stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רפי מן

| --- | --- |

רפי מן, 2007
 לידה:  30 בינואר 1952 (בן 72) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  תקשורת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת אריאל בשומרון 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 
רפי מָן (נולד ב-30 בינואר 1952) הוא פרופסור חבר בגמלאות בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל, חוקר תקשורת ועיתונאות, היסטוריון. מחבר ספרים ומאמרים, בנושאי תקשורת והיסטוריה.
ביוגרפיה

רפי מן נולד בתל אביב, נכדו של הסופר והמתרגם ד"ר יצחק מן.
רפי מן היה עיתונאי במקצועו, בין היתר היה מנהל מחלקת החדשות של גלי צה"ל (1977–1978), כתב גלי צה"ל ומעריב בוושינגטון הבירה (1978–1983) ואחר כך הכתב המדיני של מעריב, ראש דסק החדשות ומ-2003 עורך מוסף שבת במעריב. ב-2008 מונה לעורך מדור הדעות של העיתון. בראשית 2009 פרש ממעריב לאחר 29 שנות עבודה בעיתון ועבר לסגל האקדמי של בית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל. ב-2015 קודם לדרגת פרופסור חבר. ב-2022 פרש לגמלאות.
בשנת 1976 סיים בהצטיינות תואר ראשון בהיסטוריה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. את הדוקטורט בנושא "בניין האומה והמאבק על המרחב הציבורי: הממד התקשורתי בפעילותו של דוד בן-גוריון 1948-1963" כתב באוניברסיטת תל אביב במסגרת מסלול ישיר לדוקטורט. בשנת 2010 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת תל אביב,
נמנה, לצד עוזי בנזימן, נחום ברנע וכרמית גיא, עם מייסדי ועורכי כתב העת לביקורת התקשורת "העין השביעית", שהוקם ב-1996 בהוצאת המכון הישראלי לדמוקרטיה ומופעל מאז אפריל 2015 על ידי עמותת "העין השביעית - עיתונות עצמאית, חוקרת וחופשית" ומאז 2020 בשיתוף עם עמותת "שקוף".
חבר סגל ההוראה בבית הספר לעיתונאות "כותרת" בתל אביב מאז הקמת בית הספר ב-1990 ועד לשנת 2014. בין השנים 1991-2020 היה מרצה ועמית הוראה במחלקה לתקשורת ועיתונאות באוניברסיטה העברית.
בשנת 2013 הוענק לו פרס ראש הממשלה להנצחת זכרו של דוד בן-גוריון על ספרו "המנהיג והתקשורת - דוד בן-גוריון והמאבק על המרחב הציבורי 1963-1948".
בשנת 2000 זכה בפרס סוקולוב - ציון לשבח לעיתונאות ביחד עם אחיו פרופ' יחיאל לימור, על הספר שכתבו "עיתונאות - איסוף המידע, כתיבה ועריכה".
בינואר 2009 הציג בבית סוקולוב תערוכת צילומים "פוסטרמורטם": קרעי ההבטחות - כרזות בחירות במבחן הזמן. בינואר 2015 הציג ב"סטודיו שוקי קוק" ביפו תערוכת צילומים: "המרחב הציבורי - בנימין נתניהו כאייקון פוליטי". ב-2021 היה אוצר התערוכה השנתית של אגודת הקריקטוריסטים והקומיקסאים בישראל.
בשנים 2004 ו-2007 יצא לסין בשליחות מש"ב (סוכנות הסיוע הבינלאומית במשרד החוץ) להדרכת עיתונאיות ועיתונאים סינים.
בשנת 2011 החל לפרסם את הבלוג "הערות שוליים להיסטוריה" המוקדש להיסטוריה, תקשורת, פוליטיקה והמרחב הציבורי.
בשנת 2021 היה אוצר תערוכת הקריקטורות והקומיקס "סיכום ממוקד - השנה שהייתה" בבית אריאלה בתל אביב.
אחיו איזי מן הוא שדרן לשעבר בקול ישראל.
מחקריו

תחומי המחקר העיקריים של מן הם עיתונאות, תקשורת ופוליטיקה, מפת התקשורת בישראל ותולדות התקשורת בישראל.
במסגרת פעילות המכון למדיה חדשים, חברה ופוליטיקה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל עורך, מאז 2011, יחד עם ד"ר אזי לב-און, דו"ח שנתי על התקשורת בישראל, סדרי יום, שימושים ומגמות.
תחומי הוראה

תחומי ההוראה של מן הם עיתונאות (תאוריה ומעשה), תולדות התקשורת בישראל, חברה ופוליטיקה בישראל, תקשורת מגזרית בישראל, ראשי ממשלות ותקשורת.
ספרים ופרסומים שכתב וערך

