stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כורכומין

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  ‏(1E,6E)-1,7-bis (4-hydroxy-3-methoxyphenyl) -1,6-heptadiene-3,5-dione‏
 שמות נוספים:  Curcumin diferuloylmethane C.I. 75300 Natural Yellow 3
 כתיב כימי:  C₂₁H₂₀O₆ 
 מסה מולרית:  368.38 גרם/מול
 מראה:  אבקה צהובה-כתומה בהירה
 מספר CAS:  458-37-7
 טמפרטורת היתוך:  183 °C   456.15 K
 LD50:  1,500 מיליגרם לקילוגרם
 
כורכומין (Curcumin) הוא החומר הפעיל העיקרי בכורכום. הוא מופק מקנה השורש (rhizome) של צמח הכורכום. הכורכומין נמנה עם הכורכומונואידים, פיגמנטים המקנים לכורכום את צבעו הצהוב-כתום ומשתייכים לקבוצת הפוליפנולים. פוליפנולים הן תרכובות כימיות טבעיות המיוצרות על ידי צמחים כתוצרי משנה של תהליכים שונים בצמח. במשפחת הפוליפנולים קיימות מעל 5,000 תרכובות שונות.
קיימות ראיות מעטות בלבד לתועלת הרפואית שבצריכת כורכומין, ולא נמצאה לו יעילות רפואית קלינית.
שימושים רפואיים

מחקרי מעבדה מצאו כי לכורכומין תכונות אנטי-דלקתיות, אולם לא נמצאה תועלת בשימוש בכורכומין במחקרים ראשוניים או קליניים. סקירה מערכתית של מחקרים שבדקו את השימוש בתוספים מבוססי כורכומין לטיפול בפצעים סוכרתיים לא מצאה תוצאה חיובית בשימוש עבור בני-אדם.
שימושים רפואיים > זמינות ביולוגית

במחקרים שבדקו את ספיגתו של כורכומין שנצרך דרך הפה גילו כי 40% עד 85% מהכורכומין עובר דרך מערכת העיכול ללא שינוי. כלומר, ספיגתו דרך המעי מוגבלת. מחקרים נוספים שבדקו כיצד ניתן להגביר את ספיגתו במעי, מצאו שתוספת של פפרין, המרכיב הפעיל בפלפל שחור, מגבירה את ספיגת הכורכומין במעי.
שימושים רפואיים > תופעות לוואי

בכמויות צריכה רגילות עבור מבוגר בריא, הכורכומין נחשב כבטוח לשימוש. צריכת כמויות גדולות עלולה לגרום לבחילה, בעיות עיכול או שלשול. מומלץ לסובלים ממחלות כיס המרה להימנע מצריכה כורכום כתוסף מזון, כי הוא עלול להחריף את מצבם.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Turmeric". US National Institutes of Health, National Center for Complementary and Alternative Medicine. 2014. נבדק ב-6 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gupta, Subash C.; Prasad, Sahdeo; Kim, Ji Hye; Patchva, Sridevi; Webb, Lauren J.; Priyadarsinic, Indira K.; Aggarwal, Bharat B. (2011). "Multitargeting by curcumin as revealed by molecular interaction studies". Nat Prod Rep. 28 (12): 1937–55. doi:10.1039/c1np00051a. PMC 3604998. PMID 21979811.
↑  Abe Y, Hashimoto S, Horie T (1999). "Curcumin inhibition of inflammatory cytokine production by human peripheral blood monocytes and alveolar macrophages". Pharmacol Res. 39 (1): 41–7. doi:10.1006/phrs.1998.0404. PMID 10051376.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Goel A, Kunnumakkara AB, Aggarwal BB (2008). "Curcumin as "Curecumin": from kitchen to clinic". Biochem Pharmacol. 75 (4): 787–809. doi:10.1016/j.bcp.2007.08.016. PMID 17900536.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Maier, HM; Ilich, JZ; Kim, JS; Spicer, MT (2013). "Nutrition supplementation for diabetic wound healing: A systematic review of current literature". Skinmed. 11 (4): 217–24, quiz 224–5. PMID 24053007.
↑  Anand, P.; Kunnumakkara, A. B.; Newman, R. A.; Aggarwal, B. B. (2007). "Bioavailability of curcumin: problems and promises". Molecular Pharmaceutics. 4 (6): 807–818. doi:10.1021/mp700113r. PMID 17999464.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אנחנו שנינו מאותו הכפר

| --- | --- |
 סינגל בביצוע להקת פיקוד המרכז
 יצא לאור:  1969
 תאריך כתיבה:  1966
 סוגה:  שירי זיכרון
 שפה:  עברית
 כתיבה:  נעמי שמר
 לחן:  נעמי שמר
 עיבוד:  יאיר רוזנבלום
 
