stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאלימאכוס
הערות שוליים

↑  תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 10, עמ' 109: "תאריך הולדתו אינו ברור, אולם מנתונים ביצירתו אפשר להסיק, שנולד בערך בין השנים 315–310 לפנה"ס, אף־כי יש המקדימים ל-330 לפנה"ס.
↑  תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 10, עמ' 108.
↑  תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 10, עמ' 109.
↑  תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 10, עמ' 111.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259316805171  PLWABN: 9810701257005606  BIBSYS: 90172245  BNC: 000163207  BNE: XX1720177  BnF: cb119298506 (data)  CANTIC: a10948041  CiNii: DA01745312  GND: 118518488  ICCU: CFIV034755  ISNI: 0000 0001 1691 4817  LCCN: n80040584  LNB: 000133548  MusicBrainz: 51d26e58-b4ba-4d84-a800-6ea0fdde88d4  NKC: js20020115046  NLG: 19648  NSK: 000069536  NTA: 069648034  RERO: 02-A000027621  SELIBR: 180286  SNAC: w61c24f5  SUDOC: 027409546  Trove: 798732  VcBA: 495/12706  VIAF: 227445321   WorldCat (עם VIAF): 227445321
Communication Breakdown

"Communication Breakdown" הוא שיר של להקת הרוק הבריטית לד זפלין, מתוך אלבום הבכורה שלהם משנת 1969. הוא שימש גם כבי-סייד של הסינגל הראשון של הלהקה בארצות הברית, "Good Times Bad Times".
רקע והרכב

שמו המקורי של השיר היה "Too Good", והוא בוצע במהלך סיבוב ההופעות הסקנדינבי של הלהקה בשנת 1968. השיר התפתח מריף גיטרה שניגן ג'ימי פייג', בעוד שאר חברי הלהקה כתבו את השיר סביבו. הבסיסט ג'ון פול ג'ונס אמר מאוחר יותר: "זה הריף של פייג' - אתה יכול לדעת מיד". הזמר רוברט פלאנט לא יכול היה לקבל קרדיט על כתיבת השיר בגלל חוזה הקלטות קודם, וכתוצאה מכך הקרדיט ניתן רק לשלושת חברי הלהקה האחרים.
משתתפים

על פי ז'אן-מישל גודון ופיליפ מרגוטין:
רוברט פלאנט - שירה
ג'ימי פייג' - גיטרות, קולות רקע
ג'ון פול ג'ונס - בס, אורגן, קולות רקע (?)
ג'ון בונהם - תופים, קולות רקע (?)
גרסאות חיות

"Communication Breakdown" היה חלק מההופעה החיה הראשונה של הלהקה בשנת 1968. השיר נוגן בכל הופעה עד 1970, ולאחר מכן נוגן כהדרן. הלהקה ניגנה אותו לפחות בהופעה אחת בכל סיבובי ההופעות הבאים, כולל שהות בארלז קורט, לונדון בשנת 1975, ההופעה השנייה בפסטיבל קנבוורת' בשנת 1979, וסיבוב ההופעות האחרון של הלהקה בשנת 1980. פלאנט ניגן אותו בכמה מהופעות הסולו שלו, בעוד שג'ונס ביצע אותו בהופעה חיה עם דיאמנדה גאלאס בשנת 1994.
ב-Led Zeppelin BBC Sessions, שיצא ב-1997, השיר הופיע שלוש פעמים, כל אחת עם אלתור מעט שונה של הלהקה. שלוש גרסאות חיות - שנלקחו מהופעות בתוכנית הטלוויזיה Tous en scène בפריז בשנת 1969, ברדיו דנמרק בשנת 1969 וברויאל אלברט הול בשנת 1970 - מופיעות גם ב-Led Zeppelin DVD.
הערות שוליים

