stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאיוס ליקיניוס מוקיאנוס
סוף המלחמה

לאחר שמוקיאנוס הגיע לרומא, אספסיאנוס התקבל על ידי הסנאט. לפי דה קליין, מטרותיו של מוקיאנוס היו ברורות: יש לייצב את רומא ולהקים את הממשל הקיסרי החדש בעיר ובאיטליה, כמו גם באותן פרובינקיות שטרם הכריזו בפומבי על תמיכה באספסיאנוס או שהתנגדו לו. לפי טקיטוס, מההתחלה, מוקיאנוס הציג את עצמו כשותף של הקיסר בשלטון. המכתב שנשלח ונידון בסנאט לפני הגעתו היה רק הסימן הראשון להתנהלות זו. מוקיאנוס התנהג כ"פרינקפס". לפי דה קליין, ניסוח זה מדגיש את מעמדו המורכב: הוא לא היה הפרינקפס, אך התנהג כאחד כזה. הוא נע בעיר מוקף בשומרי ראש חמושים, התגורר בבתים וגנים שונים, ונקט בצעדים כפי שראה לנכון. מוקיאנוס שם קץ לאלימות האקראית שהופעלה על ידי הצבא הפלאבי המנצח כלפי חיילים ויטליאניים ואזרחים חפים מפשע כאחד, והראה בכך שהכוח והסמכות שבידיו עלו על אלו של אנטוניוס פרימוס, שלא היה מסוגל – או לא רצה – לרסן את אנשיו. פיקודו של מוקיאנוס על הכוחות הצבאיים איפשר לו לחזק את מעמדו ולהפוך את עמדתו לבעלת השפעה גדולה ומשמעותית. כאשר אספסיאנוס היה בדרכו לאיטליה, מוקיאנוס הגיע לברונדיזיום כדי להיפגש איתו, מלווה באצולה הרומאית. שירותיו של מוקיאנוס היו חשובים לאספסיאנוס ובשל כך אספסיאנוס המשיך להעניק לו חסד אף שלעיתים סבלנותו הועמדה במבחן נוכח יהירותו של מוקיאנוס. דה קליין טוען כי נאמנותו של מוקיאנוס לאספסיאנוס לא התערערה וכל צעדיו נועדו לתמוך ולחזק את השושלת החדשה.
כתיבה

סגנון הכתיבה של מוקיאנוס מאופיין בשילוב של משחקי לשון, הומור ואירוניה. תיאורים מרהיבים, כגון המשתה שערך בתוך עץ חלול בליקיה, מדגימים את השילוב בין יוקרה, טבע ותרבות. מוקיאנוס נטה לא רק להציג את תופעות הטבע אלא גם להאניש בעלי חיים ולהעניק להם תכונות אנושיות, כמו אינטליגנציה, שיתוף פעולה ואפילו תחכום חברתי. בנוסף, מוקיאנוס השתמש ביצירותיו במספרים מדויקים שנועדו להביא אובייקטיביות, מוצקות ואמינות, וכן להראות את הסמכות שלו כסופר.
חיבורו של מוקיאנוס, Mirabilia, היה ספר שנועד לתאר תופעות פלאיות ומרתקות מהטבע ומהעולם האנושי. דרך תיאורים אלה, מוקיאנוס לא רק הדגיש את חשיבות ההתבוננות והניתוח של פלאים, אלא גם סיפק תיעוד עשיר של נסים גאוגרפיים, אנקדוטות אנושיות והתנהגות יוצאת דופן של בעלי חיים. דוגמאות מפורסמות מתוך הספר כוללות דולפינים שעובדים בשיתוף פעולה עם דייגים ומקבלים שכר בדמות דגים; פילים שלומדים לכתוב ביוונית ומשתמשים בכישרון זה להנצחת ניצחונות; סיפור על אישה מארגוס שהפכה לגבר.
מוקיאנוס היה ידוע באובססיה שלו למדידות מדויקות ובמאמציו לקשור את תיאוריו למיקומים גאוגרפיים ספציפיים, כגון תיאורי מעיינות, אגמים ואיים. נטייה זו לא רק העניקה אמינות לתיאוריו, אלא גם אפשרה לקוראים לדמיין את עצמם מבקרים באתרים שהוא תיאר.
זאת ועוד, מוקיאנוס הפגין עניין עמוק בתרבות ובאנתרופולוגיה של התקופה. הוא תיאר פריטי אמנות ועתיקות, כמו מכתב של סרפדון, שריון מפורסם מהמזרח ופסלים באי רודוס. התיאורים הללו מעידים על סקרנותו התרבותית והרצון לתעד את פלאי העולם העתיק. מוקיאנוס לא רק היה צופה פאסיבי, אלא גם חקר לעומק את הנושאים שתיאר, מה שהעניק ליצירתו ערך מחקרי נוסף.
פליניוס הזקן הושפע עמוקות מכתיבתו של מוקיאנוס, וציטט אותו בספר "תולדות הטבע" עשרות פעמים. פליניוס לא רק שילב את תוכני Mirabilia, אלא גם אימץ את גישתו המדעית-ספרותית, אשר הדגישה צפייה ישירה ואיסוף פרטים מדוקדקים. הקשר האינטלקטואלי בין השניים מדגיש את רוח התקופה, שבה הידע המדעי שימש כבסיס ליצירה ספרותית, וחקר פלאי העולם נתפס כחלק ממחקר כולל של הטבע והרוח האנושית.
הערות שוליים

