stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המעבר הבטוח
היסטוריה

עד האינתיפאדה הראשונה נהנו הפלסטינים ביהודה ושומרון וחבל עזה מחופש תנועה מלא בין הרצועה ליהודה ושומרון, דרך שטח ישראל. החל מ-1988 נזקקו הפלסטינים להיתרי כניסה לישראל שהונפקו על ידי צה"ל. בהסכם אוסלו א' והסכמי ההמשך שנבעו ממנו, התחייבה ישראל לאפשר מעבר פלסטיני בין עזה ליהודה ושומרון, ודובר על יצירת שני מעברים מרצועת עזה - מעבר דרומי לאזור הר חברון ומעבר צפוני לשומרון. תחילה הוזכרו כבישים קיימים, שבהם יורשו הפלסטינים לנוע לסירוגין, אולם נוכח צורכי הביטחון הוחלט לבחון רעיונות אחרים. בין השאר, הוזכרה האפשרות לבניית כביש עילי, או קו רכבת, שיאפשרו תנועה פלסטינית מבלי לחשוש מהסתננות גורמי טרור לתחומי ישראל באמצעות המעבר הבטוח. במעבר זה אמורים לנוע גם מסורבי כניסה לישראל. המעבר הבטוח נהגה כפתרון המאזן בין הצורך הפלסטיני לנוע, לבין הצורך הישראלי בביטחון. מטרתו הייתה בין השאר לאפשר חיבור חברתי וכלכלי בין רצועת עזה ליהודה ושומרון.
הדיונים על יישום המעבר הבטוח נמשכו מספר שנים. בהסכם וואי, שנחתם ב-23 באוקטובר 1998, סוכם כי "השיחות על המעבר הבטוח יחודשו ויעשה מאמץ לסיימן, לגבי הנתיב הדרומי, תוך שבוע מכניסת ההסכם לתוקף". בהסכם שארם, שנחתם ב-4 בספטמבר 1999, סוכם בין השאר גם על הקמת המעבר הבטוח וב-6 באוקטובר 1999 נחתם "פרוטוקול המעבר הבטוח" בין ישראל והרשות הפלסטינית, שבעקבותיו נפתח המעבר ב-26 באוקטובר. המעבר הבטוח פעל למשך שנה, עד לפרוץ האינתיפאדה השנייה. הנסיעה בו הייתה על גבי כבישים ישראליים לאורך 47 קילומטרים בין מחסום ארז בעזה לבין מחסום תרקומיא באזור יהודה. במסגרת יישומו הייתה אמורה להתפרס מערכות של מצלמות בצידי הכבישים, כחלק ממערך צפייה ושליטה ומרכז בקרה ראשי בבית דגן ומרכז גיבוי בקרית גת. ביוני 2001 זכתה חברת סימנס במכרז להקמתו. לאחר סגירתו תושבי עזה שעברו באמצעותו ליהודה ושומרון, הוכרזו על ידי מדינת ישראל כשוהים לא חוקיים
עסקת המאה שהציג נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ ב-2019, כוללת חיבור בין יהודה ושומרון לרצועת עזה באמצעות כביש ייעודי ורכבת.
רעיונות ליישום המעבר

במסגרת המגעים בין ישראל לרשות הפלסטינית על יישום המעבר הבטוח הועלו מספר רעיונות ליישומו, בהם חפירת מנהרה או סלילת כביש עילי על גבי עמודים. רעיון הכביש העילי הועלה בשנת 1996, ככביש שיוקם בתוואי שבין בית חאנון שברצועה לדורא שבהר חברון. מתאם פעולות הממשלה בשטחים דאז, האלוף אורן שחור, ביקש ממע"צ הערכה לעלות הכביש. מהנדסי מע"צ העריכו את העלות בכמיליארד דולר (הרשות הפלסטינית העריכה את העלות בכ-400 מיליון דולר). הם גם צפו קושי הנדסי כיוון שמדובר היה בהקמת כביש שיעלה מגובה פני הים ועד לגובה של 800-900 מטרים מעל פני הים בהר חברון. ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק אמר בריאיון עיתונאי כי המעבר העילי היה אמור לכלול כביש בעל שני מסלולים לכל כיוון, קו רכבת, צינור מים וקו תקשורת. ב-2009 הציע שהמעבר יעבור ברובו במנהרה.
באפריל 2001, הציע ראש הממשלה אריאל שרון, לקדם את הקמת המעבר הבטוח הצפוני באמצעות רכבת ממחסום ארז - בצפון רצועת עזה - ועד לטול כרם. תוואי שיתבסס ברובו על תוואי המסילות הקיים של מסילת החוף והמסילה המזרחית ההיסטורית (שבעבר עברה בטול כרם).
ב-2005 מימן הממשל האמריקאי מחקר, שבחן את החלופות (כביש משוקע, גשר או רכבת) ליצירת מעבר תחבורתי מרצועת עזה ליהודה ושומרון, דרך שטח ישראל. את כתיבת המחקר יזם הבנק העולמי.
ב-2012 הציג האדריכל היהודי-צרפתי מארק מימרם תוכנית להקמת גשר רב-מפלסי באורך של 37 ק"מ, שייצור קישור פיזי בין שני חלקיה של הרשות הפלסטינית ויכיל מסילת רכבת, כביש דו מסלולי, צינור להעברת מים מותפלים וצינור להעברת מים מליחים מהים התיכון לים המלח.
הערות שוליים

