stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשיא וייטנאם
היסטוריה

ב-1946 מונה הו צ'י מין לתפקיד הנשיא הראשון של וייטנאם על ידי האספה הלאומית. הן בחוקה שכוננה ב-1946 והן בזו שכוננה ב-1959 צוין שלאסיפה הלאומית הסמכות למנות ולפטר את הנשיא. הנשיא ייצג את וייטנאם הן כלפי פנים והן כלפי חוץ. הסמכויות ותחומי האחריות של הנשיא נתרו ללא שינוי בחוקה שכוננה ב-1959. חוקת 1980 שינתה את משרת ראש המדינה באופן דרמטי. משרת הנשיא בוטלה והוחלפה במשרת יושב ראש מועצת המדינה. משרה חדשה זו הוקמה על בסיס הדוגמה של יושב ראש נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות. מועצת המדינה, כמו מועצת השרים, הייתה גוף קבלת החלטות שיתופי. הן מועצת המדינה, והן מועצת השרים היו חלק מהרשות המבצעת וחיזוק כוחם של הגופים הללו גרם להחלשת כוחה של הרשות המחוקקת. התפקידים, הסמכויות ותחומי האחריות של מועצת המדינה נלקחו מידיה של הוועדה הקבועה של האספה הלאומית, שאיבדה את עיקר מעמדה וסמכויותיה בעקבות כינון חוקת 1980.
חברי מועצת המדינה נבחרו על ידי האספה הלאומית והיא כללה את יושב הראש, את סגן היושב ראש, את המזכיר הכללי וחברים נוספים. חברי מועצת המדינה לא יכלו לשמש בו-זמנית גם כחברי מועצת השרים. יושב ראש מועצת המדינה כיהן בו-זמנית כיושב ראש מועצת ההגנה הלאומית (לימים מועצת ההגנה והביטחון הלאומיים) וכמפקד העליון של הכוחות המזוינים העממיים של וייטנאם. מועצת המדינה פיקחה על עבודתם של שאר מוסדות המדינה, במיוחד על מועצת השרים, מוסד הפיקוח העממי העליון ועל המועצות העממיות בכל הדרגים. היא גם פיקחה על הבחירות לאספה הלאומית. משרת יושב ראש מועצת המדינה, כראש המדינה, בוטלה בחוקת 1992 והוחלפה במשרת נשיא המדינה.
מעמדו של נשיא וייטנאם לא נותר קבוע במהלך ההיסטוריה של המדינה. לדוגמה, בעוד שהו צ'י מין דורג כראשון בחשיבותו מבין חברי הפוליטביורו, גוף קבלת ההחלטות הגבוה ביותר במדינה, יורשו בתפקיד, טון דוק תראנג היה דמות סמלית חסרת סמכויות. מעמדו של ראש המדינה התחזק בחוקת 1980 עם מינויו של תרונג צ'ין, שהיה על פי סדר החשיבות, השני מבין חברי הפוליטביורו, לאחר לה דואן. משרת הנשיא נותרה השנייה מבין חברי הפוליטביורו עד שב-2006 מונה נגויין מין טריט, שדורג רק רביעי בחשיבותו מבין חברי הפוליטביורו. הפוליטביורו שנבחר לאחר הקונגרס ה-11 של המפלגה הקומוניסטית, שהתקיים בינואר 2011, בחר בטרואונג טאן סאנג, כראשון בחשיבות מבין חבריו. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של וייטנאם שבה הבכיר מבין חברי הפוליטביורו לא היה המזכיר הכללי או יושב ראש המפלגה. ישיבות הפוליטביורו מתקיימות באופן סדיר וההחלטות בהן מתקבלות באופן שיתופי כאשר צעדי המדיניות מיושמים רק בתמיכת רוב חברי הפוליטביורו.
משך הכהונה

נשיא וייטנאם נבחר לתקופת כהונה של חמש שנים וכהונתו של נשיא מכהן נמשכת עד אשר נבחר נשיא חדש. עם כניסתו לתפקיד נושא הנשיא החדש את השבוע הבאה: "במסגרת תפקידי כנשיא הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם, אני נשבע אמונים באופן מוחלט למדינה, לעמה ולחוקתה, כדי למלא את משימות המפלגה, המדינה והעם".
תפקידים וסמכויות

