stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוסלמים לשעבר
הקמת תנועות > רקע > הקמת ארגוני בכורה מוסלמים לשעבר באירופה (2007–2019)

התנועה הבינלאומית המאורגנת של מוסלמים לשעבר מצוטטת לעיתים קרובות כמי שהמקור שלה הוא בהקמת "המועצה המרכזית של מוסלמים לשעבר" שהוקמה בגרמניה בשנת 2007 ומשמשת מאז כארגון גג למועצות מוסלמים לשעבר במדינות העולם. אחת המקימות העיקריות של המועצה הייתה מינה אהדי, פליטה מוסלמית לשעבר מאיראן שנמלטה מגזר דין מוות שקיבלה בעקבות ביקורת שהשמיעה על המשטר האסלאמי במדינה, והחלה להתגורר בקלן בשנת 1996. בעקבות סדנה שערכה באוסנבריק באפריל 2006 לגבי השפעות האסלאם שדנה כיצד לבצע אקטיביזם טוב יותר עבור מי שכפרו באסלאם יחד עם הסופר מייקל שמידט-סלומון, התוצאות שלה הובילו להקמת קמפיין של אוסף תצלומים של מי שכפרו באסלאם ונאלצו להימלט כפליטים פוליטיים לגרמניה והיו מוכנים להציג בפומבי את הזהות שלהם כמוסלמים לשעבר. כדי לבצע את הקמפיין, שמידט-סלומון הציע להקים מועצה מרכזית למוסלמים לשעבר, בניגוד למועצה המרכזית של מוסלמים בגרמניה שנוסדה בשנת 1994. אף על פי שאהדי ועמיתים נוספים לא תמכו תחילה במונח "מוסלמים לשעבר" כשם של הארגון, הם הסכימו בסופו של דבר לשם וביצעו הכנות עבור ההקמה שלו. הקמת המועצה הוכרזה ב-28 בפברואר 2007 במהלך מסיבת עיתונאים בברלין, שבה הושק קמפיין אוסף התצלומים המדובר.  לפני כן, מוסלמים לשעבר עדיין כונו בקרב התקשורת המערבית כמוסלמים עם הבדל מינורי לעיתים באמצעות המונח "אינטלקטואלים מוסלמים", מה שהוביל להבעת התנגדות מצד מוסלמים לשעבר באותן מדינות על כך שהם ממשיכים להיות מוגדרים תחת קבוצה של מי שמאמינים בתוכן האסלאם. עם זאת, לאחר הקמת המועצה המרכזית, המונח "מוסלמים לשעבר" עבר תהליך אימוץ מהיר בקרב התקשורת המערבית.
מאז ההקמה של "המועצה המרכזית של מוסלמים לשעבר" ארגוני בכורה מוסלמים לשעבר נוספים נוסדו שכללו את "מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה" (אנ') שהוצג בממלכה המאוחדת ב-19 ביוני 2007, "הוועד המרכזי למוסלמים לשעבר" (אנ') שהוצג בהולנד ב-11 בספטמבר 2007 ו-"הוועד המרכזי למוסלמים לשעבר של סקנדינביה" שתאריך ההקמה שלו לא ידוע במדויק. מאז, הוקמו במשך העשורים הבאים ארגוני מוסלמים לשעבר רבים ברחבי מדינות שונות ביבשת אירופה. בשנת 2010 הוקם ארגון "יוזמת המוסלמים לשעבר" באוסטריה, ב-2011 "תנועת מוסלמים לשעבר בבלגיה", ב-2012 "אגודת המוסלמים לשעבר של שווייץ" ו-"קבוצת המפגשים הצפונית של מוסלמים לשעבר" בצפון אנגליה, ב-2013 "מועצת המוסלמים לשעבר של צרפת", ב-2014 "מוסלמים לשעבר של סקוטלנד", ב-2015 "הפלטפורמה של הוגים חופשיים חדשים" בהולנד, ב-2016 "המוסלמים לשעבר של נורווגיה" ו-"המוסלמים לשעבר של איטליה", ב-2017 "ברית המוסלמים לשעבר" באירלנד ובשנת 2019 "המוסלמים לשעבר של הולנד".
הקמת תנועות > רקע > עליית ארגוני מוסלמים לשעבר באמריקה הצפונית (2009–2021)

הארגון האמריקאי שמוגדר לעיתים קרובות כארגון המוסלמי לשעבר הראשון ביבשת אמריקה הצפונית, "מוסלמים לשעבר מאוחדים" בראשות המוסלמית לשעבר שהתנצרה ילידת מצרים נוני דרוויש, נוסד באוקטובר 2009 בלוס אנג'לס, ארצות הברית. בספטמבר 2013 נוסד ארגון "מוסלמים לשעבר של צפון אמריקה" על ידי הפעילים האמריקאים שרה היידר ומוחמד סייד (אנ') שגדלו כמוסלמים בפקיסטן, במטרה ליצור רשת של קהילות מוסלמים לשעבר ברחבי ארצות הברית וקנדה.
הקמת תנועות > רקע > הופעת ארגוני מוסלמים לשעבר באסיה, אפריקה והמזרח התיכון (2012–2019)

