stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איסקיה

| --- | --- |

איסקיה, מראה מפרוצ'ידה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים הטירני, מדרום מערב לנאפולי
 קואורדינטות:  40°43′52″N 13°53′44″E﻿ / ﻿40.731111111111°N 13.895555555556°E﻿ / 40.731111111111; 13.895555555556
 סוג:  אי געשי
 שטח:  46 קמ"ר
 אורך:  9.9 קילומטר
 רוחב:  7.2 קילומטר
 גובה מרבי:  הר אפומאו
 נתונים מדיניים
 מדינה:  איטליה איטליה
 אוכלוסייה:  58,000 (2006)
 עיר ראשית:  איסקה
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאיסקיה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןאיסקיה(למפת קמפניה רגילה) נאפולי סלרנו קזרטה אבלינו בנוונטו וזוב לאציו מוליזה פוליה בזיליקטה ק. הים הטירניאיסקיה(למפת קמפניה מוגדלת) נאפולי סלרנו קזרטה אבלינו בנוונטו וזוב לאציו מוליזה פוליה בזיליקטה ק. הים הטירניאיסקיה
 
איסקיה, או אנאריה (איטלקית: Ischia, לטינית: Anaria) הוא אי געשי בדרום איטליה בקצה הצפוני של מפרץ נאפולי, השייך לנפת נאפולי במחוז קמפניה שבאיטליה.
אוכלוסיית האי מונה כ-58,000 נפשות נכון ל-2006. העיר המרכזית באי היא איסקיה, שאוכלוסייתה מונה כ-17,000 נפשות. ערים נוספות באי הן קאזאמיצ'ולה ופוריו. האי מהווה מרכז תיירות משמעותי.
שטח האי הוא 46 קמ"ר, והוא הררי ברובו. הנקודה הגבוהה ביותר באי היא הר הגעש אמפאו (Mount Epomeo), המתנשא לגובה 789 מטרים. אדמת האי מורכבת בעיקר מבזלת וטוף. איסקיה הוא חלק מהקשת הגעשית של קמפניה, שגעשיותה פעילה.
ב - 21 באוגוסט 2017 ארעה רעידת אדמה קלה באי ובה שני אנשים נהרגו וכמה עשרות נפצעו, כשמספר בתים קרסו על יושביהם.
היסטוריה

האי יושב בימי קדם על ידי המיקנים והיוונים בסביבות המאה ה-6 לפנה"ס. לפי המסורת, התפרצותו של הר הגעש מונטה אמפאו גרמה לנטישת מתיישבים אלה. בני סירקוסאי השתלטו על האי לאחר קרב קומי בשנת 474 לפנה"ס, אולם התפרצות געשית הובילה לנטישתו בשנית לתקופה ארוכה.
בסוף המאה ה-5 לפנה"ס עבר האי לרשותה של נאפולי, וכאשר זו נשתעבדה על ידי הרפובליקה הרומית בשנת 326 לפנה"ס השתעבד גם האי. שמו הלטיני של האי, Anaria, קרוב לשמו הפיניקי "ינר" (כלומר "אי נֻר"). לאחר נפילתה של האימפריה הרומית עבר האי ידיים רבות, בין השאר היה תחת שליטתם של הביזנטים הגותים, הצרפתים, פיזה, נאפולי ועוד. הר הגעש התפרץ שוב בשנת 1299, מה שהוביל למנוסה של אוכלוסיית האי ולהרס רב.
עם הקמתה של ממלכת איטליה המודרנית עבר האי לשליטתה.
הערות שוליים

↑  Cavalcoli, Diana. "Terremoto a Ischia: Ciro è salvo. Estratto vivo anche il terzo fratellino". Corriere della Sera (באיטלקית). נבדק ב-2018-10-11.
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 273
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563057505171  BNE: XX5611402  BnF: cb12181482s (data)  GND: 4027716-1  NKC: ge334694  VIAF: 62146153225905252999   WorldCat (עם VIAF): 62146153225905252999
AAA (תקשורת מחשבים)

Authentication, Authorization, Accounting) AAA) הוא מונח מתחום אבטחת המידע, המתייחס למסגרת  לניהול מושכל של בקרת גישה למשאבי מחשוב או רשתות תקשורת. ב-AAA מוגדרים שלושה שירותים בסיסיים, זיהוי ואימות משתמשים (Authentication), ניהול הרשאות (Authorization) וחשבונאות (Accounting).
זיהוי ואימות משתמשים (Authentication)

