stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונסטנטין הירל
חיים

הירל נולד בפרסברג (אנ') ליד נוימארקט (אנ') באזור פפאלץ עילית (אנ') שבבוואריה, ולמד בבית ספר תיכון (גימנסיה) בבורגאוזן (אנ') וברגנסבורג. בשנת 1893 התגייס לצבא בוואריה (אנ') כצוער. הוא עלה לדרגת לוטננט (מקבילה לסגן) בשנת 1895 וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בשנת 1902. הוא הועלה לדרגת האופטמן (מקבילה לסרן) בשנת 1909. הוא שירת כמפקד פלוגה בחיל הרגלים הבווארי. במלחמת העולם הראשונה כיהן הירל כחבר המטה הכללי של קורפוס המילואים המלכותי של בוואריה, כחלק מהארמייה השישית הגרמנית. הארמייה נלחמה בחזית המערבית, שם עלה לדרגת לוטננט קולונל (מקבילה לאלוף-משנה).
עם התבוסה הגרמנית והמהפכה הגרמנית בנובמבר 1918, הפך הירל לראש יחידת פרייקור שהייתה פרה-מיליטנטית. הירל מילא תפקיד בארגון הכוחות הפריליליטריים של הרייכסוואר השחור בשנותיה הראשונות של רפובליקת וויימר. בשנת 1925 הצטרף לאגודה הפוליטית של אריך לודנדורף מהימין הקיצוני, טננברגבונד (Tannenbergbund), אותה עזב שנתיים לאחר מכן.
המפלגה הנאצית

בשנת 1929 הצטרף למפלגה הנאצית והיה באותה שנה לראש Organization Department II. בבחירות הפדרליות של 1930 הוא הפך לחבר פרלמנט ברייכסטאג. ב-5 ביוני 1931, שנתיים לפני עליית המפלגה הנאצית לשלטון לאומי, הפך הירל לראש ארגון העבודה הממלכתי (FAD) שסיפק שירותים לפרויקטים של בנייה אזרחית וחקלאית בחסות המדינה. באותה תקופה היו הרבה ארגונים כאלה באירופה, שנוסדו כדי לספק תעסוקה במהלך השפל הגדול.
כאשר הנאצים עלו לשלטון בינואר 1933 הירל היה כבר חבר בכיר במפלגה הנאצית. הוא נותר ראש ארגון העבודה, ששינה את שמו ל-Nationalsozialistischer Arbeitsdienst, או בקיצור NSAD. אדולף היטלר מינה אותו למזכיר המדינה במשרד העבודה של הרייך תחת פרנץ זלטה, ומטרתו הייתה להקים ארגון שירות עבודה רב עוצמה. מול התנגדותו של השר זלטה, עבר הירל בשנת 1934 למשרד הפנים של הרייך תחת וילהלם פריק בדרגת רייך-קומיסר. ב-11 ביולי 1934, שמו של ה-NSAD הוחלף ל"שירות העבודה של הרייך". היירל עמד בראשו עד תום מלחמת העולם השנייה. שירות העבודה הרייך חולק לשני חלקים עיקריים, אחד לגברים ואחד לנשים, והורכב מ-40 גאו.
בשנת 1936 בנה שירות העבודה של הרייך את הכפר לדוגמה הירלשגן (לימים אוסטשוב (אנ'), פולין), על שמו של הירל. בשנת 1935 הוא נבחר למנהיג העבודה ברייך (Reichsarbeitsführer) ולרייכסלייטר בשנת 1936. כמו כן, בשנת 1936 הוענק לו אות הזהב המפלגתי. בשנת 1943 הירל מונה לשר בלי תיק.
במהלך מלחמת העולם השנייה עסקו מאות יחידות RAD בסיוע לכוחות בקו החזית באספקת מזון, תחמושת, תיקון כבישים פגומים ובבניית מנחתים ותיקונם. יחידות RAD הקימו ביצורי חוף (אנשי RAD רבים עבדו על החומה האטלנטית), הניחו שדות מוקשים, ביצורים מאוישים ואף סייעו לשמור על מיקומים חיוניים ומחנות שבויים. תפקידו של שירות העבודה הרייך לא הוגבל לתפקידי תמיכה קרביים. מאות יחידות RAD קיבלו הכשרה כיחידות נגד מטוסים והוצבו סוללות פלאק (אנ').
ב-24 בפברואר 1945 הוענק להירל אות המסדר הגרמני (אנ'), העיטור הגבוה ביותר שהמפלגה הנאצית יכלה להעניק לאדם פרטי. לאחר המלחמה הוא נשפט ונמצא אשם בעבירות גדולות. הירל נידון לחמש שנים במחנה עבודה. לאחר שחרורו המוקדם התגורר בהיידלברג עד מותו ב-23 בספטמבר 1955.
לקריאה נוספת

