stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דופלקס טשמבה
קריירה בינלאומית

ב-4 ביוני 2021 ערך טשמבה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בניצחון 1-0 על נבחרת ניגריה במשחק ידידות.
תארים

גביע הליגה הצרפתית (1): 2018/2019
הערות שוליים

↑  Qui es-tu Duplexe Tchamba ? באתר Planete Racing, ‏ 22 במרץ 2017 (בצרפתית)
↑  SØNDERJYSKE SKRIVER MED UNG CAMEROUNSK MIDTSTOPPER באתר הרשמי של סונדרייסק פודבולד, 2 ביולי 2021 (בדנית)
ממשלת ישראל העשרים ושש

| --- | --- |
 
 ממשלת ישראל ה-26 בראשות שמעון פרס בבית הנשיא עזר ויצמן. יושבים משמאל לימין: עזר ויצמן ושמעון פרס. עומדים משמאל לימין: אפרים סנה, אמנון רובינשטיין, חיים רמון, שולמית אלוני, יעקב צור, אהוד ברק, גונן שגב, ישראל קיסר, דוד ליבאי, אברהם בייגה שוחט, משה שחל, מיכאל חריש, בנימין בן-אליעזר, יוסי שריד, יהודה עמיטל, יאיר צבן, עוזי ברעם, שמעון שטרית, יוסי ביילין, אורה נמיר ושמואל הולנדר מזכיר הממשלה
 מידע כללי
 22 בנובמבר 1995 – 18 ביוני 1996 (210 ימים)
 תחום שיפוט:  ישראל 
 ראש ממשלה:  שמעון פרס
 מפלגה שולטת:  מפלגת העבודה הישראלית
 סיעות הקבינט:  העבודה, מרצ, סיעת יעוד
 מספר שרים:  21
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל העשרים וחמש
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל העשרים ושבע
 
ממשלת ישראל ה-26 בראשות שמעון פרס ביומה האחרון במליאת הכנסת ב-18 ביוני 1996
ממשלת ישראל העשרים ושש בראשות שמעון פרס הושבעה ב-22 בנובמבר 1995, וכוננה בעקבות הרצחו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין על בסיס הרכב דומה לממשלה העשרים וחמש. הממשלה סיימה את כהונתה ב-18 ביוני 1996. אירועים מרכזיים בימי הממשלה ה-26 הם מבצע ענבי זעם וחיסולו של יחיא עיאש.
הרכב הכנסת השלוש עשרה ערב הקמת הממשלה

| סיעה | ראש הסיעה | מנדטים | מושב | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| העבודה | שמעון פרס | 44 | קואליציה |  בהמשך כהונת הכנסת: פרשה חברת הכנסת נאוה ארד והקימה סיעת יחיד שתמכה בממשלה מאופוזיציה  פרשו שני חברי כנסת והקימו את סיעת הדרך השלישית |
| הליכוד | בנימין נתניהו | 32 | אופוזיציה |  בהמשך כהונת הכנסת: פרש חבר הכנסת אפרים גור והקים סיעת יחיד שתמכה בממשלה מהאופוזיציה  פרשו שני חברי כנסת והקימו את סיעת גשר   |
| מרצ | שולמית אלוני | 12 | קואליציה |  |
| מפד"ל | זבולון המר | 6 | אופוזיציה |  |
| ש"ס | אריה דרעי | 6 | אופוזיציה |  בהמשך פרש חבר הכנסת יוסף עזרן והקים סיעת יחיד |
| צומת | רפאל איתן | 5 | אופוזיציה |  פרשו שלושה חברי כנסת והקימו את יעוד |
| יהדות התורה |  | 4 | אופוזיציה |  בהמשך כהונת הכנסת התפלגה לאגודת ישראל ודגל התורה |
| חד"ש |  | 3 | אופוזיציה | תמכה בממשלה מן האופוזיציה |
| יעוד | גונן שגב | 3 | קואליציה |  פרשו מצומת  לאחר הקמת הממשלה פרשו שני חברי כנסת והקימו את סיעת עתיד |
| מולדת | רחבעם זאבי | 2 | אופוזיציה |  פרש חבר הכנסת שאול גוטמן והקים את סיעת ימין ישראל  בהמשך פרש חבר הכנסת יוסף בא-גד והקים סיעת יחיד |
| מד"ע | עבד אל-והאב דראושה | 2 | אופוזיציה | תמכה בממשלה מן האופוזיציה |
| ימין ישראל | שאול גוטמן | 1 | אופוזיציה |  פרש ממולדת |
ציוני דרך ומדיניות > אירועים מרכזיים

פינוי של הערים הפלסטיניות ביהודה ושומרון (למעט חברון), בהתאם להסכם אוסלו ב'.
מבצע ענבי זעם: אחרי ירי קטיושות לעבר יישובי הצפון החליטה הממשלה שלא להבליג יותר, וצה"ל יצא למבצע ענבי זעם, אשר הסתיים בשל מותם של מאה פליטים לבנונים בנפילת פגז בטעות.
חיסול "המהנדס", יחיא עיאש. בעקבות חיסולו, ארבעה פיגועי התאבדות נעשו בירושלים, באשקלון ובתל אביב בין 25 בפברואר ל-4 במרץ.
ציוני דרך ומדיניות > מדיניות כלכלית

