stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרדכי הלוי
יצירתו

רבי מרדכי הלוי עסק רבות בהדפסת ספרי ראשונים שלא ראו אור. הוא הוציא לאור מכתבי יד ספרי חידושים רבים, וביניהם: ספר אשי ה' של הרמב"ן (נדפס בתקנ"ד), חידושי הריטב"א על מסכת נדרים, ספר בית הבחירה למאירי על מספר מסכתות (תקנ"ה), ועוד. את הכתבים הוא מצא בספריות או השיג מאנשים פרטיים. לחלק מהספרים הוא הוסיף הגהות והערות אותם כינה בשם מאמר מרדכי. כן חיבר ספר על השולחן ערוך הקרוי אף הוא "מאמר מרדכי".
בין ההסכמות שנתן לחיבורים תורניים נמנים גם הספרים: "יד רמה" (תק"ן),  "דין אמת" (תקס"א), "מראה האופנים" ו-"מזבח כפרה" (תקס"ו).
בספר תולדות גדולי איטליה מספר עליו הרב חננאל ניפי:
זכיתי להכירו כשבא בערי איטליא בשליחות עיה"ק ירושלים ת"ו, ומצאתיו רב מובהק מאוד בתלמוד ופוסקים, כמאן דמנח ליה בכיסתיה, ועל ידו נדפסו תורתן של ראשונים, וגם הוא חכם כולל כתב חבור גדול נקרא "מאמר מרדכי".
הערות שוליים

↑  אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל, עמ' 562.
↑  מקור
| הראשונים לציון |
| --- | --- | --- |
| חכם באשי | רבי משה גאלנטי • רבי משה בן חביב • רבי אברהם רוויגו • רבי אברהם בן דוד יצחקי • רבי בנימין הכהן מעלי • רבי אליעזר נחום • רבי ניסים חיים משה מזרחי • רבי יצחק הכהן רפפורט  • רבי ישראל יעקב אלגאזי • רבי רפאל בן רבי שמואל מיוחס • רבי חיים רפאל בן אשר • רבי רפאל משה בולה • רבי יום-טוב אלגאזי • רבי משה יוסף מרדכי מיוחס • רבי מרדכי הלוי • רבי יעקב משה עייאש • רבי יעקב קוראל • רבי רפאל יוסף חזן • רבי יום טוב דאנון • רבי שלמה משה סוזין • רבי יונה משה נבון • רבי יהודה נבון • רבי חיים אברהם גאגין • רבי יצחק קוב'ו • רבי חיים נסים אבולעפיה • רבי חיים דוד חזן • רבי אברהם אשכנזי • רבי רפאל מאיר פאניז'ל • רבי יעקב שאול אלישר • רבי אליהו משה פאניז'יל • רבי נחמן בטיטו • רבי משה יהודה פרנקו • רבי נסים יהודה דנון • רבי חיים משה אלישר |  |
| ברבנות הראשית | הרב יעקב מאיר • הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל • הרב יצחק נסים • הרב עובדיה יוסף • הרב מרדכי אליהו • הרב אליהו בקשי דורון • הרב שלמה עמאר • הרב יצחק יוסף • הרב דוד יוסף |  |
מתקן התפלה חדרה

| --- | --- |

המתקן בעת הקמתו (מימין)
 מידע כללי
 סוג:  מתקן התפלה 
 שימוש:  התפלת מים
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°28′00″N 34°53′18″E﻿ / ﻿32.46666667°N 34.88833333°E﻿ / 32.46666667; 34.88833333
  (למפת הכרמל מוגדלת) מתקן התפלה חדרה(למפת הכרמל רגילה) מתקן התפלה חדרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מתקן התפלה חדרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מתקן התפלה חדרה
 
מתקן התפלה חדרה הוא מפעל להתפלת מי ים בשיטת האוסמוזה ההפוכה (SWRO), המספק מים באיכות מי שתיה למערכת המים הארצית בישראל.
המתקן הוקם לאורכו של נחל חדרה, בצידו הדרומי של מתחם תחנת הכוח אורות רבין בחדרה, והוא היה לגדול מסוגו בעולם לאחר שנישל את מתקן התפלה אשקלון מהתואר. הקמת המתקן החלה בשנת 2007 והוא נחנך ב-23 בדצמבר 2009. בשנת 2011 הגיע המתקן למלוא תפוקתו המתוכננת בהיקף של 127 מיליון מ"ק בשנה. המתקן הוקם בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT) למשך 25 שנה, בידי חברת H2ID המוחזקת בחלקים שווים בידי חברת הנדסת התפלה ושיכון ובינוי. הקמת התשתית הנדרשת לקליטת המים המותפלים ולשילובם במערכת המים הארצית נעשתה בידי מקורות, וכללה, בין היתר, הקמת מאגר בנפח של 90,000 מ"ק, בניית תחנת שאיבה וכן הנחת צנרת בקוטר 80 אינץ' לאורך 15.6 קילומטר.
במטרה לבחון את השפעת המתקן על הסביבה הימית והחופית, חברת H2ID הזמינה מודל נומרי לבחינת פיזור התמלחת מהמכון הישראלי לחקר הנדסה ימית בטכניון.[דרוש מקור]
ראו גם