"אנחנו שנינו מאותו הכפר" (ידוע כ"שנינו מאותו הכפר") הוא שיר זיכרון שכתבה ב-1966 נעמי שמר, המושמע לרוב בטקסים ובשידורי הרדיו של יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל. השיר מספר על חברותם והתבגרותם של שני ידידים, שאחד מהם נופל בקרב.
נסיבות כתיבת השיר

ההשראה לכתיבת השיר הייתה סיפור חברותם יוצא הדופן של זאב "זאבל'ה" עמית (סלוצקי) ויוסף "יוסל'ה" רגב (גרבר). השניים, בני נהלל וקרובים בגיל (ילידי 1927 ו-1925), היו חברים קרובים וניהלו מסלול חיים דומה שכלל, בצד עבודה חקלאית במשק, חברות במחלקת החי"ש של המושב, שירות בבריגדה, שירות בחטיבה 8 בקרבות מלחמת העצמאות (ב"גדוד הפשיטה" שעליו פיקד משה דיין), שירות ביחידה 101 ובצנחנים לאחר קום המדינה, ושירות ב"מוסד" משנות החמישים ועד לשנות השבעים. כבר ב-1955 כתב המשורר יצחק שלו, שיר על חברות זו.[דרוש מקור]
ב-1964 נפגשה שמר בפריס עם צמד החברים. באחד המפגשים עימה סיפרו לה זאבל'ה ויוסל'ה (בני גילה ודור תש"ח) על אחד הקרבות בהם השתתפו בדרך לנגב במלחמת השחרור. באחד הקרבות המרים ("הקרב שלא נגמר") ליד מצודת יואב, נפל בן מושבם (להלן: "הכפר") יוסף בנטוב. אף על פי שהפקודה באותם הימים הייתה לקבור את הנופלים קבורת שדה מאולתרת, ביקשו זאבל'ה ויוסל'ה ממפקדם משה דיין לנסוע ולקבור את יוסף בנהלל. דיין (נהללי אף הוא) אישר להם לצאת, וכך נסעו שני החברים בג'יפ עם גופת חברם חזרה לכפר וקברו אותה באדמתו.
השיר הודפס בספרה של שמר "כל השירים" (1967) תחת הכותרת "אנחנו מאותו הכפר", עם הערה: "זכות הביצוע הראשון ליוסי בנאי". השיר לא הוקלט על ידי בנאי, ובוצע לראשונה בחלק האמנותי של פסטיבל הזמר והפזמון של 1969 על ידי להקת פיקוד מרכז בעיבודו של יאיר רוזנבלום, בביצוע הסולן דני וסלי ובלוויית קולות רקע של עמרי ניצן ושלמה בראבא ונגינת חלילו של שם-טוב לוי. לאחר הופעה ראשונה זו, שולב השיר בתוכנית הלהקה, "רד אלינו לבקעה" והגיע עד מהרה לראש מצעד הפזמונים ולמקום החמישי במצעד הפזמונים העברי השנתי תשכ"ט. כמו כן צולם לשיר קליפ ששודר בטלוויזיה ב-1970.
במלחמת יום הכיפורים התנדב זאבל'ה להצטרף למפקדת אוגדה 143 בפיקוד חברו, אריאל שרון, בקרבות בסיני. ב-17 באוקטובר 1973 נהרג בהפגזה מצרית על חצר הצליחה, והבית האחרון בשיר קיבל משמעות חדשה (לימים קראה בתה של שמר, ללי, לבית זה "נבואי").
יוסלה רגב הלך לעולמו ב-6 במרץ 2024.
השפעת השיר

השיר נחשב עד היום לאחד משירי יום הזיכרון המוכרים ביותר בישראל. את השיר כתבה שמר לזכר לוחמי תש"ח, "אחיה" בני כנרת ואחרים, אשר נפלו בקרבות על הגנת מדינת ישראל. השיר הפך עם השנים, כמו הרבה שירים אחרים של שמר, לשיר שלא איבד מערכו האקטואלי, כשרבים רואים בו את סיפורם האישי או את סיפור יקיריהם.
ב-1993 נבחר השיר, במצעד שירי נעמי שמר ששודר ברשת ג', כשירה האהוב ביותר (פרט ל"ירושלים של זהב", שלא השתתף בתחרות).
בערב יום הזיכרון 2010 שודר בערוץ 10 סרטה של יסמין קיני "אנחנו שנינו מאותו הכפר", המגולל את סיפור השיר וגיבוריו.
בשנת 2011 הוצא בול יום הזיכרון המעוצב על סמך השיר.
השיר, בביצועה של שרית חדד, היה השיר היחיד בטקס האשכבה הממלכתי של אריאל שרון שהתקיים ברחבת הכנסת ב-13 בינואר 2014.
פואטיקה

