stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דואולינגו
שירותים > Duolingo Math

Duolingo Math היא אפליקציה לנייד ללימוד מתמטיקה יסודית בצורה דומה לאפליקציה המקורית, שפורסמה באוקטובר 2022. כרגע היא זמינה רק במכשירי iOS. באוקטובר 2023 הוכרז ש-Duolingo Math ביחד עם Duolingo music תתאחד עם אפליקציית Duolingo ללמידת שפות. נכון לדצמבר 2024, השירות זמין ב-iOS וב-Android במגוון שפות.
שירותים > Duolingo music

במרץ 2023, על פי הדיווחים, Duolingo פיתחה קורס מוזיקה חדש שיאפשר למשתמשים ללמוד איך לקרוא ולנגן מוזיקה דרך חוויית הלמידה המותאמת שלו. ב-11 באוקטובר 2023, Duolingo חשפה רשמית את Duolingo Music ב-יוטיוב שורטס, פלטפורמה חדשה בתוך האפליקציה הקיימת המספקת לימוד מוזיקה בסיסית באמצעות פסנתר, תופים ושיעורי תווים. באוקטובר 2023 הוכרז ש-Duolingo music ,Duolingo Math ו-Duolingo יתאחדו לאותה אפליקציה. נכון לדצמבר 2024 השירות זמין ב-iOS וב-Android במגוון שפות.
הערות שוליים

↑  Sabrina Ortiz, Duolingo פותחת רשימה המתנה לקורס המוסיקה החינמי החדש שלה, הנה איך להיכנס, באתר ZDNET, ‏11 באוקטובר 2023 (באנגלית)
↑  אפליקציות לימוד שפות הפופולריות ביותר לפי מספר הורדות מעודכן לספטמבר 2023, באתר Statista (באנגלית)
↑  שחר סמוחה, ‏מה אתם תורמים לאנושות בכל הקלדת קאפצ'ה? ראיון עם ממציא השיטה, באתר גלובס, 9 במאי 2012
↑  Drippler -http://drippler.com/motorola/droid_4#!945520 Duolingo: Learn a New Language Your Way
↑  "Online Education as a Vehicle for Human Computation". National Science Foundation.
↑  "Learn a language, translate the web". NewScientist.
↑  Duolingo (language tool): What language is Duolingo written in? - Quora
1 2  "How The Creator of CAPTCHA Will Translate The Entire Internet". FastCompany.
↑  ההודעה על כך בפורום דואולינגו (באנגלית)
↑  frederic lardinois, frederic lardinois, techcrunch.com, 1 באוגוסט 2018 (באנגלית)
↑  Dan Whateley, JP Mangalindan, Meet the TikTok whisperers helping 10 top brands stand out on the app — from Netflix to Duolingo, Business Insider (באנגלית אמריקאית)
↑  Gifford, Bill (2022-12-02). "האם דואלינגו יכולה באמת ללמד אותך ספרדית?". Bloomberg Businessweek (באנגלית). נבדק ב-2022-12-02.
↑  Duolingo Launches Music and Math on Its Flagship App
↑  כנס Duocon 2024, באתר יוטיוב, ‏31 באוקטובר 2024
↑  הודעת החברה על סיום תוכנית ההתנדבות (באנגלית)
↑  הכירו את מסלול הלמידה החדש של Duolingo, באתר Duolingo Blog, ‏2022-05-06 (באנגלית)
↑  Huynh, Duy; Zuo, Long; Iida, Hiroyuki (2016). "Analyzing Gamification of "Duolingo" with Focus on its Course Structure". Games and Learning Alliance. Lecture Notes in Computer Science (באנגלית). Vol. 10056. Springer, Cham. pp. 268–277. doi:10.1007/978-3-319-50182-6_24. ISBN 978-3319501819.
↑  Learn a language for free, Duolingo
↑  张洁, Language-learning app Duolingo bullish on Chinese market - Chinadaily.com.cn, www.chinadaily.com.cn
1 2 3 4 5 6 7 8 9  בגרסת בטא
1 2  Duolingo team, דואלינגו מביא שפה, מתמטיקה ומוסיקה מתחת לגג אחד!, באתר duolingo blog, ‏11 באוקטובר 2023 (באנגלית)
| שינון בסירוגין |
| --- | --- | --- |
| מונחים | שינון בסירוגין • השפעת ריווח • בדיקת השפעה  • עקומת שכחה • כרטיס זיכרון • זיכרון • מערכת לייטנר • קריאה מצטברת |  |
| תוכנת לימוד | רשימה של תוכנות כרטיסי זיכרון • אנקי • דואולינגו • קוויזלט • סריגו • קובוקרדס • קורס הירו • קראם • cram.com • אספנדל לירנינג • הילו אינגליש • מימרייז • נמוזין • אופן קרדס • סקריטר • סופר ממו • סינאפ |  |
| מתמחים | פול פימסלר • סבסטיאן לייטנר • פיוטר ווזניאק |  |
| חוקרים | הרמן אבינגהאוס • תומאס לדאואר • רוברט א. ביורק • ססיל אלק מייס • האל פאשלר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: b763f602-0878-4947-b0cb-b5f900561a3c 
אפליקציית דואולינגו כפי שהיא נראית במכשיר סמארטפון
אנדרו גרהם-דיקסון