ממשלה זו המשיכה במדיניותה הכלכלית של קודמתה, אשר עיקרה השקעת תקציבים מוגברת בתחומי החינוך, הבריאות והרווחה, והקפאה תקציבית של פיתוח התשתית בהתנחלויות. ממשלה זו הקימה את רשות החשמל.
במאי 1996 הממשלה מקבלת החלטה להקים את נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים לתכנון ותפעול קוי רכבת קלה באזור גוש דן.
ציוני דרך ומדיניות > סיום כהונת הממשלה

הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה הוקדמו ביוזמת ראש הממשלה שמעון פרס, שסבר כי אחוזי התמיכה הגבוהים מהם נהנה בשעתו יבטיחו לו את הניצחון. מערכת הבחירות הייתה בעלת אופי מגזרי, כאשר הימין והחרדים התאחדו מאחורי מועמד הליכוד-גשר-צומת, בנימין נתניהו, ואילו הציבור האשכנזי-חילוני תמך ברובו בשמעון פרס.
בליל הבחירות חזו המדגמים ניצחון לפרס, אך לקראת הבוקר התגלה כי בנימין נתניהו ניצח בהפרש של 30 אלף מצביעים, שהיוו כאחוז אחד מהקולות. הממשלה המשיכה לכהן עד להשבעת הממשלה העשרים ושבע בראשות נתניהו ב-18 ביוני 1996.
סיעות הקואליציה

| סיעה | סיעה | מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | העבודה | 44 | משרד ראש הממשלה, משרד הביטחון, משרד החוץ, משרד האוצר, משרד הבינוי והשיכון, משרד התיירות, משרד התעשייה והמסחר, משרד המשפטים, משרד העבודה והרווחה, משרד הבריאות, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, משרד התחבורה, משרד הפנים, המשרד לביטחון פנים, משרד הדתות, שר במשרד ראש הממשלה | משרד הביטחון, משרד הבינוי והשיכון, משרד הבריאות, משרד החוץ, משרד החינוך, התרבות והספורט, משרד הפנים, משרד התעשייה והמסחר | 22 בנובמבר 1995 | 18 ביוני 1996 | — |
|  | מרצ | 12 | משרד התקשורת, משרד המדע והאמנויות, המשרד לקליטת עלייה, משרד החינוך, התרבות והספורט, המשרד לאיכות הסביבה | משרד החקלאות ופיתוח הכפר | 22 בנובמבר 1995 | 18 ביוני 1996 | — |
|  | חד"ש | 3 | — | — | 22 בנובמבר 1995 | 18 ביוני 1996 | תמכה בממשלה מבחוץ ללא חברות רשמית בקואליציה |
|  | יעוד | 1 | משרד האנרגיה והתשתית | — | 22 בנובמבר 1995 | 18 ביוני 1996 | סיעת יעוד מנתה 3 מנדטים עם כינון הממשלה. לאחר פרישת חברי סיעת עתיד הסיעה מנתה מנדט אחד. |
|  | עתיד | 2 | — | משרד הבינוי והשיכון | 27 בנובמבר 1995 | 18 ביוני 1996 | החל מהקמת הסיעה לאחר פרישתה מיעוד |
|  | מד"ע | 2 | — | — | 22 בנובמבר 1995 | 18 ביוני 1996 | תמכה בממשלה מבחוץ ללא חברות רשמית בקואליציה |
|  | ח"כ יחיד- אפרים גור | 1 | — | — | 7 במרץ 1996 | 18 ביוני 1996 | תמך בקואליציה ללא ייצוג בממשלה |
64 ח"כים לפני הצטרפות סיעת היחיד של אפרים גור (22 בנובמבר 1995 - 7 במרץ 1996).
65 ח"כים לאחר הצטרפות סיעת היחיד של ח"כ אפרים גור (7 במרץ 1996 - 18 ביוני 1996).
הרכב הממשלה > חילופי שרים

| תפקיד | השרה היוצאת> שם | השרה היוצאת> מפלגה | השרה היוצאת> מפלגה | השרה היוצאת> סיום כהונה | עילת סיום התפקיד | השרה היוצאת> שם | השרה היוצאת> מפלגה | השרה היוצאת> מפלגה | השרה היוצאת> תחילת כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שרת העבודה והרווחה | אורה נמיר |  | העבודה | 21 במאי 1996 | מונתה לשגרירה בסין | שמעון פרס (מ"מ) |  | העבודה | 21 במאי 1996 |
פדרו אוביאנג

