stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרסלה טמר
חיים אישיים

למרסלה ומישל טמר ישנו בן אחד, מישל פילו, אשר בתקשורת הברזילאית נודע בכינוי "מישלזיניו".
בתקופה בה הייתה הגברת הראשונה של ברזיל, נוצרה למרסלה תדמית של "עקרת בית צנועה". תדמיתה זכתה לביקורת רבה מצד פמיניסטיות ברזילאיות, שזעמו על המעבר של ברזיל ממדינה שבהנהגתה עומדת אשה, לממשלה בעלת תדמית שמרנית.
הערות שוליים

↑  "Conheça um pouco da vice-primeira-dama Marcela Temer e da irmã Fernanda Tedeschi"
↑  "Marcela Temer: bela, recatada e "do lar" VEJA.com"
↑  "Foi uma atração forte".
↑  "Temer quer mulher longe dos holofotes"
↑  "Para Marcela Temer, diferença de idade para o marido não importa".
↑  "Marcela Temer: bela, recatada e "do lar"  VEJA.com"
↑  "The Hilarious Feminist Backlash To Brazil's Impeachment Fallout"
מרסל רנו

| --- | --- |

רנו במכונית בה מצא את מותו
 לידה:  14 במאי 1872 פריז
 פטירה:  26 במאי 1903 (בגיל 31) Payré, צרפת 
 מדינה:  צרפת צרפת
 מקום קבורה:  בית הקברות פאסי 
 
מרסל רנו (בצרפתית: Marcel Renault; ‏14 במאי 1872 – 26 במאי 1903) היה תעשיין ונהג מרוצים צרפתי. אחד משלושת המייסדים של יצרנית הרכב "רנו", חברה שהקים עם אֶחָיו לואי ופרננד.
ביוגרפיה

רנו נולד בשנת 1872 בפריז למשפחה בורגנית שלה חמישה ילדים. אביו, אלפרד רנו, היה סוחר בדים וכפתורים אמיד, ואמו הייתה בת למשפחת סוחרים עשירה. בשנת 1899, בעוד מנהל את העסק המשפחתי, הקים יחד עם אחיו הגדול פרננד את חברת "רנו". כל אחד מהאחים השקיע בה הון עצמי של 60,000 פרנק צרפתי. בחברה הועסקו 60 עובדים, ביניהם האח הצעיר לואי, שהיה אחראי על תכנון המכוניות. בשנה הראשונה לייסוד החברה יוצרו 76 יחידות.
קריירת מרוצים

במקביל לייצור המכוניות מרסל ולואי השתתפו במרוצים שונים. באוגוסט 1899 התחרו השניים במרוץ פריז–טרוביל, שהתקיים בין הערים, וזכה בניצחון הראשון בקריירה. מרסל השתתף בכמה מרוצים שונים, ביניהם מרוץ פריז–טולוז–פריז, שמסלולו היה באורך של 1,448 קילומטרים, כחלק מאירועי אולימפיאדת פריז בשנת 1900. בהמשך לא הכיר הוועד האולימפי באירוע כחלק מאירועי האולימפיאדה. בשנת 1901 התחרה במרוץ פריז–בורדו (מקום 13) ומרוץ פריז–ברלין (לא סיים). שנה לאחר מכן לא הצליח לסיים את מרוץ פריז–אראס, אך רשם ניצחון במרוץ פריז–וינה
ב-24 במאי 1903, ימים ספורים לאחר יום הולדתו ה-31, נפצע קשות בתאונה שאירעה במהלך מרוץ פריז–מדריד. ליד העיר פואטייה יצא מרסל לעקיפה, ובשל ענן אבק סמיך הוא לא הבחין בעיקול הדרך בזמן. מכונית הרנו שנשאה את הספרה 63 ירדה מהכביש במהירות של 100 קמ"ש לתוך התעלה והתהפכה. כתוצאה מההתהפכות הועפו מהרכב רנו והמכונאי שהיה עמו למרחק של כמה מטרים. המכונאי סבל משברים בלבד. רנו נפגע בעמוד השדרה, שקע בתרדמת ומת מפצעיו יומיים לאחר מכן.
זמן קצר לאחר מותו הוקמה אנדרטה בצורת אובליסק לזכרו בסמוך למקום התאונה. בשנת 2019 הועברה האנדרטה למרכז הכפר, מרחק של 2.5 ק"מ צפונית-מזרחית למקום התאונה.
הערות שוליים

↑  Grand Prix 1894-1903
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17795424h (data)  ISNI: 0000 0004 7472 7560  VIAF: 419155226738584490003   WorldCat (עם VIAF): 419155226738584490003
נבחרת חבל הבסקים בכדורגל

