stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהנס ברהמס
יצירות חשובות שכתב > מוזיקה ווקאלית

אופוס 3 שישה שירים לקול טנור או סופרן ופסנתר
אופוס 6: שישה שירים לקול טנור או סופרן ופסנתר (הוקדשה ללואיז יאפה)
אופוס 7: שישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 12: אווה מאריה, למקהלת נשים בליווי תזמורת או עוגב
אופוס 13: שיר קבורה למקהלה ולכלי נשיפה
אופוס 14: שמונה שירים ורומנסות לקול אחד ופסנתר
אופוס 17: ארבעה שירים למקהלת נשים בליווי שתי קרנות ונבל
אופוס 19: חמישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 20: שלושה דואטים לסופרן, אלט ופסנתר
אופוס 22: שישה שירי מריה למקהלה מעורבת - א-קאפלה
אופוס 27: מזמור תהילים י"ג למקהלת נשים בליווי פסנתר או עוגב
אופוס 28: ארבעה דואטים לקול אחד ופסנתר
אופוס 29: שני מוטטים למקהלה של חמישה קולות א-קאפלה
אופוס 30: שיר קודש למקהלה בארבעה קולות בליווי פסנתר או עוגב
אופוס 31: שלושה שירים לארבעה קולות סולו ופסנתר
אופוס 32: שמונה שירים לקול אחד עם פסנתר
אופוס 33: חמש עשרה רומנסות מתוך "מאגלונה" מאת טיק לקול אחד ופסנתר
אופוס 37: שלוש מקהלות קודש לקולות נשים א-קאפלה
אופוס 41: חמישה שירים למקהלת גברים א-קאפלה
אופוס 42: שלושה שירים למקהלה בת שישה קולות א-קאפלה
אופוס 43: ארבעה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 44: שנים עשר שירים ורומנסות למקהלת נשים א-קאפלה
אופוס 46: ארבעה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 47: חמישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 48: שבעה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 49: חמישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 52: ואלסים על שירי אהבה למקהלה ופסנתר בארבע ידיים
אופוס 57: שמונה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 58: שמונה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 59: שמונה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 61: ארבעה דואטים לסופרן ואלט, בליווי פסנתר
אופוס 62: שבעה שירים למקהלה מעורבת א-קאפלה
אופוס 63: תשעה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 64: שלוש רביעיות לארבעה קולות ופסנתר
אופוס 65: ואלסים על שירי אהבה חדשים לארבעה קולות בליווי פסנתר בארבע ידיים
אופוס 66: חמישה דואטים לסופרן ואלט, בליווי פסנתר
אופוס 69: תשעה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 70: ארבעה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 71: חמישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 72: חמישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 74: שני מוטטים למקהלה מעורבת א-קאפלה
אופוס 75: חמש באלדות ורומנסות לשני קולות ופסנתר
אופוס 84: חמישה שירים ורומנסות לקול אחד ופסנתר
אופוס 85: שישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 91: שני שירים לקונטראלט וויולה
אופוס 92: ארבעה שירים לארבעה קולות סולו ופסנתר
אופוס 93a: שישה שירים למקהלה מעורבת א-קאפלה
אופוס 93b: שיר המסובין למקהלה מעורבת ופסנתר
אופוס 94: חמישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 95: שבעה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 96: ארבעה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 97: שישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 103: שירי צוענים לארבעה קולות ופסנתר
אופוס 104: חמישה שירים למקהלה מעורבת א-קאפלה
אופוס 105: חמישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 106: חמישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 107: חמישה שירים לקול אחד ופסנתר
אופוס 110: שלושה מוטטים למקהלה א-קאפלה
אופוס 112: שישה שירים לסופרן, אלט, טנור ובס בליווי פסנתר
אופוס 113: שלושה עשר קנונים למקהלת נשים א-קאפלה
אופוס 121: ארבעה שירים רציניים לקול באס ופסנתר
רקוויאם גרמני בפה מז'ור לסולנים, מקהלה ותזמורת גדולה, אופוס 45 עם עוגב
"רינאלדו" קנטטה לטנור, מקהלת גברים ותזמורת אופוס 50 על פי גתה
רפסודיה לאלט, מקהלת גברים ותזמורת אופוס 53 על פי גתה
"שיר הגורל" למקהלה ותזמורת אופוס 54
"שיר הניצחון" למקהלה בת שמונה קולות ותזמורת אופוס 55
"נניה" למקהלה, נבל ותזמורת אופוס 82 על פי שילר
"שיר אלות הגורל" למקהלה בת שישה קולות ותזמורת על פי גתה
יצירות חשובות שכתב > מוזיקה קאמרית

חמישייה בפה מינור לפסנתר וכלי-קשת אופוס 34
חמישייה בסי מינור לקלרינט, שני כינורות, ויולה וצ'לו אופוס 115
שלישיות לפסנתר, כינור וצ'לו:
שלישייה ראשונה בסי מז'ור לפסנתר, כינור וצ'לו אופוס 8

שלישייה שנייה בדו מז'ור לפסנתר, כינור וצ'לו אופוס 87

שלישייה שלישית בדו מינור לפסנתר, כינור וצ'לו אופוס 101
שלוש רביעיות לפסנתר וכלי-קשת:
רביעייה מס 1 בסול מינור לפסנתר, כינור, ויולה וצ'לו אופוס 25

