stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס הנרי המונד
הערות שוליים

↑  Weil, Julie Zauzmer (10 בינואר 2022). "More than 1,800 congressmen once enslaved Black people. This is who they were, and how they shaped the nation". Washington Post. נבדק ב-5 במאי 2024. {{cite news}}:  (עזרה) Database at "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-13, נבדק ב-2024-04-29
↑  "The pro-slavery argument, as maintained by the most distinguished writers of the southern states: Containing the several essays on the subject, of Chancellor Harper, Governor Hammond, Dr. Simms, and Professor Dew". Philadelphia, Lippincott, Grambo & co. 1853.
↑  "Redcliffe Plantation State Historic Site". South Carolina Department of Parks, Recreation & Tourism. נבדק ב-24 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Plantation manual, 1857-58. James Henry Hammond". Library of Congress.
↑  Salvatore J. Licata, Robert P. Petersen, Historical Perspectives on Homosexuality, Psychology Press, 1981, ISBN 978-0-917724-27-5. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457544405171  GND: 121484823  ISNI: 0000 0000 8364 5605  LCCN: n82078450  NKC: xx0301009  NLA: 35754787  NTA: 074786946  SNAC: w6474qvw  SUDOC: 181634341  Trove: 1072602  US Congress: H000128  VIAF: 22998638   WorldCat (עם VIAF): 22998638
ביל היידן

ויליאם ג'ורג' "ביל" היידן (באנגלית: William George "Bill" Hayden;‏ 23 בינואר 1933 –  21 באוקטובר 2023) היה מדינאי אוסטרלי שכיהן כמושל הכללי ה-21 של אוסטרליה בין השנים 1989–1996. קודם לכן, בין השנים 1977–1983 הוא היה מנהיג מפלגת הלייבור האוסטרלית ומנהיג האופוזיציה בפרלמנט האוסטרלי ושימש בתפקיד שר החוץ בממשלתו של בוב הוק בין השנים 1983–1988 ובתפקיד שר האוצר לתקופה קצרה ב-1975 בממשלתו של גוף ויטלם.
ביוגרפיה > ראשית חייו

היידן נולד בבריזביין כבנו של ג'ורג' היידן, ימאי ממוצא אירי-אמריקאי שהיה במקור מאוקלנד, קליפורניה והיה בן 52 בעת לידתו של ביל. מוצאם של סביו של היידן מצד אביו הוא מקורק, אירלנד ומוצאו זה השפיע על חלק משמעותי מגישתו לנושאים חברתיים ופוליטיים לאורך כל חייו הציבוריים.
היידן התחנך בבית ספר תיכון בבריזביין ובין השנים 1953–1961 הוא שירת במשטרת המדינה. הוא המשיך את לימודיו והשלים תואר בכלכלה באוניברסיטת קווינסלנד. עד שנות השבעים הגדיר היידן את עצמו כדמו-סוציאליסט.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בסוף שנות ה-50 החל היידן להיות פעיל במפלגת הלייבור. בבחירות הכלליות של 1961 הוא הפתיע רבים, כולל את עצמו, כאשר נבחר לפרלמנט הפדרלי במחוז הבחירה של אוקסלי, בדרום-מערב בריזביין. בבחירות אלה הוא ניצח בהפרש קטן את דון קמרון, שר הבריאות בממשלתו של רוברט מנזייס. ניצחונו של היידן היה חלק מהצלחתה של מפלגת הלייבור לזכות ב-15 המושבים שעברו אליה מהמפלגה הליברלית, הישג שכמעט וגרם להפלתה של ממשלת מנזייס.
כאחד מחברי הפרלמנט הצעירים ביותר (בן 28 בהיבחרו), הוכיח היידן את עצמו כפרלמנטר שקדן ורהוט. ב-1969 הוא היה לאחר מיושבי הספסלים הקדמיים של האופוזיציה. כאשר ב-1972 ניצחה מפלגת הלייבור בבחירות תחת מנהיגותו של גוף ויטלם, מונה היידן להיות שר הביטוח הלאומי ובמסגרת תפקידו זה, הוא הנהיג את הקצבאות לאמהות החד-הוריות ואת מערכת הביטוח הרפואי הראשונה של אוסטרליה. ב-6 ביוני 1975 הוא ירש את ג'ים קריינס שהודח עקב שערוריית ההלוואות מתפקיד שר האוצר ובתפקיד זה הוא שימש עד שממשלת ויטלם פוטרה על ידי המושל הכללי, סר ג'ון קר, ב-11 בנובמבר אותה שנה. בבחירות שהתקיימו בדצמבר, נחלה מפלגת הלייבור את התבוסה הגדולה ביותר בתולדותיה ומנהיג המפלגה הליברלית, מלקולם פרייזר, נבחר להיות ראש הממשלה. היידן היה היחיד מבין חברי הפרלמנט מקווינסלנד מטעם מפלגת הלייבור ששרד את הבחירות הללו.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > מנהיג האופוזיציה

