stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקדח
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מקורו של האקדח במאה ה-16, אז היה עם בריח גלגל.
עם הופעת בריח הצור (flintlock) הופיעו אקדחי בריח צור, שזכו לפופולריות רבה בתקופתם ודחקו את החרב כנשק העיקרי לדו-קרב. הצורך ליותר מירייה אחת גרם להמצאת אקדחים בהם יש מספר קנים או שלקנה מחובר כידון רובה או להב גרזן.
במהלך המאה ה-19, עם הופעת מערכת הפטיש והנוקר המודרנית, החלה זו להחליף בהדרגה את בריח הצור. בתחילה הופיעו האקדחים התופיים, להם תוף שהכיל לרוב חמישה-שישה כדורים. בעת דריכת הפטיש לאחור, מסתובב התוף ומביא את הכדור הסמוך אל מול הצינור המוביל לקנה, מוכן לירי. עם הזמן, פותחו גם אקדחים בעלי מחסניות, אשר לרוב מוקמו בקת האקדח והכילו הרבה יותר כדורים.
אקדחים תופיים

אקדח תופי הוא אקדח שבו הכדורים נמצאים בתאים גליליים הערוכים בהיקפו של "תוף" המסתובב מאחורי הקנה, כך שבכל תא ממתין כדור אחד. בתוף ישנם בדרך כלל 5–8 תאים, כשלרוב מדובר ב-6 תאים בתוף. אקדחים תופיים הומצאו במאה ה-19 והם כלי הנשק הראשונים שיכלו להכיל מספר כדורים מוכנים לירי, בניגוד לכלי הנשק של אותה תקופה שבהם נטען כל כדור בנפרד. אקדחים אלו, בשל צורת ההזנה שלהם, מסוגלים לירות כדורים ותחמישים מוגברים (תחמושת "מגנום"), כלומר - תחמושת שבה התחמיש (אבק השריפה) רב יותר, וצורת הכדור מיוחדת, וגורמת לפגיעה בצורות שונות - היעילות יותר מכדורים רגילים. למשל: כדורים שבקליע שלהם נמצאות עשרות כדוריות ברזל קטנות, שעטופות בציפוי פלסטיק הדומה בצורתו לקליע - המאפשר לירות את כדוריות הברזל באופן מדויק למטרה, משום שצורתו האווירודינמית אינה שונה משל קליעים אחרים. כשהכדור פוגע במטרה, הוא מתפזר ופוגע ברדיוס רחב (על אותו עיקרון של תחמושת Shotgun). כדור כזה לא יוכל להיות מוזן במחסנית של אקדח חצי אוטומטי, משום שהוא גדול יותר וארוך יותר. לכן, לאקדח תופי יש יתרון גדול על פני אקדח חצי אוטומטי המוזן במחסנית מבחינת היכולת שלו לתת מענה לבעליו בנשיאת סוגים מיוחדים של תחמושת.
אקדחים חצי אוטומטיים

אקדחים חצי אוטומטיים הם בעלי טעינה אוטומטית של תחמושת מתוך מחסנית. הראשון שבהם היה אקדח המאוזר הגרמני שיועד לפרשים. אקדח מפורסם אחר היה הקולט M1911. באקדחים מודרניים אלו קיים מנגנון המנצל את רתע גזי הירייה לפליטת התרמילים הריקים וטעינת כדור מהמחסנית לירייה הבאה. המחסנית מכילה בדרך כלל 8–17 כדורים וקפיץ שלוחץ את הכדורים כלפי מעלה.
ישנם שלשה סוגים עיקריים של אקדחים חצי אוטומטיים: פעולה יחידה (Single action) שבה לאחר שהפטיש דרוך אחורה - לחיצה על ההדק משחררת אותו לפנים וגורמת לנקירה, ופעולה כפולה (Double action) שבה בלחיצה על ההדק הפטיש נמשך לאחור ומיד חוזר לפנים ומכה בנוקר, כך מתאפשרת נשיאת האקדח בבטחה גם כשכדור נמצא בבית הבליעה (מקובל בעיקר בארצות הברית). הלחיצה על ההדק במצב זה היא קשה וארוכה יותר ולכן מביאה להפחתת דיוק הירי אצל מפעיל שאינו מיומן. ישנם אקדחים שמאפשרים שימוש בשתי השיטות: כאשר הפטיש דרוך הם מתנהגים כבעלי פעולה יחידה וכאשר הפטיש אינו דרוך הם מתנהגים כבעלי פעולה כפולה. סוג שלישי, הנפוץ ביותר באקדחים הנמצאים בשימוש צבא, משטרה והגנה עצמית, הוא ירי נוקר (Striker Fire) בו לאחר הדריכה הלחיצה על ההדק מזיזה את הנוקר אחורה ובנקודה מסוימת הוא משתחרר ומכה בפיקת הכדור.
אקדחים לירי ספורטיבי