רביעייה מס 2 בלה מז'ור לפסנתר, כינור, ויולה וצ'לו אופוס 26

רביעייה מס 3 בדו מינור לפסנתר, כינור, ויולה וצ'לו אופוס 60
שתי חמישיות מיתרים:
חמישייה מס 1 לשני כינורות, שתי ויולות וצ'לו בפה מז'ור אופוס 88
חמישייה מס 2 לשני כינורות, שתי ויולות וצ'לו בסול מז'ור אופוס 111
שלישייה בלה מינור לקלרינט (או ויולה), פסנתר וצ'לו אופוס 114
שלוש סונאטות לכינור ופסנתר:
סונאטה מס 1 בסול מז'ור לפסנתר וכינור אופוס 78

סונאטה מס 2 בלה מז'ור לפסנתר וכינור אופוס 100

סונאטה מס 3 ברה מינור לפסנתר וכינור אופוס 108
שתי סונאטות לפסנתר וצ'לו:
סונאטה מס 1 במי מינור לפסנתר וצ'לו אופוס 38
סונאטה מס 2 בפה מז'ור לפסנתר וצ'לו אופוס 99
שתי סונאטות לקלרינט (ויולה)ופסנתר:
סונאטה בפה מינור לקלרינט ופסנתר אופוס 120 מספר 1
סונאטה במי במול מז'ור לקלרינט ופסנתר אופוס 120 מספר 2
שלוש רביעיות מיתרים:
רביעית מיתרים בדו מינור אופוס 51 מספר 1

רביעית מיתרים בלה מינור אופוס 51 מספר 2

רביעית מיתרים בסי במול מז'ור אופוס 67
שתי שישיות מיתרים:
שישיה מס 1 בסי במול מז'ור לשני כינורות, שתי ויולות ושני צ'לים אופוס 18

שישיה מס 2 בסול מז'ור לשני כינורות, שתי ויולות ושני צ'לים אופוס 36
שלישייה במי במול מז'ור לפסנתר, כינור וקרן יער (או ויולה או צ'לו) אופוס 40
יצירות חשובות שכתב > מוזיקה לפסנתר סולו

שלוש סונאטות לפסנתר:
סונאטה מס 1 בדו מז'ור לפסנתר אופוס 1
סונאטה מס 2 בפה דיאז מינור לפסנתר אופוס 2
סונאטה מס 3 בפה מינור לפסנתר אופוס 5
סקרצו במי במול מינור לפסנתר סולו אופוס 4
וריאציות לפסנתר על נושא מאת רוברט שומאן אופוס 9
ארבע בלדות אופוס 10
וריאציות מס 1 על נושא מקורי מאת המלחין לפסנתר סולו אופוס 21 מס' 1
וריאציות מס 2 על שיר עם הונגרי לפסנתר סולו אופוס 21 מס' 2
וריאציות לפסנתר ב־4 ידיים, על נושא מאת רוברט שומאן אופוס 23
וריאציות ופוגה על נושא מאת הנדל לפסנתר סולו אופוס 24
סונאטה לשני פסנתרים בפה מינור אופוס 34ב' (לאחר מכן עובדה לחמישייה לפסנתר וכלי קשת)
אטיודים לפסנתר. ואריאציות על נושא מאת פאגאניני (שתי חוברות) אופוס 35
ואלסים לפסנתר ב־4 ידיים אופוס 39 (ישנו עיבוד לנגינה בשתי ידיים)
וריאציות בסי במול מז'ור על נושא מאת היידן לשני פסנתרים אופוס 56ב'
קטעים לפסנתר סולו - קאפריצ'י ואינטרמצי אופוס 76
שתי רפסודיות לפסנתר סולו:
רפסודיה מס' 1 בסי מינור אופוס 79
רפסודיה מס' 2 בסול מינור אופוס 79
פנטזיות לפסנתר סולו (שתי חוברות) אופוס 116
שלושה אינטרמצי לפסנתר סולו אופוס 117
קטעים לפסנתר סולו - אינטרמצי, בלאדות ורומנסות אופוס 118
קטעים לפסנתר סולו - אינטרמצי ורפסודיות אופוס 119
לקריאה נוספת

פיטר לאתם, ברהמס, תרגם: אמיר שלח, הוצאת כתר, 1986.
הערות שוליים

↑  EUGINE SHCUMANN, MEMOIRS, EULENBURG BOOKS .LONDON, 1985
↑  MICHAEL MUSGRAVE, BRAHMS READER, YALE UNIVERSITY, 2000
↑  NANCY REICH, BRAHMS AND HIS WORLD, PRINCETON, 1990
↑  חגי חיטרון, עיתון הארץ, "חדשות תרבות ובידור", 22.1.2012
↑  KARL GEIRINGER, BRAHMS -HIS LIFE AND WORK, A DA CAPO PAPERBCK, 1947 נערך מחדש ב 1982, עמ' 135
↑  י. ברהמס מנגן קטע מתוך המחול ההונגרי מס' 1 (2:10), באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258793705171  PLWABN: 9810662103705606  BIBSYS: 90051283  BNC: 000061494  BNE: XX995652  BnF: cb13891799w (data)  CANTIC: a10437563  CiNii: DA03146953  GND: 118514253  ICCU: CFIV062701  ISNI: 0000 0001 2119 5925  KulturNav: bd87d66f-5730-4598-a8e1-06fb7bbc626e  LCCN: n79077221  LNB: 000037231  MusicBrainz: c70d12a2-24fe-4f83-a6e6-57d84f8efb51  NDL: 00520259  NKC: jn19990001019  NLA: 35021249  NLG: 63950  NLK: KAC199603258  NLR:   NSK: 000101622  NTA: 068685432  RERO: 02-A000022464  SELIBR: 178909  SNAC: w6m32ss1  SUDOC: 027500403  TePapa: 63012  Trove: 795428  VcBA: 495/108228  VIAF: 7573295   WorldCat (עם VIAF): 7573295 
קברו של ברהמס בבית הקברות המרכזי בווינה
אנדרטת ברהמס בכיכר קרל בווינה
נילס הולגרסון (אנימה)

