stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ונתן סוויפט

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1667 דבלין, ממלכת אירלנד 
 פטירה:  19 באוקטובר 1745 (בגיל 77) דבלין, ממלכת אירלנד 
 מדינה:  ממלכת אירלנד 
 מקום קבורה:  קתדרלת פטריק הקדוש 
 מקום מגורים:  וויתהאבן 
 השכלה:  טריניטי קולג'  קולג' הרטפורד  קולג' קילקני 
 תקופת הפעילות:  1700–1745 (כ־45 שנים) 
 מפלגה:  טורים 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 בן או בת זוג:  אסתר ונהומריג 
 חתימה:   
 
ג'ונתן סוויפט
ג'ונתן סוויפט (באנגלית: Jonathan Swift;‏ 30 בנובמבר 1667 – 19 באוקטובר 1745), היה סופר, משורר, סאטיריקן, מסאי ואיש כמורה אנגליקני, ממוצא אירי-אנגלי. חיבורו המפורסם ביותר הוא הספר "מסעות גוליבר", שבמקורו לא נכתב כלל עבור ילדים, אלא כסאטירה על החברה האנגלית, גם אם במהלך השנים עובד הספר פעמים רבות כספר ילדים. אף על פי שפרסם יצירות רבות, אף לא אחת מהן התפרסמה בשמו האמיתי. השם הספרותי שהרבה להשתמש בו הוא: Isaac Bickerstaff.
סוויפט נחשב לאחד מהסאטריקנים הגדולים ביותר שקמו לפרוזה האנגלית. "מסעות גוליבר" נמנה במקום השלישי ברשימת 100 הספרים הטובים ביותר שחוברו באנגלית של הגרדיאן.
מסעי גוליבר

הספר פורסם בשנת 1726. במאה ה-18 לא הייתה עדיין קיימת ספרות ילדים כמערכת נפרדת בתרבות. סוויפט כתב את הטקסט כסאטירה חברתית חריפה, שלא נועדה לילדים מלכתחילה. הוא כתב את הספר הבדיוני כתיאור של מסע אותנטי, כביכול, בארבע ארצות, תוך כדי הקפדה על תיאוריהם של גיבורי הארצות המתוירות. גם היובש הדייקני לא תאם את דרך הסיפור לילדים.
במסעו בארצות השונות נתקל גוליבר בתכונות, טעויות ומעשי איוולת, שמאפיינים את המין האנושי כולו; המלחמות, חילוקי הדעות, חסרונם של ההיגיון והשכל הישר, חוסר הגינות, שחיתויות וכדומה. סוויפט משיג את האפקט הסאטירי הנדרש באמצעות סיפור הרפתקאות תמים לכאורה, שאינו מותיר כל ספק באשר לאנלוגיה המתבקשת בינו ובין ההתנהגות האנושית.
לאחר שהספר נמכר בסדרת הספרים בפרוטה, שאותם קראו בשקיקה גם הילדים, החלו בהדרגה לעבד את הספר כדי שיתאים לספרות ילדים, ולעיתים קרובות קיצרו, שינו והוסיפו, כיד הדמיון הטובה על ההוצאות והמתרגמים למיניהם.
הספר נחשב, מחד ליצירה המבריקה ביותר של סוויפט, ומאידך ליצירה המרירה והקונטרוברסלית שבין הסאטירות שלו. היא צמחה על רקע השורשים הראציונליים שאפיינו את אנגליה במאה ה-17. ההדגשה על רמת המוסר וההיגיון הפשוט, לעומת חוסר האמון ברגשנות יתר, העניקו לו את הסטנדרטים על פיהם הוא העריך את הטבע האנושי. עם זאת מצטיינות יצירותיו המגוונות בתיאור ספרותי אמין של חולשות אנוש ודמיון סאטירי נוקב.
הנצחה

על שמו של ג'ונתן סוויפט נקרא מכתש סוויפט שעל פני דימוס, אחד משני ירחי המאדים.
מבחר ספרים ומאמרים (בשפת המקור)

A Tale of a Tub, 1704
Gulliver's Travels, 1726
Modest Proposal, 1724
Ode to the Athenian Society", Swift's first publication, printed in The Athenian Mercury in the supplement of Feb 14, 1691.
Poems of Jonathan Swift, D.D. Texts at Project Gutenberg: Volume One, Volume Two
"Baucis and Philemon" (1706–1709): Full text: Munseys
"A Description of the Morning" (1709): Full annotated text: U of Toronto; Another text: U of Virginia
"A Description of a City Shower" (1710): Full text: U of Virginia
"Cadenus and Vanessa" (1713): Full text: Munseys
"Phillis, or, the Progress of Love" (1719): Full text: theotherpages.org
Stella's birthday poems:
1719. Full annotated text: U of Toronto
1720. Full text: U of Virginia
1727. Full text: U of Toronto
"The Progress of Beauty" (1719–1720): Full text: OurCivilisation.com
A Meditation upon a Broom-stick" (1703–1710): Full text: Project Gutenberg
"A Tritical Essay upon the Faculties of the Mind" (1707–1711): Full text: Jonathan Swift Archives, King's College London[44]
The Bickerstaff-Partridge Papers (1708–1709): Full text: U of Adelaide
"An Argument Against Abolishing Christianity" (1708–1711): Full text: U of Adelaide
The Intelligencer (with Thomas Sheridan) (1719–1788): Text: Project Gutenberg
The Examiner (1710): Texts: Ourcivilisation.com, Project Gutenberg
מיצירותיו הבולטות (בעברית)