שרות שמטרתו לזהות את המשתמש, בדרך כלל באמצעות "שם משתמש" (User Name), ואימות שהמשתמש הוא משתמש אותנטי ואינו מתחזה. האימות נעשה בדרך כלל באמצעות סיסמה (Password). ההנחה היא שרק משתמש אותנטי ידע מה היא הסיסמה ועל כן, אם סופקה סיסמה נכונה אזי מדובר במשתמש שאינו מתחזה לאחר. רק משתמש מורשה שהוכיח את אמינות זהותו יכול לגשת למשאבי המחשוב או לרשת התקשורת.
המונח "משתמש" אינו בהכרח מתייחס למשתמש אנושי. משתמש יכול להיות גם מערכת מחשב, התקן רשת או תוכנה. כמו כן, זיהוי המשתמש והאימות יכולים להיעשות באמצעים אחרים פרט ל"שם משתמש" וסיסמה. למשל באמצעות "מפתחות".
ניהול הרשאות (Authorization)

שרות זה מנהל את הרשאות המשתמש. כלומר, אילו פעולות מותר למשתמש לבצע ולאיזה מידע מותר לו לגשת. כאשר ייתכן שלמשתמשים שונים יהיו הרשאות שונות לפי הגדרת מנהל המערכת. לעיתים ההרשאות יכולות להיות מושפעות ממיקומו הגאוגרפי של המשתמש, התנהלותו בעבר או פרמטרים אחרים.
ניהול חשבונות (Accounting)

שרות זה מאפשר רישום לצורכי מעקב של פעולות שמבצע המשתמש, כגון זמן הכניסה למערכת, זמן היציאה מהמערכת, ניסיונות אימות שנכשלו, פעולות שביצע המשתמש או מידע שניגש אליו. הרישום יתבצע בדרך כלל ליומן ייעודי (Log). היומן יכול לשמש לצורך חקירת חדירה או ניסיונות חדירה לא מורשת למערכת.
ניהול ריכוזי של AAA

למערכות מחשוב והתקני רשת ישנה בדרך כלל יכולת לעשות בקרת גישה  מקומית. לשם כך, שם המשתמש, הסיסמה והרשאות המשתמש נשמרים באופן מאובטח בבסיס נתונים מקומי על גבי ההתקן. כאשר משתמש מבצע הליך הזדהות (LOGIN), הנתונים שסיפק נבדקים בצורה מקומית ומושווים לנתונים השמורים בבסיס הנתונים של ההתקן.       במקרה שברשת ישנו מספר רב של התקנים שונים או שמשתמש יכול לגשת לרשת ממקומות שונים, יהיה צורך לשמור את נתוני בקרת הגישה בכל אחד מן התקנים ו"שרתי הגישה לרשת", דבר שיכול להיות מורכב מבחינה תפעולית.
כדי להימנע מכך פותחו שרתי AAA מרכזיים ופרוטוקולי AAA דוגמת RADIUS ו TACACS הפועלים במודל שרת לקוח. בניהול ריכוזי של AAA, כל אימת שמשתמש מנסה לקבל הרשאת גישה למערכת מחשוב, להתקן רשת או למעבר דרך "שרתי גישה לרשת" המערכת הנ"ל פונה אל שרת ה-AAA באמצעות פרוטוקול AAA כדי לאמת את זיהוי המשתמש באמצעות השרת ולקבוע אילו פעולות הוא מורשה לבצע.
היתרונות של ניהול AAA באופן ריכוזי:
חוסך הגדרות רבות וזמן תחזוקה ומונע טעויות, כיוון שפרטי כל המשתמשים מנוהלים במקום אחד
חוסך זמן הכשרה של מנהל הרשת, כיוון שעליו להכיר רק מערכת אחת של ניהול גישה
מאפשר בקרה טובה יותר על המתרחש ברשת, כיוון שכל בקשות הגישה נרשמות המקום אחד
ראו גם

Radius
Tacacs
Diameter
לקריאה נוספת

2004,Harold F. Tipton and Micki Krause, Information security management handbook,Fifth Edition,AUERBACH PUBLICATION
Vivek Santuka, Premdeep Banga, Brandon James Carroll, AAA Identity Management Security, Cisco  Pree,Indianapolis,2011
הערות שוליים

↑  Computer Forensics: Investigating Network Intrusions and Cyber Crime, Course Technology
בקרת גישה לאינטרנט באמצעות שרת AAA
חנון הספן

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־5 לפנה״ס קרתגו, אימפריית קרתגו 
 פטירה:  המאה ה־5 לפנה״ס 
 לאום:  קרתגי
 צאצאים:  Himilco 
 תקופת הפעילות:  ? – המאה ה־5 לפני הספירה 
 גילויים בולטים:  חקר את החוף המערבי של אפריקה
 אזורים שחקר:  אפריקה
 
חנון או חנו הספן (בפיניקית: 𐤇𐤍𐤀) היה חוקר קרתגני מהמאה החמישית או השישית לפני הספירה אשר עיקר פרסומו נובע ממסע חקר ימי ראשון מסוגו שערך סביב חופי צפון מערב אפריקה בסביבות 500 לפנה"ס. כתב יומן מסע שבו תיעד את מסעו.
אטימולוגיה

