stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים
הערות שוליים

1 2  Jane Mayer, Donald Trump’s Ghostwriter Tells All, The New Yorker, ‏18 ביולי 2016
↑  Zuckerman, Alex; Farhi, Arden (May 24, 2019). "Trump's ghostwriter says writing "The Art of the Deal" is the greatest regret of his life". CBS News. Retrieved May 24, 2019.
↑  Ralph Novak (29 בפברואר 1988). "Picks and Pans Review: Trump: the Art of the Deal". People. נבדק ב-21 בנובמבר 2014. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Zuckerman, Alex; Farhi, Arden (2019-05-24). "Trump's ghostwriter says writing "The Art of the Deal" is the greatest regret of his life". CBS News. נבדק ב-2019-05-24.
↑  "Donald Trump reveals his favorite book". MSNBC. נבדק ב-2016-07-18.
↑  Linda Qiu (6 ביולי 2015). "Is Donald Trump's Art of the Deal the best-selling business book of all time?". PolitiFact. Tampa Bay Times. נבדק ב-28 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  John Tierney (6 במרץ 1991). "'Art of the Deal,' Scaled-Back Edition". The New York Times. נבדק ב-21 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  John Paul Rollert (30 במרץ 2016). "An Ethicist Reads The Art of the Deal". The Atlantic. נבדק ב-26 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| דונלד טראמפ |
| --- | --- | --- |
| הורים | פרד טראמפ • מרי טראמפ |  |
| אחים | מריאן טראמפ • פרד טראמפ (הבן) • אליזבת טראמפ • רוברט טראמפ |  |
| נשים | איוונה טראמפ • מרלה מייפלס • מלאניה טראמפ |  |
| ילדים | איוונקה טראמפ (הנשואה לג'ארד קושנר) • דונלד טראמפ ג'וניור • אריק טראמפ • טיפאני טראמפ • בארון ויליאם טראמפ |  |
| אירועים במהלך כהונתו הראשונה כנשיא ארצות הברית | השבעתו לנשיאות (2017) • עסקת הנשק האמריקאית–סעודית (2017) • התקיפה האמריקאית בסוריה (2017) • נאום ירושלים (2017) • פסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור (2018) • העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים (2018) • פסגת האנוי (2019) • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן (2019) • הפסגה באזור המפורז הקוריאני (2019) • הליך הדחתו (2019) • התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד (2020) • עסקת המאה (2020) • מגפת הקורונה בארצות הברית (2020) • רצח ומחאות ג'ורג' פלויד (2020) • הסכמי אברהם (2020) • הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 • ההסתערות על הקפיטול (2021) • הליך הדחתו ומשפט ההדחה השני (2021) • השבעתו לנשיאות (2025) |  |
| דברים בבעלותו או על שמו | ארגון טראמפ • מגדל טראמפ העולמי • בניין טראמפ • מגדל טראמפ • הספרייה הנשיאותית על שמו • רמת טראמפ • מיס תבל • מיס ארצות הברית • נאופלפה דונלדטראמפי • לרשימת עסקיו המלאה |  |
| ספריו | טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים (1987) •  טראמפ: להישרד בצמרת (1990) • טראמפ: אמנות הקאמבק (1997) • אמריקה שמגיעה לנו (2000) • איך להתעשר (2004) • הדרך לפסגה (2004) • טראמפ 101 (2006) • רוצים שתהיו עשירים: שני אנשים - מסר אחד (2006) • לחשוב בגדול - להצליח בגדול: בעסקים ובחיים (2007) • תחשוב כמו מנצח (2009) • מגדל טראמפ (2011) • אמריקה הנכה (2015) |  |
| אחר | אש וזעם • פרשת טראמפ–אוקראינה • דו"ח מולר • מחאות נגד דונלד טראמפ • טראמפיזם |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בעקבות הזמן האבוד

| --- | --- |

הגרסה הראשונית של "בעקבות הזמן האבוד" עם הערות בכתב של מרסל פרוסט
 בצד של סוואן  הכלואה  אלברטין איננה  סדום ועמורה  בצל עלמות מלבלבות  צד גרמאנט  הזמן שנמצא 
 מידע כללי
 מאת:  מרסל פרוסט
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  רומן 
 נושא:  זיכרון, אמנות, זמן, ספרות 
 מקום התרחשות:  פריז, נורמנדי 
 תקופת התרחשות:  הרפובליקה הצרפתית השלישית 
 הוצאה
 הוצאה:  Éditions Grasset, הוצאת גלימאר 
 מקום הוצאה:  צרפת 
 תאריך הוצאה:  1913–1927
 הוצאה בעברית
 תרגום:  ישראל זמורה (תשכ"ח);  הלית ישורון (תשנ"ב 1992–תשע"ג 2012)
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  7
 פרסים
 רשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד 
 
