stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארה (טוגו)

| --- | --- |
רחוב בקארה ינואר 2004
רחוב בקארה ינואר 2004
 מדינה:  טוגו טוגו
 מחוז:  קארה
 שפה רשמית:  צרפתית, קאביה, האוסה ואחרות
 שמות קודמים:  לאמה-קארה
 גובה:  312 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  115,400 (2020)
  ‑ צפיפות:  61.5 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  9°32′56″N 1°11′26″E﻿ / ﻿9.5488888888889°N 1.1905555555556°E﻿ / 9.5488888888889; 1.1905555555556 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טוגו מוגדלת) לומה סוקודה קפאלימה דאפאונג בנין בורקינה פאסו גאנה מפרץ גינאהקארה(למפת טוגו רגילה) לומה סוקודה קפאלימה דאפאונג בנין בורקינה פאסו גאנה מפרץ גינאהקארה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קארה (באנגלית: Kara) היא עיר בצפון טוגו, הממוקמת במחוז קארה, 413 קילומטרים צפונית לעיר הבירה של טוגו, לומה. קארה היא בירת מחוז קארה, ולפי מפקד האוכלוסין בשנת 2020 מנתה אוכלוסיית העיר 115,400 תושבים. נהר קארה (אנ') זורם בעיר והוא מקור המים העיקרי שלה. העיר התפתחה משנות השבעים של המאה העשרים ואילך מהכפר שנקרא במקור לאמה-קארה (אנ'). צמיחתו נבעה במידה רבה אודות להשפעתו של נשיא טוגו גנאסינגבה איאדמה שנולד בכפר פיה Pya הסמוך, שהבין את חשיבות מיקומה האסטרטגי של קארה בצומת של שני נתיבי סחר חשובים.
היסטוריה

בשנת 1902 נבנה על ידי הגרמנים גשר על נהר קארה, תאריך בניית הגשר מציין את ראשית העיר.  תחת נשיאותו של גנאסינגב איאדמה, בשנות ה-70, העיר התפתחה במיוחד בגלל תפקידה בקיום אירועים פוליטיים.
גאוגרפיה

העיר שוכנת בקצהו הדרומי של רכס הרי קאביה הדרומי. קארה נמצאת בגובה של כ־400 מטר מעל גובה פני הים. נהר קארה עובר במרכז העיר.
העיר שוכנת על צומת של שני נתיבי סחר, הכביש הראשי מצפון-דרום מואגאדוגו ללומה, והכביש ממזרח-למערב מבסאר (צר') לדג'וגו (אנ') ופאראקו בבנין .
אקלים

בקארה, העונה הרטובה מעיקה ומעוננת, העונה היבשה מעוננת חלקית, וחם כל השנה. במהלך השנה, הטמפרטורה בדרך כלל נעה בין 21°C ל־36°C והיא לעיתים רחוקות מתחת ל־19°C או מעל 38°C.
הזמן הטוב ביותר בשנה לבקר בקארה לפעילויות במזג אוויר חם הוא מסוף נובמבר עד תחילת פברואר.
העונה החמה נמשכת 2.8 חודשים, מה- 24 בינואר עד 17 באפריל. הטמפרטורה הגבוהה היומית בממוצע מעל 35°C. היום החם ביותר בשנה הוא 3 במרץ, עם ממוצע של 36 מעלות צלזיוס והטמפרטורה הנמוכה מגיעה של 25 מעלות צלזיוס.
העונה הקרירה נמשכת 2.6 חודשים, מה- 29 ביוני עד 17 בספטמבר. הטמפרטורה גבוהה היומית בממוצע מתחת ל־30°C. היום הקר ביותר בשנה הוא 24 בדצמבר, עם ממוצע של 21 מעלות צלזיוס.
תקופת הגשמים נמשכת 8.6 חודשים, מה- 24 בפברואר ועד ה -12 בנובמבר. הכי הרבה גשמים יורדים במהלך 31 הימים שמרכזם סביב ה-28 באוגוסט, עם הצטברות כוללת ממוצעת של 186 מילימטרים.
התקופה היבשה, נטולת הגשם בשנה נמשכת 3.4 חודשים, מה- 12 בנובמבר ועד 24 בפברואר.
| אקלים בקארה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בקארה> ינואר.37.22.1 | אקלים בקארה> פברואר.38.23.6 | אקלים בקארה> מרץ.38.25.28 | אקלים בקארה> אפריל.38.26.65 | אקלים בקארה> מאי.36.25.70 | אקלים בקארה> יוני.34.24.67 | אקלים בקארה> יולי.29.23.115 | אקלים בקארה> אוגוסט.28.23.152 | אקלים בקארה> ספטמבר.30.23.135 | אקלים בקארה> אוקטובר.34.23.48 | אקלים בקארה> נובמבר.36.24.6 | אקלים בקארה> דצמבר.37.22.1 | אקלים בקארה> שנה.34.5.23.5.542 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: MeteoBlue.
אוכלוסייה

