stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון רוט

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1850 Lumpkin, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בינואר 1891 (בגיל 41) שיקגו, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרייסלנד 
 יצירות ידועות:  Reliance Building 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של AIA 
 צאצאים:  John Wellborn Root, Jr. 
 חתימה:   
 
ג'ון ולבורן רוט (באנגלית: John Wellborn Root;‏ 10 בינואר 1850 – 15 בינואר 1891) היה אדריכל אמריקאי שהתמקם בשיקגו עם דניאל ברנהם. הוא היה ממייסדי אסכולת שיקגו. שניים מבנייניו הוגדרו כנקודת ציון היסטורית לאומית (אנ'); אחרים זכו לציוני דרך בשיקגו ונרשמו במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בשנת 1958, הוא זכה, לאחר מותו, במדליית הזהב של AIA.
ביוגרפיה

ג'ון ולבורן רוט נולד בשנת 1850 בלומפקין (אנ'), ג'ורג'יה, בנם של סידני רוט, בן האצולה הדרומית (Planter class), ואשתו, מרי הארווי קלארק. הוא נקרא על שם דודו מצד האם, מרשל ג'ונסון ולבורן (אנ'). רוט גדל באטלנטה, שם התחנך לראשונה בבית. כשאטלנטה נפלה לידי האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, אביו של רוט שלח אותו ושני נערים נוספים על ספינת קיטור לבריטניה, שם לאביו, סידני, היה עסק לספנות שבסיסו בליברפול, אנגליה. אמו ואחותו נסעו לקוטברט, ג'ורג'יה (אנ').
בעודו בליברפול, רוט למד בבית הספר קלייר מאונט. נאמר כי עבודת העיצוב המאוחרת שלו הושפעה מעבודתו החלוצית של אדריכל ליברפול פיטר אליס (אנ'), שתכנן ובנה את שני הבניינים הראשונים בעולם עם קונסטרוקציית מתכת וקירות מסך זכוכית, Oriel Chambers ‏ (1864) ורחוב קוק 16 (1866).
לאחר חזרתו של רוט לארצות הברית, הוא קיבל ב-1869 תואר ראשון מאוניברסיטת ניו יורק. לאחר סיום הלימודים, הוא החל לעבוד כשוליה ללא שכר אצל האדריכל ג'יימס רנויק הבן (אנ'). מאוחר יותר הוא החל לעבוד בתפקיד עם ג'ון באטלר סנוק (אנ') בניו יורק. בזמן שעבד עבור סנוק, רוט היה מפקח בנייה בגרנד סנטרל דיפו המקורי, שקדם לתחנת גרנד סנטרל של וורן ו-ווטמור. רוט הושפע מאוד מהאדריכלות של הנרי הובסון ריצ'רדסון (אנ').
ב-1871 עבר רוט לשיקגו, שם הועסק כשרטט במשרד אדריכלים (אנ'). שם פגש את דניאל ברנהם ושנתיים מאוחר יותר ב-1873 הקימו הצעירים את משרד האדריכלים ברנהם ורוט (אנ'); הם עבדו יחד 18 שנים. במהלך השפל הכלכלי של 1873, רוט הרוויח הכנסה נוספת מעבודות עם חברות אחרות וכנגן עוגב בכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה.
הערות שוליים

↑  Hoffmann, Donald, The Architecture of John Wellborn Root, University of Chicago Press, Chicago, Il, 1988, c.1973 p. 1, 2
↑  "Water Street 4". www.liverpool.engineeringwalks.com. Retrieved August 4, 2020.
↑  Lanctot, Barbara, A Walk Through Graceland Cemetery, Chicago Architectural Foundation, Chicago, Illinois, 1988 p. 14-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450378105171  CANTIC: a20114205  CiNii: DA03660640  GND: 143631071  ISNI: 0000 0001 1441 7622  LCCN: n88120628  NTA: 07109346X  RERO: 02-A003759087  RKD: 441375  SNAC: w6002zqk  SUDOC: 170282090  ULAN: 500031833  VIAF: 36005706   WorldCat (עם VIAF): 36005706
חיל המשלוח המצרי (1948)

תוכנית חלוקת הארץ לשתי מדינות: יהודית וערבית, 29 בנובמבר 1947
חיל המשלוח המצרי לא"י-פלשתינה 1948 היה חיל משלוח שגויס במצרים ונשלח לארץ ישראל במסגרת הפיקוד הערבי העליון של ארצות ערב על מנת לסייע לערביי ארץ ישראל במלחמתם במדינת ישראל. הצבא המצרי שפלש לישראל מנה בתחילה כ-10,000 חיילים, ובהמשך גדל לכ-50,000.
רקע

