stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נעמי גירמה
קריירה בינלאומית

גירמה התחרתה בנבחרות ארצות הברית עד גיל 17, עד גיל 19 ועד גיל 20 ובנבחרות הבכירות(אנ'). היא הייתה קפטנית הנבחרת עד גיל 20 שזכתה באליפות CONCACAF לנשים עד גיל 20 לשנת 2020 (אנ'). בדצמבר 2020 זכתה גירמה בפרס שחקנית השנה הצעירה בכדורגל האמריקאי לשנת 2020(אנ').
גירמה קיבלה את הזימון הראשון שלה לנבחרת הבוגרת של ארצות הברית בדצמבר 2019 אך נאלצה לפרוש עקב פציעה. היא זומנה שוב באוקטובר 2020. היא הופיעה לראשונה בנבחרת הבוגרת ב-12 באפריל 2022, במשחק ידידות בינלאומי נגד אוזבקיסטן. היא הופיעה גם באליפות גביע הזהב של CONCACAF לנשים 2022, ורשמה אסיסט על שער של סופיה סמית' נגד ג'מייקה במהלך הטורניר.
ביוני 2023, גירמה נבחרה לסגל ארצות הברית לגביע העולם בכדורגל נשים 2023 באוסטרליה וניו זילנד. היא היא עלתה בהרכב הראשון כמגנה במשחק הראשון של הקבוצה בשלב הבתים נגד וייטנאם. גירמה נבחרה לשחקנית השנה של 2023 בכדורגל בארצות הברית, והפכה למגן הראשון שזוכה בפרס זה בתולדותיה, וזאת מכיוון שהיא הייתה חלק מרכזי בהגנה שאפשרה ממוצע של ספיגת 0.17 שערים בלבד למשחק במהלך השנה, הממוצע הטוב ביותר בתולדות קבוצה כלשהי.
בשנת 2024, גירמה זומנה לנבחרת ארצות הברית שהתחרתה בשני טורנירים: גביע הזהב של CONCACAF לנשים 2024(אנ') וגביע SheBelieves. גירמה נבחרה לסגל של 18 השחקנים אולימפיאדת פריז 2024. היא זכתה לשבחים רבים לאורך כל הטורניר כשחקנית החשובה ביותר של הקבוצה. היא הייתה שחקנית השדה היחידה ששיחקה בכל דקה בטורניר, עד למשחק מדליית הזהב מול ברזיל, בו ניצחה ארצות הברית 1–0 משער של מלורי סוונסון(אנ').
בנובמבר 2024, הבקיע גירמה לראשונה, שער בכורה בינלאומי, ואחריו שער נוסף, במשחק הידידות מול ארגנטינה שהסתיים בתוצאה 3:0 לזכות האמריקאיות.
ביאורים

↑  היגוי שם משפחתה הוא גרְרְמָה ואילו היגוי שמה הפרטי נֵיְעוֹמי. סימוכין ראו כאן.
↑  רוקי בספורט הוא כינוי לאתלט (במקרה שלנו כדורגלנית) בשנתה האשונה כמקצוענית.
↑  תוכנית הפיתוח האולימפית פותחה על ידי ארגון כדורגל נוער בארצות הברית (USYS) בשנת 1977, כדי לסייע בצמיחה והתפתחות בקרב שחקני כדורגל צעירים, וכדי לסייע בזיהוי הכישרונות הטובים ביותר בכדורגל לנוער ברחבי המדינה. רבים מהשחקנים המובילים במדינה משחקים במועדון ODP בשלב מסוים בקריירת הנוער שלהם, כולל למעלה מ-90% מסגל גביע העולם לנשים 2019 של ארצות הברית. סימוכין כאן.
↑  אקדמיית כדורגל לנערות בקליפורניה. ראו עוד כאן.
↑  מגן הליגה הוא פרס שנתי שניתן לקבוצת ליגת הכדורגל הלאומית לנשים (NWSL) עם שיא העונה הסדירה הטוב ביותר, כפי שנקבע על ידי שיטת הנקודות של ה-NWSL. מגן NWSL מוענק מדי שנה מאז 2013, ונחשב לשיא קבוצתי חשוב.
↑  CONCACAF היא הקונפדרציה של הכדורגל של צפון, מרכז אמריקה והאיגוד הקריביים, והיא אחת מששת היבשות של פיפ"א. סימוכין ראו כאן.
↑  גביע SheBelieves הוא טורניר כדורגל של התאחדות הנשים להזמנה, שנערך בערים שונות בארצות הברית בסוף פברואר או תחילת מרץ. בשלוש השנים הראשונות שלו (2016, 2017 ו-2018), התמודדו בו אותן ארבע קבוצות: ארצות הברית, אנגליה, צרפת וגרמניה. מאז 2019, מערך הטורניר מציג נבחרות שונות מדי שנה. סימוכין ראו כאן.
הומלנדר

