stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נורי א-סעיד
ביוגרפיה

נורי א-סעיד נולד בבגדאד למשפחה מוסלמית סונית ממעמד הבינוני-נמוך, ממוצא צפון קווקזי. אביו היה בן שבט קאראחול ושימש כפקיד ממשלה. נורי סיים מכללה צבאית באיסטנבול בשנת 1906 ובשנת 1911 התחנך בבית הספר לקצינים של צבא האימפריה העות'מאנית. בשנת 1912 נשלח כקצין ללוב כדי לארגן תנועת התנגדות לכיבוש האיטלקי. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא הפך ללאומן ערבי ולחם במרד הערבי בחג'אז, תחת הנהגת פייסל איבן חוסיין, אשר הומלך מאוחר יותר למלך סוריה, לפני שנעשה למלכה של עיראק. בדומה לקצינים עיראקיים אחרים ששירתו תחת הנהגתו של פייסל, הוא הפך לחלק מן המעמד השליט בעיראק המלוכנית.
ביוגרפיה > משרות ראשונות בממלכת עיראק

נורי עמד בראש הכוחות אשר כבשו את דמשק והעבירו אותה לשלטונו של פייסל, לאחר נסיגת הכוחות העות'מאניים בשנת 1918. בשנת 1920, לאחר שפייסל סולק מכסאו על ידי צרפת, נורי הלך אחרי המלך הגולה לעיראק, ובשנת 1922 הפך למפקח הכללי הראשון של משטרת עיראק. הוא ניצל את משרתו כדי לגייס למשטרה את תומכיו ונאמניו, טקטיקה שעליה חזר בכל משרה שבה החזיק ואשר הייתה המקור להשפעתו בשנותיו המאוחרות יותר.
נורי היה בן ברית נאמן לפייסל, אשר מינהו בשנת 1924 להיות סגן מפקד הצבא, כדי להבטיח את נאמנות הצבא למלך. נורי ניצל אף משרה זו כדי להגדיל את בסיס כוחו.
ביוגרפיה > כהונתו הראשונה כראש ממשלה (1930)

המלך פייסל הציע את נורי למשרת ראש הממשלה כבר בשנת 1929, אולם רק בשנת 1930 הסירו הבריטים את התנגדותם למינוי. כפי שעשה במשרותיו הקודמות, נורי מיהר למנות את תומכיו למשרות מפתח בממשל העיראקי, אולם בכך רק תרם להחלשת מעמדו של המלך בקרב השירות הציבורי, ולהתקררות ביחסים הקרובים שבין שני האישים. אחת מפעולותיו הראשונות כראש ממשלה הייתה חתימת ההסכם האנגלו-עיראקי בשנת 1930, צעד שלא זכה לאהדה כיוון שנתן למעשה גושפנקה חוקית לכוחותיה המנדטוריים של בריטניה וכן זכויות להחזקת בסיסים צבאיים בתחומי עיראק אף לאחר קבלת עצמאותה. בשנת 1932 הביא נורי את בקשתה של עיראק לחבר הלאומים לקבלת עצמאות שלטונית מלאה.
בחודש אוקטובר 1932 פיטר המלך פייסל את נורי ממשרתו והחליפו בנאג'י שוכת. צעד זה הביא לירידה בהשפעתו של נורי במדינה. לאחר שנה, משהלך המלך פייסל לעולמו ואת מקומו ירש בנו המלך ראזי, המשיכה וירדה נגישתו של נורי לחצר המלוכה. השפעתו פחתה אף לאחר עלייתו של יאסין אל-האשמי, אשר התמנה לראש ממשלה בשנת 1935. למרות זאת, המשיכה השפעתו של נורי להיות רבה בקרב הצבא, והעובדה שנחשב לבעל בריתה הנאמן של בריטניה חיזקה את מעמדו. בשנת 1933 שכנעה בריטניה את המלך ראזי למנותו לשר החוץ, משרה שבה כיהן עד להפיכת בכר סדקי, בשנת 1936. אולם, קשריו ההדוקים עם בריטניה, אשר סייעה לו להמשיך ולאחוז במשרות שלטוניות, תרמה אף לחוסר האהדה המוחלט לה זכה בעיראק.
ביוגרפיה > תיווכו במרד הערבי הגדול

