stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות

| --- | --- |

 מטה הארגון:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1945–הווה (כ־79 שנים) 
 ecosoc.un.org/en
 
המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות (באנגלית: United Nations Economic and Social Council) היא אחד מששת הארגונים של ארגון האומות המאוחדות. היא לוקחת חלק מרכזי בפעילות האו"ם בתחומי החברה והכלכלה. תפקידה הוא לדון בנושאים הקשורים לתחום הכלכלי-חברתי אך החלטותיה אינן מחייבות את המדינות השונות. במועצה 54 חברות מדינות הנבחרות לקדנציות של שלוש שנים בבחירות בעצרת הכללית של האו"ם.
לפי סעיף 62 למגילת האומות המאוחדות, תפקידה של המועצה הכלכלית-חברתית הוא ליזום ולבצע מחקרים שונים ולהעבירם כהמלצה לאספה הכלכלית של האו"ם, למדינות החברות ולגופים אחרים של האו"ם עוסקים בנושא מסוים. המועצה גם רשאית לחבר טיוטת אמנות ולהגישן לאספה הכללית.
למועצה מספר גופי משנה: תשע ועדות משנה (ביניהן ועדות לסטטיסטיקה, למעמד האישה ולזכויות אדם), חמש ועדות אזוריות (לאירופה, אסיה והאוקיינוס השקט, מערב אסיה, אפריקה, אמריקה הלטינית והקריבים) ומספר גופים מומחים כגון: ועדה לענייני סחר בינלאומי, ועדה לאנרגיה מתחדשת, ועדה להתיישבות אנושית וכו'). כמו כן מפעילה המועצה מספר תוכניות (למשל התוכנית למלחמה בסמים, תוכנית לאיכות הסביבה). המועצה אף הקימה מספר מוסדות חשובים כגון הנציב העליון של האו"ם לענייני פליטים או כינוס האו"ם למסחר ופיתוח.
כוחה של המועצה הוא בהקמת מוסדות וגופים שונים בתחומי הכלכלה, החברה, זכויות האדם, הבריאות וכו'. הקמת גופים אלו מקדמת את הטיפול בבעיות בתחומים הללו ומאפשרת את פתרונן או הקלתן באופן ממוקד ונמרץ יותר מאשר טרם הוקם הגוף.
בשנת 2021, ישראל נבחרה לראשונה למועצה.
הלן אנדרסן

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1919 North Battleford, קנדה 
 פטירה:  23 בדצמבר 1995 (בגיל 76) 
 פרסים והוקרה:  Lescarbot Award (1992) 
 helenandersen.ca
 
הלן אנדרסן, באנגלית: Helen Andersen (14 ביולי 1919 - 23 בדצמבר 1995) הייתה אמנית קנדית. היא ידועה בעיקר בזכות ציורים אקספרסיוניסטיים של ילידים בחוף הצפון-מערבי של האוקיינוס השקט. הרבתה לצייר נשים וכן נושאים המבטאים את אמונותיה לגבי צדק חברתי ורגשות אנטי-מלחמתיים חזקים.
ביוגרפיה

נולדה להלן סברסון מקיי אנדרסן בנורת' באטלפורד, ססקצ'ואן, קנדה, היא החלה לצייר בשנות העשרה שלה. אביה הרופא ד"ר ויליאם אדמונד אנדרסן, שהיה בעצמו אמן, לימד אותה. כמו אביה, אנדרסן בחרה ברפואה כמקצועה, היא למדה בבית הספר לאחיות בבית החולים הכללי רג'ינה וסיימה את לימודיה כאחות מוסמכת ב-1940.
בזמן שעבדה כאחות היא למדה שיעורי אמנות בזמנה הפנוי בבית הספר לאמנות של ונקובר, באוניברסיטת קולומביה הבריטית ובמכללת ויקטוריה לאמנות. בסופו של דבר היא הצליחה להקדיש את עצמה לאמנות במשרה מלאה לאחר שקיבלה מענק מהמועצה לאמנויות קהילתית. מוריה כללו את האמנים בוב דוידסון, ג'ון קורנר, ג'וזף פלסקט, קיט ת'ורן וז'אק דה טוננקור.  האמנים ביל ריד וג'ק שדבולט ומקס מיינרד היו בין חבריה.
כאמנית, אנדרסן הייתה פעילה בעיקר בתערוכות בוונקובר וויקטוריה, קולומביה הבריטית. עם זאת, היא גם הציגה תערוכות יחיד בדנמרק, איראן וטנזניה. היא הייתה פעילת שלום במהלך רוב חייה. הציור הגדול שלה, Nuclear Mother, תיעד את אימתה מנשק גרעיני, וזיכה אותה בציון לשבח מיוחד מראש עיריית הירושימה. היצירה מצוירת בסגנון אמנות ברוט, ומתארת אם אבלה מחזיקה את תינוקה שנהרג. חלק מיצירותיה הן באוספים הקבועים של ספריית סידני-צפון סאניך; בית החולים חצי האי סאניץ' ובנייני מדעי האוקיינוס.
אנדרסן מתה מסרטן בקולומביה הבריטית ב-23 בדצמבר 1995.
ביוגרפיה > פרסים והכרה