בעקבות הזמן האבוד (בצרפתית: À la recherche du temps perdu; בתרגום מדויק יותר: "בחיפוש אחר הזמן האבוד") היא סדרה של שבעה רומנים (הפטלוגיה) שכתב מרסל פרוסט, המהווים את יצירתו העיקרית. ביצירה זו הגיבור הראשי הוא הזיכרון האנושי, שבו הכול נשמר, מעובד ומתפרש.
פרוסט מת לפני שהספיק לעבור על הטיוטות והתיקונים לספריו המאוחרים, ושלושת האחרונים פורסמו לאחר מותו.
רקע

פרוסט הגיש את ספרו, "בצד של סוואן" (החלק הראשון של "בעקבות הזמן האבוד"), להוצאת Nouveau Revue Francais, אך אנדרה ז'יד, שעמד בראשה, דחה אותו וכך גם הוצאות לאור נוספות. פרוסט פרסם את הכרך הראשון על חשבונו. בהמשך קנה Gaston Gallimard, הבעלים של ההוצאה לאור La Nouvelle Revue Française, את הזכויות של הפרסום ופרסם בעצמו את כל ההמשכים.
חרף קבלת הפנים הצוננת, הספר זכה להכרה מתעצמת ומופיע במקום השני ברשימת 100 הספרים של המאה של לה מונד, במקום השמיני ברשימת עשרת הספרים הטובים ביותר בכל הזמנים של טיים מגזין וגם במקום הראשון ברשימת 100 הספרים הטובים ביותר בכל הזמנים.
המחזור כולל שבעה ספרים, שנכתבו בגוף ראשון וכוללים חומר אוטוביוגרפי של פרוסט. הספרים קשורים ומהווים מחזור אחד, אך אפשר לקרוא אותם בנפרד. אלה מרכיבי המחזור:
בצד של סוואן (Du côté de chez Swann) – הופיע לראשונה ב-1913 וב-1919 הודפסה גרסה מתוקנת;
בצֵל עלמות מלבלבות (À l'ombre des jeunes filles en fleurs) – הופיע ב-1919 וזכה בפרס גונקור באותה שנה;
צד גרמאנט (Le Côté de Guermantes) – רומן בשני כרכים, שהופיעו בשנים 1920 ו-1921;
סדום ועמורה (Sodome et Gomorrhe) – הופיע בשני כרכים בשנים 1921 ו-1922;
הכלואה (La Prisonnière) – הופיע ב-1923;
אלברטין איננה (Albertine disparue; במקור נקרא La Fugitive) – הופיע ב-1925;
הזמן שנמצא (Le Temps retrouvé) – הופיע ב-1927.
מחזור זה של שבעה רומנים, הכוללים כ-3,200 עמודים ויותר מ-2,000 דמויות, הניעו את גרהם גרין לומר כי פרוסט היה "הנובליסט הגדול של המאה ה-20", ואת סומרסט מוהם לקרוא לו "יצירת הבדיון הגדולה ביותר עד היום".
תרגומים עבריים

בעקבות הזמן האבוד, מצרפתית: ישראל זמורה, תל אביב: מחברות לספרות, יולי 1968, תשכ"ח. (תרגום לכרך א': "במחוזו של סבן")
בעקבות הזמן האבוד, מצרפתית: הלית ישורון; [עורך התרגום: מנחם פרי], תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשנ"ב 1992–תשע"ג 2012
לקריאה נוספת

ז'ולייט חסין, אמנות ויהדות ביצירתו של פרוסט, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
עדה צמח, במעגלי "חֵפֶשׂ הזמן האבוד" : פנים אחדות ביצירתו של פרוסט, הוצאת דביר, 1973
הערות שוליים

↑  The 10 Greatest Books of All Time (באנגלית)
↑  The Greatest Books (באנגלית)
↑  השמות העבריים המופיעים כאן מבוססים על תרגומה של הלית ישורון במסגרת הספריה החדשה.
↑  שלושת הספרים האחרונים במחזור הופיעו לאחר מות הסופר.
↑  הלית ישורון, על עבודת התרגום, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 1 בפברואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522293005171  PLWABN: 9810576393605606  BNE: XX2140181  BnF: cb11940457r (data)  CANTIC: a17484030  GND: 4006834-1  LCCN: n00020665  MusicBrainz work: 303d9eae-132e-441a-bae4-774f4ab7931d  NLG: 279230  NSK: 000141330  SELIBR: 355617  SUDOC: 027341526  VIAF: 184661790   WorldCat (עם VIAF): 184661790
יישוב חשבון