התפלה בישראל
משק המים בישראל
הערות שוליים

↑  מתקן התפלה חדרה, לוחות זמנים, באתר החשב הכללי
↑  יעל דראל, זה קורה: מתקן ההתפלה בחדרה התחיל לפעול, באתר ynet, 23 בדצמבר 2009
↑  מתקן התפלת מי-הים הגדול מסוגו בעולם נחנך היום בחדרה, 16 במאי 2010, באתר tashtiot.co.il
↑  רויטל חובל, מתקן ההתפלה בחדרה החל לפעול היום, באתר כלכליסט, 23 בדצמבר 2009
↑  חיבור מתקן ההתפלה בחדרה – ראשית מהפכת המים המותפלים
מתקן התפלה פלמחים

| --- | --- |

מתקן התפלה פלמחים
 מידע כללי
 סוג:  מתקן התפלה 
 שימוש:  התפלת מים
 מיקום:  פארק תעשיות פלמחים
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  קרן תשתיות ישראל
 מפעיל:  דרך הים התפלה בע"מ
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  נובמבר 2004 – מאי 2007 (כשנתיים)
 חברת בנייה:  חברת GES
 עלות:  80 מיליון דולר
 מידע טכני
 מידע נוסף:  תפוקה: 90 מלמ"ש
 קואורדינטות:  31°56′12″N 34°42′43″E﻿ / ﻿31.936748°N 34.711871°E﻿ / 31.936748; 34.711871
 he
 
מתקן התפלה פלמחים הוא מפעל התפלת מי ים בשיטת האוסמוזה ההפוכה (SWRO) המספק מים באיכות מי שתיה למערכת המים הארצית בישראל. המתקן הוקם בפארק תעשיות פלמחים, בהשקעה של כ-70 מיליון דולר, על ידי הקונסורציום "ויה מאריס".
היסטוריה

בדצמבר 1999, קיבלה ועדת השרים לכלכלה בראשות שר האוצר, אברהם שוחט, ההחלטה על הקמת מספר מתקני התפלה, כדי להתמודד עם המחסור במים שפירים בישראל בטווח הארוך. מכרז ראשון פורסם להקמת מתקן התפלה אשקלון בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT), ובפברואר 2001 הודיע שוחט מייד על מכרז שני לשלושה מתקני התפלה, שיפיקו כ-50 מיליון מ"ק מים בשנה כל אחד. זאת לאחר שנציבות המים התריעה שיש להקים, תוך חמש השנים, לפחות עוד ארבעה מתקנים להתפלת מים, שיפיקו כ-200 מיליון מ"ק מים בשנה, כדי להתמודד עם המחסור הצפוי במים.
הוחלט שהמכרז השני יבוצע כשותפות ציבורית-פרטית בשיטת BOO - build–own–operate (הזכיין הפרטי מממן את המיזם ומפעיל אותו והוא גם הבעלים של המיזם). בנוסף על הזכיינים היה לאתר שטח מתאים למתקנים סמוך לחוף הים. בשלב הראשון, באוגוסט 2001, בחר משרד התשתיות ב-17 מבין 21 אתרים שהוצעו על ידי קבוצות יזמים שונות.
באוגוסט 2002, נבחרה ההצעה של קבוצת "ויה מאריס" להקמת מתקן התפלה בפארק תעשיות פלמחים שסמוך לחוף פלמחים, לאחר שהציעה מחיר של 54 סנט למ"ק מים. קבוצת "ויה מאריס" כללה את החברות: תה"ל (26.5%), גרנית הכרמל (26.5%), צינורות המזרח התיכון (21%), אוסיף השקעות ופיתוח (21%) והחברה הספרדית טדגואה שסיפקה את הידע להקמת המתקן (5%). בנובמבר 2004, הונחה אבן פינה להקמת המתקן. בנק הפועלים מימן 78% מההשקעה בהקמת המתקן בעלות של 80 מיליון דולר.
המתקן החל לפעול במאי 2007. בפברואר 2010, השלימה חברת "גרנית הכרמל" את רכישת חלקם של שאר השותפים בפרויקט. בדצמבר 2013, מכרה את המתקן לקרן תשתיות ישראל, תמורת 400 מיליון שקל, וברווח של 100 מיליון שקל.
המתקן החל לפעול בקיבולת שנתית של 30 מיליון מטר מעוקב מים מותפלים. בסוף 2010 הורחב המתקן לקיבולת של 45 מיליון מטר מעוקב בשנה, ובתחילת 2013 ל-90 מיליון מטר מעוקב בשנה.
הערות שוליים

