stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיאטרון הסטודיו

| --- | --- |

בית הכט, תיאטרון הסטודיו ממוקם בקומה העליונה
 מידע כללי
 סוג:  להקת תיאטרון, בית ספר למשחק 
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2005
 תאריך פתיחה רשמי:  2005 
 קואורדינטות:  32°47′59″N 34°58′48″E﻿ / ﻿32.799722222222°N 34.98°E﻿ / 32.799722222222; 34.98
 hastudio-tr.co.il
  (למפת חיפה מוגדלת) תיאטרון הסטודיו(למפת חיפה רגילה) תיאטרון הסטודיו(למפת הגליל המערבי רגילה) תיאטרון הסטודיו(למפת הגליל המערבי מוגדלת) תיאטרון הסטודיו
 
תיאטרון הסטודיו שנוסד בשנת 2005, הוא תיאטרון שוליים (פרינג') ובית ספר למשחק מוביל בישראל, אשר ממוקם בקומה העליונה של בית הכט, בשכונת מרכז הכרמל בעיר חיפה. המקום מעוצב כסטודיו באווירה אירופית, ובו חלל הכולל במה, תאורה וסאונד מקצועי למופעים.
תיאטרון הסטודיו הוא עמותה, מוסד ללא מטרות רווח, שפועל למען עולם התיאטרון בלבד.
את התיאטרון הקים השחקן והבמאי ניב כהן. יחד עם מספר שחקנים ומורים למשחק, ביניהם השחקן והבמאי יונתן שוורץ, בוגר ניסן נתיב שהפך למנהל האמנותי של התיאטרון.
בשנת 2012 חזר כהן בתשובה ועבר להתגורר בירושלים. ניהול התיאטרון עבר לידי המנהל האומנותי והמורה המוביל יונתן שוורץ. לתפקיד המנכ"ל נכנסה אימו חנה שוורץ ובכך התיאטרון הפך לעסק משפחתי עוד יותר.
החזון של יונתן שוורץ לאורך כל הדרך היה לאפשר תרבות במחיר שפוי ובעיקר לשמש במה לשחקנים, כותבים ובמאים מקומיים, ללא תלות בממסד, במטרה להפיק הצגות עצמאיות ברמה מקצועית. כל שנה מעלה תיאטרון הסטודיו לפחות שתי הפקות מקור. הצגות עם שחקנים מקצועיים וגם הפקות תיאטרון בהשתתפות תלמידי תיאטרון הלומדים בבית הספר לתיאטרון שהוקם במקום. בית הספר מלמד קורסים במשחק, פיתוח קול ומחזאות.
תיאטרון הסטודיו נוהג לארח הצגות תיאטרון מתל אביב וערים אחרות בישראל, וגם מופעי מוזיקה שונים וכן מקיים סדנאות למשחק, מחזאות, ופיתוח קול לקהל הרחב.
במה להופעות אמנים בתחום המשחק והמוזיקה

תיאטרון הסטודיו הוא תיאטרון פרינג' וככזה אינו משתייך לזרם המרכזי והממוסד של התיאטראות בארץ. הוא אלטרנטיבי וחדשני ומארח מדי שבוע מופעים מהארץ ומחו"ל.
בתחום המשחק: הצגות יחיד, הצגות מקור, הצגות ילדים ותיאטרון בובות.
במהלך השנים, אירח הסטודיו את תיאטרון הטכניון עם הצגותיו: "אויב העם" ו "לא פיגמליון" (על-פי המחזה "גבירתי הנאווה") ועוד.
בתחום המוזיקה: מועדון ג'אז, מוזיקת אינדי, מוזיקת עולם, אמנים שונים, חוג למוזיקה קאמרית ומוזיקאים מהארץ ומהעולם.
הצגות שהועלו

