stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גארי ניומן
דיסקוגרפיה

אלבומים
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   |  Tubeway Army Tubeway Army (1978)  Replicas (1979)  (The Plan (1984 – גרסאות מוקדמות, תקליטוני דמו וכו' (הוקלט ב-1978)  הקלטות שנעשו לתוכנית הרדיו של ג'ון פיל ב-BBC שני שידורים של "פיל סשן", 1979 סולו The Pleasure Principle (1979)  Telekon (1980)  Living ornaments 1979 (הופעה חיה)  Living ornaments 1980 (הופעה חיה)  Living ornaments 1981 (הופעה חיה)  Dance (1981)  I, Assassin (1982)  Warriors (1983)  Berserker (1984)  The Fury (1985)  Strange Charm (1986)  Metal Rhythm (1988) (New Anger in the U.S.)  Automatic (1989) (עם ביל שארפ (אנ'), כחלק מ-Sharpe & Numan (אנ'))  Outland (1991)  |  Machine and Soul (1992)  Sacrifice (1994) (Dawn in the U.S.)  Human (1995) (עם מייקל ר. סמית')  Exile (1997)  Pure (2000)  Jagged (2006)  Dead Son Rising (2011)  Splinter (Songs from a Broken Mind) (2013)  Savage (Songs from a Broken World) (2017)  Intruder (2021) |
הערות שוליים

↑    Richard Webber, ‏Gary Numan: I had so much cash, all I wanted to do was spend, The Telegraph, 22 January 2012
↑  יותם אבני‏, גארי ניומן בבארבי: רגעי חסד גדולים של אמן במיטבו, באתר וואלה, 11 בפברואר 2014
↑  "'My Name Is Ruin' New Single & Video Shoot - Gary Numan The official website". 22 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009538481405171  BIBSYS: 8017403  BNE: XX1050290  BnF: cb13925621c (data)  GND: 121487679  ISNI: 0000 0000 7839 6325  LCCN: n84126273  MusicBrainz: 6cb79cb2-9087-44d4-828b-5c6fdff2c957  NKC: xx0021580  NLA: 35991287  NTA: 100106323  RERO: 02-A026833436  SNAC: w6ms40s5  SUDOC: 080783880  Trove: 1176130  VIAF: 76502518   WorldCat (עם VIAF): 76502518
חדשנות: אפריקה

| --- | --- |
 פעילות:  ייבוא חידושים ישראליים בתחומי סולאר, מים וחקלאות לכפרים אפריקאים
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 מטה הארגון:  ניו יורק 
 סניפים:  ארצות הברית, ישראל, אפריקה
 מייסדים:  סיון יערי
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־17 שנים)
 https://www.innoafrica.org
 
חדשנות: אפריקה הוא ארגון ללא כוונת רווח המביא חידושים ישראליים בתחומי סולאר, מים וחקלאות לכפרים אפריקאים. הארגון נוסד בשנת 2008 ומאז השלים למעלה מ-1200 פרויקטים המספקים אור ומים נקיים לכ- 5.4 מיליון איש בעשר מדינות אפריקאיות. חדשנות: אפריקה מחזיקה מטה בארצות הברית ובישראל ופועלת באתיופיה, טנזניה, מלאווי, אוגנדה, דרום אפריקה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, סנגל, קמרון, זמביה ואסוואטיני.
היסטוריה

בגיל 20, סיון יערי, ילידת הארץ, ביקרה לראשונה באפריקה. לאחר שהייתה עדה לאנשים החיים ללא מצרכים בסיסיים כמו חשמל ומים נקיים, יערי הגיעה למסקנה שעם גישה לאנרגיה ניתן לשפר את תנאי חייהם. עם תואר שני בניהול אנרגיה בינלאומי מאוניברסיטת קולומביה, יערי החלה להביא פתרונות אנרגיה ברות-קיימא לכפרים באפריקה. בשנת 2008 הקימה יערי את חדשנות: אפריקה.
באוגוסט 2017, בשותפות עם יוניצף, חדשנות: אפריקה הרחיבה את תוכניתה לקמרון במטרה לשרת פליטים ומבקשי מקלט מהרפובליקה המרכז-אפריקאית וניגריה, כמו גם קמרונים עקורים מקומיים וסיפקה סיוע ל-259,000 פליטים.
באפריל 2020, חדשנות: אפריקה הגדילה את מאמציה למנוע את התפשטות הקורונה בכפרים פגיעים במיוחד באמצעות בניית מערכות שאיבת מים סולאריות. מתוך הכרה באיום של מגפת הקורונה העולמית, האיץ הארגון מאות פרויקטים כדי לספק גישה למים נקיים לכפרים וחשמל למרכזים רפואיים להפעלת ציוד רפואי מציל חיים כגון מכונות הנשמה.
פעילויות > אנרגיה סולארית

