stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד אולירי
קריירת אימון > לידס יונייטד

לאחר שג'ורג' גרהאם החל לאמן את לידס יונייטד בספטמבר 1996, ואולירי קיבל את משרת עוזר המאמן של המועדון.
הנהלת לידס שקלה למנות את מרטין אוניל לתפקיד המאמן לאחר עזיבת גרהאם לטוטנהאם הוטספר, אך לבסוף החליטה למנות את אולירי לתפקיד. המועדון סיים במקום הרביעי בסוף עונת 1998/1999, והעפיל לגביע אופ"א. המועדון הצליח להעפיל עד לחצי גמר גביע אופ"א בעונת 1999/2000, ולבסוף הודח על ידי גלאטסראיי הטורקית. הפעם המועדון הצליח לסיים במקום השלישי בליגה ולהעפיל לליגת האלופות. הייתה זו ההשתתפות הראשונה של לידס בטורניר היוקרתי מאז עונת 1992/1993. בתקופה זו אולירי העניק את חסותו למשחק מחשב הנושא את שמו. שיווק המשחק החל בשנת 2000.
גם בטורניר זה העפיל המועדון עד לשלב חצי-הגמר, שבו הודח על ידי ולנסיה. היכולת בליגה הייתה פחות טובה בהשוואה לעונה הקודמת, והשחקנים נאלצו להסתפק בכרטיס השתתפות בגביע אופ"א. היה זה כישלון גדול עבור המועדון כיוון שהיושב-ראש פיטר רידסדייל לווה 60 מיליון לירות שטרלינג כנגד הצלחות עתידיות, ותכנן להשקיע אותם בהשתתפות ארוכת טווח בליגת האלופות.
שחקני לידס שיחקו היטב בתחילת עונת 2001/2002, ובחלק הראשון של העונה הובילו את הטבלה מספר פעמים. אולם, רמת המשחק ירדה במחצית השנייה של העונה, והמועדון הצליח לבסוף לסיים במקום השישי ולהעפיל פעם נוספת לגביע אופ"א. בעונה זו הוטל צל כבד על המועדון לאחר שארבעה שחקנים, כולל ג'ונתן וודגייט ולי בויאר מהסגל הבכיר, היו מעורבים בתקרית אלימה במרכז לידס שבה הותקף ונפצע צעיר ממוצא אסייתי. אולירי כתב ספר בנושא, וקרא לו "Leeds United On Trial".
עד ליוני 2002 אולירי הספיק להוציא 100 מיליון לירות שטרלינג על שחקנים, אך לא הצליח להוביל את המועדון לתארים כלשהם וכמאמן לא הצליח לעבור את המקום השישי. רידסדייל פיטר את אולירי בקיץ 2002, והביא במקומו את טרי ונבלס. פיטוריו של אולירי סימנו את תחילת התקופה הרעה של המועדון, שהחליף שלושה מאמנים (ונבלס, פיטר ריד ואדי גריי) לפני שירד ליגה ב-2004 עם חוב של 80 מיליון לירות שטרלינג.
תרומתו של אולירי ללידס מתבטאת בקידומם של השחקנים הצעירים ג'ונתן וודגייט, לי בויאר, אלן סמית', הארי קיואל, סטיבן מקפייל, אריק באקה, איאן הארט ודני מילס שהובא מצ'רלטון אתלטיק תמורת 4 מיליון לירות שטרלינג. חלק מהשחקנים קודמו מקבוצת הנוער של המועדון. חלק מהשחקנים שהובאו ללידס בתקופת אולירי לא שיחקו, ובייחוד החלוצים. במקביל הוזנחו מספר נקודות חולשה של מערך המשחק. לדוגמה, איאן הארט היה המגן השמאלי היחיד במשך תקופה ארוכה. הטענה העיקרית נגד אולירי הייתה שהוא לא גיבש את השחקנים שהביא לכדי הרכב יציב.
בראיון שנערך לאחר פיטוריו אמר אולירי כי "אני מעולם לא רציתי לעזוב את לידס. האוהדים כאן היו נהדרים כלפי. אני מקווה שהם יישארו כיוון שהיו לי תקופות נהדרות במועדון".
קריירת אימון > אסטון וילה

