stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טלי תמיר
רשימת תערוכות כאוצרת עצמאית

1989 - "ליקוי חמה", גלריה בוגרשוב, תל אביב
1993 - "תמרה ריקמן: מלאכים", מוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן
1995 - "מול ההר", קמפוס גבעת חביבה (במסגרת אירועי ארט פוקוס 1)
1997 - "דשא הנייר", משכנות שאננים, ירושלים
1998 - "שבת בקיבוץ", מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב מאוחד
1998 - "קול ענות: מוטיבים תנ"כיים באמנות ישראלית 1998-1970", בית האמנים ע"ש זריצקי, אלחריזי, תל אביב
1999 - "נשל I", אצטדיון טדי, ירושלים (במסגרת ארט פוקוס 3)
1999 − "ציור רזה", גלריה הקיבוץ, תל אביב, אמנית - רחל רבינוביץ'
2001 - "יוחנן סימון: דיוקן כפול", מוזיאון תל אביב לאמנות
2003 - "גל וינשטיין: גג", הביאנלה של סאו-פאולו
2005 - "לינה משותפת", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב
2006 - "רות שלוס: עדות מקומית", המשכן לאמנות, עין חרוד
2006 - "הדס עפרת: לידה מחדש", מוזיאון ישראל, ירושלים
2009 - "פיליפ בולקיה: לחות", נמל תל אביב
2010 - "מיכה שמחון: מקאם", בית האמנים, ירושלים
2010 - "אמנות על האש", גלריה קונטמפוררי, תל אביב
2010 - "אלי קופלביץ ורחל רבינוביץ: החלוקה החדשה", מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב מאוחד
2011 - "שרון פוליאקין: שדה בור", מוזיאון תל אביב לאמנות
2011 - "רענן חרל"פ: סלון, כיתה, מחסן",  גלריה לאמנות, מרכז ההנצחה קריית טבעון
2011 - "רוחות הרפאים של הפרולטריון", גלריה החללית, תל אביב (בשיתוף עם הילה כהן-שניידרמן)
2011 - "חדווה אטלס בן דוד: דיוקן קבוצתי עם מורה", בית האמנים, ירושלים
2011 - "ארבעה בסירה אחת", גלריה אינדי, תל אביב
2011 - "בריסטולים", מוזיאון בת ים לאמנות עכשווית (בשיתוף עם מאיר טאטי)
2012 - "שרי כראל: שתי וערב; עדי בר: כלבי דם", גלריה קונטמפוררי, תל אביב
2012 - "דיגי דקל: טרילוגיית המרחק א'", גלריה גל-און, תל אביב
2012 - "אורה איתן מאיירת", מוזיאון נחום גוטמן, תל אביב
2012 - "פיליפ בולקיה: קו רוחב", נמל תל אביב
2013 - "שמואל כץ: ימי הרדיו", המשכן לאמנות, עין חרוד
2013 - "מה שרואים מכאן", גלריה קונטמפוררי, תל אביב
2013- "נועם רבינוביץ': רשימות מהוואדי", מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב מאוחד
2014 - "בטון, בולימיה", בית בנימיני, תל אביב
2015 - "התערוכה החקלאית", מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2019 - "קרטונאז'", בית אוסף קופפרמן, קיבוץ לוחמי הגטאות
2019 - "אדמה, אדמתי", עבודות של דפנה רכטר. הגלריה בקיבוץ לוחמי הגטאות (עם מיכל הורביץ)
לקריאה נוספת

אוצרת מוזיאון נחום גוטמן פורשת מתפקידה לאחר שש שנות פעילות, 1 בספטמבר 2010, באתר ערב רב
כרמלה טייכמן, "שיחה עם טלי תמיר", חלק א' אוקטובר 2014, חלק ב' נובמבר 2014, באתר בית לאמנות ישראלית
טלי תמיר, "מוזיאון ישראל: החזון, המימוש והקונספציה, מבית הנכות למוזיאון לאומי", 1989
טלי תמיר, עורכת (אורחת), "אביגדור סטימצקי: גיליון מיוחד במלאת שנתיים למותו", סטודיו 15 (אוקטובר 1990)
טלי תמיר, עורכת (אורחת), "סטודיו שיחות (דיאלוגים באמנות הישראלית)", סטודיו 67 (דצמבר 1995)
טלי תמיר, "העלייה מן הלימבו: על ימי הצילום בגלריה לימבוס", בתוך יהודית גואטה, גליה גור זאב ודפנה איכילוב, עורכות, לימבוס, מקום, צילום, תל אביב 2008, עמ' 302–334
טלי תמיר, "בטון, בולימיה: כוח מוחלש", 16 באוקטובר 2014, באתר בית בנימיני
היסטוריה צרובה על דיקט גרמני, טקסט לקטלוג התערוכה "אוגוסטה ויקטוריה" של שי עבאדי בגלריה דן, תל אביב, 4 בפברואר 2012 באתר ערב רב
הערות שוליים

