stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאי גולן
ביוגרפיה > פעילות נגד מסתננים

גולן זכתה לפרסום בשנת 2012 בעקבות ראיונות בתוכנית הרדיו של ז'וז'ו אבוטבול ברשת ב', שבהם סיפרה על המאבק בשכונות דרום תל אביב. היא התראיינה לעיתים קרובות באמצעי התקשורת בישראל והתארחה בפאנלים פוליטיים בערוצי הטלוויזיה השונים בנושא המסתננים מאפריקה והחיים לצידם בדרום תל אביב. היא רואיינה גם בגופי תקשורת בינלאומיים כמו BBC, פוקס ניוז, i24News ו-RTVI.
היא התלוננה מספר פעמים כי הותקפה על ידי מסתננים. ב-2012 התלוננה על תקיפה ברחוב נווה שאנן כשעברה במקום עם צוות צילום צרפתי שהגיע לתעד את החיים בשכונה. ב-2013 התלוננה כי היא ואמה הותקפו על ידי שתי מסתננות מאריתראה בשוק התקווה. ב-2014 התלוננה כי הותקפה על ידי שתי נשים אריתראיות לאחר שהעירה להן על עשן שיוצא מדירתן. בדצמבר 2015 התלוננה כי הותקפה על ידי מסתננים בסמוך לאולם אירועים.
בשנים 2012–2013 כתבה את הבלוג "החיים על פי מאי", המתאר את חייה לצד המסתננים באזור התחנה המרכזית הישנה בת"א. תחילה פורסם הבלוג באתר הקהילתי של שכונות דרום תל אביב, ובהמשך באתרה הפרטי.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצבה במקום ה-10 ברשימת "עוצמה לישראל", שלא עברה את אחוז החסימה. בשנת 2013 הקימה את עמותת "העיר העברית", אשר הכריזה על התמודדותה בבחירות למועצת עיריית תל אביב, אך נפסלה מסיבות טכניות.
באוקטובר 2014 ארגנה והובילה הפגנה בהשתתפות מאות אנשים נגד החלטת בג"ץ לפסול סעיפים בחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט). באוגוסט 2015 נמנתה עם מובילי המחאה נגד החלטת בג"ץ להגביל את משך השהייה במתקן חולות ובכך להביא לשחרורם המיידי של מרבית העצורים במתקן.
בשנת 2014 נבחרה לאחת מ-66 הנשים הישראליות שכדאי להכיר של עיתון "הארץ" באנגלית, ולרשימת 101 האנשים המשפיעים על תל אביב של מגזין "Time Out תל אביב". בתום שנת תשע"ה נבחרה לאשת השנה בתחום החברה של השבועון "בשבע".
גולן ספגה ביקורת כאשר פורסם שבינואר 2017 פרסמה בפוסט בפייסבוק נתונים מסולפים במכוון אודות מספר האזרחים האריתראים שנכנסים לישראל באמצעות אשרות תייר דרך נתב"ג ונשארים במדינה ללא היתר. בחודשים שלאחר מכן צוטטו נתונים אלה פעמים רבות על ידי פעילים למען הגירוש וזכו להד תקשורתי.
ביוגרפיה > חברת הכנסת

בדצמבר 2018, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הודיעה גולן על התמודדותה בפריימריז לרשימת הליכוד לכנסת. לאחר הפריימריז נבחרה למשבצת הצעירים מספר 33 ברשימת הליכוד, ולאחר פרישת פנחס עידן קודמה למקום 32, ונבחרה לכנסת.
בבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוצבה במקום ה-34 ברשימת הליכוד ולא נכנסה לכנסת העשרים ושתיים.
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה שוב במקום ה-34 ונכנסה לכנסת.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש התמודדה בפריימריז בליכוד ונבחרה למקום ה-22 ברשימה הארצית ולמקום ה-32 ברשימה לכנסת. המפלגה זכתה ב-32 מנדטים והיא נבחרה לכנסת.
ביוגרפיה > שרה

לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע בתחילת שנת 2023, מונתה גולן לשרה ללא תיק במשרד ראש הממשלה. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, הציע לה להיות הקונסולית בניו יורק. המינוי לא יצא לפועל בשל התנגדות גורמים בממשל האמריקני, על רקע התבטאויותיה בעבר בנוגע למסתננים, שאותן הגדיר וודנט פאטל, סגן הדובר הראשי של מחלקת המדינה האמריקנית, כגזעניות.
ב-2 באפריל 2023 החליטה הממשלה להקים את המשרד לקידום מעמד האישה, שסמכויותיו יילקחו מהמשרד לשוויון חברתי, ולמנות את גולן לשרה העומדת בראש משרד זה. בחודש יולי העבירה בשיתוף פעולה עם השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר, את 'חוק הפיקוח האלקטרוני' שנועד למנוע אלימות במשפחה.
לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023, הורתה גולן כשרה לקידום מעמד האישה להקים מוקד טלפוני ייעודי לנשים שיעניק להן סיוע ב-6 שפות שונות: אנגלית, צרפתית, עברית, אמהרית, רוסית וערבית. היא פנתה אל ארגוני זכויות נשים וארגוני זכויות אדם בדרישה להפסקת שתיקתם לגבי הפגיעה המינית בנשים על ידי ארגון הטרור חמאס במהלך טבח שבעה באוקטובר. כמו כן, יצאה בקמפיין להעלאת מודעות בקרב גורמים בינלאומיים לגבי פגיעות אלה. היא התראיינה לכתבה של רשת BBC הבריטית שעסקה באלימות המינית נגד נשים מצד ארגון הטרור חמאס ושיתפה בעדויות למקרי אלימות מינית ואחרת נגד נשים במתקפת חמאס.
בחודש ינואר 2024, בעקבות התפטרות עמיחי שיקלי, אוחד המשרד לקידום מעמד האישה עם המשרד לשוויון חברתי וגולן הופקדה על המשרד המאוחד שנקרא 'המשרד לשוויון חברתי וקידום מעמד האישה'. עם כניסתה לתפקיד טענה כי כספים שהעביר המשרד לאוכלוסייה הערבית הגיעו בפועל לגורמי פשיעה. מנכ"ל משרדה, שאותו פיטרה עם כניסתה למשרד, טען בתגובה כי טענה זו חוטאת לאמת וכי לטענת גורמי מקצוע הפסקת הזרמת הכספים מהווה איום אסטרגי על מדינת ישראל.
במהלך מאי 2024 החליטה לסגור את מוקד החירום לחברה הערבית. לדברי מנכ"ל ועד ראשי הרשויות הערביות, אמיר בשאראת, אם לא היה נסגר המוקד היה ניתן למנוע את פציעתם של חמישה אזרחים מנפילת הכטב"מ סמוך למזרעה שבמערב הגליל.
בינואר 2025 שודר ב"קשת 12" תחקיר ביקורתי על התנהלותה כשרה. גולן מתחה ביקורת על התחקיר, וטענה שהקלטות בקולה שהושמעו בו זויפו באמצעות בינה מלאכותית. בעקבות התחקיר נפתחה חקירה משטרתית נגד גולן.
יהושפט הרכבי

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1921 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 באוגוסט 1994 (בגיל 72) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר הרצל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1943–1959 (כ־16 שנים)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש אגף המודיעין
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות   מבצע קדש
 עיטורים
 פרס ישראל (1993)  עיטורי צה"ל 
 תפקידים אזרחיים
 משנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה, פרופסור ליחסים בינלאומיים וללימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית, ממונה על המחקרים האסטרטגיים במשרד החוץ, יועץ לשר הביטחון
 
יהושפט הַרְכַּבִּי ("פטי"; י"ח באלול ה'תרפ"א, 21 בספטמבר 1921 – י"ט באלול ה'תשנ"ד, 26 באוגוסט 1994) היה איש צבא וסופר ישראלי, אשר כיהן כראש אמ"ן בשנים 1955–1959, ולאחר מכן היה פרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית. חתן פרס ישראל למדע המדינה לשנת 1992. הרכבי נחשב לאיש מודיעין מבריק, ובתקופתו כראש אמ"ן בוצעה ההתנקשות בקולונל מוסטפא חאפז, ראש המודיעין המצרי ברצועת עזה, שהנחה והפעיל את פעילות הפדאיון שביצעו פיגועים בישראל, אחת הסיבות לכך שצה"ל יצא למלחמת סיני. הודח מתפקיד ראש אמ"ן בעקבות אחריותו לפרשת ליל הברווזים.
ביוגרפיה

