stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חטיבה 460
מבנה החטיבה > גדוד "שחק" – "קורס קציני שריון" (גדוד 196) > מפקדי גדוד 196

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תפקיד מג"ד 196 נחשב לתפקיד יוקרתי בחיל השריון ורבים ממפקדי הקורס הועלו בדרגה וקיבלו פיקוד על חטיבת שריון לאחר סיום תפקיד זה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יעקב לפידות | 1972 – אוקטובר 1973 | לימים מפקד המכללה לביטחון לאומי |
| עמרם מצנע | אוקטובר 1973 – אוקטובר 1973 | מפקד הגדוד במלחמת יום הכיפורים, עד 8 באוקטובר, אז שונה מספר הגדוד לגדוד 79 תחת חטיבה 14. לימים אלוף פיקוד המרכז |
| יעקב לפידות | אוקטובר 1973 – אוקטובר 1973 | מפקד הגדוד במלחמת יום הכיפורים. פיקד על "כח לפידות" שב-8 באוקטובר הפך לגדוד 196 תחת חטיבה 460. לימים אלוף, מפקד המכללה לביטחון לאומי |
| איתן קאולי | 1975 | לימים תת-אלוף, מפקד עוצבת אתגר |
| אלי גבע | 1976 | לימים אלוף-משנה, מפקד חטיבה 211 |
| דורון יזרעאלי | 1977–1978 | לימים נספח צה"ל לענייני יבשה בארצות הברית וראש מטה גיס 441 |
| צביקה קן-תור | 1978–1979 | לימים מפקד אוגדה 252, ראש מטה פיקוד המרכז ונספח צה"ל בדרום אפריקה |
| שלמה ינאי | 1979–1980 | לימים אלוף פיקוד הדרום וראש אגף התכנון |
| ספי שאומן | יוני 1982 | נפל במלחמת לבנון הראשונה כמפקד הגדוד, בקרב קמ"ט-קק"ש |
| איל בן ראובן | 1984–1985 | לימים אלוף, מפקד המכללות |
| צביקה גנדלמן | 1986–1987 | לימים תת-אלוף, לאחר שירותו הצבאי נבחר לראשות עיריית חדרה |
| אודי שני | 1987 | לימים אלוף, ראש אגף התקשוב ומנכ"ל משרד הביטחון |
| גרשון הכהן | 1988–1990 | לימים מפקד המכללות הצבאיות |
| עדו מזורסקי | 1990–1991 |  |
| אבי מזרחי |  | לימים אלוף פיקוד המרכז |
| אייל זמיר | 1996–1997 | לימים הרמטכ"ל ה-24 |
| חלוצי רודוי | 1997–1998 | לימים תת-אלוף, קצין שריון ראשי |
| מוטי כידור |  | לימים אלוף-משנה, מפקד חטיבה 401 |
| תמיר היימן | 1999–2001 | לימים אלוף, ראש אמ"ן |
| מאיר פינקל | 2001–2003 | לימים תת-אלוף, מפקד מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית |
| תומר יפרח | 2005–2007 | לימים תת-אלוף, מפקד חטיבה 188 ונספח צבאי בסינגפור |
| דן נוימן | 2007–2009 | לימים תת-אלוף, מפקד עוצבת געש |
| אמיר חמוד | 2009–2011 | לימים מפקד עוצבת יפתח |
| גל שוחמי | 2011–2013 | לימים מפקד עוצבת המפץ |
| רפי וולפסון | 2013 – אוגוסט 2015 | לימים מפקד עוצבת יפתח |
| רועי סבירסקי |  | לימים מפקד חטיבה 188 |
| בני אהרון | 2017–2019 | לימים מפקד חטיבה 401 |
| אלעד אפרתי | אוגוסט 2019 – 2021 | לימים מפקד עוצבת יפתח |
| איתמר מיכאלי | 2021–2023 | לימים מפקד חטיבת הראל |
| יעלי קורנפלד | 2023– | מפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזל |
מבנה החטיבה > גדוד "עזוז" (198)

גדוד "עזוז" הוא גדוד הצמ"פ ("צוות, מחלקה, פלוגה" – אימון מתקדם) של לוחמי חטיבה 188, וגדוד הכשרה והסבת לוחמי שריון למקצועות של פלוגות השריון בחיל הגנת הגבולות.
הגדוד היווה המסגרת להכשרת מש"קים בבית הספר לשריון.
לאחר מלחמת יום כיפור הוא שימש כגדוד הכשרת בנפרד של מטק"ים לטנקי שוט קל.
לאחר מעבר החטיבה לקציעות הגדוד התיישב דרומית לניצנה באזור נחל עזוז ומכאן שמו. בעבר היה גדוד ההכשרה של מפקדי טנקים של חטיבות 7 ו־188. גדוד זה הוא הגדוד היחיד שנותר במחנה סיירים גם לאחר פינוי המחנה מגדודי החטיבה והקמת ביסל"ק בשנת 2009. סיסמת הגדוד היא: "עזוז – גדוד מנצח".
מבנה החטיבה > גדוד "עזוז" (198) > מפקדי גדוד 198