נבחרת חבל הבסקים בכדורגל לגברים היא נבחרת הכדורגל של הקהילה האוטונומית של חבל הבסקים שבספרד.
מאחר שאינה מייצגת מדינה, נבחרת זו לא חברה באופ"א או בפיפ"א ולכן לא משתתפת בגביע העולם בכדורגל או באליפות אירופה בכדורגל.
בתחילת דרכה שיחקה הנבחרת רבות מול קטלוניה הספרדית. בשנת 1937 יצאה הנבחרת מספרד לראשונה, לשם איסוף כספים עבור הבסקים בזמן מלחמת האזרחים בספרד. הנבחרת חדלה לפעול בזמן שנות פרנקו, ובשנת 1979 הוקמה מחדש.
משה אבינרי

הרב משה רבילסקי (אבינרי) משמאל
משה אבינרי (רַבֶּלְסקי; בכתיב ארכאי: ראַבעלסקי) (אסרו חג של פסח תרל"ז אפריל 1877 - ר"ח סיון תש"ד 23 במאי 1944) היה רב ומחנך, מחלוצי הדיבור העברי ברוסיה.
אביהם של הלשונאי יצחק אבינרי ושל המתאגרף עמיאל (אמיל) אבינרי.
ביוגרפיה

נולד לרב ניסן רבילסקי באסרו חג של פסח תרל"ז בעיירה קלינובקה (קאלינובקא) שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה).
מתוך אהבה חזקה לעברית פסק אביו לדבר יידיש, והיה מדבר עברית.
בהיותו בן 18 עברו הוריו לקאזאטין, שם היה אביו אב בית דין עד מותו ופעל גם בשדה החינוך, ביסדו תלמוד תורה מתוקן שלמדו בו גם לימודי חול. התלמידים קבלו בו חינוך לאומי-ציוני ורבים מהם היו לאחר מכן לעסקנים ציוניים בעיירה. אביו הקדיש את כל מרצו להחזקת תלמוד התורה בעיירה.
בסוף שנת תרנ"ז נשא משה רבילסקי לאשה את מנוחה בת הרב ישראל ברמאן, שהיה רב בפליסקוב (פליסקיב (אנ') באוקראינה המודרנית).
לאחר נישואיו גלה אביו לקובנה שבליטא, שם הוסמך להוראה על ידי הרב צבי בן הרב יצחק אלחנן ספקטור, ובשנת תרס"ה הוזמן להיות רב בבייראמטשא (מיקולאיבקה-נובורוסיסקה (אוק'), עיירה בבסרביה). לאחר הפרעות האיומות השוד וההרס הרב באזור ובעיירה וגם שם פתח בפעילות חינוך מקיפה ורבת ערך והצליח להרים ולשנות לטובה את מצב הקהילה כולה. 
הוא ייסד בעיירה את בית הספר העברי הראשון בבסראביה שכל לימודיו היו בעברית. ספר ושמו "סנסני עץ החיים", שכתב אביו, ובו קיצור הדינים שידיעתם דרושה לתלמידים, הונהג כספר לימוד ברבים מבתי הספר בבסרביה וגם מחוצה לה.
בשנת תרע"ה, עם פטירת אביו ר' ניסן רבילסקי, עבר משה רבילסקי לקאזאטין לשבת על כיסא אביו. ישיבתו זו ארכה שנתיים, ובשנת תרע"ג הוזמן להיות רב באונגן (על גבול רוסיה ורומניה), ובעיירה זו נשאר עד עלייתו לארץ ישראל. בחול המועד סוכות תרפ"ו עלה עם בני ביתו לארץ ישראל, וחי בה שמונה עשרה שנים עד מותו.
גם בארץ ישראל המשיך את פעילותו החינוכית, בתחילה כמורה ביבנאל ואחר כך בצפת ונטע בתלמידיו את אהבת הארץ והלשון העברית.
מסמך רב ערך בשם: "מן הגיהנום האוקראיני" פורסם על ידי רבילסקי ב"השילוח" ואחר כך שנית ב"הצפירה" בשנת ה'תרפ"א, ובו תיאר את הפרעות האיומות שנעשו ביהודי אוקראינה בידי אנשיהם של סימון פטליורה ואנטון דניקין בשנים תרע"ט-תר"פ, ורשם מפי עדי ראייה שברחו מן הזוועות את שקרה אותם.
בר"ח סיוון תש"ד לפנות בוקר מת ר' משה רבילסקי בבית החולים" הדסה" בירושלים.
מכתביו

שלשת הכתבים הללו מופיעים בהקדמה לכרך ב' של הספר "היכל רש"י", שכתב בנו של הרב:
על חנוך הנוער והכשרת הלבבות לתורה ולציון
אל הכותל המערבי
על תחיית ישראל
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "עמיאל (אמיל) אבינרי (רבלסקי)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ה (1952), עמ' 2259
↑  מתוך זיכרונותיו של יצחק אבינרי, "על אביו", היכל רש"י, עמ' שפא-שפב; וכן מ. קומארובסקי, מסופרי הדאר באמריקה.
↑  הרב משה רבלסקי, "מן הגיהנום האוקראיני", הצפירה, 16 בפברואר 1921; המשך; המשך
↑  ראו עמודים שפג-שפד ב"היכל רש"י", כרך ב'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007519210505171  VIAF: 308282452   WorldCat (עם VIAF): 308282452
מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1202 ואלנסיין, צרפת 
 פטירה:  10 בפברואר 1280 (בגיל 77) גנט, נפת פלנדריה 
 מקום קבורה:  Flines Abbey 
 בן או בת זוג:  Bouchard IV of Avesnes (23 ביולי 1212–?) William II of Dampierre (1223–?) 
 