↑  Pliny the Elder, The Natural History, BOOK XII. THE NATURAL HISTORY OF TREES, CHAP. 5.—REMARKABLE FACTS CONNECTED WITH THE PLANE-TREE., www.perseus.tufts.edu
1 2 3 4  A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology, Mucia'nus, Lici'nius, www.perseus.tufts.edu
↑  Cornelius Tacitus, The History, BOOK II, chapter 5, www.perseus.tufts.edu
↑  Pliny the Elder, The Natural History, BOOK XII. THE NATURAL HISTORY OF TREES, CHAP. 5.—REMARKABLE FACTS CONNECTED WITH THE PLANE-TREE., www.perseus.tufts.edu
↑  1.10 2.4 2.5 Tacitus, Publius. The Histories
↑  Plutarch, Otho, 4.
↑  Flavius Josephus, The Wars of the Jews, 4.30.
↑  Gwyn Morgan, 69 AD The Year of Four Emperors, 182-183
↑  2.76-2.77 Tacitus, Publius. The Histories
↑  C. Suetonius Tranquillus, Divus Vespasianus, 6.
↑  Tacitus, Publius. The Histories. 2.80
↑  Tacitus, Publius. The Histories. 2.4
↑  C. Licinius Mucianus, Vespasian's Co-ruler in Rome, Gerda de Kleijn, 456-457.
↑  Cornelius Tacitus, The Life of Cnæus Julius Agricola, 7.
↑  THE WONDERFUL WORLD OF MUCIANUS, Rhiannon Ash, 1-15.
↑  C. Licinius Mucianus, Leader in Time of Crisis, Gerda de Kleijn, 312-324.
↑  Titus, Berenice and Mucianus, Perry M. Rogers, 86-94.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102397309  LCCN: nr95029625  VIAF: 2858087   WorldCat (עם VIAF): 2858087
כוכבית נצח-דולב

אין תמונה חופשית
כוכבית נצח-דולב (נולדה ב-28 בספטמבר 1969) היא עורכת דין ישראלית ושותפה במשרד אגמון עם טולצ'ינסקי. בין השנים 2015–2023 שימשה פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי) בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה

כוכבית נצח-דולב נולדה לחיים ורחל נצח, וגדלה בשכונת קריית משה בירושלים למשפחה דתית. למדה בבית הספר מימון בשכונה ובמדרשיית עמליה. שירתה בצה"ל כמש"קית חינוך והוראה. בשנת 1989 החלה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים והיא בעלת תואר ראשון ושני במשפטים, שניהם בהצטיינות. ב-2013 השלימה תואר שני נוסף, במדיניות ציבורית מבית הספר פדרמן למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית. בשנת 1993 התמחתה שנה בבית המשפט העליון אצל השופט אליהו מצא.
ביוגרפיה > פרקליטות המדינה

בשנת 1994 הצטרפה נצח-דולב לפרקליטות המדינה. היא שימשה כפרקליטה בתחום הפלילי והאזרחי. תחילה עסקה במספר רב של תיקי פלילים דוגמת הונאה, סמים, מין, אלימות. בהמשך, על פי הצעתו של פרקליט המדינה משה לדור, החלה להתמקד בעיקר בתחום האזרחי וריכזה תחומים משפטיים, הבולט שבהם הוא תחום המכרזים (נצח-דולב והלשכה המשפטית במשרד האוצר הקימו יחד את פורום דיני מכרזים), וכן התכנון והבניה, תיקי רשות מקרקעי ישראל (בין השנים 2011–2014 שימשה יו"ר ועדת ההשגות על רמ"י), תביעות בתחום דיני העבודה והאכיפה האזרחית, וכן מילאה תפקידים ניהוליים. ייצגה את המדינה בהליכים מורכבים ומתוקשרים דוגמת עתירות מכרזים בנוגע לכביש חוצה ישראל, התפלת מי ים והולכת הגז הטבעי, עתירות בתחום התכנון והבניה, תיק ועד שכונת עין כרם, מחשוב הנהלת בתי המשפט ועוד.
בנוסף לעבודתה בפרקליטות הרצתה נצח-דולב בקורסים לניהול ועדות מכרזים לעובדי מדינה בכירים. בשנים 2006–2005 הייתה חברה בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין במחוז ירושלים.
בשנת 2008 מונתה למשנה לפרקליטת מחוז ירושלים. במסגרת תפקידה ייצגה את משרד ראש הממשלה בתביעת מני נפתלי, ונתפרסמה בחקירה נגדית אגרסיבית שערכה לנפתלי. כן ייצגה את המדינה בתביעת פיצוי מחבר הכנסת לשעבר עופר חוגי, ביטול הבחירות המקומיות בעיר בית שמש בשנת 2013, ובפרשת בית הספר חילוני בעיר שהפך למוסד חרדי. כן ייצגה בערכאות את תקציב המדינה.
ביוגרפיה > פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי)