מבקר הספרות אריאל הירשפלד מציין את השיר כדוגמה מרכזית ל"ערך האיפוק" בשירת הזיכרון העברית. המוות אינו מוזכר במפורש אלא במרומז ושיר הזיכרון אינו מלא פאתוס אלא מינורי. החריזה ההדוקה והמלודיה השלווה, האלגית, מכסה על האירוע הנורא וממסגרת אותו. לפי הירשפלד, "השיר בונה מתח גבוה מאוד בין ה"תוכן" ל"צליל". המתח הזה מייצג רמת-הדחקה גבוהה באשר לתכניו המאיימים של המוות, אך הוא גם בונה אתוס של איפוק ושתיקה".
לדעת מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, השיר הוא "מהשירים הנוגים המחלחלים ביותר שנכתבו בזמר העברי... שיר שביטא את כאב השכול והגעגועים של כל המלחמות, מהשירים שמתמצתים את האתוס הישראלי של מן הישוב-מושב-קיבוץ – על כל הטרגיות שבו, המלחמות שקוטעות מסלול חיים של חברות".
ביצועים

בנוסף ללהקת פיקוד מרכז ביצעו את השיר גם שרית חדד, יוסי בנאי, עבורו נכתב, דודו זכאי, דני גרנות,  עוזי מאירי, שולי נתן, יהורם גאון, נורית גלרון, אריק לביא, הגבעטרון, דודו פישר, אריק סיני, אלי לוזון, בועז שרעבי וארכדי דוכין, אביתר בנאי וערן צור, דני רובס, דודו אהרון ודודו אלהרר.
הביטוי

הביטוי "שנינו מאותו הכפר" ופרפרזות עליו כגון "אנחנו לא מאותו הכפר" או "אנחנו כמעט מאותו הכפר", השתרשו בשיח הישראלי לציון מקור ורקע משותף, או היעדרו.
אוקי (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 ארץ מקור:  בלגיה בלגיה
 שפות:  הולנדית (דובבה לכמה שפות ביניהם: עברית)
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  52
 שידור
 רשת שידור:  Ketnet
 רשת שידור בישראל:  ערוץ לולי
 תקופת שידור מקורית:  3 באפריל 2010 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 www.ukiland.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אוקי (בפלמית: Uki) היא סדרת טלוויזיה מונפשת בלגית לילדים, בבלגיה הסדרה שודרה ב-Ketnet ובישראל בערוץ לולי, הסדרה בת עונה 1 ו-52 פרקים.
עלילה

אוקי הוא חרק מעופף עם מחוש אחד שבכל פרק חווה הרתפקאות. כל פרק מסודר במבנה קבוע הכולל 5 חלקים אשר מתחילים ברקע: בחלק הראשון אוקי ואחד מחבריו עושים דברים ונהנים מהם (אין לפרק הזה שום רקע), החלק השני הוא בדרך כלל משחק ניחוש הכולל משחק זיכרון או פאזל (הרקע הוא כחול), החלק השלישי הוא בדרך כלל חוויה שהייתה לאוקי (הרקע הוא צהוב), החלק הרביעי הוא משחק שנעשה עם עלים לדוגמה: עלים נושרים לצורה או ציור בתוך עלה (הרקע הוא ירוק) והחלק החמישי והאחרון כולל תיבת נגינה שבטוחה מסתתר אובייקט שהיה בנושא הפרק (הרקע הוא סגול) ובכך הפרק נגמר.
דמויות

לדמויות בסדרה מלבד לאוקי אין שם אבל זנם ידוע:
אוקי: חרק מעופף בעל מחוש אחד, זנו לא ידוע (אולי דבורה) אבל צבעו צהוב, הוא ישן בחמניה.
חבריו של אוקי הם:
ארנב כחול
סנאי אדום
ברווז לבן
קיפוד חום
צב ירוק
ענן ושמש
חבורת פרחים ורודים
אפסומיט