↑  אורה קורן, ‏דן שומרון פנה למרכז פרס בהצעה להקמת המעבר הבטוח בין עזה ליריחו, באתר גלובס, 18 במרץ 1998
↑  ישראל והפלשתינים חותמים הערב על ההסכם להפעלת המעבר הבטוח, באתר גלובס, 6 באוקטובר 1999
↑  חגי אטקס, ‏הרשות הפלשתינית: פתיחת המעבר הבטוח - צעד לקראת עצמאות כלכלית, באתר גלובס, 26 באוקטובר 1999
↑  דני רובינשטיין, אם הם בסגר, שלא ייסעו לחו"ל, באתר הארץ, 5 בינואר 2002
↑  גדי גולן, ‏סימנס תתקין מערכות טלוויזיה במעגל סגור בצידי כבישים, באתר גלובס, 17 ביוני 2001
↑  עמירה הס, שיטת הגידול במוח, באתר הארץ, 18 ביולי 2010
↑  אמיר תיבון, חלקה הכלכלי של תוכנית השלום נחשף: השקעת כ-28 מיליארד דולר ביהודה ושומרון ובעזה, באתר הארץ, 22 ביוני 2019
↑  אילנה קוריאל, ברק מציע: מנהרה באורך 48 ק"מ מהרצועה ליהודה ושומרון, באתר ynet, 2 בפברואר 2009
↑  ענת ציגלמן, שרון רוצה רכבת שתחבר את עזה לטול כרם, באתר הארץ, 24 באפריל 2001
↑  אלוף בן, מחקר ימליץ: כביש משוקע, גשר או רכבת בין עזה ליהודה ושומרון, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2005
↑  נועם דביר, אפשרות של גשר, באתר הארץ, 2 במרץ 2012
לאסוף

לאסוף הוא שמו של אלבום הבכורה של הזמרת יובל דיין, שיצא בשנת 2014 בחברת ארומה מיוזיק, כשנה לאחר סינגל הבכורה שלה, שהוא גם שיר הנושא של האלבום, "לאסוף".
האלבום, בהפקתו ועיבודו של פטריק סבג, כולל עשרה שירים שמחציתם נכתבו והולחנו על ידי דיין עצמה. כותבים ומלחינים נוספים שלקחו חלק באלבום הם: עידן חביב, לאה שבת, נעם חורב, גלעד כהנא, גיא מנטש ("גיא ויהל"), ותומר הדדי.
באלבום גם נכלל כרצועת בונוס, הביצוע שלה לשיר "שאריות של החיים" מתוך הפרויקט של עידן רייכל, מתוך האודישן הראשון שלה לתוכנית "The Voice ישראל", שנהיה לאחד האודישנים הזכורים מהתוכנית, וזכה לצפיות רבות ביוטיוב.
באותה שנה בזכות האלבום זכתה דיין בתואר "זמרת השנה" של ערוץ 24 ואתר מאקו והיא החלה את סיבוב ההופעות הראשון שלה ברחבי הארץ. האלבום זכה לתואר "אלבום פלטינה", על סך מכירות של 40,000 עותקים.
סינגלים