↑  אתר הפרס
↑  טלי תמיר, לינה משותפת: קבוצה וקיבוץ בתודעה הישראלית, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2005, עמ' 38.
↑  דף התערוכה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268737305171  BnF: cb150041859 (data)  ISNI: 0000 0000 6694 0127  LCCN: no97039522  NTA: 330163078  RERO: 02-A003886900  SUDOC: 170377067  VIAF: 19285104   WorldCat (עם VIAF): 19285104
טרנסצנדנטיות

ערך זה עוסק בקיום יש נשגב מעבר לקיום הפיזי. אם התכוונתם למספר טרנסצנדנטי, ראו .
טרנסצנדנטיות בהקשר דתי, היא מצב או תיאור של משהו שקיים מעבר לגשמיות ולניסיון ואינו תלוי בהם. אמונה זו מושרשת במושג הנשגבות ברוב הדתות והמסורות, והיא נוגדת את האמונה באלוהים או במוחלט כגשמיים בלבד (אימננטיות), או כחלק בלתי נפרד ממנו (פנתאיזם). טרנסצנדנטיות יכולה לתאר לא רק את קיום האלוהים, אלא גם את הידיעה שלנו אותו: אלוהים גם נשגב מן היקום (הפיזי) וגם נשגב מבינתנו. אף על פי שטרנסצנדנטיות מוגדרת בדרך כלל כהפוכה לאימננטיות, ישנם מקרים בהן הן מתקיימות ביחד. מספר תאולוגים ומטפיזיקאים מהדתות הגדולות טוענים כי אלוהים, או ברהמן, הוא בו זמנית בתוך ומעבר ליקום (פנאנתאיזם); בתוכו, אבל לא חלק ממנו; בו זמנית מתפשט בו ונמצא מעבר לו. כך מתבטא לדוגמה בספר הזוהר, ובקבלה היהודית בכלל, שאומר שמצד אחד הקדוש ברוך הוא "ממלא כל עלמין" ומצד שני "סובב כל עלמין".
בשאלת ההתייחסות לבורא בתאוריה זו, יש מחלוקת. פרופסור ישעיהו ליבוביץ לדוגמה, טען שכיוון שהבורא הוא מעבר ליכולת התפיסה האנושית אי אפשר לייחס לאדם את המושג "חוויה דתית". לכן טען שהקשר של האדם עם הבורא הוא רק על ידי קיום מצוותיו, שזה לדידו קבלת עול מלכות שמים. לעומת זאת, פרופסור אבי שגיא גרס כי אפשר לייחס לאדם חוויה דתית גם אם הבורא הוא טרנסצנדנטי. כיוון שהאדם מסוגל להכיר בכך שהבורא הוא מעבר להכרתו. והבנה זו עצמה יכולה להיות מוגדרת כחוויה דתית. על פי רובן המוחלט של הדעות ביהדות הבורא עצמו הוא לא דבר שהאדם מסוגל לתפוס, ורק השפעותיו על המציאות ורצונותיו הם הנתפסים בהכרת האדם. הסמך לזה הוא פסוקים מהתורה – "כי לא יראני האדם וחי", "וראית את אחורי ופני לא יראו", כאשר ההסבר המקובל ל"אחור" הוא ההשפעות ודרך הנהגת ה' את העולם.
טרנסצדנטי וטרנסצנדנטלי

על פי עמנואל קאנט הטרנסצדנטיות הפשוטה היא חלק "מהמטפיזיקה הנאיבית" מכיוון שכל הכרה חיצונית שיש בידי האדם היא מהניסיון (על פי קאנט) ואם ישנו דבר חיצוני שהוא מעבר לניסיון אזי הוא לא ניתן להכרה אנושית. זאת כיוון שבני האדם מסוגלים לקבל הכרות, רק דרך הניסיון. כלומר רק בדרך אפוסטריורי.
לאור זאת, עמנואל קאנט הציע את התיאוריה שלו הנקראת: אידיאליזם טרנסצנדנטלי שמשמעותה היא לחפש את ההכרות שהן לא רק מעבר לניסיון אלא גם קודמות לניסיון, קאנט טען שגם הניסיון כשלעצמו חייב לנבוע מתנאים כלשהם קודמים להם. קאנט שואל ומחפש את התנאים הקודמים לכל ניסיון. לכל התנאים הקודמים שקאנט מוצא, קאנט קורא להם תנאים טרנסצנדטלים.
פרופסור ירמיהו יובל מסביר את ההבדל בין הטרנסצדנטיות לטרנסצדנטליות בשלוש נקודות:
מצב או תיאור שהוא מעבר לניסיון האנושי.
תנאי לניסיון האנושי.
המשמעות הנובעת ממנו תקפה רק לעולם הניסיון ולא לדברים אחרים. כלומר - הוא מהווה תנאי לניסיון האנושי, ולא תנאי למרחבים אחרים, כגון מטאפיזיקה.
בעוד שהטרנסצדנטליות מיוצגת על ידי כל הנקודות, לגבי הטרנסצדנטיות רק הנקודה הראשונה נכונה. טרנסצדנטיות היא אכן מעבר לניסיון האנושי, אך בניגוד לטרנסצדנטליות אין לה שיג ושיח עם הניסיון, ולכן מובן שאינה תנאי עבורו ואין לה משמעות לגביו.
ראו גם