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| עמיר יפה |  | מפקד הגדוד במלחמת יום הכיפורים |
| דוד חודק |  | מעוטר עיטור העוז |
| אהוד גרוס |  | לימים קצין חינוך ראשי |
| בני לידור |  | מפקד הגדוד במלחמת לבנון הראשונה. כולל קרב קמ"ט-קק"ש. |
רפי אבירם: 
| הלל קוברינסקי |  | לימים מפקד עוצבת יפתח |
| אייל זמיר |  | לימים סגן הרמטכ"ל ומנכ"ל משרד הביטחון |
עופר אופיר: 
| בני פרץ |  | לימים מפקד חטיבת מרכבות הפלדה |
| אמיר אשל |  | לימים מפקד חטיבה 600 |
| עמיחי אברהמס |  | לימים מפקד חטיבת הזקן |
| ליאור הוכמן |  | לימים מפקד החטיבה |
| ארז לב-רן |  | לימים מפקד חטיבה 8 |
| יואב טילן |  | לימים מפקד עוצבת ראם |
| ג'וני כהן | 2009–2011 | לימים מפקד חטיבה 600 |
| חובב ורדי | 2011–2013 | לימים מפקד חטיבה 8 |
| אלעד שוורץ | 2013–2014 | לימים מפקד חטיבת הראל |
| אריה ברגר | 2014–2015 | מפקד הגדוד במבצע צוק איתן, מעוטר צל"ש מפקד אוגדה |
| בני אהרון | 2015–2016 | לימים מפקד חטיבה 8 |
| ניר טל | 2016–2017 |  |
| מיקי שרביט | 2017–2018 | לימים מפקד המרכז לאימונים באש (מא"ש) |
| ניב דאובה | 2018–2019 | לימים מפקד חטיבת קרייתי |
| אליעזר אברמוביץ' | 2019–2020 |  |
| אופיר וינטראוב | 2020–2021 |  |
| ארז גבאי | 2021–2022 |  |
| נתנאל ביטון | 2022–2023 | מפקד גדוד 9 |
| צורי דיל | 3 אוגוסט 2023 – יוני 2024 | מפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזל, מג"ד 82. |
| טום אבודרהם | יוני 2024 – | מפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזל |
מבנה החטיבה > גדוד "שלח" (532)

גדוד "שלח" הוא גדוד הצמ"פ של לוחמי חטיבות 401 ו־7.
הגדוד הוקם לאחר מלחמת יום כיפור לשם הכשרת מט"קים של טנקי מגח.
מבנה החטיבה > גדוד "שלח" (532) > מפקדי גדוד 532

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אהוד ברק |  1974–1975 | הקמת הגדוד מתוך גדוד 100 לאחר מלחמת יום הכיפורים. לימים רמטכ"ל, שר הביטחון וראש הממשלה. |
| אברהם בן-ארצי | 1976–1977 |  |
יורם פז: 
זאב ליבנה: 
| בועז עמיר | 1979 |  |
| יצחק לב-ארי |  | לימים מפקד חטיבה 130 |
| אריה ויסמן | 1981–1982 | מפקד הגדוד במלחמת לבנון הראשונה |
| שלמה אריאל | 1983 |  |
| עופר כרמל | 1983–1984 |  |
| גידי לבנון | 1985–1987 | לימים מפקד בית ספר לשריון וסגן מבקר מערכת הביטחון |
| אודי אדם | 1987–1988 | לימים אלוף פיקוד צפון |
| דידי בן יואש | 1991–1992 | לימים מפקד בית הספר לשריון וקצין שריון ראשי בחירום |
| אורי כהן | 1993–1995 |  |
| עוזי מוסקוביץ | 1995–1996 | לימים ראש אגף התקשוב |
| נדב לוטן | 2005–2007 | לימים מפקד עוצבת הפלדה |
| צביקה צורן | 2007–2008 |  לימים מפקד חטיבת מרכבות הפלדה |
| אפי דפרין | 2008–2010 |  לימים ראש החטיבה לקשרי חוץ באגף התכנון |
| גרמן גילטמן | 2010–2012 |  לימים מפקד חטיבה 278 |
| הישאם אבראהים | 2012–2014 | לימים קצין שריון ראשי |
| נריה ישורון | 2014–2016 | לימים מפקד עוצבת יפתח |
| חנוך דאובה | 2016–2018 | לימים מפקד חטיבת קרייתי, מעוטר עיטור העוז |
| אחסאן דקסה | 2018–2019 |  לימים מפקד חטיבה 401 |
| ניב דאובה | נובמבר 2019 – אוגוסט 2020 | לימים מפקד חטיבת קרייתי |
| יואב שניידר | אוגוסט 2020 – 4 בספטמבר 2022 | לימים מפקד חטיבת אגרוף הברזל |
| עידן ניר | 4 בספטמבר 2022 – יולי 2024 | מפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזל |
| רותם ולצמן | יולי 2024 – | מפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזל |
מבנה החטיבה > פלס"ר 460

