stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית
הזוכים בפרס

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  רשימת הזוכים בכל השנים.
2004 – אבישי אייל, אליהו אריק בוקובזה, רות דורית יעקובי, יצחק ליבנה ,טלי אמיתי-טביב, חנה סהר, צביקה קנטור, נועה צדקה.
2005 -
2006 -
2007 – יוחאי אברהמי, יוסי ברגר, צבי טולקובסקי, רונה יפמן, פסח סלבוסקי, חנא פרח כפר בירעים, גבריאלה קליין, גיא רז, יואב שמואלי ואלימה.
2008 – נלי אגסי, שרון בלבן, אמנון בן עמי, יונתן גולד, גליה גור זאב, מרב היימן, רקפת וינר-עומר, רותי הלביץ כהן, אליסף קובנר ורונית שני.
2009 -
2010 -
2011 – דוד אופנהיים, עילית אזולאי, שי אזולאי, עמית ברלוביץ', מאיה ז"ק, אורי ניר, רותי סלע, ניר עברון, אנג'לה קליין, דפנה קפמן.
2012 -
2013 -
2014 - אירית חמו, יפעת בצלאל, מרב שין בן-אלון, עודד הירש, אורלי סבר, רעיה ברוקנטל, הילה עמרם, חיימי פניכל, זויה צ'רקסקי, רונן אידלמן
2015 – איתי אהלי, ניל ננר, דינה שהם, עירית אבא ועמית צורן.
2016 - בועז אהרונוביץ', סרגיי בוקוב, איה בן רון, רונית ברנגה, הדר גד, יונתן הירשפלד, נטשה וולקוביץ, מיכל חלבין, אנה ים, דבורה מורג, חלי מזראי, אלכסנדר מנדלביץ', אלדד מנוחין, גוסטבו סגורסקי, רונן סימן טוב, שרון פדידה, אינגה פונר קוקוס, טניה פרמינגר, ראובן קופרמן, עירית תמרי
2017 - אתי אברג'ל, לי אורפז, איתי אייזנשטיין, אייל אסולין, אסף גאם הכהן, ליאור גריידי, שירלי וגנר, אמירה זיאן, מארק יאשאייב ושחר יהלום
2018 – טל ירושלמי, מאיה דוניץ, טליה הופמן, שירה זלוור, טמיר ליכטנברג, תמר לצמן, אלעד לרום, עינת עריף-גלנטי, חנה בן-חיים יולזרי, תומר ספיר.
2019 – שגיא אזולאי, יעל אפרתי, עדן בנט, נטע ליבר שפר, אוריאל מירון, דורית פיגוביץ גודארד, ברק רביץ, תכלת רם ואיל ששון.
2020 - הפרס לא חולק בעקבות החלטת שרת התרבות מירי רגב
2021 – איתן בן-משה, נועה גור, אלה כהן ונסובר, אלה ליטביץ, רוני חג׳ג׳, תומר קאפ, יהודית סספורטס, אורית ישי, גבי קריכלי, טליה קינן.
2022 – אירה אדוארדובנה, חניתה אילן בן דוד, ליאת אלבלינג, אפרת גל-נור, אורן הופמן, חן כהן, דביר כהן קידר, נטע לאופר, מישל פלטניק, נטעלי שלוסר.
הערות שוליים