| --- | --- |

דמותו של הומלנדר, בקומיקס (משמאל) ובסדרת הטלוויזיה (מימין)
 שם ספר:  "הבנים" (2006–2012)
 תוכנית טלוויזיה:  "הבנים" (2019–הווה)
 הופעה ראשונה:  קומיקס: "The Name of the Game, Part Three", The Boys #3 ‏(2006) סדרת טלוויזיה: "The Name of the Game" ‏(2019)
 הופעה אחרונה:  קומיקס: "Over the Hill with the Swords of a Thousand Men, Part Six", The Boys #65 ‏(2012)
 יוצרים:  גארת' אניס ודריק רוברטסון
 גילום הדמות:  אנטוני סטאר רוואן סמית' (ילד)
 מידע
 שם אמיתי:  ג'ון גילמן
 סטטוס:  מת
 גזע:  אדם-על
 מין:  זכר
 מקצוע:  מנהיג, גיבור-על, רוצח המונים, נבל-על
 שיוך:  ווט-אמריקן
 נטייה:  אנטגוניסט
 כוחות:  ראיית חום, ראיית רנטגן, חוזק ועמידות-על, יכולות תעופה, שמיעת-על, הזדקנות איטית
 חבר בקבוצה:  ארגון "השבעה"
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ראיין בוטצ'ר (בן)
 אויבים:  בילי בוטצ'ר ארגון "הבנים"
 
הומלנדר (באנגלית: The Homelander; ידוע גם בשם ג'ון גילמן, באנגלית: John Gillman) הוא אחד האנטגוניסטים הראשיים של זיכיון הקומיקס "הבנים", שנוצר על ידי גארת' אניס ודריק רוברטסון. דמותו של הומלנדר מתוארת כדמות נרקיסיסטית, אגואיסטית וסדיסטית המשמשת כמנהיגה של "השבעה" – קבוצת גיבורי-על מושחתים ונהנתנים הממומנת על ידי תאגיד "ווט-אמריקן" – ובתור הנמסיס של בילי בוטצ'ר. ככזה, מתחת לתדמיתו הציבורית כגיבור אצילי ואלטרואיסטי, להומלנדר בקושי אכפת מרווחתם של אלו שהוא מתיימר להגן עליהם.
בעיבוד הטלוויזיוני לסדרת הקומיקס שנוצר ופותח על ידי אריק קריפק, את דמותו של הומלנדר מגלם אנטוני סטאר. בעיבוד זה, הומלנדר הוא בנו המגלומני של סולג'ר בוי ואביו של ראיין בוטצ'ר. על גילום הדמות, שאותה מבקרים רבים תפסו כהאנשה של נקודת מבטה של העולם על אמריקה, זכה סטאר לשבחי הביקורת. בנוסף, הושוותה דמותו של הומלנדר לדמויותיהם של סופרמן וקפטן אמריקה.
ביוגרפיה בדיונית > בסדרת הקומיקס

הומלנדר הוא גיבור-על פטריוטי לכאורה שמנהיג את צוות גיבורי-העל "השבעה", והעל-אנושי החזק ביותר שנוצר על ידי תאגיד הקונצרן "ווט-אמריקן". סיפור הכיסוי שמכר התאגיד להומלנדר הוא שהוא חייזר שנחת בארצות הברית כתינוק. למעשה, גודל הומלנדר במעבדה סודית באמצעות חומר גנטי שנלקח מחייל-העל סטורמפרונט, שהוזרקה לו תרכובת V בעודו חבר בתנועת הנוער ההיטלראי. הומלנדר בילה את רוב שנותיו הראשונות כשהוא קשור בשלשלאות לפצצת מימן למקרה שינסה להימלט. אמו הביולוגית הייתה אישה בעלת מוגבלות-שכלית שמתה בלידתו.
הומלנדר נתון תחת שליטתם של "ווט", מכיוון שכספם הוא זה שמממן את אורח חייהם הנהנתני שלו ושל שאר חברי "השבעה". לאורך העלילה, הומלנדר מנסה לעודד את גיבורי-העל האחרים לעשות כפי רצונם, אבל נכנע ונסוג מכך בשל פחדיו מהבוס שלו.
עד לאירועי השיא של הסדרה, בילי בוטצ'ר פועל נגד הומלנדר במחשבה שהלה אנס את אשתו, בקי, שמתה כשהביאה לעולם תינוק על-אנושי. באוגדן מספר 40, "הבנים" מקבלים סדרה של תמונות מפלילות המראות לכאורה את הומלנדר עוסק במעשי רצח, קניבליזם ונקרופיליה נגד גברים, נשים וילדים. במקביל, מתברר כי הומלנדר מתחיל לסבול מהתמוטטות נפשית, לדבר עם השתקפותו במראה ולקבל התקפי בחילה. בסופו של דבר, מגיע הומלנדר למסקנה כי הוא נידון לאבדון בשל המעשים המתוארים בתמונות, ומחליט להיכנע לכל מחשבה שעוברת בראשו, מעוותת ככל שתהיה.
מאירועי "הירוגזמה" ואילך, מחליט הומלנדר לשחרר את עצמו ואת קהילת גיבורי-העל משליטתה של "ווט". באירועי החוברת "Over the Hill with the Swords of a Thousand Men", מוביל הומלנדר את שאר גיבורי-העל בהפיכה נגד ממשלת ארצות הברית, פותח במתקפה על הבית הלבן והורג את כל הנמצאים בתוכו, כולל הנשיא. במהלך העימות שלאחר מכן בין הומלנדר לבוטצ'ר, בלאק נואר מגיע לחדר הסגלגל וחושף את עצמו כשיבוט של הומלנדר, שנוצר אך ורק במטרה להרוג את הומלנדר אם אי-פעם ישתגע ויצא מכלל-שליטה. מכיוון שהשתגע בהדרגה בשל האיסור להרוג את הומלנדר, בלאק נואר מגלה שהוא היה זה שביצע את הזוועות בתמונות, כולל אניסת אשתו של בוטצ'ר, על מנת להערים על הומלנדר במחשבה שיצא מדעתו ולאפשר לו להגשים את מטרתו. זועם, הומלנדר תוקף את בלאק נואר, שגובר עליו ועורף את ראשו, לפני שנהרג בידי בילי בוטצ'ר.
ביוגרפיה בדיונית > בטלוויזיה

