stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המכביה הרביעית
המתחרים והזוכים > שחייה > שחייניות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | שושנה ריבנר   ישראל ישראל | 1:13.7 דקות | בונדר   צ'ילה צ'ילה | 1:16.2 דקות | פישר   ארצות הברית ארצות הברית | 1:16.5 דקות |
| 400 מטר חופשי | שושנה ריבנר   ישראל ישראל | 6:04.4 דקות | סוזי נאדור-האלטר   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 6:10.4 דקות | בונדר   צ'ילה צ'ילה | 6:12.2 דקות |
| 200 מטר חזה | ברין   דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 3:12.7 דקות | חיותה מרצ'ביאק   ישראל ישראל | 3:16.3 דקות | חרלובסקי   דנמרק דנמרק | 3:23.2 דקות |
| 100 מטר פרפר | אסתר בן צור   ישראל ישראל | 1:40.2 דקות | חרלובסקי   דנמרק דנמרק | 1:41.7 דקות | ג'יין   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 1:46.0 דקות |
| 100 מטר גב | גרוסמן   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 1:25.9 דקות | בונדר   צ'ילה צ'ילה | 1:30.8 דקות | סוזי נאדור-האלטר   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 1:32.1 דקות |
| שליחות 4x100 מטר חופשי | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | 5:32.8 דקות | ישראל ישראל | 5:46.2 דקות |  |  |
המתחרים והזוכים > שחייה > שחיינים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | דון רוזנטל   ארצות הברית ארצות הברית | 59.0 שניות | מיקי בונין   דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 1:01.0 דקות | סמיט   ארצות הברית ארצות הברית | 1:01.6 דקות |
| 400 מטר חופשי | מיקי בונין   דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 4:50.8 דקות | אוסקר קרמר   ארגנטינה ארגנטינה | 4:50.9 דקות | א. שלנברג   ארגנטינה ארגנטינה | 5:00.5 דקות |
| 1500 מטר חופשי | מיקי בונין   דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 19:54.8 דקות | א. שלנברג   ארגנטינה ארגנטינה | 20:08.6 דקות | אוסקר קרמר   ארגנטינה ארגנטינה | 20:10.0 דקות |
| 200 מטר חזה | ג. וולף   ארגנטינה ארגנטינה | 2:59.9 דקות | גבריאל נסט   ישראל ישראל | 3:01.6 דקות | דוד טייכנר   ישראל ישראל | 3:02.9 דקות |
| 200 מטר פרפר | יוג'ין אדלר   ארצות הברית ארצות הברית | 2:41.9 דקות | ראובן שפע   ישראל ישראל | 2:55.6 דקות | ג. וולף   ארגנטינה ארגנטינה | 3:10.5 דקות |
| 100 מטר גב | קאהן   ארצות הברית ארצות הברית | 1:07.3 דקות | מונסיין   ארצות הברית ארצות הברית | 1:13.2 דקות | מיקי בונין   דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה | 1:14.2 דקות |
| שליחים 4x200 מטר חופשי | ארצות הברית ארצות הברית   דון רוזנטל | 9:15.4 דקות | דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה   מיקי בונין | 9:26.7 דקות | ישראל ישראל   יורם מנדלבאום (2:26.3 ש.י)  ראובן שפע   עוזי רוזן   נחום בוך | 10:03.4 דקות |
ראו גם

יהודים וספורט
יהודים במשחקים האולימפיים
הערות שוליים

↑  משלחות מ-22 ארצות במכביה הרביעית, דבר, 1 בינואר 1954
↑  נפתחו משחקי המכביה הרביעית, על המשמר, 21 בספטמבר 1953
↑  שלמה מוזר סופרנו, הופעת ראווה המונית ל"הפועל" במכביה הרביעית, דבר, 17 בספטמבר 1953
↑  במכביה ה-4, דבר, 23 בספטמבר 1953
↑  נא להכיר את אורחיכם, מעריב, 13 בספטמבר 1957
↑  בספורט - חדשות המכביה הרביעית, חרות, 23 באוגוסט 1953
↑  ישראל - דרום אפריקה 0:4 בכדורגל, חרות, 28 בספטמבר 1953
↑  האמריקני גרוספילד ניצח בהתעמלות, באתר הארץ, 27 בספטמבר 1953
↑  מרים שיר, במכביה ה-4, דבר, 29 בספטמבר 1953
↑  מרים שיר, האישה מה אומרת? - עקרת בית שקיבלה מדליית זהב מ"מכביה", דבר, 29 בספטמבר 1953
↑  ישראל ניצחה את דרום אפריקה, על המשמר, 28 בספטמבר 1953
| משחקי המכביה |
| --- | --- | --- |
| אירופה | המכביה האירופית הראשונה (אוסטרבה 1929) • המכביה האירופית השנייה (אנטוורפן 1930) |  |
| המנדט הבריטי | הראשונה (1932) • השנייה (1935) |  |
| מדינת ישראל | השלישית (1950) • הרביעית (1953) • החמישית (1957) • השישית (1961) • השביעית (1965) • השמינית (1969) • התשיעית (1973) •  העשירית (1977) • ה-11 (1981) • ה-12 (1985) • ה-13 (1989) • ה-14 (1993) • ה-15 (1997) • ה-16 (2001) • ה-17 (2005) • ה-18 (2009) • ה-19 (2013) • ה-20 (2017) • ה-21 (2022) |  |
| מכביות החורף | הראשונה (זאקופנה 1933) • השנייה (באנסקה ביסטריצה 1936) • השלישית (רופולדינג 2023) |  |
| משחקי יהדות התפוצות | משחקי מכבי אירופה • משחקי מכבי פאן אמריקה • משחקי המכביה האוסטרלית • משחקי המכביה האפריקאית •  משחקי מכבי JCC (צפון אמריקה) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007387716305171
מתקפת המדינה האסלאמית בצפון עיראק (2014)