עם הכרזת האומות המאוחדות על חלוקת הארץ בנובמבר 1947 לשתי מדינות, אימצה ההנהגה היהודית את התוכנית בעוד שהנהגת ערביי ארץ ישראל דחתה אותה. הנהגה זו החליטה לגרום לביטול התוכנית באמצעות פתיחת מעשי טרור ברחבי פלשתינה-א"י. בשבוע הראשון נטבחו ברחבי הארץ 105 אזרחים ונפצעו פי כמה. למרות מעשי הרצח הרבים, לא נפלה רוחו של היישוב היהודי ולא פסקה העלייה. כעבור מספר חודשים כאשר ההנהגה הערבית העליונה נוכחה שמעשי הטרור לא מניבים את התוצאות להם קיוותה, החליטה לעלות מדרגה ולהכריז על פלישה רבתי של צבאות ערב הסדירים לארץ. ההחלטה נפלה גם בעקבות מפלות הערבים בארץ וגם בעקבות לחץ דעת הקהל בארצות ערב.
בראשית אפריל 1948 התכנסה הוועדה המדינית של הליגה הערבית והחליטה על פלישת צבאות ערב הסדירים לארץ עם סיום המנדט הבריטי. בעקבות החלטה זו התכנסו ב-30 באפריל ראשי צבאות ערב ברבת עמון לישיבת חירום. ראשי המטות הערביים החליטו שמלחמת פלשתינה מחייבת שיתוף של לא פחות מחמש דיוויזיות עם תקן וחימוש מלא, טייסות קרב ומפציצים. סוכם כי הכוח כולו יעמוד תחת פיקודה של מפקדה אחת אשר תפקח ותפעילו בהתאם לתוכנית אחידה וקבועה מראש. היות שחברי הוועדה המדינית אשר שהו אותה שעה ברבת עמון סברו שהערכת הכוח מופרזת,  לא נתקבלה החלטה שהסתמכה על ראשי המטות הצבאיים.
הסיבה לעצירת המצרים

לאחר מלחמת העצמאות טען דוד בן-גוריון לגבי מבצע פלשת: "ההתקפה על איסדוד לא הצליחה, אבל התקדמות המצרים צפונה נעכבה". בספר "תולדות מלחמת העצמאות" כתב נתנאל לורך הסבר דומה: "ההשפעה הפסיכולוגית של הופעת חיל–האוויר הישראלי הייתה רבה… חניית–הארעי ליד גשר אשדוד, שנועדה להיות הפסקה לשעה בלבד, הפכה לעצירה מוחלטת של התקדמותם". דברים דומים כתב, כאמל איסמעיל א-שריף, איש האחים המוסלמים שלחמו במסגרת חיל המשלוח המצרי: "בהתאם לתוכנית הכללית שעובדה על ידי מדינות ערב, היה על צבא מצרים להתקדם עד יבנא. אך בהגיע החלוץ המצרי לאיסדוד, ריכז האויב כוחות גדולים באזור רחובות, ופתח בהתקפה כבדה על הצבא המצרי. התקפה זו נהדפה, אך האויב הצליח להשיג מטרה אחת לפחות, והיא ריתוק הצבא לעמדותיו באיסדוד. לא תהיה זו הגזמה אם נאמר, כי ההתקפה היהודית על איסדוד היותה נקודת מפנה במאבק הישראלי מצרי, כי מרגע זה נאלצה המפקדה המצרית לשנות את תוכניותיה: תחת אשר תמשיך ברדיפה אחרי הכנופיות הציוניות, החליטה המפקדה המצרית להסתפק בניתוק הנגב מעל יתר המדינה".
הקרבות שהתחוללו סביב הגשר מוזכרים גם בדו"ח ועדת החקירה העיראקית למלחמת 1948 כאחד מארבעת הקרבות המרכזיים שהביאו לבלימת צבאות ערב. גישה זו הייתה מקובלת על מרבית ההיסטוריונים הישראלים. מנגד, ההיסטוריון דוד טל טוען שהמצרים עצרו בגשר עד הלום מכיוון שממילא לא התכוונו להתקדם מעבר ליבנא וכי להתקפות צה"ל עליהם היה קשר מועט, אם בכלל, להחלטה שלא להתקדם. במסמכים המצריים שנתפסו לא נמצאה כל תוכנית להתקדמות צפונה מג'סר איסדוד אלא להיערך להגנה בשטח מצפון לאיסדוד. מפקד הכוח המצרי מייג'ור גנרל מוחמד נגיב כתב בזיכרונותיו כי הכוחות המצויים באזור איסדוד, כ-2,300 לוחמים, לא היו יכולים להשיג הכרעה בהתקדמות צפונה.
ציודו של החייל המצרי