↑  דוד חיון, ‏הממשלה מתמודדת עם המחסור במים: שנת 2010 - נקודת המבחן, באתר גלובס, 27 בדצמבר 1999
↑  משה ליכטמן, ‏החמיץ את הסרט: תשתיות - אברהם שוחט, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2002
↑  דליה טל, ‏שוחט: יוקם מיתקן התפלה נוסף למתוכנן באשקלון; צוות יקבע את מיקומו ודרך הקמתו, באתר גלובס, 13 בפברואר 2001
↑  דליה טל, ‏משרד התשתיות בחר ב-17 מבין 21 אתרים שהוצעו להקמת מתקן ההתפלה השני, באתר גלובס, 20 באוגוסט 2001
↑  יורם גביזון,מאת ענת ג'ורג'י, VIA MARIS תקים מתקן התפלה  של 45 מיליון מ"ק בעבור מקורות, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2002
↑  הארץ, בנק הפועלים יממן 80 מיליון דולר מסך  ההשקעה בהקמת מתקן ההתפלה בפלמחים, באתר TheMarker‏, 28 בנובמבר 2004
↑  הארץ, מתקן ההתפלה בפלמחים החל לפעול; יזרים 30 מיליון מ"ק מים מותפלים בשנה, באתר TheMarker‏, 27 במאי 2007
↑  אבי בר-אלי, עזריאלי משלים את ההשתלטות על מתקן ההתפלה בפלמחים, באתר TheMarker‏, 5 באוקטובר 2011
↑   מיכאל רוכוורגר, יורם גביזון, עזריאלי מתפיל 400 מיליון שקל בפלמחים: מוכר את המתקן לקרן תשתיות ישראל, באתר TheMarker‏, 30 בדצמבר 2013
↑  ליאור גוטמן, בנק הפועלים יממן הרחבת מתקן התפלת המים בפלמחים, באתר כלכליסט, 16 באוגוסט 2009
↑  עמירם ברקת, יובל אזולאי, ‏מי צריך מס בצורת? מתקן התפלה מורחב נחנך בפלמחים, באתר גלובס, 16 בנובמבר 2010
משלים (תחביר)

משלים (בלועזית: קומפלמנט) הוא רכיב תחבירי, שמוסיף או משלים לקורא מידע אודות שם עצם או פועל.
משלימי הפועל

משלים הפועל הוא חלק המשפט המוסיף מידע לנשוא הפועלי. נוהגים להבדיל בין משלים מוצרך שחיוני לשלמות המשפט ובין משלים שאינו מוצרך (או בשמו האחר נספח), שרק מוסיף מידע למשפט וניתן להשמיטו. על פי הבלשנות הגנרטיבית, ההבדל העיקרי בין המשלים המוצרך לנספח הוא שהמשלים מקבל תפקיד תטא (אנ') מהפועל ואילו הנספח לא מקבל תפקיד תטא. 
מבחינת התחביר, המשלים מנותח כאחות לפועל והנספח מנותח כאחות לרמה הבאה של הפועל.
משלימי הפועל > המושא

המושא הוא  משלים מוצרך שהוא האובייקט שעליו נעשית הפעולה בנשוא.
משלימי הפועל > התיאור

התיאור הוא משלים שאינו מוצרך.
משלימי הפועל > משלים מקום מחויב

משלים מקום מחויב הוא משלים מוצרך שבדומה לתיאור מקום עונה על השאלה "איפה?". לפי "תאורית הסמנטיקה הגנרטיבית" הפועל מתייחס לפרופוזיציה, התרחשות מסוימת בעולם המציאות. בפרופוזיציה זו יכולים לקחת חלק:
שחקן אחד - כמו בפרופוזיציות שקשורות במצב או בכניסה למצב מסוים כגון: "מנוחה" ו"שינה".
שני שחקנים - למשל בפרופוזיציה של יצירה משתתפים היוצר והמוצר.
שלושה שחקנים -  למשל בפרופוזיציה של העברת משהו למישהו משתתפים הישות המעבירה, הישות המועברת והישות שאליה מעבירים.
בפעלים כמו "גר", "הניח", "נסע" וכו', יש למקום תפקיד הכרחי בפרופוזיציה. לכן במשפטים "דוד גר ברעננה", "מיכל הניחה את המשקפיים על השידה" ו"משה נסע לפתח תקווה" משלימי הפועל הם מוצרכים. בתאורית הסמנטיקה הגנרטיבית פעלים אלה נקראים פעלים לוקטיביים. המשלימים במשפטים לעיל לא יכולים להיחשב כמושא מכיוון שלא נעשית עליהם פעולה, אך גם לא יכולים להיחשב כתיאור מקום מכיוון שהם מוצרכים. לכן משלימים אלה מוגדרים כ"משלים מקום מחויב".
משלימי השם