מרגריט השנייה
מרגריט השנייה, רוזנת פלנדריה (Marguerite II de Flandre או Marguerite de Hainaut;‏ 2 ביוני 1202 - 10 בפברואר 1280) הייתה בתם הצעירה של בלדווין התשיעי, רוזן פלנדריה (שהיה גם רוזן אנו בשם בלדווין השישי) ושל מארי משמפאן.
ביוגרפיה

אביה יצא למסע הצלב הרביעי לפני לידתה, ואמה הצטרפה אליו שנתיים לאחר מכן. אחרי מות אמה ב- 1204 ומות אביה בשנה שלאחריה, מרגריט ואחותה הבכורה ז'אן הועברו להשגחתו של דודן, פיליפ מנאמור עד 1208 כאשר העביר אותן לחצרו של פיליפ השני, מלך צרפת.
ב-1212, בהסכמתו של פיליפ השני, מלך צרפת מרגריט נישאה ל בושאר הרביעי מאוון, שהיה מושל אנו ואשר בתוקף תפקידו זה שימש כאפוטרופוס וכמורה של מרגריט. אחותה ז'אן, שהתקנאה במרגריט על כך שנישואיה הבטיחו לה ירושה גדולה, ניסתה לבטל נישואים אלה בטענה שמרגריט הייתה בת עשר שנים בלבד, ולכן לא היה בכוחה להשלים את נישואיה. מבלי לחקור הרבה בדבר, האפיפיור אינוקנטיוס השלישי גינה את נישואיה של מרגריט, אם כי לא ביטל אותם.
בושאר ומרגריט המשיכו בחייהם המשותפים והביאו לעולם שלושה ילדים, אך ז'אן לא ויתרה והביאה למעצרו של בושאר ב- 1219. הוא שוחרר ב-1221 בתנאי שיסכים להיפרד ממרגריט. ז'אן שכנעה את מרגריט להינשא לגיום השני מדאמפייר, שהיה אציל משמפאן. מנישואים אלה נולדו שני בנים: גיום וגי דה דאמפייר (מאוחר יותר, גי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה). עם מותה של ז'אן ב-1244, מרגריט הפכה לרוזנת פלנדריה ולרוזנת אנו.
מצב זה גרם לשערורייה משום שמרגריט הייתה עדיין נשואה לבושאר. פרץ מאבק בין שני הבעלים בדבר חוקיותם של הילדים - מאבק שנמשך עשרות שנים וגרם למלחמות הירושה של רוזנות פלנדריה ושל רוזנות אנו. ב-1246, לואי התשיעי, מלך צרפת, ששימש כבורר בין הצדדים, נתן לילדיו של גיום השני מדאמפייר את הזכות לרשת את רוזנות פלנדריה, ולילדיו של בושאר הרביעי מאוון את הזכות לרשת את רוזנות אנו.
ב-1253 התעוררו שוב בעיות: ז'אן הראשון, רוזן אנו, שהיה בנו בכורו של בושאר, שכנע את ויליאם השני, רוזן הולנד וזיילנד לכבוש את רוזנות אנו וחלקים של רוזנות פלנדריה שהיו סמוכים לגבולות האימפריה הרומית הקדושה. התפתחה מלחמת אזרחים שבסופה בקרב ואלקרן כוחותיו של ז'אן הראשון, רוזן אנו הביסו את אלה של בני משפחת דאמפייר ולקחו אותם בשבי.
מרסל שפר

מרסל שפר (בגרמנית: Marcel Schäfer, נולד ב-7 ביוני 1984 באשפנבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן השמאלי והעביר את מרבית הקריירה בוולפסבורג. לזכותו של שפר שמונה הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים

שפר ערך את הבכורה שלו בבונדסליגה במדי מינכן 1860 בנובמבר 2003 בניצחון 3-1 על בוכום. באותה עונה ירד שפר אל הבונדסליגה השנייה עם מינכן 1860, ושם מיצב את עצמו כשחקן מפתח בקבוצה. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע במרץ 2005 בניצחון 3-0 על ואקר בורגהאוזן במשחק ליגה. שפר שיחק ארבע עונות במינכן 1860, בהן הבקיע שלושה שערים ב-91 הופעות, אך לא הצליח לחזור עם הקבוצה לבונדסליגה.
ביולי 2007 חתם שפר בוולפסבורג, ששילמה עבורו 1.2 מיליון אירו למינכן 1860. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך שפר בהפסד 3-1 לארמיניה בילפלד בבונדסליגה באוגוסט 2007. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע בנובמבר 2007 בהפסד 5-3 לבוכום. את עונת הבכורה של שפר בוולפסבורג, סיימה הקבוצה במקום החמישי והבטיחה את מקומה בגביע אופ"א בעונת 2008/09. הופעת הבכורה של שפר באירופה נערכה בספטמבר 2008 בניצחון 1-0 על ראפיד בוקרשט. עונת 2008/09 הייתה עונה היסטורית עבור וולפסבורג שזכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. גם לשפר זו הייתה עונה מצוינת מבחינה אישית, אותה סיים עם שמונה בישולים, אחד מהם לאדין דז'קו בניצחון 5-1 על באיירן מינכן בבונדסליגה. עונת 2009/10 הייתה פחות מוצלחת עבור שפר והמועדון, שהודחו בשלב מוקדם מליגת האלופות. שפר ספג את הכרטיס האדום הראשון בקריירה, בהפסד במשחק הגביע מול פ.צ. קלן בספטמבר 2009. בעונת 2014/15 זכה שפר עם וולפסבורג בגביע הגרמני, אך לא שיחק בגמר בו ניצחה וולפסבורג 3-1 את בורוסיה דורטמונד. באותה שנה, ניצחה וולפסבורג את באיירן מינכן בבעיטות הכרעה במשחק הסופר קאפ הגרמני. גם במשחק זה שפר ישב על הספסל ולא שיחק.
במרץ 2017, לאחר שמעמדו בוולפסבורג נשחק, חתם שפר בטמפה ביי רואודיז מליגת ה-USL האמריקאית. לאחר שערך בקבוצה 43 הופעות והבקיע חמישה שערים, פרש שפר ממשחק פעיל בשנת 2018.
קריירה בינלאומית

שפר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה בהפסד 2-1 לנבחרת אנגליה במשחק ידידות בספטמבר 2008, כאשר החליף את מרווין קומפר. באוגוסט 2009 ערך את הבכורה במשחק רשמי, כאשר השתתף בניצחון של נבחרת גרמניה 2-0 על נבחרת אזרבייג'ן במוקדמות מונדיאל 2010. עם זאת, שפר לא זומן לסגל הגרמני למונדיאל 2010, ולא שיחק מאז במדים הלאומיים.
תארים

עם וולפסבורג:
אליפות הבונדסליגה: 2008/09
הגביע הגרמני: 2014/2015
הסופר קאפ הגרמני: 2015
מרים יחיל-וקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 ביוני 1946 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  30 ביולי 2023 (בגיל 77) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית חינוך, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת סטנפורד 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1973–2023 (כ־50 שנה)
 
מרים יחיל-וקס (12 ביוני 1946, בוקרשט, רומניה – 30 ביולי 2023, ישראל) הייתה חוקרת תיאטרון וספרות, מתרגמת, דרמטורגית, סופרת ומשוררת ישראלית, ילידת רומניה.
ביוגרפיה > שנותיה הראשונות ולימודיה

מרים יחיל-וקס נולדה ב-1946 בבוקרשט בשם מרצ'לה - מרים וינשטיין. היא עלתה לישראל עם משפחתה בשנת 1951. בשנת 1966 נישאה לראשונה ליונתן (ג'וני) יחיל (1945–1967), סטודנט לאדריכלות. הזוג התגורר בחיפה. ב־6 ביוני 1967, פחות משנה אחרי נישואיהם, בעלה הצעיר נהרג בירושלים בקרב באבו תור.
בשנת 1972 מרים יחיל סיימה את לימודיה בבית הספר למשחק ניסן נתיב, נישאה לגבי ווקס, טייס ואדריכל, וילדה את בנה, יונתן. בשנת 1973 סיימה תואר ראשון בספרות אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בהמשך למדה באותה אוניברסיטה ספרות אנגלית ואמריקאית וקיבלה תואר מוסמך בתחום זה בשנת 1977. בשנים 1981-1977 למדה באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה וקיבלה תואר דוקטור בתחום המחזאות האירופית המודרנית.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

לימדה באוניברסיטאות סטנפורד, חיפה, UCSC ותל אביב. הצטיינה גם בהיקף עבודתה בתחום התרגום. משנת 2005 חברה בסגל ההוראה של התוכנית לתרגום ולעריכה של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > פעילותה בתחום התיאטרון