קרב הספרים (1697) - ביקורת של סוויפט על המלחמה שניטשה בזמנו בין אלו שהאמינו בעליונות אנשי העת העתיקה לבין אלו שהאמינו בעליונות אנשי העת החדשה.
מעשה בגיגית (1704) - משל סאטירי משעשע ובו מתואר ניצול מושחת של הדת אירוניה, לצד פארודיה על האבסורד שבספרות.
מסעי גוליבר (1726) - סיפור הרפתקאות של מסע לארצותיהם של ננסים, ענקים, אנשי מדע החיים באי מעופף וסוסים מדברים, שחברתם התרבותית מוצגת בניגוד לחברה הברברית של בני האדם שחיים בקרבם. ארבעת המסעות מהווים סאטירה נוקבת על המין האנושי, אולם היצירה מכילה גם חלקים המרמזים שסוויפט היה מיזנתרופ, פסימיסט וציניקן, כפי שנאמר עליו לא פעם.
הצעה צנועה (1729) - פמפלט סאטירי המבקר את היחס לאירים על ידי הצעה רציונלית וכביכול רצינית להתמודד עם ריבוי האוכלוסייה באירלנד באמצעות קניבליזם.
הוראות למשרתים - הקדמה (ראה אור ב-1745, אחרי מות המחבר) - "מדריך" סאטירי המסביר למשרתים כיצד יוכלו לרמות ולנצל את מעסיקיהם על הצד הטוב ביותר. (מאנגלית: אביעד שטיר). דחק י"ד, 2022. עמ' 191–199.
ראו גם

ביקורת ספרות
הערות שוליים

↑  זהר שביט, מעשה ילדות; מבוא לפואטיקה של ספרות ילדים, האוניברסיטה הפתוחה, 1996, עמ' 341
1 2 3 4 5 6  Jonathan Swift, Encyclopaedia Britannica
↑  , The Guardian, 2015: The 100 best novels written in English: the full list
↑  Leo Damrosch, "J onathan Swift: his life and his work", Barnes And Noble
↑  זוהר שביט, מעשה ילדות... עמ' 342
↑  זוהר שביט, מעשה ילדות... עמ' 364-339
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268492205171  PLWABN: 9810580026405606  BIBSYS: 90053235  BNC: 000034530  BNE: XX910690  BnF: cb119258220 (data)  BPN: 36590508  CANTIC: a10443538  CiNii: DA00231728  GND: 118620193  ICCU: CFIV004182  ISNI: 0000 0001 2121 4321  KulturNav: a34e2e91-1b29-407f-a709-bc7b95d7e891  LCCN: n78096912  LNB: 000012834  MusicBrainz: 9ab4a3b4-3206-4c12-ac6b-50d64ca98119  NDL: 00458192  NKC: jn20000605232  NLA: 35534813  NLG: 134930  NLK: KAC199626940  NSK: 000044136  NTA: 068423578  RERO: 02-A000158845  SELIBR: 206834  SNAC: w6gf0v2w  SUDOC: 027152596  Trove: 987804  VcBA: 495/75432  VIAF: 14777110   WorldCat (עם VIAF): 14777110
אשמת שורדים

אשמת שורדים (או אשמת הניצול) היא תופעה פסיכולוגית בה שורדים או ניצולים מאירוע טראומטי חשים אשמה על כך שניצלו. לעיתים קרובות, שורדים חשים אחריות על מותם או פציעתם של אחרים, גם כאשר לא הייתה להם השפעה על המצב. בעבר, אשמת שורדים נחשבה לסימפטום של הפרעת דחק פוסט-טראומטית. אך בספר האבחנה הפסיכיאטרי DSM-5 היא אינה מופיעה בקריטריונים האבחוניים. אשמת שורדים יכולה להופיע גם בקרב אנשים שלא סובלים מפוסט־טראומה, אך בקרב הסובלים מפוסט־טראומה, נוכחות של אשמת שורדים קשורה להשלכות קשות יותר לבריאות הנפשית.
אשמת שורדים מדווחת בקרב אנשים שחוו טראומות שונות כמו פליטים, חיילים, שורדי פיגועי טרור וסבים וסבתות שנכדם נפטר. כ-30-60% ממי ששרדו אירוע טראומטי סובלים מאשמת שורדים.
היסטוריה