השם חנא הוא שם פיניקי מקוצר נפוץ, שמבטאו, לפי תעתיקים זרים, היה חנֹא, ולעיתים נהגתה בו נ' סופית בדומה לשם "חנון". השם חנו הספן, או חנו הנווט, בא על מנת להבדילו מקרתגנים אחרים מפורסמים בעלי שם דומה. משמעות השם בפיניקית היא רחום (מהשורש ח.נ.נ., כמו בעברית), השמות העבריים חנן וחנה משמשים גם בעברית המודרנית.
מסע החקר סביב מערב אפריקה

פסקה זו אינה כוללת מקורות או הערות שוליים, ואף שהמידע בה כנראה אמין רצוי להוסיף לו מקורות. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
בשנת 500 לפנה"ס בקירוב יצא חנון למסעו הימי בראש צי בן כ-60 ספינות על מנת לחקור וליישב את חופיה הצפון מערביים של יבשת אפריקה. הוא הפליג דרך מיצרי גיברלטר, ייסד או הקים מחדש מספר מושבות לאורך חופה הצפון-מערבי של מרוקו והמשיך למרחק רב לאורך חופה המערבי של אפריקה.
הוגאן מציין את ביקורו של חנון במוגדור, בה הפיניקים ייסדו תעשייה של ייצור צבע מחלזונות ימיים שנמצאו במימי האוקיינוס האטלנטי. הפיניקים התמחו בייצור צבע הארגמן ששימש לצביעת בדים מהארגמון קהה-הקוצים, בדים אלה נחשבו ליוקרתיים והיו מוצר סחר מרכזי של הפיניקים במשך מאות שנים. אולם ניצול יתר של הארגמון קהה-הקוצים גרם להיעלמותו מהחופים המזרחיים של הים התיכון מה שדרבן את הפיניקים לצאת למסעות מרוחקים על מנת לחפש מקורות חדשים לייצור הצבע.
ככל הנראה המטרה המרכזית של המסע לא הייתה החיפוש אחר דרכים ליצור הצבע, אלא הייתה קרוב לוודאי מכרות הזהב העשירים שהתקיימו באזור נהר הניז'ר העליון בעומק היבשת. הואיל והפיניקים התקשו להגיע ישירות אל המכרות באופן יבשתי שכלל באותן שנים מסע יבשתי מפרך במדבר הסהרה, הם בחרו להגיע דרך הים לחוף הזהב שבאפריקה המערבית דרך אזור סהרה המערבית של ימינו. בחוף התנהל סחר חליפין בין הפיניקים לשיירות של ילידים שהביאו את הזהב מהמכרות בצורת אבקה או מטילים, והתנהל מיקח וממכר שבסופו המירו הפיניקים מוצרים כגון כדים זולים, תכשיטי זכוכית ובדים צבעוניים במתכת היקרה.
במסעו נתקל חנון בשבטים ילידיים שונים בהם התקבל באופנים שונים.
לקראת סופו של מסע החקר נתקל חנון באי המיושב על ידי ילידים שתוארו על ידו כפראיים במיוחד ובעלי שיער פרוע. ניסיונות שערכו הפיניקים ללכוד מספר גברים מקומיים נכשלו. שלוש נשים לעומת זאת, נלקחו בשבי, אולם הן היו כה פראיות שהפיניקים נאלצו להרגן, ועורותיהן הוסרו מעליהן ונשלחו לקרתגו. הפיניקים כינו את הפראים בשם "גורילה" (gorillae), וכאשר מגלים אירופאים במאה ה-19 נתקלו לראשונה בגורילות, הקופים קיבלו את אותו השם מתוך הנחה שמדובר באותם אנשים פראיים שתוארו על ידי חנון.
ניתוח המסע על ידי חוקרים מודרניים

מספר חוקרים מודרניים התייחסו למסעו של חנו הנווט. ויליאם סמית גורס כי הצי הפיניקי כלל כ-30,000 אנשי צוות ומתיישבים, ושמטרתו המרכזית הייתה ייסוד של מושבות קרתגניות או להקים מחדש ערים פיניקיות שננטשו.
הארדן מציין כי יש קונצנזוס כללי שהמשלחת הגיעה לפחות עד סנגל, וייתכן כי היא הגיעה אף לגמביה. עם זאת הוא מציין כי יש חוסר הסכמה מובהק בין החוקרים לגבי המקום המרוחק ביותר אליו הגיעו מסעו של חנו: סיירה לאון, קמרון או גבון. הארדן מציין את תיאורו של הר קמרון, הר געשי בגובה של 4,040 מ' שתואם את תיאורו של חנו. וורמינגטון לעומתו מעדיף את הר קאקולימה בגובה של 890 מ' כנקודה המרוחקת ביותר אליה הגיעה חנו, משום שהוא גורס כי הר קמרון נמצא בנקודה רחוקה מידי.
אחד המכתשים על הירח נקרא חנו על שמו.
לקריאה נוספת

