stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player
רקע

לאחר יצירתו המהנה והקלה של האלבום הקודם, Honky Château, יצירת Don't Shoot Me I'm Only the Piano Player התבררה כקשה. לאחר הקלטת Honky Château, ועוד לפני שיצא לאור, יצאו ג'ון והלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית, סיבוב הופעות שנערך לאורך אפריל 1972 עד אמצע מאי, וחזרו לאולפן ב־Château d'Hérouville (אנ') (האתר שבו הוקלט Honky Château) כדי להקליט את האלבום. ג'ון, שהיה מותש מעבודה, הרגיש על סף התמוטטות עצבים. אף על פי ששאר חברי הצוות היו להוטים לחזור לצרפת, ולאחר שכבר הגיעו לאתר, ג'ון שוחח עם המפיק דאג'ן ואמר לו בתחילה שאינו רוצה להקליט, אך לבסוף שינה את דעתו כדי "לגמור עם זה" (בלשונו) לפני החופשה שהייתה מתוכננת לו בחודש יולי בלוס אנג'לס. בהתאם לגישה זו הוא סבל ממזג רע, התלונן ורב עם כולם (כולל בטלפון עם האמרגן דיק ג'יימס (אנ'). הם לא דיברו אחר כך ארבעה חודשים). כפי שאובחן אחר כך, הוא אף היה חולה במחלת הנשיקה. מסיבות אלה ההקלטות לוו מבחינתו במאמץ רב. כתריסר שירים נכתבו במשך ארבעה ימים.
האלבום כולל עיבודי כלי נשיפה שנעשו על ידי המפיק, גאס דאג'ן (אנ'), ב־"Elderberry Wine", ‏"Midnight Creeper" ו־"I'm Going to Be a Teenage Idol" (נגני כלי הנשיפה היו אותם הנגנים שניגנו באלבום הקודם). השיר האחרון, הוכרז, לאחר כתיבתו, כמחווה לידידו של ג'ון, סולן "טי רקס" מארק בולאן: "ניגנו אותו בשבילו, ואני חושב שהוא אהב אותו", סיפר ג'ון בריאיון למגזין "Beat Instrumental" (אנ'). "הוא לא הכה אותי, בכל אופן". האלבום כולל תזמורים של פול בקמסטר, תזמורים שהפכו נדירים יותר כבר מאז האלבום הקודם. את התזמור של בקמסטר ל־"Have Mercy On The Criminal" כינה ג'ון "מהפכני", בהופעתו עם התזמורת הסימפונית של מלבורן ב־1986. אף על פי שלא יצא כסינגל, זכה "Have Mercy On The Criminal" לביצועים של ג'ון בהופעות חיות לאורך השנים.
מבקרי מוזיקה מאותה תקופה כינו חלק מביצועי האלבום, ובמיוחד של "Crocodile Rock", "מועתקים", דבר שג'ון אישר בגלוי: בספרה של אליזבת רוזנטל "His Song: The Musical Journey of Elton John", ג'ון מצוטט באומרו ש־"Crocodile Rock" נכתב כמחווה גלויה (פסטיש) לאלבומי שנות ה־50, תוך שהזמרה שלו מחקה במכוון את הזמר בובי וי. "High Flying Bird" תוכנן להישמע כהקלטה של ואן מוריסון, ו־"Midnight Creeper" תוכנן להישמע כשיר של "הרולינג סטונז".
ג'ון התייחס בביטול לאלבום, שאותו כינה "מאוד פופי" ו" חד־פעמי" ("disposable"), אף כי מבקרי מוזיקה והקהל קיבלו את האלבום בחום — שני הסינגלים הצליחו מאוד. ג'ון נהנה מביקוש רב וממופעים מכורים מראש, בסיוע ההצלחה הגדולה של הסינגלים.
בהקלטות האלבום הוקלטה גם גרסת פסנתר לשיר "Skyline Pigeon" (מאלבום הבכורה, "Empty Sky"), שהייתה צד ב' של הסינגל "Daniel". הגרסה צורפה כרצועת בונוס במהדורה המחודשת של האלבום, שיצאה בשנות ה־90.
שם האלבום ועיצוב העטיפה

