stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדרבי של קופנהגן

אזור הבירה בדנמרק (Hovedstaden), בו מתבססות שתי הקבוצות.
הדרבי של קופנהגן (בדנית: Slaget om København) הוא שמה של היריבות בין מועדוני הכדורגל הגדולים בקופנהגן: "ברונדבי" ו"קופנהגן", אשר נחשבים בימים אלה לשני המועדונים הטובים ביותר בדנמרק.
הדרבי מכונה בשם New Firm ושמו ניתן על שם הדרבי הסקוטי הנודע, Old Firm וה-New Firm הסקוטי, המהווים ליריבויות בין מועדוני גלאזגו: "סלטיק" ו"גלאזגו ריינג'רס" ומועדוני "אברדין" ו"דנדי יונייטד", בהתאמה.
היריבות בין המועדונים החלה בשנת 1992,לאחר הקמת מועדון הכדורגל קופנהגן, שהפך לדומיננטי יותר במועדוני הכדורגל של קופנהגן.
היריבות נחשבת לאחת המתוחות בדנמרק.
היסטוריה > רקע > ברונדבי עד 1992

"ברונדבי" נוסדה ב-3 בדצמבר 1964 בעיירה ברונדבי, בפאתי קופנהגן על ידי מיזוג שני מועדונים אזוריים: "ברונביואוסטר" ו"ברונביווסטר", המייצגים את השכונות המזרחיות והמערביות של העיר. בשנים 1964-1967 ברונדבי שיחקה בליגה הששית בהיררכיה של מערך הליגות בדנמרק. לאחר מכן, בשנת 1967, המועדון תחת הנהגתו של המאמן ליף אנדרסן הצליח להעפיל ליגה של סדרה של זילנד (Sjællandsserien). כמה שנים מאוחר יותר, המאמן החדש יון סינינג היה הצליח להצעיד את הקבוצה לליגה בכירה יותר, המכונה סדרת דנמרק (Danmarksserien). ב-1973 הקבוצה בראשות שחקן הנבחרת הלאומית של דנמרק פין לאודרופ, שהביא איתו את הבנים שלו — בריאן ומייקל — שצורפו להרכב המועדון. ב-1974, פין לאודרופ העלה את הקבוצה ללידה השלישית ובשנת 1976 עזב את הקבוצה. ב-1977 המועדון הגיע לליגה השנייה 2. בעונת 1981 ברונדבי העפילה בפעם הראשונה לליגת העל דנית תחת הדרכתו של המאמן טום קאלרט. במשחק הבכורה שלה בליגה, הקבוצה גברה על קבוצה אחרת מקופנהגן "B-1909", שאף היא אך העפילה לליגה הבכירה, במשחק שהסתיים בשוויון 7:1. במשחק זה, מיכאל לאודרופ הבקיע שני שערים. ברונדבי סיימה את עונת 1982 במקום הרביעי ומיכאל לאודרופ הבקיע 15 שערים והיה לשחקן השנה בדנמרק.
ארבע שנים לאחר המעבר לליגה, בעונת 1985 ברונדבי זכתה לראשונה באליפות דנמרק בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה. בעונת 1992/1993 ברונדבי התבססה בצמרת טבלת האליפות בדנמרק. בזכות הישגיה בלידה, הקבוצה התמודדה בסיבוב המוקדמות הראשון של גביע אירופה לאלופות ושיחקה את משחקה הראשון באירופה נגד הקבוצה מהונגריה: "הובנד" עליה גברה בסיכום הכולל 6:3 (4:1 בבית, 2:2 בחוץ). בסיבוב הבא, הקבוצה התארחה בברלין אצל קבוצת "דינמו" שגם עליה גברה, הפעם בתוצאה 3:2 בסיכום שני משחקים (2:1 בבית, 1:1 בחוץ). בעונתה הראשונה באירופה המועדון הגיע עד לרבע הגמר, שם הפסיד ל"פורטו" 1:2 בסיכום הכולל (1:1 בבית, 0:1 בחוץ).
היסטוריה > רקע > מיזוג "קופנהגן" עם "B-1903"

מועדון הכדורגל קופנהגן (København) נוסד ב-1 ביולי 1992 על בסיס שני מועדוני כדורגל בקופנהגן: "קיובנהבנס" (Kjøbenhavns Boldklub), ממועדוני הכדורגל הוותיקים באירופה ומועדון "B 1903". אז שני המועדונים חתמו על הסכם דו-צדדי למיזוג מרצון, מה שסיפק את היסודות לקבוצה החדשה. "B 1903" קיבלה את הזכות להשתתף באליפות דנמרק, בעוד קיובנהבנס הפכה לקבוצת המילואים. המועדון עבר למתקן אימונים מודרני ומארח את משחקיו באצטדיון הנבחרת "Parken".
כיום,"קיובנהבנס" ו-"B 1903" שומרות על זהותן וממשיכות להתקיים, בליגה השלישית והרביעית בדנמרק, בהתאמה, עם זאת, הן נתמכות כספית וארגונית על ידי "קופנהגן" ומהוות לקבוצות הבת שלה.
היסטוריה > 1992-הווה

