stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1979 בטלוויזיה
הערות שוליים

| שנים בטלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-20 | 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 |  |
| המאה ה-21 | 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
להקת חלב ודבש הישראלית מנצחת בתחרות האירוויזיון 1979 שהתקיימה בירושלים, עם השיר "הללויה"
חווזה

חווזה בנישאפור
חַוְזה (ערבית/פרסית: حوزة, הגייה בפרסית: houzeh) או חַוְזה עִלמיה (ערבית/פרסית: حوزة علمیة) היא סמינר להכשרת אנשי דת שיעיים.
כמה מבכירי האייתוללות מרכזים את החווזה. המוסדות בנג'ף ובקום הם מרכזי ההכשרה הבולטים של חכמי הדת השיעיים. עם זאת, יש מספר קטן יותר של חווזות גם בערים אחרות ברחבי העולם, כגון כרבלא, אספהאן, משהד, ביירות, לאקנאו, לאהור, אירופה וצפון אמריקה. בסמינרים הדתיים ברחבי איראן לומדים כשלוש מאות אלף סטודנטים.
חווזה עלמיה בנג'ף

החווזה בנג'ף הוקמה בתחילת המאה ה-11 על ידי השייח' א-טוסי (995–1067), והתקיימה כמרכז מחקר עד הקמת עיראק המודרנית בשנת 1921. כיום עומד , איתאללה סיסתאני בראש החווזה בנג'ף. שלושה אייתוללות משתייכים אליה: מוחמד אסחאק אל-פיאד, מוחמד סעיד אל-חכים ובשיר א-נג'פי.
חווזה עלמיה בקום

למרות שמדרשות אקדמיות שיעיות התקיימו בקום כבר בראשית המאה ה-10 לספירה, החווזה בקום התבלטה בתקופה הספווית כאשר האסלאם השיעי הפך לדת הרשמית של איראן. המורים הידועים באותה תקופה היו מולא סדרא ושייח' בהאי. החווזה המודרנית בקום חודשה על ידי עבד אל-כרים חאירי יזדי והאיתוללה הגדול סייד חוסיין בורוג'רדי.
המוסד הוקם מחדש בשנת 1921. בין המרצים הבולטים בעידן המודרני היו עלי משכיני, חוסיין וחיד חראסאני, חוסיין עלי מונתזרי ורוחאללה ח'ומייני. בין התלמידים היו עלי ח'אמנאי, אבראהים ראיסי, זיין אלעבדין קורבני, חסן רוחאני, מוסא א-סדר וחסן שריעתי ניאסר.
חווזה עלמיה לנשים

ישנם גם מספר סמינרים לנשים, בעיקר באיראן. כבר בתחילת המאה ה-19, מדרסה צאלחיה בקזווין כללה מחלקה לנשים שבה למדו מספר נשים מוג'תהידות. בקום, הסמינר הראשון לנשים הוקם על ידי האיתוללה הגדול מוחמד כאט'ם שריעתמדארי, אשר בשנת 1973 הקים מחלקה לנשים בחווזה שלו, דאר א-תבליע', שנקראה דאר א-זהרה. לאחר מכן, מדרסה-י חקאני פתח מחלקה לנשים בשנת 1974/75, שנקראה מכתב-י תווחיד.
מחוץ לקום, סמינרים לנשים כוללים את מכתב-י פאטמה בפסא (נפתח ב-1961), מכתב-י זהרא בשיראז (נפתח ב-1964), מכתב-י פאטמה באספהאן (הוקם על ידי נוסרת אמין ב-1965), זהרה-י את'אר בטהראן (נפתח בשנת 1966), ומדרסה-י עלמיה נרגס במשהד (נפתח ב-1966).
לאחר המהפכה האסלאמית בשנת 1979, המדינה החלה לרכז את מערכת הסמינרים לנשים. הסמינרים לנשים בעיר קום אוחדו למדרשה גדולה אחת, ג'אמעת א-זהראא. ב-ח'וראסאן, שבה נמצא המרכז הדתי במשהד, הסמינרים לנשים הועברו לחסות המרכז לניהול סמינרים לנשים בח'וראסאן. בשאר רחבי המדינה, הסמינרים לנשים שולבו בתוך המרכז לניהול סמינרים לנשים (מרכז-י מדירית-י חוזההא-י עלמיה ח'אהראן). מאז אמצע שנות ה-90 של המאה העשרים, המרכז לניהול סמינרים לנשים הקים יותר מ-300 סמינרים ברחבי איראן (לפני המהפכה היו קיימים פחות מתריסר בכל המדינה).
מסלול הלימודים בחווזה