בשנת 2012 נוסד ארגון המוסלמים לשעבר הידוע הראשון ביבשת אסיה תחת השם "הברית האגנוסטית בפקיסטן" על ידי המוסלמית לשעבר והפעילה הפקיסטנית פאוזיה איליאס, שנאלצה להימלט מהמדינה יחד עם בעלה דרך איחוד האמירויות הערביות להולנד בעקבות התעללות שעברה במשפחה שכללה בין היתר כפייה של עטיית חג'אב ונישואים בכפייה ורדיפה חברתית שקיבלה יחד עם בעלה בקרב האוכלוסייה המקומית על רקע היותם כופרים באסלאם. בדצמבר 2015 נחשף כי יש לארגון כ-3,000 חברים. באותה שנה נוסד בנוסף גם ארגון "מועצת המוסלמים לשעבר של סינגפור". שנה לאחר מכן ב-2013 נוסד הארגון הראשון במזרח התיכון שמוקדש למוסלמים לשעבר תחת הכותרת "מועצת המוסלמים לשעבר של מרוקו" על ידי המוסלמי לשעבר והפעיל החברתי עימאד אידין חביב. ב-2016 נוסדו "מועצת המוסלמים לשעבר של סרי לנקה" ו-"מועצת המוסלמים לשעבר של דרום אפריקה", ושנתיים לאחר מכן "מועצת המוסלמים לשעבר של ירדן". ב-2019 נוסדה "מועצת המוסלמים לשעבר של קרלה" בהודו.
מגמות ברחבי העולם > איחוד האמירויות הערביות

על אף ההוראה בחוקת איחוד האמירויות הערביות שמצהירה על הכרה בחופש דת, עונש על כפירה באסלאם (דה יורה) הוא מוות על פי דין השריעה, בעוד שלא קיימת הכרה משפטית בהמרה מאסלאם לאמונה אחרת על אף שקיימת הכרה בהתאסלמות. בשנת 1978 החלה איחוד האמירויות בתהליך האסלאמיזציה של חוקי המדינה, לאחר שמועצת השרים שלה הצביעה על מינוי ועדה עליונה שתשנה את כל החוקים הקיימים שמתנגשים עם דין השריעה. בין השינויים הרבים שבאו לאחר מכן איחוד האמירויות שילבה הפללה של עבירות "חודוד" (אנ') של דין השריעה בחוק העונשין שלה, שנענשים במוות כאשר כפירה באסלאם מהווה אחד מהם. מאז, סעיף 1 וסעיף 66 לחוק העונשין של איחוד האמירויות הערביות חייבו עונש מוות על עבירות חודוד. עם זאת, הצו הפדרלי (15) שהוצא בשנת 2020 הצהיר כי סעיפים 1 ו-66 של חוק העונשין של אינם נכללים עוד בהגדרה של עבירות חודוד.
מגמות ברחבי העולם > איראן

כפירה באסלאם לא מופללת במפורש בחוק האיראני. עם זאת, סעיף 167 בחוקת הרפובליקה האסלאמית של איראן קובע כי כל פסיקה שיפוטית מחויבת לעשות שימוש בדין השריעה בנושאים שבהם החוקים האיראנים לא מספקים מענה - שקובע עונש מוות על כפירה. בשנת 1990 ממשלת הרפובליקה האסלאמית הוציאה להורג בתלייה על רקע כפירה באסלאם את חוסיין סודמנד, מוסלמי לשעבר שעזב את האמונה באסלאם והתנצר כשהיה בן 13. תחת כהונתו של הנשיא מחמוד אחמדינז'אד (2005–2013) המשטר האסלאמי דווח כמי שהשתתף במערכה שיטתית למעקב אחר מוסלמים לשעבר על מנת לאסלאם אותם בכפייה או להתנקש בהם במידה והם מתנגדים, בעוד שמקורות נוצריים שונים טוענים שבין 250,000 ל-500,000 מוסלמים לשעבר התנצרו באיראן משנת 1960 עד 2010.
מגמות ברחבי העולם > אינדונזיה

ביוני 2005 האשימה המשטרה באינדונזיה מרצה מוסלמי לשעבר באוניברסיטת מוחמדיה בעיר פאלו (אנ') בכפירה באסלאם. המשטרה החזיקה אותו במעצר במשך 5 ימים לפני שהכניסה אותו למעצר בית לאחר שאלפיים איש הפגינו נגד מאמר שפרסם תחת הכותרת "אסלאם, דת כושלת". בהמשך המרצה שוחרר מהמעצר והודח על ידי האוניברסיטה. ב-10 באפריל 2007 עצרה המשטרה בעיירה פסורואן (אנ'), מזרח ג'אווה, זוג גברים מוסלמים לשעבר על רקע כפירה באסלאם שלדברי התושבים המקומיים הצהירו כי "האסלאם זו דת של ערבים, תפילות 5 פעמים ביום הן מיותרות וכי הקוראן מלא בשקרים". לפי סקר שנערך בשנת 2010 על ידי מרכז המחקר פיו, 30% מהנשאלים המוסלמים האינדונזים תמכו בעונש מוות למי שעוזבים את האסלאם.
מגמות ברחבי העולם > אלג'יריה