מקור המושג אשמת שורדים הגיע מתיאורים של שורדי שואה אשר היו אסירים במחנות ריכוז. דחק תמידי, עבדות, עינויים והרעבה פגעו בבריאותם של אסירים במחנות הריכוז. לאחר מלחמת העולם השנייה זיהה אדי דה-וינד (אנ') פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי הולנדי-יהודי, ששורדי שואה סובלים מתסמינים וסימפוטומים משותפים. אוסף התסמינים הללו קיבל את השם תסמונת מחנות הריכוז (concentration camp syndrome; KZ syndrome). תסמונת זו דומה מאוד להפרעת דחק פוסט־טראומטית.
תיאור

ישנן מספר חוויות משותפות שמאפיינות את התופעה. השאלה הבסיסית ששואלים הסובלים מהתופעה, היא למה דווקא הם ניצלו, בעוד אחרים נפגעו קשה יותר בעת האירוע. מכיוון שהשורד לא יכול להצדיק את העובדה הזאת, הוא יראה בה אשמה ובושה, חוסר בסולידריות עם סביבתו, או אפילו אחריות על האירוע. במובן מסוים חוויה זו היא מנגנון הגנה, שכן היא נובעת מהרגשה של שליטה בסיטואציה ותחושת מסוגלות, ומצילה את השורד מתחושת חוסר האונים.
במצביה הקיצוניים, כמו בתסמונת מחנות הריכוז, יכולה התסמונת לכלול את הסימפטומים הבאים:
סף חרדה ורגזנות נמוך.
נטייה לדיכאון ולפאסיביות.
קהות רגשית וקשיי ריכוז.
נדודי שינה וסיוטי לילה מתמשכים ורציפים.
רגשי אשמה ובושה חזקים.
חשדנות וחוסר אמון בבני אדם.
תחושת זרות לחברה שלא חוותה והייתה שם.
חוסר יכולת להגיע לסיפוק והנאה מהחיים.
גישה פסימית ומיואשת לחיים.
קידוש הסבל כהנצחת הקרובים שנרצחו. רצון להיות "מצבה חיה".
מחלות פסיכוסומטיות.
עם זאת, לפעמים מתרחש אירוע של טראומה קולקטיבית, ובהתאם לקרבה השונה מתפתח מדרג שונה של החוויה כך שהיא לא מגיעה עד לסימפטומים החמורים.
ראו גם

פציעה מוסרית
לקריאה נוספת

מיכה נוימן, פרקים נבחרים בפסיכיאטריה בהוצאת פפירוס, עמ' 267–273
דינה ורדי, נושאי החותם
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Hannah Murray, Yasmin Pethania, Evelina Medin, Survivor guilt: a cognitive approach, The Cognitive Behaviour Therapist 14, 2021 doi: 10.1017/S1754470X21000246
1 2 3  Robert Jabłoński et al, The progressive nature of concentration camp syndrome in former prisoners of Nazi concentration camps – Not just history, but the important issue of contemporary medicine, Journal of Psychiatric Research 75, 2016-04, עמ' 1–6 doi: 10.1016/j.jpsychires.2015.12.017
↑  Jarosław Sak, Magdalena Suchodolska, Eliazar de Wind (1916–1987), Journal of Neurology 268, 2021-06, עמ' 2297–2298 doi: 10.1007/s00415-020-09922-0
↑  רינג ליה ושליו ענת, אשמת היש רדות המטפל בזמן מלחמה, באתר פסיכולוגיה עברית
| טראומה נפשית |
| --- | --- | --- |
| מצבי טראומה | סכנת חיים • אלימות • התעללות • אונס • אלימות מינית • מלחמה • טרור  • קרב • תאונת דרכים • טראומה גופנית • שכול • שוד  • אסון טבע • שרפה • הגירה |  |
| מאפייני טראומה | מצוקה נפשית • חרדה • פחד • דאגה • בכי • חוסר אונים • אימה • תבהלה • עוררות • טריגר •  הימנעות • התמודדות ממוקדת הימנעות • רומינציה • מחשבות פולשניות • מחשבות אילו • אשמת שורדים • האשמה עצמית (אנ') • האשמה (אנ') • אשמה (רגש) |  |
| תגובת דחק | דחק • תגובת הילחם או ברח • מערכת העצבים הסימפתטית • ציר ה-HPA • עומס אלוסטטי |  |
| הפרעות | הפרעות הקשורות לטראומה וגורמי דחק • נפגע חרדה • הפרעת דחק חריפה • הפרעת דחק פוסט-טראומטית • הפרעה פוסט-טראומטית מורכבת • טראומה משנית • הפרעת הסתגלות • הפרעת חרדה • התקף חרדה • ביעותי לילה • נדודי שינה • דיסוציאציה • פלשבק • הפרעת דה-פרסונליזציה • הפרעת דה-ריאליזציה |  |
| גורמי חוסן | חוסן נפשי • רשת חברתית • דתיות • מודל רגישות-דחק • מודלים של תורשה, סביבה והתפתחות • סטטוס חברתי • שונות קצב לב |  |
| התמודדות | התמודדות • צמיחה פוסט-טראומטית • תמיכה חברתית • עזרה עצמית • פעילות גופנית • טכניקות הרפיה • מדיטציה טרנסצנדנטלית • אימוני נשימה • הסחת דעת • אסקפיזם |  |
| תרופות | תרופות נוגדות דיכאון • סרטרלין • פרוקסטין • ונלפקסין • פלואוקסטין • קנאביס |  |
| טיפול נפשי | טיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית • עזרה ראשונה פסיכולוגית • מודל מעש"ה • קבוצת תמיכה • טיפול קוגניטיבי-התנהגותי • טיפול קוגניטיבי-התנהגותי ממוקד בטראומה (אנ') • טיפול בעיבוד קוגניטיבי • EMDR • תרפיית חשיפה ממושכת |  |
| עמותות | ער"ן • נט"ל |  |
הסכם מדריד (1670)