אקדחים לירי ספורטיבי מתוכננים בהתאם לדרישות הספורט הספציפי. אקדחים כאלה עשויים לא להתאים לנשיאה לצורך הגנה עצמית או לשימוש משטרתי וצבאי. כך למשל מתכנני אקדח ספורטיבי עשויים להעדיף דיוק מקסימלי, על חשבון אמינות בתנאי שדה.
יצרני אקדחים בולטים

אוסטריה גלוק (אוסטריה)
ישראל התעשייה הצבאית/תעשיות נשק לישראל / בול ארמורי (ישראל)
ארצות הברית סמית' אנד וסון (ארצות הברית)
ארצות הברית קולט (ארצות הברית)
איטליה ברטה (איטליה)
גרמניה הקלר וקוך (גרמניה)
גרמניהשווייץ זיג זאואר (גרמניה-שווייץ)
גרמניה וולטר (גרמניה)
צ'כיה סי זד (צ'כיה)
בלגיה FN ובפרט FN בראונינג (בלגיה)
אוסטריה שטייר (אוסטריה)
טאורוס (ברזיל)
קליברים נפוצים של אקדחים חצי אוטומטיים הם 0.22 אינץ', 0.375 אינץ', 0.40 S&W אינץ', 0.45 אינץ', 7.65 מ"מ ו-9 מ"מ. הכדור הנפוץ ביותר להגנה עצמית, משטרה וצבא הוא 9x19 מ"מ פרבלום.
ראו גם

משתיק קול
נשק קל ונשק חם
רובה
הערות שוליים

↑  גלעד צוקרמן, ישראלית שפה יפה, תל אביב: עם עובד, 2008, עמ' 68
↑  הלשון – קנה רובה, הצבי, 11 בדצמבר 1896
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550813505171  BNE: XX526337  BnF: cb119331412 (data)  GND: 4046164-6  LCCN: sh85102471  NARA: 10664383  NDL: 01176750  NKC: ph115728 
אקדח בריח הצור
ירי באקדח. התרמיל נפלט בעת הירי על ידי חלק מהגזים שנוצרו בעת הירי
אנימציה המדגימה את עיקרון הפעולה של אקדח חצי אוטומטי
ארגון התעשיות הביטחוניות (איראן)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־43 שנים) 
 מיקום המטה:  טהראן 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנשק 
 מוצרים עיקריים:  תחמושת, naval vessel, ארטילריה 
 עובדים:  35,000 
  
 mod.gov.ir
 
ארגון התעשיות הביטחוניות (DIO) הוא קונצרן של חברות המנוהלות על ידי הרפובליקה האסלאמית של איראן שתפקידו לספק לכוחות המזוינים את כושר הייצור והיכולות הטכניות הנדרשות.
בתחילת שנות האלפיים, ה-DIO החל להתמקד בייצוא על מנת לאפשר לאיראן להיות יצואנית נשק.
היסטוריה

עד 1963 כללה התעשייה הצבאית האיראנית מספר מפעלים עצמאיים. התעשייה הצבאית של איראן נוצרה תחת השאה האחרון של איראן, מוחמד רזא פהלווי.
בשנת 1973 נוסדו תעשיות האלקטרוניקה של איראן (IEI) שמטרתו הרכבה ותיקון של כלי נשק שסופקו מגורמים שחוץ למדינה. רוב כלי הנשק של איראן שלפני המהפכה האיראנית יובאו מארצות הברית ומאירופה.
בין השנים 1971 ל-1975, יצא השאה למסע רכישה, והזמין בין היתר נשק בשווי של 8 מיליארד דולר מארצות הברית, שהמשיכה למכור כמויות גדולות של נשק לאיראן עד למהפכה האיראנית בשנת 1979.
במאמץ לשנות את היכולות הצבאיות של איראן, הורה מוחמד רזא שאה על הקמת ארגון התעשיות הצבאיות (MIO). הארגון פעל כזרוע של משרד ההגנה, והוא היה אמור לפקח על כל הייצור הצבאי באיראן. במהלך 15 השנים מאז הקמתו, מפעלים צבאיים ייצרו תחמושת לנשק קל, סוללות, צמיגים, מוצרי נחושת, חומרי נפץ וכדורי מרגמה. הם גם ייצרו רובים ומכונות ירייה ברישיון ממערב גרמניה. בין היתר הורכבו מסוקים, ג'יפים, משאיות ונגררים במטרה לצבור ידע טכני באיראן.
הארגון הופקד על מחקר ופיתוח ותחתיו בוצע הנדסה לאחור של מספר טילים סובייטים כגון RPG-7, BM-21 ו-SAM-7.
המהפכה האיראנית עצרה את כל הפעילות הצבאית של ה-MIO. כתוצאה מהתהפוכות של אז, ה-MIO נותר ללא יכולת לפעול, ללא מומחים וטכנאים זרים. עד 1981 ה-MIO איבד את מרבית יכולת הניהול והשליטה על המתקנים התעשייתיים שהיו באחריותו.
פרוץ מלחמת איראן–עיראק ב-1980 ואמברגו הנשק המערבי שימשו כזרז אדיר ל-MIO לארגן מחדש את פעולותיו. בסוף 1981, הממשלה המהפכנית החדשה של איראן לקחה חלקים של ה-MIO וארגנה אותם תחת ארגון התעשיות הביטחוניות (DIO). ה-DIO יפקח מנקודה זו ואילך על כל הייצור, המחקר והפיתוח.
משמרות המהפכה האסלאמית הופקדו על ארגון מחדש של התעשייה הצבאית המקומית. בפיקודו הורחבה התעשייה הצבאית של איראן בצורה דרמטית, וכשמשרד ההגנה הזרים הון לתעשיית הטילים, לאיראן היה עד מהרה ארסנל של טילים.
פעילות