אנדרסן קיבלה פרס בשנת 1992 מממשלת קנדה, בהכרה בתרומות יוצאות דופן לפעילויות תרבות קהילתיות. אלה כללו קידום של אמנים אחרים על ידי העלאת תערוכות קבוצתיות, הרצאות והדגמת טכניקות בטלוויזיה והוראה בסטודיו שלה. היא כיהנה פעמיים כמזכירת הפדרציה של אמנים קנדיים; הייתה חברה באגודת האמנות והמלאכה בחצי האי סאניץ'; וחברה במועצת המנהלים של האגודה לאמנויות הקהילה (1992).
הערות שוליים

↑  Amos, Robert (19 April 1986). "Eclectic Styles Convey the Spirit of Helen Andersen". Times Colonist. p. 39
1 2 3  ANDERSEN, Helen. Canadian Women Artists History Initiative. 2007.
↑  "Obituaries: Dr. William Edmund Anderson". Canadian Medical Association Journal. 39 (1): 96
↑  "Art community loses one of its luminaries". Times Colonist. 13 January 1996. p. 59. Retrieved 14 June 2021 – via Newspapers.com.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הלן אנדרסן".
הוקון השביעי, מלך נורווגיה

הוקון השביעי, מלך נורווגיה (3 באוגוסט 1872 – 21 בספטמבר 1957) היה מלך נורווגיה הראשון לאחר פירוק האיחוד עם שוודיה ב-1905 ועד מותו. הוא נודע בהתנגדותו האיתנה לפלישת גרמניה הנאצית לארצו במלחמת העולם השנייה.
ראשית חייו

הוקון נולד ב-3 באוגוסט 1872 בשם קרל למשפחת המלוכה של דנמרק. אביו היה מלך דנמרק העתידי פרדריק השמיני, ואחיו הבכור היה מלך דנמרק העתידי כריסטיאן העשירי.
משפחתו שימשה כמשפחת המלוכה הדנית מאז שנת 1448, וכמה מבני משפחתו אף שימשו כמלכי נורווגיה בעבר.
הוקון נישא בשנת 1896 לנסיכה מוד מוויילס, בתו של מלך בריטניה העתידי אדוארד השביעי. בשנת 1903 נולד לזוג בנם אלכסנדר אדווארד כריסטיאן פרדריק, נסיך דנמרק.
מלך נורווגיה