על ידי התקנת מערכות סולאריות, חדשנות: אפריקה מספקת חשמל לבתי ספר, בתי יתומים ומרפאות.
בבתי ספר, חדשנות: אפריקה מספקת מחשבים ואור לכיתות הלימוד ולבתי המורים. במרכזים רפואיים היא מספקת אור כמו גם לבתי הצוות הרפואי. חדשנות: אפריקה מספקת גם קירור סולארי עבור אחסון תרופות, חיסונים וציוד רפואי הכרחי אחר.
תחזוקת מערכות סולאריות ברות-קיימא, כמו החלפת נורות וסוללות, ממומנת על ידי קהילות הכפרים עצמן באמצעות עזרת חדשנות: אפריקה בהקמת עסקים קטנים כמו עמדות טעינה טלפוניות ומספרות שגובות עמלות קטנות.
פעילויות > מים

חדשנות: אפריקה מתקינה משאבות מים המופעלות באמצעות שמש כדי לגשת למים מאקוויפרים תת-קרקעיים ולהביא מים נקיים לברזים המותקנים ברחבי הכפר. כל מערכת שאיבת מים סולארית שואבת בממוצע 30,000 ליטר מים ביום ומספקת מים נקיים לעד כ-10,000 איש. הזמן המתבקש להשלים את התשתית הדרושה למערכת שאיבת מים סולאריים הוא כמעט שלושה חודשים. היא כוללת מגדל בגובה עשרה מטרים, טנק המכיל עד 10,000 ליטר, שאבה סולארית ופאנלים סולאריים. מתחילת הפרויקט הקהילה מעורבת כשחדשנות: אפריקה מכשירה ושוכרת תושבים מקומיים שישתתפו בבנייה ובתחזוקה.
פעילויות > השקיה בטפטוף

במידת האפשר, חדשנות: אפריקה מתקינה מערכות ישראליות של השקיה בטפטוף המניבות יבול משתלם וגדול יותר תוך שימוש בפחות מים, ומספקות מקור מזון והכנסה לחקלאים ובני משפחותיהם. מתן גישה למים מאפשר לכפרים לטפח עצמאות כלכלית על ידי הקמת עסקים חדשים כגון גידול ומכירת ירקות לשוק המקומי וכן ייצור ומכירה של לבֵנים ובעלי חיים.
פעילויות > טכנולוגיה

כדי לפקח כראוי על פרויקטים, חדשנות: אפריקה מתקינה מערכת ניטור מרחוק בכל פרויקט. מערכת זו מנטרת את כמות המים הנשאבת וכמות האנרגיה הנצרכת בכל פרויקט תוך רישום כל תקלה במערכת, כך שניתן יהיה לתקן תקלות פוטנציאליות בהקדם. המערכת מאפשרת לצוות ולכל תורם לעקוב אחר פרויקטים בזמן אמת.
בשנת 2019, צוות ההנדסה של חדשנות: אפריקה פיתח "תיבת אנרגיה" עצמאית אשר מחזיקה את כל הדרוש כדי לספק אנרגיה לבתי ספר ומרכזים רפואיים נידחים הכוללת נורות לד וסוללת ליתיום-יון ומשלבת את מערכת הניהול מרחוק.
מימון ועלויות

חדשנות: אפריקה היא מוסד ללא כוונת רווח המבוסס בארצות הברית וממומנת כולה על ידי תורמים פרטיים. תורמים כוללים קרנות, ארגונים פילנתרופיים, תאגידים ואנשים פרטיים (רבים מהם עבור ילדי בר או בת מצווה) וכן בתי ספר וקהילות שהצטרפו ל"אמץ" כפר. תרומה חד פעמית של $65,000 מכסה פרויקט מים סולאריים המספק מי שתייה נקיים לכפר שלם של עד 10,000 איש, כשתרומה של $20,000 מספקת חשמל, מחשבים וציוד רפואי לבתי ספר, בתי יתומים או מרכזים רפואיים. משכורות ותקורה משולמות באמצעות קרנות (מענקים) בנפרד מהכספים שגויסו לפרויקטים.
פרסים והוקרה

בשנת 2012, חדשנות: אפריקה קיבלה מעמד ייעוץ מיוחד במועצה הכלכלית והחברתית של האו"ם. בשנה שלאחר מכן הוענק לארגון פרס החדשנות של האו"ם על טכנולוגיית הניטור הישראלית היעילה ובת הקיימא. בשנת 2019, חדשנות: אפריקה זכתה בפרס הדיפלומטיה החדשנית של מכון אבא אבן. ראש ממשלת אוגנדה רוהאקנה רוגונדה תיאר את עבודתה של חדשנות: אפריקה כזרז להאצת היחסים בין אוגנדה לישראל.
מדה אל-כרמל