בשנת 1987, ה-DIO נוהל על ידי מועצת מנהלים אזרחית-צבאית האחראית על פעולות הניהול והתכנון בפועל. אף על פי שמנהל ה-DIO היה תחת אחריותו של סגן שר ההגנה ללוגיסטיקה, הייתה לנשיא איראן, בתפקידו כיו"ר ה-SDC, האחריות הסופית לכל פעולות ה-DIO.
משנת 1992 ה-DIO מייצר טנקים, נושאות משוריינים, טילים, צוללות ומטוסי קרב.
כיום, ל-DIO יותר מ-35,000 עובדים, 30% מהם בוגרי אוניברסיטאות והוא מרכזי בתעשייה הצבאית של איראן.
בשנת 2007, בעקבות אירועים בתוכנית הגרעין של איראן, הטילה מועצת הביטחון של האו"ם סנקציות נגד איראן שאסרו עליה לייצא כל סוג של נשק.
ראו גם

ארגון התעשיות האוויריות של איראן
הערות שוליים

↑  "Iran Electronics Industries (IEI)". אורכב מ-המקור ב-2007-10-19. נבדק ב-2008-07-20.
↑  "NTI: Country Overviews: Iran: Missile Chronology". אורכב מ-המקור ב-18 ביוני 2009. נבדק ב-11 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A Code of Conduct for Weapons Sales Video Transcript (אורכב 08.03.2006 בארכיון Wayback Machine)
↑  NTI: Country Overviews: Iran: Missile Chronology nti.org
↑  "Defense Industries Organization (DIO) - Iran Special Weapons Agencies". www.globalsecurity.org. נבדק ב-2015-01-17.
↑  Dar Al Hayat (אורכב 23.06.2006 בארכיון Wayback Machine)
↑  "FOXNews.com - Iran Launches Production of Stealth Sub - U.S. & World". Fox News. אורכב מ-המקור ב-2011-02-08. נבדק ב-2008-07-20.
דגל ארגון התעשיות הביטחוניות
בית הדואר המרכזי (ירושלים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 כתובת:  רחוב יפו 23 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – העשור של 1930
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־30 של המאה ה־20 
 אדריכל:  אוסטן סיינט בארב הריסון 
 קואורדינטות:  31°46′49″N 35°13′20″E﻿ / ﻿31.780268°N 35.222286°E﻿ / 31.780268; 35.222286
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הדואר המרכזי(למפת ירושלים רגילה) בית הדואר המרכזי(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הדואר המרכזי(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הדואר המרכזי
 
בית הדואר המרכזי בתקופת המנדט
בית הדואר על בול משנת 1954 שהוצא לרגל תערוכת הבולים הארצית, בעיצובו של אוטה וליש
שלט מורשת אודות בית הדואר המרכזי בירושלים
בית הדואר המרכזי של ירושלים הוא מבנה בעל חשיבות אדריכלית המצוי ברחוב יפו 23, בקרבת קריית עיריית ירושלים.
היסטוריה

המבנה הוקם בתקופת המנדט הבריטי כחלק מארבעה בנייני ממשל ייצוגיים שנבנו באזור זה (יחד עם בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, בניין בנק אנגלו-פלשתינה ובניין ג'נרלי). משא ומתן על רכישת המגרש נמשך במשך זמן מה במהלך שנות ה-20. הבית נבנה בשנת 1938-1934 בתכנונו של האדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות של המנדט הבריטי, אוסטן סיינט בארב הריסון, המהנדס יהודה שפירא והאדריכל הממשלתי הבריטי פרסי ה. וינטר (Winter). החברה הקבלנית שהקימה את הבניין הייתה אלבינה, דוניה וקטינקא, טקס חנוכת הבניין התקיים ביום 18 ביוני 1938,  בנוכחות הנציב העליון הרולד מקמייקל ומאות מוזמנים. עם הקמת בווינגרד נכלל הבניין באזור המוגן ושירותי הדואר נתנו לקהל בבניין אחר.
בשנת 1972 נוסף לפנים המבנה ציור הקיר של אברהם אופק.
המבנה שופץ בשנת 1983 בהתאם לתוכניותיו של האדריכל יורם פרידמן.
בבניין פעלה מרכזת הטלפונים האוטומטית הראשונה של העיר ירושלים שפעלה בטכנולוגיה שפיתח אלמון סטראוג'ר. הבניין שימש בעבר גם את חברת בזק ופעלו בו מרכזת ספרתית ומוקד מודיעין 144. בשנות האלפיים, חלקים מהבניין משמשים משרדים של משרד התקשורת.
ב-2015 הוסבה הקומה העליונה של הבניין לאכסניה למטיילים ולתרמילאים, הפועלת במקום בניהול פרטי תחת השם The Post.
המבנה והאדריכלות