הלימודים בחווזה נחלקים לשלושה שלבים: מכינה, לימוד ומחקר מתקדם.
בשלב המכינה (المقدمات) רוכשים הסטודנטים ידע בסיסי בתחומים הנדרשים, למשל, לשון ערבית (דקדוק, תחביר, הבעה), פיקה, ספרות ערבית ותרבות האסלאם.
בשלב הלימוד (دراسة السطوح) מעמיקים הסטודנטים את ידיעותיהם בתחומי המשפט האסלאמי, פילוסופיה אסלאמית, תאולוגיה ומדעי הקוראן.
בשלב המחקר המתקדם (مرحلة البحث الخارج) נדרש הסטודנט להרחיב ולהעמיק את השכלתו בתחום מסוים עד להבנה מעמיקה ותפיסה מושלמת ככל הניתן. בשלב הזה מצופה מהסטודנט לחרוג מגבולות הספרים הקיימים ולפתח תובנות חדשות ואף חדשניות.
כדי לקבל את התואר "מוג'תהיד" נדרשים הסטודנטים להשלים את כל שלושת השלבים. מי שסיים את שלב המחקר המתקדם יכול לקבל את התואר "מרג'ע" לאחר שלימד בעצמו קורס מתקדם, פרסם את מחקריו וזכה להכרה במעמדו מידי אחד מהמראג'ע המוכרים.
הנושאים הנלמדים בחווזה כוללים את הנושאים הבאים:
פלאספה (פילוסופיה אסלאמית)
פיקה (תורת המשפט)
עלם אל-חדית' (מסורת)
עלם אל-כלאם (תאולוגיה)
עלם א-רג'אל (ביוגרפיות)
ערפאן (מיסטיקה אסלאמית)
מנטק (לוגיקה)
לימודי שפה
תפסיר אל-קוראן (פרשנות קוראן)
היסטוריה
עלום אל-קוראן (מדעי הקוראן)
אוצול אל-פקה (עקרונות המשפט האסלאמי)
ראו גם

מרג'ע א-תקליד
אג'תהאד
נוסרת אמין
הערות שוליים

עלי סיסתאני (המנהל הנוכחי של החווזה בנג'ף), אבו אל-קאסם אל-ח'ואי (מנהל לשעבר של החווזה עלמיה בנג'ף)
היסטוריה של גרמניה

ההיסטוריה של גרמניה תלויה במידה רבה באופן שבו מוגדרת "גרמניה". גרמניה לא התקיימה כמדינת לאום עד 1871. לפני המאה ה-19, גרמניה היא בבחינת אזור תרבותי במרכז אירופה הכולל טריטוריות רבות, המחזיקות כל אחת ברמות שונות של עצמאות כמו גם במורשת היסטורית שונה. עובדה זו מקשה על הקביעה האם טריטוריה מסוימת כלל השתייכה ל"גרמניה".
אחת הסוגיות המורכבות בהקשר זה היא שאלת מעמדה של אוסטריה, מדינה דוברת גרמנית שהיא חלק מהמרחב התרבותי של גרמניה. מדינה זו הייתה דומיננטית במסגרת האימפריה הרומית הקדושה, הנחשבת לעיתים כמקבילתה הקדומה של "גרמניה" או הרייך הראשון. עם זאת, אוסטריה לא נכללה במסגרת איחוד המדינות הגרמניות ב-1871, וסופחה ל"גרמניה" רק למשך תקופה קצרה של שמונה שנים (1938–1945). (למידע נוסף ר' היסטוריה של אוסטריה).
ערך זה משרטט בקצרה תקופות עיקריות בהיסטוריה הגרמנית בלבד. מידע נוסף מופיע לרוב בערכים נפרדים.
פרהיסטוריה מאוחרת

כאשר פגשו העמים הגרמאניים לראשונה בתרבויות כותבות (ואגב כך הופיעו לראשונה בהיסטוריה), תרבות-האב הגרמאנית כבר הייתה מפולגת לשלוש תת-קבוצות מוכרות: הצפונית, המזרחית והמערבית, אשר עדיין חלקו במידה רבה מאפיינים לשוניים ודתיים זהים. הגרמנים בני זמננו הם צאצאי התרבות המערב-גרמאנית (בדומה למספר קבוצות אתניות מודרניות אחרות במרכז אירופה ובצפון מערבה). שלוש תתי-התרבויות הללו עברו התפלגות נוספת לכדי מספר רב של שבטים, אשר עברו שינויים פוליטיים ודמוגרפיים מורכבים בתקופות הבאות, באופן שהופך את זיהוים עם קבוצות אתניות מודרניות לכמעט בלתי אפשרי.
הגרמאנים והרומאים

הקרב החשוב ביותר בהיסטוריה הגרמאנית בתקופה הרומאית, קרב יער טויטובורג, נערך ביער טויטובורג בשנת 9 לספירה, שבמהלכו ארבו השבטים הגרמאנים בראשות ארמיניוס לכוח הרומאי והשמידו שלושה לגיונות. לאחר קרב זה לא נעשו עוד ניסיונות ממשיים להרחיב את גבול האימפריה הרומית מעבר לנהר הריין.
קרוב לארבע-מאות שנים מאוחר יותר, ב-407, השבטים הגרמאנים שחיו לאורך נהר הריין (הונדלים, הבורגונדים, האלאנים והשוואבים) חצוהו והקימו מספר ממלכות באזורים שבהן שוכנות היום צרפת וספרד. יחד עם זאת, הממלכות הללו לא שרדו זמן רב.
ואולם, ממלכת הפרנקים (אשר הוקמה זמן קצר לאחר מכן), שרדה מאות אחדות תחת שושלת השליטים המרובינגים והקרולינגים. בזמנו של קרל הגדול, אשר הוכתר קיסר בשנת 800, הממלכה הפרנקית כבר כללה את רוב השטח עליו יושבות כיום צרפת וגרמניה.
הקונפדרציה הגרמנית (1815–1866) ועלייתה של פרוסיה