יחיל-וקס פעילה בתחומים בעולם התיאטרון (לרבות משחק, בימוי, מחקר, דרמטורגיה, תרגום וניהול) וההוראה. שיחקה בעבר בתיאטרון לילדים בירושלים וביימה הצגות בתיאטרון לילדים ונוער ע"ש אורנה פורת ובבית הספר למשחק ניסן נתיב. היא כתבה מחזות כמו Shit Path - על נושא הסכסוך הישראלי-ערבי, (1988) ו"האבן הראשונה" בנוגע לתלאותיה של אשה ערבייה פלסטינית. המחזה האחרון הוצג בבימויו של מכרם ח'ורי ובביצועה של השחקנית סלווה נקארה בפסטיבל "תיאטרונטו" בשנת 1994 וזכתה בפרס השני. בשנים 1989–1991 כיהנה כמנהלת אמנותית של התיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער. ייסדה את פסטיבל חיפה להצגות ילדים. היא הייתה דרמטורגית בעירוני חיפה, "הבימה", "גשר" בשנים 1992–2000, ו"החאן".
ביוגרפיה > פעילותה השירה והתרגום

היא תרגמה כ-50 רומנים ומחזות מאנגלית ומצרפתית, ביניהם יצירות של צ'ארלס דיקנס ("בין שתי ערים"), דוריס לסינג, קרסון מקקלרס, טורגנייב, לואי דה ברנייר, ג'ויס קרול אוטס, א"ל דוקטורוב, מחזות מאת שילר ("מזימה ואהבה"), גולדוני, מולייר, בריאן פריל, שון או'קייסי ואחרים. היא עיבדה ותירגמה את המחזות "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד, "בשפל" מאת מקסים גורקי, הייתה שותפה לעיבוד המחזות "טרטיף" מאת מולייר, "שלוש אחיות" מאת צ'כוב, הרומן "אידיוט" מאת דוסטויבסקי, הרומן "אדם בן כלב" מאת יורם קניוק, ועיבדה לבמה את "סיפורי אודסה" מאת איסאק באבל בשם "עיר." ואחרים.
פרסמה ספר שירים בשם "בלי כוונה" בהוצאת עקד בשנת 1978, וסיפורים קצרים ב"קשת", "ידיעות אחרונות" ו"עתון 77."
בשנת 2009 מרים יחיל-וקס פרסמה יחד עם היזם רוני עינב את הספר "נורדאו פינת וול סטריט" (זמורה-ביתן-דביר).
בשנת 2016 פורסם ספרה "הפרק החסר" (הוצאת ספרים כרמל), רומן דוקומנטרי שעלילתו מתרחשת ברומניה וברוסיה ערב מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.
פרסים והוקרה

פרס ואלנרוד לשירה
פרס ויצו לתרגום
הערות שוליים

↑  ציפי שוחט, מרים יחיל-וקס דרמטורגית הבימה, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2005
↑   מיכאל הנדלזלץ, "המקצוען": זר לא יבין זאת, באתר הארץ, 15 ביוני 2014
↑  שלומית כהן-אסיף, היה זה אביב התקווה, היה זה חורפו של היאוש, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2011
גליה בנזימן, חירות, שוויון ואחווה - או מוות, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2011
↑  גליה בנזימן, מה זאת אהבה, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2001
↑  מיכאל הנדלזלץ, לטעום מעץ הדעת, באתר הארץ, 27 ביולי 2011
↑  חן שליטא, ‏"כשיש לך מעל 100 מיליון, מה זה כבר משנה כמה בדיוק", באתר גלובס, 13 באוגוסט 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310292705171  BnF: cb16615033d (data)  GND: 1294803883  ISNI: 0000 0000 7331 4036  LCCN: n78056222  NLK: KAC201324300  VIAF: 97228125   WorldCat (עם VIAF): 97228125
מפות קרן קיימת לישראל

מפת ארץ ישראל, בצורת פאזל של בולים, הוצאת קרן קיימת לישראל, שנות השלושים
מפות קרן קיימת לישראל הן מפות של ארץ ישראל שהוצאו על ידי הלשכה הראשית של קרן קיימת לישראל (הקק"ל) בירושלים. המפות נועדו לעבודה חינוכית והסברה בקרב הנוער בטרם הקמת מדינת ישראל. מפות אלה גם נושאות בתוכן מסרים פוליטיים וארגוניים: מפות הארץ במשחקי ילדים, מפות הארץ על בולי הקק"ל, מפות הקיר לבתי הספר שערך א.י. ברוור ולבסוף במפה הסמלית המפורסמת, המאוירת על גבי "הקופסה הכחולה". מפות אלה עוצבו בהתאם למדיניות הסברה של הקרן הקיימת.
מפת הקק"ל כמשחק ילדים

