stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי צימנמפצוצה
נופים > רמת מהאפלי

רמת מהפאלי מורכבת מאבן גיר שלישונית, עם קרקעות דקיקות וגירניות. הצמחייה בנויה מסבך שיחים פתוחים קסרופיטיים, בעיקר ממשפחות החלבלוביים, Didiereaceae, חלמיתיים וקטניות. באזור זה בולטים העצים Euphorbia stenoclada (אנ') ו-Moringa drouhardii (אנ'). אזור הרמה הוא תצורה צרה יחסית, שכיוונה צפון–דרום, ונמצאת בין שולי האגם ל"אזור המזרחי". ניתן למצוא כאן "בולענים" רבים שקרסו, והם מספקים בית גידול לצמחים ובעלי חיים המסתמכים על מינימום מים ארעיים. לצוקי אבן הגיר משויכים כמה מיני בעלי חיים אנדמיים, כולל נמייה מפוספסת ענקית, דג עיוור השוכן במערה (Typhleotris madagascariensis (אנ')) ומינים בעלי תפוצה מוגבלת כגון השממית הלילית (Ebenavia maintimainty (אנ')) והחומט (Mabuya vezo).
נופים > האזור המזרחי

האזור הרביעי והמזרחי ביותר שבו אבן הגיר של הרמה מפנה את מקומה לאזור של קרקעות חרסית אדומה. הקרקעות הן מכילות ברזל ותורמות יותר לצמיחת צמחים. כאן הצמחייה היא יער יבש או שיחים קוצניים עם משפחות הצמחים הדומיננטיות  Didiereaceae, חלבלוביים ו-בושמיים (אנ'). המין Didieria madagascariensis הוא חבר בולט ביערות המצויים בנוף זה ובאזור זה ניתן לצפות בכמה עצי באובב יוצא דופן מהמין Adansonia rubrostipa (אנ') ופרטים גדולים של המין Pachypodium geayi (אנ').
ביקור בפארק הלאומי צימנמפצוצה

פארק צימנמפצוצה נמצא במרחק של כשעתיים נסיעה מאנאקאו (Anakao), דרך מסלול חולי שעדיף לנסוע בו ברכב 4X4. האזור נוטה להיות חם ויבש, ולעיתים יכולים להיות יתושים או חרקים נושכים אחרים. ישנם שני אתרי קמפינג ומוצעים מספר סיורים בעלי משך ותחומי עניין שונים.
ביקור בפארק הלאומי צימנמפצוצה > מסלולי הליכה

ישנם מספר מסלולי הליכה המתחילים מאתר הקמפינג ומאזור החניה ליד הקצה הצפוני של האגם בצד המזרחי:
• מסלול מעגלי ציאמאסו (Tsiamaso), הכולל את מערת מיטוהו שבה חיים הדגים העיוורים האנדמיים שלה, ((Typhleotris madagascariensis (אנ')))
• מסלול מעגלי אנדקה (Andaka), העוקב אחר חופו של האגם כדי לצפות בציפורים
• מסלול מעגלי אמנדה (Emande), לביקור בקברים ובכמה נופים נפלאים
• מסלול מעגלי אנדלאמאיקה (Andalamaike), לטיול בוטני בין נופים צחיחים ויער קוצני.
יש גם חניון, בערך באמצע הדרך בצד המזרחי של האגם עם ביתן לצל. מכאן, הליכה קצרה מערבה אל האגם לצפייה בציפורים. ממזרח, הליכה קצרה אך תלולה של כ-200 מטר לשיא רמת מהפאלי. נדרש קצת טיפוס על סלעים, אבל הפיצוי הוא נופים מרהיבים על פני האגם.
מאפיינים ייחודיים > מערת מיטוהו

מערת מיטוהו שוכנת בקצה שביל הטבע מאחד משני אתרי הקמפינג. זהו אתר קדוש בו חיים על פי האמונות המקומיות של האנטמבהוקה, אנשים בלתי נראים. באגם איתן בתוך מערכת מערות הגיר חי מין של דגים עיוורים (Typhleotris madagascariensis (אנ')) הניזונים משרימפס. ישנה גם מושבה של מין הסנוניות כוכית מפוספסת (אנ') המקננות בפתח המערה. בנוסף למינים הידועים יותר הללו, יש את רב-הרגליים הענק של מערת מיטוהו (Zoosphaerium mitoho) האנדמי ליערות הקוצניים היבשים של הפארק הלאומי צימנמפצוצה.
מערת מיטוהו היא גם מיקום מאובנים משמעותי. בשנות ה-30 של המאה ה-20 מצא אנרי פרייה דה לה באתי שרידים של תת-מאבנים של צב ענק ותנינים ושברי קליפת ביצה של עופות הפיל ושל למור ענק (Megaladapis edwardsi).
מאפיינים ייחודיים > עצי באובב עתיקים