ציודו של החייל הרגלי המצרי היה, כמו שאר הצבא המצרי בתש"ח, על טהרת הציוד של החייל הבריטי במלחמת העולם השנייה. מדי החייל כללו מכנסי חאקי בהירים קצרים שהגיעו כמעט לברכיים, חולצת חאקי בעלת שרוול קצר, נעליים שחורות עם גרביים ארוכים שהגיעו עד מתחת לברכיים. החגור כלל חגורה צבאית בריטית עם פאוצ'ים בריטים גדולים וקסדה שטוחה שנקראה בסלנג "כובע סיני". החימוש הסטנדרטי היה רובה בריטי מסוג לי אנפילד. לכל חייל היה צמוד לחגורה נדן עור שהכיל כידון רובה להרכבה על הרובה למקרה של עימות של קרב פנים אל פנים.
היחסים בין כוחות הצבא המצרי לאוכלוסייה הפלסטינית

יחס הצבא המצרי לאוכלוסייה הפלסטינית שנוי במחלוקת. היות שאין בנמצא כיום תעודות המעידות על פקודות מפורשות ליחידות המצריות בנושא, ניתן להגיע למסקנות רק על פי האירועים שקרו בפועל.
מפקדות של חטיבות וגדודים מצריים השתכנו במקרים רבים בתוך כפרים ערביים. כך למשל השתכנה מפקדת החטיבה המצרית שתקפה את יד מרדכי ב-19 במאי בכפר הסמוך דיר סניד[דרוש מקור]. דוגמה נוספת לנוהג זה היא השתכנות מפקדת החטיבה המצרית שתקפה את נגבה בכפר בית עפה שממזרח לקיבוץ.
ברוב המקרים הפריעו תושבי הכפרים לפעילות הצבאית המצרית. ידוע על לא מעט מקרים בהם הפיקוד המקומי של הכוחות המצריים פנה לתושבי הכפרים בהם הוא התמקם והציע להם להתפנות עד גמר הקרבות. פינוי האוכלוסייה המקומית מהשטח הקלה על הכוחות המצריים ללחום בשטח "נקי" מאזרחים. באזור הכפר בית עפה תפסו אנשי גדוד 53 של גבעתי מסמכים שהשאירו המצרים. במסמכים אלה פונים המצרים לתושבי הכפר ומציעים להם להתפנות לכיוון דרום לבאר שבע או למזרח לכיוון בית ג'וברין.
ב-22 במאי, בעצם ימי הכיתור המצרי על יד מרדכי והקרבות סביב הקיבוץ, חדרו שני מסתערבים מיחידת המסתערבים של הפלמ"ח מאזור גברעם לכיוון יד מרדכי במטרה לאסוף מודיעין על הצבא המצרי. ימים ספורים לאחר חדירתם לשטח שבשליטת הכוחות המצריים, אותרו השניים על ידי כפריים מקומיים שזיהו אותם לפי הערבית הלא מקומית שדיברו. הכפריים הסגירו את השניים לצבא המצרי.
בתרבות

חיל המשלוח המצרי והזירה הדרומית מתוארים בסרט "תמונת הניצחון", בבימוי של אבי נשר, המבוסס באופן חפשי על האירועים שהתרחשו במציאות.
הערות שוליים