אולירי לא עסק באימון עד שהחל לעבוד באסטון וילה ביוני 2003. בנובמבר שלאחר המינוי המועדון היה במרחק קצר מהמקום המוביל אל הליגה השנייה. למרות זאת הצליח אולירי להוביל את המועדון במעלה הטבלה בסיועו של החלוץ הקולומביאני חואן פבלו אנחל, ובשבועות האחרונים של העונה המועדון היה על סף הבטחת מקומו בטורניר אירופי. בסופו של דבר המועדון סיים במקום השישי, שהיה מקום אחד מתחת לדרוש כיוון שמילוול העפילה לגמר גביע ה-FA ומידלסברו זכתה בגביע וורת'ינגטון. היה זה הישג עבור אולירי שנאלץ להתמודד עם מורל נמוך בקרב השחקנים ועם תקציב רכש נמוך. קידומו של אנחל, שהוזנח בתקופתו של המאמן גרהאם טיילור, העניק לווילה שחקן בעל איכות גבוהה.
עונת 2004/2005 הייתה פחות טובה, ובסופה המועדון סיים במקום העשירי בליגה. אולירי הצליח להימנע מירידה פעם נוספת והחתים את מרטין לאורסן ממילאן, קרלטון קול מצ'לסי והקשר הצרפתי מתיו ברסו, אף על פי שהיושב-ראש דאג אליס לא העניק לו תקציב גבוה להבאת שחקנים.
עונת 2005/2006 הייתה הגרועה ביותר של אולירי באסטון וילה, למרות הבאתם של שישה שחקנים חדשים כולל מילאן בארוש וקווין פיליפס. הפציעות וההרחקות ערערו את יציבות הסגל, ולמשך תקופה מסוימת רק ליאם רידג'וול היה זמין לשחק כבלם קדמי. הלחץ מהאוהדים והתקשורת הלך וגבר, והתעצם לאחר ההפסד בגביע הליגה לדונקסטר רוברס. ב-17 משחקים עד דצמבר המועדון הצליח לצבור רק 17 נקודות, והיה במרחק קצר מהמקום המוביל אל הליגה השנייה. אולם, בהמשך משחקי הליגה רמת המשחק השתפרה, ובסוף העונה המועדון הצליח לסיים במקום ה-16. לאחר ירידתם של ברמינגהאם סיטי ווסט ברומיץ' אלביון, אסטון וילה היה המועדון היחיד מהמידלנדס ששיחק בפרמייר ליג בעונת 2006/2007.
ב-14 ביולי 2006 התרחשה סערה תקשורתית בעקבות פרסום הודעה לתקשורת מאת השחקנים, שבה הם הביעו ביקורת על אליס והבעלות שלו על אסטון וילה. הסערה התקשורתית הסתיימה כאשר הוכרז ב-19 ביולי על סיום חוזהו של אולירי בהסכמה הדדית. מספר חודשים לאחר מכן נמכר המועדון לרנדי לרנר, ומרטין אוניל התמנה לתפקיד המאמן.
משפחתו וחיים אישיים

דייוויד אולירי הוא אחיו של פירס אולירי ששיחק עבור שמרוק רוברס וסלטיק, ושבע פעמים עבור נבחרת אירלנד. ראיין אולירי, אחיינו, סירב לשחק הנבחרת האירית עד גיל 21, ובמקום זאת בחר לשחק עבור נבחרת סקוטלנד שייצגה את המקום שבו נולד.
אולירי מתגורר בכפר הקטן סיקלינגהול השוכן בסמוך להארוגייט שבצפון יורקשייר.
תארים > כשחקן > ארסנל

הליגה הראשונה של הפוטבול ליג: 1988/1989, 1990/1991
גביע ה-FA: ‏1978/1979, 1992/1993
גביע הפוטבול ליג: 1986/1987, 1992/1993
מגן הקהילה: 1991
תארים > כמאמן

מאמן החודש בפרמייר ליג: מרץ 1999, מרץ 2001, אפריל 2001
הערות שוליים

↑  כתבה באתר ה-BBC
| נבחרת אירלנד – מונדיאל 1990 |
| --- | --- | --- |
|  1 בונר •  2 מוריס •  3 סטונטון •  4 מק'קרתי •  5 מורן •  6 ווילאן •  7 מקגראת' •  8 ר.הוטון •  9 אולדרידג' •  10 קסקרינו •   11 שידי •  12 אולירי • 13 טאונסנד •  14 כ.הוטון • 15 סלאבן • 16 שרידאן • 17 קווין • 18 סטייפלטון • 19 קלי • 20 ביירן • 21 מק'לפלין • 22 פייטון • מאמן: צ'רלטון |  1 בונר •  2 מוריס •  3 סטונטון •  4 מק'קרתי •  5 מורן •  6 ווילאן •  7 מקגראת' •  8 ר.הוטון •  9 אולדרידג' •  10 קסקרינו •   11 שידי •  12 אולירי • 13 טאונסנד •  14 כ.הוטון • 15 סלאבן • 16 שרידאן • 17 קווין • 18 סטייפלטון • 19 קלי • 20 ביירן • 21 מק'לפלין • 22 פייטון • מאמן: צ'רלטון | אירלנד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2023007664  VIAF: 315945279   WorldCat (עם VIAF): 315945279
האלה אספניולי

| --- | --- |

 לידה:  1951 נצרת, ישראל 
 פטירה:  25 באפריל 2022 (בגיל 71 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה 
 