נשיא וייטנאם הוא ראש המדינה ותפקידו העיקרי הוא ייצוג המדינה כלפי פנים וכלפי חוץ. נושא המשרה נבחר על ידי האספה הלאומית, אחראי כלפיה ומדווח לה. משך תקופת כהונתו של הנשיא היא חמש שנים, כמו זו של האספה הלאומית עצמה. הנשיא ממשיך למלא את תפקידו עד אשר האספה בוחרת לו יורש.
לנשיא מוקנות הסמכויות הביצועיות והחקיקתיות הבאות:
הוא מפרסם את החוקים, החוקים הנגזרים והחוקה.
הוא משמש כמפקד העליון של המדינה ומשמש כיושב ראש מועצת ההגנה והביטחון הלאומיים.
הוא מכנס את מועצת הביטחון וההגנה הלאומיים.
הוא נוקט בצעדים להגנת הריבונות של הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם, עצמאותה ושלמותה ולהבטחת תפקוד מתואם ופעילות גומלין של כל גופי השלטון במדינה.
הוא יכול להציע לאספה את בחירתם או פיטוריהם של סגן הנשיא, ראש הממשלה, נשיא בית המשפט העליון ומנהל המשרד העממי הראשי לפיקוח ושליטה.
בסמכותו לשבת בראש ישיבות ממשלת וייטנאם.
בסמכותו למנות ולפטר את סגני ראש הממשלה, את השרים וחברי הממשלה האחרים.
בסמכותו להכריז מלחמה ולהעניק חנינות.
על בסיס החלטות הוועדה הקבועה, הנשיא יכול להורות על גיוס כללי או חלקי או להכריז על מצב חירום לאומי או באזור מסוים.
הנשיא יכול להציע שהוועדה הקבועה תבחן את החוקים הנגזרים שלה תוך עשרה ימים מפרסומם. אם חוקים נגזרים אלו וההחלטות מאושרים על ידי הוועדה הקבועה של האספה הלאומית והנשיא מביע את התנגדותו להם, הנשיא מדווח על כך לאספה הלאומית כדי שזו תחליט בעניין בישיבתה הקרובה.
הנשיא יכול למנות או לפטר את נשיא בית המשפט העליון, את שופטי בית המשפט העליון ואת סגן המנהל של המשרד העממי לפיקוח ושליטה.
הנשיא יכול למנות או לפטר את ראש המטה הכללי של הצבא, את סגנו, את ראש המחלקה הפוליטית הראשית ואת סגנו.
הנשיא מעניק תארים ודרגות לקצינים הבכירים של הכוחות המזוינים העממיים של וייטנאם ותארים ודרגות דיפלומטיים ואחרים ומעניק מדליות ואותות כבוד של המדינה.
הנשיא ממנה דיפלומטים ומחזיר אותם לארצם ומקבל כתבי האמנה של שגרירים זרים. הוא נושא ונותן על הסכמים בינלאומיים וחותם עליהם בשם המדינה. הוא מאשר את הצטרפותה של וייטנאם לאמנות בינלאומיות, למעט במקרים בהן נדרשת החלטתה של האספה הלאומית.
הנשיא מעניק ושולל אזרחות וייטנאמית.
הנשיא יושב בראש ועדת ההיגוי לרפורמה חקיקתית.
מועצת הביטחון וההגנה הלאומיים כוללים את הנשיא, את ראש הממשלה וחברים נוספים. חברים אלה מוצעים על ידי הנשיא ומאושרים על ידי האספה הלאומית. חברי המועצה לא צריכים להיות חברי האספה הלאומית. תהליך קבלת ההחלטות של המועצה מתבצע באופן של מנהיגות משותפת. בין סמכויותיה ניתן למעות את הזכות לגייס את כל הכוחות לטובת ההגנה הלאומית ובמקרה של מלחמה יכולה האספה הלאומית להפקיד בידי המועצה משימות וסמכויות מיוחדות.
נשיאי וייטנאם