↑  משרד התרבות והספורט מכריז בזאת על הפרסים הבאים בתחומי האמנות הפלסטית לשנת 2019, באתר GOV.IL
↑  פרס עידוד היצירה בתחומי האמנות הפלסטית, באתר www.artbeat.co.il
↑  ירושת מירי רגב? איך בוטלו פרסי משרד התרבות לאמנים ומעצבים בהקף כ־12 מיליון שקל - מגזין פורטפוליו, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2 בנובמבר 2020
↑  צאלה קוטלר הדרי, ‏מדוע מעכב משרד התרבות והספורט את חלוקת פרסי האמנות הפלסטית לשנת 2019, באתר גלובס, 6 בינואר 2020
↑  מרב יודילוביץ', הוכרזו הזוכים בפרסי משרד התרבות לעידוד יצירה באמנות פלסטית, באתר ynet, 11 בנובמבר 2004
↑  מרב יודילוביץ', הזוכים בפרס עידוד היצירה לאמנות, באתר ynet, 17 בספטמבר 2007
↑  מרב יודילוביץ', הוכרזו הזוכים בפרסי עידוד היצירה, באתר ynet, 27 באוקטובר 2008
↑  הוכרזו שמות הזוכים בפרס עידוד היצירה, באתר ערב רב Erev Rav, ‏15 בנובמבר 2011
↑  והזוכים הם: פרסי משרד התרבות והספורט לאמנות ועיצוב 2014, באתר מוזיאון תל אביב לאמנות
↑  שני ליטמן, דני קרמן, אניסה אשקר ומיכל היימן בין זוכי פרס משרד התרבות לאמנים פלסטיים, באתר הארץ, 6 בינואר 2016
↑  הוכרזו הזוכים בפרסי משרד התרבות והספורט בתחום האמנות הפלסטית 2016, באתר GOV.IL
↑  הוכרזו הזוכים בפרסי משרד התרבות לאמנות ועיצוב לשנת 2017, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2017-12-26
↑  משרד התרבות והספורט הכריז על הזוכים בפרסי האמנות הפלסטית, באתר ערב רב Erev Rav
↑  פורסמו שמות הזוכים והזוכות בפרסי משרד התרבות לשנת 2019, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2020-05-20
↑  הוכרזו הזוכים והזוכות בפרס משרד התרבות בתחומי האמנות הפלסטית 2021, באתר ערב רב Erev Rav
↑  הוכרזו הזוכים והזוכות בפרס משרד התרבות בתחומי האמנות הפלסטית 2022, באתר ערב רב Erev Rav
|  פרסים ישראליים  |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | פרס ישראל • פרס משרד החינוך והתרבות • פרס וולף • פרס א.מ.ת. • פרס דן דוד • פרס רוטשילד • פרס ירושלים • פרס בראשית • פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים |  |
| ציונות | פרס בגין • פרס בוני ציון • פרס יגאל אלון • פרס הרצל (הרצליה) • פרס בן-גוריון • פרס היצירה בתחום הציונות • פרס מוסקוביץ' לציונות • פרס ירושלים (ערוץ 7) • פרס שומר ציון |  |
| טכנולוגיה | פרס ביטחון ישראל • פרס ראש הממשלה ליזמות ולחדשנות • פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט |  |
| מדעים מדויקים | פרס אברבנאל  • פרס ארדש • פרס הארווי • פרס לויצקי • פרס נסיהו • פרס קריל |  |
| מוזיקה | פרס אקו"ם • פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים • פרס עמ"י |  |
| ספרות | פרס ביאליק • פרס ברנר • פרס זאב • פרס טשרניחובסקי • פרס ספיר • פרס ברנשטיין • פרס גפן • פרס עומר • פרס רופין • פרס קוגל • פרס היצירה לסופרים עבריים • פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית |  |
| אמנות פלסטית | פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית • פרס האמן הצעיר • פרסי מוזיאון ישראל • פרסי מוזיאון תל אביב • פרס אנדי • פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר • פרס הרמן שטרוק • פרס רפפורט • פרס שיף • פרס היצירה הציונית • פרס ליאון קונסטנטינר • פרס קרן מנדל ואווה פונדיק לאמנות ישראלית |  |
| ספרות תורנית | פרס הרב עובדיה יוסף לכתיבה הלכתית • פרס הרב קוק לספרות תורנית • פרס ירושלים לספרות תורנית • פרס לספרות תורנית בני ברק • פרס הרב מימון • פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית • פרס הרב בר שאול |  |
| עיתונות | פרס סוקולוב • פרס דוש לקריקטורה • פרס עיפרון הזהב |  |
| קולנוע וטלוויזיה | פרס האקדמיה לטלוויזיה • פרס אופיר • פרס גרוס למצוינות באנימציה |  |
| תרומה לחברה | אות הנשיא להתנדבות • פרס זוסמן-ג'וינט • פרס ירושלים לאחדות ישראל |  |
אסתר שימקין

אין תמונה חופשית
אסתר גינצברג קראוזה שימקין (תרל"ד - 19 במאי 1949) הייתה הרופאה העברייה הראשונה בחיפה. אחותו הצעירה של אשר גינצברג ("אחד העם").
קורות חיים