| --- | --- |
 
נילס הולגרסון
 סוגה:  אנימה, הרפתקאות, קודומו

 אנימה
 אורך פרק:  25 דקות
 במאי:  היסאיוקי טוריומי ומאמורו אושיי
 אולפני אנימציה:  Studio Pierrot
 רשת שידור:  יפן NHK (יפן)   ישראל הטלוויזיה החינוכית הישראלית   ישראל הערוץ הראשון   ישראל ערוץ ג'וניור
 מדבבים בשפה העברית:  עירית דגן, עירית שילה, אורנה לביא פלינט, יוסי גרבר, שמעון כהן, יוני חן, ענת דוידוב,קובי מידן,דבי בסרגליק
 תקופת שידור מקורית:  8 בינואר 1980 – 17 במרץ 1981
 מספר העונות:  1
 מספר הפרקים:  52
נילס הולגרסון (ביפנית: ニルスのふしぎな旅, באנגלית: The Wonderful Adventures of Nils, "הרפתקאותיו הנפלאות של נילס") היא סדרת אנימה בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1980. הסדרה מבוססת על הספר "מסע הפלאים של נילס הולגרסון" מאת הסופרת השוודית סלמה לגרלף.
בישראל שודרה הסדרה לראשונה בין השנים 1985–1986 בטלוויזיה החינוכית בערוץ הראשון. בשנים האחרונות היא משודרת בערוץ ג'וניור.
את שיר הפתיחה העברי של הסדרה, שהתבסס על שיר הפתיחה של הסדרה היפנית המקורית, תרגמה לאה נאור ושר יגאל בשן. הוא נכתב במקור על ידי הזמר והיוצר היפני יוקיהידה טאקקאווה (אנ') לחברת ההפקה היפנית "פיירו". את המוזיקה לסדרה הלחין הצ'כי קארל סבובודה. במאי הסדרה הם ממורו אושי והיסאיוקי טוריומי.
תקציר העלילה

העלילה מתמקדת בנילס הולגרסון, נער שובב בן 14 אשר חי בחווה בדרום שוודיה. נילס הוא עצלן וחסר כל התחשבות בזולת. נילס היה נוהג להתאכזר לחיות בחווה בזמנו הפנוי, עד שיום אחד הוא לוכד גמד שדון. השדון הכועס מחליט להעניש את נילס על מעלליו וללמד אותו לקח, ועל כן הוא מכווץ אותו לגודל של ננס. בתור ננס, נילס מסוגל כעת לדבר ולהבין את בעלי החיים. נילס וחיית המחמד שלו אוגי האוגר מצטרפים לאווז הבית מולי במסעו עם אווזי הבר, המונהגים על ידי המפקדת אקה, ללפלנד באזור הצפוני של שוודיה, שם השמש אינה שוקעת בקיץ. ביחד הם עפים לאורך שוודיה כאשר נילס מקווה כי יצליח למצוא את הדרך לבטל את הכישוף ולחזור להיות גדול שוב. במהלך המסע אופיו של נילס משתנה והוא הופך לידיד החיות.
בסופו של דבר שב נילס לגודלו המקורי ועם זאת אבדה יכולתו לתקשר עם בעלי-חיים.
דמויות ראשיות

