stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרלוס אדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 (בן 68 בערך) 
 מדינה:  לבנון 
 מפלגה:  החזית הלאומית הלבנונית 
 
קרלוס אדה (בערבית: كارلوس إدة‏; נולד בשנת 1956), הוא פוליטיקאי לבנוני. מאז 2000 הוא נשיא החזית הלאומית הלבנונית, ממשיכו של דודו ריימונד אדה. בחירתו לתפקיד הפתיעה רבים, משום שאדה חי בברזיל מאז 1976, ובקושי דובר ערבית ספרותית.
בשנת 2004 הוא השתתף באופן פעיל בקואליציית 14 במרץ, והיה בין אלה אשר גיבשו את האסטרטגיה לאיחוד האופוזיציה, שתוביל ליציאתם של הסורים מהמדינה. הוא השלים את חקיקת חוק הבחירות כדי לתקן את מערכת הבחירות הלא יעילה המבוססת על מחוז בודד. הוא גם הציג את התוכנית הכלכלית השלמה ביותר בתקופת הבחירות, תוכנית שמכוונת להמריץ את הכלכלה הלבנונית.
בשנת 2005, הוא נכשל במירוץ למושב המרוני של ג'בייל, אזור בו מפלגתו זוכה מסורתית לכח גדול, כשהוא זוכה 32,125 קולות בלבד אל מול 50,840 עבור המועמד המרוני של הזרם הפטריוטי החופשי (מפלגתו של מישל עאון). הוא מתנגד חריף לעדתיות, להשפעה הסורית בלבנון, והוא בעד פרוק הנשק של חזבאללה. כנשיא החזית הלאומית הלבנונית, הוא מחזיק בתואר "العميد" משמעותו "ראש עדה/מועצה" בערבית.
ערך זה הוא קצרמרבנושא לבנון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קנטו יאמזאקי

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1994 (בן 30) Itabashi-ku, יפן 
 מדינה:  יפן 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 https://official.stardust.co.jp/yamazakikento/
 פרופיל ב-IMDb
 
קנטו יאמזאקי (ביפנית: 山﨑賢人; ‏נולד ב־7 בספטמבר 1994) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יפני.
ביוגרפיה

קנטו יאמזאקי נולד טוקיו. בילדותו הוא רצה להיות כדורגלן. בשנים 2009–2011 הוא היה דוגמן.
בשנת 2010 הוא לראשונה השתתף בסדרת טלוויזיה Atami no Sousakan. בהמשך הוא שיחק בסדרות נוספות. פריצת הקריירה שלו התרחשה לאחר השתתפותו ב-L DK בשנת 2014. בשנת 2015 הוא שיחק לצד טאו צוטיה בסרט Orange שזכה להצלחה מסחרית. בשנת 2015 הוא זכה בפרס של האקדמיה היפנית לקולנוע.
בשנת 2016 יאמזאקי שיחק מורה לפסנתר בסרט Your Lie in April. כהכנה לצילומי הסרט הוא למד נגינה במשך חצי שנה. בשנת 2018 יאמזאקי שיחק בסדרה Good Doctor שזכתה לפופולריות רבה ביפן. על משחק בסדרה הוא זכה בפרס.
בשנת 2020 יאמזאקי החל להצטלם בסדרת טלוויזיה "בורדרלנד" שמבוססת על מאנגה בבאותו שם. לאור הצלחת העונה הראשונה הוחלט להמשיך לעונה השנייה. באותה שנה הוא שיחק בסרט Kingdom, שגם עבורו בשנת 2022 יצאה סרט המשך.
עד לשנת 2022 קנטו יאמזאקי שיחק בכ-40 סרטים וסדרות טלוויזיה.
יאמזאקי חובב צילום והוציא לאור מספר ספרים עם צילומיו.
קרב מונסטיר (1912)

קרב מוֹנָסְטִיר היה קרב שהתחולל במהלך מלחמת הבלקן הראשונה בין צבא האימפריה העות'מאנית לבין כוחות צבא ממלכת סרביה בין ה-16 בנובמבר ל-19 בנובמבר 1912, והסתיים בניצחון סרבי וכיבוש העיר מונסטיר.
הקרב והשלכותיו