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1960 (בן 64) בית הספר וסטמינסטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר וסטמינסטר, מכון קורטולד לאמנות, כרייסט צ'רץ' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 www.andrewgrahamdixon.com
 
אנדרו מייקל גרהם-דיקסון (נולד ב-26 בדצמבר 1960) הוא היסטוריון אמנות, מבקר אמנות, סופר ושדרן בריטי. הוא משמש כמבקר האמנות הראשי בעיתונים "The Independent" ו-"The Telegraph" ומגיש סדרות דוקומנטריות על אמנות עבור ה-BBC. כמו כן, השתתף בחמש עונות של הסדרה "Italy Unpacked", שבה חקר את התרבות והמטבח האיטלקי לצד השף ג'ורג'יו לוקטלי. הוא כתב מספר ספרים העוסקים באמנות ובאמנים, בהם ביוגרפיה של הצייר קאראווג'ו, שהייתה מועמדת לפרס סמואל ג'ונסון לספרות עיונית.
ראשית חייו והשכלה

גרהם-דיקסון נולד בלונדון, בנם של עורך הדין אנתוני פיליפ גרהם-דיקסון (1929–2012) והעיתונאית מרגרט סוזן "סו" וילאר (1931–2010). הוא למד בבית הספר וסטמינסטר ולאחר מכן המשיך ללימודי ספרות אנגלית באוניברסיטת אוקספורד. בהמשך למד לתואר נוסף במכון קורטולד לאמנות בלונדון.
קריירה

גרהם-דיקסון החל את דרכו ככותב ב-"The Sunday Correspondent", ולאחר מכן שימש כמבקר האמנות הראשי של "The Independent" עד 1998, אז עבר לתפקיד דומה ב-*The Sunday Telegraph*. הוא זכה שלוש פעמים ברציפות בפרס "עיתונאי האמנות של השנה" (1987–1989).
במהלך הקריירה שלו הפיק והגיש סדרות דוקומנטריות רבות עבור ה-BBC, ביניהן "ההסטוריה של האמנות הבריטית" (1996), "רנסאנס" (1999), "קרוואג'ו" (2002), " Drawing" (2005), "סודות האמנות of Spain" (2008), ,אמנות של רוסיה" (2009), "האמנות של אמריקה" (2011) ו-"האמנות של סין"" (2014). בשנת 2018 הוביל את הסדרה "כח ותשוקה, הסיפור ל האוסף המלכותי הבריטי", שסקרה את האוסף המלכותי.
בנוסף, כתב מספר ספרים על אמנות, בהם "מיכאלאנג'לו והקפלה הסיסטינית" (2007)" ו-Caravaggio: A Life Sacred and Profane" (2010)".
מחלוקת בקיימברידג'

בנובמבר 2021 נאסר על גרהם-דיקסון לשוב ולהרצות באיחוד קיימברידג' לאחר שהשמיע במסגרת דיון קטע מתוך נאום של אדולף היטלר, במטרה להדגים את השקפת עולמו האמנותית של היטלר. בעקבות הסערה שהתעוררה, התנצל גרהם-דיקסון על דבריו. מספר דמויות ציבוריות, בהן הסופר לואי דה ברנייר והשחקן ג'ון קליז, יצאו להגנתו, והאיסור על הופעותיו באיחוד בוטל.
חיים אישיים

גרהם-דיקסון נשוי ואב לארבעה ילדים. הוא מתגורר במזרח סאסקס.
פרסומים נבחרים

A History of British Art (1995)
Michelangelo and the Sistine Chapel (2007)
Caravaggio: A Life Sacred and Profane (2010)
סדרות טלוויזיה נבחרות

A History of British Art* (1996)
Caravaggio* (2002)
Art of Spain* (2008)
Art of China* (2014)
Italy Unpacked* (2013–2018)
איש החול (סיפור קצר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  א.ת.א. הופמן 
 שפת המקור:  גרמנית 
 סוגה:  ספרות מופת, ספרות אימה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1817 
 
אוסף הסיפורים Die Nachtstücke (יצירות הלילה), ברלין, 1817
"איש החול" (1816, בגרמנית: Der Sandmann) הוא סיפור קצר מסוגת ספרות האימה שכתב א.ת.א. הופמן. הוא התפרסם בשנת 1817 בספר הסיפורים "Die Nachtstücke" (גרמנית: יצירות הלילה).
הסיפור עוסק באיש צעיר בשם נתנאל, אשר משוכנע כי אחד מחבריו של אביו הוא למעשה איש החול, יצור מהאגדות אשר מבקש לגנוב את עיני הילדים ולתיתן למאכל לילדיו שעל הירח.
לאורך השנים עורר הסיפור עניין רב ונחשב כסיפור מופת וציון דרך תרבותי: זיגמונד פרויד כתב עליו מאמר בפסיכואנליזה, הוא עובד לכמה וכמה אופרות ומופעי מחול, וכן מוזכר ומצוטט במגוון יצירות.
תקציר העלילה