ניתן לקשר את מסלול ההליכה לביקור במערת מיטוהו שעובר על פני מספר עצי באובב ענק עתיקים מהמין Adansonia rubrostipa (אנ'). עץ נמוך וגוץ (בגובה 4 עד 5 מטרים) עם גזע רחב, כמה כאן בני מאות שנים. שניים מהם נחקרו באמצעות תיארוך פחמן-14. אחד שנקרא "סבתא" מורכב מ-3 גזעים מאוחדים בגילאים שונים, כאשר החלק העתיק ביותר של העץ מוערך ב-1,600 שנה. השני, "באובב פוליגמי", בעל שישה גזעים מאוחדים, והוא מוערך כבן 1,000 שנה. מסלול זה עובר גם דרך היער הקוצני, כאשר רבים ממיני הצמחים האנדמיים נמצאים רק בחלק זה של מדגסקר.
מאפיינים ייחודיים > בולען הפיקוס הבנגלי

ממשיכים על פני הבאובבים, המסלול מוביל לאתר עץ הפיקוס הבנגלי. זהו בולען אנכי קלאסי, בהיקף של כ-25 מטרים הנובע מקריסה של מערה. כ-10 עד 12 מטרים מתחת לשפת הבולען נמצאת בריכה ובקצה הבולען צומח, כשהשורשים מגיעים למטה אל המים, עץ פיקוס בנגלי גדול. כמו כן נמצאו כאן מאובנים, המציגים חתך של החי הנכחד הידוע שנמצא באזור.
בעלי חיים > יונקים

הפארק הלאומי צימנמפצוצה הוא המקום המתועד היחיד עבור נמייה מפוספסת ענקית שנמצאת בסכנת הכחדה, שתוארה לראשונה למדע ב-1986. חמישה מינים של למורים נמצאים כאן – למור ספורט לבן רגל (אנ') (Lepilemur leucopus) ולמור עכברי אפור-אדמדם (אנ') (Microcebus griseorufus) הם אנדמיים ביערות הקוצניים של חלק זה של מדגסקר. יונקים כמעט אנדמיים כוללים את הטנרק גדול-אוזן, ואת הטנרק הקיפודי הקטן.
| הזמן בו ניתן לצפות | מין |
| --- | --- |
ביום:  למור זנב-טבעת  סיפאקה שחורת-מצח
בלילה:  למור עכברי אפור-אדמדם (אנ'))  למור ננסי עב-זנב (אנ')  למור ספורט לבן רגל (אנ')
בעלי חיים > עופות

ידועים לפחות 88 מיני עופות מהפארק, מתוכם שלושים וחמישה אנדמיים למדגסקר. המינים המשויכים לאגם כוללים את מין החופמי חופמי מדגסקרי (אנ') הרשום על ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע (IUCN) כמין פגיע ואת מין הטבלן טבלן מדגסקרי קטן (אנ') (Tachybaptus pelzelnii) בסכנת הכחדה. פלמינגו זוטר פוקד את האגם וזהו אזור רבייה חשוב לפלמינגו מצוי.
מספר מינים אנדמיים נמצאים באזורי היער הקוצני, כולל 4 מינים של הסוג קואה (אנ') [קואה ענקית (Coua gigas), קואה אדומת-כיפה (Coua ruficeps) קואה אצנית (Coua cursor) וקואה ורו (Coua verreauxi)]. כמה מהעופות האנדמיים האחרים שנצפו בפארק הן: נץ מדגסקרי (אנ') (Accipiter madagascariensis), תוכי ואסא גדול (אנ') (Coracopsis vasa), מיני הוונגים ניוטוניה של ארצ'בולד (אנ') (Newtonia archboldi), ונגה של לאפרסניי (אנ') (Xenopirostris xenopirostris), וונגה חרמשית (Pallialculed Vanganis)‏; Thamnornis chloropetoides (אנ'), מין הצוקית Monticola imerina (אנ') ו-Ploceus sakalava (אנ').
בעלי חיים > זוחלים ודו-חיים

אמנם האזור יבש, אבל יש כאן כמה דו-חיים וכמעט 40 מינים של זוחלים. זוחלים אנדמיים לאזור האקולוגי כוללים את מיני זיקיות המזלג (Furcifer belalandaensis (אנ') ו-Furcifer antimena (אנ')). ניתן למצוא את Pyxis arachnoides (אנ'), ואת צב קרינתי באזור יחד עם חנק דומריל מלגשי וכמה איגואנות שוכני סלע כמו Oplurus Saxicola (אנ') ו-Oplurus fierinensis (אנ'), השממית הפעילה ביום Phelsuma breviceps (אנ'), והשממיות הליליות Ebenavia maintimainty (אנ') ו-Matoatoa brevipes (אנ') והנחש Liophidium chabaudi.
צמחים

