stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובי נתנזון
הערות שוליים

↑  מוטי בסוק, מנכ"ל מרכז מאקרו לכלכלה מדינית יתמודד לכנסת במפלגת העבודה, באתר TheMarker‏, 7 במאי 2012
↑  סנאט
↑  רובי נתנזון והגר צמרת-קרצ’ר, חלון פתוח לרווחה
↑  קרן פרידריך-אברט
↑  הפועלים החדשים, באתר כותר
↑  המלצות ה-OECD לגבי ישראל ויישומן
↑  הכשרה מקצועית למבוגרים וצרכי שוק העבודה בישראל
↑  השוק הירוק - צמיחה ירוקה וענפי שוק העבודה הישראלי
↑  ועדת טרכטנברג, המחאה החברתית ותוצאותיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306791505171  BnF: cb145145960 (data)  GND: 1012193861  ISNI: 0000 0000 6658 6842  LCCN: nr95014259  VIAF: 66698209   WorldCat (עם VIAF): 66698209
רודריך פיק

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1886 וירצבורג, גרמניה
 פטירה:  13 ביולי 1955 (בגיל 68) מינכן, גרמניה
 מדינה:  גרמניה
 ידוע בשל:  אדריכל בולט בתקופת הנאציזם
 מעסיק:  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 
רודריך פיק (בגרמנית: Roderich Fick) (16 בנובמבר 1886 - 13 ביולי 1955) היה האדריכל הגרמני שפעל בעיקר בתקופת השלטון הנאצי.
פיק קיבל הכשרה והדרכה כשעבד כשוליה תחת המורה והאדריכל הנודע, תיאודור פישר. הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטה הטכנית של מינכן בשנת 1935, תכנן את בית המגורים במינכן של רודולף הס בשנת 1936. פיק הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1937, ובכך תכנן ועיצב פרויקטים נאציים כמו בניינים שונים במתחם אוברזלצברג של אדולף היטלר וכמו כן צריפי SS. על פיק גם הוטלה המשימה לעצב מחדש את העיר האוסטרית, לינץ. עבודותיו לקחו גם חלק באירוע האדריכלות בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ של 1936.
לאחר מלחמת העולם השנייה, על פי משפטי נירנברג, פיג סווג רשמית כמיטלאופר (Mitläufer), 'מטייל עמית', אדם אשר היה שותף באופן פסיבי לפשעי הנאצים. לאחר המלחמה פיק השתתף ותכנון מבנים חדשים כחלק מפרויקט שיקומה של לינץ לאחר הפצצתה במלחמה ופרש לבוואריה. אשתו הראשונה נפטרה ב־2 באוקטובר 1938; בשנת 1948 הוא התחתן עם קתרינה בושר, הצעירה ממנו ב-28 שנה. בתו, פרידריקה נולדה בשנת 1950.
ראו גם

אדריכלות נאצית
הערות שוליים

↑  https://www.olympedia.org/athletes/920616
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116489839  ISNI: 0000 0000 6675 2521  LCCN: no2015034166  NKC: jo20191031913  SUDOC: 183053362  ULAN: 500066666  VIAF: 15521139   WorldCat (עם VIAF): 15521139 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה ובנושא אדריכלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריצ'רד קלברג

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1887 קינגסוויל, טקסס, ארצות הברית  
 פטירה:  8 במאי 1955 (בגיל 67) הוט ספרינגס, ארקנסו, ארצות הברית  
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת טקסס באוסטין 
 מפלגה:   המפלגה הדמוקרטית
 
ריצ'רד מיפלין קלברג האב (באנגלית: Richard Mifflin Kleberg Sr.‏; 18 בנובמבר 1887 – 8 במאי 1955), דמוקרט, היה חבר שבע קדנציות בבית הנבחרים של ארצות הברית ממחוז הקונגרס ה-14 של טקסס במהלך התקופה 1931–1945 ויורש של חוות קינג בדרום טקסס.
ביוגרפיה

קלברג נולד ב-18 בנובמבר 1887 בקינגסוויל, טקסס. הוא נבחר לראשונה בשנת 1931 בבחירות מיוחדות לרשת את הארי מ. ורצבאך המנוח. בחירתו גרמה למפלגה הדמוקרטית להשיג רוב בבית הנבחרים, שאותו היא שמרה במשך כל שישים ושלוש השנים הבאות מלבד ארבע. הוא נבחר ללא התנגדות בשנים 1940 ו-1942. לינדון ב. ג'ונסון כיהן כמזכיר הקונגרס תחת קלברג מ-1931 ועד מינויו לראש מינהל הנוער הלאומי של טקסס ב-1935.
כפי שתואר על ידי הביוגרף של ג'ונסון רוברט קארו, קלברג היה שמרן מושבע, ובהתחלה ראה באופן עמום את הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט ואת הניו דיל. אף על פי כן, הוא שוכנע על ידי לינדון ג'ונסון להצביע בעד מדיניות מפתח מסוימת של הניו דיל שהוא התנגד לה באופן אישי כאשר הובא לידיעתו שהם נהנו מתמיכה משמעותית בקרב בוחריו.
הוא הובס עבור מינוי מחדש בשנת 1944 על ידי ג'ון אי. לייל הבן, שנבחר ללא התנגדות באותו נובמבר. קלברג נפטר ב-8 במאי 1955 בגיל 67.
הוא היה חבר בקבוצת מילר בוושינגטון.
ראס לאנוף