| דיוקן | שם  (שנות חיים) | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | הו צ'י מין  ‏(1890–1969) | 2 בספטמבר 1945 | 2 בספטמבר 1969  (מת בעת כהונתו) |
|  | טון דוק תאנג  ‏(1888–1980) | 3 בספטמבר 1969 | 30 במרץ 1980  (מת בעת כהונתו) |
|  | נגויין הו תו  ‏(1910–1996)   (בפועל) | 30 במרץ 1980 | 4 ביולי 1981 |
|  | תרונג צ'ין  ‏(1907–1988) | 4 ביולי 1981 | 18 ביוני 1987 |
|  | וו צ'י קונג  ‏(1912–2011) | 18 ביוני 1987 | 22 בספטמבר 1992 |
|  | לה דוק אן  ‏(נולד ב-1920) | 23 בספטמבר 1992 | 23 בספטמבר 1997 |
|  | טראן דוק לואונג  ‏(נולד ב-1937) | 24 בספטמבר 1997 | 26 ביוני 2006 |
|  | נגויין מין טריט  ‏(נולד ב-1942) | 27 ביוני 2006 | 25 ביולי 2011 |
|  | טרואונג טאן סאנג  ‏(נולד ב-1949) | 25 ביולי 2011 | 2 באפריל 2016 |
|  | טראן דאי קואנג  ‏(1956–2018) | 2 באפריל 2016 | 21 בספטמבר 2018   (מת בעת כהונתו) |
|  | דאנג תי נגוק תין  ‏(נולדה ב-1959)  (בפועל) | 21 בספטמבר 2018 | 23 באוקטובר 2018 |
|  | נגויין פו טרונג  ‏(נולד ב-1944) | 23 באוקטובר 2018 | 5 באפריל 2021 |
|  | נווין סואן פוק  (נולד ב-1954) | 5 באפריל 2021 | 18 בינואר 2023 |
|  | וו טי אן שואן  (נולדה ב-1970)  (בפועל) | 18 בינואר 2023 | 2 במרץ 2023 |
|  | וו ואן ת'ונג  (נולד ב-1970) | 2 במרץ 2023 | 21 במרץ 2024 |
|  | וו טי אן שואן  (נולדה ב-1970)  (בפועל) | 21 במרץ 2024 | 22 במאי 2024 |
|  | טו לאם  (נולד ב-1957) | 22 במאי 2024 | 21 באוקטובר 2024 |
|  | לואנג קואונג | 21 באוקטובר 2024 | מכהן |
הארמון הנשיאותי בהאנוי.
אילן סיגל

| --- | --- |

סיגל, 2020
 לידה:  7 בדצמבר 1975 (בן 49) פתח תקווה, ישראל 
 השכלה:  המסלול האקדמי המכללה למינהל  מכללת הקריה האקדמית אונו
 עיסוק:  מנכ"ל חברות תקשורת, מנהל שיווק
 תפקיד:  נוכחי  מנכ"ל פלאפון  מנכ"ל yes
 בת זוג:  ילנה
 מספר צאצאים:  2
 
אילן סיגל (נולד ב-7 בדצמבר 1975) הוא מנכ"ל חברות תקשורת ומנהל שיווק ישראלי, מנכ"ל של חברת פלאפון וכן של חברת yes. בעברו, שימש גם כמנכ"ל של בזק בינלאומי ושל גולן טלקום.
ביוגרפיה

סיגל גדל והתחנך בפתח תקווה. בוגר תואר ראשון בתקשורת מהמסלול האקדמי המכללה למינהל[דרוש מקור], בוגר תואר שני במנהל עסקים ממכללת הקריה האקדמית אונו.
הוא נשוי לילנה, ולהם שתי בנות משותפות.
ביוגרפיה > קריירה

שימש כמרצה בנושאי שיווק ודיגיטל. שימש כמנהל שיווק באינטרנט זהב וב-012.
שימש כסמנכ"ל השיווק של קבוצת אלפא הכוללת את החברות פלאפון תקשורת, בזק בינלאומי ו-yes הטלוויזיה בלוויין. עבד כ־14 שנה בקבוצת בזק. שימש כמנהל אגף השיווק של בזק.
בין השנים 2015 ל-2020 שימש כסמנכ"ל השיווק של פלאפון.
בשנתיים האחרונות שלו בקבוצה, שימש כסמנכ"ל השיווק והפיתוח העסקי של yes ובזק בינלאומי בנוסף על תפקידו בפלאפון.
צוין בין 100 המשפיעים של אתר הדיגיטל הישראלי, נבחר לאיש השיווק של אוקטובר 2017 של איגוד השיווק הישראלי, וכן לאיש השיווק של אוגוסט 2020 של אתר חדשות השיווק הישראלי ICE.
בשנת 2020 סיים את עבודתו בקבוצה.
ב-1 בפברואר 2021 החל לשמש כמנכ"ל גולן טלקום, חברה-בת של סלקום. הוא שימש גם כמנהל הפיתוח העסקי בקבוצת סלקום, וחבר בהנהלת סלקום.
במאי 2022, מונה כמנכ"ל החברות פלאפון, yes ובזק בינלאומי. בינואר 2023 מונה רון גלב למנכ"ל בזק בינלאומי, כשסיגל נשאר מנכ"ל פלאפון ו-yes.
הערות שוליים

