stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שעון זר השושן הצחור

| --- | --- |

 מידע כללי
 אמן:  מיכאיל פרכין 
 תאריך יצירה:  1899 
 טכניקה וחומרים:  אוניקס, כסף, זהב, יהלום, פלטינה 
 ממדים בס"מ
 גובה:  27 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  נשקיית הקרמלין
 קואורדינטות:  55°44′58″N 37°36′48″E﻿ / ﻿55.7495°N 37.6133°E﻿ / 55.7495; 37.6133
 
שעון זר השושן הצחור (ברוסית: Букет лилий) הוא ביצת פברז'ה מעוטרת שהכין התכשיטן הרוסי פטר קארל פברז'ה בשנת 1899 עבור הצאר האחרון של רוסיה, ניקולאי השני.
ניקולאי העניק את הביצה במתנה לרעייתו, הצאריצה אלכסנדרה פיודורובנה.
כיום הביצה מוצגת במוזיאון נשקיית הקרמלין שבמוסקבה.
תיאור הביצה

הביצה היא שעון המוצב על בסיס. הביצה עשויה זהב ומעוטרת באמייל על חריטה מסוג "גִיוֹשֶה" ("Guilloché"). השעון כולל שנים עשר חלקים המעוטרים בחגורת יהלומים. חגורת היהלומים מסתובבת, ועלייה מצוירות שתים עשרה ספרות רומיות. את השעה ניתן לראות על פי ראש חץ עשוי יהלומי סלע המצביע על השעה (החץ קבוע, וחגורת השעות היא המסתובבת סביב הביצה).
בסיס הביצה מעוטר ועליו כתוב תאריך הייצור - שנת 1899 בספרות המשובצות יהלומים. כמו כן הבסיס מעוטר בעיטורי רוזטה (דמויי ורד). מפתח עשוי זהב מותח את מנגנון השעון.
בראש השעון ניצב זר של שושנים צחורות עשוי אוניקס. בכל אחד מהפרחים שלושה יהלומים ורודים, והעלים והגבעולים של הזר עשויים זהב.
הבחירה בפרחים לעיטור הביצה נעשתה על פי המשמעות בשפת הפרחים שהייתה נהוגה באותה תקופת זמן - השושן הצחור מסמל תום וטוהר ואילו הוורד מסמל אהבה.
כבכל ביצה פברז'ה, גם בביצה זו הייתה "הפתעה" - ניתן היה לפתוח את הביצה ובתוכה היה תליון עשוי אודם ויהלומים. תליון זה אבד במהלך השנים.
תהילים קל"ב

תהילים קל"ב הוא המזמור ה-132 בספר תהילים. המזמור שייך לקובץ שיר המעלות (זהו הפרק ה-131 על פי המספור הקיים בתרגום השבעים ובוולגטה). בין שירי המעלות, מזמור קל"ב הוא המזמור הארוך ביותר. הוא בין המזמורים שמתוארים בהם אירועים מתולדות עם ישראל.
סוגת המזמור

מזמור זה הוא מזוהה על ידי החוקרים כמזמור מלך. בעל המזמור מתפלל לשלומו של נשיא או מלך משושלת דוד
זמנו של המזמור

בתלמוד נכתב כי ”דוד כתב את ספרו על ידי עשרה זקנים”. האירוע המאוחר ביותר המוזכר במזמור הוא בחירת ה' בציון למקום משכנו, מכך יש שסברו כי זמנו של המזמור הוא מימי בית המקדש השני, בדומה לשאר שירי המעלות. אזכור ארון הברית שמגיע למנוחתו הסופית בבית המקדש בירושלים (מלכים א ח, ו) יכול לרמז על תקופת בית ראשון היות שבבית המקדש השני הארון כבר לא בנמצא. כמו כן, אזכור הכוהנים הלובשים צדק מתייחס לצדוק הכהן הגדול, שמונה לתפקידו על ידי שלמה המלך.
חלוקת המזמור

יש המחלקים את המזמור כך:
| פסוקים | כותרת |
| --- | --- |
א' - י': בקשת המשורר מה' שיזכור לדוד את מעשיו לטובה.
י"א - י"ח: שבועת ה' לדוד
תוכן המזמור

בעל המזמור מוסר פרטים על בריתו של ה' עם דוד המלך. בפסוק ח' המשורר יוצר זיקה בין סיפור העלאת ארון ה' לירושלים לבין בחירתו בדוד עבדו. ירושלים היא מקום מנוחתו של המלך ובחירתו של ה'. המשורר לא מוסר מידע באיזה מלך עוסק המזמור, אך ייתכן כי הכתוב בפסוק ח': "קוּמָה ה', לִמְנוּחָתֶךָ: אַתָּה, וַאֲרוֹן עֻזֶּךָ.", העוסק בבניית משכן קבוע לה', רומז לשלמה שבנה את בית המקדש הראשון. המזמור מספר כי השמועה על ארון ה' הגיעה ל'אפרתה' (בית לחם), מקום מגוריה של משפחת דוד, ואכן דוד מעלה את ארון ה' מ'שדה יער' (קריית יערים) לירושלים: הִנֵּה-שְׁמַעֲנוּהָ בְאֶפְרָתָה, מְצָאנוּהָ בִּשְׂדֵי-יָעַר. נָבוֹאָה לְמִשְׁכְּנוֹתָיו (קלב, ו-ז).
המזמור בליטורגיה