1 2 3 4  Jean-Michel Guesdon, Philippe Margotin, Led Zeppelin - all the songs: the story behind every track, Black Dog & Leventhal Publishers, 2018, עמ' 72, ISBN 978-0-316-44867-3
↑  Case, George, Jimmy Page: Magus, Musician, Man: An Unauthorized Biography, 2009, עמ' 125, ISBN 978-0-87930-947-3
↑  Popoff, Martin, The Top 500 Heavy Metal Songs of All Time, 2003, ISBN 978-1550225303
↑  Hoskyns, Barney, Led Zeppelin IV: Rock of Ages, 2006, עמ' 26, ISBN 978-1-60961-695-3
↑  Jean-Michel Guesdon, Philippe Margotin, Led Zeppelin - all the songs: the story behind every track, 2018, עמ' 75, ISBN 978-0-316-44867-3
↑  Lewis, Dave, From A Whisper to A Scream: The Complete Guide to the Music of Led Zeppelin, 2012, עמ' 45, ISBN 978-0-857-12788-4
1 2  Lewis, Dave, Led Zeppelin: A Celebration, 1990, עמ' 46–47, ISBN 978-0-711-92416-1
↑  Lewis, Dave, From A Whisper to A Scream: The Complete Guide to the Music of Led Zeppelin, 2012, עמ' 45–46, ISBN 978-0-857-12788-4
↑  BBC Sessions - Led Zeppelin | Album | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2024-10-20
| לד זפלין |
| --- | --- | --- |
| רוברט פלאנט • ג'ימי פייג' • ג'ון בונהם • ג'ון פול ג'ונס | רוברט פלאנט • ג'ימי פייג' • ג'ון בונהם • ג'ון פול ג'ונס |  |
| אלבומים | Led Zeppelin ‏(1969) • Led Zeppelin II ‏(1969) • Led Zeppelin III ‏(1970) • Led Zeppelin IV ‏(1971) • Houses of the Holy ‏(1973) • Physical Graffiti ‏(1975) •‏ Presence (‏1976) • In Through the Out Door ‏(1979) • CODA ‏(1982) |  |
| אלבומי הופעה | The Song Remains the Same ‏(1976) • BBC Sessions ‏(1997) • How the West Was Won ‏(2003) • Celebration Day‏ (2012) |  |
| אוספים | Led Zeppelin Boxed Set ‏(1990) • Profiled ‏(1990) • Led Zeppelin Boxed Set 2 ‏(1993) • The Complete Studio Recordings ‏(1993) • Best of Led Zeppelin ‏(1999) • Mothership ‏(2007) • Definitive Collection Mini LP Replica CD Boxset ‏(2008) |  |
| סרטים | The Song Remains the Same ‏(1976) • Led Zeppelin DVD ‏(2003) • Celebration Day ‏(2012) • Fleecing Led Zeppelin ‏(2014) |  |
| שונות | פיטר גרנט • ריצ'רד קול • Swan Song Records • היארדבירדס • XXZ • פייג' ופלאנט • סטריינג' סנסיישן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: d335c181-eff5-3165-81d9-dadd03c91e7e
חיוג רכבות

מסילה מקבילה עם מסוט בתחנה התפעולית נחל שורק
חיוג רכבות הוא היפוך כיוון התנועה של רכבת. שיטת הפעולה המדויקת תלויה בציוד הנייד המשמש להפעלת הרכבת המחויגת, החל מלחיצת כפתור פשוטה בציוד המיועד לפעולה דו־כיוונית וכלה בהפיכה פיזית של הציוד ביחס למסילת הרכבת.
מקור שם הפעולה

בעבר, כאשר שימשו קטרי קיטור להובלת הרכבות, מנע אופן הפעלת הקטר את הפעלתו בשני הכיוונים באופן זהה. כתוצאה מכך היה צורך לסובב פיזית את הקטר בהגיעו לתחנה הסופית, להעבירו לצידה השני של הרכבת ולחברו מחדש. סיבוב הקטר בוצע באמצעות חוגה גדולה שעליה מסילה, הנקראת סובבן (באנגלית: Railway Turntable או Wheelhouse). הקטר היה עולה על הסובבן, ואז היו מסובבים אותו ב-180 מעלות והקטר היה ממשיך בדרכו בכיוון ההפוך. מפעולת סיבוב הקטרים נוצרה המילה "חיוג".
קטרים מודרניים (דיזל או חשמליים) בנויים לעבודה בשני הכיוונים ולכן התייתר הצורך בפעולה מורכבת זו. עם זאת, שם הפעולה נשאר (כפי שהמילה "קטר" נגזרה מ"קיטור") ומציין את הפעולה של הפיכת כיוון נסיעת הרכבת.
אופני חיוג

ברכבת גרורת קטר רגילה, יש צורך בהעברת הקטר מצידה האחד של הרכבת לצידה השני. לשם כך יש צורך בקיומה של מסילה מקבילה המחוברת במסוטים למסילה עליה עומדת הרכבת. הקטר מנותק מן הרכבת, עובר למסילה המקבילה וחוזר למסילה המקורית מצידה השני של הרכבת שם הוא מתחבר אליה שוב. בתחנות רכבת רבות ובפרט בתחנות תפעוליות ניתן לבצע חיוג באופן הזה, אולם קיימות תחנות קצה בהן הדבר בלתי אפשרי ורכבות שאינן מסוג מו-דו לא יכולות להגיע לתחנות אלו.
אפשרות נוספת היא שימוש בשני קטרים, אחד בכל קצה של הרכבת, כאשר הקטר האחורי אינו עובד ורק נגרר. החיוג במקרה זה כולל את כיבוי הקטר בצידה האחד של הרכבת, מעבר הנהג לקטר שבצידה השני והפעלתו. קיימות אף רכבות מו-דו בהן נעשה שימוש בשני קטרים, כאשר הקטר הקדמי מושך ואילו הקטר האחורי דוחף.
ברכבות מו-דו גרורות קטר, יש קטר בצד אחד של הרכבת ובצידה השני קרון ניהוג המאפשר שליטה מלאה ברכבת. פעולת החיוג במקרה הזה היא פשוטה בהרבה וכוללת רק את מעבר הנהג מצדה האחד של הרכבת לצידה השני.
ברכבת הבנויה מקרונועים, יש לרוב תאי ניהוג בשני קצותיה (ולמעשה בכל קצה של מערך קרונועים) כך שזו רכבת מו-דו לכל דבר.
חיוג מלא של רכבת, כלומר הפיכתה המלאה ביחס למסילה, ניתן לבצע באמצעות משולש מסילות. חיוג כזה נדרש לפעמים כדי למנוע שחיקה לא סימטרית של גלגלי הציוד הנייד.
דרך נוספת לביצוע חיוג מלא היא באמצעות מסילה בצורת לולאה בקצה הקו.
טרנט לוט