לאחר התפוררות האימפריה, כונן נפוליאון את הקונפדרציה של הריין בשנת 1806, אשר כללה שש-עשרה מדינות גרמניות קטנות (בעתיד יתווספו 19 נוספות, אך לא פרוסיה או אוסטריה). קונפדרציה זו התקיימה עד לשנת 1813, כאשר נכשל מסעו של נפוליאון לרוסיה וכמה מהחברות בקונפדרציה הפנו לו עורף.
בשנת 1815, כתוצאה מקונגרס וינה, המדינות הגרמניות הריבוניות כוננו קונפדרציה רופפת, הקונפדרציה הגרמנית, אשר כללה שתי מעצמות מתחרות: אוסטריה ופרוסיה. גורם מסייע לאיחוד המדיני העתידי של גרמניה בראשות פרוסיה וללא אוסטרו-הונגריה היה איחוד המכס הגרמני ("צולפריין") אשר נחתם על ידי רוב מדינות גרמניה בשנת 1833.
ב-1848 ו-1849, פרצה סדרת מהפכות לאומיות בגרמניה, כביטוי מקומי של "אביב העמים" שהתחולל באותה תקופה באירופה כולה. המהומות שפרצו בברלין בשנת 1848, אשר תבעו כינון של מדינת לאום גרמנית בנוסף לרפורמות ליברליות שונות, אילצו את המלך הפרוסי פרידריך וילהלם הרביעי להבטיח מונרכיה חוקתית. אספת מדינות הקונפדרציה, שהתכנסה בפרנקפורט, אף החליטה על חוקה למדינה החדשה. ואולם לכשפורסמה החוקה סירב המלך פרידריך וילהלם ליטול את כתר המדינה הגרמנית המאוחדת. לאחר מכן, גרמניה תאוחד רק בשל הלחץ שהפעילו מנהיגיה הצבאיים של פרוסיה.
הקונפדרציה הצפון-גרמנית התקיימה בתקופה שבין פירוק הקונפדרציה הגרמנית (1866) לבין ייסוד האימפריה הגרמנית (1871). פרוסיה שלטה בצפון גרמניה, ובאמצעות איחוד המכסים שנוצר שלושים שנים קודם לכן, שלטה גם בדרומה.
האימפריה הגרמנית (1871–1918)

פרוסיה נהנתה מהצלחות צבאיות מרובות, כמו בקרב קוניגראץ שנערך מול אוסטריה ב-1866 או במלחמה הפרנקו-פרוסית ארבע שנים אחר כך. ניצחונות אלה הביאו ליצירתה של גרמניה כמדינת לאום תחת דומיננטיות פרוסית בולטת. האימפריה הגרמנית, או הרייך השני, הוקמה ב-18 בינואר 1871. אף שהיה לה פרלמנט, קנצלר גרמניה נבחר על ידי הקייזר.
עידן האימפריה עמד בסימן פריחה כלכלית אדירה באמצעות תיעוש הולך וגובר של גרמניה, אך גם בעלייה ניכרת בלאומיות ובמיליטריזם. במסגרת טיפוח הלאומיות הרומנטית, החלה תחייה גותית למרות שהסגנון הגותי יובא מצרפת. החל מהמאה ה-18 היסטוריונים גרמנים כגון האנס יאנצן ראו בו "[היצירות הגותיות הן] הביטוי החזק ביותר לרוח הנוצרית של ימי הביניים ולרוח הגרמנית" . ואכן, במאה ה-19 התרחשה תחייה גותית גם בגרמניה ונשלמה בנייתן של קתדרלות רבות בסגנון הגותי, ביניהן קתדרלת רגנסבורג, קתדרלת קלן וקתדרלת אולם (שתי האחרונות החזיקו בתואר הבניין הגבוה ביותר בעולם).
הסכם ורסאי (1919), אשר סיים את מלחמת העולם הראשונה, ראה בגרמניה אחראית לפריצתה, וקרע ממנה שטחים נרחבים – במזרח ובמערב – אשר הועברו לשכנותיה. גם מושבותיה הקולוניאליות של גרמניה נלקחו ממנה.
רפובליקת ויימאר (1919–1933)