יישוב חשבון (באנגלית: Settlement) הוא העברת נכסים בפועל בין גופים לאיפוס החובות ביניהם. יישוב חשבון קורה הן בהעברת כספים במטבע נתון (למשל, העברות בין חשבונות בנקים באותה המדינה) והן בהעברת כספים מול נכס כלשהו (למשל, בקניית ניירות ערך, או קניית מט"ח במטבע מקומי).
יש הפרדה בין יישוב חשבון ובין סליקה (Clearing): בעוד שהאחרונה היא פעולת קיזוז ופישוט החובות בין מספר גופים פיננסיים, יישוב החשבון כולל העברת כספים בפועל ליישוב החובות.
לעיתים קרובות מסלקות מבצעות את שני התפקידים, הן סליקה והן יישוב חשבון עבור המשתתפים בהן (למשל, מסלקה של בורסה לניירות ערך מחזיקה חשבונות עבור הברוקרים החברים, ומעבירה מתוכם כספים עבור העסקאות שהורו על ביצוען).
היסטורית, טרם עידן האינטרנט והמחשוב, היה יישוב חשבון פעולה יקרה ואיטית מאד, ולכן בוצעה תקופתית. (לרוב: יומית במסלקה בנקאית או בסליקת כרטיס חיוב מיידי, וחודשית בסליקת כרטיס אשראי) סליקה זו בוצעה תוך קיבוץ (Batching) של פעולות רבות (חיוב וזיכוי גם יחד) לפעולה יחידה המתאימה לסכום פעולות אלה. למשל, בכרטיס אשראי נסכמים החיובים שביצע האדם במהלך התקופה, ומקוזזים החזרי התשלומים שבוצעו לכרטיס בתקופה בת חודש לרוב. בכרטיס חיוב מיידי לעומת זאת, קורה אותו הדבר ברזולוציה יומית.
ראו גם

RTGS – מערכת יישוב חשבון בזמן אמת (בניגוד ליישוב חשבון תקופתי)
הערות שוליים

↑  Unpacking clearing and settlement, אתר הזרוע החינוכית של הפדרל ריזרב
↑  Stearns, David L. (2011). Electronic Value Exchange: Origins of the Visa Electronic Payment System. London: Springer. Chapter 1, p. 2. ISBN 978-1-84996-138-7. Available through SpringerLink.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טים קליינדינסט

טים קליינדינסט (בגרמנית: Tim Kleindienst, נולד ב-31 באוגוסט 1995 ביוטרבוג שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בבורוסיה מנשנגלדבך ובנבחרת גרמניה בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

