stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס פון אוילר-שלפין
ביוגרפיה

לאחר סיום לימודי התיכון שלו, ב-1891, למד פון אוילר-שלפין אמנות באקדמית מינכן לציור. בעקבות התעניינותו בבעיות צבע וצבעי הספקטרום, בחר להתחיל בלימודי מדע ב-1893. הוא החל בלימודיו באוניברסיטת ברלין, שם למד כימיה אצל הרמן אמיל פישר וא. רוזנהיים, ופיזיקה אצל אמיל ורבורג ומקס פלאנק; ב-1895 קיבל תואר דוקטור.
אז המשיך לאוניברסיטת גטינגן, שם עבד בין השנים 1896 ל-1897 אצל ולטר נרנסט. בקיץ 1897 עבד במעבדתו של סוונטה ארהניוס, והתמנה לעוזר מחקר שם. ב-1898 הוסמך למרצה (Privatdozent) בכימיה פיזיקלית באוניברסיטה המלכותית של סטוקהולם, וב-1899 התמנה לתפקיד שם. בין 1899 ל-1900 ביקר במעבדתו של ואן 'ט הוף. ב-1906 התמנה לתפקיד פרופסור לכימיה כללית ואורגנית באוניברסיטה המלכותית. ב-1929 התמנה למנהל מכון הוויטמינים ומכון הביוכימיה, שהוקם זה לא מכבר. ב-1941 פרש מהוראה, אך המשיך לעסוק במחקר.
עבודתו הביוכימית הראשונה פורסמה ב-1904, ועסקה בפעולתם של אנזימים, בהשוואה לעבודתו המוקדמת על קטליזה, שבחנה הידרוליזה קטליטית של מצעים על ידי היווצרות מלח עם הזרז.
חלק נכבד מעבודתו עסק באנזימים אינוורטאז (saccharase) וקטלאז, וזאת בשיתוף עם ק. יוזפסון. עבודתו בתחום התסיסה התקדמה לעיסוק בפוספורילציה, קו-אנזימים, והשלבים הראשונים של התסיסה והקטליזה שלהם. ב-1924 החל בחקר ויטמינים, בשיתוף ב. פון אוילר, פול קארר, ומרגרטה רידבום, איתה ביצע מחקר נוסף, ב-1928, בעניין ויטמין A וקרוטן.
ב-1914 פרסם ספר אודות הכימיה של שמרים ותסיסה אלכוהולית. בין 1925 ל-1934 איגד את תוצאות מחקרו המעמיק בתחום האנזימולוגיה במונוגרפיה בשם "Chemie der Enzyme", המונוגרפיה הראשונה בנושא. ב-1957 פרסם ספר עם ב. איסטרט על הכימיה וביוכימיה של רדוקטונים. ב-1958 ביקר ביפן ופרסם מונוגרפיה אודות רדוקטונים בשיתוף פרופסור ק. ימאפוג'י, ד"ר נאמורה וד"ר אדאצ'י.
פון אוילר-שלפין חקר גם את הביוכימיה של גידולים, ובמיוחד את חומצות הגרעין בהם, בטכניקה של סמנים שפיתח עם ג'ורג' דה הוושי. בתחום זה פרסם שתי מונוגרפיות, "Biochemistry of Tumours" (עם Boleslaw Skarzynski מקרקוב), ו-"The Chemotherapy and Prophylaxis of Cancer".
פון אוילר-שלפין היה חבר האקדמיות למדעים של מדינות וערים רבות, וזכה בתוארי דוקטור לשם כבוד ממספר אוניברסיטאות מובילות. הוא נישא פעמיים; ראשית לכימאית אסטריד קלב, ולזוג נולדו 5 ילדים. בשנית, ב-1913, לאליזבת', ברונית אף אוגלס, שגם עבדה איתו במחקריו. לזוג נולדו 4 ילדים. בנו מנישואיו הראשונים, אולף פון אוילר, היה לרופא ופרמקולוג, וזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1970.
המינהל הכללי למחקר ותיעוד (מרוקו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 תאריך הקמה:  1973 
 מטה מרכזי:  רבאט 
 עובדים:  4,000
 תקציב:  1,08 מיליארד דירהם
 קואורדינטות:  33°55′19″N 6°49′23″W﻿ / ﻿33.92194444°N 6.82305556°W﻿ / 33.92194444; -6.82305556
 he
 
המינהל הכללי למחקר ותיעוד של ממלכת מרוקו (בערבית: المديرية العامة للدراسات والمستندات; בצרפתית: Direction générale des études et de la documentation) היא סוכנות ביון החוץ של מרוקו מאז 1973, החברה בקהילת המודיעין המרוקאית ואחראית על שמירה על ביטחון הממלכה, המדינה ומוסדותיה. סוכנות הביון הוקמה בסיוע המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, ואיש המוסד אהרון שרף בנה וניהל (ב-1970) את הקורס הראשון להכשרת עובדי הסוכנות, שהייתה אז בתכנון.
מאז 2005 בראש הארגון עומד מוחמד יאסין מנסורי.
תפקיד