הדרבי בין ברונדבי לקופנהגן התחיל ב-1992. ליריבות בין הקבוצות נוסף רובד חברתי, לאחר שבין המייסדים והאוהדים הראשונים של "קופנהגן", רובם היו אנשי עסקים, בעוד, ברונדבי היא מועדון של הפועלים והעובדים הפשוטים. המשחק הראשון בין ברונדבי לקופנהגן התקיים ב-6 בספטמבר 1992 באצטדיונה של ברונדבי והסתיים בתיקו 1:1. "קופנהגן" הפכה לקבוצה הראשונה בהיסטוריה של הליגה הדנית, אשר זכתה באליפות הלאומית כבר בעונת הבכורה שלה בליגה ואחרי העונה הזאת, הודבק למועדון הכינוי "Løverne" (אריות).
ב-10 ביוני 2001, שחקן "קופנהגן" סיבוסיסו זומה בדקה ה-56, הבקיע במשחק הבית של קבוצתו בדרבי שער בבעיטת מספריים, מה שהפך את התוצאה ל-2:0. לאחר מכן, השער נבחר לשער הטוב ביותר של העשור בדנמרק. בסופו של דבר, "קופנהגן" ניצחה את המשחק בתוצאה 3:1. בעונת 2004/2005, ברונדבי הצליחה לזכות בתואר אליפות וגם השיגה את הניצחון הגדול ביותר בהיסטוריה של הדרבי: ב-16 במאי 2005 במחזור ה-27 היא ניצחה בתוצאה 5:0. בעונת 2006/2007 "קופנהגן" הצליחה להעפיל לשלב הבתים בליגת האלופות, לאחר שגברה בסיבוב המוקדמות השני על המועדון הפיני "MuPa-47" (עם 2:0 בבית ו-2:2 בחוץ), ואז באופן סנסציוני ניצחה את "אייאקס" (1:2 בבית, 2:0 בחוץ). את הופעת הבכורה בשלב הבתים הקבוצה שיחקה באצטדיון פארקן נגד "בנפיקה" (0:0), אשר בהמשך העפילה עד לרבע הגמר בעונת 2005/2006. בסופו של דבר, קופנהגן סיימה במקום הרביעי והאחרון בשלב הבתים, כשצברה 7 נקודות ומשחק זכור במיוחד היה הניצחון עלמנצ'סטר יונייטד בתוצאה 1:0 במחזור הרביעי.
אוהדי הקבוצות

רשמית, ארגון האוהדים של קופנהגן נוסד ב-24 באוקטובר 1991, הוא מונה כ-20,000 אנשים והוא ארגון האוהדים הכי גדול בסקנדינביה. ארגון האוהדים של ברונדבי, שנקרא Brøndbysupport הוקם ב-30-בספטמבר 1993. בנוסף לארגוני האוהדים הרשמיים, לקבוצות ישנו גרעין של אוהדי ultras. על פי הנתונים, בשנים האחרונות, מספר מקרי אלימות ועימותים אלימים בין אוהדי הקבוצות גדל. בהקשר זה, המועדונים החלו לבטל מינויים של אוהדים מתפרעים.
סטטיסטיקה

נכון לדצמבר 2018
| טורניר | משחקים | ניצחונות לברונדבי | תיקו | ניצחונות לקופנהגן |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ליגה | 79 | 22 | 20 | 39 |
| גביע | 13 | 7 | 2 | 4 |
| גביע הליגה | 7 | 3 | 2 | 2 |
| הליגה המלכותית | 7 | 3 | 2 | 2 |
| סופרקאפ | 1 | 1 | 0 | 0 |

| סך הכל | 107 | 34 | 26 | 47 |
הערות שוליים

↑  Dänisches Derby schreibt eigene Geschichte
↑  Brøndby IF - Historie
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000002-QINU`"'"F.C. København". Kjøbenhavns Boldklub.
↑  Brøndby IF — F. C. København 1 - 1
↑  Sibusiso Zuma goal against Brøndby IF 2001 - Amazing Scissor kick (HQ) Best Quality on Youtube — YouTube
↑  F. C. København — Brøndby IF 3 - 1
↑  Brøndby IF — F. C. København 5 - 0
↑  Копенгаген — UEFA.com
↑  Аякс 0-2 Копенгаген
↑  Копенгаген — Лига чемпионов УЕФА 2006/2007 — UEFA.com
↑  Копенгаген 0-0 Бенфика
↑  Лига чемпионов УЕФА 2006/2007 - Групповой этап - Таблица
↑  Копенгаген 1-0 Манчестер Юнайтед
↑  Brøndbysupport - Historie
↑  Hooligans, casuals og ultras i Danmark
↑  Датский крысолов. Фанаты закидали игроков соперника дохлыми мышами (видео)
↑  Rats thrown on the pitch during football match in Denmark — YouTube
האצטדיון של קופנהגן - "אצטדיון פארקן"
"אצטדיון ברונדבי"
נרונים

