושלים רגילה) שדרות טבע וגלריות(למפת הרי ירושלים רגילה) שדרות טבע וגלריות(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שדרות טבע וגלריות
 
מוזיאון שדרות טבע וגלריות הוא מוזיאון פתוח ייחודי השוכן בקמפוס אדמונד י ספרא של האוניברסיה העברית בגבעת רם בירושלים.
סקירה כללית

מוזיאון שדרות הטבע והגלריות נוסד בשנת 2003 ביוזמתו ובניהולו של פרופ' ג'ף קמחי. המוזיאון מציע לבני כל הגילאים מגוון חוויות הקשורות בתולדות הטבע של ישראל, במדע ובחשיבה המחקרית. הוא מתפקד כיחידה מתוך האוניברסיטה העברית לנוער, אך מבצע באופן עצמאי עבודות תכנון וגיוס כספים.
המוזיאון משתרע מהכניסה הראשית ועד לקצהו הרחוק של הקמפוס, ומלווה בשלטי הסבר לצד תערוכות מפותחות. במוזיאון ניתן לבקר, ללא תשלום, בכל ימות השבוע. רוב התערוכות נגישות לכיסא גלגלים.
בתיבה שבסמוך לעמדת השמירה בכניסה הראשית לקמפוס ניתן לאסוף חוברות הדרכה בשם "בשבילי הקמפוס" (או בגרסתם האנגלית Campus Strolls). בנוסף להסברים על תערוכות המוזיאון, העלונים מציעים פינות מיוחדות נוספות ברחבי הקמפוס.
תצוגות המוזיאון

המוזיאון הפתוח 'שדרות הטבע והגלריות' מציג שש תערוכות קבועות:
חמישים עצים מבתי גידול שונים ברחבי העולם הופכים את הקמפוס לאוצר בוטני של ממש. לכל אחד מהעצים מוצמד שלט המתאר את אותו מבחינה בוטנית ומרחיב על מקומו בהיסטוריה ובפולקלור. לדוגמה, שלט אחד מסביר על פיסת גזע ענק מעץ סקויה בן 2000 שנה, שהגיע מקליפורניה. פיסת הגזע והשלט עומדים לצד עץ הסקויה המבוגר ביותר בארץ.
חמישים דגמי ברונזה, בגודל וצביעה הנאמנים למקור, של ציפורים הן יצירות מקוריות של האמן הישראלי וחובב-הציפורים, רועי שנער, והן נממצאות בתצוגה קבועה בגינות הקמפוס. חמישים הדגמים מחולקים לארבע תצוגות נפרדות, בהתאם לזמני והרגלי הנדידה ותקופות הופעתם בקמפוס. ארבע התצוגות הן:
ציפורים חורפות, המגיעות בסתיו מאירופיה ואסיה
ציפורים מקייצות, המגיעות באביב מאפריקה
ציפורים חולפות, העוצרות בארץ בסתיו ובאביב, בדרכן בין אירו-אסיה לבין אפריקה
ציפורים יציבות, השוהות בישראל תמיד.
שלטים בכל אחת מארבע התצוגות מציג את שמה של כל ציפור באנגלית, בעברית וכן את שמה המדעי.
בגינת חן זו ניתן להתהלך דרך 500 מיליון שנות היסטוריה של הצמחים. שלטים מסבירים על נקודות התפנית המרכזיות באבולוציה של צמחים, ומפנים את מבט המבקרים אל תכונות בצמחים הגדלים בגינה, אשר מדגימים נקודות תפנית אלו. בין נקודות התפנית המוצגים ניתן למצוא את המעבר מהים ליבשה; התפתחות שורשים, עלים וצמיחה כלפי מעלה; צמחי הזרעים הראשונים, צמחים מחטיים וצמחי פרח מוקדמים; וכן הסתגלות של צמחים מודרניים לסביבות לחות ומדבריות.
התערוכה, הממוקמת בפנים, מציגה מגוון תחומים מדעיים ומראה כיצד שיתוף פעולה מצד מדענים מתחומים שונים, המוכנים לחצות את הגבולות הדיסצפלינריות, מביא להישגים מדעיים משמעותיים. החוקרים המוצגים בתערוכה הם חברי סגל באוניברסיטה העברית.
שביל ההליכה המעגלי עובר דרך חורשה עם צמחייה מגוונת בה תוכלו למצא פינות שלוות, ליהנות ממגוון עשיר של צמחי בר, וללמוד מהשלטים לאורך הדרך עד כמה הטבע הכאוטי-לכאורה הוא בעל סדר משלו.
הטיילת עוברת דרך פריחה של מגוון מינים של פרחי בר, במיוחד בחודשי האביב. השילוט לאורך השביל מציע חידות, שאלות מעוררות מחשבה ומידע על פרחי הבר בעונות השונות. יש לציין: בשנים האחרונות, הצמחים באזור זה טופלו למניעת שריפות בתקופת האביב המאוחרת, דבר שצמצם את כמות ואת מגוון המינים הפרחים בעונה זו.
פרסומים

שדרות הטבע והגלריות מוציא לאור ספרים המרחיבים על אוצרות קמפוס ספרא:
Michael Avishai and Jeff Camhi, Fifty Tree Tales: Edmond J. Safra Campus, Givat Ram Tree Guide (Jerusalem: Nature Park & Galleries, 2007). Available at the Michlol (מכלול) bookstore, Edmond J. Safra campus.
Jeff Camhi: A Dam in the River: Releasing the Flow of University Ideas. (Algora Publishing, 2013).
מבחר מאמרים מחקריים:
Jeff Camhi, “Pathways for communicating about objects on guided tours.” Curator: The Museum Journal 51(3): 2008, 277–296.
Dina Tsybulskaya and Jeff Camhi, “Accessing and incorporating visitors’ entrance narratives in guided museum tours.” Curator: The Museum Journal 52(1): 2009, 81–100.
Jeff Camhi, Dina Tsybulskaya and Jeff Dodick, "An ‘open campus museum’ for sharing science with the public.” International Journal of Science in Society 4(4): 2013, 101–108.
פיסת גזע מעץ סקויה ענק, המוצגת כחלק משדרת העצים.
דגמים של נץ קצר-אצבעות (למעלה) ועקב חורף מזרחי (למטה), שתי ציפורים חולפות המוצגות שביל הציפורים.
מבט אל התצוגה המקורה "מגשרים בין המדעים".
שלט בכניסה לטיילת 'הסדר שבטבע', המזמין אורחים לסיור עצמאי.
גלגל אינטראקטיבי "פרח החודש", אותו ניתן למצוא בטיילת פרחי הבר.
עינב ברמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בת 54 בערך) 
 מסעדות:  אסיף
 
עינב ברמן (נולדה ב-1971) היא שפית ישראלית.
ביוגרפיה

עינב ברמן למדה פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטה, היא לא למדה בישול באופן מסודר. עבדה במסעדת אורנה ואלה בשנים 1995–2006, בהתחלה כברמנית ואחר-כך כקונדיטורית וכשפית ראשית. היא השתלמה בשתי מסעדות מישלן שונות באיטליה: ג'ויה הצמחונית במילאנו ומסעדת קוואטרו פאסי באמלפי. אחרי שנולד בנה עזבה את המסעדה.
בנובמבר 2007 פתחה את מסעדת הביסטרו "אסיף" ברחוב לילנבלום בנווה צדק, שתפריטה התחלף מדי עונה. המסעדה, שנסגרה בתחילת שנת 2012, נבחרה על ידי ז'אנה גור, עורכת כתב העת "על השולחן", כאחת מעשר המסעדות האהובות עליה בתל אביב. ברמן עבדה בקבוצת המסעדות נואר, ובשנת 2016 פתחה יחד עם השפית יהלומה לוי את "יהלומה בנמל" ואת "ביסטרו נח". בשנת 2017 פתחה את מסעדת "איטלקי מקומי" שקצרה שבחים רבים.
בשנת 2006 ראה אור בהוצאת אחוזת בית הספר "אורנה ואלה: ספר המתכונים" אותו כתבה ברמן ביחד עם אלה שיין ואורנה אגמון.
גלריית תמונות

לחמניות סלק, פוקאצ'ה ואיולי זיתים
פטה כבד עוף עם חזיר, בריוש תאנים ואגוזי לוז
ברוסקטה דג בכבישה עדינה, צנונית, אבוקדו, ושמן זרעי ענבים
אסקלופ עגל עם גבינת פטה בסלסה ורדה, צנוניות ורביולי מנגולד
עוגת גבינת עיזים עם פירורי לוז, קרמל ורוטב תפוז
הערות שוליים