החל משנת ממאי 2015 שימשה פרקליטת מחוז ירושלים (אזרחי) (כולל אזור יהודה ושומרון). ב-2019 ייצגה את המשרד להגנת הסביבה בפרשיית המאבק להרחקת אסדת לווייתן. בנוסף לעבודתה בפרקליטות הרצתה נצח-דולב בקורסים לניהול ועדות מכרזים לעובדי מדינה בכירים.
נצח דולב והובילה וקידמה את תחום האכיפה המשולבת, במסגרתו עוסקים גופים שונים – הפרקליטות הפלילית, הפרקליטות האזרחית, והיחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית – באיתור יעדים ובייבוש מקורות כספיים של הפשע המאורגן בישראל. ביולי 2023 סיימה את תפקידה.
ביוגרפיה > לאחר פרישתה משירות המדינה

משנת 2023 נצח-דולב שותפה במשרד אגמון עם טולצ'ינסקי ומכהנת כראש תחום ליטיגציה מנהלית במשרד.
חיים אישיים

נשואה לאריאל דולב, מהנדס אלקטרוניקה בחברת פרטנר, ואם לארבעה. מתגוררת בירושלים.
הערות שוליים

↑  אלה לוי-וינריב, ‏נדחתה עתירת BGS נגד זכיית SDL במכרז ההתפלה בשורק, באתר גלובס, 14 ביוני 2010
↑  ילקוט פרסומים, 2 באוגוסט 2011, עמ' 5789.
↑  אביאל מגנזי, הפרקליטה שהגנה על משפחת נתניהו בתביעת מני נפתלי תהיה פרקליטת מחוז, באתר ynet, 26 במאי 2015
↑  נועם שרביט, ‏בעקבות הרשעתו בפלילים: המדינה תובעת 2.7 מיליון שקל מחה"כ לשעבר עופר חוגי, באתר גלובס, 23 בפברואר 2009
↑  גלי גינת‏, עו"ד כוכבית נצח-דולב מונתה לפרקליטת מחוז ירושלים, באתר וואלה, 26 במאי 2015
↑  נינה פוקס ואלכסנדרה לוקש, המשרד להגנת הסביבה: במקרה של תקלה - הפעילות תיפסק, באתר ynet, 18 בדצמבר 2019
↑  כוכבית נצח - דולב - אגמון עם טולצ'ינסקי, באתר אגמון עם טולצ'ינסקי, ‏21 במרץ 2024
דמגוגיה

דמגוגיה (מיוונית demagogia הנהגת העם הפשוט) או מַלְהִיגוּת, היא שיטת שכנוע מניפולטיבית להעברת מסרים בהתבסס על פנייה לרגש הפחד, או לחלופין, שימוש באמירות ריקות מתוכן רלוונטי למסר הנדון. לעיתים, השימוש בדמגוגיה גובל בעיוות המציאות, באמצעות אזכורים סלקטיביים של עובדות, ושימוש בכשלים לוגים אחרים. הדמגוגיה שונה משיטות רטוריות אחרות כמו הומור וסרקזם.
"הדמגוג" - ציור של הצייר המקסיקני חוסה קלמנטה אורוסקו
דמגוג או מעורר מהומות הוא מנהיג עממי, מנהיג אספסוף, או מנהיג פוליטי בדמוקרטיה שזוכה לפופולריות על ידי גירוי האנשים הפשוטים נגד אליטות, במיוחד באמצעות ביטויים שמעוררים את תשוקות ההמונים, פנייה לרגשות על ידי תקיפת שעיר לעזאזל, הגזמה של סכנות במטרה לעורר פחדים, שקר בשביל השפעה רגשית, וכדומה. רטוריקה הנוטה ליצור רעש הגובר בקולו על התלבטות מנומקת ולעודד פופולריות פנאטית. דמגוגים מבטלים נורמות קבועות של התנהגות פוליטית, או מבטיחים או מאיימים לעשות זאת.פנימור קופר כתב במאה ה 19 כי דמגוג פועל מטעם עצמו ולא מטעם הכלל. איניאציו סילונה בסיפרו בית ספר לדיקטטורים מציין שהשלטון הופך אצל הדמגוג מאמצעי למטרה. מטרת הדמגוג ולהיות בשלטון ולהישאר בו. מנחם בגין אמר בשנת 1956 הדמגוג, כל עוד יש לו רוב, רוצה להבטיח לו ולעצמו יד חופשית. הוא אינו רוצה להעלות על הדעת שבאחד הימים הוא יהיה במיעוט. הוא חוטף, ואיננו רוצה שום יסודות קבועים.
שימוש בדמגוגיה נחשב לנפוץ בקרב פוליטיקאים וכן בתחומי השיווק והפרסום. דמגוגיה עלולה להתקיים גם בחלק מהתקשורת המסחרית - לדוגמה בצהובונים, כותרות של עיתונים, בדיווחי התקשורת על מחקרים מדעיים ועוד. בעוד שרוב הפוליטיקאים משתמשים במידה מסוימת בדמגוגיה או בהצגת נתונים חלקיים ופניה לרגש, לא כל פוליטיקאי הוא בהכרח דמגוג. דמגוגים פולטיים מוכשרים ועקביים הם מסוכנים במיוחד שכן הם עלולים להגביר קיטוב פוליטי מזיק ואף להוביל להרס של דמוקרטיות על ידי הפיכה עצמית. דמגוגים מפורסמים בתקופה המודרנית כוללים את אדולף היטלר, יואי לונג ו-ג'וזף מקארתי.
באמרה שנונה הסביר וינסטון צ'רצ'יל מהי פוליטיקה ודמגוגיה: "הפוליטיקה היא היכולת לחזות מה יקרה בעתיד, בתוספת היכולת להסביר לאחר מעשה מדוע זה לא קרה".
מקור המונח