נרון בגוון אדום, שניות מההדלקה כשרק מתחילה התכת השעווה למצב נוזלי.
נרון מחמם קומקום תה
נרון או נרונים הוא נר בתוך מכל מתכת או פלסטיק, המוצב כך ששעוות הנר יכולה לימס לחלוטין בעודו דולק. הנרונים בדרך כלל קטנים, עגולים, רחבים מגובהם, וזולים. נרות אלו משמשים במיוחד במחממי תה אך גם במחממי מזון באופן כללי, למשל פונדו, פלטת שבת וכיוצא באלו, וכן בכלי קיבול מעוצבים המשמשים לנוי באירועים.
נרונים הם בחירה פופולרית עבור תאורת הדגשה ולחימום שמן ריחני. בניגוד לנרות אחרים, הם לא מטפטפים. ניתן להציף נרונים על מים ליצירת אפקט דקורטיבי.
בגלל מימדיהם ורמת האור הנמוכה, מדליקים לעיתים קרובות כמות מרובה של נרונים בו זמנית. נרונים בעלי זמן בעירה ארוך יותר עשויים להיקרא פנסי לילה. והם משמשים גם למטרות טקסי דת שונים.
מחזיק נר בצורת לב ממלח הימלאיה
הערות שוליים

↑  Tim McKeough (17 בדצמבר 2018). "Shopping for Votive Holders". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
קרל, נסיך ליינינגן

קרל, נסיך ליינינגן, (בגרמנית: Karl Fürst zu Leiningen; ‏12 בספטמבר 1804 - 13 בנובמבר 1856), היה נסיך ליינינגן ואחיה למחצה של המלכה ויקטוריה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קרל נולד ב-12 בספטמבר 1804 באמורבאך, לאמיך קרל, נסיך ליינינגן ולויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, בתם של פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד ואוגוסטה, נסיכת רויס-אברסדורף.
אביו קיבל את נסיכות ליינינגן במהלך המדיטציה הגרמנית (Reichsdeputationshauptschluss) בשנת 1803, כפיצוי על אובדן אחוזות הארדנבורג בפפאלץ, שנכבשו על ידי הצבא הצרפתי המהפכני, וקבע את מקום מגוריו באמורבאך. עם זאת, זמן קצר לאחר מכן חולקה הנסיכות בין הדוכסות הגדולה של באדן, ממלכת בוואריה והדוכסות הגדולה של הסן. בשנת 1814 מת אביו, וקרל ירש את תאריו. בשנת 1818, התחתנה אימו האלמנה עם הנסיך אדוארד, בנו הרביעי של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, ובשנת 1819 נלקחו קרל הצעיר ואחותו פאודורה, נסיכת ליינינגן ללונדון, לפגוש את אחותם למחצה הנסיכה ויקטוריה.
ביוגרפיה > נסיך זוטר

קרל למד בבית ספר פרטי בברן ומשנת 1821 ואילך למד משפטים באוניברסיטת גטינגן אצל המשפטן קרל פרידריך אייכהורן. בשנת 1837 קיבל קרל את תואר אביר מסדר הבירית.
נסיכי ליינינגן היו חברי הלנדטאג בבאדן, בוואריה ובהסן. בשנת 1842 הפך קרל לנשיא הבית העליון של בוואריה (Reichsrat), ואף מונה לגנרל-לויטננט בצבא הבווארי בחיל הפרשים. ב-20 באפריל 1842, הוא ו-20 אצילים אחרים התכנסו בארמון ביבריך, והקימו את Adelsverein לארגן את התיישבות המהגרים הגרמנים בטקסס, וקרל נבחר לנשיא החברה.
ביוגרפיה > 1848: רגע קצר של תהילה