הארגון עוסק בעיקר באיסוף מודיעין, אולם מאז הפיגועים בקזבלנקה, שאירעו ב-13 במאי 2003 הוטל על הארגון גם להיאבק בארגוני טרור מחתרתיים והמאבק בארגונים הבדלניים של סהרה המערבית התחזק.
תפקיד המנהל מוגדר כאחראי על שמירה על ביטחון הממלכה, המדינה ומוסדותיה.
פעילות

דו"ח שהוצא על ידי מועצת זכויות האדם של האו"ם סיווג את המודיעין המרוקאי כמנגנון הביטחון החזק ביותר באפריקה הצפונית ובמזרח התיכון, בהתחשב בהיקף הפעולות שהוא ביצע בנושאי לוחמה טרור ומאבק בפשעים המאיימים על ביטחון הציבור וכן גם ביעילות עבודתו והתקציב העצום המוענק לביצוע משימותיה בתנאים נוחים.
הדו"ח קבע כי למודיעין המרוקאי יש תוכנית חזקה בכל הקשור למלחמה בטרור, בנוסף לעובדה שהיא מבוססת על עקרון שיתוף הפעולה עם שירותי הביון הבינלאומיים; כמו CIA האמריקאי, המשרד לביטחון המדינה הסיני, שירות ביון החוץ הרוסי, שירות ביטחון המדינה הבלגי, המוסד ועם מדינות המפרץ הערביות, במטרה לחזק את מעמדן ברמה הגלובלית, מה שאפשר להן להבטיח יציבות ושלום בתקופה שבה מדינות ערב היו עדות לפעולות של גורמים קיצוניים כמו האחים המוסלמים ודאעש.
הגוף עוסק בפשעים חמורים, כגון גניבה, שוד, סחר בסמים ונשק, בדו"ח המועצה נאמר כי צוות העובדים של המינהל פועל בסביבה ביטחונית המספקת את כל דרישות הדור החדש ואת האמצעים הנדרשים לבצע את משימתה בצורה הטובה ביותר, מה שהביא לתוצאות שחסכו מהמדינה פעולות טרור במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21. האופי המקצועי של ה"DGST" ניכר במספר חוליות הטרור שפורקו במהלך שנת 2014, שמנו 113, בראשות 1,256 גורמים קיצוניים שהיו ערוכים לבצע 30 פעולות עוינות, וכי סוכלו 266 פיגועים, 114 מהם היו פרויקטים של התקפות על 30 מרכזים מסחריים, 27 אתרי תיירות, 16 נציגויות דיפלומטיות ו-22 בתי תפילה באמצעות חומרי נפץ.
כחלק מהמאבק בטרור הצליחו כוחות הביטחון המרוקאים למנוע 66 ניסיונות לשדוד בנקים ומוסדות ציבור, כמו חברות חלוקת מים וחשמל, וכן הצליחו לפרק חוליית טרור הכוללת 8 אנשים פעילים בערי הממלכה. הסוכנות פועלת לגייס ולשלוח לוחמים לאזורי סכסוך במסוריה ועיראק.
ראשי הארגון

אחמד א-דוליימי (1973-1983)
עבדולחק אל-קאדירי (1983-2001)
אחמד אלהרצ'י (2001-2005)
מוחמד יאסין מנסורי (2005-ואילך)
קהילת המודיעין המרוקאית

משרד הפנים המרוקאי
המינהל הכללי למחקר ותיעוד (מרוקו)
המינהל הכללי לפיקוח הטריטוריה
המינהל הכללי לענייני פנים של מרוקו
הכוחות המזוינים המלכותיים של מרוקו
לשכה 2 של צבא מרוקו
לשכה 5 של צבא מרוקו
סוכנות הביון של הז'נדרמריה המלכותית המרוקאית
הערות שוליים

↑  ארל'ה שרף, גלויות מהמוסד, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2022 (עמ' 73 - 78)
הכוורת (ולינגטון)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין, מבנה אדריכלי 
 מיקום:  ולינגטון 
 מדינה:  ניו זילנד 
 בעלים:  ממשלת ניו זילנד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1981
 תאריך פתיחה רשמי:  1981 
 אדריכל:  באזיל ספנס 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 קומות:  10 
 קואורדינטות:  41°16′42″S 174°46′36″E﻿ / ﻿41.278333333333°S 174.77666666667°E﻿ / -41.278333333333; 174.77666666667
 www.beehive.govt.nz
 he
 