מקור המונח "דמוגגיה" המונח הוא מיוונית. agogos - מנהיג, מוליך, מוביל, מ-agein להוביל. demos העם הפשוט. דמגוג הוא מנהיג ההמון, האספסוף.
הביטוי התפתח במקור באתונה הדמוקרטית, ובא לתאר קבוצה של אנשי ציבור אשר כוחם צמח מן העם (ה"דמוס"); זאת להבדיל ממנהיגי האוליגרכיה האתונאית ששאפו לכך שהשלטון יהיה בידי המיעוט הראוי לכך. המנהיגות הדמגוגית למדה את מלאכת הרטוריקה מידי מורי ההוראה הסופיסטים. נאומיהם בפני אספות העם התאפיינו בשלהוב ההמונים תוך יצירת מלודרמה רגשית גדולה.
דמגוגים בפוליטיקה

ההיסטוריון ריינהרד לות'ין (אנ') הגדיר את הדמגוג כ"פוליטיקאי מיומן בדברי לשון, חנופה והשמצות; מתחמק בדיון בנושאים חיוניים; מבטיח הכל לכולם; פונה לתשוקות ולא לתבונה של הציבור; ומעורר דעות קדומות גזעיות, דתיות ומעמדיות - אדם שתאוות הכוח שלו ללא הגנה של עקרונות מובילה אותו לשאוף להיות אדון ההמונים."
דמגוגים הופיעו בדמוקרטיות מאז אתונה העתיקה. דמגוגים מנצלים חולשה מהותית בדמוקרטיה: מכיוון שהכוח האולטימטיבי מוחזק בידי העם, ייתכן שהעם ייתן את הכוח הזה למי שפונה למכנה המשותף הנמוך ביותר של פלח גדול מהאוכלוסייה. דמגוגים דגלו בדרך כלל בפעולה מיידית וכוחנית לטיפול במשבר תוך האשמת יריבים מתונים ומתחשבים כי הם מפגינים חולשה או חוסר נאמנות. דמגוגים רבים שנבחרו לתפקידי ניהול גבוהים החלישו או ביטלו מגבלות חוקתיות על הכוח הביצועי שלהם וניסו להפוך את הדמוקרטיה שלהם לדיקטטורה, לפעמים בהצלחה.
שיטות בדמגוגיה

ישנן מספר טקטיקות נפוצות שדמגוגים השתמשו בהן במהלך ההיסטוריה כדי לתמרן את רגשות הציבור ולהסית המונים. לא כל הדמגוגים משתמשים בכל השיטות הללו, ואין שני דמגוגים שמשתמשים בדיוק באותן שיטות כדי להשיג פופולריות ונאמנות. אפילו פוליטיקאים רגילים משתמשים מפעם לפעם בחלק מהטכניקות הללו; לפוליטיקאי שלא הצליח לעורר כל רגשות שהוא אין תקווה להיבחר. המשותף לטכניקות אלו, ומה שמייחד את השימוש של דמגוגים בהן, הוא כוונתן העקבית למנוע התלבטות מנומקת על ידי עוררת של תשוקה מכרעת.
בניגוד לדמגוג, הרטוריקה הרגילה של פוליטיקאי מבקשת "להרגיע ולא לרגש, לפייס ולא לפלג, ולהורות ולא להחמיא".
שיטות בדמגוגיה > שיטות שאינן מפרות כללים לוגיים

דמגוגיה מספרית - ערבוב נתונים מספריים שאינם ניתנים להשוואה. לדוגמה, "הממשלה שלנו הגדילה את תקציב הרווחה ב-500 מיליון שקל, ואילו הממשלה הקודמת הגדילה אותו רק ב-0.5 אחוז".
סמכות מופרכת - שימוש במוניטין ובסמכות כללית של אדם, לגבי תחום אחר, או לגבי שאלה שאינו בקיא בה. דוגמה: "הפרופסור קרא את הספר שלי ואהב אותו מאוד". העובדה שזה פרופסור לכימיה שקרא ספר באנתרופולוגיה, אינה מוזכרת.
שיטות בדמגוגיה > שיטות שמפירות כללים לוגיים