| --- | --- |
אפסומיט במערה בניו מקסיקו
אפסומיט במערה בניו מקסיקו
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  MgSO4•7H2O
 מערך קריסטלוגרפי:  אורתורומבי
 צורת הגביש:  נדיר בצורת גבישים (עד 8 ס"מ). בדרך כלל גושים בצורת סיבים, מחטים, זקיפים או אשכול ענבים נוצר כפריחות או כקרומים על גבי קירות של מערות ומכרות.
 צבע:  לרוב חסר צבע, או לבן עם גוונים חיוורים של צהוב, ורוד וירוק.
 ברק:  זגוגי בגבישים גדולים, משיי ברוב המקרים.
 שקיפות:  הגבישים שקופים עד שקופים למחצה.
 פצילות:  טובה בכיוון אחד וברורה בשני האחרים.
 שבירה:  דמוית קונכייה, המינרל פריך למדי
 קשיות:  2.5-2 בסולם מוס
 משקל סגולי:  1.7 ג'/סמ"ק
 שרטוט:  לבן עד חסר צבע
 מידע נוסף:  נמס לחלוטין במים. הטעם מר מאוד, זהה לטעם של מלח אנגלי.
 מינרלים נלווים:  ארגוניט, קלציט, גבס, פיריט פירורוטיט, מלנטריט, פיקרינגיט, מיראבליט ועוד
אֶפְּסוֹמִיט הוא אחת מצורות המינרל של מגנזיום גופרתי (סולפט המגנזיום) שנוסחת המבנה שלו היא MgSO4•7H2O או בקצרה MgSO4. לעיתים מחליף ברזל חלק מיוני המגנזיום. התיאור השיטתי הראשון של המינרל הוא משנת 1806 מהמרבצים בסמוך לעיירה אפסום (Epsom) במחוז סארי באנגליה. ב-1824 כונה המינרל בשם אפסומיט על שם העיירה. שמות נוספים למינרל: "הפטאהידריד", "מלח אנגלי", "מלח מר" ו"מלח אפסום".
הופעתו הנפוצה היא כקרום חסר צורה המצפה קירות מערות ומכרות.
תכונות

האפסומיט מתגבש במערכת האורתורומבית ולעיתים רחוקות מופיע בטבע כגבישים מפותחים שצורתם מחטית או סיבית שאורכם עד 8 ס"מ.
המינרל חסר צבע עד לבן עם גוונים של צהוב, ירוק וורוד. קשיותו נעה בין 2 ל-2.5 על פי סולם מוס ומשקלו הסגולי 1.67 גרם לסמ"ק. אופטית האפסומיט הוא דו-צירי שלילי.
אפסומיט הוא מינרל היגרוסקופי המתמוסס בקלות במים. בתנאי יובש מאבד האפסומיט מולקולה אחת של מים ומשנה את מבנהו למינרל הקסאהידריט (MgSO4•6H2O) שהמבנה שלו הוא מונוקליני. האפסומיט יוצר שורה איזומורפית עם המינרל מורנוסיט (NiSO4•7H2O) ועם המינרל גוסלריט (ZnSO4•7H2O).
היווצרות ותפוצה

האפסומיט נוצר כתפרחות או כקרומים על קירות במנהרות ובמערות או על קירות ועמודי תווך במכרות. היווצרות זו מתרחשת בסלעי מגנזיום המכילים סולפידים, דוגמת דולומיט או אבן גיר המכיל מגנזיום או במקומות מוגנים על קירות גושי סלעים כאלו. אפסומיט נוצר גם בפומרלות בהרי געש דוגמת וזוב. דרך נוספת של היווצרות אפסומיט נובעת ממיום של המינרלים קיזריט (MgSO4•H2O) או לנגבייניט (K2Mg2SO4). אפסומיט נוצר גם כשכבות של משקעי התאדות ממעיינות של מים המכילים מגנזיום או מאגמים מלוחים (כמו למשל בשכבות משקע ממוצא ימי שנתגלו בדרום אפריקה).
אפסומיט הוא מינרל נפוץ למדי. מקומות בהם ניתן למצוא אפסומיט כוללים את העיירה אפסום (Epsom) במחוז סארי באנגליה (שם נתגלה המינרל); בסדליץ (Sedlitz) ובסיידשיץ (Saidschitz) שבצ'כיה; בהר וזוב במחוז קמפניה שבאיטליה; בהרי הגעש של קמצ'טקה שברוסיה; במערת מאמות' במדינת קנטקי, במערות קרלסבד במדינת ניו מקסיקו ובמעיינות הר פרינסטון (Mt. Princeton) במחוז צ'אפי (Chaffee) במדינת קולורדו שבארצות הברית; במדבר אטקמה בצ'ילה; ובדרום אפריקה.
שימושים

באפסומיט נעשה שימוש בהכנת מוצרים פרמקולוגיים, כמו גם כחומר בצביעה ובייצור נייר וסוכר. השימוש הנפוץ ביותר של האפסומיט הוא בייצור "מלחי אפסום" המכונים גם "מלח אנגלי" בהם נעשים שימושים רבים, בין היתר כחומר משלשל וכדשן.
הערות שוליים

↑  לרשימה המלאה ניתן להיעזר בקישור לאתר Mindat.
אפסומיט שעבר המרה להקסהידריט
פרוטוקול מינסק