המתאבד - קומדיה מקורית מאת ניב כהן ובבימויו. מוזיקה: משה מלול, תאורה: מישה צ'רניאבסקי, שחקנים: יונתן שוורץ, אפרת אונגרו, אשרף פרח, אלה סבריאקוב, טלי רות, עמיר לזרוביץ', עדי קלברמן (2006).
נולדו אשמים - מאת העיתונאי היהודי יליד אוסטריה פטר זכרובסקי שהוא דור שני לשואה. תרגום, מחזאות בימוי ומשחק בועז טרינקר, שחקנים שותפים ליצירה: אָנָּאֵל בלומנטל, ליאור דורון, שירלי הלר, נורה פישר, טל קלאי, עירית קשני. תלבושות: רפאלה רבינוביץ'. (2008)
קטסטרופה - היא מקבץ של חמישה קטעים: "קטסטרופה", "בא והולך" ו "מה-והיכן" מאת סמואל בקט, ו"רביעייה" ו "ברכות" מאת אז'ן יונסקו. בימוי: דני רוזנפלד. משתתפים: אסף ארנרייך, לירז ברוש, יפעת חזן, עדי קרויצר. (2008)
ראש משוגע - מאת פול רוטנר. בימוי: טלי רוט. שחקנים: אילן אליאור, רמי טילמן, אינה טלמון, אתי עזרא, אריאל לביא, ליב קלמן, עוז אהרון שמחון. (2014)
דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו - מאת פדריקו גארסיה לורקה. בבימויה של קרן צור. (2015)
טרטיף: מאת מולייר, בימוי ועיבוד: דיצה כספי אלגר, מוזיקה מקורית ופסנתר: שלו וינברג, תאורה: תומר אמסלם שחקנים: אילן אליאור, אירנה זוייב, רמי טילמן, שלומית טפלא, גיל סרוקה, אריאל לביא, צביקה רייטר, שמוליק שגב, אמירה שמחון, אולגה שצמן. (2015)
קרום: מאת חנוך לוין. בימוי ועריכה מוזיקלית: נגה פז, תאורה: שי בורד. שחקנים: אילן אליאור, רעם גוטמן, אירנה זוייב, רמי טילמן, שלומית טפלא, גיל סרוקה, אריאל לביא, צביקה רייטר, שמוליק שגב, אמירה שמחון. (2015)
פונדק הרוחות - מאת: נתן אלתרמן. עיבוד ובימוי: דיצה כספי אלגר. מוזיקה מקורית: גיא מושל, נורית קרני, גל שביט. עיצוב תאורה: גל שביט. משחק: לריסה בורודיאנסקי, לילך ברגר, אילן הרשקו, אירנה זוייב, רמי טילמן, שלומית טפלא, גיא מושל, רוני נבון, אריאל לביא, נורית קרני, צביקה רייטר, גל שביט (2016)
מקבת' - עיבוד למחזה השייקספירי בבימויו של גדעון בן-אריה. שחקנים: אילן אליאור, לריסה בורודיאנסקי, לילך ברגר, אילן הרשקו, לאה זהבי, אירנה זוייב, עדי סוכוי, אריאל לביא, נורית קרני, צביקה רייטר, שמוליק שגב. (2017)
תהילה והאדונית והרוכל על פי עגנון. (2017)
יוליה (2017)
תקוותו של יוסף בעל ה-ק (2017)
כובע הקש האיטלקי מאת אז'ן לביש, מארק-מישל. עברית: נתן אלתרמן, בימוי: עמרי צדוק, מוזיקה מקורית ופסנתר: נטע אירמאי, שחקנים: דניאל אמסלם, לריסה בורודיאנסקי, לילך ברגר, שי גוטליב, אילן הרשקו, לאה זהבי, אירנה זוייב, רמי טילמן, רוני נבון, עדי סוכוי, עמרי צדוק, אריאל לביא. (2017)
צחוקים רצח - ליין דראג המשלב סטנד אפ ונאמברים בימתיים (2022)
העלאה במשכורת - הצגה בת 4 מופעים של תלמידי שנה ב' (2022)
הקהל מת מצחוק - מרתון סטנדאפ בהנחיית שי חדד (2022)
שממית הצוקים הווייטנאמית

| שממית הצוקים הווייטנאמית> מצב שימור |
| --- | --- |
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
משפחה:: שממיתיים
סוג:: Cnemaspis
מין:: שממית הצוקים הווייטנאמית
שם מדעי
 Cnemaspis psychedelica

שממית הצוקים הווייטנאמית (שם מדעי: Cnemaspis psychedelica) היא מין אנדמי של שממית אשר נמצא באי הון-חאוי, כ-18 דרומית לחצי האי סה-מאו אשר בדרום וייטנאם. השממית מתאפיינת בצבעיה הססגוניים אשר מופיעים בשני המינים ובכל הגילאים. לשממית רגליים קדמיות ואחריות וזנב בצבע כתום בהיר, צוואר בעל נקודות צהובות, פנים ירוקות, וגב כחול.
הערות שוליים

↑  שממית הצוקים הווייטנאמית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא זוחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תיאטרון העונות