פדרו אוביאנג (בספרדית: Pedro Obiang; נולד ב-27 במרץ 1992) הוא כדורגלן ספרדי-משווני המשחק בעמדת הקשר בססואולו ובנבחרת גינאה המשוונית.
קריירת מועדונים

אוביאנג נולד באלקלה דה אנארס והחל לשחק בקבוצות מקומיות, ממנה הצטרף לקבוצת הנוער אתלטיקו מדריד. בשנת 2008 הצטרף לזו של סמפדוריה האיטלקית. ב-12 בספטמבר 2010 אוביאנג חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצה הבוגרת ובאותו יום ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצ הבוגרת בתיקו 3-3 ליובנטוס. ב-16 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית 0–2 לדברצן.
ב-10 ביוני 2015, אוביאנג חתם לארבע שנים בווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג. ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 ללסטר סיטי. ב-4 בפברואר 2017, אוביאנג כבש את שער הפרמייר ליג הראשון שלו במשחק הליגה נגד סאות'המפטון. ב-20 במרץ 2017, נפצע בקרסול וסיים את העונה. שער הליגה שלו נגד טוטנהאם הוטספר באותה עונה, נבחר לשער העונה של וסטהאם.
ב-24 ביולי 2019, אוביאנג חתם בססואולו מהסרייה א'. הוא אובחן כסובל ממחלת סימפונות ריאה באוגוסט 2021 והושמט מכל פעילות ספורטיבית כאמצעי זהירות. באוגוסט 2021 אובחנה אצלו דלקת סימפונות, ונאסר עליו לעסוק בפעילות ספורטיבית. ב-2 באוקטובר 2022 חזר לשחק כדורגל בניצחון 0-5 נגד סלרניטנה.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, אוביאנג שיחק בנבחרות הצעירות של ספרד. בזכות מוצאו הפנגי, זכה להתעניינות גם מגבון וגינאה המשוונית, ממנה הגיעו סבו וסבתו.
אוביאנג זומן לסגל נבחרת גינאה המשוונית לקראת גביע אפריקה לאומות 2012, אך אוביאנג דחה את ההצעה. באפריל 2015 הביע את רצונו לייצג את המדינה וב-7 בנובמבר 2018 זומן לראשונה לסגל הנבחרת. 11 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 לסנגל. ב-22 במרץ 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–4 נגד סודאן.
מתתיהו שמחה רבנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 בינואר 1826 
 פטירה:  אפריל 1894 (בגיל 68) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
מתתיהו שמחה רבנר או מתיתיהו שמחה רבענער (ברומנית: Matityahu Simcha Rabener), המוכר גם בשם העט המשביר, 1829 או ,לפי מקורות אחרים, 23 בינואר 1823 לבוב – אפריל 1894, היה רב, דרשן, מחנך, מורה לעברית, סופר, מתרגם ועורך בשפות עברית, גרמנית ורומנית, יליד גליציה המזרחית (בימינו באוקראינה) שפעל בגליציה, בוקובינה וברומניה, מראשי המשכילים בצ'רנוביץ וביאשי.
רקע משפחתי, ילדותו וצעירותו

ממתיהו שמחה נולד בסביבות שנת 1829, בלמברג, בגליציה, אז באימפריה האוסטרית כבנו של יהודה רבנר או לפי מקורות אחרים, לייב (או אולי יהודה לייב) בוברקר  ושל אשתו, יינטה, שנמנו עם צאצאי משפחת מנקס המיוחסת.
 למד תורה בבית מדרשו של הרב יעקב משולם אורנשטיין ויצא לו בילדותו שם של עילוי. בגיל 15 נפתח לעולם התרבות הכללית, למד שפות זרות, דקדוק עברי וכתב סיפורים ושירים בעברית, שאותה פרסם בשנת 1845 ידידו מנדל בן יצחק שטרן (מקס עמנואל שטרן, 1871-1811) בכרך הראשון של כתב העת שלו "כוכבי יצחק". רבנר לא הסתפק בלימודי רבנות ונרשם גם לאוניברסיטת למברג, בה למד פילוסופיה, מזרחנות ומוזיקה 
הוא שהה תקופה מסוימת בווינה, שם התראה עם קבוצה של משכילים מתונים ועם קבוצות של חסידי הרפורמות הדתיות ביהדות. הוא התיידד עם כמה מהם ובמיוחד עם מאיר הלוי לטריס.
ביקר גם אצל משכילים נחמן קרוכמל בז'ולקייב ושמשון בלוך בקוליקוב.
המשך פעילותו בגליציה ובוקובינה

בשנת 1848 התחתן עם אשה יהודייה מראווה רוסקה. בראווה רוסקה התיידד רבנר עם הסופר אברהם גולדברג.   
ניסה את מזלו גם בעסקים אך איבד בשנת 1855 את כל נבסיו ועבר לגור בנאראיוב, שם מצא משרה של מזכיר אצל איש עסקים אמיד.
בשנת 1860 להזמנת דודו, הרב אליעזר אליהו איגל הגיע לצ'רנוביץ ועבד שם כמורה. 
גם בצ'רנוביץ התחבר רבנר לקבוצה של סופרים עברים, מחסידי ההשכלה ובהם אברהם אייזנר, מוזס אורנשטיין, אברהם גולדפדן ועוד. בנוסף לספר דקדוק עברי "לוח הלב" פרסם קובץ שירים תחת הכותרת "עת זמיר" שבו כלל תרגום לעברית מן השירה של פרידריך שילר.
פעילותו ברומניה