שם האלבום נבחר בעקבות היכרות של ג'ון עם הקומיקאי גראוצ'ו מרקס. ג'ון הכיר את מרקס במהלך החופשה שלאחר הקלטת האלבום. השניים הסתדרו היטב ונפגשו במספר אירועים. ג'ון, שסבל הקנטות מלשונו החדה של מרקס (אם כי צחק), עשה באחד המקרים מחוות חיקוי של הרמת ידיים ואמר: ”אל תירה בי, אני רק הפסנתרן”. על עטיפת האלבום מצולם זוג מחוץ לאולם קולנוע, כששם הסרט שכתוב על הכרזה הוא: "אל תירו בי, אני רק הפסנתרן, בכיכוב אלטון ג'ון". כמו כן, בעטיפה מוצגת כרזת סרטם של האחים מרקס ‏Go West (אנ'), כמחווה לגראוצ'ו מרקס.
השם הוא גם אלתור על שם סרטו של פרנסואה טריפו "תירו בפסנתרן" (1960) ועל הציטוט המקורי, שנלקח מאוסקר ויילד, ”אל תירו בפסנתרן, הוא עושה כמיטב יכולתו”, שויילד אמר שראה אותו תלוי מעל פסנתר בבר בעת ביקור שלו בארצות הברית.
הצלחה

בממלכה המאוחדת, היה זה האלבום הראשון של ג'ון שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, ב־10 בפברואר, ונשאר בראש המצעד במשך שישה שבועות. נכון לינואר 2021, זהו גם האלבום של ג'ון ששהה הזמן הרב ביותר במקום הראשון בבריטניה, מלבד אלבום הלהיטים מ־1974, Greatest Hits. היה זה גם
האלבום הראשון שלו שכלל שני סינגלים שהיו להיטי טופ־5 במצעד הסינגלים הבריטי: "Crocodile Rock" הגיע למקום החמישי, ו־"Daniel" הגיע למקום הרביעי.
בארצות הברית, היה זה האלבום השני ברציפות של ג'ון שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200, בחודש מרץ, ושהה בראש המצעד במשך שבועיים, ובסך הכל שהה במצעד למעלה משנה וחצי. הסינגל המוביל, Crocodile Rock", היה הסינגל הראשון של ג'ון שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 (בהחליפו את Superstition (אנ') של סטיבי וונדר), ושהה במקום הראשון במשך שלושה שבועות. כמו כן, הוא הסינגל הראשון של ג'ון שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הקנדי RPM 100‏. הסינגל השני מתוך האלבום, "Daniel", היה גם הוא להיט שהגיע למקום השני בארצות הברית, ולמקום הראשון בקנדה ובניו זילנד. "Teacher I Need You" קיבל השמעות רדיו רבות בתחנות FM בארצות הברית.
רשימת השירים

מילות השירים נכתבו על ידי ברני טופין, המוזיקה לשירים הולחנה על ידי אלטון ג'ון.
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Daniel  | 3:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Teacher I Need You  | 4:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Elderberry Wine  | 3:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Blues for My Baby and Me  | 5:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Midnight Creeper  | 3:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Have Mercy on the Criminal  | 5:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | I'm Going to Be a Teenage Idol  | 3:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Texan Love Song  | 3:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Crocodile Rock  | 3:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | High Flying Bird  | 4:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 42:45 |  |  |  |  |  |  |  |
צד א' וצד ב' צורפו כרצועות 1–10 במהדורות התקליטור.
רשימת השירים > רצועות בונוס – ההוצאות המחודשות לאור של "Mercury" ב־1995, ושל "Rocket" ב־1996

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 11. | Screw You (Young Man's Blues)  | 4:43 |
| 12. | Jack Rabbit  | 1:50 |
| 13. | Whenever You’re Ready (We’ll Go Steady Again)  | 2:51 |
| 14. | Skyline Pigeon (גרסת פסנתר)   | 3:56 |
| משך כולל: | משך כולל: | 56:05 |
משתתפים

מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות התקליטור והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
אלטון ג'ון – זמרה, פסנתר (2–4, 6, 7, 9, 10), פנדר רודס (1, 5), מלוטרון (1, 2), הרמוניום (8), אורגן פרפיסה (אנ') (9)
קן סקוט – סינתיסייזר ARP (אנ') ‏(1)
דייווי ג'ונסטון (אנ') – גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית וגיטרת לזלי (אנ') (כל הרצועות), בנג'ו (1), סיטאר (4), מנדולינה (8), קולות רקע (2, 7, 10)
די מארי (אנ') – גיטרה בס (כל הרצועות), קולות רקע (2, 7, 10)
נייג'ל אולסון (אנ') תופים (כל הרצועות), מאראקס (1), קולות רקע (2, 7, 10)
ז'אן־לואי שטמפה (אנ') – סקסופון (3, 5, 7)
אלן חטוט – סקסופון (3, 5, 7)
ז'אק בולוגנזי (גר') – טרומבון (3, 5, 7)
איוון ז'וליין (אנ') – חצוצרה (3, 5, 7)
גאס דאג'ן – עיבוד כלי נשיפה (3, 5, 7)
פול בקמסטר – עיבוד תזמורתי (4, 6)
משתתפים > הפקה

מפיק – גאס דאג'ן (אנ')
טכנאי קול – קן סקוט
תיאום – סטיב בראון
ארט דיירקטור, עיצוב עטיפה – דייוויד לרקהאם ומייקל רוס
צילום עטיפה – אד קראיף (אנ')
צילום חוברת – אד קראיף, בריאן פורבס, מקסין טופין (אנ') ומייקל רוס
הערות אלבום (הוצאה מחודשת) – ג'ון טובלר (אנ')
מצעדים > מצעדים שבועיים

|   ‏‏‏  מצעד שבועי (1973)> מדינה |   ‏‏‏  מצעד שבועי (1973)> מצעד |   ‏‏‏  מצעד שבועי (1973)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 1 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 16 |
|  דנמרק | היטליסטן | 4 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 2 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 1 |
|  יפן | אוריקון | 4 |
|  נורווגיה | VG-lista | 1 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 1 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 2 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 1 |
מצעדים > מצעדים שנתיים

|   ‏‏‏  מצעד שנתי (1973)> מדינה |   ‏‏‏  מצעד שנתי (1973)> מצעד |   ‏‏‏  מצעד שנתי (1973)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 4 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 8 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 17 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 1 |
|   ‏‏‏  מצעד שנתי (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעד שנתי (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעד שנתי (1974)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 67 |
|   ‏‏‏  מצעד שנתי (1975)> מדינה |   ‏‏‏  מצעד שנתי (1975)> מצעד |   ‏‏‏  מצעד שנתי (1975)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  דנמרק | היטליסטן | 18 |
נתוני מכירות

| מקום | הסמכה | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה ×3 | 3,000,000^ |
^אומדן היחידות המופצות מבוסס על הסמכת האלבום בלבד
ביאורים

↑  השני היה Goodbye Yellow Brick Road, שיצא באוקטובר.
↑  יחד עם הגיטריסט החדש, דייווי ג'ונסטון.
↑  לדברי טופין השיר לא נכתב מלכתחילה באופן ספציפי למארק בולאן, אלא שלטופין הייתה בראש דמות, שלאחר שהשיר נכתב הוחלט שמארק בולאן הולם אותה, ושהשיר יהיה מחווה לו.
↑  ההופעה הייתה ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות Tour De Force שערך ג'ון באוסטרליה ב־1986, והיא הוקלטה ויצאה לאור באלבום ההופעה Live in Australia with the Melbourne Symphony Orchestra ‏(1987).
↑  מרקס מעולם לא הבין את השם "אלטון ג'ון" וחשב שהשם צריך להיות "ג'ון אלטון". "יש לי פוסטר של 'האחים מרקס' חתום על ידו – 'לג'ון אלטון ממרקס גראוצ'ו", סיפר ג'ון (גם הקומיקאי רואן אטקינסון צחק על הנושא במערכון שבו השתתף ג'ון).
↑  שיר הנושא של אלבום הנושא את אותו שם.
↑  גרסת המקור מ־"Empty Sky" לוותה בנגינת צ'מבלו ועוגב.
סטפן בייצ'טיץ'

סטפן בייצ'טיץ' (בסרבית: Стефан Бајчетић; נולד ב-22 באוקטובר 2004 בוויגו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-סרבי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת לאס פאלמאס מהלה ליגה בהשאלה מליברפול.
קריירת מועדונים