משלים השם נקרא גם לוואי, והוא לעולם יהיה בלתי־מוצרך. משלים שם מתאר את שם העצם שאליו הוא מתלווה.
מרים פאוסט

| --- | --- |

פרופ' פאוסט, 2014
 לידה:  1953 
 פטירה:  21 במרץ 2024 (בגיל 71 בערך) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בר-אילן
 מנחה לדוקטורט:  הרווי באבקוף  שלמה קרביץ
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן
 
מרים פאוסט (1953 – 21 במרץ 2024) הייתה פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה שהתמקדה בייצוג המוחי של השפה, והיבטים קוגניטיביים ומוחיים של יצירתיות. שימשה בתפקיד רקטור אוניברסיטת בר-אילן החל מאוקטובר 2014 ועד לאוקטובר 2020.
ביוגרפיה

פאוסט למדה בתיכון בבית הספר צייטלין בתל אביב-יפו. למדה לתואר הראשון באוניברסיטת תל אביב בחוג להפרעות בתקשורת ואת התארים השני והשלישי למדה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, בהנחיית הרווי באבקוף ושלמה קרביץ. היא זכתה במלגת פוסט-דוקטורט של קרן קורט עבור מחקר בהבנת שפה מורכבת ברמה של משפטים וטקסטים בשתי ההמיספרות המוחיות.
פרסמה למעלה מ-100 מאמרים מדעיים והדריכה למעלה מ-70 תלמידי מחקר. הייתה חברת מערכת של כתב העת הבינלאומי "BRAIN AND LANGUAGE".
ספר בעריכתה, "The Handbook of The Neuropsychology of Language", יצא לאור ב-2012 בהוצאת "Wiley-Blackwell".
שימשה במועצה להשכלה גבוהה כיו"ר הוועדה העליונה למינוי פרופסורים במדעי החברה, ניהול ומשפטים.
פאוסט הייתה נשואה לעו"ד רפאל פאוסט, קונסול כבוד של אלבניה בישראל, אם לארבעה. חתנה הוא פרופ' ערן סוחר מאוניברסיטת תל אביב.
פאוסט נפטרה ב-21 במרץ 2024 ממחלה קשה.
תפקידים אקדמיים וציבוריים

ראש המגמה המחקרית במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן (1995–1999)
סגנית ראש המחלקה לפסיכולוגיה (2002–2003).
ראש המחלקה לפסיכולוגיה (2005–2010)
יועצת הרקטור לקידום נשים באוניברסיטה (2004–2010)
חברת הוועד המנהל של המרכז לחקר המוח (2005–2013)
חברת הוועדה האוניברסיטאית לתואר שלישי (2008–2024)
סגנית הרקטור (2010–2014)
רקטור (2014–2020)
מחוץ לאוניברסיטה: חברת המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח (2004–2008)
הערות שוליים

↑  עטרת זרביב, נשות בר-אילן, באתר "דתילי", 19 ביוני 2014
↑  בוגר צייטלין נשאר בוגר צייטלין, באתר בית הספר צייטלין
↑  הוועדות העליונות למינוי פרופסורים, באתר המועצה להשכלה גבוהה
↑  אוניברסיטת בר אילן, ציוץ בטוויטר, ‏21 במרץ 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601466805171  BIBSYS: 12013294  BnF: cb166293264 (data)  CiNii: DA17466395  ISNI: 0000 0001 1988 4932  LCCN: n2011181855  NTA: 340147288  SUDOC: 161440576  VIAF: 170886724   WorldCat (עם VIAF): 170886724
מרים פיינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  שחייה במים פתוחים
מרים פיינר-זיו (1922 - 7 במאי 2012) הייתה שחיינית ישראלית. אלופת צליחת הכנרת השלישית (1945).
ביוגרפיה

פיינר גדלה בדגניה ב'.
בצליחת הכנרת הראשונה שנערכה ב-24 ביולי 1943 מעין גב לטבריה לקחו חלק 25 מתחרים ו-23 סיימו אותה בהצלחה. פיינר סיימה שנייה בין הנשים ושביעי כללי בתוצאה של 3:44:0 שעות, אחרי עליזה וירץ מתל אביב שקבעה שיא חדש של 3:31.50 שעות ולפני נירה בן יעקב מדגניה א' (3:49:25 שעות).
בצליחת הכנרת השלישית שנערכה ב-24 בספטמבר 1945 זכתה פיינר במקום ראשון בין הנשים ושביעי כללי בתוצאה של 3:28.55 שעות, לפני חנה כהן מהפועל בת ים (3:32:38 שעות) ונירה בן יעקב (3:43.30 שעות).
ראו גם

שחיית מרתון במים פתוחים
הערות שוליים

↑  צליחת הכנרת - 23 מתוך 25 צלחו, דבר, 25 ביולי 1943
↑  אספורט - שחייה, משמר, 28 בספטמבר 1945
↑  צליחת הכנרת בשלישית, הצופה, 25 בספטמבר 1945
]
מרגרט מקדונלד מקינטוש