כאזור עם הרמה הגבוהה ביותר של אנדמיות של צמחים במדגסקר, עם 48% מהסוגים ו-95% מהמינים אנדמיים, הצמחים הווסקולריים כאן מגוונים וייחודיים. ישנם מינים רבים של עצים קסרופיטיים (עמידים לבצורת) ממשפחת החלבלוביים, כגון Euphorbia stenoclada (אנ'). נפוצים כאן כמה חברים אנדמיים באזור צר מתת-משפחת ה-Didiereoideae (אנ'), כולל Didierea madagascariensis (אנ') (המכונה "עץ התמנון") ו-Alluaudia comosa (אנ') (מכונה "עץ המצפן"). התיעוד הבוטני של האזור שיהפוך לפארק הלאומי צימנמפצוצה התחיל עם אוספים של פרייה דה לה באתי (Perrier de la Bâthie) בשנת 1910. בוטנאים רבים ביקרו באתר ויותר מ-200 מינים של צמחים וסקולריים מ-70 משפחות מתועדים כאן. 11 מינים נדירים מוכרים רק מפארק צימנמפצוצה או מסביבתו, ועוד שבעה מינים נדירים שנמצאו כאן מוכרים מחמישה או פחות אתרים.[25]
הטבלה הבאה מפרטת את המינים המוכרים רק מהפארק הלאומי צימנמפצוצה ואזורים סמוכים:
| משפחה | מין |
| --- | --- |
קוציציים: Achyrocalyx gossypinus
קוציציים: Anisotes divaricatus
קוציציים: Ecbolium humbertii
קוציציים: Hypoestes cinerascens
הרדופיים: Secamone pedicellaris
מורכבים: Helichrysum mahafaly
Didiereaceae: Alluaudia montagnacii
קטניות: Delonix edulis
אזדרכתיים: Calodecaryia pauciflora
תותיים: Ficus humbertii
Talinaceae: Talinella microphylla
הערות שוליים

1 2  "Nationalpark Tsimanampetsotsa". 18 בדצמבר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andrefana Dry Forests
1 2 3 4  "Tsimanampetsotsa National Park". Madagascar Travel Guide.
1 2 3 4 5 6  "Madagascar spiny thickets | Ecoregions | WWF".
1 2  Elmqvist T, Pyyko ̈nen M, Tengo ̈M, Rakotondrasoa F, Rabakonandrianina E, et al (2007) Patterns of Loss and Regeneration of Tropical DryForest in Madagascar: The Social Institutional Context. PLoS ONE 2(5): e402. doi:10.1371
↑  Olson DM, Dinerstein E (2002), The Global 200: Priority ecoregions for globalconservation. Annals of the Missouri Botanical Garden 89: 199–224.
1 2 3 4 5 6  Ratovonamana, R. Y., Rajeriarison, C., Roger, E. & Ganzhorn, J. U. 2011. Phenology of different vegetation types in Tsimanampetsotsa National Park, south-western Madagascar. Malagasy Nature, 5: 14-38
↑  "Madagascar's fifth Ramsar site | Ramsar".
1 2 3  Rosenbergera, A.L, et al Giant subfossil lemur graveyard discovered, submerged, in Madagascar. Journal of Human Evolution Volume 81, April 2015, Pages 83-87
↑  "Tsimanampesotse – Nosy Ve Androka Biosphere Reserve, Madagascar". 20 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Tsimanampesotse Biosphere Reserve (Nosy Ve Androka) - a conservation learning site for sust".
↑  Masika sipa (18 בדצמבר 2006). "National Park Tsimanampetsotsa". Mada Magazine. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  ean Robertin, Rasoloariniaina. (2017). Physico-chemical water characteristics and aquatic macroinvertebrates of Lake Tsimanampesotse, south-western Madagascar. African Journal of Aquatic Science. 42. 191-199. 10.2989/16085914.2017.1357532.
↑  LaFleur, Marni. (2012). Ecology of Lemur catta at the Tsimanampetsotsa National Park, Madagascar: Implications for female dominance and the evolution of lemur traits
↑  Patrut, Adrian; von Reden, Karl F.; Danthu, Pascal; Leong Pock-Tsy, Jean-Michel; Patrut, Roxana T.; Lowy, Daniel A. (2015). "Searching for the Oldest Baobab of Madagascar: Radiocarbon Investigation of Large Adansonia rubrostipa Trees". PLOS ONE. 10 (3): e0121170. Bibcode:2015PLoSO..1021170P. doi:10.1371/journal.pone.0121170. PMC 4373780. PMID 25806967.
↑  Grandidier’s Vontsira
↑  BirdLife International (2019): Important Bird Areas factsheet: Tsimanampetsotsa National Park and extension.
↑  Madagascar Grebe
פסל של עוף הפיל בכניסה לפארק
מישורי המלח אגם צימנמפצוצה
חוף אגם צימנמפצוצה
יער יבש על קרקע חולית
מסלול לתצפית על רמת מהאפלי
אגם צימנמפצוצה מנקודת התצפית
מערת מיטוהו (מערה קדושה בפארק הלאומי צימנמפצוצה)
הלוח בכניסה למערת מיטוהו עם פרטים של Typhleotris madagascariensis
באובב "סבתא" מהמין Adansonia rubrostipa
בולען הפיקוס הבנגלי
שלט בבולען הפיקוס הבנגלי
נמייה מפוספסת ענקית בפארק
צב קרינתי בסכנת הכחדה חמורה
Alluaudia comosa מין צמח אנדמי לדרום-מערב מדגסקר
בלאט (מרג' עיון)