נכון לשנת 2020, אוכלוסיית העיר מנתה 115,400 נפש. קצב גידול האוכלוסייה בעיר בין השנים 1981 ועד 2020 עמד על 3.62% בשנה.
| שנה | גודל אוכלוסייה |
| --- | --- |
1981: 28,902
1987: 41,000
2000: 82,000
2003: 95,000
2005: 100,400
2010: 94,878
2013: 112,247
2020: 115,400
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
כלכלה

מרבית האוכלוסייה עוסקת בחקלאות ובתעשיית עיבוד התירס, קסאווה, תבלינים, דורה, דוחן פנינה, אגוזי מלך, וכגידול מזדמן, כותנה. חוות קטנות ובינוניות מייצרות את רוב יבולי המזון; גודל החווה הממוצע הוא אחד עד שלושה דונמים.
תחבורה

בעיר נמצאים מגוון קווי אוטובוס בינלאומיים ללומה, לואגדוגו וניאמי. החברות הן: אלטרב, אדג'י וראקיאטה.
נמל התעופה הבינלאומי ניאמטוגו (אנ'), הממוקם 40 קילומטרים צפונית לקארה, פעיל אך נמצא בפיתוח.
אנרגיה

חברת האנרגיה הטוגולזית Compagnie d'Énergie Eléctrique du Togo דיווחה בשנת 2001 כי גאנה סיפקה לעיר 0.520 TWh חשמל.
חינוך

בשנת 1996, שיעור ההרשמה לבתי הספר היסודיים עמד על 81.3 אחוזים. מערכת החינוך סבלה ממחסור במורים, איכות חינוך ירודה באזורים הכפריים, ושיעורי הנשירה גבוהים.
האוניברסיטה הלאומית השנייה במדינה הוקמה בקארה בשנת 2004. אוניברסיטת קרא (צר') נמצאת בקצה הדרומי של העיר.
שפות מדוברות

כמו רוב הערים באפריקה, קארה היא רב לשונית. צרפתית, היא השפה הרשמית של טוגו, השפה העיקרית בעיר היא קאביה (אנ'), אבל גם נפוץ לשמוע Kotokoli, האוסה, יורובה (אנ') ואיגדו (אנ') בעיקר בשוק המרכזי. שפות נוספות המדוברות בקארה הן Ncam, Miyobe, Lama, Ewe ו- Nawdm .
תרבות

אזור קארה, המוכר בהיסטוריה של טוגו ומערב אפריקה בשם "ארץ טמברמה", מיושב על ידי בני שבט בטמרימבה. האזור הוכר רשמית בשם "קוטמאקו" בשנת 2004, על ידי ועדה שמונתה על ידי אונסק"ו והוכרז כאתר מורשת עולמית.  בשנת 2023 הורחב שטח האתר והוא כולל שטח בבנין השכנה. זהו יעד תיירותי פופולרי מאוד במערב אפריקה.
כל שנה בחודש יולי מתקיים באזור קארה טורניר לה אוולה (צר') , אירוע היאבקות מסורתי. פרקטיקה זו המתקשרת מאוד היא שלב בטקס החניכה של בני שבט קאביה הצעירים, במעבר שלהם לבגרות. זהו טורניר היאבקות מסורתי בקארה ובסביבתה. זהו גם השלב הראשון בטקס החניכה של הגברים בני שבט Kabiye לקראת הבגרות. הטורנירים מאורגנים לפי שכונות, לפי כפר ולפי קנטון. לפי המסורת ראש המדינה משתתף בגמר.
ארכיטקטורה

בעיר יש כמה בניינים בעלי עניין אדריכלי, כגון אולם הקונגרסים וקתדרלת פטרוס ופאולוס הקדושים. יש בעיר גם מלונות רבים, כולל Hôtel Kara, Hôtel de l'Union, Hôtel de la Concorde.
ראו גם