האלה אספניולי (1951 - 25 באפריל 2022) הייתה אשת אקדמיה וחוקרת בתחום החינוך הערבי בישראל. כיהנה כסמנכ"ל המכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל - חיפה.
קורות חייה

האלה אספניולי נולדה ב-1951. כיהנה כיו"ר ועדת המעקב לענייני החינוך הערבי וכיועצת שר החינוך, והייתה חברה בהנהלות האגודה לזכויות האזרח ומרכז מוסאוא.
אספניולי הקדישה רבים ממחקריה לפערים במערכת החינוך בין יהודים וערבים בישראל. היא טענה שהסיבה העיקרית לפערים הללו - למשל באחוז הזכאות לתעודת בגרות - היא פער עמוק בשיטות ההוראה ובתשומות כגון בתי ספר ירודים וחסרי תנאים מינימליים שעדיין נפוצים במגזר הערבי. סיבות נוספות שתורמות להבדלים הן מעורבות נמוכה של ההורים בחינוך הערבי ומחסור במערכות שמאתרות ומאבחנות את הילדים שזקוקים ליחס מיוחד. היא הדגישה כי כבר בגן טרום חובה נקודת הזינוק בין יהודים וערבים איננה שווה ולכן בחלוף הזמן הפער רק הולך ומעמיק. כל מערכת החינוך הערבית, היא קובעת, לקויה וסובלת מחסרים – הן מבחינת יחס המערכת אליה והן מבחינת יחס המורים עצמם. במאמריה עמדה על כך שתוכניות הלימודים במערכת החינוך הערבית זרות וגורמות לניכור בקרב התלמידים.
היא האמינה שהפתרון טמון בשוויון בחינוך, שוויון הזדמנויות, שוויון בחלוקת המשאבים, ואף אפליה מתקנת, כאשר המסגרת לכך תהיה הקמת מינהל חינוך ערבי בישראל.
אספניולי הייתה אחותה של נבילה אספניולי, פסיכולוגית קלינית ופמיניסטית פעילה בארגוני נשים.
האלה אספניולי נפטרה ב-25 באפריל 2022. התגוררה בנצרת.
הערות שוליים

↑  ג'קי חורי, ועדת המעקב: לציין את יום האדמה גם בבתי ספר יהודיים, באתר הארץ, 14 בפברואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260809105171  VIAF: 7104160668211203560005   WorldCat (עם VIAF): 7104160668211203560005 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרפומניה

גרפומניה (מיוונית γραφειν – כתיבה, μανία – שגעון), הידועה גם כסקריבומניה, היא דחף כפייתי לכתוב. בהקשר הפסיכיאטרי המילה מתארת מצב נפשי הכרוך בכתיבת טקסטים מבולבלים ובלתי לכידים, לעיתים קרובות תוך הידרדרות לרצפי מילים או אותיות חסרי משמעות, אז המצב נקרא גם גרפוריאה (Graphorrhea). המונח גרפומניה נכנס לשימוש נפוץ במאה ה-19.
מושג פסיכיאטרי קרוב לגרפומניה הוא טיפומניה – רצון כפייתי של אדם לראות את שמו בדפוס או לכתוב לפרסום.
מחוץ לעולם הפסיכיאטריה המילה משמשת לתיאור דחף עודף לכתוב, בין אם באופן מקצועי או לאו דווקא. מכס נורדאו, בניסיון לתקוף אמנות שהוא תפס כמנוונת, השתמש לעיתים תכופות במונח גרפומניה לתאר אמנים שהיו לצנינים בעיניו, ובהם למשל ריכארד ואגנר או המשוררים הסימבוליסטים הצרפתים.
הערות שוליים

↑  לדוגמה במאמר הזה בניו יורק טיימס, 1896
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות ובנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרגנטואה ופנטגרואל

| --- | --- |

 פנטגרואל  הספר הרביעי  הספר השלישי  גרגנטואה  הספר החמישי 
 מידע כללי
 מאת:  פרנסואה רבלה 
 שפת המקור:  צרפתית של ימי הביניים 
 סוגה:  פנטזיה, סאטירה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1534 
 