גלי צה"ל כל הזמן (יחד עם ציפי גון-גרוס), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, 1991
עיתונאות - איסוף המידע, כתיבה ועריכה (יחד עם פרופ' יחיאל לימור), האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1997. מחברי הספר זכו בשנת 2000 בציון לשבח בפרס סוקולוב לעיתונאות.
לא יעלה על הדעת - ביטויים, ציטוטים, מטבעות לשון, כינויים, הוצאת הד ארצי, אור-יהודה, 1998. המהדורה הרוסית של הספר, בשם מה אתה עשית בשביל מדינה? הופיעה בשנת 2002 בהוצאת גשרים, ירושלים ומוסקבה.
גלי צה"ל מדברים מהשטח (יחד עם ציפי גון-גרוס), ידיעות אחרונות, תל אביב 2002
לקסיקון לתקשורת (יחד עם פרופ' יחיאל לימור ופרופ' חנה אדוני), הוצאת ידיעות ספרים, תל אביב 2007
המנהיג והתקשורת - דוד בן-גוריון והמאבק על המרחב הציבורי 1963-1948 הוצאת עם עובד ואוניברסיטת תל אביב 2012. ב-2013 הוענק לו פרס ראש הממשלה לזכר דוד בן-גוריון על הספר.
עיתונאות בעידן הדיגיטלי (יחד עם פרופ' יחיאל לימור). רעננה : למדא - ספרי האוניברסיטה הפתוחה, ©תשפ"ב 2022.
דו"ח שנתי התקשורת בישראל 2012 סדרי יום, שימושים ומגמות (יחד עם ד"ר אזי לב-און), אריאל 2013.
דו"ח שנתי: התקשרת בישראל 2013 סדרי יום, שימושים ומגמות  (יחד עם ד"ר אזי לב-און), אריאל,2014.
דו"ח שנתי: התקשורת בישראל 2014 סדרי יום, שימושים ומגמות (יחד עם ד"ר אזי לב-און), אריאל 2015.
דו"ח שנתי: התקשורת בישראל 2015: סדרי יום שימושים ומגמות (יחד עם ד"ר אזי לב-און), אריאל 2016.
דו"ח שנתי: התקשורת בישראל 2016: סדרי יום שימושים ומגמות (יחד עם ד"ר אזי לב-און), אריאל 2017.
הערות שוליים

↑  דוד ורטהיים‏, פרס רה"מ להנצחת זכרו של בן-גוריון הוענק לרפי מן, באתר וואלה, 12 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306539905171  ISNI: 0000 0000 6665 7874  LCCN: no91018456  VIAF: 17637397   WorldCat (עם VIAF): 17637397
רבי יונה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־4 
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  רביעי של התקופה תקופת האמוראים
 השתייכות:  ישיבת טבריה
 רבותיו:  רבי ירמיה
 בני דורו:  רבי יוסי בר זבידא, רבי יוסי גלילאה
 
רבי יונה היה אמורא ארצישראלי בולט, מהדור הרביעי של התקופה. שימש כראש ישיבת טבריה, ועסק בעיקר בהלכה (ופחות באגדה). בתלמוד הבבלי הוא מתואר מ"תקיפי ארעא דישראל".
ביוגרפיה

רבי יונה היה תלמידו של רבי ירמיה, ורבי הילא ובמקום נוסף מוזכר כי גם שמע מרבי זירא. כבר מגיל צעיר התבלט בכישרונו ורבי אבהו כיבד אותו כגדולי הרבנים בדורו.
רבי יונה היה חבר קרוב של רבי יוסי בר זבידא, והם מופיעים כחברותא ובני-פלוגתא פעמים רבות בתלמוד הירושלמי. הם לא רק למדו אחד עם השני, אלא גם היו שותפים עסקיים (במסחר ביין) לאורך כל חייהם, וכן בילו יחד רבות; כך לדוגמה ביקרו יחד את רבי אחא כשהיה חולה, והלכו יחד לנחם את רבי אבהו כשהיה אבל. הם היו חברים טובים עד כדי כך שכשרבי יונה שמע שבנו של רבי יוסי נפטר, הוא צם לאורך כל היום.
כאשר רבי יונה נפטר, בנו, רבי מנא, שאף הוא היה תלמיד חכם, החליף אותו בראשות הישיבה בטבריה, לצד רבי יוסי.
משנתו

