stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכון אומגה ללימודים הוליסטים
הערות שוליים

↑  Mark Healy (18 באוקטובר 2002). "HAVENS; The 'Bhajan Belt': Serenity in the Catskills". New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Omega Institute. Yoga Journal. מרץ 1987. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Ricci, Jeanne (2003). Yoga escapes: a Yoga journal guide to the best places to relax, reflect, and renew. Celestial Arts. p. 30. ISBN 1-58761-187-2.
↑  Goldman, Ari L. (21 באוגוסט 1989). "SEARCHING FOR THE HOLY GRAIL AT AN ADULT HEALING CAMP". New York Times. נבדק ב-20 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Arthur Frommer (6 באפריל 2006). "Combine vacation bliss with spiritual growth". San Francisco Chronicle. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Find your bliss". The Boston Phoenix. בפברואר 27 – 4 במרץ 2004. אורכב מ-המקור ב-2010-12-27. נבדק ב-2018-08-09. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0473 057X  LCCN: n99023655  SUDOC: 153157984  VIAF: 156122918   WorldCat (עם VIAF): 156122918
ימים של יין ושושנים

| --- | --- |
כרזת הסרט ימי יין ושושנים
כרזת הסרט ימי יין ושושנים
 מבוסס על:  Days of Wine and Roses 
 בימוי:  בלייק אדוארדס 
 הופק בידי:  מרטין מנוליס
 תסריט:  ג'.פ. מילר 
 עריכה:  פטריק מקורמק
 שחקנים ראשיים:  ג'ק למון לי רמיק ג'ק קלוגמן צ'ארלס ביקפורד
 מוזיקה:  הנרי מנסיני 
 צילום:  פיליפ לאת'רופ 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בדצמבר 1962
 משך הקרנה:  117 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 הכנסות:  ‏$3,000,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
ימים של יין ושושנים (באנגלית: Days of Wine and Roses) הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1962 בבימויו של בלייק אדוארדס עם ג'ק למון ולי רמיק בתפקידים הראשיים.
התסריט של ג'.פ. מילר מבוסס על סרט טלוויזיה שלו בשם זה משנת 1958 עם קליף רוברטסון ופייפר לורי. העלילה היא על זוג נשוי המתמודד עם בעיית אלכוהוליזם קשה הפוגעת והורסת את חיי משפחתם.
שיר הנושא של הסרט בלחן של הנרי מנסיני ומילים של ג'וני מרסר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. השיר זכה לביצועים רבים כמו: אלה פיצג'רלד, אנדי ויליאמס, פרנק סינטרה, רוזמרי קלוני, ג'ולי אנדרוז, פגי לי, שירלי בייסי, פטי פייג', ברנדה לי, טוני בנט ועוד.
ג'ק למון היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, ולי רמיק הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר על העיצוב האמנותי ופרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר.
תקציר העלילה