ב-1977, כאשר נחלה הלייבור תבוסה נוספת בבחירות, פרש ויטלם ממנהיגות המפלגה והיידן נבחר להחליפו. דעותיו הפוליטיות נעשו מתונות יותר והוא דגל במדיניות כלכלית שהקיפה את המגזר הפרטי ואת שיתוף הפעולה עם ארצות הברית. כמה סקרי דעת קהל שנערכו בראשית שנות ה-80, הצביעו על כך שמפלגת הלייבור תחת מנהיגותו של היידן השיגה שוויון באחוזי התמיכה, או אפילו צברה יתרון מול ממשלתו של פרייזר. בבחירות של 1980, היה ההפרש לטובתה של המפלגה הליברלית במניין המצביעים מול מפלגת הלייבור 0.8% בלבד. אך עקב תוצאות חלשות בחלק מהמדינות, היו חסרים ללייבור 12 מושבים כדי ליצור גוש חוסם. אף על פי כן, הצליח היידן לקצץ ביתרון של פרייזר, מ-48 מושבים ל-21. לא רק שהמפלגה הצליחה לזכות מחדש ברוב המושבים שהם איבדו בשתי מערכות הבחירות הקודמות, אלא שהיא התקרבה מאוד לעמדה בה תוכל לנצח במערכת הבחירות הבאה.
ב-1982, היה ברור שפרייזר מבצע תמרונים כדדי להקדים את הבחירות. אך האיום העיקרי להיידן הגיע פחות מצדו של פרייזר ויותר מגורמים פנימיים בלייבור. בוב הוק, מנהיג איגודים מקצועיים לשעבר, שנבחר לפרלמנט שנתיים בלבד קודם לכן, החל להוביל את תומכיו לקריאת תגר על מנהיגותו של היידן. בבחירות הפנימיות למנהיגות המפלגה שהתקיימו ב-16 ביולי, ניצח היידן את הוק בקושי, אך זה האחרון המשיך לקרוא תגר על מנהיגותו של היידן.
בדצמבר הצליחה הלייבור להפתיעה פרשנים רבים בכישלונה בבחירות הביניים במחוז פלינדרס בוויקטוריה. החלו להתעורר ספקות בנוגע ליכולתו של היידן להוביל את המפלגה בחזרה לשלטון. ב-3 בפברואר 1983 בפגישה שהתקיימה בבריזביין, כמה ממנהיגי המפלגה, כולל פול קיטינג והסנאטור ג'ון בוטון, הבהירו להיידן בצורה מפורשת שעליו להתפטר. באי רצון הוא קיבל את דעתם. הוק נבחר לתפקיד מנהיג המפלגה ללא מתחרים. מאוחר יותר באותו בוקר, כשהוא לא מודע לאירועים בבריזביין, קבע פרייזר בקנברה מועד לבחירות בזק ב-5 במרץ. פרייזר היה בהחלט מודע למאבקים הפנימיים בלייבור והוא קיווה שהוא יוכל לקיים בחירות לפני שהלייבור תספיק להחליף את היידן בהוק. רק כמה שעות לאחר מכן התברר לו כי היידן התפטר לפני שהוא הוציא את ההכרזה על הבחירות החדשות. במסיבת עיתונאים שהתקיימה באותו אחר צהריים, אמר היידן, שעדיין היה מדוכדך, ש"במצב בו נמצאת אוסטרליה, כלב רועים יצליח להוביל את הלייבור לניצחון".
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > שר החוץ

ניצחונה של הלייבור בבחירות של 1983 הושג בקלות והיידן מונה להיות שר החוץ. בתפקידו זה הוא דחף לשיתוף פעולה הדוק יותר בין אוסטרליה לבין שכנותיה באסיה. בראיון שהעניק באותה שנה, הוא הצהיר: "אוסטרליה משתנה. אנו תופעה חריגה כמדינה אירופאית בחלק זה של העולם. באוסטרליה קיימת כבר אוכלוסייה אסיאתית הולכת וגדלה ולעניות דעתי זה בלתי נמנע שאוסטרליה תהפוך למדינה אירו-אסיאתית במהלך מאה או המאתיים השנים הבאות. אסיאתיים ואירופאים תושבי אוסטרליה יינשאו אלה לאלה וגזע חדש יקום. אני חשוב שזה דווקא רצוי".
כשר החוץ היה היידן אחראי על תוכנית סיוע החוץ של אוסטרליה. ב-1983 הוא הכריז על שינוי בתוכנית זו בעקבות דוח ועדת ג'קסון שהמלצותיה העיקריות היו לשפר את האיכויות המקצועיות של התוכנית. המלצות אלו התקבלו על ידי הממשלה. במהלך השנים הבאות התווה היידן את סדר הקדימויות של הממשלה בנוגע לתוכנית זו.
ביוגרפיה > המושל הכללי של אוסטרליה