דבורה קידר וז'רמן אוניקובסקי במחזה רביזור בתיאטרון העונות, 1965
תיאטרון העונות היה תיאטרון ישראלי שפעל בתל אביב בשנים 1963–1965.
התיאטרון נבדל מהתיאטראות שפעלו בתקופתו בישראל בכך שהרוח החיה שלו לא הייתה במאי כי אם מחזאי – נסים אלוני (בדומה ל"תיאטרון סדן" של יגאל מוסינזון, מספר שנים קודם לכן). התיאטרון הציג מחזה מקורי אחד של אלוני ועיבודים שלו למחזות וטקסטים מאת אחרים. מנהל "העונות" היה משה ינוקא.
ב-1962, כששב אלוני מלימודים בפריז, הציע לאבנר חזקיהו וליוסי בנאי, אשר אותם הכיר עוד בפריז, בתקופת חניכותם התיאטרונית, עת נחשפו לתיאטרון איכות אירופי, להקים עמו תיאטרון חדש. בנאי וחזקיהו לא היו שבעי נחת ממקום עבודתם, תיאטרון הבימה. אליהם חבר הצייר ומעצב התפאורה יוסל ברגנר, חברו של אלוני.
התיאטרון הוקם במטרה מוצהרת להקים בית לכל אותם שחקנים צעירים ומוכשרים שאינם מוצאים את מקומם על הבמות הקיימות. שלושת המייסדים עזבו משרות בתיאטרון הבימה כדי להתמסר ליצירה אמנותית איכותית.
הצגת הבכורה של התיאטרון הייתה ב-19 בפברואר 1963 עם המחזה "הנסיכה האמריקאית" של נסים אלוני, באולם נחמני בתל אביב. תגובות הקהל היו מעורבות והן נעו מתשואות התלהבות לקריאות גנאי. שלוש הדמויות המופיעות על הבמה שוחקו בידי שני השחקנים אבנר חזקיהו ויוסי בנאי. הבמאי היה נסים אלוני ומעצב התפאורה יוסל ברגנר. המחזה נחשב לאבן דרך במחזאות הישראלית, ויש הרואים בו המחזה העברי הטוב ביותר[דרוש מקור].
ההצגה השנייה, במרץ 1963, של התיאטרון הייתה "ארלקינו", עיבוד סצנריו של קומדיה דל ארטה מאת נסים אלוני, ובבימויו. עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה שהלחין גארי ברתיני.
ההצגה השלישית, "סמי ימות בשש", מאת קן יוז עלתה ב-1964 והייתה מלודרמה שלא נחלה הצלחה. את המחזה תרגם עידוא בן-גוריון, וביים אותו ארנון אדר. ההפקה נודעה בגלל ביקורת התיאטרון הקצרה ביותר מאת חיים גמזו שתוכנה היה רק: "לדידי יכול היה למות בחמש".
ביוני 1964 העלה נסים אלוני נוסח עברי משלו לארבע מהתלות מאת אנטון צ'כוב שקרא להן יחד: עסקי נישואין. ההצגה הצליחה מעל המשוער, והציגה כ-160 פעמים.
ההפקה המוזיקלית השאפתנית רביזור שעיבד נסים אלוני על בסיס הסיפור המפורסם של ניקולאי גוגול, וביים באוגוסט 1965, עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה מאת דובי זלצר. ההפקה נכשלה בקרב חלק גדול מהמבקרים והסבה נזקים כספיים גדולים לתיאטרון העונות.
"העונות" רכש לעצמו קהל אוהדים קטן, אך נאמן.
למרות שאיפות להצילו ולהעלות הפקות נוספות, כגון המלט, התיאטרון נסגר בשל ניהול כספי בלתי מוצלח.
יש הרואים בחובות התיאטרון שנסים אלוני צריך היה להחזיר, את אחת הסיבות לפניתו לעבודה עם להקת "הגשש החיוור" בכתיבה ובימוי למשך שתי הפקות.
לקריאה נוספת

מנדל קוחנסקי, התיאטרון העברי, ויידנפלד וניקולסון ירושלים, תשל"ד 1974, עמ' 206-204.
הערות שוליים

↑  "תיאטרון העונות " יחנך הערב, קול העם, 19 בפברואר 1963
↑  נחמן בן-עמי, כתמי צבע, מעריב, 20 בפברואר 1963
דן מירון, מחזה "הנסיכה*- מרהיב ומאכזב  - עם המחזה   ע״י "תיאטרון העונות", הארץ, 1 במרץ 1963
↑  בועז עברון, "ארלקינו" – ב״תיאטרון העונות", הארץ, 27 בספטמבר 1963
↑  סמי ימות בשש, בבלוג של רפי מן
↑  "הרביזור" - הוצג, קול העם, 11 באוגוסט 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365929905171  VIAF: 42151431563556300003   WorldCat (עם VIAF): 42151431563556300003
תומאס דה טורקמדה

| --- | --- |

דיוקן של תומאס דה טורקמדה מ-1491
 לידה:  14 באוקטובר 1420 טורקוומאדה, פאלנסיה, ממלכת קסטיליה, כתר קסטיליה 
 פטירה:  16 בספטמבר 1498 (בגיל 77) אווילה, ממלכת קסטיליה, כתר קסטיליה 
 מדינה:  ממלכת קסטיליה 
 מקום קבורה:  אווילה 
 השכלה:  אוניברסיטת סלמנקה 
 תפקיד:  High Inquisitor of Castille (1483–16 בספטמבר 1498)  Inquisitor General of Aragon (1485–16 בספטמבר 1498)  כומר מוודה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
תומאס דה טורקמדה (בספרדית: Tomás de Torquemada‏; 1420 – 16 בספטמבר 1498) היה נזיר דומיניקני שכיהן כאינקוויזיטור הראשי של האינקוויזיציה הספרדית בסוף המאה ה-15. שמו הפך לשם נרדף בכלל, ובמורשת היהודית בפרט, לאכזריות וקנאות בשירותה של הכנסייה הקתולית.
ביוגרפיה