ביקורת התבונה הטהורה
מדיטציה טרנסצנדנטלית
הערות שוליים

↑  עמנואל קאנט, תרגום: ירמיהו יובל, ביקורת התבונה הטהורה, הקיבוץ המאוחד, 2013, עמ' 36
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסטוס הקדוש מטריאסטה

| --- | --- |

פסל יוסטוס הקדוש במגדל הפעמונים בקתדרלה של טריאסטה
 לידה:  המאה ה־3 
 פטירה:  2 בנובמבר 293 או 303 טריאסטה, האימפריה הרומית
 מקום פולחן עיקרי:  איטליה קתדרלת יוסטוס הקדוש, טריאסטה
 חג:  2 בנובמבר
 פטרון של:  העיר טריאסטה, הדיוקסיה של טריאסטה, סן ג'יוסטו קנווזה (פיימונטה)
 
הפורום הרומאי וקתדרלת יוסטוס הקדוש על הגבעה שעל שמו
חזית הקתדרלה
יוסטוס הקדוש מטריאסטה (באיטלקית: San Giusto martire) היה קדוש נוצרי מעונה שחי בעיר אקוויליה בזמנו של הקיסר דיוקלטיאנוס. יוסטוס הקדוש עסק בהפצת הנצרות באזור מגוריו והיה בין ראשוני הנוצרים שנאסרו בשל סירובם להקריב קרבן לאלילים הפגאנים. לפי המסורת עינה אותו הפרפקט מנציו (Manazio) עינויים קשים במטרה להכניעו, אך ללא הועיל. לבסוף דן אותו מנציו למיתה והשליכו אל הים מול חופי טריאסטה כשהוא קשור בידיו וברגליו בשלשלאות למשקולות ולאבנים. על פי האמונה העממית, השלשלאות נמסו כבמעשה נס, וגופת הקדוש צפה ונמצאה על חופה של טריאסטה.
בטריאסטה הוקמה כנסייה שהוקדשה ליוסטוס הקדוש כבר במאה ה-5. הכנסייה הוקמה בשטח הפורום הרומי ושברי עמודים מתקופת הרומאים שימשו בבניית מגדל הפעמונים. במאה ה-14 חוברה הכנסייה אל כנסיית מריה הקדושה הסמוכה לה על ידי בניית האולם המרכזי של הכנסייה הנוכחית אשר חיבר בין שני המבנים הקיימים. הכנסייה המאוחדת נקראת מאז קתדרלת יוסטוס הקדוש. הגבעה עליה ניצבת הקתדרלה נקראת על שמו של הקדוש (Colle di san Giusto) וכך גם הטירה הסמוכה לקתדרלה.
הנצחת הקדוש באומנות מוגבלת לעיר טריאסטה ובמיוחד לקתדרלה שעל שמו, ותמונתו העתיקה ביותר היא ככל הנראה הפסיפס שבאפסיס של קתדרלה זו והמתוארך למאה ה-12. בקתדרלה מצוי גם דיוקנו של יוסטוס הקדוש על גבי בד משי השמור בין אוצרות הכנסייה.
יום חגו של יוסטוס הקדוש הוא ה-2 בנובמבר בטריאסטה, וה-23 במרץ בסן ג'יוסטו קנווזה (San Giusto Canavese) שליד טורינו. היונה נחשבת לסמלו של הקדוש.
הערות שוליים

↑  San Giusto di Trieste Martire
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16985086z (data)  GND: 131632272  ISNI: 0000 0004 4886 5572  LCCN: no2006026661  VIAF: 25741970   WorldCat (עם VIAF): 25741970 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קדושים נוצרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסטוס, קיסר אתיופיה

יוסטוס קיסר אתיופיה (געז: ዮስቶስ; ‏14 באוקטובר 1711 - 19 בפברואר 1716) הוכתר בשם "צאהי סגד" (געז:  ፀሓይ ሰገድ, עברית: לו השמש משתחווה).
על פי ריצ'רד פאנקהארסט מותו של הקיסר הקודם טאוופלוס גרם למתיחות בין שני המחנות המרכזיים של הקיסרים לשעבר בבית המלוכה תומכי תקלה היימנות הראשון ותומכי טאוופלוס, בכירי השלטון פחדו מבחירת קיסר נוסף ממשפחת המלוכה ומהשושלת הסולומונית ולכן הם בחרו אחד משלהם לכהן כקיסר. במשך כל מלכותו נשקפה סכנה לחייו ולכן לא עזב את הבירה גונדר למעט לצייד. אחרי כמה שנים, המצב הפוליטי התייצב מספיק על מנת שיוכלו לבנות שתי כנסיות חדשות בגונדר, לדתה("לידתה") "הלידה של מרים הבתולה" ב-1713 ואבא אנטוניס "אבא אנתוני" ב-1715.
בינואר 1716 יוסטוס חלה והוצא מהחיים הפוליטיים. הנוסע הסקוטי ג'יימס ברוס מרחיב וכותב:
בזמן שפיקח על העבודות בכנסיית אבא אנטוניס, יוסטוס לקה באופן פתאומי וחשד שכישפו אותו, הקיסר הזמין כמרים שיבטלו את הקללה מארמונו.
יוסטוס שהיה עדיין חולה פחד מהאפשרות להכריז על בנו פאסיל כקיסר החדש, הוויכוח שוב התעורר הפעם בין תומכי יוסטוס לבין תומכי השושלת הסולומונית המשמר הקיסרי. הסולומונים בסופו של דבר ניצחו והמליכו את  דווית השלישי  כקיסר ב-30 בינואר 1716. יוסטוס לבסוף מת ממחלתו ונקבר בכנסיית לדתה שבנה.
הערות שוליים

