stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רן אהרנסון
ספרים ופרסומים מדעיים > ספרים > כתיבה

אהרנסון רן, 'הבארון והמושבות - ההתיישבות היהודית בארץ-ישראל בראשיתה, 1890-1882, יד בן-צבי, ירושלים, 1990
אהרנסון רן (בהשתתפות אסף זלצר), לכו ונלכה: סיורים במושבות העלייה הראשונה, יד בן צבי, ירושלים, 2004
Aaronsohn Ran, Rothschild and Early Jewish Colonization in Palestine, Magnes Press and Rowman & Littlefield, Jerusalem and New York, 2000
ספרים ופרסומים מדעיים > ספרים > עריכה

אהרנסון רן (עריכה, מבוא והערות) (1983), בנתיב הבילויים, זכרונות ישראל בלקינד, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב [164 עמ']
אהרנסון רן ומיכאל סופר (עורכים) (1998), אופקים בגאוגרפיה, חוב' 48–49 (חוברת נושאית כפולה: הכפר הישראלי)  [188 עמ']
אהרנסון רן ושאול שטמפפר (עורכים) (2000), יזמות יהודית בעת החדשה: מזרח אירופה וא"י, הוצאת מאגנס, ירושלים תשס"א [205 +XVIII עמ']
אהרנסון רן וחגית לבסקי (עורכים) (2001), ארץ בראי עברה, מחקרים בגאוגרפיה היסטורית של א"י מאת יהושע בן-אריה, הוצאת מאגנס ויד יצחק בן צבי [513 + טו עמ']
Trimbur Dominique et Aaronsohn Ran (eds.) (2001), De Bonaparte a Balfour: La France, l’Europe Occidentale et la Palestine (1799-1917), CNRS Editions, Paris [435 pp.; French]
Trimbur Dominique et Aaronsohn Ran (eds.) (2008), De Balfour a Ben Gourion: Les Puissances Europeennes et la Palestine, 1917-1948, CNRS Editions, Paris [520 pp.; French].
הערות שוליים

↑  עפרי אילני, אהרונסון שלא הכרתם: למען הציונות, בשליחות הסולטאן, באתר הארץ, 1 ביולי 2008
↑  גבריאלה אביגור-רותם, "חלוציות וציונות, של חום ותום, סוד וקסם", באתר הארץ, 30 באוגוסט 2004
↑  דני רובינשטיין, פלשתינאים ואמריקאים בימי ביל"ו, כותרת ראשית, 15 בפברואר 1984
↑  יובל אליצור, מקבץ מזדמן, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2001
↑  אורן יפתחאל, הסיפור הגדול של כתיבת הארץ הזאת, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257211005171  ISNI: 0000 0000 6658 4230  LCCN: n84190317  NTA: 237902672  SUDOC: 05623970X  VIAF: 59303292   WorldCat (עם VIAF): 59303292
קרן המדינה של ברית המועצות

קרן המדינה של ברית המועצות (גוספונד) הייתה יחידת תגמול הסובייטית הידועה בכינויה הסוכנות הממלכתית לספרות שהוקמה בסוף 1944 על ידי גאורגי מלנקוב בהוראת סטלין. הייתה זו אחת ממספר ועדות מלחמה שהוקמה על ידי ברית המועצות במהלך מתקפת ויסלה–אודר והוטל עליהן לנכס מפעלים זרים, סחורות, חומרי גלם, בעלי חיים, מכונות חקלאיות, דשן, יבולים, מעבדות, ספריות, מוזיאונים, ארכיונים מדעיים מכל מזרח אירופה הכבושה הסובייטית והעברות כפויות של מהנדסים ומדענים (בעיקר גרמנים). הספרות שהוחרמה על ידי הקרן הועברה לספריות סובייטיות ומוסדות תרבות כולל הספרייה הלאומית על שם לנין, הספרייה הלאומית ההיסטורית, הספרייה הפוליטכנית הלאומית, הספרייה הלאומית לספרות זרה והספרייה הציבורית על שם סאלטיקוב-שצ'דרין.
בנייה מחדש של ספריית Staatsbibliothek בברלין, ספרים באחסון, 1949
מרבית המסמכים והספרים שנבזזו ונשלחו לברית המועצות על ידי גוספונד, אוחסנו באקראי ולעיתים נדירות קוטלגו וחלק ניכר מהם הוזנח. פריטים בעלי ערך מדעי נערמו בספריות ציבוריות קטנות יותר ובתחנות חקלאיות, בהן הספרים מעולם לא קוטלגו ולא ניתן היה לטפל בהם. מקורן של רכישות זרות כולל מסירת ספרים של גוספונד משנת 1946 כלל 1,857 ארגזי ספרים שהועברו לספריות במוסקבה והוסתרו בקפידה גם מהספרנים וגם מהקהל הרחב. את גזל יצירות האמנות תיאם איגור גרבר מלשכת המומחים. הוועדה הפכה לאמצעי מרכזי להוצאת מתקנים, חומרים ודברי ערך תעשייתיים מכל השטחים הכבושים הסובייטיים במהלך מתקפת ויסלה–אודר של הצבא האדום כולל הונגריה, רומניה, פינלנד ופולין (בגבולות שלפני המלחמה), מאוחר יותר, גם מהאזור הסובייטי בגרמניה. ועדת האמנויות של הקרן בראשות אנדריי קונסטנטינוב הייתה אחראית על רישום וחלוקה סובייטית של יצירות אומנות החל מיוני 1945. המשלוחים כללו חפצי ערך שגנבה גרמניה הנאצית משטחי לטביה ואיטליה, שנכבשו על ידי הסובייטים.
יחידות התגמול הסובייטיות