המתקפה בצפון עיראק מתייחסת לסדרת קרבות שהחלה ב-4 ביוני 2014, כאשר ארגון המדינה האסלאמית, בסיועם של גורמים סוניים נוספים במדינה, כבש שטחים נרחבים בצפון עיראק. הארגון הצליח לכבוש את העיר מוסול, השנייה בגודלה במדינה, והחל לרדוף אחרי המיעוטים הדתיים שחיו באזורים שעליהם השתלט, בעיקר את הכורדים הז'ידים. לנוכח התפוררותו המהירה של צבא עיראק והתקדמות המדינה האסלאמית לעבר אירביל, בירת כורדיסטן העיראקית, החלה ארצות הברית ב-8 באוגוסט להפציץ את יעדי הארגון ובכך סייעה לבלימתו.
רקע > פלישה לעיראק

מאז דצמבר 2013 התנהלו ברחבי מערב עיראק עימותים רבים בין הכוחות המזוינים של עיראק וארגון הטרור "דאעש" התערב לאחר יציאת הכוחות האמריקאים מעיראק. השבטים הסונים המתונים יחסית הרגישו מקופחים בידי המשטר הדמוקרטי לאחר הפלתו של סדאם חוסיין כגון חברי מפלגת הבעת'. המשטר, בהנהגתו של ראש הממשלה, אל-מלכי, תמך בפלגים שיעים וכך דחק סונים המתונים לזרועותיהם של אל-קאעידה, על אף שבתחילת דרכיהם, התנגדו ללוחמי דאעש. המדינה האסלאמית, בראשית דרכה בצע פיגועים טרור רבים ברחבי עיראק אשר על חלקם נטלה אחראיות כחלק מאותם עימותים. בהמשך התאחדו הכוחות הסונים באופן זמני ובמטרה טקטית להפיל את השלטון השיעי בעיראק.
בתחילת ינואר 2014 השתלט דאעש על פלוג'ה ורמאדי ועל מרבית שטחי מחוז אל-אנבאר. לאחר ההשתלטות על מרבית שטחי מחוז אל-אנבר החלו הכוחות המזוינים של עיראק מתקפה נגד דאעש באזור אל-אנבאר, זאת במטרה להחזיר את האזור לשליטת הממשלה העיראקית.
בתחילת יוני 2014 התקדמו כוחות דאעש לעבר אזור מרכזי בצפון אדמות עיראק, זאת לאחר שהביסו את הכוחות המזוינים של עיראק. בשלב זה היו לכוחות דאעש שליטה כמעט מלאה בפלוג'ה ובאל-קרמה, כמו גם בחלקים שונים של ג'ורף אל-סח'ר, אֶנה, אבו גריב וגם של כמה יישובים קטנים ברחבי מחוז אל-אנבר.
רקע > פלישה לסוריה

במהלך שנת 2013, האופוזיציה המתונה שלוחמת במלחמת האזרחים בסוריה קבלה בברכה את הכוחות הלוחמים. הם הצטרפו לכוחות הסוניים הזרים במלחמת האזרחים. תוך זמן קצר הארגון הפך למוקצה מחמת מיאוס. גם אל-קאעידה התנערה מהזרוע כאשר אוסאמה בן לאדן ואיימן א-זוואהירי הצהירו בפומבי שהם מפרקים את הזרוע הסורית של "המדינה האסלאמית". באותה שנה, ארגון "דאעש" ניצל את הוואקום הביטחוני בסוריה בעקבות המלחמה בין האופוזיציה לבין משטרו של בשאר אסד וכבש את מחוז אל-רקה. מטרתן הייתה לכבוש את האזורים בקו הגבול שבין סוריה לעיראק.
במהלך שנת 2014, הארגון החל לאיים על בכורת הארגון הג'יהאד הסטי המוביל בסוריה, "ג'בהת אל-נוסרה". הארגון כבש שטחים בסוריה, דבר אשר חיזק את כוחותיהם ועמדתם. בעקבות כניסת הארגון למערכה כנגד שלטונו של אסד, נוצר פילוג בין המורדים. הארגון שמבצע רציחות מזעזעות, כמו זה שפורסם קשיים רבים נערמו על האופוזיציה הסורית לקבלת סיוע מהמערב. עתה הארגון נלחם נגד קבוצות האופוזיציה הסוריות על השליטה במזרחה של סוריה. יהבו הוא לעיר המחוז דיר א-זור, הגובלת עם גבולות עיראק ועשירה בנפט. אט, אט מצליח הארגון לפרק את הגבול העובר בין שתי המדינות, עיראק וסוריה. מהצד הסורי הוא כבר כבש את מחוז א-רקה ובעיראק את מחוזות אנבאר ונינוה.
המתקפה בצפון עיראק > הקמת הח'ליפות בעיראק