בחיפוש אחר עבודה, מצ'רנוביץ עבר רבנר לרומניה. ב-1865 התמנה כדרשן ומורה לדת היהודית בגימנסיה בעיר סוצ'אבה . בזמן שהותו שם כתב, בין השאר, דרשה שנקראה "כורש ופרנץ יוזף הראשון". ב-1867 עבר לעבוד כדרשן וכמנהל בית הספר היהודי המתוקן (משכילי) של פלטיצ'ן.  ב-1869 עבר ליאשי, לנהל את בית הספר שייסד הנדבן יעקב נוישוץ. יאשי הוא שימש גם כדרשן בבית הכנסת נוישוץ. עובד תקופה גם כמתרגם רשמי בעד הקונסוליה האוסטרו-הונגרית ביאשי. הוא היה אחד מ"שלישיית הסופרים המשכילים" - שני האחרים היו המשורר מרדכי סטרליסקר, שהיה החזן של מיכאילן והאינטלקטואל הנודע הלל כהנא, שהיה מנהל בית הספר לבנים בבוטושאן. רבנר פרסם ביאשי את הרבעון "זמרת הארץ" בענייני דת וחינוך, ממנו הוציא לאור שני גליונות - ב-1872 - וב-1877. הוא שהה בעיר המולדבית שנים רבות אך בשנות התשעים של המאה ה-19 הוא מוזכר כדרשן בעיר רומאן ומשם גם הגיע לעיתונות הידיעה על מותו לאחר שלושה ימי מחלה בשנת 1894.
במקורות מסוימים מצוין כי נפטר בשנת 1901, אולי בלמברג.
יצירתו של רבנר

רבנר התחיל לפרסם עוד בנעוריו והשתמש בשם העט "המשביר", שם שהורכב מראשי התיבות של שם אביו ושמו הוא: הצעיר מתתיהו שמחה בן יהודה רבנר. בכתיבתו הספרותית הוא הושפע מהרציונליזם, אך גם מהרומנטיקה. רבנר כתב שירים ומאמרים בעברית ותרגם יצירות של פרידריך שילר ושל לורד ביירון ("נגינות עבר" 1862) לעברית. הוא כתב מחזה בחרוזים, דו-לשוני, עברי גרמני, בשם "שולמית או שיר השירים אשר לשלמה - Sulamit oder das Hohe-Lied Salomo's", שפורסם ביאשי, ב-1880. המחזה הוקדש לקיסר אוסטרו-הונגריה פרנץ יוזף לרגל 25 שנות נישואיו שנחגגו ביום 24 באפריל 1879.
בנוסף, רבנר פרסם מסות ושירים ב"המבשר", ב"אוצר חוכמה", ב"העת" וב"המגיד".
לאחר שהתיישב ברומניה למד רבנר את השפה הרומנית ואף תרגם מרומנית לעברית את השיר הנודע של וסילה אלכסנדרי, Oda gintei latine‏.
ספרים

- מתורגמת:
"עת הזמיר" - אסופת מבחר שירי המשורר האשכנזי הנשגב שיללער תהילתו מלאה הארץ, אשר העתיק ללשון עברייה בעת תקופת מאה שנה לחיי שילר, צ'רנוביץ כת"ר,1862 בדפוס של אלי איגל
נגינות עבר - תרגומי 23 שירי ה"מנגינות העבריות" ושל השיר Darkness ("חזיון מחשך") מאת לורד ביירון, 1862
שיר החיים
לוח הלב
ציונים לתורה - 1887, דרוהוביץ'
אש דעת - 1888, דרוהוביץ'
מאמר שמו של המשיח, 1893, קרקוב
לקריאה נוספת

לוסיאן-זאב הרשקוביץ', Matityahu Simcha Rabener şi revista Zimrath Haaretz:
O pagină din istoria mişcării de Haskala din România (מתתיהו שמחה רבנר וכתב העת זמרת הארץ: דף בהיסטוריה של תנועת ההשכלה ברומניה) (ברומנית) (הקישור אינו פעיל)
Baruch Tercatin şi Lucian-Zeev Herşcovici, „Prezenţe rabinice în perimetrul românesc”, Editura Hasefer, Bucureşti, 2008 - ברוך טרקטין ולוסיאן-זאב הרשקוביץ', "נוכחויות רבניות במרחב הרומני", בוקרשט: הוצאת Hasefer, 2008. (ברומנית)
Sheila A. Spector Byron and the Jews Wayne University Press, Detroit, Michigan 2010
V.Alecsandri: "Cântecul gintei latine"; traducere în limba ebraică, cu litere ebraice,
în patru versiuni, de Aizic Taubes, M. S. Rabener, Naftali Herz Imber şi Israel Teller Anuar pentru Israeliţi 2 639; 1878
הערות שוליים