הרכבי נולד בחיפה, בנם של חיה (לבית שטמפפר) והשופט צדקיהו הרכבי. סיים לימודיו בבית הספר הריאלי, ומיד עם סיום לימודיו בתיכון, החל ללמוד פילוסופיה ולימוד המזרח באוניברסיטה העברית בירושלים. מגיל צעיר האמין שישראל צריכה להשתלב במרחב האזורי ולכן למד ערבית ותרבות ערבית. ב-1939 עזב את לימודיו באוניברסיטה כדי להצטרף לאנשי ההגנה בקיבוץ חניתה.
ב-1943 התגייס לרגימנט הארץ-ישראלי של הצבא הבריטי, שירת בגדוד השני (שבשורותיו שירתו הרמטכ"לים לעתיד חיים לסקוב ומרדכי מקלף) והשתתף במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה חזר לאוניברסיטה וב-1947 השתתף בקורס הראשון שקיימה הסוכנות היהודית להכשרת דיפלומטים, בהדרכת ולטר איתן, שמשתתפיו יועדו להיות העתודה הדיפלומטית של המדינה בדרך.
במלחמת העצמאות לחם בגזרת ירושלים כמפקד פלוגת הסטודנטים בגדוד מוריה של חטיבת עציוני. במלחמה שכל את אחיו הצעיר מאיר (איריק), שנפל בעת הניסיון לכבוש את גבעת הרדאר מידי הלגיון הירדני. במהלך ההפוגה הראשונה מונה לשמש כקצין קישור ונפגש ארבע פעמים עם המלך עבדאללה במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה היה חבר המשלחת הישראלית לרודוס בשיחות על הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. בינואר 1949 הצטרף לסגל משרד החוץ והיה קצין קישור בין המשרד לצה"ל וראש לשכת שר החוץ משה שרת. ב-1950 חזר לשורות צה"ל ושרת כקצין מטה לוועדות שביתת הנשק בדרגת סגן אלוף.
בדצמבר 1953 מונה לסגן ראש אגף המודיעין במטכ"ל. הרכבי שהה בצרפת לצורך לימודים, ובעקבות העסק הביש מונה לראש אגף המודיעין במטכ"ל במאי 1955. הרכבי הוביל את איסוף המודיעין והשתתף בתכנון מבצע קדש. באוקטובר 1958 קודם לדרגת אלוף. ב-1959 הודח מתפקידו בעקבות אחריותו לפרשת ליל הברווזים, ויצא לחופשת לימודים בארצות הברית.
הרכבי למד שנה וחצי באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית לתואר שני במדיניות ציבורית, וחזר לישראל בדצמבר 1960. ב-1961 הושאל למשרד החוץ, ובין היתר עמד בראש משלחת ישראלית לטנגניקה, שמטרתה הייתה לקשור קשרים דיפלומטיים עם המדינה שקיבלה את עצמאותה באותה עת. בינואר 1962 מונה למשנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה.
ב-1967 השלים את הדוקטורט באוניברסיטה העברית בנושא "העמדה הערבית בקונפליקט הערבי-ישראלי" בהנחייתם של יעקב טלמון וגבריאל בר.
בשנת 1969 צורף לסגל האוניברסיטה העברית כמרצה בכיר ובהמשך היה פרופסור בקתדרה על-שם מ' הקסטר ליחסים בינלאומיים וללימודי המזרח התיכון. במהלך תקופה זו הוסיף לשמש לפרקים בשירות הציבורי. בשנת 1964 היה הממונה על המחקרים האסטרטגיים במשרד החוץ. היה יועץ אסטרטגי לשר הביטחון שמעון פרס בשנים 1974 עד 1975.
הרכבי הרבה להתריע שנים רבות על הסכנות הנשקפות למדינת ישראל מצד אש"ף, אך במרוצת השנים שינה את דעתו וצידד במשא ומתן עם ארגון זה.
בשנים 1976–1978 שימש כיועץ ראש הממשלה למודיעין, תחת ראשי הממשלה יצחק רבין ומנחם בגין.
יהושפט הרכבי נפטר בי"ט באלול ה'תשנ"ד, 26 באוגוסט 1994, לאחר שסבל במשך מספר שנים מגרורות בעצמות. נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל שבירושלים.
ספריו > בעברית