באוקטובר 1912 הוכה הצבא העות'מאני ליד קומאנובו. כוחות ארמיית הווארדאר העות'מאנית (אנ') נסוגו וייצבו קו הגנה ליד העיר מונסטיר. כוחות הארמייה הראשונה הסרבית בפיקודו של פטר בויוביץ' נעו לכיוון העיר, וב-16 בנובמבר נתקלו באש ארטילרית עות'מאנית. הסרבים תגברו את כוחות הארטילריה שלהם, ופתחו בהרעשה נרחבת על הכוחות העות'מאניים. הארטילריה העות'מאנית שותקה, וכוחות ארמיית הווארדאר החלו בנסיגה מהאזור. ב-19 בנובמבר נכנסו הכוחות הסרביים למונסטיר, כבשו אותה, וממנה המשיכו לאוחריד. הכוחות העות'מאניים נסוגו לעיר רסן, והקרב הגיע לסיומו.
העות'מאנים איבדו 3,000 חיילים בקרב, ובכללם חלק מקציני הפיקוד הבכיר של ארמיית הווארדאר, כגון, פתהי פאשה שנפצע קשה בקרב ומת מאוחר יותר בעיר רסן. 5,600 חיילים עות'מאניים נפלו בשבי, ועוד כ-5,000 חיילים ערקו משורות הצבא.
הסרבים איבדו 539 חיילים ועוד 2,121 נפצעו. לאחר הקרב שלטו למעשה הסרבים באזור מקדוניה הווארדארית. בויוביץ' הורה לכוחות להמשיך לעבר סלוניקי, אך מפקד הצבא הסרבי ראדומיר פוטניק הורה לו להימנע מכך בשל החשש לעימות עם הכוחות הבולגריים והיווניים.
הקרב והשלכותיו > השלכות הקרב על יהודי ביטולה

במהלך מלחמת הבלקן הראשונה הפכה ביטולה לאזור קרבות. בתחילה הביסו העות'מאנים את צבא ממלכת יוון, אך בהמשך הצטרפו כוחות סרביים למערכה. במהלך כיבוש העיר נבזזו חנויות ומבני ציבור של הקהילה. כן נגרמו נזקים למבני מגורים, חנויות ומבני ציבור. חלק מבני הקהילה עזבו את מונסטיר לערים באזור יוון כגון סרס.
הערות שוליים

↑  שלמה אלבוחר, קהילת מונסטיר (ביטולה), מקדוניה, הוצאת הספרייה הציונית, ירושלים, 2005, עמודים 55-54.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012431036205171  LCCN: sh85014470
קרב מונס-אן-פוול

קרב מון-אן-פוול (Bataille de Mons-en-Pévèle ‏18 באוגוסט 1304) התחולל סמוך לעיר ליל בין הפלמים לבין הצרפתים בפיקודו של פיליפ הרביעי, מלך צרפת.
הקרב בציור מן המאה ה-19
רקע

בסוף המאה השלוש עשרה היה על פיליפ הרביעי, מלך צרפת לעמוד בפני אתגר מאוד מסוכן. אדוארד הראשון, מלך אנגליה, שהיה גם דוכס אקוויטניה ווסאל של מלך צרפת, טיפח תקווה להסיר מעליו את עולו של פיליפ הרביעי, בעוד שגי דה דאמפייר, רוזן פלנדריה העלה על נס את עצמאותה של רוזנות זו. אדוארד הראשון וגי דה דאמפייר כרתו ברית נגד פיליפ הרביעי, שהיה מודאג ממצב עניינים זה ופלש לפלנדריה ביוני 1297.
ב-1299 הצליח פיליפ הרביעי לגרום לביטולה של הברית בין אנגליה לבין פלנדריה באמצעים דיפלומטיים. חיל המצב הצרפתי נשאר בערי פלנדריה, ופיליפ הרביעי ציווה להקים מצודה בקרבת העיר ליל, שהייתה עיר המפתח לפלנדריה. הושגה הפוגה עד 1300, כאשר המלחמה התחדשה ופלנדריה נכבשה. גי דה דאמפייר, שניים מבניו וחמישים מאביריו נכנעו והושמו במעצר במצודות מלכותיות.
פיליפ הרביעי ואשתו ז'אן הראשונה, מלכת נווארה שביקרו בפלנדריה במאי 1301, נוכחו בעושרן של ערי פלנדריה ובניגודים בין מעמדותיהן החברתיים של ערים אלה. האזרחים העשירים תמכו במלך צרפת ואילו ההמונים נשארו נאמנים לרוזן פלנדריה. הרוחות התלהטו, ובלילה שבין ה-17 וה-18 במאי 1302 אנשי העיר ברוז' הרגו את אנשי חיל המצב של המושל המלכותי ז'אק דה שאטיון. בתגובה, פיליפ הרביעי שלח צבא בפיקודו של רובר, רוזן ארטואה כדי לבצע פעולת תגמול. התפתח קרב דורבנות הזהב (11 ביולי 1302) שבו נחלו הצרפתים מפלה ניצחת ושבו נהרגו רובר, רוזן ארטואה ומספר רב של אבירים צרפתים.
במשך 1303 התנהלו פשיטות צבא וקרבות אבירים בגבולה של פלנדריה עם רוזנות ארטואה. פיליפ הרביעי גייס כספים כדי לשלוח צבא ואוניות מלחמה לחופי פלנדריה ולקחת נקם על המפלה בקרב דורבנות הזהב. ב-10 וב-11 באוגוסט 1304 הצי המלכותי הצרפתי בשיתוף עם הצי ההולנדי ועם מספר אוניות מלחמה של ג'נובה בפיקודו של האדמירל רנייה גרימאלדי, הביס את הצי הפלמי בים הדרומי של הולנד. פיליפ הרביעי קיבל ההודעה על אודות ניצחון זה כאשר היה כבר בדרכו לפלנדריה. הוא יצא עם צבאו מן העיר אראס ב-29 ביולי במטרה להגיע אל העיר טורנה דרך רוזנות אינו כדי לפנות אל עבר העיר ליל שהיוותה את מטרתו העיקרית.
מהלך הקרב