"הכוורת" במרכז התמונה כשמשמאלה בית בוון ומימינה בית הפרלמנט
הכוורת (באנגלית: The Beehive) הוא כינויו של אחד מבתי הפרלמנט של ניו זילנד, משכנה של הזרוע המבצעת. המבנה, השוכן בסמיכות למרכז העסקים הראשי של ולינגטון, בירת ניו זילנד, חב את כינויו לצורתו המזכירה כוורת דבורים.
המבנה נבנה בשלבים בין השנים 1969–1979 ונחנך רשמית על ידי ראש ממשלת ניו זילנד, רוברט מולדון, במאי 1977. מוסדות הממשלה עברו למבנה שנתיים מאוחר יותר.
גובהו של המבנה 72 מטרים, והוא בן 10 קומות מעל הקרקע, בנוסף ל-4 קומות תת-קרקעיות. המבנה מאכלס את משרד ראש הממשלה של ניו זילנד ומשרדים של שרים, את חדר אסיפות הקבינט של הממשלה, אולם כנסים, וכן את מרכז ניהול המשברים הלאומי שממוקם במרתף הבניין.
בשנת 2015 הוכרזה הכוורת כמבנה לשימור.
היכל האמנות (בודפשט)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה 
 כתובת:  piazza degli Eroi 
 מיקום:  בודפשט 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1896
 תאריך פתיחה רשמי:  1896 
 אדריכל:  Albert Schickedanz 
 קואורדינטות:  47°30′50″N 19°04′43″E﻿ / ﻿47.514022°N 19.078678°E﻿ / 47.514022; 19.078678
 www.mucsarnok.hu
  (למפת בודפשט מוגדלת) היכל האמנות(למפת בודפשט רגילה) היכל האמנות
 
היכל האמנות בבודפשט, הונגריה (בהונגרית: Műcsarnok); הוא אולם התצוגה הגדול ביותר בבודפשט, הממוקם בכיכר הגיבורים, מול המוזיאון לאמנות יפה. הוא מארח בעיקר תערוכות של אמנות עכשווית מכל הזמנים. מאז 2011 ההיכל ותצוגותיו נמצאים בפיקוח האקדמיה ההונגרית לאמנות.
היסטוריה

המבנה הושלם לשנת 1895–1896 לחגיגות 1000 השנה לכיבוש הונגריה על ידי שבטי המדיארים (התיישבות המדיארים במרכז אירופה), על פי תוכניותיו של האדריכל אלברט שיקדנץ (1846–1915), ובהשתתפותו הפעילה של האדריכל פרנץ פילפ הרצוג (1860–1925). הנזק שנגרם למבנה במלחמת העולם השנייה תוקן בשנים 1949–1950 בהכוונתו של לאסלו בורשוש.
לבניין חזית ראשית בסגנון בזיליקה, מבנה אקלקטי בסגנון נאו-קלאסי עם אכסדרה של שישה עמודים שבולטת היטב וסגורה בטימפנון. בטימפנון זה ניתן לראות מאז 1941 את הפסיפס של ינה הראנגי ששמו "פטרון האמנויות". הבניין הארוך והמצופה לבני קלינקר מוקף באפריז קרמיקה צבעוני. הצייר לאיוש דיאק-אבנר קישט את הבניין בפרסקו.
הבניין (שהוא אנדרטה לשימור) שוחזר ושופץ בין השנים 1991–1994. באולמות ההיכל האמנות מוצגות יצירות מייצגות של אמנים מקומיים וזרים.
גלריית תמונות

הפרסקו הראשי בחזית הבניין
פינה מקושטת של הבניין בצד ימין
בניין היכל האמנות "הישן" בשדרת אנדראשי
לקריאה נוספת

אטילה דרי - פרנץ מריני: אדריכלות הונגרית: 1867–1945. בודפשט, 2000. ISBN 9630034905
פרנץ שומוריאי: בודפשט. 1996, ISBN 9632437667
הערות שוליים