בחלק מקהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי תפילת מנחה של שבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
בנוסח אשכנז, נאמרים פסוקים ח'–י' במהלך החזרת ספר התורה לארון הקודש לאחר קריאת התורה.
המזמור בתרבות

פני משיחך - מרדכי בן דוד באלבום השפעות בלחן של משה חזקי' וייס.
הערות שוליים

↑  לצד מזמורי תהילים ע"ז, תהילים ע"ח ועוד
↑  שמאי גלנדר, החוויה הדתית במזמורי תהילים, ירושלים, מוסד ביאליק, תשע"ג, עמ' 176
↑  תלמוד בבלי, בבא בתרא, ט"ו, ע"א.
1 2 3  מאיר גרובר, עולם התנ"ך: תהלים ב', תל אביב, דודזון עתי, 1995, עמ' 234
↑  יאיר זקוביץ, דוד, מרועה למשיח, ירושלים, בן צבי, 1995, עמ' 150
↑  יאיר זקוביץ, משמיע שלום מבשר טוב: שבעה פרקי חזון לשלום ירושלים, חיפה, אוניברסיטת חיפה, 2004, עמ' 11
↑  יאיר זקוביץ, משמיע שלום מבשר טוב: שבעה פרקי חזון לשלום ירושלים, חיפה, אוניברסיטת חיפה, 2004, עמ' 98
↑  רמ"א, אורח חיים, סימן רצ"ב, סעיף ב'; סדר עבודת ישראל, רעדלהיים תרכ"ח, עמ' 270.
שאמו פנייש

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1862 טאיה, הונגריה 
 פטירה:  28 באוגוסט 1937 (בגיל 74) וינה, אוסטריה הפדרלית 
 שם לידה:  Feierlicht Salamon 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 
שאמו פנייש (במקור עד 1881 שלמה פוירליכט, (בהונגרית: Fényes Samu;‏ טאיה, 28 בספטמבר 1862 – וינה, 28 באוגוסט 1937) היה סופר, עיתונאי, פילוסוף, עורך דין יהודי-הונגרי. בוא בלט בכל תחום שעסק בו ומחזותיו הועלו על במות בודפשט וסמות אחרות במשך תקופה ארוכה. בשל יהדותו וכתיבתו הבקורתית על המשטר הוא נכלל במלחמת העולם השנייה בצו הממשלתי של סופרים אסורים שיצירותיהם נאסרו להדפסה, להפצה ולקריאה, לאיסור החזקתם אפילו בספריות ציבוריות ודינם היה גריסתם (בדומה לשריפת הספרים בגרמניה הנאצית).
קורות חייו

שלמה פוירליכט נולד במשפחה יהודית כבנם של יואל פוירליכט ושל בטי גוטמן. הוא סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). לאחר שעבר את מבחן הלשכה התיישב בקאשה ועסק בה כעורך דין. בשנת 1907 עבר לבודפשט, בשנת 1908 ייסד את השבועון "אוטרה", כלומר בתרגום "החלוץ" (Úttörő), ולאחר מכן בשנת 1911 ייסד אגודה באתו השם (Úttörő Társaság). הוא נתן יותר מאלף הרצאות חינוכיות שאורגנו על ידי האגודה. הוא ניסה להפוך את המוניזם לפופולרי דרך הרצאותיו. הוא נבחר לנשיא האגודה ההונגרית של הוגים חופשיים.
פנייש הובא למנוחות בבית הקברות המרכזי בווינה.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה אסתי אתלקה, בתם של סוחר העצים איגנץ לאו וייס ושל רזי פוקס, איתה התחתן ב-16 ביוני 1891 בקאשה.
יצירתו

מחזותיו הוצגו בקאשה ובבודפשט, מחזותיו "נשות קאשה" ו"מתיאש" הופיעו ברפרטואר התיאטראות במשך תקופה ארוכה. הוא היה הראשון שתרגם להונגרית את זרתוסטרה של פרידריך ניטשה (1907). לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית נכלא, ולאחר שחרורו (1920) היגר לווינה. בווינה, בין השנים 1923–1927, פרסם וערך את כתב העת דיוגנס, בו גם פרסם כמה שירים של אטילה יוז'ף. משנת 1933 עד 1937, ערך את הירחון "הונגרים חדשים" (Új Magyarok), כתב עת שהוקם על ידו בווינה ב-1933, שלאחר פרסום גיליון אחד באונגוואר, יצא לאור בבוקרשט מאוקטובר 1933 עד ספטמבר 1937 - באישור השלטונות הרומניים, בו מתח ביקורת חריפה על רעיונות הנציונל-סוציאליזם ומשטר מיקלוש הורטי בממלכת הונגריה. הוא פרסם יצירות משלו על פילוסופיה, מדע המדינה וסיפורת, וכן יצירות של סופרים מפורסמים בני זמנו. הוא לא היה חבר באף מפלגה, הוא היה הוגה דעות רדיקלי בורגני ועצמאי, אבל קידום רעיונות הנציונל-סוציאליזם באירופה הפך אותו ליותר ויותר שמאלני.
עבודותיו (מבחר)