באלג'יריה, לפני תיקונים שהוכנסו לקוד המשפחה הלאומי (אנ') בשנת 2005, דיני המשפחה קבעו כי אם ייקבע שאחד מבני הזוג כופר באמונה באסלאם, הנישואים יוכרזו כבטלים. עם כניסת התיקונים לתוקף המונח "כופר" הוסר, אולם בני זוג "כופרים" מנישואים שנקבעו ככאלה לפני 2005 אינם זכאים לקבל כל ירושה. בעוד שכפירה באסלאם אינה מופללת במפורש בחוקי המדינה, ניתן להחיל עונש של עד 5 שנות מאסר וקנס על המרה של מוסלמי לאמונה אחרת שהיא לא האסלאם ללא התייחסות לגיל.
מגמות ברחבי העולם > אפגניסטן

סעיף 130 של חוקת אפגניסטן מחייב את בתי המשפט במדינה להחיל את הוראות הפיקה החנפית על כפירה באסלאם שקובעת עונש מוות. כופר רשאי להימנע מהעמדה לדין אם הוא מודה פומבית בכך שביצע טעות ומצהיר על אמונה חוזרת באסלאם. בנוסף לעונש מוות, ניתן לשלול מהנאשם את כל הרכוש והירושה שלו, והנישואים שלו נחשבים כמפורקים. לדברי הארגון "Human Rights Watch" בספטמבר 1998 משטר הטליבאן הוציא צווים שאסרו על לא מוסלמים לבנות מקומות פולחן חדשים, אבל אפשרו להם להתפלל באתרים קיימים. כמו כן, הוטלה הוראה על לא מוסלמים להניח בד צהוב על גגות הבתים שלהם על מנת שמוסלמים יוכלו לזהות אותם ודרישה מנשים לא מוסלמיות ללבוש שמלה צהובה עם סימן מיוחד כדי שמוסלמים יוכלו לשמור מהן מרחק. כמו כן חוקת המדינה מגבילה את הזכויות הפוליטיות של לא מוסלמים ורק מוסלמים רשאים להפוך לנשיאים.
בפברואר 2006 פשטה משטרת אפגניסטן על בתים של מוסלמים לשעבר שהצטרפו לנצרות שנעצרו והחלו לרצות עונש מאסר חודש לאחר מכן. עבדול רחמן (אנ'), אפגני מוסלמי לשעבר שהתנצר בזמן שהעניק סיוע רפואי לפליטים אפגנים בפשאוור, פקיסטן, הואשם בכפירה ואוים בעונש מוות, בעקבות תלונה שהגישו בני המשפחה שלו על היותו נוצרי. בעקבות התלונה המשטרה פשטה על הבית שלו ומצאה שהוא מחזיק בספר ביבליה. בעקבות המעצר, הוא לא הצליח למצוא עורך דין בקאבול שמוכן לייצג אותו. התובעים בתיק של רחמן ביקשו להטיל עליו עונש מוות וכינו אותו "מיקרוב". התובע בתיק עבדול ואסי דרש ממנו לחזור חזרה לאסלאם וכינה אותו בוגד באומרו "הוא צריך להיות מנותק ומורחק משאר החברה המוסלמית. יש להרוג אותו". התובע הכללי של אפגניסטן צוטט בנוסף כמי שקרא "לתלות" את רחמן. המשפט שלו עורר מחאות בינלאומיות ממדינות רבות, ולבסוף האישומים נגדו בוטלו בנימוקים טכניים של "אי כשירות נפשית" (פטור מביצוע פשע של כפירה לפי דין השריעה) על ידי בית משפט אפגני לאחר התערבות של נשיא אפגניסטן חאמיד כרזאי. בהמשך הוא שוחרר מהמעצר ועזב את המדינה לאחר שממשלת איטליה הציעה לו מקלט מדיני. נציגים בממשלת אפגניסטן ואזרחים אפגנים רבים המשיכו לקרוא להוצאתו להורג, בעוד שהמשפחה שלו דחתה אותו ואשתו התגרשה ממנו זמן קצר לאחר ההתנצרות שלו. מקרה דומה התרחש עם האפגני הנוצרי סייד מוסא, שהואשם בכפירה באסלאם ונידון למאסר עולם, אבל שהה רק מספר חודשים במאסר ושוחרר בפברואר 2011 בעקבות דיווחים על "חודשים של דיפלומטיה שקטה" בין ממשלת זרות לממשלת אפגניסטן. לדברי תובע בכיר במדינה, הוא שוחרר "רק לאחר שהסכים סוף סוף לחזור לאסלאם". מקום הימצאו של מוסא לאחר שחרורו נותר לא ידוע בעוד שאשתו הצהירה שהיא "לא שמעה ממנו שוב". שועיב אסדאללה, נוצרי אפגני ומוסלמי לשעבר נוסף, נעצר באוקטובר 2010 לאחר שלכאורה "העניק עותק של הביבליה לחבר". הוא שוחרר במרץ 2011 ועזב את אפגניסטן.
בסוף 2015, מוריד עזיז, סטודנט אפגני בן 21 ומוסלמי לשעבר, תועד בחשאי בהקלטה על ידי בת זוגו לשעבר כשהוא מבקר את האסלאם ומתחנן בפניה "לעזוב את החושך ולאמץ את המדע". לאחר מכן היא השמיעה את ההקלטה במסגד שבעקבותיה הופעל לחץ חברתי עצום על עזיז לחזור בו מדבריו על ידי משפחתו שהוביל להסתתרות שלו במשך זמן קצר לפני שקבוצת מוסלמים חמושים ברובי קלשניקוב הופיעה אצלו בבית. 23 ימים לאחר מכן הוא נמלט למספר מדינות והגיע בסופו של דבר להולנד, שבה הפך לתושב קבע במאי 2017. בעקבות השתלטות הטליבאן מחדש על אפגניסטן בספטמבר 2021 דו"ח משנת 2023 ציין שהפרת זכויות האדם של לא מוסלמים במדינה גברו, שהצהירו על הטרדות מתמשכות מצד מוסלמים וחשש מתמיד מחשיפת זהותם, שהובילו להימלטות של חלקם למדינות שכנות.
מגמות ברחבי העולם > ארצות הברית