↑  ג'ון בן זקן, ‏אילן סיגל מונה לתפקיד מנכ"ל החברות פלאפון, יס ובזק בינלאומי, באתר מעריב אונליין, 17 במאי 2022
↑   אילן סיגל מוסמך MBA הקריה האקדמית אונו | סמנכ"ל השיווק של פלאפון, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 27:43)
1 2  משה בנימין, טריפל בבזק: אילן סיגל יהיה סמנכ"ל שיווק ב-yes, פלאפון ובב"ל, באתר ביזפורטל, 5 בפברואר 2019
↑  יהודה שרוני, ‏לטובת ניהול גולן טלקום: אילן סיגל מסיים את תפקידו כמנכ"ל פלאפון, באתר מעריב אונליין, 13 באוקטובר 2020
↑  משה בנימין, המחליף של אסף עופר מגיע מבזק: אילן סיגל מונה לסמנכ"ל השיוק של פלאפון, באתר ביזפורטל, 5 בינואר 2016
1 2  אילן סיגל - סמנכ"ל שיווק פלאפון, ברשימת 100 האנשים המשפיעים, באתר הדיגיטל הישראלי
↑  קבוצת בזק: אילן סיגל יכהן גם כסמנכ״ל שיווק yes ובזק בינ״ל, באתר "מנהלי שיווק מצייצים", 5 בפברואר 2019
↑  טל ספיבק, מינויים חדשים: אילן סיגל יכהן כמנכ״ל גולן טלקום, באתר "מנהלי שיווק מצייצים", 12 באוקטובר 2020
↑  אילן סיגל, סמנכ"ל השיווק של פלאפון, הוא איש השיווק של אוקטובר 2017, באתר איגוד השיווק באינטרנט, 1 בנובמבר 2017
↑  איש השיווק של אוקטובר - אילן סיגל סמנכ"ל פלאפון, באתר ביזפורטל, 1 בנובמבר 2017
↑  שרון טל, איש השיווק של אוגוסט: אילן סיגל, סמנכ"ל השיווק של פלאפון, באתר אייס, 1 בספטמבר 2020
↑  גד פרץ, ‏מבזק לקבוצת סלקום: אילן סיגל מתמנה למנכ"ל גולן טלקום, באתר גלובס, 12 באוקטובר 2020
↑  עומר כביר, מנכ"ל גולן טלקום אילן סיגל מונה למנכ"ל פלאפון, יס ובזק בינלאומי, באתר כלכליסט, 17 במאי 2022
HMV

ערך זה עוסק בתאגיד בידור. אם התכוונתם לציור והסמל "קול בעליו", ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־117 שנים)
 חברת אם:  EMI
 
HMV (ראשי תיבות באנגלית של His Master's Voice, "קול בעליו") הוא תאגיד בידור ומוזיקה בריטי. שורשי החברה נעוצים בחברת התקליטים חברת גרמופון (Gramophone Company) הבריטית, שנוסדה בשנת 1897 על ידי ממציא הגרמופון, אמיל ברלינר. בשנת 1899 רכש בארי אוון, שותפו של ברלינר, את הזכויות על הציור His Master's Voice והפך אותו למותג לכל החברות שלו, כאשר בבריטניה הפכה "חברת גרמופון" למזוהה עם המותג "קול בעליו"-His Master's Voice ובקיצור: HMV. בשנת 1931 התמזגה HMV לענק הבידור והאלקטרוניקה, EMI, אולם המותג נשמר. רשת חנויות התקליטים של HMV התחילה מחנות אחת בלונדון ב-1921 וצמחה לרשת כלל עולמית, עם מעל 300 חנויות ברחבי העולם בשיאה, ב-1996. ב-2002 הונפקה הרשת כחברה ציבורית נפרדת.
היסטוריה > חברת גרמופון

בשנת 1892 הקים אמיל ברלינר, ממציא הגרמופון, את חברת ברלינר גרמופון בארצות הברית, ב-1897 פתח יחד עם שותפיו, ויליאם בארי אוון (William Barry Owen) וטרוור ויליאמס (Trevor Williams) את השלוחה הבריטית (השלוחה הגרמנית, דויטשה גרמופון, נפתחה שנה מאוחר יותר והיא קיימת עד היום).
למרות שהמותג "His Master's Voice" שימש את ויקטור טוקינג משין (החברה שירשה את "ברלינר גרמופון" בארצות הברית) כבר מ-1902, בבריטניה החלו להנפיק תוויות הנושאות את הסמל רק ב-1909, לפני כן נעשה שימוש בתוויות עם ציור של מלאך. מאז נקראה החברה בפי כל "His Master's Voice", או בקיצור, HMV.
בשנת 1921 נפתחה חנות התקליטים הראשונה של HMV בלונדון, ברחוב אוקספורד, מאז גדלה רשת החנויות במקביל לחברת התקליטים, ומכרה גם תקליטים של חברות מתחרות.
בשנת 1931 חברה HMV יחד עם חברת קולומביה גרפופון הבריטית ליצירת EMI.
היסטוריה > כחטיבה ב-EMI