| --- | --- |
 מדינה:  לוב לוב
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,300 (2010)
 קואורדינטות:  30°35′14″N 18°24′57″E﻿ / ﻿30.587238°N 18.415747°E﻿ / 30.587238; 18.415747 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לוב מוגדלת) טריפולי בנגאזי מיסראתה אל-ביידא רדאמס סבהא תוניסיה אלג'יריה ניז'ר צ'אד סודאן מ. הים התיכוןראס לאנוף(למפת לוב רגילה) טריפולי בנגאזי מיסראתה אל-ביידא רדאמס סבהא תונ. אלג'. ניז'ר צ'אד סו. מ. הים התיכוןראס לאנוף  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ראס לאנוף (ערבית: راس لانوف) היא עיר לובית לחוף הים התיכון בצפון לוב, במפרץ סידרה.
בעיר קיים "בית הזיקוק של ראס לאנוף", שהעבודות על בנייתו הסתיימו ב־1984, עם יכולת לייצר נפט גולמי בכמות של 220,000 חביות ביום. בית הזיקוק מופעל על ידי חברת "ראס לאנוף אויל אנד גאס פרוססינג", הכפופה לתאגיד הנפט הלאומי של לוב. בנוסף, קיים בעיר גם "ראס לאנוף פטרוכמיקל קומפלקס" – טרמינל נפט מרכזי, וכן צינורות מרכזיים של נפט: אמאל–ראס לאנוף, מסלה–ראס לאנוף וצינורות דפה–ראס לאנוף. נמל ייצוא הנפט של ראס לנוף, שהחל את פעילותו בשנת 1964, ממוקם במפרץ סידרה על חוף צפון אפריקה, במרחק של 650 ק"מ מטריפולי, ובמרחק של 450 ק"מ מערבית מעיר החוף מיסראתה. מתקני הנמל ממוקמים במרחק של כ־3 ק"מ ממתחם המשרדים ראס לנוף של החברה, הנמצא בגובה של 20 מטר מעל פני הים ומורכב ממשרדי הנהלה, אזורי תעשייה ומתקני דיור עובדים.
הערות שוליים

↑  Ras Lanuf Terminal, vebalibya.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 132299446   WorldCat (עם VIAF): 132299446 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בלוב ובנושא נפט וגז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרשימיר צ'וסיץ'

קרשימיר "קרשו" צ'וסיץ' (באנגלית: Krešimir "Krešo" Ćosić;‏ 26 בנובמבר 1948 – 25 במאי 1995) היה כדורסלן ומאמן כדורסל יוגוסלבי-קרואטי. הוא חולל מהפכה בכדורסל ביוגוסלביה והיה לכדורסלן הראשון בעולם ששיחק בכל חמש העמדות.
בשנת 1996 הפך צ'וסיץ' לשחקן הבינלאומי השלישי בלבד שנבחר אי פעם להיכל התהילה של הכדורסל. הוא אחד מ-62 אנשים בעולם שקיבלו את אות מסדר ההצטיינות של פיב"א. ב-2006 הוא נכנס להיכל התהילה של כדורסל המכללות, וב-2007 נבחר להיכל התהילה של פיב"א. הגביע הקרואטי בכדורסל והאולם הביתי של ק.ק. זאדאר, נקראים על שמו. צ'וסיץ' נבחר לספורטאי הקרואטי הטוב ביותר במאה ה-20 פעמיים: על ידי חדשות הספורט הקרואטית ועל ידי הטלוויזיה הלאומית הקרואטית.
צ'וסיץ' היה מנהיג כנסייה בולט ומיסיונר של הכנסייה המורמונית, וכן סגן שגריר קרואטיה בארצות הברית, בוושינגטון די. סי.
קריירת משחק > קריירת מועדונים מוקדמות

צ'וסיץ' נולד בזאגרב, הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה, ב-26 בנובמבר 1948. הוא גדל בזאדאר, ובשנת 1965 החל את קריירת המשחק שלו בק.ק. זאדאר. במדי זאדאר, הוא זכה בשלוש אליפויות הליגה היוגוסלבית: ב-1965, 1967 ו-1968.
קריירת משחק > קריירת מכללות ודראפט ה-NBA