| --- | --- |
 :  ראו גם – יחידות התגמול הסובייטיות
כבר בשנת 1942, ברית המועצות הקימה גדודים מיוחדים של הצבא האדום שנועדו להוציא דברי ערך משטחים כבושים (כולל גרמניה) ולהחזיר אותם לברית המועצות - בדרך כלל על ידי שיירות רכבת. הארגון קיבל אחריות על קבלת וקטלוג פריטים אלה, באמצעות "הוועדה לקבלה ורישום שלל", שהוקמה ממש לפני סיום המלחמה באפריל 1945. הוועדה פורקה במהרה מכיוון שהוחלט לרכז פעילות זו תחת הצבא. בשנת 1946 נאספו כ-12,500 ארגזי ספרים ומסמכים, יחד עם חפצי ערך נוספים מהספריות הגרמניות, שנשלחו למוזיאון ההיסטורי הממלכתי במוסקבה ולהרמיטאז' בלנינגרד ואף למקומות מרוחקים יותר כמו טורקמניסטן וטג'יקיסטן. באפריל 1998, בהנהגת בוריס ילצין, הפרלמנט הרוסי הלאים את הפריטים הללו; אך גם הקלה על כל הטענות שהועלו על כל הרכוש הרוסי שעדיין נותר באדמות זרות.
הרעיון של יחידות התגמול כלל פירוק כל תועלת בגרמניה ושימוש בו כדי לבנות מחדש את הכלכלה הסובייטית כגמול ופיצוי בכח.
חטיבת הספרייה ביחידות אלה נודע בשם "הסוכנות הממלכתית לספרות", או "גוספונד". ממשלת ברית המועצות הקימה סוכנות זו להקצאת הספרות המוחרמת לספריות ומוסדות תרבות סובייטיים. התוכנית כללה את גוספונד שתחלק את החומרים לשיפור האוסף הקיים ברוסיה ורכישת תוספות משמעותיות. עם זאת, הסוכנות הפתיעה במספר הספרים שנשלחו מגרמניה. בסופו של דבר המבצע הידרדר לתהליך הפצה מכני.
באופן מפתיע, היחידות עסקו לא רק באיסוף חפצים יקרי ערך אלא גם בהשבתם וכפי שהעידה מרגריטה רודומינו, מנהלת הספרייה לספרות זרה במוסקבה, שהייתה מקורבת לצוות של הצבא שעסק בנושא וטענה כי הספרייה הגרמנית (Deutsche Bibliothek-Deutsche Bücherei) בלייפציג הייתה נחוצה לבניית גרמניה מחדש ולהשבת הזהות התרבותית הגרמנית. כך פונו למעלה משני מיליון כרכים לתורינגיה, אך לאחר מכן הוחזרו לספריית לייפציג. עם זאת, היא גם טענה להחזרת הספרים מספריית Landesbibliothek (ספריית המדינה הסקסונית) בדרזדן, אך הם נשלחו לרוסיה בטעות והוחזרו, בחלקם, בשנת 1957.
לא כל העברות המסמכים שהוחרמו הלכו כשורה. רבים מהספרים שנשלחו לברית המועצות על ידי גוספונד לא הועילו לא לסובייטים ולא למישהו אחר. עם המספר המכריע של החומרים שהתקבלו, הם חולקו לרוב לספריות ומכונים קטנים יותר, שלעיתים קרובות קיבלו חומרים בלתי הולמים לחלוטין לייעודם. כתוצאה מכך, רבים מהפריטים אוחסנו באקראי, לעיתים רחוקות מקוטלגים או הומצאו ולעיתים קרובות נהרסו בשל הזנחה וחוסר תשומת לב. פריטים שהיו נחוצים במכוני מחקר גדולים נשלחו לספריות ציבוריות קטנות יותר ואל תחנות חקלאיות, בהן הספרים מעולם לא קוטלגו ולא ניתן היה לזכור אותם לצורך הלוואות בין ספריות או פעילויות מועילות אחרות.
הערות שוליים