נתנאל הוא סטודנט צעיר שרדוף מילדותו במחשבות ופחדים מאדם בשם קופליוס הקשור במות אביו. נתנאל זוכר שאביו היה נוהג לקבל בחדר עבודתו בלילות את קופליוס, אורח מסתורי ולא נעים, והשניים עסקו ככל הנראה בניסויים באלכימיה. עוד הוא זוכר שאימו כינתה את קופליוס "איש החול". נתנאל ניסה לשאול אותה על כך, אך היא פטרה את העניין בשוויון נפש ואמרה שזה מה שנהגה להגיד לילדים כשהגיע הזמן לישון. נתנאל לא ויתר ושאל את המטפלת של אחותו הקטנה, אשר הסבירה לו שאיש החול הנורא מגיע כשילדים לא הולכים לישון, זורה חול בעיניהם עד שהן יוצאות מחוריהן, ואז לוקח את העיניים בשק ומאכיל בהן את ילדיו.
נתנאל זוכר שלילה אחד הסתתר בחדר אביו על מנת לראות את מעשיו של איש החול. קופליוס עבד ליד האח והוציא "חומרים בוהקים" מתוך האש, ואז צר מהם בפטיש דמויות פנים ללא עיניים. למראה המעשים המבעיתים נתנאל צרח והתגלה, וקופליוס איים עליו שיזרוק גחלים לעיניו, אך אביו התחנן כי יורשה לו לשמור על עיניו, ונתנאל התעלף. שנה לאחר מכן, באחד מהביקורים הבאים של קופליוס נהרג אביו בפיצוץ מסתורי, אלא שהכוויות בפניו נעלמו לפני הקבורה. בעקבות התקרית קופליוס נעלם בלי להשאיר זכר.
כעת נתנאל מאמין שסוחר נודד בשם ג'וזפה קופולה שהגיע לעיר הוא לא אחר מאשר איש החול הנורא. טראומת ילדותו של נתנאל נוגעת לליבה של קלרה, אהובתו, אך היא משוכנעת שהאימה היא פרי דמיונו בלבד ודוחקת בו להפסיק לחשוב על קופליוס/קופולה. נתנאל משתכנע בצדקתה ומניח לפחדיו.
נתנאל חוזר ללימודים. ביתו נמצא מול ביתו של פרופסור בשם ספאלנזאני, אשר מיודד עם קופולה, הסוחר הנודד אשר קריאתו ברחובות שוב ושוב "עיניים יפות, עיניים יפות!" מחרידה את נתנאל עד שלבסוף הוא מבין שהכוונה היא למשקפיים ומשקפות. הוא קונה ממנו משקפת כדי שיצליח להציץ באולימפיה, בתו של הפרופסור: מצד אחד הוא מתרשם ממנה עמוקות, ומצד שני מבטה הקבוע ועמידתה של אולימפיה ללא ניע מטרידים אותו.
נתנאל מחליט להציע נישואין לאולימפיה, אך כשהוא מגיע לביתה הוא מוצא עצמו בעיצומו של מאבק בין ספאלנזאני לקופולה, שנלחמים על אולימפיה ומתווכחים מי מהם ייקח את העיניים ומי את המנגנון המכני. מתברר שאולימפיה לא הייתה אלא אוטומטון, ולא נערה בשר ודם. קופולה, המתגלה כעת כקופליוס, מנצח במאבק, ונמלט עם הגוף חסר החיים וחסר העיניים. למראה עיניה של אולימפיה המוטלות על הרצפה, פונה נתנאל לחנוק את הפרופסור ובעקבות זאת מאושפז בבית חולים לחולי נפש. לסיפור האוטומט הייתה השפעה נרחבת על החברה, כאשר אוהבים רבים בדקו האם נשותיהם הן בובות או נשים בשר ודם.
נתנאל מתאושש מהטירוף שאחז בו ומחליט להתחתן עם קלרה. יום אחד הוא וקלרה מטפסים על צריח כנסייה כדי להשקיף על הנוף. בהביטו בנוף דרך המשקפת שקנה מקופולה, רואה נתנאל את קלרה מבעד לעדשה. הטירוף שוב מכה בו, והוא מנסה לדחוף את קלרה מהמגדל. לותאר מציל אותה ובקהל שנאסף מופיע גם קופליוס. נתנאל קורא לעומתו "עיניים יפות, עיניים יפות!" ומזנק מעל המעקה אל מותו. קופליוס נעלם בהמון.
דמויות