קיראן קלאוס פאטל, Soldiers of Labor: Labor Service in Nazi Germany and New Deal America, 1933-1945, בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', ‏2005 (באנגלית)
הירל מימין עם אלפרד רוזנברג והנס פרנק בקבלת פנים דיפלומטית, ברלין, פברואר 1939
דגל מנהיג RAD
צבועון הרעמה

| צבועון הרעמה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: צבועיים
תת־משפחה:: Protelinae
סוג:: צבועון
מין:: צבועון הרעמה
שם מדעי
 Proteles cristatus ‏ספרמן, 1783
תחום תפוצה


צבועון מהלך בפארק באנגליה
צְבוֹעוֹן הרעמה (שם מדעי: Proteles cristatus), הוא מין יונק קטן בסוג צבועון במשפחת הצבועיים. לפי חוקרים מסוימים שייך סוג זה למשפחה נפרדת, בפני עצמה. צבועון הרעמה הוא מין יחיד (Proteles cristatus) בסוג צבועון. צבועון הרעמה הוא יונק אוכל חרקים החי במזרח אפריקה ובאפריקה הדרומית. פירוש שמו בלועזית Aardwolf הוא "זאב אדמה" באפריקאנס ובהולנדית.
צבועון
בניגוד לקרובי משפחתו האחרים ממשפחת הצבועיים, צבועון הרעמה אינו צד חיות גדולות; במקום זאת הוא ניזון מחרקים, בעיקר טרמיטים. צבועון אחד יכול לאכול כ-200,000 טרמיטים במהלך לילה אחד בעזרת הלשון הארוכה והדביקה שלו.
למין זה שני תת-מינים:
Proteles cristatus cristatus (דרום אפריקה)
Proteles cristatus septentrionalis (מזרח אפריקה)
הצבועון משויך למשפחת הצבועיים, למרות שבעבר הוא שויך למשפחה משל עצמו. הוא חי במזרח ודרום אפריקה באזורים בהם הצמחייה היא בעיקר שיחים. צבועון הרעמה מתחבא במאורות במשך היום, ויוצא החוצה בלילה לחפש מזון. הדיאטה שלהם מסתמכת בעיקר על טרמיטים, פגית חרקים ונבלות של חיות גדולות יותר.
נתונים פיזיים

צבועון הרעמה דומה במראהו לצבוע מפוספס קטן. יש לו חוטם צר יותר ואוזניים חדות בהם הוא נעזר לצוד טרמיטים. הוא בעל פסים שחורים על גבי פרווה צהבהבה ורעמה ארוכה לאורך הצוואר והגב שלו. הרעמה מוגבהת במהלך עימותים על מנת להראות גדול יותר.
אורכו של צבועון הרעמה הוא 80-55 ס"מ, לא כולל זנב עבות באורך 30-20 ס"מ. הגובה שלו הוא 50-40 ס"מ בכתפיים. צבועון בוגר שוקל 14-9 ק"ג. כפות רגליו בעלות 5 אצבעות בניגוד לצבועים אחרים בעלי 4 אצבעות. השיניים שלו והגולגולת שלו דומים לצבועים אחרים, למרות ששיני הלחיים שלו מתמחות באכילת חרקים.
ככל שהצבועון מזדקן, הוא יאבד חלק משיניו. הדבר כמעט ולא משנה את הרגלי התזונה שלו הודות לרכות של החרקים מהם הוא ניזון.
תפוצה ומחייה

צבועון הרעמה חי באזורים פתוחים, במישורים יבשים ואזורי סבך תוך הימנעות מאזורים הרריים. עקב סוג המזון הייחודי שלו, ניתן למצוא אותו רק באזורים בהם קיימים טרמיטים ממשפחה מסוימת. הטרמיטים הללו מסתמכים על עשב דרוך או מת והם נמצאים בעיקר באזורי מרעה וסוואנות, כולל אזורי חוות. במשך רוב השנה, הוא מבלה את זמנו בטריטוריות משותפות המכילות עד לתריסר מאורות, המאוכלסות כ-6 שבועות כל פעם.
קיימות 2 אוכלוסיות נבדלות: אחת באפריקה הדרומית, והשנייה במזרח וצפון-מזרח אפריקה.
התנהגות