אסתר גינצברג נולדה לישעיהו וגולדה (בת יעקב זוזובסקי) בכפר הופטשיצא (Гопчиця) שחכר אביה בדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). ב-1905 קיבלה דוקטורט במונפלייה. מאחר שלא היה ברשותה רישיון לעסוק ברפואה בצרפת עבדה במסאז רפואי. גם בארצות הברית לשם היגרה המשיכה בעיסוק זה. ב-1908 עלתה לארץ ישראל. נישאה לאפרים קראוזה, אחיו של אליהו קראוזה, מהנדס ומודד והזוג התיישב, לבסוף, בחיפה. קראוזה הייתה לרופאה היהודייה הראשונה בעיר (הלל יפה התגורר אמנם בעיר, אך פעל בעיקר מחוץ לחיפה). קראוזה אמנם עסקה ברפואה כללית ופנימית אך את עיקר מרצה הפנתה לרפואה מעבדתית, ובחיפה נחשב ד"ר אליהו אורבך כרופא הראשון שמילא את תפקיד הרופא "המלא" הראשון.
במרץ 1920 עבר הזוג להתגורר בירושלים בעקבות התקבלותה לעבודה בקעמצ"א (קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית), אך במהרה חזרו לחיפה על מנת שתנהל את המעבדה בבית חולים הדסה שנפתח ב-1922 סמוך לביתם ברחוב אחד העם 12. קראוזה השתתפה בישיבה הראשונה של רופאי חיפה שהתקיימה בביתו של יפה. ב-1924 בעת חופשת מחלה בחו"ל נפטר בעלה, אפרים, והיא נישאה לנחום שימקין, מייסד בית החולים, ששכר חדר בביתה. באמצע 1931 החליטה הדסה להעביר את בית החולים לרשות ועד הקהילה העברית בחיפה וכתוצאה מכך נסגרה המעבדה ושימקין העבירה אותה לביתה הפרטי.
זיכרונותיה

בבית הוריו של אחד-העם, בכפר הופטשיצא: מזכרונות אחותו, חיפה: זכרונות, 1941.
לקריאה נוספת

נסים לוי, יעל לוי, רופאיה של ארץ-ישראל, 1799–1948, זכרון יעקב: איתי בחור, 2008, עמ' 335.
צפורה שחורי-רובין, 'ד"ר אסתר גינצברג: גלגוליה של רופאה יהודייה בראשית המאה העשרים', קורות (שנתון לתולדות הרפואה ומדעי הטבע) כ (תש"ע–תשע"א), ז–יח.
שי חורב, אסתר שימקין, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 368, 2018.
הערות שוליים

↑  כך רשום על קברה בבית העלמין חוף הכרמל. המקורות השונים חלוקים בשנה הלועזית.
↑  ראו עליו בהתיישבות נתיני המעצמות בחיפה
↑  נסים לוי, פרקים בתולדות הרפואה בארץ-ישראל 1799–1948, הקיבוץ המאוחד והפקולטה לרפואה ע"ש ברוך רפפורט – הטכניון, חיפה, 1998, עמ' 380.
↑  שמואל יזרעלי, היה זה או חלמתי חלום, הוצאת כנרת, 2003, פרק ר'; ניתן לקרוא גם כאן
ביתה של ד"ר אסתר שימקין ברחוב אחד העם 12, חיפה
קברם של ד"ר אסתר וד"ר ונחום שימקין בבית הקברות היהודי חוף הכרמל
נעה שפיגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1982 (בת 41) קרית טבעון‏‎, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה  בית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג 
 עיסוק:  עיתונאית
 מעסיק:  הארץ
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  noa.shpigel
 טוויטר:  NoaShpigel
 
נעה שפיגל (נולדה ב-17 בדצמבר 1982) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת הפרלמנטרית של העיתון "הארץ".
ביוגרפיה

שפיגל נולדה בקריית טבעון. בשנות התיכון הצטרפה לגרעין נח"ל של הנוער העובד והלומד. בסיום לימודיה יצאה לשנת שירות בה עסקה בחינוך בחצור הגלילית, ולאחריה התגייסה כלוחמת במחזור ב' של קרקל.
בשנת 2006 החלה את דרכה העיתונאית כמפיקה, עורכת ושדרנית ברדיו חיפה. עד לשנת 2015 עבדה שפיגל במספר כלי תקשורת ביניהם חדשות הוט, רדיו צפון, המקומון כלבו, והמקום הכי חם בגיהנום. במקביל, בשנים 2008–2013, היה בבעלותה פאב ברמת ישי.
בשנת 2014 החלה לעבוד שפיגל בעיתון הארץ ככתבת צפון. במקביל לעבודתה בעיתון המשיכה להגיש תוכניות אקטואליה בתחנות רדיו שונות בצפון. בשנת 2021 מונתה להיות כתבת העיתון בכנסת.
לשפיגל תואר במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה ובימים אלו[דרושה הבהרה] מסיימת כתיבת תיזה בתקשורת פוליטית[דרוש מקור: חסר מקור].
בין הישגיה העיתונאיים:
חשיפת הדו"ח הראשון בדבר הסכנה הטמונה באוניית האמוניה שבחיפה, מה שהיווה זרז למאבק שהסתיים בפינוי המכל.
סיקור מלחמת האזרחים בסוריה וההשפעות על רמת הגולן.
חשיפת תופעות הדרה על בסיס לאום ומגדר בעיריית עפולה.
חשיפת השימוש שעשה רשם בית משפט בעכו בחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי לטובת פסיקה נגד החזר נסיעות של ילדים ערבים תושבי כרמיאל.
חשיפת תשלומים מוגזמים ששולמו לאומנים במסגרת פסטיבל כתר המזרח הראשון שיזמה שרת התרבות מירי רגב.
סיקור פרשת החשד לאונס בקפריסין בשנת 2019. בעקבות דיווחיה של שפיגל נחשף הקהל בישראל לחומרי חקירה חדשים שהובילו למאבק ציבורי בעד הצעירה הבריטית.
סיקור מאבק "הדגלים השחורים" החל מיומו הראשון.
הערות שוליים