לאחר הניצחון בבחירות של 1987, הבטיח הוק להיידן את תפקיד המושל הכללי של אוסטרליה כפיצוי על כך שהוא החליף אותו כמנהיג המפלגה ומנע ממנו להיות ראש הממשלה. החלטתה של המלכה אליזבת השנייה למנות את היידן, בהמלצתו של הוק, כמושל הכללי שיחליף את סר ניניאן סטיבן, פורסמה באמצע שנת 1988 ובמהלך החודשים הבאים התפטר היידן מהפרלמנט וניתק את קשריו הפוליטיים עם מפלגת הלייבור. הוא נכנס לתפקידו בראשית 1989 ושירת בשיקול דעת ובתבונה, כולל במהלך תקופת המעבר בין ממשלתו של הוק לממשלתו של פול קיטינג בדצמבר 1991. כאות הערכה לשירותו עבור אוסטרליה, הוארכה תקופת כהונתו של היידן כמושל הכללי מחמש שנים כמקובל, לשבע שנים.
עם כניסתו לתפקיד המושל הכללי, נעשה היידן מתוקף תפקידו (ex officio), הנגיד וראש המסדר של מסדר אוסטרליה. קודם לכן הצהיר היידן שהוא לא יקבל שום תואר אבירות.
ביוגרפיה > לאחר הפרישה

מהאוטוביוגרפיה של היידן שנכתבה ב-1996 ניתן להבין שכאשר הוא סיים את תפקידו, הוא היה מתוסכל מהיחס לו זכה מצד גורמים מסוימים בלייבור. הכתוב בספר התפרש על ידי חלק מהקוראים כאילו היידן שמר טינה כלפי קיטינג על כך שהוא תכנן את חילופי ההנהגה ב-1983. בסוף שנות התשעים הצטרף היידן כחבר מערכת של הירחון השמרני בנושאי תרבות ומדיניות ציבורית, Quadrant. בעימות שהתקיים לפני משאל העם על ביטול המלוכה באוסטרליה ב-1999, הוא דחה את ההצעה שהוצגה במשאל וצידד בתומכי המלוכה.
לאחר פרישתו מתפקיד המושל הכללי המשיך היידן לתרום לשיח הציבורי באוסטרליה. בהיותו חבר המערכת של ה-Quadrant הוא הקדיש מזמנו כדי לתרום מפרי עטו לירחון וכתב גם לעיתונים ולכתבי עת אחרים באוסטרליה בנושאים חברתיים, כלכליים ופוליטיים, כולל בתחום מדיניות החוץ.
הערות שוליים

↑  "Bill Hayden, former Australian Governor-General". Alumni. University of Queensland. Archived from the original on 7 June 2007. Retrieved 26 May 2007.
↑  "Interview: Bill Hayden on the Dismissal – 30 years later". Australian Broadcasting Corporation. 5 November 2005.
↑  Nation's changing face, www.theadvocate.com.au, Dec. 4, 2014
↑  It's an Honour – Companion of the Order of Australia
↑  Reporter: Sally Sara (7 October 1999). "Anti-republican cause recruits Bill Hayden". PM. ABC. ABC Radio National. http://www.abc.net.au/pm/stories/s57757.htm.
↑  Republicans call for the real Bill Hayden to stand up in the No referendum case at the Wayback Machine (archived November 28, 2001) Republic.org.au, 17 August 1999.
↑  Bill Hayden, Workingman's friend, The Australian, January 29, 2008
↑  Bill Hayden, Caught in the US-China wash, The Australian, June 11, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA16545769  GND: 170401707  ISNI: 0000 0000 6342 3378  LCCN: n81007884  NLA: 35180818  SNAC: w62g52x3  SUDOC: 263192423  VIAF: 67777752   WorldCat (עם VIAF): 67777752
ג'ון רנדולף טאקר

ג'ון רנדולף טאקר (באנגלית: John Randolph Tucker‏; 24 בדצמבר 1823 – 13 בפברואר 1897) היה עורך דין, סופר ופוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה. ממשפחה מכובדת, הוא נבחר לתובע הכללי של וירג'יניה ב-1857 ולאחר בחירות חוזרות כיהן במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (ג'יימס ס. וייט שימש כתובע הכללי בחלקים שבידי האיחוד). לאחר חנינה ותקופת השיקום, טאקר נבחר כחבר קונגרס (1875–1887), ולאחר מכן שימש כדיקן הראשון של בית הספר למשפטים של אוניברסיטת וושינגטון ולי.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