טוגו
סוקודה
לומה
ויקטואר טומגה דוגבה ראשת ממשלת טוגו מאז 28 בספטמבר 2020. היא האישה הראשונה שמכהנת בתפקיד.
פור ניאסנגבה נשיא טוגו משנת 2005.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין לשנת 2020
↑  נתונים אודות העיר קארה, טוגו
↑  Nicoué Gayibor, Histoire des Togolais. Des origines aux années 1960 - Tome 3, KARTHALA Editions, France, 2011, p. 387
↑  DIOP Amadou, AGOSSOU Noukpo, NYASSOGBO Kwami Gabriel, Systèmes spatiaux et structures régionales en Afrique, KARTHALA Editions, France, 2010, p. 97
↑  Average Weather in Kara, Togo, Year Round - Weather Spark, weatherspark.com
↑  Climate Kara (2021-1991) from stations all over the world (אנגלית). MeteoBlue. Retrieved 24 August 2021.
1 2  Togo: Regions, Cities & Urban Localities - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
↑  Rédaction, Togo : Vers la réhabilitation de l’Aéroport de Niamtougou, Financial Afrik, ‏2016-04-22 (ב־)
↑  UNESCO Centre du patrimoine mondial, Koutammakou, le pays des Batammariba, UNESCO Centre du patrimoine mondial (בצרפתית)
↑  Evala (Togo) - Traditional Sports, www.traditionalsports.org (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4256702-6  NKC: ge1086065 
הרי קאביה, קארה
שוק קארה
טורניר לה אוולה בקארה
פרוג'ה (נפה)

נפת פרוג'ה (באיטלקית: Provincia di Perugia) היא נפה במחוז אומבריה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 6,334 קמ"ר, ובשנת 2008 התגוררו בה 660,040 נפש. בירתה של הנפה בעיר פרוג'ה.
הנפה גובלת בנפת פזארו אה אורבינו ובנפת אנקונה ובנפת אסקולי פיצ'נו במחוז מארקה בצפון ובמזרח, בנפת ריאטי במחוז לאציו בדרום, בנפת טרני במחוז אומבריה בדרום, בנפת סיינה ובנפת ארצו במחוז טוסקנה במערב.
הנפה מהווה כיום שני שלישים מהמחוז. עד שנת 1923 היא כללה את הנפות: נפת טרני ונפת ריאטי אשר נכללו בנפת רומא. בשנת 1927 הנפות הוצאו מנפת רומא, נפת טרני הועברה למחוז אומבריה ונפת ריאטי למחוז לאציו.
גאוגרפיה

בנפה שני אגמים: הגדול הוא אגם טראסימנו - הרביעי בגודלו באיטליה. אגם נוסף, "לגו די ארֵצו" (Lago di Arezzo) נמצא בדרום המחוז.
תחבורה

בנפה יש שני שדות תעופה: האחד, פרוג'יה- סנטאג'ידיו (Aeroporto di Perugia-Sant'Egidio) השני בפוליאנו, המהווה מרכז לאומי של ההגנה האזרחית.
מסילות ברזל בבעלות המדינה יש שלושה. אך יש גם מסילת ברזל פרטית חברת הרכבות המרכזית של אומבריה, אשר מסלולה צמוד לנהר הטיבר. בתחנת סנט-אנה נפגשות שתי רשויות הרכבת.
קהילות עירוניות

בנפה פועלות שבע קהילות של תושבים המתגוררים בסביבה העירונית (Comunità montane ). עיסוקם של ארגוני הקהילות הוא בכל הנושאים אשר אינם קשורים מוניציפלית לעירייה. בין השאר, בתחום השמירה על איכות הסביבה.
פארקים

בנפה חמישה פארקים, אשר כוללים את אגן היקוות של נהרות האזור. הגדול שבהם כולל את הר סביליני ומגיע עד למחוז מארקה הוא : Parco nazionale dei Monti Sibillini. פארק חשוב נוסף הוא מסביב לאגם טראסימנו.
ערי הנפה

מספר ערי הנפה הוא 59. להלן רשימת הערים הגדולות בנפה, לפי מספר התושבים, לשנת 2005:
| דירוג | שם העיר | מספר התושבים | שטח (קמ"ר) | צפיפות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | פרוג'ה | 162,275 | 450 | 360.61 |
| 2 | פוליאנו | 56,688 | 263 | 215.54 |
| 3 | צ'יטה די קאסטלו | 39,855 | 387.53 | 102.84 |
| 4 | ספולטו | 38,563 | 349 | 112 |
| 5 | גוביו | 32,674 | 525 | 62 |
| 6 | אסיזי | 26,196 | 186 | 141 |
| 7 | בסטיה אומברה | 20,760 | 27.6 | 752 |
| 8 | טודי | 17.207 | 223 | 77.6 |
הצפיפות היחסית הגבוהה של העיר "בסטיה אומברה" מוסברת באופייה המודרני. היא מהווה מרכז מסחרי, תעשייתי ולמלאכה בתנופת פיתוח.
רביו