ארגון דאעש שצבר מוניטין רע בקרב החברה המערבית בעקבות הוצאות להורג של פולי ג'יימס, לא המתין להתערבותו של הממשל האמריקאי במלחמה בעיראק ומיד הקים את הח'ליפות האסלאמית. אחד מהקצינים הבכירים אמר ”הם רוצים להגיע למשטר דתי שאין בלתו וכל מה שהוא מודרני וליברלי הם נגדו... דאעש כבר הקימו משרד פנים, משרד אוצר, סעד, רווחה, בתי ספר, מאפיות ואפילו משטרה.” (ynet) המדינה הנפיקה מעין דרכון רשמי עבור תושביה, דוחות פנימים הדנים בהתממשות יעדיה ובמוסול יצאה תוכנית לימודים המותאמת למדיניותה הח'ליפה. התוכנית אינה כוללת מקצועות הומניים אך כן תכלול את לימודים המדעים (לא כולל תאוריות כשל דרווין ואחרות).
ברחובות שמות בתי ספר נוצריים הוחלפו, ובנוסף קבוצת נשים לוקחות תפקיד בבריגדות בסוריה ובודקות כי חוקי השריעה מתנהלים כשורה. שכרן החודשי בגובה 25 אלף לירה סורית (כ-585 שקל). בנובמבר 2014 הודיעה המדינה האסלמית על הנפקת מטבעות שיקראו דינר אסלאמי. ב-29 ביוני 2014 שינה ארגון דאעש את שמו ל"המדינה האסלאמית" והכריז על ח'ליפות עולמית.
המתקפה בצפון עיראק > מבצע נחישות טבועה

בתחילת אוגוסט הצטרפו הכוחות המזוינים של ארצות הברית בהוראת ברק אובמה למלחמה בארגון המדינה האסלאמית באמצעות תקיפות אוויריות. ההוצאות ההורג של אזרחים מערביים ואמריקאים הלחיצו מאוד את ממשל אובמה וזירזו אותו לתת מענה לבעיה. ייתכן כי הייתה זו דעת הקהל האמריקאית שהובילה לשינוי של הממשל בבעיה לאחר רציחתו של ג'יימס פולי. כפי שפורסם, הוצאות להורג של העיתונאים והחשש שהטרור מהמדינה האסלאמית יגיע גם לארצות הברית הובילו לשינוי דעת הקהל האמריקאית, כ-59% מאזרחי אמריקה טענו כי הם ראו בארגון איום רציני מאוד.
לאחר מכן הודיע אובמה כי ארצות הברית לא תשלח כוחות קרקעיים לעיראק אך תמשיך בפעילות אווירית מתמדת והיא שוקלת לפעול גם בשטחיה של סוריה.
בהמשך אוגוסט נבלמו במעט כוחות ארגון המדינה האסלאמית בכיבוש עיראק על ידי הכורדים בעזרת התקיפות האוויריות של ארצות הברית, אם כי בתחילת ספטמבר הצליחו כוחות ארגון המדינה האסלאמית לכבוש שטחים נוספים ולהתקרב לשליטה מלאה בעיראק. בסוף חודש אוגוסט, אובמה הודה שעדיין לא גובשה החלטה כיצד להתמודד עם המלחמה במדינה האסלאמית וספג ביקורת קשה מצד הקונגרס. ב-31 באוגוסט, שוחרר העיר אמירלי ממצור בידי המדינה האסלאמית. הארגון ערף את ראש של אחד מבכיריו בטענה ששיתף פעולה עם הבריטים. בנוסף פורסם כי ארגון המדינה האסלאמית מתכנן להשתמש בנשק כימי של נגיף הדבר.
הסברים בתקשורת המערבית למלחמה