שנה לאחר פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית, מאמר משנת 2002 בוושינגטון טיימס מאת ג'וליה דוין תיאר את המצב הרעוע של מוסלמים לשעבר שהצטרפו לנצרות בארצות הברית: "חלקם פשוט נדחו על ידי המשפחות שלהם. אחרים נחטפו על ידי בני משפחה וחברים, והועלו על מטוס חזרה הביתה. כולם חוששים לבקש הגנה מפני אכיפת החוק בארצות הברית, במיוחד אלה שהתנצרו עם שמות משפחה בערבית שחוששים להצהיר על השמות שלהם בדו"ח במשטרה. עם זאת, אין מקרים ידועים של מי שהתנצרו מהאסלאם שנרצחו בארצות הברית על רקע ההחלטה שלהם לעזוב את האסלאם". למרות זאת, אבן ווראק, מחבר הספרים "למה אני לא מוסלמי" (1995) ו-"עזיבת האסלאם: הכופרים מדברים" (2003), הצהיר בשנת 2003 על מעמד מוסלמים לשעבר בארצות הברית באומרו "הם מאוימים. הם מותקפים פיזית. אני מצטט מקרים של סטודנטים צעירים שהתנצרו והותקפו אך ניצלו בדיוק בזמן".
מגמות ברחבי העולם > בלגיה

בבלגיה, מאמיני האסלאם מהווים כ-7% מכלל האוכלוסייה נכון לשנת 2021. על אף שמבחינה חוקית כל אדם רשאי לשנות את האמונה שלו, קיים טאבו חברתי רחב על כפירה באסלאם. הסטנדאפיסט הבלגי יליד מרוקו סם טוזאני מהווה דוגמה נדירה למוסלמי ידוע לשעבר בבלגיה. לאורך השנים, הוא היווה מטרה לפסקי פתוואות הרג שהוצהרו נגדו על ידי אימאמים, תקיפות פיזיות ואלפי איומי מוות באינטרנט לאור היותו מוסלמי לשעבר והביקורת הגלויה שלו נגד האסלאם, שבין היתר כוללת את התנגדותו לשימוש במונח "אסלאמופוביה" שאותו הוא תיאר כ-"משמש להפוך כל ביקורת על האסלאם לבלתי אפשרית".
בשנת 2011 הוקם הארגון "תנועת המוסלמים לשעבר של בלגיה" כדי לתמוך בכופרים באסלאם ועל מנת "להיאבק באינדוקטרינציה האסלאמית". נכון לשנת 2014, פעילי הארגון הצהירו כי הם נאלצים "לפעול בזהירות" ולעיתים קרובות בעילום שם על מנע "להימנע מקבלת עוינות". ב-16 בנובמבר 2017 מקרה ידוע של עזיבת האסלאם במדינה כלל את הריאיון של חמזה בן ה-25, שמשפחתו דחתה אותו על רקע זהותו, שהצהיר על היותו מוסלמי לשעבר בטלוויזיה הבלגית. בדצמבר 2018 העיתון הפלמי דה מורגן דיווח כי מוסלמים בלגים לשעבר "מקיימים פגישות סודיות בקביעות במקומות מאובטחים בבריסל" מאז סוף 2017.
מגמות ברחבי העולם > בנגלדש