אחרי פירוק האיחוד השוודי-נורווגי בשנת 1905 הוקמה על ידי הממשלה הנורווגית ועדה, שתפקידה היה לחפש מועמד מתאים לשמש כמלך נורווגיה העצמאית הראשון בעידן המודרני. הנסיך קרל סומן כמועמד המוביל בזכות קשרי הדם שלו למלכי נורווגיה בעבר, העובדה שהיה לו בן שיוכל לשמש כיורש, וקשרי המשפחה שלו עם בית המלוכה הבריטי, שיכולים היו להיות לתועלת למדינה הצעירה.
הנסיך התנה את הסכמתו לשמש כמלך נורווגיה בעריכת משאל עם שבו יאושר המשך קיומה של מונרכיה בנורווגיה העצמאית, ויידחה הרעיון להפוך את המדינה לרפובליקה. לאחר שמוסד המונרכיה זכה לתמיכה של 79% מהבוחרים, הוכתר הוקון רשמית כמלך נורווגיה ב-22 ביוני 1906. הוא בחר את השם הוקון, שמם של שישה ממלכי נורווגיה העצמאית בימי הביניים.
מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הצהירה נורווגיה על נייטרליות. למרות זאת, ולמרות הבטחות מצד גרמניה, היא פלשה לנורווגיה ב-9 באפריל 1940. תחילה הצליחו הכוחות הנורווגיים לבלום את הפולשים, דבר שנתן לממשלה, למשפחת המלוכה ולפרלמנט שהות להתפנות מהבירה אוסלו לכיוון הצפון.
קורט ברוייר, דיפלומט גרמני שהיה מוצב בנורווגיה, דרש להיפגש עם המלך. בפגישתם הבהיר להוקון שלהיטלר אין כל רצון להדיח אותו מכיסאו, ודרש שכתנאי להישארותו כמלך נורווגיה הוא יורה על כניעת צבא נורווגיה וימנה את מנהיג הנאציונל סמלינג (המפלגה הנאצית הנורווגית), וידקון קוויזלינג, לראש ממשלת נורווגיה. ברוייר איים כי ההשלכות לנורווגיה יהיו קשות אם יסרב המלך להצעתו. הוקון הודיע לו שהוא צריך להעלות את ההצעה בפני ממשלתו.
בפגישה עם הקבינט הנורווגי לא התערב הוקון בהחלטה, אולם הבהיר את דעתו שאין לקבל את תנאי הגרמנים, ואם הממשלה תמצא לנכון לקבל אותם הוא לא יראה את עצמו כשיר עוד לשמש כמלך נורווגיה ויגיש את התפטרותו. הקבינט החליט פה אחד נגד קבלת התנאים הגרמניים, ובשידור רדיו קרא המלך לעם הנורווגי להמשיך בהתנגדותו לפולשים הגרמנים.
כתגובה לסירוב לשתף פעולה שלחו הגרמנים מפציצים של הלופטוואפה להפציץ את העיירה בה שהו המלך וממשלתו, בניסיון לחסל אותם, אולם המלך והממשלה הצליחו לעזוב את העיירה לפני מועד ההפצצה. המלך ונסיך הכתר אולף פונו באונייה בריטית לטרומסו בצפון המדינה, שהממשלה ישבה בה זמנית.
בעלות הברית הצליחו לבסס את אחיזתן בצפון נורווגיה, אולם בסוף מאי התחילו להעביר כוחות שהיו זקוקים להם בקרב על צרפת. עמידת הכוחות הנורווגיים נחלשה, וב-7 ביוני פונו המלך והממשלה לבריטניה, והקימו ממשלה גולה בלונדון. במהלך שלטון הכיבוש הגרמני שימש המלך סמל לאומי של המחתרת הנורווגית.
לאחר המלחמה

עם סיום המלחמה חזר הוקון לנורווגיה המשוחררת, שם זכה לאהדה רבה בעקבות עמידתו נגד הפולש הגרמני.
בשנת 1955 שבר הוקון את עצם הירך כתוצאה מתאונה במקלחת. התאונה ריתקה אותו לכיסא גלגלים, דבר שדיכא את רוחו והוסיף להידרדרות במצבו הרפואי עד פטירתו בשנת 1957, בגיל 85. הוא מלך על נורווגיה 52 שנה.
הערות שוליים

↑  הוקון מלך נורבגיה, הצופה, 23 בספטמבר 1957
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אוסקר השני | מלך נורווגיה  1905-1957 | הבא: אולף החמישי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262276105171  PLWABN: 9810634685205606  BIBSYS: 90341375  BNE: XX5758038  BnF: cb14977323w (data)  CANTIC: a11121658  GND: 118719688  ICCU: DDSV200407  ISNI: 0000 0004 3526 6351  KulturNav: 4ee00c54-8f9b-4d38-8e72-c82b998cd047  LCCN: n80153071  NARA: 10568375  NTA: 124168515  SELIBR: 255668  SNAC: w6639pzz  SUDOC: 119846039  TePapa: 68866  VIAF: 198975342   WorldCat (עם VIAF): 198975342 
קברו
העשור השני של המאה ה-4

ראש הפסל של קונסטנטינוס אשר מתוארך ל-313 עד 324 לספירה.
העשור השני של המאה ה-4 הוא העשור שהחל ב-1 בינואר 310 והסתיים ב-31 בדצמבר 319.
אירועים בולטים בעולם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > מלחמות

28 באוקטובר 312 – קונסטנטינוס מנצח את מקסנטיוס בקרב גשר מילביוס. לזכר ניצחון זה מוקמת קשת קונסטנטינוס
אירועים בולטים בעולם > מלחמה ופוליטיקה > אירועים פוליטיים משמעותיים