פרופ' עוזי רבי מתאר את התפיסות של דאעש כאידאולוגיה אולטימטיבית, שבה אנשים מוגדרים על פי דתם[דרוש מקור]. ד"ר ענת ברקו מאפיינת את התופעה כ"שאהדמאניה" - אובססיביות לג'יהאד, שיש בה חזרה למאה השביעית לספירה. ברקו מתארת לוחם בדאע"ש שאומר "ריח הדם לא זר לאפינו" [דרוש מקור]. סוג של תפוז מכני לבוש בג'אלביה שיש בו אכזריות וסדיזם עד הקצה, שעושים בו כיף מאונס ורצח. צבי יחזקאלי מתאר את "תיירות הג'יהאד" - מונח שנקשר במיוחד לדאע"ש, כדבר המנקז מכל העולם את האנרגיות הג'יהאדיסטיות. צעירים שמגיעים מכל רחבי העולם, כולל המדינות המערביות, כדי לחוות את החוויה של הלחימה בכופרים והחזון של הקמת ח'ליפות אסלאמית[דרוש מקור].
על פי פרופ' דוד פסיג, מרבית המדינות במזרח התיכון נמצאות כיום בשלב מתקדם ביותר של קריסה, שיש בו הרבה תופעות לוואי. בתחום עיראק-סוריה, הסכם סייקס–פיקו סיים את תפקידו לאחר מאה שנה, וניתן לזהות חזרה לשבטיות שאפיינה את האזור. על פי תפיסה זו, דאעש היא רק תופעת לוואי של קריסת התרבויות, שיכולה להימשך עשרות שנים, והקואליציה של ארצות הברית בראשות הנשיא אובמה[דרוש מקור].
איקונוקלאזם ושריפת עתיקות

עם עליית דאעש איימו אנשיו להחריב את האבן השחורה במכה לאור טיעונים כי התפילות בזמן העלייה לרגל הפכו מכוונות לאבן במקום לאל. [דרוש מקור] כחלק ממדיניות ארגון המדינה האסלאמית התבצעו בזיזות והריסת עתיקות ברחבי המדינה האסלאמית. ב-24 ביולי ביצע הארגון פיגועים רבים שבהם הוא פגע במקדשים, מסגדים וקברים. הארגון מרוויח גם מאות מיליוני דולרים מהברחת עתיקות מעיראק לטורקיה.
פעילות שכזו אינה מאפיינת בלבד את ארגון המדינה האסלאמית אלא היא תופעה מאז מלחמת האזרחים בסוריה, עד כדי שאונסק"ו פנתה לסוחרי עתיקות מוכרים בדרישה שיימנעו מסחר בחפצי ערך שמקורם מעיראק. בנוסף, אתרי הריסות מופצצים בדרך קבע בידי הכוחות הלוחמים. כך למשל ב-28 במאי, פורסם כי בית הכנסת העתיק, "אליהו הנביא בסוריה הושמד בעקבות פעילותו של אסד בדמשק. אתר שספג פגיעות כבר בידי אסד בעבר.
ב-26 ביולי, כי ג'יהאדיסטים הרסו את קבר יונה הנביא בעיראק. ב-19 בספטמבר, דווח על הריסה של אתר תל-עג'ג'ה ובזזה של אתרי עתיקות נוספים.
בפברואר 2015 הרסו אנשי דאעש פסלים עתיקים מתקופת האימפריה הבבלית והאשורית. במרץ 2015 לאחר שהשתלטו על האזור השחיתו אנשי דאעש את אתר כלח (תל נמרוד) ואת אתר חטרא. בנוסף דאעש שרף כ-8,000 ספרים נדירים.
סחר בנשים

