פול לוטרבור
פיתוח ה-MRI

לוטרבור סיפר בעבר שהרעיון למכשיר ה־MRI הועלה לראשונה במהלך סיעור מוחות במסעדה פרברית בעיר פיטסבורג.
הסקיצה הראשונה למכשיר שורטטה על גבי מפית במסעדה בעודו סטודנט וחוקר באוניברסיטת פיטסבורג ובמוסד למחקר תעשייתי ע"ש מלון . המחקרים ההמשכיים שהובילו לזכייה בפרס נובל בוצעו באוניברסיטת ניו יורק בסטוני ברוק בשנות ה-70.
פרס הנובל לרפואה בשנת 1952 הוענק לפליקס בלוך ואדוארד מילס פרסל על פיתוח מכשיר ה-NMR. עד אז תהודה מגנטית שימשה בעיקר למחקרים בתחום הכימיה ולזיהוי מבנים כימיים.
רק בשנות ה-70, עם פיתוחים נוספים של לוטרבור ופיטר מנספילד של מכשיר ה-NMR, התאפשר פיתוח תמונות של יצורים חיים.
לוטרבור השתממש ברעיונו של רוברט גבראילד שאיפשר הצגה של גרדיאנטים בשדה מגנטי, שאפשרה לקבוע את מקורם של גלי הרדיו הנפלטים מגרעין האובייקט הנבחן.
בשנת 1971, חוקר מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בשם לאון סריאן הגיע למעבדתו של לוטרבור בניסיונות לאשש במחקרו את השערתו של ריימונד דמדיאן, שטען כי מכשיר ה-NMR רגיש מספיק כדי להבדיל בין רקמה תקינה לסרטנית. ואכן, לוטרבור וסריאן גילו כי המכשיר מצליח להבדיל בין רקמת עכבר תקינה לבין רקמה סרטנית. הממצאים ריגשו מאוד את לוטרבור, שכן סיפר בראיון שכמדען, הרציונל שלו היה להגיע לבדיקה אבחנתית שאינה פולשנית.
המידע המרחבי שהתקבל אפשר להפיק תמונות דו־ממדיות. למעשה האיור המקורי שלו מתייחס לתצוגה תלת־ממדית, ומבחינתו תצוגה דו־ממדית תמיד הייתה רק "תחנת ביניים" עד שתצוגה תלת־ממדית תהפוך לפרקטית במציאות.
בזמן שלוטרבור ביצע את מחקרו בסטוני ברוק, מכשיר ה-NMR הטוב ביותר היה שייך למחלקת הכימיה, הוא נהג להשתמש בו בשעות הלילה המאוחרות ובזהירות רבה נהג להחזיר את ההגדרות של המכשיר חזרה להגדרות הראשוניות בעת סיום השימוש בו.
ה-MRI הראשון נמצא עד היום במחלקה לכימיה באוניברסיטת ניו יורק בסטוני ברוק.
חלק מהתמונות הראשונות שנלקחו על ידי לוטרבור כוללות צדפות שביתו אספה בחוף הים, פלפלים ירוקים ושתי מבחנות ובתוכן מים – אחת עם מים כבדים והשנייה עם מים רגילים. בזמנים ההם, לא הייתה שום טכניקה שאפשרה להבדיל בין השניים. דבר זה היווה הישג משמעותי מכיוון שגוף האדם מכיל ברובו מים.
כאשר לוטרבור רצה לפרסם את גילויו במאמר ראשוני בכתב העת Nature, המאמר נדחה על ידי העורכים.
לוטרבור התעקש וביקש מהם לקרוא את מאמרו בשנית, ולבסוף עורכי כתב העת פרסמו את המאמר.
העורכים ציינו את העובדה שאף על פי שהתמונות הציגו לראשונה את ההבדל בין מים רגילים למים כבדים, הן היו מטושטשות במעט.
תגובתו של לוטרבור לדחיית המאמר הייתה: " ניתן לכתוב את כל ההיסטוריה של המדע ב-50 השנים האחרונות במונחים שנדחו על ידי כתבי העת Nature או Science". המאמר פורסם בכתב העת בשנת 1973 בכותרת: "image foundation by induced local interactions: example employing nuclear magnetic resonance".
לאחר מספר שנים, המאמר נכנס על ידי עורכי כתב העת Nature לאחד מ-20 המאמרים המשפיעים ביותר.
פיטר מנספילד מאוניברסיטת נוטינגהאם בממלכה המאוחדת המשיך לפתח את עבודתו של לוטרבור, הוא החליף את השיטה האיטית והלא אמינה בשיטה שמשתמשת בקודים של מעברי צבע מרחביים בשדה מגנטי.
בעזרת נקיפת לרמור, טכניקה מתמטית שנקראת התמרת פורייה, שאפשרה את האצת תהליך הדימות.
לוטרבור ניסה להגיש פטנטים שקשורים למחקרו, אך ללא הצלחה.
אוניברסיטת סטוני ברוק החליטה לא להשקיע בפטנט מכיוון שלדעתה ההשקעה הכספית לא תשתלם להם.
בראיון שנערך בשנת 2003, לוטרבור אמר כי "החברה החליטה לא להשקיע כסף בפטנט מכיוון שלדעתם ההשקעה לא תשתלם להם בעתיד, מה שהתברר בדיעבד כהחלטה לא כל כך טובה".
הוא ניסה לשכנע את הממשלה במשך שנים להשקיע כסף בבניית מכשיר ה-MRI והתהליך נמשך כעשור. אוניברסיטת נוטינגהאם כן הגישה את המכשיר כפטנט, מה שיותר מאוחר הפך את פיטר מנספילד לאדם עשיר מאוד.