"לאסוף" - היה הסינגל הראשון שיצא מתוך האלבום, יצא בפברואר 2013, הוא נכתב והולחן על ידי דיין בעצמה. השיר זכה להצלחה רבה, הגיע למקום ראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט וצבר ללמעלה משלושה מיליון צפיות ביוטיוב.
"עד שתחזור" - הסינגל השני, יצא גם הוא ב-2013, הוא נכתב על ידי הזמר והיוצר עידן חביב, שגם הפיק מוזיקלית את השיר ביחד עם גלעד שמואלי, שאר שירי האלבום הופקו כולם על ידי פטריק סבג. גם הסינגל הזה זכה להצלחה וצבר למעלה משישה מיליון צפיות ביוטיוב והגיע למקום שני במצעד מדיה פורסט.
"פעם אחת" - הסינגל השלישי באלבום, יצא באוגוסט 2013, וגם הוא נכתב והולחן על ידי דיין בעצמה, הוא לא זכה להצלחה כמו הסינגלים שקדמו לו.
"אל תאמר" - הסינגל הרביעי מתוך האלבום, יצא באוקטובר 2013 וכתבו אותו הזמר והיוצר דודו טסה, שגם הלחין את השיר, וסולן להקת "הג'ירפות", גלעד כהנא. גם לסינגל זה יצא קליפ, השיר זכה להצלחה מיידית והגיע למקום ראשון במצעד גלגלצ ומדיה פורסט.
"צבעים" - הסינגל החמישי מהאלבום, יצא ב-19 בינואר 2014, בשיר היא משתפת פעולה עם אמיר דדון, השיר זכה להשמעות רבות ברדיו והגיע למקום שלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
"מי אני מולם (גרסת ההופעה)" - שחררה את הסינגל במאי 2014 בגרסת ההופעה (גרסה שונה מהשיר שמופיע באלבום), השיר הפך ללהיט הופעות וזכה להשמעות רבות ברדיו.
רשימת השירים

| לאסוף> מס' | לאסוף> שם | לאסוף> מילים | לאסוף> לחן | לאסוף> משך | לאסוף>  | לאסוף>  | לאסוף>  | לאסוף>  | לאסוף>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אל תאמר  | גלעד כהנא, דודו טסה | דודו טסה | 3:39 |  |  |  |  |  |
| 2. | מי אני מולם  | יובל דיין | יובל דיין | 3:39 |  |  |  |  |  |
| 3. | צבעים  | יובל דיין | יובל דיין | 4:22 |  |  |  |  |  |
| 4. | לאסוף  | יובל דיין | יובל דיין | 3:43 |  |  |  |  |  |
| 5. | ביחד  | נועם חורב | גיא מנטש | 3:29 |  |  |  |  |  |
| 6. | שם  | לאה שבת | לאה שבת | 3:38 |  |  |  |  |  |
| 7. | דגל אחר  | יובל דיין | יובל דיין | 3:56 |  |  |  |  |  |
| 8. | מה שאני צריכה  | נועם חורב | תומר הדדי | 3:34 |  |  |  |  |  |
| 9. | פעם אחת  | יובל דיין | יובל דיין | 3:41 |  |  |  |  |  |
| 10. | עד שתחזור  | עידן חביב | עידן חביב | 3:45 |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  אסף נבו, ‏יובל דיין: "אני בהתרגשות מטורפת מסינגל הבכורה", באתר ‏מאקו‏, 10 בפברואר 2013
↑  אסף נבו, ‏יובל דיין מוציאה אלבום בכורה: "לאסוף", באתר ‏מאקו‏, 20 בפברואר 2014
↑   ישראל The Voice - יובל דיין - שאריות של החיים, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "סינגל שני לקראת אלבום חדש ליובל דיין - כאן דרום - אשדוד". כאן דרום - אשדוד. 2018-03-05. נבדק ב-2018-08-10.
↑   לאסוף, בביצוע יובל דיין, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 877a35da-7f75-453a-9200-dd36abd696a4
סלפית

ערך זה עוסק בעיר ברשות הפלסטינית. אם התכוונתם למונח מוזיקלי או נפה ברשות הפלסטינית, ראו .
| --- | --- |
סמל סלפית

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  סלפית
 ראש העיר:  תחסין אבו סלימה
 שפה רשמית:  ערבית 
 שטח:  4 קמ"ר
 גובה:  510 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  10,911 (2017)
 קואורדינטות:  32°04′55″N 35°10′56″E﻿ / ﻿32.081944444444°N 35.182222222222°E﻿ / 32.081944444444; 35.182222222222 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.salfeet.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) סלפית(למפת גוש דן רגילה) סלפית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סלפית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סלפית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סלפית (בערבית: سلفيت) היא עיירה פלסטינית בהרי שומרון, ברשות הפלסטינית ושטח A, ומשמשת כבירת נפת סלפית. סלפית סמוכה לעיר אריאל, ונמצאת כ-3 ק"מ מדרומה. רוב תושביה עוסקים בחקלאות, בעיקר בגידולי זיתים, ענבים ותפוחים.
בסלפית נמצאת האוניברסיטה הפתוחה אל-קודס, בית חולים ע"ש יאסר ערפאת, ותחנת משטרה נפתית.
בשנת 2012, החליטה הרשות הפלסטינית לספח את הכפר לעיירה סלפית והוא מקבל ממנה את כל השירותים המוניציפליים.
היסטוריה