בייצ'טיץ' גדל במחלקת הנוער של סלטה ויגו, ובשנת 2020 הצטרף למחלקת הנוער של ליברפול.
ב-27 באוגוסט 2022 ערך בייצ'טיץ' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ליברפול, כשהחליף את ג'ורדן הנדרסון בדקה ה-70 בניצחון 0–9 על בורנמות' במסגרת המחזור הרביעי בפרמייר ליג לעונת 2022/2023. ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 1–2 על אייאקס במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.
הערות שוליים

↑  Stefan Bajcetic: Liverpool is the best place for me to develop באתר הרשמי של ליברפול, 23 ביולי 2022 (באנגלית)
I Love Rock 'n Roll (אלבום)

I Love Rock 'n Roll הוא אלבום האולפן השני של ג'ואן ג'ט, והראשון שלה עם להקת הליווי The Blackhearts. מיד לאחר ההקלטות הראשונות באולפני Soundworks, גיטריסט הלהקה המקורי אריק אמבל הוחלף על ידי ריקי בירד. האלבום הוא המצליח ביותר של ג'ט מבחינה מסחרית, עם מכירות של מעל 10 מיליון עותקים, רבות בשל הצלחת שיר הנושא, אשר ימצא כסינגל והיה להיט גדול.
רקע

ג'ט ראתה הופעה של השיר "I Love Rock 'n' Roll", בטלוויזיה ב-1976 והוקסמה ממנו. השיר הפך לחלק קבוע מהופעותיה במשך 7 שנים לפני שהאלבום הוקלט.
צאת האלבום

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
Robert Christgau: B+
האלבום מכיל מספר שירי קאבר, ביניהם:"I Love Rock 'n' Roll" ‏(במקור של ‏Arrows),‏ "Nag"‏ (The Halos),‏ "Crimson and Clover" ‏(Tommy James & The Shondells),‏ "Bits and Pieces" ‏(The Dave Clark Five), ‏"You're Too Possessive" ‏(The Runaways),‏ "Little Drummer Boy" ‏(The Harry Simeone Chorale and other artists), ורצועות הבונוס "Louie Louie" ‏(במקור של ריצ'רד בארי, מאוחר יותר בוצע על ידי The Kingsmen) ו-"Summertime Blues" (אדי קוקרן).
"Summertime Blues" במקור הושמט מתקליט הוויניל, וחברת התקליטים החליטה לא להוציאו כסינגל. במקום זאת, החברה הוציאה את השיר כבי-סייד של סינגל פרומו עם "Do You Wanna Touch Me (Oh Yeah)" באיי-סייד, שנשלח לתחנות רוק ברחבי ארצות הברית. הרבה שדרנים ומפיקים העדיפו את הבי-סייד, ו-"Summertime Blues" הפך ללהיט "Most Added", והוצא כסינגל במספר שווקים.
הדיסק הראשון של האלבום יצא ב-1992 מטעם Blackheart Records וכלל 13 שירים.
האלבום עבר רימאסטרינג ויצא על דיסק בהוצאה מחודשת ב-1998, וכלל שתי רצועות בונוס.
כש-Joan Jett & the Blackhearts ניכנסו להיכל התהילה של הרוקנרול ב-18 באפריל 2015, בדיוק 33 1/3 שנים אחרי שיצא I Love Rock 'N' Roll במקור, ב-18 בנובמבר 1981, יצא סט 2CD/2LP, שכותרתו: "I Love Rock 'N' Roll 33 1/3 Anniversary Edition". ההוצאה המחודשת כללה את האלבום המקורי ואלבום שני של הקלטות חיות מ-1981 שלא ראו אור לפני כן.
רשימת השירים

| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> כותב(ים) | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | I Love Rock 'n' Roll  | אלן מריל, ג'ייק הוקר | 2:55 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | (I'm Gonna) Run Away  | ג'ואן ג'ט, קני לגונה | 2:27 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Love Is Pain  | ג'ט | 3:07 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Nag  | ארתור קרייר | 2:46 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Crimson and Clover  | טומי ג'יימס, פיטר לוסיה ג'וניור | 3:17 |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> כותב(ים) | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6. | Victim of Circumstance  | ג'ט, לגונה | 2:54 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Bits and Pieces  | דייב קלארק, מייק סמית | 2:07 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Be Straight  | ג'ט, גרג קין, לגונה | 2:40 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | You're Too Possessive  | ג'ט | 3:35 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Little Drummer Boy  | קתרין ק. דייוויס, הנרי אונורטי, הארי סימאוני | 4:14 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 30:02 |  |  |  |  |  |  |
| רצועות בונוס, דיסק 1992> מס' | רצועות בונוס, דיסק 1992> שם | רצועות בונוס, דיסק 1992> כותב(ים) | רצועות בונוס, דיסק 1992> משך | רצועות בונוס, דיסק 1992>  | רצועות בונוס, דיסק 1992>  | רצועות בונוס, דיסק 1992>  | רצועות בונוס, דיסק 1992>  | רצועות בונוס, דיסק 1992>  | רצועות בונוס, דיסק 1992>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11. | Oh Woe Is Me  | ג'ט | 2:45 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Louie Louie  | ריצ'רד ברי | 2:59 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | You Don't Know What You've Got (live)   |  ג'ט  לגונה  רוצ'י קורדל | 2:43 |  |  |  |  |  |  |
| רצועות בונוס - דיסק 1998> מס' | רצועות בונוס - דיסק 1998> שם | רצועות בונוס - דיסק 1998> כותב(ים) | רצועות בונוס - דיסק 1998> משך | רצועות בונוס - דיסק 1998>  | רצועות בונוס - דיסק 1998>  | רצועות בונוס - דיסק 1998>  | רצועות בונוס - דיסק 1998>  | רצועות בונוס - דיסק 1998>  | רצועות בונוס - דיסק 1998>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. | Summertime Blues  | אדי קוקרן, ג'רי קייפהרט | 2:20 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Nag (בהשתתפות The Coasters)   | Arthur Crier | 2:46 |  |  |  |  |  |  |
משתתפים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  The Blackhearts ג'ואן ג'ט – שירה; גיטרה  ריקי בירד – גיטרה  גארי ריאן – גיטרה בס; קולות רקע  לי קריסטל – תופים  אריק אמבל – גיטרה ברצועות 5 ו-10. נגנים נוספים ויל "דאב" ג'ונס – שירה במסלול 10  The Coasters – קולות רקע על מסלול 15  קני לגונה - פסנתר, עוגב, כלי הקשה, קולות רקע. |  צוות ההפקה קני לגונה – מפיק  ריצ'י קורדל – מפיק  גלן קולוטקין – מפיק שותף; מהנדס  ג'רי גבינלי – מהנדס  סטו רומיין – מאסטרינג  בוב לודוויג – רימסטרינ ב-Masterdisk, ניו יורק, 1992 |  |  |  |  |  |  |
במצעדים > אלבום

| שנה | מצעד | מקום |
| --- | --- | --- |
| 1982 | RPM100 Albums (קנדה) | 1 |
| 1982 | מצעד האלבומים של ניו זילנד | 1 |
| 1982 | בילבורד 200 (USA)  | 2 |
| 1982 | מצעד האלבומים השוודי | 4 |
| 1982 | הולנד - MegaCharts | 7 |
| 1982 | מצעד האלבומים האוסטרלי (ARIA) | 10 |
| 1982 | מצעד האלבומים הגרמני | 13 |
| 1982 | מצעד האלבומים האוסטרי - טופ 40 | 14 |
| 1982 | מצעד האלבומים הבריטי | 25 |
| 1982 | מצעד האלבומים הנורווגי | 38 |
במצעדים > סינגלים