מופע רביו בברלין, 1931
רֶבְיוּ היא סוגה של מחזות זמר קלילים, המשלבים קטעים קצרים של תיאטרון, מחול ומערכונים סאטיריים על אנשי התקופה מתחום האקטואליה או הספרות.
משמעות המילה "רביו" (Revue) בצרפתית היא "לראות שוב", עיסוק מחודש בנושא מסוים.
ז'אנר הרביו צמח בפריז בסוף המאה ה-19 מתוך  מופעי קברט (בלה שא נואר, פולי ברז'ר, מולן רוז'), והגיע לשיאו בעולם בשנות העשרים של המאה ה-20. קברט גרמני הוא סוג של רביו שזכה לפופולריות בתקופה זו. רביו מוגדר בדרך כלל כתיאטרון הממזג מספר סוגות תיאטרליות לתוך קורפוס בידור יחיד. הוא מבוסס בעיקרו על סגנון ההופעות שזמרים נודדים נהגו להעלות בימי הביניים – ומשם נלקח השימוש בקוד לבוש מסוים, ובנוסף הוא מבוסס על פארודיות ספרותיות – ומשם נלקחה הסאטירה.
רוברט ד'אגילו

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־90 של המאה ה־11? דוכסות נורמנדיה, צרפת 
 פטירה:  1159 קטלוניה, ספרד 
 מדינה:  דוכסות נורמנדיה 
 מקום מגורים:  טרגונה 
 מעסיק:  אלפונסו הראשון, מלך אראגון 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 
רוברט ד'אגילו (בקטלאנית: Robert d'Aguiló; בערך 1100 – 1154 או 1157) או רוברט בורדט (Robert Bordet) היה אביר נורמני ששימש כנסיך טרגונה (príncep de Tarragona; לטינית princeps Tarraconensis) בין 1129 ועד מותו.
ד'אגילו היגר לקטלוניה בשנות העשרים של המאה ה-13 ושירת אצל אלפונסו הראשון, מלך אראגון. ב-1124 הוא מונה כמושל טודלה אשר נכבשה זמן קצר לפני כן במסגרת הרקונקיסטה, ושימש בתפקיד זה משך שנתיים. ב-14 במרץ 1129 מינה אותו המלך לנסיך טרגונה והוא קיבל עליו את הסמכויות החילוניות בעיר. אירוע זה סימן את חידושו של היישוב בעיר בידי הנורמנים.
בפיקוחו של הארכיבישוף של טרגונה שעבר לברצלונה הקים ד'אגילו את טירתו במגדל הפרטוריום הרומי בעיר, והחל לקומם את הריסות העיר ולהתאימה שוב למגורים. ב-1146 שב הארכיבישוף לעיר, דבר שסימן את תחילת המאבק בינו לבין ד'אגילו. ב-1149 העניק ד'אגילו לעיר מגילת זכויות ומינה את בנו גיים ד'אגילו (Guillem d'Aguiló) למושלה של העיר. שנתיים לאחר המינוי, ב-1151, מסר הארכיבישוף של טרגונה את זכויותיו בעיר למלך, אך ד'אגילו סירב לקבל זאת. בנוסף, רוזן ברצלונה התערב גם הוא בנעשה בעיר, ועד מהרה התדרדר המצב למאבק מזוין שהסתיים לאחר מותו של ד'אגילו בהתנקשות בארכיבישוף על ידי גיים ד'אגילו ובן נוסף של רוברט ובהגליית הנורמנים למיורקה ב-1171.
קרחון ארסקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Angus Bruce Erskine 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  66°29′00″S 65°40′00″W﻿ / ﻿66.4833°S 65.6667°W﻿ / -66.4833; -65.6667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון ארסקין(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהקרחון ארסקין(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ארסקין(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ארסקין
 
קרחון ארסקין (באנגלית: Erskine Glacier) הוא קרחון בחוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 28.2 קילומטרים.
הקרחון זורם לכיוון מערב, והוא נשפך אל מפרץ דארבל מצפון לקרחון הופקינס.
היסטוריה > מיפוי הקרחון

הקרחון מופה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
היסטוריה > מקור השם