↑  ‏ Bukowinabook תולדות יהדות בוקובינה מכרך 1 עמודים 63-58 במיזם "יזכור" ברשת Bukowinabook
↑  אין ודאות לגבי מועדי הלידה והמוות, אלא רק בקירוב
↑  Bukowinabook
↑  Bukowinabook
↑  Bukowinabook
↑  Bukowinabook
↑  Bukowinabook
↑  L.Z.Herşcovici
↑  שיר זה תורגם לעברית על ידי שלושה מתרגמים נוספים, יצחק איזיק טאובס, נפתלי הרץ אימבר וישראל טלר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519078905171  NTA: 398507813  VIAF: 141147266569335480503   WorldCat (עם VIAF): 141147266569335480503
מוריה (טולקין)

מכרות המיתריל הנטושים של מוריה, קהזד-דום
אחד מהיכלי קהזד-דום כאשר מוריה הייתה מיושבת
מכרות מוריה בקהזד-דום
מוריה או קְהָזָד-דוּם (Khazad-dûm) בפי הגמדאים (שידועה גם בשמות The Black Chasm ,The Black Pit ,Dwarrowdelf ,Hadhodrond ו-Phurunargian) היא מקום בארץ התיכונה, העולם הדמיוני שהמציא ג'ון רונלד רעואל טולקין ("שר הטבעות").
בעלפית היא נקראה בעבר הד'ודרונד, "מחפרות הגמדאים", ובימי האופל קראו לה העלפים מוֹרְיָה, "תהום האפילה". קהזד-דום היא עתיקה הרבה יותר מגבילגתול וטומונזהר, ונודעת כגדולה וכמפורסמת מכל משכנות הגמדאים. אף שהדבר נראה בכל ממלכת גמדאים, בה היה הכי מובהק השימוש בשיש ואבן-מסותתת, והניסיון לכפוף את הטבע ולהתחמק ממנו. היא נמצאת בחלק האמצעי של הרי האובך, ונבנתה (או יותר נכון, נחצבה) בעזרת מנהרות רבות וסותתה על סלעיהם הטבעיים של ההרים עצמם. כך ישנה אפשרות לעבור מהמערב אל המזרח בתוך קהזד-דום, ולא על ההרים. דורין, אחד מאבות הגמדים, ונתיניו חצבו אותה ובמשך הזמן הרחיבו אותה והפכו אותה לעיר הגמדים הגדולה והמפוארת ביותר. במשך הזמן עברו לגור בה גם חלקים משאר ששת עמי הגמדים האחרים.
גאוגרפיה

מוריה היא קומפלקס עצום של מנהרות, החצוב כולו בבטן ההר, ומכיל עיר תת-קרקעית, אגם תת-קרקעי, מכרות מתכת ומיתריל ומערכת מסועפת של מנהרות, גשרים ומדרגות. מוריה חצובה בלב הרי האובך (הרי הערפל, Misty Mountains) וממוקמת במרכזם תחת שלוש פסגות הרים המכונים "הרי מוריה", צפון-מערבית ליער לות'לוריין ודרום-מזרחית לריוונדל.
מוריה נחצבה בראשית הזמן, כאשר התעוררו אבות הגמדים.
היסטוריה

מצודה אדירה זו נוסדה בראשית על ידי דורין בן-האלמוות, הבכור מבין שבעת אבות הגמדאים. הוא בנה את המצודה מעל אגם נוצץ ומסביב לו, אגם הנמצא תחת הר קלבדיל שנחשב לאחד הגבוהים בהרי האובך. שם האגם הוא קהלד-זרם, "אגם הראי" (Mirrormare בלשון המערב), ושם החל את הבנייה. עם השנים התרבו בני-עמו של דורין, ארוכי-הזקן, וקהזד-דום נהפכה לממלכה עשירה ומפורסמת בכל העולם, ואף שמה הגיע לארצות בלריאנד בעידן הראשון, אל העלפים, על ידי גמדאי ההרים הכחולים.
בעידן השני ייסדו האדון קלבורן והגבירה גלדריאל את ארץ ארגיון, לצד שעריה המערביים של קהזד-דום. אבל במהרה נטשו קלבורן וגלדריאל ומעט מאנשיהם את הארץ הזו וקלברימבור נהפך לשליטה. רעות חזקה הייתה בין שתי הממלכות, וקלברימבור היה ידיד נאמן לגמדאים. עלפי ארגיון עזרו לגמדאי קהזד-דום לבנות את השערים הקסומים והחזקים של מצודת הגמדאים, שנודעו לימים בשם "שערי-המערב של מוריה". בנוסף, העניק קלברימבור במהרה אחת משבע טבעות-הכוח למלך דורין השלישי של קהזד-דום. אבל כאשר החריב סאורון את ארץ ארגיון, סגרו גמדאי קהזד-דום את שעריהם בפני צבאותיו. לעת הזו סאורון עזב אותם והם נחלו בשקט, והמשיכו בעיסוקיהם. הם החלו לחשל את מתכת המיתריל האגדית, שנמצאה בכמויות גדולות במכרות במעמקי הרי האובך.
היסטוריה > ההחרבה על ידי הבלרוג