↑  זה היה השם הרשמי של הארץ עד 14 במאי 1948
↑  מאחורי הפרגוד, עמוד 144
↑  מאחורי הפרגוד, עמוד 149
↑  בריגדיר אילטיד קלייטון גילה בשיחה כי היה קיים הסכם סודי בין בריטניה למצרים הקובע את גורל הנגב במקרה של כיבושו על ידי מצרים
↑  תזכורת יחידה על מציאות טנקי קרוסיידר בארץ בתש"ח. ראו הערך באנגלית: Crusader tank
↑  תותח אחד ננטש וצולם בצומת מג'דל
↑  לפי מקור זה (Zaloga), כלל הכוח המצרי שתקף את קיבוץ יד מרדכי ב-23 במאי מספר טנקי מטילדה וכן ויקרס סימן 6
↑  כל מתחם גדודי כלל כמה תותחים מסוג זה
↑  כל מתחם פלוגתי כלל כמה תותחים מסוג זה
↑  Pollack, Kenneth Michael: Arabs at War:Military Effectivness, 2002
↑  תזכורת יחידה על מציאות שריוניות סטגהונד בשימוש הצבא המצרי בארץ בתש"ח. שריונית אחת לפחות נלקחה שלל על ידי חטיבת הנגב. תמונתה בארכיון הפלמ"ח. ראו הערך באנגלית: T17 Armored car.
↑  אין מידע על כמות השריוניות האלה. מידע אמין יחידי נותר מסרט שצילם איש צבא מצרי בו נראות שריוניות מסוג זה בהתקפה על יד מרדכי ב-23 במאי
↑  גם ד"ר עמיעד ברזנר, ההיסטוריון של מוזיאון השריון מחזיק בהערכה זו.
↑  תזכורת יחידה על מציאות טנקי וולנטיין בשימוש הצבא המצרי בארץ בתש"ח
↑  עזר ויצמן, לך שמים לך ארץ, ספרית־מעריב 1975, עמ' 59
↑  למעשה המשימה הראשונה שתוכננה למטוסי הקרב הייתה השמדת שדה התעופה המצרי באל עריש בו ישבו מטוסי הספיטפייר והדקוטות שאיימו על העיר תל אביב ותקפו אותה במשך שבועיים כמעט מדי יום מאז הכרזת העצמאות. שמעון אבידן מפקד חטיבת גבעתי הגיע לטייסת עם פקודה חתומה על ידי יגאל ידין, ראש אגף המבצעים במטה הכללי לתקוף את הטור המצרי במקום את השדה באל עריש.
↑  המאבק לביטחון ישראל העמותה הישראלית להיסטוריה צבאית 2003 עמ' 58
↑  בעיני אויב: שלושה פרסומים ערביים על מלחמת הקוממיות,, תרגם ש. סבאג, ענף היסטוריה צבאית, הוצאת מערכות, תל אביב, 1954, עמ' 85
↑  מאחורי הפרגוד: ועדה פרלמנטרית עיראקית על המלחמה בישראל; תרגם: ש’ שגב (סבאג), תל אביב: מערכות, תשט"ו 1954, עמ' 157. ("חקירה עיראקית בכישלון המלחמה בישראל")
↑  דוד טל, מי בלם את המצרים במלחמת 1948?, עיונים בתקומת ישראל 10, 2000, עמ' 102–121
תוכנית הפלישה של צבאות ערב הסדירים כפי שהופיעה בעיתונות הערבית, מאי 1948
מפקד חיל המשלוח המצרי גנרל אחמד עלי אל-מאוואווי (מימין), מקבל את המלך פארוק (משמאל) בביקורו בחזית המצרית בפלשתינה, 7 ביולי 1948
וילם מרינוס דודוק

| --- | --- |

וילם דודוק, 1962
 לידה:  6 ביולי 1884 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  6 באפריל 1974 (בגיל 89) הילברסום, הולנד 
 מקום קבורה:  Noorderbegraafplaats 
 מקום לימודים:  Cadettenschool (29 בספטמבר 1902)  Koninklijke Militaire Academie (24 ביולי 1905) 
 תקופת הפעילות:  1905–1974 (כ־69 שנים) 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 זרם באמנות:  אדריכלות מודרנית, אסכולת אמסטרדם
 יצירות ידועות:  Hilversum town hall 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב המלכותית (1935)  אביר במסדר האריה ההולנדי (28 ביוני 1949)  קצין במסדר אורנז'-נסאו (9 ביולי 1931)  Officers' Cross (6 בדצמבר 1921)  קצין מסדר הכתר הבלגי (25 בינואר 1950)  מדליית הזהב של AIA 
 
וילם מרינוס דודוק (בהולנדית: Willem Marinus Dudok; ‏ 6 ביולי 1884 – 6 באפריל 1974) היה אדריכל מודרניסטי הולנדי יליד אמסטרדם. הוא התמנה לאדריכל העיר הילברסום בשנת 1928, שם נודע בעיקר בזכות תכנון בית העירייה (אנ') שהושלם ב-1931 והקנה לו מוניטין רב. הוא תכנן לא רק את המבנה, אלא גם את עיצוב הפנים כולל השטיחים, הרהיטים, ואף את פטיש הישיבות של ראש העיר. כמו כן תכנן ובנה בעיר כ-75 בתים, מבני ציבור ושכונות שלמות.
קריירה