רפובליקת ויימאר (1918–1933), אשר נוסדה בתום המלחמה, הייתה ניסיון ליצור משטר דמוקרטי, ליברלי ושוחר שלום בגרמניה. מקום מושבו של משטר זה היה בעיר ויימאר, ומכאן שמה של תקופה זו. יחד עם זאת, ממשלות ויימאר סבלו מקשיים רבים, אשר הביאו בסופו של דבר לקריסתן: בעיות כלכליות גוברות מזה, וחולשתה הארגונית המושרשת של חוקת ויימאר מזה.
בשנותיה המוקדמות, נאלצה להתמודד עם הפגנות מוצלחות של השמאל והימין כאחד (1919–1923), ועם היפר-אינפלציה שפקדה את המדינה ב-1923. בשנים הבאות השתפרו התנאים עם ההקלות בתשלומי פיצויי המלחמה ובשיפור יחסיה של גרמניה עם אויבותיה לשעבר. שורה של ממשלות קואליציונית השיבו מידה רבה של סדר ושגשוג לגרמניה, עד לראשיתו של השפל הגדול ב-1929.
השפל הכלכלי החדש, מלווה בזכרונות ההיפר-אינפלציה של 1923 ובאופוזיציה לאומנית אשר התנגדה לתנאים הדרקוניים של חוזה ורסאי, פגעו קשות בממשלת ויימאר. אדולף היטלר ומפלגתו, "מפלגת הפועלים הגרמנים הנאציונל-סוציאליסטית", השתמשו במשבר הכלכלי והמדיני ובאבטלה הגוברת לטובתם. בהדגישם נושאים לאומנים וגזעיים ובהבטיחם למגר את בעיית האבטלה, הנאצים האשימו את היהודים ומזימותיהם כאחראים לרבים מתחלואי גרמניה, ואף טענו כי ההפסד במלחמת העולם הראשונה נבע מבגידתם.
עלייתו ונפילתו של הנאציזם (1933–1945)

לאחר שהשיגה המפלגה הנאצית רוב יחסי בשתי מערכות הבחירות שנערכו ב-1932, מונה אדולף היטלר לרייכסקנצלר (קנצלר) על ידי הנשיא פאול פון הינדנבורג ב-30 בינואר 1933, בסיוע מלוכנים, תעשיינים ושמרנים נוספים בקשת הפוליטית. לאחר מותו של הינדנבורג (אוגוסט 1934), היטלר איחד את משרת הנשיא עם משרת הקנצלר והיה לפיהרר (מנהיג) גרמניה. עתה, כשהשלטון היה בידיו, קיצצו היטלר ומפלגתו במוסדות הדמוקרטיים ובמפלגות האופוזיציה בגרמניה עד לביטולם המוחלט (ראה: גלייכשאלטונג). הרייך השלישי הוקם.
בשש שנים, המשטר הנאצי הכין את גרמניה למלחמת העולם השנייה וכפה חוקים מפלים על יהודים ועל קבוצות אתניות נוספות שאינן ממוצא גרמני (לרבות צוענים). ההנהגה הנאצית ניסתה לסלק את האוכלוסייה היהודית מגרמניה ומאוחר יותר ממדינות אחרות שכבשה, ובסופו של דבר לבצע בהם רצח עם הידוע בתור שואת יהודי אירופה.
לאחר סיפוחה של אוסטריה (מרץ 1938) ולאחר מכן את חבל הסודטים ואת צ'כוסלובקיה (אוקטובר (1938 – מרץ 1939), פלשו גרמניה וברית המועצות לפולין בספטמבר 1939, על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. היה זה האירוע שהצית את מלחמת העולם השנייה.
עד 1945, גרמניה ובנות בריתה (איטליה והאימפריה היפנית) נוצחו, בעיקר על ידי כוחותיהן המאוחדים של ארצות הברית, בריטניה וברית המועצות. חלקים ניכרים מאירופה נחרבו, עשרות מיליונים נהרגו (רובם אזרחים), לרבות שישה מיליון יהודים שנרצחו בשואה ומיליונים רבים במדינות הכבושות. מלחמת העולם השנייה הביאה להרס תשתיתה הכלכלית והמדינית של גרמניה, הביאה לחלוקתה, לאובדן שטחים רבים במזרח ולהשפלה לאומית שתיזכר לאורך שנים.
ראו גם: התנגדות גרמנית לנאציזם
גרמניה מאז 1945