קליינדינסט שיחק כנער באנרגי קוטבוס, ובשנת 2013 החל לשחק בקבוצת הבוגרים של המועדון ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. עם זאת, רק בעונת 2014/15 החל לשחק בקביעות, כשהקבוצה כבר שיחקה בליגה הגרמנית השלישית. קליינדינסט הבקיע בעונה זו 13 שערי ליגה, וסיים עם הקבוצה במקום השביעי. בזכות הצלחתו באנרגי קוטבוס, חתם קליינדינסט בקיץ 2015 בפרייבורג ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. קליינדינסט שיחק בעונת 2015/16 הן בקבוצה הבכירה והן בקבוצת המילואים. קליינדינסט ופרייבורג עלו באותה עונה לבונדסליגה מהמקום הראשון, אך קליינדינסט הושאל בקיץ 2016 לעונה אחת לפ.צ. היידנהיים ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. בעונת 2016/17 קליינדינסט הבקיע עבור היידנהיים 7 שערי ליגה, וסיים עמה במקום השישי בליגה. בתום עונת ההשאלה חזר קליינדינסט לפרייבורג, ובעונת 2017/18 החל לשחק בהרכב, וערך 22 הופעות בבונדסליגה, בהן הבקיע 2 שערים, וסיים עם הקבוצה במקום ה-15. בעונת 2018/19 איבד קליינדינסט את מקומו בהרכב, וערך הופעות ספורות, הן בקבוצה הבכירה של פרייבורג והן בקבוצת המילואים.
את עונת 2019/20 פתח קליינדינסט בפרייבורג, אך בסיום חלון ההעברות של הקיץ, חזר לקבוצתו הקודמת, פ.צ. היידנהיים, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. בעונה זו רשם קליינדינסט הצלחה גדולה, כשהבקיע 14 שערי ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השלישי, המוביל למשחקי מבחן על הזכות לשחק בבונדסליגה. קליינדינסט והיידנהיים פגשו במשחקים אלה את ורדר ברמן שסיימה במקום ה-16 בבונדסליגה. המשחק הראשון הסתיים בתיקו 0-0. במשחק הגומלין, שנערך בביתה של היידנהיים, ברמן הובילה 1-0, וקליינדינסט הבקיע שער שוויון בדקה ה-85. ברמן החזירה לעצמה את היתרון בתוספת הזמן, וקליינדינסט השווה שוב, והמשחק הסתיים בתיקו 2-2, שלא הספיק לקליינדינסט והיידנהיים עקב חוק שערי החוץ, והם נשארו בבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2020 עבר קליינדינסט לגנט מליגת העל הבלגית, תמורת סכום בלתי ידוע. קליינדינסט שיחק בגנט חצי עונה, בה הבקיע שער אחד בלבד, ובחצי העונה השני הושאל לקבוצתו הקודמת פ.צ. היידנהיים, ועד לסיום עונת 2020/21 הבקיע 11 שערי ליגה, וסיים עם קבוצתו במקום השישי בבונדסליגה השנייה. ביולי 2021 קליינדינסט חתם בהיידנהיים על חוזה ארוך טווח, ובעונת 2021/22 הבקיע 10 שערי ליגה, וסיים שוב עם קבוצתו במקום השישי בליגה. בעונת 2022/23 רשם קליינדינסט עונה מצוינת הן מבחינה אישית והן מבחינה קבוצתית, כשהבקיע 25 שערי ליגה, סיים את העונה כמלך השערים, וסיים עם קבוצתו במקום הראשון בבונדסליגה השנייה, ועלה עמה לראשונה בהיסטוריה לבונדסליגה. בעונת 2023/24 קליינדינסט המשיך להציג יכולת מצוינת גם בבונדסליגה, כשהבקיע 12 שערי ליגה וסיים עם קבוצתו במקום השמיני המפתיע. באפריל 2024 אף הבקיע צמד בניצחון 3-2 על באיירן מינכן במשחק שהיה ההפסד הראשון של באיירן מינכן לעולה חדשה לבונדסליגה מאז שנת 2000.
בקיץ 2024 עבר קליינדינסט לבורוסיה מנשנגלדבך. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע במחזור הפתיחה של עונת 2024/25, בהפסד 3-2 לאלופה באייר לברקוזן.
קריירה בינלאומית

קליינדינסט היה חלק מנבחרת גרמניה עד גיל 20, ערך בשורותיה 10 הופעות, והשתתף עמה באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בשנת 2015 בניו זילנד, בה הודחה גרמניה ברבע הגמר על ידי הנבחרת המקבילה של מאלי.
באוקטובר 2024 זומן קליינדינסט לראשונה לסגל נבחרת גרמניה הבוגרת, למשחקים במסגרת ליגת האומות של אופ"א מול נבחרות בוסניה והולנד.במשחק מול בוסניה, בו ניצחה גרמניה בתוצאה 2-1, פתח קליינדינסט בהרכב ושיחק 90 דקות בהופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים. במשחק נוסף מול בוסניה במסגרת ליגת האומות, שנערך בנובמבר 2024, הבקיע קליינדינסט שני שערים, שהיו שערי הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה, במשחק שהסתיים בתוצאה 7-0 לגרמניה.
תארים

עם פרייבורג:
אליפות הבונדסליגה השנייה: 2015/16
עם פ.צ. היידנהיים:
אליפות הבונדסליגה השנייה: 2022/23
תארים אישיים:
מלך השערים של הבונדסליגה השנייה: 2022/23
ריצ'רד פאלק

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1930 (בן 94) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Richard Anderson Falk 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למשפט של ייל  בית הספר למשפטים בהרווארד 
 מקצוע:  פרופסור אמריטוס למשפט בינלאומי פומבי באוניברסיטת פרינסטון
 מעסיק:  אוניברסיטת פרינסטון 
 תפקיד:   משקיף מיוחד מטעם האו"ם לשטחים הפלסטיניים
 תקופת כהונה:  26 במרץ 2008 עד היום
 בן או בת זוג:  Hilal Elver 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1985)  Susan Strange Award (2010) 
 