צ'סטר טרנט לוט האב (באנגלית: .Chester Trent Lott Sr; נולד ב-9 באוקטובר 1941) הוא פוליטיקאי ומחבר אמריקאי. לוט, לשעבר חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת מיסיסיפי, מילא שורה של תפקידים מנהיגותיים בסנאט ובבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נבחר לקונגרס האמריקאי מראשוני חברי הקונגרס שנבחרו בגל הפוליטי בו המפלגה הרפובליקנית זכתה במושבי מדינות הדרום שהיו דמוקרטים לחלוטין. הוא היה מנהיג הרוב בסנאט, ואז פרש מההנהגה לאחר שהביע תמיכה במצעו הגזעני של סטרום ת'ורמונד מהבחירות לנשיאות ארצות הברית 1948, בהן היה ת'ורמונד מועמד המפלגה הדיקסיקרטית.
בשנים 1968–1972 היה לוט עוזרו האדמיניסטרטיבי של ויליאם קולמר, חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מיסיסיפי, שהיה גם יו"ר ועדת הכללים של בית הנבחרים. עם פרישתו של קולמר זכה לוט בבחירות לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס אותו ייצג קולמר. ב-1988, לוט התמודד לסנאט האמריקאי והחליף את ג'ון סטניס (אנ'), נציגה של מיסיסיפי בסנאט במשך כ-42 שנה. ב-1995, לאחר שהרפובליקנים נטלו את הרוב בסנאט מידי הדמוקרטים, נבחר לוט למצליף הסיעה ואחר כך למנהיג הרוב בסנאט ב-1996, בעקבות התפטרותו של הסנאטור בוב דול מקנזס.
ב-20 בדצמבר 2002, לאחר מחלוקת ציבורית שפרצה בעקבות דבריו במסיבת יום הולדתו המאה של הסנאטור סטרום ת'ורמונד, התפטר לוט מתפקידו כמנהיג הרוב. הוא התפטר מהסנאט ב-2007 ועמיתו הרפובליקני רוג'ר ויקר זכה בבחירות מיוחדות שנערכו ב-2008. אחרי שעזב את הזירה הפוליטי פנה אל תחום השדלנות. לוט משמש כעמית בכיר במרכז למדיניות דו-מפלגתית (BPC), שם הוא מתמקד בסוגיות הקשורות באנרגיה, בביטחון לאומי, בתעבורה ובנושאים אחרים. לוט הוא גם יו"ר-עמית של מיזם האנרגיה של המרכז BPC.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לוט נולד בגרנדה שבמדינת מיסיסיפי, והתגורר בשנותיו הראשונות בעיירה דאק היל הסמוכה, שם אביו צ'סטר פול לוט, עסק בחקלאות. אמו של לוט, איונה ווטסון, הייתה מורה בבית ספר. אביו של לוט היה רודף שמלות עם התמכרות לאלכוהול, ופעמים תכופות פעל לוט הצעיר כמגשר כאשר אמו איימה על אביו בגירושין. כאשר לוט היה בכיתה ו', המשפחה עברה לעיר פסקאגולה השוכנת בחוף הדרומי של מיסיסיפי, שם עבד אביו של לוט במספנה.
את לימודיו הגבוהים החל לוט באוניברסיטת מיסיסיפי (אנ') שבעיר אוקספורד. ב-1963 קיבל תואר ראשון במינהל ציבורי וב-1967 סיים לימודי תואר שני במשפטים. הוא שימש כנציג שדה של האוניברסיטה והיה נשיא האחווה בה היה חבר, סיגמא נו. נוסף על כך, באוניברסיטה היה מעודד, באותה הצוות עם מי שלימים ייצג עמו את מיסיסיפי בסנאט, ת'אד קוקרן. ב-27 בדצמבר 1964 נישא לוט לפטרישה תומפסון ולהם שני ילדים: צ'סטר טרנט לוט הבן וטיילר לוט.
כסטודנט לתואר ראשון באוניברסיטת מיסיסיפי, השתתף לוט ב-1964 בכנס התנגדות של אחוות סיגמא נו לתיקון זכויות אזרח שהוצע על ידי אוניברסיטת דיוק ודארטמות' קולג' לסיום ההדרה הגזעית של האחווה במוסדותיהן. לוט התייצב לצד תומכי ההפרדה הגזעית שדיכאו את יוזמת האוניברסיטאות דיוק ודארטמות'. הסניף של סיגמא נו בדארטמות' קולג' עזב את האוניברסיטה בסופו של דבר, וסיגמא נו נותרה לבנה רק עד לתקופה מאוחרת יותר בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית

בשנים 1968–1972 היה לוט כעוזר מנהלי של ויליאם קולמר (אנ'), חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מיסיסיפי ויו"ר ועדת הכללים של בית הנבחרים של ארצות הברית. ב-1972 הודיע קולמר, מהשמרנים שבחברי המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים, על פרישתו לגמלאות לאחר 40 שנה בקונגרס. הוא הביע את תמיכתו בלוט כממשיך דרכו בבית הנבחרים, חרף התמודדותו של לוט לבית הנבחרים מטעם המפלגה הרפובליקנית. לוט זכה בבחירות בקלות, במידה רבה בזכות ניצחונו הטוטלי של הנשיא ריצ'רד ניקסון בבחירות לנשיאות שנערכו באותה השנה. ניקסון זכה ל-87 אחוזי תמיכה במחוז הקונגרס החמישי של מיסיסיפי, והיה זה המחוז בו זכה לתמיכה הסוחפת ביותר בכל ארצות הברית.
לוט ות'אד קוקרן, מי שבעתיד ייצג עמו את מיסיסיפי בסנאט ושנבחר באותה השנה לקונגרס, היו הרפובליקנים היחידים שנבחרו לקונגרס ממיסיסיפי מאז תקופת השיקום להוציא את פרנטיס ווקר שנבחר ב-1964. מעמדו החזק של לוט בסקרים הובילו אותו לחברות בוועדת המשפט של בית הנבחרים עוד בכהונתו הראשונה, שם הצביע נגד כל שלושת סעיפי ההדחה שנערכו נגד ניקסון במהלך דיוני הוועדה. עם זאת, אחרי שהבית הלבן פרסם את תמליל "האקדח העישון" הידוע לשמצה שהוכיח את מעורבותו של ניקסון בפרשת ווטרגייט, לוט הודיע שאכן יצביע בעד הדחתו של ניקסון מהנשיאות כאשר סעיפי ההדחה יעלו להצבעה בפני כלל בית הנבחרים.
לוט הפך פופולרי מאוד במחוזו, אף על פי שכמעט אף אחד מתושביו לא יוצגו בידי רפובליקני בחייהם קודם לכן. לראיה, בנובמבר 1974 זכה לוט בקדנציה שנייה ברוב מוחץ. קוקרן זכה גם הוא להיבחר לתקופת כהונה שנייה ברוב מוחץ, ובכך נעשו השניים הרפובליקנים הראשונים שנבחרים ליותר מכהונה אחת בבית הנבחרים מאז תקופת השיקום. הם היו בין הרפובליקנים הבודדים בשנה שידעה התפטרויות של רפובליקנים רבים בגלל זעם על פרשת ווטרגייט. לוט נבחר שש פעמים נוספות ללא קושי רב, ואף התמודד ללא מתנגד דמוקרטי ב-1978. ב-1980 שימש כיו"ר מטה הבחירות הנשיאותי של מושל קליפורניה רונלד רייגן במיסיסיפי. הוא היה מצליף הסיעה הרפובליקנים בשנים 1981–1989, והרפובליקני הראשון מדרום ארצות הברית שמילא תפקיד כה בכיר.
ביוגרפיה > סנאטור מטעם מדינת מיסיסיפי

לוט התמודד לסנאט ב-1988, לאחר שהסנאטור המכהן זה 42 שנה ג'ון סטניס הודיע שהוא לא יתמודד לתקופת כהונה נוספת. בבחירות הכלליות הוא גבר על חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מיסיסיפי ויין דודי בפער של כשמונה אחוזים. לוט זכה במרב קולות הבוחרים במחוז הקונגרס שייצג בבית הנבחרים, וניצחונו של סגן הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש במיסיסיפי בבחירות 1988 חיזקו את מעמדו של לוט בבחירות לסנאט. הוא נבחר מחדש ב-1994, ב-2000 וב-2006 ללא שום התנגדות דמוקרטית מהותית. עם זאת, הוא שקל לפרוש לגמלאות במשך חלק גדול משנת 2005, אך לאחר הוריקן קתרינה הודיע ב-17 בינואר 2006 כי יתמודד לתקופת כהונה רביעית.
ב-1989, במלאת 25 שנה לרצח פעילי זכויות האזרח במיסיסיפי, הסנאטור לוט ושאר המשלחת של מיסיסיפי לקונגרס מיאנו להצביע בעד ההחלטה הלא-מחייבת לכבוד שלושת הגברים שנרצחו. ההצעה עברה בכל מקרה בקונגרס.
כאשר המפלגה הרפובליקנית נטלה את הרוב בסנאט מידי הדמוקרטים ב-1995, מונה לוט למצליף סיעת הרוב. ביוני 1996 הוא התמודד על תפקיד מנהיג הרוב בסנאט לאור התפטרותו של הסנאטור בוב דול מקנזס, שהתפטר מהסנאט כדי להתרכז במסע הבחירות שלו לנשיאות. לוט התמודד מול עמיתו ת'אד קוקרן, אז יו"ר הוועידה הרפובליקנית בסנאט. קוקרן צייר עצמו כ"ממסדי" וכמי שיבנה מחדש את אמון הציבור בקונגרס באמצעות פשרנות. לעומת זאת, לוט הבטיח סגנון מנהיגות "אגרסיבי יותר" וחיזר אחרי השמרנים הצעירים בסנאט. לוט זכה ב-44 קולות בעוד קוקרן זכה ב-8 קולות בלבד. כמנהיג הרוב מילא לוט תפקיד מרכזי במשפט ההדחה של הנשיא ביל קלינטון בסנאט. לאחר שהבית הצביע, ברוב זעום, בעד הדחת קלינטון, לוט המשיך במשפט ההדחה בראשית 1999, חרף ביקורת על כך שלרפובליקנים לא היה הרוב הדרוש - שני שלישים, לפי חוקת ארצות הברית - כדי להרשיע את קלינטון ולהדיח אותו מתפקידו. בהמשך הסכים להחלטה להשהות את הליך ההדחה לאחר שהסנאט נגד הרשעתו של קלינטון.
בדרך כלל הפגין לוט עמדות שמרניות והיה שמרן חברתי ידוע. לדוגמה, ב-1998, לוט עורר מחלוקת מסוימת בקונגרס כאשר התארח בתוכנית הטלוויזיה של ארמסטרונג ויליאמס והשווה את הומוסקסואליות לאלכוהוליזם, לקלפטומניה ולהתמכרות למין. כשוויליאמס, מארח תוכנית האירוח השמרנית, שאל את לוט האם הומוסקסואליות היא חטא, השיב לוט, "כן, זה כן". אמירותיו של לוט נגד הומוסקסואליות גונו בידי נבחרי המפלגה הדמוקרטית ובידי קבוצות ליברליות אחרות, כדוגמת הקמפיין לזכויות אדם.
על פי הליגה נגד השמצה, לוט נהג לנאום פעמים תכופות בפני הארגון "מועצת האזרחים השמרנים", קבוצה הדוגלת בעליונות לבנה. אף על פי שהכחיש כי ידע מהן כוונות הארגון, מאוחר יותר התגלה כי בני משפחתו היו חברים במועצת האזרחים השמרנים.
לאחר שתוצאות הבחירות לסנאט ב-2000 חילקו את הסנאט ל-50 רפובליקנים ול-50 דמוקרטים, יכולתו של סגן נשיא ארצות הברית אל גור לשבור שוויון העניקה לדמוקרטים את הרוב בין 3 בינואר ל-20 בינואר 2001, אז הושבע מושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש לנשיאות ויחד עמו גם דיק צ'ייני לתפקיד סגן הנשיא - ששבר את השוויון בסנאט לטובת הרפובליקנים. מאוחר יותר ב-2001, לוט חזר להיות מנהיג המיעוט הסנאט לאחר שהסנאטור ג'ים ג'פורדס מוורמונט הכריז על עזיבת המפלגה הרפובליקנית והפיכתו לעצמאי בתמיכת הדמוקרטים, ובכך הדמוקרטים החזירו לעצמם את הרוב. לוט חזר להיות מנהיג הרוב ב-2003 בעקבות הישגי הרפובליקנים בבחירות אמצע הכהונה ב-2002.
ביוגרפיה > סנאטור מטעם מדינת מיסיסיפי > התפטרותו מהנהגת הרוב בסנאט