דודוק בחר בתחילה בקריירה צבאית. באקדמיה הצבאית של ברדה למד הנדסה אזרחית והורשה לסייע בתכנון מבנים צבאיים, וכך גילה את עולם האדריכלות. בשנת 1913 מונה לעוזר המנהל לעבודות ציבוריות בליידן ובשנת 1915 למנהל העבודות הציבוריות בהילברסום, שם מונה לאדריכל העירוני ב-1928. באותה שנה הוטלה עליו משימת הרחבת העיר, שכללה תכנון שיכונים, בתי ספר, בריכות שחייה פארקים וגינות. בעוד שהסגנון המוקדם שלו בהילברסום נטה בבירור לכיוון אסכולת אמסטרדם המתאפיינת במסות בסיסיות, אלמנטים פיסוליים ודקורטיביים, השימוש בלבנים ועוד, בית העירייה לעומת זאת, הושפע בבירור מפרנק לויד רייט ומסגנון בתי הערבה של שיקגו. בית העירייה נחשב ליצירת המופת שלו ומצליח למזג בין הדרישות להיות גם סמל העיר וגם מבנה אדמיניסטרטיבי יעיל. דודוק המשיך ליצור בהילברסום מבנים מודרניסטיים פרוגרסיביים והולנדיים במשך עשרות שנים, עד שנות ה-60, והייתה לו השפעה בינלאומית. דודוק גם הוביל מגמה בקרב מעצבי בתי ספר בהולנד, לפיה בתי הספר יקבלו מראה מובהק ומאפיין. בתי הספר שלו עצמו בהילברסום זכו לתהילה.
דודוק היה גם האדריכל של סניף הכלבו De Bijenkorf ברוטרדם, יצירה מרהיבה של אדריכלות מסחרית שהושפעה מהבאוהאוס, דה סטייל ומהסטרים ליין שהיה פופולרי בעיצוב המודרניסטי של שנות ה-20 וה-30. עם פתיחתו ב-1930, השתתפו באירוע כ-70,000 איש. בעוד שהוא נהרס חלקית בהפצצת רוטרדם במלחמת העולם השנייה במאי 1940, תצלומים רבים, תוכניות וחומר אחר המתעד את עיצוב המבנה שרדו, וסייעו להפקת סרט תיעודי על דודוק וחנות הכלבו.
דודוק קיבל את מדליית הזהב של RIBA ב-1935 ואת מדליית הזהב של AIA ב-1955. מלבד הפרויקטים הרבים שלו בהולנד הוא גם עיצב את קולג' néerlandais ב־Cité Universitaire בפריז, מרכז תרבות בבגדאד ובית קולנוע בקולקטה. באחד המבנים שתכנן ברוטרדם פועל כיום בית קפה הקרוי על שמו. דודוק מת בגיל 89, בהילברסום.
בית העירייה בהילברסום, 1928–1931
אחד מכמה בתי הספר בהילברסום
חנות הכלבו De Bijenkorf, רוטרדם, 1930
אנדרטה באפסלאוטדייק, 1933
הערות שוליים

1 2  Herman van Bergeijk. W.M. Dudok. 010 Publishers. p. 10.
↑  Herman Hetzburger. "Space and learning" (PDF). 010 Publishers, Rotterdam 2008. אורכב מ-המקור (PDF) ב-1 באפריל 2010. נבדק ב-26 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vergeten Bijenkorf van Dudok". Architectuur.nl (בהולנדית). 2015-05-20. נבדק ב-2019-05-04.
↑  Sluijter, Jan (2009-07-03), Magazijn de Bijenkorf, Rotterdam, נבדק ב-2019-05-04
↑  "Architecture in Rotterdam".
סלע מאיר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  הוצאת ספרים
 מייסדים:  רותם סלע
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־11 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב, ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°04′48″N 34°48′00″E﻿ / ﻿32.079910007331°N 34.800119527525°E﻿ / 32.079910007331; 34.800119527525 
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור 
 מוצרים עיקריים:  ספר 
  
 sellameir.com
 he
 
סלע מאיר היא הוצאת ספרים ישראלית המתמקדת בעיקר בהוצאת ספרי עיון על סוגיות יסוד בדמוקרטיה הישראלית וניתוח בעל אוריינטציה שמרנית־לאומית. ההוצאה הוקמה בשנת 2014 על ידי העיתונאי רותם סלע. בהוצאה ראו אור, בין השאר, ספריהם של איין ראנד, דונלד טראמפ, משה פייגלין, טוביה טננבום, ג'ורדן פיטרסון, נפתלי בנט, שמחה רוטמן, בן שפירו ובנימין נתניהו.
אודות