מפת ג'מייקה, 1671
הסכם מדריד (באנגלית: Treaty of Madrid; בספרדית: Tratado de Madrid) המכונה גם הסכם גודולפין (Godolphin Treaty) היה הסכם שלום שנחתם במדריד בין ממלכת אנגליה וספרד בשנת 1670. במסגרת הסכם זה הסכימו אנגליה וספרד על חלוקת תחומי ההשפעה שלהם בים הקריבי. על פי ההסכם הכירה ספרד בשליטת אנגליה באיי הודו המערבית, ובעקבותיו קיבלה אנגליה רשמית את השליטה בג'מייקה ובאיי קיימן.
ההסכם קבע כי כל מדינה תוכל להפליג בתחומי ההשפעה של המדינה השנייה בים הקריבי, וכן כי כל מדינה לא תסחר בשטחי ומושבות המדינה השנייה.
גני הטבע (תל אביב)

| --- | --- |

 מיקום:   תל אביב-יפו
 תקופת הפעילות:  1940–הווה (כ־84 שנים) 
 שטח:  16 דונם 
 בעלות:  חברת גני יהושע
 קואורדינטות:  32°02′58″N 34°46′13″E﻿ / ﻿32.04944444°N 34.77027778°E﻿ / 32.04944444; 34.77027778
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) גני הטבע(למפת גוש דן רגילה) גני הטבע(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גני הטבע(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גני הטבע  he גני הטבעhe גני הטבעמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גני הטבע הם גן בוטני שנמצא בשכונת אבו כביר בחלק ההיסטורי-חקלאי של יפו המייצג את חברות הצומח הים-תיכוני בישראל ומטרתו שימור הטבע העירוני האופייני לעיר תל אביב-יפו ולמישור החוף.
בעבר היה קיים בגן גם גן זואולוגי שפעל עוד מתקופת קום המדינה, אך ב-2015 סגרה עיריית תל אביב-יפו את הגן הזואולוגי.
הגנים נחשבו למוסדות אוניברסיטאיים, ומהם התפתחו החוגים לזואולוגיה ולבוטניקה של אוניברסיטת תל אביב. כשהוקם קמפוס האוניברסיטה ברמת אביב, הוקמו לידו הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב והגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב, ומהגנים באבו כביר הוסרה החסות האוניברסיטאית.
בגן הבוטני גובל בית הספר לטבע שתלמידיו חווים בזכות הגן התנסות בהחייאה, שימור, פיתוח, הפצה והנגשה של בתי גידול של טבע עירוני.
לאחר הקמתו ובשנים שבהן פעלו במלואם, גני הטבע בדרום תל אביב שכללו את הגן הזואולוגי, את הגן הבוטני ובית חולים קטן לבעלי חיים, היוו מערך חינוכי, ציבורי ואקולוגי וגם אתר נופש וריאה ירוקה בשטח של כ־16 דונם.
הגן הזואולוגי