ב-5 בדצמבר 2002 נערכה מסיבת יום הולדתו המאה של סטרום ת'ורמונד מקרוליינה הדרומית, סנאטור רפובליקני שפרש מתפקידו, ובדומה ללוט החליף גם הוא את שיוכו הפוליטי מדמוקרטי לרפובליקני. במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1948 התמודד ת'ורמונד לנשיאות מטעם המפלגה הדיקסיקרטית, שנקראה גם "מפלגת זכויות המדינות". במהלך המסיבה אמר לוט: ”כאשר סטורם ת'ורמונד רץ לנשיאות הצבענו עבורו. היינו גאים בכך. אם שאר המדינה הייתה עושה את מה שאנחנו עשינו, לא היינו סובלים מכל הבעיות שאנחנו סובלים מהן כל השנים.”
ת'ורמונד ביסס את מצע הבחירות שלו לנשיאות במידה רבה על זכויות המדינות בארצות הברית וקרא תיגר על התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, ובהמשך על חוק זכויות האזרח כהפרה בלתי חוקית של עקרון הפרדת הרשויות המעוגן בחוקת ארצות הברית, וקרא לשמר את מדיניות ההפרדה הגזעית. העיתון "וושינגטון פוסט" דיווח כי לוט העיר הערות דומות על מועמדותו של ת'ורמונד עוד ב-1980. לוט העניק ריאיון עיתונאי לרשת הטלוויזיה האפרו-אמריקאית BET בו התנער מדבריו והתכחש לעמדותיו הגזעניות של ת'ורמונד.
בעקבות הסערה הציבורית התפטר לוט מתפקידו כמנהיג הסיעה הרפובליקנית בסנאט ב-20 בדצמבר 2002, התפטרות שנכנסה לתוקפה ביום כינוס הקונגרס ה-108 ב-3 בינואר 2003. הסנאטור ביל פריסט מטנסי נבחר לאחר מכן לתפקיד מנהיג הרפובליקנים בסנאט והחליף את לוט. בספר "תרבות חופשית", טוען המחבר לורנס לסיג כי לוט לא היה מתפטר אלמלא השפעתם של בלוגים באינטרנט. לדבריו, אף על פי שהסיפור "נעלם מעיתונות המיינסטרים תוך 48 שעות, בלוגרים המשיכו לחקור את הסיפור עד שלבסוף, הסיפור פרץ שוב לתודעת עיתונות המיינסטרים".
לאחר שהתפטר מההנהגה הרפובליקנית הוריד לוט פרופיל והיה פחות גלוי בתודעה הלאומית, אם כי התייצב נגד מספר עמדות שמרניות סטנדרטיות. הוא נאבק עם הנשיא בוש על סגירת בסיס צבאי במדינת מוצאו, והנהיג חקיקה דו-מפלגתית ביחד עם הסנאטור פרנק לוטנברג מניו ג'רזי המעניקה מענקים פדרליים לרכבות בין-עירוניות ומבטיחה מימיון הולם עבור אמטרק. ב-15 בנובמבר 2006 חזר לוט לתפקיד מנהיגותי בסנאט, כאשר גבר על הסנאטור למאר אלכסנדר ונבחר למצליף סיעת המיעוט. למרות הסערה הציבורית שהתחוללה בעקבות אמירתו במסיבת יום ההולדת של סטרום ת'ורמונד, לוט התמודד לתקופת כהונה רביעית בסנאט ב-2006. ב-26 בנובמבר 2007 הודיע לוט כי יתפטר מהסנאט של ארצות הברית בשלהי 2007. התפטרותו של לוט נכנס לתוקף בשעה 11:30 בערב 18 בדצמבר 2007.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה מהחיים הפוליטיים

בדצמבר 2007 ייסד לוט, ביחד הסנאטור לשעבר ג'ון ברו (אנ') מלואיזיאנה, משרד ייעוץ אסטרטגי ושדלנות. מאוחר יותר נרכשה המשרד בידי משרד עורכי הדין והשדלנות "פאטון בוגס". באוגוסט 2013 לוט אושפז בשל קרע בתוספתן. בספטמבר 2014 נחשב כי לוט נשכר לייעץ לגזפרום בנק על רקע הסנקציות האמריקאיות על רוסיה בעקבות מלחמת האזרחים באוקראינה, שפרצה בשל סיפוח חצי האי קרים. ב-2018 הופיע לוט בתוכנית הסאטירה "מי זו אמריקה?" בכיכובו של סשה ברון כהן, כשהוא נראה תומך בהצעה לחלק נשק לילדים בגילאים 3–16 כדי למנוע מקרי ירי בבתי ספר. לוט ציין מאוחר יותר כי לא ידע שמדובר בתרמית.
הערות שוליים