צבועון הרעמה הוא יצור לילי ביישן, שישן במאורות תת-קרקעיות במשך היום. הוא משתמש במאורות קיימות של צבועונים אחרים, דורבנים או ארנבים, למרות שהוא מסוגל לחפור לעצמו מאורה.
בלילה אחד צבועון מסוגל לצרוך עד ל-200,000 טרמיטים בעזרת לשונו הארוכה והדביקה. הוא נזהר לא להרוס את תל הטרמיטים או לאכול את כל המושבה, דבר שמבטיח שהטרמיטים יוכלו לבנות את המושבה שלהם מחדש ובכך להבטיח לו מקור מזון בלתי נדלה. הצבועון יזכור את מקומה של מושבת טרמיטים ויחזור לשם על מנת לחסוך לו את הסכנות שבמציאת מושבה חדשה. ידוע גם שהם ניזונים מחרקים, זחלים, וביצים, ולעיתים גם על יונקים קטנים וציפורים. בניגוד לשאר קרוביהם במשפחת הצבועיים, הם אינם אוכלי נבלות או צדים יונקים גדולים.
זכר בוגר הוא בעיקר בודד בזמן חיפוש אחר מזון, הדבר נחוץ בעיקר בגלל המחסור והתפוצה ההומוגנית של החרקים מהם הם ניזונים. לעיתים קרובות הם נחשבים בטעות כבעלי חיים בודדים. למעשה, הם חיים כזוגות מונוגמיים, עם הצאצאים שלהם ומגינים על הטריטוריה שלהם.
זכרים צעירים מגיעים לבגרות מינית לאחר שנתיים. תקופת הייחום משתנה ותלויה במיקומם, אך לרוב מתרחשת באביב או בסתיו. במהלך התקופה, זכרים בודדים יחפשו בטריטוריה משלהם, כמו גם בטריטוריות אחרות, אחר נקבה להזדווג איתה. זכרים דומיננטיים יזדווגו עם נקבות של זכרים פחות דומיננטיים מטריטוריות שכנות. הדבר גורם לרוב למריבות בין 2 זכרים, כאשר אחד נכנס לאזור של השני.
ההיריון נמשך 110-90 ימים, ובסופו נולדים 5-1 גורים (לרוב 3-2) בתקופה הגשומה, כשהטרמיטים פעילים. בששת עד שמונת השבועות הראשונים הגורים מבלים עם אמם במאורה. לאחר 3 חודשים, הם מתחילים בחיפוש אחר מזון בהשגחה, ולאחר 4 חודשים הם כבר עצמאיים לרוב. אולם, הם בדרך כלל ישתמשו במאורה של אמם עד לתקופת הייחום הבאה. בשבי הם מגיעים לתוחלת חיים של עד 15 שנה.
יחסים עם האדם

חקלאות עלולה להוות גורם שלילי על אוכלוסייתם עקב הרעלות בידי חוואים. הם לרוב נחשבים כחיות מועילות ולא מסוכנות על ידי חוואים. אולם, באזורים מסוימים הוא ניצוד בגלל פרוותו. מפגשים עם כלבים הם איום נוסף עליו.
הערות שוליים

↑  צבועון הרעמה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית

קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס (ביוונית:  Κωνσταντῖνος Θ΄ Μονομάχος; ‏1000 לערך – 11 בינואר 1055), היה קיסר האימפריה הביזנטית מן ה-11 ביוני 1042 ועד מותו; מלך בצוותא עם רעייתו הקיסרית זואי עד מותה ב-1050 ומאז לצידה של אחותה, תאודורה.
תולדות חייו

בנו של תאודוסיוס מונומכוס, שהיה פקיד בכיר בממשלם של קונסטנטינוס השמיני ובסיליוס השני. הקריירה שלו בחצר נסקה לאחר שנשא לאשה את אחייניתו של רומנוס השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית, אולם שאפתנותו גרמה לכך שיוגלה הרחק מהחצר, לאי לסבוס, על ידי בעלה של הקיסרית זואי, מיכאל הרביעי שחשד בנאמנותו. לאחר מותו ולאחר מות בעלה הבא של זואי, מיכאל החמישי קלפאטס, הוחזר מונומכוס מלסבוב ומונה למשרת שופט. הוא זומן לקונסטנטינופול, שם מלכו באותה עת זואי יחד עם אחותה תאודורה. היחסים בין השתיים התערערו לאחר חודשיים בשלטון המשותף וזואי ביקשה להנשא עד מהרה על מנת להפטר משלטונה המשותף עם תאודורה. כך, ב-11 ביוני 1042, נשאה לאשה מונומכוס, שהפך לקיסר לצידה ולצד אחותה. זאת, למורת רוחו של הפטריארך, שלא נטה לאשר נישואים בשלישית (לשני בני הזוג היו אלה הנישואין השלישיים).
כתר מונומכוס