↑  Pesti László – Tarjányi Ferenc: Budapesti nagy parkok növényjegyzéke
|  בודפשט  |
| --- | --- | --- |
| אתרים עיקריים | בניין הפרלמנט ההונגרי • בזיליקת אישטוון הקדוש • גבעת הטירה • ארמון בודה • ארמון שנדור • האי מרגיט • המוזיאון הלאומי של הונגריה • מוזיאון האמנויות היפות • מוזיאון הטכנולוגיה והתחבורה ההונגרי • ארמון גרשם • בית האופרה • כנסיית מתיאש • באסטיון הדייגים • פסל החירות • בית הקפה אבזיה • בית הקפה היפני • היכל האמנות (בודפשט) • טירת ויידהוניאד • אנדרטת המילניום • אוסף הטקסטיל של גולדברגר • תיאטרון האופרטה של בודפשט • תיאטרון ארקל • קפה ז'רבו • מסעדת גונדל • מרתף מתיאש • התיאטרון הלאומי (בודפשט) • גן החיות והבוטני (בודפשט) • אקווינקום |  |
| גשרי בודפשט | גשר מגיירי • גשר ארפאד • גשר מרגיט • גשר השלשלאות • גשר אליזבת • גשר החירות • גשר פטפי • גשר ראקוצי •  גשר הרכבת המחבר (הדרומי) • גשר הרכבת המחבר (הצפוני) |  |
| בתי כנסת ואתרים יהודיים | בית הכנסת הגדול של בודפשט • בית הכנסת ברחוב קזינצי • בית הכנסת רומבך • גטו בודפשט • בית הכנסת של ראקושפלוטה • בית הכנסת ברחוב פאווה • בית הכנסת בדרך פרנקל לאו • בית הכנסת בכיכר טלקי • בית הכנסת של אובודה • בית הכנסת של רחוב וישגראדי • בית הכנסת בדרך דוז'ה ג'רג' • בית הכנסת בבודהוואר • בית הכנסת באויפשט • בית הכנסת של פשטארז'בט • בית הכנסת של קבאניה • בית הכנסת של כיכר בתלן • המוזיאון והארכיון היהודי-הונגרי • המרכז לזיכרון ותיעוד השואה • בית הזכוכית (בודפשט) • בית המדרש לרבנים  בבודפשט • נעליים על הדנובה • בית כנסת בית שלום (בודפשט) • |  |
| בתי קברות יהודים | בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה • בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני • בית הקברות היהודי ברקושקרסטור • בית הקברות היהודי פרקשרט • בית הקברות היהודי ברחוב גראנאטוש • בית הקברות היהודי ברחוב צ'רס • בית הקברות היהודי של אובודה • בית הקברות היהודי של בודה • בית הקברות היהודי של ראקושליגט |  |
| תחבורה | כביש הטבעת • קלטי פאייאודבר • ניוגטי פאייאודבר • דלי פאייאודבר • הרכבת התחתית של בודפשט • נמל התעופה הבין-לאומי בודפשט פרנץ ליסט • רכבת הילדים של בודפשט • רכבת גלגלי שיניים (בודפשט) • שדרת הטבעת הונגריה • השדרה הקטנה (בודפשט) • השדרה הגדולה (בודפשט) • הרכבת הפרברית של בודפשט |  |
| כיכרות | כיכר בלאהה לואיזה • אוקטוגון (בודפשט) • כיכר הגיבורים • כיכר ניוגטי • כיכר דיאק פרנץ • כיכר החירות בבודפשט • כיכר ורשמארטי |  |
| ספא (מרחצאות) | ספא סנט לוקאץ' • ספא גלרט • ספא דגאי • מרחצאות פלטינוס • ספא סצ'ני |  |
| אחר | בודה (עיר) • פשט (הונגריה) • אובודה • אויפשט • דנובה • הפארק העירוני • פארק ממנטו • נפליגט • אוניברסיטת אטווש לוראנד • שדרות אנדראשי • יהדות הונגריה • השוק המרכזי של בודפשט • רחוב ואצי • אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה • אוניברסיטת מוהולי-נאג' לאמנות ועיצוב • היכל האמנות (בודפשט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445542805171  PLWABN: 9812404821305606  BIBSYS: 8059610  BNE: XX232195  BnF: cb11996131q (data)  CiNii: DA13850325  GND: 2082326-5  ISNI: 0000 0001 2162 8532  LCCN: n78072920  NKC: ko2016897518  RERO: 02-A013285373  SUDOC: 028047486  ULAN: 500306628  VIAF: 135468883   WorldCat (עם VIAF): 135468883
הנס פון אהלפן

| --- | --- |

פון אהלפן ב-1942
 לידה:  20 בפברואר 1897 ברלין, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  11 בספטמבר 1966 (בגיל 69) אוברנדורף אם נקר, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית  רייכסווהר ורמאכט ורמאכט 
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל מיור
 תפקידים בשירות
 מפקד "מבצר ברסלאו"
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 צלב ההצטיינות הצבאית  צלב הכבוד  מדליית השירות הארוך בוורמכט  צלב ההצטיינות במלחמה  אבזם צלב הברזל  אות המערכה של החזית המזרחית 
 
הנס פון אהלפן (בגרמנית: Hans von Ahlfen; ‏20 בפברואר 1897 – 11 בספטמבר 1966) היה גנרל בוורמאכט שבזמן מלחמת העולם השנייה פיקד על "מבצר ברסלאו". התפרסם גם כמחבר ספרים ומאמרים על המלחמה.
ביוגרפיה