הבית בנוי בסגנון מנדטורי אופייני, המשתמש בשפה הצורנית של הסגנון הבינלאומי מחד, ובאלמנטים האופייניים לבנייה הירושלמית המסורתית מאידך. המבנה הוא גוש מלבני, בעל אגף אמצעי ושני אגפי צד. בחזית הקדמית ניכרים רק שלושה גושים אלו, ובחזית האחורית מפורקת מסת המבנה למספר גדול יותר של גושים, צורניות האופיינית לסגנון הבינלאומי. בחזית המבנה שבע קשתות, אשר שתי הקשתות הקיצוניות מהוות את דלתות הכניסה למבנה, וחמש הקשתות האחרות מהוות חלונות תאורה למבנה. בחלון המרכזי היה מצוי שעון, בהתאם למקובל באירופה במבני ציבור. בתוך חמש הקשתות המרכזיות מצויים אשנבים, עליהם מופיעות כתובות באנגלית, ערבית ועברית (השפות הרשמיות בתקופת המנדט) המספרות על מכירת בולים ("תווי דואר" בשפת העת ההיא).
הכניסה הראשית למבנה מובילה אל אולם הדואר המרכזי, בו היה הסניף הראשי של הדואר בירושלים בתקופת המנדט. שתי הקומות העליונות של המבנה שימשו את משרדי ההנהלה של הדואר. המתכנן ניצל את הפרשי הגבהים בין רחוב יפו לרחוב כורש, וברחוב כורש מצויה קומה נוספת למבנה (קומת מרתף) אשר שימשה את שירותי חלוקת הדואר.
חזית הבית בנויה בסגנון ייצוגי שקט. אף שהמבנה מצופה אבן מסותתת (כמתחייב על פי חוקי התכנון והבנייה המנדטוריים), החזית בנויה בסגנון הבינלאומי (למעט הקשתות שהן מאפיין מסורתי ירושלמי). צבע חזית האבן לבן, למעט חמשת הנדבכים הראשונים של המבנה המצופים אבן בזלת שחורה שהובאה מרמת הגולן. בחלקו האחורי של המבנה ציפוי האבן הוא לסירוגין אבן לבנה ואבן שחורה, כרמז לאבלק של הסגנון האדריכלי הממלוכי האופייני לירושלים.
בית הדואר המרכזי בירושלים מזכיר במעט את בית הדואר המרכזי של העיר יפו, שאף הוא נבנה באותן השנים בתכנונו של הריסון.
האולם המרכזי של הבניין מעוטר בציור אקריליק של הצייר אברהם אופק משנת 1972. אורכו של הציור 27 מטרים, והוא מתאר את החלוצים שעלו לארץ בראשית המאה ה-20, ואת התפתחות העיר ירושלים.
תמונות

חזית המבנה
שער הכניסה הייצוגי
חלקו האחורי של המבנה - תיבת דואר מנדטורית, ושילוב צבעים בסגנון ממלוכי
חייל בריטי שומר בכניסה לבית הדואר בשנת 1936
הבניין בעת בנייתו, 1936
האולם הפנימי ביום חנוכת הבניין, 1938
האולם המרכזי וציור האקריליק של אברהם אופק
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, רחוב יפו ירושלים, ביוגרפיה של רחוב - סיפורה של עיר - הוצאת כתר, 2005.
דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים - הבנייה בתקופת המנדט הבריטי - הוצאת כתר, 1991.
הערות שוליים

↑  New Post Office Building, פלסטיין פוסט, 11 בספטמבר 1927
↑  משה חננאל, הירושלמים, עמוד 45
↑  הדאר הירושלמי החדש, הצופה, 26 באוגוסט 1946
ארגון הרוקחות בישראל

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  1997–הווה (כ־27 שנים) 
 www.psi.org.il
 
ארגון הרוקחות בישראל הוא ארגון מקצועי המייצג ומאחד את מגזרי הרוקחות השונים בארץ. הארגון נוסד בשנת 1997 ומטרתו העיקרית היא לקדם את מקצוע הרוקחות ולשפר את מעמדם של הרוקחים בישראל. בין חברי הארגון נמנים רוקחים מכל מגזרי הרוקחות בארץ - רוקחות קהילתית (רשתות הפארם ובתי מרקחת פרטיים), רוקחות קלינית ובתי חולים, תעשייה וסטודנטים לרוקחות.
מטרות הארגון

