מגילת זכויות היסוד של האיחוד האירופי
רקע היסטורי

על אף פסקי דין חשובים של בית הדין, במשך זמן רב המעמד המשפטי של זכויות האדם באיחוד האירופי לא היה מוגדר ומעוגן באופן רשמי ומחייב. כתוצאה מכך, המועצה האירופית (של ראשי המדינות החברות באיחוד) שהתכנסה בקלן ב-1999 החליטה שיש לנסח מגילת זכויות יסוד עבור האיחוד האירופי (Charter of Fundamental Rights of the European Union) . נקבע כי המגילה תהיה מבוססת על האמנה האירופית לזכויות אדם, על מסמכים אירופים שונים בתחום הזכויות הכלכליות-חברתיות ועל המסורות החוקתיות המשותפות של המדינות החברות.
ניסוח המגילה הוטל על ועידה מיוחדת אשר הורכבה מראשי כל המדינות החברות אז, נציגים מכל הפרלמנטים באיחוד (כולל הפרלמנט האירופי) ונציג אחד מן הנציבות. הוועידה סיימה לנסח את המגילה תוך כשנה והיא אושרה לאחר מכן על-ידי המועצה האירופית בביאריץ בצרפת באוקטובר 2000. היא הוכרזה באופן סופי ב-7 בדצמבר 2000. יתרה מזו, המגילה לזכויות יסוד עבור האיחוד האירופי אושרה על-ידי שלושת המוסדות הפוליטיים של האיחוד האירופי: הפרלמנט, מועצת השרים והנציבות. הם "הצהירו באופן חגיגי" על מחויבותם למגילה.
בנוסף לזכויות האדם הקלאסיות המעוגנות גם בהצהרת האוניברסלית של זכויות האדם מ־1948 ובאמנה האירופית בדבר זכויות אדם וחירויות יסוד, ניתן למצוא גם זכויות בתחום הביו-אתיקה (לדוגמה: האיסור על שיבוט גנטי של בני אדם), זכויות סוציאליות של עובדים והזכות לממשל תקין. אף על האישור וההצהרה של מוסדות האיחוד, קיבלה המגילה מעמד משפטי רשמי באופן סופי רק עם אימוץ אמנת ליסבון ב-2008 (על אף העובדה כי החלק העוסק בזכויות האזרח האירופי היה קיים עוד לפני כן). לפני כן, אינדיבידואלים לא יכלו להסתמך על מגילה זו בתביעות נגד מוסדות האיחוד בבית הדין לצדק. עם אימוץ אמנת ליסבון, בה הוטמעה מגילת זכויות היסוד לתוך אמנת האיחוד האירופי, מצב זה השתנה ונקבע כי יהיה לה אותו מעמד משפטי כמו זה שיש לאמנות המכוננות. אמנת ליסבון, אשר נבנתה על חורבות אמנת החוקה האירופית, קבעה בנוסף שעל האיחוד האירופי להצטרף לאמנה האירופית לזכויות אדם. הצטרפות זו, עשויה להביא לשינוי משמעותי במשטר זכויות האדם של האיחוד האירופי. נוסף על כך, היא תאפשר לאינדיבידואלים בפעם הראשונה לתקוף חוקים והחלטות של האיחוד האירופי בבית משפט שאינו בית הדין לצדק של האיחוד האירופי, אלא בבית הדין האירופי לזכויות אדם אשר נמצא בשטרסבורג, צרפת. היא עלולה גם ליצור מצב בו בית הדין לזכויות אדם "יהפוך" החלטה של בית הדין לצדק, או יפסוק בניגוד להחלטה כזו, מה שעלול לערער את ההיררכיה המשפטית והסדר שהיה קיים עד כה באיחוד האירופי.
הכרת בית הדין האירופי בכך שקיימת מגילה בלתי כתובה של זכויות יסוד, המהווה חלק ממשפט האיחוד האירופי, נבעה במידה רבה מהאתגר שהציב בפניו בית המשפט החוקתי הגרמני בראשית שנות ה-70: עמדת העותרים במקרה מסוים הייתה כי שיטת ההפקדות לקבל רישיון ייצוא של הקהילה סתרה את הזכות לחופש העיסוק, חופש כלכלי ועיקרון המידתיות אשר מעוגנים בחוקה הגרמנית. בית המשפט החוקתי של גרמניה גם ציין בזמנו את העובדה כי פרלמנט האיחוד האירופי לא נבחר בצורה דמוקרטית ואין לו מגילה של זכויות אדם. לכן, לא ניתן לדעת האם זכויות האדם שבית הדין האירופי דן בהן עומדות בסטנדרטים של חוקת גרמניה.
המקור למגילה זו נמצא במורשות החוקתיות של המדינות החברות ובאמנה האירופית לזכויות אדם, אשר המדינות היו חתומות עליה, ולא האיחוד עצמו. חייב להתקיים דיאלוג מסוים בין בית הדין של האיחוד האירופי לבין בית הדין האירופי לזכויות אדם שיאפשר את הפעילות ההרמונית של שתי המערכות המשפטיות שהם אמונים עליהן. האיחוד למעשה מבטיח חופש תנועה של אנשים, סחורות, שירותים והון בין כל מדינות האיחוד, והוא הנהיג מדיניות משותפת בתחום החקלאות, דייג, תחבורה סחר חוץ, תחרות ופיתוח אזורי. האיחוד יצר מטבע משותף אשר אומץ עד כה ב-19 ממדינות האיחוד ואף פיתח תפקיד בתחום מדיניות החוץ המקנה לו את היכולת לייצג את מדינות האיחוד בארגון הסחר העולמי, במפגשי ה-G7 ובמידה מסוימת גם באו"ם. בתחומים רבים נוספים, הוא בעל סמכויות להוביל יוזמות מדיניות וחקיקה, לפעמים במקביל למדינות החברות, כמו תחומים חברתיים ומדיניות רווחה, זכויות עובדים, זכויות נשים, חינוך והשכלה, איכות הסביבה, מחקר ופיתוח טכנולוגי וכדומה. ההמשכיות המתמדת של תהליך האינטגרציה האירופית ניכרת כיום באמנות המכוננות ששואפות לאיחוד הדוק ביותר בין עמי אירופה.