רבי יונה שם את עיקר עיסוקו בבירור משנת התנאים, הסברת לשונה ועניינה ומסירת שמועות מגדולי האמוראים בשמם. העיסוק במשא ומתן של חידוד ופלפול היה לו לציצים ופרחים לתורה, אך לעניין הלכה למעשה אמר: "נישבוק אולפנא ונייתי לן למתניתא". רבי יונה היה ידוע בהסבריו המפורשים שהיו מובנים היטב לשומעיו.
בניגוד לדעת רבי יוחנן, סבר ששיעורים נקבעו על ידי חכמים ואינם הלכה למשה מסיני.
בתלמוד הירושלמי נכתב כי רבי יונה העדיף לתת את המעשרות, המיועדים לבני שבט לוי, לתלמיד חכם - רבי אחא בר עולא - שהיה עני, כדי לקיים את מאמר הכתוב: ”לָתֵת מְנָת הַכֹּהֲנִים וְהַלְוִיִּם לְמַעַן יֶחֶזְקוּ בְּתוֹרַת ה'” (ספר דברי הימים ב', פרק ל"ד, א'). לפי פרשנות אחת הוא העדיף לתת את המעשרות לכהן שהיה גם תלמיד חכם. לפי פרשנות אחרת, בעקבות גזרת עזרא שלא לתת את המעשרות ללוויים שנמנעו מלעלות לארץ ישראל, הוא העניק את המעשר לתלמיד חכם עני, למרות שלא היה כהן, כדי לקיים את רוח הכתוב.
רבי יונה, יחד עם חברו רבי יוסי, התיר ליהודי הגליל לאפות לחם בשבת בתקופת מרד גאלוס, על פי דרישת הכובשים, מפני פיקוח נפש, וקבע שאין זו שעת השמד, מפני שכוונת הרומאים להנאתם בלבד.
כשעלו רבי יונה יחד עם חבירו רבי יוסי לאנטוכיא, כאשר ראה אותם ארסקינוס, מפקד הצבא הרומאי, קם לכבודם, ”שאלוהו עבדיו: האם מפני יהודים אלה אתה קם?! אמר להם: את פניהם של אלה אני רואה ונוצח (מנצח) בקרב.”
הערכה

רבי יונה נחשב לצדיק ועושה חסד; כך לדוגמה מסופר עליו כי נתן צדקה באופן מיוחד: ”כיצד רבי יונה היה עושה? כשהיה רואה בן טובים שירד מנכסיו, היה אומר לו: 'שמעתי שנפלה לך ירושה ממקום אחר, טול ואתה פורע' (קח ממני, ופרע לי בעתיד), ואחרי שהיה לוקח היה אומר לו יהא במתנה”. סופרו אודותיו מופתים שונים שהתפרסמו אפילו עד בבל, לדוגמה, הוא מנע מכותי לחלל שבת ולכבות שרפה שפרצה בביתו, ובאופן פלאי הכל ניצל.
שילומים (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  סרגיי סנז'קין 
 הופק בידי:  אדוארד פיצ'וגין אולגה אגראפנינה
 שחקנים ראשיים:  מקסים מטבייב יליזבטה בויארסקאיה איליה נוסקוב
 צילום:  סרגיי מצ'ילסקי 
 מדינה:  רוסיה 
 חברת הפקה:  לנפילם
 הקרנת בכורה:  2016 
 משך הקרנה:  160 דקות
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט היסטורי 
 תקציב:  $3,700,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
שילומים (ברוסית: Контрибуция) הוא סרט קולנוע רוסי בבימויו של סרגיי סנז'קין, בהפקת אולפני לנפילם. מבוסס על הרומן מאת לאוניד יוזפוביץ' באותו שם. בסרט מככבים מקסים מטבייב (כקצין הצבא הלבן אנטולי פפליאייב) ויליזבטה בויארסקאיה (בתפקיד האלמנה).
הסרט שוחרר לתפוצה נרחבת ב-17 במרץ 2016 ואורכו הוא שעה ו-40 דקות. גרסה מורחבת של הסרט (באורך של שעתיים ו-50 דקות) הוקרנה בבתי קולנוע מסוימים והיא שודרה גם בערוץ הראשון ב-5 בנובמבר 2018. הקרנת הסרט לוותה בקונפליקט בין הבמאי והמפיק, וכתוצאה מכך סנז'קין ויוזפוביץ' (התסריטאי) דרשו להסיר את שמם מהקרדיטים.
עלילה

הסרט מתרחש בשנת 1918 בעיר פרם בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה. חיל משמר של הצבא הלבן במרכז סיביר תחת פיקודו של הגנרל הצעיר אנטולי פפליאייב כובש את העיר. הצבא מותש, אין מספיק תחמושת, מדים והוראות ברורות מפיקוד הצבא.
הגנרל מזמין את סוחרי העיר לאסוף כסף עבור הצבא. האלמנה העשירה צ'אגינה מביאה כשיפוי יהלום יקר. למחרת, היהלום נעלם באופן מסתורי. החיילים מציעים לקצין הצ'קה השבוי בידיהם, אנדריי מורזין (שנידון כבר למוות), למצוא את הגנב תמורת חנינה.
שחקנים ודמויות

