גלריה פריסקופ
הגל השלישי

הגל השלישי בגלריית "פריסקופ" הוקדש לעיצוב ישראלי עכשווי. כאן התרחקה פארן מהגלובאלי וחזרה למקומי. היא התעמקה בתוך המקומיות האותנטית האזורית – המשך ישיר ל"קראפט" שמימלא היה נטוע בכיוון זה מטבע הוויתו. כמובן, תופעה זו לא התרחשה רק בישראל, אלה בכל העולם. אך פארן זיהתה את התהוות התופעה והביאה אותה לידי ביטי לראשונה בישראל דרך גלריית פריסקופ.
ב-2017 חגגה הגלריה 20 שנים של עשייה ופריצות דרך בתחום העיצוב ביום עיון מיוחד שנערך בשיתוף המחלקה לעיצוב תעשייתי ב-HIT, מכון טכנולוגי חולון.
הכנס, שנקרא "בין לבין – תפישות של אוצרות עיצוב בזירה המקומית" דן בהיבטים שונים של אוצרות עיצוב בזירה המקומית ביניהם - תפקידה של הגלריה, נקודת מבטו של אוצר עיצוב, של היוצר ושל הצופה. בנוסף נערך פאנל יוצר-אוצר: גישות ודרכי פעולה באוצרות עכשווית בשדה העיצוב בישראל. בין המשתתפים נכחו: שרי פארן, גלינה ארבלי, פרופ' דנה אריאלי, פרופ' עזרי טרזי, יובל סער, טולה עמיר, גלית גאון, Ursula Ilse Neuman, שלומית באומן, מירב רהט, איתי אהלי, איתי לניאדו, שירה קרת, טל ארז, איש גבאי, אריה ברקוביץ', סיגל נמיר, פרופ' חנן דה לנגה, עירית אבא ופרופ' דגנית שטרן-שוקן.
במסגרת ציון 20 שנות לפעילותה של גלריה "פריסקופ" הוזמנו 85 יוצרים מתחומים שונים שהציגו בגלריה בעבר להכין עבודה בגודל 20 סמ"ר, כמספר שנות הפעילות של הגלריה, המשקפת את עשייתם ועניינם כיוצרים פעילים בשדה המקומי. העבודות שהוצגו בתערוכה ייצגו את המקום בו שדה העיצוב נמצא ושיקפו ביטויים של הגלים השונים וכיצד הם משתלבים זה בזה באופנים שונים לאור ההתפתחויות הטכנולוגיות, התרבותיות והחברתיות של התקופה. האובייקטים שהוצגו בגלריה התקיימו על קו התפר בין עיצוב לבין אומנות, והיוו מראה לתחומי העניין של היוצרים ולשאלות שהעסיקו אותם. הערכים האסתטיים והרעיוניים הובילו את פיתוחם של האובייקטים שהוצגו, ולעיתים הם עלו על ערכם השימושי. בשל כך הם יוצרו כפריטים יחידניים או כסדרות מצומצמות. התערוכה פתחה דלת לעשור השלישי לפעילותה של הגלריה, עשור בו טכנולוגיות וחומרים חדשים משפיעים על השדה הרעיוני והמעשי של היוצרים ופותחים פתח לדיון בדבר העשייה וביטוייה העתידיים.
בשנת 2018, המשיכה שרי את הרעיוניות של שילוב טכנולוגיות וחומרים חדשים ואצרה תערוכה לנעמה אהרונסון, שהציגה בתערוכה "המתים שלי" גופות עטופות בתכריכים. תערוכה זו נתנה לפארן את הפתח לשלב בעיצוב גם אמנות קונספטואלית שהיא לא רק שימושית.
היא המשיכה בקו זה גם בתערוכה משנת 2019 בתערוכתה של האמנית הנייר ההולנדית – ישראלית ביאנקה סברינס "שמיכת מגן". בתערוכה זו יצרה האמנית שמיכות גמישות ולבישות אך עמידות וחזקות באמצעות אלפי חוטי נייר שנקרעו ביד ויצרו קומפוזיציות מפוסלות ומופשטות. בתערוכה נתנה האמנית ביטוי לחוויותיה כמהגרת במדינה חדשה.