פלוגת הסיור של החטיבה מורכבת מחיילי מילואים יוצאי פלס"רי השריון הסדירים 7, 401 ו־500 (פלס"ר 500 הפכה ב־2003 לפלס"ר 401; בשנת 2021 פורקו שתי הפלוגות, והלוחמים מצוותי המסלול פוזרו לסיירות החי"ר ולחטיבה הרב-ממדית).
גדס"מ 294 – יחס"מ 460

גדוד הסיוע המבצעי הוא גדוד מילואים המורכב מיוצאי גדוד המילואים 294 שפורק בשנת 2021 כחלק מפירוק חטיבת השריון 847.
הגדס"מ מורכב מאנשי מילואים יוצאי יחידות מובחרות וחי"ר, טנקיסטים לשעבר, אנשי לוגיסטיקה, רפואה, קשר ומנהלה ועוד. הגדוד פועל בחירום ומאפשר תספוק וניוד לוגיסטי תחת אש לטובת החטיבה. הגדוד מונה כ-5 יחידות משנה בהן: חי"ר, פינוי ותספוק, רפואה, טנ"א, לוגיסטיקה, מפקדת גדוד ועוד.
סמל הגדוד החדש מסמל את החיבור לסמל הישן של גדוד 294 בחטיבה 847. בסמלו הישן של הגדוד הופיעו עץ זית ולרגליו טנק המסמלים את נפילתם של רס"ן יותם לוטן ושל סמ"ר נועם מאירסון בחורשת עצי זית במלחמת לבנון השנייה. העץ והטנק נשארו בסמל על מנת לחבר ישן אל מול חדש. לסמל נוספו עיגולי היחידות המסמלים את כלל יחידות היחס"מ. צבעי הסמל שונו לצבעי חטיבה 460 כדי לציין את העברת הגדוד לחטיבה.
הגדס"מ הוקדם ביולי 2021, מאז הוא יחידת מילואים בתוך החטיבה. מפקד הגדס"מ הראשון בחטיבה הוא: סא"ל (מיל') איתי נעמת.
גדס"מ 294 – יחס"מ 460 > מלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל גויס הגדוד כבר בבוקר טבח שבעה באוקטובר, ובמהלך המלחמה בוצעו עד כה שלשה סבבי לחימה.
בכל סבב ביצע הגדוד מבצעי תספוק לוגיסטיים מורכבים לכלל הכוחות שתחת הצק"ח. בנוסף כוחות הגדוד ביצעו משימות יזומות וייחודיות בתחומי האבטחה והלוגיסיטקה. כוחות הרפואה והפת"ן פינו פצועים והצילו רבים ואף ביצעו מתן מנת דם טריה בשטח בפעם הראשונה בהיסטוריה הרפואית.
כוחות הטנ"א עיבו את כוחות החימוש של החטיבה ואיפשרו להחזיר לכשירות כלים רבים שנפגעו במלחמה.
במהלך הסבב השלישי בתאריך ח' בתשרי תשפ"ה כוחות האבטחה של הגדוד יצאו למשימת יום ונתקלו במארב הכלל מטענים,ירי נ"ט וירי נק"ל, שלשה מחיילי הגדוד נהרגו, רס"ן נתנאל הרשקוביץ ז"ל סמ"פ פלוגת האבטחה ואיתו חיילי הפלוגה צבי מרנץ ז"ל ואורי בורנשטיין ז"ל. בתקרית נפצעו קשה מפקד הפלוגה והקשר שלו ובנוסף מספר חיילים נפצעו קל.
ב-25 באוקטובר 2024 פעלה החטיבה 460 בג'באליה בשנית, במהלך הקרבות נהרגו קצין ושני חניכים לוחמים מגדוד 196 בקורס מפקדי טנקים ביניהם: סרן ברק ישראל סגן, סמל עידו בן צבי, וסמל הלל אליהו עובדיה.
גדס"מ 294 – יחס"מ 460 > מפח"ט