מקסים מטבייב — גנרל אנטולי פפליאייב
יליזבטה בויארסקאיה — יקטרינה צ'אגינה, האלמנה העשירה
נאדז'דה טולובייבה — ורה קאזאנקובה
איליה נוסקוב — אנדריי מורזין, חוקר
יבגני דיטאלוב — קוזמה נאסונוב, חוואי
קונסטנטין וורוביוב — מסטיסלאב קאמנסקי, הבעלים של חברת הספנות
ארתור ואחה — לאונרד קאלמיקוב, תעשיין
יורי איצקוב — גריבושין, סוחר הגילדה הראשונה
איגור צ'רנביץ' — אהרון זילברשטיין, בנקאי יהודי
סרגיי פרגודוב — קפטן שאמארדין
אנדריי גולנב — קונסטנטינוב, צורף
גרגורי צ'אבאן — גנטוצ'קין, מטורף
אנדריי פולישצ'וק — קפטן המטה פלשאקוב, ראש המודיעין הנגדי
אלכסנדר שפיניוב — השליש של פפליאייב
סרגיי גאמוב — קולונל קרפוצ'ה, מנהל לוגיסטיקה
וסילי שצ'יפיצין — אוסטין
סרגיי קודריאבצב — סאמוילוב
אנדריי טרנטייב — זבצ'נקו
הפקה

הסרט צולם מינואר עד מרץ 2015 באולפני לנפילם בקרונשטאדט ובביתן החמישי של האולפנים בעיר סנקט פטרבורג, היכן שנבנתה התפאורה עבור מגוריו של מושל העיר.
בצילומים השתתפו מלחי מקהלת "הרוח הבלטית" של מרכז ההדרכה 907 של הצי הרוסי, שגילמו את תפקיד חיל המשמר הלבן.
הערות שוליים

↑  "Релиз фильма Сергея Снежкина «Контрибуция» переносится на 17 марта".
↑  Режиссёр отказался от прокатной версии «Контрибуции» // Вечерняя Москва, 17.03.2016
↑  "«Контрибуция»: как проходят съемки фильма с Лизой Боярской и Максимом Матвеевым". Собака.ru.
שלווה כיכודזה

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1894 בַּחְוִוי, גאורגיה 
 פטירה:  7 בנובמבר 1921 (בגיל 27) פרייבורג, רפובליקת ויימאר 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה 
 
שלווה כִּיכְּוֹדְּזֶה (בגאורגית; შალვა ქიქოძე;‏ 1894–1921) היה צייר, גרפיקאי ומעצב תיאטרון גאורגי אקספרסיוניסט. יחד עם לאדו גודיאשווילי ודויד קקבדזה, הוא נחשב לדמות מפתח באמנות הגאורגית של תחילת המאה ה-20.
קורות חיים

כיכודזה נולד בכפר בַּחְוִוי (גאו'), גוריה, שבמלכות המשנה של הקווקז (כיום גאורגיה). בשנים 1914 עד 1918 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. ב-1916 הוא השתתף במשלחת לכפר הגאורגי נַאבַּאחְטֶוִוי (גאו') והכין עותקים של ציורי הקיר מהמאה ה-15 (גאו') מכנסיית מרי הקדושה (אנ') שבכפר.
הוא שהה במולדתו לתקופה קצרה בין השנים 1918–1920, ועבד בעיקר כעיצוב תיאטרון בטביליסי. לאחר מכן עבר לפריז, שם ערך, יחד עם חבריו הציירים, גודיאשווילי וקקבדזה, תערוכה בשנת 1921.
הוא נפטר בפרייבורג, גרמניה, ב-7 בנובמבר 1921
רוב יצירותיו מוצגות כעת במוזיאון האמנות של גאורגיה בטביליסי.
הערות שוליים

↑  Кикодзе Ш. Г. (in Russian). Марки мира
במסעדה, 1921
שכונת נחל עשן

| --- | --- |

רחוב בשכונת נחל עשן. מימין קוטג'ים דו משפחתיים, במרכז בתים משותפים ומשמאל קוטג'ים טוריים.
 מידע
 עיר:  באר שבע
 תאריך ייסוד:  שנות התשעים
 על שם:  נחל עשן 
 קואורדינטות:  31°16′01″N 34°45′43″E﻿ / ﻿31.26701111°N 34.76208056°E﻿ / 31.26701111; 34.76208056
 שכונות נוספות בבאר שבע
  (למפת באר שבע מוגדלת) שכונת נחל עשן(למפת באר שבע רגילה) שכונת נחל עשן(למפת צפון הנגב רגילה) שכונת נחל עשן(למפת צפון הנגב מוגדלת) שכונת נחל עשן
 