פיתוח משפטי: מחקר סוציולוגי. קאשה, 1893. 121 עמ'.
דויד קורוץ פיה. מחזה היסטורי ; למפל, בודפשט, 1902 (בתוכנית תיאטראות בודפשט)
משיח. ציור תקופתי ; למפל, בודפשט, 1903 (בתוכנית תיאטראות בודפשט)
בצ'אני. מחזה ; לאמפל, בודפשט, 1903
השקפת עולם חד משמעית. מופעים מוניסטיים עממיים ; J. Vass, בודפשט, 1906
ניטשה, פרידריך וילהלם (1844–1900): Also sprach Zarathustra : ספר לכולם ולאף אחד / נכתב על ידי פרידריך ניטשה ; תורגם להונגרית על ידי שאמו פנייש. בודפשט, 1907. 414 עמ'.
חפים מפשע. מחזה ; רח' אורניה, בודפשט, 1908
האליל. רפסודיות ; דויטש, בודפשט, 1909
משפט ה"אחים". הגשת ערעור לקהל ; דפוס טבאן, בקשצ'אבה, 1911
הערות מלחמה ; דיק, בודפשט, 1916
מתיאש. דרמה ; חיי התיאטרון, בודפשט, 1918
השינוי הראשון של יידלי ; Halm und Goldmann, Wien, 1922 (גם בגרמנית)
השינוי השני של יידלי. רוֹמָן. ר' 2. ; מחברים, וינה, 1929 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
עולם שנדפק. רומן ; מחברים, וינה, 1929 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
מכתבים לבת זוגי ; מחברים, וינה, 1930 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
אגדת קראטיו. רוֹמן ; מחברים, וינה, 1930 (יצירות נבחרות של סמו פניס)
קומדיות. פצפון, מיראקולה וכו'. ; מחברים, וינה, 1930 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
טרגדיות ; מחברים, וינה, 1930 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
כל מיני קומדיות. אגדות; וינה, 1930 (יצירות נבחרות של שאמו פנייש)
הרוויזיה ההונגרית באור פוליטי, היסטורי וכלכלי ; הונגרים חדשים, בוקרשט, 1935 (גם באנגלית, וברומנית)
Ungaria revisionista / שאמו פנייש ; ברומנטיקה דה Ilie Daianu & Leontin Iliescu. מהדורה רביעית. בוקרשט: אקלסיור, 175 עמ'. (פורסם מחדש באנגלית ב-1988).
כתבי סוציולוגיה חקלאית בהונגריה: 1900-1945 / [כרך, מחקר המבוא נכתב וצורף בהערות על ידי Péter Pál Tóth. בודפשט] : הוצאת Kossuth, 1984. 435 עמ'. (המחברים כוללים את פרנץ ארדאי, Samu Fényes, ג'ולה אייש, ועוד)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורכת ראשית. אגנש קניירש. בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1969-1967.
Új magyar irodalmi lexikon I. (A–Gy). (לקסיקון ספרותי הונגרי חדש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורל פטר אויווארי. גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 31486/1881. Forrás: Névváltoztatási kimutatások 1881. év 5. oldal 25. sor
↑  "Születési bejegyzése a tállyai izraelita hitközség születési akv. 421/1862. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-27.
↑  "Halotti bejegyzése a bécsi izraelita hitközség halotti akv. 1821/1937. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-27.
↑  Friedhofs-datenbank (Israelitische Kultusgemeinde Wien)
↑  "Házasságkötési bejegyzése a kassai izraelita hitközség házassági akv. 7/1891. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-06-27.
↑  Lista MOKKA katalógus nyomán.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261297805171  BnF: cb12397000h (data)  GND: 1013734033  ISNI: 0000 0001 2283 5568  RERO: 02-A003272398  SUDOC: 033065829  VIAF: 100971223   WorldCat (עם VIAF): 100971223
תאיטטוס (דיאלוג אפלטוני)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אפלטון
 שפת המקור:  יוונית עתיקה
 סוגה:  דיאלוג אפלטוני
 סדרה
 הספר הבא:  סופיסט
תאיטטוס (ביוונית: Θεαίτητος) הוא דיאלוג מאוחר של הפילוסוף היווני אפלטון, שנכתב במאה ה-4 לפנה"ס. הדיאלוג עוסק בשאלת טבעה של הידיעה, ונחשב לאחת היצירות המייסדות של האפיסטמולוגיה. כמו רבות מיצירותיו של אפלטון, החיבור כתוב בצורת דיאלוג, במקרה זה בין סוקרטס למתמטיקאי הצעיר תאיטטוס. בכך נבדל חיבור זה מן הדיאלוגים שהם ההמשכים שלו, סופיסט (אנ') ומדינאי (אנ'), בהם סוקרטס נוכח אך ממלא תפקיד שולי.
במהלך הדיאלוג, סוקרטס ותאיטטוס מחפשים הגדרה לידיעה ומציעים שלוש הגדרות מרכזיות: ידיעה כתחושה, ידיעה כשיפוט אמיתי, ולבסוף, ידיעה כשיפוט אמיתי עם הסבר. כל אחת מההגדרות הללו מוצגת כלא מספקת והדיאלוג מסתיים באפוריה, בדומה לדיאלוגים המוקדמים של אפלטון.
תוכן > פתיחה