טיעון בינארי מכונה גם דיכוטומיה כוזבת - הנחה סמויה שיש רק שתי דעות אפשריות בנושא. לדוגמה, "מר כהן אינו בעדנו, אי לכך הוא נגדנו". הטענה מתעלמת מהאפשרות שמר כהן תופס עמדה נייטרלית. שימוש מקובל בשיטה זו נעשה בסקרים, בהם יש מספר מצומצם של תשובות, שלא מאפשרות להשיב באופן המשקף את כל הדעות הקיימות.
אנלוגיה שקרית - שימוש בדמיון כלשהו בין שני עניינים, כדי ליצור ביניהם הקבלה מלאה, תוך התעלמות מהבדלים מהותיים.
עיוות הטענות של הצד שכנגד - הפיכת המתנגד לחוכא ואטלולא, באמצעות עיוות טענותיו והצגתן באור מגוחך. "ישב לו עורך ספר, ופתאום הרוח העיפה לו את הדפים, והמזכירה המבולבלת סידרה אותם באופן מבולבל וכל הספר התבלבל".
השלכת הפרט על הכלל - הטעיה באמצעות ייחוס תכונה חיוביות או שלילית לגוף, התקפה רק לגבי חלק ממנו. בקונוטציה חיובית: "המצנן של האוטו עושה עבודתו נאמנה, כך שמבחינה מכנית, הרכב פשוט נהדר". בקונוטציה שלילית: "נתוני העוני שנמדדו בעיר ירושלים, מהווים תמונת מראה למציאות החברתית-כלכלית העגומה במדינת ישראל". וכן השוואה של חלק מסוים מגוף, לגוף אחר, על מנת ליצור הקבלה שקרית ומעוותת בין שני הגופים. למשל, "ישראל אלימה לפחות כמו ארצות הברית. בעיר האמריקנית סן פרנסיסקו, המכילה כשבעה מיליון אזרחים, נרשמו 130 מקרי רצח בשנה האחרונה, בעוד בישראל, בעלת שיעור אוכלוסין דומה, נרשמו 146 מקרים".
שיטות בדמגוגיה > נימוקים שאינם רלוונטיים לדיון

השיטות האלה לא תמיד נחשבות לדמגוגיה, אך יש להן קשר הדוק לה.
מתקפה רגשית - ניסיון להעביר את הדיון למישור רגשי. לדוגמה: "כולם תמיד נגדי!", "לא יכולה להיות פעם אחת שאני צודק?", "אתה טיפש!", "דבריך הם דמגוגיה".
שאלה רגשית - ניסיון לעורר רגש "ומה אם זה היה ילד שלך?".
שאלה רטורית לא הוגנת - שימוש בשאלה רטורית שהתשובה עליה איננה יכולה להיות חיובית, אבל מעמידה את המתנגד באור שלילי, כמו "אני לוזר?".
שימוש בפופוליזם - שימוש בהסכמה רחבה של אנשים או ציבור שלם, כדי לטעון שהטיעון הוא אמיתי ותקף. "מיליון אנשים לא יכולים לטעות!"
עובדות בלתי קשורות - הצגת עובדות שלכאורה תומכות בטענה מסוימת, אך למעשה אין להן כל קשר לדיון. דוגמה: "השמפו שלנו מועשר בוויטמין B12!". הדבר מעיד לכאורה על טיב המוצר, אך למעשה הגוף מסוגל לספוג את הוויטמין הנ"ל רק במערכת העיכול, ואין כל סיבה ממשית למרוח אותו על השיער. "בשמן שלנו אין כולסטרול!" - לכאורה נראה שהשמן יותר בריא, אך למעשה כולסטרול מגיע רק מבעלי חיים, בעוד השמן מופק מהצומח. דוגמה אחרת: "המשקה שלנו מחוזק בחמצן (O2)!" אמירה זו נותנת את הרושם שהמשקה יכול לשמש ספורטאים או אנשים בעלי קשיי נשימה בצורה מיטבית, אך האמת היא שחמצן נספג רק בריאות, ולעומת זאת במערכת העיכול ערכו כקליפת השום.
מחקר הדמגוגיה

המחקר בתחום עמדות ושכנוע בפסיכולוגיה החברתית מראה כי טיעונים דמגוגיים, במקרים רבים, הם יעילים לא פחות מטיעונים בדרכי הגיון; זאת משום שבטווח הארוך האדם אינו זוכר מי העביר את המסר, את מידת אמינותו, או את טיעוניו, אלא את המסר בלבד, ולעיתים אף את העובדה כי היו שלל טיעונים שתמכו בו (גם אם הללו היו שטחיים).[דרוש מקור]
ראו גם