בזיכיון הטלוויזיוני לסדרת הקומיקס, את דמותו של הומלנדר מגלם השחקן אנטוני סטאר. בעיבודים אלו לסדרת הקומיקס, מתגלה כי שמו האמיתי הוא ג'ון גילמן וכי הוא נוצר מדגימות DNA שנלקחו מזרעו של סולג'ר בוי על ידי המדען ג'ונה פוגלבאום, ולאחר שאולץ לגדול במעבדה רוב חייו, הוא מפגין בגלוי נטיות סוציופתיות רבות ומזלזל באלו שהוא מחשיב כיצורים נחותים ממנו. נוסף לכך, לאורך הסדרה, מתגלה הומלנדר גם כצדקן מאוד, הזוי, רכושני, פרנואיד, נקמן, חסר-ביטחון, אפתי, וכאדם פזיז שאינו מסוגל לקבל את האפשרות לפגם כלשהו ביכולת קבלת ההחלטות שלו.
ביוגרפיה בדיונית > בטלוויזיה > דור ה-V‏ (2023–הווה)

בסיום העונה הראשונה, המתרחשת בין אירועי העונות השלישית והרביעית של "הבנים", מופיע הומלנדר במהלך הכאוס שנוצר במהלך פיגוע המתרחש באוניברסיטת גודולקין, לכאורה על מנת להשליט סדר מחדש. הומלנדר מנטרל את מארי מורו ואת חבריה וכולא אותם במקום לא-ידוע, ולאחר מכן, אף מפליל אותם בביצוע הפיגוע באוניברסיטה, בעוד שאת מבצעי הפיגוע האמיתיים, קייט דאנלאפ וסם ריירדן, הוא הופך לאלו שהצילו את המצב.
ביוגרפיה בדיונית > בטלוויזיה > הבנים מציגים: שטני (2022–הווה)

הומלנדר מופיע לראשונה ברגעים האחרונים של הפרק "Short Animated Where Pissed-Off Supes Kill Their Parents", כשהוא מוציא להורג את גיבורי הפרק, יתומים בעלי יכולות-על, מטעמה של "ווט", לאחר שהרגו את הוריהם בעקבות אירועי הפרק "Over the Hill with the Swords of a Thousand Men" מתוך סדרת-האם. "ווט" מטייחת את כל מקרי המוות שנגרמו באמצעות דיווחים חדשותיים כוזבים, שאחד מהם מציין שהומלנדר הציל את אמו של "גוסט", הניצול היחיד מההוצאה להורג, מ"פיצוץ גז טבעי" שגבה את חייו של אביו.
בפרק "I'm Your Pusher", המתרחש בעולמה של סדרת הקומיקס המקורית. בפרק זה, הומלנדר עד לתקרית שבה מנת-יתר (שנגרמה על ידי בילי בוטצ'ר) גורמת לגיבור-העל "ויילד וונדר" להתרסק עם גיבור-העל איירונקאסט במהלך פעלול ומביא למותם של השניים. על מנת לטייח את האמת, הומלנדר, קווין מייב וג'ק בן-יופיטר מאשימים לוויין מתקופת המלחמה הקרה שנשלט על ידי נבל-על בשם גלקסיוס במותו בעוד הקהל המתבונן בהם  בשקיקה מאמין לדבריהם.
פרק סיום העונה, "One Plus One Equals Two", מהווה פריקוול המגולל את תחילת פעילותו של הומלנדר כחבר ב"שבעה" וכולל פלשבקים לילדותו בצל העינויים השיטתיים שנערכו על ידי מדעני "ווט" במטרה לבחון את היקף כוחותיו. מדלין סטילוול, הבוסית המניפולטיבית שלו, מזהירה את הומלנדר הצעיר מפני בלאק נואר, אותו היא מכנה ה"הומלנדר שלפני הומלנדר", בטענה שהוא יחפש כל הזדמנות להשמיד אותו. במשימתו הראשונה כגיבור-על, בה מוטל עליו להתמודד עם מצב של בני ערובה במפעל כימיקלים, מנסה הומלנדר לפתור את המצב בדרכי שלום; עם זאת, לאחר שהרג בטעות בן ערובה ופצע את מנהיג הטרוריסטים האקולוגיים באמצעות קרני הלייזר שלו, הוא הורג מתוך התקף זעם את הטרוריסטים האקולוגיים הנותרים ואת בני הערובה פרט לבן ערובה בודד. לאחר שבלאק נואר מגיע לזירת ההתרחשות, הומלנדר מנסה להסביר את מעשיו לפני שהוא מחליט להרוג את בלאק נואר על מנת לטייח אותם. לאחר שנואר מתמרן את הומלנדר לפוצץ את המתחם, הוא רוכש את אמונו על ידי הריגת העד האחרון לרציחותיו של הומלנדר, וכותב לו נאום מתרץ שיספק לעיתונות, בטענה שהטרוריסטים האקולוגיים השתמשו בפצצה. מאוחר יותר במטה "ווט", טוען הומלנדר בפני סטיוול שהיא טעתה לגבי נואר.
פיתוח