| שנה | סינגל | מצעד | מקום |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | בילבורד הוט 100 (USA) | 1 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | Mainstream Rock (USA) | 1 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | RPM100 Singles (קנדה) | 1 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | מצעד האלבומים האוסטרי (ARIA) | 1 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | New Zealand Albums Chart | 1 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | הולנד - MegaCharts | 1 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | מצעד האלבומים השוודי | 1 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | דרום אפריקהn Chart | 1 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | מצעד הסינגלים האירי | 2 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | בלגיה (פלנדרס) | 2 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | שווייץ - טופ 75 | 3 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | מצעד הסינגלים הבריטי | 4 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | אוסטריה - סינגלים טופ 40 | 4 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | מצעד הסינגלים הגרמני | 6 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | מצעד הסינגלים הצרפתי | 15 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | Hot Dance Club Songs (USA) | 31 |
| 1982 | "I Love Rock 'n' Roll" | מצעד הסינגלים האיטלקי | 42 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | RPM100 Singles (Canada) | 4 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | Mainstream Rock (USA) | 6 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | Australian Albums Chart | 6 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | Billboard Hot 100 (USA) | 7 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | שווייץ - סינגלים טופ 75 | 8 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | מצעד האלבומים של ניו זילנד | 11 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | טופ 40 סינגלים האוסטרי | 12 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | Ultratop הבלגי (פלנדרס) | 17 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | מצעד הסינגלים הגרמני | 19 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | הולנד - MegaCharts | 25 |
| 1982 | "Crimson and Clover" | [מצעד הסינגלים הבריטיt | 60 |
| 1982 | "Summertime Blues" | Mainstream Rock (USA) | 24 |
הסמכות

| אזור | הסמכה | מכירות |
| --- | --- | --- |
| קנדה (Music Canada) | 2× פלטינה | 200,000^ |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,000,000^ |
 ^מספרי המכירות מבוססים על הסמכה בלבד
Pipes of Peace

Pipes of Peace הוא אלבום האולפן הרביעי של המוזיקאי האנגלי פול מקרטני, שיצא בשנת 1983.
אלבום זה הוא למעשה ההמשך של האלבום הפופולרי Tug of War, אך הצליח פחות ממנו.
רקע

לפני יציאת האלבום, שמו לב רבים שהאלבום ממשיך את Tug of War בדרכים רבות: הוא הופק בידי ג'ורג' מרטין, ונעשה בו שיתוף פעולה עם מייקל ג'קסון (באלבום הקודם שיתוף הפעולה היה עם סטיבי וונדר). גם באלבום זה הופיע רינגו סטאר, מתופף הביטלס, כמתופף בחלק מהשירים.
עם זאת, שלא כמו "Tug of War", אלבום זה כלל צליל אלקטרוני-מעודן.
"Say Say Say", דואט עם מייקל ג'קסון, שוחרר כסינגל באוקטובר 1983, בתור הרצועה המובילה באלבום. הסינגל זכה להצלחה במצעדים, וקטף את המקום השני במצעד הבריטי והמקום הראשון במצעד האמריקאי. הסינגל נשאר בראש המצעדים במשך שישה שבועות, עד תחילת 1984.
"Pipes of Peace" נבחר במקום הרביעי בבריטניה והמקום ה-15 בארצות הברית.
הביקורות הכלליות לאלבום היו טובות פחות מאשר ל"Tug of War". לטענת רבים, הניסיון להמשיך את ההצלחה מאלבום זה לא יצא לפועל בצורה טובה.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו על ידי פול מקרטני, מלבד "Say Say Say" ו"The Man" שנכתבו בשיתוף עם מייקל ג'קסון. "Hey Hey" נכתב בשיתוף עם סטנלי קלארק.
צד א'
3:56 - "Pipes of Peace"
3:55 - "Say Say Say" (עם מייקל ג'קסון)
3:58 - "The Other Me"
3:05 - "Keep Under Cover"
3:20 - "So Bad"
צד ב'
3:55 - "The Man" (עם מייקל ג'קסון)
2:54 - "Sweetest Little Show"
4:33 - "Average Person"
2:54 - "Hey Hey"
2:54 - "Tug of Peace"
3:28 - "Through Our Love"
נגנים

פול מקרטני: גיטרה בס, גיטרות, פסנתר, קלידים, סינטיסייזר, תופים, שירה
לינדה מקרטני: קלידים, קולות רקע
מייקל ג'קסון: שירה (בדואטים עם מקרטני)
אריק סטיוארט: גיטרות, קולות רקע
דני ליין: גיטרות, קלידים, קולות
יו ברן: גיטרה
גאוף וויטהורן: גיטרה
סטנלי קלארק: גיטרה בס, קולות
גווין רייט: כינור
ג'רי היי: מיתרים, קרן יער
גרי הרביג: חליל
כריס המר סמית': הרמוניקה
אנדי מקקי: סקסופון
ארני ווטס: סקסופון
גרי גרנט: קרן
רינגו סטאר: תופים
סטיב גאד: תופים
דייב מאטאקס: תופים
ג'יימס קיפן: טאבלה
מקהלת "ילדי פצלוני": קולות רקע ב"Pipes of Peace"
Let It Be (שיר)