במהלך המהפכות הגרמניות של 49–1848, קרל השיג מוניטין רב כרפורמטור ליברלי הדוגל במחשבה חופשית. הוא תמך ביישום דמוקרטיה פרלמנטרית, והשמיע ביקורת גלויה על זכויות האצולה; בעקבות כך, ב-6 באוגוסט 1848 הוא מונה לראש ממשלת גרמניה המהפכנית, על ידי (Reichsverweser) יוהאן, ארכידוכס אוסטריה האוסטרי. עם ראש מדינה קתולי וראש ממשלה לותרני, הושג שיווי משקל בדואליזם הגרמני. יתר על כן, לקרל היו קשרים קרובים לבית המלוכה הבריטי, והוא זכה בדרך כלל להערכה. הקבינט הסתמך בתחילה על הרוב של הליברלים והשמאל בפרלמנט של פרנקפורט שזה עתה הוקם. עם זאת, ב-5 בספטמבר התפטר קרל, בשל הסכסוך בשלזוויג-הולשטיין, כאשר במלחמת שלזוויג הראשונה פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה חתם באופן חד צדדי על שביתת נשק עם דנמרק במאלמו. צירים מהפרלמנט של פרנקפורט הגיבו בזעם וקרל, שלא היה מסוגל להחזיק את הסמכויות של השלטון המרכזי, אולץ להתפטר, והוחלף על ידי הפוליטיקאי האוסטרי אנטון פון שמרלינג, אשר שימש כראש ממשלה עד דצמבר.
ביוגרפיה > מותו

בשנת 1851 התפטר קרל מתפקיד נשיא Adelsverein והתפקיד עבר לידי הרמן, נסיך ויד. זמן קצר לאחר שאחייניתו ויקטוריה התארסה עם פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה, בשנת 1855 הוא סובל קשות מהתקף אפולקטי קשה, וב-13 בנובמבר 1856 הוא מת לאחר התקף נוסף.
משפחתו

ב-13 בפברואר 1829 התחתן קרל עם הרוזנת מריה פון קלבלסברג, בתם של הרוזן מקסימיליאן פון קלבלסברג ומריה אנה פון טורבה, ממנה נולדו לו שני בנים:
ארנסט לאופולד, נסיך ליינינגן (1830–1904) התחתן עם מריה, נסיכת באדן.
אדוארד, נסיך ליינינגן (1833–1914).
טרבור טורדג'מן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1995 (בן 29) קנדה קיצ'נר, אונטריו, קנדה
 שם לידה:  טרבור פלנגן-טורדג'מן   Trevor Flanagan-Torjdman
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 עיסוק:  שחקן, רקדן, כוריאוגרף, במאי
 מקום לימודים:  בית הספר הקתולי סנט רוש (אנ')
 בן או בת זוג:  ג'ורדן קלארק 
 פרופיל ב-IMDb
 
טרבור פלנגן טורדג'מן (באנגלית: Trevor Flanagan-Torjdman; נולד ב-22 בנובמבר 1995) הוא שחקן, רקדן וכוריאוגרף קנדי.
ביוגרפיה

טורדג'מן נולד בקיצ'נר, אונטריו, קנדה ב-22 בנובמבר 1995. יש לו שלושה אחים, ג'סטין, ניית'ן וסטיבן. הוא החל לרקוד בגיל ארבע בסטודיו של אמו, ג'ואן. טרבור למד את כל סגנונות הריקוד, אבל בחר להתמקד בהיפ הופ וברייקדאנס. טרבור הופיע בקליפ של ויקטוריה דאפילד לשיר "Fever". בנוסף, הוא גם עורך סדנת ריקוד בשם "Raw Motion Dance".
בשנת 2013 טורדג'מן החל להופיע בסדרת הדרמה "נולדו לרקוד" בתפקיד ג'יימס. בשנת 2015 הוא הופיע בסרט "Full Out" (אנ'), בתפקיד נייט.
בין השנים 2015 ל-2016, טורדג'מן השתתף בספין-אוף של "נולדו לרקוד" בשם "אולפני אבדות ומציאות" (אנ'). בסדרה הוא גילם את ג'יימס, אותה דמות מהסדרה המקורית.
בשנת 2018, הוא כיכב בסרט הטלוויזיה "זומבים" של דיסני בתפקיד באקי. כמו כן שיחק בסרטי ההמשך "זומבים 2" מ-2020 ו"זומבים 3" מ-2022.
חיים אישיים

מאז 2015 הוא נמצא במערכת יחסים עם השחקנית והרקדנית ג'ורדן קלארק. ב-16 בספטמבר 2023 השניים נישאו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Full Out (אנ') | נייט |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013–2022 | נולדו לרקוד | ג'יימס | תפקיד ראשי (עונות 1–4) תפקיד אורח (עונות 5, 7&8); 128 פרקים גם ביים את הפרק: "Only You"‏ (2016) |
| 2015–2017 | אולפני אבדות ומציאות (אנ') | ג'יימס | 18 פרקים |
| 2018 | זומבים | באקי ביוקנן | סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2020 | זומבים 2 | באקי ביוקנן | סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2021–2023 | קיקיוואקה: מחנה קיץ | פארקר פרסטון | תפקיד ראשי (עונות 5–7); 61 פרקים |
| 2022 | זומבים 3 | באקי ביוקנן | סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2024 | ז-ו-מ-ב-י-ם: סדרת האנימציה | באקי ביוקנן | דיבוב; 4 פרקים |
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019090913  VIAF: 5155767401427762337   WorldCat (עם VIAF): 5155767401427762337
יעקב קאופמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בן 80 בערך) ברה"מ 
 www.yaacovkaufman.com
 