1 2  מאת מערכת טיים אאוט, פרסי האוכל 2017: השפית הכי טובה בתל אביב, באתר טיים אאוט, ‏2017-11-08
↑  Joia – Milan - a MICHELIN Guide Restaurant, MICHELIN Guide (באנגלית אמריקאית)
↑  Quattro Passi – Marina del Cantone - a MICHELIN Guide Restaurant, MICHELIN Guide (באנגלית אמריקאית)
↑  גלי וולוצקי, מה מתבשל: פתיחות ושינויי כיוון, באתר כלכליסט, 23 באוקטובר 2013
↑  יעל לאור‏, יהלומה בנמל: גירל פאוור במיטבו - וואלה אוכל, באתר וואלה, 2 בפברואר 2016
↑  מאת שירי כץ, ביסטרו נח: השפית עינב ברמן חוזרת למטבח עם יהלומה, באתר טיים אאוט, ‏2016-07-27
↑   שגיא כהן, אתם רעבים? זה הזמן לקפוץ ל"נח ביסטרו", באתר הארץ, 20 באוקטובר 2016
↑   שגיא כהן, "איטלקי מקומי" היא מסעדה שהצלחות בה זורחות (וגם הפנים שלכם אחרי שתאכלו את מה שיש בהן), באתר הארץ, 19 באוקטובר 2017
↑  חיליק גורפינקל, ‏הביקורת של חיליק: "איטלקי מקומי" בנמל ת"א פשוט מצוינת, באתר גלובס, 16 בדצמבר 2017
יצחק אדל

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1896 ורשה, פולין
 פטירה:  12 בדצמבר 1973 (בגיל 77) תל אביב, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
יצחק אדל מימין עם פאול בן-חיים (במרכז) והפסנתרן פרנק פלג
יצחק אֶדֶל (Edel;‏ 1 בינואר 1896 – 12 בדצמבר 1973) היה מלחין, מורה ומחנך ישראלי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יצחק אדל נולד ב-1896 בעיר ורשה שבפולין, בנם הבכור של אסתר לבית חלֶמֶר ושמואל אדל, סוחר למדן, ונינו של הרב יהודה ליב הלוי אדל, המגיד מסלונים, בעל "אפיקי יהודה".
למד בקונסרבטוריון של קייב ואחר במוסקבה, והשלים את לימודיו בשנת 1927 בקונסרבטוריון הממלכתי של ורשה, שבראשו עמד באותן שנים המלחין הפולני קרול שימנובסקי. בשנות לימודיו האחרונות (1925–1927) עבד אדל כמורה למוזיקה בבית היתומים של המחנך הנודע יאנוש קורצ'אק, והושפע ממנו לא מעט. יש מקום להניח כי דמותו של קורצ'אק וההשראה שקיבל ממנו הם שהנחו את אדל לכיוון החינוך המוזיקלי. היה פעיל בתחום המוזיקלי בקן "השומר הצעיר" בעירו.
בוורשה הקים אדל את "החברה למוזיקה יהודית", שהייתה הראשונה שערכה קונצרטים של מוזיקה יהודית.
בראשית שנות ה-20 עלו לארץ ישראל אחיו הצעירים אברהם ויעקב כחלוצים. עד סוף העשור הצטרפו אליהם שאר בני המשפחה, ובהם יצחק, שעלה ארצה ב-1929.
בארץ הכיר את פאני לבית ביליג (ילידת 1898 בקולבושובה שבפולין), מורה למתמטיקה, שעלתה באותה שנה לאחר גירושיה מבעלה הראשון, הפיזיקאי ליאופולד אינפלד, עם בנם היחיד. אדל נישא לה ואימץ את בנה. הבן, גיל (1925–1944), חלה ונפטר בעת שירותו בפלמ"ח.
בארץ עבד במשך שנים רבות בהוראה בסמינר לוינסקי למורים וגננות בתל אביב ואחר, בשנותיו האחרונות, בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב. רבים מן המוזיקאים הישראלים הם מתלמידיו.
כמלחין כתב שירי ילדים, בין הידועים שבהם: "כושי כלב קט" שכתבה אנדה עמיר-פינקרפלד, "זאת הגברת שפנפנית" ("לשפן יש בית"), שכתבה מרים-ילן שטקליס, ו"קן לציפור" שכתב ביאליק.
וכמו כן, מוזיקה ווקאלית, מוזיקה קאמרית ומוזיקה תזמורתית.
יצחק אדל נפטר בתל אביב בשנת 1973, בגיל 78. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
אשתו פאני נפטרה כעבור שנה, בדצמבר 1974, ונקברה לצדו.
הותיר אח בקיבוץ יפעת ואחות בתל אביב.
ארכיונו, הכולל יצירות מוזיקליות, שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית. ארכיון נוסף מצוי במרכז למוזיקה וספרייה ע"ש פליציה בלומנטל בתל אביב.