כתר מונומכוס הוא כתר מפואר, עשוי שבע לוחיות מעוטרות עשויות זהב (בגודל 3.5X10 ס"מ), המתארות תמונות מחיי מונומכוס וזואי. הכתר מצוי במוזיאון הלאומי של הונגריה בבודפשט. הכתר נמצא בחפירה ארכאולוגית בשנת 1860 באתר המצוי כיום בשטחה של סלובקיה.
הערות שוליים

↑  כתר מונומכוס באתר .The Byzantine Legacy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118886746  ISNI: 0000 0001 2021 651X  LCCN: no2006102325  NLG: 188738  ULAN: 500373131  VIAF: 16985053   WorldCat (עם VIAF): 16985053 
כתר מונומכוס
צבי גולדשטיין

| --- | --- |

צבי גולדשטיין (1985)
 לידה:  21 בינואר 1947 (בן 77) רומניה
 מקום לימודים:  אקדמיית בררה  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  פיסול
 פרסים והוקרה:  מלגת השלום של לנון-אונו (2002)  פרס א.מ.ת. (2013) 
 www.zvigoldstein.org
 
צבי גולדשטיין (נולד ב-21 בינואר 1947) הוא אמן פלסטי ישראלי, פרופסור בבצלאל.
אודות

גולדשטיין נולד ב-1947 בטרנסילבניה שברומניה ועלה לישראל עם משפחתו ב-1958. הוא למד באקדמיה לאמנות בצלאל בין השנים 1966 ל-1969 ובאקדמיה לאמנות יפה במילאנו, איטליה (Accademia di Belle Arti) בין השנים 1969 ל-1972. לאחר שהייה של עשר שנים במילאנו חזר ב-1978 לישראל.
עבודותיו נכללות באוספי אמנות מרכזיים בארץ ובעולם ובכללם מוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל ומרכז פומפידו שבצרפת. ב-2010 השתתף בתערוכה "שלושה אמנים, אוסף אחד" לרגל פתיחתו המחודשת של מוזיאון ישראל, שבה התבקשו אמנים לאצור תערוכה מכל אוספי המוזיאון. התערוכה שאצר, תחת הכותרת "רדוף חפצים", כללה כ-400 חפצים מלווים ב-62 קטעי שירה ופרוזה מספרו של גולדשטיין "Room 205#" אשר יוצרים ביניהם קשרים אסוציאטיביים.
ב-2004 יצא לאור הרומן שלו בשפה האנגלית "על נייר", בהוצאת הספרים הגרמנית ולטר קניג. כמו כן הוציא בהוצאה ספר שירים באנגלית, "Room 205#".
ב-2008 זכה בפרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית בישראל מטעם משרד המדע, התרבות והספורט. בהחלטת השופטים נאמר, "הענקת הפרס לגולדשטיין מהווה הכרה ציבורית והוקרה לא רק לפועלו הפרטי ולאמירה ערכית רבת משמעות, אלא גם לפועלו בהוראה: 30 שנותיו כמורה משפיע במחלקה לאמנות בבצלאל ביססו את מעמדו של גולדשטיין כ'נוכחות' בשדה האמנות הישראלית".
גולדשטיין נמנה עם חותמי העצומה של "יש גבול" בעת מלחמת לבנון הראשונה ונכלא עקב סירובו לשרת בה, לאחר שנשלח לשמור על עצירים בכלא אנצאר בלבנון.
ב-2013 זכה גולדשטיין בפרס א.מ.ת בתחום ציור ופיסול בקטגוריית תרבות ואמנות. ב-2016 זכה בפרס רפפורט בקטגוריית אמן ישראלי.
הערות שוליים

↑  Refusenik!: Israel's soldiers of conscience, Peretz Kidron
↑  פרופ' צבי גולדשטיין, באתר פרס א.מ.ת
↑  צבי גולדשטיין ויפעת בצלאל הם זוכי פרס רפפורט לאמנים ישראלים לשנת 2016, באתר ערב רב, 9 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272451  NLI: 987007261971705171  BnF: cb121321240 (data)  GND: 118964674  ISNI: 0000 0000 7830 5454  LCCN: n78054282  NTA: 108205940  RKD: 255976  SUDOC: 029768578  ULAN: 500047252  VIAF: 19712506   WorldCat (עם VIAF): 19712506
קורסי השפה של פימסלר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־61 שנים) 
 מיקום המטה:  קונקורד 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
  