פארק הילדים שנמצא בדרום השכונה.
נחל עשן (מכונה גם נווה-מנחם) היא שכונה במערב באר שבע. השכונה קרויה על שם הנחל העובר מצפון מערב לה.
השכונה גובלת במזרחה בשכונה י"א. היא נבנתה בשנות ה-90, כחלק מפרויקט בנייה לצורך שיכון עולים מברית המועצות.
בשכונה נמצאים בית הספר התיכון מקיף טוביהו, שני בתי-הספר היסודיים נווה מנחם והיובל, מספר גני ילדים, מרכז לזהירות בדרכים ומתנ"ס, בו שוכן מוזיאון הילדים לונדע.
ביולי 2017 נפתח במקום פארק הילדים. הפארק כולל מתחם אמפיתיאטרון, מתחם מתקני משחקים, מתחם בעיצוב של אוניית פיראטיים ואגם מלאכותי בשטח כ־5,500 מ"ר. כמו כן נסללו במקום שבילי אופניים על מנת לאפשר גישה נוחה יותר לתושבי העיר.
הערות שוליים

↑  נפתח "פארק הילדים" של באר שבע, ‏19 ביולי 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457919405171
רחל גור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1949 (בת 75 בערך) ישראל
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה, פסיכיאטריה, נוירולוגיה
 עיסוק:  פסיכולוגית, פסיכיאטרית, נוירולוגית, מרצה באוניברסיטה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של מישיגן
 פרסים והוקרה:  פרס ליבר
 בן זוג:  ראובן גור
 תרומות עיקריות
 בחקר המוח בסכיזופרניה
 
רחל גור (באנגלית: Raquel E. Gur;‏ נולדה ב-1949) היא נוירולוגית, פסיכיאטרית ופסיכולוגית יהודיה אמריקאית ממוצא ישראלי, שנודעה במחקריה בתחום מדעי המוח ובחקר הסכיזופרניה. מכהנת כפרופסור בבית הספר לרפואה באוניברסיטת פנסילבניה. חלק ממחקריה ביצעה בשיתוף פעולה עם בעלה, הפסיכולוג ראובן גור.
קורות חיים

גור נולדה בישראל. לאחר לימודי תיכון שירתה בצה"ל, כולל בתקופת מלחמת ששת הימים. בתום השרות הצבאי, בשנת 1968, נרשמה ללימודי ערבית והמזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. במקביל החלה להתעניין במדעי ההתנהגות ובמיוחד בנושא הבסיס הביולוגי להתנהגות בני אדם.
בתקופה זו הכירה את ראובן גור, ולאחר שהוא סיים את התואר הראשון בפסיכולוגיה בירושלים, השניים נישאו ב-1970 ונסעו לארצות הברית להמשך לימודיהם. בני הזוג למדו תחילה באוניברסיטת המדינה של מישיגן, בה רחל גור סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה בשנת 1971. כעבור שנה סיימה גם תואר שני. אחרי שהות באוניברסיטת סטנפורד להתמחות טרום-דוקטורט, בני הזוג גור חזרו למישיגן, שם רחל סיימה את התואר דוקטור בפסיכולוגיה בשנת 1974.
באותה שנה רחל וראובן גור בחרו במחלקת פסיכיאטריה של בית החולים הכללי האוניברסיטאי בפילדלפיה, המסונף לאוניברסיטת פנסילבניה, כמקום להתמחות במסגרת פוסט-דוקטורט. בעלה מונה בהמשך לפרופסור לפסיכולוגיה בחוגים לפסיכיאטריה ופסיכולוגיה של האוניברסיטה.
בשנת 1977 החליטה רחל גור ללמוד גם פסיכיאטריה, ולשם כך נרשמה כסטודנטית בבית הספר לרפואה באוניברסיטה שבה עבדה כמרצה לפסיכולוגיה. גור התעניינה במחלת הסכיזופרניה עוד בצעירותה, במהלך סטאז' בבית חולים לחולי נפש בירושלים. גם כסטודנטית לרפואה השתתפה בטיפול ובמעקב אחרי חולים במחלה זו, במסגרת המרכז הרפואי של מנהל הווטרנים האמריקאי, בהדרכתו של ד"ר ג'וזף די ג'קומו ואחרים.
ב-1980 קיבלה תואר שני ברפואה (MD), והחלה לעבוד בשתי תת-התמחויות - בנוירולוגיה ובפסיכיאטריה. ב-1989 מונתה לפרופסור במסגרת המחלקות לנוירולוגיה ורדיולוגיה, ובשנת 2002 מונתה לפרופסור לפסיכיאטריה. היא מנהלת את היחידה לנוירופסיכיאטריה החל משנת 1984, ומשנת 2003 מכהנת כסגנית ראש חטיבת המחקר במחלקה לפסיכיאטריה. בשנת 2005 מונתה כמנהלת שותפה של המכון לרפואה ולטיפול טרנסלציונליים (סוג של רפואה בין-תחומית) של בית הספר לרפואה.
מחקרים עיקריים > הבסיס הביולוגי של הדחפים והריגושים