אהלפן נולד בברלין, שבקיסרות הגרמנית, בשנת 1897. הוא התגייס לצבא הקיסרי הגרמני באוקטובר 1914. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה, והועלה לדרגת לויטננט. לאחר המלחמה המשיך לשרת בצבא החדש, הרייכסווהר.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, החזיק אהלפן בדרגת אוברסט-לויטננט. הוא פיקד על כוחות בחזית המזרחית, ומאוחר יותר הועבר לנורווגיה. בינואר 1945 הועלה לדרגת גנרל-מיור, ומונה בידי פרדיננד שרנר למפקד העיר ברסלאו (ורוצלב), שהיטלר הכריז עליה כעל "מבצר" שיש להגן עליו בכל מחיר. אהלפן הסתכסך עם מושל העיר קרל האנקה, שדרש ממנו לבצע מספר תוכניות בלתי מציאותיות בעליל. האנקה היה מקורב להיטלר ושרנר, והצליח לשכנע אותם להחליף לקראת סוף המצור על ברסלאו את אהלפן בהרמן ניהאוף. בפברואר 1945 השלימו הרוסים את המצור על העיר, כשהם לוכדים בתוכה חיל משמר בן 80,000 חיילים גרמנים וכן אזרחים רבים, כלפיהם הפעילו האנקה ושרנר אמצעים של טרור כדי לגרום להם להילחם, כאשר שאר ערי גרמניה (לרבות ברלין) כבר נכנעו. ברסלאו נכנעה ב-6 במאי 1945, לאחר שבמצור נהרגו עשרות אלפי אזרחים.
אהלפן לא נכח בברסלאו בעת הנפילה. הוא שירת בחזית המערבית, וב-17 באפריל 1945 הוא נפל בשבי. הוא שוחרר ב-30 ביוני 1947, ונטש את הצבא לטובת קריירת כתיבה. ספרו הראשון, "הקרב של מבצר ברסלאו" ("Der Kampf der Festung Breslau"), פורסם ב-1957 והיה להצלחה. אהלפן החליט להמשיך בכיוון זה. הוא יצר קשר עם הרמן ניהאוף, שהחליף אותו בתפקיד מפקד העיר, ויחד הם כתבו בשנת 1959 את "כך נלחמה ברסלאו" ("So kämpfte Breslau"), שהיה גם הוא להצלחה מסחררת. ב-1961 פרסם את "הקרב על שלזיה" ("Kampf um Schlesien"). אחד ממאמריו אף תורגם לעברית, דבר שגרר מחאות מצד נתן אלתרמן.
הוא מת באוברנדורף אם נקר בשנת 1966 והוא בן 69.
לקריאה נוספת

ג'ון טולאנד, 100 ימים אחרונים, הוצאת מערכות, 1968.
אנטוני ביוור, נפילת ברלין, הוצאת יבנה, 2003.
המלאך הכחול

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Professor Unrat 
 בימוי:  יוזף פון שטרנברג
 הופק בידי:  אריך פומר
 תסריט:  קרל צוקמאייר (לפי ספרו של היינריך מאן "פרופסור אונרט")  עם Karl Vollmöller, Robert Liebmann ופון שטרנברג
 שחקנים ראשיים:  אמיל יאנינגס מרלן דיטריך
 מוזיקה:  פרידריך הולנדר
 צילום:  גינתר ריטאו
 מדינה:  גרמניה 
 חברת הפקה:  UFA 
 חברה מפיצה:  UFA (גרמניה)   סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 באפריל 1930
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 תקציב:  77,982 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
המלאך הכחול (בגרמנית: Der blaue Engel) הוא סרט קולנוע בבימויו של יוזף פון שטרנברג (Josef von Sternberg) ובהפקת אריך פומר לפי ספרו של היינריך מאן "פרופסור אונרט". הסרט הביא לפרסומה של כוכבת הסרט, מרלן דיטריך וסימן את המעבר של הקולנוע הגרמני מעידן הראינוע לעידן המדבר.
עלילה

הסרט מספר את סיפורו של עמנואל ראט (בגילומו של אמיל יאנינגס), מורה מכובד ודקדקן בגימנסיה, המתאהב נואשות ברקדנית-זמרת (וככל הנראה גם פרוצה) צעירה ויפהפייה בשם לולה-לולה (בגילומה של מרלן דיטריך). בשל אהבתו החוצה גבולות של גיל ומעמד חברתי מתדרדר מעמדו של ראט עד שהוא הופך לליצן בקברט "המלאך הכחול", על מנת להיות לצד אהובתו.
הסרט פותח באקספוזיציה ארוכה הבאה לתאר את פרופסור ראט הקפדן מול תלמידיו הנוהג לחלום בהקיץ על לולה לולה. בהמשך, תלמידיו, המודעים לאהבתו הפתטית ולביקורו בקברט, שותלים במעילו תחתונים השייכים ללולה, במקום ממחטת האף שלו. למחרת מחזיר ראט ללולה את תחתוניה ומבלה עמה את הלילה. כאשר הוא חוזר עם בוקר, מסוחרר מן הלילה שעבר לבית הספר הוא מוצא את תלמידי הכיתה משתוללים ושואגים ומספרים את כל שעבר עליו למנהל בית הספר, שנוזף בו על התנהגותו.
ראט עוזב את משרתו ומתחתן עם לולה. אך חסכונותיו אוזלים עד מהרה והוא נאלץ לקבל על עצמו את משרת הליצן בקברט. לולה, מצידה, מבלה עם גברים המגיעים לקברט ומתעללת בראט, שמוכן לעשות הכל בשבילה, לרוב תוך השפלה עצמית. בעת מופע הוא שם לב ללולה בזרועות אחד ממאהביה, מזפה - "איש הברזל" של הקברט, יורד מן הבמה ומאיים לחנוק אותה, אך נאסר על ידי חברי הלהקה ומוכנס לכותונת משוגעים. למחרת חוזר ראט אל בית הספר בו לימד ומת אצל שולחן המורה בכיתה בה נהג ללמד.
היסטוריה