יעקב קאופמן (נולד ב-1945) הוא מעצב ישראלי יליד רוסיה, ופרופסור לעיצוב. נחשב אחד המעצבים הבולטים בישראל.
למד במכון לאמנות בבת ים פיסול (1970) ובעל דיפלומה בעיצוב תעשייתי מהטכניון (1969).
ביוגרפיה מקצועית

יעקב קאופמן החל את דרכו במכון לייעול פריון העבודה בתל אביב כראש יחידת העיצוב בשיתוף עם יועצים מהאו"ם שסייעו בתחום זה לתעשייה הישראלית בראשית דרכה. בשנת 1970 נסע לניו יורק ועבד בסטודיו מיכאל לקס לעיצוב תעשייתי עד לשנת 1972.
מ-1972 עבד במכון לייעוץ לעסקים קטנים בתל אביב. בין 1976 עד 1978 שיתף פעולה בסטודיו משותף עם פרופ' שמואל קפלן. בתקופה זו יצרו השניים פרויקטים עבור התעשייה המסורתית בישראל בדגש ריהוט. מאז ועד היום עובד יעקב קאופמן בסטודיו האישי שלו, ומחלק את זמנו בין הצעת פרויקטי עיצוב בתחום התאורה והריהוט לחברות מאיטליה ומגרמניה לבין יצירה של מחקר צורני עיצובי. בין החברות המובילות לעיצוב בעולם איתן עובד יעקב קאופמן נמנים חברות כמו, Serian, Luxit, Techno, Lumina, Harbert, Arflex ואחרים. עבודותיו הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובחו"ל, כולל מוזיאון ישראל בירושלים (1991), מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בניו יורק (2006), טריאנלה במילאנו (2006).
הוראת העיצוב

החל ללמד בבצלאל בשנת 1975, וב-1979 התמנה להיות ראש המחלקה לעיצוב תעשייתי, למשך שנה אחת. כמו כן, שימש כמרצה אורח במחלקות לקרמיקה, אמנות ועיצוב פנים בתחומים של צורה, תפקוד ומבנה. שימש כראש התוכנית לתואר שני בעיצוב תעשייתי בבצלאל מ-2002-2004.
פרסים

פרס העיצוב האיטלקי Compasso d'oro 1991
המוזיאון לארכיטקטורה ועיצוב בשיקגו, 2004.
ADI איגוד העיצוב האיטלקי, 2004.
תחרות לכיסא מתקפל, Designboom, 2003
המועצה הנורווגית לעיצוב, 2003
שירין נשאט

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1957 (בת 67) קזווין, איראן 
 לאום:  עמים איראנים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 תחום יצירה:  מופעים במדיה מעורבת, מיצבי וידאו, צילום
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 הושפעה על ידי:  Sylvia Lark, Harold Paris 
 יצירות ידועות:  Women without Men ‏(2004)
 פרסים והוקרה:  אריה הכסף (2009)  פרימיום אימפריאל (2017)  מדליית גתה (2019) 
 בן או בת זוג:  שוחה עזרי 
 
שירין נשאט (בפרסית: شیرین نشاط; נולדה ב-1957) היא אמנית חזותית איראנית המתגוררת בניו יורק, הידועה בעיקר בשל עבודתה בסרטים, וידאו וצילום. האמנות שלה מתמקדת בניגודים שבין האסלאם למערב, נשיות וגבריות, חיים ציבוריים וחיים פרטיים, עתיקות ומודרניות, וגישור החללים שבין נושאים אלה.
נשאט זכתה להכרה רבה בשל עבודתה, בין היתר, זכתה בפרס הבינלאומי בביאנלה של ונציה ה-XLVIII ב-1999, דרך זכייתה בפרס אריה הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-2009, ועד התמנותה כאמנית העשור על ידי מבקר "הפינגטון פוסט" ג. רוג'ר דנסון.
רקע

