פרנקים ריפוארים
היסטוריה

המונח פרנקים מופיע לראשונה במאה ה-3, כמצויים על בגדה הימנית של הריין. בין השבטים שחיו באותו אזור בתקופה הרומית היו הסיקמברים (אנ'), הכמאבים (אנ'), הברוקטרים, הכטוארים (אנ') והטנכטרים (אנ'). הפרנקים החליפו את השבטים העתיקים יותר בתיעוד וכנראה מייצגים ברית חדשה של כולם או חלקם.
פרנקים עצמאים אלה חצו את הריין לעיתים קרובות כדי להקים שם בסיסים שמהם פשטו הלאה לתוך האימפריה הרומית. הרומאים קנו בסופו של דבר שלום על ידי הענקת חופש להתיישב בגדה השמאלית תמורת שיתוף פעולה בשמירת השלום. רבים מהפרנקים הללו עלו למשרות גבוהות באימפריה.
באזור של הריפוארים, הריין הוגדר כגבול של האימפריה הרומית תחת שלטונם של הקיסרים המוקדמים. הרומאים יצרו שתי פרובינקיות: גרמאניה סופריור (העליונה) וגרמאניה אינפריור (התחתונה). קו ההפרדה סומן ונשמר על ידי בסיס מרכזי במיינץ. גרמאניה התחתונה, שהתמודדה מול הריפוארים, הפכה מאוחר יותר ל"גרמאניה סקונדה". בין הערים הרומיות באזור זה היו קסטרה וטרה (Castra Vetera, קסנטן (אנ')), קלן ובון.
הרבה לפני הפרנקים, האובים (Ubii), שעברו רומניזציה, היו העם הגרמאני העיקרי באזור קלן מאז הקיסרות הרומית הקדומה. הם הורשו לעבור מהצד השני של הריין. קולוניה אגריפיננסס (Colonia Agrippinenses, קלן (אנ')) הוצבה ביניהם כמושבה רומית כדי לסייע להם מפני פולשים. בעוד שהאובים נעו תחת לחץ הסואבים (אנ') מזרחה מהם, שבטים אחרים תחת לחץ דומה של שכנים רחוקים יותר החליפו אותם בגדה הימנית של הריין, ובהם הברוקטרים, הטנכטרים, הסיקמברים והאוסיפים. אלה נותרו בקשר עם הפרובינקיה של האובים, כפי שמתואר על ידי טקיטוס בנוגע למרד הבטאווי (אנ'). סביר להניח שכל השבטים הגרמאניים האלה שעברו רומניזציה יחסית, הם חלק ממקורם של הריפוארים במאות מאוחרות יותר.
הפרנקים הריפוארים נכנסו לתיעוד ההיסטורי, כשהם נכללים במחוז הליבה הפרנקי של אוסטרזיה. הם נזכרים ברשימות צבא רומיות, וההיסטוריון הרומי יורדנס (המאה ה-6) מזכיר בחיבורו "גטיקה" (אנ') כמה ריפוארים לא ידועים שלחמו כאנשי עזר של הרומי פלביוס אאטיוס בקרב שאלון בשנת 451 כנגד השבטים ההונים בפיקודו של מלכם אטילה, שהסתיים בניצחון הקואליציה הרומית.
הפרנקים הריפוארים נלחמו בקרב זה לצד הפרנקים הסאלים, וסביר להניח שהיו במעמד של בעלי ברית (foederati).
הם נלחמו גם לצד המצביא הרומי איגידיוס (אנ') נגד הוויזיגותים עד ניצחונו בקרב אורליאן בשנת 463.
גרגוריוס מטור (המאה ה-6), ב"היסטוריה של הפרנקים". הוא אומר שהפרנקי הסאלי כלוביס, המלך הראשון של כל הפרנקים והמלך הראשון שהמיר את דתו לנצרות, הכפיף לשלטונו את הריפוארים, שהיו קודם לכן עצמאים. מבלי לכנות את האנשים כריפוארים, אך תוך התייחסות לקלן ולסביבתה, גרגוריוס מטור מסביר כיצד הם ויתרו מרצונם על ריבונותם לכלוביס. מחוז קלן היה תחת שלטונו של סיגוברט הצולע (אנ'), לוחם ותיק שנלחם לצד כלוביס במלחמות נגד האלמאנים. הוא כונה "הצולע" בגלל פצע שספג בקרב טולביאק בשנת 496, השנה בה המיר כלוביס את דתו לקתוליות. כלוביס האמין שהוא ניצח עקב קריאתו בשמו של ישו וכעת היה לו מנדט מאלוהים לנצר את כל נויסטריה. זה היה תהליך ארוך שלא חף מהתנגדות.
בשנת 509 הוא שלח שליח לכלודריך (אנ'), כדי להצהיר שאם אביו, סיגוברט, ימות, הוא, כלוביס, יצטרף לברית עם כלודריך. כשסיגוברט ישן בצהריים באוהל שלו ביער שמעבר לנהר הריין מקלן לאחר הליכה, הרוצחים השכירים של כלודריך הרגו אותו. כלודריך הציע לכלוביס חלק מאוצרו של סיגוברט כפיתוי. כלוביס שלח שליחים שסירבו לאוצר אך ביקש לראות אותו. כשנענה לבקשתם להכניס את זרועותיו לתוכו כדי שיוכלו לראות עד כמה הוא עמוק, חוסל כלודריך במכת גרזן.
כשהגיע בעצמו, כינס כלוביס את אזרחי קלן, הכחיש את הרציחות, ואמר "זה לא בשבילי לשפוך את דמו של אחד מחבריי המלכים, כי זה פשע..." הוא יעץ להם להעמיד את עצמם תחת חסותו, ולאחר מכן הוא הוכתר למלך בהצבעה קולית. בכך הוכרזה הממלכה העצמאית של הפרנקים הריפוארים על ידי העם באספה אחת בשנת 509.
גרגוריוס מטור כותב: "לאחר מותו של תיאודבלד (בערך בשנת 555), השתלט לותאר על אדמות הפרנקים הריפוארים". ברור שתיאודבלד החזיק בהם. הוא היה בנו של המלך תיאודברט הראשון, שהיה בנו של תיאודריך הראשון, בנו של כלוביס, כמו לותאר. כלוביס מת בשנת 511 והשאיר את ממלכתו לארבעת בניו, תיאודריך, כלודומר, כילדברט ולותאר. חלק מהירושה הזו הייתה ארצם של הפרנקים הריפוארים. העובדה שהיא הותקפה על ידי סקסונים, שנכנסו אליה מארצם ו"הותירו שממה עד לעיר דויץ (אנ')", מזהה את הארץ סביב קלן כנמצאת בשטחם.
לאחר מותו של לותאר בשנת 561, ירשו ארבעת בניו את הממלכה במשותף. סיגיברט קיבל את החלק שהיה קודם לכן של תיאודריך (אוסטרזיה) והקים בירה בריימס.