↑  דוד אברהם‏, אלף שיר לצפון מגולן עד חרמון, באתר וואלה, 21 בספטמבר 2014
↑   נעה שפיגל, אחרי מאבק של יותר מעשור, רוקן סופית מכל האמוניה בחיפה, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2017
↑   נעה שפיגל ויניב קובוביץ, אחרי ארבע שנות לחימה בסוריה, מעבר קוניטרה נפתח מחדש, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2018
↑   נעה שפיגל, חברי מועצת העיר עפולה נשבעו "לשמור על צביונה היהודי של העיר", באתר הארץ, 25 בנובמבר 2018
↑   נעה שפיגל, בלחץ ביהמ"ש: עפולה חזרה בה מההחלטה למנוע מתושבי חוץ כניסה לפארק העירוני, באתר הארץ, 14 ביולי 2019
↑   נעה שפיגל, ביהמ"ש הכשיר מחיקת תביעה של ילדים ערבים מכרמיאל באמצעות חוק הלאום, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2020
↑   נעה שפיגל ויאיר אשכנזי, אייל גולן בשירות מירי רגב: כך אירגנה לעצמה השרה פסטיבל לחיזוק מעמדה, באתר הארץ, 28 ביולי 2016
↑   נעה שפיגל, כשעיתונאים מואשמים בבידוי ראיות, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2019
↑   ונעה שפיגל, בריטניה על הרשעת התיירת בקפריסין: מודאגים ממידת ההוגנות של ההליך המשפטי, באתר הארץ, 31 בדצמבר 2019
↑   נעה שפיגל, כך שיחת ווטסאפ בין שלושה אחים ואחות הפכה למחאת הדגלים השחורים, באתר הארץ, 25 במרץ 2020
קוואזר

קווזאר, במרחק של 10 מיליארד שנות אור מכדור הארץ
קוואזר (באנגלית: Quasar, נקרא גם גוף מעין כוכבי Quasi-Stellar Object, או QSO כראשי תיבות) הוא גרם שמים אנרגטי במידה יוצאת דופן - בין האנרגטיים ביותר הקיימים ביקום. ההשערה המקובלת היא שקוואזרים נמצאים בליבן של גלקסיות צעירות שבמרכזן חור שחור גדול במיוחד - מסה של מיליארדי שמשות, להבדיל מגודלו של חור שחור בליבת רוב הגלקסיות, שמסתו בין עשרות אלפי שמשות לעשרות מיליוני שמשות.
הסברה המקובלת היא שסביב החור השחור יש מסה גדולה של כוכבי ענק, גז ואבק. מסה זו נדחסת ומצטופפת בנפילה לתוך החור השחור, ופולטת קרינה בכמויות גדולות במיוחד. מאחר שלאחר פרק זמן שאורכו לכל היותר מיליארד שנה כמעט כל המסה הצפופה כבר נבלעה בחור השחור, ורמת הקרינה קטנה מאוד. מדובר בתהליך שראשיתו בקוואזר שרמת הקרינה שלו הולכת ופוחתת באורח מתון, עד לרמת גלקסיה בעלת ליבה פעילה, ובהמשך לרמת קרינה של ליבת גלקסיה מן השורה.
הקוואזרים הראשונים 3C 48 ו-3C 273 (אנ') התגלו בשנות ה-60 של המאה ה-20 הודות לתצפיות בטלסקופי-רדיו, ואף שמם נובע מהכינוי "מקור רדיו מעין כוכבי" (quasi-stellar radio source).
הייחוד של גרמי שמיים אלה הוא בכך, שהם אומנם בסדר גודל של מערכת שמש, אך עוצמת האנרגיה שהם פולטים רבה, מסדר גודל של כל כוכבי גלקסיית שביל החלב יחדיו.
תמונה מטלסקופ החלל האבל של קווזאר, מימין הטלסקופ נעזר בקורונגרף כדי לחסום את האור של הקווזאר
מאפיין נוסף של הקוואזרים הוא ריחוקם הרב, ואי לכך הם מהגופים הקדומים ביותר ביקום הנצפה, ובעזרת הבנת אופן פעולתם ניתן לקבל תמונה על השלב הראשוני של היווצרות היקום. הקוואזר הקרוב ביותר לצופה מכדור הארץ הוא במרחק של למעלה ממיליארד שנות אור.
בצפייה בקוואזרים הרחוקים ביותר, ניתן לראות קוואזר כפי שהיה בזמן של מיליארד שנה אחרי המפץ הגדול.
מחקרים מתקדמים מנסים לאפיין את הגאומטריה של קוואזרים בודדים ושל כלל האוכלוסייה, בעזרת מדידת מהירויות סיבוב של ענני הגז סביב המקור המרכזי (תוך שימוש באפקט דופלר הנצפה בקווי הפליטה בספקטרום) ומדידת הפרשי הזמנים שבין שינויי העוצמה בקרינת המקור המרכזי (דיסקת הספיחה) ובקרינת קווי הפליטה. בשיטות אלו ניתן, עקרונית, גם להעריך את מסת החור השחור.
מקובל להניח כי במרכזן של מרבית הגלקסיות ביקום ישנו חור שחור, וכי בתקופות מסוימות הוא הופך ל"פעיל", כלומר מתחיל לספוח גז ולקרון כקוואזר. כמו כן, נמצא קשר תצפיתי ברור בין בהירות הקוואזר לקצב יצירת כוכבים באזורים המרכזיים של הגלקסיה, ואף להתפלגות המהירויות של הכוכבים במרכז הגלקסיה (עקב המסה העצומה של החור השחור). מודלים וסימולציות ממוחשבים מצליחים באחרונה לשחזר את הקשרים הללו, תוך שמתבררת והולכת החשיבות העצומה שיש לפיזיקת הקוואזרים ביצירתן והתפתחותן של הגלקסיות.
הדמיית אמן של הקוואזר Gb1508
ראו גם