הוא נולד בכפר טורקמדה, הסמוך לוואיאדוליד. ייתכן שחלק ממשפחתו הייתה ממוצא יהודי מרוחק. על דודו, החשמן והאינקוויזיטור הבכיר חואן דה טורקמדה, כתב המזכיר המלכותי הרננדו דל פולגאר שהיה "נצר לשושלת יהודים מומרים מבורגוס", אם כי יש המערערים על הזיהוי. הדוד גם הגן על המומרים היהודים הרבים בספרד וכתב בתוקף שאין לחשוד בהם קטגורית ככופרים בסתר – האשמה שהייתה נפוצה אז, ואנשי כנסייה בכירים שעברו מיהדות לנצרות נאבקו להדוף אותה – אף כי הצהרות כשלו היו טריוויאליות למדי ורבים הסכימו עמן.
בגיל 14 הצטרף תומאס למסדר הדומיניקני, וכבר בגיל 32 נשלח להיות אב המנזר סנטה קרוז בסגוביה, שם הכיר את הנסיכה איזבלה, יורשת העצר של קסטיליה, והפך למוודה האישי שלה. איזבלה הוכתרה למלכה ב-1474, ועשור לאחר מכן, לאחר שהקים את האינקוויזיציה בספרד באישור האפיפיור סיקסטוס הרביעי בשנת 1478, מינתה איזבלה את טורקמדה לאינקוויזיטור הראשי הראשון של האינקוויזציה הספרדית. השפעתו גברה לאחר הכיבוש מחדש (רקונקיסטה) של גרנדה מידי הערבים, כיבוש שהוא עודד אותו. ב-1492 היה מראשי התומכים והפועלים לגירוש יהודי ספרד. מסופר כי כאשר עמד המלך פרננדו להיענות בחיוב להצעתו של יצחק אברבנאל לקבלת סכום עתק של 30,000 דוקט תמורת ביטול הגזרה, התפרץ טורקמדה לחדר ונזף במלך ש- "יהודה איש קריות מסר את ישו תמורת שלושים שקל של כסף וכעת רצונך למכור אותו שוב תמורת 30,000 דוקט! הנה הוא, קח ותמכור אותו." כשהוא מטיח בזעם את הצלב בפניו.
מעט מאוד ידוע על חייו הפרטיים של טורקמדה, נושא שמאז ומעולם עורר הרבה ספקולציות. אין ספק כי היה קתולי אדוק ודוגמטי. בנוסף לכך היה מנהלן יעיל, והארגון שבראשו עמד במשך 15 שנים צמח מבית דין מקומי בסביליה לרשת של 24 "משרדים קדושים". כדי למנוע את התפשטות הכפירה בנצרות (ולא בהכרח מצד מומרים יהודים), קידם טורקמדה את שריפתם של ספרים לא-קתוליים ובייחוד ספרי תלמוד, ולאחר כיבוש גרנדה ב-1492 גם ספרים בערבית. טורקמדה נחשב גם לאחראי הראשי להובלת האינקוויזציה הספרדית לשימוש בעינויים, הלשנות אנונימיות והוצאות להורג בטקס ה"אוטו דה פה" ("מעשה האמונה"). עוד בחייו הפך לאגדה ונעשה סמל לקיצוניות דתית ולדיכוי אלים של נפש האדם. ראיה לקנאותו היוקדת ניתן לקבל מדבריו של האפיפיור סיקסטוס הרביעי בראשית 1482 על האינקוויזיטורים בסביליה:
"לאחר שלא הקפידו על ההליכים החוקיים, עצרו אנשים רבים תוך הפרת הצדק, הענישו אותם בעינויים קשים, האשימו אותם, ללא ביסוס, בחטא הכפירה והחרימו נכסיהם של אלו אותם דנו למוות, נסו מפניהם רבים מאוד לכס הקדוש על מנת להצהיר על אמונתם המלאה"
הערות שוליים

↑  לדיון מפורט, ראו:  Norman Roth, Conversos, Inquisition, and the Expulsion of the Jews from Spain, University of Wisconsin Press, 2002. עמ' 252.
↑  Tomas de Torquemada, Catholic Answers
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269059805171  PLWABN: 9810623214705606  BIBSYS: 4033664  BnF: cb11926836x (data)  GND: 119170353  ISNI: 0000 0000 6642 1634  LCCN: n83046835  NKC: ola2002161390  NLA: 61544249  NLG: 305515  NSK: 000146902  NTA: 072219998  SNAC: w6b85djq  SUDOC: 027165892  VIAF: 76323650   WorldCat (עם VIAF): 76323650
שריר חלק

| --- | --- |
 שיוך:  רקמת שריר, מרכיבים של רקמת שריר, ישות אנטומית מסוימת 
 תיאור ב:  האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה (1926–1947) 
 מזהים
 טרמינולוגיה היסטולוגיקה:  H2.00.05.1.00001 
 FMA:  14070 
 קוד MeSH:  A02.633.570 
 מזהה MeSH:  D009130 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C1267092 
 