בתערוכה "אובססיה" משנת 2020 הציגה גרליה פריסקופ תערוכה באוצרותה של אילנה כרמלי לנר לאמנית ג'יין לבוטון. לבוטון ניסתה באמצעות מטמורפוזה של חומרים זרוקים ליצור אשליה של יופי ואסתטיקה בפרטי ריהוט המייצגים את הבלתי אפשרי עם שלושת המוטיבים העוברים כחוט השני ב - התערוכה: הכיסא, הפרפרים והתסריט. השימוש בחומרים ובחפצים שנזרקו והשינוי שהם עברו מתחת לידיה בעבודה ידנית בקצב חוזר הפך לאובססיה בלתי פוסקת. בעזרת פירוק, מיחזור, חיתוך ידני של עשרות אלפי צורות, צביעתן שוב ושוב עד לספיגת הצבע, מחייה את החומרים למארג אינסופי של יופי שביר אך בלתי ניתן להשגה. הכיסאות היפים שאי אפשר לשבת עליהם.
"אובססיה" היוותה נדבך חדש בגלריה: חומר שהופך לעיצוב שהופך לאמנות שחוזר להיות עיצוב שהופך להיות חומר חדש.
בתערוכה "מסע" משנת 2021 של טליה מוקמל באוצרות דר' טל פרנקל אלרואי הוצגו מרצפות טרצו שאותן הכינה האמנית בעבודת קראפט בבית מלאכה מאולתר שהקימה בביתה. אל תערובת הטרצו המסורתית, שאותה רכשה מוקמל ממפעל המרצפות סלע בע"מ – מפעל המרצפות האחרון בארץ שעמד באותם ימים לפני סגירה – היא הוסיפה חומרים מתוך מרחב הבית. שטיחים, סמרטוטי רצפה, תמונות משפחה. התערוכה התמקדה בשאלות מהי רצפה של בית? מה זו רצפה כחומר להתבוננות, לחלימה, ליצירה, לחפירה, לחיפוש של זהות? מהו בית שהופך לבית מלאכה? ומהו קראפט שמהדהד תעשייה ישראלית שפעלה במשך עשרות שנים, והמפעל האחרון בה עמד לפני סגירה?
במשך השנים המשיכה פריסקופ לתת במה הן למעצבים בוגרים, ידועים שחיפשו ומצאו מקום להציג את עבודותיהם ולקבל עליהם הכרה כיצירת אמנות. אמנים / מעצבים כמו אורית מזוריק פייגלין, מירי בר און, אפרת ירון, רות שומרוני, חנה רוטשילד ועוד. מנגד היא גם בית למעצבים ואמנים בתחילת דרכם שמבקשים פינה והכרה כמו לילך סגל, מירי שביט, מיה דנצינגר ועוד.
"פריסקופ" היוותה במה לעיצוב מקומי צעיר אשר נמצא בתנועה מתמדת. דרך התערוכות שהוצגו בה ניתן לראות כיצד התפתחה השפה האסתטית והחזותית הייחודית של העיצוב המקומי ויצרה ניב משלה בתוך שפת העיצוב העולמית. בראי הזמן שחלף מאז נפתחה הגלריה, ניתן לזהות דרך התערוכות שהוצגו בה שלושה גלים בעיצוב המקומי. הגל הראשון הושפע ממגמה בין-לאומית ונע כמטוטלת בין עיצוב לבין אומנות. הגל השני חזר אל הקראפט כמקור ליצירה ופעולה ועסק בציטוטים של מלאכות כפיים ובניסיון ליצירת אובייקטים של one-off או סדרות קטנות הכוללות את נקודת המבט האישית של היוצר באובייקט המעוצב. גל זה אופיין בקו תפר דק בין תחום העיצוב לבין תחום האומנות, והוליד תחום חדש – עיצוב אומנות. הגל השלישי בו הגלובליות נזנחה ויש חזרה אל המקורות המקומיים, המתבטאת בחיפוש השפעה במקום בו גדלת בניסיון להגדרה של הזהות המקומית. המעצבים מנהלים דיאלוג עם המקום בו הם גרים ועם מקורותיהם התרבותיים הבאים מן המזרח ומן המערב. כל הגלים הללו הוצגו בגלריה עוד בטרם ניתן להם שם, והיא הציפה אותם על-פני השטח. היא הצליחה לנבא טרנדים ולהציף דימויים שהפכו ברבות השנים לעיצוב המזוהה עם מקומיות.