נילס הולגרסון - הגיבור הראשי בסדרה. נילס הוא נער צעיר אשר גר יחד עם משפחתו בחווה בדרום שוודיה. נילס הוא עצלן, אינו נוהג להתייחס בכבוד לאחרים, ולעיתים רבות הוא נוהג להתאכזר לחיות בחווה. בתחילת הסדרה הגמד שדון של החווה מכווץ באורח קסם את נילס אשר כעת קטן יותר מכל בעלי החיים בחווה. כתוצאה מהשינוי נילס מקבל גם את היכולת לדבר ולהבין את שפת החיות. לאחר שהחיות בחווה מנסים לתקוף אותו כנקמה, נילס בורח על גבי אווז הבית מולי והם מצטרפים ללהקת אווזי בר אשר נודדת לצפון שוודיה לקראת הקיץ. במהלך הבמסע נילס לומד רבות על החשיבות של טוב לב, אחריות ומתן כבוד לאחרים.
אוגי - חברו האוגר של נילס וחיית המחמד שלו לשעבר, אשר מצטרף אליו להרפתקה. אוגי הופך לאחד מחבריו הטובים ביותר של נילס לאורך המסע.
מולי - אווז בית אשר היה שייך במקור למשפחתו של נילס. למרות שהוא מגושם וביישן בתחילת הסדרה, לאורך המסע הוא הופך אמיץ.
המפקדת אקה - המפקדת של להקת אווזי הבר אליה נילס מצטרף. אקה היא אווזה חכמה אשר נוטה להיות קפדנית במיוחד למרות שהיא טובת לב ודואגת במיוחד לנילס.
גמד שדון - הנום של החווה אשר מכווץ את נילס הולגרסון בתחילת הסדרה לאחר שהוא גילה שנילס מתאכזר לחיות בחווה.
גוסטר - אווז רגזן.
אינגריד - האווזה העדינה והיפה ביותר. בהמשך הסדרה היא הופכת לבת זוגו של גונר.
גונר - אווז ממושמע וחרוץ אשר משמש כעוזר הראשי של אקה.
דאפי - אווזת בר שהיא בת-זוגו של מולי.
צילי - האווזה שאוהבת לשיר בקול גבוה מאוד - לעעתים רבות ברגעים שהכי פחות מתאימים לכך. נוטה לעיתים רבות לעצבן את כולם.
פרוסט/רוסט - אווז זללן.
שושו - שועל ערמומי אשר הוא האנטגוניסט הראשי בסדרה. הוא מנסה כל העת לתפוס את אווזי הבר, בתקווה שהם יהיו הארוחה הבאה שלו. הודות לנילס הוא אף פעם לא מצליח לעשות זאת. שושו עוקב אחר אווזי הבר כל הדרך ללפלנד.
גורגו - עיט גדול אותו אקה גידלה מאז שהוא היה אפרוח לאחר שהיא גילתה אותו נטוש. נילס מציל את גורגו במהלך הסדרה מגן חיות והוא מצטרף על להקת אווזי הבר בחלק האחרון של המסע לעבר לפלנד.
חסידה - מספקת לעיתים הדרכה ללהקת אווזי הבר.
בטאקי - עורב חכם שמספק לעיתים הדרכה ללהקת אווזי הבר.
מקומות היסטוריים

במהלך המסע אווזי הבר עוברים במקומות אמיתיים שקיימים עד היום: טירת גלימיניהוס, הר קולה (כנס החיות), עיר הנמל קרלסקרונה (על שם קרל ה-11, שפסל שלו "קם לתחייה"), אגם הציפורים בהלמסטד, אי הטירה בטרולהטן, אוניברסיטת אופסלה, גן סקנסן בסטוקהולם, פסטיבל מספרי הסיפורים בסקלפטה ועוד.
צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי

בגרסה העברית המקורית השתתפו בדיבוב הדמויות:
עירית לביא-דגן (נילס הולגרסון, בנו של מולי)
אורנה לביא-פלינט (המפקדת אקה, צילי, אינגריד והחסידה)
עירית שילה (אוגי, דפי)
יוסי גרבר (מספר, גמד שדון, רוסט)
שמעון כהן (גונר, שושו, הולגר- אביו של נילס)
יוני חן (מולי, גוסטר, גורגו הנשר, תרנגול, סוס, קלמנט לארסון, האנס, בטקי)
ענת דוידוב (המפקדת אקה- פרק שלישי)
קובי מידן (הולגר בפרק 52 אחרון)
דבי בסרגליק (אולה, אחותו של מאטס)
ספרים בעברית

נילס הופך לננס (פרקים 1–2)
נילס ואקה מתיידדים (פרקים 3–7)
נילס במחבוא (פרקים 8–11)
נילס ושושו השועל (פרקים 12–15)
נילס ומכשפת מזג האוויר (פרקים 21–24)
(ספר כפול) נילס ואווזי הבר (פרקים 1–3), נילס חוזר הביתה (פרקים 8, 21, 29, 34, 49 ו-52)
ראו גם