הסרט הציג לראשונה את מרלן דיטריך לקהל מחוץ לגרמניה, אחת המועמדות לתפקיד לולה הייתה לני ריפנשטאהל,  מי שהייתה מאוחר יותר במאית סרטי התעמולה של אדולף היטלר. לקראת הקרנת הבכורה של הסרט בארצות הברית, בפסדינה, הוא צונזר ונחתכו ממנו סצנות שנחשבו נועזות.  המוזיקה לסרט נכתבה על ידי  פרידריך הולנדר, מלחין יהודי שנמלט מגרמניה ועשה חיל בארצות הברית. הולנדר הלחין מוזיקה ליותר ממאה סרטים ואת שיריו ביצעו מיטב זמרי התקופה כמו בינג קרוסבי, מרלן דיטריך ודורותי לאמור.
עם עליית הנאצים לשלטון, נאסר הסרט להקרנה בגרמניה.
שחקנים עיקריים

אמיל יאנינגס – עמנואל ראט
מרלן דיטריך – לולה לולה
קורט גרון – הקוסם (חבר להקת הקברט)
האנס אלברס – מזפה "איש הברזל" של הקברט
גרסת הסרט, 1959

ב-1959 הפיקה חברת פוקס המאה ה-20 גרסה מחודשת לסרט בבימויו של אדוארד דמיטריק עם מיי בריט, קורט יורגנס ותאודור ביקל בתפקידים הראשיים.
המינהל הכללי לביטחון (ספרד)

| --- | --- |
סמל גדודי המשטרה, 1942

מטה המינהל
 מידע כללי
 מדינה:  המדינה הספרדית המדינה הספרדית
 תחום שיפוט:  המדינה הספרדית המדינה הספרדית
 משרד אחראי:  משרד הפנים
 תאריך הקמה:  1858 / 27 בנובמבר 1912
 סוכנות קודמת:  המינהל הכללי לביטחון הציבור
 תאריך פירוק:  10 במאי 1979
 סוכנות מחליפה:  מינהל המשטרה הכללי, המשטרה הלאומית
 מטה מרכזי:  מדריד, ספרד
המינהל הכללי לביטחון (בספרדית: Dirección General de Seguridad, בראשי תיבות: DGS) היה גוף ממשלתי במשרד הפנים הספרדי ששימש כאחראי לענייני ביטחון הציבור בשטחי המדינה הספרדית תחת משטר פרנסיסקו פרנקו. משנת 1921 עד 1923 שמו היה המינהל הכללי לביטחון הציבור, אך לאחר מכן חזר לשמו המקורי והיה זה שמו במרבית התקופה. בימי מלחמת האזרחים הספרדית היה אחראי לפיקוח על הסדר הציבורי. בשנת 1979 הגוף פורק והוחלף על ידי מינהל המשטרה הכללי המנהל את משטרת ספרד.
היסטוריה > שנים ראשונות

ב-24 במרץ 1858, הוקם המינהל הכללי לסדר וביטחון הציבור, בראשו עמד מנואל רואיז דל סרו. עם זאת, גוף זה התקיים זמן קצר מאוד, ובאוקטובר אותה שנה הוא פורק. בשנת 1886 הוקמה שוב המינהל הכללי לביטחון, תחת משרד הפנים, שריכז את כל שירותי המשטרה וגופי הביטחון שהיו קיימים באותה תקופה. עם זאת, גם ארגון זה לא החזיק מעמד ופורק כעבור שנתיים ביולי 1888, אם כי הוא הוקם מחדש בסוף 1912. מכאן ואילך, הגוף החדש הפך לכלי חשוב במדיניות הממשלתית לביטחון הציבור.
בין יוני 1921 לנובמבר 1923 נקרא הגוף "המינהל הכללי לביטחון הציבור", לאחר מכן הוחזר שמו המקורי.
היסטוריה > מלחמת האזרחים הספרדית

לאחר תחילת מלחמת האזרחים בספרד, הארגון עבר לשליטת ממשלת הרפובליקה הספרדית השנייה. ברם, הארגון איבד רבים מאנשיו ולא היה יעיל בניהול ביטחון הציבור, בשל השתלטות גורמים אנרכיסטיים על ארכיוניו. במהלך המלחמה הארגון חדל לתפקד כגוף משטרתי.
היסטוריה > הדיקטטורה של פרנקו