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1864 טיפטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 בינואר 1933 (בגיל 68) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של גלאזגו 
 תחום יצירה:  אמנות דקורטיבית 
 זרם באמנות:  אר נובו 
 יצירות ידועות:  Willow Tearooms 
 בן או בת זוג:  צ'ארלס רני מקינטוש 
 
מרגרט מקדונלד מקינטוש (באנגלית: Margaret Macdonald Mackintosh;‏ 5 בנובמבר 1864 – 7 בינואר 1933) הייתה אמנית ילידת אנגליה, חברת הזצסיון הווינאי, שחיה ועבדה בסקוטלנד ושעיצוביה הפכו בשנות ה-1890 לחלק מהסימנים המזהים של "אסכולת גלאזגו".
קורות חיים

מרגרט מקדונלד, נולדה בטיפטון (אנ') שליד וולוארהמפטון (אנ') באנגליה, אביה היה מהנדס ומנהל מכרה פחם, מרגרט ואחותה הצעירה ממנה פרנסס מקדונלד מקנייר, למדו בבית הספר לנערות אורמה (אנ') שבניו קאסל אנדר ליים (אנ') בסטפורדשייר. במפקד האוכלוסין של 1881, מרגרט שהייתה בת 16 נרשמה כמתגוררת בבית של משפחה אחרת והוגדרה כלמדנית. בשנת 1890 המשפחה עברה לגלאזגו. עד 1892 לא הורשו נשים בסקוטלנד ללמוד באוניברסיטה. אבל כבר משנות ה-1850 היו התארגנויות של נשים שדרשו אפשרויות לימוד מקצועות לנשים, אחת האפשרויות שהיו פתוחות לנשים הייתה ללמוד הוראה בבית הספר לאמנויות. מרגרט ואחותה פרנסס נרשמו כתלמידות יום 'בבית הספר לאמנות של גלאזגו'. הן למדו קורסים של עיצוב. מרגרט למדה שם בין היתר עבודות מתכת, רקמה וטקסטיל.
היא התחילה לעבוד בשיתוף פעולה עם אחותה פראנסס וב-1890 הן פתחו את 'סטודיו האחיות'ברחוב הופ בגלאזגו. היצירות החדשניות שלהן הושפעו מדימויים קלטיים, ספרות, סמליות ופולקלור. הן יצרו עבודות מתכת, גרפיקה ואיירו ספרים רקימה וטקסטילים. בשנת 1896 יצירותיהן השתתפו בתערוכה החמישית של תנועת האמנויות והאומנויות בלונדון, והשפיעו על מעצבים רבים.
יותר מאוחר היא שיתפה פעולה עם בעלה הארכיטקט צ'ארלס רני מקינטוש, לו נישאה ב-22 באוגוסט 1900. יצירותיה המפורסמות ביותר הן הלוחות שיצרה לעיצובים פנימיים לבית התה.
צ'ארלס רני מקינטוש נחשב כארכיטקט הסקוטי הכי מפורסם ומרגרט נחשבת כשולית בהשוואה אליו, אבל בזמן חייה היא נחשבה כאמנית מקורית ומשפיעה, על ידי אמנים רבים כולל בעלה שפעם כתב לה :"זכרי את חצי אם לא שלושת רבעים מכל היצירות הארכיטקטוניות שלי " ופעם אחרת כתב"מרגרט היא גאונה, לי יש רק כשרון".
החוקרת דר' רוביין קאלוורט (Robyne Calvert) עמיתת מחקר מקינטוש, אמרה שהיו ועדיין יש הרבה השערות לגבי השאלה האם נישואיה של מרגרט תרמו או פגעו בפרסומה כאמנית בפני עצמה. היא הוסיפה שמרגרט היא דמות מעניינת מאוד, בעיקר אם נזכור שבאופן כללי נשים אמניות שהיו להן יחסי עבודה עם גבר מקביל הועמדו בדרך כלל בצלו, נשים אמניות גם נטו לאבד את הקרירה האמנותית שלהן כאשר נישאו, מבחינה זו מרגרט מסקרנת בכך שהיא לא הלכה לאיבוד. דר' קאלוורט מוסיפה: שבעלה של מרגרט תמך בה להציג בתערוכות, והיא המשיכה להשתמש בשם נעוריה בתערוכות, כאשר אמניות אחרות באותה התקופה השתמשו רק בראשי התיבות של שמן הפרטי כדי להתקבל לתערוכות.
בין 1895 ל-1924 היא יצרה הרבה והייתה מפורסמת והציגה במעל 40 תערוכות באמריקה ובאירופה. בריאותה התרופפה וככל הידוע היא הפסיקה ליצור אחרי 1921 נפטרה 5 שנים לאחר מות בעלה.
רביעיית גלאזגו ויצירה משותפת

לא ידוע מתי בדיוק נפגשו האחיות מקדונלד עם צ'ארלס רני מקינטוש וחברו ג׳יימס הרברט מקנייר. נראה שהם נפגשו ב-1892 ב'בית הספר לאמנות של גלאזגו 'שם למדו צ'ארלס והרבט בקורסי ערב. המנהל פרנסיס ניוברי הכיר ביניהם כי ראה שהם עובדים ויוצרים בסגנונות דומים. החל מ-1894 הם התחילו להציג את עבודותיהם במשותף בתערוכות הסטודנטים ולעיתים אף הציגו יצירות שייצרו יחד. היצירות התקבלו ברגשות מעורבים, היו ביקורות שציינו שהיצירות הרזות עם קווי האורך של האחיות הראו השפעה של אוברי בירדסלי היו נתעבות וזיכו אותן בכינוי 'אסכולת רוחות הרפאים' באופן מקומי הם כונו 'הארבעה'.
רוב היצירה המשותפת של מרגרט בשנות ה-90 של המאה ה-19 נעשתה יחד עם אחותה בעיקר לאחר פתיחת הסדנה המשותפת בשנת 1896 חלק מהיצירות שלהן היו משותפות, אבל הן יצרו גם לחוד. כמו סדרה של ארבעה ציורים המתארים את ארבע העונות, שמרגרט ואחותה פרנסס סיימו ב-8–1897. הן גם יצרו סדרה של איורים ליצירה Deffence of Guenevere של ויליאם מוריס.
כמו כן יצרה מרגרט בשנים אלו יצירות יחד עם אחותה ועם הגיס לעתיד הרברט מקניר, בעיקר בצבעי מים, גרפיקה ומתכות, העיצובים היו מאופינים בצורות אנושיות וצמחים מסוגננים, בקווים מאונכים הרבה פעמים דוגמאות סימטריות של גפיים שלובים, שיער מעורבל ומתולתל. סיגנונים אלו מראים שהייתה לה מודעות ליצירות של בני דורה כגון יאן טורופ (אנ') וקארלוס שוואבה (אנ').
מרגרט עיצבה כמה תוכניות עיצובי פנים חשובים יחד עם בעלה ורובן יצאו לפועל בתחילת המאה ה-20 וכוללים את 'החדר הורוד' בתערוכה הבינלאומית בשנת 1903 בטורינו, בניית בית לחובב אמנות ב-1900, ואת בתי התה של וילאו ב-1902. היא הציגה עם מקינטוש ב-1900 בזצסיון הווינאי והשפיעה שם על גוסטב קלימט ויוזף הופמן (אנ'). הם המשיכו להיות מקובלים מאוד בווינה והציגו גם ב'תערוכה הוינאית הבינלאומית' ב-1909.
בשנת 1902 הזוג קבל הזמנה גדולה מפריץ וארנדורפר (גר') המממן העיקרי של הסדנה הווינאית (אנ') שבנה אז מחוץ לוינה וילה חדשה, שבה הציג יצירות של הרבה אדריכלים מקומיים, הופמן וקולומן מוזר כבר עיצבו שניים מהחדרים. הוא הזמין את המקינטושים לעצב את 'חדר המוזיקה' ,החדר היה מקושט בלוחות של יצירותיה של מרגרט 'האופרה של הרוחות', 'האופרה של הימים' וכמו כן טריפטיכון חדש של מרגרט בגודל של קיר 'שבעת הנסיכות' שנחשב על ידי רבים כמיטב יצירתה. שיתוף הפעולה ביניהם תואר על ידי מבקרת מהתקופה ההיא כ'אולי יצירתם הגדולה ביותר כייון שניתן להם ליצור כרצונם'.
השראה וסגנון

מקינטוש לא החזיקה ספרי עבודה, מה שמשקף את נטייתה להישען על הדמיון יותר מאשר על הטבע. היו לה כמה מקורות להשראה, כתבי הקודש, האודיסאה שירים של ויליאם מוריס ושירים של דנטה גבריאל רוזטי והיצירות של מוריס מטרלינק. יצירותיה כמו גם היצירות המשותפות שלה עם אחותה התריסו כנגד המושגים של בני דורה על אמנות.
בראשית הקרירה האמנותית שלה, ניכרים הרבה שטחי התנסויות, בדרך כל היא ציירה מהדמיון שלה, היא פירשה מחדש נושאים מסורתיים, אלגוריות, וסמלים בצורה יצירתית. למשל מיד לאחר פתיחת הסדנה עם אחותה, היא הפכה ושינתה רעיונות כמו 'זמן' וקיץ' לצורות אנושיות מסוגננות מאוד, הרבה מיצירותיה משלבות צבעים טבעיים בהירים, צורות אנושיות מוארכות ו משחק עדין בין צורות גאומטריות ומוטיבים טבעיים. מעל לכל העיצובים שלה מראים משהו מקורי וייחודי שמבדיל אותה מאמנים אחרים בני זמנה.
יצירות מקובלות

היצירות היותר אהודות ומקובלות מבין יצירותיה היו לוחות הג'סו שלה "מלכת מאי" אותה יצרה כדי שתשלים את הלוח "הווסייל" (The Wassail) אותם יצרה עבור "בית התה" של העלמה קרנסטון ברחוב אינגרם. ויצירתה "Oh ye, all ye that walk in Willowwood" עבור בית התה וילואו. שלושתם מוצגים כעת במוזיאון קלווינגרוב (אנ') בגלאזגו. היצירה הכי גדולה שלה היא "שבעת הנסיכות" (Seven Princesses) שלושה לוחות ג'סו בגודל קיר, בהם נראה קטע מתוך מחזה מאת מוריס מטאלינק, היצירה הייתה מאוד אהודה בווינה וחוגי האמנות שבה. כשווילה ואיירנדורפר (Waerndorfer villa) נמכרה ב-1916 היצירה נעלמה מעיני הציבור לזמן רב. בשנת 1990 היא נמצאה בארגז במרתף המוזיאון לאמנויות שימושיות (אנ') בווינה. ההיצירה מוצגת מאז באוסף הקבע של המוזיאון.
בשנת 2008 נמכרה יצירתה "הוורד האדום והוורד הלבן" ("The Red Rose and the White Rose") אותה יצרה ב 1902, נמכרה במכירה פומבית בסכום של 1.7 מיליון שטרלינג (אז 3.3 מיליון דולר).
הערות שוליים

1 2  Louise Wheeler, [sta-standrews.com/features/2017/11/29/the-studio-of-two-sisters-margaret-macdonald-mackintosh-and-frances-macdonald The Studio of Two Sisters: Margaret Macdonald Mackintosh and Frances Macdonald], HASTA, ‏29/11/2017 (באנגלית)
↑  Margaret Macdonald, The Charles Rennie Mackintosh Society (באנגלית)
↑  Margaret Macdonald Mackintosh Emboidered Panels Return From Japan, Archives and Collections The Glasgow School of Art, ‏12/6/2013 (באנגלית)
↑  Margaret Macdonald Mackintosh (1864-1933), Towards Emancipation ? Women in Modern European History A digital Exhibition and Encyclopedia, ‏2020 (באנגלית)
↑  Roses, Textile Design Margaret Macdonald, Art Fund (באנגלית)
↑  Lampshade panel, V&A, ‏27/6/2020 (באנגלית)
↑  Alison Campsie, Into the mysterious world of artist Margaret Macdonald Mackintosh, The SCOTSMAN, ‏31/10/2019 (באנגלית)
↑  Margaret Macdonald Mackintosh's Summer panel, National Museums Scotland (באנגלית)
↑  David D.J. Rau, [https://cranbrookartmuseum.org/artwork/margaret-macdonald-mackintosh-the-three-perfumes/ .Margaret Macdonald Mackintosh
The Three Perfumes, 1912], Cranbrook Art Museum (באנגלית)
↑  Margaret Macdonald Artist and designer, Mackintosh Architecture Xontext making amf Meaning University of Glasgow (באנגלית)
↑  Return to Margaret Mackdonald, Mackintosh Architecture University of Glasgow (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457383705171  BnF: cb124211649 (data)  GND: 119284472  ISNI: 0000 0000 7103 548X  LCCN: n85279509  NLA: 35624727  NTA: 214092070  RKD: 51689  SNAC: w6kp8vzx  SUDOC: 033335451  Trove: 1019444  ULAN: 500001450  VIAF: 62354963   WorldCat (עם VIAF): 62354963
מרים פריד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בספטמבר 1946 (בת 78) סאטו מארה, רומניה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, בית הספר למוזיקה ג'ייקובס 
 כלי נגינה:  כינור 
 
מרים פריד (נולדה ב-9 בספטמבר 1946) היא כנרת ישראלית בעלת שם עולמי.
ביוגרפיה

מרים פריד נולדה בסאטו מארה שברומניה, ובגיל שנתיים, עם קום מדינת ישראל, עלתה לארץ עם משפחתה והתיישבה בהרצליה. אביה, טיבור, היה מנהל חשבונות, ואמה, לילי, מורה לפסנתר. בגיל שמונה החלה ללמוד כינור אצל אליס פניבש-רוזנברג ואחר המשיכה את לימודיה בארצות הברית (עם מלגה מטעם מפעל המלגות ע"ש שרת של קרן התרבות אמריקה-ישראל) אצל איוון גלאמיאן בג'וליארד ואצל ג'וזף גינגולד באוניברסיטת אינדיאנה.
מרים פריד הופיעה עם תזמורות מן החשובות בעולם, בהן התזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד, תזמורת פילדלפיה ותזמורת פיטסבורג בארצות הברית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית המלכותית והתזמורת הסימפונית של וינה. כמו כן הופיעה בפסטיבלי מוזיקה וניגנה במרכזי מוזיקה חשובים באמריקה ובאירופה. מאז 1993 מנהלת מרים פריד את מרכז המוזיקה ברוויניה.
פריד מנגנת גם עם הרכבי מוזיקה קאמרית והיא חברה ברביעיית מנדלסון. בין השאר ניגנה עם אייזק שטרן, עם פנחס צוקרמן ועם בעלה, הכנר-ויולן פאול ביס.
פרסים ואותות הוקרה

