ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק
פרוץ מלחמות השושנים

בינואר 1455 שב הנרי לאיתנו ומרגרט מיהרה לבטל את פעולותיו של יורק, שפוטר ממשרתו יחד עם סולסברי. סומרסט שוחרר ושב לתפקיד מפקד קאלה (המעוז האנגלי האחרון בצרפת) ויועצו הקרוב של המלך. יורק, סולסברי ובנו הבכור, ריצ'רד נוויל, הרוזן מווריק יצאו לצפון אנגליה ולויילס על מנת לגייס צבא שיצעד דרומה ללסטר, שם התעתדה המלכה לכנס את ישיבת המועצה הגדולה ב-21 במאי אליה הזמינה גם את יורק, לראשונה מאז הודח. משהוזמן פתאום לישיבה, חשד ריצ'רד כי המטרה היא לאסרו, לשפוט אותו שם ולהורגו. בפעולת מנע, ב-22 במאי, עלה בראש כוח של כשלושת אלפים איש מתומכיו על מבצרו של המלך בעיר סנט אולבנס, וכבש אותו. היה זה העימות המזוין הראשון במלחמות השושנים. סומרסט ומספר אצילים נוספים מראשי מחנה תומכי המלך נהרגו בקרב (בהם רוזן נורת'מברלנד ולורד קליפורד) והמלך הנרי נשבה. לו היה המלך מת, היה מוכתר בנו, אדוארד, בחסות אמו ורוב האצולה, לפיכך שמר יורק על חיי המלך והשיב אותו לכס השלטון בלונדון. ב-25 במאי הכתיר יורק את הנרי מחדש, תוך שהוא ממנה למעשה את חברי הממשלה, ובכך חיבר אליו בתי אצולה נוספים. בהמשך אותו קיץ היה המלך הנרי שרוי למעשה במאסר והיה בלתי-שפוי במשך תקופות ארוכות, כך שיורק "נאלץ" ליטול על עצמו שנית את תפקיד הלורד פרוטקטור. הדמות העיקרית שנותרה בחצר כאופוזיציה ליורק הייתה המלכה מרגרט. מבחינת מרגרט יורק היווה איום משמעותי על עתידו של בנה ועל חייו.
ביוני 1459 שב המלך לאיתנו וביקש להשכין שלום בין הסיעות. הוא קבע התכנסות של המועצה הגדולה בקובנטרי, אך יורק, סולסברי וווריק העדיפו לא להשתתף ולגייס צבא במקום. באוקטובר התקיים כינס של הפרלמנט בקובנטרי, ללא יורק ותומכיו. פירוש הדבר היה מרד במלכות. שורה של קרבות פרצו בין אנשיו של יורק לבין תומכי המלך, בסיומם הייתה ידו של יורק על התחתונה והמורדים נמלטו - יורק לאירלנד; סולסברי, ווריק ואדוארד (בנו של יורק) - לקאלה. סיסלי, רעייתו של יורק, יחד עם בניהם ג'ורג' וריצ'רד נתפסו בטירת לדלו והובלו למאסר בקובנטרי.
יורק החזיק עדיין במשרד מושל אירלנד וזכה לתמיכת הפרלמנט האירי במימון וכוח אדם. ווריק, ששלט למעשה בתעלת למאנש, החל להפיץ מקאלה את המסר העיקרי של יורק - תמיכה במלך החוקי (הנרי), תוך התנגדות חריפה ל"יועציו הרעים", כלומר - לכל האצולה המקושרת לבית לנקסטר ובפרט למלכה מרגרט. בדצמבר 1459 הוצא צו מלכותי נגד המורדים, יורק, ווריק וסולסברי, שהחרים את אדמותיהם והכנסותיהם לטובת הכתר, נישל אותם מכל תוארי הכבוד וקבע שצאצאיהם לא יירשו את תארם.
ב-26 ביוני 1460 נחת צי בפיקוד ווריק וסולסברי בחופי קנט ויחד עם מקומיים הם צעדו ללונדון, שאנשיה פתחו בפניהם את שעריה ב-2 ביולי. ב-10 ביולי התנגשו כוחות המורדים עם כוחות המלך בקרב נורת'המפטון. בהמולה שנוצרה נתפס המלך, אך המלכה מרגרט ויורש העצר אדוארד הצליחו להימלט. שוב נלקח המלך ברוב כבוד והדר אל ארמון וסטמינסטר בלונדון. שוב הובטח לו כי ימשיך למשול, ושוב הוכרז יורק כיורש ולורד פרוטקטור. כל אותה עת שהה יורק עצמו באירלנד ושב לאנגליה רק ב-9 בספטמבר. עם שובו נהג כמלך לכל דבר, תוך שהוא מאמץ את שלט האצולה של סב-סבו, ליונל מאנטוורפן, דוכס קלרנס. ב-10 באוקטובר השתכן יורק בארמון המלך וכינס פרלמנט לביטול כל החלטות פרלמנט קובנטרי שהתקבלו שנה קודם לכן. אף שציפה כי חברי הפרלמנט יכירו בו במלך, כפי שהוכר הנרי בולינברוק כמלך הנרי הרביעי ב-1399, חברי הפרלמנט לא קיבלוהו כמלך והוא נדרש לעתור לפני הנרי עצמו. למחרת פנה יורק למלך בכינוס הפרלמנט ולאחר משא ומתן הוסכם כי הנרי ימשיך להיות מלך לכל ימי חייו, ורק במותו יועבר הכתר ליורק (ולא לאדוארד יוצא חלציו ובנה של מרגרט). יורק הוכתר כנסיך ויילס, רוזן צ'סטר, דוכס קורנוול ולורד פרוטקטור ולפיכך היה למושלה בפועל של אנגליה. הסכמה זו, שהתקבלה ב-25 באוקטובר, ידועה בהיסטוריה של אנגליה בשם "צו ההסכמה" (Act of Accord).‏