בקיץ 1968 שיחק צ'וסיץ' בקבוצה עם השחקן הפיני ויקו ואיניו. ואיניו, סטודנט באוניברסיטת בריגהאם יאנג, סיפר לו על החיים בקולג', והזמין אותו לשחק עבור הקוגארס, קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה. צ'וסיץ' נענה להזמנה ועבר לארצות הברית ב-1969. בשנתו הראשונה הוא שיחק 12 משחקים בקבוצה, עם ממוצעים של 17.4 נקודות ו-12.6 ריבאונדים למשחק. בשנתו השנייה הוא העמיד ממוצעים של 15.1 נקודות ו-12.6 ריבאונדים למשחק, והוביל את הקוגארס לאליפות חטיבת ה-WAC ב-1971.
בשנת הג'וניור שלו, השנה השלישית, הוא שוב הוביל את קבוצתו לאליפות ה-WAC, עם ממוצעים של 22.3 נקודות ו-12.8 ריבאונדים למשחק, והוענק לו תואר כבוד אול-אמריקן על ידי יונייטד פרס אינטרנשיונל, מה שהפך אותו לשחקן הלא-אמריקאי הראשון שהשיג זאת. בדראפט ה-NBA ‏1972 הוא נבחר על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בסיבוב העשירי (מקום 144 בסך הכל), אך הוא בחר להישאר בבריגהאם יאנג.
כסיניור הוא העמיד ממוצעים של 20.2 נקודות ו-9.5 ריבאונדים למשחק, ושוב זכה בתואר האול-אמריקן. הממוצעים שלו בקריירת כדורסל המכללות היו 18.9 נקודות ו-11.8 ריבאונדים למשחק.
קריירת משחק > קריירת מועדונים מאוחרת

בדראפט ה-NBA ‏1973 נבחר צ'וסיץ' על ידי לוס אנג'לס לייקרס בסיבוב החמישי (84 בסך הכל). הוא דחה מספר הצעות מקצועיות מה-NBA וה-ABA, וחזר הביתה לקרואטיה, שם שיחק שוב בזאדאר, מ-1973 עד 1976. הוא היה אחראי על הבאת האמריקאי הראשון ששיחק במועדון כדורסל יוגוסלבי, כשהביא את דאג ריצ'רדס לזאדאר.
לאחר מכן שיחק באולימפיה ליובליאנה (1976–1978), וירטוס בולוניה (1978–1980) וציבונה זאגרב (1980–1983). רצף הניצחונות של ציבונה בשנות ה-80 היה בעיקר מפני שבזכות צ'וסיץ' הם זכו בגביע אירופה הראשון שלהם.
קריירת משחק > בנבחרת הלאומית

צ'וסיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוגוסלביה בגיל 17, לאחר שזומן לנבחרת הבוגרת על ידי המאמן הראשי ראנקו ז'רביצה. הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם 1967 ובאולימפיאדת 1968.
צ'וסיץ' מחזיק בשיא המשחקים בנבחרת לאומית (303). בסך הכל שיחק צ'וסיץ' בארבעה טורנירי כדורסל אולימפיים: 1968, 1972, 1976 ו-1980, אז הוביל את הנבחרת כקפטן למדליית הזהב. הוא הוביל את יוגוסלביה לצמד זכיות מדליות זהב באליפות העולם בכדורסל, ס-1970 ו-1978.
קריירת אימון

צ'וסיץ' אימן לראשונה את ק.ק. זאדאר עם שובו מבריגהאם יאנג ב-1973. עם זאת, הוא מצא את עבודתו כשחקן, מאמן ומנהל מועדון כמתישה מדי. ב-1976 אימן את אולימפיה ליובליאנה ובמקביל היה שחקן זאדאר (שתי הקבוצות שיחקו באותה ליגה). לאחר שפרש ממשחק חזר צ'וסיץ' לאמן, והוא הוביל את נבחרת יוגוסלביה למדליית כסף בטורניר הכדורסל באולימפיאדת סיאול (1988) ולמדליות ארד באליפות העולם 1986 וביורובאסקט 1987. אף על פי שאיש לא הסכים איתו, צ'וסיץ' התעקש לכלול שחקנים צעירים בנבחרת והיה הראשון שנתן להם הזדמנות, וביניהם דינו ראדג'ה, ולאדה דיבאץ וטוני קוקוץ'.
הוא גם זיהה כישרון בדיאן בודירוגה ועזר לו להניע את הקריירה שלו.
מחוץ למגרש > דיפלומטיה

צ'וסיץ' דחה הצעות אימון כדי שיוכל לעזור לקרואטיה בתקופת המלחמה בתחילת שנות ה-90. הוא הוצב בשגרירות קרואטיה בארצות הברית כסגן השגריר בוושינגטון די. סי. והיה האדם היחיד באותה תקופה שיכול לעזור בתיקון תפיסות מוטעות לגבי המלחמה. קשריו החזקים עזרו לקרואטיה והוא קיבל את פרס החירות על תרומתו לקידום השלום והפיוס לכל הקבוצות האתניות בקרואטיה.
מחוץ למגרש > כנסייה