ראשיתו של הגן הזואולוגי ב"מכון הביולוגי-פדגוגי" שנוסד ב-1931 בידי יהושע מרגולין ברחוב יהודה הלוי 12 בעיר. המכון עסק בהכשרת מורים למדעי הטבע, ולאחר מלחמת העצמאות הועבר לשכונת אבו כביר. בשנת 1953 הפך המוסד למכון אוניברסיטאי למדעי הטבע בראשותו של פרופ' היינריך מנדלסון, וב-1956, כאשר הוקמה אוניברסיטת תל אביב, שימש המכון כגרעין להתפתחות המחלקה לזואולוגיה וכמרכז לחקר חיות הבר בישראל. בהמשך נמסר המקום לידי החברה להגנת הטבע אך נקלע לקשיים כלכליים, ועקב כך נטלה על עצמה בשנת 2002 חברת גני יהושע את ניהולו ושיקומו.
בגן היו חיות בר האופייניות לארץ ישראל, ובהן גם כאלה על סף הכחדה. במקום היו 40 מיני יונקים, כ-58 מיני עופות ו־27 מיני זוחלים הגן הפעיל "גרעין רבייה" לעופות הנמצאים בסכנת הכחדה, וגוזליהן מוחזרים בהדרגה לסביבתם הטבעית. הגן גם טפח חדר לדגי חושך. לאחר סגירתו של הגן הועברו החיות לגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב ואת תפקיד בית חולים לחיות קיבל הספארי ברמת גן.
ילדים בביקור בגן הזואולוגי, 1952
האכלת עופות, 1952
שיעור לסטודנטים במכון הביולוגי, 1952
איילה ועופר, 1950
הגן הבוטני

הגן הבוטני ניטע בשנת 1940 על ידי יעקב גליל (גלימצ'ר) בחורשת השקמים בגן יעקב. בשנת 1952 הועבר הגן לשטח הנושק לכנסיית פטרוס הקדוש באבו כביר. גם גן זה שימש בשנות ה-60 וה-70 כגן לימודי לתלמידי האוניברסיטה.
שטח הגן הוא 16 דונם ובו מאות צמחי בר האופייניים לארץ ישראל. בגן בריכות מים וביצה שבהם גדלה צמחייה הידרופילית, וחיים דגים וצבים. עוד בגן שלולית חורף ובוסתן שבו גדלים ארבעת המינים ושבעת המינים.
כיום נמצא בשטח הגן גם "בית בינה", הישיבה החילונית של התנועה ליהדות חברתית ובמקום הוקמו מרחבי לימוד, עשייה חברתית, ואירועים הפתוחים לקהל.
הערות שוליים

↑   צפריר רינת, הגן הזואולוגי הוותיק בישראל ייסגר משיקולים תקציביים של העירייה, באתר הארץ, 28 באוגוסט 2015
↑  ליה גוטמן, הגן הבוטני והגן הזואולוגי בתל-אביב, באתר מסע אחר
↑  צפריר רינת, הגן הזואולוגי באבו כביר ייסגר עקב גירעון, באתר הארץ, 30 ביוני 2002
↑  צפריר רינת, החיות בגן הזואולוגי ביפו יישארו בבית: חברת גני יהושע תפעיל את הגן, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2002
↑  הישיבה החילונית בתל אביב, באתר bina.org.il
| גני חיות ואתרים זואולוגיים בישראל  |
| --- | --- | --- |
| ארגון גני החיות הישראלי | הספארי ברמת גן • גן החיות התנ"כי • חי פארק • חי-כיף • גן החיות הלימודי חיפה • גן גורו |   |
| גני חיות נוספים | הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב • גן החי בפתח תקווה • פארק החי • פארק ארץ הצבי |   |
| גנים קטנים | ג'ונגל כיף • הגן הבוטני-זואולוגי בנהריה • יער הקופים • מקלט הקופים הישראלי • פארק לכיש •  מרכז הזוחלים בקצרין • מרכז הזוחלים המדברי • פארק אוטופיה |   |
| חוות זואולוגיות | חוות התנינים בחמת גדר • חוות אל היען • חוות האלפקות • חוות האנטילופות בערבה • חוות קרוקולוקו • חוות בולוטין • חוות החרקים והפרפרים הישראלית |   |
| מרכזי צפרות | פארק הצפרות אילת • התחנה לחקר ציפורי ירושלים • המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון • פארק ראש ציפור • מרכז צפרות רמת הנגב • מרכז צפרות החולה • מקור החסידה • מרכז הצפרות וחקר הזנבנים בחצבה |   |
| אקווריומים בישראל | פארק המצפה התת-ימי באילת • אקווריום ישראל • ריף הדולפינים |   |
| החי-בר | חי-בר יטבתה • חי-בר כרמל |   |
| מקומות שנסגרו | גן החיות של תל אביב  • גני הטבע  • הדולפינריום בתל אביב • צפארי • קטיפארי • נגב Zoo • חי רמון • חוות פצאל |   |
| גני חיות חדשים | צפארי • מדבריום • גן החיות העירוני אשקלון |   |
| גנים בוטניים בישראל  |
| --- | --- | --- |
| גנים בוטניים המקבלים מימון ממשלתי | הגן הבוטני הלאומי • הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם • גן וואהל לוורדים • הגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב • הגן הבוטני במקוה ישראל • הגן הבוטני בנאות קדומים • הגן הבוטני במכללת אורנים • חוות הנוי בעמק חפר • נקודה ירוקה • הגן האקולוגי בטכניון • יער אילנות |  |
| גנים בוטניים אחרים | גני הטבע • גבעת תום ותומר • הגן הבוטני בארסוף קדם • הגן הבוטני באילת • הגן הבוטני בעין גדי • גן איריס בכפר יהושע • עתי יפה • גן הקקטוסים  • הגן הבוטני-זואולוגי בנהריה • פארק אוטופיה |  |
גני הטבע הם גן בוטני שנמצא בשכונת אבו כביר בחלק ההיסטורי-חקלאי של יפו.
משפחת ברונפמן