HMV נותרה כמותג הקלטות נפרד בתוך EMI ושמרה על רשת החנויות. בין 1966 ו-1976 הפכה רשת חניות HMV לגדולה מסוגה בבריטניה. ב-1986 הפכה רשת החנויות לחטיבה נפרדת ב-EMI‏.
אחד הנכסים שהביאה עמה HMV ל-EMI היה מפיק המוזיקה הקלאסית וולטר לג וקטלוג ההקלטות הקלאסיות של HMV אוחד למותג "EMI Classics". הקטלוג הקלאסי כלל בין היתר את התזמורת של לה סקאלה, זמרי האופרה ג'וזפה די סטפנו, טיטו גובי וויקטור דה סאבאטה, הזמרות פרידה ליידר וזלמה קורץ, הצ'לנית ביאטריס האריסון, הפסנתרן קרל אולריך שנאבל, הכנר אנטל דוראטי ועוד.
ב-2002 הונפקה HMV בבורסה לניירות ערך בלונדון והיא מהווה אחת מ-250 החברות הגדולות הבאות לאחר 100 החברות הגדולות ביותר בבורסה זו (מדד FTSE 250). בשיאה, ב-1996, היו ל-HMV ‏300 חנויות בבריטניה, אירלנד, קנדה, אוסטרליה, יפן, סינגפור, הונג קונג והודו. נכון ל-2010 הרשת עדיין פעילה רק בבריטניה, קנדה, סינגפור והונג קונג, בעוד שבשאר המדינות נמכרה השליטה לחברות מקומיות. הרשת מוכרת ציוד מוזיקה ובידור מגוון: CD, DVD, ספרים, תוכנות, משחקי מחשב, משחקי וידאו, נגני מדיה ניידים (כגון נגני MP3 ודומיהם) וכדומה.
הערות שוליים

↑  היסטוריה קצרה של EMI באתר ה BBC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604867305171  LCCN: n83063803  MusicBrainz: 7d0162a9-2636-46f2-b0e8-a9336075eee2  SUDOC: 17108358X  VIAF: 150224337   WorldCat (עם VIAF): 150224337 
תקליט של חברת גרמופון עם הכיתוב His Master's Voice
חנות HMV ברחוב אוקספורד בלונדון, 2005
דייוויד טיילור (פוליטיקאי)

ערך זה עוסק בפוליטיקאי אמריקאי. אם התכוונתם לאישיות אחרת בשם זהה, ראו .
דייוויד ג'יימס טיילור (באנגלית: David James Taylor; נולד ב-16 בנובמבר 1969) הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת אוהיו, מאז ינואר 2025. טיילור חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה

טיילור נולד וגדל באוהיו. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון אמיליה בבת'אוויה שבאוהיו. לאחר מכן הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת מיאמי באוהיו (אנ'), והשלים לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דייטון. במהלך לימודיו באוניברסיטת מיאמי היה טיילור חבר באחוות דלתא אפסילון. הוא עבד במשרה חלקית כעוזר לתובע המחוזי במחוז קלרמונט לפני שנטל לידיו את ניהול עסק הבטון המשפחתי, "Sardinia Ready Mix", במחוז בראון.
בבחירות 2024 הכריז טיילור על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השני של אוהיו, בעקבות פרישתו של נציג המחוז המכהן בראד ונסטרופ. בבחירתו המקדימות של המפלגה הרפובליקנית זכה במועמדות מפלגתו עם 25.5% מהקולות, לאחר שגבר על עשרה מתמודדים אחרים. בבחירות הכלליות ניצח את מועמדת המפלגה הדמוקרטית סמנתה מדואוז עם 73.5% מקולות הבוחרים, ונבחר לכהונתו הראשונה.
טיילור החל את כהונתו בבית הנבחרים עם השבעתו לתפקיד ב-3 בינואר 2025, יום התכנסות הקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Federal and State candidates present platforms and promises, באתר Ohio Community Media‏, 1 בפברואר 2024 (באנגלית)
↑  מייגן הנרי, The race for Ohio’s 2nd U.S. Congressional District features two political newcomers, באתר Ohio Capital Journal‏, 24 באוגוסט 2024 (באנגלית)
↑  Republican David Taylor projected to beat Democrat Samantha Meadows for Ohio’s 2nd Congressional District seat, באתר WCPO‏, 6 בנובמבר 2024 (באנגלית)
הקו הירוק (ציור)

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 מידע כללי
 צייר:  אנרי מאטיס
 תאריך יצירה:  1905
 טכניקה וחומרים:  שמן וטמפרה על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  32.5 ס״מ 
 גובה:  40.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  פוביזם 
 מספר יצירה:  KMSr171 (Statens Museum for Kunst) 
 מיקום:  המוזיאון הממלכתי לאמנות, קופנהגן
 