| --- | --- |

ציור של מצוקי נהר הליטני ליד בלאט
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  מרג' עיון
 גובה:  680 מטרים
 קואורדינטות:  33°23′10″N 35°36′02″E﻿ / ﻿33.38611111°N 35.60055556°E﻿ / 33.38611111; 35.60055556 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבלאט(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבלאט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בְּלָאט (בערבית: بلاط) הוא כפר בלבנון ששייך לנפת מרג' עיון במחוז א-נבטיה.
גאוגרפיה

הכפר בלאט שוכן מזרחית לנהר הליטני, כ-2 קילומטר צפונית לדיבין, כ-3 קילומטר צפונית למרג' עיון וכ-15 קילומטר מזרחית לא-נבטיה, בגובה ממוצע של 680 מטר מעל פני הים.
היסטוריה

בשנת 1838 צוין שתושבי הכפר הם מתואלים.
ב-10 באוגוסט 2006 נכנסו כוחות צה"ל אל הכפר.
אוכלוסייה

בשנת 2014 הופיעו בפנקס הבוחרים של הכפר 2,308 בעלי זכות בחירה. מהם כ-80% שיעים וכ-20% נוצרים.
הערות שוליים

↑  Robinson, E.; Smith, E., Biblical Researches in Palestine, Mount Sinai and Arabia Petraea: A Journal of Travels in the year 1838. Vol. 3., Boston: Crocker & Brewster, 1841, עמ' 137
↑  שירות, ‏צה"ל חוזר למרג'-עיון; קרבות קשים, באתר גלובס, 10 באוגוסט 2006
↑  أسماء العائلات في بلدة بلاط، قضاء مرجعيون، محافظة النبطية في لبنان, إعْرَفْ لبنان
ג'וואד ע'פארי

| --- | --- |

 כינוי:  "הקצב של חלב"
 השתייכות:  משמרות המהפכה האסלאמית משמרות המהפכה האסלאמית
 דרגה:  גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת איראן-עיראק סכסוך ישראל–איראן–חזבאללה בסוריה פיגוע הרחפנים (2019)
חאג' ג'וואד ע'פארי (בפרסית: جواد غفاری), המוכר גם בשם סייד ג'וואד, הוא גנרל איראני בשורות משמרות המהפכה האסלאמית, המפקד על יחידה 4000 למבצעים מיוחדים של משמרות המהפכה, שימש כמפקד גדוד 18000 של הכוחות האיראנים בסוריה והוביל את מאמצי ההתבססות באזור. בסיוע סגנו, אבו באע'ר הוא היה אחראי על גיוס ואימון אנשי מליציות שיעיות בשירות הכוחות האיראנים.
על פי מקורות מסוימים, שמו המקורי הוא אחמד מדני.
ע'פארי, הידוע גם בכינויו "הקצב של חלב", עבר לסוריה באמצע שנת 2014 והגיע להכרה במהלך קרבות חלב ובזכות המצור עליה.
ע'פארי, מבוגרי מלחמת איראן-עיראק, היה מצוי תחת פיקודו הישיר של מפקד כוח קודס, קאסם סלימאני, עד שזה חוסל, והוא הופקד האחראי לניסיון פיגוע הרחפנים ב-24 באוגוסט 2019.
ראו גם

סכסוך ישראל–איראן–חזבאללה בסוריה
לקריאה נוספת

ג'ואד ע'פארי – "הקצב מחלב" – ארכיטקט בניין הכוח האיראני בסוריה, מיכאל סגל, המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 3 ספטמבר 2019
יואב זיתון, רקטות, מוקשים ו-RPG: סוכלה הברחת אמל"ח חריגה מאיראן ליהודה ושומרון, באתר ynet, 25 במרץ 2024
יואב זיתון, "אמצעי לחימה מפרי איזון": סוכלה העברת משלוח נשק ענק ומתקדם מאיראן ליו"ש | תיעוד, באתר ynet, 27 בנובמבר 2024
הערות שוליים