מייסד ומו"ל ההוצאה מאז הקמתה הוא רותם סלע ובתפקיד העורך הראשי שימש העורך והמתרגם אורי רדלר. סלע, ששימש ככתב כלכלה פוליטית ושווקים פיננסיים בדה מארקר ומעריב הכיר במסגרת עבודתו את דייוויד גולדמן, שחיפש מוציא לאור בעברית לספרו "ציביליזציות גוועות" העוסק בדעיכתו הדמוגרפית של האסלאם. חוסר ההצלחה במציאת מו"ל ישראלי הוביל למעשה להקמת ההוצאה, שהמהדורה העברית של הספר הייתה לספרה הראשון. לדברי סלע, המיזם שלו נועד למלא את החסר באשר לפרסום ספרי עיון עם אוריינטציה ימנית.
לאחר חקיקת החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל ("חוק הספרים"), הובילה ההוצאה קמפיין תקשורתי וציבורי לביטולו, שזכה להדים. במסגרת המאבק הציעה ההוצאה בשבוע הספר מכירה של ספרים במבצעים שהיו לא חוקיים על פי חוק זה. בשל מכירת הספרים חרף האיסור, נקנס סלע על ידי משרד הכלכלה ויזם קמפיין הדסטארט למאבק משפטי בהחלטה ולביטול החוק. כדי לא להפר את החוק, לדבריו, הודיע מו"ל ההוצאה סלע כי הוא עובר להשכרת ספרים בליסינג - במבצע שבמסגרתו הושכרו ספרי ההוצאה ל-5 שנים. במסגרת ההליכים המשפטיים שנגעו להטלת הקנס על הוצאת סלע מאיר, ביקש דני טל, הממונה על "חוק הספרים" מבית המשפט, להורות להוצאה לחדול מהשכרת הספרים. בית המשפט לא נעתר לבקשתו, והשכרת הספרים נמשכה עד לביטול החוק.
אודות > ספריית שיבולת

החל משנת 2019 "סלע מאיר" מוציאה לאור את סדרת ספרי "שיבולת" - סדרה של כ-10 ספרי הגות שמרנית (בעיקר מתורגמת) היוצאים מדי שנה. הספרייה נתמכת על ידי קרן תקווה. באוקטובר 2021 חברי הכנסת עמיחי שיקלי, שמחה רוטמן ואמיר אוחנה השתתפו בקמפיין של הספרייה, מה שעורר עליהם ביקורת מכיוון שהשתתפו בשיווק חברה פרטית בניגוד להחלטות קודמות של ועדת האתיקה של הכנסת. נכון לדצמבר 2021, לספרייה למעלה מ-3,000 מנויים.
אודות > ההוצאה בשיח הפוליטי

ההוצאה, הנתמכת על ידי קרן תקווה המזוהה עם הימין השמרני, מהווה פלטפורמה להפצת רעיונות ימניים בשיח הפוליטי הישראלי. ההוצאה הוציאה מספר ספרים פוליטיים - אקטואליים, ביניהם "איך לנצח מגפה" מאת נפתלי בנט ו"לפתוח את המועדון" מאת עידן רול. בנוסף, ספריהם של הפוליטיקאים משה פייגלין, שמחה רוטמן ובנימין נתניהו פורסמו בהוצאה. עמיחי שיקלי הגדיר את ספרי ההוצאה "תחמושת רעיונית". זיוה שטרנהל, פובליציסטית, תיארה את ההוצאה כ"חלק מפרויקט רב־זרועות, משופע במקורות מימון... שמטרת־העל שלה היא לחדור ללב מערכת השלטון כדי לממש תפיסת עולם שתחבר בין אידיאולוגיה פוליטית ימנית־לאומנית לבין ניאו־ליברליזם כלכלי".
ההוצאה פרסמה את ספרה של אביגייל שרייר, "נזק בלתי הפיך", העוסק בבני נוער המזדהים כטרנסג'נדרים. הספר תואר על ידי מבקריו כטרנספובי ועל ידי מומחים כ"מיסאינפורמציה". הסופרת הוזמנה לאירוע השקת הספר בישראל. שני אולמות אירועים ביטלו את האירוע עקב לחץ מצד חברי קהילת הלהטב"ק, ואחד מהם נתבע על ידי ההוצאה על כך. כשהתקיים האירוע, במתחם הבורסה ברמת גן, הפגינו מולו מאות אנשים. במהלך האירוע, התפרץ נער טרנסג'נדר והתבטא כנגד תוכן הספר. בקליפ של הזמרת גלי עטרי נכלל קטע בו נראה הספר נשרף, לאחר ביקורת מצד מו"ל ההוצאה הקליפ פורסם מחדש לאחר שהקטע צונזר.
ספרי ההוצאה (רשימה חלקית)