טאקר נולד בווינצ'סטר, וירג'יניה בערב חג המולד בשנת 1823, והיה בנם של אנה אוולינה האנטר טאקר (1789–1855) ובעלה השופט הנרי סנט ג'ורג' טאקר (1780–1848). כנכדו של סנט ג'ורג' טאקר, טאקר היה גאה במוצאו שהתייחס על המשפחות הראשונות של וירג'יניה. אביו וקרובי משפחה רבים היו בעלי מטעים ובעלי עבדים. אחיו ד"ר אלפרד בלנד טאקר (1830-1862) ולוטננט קולונל סנט ג'ורג' האנטר טאקר (1828–1863) מתו משחפת בזמן שירותם בצבא הקונפדרציה; אחיו ד"ר דייוויד האנטר טאקר (1815–1871) הפך לפרופסור בשלושה בתי ספר לרפואה כולל הקולג' הרפואי של וירג'יניה ושרד את שירותו בקונפדרציה. אחיו נתנאל בוורלי טאקר (1820-1890) כיהן כדיפלומט מטעם הקונפדרציה ולאחר מכן עבד כעיתונאי.
ג'ון רנדולף טאקר למד בבית ספר פרטי ליד ביתו בווינצ'סטר, ולאחר מכן נכנס לאקדמיית ריצ'מונד. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה, וסיים את לימודיו במשפטים ב-1844.
הוא התחתן עם לורה פאוול ב-1848. היה להם בן אחד ששרד עד לבגרות, הנרי סנט ג'ורג' טאקר השלישי (שהפך מאוחר יותר לחבר קונגרס אמריקאי). בין בנותיהם היו: אן הולמס טאקר מקגווייר (1850 – 1914), גרטרוד טאקר לוגן (1856 – 1925), ולורה רנדולף טאקר פנדלטון (1860 – 1946).
ביוגרפיה > קריירה משפטית ופוליטית מוקדמת

ג'ון רנדולף טאקר התקבל ללשכת עורכי הדין בווירג'יניה בשנת 1845, והחל בעיסוק משפטי פרטי בווינצ'סטר. ב-1854 הוא נשא נאום חשוב בפני האגודות הספרותיות בקולג' של ויליאם ומרי, שטען שהעבדות עולה בקנה אחד עם הרפובליקניות. הוא גם נעשה פעיל בפוליטיקה והיה אלקטור נשיאותי מטעם הדמוקרטים בשנים 1852 ו-1856.
ביוגרפיה > מלחמת האזרחים האמריקנית

טאקר נבחר כתובע הכללי של וירג'יניה ב-1857, וכיהן בתפקיד גם במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, עד שווירג'יניה נכנעה לכוחות האיחוד ב-1865. אחיו גם תמכו באופן פעיל בקונפדרציה, שניים כרופאים בצבא הקונפדרציה, נתנאל בוורלי טאקר כדיפלומט הקונפדרציה, ואחיו עורך הדין סנט ג'ורג' האנטר טאקר גייס את אשלנד גרייז (חלק מרגימנט הרגלים ה-15 של וירג'יניה) וזכה לשבחים על התנהלותו בקרב על מלברן היל לפני שהתפטר מהמינוי שלו ומת משחפת בשארלוטסוויל ב-1863.
ביוגרפיה > קריירה משפטית ופוליטית לאחר המלחמה