הרצון לחדש ולפרוץ לתחומים חדשים של הסברה הביאו אותם לפתח את נושא המשחקים לילדים. הרצון היה להשפיע בשתי קבוצות: ילדים בגיל הגן וכיתה א', ותלמידים בסוף בית הספר היסודי. לכל קבוצה ניסו לפתח משחקים מתאימים, שהדגש בהם הושם, על המסר האידאולוגי-חינוכי שאמור לשרת את מטרות הקרן הקיימת ולא רק את פעילות המשחק וההנאה.
להפקה מפוארת מסחרית ולתפוצה ברחבי הגולה זכה משחק שנוצר באותה העת, והידוע בשם: "אעברה נא בארץ" וכן בשם "מפת טיול בארץ ישראל". לא היה זה המשחק הראשון בעברית שהשתמש במפת הארץ כרקע להרפתקאות, אבל היה זה ניסיון מוסדי מרכזי להפוך אותו כמכשיר הסברה לילדים ונוער. את המשחק פיתח יחיאל הלפרין, ואת התקציב דאג נתן אגמון (ביסטריצקי) מנהל מחלקת התעמולה של הקק"ל בירושלים.
הפקת המשחק התבטאה בהוצאתו המפוארת, ובטיב מפת הארץ שצוירה עבורו. בסופו של דבר הפאר עמד למכשול בהפצת המשחק, עקב מחירו הגבוה וכן עקב בעיות מכס שהתעוררו. בחוזר פנימי, בעניין הפצה ראשונית של המשחק מתגלה חשיבות היוקרתיות והמאמץ שהושקע בפיתוח: ”המפה נדפסה בשבעה צבעים ובהידור רב אשר לא היה כמוהו בספרות החינוכית העברית. נקודות היישוב מסומנות לא על ידי עגולים ונקודות, כנהוג בכל המפות הגאוגרפיות, אלא על ידי ציורים אמנותיים מתאימים ומרהיבי עיניים. כך למשל, במקום העיר ירושלים מצוירים על המפה מגדל דוד וכפת הגג של האוניברסיטה, במקום העיר תל אביב מצוינים על המפה בניין הגמנסייה ומגדל המים”.
את מפת המשחק צייר נחום גוטמן, שעבד באותן שנים עם אנשי מחלקת התעמולה ומחלקת הנוער גם בנושאים נוספים. תוכן המשחק היה מבוסס על חמישה "תיירים יהודים" הבאים באניה לחיפה, מכניסים כסף לקופה, ועורכים מסע במאה ואחת נקודות יישוב. "התייר" המגיע לנקודת יישוב פורחת על אדמת ארץ ישראל, זוכה בכסף, וזה שמגיע לנקודה שוממה ועזובה, צריך לשלם סכום ידוע לקופה הכללית. "התייר" המגיע ראשון אל פסגת הר החרמון ומניף עליו דגל עברי הוא הזוכה בכל הכסף שבקופה.
הקק"ל ניסתה להפיץ את המשחק גם בקהילות היהודיות באירופה בשנות השלושים, אך נתקלה בקשיים עקב הצורך לשלם מכס רב על יבואן למדינות השונות. הצלחתה הקטנה יחסית של הקק"ל להפיץ ברבים את מפת המשחק, לא מנעה מיזמים פרטיים לחזור אל אמצעי חינוכי זה בשנים הבאות. משנות השלושים ואילך, מופיעים בארץ משחקים המשתמשים במפת הארץ כבסיס להרפתקאות, ומטמיעות אגב כך את האידאולוגיה הציונית בקרב הצעירים. אחד מהיזמים החשובים היה בנימין ברלוי שהרבה להוציא לאור משחקים ציוניים.
מסורת הוצאת משחקי המפה על ידי יזמים פרטיים, המשיכה להתקיים גם לאחר קום המדינה, ואף לאחר מלחמת ששת הימים הופיע משחק של טיול ב"ארץ ישראל השלמה", כשהטכניקה והרעיונות החינוכיים הבסיסיים, היו אותם רעיונות וטכניקות שהינחו את אנשי התעמולה של הקק"ל ארבעים שנה קודם לכן.
הערכה של מפות הקק"ל

אנשי מחלקת התעמולה של הקק"ל ידעו לנצל את המדיום המפתי בצורה מתוחכמת מאוד להעברת מסריהם, ויישמו את שפיתחו עושי המפות במרכז אירופה בתקופה זו. הם ידעו לנצל את הטכניקה הכרטוגרפית המדעית, ולרתום אותה לפעילות ההסברה הציוניים. הם ידעו לנצל עד תום את טכניקות ההסמלה, וההפשטה של המפה כמודל של המציאות. בעיצוב המודל של "מפת ארץ ישראל", הם ערבבו בין המציאות של תקופתם, ובין שאיפותיהם הפוליטיות. ועל כגון אלה, נזכיר את הערתו של מונמונייר (Monmonier 1991) כי בתהליך בניית המודל המפתי, חייבים להשתמש "בשקרים לבנים" לצורך ייצוג המציאות, ולפיכך ניתן גם להחדיר למפה פרטים אחרים על מנת להשפיע על תפיסת המציאות ופרשנותה על ידי המשתמשים במפות.
עיצוב "המציאות" המשתקפת במפות הקק"ל לא הייתה רק עבודתו היצירתית של גרפיקאי מסוים, אלא מדיניות ברורה של אנשי המקצוע והנהגתה הפוליטית. בהשפעתם, תכנונם והנחייתם נוצרו כמה מהייצוגים המפורסמים ביותר של "מפת ארץ ישראל“ - מפת הקיר של אברהם יעקב ברוור, והמפה על "הקופסה הכחולה", וכן המפות שהופיעו על בולי הקק"ל במהלך השנים, ליוו התלמידים בכיתותיהם במערכת החינוך העברית בארץ ובתפוצות לא רק בתקופות היישוב אלא גם שנים רבות לאחר הקמת מדינת ישראל. בכך הפכו מפות אלה למודלים מוכרים ומקובלים של המציאות הנקראת "ארץ ישראל".
הערות שוליים