↑  Richard P.K. Pankhurst, History of Ethiopian Towns (Wiesbaden: Franz Steiner Verlag, 1982), pp. 144f.
↑  James Bruce, Travels to Discover the Source of the Nile (1805 edition), vol. 4 p. 55.
| השושלת הגונדרית |
| --- | --- | --- |
| תקופת התחייה | פאסילידס • יוהנס הראשון • ייאסו הראשון • יסחק ייאסו • ייאסו הראשון • תקלה היימנות הראשון • עמדה ציון • תקלה היימנות הראשון • טאוופלוס • נאבחנה יוהנס • טאוופלוס • יוסטוס (אינו מהשושלת) • דווית השלישי • בקפה • ייאסו השני • חאזקאיס • ייאסו השני • יואס הראשון |  |
| תקופת השופטים | יוהנס השני • תקלה היימנות השני • סוסניוס השני • סלומון השני • תקלה גיורגיס הראשון • ייאסו השלישי • תקלה גיורגיס הראשון • חאזקאיס • תקלה גיורגיס הראשון • באדה מריאם השני • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • יונס • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • דמטריוס תקלה גיורגיס הראשון • דמטריוס • אגוולה ציון • יואס השני • ג'יגר • באדה מריאם השלישי • ג'יגר • ייאסו הרביעי • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: טאוופלוס | קיסר אתיופיה  14 באוקטובר 1711 - 19 בפברואר 1716 | הבא: דווית השלישי |
יהדות רואן

קרוב ל-500 מיהודי הגטו נשלחו אל מותם במחנה ההשמדה
הקהילה היהודית ברואן הייתה קהילה יהודית חשובה ביהדות צרפת בימי הביניים עד לגירוש צרפת הגדול. במאה ה-19 הוקמה הקהילה מחדש בידי יהודים אשכנזים, עד שהושמדה בשואת יהודי צרפת.
תולדות הקהילה

בשנת 1100 חיו ברואן שבצרפת כששת אלפים יהודים, שהיוו 20% מאוכלוסייתה. הקהילה היהודית ברואן הייתה חשובה ומשגשגת, עד לגרוש יהודי צרפת על ידי המלך פיליפ "היפה" (Philippe le Bel) בשנת 1306. במהלך המאה ה-19 חזרו היהודים האשכנזים להתגורר ברואן. לפני השואה היו ברואן 550 תושבים יהודים. קרוב ל-500 מיהודי הגטו נשלחו אל מותם במחנה ההשמדה.
גאוגרפית גטו רואן

עד היום קיים ברואן רחוב הקרוי בשם "רחוב היהודים" (בצרפתית: Rue aux Juifs, באנגלית: Street of the Jews).
בתי כנסת ברואן > בתי כנסת עתיקים בגטו

בגטו היו בתי כנסת עתיקים:
בית הכנסת הגדול בשם ה"סינגוג מונומנטל" (Synagogue monumentale) שנמצא ברחוב הקרוי בשם "רחוב היהודים " 55 (בצרפתית: 55 ,Rue aux Juifs).
כנסיית נוטרדאם דה לה רונדה (בצרפתית:"Notre-Dame-de-la-Ronde ") שנמצא ברחוב הקרוי בשם "רחוב השעון הגדול" (בצרפתית: Rue du Gros Horloge) הייתה במקור בית הכנסת והפכה לכנסייה בשנת 1306.בית הכנסת רואן היה המפורסם ביותר מבין בתי הכנסת העתיקים בצרפת.
בתי כנסת ברואן > בית מדרש עתיק בגטו

בגטו היה בית מדרש עתיק (בצרפתית: École centrale rabbinique, באנגלית: School of the Jews). בראש הישיבה עמד הרשב"ם, ר' שמואל בן מאיר, נכדו של רש"י, ותקופה מסוימת הורה בה גם אברהם אבן עזרא. בשנת 1976 נתגלו באקראי שרידי בנין הישיבה, מתחת לחצר המבנה הגותי של בית המשפט המחוזי. על קירות האבן שלו נמצאו חרותות מילים עבריות, לרבות הפסוק "הבית הזה יהיה עליון".
בתי כנסת ברואן > בית הכנסת החדש