ריצ'רד אנדרסון פאלק (באנגלית: Richard Anderson Falk; נולד ב-13 בנובמבר 1930) הוא פרופסור אמריטוס יהודי אמריקאי למשפט בינלאומי פומבי באוניברסיטת פרינסטון. כותב או כותב-שותף של 20 ספרים ועורך או עורך-שותף של 20 ספרים נוספים. דובר, ופעיל בעניינים בינלאומיים. שימש משנת 2008 עד 2014 כדווח המיוחד לשטחים הפלסטיניים הכבושים מטעם האו"ם. חלק מדו"חותיו הרשמיים, כמו גם דברים אחרים שכתב, ספגו ביקורת מצד מזכ"ל האו"ם באן קי-מון ואחרים. כיום הוא עומד בראש הארגון Euro-Mediterranean Human Rights Monitor (אנ') שנוסד על ידי רמי עבדו.
על פי מבקריו, פאלק מחזיק בדעות אנטי-ישראליות ואנטישמיות, בהן תמיכה בטרור פלסטיני ובתאוריות קשר נגד העם היהודי. הוא טען מצדו, שאינו אנטישמי. בעקבות דעותיו והתבטאויותיו נחשף לביקורת רבה, הואשם באנטישמיות, והוכרז כאישיות בלתי רצויה על ידי ישראל.
קורות חיים ועבודה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מרטין גריפית' כתב שפאלק תיאר את הרקע המשפחתי שלו כ"יהודי מתבולל תרבותית עם הכחשה מדומה אפילו של הצד האתני שביהדות". בשנת 2007 תיאר עצמו כ"יהודי אמריקני", וכתב על זהותו היהודית.
לפאלק תואר ראשון בכלכלה מבית הספר וורטון שבאוניברסיטת פנסילבניה, תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת ייל ותואר שלישי במשפטים מאוניברסיטת הרווארד.
שימש משנת 2008 עד 2014 כדווח המיוחד לשטחים הפלסטיניים הכבושים מטעם האו"ם וספג ביקורת רבה על פעילותו, הואשם באנטישמיות, והוכרז כאישיות בלתי רצויה על ידי ישראל וארגונים יהודיים בעולם (ראו בהמשך הערך).
כיום הוא עומד בראש הארגון Euro-Mediterranean Human Rights Monitor (אנ') שנוסד על ידי רמי עבדו.
האשמתו באנטישמיות > הקריקטורה שפרסם בהקשר לכתב האישום נגד קדאפי

ב-29 ביוני 2011 פרסם ריצ'רד פאלק בבלוג שלו רשומה שרמזה כי כתב האישום נגד מועמר קדאפי בבית הדין הפלילי הבינלאומי נובע ממניעים פוליטיים. הרשומה כללה קריקטורה של כלב חובש כיפה עם סוודר שעליו הכיתוב "ארצות הברית". הכלב השתין על פסל החירות בעודו אוכל עצמות אדם מגואלות בדם. ארגון UN Watch, המקושר עם הוועד היהודי-אמריקני, יצר קשר עם נאווי פילאי, נציבת האו"ם לזכויות האדם, בנוגע לקריקטורה. ב-6 ביולי הכיר פאלק בכך שהקריקטורה הייתה אנטישמית והתנצל על פרסומה.
אברהם פוקסמן מההליגה נגד השמצה קרא לפאלק להתפטר מתפקידו כמשקיף מיוחד מטעם האו"ם לשטחים הפלסטיניים בהצהירו כי "הקריקטורה הייתה אנטישמית בצורה בוטה ומעבירה את המסר כי ליהודים ואמריקאים אכפת מעט מאוד לגבי צדק ומוסר", וכן כי "מסר השנאה שבקריקטורה מתנגש ישירות בעקרונות המועצה לזכויות אדם והאו"ם". שליח ארצות הברית לאו"ם, ג'וזף מ. טורסלה, אמר כי פרסום הקריקטורה היה "מביש ושערורייתי" וכן "מביך לארצות הברית" וקרא לפאלק להתפטר. נציגת ארצות הברית, אליאנה רוס-לאטינן, יושבת ראש הוועדה לענייני חוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית, קראה גם היא לפאלק להתפטר. ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון הורה לנציג בריטניה להביע דאגה בנוגע לקריקטורה ואמר שהוא "ימשיך לעקוב מקרוב אחרי פעולות ואמירות נוספות שמר פאלק עשוי לעשות".
נציבת האו"ם לזכויות אדם, נאווי פילאי, הכירה בכך ש"הקריקטורה הייתה אנטישמית ומעוררת התנגדות", אך לא קראה להתפטרותו של פאלק בשל התנצלותו הפומבית ובשל העובדה שהסיר במהירות את הקריקטורה מהבלוג שלו.
האשמתו באנטישמיות > חסותו לספרו של גלעד עצמון