גרמנים רבים מתייחסים לשנת 1945 בתור Stunde Null (שעת האפס) על מנת לתאר את חורבנה הכמעט-מוחלט של מדינתם. בעלות הברית חילקו את גרמניה לארבעה אזורי כיבוש: שלושת האזורים המערביים (בשליטה אמריקנית, צרפתית ובריטית) היו לרפובליקה הפדרלית של גרמניה (הידועה בתור מערב גרמניה), ואילו חלק מאזור הכיבוש הסובייטי היה לרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (הידועה בתור מזרח גרמניה). שתי המדינות נוסדו בשנת 1949, במה שהיווה ביטוי ראשוני למלחמה הקרה שתפרוץ בין המערב הדמוקרטי למזרח הקומוניסטי. בנוסף, בעלות הברית החליטו שהפרובינציות שממזרח לנהרות האודר והנייסה (קו אודר-נייסה) יועברו לפולין ולרוסיה (קלינינגרד). הוסכם אף על ביטולה של פרוסיה.
וילי בראנדט נעשה קנצלר מערב גרמניה בשנת 1969, ופעל רבות לקירוב היחסים בין מזרח ומערב גרמניה. פלג הצבא האדום ביצע שורת פיגועי טרור במערב גרמניה בשנות השבעים.
לאחר קריסת הגוש הסובייטי באירופה, הוכרז על איחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990. יחד עם צרפת ומדינות אירופיות האחרות, גרמניה החדשה, מהחזקות שבמדינות אירופה, מדינית וכלכלית, היא מהשחקנים המובילים באיחוד האירופי. גרמניה עומדת בראש המדינות המבקשות להביא לאיחוד מדיני, צבאי וביטחוני של אירופה, תוך ניצול המומנטום הנובע מהצעדים הכלכליים ששיאם באיחוד המטבע האירופי. הקנצלר הגרמני הביע עניין במושב קבע גרמני במועצת הביטחון של האו"ם, תוך שהוא זוכה לתמיכתן של מדינות ובהן צרפת, רוסיה ויפן.
החינוך הפוסט-מלחמתי (ראה: דה-נאציפיקציה) הפך את גרמניה לאחת המדינות האירופיות בעלות המיעוט הפרו-נאצי הקטן ביותר.
ראו גם

הדרך הגרמנית המיוחדת
הערות שוליים

↑  נורית כנען-קדר, האמנות הגותית – מקתדרלה לעיר, עמ' 101
| היסטוריה של גרמניה |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה מוקדמת | שבטים גרמאניים • נדידת העמים • הממלכות הברבריות • האימפריה הפרנקית | גרמניה |
| גרמניה של ימי הביניים | פרנקיה המזרחית • ממלכת גרמניה • האימפריה הרומית הקדושה | גרמניה |
| תחילת התקופה המודרנית | מדינות גרמניה במאה ה-18 • פרוסיה | גרמניה |
| הדרך לאיחוד | הקונפדרציה של הריין • הקונפדרציה הגרמנית • אביב העמים בגרמניה • הקונפדרציה הצפון-גרמנית | גרמניה |
| האיחוד והרייך הגרמני | הקיסרות הגרמנית • רפובליקת ויימאר • גרמניה הנאצית | גרמניה |
| גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה | אזורי הכיבוש בגרמניה • גירוש גרמנים לאחר המלחמה • היסטוריה של גרמניה המזרחית • היסטוריה של גרמניה המערבית • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית • הגבול בין שתי הגרמניות • חומת ברלין • איחוד גרמניה המחודש • גרמניה אחרי האיחוד | גרמניה |
פורטל גרמניה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565323405171  BNE: XX466798  LCCN: sh85054524 
הנסיכים-בוחרים של האימפריה הרומית הקדושה.
קתדרלת פרייבורג בעלת החזית עם מגדל אחד: היתוך של הסגנון הגותי עם מסורת הווסטוורק הקרולינגית.
ההכרזה על הרייך השני בארמון ורסאי, 1871. ביסמרק מופיע בלבן.
חזית קתדרלת קלן, בגובה 157 מטרים
חוליה מקשרת

נשא שיבוט pUC19 מכיל חוליה מקשרת. מימין ניתן לראות את אתרי הקיטוע של אנזימי ההגבלה.
חוליה מקשרת (MCS, Multiple Cloning Site), המכונה גם פולינלינקר ואתר בעל אתרי שיבוט מרובים, היא שמו של מקטע קצר של DNA מסונתז בפלסמידים מהונדסים המכיל אתרי קיטוע רבים של אנזימי הגבלה שונים (עד 20 אתרים). החוליה המקשרת מסייעת בהחדרת מקטעי DNA לפלסמידים בהם היא נמצאת, לשימושים שונים.
בטבע, אנזימי ההגבלה לרוב נמצאים בחיידקים בחלק ממנגנון ההגנה שלהם כנגד נגיפים, כך שהם מזהים רצפי DNA ספציפיים של נגיפים שעברו איתם קו-אבולוציה. לכל אנזים אתר קיטוע ייחודי המורכב מ-4 עד 12 נוקלאוטידים. בפלסמידים מהונדסים מוסיפים את החוליה המקשרת המכילה מספר רב של אתרי קיטוע, המאפשרים לאנזימי הגבלה שונים לזהות את הרצף הספציפי שלהם ולקטוע בו את הפלסמיד. קיטוע זה פותח את הפלסמיד הטבעתי, ומאפשר להחדיר את קטע ה-DNA הרצוי לאותו האזור.
החוליה המקשרת משמשת בתהליכים רבים הקשורים בחקר גנטי, ייצור חלבונים והנדסה גנטית, ונמצאת במגוון נשאים.
יצירת חוליה מקשרת