בית הכנסת החדש ברואן נבנה בשנת 1950, נמצא ברחוב הקרוי בשם "רחוב הילדים הטובים" (בצרפתית: Rue des Bons-Enfants).
בית הכנסת החדש הוא בניין בסגנון הבינלאומי (באוהאוס) שתוכנן על ידי  האדריכל הצרפתי פרנסואה הר (בצרפתית: François Herr).
לקריאה נוספת

נחום גולב, תולדות היהודים בעיר רואן בימי הביניים. ערך והגיה חיים בן-עמרם. תל אביב : דביר, תשל"ו.
Norman Golbe „The Jews in Medieval Normandy“ .„A Social and Intellectual History“ . Cambridge 1998
Norman Golbe „LES JUIFS DE ROUEN AU MOYEN ÂGE“ .„Portrait d’une culture oubliée“ . Rouen 2018
Georges Dubosc „Les Synagogues de Rouen“ ., Journal de Rouen du 19 mars 1905,  Rouen 1908
Jean Gosselin „ La synagogue de la rue massacre à Rouen “  Études Normandes  Année 1983  32-4  pp. 63-70
Georges Dubosc, « Les synagogues de Rouen », Par-ci, par-là, IIIe série (Rouen, 1923), p. 174
הערות שוליים

↑  Norman Golb: The Jews in Medieval Normandy: A Social and Intellectual History , Cambridge 1998, p.154.
↑
תיאור בית הכנסת ברואן, באתר Synagogues360 (באנגלית)
גטו רואן, צרפת (בצרפתית: Rue aux Juifs, באנגלית: Street of the Jews).
גטו רואן, צרפת (בצרפתית: Rue aux Juifs, באנגלית: Street of the Jews).
בית הכנסת הגדול בגטו רואן שבצרפת.
כנסיית נוטרדאם דה לה רונדה (בצרפתית:"Notre-Dame-de-la-Ronde ")  הייתה במקור בית הכנסת .
כנסיית נוטרדאם דה לה רונדה (בצרפתית:"Notre-Dame-de-la-Ronde ") שנמצא ברחוב הקרוי בשם "רחוב השעון הגדול" (בצרפתית: Rue du Gros Horloge) הייתה במקור בית כנסת.
בית המדרש בגטו רואן, שבצרפת.
גטו רואן, צרפת.
על קירות האבן שלו נמצאו חרותות מילים עבריות, לרבות הפסוק "הבית הזה יהיה עליון".
בית הכנסת ב"רחוב הילדים הטובים"
יד לטומאה

| --- | --- |

עצם ועליה בשר. העצם משמשת כ"יד" לבשר
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק י"א, פסוקים ל"ה–ל"ט
 משנה:  מסכת חולין, פרק ט', מסכת עוקצין, פרק א'
 תלמוד בבלי:  מסכת חולין, דף קי"ז, עמוד ב' – דף קכ"ז, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר טהרה, הלכות טומאת אוכלים, פרק ה'
בהלכות טומאה וטהרה, יד (ברבים: ידות) היא ידית המחוברת לחפץ ומשמשת לאחיזתו, והיא נחשבת טפלה לו וחלק ממנו מבחינה הלכתית. להגדרה זו ישנן מספר השלכות הלכתיות: היד יכולה להוציא טומאה מהחפץ לדברים אחרים, להכניס טומאה מדברים אחרים לחפץ, ואף להכשיר את החפץ לקבל טומאה.
לדוגמה, עצם המחוברת לבשר נחשבת ליד שלו, ולכן אם הבשר נטמא, אדם אחר יכול להיטמא ממנו על ידי נגיעה בעצם בלבד; וכן אם העצם לבדה נגעה בדבר טמא - גם הבשר נטמא. כמו כן, אם נשפך אחד משבעת המשקים על העצם, הבשר הוכשר לקבל טומאה.
מקור

המקור בתורה הוא מספר פסוקים בפרשת שמיני הכוללים את המילה "לָכֶם":
וְכֹל אֲשֶׁר יִפֹּל מִנִּבְלָתָם עָלָיו - יִטְמָא; תַּנּוּר וְכִירַיִם יֻתָּץ; טְמֵאִים הֵם, וּטְמֵאִים יִהְיוּ לָכֶם...
וְכִי יֻתַּן מַיִם עַל זֶרַע, וְנָפַל מִנִּבְלָתָם עָלָיו - טָמֵא הוּא לָכֶם:
וְכִי יָמוּת מִן הַבְּהֵמָה אֲשֶׁר הִיא לָכֶם לְאָכְלָה - הַנֹּגֵעַ בְּנִבְלָתָהּ יִטְמָא עַד הָעָרֶב:
שני הפסוקים הראשונים מתייחסים לטומאת שרץ; הפסוק הראשון מתאר את הדין של כלים שנטמאו בשרץ, והפסוק השני עוסק בטומאת אוכלים על ידי הכשר. הפסוק השלישי עוסק בטומאת נבלה.
לפי דרשת חז"ל בתלמוד הבבלי, המילה 'לכם' מתפרשת - לכל צרכיכם; ומכאן שלא רק האוכל הנוגע בשרץ נטמא, אלא גם כל חלק הנטפל אליו ומשמש לצורך האוכל. התלמוד מבצע צריכותא מורכבת בין שלשת הפסוקים, ומסיק ששלושת הפסוקים יחד מלמדים שהיד פועלת להכניס ולהוציא בין בטומאת נבלה ובין בטומאת שרץ, בין בכלים ובין באוכלים.
מקור > לעניין הכשר טומאה