מסע הפלאים של נילס הולגרסון
גלימיניהוס ("טירת העכברים" בפרק 7)
קרב בול ראן השני

קרב בול ראן השני (באנגלית: The Second Battle of Bull Run או Battle of Second Manassas) נערך בין ה־28 ל־30 באוגוסט 1862, במחוז פרינס ויליאם, וירג'יניה(אנ'), כחלק ממלחמת האזרחים האמריקנית. זהו השיא של מערכת צפון וירג'יניה(אנ') שנערכה על ידי צבא הקונפדרציה בראשות גנרל(אנ') רוברט אי. לי מפקד ארמיית צפון וירג'יניה(אנ'), כנגד צבא האיחוד בראשות מייג'ור גנרל(אנ') ג'ון פופ(אנ') מארמיית וירג'יניה, והיה קרב בהיקף ובמספרים גדולים בהרבה מקרב בול ראן הראשון (או מנאסס הראשון) שנערך ב־21 ביולי 1861, באותו אזור.
לאחר מהלך של איגוף עקיף ורחב, המייג'ור גנרל מצבא הקונפדרציה תומאס ג'ונתן ג'קסון כבש את מחסן האספקה של האיחוד בצומת מנאסס(אנ'), ובכך איים על קו התקשורת של פופ עם וושינגטון די.סי. לאחר נסיגה כמה מיילים צפונית-מערבית, תפס ג'קסון עמדה הגנתית חזקה ומוסתרת על רכס סטוני (Stony Ridge) והמתין להגעת אגף מצבאו של לי, בראשות המג'ור גנרל ג'יימס לונגסטריט. ב־28 באוגוסט 1862, תקף ג'קסון טור של האיחוד שהיה מעט מזרחית לגיינסוויל, בחוות בראונר, מה שהביא למצב קפאון אך הצליח למשוך את תשומת לבו של פופ. באותו היום, פרץ לונגסטריט דרך התנגדות קלה מהאיחוד בקרב מעבר ת'ורופר(אנ') והתקרב לשדה הקרב.
פופ השתכנע כי הצליח ללכוד את ג'קסון וריכז את עיקר צבאו נגדו. ב־29 באוגוסט פתח פופ בשורת התקפות על עמדותיו של ג'קסון לאורך מסילת רכבת שלא הושלמה. ההתקפות נהדפו תוך אבדות כבדות לשני הצדדים. בצהריים, הגיע לונגסטריט לשדה הקרב ממעבר ת'ורופר ותפס עמדות באגפו הימני של ג'קסון. ב־30 באוגוסט, חידש פופ את התקפותיו, לכאורה מבלי לדעת שלונגסטריט נמצא כבר בשטח. כאשר ארטילריה מרוכזת של הקונפדרציה הכריעה מתקפה של חיל ה־V(אנ') בפיקודו של מייג'ור גנרל פיץ' ג'ון פורטר(אנ'), אגפו של לונגסטריט—שמנה כ־25,000 חיילים בחמישה דיוויזיות—הגיב במתקפת נגד, שהייתה ההסתערות ההמונית המתואמת הגדולה ביותר במלחמה. האגף השמאלי של צבא האיחוד רוסק, והצבא נהדף לאחור אל בול ראן(אנ'). רק פעילות מאסף(אנ') אפקטיבית של כוחות האיחוד מנעה שחזור של התבוסה מקרב מנאסס הראשון. אף על פי כן, נסיגתו של פופ לסנטרוויל(אנ') הייתה חפוזה.
ההצלחה בקרב זה חיזקה את ביטחונו של לי ודרבנה אותו לפתוח במערכת מרילנד(אנ') הבאה.
רקע > מצב צבאי

לאחר קריסת מערכת חצי האי של מייג'ור גנרל ג'ורג' ב. מקללן בקרבות שבעת הימים ביוני 1862, מינה הנשיא אברהם לינקולן את ג'ון פופ לפקד על ארמיית וירג'יניה שהוקם זה עתה. פופ זכה להצלחה מסוימת בזירה המערבית, ולינקולן ביקש מפקד תקיף יותר ממקללן.
רקע > תוכניות

משימתו של פופ הייתה למלא שני יעדים בסיסיים: להגן על וושינגטון ועל עמק שננדואה(אנ'); ולמשוך כוחות קונפדרציה הרחק ממקללן על ידי התקדמות לכיוון גורדונסוויל(אנ'). על סמך ניסיונו בלחימה מול מקללן בקרבות שבעת הימים, הבין רוברט לי כי מקללן אינו מהווה איום ממשי כלפיו עוד בחצי האי וירג'יניה, ולכן לא חש מחויב להשאיר את כל כוחותיו להגנת ריצ'מונד בצורה ישירה. הדבר איפשר לו להעביר את ג'קסון לגורדונסוויל במטרה לחסום את פופ ולהגן על מסילת הרכבת המרכזית של וירג'יניה(אנ').
ללי היו תוכניות גדולות יותר. מכיוון שצבא האיחוד היה מחולק בין מקללן לפופ, והם הופרדו במרחק רב, הבחין לי בהזדמנות להשמיד את פופ בטרם יחזור לטפל במקללן. הוא צירף את מייג'ור גנרל א.פ. היל לג'קסון עם 12,000 חיילים.
רקע > תנועות ראשוניות במערכת צפון וירג'יניה

ב־3 באוגוסט הורה הגנרל־העליון(אנ') הנרי האלק למקללן להתחיל בנסיגה הסופית מחצי האי ולשוב לצפון וירג'יניה כדי לתמוך בפופ. מקללן מחה ולא החל בהעברה מחדש של כוחותיו עד 14 באוגוסט.
ב־9 באוגוסט תקף הקורפוס של נתניאל פ. בנקס(אנ') את ג'קסון בהר סידר(אנ'), וזכה תחילה ליתרון, אך מתקפת נגד של הקונפדרציה בהנהגת א.פ. היל(אנ') הדפה את בנקס לאחור מעבר לסידר קריק(אנ'). עם זאת, התקדמותו של ג'קסון נעצרה על ידי דיוויזיית האיחוד של בריגדיר גנרל ג'יימס ב. ריקטס(אנ'). בשלב זה כבר נודע לג'קסון שכל הקורפוסים של פופ מאוחדים, מה שמנע ממנו להביס כל אחד מהם בנפרד. הוא נותר במקומו עד 12 באוגוסט, ואז נסוג לגורדונסוויל. ב־13 באוגוסט שלח לי את לונגסטריט לתגבר את ג'קסון.
רקע > לפני הקרב