מלגת קרן התרבות אמריקה ישראל
1968 - פרס ראשון בתחרות הבינלאומית על שם פגניני
1971 - פרס בתחרות הבינלאומית על שם המלכה אליזבת
הקלטות

סונאטות ופרטיטות לכינור סולו של באך (לירינקס)
קונצ'רטו לכינור של סיבליוס, הפילהרמונית של הלסינקי בניצוח אוטו קאמו (פינלנדיה)
קונצ'רטו לכינור של דונלד ארב (נכתב למענה), התזמורת הסימפונית של גרנד רפידס (קוס)
מרדכי הרה

קבוצת מכבי יפו ב-1960–"תינוקות ספאסוב". עומדים מימין לשמאל: המאמן ואסיל ספאסוב, חבר הנהלה סירומחוב, אהרן לוי (אהרונצ'ו), משה בורסוק (חיזוק מהפועל תל אביב), בובי קלמי, פרסיאדו אביגדור-מנהל הקבוצה, בלפור גולדברג, צ'וצ'קו לוי, בוחוס ג'וג'וסיאן, מוני אפסנאי. בשורת הכורעים מימין לשמאל: דיקו הרה, מוצי ליאון, ציון דגמי, אהרן חנוני, ישראל אשכנזי
מרדכי (דיקו) הרה (נולד ב-12 בדצמבר 1944, סופיה, ממלכת בולגריה), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקשר, ומזוהה עם קבוצת מכבי יפו.
קורות חייו

דיקו הרה נולד ב-1944 בסופיה בירת בולגריה ליצחק ואסתר. בשלהי 1948, במסגרת העלייה ההמונית, עלתה משפחתו לישראל והתיישבה ביפו. ב-1957 רשם אותו אביו לקבוצת הנערים של מכבי יפו, ושם שיחק לצד מוצי ליאון, בלפור גולדברג ואברהם מעודד. ב-1960 בחלקה השני של עונת 1959/1960 בליגה הלאומית העלה אותו המאמן ואסיל ספאסוב לשורות הבוגרים למשחק עם מכבי תל אביב. לאחר עשרים דקות נפגע הרה והוחלף. הוברר כי סבל מקרע במניסקוס והוא נעדר לתקופה ארוכה מהמגרשים. הוא שב לשחק בשורות הבוגרים ב-3 באוקטובר 1964, במשחק מול הכח מכבי רמת גן, במחזור הראשון של עונת 1964/1965 בליגה הלאומית. הרה שיחק בעמדת הקשר. הוא שיחק בשורות מכבי יפו ב-184 משחקים בליגה הראשונה, ובהם הבקיע 11 שערים.
בעונת 1964/1965 בליגה הלאומית קיבל הצעה מוואסיל ספאסוב מאמן מכבי חיפה לעבור ולשחק בשורותיה. הנהלת מכבי יפו סרבה לשחררו, הרה לא היה מעוניין להיכנס להסגר, ונשאר לשחק במכבי יפו. משחק הליגה האחרון שלו היה ב-18 בנובמבר 1972 מול מכבי פתח תקווה, בראשית עונת 1972/1973 בליגה הלאומית תחת המאמן חאקו זעפרני. בסיומה של העונה הוא פרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו השתלב הרה בהנהלת מכבי יפו. ב-1976 מונה למנהל מחלקת הכדורגל של האגודה, ועבד לצידו של צ'וצ'קו לוי שהיה מאמנה. במהלך עונת 1976/1977 בליגה הלאומית סיימה מכבי יפו כסגנית האלופה והעפילה למשחקי האינטרטוטו. ב-1979 פרש מתפקידו. בהמשך, שב לכהן כמנהל הקבוצה.
עם שחרורו מצה"ל התקבל הרה לעבודה בעיריית תל אביב-יפו. הוא החל כרכז ספורט במרכז ספורט בשכונת התקווה. עם השנים התקדם לתפקיד מנהל הטקס והאירועים בעירייה ועבד בצמוד לשלושה ראשי ערים: שלמה להט, רוני מילוא ורון חולדאי. מאז פרישתו לגמלאות, היה פעיל וארגן אירועים חברתיים לקהילת יוצאי בולגריה בישראל. כמו כן ביחד עם חברו לקבוצה אהרן לוי ארגן מפגשים חברתיים לוותיקי מכבי יפו.
הרה מתגורר בראשון לציון, הוא נשוי לרחל, אב לשלושה ילדים וסב לנכדים.