↑  Iona Watson Lott - Obituary, מתוך העיתון Rome News-Tribune‏, 12 בעיולי 2005 (באנגלית)
↑  לינטון ויקס, Two From Ole Miss, Hitting It Big, באתר וושינגטון פוסט, 7 בינואר 1999 (באנגלית)
↑  קארן טומולטי, Trent Lott's Segregationist College Days, באתר טיים, 12 בדצמבר 2002 (באנגלית)
↑  טרנט לוט, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  עפרה ישועה-ליית, לדמוקרטים נשאר הקונגרס, מעריב, 11 בנובמבר 1988
↑  דונה לאד, Dredging Up the Past: Why Mississippians Must Tell Our Own Stories, באתר Jackson Free Press‏, 29 במאי 2007 (באנגלית)
↑  דייוויד הוקינס, What Cochran Vs. Lott Said About Today's GOP Civil War, באתר Roll Call‏, 8 בינואר 2014 (באנגלית)
↑  אליסון מיטשל, Controversy Over Lott's Views of Homosexuals, באתר הניו יורק טיימס, 17 ביוני 1998 (באנגלית)
↑  מועצת האזרחים השמרנים, מאורכב ב-Wayback Machine מתוך אתר הליגה נגד השמצה (באנגלית)
↑  קווין מרידה, Sen. Trent Lott and a Troublesome Tie, באתר וושינגטון פוסט, 29 במרץ 1999 (באנגלית)
↑  יובל דרור, עיתונות מקוונת, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2011, עמ' 63, מסת"ב 978-965-06-1314-3
↑  תומאס ב. אדסול ובריאן פאלר, Lott Remarks on Thurmond Echoed 1980 Words, באתר וושינגטון פוסט, 11 בדצמבר 2002 (באנגלית)
↑  Lott: Segregation and racism are immoral, באתר CNN‏, 13 בדצמבר 2002 (באנגלית)
↑  מנהיג הרוב בסנאט האמריקני, טרנט לוט, פרש מתפקידו; הפרישה החל מ-6 בינואר, באתר גלובס, 20 בדצמבר 2002
↑  Lott to run again for Senate, באתר CNN‏, 18 בינואר 2006 (באנגלית)
↑  אלנה שור, Lott's resignation signals a changing of the Republican guard, באתר הגרדיאן, 27 בנובמבר 2007 (באנגלית)
↑  אמילי לי קוז, Former Senate Majority Leader Trent Lott hospitalized, באתר רויטרס, 9 באוגוסט 2013 (באנגלית)
↑  אלכסנדר כהן, RUSSIAN BANK HIRES TWO FORMER U.S. SENATORS, באתר Center for Public Integrity‏, 2 בספטמבר 2014 (באנגלית)
↑  טרנט לוט: עובדות מהירות, באתר CNN (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1458459  GND: 131672738  ISNI: 0000 0000 5543 9054  LCCN: no99077862  MusicBrainz: aed5f6db-9db4-4cd1-bf68-336df56cbca8  NARA: 177146493  SNAC: w6k151hg  US Congress: L000447  VIAF: 483149106008568490496   WorldCat (עם VIAF): 483149106008568490496 
לוט לוחץ את ידו של הנשיא רונלד רייגן בחדר הסגלגל, 1982
לוט ביחד עם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, 2001
לוט ביחד עם ניוט גינגריץ', יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר, 2004
דיוקן של הסנאטור לוט ממיסיסיפי
החפצה מינית

המונח החפצה מתאר הסתכלות על אדם כאל חפץ או אובייקט ללא בחינה של תכונות אופי או אישיות. המונח החפצה מינית או אובייקטיפיקציה מינית מתאר שפיטה של אדם כאובייקט בעל אלמנטים מיניים ללא קשר לתכונות שלו. לרוב השימוש בהחפצה נעשה על קבוצות רחבות בחברה ולאו דווקא על פרט מסוים, ומכאן שהיא מונח חברתי. חוויות של החפצה מינית כוללות מצבים בהם גופם של אנשים או חלקים מגופם מופרדים מזהותם. מצבים אלו מובילים להתייחסות אל האדם כאל כלי אשר נשפט על פי הפונקציה אותה הוא יכול למלא עבור אחרים.
הרעיון של החפצה מינית בכלל ושל נשים בפרט מהווה חלק חשוב מתוך התאוריות הפמיניסטיות וכן מתוך תאוריות פסיכולוגיות שונות. נשים רבות בוחנות את ההחפצה המינית כחלק אינטגרלי מאי השוויון בין המינים. עם זאת, קיימות ביקורות רבות אשר מעלות כי נשים מודרניות מעצימות את עצמן על ידי החפצה מינית של עצמן.
החפצה מינית של נשים