נתנאל (שפירושו "מתת האל"): גיבור נרקיסיסטי בעל תחושת שליחות מאנית.
קלרה (שפירושה "המוארת"): ארוסתו הנבונה של נתנאל, בעלת מזג שליו אך נחוש.
לותאר: אחיה של קלרה וחברו של נתנאל.
קופליוס: איש מעורר פחד, אשר ייתכן והיה מעורב במות אביו של נתנאל.
קופולה: סוחר איטלקי בברומטרים ועדשות, נתנאל מזהה אותו כקופליוס.
אביו של נתנאל: אלכימאי שמתרועע עם קופליוס ומוצא את מותו בילדותו של נתנאל.
ספלנזאני: פרופסור שמשתף פעולה עם קופולה בבניית האוטומטון שנראה כאולימפיה.
אולימפיה (שפירושו "היא שמגיעה מאולימפוס" בהקשר הקלאסי): "בתו" של הפרופסור ספאלנזאני, שמתגלה מאוחר יותר כאוטומטון, או בובה מכנית.
הפניות לפולקלור

הסיפור מבוסס על איש החול, דמות מהאגדות, שתפקידו להביא חלומות לילדים (ולבני אדם באופן כללי) בשנתם, בכך שהוא מפזר חול קסום על עיניהם. בעוד שבאגדות הוא מתואר כדמות חיובית או לכל היותר נייטרלית, בסיפור זה הפך הופמן את דמותו למחרידה, כך שמדובר במעין גרסה אפלה לדמות המוכרת מהאגדות.
פרשנויות

גיבור הסיפור, נתנאל, מצוי בקונפליקט פסיכולוגי כשהוא מתלבט בין הזיה למציאות. נתנאל נאבק כל חייו בטראומה שחווה בילדותו במפגש עם איש החול. עד סוף הסיפור לא מובהר האם החוויה הייתה אמיתית או רק חלום או הזיה של נתנאל הצעיר. הטקסט מייצר אצל קוראים שתי הבנות סותרות: אמונתו של נתנאל כי יש כוח אפל השולט בו, מול ההנחה של קלרה כי פחדיו מקורם ביסוד פסיכולוגי בלבד.
הופמן מקפיד כל העת שלא להכריע בין אותן תפיסות מנוגדות: מצד אחד נמצאת קלרה, ששמה (מוארת") רומז לעידן הנאורות. על פי תפיסה זו, איש החול אינו אלא מעשיית ילדים וכל האירועים שנתנאל זוכר לא התרחשו במציאות, אלא רק בדמיונו. מול תפיסה זו עומדת פרשנותו של נתנאל עצמו, שמייצגת את העמדה הרומנטית, בייחוד הרומנטיקה הגרמנית האפלה, שעל פיה ישנם דברים שאינם נתפסים בשכל ושאותם אין המדע יכול להסביר, ואף על פי כן הם קיימים.
זיגמונד פרויד הקדיש לסיפור מאמר בו הוא דן במושג בשם "האל-ביתי" - תחושה בלתי נוחה המתעוררת למראה משהו מוכר אך בו זמנית זר.
הדמות של קופליוס/קופולה יכולה להיחשב כדמות אמיתית, אך גם כמטאפורה, המייצגת את הצד האפל בתוך נתנאל.
ביקורת על התפקיד הפאסיבי של נשים בחברה: הציווי החברתי דורש מהן לעסוק בריקוד ובנגינה אך להמעיט בדיבור ולא להביע את דעתן. כך, אולימפיה כמעט שאינה אומרת דבר אך נתנאל משוכנע שהיא נענית לחיזוריו. כשמתגלה כי היא בובה מכנית, ממהרים גברים רבים לבחון האם נשותיהם מסוגלות לדבר ולזוז באופן ספונטני על מנת לוודא שהן אינן אוטומטונים כאולימפיה.
עיבודים לאופרה ובלט

לאורך השנים משך הסיפור תשומת לב ונעשו מספר עיבודים שלו לאופרה ולבלט:
1852: הבובה מנירנברג (צרפתית: La poupée de Nuremberg), אופרה קומית מאת אדולף אדם
1870: אלמנטים של הסיפור הותאמו מאוחר יותר (באופן רופף) לבלט קופליה.
1881: הסיפור מופיע במערכה הראשונה באופרה סיפורי הופמן מאת אופנבאך.
1896: הבובה - אופרה, מאת אדמון אודראן
2002: הסיפור משמש בסיס לאופרה "איש החול"בהפקת תיאטרון Target Margin בניו יורק; ליברית מאת דייוויד הרסקוביץ ודאגלס לנגוורת'י; מוזיקה מאת תומאס קבאניס.
2006: דר סנדמן, בלט שנכתב עבור בלט שטוטגרט, כוריאוגרפיה: כריסטיאן שפאק.
בתרבות