רבלה ברישום של אמן אנונימי מתחילת המאה ה-17, מוזיאון קרנוולה, פריז.
גרגנטואה ופנטגרואל (בצרפתית: La vie de Gargantua et de Pantagruel) הוא שמה של סדרת ספרים, חמישה במספר, שנכתבו במאה ה-16 מאת הסופר הצרפתי, פרנסואה רבלה. הסדרה עוסקת בעלילותיהם המשעשעות של שני ענקים: גרגנטואה האב ופנטגרואל בנו, וכתובה כסאטירה ססגונית ומלאת חיות. אימו של גרגנטואה נקראת בספר "גרגמל", שם שהתגלגל לבסוף אל סדרת הדרדסים.
גרגנטואה האב ופנטגרואל, האוהבים לאכול, לשתות יין ולסבוא, נקלעים יחדיו להרפתקאות שונות ולמסעות משונים. הספר מאגד סיפורים קצרים עם פרקים ארוכים יותר.
הספרים בעברית

הספרים תורגמו והוצאו לאור בעברית שלוש פעמים:
בשנת 1953 בתרגום מקוצר לנוער ולעם בהוצאת מ. ניומן תחת השם הספור על הענקים גרגנטוא ופנטגרואל בתרגומו של ק.א. ברתיני
בשנת תשל"ג בתרגום מקוצר, בספריית דן חסכן, בהוצאת עם עובד, תחת השם עלילות הענקים גרגנטוא ופנטגרואל, בתרגומו של קלמן אהרון ברתיני (אהרן גולרגנט). האיורים בספר מאת גוסטב דורה.
בשנת 2003 בהוצאת הוצאת דביר. תרגום, הערות ומבוא מאת עידו בסוק, כרונולוגיה ומבואות מאת פרופ' אילנה זינגר וד"ר נדין קופרטי-צור.
ראו גם

גרגרנות
גרוטסקה
הערות שוליים

↑  ק. אהרן ברתיני, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592626005171  BNE: XX2144039  LCCN: n96092337  MusicBrainz: 5d736317-06a9-4954-80ee-9f1f8ef68bfb  NLA: 35910017  VIAF: 84152682567023312138   WorldCat (עם VIAF): 84152682567023312138 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דייוויד קייד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1987 (בן 36) סיינט פול, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  שחקן, מפיק
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד קייד (באנגלית: David Cade, נולד ב-6 בנובמבר 1987) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ומפיק אמריקאי.
קריירה

הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה ללא קרדיט, בסרט מילק משנת 2008. שנה לאחר מכן הופיע בסרט הקולנוע "Lament to Roswell".
בשנת 2010 התארח בסדרות הטלוויזיה סקראבס ו-"Steam Room Stories". באותה שנה שיחק בסרט "טיק". בשנת 2011 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה שקרניות קטנות. באותה שנה התארח בפרק בסדרה "Futurestates".
בשנת 2011 דיבב את קולו של ג'קסון בסדרת האנימציה "וונדי". בין השנים 2010–2013 שיחק בסדרת הטלוויזיה ביג טיים ראש.
בין השנים 2013–2017 התארח במספר סדרות טלוויזיה. בשנת 2017 גילם את המפיק המוזיקלי טרי מלצ'ר בסרט הקולנוע "Bigger Than the Beatles". באותה שנה שיחק בסדרות הטלוויזיה "NCIS: לוס אנג'לס" ,"Training Day", בסרט הטלוויזיה "Fatal Defense" ובסרט הקולנוע "אורות הבמה".
בשנת 2019 שיחק בסרט אל תוך האפר.
בשנת 2021 גילם את באגסי סיגל בסרט הקולנוע לנסקי שביים איתן רוקוואיי. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Heart of Champions".
הערות שוליים

↑  Tom Ford, David Cade Net Worth, Net Worth Post, ‏3 במאי 2017
↑  Exclusive Interview: Pop-Culturalist Chats with Lansky's David Cade - Pop-Culturalist.com, Pop-Culturalist.com, ‏3 ביוני 2021
↑  Programme TV, Films, Actu Ciné, Célébrité - Scoopflix, Scoopflix, ‏באוקטובר 2021
↑  Harvey Keitel, Sam Worthington, Minka Kelly stand out in mob drama 'Lansky', The Patriot Ledger, ‏2 במאי 2021
↑  Stream Online Heart of Champions (2021) Full Movie on Myflixer Movies, Myflixer Movies, ‏6 באוקטובר 2021
האיש במסכת הברזל (סרט, 1977)