במהלך תקופתו באוניברסיטת בריגהאם יאנג המיר צ'וסיץ' את דתו למורמונית, ולאחר מכן שימש כנשיא התנועה המורמונית בקרואטיה הפוסט-קומוניסטית. הוא הוטבל על ידי יו ניבלי, אחד החוקרים המפורסמים ביותר של הכנסייה. צ'וסיץ' גם הציג את כנסיית המורמונים למדינות יוגוסלביה לשעבר. הוא תרגם את ספר מורמון ואת הדוקטרינה והבריתות לקרואטית. על פי ניבלי, צ'וסיץ' אמר לו "יש מאה סיבות למה אני לא צריך להצטרף לכנסייה, ורק סיבה אחת למה אני צריך – כי זה נכון".
מחוץ למגרש > סופר

צ'וסיץ' היה ידוע בכך שנשא מזוודה מלאה בספרים לכל מקום שנסע. תמיד היה לו בהישג יד את הגאדג'ט העדכני ביותר והוא היה אובססיבי לטכנולוגיה. הוא הקשיב למוזיקה קלאסית ואהב תיאטרון ואומנויות. בשנות ה-80 החל לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו, שמעולם לא הושלמה. בתו, אנה, פרסמה את כתביו במאי 2019 בקרואטית תחת השם "שחק, האמן, חיה" (Play, Believe, Live). הספר נותן מבט מבפנים על הקריירה הספורטיבית של צ'וסיץ' ועל תפיסותיו לגבי ספורט בכלל.
מותו

בשנים שלאחר קריירת הכדורסל שלו עבד צ'וסיץ' בארצות הברית כדיפלומט קרואטי, בנציגות דיפלומטית בוושינגטון די. סי., לאחר שעזר לאבטח את הקרקע שבה נמצאת השגרירות כיום. צ'וסיץ' מת בבולטימור, מרילנד, בשנת 1995, מלימפומה שאינה הודג'קין. הוא נקבר בבית הקברות מירוגוי בזאגרב, קרואטיה. אנשים הגיעו מכל רחבי יוגוסלביה לשעבר להלוויה שלו, על אף המלחמה. הוא הותיר אחריו את אשתו לירקה, שתי בנותיו ובנו קרשימיר.
תארים

גביע הקרואטי בכדורסל והאולם הביתי של ק.ק. זאדאר נקראים על שמו.
שיחק 6 פעמים במשחק האולסטאר של פיב"א ושיחק בנבחרת אירופה.
אחד מהמדליסטים המובילים של גביע העולם, עם 4 מדליות.
זכה בתואר MVP של אליפות אירופה בכדורסל, בשנים 1971 ו-1975.
נבחר לספורטאי השנה בקרואטיה ב-1980.
הוכנס להיכל התהילה של אוניברסיטת בריגהאם יאנג, בשנת 1983.
נבחר ל-50 השחקנים הגדולים בתולדות פיב"א ב-1991.
קיבל את פרס החירות ביוטה, 1993.
זכה באות הכבוד של פיב"א בשנת 1994.
הוכנס להיכל התהילה של הכדורסל ב-1996.
הוכנס להיכל התהילה של יוטה בכדורסל, ב-2001.
זכה בפרס מפעל החיים הקרואטי בספורט, בשנת 2002.
ב-4 במרץ 2006, הפך לכדורסלן השני שגופייתו הופרשה על ידי אוניברסיטת בריגהאם יאנג (הראשון היה דני איינג').
הוכנס להיכל התהילה של כדורסל המכללות, בשנת 2006.
הוכנס להיכל התהילה של פיב"א, ב-2007.
נבחר לאחד מ-50 התורמים הגדולים ליורוליג, ב-2008.
תארים > הנצחה

טירת קליפי (אנ'), טירה מהמאה ה-17 באי אוגליאן.
היכל קרשימיר צ'וסיץ' בזאדאר, אולם הספורט המגוון ביותר בקרואטיה.
פסל המביט על היכל קרשימיר צ'וסיץ'.
כיכר בזאגרב, קרואטיה הנושאת את שמו (Trg Krešimira Ćosića).
רחובות בזאדאר, ווקובאר ודוברופולאנה.
סל זיכרון בזאדאר בו החל את קריירת הכדורסל שלו בילדותו.
הערות שוליים