אדגר ברונפמן (האב) עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש
שלט המציין את תרומת המשפחה להקמת מוזיאון ישראל
היכל התרבות ע"ש צ'ארלס ברונפמן בתל אביב
משפחת ברונפמן היא משפחה קנדית-יהודית של אנשי עסקים ונדבנים. את תהילתה הראשונית היא חייבת לשמואל (סמואל) ברונפמן (1889–1971), הנחשב היהודי הקנדי המשפיע ביותר באמצע המאה ה-20. הוא עשה את הונו בעסקי המשקאות במהלך תקופת היובש בארצות הברית, באמצעות ייסוד חברת סיגרם, ומאוחר יותר היה נשיא הקונגרס היהודי הקנדי.
המשפחה היא ממוצא רוסי-יהודי ורומני-יהודי; מיסד השושלת, יחיאל (אקיאל) ברונפמן, היה במקור חקלאי טבק מבסרביה.
היסטוריה מוקדמת

מקור השם "ברונפמן" הוא כנראה מ"בראָנפֿן" ביידיש, מילה שמקורה הגרמני Branntwei ומשמעותה משקה אלכוהול מזוקק, שפירוש הצירוף בראָנפמאַן הוא אדם שמייצר או מוכר משקאות דוגמת ויסקי. לטענת שמואל ברונפמן הדבר היה צירוף מקרים, והשם לא קשור לעובדה שהוא היה מעורב בעסקי הויסקי.
משפחת ברונפמן בקנדה התחילה עם חקלאי הטבק יחיאל ברונפמן (המכונה גם אקיאל ברונפמן; 16 בנובמבר 1855–24 בדצמבר 1919) ואשתו מינדל (לבית אלמן; 25 במאי 1863–11 בנובמבר 1918), שהיגרו מהעיירה אוטאץ' בבסרביה (היום במולדובה) לקנדה עם ילדיהם בשנת 1889, בעקבות הפוגרומים האנטישמיים של רוסיה האימפריאלית.
המשפחה התיישבה בחווה ליד וואפלה, ססקצ'ואן, אך עד מהרה עברה לברנדון, מניטובה. בשנת 1903, המשפחה לוותה כסף לרכישת מלון באמרסון, מניטובה, שהתברר כרווחי בשל בניית מסילות הרכבת באזור. ב-1906 עברה המשפחה לוויניפג. עם כניסתו של האיסור על מכירת משקאות חריפים בקנדה, סמואל ואחיו הפנו את מרצם למכירת משקאות חריפים בהזמנה בדואר. בעקבות צו סגירה של הממשלה נגד העסק, האחים נקטו בשיטה חדשה: מכיוון שעדיין היה חוקי למכור אלכוהול כתרופה, האחים מיתגו מחדש את המשקאות שלהם בשמות של תרופות. סמואל השתלט על העסק לאחר סיום תקופת היובש בארצות הברית, ונודע בכינויו "מר סם".
עסקים ופילנתרופיה