30 באפריל 313 – ליקיניוס הופך לקיסר האימפריה הרומית המזרחית
313 – פרסום צו מילאנו באימפריה הרומית תחת שמם של הקיסר המערבי קונסטנטינוס והקיסר המזרחי ליקיניוס, בעת שהותם במילאנו. הצו, קבע כי הדת הנוצרית הפכה מדת אסורה (Religio Illicita) לדת מותרת (Religio licita) באימפריה, וכי יש לאפשר לנוצרים, ולבני כל הדתות אחרות, חופש לקיים את דתם בגלוי, מבלי שהדבר יוביל להתנכלות מצד מוסדותיה הרשמיים של האימפריה, ובכך אסר על רדיפות על רקע דת.
313 – מושבו של האפיפיור נקבע בארמון הלטראנו
31 בינואר 314 – סילבסטר הראשון מתחיל את כהונתו כאפיפיור של הכנסייה הקתולית
1 במרץ 317 – פלביוס יוליוס קריספוס וקונסטנטינוס השני, בניו של קונסטנטינוס, ממונים - יחד עם בנו של ליקיניוס - כקיסרים
כלכלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסונות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
התנקשויות, חיסולים, וניסיונות התנקשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מדע וטכנולוגיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תרבות פופולרית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הליזאורוס

| הליזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 86.3–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי קמטן
משפחה:: מוסזאוריים
סוג:: הליזאורוס
מינים
 H. arambourgi  H. onchognathus  H. platyspondylus
שם מדעי
 Halisaurus

הליזאורוס (שם מדעי: Halisaurus; משמעות השם" לטאה של אוקיינוס") הוא זוחל ימי ממשפחת המוסזאוריים שחי בתקופת הקרטיקון שחי לפני 86.3-66 מיליון שנה. מאובני הזוחל נמצאו בארצות הברית ובמרוקו. בתחילה שרידיו נחשבו לשרידי דגים קדומים אך לאחר מחקרים הם התבררו כשרידי מוסזאור.
יצור זה הגיע לאורך 3-4 מ' והיה קטן יחסית למוסזאורים של תקופתו כמו המוסזאורוס והטילוזאורוס, למרות שהיו מינים קטנים יותר כמו הדאלאסוזאורוס. כמותם הוא היה טורף בעל גוף נחשי ולסתות חזקות מלאות שיניים.
יצור זה היה טורף שחי בימים רדודים וטרף מגוון יצורים לרבות דגים, כרישים קטנים, זוחלי ים אחרים ועופות ים. היצור לא יכל לעלות ליבשה וייתכן שהוא השריץ ולדות חיים בים.
זוחל ימי זה תואר ב-1869 על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש.
בתרבות

זוחל ימי זה הופיע בסדרה מפלצות ים.
המועצה הישראלית לשלום ישראלי–פלסטיני

המועצה הישראלית לשלום ישראלי–פלסטיני (ICIPP) הוקמה בסוף שנת 1975 על ידי קבוצת ישראלים בתגובה לסימני מתינות ראשונים שהגיעו מקרב התנועה הלאומית הפלסטינית, מהם ניכר היה שהממשלה הישראלית באותה תקופה מתעלמת. בין מייסדי המועצה נמנו האלוף במיל' מתי פלד, העיתונאי אורי אבנרי והכלכלן יעקב ארנון.
בפברואר 1976 פרסמו מייסדי המועצה מניפסט שבו הם הביעו את אמונתם שישראל צריכה לנהל עם אש"ף משא ומתן לשלום, על בסיס נסיגה ישראלית מהשטחים שנכבשו ביוני 1967, הקמת מדינה פלסטינית בגדה המערבית וברצועת עזה תוך הבטחת ביטחונה של ישראל והבטחת שוויון לערביי ישראל.
הלן בורז'ה

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1900 מילוז, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  6 באפריל 1987 (בגיל 86) Oberhausbergen, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  אחות, לוחמת בתנועת ההתנגדות הצרפתית, עובדת סוציאלית 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (20 בנובמבר 1980) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  הלן בורז'ה
 
הלן בורז'ה (בצרפתית: Hélène Burger,‏ 1900, מילוז – 1987) הייתה אחות מתנדבת בצלב האדום, חברה בתנועת ההתנגדות הצרפתית וחסידת אומות העולם מצרפת.
קורות חיים

בורז'ה נולדה בשם הלן גוצלר (Gutzler). היא נישאה למר בורז'ה ולזוג נולדו בן ושתי בנות.
קורות חיים > פעילות להצלת יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה

לאחר שסיפחו הגרמנים את חבל אלזס בשנת 1940, נמלטה בורז'ה בעקבות בנה, שהיה פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית, ממילוז לאז'ן. היא התנדבה בצלב האדום ושובצה למשימה של העברת ילדים פליטים מאזור צרפת שנכבש בידי הגרמנים לאזור משטר וישי כדי לאחדם עם בני משפחותיהם. באחת ממשימות ההעברה, במאי 1942, נחקרה על ידי קצין גרמני אך סיפרה לו, בתור דוברת גרמנית שוטפת, שהיא מלווה ילדים לאיחוד עם הוריהם בדרום צרפת ובמזרחה, וכן הצליחה להסתיר את העובדה שחלק מהילדים היו יהודים. הגרמני נתן לה אישור שסייע לה במעברה.
בתקופת גירוש היהודים מפריז ביולי 1942 הוסתרו ילדים יהודיים רבים אצל שכנים או מכרים. בורז'ה לקחה על עצמה את המשימה לסייע בהחבאתם וכן בהעברתם של רבים מילדים אלה לבריב-לה-גאייארד (צר') שבדרום צרפת, שם ארגוני סיוע יהודיים הסתירו את הילדים. עקב קשיים לוגיסטיים התאפשר לבורז'ה להעביר רק עד שמונה ילדים בכל פעם, ועל כן נסעה הלוך ושוב מספר פעמים.
בינואר 1943 סייעה בורז'ה למספר יהודים לחצות את הגבול לשווייץ. חלק מפעולות ההצלה של בורז'ה ומפעולותיה לאיחוד משפחות יהודיות נבעו מפניה ישירה של יהודים אליה, וחלקן - כתוצאה ממידע שהגיע לידיה במסגרת התנדבותה בצלב האדום.
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הייתה בורז'ה עובדת סוציאלית בפרוידנשטט (Freudenstadt) שבגרמניה.
הכרה

ב-1980 הכיר יד ושם בהלן בורז'ה בתור חסידת אומות העולם.
הקורפוס ההררי ה-15 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  25 באוגוסט 1943 – 8 במאי 1945 (שנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   גנרל חיל השריון
 מפקד נוכחי:  Rudolf Lüters 
 מפקדים
 
הקורפוס ההררי ה-15 (בגרמנית: XV. Gebirgs-Armeekorps) היה קורפוס הררי של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-25 באוגוסט 1943 על בסיס מפקדת הכוחות הגרמניים בקרואטיה, בשם "הקורפוס ההררי ה-15", והועמד תחת פיקוד רודולף ליטרס.
הקורפוס פעל ברחבי המדינה העצמאית של קרואטיה נגד הפרטיזנים בפיקודו של טיטו, כחלק ארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F. ב-1 בנובמבר 1943 מונה ארנסט פון לייזר למפקד הקורפוס, וב-20 ביולי 1944 החליפו גוסטב פהן, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
מפקדים

רודולף ליטרס (25 באוגוסט 1943 - 1 בנובמבר 1943)
ארנסט פון לייזר (1 בנובמבר 1943 - 20 ביולי 1944)
גוסטב פהן (20 ביולי 1944 - 8 במאי 1945)
סדר הכוחות > ספטמבר 1943

בספטמבר 1943 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-264
הדיוויזיית היגר ה-114
הדיוויזיה ה-373 (הקרואטית)
דיוויזיית הקוזקים של האס אס ה-1
סדר הכוחות > 20 ביולי 1944

ב-20 ביולי 1944 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-264
הדיוויזיה ה-373 (הקרואטית)
רגימנטים 1 ו-4 מדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ברנדנבורג
הרגימנט הממונע ה-92
היינץ שטרהל

היינץ שטרהל (בגרמנית: Heinz Strehl; 20 ביולי 1938 –  11 באוגוסט 1986) היה כדורגלן גרמני ששיחק בנירנברג בעמדת החלוץ. לשטרהל ארבע הופעות וארבעה שערים במדי נבחרת גרמניה המערבית, עמה השתתף במונדיאל 1962.
קריירת מועדונים