 www.pimsleur.com
 
קורסי השפה של פימסלר (באנגלית: Pimsleur Language Programs) היא חברה אמריקאית הממוקדת בפיתוח והפצה של שיעורי שפה המבוססות על שיטת פימסלר, אותה פיתח במקור הבלשן האמריקאי פול פימסלר (אנ') במהלך שנות ה-60.
מטה החברה ממוקם בעיירה קונקורד (אנ') שבמסצ'וסטס.
קורסי האודיו שפיתחה החברה מאפשרים ללמוד מעל ל-40 שפות שונות כולל אלבנית, גרמנית, אורדו, ארמנית, ספרדית, אוקראינית, אינדונזית, ערבית, איטלקית, אירית, איסלנדית, פורטוגזית, פשטו, פונג'אבי, טאגאלוג, תאילנדית, טורקית, צ'כית, קנטונזית, מנדרינית, דנית, רוסית, רומנית, יפנית, סווהילית, שוודית, עברית, פרסית, צרפתית, פינית, קרואטית, קוריאנית, פולנית, ליטאית, הונגרית, נורווגית, וייטנאמית, הולנדית, הינדית, ויוונית.
הערות שוליים

↑  Pimsleur, Paul (2013). How to Learn a Foreign Language. ISBN 978-1442369023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 796a689e-3de2-4089-aa6f-d4236ba87f8d  MusicBrainz: 613cf95f-0ced-45ea-97c8-222daf5e0771 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פסיכולוגיה לפני וסביב הלידה

הפסיכולוגיה הטרום לידתית (או פסיכולוגיה לפני הלידה) מתארת ומנסה להסביר את החוויות וההתנהגות של העובר לפני הלידה (פרהנטלית) וסביב הלידה (פרינטלית) והשלכותיהן לאחר הלידה. ניתן לראותה כחלק מהפסיכולוגיה ההתפתחותית, אם כי מבחינה היסטורית היא פותחה בתחום ההטרוגני של הפסיכואנליזה. היבטים לפני וסביב הלידה נדונים לעיתים קרובות בכפיפה אחת.
פסיכולוגיה לפני וסביב הלידה חוקרת את ההשפעות וההשלכות של הפסיכולוגיות והפסיכופיזיולוגיות של החוויות המוקדמות ביותר של הפרט, עוד לפני הלידה, כמו גם במהלך ומיד לאחר הלידה. למרות שקיימות נקודות מבט שונות על הנושא, החוט המקשר בין חוויות לפני הלידה וחוויות סביב הלידה הוא חשיבותן לעיצוב ההתפתחות הפסיכולוגית בעתיד. קיים ויכוח בין מדענים לגבי המידה שבה תינוקות שזה עתה נולדו מסוגלים לבנות זיכרונות, מה מידת ההשפעה של זיכרונות אלה על אישיותם, ומה האפשרות לשחזר אותם מהלא מודע. הנחה רווחת בנוגע לשלב הטרום לידה הייתה שהעובר מוגן כמעט לחלוטין מגירויים חיצוניים. ושתפיסה ותודעה מתפתחות רק לאחר הלידה. אך ב-50 השנים האחרונות התפרסמו מספר רב של מחקרים מדעיים שמראים בבירור שדפוסי התנהגות, וכן התפיסה והלמידה, מתפתחים כבר לפני הלידה. הדבר הוכח גם בקרב מינים לא אנושיים, למשל בקרב עוברים של חולדות.
עובר המחובר לאם באמצעות חבל טבור ושליה
התפתחות המוח לפני הלידה

חשיבות מיוחדת בפסיכולוגיה הטרום לידתית ממלאת ההתפתחות הפיזיולוגית - במיוחד של המוח. הבסיס לתפיסה, לחוויות ולהתנהגות הוא המוח. במהלך ההיריון, מתפתחת רשת נוירונים ענקית, היוצרת בסיס לכל התהליכים הנפשיים. כמחצית מהנוירונים המתפתחים נהרסים שוב במהלך התפתחות המוח בגלל "מוות תאי מתוכנת" (אפופטוזיס). בלידה, מוח התינוק כולל 100 מיליארד נוירונים - רבים כמו במוחו של אדם מבוגר. כל נוירון בקליפת המוח של העובר מחובר לכ-2500 נוירונים ולאחר שנה, לכ-15,000. סינפסות מתפתחות ונהרסות לאורך כל תוחלת החיים - תהליך הנקרא נוירופלסטיות.
התפתחות מוטורית