אופקיה של מדיניות ביטחון (עיונים באתמול ובמחר: קונטרס בענייני צבא וביטחון), מוזיאון צה"ל ומערכות, תשכ"ז
בין ישראל לערב - עיונים באתמול ובמחר (קובץ מאמרים), הוצאת משרד הביטחון/מערכות, תשכ"ט-1968
בתוקף המציאות: לקחים לאומיים וחינוכיים מירמיהו מהמרד הגדול וממרד בר כוכבא, ירושלים: מוסד ון ליר, תשמ"א-1981
האמנה הפלסטינית במבחן הזמן והמעשה: הסברים והשלכות (יהושפט הרכבי ומתי שטיינברג), ירושלים: שירות הפרסומים - מרכז ההסברה, תשמ"ח-1988
האמנה הפלסטינית ומשמעותה: הסברים והשלכות, ירושלים: מרכז ההסברה, שירות הפרסומים, תשל"ה-1974, תשל"ז-1977
האנטישמיות הערבית, תל אביב: קצין חינוך ראשי - ענף ההסברה, 1966
האסטרטגיה המדינית הערבית: שלוש תפיסות, ירושלים: מרכז ההסברה - שירות הפרסומים, תשל"ה
החלטות המועצות הלאומיות הפלסטיניות (עריכה והקדמה), תל אביב: עם עובד, תשל"ה-1975
הכרעות גורליות, תל אביב: עם עובד, תשמ"ו-1986
הסכסוך הישראלי-ערבי מנקודת ראותה של ישראל: האנטישמיות הערבית. אשליותינו והאנטישמיות הערבית, מטכ"ל - קצין חינוך ראשי / ענף הסברה והשכלה, 1965
הפלסטינים - מתרדמה להתעוררות, ירושלים: י"ל מאגנס, תשל"ט
הרהורים על מדיניותנו בסכסוך, תל אביב: מוציא לאור לא ידוע, תש"ל
חזון, לא פנטזיה: לקחי מרד בר כוכבא וריאליזם במדיניות בימינו, ירושלים: דומינו, 1982
ימין מול שמאל - כיצד נכריע?, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים, 1994
יסודות בסכסוך ישראל-ערב, תל אביב: קצין חינוך ראשי, ענף הדרכה והסברה, תשל"א
ישראל מול מדיניות-השלבים הערבית, ירושלים: צוות העיון הבינאוניברסיטאי לענייני המזרח התיכון, תשל"ד
כיצד הוסברה העמדה הערבית נגד ישראל בצבא המצרי, מטכ"ל - קצין חינוך ראשי, ענף הדרכה והסברה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשכ"ח-1967
לקח הערבים מתבוסתם, קובץ תרגומים מערבית (עריכה והקדמה), ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, 1969
מלחמה גרעינית ושלום גרעיני, תל אביב: מערכות, תשכ"ד-1964
מלחמה ואסטרטגיה, תל אביב: מערכות, 1990. זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית
משמעויות חברתיות לתבוסת הערבים, תל אביב: צה"ל - ענף הסברה והשכלה, 1967
סכסוך ערב-ישראל בראי הספרות הערבית (יהושפט הרכבי, יהושע פורת ושמואל מורה), ירושלים: המכון למחקר ע"ש הרי ס' טרומן - האוניברסיטה העברית ומוסד ון ליר, 1975
עדות אישית: הפרשה מנקודת ראותי, תל אביב: רמות, תשנ"ד-1994
עיקרי הסכסוך בין ישראל לערב, ירושלים: האוניברסיטה העברית בירושלים - המכון ליחסים בינלאומיים על שם לאונרד דייוויס, 1988
על הגרילה (עריכה, אליקים רובינשטיין עורך משנה) תל אביב: מערכות, תשל"א, תשמ"ג-1983
עמדת הערבים בסכסוך ישראל-ערב, תל אביב: דביר, תשכ"ח-1968, תשכ"ט, תשל"א
עמדת ישראל בסכסוך ישראל-ערב, הוצאת דביר, תשכ"ז
ערב וישראל: קובץ תרגומים מערבית, (יהושפט הרכבי ועמנואל סיון), תל אביב: עם עובד, תשל"ד
פת"ח באסטרטגיה הערבית - עיונים באתמול ובמחר, הוצאת משרד הביטחון, 1969
תמורות בסכסוך הערבי ישראלי, תל אביב: המכללה לביטחון לאומי, 1967
תמורות בסכסוך ישראל-ערב, תל אביב: דביר, תשל"ט 1978
המודיעין כמוסד ממלכתי, תל אביב: הוצאת מערכות והמרכז למורשת המודיעין, 2015,
הערות שוליים

1 2 3  נפתלי לביא, סודות אלוף יהושפט הרכבי, הארץ, 15 באפריל 1959
↑  הועדה הישראלית-ירדנית נתכנסה בירושלים, קול העם, 3 באוגוסט 1951
לא נתקבלה כל החלטה בענין מעבר אניות בסואץ, הארץ, 17 בינואר 1951
↑  שינויים במבנה המטכ"ל ומינויים חדשים, על המשמר, 30 בדצמבר 1953
↑  א/מ י. הרכבי ־ ראש אגף המודיעין, למרחב, 17 במאי 1955
↑  א/מ זורע, א/מ הרכבי וא/מ ברלב הועלו בדרגה וקבלו דרגת אלוף, הארץ, 28 באוקטובר 1958
↑  האלופים מ. זורע וי. הרכבי יועברו לתפקידים אחרים, הארץ, 15 באפריל 1959
↑  ישראל פז, רבין־ראש אג"ם; הרצוג־ראש אמ"ן, זורע־אלוף פקוד הצפון-הרכבי־לחופשת לימודים, על המשמר, 20 באפריל 1959
↑  אל"מ הרכבי חזר ארצה, על המשמר, 28 בדצמבר 1960
↑  חוזר אלוף י. הרכבי, הארץ, 27 ביוני 1961
↑  אלוף הרכבי: פעולה רבה צפויה לישראל בטנגניקה, דבר, 11 בדצמבר 1961
↑  אלוף י. הרכבי – למשרד ראש הממשלה, הארץ, 7 בינואר 1962
↑  Dissertation העמדה הערבית בקונפליקט הערבי-ישראלי הרכבי, יהושפט, 1921-1994 1967
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטה העברית, דבר, 17 בנובמבר 1969
↑  אלוף (מיל) הרכבי ראש היחיד לתכנון אסטרטגי לטווח ארוך, מעריב, 6 באוגוסט 1974
↑  ⁨געשטארבן יהושפט הרכבי ע"ה⁩, באתר עיתונות יהודית היסטורית, ‏2 בספטמבר 1994 (באידיש)
| ראשי אגף המודיעין (אמ"ן) |
| --- | --- | --- |
| מחלקת המודיעין | איסר בארי • חיים הרצוג |  |
| אגף המודיעין | בנימין גיבלי • יהושפט הרכבי • חיים הרצוג • מאיר עמית • אהרן יריב • אלי זעירא • שלמה גזית • יהושע שגיא • אהוד ברק • אמנון ליפקין-שחק • אורי שגיא • משה יעלון • עמוס מלכא • אהרן זאבי-פרקש • עמוס ידלין • אביב כוכבי • הרצי הלוי • תמיר הימן • אהרון חליוה • שלומי בינדר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262311405171  PLWABN: 9811250703105606  BIBSYS: 90342093  BnF: cb121727532 (data)  CiNii: DA03925290  GND: 103420614  ISNI: 0000 0001 2032 7762  LCCN: n50027745  NDL: 00467943  NKC: uk2011402685  NLA: 35171438  NTA: 068170610  RERO: 02-A003348242  SNAC: w6x63n5h  SUDOC: 030276764  VIAF: 110719389   WorldCat (עם VIAF): 110719389 
מימין לשמאל: יצחק רבין, יגאל ידין, אריה סימון ויהושפט הרכבי במהלך המשא ומתן על הסכמי שביתת הנשק ברודוס
ימין רדיקלי בישראל