בשנת 1936, בעת תפקידו כשר החוץ של עיראק, פרץ בארץ ישראל המרד הערבי הגדול. כל ניסיונות המשא ומתן בין היהודים, הערבים והבריטים יושבי הארץ עלו בתוהו ומשרד המושבות הבריטי חיפש מוצא מהסבך אליו נקלע, ופנה לשילוב גורמי חוץ במשא ומתן. הראשון שנקרא אל הדגל היה נורי, שהתבקש לבוא לארץ ישראל וללונדון ולתווך בין הניצים.
נורי החל את תפקידו בפגישה עם הפקידים הבריטים ועם הוועד הערבי העליון, שם תבע המופתי את הפסקת העלייה לארץ ישראל כתנאי להפסקת השביתה הגדולה. ב-9 ביוני 1936 נפגש נורי עם חיים ויצמן בלונדון, אותו הכיר עוד מעת המשא ומתן על הסכם ויצמן-פייסל. בפגישתם הציע נורי לפתוח במשא ומתן מקיף בין הציונות לבין מדינות ערב, במסגרתו תוכר מדינה יהודית בארץ ישראל תמורת תמיכתם בפדרציה ערבית, בתנאי שיוסכם על הפסקה זמנית בעלייה. ההצעה הובאה לאישור המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית ושם נדחתה.
נורי ניסה בשנית את מזלו בפגישה בירושלים עם משה שרתוק (לימים שרת) אך גם כאן נתקל בסירוב חד להפסקת העלייה בשל הרצון שלא לעודד בפרס את האלימות הערבית שהתפרצה במסגרת המרד. בסוף אוגוסט באותה שנה פנה נורי לבריטים והודיע כי כשל בנסיונותיו ואלו פנו לאפיקים אחרים.
בסוף 1937 או בתחילת 1938 נפגש גם עם יהודה לייב מאגנס. בפגישה זו הציע, ככל הנראה, שהיהודים יסכימו לא לחרוג מ-40% של אוכלוסיית ארץ ישראל.
ביוגרפיה > קשרים עם הצבא (1937–1940)

הפיכת בכר סדקי הדגימה עד כמה הדוקים היו קשריו של נורי עם הבריטים בעיראק: הוא היה חבר הממשלה העיראקי היחיד אשר ביקש מקלט בבניין שגרירות בריטניה בבגדאד, ומארחיו שלחו אותו לגלות במצרים. הוא שב לבגדאד באוגוסט 1937 והחל לתכנן מיד דרכים לתפיסת השלטון. צעדיו הביאו את ראש ממשלת עיראק באותה עת, ג'מיל אל-מדפעי לפנות לבריטים ולבקשם להרחיקו מן המדינה. הבריטים נענו לבקשה ושלחו את נורי לשמש כשגריר עיראק בלונדון. משנפרדו דרכיו מן המלך ראזי, החל נורי זומם שיתוף פעולה עם בית המלוכה הסעודי.
בחודש אוקטובר 1938 שב נורי לעיראק ותכנן להפיל את ממשלת מדפעי. ב-24 בדצמבר 1938 יזם קולונל סלאח א-דין א-סבאע' הפיכה בעידודו של נורי והשיב אותו לכס ראש הממשלה. ממשרתו ניסה לחתור תחת המלך ראזי ולהחליפו באחיו החורג הנסיך זייד. ראזי אף הביא עליו את חמתם של הבריטים בשידורי רדיו בעלי אופי לאומני מתחנת הרדיו הפרטית שהחזיק. בחודש ינואר 1939 מינה המלך את רשיד עאלי אל-כילאני לראש חצר המלך, בניגוד לדעתו של נורי. בחודש מרץ המשיך נורי לחזק את אחיזתו בשלטון, כאשר הכריז כי חשף מזימה לרצח המלך ולכן הדיח רבים מקציני הצבא.
ב-4 באפריל 1939, כאשר נהרג המלך ראזי בתאונת דרכים, רבים חשדו כי נורי תרם למותו. בהלווית המלך צעקו ההמונים: "אתה תיתן את הדין על דמו של ראזי, נורי". עם מותו של המלך ראזי, מונה פייסל השני למלך, אולם היות שהיה רק בן 4 באותה עת, מונה עבד אל-אילה לעוצר. בתחילת דרכו היה העוצר נתון להשפעתו של נורי.
בתקופה זו החלו האירועים באירופה להשפיע על הקורה בעיראק. נפילת צרפת בחודש יוני 1940 עודדה גורמים לאומניים לקוות כי גרמניה תנצח במלחמה. בעוד שנורי נותר נאמן לבריטניה, איש אמונו, א-סבאע', הפך פרו-גרמני, דבר שהביא להידרדרות מהירה ביכולתו של נורי להמשיך ולשלוט.
ביוגרפיה > דו-קיום עם העוצר בשנות ה-40

בחודש אפריל 1941 תפסו בהפיכה צבאית תומכי מדינות הציר את השלטון בעיראק ומינו את רשיד עאלי אל-כילאני לראש הממשלה. נורי נמלט לירדן אשר הייתה בשליטה בריטית ובעלי חסותו שלחו אותו לקהיר. לאחר שהבריטים שבו והשתלטו על בגדאד, הם השיבו את נורי לעיראק, לאחר מספר חודשים בהם כיהן מדפעי כראש ממשלה, ומינו אותו כראש ממשלה תחת המשטר הצבאי הבריטי. הוא החזיק במשרה במשך למעלה משנתיים וחצי, אולם החל משנת 1943 היה העוצר למקבל ההחלטות העליון במינוי שרים בממשלה והחל מפגין עצמאות גדולה יותר. עיראק נותרה תחת שלטון צבאי בריטי עד לשלהי שנת 1947.
ניסיונו הקצר של העוצר להנהיג מדיניות ליברלית יותר בשנת 1947, לא הועילה לפתרון בעיות הממשל. המבנה החברתי והכלכלי של עיראק עבר שינויים מפליגים מעת יסודה של המלוכה, עם גידול האוכלוסייה העירונית, גידול מהיר של המעמד הבינוני, ועליה במודעות הפוליטית בין האיכרים ומעמד הפועלים, ביניהם הייתה המפלגה הקומוניסטית העיראקית פעילה ביותר. אולם, האליטה השלטונית, בעלת הקשרים ההדוקים והאינטרסים המשותפים עם המעמד העליון, לא הייתה מסוגלת להנהיג שינויים אשר ישמרו בה בעת על מעמד כס המלוכה. בניסיונה של האליטה השלטונית לשמור על כוחה במהלך עשר השנים האחרונה למלוכה העיראקית, נטל נורי תפקיד מרכזי יותר מן העוצר, זאת בזכות כישוריו הפוליטיים.
ביוגרפיה > מהלכי השלטון לשימור כוחו > המחצית השנייה של שנות ה-40