לפי הצהרת הארגון, הארגון פועל לחיזוק מעמדם ותדמיתם של הרוקחים ומקצוע הרוקחות בעיני הציבור בישראל ולרווחת אזרחי ישראל וקידום הבריאות. הארגון פועל להעמקת הידע המקצועי, העיוני והמעשי, של הרוקחים ויישומו הלכה למעשה בכל תחומי העשייה הרוקחית בהתאם להתפתחויות המקצועיות, הרפואיות והחברתיות בארץ ובעולם.
מבנה הארגון

אחת לשנתיים מתנהלות בחירות כלליות, בהן רשאים להצביע כל חברי הארגון, ובהן נבחרת מועצת הארגון אשר מונה 15 חברים. מתוך המועצה נבחרת ההנהלה הכוללת יו"ר, גזבר, מזכיר הארגון ושני חברי הנהלה נוספים.
לצורך פעילותו קיימות בארגון ועדות שונות, כגון:
חטיבת התוכן אשר מרכזת את כלל התוכן המקצועי המועבר לרוקחים וחברי ארגון: מבזק שבועי הנשלח דרך דואר אלקטרוני, כתב העת של הארגון "הקפסולה", אתר האינטרנט של הארגון, ערבי פארמה קלאב, לימודי המשך וכנסים.
הוועדה לקידום רוקחות מייעצת אשר עוסקת בהגדרת הרוקחות המייעצת וניסוח ניירות עמדה ופילות למען חקיקה בנושא.
ועדה מקצועית אשר עוסקת בקידום פעולות חקיקה והגדרות מקצועיות.
פעילויות הארגון

הארגון מקדמת חקיקה בנושאים מקצועיים אשר מטרתה להרחיב את סמכויות הרוקח ולשפר את איכות השירות הרוקחי בארץ וכתוצאה מכך את תנאי ההעסקה של הרוקחים. בנוסף הארגון מקיים כנסים וימי עיון, קורסים מקצועיים, ופרסום עדכונים מקצועיים בדואר אלקטרוני ובכתב העת של הארגון.
ראו גם

איגוד הרוקחות הבינלאומי
ארגון זכויות האדם ביש"ע

| --- | --- |
 תחום:  international activities 
 מייסדים:  אורית סטרוק 
 תקופת הפעילות:  2004–2012 (כ־8 שנים) 
 
ארגון זכויות האדם ביש"ע היה ארגון זכויות אדם שפעל מ-2004 ועד 2012 להגן על זכויותיהם של מתנחלים, שלדברי הארגון אינם זוכים להגנה מצד ארגוני זכויות האדם המזוהים עם השמאל. הארגון נעזר בייעוץ משפטי של עורכי דין ושיתף פעולה עם הפורום המשפטי למען ארץ ישראל. במהלך שנות פעילותו של הארגון עמדה בראשו אורית סטרוק.
דרכי פעולה

הארגון פעל בעיקר באיסוף עדויות על אלימות שוטרים נגד מתנחלים ומפגינים השייכים לימין ביש"ע. לצורך זה, הפעיל הארגון בשלב ראשון צוות תחקירנים, המצליבים תמונות, סרטים ועדויות אישיות של מפגינים, הטוענים שהופעלה נגדם אלימות משטרתית. 
בשלב השני פעל הארגון בארבעה מישורים:
מניעה: הארגון ניסה למנוע הפרת זכויות אדם ביש"ע באמצעות הסברה בקרב חיילים ושוטרים. מרצים מטעם הארגון הוזמנו להרצות בפני חיילים על ידי מחלקת החינוך בצה"ל.
המישור הפלילי: הגשת תלונות למחלקה לחקירת שוטרים, על סמך העדויות שאספו תחקירני הארגון, מתוך מטרה להביא להגשת כתבי אישום כנגד שוטרים אשר נהגו באלימות כלפי מפגינים.
המישור המשמעתי: פעילות להשעיית שוטרים אשר הוגשו נגדם תלונות למח"ש, עד אשר יוחלט אם להגיש נגדם כתב אישום אם לאו.
המישור הנזיקי: הגשת תביעות נזיקין אזרחיות כנגד שוטרים אשר הפעילו אלימות כנגד מפגינים, מתוך מטרה לגרום לשוטר שפעל באלימות לשלם על כך מכיסו.
לדברי יו"ר הארגון סטרוק, כמחצית מכלל התלונות שהגיש הארגון למח"ש מתגבשות לכלל כתב אישום כנגד שוטרים (זאת בהשוואה לכשני אחוזים מכלל התלונות המגיעות למח"ש המתגבשות לכלל כתב אישום).
ראו גם