ציביליזציות גוועות, דייוויד פ. גולדמן, 2013
תפוס ת'יהודי - טוביה טננבום, 2014
אני ישן בחדרו של היטלר - טוביה טננבום, 2014
המאבק על כל טיפה - כיצד הניסיון הישראלי מציל את העולם מצמא, סת' סיגל, 2016
שקרים שכולם מספרים - טוביה טננבום, 2016
ככה ייעשה ליהודי - מייקל אייזנברג, 2016 (על מגילת אסתר)
הוא חזר - טימור ורמש, 2016
תחשוב כמו מנצח - דונלד טראמפ, 2017 (על תפסית עולמו של טראמפ)
היוצאים - פאראנאק מרגוליס, 2017 (סקירה של המחברת על תופעת היציאה בשאלה, התמודדויות ופתרונות)
מדוע אתה מצביע ימין ומקבל שמאל?, ארז תדמור, 2017
המוות המוזר של אירופה, דאגלס מארי, 2017
לוּ, אורי רדלר, 2018
12 כללים לחיים, ג'ורדן פיטרסון, 2018
להיות יהודי חופשי, משה פייגלין, 2019
כיצד הפך נתניהו את ישראל לאימפריה, עקיבא ביגמן, 2019
11 כללים להתווכח עם שמאלנים ולכסח להם את הצורה, בן שפירו, 2019
מחוץ לחוק: ילדות בדרום אפריקה, טרוור נואה, 2019
בריונים: איך עובדת תרבות ההשתקה של השמאל, בן שפירו 2019
למי קראת פשיסט? ההיסטוריה המוכחת של השמאל ממוסוליני עד פוליטיקת הזהויות, ג'ונה גולדברג, 2019
הסדנה להנדסת תודעה, חנן עמיאור, 2020
ניידים ונייחים - מאבקן של האליטות כנגד הדמוקרטיה הישראלית, גדי טאוב, 2020
להיות שמרן, רוג'ר סקרוטון, 2020
יומרה קטלנית: מדוע סוציאליזם לא יכול לעבוד, פרידריך האייק, 2020
מפלגת בג״ץ - כיצד כבשו המשפטנים את השלטון בישראל, שמחה רוטמן, 2020
ודרך אין אחרת, אביחי ברג, 2021
אפקט צ'רצ'יל: סיפורו של המנהיג ששינה את העולם, בוריס ג'ונסון, 2021
שיגעון ההמון: איך שיח הזהויות הורס את החברה, דאגלס מארי, 2021
The Lean Startup (הסטארטאפ הרזה), אריק רייס, 2021
הימנים, מהרדינג ועד טראמפ: מאה שנות מאבק שמרני בארצות הברית, מתיו קונטינטי, 2022
ביבי: סיפור חיי, בנימין נתניהו, אוטוביוגרפיה, 2022
כסף של אחרים, הלל גרשוני, 2022
בשם החוק, אנטונין סקאליה, 2022
היסטוריה של היהודים, פול ג'ונסון, 2022
למה שהעם יבחר את השופטים, שמחה רוטמן, 2023
המנטליות האנטי-קפיטליסטית: למה הם שונאים חירות?, לודוויג פון מיזס, 2023
נזק בלתי הפיך - כיצד אופנת הטרנסג'נדרים פוגעת בנערות, אביגיל שרייר, 2023
פרזיטים – כיצד איבד המערב את ההיגיון הבריא, גד סעד, 2024
מלחמות השבבים: המאבק על הטכנולוגיה שמניעה את העולם, כריס מילר, 2024
למה דווקא היהודים?, הרב דורון פרץ, 2024
כשהקסם פג: לגדול בדרום לבנון, פואד עג'מי, 2025
הקרב על המערב, דאגלס מארי, 2025
לפתוח את המועדון, מאת עידן רול, 2025. הספר הושק במקביל לפרישתו של המחבר ממפלגת יש עתיד ומהווה חלק מ"הדרך הפוליטית החדשה" שלו.
הערות שוליים

↑  מו"ל הספרים המושתקים - העיתון בשבע, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד
↑  שגיא בן נון‏, המו"ל רותם סלע: "הממונה על חוק הסופרים מנסה להכניס אותי לכלא בגין הבעת דעה", באתר וואלה, 6 בינואר 2016
↑  רותם סלע, מחזירים את הארבע במאה, באתר הדסטארט, ‏1 בספטמבר 2016
↑  ספריית שיבולת | קרן תקווה, באתר www.tikvahfund.org.il
↑  עידן בנימין, למרות האיסור: חברי כנסת משווקים חברה מסחרית, באתר העין השביעית, 11 באוקטובר 2021
↑  גלית הראלי, ביבי, סיפור חדש: נתניהו יחזיר לקופת הליכוד כסף שלקח לפרסום ספרו, וימשיך לממנו מכיסו, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 19 באוקטובר 2022
↑   עפרי אילני, צעירים עומדים מול המראה ואומרים: אני רוצה להיות עמית סגל, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2024
↑  ח"כ עידן רול אחרי הפרישה מ"יש עתיד": "הכנסת לכודה בידי קומץ חברי מועדון סגור" | ישראל היום, באתר ישראל היום, ‏2025-03-10
↑  למרות האיסור: חברי כנסת משווקים חברה מסחרית, באתר העין השביעית, 11 באוקטובר 2021
↑   זיוה שטרנהל, האלפיון העליון הפקיר את השמאל, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2021
1 2  אורי סלע‏, "אנחנו בני אדם - לא מחלה": מאות מפגינים נגד השקת ספר טרנספובי ברמת גן, באתר וואלה, 28 במאי 2023
↑  New Book “Irreversible Damage” Is Full of Misinformation | Psychology Today, www.psychologytoday.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Rose Lovell, Abigail Shrier’s Irreversible Damage: A Wealth of Irreversible Misinformation | Science-Based Medicine, sciencebasedmedicine.org, ‏2021-07-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  חופש השיסוי, באתר העין השביעית, 7 באוגוסט 2023
↑  אחרי שעוררה סערה: גלי עטרי צנזרה את הקליפ החדש, באתר כיפה, ‏2023-06-11
↑  אורי סלע‏, עידן רול: "הציבור שהתפכח בעקבות 7 באוקטובר דורש מנהיגות חדשה", באתר וואלה, 12 בינואר 2025
דוכן הוצאת סלע מאיר ביריד שבוע הספר בירושלים 2023
פטריק אברקרומבי