נחום סלושץ. ספר הים - כבוש הימים בהיסטוריה. תל אביב, הוצאת החבל הימי לישראל, תש"ח. פרק 12, עמ' 176–184: "פרשת סבוב חנא השופט"; תרגום לעברית של Periplus, בלווית הערות.
צבי הרמן, קרתגו הימית, הוצאת מסדה, תל אביב 1963, עמ' 211–222.
Hanno the Carthaginian. Periplus or Cicumnavigation [of Africa]. Greek Text with facing English translation, commentary, notes and facsimile of Codex Palatinus GR. 398 by Al. N. Oikonomides, with extracts from W.H. Schoff, E.A. Bunbury and the complete edition by F. Kluge (1829) as appendix. Chicago, Ares Publishing, 1982. 49 pp.
Maurice Euzennat, Le périple d'Hannon, Comptes rendus des séances de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres 138, 1994, עמ' 559–580 doi: 10.3406/crai.1994.15385
הערות שוליים

1 2  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 129
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585604205171  PLWABN: 9810634238705606  BIBSYS: 95002998  BNE: XX1356125  BnF: cb131979312 (data)  GND: 118720236  ISNI: 0000 0001 1690 1514  LCCN: n80023034  NTA: 072259418  RERO: 02-A003346131  SELIBR: 307711  SUDOC: 035011203  VIAF: 250788863   WorldCat (עם VIAF): 250788863 
מסעו של חנון
מלקרת

| --- | --- |

דמותו של מלקרת על חצי שקל צורי
 כינוי:  בעל צור
 תרבות:  פיניקים, כנענים, קרתחדשתים
 אלים מקבילים:  הרקלס
 בן או בת זוג:  עשתרת
פסלון של מלקרת, המאה ה־7 לפנה"ס
מֶלְקַרְת (באלפבית פיניקי: 𐤌𐤋𐤒𐤓𐤕) היה האל הראשי של העיר הכנענית־פיניקית צור. השם מלקרת הוא קיצור של "מלך־קרת", מלך העיר. אחד משמותיו האחרים היה בעל צור. מלקרת נחשב לאבי יורדי הים. בתכונותיו ובפולחנו הוא היה דומה או זהה לבעל הכנעני.
במיתולוגיה ובהיסטוריוגרפיה

מלקרת הוקבל (Interpretatio graeca) להרקלס היווני. הרודוטוס הזכיר בכתביו את "הרקלס הצורי", הוא מלקרת. הוא סיפר שכהני מלקרת בצור העידו לו שכשהעיר נוסדה בסביבות 2,700 לפנה"ס, נוסד גם מקדש מלקרת־הרקלס בעיר. בתאסוס הקדומה, שנוסדה על־ידי פיניקים שנסעו בחיפוש אחר אירופה ובראשם תאסוס הפיניקי, הוקם מקדש למלקרת בו נעבד, וכל זה קרה לפני ימיו של הרקלס אמפיטריאון. בכך, לדברי הרודוטוס, נבדל הרקלס האל, הוא מלקרת, שקורבנותיו מוקרבים לו כבן אלמוות, מהרקלס בן התמותה, שקורבנותיו מוקרבים לו כגיבור מת. פאוסניאס סיפר גם הוא שאנשי תאסוס הם ממוצא פיניקי, ואנשי האי סיפרו לו שבעבר עבדו הרקלס זהה לזה שהצורים עובדים, אך לאחר שנכללו בין היוונים אימצו את פולחן הרקלס בן אמפיטריאון. הרודוטוס הוסיף שבצור יש גם מקדש ל"הרקלס התאסי".
פאוסניאס הוסיף שבעיר אריתראי (אנ') היה מקדש עתיק ביותר להרקלס, בו פסל הרקלס לא היה דומה לפסלים יווניים אלא לפסלים "מצריים", והאל הגיע לאותו מקום על דוברת עץ מהעיר צור, שעוד נמצאת במקדש. אותו הרקלס אולי נקרא "הרקלס מהדקטילים האידאיים (אנ')" שהיו לו מתחמי קודש באריתראי ובצור.
לפי מנאנדרוס מאפסוס ודיוס, חירם הרחיב את שטח העיר־האי צור, ותרם לבניית מקדשיה, כולל בניית מקדש מלקרת והעלאת תרומות לו. הרודוטוס סיפר שבין התרומות העשירות במקדש ישנם שני עמודים, אחד מזהב והשני מברקת. בכתבי סכניתן, שהשתמרו אצל פילון מגבל, האי צור ריחף בתקופה בה נוסדה העיר, והוא התקבע במקומו רק לאחר הקמת מקדש בו והצבת שני עמודי זהב וברקת כה עמוק שהחזיקו את האי במקומו.
בממצא הארכאולוגי והאפיגרפי