נשאט היא הרביעית מבין חמישה ילדים. היא נולדה לזוג הורים עשירים, וגדלה בבית דתי בעיר קזבין שבצפון-מערב איראן. אביה היה רופא, ואמה עקרת בית. על פי דבריה של נשאט, אביה "פינטז על המערב, עשה רומנטיזציה למערב, ולאט לאט דחה את כל הערכים שהם שלו; שני הוריי עשו כן. מה שקרה, אני חושבת, זה שהזהות שלהם אט-אט התפרקה, הם החליפו אותה עבור הנוחות. זה שירת את המעמד שלהם".
כחלק מה"התמערבות" שלה, הוריה רשמו את נשאט בבית ספר קתולי בטהראן. יחד עם אימוצו של אביה את אידאולוגיות המערב, הגיעה גם קבלה של הפמיניזם המערבי. הוא עודד את בנותיו "להיות אינדיבידואליות, לקחת סיכונים, ללמוד, לראות את העולם", והוא שלח את בנותיו, כמו את בניו, ללמוד באוניברסיטה ולרכוש השכלה גבוהה.
כך, בשנת 1975, נשאט עזבה את איראן כדי ללמוד אמנות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, היא סיימה שם תוארי BA, MA ו-MFA. המהפכה האיראנית התקיימה כשהייתה בארצות הברית לשם לימודיה. בשנת 1983, עם תום הלימודים, היא מיד עברה לניו יורק, שם הבינה מהר מאוד שלא תוכל באותה העת להתפרנס מאמנות. אחרי שפגשה את מי שעתידה הייתה להינשא לו, קיונג פארג, הבעלים של הגלריה האוונגרדית בסוהו, Storefront for Art and Architecture, ששימש כחלל אלטרנטיבי לאמנות במנהטן, היא הקדישה 10 שנים מחייה בעבודה יחד איתו בגלריה, ולדבריה, רכשה כך את השכלתה האמיתית.
במהלך הזמן הזה, היא מיעטה לייצר אמנות, והניסיונות הבודדים שהיו דינם היה להיהרס. היא הרגישה מאוימת מסצנת האמנות של ניו יורק, ולא האמינה כי יצירותיה משמעותיות מספיק.
ב-1990, היא חזרה לאיראן. "זה היה כנראה אחת החוויות המזעזעות ביותר של חיי. ההבדל בין מה זכרתי מהתרבות של איראן ומה שהייתי עדה לו היה עצום. השינוי היה גם מפחיד וגם מרגש; מעולם לא הייתי במדינה שכל כך מבוססת על אידאולוגיה. הדבר הבולט ביותר, כמובן, היה השינוי במראה של האנשים ובהתנהגותם בציבור"."
חזרה בניו יורק, החשיפה בגלריה - שפעלה כמעין מעבדה - ליוצרים, ביניהם לא רק אמנים אלא גם אדריכלים, פילוסופים ואחרים, עזרה לה לחדש את התשוקה שלה לאמנות. ב-1993 נשאט החלה שוב ליצור אמנות באופן רציני, כשהיא מתחילה בתחום הצילום.
עבודות

העבודות המוקדמות של נשאט היו צילומים, כגון Unveiling  ‏(1993) ו-Women of Allah ‏(1993-97) סדרה אשר חוקרת רעיונות לגבי נשיות ביחס לפונדמנטליזם אסלאמי ומיליטנטיות בארץ מולדתה. כדרך התמודדות עם הפער התרבותי שחוותה, בין איראן של טרום-המהפכה שבה היא גדלה, ואיראן שמצאה עם חזרתה כעבור מספר שנים, היא החלה לייצר את גוף העבודות הבוגר הראשון שלה. בסדרת Women of Allah, פורטרטים של נשים מכוסים לחלוטין על ידי קליגרפיה פרסית.
העבודה שלה מתייחסת לקודים החברתיים, תרבותיים ודתיים של החברות המוסלמיות, ואת המורכבות של ניגודים הקיימים בהן, כגון גבר ואישה. נשאט לעיתים קרובות מדגישה את הנושא הזה, למשל כשהיא מציגה שני סרטים או יותר במקביל, המתואמים כדי ליצור ניגוד חזותי חד דרך מוטיבים כגון אור וחושך, שחור ולבן, זכר ונקבה. נשאט גם מייצרת סרטים נרטיביים מסורתיים, כגון הסרט הקצר Zarin.
עבודתה של נשאט מתייחסת לממדים חברתיים, פוליטיים ופסיכולוגיים של חוויותיהן של נשים בחברות אסלאמיות עכשוויות, ובוחנת נושאים כמו זהות, זרות, גלות, ומות קדושים.
ב 2001–2002, נשאט שיתפה פעולה עם הזמרת סוזן דייהים, ויצרה את Logic of the Birds, אשר הופק על ידי האוצרת והיסטוריונית האמנות רוזלי גולדברג. יצירת המולטימדיה הוצגה בבכורה בפסטיבל הקיץ של מרכז לינקולן 2002, ואז יצא לסיבוב תערוכות במכון ווקר לאמנות במיניאפוליס ול-Artangel בלונדון. בעבודתה זו, ובאחרות שבהן היא משתמשת גם במוזיקה, היא מנסה לייצר משהו שידבר אל קהלים מערביים ומזרחיים כאחד, ויעורר את רגשות הצופים.
פרופיל של נשאט פורסם במגזין "הניו יורקר" ב-22 באוקטובר 2007.
כשנשאט החלה לצלם בפילם, היא הושפעה מעבודתו של הבמאי האיראני עבאס קיארוסטמי. היא ביימה מספר סרטונים ביניהם Anchorage ‏(1996), ו-Shadow under the Web ‏(1997), אשר הוקרן על שני קירות מנוגדים, Turbulent, ‏(1998), Rapture ‏(1999), ו-Soliloquy ‏(1999). הכרה בעבודתה של נשאט פרצה לבמה הבינלאומית ב-1999, כשהיא זכתה בפרס הבינלאומי של הביאנלה של ונציה ה-XLVIII עבור Turbulent ו-Rapture, פרויקט שכלל כמעט 250 שחקני רקע, ואשר הופק על ידי גלרי ז'רום דה נורמון. הפרויקט זכה להצלחה בקרב המבקרים והציבור. אחר כך, יצאה עבודתה Games of Desire, המשלבת וידאו וצילום סטילס. נושא העבודה היה קבוצת קשישים בלאוס אשר שרים שירי עם להם מילים ותכנים מיניים - מסורת שכמעט נעלמה מן העולם. העבודה הוצגה בבריסל לפני שעברה לגלריה ז'רום בפריז.
ב-2009 היא זכתה בפרס אריה הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה עבור הבכורה שלה כבמאית,  Women Without Men, המבוסס על הרומן באותו השם מאת שהרנוש פארסיפור. היא אמרה על הסרט: "היה זה מפעל של אהבה שנמשך שש שנים... הסרט הזה מספר לעולם על ארצי." הסרט בוחן את ההפיכה בגיבוי בריטי-אמריקאי באיראן בשנת 1953, בה הממשלה של איראן, אשר נבחרה באופן דמוקרטי, הוחלפה במלוכה.
ביולי 2009 נשאט לקחה חלק בשביתת רעב בת שלושה ימים במטה האומות המאוחדות בניו יורק במחאה נגד הבחירות לנשיאות באיראן של שנת 2009.
תערוכות ופסטיבלי קולנוע