בחיפושם אחר מיתריל, המתכת המופלאה ששוויה לא יסולא בפז, חפרו הגמדים עמוק מדי לעמקי האדמה עד שבשנת 1980 לעידן השלישי הם שחררו "אימה חסרת-שם" ממעמקי העיר. היצור השמיד הרבה מאולמות המצודה וקטל את המלך דורין הרביעי, וכך נודע בכינוי "רועץ דורין". בשנים לאחר מכן נהרג גם בנו של דורין הרביעי, נאין הראשון, וגמדאי קהזד-דום נטשו את ארצם. בעת הזו, מהעשירה בערי הארץ התיכונה, קהזד-דום נהפכה לאפלה ומרוקנת, מלבד היצור השטני שחי בה. אז נתנו לה העלפים את השם מוריה.
לאחר שנים התגלה כי היצור הוא בלרוג משל מורגות', והוא הסתתר במצודה למשך חמש-מאות שנה ואז נעלם. מיד לאחר-מכן המצודה התאכלסה שוב, אבל הפעם לא בגמדאים, אלא באורקים ובטרולים ששלח סאורון. הבלרוג לא נגלה לפי-שעה, וקהזד-דום נהפכה למצודת אופל נוראה. במכרות מוריה לפני מסעו של בילבו באגינס, האורק המרושע אזוג רצח את ת'רור, המלך שמתחת לבטן ההר, ואת נאין, בן אחיו של ת'רור. כשנמשך הקרב לאחר מותו, הרג דָין בנו של נאין, את אזוג, וצבאו של אזוג נאלץ לסגת.
היסטוריה > בעלילת שר הטבעות

במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות ליישב שוב את מוריה. הראשון שבהם היה הניסיון של באלין שהיה חלק מהחבורה של תורין צינת-אלון ושל בילבו בגינס, אשר יצאה במסע לעבר ארבור ההר הבודד בספר ההוביט. הוא התיישב במוריה בליווי צבא גמדאים. לאחר חמש שנים נחלה ההתיישבות של באלין במוריה כישלון, ובאלין עצמו נהרג בנחל מי-ראי על ידי חץ תועה שנורה על ידי אורק. לאחר מכן צבא גדול של אורקים פלש למוריה.
לאחר שנים רבות נאלצת אחוות הטבעת לעבור דרך מוריה, כיון שניסיונותיה של האחווה לחצות את מעבר קרן-אודם כשלו (עקב סופות שלג קשות שנבעו מהרשע השורר במקום). במוריה, האחווה מוצאת את רישומי באלין ואת קברו של באלין, שנהרג בידי צבא אורקים עצום שפלש למכרות העצומים והרס את עיר הגמדאים. בגשר של קהזד-דום גנדלף מקריב את חייו כדי להרוג את הבלרוג (אם כי הוא חזר לחיים מאוחר יותר בתור גנדלף הלבן). במוריה הם שחררו מבלי משים את גולום, שהחל לעקוב בחשאי אחרי פרודו בגינס.
היסטוריה > ההתיישבות מחדש

ניסיון ההתיישבות השני במוריה היה לאחר מספר מאות כאשר דורין השביעי הוביל צבא אל המצודה ודווקא ניצח במלחמה. כך שלאחר מלחמת הטבעת שבה קהזד-דום להיות פעילה ונמשלת בידי גמדאי עם דורין.
הערות שוליים

↑  ג'ון רונלד רעואל טולקין,"שר הטבעות", מהדורה בכרך אחד, הוצאת זמורה ביתן, 2004, נספח א', עמוד 1037, "מסופר כי מגינו של תורין נבקע והוא השלכו מעליו וכרת לו בקרדומו ענף מעץ אלון, והחזיק בו בשמאלו לבלום את מהלומות אויביו, או להניפו כאלה. ומכאן בא לו כינויו".
הוראותיו של אמנמחת

לוח הוראות עם קטע היראטי מההוראות של אמנמחת. השושלת ה-18, שלטונו של אמנחותפ הראשון, 1514-1493 לפני הספירה בקירוב. בטקסט נכתב: "היו על המשמר כנגד כל הכפופים לכם... אל תסמכו על אח, אל תכירו חבר, אל תתייחסו למקורבים".
הוראותיו של אמנמחת (המכונה "הדרכת המלך אמנמחת הראשון לבנו ססוסתריס") הוא שיר מצרי עתיק קצר בסוגת סבייט, שנכתב במהלך תקופת הממלכה התיכונה המוקדמת. השיר לובש צורה של מונולוג דרמטי עז שנמסר על ידי רוח הרפאים של פרעה השושלת השתים עשרה שנרצח, אמנמחת הראשון, לבנו סנוסרת הראשון. הוא מתאר את הקונספירציה שהרגה את אמנמחת, ומצווה על בנו לא לבטוח באיש. השיר מהווה מעין אפולוגטיקה על מעשי מלכותו של המלך הזקן. ומסתיים בקריאה לסנוסרת לעלות על כס המלכות ולשלוט בתבונה במקומו של אמנמחת.
מחבר