הדיאלוג מתרחש בפלאיסטרה (אנ'), בית הספר להיאבקות. הגאומטריקן תאודורוס מציע להציג לסוקרטס את תאיטטוס, תלמיד מוכשר לגאומטריה ובעל מידות טובות, אשר מזכיר במראהו את סוקרטס. סוקרטס מבקש את עזרתו של תאיטטוס במציאת הגדרה לידיעה. ההגדרה הראשונה שתאיטטוס מציע היא שהגאומטריה, וגם הסנדלרות ושאר האומנויות, הן דוגמאות לידיעה, אך סוקרטס משיב שהוא איננו מחפש דוגמאות לידיעות שונות, אלא הגדרה פשוטה וכוללת לידיעה. תאיטטוס נזכר כיצד בשיעורי הגאומטריה הוא ראה הוכחות לכך שריבועים בעלי שטחים של 3 ושל 5 למשל, אינם בעלי מידה משותפת עם ריבועים ששטחם 1, כלומר היחס בין צלעות הריבועים הוא אי־רציונלי. תאיטטוס חיפש הגדרה משותפת לכל הריבועים מן הסוג הזה, שתענה על הצורך בהוכחה גאומטרית עבור כל גודל של ריבוע בנפרד. כלומר, בתחום הגאומטריה תאיטטוס הצליח למצוא הגדרה פשוטה וכוללת לריבועים שהצלע שלהם היא מספר אי־רציונלי, והוא מסכים כעת לחפש הגדרה כזו לידיעה.
סוקרטס מציע לעזור לתאיטטוס למצוא הגדרה משותפת לכל סוגי הידיעה, ומסביר שהוא יפעל בשיטה שהוא עיצב בהשראת אמו המיילדת. בעוד שהיא יילדה תינוקות, סוקרטס עוזר לבחורים צעירים להוליד מחשבות.
תוכן > ידיעה כשיפוט אמיתי (187a-201a)