| --- | --- |
 מבוסס על:  הוויקונט דה בראז'לון 
 סוגה:  סרט סייפים נועזים, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 כותבים:  ויליאם באסט 
 בימוי:  מייק ניואל 
 שחקנים:  ריצ'רד צ'מברלין (לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, פיליפ)  Godfrey Quigley  אסמונד נייט  Emrys James  יו פרייזר  דניס לוסון  Max Amyl  ברנדה ברוס (אן מאוסטריה)  רלף ריצ'רדסון (ז'אן-בטיסט קולבר)  פטריק מקגוהן (ניקולא פוקה)  ויוויאן מרצ'נט (מריה תרסה, נסיכת ספרד)  לואי ז'ורדאן (דאטרניאן)  איאן הולם  ג'ני אגאטר (לואיז דה לוואלייר)  פרד ווד 
 ארץ מקור:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית
 הפקה
 מפיק:  Norman Rosemont 
 עורכים:  Bill Blunden 
 אתר צילומים:  וו-לה-ויקונט 
 צלמים:  פרדי יאנג 
 מוזיקה:  אלין פרגוסון 
 אורך פרק:  100 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  NBC 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
האיש במסכת הברזל הוא סרט טלוויזיה משנת 1977 שעובד באופן רופף מהרומן הוויקונט דה בראז'לון משנת 1847–1850 מאת אלכסנדר דיומא האב והציג כמה קווי דמיון עלילתיים עם גרסת הסרט משנת 1939. הוא הופק על ידי נורמן רוזמונט עבור ITC Entertainment, ובו כיכבו ריצ'רד צ'מברלין בתפקיד המלך לואי ה-14 ותאומו פיליפ, פטריק מקגוהן בתפקיד ניקולה פוקה, ראלף ריצ'רדסון בתפקיד ז'אן-בפטיסט קולבר, לואי ז'ורדן בתפקיד ד'ארטניאן ואיאן הולם בתפקיד השבלייה דובל. ג'ני אגאטר גילמה את פילגשו של לואי הארבעה עשר, לואיז דה לוואליר, ויויאן מרצ'נט מופיעה בתפקיד המלכה מארי-תרזה. את הסרט ביים מייק ניואל.
תקציר עלילת הסרט

פיליפ הוא המלך הבכור והצדק, שהורחק מהלידה וגדל ללא ידיעה באשר לזהותו האמיתית במזימה של הקרדינל מאזארן לתמרן את לואי לפני מותו שלו. קולבר וד'ארטניאן מתכוונים להחליף את לואי (שהוא מלך לא יעיל שמעוניין בריקוד והנאה מאשר ברווחת צרפת) בפיליפ, ותוך כדי כך להפיל את שר האוצר המושחת פוקה, שמעל באוצר הלאומי. לואי נהדף על ידי אשתו שלו ודוחה שוב ושוב ללואיז, שבתורה מתאהבת בפיליפ.
שחקנים ודמויות

ריצ'רד צ'מברלין כמלך לואי הארבעה עשר / פיליפ
ג'ני אגאטר בתפקיד לואיז דה לה ואליאר, פילגשו של לואי ה-14
פטריק מקגוהן בתפקיד ניקולה פוקה
ראלף ריצ'רדסון בתפקיד ז'אן-בטיסט קולבר
לואי ז'ורדן בתפקיד ד'ארטניאן
איאן הולם בתפקיד שבלייה דובל
יו פרייזר בתפקיד מונטפלורי
ברנדה ברוס כמלכת אן מאוסטריה
ויויאן סוחר כמלכה מארי-תרז
הפקה > צילומים

אף על פי שהיה סרט טלוויזיה, נעשה שימוש במיקומים בפועל בצרפת לצילומים, כולל שאטו דה פונטנבלו והטירה האמיתית של פוקה: וו-לה-ויקומטה לסצנת הנשף.
הערות שוליים

↑  אגדה לחופש הגדול - "האיש במסכת הברזל" - קולנוע תל אביב, "העולם הזה", גיליון 2131 מ-5 ביולי 1978, עמוד 45
| שלושת המוסקטרים מאת אלכסנדר דיומא האב |
| --- | --- | --- |
| ספרים | שלושת המוסקטרים • אחרי עשרים שנה • הוויקונט דה בראז'לון |  |
| דמויות | ד'ארטניאן • הקרדינל רישלייה • לואי השלושה עשר, מלך צרפת • אן מאוסטריה • אראמיס • פורתוס • הרוזן דה רושפור • אתוס |  |
| סרטים | שלושת המוסקטרים (1921) • שלושת המוסקטרים (1935) • שלושת המוסקטרים (1939) • שלושת המוסקטרים (1948) • שלושת המוסקטרים (1973) • ארבעת המוסקטרים (1974) • שובם של המוסקטרים • שלושת המוסקטרים (1993) • נקמת המוסקטרים • מיקי, דונלד, גופי: שלושת המוסקטרים • ברבי ושלושת המוסקטרים • שלושת המוסקטרים (2011) • המוסקטרים: משימה מסתורית (2018) • כולם בשביל אחד, אחד בשביל כולם • דארטניאן ושלושת המוסקטרים • שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן • שלושת המוסקטרים: מיליידי |  |
| סדרות | ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (1978) • שלושת המוסקטרים (אנימה) • המוסקטרים אחרי עשרים שנה • סודות המלכה אן, או המוסקטרים אחרי שלושים שנה • שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן • ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים (2005) • שלושת המוסקטרים (2013) • המוסקטרים |  |
| שונות | האיש במסכת הברזל (עיבודים: 1977 • 1998) • מוסקטר |  |
דאבל (ספורט)