בבנגלדש לא קיימת הפללה של כפירה באסלאם בעוד שחוקת המדינה מבטיחה חופש דת. עם זאת, דיווחים על מקרים של רדיפת מוסלמים לשעבר הם שכיחים ביותר. הסופרת המוסלמית לשעבר טסלימה נסרין ידועה כמי שהיוותה מטרה לשורת התקפות פיזיות ואחרות בעקבות השמעת הביקורת שלה על תוכני האסלאם, לפני שנאלצה להימלט מהמדינה. בשנת 2010 קבוצת ג'יהאדיסטים בנגלית יצרה רשימה של 83 פעילים בנגלים מוסלמים לשעבר. מאז 2013, 8 מתוך 83 האישים ברשימה נרצחו, בהם המהנדס והפעיל החברתי אביג'יט רוי בפיגוע על ידי המון חמוש במצ'טה ו-31 אחרים נמלטו מהמדינה. אשתו של רוי, בוניה אחמד, שרדה את הפיגוע והמשיכה את האקטיביזם שלו.
במהלך ולאחר מלחמת העצמאות של בנגלדש חלק ניכר של בנגלים עזבו את האמונה באסלאם והצטרפו לנצרות, בין היתר בעקבות התמיכה של נוצרים זרים במהלך המלחמה לצד ניסיונות דיכוי חוזרים ונשנים של מוסלמים ממערב פקיסטן. בעקבות הפיכת האינטרנט למקור מידע זמין, החלו להופיע בלוגרים בנגלים מוסלמים לשעבר מאז אמצע שנות ה-2000. הפעיל הבנגלי אסיף מוחיודין ארגן את הכנס הראשון של מוסלמים לשעבר במדינה בעיר הבירה דאקה בשנת 2010, בה השתתפו 34 איש. מוחיודין הפך מאז לקורבן של שורת התקפות טרור אסלאמי בבנגלדש (אנ') אבל בניגוד לפעילים מוסלמים לשעבר בנגלים אחרים, מוחיודין שרד בכל פעם את ניסיונות ההתנקשות בחייו ונמלט לגרמניה. לדבריו, מספר הבלוגרים המוסלמים לשעבר בבנגלדש (שכוללת אוכלוסייה של 91% מוסלמים בעוד שאסלאם מוגדרת רשמית כדת המדינה) גדל מכמות של "4 או 5 איש בשנת 2005 ל-15,000–20,000 איש בשנת 2015".
מגמות ברחבי העולם > ברוניי

כפירה באסלאם בברוניי מוגדרת כעבירה פלילית שנענשת בעונש מוות (עם אפשרות לסקילה) לפי סעיף 112(1) של חוק העונשין השרעי במדינה מאז 2013 שנכנס לתוקף ב-3 באפריל 2019.
מגמות ברחבי העולם > האיים המלדיביים

במדינת האיים הקטנה של האיים המלדיביים מוסלמים מהווים כ-99% מאזרחי המדינה, אסלאם מוגדרת כדת רשמית של המדינה ועל מנת להפוך לאזרח חובה על כל אדם להיות מוסלמי. מוחמד נאצים, מוסלמי מלדיבי לשעבר, השתתף בשנת 2010 במפגש פומבי שבו הצהיר על היותו מוסלמי לשעבר. בעקבות ההצהרה הוא נעצר מייד ונאלץ לאחר מכן להכריז פומבית מול עיתונאים על חזרתו לאסלאם. במקרה אחר באותה שנה, איסמעיל מוחמד דידי נמצא תלוי במקום עבודתו ממגדל פיקוח בנמל התעופה הבין-לאומי ולנה באירוע שנחשב כהתאבדות לאחר שנחשף כמי שכופר באמונה בתוכן האסלאם. מוקדם יותר באותו היום שבו נמצאה גופתו של דידי אתר החדשות המלדיבי "Minivan News" דיווח שדידי שלח הודעות מהדואר האלקטרוני שלו לארגון בריטי שבהן הצהיר על היותו מוסלמי לשעבר וביקש עזרה בקבלה של מקלט מדיני בממלכה המאוחדת מחשש לרדיפה באיים המלדיביים. בכך, נחשפה הזהות המוסלמית לשעבר של דידי.
ב-27 באפריל 2014 פרלמנט האיים המלדיביים אשרר סעיף חדש (1205) בחוק העונשין של המדינה שהטיל עונש מוות מאתה ואילך עבור מספר עבירות "חודוד" כולל כפירה באסלאם עבור מורשעים מגיל 7 ומעלה. הסעיף החדש הוביל לביקורת חריפה של הפרת זכויות אדם מצד משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם והנציג העליון של האיחוד האירופי, שהצהירו על כך שהוא מפרה את האמנה בדבר זכויות הילד ואת האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות שהאיים המלדיביים אשררה שאוסרות להוציא להורג כל אדם בגין עבירות שבוצעו לפני גיל 18. בשנת 2019 מוסלמי מלדיבי לשעבר נרצח על ידי ארגון טרור מלדיבי שקשור לאל-קאעדה בעקבות חשיפת הכפירה שלו באסלאם.
מגמות ברחבי העולם > הודו