שני הצבאות נפגשו בסביבות הכפר מון-אן-פוול (לימים פרבר של ליל) שמעליו הייתה גבעה. היסטוריונים מעריכים את מספר הלוחמים ב-15,000 איש, מהם כ-8,000 פלמים וכ-7,000 צרפתים. בין ה-14 וה-16 באוגוסט התקיים משא ומתן שנכשל. ב-17 באוגוסט כל אחד מן הצדדים התכונן לקרב שנמשך כל יום המחרת (18 באוגוסט) שהיה יום שרב. מכונות הטרבושה ומקלעות האבנים גרמו לקורבנות רבים. האבירים הצרפתים, שהצליחו להקיף את אנשי הצבא הפלמים ולכבוש את הגבעה, מנעו מהם אספקת מזון ומשקה. הפלמים לא עשו שימוש בפרשים, משום שתיעבו את אציליו של מלך צרפת שהיו רכובים על סוסים.
צבאו של פיליפ הרביעי גרם לקורבנות רבים בין הפלמים באמצעות שימוש במכונות טרבושה, אך הפלמים הצליחו להחריב ארבע מתוך חמש מהן. היות ששני הצדדים סבלו מעייפות, הוכרז על הפוגה. כל אחד מן הצדדים היה משוכנע כי הקרב לא יתחדש לפני יום המחרת. שתי קבוצות של אנשי צבא פלמים שסבלו מאפיסת כוחות, נסוגו אל העיר ליל בפיקודם של ז'אן ושל אנרי דה נאמור, שהיו בניו של גי דה דאמפייר. הכוחות הפלמים הנותרים התחלקו לשתי קבוצות. הראשונה בפיקודו של גיום דה ז'ולייה, שהיה נכדו של גי דה דאמפייר, הצליחה להדוף את הצבא המלכותי, אך האבירים הצרפתים תקפו את הפלמים וגיום דה ז'ולייה נהרג. הקבוצה שהורכבה מאנשי העיר ברוז', החמיצה הזדמנות לפגוע בפיליפ הרביעי שהיה מוקף בחמישים אבירים בלבד, והוא נאלץ להיאבק בכל כוחו כדי להימלט מסכנה זו. צבא האבירים של צרפת הדף את הפלמים שנטשו את שדה הקרב וחזרו לליל.
אחרי הקרב

ב-20 באוגוסט, פיליפ הרביעי שהיה בדרכו אל העיר ליל, עבר דרך העיר סקלין ובזז אותה משום שנשארה נאמנה לרוזן פלנדריה. המצור על ליל נמשך חודש ימים עד שהעיר נכנעה. פלנדריה כולה שבה אט, אט לשליטתו של מלך צרפת. המשא ומתן בין הצדדים הגיע לסיומו ב-23 ביוני 1305 עם חתימת הסכם אתיס-סיר-אורז' שלפיו פלנדריה זכתה באוטונומיה תמורת תשלום פיצויים גבוהים לפיליפ הרביעי ותמורת הערים בתון ודואה שנמסרו לצרפת בנוסף על ליל שנכנעה קודם לכן.
קלאוון

מסגד קלאוון בקהיר
אל-מאלכ אל-מנצור סייף א-דין קלאוון אל-אלפי א-צאלחי א-נג'מ אל-עלאא' (ערבית: الملك المنصور سيف الدين قلاوون الألفى الصالحى النجمى العلاءى; לערך 1222- 10 בנובמבר 1290) היה סולטאן ממלוכי מן השושלת הבחרית, שלט בשנים 1279–1290. הוא נלחם בצלבנים ובמונגולים והתחיל את חיסולה הסופי של ממלכת הצלבנים.
השנים הראשונות

קלאוון נולד כטורקי קיפצ'אקי בערבה האסייתית התיכונה. בצעירותו, קרוב לשנת 1240, הוא נמכר תמורת אלף דינרים לאל-מליכ א-צאלח, בנו של הסולטאן האיובי אל-כאמל. למרות שבילה זמן רב בחצרם של שליטים רבים במצרים, הוא לא למד לדבר ערבית ברמה סבירה עד ימיו האחרונים.
קלאוון היה מהממלוכים הבכירים החל מתקופתו של אייבכ בשנות 1250 והיה ידידו של אקטאי. לאחר רצח אקטאי ברח יחד עם ביברס לסוריה. בעקבות הסכנה המונגולית השלים עם קוטוז, הסולטאן שהיה שותף לרציחתו של אקטאי והשתתף בקרב עין ג'אלות לצד הממלוכים. לאחר הקרב חזר למצרים, הביע תמיכה ברצח קוטוז ותמך במינוי של ביברס, תחתיו הפך לבכיר הממלוכים. לאחר מות בייברס השתתף ביחד עם בנו של ביברס, הסולטאן החדש בראקה חאן בקרבות בארמניה. לאחר חזרתם למצרים פרץ שם מרד, ובראקה נאלץ לוותר על כיסאו ב-18 באוגוסט 1279. הגנרלים הממלוכים הציעו את כס הסולטאן לקלאוון, אך הוא סירב, שכן לא היה לו רוב מיוחס בין הממלוכים והוא תמך במינוי אחיו של בראקה, סולמיש בן ה-7, לתפקיד הסולטאן. קלאוון מונה לעוצר וצבר כח רב במשך 3 חודשים, במהלכם הדיח את כל הממלוכים שיכלו להתנגד למינוי העתידי. ב-27 בנובמבר אותה שנה הוא הדיח את סולמיש, הילד שהוא מינה לסולטאן ששלט רק 100 ימים, וברוב מיוחס התמנה לסולטאן.
כסולטאן במצרים