שטרהל, יליד קאלכרויט, החל לשחק בקבוצה הבוגרת של נירנברג בשנת 1958, טרם הקמת הבונדסליגה, כאשר הקבוצה שיחקה בליגות האזוריות, שהיו מתנהלות בשיטת פלייאוף, שבסיום העונה היה נערך משחק גמר לקביעת האלופה. בעונת 1960/61 זכה שטרהל באליפות הראשונה שלו עם נירנברג, לאחר ניצחון 3-0 בגמר על בורוסיה דורטמונד. שטרהל הבקיע את השער השלישי במשחק. באותה תקופה, שיתף שטרהל פעולה בהתקפת הקבוצה עם מקס מורלוק, שנחשב לגדול שחקני נירנברג בכל הזמנים. בעונת 1961/62 הגיע שטרהל עם נירנברג שוב לגמר, אך הפעם הובסה הקבוצה 4-0 על ידי פ.צ. קלן. באותה עונה השתתפו שטרהל ונירנברג בגביע אירופה לאלופות והודחו ברבע הגמר לאחר תבוסה 6-0 לבנפיקה ליסבון במשחק הגומלין, שהתקיים לאחר ניצחון 3-1 של נירנברג במשחק הראשון. באותה עונה הבקיע שטרהל שבעה שערים במפעל זה, והוכתר כמלך השערים ביחד עם ארבעה שחקנים נוספים. בעונה זו זכה שטרהל עם נירנברג בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על פורטונה דיסלדורף. בעונת 1963/64 שטרהל היה חלק מעונת הבכורה של הבונדסליגה, וסיים עם נירנברג במקום התשיעי בליגה. בעונת 1964/1965 בבונדסליגה סיימו נירנברג ושטרהל במקום השישי, והשיגו מקום בגביע ערי הירידים בעונת 1965/66, שם הודחו בסיבוב הראשון על ידי אברטון. באותה עונה, סיימו נירנברג ושטרהל במקום השישי ושוב השיגו כרטיס לגביע ערי הירידים, אך הודחו שוב בסיבוב הראשון, והפעם על ידי ולנסיה. עונת 1967/1968 בבונדסליגה הייתה עונת שיא אישית עבור שטרהל, שהבקיע 18 שערי ליגה, וביחד עם פרנץ ברונגס שהבקיע 25 שערים וגאורג פולקרט שהבקיע תשעה שערים, היה חלק מטריו התקפי שהוביל את נירנברג לזכייה באליפות, שהייתה השנייה בקריירה של שטרהל. על אף זאת, נירנברג ושטרהל ירדו ליגה בעונת 1968/1969 בבונדסליגה, עונה אחת בלבד לאחר הזכייה באליפות. בגביע אירופה לאלופות נירנברג הודחה באותה עונה כבר לאחר סיבוב אחד, על ידי אייאקס אמסטרדם. עונת 1969/70 הייתה האחרונה של שטרהל בקריירה. בעונה זו הוא ערך תשע הופעות והבקיע שני שערים כשנירנברג שיחקה בליגת המשנה. בתום עונה זו, פרש ממשחק פעיל לאחר שסבל מקרע במניסקוס. לאחר פרישתו המשיך שטרהל לשמש מאמן-שחקן בקבוצת החובבים פ.צ. שווייג.
שטרהל הבקיע לפני הקמת הבונדסליגה 81 שערים עבור נירנברג, ולאחר הקמת הבונדסליגה הוסיף 76 שערים ב-174 הופעות, והוא נחשב לשיאן ההבקעות של נירנברג בבונדסליגה בכל הזמנים, ומדורג שביעי ברשימת שיאני ההופעות של הקבוצה בבונדסליגה.
קריירה בינלאומית

שטרהל ערך את הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית בספטמבר 1962, והבקיע בהופעה זו שלושער בניצחון 3-2 על נבחרת יוגוסלביה. לפני כן, נכלל שטרהל בסגל מערב גרמניה למונדיאל 1962, אך לא שותף בו כלל. שטרהל ערך בסך הכל ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. הסיבה העיקרית למיעוט הופעותיו של שטרהל במדים הלאומיים הייתה העדפתו של המאמן זפ הרברגר לשבץ בהרכב את אובה זלר ששיחק באותה עמדה של שטרהל. בשנת 1965 ערך שטרהל את הופעתו הרביעית והאחרונה במדים הלאומיים, והבקיע שער בניצחון על נבחרת קפריסין במסגרת מוקדמות מונדיאל 1966. למרות שער זה, לא זומן שטרהל לסגל הגרמני למונדיאל 1966, וסיים את הקריירה הבינלאומית שלו עם ארבע הופעות וארבעה שערים.
מותו

שטרהל נפטר ב-11 באוגוסט 1986 בקאלכרויט בגיל 48 כתוצאה מדום לב.
תארים

עם נירנברג:
אליפות גרמניה: 1960/61, 1967/68
הגביע הגרמני: 1961/62
תארים אישיים:
מלך השערים של גביע אירופה לאלופות: 1961/62
הערות שוליים