בנובמבר 1946 פרצה שביתה של עובדי תעשיית הנפט בעיראק, אשר שיאה היה בטבח של השובתים בידי המשטרה. נורי שב ומונה לראש ממשלה. לתקופה קצרה הוא מינה שרים ליברלים ולאומנים-דמוקרטיים, אולם עד מהירה פנה לשיטות דיכוי שאותן העדיף, כאשר ציווה על מאסרם של פעילים קומוניסטים רבים בחודש ינואר 1947. בין אלה שנאסרו היה מזכיר המפלגה הקומוניסטית פאהד. בו בזמן ניסתה בריטניה לקבע בחוק את נוכחותה הצבאית בעיראק, אף מעבר לתנאי ההסכם האנגלו-עיראקי משנת 1930. זאת למרות שעם תום מלחמת העולם השנייה לא נותר עוד צידוק מלחמתי לנוכחותה. נורי וגם העוצר ראו בקשריהם ההדוקים עם בריטניה ערובה להמשך משרתם, לכן עמלו בניסוח הסכם אנגלו-עיראקי חדש. בתחילת ינואר 1948 נורי הצטרף באופן אישי למשלחת המשא ומתן באנגליה וב-15 בינואר נחתם ההסכם החדש.
התגובה ברחובות בגדאד לחדשות על חתימת ההסכם הייתה מיידית וחריפה. לאחר שש שנות כיבוש בריטי, ההסכם התקבל בציבור העיראקי בביקורת עזה. הפגנות פרצו למחרת חתימת ההסכם, בהן היו הסטודנטים לגורם מרכזי והמפלגה הקומוניסטית נתנה את ההנחיה. ההפגנות הלכו ונעשו גדולות יותר לאורך הימים הבאים, עד שביום 20 בינואר פתחה המשטרה באש על המון מפגינים, בהותירה הרוגים רבים. למחרת היום הודיע עבד אל-אילה כי אינו מחויב להסכם. נורי שב לבגדאד ב-26 בינואר ומיד פתח במדיניות דיכוי נוקשה כנגד המפגינים. ב-27 בינואר המשטרה פתחה באש על המון מפגינים והותירה הרוגים רבים. ניסיונו של נורי ליישם את ההסכם חיסלה כל שריד של אמינות שנותר לו בעיני העם. אף שהמשיך להחזיק בכוח רב במדינה, הוא נעשה לדמות שנואה בציבור.
צבא עיראק השתתף בפלישה הערבית לארץ ישראל במלחמת העצמאות ב-1948. נימר אל-חווארי, מפקד ה"נג'אדה", ארגון הנוער הפלסטיני, ציטט בספרו "סוד הנכבה" (נצרת, 1952) את סעיד מזהיר: "אנחנו נפצפץ את הארץ בתותחינו ונמחה כל מקום בו יתורו להם היהודים מפלט. הערבים צריכים להוליך את נשיהם וילדיהם למקומות בטוחים עד שוך הקרבות".
ביוגרפיה > מהלכי השלטון לשימור כוחו > שנות ה-50