ייתכן שההוראות נכתבו בפקודתו של סנוסרת כדי להספיד את אביו ולהעניק לגיטימציה לתביעתו לכס המלכות. כמה מאות שנים מאוחר יותר, בפפירוס צ'סטר ביטי ה-IV מתקופת הממלכה החדשה, יוחס מחבר השיר ל"ראשון הסופרים" חטי.
המקור העיקרי של מסמך זה מגיע מפפירוס מילינגן אשר הועתק על ידי א.פיירון בשנת 1843. נכון לימינו אבד המקור. לוחות עץ עם חלקים מההוראות המתוארכים לשושלת השמונה עשרה ולממלכה החדשה שברי פפירוס ואוסטרקון שרדו.
תוכן

ההנחיות נפתחות בזיהוי המחבר כ"המלך המנוח של מצרים העליונה והתחתונה, סהטפיבר, בנו של רע אמנמחת" וטוענות שהן עצת אמנמחת לבנו כיצד לשמור על מלכותו ושגשוגו. לאחר מכן המלך מזהיר את בנו לא לבטוח באיש, שכן גם אלה שעזר להם סירבו לתמוך ומסביר שהוא נרצח על ידי השומר שלו בזמן שהיה במיטה. הוא מתאר בקצרה את הוראותיו למצרים; הצלחותיו הצבאיות והישגי הבנייה שלו נתונים. ההנחיות נסגרות בברכות לבנו, סנוסרת, ועצות כיצד עליו לשלוט.
השפעה

כתב יד זה הוא אחד ההתייחסויות המוקדמות ביותר ל"אסייתים". פרעונים מאוחרים יותר העתיקו חלקים מכתבים ישנים יותר כדי לתת לגיטימציה למעשיהם. פרעה פ-ענח'י של השושלת ה-25 העתיק כמעט מילה במילה קטעים מהוראות אמנמחת. השיר עדיין נקרא במאה החמישית לפני הספירה, כ-1,500 שנה לאחר כתיבתו.
ביבליוגרפיה

Translation in R. B. Parkinson, The Tale of Sinuhe and Other Ancient Egyptian Poems. Oxford World's Classics, 1999.
Stephen Quirke: Egyptian Literature 1800BC: Questions and Readings, London 2004, 127-129 ISBN 0-9547218-6-1 (translation and transcription)
Miriam Lichtheim: Ancient Egyptian Literature, Vol. I, 1980 University of California Press, pp. 135–138
Adolf Erman, The Ancient Egyptians: A Sourcebook of Their Writings, Harper & Row 1966
Leonard H. Lesko, Pharaoh's Workers: The Villagers of Deir El Medina, Cornell University Press 1994, ISBN 0-8014-8143-0
James P. Allen, Middle Egyptian: An Introduction to the Language and Culture of Hieroglyphs, Cambridge University Press 2000, ISBN 0-521-77483-7
Wolfgang Kosack: Berliner Hefte zur ägyptischen Literatur 1 - 12: Teil I. 1 - 6/ Teil II. 7 - 12 (2 Bände). Paralleltexte in Hieroglyphen mit Einführungen und Übersetzung. Heft 9: Die Lehre des Königs Amenemhet I. an seinen Sohn. Verlag Christoph Brunner, Basel 2015. ISBN 978-3-906206-11-0.
הערות שוליים

↑  J. P. Allen thinks the outcome of the conspiracy is inconclusive (Allen, op.cit., p.259)
↑  Lichtheim, op.cit., p.137
↑  Lichtheim, op.cit., p.135
↑  Ermann, op.cit., p.xxvii
↑  H. Lesko thinks it might be possible that this is the same Kheti who wrote The Satire of the Trades. Hans Goedicke adds to his list of works the Instruction of Merikare (אנ'), a suggestion which did not find favour with everybody. (Lesko, op.cit, p.141)
↑  Lichtheim, op.cit., p.136
מתאו פסינה

מתאו פסינה (באיטלקית: Matteo Pessina; נולד ב-21 באפריל 1997) הוא כדורגלן איטלקי, המשחק בעמדת הקשר במונצה ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים

פסינה, שהגיע ממחלקת הנוער של עיר הולדתו, מונצה, החל את הקריירה המקצועית שלו בכדורגל בשנת 2014. לאחר עונה בודדת בשורות מועדון זה, הוא עבר למילאן. לעומת זאת, הוא לא זכה לרשום ולו הופעת ליגה אחת במדי הרוסונרי ויצא בהשאלה למספר השאלות בקבוצות כמו לצ'ה, קטניה וקומו.
ב-7 ביולי 2017, פסינה חתם על חוזה באטאלנטה. עם זאת, הוא הושאל בעונתו הראשונה לספציה. ב-26 באוגוסט 2019, פסינה הצטרף להלאס ורונה, גם כן בהשאלה. ב-10 בפברואר 2021, הוא היה אחראי לכיבוש צמד בניצחון 1–3 במסגרת משחק הגומלין בשלב חצי הגמר של הגביע האיטלקי מול נאפולי, ניצחון שהעלה את אטאלנטה לגמר. ב-6 ביולי 2022 חזר לקבוצת נעוריו מונצה והושאל לעונה אחת.
קריירה בינלאומית

פסינה זומן לראשונה לסגל נבחרת איטליה הבוגרת על ידי המאמן רוברטו מאנצ'יני בנובמבר 2020, וערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים ב-11 בנובמבר, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 0–4 על נבחרת אסטוניה במסגרת משחק ידידות.
ב-28 במאי 2021, פסינה כבש את שערו הראשון במדי האזורי בניצחון 0–7 על נבחרת סן מרינו בדקה ה-74, ואף הוסיף שער נוסף בדקה ה-86.
ביוני 2021, הוא נכלל בסגל הנבחרת המקדים של מאנצ'יני לקראת יורו 2020, אך הוא נותר מחוץ לסגל הרשמי של 26 השחקנים הסופיים לטורניר. לעומת זאת, לאחר פציעה שספג סטפנו סנסי, פסינה זומן כדי למלא את מקומו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר זה, כשנכנס כמחליף במשחק השני של איטליה בשלב הבתים מול נבחרת שווייץ ב-16 ביוני, משחק שהסתיים בניצחון 0–3 לזכות האיטלקים. במשחק הבא בשלב הבתים מול נבחרת ויילס, הוא פתח את המשחק כשחקן הרכב, וכבש את השער היחיד במשחק, שהקנה לנבחרתו ניצחון 0–1, תוצאה שהעלתה את איטליה לראשות הבית עם 9 נקודות מתוך 9 אפשריות. ב-26 ביוני, פסינה הבקיע את השער המכריע בהארכה מול נבחרת אוסטריה במסגרת שלב שמינית הגמר, שער שקבע ניצחון איטלקי בתוצאה 1–2, תוצאה שהעלתה את הנבחרת לשלב רבע הגמר.
תארים

אליפות אירופה: 2020
הערות שוליים

↑  פסינה מוצג במילאן (באיטלקית)
↑  הקשר מתאו פסינה מצטרף לקטניה ממילאן בהשאלה (באיטלקית)
↑  פסינה מושאל לקומו (באיטלקית)
↑  ברוך הבא מתאו פסינה (באיטלקית)
↑  מתאו פסינה מושאל לספציה (באיטלקית)
↑  חלון העברות: מתאו פסינה הוא קשרה החדש של ספציה (באיטלקית)
↑  רשמי: הלאס ורונה מקבלת בהשאלה את פסינה (באיטלקית)
↑  אטאלנטה ניצחה את נאפולי, תפגוש את יובנטוס בגמר הגביע
↑  ברוך שובך מתאו פסינה (באיטלקית)
↑  איטליה 7 – 0 סן מרינו: פסינה ופוליטנו עם צמד כל אחד
↑  איטליה: סנסי הפצוע מחוץ ליורו 2020
| נבחרת איטליה – יורו 2020 (אלופת אירופה) |
| --- | --- | --- |
|  1 סיריגו •  2 די לורנצו •  3 קייליני •  4 ספינאצולה •  5 לוקאטלי •  6 וראטי •  7 פלגריני •  8 ז'ורז'יניו •  9 בלוטי •  10 אינסינייה •   11 ברארדי •  12 פסינה • 13 אמרסון •  14 קייזה • 15 אצ'רבי • 16 כריסטנטה • 17 אימובילה • 18 בארלה • 19 בונוצ'י • 20 ברנרדסקי • 21 דונארומה • 22 רספאדורי • 23 בסטוני • 24 פלורנצי • 25 טולוי • 26 מרט • מאמן: מאנצ'יני |  1 סיריגו •  2 די לורנצו •  3 קייליני •  4 ספינאצולה •  5 לוקאטלי •  6 וראטי •  7 פלגריני •  8 ז'ורז'יניו •  9 בלוטי •  10 אינסינייה •   11 ברארדי •  12 פסינה • 13 אמרסון •  14 קייזה • 15 אצ'רבי • 16 כריסטנטה • 17 אימובילה • 18 בארלה • 19 בונוצ'י • 20 ברנרדסקי • 21 דונארומה • 22 רספאדורי • 23 בסטוני • 24 פלורנצי • 25 טולוי • 26 מרט • מאמן: מאנצ'יני | איטליה |