חוננו
פורום משפטי למען ארץ ישראל
זכויות אדם כחולבן
הערות שוליים

↑  חגית רוטנברג, מהמטבח אל המטבחון - ריאיון עם אורית סטרוק, באתר ערוץ 7, 20 בדצמבר 2005
↑  חגי הוברמן, המשטרה והשוטר האלים יפצו את המפגין מהימין, באתר ערוץ 7, 24 בנובמבר 2011
↑  ק"פ (י-ם) 109/06 אורית סטרוק וארגון זכויות האדם ביש"ע נגד עו"ד גדי טל, ניתן ב-11 ביולי 2007
ק"פ (ב"ש) 1002/07 אורית סטרוק וארגון זכויות האדם ביש"ע נגד עו"ד מוטי יוסף, ניתן ב-15 ביולי 2008
↑  ‏אפרת וייס, כך "צדו" ביש"ע את הנגד המכה, באתר ynet, 15 בנובמבר 2007
↑  אפרת וייס, השוטר תועד נוגח בנער בפינוי עמונה - והורשע, באתר ynet, 21 ביולי 2008
↑  אביעד גליקמן, ביהמ"ש זיכה שוטר שהורשע בתקיפת מתנחל בפינוי עמונה, באתר ynet, 1 בינואר 2009
↑  נדב שרגאי, כתב אישום חמור נגד שוטר שתקף מפגינים בעמונה, באתר הארץ, 29 בפברואר 2008
↑  יהושע בריינר‏, המשטרה תפצה בכרבע מיליון שקל מתנחל שהוכה בעמונה, באתר וואלה, 23 במאי 2012
↑  יהושע בריינר, כתב לענייני משפט, וואלה!NEWS‏, 6 חודשי עבודות שירות לשוטר שהכה מפגינים בפינוי עמונה, באתר וואלה, 20 ביולי 2015
↑  יערה מייטליס, מפגין בעמונה יפוצה ב-35,000 ₪, באתר ערוץ 7, 17 באפריל 2009
↑  יהונתן ליס, דודו אדרי, פרש משטרתי, הורשע בדריסה וחבלה באירועי עמונה, באתר הארץ, 14 ביולי 2009
↑  עוזי ברוך, 'חסינות למפגיני חומש שיעידו נגד פז', 12 באוקטובר 2007, אתר ערוץ 7.
↑  חוק הפסקת הליכים ומחיקת רישומים בעניין תוכנית ההתנתקות, התש"ע-2010, ס"ח 2225 מיום 4 בפברואר 2010
↑  יאיר שפירא, חנינה מאוחרת, באתר ערוץ 7
↑  רועי שרון, דוח: המתנחלים סובלים מאכיפת חוק מוגברת, באתר nrg‏, 11 בדצמבר 2008
אפרת וייס, דו"ח זכויות האדם ביש"ע: אצלנו החוק נאכף יותר, באתר ynet, 11 בדצמבר 2008
↑  אכיפת החוק ביהודה ושומרון - דו"ח ארגון זכויות האדם ביש"ע (2008)
↑  לפי דברי חבר הכנסת דוד אזולאי, יושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה, בדיון מה-9.3.2010
↑  נדב שרגאי, מתנחלים יעבירו לשוטרי מג"ב סדנאות לשמירה על זכויות אדם, באתר הארץ, 21 ביוני 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304662405171
ב.מ.וו i8

| --- | --- |
ב.מ.וו i8 בצבע זהב, חוף בת-ים
ב.מ.וו i8 בצבע זהב, חוף בת-ים
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ב.מ.וו
 שנות ייצור:  2014–2020
 יחידות שיוצרו:  20,465
 הרכבה:  לייפציג, גרמניה
 סיווג:  מכונית ספורט, מכונית קונספט
 מרכב:  קופה עם 2 דלתות, רודסטר עם 2 דלתות
 אורך:  4,689 מילימטר
 רוחב:  1,942 מילימטר
 גובה:  1,298 מילימטר
 משקל:  1,539 קילוגרם
 בסיס גלגלים:  2,800 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  בנזין וחשמל
 הילוכים:  6 אוטומטי
 מהירות מרבית:  250 קילומטר לשעה
 קשר:  ב.מ.וו i3
 מעצב:  רעייה דימינקה, יעקב בנואה, ריצ'רד קים
ב.מ.וו i8 (באנגלית: BMW i8) היא מכונית ספורט היברידית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית ב.מ.וו, בין השנים 2014 ל-2020. היא הוצגה בתערוכת פרנקפורט בשנת 2013 והגיעה לישראל בשנת 2015.
היסטורית פיתוח

ה-i8 היא חלק מ"פרויקט i" של ב.מ.וו שהוצג כתת-מותג חדש. ב.מ.וו i3 שהושק ב-2013, היה הדגם הראשון של מותג i שיצא לשוק, ואחריו יצא ה-i8 ביוני 2014 עבור שנת הדגם 2015.
היסטורית פיתוח > דגמי קונספט