הסיפור נחשב לסיפור מופת אשר נלמד תכופות (למשל כאן, וכאן(הקישור אינו פעיל)), וכן מוזכר ומצוטט במגוון יצירות ומשמש השראה לרבות אחרות. בין האזכורים הרבים שלו ניתן למנות את:
1991: הסיפור הוא הבסיס לסרט האנימציה סטופ-מושן , איש החול, שיצר פול ברי, שהיה מועמד לאוסקר.
1991: השיר Enter Sandman של להקת מטאליקה מבוסס על "איש החול" בגרסתו האפלה של הופמן.
2000: איש החול, סרט של האחים טאקט המבוסס באופן רופף על סיפורו של הופמן.
2007: להקת The Residents הוציאה את האלבום. The Voice of Midnight כחידוש עדכני לסיפור.
2018: איש החול היה אחד משלושת סיפורי הופמן שהופיעו בהצגת האנימציה הרוסית הופמניאדה באוקטובר 2018.
תרגום לעברית

הסיפור תורגם לעברית בפעם הראשונה בשנת 1986 בתרגומה של נילי מירסקי, בספר "קדירת הזהב וסיפורים אחרים" (ספרי סימן קריאה, הוצאת הקיבוץ המאוחד).
בשנת 1983 נכלל בספר "סיפורי הופמן" הכולל חמישה סיפורים מאת המחבר, אף הוא בתרגום נילי מירסקי ובהוצאת הקיבוץ המאוחד. מהדורה מתוקנת של הספר יצאה בשנת 1990, ושוב ב-2018, בצירוף אחרית דבר מאת נילי מירסקי.
בשנת 2006 הופיע באנתולוגיה מחווה לשישה סופרים של המאה התשע-עשרה בהוצאת עם עובד.
בשנת 2012 יצא לאור כתוספת לתרגום מחודש למאמרו של פרויד האלביתי, בתרגום רות גינזבורג בהוצאת רסלינג.
הערות שוליים

↑  האלביתי – רסלינג הוצאת ספרים
↑  עלית קרפ, אהבה שאין לה כתובת, באתר הארץ, 4 באפריל 2007
↑  Keep it in Motion - Classic Animation Revisited: 'The Sandman', Animation World Network (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425156405171  BnF: cb121144199 (data)  GND: 4198693-3  LCCN: no97072993  SUDOC: 029538904  VIAF: 180040549   WorldCat (עם VIAF): 180040549
דנה כוגן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בדצמבר 1928 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  5 בנובמבר 2021 (בגיל 92)
 שם לידה:  ורדנה הורוביץ 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה"  סמינר הקיבוצים 
 בן או בת זוג:  נתן כוגן 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
דנה עם אמה, מרים, בחוף תל אביב, 1934
דנה כוגן (1 בדצמבר 1928 – 5 בנובמבר 2021) הייתה במאית ומפיקת טלוויזיה, ממייסדות הטלוויזיה החינוכית ובהמשך מנהלת מחלקת הדרמה בטלוויזיה הישראלית.
קורות חיים