גרפיטי של תנועת כהנא חי, שרוסס על גבי חנות של ערבים בעיר חברון. כהניזם היא מהאידאולוגיות המוכרות ביותר של הימין הרדיקלי היהודי בישראל ובעולם
ימין רדיקלי בישראל (או ימין קיצוני בישראל) הוא מונח המקובל לתיאור תנועות וקבוצות המבוססות על אידאולוגיות בעלות מאפיינים כמו לאומנות, עליונות יהודית וגזענות.
הימין הרדיקלי נוטה לתמוך ב"מדינת הלכה" במובנה הצר והפשטני ולא בדמוקרטיה. כך למשל, ישנו בימין הקיצוני שיח של התנגדות לאידאולוגיות שאינן עומדות בקנה אחד עם מה שהוא מפרש בתור "המוסר היהודי" ורואה סכנה בהשפעות זרות של השקפות עולם אותם הוא מייחס למוסר שמקורו בתרבויות זרות ובפרט מהתרבות המערבית, הפילוסופיה המערבית ומגישות חילוניות וליברליות. הגם שבקרב גורמים שאינם רדיקלים ניתן למצוא ביקורת דומה על השפעות זרות אשר להבנתם מזיקות לחברה בישראל, הרי שבארגוני הימין הרדיקלי נוקטים בפעולות אקטיביות בשטח אשר במהלכן הם עשויים להתעמת עם מייצגים של אותן תפיסות. בענייני חברה ומדינה כגון בפעולות הקשורות לארגוני הלהט"ב, או בנושאים על רקע דתי כגון ניסיון של הדרה כלפי בעלי חזות נוצרית או אנשים המזוהים עם פעולות מיסיון או התבוללות.
בהקשר הביטחוני-לאומני ניתן למצוא מצד ארגונים כאלה פעולות המוצדקות מצידם על רקע של מאבק בתומכי טרור נגד יהודים או טרור נגד מדינת ישראל בנוסף לכך, בימין הקיצוני תמיכה רבה לתוכניות טרנספר אף שלא מרצון וכן תמיכה בפעולות נקמה אף כשהן למעשה פעולות של נקמנות.
משכך בפעולות הקשורות לימין הרדיקלי ניתן לזהות מעורבות גבוהה יותר של היערכות המשטרה וגורמי הביטחון.
הכהניזם היא אידאולוגיית־בת בולטת בקרב תנועות הימין הרדיקלי בישראל. הכהניזם מאמין בהחלפת משטר המדינה היהודית והדמוקרטית בתאוקרטיה הלכתית. הכהניסטים מדגישים את העליונות היהודית, ותומכים בין היתר בטרנספר לערביי ישראל, מתן אזרחות ישראלית ליהודים בלבד, חופי ים נפרדים ליהודים וערבים, איסור ליהודים להתחתן עם ערבים ועוד.
הגדרה