מפקדת החטיבה (מפח"ט) אחראית לגדודים השונים בשיזפון על האימונים, הכשרה הלוחמים, על הכשירות המבצעית לחירום, על שרותי לוגיסטיקה, הרפואה, מודיעין, תנאי שירות, משאבי אנוש, הרבנות הצבאית, תקשוב, טכנולוגיה ואחזקה.
גדס"מ 294 – יחס"מ 460 > סמלים של הגדודים

תג בית הספר לשריון (גדוד 195, גדוד אדם)
סיכת גדוד אדם עוצב בתקופה שגדוד היה חלק מחטיבה 500, לכן כולל אלמנטים מסמל החטיבה הנ"ל
סמל גדוד עזוז 198
סמל גדוד 294 – גדס"מ 460
סמל פלס"ר 460 (מילואים)
מפקדי החטיבה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה כמפקד החטיבה | הערות |
| גבריאל עמיר | 1973–1974 | פיקד על החטיבה במלחמת יום הכיפורים |
| יוסי פלד | 1974–1975 | לימים אלוף פיקוד הצפון |
| אבירם גילעד | 1975–1976 | לימים ראש מטה פיקוד הדרום |
| דן ורדי | 1976–1977 | לימים מפקד עוצבת הפלדה |
| עמרם מצנע | 1977–1978 | לימים אלוף פיקוד המרכז |
| גיורא לב | 1978–1979 | לימים ראש עיריית פתח תקווה ה-7 |
| עמי מורג | 1979–1981 | בעל עיטור המופת |
| חגי כהן | 1981–1982 | מפקד החטיבה במלחמת לבנון הראשונה. ובמהלכה בקרב קמ"ט-קק"ש |
| נתי גולן | 1982–1983 | בעל עיטור הגבורה |
| יצחק רבין | 1983–1984 | לימים ר' תורה ופיתוח במפח"ש וקצין שריון ראשי |
| יוסי מלמד | 1984–1986 | לימים ראש מטה פיקוד הדרום |
| צביקה קן-תור | 1986–1988 | לימים ראש מטה פיקוד המרכז |
| אמי פלנט | 1988–1990 | בעל עיטור העוז |
| עמוס מלכא | 1990–1992 | לימים ראש אמ"ן |
| צבי גנדלמן | 1992–1993 | לימים ראש עיריית חדרה |
| יפתח רון-טל | 1993–1995 | לימים מפקד זרוע היבשה |
| אודי אדם | 1995–1997 | לימים אלוף פיקוד הצפון |
| דן ביטון | 1997–1999 | לימים ראש אט"ל |
| שמואל רוזנטל | 1999–2001 | לימים ראש מטה פיקוד הצפון |
| סמי תורג'מן | 2001–2002 | לימים אלוף פיקוד דרום |
| גיא צור | 2002 – אוגוסט 2003 | לימים מפקד זרוע היבשה |
| חלוצי רודוי | אוגוסט 2003 – ספטמבר 2005 | לימים קצין שריון ראשי |
| תמיר היימן | ספטמבר 2005 – 2006 | לימים ראש אמ"ן |
| גיא גולדשטיין | 2006–2008 | לימים מפקד אוגדה 143 |
| גיא בר-לב | 2008–יולי 2011 | לימים קצין איסוף קרבי ראשי |
| ליאור הוכמן | יולי 2011 – אוקטובר 2013 |  |
| גיא חסון | אוקטובר 2013 – מאי 2015 | לימים קצין שריון ראשי |
| אמיר אבשטיין | מאי 2015 – מאי 2017 | לימים נספח צה״ל בסינגפור |
| מורן עומר | מאי 2017 – מאי 2019 | לימים מפקד עוצבת געש |
| הישאם אבראהים | מאי 2019 – 28 ביולי 2021 | לימים ראש המנהל האזרחי |
| שגיב דהן | 28 ביולי 2021 – 3 במאי 2023 | לימים ראש מטה פיקוד הצפון |
| דביר אדרי | 3 במאי 2023 – | מפקד החטיבה במלחמת חרבות ברזל |
הערות שוליים