דנה כוגן נולדה בתל אביב בשם ורדנה הורוביץ, בתם של השחקנית מירה (לבית לוין) ושל הסופר יעקב הורביץ, מי שהיה עורך המוסף לספרות של עיתון הארץ. בהיותה כבת 7 נפרדו הוריה ואמה מירה נישאה למשורר, המחזאי והמתרגם הנודע אברהם שלונסקי. סבה מצד אמה היה המחנך דוד לוין, יו"ר הסתדרות המורים ומנהל בית המדרש למורים ולגננות לוינסקי שאצלו ואצל סבתה התגוררה לאחר גירושי הוריה.
בהיותה בת של סופר, הכירה דנה מגיל צעיר מאוד את חבורת הסופרים והמשוררים של תל אביב, רבים מהם היו מבאי בית הוריה ובית סבה וסבתה, שם גם ספגה מגיל צעיר מאד את האהבה לתרבות ספרות שירה.
את לימודיה התחילה בבית הספר בית החינוך ע"ש א"ד גורדון בתל אביב. אולם בכיתה ב' עברה ללמוד בגימנסיה הרצליה, שם למדה עד כתה י"ב. בשנת 1947 לאחר סיום לימודיה בגימנסיה התגייסה לפלמ"ח יחד עם חבריה משבט צופי גימנסיה הרצליה. הייתה חברה בהכשרת הצופים ד' (בית השיטה) עין גב. חברי ההכשרה המגויסת התאמנו ועבדו בקיבוץ בית השיטה והוצבו בפלוגה ד' ובהמשך בפלוגה א' בגדוד השלישי של חטיבת יפתח, שם שירתה כאלחוטאית וקשרית בחטיבה. בנוסף הייתה שדרית בתחנת רדיו מקומית של ההגנה "קול הגליל" שפעלה מרפת באיילת השחר ושידרה הודעות לתושבי האזור. יחד עם דנה ניהל את תחנת "קול הגליל" גיל אלדמע שניגן באקורדיון את אות הפתיחה של משדרי התחנה.
עם סיום מלחמת העצמאות הייתה עם חברי ההכשרה שהקימה את קיבוץ פלמחים אולם לאחר שנה וחצי עזבה את הקיבוץ והלכה ללמוד הוראה בסמינר הקיבוצים. לאחר סיום לימודיה בסמינר החלה לעבוד כמורה בבית החינוך לילדי עובדים בתל אביב. לאחר מספר שנים כמורה החליטה לפרוש מהוראה. תקופה מסוימת עבדה כעוזרת במאי בתיאטרון הקאמרי עם הבמאים שמואל בונים וגרשון פלוטקין, אולם בשלב מסוים קיבלה הצעה מאשת הרדיו לאה פורת להצטרף לקול ישראל. תחילה עבדה במדור לספרות ובמדור הדרמה, שם הפיקה תסכיתים ותוכנית ספרות שבועית מדי יום שישי. בשנת 1964 נשלחה על ידימ מנהל קול ישראל חנוך גבתון לפריז להשתלמות בלימודי טלוויזיה אולם ימיה בפריז לא היו ארוכים. כעבור חודשים ספורים קיבלה מסר ממשה חובב מנהל קול ישראל דאז לפיו הוא מבקש שתחזור לארץ כי מקימים בישראל טלוויזיה לימודית. ואכן, כוגן הצטרפה לצוות ההקמה של הטלוויזיה הלימודית, שם שימשה כבמאית ראשית ומפיקה של תוכניות בבוטניקה ובזואולוגיה, הפיקה סידרה על סיפורים עבריים, וכמובן תוכניות ילדים למיניהן.
כאשר הוקמה הטלוויזיה הישראלית בסוף שנות ה-60, הצטרפה לצוות עובדי הטלוויזיה כמפיקה ובמאית. בשנת 1972 הפיקה לטלוויזיה סדרת ילדים שנקראת "אות, אות, אות". התוכניות עסקו באותיות הא-ב כשכול תוכנית מוקדשת לאות בא-ב, וכן הפיקה בתחילת שנות ה-70 את התוכנית "משחקצב" משדר שבועי לילדים והורים. כמו כן, הייתה מפיקה בכירה של תוכניות תרבות, אמנות ודרמה: "ליל העשרים" (סובול), "הו, הו יוליה" (קישון) ועוד. במהשך מונתה כוגן למנהלת מחלקת הדרמה בטלוויזיה הישראלית והייתה אחראית, בשיתוף אחרים, לקידום ופיתוח תסריטים וסדרות טלוויזיה רבות ובניהן הסדרה מישל עזרא ספרא ובניו (עיבוד ובימוי ניסים דיין), ובשנת 1986 הפיקה את הדרמה לחם, בביומו של רם לוי שזכתה בשנה זו בתחרות היוקרתית של פרס איטליה כתוכנית הדוקומנטרית הטובה באירופה. ב-1992 הפיקה את הסרט "בּוּצֵ'ה" גם כן בבימויו של רם לוי. ב-1997 פרשה כוגן לגמלאות.
בשנת 1988, הקימה עם חיים חפר ועם אחרים את עמותת 'אוהלי פלמ"ח' שמטרתה הייתה לתעד את הפלמ"ח בסרטים דוקומנטריים, סרטי תעודה על הפלמ"ח ומלחמת העצמאות, המאבק בבריטים, העפלה, ועוד. דנה הפיקה כ-18 סרטים בהם תיעדה את תולדות הפלמ"ח מהקמתו ועד פירוקו, כולל קרבות מלחמת העצמאות.
משפחה

בשנת 1951 נישאה כוגן לשחקן הקאמרי נתן כוגן ובשנת 1954 נולדה בתה הבכורה טלי-חמוטל. בשנת 1962 נולדה בתה השנייה איילת שהיא מוזיקאית, מלחינה ומעבדת לתיאטרון קולנוע וטלוויזיה. נכדתה של דנה היא ענת כוגן זמרת ושחקנית תיאטרון.
בריגיטה האס

בריגיטה האס (בגרמנית: Brigitte Haas‏; נולדה בשנת 1964) היא פוליטיקאית ועורכת דין מליכטנשטיין שעתידה לכהן כראש ממשלת ליכטנשטיין החל מ-20 במרץ 2025.
ביוגרפיה

האס גדלה בשאן שבליכטנשטיין. היא השלימה התלמדות במנהל המדינה של ליכטנשטיין, ולאחר מכן למדה משפטים באוניברסיטת ציריך. בין השנים 2004–2019 שימשה כסגנית מנכ"ל לשכת המסחר והתעשייה של ליכנשטיין, והחל מאוגוסט 2019 משמשת כמנכ"לית הלשכה.
האס הייתה מועמדת מפלגת האיחוד הפטריוטי של ליכטנשטיין בבחירות לפרלמנט בשנת 2025, בהן זכתה מפלגתה. היא תושבע לתפקיד ראש ממשלת ליכטנשטיין ב-20 במרץ 2025, ולהיות האישה הראשונה שמשמשת בתפקיד זה.
חיים אישיים