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מטה הארגון:  חיפה
 מנכ"ל:  נדים רוחאנא
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 mada-research.org
 קואורדינטות:  32°49′02″N 34°59′31″E﻿ / ﻿32.817328°N 34.991991°E﻿ / 32.817328; 34.991991
  (למפת חיפה מוגדלת) מדה אל-כרמל(למפת חיפה רגילה) מדה אל-כרמל(למפת הגליל המערבי רגילה) מדה אל-כרמל(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מדה אל-כרמל
 
מדה אל-כרמל - מרכז ערבי למחקר חברתי יישומי (בערבית: مدى الكرمل) היא עמותה שהוקמה בשנת 2000 ועוסקת במחקר ומדיניות לגבי ערביי ישראל והפלסטינים.
אודות

המרכז נוסד על ידי פרופסור נדים רוחאנא בשנת 2000 בעיר חיפה. בשנת 2007 יזם את צוות החשיבה שכתב את הצהרת חיפה, העוסק בחזון ערבי ישראל. מדיניות המכון נקבעת באספה שנתית, בה נבחרים גם חברי הוועד המנהל. בין החברים באספה נכללים: סמי אבו שחאדה, ח'אלד אבו עסבה, חנא אבו חנא, קייס פירו, הונידה ע'אנם, מוחמד חאג'-יחיא, מוסטפא כבהא, מוחמד מיעארי, אחמד נאטור, נדים רוחאנא, נדירה שלהוב-קיבורקיאן, מחמוד יזבק וג'ורג' קנאזע.
הארגון מגדיר עצמו כ"מייצר ומספק מידע, מחקר ביקורתי, ופרספקטיבות מגוונת על האספקטים החברתיים והפוליטיים של החיים וההיסטוריה של הפלסטינים, עם התמקדות מיוחדת על הפלסטינים בגבולות 48' של ישראל. מדה מקדם גם מחקר ביקורתי על החברה והפוליטיקה הישראלית, במטרה לחזק את ההבנה של הזרמים שבו, במיוחד בקשר לפלסטינים ולפלסטין". המכון מוציא לאור שני כתבי עת. הראשון הוא ג'דל ("דיון" בערבית), העוסק במגוון סוגיות הקשורות לערביי ישראל והשני הוא כתב העת האלקטרוני Political Monitoring Report, העוקב אחרי התפתחויות פוליטיות במדיניות ישראל לגבי אזרחי ישראל הערבים. לפי המרכז, הוא "מתמקד בצרכים החברתיים, החינוכיים והכלכליים של הפלסטינים בישראל, בזהותם הלאומית ובאזרחותם הדמוקרטית. כמו כן עוסק המרכז בנושאים רחבים הקשורים לזהות, לאזרחות ולדמוקרטיה במדינות רב-לאומיות".
מנכ"ל הארגון הוא נדים רוחאנא
הצהרת חיפה

הצהרת חיפה (2007) שחוברה בחסות מדה אל-כרמל, מאשימה את ישראל בהפעלת מדיניות דיכוי ורדיפה החורגת אף מזו שהפעיל משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, תוך ביצוע פשעי מלחמה נגד הפלסטינים, קוראת לשוויון על בסיס ההכרה בנרטיב הפלסטיני. מגדירה את הזהות הערבית-ישראלית כמעוותת וקוראת לכל ערביי ישראל לאשש את דבקותם בעם הפלסטיני ובאומה הערבית.
מימון

לפי אתר האינטרנט של הארגון, התורמים כוללים את "האגודה לזכויות נשים בפיתוח", CORDAID, קרן פורד, קרן הגליל, הקרן הגלובלית לנשים, הקרן הים תיכונית לנשים, המכון לחברה פתוחה, SEPHIS ואגודת הרווחה. בשנים 2010-2008 אישרה הקרן החדשה לישראל מענקים בסך 450 אלף דולר לארגון. בשנת 2013 עמדה עלות פעילות הארגון על כ-1.6 מיליון שקל.
הארגון קיבל מימון ממשלתי קנדי על סך 927 אלף דולר קנדי, דרך מכון המחקר לפיתוח בינלאומי (IDRC) לפרויקטים בני שלוש שנים (2006, 2008, 2009). המימון נועד למחקרים על מעמדן של הנשים בחברה הערבית בישראל, וכן השתתפותכם הנמוכה של ערביי ישראל בפוליטיקה. במרץ 2010 הפסיק המכון הקנדי את תמיכתו בעמותה, מה שגרם להפסד של 40% מהכנסותיה.
מדה אל-כרמל הגיש תביעה נגד הממשלה, בה טען שהתקיים נגד הארגון "קמפיין של NGO Monitor הירושלמי".
הערות שוליים