ישנו פולמוס סביב הגדרת המושג "ימין רדיקלי". בעוד שבעבר הנטייה הייתה לצמצם את המושג ולהגדירו באמצעות מאפיין אחד - התנגדות להגירה ולמהגרים,[דרוש מקור] התפתחה החל מסוף המאה ה-20 תפיסה הגורסת כי מדובר ברעיון רחב יותר, המשקף מנעד של אידאולוגיות. בישראל היה מקובל במשך שנים לצמצם את המושג ולהגדירו רק על פי רעיון המקסימליזם הטריטוריאלי,[דרוש מקור] במסגרת הדיון סביב מעמדם של יהודה ושומרון וחבל עזה. אהוד שפרינצק היה הראשון שהרחיב את ההגדרה, והצביע על כך שהימין הרדיקלי בישראל מורכב משילוב של כמה רעיונות מרכזיים: אולטרה-לאומיות, אי-לגליזם, אי קבלת הדמוקרטיה והפלורליזם כתפישות עולם מעצבות במדינה, שנאת זרים, אפליה אתנית ודרוויניזם חברתי.
קיים קושי לקשור תנועות ימניות רדיקליות עם תנועות היסטוריות, כיוון שסיווג תנועות היסטוריות כימין רדיקלי אינו חד משמעי, לאור העובדה שתיחום הרדיקלית הוא יחסי לתקופה ולקשת הדעות בשיח הציבורי. לכן, חלק מהתנועות שבעבר בזמנן נחשבו רדיקליות נחשבות היום בתוך הקונצנזוס ולהפך. בנוסף לכך, לא קיימות היום תנועות ימין רדיקלי שהן המשך היסטורי של תנועות מהעבר. למרות זאת חלק מהימין הרדיקלי מושפע מתנועות היסטוריות.
כיום, הימין הרדיקלי בישראל הוא מונח המקובל לתיאור תנועות וקבוצות המבוססות על אידאולוגיות בעלות מאפיינים כמו לאומנות, עליונות יהודית וגזענות.
היסטוריה > טרום המדינה

זרמים לאומניים יהודיים, ובראשם הזרם הרוויזיוניסטי, החלו להתגבש ביישוב עוד לפני הקמת המדינה; חלקם, כמו אב"א אחימאיר הושפעו מהפשיזם האירופאי. ב־1928 פרסם אחימאיר סדרה של שמונה מאמרים בעיתון דאר היום, בעריכתו של איתמר בן-אב"י, שנשאו את הכותרת "מפנקסו של פשיסטן". עיתון התנועה הרוויזיוניסטית, "חזית העם", בעריכת אחימאיר ויהושע השל ייבין, החל לראות אור בשנת 1932. בעת משפטו של אחימאיר בגין הפגנה, התובע השווה את ההפגנה להתפרעויות הנאצים בגרמניה, ואילו הסנגור, צבי אליהו כהן, השיב על כך: "לולא האנטישמיות של היטלר, לא היינו מתנגדים לתורתו. היטלר הציל את גרמניה". "חזית העם" ציטט את הדברים וקבע כי הסנגור השמיע "נאום מזהיר". זאב ז'בוטינסקי ביקר בחריפות את המאמרים שפורסמו ב"חזית העם". ולאחר 1933 לאחר כינון הברית בין משטרים פשיסטים לבין גרמניה הנאצית, התחרט אחימאיר ויצא נגד הפאשיזם והנאציזם.
פעילות הזרמים הלאומנים היהודים באה לידי ביטוי בפעילות האצ"ל והלח"י. פעילות זו כללה לדוגמה את פיצוץ מלון המלך דוד על ידי האצ"ל ביולי 1946. שבו נהרגו כ-91 איש, מתוכם 15 יהודים. פעולה זו הובילה לפרוק תנועת המרי העברי.
באפריל 1948, התרחשה פרשת דיר יאסין שבה הרגו לוחמי האצ"ל והלח"י בין 100 ל-120 מתושבי הכפר במסגרת קרב שהתרחש בו בהם זקנים, נשים וילדים.. מייד לאחר כיבוש הכפר טענו גורמים בהנהגת היישוב העברי ובהנהגה הערבית, שבדיר יאסין התבצע טבח המוני באזרחים שלא היו מעורבים בלחימה. הנהגת "ההגנה" גינתה את מעשיהם של האצ"ל והלח"י באירוע. השמועות שנפוצו בעקבות האירוע הטילו אימה על האוכלוסייה הערבית, והאיצו את בריחתם של תושבים ערבים רבים מבתיהם ומישוביהם. השילוב של פחד מפני מעשי טבח ורצון לצאת מהמדינה כדי לאפשר לצבאות ערב לפעול באין מפריע הוביל להנכבה - מנוסתם של כ-750 אלף ערבים פלסטינים במהלך מלחמת העצמאות (1947–1949) והפיכתם לפליטים.
פעילות קיצוניות נוספות של האצ"ל כללו את פרשת אלטלנה ביוני 1948 - סדרת קרבות בין האצ"ל לצה"ל בעקבות סירוב של האצ"ל להשמע להוראות הממשלה ולמסור את הנשק לחיילי צה"ל. בעימותים שנערכו במשך כמה ימים במספר זירות (כולל חוף כפר ויתקין וחוף תל אביב) נהרגו 16 לוחמי אצ"ל, ושלושה חיילי צה"ל ונפצעו לוחמים נוספים. האוניה עצמה הושמדה בעקבות הפגזתה. בעקבות הפרשה נעצרו כ-200 מאנשי אצ"ל, אם כי רובם שוחררו לאחר מספר שבועות. חלק מבכירי הארגון הוחזקו במעצר עד סוף אוגוסט. רוב יחידות האצ"ל פורקו ופוזרו בצה"ל, למעט "הגדוד הירושלמי". ב-17 בספטמבר 1948 רצחו אנשי הלח"י את דיפלומט השוודי פולקה ברנדוט בירושלים שעסק בתיווך מטעם האו"ם בין מדינת ישראל למדינות ערב. בעקבות כך נחקקה פקודת מניעת טרור, הלח"י פורק, וכך גם שרידי כוחות האצ"ל בצה"ל.
היסטוריה > טרום מלחמת ששת הימים