↑  "Croatian Basketball Hall of Fame". www.eurobasket.com.
↑  "The Krešimir Ćosić Hall". www.dalekovod.hr.
↑  "Zadar Tourist Board - About Zadar - Famous people born in Zadar - Kre…", archive.ph, 2013-02-17, נבדק ב-2013-02-17
↑  "Scorecard - 06.05.95 - SI Vault", archive.ph, 2012-12-02, נבדק ב-2012-12-02
↑  "National Hero". Church News.
1 2  סטנקוביץ', ולדימיר. "Kresimir Cosic, a player ahead of his time". יורוליג.
↑  "KRESIMIR COSIC". אוניברסיטת בריגהאם יאנג. נבדק ב-2021-11-05.
↑  "Los Angeles Lakers Draft Picks", LakersWeb.com, אורכב מ-המקור ב-2013-01-27, נבדק ב-2013-01-27
↑  "The day when basketball of Zadar got the shiniest pearl". aba-liga.com. נבדק ב-26 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fiba profile archive. פיב"א
↑  Nibley, Eloquent Witness (2008, ISBN 9781606410035), עמוד 261.
↑  הרמון, דיק (8 ביוני 2015). "Kresimir Cosic honored in Croatia, teammate on hand for celebration". Deseret News. {{cite web}}:  (עזרה)

פסל של צ'וסיץ' במרכז הספורט וישניק בזאדאר
ראש גשר

ראש גשר הוא מונח המתאר ביצור כניסה לשטח חדש כצעד לפני השגת שליטה בשטח. מקורו של המושג מגיע מעולם המלחמה, אך כיום נמצא בשימוש במגוון תחומים.
מקור המושג

במקור, תיאר המושג ראש גשר ביצור צבאי שנועד להגן על צידו של גשר שמתחבר לגדה שבה נמצא האויב. המונח הוכלל וכיום הוא מתייחס להגנה על שטח המשתרע לתוך שטח האויב. פעמים רבות משתמשים במונח בהתייחס לפעולת כיבוש שנעשתה באמצעות חציית האזור הימי ותקיפה באמצעות כלי רכב אמפיבים לצורך מתיחת קו אספקה מעבר למכשול השטח.
הליך העברת כוחות צבא על גבי גשרים הוא לרוב איטי ומורכב ולכן קיימת חשיבות גבוהה לאבטחת קצה הגשר מפעילות עוינת. כמו כן, קיים צורך להגן על החיילים אשר ממתינים על הגדה לפני עלייתם על הגשר. בעבר די היה בהצבת מסך הסוואה לפני העלייה לגשר ולאחר הירידה ממנו, אך כיום נדרשות הגנות מורכבות יותר.
לרוב מחזיק ראש גשר מספר ימים בלבד. לאחר מכן מצליחים הכוחות התוקפים להרחיב את שליטתם ומקימים עמדה או שהם מאבדים את האחיזה בגשר ונהדפים לאחור.
מקור המושג > ראשי גשר מפורסמים

במהלך מלחמת העולם השנייה, לחמו בעלות הברית על השגת שליטה על גשר לודנדורף, שהיה היחיד מבין גשרי הריין שהיה עדיין בר שימוש באותה עת. הכוחות האמריקאיים הצליחו לאבטח את שני צידי הגשר וליצור ראש גשר לתוך השטח הגרמני.
במהלך מלחמת יום הכיפורים ערך צה"ל את מבצע אבירי לב שבו צלחו כוחות חיל ההנדסה וחיל השריון את תעלת סואץ ויצרו ראש גשר לעומק השטח המצרי ואיפשרו את המפנה בחזית הדרומית בלחימה.
שימושים אחרים במונח

בעולם העסקים מתייחס המונח ראש גשר לחדירה של חברות לשווקים חדשים או לקהלי יעד חדשים, בדרך כלל עם מוצר חדש, שינוי במוצר קיים או מסע פרסום שנעשה על ידי החברה במטרה לחדור לשוק החדש.
בעולם טכנולוגיית המידע ראש גשר הוא שרת המייצג רשת אחת בתוך רשת אחרת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4529893-2
ריצ'רד קלי

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1975 (בן 49) ניופורט ניוז, וירג'יניה
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 עיסוק:  תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה  Midlothian High School 
 פרסים והוקרה:  פרס מכונת הזמן (2010) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס ריצ'רד קלי (באנגלית: James Richard Kelly; נולד ב-28 במרץ 1975) הוא במאי קולנוע ותסריטאי אמריקאי אשר מוכר בעיקר בשל סרטו משנת 2001 "דוני דארקו".
ביוגרפיה