↑  מיזם ההתנדבות הישראלי - משרד הרווחה, פורום מדידה, ידע ומחקר (ארכיון)
↑  נדים רוחאנא, Professor of International Affairs and Conflict Studies, Director of the International Negotiation and Conflict Resolution Program, באתר אוניברסיטת טאפטס (באנגלית)
↑  פרופסור סמי סמוחה, מסמכי החזון הערביים: איום אסטרטגי או בסיס לדיאלוג?, ‏יוני 2007 (ארכיון)
↑  Arab-Israeli group takes Canadian agency to court over terminated funding, באתר TheGlobeAndMail, ינואר 2010
↑  מדה אל-כרמל, באתר NGO Monitor
מדברידג'

| --- | --- |

 מדינה:  צרפת 
 מטה הארגון:  פריז 
 מייסדים:  וילי דה קלר 
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים) 
 www.medbridge.org
 
מדברידג'  (באנגלית: MedBridge) הוא ארגון אירופי הפועל לחיזוק הדו-שיח וההבנה ההדדית בין מדינות אירופה והמזרח התיכון. מטרתו היא לאפשר לפוליטיקאים ומנהיגי דעת קהל אירופאים אשר מעוניינים לקבל מידע אודות המזרח התיכון, או לתמוך במאמצי השלום בין ישראל ומדינות ערב, גישה למידע הישיר, המקיף והאובייקטיבי ביותר. משרדי הארגון נמצאים בפריז.
הארגון נוסד בשנת 2003 על ידי פוליטיקאים אירופאים המשתייכים לזרמים שונים, בין היתר וילי דה קלר (Willy De Clercq), מרקו פנלה (Marco Pannella), אנה פלאסיו, פרנסואה לאוטאר (Francois Leotard), ופרנסואה זימריי (Francois Zimeray).
פעילות

מאז שנוסד בשנת 2003, יזם הארגון כתריסר אירועים בינלאומיים: הרצאות, תערוכות, וביקורים של חברי פרלמנט ומובילי דעת קהל אירופאים במזרח התיכון.
פעילות > ביקורים במזרח התיכון

מדברידג' מארגן באופן קבוע ביקורים של פוליטיקאים אירופאים במזרח התיכון. עד כה נטלו בהם חלק כ-500 חברי פרלמנט משלושים ארצות.
הדיפלומט הישראלי יגאל פלמור טען כי הארגון ליווה את המשלחת הפרלמנטרית הגדולה ביותר אשר ביקרה אי פעם במזרח התיכון בשנת 2003
. במשלחת זו השתתפו כ-160 חברי פרלמנט מ-28 ארצות אירופאיות. בינואר 2008, ביקרה במזרח התיכון משלחת גדולה נוספת, של 60 חברי פרלמנט מ-21 ארצות.
בנוסף למשלחות פוליטיות, ארגן מדברידג' גם ביקורים של מובילי דעת קהל אירופאים. ביוני 2007 יזם הארגון ביקור של סופרים צרפתים יחד עם עיתון "לה מונד".
פעילות > פעילויות אחרות

מדברידג' ארגן מספר הרצאות בהן השתתפו בין היתר אהוד ברק, אדית קרסון, אנטואן ספר ואלכסנדר אדלר.
מדברידג' ארגן גם תערוכות, בין היתר בסנאט הצרפתי.
בשנת 2005, יחד עם ארגון "הום דה פרול" (באנגלית: Hommes de Parole), ארגן מדברידג' את קונגרס "רבנים ואימאמים למען השלום" הראשון, בו השתתפו כמאה רבנים ואימאמים מכל העולם, בחסות מוחמד השישי, מלך מרוקו, ואלברט השני, מלך בלגיה. בשנת 2006 ו-2008 אורגנו מפגשים נוספים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  http://www.medbridge.org/showpage.php/en/2/1/page.html
↑  דיאנה בחור-ניר, לפיד מציע "לפרק התנחלויות לאחר כמה חודשי שקט", באתר ynet, 27 באוקטובר 2003
↑  medbridge.org - This website is for sale! - medbridge Resources and Information., ww16.medbridge.org
↑  "Visite express au Proche-Orient". Le Monde. פברואר, 2008.
↑  "Visite express au Proche-Orient". Le Monde. February 21, 2008.
↑  Conference medbridge - Vidéo Dailymotion
מחמוד עבאס ופרנסוא זימריי ב-2008.
מורה דראם

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1919 ניורי, מחוז דאון 
 נרצחה:  28 באוקטובר 1976 (בגיל 56) בלפסט 
 מדינה:  צפון אירלנד
 תפקיד:  סגנית נשיא שין פיין
 מפלגה:  שין פיין
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בן זוג:  ג'ימי דראם
 