מאז תחילת המאה ה-21, תנועה מוסלמית לשעבר לא מאורגנת החלה להופיע בהודו, בדרך כלל בקרב נשים וגברים צעירים בשנות ה-20 וה-30 לחייהם, בעלי השכלה גבוה שמתגוררים באזורים עירוניים, שמאופיינים ברקע משותף של קרבה ואנשי דת שלא העניקו להם תשובות מספקות על הטלות הספק שלהם בתוכן האסלאם. עם גישה לפרשנויות אחרות באינטרנט של האסלאם ממה ששמעו כל חייהם מאנשי דת מוסלמים, כמו גם היכולת לתקשר זה עם זה באמצעות מדיה חברתית, הם החלו לכפור באמונה שאיתה גדלו מינקות. ב-16 במרץ 2017 פעיל בשם פארוק חאמד מקוימבטור, שניהל קבוצת וואטסאפ של מוסלמים לשעבר, נרצח בביתו בדקירות סכין על ידי שכניו וחבריו הקרובים לאחר שהצהיר בגלוי על היותו מוסלמי לשעבר. קרלה, מדינה הודית עם 26% תושבים מוסלמים שידועה במגמה גוברת של כפירה באסלאם, כוללת מספר רב של פעילים וארגונים שמנהלים דיונים ציבוריים בנושא. פעילי הארגון "מוסלמים לשעבר של קרלה" שנוסד בשנת 2019 מציינים מדי שנה ב-9 בינואר את "יום המוסלמים לשעבר של קרלה".
לדברי העיתונאי ההודי סולטן שאהין (אנ'), מוסלמים לשעבר בהודו-חיים בפחד רב מהקהילה המוסלמית שלהם, שכן עצם הצהרת אי האמונה שלהם באסלאם עלולה להוביל להאשמות של כפירה וחרם קהילתי. לדברי הכתב ההודי פ. סנדיפ אנשי דת מוסלמים בהודו נוטים להשתמש בסוגים שונים של טקטיקות בריונות כדי להציק למוסלמים לשעבר שעוזבים את האמונה באסלאם, כאשר לעיתים קרובות תרגילי ההפחדה הללו מפרים את זכויות האדם הבסיסיות שלהם. סנדיפ מסביר שבדרך כלל טקטיקות הלחץ הללו כוללות לסלק אותם מהבתים שלהם, לבצע לחץ חברתי על משפחות הכופרים לנתק איתם כל קשר, לכפות על בני הזוג של הכופרים להתגרש מהם, למנוע מהכופר ליצור קשר עם הילדים שלו, לשלול מהכופר גישה לירושה ועוד. תמרונים אחרים כדי למנוע הבעות של כפירה וביקורת על האסלאם כוללים האשמות והגשת תיקים כוזבים נגד כופרים. המחקר של פ. סנדיפ מצהיר שלמרות הסיכונים הללו, המדיה החברתית מעניקה מרווח של פרטיות עבור מוסלמים לשעבר מכיוון שהיא מאפשרת שימוש בשמות בדויים, מה שמסייע בהפחתת הסיכון לגילוי הזהות שלהם.
מגמות ברחבי העולם > הממלכה המאוחדת

"מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה" (CEMB) היא ארגון שמשמש כסניף של הממלכה המאוחדת של "המועצה המרכזית של מוסלמים לשעבר" שהוקמה בגרמניה בשנת 2007 שמייצג ומעניק תמיכה עבור מוסלמים לשעבר שעזבו את האסלאם מסיבות שונות ולרוב נמצאים בסכנה לחייהם. הארגון הושק בווסטמינסטר ב-22 ביוני 2007 ומוחה נגד מדינות אסלאמיות שעדיין מפלילות באמצעים שונים מוסלמים לשעבר שכופרים באסלאם. המועצה מסייעת לאלפי מוסלמים לשעבר בשנה, שפונים עבור תמיכה מפעילי הארגון בעקבות איומי מוות שקיבלו מצד מוסלמים מקומיים או בני משפחה. עם זאת, מספר המוסלמים לשעבר שפונים לארגון אינו ידוע במדויק בשל היעדר מחקרים סוציולוגיים בנושא וחוסר הרצון של מוסלמים לשעבר מלדון במעמד שלהם בגלוי. סקר שנערך באותה שנה שבה הוקמה המועצה על ידי צוות החשיבה הבריטי "Policy Exchange" חשף כי 31% מהמוסלמים הבריטים האמינו כי כל מי שעוזב את האמונה באסלאם צריך להיות מוענש במוות.
במאמר שכתב לעיתון הבריטי האובזרבר בשנת 2015, אנדרו אנתוני טען כי מוסלמים לשעבר בממלכה המאוחדת "לא משיגים תמיכה מצד קבוצות ואנשי שמאל פוליטי במדינה" עקב "זהירות" של אותן קבוצות ופעילים מלהיות "מתויגים" בתור "אסלאמופובים או גזענים". בנובמבר 2015 מועצת המוסלמים לשעבר של בריטניה השיקה את קמפיין המדיה החברתית "#ExMuslimBecause" (בעברית: מוסלמי לשעבר בגלל #) שעודד מוסלמים לשעבר להצהיר על הזהות שלהם ולהסביר מדוע הם עזבו את האסלאם. בתוך שבועיים מהשקת הקמפיין נעשה שימוש בהאשטאג מעל 100,000 פעמים. התומכים של הקמפיין טענו כי "חובה לכל אחד להיות רשאי להתנגד להשפעות האסלאם" בעוד שמתנגדים טענו כי הקמפיין הוא "אסלאמופובי".
מגמות ברחבי העולם > טורקיה