את דמותו של הומלנדר עיצבו אניס ורוברטסון כשילוב מרושע של סופרמן וקפטן אמריקה, אם כי ייתכן שהשראה נוספת נלקחה מדמותו של שהאזאם. גם בחוברות הקומיקס וגם בעיבוד הטלוויזיוני, סיפור הרקע של הומלנדר נשאר זהה ברובו.
אניס תיאר את הומלנדר כ”דמות שלילית כמעט לחלוטין. הוא בעצם רק סדרה של דחפים לא-נעימים שנשלטים על ידי האינטליגנציה שלו, וזה מספיק כדי להבין שהוא יכול לקבל כל מה שהוא רוצה כל עוד הוא לא דוחק במזלו רחוק מדי.” כמו כן כי זה עשוי לעזור ”לחשוב על הומלנדר כעל בעל שליטה-עצמית של... נניח... ילד בן ארבע-עשרה.”
מפיק ויוצר העיבוד הטלוויזיוני, אריק קריפק, הצהיר כי בעוד שתאורטית ניתן להרוג את הומלנדר, במהלך העיבוד הטלוויזיוני לא ייעשה השימוש בטוויסט בעלילת הקומיקס שכלל את רציחתו של הדמות בידי השיבוט שלו, בלאק נואר. במקום זאת, דמותו של בלאק נואר נכתבה מחדש כגיבור-על בפני עצמו, ואילו תכונותיו הפסיכופתיות שולבו בדמותו של הומלנדר.
יכולות ואישיות

בחוברות הקומיקס, כוחותיו של הומלנדר כוללים ראיית חום, חוזק ועמידות-על, יכולות תעופה, שמיעת-על, מיתרי קול חזקים, והזדקנות איטית בשל תרכובת ה-V. בנוסף, להומלנדר יש ראיית רנטגן המאפשרת לו לראות דרך כל דבר מלבד פריטים עשויים או מרופדים באבץ, הרמז לחוסר-יכולתו של סופרמן לראות דרך עופרת. בחוברות הקומיקס, מוזכר ששמו הפרטי הוא ג'ון כאשר הומלנדר מציין בפני סטארלייט שפעם הייתה לו זהות סודית שלבסוף ויתר עליה.
בסדרת הטלוויזיה, כשהיא נשאלת על חולשותיו של הומלנדר בסיום העונה הראשונה, טוענת מדלין סטילוול בתוקף כי אין לו חולשות. יכולותיו ותחושת הפריבילגיות של הומלנדר הובילו אותו להפגין שגעון גדלות קיצוני וגרמו לו לבצע פשעים נגד אנשים חפים-מפשע, כולל מעשי אונס ורצח המוני, מתוך התחושה שביכולתו לעשות כל מה שירצה בשל מעמדו כגיבור-על.
במדיות נוספות > משחקי וידאו

דמותו של הומלנדר מופיעה במשחק היריות "Call of Duty: Modern Warfare II", בדיבובו של אנטוני סטאר.
דמותו של הומלנדר, הממודלת על פי אנטוני סטאר, מופיעה במשחק הלחימה "מורטל קומבט 1" באמצעות חבילת ההרחבה "Kombat Pack", בדיבובו של ג'ייק גרין. בנובמבר 2023, עוד טרם חשיפת דמותו של הומלנדר באופן רשמי כחלק מהמשחק, חשף סטאר שבעוד שהוא יספק את דמותו למשחק, הוא לא ידבב אותה. בקו העלילה של הדמות על פי המשחק, לפני שביכולתו של הומלנדר להשמיד את אמריקה באמצעות מטוסי לייזר צבאיים על גבי מגדל "ווט", פורטל מהמולטי-יקום נפתח לפלישה של שדים, שאותה הוא מונע וזוכה שוב לאהדת הציבור, לפני שהוא עוזב את כדור הארץ במטרה להשתתף בטורניר ה"מורטל קומבט".
במדיות נוספות > מוזיקה