ציור קיר בבלפסט, המראה את דראם נואמת בבודנסטאון
אנדרטה לדראם בקלין
קברה של מורה דראם
מורה דראם (באירית: Máire Drumm; ‏22 באוקטובר 1919 – 28 באוקטובר 1976) הייתה סגנית נשיא שין פיין ומפקדת בקומן נה מאן. היא נרצחה על ידי מתנקשים נאמני אלסטר, בעת שהחלימה מניתוח בבית חולים בבלפסט.
ביוגרפיה

דראם נולדה בשם מורה מקאטיר בניורי, במחוז דאון שבצפון אירלנד, וגדלה בכפר השכן קלין, במחוז ארמה. היא הייתה הבכורה מבין ארבעה ילדים. הוריה היו רפובליקנים אירים מיליטנטיים, ואמה של דראם הייתה פעילה במלחמת העצמאות ובמלחמת האזרחים האירית בשנות ה-20. היא התגוררה בדבלין ובליברפול לפני שעברה לבלפסט בעת מלחמת העולם השנייה. היא שיחקה קמוג'י (ספורט קבוצות אירי, גרסת הנשים של הרלינג), ואף הייתה מנהלת קבוצה.
ב-1946 היא נישאה לג'ימי דראם, שהיה אסיר רפובליקני, אותו פגשה בעת ביקור אסירים. הם היו נשואים למשך 30 השנים הבאות, כאשר במהלך 13 מהן היה ג'ימי כלוא ללא משפט. לזוג נולדו חמישה ילדים, שכולם נהיו לפעילים בתנועה הרפובליקנית. בתה, ששמה גם מיירה, ישבה מספר שנים בכלא ארמה.
כשפרצו המהומות ב-1969, דראם נהייתה לדמות מובילה בתנועה, והייתה לפעילה באגודה לזכויות האזרח של צפון אירלנד, וסייעה למצוא דיור לקתולים שהוצאו בכפייה מבתיהם דרך הפחדה ואיומים מצד כנופיות נאמני אלסטר. כשכוחות צבאיים בריטים נשלחו לצפון אירלנד, היא התחילה לנאום בפורומים ציבוריים נגד נוכחותם, והזהירה קתולים פן יראו בהם מושיעים. התקשורת הבריטית כינתה אותה "גברת ארס" בשל הבוטות בה התבטאה, והמיליטנטיות שלה. היא גם הייתה מפקדת בקומן נה מאן, זרוע הנשים המיליטריסטית שפעלה לצד ה-IRA. ביולי 1970 היא הובילה כמה מאות נשים, כל אחת דוחפת עגלת תינוקות מלאה באוכל ואספקה, לתוך אזור רחוב פולס, בהפרת הסגר שהוטל על ידי הבריטים. היא נעצרה, ואף ישבה בכלא בשל מחאותיה. ב-1972 היא נבחרה לתפקיד סגנית נשיא שין פיין, תפקיד בו החזיקה עד מותה.
לאחר ששוחררה מבית הכלא בארמה, פשיטות כוחות הביטחון על ביתה החריפו, והבריאות שלה החלה להתדרדר. היא ביקשה לנסוע לארצות הברית לקבל טיפול רפואי, אך סירבו להנפיק לה ויזה בשל פעילותה הפוליטית. היא התאשפזה בבית החולים מאטר בבלפסט לניתוח בעין.
ב-28 באוקטובר 1976, בעת התאוששותה, נורתה למוות במיטתה בבית החולים במבצע של קומנדו היד האדומה, קבוצה לויאליסטית. המתנקשים התחזו לרופאים, נכנסו לחדרה וירו בה בחזה.
משפחתה ותומכיה דרשו חקירת פנים לגבי השתתפות גורמים משטרתיים ברצח, אך רק אדם אחד הורשע בגין ההתנקשות, והוא שומר מטעם בית החולים סמואל מאתרס.
ההתנקשות בחייה עוררה זעזוע ציבורי, ואפילו פעילים רפובליקנים ותיקים שהיו חלק מהמהומות הקשות ביותר בשנים שקדמו לכך הגיבו באופן קשה, והפכו אותה לסמל של המאבק לעצמאות. להלווייתה הגיעו יותר מ-15,000 אנשים.
ציטוטים

ציטוטים מתוך נאומים של דראם מצויים בציורי קיר ברחבי צפון אירלנד. אלה כוללים:
"The only people worthy of freedom are those who are prepared to go out and fight for it every day, and die if necessary."
"We must take no steps backward, our steps must be onward, for if we don't, the martyrs that died for you, for me, for this country will haunt us forever."
הערות שוליים