1 2  יורם בר-גל, 1999, סוכנת תעמולה ארץ ישראלית, הקרן הקיימת לישראל 1924–1947, אוניברסיטת חיפה/זמורה ביתן, חיפה
↑  פרטים על המשחק, ראה תכתובות שונות בארכיון הציוני, תיק 2378, KKL 5
↑  לפני קום המדינה היה שימוש נרחב במושג תעמולה, וכך היה גם שם המחלקה בלשכה הראשית של הקק"ל. אחרי מלחמת העולם השנייה השם "תעמולה" נדחק על ידי שמות מקבילים - "הסברה", "יחסי ציבור" וכדומה. מבחינת המהות הן עושות אותה פעולה - שכנוע המונים.
↑  טרטקובר, ד. (עורך), 1999, טיול בארץ, משחקים מחנותו של מר ברלוי, הוצאת המוזיאון לארץ ישראל, תל אביב
↑  דוד פאר, "טוב לנוע בדרכים", משחק-טיול סביב ישראל השלמה, הוצאת א. גינדי (שנת הוצאה לא ידועה)
↑  קרמון, י., 1984, "לדמותו של אברהם יעקב ברוור הגאוגרף", ארץ ישראל,, כרך 17, עמ' יז
↑  מכתב של ברוור ללשכה הראשית, מיום י"ג ניסן תר"ץ, KKL 5, תיק 3503-1
↑  מכתב של ברוור ללשכה הראשית, מיום 14.4.1930, KKL5, תיק 3503-1
↑  וילנאי. ז., 1944, המפה העברית של ארץ ישראל, החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה ומוסד ביאליק, ירושלים.
↑  יורם בר-גל, 1999, סוכנת תעמולה ארץ ישראלית, הקרן הקיימת לישראל 1924–1947, אוניברסיטת חיפה/זמורה ביתן, חיפה, עמ 45-70
↑  "קופסה חדשה", 1934, קרננו שנה י"ב, גיליון א׳ עמ 4.
↑  קרננו, 1947, כרך כ"ד, גיליון ב׳ עמ 10.
↑  מקור התשובת הלשכה הראשית, מיום 29.1.1935, הארכיון הציוני,kkl 5 תיק 6249.
↑  Monmonier, M., 1991, How to lie with maps, University of Chicago Press, Chicago
משחקי ילדים במפות הארץ, כריכת קטלוג תערוכת המשחקים של בר לוי, אוצר דוד טרטקובר, 1999
שעור בגאוגרפיה בגרמניה, אמצע המאה ה-19, על הקיר תלויה מפת פלשתינה - ארץ הקודש, עם מפית של ירושלים. ציור של קארל הארטל.
"הקופסה הכחולה", המחודשת, 1985. המפה עוקבת בעקרונות עיצובה אחר המפה המקורית שהייתה על הקופסה בשנות השלושים.
מצודת עמאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תל, אתר ארכאולוגי, גבעה 
 מיקום:  עמאן 
 מדינה:  ירדן 
 קואורדינטות:  31°57′17″N 35°56′03″E﻿ / ﻿31.9547°N 35.9343°E﻿ / 31.9547; 35.9343
 he
 
הריסות המצודה
מצודת עמאן (בערבית: جبل القلعة – ג'בל אלקלעה, "הר המצודה") או מצודת רבת עמון היא אתר ארכאולוגי שנמצא במרכז העיר עמאן (רבת עמון), בירת ממלכת ירדן. הגבעה, שעליה נמצאת המצודה, היא אחת משבע הגבעות המקוריות שהרכיבו את העיר רבת עמון.
רוב המבנים שעדיין קיימים באתר הם מהתקופות הרומית, הביזנטית והאומאית. המוזיאון לארכאולוגיה של ירדן נבנה על הגבעה ב-1951. למרות שחומות המצודה תוחמות את לב האתר, תקופות הכיבוש הקדומות כיסו שטחים נרחבים יותר מהחומות. לכן קיים פוטנציאל ארכאולוגי גדול באזור המצודה, כמו גם באדמות שמסביב, וברחבי עמאן. ארכאולוגים עבדו באתר מאז שנות ה-20, כולל צוותים איטלקיים, בריטיים, צרפתיים, ספרדיים וירדניים. למרות משלחות החפירה הרבות, חלק גדול מהמצודה עדיין לא נחפר ונחקר.
היסטוריה