פופוליזם
כשל לוגי
תעמולה
לוגיקה
הערות שוליים

↑  החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה (אייר תשפ"ב, מאי 2022), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 ביוני 2022
↑  הערך דמגוגיה באתר מילוג-המילון העברי החופשי ברשת
↑  Larson, Allan Louis (1964). Southern Demagogues: A Study in Charismatic Leadership, pp. 76, 79, 85. University Microfilms, Ann Arbor, Mich.
1 2  Signer, Michael (2009). Demagogue: The Fight to Save Democracy from Its Worst Enemies. Macmillan. ISBN 978-0230606241.
↑  אדם רז, הדמגוג - מכניזם של שררה, עמ' 50-63
↑  חוקה לישראל / מנחם בגין, באתר www.daat.ac.il
↑  "קרב איגרוף", ישראל היום, 18 אוקטובר 2012
↑  Luthin, Reinhard H. (1954). American Demagogues. Beacon Press. ASIN B0007DN37C. OCLC 1098334.
↑  Lomas, Charles W. (1961). "The Rhetoric of Demagoguery." Western Journal of Speech Communication, vol. 25, no. 3., p. 160.
↑  Ceaser, James W. (2011). "Demagoguery, Statesmanship, and Presidential Politics". Designing a Polity: America's Constitution in Theory and Practice. Rowman & Littlefield. pp. 87–88. ISBN 978-1442207905.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4137870-2  NKC: ph604027
בית הלוחם

| --- | --- |

בית הלוחם חיפה, דצמבר 2021
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  ארגון נכי צה"ל 
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־59 שנים) 
 
אתר הנצחה למרק פורן בבית הלוחם בתל אביב
בית הלוחם, באר שבע
בית הלוחם הוא מרכז ספורט-שיקום ופעילות חברתית לנכי צה"ל ובני משפחותיהם, המופעל על ידי ארגון נכי צה"ל. השירותים שבית הלוחם מעניק אמורים לענות על צורכי אוכלוסיית נכי צה"ל והם נגישים מבחינה פיזית ומבחינה ארגונית לאוכלוסייה זו.
מרכזי בית הלוחם הכוללים בריכת שחיה מקורה ורחבה, מדשאות, חדר כושר, אולמות ספורט, חדרי משחקים, מועדוני קריאה, אולם תרבות וחדרי פעילות ייחודיים כמו קליעה למטרה, סנוקר ועוד. לצד כל אלה קיימת פעילויות העשרה במסגרת חוגים רבים בתחומים מגוונים לחברי הבית, ולבני משפחותיהם.
מרכזי בית הלוחם פועלים באמצעות תקציבים מאגף השיקום במשרד הביטחון, ומתרומות של נדבנים מהארץ ומחו"ל. חברי ארגון נכי צה"ל יכולים להיות חברים בבית הלוחם ולשלם על ההשתתפות בפעילותו בעלות נמוכה וסמלית. בתי הלוחם הוקמו לפי הסדר הבא בתל אביב, חיפה, ירושלים ובאר שבע, בית הלוחם הבא צפוי לקום בעיר אשדוד.
בנוסף, מפעיל ארגון נכי צה"ל את מרכז הנופש "בית קיי", בנהריה.
בית הלוחם תל אביב

בשנות ה-60, לאחר שראו בתים דומים באנגליה ובפינלנד, החליטו בארגון הנכים להקים בית לוחם בתל אביב. בתחילת 1966 הוצגו תוכניות למבנה שהוכנו על ידי אברהם יסקי, יעקב גיל וחייקה פרידמן והוחל בגיוס תרומות של 3 מיליון לירות לצורך הקמתו, בחסות אשת ראש הממשלה, מרים אשכול. במסגרת מסע גיוס הכספים הוקדשו ההכנסות ממופעים שונים למען בניית הבית. בין השאר, תרם ארתור רובינשטיין את ההכנסות מהסרט שהוכן עליו ומרלן דיטריך וסמי דייוויס ג'וניור קיימו מופעים מיוחדים בישראל. עיריית תל אביב הקצתה עבור המבנה מגרש בן 15 דונם בשכונת אפקה שבצפון תל אביב. בפברואר 1968 נחתם חוזה בין ארגון הנכים ועיריית תל אביב על הקמת הבית ובמאי 1968 הונחה אבן פינה לבית. סולל בונה זכתה במכרז להקמת המבנה והבנייה החלה ביוני 1970. הבנייה התקדמה ולאחר מספר דחיות הבנייה הושלמה בסוף שנת 1973. יוסקה לוטנברג ניהל את הבית במשך שנים רבות (כ-30 שנה). על תכנון בית הלוחם זכו יסקי וגיל בפרס רוקח במרץ 1976. ב-2016 נחנכה מחדש בבית הלוחם הבריכה האולימפית לאחר שקורתה מחדש ולצידה הוקמה בריכה טיפולית נפרדת וחדר מכונות חדש לתפעול הבריכות וחימומם. השדרוג עלה כ-30 מיליון שקל.
בכניסה יש אתר הנצחה למרק פורן, יו"ר מחוז תל אביב יפו והמרכז של ארגון נכי צה"ל, שנרצח במילוי תפקידו על ידי נכה צה"ל בנובמבר 2002.
בית הלוחם חיפה