ג'ו קליי (ג'ק למון) עובד במשרד יחסי ציבור בסן פרנסיסקו. הוא לא מרוצה מעבודתו ומרבה בשתיית אלכוהול. הוא מתחיל לחזר אחרי אחת המזכירות במשרד, קירסטן (קירסט) ארנסן (לי רמיק) שנענית לו לאחר כמה ניסיונות עקרים.
הוא לוקח אותה למסעדה. קירסט מתעבת שתיית אלכוהול, אך אוהבת שוקולד ולכן מזמין לה ג'ו ברנדי אלכסנדר, המשקה מוצא חן בעיניה וזו ההתחלה של האלכוהוליזם שלה.
הם נישאים ומבשרים זאת לאביה של קירסט (צ'ארלס ביקפורד) המתייחס לג'ו בחשדנות. נולדת להם בת, דבי, אך השתייה משפיעה על שניהם. ג'ו מתרשל בעבודתו ומועבר למשרה נחותה יותר ביוסטון. הוא נקרא לחזור בדחיפות לאחר שקירסט גרמה לשריפה בדירתם.
ג'ו מפוטר ועובר ממשרה למשרה. הם ממשיכים בשתייה עד שיום אחד מסתכל ג'ו במראה ונחרד ממראהו. הוא מחליט לעבור עם קירסט לאביה, לעבוד שם בחממת הפרחים שלו.
ג'ו וקירסט מתנזרים במשך חודשיים עד שיום אחד מחביא ג'ו בקבוקי אלכוהול בחממה ועל רגליו ומשדל את קירסט לשתות אותו. הם מתחילים לשתות ולהשתכר. תוך זמן קצר מתרוקנים הבקבוקים וג'ו הולך לחממה בגשם שוטף והורס את העציצים בניסיון למצוא את הבקבוקים שהחביא.
הוא מאושפז בסניטריום לגמילה מאלכוהוליזם וסובל מתסמונת גמילה מאלכוהול. במוסד הוא נפגש עם ג'ים הונגרפורד (ג'ק קלוגמן), אלכוהוליסט לשעבר ופעיל באלכוהוליסטים אנונימיים. הוא משכנע אותו לבוא למפגש עם האלכוהוליסטים, להציג את עצמו ולהודות שהוא אלכוהוליסט.
ג'ו מתנזר מיין, אבל קירסט לא רוצה להכיר בעצמה כאלכוהוליסטית ממשיכה לשתות ובורחת. ג'ו מאתר אותה במוטל, והיא משכנעת אותו לשתות אתה. תוך זמן קצר הוא משתכר, פורץ לחנות משקאות נעצר ונשלח שוב לסניטריום. ג'ים פוגש אותו שוב ומשכנע אותו להישאר פיכח גם אם הדבר דורש היפרדות מקירסט.
ג'ו משתקם מפסיק לשתות מוצא עבודה ומגדל את דבי. הוא משלים עם אביה של קירסט ומשלם לו על הנזק שגרם. האב מספר לג'ו שקירסט נעלמת לזמנים ארוכים ומסתובבת בברים עם כל מיני גברים. לבסוף קירסט מגיעה לדירתם, אבל אינה מוכנה להיענות לדרישת ג'ו להפסיק לשתות ומסרבת לראות את דבי. היא עוזבת את הדירה וג'ו עוקב אחריה מהחלון.
שער הניצחון (סרט, 1948)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הספר שער הניצחון של אריך מריה רמרק
 בימוי:  לואיס מיילסטון 
 הופק בידי:  דייוויד לואיס 
 תסריט:  לואיס מיילסטון, הארי בראון 
 עריכה:  W. Duncan Mansfield 
 שחקנים ראשיים:  שארל בואייה אינגריד ברגמן לואיס קלהרן צ'ארלס לוטון
 מוזיקה:  לואיס גרינברג 
 צילום:  ראסל מטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  The Enterprise Studios 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 בפברואר 1948
 משך הקרנה:  120 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  פריז 
 תקציב:  5,000,000
 הכנסות:  4,100,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
שער הניצחון (באנגלית: Arch of Triumph ) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 1948 בבימוי של לואיס מיילסטון עם אינגריד ברגמן ושארל בואייה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן שער הניצחון של אריך מריה רמרק שיצא לאור בשנת 1945. הספר נכתב בשנות שבתו כגולה פוליטי בארצות הברית.
ב-1984 הופק רימייק של שער הניצחון בצורת סרט טלוויזיה עם אנתוני הופקינס ולזלי אן דאון בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה

בפריז בחורף 1938 מסתובבים הרבה פליטים מגרמניה ללא דרכון כשהם מועמדים כל רגע למעצר ולגירוש לגרמניה.
בין הפליטים נמצא ד"ר רביק (שארל בואייה), כירורג שנאלץ לברוח מגרמניה לאחר שנעצר שם ועוונה על ידי החוקר פון האקה (צ'ארלס לוטון). לפרנסתו הוא עוזר לכירוגים צרפתיים לנתח באופן בלתי חוקי. הוא מתגורר במלון אינטרנציונל שם גרים פליטים נוספים וביניהם ידודו הקרוב בוריב מוזורוב (לואיס קלהרן), פליט מרוסי המשמש כשוער במועדון לילה.
בלילה גשום הוא נתקל באישה הולכת על גשר מעל הסן ומתעלפת. הוא אוחז בה והיא אומרת שאין לה מקום ללכת. שמה הוא ג'ואן מאדו (אינגריד ברגמן), זמרת ממוצא איטלקי שבן זוגה מת בחדרם במלון.
רביק תומך בה, מביא אותה לחדרו ומאושש אותה. עם הזמן מתפתח בין שניהם רומן אהבה עם מעלות ומורדות. רביק מוצא לה עבודה במועדון הלילה בו עובד חברו מוזורוב והם נוסעים לחופשה באנטיב לחוף הים התיכון. באנטיב מתאהב בה אדם עשיר בשם אלכס (סטפן בקשי) אך היא לא נענית לו.
בשובם לפריז נתקל רביק בתאונת דרכים הוא מגש סיוע אבל אז מגיעים שוטרים ומבקשים ממנו תעודת זהות. כאשר מתברר שהוא פליט, הוא נעצר ומגורש לגרמניה.
לאחר חדשים רבים מצליח רביק לחזור לפריז, שם הוא פוגש בג'ואן ומסתבר לו שבתקופת היעדרותו היא הייתה בודדה ונענתה לחיזוריו של אלכס העשיר אבל היא עדיין אוהבת רק אותו.
בינתיים מחפש רביק כל הזמן את האקה במטרה להורגו. באחד הפעמים הוא נפגש איתו בבית קפה אך האקה לא מזהה אותו ומבקש לגייס אותו כמרגל לטובת גרמניה בתוך קבוצות הפליטים בפריז. רביק מסכים ובפגישה הבאה הם נוסעים בלילה בתוך יער והוא הורג אותו.
כאשר ג'ואן מודיעה לאלקס כי היא רוצה לעזוב אותו, הוא יורה בה. רביק ממהר לחדרה ומעביר אותה לבית החולים. היא לא מתאוששת מהניתוח וברגעיה האחרונים היא לוחשת לרביק כמה אהבה אותו.
לבסוף עומד רביק עם עוד פליטים בתור להיות מגורש למחנה רכוז בצרפת.
מכתב מאישה אלמונית