על אף הצהרות מצד ממשלת טורקיה שהמדינה מבוססת על חוקה חילונית ואינה אוכפת עונשים נגד מוסלמים לשעבר על כפירה מהאסלאם, לאורך השנים דווח על מספר מנגנונים רשמיים ובלתי רשמיים שמקשים על אזרחים טורקים להירשם משפטית כלא מוסלמים. סעיף 216 לחוק העונשין הטורקי מוציא מחוץ לחוק פגיעה באמונה דתית, שמשמש לעיתים קרובות בפועל כחוק לאיסור "חילול הקודש" של האסלאם שמונע מאזרחים להביע דעות ביקורתיות כלפי האסלאם. דוגמה ידועה בנושא התרחשה בשנת 2012 הפסנתרן הטורקי והמוסלמי לשעבר פאזיל סאי, שהואשם ב-"העלבת האסלאם" בעקבות ציוץ של בדיחה ששיתף בטוויטר על רקע תפילת יום שישי המוסלמית, אף על פי שההרשעה בוטלה בהמשך על ידי בית המשפט העליון של טורקיה שקבע שדעותיו של סאי הן "ביטוי מוגן לחופש המצפון". כמו כן דווח לאורך השנים שטורקים מוסלמים לשעבר מופלים לרעה במקומות תעסוקה, שכן קיימת הנחה כללית שטורקים הם מוסלמים מלידה בקרב מעסיקים והאוכלוסייה, בעוד שמונחים כגון "לא מאמין" באסלאם משמשים לעיתים קרובות כעלבונות במרחב הציבורי. בינואר 2006 קמיל קירוגלו נודע כמוסלמי לשעבר שהתנצר והפך לכומר שהוכה עד חוסר הכרה על ידי 5 מוסלמים ברחוב ואוים ברצח אם יסרב לדחות את אמונתו הנוצרית ולחזור לאסלאם.
דו"ח בתחילת אפריל 2018 של משרד החינוך הטורקי ציין כי מספר הולך וגדל של תלמידים בשורת בתי הספר האימאם האטיפ (אנ') עוזבים את האסלאם. פרסום הדו"ח יצר מחלוקת רחבת היקף בקרב קבוצות מוסלמיות במדינה. מאמר באתר החדשות המזרח תיכוני אל-מוניטור באפריל 2018 ציין כי רוב הפרשנים הטורקים, אפילו מספר מתוכם שידועים כתומכים של הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן, הגיעו למסקנה כי "הסיבה האמיתית לאובדן האמונה באסלאם היא לא המערב אלא טורקיה עצמה. זוהי תגובה לכל השחיתות, היוהרה, צרות האופקים, הקנאות, האכזריות והגסות שמבוצעים על רקע האסלאם".
מגמות ברחבי העולם > ירדן

בירדן, אם בית דין אסלאמי (שרעי) מרשיע אדם בכפירה, יש לו סמכות לגזור עליו עונש מאסר, לבטל את הנישואים של אותו אדם, להחרים את הרכוש שלו ולפסול אותו מזכויות ירושה. מכיוון שהשריעה שולטת במעמד האישי של כל מוסלמי במדינה, מוסלמים לא רשאים לעזוב את האסלאם ללא התמודדות עם ההשלכות המשפטיות הללו.
בספטמבר 2004, בהוראת בית דין שרעי, עצרו השלטונות הירדניים מוסלמי לשעבר שהתנצר, והחזיקו אותו במעצר במשך לילה באשמת כפירה באסלאם. בנובמבר 2004 קבע בית הדין שהנאשם אשם בכפירה, ופסק הדין אושר בינואר 2005 על ידי בית משפט לערעורים שרעי. בעקבות פסק הדין נשלל ממנו זכויות האזרח והקניין השונות שלו והנישואים שלו פורקו. בין הדין קבע כי הוא איבד בנוסף את כל זכויות הירושה שלו ואינו רשאי להתחתן בשנית עם אשתו אלא אם כן ישוב לאמונה באסלאם, ושלל ממנו את הזכות להיות מוגדר משפטית כנוצרי או תחת כל אמונה אחרת שהיא איננה האסלאם. בהמשך הוא עזב את ירדן וקיבל מעמד של פליט בארצות הברית.
דוגמה ידועה נוספת להרשעה על רקע כפירה באסלאם התרחשה בשנת 2009, כאשר המשורר הירדני אסלאם סמהאן הואשם בכפירה באסלאם על רקע ההכללה שלו של פסוקים מהקוראן ביצירות שירה שכתב בשנת 2008 ללא אישור מממשלת ירדן ונידון בעקבות זאת לעונש מאסר. לפי סקר שנערך בשנת 2010 על ידי מרכז המחקר פיו, 86% מהנשאלים המוסלמים הירדנים תמכו בעונש מוות למי שעוזבים את האסלאם.
מגמות ברחבי העולם > כווית