בספורט, דאבל (Double) הוא זכייה של קבוצת ספורט בשני התארים המרכזיים באותה המדינה בעונה אחת, לרוב אליפות הליגה הבכירה והגביע העיקרי במדינה.
בישראל > בכדורגל

בכדורגל הישראלי, קבוצה זוכה בדאבל על ידי זכייה באליפות ליגת העל בכדורגל וזכייה בגביע המדינה בכדורגל.
הקבוצה הראשונה שהצליחה לעשות את זה היא דווקא קבוצה זרה, קבוצת הכדורגל של המשטרה הבריטית שהתחרתה בתקופת המנדט, זכתה באליפות המאורגנת הראשונה של עונת 1931/1932, ובגביע של אותה העונה (הגביע הארץ-ישראלי של 1932). הקבוצה העברית הראשונה שהצליחה לעשות את הישג זה הייתה הפועל תל אביב, אשר זכתה באליפות ובגביע בעונת 1933/1934. מאז הצליחו לזכות בדאבל 4 קבוצות נוספות. הקבוצה המובילה את טבלת הזכיות בדאבל היא מכבי תל אביב, אשר זכתה בו 7 פעמים.
| קבוצה | פעמים | עונה |
| --- | --- | --- |
| מכבי תל אביב | 7 | 1946/1947, 1953/1954 ,1957/1958, 1969/1970, 1976/1977 ,1995/1996, 2014/2015 |
| הפועל תל אביב | 4 | 1933/1934, 1937/1938, 1999/2000, 2009/2010 |
| המשטרה הבריטית | 1 | 1931/1932 |
| מכבי נתניה | 1 | 1977/1978 |
| מכבי חיפה | 1 | 1990/1991 |
| בית"ר ירושלים | 1 | 2007/2008 |
בישראל > בכדורסל

בכדורסל הישראלי, קבוצה זוכה בדאבל על ידי זכייה באליפות ליגת העל בכדורסל וזכייה בגביע המדינה בכדורסל.
בליגת הגברים רק שתי קבוצות הצליחו לזכות בדאבל והן מכבי תל אביב אשר עשתה זאת 36 פעמים (לראשונה בעונת 1955/1956 והאחרונה בעונת 2020/2021), והפועל תל אביב אשר עשתה זאת פעם אחת בעונת 1968/1969.
בישראל > בכדוריד

בכדוריד הישראלי, קבוצה זוכה בדאבל על ידי זכייה באליפות ליגת העל בכדוריד וזכייה בגביע המדינה בכדוריד.
הראשונה שהצליחה לעשות את הישג זה היא הפועל רמת גן, אשר זכתה בליגת העל ובגביע המדינה בעונת 1969. מאז הצליחו לזכות בדאבל 7 קבוצות נוספות. הקבוצה המובילה את טבלת הזכיות בדאבל היא הפועל ראשון לציון, אשר זכתה בו 12 פעמים.
| קבוצה | פעמים | עונה |
| --- | --- | --- |
| הפועל ראשון לציון | 12 | 1989/1990, 1990/1991, 1992/1993, 1993/1994, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998, 1998/1999, 2000/2001, 2014/2015, 2017/2018 |
| מכבי ראשון לציון | 5 | 1985/1986, 1986/1987, 2005/2006, 2006/2007, 2010/2011 |
| הפועל רחובות | 3 | 1978/1979, 1981/1982, 1983/1984 |
| הפועל רמת גן | 2 | 1969, 1971 |
| מכבי פתח תקווה | 1 | 1980/1981 |
| אס"א תל אביב | 1 | 2001/2002 |
| הפועל אשדוד | 1 | 2021/2022 |
| א.ס. רמת השרון | 1 | 2023/2024 |
בישראל > בכדורעף