מפת אזורי חיץ שנקבעו במסמך שנחתם במינסק
פרוטוקול מינסק הוא הסכם שנועד לעצור את המלחמה באזור דונבאס שבאוקראינה. ההסכם נחתם ב-5 בספטמבר 2014 על ידי נציגי אוקראינה, רוסיה, דונצק ולוהנסק.
ההסכם נכתב בידי נציגים מאוקראינה, רוסיה, והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), תוך תיווך בידי נציגים מגרמניה וצרפת, במסגרת פורמט נורמנדי. החתימה על הפרוטוקול באה לאחר קיום שיחות נרחבות במינסק, בירת בלארוס. ההסכם, אשר בא אחרי מספר ניסיונות קודמים להפסיק את הלחימה בדונבאס, חייב ליישם מיידית הפסקת אש. ברם, הפרוטוקול טרם הצליח להביא להפסקת הלחימה שם. בעקבות כישלון ההסכם הראשון, נחתם ב-12 בפברואר 2015 פרוטוקול מינסק II. למרות הירידה בשיעורי הלוחמה והקורבנות, גם הסכם זה טרם הצליח להביא לסיום מלא של הסכסוך, למרות התקוות של המדינות גרמניה, צרפת ואוקראינה כי ההסכם מהווה תשתית לכל ניסיון עתידי ליישוב הקונפליקט בפועל לאחר מספר שנים פרצה מלחמת רוסיה אוקראינה,
הפרוטוקול > כתיבת הפרוטוקול

ההסכם נכתב בידי קבוצת הקֶשר התלת-צדדית על אוקראינה, בה השתתפו נציגים מאוקראינה, רוסיה, והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. הקבוצה קמה ביוני 2014 על מנת לפתור את העימותים במזרח אוקראינה ובדרומה דרך דיאלוג. נציגי הקבוצה נפגשו יחד עם נציגים בלתי פורמליים מדונצק ולוהנסק ב-31 ביולי, 26 באוגוסט, 1 בספטמבר ו-5 בספטמבר 2014. ב-5 בספטמבר נחתם ההסכם. פרטי ההסכם הזכירו במידה רבה את "התוכנית בת 15 הנקודות לשלום", אותה הציע ביוני של אותה שנה נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו. ההסכם נחתם בידי הנציגים הבאים:
נציגת ה-OSCE והדיפלומטית השווייצרית היידי טאליאוויני
נציג אוקראינה, הנשיא האוקראיני לשעבר ליאוניד קוצ'מה
נציג רוסיה, שגריר רוסיה באוקראינה מיכאיל זוראבוב
אלכסנדר זכרצ'נקו ואיגור פלוטניצקי, ראשי הבדלנים בדונצק ולוהנסק
הפרוטוקול > תוכן הפרוטוקול

תוכן הפרוטוקול הראשון מורכב משנים עשר סעיפים, שנועדו:
להבטיח מיידית הפסקת אש דו-צדדית.
להבטיח פיקוח ובקרה של הפסקת האש על ידי הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
להקטין את שליטת הממשלה האוקראינית על שטחי דונבאס.
להבטיח ניטור קבוע של הגבול האוקראיני-רוסי על ידי ארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה עם הקמת אזור ביטחון בגבולות אוקראינה והפדרציה הרוסית.
להבטיח את שחרורם המיידי של כל בני הערובה, שנעצרו באופן בלתי חוקי.
להבטיח את יישום חוק מניעת העמדה לדין וענישה של אנשים בעלי קשר לאירועים בדונצק ולוהנסק.
להמשיך בדיאלוג לאומי משותף.
לנקוט בצעדים על מנת לשפר את המצב ההומניטארי בדונבאס.
להבטיח את הבחירות המקומיות בדונצק ולוהנסק.
להסיג קבוצות חמושות בלתי חוקיות ומסירת ציוד צבאי, כמו גם הסגת לוחמים ושכירי חרב משטח אוקראינה.
לאמץ תוכנית התאוששות כלכלית ושיקום עבור אזור הדונבאס.
לספק ביטחון אישי עבור המשתתפים בדיונים.
יעילות

הפרוטוקול טרם הצליח להביא בפועל להרגעת המצב, ומאז החתימה עליו אוקראינה והמחוזות הבדלנים המשיכו להאשים זה את זה בהפרת ההסכם ובהתמשכות הקרבות בשטחי מזרח אוקראינה.
הסכמים הציבו מפת דרכים לשלום ושילוב מחדש של האזורים שבשליטת הבדלנים תחת "מעמד מיוחד" לא מוגדר. מוסקבה ראתה בהסכמים דרך לאלץ את קייב לקלוט את שלוחיה לקונפדרציה, שבה הם יקבלו כוח וטו על כל החלטה משמעותית. קייב לא הייתה כל נטייה לנוע בכיוון זה, והאשימה את מוסקבה על אי הסגת נשק וכוחות כפי שנקבע בהסכם. ההכרה של רוסיה בעצמאותם של דונצק ולוהנסק והפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022 נחשבה כצעד שהוביל למעשה לקריסה סופית של פרוטוקול מינסק. לאחר ההכרה, רוסיה אמרה שהיא אינה מחויבת יותר להסכמים.
ראו גם