בשנת 1968 הוחלט על הקמת מבנה בחיפה שישמש במשותף כמרכז יד לבנים ובית הלוחם. בתחילת 1969 הוקצה לבית הלוחם מגרש בשטח 25 דונם על המורדות המערביים של הכרמל הצרפתי ליד סטלה מאריס ומרכז חינוך ליאו באק. בספטמבר 1969 הוכרז על תחרות אדריכלים לתכנון המבנה בו זכה האדריכל דוד ינאי בינואר 1970. במרץ 1971 הוגשה תביעה לבית המשפט לבטל את התחרות, אך התביעה נדחתה. תוכנן לקיים הנחת אבן פינה לבית יד לבנים באוקטובר 1969. בפברואר 1971 נתקבלה תרומה גדולה עבור הקמת המבנה מארגון ברית שלום בפילדלפיה והוסכם שהבית ייקרא על שם הארגון. טקס הנחת אבן פינה התקיים בספטמבר 1971 לכבוד חברי ארגון ברית שלום שתרמו מיליון דולר להקמת המבנה. בשנת 1974 הושלמה הכשרת המגרש לבנייה והתקיים מכרז לבניית השלד. במכרז זכה הקבלן לבזובסקי שהגיש הצעה נמוכה בהרבה מההצעה הנוספת היחידה שהוגשה, זו של סולל בונה. ביולי 1977 הגיש האדריכל ינאי תלונה במשטרה בה נטען שהקבלן בנה את המבנה באיכות ירודה וכי דרש סכומים מנופחים בחשבונות כוזבים. בעקבות זאת המשטרה פתחה בחקירה. ארגון הנכים ועיריית חיפה התייצבו לצידו של הקבלן ופיטרו את האדריכל ינאי. לטענת המשטרה, ארגון הנכים ואנשי העירייה הפריעו לחקירת המשטרה, אף על פי שהם היו הקרבנות של מעשי המרמה. ינאי פנה לבג"ץ בדרישה למנוע את פיטוריו, אך השופטים הפנו את ינאי להגיש תביעה אזרחית וטענו שבג"ץ אינו המקום לבירור עובדות המקרה. לעזרתו של ינאי הוקם ועד ציבורי שביקש להאבק בשחיתות וכלל את מרדכי וירשובסקי, מאיר זורע, יוחאי בן נון ויעקב רודיטי, יו"ר אגודת האדריכלים בישראל. בהמשך הוגשו כתבי אישום שהסתיימו בהרשעת נציגי הארגון. כמו כן, המעורבים הגישו תביעות נזיקין הדדיות.
תוכנית בית הלוחם כללה פירמידה שהייתה אמורה להבנות מבטון, אולם במהלך הבנייה היא הומרה לפלדה.
חקירת המשטרה עכבה את המשך בניית בית הלוחם. העבודות היו אמורות להתחדש בינואר 1979 בפיקוחו של האדריכל בצלאל הוד שנבחר להחליף את דוד ינאי. בקשה של ינאי לעצור את הבנייה עד בירור תביעתו נגד העירייה על פיטוריו נדחתה על ידי בית המשפט, והבית נפתח לבסוף בשנת 1985. אולם הספורט של בית הלוחם נחנך בנובמבר 1986. בית המשפט הוציא צו שאסר על בניית בית יד לבנים הצמוד לבית הלוחם שלא דרך האדריכל דוד ינאי ובעקבות זאת החליטה העירייה לבנות את בית יד לבנים באתר אחר.
בית הלוחם ירושלים

בשנת 1994 הוקם בית הלוחם בירושלים, בשכונת מנחת.
בית הלוחם באר שבע

בית הלוחם בבאר שבע, שהוחלט על בנייתו והוקצה לו מגרש בשנת 1971, נפתח בסוף שנת 2010. המבנה פרוש על 17 דונם, והושקעו בו כ-80 מיליון שקל.
האדריכל הראשי שתכנן את בית הלוחם באר שבע הוא איתן קימל. בשנת 2011 הוענק לאיתן קימל, מיכל אשכולות, אילן כרמי ושחף זית ממשרד זה פרס רכטר לאדריכלות על תכנון בית הלוחם באר שבע. בית הלוחם מהווה המשך לאדריכלות הבטון החשוף המאפיינת רבים ממבני הציבור בבאר שבע, והתכנון משלב בין הבטון והזכוכית ובין המרחב המדברי העוטף אותו.
בית קיי – מרכז נופש

בבית קיי פועל מרכז שיקום מכון פיזיותרפיה, הידרותרפיה וריפוי בעיסוק המעניק טיפול לנכי צה"ל, בני משפחה של נכי צה"ל, נפגעי פעולות איבה ומשפחות שכולות. המרכז שופע דשאים וירק, ומעניק לנו סביבה רגועה ושלווה.
הערות שוליים