מאז תערוכת היחיד הראשונה שלה ב"פרנקלין פרנס" בניו יורק ב-1993, נשאט הציגה בתערוכות יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית במקסיקו סיטי; המוזיאון לאמנות עכשווית ביוסטון; מרכז ווקר לאמנות, במיניאפוליס (2002); קסטלו די ריבולי, בטורינו; מוזיאון האמנות בדאלאס (2000); מרכז וקסנר לאמנויות, בקולומבוס; מכון האמנות של שיקגו; גלריית סרפנטיין בלונדון; Museo de Arte Contemporáneo de Castilla y León, בליון; והמבורגר באנהוף, ברלין (2005). ב-2008, התערוכה שלה, "נשים ללא גברים", נפתחה ב-ARoS Aarhus Kunstmuseum, בדנמרק, והמשיך אחרי זה למוזיאון הלאומי לאמנות עכשווית באתונה, ול-Kulturhuset, בסטוקהולם. היא השתתפה ב"פרוספקט.1", הביאנלה בניו אורלינס בשנת 2008, ב-documenta XI, הביאנלה של ויטני בשנת 2000, ובביאנלה של ונציה בשנת 1999. בשנת 2012 נשאט ערכה תערוכת יחיד בסינגפור, Game of Desire, בגלריית ארט פלורל. רטרוספקטיבה גדולה של עבודתה של נשאט, שאורגנה על ידי המכון לאמנויות של דטרויט, נערכה ב-2013.
נשאט גם משתתפת בפסטיבלי סרטים, ביניהם פסטיבל טלורייד (2000), פסטיבל הסרטים הבינלאומי של שיקגו (2001), פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סן פרנסיסקו (2001), פסטיבל לוקרנו (2002), פסטיבל הסרטים טרייבקה (2003), פסטיבל הסרטים סאנדנס (2003), ופסטיבל קאן (2008).
ב-2013 היא הייתה חברה בחבר השופטים של פסטיבל פסטיבל הסרטים הבינלאומי של ברלין ה-63.
ביבליוגרפיה

Women of Allah
Two Installations
Shirin Neshat: 2002-2005
I Know Something about Love
Shirin Neshat: Toba
הכרה