↑  Máire Drumm | An Phoblacht, www.anphoblacht.com
↑  Fógraí bháis, Jimmy Drumm, An Phoblacht, 8 November 2001
↑  307 killed in Troubles' second bloodiest year, Belfast Telegraph, 29 December 2006
↑  Daughter of republican Máire Drumm seeks answers to murder 40 years on, John Monaghan, The Irish News, 26 October, 2016
הנס-הרמן הופה

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1949 (בן 75) פיינה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סארלנד, אוניברסיטת גתה בפרנקפורט, אוניברסיטת מישיגן 
 מנחה לדוקטורט:  יורגן האברמאס 
 מוסדות:  אוניברסיטת נבדה, לאס וגאס  Property and Freedom Society  Journal of Libertarian Studies  The Johns Hopkins University SAIS Bologna Center  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 זרם:  אנרכו-קפיטליזם, paleolibertarianism, האסכולה האוסטרית 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, כלכלה, סוציולוגיה 
 עיסוק:  כלכלן, מרצה באוניברסיטה, אקדמאי, פילוסוף, סופר 
 הושפע מ:  מארי רות'בארד, לודוויג פון מיזס, האברמאס
 מדינה:  גרמניה 
 יצירות ידועות:  Democracy: The God That Failed, The Economics and Ethics of Private Property, A Theory of Socialism and Capitalism, The Myth of National Defense 
 חתימה:   
 www.hanshoppe.com
 
הנס-הרמן הופה (גרמנית: Hans-Hermann Hoppe;‏ נולד ב-2 בספטמבר 1949) הוא כלכלן מהאסכולה האוסטרית והוגה ליברטריאני אנרכו-קפיטליסטי אמריקאי ממוצא גרמני. הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת נבאדה, עמית בכיר במכון מיזס, והמייסד והנשיא של אגודת הרכוש והחופש (PFS).
הופה מזדהה כליברטריאן שמרני-תרבותי. דבריו על זכויותיהם של בעלי הקרקעות להקים קהילות פרטיות, שמהן הומוסקסואלים ומתנגדים פוליטיים עשויים להיות "מוסרים פיזית" ("Physically Removed"), עוררו מחלוקת בקרב הקהילה הליברטריאנית ובקרב עמיתיו של הופה בבית הספר לעסקים של UNLV, הופה הסביר שהסרה פיזית משמעותה התעלמות ולונטרית לא אלימה. הופה מעורר מחלוקת גם בשל תמיכתו במגבלות על הגירה, עמדה שלטענת מבקריו מתנגשת עם ליברטריאניזם ועם מה שהם מכנים "אנרכיזם ליברטריאני".
חייו

הופה הוא יליד העיירה פיינה שבסקסוניה התחתונה במערב גרמניה, ובעל תואר ראשון מאוניברסיטת חבל הסאר. את לימודי התואר השני והדוקטורט ביצע באוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ולאחר מכן, בשנים 1976–1978, היה עמית פוסט-דוקטורט באוניברסיטת מישיגן שבאן ארבור.
משנת 1986 ועד לפרישתו בשנת 2008 היה פרופסור בבית הספר לעסקים באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס. הוא עמית במכון מיזס, שאחראי לפרסום חלק ניכר מכתביו, וערך פרסומים רבים של המכון.
הופה מציין כי מארי רות'בארד היה מורו ורבו. אחרי שקרא את כתביו ואימץ את השקפותיו הפוליטיות, עבר מגרמניה לניו יורק כדי לעבוד במחיצתו, ולאחר מכן הלך בעקבותיו ללאס וגאס. לפי הופה, בעשור שקדם למותו של רות'בארד ב-1995, רות'בארד היה עבורו חבר הקרוב אליו כמו אב.
עבודתו והשקפותיו > אגודת הרכוש והחופש

בשנת 2006, ייסד הופה את "אגודת הרכוש והחופש" (Property and Freedom Society), כתגובת נגד ל"אגודת מונט פלרין" שייסדו מילטון פרידמן, מיזס ופרידריך האייק, שאותה החשיב ל"סוציאליסטית". ביום השנה החמישי של האגודה, ציין הופה את מטרותיה:"מצד אחד, היה זה כדי להסביר ולהבהיר את הדרישות המשפטיות, הכלכליות, הקוגניטיביות והתרבותיות לצורך יצירת סדר טבעי חופשי וחסר מדינה. מאידך גיסא, היה צורך לחשוף את המדינה ולהציג אותה כפי שהיא באמת: מוסד המנוהל בידי כנופיות של רוצחים, שודדים וגנבים, תועמלנים, חוטאים, נוכלים, שקרנים, ליצנים, שרלטנים ואידיוטים שימושיים – מוסד המלכלך והורס כל דבר שהוא נוגע בו." האגודה אירחה כנסים הכוללים דוברים מהאלט-רייט ולאומנים לבנים כמו ריצ'רד ספנסר ופיטר ברימלו.
עבודתו והשקפותיו > דמוקרטיה