קוואזר אפוף אבק
בלאזר
גלקסיה
חור שחור
הערות שוליים

↑  Black holes, quasars and active galaxies, אתר טלסקופ החלל האבל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553305005171  BNE: XX553307  BnF: cb11977608d (data)  GND: 4136468-5  LCCN: sh85109741  NARA: 10648241  NDL: 00575124  NKC: ph122057  SUDOC: 027815110
נדיה דאנובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במרץ 1942 (בת 82) סופיה, ממלכת בולגריה 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סופיה 
 מוסדות:  אוניברסיטת סופיה (1980–2009)  המכון ללימודים בלקניים של האקדמייה הבולגרית למדעים 
 פרסים והוקרה:  פרופסור לשם כבוד (2019) 
 
נדיה חריסטובה דאנובה (בבולגרית: Надя Христова Данова; נולדה ב-3 במרץ 1942 סופיה, ממלכת בולגריה) היא היסטוריונית המתמחה בהיסטוריה של הבלקן, כיהנה כמנהלת המכון ללימודים בלקניים באקדמיה הבולגרית למדעים כפרופסור מן המניין, וחקרה את תקופת השואה בבולגריה.
ביוגרפיה

נדיה דאנובה נולדה בסופיה בירת בולגריה להיסטוריון פרופסור חריסטו דאנוב שהתמחה בחקר ההיסטוריה של תראקיה. היא רכשה את השכלתה האקדמית בהיסטוריה באוניברסיטת סופיה. ב-1968 סיימה דוקטורט באוניברסיטת סופיה. דאנובה התמחתה בהיסטוריה של יוון המודרנית. ב-1980 מונתה לפרופסור חבר בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת סופיה, וב-1995 מונתה לפרופסור מן המניין. דאנובה כיהנה כמנהלת המכון ללימודים בלקניים באקדמיה הבולגרית למדעים.
דאנובה ורומן אברמוב חקרו את גירוש יהודי תראקיה המערבית, מקדוניה הווארדארית והעיר פירוט למחנה ההשמדה טרבלינקה שבוצע במרץ 1943. הם פרסמו שני כרכי ספר בני 2,000 עמודים ובהם קטעי ארכיון העוסקים בנושא ובכלל זה רשימות המגורשים, אשר העידו על אחריותה של ממלכת בולגריה לאירועים.
דאנובה זכתה בתואר "פרופסור לשם כבוד" באוניברסיטת אתונה.
הערות שוליים