ההסכם המדיני הבולט הבא שבו היה מעורב נורי א-סעיד היה ברית בגדאד, סדרה של בריתות שנחתמו בשנים 1954 ו-1955 בהן הודקו קשריה של המדיניים והצבאיים של עיראק עם מעצמות המערב ובעלות ברית אזוריות, במיוחד טורקיה. ברית בגדאד הייתה חשובה במיוחד לנורי, כיוון שהעדיפה את בריטניה וארצות הברית. מנגד, הברית עמדה בניגוד לשאיפותיו של רוב הציבור העיראקי. לאחר חתימת הברית הגביר נורי את מדיניות הדיכוי הפוליטי והצנזורה. אולם הפעם, בניגוד לשנת 1948, התגובה הציבורית ברחוב העיראקי הייתה פחות חריפה. ההיסטוריון חנה באטאטו מייחס זאת למצב הכלכלי המשופר בעיראק בשנות ה-50 והחלשות המפלגה הקומוניסטית, לאור פילוגים פנימיים ורדיפות המשטרה.
המצב בעיראק התדרדר בשנת 1956, עם התקוממות בערים נג'ף וחאי. פרוץ מלחמת סיני, בה יצאה ישראל נגד מצרים בשיתוף פעולה עם בריטניה וצרפת, בתגובה להלאמת תעלת סואץ, תרמה לליבוי היצרים ולחוסר אמון ציבורי בברית בגדאד. מעמדו הפוליטי של נורי נחלש, בעוד שהאופוזיציה החלה לתאם את פעולותיה. בפברואר 1957 נוצרה חזית לאומית אשר איחדה את המפלגה הלאומית דמוקרטית, העצמאיים, הקומוניסטים ומפלגת הבעת'. אף בקרב קציני הצבא החל תהליך דומה עם היווסדות הוועדה העליונה של הקצינים החופשיים. ניסיונו של נורי לשמר את נאמנות הצבא באמצעות מענקים נדיבים, נכשל.
המלוכה העיראקית יחד עם בעלת בריתה השושלת ההאשמית בירדן הגיבו לאיחוד שבין מצרים וסוריה ליצירת הרפובליקה הערבית המאוחדת (1 בפברואר 1958) על ידי יצירת הפדרציה הערבית של עיראק וירדן. (ניסיונו של נורי לשכנע אף את כווית להצטרף לפדרציה נכשל). נורי התמנה לראש הממשלה הראשון של הפדרציה, אשר באה חיש מהר אל קיצה עם ההפיכה הצבאית אשר שמה קץ לבית המלוכה העיראקי.
ביוגרפיה > נפילת בית המלוכה ומותו של נורי

עם החמרת משבר לבנון בשנת 1958, פנתה ירדן לעזרת כוחות עיראקיים, אשר ב-14 ביולי 1958 הודיעו, בהודעת שווא, ולפיה הם בדרכם לזירה. תחת זאת הם פנו לעבר בגדאד באותו היום. קולונל עבד אל-כרים קאסם תפס את השלטון במדינה וציווה על משפחת המלוכה לפנות את ארמון המלך. משפחת המלוכה כונסה בחצר הארמון - המלך פייסל השני, הנסיך עבד אל-אילה ואשתו, הנסיכה חיאם, הנסיכה נאפיסה, אימו של עבד אל-אילה, דודתו של המלך, הנסיכה עבאדיה ומספר משרתים - הם נצטוו לפנות ופניהם אל הקיר ונורו למוות.
נורי א-סעיד ניסה להסתתר, אולם נתפס למחרת היום כאשר ניסה להימלט מן העיר כשהוא מחופש בבגדי אישה. הוא נורה למוות ונקבר בו ביום. המון זועם הוציא את גופתו מן הקבר וכילה בה את זעמו. גופתו נגררה ברחובות בגדאד, שם היא נתלתה, נשרפה והושחתה.
יחסו של נורי א-סעיד ליהודי עיראק

בחודש פברואר 1949, בעת ביקור בשגרירות בריטניה בעמאן פנה נורי אל שגריר בריטניה וראש ממשלת ירדן לשעבר, סמיר אל-ריפעי ופרס לפניהם תוכנית לגרש את יהודי עיראק על ידי העמסתם על שיירת משאיות אשר תעשה דרכה מעיראק דרך ירדן עד גבול ישראל. כאשר הודיע לו ריפעי כי לא ניתן ליישם את התוכנית, לאור העובדה כי שיירה כזו תהיה מטרה לזעמם של פליטים ערבים רבים אשר ברחו מארץ ישראל זמן קצר קודם לכן, הגיב נורי בכעס.
ב-13 בינואר 1951 ביקר נורי בירושלים ונפגש עם המנהיג הערבי עארף אל-עארף אשר היה ראש עיריית ירושלים ואף בפניו הביא את תוכנית גירוש יהודי עיראק. כאשר ביקש ממנו אל-עארף להשהות את תוכניתו, הגיב ואמר:
נורי המשיך והעלה את תוכניותיו לגירוש היהודים מעיראק בהזדמנויות שונות, כמו ועדת הפיוס של האו"ם, אשר פעלה על פי החלטה 194 של הארגון, וכן בפני דיפלומטים אמריקניים ובריטיים בבגדאד.
כתוצאה מהחלטתה של הממשלה העיראקית, שלפיה יוכלו היהודים לעזוב בתנאי שיוותרו על אזרחותם ועל רכושם, החל בתחילת שנות ה-50 מבצע עזרא ונחמיה. במבצע עלו לארץ ישראל מרבית בני הקהילה היהודית בעיראק, למעלה מ-120,000 יהודים.
בין היחידים אשר העז להתנגד בפומבי לממשלתו של א-סעיד, היה עזרא דניאל, חבר פרלמנט יהודי ובנו של מנחם דניאל. דניאל נאם נאום חריף ואף העז לגדף את ממשלת נורי סעיד וסאלח ג'בר, על אשר בגדו באזרחים העיראקים היהודיים ומכרו אותם. הנאום בן 4 עמודים הופיע בעיתון "אלאהלי".
לקריאה נוספת