תאי שריר חלק בצביעת המטוקסילין-אאוזין
שריר חָלָק הוא רקמת שריר המצטיינת במבנה האחיד בציטופלזמה, בניגוד לשריר שלד או שריר לב בעלי המרקם הסיבי המפוספס. תאי השריר החלק קטנים (קוטרם 2–10 מיקרון) ובעלי גרעין אחד בלבד. התאים מתכווצים לאט יותר משריר סיבי.
השרירים החלקים אינם נתונים לשליטה רצונית כמו שרירי השלד, אלא מופעלים על ידי מערכת העצבים האוטונומית, באופן בלתי מודע. השרירים החלקים מהווים את המרכיב העיקרי בדפנות איברים פנימיים כגון הקיבה, כיס המרה, הלימפה, כלי הדם והרחם.
שריר חלק, בדומה לשריר שלד, משתמש בתנועות החלקה וצילוב (crossbridge) בין אקטין ומיוזין כדי ליצור כוח, ויוני הסידן עוזרים לשלוט בפעילות זו. עם זאת, התהליך עצמו שונה מאוד בין שני סוגי השרירים.
מבנה

מבנה התא של שריר חלק הוא דמוי-ציר, בקוטר של 2–10 מיקרון (בהשוואה ל-10–100 מיקרון בשריר השלד). תאי השריר החלק הם בעלי גרעין אחד בלבד, וכך גם יכולים להמשיך ולהתחלק לאורך כל מחזור החיים של האדם. ניתן אף לגרות את תאי השריר החלק להתחלק על ידי paracrine – קורה בעיקר כתגובה לפגיעה ברקמות.
קרוב לממברנת התא מצויים חלבונים הקרויים גופים דחוסים (dense bodies), המחברים את האקטין (פילמנטים דקים) לממברנה. מולקולות המיוזין נמצאות בין סיבי האקטין, במבנה הדומה לשרירי השלד – סך כל המבנה הזה מתחבר לסיבים, שפרוסים יחדיו כרשת בתא. בזמן ההתכווצות, מחליקות שכבות המיוזין והאקטין זו על פני זו וגורמות לשריר להתרחב ולהתקצר – זאת בשל הסידור הגאומטרי דמוי הרשת.
ריכוז המיוזין בשריר החלק הוא בערך שליש מריכוזו בשרירי השלד, בעוד ריכוז האקטין הוא פי שניים. למרות הבדלים אלו, אין השפעה על ההתכווצות המקסימלית, הנשמרת ברמה דומה בשני סוגי השרירים.
תהליך ההתכווצות

לסיבי האקטין בשריר חלק אין טרופונין. במקום זאת, ישנו אנזים המופעל על ידי סידן, ה-myosin light-chain kinase. אנזים זה גורם לראש המיוזין לעבור תהליך פוספורילציה.
תהליך ההתכווצות > שלבי התהליך

ריכוז הסידן בשריר עולה.
הסידן נקשר לקלמודולין, חלבון המצוי בתאים, בעל מבנה הדומה לזה של הטרופונין.
קומפלקס הסידן-קלמודולין נקשר ל-myosin light-chain kinase ומפעיל את האנזים.
החלבון האקטיבי myosin light-chain kinase משתמש ב-ATP (מולקולת האנרגיה) על מנת להעביר את ראש המיוזין פוספורילציה.
ראש המיוזין נקשר לאקטין.
מאחר שכמות ה-ATP הנדרשת לתהליך מגדירה את היקף מחזור גשרי הרוחב (cross bridge cycle), וכך את מהירות ההתקצרות, הרי שתהליך ההתקצרות בשריר חלק הוא איטי יותר מזה שבשריר השלד. לעומת זאת, השריר החלק אינו חווה עייפות לאורך תקופה ארוכה של פעילות.
על מנת לשחרר שריר חלק מכווץ, יש לעשות דה-פוספורילציה למיוזין, וכך למנוע ממנו להיקשר לאקטין. הדה-פוספורילציה נעשית על ידי האנזים myosin light-chain phosphatase, אשר אקטיבי בתא גם בעת התכווצות וגם בעת מנוחה.
כאשר עולה ריכוז הסידן, עולה היקף פוספורילציה של המיוזין על ידי ה-activated kinase על זה של הדה-פוספורילציה על ידי ה-phosphatase, ובסך הכול השריר מתכווץ. כאשר יורד ריכוז הסידן, עולה היקף הדה-פוספורילציה על ידי ה-phosphatase על זה של הפוספורילציה של המיוזין על ידי ה-activated kinase, וכך יש הירגעות של השריר.
אם נשאר ריכוז הסידן קבוע, אזי יורד ריכוז ה-ATP שלו זקוק השריר, על אף שלא היה שינוי במתח השריר. כאשר עובר ראש מיוזין מזורחן דה-פוספורילציה בעודו מחובר לאקטין, הוא יודע לשמור על מתיחות ללא תזוזה. ניתוק של ראש המיוזין הזה על ידי ATP קורה בקצב איטי בהרבה מאשר זה הנעשה על ידי phosphorylated bridges. התוצאה היא היכולת של השריר לשמור על כיווץ למשך תקופות ארוכות, תוך שימוש בכמות ATP מינימלית.
מקורות סידן לשריר החלק