בשנת 1928 רכשו האחים ברונפמן את מזקקת הוויסקי הקנדית "סיגראם" ומיזגה אותה עם עסקי המשקאות חריפים שלהם. עם סיום תקופת היובש בארצות הברית ב-1933, היה ל"סיגראם" מלאי גדול של ויסקי ועסקיהם פרחו. במשך השנים התפתחה "סיגראם" לתאגיד רב-לאומי שפעל בתחומים רבים בנוסף למשקאות.
סיידי ברונפמן, אשתו של סמואל, הייתה נשיאת אגודת הנשים הצעירות העבריות החל משנת 1929, ומאוחר יותר ייסדה את חטיבת הנשים של ה-Combined Jewish Appeal. בשנת 1952, בני הזוג הקימו את "קרן הצדקה של משפחת סמואל וסיידי ברונפמן" כדי להעניק תרומות בעיקר לתמיכה בחינוך, אמנויות, שימור המורשת ויוזמות קהילתיות יהודיות. בתם, פיליס למברט, הקימה את המרכז הקנדי לארכיטקטורה.
במשך שנים נוהלה חברת "סיגראם" על ידי בניהם של סמואל וסיידי, אדגר וצ'ארלס ברונפמן; ואחר כך נכדם אדגר ברונפמן הבן, שיזם את מכירת החברה לויוונדי.
בתו הצעירה של אדגר האב, קלייר ברונפמן, הייתה מעורבת בפרשת נקסיום, כת אמריקאית, שעסקה בסחר במין, עבודות כפייה וסחיטה באיומים, תוך כדי התחזות לחברת שיווק. היא ונידונה לכמעט שבע שנים על תפקידה בפרשה.
אחייניו של סמואל, אדוארד ופיטר ברונפמן (בניו של אלן ברונפמן), הקימו את חברת "אדפר השקעות" (שאחר כך הפכה לחברת "ברוקפילד ניהול נכסים"). חברה זו הייתה בשנות ה-80 של המאה ה-20 לאחת החברות הגדולות אי פעם בקנדה, מבחינת היקף הנכסים שהחזיקה.
ב-1994 תמכה משפחת ברונפמן, בשיתוף אוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קוויבק, בהקמת מכון מקגיל לחקר קנדה (MISC).
פעילות בישראל

שמואל ברונפמן היה פעיל בארגונים יהודיים וציוניים ועם הקמת המדינה תרם בקביעות ובנדיבות למוסדות וארגונים בישראל. ב-1951 הקים עם שותפים את חברת "קנדה-ישראל", שעסקה בהשקעות ומתן אשראי למדינת ישראל לקניית סחורות בקנדה. בפברואר 1956 ביקר בישראל, במהלך הביקור ערך סיור בחבל לכיש, תרם כסף להקמת בית הספר ומועדון נוער במושב שהוקם באותה עת, והוחלט לקראו אותו על שמו אבן שמואל. ב-1960 הפכה חברת "קנדה-ישראל" לזרוע ההשקעות של המשפחה בישראל. הם מינו את יעקב (ז'ק) ברין כמנכ"ל החברה ונציגם בישראל. ההשקעה המשמעותית הראשונה שלה הייתה ברכישת השליטה ברשת המרכולים שופרסל. ב-1989 מכרו את המניות שהחזיקו בשופרסל ברווח ניכר.
ב-1961, תרמה המשפחה מיליון דולר להקמת מוזיאון לארכאולוגיה כחלק ממוזיאון ישראל. שמואל ברונפמן עמד גם בראש ועד התורמים להקמת "בית התפוצות".
ב-1964, הקימה "סיגראם" חברת בת בישראל בשם "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל", המוצר הראשון שהחברה ייצרה ושיווקה היה "ליקר סברה". במאי 1990 נחתם הסכם להעברת פעילות "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל" לידי יקבי כרמל מזרחי. באותה עת "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל" ייצרה 5 סוגי משקאות שני גרסאות של "סברה", וודקה וג'ין ששווקו מחוץ לישראל גם תחת המותג "סברה".
במהלך שנות ה-70 וה-80 השקיעה "קנדה-ישראל" בשורה של חברות מובילות במשק הישראלי, בהן: החברה לישראל, הבנק הבינלאומי וטבע תעשיות פרמצבטיות. ב-1989 המשפחה העבירה את הפעילות שלה בישראל לחברת "קלארידג' ישראל", חברה בת של קרן ההשקעות הבינלאומית שלה "קלארידג'". שהייתה בבעלות משותפת עם הסנטור הקנדי ליאו קולבר. באמצעותה השקיעו בחברת האנרגיה הסולרית לוז, בחברת אסם השקעות, בחברת אופטרוטק ובחברת ECI Telecom. בנוסף מימנה החברה את הקמת כתב העת ישראלי בשפה האנגלית, ה"ג'רוזלם ריפורט". ביוני 1997 רכשה "קלארידג'" את קונצרן "כור תעשיות". בינואר 2006 אמר צ'ארלס ברונפמן שההשקעה בכור הייתה טעות ומכר את הקונצרן לנוחי דנקנר.
ב-1990, אנדריאה וצ'ארלס ברונפמן יזמו ותרמו להקמת תוכנית קרב למעורבות בחינוך, וב-1994 היו בין התורמים המייסדים של פרויקט תגלית.
בשנות ה-90 השקיעה המשפחה, בשותפות עם איל ההון ג'ורג' סורוס, בנק ההשקעות מריל לינץ' ומשקיעים נוספים, כ-300 מיליון דולר בחברת "ג'יאוטק", שפיתחה טכנולוגיה חדשנית לתקשורת סלולרית על בסיס טכנולוגיית דילוג תדרים שפותחה ברפא"ל לטילים. בשיאה נסחרה החברה בבורסה לפי שווי של 1.3 מיליארד דולר והעסיקה 1,200 עובדים אך ב-1998 פשטה את הרגל.
במאי 2012, תרם צ'ארלס ברונפמן עשרה מיליון דולר לשיפוץ היכל התרבות בתל אביב, בתנאי ששמו של המבנה יוחלף מ"אולם מאן" (על שם פרדריק מאן, שתרם 250 אלף דולר להקמתוה ב-1956) ל"היכל התרבות ע"ש צ'ארלס ברונפמן". התזמורת הפילהרמונית פנתה לבני משפחת מאן, החיים בארצות הברית, והם הסכימו לשינוי השם, כל עוד תרומתו של מאן תונצח בתוך ההיכל. בתמורה להסכמתה, קיבלה המשפחה כ-300 אלף דולר.
בשנת 2015, לאחר הפסקה של 9 שנים, חזרה קלרידג׳, תחת ניהולו של סטיבן ברונפמן (בנו של צ'ארלס ברונפמן) להשקיע בישראל. היא חברה לקרן פנסיה קנדית לצורך השקעות בתחומי הטכנולוגיה בישראל. בין השאר השקיע בחברת הסייבר אלגוסק, ובחברת התוכנה ג'יגה ספייסס.
ואלרי צ'קאלוב