בשנת 2001 פרסם הופה את ספרו "דמוקרטיה: האל שהכזיב" אשר בוחן תופעות חברתיות וכלכליות שונות, שלטענת הופה הן בעיות הנגרמות על ידי צורות שלטון דמוקרטִיות. הוא מייחס את כישלונותיה של הדמוקרטיה לקבוצות לחץ המבקשות להגדיל את ההוצאות והרגולציות הממשלתיות.
הופה מציע חלופות ופתרונות, כגון פרישה, ביזור הממשל, ו"חופש מלא של חוזים, עיסוק, מסחר והגירה". הופה טוען כי מונרכיה תוכל לשמור על חירויות הפרט בצורה יעילה יותר מאשר דמוקרטיה.
ב-2013 עמד הופה על היחסים בין הדמוקרטיה והאומנות וסיכם כי "הדמוקרטיה מובילה לחתרנות ולבסוף להיעלמות מושג היופי ורמת היופי האוניברסלית. היופי מוצף ושוקע על ידי 'אמנות מודרנית', לכאורה."
וולטר בלוק, עמיתו של הופה במכון מיזס, טוען שדיוניו של הופה שופכים אור על "התרחשויות היסטוריות, ממלחמות ועד עוני, אינפלציה, ריבית ופשיעה". בלוק מציין כי בעוד הופה מודה כי הדמוקרטיות של המאה ה-21 משגשגות יותר מאשר המונרכיות העתיקות, הוא טוען כי אם אצילים ומלכים היו מחליפים את המנהיגים הפוליטיים של היום, היכולת שלהם לחשוב על רווחתה של המדינה לטווח ארוך הייתה "משפרת את העניינים". בלוק בנוסף מתח ביקורת קטנה על תזותיו של הופה לגבי העדפות הזמן, הגירה והפער בין ליברטריאניזם ושמרנות.
על פי הופה, כבר כארבע שנים לפני פרסום הספר, הכלכלן אלברטו לינץ' מתח ביקורת על התזה של הופה כי המונרכיה עדיפה על הדמוקרטיה. הוא הביא ראיות אמפיריות המראות כי המונרכיות המודרניות נוטות להיות עניות בהרבה מהדמוקרטיות המודרניות. בתגובה ציין הופה כי ככלכלן "מיזסיאני", הוא סבור שתאוריות כלכליות אינן ניתנות ל"הפקה או להפרכה בידי נתונים היסטוריים".
עבודתו והשקפותיו > דמוקרטיה > דמוקרטיה: האל שהכזיב

בספרו "דמוקרטיה: האל שהכזיב" פורש הופה על פני שלושה עשר מאמרים את השקפתו לגבי דמוקרטיה. הספר בוחן את הדמוקרטיות המודרניות לאור כשליהן הבולטים והשונים, שלדעת הופה כוללים עלייה בשיעורי האבטלה, הרחבת החוב הציבורי, ומערכת רווחה הגורמת למלכודות רווחה ולחדלות פירעון.
לטענתו, הסיבה לכישלונותיה של הדמוקרטיה היא קבוצות הלחץ הדורשות הוצאות ממשלתיות גבוהות, תקנות ומיסים. הוא מציע פתרון בדמות הקטנת הממשל, או במילים אחרות "העברת השליטה על העושר המולאם מממשל גדול ומרכזי – לממשל קטן, אזורי, שיספק חופש חוזים, וסחר והגירה חופשיים לחלוטין".
הופה מאפיין את הדמוקרטיה כ"ממשלה בבעלות ציבורית", ואותה הוא משווה למלוכה שהיא "ממשלה בבעלות פרטית" – ומסיק כי מונרכיה עדיפה; עם זאת, הופה שואף להראות כי הן מונרכיה והן דמוקרטיה הן מערכות לקויות לעומת המבנה המועדף בעיניו שיכול לקדם את הציוויליזציה – מה שהוא מכנה "הסדר הטבעי", מערכת נטולת מיסוי ומונופולים כפויים, שבה מערכות משפט מתחרות זו בזו באופן חופשי על ליבם והעדפותיהם של האזרחים הריבוניים. בהקדמה לספר הוא מפרט שמות שונים ששימשו במקומות אחרים כדי לתאר את אותו הדבר, כגון "אנרכיית סדר", "אנרכיית רכוש פרטי", "אנרכו-קפיטליזם", "ממשל עצמי", "חברה (society) של משפט פרטי", ו"קפיטליזם טהור".
כותרת הספר היא רפרנס לספר מ-1949, "האלוהים שנכשל", שבו שישה סופרים קומוניסטים לשעבר מתארים את ניסיונם והתפכחותם מהשיטה הקומוניסטית.
עבודתו והשקפותיו > גירוש הומוסקסואלים ודיסידנטים