↑  ניר סגל, ‏חיל השריון הרג בצוק איתן למעלה מ־500 מחבלים, באתר ‏מאקו‏, 28 באוגוסט 2014
↑   פריצת צירים, נטרול מטענים ומנהרות: מבט מבפנים לפעילות לוחמי ההנדסה ברצועת עזה, באתר צה"ל, 4 בנובמבר 2023
↑   שירה הלמן, הם חזרו עכשיו מהקרבות בעזה - והולכים לפקד על דור הלוחמים הבא, באתר צה"ל, 2 בינואר 2024
↑  ליאור אל-חי, בני שנפל בקרב התעקש להיכנס לעזה כמו כולם: "אבא, צריך לעשות את המשימה", באתר ynet, 3 בנובמבר 2023
↑   חיל-האוויר תקף יותר מ-120 מטרות טרור ביממה האחרונה, באתר צה"ל, 13 במאי 2024
↑  צה"ל מאשר: אוגדה 162 החלה בפעילות קרקעית בג'באליה, באתר "סרוגים", 6 באוקטובר 2024
↑  קורות החיים של רב סרן אדם ויילר, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  אריה ברגר, באתר הגבורה
↑  קורות החיים של רב סרן יותם לוטן, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  קורות החיים של סמל ראשון נעם-יעקב מאירסון, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑   סרן ברק ישראל סגן ז"ל, באתר צה"ל
↑   סמל עידו בן צבי ז"ל, באתר צה"ל
↑   סמל הלל אליהו עובדיה ז"ל, באתר צה"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409242005171 
בית ספר לטנקיסטים חטיבה 8, 1949
סיכת מפקד טנק
סיכת סיום מסלול, אות הטנקיסט
אליזבט דניאלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באוקטובר 1940 ט"ו בתשרי תש"א בואנוס איירס, ארגנטינה ארגנטינה
 פטירה:  16 בנובמבר 2017 (בגיל 77) כ"ז בחשוון תשע"ח
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:   רב-סמל
 עיטורים
  עיטור המופת
 
אליזבט (אלישבע) דניאלי (17 באוקטובר 1940 – 16 בנובמבר 2017) הייתה מפקדת במשמר האזרחי, בשנת 1981 הייתה האישה הראשונה במשטרת ישראל שהוענק לה עיטור המופת.
ביוגרפיה

דניאלי נולדה בבואנוס איירס ועלתה לישראל בשנת 1964 לאחר שסיימה לימודי סיעוד. היא נקלטה בקיבוץ דברת ואחרי שנישאה עברה לחיפה ועבדה כאחות בבית החולים אלישע בשנת 1977 החלה להתנדב במשמר האזרחי ובהמשך נקלטה בשורות המשטרה, שירתה בשכונת נווה דוד ומונתה למנהלת התחנה של המשמר האזרחי.
בשנת 1981 העניק לה מפכ"ל המשטרה אריה איבצן את עיטור המופת על שהצליחה להקים תחנת משמר אזרחי המשמשת דוגמה ומופת, במסגרתה גם גילתה תושיה ואומץ לב במקרים רבים. בדברי ההסבר לעיטור נכללו שלושה מקרי הצלת חיים: בנובמבר 1980 הצילה חיי אדם שהיה במצב אנוש, ביולי 1981 הצילה חיי אישה שניסתה להתאבד תוך סיכונה העצמי בטיפוס לדירה בקומה הרביעית דרך מרפסת, ובספטמבר 1981 הצילה חיי תייר שהיה זקוק לסיוע רפואי.
בשנת 1985 נפצעה במהלך פעילות מבצעית והיא נותרה משותקת בפלג גוף תחתון. במותה הוכרה כחללת משטרת ישראל בהיותה נכה שנפטרה לאחר השירות.
הערות שוליים

1 2  אליזבט דניאלי בת קרלוטה והלמוט, באתר יזכור
↑  קורות החיים של אליזבט דניאלי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
↑  גיבורות בכחול ובירוק: שוטרות מעוטרות
↑  רס"ל אלישבע דניאלי, באתר הגבורה
חלום נבוכדנצר

איור מימי הביניים
חלום נבוכדנצר, הוא סיפור תנ"כי המסופר בספר דניאל.
הרקע לסיפור

דניאל חנניה, מישאל ועזריה, היו ארבעה נערים יהודים שהוגלו בידי מלך הכשדים נבוכדנצר השני לבבל, בתקופת מלכותו של יהויקים. ניתנו להם שמות חדשים, דניאל נקרא בלטשצאר, חנניה נקרא שדרך, מישאל נקרא מישך, ועזריה נקרא עבד נגו. הם זוכים למיטב החינוך הבבלי, אולם שומרים על יהדותם מקפידים על הכשרות ומסרבים לעבוד עבודה זרה. נבוכדנצר מתרשם מהם ונותן להם תפקידים בכירים בממלכה.
הסיפור