בין 22 ל־25 באוגוסט נערכו מספר התכתשויות קלות בין שני הצבאות לאורך נהר הרפאהנוק(אנ'). גשמים כבדים גרמו לנהר לעלות על גדותיו, ולי לא הצליח לחצות אותו בכוח. בשלב זה כבר הגיעו תגבורות מארמיית הפוטומק מחצי האי. התוכנית החדשה של לי, לנוכח כל התגבורות הללו שגברו על כוחותיו, הייתה לשלוח את ג'קסון וסטיוארט(אנ') יחד עם מחצית מן הצבא בתנועת איגוף, כדי לנתק את קו התקשורת של פופ – מסילת הרכבת אורנג' ואלכסנדריה(אנ'). פופ ייאלץ לסגת ובמהלך הנסיגה יהיה פגיע ויוכל להיות מובס. ג'קסון יצא ב־25 באוגוסט והגיע לסיילם (שהיום נקראת מרשל(אנ')) באותו לילה.
בערב 26 באוגוסט, לאחר שעקף את האגף הימני של פופ דרך מעבר ת'ורופר(אנ'), אחז אגף צבאו של ג'קסון במסילת הרכבת אורנג' ואלכסנדריה בתחנת בריסטו(אנ'). לפני עלות השחר ב־27 באוגוסט, צעדו כוחות ג'קסון כדי לכבוש ולהשמיד את מצבור האספקה העצום של האיחוד בצומת מנאסס. מהלך מפתיע זה אילץ את פופ לנטוש בחופזה את קו ההגנה שלאורך הרפאהנוק. במהלך ליל 27–28 באוגוסט צעד ג'קסון עם דיוויזיותיו צפונה לשדה הקרב של בול ראן הראשון (מנאסס), ושם התבסס מאחורי תוואי מסילת רכבת שלא הושלמה, תחת רכס סטוני. מיקום ההגנה היה מוצלח: היער הצפוף איפשר הסתתרות לכוחות הקונפדרציה, תוך שמירה על נקודות תצפית יעילות אל כביש וורנטון (Warrenton Turnpike)—נתיב תנועת האיחוד הצפוי—שנמצא במרחק של מאות מטרים בודדים דרומה. כמו כן, היו דרכי גישה נוחות שאיפשרו ללונגסטריט לחבור לג'קסון, או לג'קסון לסגת אל הרי בול ראן(אנ') אם לא יקבל תגבורת בזמן. לבסוף, מסילת הרכבת הלא־גמורה סיפקה חתכים וסוללות שניתן היה להשתמש בהם כמערך הגנה מוכן.
ב־28 באוגוסט, בקרב מעבר ת'ורופר, פרץ אגפו של לונגסטריט דרך התנגדות קלה של כוחות האיחוד וצעדה דרך המעבר כדי להצטרף לג'קסון. למרות שהיה נראה שהפעולה אינה משמעותית, היא למעשה הבטיחה כמעט בוודאות את תבוסתו של פופ בקרבות העתידים לבוא, משום שאיפשרה לשני האגפים של צבאו של לי להתאחד בשדה הקרב של מנאסס.
הכוחות הלוחמים > האיחוד