| --- | --- |
כרזת הסרט מכתב מאישה אלמונית
כרזת הסרט מכתב מאישה אלמונית
 מבוסס על:  מכתב של אלמונית 
 בימוי:  מקס אופולס
 הופק בידי:  ג'ון האוסמן
 תסריט:  ספר: שטפן צווייג תסריט:  הווארד קוץ'
 עריכה:  טד קנט
 שחקנים ראשיים:  ג'ואן פונטיין לואי ז'ורדאן
 מוזיקה:  דניאל אמיתיאטרוף
 צילום:  פרנץ פלנר
 מדינה:  ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  אפריל 1948
 משך הקרנה:  86 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  וינה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מכתב מאישה אלמונית (באנגלית: Letter from an Unknown Woman) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי משנת 1948 בבימויו של מקס אופולס עם ג'ואן פונטיין ולואי ז'ורדאן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי הווארד קוץ' והוא מבוסס על רומן בשם זהה מאת שטפן צווייג.
עלילת הסרט מסופרת בפלאשבק, היא מתחילה בווינה בשנת 1900 כאשר  פסנתרן מקבל מכתב מאישה אלמונית המספרת לו על רומן שהיה לה אתו. המכתב מוקרא לאורך הסרט בקולה של האישה האלמונית.
ב-1992 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס על חשיבותו מבחינה תרבותית, היסטורית ואסתטית.
ב- 1962 הופקה גרסה מצרית לסרט בכיכובו של פריד אל אטרש.
ב-2004 הופק סרט סיני דובר מנדרינית המבוסס על אותו רומן אבל המיקום הועבר מווינה לבייג'ינג.
תקציר העלילה

סטפן ברנד (לואי ז'ורדאן) הוא פסנתרן שהקריירה שלו בירידה. יום אחד הוא מקבל מכתב מאישה אלמונית המתאר את קשרי האהבה שהיה להם בעבר.
ברנד היה פסנתרן מפורסם, גבר נאה רודף נשים עם קריירה בינלאומית. בשכנות לו גרה הנערה ליסה ברנדל (ג'ואן פונטיין) המתאהבת בגבר הנאה ובנגינתו.
כאשר אמה מבשרת לה כי החליטה להתחתן שוב ולחיות בלינץ, היא נחרדת. היא בורחת מתחנת הרכבת ללינץ ומגיעה לביתו של ברנד אבל כשהיא רואה אותו נכנס בלוויית עלמה צעירה, היא נסוגה בחזרה לתחנת הרכבת.
כעבור שנים מנסים הוריה לשדך לה קצין ממעמד גבוה אך היא אומרת לו שהיא כבר "מאורסת" למישהו בווינה והשידוך מתבטל.
ליסה חוזרת לווינה ועובדת כדוגמנית בבית אופנה יוקרתי.
היא נתקלת "במקרה" בסטפן שאינו זוכר אותה אבל היא מוצאת חן בעיניו והם מתחילים לטייל ברחובות המושלגים של וינה, סועדים במסעדה יוקרתית ולבסוף הוא מזמין אותה לדירתו והם מתנשקים (זה כל מה שרואים בסרט שהופק בימי קוד הייז).
ליסה רוצה להמשיך בקשר עם סטפן אך הוא אומר לה שקיבל הזמנה לסדרת קונצרטים במילאנו וכי יחזור לאחר שבועיים.
הוא אינו חוזר. ליסה בהריון, יולדת בן אך לא מגלה בבית החולים את שם האב.
כעבור מספר שנים מכירה ליסה את יוהאן שטאופר, אדם עשיר ומבוגר המוכן לשאת אותה לאישה למרות שסיפרה לו על הרומן שהיה לה עם סטפן.
באחד הערבים צופה ליסה עם בעלה באופרה חליל הקסם ומבחינה בסטפן. הם מחליפים מבטים, אבל סטפן אינו מזהה אותה. למרות שעברו שנים רבות היא נמשכת לסטפן שכעת הוא מבוגר והקריירה שלו בדעיכה. למרות אזהרותיו של בעלה היא מגיעה לביתו של סטפן שמצפה שוב לערב נעים. כאשר היא רואה שעדיין אינו מזהה אותה, היא מסתלקת.
בנה מת מטיפוס וגם היא גוססת וברגעיה האחרונים היא כותבת את המכתב לסטפן. רק כשהמשרת שלו מזכיר לו שזאת הנערה ליסה הוא נזכר. לבסוף יוהאן מזמין אותו לדו-קרב והוא נענה לכך.
אנה (סרט, 1951)