נבוכדנצר חלם חלום שמטריד את מנוחתו. הוא קורא לחרטומי בבל, ומבקש מהם לפתור אותו. הם מבקשים ממנו לספר להם מה החלום, אולם המלך כבר שכח אותו ומצווה עליהם לנחש אותו בעצמם. החרטומים אינם מסוגלים לעשות זאת ונבוכדנצר פוקד להוציא אותם להורג. דניאל מתפלל שיתגלה לו הפתרון והוא אכן חולם אותו בלילה. הוא ניגש אל אריוך הממונה על ההוצאה להורג ומבקש ממנו להיכנס אל המלך. נבוכדנצר מסכים לקבל אותו ומבקש לדעת מה חלם. דניאל מתאר בדיוק את חלומו של נבוכדנצר. בחלום הוא רואה פסל ענק, ראשו עשוי זהב, חזהו וזרועותיו כסף, בטנו וירכיו נחושת, שוקיו עשויים ברזל, וכפות רגליו חלקם חרס וחלקם ברזל. והנה לפתע מופיעה מאליה אבן ומרסקת את הפסל לרסיסים שאותם מעיפה הרוח. והאבן הופכת להר גדול.
נבוכדנצר הנדהם מכריז שאכן זה היה חלומו ומבקש לדעת את הפתרון. דניאל מסביר לו שראש הזהב משול לממלכת בבל. לפי אחדים מן הפרשנים הקלסיים, זרועות הכסף הן ממלכת פרס האחמנית שתהיה פחותה מבבל, בטן הנחושת משולה ליוון, שוקי הברזל משולים לממלכות ישמעאל, כפות הרגליים מרמזות על כך שחלקן יהיו חזקות וחלקן חלשות, והאבן מסמלת את מלכות האלוהים שתשלוט לנצח.
נבוכדנצר נדהם, כורע על ברכיו לפני דניאל ומכיר באמיתות דתו. הוא נותן לדניאל מתנות וממנה אותו על כל החרטומים.
הערות שוליים

↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק א'.
↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק ה'.
↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק י"ג.
↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק י"ט.
↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוקים ל"א–ל"ה.
↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק ל"ז.
↑  מצודת דוד, ספר דניאל, פרק ב', פסוק ל"ט.
↑  רש"י, ספר דניאל, פרק ב', פסוק ל"ט.
↑  מצודת דוד, ספר דניאל, פרק ב', פסוק מ'.
↑  מצודת דוד, ספר דניאל, פרק ב', פסוק מ"ב.
↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק מ"ד.
↑  ספר דניאל, פרק ב', פסוק מ"ח.
עצים וסבך

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 צייר:  וינסנט ואן גוך 
 
עצים וסבך הוא נושא ציורים שיצר וינסנט ואן גוך בפריז, סן-רמי-דה-פרובאנס ואובר בין השנים 1887 ל-1890. ואן גוך צייר מספר ציורים המתארים סבך צמחייה, ז'אנר ציור המכונה בצרפתית "sous-bois", אשר זכה לתשומת לב מיוחדת על ידי אמני אסכולת ברביזון והאימפרסיוניסטים המוקדמים. ביצירותיו מסדרה זו הצליח ואן גוך לבטא בהצלחה משחקי אור וצל ולשלב גוונים שונים בציורי פנים יער וגנים. אחד מציורי סן-רמי שלו, "קיסוס" (F609), נבחר על ידו להשתתף בתערוכת Les XX בבריסל בשנת 1890.
ז'אנר סו-בוי

הז'אנר המתאר סצנות יער, המכונה בצרפתית "sous-bois"' (סבך צמחייה), היה פופולרי בקרב אמני אסכולת ברביזון והאימפרסיוניסטים.
בניגוד לציירים מסורתיים שתיארו נופים מרוחקים, ציירים כפריים במאה ה-19 נהגו להיכנס לתוך אזורים מיוערים כדי לצייר את הנוף מקרוב. ציורי "sous-bois", המתארים עצים וצמחייה נמוכה, צוירו לעיתים קרובות על גבי קנבס במתכונת אנכית, בשונה מתיאורי נוף רחבי היקף המצוירים לרוב בפרספקטיבה אופקית. בציורים מסוג זה, השמיים כמעט שאינם נראים, ולעיתים רק הבזקים של אור חודרים מבעד לענפי העצים. קומפוזיציה מסוג זה הייתה נדירה לפני המאה ה-19, עד שאמני אסכולת ברביזון החלו לצייר אזורים מיוערים בחבל יער פונטנבלו שבצרפת. קרובים מאוד לנושא הציור, אמנים שציירו sous-bois שאפו ללכוד את החוויה האישית של שהייה בלב היער. בגרמנית, ציורי פנים היער נקראו Waldinneres, שמשמעותו "מרחבי יער סגור".
פריז

ביצירתו עצים וסבך מציג ואן גוך את משחקי האור החודרים מבעד לענפים אל הצמחייה הנמוכה, תוך שימוש בגווני לבן, צהוב ואדום המדגישים את נקודות האור. משחקי האור והצל יוצרים גוני ירוק רבים, אשר ואן גוך מצייר במשיחות מכחול קצרות הפזורות על פני הבד. קו צהוב מרמז על האופק, ומציע אפשרות של קרחת יער מעבר לתחום העצים והצמחייה.
,"סבך", 1887, המוזיאון המרכזי, אוטרכט, הולנד (F306)
"סבך", 1887, מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם (F308)
"נתיב ביער", 1887, מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם (F309)
"עצים וסבך", 1887, מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם (F309a)
סן רמי