לפניהצגת גרסת הייצור ב.מ.וו הציגה במשך השנים ארבע גרסאות קונספט. הראשנה "ב.מ.וו Vision EfficientDynamics" הוצגה בשנת 2009 לקראת פיתוח ה-i8. השנייה "ב.מ.וו i8 קונספט" הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית בגרמניה בשנת 2011. השלישית "ב.מ.וו i8 קונספט ספיידר" הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג בשנת 2012. הרביעית "ב.מ.וו i8 אב טיפוס קופה" הוצגה בשנת 2013.
סקירה כללית

הב.מ.וו i8 האיצה מ-0 ל-100 קילומטר לשעה בתוך 4.4 שניות והגיעה למהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 250 קילומטרים לשעה. לשנת הדגם 2015 הוצעה סוללות ליתיום-יון בנפח 7.1 קילו וואט שסיפקה טווח חשמלי של 30 קילומטר.
עד מרץ 2020 הגיעו המכירות הגלובליות של כל הגרסאות של ה-i8 ליותר מ-20,000 יחידות, מה שהפך אותה למכונית הספורט החשמלית הנמכרת ביותר בעולם.
גרסת הייצור הסדרתי

ייצור ה-i8 תוכנן על ידי יעקוב בונאה. ה-i8 כללה דלתות שנפתחות כלפי מעלה, תצוגה עילית, מצלמות אחוריות ורעש מנוע מלאכותי. ייצור סדרתי ללקוחות החל באפריל 2014. זו הייתה מכונית הייצור הראשונה עם פנסי לייזר, שהיו בעלי מרחק גדול יותר מפנסי LED.
משקל הרכב 1,539 קילוגרם. במצב ספורט ה-i8 האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.0 שניות והגיעה למהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 250 קילומטר לשעה. במצב החשמלי המהירות המרבית היא 120 קילומטרים לשעה.
בדצמבר 2019 הושלמה בנייתן של 20,000 מכוניות i8.‏ הייצור של ה-i8 הסתיים ב-17 ביוני 2020. בסך הכל ייוצרו 20,465 יחידות, 16,581 מרכבי קופה ו-3,884 רודסטרים.
גרסת הייצור הסדרתי > גרסת הרודסטר

ב.מ.וו i8 רודסטר הוצגה בתערוכת הרכב של בייג'ינג בשנת 2012. שיווק ה-i8 רודסטר החל בסוף שנת 2017, ו-18 היחידות הראשונות נמסרו במאי 2018.
מכירות ושווקים

במקור תכננה ב.מ.וו למכור את ה-i8 בכ-50 מדינות, כאשר ארצות הברית הייתה צפויה להיות שוק המכירות הגדול ביותר. באירופה ציפתה ב.מ.וו שבריטניה, גרמניה וצרפת יהיו השווקים המובילים.
המשלוחים העולמיים ללקוחות החלו בשנת 2014 ב-1,741 יחידות ו-5,456 יחידות בשנת 2015, והסתכמו במכירות מצטברות של 7,197 יחידות ברחבי העולם עד דצמבר 2015. המכירות הגלובליות הגיעו ליותר מ-10,000 יחידות בתחילת נובמבר 2016. עד מרץ 2020 הסתכמו המכירות ברחבי העולם ביותר מ-20,000 יחידות, שהפכו את ה-i8 למכוניות הספורט החשמליות הנמכרת ביותר בעולם.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2013–2019 סה"כ |
| יחידות | 41 | 1,133 | 2,056 | 1,517 | 988 | 1,506 | 1,077 | 8,318 |
מכירות ושווקים > נתוני מכירות בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2019-2014 סה"כ |
| יחידות | 555 | 2,265 | 1,594 | 488 | 772 | 1,102 | 6,776 |
מכירות ושווקים > ישראל

בשנת 2015 הגיעה ה-i8 קופה לישראל החל ממחיר של 780,000 שקל, גרסת הרודסטר הגיעה בסוף שנת 2018.
הערות שוליים

↑  ב.מ.וו מציגה את הב.מ.וו vision efficientdynamics קונספט, באתר cartube, ‏13 בפברואר 2010
↑  ב.מ.וו i8 קונספט, באתר cartube, ‏28 במאי 2011
↑  ב.מ.וו מודיעה על סיום הייצור של הב.מ.וו i8, באתר cartube, ‏17 ביוני 2020
↑  ב.מ.וו i8 בגרסת הרודסטר נחשפת, באתר cartube, ‏30 בנובמבר 2017
↑  ב.מ.וו i8 בישראל, באתר cartube, ‏01 בנובמבר 2016
↑  ב.מ.וו i8 רודסטר בישראל, באתר cartube, ‏30 באפריל 2018
ב.מ.וו i8 פנים
ב.מ.וו i8 קונספט הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית בגרמניה 2011
ב.מ.וו i8
ב.מ.וו i8 רודסטר
ביוביו