קלי גדלו בעיר ניופורט ניוז במדינת וירג'יניה בארצות הברית, שם למד בבית הספר "Midlothian High School". בהמשך קיבל מלגת לימודים ועבר לדרום קליפורניה על מנת ללמוד המחלקה לקולנוע באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC). במהלך לימודיו ב-USC הפיק קלי שני סרטים קצרים - "The Goodbye Place" ו"Visceral Matter" לפני שסיים את לימודיו בשנת 1997.
קלי זכה לעיקר פרסומו הודות לסרט המדע בדיוני "דוני דארקו" משנת 2001, אותו כתב וביים בו כיכב בתפקיד הראשי ג'ייק ג'ילנהול. אף על פי שהסרט זכה להצלחה מעטה יחסית כאשר יצא לראשונה לקולנוע, הסרט צבר פופולריות רבה לאחר שיצא לשוק על גבי DVD וזכה למעמד של סרט פולחן ברחבי העולם במשך השנים.
בעקבות ההצלחה הרבה לה זכה סרטו הראשון באורך מלא קלי הקים חברת הפקות משלו בשם "Darko Entertainment".
סרטו השני של קלי, "עלילות סאות'לנד", אשר הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2006, יצא באופן רשמי לאקרנים ב-16 בנובמבר 2007 וכיכבו בו דוויין ג'ונסון, שרה מישל גלר, שון ויליאם סקוט, קווין סמית' ומירנדה ריצ'רדסון.
בשנת 2009 יצא סרטו השלישי "הקופסה"; סרט מדע בדיוני ומותחן פסיכולוגי המבוסס על הסיפור הקצר "Button, Button" משנת 1970 מאת ריצ'רד מתיסון, בכיכובם של קמרון דיאז וג'יימס מרסדן על זוג צעיר שמקבל קופסה מאדם מסתורי (בגילומו של פרנק לנגלה) שמציע להם מיליון דולר אם ילחצו על הכפתור בקופסה, אבל שברגע שהלחצן נלחץ, מישהו שהם לא מכירים ימות.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2001 | דוני דארקו | במאי, תסריטאי |
| 2005 | דומינו | תסריטאי |
| 2006 | עלילות סאות'לנד | במאי, תסריטאי |
| 2009 | הקופסה | במאי, תסריטאי, מפיק |
| 2009 | אבא שלך מלך | מפיק |
| 2009 | I Hope They Serve Beer in Hell | מפיק |
| 2010 | מבצע: סוף המשחק | מפיק |
ראש האריסון

ערך זה עוסק במצוק באי רוס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°16′00″S 166°22′01″E﻿ / ﻿77.2667°S 166.367°E﻿ / -77.2667; 166.367
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיראש האריסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיראש האריסון
 
ראש האריסון או מצוק האריסון (באנגלית: Harrison Bluff) הוא לשון יבשה (ראש) או צוק, המהווה את הקצה הדרומי של חוף מקדונלד, באי רוס, שבאנטארקטיקה.
המצוק ממוקם בקצה של גבעת טרכייט הפונה לעבר הים; ובצידו המערבי של הר בירד.
למצוק צבע חיוור, והוא מורכב מסלע טרכיט.
חמסניים רבים מקננים על המצוק.
היסטוריה > תחנת המחקר

בשל הציפורים הרבות המקננות על הצוק, הוקמה תחנת סקר בפינה הצפון-מערבית של הצוק על ידי אי. בי. פיצג'ראלד (E.B. Fitzgerald) ממשלחת חקר כף בירד, מטעם משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד אשר חקרה את האזור בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959.
היסטוריה > מקור השם

שמה של לשון היבשה ניתן לה על ידי ועדת השמות האנטארקטית של ניו זילנד.
הלשון נקראת על שם ג'יי. האריסון (J. Harrison), שהיה מטפס הרים - מסייע של משלחת הסקר הגאולוגי.
הערות שוליים

↑  צו מתן השמות האנטארקטיים הרשמי של ממשלת ניו זילנד
↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
ריקי סנדרס

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1962 (בן 61) טמפל, ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית
 עמדה:  תופס
 מספר:  46, 83, 80
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה טקסס-סן מרקוס
 קבוצות כשחקן
 1985–1995:  יוסטון גמבלרס (USFL) ‏(1985)   וושינגטון רדסקינס (1986–1993)   אטלנטה פלקונס (1994)   מיאמי דולפינס (1995)   אטלנטה פלקונס (1995)
 הישגים כשחקן
 זכייה בסופרבול XXII   בחירה ל-70 השחקנים הגדולים של הרדסקינס
 
ריקי ווין סנדרס (באנגלית: Ricky Wayne Sanders; נולד ב-30 בספטמבר 1962 בטמפל, טקסס) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגות ה-NFL וה-USFL.
קריירה

את קריירת הפוטבול שלו החל סנדרס באוניברסיטת המדינה טקסס-סן מרקוס. לאחר שסיים את לימדיו במכללה, ב-1985 עבר לשחק ב-USFL עבור יוסטון גמבלרס. לאחר סגירת הליגה ב-1986, עבר לשחק עבור וושינגטון רדסקינס, שם השתלב עם ארט מונק וגארי קלארק בשלישית תופסים שכונו "הפלוגה". שיא הקריירה של סנדרס היה בסופרבול XXII, בו תפס תשע מסירות למרחק 193 יארדים מתוכן שתי מסירות לטאצ'דאון. בסוף עונת 1995 פרש סנדרס ועד היום מחזיק בשיא היארדים למשחק סופרבול (193 יארדים) ובשיא מרחק התפיסה לטאצ'דאון (80 יארדים).
רודריק כריסטופר מסגרייב