צבאו של גנרל פופ, ארמיית וירג'יניה(אנ'), שמנתה כ־51,000 חיילים, חולקה לשלושה קורפוסים (Army Corps):
הקורפוס הראשון(אנ') (I Corps) בפיקוד מייג'ור גנרל פרנץ סיגל(אנ') כלל את הדיוויזיות הבאות:
בריגדיר גנרל רוברט ס. שנק(אנ'), שכלל את הבריגדות של בריגדיר גנרל דיולה שטאהל-סאמוולד וקולונל נתניאל ס. מקלין(אנ').
בריגדיר גנרל אדולף פון שטיינוויר(אנ'), שכלל את הבריגדה של קולונל ג'ון א. קולטס(אנ').
בריגדיר גנרל קארל שורץ, שכלל את הבריגדות של קולונל אלכסנדר שימלפניג(אנ') וקולונל ולודז'ימייז' קריזנובסקי(אנ').
בריגדות עצמאיות של בריגדיר גנרל רוברט ה. מילרוי(אנ'), קולונל ג'ון בירדסלי(אנ'), וקפטן לואי שירמר.
הקורפוס השני(אנ') (II Corps) בפיקוד מייג'ור גנרל נתניאל פ. בנקס(אנ').
הקורפוס השלישי(אנ') (III Corps) בפיקוד מייג'ור גנרל אירווין מקדואל, אשר פיקד על צבא האיחוד שהובס בקרב בול ראן הראשון. קורפוס זה כלל את הדיוויזיות הבאות:
בריגדיר גנרל רופוס קינג(אנ'), שכלל את הבריגדות של בריגדיר גנרל ג'ון פ. האץ' (אנ'), בריגדיר גנרל אבנר דאבלדיי (אנ'), בריגדיר גנרל מרסנה ר. פטריק(אנ'), ובריגדיר גנרל ג'ון גיבון(אנ').
בריגדיר גנרל ג'יימס ב. ריקטס(אנ'), שכלל את הבריגדות של בריגדיר גנרל אברם דיורי(אנ'), בריגדיר גנרל זילוס ב. טאוור(אנ'), קולונל ג'ון וו. סטיילס(אנ'), וקולונל ג'וזף ת'ובורן(אנ').
דיוויזיית קאנאווה(אנ') (כוח נפרד) וחלקים משלושה קורפוסים מצבא הפוטומק של גנרל מקללן, הצטרפו בהמשך לפופ לצורך פעולות לחימה והעלו את מצבת כוחו לכ־77,000 חיילים.
להלן יחידות אלה:
הקורפוס השלישי (III Corps) בפיקוד מייג'ור גנרל סמואל פ. היינצלמן(אנ') כלל את הדיוויזיות הבאות:
מייג'ור גנרל פיליפ קרני(אנ'), שכלל את הבריגדות של בריגדיר גנרל ג'ון ס. רובינסון(אנ'), בריגדיר גנרל דייוויד ב. ברני(אנ'), וקולונל אורלנדו פו(אנ').
מייג'ור גנרל ג'וזף הוקר, שכלל את הבריגדות של קולונל קובייה גרובר(אנ'), קולונל נלסון טיילור(אנ'), וקולונל ג'וזף ב. קר(אנ').
הקורפוס החמישי (אנ') בפיקוד מייג'ור גנרל פיץ ג'ון פורטר(אנ') כלל את הדיוויזיות הבאות:
בריגדיר גנרל דניאל באטרפילד(אנ'), שכלל את הבריגדות של קולונל צ'ארלס וו. רוברטס(אנ') וקולונל הנרי ס. לנזינג(אנ').
בריגדיר גנרל ג'ורג' סייקס(אנ'), שכלל את הבריגדות של בריגדיר גנרל אברם ס. פיאט(אנ'), לוטננט קולונל רוברט ס. ביוקנן(אנ'), לוטננט קולונל ויליאם צ'פמן, קולונל גוברנור ק. וורן(אנ'), וקפטן סטיבן ה. וויד(אנ').
הקורפוס השישי(אנ') (VI Corps) בפיקוד מייג'ור גנרל ויליאם ב. פרנקלין(אנ').
הקורפוס התשיעי (אנ') (IX Corps) בפיקוד מייג'ור גנרל ג'סי ל. רנו(אנ') כלל את הדיוויזיות הבאות:
בריגדיר גנרל אייזק א. סטיבנס(אנ'), שכלל את הבריגדות של קולונל בנג'מין סי. כריסט(אנ'), קולונל דניאל לז'ר(אנ'), וקולונל אדיסון פרנסוורת'.
מייג'ור גנרל ג'סי ל. רנו עצמו, שכלל את הבריגדות של קולונל ג'יימס נייגל(אנ') וקולונל אדוארד פררו(אנ').
הכוחות הלוחמים > קונפדרציה

בצד הקונפדרציה, צבאו של הגנרל רוברט אי. לי – ארמיית צפון וירג'יניה – אורגן לשני "אגפים" או "פיקודים" שמנו יחדיו כ־55,000 איש:
האגף/הפיקוד הימני של מייג'ור ג'נרל ג'יימס לונגסטריט כלל את דיוויזיות החי"ר הבאות:
מייג'ור ג'נרל ריצ'רד ה. אנדרסון(אנ') (הבריגדות של בריגדיר ג'נרל לואיס א. ארמיסטד(אנ'), בריגדיר ג'נרל וויליאם מהון(אנ'), בריגדיר ג'נרל אמברוז ר. רייט(אנ'), וקולונל סטיבן ד. לי(אנ'))
בריגדיר ג'נרל דייוויד ר. ג'ונס(אנ') (הבריגדות של קולונל הנרי ל. בנינג(אנ'), בריגדיר ג'נרל תומאס פ. דרייטון(אנ'), וקולונל ג'ורג' ט. אנדרסון(אנ'))
בריגדיר ג'נרל קדמוס מ. וילקוקס(אנ') (הבריגדות של בריגדיר ג'נרל קדמוס מ. וילקוקס, בריגדיר ג'נרל רוג'ר א. פריור(אנ'), ובריגדיר ג'נרל וינפילד ס. פדרסטון(אנ'))
בריגדיר ג'נרל ג'ון ב. הוד(אנ') (הבריגדות של בריגדיר ג'נרל ג'ון ב. הוד, קולונל אוונדר מ. לואו(אנ'), מייג'ור בושרוד ו. פרובל)
בריגדיר ג'נרל ג'יימס ל. קמפר (הבריגדות של קולונל מונטגומרי ד. קורס(אנ'), בריגדיר ג'נרל מייקה ג'נקינס(אנ'), קולונל אפה האנטון(אנ'))
כפופים ישירות (בריגדיר ג'נרל נתן ג. אוונס)
ארטילריית העתודה בפיקוד ג'יימס ב. וולטון(אנ')
האגף/הפיקוד השמאלי של מייג'ור ג'נרל סטונוול ג'קסון כלל את דיוויזיות החי"ר הבאות:
בריגדיר ג'נרל ויליאם ב. טליאפרו(אנ') (הבריגדות של קולונל ויליאם ס. ביילור(אנ'), קולונל בראדלי ט. ג'ונסון(אנ'), קולונל אלכסנדר ג. טליאפרו, בריגדיר ג'נרל ויליאם א. סטארק(אנ') ומייג'ור לינדסי מ. שומייקר)
מייג'ור ג'נרל א. פ. היל(אנ') (הבריגדות של בריגדיר ג'נרל לורנס או. בראנץ'(אנ'), בריגדיר ג'נרל ויליאם ד. פנדר(אנ'), קולונל אדוארד ל. תומאס(אנ'), בריגדיר ג'נרל מקסי גרג(אנ'), בריגדיר ג'נרל ג'יימס ג'יי. ארצ'ר(אנ'), בריגדיר ג'נרל צ'ארלס וו. פילד(אנ') וסגן־אלוף ר. לינדזי ווקר(אנ'))
מייג'ור ג'נרל ריצ'רד ס. יוול(אנ') (הבריגדות של בריגדיר ג'נרל אלכסנדר ר. לוטון(אנ'), בריגדיר ג'נרל אייזק ר. טרימבל(אנ'), בריגדיר ג'נרל ג'ובאל א. ארלי(אנ') וקולונל הנרי פורנו(אנ'))
דיוויזיית הפרשים בפיקוד מייג'ור ג'נרל ג'יי. אי. בי. סטיוארט(אנ') הייתה מסופחת לאגפו של ג'קסון.
לא ניתן לקבוע במדויק את גודל הכוחות של שני הצבאות בקרב, משום שמקורות ודיווחים שונים מציגים מספרים שונים. גודלה הכולל של ארמיית צפון וירג'יניה, כולל פרשים וארטילריה, עמד על מעט פחות מ־55,000 איש. אם לוקחים בחשבון רק את חיל הרגלים, נראה שגודל הכוח של הקונפדרציה עמד על כ־50,000 חיילים, ואולי אף על 47,000 בלבד. בצד האיחוד, הכוח מנה כ־63,000 חיילים אם אין מכלילים את הקורפוס של בנקס, שכן הוא כמעט לא השתתף בקרב למעט כמה יחידות שהופרשו ממנו. אם כוללים את כוחותיו של בנקס, אז מספר החיילים בצד האיחוד עמד על כ־70,000.
השפעות לאחר הקרב > אבדות