↑  נדיה דאנובה - ביוגרפיה, באתר liternet.bg (בבולגרית).
↑  50-years of academic activity, באתר alkanstudies.bg (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441913305171  PLWABN: 9810638435005606  BnF: cb145946211 (data)  GND: 1023090457  ISNI: 0000 0000 8363 1131  LCCN: n80096862  NKC: jo2006321173  NLG: 273660  NTA: 143300202  SUDOC: 142850365  VIAF: 20986444   WorldCat (עם VIAF): 20986444
מנצ'סטר רבתי

מנצ'סטר רבתי (באנגלית: Greater Manchester) היא מחוז מטרופוליטני בצפון-מערב אנגליה, בממלכה המאוחדת. במחוז המטרופוליטני מנצ'סטר רבתי יש אוכלוסייה של כ-2,812,569 תושבים נכון ל-2021, ובאזור האורבני מנצ'סטר רבתי אוכלוסייה של כ-2,240,230 תושבים, ובאזור האורבני הגדול שמסביב למנצ'סטר, השני בממלכה המאוחדת לפי גודל אוכלוסייה, נספרו 2,539,100 תושבים בביקורת הספרים העירונית של 2004‏.
היסטוריה

אמנם המחוז במתכונתו הנוכחית הוקם רק בשנת 1974, יש לאזור היסטוריה בת מאות שנים. בסביבה זו נמצאו עדויות ארכאולוגיות עוד מתקופת הברזל. אף נמצאו שרידי מבצרים מן התקופה הרומית. למרות עדויות אלו, לאזור מנצ'סטר יש אזכור מועט ביותר בספר יום הדין משנת 1086 – זאת ככל הנראה בגלל סיקור חלקי ולא בגלל דלילות האוכלוסייה.
בסוף המאה ה-18 האזור השתנה מאוד לאור המהפכה התעשייתית אשר במסגרתה תעשיית הטקסטיל התפתחה באופן משמעותי. במהלך המאה ה-19 המסחר התפתח מאוד והתרחש תהליך עיור. תעשיית הכותנה הפכה למרכזית מאוד בקנה מידה ארצי, ואף עולמי. למרות פיתוח נרחב זה, המונח "מנצ'סטר רבתי" החל להיכנס לשימוש רק במאה ה-20. דו"ח משנת 1914 הגדיר את המטרופולין כרדיוס של כ-8–9 קילומטרים ממנצ'סטר.
המחוז המטרופוליטני של מנצ'סטר רבתי הוקם בשנת 1974 לאחר תיקון לחוק הרשויות המקומיות באנגליה אשר נחקק בשנת 1972. המחוז נוצר על ידי איחוד של 10 ערים: בולטון, בורי, מנצ'סטר, אולדהם, רוצ'דייל, סלפורד, סטוקפורט, טיימסייד, טראפורד, ויגאן תחת מועצת המחוז מטרופוליטני.
בעשור הראשון לקיומו, התקיימו עימותים רבים בין השלטון המקומי במנצ'סטר רבתי לבין ראש הממשלה השמרנית מרגרט תאצ'ר. בתגובה למתיחות, המפלגה השמרנית הבטיחה להקטין את סמכויות המחוזות, הבטחה שלבסוף יצאה לפועל. מועצת המחוז המטרופוליטני פורקה בשנת 1986. למרות כל אלה, בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 התחזקו הסמכויות של המחוז.
דמוגרפיה

בשנת 2011 התגוררו במחוז כ-2,682,500 תושבים, מה שהופך אותו למחוז השלישי בגודלו באנגליה לאחר לונדון רבתי ווסט מידלנדס. לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2001, 74.2% מתושבי מנצ'סטר רבתי היו נוצרים, 5.0% מוסלמים, 0.9% יהודים, 0.7% הינדים, 0.2% בודהיסטים ו-0.1% סיקים. 11.4% היו חסרי דת, 0.2% היו בעלי דתות אחרות ו-7.4% לא ציינו את דתם. נתונים אלו דומים לשאר אנגליה, אם כי שיעורי המוסלמים והיהודים הם כמעט פי שניים מהממוצע הארצי.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות מפתח לאזורים אורבניים באנגליה ובוויילס באתר המשרד לסטטיסטיקות לאומיות
↑  מנצ'סטר באתר UrbanAudit
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557207805171  GND: 4382257-5  LCCN: n81042322  MusicBrainz: a769ad5b-0988-4963-b480-4f91e33f2beb   WorldCat (עם LCCN): n81-042322 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אנגליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יצחק גלנטי

יצחק גלנטי (12 בפברואר 1937 – 24 ביוני 2012) היה חבר הכנסת מטעם מפלגת גיל בכנסת ה-17.
ביוגרפיה