לפי מצבות קבורה פיניקיות מבית הקברות הצפוני של צור היבשתית (אנ'), השופכות אור על מתן השמות בקרב אנשי צור הפשוטים (ולא רק באצולה, אותה מתעדת הספרות הקדומה), אנשי צור השתמשו בשמות תאופוריים המזכירים את "בעל" ו"מלך", כינויו של מלקרת – ששמו "מלקרת" נמצא בשמות תאופוריים במצבות רק פעמיים. בצור הייתה עשתרת, האלה הפיניקית הנשית הראשית בתקופת הברזל, בת הזוג של מלקרת. עשתרת הייתה בתקופת הברונזה אלת מלחמה חשובה, אך בהתפתחות הדתית לקראת ריכוז הפנתאון הפיניקי בתחילת האלף הראשון לפנה"ס שונו חלק מתפקידי האלים, ומוטיב האלה החמושה שאפיין את עשתרת נעלם לחלוטים בתקופת הברזל, ודמותה הקרבית עברה לאלוהויות זכריות, במיוחד למלקרת (המזוהה עם הגיבור הרקלס).
לפי חלק מהחוקרים, שמו של האל (בצורה האכדית Mi-il-qar-tu) נזכר בחוזה שנכרת בין אסרחדון למלך צור בעל הראשון (Esarhaddon's Treaty with Ba'al of Tyre), בין האלים שבשמם מקלל אסרחדון את המלך המורד בו; אולם שתי האותיות האחרונות (-qar-tu) מטושטשות ואינן וודאיות.
בתל יבנה נמצא קליע עופרת עתיק מהתקופה ההלניסטית, המוקדש ל"ניצחון הרקלס והאורונאס". זוג אלוהי זה מוכר גם מכתובת מדלוס שהוקדשה על־ידי תושבים מיבנה או יבנה־ים לאלוהי העיר. לאור היישוב הפיניקי בעיר, הרקלס מזוהה עם מלקרת הצורי, ו"האורונאס" מזוהה עם האל הכנעני חורון.
כאמור, מלקרת היה האל הראשי של צור והוקדשו לו מקדשים בעיר, אך גם מחוץ לצור נפוץ פולחנו, דרך מתיישבים צוריים שהתיישבו מעבר לים.
בממצא הארכאולוגי והאפיגרפי > הפולחן מלקרת בעברי הים

בסמוך לנמל העיר כתי התקיים מקדש לעשתרת ומלקרת, שעבר שיפוץ והרחבה בסוף המאה ה־5 ותחילת המאה ה־4 לפנה"ס (תחת מרות הפרסים) במסגרת עבודות מקיפות בעיר ובנמל. גם המרכיבים התאופוריים בכתובות העיר מעידים על פולחן מלקרת בה. בארכיון הפיניקי הגדול שנמצא באדיל מהתקופה בה הייתה כפופה לעיר הממלכה כתי, נמצאה עדות לטקס מרזח הקשור לעשתרת ולמלקרת בדמות אוסטרקון שעליו נכתב: ”(1) תן לעשתרת ומ(2)לקרת במרזח א(3)כל ספ/ר |”, כלומר "תן לעשתרת ומלקרת במרזח אוכל ספ/סר 1" – ציווי על אדם לתת לאלים עשתרת ומלקרת שנמצאים במרזח סוג אוכל, "ספ" או "סר" אחד. נראה שהשלטון סיפק את האוכל לטקס, אך לא ברור מה היה תפקיד האלים בו, וגם לא ידוע אם הטקס התרחש באדיל או בכתי, בירת הממלכה, בה ידוע היטב פולחן עשתרת ומלקרת.
בימי שלטון בית תלמי על קפריסין היה בלפש מקדש למלקרת, כפי שמעידה כתובת על מצבה שנמצאה באתר. האל הופיע תדיר על מטבעות העיר צור, הסטטרים והשקלים צוריים, והופעותיו מטבעות מקפריסין (כתיון, סלמיס, קוריון (אנ') ואמתוס (אנ')) מצביעים על קשרי צור והערים הפיניקיות באי.
לאל נידרו הקיפוסים של מלקרת ממלטה; תלמי העיד שהיה במלטה מקדש גדול להרקלס (מלקרת), ומשערים שממנו הגיעו הקיפוסים.
כאשר יסדו יורדי־הים הצורים את העיר קרתחדשת בצפון אפריקה הפך מלקרת לאל מרכזי בעיר ועל שמו נקרא בין היתר חמלקרת ברקה, אביו של חניבעל. גם השם בומילקר (בפיניקית: בדמלקרת) נגזר משמו של האל.
לפי הופעתו בשמות תאופוריים הוא נעבד גם במטוא (אנ'), אזור אנטס (אנ'), אולביה, אביניון, איביזה, קונסטנטין, לפטיס מגנה ומכתר (אנ').
העיר צ'פלו שבסיציליה נקראה על־ידי הפיניקים שיישבו אותה "ראש מלקרת", כלומר "הראש (לשון יבשה) המוקדש למלקרת", ועל מטבעות היישוב היווני בעיר נמצאה דמותו של הרקלס.
נראה שבמיתוס קדום ביותר, מלקרת שוטט בימים במערב, ושם גם מת. הוא כבש את לוב (במובנה העתיק – צפון אפריקה), ומציב את שני "עמודיו" בקצה המערבי של העולם המוכר, בגרסה הקדומה מצר סיציליה, ובתקופה מאוחרת יותר, כשהמסעות הפיניקיים התפשטו מערבה, העמודים "הועתקו" למצר גיברלטר (הידוע כעמודי הרקולס), ונחשב שמלקרת "מת" בקרבתם, ובמקדשו המפורסם במושבה אגדר הוטמנו עצמותיו.
בהריסות הרומאיות בבורייג' (7 ק"מ מצפון לחלב) נמצאה מצבה (Melqart stele) עם תבליט אל וכתובת ארמית, לפיה את המצבה נדר "בר הדד מלך ארם" ל"מלקרת אדונו", בסגנון דומה לכתובות נדר פיניקיות. יש המייחסים את הכתובת לבן־הדד הראשון, אולם פירוש זה שנוי במחלוקת.
לקריאה נוספת