לאחר תום מלחמת האזרחים והקמת הדיקטטורה של פרנקו, הוא ארגן מחדש את המינהל תוך ריכוז שירותים רבים לשליטתו הישירה ובכך הגדיל את מצבת כוח האדם בו והפך אותו לכלי מרכזי בדיכוי האוכלוסייה, בייחוד אלה שהתנגדו לשלטונו. בימי מלחמת העולם השנייה, הארגון שיתף פעולה עם הגסטפו, כאשר מנכ"ל הארגון חוסה פינאט אי אסקריווה אף הזמין את היינריך הימלר לבקר במדריד. החלטתו האחרונה כמנכ"ל הביטחון הייתה להשיק את מה שמכונה "ארכיון היהדות", אוסף מסמכים שהוכנו על ידי ממשלות אזרחיות כדי לחתום ולשלוט ביהודים המתגוררים בספרד. עם הכיבוש הגרמני של צרפת ב-1940, המשטרה של פרנקו הקימה במדינה הצרפתית רשת של סוכנים במטרה לרדוף או לעצור את מנהיגי הרפובליקה הספרדית שגלו. אחד מאותם שוטרים היה פדרו אורקה רנדואלס, הידוע כאחד מראשי הרשת שזכה לתמיכת השלטונות של צרפת של וישי והגסטאפו הגרמני.
מטה הארגון, שהיה ממוקם בשלב זה בסניף הדואר המלכותי של פוארטה דל סול במדריד, התפרסם כמרכז עינויים, עם מקרים ידועים כמו אלה של המנהיג הקומוניסטי חוליאן גרימאו והמנהיג הסוציאליסטי תומאס סנטנו, שמת בנסיבות מוזרות בחצר המטה.
ב-13 בספטמבר 1974, ארגון ETA-V Asamblea ביצע מתקפה על מטה הארגון על ידי הנחת פצצה חזקה בקפטריה. היעד היה השוטרים הרבים שפקדו בדרך כלל את המקום, אך בין 13 ההרוגים מהפיצוץ, רק אחד התברר כשוטר. ETA מעולם לא העזה לקחת אחריות לפיגוע.
היסטוריה > פירוק

לאחר מותו של פרנקו ותחילת המעבר לדמוקרטיה, בשנת 1978 אורגן המינהל מחדש כדי להתאימו למציאות של אותה תקופה. בשנת 1979 בוטלה הסוכנות והפכה למינהל הכללי של המשטרה הלאומית בספרד.
לקריאה נוספת

Thomas, Hugh (1976). The Spanish Civil War. Paris: Ruedo Ibérico. מסת"ב 84-253-2767-9.
Martinez, Jesus (1998). History of Spain. Twentieth century (1939-1996). Madrid: Chair. מסת"ב 9788437617039.
הערות שוליים

1 2  ‏Gaceta de Madrid no. 85, page 1 (March 26, 1858)
↑  ‏Gaceta de Madrid no. 300, pp. 282-283 (October 27, 1886)
↑  Thomas, Hugh (1976). The Spanish Civil War. Paris: Ruedo Ibérico. מסת"ב 84-253-2767-9.
↑  Josep Fontana (2000); Please. A History of the Transition. Barcelona, Criticism. p. 181
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX171979
המידו דיאלו

| --- | --- |

דיאלו, 2022
 לידה:  31 ביולי 1998 (בן 26) קווינס שבניו יורק
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.96 מטרים
 מספר:  6
 מכללה:  אוניברסיטת קנטקי (2017–2018)
 דראפט:  בחירה מספר 45, 2018 ברוקלין נטס
 קבוצות כשחקן
 2018–2021 2021–2023 2023–:  אוקלהומה סיטי ת'אנדר דטרויט פיסטונס קפיטל סיטי גו-גו
 הישגים כשחקן
 זוכה תחרות ההטבעות (2019)
המידו דיאלו (באנגלית: Hamidou Diallo; נולד ב-31 ביולי 1998) הוא שחקן כדורסל אמריקאי, המשחק עבור קפיטל סיטי גו-גו מליגת הפיתוח של ה-NBA. זוכה תחרות ההטבעות בשנת 2019.
קריירת תיכונים

המידו דיאלו גדל בקווינס שבניו יורק. הוא למד בבית הספר התיכון ג'ון בואון בשכונת פלאשינג, ברובע קווינס של העיר ניו יורק. בתור סופומור הוא העמיד ממוצעים של 17.1 נקודות, 6.6 ריבאונדים למשחק ו-2.7 אסיסטים. במהלך קיץ 2015 שיחק דיאלו עבור ניו יורק ג'ייהוקס מליגת UAA של אנדר ארמור, קלע עבור הקבוצה 22.5 נקודות וקלט 5 ריבאונדים למשחק. באותו קיץ הוזמן דיאלו למחנה טופ 100 של איגוד שחקני ה-NBA ולמחנה האומות של אדידס. לפני שנת הג'וניור שלו הועבר לאקדמיית פטנאם בקונטיקט, ובאותה שנה קלע בממוצע 17.0 נקודות למשחק והוסיף ארבעה ריבאונדים, תוך שהוא מוביל את פטנאם למאזן כולל של 35 ניצחונות ו-7 הפסדים. בקיץ 2016 הצטרף דיאלו אז לקבוצת ניו יורק רנס בליגת הנוער של נייקי (EYBL). הוא העמיד ממוצעים של 18.6 נקודות ו-2.1 אסיסטים, והוביל את הרנס לטורניר "פיצ' ג'אם" של טובי שחקני התיכונים בסיום העונה. כסניור בעונת 2016/2017 קלע 19 נקודות, אסף 6 ריבאונדים וחילק 3 אסיסטים בממוצע למשחק, וניצח עם קבוצת התיכון שבו שיחק 38 משחקים, מול שלושה הפסדים בלבד.
קריירת מכללות