ואן גוך חקר את שטחי המוסד שבו שהה ומצא גן פראי ומוזנח. במכתביו כתב: "מאז שהגעתי לכאן, הייתה לי די עבודה עם הגן הפראי, ובו עצי אורן גדולים, שמתחתם צומח עשב גבוה ובלתי מטופל, מעורבב עם כל מיני סוגים של וינקה" (כינוי כללי לצמחים מסוג שרביטן).
על הציור "סבך עם קיסוס" (F745) כתב מוזיאון ואן גוך: "משחקי האור והצל יצרו דפוס כמעט מופשט, עם קשתות צבע קטנות המכסות את כל פני הבד". הציור השני בסדרה, "סבך עם קיסוס" (F746), גם הוא מתאר צמחייה הגדלה מתחת לעצים, אך במשיחות מכחול קצרות היוצרות תמונה מטושטשת, המדגישה את משחקי האור החודרים מבעד לעצים.
"קיסוס" (בצרפתית: "Le Lierre"), הוא ציור שצייר ואן גוך במאי 1889 הוא שילב את הגרסה הראשונה במבחר היצירות שלו שיוצגו ב־Les XX, בריסל, בשנת 1890.
"סבך עם קיסוס" יולי, 1889 מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם (F746)
"גזעי עץ עם קיסוס"
"קיסוס (פינה בגן של בית החולים סנט-פול)", 1889, 92 x 72 ס"מ, מיקום לא ידוע (F609)
תיאו ואן גוך, אחיו של וינסנט, התרשם מאוד מציורי הסבך ("sous-bois"), וציורו "קיסוס" (F609) נכלל ברשימת היצירות שהוצגו בתערוכה בבריסל בשנת 1890. הציור הוצג גם בפריז על ידי הסוחר פר טאנגי, שסבר כי יוכל למכור אותו בקלות
אובר

בשנת 1975 הוסיפו שכבת שעווה על גב הציור "סבך עם שתי דמויות" כדי "להגן על הבד ולשמר את הצבע". עם השנים, השעווה הפכה עכורה והציור איבד את הברק המקורי שלו. כיום, חוקר אמנות במוזיאון האמנות של סינסינטי (אנ') משקם את היצירה בתהליך מדוקדק, במסגרתו נעשה שימוש בממיס עדין וצמר גפן להסרת השעווה. תהליך השחזור התבצע בעזרת מיקרוסקופ כדי לשמר את הפרטים.
"סבך עם שתי דמויות", 1890, מוזיאון לאמנות סינסינטי, סינסינטי, אוהיו (F773)
דיקנס "הקיסוס הירוק"

ואן גוך הרבה לתאר את הקיסוס, בין אם כשהוא מטפס על קירות בתים ובין אם כאשר הוא מואר בקרני השמש מתחת לעצים. באחד ממכתביו המוקדמים התייחס לשירו של צ'ארלס דיקנס, "הקיסוס הירוק" (The Ivy Green).
אה, צמח עדין הוא הקיסוס הירוק, המתפתל על חורבות ישנות! והוא מוצא מזון נבחר, כך אני מאמין, בתאו הקר והבודד...
סדרת הציורים "עצים וסבך", אותה צייר ואן גוך בפריז ובסן-רמי, היא מעין מחווה לתיאוריו המוקדמים של הקיסוס במכתביו.
הערות שוליים