1 2  Kolasa, Ingo. 1996. “Where Have all the Volumes Gone? A Contribution to the Discussion of `captured government property’ and ‘trophy commissions.” College & Research Libraries. 11. Volume 57, Issue 6, Page 503. Die Deutsche Bibliothek in Frankfurt, Germany: PDF file, direct download from Wayback Machine.
↑  Konstantin Akinsha & Grigorii Kozlov. "Tracking The Trophy Brigade". Top Ten ARTnews Stories. ARTnews. Revealing the fate of thousands of artworks that disappeared into the Soviet Union after World War II.
↑  Erik Nemeth (2014). Cultural Security: Evaluating the Power of Culture in International Affairs. World Scientific. pp. 52, 92. ISBN 1783265507 – via Google Books.
↑  Kolasa, Ingo. 1996. "Where Have all the Volumes Gone? A Contribution to the Discussion of `captured government property’ and ‘trophy commissions." College & Research Libraries. 11. Volume 57, Issue 6, Page 503. Die Deutsche Bibliothek in Frankfurt, Germany: PDF file, direct download from the Wayback Machine.
↑  Konstantin Akinsha, Grigoriĭ Kozlov, Sylvia Hochfield (1995). Beautiful Loot: The Soviet Plunder of Europe's Art Treasures. Random House. pp. 45, 163, 264. ISBN 0679443894 – via Google Books.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Harclerode, Peter and Brendan Pittaway, 2000, The Lost Masters: World War II and the Looting of Europe's Treasurehouses. Pages 201-203, 207-208, 224.
↑  Genieva, Ekaterina. "German Book Collection in Russian Libraries." IN: The Spoils of War: World War II and Its Aftermath: The Loss, Reappearance and Recovery of Cultural Property. Pages 221-222.
↑  Kolasa, Ingo. 1996. "Where Have all the Volumes Gone? A Contribution to the Discussion of `captured government property’ and ‘trophy commissions." College & Research Libraries. 11. Volume 57, Issue 6, Page 502.
אריק אדלשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1977 (בן 47)
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 פרופיל ב-IMDb
 
אריק אדלשטיין (באנגלית: Eric Edelstein; נולד ב-23 באפריל 1977) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי ממוצא יהודי. הוא משמש בעיקר כשחקן אופי וכמדבב.
ביוגרפיה

אדלשטיין נולד באפריל 1977 ליד נהר פטוקסנט שבמפרץ צ'ספיק שבמרילנד.
קריירה

את קריירת המשחק שלו החל בשנת 2003 בסדרת דרמת-הפשע "קארן סיסקו" (אנ') של ABC ובסדרת הקומדיה "All That", בהם שיחק בתפקידי אורח. בשנים שאחריהם שיחק בעוד כמה תפקידים בהופעות בודדות בסדרות: "Quintuplets", ג'ואי, בטי בה שימש בתפקיד בן, מחלקת גנים ונוף, קומדיית המצבים תרגיע של לארי דייוויד, עובדים מצטיינים בה שיחק איש אבטחה, סדרות באתר CollegeHumor, אבא אמריקאי בה דיבב בכמה קולות, הדרמה המשטרתית גרים, משפחה מודרנית, חסרי בושה, הבחורה החדשה בתפקיד אלביס, לגיטימי, הקומדיה משפחה בהפרעה, דיבב במספר סרטי אנימציה כמו שומרי הגלקסיה, ברוקלין תשע-תשע בתור קורט אוברפ ובסדרת האימה הקומית "Twin Peaks".
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | גבעת הפחד 2 | The Hills Have Eyes 2 | ג'ילברט קול |
| 2008 | Good Dick | Good Dick | אריק |
| 2009 | בית מלון לכלבים | Hotel For Dogs | מקס, לוכד כלבים |
| 2013 | ברוכים הבאים לג'ונגל | Welcome to the Jungle | ג'ארב |
| 2014 | אלכסנדר והיום הנורא, האיום, המבאס והגרוע ממש | Alexander and the Terrible, Horrible, No Good, Very Bad Day | אדום סטיבן טונוצ'י |
| 2015 |  | Green Room | גסטין הגדול |
| 2015 | תמיד ראוי | Always Worthy | אריק |
| 2015 | עולם היורה | Jurassic World | המאבטח ניקולס לטינג |
| 2016 |  | The Pickle Recipe | טד |
| 2017 | יחסים פתוחים | Newness | אנג'לינו |
| 2017 | פרח | Flower | דייל דוטר |
| 2018 | משפחה | Family | ג'ו סטון |
| 2019 |  | 3 Days with Dad‏ | זאק |
| 2024 | אף פעם לא לבד (אנ') | Self Reliance | רוי |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