שני שלישים מהשבויים הן נשים והן נסחרות ברחבי המדינה האסלאמית. על פי נתונים שפרסם ארגון אמנסטי בחודש אוגוסט מעל ל-3,000 נשים וילדות נחטפו על ידי ארגון המדינה האסלאמית. הנשים נמכרות כשפחות מין, עבדות בכפייה או נישואים. בשל סיבות זו המון לוחמות כורדיות מתאבדות לאחר שמובסות בקרב.
אנשי המדינה האסלאמית מבטיחים תחילה לקרבנותיהם כי אם יפעלו בהתאם לדרישותיהם, כלומר יתאסלמו ויניחו את נשקיהם, לא יאונה להם כל רע. לאחר מכן הנשים המבוגרות מופרדות מהצעירות כאשר הצעירות נלקחות לאינוס ומכירה. הן מועברות לבתי סוהר, בתי ספר, אולמות ספורט, מסגדים, בתי חולים ואפילו בתים פרטיים. הן לא בהכרח שוהות בקביעות במקומות אלא מנויידות ממקום אחר לאחר. נערות, שגילן לפעמים לא עולה על גיל 14, מוחזקות בשבי בידי הארגון ונכפות לבחור אם להתאסלם ולהימכר. אלו שמסרבות להתאסלם נאנסות מדי יום באופן מתמיד בבית הכלא בו הן מוחזקות. האחראית על ענייני נשים בממשלה הכורדית אמרה, ”זה חולני, לוחמי דאעש הגזימו ואפילו אילצו קוסמטיקאיות מקומיות להגיע לכלא כדי שיוכלו להלביש את הנשים ולאפר אותן” (ynet) עדויות מצמררות אחרות מספרים על אנשי בארגון אונסים נשים צעירות ולאחר מכן רוצחים אותן ואת תינוקותן. הדמיון המצמרר של אירועים ותגובת הממשל האמריקאי, מזכירים את אלו שהתרחשו בעת החטיפה בניגריה, בחודש מרץ, כאשר מעל ל-200 נערות נוצריות נחטפו בידי ארגון אסלאמי הקיצוני בשם בוקו חראם, אשר לימים נשבע אמונים למדינה האסלאמית והפך לגרורה שלו באפריקה.
על פי עדויות מנשים בשבי ניתן למנות מספר תנאים זהים, להלן,
רופאים מבצעים בדיקת בתולים לצעירות ומפרידים בין "הטהורות" (אלו שיכלו להינשא לג'יהאדיסטים) ולאלו שלא.
קיום נוהל ג'יהאד א-ניכאח, מלחמת קודש מינית לפיה ניתן לקחת אישה בל עת שהם רוצים. לפי הדיווח בסוכנות הידיעות AINA הצו פורסם ב-12 ביוני 2014 - יומיים לאחר שהאסלאמיסטים כבשו את העיר מוסול.
הנשים שנחטפו נמסרות כ"מתנות" ללוחמים. הן מוחזקות בתנאי רעב ונמכרות כשפחות.
הילדות והילדים נמכרים כדי שיוכלו לגדול כמוסלמים.
ארבע אזהרות להמרת הדת. בפעמיים הראשונות תהיה זו בבקשה מנומס, בפעם השלישית הצלפה ברצועת עור ובפעם הרביעית יהיה זה עונש מוות.
דת שונה, מדיניות שונה. בעוד נוצרים זכו לאפשרות לקניית נשותיהן, היזדים נענו בשלילה. כחלק מהמרת דתן הן מקבלות שם חדש ונמכרות.
הסחר הוא אחד מאמצי המימון של הארגון.
ב-10 בספטמבר התקיים בישראל כנס מיוחד בשיתוף עם תנועת דרור-ישראל כדי לשמוע עדויות מרצח העם היזידי. אחת מהעדות סיפרה כי היא תומחרה בשמונה שטרות לאחר שהכפר שלהם התאסלם לדרישותיהם של אנשי המדינה האסלאמית, מחיר שהיה ליקר לדעת שוביה לנוכח הכמות הרבה של היזידיות.
האלימות כלפי שבויות אינו פוסח על נשות הארגון. על פי עדות בידי עריקה מארגון ציון כי ”הלוחמים הזרים ברוטלים מאוד כלפי נשים, אפילו עם אלה שהם מתחתנים איתן. היו מקרים שבהם אישה נאלצה להגיע לחדר מיון בגלל אלימות, בגלל אלימות מינית”. על פי הערכות כ-5,000 נשים מוחזקות בידי הארגון.
ילדים בלב המלחמה

אם הילדים לא הוצאו להורג במהלך הפשיטה או מתים בעקבות התייבשות, הם נלקחים יחד עם אמו עד שהם נמכרים וגדלים תחת שלטון האסלאם. תינוקות שנולדו בעקבות האינוס, למשל בבית הכלא בדוש במוסול נלקחו מיד מידי האמהות. הילדים עדים לא פעם לרציחות ההמוניות ומן הסתם לאינוס אמהותיהן בבתים בהן מוחזקים. עד המכירה הילדים נמצאים בתת-תנאים ולכן רבים נפטרים. ילדים ”מקבלים רק פרוסת לחם ביום. הילדים יכולים לקבלים קרטון חלב באזור עשר כל יום. לבן שלי היו עכשיו שלשולים במשך עשרה ימים, הוא בטח ימות בקרוב. אנחנו צריכים עזרה מבריטניה, מארצות הברית, מהאו"ם. מכולם. כל דקה, כל שעה גובה חיים.”
ילדים אשר נלקחים או מחונכים בידי הארגון תחת חוקי האסלאם, מאומנים ונלחמים עבור הארגון, הם צופים בטבחים כחלק מחינוכם, רוצחים בעצמם, וכבר מגיל צעיר למדים לבצע מעשי זוועה וחלקם אף מחבלים מתאבדים. בקרב הם מתפקידים כלוחמים, כמעבירי מסרים, כמרגלים, כשומרים, כמאבטחים כטבחי, כמנקי וכרופאים. בנוסף, הם עוברים שטיפת מוח ומאוימים בידי הארגון לא לנסות לברוח. אחד מהחטופים סיפר כיצד רעולי פנים הכריחו אותו לצפות בסרטון שבו ערפו את ראשו של אדם והזהירו שלא יברח אם אינו רוצה גורל דומה.
טבח המוני וטיהור אתני