לאחר הקמת המדינה נחלש כוחם של הזרמים הפוליטייים הלאומנים ורובם השתלבו בתנועת החרות. יחד עם זאת ניסה הגרעין הרוויזיוניסטי הרדיקלי לבדל את עצמו מ"חירות". כך למשל בבחירות לכנסת הראשונה נבחר נתן ילין-מור לכנסת מטעם מפלגת הלוחמים שכללה אישים מהאגפים הרדיקלים של לח"י ואצ"ל כמו מתתיהו שמואלביץ', יעקב בנאי, גאולה כהן, יצחק שמיר וישראל אלדד. בכנסות הבאות נבלעו רוב חברי המפלגה בתנועת "חירות".
אחד החריגים היה ישראל אלדד שבחר לשמור על דרכה של לח"י (שהיה אחד ממנהיגיה) ולהמשיך לפעול כימין רדיקלי. אלדד החל לפרסם את הירחון הימני סולם בו ביקר את ממשלת ישראל ודגל בהקמת מלכות ישראל במקום המדינה שהוקמה, ובהרחבתהּ לתחומי ירדן, סוריה ועיראק כפי שהם מתוארים בתנ"ך. בבחירות לכנסת השביעית אף רץ בראש "רשימה למען ארץ ישראל" (שלא עברה את אחוז החסימה).
היסטוריה > לאחר מלחמת ששת הימים

תוצאות מלחמת ששת הימים, שכללו את כיבוש ירושלים ושטחי יהודה ושומרון, והניצחון המהיר של ישראל על מדינות ערב, יצרו תשתית לצמיחה מחודשת של ימין קיצוני יהודי שבאה לידי ביטוי בהקצנה שחלה במספר מפלגות פוליטיות כמו גם בגופים חוץ פרלמנטרים שאימצו עקרונות ימנים רדיקלים. הדבר בא לידי ביטוי בפעולות של קבוצות כמו גוש אמונים, ומפלגות כמו התחייה, צומת ומולדת. התנועות והמפלגות התמקדו בעיקר בהרחבת שטחה של ישראל והקמת התיישבות בשטחי יהודה ושומרון, רצועת עזה וסיני. לצידן פעלה מפלגת ימין קיצונית עוד יותר כך - שהקים הרב מאיר כהנא.
אירועים רבים, ביניהם פינוי סיני במסגרת הסכם השלום עם מצרים, האינתיפאדה הראשונה, הסכמי אוסלו, האינתיפאדה השנייה ותוכנית ההתנתקות מרצועת עזה, גרמו בחלקים מהימין [דרוש מקור: מי?] לתחושות של ניכור למדינה, ולכן הם פנו לימין הרדיקלי.
היסטוריה > לאחר מלחמת ששת הימים > המישור האזרחי