סטטיסטית, כל מולקולת DNA בטבע מכילה אתרי מטרה לאנזימי הגבלה, אך לעיתים הנשא (וקטור) הרצוי אינו כולל אתרי קיטוע מתאימים. במקרים כאלו ניתן ליצור ולהחדיר לנשא חוליה מקשרת.
השלב הראשון כולל תכנון של רצפי DNA משלימים קצרים (אוליגונוקלאוטידים) המכילים את אתרי הקיטוע של אנזימי ההגבלה הרצויים, כשבקצותיהם בסיסים משלימים נוספים המתאימים לנשא המעוכל.
לאחר מכן ניתן לאחות את רצפי האוגלינוקלאוטידים אל תוך הנשא בעזרת האנזים DNA-ליגאז.
שימושים

החוליה המקשרת מאפשרת הכנסת DNA זר לפלסמיד מבלי לפגוע בו, תכונה שהופכת אותה לשימושית במיוחד בתחומי הביוטכנולוגיה, הנדסת הביוטכנולוגיה והביולוגיה המולקולרית.
היא יכולה לסייע בין היתר בייצור תרופות, מחקר גנטי ובהכנת אורגניזמים טרנסגניים, המוכרים כאורגניזמים מהונדסים גנטית (GMO).
הוספת אנזים הגבלה מתאים לפלסמיד המכיל חוליה מקשרת מביאה לחיתוך הפלסמיד באתר הקיטוע ולהפיכת הפלסמיד למולקולה קווית. הקיטוע לרוב יתבצע כך שייווצר חתך משונן, בו קטע חד גדילי קצר נמצא בכל צד של המולקולה הקווית (שני הקטעים החד גדיליים משלימים זה לזה). כעת ניתן להוסיף לתמיסה המכילה פלסמידים קטועים רבים את הגנים אותם רוצים להחדיר אליהם. חיתוך הגנים הרצויים עם אותו אנזים הגבלה יביא ליצירת חתך משונן זהה לחתך שנוצר בפלסמיד, כך שהקצוות ה"דביקים" של הגנים משלימים לאלו של הפלסמיד. הוספת האנזים DNA-ליגאז לתמיסה המכילה את הגנים והפלסמידים החתוכים יביא לאיחוי של חלק מהגנים אל תוך חלק מהפלסמידים. ניתן לאתר את הפלסמידים אליהם אוחה הגן בהצלחה בשיטות שונות.
החדרת הפסלמיד המאוחה עם הגן הרצוי לחיידק מארח תביא להכפלת מספר עותקי הגן פעמים רבות. גנים שהוחדרו למיקום מתועתק בפלסמיד (לאחר פרומוטור) ושהרצף שלהם עבר התאמות נחוצות לאורגניזם המארח כגון הוצאת אינטרונים, יביאו ליצירת התוצר החלבוני אותו הם מקודדים, אותו ניתן לאחר מכן לסנן ולהפריד מהמארח לקבלת החלבון הנקי. כך ניתן ליצר חלבונים שונים ובכללם חיסונים ותרופות, כגון אינסולין ואנטיביוטיקות שונות, בכמויות גדולות ובאיכות גבוהה. תהליך זה משמש גם בטיפולים שונים של ריפוי גני.
במחקר גנטי ניתן להכפיל את הפלסמידים המכילים את הגן המוחדר בשיטות שונות, כגון PCR, ולייצר מספר עותקים רב מאותו גן.
דוגמאות לנשאים ואורגניזמים מארחים

pUC18 הוא פלסמיד חיידקי נפוץ המשמש בהנדסה גנטית כנשא שיבוט. החוליה המקשרת שלו סונתזה מאתרי קיטוע של מספר אנזימי הגבלה נפוצים, כגון EcoRI ,BamHI ו-Pstl, שהונדסו יחד למקטע אחד. נשא נפוץ נוסף הוא pUC19, הדומה ל-pUC18 אך בעל חוליה מקשרת הפוכה. אורגניזם מארח (מאכסן) נפוץ הוא E. coli, בעיקר בשל זמינותו, קצב הכפלתו המהיר והתאמתו למגוון רחב מטרות.
הערות שוליים

1 2  Clark DP (2005). Molecular Biology. Academic Press. p. 611. ISBN 0-12-175551-7.
↑  "Addgene: What is a Plasmid?". www.addgene.org (באנגלית). נבדק ב-2018-04-29.
↑  Matt Carter, Jennifer Shieh, Guide to Research Techniques in Neuroscience, Elsevier, 2015, עמ' 219–237
↑  "How to create a pefect MCS" (PDF). Addgene. 2018-04-28.
↑  "BBC - Standard Grade Bitesize Biology - Reprogramming microbes : Revision, Page 2" (באנגלית בריטית). נבדק ב-2018-04-29.
↑  "Tools of Genetic Engineering | Boundless Microbiology". courses.lumenlearning.com. נבדק ב-2018-04-29.
תרשים המראה את התהליך של הכנסת חוליה מקשרת לווקטור פלסמידי.
סנדיסק

| --- | --- |

הכניסה למתחם סנדיסק במילפיטאס, קליפורניה
הכניסה למתחם סנדיסק במילפיטאס, קליפורניה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נסחרת בנאסד"ק
 בורסה:  נאסד"ק (SNDK) 
 מייסדים:  אלי הררי, סנג'אי מהרוטרה וג'ק יואן
 תקופת הפעילות:  1988–הווה (כ־37 שנים)
 חברת אם:  וסטרן דיגיטל (מאי 2016-פברואר 2025)
 מיקום המטה:  מילפיטאס 
 משרד ראשי:  מילפיטאס, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  אמצעי אחסון נתונים
 מוצרים עיקריים:  מוצרי זיכרון הבזק
  