הקרחון נקרא "קרחון גולד המערבי", על ידי FIDS. השם ניתן יחד עם קרחון גולד המזרחי דווח כממלא מגרעת רוחבית על פני ארץ גרהאם, אבל מדידה חוזרת בשנת 1957 לא הראתה כל הקבלה טופוגרפית קרובה בין השניים. השם גולד הוגבל אפוא לקרחון המזרחי ולקרחון המערבי ניתן שם חדש, המנציח את אנגוס ב. ארסקין, שעמד בראש הקבוצה הראשונה של FIDS שיצאה אל הקרחון למדוד ולמפות אותו בפרטי-פרטים.
קאבו פולוניו

| --- | --- |

קאבו פולוניו
 מדינה:  אורוגוואי אורוגוואי
 מחוז:  רוצ'ה
 גובה:  3 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  95 (2011)
 קואורדינטות:  34°23′51″S 53°47′21″W﻿ / ﻿34.39750°S 53.78917°W﻿ / -34.39750; -53.78917
 אזור זמן:  UTC -3
 www.cabopolonio.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אורוגוואי מוגדלת) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו ריברה פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה קאבו פולוניו(למפת אורוגוואי רגילה) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו ריברה פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה קאבו פולוניו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דיונות ליד קאבו פולוניו
קאבו פולוניו (בספרדית: Cabo Polonio) הוא פארק לאומי וכפר נופש שנמצא במחוז רוצ'ה באורוגוואי.
היסטוריה

רבים טוענים שמקורו של השם "פולוניו" בספינה בעלת שם זהה שטבעה באזור בשנת 1731. אחרים טוענים שהשם קשור לטביעתה של ספינה אחרת בשנת 1753.[דרוש מקור]
תחת שטח שיפוטו של הכפר נמצאים שלושה איים קטנים המכונים איי טורס (Islas de Torres), והם האי ראסה, האי אנקנטדה ואל איסלוטה. באיים נמצאת שמורת טבע חשובה של אריות ים.
המגדלור של קאבו פולוניו (Faro de Cabo Polonio) נבנה והואר בשנת 1881, בעל טווח של כ-35 קילומטרים ומאיר כל 12 שניות.
קיימת דרך אלטרנטיבית לקאבו פולוניו, דרך הדיונות וחוף הים בכפר נופש ברה דה וליסס שאורכה הוא 8 ק"מ (בין שעה לשלוש שעות רגלית). גובה הדיונות יכול להגיע עד 30 מטר.
האוכלוסייה מעטה, ומורכבת בעיקר מדייגים, אומנים ואנשים תחזוקה של המגדלור. בזמן עונת התיירות (ינואר-מרץ) פועלות מסעדות וקיוסקים רבים ובתים מוצעים להשכרה. הבתים לא מחוברים לרשת החשמל חוץ ממקומות מסוימים כמו במגדלור. בנוסף לכן אין תאורה ברחוב וזה מאפיין ייחודי של המקום וכך ניתן לראות את השמיים בלילה וליהנות מהצפייה ללא הפרעות אורות מלאכותיות.
קאבו פולוניו והמרחב הימי שנמצא במרחק 5 מיילים ימיים ממנו, כולל איי טורס ואיי קסטילו גראנדה, הוכרזו ב-20 ביולי 2009, כאזור טבע מוגן בפיקוח בקטגוריה "פארק לאומי".
הערות שוליים

↑  צילום הצו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315150406   WorldCat (עם VIAF): 315150406
קצרין (יישוב עתיק)

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°59′21″N 35°42′15″E﻿ / ﻿32.989069767348°N 35.704178372071°E﻿ / 32.989069767348; 35.704178372071
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) קצרין(למפת אצבע הגליל רגילה) קצרין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קצרין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום קצרין he
 
חורבות הכפר הקדום קצרין - במרכזו בית הכנסת
בית הכנסת העתיק בקצרין
רחוב בכפר וברקע - הבית המשוחזר
הכפר המשוחזר
שחזור בית בבנייה בכפר התלמודי
קצרין העתיקה (ח'רבת קצרין במקור) היא חורבה ארכאולוגית במרכז רמת הגולן שבה שרידי יישוב יהודי מתקופת המשנה והתלמוד, מהמאות ה-2 עד ה-7 לספירה. היישוב נהרס ברעידת האדמה של שנת 749. בחפירות הארכאולוגיות באתר נמצאו שרידי בית כנסת, מבני מגורים, בית בד ורחובות. בחורבות הכפר נתגלו גם ארבע כתובות בארמית, רק אחת מהן שלמה: " רבי אבון משכבו בכבוד". הארכאולוג, דן אורמן, סבור שזו מצבה מקברו של האמורא רבי אבין שחי בסוף המאה ה-3 ובמחצית הראשונה של המאה ה-4. לפי הערכת צבי מעוז, החוקר האחרון של האתר, היו בכפר 75 משפחות ו-300 נפש. כיום קיים במקום מוזיאון.
שם היישוב