René Dussaud, Melqart, Syria. Archéologie, Art et histoire 25, 1946, עמ' 205–230 doi: 10.3406/syria.1946.4467
Denis Van Berchem, Sanctuaires d'Hercule-Melqart. Contribution à l'étude de l'expansion phénicienne en Méditerranée, Syria 44, 1967, עמ' 73–109; Denis Van Berchem, Sanctuaires d'Hercule-Melqart (suite et fin), Syria 44, 1967, עמ' 307–338
האופציה הירדנית

"האופציה הירדנית" היא כינויין של כמה חלופות וגישות שונות שעלו ממלחמת ששת הימים ועד היום למציאת פתרון לבעיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני בשטחי יהודה ושומרון בדמות הסדר עם ירדן.
היסטוריה

תחילת החשיבה על האופציה הירדנית כדרך לפתרון הסכסוך הייתה ביוני 1967, עם השתלטות צה"ל על שטחי הגדה המערבית, שנשלטו עד אז על ידי ממלכת ירדן.
האופציה הירדנית ידעה בחלוף הזמן פרשנויות שונות, עליות ומורדות. הפרשנויות השונות נעו על פני רצף אפשרויות ששני קצותיו היו:
ירדן, שממזרח לנהר הירדן, היא מדינתו היחידה של העם הפלסטיני ואין מקום ממערב לירדן לשום ישות מלבד מדינת ישראל.
על ישראל לסגת מכל השטחים שכבשה ב-1967, כולל מזרח ירושלים, ולהשיבם לירדן, ממנה נכבשו, ובכך להתנער מהצורך ליישב את "הבעיה הפלסטינית".
במהלך השנים ידעה האופציה הירדנית עליות ומורדות כשהאירועים המשפיעים ביותר היו:
הסכם לונדון שנחתם ב-1987 בין שר החוץ שמעון פרס לבין חוסיין מלך ירדן.
הכרזת חוסיין בשנת 1988 על ניתוק הזיקה בין ירדן לבין הגדה המערבית.
גם כעבור שנים, היו שראו יש באופציה הירדנית פתרון אפשרי לסכסוך: ב-2004 דיבר על האפשרות הזו ד"ר דן שיפטן, ב-2016 כתב על כך סבר פלוצקר, וב-2022 פרסם האנליסט הסעודי עלי שיהאבי מאמר בו טען כי הפתרון הריאלי היחיד לבעיה הפלסטינית הוא בהרחבת הממלכה ההאשמית כך שתכלול שטחים מהגדה המערבית ושמה יהיה 'הממלכה ההאשמית של פלסטין'.
לצד תגובות חריפות שהושמעו בעולם הערבי כנגד הרעיון, התפרסמו דברי תמיכה בו מצד יהודים-ציונים מאוסטרליה, שביטאו בדבריהם תקווה שהישראלים יוותרו על יהירותם וימנפו את הצלחתם הכלכלית והצבאית לכדי מהלך שיביא את הסכסוך לקיצו.
לקריאה נוספת

דן שיפטן, אופציה ירדנית: היישוב היהודי ומדינת ישראל אל מול המשטר ההאשמי והתנועה הלאומית הפלסטינית, יד טבנקין, רמת אפעל, 1986.
אהרון קלימן, דו-קיום ללא שלום, מעריב, תל אביב, 1986.
ירון רן, שורשי האופציה הירדנית: עבדאללה והסוכנות היהודית: אנטומיה של יחסים 1921 – 1948, הוצאת ציטרין, תל אביב, 1991.
דן שיפטן, אופציה ירדנית – ישראל, ירדן והפלסטינים, הוצאת יד טבנקין, 2006, מהדורה רביעית.
ביאורים