1 2 3  Waleed Abu al-Khair, Javad Ghaffari 'architect' of Iran's plan for Syria, Diyaruna, ‏10 באפריל 2018
↑  תמיר היימן, משמעות מינוי ג׳ואד ע׳פארי במשמרות המהפכה, באתר www.inss.org.il
1 2 3   זהו הבכיר מכוח קודס האיראני האחראי לניסיון פיגוע הרחפנים, באתר צה"ל, 27 באוגוסט 2019
↑  General Javad Ghaffari: Most Powerful Iranian Military Figure in Syria, א-שרק אל-אווסט, ‏29 באוגוסט 2019
↑  سيد جواد.. جزار حلب, אל-ג'זירה, ‏22 בפברואר 2016
ג'יטנג'אלי ראו

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 2005 (בת 19) לון טרי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  לון טרי 
 פרסים והוקרה:  פורבס 30 מתחת ל-30 (2019)  Discovery Channel Young Scientist Challenge (2017) 
 gitanjalirao.net
 
גִ'יטָנגָ'אלִי רָאוֹ (באנגלית: Gitanjali Rao; נולדה ב-2005) היא ממציאה אמריקאית, סופרת, פעילה חברתית, סטודנטית למדעים מדויקים ועורכת דין.
בשנת 2017 זכתה ראו בתחרות "האתגר המדעי (אנ')" ונכללה ברשימה של מגזין פורבס 30 מתחת ל(גיל) 30 על חידושיה. היא נבחרה ל"חדשנית הצעירה" על ידי מגזין טיים לשנת 2020 בזכות החידושים ו"סדנאות החדשנות" שהיא מעבירה ברחבי העולם  וב-4 בדצמבר 2020, הוצגה על שער המגזין עם הכיתוב "הילדה של השנה" ("Kid of the Year").
השכלה

ראו נולדה בשנת 2005 בקולומבוס, אוהיו בארצות הברית להורים ממוצא הודי בהראתי ורם ראו. בגיל 4 היא קיבלה "ערכת מדע" מדודהּ ונראה שזו השפיעה על דרכה בחיים. מאוחר יותר היא עברה לקולורדו, למדה בבית ספר למדעים. נושאי העניין העיקריים שלה היו גנטיקה ואפידמיולוגיה.
המצאות > תטיס

בשנת 2015, בגיל 10 שמעה ראו בתקשורת על משבר המים בפלינט (אנ') (מים מזוהמים ששימשו לשתייה בעיירה פלינט וגרמו לתחלואה ולמוות בקרב התושבים) והחליטה למצוא דרך למדידת תכולת עופרת במים. היא השתמשה באפליקציה של MIT לממציאים (MIT App Inventor) ופיתחה מכשיר בשם Tethys שהתבסס על ננו-צינוריות פחמן ששלחו מידע על איכות המים באמצעות Bluetooth. בשנת 2017, היא זכתה בפרס בסך 25,000 דולר עבור המצאתה.
בשנת 2018 היא הציגה את הרעיון שלה בכנס מדעי וגייסה 25,000 דולר נוספים. בינואר 2019 היא החלה לעבוד בשיתוף מכון המים של דנוור ובתוך שנתיים הציגה אב-טיפוס למכשיר מסחרי.
המצאות > אֶפּיוֹן

בשנת 2019 פיתחה ראו כלי אבחון בשם אפיון (Epione) לאבחון מוקדם של התמכרות לאופיואידים שניתן במרשם.
המצאות > קיינדלי

Rao פיתחה אפליקציה בשם קָיינדלִי (Kindly) שמשתמשת בבינה מלאכותית כדי לזהות בשלב מוקדם תופעות של "בריונות ברשת". היא שיתפה פעולה עם יוניצף והשירות מופעל ברחבי העולם.
הרצאות וסדנאות

ג'יטנג'אלי ראו היא הופיעה 3 פעמים כדוברת בוועידות TEDx והעבירה מעל 200 הרצאות וסדנאות ביותר מ-40 מדינות והיא מעבירה סדנאות חדשנות לתלמידים ברחבי העולם.
בשנת 2020 הצטרפה ראו לתנועת הצופים ונרשמה לתוכנית "צופים שוחרי מדע".
ספרים

בשנת 2021 פרסמה ראו את ספרה "מדריך המדעים לממציאים צעירים" (Young Inventor's Guide to STEM) ובו תוכנית בת חמישה שלבים לפתרון בעיות. חלקים מהספר אומצו לשימוש בבתי ספר בקניה ובאוגנדה.
בשנת 2024, היא יצא לאור ספרה השני "מדריך לממציאים צעירים לתכנון הצלחה" (A Young Innovators Guide to Planning For Success).
תחביבים