גלנטי נולד בדמשק, ובשנת 1945 עלה לארץ ישראל במסגרת מבצע האלף. בעל תואר ראשון בגאוגרפיה ובמדע המדינה ותואר שני בגאולוגיה וארכאולוגיה מאוניברסיטת חיפה.
היה ממייסדי התנועה הדמוקרטית בחיפה, שלימים התאחדה עם שינוי והצטרפה לתנועת ד"ש. בשנות ה-70 היה חבר מזכירות תנועת ד"ש בחיפה ומחוז הצפון, וכיהן מטעמה כחבר במועצת הפועלים של חיפה. היה יו"ר חטיבת ההנדסאים והטכנאים וחבר המזכירות הארצית של ועד עובדי חברת החשמל. היה חבר בוועידת ההסתדרות ה-13, וחבר בוועד הארצי של טייסי הממ"גים.
עבד כ-40 שנה בחברת החשמל במגוון תפקידים, ובמקביל עסק בארכאולוגיה ימית ויבשתית.
היה טייס חובב, במסגרת זו זכה במקום השביעי באליפות העולם לטייס בכלי טיס זעירים (אנגליה 2003). בנוסף לכך היה חובב צלילה, שיט וסיורי שטח.
ביוגרפיה > כהונתו בכנסת

בתחילת דרכו כחבר כנסת היה גלנטי חבר בשלוש מוועדות כנסת – ועדת הכנסת, ועדת חוקה, חוק ומשפט (עד ל-19 בנובמבר 2007), וועדת החינוך, התרבות והספורט, מיום 15 באוקטובר 2007 כיהן גם כיו"ר סיעת גיל בכנסת, ומיום 29 באוקטובר 2007 גם כיו"ר ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת. בנוסף, היה חבר פעיל בשדולה הסביבתית חברתית של הכנסת, בשדולת ירושלים, בשדולה למען חיפה והגליל, בשדולה למאבק בתאונות הדרכים, בשדולה למען דרוזים וצ'רקסים ובשדולה לקידום החברה האזרחית בישראל.
חיים אישיים

גלנטי היה גרוש ואב לשלושה ילדים. התגורר בנשר.
כלבת

ערך זה עוסק במחלה. אם התכוונתם לסרט אימה ישראלי בעל אותו שם, ראו .
| --- | --- |
 כלב עם כלבת 
תצלום מיקרוסקופי של מספר נגיפי כלבת (העיגולים השחורים הקטנים)
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  נגיף הכלבת 
 תסמינים:  נמלול, עצבנות, כאב, פחד, גידול, גידול, hypersalivation, דום לב, respiratory arrest, phonophobia, פוטופוביה, שיתוק, כאב ראש, נדודי שינה, הזיה, הידרופוביה, מידריאזיס, צמרמורת, עצבנות, הקאה, hyperactivity, חום 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/220967 
 DiseasesDB:  11148
 MeSH:  D011818
 MedlinePlus:  001334
 סיווגים
 ICD-10:  A82
 ICD-11:  1C82 
 
כלבת (בלטינית: rabies) היא מחלה נגיפית קטלנית, התוקפת את מערכת העצבים ביונקים.
לנגיפי הכלבת שני מאפיינים ייחודיים: הם אינם נהפכים לאלימים פחות במהלך האבולוציה (אף על פי שבדרך כלל עדיף לטפיל שהפונדקאי שלו ישרוד זמן רב יותר, כדי שיוכל לנצלו במשך זמן ארוך יותר) וטווח הפונדקאים שלהם (מספר המינים שהם יכולים לתקוף) רחב מאוד.
דרכי העברת הנגיף

הגורם למחלה הוא נגיף המועבר במגע ישיר (כגון דרך חתך בעור או נקודות תורפה בגוף האדם, כגון הפה העיניים ועוד) עם רוק או רקמת המוח/מערכת העצבים של בעל חיים נגוע. דרכי ההדבקה הנפוצות ביותר הן בנשיכה או בליקוק.
הנגיף הגורם למחלה הוא נגיף RNA חד-גדילי מקבוצת Rhabdoviriae, שצורתו דמוית קליע. הנגיף מתקדם במעלה מערכת העצבים אל המוח דרך סיבי עצב קרועים (ולא דרך מחזור הדם), דבר המקשה על אבחון המחלה. על פי ההערכות, הנגיף נקשר לתאי עצב באמצעות הקולטן אצטילכולין, לו תפקיד מפתח בהעברת האותות מהעצב לשריר. קצב ההתקדמות הוא כסנטימטר ביום, ועל כן תקופת הנשאות (החולפת בין רגע ההידבקות ועד התפרצות המחלה) תלויה במרחק שבין הנקודה בה חדר הנגיף לגוף לבין המוח. אף ששמה העברי הוא "כלבת", המחלה מידבקת לא רק בקרב כלביים, אלא גם בקרב פרות, כבשים, סוסים, חתולים, עטלפים, בני אדם, וכל יצור חי הומיאותרמי. בעלי חיים נגועים עלולים להיות וקטורים המעבירים את הנגיף, ולהדביק גם בני אדם הבאים עמם במגע. ייתכן שהנגיף יכול לעבור מאדם לאדם דרך מגע עם נוזלי הגוף, אך מקרים כאלה אינם ידועים. מקרה נדיר של העברת הנגיף מאדם לאדם התרחש לאחר השתלת קרנית של תורם נשא.
מהלך המחלה ותסמיניה