המדינה האסלאמית, בהתאם למדיניות שלה, הוציאה להורג אלפי חיילים עיראקים. ב-1 ביוני, נרצח קשיש בן 102 יחד עם בני משפחתו בכפר זנובה. חלק נשרפו בעודם בחיי ככל הנראה מאחר שהשתייכו לעדה העלווית.
ב-16 ביוני, פורסם הטבח בתיכרית בו נרצחו החיילים במטווח של יריות, שעל פי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הוצאו להורג ללא משפט. על סמך המדינה האסלאמית כ-1,700 עיראקים נטבחו. על פי עדות של עלי חוסיין קדאים, אחד מהניצולים הבודדים, ספר על האירוע. המדינה האסלאמית החלה לכבוש את מוסול, ולכן הקצינים של המתחם החלו לעזוב את בבסיס ספייצ'ר בתיכרית, יחד עם הלוחמים הצעירים. כ-3,000 איש יצאו מהבסיס אך תוך זמן קצר נתקלו בכוחות הארגון. אלו הבטיחו להם לקחת אותם חזרה לבתיהם וכך הצליחו לעלות אותם על המשאיות. הם הוחזרו לתיכרית ושם הופרדו בין סונים ושיעים. גורלם של השיעים נחרץ והם הורצו סביב הבסיס עד שהגיעו לנהר החידקל ושם הוצאו להורג. בעקבות המקרה אושר כי מטוסים לא חמושים של צבא ארצות הברית הוטסו בשמי בגדאד.
ב-10 באוגוסט פורסם כי כ-500 יזידים נטבחו בידי הארגון לאחר שהוא השתלט על סינג'אר. עוד כ-300 נלקחו עבור סחר בנשים. בתים של נוצרים סומנו באות "נ" לקראת רציחתם. חלק מתושבי המקום הצליחו לברוח וקיבלו סיוע איוורי ממדינות העולם. מעדויות אנשים עוברים התעללויות, למשל הארגון נהג לחתוך את אצבעותיהן של נשים, עד כדי ש”הנערות השליכו עצמן מקצה ההר” רבים עברו השפלות ואף חלק מהילדים נקברו בעוד בחיים. בעקבות המצור על הכפר רבים מתו מרעב ואחרים התאבדו. ייתכן כי מאחר שהשבטים הסוניים באזורי הכיבוש מקבלים את האפשרות להצטרף לכוחות המדינה האסלאמית, הם למעשה שיתפו פעולה עם רצח היזידים. מעשי חטיפה ורציחת אנשי היזידים המשיכו בשבועות הבאים כאשר ארגון המדינה האסלאמית המשיך לכפר קוג'ו, חאטימייה וקוואבושי. אירועים אלו הובילו את ארצות הברית לתקוף אווירית בעיראק. רבים מהיזידים ברחו אל הרי סינג'אר, לשם הגיעו כוחות אמריקאים כדי להעריך את המצב. מעטים חולצו באמצעות מטוסים.
ב-17 באוגוסט, ארגון המדינה האסלאמית טבח בבני חמולת א-שעיטאת, גורלם של 1800 איש של אנשי החמולה אינו ידוע. ב-22 דווח על טבח אתני נוסף בעיר אמרלי. המצור שהיה על העיר במשך חודשים הותיר כ-20 אלף איש חסרי מים, מזון וציוד רפואי ב-28 באוגוסט, טבחה המדינה האסלאמית ב-250 סורים.
הוצאות להורג

הארגון נוהג להוציא להורג חיילי צבאות יריבים הנקרים בדרכו על ידי טבח המוני בנשק אוטומטי. כמו כן נוהג הארגון כיום להוציא להורג מתנדבים ועיתונאים ממדינות המערב שהצליח לחטוף תוך כדי תיעוד המאורע כפי שנעשה מקודם. בחודשים אוגוסט וספטמבר 2014 ערף הארגון את ראשיהם של שני עיתונאים אמריקאיים ועובד סיוע בריטי. ההוצאות להורג תועדו וזכו לסיקור נרחב ברשתות הטלוויזיה בעולם. בעקבות הזעזוע הבינלאומי מן ההוצאות להורג הברוטליות הצליחה ארצות הברית לגבש קואליציה של 25 מדינות המערב ומדינות ערב למטרת השמדת הארגון.[דרוש מקור]
נשים אשר שייכות לדת הנוצרית או היזידית שאינן מוכנות להתאסלם הוצאו להורג באמצעות גרירה בחבלים על ידי כלי רכב.
ב-3 באוקטובר 2014 ערפה המדינה האסלאמית את ראשו של עובד הסיוע אלן הנינג, ובאותו מעמד הודיעה על מועמד להוצאה להורג בשם פיטר קאסיג, ראש ארגון סיוע בריטי. ב-16 בנובמבר 2014 מימש הארגון את האיום וערף את ראשו של קאסיג. בספטמבר נערף ראשו של צרפתי באלג'יריה ועורכת דין הפעילה לזכויות אדם בעיראק. כמו גם הארגון החזיק בידי אמריקנית, שנהרגה במהלך הפצצות.
ראו גם

מלחמת האזרחים בסוריה
מבצע נחישות טבועה
אבי מויאל (פרופסור)