טאקר קיבל חנינה לאחר המלחמה וחידש את עיסוקו כעורך דין פרטי.
הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כדמוקרטי ב-1875, וכיהן עד 1887. הוא היה יו"ר ועדת בית הנבחרים לדרכים ואמצעים בקונגרס ה-46 ויו"ר ועדת בית הנבחרים לענייני משפט בקונגרסים ה-48 וה-49.
הוא נטל חלק פעיל בוויכוחים על תעריף המכס, בניגוד למדיניות המגן. נאומיו בשאלות אחרות כוללות את אלו על הצעת חוק ועדת הבחירות, הדוקטרינה החוקתית באשר לספירת הנשיאות, הסכם הוואי ב-1876, השימוש בצבא בקלפיות ב-1879 והגירה סינית ב-1883. הוא הציג חקיקה המרחיבה את הסמכות של בית המשפט הפדרלי לתביעות לדון בתביעות חוקתיות ב-1886, במה שנודע כחוק טאקר. הוא סירב להיות מועמד לבחירה מחדש לבית הנבחרים ב-1886. הוא היה שותף בהענקת חסות של חוק אדמונדס-טאקר משנת 1887.
טאקר היה מופת לדעות הגזעניות של ימיו. בנאום בלשכת בית הנבחרים, הוא טען כי "לא קבענו והקמנו את החוקה הזו עבור הסיני ועבור כל שאר הגזעים של כדור הארץ. . . . אני סבור שהחוקה הזו הוסמכה והוקמה על ידי אבותינו למען צאצאיהם של הגזע הלבן של אמריקה". באופן לא מפתיע, הוא גם לא תמך בדחיפה שלאחר מלחמת האזרחים להעניק זכויות לאפרו-אמריקאים, והכריז כי ". . . אין מדינאי פילוסופי בארץ הזאת שכיום גם לא אומר שהאזרחות וכוח ההצבעה של הגזע האפריקאי בדרום הם כישלון - או זה או שזו בעיה בלתי פתורה של עתידנו. יש לנו את המחלה האחת בגוף-פוליטי, שאלוהים ייתן שנוכל להחלים ממנה".
טאקר העלה טיעון לא מוצלח אך בעל השפעה משפטית בשם אוגוסט ספיס ושאר הנאשמים של אירועי היימרקט במהלך ערעורם לבית המשפט העליון. טאקר, שנבחר כפרופסור למשפט חוקתי באוניברסיטת וושינגטון ולי בשנת 1888, היה דיקן בית הספר למשפטים מ-1893 עד 1897. טאקר כיהן כנשיא לשכת עורכי הדין בווירג'יניה בשנים 1891–1892, ונשיא לשכת עורכי הדין האמריקאית ב-1894. הוא נבחר לחברה הפילוסופית האמריקאית בשנת 1895.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

טאקר מת ב-13 בפברואר 1897 בלקסינגטון, וירג'יניה ונקבר בחלקת המשפחה בבית הקברות הר חברון בווינצ'סטר. אלמנתו נפטרה ב-1916. חיבורו של טאקר בשני הכרכים, "החוקה של ארצות הברית", הופיע לאחר מותו ב-1899. אחד מבניו, הנרי סנט ג'ורג' טאקר, הפך גם לדיקן של בית הספר למשפטים בוושינגטון ולי, ולאחר מכן היה חבר קונגרס אמריקאי וייצג את וינצ'סטר. ביתו בלקסינגטון, בלנדום, נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 2002.
הערות שוליים

↑  "APS Member History". search.amphilsoc.org. נבדק ב-2024-03-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451272405171  ISNI: 0000 0000 8251 7900  LCCN: n81071545  NARA: 200014264  SNAC: w6vd7c9z  US Congress: T000401  VIAF: 65327779   WorldCat (עם VIAF): 65327779
לוחמת כטב"מים

כטב"ם מסוג MQ-1 פרדטור יורה טיל AGM-114 הלפייר
לוחמת כטב"מים היא סוג של לוחמה אווירית בה נעשה שימוש בכלי טיס בלתי מאוישים (כטב"ם) או כלי טיס מסחריים בלתי מאוישים (כטמב"מ). כטב"ם או רחפן יכול לשמש לתצפית והשגת מודיעין קרבי, לאכן ולסמן מטרות לכלי אחר (כגון מסוק קרב) או לביצוע התקיפה עצמה – או על ידי שיגור חימוש (כגון טיל אוויר-קרקע) או על ידי ריסוק הכלי עצמו על המטרה כחימוש משוטט ("כטב"ם מתאבד").
נכון לשנת 2019 היה ידוע כי ארצות הברית, בריטניה, ישראל, סין, קוריאה הדרומית, איראן, איטליה, צרפת, הודו, פקיסטן, רוסיה, טורקיה ופולין היו מעורבות בייצור כטב"מים לצורך מבצעים צבאיים. החל משנת 2022, הקונצרן האוקראיני אוקראובורונפרום וקבוצת והארגון החוץ-ממשלתי (NGO) אירורוזווידקה (אנ') בנו מל"טים בעלי יכולת תקיפה בהם אוקראינה עשתה שימוש במהלך הלחימה בכוחות הרוסים במסגרת מלחמת אוקראינה–רוסיה.
התקפות רחפנים יכולות להתבצע על ידי הסבת כטמ"בים מסחריים שמפילים פצצות, יורים טילים או מתרסקים על מטרות. מאז תחילת המאה ה־21 רוב תקיפות המל"טים בוצעו על ידי צבא ארצות הברית במדינות כמו אפגניסטן, פקיסטן, סוריה, עיראק, סומליה, תימן ולוב באמצעות טילי אוויר-קרקע, אך לוחמת המזל"טים הפכה הרבה יותר נפוצה בשנים שלאחר מכן על ידי רוסיה, אוקראינה, טורקיה, אזרבייג'ן ועל ידי ארגוני טרור כמו חזבאללה או החות'ים. ישנן מספר מדינות בעולם שעושות שימוש בתקיפות מל"טים ככלי להוציא לפועל התנקשויות או סיכולים ממוקדים נגד פעילי טרור. נכון לשנות העשרים של המאה ה־21 עיקר תפקידה של כלים אלה בשדה הקרב הוא לתקיפות לצורך סיוע אווירי קרוב ותקיפות ממוקדות בעיקר בעצימות נמוכה, כמו כן ידוע כבר על שימוש בהם על כלי שיט ייעודיים המוגדרים כנושאות כטב"מים על ידי מדינות כמו טורקיה איראן ועוד.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במסגרת המלחמה העולמית בטרור, שהחלה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, התרחב השימוש הצבאי בכטב"מים. צבא ארצות הברית וה־CIA השתמשו רבות בכטב"מים MQ-1 פרדטור ו-MQ-9 ריפר באפגניסטן, עיראק, פקיסטן ותימן אשר הפכו לכלים מרכזיים בפעולות סיכול טרור, ביון, וחיסולים ממוקדים.
במהלך העשור השני של המאה ה־21 לוחמת הכטב"מים הפכה נפוצה עוד יותר כאשר מדינות שונות בהם ארצות הברית, ישראל, סין וטורקיה פיתחו והחלו לעשות שימוש בכטב"מים מתקדמים. במהלך עשור זה הטכנולוגיה החלה התפשטה ברחבי העולם וארגונים שונים ומדינות קטנות יותר רכשו או פיתחו כטב"מים משלהם.
היסטוריה > שימוש בכטב"מים במלחמת אוקראינה–רוסיה

במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב־2022 שני הצדדים השתמשו בכטב"מים בלחימה ולצורך ביון, והכטב"מים מילאו וממשיכים למלא תפקיד מרכזי במתקפות. לאורך המלחמה הכוחות האוקראינים עשו שימוש נרחב בכטב"ם באירקטאר TB 2 מתוצרת טורקיה בתקיפות נגד הכוחות הרוסים. הכוחות הרוסים עשו שימוש נרחב בכטב"ם שאהד 136 אשר הינו מתוצרת איראנית. התפקידים העיקריים של הכטב"מים במלחמה, לעומת זאת, הם בביון ובאיתור ארטילריה. לטענת מקורות רוסים הכוחות הרוסים משתמשים במהלך המלחמה ב"רובה נגד כטב"מים" אשר משבש את בקרת הרדיו של הכטב"מים האוקראינים.
במהלך המלחמה פורסם גם שישנם חיילים רוסיים שנכנעים בסיוע כטב"מים אוקראינים אשר.
מספטמבר 2022 לכל המוקדם אוקראינה משתמשת בכטב"מים המסתייעים במערכת האינטרנט הלווינית סטארלינק על מנת לבצע התקפות על צי הים השחור בבסיס הצי הרוסי בסבסטופול. בסוף אוקטובר 2022 האוקראינים השתמשו בשבעה כטב"מים שנשאו תחמושת לביצוע מתקפה מוצלחת בבסיס הצי הרוסי בסבסטופול.
החל מאפריל 2024 החלה אוקראינה לעשות שימוש בכלי טיס בלתי מאוישים מסוג Aeroprakt A-22 Foxbat (אנ') ו-Yakovlev Yak-52 (אנ') בהם מותקנים מקלעים שנשלטים מרחוק במטרה להפיל כטב"מים רוסיים.
היסטוריה > שימוש בכטב"מים במלחמת חרבות ברזל

ב־7 באוקטובר 2023 פלש חמאס לדרום ישראל, תוך הסתייעות ברחפנים מסחריים על מנת להפציץ מטרות ישראליות.
היסטוריה > מתקפת הכטב"מים הגדולה בהיסטוריה

מתקפת הכטב"מים הגדולה בעולם בהיסטוריה התרחשה ב־14 באפריל 2024 במסגרת המתקפה האיראנית על ישראל כאשר מעל ל־185 כטב"מים תקפו בו־זמנית מטרות שונות ברחבי ישראל. התקיפה הייתה תגובה לתקיפת הקונסוליה האיראנית בדמשק שבועיים לפני כן שיוחסה לישראל.
סוגי כטב"מים