Nuri As-Said: A Study in Arab Leadership, Lord Birdwood, London, Cassell, 1959
The Old Social Classes and New Revolutionary Movements of Iraq, Hanna Batatu, London, al-Saqi Books, 2000. ISBN 0-86356-520-4
A History of Iraq, Charles Tripp, Cambridge, Cambridge University Press, 2002. ISBN 0-521-52900-X
הערות שוליים

↑  בתקופות הבאות:

  1. 23 במרץ 1930 - 19 באוקטובר 1932

  2. 20 באוקטובר 1932 - 3 בנובמבר 1932

  3. 25 בדצמבר 1938 - 6 באפריל 1939

  4. 7 באפריל 1939 - 21 בפברואר 1940

  5. 22 בפברואר 1940 - 31 במרץ 1940

  6. 9 באוקטובר 1941 - 8 באוקטובר 1942

  7. 9 באוקטובר 1942 - 25 בדצמבר 1943

  8. 26 בדצמבר 1943 - 3 ביוני 1944

  9. 21 בנובמבר 1946 - 11 במרץ 1947

10. 6 בינואר 1949 - 10 בדצמבר 1949

11. 15 בספטמבר 1950 - 10 ביולי 1952

12. 2 באוגוסט 1954 - 17 בדצמבר 1955

13. 18 בדצמבר 1955 - 8 ביוני 1957

14. 3 במרץ 1958 - 13 במאי 1958
↑  יהודה סלוצקי, ספר תולדות ההגנה - כרך ב': מהגנה למאבק, הוצאת מערכות, 1964, עמ' 706-707
↑  בני מוריס, מדינה אחת, שתי מדינות, פרק 2, עמ' 48.
↑  שמואל כץ, אדמת מריבה, פרק 2: פליטים, עמ' 27.
↑  Sir Alec Kirkbride, From the Wings: Amman Memoirs, 1947-1951 (London: Frank Cass, 1976), pp. 115-16
↑  Ya'akov Meron, Why Jews Fled the Arab Countries Middle East Quarterly September, 1995
↑  Arif al-Arif, An-Nakba, 1947-1955, vol. 4 (Sidon and Beirut: Al-Maktaba al-Asriya, 1960) p. 893
↑  עדות מעיראק סאלח יוסף (שהרבני יוסף)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271201305171  BnF: cb14556759n (data)  GND: 118933442  ISNI: 0000 0000 8149 2115  LCCN: n84197611  NKC: mzk2005306800  SUDOC: 160408393  VIAF: 69171439   WorldCat (עם VIAF): 69171439
ניאל קווין

ניאל ג'ון קווין (באנגלית: Niall John Quinn; נולד ב-6 באוקטובר 1966 בדבלין) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת החלוץ.
קווין שיחק באנגליה לאורך כל הקריירה הבוגרת שלו, ועשה זאת במדיהן של הקבוצות הבאות: ארסנל, מנצ'סטר סיטי וסנדרלנד. הוא ייצג את נבחרת אירלנד במשך 16 שנים, בהן ערך 91 הופעות וכבש 21 שערים, שהציבו אותו במקום השני בכל הזמנים בטבלת מלך השערים של הנבחרת. קווין ייצג את אירלנד ביורו 1988 וכן בטורנירי המונדיאל ב-1990 וב-2002.
בין השנים 2006 ל-2011 היה קווין נשיא סנדרלנד, ובמשך מספר חודשים אף אימן את הקבוצה. לאחר מכן נותר בקבוצה כמנכ"ל הפיתוח הבינלאומי, תפקיד אותו נשא במשך שנה אחת.
קריירת משחק > ארסנל

קווין החל את דרכו מחוץ לעולם הכדורגל המקצועני, כאשר בצעירותו שיחק כדורגל גאלי, משחק אירי בעל חוקים שונים מכדורגל המזכיר יותר הרלינג. הוא זכה להצלחה רבה ואף להצעות לחוזה מקצועני בכדורגל בסגנון אוסטרלי. קווין, ששיחק במקביל בקבוצת הנוער של מיינורטאון יונייטד, בחר לבסוף בקריירה בכדורגל מקצועני.
ב-1983, כשהיה בן 17 בלבד ולאחר שלא עבר מבחנים לקבוצת פולהאם, חתם קווין בקבוצת הנוער של ארסנל. קווין, שהתנסה בתפקידי החלוץ והקשר המרכזי בקבוצת הנוער של ארסנל, הביע את חותמו בקבוצת המילואים של המועדון בחציה הראשון של עונת 1985/1986, כאשר כבש 18 שערים ב-18 משחקים. בעקבות כך, הוקפץ על ידי המאמן דון האו לסגל הקבוצה הבוגרת, וערך את הופעת הבכורה שלו בדצמבר 1985 במשחקה של ארסנל מול ליברפול. קווין כבש כבר בהופעת הבכורה שלו, בדרך לניצחון קבוצתו 2-0. עד לסיום העונה זכה ל-11 הופעות נוספות, אך לא הצליח למצוא שוב את הרשת.
עונה אחר כך מצא עצמו קווין תחת מאמן חדש, ג'ורג' גרהאם, שהעניק לו מקום קבוע בהרכב הקבוצה. קווין כבש באותה העונה שמונה שערי ליגה ב-35 הופעות, וזכה בתואר הראשון בקריירה, גביע הפוטבול ליג, לאחר שארסנל גברה בגמר 2-1 על ליברפול. עם זאת, בסיומה של עונת 1986/1987 החתימה ארסנל חלוץ חדש, אלן סמית', שתפס את מקומו של קווין בהרכב וצמצם משמעותית את דקות המשחק שלו. קווין הוסיף לשחק כמעט שלוש עונות נוספות בארסנל, במהלכן צבר עשרים הופעות ליגה נוספות בלבד, בהן כבש חמישה שערים. גם תרומתו לזכייתה של ארסנל באליפות אנגליה בעונת 1988/1989 הייתה מזערית, עם שער אחד בשלוש הופעות ליגה, שלא הספיקו לו לקבלת מדליית אליפות. בתחילתה של עונת 1989/1990 הגיש קווין בקשה כתובה להצבתו ברשימת ההעברות, ובמרץ 1990, כחודשיים לתום העונה, נמכר למנצ'סטר סיטי תמורת כ-700 אלף ליש"ט. בסך הכול ערך קווין 67 הופעות ליגה במדיה של ארסנל, בהן כבש 14 שערים.
קריירת משחק > מנצ'סטר סיטי