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1956 (בן 68) מגדל העמק, ישראל 
 מקום לימודים:  מכון וינגייט  אוניברסיטת אנגליה רסקין  אוניברסיטת לובורו 
 
אבי מויאל (נולד ב-17 ביולי 1956) הוא פרופסור, אל"ם במילואים, ואיש חינוך גופני וספורט, ראש התמחות ספורט בקריה האקדמית אונו ולשעבר ראש מחלקת כושר קרבי בצה"ל.
קורות חייו

נולד ב-17 ביולי 1956 במגדל העמק, למשפחה עולי מרוקו, עם 4 אחים ואחיות.
המשפחה התגוררה במגדל העמק עד לשנת 1962, עת עברו לקריית חיים.
בצעירותו היה חובב ספורט, והשתתף בתחרויות בית ספריות ובאגודת הפועל חיפה באתלטיקה קלה, מטעמה גם נסע לתחרות אתלטיקה קלה בלברקוזן בגרמניה ב-1976.
התגייס ב-1974 לחיל הרגלים, ושובץ בבית הספר למ"כים, משם יצא לקורס מדריכי כושר קרבי והמשיך לשירות קבע בסיירת גולני עם מפקדו גיורא ענבר.
בתפקיד זה יצא לקורס קציני כושר קרבי, אותו סיים בהצטיינות, וחזר לסיירת גולני.
לאחר מכן עבר עם גיורא ענבר, ליחידת שלדג שזה עתה הוקמה.
לאחר תפקיד זה יצא ללימודי תואר ראשון בחינוך גופני, אותם ביצע במכללת אוהלו ובמכללה האקדמית ע"ש זינמן במכון וינגייט.
לאחר סיום לימודיו, שירת כמדריך הראשי של בית הספר לכושר קרבי בצה"ל, בה"ד 8.
לאחר תפקיד זה נתבקש על ידי מפקד סיירת מטכ"ל דאז, משה (בוגי) יעלון, להגיע להיות קצין הכושר הקרבי של סיירת מטכ"ל, ולסייע לצמצם את הנשר הרפואי הרב שהיה ביחידה בעקבות נורמות פעילות גופנית לא סדורות.
בתפקיד זה שירת במשך שני עשורים, במקביל להיותו קצין הצלפים ביחידה.
באירועי יום העצמאות התשס"ד (2004) - היה ממדליקי המשואות בטקס המרכזי בהר הרצל.
שימש כמאמן היכולות הגופניות של נבחרת ישראל בכדורגל תחת אברהם גרנט.
בהמשך שירותו, נקרא מויאל לתפקיד ראש מחלקת הכושר הקרבי בצה"ל, לקדם את תחום הכושר הקרבי בסיום מלחמת לבנון השנייה שמסקנותיה הצביעו על כשלים מרובים במוכנתו הגופנית של צה"ל.
בתפקיד זה בנה מחדש בצה"ל את התרבות הארגונית בכושר קרבי מהמפקדים הבכירים ועד לאחרוני הלוחמים.
במקביל לשיקום כשירותו המבצעית של צה"ל, ובעקבות דו"ח מבקר המדינה על מצב ההשמנה בקרב אנשי הקבע, הקים את ענף אורח חיים בריא במחלקת הכושר הקרבי של צה"ל - שפעל לקידום פעילות גופנית והרגלי תזונה בריאה של משרתי הקבע במספר רב של פרויקטים ביחידות, וכן פרויקטים ייחודים בשלוחות אימון מרכזיות.
לאחר שחרורו מצה"ל, נתבקש על ידי רופאו של ראש המוסד בדימוס מאיר דגן, לסייע בשיקומו לאחר הליך רפואי מורכב.
מויאל שימש כמאמן כושר גופני של בכירים רבים במשק הישראלי, ביניהם ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט ונשיא המדינה לשעבר ראובן (רובי) ריבלין.
כיום משמש פרופ' מויאל כראש התמחות ספורט ומרצה בכיר בקריה האקדמית אונו בפקולטה לחינוך וחברה, מסלול לימודים אותו הקים.
ב-2021 הוציא את ספרו האטוביוגרפי מרוץ חיי בהוצאת ידיעות ספרים, טקס השקה נערך באקדמיית אונו.
שירותו הצבאי

2007 - 2012: ראש מחלקת הכושר הקרבי בצה"ל
1987 - 2007: קצין הכושר הקרבי וקצין הצלפים של סיירת מטכ"ל
1986 - 1987: מדריך ראשי - בית הספר לכושר קרבי
1982 - 1986: קצין הכושר הקרבי של שלדג
1979 - 1982: קצין הכושר הקרבי של סיירת גולני
השכלה

2002 - P.hD בחינוך גופני, אוניברסיטת אנגליה רסקין (אנ').
1996 - M.A בחינוך גופני, אוניברסיטת לבוראו (אנ') בלונדון.
1986 - B.Ed בחינוך גופני (בהצטיינות), המכללה האקדמית ע"ש זינמן לחינוך גופני במכון וינגייט.
חיים אישיים