ישנם שני מקורות האחראיים על העלייה בסידן בתאי השריר החלק:
הרשת הסרקופלזמית (Sarcoplasmic Reticulum,‏ SR).
יוני סידן חוץ-תאיים הנכנסים לתא דרך תעלות סידן על הממברנה.
נבחן ראשית את ה-SR: הכמות הכוללת של אברון זה בשריר חלק קטנה מזו של שרירי השלד, ואף אינה מאורגנת בשום תבנית ספציפית בהקשר של המיוזין והאקטין. מעבר לכך, אין T-tubuli הנקשרים לממברנת הפלזמה בשריר חלק. היקף האקטין והקצב האיטי של ההתכווצות אינם דורשים מכניזם מסובך שכזה, כמו בשרירי השלד. חלקים מה-SR פשוט ממוקמים על ממברנת הפלזמה. פוטנציאל פעולה המגיע לממברנה, גורר יציאה של יוני סידן מה-SR אל התא. 

נוסף על ה-SR ישנם גם יוני סידן חוץ-תאיים. על הממברנה יושבות תעלות סידן תלויות מתח, וכן, גם תעלות תלויות ליגאנד, המאפשרות לתאים להגיב לשינויים הורמונליים של מולקולות אחרות.

התוצאה היא שלשריר החלק יש מרחב פעולה גדול יותר מזה של שרירי השלד.
הקלטים המשפיעים של פעילות ההתכווצות

ישנם 5 קלטים המשפיעים על השריר:
פעילות חשמלית ספונטנית בסיבים של פלזמת הממברנה.
נוירוטרנסמיטרים המשוחררים על ידי מערכת העצבים האוטונומית.
הורמונים.
שינויים מקומיים בהרכב הכימי של הנוזל החוץ-תאי המקיף את שרירי התא.
מתח.
סיבים מסוימים של השריר החלק מייצרים פוטנציאל פעולה באופן ספונטני, ללא שום קלט נוירוני או הורמוני. פוטנציאל המנוחה של סיבים אלו אינו קבוע, ומדי פעם מתרחשת דה-פולריזציה ספונטנית של הממברנה. כאשר תנודות אלה חדות מספיק, הן מייצרות פוטנציאל פעולה. סף זה, המספיק לפריצת פוטנציאל פעולה ספונטני, קרוי Pacemaker Potential (פוטנציאל קוצב).
דרך נוספת להשפיע על התכווצות השריר החלק היא בעזרת נוירוטרנסמיטורים, המשוחררים מקצות העצבים האוטונומים. העצבים אשר מעצבבים את משטחי השרירים החלקים פרוסים לאו דווקא על שריר מסוים, אלא לאורך כל המרחב. האקסון של הנוירון מסתעף, וכל הסתעפות מכילה מספר דליות (Varicosities). כך, כל תא שריר חלק יכול לקבל עצבוב ממספר רב של תאי עצב, וכל תא עצב יכול לעורר מספר תאי שריר. התוצאה היא שכל תאי השריר החלק מגיבים בדרך כלל כמקשה אחת. בעוד כמה נוירוטרנסמיטרים משפרים את פעילות ההתכווצות, אחרים מייצרים הפחתה של הפעילות. לכן, בניגוד לשרירי השלד, אשר מקבלים רק קלט מעורר מן העצב המוטורי, מתיחות השרירים החלקים יכולה להיות מוגברת או מופחתת על ידי פעילות עצבית.
נוסף על הקולטנים של נוירוטרנסמיטרים, יש בממברנה של תא השריר החלק גם קולטנים להורמונים מסוימים. קישור של הורמון לקולטן המיועד לו, יכול להוביל לעלייה או ירידה בפעילות השריר. למרות שרוב השינויים בכיווץ השריר החלק נגרמים משנוי במתח הממברנה, זה לא תמיד המצב – לדוגמה, אינוזיטול טריפוספט (Inositol trisphosphate) יכול לגרום לשחרור של סידן מה-SR, ולגרום לכיווץ השריר – זאת ללא שינוי במתח הממברנה.
שינויים מקומיים, כגון הפרשת חומרים (נוירוטרנסמיטרים והורמונים), חומציות, ריכוז חמצן, האוסמולריות והרכב היונים של הנוזל החוץ-תאי, כולם יכולים לגרום לשינוי במתח של השריר החלק. תגובות לשנויים המקומיים הללו מספקות משאבים לשינויים בכיווץ השריר כתגובה לשינויים בסביבת השריר, אשר יכולים להוביל לרגולציה שתהיה בלתי תלויה בסיגנלים לטווח רחוק מהורמונים ועצבים.
סוגים של שרירים חלקים