אין תמונה חופשית
רודריק כריסטופר מסגרייב (באנגלית: Roderick Christopher Musgrave; ‏ 1914 – 22 ביולי 1946) היה קצין בבולשת הבריטית בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. לאחר מכן שימש כסגן המושל של מחוז לוד שמושבו בתל אביב ומשם עבר לירושלים לשמש כעוזרו של המזכיר הראשי של ממשלת המנדט. נתגלה כאוהד של היישוב היהודי והציונות. נהרג בפיצוץ מלון המלך דוד.
בבולשת הבריטית

רודריק כריסטופר מסגרייב הגיע לארץ ישראל בשנת 1936 בהיותו בן 22, על מנת לשרת כשוטר. הוא הוצב לבולשת הבריטית. לאחר שארתור פרדריק ג'יילס נתמנה כמפקד הבולשת בשנת 1938 הוא נתמנה להיות אחד מעוזריו.
בשנת 1939 התגברה תנועת ההעפלה לארץ ישראל, זאת בשל המגבלות על העלייה שהוטלו על ידי הספר הלבן ובעיקר בשל בריחת היהודים מהמדינות שהיו תחת שלטון או חסות הנאצים. אנשי משטרת המנדט והבולשת הבריטית הגבירו את מאבקם בהעפלה. עד חודשי האביב של 1939 לא הצליחו אנשי המשטרה והבולשת לעצור אלא ספינות מועטות בלבד. מאז החלו שלטונות המנדט לשכלל את רשת השמירה והתארגנה חטיבה מיוחדת של הבולשת לטיפול בהעפלה ומסגרייב נתמנה למפקדה. לרשותו עמדו כמה בריטים דוברי עברית ומספר מלשינים יהודים. ספינות מלחמה וסירות משמר מהירות הוזעקו לחופי הארץ ובחודשי הקיץ של אותה שנה הצליחה ממשלת המנדט לצמצם את תנועת ההעפלה, אולם התנועה לא נפסקה והפכה לחלק מן המאבק של היישוב בגזירות הספר הלבן.
במינהל האזרחי

בשנת 1942 התמנה מסגרייב לסגן מושל מחוז לוד בדרגת סגן ניצב ומשרדו היה בתל אביב. הוא התגלה כאוהד של המפעל הציוני, וקשר קשרי ידידות אישיים עם ראש העיר ישראל רוקח, כאשר שלטונות המנדט נקטו בפעולות אלימות נגד ארגוני המחתרת, ניהל מסגרייב שיחות ידידותיות עם אנשי ההגנה והאצ"ל כדי לרכך את העימות.
מסגרייב זכה לפופולריות בעיר, הוא התרשם מחיי התרבות של העיר, המוזיקה והתיאטרון ומאורח החיים הססגוני בעיר. כסגן המושל נהג לאשר תוכניות בינוי בעיר ולהענות לדרישות שכר של עובדי העירייה ומורים שהובאו בפניו.
סוף דרכו

בחודש מאי 1946 עבר מסגרייב לירושלים כדי לשרת במזכירות הכללית של ממשלת המנדט בתור עוזר המזכיר הראשי. עזיבתו את תל אביב עוררה צער בקרב מכריו בעיר ולרגל עזיבתו ערכה עיריית תל אביב מסיבת פרידה חגיגית לכבודו. מסגרייב לא האריך ימים בתפקידו החדש. שבועיים לאחר היכנסו לתפקיד הוא נספה כאשר האצ"ל פוצץ את האגף הדרומי של מלון המלך דוד, אותו שכרו שלטונות המנדט הבריטי כדי לשמש למקום מושבו של מינהל השלטון המנדטורי. מסגרייב היה אחד מ־91 האנשים שנהרגו בפיצוץ, מהם 28 בריטים, ו־17 יהודים. הוא הובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי בהר ציון.
ראש גזר

| --- | --- |

עטיפת המהדורה השנייה של הספר
 מידע כללי
 מאת:  ז'ול רנאר
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  צרפת 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1899
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 135 מהדורה שנייה - 219
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מהדורה ראשונה - ספרית פועלים מהדורה שנייה - הוצאת כרמל
 תאריך:  מהדורה ראשונה - 1950 מהדורה שנייה - 2000
 תרגום:  מהדורה ראשונה - רפאל אליעז מהדורה שנייה - נורית פלד-אלחנן
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002073666, 002149569, 002051103
 