המשבר באוקראינה
מלחמת האזרחים באוקראינה
המשבר האוקראיני-רוסי (2021–2022)
הערות שוליים

↑  "Ukraine ceasefire agreement signed in Minsk". CCTV America. נבדק ב-1 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Chairperson-in-Office welcomes Minsk agreement, assures President Poroshenko of OSCE support" (הודעה לעיתונות). Bern: Organization for Security and Co-operation in Europe. 5 בספטמבר 2014. נבדק ב-1 באוקטובר 2014. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "OSCE Chief Monitor in Ukraine urges all sides to allow monitors to carry out duties safely" (הודעה לעיתונות). Organization for Security and Co-operation in Europe. 15 בספטמבר 2014. נבדק ב-15 בספטמבר 2014. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "Minsk Protocol" (הודעה לעיתונות) (ברוסית). Organization for Security and Co-operation in Europe. 5 בספטמבר 2014. נבדק ב-9 בספטמבר 2014. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  צבי מגן, שרה פיינברג, אולנה בגנו-מולדבסקי, 'הסכם מינסק השני' – משמעויותיה של הפסקת אש (בעירבון מוגבל) למזרח התיכון, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי, ‏04.03.2015
↑  הסכמי מינסק והקשר שלהם למאמצים המערביים למנוע מלחמה באוקראינה • מדריך, באתר חדשות 13, 9 בפברואר 2022
↑  Organization for Security and Co-operation in Europe, פרוטוקול מינסק (הודעה לעיתונות), ‏05.09.2014 (ברוסית)
↑  "Nato top general says truce 'in name only'". BBC News. 20 בספטמבר 2014. נבדק ב-20 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Memorandum of 19 September 2014 outlining the parameters for the implementation of commitments of the Minsk Protocol" (הודעה לעיתונות) (ברוסית). Organization for Security and Co-operation in Europe. 19 בספטמבר 2014. נבדק ב-23 בספטמבר 2014. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "So-called elections not in line with Minsk Protocol, says OSCE Chair, calling for enhanced efforts and dialogue to implement all commitments" (הודעה לעיתונות). Organization for Security and Co-operation in Europe. 31 באוקטובר 2014. נבדק ב-1 בנובמבר 2014. {{cite press release}}:  (עזרה)
↑  "War Is Exploding Anew in Ukraine; Rebels Vow More". The New York Times. 23 בינואר 2015. נבדק ב-24 בינואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ukraine crisis: Leaders agree peace roadmap". BBC News. 12 בפברואר 2015. נבדק ב-12 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Inside The DNR, The Russia-Backed Region Clashing With Ukraine (HBO), נבדק ב-2022-02-13
↑  בצעד שמגדיל את הסיכוי לפלישה: פוטין מכיר בעצמאות המורדים במזרח אוקראינה, באתר ynet, 21 בפברואר 2022
↑  רוסיה: לא מחויבים יותר להסכמי הפסקת האש עם אוקראינה מ-2014, באתר כאן-תאגיד השידור הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2016000949  VIAF: 102145541826996600741   WorldCat (עם VIAF): 102145541826996600741
גוסטב לה בון

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 1841 נוז'אן-לה-רוטרו, אר ולואר, צרפת 
 פטירה:  13 בדצמבר 1931 (בגיל 90) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Charles Marie Gustave Le Bon 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  הפקולטה לרפואה של פריז  סורבון 
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר בלגיון הכבוד (1929)  פרס גודאר (1879) 
 
שארל-מארי גוסטב לה בון (בצרפתית: Gustave Le Bon;‏ 7 במאי 1841 – 13 בדצמבר 1931) היה איש אשכולות צרפתי מוביל שתחומי העניין שלו כללו רפואה, אנתרופולוגיה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה ופיזיקה. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו מ-1895 The Crowd: A Study of the Popular Mind, שנחשבת לאחת היצירות המכוננות בנושא הפסיכולוגיה של ההמון. לה בון נחשב לאחד מאבות הפסיכולוגיה החברתית, ובמיוחד בנושא השפעות הלאומיות והפסיכולוגיה של ההמון.
חייו