ההגדרה הבאה שמציע תאיטטוס היא שידיעה היא שיפוט אמיתי. הדיון בהגדרה זו עוסק בעיקר בשאלה כיצד ניתן להבחין בין שיפוט אמיתי לשקרי, וכיצד שיפוט לא אמיתי הוא בכלל אפשרי. סוקרטס מציע לקשור בין שאלת האמיתיות והשקריות של שיפוט, לבין השאלה אם מושא השיפוט קיים או אינו קיים. ניתן לומר ששיפוט שקרי הוא שיפוט אודות דבר שאינו קיים. אולם, כפי שהראייה אינה יכולה להיות אודות דבר שאינו קיים, כך גם שיפוט אינו יכול להיות אודות דבר שאינו קיים, כלומר אודות כלום. אפשרות אחרת היא ששיפוט שקרי הוא "החלפה" בין שני דברים שקיימים, למשל כשאדם אומר "מכוער" במקום "יפה". סוקרטס טוען שהמחשבה היא שיחה של הנפש עם עצמה, וששיפוט הוא אמירה של הנפש לעצמה. הוא מסביר שה"החלפה" אינה יכולה להיות בין שני דברים שהאדם מכיר, שכן אף אדם לא אומר לעצמו "היפה הוא מכוער" או "שניים הם אחד". כמו כן, לא ייתכן שאחד מן הדברים ב"החלפה" לא מוכר לאדם, שכן אז הוא לא יוכל לדבר עליו ולהחליף בינו לבין דבר אחר. אם כך לא נמצאה דרך להבחין בין שיפוט אמיתי לשקרי, וההגדרה של ידיעה כשיפוט אמיתי הופכת לריקה.
בשלב זה סוקרטס מציע לחשוב על דימוי שבאמצעותו הדברים ייעשו ברורים יותר. ניתן לדמות את הנפש לגוש של שעווה, שעליו מוטבעות התחושות והמחשבות שלנו. הסימן שנוצר בשעווה בעקבות התחושות והמחשבות הוא הזיכרון. השיפוט נוצר כאשר האדם משווה בין התחושה של דבר בהווה לבין הזיכרון של אותו דבר, למשל כאשר מישהו שכבר זוכר את תאיטטוס מזהה אותו מולו. שיפוט שקרי נוצר כאשר אדם מזהה באופן שגוי בין המושא של התחושה לבין הסימן של המושא בזיכרון. כך למשל אדם יכול לראות את תאודורוס מרחוק ולחשוב שמדובר בתאיטטוס. אולם סוקרטס מסביר שלא כל שיפוט שקרי מקורו ביישום לא נכון של מה שמוכר בזיכרון על מה שמוכר בתחושה. כאשר אדם שמכיר את המספרים 11 ו־12 טועה וחושב ש־5 ועוד 7 הם 11, הוא מחליף בין שני דברים שנמצאים בזיכרון ולא בתחושה.
כדי לענות על כך סוקרטס מציע דימוי נוסף לזיכרון. האדם שיודע משהו וזוכר אותו הוא כמו צייד שלכד ציפורים בתוך מבנה בו הוא מגדל אותן, ובמובן זה הן שלו. כל ציפור כזו מייצגת ידיעה, ולכידת הציפורים מדמה את תהליך הלמידה. כאשר הוא נזכר ממש בדבר מסוים, "מחזיק" באותו זיכרון, הוא כאילו מוציא את הציפור מן המבנה ומחזיק אותה בידו. השיפוט השקרי הוא שליפה של הציפור הלא נכונה מן המבנה, כלומר של הידיעה הלא נכונה מן הזיכרון. אולם לדימוי הזה ישנן שתי תוצאות לא רצויות: ראשית, ככל שלאדם יש יותר ידיעות, הוא יותר נתון לטעות. שנית, אין בידינו להסביר כיצד האדם יודע איזו ידיעה עליו להעלות מן הזיכרון, איזו ציפור היא הציפור הנכונה. לשם כך נדרשת ידיעה אודות הידיעה, מה שמוביל לרגרסיה אינסופית(אנ').
תוכן > ידיעה כשיפוט אמיתי עם הסבר (201a-210d)

ההגדרה האחרונה שאותה מציע תאיטטוס היא שידיעה היא שיפוט אמיתי עם הסבר (logos). בהתאם להגדרה זו ניתן להבחין בין דברים שניתנים להסבר, ולפיכך ניתנים לידיעה, לבין דברים שאינם ניתנים להסבר ולידיעה. סוקרטס מספר שהיה לו חלום שבו אנשים דיברו על כך שכל הדברים מורכבים מיסודות בסיסיים שאינם ניתנים להסבר. סוקרטס מסתמך על כך שהמילה היוונית ליסודות (stoicheia) היא אותה מילה גם לאותיות, והמילה היוונית לדבר מורכב (sullabē) היא גם המילה להברה, כדי לבחון את הטענה הכללית אודות דברים מורכבים ויסודיים על המקרה הפרטי של אותיות והברות. על פי העמדה שעולה בחלום של סוקרטס אותיות אינן ניתנות להסבר, אך הברות כן. למשל, ניתן להסביר את ההברה "סו" שבתחילת השם "סוקרטס" כך שהיא מורכבת מהאותיות ס' וו', אך לא ניתן להסביר באופן דומה את האותיות הללו עצמן. אולם ישנן שתי דרכים להבין כיצד ההברה היא דבר מורכב: או שהדבר המורכב הוא סך כל חלקיו, או שהדבר המורכב עולה על סך חלקיו. אם הדבר המורכב הוא סך כל חלקיו, הרי שלא ייתכן שהוא יהיה ידוע אך כל חלקיו לא יהיו ידועים. אם הוא עולה על סך חלקיו הרי שהוא אינו יכול להיות מוסבר רק על ידי הסכימה של החלקים, והוא נותר בלתי מוסבר כמו הדברים היסודיים. בעיה נוספת היא שהאותיות דווקא כן נלמדות על ידי מי שלומדים שפה, והן נלמדות עוד לפני ההברות והמילים המורכבות.
ההצעה האחרונה של סוקרטס היא שההסבר לדבר מסוים הוא תיאור של האופן בו הוא נבדל מדברים אחרים. למשל אדם שאומר שהשמש היא הגוף הבהיר ביותר שנע בשמיים סביב הארץ (לפי המודל הגאוצנטרי), נותן הסבר מספק מהי השמש. הבעיה בכך נוגעת לשיפוט שאינו כולל הסבר, ולפיכך אינו ידיעה. אם אדם מקיים שיפוט לגבי תאיטטוס, מבלי לדעת מה מייחד ומבדיל את תאיטטוס מאנשים אחרים, הרי שאי אפשר לומר שהשיפוט שלו הוא אכן אודות תאיטטוס באופן ספציפי. אם הוא מתייחס לאדם בעל האף, העיניים והפה, הרי שהשיפוט שלו אינו אודות תאיטטוס אלא אודות כל אדם באשר הוא. על האדם לדעת מה מבדיל את תאיטטוס, כלומר להחזיק בהסבר אודותיו, כדי לקיים שיפוט לגביו. כיוון שכל שיפוט אם כך כולל הסבר, לא ניתן להבדיל בין ידיעה לאי־ידיעה.
השפעה