סלפית נזכרת בספרי מס עות'מאניים משנת 1596. באותו זמן נרשמו בה 118 משפחות ו-2 רווקים, כולם מוסלמים.
במאות ה-18 וה-19, תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, סלפית הייתה אחד מהמרכזים הראשיים בחבל הארץ שנקרא "ג'וֹרַת עַמְרַא" או "בילאד ג'מאעין," החופף במידה ניכרת את נחלת שבט אפרים המקראית. אזור זה היה על התפר שבין הרי יהודה והרי השומרון, והוא סבל מחוסר יציבות פוליטית עקב הגירת שבטים ותחרות מתמדת בין משפחות תקיפות על גביית מיסים בשם השלטונות העות'מאניים.
בסקר הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתוארת העיירה כמוקפת כרמי זיתים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הייתה סלפית מעוז המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית. לאחר מלחמת ששת הימים יצאו תושבים רבים לעבוד בישראל ובהתנחלויות הסמוכות. בשנת 1978 הוקמה מצפון לסלפית ההתנחלות אריאל שהוכרזה עיר ב-1998. לצורך כך הופקעו מתחומי סלפית 3,500 דונם. האינתיפאדה הראשונה גבתה את חייהם של 7 תושבים. ב-1995 הייתה סלפית העיירה הראשונה שפינה צה"ל במסגרת יישום הסכם אוסלו ב'.
דרכי הגעה

לסלפית מספר כניסות. מצפון-מערב קיימת כניסה מכביש 4775, מכיוון צומת אריאל.כניסה זו פתוחה באופן חופשי ומאפשרת כניסה ויציאה לעיר ללא כל הפרעה. דרך נוסף מצפון-מזרח מובילה לכיוון איסכאכא ויאסוף. דרך ממערב לכיוון בורוקין נסללה לאחרונה. גם ממזרח נסללו שתי כניסות חדשות מכיוון לובאן א-שרקיה. מדרום ישנן שתי דרכים המתחברות עם ח'ירבת קיס ופרח'ה. כל הדרכים מפותלות והנסיעה בהן אורכת זמן רב.
המתקן לטיהור שפכים

ב-2007 הסכימה הקרן הגרמנית KfW (אנ'), המשקיעה בפיתוח תשתיות ברשות הפלסטינית, להקים עבור סלפית מתקן לטיהור שפכים, אך המנהל האזרחי לא אישר את הקמתו בתוואי המתוכנן בשטח C ודרש מעיריית סלפית להקים מתקן משותף לסלפית ולאריאל. הפלסטינים סירבו לבנות מתקן משותף בטענה שאריאל היא ישוב בלתי חוקי. הזיהום שנוצר מהביוב של שני היישובים הפך למטרד סביבתי ולמפגע בריאותי. לבסוף, בשנת 2015 אושרה ותוקצבה הקמת מתקן טיהור שפכים לאחר שנמצא פתרון אחר לביוב של אריאל.
הערות שוליים

↑  ARIJ, [http://vprofile.arij.org/salfit/pdfs/factsheet/Salfit.pdf Salfit Municipality (including Khirbet Qeis Locality)
(Fact Sheet)]
↑  רועי מרום, גִ'נְדַאס בשערה של לוד: אבן פינה לחקר העורף הכפרי של העיר 1948-1459, לוד-דיוספוליס 7, 2021, עמ' 26.
| Flag of Senegalיישובי נפת סלפית |
| --- | --- | --- |
| ערים | סלפית |  |
| מועצות מקומיות | בידיה • בורוקין • דיר איסתיא |  |
| כפרים | דיר בלוט • פרח'ה • איסכאכא • כפר א-דיכ • חארס • ח'ירבת קיס • כיפל חארת' • מרדה • מסחה • קראוות בני חסאן • קירה • ראפאת • סרטא • יאסוף • זאוויה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542885005171  LCCN: nr97018747  VIAF: 157561660   WorldCat (עם VIAF): 157561660
רקס קאולי

רקס קאולי (באנגלית: Warren Jay "Rex" Cawley;‏ 6 ביולי 1940 – 21 בינואר 2022) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (טוקיו 1964), פעמיים אלוף ארצות הברית ארצות הברית (1963, 1965) ושיאן עולם (1964–1968) בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה

רקס קאולי נולד ב-1938 בהיילנד פארק (אנ') שבמדינת מישיגן. בנעוריו למד בבית הספר התיכון "פרמינגטון" (אנ') שבמישיגן אותו סיים ב-1959. כבר בתקופת בית הספר החל לעסוק בתחומי ספורט שונים (ריצה, ריצת משוכות, קפיצה במוט ועוד) אך בסופו של דבר התמקד בריצת משוכות. ב-1960 החל ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה.
ב-1965 פרש מפעילות ספורט תחרותי והחל לעבוד בתחום מכשור אלקטרוני רפואי. בהמשך הפך לסוכן מכירות. נפטר ב-2022
קריירה ספורטיבית > 1959

קבע שיא בית הספר התיכון בריצת 100 יארד (9.7 שניות) שלא נשבר עד היום.
באליפות ארצות הברית זכה מדליית ארד בריצת 220 יארד מכשולים. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 110 יארד מכשולים ושישי ב-440 יארד מכשולים.
קריירה ספורטיבית > 1960

במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת רומא, שנערכו ביולי בסטנפורד שבקליפורניה, סיים במקום שביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 50.6 שניות ולא השתתף באולימפיאדה
קריירה ספורטיבית > 1961

בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-8 באפריל 1961 הוא קבע בריצת 400 מטר תוצאה של 45.9 שניות, שדירגה אותו במקום החמישי בעולם בסוף השנה. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-13 במאי קבע בריצת 400 מטר משוכות תוצאה של 49.9 שניות, השנייה בטיבה בעולם בשנה זו.
קריירה ספורטיבית > 1963 > אלוף ארצות הברית

באליפות ארצות הברית זכה קאולי במדליית זהב בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 50.4 שניות.
באליפות המכללות זכה במדליית זהב בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 49.6 שניות.
בתחרות שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו באמצע יוני קבע בריצת 400 מטר משוכות את תוצאת השנה בעולם של 49.3 שניות ובריצת 400 מטר תוצאה של 45.7 שניות שידרגה אותו בסוף השנה במקום חמישי בעולם בריצה זו.
קריירה ספורטיבית > 1964 > שיאן עולם

במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת טוקיו, שנערכו בלוס אנג'לס ב-13 בספטמבר, זכה קאולי במדליית זהב בריצת 400 מטר מכשולים בשיא עולם חדש של 49.1 שניות, לפני בילי הארדין (אנ') (49.8 שניות) וג'יי לאק (אנ') (50.4 שניות), שיפואר לשיא העולם בן השנתיים של סלווטורה מורלה (אנ') מאיטליה (49.2 שניות). שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי ג'ף וונדרסטוק (אנ') מארצות הברית (48.8 שניות).
קריירה ספורטיבית > 1964 > אלוף אולימפי

במשחקים האולימפיים עצמםזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.6 שניות, לפני ג'ון קופר (אנ') מבריטניה (50.1 שניות) וסלווטורה מורלה (50.1 שניות).
קריירה ספורטיבית > 1965

באליפות ארצות הברית זכה במדליית זהב בריצת 440 יארד משוכות בתוצאה של 50.4 שניות.
בתחרות שנערכה בסן דייגו, קליפורניה ב-26 ביוני אותה שנה הוא קבע בריצת 400 מטר משוכות תוצאה של 50.0 שניות, השנייה בטיבה בעולם בשנה זו.
אותות הערכה

2012: התקבל להיכל התהילה של ספורטאי מישיגן
הערות שוליים

↑  רקס קאולי, באתר Farmington_and_Farmington_Hills
1 2  By, Richard Hymans The History Of The United States Olympic Trials - Track and fields (באנגלית)
↑  רקס קאולי, באתר michigansportshof.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14354135
חומצה סוקסינית

| --- | --- |
   
 
 שם סיסטמטי:  Succinic acid, Butanedioic acid, ethane-1,2-dicarboxylic acid
 כתיב כימי:  C₄H₆O₄ 
 מסה מולרית:  118.09 גרם/מול
 מראה:  גביש מוצק חסר צבע
 מספר CAS:  110-15-6
 צפיפות:  1.56 גרם/סמ"ק
 טמפרטורת היתוך:  185 - 187 °C   271.15 K
 טמפרטורת רתיחה:  235 °C   508.15 K
 חומציות:  4.2 או 5.6 ‏pKa
 
חומצה סוקסינית (באנגלית: Succinic acid) או חומצה בוטאנדיואית (באנגלית: butanedioic acid), המכונה גם כוהל ענברי (באנגלית: spirit of amber), היא חומצה דיקרבוקסילית המשמשת במעגל קרבס. מקור שמה של החומצה במילה הלטינית "סוקצינום" (succinum) שמשמעו ענבר, מאחר שניתן להפיק את החומצה מענבר.
תכונות