קארן סיסקו (אנ') (2003)
משפחה בהפרעה (2013)
לגיטימי (2013)
היסטוריה שתויה (2013, 2018, 2019)
מפלצות נגד חייזרים (2014-2013) - דיבוב
קלארנס (אנ') (2017-2013) - דיבוב
בא בדוב (2015-הווה) - דיבוב
סיבוכים (2015)
שומרי הגלקסיה (2015) - דיבוב
חמוץ מתוק (2017-2015)
ברוקלין תשע-תשע (2016)
אהבה (2017)
טווין פיקס (2017)
הגולדברגים (2018)
עלייתם של צבי הנינג'ה (2019) - דיבוב
חדר 104 (2019)
צעד וחצי (2020) - דיבוב
הרוח ומולי מגי (2022-2021) - ג'ף
מינקס (2022 - הווה)
נח קפלינסקי

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1909 סלונים, בלארוס 
 פטירה:  25 באפריל 1993 (בגיל 83) תל אביב 
 תאריך עלייה:  1945
 מקום קבורה:  בת ים
 לימודי רפואה:  בעיר סקידל שבבלארוס
 התמחות:  גינקולוגיה
 תואר:  M.D
 תפקידים:  גינקולוג, יושב ראש ההסתדרות הרפואית, בין מייסדי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ודקאן משנה ראשון שלה
 בת זוג:  זהבה לבית יוסלביץ
 צאצאים:  הפרופסור אליעזר קפלינסקי ויוכבד קפלינסקי
 
נח קפלינסקי (1 ביוני 1909 – 25 באפריל 1993) היה פעיל ציוני, גינקולוג, יושב ראש ההסתדרות הרפואית בשנים 1965–1971, בין מייסדי הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ודקאן משנה ראשון של הפקולטה לרפואה.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1908 בסלונים שבבלארוס, רוסיה. בילדותו הצטרף לשומר הצעיר. סיים גימנסיה בברנוביץ', התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת וילנה.
בשנת 1932 סיים את לימודי הרפואה. עבד בעיר סקידל שבבלארוס. ב-1939 התמנה למנהל מחלקת היולדות בסלונים.
בזמן לימודיו היה פעיל ציוני. היה יושב ראש הסיעה היהודית בסקידל. כמו כן היה יו"ר ההסתדרות הציונית ויו"ר בית הספר "תרבות".
בזמן לימודיו נשא לאישה את זהבה לבית יוסלביץ, בנו אליעזר נולד ב-1936 ובתו יוכבד בשנת 1947.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-26 ביוני 1941, בזמן כיבוש סלונים על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה, היו רעייתו זהבה ובנו אליעזר בסנטוריום בקרים. היא נדדה עם אליעזר במסע חתחתים ברחבי רוסיה עד שהגיעה לארץ ישראל. הם נפגשו רק כעבור יותר מארבע שנים כשנח קפלינסקי הגיע לנמל חיפה ב-26 באוקטובר 1945.
הוא נשאר בסלונים ביחד עם בתו הקטנה דולי בטבח שביצעו הנאצים ביהודי סלונים ב-17 ביולי 1941 לא נכללו הרופאים, אלה הורשו לגור מחוץ לרובע היהודי ולכן לא נשלחו להשמדה. קפלינסקי המשיך לעבוד בבית החולים.
בעדותו על גטו סלונים מספר קפלינסקי: "יום אחד פרצה שמועה בגטו שגירוש עומד להתרחש והנאצים רוצים לקחת את הילדים. התגובה הייתה עצומה וספונטנית. כל האמהות לקחו את ילדיהן ובעיצומו של יום חורף קשה, לקחו את הילדים על זרועותיהן וברחו מן העיר. זה היה מחזה אימים שהאמהות רצות לתוך העיר עם ילדיהן מכורבלים בשמיכות, בסדינים, ובמשהו אחר"
בקיץ 1942 הצליח לעבור לרוז'נו, מחוז ביאליסטוק, שסופחה לרייך. משם עבר מספר חודשים למוסטי ויילקיה ומשם לוולקוביסק למחנה עבודה של היהודים, שם התאחד עם בתו דולי ואחיו.
בין ינואר 1943 ליולי 1944 הסתתר בכפר קרמיאניצה ביחד עם ידידו ד"ר יצחק רזניק. 8 חודשים לא התרחצו ולא החליפו בגדים.
לאחר השחרור ניהל קפלינסקי את בית החולים ואת מחלקת הנשים והיולדות בוולקוביסק.
בסוף אוגוסט 1944 נודע לקפלינסקי שרעייתו זהבה ובנו אליעזר הגיעו לארץ ישראל עם ילדי טהראן.
קפלינסקי המשיך במסע הנדודים דרך ביאליסטוק, לובלין, שם צויד בתעודות מזויפות, עבר לקרפטרוס, (זקרפטיה), צ'כיה, הונגריה והפליג מנמל קונסטנצה, (רומניה), עם סרטיפיקט שזהבה השיגה.
ביוגרפיה > בארץ-ישראל