בספרו מתאר הופה חברה ליברטריאנית לחלוטין של "קהילות אמנה", המורכבות מתושבים שחתמו על הסכם המגדיר את אופייה של הקהילה. הופה כותב: "תהיה מעט מאוד 'סובלנות' או 'פתיחות' שיקרות כל כך לליבם של לליברטריאנים שמאלנים. במקום זאת, נהיה על הדרך הנכונה לשקם את חופש ההתאגדות ואת ההדרה הנגזרת ממוסד הרכוש הפרטי". הוא כותב כי בעיירות וכפרים יוכלו להיות שלטי אזהרה בנוסח "אין כניסה לקבצנים, בטלנים, או חסרי בית, וגם – אין כניסה להומוסקסואלים, משתמשים בסמים, יהודים, מוסלמים, גרמנים, או בני שבט זולו".
הופה מוסיף וכותב:
"באמנה שנחתמה בין בעל הקרקע ובין דיירי הקהילה למען הגנת רכושם הפרטי, לא קיימת זכות לחופש דיבור (בלתי מוגבל), אפילו בשטח הנכס שלו אין לדייר זכות לחופש דיבור בלתי מוגבל. אדם יכול לטעון אינספור דברים ולקדם כמעט כל רעיון תחת השמש, אבל מטבע הדברים אין לאף אחד רשות להציג ולקדם רעיונות שמנוגדים למטרת האמנה עצמה – שמירה והגנה על הרכוש הפרטי – רעיונות כגון דמוקרטיה וקומוניזם. לא יכולה להיות סובלנות כלפי דמוקרטים וקומוניסטים בסדר חברתי ליברטריאני. הם יצטרכו להיות מופרדים פיזית ומסולקים מן החברה. באופן דומה, באמנה שנוסדה לצורך הגנה על משפחה וקרובי משפחה, לא תהיה שום סובלנות כלפי אלה שנוהגים לקדם סגנונות חיים שאינם עולים בקנה אחד עם מטרה זו. הם – המטיפים לסגנונות חיים חלופיים, לא-משפחתיים ולא מרוכזים סביב קרובי משפחה, כמו למשל הדוניזם אינדיבידואלי, פרזיטיות, סגידה לטבע ולסביבה, הומוסקסואליות, או קומוניזם – יצטרכו אף הם להיות מוסרים פיזית מהחברה, אם בכוונתנו לשמור על הסדר הליברטריאני."
מרטין סניידר מה-"American Association of University Professors" טען בנוגע לפסקה שצוטטה לעיל כי דבריו של הופה יציקו ל"אלו שיש להם יכולת טובה יותר מהופה לזכור אפרטהייד, מתקני כליאה ומחנות ריכוז, לזכור כוכבים צהובים ומשולשים ורודים". הופה גם עורר מחלוקת כשהגדיר את ההומוסקסואליות כ"סטייה או אי-נורמליות" שמקבילה לפדופיליה, שימוש בסמים, פורנוגרפיה, פוליגמיה ומעשים מגונים.
וולטר בלוק כתב כי קביעתו של הופה הקוראת להרחקה פיזית של הומוסקסואלים ואנשים נוספים מקהילה פוליטית ליברטריאנית "קשה מאוד ליישוב עם ליברטריאניזם. זאת משום שבחברה חופשית תמיד תהיה אפשרות שבני קבוצות שונות ייטו להתקבץ באזורים גאוגרפיים מסוימים, ואולי אפילו יהיו להם אמנות קשיחות שאוכפות דרישות צודקות, ומגבלות על חופש הדיבור. ... בחלק מהקבוצות האלה יהיה אסור להזכיר בחיוב יוזמה חופשית, קפיטליזם, רווחים וכו'. איזו סיבה יש לזהות ליברטריאניזם דווקא עם הקבוצות שתומכות בקפיטליזם ולא עם הקבוצות שמתנגדות לו? ... בנוגע להומוסקסואליות, זה בהחלט אפשרי שבאזורים מסוימים של הארץ, למשל גותהאם וסן פרנסיסקו, הומוסקסואליות תהפוך לחובה והטרוסקסואליות תיאסר לחלוטין. אם זה יבוצע באמצעות חוזה, זכויות קניין פרטי, אמות מידה מגבילות, זה יהיה תואם לחלוטין לקוד המשפטי הליברטריאני".