חקר השוואתי של המבנים והתפקודים במוח: בני הזוג גור חקרו את ההבדלים האזוריים במבני המוח ובתפקודיו, תוך השוואה בין מגדרים וכן בין צעירים לזקנים. כן הישוו במחקרם בין אנשים בריאים לבין הלוקים בהפרעות כמו סכיזופרניה,
הפרעות אפקטיביות, אוטיזם, שיטיון, מחלת הנפילה ושבץ.
במחקרם בנושא המגדר, הישוו בין גודל מבנים מוחיים של גברים ונשים, ומצאו שהמבנה האחראי על ריסון התוקפנות ובקרת הדחפים, באזור המצחי-אורביטלי בקליפת המוח, גדול יותר אצל נשים. כן נמצא שהיחס בין גודל האזור הקורטיקלי המצחי-אורביטלי לעומת גודל האמיגדלה (המעורבת בהתגרות הרגשית) הוא גדול יותר אצל נשים. המחקר חיזק את ההשקפה המקובלת לגבי עודף תוקפנות שקיים אצל גברים, תוך מתן הסבר ביולוגי נוסף, בנוסף להסברים ההורמונליים והחינוכיים-תרבותיים שהיו מקובלים עד אז.
מחקרים עיקריים > סכיזופרניה

גור פרסמה את מאמרה הראשון בתחום הסכיזופרניה בשנת 1977. בשנת 1994 בני הזוג וצוותם דיווחו על קיומם של ליקויים קוגניטיביים בולטים בחולים שעברו אפיזודה ראשונה של סכיזופרניה. התפקודים שנמצאו נגועים היו בעיקר קשב, זיכרון ולמידה מילוליים. המחקר התמקד בחולים שטרם קיבלו תרופות פסיכיאטריות אנטי-פסיכוטיות כלשהן (neuroleptic naive), כך שהליקויים שנמצאו לא יכלו להיות איפוא תוצאה של טיפולים תרופתיים או של המהלך הכרוני של המחלה. הפגיעה בזיכרון המילולי הצביעה על חשד לעירוב המערכת הרקתית (טמפורלית-היפוקמפית) בסכיזופרניה.
בשנים 1995 ו-1998, ערכו בני הזוג מחקרים בהם הסתמכו על נתונים משיטות נוירורדיולוגיות (הדמיה) מבניות ותפקודיות, והוכיחו שינויים באנטומיה והפיזיולוגיה של המוח אצל חולי סכיזופרניה.
רחל גור עומדת בראש התוכנית לפסיכיאטריה התפתחותית, המטפלת ועוקבת אחרי ילדים, מתבגרים וצעירים בעלי סיכון להפרעות פסיכוטיות. בשנים האחרונות היא חוקרת את השינויים הגנטיים בהשראת גורמים סביבתיים היכולים להיות קשורים לפריצת הסכיזופרניה.
פרסים ומחוות כבוד

2001 - חברת "המכון האמריקאי לרפואה" (IOM) של "האקדמיה הלאומיות" של ארצות הברית
2007 - נבחרה ליושבת ראש החברה האמריקאית לפסיכיאטריה ביולוגית
2009 - פרס ליבר של הברית הלאומית לחקר הסכיזופרניה והדיכאון - קיבלה יחד עם בעלה, ראובן גור, עבור תרומה יוצאת דופן לחקר הסכיזופרניה
מאמרים וספרים

רחל גור כתבה מעל 250 מאמרים מדעיים ושני ספרים.
מאמרים וספרים > ספרים

Raquel E Gur and Ann Bradon Johnson, If Your Adolescent has Schizophrenia: essential resource for parents, Oxford University Press, 2006
Kurt Snyder, with Raquel Gur and Linda Wasmer Andrews, Me, Myself, and Them: A Firsthand Account of One Young Person's Experience, Oxford University Press, 2007
מאמרים וספרים > ממאמריה

Gur, Raquel E., Gur, Ruben C, "Defense mechanisms, psychosomatic symptomatology, and conjugate lateral eye movements", Journal of Consulting and Clinical Psychology. Vol 43(3), Jun 1975, 416-420
Saykin AJ, Shtasel DL, Gur RE, Kester DB, Mozley LH, Stafiniak P, Gur RC, "Neuropsychological deficits in neuroleptic naive patients with first-episode schizophrenia". Arch Gen Psychiatry. 1994 Feb, 51(2), 124-31
Gur RE, Mozley PD, Shtasel DL, Cannon TD, Gallacher F, Turetsky BI, Grossman RI, Gur RC. "Clinical subtypes of schizophrenia differ in brain and cerebrospinal fluid volume". American Journal of Psychiatry, 1994, 151, 343-350.
Gur RE, Mozley PD, Resnick SM, Mozley LH, Shtasel DL, Gallacher F, Arnold SE, Karp JS, Alavi A, Reivich M, Gur RC. "Resting cerebral glucose metabolism and clinical features of schizophrenia". Archives of General Psychiatry, 1995, 52, 657-667.
Gur RE, Cowell P, Turetsky BI, Gallacher F, Cannon T, Bilker W, Gur RC. "A followup MRI study of schizophrenia: Relationship of neuroanatomic changes with clinical and neurobehavioral measures". Archives of General Psychiatry, 1998, 55, 145-152.
Gur RE, Maany V, Mozley D, Swanson C, Bilker W, Gur RC. "Subcortical MRI Volumes in Neuroleptic-Naive and Treated Patients With Schizophrenia". American J Psychiatry, 1998, 155, 1711-1717.
Raquel E. Gur, Christian G. Kohler, J. Daniel Ragl, Steven J. Siegel, Kathleen Lesko, Warren B. Bilker, Ruben C. Gur. "Flat Affect in Schizophrenia: Relation to Emotion Processing and Neurocognitive Measures", Schizophrenia Bulletin vol. 32 no. 2 pp. 279–287, 2006
Gur, Raquel E., Keshavan, Matcheri S., Lawrie, Stephen M. "Deconstructing Psychosis With Human Brain Imaging", Schizophrenia Bulletin 2007 33(4), 921-931
Gur, Raquel, "Facial emotion identification and expression in schizophrenia: Lessons from image". analysis of brains and faces. Schizophrenia Research, ISSN 0920-9964, Vol: 102, Date: June, 2008, Pages: 3-3
Turetsky, Bruce I., Kohler, Christian G., Gur, Raquel E., Moberg, Paul. "Olfactory physiological impairment in first-degree relatives of schizophrenia patients". J. Schizophrenia Research, ISSN 0920-9964, Vol. 102
Gur, Raquel E. "Target detection discrimination investigated by event related functional magnetic resonance imaging". Schizophrenia Research, ISSN 0920-9964, Vol 102, June 2008, Pages 13-13
הערות שוליים

↑  Penn.Psychiatry Perspective  2007 ע'19
↑  אתר המכון למדעי הנוירולוגיה באוניברסיטת פנסילבניה
↑  Saykin AJ, Shtasel DL, Gur RE, et al(1994)
↑  (Gur RE, Mozley PD, Resnick SM et al (1995
↑  (Gur RE, Maany V, Mozley Det al (1998
שנג'ואו 6

שנג'ואו 6 (בסינית: 神舟六号) היא החללית הסינית המאוישת השנייה בחלל. היא שוגרה שנתיים אחרי שסין הצטרפה לקבוצת המדינות ששלחו אדם לחלל (הכוללת מלבדה את רוסיה וארצות הברית).
החללית שוגרה ב-12 באוקטובר 2005 כשעל סיפונה שני טייקונאוטים (פיי ג'ונלונג וניי האישנג). בעוד שבשיגור המאויש הראשון שהה הטייקונאוט בחלל 21 וחצי שעות, בשיגור הזה שהה צוות כחמישה ימים בחלל.
שנג'ואו 6 המריאה ממרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן ממתקן השיגור שבמדבר גובי בצפון-מערב סין.
ההמראה של החללית שודרה לראשונה בשידור חי יחד עם תמונות מתוך החללית עצמה.
ב-13 באוקטובר ביצעה החללית שינוי מסלול והפעילה את מנועיה כדי להוסיף לגובהה עוד 800 מטרים. בנוסף לעלייה בגובה החללית שונתה האינלינציה המסלולית (הזווית בין מסלול החללית לקו המשווה), יכולת המעידה על רמה גבוהה של תכנון המשימה וביצועי החללית.
ב-16 באוקטובר, בשעה 20:32 שעון גריניץ', נחתה החללית בשלום בערבות מונגוליה הפנימית שבסין.
שכונת פקידי אפ"ק