"Let It Be" (בעברית התפרסם בשם: "שיהיה") הוא שיר של להקת הביטלס, שיצא ב-6 במרץ 1970 כסינגל, וכשיר הנושא של האלבום Let It Be. השיר נכתב ובוצע על ידי פול מקרטני, וניתן קרדיט כלנון-מקרטני. השיר יצא כסינגל וזהו הסינגל האחרון של הלהקה שיצא לפני שפול מקרטני הודיע על פירוקה ב-10 באפריל. גרסת הסינגל של השיר, שהופקה על ידי ג'ורג' מרטין, כוללת סולו גיטרה רך יותר וחלק תזמורתי נמוך, בהשוואה לגרסת האלבום, שהופק על ידי פיל ספקטור, הכולל סולו גיטרה אגרסיבי יותר וקטעי תזמורת גבוהים יותר.
השיר זכה בשנת 1971 בפרס אוסקר בקטגוריית השיר המקורי ביותר. בנוסף, השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית שיר הסרט הטוב ביותר. השיר דורג על ידי מגזין הרולינג סטון במקום העשרים ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים.
בשנת 2010, צורף השיר לאלבום ההופעה Hope for Haiti Now, שיצא למען רעידת האדמה בהאיטי.
כתיבה והקלטה > מקור

פול מקרטני אמר שהרעיון לשיר "Let It Be" בא אליו כשחלם על אמו, בתקופה המתוחה סביב ההקלטות של The Beatles ("האלבום הלבן") ב-1968. מרי פטרישיה מקרטני, אמו של מקרטני, נפטרה מסרטן בשנת 1956, כשמקרטני היה בן ארבע עשרה. בחזרות על השיר עם הביטלס בינואר 1969, במקום המילים "Mother Mary", מקרטני שר מדי פעם את "Brother Malcolm", התייחסות לעוזרם של הביטלס מל אוונס. מאוחר יותר אמר מקרטני: "היה נהדר לבקר אותה שוב. הרגשתי מאוד מבורך שיש לי את החלום הזה. אז זה גרם לי לכתוב את 'Let It Be'". בראיון מאוחר יותר סיפר שבחלום אמו אמרה לו: "יהיה בסדר, רק שיהיה". כשנשאל אם הביטוי "Mother Mary" בשיר מתייחס למרים, אמו של ישו, השיב מקרטני כי המאזינים יכולים לפרש את השיר איך שהם רוצים.
כתיבה והקלטה > הקלטות

מקרטני החל להקליט לראשונה את "Let It Be" באולפן ההקלטות בין הטייקים של "Piggies" ב-19 בספטמבר 1968. כמה חודשים לאחר מכן, נערכו חזרות באולפני טוויקנהאם ב-3 בינואר 1969, במה שיהפכו לסרט Let It Be. במהלך החזרות הם הקליטו רק על קלטות המונו ששימשו לסנכרון עם המצלמות לסרט, ולא ביצעו הקלטות שנועדו לשחרור. הטייק הראשון עם שאר חברי הביטלס נעשה ב-8 בינואר. העבודה על השיר נמשכה לאורך כל החודש. הקלטות מרובות רצועות החלו ב-23 בינואר באולפני אפל.
הטייק מאסטר הוקלט ב-31 בינואר 1969, לאחר "הופעת הביטלס על הגג" עבור הפרויקט. מקרטני ניגן בפסנתר של בלותנר, ג'ון לנון ניגן בבס חשמלי בעל שישה מיתרים (שהוחלף בתפקיד הבס של מקרטני עצמו בגרסה הסופית לבקשתו של ג'ורג' מרטין), ג'ורג' האריסון בגיטרה, רינגו סטאר בתופים, ובילי פרסטון תרם באורגן האמונד. זה היה אחד משני הטייקים של "Let It Be" שהוקלטו באותו יום. הגרסה הראשונה, שנקראה טייק 27-A, תשמש כבסיס לכל הגרסאות הרשמיות של השיר. הגרסה השנייה, טייק 27-B, נכללה בסרט Let It Be יחד עם "Two of Us" ו-"The Long and Winding Road".
ב-30 באפריל 1969 ביצע האריסון סולו גיטרה חדש לטייק מ-31 בינואר. ב-4 בינואר 1970 ביצע אוברדאב של סולו נוסף. סולו האוברדאב הראשון שומש בגרסת הסינגל המקורי, וסולו האוברדאב השני שומש באלבום המקורי.
גרסאות השיר > גרסת סינגל