| --- | --- |
כרזת הסרט אנה
כרזת הסרט אנה
 בימוי:  אלברטו לטואדה 
 הופק בידי:  דינו דה-לורנטיס, קרלו פונטי 
 תסריט:  ג'וזפה ברטו פרנקו ברוסטי דינו ריסי
 עריכה:  גבריאלה וריאלה
 שחקנים ראשיים:  סילבנה מנגנו ויטוריו גסמן ראף ואלונה פטריציה מנגנו
 מוזיקה:  נינו רוטה 
 צילום:  אוטלו מארטלי 
 מדינה:  איטליה
 חברת הפקה:  Lux Film 
 חברה מפיצה:  Lux Film Distributing Corporation
 הקרנת בכורה:  20 בדצמבר 1951
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  איטלקית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  איטליה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנה (באיטלקית: Anna) הוא סרט מלודרמה איטלקי משנת 1951 בבימויו של אלברטו לטואדה עם סילבנה מנגנו, ראף ואלונה וויטוריו גסמן בתפקידים הראשיים. שלושתם שיחקו בסרט האורז המר ב-1949.
כמו ב"אורז המר" מתלבטת הגיבורה אנה (סילבנה מנגנו) בין גבר טוב שאוהב אותה (ראף ואלונה) לבין גבר רע שמנצל אותה (ויטוריו גסמן) וגם כאן התוצאה היא טרגית.
בסרט משחקת גם פטריציה מנגנו, אחותה של סילבנה מנגנו. עלילה הסרט מסופרת בשיטת פלשבק.
המוזיקה נכתבה על ידי נינו רוטה אבל בפסקול נמצאים שני שירים שלא הוא כתב ושהתפרסמו ברחבי בעולם. את השירים שרה הזמרת פלו סנדוס(אנ') כשסילבנה מנגנו מבצעת ליפ סינק. השירים הם:
El Negro Zumbón אותו "שרה" ורוקדת סילבנה מנגנו מלווה בלהקה ברזילאית.
Non Dimenticar (אל תשכח), שיר שהתפרסם בבצועים של נט קינג קול ודין מרטין.
תקציר העלילה

אנה (סילבנה מנגנו) היא אחות נזירה בבית חולים. היא מסורה מאוד לעבודה ולחולים ולעיתים פועלת ללא הרשאה מהאחות הנזירה הראשית (La madre superiora ) (גאבי מורלאי). האחות הראשית דוחה את בקשתה לקבל את נדר הנזירות גם בגלל "עברה".
אנה מקדישה את כל זמנה לחולים. גרה בחדר צנוע ביחד עם אחותה לואיזה (פטריציה מנגני).
בעברה הייתה אנה זמרת במועדון לילה. שני גברים חיזרו אחריה - ויטוריו, הברמן במועדון (ויטוריו גסמן) ואנדריאה, חקלאי מבוסס (ראף ואלונה).
ויטוריו מתייחס אליה בגסות בעוד שאנדריאה מתייחס אליה בכבוד וברכות. אנדריאה מציע לה נישואים אך היא עדיין נמשכת לוויטוריו המקנא לה.
לבסוף היא נענית לחיזוריו של אנדריאה ומסכימה להתחתן איתו. הוא מביא אותה לבית משפחתו ובעזרת אימו ואחותו נתפרת שמלת הכלולות.
אנה לובשת את השמלה ומרוצה ממנה. לפתע היא רואה את ויטוריו מתקרב לחווה. היא יוצאת לקראתו ומתחיל ביניהם ויכוח קשה שבסופו הוא תוקף אותה ומנסה לאנסה.
ברגע זה מגיע אנדריאה. הוא מפריד בכוח את ויטוריו מאנה ומתחולל ביניהם קטטה. ויטוריו שולף אקדח אך אנדריאה מסיט אותו. נורית ירייה וויטורו נהרג. אנדריאה מטיח באנה כי בגללה הפך רוצח.
אנה ההמומה והפצועה מובלת לבית החולים שם תוך כדי אשפוזה היא מחליטה להפוך לאחות נזירה.
כעבור תקופה מגיע אנדריאה פצוע קשה לבית החולים לאחר תאונת דרכים. אנה מזהה אותו ומטפלת בו באופן מיוחד. כאשר הוא חוזר להכרתו ומשתקם הוא מבקש ממנה לחזור אליו שוב וקובע לה לחכות לו ליד שער בית החולים בלילה.
אנה מגיעה בלילה לשער עדיין מתלבטת אבל לפתע מופיעים אמבולנסים עם פצועים רבים מתאונת רכבת. אנה חוזרת לבית החולים בהחלטה שזה מקומה לתמיד ואנדריאה המאוכזב שב לביתו.
תחנות הכוח באשלים