ערך זה עוסק בנהר בצ'ילה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

נהר הביוביו
 מידע כללי
 אורך:  380 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  899 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  24,264 קמ"ר
 מוצא:  אגם גאלטה
 גובה מוצא הנהר:  1,160 מטרים
 יובלים:  לאחה, Tavolevo River, Vergara River, Quilacoya River, Bureo River, Río Duqueco, Río Huaqui 
 שפך:  האוקיינוס השקט
 מדינות באגן הניקוז:  צ'ילה
 
 
נהר הבִּיוֹבִּיוֹ (בספרדית: Biobío; בתצורות מוקדמות יותר נכתב גם כ- Bío-Bío וכ- Bío Bío) הוא הנהר השני בגודלו בצ'ילה. מקורו באגמי איקלמה (Icalma) וגייטואה (Galletué) שבהרי האנדים והוא זורם לאורך כ-380 קילומטרים עד למפרץ אראוקו (Arauco) ונשפך לאוקיינוס השקט.
נהר הביוביו היה קו הגבול המסורתי בין השטח שהיה בהשפעת ממלכת צ'ילה (היחידה המנהלתית באזור תחת שלטון האימפריה הספרדית) מצפון ובני המפוצ'ה מדרום. השטח שמדרום לנהר לא היה חלק מהמדינה הצ'יליאנית עד לשנות ה-80 של המאה ה-19, עם השלמת המערכות לכיבוש אראוקניה.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 התפרסם הנהר כאחד מאתרי המים לבנים הטובים ביותר לספורט הרפטינג, במסלול אשר נמשך שבעה ימים. אנדסה (Endesa), חברת החשמל הצ'יליאנית באותם הימים, הקימה את סכר פנגה (Pangue), על אף מחאות נמרצות מטעם שוחרי איכות הסביבה, אשר הביא לאבדן מסלול השיט המפורסם, כמו גם למיקום מחדש של בני הפאונצ'ה (Pehuenche), שהתגוררו באזור מאות בשנים.
באבא נובק

| --- | --- |

ציור דיוקן מאת אורוש פרדיץ ב-1882 '
 לידה:  כנראה בין 1520 ל-1530 Poreci Islands, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  5 בפברואר 1601 קלוז'-נאפוקה, נסיכות טרנסילבניה (1570–1711) 
 מדינה:  Ottoman Serbia, ולאכיה 
 
פסלו של באבא נובק, מאת הפסל וירג'יל פוליצ'ה, ליד מבצר החייטים בעיר קלוז'
באבא נובק (ברומנית Baba Novac, בסרבית Старина Новак - סטארינה נובק, כלומר "נובק הזקן", נ' בערך 1530 פורצ', סרביה - 5 בפברואר 1601 קלוז' (קולוז'וואר) היה איש צבא ושכיר חרב סרבי, לוחם נגד הכיבוש העות'מאני בבלקן, הצטיין כאחד מקציניו של מיכאי האמיץ, שליט ולאכיה. נחשב לאחד הגיבורים הלאומיים של סרביה ובו זמנית לאחד מגיבוריה של רומניה.
בזמן שנמצא בשליחות דיפלומטית, נעצר והורשע על ידי השלטונות ההונגריים בטרנסילבניה באשמת שוד, נידון למוות והועלה על הגרדום בעיר קלוז' בשנת 1601.
ברומניה הוא ידוע בכינויו הטורקי באבא נובק, דהינו "אבא נובק". כינויו בסרבית הוא "נובק הזקן".
חייו בסרביה תחת הכיבוש הטורקי

ידוע מהכרוניקה ההונגרית של סאמושקזי כי באבא נובק נולד בסביבות שנת 1530 בסרביה, תחת הכיבוש הטורקי, בכפר פורץ', כיום דוני- מילנובאץ, על גדת הדנובה, לא רחוק מסמדרבו הסרבית ומאוד קרוב לעיר הוולאכית סברין שמעבר לנהר, כבן למשפחה מעורבת סרבית-רומנית מהמעמד הסוציו-אקונומי הנמוך. אמו הייתה ככל הנראה רומניה (וְלאכית), בעוד אביו היה אציל סרבי.
למד במנזר ביישוב הולדתו והגיע לשליטה טובה של השפות סלבונית, יוונית ורומנית.
בנעוריו עצר והוכה קשות על ידי הטורקים ועקב כך איבד את שיניו. אומרים שבגלל חוסר השיניים קראו לו "באבא" או "סטארינה", כלומר "הישיש".
בסרביה נודע מגיל צעיר בפעולות נועזות כלוחם "פורע חוק" - היידוק - נגד הכובשים העות'מאנים בארצו.

נמלט בגיל צעיר ממקום הולדתו אל היערות מסביב ולחבל טימוק (עמק הטימוק) (Timočka krajina), שבו הצטרף להיידוקים. אצלם, מ"הארמבאשה" (מנהיג היידוקים) ותיק למד את אמנות הלחימה. הקים חבורת היידוקים (צ'טה) משל עצמו והתחיל בפעולות גרילה נגד הכובשים העות'מאנים. ידידו הבלתי נפרד מאותה תקופה ולאורך כל שנות חייו היה הכומר סאסקה.