↑  http://www.worldfootball.net/alltime_goalgetter/bundesliga/tore/1-fc-nuernberg/1/
↑  טבלת שיאני ההופעות של נירנברג בבונדסליגה באתר worldfootball.net
| מלך השערים של גביע אירופה וליגת האלופות |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1956: מילוטינוביץ' • 1957: ויולט • 1958: די סטפנו • 1959: פונטיין • 1960: פושקש • 1961: אגואש • 1962: די סטפנו, לפקוויסט, פושקש, שטרהל וטחדה • 1963: אלטפיני • 1964: קובצ'ביץ', מאצולה ופושקש • 1965: אאוזביו וטורס • 1966: אלברט ואאוזביו 1967: ון הימסט ופייפנבורג • 1968: אאוזביו • 1969: לאו • 1970: ג'ונס • 1971: אנטוניאדיס • 1972: דונאי, מקארי וטקאץ' • 1973: מילר • 1974: מילר • 1975: מילר ומרקארוב • 1976: היינקס • 1977: קוצ'ינוטה ומילר • 1978: סימונסן • 1979: סולסר • 1980: לרבי 1981: מקדרמוט, רומניגה וסונס • 1982: הנס • 1983: רוסי • 1984: סוקול • 1985: נילסון ופלאטיני • 1986: נילסון • 1987: צבטקוביץ' • 1988: אגואש, פררי, חאג'י, מאג'ר, מקויסט, מיצ'ל ונובאק • 1989: ואן באסטן • 1990: פאפן ורומאריו • 1991: פקולט ופאפן • 1992: יוראן ופאפן |  |
| ליגת האלופות | 1993: רומאריו • 1994: קומאן ורופר • 1995: ואה • 1996: ליטמאנן • 1997: פאנטיץ' • 1998: דל פיירו • 1999: שבצ'נקו ויורק • 2000: ז'ארדל, ראול וריבאלדו • 2001: ראול • 2002: ואן ניסטלרוי • 2003: ואן ניסטלרוי • 2004: מוריינטס • 2005: ואן ניסטלרוי • 2006: שבצ'נקו • 2007: קאקה 2008: רונאלדו • 2009: מסי • 2010: מסי • 2011: מסי • 2012: מסי • 2013: רונאלדו • 2014: רונאלדו • 2015: רונאלדו, מסי וניימאר • 2016: רונאלדו • 2017: רונאלדו • 2018: רונאלדו • 2019: מסי • 2020: לבנדובסקי • 2021: האלנד • 2022: בנזמה • 2023: האלנד • 2024: קיין ואמבפה |  |
| נבחרת מערב גרמניה – מונדיאל 1962 |
| --- | --- | --- |
|  1 טילקובסקי •  2 ארהרדט •  3 שנלינגר •  4 שולץ •  5 וילדן •  6 שימניאק •  7 קוזלובסקי •  8 האלר •  9 זלר •  10 ברולס •   11 שפר •  12 נובאק • 13 קורביוהאן •  14 ורנר • 15 גיזמן • 16 שטורם • 17 קראוס • 18 הרמן • 19 שטרהל • 20 פולמאר • 21 זאוויצקי • 22 פהריאן • מאמן: הרברגר |  1 טילקובסקי •  2 ארהרדט •  3 שנלינגר •  4 שולץ •  5 וילדן •  6 שימניאק •  7 קוזלובסקי •  8 האלר •  9 זלר •  10 ברולס •   11 שפר •  12 נובאק • 13 קורביוהאן •  14 ורנר • 15 גיזמן • 16 שטורם • 17 קראוס • 18 הרמן • 19 שטרהל • 20 פולמאר • 21 זאוויצקי • 22 פהריאן • מאמן: הרברגר | מערב גרמניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1216129517  VIAF: 7548159820922914000009   WorldCat (עם VIAF): 7548159820922914000009
העיגול ליד וירג'יניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  דגנית ברסט
 תאריך יצירה:  1975
 טכניקה וחומרים:  תצלום ש/ל ועיפרון שמן
 ממדים בס"מ
 אורך:  60
 רוחב:  50
העיגול ליד וירג'יניה 2, 1976
תצלום: גובה 60 ס"מ, רוחב 80 ס"מ; פסל: גובה 120 ס"מ.
אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות
"העיגול ליד וירג'יניה" הוא שמן של שתי יצירות אמנות מאת האמנית הישראלית דגנית ברסט. העבודות, ממחצית שנות ה-70 של המאה ה-20, משתמשות בתצלום דיוקנה של הסופרת וירג'יניה וולף.
היצירה