בעבר כלי טיס בלתי מאוישים שימשו בעיקר להשגת מודיעין קרבי, תצפית, השגת מודיעין חוזי באמצעות צילום אוויר וסימון מטרות בלייזר עבור מטוסי קרב ומסוקי קרב.
בתחילת המאה ה-21 החלו כטב"מים גם לביצוע התקיפה עצמה, כאשר הם חומשו בטילי אוויר קרקע ופקודת הירי ניתנה על ידי המפעיל הקרקעי של הכלי. כטב"ם תקיפה הוא רב־פעמי ואחרי ירי החימוש ניתן להחזיר אותו לבסיס על מנת לחמש אותו מחדש. ישראל השתמשה בכטב"מי תקיפה עוד בתקופת האינתיפאדה השנייה, כולל לביצוע סיכולים ממוקדים בפעילי טרור מכל הדרגים (כולל מפקדים בכירים), אך נתנה לכך אישור רשמי רק ב־2022.
סוג נוסף של כטב"מים תוקפים הם כטב"מים מתאבדים שנכנסים גם לקטגוריה של חימוש משוטט. בכלי טיס אלה, הכלי הוא עצמו החימוש כאשר הוא חמוש בחומר נפץ ומתפוצץ על המטרה. כטב"מים אלו הם חד-פעמיים וזולים יותר מטילים רגילים. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-21 השימוש בכטב"מים מתאבדים נהייה נפוץ מאוד, בעיקר על רקע הפלישה הרוסית לאוקראינה, הסכסוך האיראני-ישראלי ומלחמת חרבות ברזל.
רחפנים – שהם לרוב כלים קטנים יותר מסוג רב־להב – משמשים אף הם ללחימה. רחפנים רבים משמשים להשגת מודיעין קרבי ותצפית – אך בהמשך הוסבו גם לתקיפה. קיימים רחפנים שמטילים פצצות, רחפנים שחמושים בנשק קל או מטול רימונים ורחפנים מתאבדים חד־פעמיים. בשל מחירם הנמוך, זמינותם הרבה והיכולת להסב בקלות רחפן אזרחי לרחפן תוקף – נעשה שימוש רב ברחפנים שכאלו, גם בידי מיליציות וארגוני טרור. במלחמת אוקראינה-רוסיה השתמש הצבא האוקראיני ברחפנים מטילי פצצות כדי לפגוע בטנקים רוסיים.
תקיפות כטב"מים בולטות

התקיפה האווירית בדמדולה (2006) (אנ')
התקיפה האווירית במיראמשהאה (2008) (אנ')
התקיפה האווירית במאקין (2009) (אנ')
התקיפה האווירית בדאטה חל (2011) (אנ')
תקיפת הכטב"ם בבסיס חיל האוויר אנאד (2019) (אנ')
התקיפה באבקאיק-ח'וראיס (2019)
חיסול קאסם סולימאני (2020)
הריגת איימן א-זוואהירי (2022)
תקיפות הכטב"מים הפקיסטניות באפגניסטן (2022) (אנ')
תקיפת הכטב"ם על הקרמלין (2023)
המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024)
מתקפת הכטב"ם על תל אביב (2024)
תקיפות כטב"מים בולטות > תקיפה באמצעות כטב"מים קטנים בעלי נשק מונחה שמשוטט ומחכה מסביב למטרתו

התקפות נחיל הכטב"מים על בסיס חמיימים בסוריה (2018)
מתקפת הכטב"ם בקראקס ב-2018, לכאורה על ידי כטב"מים מסחריים עם נשק אשר בוצעה בעת שניקולאס מדורו, נשיא ונצואלה (אנ'), נאם בפני המשמר הלאומי הבוליברי (אנ').
מתקפת הטילים על אוקראינה באוקטובר 2022
חיסולים בולטים שבוצעו באמצעות כטב"מים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מוטה כלפי שימושים אמריקאיים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  עבדול ראוף (אנ')  עבדולרחמן אל אוולקי (אנ')  אבו ח'יר אל-מסרי (אנ')  אבו מהדי אל-מוחנדיס (אנ')  אבו מוסלים אל-טורקמני (אנ')  אבו עומר אל תוניסי (אנ')  אבו זוביר אל-מסרי (אנ')  אחטר מנצור (אנ')  עלי עוני אל-חרזי (אנ')  אנוואר אל-עוולקי  איימן א-זוואהירי |  בייטוללה מחסוד  פאהד אל-קוסו (אנ')  פאזללה (אנ')  האכימולה מחסוד (אנ')  חרית' בן ע'זי אל-נדהארי (אנ')  איברהים סולימאן מוחמד ארבייש (אנ')  איסמעיל אוזדן (אנ')  ג'ון הג'יהאדיסט  ג'ונאיד חוסיין (אנ')  כמאל דרוויש (אנ')  מאנגאל באג (אנ') |  מוחמד עאטף (אנ')  מוחסין אל-פאדלי (אנ')  נאסיר אל-והיישי (אנ')  נאצר בן עלי אל-אנסי (אנ')  קאעד סלים סינאן אל-חרתי (אנ')  קאסם סולימאני  ראשיד ראוף (אנ')  סעיד עלי א-שיהרי (אנ')  סאלח עלי אל-סמאד  סאלי-אן ג'ונס (אנ')  סמיר חאן (אנ') |
גלריית תמונות