בחפירות במצודה נמצאו סימני התיישבות אנושית, קבר ובתוכו חותמות חרס וחרפושיות, מתקופת הברונזה התיכונה (1650–1550 לפנה"ס).
בתקופת הברזל שימש התל של המצודה כבירת בני עמון, אשר נודעה כ"רבה" או "רבת עמון". כתובת מצודת רבת עמון העמונית נכתבה בתקופה זאת.
בתקופה ההלניסטית לא חלו כמעט שינויים במבנים בגבעה, אבל כלי חרס מספקים עדות לכך שהתל היה בשימוש באותה תקופה. האתר הפך לרומי בסביבות שנת 30 לפנה"ס, ועבר לשלטון מוסלמי בשנת 661 לספירה.
המצודה ירדה מחשיבותה במהלך השלטון האיובי במאה ה-13, למרות זאת, בתקופה זו נוסף לאתר מגדל שמירה. מאותה תקופה ועד שנת 1878 המצודה הייתה בדעיכה מתמשכת. בשנת 1878 המצודה נחרבה לגמרי והייתה מיושבת רק על ידי נוודים. למרות החורבן של המקום, מצודת עמאן עדיין נחשבת כאחד המקומות העתיקים ביותר עולם שמיושבים ברציפות .
מבנים במצודה

מקדש הרקולס
הכנסייה הביזנטית
ארמון אומיה, מסגד ובור מים
מגדל השמירה האיובי
מבנים במצודה > מקדש הרקולס

מקדש הרקולס נבנה בסביבות המאה ה-2 לספירה. חוקרי האתר מעריכים שבנייתו מעולם לא הסתיימה.
מבנים במצודה > ארמון ומסגד אומיה

ארמון אומיה שימש כנראה כבניין מנהלי או כמעון של פקיד בח'ליפות אומיה. כיום הארמון חרב למעט אולם הכניסה ששוחזר.
המסגד במצודת עמאן הוא דוגמה למסגדים עתיקים שחיקו את אולם האפאדנה שבפרס, המאופיין ב"יער עמודים". מסגדים כאלה נמצאים בדרך כלל באיראן ובמסופוטמיה (עיראק).
תיירות

בשנים 1996–1995, משרד התיירות והעתיקות של ירדן והסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי, החלו בפרויקט לשימור ושיקום אתר המצודה לטובת תיירים והקהילה המקומית.
במצודת עמאן נמצא גם המוזיאון לארכאולוגיה של ירדן, בו נמצא אוסף של חפצים מהמצודה ומאתרים היסטוריים ירדניים אחרים.
גלריה > האתר

מפת האתר כיום
דלת בזלת, אולי נבטית
התיאטרון הרומי, הכיכר ההאשמית ואזור מרכז העיר במבט מגבעת המצודה
שרידי הכנסייה הביזנטית
השער המזרחי המשוחזר של מסגד אומיה
חומות המצודה
גלריה > ממצאי האתר

שתי צלמיות עמוניות מהאתר, השמאלית נושאת את כתובת ירחעזר
אוסף פסלים רומיים המוצגים במוזיאון לארכאולוגיה של ירדן
פסל ראש נימפה מהנימפאום ברבת עמון
כתובת מצודת רבת עמון העמונית
שרידי מקדש הרקולס
אולם הכניסה של ארמון אומיה
מרחב נוצר קומפקטית

בטופולוגיה, מרחב נוצר קומפקטית (Compactly generated space) הוא מרחב טופולוגי שבו תת-המרחבים הקומפקטיים קובעים את הטופולוגיה, באופן הבא: קבוצה היא סגורה אם ורק אם החיתוך שלה עם כל קבוצה קומפקטית הוא סגור. בדרך כלל מניחים גם כי המרחב הוא האוסדורף. קטגוריית המרחבים האוסדורף הנוצרים קומפקטית מסומנת על ידי  CG. זוהי קטגוריה דיי גדולה ודיי נוחה; בתורת ההומוטופיה לעיתים מניחים כי המרחבים הם מקטגוריה זו.
תכונות

כל מרחב המקיים את אקסיומת המנייה הראשונה וכל מרחב קומפקטי מקומית (ובפרט מרחב קומפקטי וגם מרחבי CW) הם מרחבים נוצרים קומפקטית. לכן, הקטגוריה  CG דיי רחבה, ומכילה אובייקטים מעניינים מתחומים שונים, כמו מטופולוגיה אלגברית ובפרט מתורת ההומוטופיה.
יש סגירות לתתי מרחבים מסוימים - אם  X\in CG, אז גם כל תת-קבוצה סגורה וכל תת קבוצה פתוחה רגולרית (קבוצה בה לכל נקודה יש סביבה סגורה המוכלת בה). ראו בדוגמאות מקרה בו תת-מרחב כלשהו איננו נשאר בקטגוריה.
כדי שפונקציה ממרחב נוצר קומפקטית (למרחב האוסדורף) תהיה רציפה, מספיק לדרוש שתהיה רציפה על כל תת-קבוצה קומפקטית.