הגיע לארץ ב-26 באוקטובר 1945 והשתקע בחולון. הקים והפעיל עם רעייתו בית יולדות עירוני בחולון.
נבחר למועצת פועלי חולון. ב-1950 נבחר למועצת עיריית חולון מטעם המפלגה הפרוגרסיבית.
במקביל היה חבר בוועד הארצי של ארגון רופאי קופת חולים, ויו"ר הארגון של רופאי קופ"ח. משנת 1965 עד 1971 היה יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל.
קפלינסקי עבד במסגרת  קופת חולים כללית וקופת חולים מכבי.
ב-1964 נבחר לדקאן משנה של הפקולטה לרפואה בתל אביב.
ד"ר אפרים סיני שכיהן כיו"ר ההסתדרות הרפואית קדנציה לפני קפלינסקי מוסיף: "במשך השנים הרבות שבהן שירת את הסתדרות הרופאים, הוא הוכיח את עצמו כמארגן מעולה ומנהיג אחראי שידו רבה לו בתחומי החיים הציבוריים וכבעל לשון מהירה וצחה ועט סופרים שנון. בד בבד שימש כדקאן משנה של בית הספר לרפואה בתל אביב וגם זאת בהצלחה רבה. כלפי תמיד היה הוגן, נאמן וידידותי וב-1970 הפקיד בידי את ארגון ונשיאות הקונגרס העולמי של ההסתדרות הרפואית שהתקיים בירושלים".
לאחר יציאתו לגמלאות היה פעיל בראש ועדות בקרה ופרסים: פרס העבודה ע"ש יואל פלגי, פרס קנב, פרס חנה סנה, יקיר קופת חולים.
בזמן עבודתו בקופת חולים ערך כחמישים גליונות של "מידע לרופא".
נפטר ב-1993, בן 85 במותו. נטמן בבית העלמין הדרום (בת ים).
עיריית חולון קראה רחוב על שמו.
ב-1991 פרסם את האוטוביוגרפיה שלו בשם "קשת בענן - קורות משפחה אחת" ובה תיאור חייו עם דגש על תקופת השואה. בספר יש גם פרק זכרונות של אשתו זהבה.
מספריו

קשת בענן / קורות משפחה אחת, הוצאת תמוז, 1991, (376 עמודים).
ממאמריו

ד"ר וילהלמינה כהן, (עולמו של פנסיונר), "מידע לרופא" (כתב עת לבעיות הרפואה), 35, (1983), עמודים 35–37.
ד"ר דוד הוגו כהן 1898–1976, "לזכר נעדרים", ב-"דפי מידע לרופא".
משפחתו

בתו דולי שנשארה אתו בסלונים, נרצחה באושוויץ ביחד עם כל משפחתו.
בנו פרופ' אליעזר קפלינסקי קרדיולוג, היה מנהל מכון הלב בשיבא ודיקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, היה נשוי לפרופ' נעמי קפלינסקי, מנהלת מחלקה פנימית באיכילוב שנהרגה בתאונת דרכים.
גם נכדו של נח קפלינסקי ובנם של פרופ' אליעזר קפלינסקי ופרופ' נעמי קפלינסקי, בועז קפלינסקי, נהרג באותה תאונה.
בתו של נח קפלינסקי, יוכבד קפלינסקי, פסנתרנית, התמנתה למנהלת המחלקה לפסנתר בבית ספר ג'וליארד בניו יורק.
לקריאה נוספת

פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1799-1948", הוצאת איתי בחור, זכרון יעקב, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמודים 372–373.
ד"ר אפרים סיני, "במלוא העין - מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, תל אביב, 1994, עמודים 176, 194-196.
נח קפלינסקי, הרפואה, 125, יוני 1993, עמוד 56.
הערות שוליים