התקליטן והפזמונאי מטרו בומין סימפל קטע מנאומו של הומלנדר מהעונה השלישית ברצועה שלו "On Time" מאלבומו משנת 2022, "Heroes & Villains".
דמותו של הומלנדר מופיעה בהופעת קמאו בקליפ המונפש של "Chalkeaters" לשירם משנת 2024, "Roll Out the Fallout!" שם הוא מופיע בעודו יורה קרני לייזר למילות השיר, "We turn tyrants into heroes" (בתרגום חופשי: "אנחנו הופכים עריצים לגיבורים").
החיים הללו

| --- | --- |

שער הגיליון הראשון של החיים הללו
 סוגה:  שבועון
 תאריכי הופעה:  27 בספטמבר 1935 – אוקטובר 1936 (כשנה)
 
"החיים הללו" היה שבועון ארץ-ישראלי מצויר שיצא לאור בתל אביב בתקופה שבין ספטמבר 1935 ואוקטובר 1936.
מטרת העיתון הייתה להעביר את סגנון העיתונות האירופאית שקדמה למלחמת העולם השנייה לאווירה החלוצית של ארץ-ישראל, לעדכן את הציבור בנעשה בעולם אבל גם להתריע על עליית הנאציזם והאנטישמיות בעיקר בגרמניה של שנות השלושים. להכיר לקוראיו ממעמד הביניים העירוני את קשיי הקליטה של העולים והחלוצים, ואת העבודה והחינוך של שכבות המצוקה. העורך הראשי היה משה ליבר שחתם בשם העט בן-זאב ליבר, ואחריו א.ג סלומון. העיתון התקיים מהכנסות ממכירות ופרסומות בלבד וללא כל תמיכה מהארגונים או המפלגות שכל אחת מהן פרסמה עיתון משלה ונסגר ביולי 1936.
על השבועון

השבועון היה בבעלות פרטית של שלושה משקיעים: משה ליבר, סאלו בומס וארון פרידלר. במקביל הקימו השלושה הוצאה לאור בשם "תבל הוצאת ספרים ועיתונים בע"מ" ששכנה ברחוב פיירברג 22, בתל אביב. ההשקעה הראשונית הייתה 500 לא"י. בהסכם הכתוב בגרמנית סוכם שמשה ליבר יהיה העורך. השבועון היה בלתי תלוי במטרה להציג את תמונת המצב ללא היגררות למאבק הפוליטי והאידאולוגי בין הזרמים השונים בארץ אבל הציג גם את המשברים והקשיים של עולים וחלוצים בארץ. הכוונה הייתה לכסות את ההשקעה ולהרוויח ממכירה למנויים, מכירת גליונות ברחוב, בבתי קפה, בחנויות ומפרסומות. מחיר גיליון היה 10 מא"י.
השבועון הודפס ב"הוצאת ארץ ישראל בע"מ תל אביב". העורך הראשי היה משה ליבר, בעל העיתון היה סאלו בומס, המנכ"ל היה נ. שפר ובהמשך ארנסט קלימובסקי. את התמונות המופיעות בכל גיליון צילמו לזר דינר, אלפרד ברנהיים, בן גבריאל, לוטה בורכארד, גלעזר (ארכיון קרן היסוד) ואחרים. את הקריקטורות המוקדשות לאירועי הזמן והחברה ציירו ח. ירזונסקי, א. אשר, נח בירזובסקי, יהושע אדרי ואחרים. אביגדור המאירי כתב מספר שירים המוקדשים לשבועון, כמו בשער הגיליון הראשון.
הגיליון ראשון של השבועון הופץ בתל אביב בראש השנה תרצ"ו, 27 בספטמבר 1935. במאי 1936 התמנה א. סלומון כעורך. הגיליון האחרון  מספר 30 ,הופץ ביולי 1936
על השבועון > תקופת הפעילות

התקופה הקצרה שבה הופץ העיתון הייתה עשירה באירועים קשים משמעותיים כמו המרד הערבי הגדול וההרס וההרג ביישוב היהודי, האירועים באירופה ובעיקר בגרמניה, והמלחמה באתיופיה. באותה התקופה התרחשו גם אירועים חיוביים כמו המכביה, השקת תחנת הרדיו הישראלית, הקונגרס הציוני ה-19, הקמת יישובים חדשים, תערוכת יריד המזרח, חנוכת נמל תל אביב, פריחת התעשייה והחקלאות והשפעת השלטון הבריטי במסגרת המנדט והתארגנות היישוב היהודי. כל אלה סוקרו בהרחבה, אך ללא הטיה פוליטית כפי שהייתה מסקרת העיתונות בישראל בשנים אלה.
בסיס הלקוחות היה המעמד הבינוני שהתבסס בתל אביב במהלך העלייה החמישית, שהביאה לישראל מעמד בינוני אירופאי בעיקר מגרמניה והיה צמא לתרבות האירופאית וגם חלוצים שהתחנכו בתנועות הנוער ובאירופה. למעשה המכירות התבססו בעיקר על עולים מאירופה בתל אביב וחיפה.
על השבועון > תקופת הפעילות > סגנון ועריכה