הנגיף חודר למערכת העצבים המרכזית דרך האקסונים המובילים אליה, ותוקף אזורים במוח הגדול, המשפיעים על ההתנהגות. הוא חודר לתאי המוח ומזריק לתוכם חומר גנטי, שמורה להם לייצר ממנו עותקים נוספים. כאשר התא מתמלא בנגיפים הוא נהרס, והנגיפים שפורצים ממנו ממשיכים את שרשרת ההתפשטות בגוף. עם התקדמות המחלה מתמוססים אזורים שלמים במוח, בתהליך המכונה "נמק גבינתי" (בשל הדמיון בין הרקמה הפגועה לגבינה שווייצרית). הנזק המוחי מוביל לשיטיון (דמנציה), שעלול להחמיר לכדי דליריום.
לאחר התפרצותה, לרוב מובילה הכלבת למוות בתוך כעשרה ימים בממוצע.
אחד מהסימנים הראשונים של המחלה הוא שינוי התנהגותי. לדוגמה, כלב ידידותי נהפך לתוקפני כלפי סביבתו. שני סוגי התנהגות המאפיינים את המחלה:
תגובה סוערת, המאופיינת בריצה בלתי מבוקרת למרחקים ארוכים, תוקפנות רבה, נגיסה בעצמים שונים ואובדן כושר השיפוט.
רגיעה המלווה בדיכאון, שיתוק והתנהגות מוזרה.
חיות בר נזהרות בדרך כלל מבני אדם; התקרבות של חיית בר לבני אדם מיוזמתה עשויה להעיד על כך שהחיה נגועה במחלה. זוהי דוגמה לטפיל משנה התנהגות – ההדבקה בנגיף משפיעה על התנהגות בעל החיים הנגוע, והשינוי ההתנהגותי מגדיל את הסיכוי שהנגיף ידביק פרטים אחרים.
עם התקדמות המחלה הנגיף מתפשט דרך עצבי הפנים ומגיע אל בלוטות הרוק. משלב זה החולה מתחיל להיות מדבק על ידי הרוק (למשל בנשיכה). בשלב הבא הנגיף יורד אל שרירי הבליעה, והתוצאה היא פגיעה ביכולת הבליעה וריור מוגבר. בשל הכאב הכרוך בבליעה, יימנע החולה משתיית מים על אף צמאונו. הקושי בבליעה יכול להופיע אצל בני אדם ואצל שאר היונקים הנגועים והחולים במחלה. סימן אחר הוא פוטופוביה – תסמין של רגישות יתר לאור, ופחד או סלידה מאור השמש וממקומות המוארים באור חזק. הסובלים מפוטופוביה יחפשו על פי רוב מקלט במקומות חשוכים, וזאת בשל הפגיעה במערכת העצבים, שבעקבותיה אובדת היכולת לשלוט בהתרחבות האישונים ובהתכווצותם. אישוני החולים מורחבים כל העת, ולכן הם חוששים לצאת החוצה לאור השמש ולסביבה מוארת בשל הכאב שנגרם מהסינוור. השלב שמתפתח לאחר מכן הוא השלב האחרון של המחלה, והוא מתאפיין בשיתוק בכל הגוף, כולל שיתוק שרירי הנשימה, דבר המוביל לבסוף למוות.
הזמן שעובר מהידבקות במחלה ועד התפרצותה נע בין שבועות אחדים לשנה, וגורמים רבים אחראים להבדלי הזמנים בין נדבק לנדבק. מכיוון שהמחלה מועברת על ידי מערכת העצבים, על הנגיף לבוא במגע ישיר עם תאי עצב (יכולה להיות הידבקות בעקבות מגע בין תא עצב נגוע לתא עצב בריא, אך הסיכויים לכך קטנים). משך הזמן שעובר עד שהמחלה מתפרצת מושפע מעומק הנשיכה, ממספר הנשיכות, ממרחקן לעמוד השדרה או ממרחקן לראש.