 דף הבית
 
כרטיס SD של סנדיסק שמשמש בעיקר למצלמות דיגיטליות בנפח של 1 גיגהבייט
סנדיסק (באנגלית: Sandisk Corporation,‏ NASDAQ: SNDK) היא חברה אמריקאית רב-לאומית העוסקת בפיתוח וייצור מוצרי זיכרון הבזק. ממוצריה המוכרים: כרטיסי זיכרון, הֶחְסֵנִים ניידים ("דיסק און קי") וכוננים שבביים (SSD).
החברה נוסדה ב-1988, והייתה חברת בת של וסטרן דיגיטל מממאי 2016 ועד פברואר 2025. מחזיקה שלושה מרכזי פיתוח בישראל: בכפר סבא, במגדל תפן ובעומר.
היסטוריה

סנדיסק נוסדה ב-1988 על ידי אלי הררי, מומחה לטכנולוגיה של זיכרון בלתי נדיף, סנג'אי מהרוטרה וג'ק יואן. החברה החלה את דרכה כסטארט אפ קטן בעמק הסיליקון. בשנת 1995 החלה להיסחר ב-NASDAQ.
באפריל 2005 רכשה את חברת MDRM הישראלית, שהתמחתה בפיתוח פתרונות להפצת תכנים מאובטחים באמצעות כרטיסי זיכרון פלאש. בדצמבר 2006 קנתה את מתחרתה הישראלית אם סיסטמס (M-SYSTEMS), שנוסדה על ידי דב מורן בשנת 1989, ושנודעה במיוחד כמפתחת של הדיסק און קי, בסכום של 1.55 מיליארד דולר. בינואר 2008 ערכה נאמד ב-6.5 מיליארד דולר. באמצע 2008 הגישה ענקית האלקטרוניקה הקוריאנית סמסונג הצעת רכש בסך 5.85 מיליארד דולר לסנדיסק שנדחתה. ברבעון השלישי של 2008 שלטה חברת סנדיסק על 14% מהשוק העולמי של שבבי זיכרון ההבזק, מעט אחרי חברת טושיבה ששלטה על 18%.
ביולי 2010 הודיע מייסד החברה, אלי הררי, על פרישתו בסוף השנה אחרי 22 שנה של ניהול. יורשו של הררי היה סנג'אי מרוטרה, סמנכ"ל התפעול בחברה ומייקל מרקס מונה ליו"ר סנדיסק. החברה המשיכה לצמוח וברבעון הראשון של 2013 הכתה את תחזיות הרווחים שלה.
באוקטובר 2015 הודיעה וסטרן דיגיטל על רכישת סנדיסק תמורת 19 מיליארד דולר, והמיזוג הושלם ב-12 במאי 2016, עם הפסקת המסחר של מניות סנדיסק בנאסד"ק.
באוקטובר 2023 הודיעה וסטרן דיגיטל על סיעוּף חטיבת זיכרונות ההבזק שלה, לרבות מוצרי זיכרון הבזק בעלי המותג WD או Western Digital, כחברה ציבורית חדשה עם המותג סנדיסק. הפיצול הושלם ב-24 לפברואר 2025, עם תחילת המסחר של מניות סנדיסק בנאסד"ק.
מוצרים

סנדיסק מייצרת מגוון רחב של סוגי זכרונות הבזק, לרבות סוגים שונים של כרטיסי זיכרון וסדרות של כונני זכרונות הבזק (SSD). סנדיסק משווקת מוצרים הן ישירות לצרכן, והן לחברות אחרות, שמשלבות את הטכנולוגיה שלה במוצרים שלהם.
דיסק און קיי קרוזר
זיכרון הבזק ממורי סטיק המיועד לטלפונים סלולרים
זיכרון קומפקט פלש המיועד בעיקר למצלמות
נגן MP3
נגן MP3 סנסה
הערות שוליים