מלבד העורך וכותבי המדורים לא הייתה מערכת עיתון מסודרת, לא תועדו ישיבות לבקרת תכנים. ההנהלה כללה את שלושת המשקיעים והמנכ"ל וכנראה לא התערבה בתכנים ובעריכה. משה ליבר לא היה עיתונאי מקצועי. ההתלהבות, שפע האינפורמציה והמדורים, לא כיסו מחסור בעריכה מקצועית. חלק ניכר מהכתבות נכתבו כנראה על ידי העורך בשמות עט כמו ד"ר אבק, בן זאב, זר שושנים, ינשוף, בבל, ועוד. משה ליבר שהיה מחזאי ונטה לתיאטרון, שילב סגנון מחזאי בכתיבתו - שיח בנושאים שונים ותחת שמות העט המשתנים אבל לא בהכרח תואם לטעם הציבור העברי. אורי קיסרי, כתב טור קבוע וסייע למשה ליבר להנגשה נכונה יותר. במאי 1936 התמנה א. ג. סלומון כעורך במקומו.
עריכה לפי נושאים > מדורים קבועים

למרבית הנושאים הקבועים לא הייתה כותרת שממתגת את המדור. לאחר מספר גליונות הופיעו כותרות לכפי נושאים. הכיתוב היה צפוף ושולבו בכל עמוד תמונות רבות.
עריכה לפי נושאים > מדורים קבועים > חדשות מישראל ומהעולם

השבועון הציג ידיעות עדכניות בצירוף תמונות רבות מאירועי התקופה בישראל ובעולם. היו בו כתבות וניתוח אירועים פוליטיים שנכתבו על ידי משה ולדמן; העיתון הציג בכתבות, תצלומים וקריקטורות, את עליית הנאצים והסכנה הקיומית ליהודים, את המלחמה האיטלקית האתיופית, מאחורי הקלעים של הקונגרס הציוני הי"ט, סקירת אירועים, אישים חשובים ומדינאים. הוצגו חידושים טכנולוגים כמו הרכבת החשמלית והמצאת הרדיוגרפיה ועוד. הוצגו גם תמונות מחיי החלוצים, העולים והערבים בארץ ישראל וכן תמונות וכתבות מהווי הקיבוצים וההתיישבות.
בעיתון פורסם טור קבוע של אורי קיסרי תחת הכותרת "החיים הללו" שניסח את המוטו של הגיליון והמשיך לכתוב בשם זה גם כשהעיתון שינה את שמו. מדור "הזמר עברי בארץ ישראל" בעריכת ורדינה שלונסקי כלל גם שירים מקוריים של אביגדור המאירי, י. היילפרין, לוין קיפניס, שאול טשרניחובסקי ומלחינים ארץ ישראלים כמו י. אנגל, ש. רוזבסקי, מנשה רבינוביץ, י. גורוכוב ואחרים. השירים המקוריים פורסמו עם התווים כמו טנגו תל אביב, באלפי ידיים, ושירים ארץ ישראלים עממים, וכללו הסבר וניתוח הזמר העברי בשם העט "אפרכסת".
עריכה לפי נושאים > מדורים קבועים > מדור ספורט

אירועי הספורט תוארו בהרחבה במדור ספורט בשם "שער הספורט" שערך עזרא הויזדורף ותיאר בליווי צילומים את אירועי הספורט בארץ ישראל ובעולם, את המכביה הראשונה, ואת התחרות בין "הפועל" ו"מכבי" שהתלקחה כבר אז. העיתון השתמש במושג רבנאות במקום המושג אליפות, דוגמה לסגנון העברי הקלסי של שנות ה־30.
עריכה לפי נושאים > מדורים קבועים > מדורים נוספים

העיתון כלל מדור אופנה בשם: "דברי סגולה [ספליאליטטים] של אופנה" בעריכת פנינה שפר, שכלל תמונות ואיורים והסברים על האופנה האירופאית המעודכנת. כמו כן, היה בעיתון מדור שח-מט בניהול מ. מרמורש. את מדור הרדיו כתב א. ל. מרגלית שהרחיב גם בתיאורי טכני של המכשירים ואיכותם.
עריכה לפי נושאים > נושאים שאינם קבועים