בשנות ה-30 של המאה ה-20 בדק הרופא דבנפורט הוקר רפלקסים או תגובות, בהתאמה, של עוברים שעברו הפלה. כיום ניתן לבחון די בקלות את המיומנויות המוטוריות של העובר בטכניקות אולטרסאונד. מהשבוע השמיני ואילך העובר מתחיל לזוז. בעזרת סונוגרפיה אפשר להדגים שלא מדובר ברפלקסים פשוטים, אלא גם בתנועות ממקור פנימי (אנדוגניות). לפי אלסנדרה פיונטלי, אצל העובר ניתן למצוא את כל דפוסי התנועה, שבהמשך ניתן למצוא אצל היילוד.
ניתן לראות תנועות נשימה החל מהשבוע ה-19, כאשר העובר לוקח מי שפיר לריאותיו. תנועות עיניים קיימות מהשבוע ה-18 ואילך, ומהשבוע ה-23 ואילך יש תנועות עיניים מהירות (REM-phases). אלה קשורות לדפוסי שינה ולחלום. עוברים שותים מי שפיר ומשתינים לתוכם.
פיתוח תפיסה ולמידה לפני הלידה

איברי החישה של העובר מתפתחים לפני הלידה ומתפקדים היטב בלידה. יכולות כאלה נבחנות בניסויי התנהגות בעקבות גירויים. ריי בדק התניה ויברו-אקוסטית של עוברים אנושיים. אך לדברי הפר, לא ברור אם התניה כזו אכן הוכחה. לטענת הפר, הוא חזר על ניסויים אלה בהצלחה, כשההתניה הוויברו-אקוסטית המוקדמת ביותר התגלתה בשבוע ה-32 להיריון.
למידה טרום לידתית נבחנת לעיתים קרובות על ידי שימוש בפרדיגמת ההתרגלות. העובר נחשף לגירוי, למשל אקוסטי, ולאחר מכן הנסיין צופה בהכחדת התגובה תוך חזרה על אותו גירוי שוב ושוב. הליך זה מסתיים באמצעות שימוש בגירוי חדש ורישום התגובה בהתאם. כאשר הגירוי החדש מזוהה על ידי העובר כשונה מהישן, הוא מגלה דפוס תגובה חדש, למשל תדירות מואצת של הלב. אם הדבר אינו קורה, לא ניתן להבחין בין הגירוי החדש לבין הגירוי הישן. בשנת 1991 הדגים אחד החוקרים את ההתרגלות האקוסטית על ידי רישום תדירות פעימות הלב של עוברים בשבוע ה-29 להיריון. מחקרים מסוג זה יכולים לשמש לבחינת הזיכרון. עוברים מעל 34 שבועות להיריון יכולים לשחזר תוכן נלמד על פני תקופה של 4 שבועות. ההתניה הוויברו-אקוסטית המוקדמת ביותר הצליחה בעוברים בני 22 שבועות. ייתכן שהתרגלות לטעם אפשרית עוד קודם לכן. התרגלות כזו הודגמה גם בעוברים של חולדות.
כפי שהראה וו. ארנסט פרויד, נכדו של זיגמונד פרויד, תינוקות זוכרים דפוסים מוזיקליים ששמעו ברחם. ההוכחה האמפירית השתמשה ברישום של תדירות פעימות הלב והפעילות המוטורית.
כמו כן, התפתחות הדיבור מבוססת על למידה טרום לידתית, כפי שמוכיח מחקר של DeCasper ו-Fifer משנת 1980. מחקר זה השתמש בהתניה אופרנטית כפרדיגמה. גם מספר מחקרים אמפיריים נוספים הוכיחו שקיימת למידה טרום לידתית של שפה.
ראו גם

התפתחות טרום לידתית (אנ')
זיכרון טרום לידתי
צבי ג'ירפי

| צבי ג'ירפי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
סוג:: Litocranius 
מין:: צבי ג'ירפי
שם מדעי
 Litocranius walleri ‏ברוק, 1878
תחום תפוצה


צבי ג'ירפי או גרנוק (שם מדעי: Litocranius walleri) הוא מין יחיד בסוגו בתת-משפחת הצבאיים. צבי זה חי במזרח אפריקה והוא מתאפיין בצווארו הארוך. השם גרנוק מקורו מהשפה הסומלית ופירושו "בעל צוואר ג'ירף". הצבי הג'ירפי נפוץ באזור הסרנגטי שבצפון טנזניה, בקניה, באתיופיה, באריתראה ובדרום סומליה.
מאפיינים