התאיטטוס נחשב לטקסט מפתח בתולדות האפיסטמולוגיה מאז העת העתיקה ועד לפילוסופיה העכשווית. הפרשנות העתיקה ביותר שנשמרה אודות טקסט של אפלטון היא אודות התאיטטוס, ככל הנראה מן המאה ה־2 לספירה. לדיאלוג הייתה השפעה משמעותית על האסכולה הפלטוניסטית בעת העתיקה. על סמך הדיאלוג, פילוסופים פלטוניסטים מאוחרים יותר קבעו שהמטרה העליונה של האדם היא "להידמות לאל".
גם בעת החדשה היו לתאיטטוס השפעות משמעותיות. בין השאר, הפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין, בספרו חקירות פילוסופיות, בחן מחדש את האפשרות שדברים מורכבים מיסודות שאינם ניתנים להסבר. ההגדרה של ידיעה כשיפוט אמיתי עם הסבר, אף שהיא נדחיתה על ידי אפלטון, הפכה לאחת ההגדרות המקובלות בתחום האפיסטמולוגיה (היא לפעמים מכונה JTB, ראשי תיבות של Justified True Belief). בשנות ה־60 פרסם פילוסוף בשם אדמונד גטייר (אנ') מאמר בו הוא מבקר את ההגדרה הזו.
שימוש לרעה בסמים

| --- | --- |

קופסת מתכת של ג'ק דניאל'ס המכילה סמים וכלים הקשורים לסמים מסוכנים.
 שמות נוספים:  שימוש לרעה בחומרים ממכרים, הפרעת שימוש בחומרים
 תחום:  פסיכיאטריה
 שכיחות:  27 מיליון
 גורם:  הפרעת שימוש בסמים 
 טיפול:  מרכזי תעסוקה, קהילות טיפוליות, הוסטלים, דירות מעבר, טיפול תרופתי
 סיבוכים:  מנת יתר
 סיווגים
 ICD-10:  F10, F19 
 
שימוש לרעה בסמים הוא צריכת סם בכמויות מזיקות, שעלולה ליצור אצל הצורך אורח חיים התמכרותי. שימוש לרעה הוא סוג של הפרעת שימוש בחומרים. ישנם מקרים בהם תחת השפעת סמים נצפו התנהגויות פליליות, אנטי-חברתיות, שינויים אישיותיים פסיכולוגיים ופיזיים ארוכי טווח.
סמים כוללים בהגדרתם קבוצה רחבה של חומרים פסיכואקטיביים המדכאים את פעילותה של מערכת העצבים או לחלופין מעוררים וממריצים את פעילותה. חלק מחומרים אלו משככי כאבים ומעוררי הזיות. ניתן למפות את מגוון החומרים על פי מקורותיהם, טבעי או סינתטי, לפי מטרות השימוש שלהם או לפי התייחסות החוק לשימוש בהם.
לפי משרד הבריאות, חומרת הפרעה השימוש בחומר נעה על רצף מ"שימוש מזיק" ועד "התמכרות", והסיווג על רצף זה, הנעשה בידי רופא, הוא שמכתיב את הצורך הטיפולי ואת משך הטיפול. שימוש מזיק בסמים או התמכרות לסמים מוביל לסיכון תמותה מוגבר למוות ולתחלואה גופנית ו/או נפשית; לסיכון מוגבר להידבקות ולהפצת מחלות זיהומיות; להתנהגות אנטי-חברתית ולעיסוק בזנות לצורך מימון הסמים ולתפקוד משפחתי וחברתי לקוי.
"שימוש מזיק" או "שימוש לרעה" מוגדר על ידי משרד הבריאות דפוס שימוש הגורם נזק לבריאות גופנית (כגון הידבקות בצהבת עקב הזרקה) או נפשי (כגון דיכאון עקב צריכת אלכוהול כבדה). האבחנות בגין "שימוש לרעה" ובדבר "התמכרות" אינן תלויות בסוג חומר הפסיכואקטיבי שהאדם משתמש בו.
הגדרות > הגדרות קליניות