האמוראים נחלקו האם בנוסף ליכולתה של היד להכניס ולהוציא טומאה, היא נחשבת טפלה לחפץ בנוגע לדיני הכשר לקבל טומאה, כך שנפילת משקה על ידו של מאכל, תכשיר אותו לקבל טומאה. סוגיה זו תלויה באופן דרישת הפסוקים שמהם נלמד דין יד, וביחס בין דין קבלת טומאה לדין הכשר לקבלת טומאה.
כאמור, המופע השני של המילה 'לכם' הוא הפסוק המטמא זרע שנגע בשרץ לאחר שהוכשר. אף על פי כן, לפי רב "מקרא נדרש לפניו, ולא לפני פניו", כך שלדעתו הדרשה מהמילה 'לכם' מוסבת רק על ההוראה "טמא הוא", המופיעה לפניה, ואי אפשר ללמוד ממנה שהיד נחשבת טפילה לזרע גם בנוגע להכשר הזרע, המוזכר בתחילת הפסוק ("וכי יותן מים על זרע"). לכן לדעתו אוכל אינו מוכשר לקבל טומאה אם נשפך על היד שלו משקה, אלא רק אם נשפך על גופו של האוכל. רבי יוחנן, לעומת זאת, סבר ששפיכת מים על יד המאכל מכשירה אותו לקבל טומאה. התלמוד מציע שתי דרכים להסביר את שיטתו:
לפי רבי יוחנן "מקרא נדרש לפניו ולפני פניו", כך שלדעתו הדרשה שמלמדת שהיד נחשבת טפלה לזרע, מוסבת גם על תחילת הפסוק, העוסק בהכשר הזרע לקבלת טומאה.
אף על פי שרבי יוחנן הסכים לכך שהדרשה שלפיו היד נחשבת טפלה אינה מוסבת על תחילת הפסוק אלא רק על קבלת הטומאה, יש להרחיב אותה גם לעניין הכשר לקבלת טומאה; הסיבה לכך היא שההכשר נחשב לחלק מהתהליך של קבלת הטומאה, כיוון שהוא תחילת התהליך והמניע שלו. בשפת התלמוד נקראת סברא זו בשם "הכשר תחילת טומאה". אמנם, רב חלק על סברא זו, ולדעתו ההכשר אינו נחשב לתחילת תהליך קבלת הטומאה, ואין להחיל עליו את דין יד, שנאמר רק לגבי קבלת טומאה.
לפי פירושו של רבא למסכת חולין, פרק ט', משנה ז', מחלוקת זו התקיימה כבר בין התנאים, שלדעת רבי מאיר דין יד קיים גם בהכשר (כרבי יוחנן), בעוד שלדעת רבי שמעון אין דין יד בהכשר (כרב).
בתלמוד מובא סיוע לדעתו של רבי יוחנן מברייתא הקובעת: ”כשם שיש יד לטומאה כך יש יד להכשר”, וכך פסק הרמב"ם.
הפשטה

לעיתים נדירות, משמש גם העור כ"יד", ולא רק כ"שומר". דוגמה לכך, היא בנוגע לאדם המפשיט עור של בעל חיים לאחר מיתתו, כדי להשתמש בו כשטיח, על הרצפה, על השולחן או על מיטה. השאלה היא, האם העור, במהלך ההפשטה, נחשב כ"יד", או רק כ"שומר". במשנה נפסק שתלוי במצב ההפשטה: אם הפשיט רק כדי אחיזת יד, אז גם העור שהופשט נידון כ"יד", מכיוון שהוא משמש כיד לאחיזת בעל החיים. אך משהופשט ממנו העור יותר מכדי אחיזה, אין העור נחשב יותר כ"יד".
החילוק לכך מוסבר בתוספות בשלושה אופנים:
אחר שהופשט העור יותר מכדי אחיזה, הוא יכול לאחוז גם בבשר עצמו כדי להזיזו, ואין העור משמש יותר כ"יד".
בהפשטה שהיא פחות מכדי אחיזה, הוא יכול תמיד להתחרט ממחשבתו, ולא להפשיט את העור, מכיוון שכל עוד אין לו מקום נוח לאחו בעור כדי להפשיט את בעל החיים, הדבר קשה מאוד, ובקל יכול הוא להתייאש מההפשטה, ומכיוון שיש חשש שהוא יתייאש מהפשטת העור, באופן מני או יותר, נמצא שהעור עדיין משמש בינתיים כיד לטלטול בעל החיים. אך כאשר הוא כבר הפשיט מהעור כדי אחיזה, אין העור משמש יותר לטלטול בעל החיים, אלא לשמש כחפץ לעצמו.
דווקא כדי אחיזה משמש העור להפשטה, אבל ביותר מכדי אחיזה אין דרך להשתמש בעור להפשטה, הוא לא יכול לאחוז בשפתו כי אז לא יוכל למשוך בכוח ולהפשיט, ולאחוז סמוך לבשר קשה כי אז אינו יכול להחזיק היטב בעור, ולכן במצב כזה משתמשים בדרכים טובות יותר כדי להפשיט את העור.
בריה