↑  Scott Duke Harris, SanDisk at 20: Thanks for the memory, באתר סיאטל טיימס, 4 באוגוסט 2008
↑  נחום דוניצה, סנדיסק רוכשת את MDRM הישראלית, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בינואר 2005
↑  ענת שיחור-אהרונסון, פשרה בין סנדיסק למפתחי הדיסק-און-קי, באתר nrg‏, 10 בינואר 2008
↑  שירלי יום-טוב, אם סיסטמס מישראל נרכשת ב-1.5 מיליארד דולר, באתר הארץ, 31 ביולי 2006
↑  סמסונג שוקלת השתלטות עוינת על סנדיסק, באתר כלכליסט, 17 בספטמבר 2008
↑  הצעה משופרת לרכישת סנדיסק? סמסונג עשויה לשפר הצעתה הקודמת ב-40%, באתר גלובס, 6 באוקטובר 2008
↑  אחרי 22 שנה: מנכ"ל ומייסד סנדיסק, אלי הררי, פורש מתפקידו, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2010
↑  סנג'איי מהרוטרה, מנכ"ל ונשיא סנדיסק: ההכנסות הרבעוניות עלו ב-18.8%, הרווח הנקי ירד ב-42%, אנשים ומחשבים, 18 באפריל 2013
↑  הראל עילם, כלכליסט, ווסטרן דיגיטל קונה את סאנדיסק ב-16 מיליארד דולר, באתר ynet, 21 באוקטובר 2015
Western Digital To Aquire SanDisk For $19 Billion, באתר TechCrunch, אוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 4910 2585  MusicBrainz: 0f69a575-55fe-4308-8590-96129a567b66
חוג האפס

בתורת החוגים, ענף של המתמטיקה, חוג אפס או החוג הטריוויאלי הוא החוג היחיד (עד איזומורפיזם) המורכב מאיבר אחד. (המונח "חוג אפס" מתייחס גם לכל חוג בלי יחידה שריבועו אפס, כלומר, חוג ללא יחידה שבו xy = 0 לכל x ו-y. עמוד זה מתייחס לחוג האיבר היחיד.)
בקטגוריית החוגים בלי יחידה, חוג האפס היא האובייקט הסופי ואילו חוג המספרים השלמים Z היא האובייקט ההתחלתי.
הגדרה

חוג האפס, שמסומן {0} או פשוט 0, מורכב מהיחידון {0} עם הפעולות + ו · המוגדרות כך ש-0 + 0 = 0 ו-0 · 0 = 0.
תכונות

חוג האפס הוא החוג היחיד בו היחידה החיבורית 0 והיחידה הכפלית 1 שוות. (הוכחה: אם 1 = 0 בחוג R, אז לכל r ב-R, יש לנו  r=r\cdot 1=r\cdot 0=0.)
האיבר 0 בחוג האפס הוא הזהות המשמש כמספר הופכי של עצמו.
קבוצת האיברים ההפיכים של חוג האפס היא הקבוצה הטריוויאלית {0}.
האיבר 0 בחוג האפס אינו מחלק אפס.
האידיאל היחיד בחוג האפס הוא אידיאל האפס {0}, שהוא גם האידיאל היחיד, השווה לכל החוג. אידיאל זה אינו מקסימלי ואינו ראשוני.
חוג האפס אינו שדה ; זה תואם את העובדה שאידיאל האפס שלו אינו מקסימלי. למעשה, אין שדה עם פחות מ-2 איברים.
חוג האפס אינו תחום שלמות. אם חוג האפס נחשב בכלל לתחום הוא עניין של מוסכמה, אך ישנם שני יתרונות לא לשקול אותו כתחום. ראשית, זה תואם את ההגדרה שתחום הוא חוג שבו 0 הוא מחלק האפס היחיד (בפרט, 0 נדרש להיות מחלק אפס, שנכשל בחוג האפס). שנית, בדרך זו, עבור מספר שלם חיובי n, החוג Z / n Z (או Z n, שהיא איזומורפית ל-Z / n Z) היא תחום אם ורק אם n הוא ראשוני, אך 1 אינו ראשוני.
לכל חוג A קיים הומומורפיזם יחיד (של חוגים) מ-A לחוג האפס. לפיכך חוג האפס היא אובייקט סופי בקטגוריית החוגים.
אם A הוא חוג שאינו אפסי, אז אין הומומורפיזם (של חוגים) מחוג האפס ל-A. בפרט, חוג האפס אינו תת-חוג של אף חוג שאינו אפסי.
חוג האפס הוא החוג היחיד בעל מאפיין 1.
המודול היחיד לחוג האפס הוא מודול האפס.
חוג האפס אינה חוג מקומי. זוהי, עם זאת, חוג מקומי למחצה.
חוג האפס היא ארטיני (ולכן) נתרי.
הספקטרום של חוג האפס הוא הסכמה הריקה.
הממד קרול של חוג האפס הוא – ∞.
חוג האפס היא פשוטה למחצה אך לא פשוטה.
חוג האפס אינו אלגברה פשוטה מרכזית מעל שום שדה.
בניות

עבור כל חוג A ואידיאל I של A, המנה A / I היא חוג אפס אם ורק אם I = A, כלומר אם ורק אם I האידיאל יחידה.
עבור כל חוג חילופי A וקבוצת כפל S ב-A, הלוקליזציה S -1 A היא חוג האפס אם ורק אם S מכיל 0.
אם A היא חוג כלשהי, הרי החוג  M_{0}(A) של 0 × 0 מטריצות מעל A היא חוג האפס.
המכפלה הישירה של אוסף חוגים ריק היא חוג האפס.
חוג האנדומורפיזמים של הקבוצה הטריוויאלית היא חוג האפס.
חוג הפונקציות האמיתיות הרציפות על מרחב טופולוגי ריק היא חוג האפס.