הקרב השני על מנהאסס, בדומה לקרב הראשון (21 ביולי 1861), היה ניצחון טקטי משמעותי עבור כוחות הקונפדרציה והיווה מכה נוספת למורל כוחות האיחוד. אבדות האיחוד הסתכמו בכ-14,000 הרוגים ופצועים מתוך 62,000 חיילים שהשתתפו בקרב (22.5%), בעוד שהקונפדרציה איבדה כ-1,000 הרוגים ו-7,000 פצועים מתוך 50,000 לוחמים (16%).
השפעות לאחר הקרב > קרב שנטילי

בעוד שצבא האיחוד התרכז בסנטרוויל, לי תכנן את מהלכו הבא. הוא שלח את ג'קסון למהלך איגוף נוסף במטרה להתמקם בין כוחותיו של פופ לבין וושינגטון הבירה. פופ ניסה לנטרל את המהלך, והכוחות התנגשו בפעם האחרונה בקרב שנטילי(אנ') (המכונה גם קרב אוקס היל) ב-1 בספטמבר. מיד לאחר מכן, ב-3 בספטמבר, פתח לי במערכה הבאה שלו כאשר כוחותיו חצו את נהר הפוטומק, צועדים לעבר העימות הגורלי עם צבא הפוטומק במערכה על מרילנד(אנ') ובקרב אנטיאטם.
השפעות לאחר הקרב > פופ מודח מהפיקוד

פופ הודח מהפיקוד ב-12 בספטמבר, וצבאו מוזג לתוך צבא הפוטומק תחת פיקודו של ג'ורג' מקללן, בזמן שהצבא צעד לתוך מרילנד. הוא בילה את שארית המלחמה במחלקה הצפון-מערבית במינסוטה, שם עסק בדיכוי מרד הדקוטה של 1862(אנ'). לאחר תבוסתו, פופ חיפש אשמים כדי לחלוק עמם את האחריות לכישלון. ב-25 בנובמבר נעצר פיץ' ג'ון פורטר(אנ') והועמד למשפט צבאי בשל מעשיו ב-29 באוגוסט. ב-10 בינואר 1863 נמצא פורטר אשם באי-ציות והתנהלות בלתי הולמת, וב-21 בינואר הודח מהצבא. את מרבית שארית חייו הקדיש פורטר למאבק על טיהור שמו. בשנת 1878, ועדה מיוחדת בראשות גנרל ג'ון מ. סקופילד זיכתה את פורטר, בקביעה כי היסוסו לתקוף את לונגסטריט כנראה הציל את צבאו של פופ מתבוסה חמורה אף יותר. שמונה שנים מאוחר יותר, הנשיא צ'סטר א. ארתור ביטל את הרשעתו של פורטר.
השפעות לאחר הקרב > ביקורת על לונגסטריט

ג'יימס לונגסטריט ספג ביקורת על תפקודו בקרב, ותומכי "הסיבה האבודה(אנ')" טענו כי איטיותו, היסוסו לתקוף, ואי-ציותו לפקודותיו של לי ב-29 באוגוסט בישרו את ביצועיו השנויים במחלוקת בקרב גטיסבורג ב-2 ביולי 1863. הביוגרף של לי, דאגלס סאות'הול פרימן(אנ'), כתב: "זרעי האסון בגטיסבורג נזרעו ברגע ההוא – כאשר לי נכנע ללונגסטריט, ולונגסטריט גילה שהוא יכול להשפיע עליו."