פסל של ז'ול רנאר ו"ראש גזר" בעיירה שיטרי לה מין, בה גדל
ראש גזר (צרפתית: Poil de carotte, "שיער (בצבע) גזר") הוא קובץ פרקים קצרים שהם מעין אוטוביוגרפיה של הסופר הצרפתי ז'ול רנאר. קובץ ראשון יצא ב-1899 וב-1902 נוספו עוד חמישה פרקים. על הספר כתב הסופר הצרפתי ז'אן פולאן שזה אחד מן "הטקסטים הצרפתיים היותר מושלמים שאנו מכירים".
ב-1899 כתב רנאר מחזה המבוסס על מספר פרקים בספר. המחזה הוצג לראשונה ב-1900.
התרגום הראשון לעברית, מעשה ידי רפאל אליעז, הופיע בשם: פרנסוא ראש גזר ב-1950 וזכה להצלחה.
ב-2000 יצא לאור תרגום הספר והמחזה של נורית פלד-אלחנן בשם ראש גזר.
בישראל הוצג המחזה בשם: "פרנסואה ראש גזר" בתיאטרון זירה ב-1957 עם יהודה פוקס בתפקיד האב, ליה דוליצקיה בתור האם ושולמית פילין בתפקיד "פרנסואה ראש גזר". בשנת 1966 בתיאטרון העממי של אברהם דשא עם נחמיה פרסוף בתפקיד האב, עליזה יצחקי בתפקיד ראש גזר ושולמית אדר בתור האם, בתיאטרון אורנה פורת ב-1975 עם גדעון זינגר בתפקיד האב ועוד.
"ראש גזר" עובד גם לקולנוע ולטלוויזיה.
הספר

הספר מורכב מ-49 פרקים קצרים ללא קשר כרונולוגי ביניהם. הם מתארים את הקורה במשפחת לֶפּיק המתגוררת בכפר במחוז נייבר. ההורים הם מאדאם ומסיה לפיק ושלושת צאצאיהם - הבכור פליקס, האמצעית ארנסטין והקטן פרנסואה המכונה בגלל שערו האדום (ג'ינג'י) "ראש גזר". מאדאם לפיק היא הדמות הדומיננטית במשפחה ואינה מסתירה את איבתה ל"ראש גזר" הנאלץ להישמע לה, לבצע מטלות רבות בבית ולקבל מכות לעיתים קרובות, דבר שנחסך מאחיו. מסיה לפיק שונא את אשתו ומנסה להיות רוב הזמן מחוץ לבית בעסקיו בפריז ובציד. "ראש גזר" אינו ילד שובב כמו שהוא מדוכא על ידי משפחתו. באחת הפעמים הוא מטיח כלפי אביו: "אתה שקוע בדאגות שלך בעוד שאמא, והגיע הזמן לומר זאת, אין לה כלב אחר להכות חוץ ממני".
המחזה

המחזה הוא במערכה אחת, מתאר אפיזודה אחת בבית משפחת לפיק ומתבסס על שלושה סיפורים בקובץ. משתתפים בו: מאדאם לפיק, מסיה לפיק, "ראש גזר" והמשרתת החדשה אנט. שני מאורעות חשובים קורים בו בזמן קצר:
המשרתת אנט מגיעה לעבוד בבית משפחת לפיק ונתקלת בתחילה ב"ראש גזר". היא מתייחסת אליו כבן אדם ואף קוראת לו בראשונה "מסיה לפיק" וכשהוא אומר לה ששמו "ראש גזר" היא קוראת לו "מסיה ראש גזר". תוך כדי השיחה הוא שופך את ליבו לפניה ומתאר לה את מצבו הקשה בבית, שאמו שונאת ומכה אותו ולאביו ולאחיו זה לא אכפת.
"ראש גזר" קובע עם אביו לצאת לציד אבל אמו אוסרת עליו ומטילה עליו מטלות שונות. הוא מודיע לו ששינה את דעתו ושאינו יכול לצאת לציד אבל מפחד לומר לו שאמו אוסרת עליו. אביו כועס עליו ותולה זאת באופיו הבלתי יציב של "ראש גזר". אנט מתערבת ואומרת למסיה לפיק שמאדאם לפיק היא זאת שאוסרת על ראש גזר לצאת אתו. כאן בפעם הראשונה תופס מסיה לפיק פיקוד ומבטל את האיסור של מאדאם לפיק והיא בתגובה בורחת מהבית אבל בעלה יודע שזו הצגה והיא תחזור. "ראש גזר" יושב בפעם הראשונה עם אביו לשיחת נפש ומספר לו כי אמו שונאת אותו ומתעללת בו וכי פעמיים עמד להתאבד ומאשים אותו כי התעלם ממצבו. מסיה לפיק מתוודה לפניו כי גם הוא אינו סובל את מאדאם לפיק וקיים ביניהם נתק של 16 שנים בערך מהתקופה שנולד וכי כנראה היא מוציאה את זעמה ותסכולה עליו.
בסוף השיחה הם מתפייסים ומסיה לפיק קורא לו בפעם הראשונה בשם פרנסואה, נותן בידו רובה ושניהם יוצאים לציד.