מויאל הוא גרוש ואב לשניים.
לקריאה נוספת

אבי מויאל, מרוץ חיי, ידיעות אחרונות, 2021
מאמרים אקדמיים אותם כתב או להם היה שותף

Lev, A., Bichman, A., Moyal, A., Brenner, S., Fass, N., & Been, E. (2020). No cutting corners: the effect of parental involvement on youth basketball players in Israel. Frontiers in Psychology, 11, 607000.
Posen, I., Grosman-Rimon, L., Caspi-Avissar, N., Sinderovsky, A., Gleitman, S., Rimon, J., ... & Kachel, E. (2024). Depression predicts delayed return to daily activities in patients post-cardiac surgery: a prospective observational study. Journal of Cardiothoracic Surgery, 19(1), 504.
Overweight and obesity among Israeli adolescents and the risk for serious morbidity in early young adulthood: a nationwide retrospective cohort study
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏"חלום שהתגשם": המאמן של ריבלין ששינה את פני הכושר בצה"ל מסכם את פועלו, באתר מעריב אונליין, 22 ביוני 2021
↑   השקת הספר "מירוץ חיי" / ד"ר אבי מויאל, סרטון בערוץ "הקריה האקדמית אונו", באתר יוטיוב (אורך: 13:51)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400980905171  VIAF: 33164717682502090180   WorldCat (עם VIAF): 33164717682502090180
הסר חבר (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  לוואן גבריאדזה 
 הופק בידי:  נלסון גריבס טימוּר בֶּקמָמבֶּטוב ג'ייסון בלאם
 תסריט:  נלסון גריבס 
 עריכה:  פארקר לאראמי אנדרו ווסמן
 שחקנים ראשיים:  שלי הניג מוזס ג'ייקוב סטורם רנה אולסטד ויל פלץ ג'ייקוב וייסוקי קורטני הלברסון הד'ר סוסאמן
 צילום:  אדם סידמן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Bazelevs בלמהאוס הפקות
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  20 ביולי 2014 (פסטיבל פנטזיה) 17 באפריל 2015ארצות הברית
 משך הקרנה:  83 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקופת התרחשות:  העשור השני של המאה ה-21 
 תקציב:  1 מיליון דולר
 הכנסות:  62.9 מיליון דולר (28 במאי 2015)
 הכנסות באתר מוג'ו:   cybernatural
 פרסים:  הסרט החדשני ביותר, פסטיבל פנטזיה 2014  ציון לשבח, פסטיבל פנטזיה 2014 פרס Fright Meter לעריכה הטובה ביותר לשנת 2015.
 סרט הבא:  הסר חבר: רשת אפלה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסר חבר (באנגלית: Unfriended) הוא סרט אימה על-טבעי משנת 2014, המצולם בסגנון פאונד פוטג'. עלילת הסרט נסבה סביב התאבדות בני נוער על רקע בריונות רשת, מתרחשת במדיה החברתית ומסופרת דרך צג מקבוק, מצלמות רשת ומיקרופונים של המשתמשים. ביים לוואן גבריאדזה, הפיקו טימור בקממבטוב ונלסון גריבס שגם כתב את התסריט.
הסרט, שהוא קופרודוקציה אמריקאית-רוסית, הוקרן בהצגות בכורה בפסטיבל פנטזיה (אנ') ב-20 ביולי 2014 ובמסגרת אירועי South by Southwest בטקסס ב-13 במרץ 2015, ויצא לבתי הקולנוע בארצות הברית ב-17 באפריל 2015. לעומת תקציב נמוך של מיליון דולר בלבד, הסרט גרף סך הכנסות של כ-63 מיליון דולר בבתי הקולנוע.
אתר האינטרנט NewsTalk כלל את "הסר חבר" ברשימת עשרת סרטי פאונד פוטג' החשובים ביותר שהופקו, וחשיבותו נעוצה בכך שהסרט העביר את רעיון הפאונד פוטג' מהסגנון המסורתי של מצלמות וידאו ביתיות, למצלמות הרשת והסקייפ של המאה ה-21. ב-24 במרץ 2018 הוקרן הסרט במסגרת הפסטיבל הראשון לסרטי פאונד פוטג', שהתקיים בסן פרנסיסקו תחת הכותרת "The Unnamed Footage Festival" (בתרגום חופשי לעברית: "הפסטיבל לסרטי וידאו ללא שם").
ליהוק

| שחקנ/ית | תפקיד |
| --- | --- |
שלי הניג: בלייר לילי
מוזס ג'ייקוב סטורם: מיטש ראסל
רֶנֶה אולסטד: ג'סיקה "ג'ס" פֶלְטוֹן
ויל פלץ: אדם סְיוּאֶל
ג'ייקוב וייסוקי: קנינגטון "קן" סמית
קורטני הלברסון: ואלרי "ואל" רומל
הד'ר סוסאמן: לורה בארנס
כריסטה הרטסוק: בחורה בצ'אט-רולט