הפרעת התמכרות לחומרים ממכרים היא הפרעה נפשית המופיעה ב-DSM-5. ההגדרה המופיעה בגרסה החמישית, הרלוונטית עבור התמכרות לסמים נקראת הפרעת שימוש בחומרים (Substance Use Disorder) ומהווה שילוב בין שתי אבחנות שהופיעו בגרסה הרביעית: שימוש לרעה בחומרים ממכרים (substance abuse) ותלות בחומר (substance dependence).
ההפרעה מוגדרת כדפוס בלתי מסתגל הנמשך שנה אחת לכל הפחות של שימוש בחומר הגורם למצוקה קלינית או לקות משמעותית, הבאה לידי ביטוי בשני קריטריונים או יותר מהרשימה הבאה:
שימוש חוזר ונשנה המוביל לפגיעה במחויבויות מרכזיות בבית, בבית הספר או בעבודה (הזנחת הילדים, הרחקה מבית הספר, ירידה בביצועים בבית הספר, היעדרויות מרובות ממקום העבודה על רקע השימוש בסם ועוד).
שימוש חוזר ונשנה בסם במצבים מסוכנים כגון בזמן הפעלת ציוד כבד או בזמן הנהיגה.
שימוש חוזר ונשנה בסם, למרות שהשימוש גורם לבעיות חוזרות ונשנות בתחום הבינאישי או בתחום החברתי.
קיימת סבילות, הבאה לידי ביטוי באחד מהסעיפים הבאים:
על מנת להשיג את האפקט הרצוי, ישנו צורך להגדיל את מינון הסם הנצרך.
עם התמשכות השימוש באותה כמות של חומר, ההשפעה הולכת ומצטמצמת.
גמילה, כפי שהיא באה לידי ביטוי באחד מהסעיפים הבאים:
מופיעים תסמיני הגמילה הידועים האופייניים לחומר הרלוונטי.
החומר או חומר אחר שדומה לו בהשפעתו, נצרך במטרה למנוע תסמיני גמילה או להקל על תסמיני הגמילה.
החומר נצרך בכמויות גדולות יותר ממה שהתכוון הנבדק לצרוך או למשך תקופה ממושכת יותר משהתכוון.
נעשים מאמצים או ישנו רצון קבוע לשלוט בצריכה או לצמצם את היקף הצריכה ללא הצלחה.
הנבדק מקדיש זמן רב לצורך ביצוע פעולות הנחוצות לשימוש בחומר, להשגת החומר או להחלמה מהשפעות החומר.
צמצום או ויתור מוחלט על פעילויות חשובות בתחום התעסוקתי, החברתי או בידורי בעקבות השימוש בחומר.
המשך השימוש בחומר חרף המודעות לפגיעה פסיכולוגית או פיזית ממושכת, שככל הנראה הוחרפה או נגרמה כתוצאה מהשימוש בחומר.
דחף, רצון עז או השתוקקות להשתמש בחומר.
האבחנה נעה על רצף המורכב משלוש דרגות חומרה (קלה, בינונית, חמורה). שניים עד שלושה קריטריונים מוגדרים כחומרה קלה, ארבעה עד חמישה כבינונית, ושישה עד שבעה קריטריונים כדרגה חמורה.
גורמים

בדומה לכל התנהגות אנושית, גם השימוש בסמים ואלכוהול הוא תופעה מורכבת, שגורמים שונים מתחומים שונים עשויים להסבירה ולספק הסבר אינטגרטיבי.
מאפיינים אישיותיים – קבוצה זו כוללת תכונות אישיות כגון תכונת חרדה, חרדה מצבית, מצבי רוח דיכאוניים וחיפוש אחר ריגושים. תכונות אלה נחשבות לדפוסים רגשיים נורמליים בתקופת ההתבגרות ומחקרים שונים הוכיחו, כי הם מתעצמים בתקופה זו בהשוואה לתקופות אחרות במחזור החיים. הקשר בין מצבי רוח דיכאוניים וחרדה לבין שימוש בחומרים בא לידי ביטוי בתאוריית "הפגת המתח". ע"פ השערה זו, אנשים משתמשים בחומרים במטרה להפחית דיכאון ותחושות תסכול. על אף שהשערה זו אוששה במספר מחקרים, היא זכתה רק לתמיכה חלקית והופרכה באחרים.
מאפיינים קוגניטיביים – בקבוצה זו נכללים עמדות כלפי הסמים, הנכונות להשתמש בהם והידע על סמים והשפעותיהם. הטענה המקובלת היא, שעמדות מקדימות התנהגות ומנבאות אותה. כך, למשל, נמצא כי עמדותיהם האוהדות של מתבגרים כלפי מריחואנה ניבאו את תחילת השימוש שלהם בהם בתקופה מאוחרת יותר. לעומת זאת ידוע, כי כאשר קיימת אי הלימה בין עמדות להתנהגות, עשויה ההתנהגות ליצור שינוי בעמדות. כלומר, העמדה עשויה להיות התוצאה של ההתנהגות. חשיבות נוספת יש לידע על הסמים והשפעותיהם. הידע קשור לעמדות, משום שעמדות הפרט מעוצבות, בחלקן, על ידי המידע לו הוא חשוף.
גורמים בין-אישיים – רבים רואים את השימוש בחומרים בתקופת ההתבגרות כהתנהגות המתפתחת בתגובה להשפעותיהם של "אחרים משמעותיים", המהווים את הסביבה החברתית הקרובה ביותר למתבגר.
שכיחות ואפידימיולוגיה