לה בון נולד בעיר נוז'אן-לה-רוטרו במחוז אר ולואר שבצפון צרפת. לאחר שסיים את לימודי הרפואה ערך מסעות ברחבי אירופה, אסיה וצפון אפריקה וכתב ספרים בנושאי רפואה, ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה. הירבה לחקור את התרבות הערבית ותרבויות קדומות. לאחר מכן פנה לתחום הפסיכולוגיה, ונחשב לאחד מאבות התחום של פסיכולוגיה חברתית. בנוסף ערך מחקרים וניסויים רבים בפיזיקה.
ספרו הראשון שזכה להצלחה בתחום הפסיכולוגיה החברתית היה "החוקים הפסיכולוגיים של התפתחות העמים" (1894). בספר זה פיתח את ההשקפות כי ההיסטוריה היא תוצאה של מאפיינים לאומיים וגזעיים, וכי הכוח השולט בהתפתחות החברתית איננו ההיגיון אלא הרגש. בספרו הנודע ביותר "הפסיכולוגיה של ההמון" (1895), טען כי אישיותו של היחיד נטמעת בדעת הקהל הדומיננטית, נוטה לקונפורמיזם ופועלת באופן רגשי ולא שכלתני. הוא הראה שהתנהגות ההמון מבוססת על מיתוסים, דימויים וסמלים, מושפעת ממילים ונוטה לנהות אחר מנהיגים.
גוסטב לה בון נחשב לשמרן וריאקציונר בדעותיו, והביע זלזול בנשים ובעמים ילידים.(ער') הוא נפטר בפריז ב-1931.
הפסיכולוגיה של ההמון

לה-בון גרס כי הישות החדשה, "ההמון הפסיכולוגי", יוצרת גוף חדש המאופיין ב"חוסר מודעות" קולקטיבי. כאשר קבוצה של אנשים מתאספת ומתלכדת ויוצרת קהל, מתקיימת "השפעה מגנטית של ההמון", שמשנה את התנהגותו של כל אדם משום שהיא נשלטת על ידי "המוח הקבוצתי". מודל זה מתייחס לקהל כאל יחידה אחת אשר גוזלת מכל חבר את דעותיו, ערכיו ואמונותיו; כפי שקובע לה בון: "ההמון דומה במשהו לאדם ישן, שהגיונו פסק לרגע מלפעול... שאינו מסוגל לא לחשיבה ולא לשיקול הגיוני."
לה בון פירט שלושה תהליכים מרכזיים שיוצרים קהל פסיכולוגי: היטמעות, הדבקה וסוגסטיה.
היטמעות מספקת לאנשים רציונליים תחושה של היותם בלתי מנוצחים ואובדן אחריות אישית. האינדיבידואל הופך לפרימיטיבי, חסר היגיון ומופעל על ידי הרגש. חוסר ריסון עצמי זה מאפשר לאנשים "להיכנע לאינסטינקטים" ולקבל את הדחפים האינסטינקטיביים של ה"לא מודע" הקולקטיבי: "הדבר המופלא ביותר בהמון פסיכולוגי הוא שיהיו אשר יהיו היחידים המרכיבים אותו, בין שאורחות חייהם דומים בין שאינם דומים, וכך גם העיסוקים, האופי והמשכל של האנשים, כבר מעצם היותם להמון נקנית להם כעין נפש קיבוצית, שמכוחה הם חשים, חושבים ופועלים בצורה שונה משהיה כל אחד מהם חש, חושב ופועל אילו עמד לבדו." לדעתו של לה בון, ההמון משנה את חוקי האבולוציה של דרווין והופך לאטביסטי, מה שמוכיח את התיאוריה האמבריולוגית של ארנסט האקל: "אונטוגניה משחזרת פילוגניה".
הדבקה מתייחסת להתפשטות בקהל של הלך רוח מסוים והתנהגויות מסוימות, כאשר יחידים מוותרים על האינטרס האישי ותכונות האופי שלהם למען האינטרס הקולקטיבי.
סוגסטיה (השאה) היא המנגנון שדרכו מושגת ההדבקה; כשהקהל מתלכד למוח יחיד, הצעות המושמעות על ידי קולות חזקים בקהל יוצרות מקום ללא מודע להגיע לקדמת הבמה ולהנחות את התנהגותו של האדם. בשלב זה, הקהל הפסיכולוגי הופך להיות הומוגני וכפוף לסוגסטיות של המנהיגים, אלא ש"המנהיגים שאנחנו מדברים עליהם", אומר לה בון, "הם בדרך כלל אנשי פעולה ולא אנשי מילים. הם אינם ניחנים בראיית הנולד... הם מגויסים במיוחד משורות אותם אנשים עצבניים במיוחד, לא רציונליים, הנמצאים על גבול הטירוף".
המצאות ותרומות בתחום הפיזיקה