לצבי ג'ירפי ראש קטן יחסית לגופו, אך עיניו ואוזניו גדולות. סביב עיניו אזור כהה, וסביבו אזור בהיר. לזכרים, בניגוד לנקבות, יש קרניים המגיעות באורכן ל-25–44 ס"מ, וכן צוואר שרירי יותר. לצבי הג'ירפי פרווה קצרה שצבעה חום, ובחלק גופו התחתון צבעה בהיר. לצבי הג'ירפי רגליים דקות וזנב קצר באורך של 25–35 ס"מ שצבעו שחור. מהראש ועד הזנב, אורכו של הצבי הג'ירפי כ-150 ס"מ. הזכרים מעט גבוהים יותר מן הנקבות, וגובהם 89–105 ס"מ, בעוד שגובה הנקבות 80–100 ס"מ. משקלם 29 עד 58 ק"ג.
הצבי הג'ירפי ניזון ממקומות גבוהים, בניגוד לצבאים ואנטילופות אחרות שניזונים לרוב ממזון המצוי קרוב לקרקע. הם מסוגלים לעשות זאת באמצעות עמידה על רגליהם האחוריות ומתיחת צווארם הארוך כדי להגיע למזון המצוי בשיחים גבוהים. הם ניזונים בעיקר מעלים ומענפים של צמחים קוצניים ועצים, אך גם מניצנים, פרחים, פירות, וצמחים מטפסים. צבי ג'ירפי לא זקוק לעשב או מים, וזאת מאחר שהוא משיג די מים מהצמחים שמהם הוא ניזון.
קיימים טורפים רבים המאיימים על הצבי הג'ירפי בהם צ'יטות, נמרים, אריות, זאבים טלואים וצבועים. כדי להימנע מטריפה פיתח הצבי הג'ירפי שיטות הגנה שונות. צבאים צעירים נותרים ללא תנועה כאשר הם מסתתרים בין השיחים ונשארים קרוב לאמם. כבוגרים הם קופאים על מקומם בהתקרב סכנה.
לצבי הג'ירפי טקס חיזור מורכב. כאשר נתקל הזכר בבת זוג פוטנציאלית הנקבה מרימה את אפה, ומושכת אוזניה קרוב לראשה כסימן להתגוננות ובינתיים מציג הזכר את צווארו וקרניו. אם הנקבה מעוניינת בזיווג, יסמן הזכר את הנקבה באמצעות הפרשה מבלוטה מיוחדת, וימשיך ללכת בעקבות הנקבה תוך כדי בעיטות באמצעות רגליו הקדמיות באזור הירך של הנקבה. כאשר הנקבה משתינה מרחרח הזכר את השתן ומסוגל לזהות אם בת זוגו נכנסה לתקופת הייחום. הזכרים מזדווגים עם כמה נקבות.
הרבייה יכולה להתקיים בכל זמן במהלך השנה. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שנה, ואילו הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה וחצי. ההיריון אורך כ-165 יום. בהמלטה נולד לרוב עופר יחיד שמסוגל ללכת דקות מעטות לאחר הלידה. הנקבות נגמלות מיניקה בגיל שנה והזכרים בגיל שנה וחצי. אורך חייהם מגיע לכ-8 שנים בטבע, ואילו בשביה מסוגלים לחיות עד גיל 13 ואף יותר.
הערות שוליים

↑  צבי ג'ירפי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
קורסון-שבצ'נקיבסקי

קורסון-שבצ'נקיבסקי (באוקראינית: Корсунь-Шевченківський), שנודעה עד שנת 1944 בשם "קורסון" (ביידיש: קאָרסאָן), היא עיירה[דרושה הבהרה] במרכז אוקראינה ובה כ-20,000 תושבים.
על פי התיעוד ההיסטורי עולה כי העיירה נוסדה בשנת 1032 על ידי יארוסלאב הראשון, נסיך קייב. העיר נהרסה בעת הפלישה המונגולית לאירופה בראשותו של באטו חאן, אך שוקמה. במאה ה-17 הייתה אחד המוקדים למרד חמלניצקי. במסגרת המרד התחולל ליד העיירה קרב גדול בין צבא הממלכה הפולנית לקוזאקים המורדים. הקרב הסתיים בניצחון הקוזאקים. העיר עברה לידי האימפריה הרוסית לאחר החלוקה השנייה של פולין בשנת 1793.
את עיקר פרסומה קנתה לה בעת מלחמת העולם השנייה כשהתחולל לידה בחודשים ינואר ופברואר 1944 קרב ענק הידוע בשם קרב קורסון-צ'רקאסי. בקרב זה הצליח הצבא האדום לכתר חיל גרמני גדול ולהשמיד עשרות אלפי חיילים נאצים על ציודם. הניצחון הסובייטי היה חלקי כי חלק מהחיילים הגרמנים הצליחו לפרוץ את טבעת הכיתור, אך אבדותיהם היו קשות ומצב החזית הגרמנית באזור זה התערער. בהמשך אותה שנה נוספה לשמה התוספת "שבצ'נקיבסקי", כהוקרה למשורר האוקראיני טאראס שבצ'נקו
הקהילה היהודית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במאה ה-19 התקיימה קהילה יהודית חשובה בעיירה. רב הקהילה היה הרב עזריאל דוב הלוי, תלמידו וכותב תורתו של רבי משה צבי מסאווראן, שחיבר ספרי הלכה ובהם 'פרי דעה' על הלכות נידה ומקוואות. הרב צבי הירש שלז הקים בה ישיבה גדולה, אליה נהרו רבים.
צבוע חום

| צבוע חום |
| --- | --- |
 צבוע חום
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: צבועיים
סוג:: צבוע
מין:: צבוע חום
שם מדעי
 Parahyaena brunnea ‏תונברג, 1820
תחום תפוצה