| --- | --- |

 לידה:  6 ביוני 1879 אשטון על מרסי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  23 במרץ 1957 (בגיל 77) אסטון טירולד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר אפינגהאם 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב המלכותית (1946)  Knight Bachelor 
 מספר צאצאים:  2 
 
סר לסלי פטריק אברקרומבי (באנגלית: Sir Leslie Patrick Abercrombie;‏ 6 ביוני 1879 – 23 במרץ 1957) היה אדריכל ומתכנן ערים אנגלי נודע ורב-השפעה שנודע בעולם בעיקר בשל התוכניות לשיקום לונדון לאחר הבליץ בזמן מלחמת העולם השנייה. אחיו של המשורר והדרמטורג האנגלי לסלס אברקרומבי.
ביוגרפיה > קריירה

פטריק אברקרומבי הוכשר להיות אדריכל לפני שהתמנה כפרופסור לתכנון עירוני באוניברסיטת ליברפול בשנת 1915. בשנת 1935 התמנה גם לפרופסור לתכנון עירוני בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. אברקרומבי זכה בפרס על הצעות התכנון שהציע בעבור מרכז העיר דבלין, ובהדרגה ביסס את הדומיננטיות שלו כאדריכל בעל חשיבות בינלאומית, דבר שבא לידי ביטוי בתכנון מחדש של הערים: פלימות', הול, באת', אדינבורו ובורנמות', ועוד רבות.
אברקרומבי היה מעורב בהקמתה של המועצה לשימור אנגליה הכפרית (CPRE). לאחר הקמתה, בדצמבר 1926, הוא שימש בתפקיד מזכיר המועצה.
הוא נודע ביותר בשל התוכניות לשיקום ותכנון מחדש של לונדון לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא יצר את תוכנית המחוז של לונדון (1943) ואת תוכנית לונדון רבתי (1944), אשר בדרך כלל מכונות ״תוכניות אברקרומבי״.
הערות שוליים

1 2  "Sir Patrick Abercrombie | British architect". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2017-05-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594150405171  PLWABN: 9810556971205606  BIBSYS: 90147251  BnF: cb11273420j (data)  CiNii: DA00827896  GND: 129648310  ISNI: 0000 0001 1945 078X  LCCN: n81012435  NKC: jn20000600012  NLA: 36516617  NLG: 145517  NLK: KAC202352197  NTA: 073054356  RERO: 02-A002904085  SNAC: w6093ng6  SUDOC: 138505527  Trove: 1267319  ULAN: 500016687  VIAF: 108570703   WorldCat (עם VIAF): 108570703
ולטר גרופיוס

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1883 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  5 ביולי 1969 (בגיל 86) בוסטון, ארצות הברית 
 שם לידה:  Walter Adolf Georg Gropius 
 מקום קבורה:  בית הקברות הדרום-מערבי שטאנסדורף 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 זרם באמנות:  באוהאוס, הסגנון הבין-לאומי 
 הושפע על ידי:  קרל ארנסט אוסטהאוס, פטר ברנס 
 פרסים והוקרה:  Johann-Heinrich-Merck-Ehrung (1963)  מדליית אלברט (1961)  honorary Royal Designer for Industry (1947)  מדליית ארנסט רויטר (1957)  מדליית הזהב המלכותית (1956)  פרס גתה (1961)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר 
 בן או בת זוג:  אלמה מאהלר (1915–1920)  איזה גרופיוס 
 צאצאים:  מנון גרופיוס 
 
בית הספר "באוהאוס" בתכנונו ובהנהלתו של גרופיוס
ולטר אדולף גאורג גרופיוס (גרמנית: Walter Adolph Georg Gropius; ‏18 במאי 1883 – 5 ביולי 1969) היה אדריכל גרמני, מייסד בית הספר הבאוהאוס לעיצוב ובנייה ומחלוצי הסגנון הבינלאומי.