כאשר מדובר בהחפצה מינית של נשים על ידי גברים, ניתן לראות נשים כאובייקטים מיניים בהם חושקים גברים, ולא כישות שלמה כאישה.
פמיניסטיות רבות טוענות כי המדיה ועולם הפרסום הוא אשר אחראי על רוב ההחפצה המינית של הנשים. על פי טענות אלו, המדיה מציגה את הנשים לפי איך שהגבר רוצה לראות אותן: יפות וחלשות. הפרסום של נשים באופן מיני בא לידי ביטוי בתכנים פורנוגרפיים, בפרסומות, בתוכניות טלוויזיה, באומנות ועוד. דוגמה להחפצת נשים בטלוויזיה היא בתחרות מלכות יופי, שם באופן מובהק מוצג אידיאל היופי הנשי אליו האישה מבינה שהיא צריכה לשאוף. תכנים אשר עושים החפצה לנשים יוצרים לחץ על נשים לעמוד בסטנדרטים של מראה, ומובילים אותם לניתוחים פלסטיים, בעיקר ניתוח הגדלת חזה. לעיתים קרובות, השימוש בנשים בפרסומות נעשה בצורה מחפיצה, כאשר הקשר בין המוצר לבין האישה המייצגת אותו הוא מקרי ביותר.
השיח סביב החפצת נשים קיים כבר שנים רבות. לדוגמה, ניתן לראות כבר במאה ה-18 בצרפת דיונים סביב השאלה האם החזה של האישה הוא מתנת האל, לשם הנקה או לחלופין פיתוי חושני. במחזה "האם האמיתית" (The True Mother), ניתן לראות כי הדמות הראשית במחזה נוזפת בבעלה על כך שהוא מתייחס אליה כאל חפץ לצורך סיפוק הצרכים המיניים שלו.
בשנים האחרונות החלו לחקור את השאלה האם המוח שלנו תופס את האישה כאובייקט מיני. כאשר אנחנו ממקדים את הראייה על מראה מסוים, המוח שלנו יכול לתפוס את אשר רואה כתמונה שלמה או לחלופין כאובייקט - כלומר, כקובץ של הפריטים מהם הוא מורכב. פיליפ ברנר מאוניברסיטת בריסל בבלגיה, ערך מחקר בשנת 2012 ובחן כיצד המוח האנושי תופס גברים ונשים. על מנת לבדוק זאת, הוא הציג לנבדקים תמונות של נשים וגברים בתנוחות מיניות, כשהם לבושים בביגוד מינימלי בלבד. הנבדקים ראו את התמונות על מסך המחשב בזו אחר זו. חלק מהתמונות הוצגו במצב רגיל וחלקן הוצגו כשהן הפוכות. לאחר צפייה בכל תמונה, הופיע מסך שחור ריק ולאחריו הופיעו מול הנבדק שתי תמונות. הנבדק היה צריך לבחור איזו משתי התמונות היא זו שהוא ראה קודם לכן. במחקר, שפורסם ב-psychological Science, נמצא שהנבדקים זיהו גברים בקלות רבה יותר כאשר התמונות שלהם הוצגו בצורה ישרה, ולא זיהו באותה קלות את אותם הגברים כשהתמונות שלהם הוצגו הפוכות. לעומת זאת, לא הייתה לנבדקים כל בעיה לזהות נשים גם כאשר הן הוצגו הפוך. זו למעשה הוכחה לכך שאנשים תופסים נשים בתור אובייקט ולא בתור אדם. תוצאות המחקר היו זהות בין הגברים לנשים, וניתן להסיק ממחקר זה כי גם נשים רואות נשים אחרות כאוסף של חלקי גוף מיניים ולא כיישות שלמה. מחקר נוסף אשר נערך בנושא זה, מצא כי נשים נוטות לתפוס את גופן כאובייקט אשר נועד למשוך תשומת לב, בעוד גברים אשר תופסים את גופם לצורך מטרת פעולה בעולם. כאשר אישה רואה את גופה כאובייקט, זה משפיע על צורת החשיבה של האישה בנוגע לגופה. אישה אשר רואה את גופה כאובייקט תשאל את עצמה שאלות כמו "איך אני נראית" בתדירות גבוהה יותר משאלות כמו "איך אני מרגישה".
פורנוגרפיה והחפצה מינית

אחד האופנים בהם אנחנו עדים להחפצה המינית של נשים היא באמצעות שימוש בפורנוגרפיה. קתרין מקינון (Catharine Alice MacKinnon), אשר נמנית בין הפעילות הגדולות ביותר כנגד פורנוגרפיה, מגדירה פורנוגרפיה כ"הכפפה גרפית ומפורשת מינית של נשים באמצעות תמונות ו/או מילים". על פי מקינון, הפורנוגרפיה אינה עוסקת בסקס, אלא בנשים. כלומר, הפורנוגרפיה והאופן בו היא מציגה נשים כאובייקטים מיניים יוצרת משוואה בה נשים הן שוות ערך לסקס. כמו כן, הנשים אשר משתתפות בפורנוגרפיה מצולמות כמוכפפות לרצון הגבר, הסרט הפורנוגרפי נעשה על פי התשוקה המינית של הגבר ובכך נשמרת ההיררכיה הלא שוויונית בין גברים לנשים.
אנדריאה דבורקין (Andrea Rita Dworkin) טענה בספרה כי גברים אשר צורכים פורנוגרפיה, תופסים את האישה כאובייקט אשר צריך לספק להם את הצרכים המיניים שלהם. הצריכה בפורנוגרפיה והאופן בו מוצגות נשים בסרטי הפורנו ובמגזינים כאובייקטים מיניים, מוביל לתפיסה משובשת אצל גברים לפיה מותר לבצע מעשי אונס ולהטריד מינית נשים.
לפי הוגות אלו, הצריכה של הפורנוגרפיה והאופן שזה משפיעה על התפיסה של גברים את הנשים כאובייקטים מיניים יוצרת נזק ארוך טווח למעמד האישה.