קיימת מחלוקת בין רב לרבי יוחנן האם יש יד לטומאה בשיעור של בשר שהוא פחות מכזית והאם יש דין שומר לטומאה בשיעור של פחות מפול. לפי רב, בשר שהוא פחות מכפול, והוא על עצם, אין העצם נחשב כ"יד", וכן אין עורו נחשב כ"שומר" אם הוא פחות מכפול. למרות זאת, מודה רב שכאשר מדובר בחיטה או שעורה שהיא כברייתה, יש יד גם לפחות מכזית וכפול.
שער

רבי יוחנן וריש לקיש נחלקו, בנוגע לשערות בעל חיים, האם הם נחשבים כ"יד", או כ"שומר".
לדעת רבי יוחנן שהשערות נחשבו כיד, הם מטמאות בכל מקום שאוחז בהם, גם אם אוחז בשערות שלא כנגד הבשר, אך לדעת ריש לקיש אין להחשיב שערות כיד, אלא כשומר לטומאה. ריש לקיש סובר, שאין הדרך להשתמש בשערות כדי לאחוז את בעל החיים, ולכן הם לא נחשבות כ"יד", אבל לעומת זאת, ניתן להחשיב אותם כ"שומר", מכיוון שבשורש השיער, יש נקב זעיר, ובמקום זה מגינה השערה על הבשר, ולכן יש לה חשיבות כ"שומר".
הערות שוליים

↑  רבי אלחנן וסרמן חקר האם כשהיד מכניסה טומאה לחפץ, היא מקבל טומאה משל עצמה, או שהיא בטלה לגבי החפץ, ורק מעבירה אליו את הטומאה. ראו: יצחק אליהו ברנשטיין, שיעורי הגר"א ווסרמן על מסכת חולין, בני ברק תשס"ו, סימן ל', עמ' קמב–קמג.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"ח, עמוד א'
1 2  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"ח, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"ח, עמוד א'
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות טומאת אוכלים, פרק ה', הלכה ג'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קכ"ג, עמוד א'
↑  תוספות, מסכת חולין, דף קכ"ג, עמוד א', ד"ה טהור המופשט
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף קי"ט, עמוד ב'.
הכשר של פרי לקבל טומאה מושג לאחר שהוא נרטב, ובעליו שמח בכך (רק לאחר שנקטף מהעץ)
רבי יוחנן וריש לקיש נחלקו אם שערות בעל החיים הן "יד" או "שומר"
טרנספקציה

טרנספקציה היא תהליך החדרת DNA לתוך תאים אאוקריוטיים. מבדילים בין 2 סוגי טרנספקציה:
טרנספקציה קבועה stable transfection כאשר DNA זר מוחדר לתוך ה-DNA הגנומי של התא ונהיה חלק אינטגרלי ממנו
טרנספקציה חולפת transient transfection כאשר DNA זר לא עובר החדרה לתוך גנום, אלא נמצא מחוצה לו עם מנגנון ביטוי עצמאי. במקרה כזה מקטע DNA יתבטא למשך 24-96 שעות
שיטות לביצוע טרנספקציה

באמצעות ליפוזומים (ליפידים קטיוניים)- מולקולות שומניות בעלות מטען חיובי. DNA עובר הדגרה עם ליפוזומים שבמהלכה המטען החיובי שעל גבי הליפוזום נקשר למולקולת DNA שטעונה שלילית. הקומפלקס הנוצר מוסף לתאים ואז החלק ההידרופובי של הליפוזום יוצר אינטראקציה עם ממברנת הפלזמה של התא
באמצעות Calcium Chloride. הדגרה של DNA עם CaCl יוצר משקע שנבלע על ידי התאים במנגנון של אנדוציטוזה או פאגוציטוזה
באמצעות פולימרים קטיוניים. פולימרים מסחריים בעלי מטעם חיובי שנקשרים למולקולות DNA ויוצרים קומפלקסים אשר נבלעים על ידי התא במנגנונים של אנדוציטזה או פאגוציטוזה.
באמצעות מגנט. DNA נקשר לחלקיקי nano אשר תחת תנאים של שדה מגנטי נכנסים לתוך התאים
באמצעות אלקטרופורציה (הפעלת שדה חשמלי). במהלך הפעלת מתח חשמלי חזק ממברנת הפלזמה של התא מאבדת את היציבות שלה ומולקולות DNA הנמצאות בסביבה חודרות פנימה. לאחר הפסקת המתח הממברנה מתייצבת.
הזרקה של DNA ישירות לתוך התאים
הדבקה עם וירוס שלתוכו הושתל DNA
הבדלים בין טרנספקציה קבועה לבין טרנספקציה חולפת