↑  עדותו של נח קפלינסקי, ארכיון יד ושם, 2361(03)
↑  דליה עופר, מדעי הרוח > היסטוריה > שואה, חיים יהודים בשנים 1939–1945, "אימהות בצל השואה: סוף דבר"
↑  מכתב מסביבת באראנוביץ, דבר, 7 בספטמבר 1944
↑  ידיעה מוולקוביסק, דבר, 17 בדצמבר 1944
↑  אושר תקציב חולון, הצופה, 6 במרץ 1960
↑  התפטרו 2 חברי וועד אירגון רופאי קופ"ח, על המשמר, 8 באוקטובר 1958
↑  ד"ר א. סיני - יו"ר ההסתדרות הרפואית, דבר, 3 במאי 1961
↑  ד"ר א. סיני לאמריקה, דבר, 2 בספטמבר 1962
↑  אפרים סיני, "במלוא העין -מעולמו של רופא", צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, תל אביב, 1984, עמודים 194-195
↑  נח קפלינסקי באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  אלי סניור, רענן בן צור ynet, "יום דמים בכביש 6", 27 באפריל 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007421074405171  ISNI: 0000 0004 2535 0234  LCCN: n92036719  VIAF: 306084775   WorldCat (עם VIAF): 306084775
לאה בם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בת 79 בערך) רומניה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  התעשייה האווירית לישראל  המרכז למחקר גרעיני שורק 
 
לאה בם (נולדה ב-1946) היא כימאית ופיזיקאית ישראלית, המכהנת כחברת המועצה להשכלה גבוהה וכיהנה כחברת המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון). הייתה המדענית הראשית של משרד המדע והטכנולוגיה, יו"ר פורום המדענים הראשיים במשרדי הממשלה והמדענית הראשית של התעשייה האווירית. עוד הייתה, חברת המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי ויו"ר ועדת האנרגיה של מועצה זו, דירקטור באלתא מערכות, חברת ועדת המומחים של האיחוד האירופי בתחום ננוטכנולוגיה וננו-חומרים, מרצה בפקולטה להנדסת חומרים של הטכניון ומנהלת המחלקה לפיזיקה של מצב מוצק במרכז למחקר גרעיני שורק. הייתה בעבר פעילה פוליטית במפלגת העבודה-גשר-מרצ וחברת מועצת עיריית בת ים מטעם רשימת בת ים אחת בראשות אלי יריב.
קורות חיים

בם נולדה ברומניה ב-1946 למשפחת קירשנבאום. עלתה לישראל עם הוריה בגיל שנתיים, וגדלה במעברה בשם "עין התכלת", בנתניה. סיימה דוקטורט בכימיה של המצב המוצק באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1976, בהצטיינות. נשואה לרענן בם, בנה של יקירת העיר נתניה חיה בם ויש לה 3 ילדים.
בשנים 1982 – 1995 עבדה במרכז למחקר גרעיני, נחל-שורק והתקדמה בסולם הדרגות במרכז, עד למעמד של מנהלת המחלקה לפיזיקה של מצב מוצק.
בשנת 1995 מונתה על ידי שרת המדע והאמנויות, שולמית אלוני, לתפקיד המדענית הראשית של המשרד. כיהנה בתפקיד זה שלוש שנים, עד 1998, כאשר בשנתיים האחרונות השר הממונה על המשרד היה כבר מחליפה של שולמית אלוני, בני בגין. הקימה וכיהנה כיו"ר הראשונה של פורום המדענים הראשיים במשרדי הממשלה.
ב-1996 מונתה כנציגה הראשונה של ישראל לתוכנית המו"פ של האיחוד האירופי וכנציגת ישראל בתוכנית הטכנולוגית: Aeronautics and Space. הייתה חברת ועדת המומחים של האיחוד האירופי - Horizon 2020, בתחום ננוטכנולוגיה, ייצור וננו-חומרים בשנים 2010–2018.
בשנים 2004–2010 הייתה חברת המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי ויו"ר ועדת האנרגיה של מועצה זו כאשר במקביל הייתה באותה תקופה גם חברת סגל הפקולטה להנדסת חומרים בטכניון (עד 2008).
בשנים 2006–2016 הייתה המדענית הראשית של התעשייה האווירית ובמקביל כיהנה גם כחברת הדירקטוריון של חברת אלתא מערכות בע"מ (עד 2010).
ב-2012 מונתה בהמלצת שר החינוך גדעון סער לתפקיד חברת המועצה להשכלה גבוהה והוועדה הקבועה של מל"ג-ות"ת למדעי הרוח וב-2017 חודש מינויה שוב בהמלצת שר החינוך נפתלי בנט. מכהנת נכון ל-2020 בשלוש ועדות משנה במל"ג: ועדת משנה לטכנולוגיה, הנדסה ומדעים, ועדת משנה לפיתוח אקדמי ומדיניות אקדמית וועדת משנה לפיקוח ואכיפה. כמו כן כיהנה שש שנים כחברת המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) עד איחודה למל"ג.
ב-2016 הייתה מייסדת - שותפה בסטארטאפ, המנסה נכון ל-2020 לפתח מכשיר לאבחון מהיר של תכולת קנאבינואידים(אנ') שונים (כמו קנאבידיול, או THC למשל), בקנאביס רפואי חי. זאת, בניגוד למצב היום בו ניתן לבצע אבחון שכזה רק בקנאביס מיובש או בתמצית שלו ובפרוצדורה ארוכה ומסובכת. הדבר חיוני לצורכי אבחנת כל קנאביס ספציפי, כך שיוכל למשל לרפא כאב או מחלה מסוימת בלי לגרום להזיות או תופעות נפשיות נילוות אחרות.
ב-2013 הצטרפה לפוליטיקה המקומית בעיר מגוריה בת ים ונבחרה למועצת העיר ברשימה המזוהה עם מפלגת העבודה וב-2020 הייתה במשך תקופה קצרה פעילה פוליטית במפלגת העבודה-גשר-מרצ.
ראו גם