| --- | --- |

מגדל השמש של תחנת ברייטסורס אשלים
 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח סולארית 
 שימוש:  תחנת כוח
 מיקום:  אשלים
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  נגב אנרגיה, אשלים סאן פי וי, ברייטסורס אשלים
 מפעיל:  אלסטום 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2013 – יולי 2018 (כ־5 שנים)
 עלות:  נגב אנרגיה 1.1 מיליארד דולר ברייטסורס 700 מיליון דולר אשלים סאן פי וי 280 מיליון שקל
 מידות
 שטח:  10,000 דונם
 
 קואורדינטות:  30°57′54″N 34°43′34″E﻿ / ﻿30.96502°N 34.72602°E﻿ / 30.96502; 34.72602
 אתר רשמי
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) תחנות הכוח באשלים(למפת צפון הנגב רגילה) תחנות הכוח באשלים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנות הכוח באשלים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנות הכוח באשלים
 
מגדל השמש ושדה ההליוסטטים שסביבו, יולי 2019
תחנות הכוח באשלים הן מתחם של ארבע תחנות כוח שנבנה בסמוך ליישוב אשלים בנגב על שטח של 10,000 דונם, בהספק מקסימלי של כ־312 מגה־ואט, שהם כ־1.6% מההספק המותקן של כלל תחנות הכוח במשק החשמל בישראל (נכון ליולי 2015). התחנות משלבות שלושה סוגי תהליכי הפקת חשמל: תחנת כוח תרמו־סולארית, תחנת כוח פוטו־וולטאית ותחנת כוח בגז טבעי.
את קצהו הבּוֹהֵק של מגדל השמש באחת התחנות ניתן לראות גם באור יום מתחנת החלל הבין-לאומית. כמו כן, ניתן לראות את קצה המגדל לפחות ממרחק 60 קילומטר כפי שנצפה מאזור יער בארי.
הפעלת מתחם אשלים יקרה את מחיר החשמל בישראל בכ-2%.
המניעים להקמת המתחם

בהודעת דובר משרד התשתיות הלאומיות מצוינות מספר מטרות להקמת התחנה:
מטרות כלכליות: צמצום ייבוא אנרגיה ראשונית למשק, ובכך צמצום הגרעון המסחרי וצמצום הנטל על המשק.
מטרה מדינית: צמצום התלות האסטרטגית.
מטרה סביבתית: הפחתת רמת זיהום האוויר והגברת המודעות לסביבה ירוקה.
מטרות מדעיות: קידום טכנולוגיות מקומיות והטמעת טכנולוגיות חדישות ממדינות אחרות.
כן מפורטים מספר גורמי כדאיות בהקמת התחנה:
עליית מחירי הדלקים (הפחם והנפט).
תנודתיות המחירים בטווח הארוך.
פרוטוקול קיוטו שעליו חתומה גם ישראל, המתגמל כלכלית מדינות וגופים עסקיים אשר יפתחו פרויקטים של אנרגיות מתחדשות.
ביקוש הולך וגובר לטכנולוגיה – שוק גלובלי בפיתוח מואץ, הן מדינות מפותחות ובכללן האיחוד האירופי והן מדינות מתפתחות אשר נהנות מתמיכות ומענקים.
בזמן הכנת המכרז התחנה הייתה עתידה להיות מהגדולות מסוגה בעולם. המתחם כולו ישתרע על שטח של כ־10,000 דונם. עלות ההקמת של שלוש תחנות הכוח הראשונות במתחם מוערכת בכמיליארד דולר.
מאפייני המכרז

את תנאי המכרז ניסחה רשות החשמל בסיוע יועצים מקצועיים ועיקריו:
הפרויקט יפעל בשיטת BOT.
זמן ההפעלה של המפעיל הפרטי יהיה 25 שנה.
רשות החשמל תפקח מקצועית על הפרויקט.
הפרויקט ינוהל בשיטת PPP‏ (Public Private Partnership), שבמסגרתו גוף אחד יקים וינהל את הפרויקט לתקופה האמורה.
הפרויקט מחולק למספר מכרזים
במקום נערכו חפירת הצלה של אתר עתיקות.
המכרז הראשון > נגב אנרגיה (Plot A)