בכדורעף הישראלי, קבוצה זוכה בדאבל על ידי זכייה באליפות ליגת העל בכדורעף וזכייה בגביע המדינה בכדורעף.
הראשונה שהצליחה לעשות את הישג זה היא הפועל עין שמר, אשר זכתה בליגת העל ובגביע המדינה בעונת 1959/1960. מאז הצליחו לזכות בדאבל 9 קבוצות נוספות. הקבוצה המובילה את טבלת הזכיות בדאבל הם הפועל המעפיל והפועל מטה אשר, אשר זכו בו 11 פעמים.
| קבוצה | פעמים | עונה |
| --- | --- | --- |
| הפועל המעפיל | 11 | 1962/1963, 1963/1964, 1964/1965, 1965/1966, 1966/1967, 1967/1968, 1968/1969, 1969/1970, 1980/1981, 1983/1984, 1984/1985 |
| הפועל מטה אשר | 11 | 1986/1987, 1987/1988, 1998/1999, 2001/2002, 2002/2003, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2017/2018, 2018/2019 |
| מכבי תל אביב | 8 | 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2020/2021, 2022/2023, 2023/2024 |
| הפועל עין שמר | 2 | 1959/1960, 1960/1961 |
| הפועל העמקים/זבולון | 2 | 1984/1985, 1985/1986 |
| הפועל עירוני קריית אתא | 2 | 2003/2004, 2004/2005 |
| הפועל עין המפרץ/כפר מסריק | 1 | 1971/1972 |
| הפועל בת ים | 1 | 1988/1989 |
| הפועל יואב כפר סבא | 1 | 2000/2001 |
| מכבי הוד השרון | 1 | 2006/2007 |
בכדורגל האירופאי

מספר רב של קבוצות זכו בדאבל. להלן הקבוצות אשר עשו זאת 10 פעמים או יותר (נכון לאחר עונת 2017/2018):
| קבוצה | מדינה | פעמים |
| --- | --- | --- |
| לינפילד | צפון אירלנד צפון אירלנד | 24 |
| גלאזגו ריינג'רס | סקוטלנד סקוטלנד | 18 |
| אולימפיאקוס | יוון יוון | 17 |
| סלטיק | סקוטלנד סקוטלנד | 17 |
| לינקולן רד אימפס | גיברלטר גיברלטר | 15 |
| לבסקי סופיה | בולגריה בולגריה | 13 |
| הבנר בולטפלאג | איי פארו איי פארו | 12 |
| דינמו קייב | אוקראינה אוקראינה | 12 |
| צסק"א סופיה | בולגריה בולגריה | 11 |
| באיירן מינכן | גרמניה גרמניה | 11 |
| בנפיקה ליסבון | פורטוגל פורטוגל | 11 |
| דינמו זאגרב | קרואטיה קרואטיה | 11 |
| אוסטריה וינה | אוסטריה אוסטריה | 10 |
| הכוכב האדום בלגרד | סרביה סרביה | 10 |
| דינמו טביליסי | גאורגיה גאורגיה | 10 |
ראו גם

טרבל (ספורט)
האנה ג'יין פוקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בינואר 1976 (בת 48) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אקדמיית מאונטוויו לאמנויות התיאטרון 
 פרופיל ב-IMDb
 
האנה ג'יין פוקס (באנגלית: Hannah Jane Fox; נולדה ב-13 בינואר 1976) היא שחקנית בריטית. גילמה את דמותה של התפקיד "סקראמוש" (Scaramouche) בהפקת הווסט אנד של המחזמר "We Will Rock You" של בן אלטון ולהקת Queen.
האנה בוגרת המוסד להשכלה גבוהה Mountview Academy of Theatre Arts.
תיאטרון

| שנה | מופע | תפקיד | מקום המופע | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 -2008 | "דיק וויטינגטון" (Dick Whittington) | דיק ויטינגטון | האקני אמפייר (Hackney Empire) |  |
| 2002-2005 | "We Will Rock You" | סקראמוש (Scaramouche) | תיאטרון הדומיניון (Dominion Theatre) | מגלמת התפקיד הראשית |
|  | "Taboo" | וירוס (Virus) |  |  |
| 2001 | "All You Need is Love" | אנסמבל | תיאטרון המלכה (Queen's Theatre) |  |
|  | "Hot Stuff" | אנסמבל |  |  |
| 1998-1999 | "Rent" | מאיורין (Maureen) | תיאטרון השאפטסבורי (Shaftesbury Theatre) |  |
|  | "The Rocky Horror Picture Show" | קולומביה (Columbia) | התיאטרון האנגלי של פרנקפורט (English Theatre of Frankfurt) |  |
טלוויזיה

עד כה, התפקיד הידוע ביותר של פוקס בטלוויזיה היה בשנת 2005 בתוכנית הסיטקום "Blessed" של בן אלטון בערוץ ה-"BBC" כששיחקה את דמותה של ויקי במשך כל שמונת הפרקים בסדרה. כמו כן, האנה כיכבה בשני בפרקים בסדרת הטלוויזיה "The Bill" בשנת 2007.
ב-2013 הופיעה בחמישה מתוך ששת פרקי הסדרה "The Wright Way", גם היא של בן אלטון.
ב-2014 הופיעה בשישה פרקים מהסדרה "Millie Inbetween".
דאגלס באדר

| --- | --- |

דאגלס באדר
 לידה:  21 בפברואר 1910 לונדון
 פטירה:  5 בספטמבר 1982 (בגיל 72) לונדון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 כינוי:  "דוגסבודי"
 השכלה:  קולג' חיל האוויר המלכותי בקרנוול  בית הספר סנט אדוארד  Temple Grove School 
 השתייכות:  חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי
 תקופת הפעילות:  1928–1933   1939 – 1946
 דרגה:  מפקד להק (Group Captain)
 תפקידים בשירות
 מפקד טייסת 222 מפקד טייסת 242 מפקד כנף טנג'מיר (Tangmere)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה: * המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה *הקרב על בריטניה
 עיטורים
 Knight Bachelor מפקד, מסדר האימפריה הבריטית אות השירות המצוין (פעמיים) צלב התעופה המצוינת (פעמיים) 
 