רבקה ודמני-שאומן
הערות שוליים

↑  חברת המועצה פרופ׳ לאה בם: ״ניצלו וסחטו את בת ים עד תום", 7 ביוני 2018
↑  באתר הכנסת
↑  כנס הרצליה השנתי התשיעי, פברואר 2009, news1
↑  "הטמעת השימוש בננוטכנולוגיה בתחום הצבאי מבטיחה, אבל יש צורך בהנדסה שתקשר בין הישגי האקדמיה ליישום", הידען, 2 באפריל 2012
↑  [https ://www.calcalist.co.il/local/articles/0,7340,L-3390339,00.html כנס הרצליה השנתי העשירי, פברואר 2010], כלכליסט
↑  באתר "יד הנדיב"
↑  סיעת "בת ים אחת" בראשות אלי יריב
↑  "כ-180 מתושבי בת ים הגיעו לכנס נשים של העבודה-גשר-מרצ עם יו"ר גשר אורלי לוי-אבקסיס וח"כ רויטל סויד", 13 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258969805171  VIAF: 297052525   WorldCat (עם VIAF): 297052525
אמון הציבור (ארגון)

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסדים:  גלית אבישי ויוסי ברג
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־19 שנים)
 
ארגון אמון הציבור הוא חברה לתועלת הציבור הפועלת לשיפור ההגינות העסקית בישראל.  תחומי הפעילות של הארגון הם זכויות הצרכן, שמירת הסביבה, והגנה על הפרטיות.
אודות

הארגון הוקם ב-2006 על ידי גלית אבישי ויוסי ברג במטרה לשנות את כללי ההתנהגות של עסקים וגופים ציבוריים בישראל ולהנחיל תרבות כלכלית המבוססת על הוגנות שתועיל, לשיטתה, לציבור, ולעסקים כאחד.
הארגון פועל להנגיש לציבור, לעסקים ולמקבלי ההחלטות מידע מהימן, מקצועי, ברור ועדכני על ענפי פעילות שונים במשק ובכלל זה מידע על התנהלות עסקים בענפים אלה. תשתית המידע והכלים שמעמיד הארגון מסייע לציבור לפעול לשינוי במאזן הכוחות בינו לבין העסקים. בראש ובראשונה מבקש הארגון להשפיע דרך כוחות השוק, תוך קידום העיקרון הכלכלי כי כיבוד זכויות הצרכנים משתלמת לעסקים.
כדי להבטיח אמינות ועצמאות מרבית, הוקם הארגון תוך התאמה מבנית מיוחדת, על ידי הפרדת רשויות, בין מועצה ציבורית מתנדבת, האמונה על כללי ההגינות שהארגון מבקר באמצעותם את התנהלות העסקים, צוות עובדים המפעיל, בין היתר, את מוקד התלונות של הארגון, מחלקת מחקר, מחלקת בקרה על עסקים ומחלקה משפטית.
פעילויות