נושאים שונים תפסו חלק נכבד מהגליונות, לעיתים בהמשכים למספר גליונות ובכותרות שונות. מחזות וסיפורים, שהבולט בהם היה מחזה בהמשכים בשם "עולים ויורדים" - רומן מחיי הארץ מאת מ. בר-גיורא; מדור צילום " רשות הדיבור לצלמניה" וגם " מסביב לצלמוניה" שולב כמדור נפרד בחלק מהגיליונות וכלל אסופות של צילומים מחיי הרחוב בתל אביב לעיתים ללא זיהוי הצלם וללא חתימה. עלו גם קטעי תיאורים ותמונות מהווי החלוצים בארץ ישראל. נושא תיאטרון ותרבות כלל ביקורות על הצגות ועל התיאטראות שפעלו אז בארץ על שחקנים בעולם וכלל גם ומאמרים, מיניאטורות היסטוריות, ביקורות ומחזות של בן-זאב ליבר בשמות עט שונים כמו "בבל", " בז"ל " "משה בן זאב", "משה ליבר", " רושם רשומות" ואחרים להם וצורפו קריקטורות ואיורים של ח. ירזונסקי, א. אשר ואחרים. הקולנוע בארץ ובעולם הוצג בכותרת "שער הקולנוע" הופיע בחלק מהגליונות בשם עט " אסטרונום" וכלל תיאור ותמונות של שחקנים ומפיקים וביקורות. נושאי האומנות הוצגו בהרחבה בכמה גליונות כנושאים נפרדים וללא שם מדור, בעריכת א. חלילי ואחרים וכללו מאמרים ותמונות של אומנים בארץ ובעולם: כמו אומנות גזירת נייר של משה רייפר, צילום אמנותי של ש. אלכסנדר. ציורים של הציירים יצחק פרנקל, אריה ליאו פייזק, שמעון הולצמן ועוד בליווי ביקורות וניתוח מאת ד"ר ק. שווארץ,
עריכה לפי נושאים > מאמרים בנושאים שונים

כתבות בנושאים שונים ובשמות כותבים שונים היוו לעיתים חלק ניכר מהגיליון, כמו "דמויות משיחיות" מאת יוסף קסטיין, "דמותו האמיתית של שיילוק" (מאת בן זאב ליבר) שאולי תאמו לטעם הקורא, כפי שהבין אותו העורך.
כמו כן, כחלק מהשבועון ,התקיימו תחרויות צילום נושאות פרסים. תחרויות אלה היו חלק מהמאמץ השיווקי של שבועון, בנוסף לפרסומות.
אחריתו של השבועון > החלפת ההנהלה

ב19 מרץ 1936, גיליון מספר 19 מציין שהנהלת העיתון עוברת מ"תבל" הוצאת ספרים ברחוב פיינברג 22, לידי א.שמואל סלומון, ברחוב נחלת בניימין 2.
בגיליון הבא, מספר 20 ,על עמוד שלם מתפרסמת הכרזה על " החיים הללו לקראת  תקופה חדשה " .המודעה קובעת שהעיתון הצליח להוכיח אפשרות קיום שבועון מצויר בארץ, וכבר הגיע למעל 5000 לקוחות." אנו עובדים להרחיב את החלק הספרותי. עומדים אנו למשוך אלינו כוחות ספרותיים חדשים"
בגיליון מס 21, מיום 2 באפריל 1936 מוצג מאזן העיתון. המאזן מראה רווח של 1346.535 לא"י.
ב-21 באפריל 1936 הודפס גיליון בשם "פעם אחת - הוצאה חד-פעמית" שנערך על-ידי שלמה שמידט והוקדש לסיקור האבל בתל אביב לאחר מאורעות תרצ"ו בתל אביב ויפו.
בגיליון מספר 25 ,21 במאי 1936 מודיע משה ליבר על פרישתו מעריכת השבועון ובמקומו מתמנה א.ג סלומון.
החלפת ההנהלה והעורך לא נבעה מכשל כלכלי ואת סיבותיה נשאר לחקור. אבל הביאה תוך זמן קצר לסגירת השבועון.
אחריתו של השבועון > לקראת  סיום

גיליון מספר 25  עדיין בעריכת משה ליבר  הוקדש לתערוכת יריד המזרח. תוספת לגיליון, ללא שם העורך הוקדשה להקמת נמל תל אביב. גיליון ממספר 26 ( 26 במאי 1936), כבר בעריכת א.ג. סלומון כלל 8 עמודים בלבד.  גליונות 27 ו- 28 אוחדו לגיליון אחד שיצא ב-5 ביוני 1936, כאשר מספרי העמודים לא המשיכו ברצף אלא החלו מ-1.   הוא כלל סקירה נרחבת וחוזרת של התערוכה ובתוכה גם תמונות וכתבות שכבר נכתבו בגיליון 25. לאחר 29 גליונות וב-6 ביולי 1936 יצא גיליון מספר 30, האחרון. תקופה מסוימת לאחר סגירתו הופץ עיתון בשם "עיתון חדש" בהוצאת אברהם שרנבך, שלא כלל את הצגת שם העורך והופיע ללא הגרפיקה המקורית של שער העיתון, אבל עם אותם התכנים והמדורים.
הערות שוליים