בשנת 1975 יצרה דגנית ברסט את העבודה "העיגול ליד וירג'יניה" - קולאז' צילומי המכיל רפרודוקציה של דיוקנה בפרופיל של הסופרת וירג'יניה וולף. מתחת לדיוקן מופיע טקסט תיאורי: "וירג'יניה וולף, סופרת אנגליה מרתקת ומיוחדת במינה. ואחת המחדשות הגדולות בתחום הרומן המודרני". לצד דיוקן זה מופיע תיאור תלת-ממדי של עיגול, שנוצר כאשליה אופטית. מתחת לשני אלו יצרה האמנית שתי צורות, המעוצבות כמעין סהר, והמהוות מעין גרסה משלה לצורות המרכיבות את העיגול. בשנת 1976 יצרה ברסט גרסה נוספת לעבודה, בה הומר הציור בפסל תלת־ממדי עשוי עץ לבוד של צורות אלו בגובה של 120 ס"מ.
וירג'יניה וולף מופיע כאיקונוגרפיה בעבודה נוספת של ברסט בשם "אורלנדו", אף היא משנת 1975. עם זאת, אין בעבודה ביאור לקשר שבין שני הדימויים המרכזיים שבה. ברסט עצמה התייחסה בדיעבד לבעיית הפרשנות של עבודה זו:
יש אומרים שהעבודה "העיגול ליד וירג'יניה" היא אניגמטית. למען האמת, אף אני חושבת כך. מאז שנוצרה, בהרף עין, כל פעם שאני נזכרת, או פוגשת בה, אני מנסה להסביר לעצמי מהו הדבר שגרם בזמן הוצרה לתחושה של ה"נכון"… העבודה הזו מגלמת עבורי, מבין עבודותי, את הדוגמה הקיצונית ביותר לתפישתי שהדימוי קודם להבנה, שהמשמעות אינה נתונה מראש ונמסרת הלאה לצופה, אלא היא מפציעה ועולה בתוך ומתוך תהליך העבודה, ושחלק בלתי נפרד מתהליך היצירה הוא הנסיון המתמשך של האמן לפרש ולהבין את עבודותיו שלו, ומכאן את עצמו ואת עולמו. בשל כך אפשר ש"הארנבת המתה" אינה אלא האמן עצמו.
העבודות הוצגו בתערוכות שונות ביניהן "90-70-90" (1994), "גבולות השפה" (1997) ו"המזימה של הטבע" במוזיאון תל אביב לאמנות ובתערוכה "מרוץ שליחות" (2007) במוזיאון חיפה לאמנות.
מרבית הפרשנים הדגישו בכתיבתם את הפן המושגי ביצירות אלו. אופן הייצוג של העיגול משמש מעין דוגמה אירונית לפילוסופיה של הפוזיטיביזם. בפני הצופה, כפי שציינה נורית דוד, עומדת האפשרות לראות את "השמש הלבנה (או את הלבנה במילואה), או שאתה רואה את שני הסהרונים השחורים". גם מרדכי עומר, בתארו את הגרסה השנייה של העבודה, ראה בה חלק מבחינה של אופני הייצוג האמנותיים המעומתים עם שפה "גאומטרית-מינימליסטית".
הערות שוליים

↑  ראו: דירקטור, רותי, "איך מסבירים תמונות לארנבת מתה", הצוֹפָה, 2004
↑  ראו: דוד, נורית, "הפצע ליד דגנית", בתוך: ברסט, דגנית, החלומות, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, הרצליה, 2001, עמ' 5.
↑  ראו: עומר, מרדכי, גבולות השפה, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב, 1998, עמ' 251.
הוויה (פילוסופיה)

הוויה (באנגלית: Being; בצרפתית: Être; בגרמנית: Sein) בפילוסופיה משמעותה היא קיום גשמי או קיום לא מהותי של דבר. כל מה שקיים הוא הוויה. אונטולוגיה היא ענף בפילוסופיה העוסק בטבע של היש, הקיים או המציאות. הוויה היא מושג המקיף מאפיינים אובייקטיביים וסובייקטיביים של מציאות וקיום. כל מה שמשתתף בהוויה נקרא גם "ישות". הרעיון של "הוויה" היה, בהכרח, חמקמק ושנוי במחלוקת בתולדות הפילוסופיה, החל בניסיונות להגדירה בפילוסופיה הקדם-סוקרטית, כשהראשון לזהות ולהגדיר את המושג היה פרמנידס.[דרוש מקור]
דוגמות לניסיונות בעת החדשה לעסוק ב"הוויה" כוללים את הפילוסוף הגרמני מרטין היידגר (ששאב בעצמו השראה מקורות יוונים קדומים) ואימץ מונחים גרמניים כמו Dasein כדי לתאר את הנושא. כמה דוגמאות של גישות מודרניות אירופיות מבוססות על היידגר, ומיישמות תוצאות מטאפיזיות על הבנת הפסיכולוגיה האנושית והמצב האנושי באופן כללי (בעיקר במסורת האקזיסטנציאליזם). לעומת זאת, בפילוסופיה האנליטית הנושא מוגבל יותר לחקירה מופשטת, בעבודתם של תאורטיקנים משפיעים כמו וילארד ואן אורמאן קוויין ואחרים.[דרוש מקור]