הסינגל השתמש באותה עטיפה כמו האלבום, ויצא לאור במקור ב-6 במרץ 1970, יחד עם הבי-סייד "You Know My Name (Look Up the Number)", עם קרדיט הפקה לג'ורג' מרטין. גרסה זו כוללת אוברדאב של תזמורות וקולות רקע מ-4 בינואר 1970, תחת פיקוחם של מרטין ומקרטני. במהלך אותו סשן הקליט האריסון את האוברדאב השני של הסולו גיטרה. הכוונה המקורית הייתה ששני הסולואים של האוברדאב יתנגנו יחד. רעיון זה נזנח עבור המיקס הסופי של הסינגל, ורק הסולו של 30 באפריל היה בשימוש, אם כי ניתן לשמוע את האובראב של 4 בינואר במהלך הבית האחרון.
המיקס של הסינגל הופיע לראשונה באלבום האוסף של הביטלס 1967–1970. גרסה זו נכללה גם ב-20 Greatest Hits מ-1982, Past Masters Volume Two מ-1988 ו-1 משנת 2000.
The Let It Be EP (מלודיה מ-1972) היה האלבום הראשון של הביטלס שיצא בברית המועצות. הוא כלל גם את השירים "Across the Universe" ו-"I Me Mine".
גרסאות השיר > גרסת האלבום

ב-26 במרץ 1970, פיל ספקטור ביצע רמיקס לשיר עבור האלבום Let It Be. גרסה זו כוללת את האוברדאב השני של סולו הגיטרה של האריסון, עם פחות קולות רקע, אפקט דיליי על ההיי האט של רינגו סטאר, ותזמור בולט יותר. בפזמון האחרון יש שלושה שורות של "Let it be", שכן השורה "There will be an answer" חוזרת פעמיים (במקום פעם אחת כמו בסינגל) לפני השורה "Whisper words of wisdom" כדי לסגור את השיר. באלבום, כשהשיר הקודם, "Dig It", מסתיים, נשמע לנון אומר בקול פלסטי, מחקה את גרייסי פילדס: "זה היה 'Can You Dig It' של ג'ורג'י ווד, ועכשיו אנחנו רוצים לעשות את 'Hark, the Angels Come'".
גרסאות השיר > גרסת האנתולוגיה

הקלטה מוקדמת של השיר מופיעה באלבום האוסף Anthology 3 מ-1996. גרסה זו, טייק 1, הוקלטה ב-25 בינואר 1969. זוהי גרסה פשוטה הרבה יותר, שכן מקרטני עדיין לא כתב את הבית האחרון. במקום זאת, הבית הראשון חוזר על עצמו. השיר, כפי שפורסם ב-Anthology 3, כולל גם שיחות אולפן בין לנון ומקרטני לפני טייק ב-31 בינואר 1969:
לנון: האם אנחנו אמורים לצחקק בסולו?
מקרטני: כן.
לנון: אוקיי.
מקרטני: זה יהיה – זה הולך לדפוק אותך, ילד.
גרסאות השיר > גרסת Let It Be... Naked

גרסה נוספת של השיר הופיעה באלבום Let It Be... Naked בשנת 2003. רוב הרמיקס הזה הוא טייק 27-A מ-31 בינואר 1969, עם חלקים מטייק 27-B (כפי שנעשה בו שימוש בסרט Let It Be), כולל סולו הגיטרה.
גרסה זו מכילה רצועת פסנתר שונה מזו שבאלבום וגרסת הסינגל. רצועת פסנתר זו נלקחה בחלקה מטייק 28 ששוחרר לאחר מכן וניתן לשמוע אותו בהוצאה המחודשת של הסופר-דלוקס של האלבום Let It Be בשנת 2019. קולות הרקע בגרסה זו דומים לאלה שבגרסת הסינגל, אך הם מופחתים משמעותית בווליום.