המאבק בין שתי מגמות הסולטנות, זו של ירושה וזו של קצינים שרוצים קצין חדש, נמשך במשך כל התקופה הממלוכית. קלאוון סבל בהתחלה ממריבות עם קצינים ממלוכים בכירים שטענו לשלטון, או נתחים ממנו. 
במשך שנות שלטונו נמשך האיום המונגולי. ב-1280 פרץ מרד אמירי דמשק וצפת. נעשה ניסיון לקשור קשר נגדו על ידי שני בניו של ביברס אך הקשר התגלה ושני הסולטאנים הקודמים הוגלו לכרכ.
ב-1281 קלאוון התמודד עם פלישה מונגולית. בקרב חומס השני המונגולים כמעט הביסו את הממלוכים, אך ברגע האחרון קלאוון הצליח לשנות את מצב הקרב, אך לא ניצל את הניצחון. שנתיים אחר כך ב-1283 פלשו המונגולים שוב אך הצלבנים תמכו בו.
ב-1287 שליט טריפולי בוהמונד השביעי מאנטיוכיה נפטר והתחיל מאבק שליטה בין ג'נובה וונציה. אחותו של בוהמונד שירשה את הנסיכות נשענה על גנואה. ב-1289 פנתה ונציה לקלאוון לעזרה וקלאוון עלה על טריפולי, כבש אותה, טבח ביושביה, והפך אותה מעיר נוצרית לעיר מוסלמית. בעקבות זאת צלבני ממלכת ירושלים התחננו לקלאוון להודנה נוספת לעשר שנים, וויתרו על שטחים נוספים ונשארו עם השטח מעתלית עד ביירות ללא רצף טריטוריאלי. ב-1290 פרצו מהומות בעכו, בהשתתפות אוכלוסייה "חדשה" שלא כיבדה את ההסכמים עם המוסלמים ורצחה כמה מוסלמים. קלאוון דרש את הסגרת הרוצחים, אך צלבני עכו סירבו. כפועל יוצא הודיע קלאוון לצלבנים שבעוד חצי שנה יבוא לכבוש אותם. הוא התחיל לגייס צבא, אך מת לפני שהספיק לסיים את המלאכה. בנו, אל מלכ אל אשרף חליל המשיך במפעל זה לאחר מותו, וכבש את עכו ואת שארית ממלכת הצלבנים ב-1291. לאחר מותו של חליל, הומלך מוחמד בן קלאוון, שהיה בן הזקונים של קלאוון ושלט לסירוגין תקופה הכי ארוכה בהיסטוריה של הממלוכים.
קלאוון יסד שושלת סולטאנים ממלוכים, ששלטה במצרים כמאה שנה.
קלרה הקדושה (פסקול)

קלרה הקדושה הוא פסקול מאת ברי סחרוף לסרט ישראלי בשם זה בכיכובם של לוסי דובינצ'יק, חליל אלוהב, ג'וני פיטרסון ומאיה מרון.
על עבודתו זו זכה ברי סחרוף בפרס אופיר בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר.
השירים באלבום

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | מסדרון  | 3:12 |
| 2. | בית טיקל  | 4:52 |
| 3. | מהפכה  | 2:25 |
| 4. | המכונית האדומה  | 2:21 |
| 5. | קוראז'  | 2:58 |
| 6. | המכון הסיסמוגרפי  | 3:19 |
| 7. | חסידה  | 3:04 |
| 8. | בדרך  | 2:42 |
| 9. | ניצוצות - גרסה אקוסטית  | 7:14 |
| 10. | חם על הירח - אינסטרומנטלי  | 4:09 |
| 11. | הניצוץ  | 7:03 |
| משך כולל: | משך כולל: | 43:23 |
שותפים באלבום

יובל שפריר - כלי הקשה
ברי סחרוף - גיטרה, קלידים, סמפלר, תכנות מחשב
גיל סמטנה - קונטרבס וקולות
ניצן זעירא - מפיק
רמי פורטיס - קולות, גיטרה
אורן לוטנברג - חצוצרה, גיטרה וקולות
עודד פרח - תופים
שרון רוטר- שירה
קרני פוסטל - צלו
ז'אן ז'אק גולדברג - תופים
יגאל נאור - דיבור
שפי ישי - אקורדיון
זוהר פרסקו - כלי הקשה
חיים לרוז - בס, סמפלר, גיטרה, קלידים
קרב לואס

קרב לואס (באנגלית: Battle of Lewes) היה אחד משני הקרבות המרכזיים במלחמת הברונים השנייה. הקרב התרחש בלואס (אנ') שבסאסקס ב-14 במאי 1264. הקרב סימן את נקודת השיא בקריירה של סימון החמישי דה מונפור, והפך אותו ל"מלך הבלתי מוכתר של אנגליה". כוחותיו של הנרי השלישי, מלך אנגליה עזבו את טירת לואס (אנ') ואת מנזר סנט פנקראס (אנ') כדי להסיח את הברונים בקרב והצליחו בתחילה, כשבנו של הנרי, הנסיך אדוארד, ניתב חלק מהצבא הברוני על ידי מתקפת פרשים. עם זאת הוא רדף אחר מחצבתו מחוץ לשדה הקרב והשאיר את אנשי אביו חשופים. הנרי נאלץ לפתוח בהתקפת חיל רגלים במעלה גבעת אופהם, שם הובס על ידי אנשי הברונים שהגנו על הגבעה. הכוחות המלכותיים נמלטו בחזרה לטירה ולמנזר והמלך נאלץ למסור רבות מסמכויותיו לדה מונפור.
רקע

הנרי השלישי נתפס אז כמונרך לא פופולרי בשל סגנונו האוטוקרטי, מפגני העדפה וסירוב לשאת ולתת עם הברונים. בסופו של דבר כפו הברונים על הנרי רפורמה חוקתית שנודעה בשם "הוראות אוקספורד", כולל הוראה לפגישה שנתית שלוש פעמים בראשות סימון דה מונפור כדי לדון בענייני הממשל. הנרי ביקש להימלט מהגבלות ההוראות ופנה ללואי התשיעי, מלך צרפת בבקשה לשמש כבורר בסכסוך. לואי הסכים עם הנרי וביטל את התקנות. מונפור כעס על כך ומרד במלך יחד עם ברונים נוספים ובכך פרצה מלחמת הברונים השנייה.
המלחמה לא התנהלה בגלוי בתחילה, וכל צד סייר באנגליה כדי לגייס תמיכה בצבאו. סדרת מעשי טבח ביהודים בווסטר, לונדון, קנטרברי וערים אחרות נערכה על ידי בעלות בריתו של מונפור.
במאי הגיע צבאו של המלך הנרי ללואס, שם הוא התכוון לעצור כדי לאפשר לתגבורת להגיע אליו. המלך חנה במנזר סנט פנקראס עם כוח חיל רגלים, בעוד שבנו, הנסיך אדוארד (לימים אדוארד הראשון, מלך אנגליה), פיקד על הפרשים בטירת לואס, כ-460 מטרים צפונית למנזר. דה מונפור פנה אל המלך מתוך כוונה לשאת ולתת על שביתת נשק או, אם לא, לגרור אותו לקרב פתוח. המלך דחה את המשא ומתן, ודה מונפור העביר את אנשיו מפלצ'ינג (אנ') לגבעת אופהאם, קילומטר מצפון-מערב ללואס, בצעדת לילה שהפתיעה את הכוחות המלכותיים.
התפרסות הצבאות

הצבא המלכותי היה גדול פי 2 מצבאו של דה מונפור. הנרי פיקד מהמרכז, בנו הנסיך אדוארד, ויליאם דה ולנס (אנ') וג'ון דה וורן (אנ') מימין; וריצ'רד, רוזן קורנוול ובנו, הנרי (אנ') משמאל. הברונים החזיקו בקרקע גבוהה יותר המשקיפה על לואס והורו לאנשיהם לענוד צלבים לבנים כסמל ייחודי. דה מונפור חילק את כוחותיו לארבעה חלקים, והעניק לבנו הנרי את הפיקוד על חלק אחד, כשעל האחרים פיקדו; גילברט דה קלייר (אנ') עם ג'ון פיצג'ון (אנ') ווויליאם ממונטצ'נסי; ניקולס סגרייב (אנ'); בעוד שדה מונפור עצמו הוביל את החלק הרביעי עם תומאס מפלווסטון.
שדה הקרב

מיקום הקרב אינו ידוע בוודאות. לאחרונה נוצר קונצנזוס חדש על מיקום ההתקשרות העיקרית מציב אותו על מיקומו הנוכחי של כלא לואס. מקורות מודרניים מצביעים על כך שההתקשרות הראשונית התרחשה לאורך הקווים המשוערים של כביש נוויל כיום.
מהלך הקרב

עם עלות השחר פתחו הכוחות הברוניאליים במתקפת פתע על לקטי מזון שנשלחו על ידי הכוחות המלכותיים. לאחר מכן עשה המלך את צעדו. אדוארד הוביל מתקפת פרשים נגד תושבי לונדון, שעליה שלט סגרייב. המתקפה התישה את הצבא הברוניאלי בלונדון והכוחות בלונדון ברחו לכפר אופהם. אדוארד רדף אחריהם במשך כארבעה מייל והותיר את אביו המלך לבדו. הנרי נאלץ לצאת להתקפה עם החטיבות המרכזיות והימניות שלו היישר במעלה גבעת אופהאם לתוך הקו הברוניאלי שחיכה להם במגננה. החטיבה בפיקודו של ריצ'רד דשדשה כמעט מייד, אך אנשיו של הנרי נלחמו עד שנאלצו לסגת על ידי הגעת חייליו של דה מונפור.
אנשיו של המלך הנרי נאלצו לרדת מהגבעה ולהגיע לתוך לואס, שם החלו לסגת לעבר הטירה והמנזר שם. אדוארד חזר עם פרשיו התשושים ופתח במתקפת נגד, אך עם איתור אביו שוכנע כי כשלואס בוערת ורבים מתומכי אביו ברחו, הגיע הזמן לקבל את הצעתו המחודשת של דה מונפור למשא ומתן. ריצ'רד נלכד על ידי הברונים לאחר שהתגלה ליד טחנת רוח.
אחרית דבר

המלך הנרי נאלץ לבסוף לקבל את "תקנות אוקספורד"", בעוד הנסיך אדוארד נשאר בן ערובה של הברונים. הדבר העמיד את דה מונפור בעמדת כוח מהותי, שנמשך עד לבחירת הנסיך אדוארד, ותבוסתו ומותו של דה מונפור לאחר מכן בקרב אוושם באוגוסט 1265. בעקבות הקרב בוטלו החובות ליהודים; זו הייתה מטרת המלחמה המרכזית.
ב-1994 נחשפו שרידי גופות שיוחסו ללוחמים מקרב לואס. עם זאת, בשנת 2014 נטען כי חלק מהשלדים עשויים להיות קדומים בהרבה.
הערות שוליים

↑  Maurice Keen, Medieval Warfare: A History, OUP Oxford, 1999, p. 309
1 2 3  Battle of Lewes, UK Battlefields Resource Centre
↑  Richard Huscroft, Expulsion: England's Jewish Solution, Tempus Publishing, 2006, p. 105
↑  J. R. Maddicott, Simon de Montfort, Cambridge: Cambridge University Press, 1994, p. 271
↑  Luke Barber & Lucy Sibun, The medieval hospital of St Nicholas, Lewes, East Sussex, Sussex Archaeological Collections
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565573705171  GND: 4701035-6  LCCN: sh85076338
קפיצה משולשת

אתלטית מסיימת קפיצה משולשת
קפיצה משולשת היא אחת מהקפיצות התחרותיות באתלטיקה קלה. היא כוללת שלושה מהלכי קפיצה אופקיים המבוצעים ברצף: ניתור, המבוצע מקרש הקפיצה ברגל החזקה, דילוג, המבוצע באותה הרגל, וקפיצה, המבוצעת ברגל השנייה ומסתיימת בנחיתה בארגז החול. המהלך השלישי, הקפיצה הסופית, דומה באופיו לקפיצה לרוחק.

המרחק מקרש הקפיצה, שממנו נמדד מרחק הקפיצה, ועד ארגז החול, נע בין 9 ל-13 מטרים, ובתחרויות מקצועיות הוא 13 מטרים.
היסטוריה

קפיצה משולשת, או לפחות ספורט הכולל שלוש קפיצות אחת אחרי השנייה, היה קיים חלקית באולימפיאדות יווניות עתיקות, עם רשומות המראות שספורטאים הגיעו למרחקים של יותר מ-50 רגל (15.24 מ'). קפיצה משולשת הייתה חלק מאולימפיאדת 1896 באתונה, אם כי אז היה מורכב הספורט משני דילוגים באותה הרגל ואז קפיצה. האלוף האולימפי הראשון בעת החדשה, בכל ענפי הספורט, היה ג'יימס קונולי שזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת באולימפיאדה זו. קפיצה משולשת לנשים הוכנסה כמקצוע אולימפי באולימפיאדת אטלנטה ב-1996.
בשיא העולם לגברים מחזיק, מאז 1995, הבריטי ג'ונתן אדוארדס, והוא עומד על 18.29 מטרים. באותה שנה קבעה האוקראינית אינסה קראבץ את שיא העולם הקודם לנשים, 15.50 מטרים, שיא שנשבר בשנת 2021 על ידי יולימאר רוחאס הונצואליאנית, שקבעה באולימפיאדת טוקיו 15.67 מטרים. שיא ישראל לגברים הוא 17.20 מטרים, וקבע אותו רוגל נחום ב-1992. בשיא ישראל לנשים, 14.78 מטרים, מחזיקה חנה קנייזבה-מיננקו, מאז 2015.
עשר הקופצות הטובות בכל הזמנים

נכון לאוגוסט 2021:
| מקום | מרחק | רוח | אתלט | לאום | מיקום | תאריך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 15.67  מטר | 0.7 | יולימאר רוחאס | ונצואלה ונצואלה | טוקיו | 1 באוגוסט 2021 |
| 2 | 15.50  מטר | 1.9 | אינסה קראבץ | אוקראינה אוקראינה | גטבורג | 10 באוגוסט 1995 |
| 3 | 15.39  מטר | 0.5 | פרנסואז מבנגו אטון | קמרון קמרון | בייג'ינג | 17 באוגוסט 2008 |
| 4 | 15.34  מטר | 0.5- | טטיאנה לבדייבה | רוסיה רוסיה | הרקליון | 4 ביולי 2004 |
| 5 | 15.32  מטר | 0.9 | חריסופי דווצי | יוון יוון | אתונה | 21 באוגוסט 2004 |
| 6 | 15.31  מטר | 0.0 | קתרין איברגואן | קולומביה קולומביה | מונקו | 18 ביולי 2014 |
| 7 | 15.29  מטר | 0.3 | יאמילה אלדמה | קובה קובה   סודאן סודאן   בריטניה בריטניה | רומא | 11 ביולי 2003 |
| 8 | 15.28  מטר | 0.9 | יארגליס סביניה | קובה קובה | אוסקה | 31 באוגוסט 2007 |
| 9 | 15.25  מטר | 1.7 | אולגה ריפקובה | קזחסטן קזחסטן | ספליט | 4 בספטמבר 2010 |
| 10 | 15.20  מטר | 0.0 | שארקה קאשפארקובה | צ'כיה צ'כיה | אתונה | 4 באוגוסט 1997 |
| 10 | 15.20  מטר | 0.3- | תרזה מרינובה | בולגריה בולגריה | סידני | 24 בספטמבר 2000 |
עשרת הקופצים הטובים בכל הזמנים

נכון ליוני 2024:
| מיקום | מרחק | רוח | אתלט | לאום | מיקום | תאריך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 18.29 מטר | 1.3 | ג'ונתן אדוארדס | בריטניה בריטניה | גטבורג | 7 באוגוסט 1995 |
| 2 | 18.21 מטר | 0.2 | כריסטיאן טיילור | ארצות הברית ארצות הברית | בייג'ינג | 27 באוגוסט 2015 |
| 3 | 18.18 מטר | 0.3- | ג'ורדן דיאס | ספרד ספרד | רומא | 11 ביוני 2024 |
| 4 | 18.14 מטר | 0.4 | ויל קליי | ארצות הברית ארצות הברית | לונג ביץ' | 29 ביוני 2019 |
| 5 | 18.09 מטר | 0.4- | קני הריסון | ארצות הברית ארצות הברית | אטלנטה | 27 ביולי 1996 |
| 6 | 18.08 מטר | 0.0 | פדרו פאבלו פיצ'רדו | קובה קובה | הוואנה | 28 במאי 2015 |
| 7 | 18.04 מטר | 0.3 | טדי טאמגו | צרפת צרפת | מוסקבה | 18 באוגוסט 2013 |
| 8 | 17.97 מטר | 1.5 | וילי בנקס | ארצות הברית ארצות הברית | אינדיאנפוליס | 16 ביוני 1985 |
| 9/10 | 17.92 מטר | 1.6 | חריסטו מרקוב | בולגריה בולגריה | רומא | 31 באוגוסט 1987 |
| 9/10 | 17.92 מטר | 1.9 | ג'יימס בקפורד | ג'מייקה ג'מייקה | אודסה | 20 במאי 1995 |
קפיצה משולשת בישראל > אתלטיות בולטות בישראל בקפיצה משולשת

| שם | שיא | תאריך |
| --- | --- | --- |
| מיה קלה בנצור | 12.48 מטר | 1984 |
| שרה רוזנברג | 12.58 מטר | מאי 1997 |
| מרינה שפרן | 12.66 מטר | יוני 1997 |
| רימה טורבסקי | 12.84 מטר | 2000 |
| ליאור גרטנר | 12.91 מטר | 2001 |
| ניבה זיו | 13.08 מטר | 2005 |
| חנה קנייזבה-מיננקו | 14.78 מטר | שיא ישראל מאז 2015 |
קפיצה משולשת בישראל > אתלטים בולטים בישראל בקפיצה משולשת

| שם | שיא | תאריך |
| --- | --- | --- |
| דוד קושניר | 14.05 מטר | 1954 |
| זאב רייס | 15.14 מטר | 1963 |
| יהודה לבקוביץ' | 15.21 מטר | 1978 |
| גיל למל | 15.47 מטר | 1984 |
| יוסי גולינסקי | 15.85 מטר | 1989 |
| רוגל נחום | 17.20 מטר | שיא ישראל מאז 1992 |
| אבי טיירי | 16.94 מטר | 1997 |
| יוחאי הלוי | 16.81 מטר | 2012 |
| עודד פדן | 16.07 מטר | 1998 |
| איליה ישצ'וק | 16.06 מטר | 1995 |
| מרק מליסוב | 15.96 מטר | 1992 |
| פרדי נעים | 15.77 מטר | 1991 |
| תום יעקובוב | 16.44 מטר | 2016 |
ראו גם