| --- | --- |

בתים בעלי גגות משוננים בסמטה
 מידע
 קואורדינטות:  32°04′01″N 34°46′08″E﻿ / ﻿32.06694444°N 34.76888889°E﻿ / 32.06694444; 34.76888889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) שכונת פקידי אפ"ק(למפת תל אביב רגילה) שכונת פקידי אפ"ק(למפת גוש דן רגילה) שכונת פקידי אפ"ק(למפת גוש דן מוגדלת) שכונת פקידי אפ"ק  he שכונת פקידי אפ"קhe שכונת פקידי אפ"קמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בתים בסמטה. בבית מימין ניתן להבחין בגג המשונן, בבית משמאל הוסר עיצוב זה. המדרגות המובילות לגג מקוריות
שכונת פקידי אַפָּ"ק היא מתחם מגורים שהוקם בתל אביב ב-1921 עבור פקידים בכירים באפ"ק, לימים בנק אנגלו-פלשתינה. המתחם הוקם כשביל ללא מוצא היוצא מרחוב שפ"ר, המחבר בין רחוב נחלת בנימין לשוק הכרמל וכרם התימנים.
האדמות שעליהן הוקמה השכונה נרכשו ב-1913, אך רק בעקבות מאורעות תרפ"א הואצו בנייתה ואכלוסה. את השכונה תכנן יוסף טישלר, ובתיה נבנו סביב שביל ללא מוצא שבקצהו כיכר קטנה. המתחם כלל עשרה בתים, כולם בני קומה אחת, מוקפים בגינות ובעלי גגות משוננים. הבתים נחשבו מפוארים יחסית לזמנם, וכללו אמבטיות, אריחי חרסינה וגגות שניתן לעלות אליהם. בכל הבתים השתכנו עובדי הבנק, למעט בית מספר 1, בו התגורר הסופר אשר ברש.
זמן קצר לאחר הקמת השכונה התברר כי בשל החיפזון שבבנייתה, לא נערכו כל בדיקות הקרקע הדרושות. בעיות ניקוז הובילו להצפות, חלק מהיסודות שקעו וסדקים הופיעו בחלק מקירות הבתים. ב-1923 נערכו התיקונים הנדרשים, בפיקוחם של האדריכל יוסף ברלין ושותפו המהנדס ריכרד פסובסקי. ב-1925 הורחבו חלק מהבתים, ולאחדים מהם נוספו קומות.
במשך השנים נהרס אחד מהבתים (בית מספר שמונה), ובמקומו נבנה בית בסגנון הבינלאומי. בבתים אחרים נוספו קומות, וחזיתות הגגות המשוננות שלהם נהרסו. השביל שסביבו הוקמו הבתים היה לכביש, המכונה סמטת שפ"ר, והכיכר הקטנה שבקצהו נהרסה כדי לאפשר תנועת כלי רכב.
לקריאה נוספת

יוסי גולדברג, שולה וידריך, עידית עמית-כהן, תל אביב. עיר גלויה (2009), עמ' 114-111.
ברוך רביד, הפרק "מבוי פקידי אפ"ק" בספר יוסף טישלר: אדריכל ומתכנן ערים בתל אביב, הוצאת מרכז באוהאוס, 2008
רמזי יוסף

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1968 (בן 56) כווית 
 מדינה:  פקיסטן 
 ידוע בשל:  תכנון הפיגוע במגדלי התאומים (1993)
 השכלה:  אוניברסיטת כווית 
 תפקיד:  פעיל ארגון הטרור המוסלמי אל-קאעידה
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
רמזי אחמד יוּסֶף (או: רמזי מוחמד יוסף; נכתב גם בצורה רמזי יוסוף או רמזי יוסף; בערבית: رمزي يوسف), נולד כעבדול באסט מחמוד עבדול כרים (בערבית: عبد الباسط عبد الكريم) ונודע בעשרות שמות בדויים, הוא טרוריסט כוויתי ממוצא פקיסטני שהיה אחד ממתכנני הפיגוע במגדלי התאומים ב-1993. כמו כן, תכנן והרכיב מטעני חבלה לפיגועים רבים נוספים, וכן היה האדריכל הראשי של תוכנית בוז'ינקה. במהלך בדיקת ההיתכנות לתוכנית בוז'ינקה, הטמין פצצה בטיסה 434 של פיליפין איירליינס.
לאחר מצוד נרחב, הוא נעצר בבית מסתור של אל-קאעידה באסלאמאבאד ב-1995 והוסגר לארצות הברית. הוא נשפט בניו יורק עם שני משתפי פעולה אחרים והורשע באחריות למעשה. יוסוף הצהיר "כן, אני טרוריסט, ואני גאה בכך כל עוד הטרור מופנה נגד ממשלת ארצות הברית". גזר הדין היה מאסר עולם ו-240 שנים בבידוד ללא אפשרות לשחרור מוקדם. מרצה את עונשו בבית הסוהר הפדרלי, ADX פירנצה, בית סוהר ברמת אבטחה מקסימלית.
תוכנית בוז'ינקה

תוכנית בוז'ינקה (בערבית: بجنكة, בטאגאלוג: Oplan Bojinka) הייתה ניסיון לסדרת פיגועי טרור אותם תכנן רמזי יוסף, אשר נעזר בדודו, ח'אלד שיח' מוחמד.
התוכנית כללה שלושה שלבים. תחילה, תוכננה התנקשות באפיפיור, יוחנן פאולוס השני, בעת ביקורו בפיליפינים. לאחר מכן, 11 מטוסי נוסעים יפוצצו בדרכם מאסיה לארצות הברית. בשלב האחרון של התוכנית, ירוסק מטוס לתוך מטה ה־CIA בווירג'יניה. בכך, קיוו המתכננים לגרום להשבית את תנועת המטוסים ברחבי העולם ולגרום לאלפי הרוגים. רמזי יוסף ערך ניסיון לבדיקת היתכנות התוכנית, כאשר הטמין פצצה בטיסה 434 של פיליפין איירליינס.