גלעד עצמון, מוזיקאי ממוצא יהודי, ישראלי לשעבר, כתב ספר בשם "?The Wandering Who" (מילולית "ה-מי הנודד?", משחק מילים על "The Wandering Jew", היהודי הנודד). הספר יצא לאור ב-16 בספטמבר 2011, והיה רווי בדעות אנטישמיות, בהן טענות כי היהודים שואפים להשתלט על העולם והתבטאויות אוטואנטישמיות דוגמת הגדרתו את עצמו כ"יהודי השונא את עצמו בגאווה", "יריב חזק... של היהודיוּת", וכיוצא באלה.
פאלק העניק לספר את חסותו, וכך גם ג'ון מירשהיימר (אנ'), קארל סבאג ואחרים. פאלק כתב: "גלעד עצמון כתב דו"ח מרתק ומרגש על דרכו מלאומן ישראלי מן הגרעין הקשה אל פטריוט של האנושות שהציונות הוסרה ממנו, וסניגור נלהב של צדק לעם הפלסטיני. זהו סיפור טרנספורמטיבי המסופר ביושר שאינו נרתע מקשיים, שכּל (במיוחד יהודים) מי שאכפת להם משלום אמת, כמו גם מזהותם, צריכים לא רק לקרוא, אלא להרהר בו ולדון בו באופן נרחב".
ב-4 בנובמבר 2011 פרסם פרופסור אלן דרשוביץ בשבועון האמריקני ניו ריפבליק ביקורת חריפה ומפורטת על גלעד עצמון, על ספרו ועל החסות שהעניקו לספר ריצ'רד פאלק וג'ון מירשהיימר.
האשמתו באנטישמיות > האשמת היהדות העולמית וארצות הברית במצב הפלסטינים

ביולי 2012, כאשר חיווה את דעתו מדוע הוא נמשך לנושא "המאבק הפלסטיני", כתב פאלק בבלוג שלו "פיתחתי אמונה המגובה בהוכחות רבות שממשלת ארצות הברית והקהילה היהודית המאורגנת אחראיות להחרמה הגדולה והנמשכת של אדמות וזכויות פלסטיניות". UN Watch האשים את פאלק ב"קידום הערות גזעניות", וכן באנטישמיות "בשל הניסיון להאשים קהילות יהודיות בכל מקום בפשעים כביכול נגד הפלסטינים". פאלק הגיב לאחר מכן בכותבו "אני התנגדתי הרבה פעמים למדיניות, כולל זו של ארצות הברית וישראל, אבל לצרף עמדות כאלו לגזענות זה (חלק מ)הוקעה בעלת טווח רחב, הנשמעת לעיתים תכופות, של השקפותיי ופעילויותיי".
האשמתו באנטישמיות > תמיכה בטרור

פאלק צוטט בהצדקת פיגועי התאבדות בטענה שזו דרך מאבק לגיטימית של הפלסטינים ואף טען במאמר שחמאס איננו ארגון טרור.
האשמתו באנטישמיות > הכללתו ברשימת האנטישמים הגדולים של 2013

ב-2013 פרסם מרכז שמעון ויזנטל, העוסק בזיכרון השואה ובמאבק נגד האנטישמיות החדשה, רשימה של עשרת האנטישמים/אנטי-ישראלים הגדולים של 2013, ובה דורג פאלק במקום השלישי. ברשימה נכללו גם חמינאי, ארדואן, קמפיין ה-BDS, רוג'ר ווטרס ומפלגת יוביק ההונגרית.
ראו גם

מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם
אוטואנטישמיות
האנטישמיות החדשה
חיים סוקולינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1896 מיקולאייב, אוקראינה
 פטירה:  1961 (בגיל 65 בערך) ישראל
 
חיים רמח מוניה סוקולינסקי (1896 – 19 ביוני 1961) היה פעיל ציוני, אדריכל, מחנך, מהנדס, ממקימי "חומה ומגדל".
קורות עלייתו