נשאט הוזמנה להיות אמנית הבית במרכז וקסנר לאמנות (2000), ובמרכז לאומנות עכשווית במסצ'וסטס (MASS MoCA) (2001). בשנת 2004 הוענק לה תואר של פרופסור לשם כבוד על ידי האוניברסיטה לאמנויות בברלין. ב-2006 היא זכתה בפרס דורותי וליליאן גיש, אחד הפרסים הגדולים ביותר (מבחינה כספית) בתחום האמנות, אשר מוענק ל"איש או האישה אשר תרמו באופן יוצא דופן ליופיו של העולם ולהנאת והבנת המין האנושי את החיים."
בשנת 2010 נשאט כונתה "אמנית העשור" על ידי מבקר "הפינגטון פוסט" ג. רוג'ר דנסן, בשל הרלוונטי המתמשכת של עבודתה לתרבות הגלובלית, ועל שיקוף "המלחמה האידאולוגית המתנהלת בין האסלאם לבין העולם החילוני על ענייני מין, דת, דמוקרטיה", וכי "השפעת העבודה שלה מתעלה מעבר לעולם האמנות בשיקופו את המאבקים החשובים ומרחיקי הלכת ביותר להחיל את זכויות האדם".
ב-2015 נשאט צולמה על ידי אנני ליבוביץ' כחלק מלוח השנה של פירלי ה-43, אשר הכיר בחלק מן הנשים מעוררות ההשראה ביותר בעולם.
עבודות

Turbulent,‏ 1998. מיצב וידאו/אודיו בשני ערוצים.
Rapture,‏ 1999. מיצב וידאו/אודיו בשני ערוצים.
Soliloquy,‏ 1999. מיצב וידאו/אודיו בצבע, עם האמנית כדמות הראשית.
Fervor,‏ 2000. מיצב וידאו/אודיו בשני ערוצים.
Passage,‏ 2001. מיצב וידאו-אודיו בערוץ יחיד.
Logic of the Birds,‏ 2002. מופע מולטי-מדיה.
Tooba,‏ 2002. מיצב וידאו/אודיו בשני ערוצים, המבוסס על הרומן מאת שהרנוש פארסיפור Women Without Men.
Mahdokht,‏ 2004. מיצב וידאו/אודיו בשלושה ערוצים.
Zarin,‏ 2005. מיצב וידאו-אודיו בערוץ יחיד.
Munis,‏ 2008. מיצב וידאו/אודיו בצבע, המבוסס על הרומן מאת שהרנוש פארסיפור Women Without Men.
Faezeh,‏ 2008.מיצב וידאו/אודיו בצבע, המבוסס על הרומן מאת שהרנוש פארסיפור Women Without Men.
Possession,‏ 2009. מיצב וידאו/אודיו בשחור-לבן.
Women Without Men,‏ 2009. סרט עלילתי המבוסס על הרומן מאת שהרנוש פארסיפור, Women Without Men.
Illusions & Mirrors,‏ 2013. סרט שהוזמן על ידי דיור (בית אופנה), בהשתתפותה של נטלי פורטמן.
Looking for Oum Kulthum,‏ 2017, סרט.
פרסים

הפרס הבינלאומי הראשון בביאנלה של ונציה (1999)
גראם פרי, בביאנלה של קוונגג'ו (2000)
הפרס לאמנות חזותית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו (2000)
פרס אינפיניטי מטעם המרכז לצילולם בניו יורק (2002)
פרס ZeroOne מטעם האוניברסיטה לאמנויות בברלין (2003)
פרס חירות הירושימה, מטעם מוזיאון העיר הירושימה לאמנות (2005)
פרס דורותי וליליאן גיש בניו יורק (2006)
מענק קרן רוקפלר לאמנויות (2008)
פרס ההישג התרבותי מטעם אגודת אסיה בניו יורק (2008)
פרס אריה הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של ונציה (2009)
פרס מיוחד "קולנוע למען שלום" מטעם הסישר פילפרייס, גרמניה (2009)
פרס קריסטל מטעם הפורום לכלכלה עולמית, דאבוס, שווייץ (2014)
מענק רוקפלר ארצות הברית, לאמנים אמריקאים (2016)
סרטים וקטעי וידאו

Expressing the inexpressible [videorecording DVD]: Shirin Neshat. 2004, 42 minutes, Color. Princeton, NJ: Films for the Humanities & Sciences. Originally produced by Westdeutscher Rundfunk in 2000.
Women Without Men (2009 film)
לקריאה נוספת

Mohammed Afkhami, Sussan Babaie, Venetia Porter, Natasha Morris. "Honar: The Afkhami Collection of Modern and Contemporary Iranian Art." Phaidon Press, 2017. ISBN 978-0-7148-7352-7.
ונצל הבליק

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1881 מוסט, צ'כיה 
 פטירה:  23 במרץ 1934 (בגיל 52) איצהו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 תקופת הפעילות:  1920–1940 (כ־20 שנה) 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, אדריכלות, גרפיקה, ציור, עיצוב טקסטיל 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 בן או בת זוג:  אליזבת הבליק-לינדמן 
 
ונצל הבליק (בגרמנית: Wenzel Hablik;‏ 4 באוגוסט 1881 – 23 במרץ 1934) היה צייר, גרפיקאי ומעצב גרמני.