1 2  "Trees and Undergrowth, 1887". Permanent Collection. Van Gogh Museum. 2005–2011. נבדק ב-2011-05-20.
↑  Lübbren, N (2001). Rural artists' colonies in Europe, 1870-1910. Manchester: Manchester University Press. pp. 85, 90. ISBN 0-7190-5866-X.
↑  "Undergrowth, 1889". Permanent Collection. Van Gogh Museum. 2005–2011. נבדק ב-2011-04-25.
↑  "Undergrowth, 1889". Permanent Collection. Van Gogh Museum. 2005–2011. נבדק ב-2011-04-25.
↑  "Corner in the Garden of Saint-Paul Hospital". Van Gogh Gallery. 2011. נבדק ב-2011-05-19.
↑  "Theo van Gogh. Letter to Vincent van Gogh. Written 8 December 1889 in Saint-Rémy". WebExhibits.org. נבדק ב-2011-05-19.
↑  Harrison, R, ed. (2011). "Letter from Theo van Gogh to Vincent van Gogh, Saint-Rémy, 8 December 1889". Van Gogh Letters. WebExhibits. נבדק ב-2011-05-20.
↑  "Art Museum Lets Patrons Watch Painting's Restoration". WLMT Television. Cincinnati: Hearst Publications. 2011-05-23. נבדק ב-2011-05-24.
↑  "Vincent van Gogh Undergrowth with Two Figures".
↑  Harrison, R, ed. (2011). "Vincent van Gogh. Letter to Theo van Gogh. Written 21 January 1877 in Dordrecht". Van Gogh Letters. WebExhibits. נבדק ב-2011-05-20' Van Gogh wrote 31 letters describing ivy and 43 articles about Dickens{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  Dickens, C; Lang, A (1907). The Works of Charles Dickens. Vol. 1. New York: Charles Scribner's. pp. 87–88.
↑  Van Gogh, V & Leeuw, R (1997).  van Crimpen, H & Berends-Albert, M (eds.). The Letters of Vincent van Gogh. London and other locations: Penguin Books. p. 385. ISBN 9780140446746.
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשם • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • החופרים • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • נעליים • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עץ התות • עצי זית • עצים וסבך • פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שדה פרגים • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
מארי-פרדיננד דה דרטין, Sous-bois à Ottrott, 1875
"סבך עם קיסוס" מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם (F745)
שביל עצים עם סבך קיסוס, צילום
עץ התות (ואן גוך)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך 
 תאריך יצירה:  אוקטובר 1889 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  65 ס"מ 
 גובה:  54 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  M.1976.09.P (מוזיאון נורטון סימון) 
 מיקום:  מוזיאון נורטון סימון
 
עץ התות הוא ציור שמן מאת האמן ההולנדי וינסנט ואן גוך, אשר נוצר באוקטובר 1889. הציור הוא אחד ממאות יצירות שהפיק ואן גוך בתקופת שהותו במוסד סן-פול-דה-מוזול בסן-רמי-דה-פרובנס, צרפת, בשנה האחרונה לחייו לפני מותו בשנת 1890. מאז שנת 1976, הציור נמצא באוסף הקבוע של מוזיאון נורטון סימון בפסדינה, קליפורניה.
הציור מציג תיאור תוסס של עץ תות סימטרי בודד בסתיו, היושב במרכז הבד. העץ צומח מצלע גבעה סלעית חשופה, שעלוותיו הצהובות והכתומות מסתחררות על רקע שמיים כחולים. משיכות המכחול העבות והאקספרסיביות עוקבות אחר השימוש האופייני של ואן גוך בטכניקות אימפסטו. היישום הכבד שלו של צבע גורם לעבודה להיראות כמעט תלת־ממדית. השימוש של ואן גוך בספירלות מתפתלות של כתום ושחור בעלווה מביא אנרגיה דינמית למקום, כמעט כאילו הענפים נעים ברוח חזקה. אפקט ויזואלי בולט נוצר על ידי הניגוד בין הצהובים והכתומים החמים של העץ לבין הכחולים והסגולים הקרירים של השמיים. עבודה זו, שצוירה בבית המקלט בסן-רמי-דה-פרובאנס, מדגימה את יכולתו של ואן גוך למצוא יופי וחיוניות בטבע בתקופה סוערת בחייו.
רקע

עץ התות הוא ציור שמן מאת האמן ההולנדי וינסנט ואן גוך, אשר נוצר באוקטובר 1889. הציור הוא אחד ממאות יצירות שהפיק ואן גוך בתקופת שהותו במוסד סן-פול-דה-מוזול בסן-רמי-דה-פרובנס, צרפת, בשנה האחרונה לחייו לפני מותו בשנת 1890. מאז שנת 1976, הציור נמצא באוסף הקבוע של מוזיאון נורטון סיימון בפסדינה, קליפורניה.
הציור מציג עץ תות בודד וסימטרי בעונת הסתיו, הממוקם במרכז הקנבס. העץ צומח מתוך גבעה סלעית חשופה, ועלוותו הצהובה-כתומה המתערבלת נראית על רקע שמיים כחולים. משיכות המכחול העבות והאקספרסיביות של ואן גוך מדגימות את השימוש בטכניקת האימפסטו, המעניקה ליצירה מראה כמעט תלת-ממדי. השימוש בספירלות מסתלסלות של כתום ושחור בעלווה מעניק לציור תחושת תנועה ודינמיות, כאילו הענפים נעים ברוח עזה. הניגוד בין הצהובים והכתומים החמים של העץ לבין הכחולים והסגולים הקרים של השמיים יוצר אפקט ויזואלי בולט. הציור, שנוצר בעת שהותו של ואן גוך בבית המחסה, ממחיש את יכולתו למצוא יופי וחיוניות בטבע בתקופה סוערת בחייו.