צבוע חום (שם מדעי: Hyaena brunnea) הוא מין במשפחת הצבועיים החי באפריקה הדרומית והוא המין הנדיר ביותר במשפחה זו.
תיאור פיזי

צבוע חום בוגר מגיע למשקל של עד 50 ק"ג ורוחבו בין כתפיו הוא 70.6–86.8 ס"מ. בניגוד לצבוע מפוספס, לרוב אין הבדלי גודל בין הזכר לנקבה. פרוותו ארוכה ומדובללת, בעיקר באזור הגב והזנב, וצבעה חום כהה או שחור ברוב חלקי הגוף. צבע הפרווה בקדמת גופו הוא אפור, והרגליים מפוספסות באפור וצהוב. הפרווה באזור הצוואר והגב עשויה להזדקף ולשוות לו מראה גדול יותר. הוא מצויד בלסתות רבות עוצמה המסוגלות לשבור עצמות קשות שטורפים אחרים אינם מסוגלים לשבור, אף שיכולת זו נשחקת עם השנים. גולגולתו גדולה יחסית לזו של שאר הצבועיים.
תפוצה ובית גידול

בית גידולו של הצבוע החום מצוי ברחבי אפריקה הדרומית, במדינות בוטסואנה, דרום אפריקה, זימבבואה, נמיביה ומוזמביק. ריכוזי האוכלוסייה הגדולים ביותר הם באזור מדבר הקלהרי בנמיביה ולאורך החוף המערבי של המדינה. הצבוע החום מותאם לתנאי המדבר אך מעדיף את האזורים ההרריים והסלעיים, בהם הוא מוצא מחסה תחת העצים והשיחים בשעות היום.
אקולוגיה > התנהגות ותזונה

הצבוע החום הוא בעל חיים חברתי החי לרוב בקבוצה המונה זכר אחד, נקבה אחת וגורים, אף על פי שנצפו גם להקות המונות מספר זכרים ונקבות ביחד. מעריכים שבמצב זה קיים זכר דומיננטי אחד לפחות. הצבועים שומרים על מדרג חברתי ברור באמצעות מצגי איום הדדיים ומאבקי כוח לא אלימים. הלהקה שומרת על טריטוריה קבועה המשתרעת על פני 200–900 קמ"ר באזורי המדבר, אך באזורים המיושבים על ידי האדם שטחה מצטמצם לכמה עשרות קמ"ר בלבד. סימון הטריטוריה מתבצע על ידי ריח. הגירה של צבועים נפוצה, בעיקר בקרב הצעירים, המחפשים קבוצות משלהם בהגיעם לבגרות.
הצבוע החום פעיל בלילה ולרוב אוכל נבלות, אך מתקיים גם מתזונה של מכרסמים, חרקים, ביצים ופירות. לעיתים נדירות הוא טורף בעלי חיים גדולים יותר כמו אנטילופות ושועלים. במהלך החיפוש אחר מזון, עשוי צבוע בודד לנדוד למרחק של יותר מ-30 ק"מ בלילה אחד, כשהוא מסתמך על חוש הריח המפותח שלו לאיתור פגרים.
אקולוגיה > רבייה

נקבת הצבוע החום מתייחמת לראשונה בגיל שנתיים ולאחר מכן כל שנה, מחודש מאי עד אוגוסט. ההזדווגות מתרחשת לרוב בין צבועים מקבוצות שונות ולא מאותה קבוצה כמו אצל הצבועון, והזכרים מאותה קבוצה אינם מפגינים התנגדות ואף מסייעים לנקבה בגידול והאכלת הצאצאים. לרוב ממליטה רק הנקבה הדומיננטית, אך אם ממליטה נקבה נוספת, הן מסייעות זו לזו בגידול הגורים. ההריון נמשך כמאה ימים ובסופו ממליטה הנקבה בין צאצא אחד לחמישה, בתוך מאורה המוסתרת מטורפים. הגורים שוקלים כקילוגרם אחד עם לידתם ופוקחים את עיניהם לראשונה לאחר שמונה ימים. בגיל שלושה חודשים הם עוזבים את המאורה ועד גיל 14 חודשים הם נגמלים מחלב.