"הקו הירוק" (בצרפתית: La Raie Verte), או "דיוקן גברת מאטיס" הוא שמו של ציור פוביסטי משנת 1905, מאת הצייר הצרפתי אנרי מאטיס.
היצירה

הציור הוא דיוקן של אשת האמן, אמילי נואלי מאטיס-פאראר. זהו ציור שמן וטמפרה על בד. מאטיס עיצב את הקומפוזיציה של הציור בפשטות ובשטיחות. למרות שהכתפיים של הדמות ניצבות בזווית קטנה כלפי הצופה, ראשה מופנה אל החזית. מבטה מופנה אל מחוץ לקומפוזיציה. הרקע הוא שטוח, אולם הוא מחולק למשטחים גאומטריים בגווני אדום, ירוק וסגול. טיפול דומה העניק מאטיס גם לדמות עצמה. רוב הפנים מצוירים באופן שטוח, ובצבע אחיד. במרכזם צייר מאטיס אזור ירקרק, כמעין קו צבע, העובר מן המצח, דרך האף אל הסנטר. קו זה איננו מנסה ליצור אשליה של נפח, על ידי הצללה, אלה דווקא מדגיש את השטיחות של הציור.
גם משיכות המכחול וגווני הצבע מדגישים את המבנה הגאומטרי של הדמות. ייתכן, כי בעיצוב זה, הושפע מאטיס מן האמנות היפנית, השפעה היכולה להיות קשורה גם לתסרוקת של הדמות.
בשנת 1906 הוצג הציור בתערוכה בפריז, ציורים מסוג זה תוארו בזלזול כ"לס פוב" (פוביזם=חיות בר), בדומה ליצירות דומות של אנדרה דרן ומוריס ולאמנק.
בשנת 1910 כתב המבקר ג'לט בורגס (אנ') כי 'הפס הירוק' הוא "עונש" של מאטיס שבו אמילי כופה על הצופה "לראות בה היבט מוזר ונורא". היסטוריון האמנות ג'ון קליין הציע כי קשיים בנישואיהם של בני הזוג מאטיס עשויים לתרום לאופיו הבלתי אישי ודמויי המסכה שיש בדיוקן הזה.
הציור מוצג כיום במוזיאון הלאומי של דנמרק (אנ') בקופנהגן.
הערות שוליים

↑  Portrait of Madame Matisse. The Green Line, 1905, SMK- Statens Museum for Kunst (באנגלית)
↑  John Klein, Matisse Portraits, Yale University Press, 2001, ISBN 0300081006, 9780300081008. (באנגלית)
↑  (Matisse’s The Green Line (1905, HPPH- ART'S MASTERPIECES EXPLAINED (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 20424551 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יורי קגן

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1928 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  4 ביוני 2019 (בגיל 90) 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני 
 מנחה לדוקטורט:  לב לנדאו 
 מוסדות:  מכון קורצ'טוב  האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  פרס לנין  פרס פומרנצ'וק (2017)  פרס דמידוב (2009)  עיטור הידידות (רוסיה)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  Medal "For Merit in the Development of Nuclear Energy" 
 
יורי קגן  (ברוסית: Юрий Моисеевич Каган‏; ( 6 ביולי 1928, מוסקבה - 4 ביוני 2019, מוסקבה) היה פיזיקאי יהודי סובייטי - רוסי, מומחה בפיזיקה גרעינית.
קורות חיים

יורי קגן נולד בשנת 1928 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו היה בוגר משפטים של אוניברסיטת סנקט פטרבורג, אימו הייתה רופאת שיניים. להורים היו שורשים מויטבסק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה קגן עבד במפעל לייצור נשק. בסתיו 1944 הוא התחיל לימודים במכון ללימודי תעופה במוסקבה. בשנת 1946 הוא עבר לאוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני ובשנת 1950 סיים אותה בהצטיינות. קגן עבר בחינות בפיזיקה תאורטית אצל לב לנדאו וקיבל ממנו הזמנה ללימודי תואר שלישי.
לאחר סיום הלימודים קגן החל לעבור בתעשיית הגרעין הסובייטית. פעילות של קגן קיבלה ציון גבוה מאיסאק קיקואין. בהמלצתו קגן הועבר למוסקבה והחל לעבוד במכון קורצ'טוב.
בשנת 1954 קגן סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1959 פוסט-דוקטורט.
החל משנת 1956 ועד סוף הקריירה קגן עבד ב"מכון קורצ'טוב". במקביל הוא היה מלמד באוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני ומשנת 1964 כיהן כפרופסור.
קגן התמקד במספר תחומים של פיזיקה - פיזיקה של חומר מעובה, קינטיקה ופיזיקה גרעינית. הוא פרסם מספר מאמרים בתחום פיזיקה של חומר מעובה. ביחד עם ויטלי גולדנסקי הוא חקר תאוריה של לייזרים.
בשנת 1984 קגן התקבל לאקדמיה למדעים של ברית המועצות כחבר בפעול.
על פעילותו לקידום המדע הוא קיבל מספר עיטורים. בשנת 1986 הוענק לו פרס נין, בשנת 2017 הוא קיבל פרס על שם פומרנצ'וק של האקדמיה הרוסית. בנוסף לכך הוא קיבל מספר עיטורים של ברית המועצות ושל רוסיה.
יורי קגן היה חבר מערכת של מספר כתבי עת בתחום פיזיקה.
קגן נפטר בשנת 2019 ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש.
מרכז יוון