האס מתגוררת בוואדוץ שבליכטנשטיין ונשואה להוברט אוספלט.
הערות שוליים

↑  Für Brigitte Haas könnte sich bald ein Kreis schliessen (Abo), Vaterland online, ‏2024-09-27
1 2 3  Präsentation des VU-Regierungsteams für die Landtagswahlen 2025, Vaterland online, ‏2024-08-19
↑  Frischer Wind für Liechtenstein, www.vu-online.li (בגרמנית)
↑  Liechtenstein wird erstmals von einer Frau regiert, Schweizer Radio und Fernsehen (SRF) (בגרמנית)
↑  The tiny Alpine principality of Liechtenstein is set to get its first female prime minister, AP News, ‏2025-02-10 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1355873436  VIAF: 14173969792923392342   WorldCat (עם VIAF): 14173969792923392342
בודיקיאה

| --- | --- |

 לידה:  30? בריטניה, רומא העתיקה 
 התאבדה:  61  (בגיל 31 בערך) בריטניה, רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  פרסוטאגוס 
 
פסל בודיקה ובנותיה בוסטמינסטר, לונדון
בודיקיאה או בודיקה (בלטינית: Budicca, Boudicca, Boudica, Boadicea, Buduica, או Bonduca; נולדה בשנת 26 לספירה ונפטרה ככל הנראה בשנת 61 לספירה), הייתה ראש שבט איקני, מלכה לוחמת שהנהיגה מרד נגד השלטון הרומאי ששלט באיים הבריטיים, בשנת 61 לספירה (תקופת שלטונו של הקיסר נירון).
מרד זה מתואר בספריהם של ההיסטוריונים טקיטוס (בספריו "ספרי השנים" ו"אגריקולה") ודיו קסיוס (בספרו "ההיסטוריה הרומאית").
היסטוריה

המלך פרסוטאגוס, בעלה של בודיקיאה, היה מלכם של בני שבט האיקני, שבט קלטי ששכן באזור של אנגליה הקרוי כיום נורפוק. שטח זה היה מחוץ לאזור השלטון הרומי, ומאחר שהשבט תמך ברומאים בזמן הכיבוש הרומי בשנת 43 לספירה, זכה השבט לאוטונומיה מסוימת מהקיסר קלאודיוס.
בשנת 47, בעת שהמושל הרומאי פובליוס אוסטוריוס (אנ') ניסה לקחת מהאיקנים את נשקם, מרדו האיקנים, אולם מרד זה דוכא על ידי המושל. ככל הנראה מונה פרוסטאגוס למלך על ידי המושל בשל דעותיו ובשל תמיכתו בשלטון הרומי. פרסוטאגוס, משיקולים פוליטיים, הכריז כי הקיסר הרומי היה היורש של ממלכתו, יחד עם שתי בנותיו.
על פי הנוהג השבטי, בנות היו יכולות לרשת את ההנהגה אבל החוק הרומי התיר ירושה רק לגברים, לכן, לאחר מותו של פרסוטאגוס סופחה ממלכתו לתחום השלטון הרומאי, ובהתאם איבדו האצילים את מעמדם ורכוש המלך הפך רכוש המושל הרומי. האצולה האיקנית שהונהגה על ידי בודיקיאה התנגדה לצעד זה ובתגובה, על פי טקיטוס, בודיקיאה הולקתה, ובנותיה נאנסו. בספרו של דיו קאסיוס מצוין כי המלווים הרומיים (ובהם סנקה הצעיר) דרשו את תשלום כל חובותיהם - ככל הנראה פרסוטאגוס חי בפאר רב במימון הלוואות רומאיות, ולכן עם מותו הפכו נתיניו חייבים של המלווים.
היסטוריה > סיבות המרד

לדברי טקיטוס וקסיוס דיו סיבת המרד המרכזית היא החמסנות של הרומאים. דיו מספר בנוסף שמלווים רומאים, וראש להם סנקה, אילצו את האיקנים לפרוע סכומים עצומים שהלוו להם, וזה מוטט אותם. טקיטוס אינו מזכיר זאת. סיים מעלה השערה, שדיו נגרר אחרי שנאתו לסנקה, והוא דוחה את הסיפור. גורם אחר שמציין טקיטוס הוא מעשי הנבלה שעשו קציני הצבא ופקידי המכס במלכת האיקנים, בבנותיה ובאצולה שלהם. באגריקולה, טקיטוס מציע סיבה שלישית, והיא התמרמרותם על גיוס אנשיהם לחילות העזר של הצבא הרומאי.
מקורות היסטוריים לסיפורה של בודיקה

טקיטוס, שהיה החשוב בהיסטוריוני רומא במאה הראשונה לספירה, התעניין במיוחד במרד בבריטניה מאחר שגנאיוס יוליוס אגריקולה - חתנו והנושא של ספרו הראשון, שירת בבריטניה מספר פעמים. קרוב משפחה זה נתן לטקיטוס "דיווחים מהשטח" אשר שימשו מקור לספריו ההיסטוריים ולתיאור מרד בודיקיאה.
מקורותיו של דיו קסיוס פחות ידועים, וככל הנראה התבסס על טקיטוס.
דיו קסיוס מתאר את בודיקיאה כאישה גבוהה עם קול רם ושיער אדום ארוך המגיע עד ברכיה. תיאור נוסף שהוא מביא מתאר את לבושה - שרשרת זהב, ושמלה מרובת צבעים וכן גלימה המוחזקת על ידי תליון. לדבריו היא נהגה לשאת חנית ארוכה.
בודיקה או בודיקיאה?