קווין הצטרף למנצ'סטר סיטי ממש על סף סגירת חלון ההעברות, וכבר בהופעת הבכורה שלו במדיה כבש לרשתה של צ'לסי בדרך לשוויון 1-1 בסיום. עד לסיום העונה הוסיף שלושה שערים בשמונה הופעות ליגה נוספות. עונת הבכורה המלאה של קווין בסיטי הייתה עונת 1990/1991, ובה קבע שיא קריירה אישי של עשרים שערי ליגה ב-38 הופעות. קווין וקבוצתו סיימו את העונה במקום החמישי בליגה, שיפור של תשעה מקומות מהעונה החולפת. באותה העונה זכורה לקווין הופעתו מול דרבי קאונטי ב-20 באפריל. קווין כבש באותו המשחק, ולקראת המחצית החליף כשוער את טוני קוטון שהורחק (לסיטי לא היה שוער מחליף על הספסל). בעקבות ההכשלה שהביאה להרחקתו של קוטון זכתה דרבי לפנדל, אותו קווין הצליח לעצור. בסיום המשחק ירדה דרבי לליגת המשנה.
לקראת סיום עונת 1992/1993 ניסתה אברטון לרכוש את קווין ללא הצלחה. גם ניסיון שני גבוה יותר בפתיחת עונת 1993/1994 התקבל בשלילה. מספר חודשים אחר כך, בנובמבר 1993, סבל קווין מפציעה ברצועה הצולבת הקדמית שנגרמה לו במשחק מול שפילד ונסדיי. בעקבות הפציעה קווין לא שב לשחק עוד באותה העונה, ואף החמיץ את טורניר מונדיאל 1994 באותו הקיץ. הוא שב למגרשים בפתיחת עונת 1994/1995, אך שיתוף הפעולה ההתקפי המוצלח בין אובה רוסלר לפול וולש שהתגבש בהיעדרו גרם לו לאבד את מקומו כשחקן הרכב קבוע, והוא פתח לעיתים קרובות על הספסל. גם תרומתו ההתקפית נפגמה, והוא תרם שמונה שערי ליגה בלבד ב-35 הופעות. בתום העונה ניסתה הסיטי, קבוצת תחתית באותן העונות למכור את קווין כדי להקל על תקציב המשכורות של הקבוצה, אך מעברו הצפוי לספורטינג ליסבון כשל עקב מחלוקות על תנאי החוזה.
קווין נותר בקבוצה לעונה נוספת, עונת 1995/1996, שהייתה העונה המלאה השישית והאחרונה שלו במועדון. קווין כבש שמונה שערי ליגה ב-32 הופעות, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להימנע מנשירה לליגת המשנה בתום העונה. בסך הכול כבש קווין 66 שערי ליגה ב-203 הופעות במדי הסיטי.
קריירת משחק > סנדרלנד