↑  אלי לנדאו, בית הלוחם של ארגון הנכים, מעריב, 19 באוגוסט 1965
↑  "בית הלוחם" - מרכז שיקום לנכים יוקם בתל אביב, דבר, 19 בינואר 1966
↑  ההכנסות מהקרנת הסרט, דבר, 11 בנובמבר 1969
↑  סאמי דיוויס יופיע היום לטובת בית הלוחם, דבר, 10 בספטמבר 1969
↑  שמשון עופו, בית הלוחם לנכי המלחמה, דבר, 22 באוגוסט 1967
אותר שטח לבית הלוחם, דבר, 5 בדצמבר 1967
↑  נחתם חוזה להקמת בית הלוחם בתל אביב, דבר, 16 בפברואר 1968
↑  הונחה אבן הפינה לבית הלוחם באפקה, מעריב, 16 במאי 1968
↑  הוחל בהקמת בית הלוחם באפקה, דבר, 25 ביוני 1970
↑  ש. לדרמן, הצילום לא היה של בית הלוחם, מעריב, 10 במרץ 1971
↑  בית הלוחם לנכי צה"ל ייפתח הקיץ בתל אביב, דבר, 14 במרץ 1973; בימים אלה הולכת ונשלמת, דבר, 14 במרץ 1973
↑  בית הלוחם באפקה ייפתח בסוף החודש, דבר, 14 בנובמבר 1973
מראה כללי של בית הלוחם, דבר, 14 בנובמבר 1973
↑  פרס רוקח למתכנני בית הלוחם באפקה, דבר, 22 במרץ 1976
↑  עתי"ם, מת מפצעיו הבכיר בארגון נכי צה"ל שהוצת ע"י נכה, באתר ynet, 7 בנובמבר 2002
↑  מרכז תרבות יד לבנים יוקם בחיפה, דבר, 16 ביוני 1968
↑  בית הלוחם ויד לבנים יוקמו בחיפה, דבר, 2 בפברואר 1969
↑  עירית חיפה, דבר, 5 בספטמבר 1969
↑  עירית חיפה, מעריב, 12 בינואר 1970
1 2  בג"ץ 348/78 - אדריכל מיכאל גאלו ואח' נ' עירית חיפה ואח' . פ"ד לג(1), 47.
↑  אדריכלים דורשים צו מניעה נגד הקמת בית הלוחם בחיפה, דבר, 5 במרץ 1971
↑  אבן פינה לבית יד לבנים ובית הלוחם תונח מחר בחיפה, דבר, 22 באוקטובר 1969
↑  ייתכן שהטקס בוטל בגלל הפיגועים בחיפה באותו יום
↑  נחתם הסכם לבניית בית הלוחם ויד לבנים בחיפה, דבר, 17 בפברואר 1971
↑  הונחה אבן פינה לבית הלוחם בחיפה, מעריב, 7 בספטמבר 1971
↑  הגיעו חברי ברית שלום מפילדלפיה, מעריב, 3 בספטמבר 1971
↑  האדריכל ינאי הגיש תביעת פיצויים בסך 12 מיליון לירות, מעריב, 14 במאי 1979
↑  מהנדס אתר בית הלוחם בחיפה חשוד בהגשת חשבונות כוזבים, דבר, 19 באוגוסט 1977
↑  המשטרה: עיריית חיפה וארגון נכי צה"ל הפריעו לחקירה, דבר, 23 בנובמבר 1978
↑  נדחתה עתירה להפסיק בניית "יד לבנים" בחיפה, מעריב, 10 בנובמבר 1978
בג"ץ מותח ביקורת על פיטורי אדריכל בית הלוחם בחיפה, דבר, 13 בדצמבר 1978
↑  האגודה לעזרת האזרח הבודד, דבר, 29 בדצמבר 1978
↑  יואב איתיאל, דוד ינאי צדק, אתר בראל נכסים
↑  אריה מרינסקי, באור ובסתר, עמוד 144
↑  דוד זוהר, 10 מיליון ל"י תובע ארגון נכי צה"ל מאדריכל בית הלוחם, מעריב, 2 בינואר 1979
↑  אדריכל בית הלוחם בחיפה תובע 12 מיליון ל"י פיצויים, דבר, 2 בינואר 1979
↑  יותר משנה חיפה אדריכל בית הלוחם על הקונסטרוקטור רוזנהאפט, דבר, 17 בינואר 1979
↑  דוד זוהר, הפירמידה מבטון עלולה ליפול אמר המתכנן, מעריב, 31 בינואר 1979
דוד זוהר, אילו החליטה העיריה היתה הפירמידה מבטון, מעריב, 4 בפברואר 1979
↑  עיריית חיפה שוקלת פניה לבימ"ש נגד אדריכל בית יד לבנים, דבר, 8 בספטמבר 1977
↑  ברוך מאירי, וייצמן הבטיח לנכי צה"ל לבדוק פרשת מעצר יושב ראש ארגונם, מעריב, 29 בינואר 1979
↑  בניית בית הלוחם בחיפה תסתיים במאי 1980, דבר, 24 בינואר 1979
↑  בקשתו של האדריכל, דבר, 19 בנובמבר 1979
↑  נחנך אולם ספורט בית הלוחם בחיפה, מעריב, 19 בנובמבר 1986
↑  מ. גולן, שערוריית בית יד לבנים בחיפה, מעריב, 17 בדצמבר 1986
↑  על הקמת בית הלוחם בבאר שבע, דבר, 6 במאי 1971
↑  קצת עלינו, באתר בית קיי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302244205171  VIAF: 130720034   WorldCat (עם VIAF): 130720034 
נשיא המדינה, ראובן ריבלין, מזניק את מרוץ הלפיד המסורתי של ארגון נכי צה"ל מבית הנשיא. דצמבר 2017