החומצה מוצקה בטמפרטורת החדר, ומראה גבישי חסר צבע וחסר ריח. נקודת ההיתוך של החומצה היא בטמפרטורה של 185°C ונקודת הרתיחה של היא בטמפרטורה של 235°C.
החומצה פעילה במעגל קרבס ותורמת אלקטרון במהלך התגובה:
שימושים

החומצה נוצרה באמצעות זיקוק ענבר בחול, ונעשה בה בעבר שימוש להפגת כאבים ראומטואידיים.
החומצה משמשת כתוסף מזון ומספר ה-E שלה: E363.
פריץ היינה

| --- | --- |

 לידה:  6 בדצמבר 1904 הנובר, גרמניה
 פטירה:  5 במאי 2002 (בגיל 97) אויסקירשן, גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 מקצוע:  פוליטיקאי
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (3 בנובמבר 1986)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (1990)  Marie Juchacz Plaque (1971) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  פריץ היינה
 
פריץ היינה (בגרמנית: Fritz Heine ‏ 6 בדצמבר 1904 - 5 במאי 2002) היה עיתונאי ופוליטיקאי גרמני מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. פריץ הוכר כחסיד אומות העולם על פעילותו למען הצלת יהודים במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים

היינה נולד בשנת 1904 כבן יחיד להוריו פרידריך ולואיס היינה, בעיר הנובר שבגרמניה. אמו נפטרה במלחמת העולם הראשונה כאשר היה בן 12. אביו היה ממייסדיה הראשונים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, המפלגה העיקרית אשר התנגדה באופן חריף לפעילות הנאצים במדינה. המפלגה הוצאה מחוץ לחוק על ידי הנאצים ורבים מחבריה נשלחו למחנות ריכוז והשמדה.
כאשר היה היינה בן 18, הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית כמתנדב. בשנת 1925 החל לעבוד בכפוף למנהל הלאומי של המפלגה וגם כעיתונאי בעיתון ספורט. חצי שנה לאחר מכן, היינה מונה למזכיר ועוזר במערכת עיתון המפלגה. בשנת 1928 החל לעסוק בפרסום ותעמולה למען המפלגה ובשנת 1929 קודם לראשות מחלקת הפרסום שלה. בשנת 1932 הועמד היינה לדין בגין הוצאת לשון הרע נגד פוליטיקאי נאצי ונגזר עליו מאסר על תנאי.
בשנת 1933 הפכה המפלגה הנאצית למפלגה היחידה המותרת בגרמניה והיינה, כמו שאר חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נאלץ לפעול במחתרת עד אשר נמלט לפראג שם המשיך לעבוד כמזכיר. בפראג היינה הפיץ תעמולה נגד המשטר הנאצי והשתתף בארגון משלחות של אנשי המפלגה שעברו מפראג לגרמניה בזהויות בדויות עם דרכונים מזויפים. באופן זה נשמר הקשר בין סניף המפלגה בפראג למי שנותרו בגרמניה. למרות ייעול שיטות מסירת מסמכי תעמולה, הצליחו הגסטפו לתפוס מסמכים ולקטוע את העברת התקציבים אל המפלגה בפראג. בשנת 1936 רוב פעילויות התעמולה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בפראג נפסקו, אך בגסטפו המשיכו ללחוץ על השלטונות בפראג לעצור לגמרי את פעילות המפלגה ואת פרסום העיתון שלהם. בשנת 1937 נשיא צ'כוסלובקיה נכנע והודיע למפלגה כי עליהם לחדול מפעילותה בפראג או לעזוב את צ'כוסלובקיה. ב-1938 ראש ממשלת צרפת ליאון בלום הציע לחברי המפלגה לעבור לפריז. היינה הסכים, קיבל אזרחות צרפתית ואיבד את אזרחותו הגרמנית. בפריז המשיכה עבודת המפלגה בתנאים כלכליים קשים, והיינה מונה למשנה לראש המפלגה הגולה בפריז.
פעילותו בזמן השואה

בצרפת הוגברו המעקבים אחר פליטים פוליטיים כמו היינה, אשר הופיעו ברשימת "אנטי פשיסטים בינלאומיים ידועים". במאי 1940 פלשה גרמניה לצרפת. היינה נכלא יחד עם מאות פליטים פוליטיים נוספים. כעבור מספר שבועות במעצר, היינה ברח והצטרף למאות אלפי אנשים אשר נמלטו לדרום צרפת והגיע למרסיי, שם התיידד עם עיתונאי בשם וריאן פריי (Varian Fry). השניים עבדו יחד בוועדת החירום בשם האי. אר. סי. (ERC - Emergency Rescue Committee) ועסקו בארגון מסמכים מזויפים, אשר חלקם הגדול נועד עבור יהודים. בשנת 1941 נדרשו הצרפתים להעביר לגרמנים רשימה של אנשים מבוקשים וביניהם היה גם היינה, אשר תכנן לברוח וכן לסייע לבריחתם של שני פוליטיקאים בכירים במפלגה, רודולף פריידטשילד והיהודי רודולף הלפרדינג. במהלך ניסיון בריחתם, נעצרו פריידטשילד והלפרדינג ונרצחו על ידי הנאצים. היינה הצליח לברוח ללונדון, שם הצטרף ל-BBC ולמחלקת המודיעין הפוליטי בבריטניה ונשאר בה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה

אף על פי שחלק גדול מעיר הולדתו נהרסה בהפצצות אוויריות, היינה ואשתו החליטו לחזור לביתם בגרמניה ולעזור בשיקום פיזי ופוליטי של המקום. הבריטים לא אפשרו להם לעשות מהלך זה מכיוון שהיו עסוקים לתקן נזקים חשובים יותר אשר נגרמו מהמלחמה. עם זאת, ביולי 1945 הורשו לחזור לביתם לשלושה ימים, על מנת להשתתף בוועדת ויניגר, אשר מטרתה הייתה לשקם את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. בפברואר שנת 1946 הורשו היינה ושאר חברי המפלגה שנותרו בחיים, לחזור לביתם באזור הכיבוש הבריטי בגרמניה והמפלגה החלה להתארגן מחדש באופן לא רשמי. היינה קיבל שוב את האחריות על התעמולה והפרסום של המפלגה ולאחר מכן נבחר גם כחבר הנהלת המפלגה. המפלגה קמה רשמית במאי 1946 והיינה שימש כראש העיתונות והיה הפנים הציבוריות של המפלגה. בזכות ידיעת השפה האנגלית, שהשתפרה בזמן שהותו בלונדון, היינה הפך גם לאיש הקשר של המפלגה עם ה-CIA והDGB והוא הפך לחבר חשוב בצוות הנהגת המפלגה.
הכרה והנצחה

בעקבות פעולותיו זכה היינה לאות חסיד אומות העולם ב-31 בינואר 1986 ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים. בנוסף קיבל היינה את עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית בשנת 2002.
הערות שוליים

1 2 3 4  תיק M.31/3522 ארכיון יד ושם
1 2  פריץ היינה, באתר "יד ושם", באתר The Righteous Among the Nations Database
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286081005171  GND: 116659173  ISNI: 0000 0000 8155 3037  LCCN: nr00035942  NKC: skuk0002943  NTA: 110581962  SUDOC: 081539584  VIAF: 74609040   WorldCat (עם VIAF): 74609040
פסקול שלישי

פסקול שלישי הוא אלבום מוזיקלי, יוזמת זיכרון בסלון ובשיתוף פעולה של תחנת הרדיו הישראלית גלגלצ, שיצא לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה בחודש מרץ 2023. האלבום, בהשתתפות מגוון רחב של יוצרים ישראליים: מוזיקאים, מעבדים ומפיקים, כולל 14 שירים חדשים מקוריים, שנכתבו מבעד לעיניהם של בני הדור השלישי, ובהשראת סיפוריהם וחוויותיהם האישיות של שורדי שואה עמם הם נפגשו במפגש קרוב ואינטימי.
בין האמנים המשתתפים באלבום: איה זהבי פייגלין, אלון עדר, אליאנה תדהר, בניה ברבי, גיא מזיג, דורון מדלי, הראל סקעת, טל קסטיאל, יונתן רזאל, לי בירן, האחיות כרקוקלי, משה קלוגהפט, סיון טלמור, סתיו בגר, עברי לידר, פטריק סבג, קובי אוז, רון ביטון, ריטה, שי צברי ותמיר גרינברג.
תהליך הפקה

תהליך הפקת האלבום החל בסדנה, אליה הוזמנו יוצרים ויוצרות בולטים בתרבות הישראלית. היא ארכה 24 שעות, ובמהלכה עלו וצפו שאלות בנושא זיכרון השואה בהקשר התרבותי, לצד מפגש עם שורדים ושורדות ששיתפו בסיפורם האישי. לאחר הסדנה התכנסו היוצרים והיוצרות לעבודה מאומצת באולפני ההקלטה והצליחו לתרגם את החוויות שעברו עליהם לשירים חדשים מקוריים.
נדב רביד, מנהל גלגלצ סיפר על התהליך: ”"פסקול שלישי" הוא פרויקט יוצא דופן. לא רק בגלל הנושא הרגיש שאמנים בד"כ מתקשים לגעת בו, אלא בזכות הדרך המיוחדת והמקורית שעשינו כדי להגשים אותו. אני גאה שלגלגלצ היה חלק מכריע בעיצוב המסגרת הזו, שאני מקווה שתהפוך למסורת.”
רשימת שירים