באוגוסט 1996, לקראת עונת 1996/1997, עבר קווין לסנדרלנד תמורת כ-1.3 מיליון ליש"ט, והיה להעברה היקרה בתולדות המועדון עד אז. קווין הפגין יכולת גבוהה בתחילת דרכו במועדון, כשכבש פעמיים במשחק הבכורה שלו בקבוצה, בדרך לניצחון 4-1 על נוטינגהאם פורסט. המשך העונה הייתה קשה הן עבור קווין והן עבור סנדרלנד. קווין נאלץ להחמיץ שישה חודשים מעונת הבכורה שלו בגלל פציעה בברך, ולא שיחק כלל בין החודשים ספטמבר למרץ. גם כששב לשחק, לא הצליח למצוא עוד את הרשת באותה העונה, וסנדרלנד נשרה לליגת המשנה בתום העונה.
החתמתו של קווין פיליפס בסיום אותה העונה החל למעשה את שיתוף הפעולה מהמוצלחים בליגה האנגלית בשלהי שנות ה-90. יחד הובילו פיליפס וקווין את סנדרלנד למקום השלישי ולגמר הפלייאוף על ההעפלה לפרמייר ליג, שם פגשה סנדרלנד את צ'רלטון אתלטיק. צמד של קווין (גם פיליפס כבש באותו המשחק) קבעו 4-4 בסיום ההארכה, ושלחו את ההתמודדות לדו-קרב בעיטות עונשין. קווין כבש את הפנדל השישי של קבוצתו, אך בסיום ניצחה צ'רלטון 7-6 בדו-קרב. עונה אחת אחר כך זכתה סנדרלנד באליפות ליגת המשנה לאחר עונת שיא בה רשמה שלושה הפסדים בלבד וצברה 105 נקודות, מה שהיה אז לשיא היסטורי. קווין עצמו תרם 18 שערי ליגה ב-39 הופעות, עונת השיא שלו במועדון.
קווין שיחק עם סנדרלנד שלוש עונות מלאות נוספות בפרמייר ליג, כשחקן הרכב קבוע. הוא פתח את עונת 2002/2003 עם הקבוצה, אך כחודשיים לאחר פתיחת העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 36. בסך הכול כבש קווין 61 שערי ליגה ב-203 הופעות במדי סנדרלנד. קווין זכה לכבוד והפך לכובש הראשון בתולדות אצטדיון האור, מול מנצ'סטר סיטי ב-1997.
לאחר הפרישה

לאחר פרישתו ממשחק שימש קווין בתפקיד מקצועי בסנדרלנד במשך תקופה קצרה, במקביל לתפקידו כפרשן ברשת סקיי ספורטס. עוד באותה שנה הוציא לאור ספר אוטוביוגרפי שזכה לביקורות חיוביות. ב-2004 ערך הופעה אחת במדי טרו ססאנה מליגת העל התאילנדית, לצורכי קידום הליגה ושיתוף הפעולה של המועדון עם ארסנל.
ביוני 2006 הוביל קונסורציום של אנשי עסקים שרכש את השליטה במועדון סנדרלנד, עמו היה מזוהה קווין בשלהי הקריירה שלו. חודש אחר כך היה קווין לנשיא המועדון, ואף מינה עצמו לתפקיד מאמן הקבוצה. קווין כשל בתפקיד המאמן, והוביל את סנדרלנד, אז בליגת המשנה, לארבעה הפסדים בארבעת מחזורי הפתיחה של הליגה. ב-22 באוגוסט, כחודש לאחר שמינה עצמו לתפקיד ולאחר הפסד 2-0 לבורי בגביע הפוטבול ליג, הודיע קווין כי ימנה מאמן חדש לקבוצה. קווין התמקד בתפקיד הנשיא ומינה לתפקיד המאמן את רוי קין, מהלך שהתקבל בהפתעה לאור הסכסוך בין השניים, שהחל במחנה האימונים של אירלנד לקראת מונדיאל 2002. במהלך המחנה, פרץ ויכוח מילולי חריף בין קין לבין מאמן הנבחרת דאז מקארתי, שהובילו להדחתו של קין מסגל הנבחרת למונדיאל. שחקנים רבים, ובהם קווין, צידדו בעמדתו של המאמן על פניו של הקפטן. מהלך מינויו של קין התברר כהצלחה גדולה, כשסנדרלנד סיימה את העונה כאלופת ליגת המשנה וחזרה לפרמייר ליג.
קווין השקיע סכומי כסף רבים כדי לראות את קבוצתו מתקדמת ומצליחה בפרמייר ליג. הקבוצה אכן התבססה בליגה הבכירה, אך התקשתה להשתלב בחלק העליון של הטבלה. ב-2011 נרכש המועדון מידי הקונסורציום בהובלת קווין, ונשיא חדש מונה לתפקיד. קווין נותר בקבוצה כמנכ"ל לענייני פיתוח בינלאומי, ובפברואר 2012 עזב את תפקידו.
תארים

אליפות אנגליה: 1988/1989
גביע הפוטבול ליג: 1986/1987
סטטיסטיקות > מועדונים באנגליה