עד לאחרונה[דרושה הבהרה] היה נפוץ יותר הכינוי בודיקיאה, המתבסס על כתביו של טקיטוס. כיום משערים כי מקור שמה היה במילה הקלטית "בודה" שמשמעה "ניצחון", ועל כן התעתיק הנכון יותר צריך להיות "בודיקה".
השפעתה של בודיקיאה על התרבות > היסטוריה וספרות

זכרה של בודיקה נשכח במהלך השנים, ובכתבי ימי הביניים, ובייחוד ב"ההיסטוריה של מלכי בריטניה" של ג'פרי ממונמות' ובספרים ההיסטוריה בריטונום והמאבינוגיון, אין היא מוזכרת.
לאחר גילויים המחודש של כתבי טקיטוס ודיו קסיוס בשנת 1534 התגלתה המלכה מחדש וחזרה למקומה בהיסטוריה של בריטניה. בשל טעות, פולידורה וירגיל, מגלה הכתבים, לא הבין כי "ואודיקיאה" (Voadicea) בספרי טקיטוס ו"בונדואיקה" (Bunduica) בכתבי דיו קסיוס הן אותה מלכה, וחשב שמדובר בשתי מלכות נפרדות.
סיפורה של בודיקה נכלל בספרו של רפאל הולינשד - "דברי הימים" והשפיע על ג'ון פלטצ'ר לכתוב מחזה על חייה בשנת 1610 שנקרא "בונדוקה". המשורר ויליאם קופר כתב עליה בשנת 1782 אודה. המלכה אליזבת' הראשונה השתמשה בדמותה של בודאיקה כדי לייצר לגיטימיות לשטונה ולהראות שנשים מלכות היו תמיד בממלכת בריטניה.
עקב התעוררות הלאומיות באירופה המאה ה-19 האנגלים שחיפשו אחרי גיבורים לאומים החליטו להעלות את דמותה של בודיקיאה משום היותה דמות היסטורית עתיקה (כמו שהגרמנים עשו עם הרמן הגרמני). אחת הסיבות להתפעלותם של הבריטים מבודיקיאה היה היותה אשה לוחמת. בתקופה הוויקטוריאנית המלכה ויקטוריה גם היא החלה להשתמש בדמותה של בודאיקה לחזק את הלגיטימציה לשטונה. עקב כך זכתה בודיקיאה לפופולריות רבה בבריטניה וצוירה כאשה מיוחדת בעולם העתיק (למרות שנשים לוחמות היו דבר שכיח בעולם העתיק). המשורר אלפרד לורד טניסון כתב עליה, והנסיך אלברט, בעלה של המלכה ויקטוריה, הזמין פסל לכבודה. הפסל בוצע על ידי תומאס תורניקרופט, הושלם בשנת 1905 וניצב כיום ליד בניין הפרלמנט הבריטי בקרבת גשר וסטמינסטר.
המלכה שמרדה באימפריאליזם הרומי הפכה להיות מזוהה עם המלכה העומדת בראש האימפריה הבריטית.
בשנת 1979 כתבה רוזמרי סוטקליף את "השיר למלכה האפילה" (Song for a Dark Queen), רומן היסטורי לילדים המספר את סיפור חייה.
בשנת 2002 כתבה ג'וייס דורה את "רוש" (Hemlock) - רומן היסטורי המתאר את חייה ומציע כי נישבתה ונלקחה לרומא, שם פגשה את הקיסר נירון והוכרחה לשתות רעל העשוי מהצמח רוש.
יש קוראים שמצאו רמז למלכה בודיקה בספרי הארי פוטר של הסופרת ג'יי קיי רולינג - רכבת הוגוורטס אקספרס יוצאת מלונדון מרציף תשע ושלושה רבעים בתחנת הרכבת קינגס קרוס - וכאמור לעיל, ישנה מסורת לפיה בודיקה קבורה תחת רציף, 9 או 10 של תחנת הרכבת.
הסופרת מנדה סקוט כתבה מספר רומנים המבוססים על חייה של המלכה.
סיימון סבאג מונטיפיורי מצטט את נאום בודיקה בתחילת קובץ הנאומים שערך 
Voices of History - Speeches that Changed the World
(2019 Weidenfeld&Nicolson , London  עמ'3)