תחנת כוח תרמו־סולארית בטכנולוגיה של השוקת הפרבולית, שמבוססת על מראה שמרכזת את קרינת השמש אל צינור במוקד הפרבולה שהשמן התרמי שבו מתחמם לטמפרטורה של 390 מעלות צלזיוס. התחנה שנבנתה על שטח של כ־4,000 דונם מכילה 454,832 מראות ייחודיות. התחנה תספק כ־121 מגה ואט במשך כ־11 שעות ביום. לתחנה מכלי אגירה של מלח מותך המאפשרים לה לספק אנרגיה בכ־4.5 שעות נוספות במהלך היממה. לתפעול התחנה יועסקו כ־60 עובדים באופן ישיר.
התחנה בבעלות "נגב אנרגיה אשלים תרמו־סולאר בע"מ", חברה ייעודית שהוקמה לצורך הפרויקט, בבעלות חברת שיכון ובינוי (50%), קרן נוי (40%) וחברת TSK הספרדית (10%). הפרויקט הוקם במסגרת הסכם זיכיון מסוג בנה־הפעל־העבר לתקופה של 28 שנה (בסיום התקופה, בשנת 2043, תוחזר התחנה לבעלות המדינה). החברה זכתה במכרז הבין-לאומי בשנת 2013. היקף ההשקעה בפרויקט היה כ־1.1 מיליארד דולר. את מימון הפרויקט הובילו בנק ההשקעות של האיחוד האירופי EIB ובנק ההשקעות האמריקאי OPIC, שהעמידו יחדיו סכום של כ–400 מיליון דולר. בנוסף הוביל בנק לאומי קונסורציום מממנים בישראל שהעמידו יחדיו סכום של 700 מיליון שקל, לצד הלוואה נפרדת שהעמידו בנק הפועלים וכלל ביטוח בסך 55 מיליון דולר.
הטכנולוגיה בה משתמשת התחנה פותחה במקור בשנות ה־80 של המאה ה־20, על ידי חברת לוז מירושלים (כיום ממוקם מפעל החברה בבית שמש והוא בבעלות החברה הספרדית "ריוגלס"). חברת לוז הציעה כבר בשנות ה־80 להקים תחנת כוח בטכנולוגיה זו בנגב.
ביולי 2017 עברה התחנה משלב ההקמה לשלב ההרצה והבדיקות. ההפעלה המסחרית החלה ביולי 2018.
המכרז הראשון > ברייטסורס אשלים (Plot B)

תחנה בטכנולוגיה של ריכוז קרינת השמש, באמצעות כ-50,000 הליוסטטים, בעלי משטח פנים של 20 מטר רבוע כל אחד, אל ראשו של מגדל שמש שמיתמר לגובה של 240 מטר. בראשו מותקן דוד שגובהו 50 מטר, שבו מתחממים המים לטמפרטורה של כ־550 מעלות צלזיוס. הקיטור שנוצר מוזרם לטורבינה ומכאן ואילך תהליך ייצור החשמל הוא ככל תחנת כוח רגילה. לאחר המעבר בטורבינה מקורר הקיטור ומוחזר למגדל לשימוש חוזר בהספק של כ-400 אלף ליטר בשעה. הקירור נעשה באמצעים יבשים (כלומר ללא שימוש במים) ומאפשר חיסכון במים, משאב יקר במדבר בו מוקמת התחנה. הספק תחנת הכוח עומד כמו קודמו על כ־121 מגה ואט. את הקיטור יכולים לייצר גם באמצעות שריפת גז טבעי כך שהתחנה תוכל לפעול 24 שעות ביממה.
בנובמבר 2012, הוכרז כי הזוכה בזיכיון חברת ברייטסורס אנרג'י (שפיתחה את הטכנולוגיה של מגדל השמש) והתאגיד הצרפתי אלסטום בהשקעה של 700 מיליון דולר.
במהלך שנת 2015 פעלה חברת ברייטסורס לפינוי הנפלים משטח האש לשעבר ועבודות התשתית לקראת הקמת החווה הסולרית.
באוקטובר 2017 הותקן בראש מגדל השמש דוד הקיטור במשקל 2,220 טון. התחנה שמשתרעת על שטח של 3,150 דונם החלה לפעול ברבעון הראשון של 2019. והתעריף המשולם לה הוא 85 אגורות לקילוואט.
המכרז הראשון > אשלים סאן פי וי

תחנה בטכנולוגיה פוטו־וולטאית בהספק של 30 מגה וואט. באתר כ־101 אלף לוחות סולאריים, על פני שטח של כ־750 דונם. בהמשך החשמל מומר לזרם חילופין ועובר לתחנת משנה המאפשרת את הזרמתו לרשת החשמל הארצית במתח עליון (161 אלף וולט).
המכרז לתחנה פורסם ביולי 2010, במרץ 2012 הוכרז כי הזוכה בזיכיון היא חברת אשלים סאן פי.וי. בבעלות כלל סאן (חברת בת של כלל תעשיות), וסאן אדיסון. בשנת 2016 רכשה חברת EDF הצרפתית את זכויותיה של חברת סאן אדיסון האמריקאית בפרויקט. התחנה נחנכה בינואר 2018.
המכרז השני