סוקולינסקי נולד בניקולייב, שבאוקראינה, לזאב וטובה סוקלינסקי. אביו עסק בהוראת השפה העברית כך שנספגה בו עוד מימי ילדותו השפה העברית, אווירת ציונות ואהבה למולדת וכבר בגיל צעיר הדריך את ילדי הפרברים העזובים והעניים. בשנת 1917 לאחר סיום חוק-לימודיו בטכניקום שבניקולייב עבד כמהנדס אוניות ועם תום מלחמת העולם הראשונה, נשלח מטעם המשרד המקומי לחינוך ולוועידת מחנכים לנוער שנערכה במוסקבה. כמו כן, היה פעיל בוועד צעירי ציון והיה מייסד הסתדרות הצופים העבריים שנקראה "המכבי", רבים מחניכיו עלו ארצה.
בשנת 1919, סוקלינסקי ורעייתו (חיה סולקין) לעלות לארץ ישראל, בשל מחלה פתאומית הם הפסידו את הפלגתם באונייה "רוסלן" ונסיעתם נדחתה. מאז, במשך שלוש שנים חיפשו דרכים להגיע ארצה. הדרך היחידה שנותרה לעלות ארצה באותם ימים הייתה גניבת גבול, שלוש ארבע פעמים ניסו הזוג את מזלם, אך נתפסו, הוחזרו ולבסוף אף נאסרו.
בין מאסר אחד לשני הספיקו שניהם לייסד מוסד נאה - בית לילדים עיוורים עזובים בעיר טירספול שעל הגבול בו עבדו במסירות.
במקביל, נולדה בתו הבכורה שנקראה הרצליה, ע"ש חוזה המדינה (הייתה מחנכת וסופרת לאחר נישואיה, הרצליה רז). סוקולינסקי ואשתו נתפסו שוב בניסיון לעלות ארצה בפעם הזו נידונו שניהם למוות אך בנס הצליחו להתחמק ולהגיע לעיר קישינוב שברומניה, שם הם חיו כפליטים ונאלצו להחליף את שם משפחתם מפחד הלשנה. שם גם נולדה בתם השנייה, מרים, שלימים הייתה חברה ומייסדת בקיבוץ מנרה שבצפון הארץ.
בשנת 1923 עלו לארץ ישראל חיים סוקולינסקי ומשפחתו. בארץ השתכנו תחילה בצריף פח ובו חדר אחד בלבד ללא ריהוט.
פועלו בארץ ישראל

בארץ ישראל החל סוקולינסקי לעבוד בעבודות שונות. עבד תקופה קצרה כפועל בסולל בונה, משם עבר לסוכנות היהודית כמהנדס בניין, מים וכבישים, לאחר תקופה בת שנתיים במחלקת ההנדסה של הסוכנות היהודית, יצא ללימודי הנדסת מים בעיר קאן בצרפת בעידודו של ידידו, האדריכל זאב רכטר. על מנת לממן את לימודיו ומחייתו בצרפת, חיה אשתו הייתה עובדת כעוזרת בית בשרונה ושכרה היה 5 לירות לשבוע, 3 לירות הייתה שולחת לסוקלינסקי לצרפת ומשפחתו הייתה מתקיימת משתי הלירות הנותרות. עם שובו לארץ בראשית שנות ה-30 חזר לעבוד בסוכנות, הפעם כמהנדס בכיר. בסוכנות היהודית עבד 23 שנים במהלכן קודם למהנדס ראשי, במסגרתו עבודתו תכנן מפעלי מים וארגן נקודות התיישבות בכל רחבי הארץ, במאורעות 1936 היה בין מקימי חומה ומגדל. בינתיים נולד בן הזקונים רם, (היה לחבר בפלוגת הקיבוץ המאוחד שבאילת).
בשנת 1947 בעקבות השיפור הכלכלי בארץ החליט סוקלינסקי להתפטר מתפקידו ולפתוח משרד עצמאי. במשרדו תכנן כ-20 פרויקטים במשך שש שנים בלבד, המשיך לשרת את ההתיישבות העובדת ותכנן מערכות מים לערי פיתוח עבור משרד השיכון והבינוי.
במקביל לפועלו (בכל הארץ) כאדריכל, מהנדס בניין ומהנדס מים, סוקלינסקי תרם רבות למוסדות המטפלים בילדים עם שיתוק מוחין (לאחר שנולדה לו נכדה עם שיתוק מוחין) והיה פעיל בארגון "ההגנה".
כאדריכל, תרם תרומה משמעותית לפריחה של הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל וקשר קשרי חברות עם אדריכלי התקופה הבולטים: זאב רכטר, אריה שרון ומהנדס עיריית תל אביב בשנות ה-30 וה-40 יעקב בן-סירה. נוסף למבנים שבנה סוקולינסקי בפריפריה, כמה מיצירותיו הידועות נמצאות במרכז תל אביב. על עבודותיו אומרת האדריכלית נעמי עשת "כמו אצל אדריכלים אחרים שפעלו באותה תקופה, גם בעבודתו של סוקולינסקי ניכרת השפעה של האדריכל היהודי-גרמני אריך מנדלסון".
כמהנדס, היה רב גוני בעבודותיו, תכנן חלקים נכבדים מהמוביל הארצי, כבישים, תשתיות ליישובים חדשים, עבודתו הנמרצת נגעה בתחומים ומוסדות רבים.
פטירתו