↑  היסטוריה של העיתונות בארץ ישראל פרק ב' ויקיפדיה
↑  קציעה טביביאן, עידן האימה והתקווה פרקי הסטוריה לחטיבה העליונה 1870–1970 (עמ' 94-104), ‏2001
↑  ה"הגנה" במאורעות 1936–1939, באתר ארגון מורשת ההגנה
↑  כתבות רבות נכתבו ללא שם מקור, נראה שנכתבו על ידי העורך או הועתקו ממקורות אחרים.
↑  נחצ"ה- נחום היימן, תקליטי העמותה שראו אור, באתר העמותה למורשת הזמר העברי
↑  דוד אייגר, אתלטיקה 70: מ"רבנאות" ארץ-ישראל 1935 עד אליפות ישראל 2005 : אנשים, הישגים וחוויות, איגוד האתלטיקה בישראל: איגוד האתלטיקה בישראל, 2006, 2006, עמ' כותרת
↑  במרבית הגליונות ללא כותרת, אלא כחלק מהאירועים בעולם.
↑  החיים הללו, שבועון ארץ ישראלי מצויר, 
גיליון 20,  19.3.1935, עמ' 330
↑  גיליון מס 10 של עיתון חדש צורף לכרך הכולל את כל גליונות השבועון החיים הללו. אוסף פרטי של ד"ר עמיחי נאוה.
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
דונה פלור ושני בעליה (רומן)

דונה פלור ושני בעליה (בפורטוגזית: Dona Flor e Seus Dois Maridos) הוא רומן מאת הסופר הברזילאי ז'ורז' אמאדו, שפורסם בשנת 1966. הוא תורגם לאנגלית על ידי הארייט דה אוניס ב-1969 ותורגם לעברית על ידי מרים טבעון בשנת 1982. הרומן עובד לראשונה לסרט בשנת 1976 בשם "דונה פלור נשואה לשניים".
עלילה

הרומן מתרחש בסלבדור, בירת באהיה אשר בברזיל, ונפתח עם מותו הפתאומי של ואדיניו, בעלה של דונה פלור. ואדיניו מתמוטט בעיצומן של חגיגות הקרנבל הברזילאי, בעודו רוקד סמבה ברחובות העיר. מותו מפתיע את כל החוגגים, המכירים את ואדיניו כצעיר הולל המבלה את כל חייו בהימורים, מסיבות ושתייה. הלילות הסוערים שבהם נהג לבלות בעיר בחגיגות ובמזמוטים זכו להסכמה-שבשתיקה על ידי רעייתו העדינה והצנועה דונה פלור, שהיא בשלנית מחוננת וכן הבעלים של בית ספר לבישול. אך לילות ההוללות וכן בזבזנותו המתמדת של ואדיניו היו עבורה מקור מתמיד לדאגות ולנדודי שינה. נשות העיירה חושבות לתומן כי מותו המפתיע הינו מפנה לטובה עבור דונה פלור. אך למעשה, גם לאחר מותו של ואדיניו, הוא נותר אהבת חייה, וגעגועיה כלפיו מתעצמים והולכים. היא כמהה לפתייניות שלו, לאישיותו התוססת והכובשת, ולאהבתו העדינה כלפיה. היעדרו גרוע בהרבה מהלילות הארוכים בהם הייתה ממתינה לו עד שיחזור הביתה עם שחר מהילוליו.
לאחר תקופה נאותה של אבל, מופיע מחזר חדש בחייה של דונה פלור: הרוקח המקומי, ד"ר תיאודורו. בניגוד מוחלט לוואדיניו, תיאודורו הוא גבר נכבד ומכובד בקהילה, וכל אישיותו מסמלת יציבות, אדיבות, התחשבות והדרת כבוד. דונה פלור נעתרת להצעת הנישואין שלו. בליל כלולותיהם מגלה דונה פלור, להוותה, כי בעלה החדש חסר את החושניות הנלהבת של ואדיניו. היא מנסה להתנחם בכך שהוא מספק עבורה חיים יציבים וחפים מדאגות. ועדיין, געגועיה של דונה פלור לוואדיניו מאכלים את לילותיה.
ביום השנה הראשון לנישואיה, באורח נס, ואדיניו חוזר. לכאורה הוא רק רוח רפאים, אך גם עתה הוא עודנו חיוני ביותר, ולא איבד כלל מיכולותיו הישנות. הפעילויות שלו חוזרות ומחוללות מהומה בכל מקום, החל ממיטת הנישואים של דונה פלור וכלה במאורות הלילה החשוכות של באהייה. דונה פלור נקרעת בין משיכתה לרוח הרפאים של ואדיניו הפרוע לבין מעמדה כאשתו הנאמנה של תיאודורו המיושב בדעתו, אשר אינו מעלה בדעתו מאום מההתרחשויות הללו.
הערות שוליים

↑  Amado, Jorge, translated by Harriet De Onís (1969). Dona Flor and her two husbands. New York: Avon Books. p. 521.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15633289c (data)