קפטן סר סטיוארט רוברט דאגלס באדר (באנגלית: Group Captain Sir Douglas Robert Steuart Bader;‏ 21 בפברואר 1910 - 5 בספטמבר 1982), שנודע בכינוי "הטייס הקיטע", היה טייס קרב מהולל של חיל האוויר המלכותי הבריטי (RAF) במלחמת העולם השנייה, שהפך לסמל לתעוזה ולנחישות שהפגינו הטייסים הבריטים במהלך הקרב על בריטניה, בשל העובדה שהמשיך לטוס כטייס קרבי אף על פי שאיבד את שתי רגליו בתאונה אווירית, בגיל 21.
רקע

דאגלס באדר נולד בלונדון בשנת 1910, לפרדריק באדר, מהנדס אזרחי, ולג'סי באדר. הוריו נפגשו בהודו בה בילה באדר את שנות חייו הראשונות. בשנת 1913 חזרה המשפחה לאנגליה. בשנת 1914 גויס האב לשירות במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1917 נפצע האב קשה, ובשנת 1922 מת מפצעיו. לאחר מכן נישאה אמו של באדר בשנית לכומר בשם הובס. גיבורי הילדות של באדר היו אלופי הטיס של מלחמת העולם הראשונה. דודתו, אחות אמו, נישאה לטייס קרבי, והוא חלם בעצמו להיות יום אחד טייס. הוא בילה זמן רב בבית דודיו. דודו, סיריל ברג' היה ממייסדי מכללת התעופה המלכותית בקורנוול, ובאדר נהג לבלות שעות בצפייה במטוסים הממריאים.
לאחר שזכה במלגת לימודים בבית הספר סט. אנדריוס באוקספורד שם למד גם גיבור מלחמה בריטי אחר גאי גיבסון, הוא התקבל, בשנת 1928, למכללה של פרחי טיס של חיל האוויר המלכותי בקורנוול, שם הצטיין בספורט, ואף הפך לאלוף אגרוף וקפטן נבחרת הרוגבי.
בשנת 1930 סיים בהצלחה את לימודי הטיס וקיבל דרגת קצונה. שנה לאחר מכן נבחר לטוס ברביעייה האווירונאוטית של חיל האוויר המלכותי, שם הפליא בלהטוטים עוצרי נשימה שזכו לשבחים מפליגים בעיתונות של אותה התקופה. אך לצד היכולת הווירטואוזית שלו כטייס, התבלט באדר כטייס הרפתקן, חסר משמעת וחסר מעצורים, שלא הקפיד על כללי הבטיחות בכל הנוגע לטיסה נמוכה.
התאונה והשיקום

ב-14 בדצמבר 1931, לאחר שכבר צבר 500 שעות טיסה סולו, הוא ביצע במסגרת טיסת ראווה לולאות מתחת לגובה המותר לפי הוראות הבטיחות של 305 מטרים: הוא ירד עם מטוס הבולדוג שלו לגובה של תשעה מטרים בלבד, פגע באחת מכנפיו בקרקע, והתרסק. באורח פלא הוא נותר בחיים, אך רגלו הימנית נכרתה מעל לברך ורגלו השמאלית נכרתה מעט מתחת לברך.
לאחר שהחלים ולמד ללכת בכוחות עצמו, הוא שוחרר מחיל האוויר והפך לפקיד ב"חברת הנפט האסיאתית" (Asiatic Petroleum Company), חברה בבעלות חברת הנפט "של". ב-1935 נשא לאשה את ת'למה אדוארדס, אך רק עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התאפשר לו לשוב אל אהבתו האמיתית - הטיסה. עקשנותו, יחד עם המחסור החמור בטייסים מנוסים, סייעו לו להתגבר על ההתנגדות מצד חיל האוויר המלכותי. לאחר שקיבל אישור רפואי הוא חויל מחדש בנובמבר 1939 וגויס לטייסת הקרב מס' 222. באדר שותף במבצע דינמו לפינוי חיל המשלוח הבריטי מדנקרק, שם רשם לעצמו את הפלת המטוס הגרמני הראשון, מסרשמידט 109.