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | בגביע הליגה> הופעות | בגביע הליגה> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985/1986 | ארסנל | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 12 | 1 | 3 | 0 | 2 | 0 | 17 | 1 |
| 1986/1987 | ארסנל | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 35 | 8 | 4 | 1 | 9 | 3 | 48 | 12 |
| 1987/1988 | ארסנל | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 11 | 2 | 2 | 0 | 3 | 0 | 16 | 2 |
| 1988/1989 | ארסנל | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 3 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 1 |
| 1989/1990 | ארסנל | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 6 | 2 | 1 | 1 | 2 | 1 | 9 | 4 |
| 1989/1990 | מנצ'סטר סיטי | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 9 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 9 | 4 |
| 1990/1991 | מנצ'סטר סיטי | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 38 | 20 | 2 | 1 | 3 | 0 | 43 | 21 |
| 1991/1992 | מנצ'סטר סיטי | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 35 | 12 | 1 | 0 | 3 | 2 | 39 | 14 |
| 1992/1993 | מנצ'סטר סיטי | אנגליהפרמייר ליג | 39 | 9 | 5 | 1 | 3 | 0 | 47 | 10 |
| 1993/1994 | מנצ'סטר סיטי | אנגליהפרמייר ליג | 15 | 5 | 0 | 0 | 3 | 1 | 18 | 6 |
| 1994/1995 | מנצ'סטר סיטי | אנגליהפרמייר ליג | 35 | 8 | 4 | 0 | 6 | 2 | 45 | 10 |
| 1995/1996 | מנצ'סטר סיטי | אנגליהפרמייר ליג | 32 | 8 | 4 | 2 | 3 | 1 | 39 | 11 |
| 1996/1997 | סנדרלנד | אנגליהפרמייר ליג | 12 | 2 | 0 | 0 | 1 | 1 | 13 | 3 |
| 1997/1998 | סנדרלנד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 35 | 14 | 2 | 1 | 0 | 0 | 37 | 15 |
| 1998/1999 | סנדרלנד | אנגליההליגה הראשונה של הפוטבול ליג | 39 | 18 | 2 | 0 | 5 | 3 | 46 | 21 |
| 1999/2000 | סנדרלנד | אנגליהפרמייר ליג | 37 | 14 | 1 | 0 | 0 | 0 | 38 | 14 |
| 2000/2001 | סנדרלנד | אנגליהפרמייר ליג | 34 | 7 | 3 | 1 | 0 | 0 | 37 | 8 |
| 2001/2002 | סנדרלנד | אנגליהפרמייר ליג | 38 | 6 | 1 | 0 | 0 | 0 | 39 | 6 |
| 2002/2003 | סנדרלנד | אנגליהפרמייר ליג | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 8 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 473 | 141 | 35 | 8 | 43 | 14 | 551 | 163 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת אירלנד> שנה | נבחרת אירלנד> הופעות | נבחרת אירלנד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1986 | 2 | 0 |
| 1987 | 5 | 1 |
| 1988 | 5 | 0 |
| 1989 | 1 | 0 |
| 1990 | 9 | 3 |
| 1991 | 4 | 3 |
| 1992 | 9 | 1 |
| 1993 | 8 | 2 |
| 1994 | 3 | 2 |
| 1995 | 8 | 1 |
| 1996 | 7 | 3 |
| 1997 | 1 | 0 |
| 1998 | 3 | 1 |
| 1999 | 9 | 2 |
| 2000 | 8 | 1 |
| 2001 | 5 | 1 |
| 2002 | 4 | 0 |
| סה"כ | 91 | 21 |
נקודת דמיון

נקודות הדמיון (בירוק) של שני המעגלים (בכחול), והמשיקים המשותפים (באדום)
בגאומטריה, נקודת דמיון של שני מעגלים (שאינם מכילים זה את זה) היא נקודה שממנה נראים שני המעגלים באותה זווית. אלו הן הנקודות שבהן אפשר להעביר לשני המעגלים משיק משותף. לכל שני מעגלים שאינם מכילים זה את זה יש שתי נקודות דמיון: פנימית וחיצונית.
בניית נקודות הדמיון במחוגה וסרגל: בחר נקודה A על אחד המעגלים, והעבר במעגל השני את הקוטר המקביל לרדיוס המחבר אותה עם מרכז המעגל שלה. חבר את A עם קצות הקוטר. נקודות החיתוך של הישרים האלו עם הישר המחבר את המרכזים הן נקודות הדמיון (באדום)
את נקודות הדמיון אפשר לבנות במחוגה וסרגל (ראו האיור השני), והן משמשות לבניות גאומטריות אחרות, כמו זו של מעגל המשיק במשותף לשני מעגלים נתונים (ראו ציר רדיקלי).
נקמת הטרקטור

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 סוגה:  רוק, רוק מתקדם,  פסקולים למחול, תיאטרון וקולנוע
 חברת תקליטים:  אנובה מיוזיק LA4 נענע דיסק הד ארצי
 www.tractor.co.il
 חברים
 אבי בללי אופיר לייבוביץ' רועי ירקוני אביב ברק גליה חי
 חברים לשעבר
 אילן גרין דני מקוב
נקמת הטרקטור היא להקת רוק ישראלית. הלהקה הוקמה ב-1988 בתל אביב על ידי אבי בללי, אילן גרין אופיר לייבוביץ' ודני מקוב. את שמה של הלהקה הציע רמי פורטיס לחברי הלהקה, בעקבות שם של שיר שנגנז מאלבומו "סיפורים מהקופסא".
חברי ההרכב

אבי בללי - בס, שירה
אופיר לייבוביץ' - גיטרה
רועי ירקוני - קלידים
אביב ברק - תופים
גליה חי - ויולה
חברי ההרכב > חברים לשעבר

גרין - קלידים
דני מקוב - תופים
אייל פרסון שחר - קלידים