לה בון בנה מעבדה ביתית בתחילת שנות ה-90, וב-1896 דיווח על התבוננות ב"אור שחור", סוג חדש של קרינה שלדעתו נבדלת מקרני רנטגן וקרני קתודה, אך אולי קשורה אליה. כיום מבינים שהיא אינה קיימת, אך פרסום התגלית משך תשומת לב רבה בקרב מדענים צרפתים בתקופתו, שרבים מהם תמכו בו וברעיונות הכלליים על חומר וקרינה, והוא אף היה מועמד לפרס נובל לפיזיקה בשנת 1903.
בספרו "האבולוציה של החומר" (1905) הציג לה בון את השקילות המון-אנרגיה, ובמכתב מ-1922 לאלברט איינשטיין התלונן על אי ההכרה בו. איינשטיין הגיב והודה שהוצעה לפניו שקילות אנרגיה-המון, אך תורת היחסות כבר הוכיחה זאת. גסטון מוך נתן ללה-בון קרדיט על כך שהוא חזה את תורת היחסות של איינשטיין.(אנ')
בספרו "האבולוציה של כוחות" (1907) ניבא לה בון את העידן האטומי. הוא כתב על "התגלותו של כוח חדש – כלומר אנרגיה תוך-אטומית – העולה על כל האחרות בעוצמתו", והצהיר כי מדען שיגלה דרך לנתק במהירות גרם אחד של מתכת כלשהי "לא יהיה עד לתוצאות מהניסויים שלו... הפיצוץ שייווצר יהיה כל כך אדיר עד שהמעבדה שלו וכל הבתים השכנים, על תושביהם, יתרסקו מייד."(אנ')
יחסו לתרבות הערבית

לה בון נודע כאחד מהוגי הדעות במערב שהחשיב את הציוויליזציה האסלאמית, ובמובן זה לא הלך בדרכם של היסטוריונים אירופאים מודרניים אחרים. מאחר שטייל בעולם הערבי וערך בו מחקרים חברתיים, נוכח בתרומתם הגדולה של המוסלמים לציוויליזציה האירופאית, וחזה שתור הזהב הערבי יחזור. בספרו "הציוויליזציה של הערבים" (1884) תיאר את מרכיבי הציוויליזציה הערבית והשפעתם על העולם.(ער')
השפעתו

ב-1902 יזם לה בון סדרת פגישות שבועיות, שבהן לקחו חלק אנשי שם מכל המקצועות שדנו בענייני השעה, ביניהם פול ואלרי, אנרי ברגסון, רמון פואנקרה (נשיא צרפת וראש ממשלתה לעתיד), ואחיינו אנרי פואנקרה שהיה מתמטיקאי ומדען מפורסם.
ג'ורג' לכמן מוס טען כי תיאוריות מנהיגות פשיסטיות שהופיעו במהלך שנות העשרים של המאה ה-20 תרמו רבות לתיאוריות של לה בון על פסיכולוגיית ההמונים. לה בון לא היה הראשון שניתח את השפעת ההמון על החברה, אך בניגוד לצ'יפיו סיגלה הוא ראה בהשפעה זו גם היבטים חיוביים. לרעיונותיו הייתה השפעה חשובה על ההתפתחות התחום של הפסיכולוגיה החברתית. ספרו של זיגמונד פרויד "פסיכולוגיה של ההמון ואנליזה של האני" (1921) מבוסס על ביקורת רעיונותיו של לה בון. מוסוליני ולנין קראו את לה בון, והיטלר עשה שימוש לצורכי התעמולה הנאצית בניתוח התנהגות ההמון שהוצג בכתביו של לה בון.
ממש לפני מלחמת העולם הראשונה הציג וילפרד טרוטר בפני וילפרד ביון את כתביו של לה בון ואת עבודתו של זיגמונד פרויד, "פסיכולוגיה של ההמון ואנליזה של האני". ספרו של טרוטר "אינסטינקט העדר בשלום ובמלחמה" (1919) שימש בסיס למחקר של וילפרד ביון וארנסט ג'ונס שייסדו את התחום שעתיד להיקרא דינמיקה קבוצתית. במהלך המחצית הראשונה של המאה העשרים, כתביו של לה בון שימשו חוקרי תקשורת כמו האדלי קנטריל והרברט בלומר לתיאור התגובות של קבוצות המושפעות מהתקשורת.
אדוארד ברנייס, אחיינו של זיגמונד פרויד, הושפע מלה בון ומטרוטר. בספרו רב ההשפעה תעמולה, הוא הכריז שמאפיין מרכזי של הדמוקרטיה הוא המניפולציה של ציבור הבוחרים על ידי תקשורת ההמונים והפרסום. היו שטענו כי תיאודור רוזוולט וצ'ארלס ג'י דאוס ועוד רבים מהפרוגרסיביים האמריקאים בתחילת המאה ה-20 הושפעו מאוד מכתביו של לה בון.
ראו גם

הפסיכולוגיה של ההמון
מניפולציה על המונים
לקריאה נוספת

גוסטב לה בון – הפסיכולוגיה של ההמון: פרק ראשון (מצרפתית: שירן בק), בתוך דחק, כרך יג, 2021.
גוסטב לה בון – השפעתם של גורמים פסיכולוגיים בשדה הקרב (מצרפתית: גיא קמפינסקי), דחק, כרך יז, 2024.