במהלך טרנספקציה קבועה(stable) הDNA הזר עובר אינטגרציה לתוך הגנום של התא באופן אקראי.
במהלך טרנספקציה חולפת (transient) ה-DNA הזר מגיע לגרעין אך לא עובר אינטגרציה לתוך הגנום ולא אמור לשבש אותו. במקרה זה הDNA הזר לא עובר לתא בת במהלך החלוקה והתאים נוטים "לזרוק" אותו החוצה.
לקריאה נוספת

http://www.bio-rad.com/webroot/web/pdf/lsr/literature/10-0826_transfection_tutorial_interactive.pdf
Tae Kyung Kim & James H. Eberwine, Mammalian cell transfection: the present and the future, Anal Bioanal Chem (2010) 397:3173–3178, DOI 10.1007/s00216-010-3821-6
החדרת וקטור גנטי לתוך התא תוך שימוש באדנו וירוס כנושא הווקטור במסגרת ריפוי גני.
יונתן לוי (מחזאי ומשורר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בדצמבר 1974 (בן 49) קנדה
 מדינה:  ישראל 
 
יונתן לוי (נולד ב-1974 בקנדה) הוא מחזאי, משורר, במאי תיאטרון ומורה ישראלי.
ביוגרפיה

לוי הוא בן לדפנה לוי, מתרגמת, ולשמעון לוי, פרופסור אמריטוס לתיאטרון. בילדותו הוריו נפרדו והוא גדל עם אמו בירושלים.
את שירותו הצבאי מילא לוי בעיתון במחנה ולאחריו למד פילוסופיה ולימודי BA כלליים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית. בזמן לימודיו חבר לליאור ווטרמן והשניים החלו ליצור לתיאטרון, ואף זכו בפרס היוצר המבטיח של פסטיבל עכו בשנת 2004 על יצירתם "מנו מלך אטלנטיס".
סבתו של לוי מצד אביו, חוה לוי, הייתה מראשוני האנתרופוסופים בארץ, ובשנת 2008 היה שותף להקמת המסלול האנתרופוסופי בתיכון אורט ישראל בקריית טבעון, שהפך כעבור ארבע שנים לתיכון "שקד", ושבו הוא מלמד גם כיום.
בשנת 2011 עלה מחזהו "סדאם חוסיין", שלוי הגדיר כ"מחזמר היסטוריוסופי אלטרנטיבי", וזכה לשבחי המבקרים ולפרס ראש העיר בפסטיבל עכו של אותה שנה. בהמשך דרכו חבר לנועם ענבר, סולן להקת הבילויים והשניים יצרו את המחזה המוזיקלי "רפול והים" שזכה להצלחה דומה. בפסטיבל ישראל 2016 העלה את ההצגה "נפילים", שאותה כתב יחד עם בועז לביא, ועם מוזיקה של נועם ענבר.
בשנת 2015 יצא לאור "מַלְכִּיטַוָּס", ספר המרכז את מרבית יצירתו עד כה, המאופיינת כ"דרמה שירית ושירה דרמטית", בהוצאת דחק לספרות טובה ובעריכת יהודה ויזן. הספר זכה אף הוא לשבחי המבקרים, ובאותה שנה זכה בפרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם.
ב-2017 יזם את "פסטיבל שייח' אבריק לתרבות אזרחית", פסטיבל פתוח וללא תקציב ציבורי כלשהו שהזמין את הציבור ליצור אירועים תרבותיים ברחבי טבעון וסביבתה, תוך שימוש יצירתי במרחבים הפרטיים והציבוריים, מתוך כוונה לבנות קשרים קהילתיים על בסיס משאלות ואינטרסים תרבותיים ואמנותיים חופשיים. הפסטיבל העמיד כ-250 אירועים, עם 700 יוצרים פעילים, בתקציב של 35 אלף ש"ח ומשך אלפי מבקרים.
לוי מתגורר כיום בטבעון עם בת זוגו ושלושת ילדיהם. בעבר התגורר בכפר הבדואי טבאש בקרבת העיר.
בשנת 2023 הוציא נועם ענבר אלבום סולו בשם "הפניקס" שכל תמליליו נכתבו על ידי לוי
הערות שוליים

↑   בן שלו, נועם ענבר: "גם אם זה ייעצר, זה לא שתהיה פה דמוקרטיה", באתר הארץ, 30 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583986405171  PLWABN: 9810638917905606  BnF: cb16769463m (data)  GND: 1220993824  ISNI: 0000 0004 5318 9222  LCCN: no2015160500  VIAF: 57145003712961340578   WorldCat (עם VIAF): 57145003712961340578
יונוס מאלי

יונוס מאלי (בטורקית: Yunus Mallı, נולד ב-24 בפברואר 1992 בקאסל שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני-טורקי המשחק בעמדת הקשר בקסימפאשה ובנבחרת טורקיה.