את השרירים החלקים ניתן לסווג לשתי קבוצות עיקריות, בהתבסס על המאפיינים החשמליים של ממברנת הפלזמה:
סוגים של שרירים חלקים > שריר חלק חד-יחידתי (Single-unit smooth muscle)

זהו שריר חלק המהווה חלק ממשטח שלם ופועל כמקשה אחת.
סיבי השריר החלק החד-יחידתי עוברים פעילות מסונכרנת, הן באופן חשמלי והן באופן מכני, כלומר – השריר כולו מגיב לגירוי כיחידה אחת. הדבר מתרחש מאחר שכל סיב שריר מקושר לסיבים הסמוכים על ידי gap-junction, שדרכו מוּפצים פוטנציאלי הפעולה המתרחשים בתא אחד לתאים אחרים על ידי זרמים מקומיים. לכן יכולה הפעילות החשמלית המתרחשת בכל מקום בתוך קבוצה אחת של סיבי שריר חלק להוביל לפוטנציאל בכל התאים האחרים המחוברים.
בנוסף, חלק מסיבי השריר החלק החד-יחידתי הם pacemaker cells, אשר באופן ספונטני מייצרים פוטנציאל פעולה. סיבים אלה מחוברים ב־gap-junction לסיבים אחרים, אשר מייצרים גם הם את פוטנציאל הפעולה הספונטני, אף על פי שהם אינם pacemakers cells (הם מייצרים פוטנציאל כתגובה לפוטנציאל המגיע אליהם).
מאפיין נוסף של השריר החלק החד-יחידתי הוא שתגובת התכווצות לעיתים קרובות יכולה להיגרם על ידי מתיחת שרירים. באיברים חלולים כמו הרחם, מתיחה של השרירים החלקים בדפנות איבר כתוצאה מגדילה של הנפח תיזום פעולת התכווצות.
דוגמאות לשריר חלק חד-יחידתי: הרחם, המעיים, כלי דם קטנים.
סוגים של שרירים חלקים > שריר חלק רב-יחידתי (Multiunit smooth muscle)

זהו שריר חלק המשתחרר ומתכווץ אינדיבידואלית. בניגוד לסיבים חד-יחידתיים, לסיבי שריר חלק רב-יחידתי יש מעט (אם בכלל) gap-junction – כל תא מגיב בנפרד משכניו, והשריר מתנהג כיחידות רבות. תאי שריר חלק רב-יחידתי מעוצבבים בשפע על ידי שלוחות של מערכת העצבים האוטונומית. כך, פעולת ההתכווצות של כל השריר תלויה במספר התאים בתא אשר פועלים, וכן, בתדירות הגירויים העצביים. למרות שגירוי עצבי מוביל לרמה כלשהי של דה-פולריזציה, ובשל כך לתגובת התכווצות, פוטנציאלי פעולה לא מתפרצים ברוב התאים של שריר חלק רב-יחידתי. הורמונים יכולים להעלות או להוריד את פעילות ההתכווצות, אך מתיחה של השריר לא גוררת התכווצות של שריר חלק רב-יחידתי (בניגוד לחד-יחידתי).
דוגמאות לשריר חלק רב-יחידתי: השריר החלק בריאות, השריר החלק בעורקים הגדולים והשריר המחובר לקצות השערות על העור.
לקריאה נוספת

Eric P. Widmaier, Hershel Raff, Kevin T. Strang, Vander's human physiology: the mechanisms of body function, McGraw-Hill, 2006
מבנה תא שריר חלק
תא שריר חלק בזמן התכווצות לעומת שחרור
שריר חלק חד-יחידתי
תומאס דה

| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1968 (בן 55) דיצינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם במה:  Thomas D 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 סוגה:  היפ הופ גרמני 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות של באדן-וירטמברג (2013) 
 www.thomasd.net
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס דה, 2009
תומאס דֶה (בגרמנית: Thomas D; נולד ב-30 בדצמבר 1968) הוא ראפר בלהקת ההיפ הופ הגרמנית Die Fantastischen Vier ("די פנטסטישן פיר", גרמנית: 'ארבעת המופלאים'). מנהל גם קריירת סולו.
חייו

נולד בשנת 1968 בעיירה דיצינגן (Ditzingen) הסמוכה לשטוטגרט, במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, בשם תומאס דיר (Thomas Dürr). לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון, החל דיר לעבוד כשוליית-ספר. מאחר שעבד הרבה כשרת (בגרמנית: האוסמייסטר), נודע בשם הבמה "האוסמייסטר תומאס דה" (Hausmeister Thomas D).
במשך שנים היה טבעוני, ותמך בארגון זכויות בעלי החיים PETA. ב-2003 ספג ביקורת על התייצבותו מאחורי התערוכה Holocaust on Your Plate (אנגלית: "השואה [מוגשת] על צלחתך"), שהשוויתה את תנאי הגידול של חיות משק לפשעי השואה.
תומאס דה נשוי, ואב לבת ולבן.
יצירתו

