ביסוס כוחה של הרפובליקה הרומית במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס
היציאה מלאטיום > המלחמה בוויי

ויי הייתה עיר אטרוסקית ששכנה במרכז איטליה, בחבל אטרוריה, מספר קילומטרים צפונה משפך נהר האניו אל נהר הטיבר וכ-15 קילומטרים מצפון לרומא. בשל קרבתה הגאוגרפית של ויי לרומא התנהלו מאבקי כוח בין שתי הערים החל מתקופת המלוכה הרומית. המאבקים נסבו בעיקר על השליטה על נהר הטיבר ועל אגני המלח של החוף הטירני. לפי טיטוס ליוויוס נערכו בין שתי הערים 14 מלחמות שונות, שבהן הניצחון עבר מצד לצד.
במאה ה-5 לפנה"ס ערכו הרומים ובני העיר האטרוסקית ויי שורה של מלחמות גבול על השליטה על עברו המזרחי של הטיבר ושפך האניו. בין השנים 483 עד 474 לפנה"ס נערכו שורה של מלחמות ארוכות ועקובות מדם בין שני הצדדים. בשנת 477 לפנה"ס נחלו הפאביים, בית אב רומי שלם שנשלח להגן על המעבר לעמק הטיבר והוצב בנחל קרמרה, תבוסה מוחלטת כאשר כל בני בית זה נהרגו על ידי בני ויי. תבוסת הפאביים הובילה בסופו של דבר להסכם שביתת הנשק שנחתם בשנת 474 לפנה"ס. ההסכם העניק לוויי את השליטה על הצד המערבי של נהר הטיבר, אולם נראה שהרומים קיבלו את השליטה על העיר פידנאי, שישבה על שפך האניו לטיבר.
שביתת הנשק המתוחה נמשכה לתקופה נוספת של כ-40 שנה שבמהלכה היו סכסוכי גבולות מתמשכים. נראה שהחל מ-440 או 430 לפנה"ס החלו הרומים ובני ויי להתנגש בסדרי כוח גדולים בשנית. מקור העימות המרכזי היה העיר פידנאי שעברה מצד לצד. לפידנאי הייתה חשיבות אסטרטגית לשני הצדדים והיא הבטיחה את השליטה בעמק הטיבר התחתון וגישה נוחה מאטרוריה ללאטיום. בשנת 435 לפנה"ס נכבשה פידנאי על ידי רומא. העיר מרדה בה והתחברה עם ווי והרומים כבשו אותה באופן סופי בשנת 428 או 425 לפנה"ס. במהלך הקרבות נפל חלל מלכה של ויי. לאחר נפילתה של פידנאי חתמו האטרוסקים על הסכם שביתת נשק חדש עם רומא, הפעם מתוך עמדת נחיתות, כאשר לרומאים היה בסיס ממנו יכלו לאיים עליהם. מוחשיות האיום על ויי בתקופה זו מאוששת על ידי עדויות ארכאולוגית מוויי שמתארכות את בניית חומותיה בתקופת זמן זו.
ב-405 לפנה"ס תקפו הרומים את העיר ויי והטילו עליה מצור שנמשך כעשר שנים. שני הצדדים נלחמו ללא תמיכה ממשית מבני הברית שלהם. הערים האטרוסקיות החזקות נמנעו מלעזור לוויי בהיותן מאוימות בזמן זה על ידי הגאלים מצפון ורק הערים קאפנה ופאלריי עזרו לה. טיטיוס ליוויוס הוא המקור העיקרי המספר על המצור על ויי. רבים מתיאוריו אינם נתפסים כמהימנים. רבים מהחוקרים המודרניים מניחים גם שליוויוס הקביל את תקופת המצור על ויי (עשר שנים) למלחמת טרויה וזאת בשל שיקולים ספרותיים.
בשנת 394 לפנה"ס הצליחו הרומים לכבוש ולהשמיד את ויי, הרבה בזכות הדיקטטור מרקוס פוריוס קאמילוס. לפי ליוויוס הרומים הצליחו לפרוץ לעיר על ידי חפירת מנהרה מתחת לחומות העיר. פלוטרכוס תומך בדיווחו של ליוויוס (ואולי נסמך עליו) ומוסיף שקאמילוס ביצע התקפת הטעייה על חומות העיר ובזמן שזו הזרימה כוחות לחומותיה הוא שלח דרך המנהרה כוחות צבאיים שכבשו את העיר מבפנים. ויי הוחרבה כליל ותושביה הוגלו או נמכרו לעבדות. מלחמה ארוכה זו הייתה המלחמה הראשונה בתולדות רומא בה חיילים נשארו בשדה הקרב יותר מעונת לחימה אחת והקרב הראשון בו קיבלו תשלום עבור שירותם. שריד מאוחר במסורת הרומית של ניצחון זה היה טקס "ממכר אנשי וויי" שבו הציגו בלעג ובבוז את "המלך" המובס של ויי מוכר את השלל למרבה במחיר.
ניצחונם של הרומים בוויי היה חלק מתהליך ארוך של התמוטטות הברית האטרוסקית במקביל להתחזקותה של רומא. המלחמה בוויי היוותה חוליה בשרשרת אירועים שחרצו את גורל האומה האטרוסקית: בשנת 474 לפנה"ס הובס הצי האטרוסקי על ידי היירון הראשון מסירקוסאי. העצמה הימית של אטרוריה התפרקה והברית בין ערי המדינה השונות החלה להתפורר כאשר חברותיה החלו להתנהג ולפעול כישויות פוליטיות עצמאיות. שליטת האטרוסקים בקמפניה התמוססה גם היא כאשר הסאמניטים פלשו וכבשו את חבל ארץ זו. המפלה הצבאית של אטרוריה בים לוותה באיום גדול יותר מהצפון. כבר במאה ה-6 לפנה"ס החלו שבטים גאלים להגר לצפון איטליה ולבסס את עצמם מצפון לשטח האטרוסקים. האיום ההולך וגדל של עם זה, איום שלווה בפשיטות לשטחי אטרוריה, הגיע לשיאו בסוף המאה ה-5 לפנה"ס. הרומים ניצלו את מצוקת האטרוסקים ותקפו את ויי בפעם האחרונה והמכריעה.
תוצאותיה של החרבת ויי היו בעלות משמעות גדולה לרומא. בתוך שנה הובסו ונכנעו בני הברית של ויי, פאלריי וקפאנה. העיר וולסיני חתמה מספר שנים מאוחר יותר על הסכם שלום עם רומא. כתוצאה מכך שטחה של רומא גדל בעוד כ-550 קמ"ר (בערך לשטח של 1400 קמ"ר) והיא הפכה למעשה לעיר הגדולה והחזקה ביותר בלאטיום כולה. יחד עם זו ביסוס כוחה של רומא באטרוריה חשף אותה לראשונה לאיום שממנו סבלו האטרוסקים מהצפון, הגאלים.