החברה מפעילה מוקד תלונות על עסקים בישראל ומקיים בקרה על התנהלות של עסקים רבים.
הארגון מפרסם ניירות עמדה ומחקרים מטעמו אודות חסמי שוק ודפוסי ליקוי חוזרים בענפי פעילות שונים, תוך הצעה והמלצה לבתי העסק, מקבלי ההחלטות ולגורמי האכיפה כיצד לפעול כדי לתקן את הבעיות עליהן מצביע ארגון אמון הציבור.
הארגון מזהה כשלים ולקונות במדיניות ובחקיקה, ופועל לתיקונם, לרבות בדרך של ייזום הצעות חקיקה, פניה למקבלי החלטות, פניות לגורמי אכיפה ופיקוח, הפניית זרקור ציבורי ועוד. הארגון משתתף באופן פעיל בשיח הציבורי בתחומים כלכליים חברתיים, לרבות בוועדות כנסת, ועדות ממשלתיות ופורומים חוץ-פרלמנטרים, וממוצב כמומחה מול מקבלי ההחלטות בתחומים שונים.
הארגון עושה שימוש בכלים משפטיים, דוגמת עתירות לבג"ץ וכתיבת ניירות עמדה מול הרגולטורים; דרבון מערכת האכיפה לעסוק בתחומים בהם הנזק הציבורי הוא משמעותי בהיקפו, מתן חוות דעת מקצועיות בתחומים רלוונטיים ועוד. כך למשל הגיש הארגון עתירה נגד משרד הפנים בעניין אי החלת חובת המכרזים על תאגידים עירוניים ועתירה מנהלית נגד משרד הבריאות בעניין פרסום בדיקות תברואה במסעדות.
תו אמון הציבור הוא תו הניתן לבתי עסק ומוסדות שקיבלו על עצמם את כללי ארגון אמון הציבור בהענפיים הרלוונטיים, עברו הליך בדיקה ובקרה מול הארגון, וממשיכים להיות כפופים להליכי בקרה אלו.
במקרה בו נודע לארגון אמון הציבור כי עסק הנושא את תו ארגון אמון הציבור מפר באופן שיטתי את הכללים, ואינו פועל לתיקון הליקויים, נוקט הארגון בהליכי שלילת תו, שכן משמעות הדבר היא שהעסק הפר את מחויבותו לכללי אמון הציבור.
האקדמיה לאספרנטו

| --- | --- |


חברים מהאקדמיה בקונגרס העולמי ה-102, בשנת 2017 בסיאול, דרום קוריאה
 אקדמיה
 תקופת הפעילות:  1905–הווה (כ־120 שנה) 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  ג'ון כ. וולס 
 מיקום
 מיקום:  117 Dukes Avenue, London, N10 2QD, UK 
 אתר רשמי
 
האקדמיה לאספרנטו (באספרנטו: Akademio de Esperanto או AdE) היא גוף עצמאי, הפועל בתוך קהילת דוברי השפה במטרה לפקח על התפתחותה כך שתהלום את העקרונות שהותוו בפונדמנטו דה אספרנטו ובעקבותיו בהצהרת בולון. האקדמיה שואבת השראה מהאקדמיה הצרפתית והאקדמיה המלכותית הספרדית. דומה לה באופי פעולתה גם האקדמיה ללשון העברית.
הקמת המוסד הוצעה כבר על ידי לודוויג זמנהוף יוצר השפה, בקונגרס האספרנטו הראשון, והיא הוקמה מעט לאחריה בשם 'הוועידה הלשונית' (Lingva Komitato) שהמוסד העליון שלה כונה 'האקדמיה'. ב-1948 נעשה ארגון מחדש והגוף בכללו שינה את שמו לאקדמיה לאספרנטו. היא ממומנת על ידי אגודת האספרנטו העולמית ובאמצעות תרומות.
חברי האקדמיה

האקדמיה כוללת 45 חברים שנבחרים לתקופה של 9 שנים, ובהם נשיא, סגן נשיא, ומזכיר. מדי שלוש שנים נבחרים שליש מחברי האקדמיה על ידי עמיתיהם חברי האקדמיה המכהנים. על מנת להיות מוצג כמועמד לחברות באקדמיה, יש לזכות להמלצתם של לפחות חמישה חברים מכהנים המייצגים לפחות דוברי שלוש שפות (מלבד אספרנטו). חברי האקדמיה הם על פי רוב חוקרי השפה והתרבות, אנשי חינוך ומורים וותיקים לאספרנטו, וכותבים ויוצרים בולטים בשפה. הנשיא הנוכחי הוא פרובל דסגופטה מהודו (מאז 2016).
בין חברי האקדמיה נמנים פרופ' עמרי ונדל מישראל, וכן בוריס קולקר, שכתב מספר ספרים ללימוד השפה.
מבנה

האקדמיה כוללת מדורים המטפלים בתחומי שפה שונים בעבודה האקדמית. המדורים אינם קבועים, אלא נוצרים לפי הצורך, וכל חבר אקדמיה יכול לבחור להשתייך למספר מדורים בהתאם לתחומי העניין והמומחיות שלו. בין המדורים ניתן למנות: דקדוק, מילון כללי, הגייה, בקרת ספרי לימוד, ייעוץ לשוני, ספרות ושפה מקצועית. לצד זאת פועלות באקדמיה גם ועדות שעוסקות בסוגיות שאינן לשוניות. מאז אוקטובר 2013 היו שתי ועדות: ועדה שעסקה בהיסטוריה של האקדמיה לאספרנטו וועדה בנושא שמות אנשים. לכל מדור ולכל ועדה ישנו מנהל מקרב חבריה.