לצד פועלו של תומאס דה במסגרת להקת Die Fantastischen Vier (גרמנית: 'ארבעת המופלאים'), הוא מנהל קריירת סולו מצליחה, שבמהלכהּ הוציא ארבעה אלבומים: Solo‏ (1997), Lektionen in Demut‏ (2001) ו-Kennzeichen D‏ (2008), שמהם יצאו הסינגלים Rückenwind,‏ Frisör,‏ Liebesbrief ו-Solo (עם נינה האגן).
מחוץ לגרמניה נודע תומאס דה בעיקר בזכות השיר (Komm zu mir)‏ Wish, שאותו ביצע עם פרנקה פוטנטה בפסקול הסרט "ראן לולה ראן". בשיריו נשמע לעיתים כאילו הוא עובר שיר שלם מבלי לעצור אף לרגע לנשום.
תהילים קכ"ט

תהילים קכ"ט הוא המזמור ה-129 בקובץ תהילים (במספור של תרגום השבעים והוולגטה זהו הפרק ה-128). ואחד מחמישה עשר המזמורים השייכים לקובץ שירי המעלות.
תוכן המזמור ומבנהו

מזמור זה הוא מזמור בקשה מה' שינקום באויבי ישראל. המזמור נחלק לשני חלקים. חלקו הראשון, פסוקים א' -ג' מספר בעל המזמור את קורות ישראל וכיצד ניצל מאויביו. בחלקו השני של המזמור, בפסוקים ד'- ח' מבקש המשורר כי ישלם לאויבי ישראל. המזמור כתוב בגוף שלישי ולשונו עתירת שאלות. בעל המזמור משלב דברי שבח והודיה לה' ואף יוצר ניגוד בין ישראל ובין שונאיו של העם.
המזמור בתרבות

המלחינה לילי בולאנז'ה הלחינה יצירה קלאסית בהשראת המזמור (Psalm 129 "Ils m'ont assez opprimé dès ma jeunesse). ידוע ביצועם של מקהלת מקהלת מונטוורדי בליווי התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוח ג'ון אליוט גרדינר.
בליטורגיה

בחלק מקהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי תפילת מנחה של שבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
הערות שוליים

↑  משה גרסיאל, עולם התנ"ך: תהלים ב', תל אביב, דוידזון עתי, 1995, עמ' 232
↑  שמאי גלנדר, החוויה הדתית במזמורי תהלים, ירושלים, מוסד ביאליק, תשע"ג, עמ' 127
↑  רמ"א, אורח חיים, סימן רצ"ב, סעיף ב'; סדר עבודת ישראל, רעדלהיים תרכ"ח, עמ' 269.
תיאטרון פיקולו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  להקת תיאטרון, בית ספר למשחק 
 כתובת:  מילאנו 
 מיקום:  מילאנו 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1947
 תאריך פתיחה רשמי:  1947 
 קואורדינטות:  45°27′59″N 9°11′05″E﻿ / ﻿45.466388888889°N 9.1847222222222°E﻿ / 45.466388888889; 9.1847222222222
 www.piccoloteatro.org
  (למפת מילאנו מוגדלת) תיאטרון פיקולו(למפת מילאנו רגילה) תיאטרון פיקולו
 
תיאטרון פיקולו, מילאנו
תיאטרון פיקולו (באיטלקית: Piccolo Teatro della Città di Milano, שמשמעותו "התיאטרון הקטן בעיר מילאנו"; שמו החדש הוא תיאטרון גראסי (Teatro Grassi). הוא תיאטרון בצפון-מערב מילאנו, איטליה. נוסד בשנת 1947, זהו התיאטרון הראשון באיטליה ששכן במבנה קבע. תיאטרון פיקולו הוא בעל מעמד באיטליה ובאירופה, "סמל לקביעות באירופה"


הוא ממוקם ברחוב רובלו, ממש בסמוך לרחוב דנטה, בין טירת ספורצה לפיאצה דל דואומו. לתיאטרון שלושה אולמות: סאלה גראסי, תיאטרו סטודיו, שבמקור נועד להיות אולם החזרות של התיאטרון, ותיאטרו סטרלר, שנפתח ב-1998 ומכיל 974 מקומות ישיבה. התיאטרון שינה את שמו לתיאטרון גראסי ב-2005,‏ (Teatro Grassi)

במהלך השנה הוא מעלה קרוב לשלושים הפקות. בנוסף לכך, המבנה מארח אירועים תרבותיים, החל מפסטיבלים וסרטים, המשך בקונצרטים, אסיפות וועידות, וכלה בתמיכה באקדמיה הלאומית לאמנות הדרמה על שם סילביו ד'אמיקו.