מרכז יוון הוא שמו של אזור מנהלתי שמהווה את אחד מ-13 המחוזות של יוון. המחוז ממוקם במזרח יוון, ונתחם על ידי תסליה בצפון, הים האגאי במזרח, חצי האי אטיקה ומפרץ קורינתוס בדרום, ואטוליה במערב.
המחוז מתחלק ל-5 יחידות מנהלתיות: אבריטניה, פוקיס, פתיאוטיס, בויאוטיה, והאי אוויה.
אף על פי שהמחוז המנהלתי לא חופף בשלמות לאזור הגאוגרפי, מרכז יוון מהווה ברובו יחידה גאוגרפית אחת. האזור הגאוגרפי מוגבל מצדדיו הצפון מזרחיים והדרומיים על ידי מפרץ קורינתוס ומפרץ אוויה, במערבו הוא מופרד מאטוליה על ידי שרשרת ההרים ורדוסיה, ובדרומו הוא מופרד מאטיקה על ידי שרשרת הרי פרניס.
במרכז האזור ישנה שורה של אגנים סגורים שמנוקזים על ידי נהר קיפסוס, ששימשה מאז ימי קדם כמעבר ראשי בין אתיקה ותסליה מצפון לדרום, ובין המפרצים של אוויה וקורינתוס ממזרח למעבר.
ג'ורג' בידל

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1903 ואהו, ארצות הברית 
 פטירה:  9 ביוני 1989 (בגיל 85) פומונה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גנטיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל (1931)  אוניברסיטת נברסקה-לינקולן 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת וסליין  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת נברסקה-לינקולן 
 פרסים והוקרה:  מדליית תומאס הנט מורגן (1984)  פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (1981)  חבר זר של החברה המלכותית (28 באפריל 1960)  פרס קימבר לגנטיקה (1960)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מדליית מנדל (1958)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1958)  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (1950)  ההרצאות לזכר סילימאן (1945) 
 
ג'ורג' וולס בידל (באנגלית: George Wells Beadle;‏ 22 באוקטובר 1903 – 9 ביוני 1989) היה גנטיקאי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1958 (יחד עם אדוארד לורי טטום ויהושע לדרברג) על גילוי התפקיד של הגנים בניהול התהליכים הביוכימיים בתא.
תולדות חייו

בידל נולד בחווה חקלאית בנברסקה. ב-1927 סיים תואר מוסמך אוניברסיטה באוניברסיטת נברסקה-לינקולן והתקבל כעוזר מחקר באוניברסיטת קורנל ועסק במיפוי גנטי ותאי של זני תירס (Zea mays) בשיטות מנדליאניות. ב-1931 קיבל תואר דוקטור.
בין 1931 ל-1936 עבד בידל כחוקר במכון הטכנולוגי של קליפורניה (קל-טק). הוא עבד עם תאודוסיוס דובז'נסקי, חלוץ השימוש בדרוזופילה במחקר הגנטי. ב-1935 עבד במשך כחצי שנה עם הביולוג היהודי-רוסי-צרפתי בוריס אפרוסי (Boris Ephrussi) במכון הביו-כימי בפריז (Institut de Biologie physico-chimique) על הגנטיקה וההתפתחות של פיגמנט העין של הדרוזופילה.
ב-1937 התמנה בידל לפרופסור לביולוגיה באוניברסיטת סטנפורד. בניסויים שערכו בידל ואדוארד טייטום בסטנפורד, הקרינו מיקרו אורגניזם עובש (Neurospora crassa) בקרני רנטגן, שהיה ידוע שיוצרות מוטציה גנטית. השניים הוכיחו קשר ישיר בין המוטציות הגנטיות לבין התבטאותם של אנזימים במסלולים מטבוליים במיקרו אורגניזם ופיתחו את השערת הקשר הישיר גן-אנזים ( One gene-one enzyme hypothesis)‏. עבודה זו זיכתה את השניים בפרס נובל ב-1958. אחת מיכולותיו ותרומותיו של בידל למדע הביולוגיה המולקולרית הייתה בחירה באורגניזמי מודל טובים לניסוייו וכינון מתודולוגיה לבחירתם.
ב-1946 שב בידל לקליפורניה כראש המחלקה לביולוגיה וב-1961 נבחר לכהן כנשיא אוניברסיטת שיקגו.
פרסים ואותות הצטיינות