הארכאולוג דן אורמן סבור כי שמו הקודם של היישוב הוא "קיסרין" כשם שנרשם במפות שהופיעו בשנות השלושים למאה ה-20, וממנו באו החכמים הידועים כ"רבנן דקיסרין" אשר היו שסברו כי באו מקיסריה שלשפת הים התיכון. ולדעת פרופסור שאול ליברמן (בתוספת ראשונים על תוספתא אהלות פרק יח) [ואברהם גולדברג בביאורו למשנה סוף מסכת אהלות] שמו הקודם של היישוב הוא "קיסריון", נזכר במשנה אהלות פרק יח משנה ט (לפי נוסח כתבי היד): "מזרח קְיסרְין ומערב קֵיסַריוׁן", כלומר: מזרח קיסרי (היושבת על חוף הים הגדול) שמערבה היא חוף הים (ובמזרח שלה היו קברות), ומערב קיסריון שבצפון מזרח הגולן ("קיסריה פיליפי").
בית הכנסת

בית הכנסת נחשף מזרחית לקצרין של ימינו על ידי שמריהו גוטמן בשנת 1968. רשות העתיקות המשיכה את החפירות: ד. אורמן (1971– 1972), מ.בן ארי (1976 – 1977). אחרון החופרים היה צבי מעוז אשר חקר את האתר יחד עם אן קלברו.
בית הכנסת משוחזר בחלקו. לידו, שוחזר חלק מהכפר היהודי שהיה במקום. אחד הבתים צויד בחפצים מאופיינים לתקופת התלמוד. בית הכנסת השתמר יפה באופן יחסי ומפעם לפעם נערכים בו גם כיום טקסים דתיים.
לדעת החוקרים בית הכנסת נבנה בשלבים:
סוף המאה ה-4 – תחילת המאה ה-5 : בנין מרובע עם רצפת טיח
תחילת המאה ה-6 - הוארך צפונה לממדיו הנוכחיים, נבנתה רצפת פסיפס
תחילת המאה ה-7 - רצפת טיח חדשה
בשנת 749 חרב בית הכנסת ברעש שביעית - רעש שביעית היא רעידת אדמה קשה שפגעה בארץ ישראל וסביבתה.
בתקופה הממלוכית בארץ ישראל - המאה ה-13 – המאה ה-15 הוקם מסגד במחצית הצפונית של בית הכנסת.
בכפר נמצאו אבנים מעוטרות נוספות והחוקרים סבורים כי היה במקום מבנה ציבורי נוסף, אולי בית מדרש.
בית הכנסת > תיאור

בית הכנסת מתוארך לתקופה הביזנטית - תקופה בה פעלו בתי כנסת רבים במרכז הגולן, כגון אלו שנחשפו בחורבת דביה, בחורבת עין נשוט, בחורבת קצביה, בחורבת עסליה ובחורבת זמימרה הסמוכות לקצרין. בית הכנסת בקצרין מהווה דוגמה המבטאת את עושר ההתיישבות היהודית באותה תקופה. מידות בית הכנסת הן 15.4 על 18 מטר. לבנין היו שתי קומות. שער הכניסה גדול יחסית ופתחו לכיוון צפון.
בחלקו הדרומי של בית הכנסת, לכיוון ירושלים, הייתה הבימה. ליד הבימה נמצא חדרון קטן, אולי שימש כגניזה. האולם חולק לשתי שורות עמודים, בראש כל עמוד כותרות יווניות. אחד המאפיינים של בית הכנסת "דגם" ביצים משני הצדדים: הביצה המרכזית מוארכת ומשני עבריה ביצים מעוגלות וקטנות יותר. לאורך הקירות היו שתי שורות של ספסלים מאבן. מתחת לספסל העליון נמצאו 180 מטבעות.
בית הכנסת > חריתות וכתובות