| מספר | שיר | אורך | מבצע | מילים | לחן | הפקה מוזיקלית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אומץ לאהוב | 03:00 | ריטה, אלון עדר, אליאנה תדהר, בניה ברבי, דורון מדלי, לי בירן | ריטה, אלון עדר, אליאנה תדהר, בניה ברבי, דורון מדלי, לי בירן | ריטה, אלון עדר, אליאנה תדהר, בניה ברבי, דורון מדלי, לי בירן | לי בירן |
| 2 | למה אני? | 02:52 | תמיר גרינברג | תמיר גרינברג, טלי כרקוקלי, לירון כרקוקלי | תמיר גרינברג | תמיר גרינברג |
| 3 | ארמונות ורסיסים | 02:26 | עברי לידר | עברי לידר, רון ביטון, סתיו בגר, טל קסטיאל | עברי לידר, רון ביטון, סתיו בגר, טל קסטיאל | סתיו בגר |
| 4 | פרפר | 03:55 | אליאנה תדהר, בניה ברבי, כרקוקלי | אליאנה תדהר, בניה ברבי, טלי כרקוקלי, לירון כרקוקלי, פטריק סבג | אליאנה תדהר, בניה ברבי, טלי כרקוקלי, לירון כרקוקלי, פטריק סבג | פטריק סבג |
| 5 | ילד שלי | 03:27 | גיא מזיג, הראל סקעת, משה קלוגהפט, סיון טלמור | גיא מזיג, הראל סקעת, משה קלוגהפט, סיון טלמור | גיא מזיג, הראל סקעת, משה קלוגהפט, סיון טלמור | גיא מזיג |
| 6 | פתאום נושם | 03:00 | קובי אוז, יונתן רזאל | קובי אוז, יונתן רזאל, פטריק סבג, איה זהבי פייגלין | קובי אוז, יונתן רזאל, פטריק סבג, איה זהבי פייגלין | פטריק סבג |
| 7 | שיר מספר | 03:19 | גיא מזיג, הראל סקעת, יונתן רזאל | גיא מזיג, דורון מדלי, הראל סקעת, טל קסטיאל, יונתן רזאל | גיא מזיג, דורון מדלי, הראל סקעת, טל קסטיאל, יונתן רזאל | גיא מזיג |
| 8 | הזָקָן מברלין | 03:25 | איה זהבי פייגלין, אלון עדר, קובי אוז, שי צברי | אלון עדר, סתיו בגר, קובי אוז, שי צברי | אלון עדר, סתיו בגר, קובי אוז, שי צברי | סתיו בגר |
| 9 | שורדת | 03:22 | ריטה, סיון טלמור, בניה ברבי | בניה ברבי | בניה ברבי | טל אביטל ומיכאל מיטל |
| 10 | שיר יפה של בית | 03:07 | טלי כרקוקלי, לירון כרקוקלי | טלי כרקוקלי, לירון כרקוקלי, תמיר גרינברג | טלי כרקוקלי, לירון כרקוקלי, תמיר גרינברג | עדי רותם |
| 11 | סיפור שלא נגמר | 02:56 | איה זהבי פייגלין, לי בירן, סיון טלמור | איה זהבי פייגלין, לי בירן, סיון טלמור, רון ביטון | איה זהבי פייגלין, לי בירן, סיון טלמור, רון ביטון | לי בירן |
| 12 | מפת הכאב | 03:09 | עברי לידר | עברי לידר | עברי לידר | אריאל טוכמן |
| 13 | אנשים רעים | 02:53 | איה זהבי פייגלין | איה זהבי פייגלין | איה זהבי פייגלין | גילי מאיר |
| 14 | תחנה אחרונה | 02:59 | לי בירן | לי בירן | לי בירן | לי בירן |
הערות שוליים

↑  ביקורת על הסינגל למה אני, באתר יוסמיוזיק, 16 באפריל 2023
↑  ביקורת על הסינגל ילד שלי, באתר יוסמיוזיק, 28 במרץ 2023
↑  ביקורת על הסינגל שורדת, באתר יוסמיוזיק, 14 באפריל 2023
↑  ביקורת על הסינגל שיר מספר, באתר יוסמיוזיק, 12 באפריל 2023
↑  יוני קמפינסקי, פסקול שלישי: מיטב אמני ישראל יצרו שירים שמתמודדים עם זכר השואה ביצירה העכשווית, באתר ערוץ 7, 19 במרץ 2023