הוספה של כלי נשק על גבי כטב"ם מסחרי מסוג DJI Phantom אשר מיועד במקור לצורך צילום אווירי בלבד
באירקטאר TB 2 מתוצרת טורקית במצעד ניצחון באזרבייג'ן, 2020
הערות שוליים

↑  Sabak, Juliusz (18 במאי 2017). "AS 2017: Warmate UAV with Ukrainian Warheads". Defence24.com. אורכב מ-המקור ב-28 בינואר 2019. נבדק ב-23 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baykar Technologies (17 בדצמבר 2015). 17 Aralık 2015—Tarihi Atış Testinden Kesitler (YouTube). נבדק ב-18 בנובמבר 2018. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  Borger, Julian (28 במרץ 2022). "The drone operators who halted Russian convoy headed for Kyiv". The Guardian. נבדק ב-16 באוקטובר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Agence France-Presse (14 במרץ 2017). "US military deploys attack drones to South Korea". Defence Talk. נבדק ב-2 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Haltiwanger, John (18 בדצמבר 2018). "America at war: The countries where the US took or gave fire in 2018". Business Insider. Insider Inc. נבדק ב-23 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Azerbaijan-Armenia conflict hints at the future of war". The Economist. ISSN 0013-0613. נבדק ב-9 באוקטובר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The global targeted killings bandwagon: who's next after France?". theconversation.com. 8 בפברואר 2017. נבדק ב-23 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Byman, Daniel L. (17 ביוני 2013). "Why Drones Work: The Case for Washington's Weapon of Choice". Brookings.edu. נבדק ב-23 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
הפיצוץ הקטן שהתרחש על גבי כיפת הקרמלין בעקבות תקיפת הכטב"ם על הקרמלין, 3 במאי 2023
ויליאם פולטון

ויליאם סייווין פולטון (באנגלית: William Savin Fulton‏; 2 ביוני 1795 – 15 באוגוסט 1844) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מארקנסו מ-1836 ועד מותו ב-1844. הוא שימש קודם לכן כמושל הרביעי של טריטוריית ארקנסו, מ-1835 עד 1836, והיה המזכיר השני של טריטוריית ארקנסו מ-1829 עד 1835.
ביוגרפיה

פולטון נולד ב-2 ביוני 1795 במחוז ססיל, מרילנד, וסיים את לימודיו במכללת בולטימור ב-1813. הוא התכוון ללמוד משפטים, אבל עם פרוץ מלחמת 1812 הוא התגייס לפלוגה של מתנדבים בפורט מקהנרי. פולטון היה המזכיר הצבאי של הגנרל אנדרו ג'קסון במהלך מלחמת סמינול ב-1818. לאחר המלחמה עבר פולטון לגאלאטין, טנסי, שם התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1817. בנוסף, היו בבעלותו עבדים.
בשנת 1820, פולטון התיישב בפלורנס, אלבמה. בשנת 1821, הוא נבחר לבית המחוקקים של המדינה. הוא מונה למזכיר טריטוריית ארקנסו על ידי הנשיא אנדרו ג'קסון ב-1829.  פולטון שימש כמזכיר עד 1835, אז מונה למושל הטריטוריה. כאשר ארקנסו התקבלה כמדינה ב-1836, הוא הפך לאחד הסנאטורים הראשונים שלה. כחבר הסנאט של ארצות הברית הוא הפך לחבר המפלגה הדמוקרטית. פולטון נשאר סנאטור עד מותו ב-1844.
פולטון מת בביתו בליטל רוק ב-15 באוגוסט 1844, ונקבר בבית הקברות ההיסטורי מאונט הולי בליטל רוק.
מורשת

מחוז פולטון, ארקנסו נקרא על שמו.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-19, נבדק ב-2022-07-11
↑  "William Savin Fulton (1795–1844)". The Encyclopedia of Arkansas History & Culture. נבדק ב-11 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fulton, William Savin (1795-1844)". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-9 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Profile for Fulton County, Arkansas, AR". ePodunk. נבדק ב-11 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. Govt. Print. Off. pp. 133.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121164619X  ISNI: 0000 0000 5427 7719  LCCN: no2007150421  SNAC: w6cg0x41  US Congress: F000425  VIAF: 49022658   WorldCat (עם VIAF): 49022658
ג'ון סרג'נט וייז

ג'ון ס. וייז במדי צבא
דיומד, "הסופר הגדול ביותר שנולד אי פעם בין כלבים".
ג'ון סרג'נט וייז (באנגלית: John Sergeant Wise‏; 27 בדצמבר 1846 – 12 במאי 1913) היה סופר, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי בווירג'יניה. הוא היה בנם של הנרי א. וייז ושל שרה סרג'נט.