| --- | --- |

 לידה:  20 בינואר 1904 (יוליאני) Chkalovsk, רוסיה 
 פטירה:  15 בדצמבר 1938 (בגיל 34) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות של חומת הקרמלין 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  Borisoglebsk Higher Aviators School  Orenburg Military Aviation Piloting High School 
 צאצאים:  Valeriâ Valerʹevna Čkalova 
 השתייכות:  חיל האוויר הסובייטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1921 
 דרגה:  קומבריג 
 עיטורים
 עיטור לנין (5 במאי 1935)  עיטור לנין (24 ביולי 1936)  גיבור ברית המועצות (24 ביולי 1936)  עיטור הדגל האדום (9 באוגוסט 1937)  מדליה להנצחת 20 שנים לצבא האדום (פברואר 1938) 
 
ואלרי צ'קאלוב (ברוסית: Валерий Павлович Чкалов;‏ 2 בפברואר 1904 – 15 בדצמבר 1938) היה טייס סובייטי, ומראשוני גיבורי ברית המועצות.
ראשית חייו

ואלרי צ'קאלוב נולד בשנת 1904 בכפר במחוז ניז'ני נובגורוד (כיום העיר צ'קאלובסק (אנ')). אביו היה פועל במפעל מקומי. אימו נפטרה בהיותו בן 6. בשנת 1916 החל ללמוד בבית הספר המקצועי, אך בעקבות אירועי מהפכת אוקטובר בית הספר נסגר והוא חזר להתגורר עם אביו. צ'קאלוב עבד בעבודות מזדמנות. החל ללמוד טיסה בשנת 1921 ולאחר 3 שנים סיים את לימודיו.
ביוני 1924 צ'קאלוב נשלח ליחידת חיל האוויר הסובייטי שהייתה מוצבת בלנינגרד. בתקופה זו נחשב לטייס אמיץ אך לא ממושמע. הוא נענש מספר פעמים, בין היתר בגין טיסה מתחת לגשר. ב-16 בנובמבר 1925 אף נשפט לשנת מאסר.
בשנת 1927 צ'קאלוב התחתן והועבר לשרת בסביבת העיר בריאנסק כאשר משפחתו נשארה בלנינגרד. בהיותו בבריאנסק המשיך לעבור עבירות משמעת ולבסוף נשפט לשנת מאסר והודח מהצבא. חודש לאחר מכן, הודות לפניות ממפקד חיל האוויר יעקב אלקסניס וקלימנט וורושילוב, הומתק עונשו למאסר על תנאי. בהיותו טייס מילואים חזר צ'קאלוב ללנינגרד ושימש כמדריך טיס.
בנובמבר 1930 הוחזרה לצ'קאלוב דרגתו הצבאית והוא החל לעבוד במכון לחקר הטיס של חיל האוויר במוסקבה. הוא עבד במכון במשך שנתיים ובתקופה זו ביצע כ-800 טיסות ניסוי על מטוסים מדגמים שונים.
בינואר 1933 החל צ'קאלוב לעבוד במפעל לבניית מטוסים המסונף למשרד תכנון מטוסים של ניקולאי פוליקרפוב. צ'קאלוב הפך לטייס ניסוי של מטוסים אשר במהלך שנות ה-30 היוו את עמוד השדרה של חיל האוויר הסובייטי. על פעילותו זו, הוענק לו בשנת 1935 עיטור לנין.