בפברואר 2017, פורסם מכרז להקמת תחנה רביעית באשלים, בטכנולוגיה פוטו־וולטאית ובהספק של עד 40 מגה־ואט. 10 חברות וקבוצות ניגשו למכרז. ביוני 2019, חברת "פארק סולארי אשלים" זכתה במכרז, לאחר שהציעה את המחיר הנמוך אי פעם להפקת חשמל בישראל – 8.68 אגורות לקוט"ש. המחיר הזול הושג בין השאר מאחר שיש כבר היתרים לתוכנית הבנייה ואין צורך בהקמת תחנת השנאה הקיימת כבר באתר. בנוסף מחירי הפאנלים הסולאריים ירדו בכ־90% מאז תחילת שנות ה־2000.
התחנה קיבלה מהמדינה אישור להפעלה מסחרית ביולי 2023.
מחירי האנרגיה

התחנה הפוטו־וולטאית במכרז הראשון תציע מחיר של 53.56 אגורות לקילו־וואט שעה, מחיר הנחשב כנמוך על ידי החשבת הכללית במשרד האוצר, אולם המחיר היה כמעט כפול ממחיר לקוט"ש של תחנה פוטו־וולטאית דומה בעת הזכייה במכרז. מחיר האנרגיה של התחנה התרמו־סולארית נקבע על 85 עד 95 אגורות לקוט"ש, פי שלושה ממחיר לקוט"ש של תחנה פוטו־וולטאית דומה בעת הזכייה במכרז. מכרזים חדשים של תחנות פוטו־וולטאיות בישראל בהספק דומה ובתנאים דומים נסגרים במחיר של 20 אגורות לקוט"ש, וההפרש מהווה עלות עודפת של מאות מיליוני שקלים בשנה לצרכני החשמל. בשנת 2019 נקבע מחיר האנרגיה על 8.68 אגורות לקוט"ש במכרז עבור התחנה הפוטו־וולטאית שמיועדת לקום סמוך לתחנה התרמו־סולארית, שהוא כעשירית ממחיר האנרגיה של התחנה התרמו־סולארית.
השפעה סביבתית

החל משנת 2017 ועד סוף 2021 מבצעת החברה להגנת הטבע ניטור שוטף סביב תחנות הכוח באשלים במטרה למדוד את הפגיעה בבעלי כנף. נתונים מהמחקר עדיין לא פורסמו.
מעבר לפגיעה בבעלי הכנף, התושבים באזור אשלים והנהגים בכביש 40 מתלוננים על נזק נופי וסנוור מהמגדל בכל שעות היום.
השפעה סביבתית > פליטת מזהמים

על אף שעקרונית תחנות כוח תרמו-סולאריות מסוגלות לפעול ללא שריפת דלק מתכלה שפולט מזהמים, חלקן שומרות על חום המערכת בלילה על ידי שריפת דלק, על מנת לקצר את משך הזמן שנדרש בבוקר לחימום המערכת לטמפרטורת תפוקה מארבע שעות לחצי שעה. תחנות המשתמשות במלח מותך נזקקות למערכות חימום על בסיס דלקים כדי למנוע את התקררות המלח, שהתמצקותו עלולה להשבית את התחנה לצמיתות. במכרז באשלים תוכנן שכ-15% מסך הייצור של תחנות הכוח התרמו-סולאריות באשלים יהיה מגז טבעי.
ראו גם