בשנת 2023 ראו קיבלה את רישיון הטייס שלה.
פרסים והוקרה

2017: ראו זכתה בפרס בסך 25ת\,000 דולר על המצאתה.
2017: מועצת טנסי התיכונה של הצופים של אמריקה הכירה בה כ"צופה המדעים" של שנת 2017.
2018: פרס מטעם נשיא הסוכנות להגנת הסביבה של ארצות הברית.
2019: הופיעה בפורבס 30Under30 בקטגוריית המדע.
2019: פרס "הבריאות" העליון עבור אתגר TCS Ignite Innovation Student Student
2019: על פיתוח כלי אבחון בשם Epione המבוסס על התקדמות בהנדסה גנטית לאבחון מוקדם של התמכרות לאופיואידים במרשם רופא.
2020: מגזין טיים הכתיר אותה כ"החדשנית הצעירה המובילה". היא הייתה הראשונה לקבל את תואר "ילד השנה".
2021: כלת פרס ועידת הפסגה של האו"ם - "הפעילים הצעירים", בז'נבה.
2023: ראו התקבלה בבית הלבן כאורחת של אשת הנשיא ג'יל ביידן.
סטלה קרמריש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 במאי 1896 מיקולוב, צ'כיה 
 פטירה:  31 באוגוסט 1993 (בגיל 97) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, אוסטריה 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה 
 מעסיק:  אוניברסיטת קלקוטה, אוניברסיטת פנסילבניה 
 פרסים והוקרה:  פרס שדולת הנשים למפעל חיים בתחום האמנות (1983)  פדמה בהושן 
 
סטלה קרמריש (בגרמנית: Stella Kramrisch; 29 במאי 1896 –  31 באוגוסט 1993) הייתה היסטוריונית אמנות חלוצה ואוצרת אמריקאית ממוצא אוסטרי שהייתה המומחית המובילה בתחום האמנות ההודית (אנ') במשך רוב המאה ה-20. המחקר שלה נותר אמת מידה בנושא עד היום. היא חקרה ולימדה תולדות האמנות ההודית במשך יותר משישה עשורים בשלוש יבשות. לאחר שכתבה את עבודת הגמר שלה על מהות הפיסול הבודהיסטי המוקדם בהודו, היא הוזמנה ללמד בקאלה בהאוואנה (אנ') בסנטיניקטן (1922–1924) והמשיכה ללמד באוניברסיטת כלכותה (אנ') מ-1924 עד 1950. באירופה עבדה קרמריש במכון קורטאולד לאמנות (אנ') בלונדון (1937–1940). משנת 1950 היא הייתה פרופסור באוניברסיטת פנסילבניה במחלקה ללימודי אזור דרום אסיה, לשם גויסה על ידי האינדולוג האמריקאי ו. נורמן בראון (אנ'), בנוסף להיותה אוצרת אמנות בולטת במוזיאון פילדלפיה לאמנות.
ראשית חייה והשכלתה

סטלה קרמריש נולדה ב-29 במאי 1896 בניקולסבורג באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום מיקולוב שבצ'כיה). היא הוכשרה כרקדנית בלט כשגדלה באוסטריה. כשקרמריש הייתה בת 10 הוריה עברו לווינה. יום אחד היא נתקלה בתרגום של בהגווד גיטא, עליו העידה: "התרשמתי כל כך שזה עצר לי את הנשימה". היא מצאה את ייעודה בחיים.
היא נרשמה לאוניברסיטת וינה, ולמדה במחלקה לתולדות האמנות אצל הפרופסורים מקס דבוז'אק (אנ') ויוזף שטז'יגובסקי (אנ'). היא התמקדה בלימודיה באמנות ותרבות הודית. כך למדה סנסקריט וקראה פילוסופיה, ספרות ואנתרופולוגיה. בשנת 1919 סיימה את לימודיה בהצלחה וקבלה דוקטורט.
חיים מקצועיים בהודו