ב-7 בינואר 2017 התחייב דיאלו לאוניברסיטת קנטקי. הוא התאמן עם הקבוצה, אך לא שיחק באותה השנה משום שהתחייב לשחק עבור האוניברסיטה מאוחר מדי. דיאלו הכריז על מועמדות בדראפט ה-NBA לשנת 2017, אף על פי שלא שיחק אפילו משחק אחד בתור שחקן מכללות. ב-24 במאי 2017 הודיע דיאלו כי יחזור לשחק בקנטקי בעונת 2017/2018, אף על פי שסקאוטים העריכו שהיה יכול להיבחר בסיבוב הראשון של הדראפט באותה השנה. בעונה שבה שיחק דיאלו עבור קנטקי, היו ממוצעיו 10.0 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק.
קריירה מקצוענית > אוקלהומה סיטי ת'אנדר

ב-21 ביוני 2018 בחרה ברוקלין נטס בדיאלו בבחירה ה-45 בדראפט. לאחר מכן הועברו זכויות הדראפט שלו לשרלוט הורנטס, ואז לאוקלהומה סיטי ת'אנדר. ב-28 ביולי 2018 הודיעה אוקלהומה סיטי כי החתימה את דיאלו. ב-16 באוקטובר 2018 הופיע דיאלו לראשונה ב-NBA, כשעלה מהספסל בהפסד 100–108 לגולדן סטייט ווריורס. הוא רשם ארבע נקודות, ריבאונד, אסיסט וחטיפה. ב-19 בנובמבר 2018 קלע שיא קריירה, 18 נקודות, לצד שתי חטיפות, ריבאונד ואסיסט, בהפסד 113–117 לסקרמנטו קינגס.
ב-16 בפברואר 2019 זכה דיאלו בתחרות ההטבעות, והפך לשחקן הת'אנדר הראשון שאי פעם זכה בתחרות. באחד הדאנקים הוא קפץ מעל שאקיל אוניל, ועשה את דאנק המרפק שהפך וינס קרטר לפופולרי, והציג למצלמה גופייה של סופרמן כשהוא תלוי על שפת הסל. בדאנק אחר הוא קפץ מעל קוואובו, שהחזיק את הכדור מעל לראשו, והטביע בשתי ידיים.
קריירה מקצוענית > דטרויט פיסטונס

במרץ 2021 הועבר דיאלו בטרייד לדטרויט פיסטונס, תמורת סבי מיכאיליוק ובחירת דראפט עתידית.
נבחרת לאומית

דיאלו שיחק עבור נבחרת הכדורסל הלאומית מתחת לגיל 18 של ארצות הברית שזכתה במדליית זהב באליפות פיב"א מתחת לגיל 18 בשנת 2016. הוא זכה במדליית ארד בגביע העולם בכדורסל של פיב"א מתחת לגיל 19 במצרים עם ארצות הברית.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | אוקלהומה | 51 | 3 | 10.3 | 0.455 | 0.167 | 0.610 | 1.9 | 0.3 | 0.4 | 0.2 | 3.7 |
| 2019/2020 | אוקלהומה | 46 | 3 | 19.5 | 0.446 | 0.281 | 0.603 | 3.6 | 0.8 | 0.8 | 0.2 | 6.9 |
| 2020/2021 | אוקלהומה | 32 | 5 | 23.8 | 0.481 | 0.293 | 0.629 | 5.2 | 2.4 | 1.0 | 0.4 | 11.9 |
| 2020/2021 | דטרויט | 20 | 4 | 23.3 | 0.468 | 0.390 | 0.662 | 5.4 | 1.2 | 0.5 | 0.6 | 11.2 |
| 2021/2022 | דטרויט | 58 | 29 | 21.9 | 0.496 | 0.247 | 0.650 | 4.8 | 1.3 | 1.2 | 0.3 | 11.0 |
| 2022/2023 | דטרויט | 56 | 0 | 17.8 | 0.573 | 0.238 | 0.588 | 3.5 | 1.0 | 0.9 | 0.3 | 9.3 |
| קריירה |  | 263 | 44 | 18.7 | 0.495 | 0.274 | 0.623 | 3.8 | 1.1 | 0.8 | 0.3 | 8.6 |