דוגמאות נוספות מהמישור החוץ פרלמנטרי ניתן למצוא בתנועות, ארגונים, ומוסדות כמו:
תנועת גוש אמונים הוקמה ב-1974 וראתה בהתיישבות בכל רחבי ארץ ישראל חלק מתהליך דתי המקרב את הגאולה. הפעילות הרדיקלית של התנועה התבטאה בעיקר בקידום רעיון ארץ ישראל השלמה וקידום מפעל ההתנחלויות גם בניגוד להחלטות הדרג המדיני ותוך הפעלת אלימות כנגד כוחות צבא וביטחון.
איחוד הרבנים למען ארץ ישראל הוקם ב-1993 בהנהגת הרבנים שאול ישראלי, משה צבי נריה ואברהם שפירא כדי לשמור על המשך שליטת ישראל בארץ ישראל השלמה. פעילות הארגון החלה בתקופת הסכמי אוסלו ובאה לידי ביטוי בקביעה שמסירת שטחים שבשליטת ישראל לנכרים, אפילו תמורת הסכם שלום, מנוגדת להלכה ובקריאה לחיילים לסרב פקודה בכל הנוגע לפינוי שטחים. ב-2003, בהקשר של תוכנית ההתנתקות, פרסם הארגון דעת תורה האוסרת לפנות שטחים וזאת בניגוד להחלטת הממשלה ושכל הודעה על הקמת מדינה פלסטינית "בטלה ומבוטלת בשם אלוקי ישראל". ב-2008 היה הארגון מעורב גם בהליכי פינוי מאחז מגרון ופרסם קריאה כי "יש איסור תורה על פינוי של כל ישוב ומאחז ומסירתו לידי נכרים גם אם יוקם ישוב אחר במקומו במקום אחר" וכן ש"אין סמכות לכל גורם ממשלתי או משפטי לצוות על פינוי או העתקה של ישוב בארץ ישראל" וש"על כל יהודי לסרב ולא ליטול חלק בכל פינוי של חלקים מארץ ישראל, ויש להתנגד בכל התוקף לכל ניסיון פינוי וגירוש".
ארגון להב"ה הוקם ב-2009 על ידי בנצי גופשטיין. פעילות הארגון כוללת התנגדות להעסקת ערבים בבתי עסק, פגיעה במשפחות מעורבות (יהודיות-ערביות), עידוד עליונות יהודית במרחב הציבורי ופגיעה פיזית בערבים, התנגדות לשיתופי פעולה יהודים-ערבים (כמו שריפת בית הספר הדו-לשוני על ידי פעיל הארגון), התנגדות לקהילה הגאה וניסיונות פגיעה באנשי הקהילה ובאירועיה (כמו מצעד הגאווה), התנגדות לנוכחות נוצרית בארץ ישראל, לפעילות נוצרית, ואף תמיכה בשריפת מוסדות דת נוצריים. פעילותו הרדיקלית של הארגון הביאו להגשת מספר בקשות להכרזה עליו כארגון טרור. במקביל נבחנת גם "הקרן להצלת עם ישראל" (מיסודה של איילה בן גביר) שנטען שהיא מהווה את צינור הכספים המממן את להב"ה.
דרכי פעולה

תנועות וארגונים שונים בימין הרדיקלי השתמשו במהלך השנים במגוון דרכים להשגת מטרותיהם ובהן:
ייצוג פרלמנטרי: חלק מתנועות הימין הרדיקלי (כגון תנועת כך בהנהגת הרב כהנא, עוצמה יהודית, הציונות הדתית, ארץ ישראל שלנו, כהנא חי) יוצגו בעבר בכנסת או ניסו לרוץ לכנסת אך לא נבחרו.
שלילת לגיטימציה של אנשי ציבור מקרב מתנגדיהם הפוליטיים ואחרי עובדי ציבור ואנשי כוחות הביטחון שהיו מעורבים בפינוי התנחלויות. זו יכולה לבוא לידי ביטוי בגידופם, ייחולים למותם בצורה עקיפה, טקסי "פולסא דנורא", או התרת דמם בפסקי דת. בשנות האלפיים החלה תופעה של התנכלות לקציני צה"ל שהיו מעורבים בתוכנית ההתנתקות, כגון הפגנות לפני בתיהם וקריאות להדרת הדתיים שבהם מתפילות בבתי כנסת. דרך פעולה אחרת היא הגשת תביעות אזרחיות נגד שוטרים שהיו מעורבים בעימותים אלימים עם מתנחלים או מפגינים.
הקמת מאחזים באופן עצמאי וללא היתרים, כדי לקבוע עובדות בשטח ולעיתים במחאה על פיגועים שביצעו ארגוני טרור פלסטיניים.
טרור יהודי כנגד האוכלוסייה הערבית: יחידים והתארגנויות מחתרתיות שונות ביצעו פיגועי טרור נגד ערבים, בהם התנקשות המחתרת היהודית בראשי עיריות ביהודה ושומרון, תכנון לפוצץ את כיפת הסלע, טבח מערת המכפלה ורצח הנער מוחמד אבו ח'דיר. פעילות טרור זו עלולה לפגוע גם ביהודים לדוגמה פציעה קשה של חבלן משטרה שנפגע בעת שניסה לנטרל מטען חבלה של המחתרת היהודית.
אלימות פוליטית של בודדים כנגד מתנגדים פוליטיים. חלקם החריפו אף לכדי רצח פוליטי וטרור, כגון אירוע רצח אמיל גרינצווייג שבו זרק יונה אברושמי רימון רסס אל עבר הפגנת שלום עכשיו, ניסיון ההתנקשות בזאב שטרנהל, ורצח יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל.
"תג מחיר": דרך פעולה בלתי חוקית שבה נוקטים לעיתים נערי גבעות, הכוללת פגיעה בפלסטינים או ברכושם, פגיעה ברכוש משטרת ישראל וצה"ל (בעיקר בכלי רכב), הפגנות וחסימת כבישים. פעולות אלה מבוצעות לעיתים בתגובה להריסת מבנים בלתי חוקיים במאחזים על ידי מערכת הביטחון או בתגובה לתקיפות של ערבים כלפי יהודים.