בקיר המערבי חריתה של מנורה בת חמישה קנים. בבניין נמצאה חריתה של "עץ חיים" על אבן, חריתה של שלוש רגלים. לתיאורי "עץ החיים", סבור צבי אילן, יש משמעות והאמינו כי יש בה כדי לשמור על הבריאות ולהרחקת עין הרע ומזל ביש.
בבניין נמצאו פריטים אלו:
מיאנדר צלב קרס כפול, ובתוכו פרצוף אדם, וציפורים.
אבן שיש עליה חרוטה מנורת שבעת הקנים ואולי גם שולחן הפנים.
חלקי משקוף, עם תבליט שריגי גפן.
אבן עם רוזטה, כנראה משקוף הכניסה הצדדית לבית הכנסת.
בבית הכנסת נמצאה כתובת בארמית: "עוזי עבד הדן רבועה ...תרין מנין". מדובר באדם שתרם סכום כסף (שני מנים) להקמת ה"ריבוע" חדר או אולם לסעודות או למסיבות.
לקריאה נוספת

צבי אילן, בתי-כנסת בגליל ובגולן, הוצאת אריאל, ירושלים - כנה, ירושלים, 1987
צבי אילן, בתי כנסת קדומים בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991
הערות שוליים

↑  פארק קצרין העתיקה באתר "מפה"
1 2 3 4  מקור: צבי אילן, בתי כנסת קדומים בארץ-ישראל
קרחון באומן

קרחון באומן (באנגלית: Bowman Glacier) הוא קרחון החודר עמוק אל הקרקע שתחתיו. הקרחון ממוקם ברכס קווארלז, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 70 קילומטרים.
מוצא הקרחון ברכס קווארלז ובמישור רוסון, שבהרי המלכה מוד, הקרחון זורם ונשפך אל מדף הקרח רוס, בסמוך ממערב לקרחון אמונדסן.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון התגלה בדצמבר 1929 על ידי קבוצת המחקר הגאולוגית, בפיקודו של לורנס גולד שהייתה חלק ממשלחת ריצ'רד בירד לחקר אנטארקטיקה.
קרולין דה האז

קרולין דה האז (בצרפתית: Caroline De Haas; נולדה ב-10 בספטמבר 1980‏) היא פוליטיקאית ופמיניסטית צרפתייה.
חייה האישיים

קרולין דה האז נולדה בבור-אן-ברס שבצרפת והיא האחות הבכורה מתוך 7 אחים. אמה היא גניקולוגית ואביה היה מנהל הפדרציה הצרפתית לפיתוח רפואה תעסוקתית. היא למדה היסטוריה מודרנית באוניברסיטת ליון ובעלת תואר שני באוניברסיטה בפריז.
ב-2011 היא התחתנה עם דוקטור לכלכלה ויש לה שני ילדים.
היא גדלה במשפחה של פעילים: אבא שלה היה פעיל בתחום הרפואה ואמא שלה בתחום הנצרות הקתולית.
כשהתחילה ללמוד באוניברסיטה היא לקחה חלק בארגון "אמנסטי אינטרנשיונל", ב-2003 שימשה כראש המשרד המדיני של "אגודת הסטודנטים הצרפתים" וב-2006 מונתה למזכירה הכללית של אגודה זו עד אשר החליטה לסיים את התפקיד ב-2009. בסוף שנת 2009 היא משתתפת בהקמת הארגון הפמיניסטי "בואי נעז להיות פמיניסטיות" והיא שימשה כדוברת הארגון עד 2011.
באפריל 2011 היא תקפה באופן חריף את דומיניק סטראוס-קאהן אחרי פרשיית המין שלו. ואמרה שמדובר בסקסיזם בלתי נתפס במאה ה21 ושלא הגיוני שבן אדם במעמד שכזה יוכל שוב להסתכל על עצמו במראה.
ב-2012 חתמה על המסמך הקורא לשוויון מיידי בין כל המגזרים בצרפת. היא עוררה סערה לאחר התקפות המיניות שקרו בקולון שבגרמניה כשהיא כינתה את האנשים שמקשרים את המאורע להגעה ההמונית של פליטים לאירופה "גזענים". ב-2016 תקפה את פרדריק שאבלייר, עורך הדין שייצג את התביעה כנגד ז'קלין סבאג' אשר רצחה את בעלה לאחר 47 שנים בהן התעלל בה ובבנותיה, בטענה כי סבאג' היא הקורבן וזה העונש הראוי לבעל המתעלל .
פעולתה בפוליטיקה