בתי משפט לענייני משפחה בכווית רשאים להעמיד לדין נאשמים באשמת כפירה, כאשר לבתי המשפט יש סמכות לבטל את זכויות הנישואים, הקניין והירושה של מורשעים. בשנת 1996 האזרח הכוויתי בן ה-45 חוסיין קמבר עלי הועמד לדין בבית משפט לענייני משפחה באשמת כפירה לאחר שעזב את האמונה באסלאם והצטרף לנצרות.
מגמות ברחבי העולם > מאוריטניה

סעיף 306 לחוק העונשין של מאוריטניה מכריז על כפירה באסלאם כעבירה פלילית וקובע גזר דין מוות על מורשעים. חוק העונשין מספק הוראה שבה ניתנת לאשמים הזדמנות להינצל ולחזור לאמונה באסלאם תוך 3 ימים כאשר אי ביצוע של הפעולה מטיל פירוק נישואים, החרמת רכוש על ידי הממשלה וגזר דין מוות. עם זאת, גם במידה והכופר חוזר לאמונה באסלאם, החוק מצהיר שעליו להיות במעצר ולהיכלא לתקופה זמן מסוימת.
בשנת 2014, ג'מאל אומאר, עיתונאי מאוריטני, נעצר בגין אשמה של כפירה באסלאם, לאחר שפרסם ביקורת באינטרנט על מייסד האסלאם מוחמד. בזמן שהרשויות החזיקו אותו במעצר עד תום ההליכים, התקשורת המאוריטנית דיווחה על הצעות של מוסלמים מקומיים לתגמול כספי לכל מי שירצח את אומאר. במקרה אחר מאותה שנה, מוחמד מחאיטיר, עיתונאי, בלוגר ומהנדס מאוריטני, נעצר באשמת כפירה ו-"חילול הקודש" של האסלאם בעקבות מאמר שפרסם על מדיניות הקאסטה הגזענית בחברה המאוריטנית עם דימוי להיסטוריה האסלאמית, שבו טען כי גם מוחמד "הפלה ביחס שלו אנשים משבטים וגזעים שונים". בעקבות ביקורות רבות מצד פעילים ודיפלומטים בינלאומיים התיק של מחאיטיר נבדק מספר פעמים, לצד הפגנות אזרחיות שקראו להוציא אותו להורג. ב-8 בנובמבר 2017 החליט בית המשפט לערעורים להמיר את עונש המוות שלו במאסר של שנתיים, שאותו כבר ריצה במעצר עד תום ההליכים, ולפיכך היה צפוי להשתחרר בקרוב. עם זאת, הוא שוחרר לבסוף רק ביולי 2019 ונמלט לבורדו, צרפת.
מגמות ברחבי העולם > מלזיה

על אף שחופש דת מעוגן רשמית בחוקת מלזיה, עזיבה של האסלאם מוגדרת כעבירה פלילית ב-6 מתוך 13 המדינות שמרכיבות אותה, בהן קלנטן, מלאקה, פהנג, פננג, סבה וטרנגנו. בקלנטן וטרנגנו כפירה באסלאם נענשת דה יורה בעונש מוות, אבל העונש אינו בר אכיפה עקב הגבלה שקיימת בחוק הפדרלי. לפיכך, כפירה ב-2 המדינות כמו גם בפריסה פדרלית נענשת דה פקטו בעונש מאסר.
באוגוסט 2017 פורסמה תמונה ממפגש של מוסלמים לשעבר בבירת מלזיה, קואלה לומפור בעמוד הפייסבוק של הקבוצה שהובילה לפשיטה של משטרת העיר על המפגש ולחקירה של המשתתפים. סגן השר לענייני אסלאם, אסירף וג'די דוסוקי (אנ'), הורה לחקור אם מישהו בתמונה "ביצע כפירה באסלאם". למחרת, השר במחלקת ראש ממשלת מלזיה שהידאן קאסים (אנ') הצהיר שיש "לצוד את הכופרים". לדברי החברים שנכחו במפגש, הם קיבלו "סדרת איומי מוות ברשתות החברתיות" לאחר מכן. מנהיג הקבוצה גינה את הפעולות של ממשלת מלזיה בעקבות המפגש, מה שהוביל למחאות אלימות מצד מלזים מקומיים שכינו אותו "כופר" ואיימו "לערוף את ראשו". בנובמבר 2017 דווח כי פייסבוק דחתה דרישה ממשלתית מטעם ועדת התקשורת והמולטימדיה של מלזיה (אנ') לסגור את העמוד של הקבוצה ועמודים דומים של מוסלמים לשעבר, מאחר שהעמודים לא הפרו אף סטנדרט קהילתי מחייב של החברה.
מגמות ברחבי העולם > לוב

לדברי דיווח מאת האיגוד ההומניסטי והאתי הבין-לאומי מאוגוסט 2020, לא קיים בלוב "חוק שקובע את זכותו של אדם לבחור או לשנות את אמונתו או ללמוד, לדון או לפרסם את אמונותיו הדתיות". עם זאת, לא קיים גם "חוק האוסר על כפירה או המרת אמונה". בפועל הארגון מצהיר כי הממשלה "אוסרת על המרה אמונה למוסלמים".