משרד האו"ם לנושאי סמים ופשיעה מעריך בדין-וחשבון השנתי של המשרד כי כ-27 מיליון בני אדם עושים "שימוש מזיק" בסמים, שהם כ-0.6% מאוכלוסיית העולם הבוגרת.
בשנת 2015, הפרעות שימוש בסמים הביאו ל-307,400 מקרי מוות, לעומת 165,000 מקרי מוות בשנת 1990. מתוכם, הנתונים הגבוהים ביותר הם על הפרעות שימוש באלכוהול שנאמד כ-137,500 מקרי מוות, שימוש באופיואידים נאמד ב-122,100 מקרי מוות, הפרעות שימוש באמפטמין ב-12,200 מקרי מוות, והפרעות שימוש בקוקאין ב-11,100 מקרי מוות.
שכיחות ואפידימיולוגיה > בישראל

מדו"ח של מבקר המדינה משנת 2022, עולה כי הרשויות שנבדקו לא פועלות באופן סדור להשלמת הנתונים במטרה להקים בסיס מידע מלא ומעודכן על המשתמשים בסמים בתחומן. כך עלה כי בעוד שאומן משרד הרווחה עמד על 120,000 אנשים הממוקמים על רצף השימוש והאלכוהול בישראל, בשנת 2020, מספר המכורים לרשויות המקומיות ולגורמי הטיפול עמד על 26,549 ומספר המטופלים בכלל היחידות לטיפול בהתמכרויות עמד על 15,243 בשנה זו, מתוכם 929 בני נוער.
בבתי הסוהר של שב"ס כלואים אסירים רבים בעלי רקע של שימוש ושל התמכרות לסמים ואלכוהול. סקר שבוצע ב-27 בתי סוהר, ואליו הגיבו 5,452 אסירים שהם 52% מכלל האסירים הפליליים, שפוטים ועצורים, נמצא כי שיעור המכורים היה 36.2% ו-15.6% נוספים היו צרכני סמים שאינם מכורים.
האוכלוסיות המיוחדות בשב"ס הם נערים ונשים, בשל מספרם הקטן. ממוצע המענה לסקר היה 50% בקרב נשים, ונמצא כי שיעור המכורות לסמים בקרבם היה 37.3% ו-18.1% היו צרכניות סמים שאינן מכורות. כ-11.2% עשו שימוש לרעה באלכוהול, ו-54% היו מכורות לאלכוהול. שיעור המענה לסקר בבית הסוהר אופק היה כ-20% ולכן לא הוצגו נתונים על אוכלוסייה זאת.
טיפול

בישראל מגוון רחב של שירותים טיפוליים ושיקומיים המיועדים למכורים לסמים ולמשתמשים בסמים. על פי חוק הפיקוח על מוסדות לטיפול במשתמשים בסמים, כל מוסד לטיפול רפואי במשתמשים בסמים חייב בקבלת רישיון ממשרד הבריאות, גם אם המדינה אינה רוכשת ממנו שירותים, והאו נתון לפיקוח מחוק זה. הרישיון ניתן בהתאם לסוג המוסד:
מוסדות רפואיים, המיועדים אך ורק למתן טיפול רפואי, פיזי או נפשי, לרבות חלוקת תחליפי סמים, והם בפיקוח בלעדי של משרד הבריאות;
מוסדות משולבים, המיועדים למתן טיפול רפואי וסוציאלי משולב, והם בפיקוח משותף של משרד הבריאות ושל משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
מרכז גמילה רפואי באשפוז (אשפוזית): אשפוזית היא מרכז גמילה סגור שהוא התחנה הראשונה בתהליך הגמילה הפיזית מסמים ומאלכוהול. הטיפול הניתן באשפוזית הוא רפואי בלבד וניתן במשך שבועות אחדים, שבמהלכם המטופל עובר התנקות (Drug detoxfication) מהחומר שהוא מכור לו.
מרכז גמילה משולב באשפוז: מוסד אשפוזי שנועד לתת למכורים לסמים ואלכוהול טיפול גמילה משולב, רפואי ופסיכו-סוציאלי.
מרכז גמילה אמבולטורי רפואי: מוסד לגמילה במסגרת מרפאה, ללא אשפוז. במסגרת זו המטופל עובר את הגמילה הפיזית כמה ימים בשבוע במשך כמה שבועות ומשוחרר לביתו בסוף כל יום. בקטגוריה זו נכללים לעיתים גם שירותי מרכז לטיפול תרופתי ממושך באמצעות תחליפי סם, שבהם מוצעים טיפול תרופתי-אחזקתי מתמשך למכורים לאופיאטים בלבד, לאחר מספר ניסיונות גמילה.