היא נסעה ללונדון ב-1919 כחלק ממשלחת אוניברסיטאית כדי לשאת שלוש הרצאות באוניברסיטת אוקספורד. רבינדרנת טאגור שמע אותה מרצה והזמין אותה לבוא להודו וללמד באוניברסיטת ויסווה-בהאראטי (אנ') בסנטיניקטן בשנת 1922. היא מונתה לפרופסור לאמנות הודית באוניברסיטת כלכותה (אנ') בשנת 1924. באותה שנה גילתה את מקדשי מערות בדאמי. היא לימדה בקאלה בהאוואנה עד 1950.
בשנת 1924 פורסמה המונוגרפיה הראשונה שלה, "עקרונות האמנות ההודית" בגרמנית, אשר נסקרה בהרחבה בכתבי עת שונים ברחבי אירופה. בשנות ה-20 של המאה ה-20 קרמריש המשיכה לנסוע לווינה כדי לשאת הרצאות. מאמרים שונים של עמיתיה בווינה מופיעים כתרגומים לאנגלית בכתב העת של האגודה ההודית לאמנות אוריינטלית (אנ') שקרמריש ערכה משנת 1933 ואילך יחד עם אבאנינדארנת טאגור. הספר המכונן שלה "פיסול הודי" (1933) היה ניתוח מעמיק של הפיסול ההודי, שהומשג בגודל ובפורמט כדי לתפקד כמדריך ממשי.
לאחר שהבריטים עזבו את הודו ב-1947, בעלה לאסלו נמני בחר לעבוד עבור הממשלה החדשה של פקיסטן ועבר לקראצ'י. ב-1950 הוא התגלה ירוי למוות על חוף הים. היא היגרה לאמריקה באותה שנה.
חיים מקצועיים בארצות הברית

סטלה קרמריש עברה לארצות הברית ב-1950, לאחר שהוזמנה על ידי הסנסקריטיסט ו. נורמן בראון ללמד במחלקה החדשה שהוקמה ללימודי אזור דרום אסיה באוניברסיטת פנסילבניה. היא הייתה פרופסור לאמנות דרום אסיה עד פרישתה בשנת 1969. היא גם הייתה פרופסור משנה לאמנות הודית במכון לאמנויות יפות באוניברסיטת ניו יורק (אנ') בין השנים 1964 ל-1982. היא שימשה כאוצרת לאמנות הודית במוזיאון פילדלפיה לאמנות מ-1954 עד 1979 והייתה אוצרת אמריטוס עד מותה.
במהלך כהונתה במוזיאון לאמנות בפילדלפיה, הרחיבה קרמריש את נכסיו באמנות הודית ואמנות ההימלאיה והעלתה סדרת תערוכות שאפתניות שליוו את הקטלוגים והמחקרים הנלווים שכתבה, והעניקו הכרה משמעותית למוזיאון ולתחום האמנות והתרבות ההודית. תערוכה אחת כזו נפתחה ב-1968 בשם "הודו הלא נודעת: אמנות פולחנית בשבט ובכפר". בתערוכה הוצגו כמעט 500 חפצים דתיים וחילוניים. לאחר שתים עשרה שנים של תכנון, מחקר ומשא ומתן, נפתחה בשנת 1981 תערוכה פורצת דרך נוספת, "התגלמות שיווה". זו הייתה התערוכה הגדולה הראשונה בארץ זו שבדקה את האלוהות הדתית וחקרה את הפרשנויות המרובות של משמעותה. רבים מ-197 החפצים שהוצגו בתערוכה מעולם לא עזבו את הודו. באשר לאוספי המוזיאון עצמו, קרמריש פיקחה על רכישות חשובות, כולל מסכת ברונזה מהמאה ה-6 של שיווה, דמות ברונזה של ראמה שנעשתה בתקופת שושלת צ'ולה בדרום הודו, ו"ראדהה וקרישנה", ציור של אמן מבית הספר קישנגאר.
ספריה כוללים את "Grundzüge der Indischen Kunst" ("עקרונות האמנות ההודית"; 1924; ספרה הראשון), "The Hindu Temple vols. 1 & 2" ("המקדש ההינדי כרכים 1 ו-2" 1946; נדפס מחדש ובתפוצה עולמית), "The Art of India: Traditions of Indian Sculpture, Painting And Architecture" ("אמנות הודו: מסורות של פיסול, ציור וארכיטקטורה הודית", 1954), ו-"The Presence of Siva" ("הנוכחות של שיווה", 1981). היא הייתה חברה של הבלרינה, המעצבת, השחקנית והאספנית נטשה רמבובה (אנ'). ויין א. בגלי וברברה סטולר מילר (אנ') היו בין תלמידיה. את מקומה של פרופסור קרמריש ירש מייקל ו. מייסטר (אנ') ב-1976 שהוא כיום פרופסור ו. נורמן בראון ללימודי דרום אסיה ותולדות האמנות באוניברסיטת פנסילבניה.
קרמריש מתה ב-31 באוגוסט 1993, בביתה בפילדלפיה, פנסילבניה.
פרסים ומחוות

