עבודת כפייה של גרמנים בברית המועצות
גילויים מארכיונים סובייטיים

מאז נפילת ברית המועצות ארכיונים סובייטיים נגישים לחוקרים. החוקר הרוסי פאבל פוליאן פרסם נתונים סטטיסטיים מהארכיון הסובייטי על השימוש בעבודה אזרחית גרמנית בעידן סטלין, בספר ברוסית בשם "נגד רצונם" (Не по своей воле, בשנת 2001). המחקר של פוליאן פירט את הסטטיסטיקה הסובייטית על העסקת עובדים אזרחיים גרמנים בתקופת סטלין. המחקר פורסם על ידי האוניברסיטה המרכז-אירופית.
בשנת 1943, איוואן מאיסקי, שגריר ברית המועצות בבריטניה, קיבל הוראה מממשלת ברית המועצות להקים כוח משימה בנושא השילומים מגרמניה לאחר המלחמה. דו"ח מייסקי מאוגוסט 1944 הציע העסקת עובדים אזרחיים גרמנים בברית המועצות כחלק מפיצויי מלחמה. בוועידת יאלטה הבהירה ברית המועצות לבעלות הברית המערביות כי בכוונתה להעסיק אזרחים גרמנים כחלק מפיצויי מלחמה. ארצות הברית ובריטניה לא התנגדו לכך.
עד קיץ 1944 הגיעו הכוחות הסובייטיים לבלקן, שם היו מיעוטים גרמניים אתניים. צו ועדת ההגנה הממלכתית 7161 מ-16 בדצמבר 1944 הורה לכלוא את כל הגרמנים הכשירים בגילאי 17 עד 45 (גברים) ו-18 עד 30 (נשים) בשטחי רומניה (67,332 נפשות), הונגריה (31,920 נפשות) ויוגוסלביה (12,579 נפשות), שהיו בשליטת הצבא האדום. כתוצאה מכך, 111,831 גרמנים אתניים בוגרים מרומניה, יוגוסלביה והונגריה (61,375 גברים ו-50,456 נשים) גורשו לעבודות כפייה בברית המועצות.
במערכה בפולין ב-1945 עצרה ברית המועצות חשודים בחברות במפלגה הנאצית ופקידי ממשל במחנות באזורי הכיבוש הסובייטי ממזרח לקו אודר-נייסה. אנשים אלה הוחזקו במחנות לתקופות קצרות ממזרח לקו והועברו למחנות מיוחדים של ה-NKVD בשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה או לברית המועצות לעבודות כפייה. עד מאי 1945 בחר ה-NKVD לגירוש לברית המועצות 66,152 אזרחים גרמנים חשודים בחברות במפלגה הנאצית ופקידי ממשל, ו-89,110 מבוגרים בעלי יכולת לעבודות כפייה, בעיקר גברים. בתחילת 1947 שלחו הסובייטים 4,579 גרמנים נוספים מאזור הכיבוש הסובייטי בגרמניה לברית המועצות כעובדי כפייה.
הסובייטים סיווגו את האזרחים הכלואים לשתי קבוצות: קבוצה A, שמנתה 205,520 עצירים, ו-D שמנתה 66,152 חברי המפלגה הנאצית, פקידי ממשל גרמניים, חשודים בריגול ואחרים שנחשבו איום. הרישומים הסובייטיים מציינים שהם אפשרו חזרתם לפולין ("רפטריאציה") של 21,061 אזרחים פולנים ממחנות עבודה, מה שמצביע על כך שלא כל העצורים היו גרמנים אתניים וחלקם היו פולנים אתניים.
הסובייטים שלחו כשלושה רבעים מהפועלים לאגן דונבאס לעבוד בשיקום התעשייה הכבדה והמכרות, וכ-11% לתעשיות הכבדות של הרי אורל. העובדים שוכנו במחנות ריכוז תחת שמירה חמושה. תנאי העבודה והמחיה היו קשים ולפי הרישומים הסובייטיים מתו כ-24% מהעצורים. עבודת כפייה התבררה כלא יעילה ולא משתלמת מאחר שרבים מהנשים והגברים המבוגרים לא היו מסוגלים לבצע עבודה קשה. ההחזרה לגרמניה החלה כבר ב-1945 וכמעט כולם שוחררו עד 1950.
אזרחים גרמנים אתניים שנכלאו בברית המועצות - נתונים סובייטיים מהארכיון הרוסי
| מדינה | מספר |
| --- | --- |
השטחים המזרחיים לשעבר של גרמניה ופולין: 155,262
רומניה: 67,332
הונגריה: 31,920
יוגוסלביה: 12,579
אזור הכיבוש הסובייטי בגרמניה: 4,579
סך הכלואים: 271,672
הוחזרו לארצם עד 12/1949: (201,464)
מתו: (66,456)
עדיין עבדו ב-12/1949: 3,752

מקור הנתונים: פאבל פוליאן, "נגד רצונם".
הערות:
1. הטור "מדינה" מציין את המיקום שבו גויסו האנשים, לא את אזרחותם.
2. 201,464 העצורים ששרדו היו אזרחים של המדינות הבאות – גרמניה 77,692; רומניה 61,072; הונגריה 29,101; פולין 21,061; יוגוסלביה 9,034; צ'כוסלובקיה 2,378; אוסטריה 199; בולגריה ומדינות אחרות 927.
3. הנתונים אינם כוללים אזרחים גרמנים שנכלאו במחוז קלינינגרד, פרוסיה המזרחית לשעבר.
4. הנתונים אינם כוללים "החזרה כפויה" ו"מתיישבים מחדש", גרמנים אתניים מברית המועצות שיושבו מחדש על ידי גרמניה בפולין במהלך המלחמה. הם הוחזרו לברית המועצות.
5. הנתונים אינם כוללים שבויי מלחמה צבאיים.
6. עדיין עבדו ב-12/1949 - מדובר באנשים שהורשעו על ידי בתי הדין הצבאיים הסובייטים והוחזקו בבתי כלא של משרד הפנים בברית המועצות.
הודות לפתיחת הארכיון הרוסי, גורלם של חלק מהאזרחים הללו ידוע. עד סוף 1996, הצלב האדום הגרמני קיבל מרוסיה 199,000 רישומים של אזרחים גרמנים שגורשו, שהוחזרו או מתו בשבי הסובייטי. לדוגמה, הרישומים של פאולין גולנר חושפים שהיא נולדה ב-1926 בוולקנדורף שבטרנסילבניה, נעצרה ב-15 בינואר 1945 ונשלחה לעבודות כפייה במכרות הפחם של צ'נצ'נקובו (אוקראינה). היא נפטרה שם ב-26 בפברואר 1949, בגיל 23.
כיום קיימת תוכנית מחקר בנושא, בשיתוף פעולה בין רוסיה לגרמניה: