רפאל פטאי
מחקריו

פטאי פרסם בחייו כארבעים ספרים ומאות מאמרים בנושאים שקשורים לפולקלור יהודי, אנתרופולוגיה של המזרח התיכון והיסטוריה יהודית.
היה עורך של סדרת הספרים "Jewish Folklore and Anthropology series" של אוניברסיטת ויין במישיגן. כיום הסדרה קרויה על שמו.
בשנת 1947 פרסם פטאי שני ספרים רחבי היקף. "מדע האדם: מבוא לאנתרופולוגיה", ספר לימוד למדע האנתרופולוגיה, שכלל פרקים העוסקים בנושאים: מוצא האדם והגזעים, הלשון, הכלים, המזון, הרכוש והמסחר, המשפחה והשבט. הספר השני, "אדם ומקדש במיתוס היהודי העתיק" (Man and Temple in Ancient Jewish Myth and Ritual), התפרסם באנגלית, ועסק בניתוח הטקסים והמנהגים שנערכו בבית המקדש. בספר טען שהיהודים לא היו האנשים היחידים שמרכז הפולחן שלהם היה סביב מקדש, והמוטיבים של הטקסים שנערכו בו היו קיימים בתרבויות הסובבות את היהודים באותה תקופה במזרח הקרוב. לדוגמה טקס שמחת בית השואבה, ניסוך המים ונענוע הלולב בסוכות הוא בעל מוטיבים של טקסים פגאניים דומים להבטחת פוריות וגשם לקראת החורף.
בשנת 1953 פרסם באנגלית את הספר "ישראל בין מזרח ומערב", על החברה הישראלית בו טען כי החברה האשכנזית עושה "דיסקולטורציה" ואקולטורציה (תירבות) (ביטול תרבות אחת והקניית תרבות אחרת) בקרב העולים המזרחים.
בשנת 1964 פרסם אנגלית את הספר "מיתוסיים עבריים: ספר בראשית", יחד עם הסופר הבריטי רוברט גרייבס, איתו היה בקשרי ידידות במשך שנים רבות. בספר זה נערכת השוואה בין סיפורי ספר בראשית לבין מיתולוגיה יוונית ומיתוסים אחרים במיתולוגיה של המזרח הקדום. בהם סיפורי גן עדן ומיתוסים של מבול שהיו משותפים לכל תרבויות האזור. סיפורי הבריאה דומים בקוויהם הכלליים לסיפורים דומים מעמי בבל וכנען. בסיפורי האבות מתגלים סימני היכר של תרבויות קדומות, לדוגמה האגדה על בני יעקב שנולדו כביכול כל אחד עם אחות תאומה שאיתה התחתן כל אחד, מעידה על תקופה בה סגדו לאלים ואלות באופן שווה. הם גם קשרו את בית אל (אבן קדושה) עם המלה היוונית, "בייטילוס", המציינת עמוד בצורת חרוט, שהיו מושחים אותו לעיתים בשמן, ביין או בדם ואשר האל היה שוכן בתוכו. לדעתם עבר השם ליוונית מפיניקית. טקסים מסוג זה מוזכרים גם בתנ"ך. בשנת 1989 פרסם מהדורה חדשה ומורחבת של הספר "מיתוסיים עבריים" (Hebrew myths).
בשנת 1967 פרסם את ספרו פורץ הדרך "האלה העבריה" (The Hebrew Goddess), הכולל סקירה מקיפה, ממקורות ארכאולוגיים, סיפרותיים והשוואתיים על תקופת המקרא, המגיעה למסקנה שאלוהי ישראל נעבד יחד עם אשתו, האלה אשרה, בפולחן משותף. ורק רפורמות מאוחרות ביטלו אמונה עממית זאת. בין ההוכחות מהמקרא שהביא פטאי היו: שאליהו הנביא (וכן אלישע ויהוא מלך ישראל) נלחמים בפולחן הבעל, אבל אינם יוצאים נגד פולחן האשרה של שומרון שהיה נפוץ ומוזכר בתנ"ך פעמים רבות. וכשירמיהו הנביא מוכיח את גולי יהודה במצרים (ירמיהו פרק מ"ד ובמיוחד, (15-20 שהחורבן בא בגלל חטאים ליהוה, עונים לו "כל האנשים" שהחורבן בא בגלל הרפורמה של יאשיהו, ובמיוחד מפני שהיהודים חדלו ל"קטר למלכת השמיים ולהסיך לה נסכים, כאשר עשינו אנחנו ואבותינו מלכינו ושרינו בערי יהודון ובחוצות ירושלים, ונישבע להם ונהיה טובים ורעה לא ראינו". בנוסף כתב פטאי שהאמונה באשתו של אלוהי ישראל הייתה קיימת אצל יהודי יב, ושם אשתו של האלוהים אצלם היה 'ענת בית אל', כפי שניזכר בכתביהם. שהכרובים, ובמיוחד בבית־המקדש השני. שהיו מפוסלים כזכר ונקבה המחבקים זה את זה, סימלו את הדואליות האלוהית. ובזמן העלייה לרגל, היו מראים את הכרובים לעולי הרגל והיו אומרים להם: "ראו חיבתכם לפני המקום, כחיבת זכר ונקבה".
בשנת 2013 יצאה לאור "האנציקלופדיה לפולקלור ומסורת יהודיים" (Encyclopedia of Jewish Folklore and Traditions) עליה עבד פטאי עשרות שנים, אך מעולם לא השלים אותה. פרופסור חיה בר-יצחק, מחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה, לקחה על עצמה את המשימה להשלים אותה וגייסה ועדה מייעצת של עשרה חוקרים, וכן כמאה חוקרים שתרמו ערכים לאנציקלופדיה בתחומי התמחותם.