קרמריש קיבלה הכרה עולמית על הישגיה הרבים, כולל תוארי כבוד מאוניברסיטת ויסוואבהראטי (1974) ומאוניברסיטת פנסילבניה (1981). בטקס שנערך במוזיאון פילדלפיה לאמנות בשנת 1979, קיבלה קרמריש את צלב הכבוד האוסטרי למדע ואמנות, ובשנת 1985 היא קיבלה את מדליית צ'ארלס לאנג פרייר (אנ') על תרומתה ל"הבנת הציוויליזציה המזרחית כפי שהיא משתקפת באומנויות שלה". אולי ההצהרה המובהקת ביותר על מפעל חייה של קרמריש הגיעה ב-1982 כאשר ממשלת הודו העניקה לה את הכבוד האזרחי הגבוה ביותר שלה, פדמה בהושן (אנ'). קרמריש קיבלה את הכבוד על "גירוי עניין מחודש לא רק במורשת האמנותית של הודו אלא גם בפילוסופיות ובתפיסת העולם הבסיסיים שלה".
מורשת

בזמן מותה, קרמריש הותירה ירושה של 25 יצירות למוזיאון פילדלפיה לאמנות. היא גם תרמה את המסמכים שלה למוזיאון, המהווים במובנים רבים את ההיקף הגדול ביותר של מורשתה. המסמכים של סטלה קרמריש מכילים את התכתבויותיה, כתביה וחומרי מחקר אחרים מ-1921 עד 1999, ומכילים מידע על חפצי האמנות באוסף האישי של קרמריש. בנוסף, תפקיד האוצרת של קרמריש קיבל מחדש את התואר כ"אוצרת סטלה קרמריש"" במוזיאון פילדלפיה לאמנות, תפקיד שקיים עד היום. כפי שצוין בהספד שפרסם מוזיאון פילדלפיה לאמנות, כתביה של קרמריש היו מרחיקי לכת אף יותר מכיוון שרבים מספריה ממשיכים לשמש באוניברסיטאות ברחבי העולם.
מבחר מכתביה

Grundzüge der Indischen Kunst. Avalun Verlag, 1924.
The Visnudharmottaram: A Treatise on Indian Painting and Image-Making. Calcutta University Press, 1928.
"Indische Kunst", in: Handbuch der Kunstgeschichte, hg. v. Anton Springer. Alfred Kröner Verlag, 1929.
Indian Sculpture. The Heritage of India Series. Oxford University Press, 1933.
The Hindu Temple. 2 Bd. University of Calcutta, 1946.
Unknown India: Ritual Art in Tribe and Village. Philadelphia Museum of Art, 1968.
Presence of Śiva. Princeton University Press, 1981.
הערות שוליים

1 2  "Stella Kramrisch, Indian-Art Expert and Professor, 97", The New York Times.
↑  A Meeting Of Art, India And Devotion - Page 2 - Philly.com
1 2 3  Sozanski, Edward J., "Indian Art Expert S. Kramrisch Dies at 97", Philly.com.
↑  Kramrisch, Stella (1924). Grundzüge der Indischen Kunst. Hellerau, Dresden: Avalun Verlag.
↑  Kramrisch, Stella (1933). Indian Sculpture. The Heritage of India Series. London/New York: Oxford University Press.
↑  philamuseum. "Philadelphia Museum of Art". Tumblr.
↑  "Kantha: the embroidered quilts of Bengal from the Jill and Sheldon Bonovitz Collection and the Stella Kramrisch Collection of the Philadelphia Museum of Art". Choice Reviews Online. 48 (1): 48–0072. 2010. ISSN 0009-4978.
↑  The Stella Kramrisch papers
↑  The Stella Kramrisch Curator of Indian and Himalayan Art
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578718705171  PLWABN: 9810614171905606  BIBSYS: 90245719  BNE: XX1644245  BnF: cb12060277t (data)  GND: 124888119  ISNI: 0000 0001 1740 0666  LCCN: n80120797  LNB: 000000774  NLA: 35281702  NTA: 069419450  RERO: 02-A023352224  SNAC: w6m355xh  SUDOC: 06702176X  ULAN: 500116815  VcBA: 495/141112  VIAF: 7411864   WorldCat (עם VIAF): 7411864
אזעקת מלחמה

צופר אזעקה בשווייץ
אזעקת מלחמה היא מערכת התרעה סדירה המזהירה את התושבים מפני סכנה קרובה של תקיפה אווירית (במטוסים, טילים או רקטות וכלי טיס בלתי מאוישים). באזורים הסמוכים לגבול נחוצה אזעקה גם להתרעה מפני תקיפה ארטילרית. עם שמיעת האזעקה יש להיכנס למקלט, מרחב מוגן או מקום מוגן אחר. אזעקה משמשת גם להתרעה על אסון טבע מתקרב, כגון רעידת אדמה או סופת טורנדו.
בתחילה נעשתה אזעקת מלחמה באמצעות שימוש בצופרים, ובהמשך נוספו עוד דרכים, כגון הודעה בשידורי רדיו וטלוויזיה והודעה בטלפון חכם.