קפיצה מהמקום
קפיצה לרוחק
הערות שוליים

↑  http://trackandfield.about.com/od/triplejump/ss/illustriplejump.htm,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551118205171  GND: 4150671-6  LCCN: sh85137898  NKC: ph180939 
פיליפס אידוו מבריטניה, בקפיצה משולשת באולימפיאדת בייג'ינג 2008
קנטה קוביאשי

| --- | --- |

קוביאשי, מרץ 2016
 לידה:  12 במרץ 1981 (בן 43) סוקה, סאיטאמה, יפן
 שם במה:  הידאו איטמי קנטה קנטה קוביאשי
 משקל:  85 ק"ג
 גובה:  1.74 מטר
 לאום:  יפני
 קריירה מקצוענית:  24 במאי 2000 – הווה (24 שנים)
 מאמנים:  All Japan Dojo קנטה קובאשי יושיהירו טקיאמה
קנטה קוביאשי (ביפנית: 小林 健太; באנגלית: Kenta Kobayashi; נולד ב-12 במרץ 1981) הידוע יותר בשם הבמה שלו, קנטה הוא מתאבק יפני, המופיע בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling‏ (NJPW), שבו הוא חלק מקבוצת הבולט קלאב.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות היפני Pro Wrestling Noah, שבו היה פעם אחת אלוף במשקל כבד, שלוש פעמים אלוף ג'וניור במשקל כבד, שלוש פעמים אלוף ג'וניור זוגות במשקל כבד (ביחד עם נאומיצ'י מרופוג'י, טייג'י אישימורי ויושינובו קיינמארו) ופעם אחת אלוף הזוגות עם מייבאך טאניגוצ'י.
קוביאשי הוא קיקבוקסר לשעבר וסגנון הלחימה שלו בענף ההיאבקות המקצועית מבוסס על מתקפות בעיטה עוצמתיות. קוביאשי החל את הקריירה שלו בארגון ההיאבקות All Japan Pro Wrestling‏ (AJPW) לפני שעבר ל-Pro Wrestling Noah. בעקבות השותפות של ארגון Noah עם ארגון ההיאבקות Global Professional Wrestling Alliance‏ (GPWA), ששימש כארגון גלובלי של ארגונים שיתופיים שאיפשרו למתאבקיהם להופיע בחברות אחרות, הוא הופיע באופן נרחב בארגון ההיאבקות האמריקאי, Ring of Honor‏ (ROH).
כמו כן, הוא הופיע בארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE תחת שם הבמה הידאו איטמי במסגרת מתחם הפיתוח NXT ולאחר מכן במותג 205 לייב, המיועד למתאבקי משקל הקל של הארגון.
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות Alianza Latinoamericana de Lucha Libre
טורניר לוצ'ה ליברה של אמריקה הלטינית (2013)
הישגים בארגון ההיאבקות New Japan Pro-Wrestling – NJPW
אליפות במשקל פתוח של NEVER (פעם אחת)
גביע New Japan USA‏ (2020)
הישגים במגזין הספורט Nikkan Sports
קרב השנה (2006)  - נגד נאומיצ'י מרופוג'י ב-29 באוקטובר
קרב השנה (2008)  - נגד נאומיצ'י מרופוג'י ב-25 באוקטובר
פרס הטכניקה (2006, 2007)
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated – PWI
PWI דירג אותו במקום ה-22 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2013
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Noah
אליפות במשקל כבד של GHC (פעם אחת)
אליפות ג'וניור במשקל כבד של GHC‏ (3 פעמים)
אליפות ג'וניור זוגות במשקל כבד של GHC‏ (3 פעמים)  - עם נאומיצ'י מרופוג'י (1), טייג'י אישימורי (1) ויושינובו קיינמארו (1)
אליפות הזוגות של GHC (פעם אחת)  - עם מייבאך טאניגוצ'י
טורניר הזוגות בן יומיים (פעם אחת)  - עם יושיהירו טקיאמה
גביע Differ‏ (2005)  - עם נאומיצ'י מרופוג'י
הליגה הגלובלית (2012)
הליגה הגלובלית לזוגות (2013)  - עם יושיהירו טקיאמה
הישגים במגזין הספורט Tokyo Sports
פרס הצמד הטוב ביותר (2003)  - עם נאומיצ'י מרופוג'י
פרס קרב השנה (2006)  - נגד נאומיצ'י מרופוג'י ב-29 באוקטובר 2006
פרס ההופעה היוצאת דופן (2013)
פרס הטכניקה (2011)
הישגים במגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter – WON
מהלך ההיאבקות הטוב ביותר (2006, 2007)  - Go 2 Sleep
צמד השנה (2003, 2004)  - עם נאומיצ'י מרופוג'י
קלרה טיש

אבן נגף לזכרה של קלרה טיש בוופרטל
קלרה טיש (בגרמנית: Cläre Tisch;‏ 14 בינואר 1907 – נובמבר 1941) הייתה כלכלנית יהודייה-גרמנייה, שנרצחה בשואה בגטו מינסק.