ב-19 ביוני 1961 במהלך נסיעה לאזור טבריה בנושא הנדסת מים והשקייה באזור, לקה בהתקף לב ונפטר כתוצאה מכך.
הותיר אחריו אישה, שלושה ילדים ונכדים. לאחר מותו נתרמה גופתו למדע בהתאם לבקשתו ונפתחה קרן על שמו לתרומות לילדים נכים.
עם מותו של סוקולינסקי ב-1961 ספד לו בן סירה: "את עבודתו ראה כייעוד ולא כמקצוע כי דמות חלוצית היה. חרוץ ולא יודע לאות. בשנה האחרונה חש עייפות גדולה וכשפקד עליו הרופא להימנע ממאמץ יתר בעבודה אמר: 'את העבודה לא אפסיק ואם נגזר עלי למות - אמות על משמרתי' ".
בנייניו

שפירא 22/ תרע"ד 30 רמת גן
שדרות רוטשילד 113–115, תל אביב
גאולה 37, תל אביב
פרישמן 12 תל אביב
פרישמן 21, תל אביב
ביל"ו 9, תל אביב
פינסקר 14, תל אביב
שדרות רוטשילד 67 פינת נחמני 33, תל אביב
בן יהודה 195 (סמינר למורות וגננות ע"ש אלחנן לייב לוינסקי), תל אביב
הנביאים 13, תל אביב
הרצל 61 פינת וולפסון 18, פסאז' "התור", תל אביב
קולנוע "חוף", חדרה
מנחם בגין 21, תל אביב (לשעבר מפעל הפלדה "מגן")
זרובבל 10 (מעונות פועלים ע"ש יוסף לינדבוים) תל אביב
ראו גם

נועם דביר, ההצגה האחרונה של קולנוע חוף, באתר הארץ, 6 ביולי 2011 https://www.haaretz.co.il/gallery/1.1179459
http://mynethadera.co.il/מגזין/302869/3 (אורכב 16.09.2019 בארכיון Wayback Machine)
דני רכט, מעונות פועלים א', באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
https://www.tel-aviv.gov.il/forms/מודרניזם.pdf
בניין תרע"ד 30/שפירא 22 רמת גן, שחיים היה ממקימיו
כתבה בנושא תרומת גופו של חיים סוקולינסקי למדע לאחר מותו, 14 ביולי 1961
בלוטנית אפריקנית

| בלוטנית אפריקנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: לילניים
סוג:: בלוטנית
מין:: בלוטנית אפריקנית
שם מדעי
 Commicarpus plumbagineus ‏Standley, 1916
בַּלּוּטָנִית אַפְרִיקָנִית (שם מדעי: .Commicarpus plumbagineus (Cav.) Standl) היא בן שיח בר או מטפס רב-שנתי ממִשְׁפַּחַת הַלֵּילָנִיִּים (Nyctaginaceae). פרחיה קטנים ולבנים נישאים על עוקצים ארוכים. העטיף פשוט (כותרתי) ודמוי משפך, ומתוכו בוקעים 2 או 3 אבקנים. צינור העטיף ארוך מאוד במיוחד ובבסיסו  תבליט המדמה גביע. החלק התחתון של העטיף, שמעורה בשחלה, עוטף את הזרע בזמן ההבשלה והחלק העליון מפתח בלוטות דביקות מאוד, המסייעות בהפצת הזרעים על ידי הדבקות הפרי השלם לגופם של בעלי חיים, כגון יונקים וציפורים.
הצמח נפוץ באזורים בעלי טיפוס תפוצה סודני, וגדל בעיקר בבתי גידול מוצלים במדבר, אך ניתן למצוא אותו גם באזורים נוספים. העלווה קיימת לאורך כל השנה, הפריחה מתרחשת מאמצע ספטמבר ועד תחילת יולי, והפצת הזרעים מתבצעת בין ינואר ליולי.
מספר צמחי נוי ממשפחת הלילניים אוזרחו בישראל. המוכר ביניהם הוא צמח הבוגנווילאה (Bougainvillea), הגדל בצידי כבישים ועל גדרות, ונבדל מהבלוטנית האפריקנית בשלושת החפים הגדולים והצבעוניים שלו.