בגיל 18 הצטרפה לתנועה של הצעירים הסוציאלים ואחר כך לתנועה הסוציאלית בצרפת. ב-2012 שימשה כיועצת השר לזכויות נשים. היא הביעה תמיכה לבחירתו של פרנסואה הולנד לנשיא צרפת. ב-2012, לאחר עלייתו של פרנסואה הולנד לשלטון ולאחר מינוי ראשון של שר לזכויות הנשים בצרפת, מונתה ליועצת האחרית על האגודות למען זכויות נשים ולאגודות האחראיות על המאבק של הנשים המוכות.
ב-2014 החליטה לעזוב את התנועה הפוליטית של הסוציאלים בגלל מיעוט בדיבייטים ותחושה שהארגון מתנהל באופן לא מספיק דמוקרטי ולכן אין לה אפשרות לבטא את עצמה בתוכו.
שנה לאחר מכן הצטרפה לתנועה הקומוניסטית מהשמאל הקיצוני. ב-2016 הקימה עצומה כנד החוק שחוקקה מרים אל חומרי שפוגע בזכויות עובדים, ניסיון זה נכשל והחוק חוקק.
קריירה

ביוני 2013 הקימה ביחד עם קלמנטין אוטאן סוכנות ייעוץ כדי להגיע לשוויון נשים בעבודה ומטפלת גם בשיפור מעמד האישה במקומות ציבורים בכל צרפת. בנוסף, היא עבדה שנתיים במגזין הצרפתי ל'אקספראס שם היית אחראית על מדור התרבות. כמו כן היא הקימה את פרויקט המומחים האירופי וכיום אחראית על הפרויקט שמטרתו לתת לנשים יותר זמן מסך בתקשורת ובטלוויזיה הצרפתית.
ספרים

"מה עוד הן רוצות? - הפמיניסטיות שגורמות לשינוי בחברה של היום" (צרפתית)
חלק מהספר "מלחמה שלא נגמרת - זכות הנשים לשלוט בגופן" (צרפתית), את הספר כתבה היהודיה מאיה סורדוץ.
חלק מהספר "השמאל - התעורר" (צרפתית), את הספר כתבה מארי פייר-ויו.
ההקדמה לספר "נשים וגברים - סוף סוף שוויון?" (צרפתית), את הספר כתבה נטלי פילס
ראו גם

פמיניזם
שוויון חברתי
קלמנטין אוטאן
המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית
הערות שוליים

↑  פרופיל BFMTV של קרולין דה האז,
1 2  מתילדה סירו, LE FIGARO, תאריך: 26 בפברואר 2016, מיהי קרולין דה האז שהקימה עצומה כנגד החוק של מרים אל חומרי (צרפתית),
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, פרשת שטראוס-קאהן: "קיבלה טיפים ולא למגבות", באתר ynet, 2 ביולי 2011
↑  נעמי קורן, Onlife, תאריך: 6 בינואר 2016, רצחה את בעלה אחרי שהתעלל בה 47 שנה
, ‏
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166701284 (data)  ISNI: 0000 0003 9718 4717  LCCN: n2019042308  SUDOC: 16050225X  VIAF: 292270487   WorldCat (עם VIAF): 292270487
ראבו (אי)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  ים בלינגסהאוזן 
 קואורדינטות:  65°54′00″S 65°59′00″W﻿ / ﻿65.9°S 65.983333333333°W﻿ / -65.9; -65.983333333333
 אורך:  9 קילומטר
 רוחב:  3.7 קילומטר
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
 על שם:  Charles Rabot 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהראבו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהראבו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיראבו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיראבו
 
האי ראבו (באנגלית: Rabot Island) הוא אי בארכיפלג איי ביסקו, שלמול וממערב לחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 1.8 קילומרטים מדרום לאי רנו.
אורכו של האי 9 קילומטרים;
רוחבו של האי 3.7 קילומטרים.
נקודת מונפלייה היא הקצה הדרום-מערבי של האי ראבו.
היסטוריה

האי התגלה על ידי ג'ון ביסקו, מגלה ארצות וימאי בריטי ששרטט לראשונה (מיפה באופן גס) את קו החוף של יבשת אנטארקטיקה. ביסקו היה הראשון שרשם את תגליתו בבריטניה תחת השם "ארץ גרהאם"; כמו כן גילה את איי ביסקו הקרויים על שמו.
האי מופה לראשונה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שארקו נתן לאי את שמו. שארקו קרא לאי על שם שארל ראבו (Charles Rabot).
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איי ביסקו |
| --- | --- | --- |
| קבוצות איים: | אדולף • בארקרוף • רוקה |  |
| איים: | ווטקינס • לאבוזייה • פיקוויק • קרו • ראבו • רנו |  |