1946 - חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
1950 - פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי
1958 - פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
1967 - עמית זר של החברה המלכותית
ברטוש קפוסטקה

ברטוש קפוסטקה (בפולנית: Bartosz Kapustka; נולד ב-23 בדצמבר 1996 בטרנוב שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת לגיה ורשה. בעבר שיחק גם בנבחרת פולין.
קריירת מועדונים > קרקוביה קרקוב

קפוסטקה נולד בטרנוב שבפולין, וגדל במחלקות הנוער של קבוצת מטרנוב ומקרקוב. בשנת 2012 הגיע קפוסטקה למחלקת הנוער של קרקוביה קרקוב מליגת העל הפולנית. ב-29 במרץ 2014 ערך קפוסטקה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בפתיחת המחצית השנייה בתיקו 1-1 נגד וידזב לודז' במסגרת המחזור ה-28 בליגה. לקראת סוף עונת 2013/2014 ערך קפוסטקה את הופעת הליגה השנייה והאחרונה שלו בעונה.
ב-8 בנובמבר 2014 הבקיע קפוסטקה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-90 בתיקו 1-1 נגד בלחטוב במסגרת המחזור ה-15 בליגה. קפוסטקה ערך 23 הופעות ליגה בעונת 2014/2015, בהן הבקיע שני שערים. בעונת 2015/2016 היה קפוסטקה שחקן מפתח בסגל של קרקוביה קרקוב, כשהוא עורך 33 הופעות ליגה, מתוכן 29 בהרכב הפותח, ומבקיע ארבעה שערים. את עונת 2016/2017 החל קפוסטקה במועדון, וערך שתי הופעות ליגה.
קריירת מועדונים > לסטר סיטי

ב-3 באוגוסט 2016 חתם קפוסטקה בלסטר סיטי, אלופת הפרמייר ליג. ב-7 בינואר 2017 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 2-1 על אברטון בגביע האנגלי קפוטסקה לא נמנה עם הסגל הבכיר ושותף רק בקבוצת הצעירה עד גיל 23.
קריירת מועדונים > פרייבורג

ב-14 ביולי 2017 הושאל לפרייבורג.
קריירה בינלאומית

ב-7 בספטמבר 2015 ערך קפוסטקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין, כשהחליף את יקוב בלשצ'יקובסקי בדקה ה-62 והבקיע את השער השמיני בניצחון 8-1 על נבחרת גיברלטר במסגרת מוקדמות יורו 2016. בעת ההכנה לטורניר יורו 2016 היה מעורב קפוסטקה בקטטה מחוץ למועדון לילה, שהובילה לפציעתו. לאור התקרית, התקשר קפוסטקה אישית למאמנו בנבחרת כדי להתנצל ולבקש שלא ינופה מסגל הנבחרת לטורניר. לבסוף נכלל קפוסטקה בסגל הנבחרת לטורניר, ושיחק בשלושת משחקי שלב הבתים ובהפסד לנבחרת פורטוגל בשלב רבע הגמר.
הואה

הואה (וייטנאמית ‏Huếקובץ:Hue.ogg‏Ⓘ‏) היא העירייה במרכז וייטנאם. בין השנים 1802–1945 שימשה העיר כבירת שושלת נְוִין (Nguyễn), והיא ידועה בשל המונומנטים והאדריכלות שבה. נכון לשנת 2005 אוכלוסייתה מנתה כ-333,000 נפש.
קבר קאי דין
תרשים רובע הבירה
מיקום גאוגרפי

העיר ממוקמת במרכז וייטנאם, על גדות נהר הבושם (Sông Hương) (אנ'), במרחק של מספר קילומטרים מחוף ים סין הדרומי. העיר נמצאת כ-540 קילומטרים מדרום להאנוי, בירת וייטנאם, וכ-640 קילומטרים מצפון להו צ'י מין סיטי, לשעבר סייגון, העיר הגדולה ביותר במדינה. יתרונה של העיר היה תמיד במיקומה המרכזי ובכך שהיא שוכנת בין שני בתי הגידול העיקריים במדינה לאורז, הממוקמים בדלתה של שני הנהרות העיקריים בווייטנאם: נהר המקונג מדרום, והנהר האדום מצפון.