↑  נקודת קיצון לטובת האופציה הירדנית.
↑  נקודת קיצון נגד האופציה הירדנית, כשהסכם לונדון נזנח וירדן ויתרה על תביעותיה על הגדה המערבית לטובת מדינה פלסטינית.
הערות שוליים

↑  מתתיהו פלד, האופציה הירדנית, דבר, 21 בספטמבר 1979
↑  דן שיפטן, שובה של האופציה הירדנית מההיבט ההיסטורי, כנס הרצליה החמישי, דצמבר 2004
↑   סבר פלוצקר, שובה של האופציה הירדנית, באתר "ידיעות אחרונות", 27 באפריל 2016
↑  ali Shihabi, The Hashemite Kingdom of Palestine, https://english.alarabiya.net/, ‏8/6/2022
↑  H. Varulkar, Angry Responses On Social Media And In Arab Press To Article By Saudi Journalist 'Ali Al-Shihabi Calling To Resolve Palestinian Problem By Naturalizing Palestinians In Expanded Jordanian Kingdom That Incorporates West Bank And Gaza, MEMRI, ‏21.6.2022
↑  David Singer, Hashemite Kingdom of Palestine: interview with author Ali Shihabi, ‏22/8/2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טום בונן

| --- | --- |
טום בונן, לבוש בחולצה הירוקה של המוביל בדירוג הספרינטרים, טור דה פראנס 2005
טום בונן, לבוש בחולצה הירוקה של המוביל בדירוג הספרינטרים, טור דה פראנס 2005
 לידה:  15 באוקטובר 1980 (בן 44) מול, בלגיה בלגיה
 כינוי:  טומקה, טורנדו טום
 גובה:  192 ס״מ 
 משקל:  82 ק"ג 
 תחום:  כביש
 התמחות:  מרוצים חד-יומיים, ספרינטר
 קבוצות עבר:  קבוצת רשות הדואר האמריקאי, קוויק סטפ
 הישגי שיא:   אלוף העולם (2005)  רונדה ון פלנדרן (2005, 2006, 2012)  פריז–רובה (2005, 2008, 2009, 2012)   גנט - וולגם (2004, 2011, 2012)   אלוף בלגיה 2009   טור דה קטאר (2006, 2008, 2009, 2012)
 www.tomboonen.be
 
טום בונן בראש טור הרוכבים במרוץ פריז–רובה 2014
טום בונן (בפלמית: Tom Boonen; נולד ב-15 באוקטובר 1980 במול, בלגיה) הוא רוכב אופניים בלגי שפרש מרכיבה תחרותית. נחשב לאחד מרוכבי הקלאסיקות הטובים בכל הזמנים והתמחה בעיקר במרוצים חד-יומיים. הוא שיאן הניצחונות במונומנט פריז–רובה, אותו ניצח ארבע פעמים, ביחד עם רוז'ה דה ולאמינק. ושיאן הניצחונות במונומנט רונדה ון פלנדרן אותו ניצח שלוש פעמים, ביחד עם חמישה רוכבים אחרים. בונן שיאן הניצחונות גם במרוץ E3 הרלבקה, אותו ניצח חמש פעמים. הוא אלוף העולם לשנת 2005 ומנצח קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס בשנת 2007, כשבסך הכל ניצח גם שישה קטעים בטור ושני קטעים בוואלטה אספניה. ניצחונותיו הרבים במרוצים הקלאסיים החשובים ביותר הקנו לו מעמד מיוחד בבלגיה והוא נחשב אחד מהספורטאים הפופולריים ביותר בארצו כשהיה פעיל.
הערות שוליים

↑  5th Jacob's Creek Tour Down Under - 2.3 - Australia, January 21-26, 2003,‏ Boomin' Boonen comes to Adelaide באתר cyclingnews.com,‏ 26 בינואר 2003
↑  Andrew Hood,‏ A conversation with Tom Boonen, באתר VeloNews,‏ 30 במרץ 2006
↑  Gregor Brown,‏ Boonen suspended following second cocaine positive, באתר cyclingnews.com,‏ 9 במאי 2009
↑  Boonen to begin final season at Vuelta a San Juan, באתר cyclingnews.com,‏ 5 בינואר 2017
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם:  אוסקר פריירה | אלוף העולם במרוצי כביש  2005 | הבא: פאולו בטיני |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: לאנס ארמסטרונג | רוכב השנה בעולם (אופני הזהב)  2005 | הבא: פאולו בטיני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4017 5770  LCCN: n2006080554  NTA: 29048491X  VIAF: 16659079   WorldCat (עם VIAF): 16659079
משוואת איינשטיין