תחנת הכוח במשאבי שדה
הערות שוליים

1 2  ליאור גוטמן, עכשיו זה רשמי: מכרז אשלים להקמת שתי תחנות כוח תרמו־סולאריות יוצא לדרך, באתר כלכליסט, 11 ביולי 2010
↑  ynet, יעל דראל, תחנת הכוח באשלים – לא הכל ירוק, באתר "הסביבה", 22 בפברואר 2010
↑  ינון בן שושן‏, "נקודה בוהקת": אסטרונאוטית צילמה את תחנת הכוח התרמו־סולארית בנגב מהחלל, באתר וואלה, 26 באוגוסט 2022
↑  ראו תמונה בערך זה
↑  ליאור גוטמן, המחיר של אשלים: הפעלת שתי תחנות ירוקות תייקר את החשמל בכ-2%, באתר כלכליסט, 14 באפריל 2019
1 2 3  תחנת כוח סולארית, באתר משרד התשתיות הלאומיות, 20 בפברואר 2007
↑   אבי בר־אלי, שיכון ובינוי ואבנגואה הספרדית יקימו תחנת כוח תרמו־סולארית באשלים, באתר TheMarker‏, 20 ביוני 2013
↑  הדי כהן, ‏עסקה ב־100 מיליון שקל לתחנה הסולארית באשלים, באתר גלובס, 30 ביולי 2015
↑  תתנת כוח סולארית תוקם בדרום הארץ, מעריב, 12 במאי 1986
↑  דידי פז, מנכ"ל נגב, פרסום ראשון: פרויקט תחנת הכוח התרמו־סולארית של נגב אנרגיה באשלים מתחיל בביצוע הרצה, באתר תשתיות, 10 ביולי 2017
↑  עמירם ברקת, ‏פרויקט אשלים: ברייטסורס ואלסטום יקימו את התחנה התרמו־סולארית, באתר גלובס, 18 בנובמבר 2012
↑  אשלים: דוּד במשקל 2,220 טון הותקן בראש מגדל, באתר ynet, 19 באוקטובר 2017
↑   אורה קורן, תחנת הכוח הסולארית באשלים תיחנך היום בהשקעה של 280 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 25 בינואר 2018
↑  נתי יפת, ‏פרויקט אשלים: מכרז סולארי להקמת תחנה של 40 מגה־ואט, באתר גלובס, 19 בפברואר 2017
1 2   אורה קורן, המהפכה הסולארית: הושג המחיר הנמוך אי פעם לייצור חשמל בישראל, באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2019
↑   אורה קורן, מחיר החשמל הסולארי צלל – וישראל בדרך למהפכת אנרגיה נוספת, באתר TheMarker‏, 19 באפריל 2019
↑  הפעלת תחנת הכוח של פארק סולארי אשלים
↑  עמירם ברקת, ‏הוכרזה הזוכה במכרז אשלים: חברת Ashalim Sun PV, באתר גלובס, 6 במרץ 2012
1 2   אבי בר־אלי, פשיטת הרגל שאולי תציל אתכם מקנס של 6 מיליארד שקל, באתר TheMarker‏, 29 בנובמבר 2015
↑  ינון יוגב, "Israeli Government Tender for Solar Energy Generation in Vast Photovoltaic Fields Connected to the National Electric Grid , באתר לקסולוג'י, 24 בנובמבר 2018. "The winners of the first two tenders acquired the opportunity to generate about 340 megawatts, at an electricity tariff of 19.8 and 19.9 agorot per kilowatt hour – more than two times lower than the Israel Electric Corporation’s rate for households. According to the IEC’s assessments, the winning tariff in the current tender will be even cheaper."
1 2 3  אילנה קוריאל, מגדל התחנה הסולארית בנגב מסנוור למרחקים: "צורב בעיניים", באתר ynet, 20 באוגוסט 2018
↑  רותי גובזנסקי, דודו רשתי, ריאיון עם מידד גורן, אתר "דעת מדבר", פברואר 2020
↑  Susan Kraemer, Newly Released Data Indicates Ivanpah Gas is Under 5%, April 25, 2016
↑  זרקור פרויקט: תחנת הכוח הראשונה בארץ המבוססת אנרגיה תרמו-סולארית באשלים, 17 במאי 2015, מערכת CivilEng
↑  תומר פרת, אושר: גיבוי גז לתחנות הכוח הסולאריות באשלים, באתר ynet, 1 בנובמבר 2011
הפקת חשמל בשיטה תרמו-סולארית באמצעות ריכוז קרינת השמש לצינור המכיל שמן תרמי במרכז המראה הפרבולית
מגדל השמש בעת הבנייה
מגדל השמש בעת פעולה
קצה מגדל תחנה הכוח באשלים כפי שנראה 60 קילומטר ממנו, מאזור מסדרון נצרים שברצועת עזה (זום אופטי 44X).
חוות הנוער הציוני

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  פנימייה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 14 בפברואר 1949
 תאריך פתיחה רשמי:  14 בפברואר 1949 
 
 קואורדינטות:  31°45′32″N 35°12′16″E﻿ / ﻿31.75879722°N 35.204475°E﻿ / 31.75879722; 35.204475
  (למפת ירושלים מוגדלת) חוות הנוער הציוני(למפת ירושלים רגילה) חוות הנוער הציוני(למפת הרי ירושלים רגילה) חוות הנוער הציוני(למפת הרי ירושלים מוגדלת) חוות הנוער הציוני
 
ילדים מטיילים בחוות הנוער בשנת 1950. בנו רותנברג, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
חוות הנוער הציוני ע"ש ד"ר ישראל גולדשטיין, היא כפר נוער שהוקם בשנת 1949 בין השכונות קטמון, רסקו וגבעת אורנים, למרגלות מנזר סן סימון בירושלים. כפר הנוער, המשתרע על שטח של כ-60 דונם, כולל בית ספר ופנימייה.
בריכת השחייה שבכפר, שהייתה מהראשונות בירושלים, משמשת את הפועל ירושלים, המפעיל בה מרכז מצוינות בספורט ובריכה ראשית לאימונים ולתחרויות.