משוואת איינשטיין או משוואת השדה של איינשטיין היא המשוואה המרכזית של תורת היחסות הכללית, הקרויה על שם הפיזיקאי אלברט איינשטיין. היא מקשרת בין הגאומטריה של המרחב-זמן, המגולמת בטנזור איינשטיין, לבין החומר במרחב, המבוטא באמצעות טנזור מאמץ-אנרגיה, תוך שימוש בקבוע הכבידה האוניברסלי של ניוטון  G ובקבוע של מהירות האור  c. מציאת המשוואה הייתה אחד משיאי עבודתו של איינשטיין מפרסום תורת היחסות הפרטית ב-1905 ועד פרסום תורת היחסות הכללית בנובמבר 1915. משוואה זו מתארת קשר בין שדות טנזוריים והיא דיפרנציאלית ולא-ליניארית.
רקע

איינשטיין רצה לתאר את הכבידה כתורת-שדה עם משוואות שדה, בדומה לתורה שפותחה כדי לתאר את הכוח האלקטרומגנטי וההישגים שהיו לה. הרעיון שלו היה להכליל את משוואת פואסון הקלאסית של פוטנציאל כבידה (ניוטוני)
לצורה קו-וריאנטית יחסותית, כלומר צורה שאינה תלויה במערכת ייחוס ספציפית (מסקנה של תורת היחסות הפרטית). לאחר שנכשל מתודית בגיבוש תורה סקלרית (בה ישנו רכיב שדה יחיד) ובגיבוש תורה וקטורית (בה ישנם ארבעה רכיבי שדה, בדומה לתורה האלקטרומגנטית), פנה לחפש תורה טנזורית, בה לשדה יש 16 רכיבים (בפועל, תחת הדרישה שהטנזור יהיה סימטרי, ישנם 10 רכיבים בלתי-תלויים לכל היותר).
מרכיבי המשוואה > צד הגאומטריה

איינשטיין תיאר את שדה הגרביטציה כשדה מטריקה, כלומר טנזור סימטרי בארבעה ממדי מרחב-זמן,  g_{\mu \nu }. מטריקה זו מגדירה את העקמומיות של המרחב-זמן.
באמצעות אותה המטריקה ניתן להגדיר את טנזור ריצ'י וסקלר ריצ'י ומהם מרכיבים את טנזור איינשטיין  G_{\mu \nu }:
מרכיבי המשוואה > צד החומר

החומר (כל חומר) נכנס למשוואה איינשטיין דרך טנזור המאמץ-אנרגיה, גם הוא טנזור סימטרי בארבעה ממדי מרחב-זמן, המסומן  \ T_{\mu \nu }. רכיביו מתארים את צפיפות האנרגיה (כלומר מסה), צפיפות התנע, לחץ ומאמץ בכל נקודה במרחב. לחומרים שונים תרומות שונות לטנזור זה; המודלים הפשוטים ביותר מתארים ואקום, מסה נקודתית, גז, אבק, קרינה ועוד.
המשוואה

כאשר בצד השמאלי יש רק גדלים שקשורים לגאומטריה של המרחב ובצד הימני של המשוואה יש טנזור (טנזור צפיפות האנרגיה) שמכיל מידע על החומר, משוואת איינשטיין מאפיינת את הקשר ביניהם:
זו משוואה טנזורית שבה כל רכיב הוא למעשה משוואה. לטנזורים במרחב-זמן יש 4x4=16 רכיבים, אך מאחר שהם סימטריים יש בפועל רק 10 רכיבים בלתי תלויים, וביניהם 4 הניתנים לשינוי חופשי באמצעות בחירת מערכת קואורדינטות. זוהי משוואה דיפרנציאלית לא ליניארית אך מוצגת היטב וניתנת לפתרון.
למשוואת-שדה זו ידועים מספר פתרונות עבור טנזורי צפיפות אנרגיה מסוימים, בין המפורסמים מהם: פתרון של ואקום, פתרונות של חור שחור, ופתרונות של גלי כבידה.
הקבוע הקוסמולוגי

מאוחר יותר גילה איינשטיין שיש משוואה כללית יותר המקיימת את הדרישות התאוריות שהעלה. משוואה זו היא המשוואה הקודמת בתוספת תיקון שרירותי הידוע בשם "הקבוע הקוסמולוגי". המשוואה המלאה, הכוללת את הקבוע הקוסמולוגי  \Lambda , היא
איינשטיין הוסיף את הקבוע הקוסמולוגי למשוואת השדה כיוון שבתקופתו הייתה נטייה להאמין שהיקום סטטי במהותו, ואינו מתפשט או מצטמצם בגודלו. אולם, מרגע שהאסטרונום אדווין האבל גילה שהיקום מתפשט, ב-1929, הבין איינשטיין שהקבוע הקוסמולוגי היה סתם תיקון אד הוק, וכינה אותו "השטות הגדולה ביותר בחיי" ("biggest blunder of my life").
משהצטברו בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 עדויות לקיומה של אנרגיה אפלה ביקום, הוצע להשיב את הקבוע הקוסמולוגי למשוואות כדי לתאר את קיומה.