stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פריץ גרובה
הערות שוליים

↑  Wolfgang Scwanitz, Germany and the middle east 1871 - 1945 pp.88
↑  Francic R. Nicossia, "'Drang Nach Osten' continued? Germany and Afganistan during the Weimar republic", Journal of contemporary history, vol. 32, 1997, pp. 245
↑   ניסים קזז, היהודים בסביבתם: התקופה המלוכנית עד לעליה ההמונית, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  נסים קזז, ‏השפעת הנאציזם בעיראק והפעילות האנטי-יהודית 1933 - 1941, פעמים 29, 1986
↑  יהודה תגר, ‏הפרהוד בכתבים בערבית מאת מדינאים ומחברים עיראקים, פעמים 8, 1981
↑  עיראק אתר יד ושם
↑  Francis Nicosia, "Arab nationalism and National Socialist Germany, International Journal of Middle East Studies, vol. 12, 1980 pp. 356
↑  Francis Nicosia, "Arab nationalism and National Socialist Germany, International Journal of Middle East Studies, vol. 12, 1980 pp. 363
↑  Francis Nicosia, "Arab nationalism and National Socialist Germany, International Journal of Middle East Studies, vol. 12, 1980 pp. 364
↑  חוזה מסחרי עיראק-גרמניה, דבר, 14 באוגוסט 1935
↑  מה עמדת אבן סעוד, דבר, 17 באוגוסט 1939
↑  גד פאוקר, ‏מחווה הירואית בשמי חבנייה, מערכות 311, מרץ 1988
↑  Robert Lyman Iraq 1941 Osprey Publishing, 2006, pp.61
↑  וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה, כרך שלישי, "הברית הגדולה", עמ' 228
↑  גד פאוקר, ‏מחווה הירואית בשמי חבנייה, מערכות 311, מרץ 1988
↑  Robert Lyman Iraq 1941 Osprey Publishing, 2006, pp.87
↑  גד פאוקר, ‏מחווה הירואית בשמי חבנייה, מערכות 311, מרץ 1988
↑  Antony R. De Luca, "Der Grossmufti" in Berlin: The politics of collaboration. International Journal of Middle East Studies", vol. 10 (Feb 1979) pp 133.
↑  אהוד יערי, הר מופתי! מה עשית בזמן המלחמה!, דבר, 1 בדצמבר 1972
↑  Wolfgang Scwanitz, Germany and the middle east 1871 - 1945 pp.96
↑  גרמניה החוזרת בתשובה, חרות, 14 בדצמבר 1951
↑  המופתי, הגרמנים והרוסים, חרות, 7 במרץ 1952
↑  Wolfgang Scwanitz, Germany and the middle east 1871 - 1945 pp.91
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597883305171  PLWABN: 9810660248005606  GND: 118697897  ISNI: 0000 0000 1041 2907  LCCN: no2012056366  NTA: 122543262  VIAF: 62343015   WorldCat (עם VIAF): 62343015
צוות קרב החטיבה הממוכנת הקלה השביעית

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  Desert Rats חולדות המדבר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  חיל רגלים
 בסיס האם:  מחנה קנדרו, ראטלנד
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1815–הווה (כ־209 שנים)
 נוצרה מתוך:  חטיבת השריון השביעית
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-6,200
 פיקוד
 יחידת אם:  הדיוויזיה הראשונה
צוות קרב החטיבה הממוכנת הקלה השביעית (באנגלית: 7th Light Mechanised Brigade Combat Team) היא חטיבת חיל רגלים של הצבא הבריטי. החטיבה נמצאת תחת פיקוד הדיוויזיה הראשונה ובסיס האם שלה במחנה קנדרו, ראטלנד.
בין מלחמת העולם השנייה ועד לשנת 2014 הייתה החטיבה המשוריינת השביעית, אז איבדה את מרכיב השריון שלה והפכה לחטיבת חיל הרגלים השביעית ופיקוד מזרח. כחלק מרפורמות "צבא 2020", בדומה לשינויים במבנה וייעוד החטיבות בצבא הבריטי, קיבלה החטיבה את שמה הנוכחי כצוות קרב חטיבתי ממוכן. למרות השינויים שעברה, שמרה החטיבה על המורשת של הדיוויזיה השביעית "חולדות המדבר" המוכרת במיוחד עבור לחימתה במערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

החטיבה הוקמה לראשונה במהלך המלחמות הנפוליאוניות כאשר ב-1815 חטיבות הצבא, שנקראו על שם המפקדים שלהם, קיבלו מספור ושיוך לדיוויזיות. החטיבה השביעית, תחת פיקוד הדיוויזיה השביעית, שירתה במהלך מאה הימים ועד לקרב ווטרלו וכללה את הגדוד השני של הרגימנט הרגלי ה-25 (הגבול הסקוטי של המלך), הגדוד השני של הרגימנט הרגלי ה-37 (צפון המפשייר) והגדוד השני של הרגימנט הרגלי ה-78 (רוֹס-שייר בָאפס).
במהלך מלחמת קרים לחמה החטיבה תחת הדיוויזיה הרביעית ולקחה חלק בין היתר בקרב אלמה, קרב בלקלווה וקרב אינקרמן. במלחמת הבורים הוקמה החטיבה מחדש מתוך חיל המצב של ליידיסמית' שוב כחלק מהדיוויזיה הרביעית ולאחר המלחמה הועברה ב-1907 לדיוויזיה השלישית כחלק מהפיקוד הדרומי. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתה החטיבה בכלל מערכות החזית המערבית תחת פיקוד הדיוויזיה השלישית וה-25.
בסוף שנות השלושים, לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה, שונתה החטיבה לחטיבת הרגלים השביעית (משמר) כשהיא מכילה שלושה גדודי משמר (הראשון והשני של הגרנדירים והראשון של משמר קולדסטרים) ופלוגת נגד טנקים. לאחר נפילת צרפת לידי הצבא הגרמני, שונתה לחטיבת חיל הרגלים השביעית ועברה לפיקוד הדיוויזיה התשיעית. ב-1944 הפכה לחטיבת מילואים תחת פיקוד דיוויזיית המילואים ה-47, לאחר סיום המלחמה ב-1945 פורקה החטיבה.
בשנת 2014 הוקמה החטיבה מחדש בשם חטיבת חיל הרגלים השביעית ופיקוד מזרח. החטיבה החדשה המשיכה את המורשת של החטיבה המשוריינת השביעית ולמעשה הייתה המשך לחטיבה המפורסמת, גם סמל "חולדת המדבר" המוכר נותר כסמל החטיבה החדשה. חטיבת השריון השביעית הוקמה ב-1938 בצפון אפריקה ושירתה במהלך המערכה בצפון אפריקה, המערכה בבורמה ובמערכה באיטליה. החטיבה המשיכה לשרת במהלך המלחמה הקרה ותחילת המאה ה-21 כשהיא משמשת כוח משוריין עיקרי של הצבא הבריטי.
מבנה ויעוד

תחת הרפורמות הנרחבות צבא 2020 בצבא הבריטי, איבדה החטיבה את המרכיב המשוריין שלה והפכה לחטיבת חיל רגלים קלה. החטיבה כוללת רגימנט פרשים קל (שריון קל) על בסיס רק"ם הסופרקט ג'אקל וארבעה גדודי חיל רגלים קל, בנוסף לכוח מילואים של רגימנט פרשים קל ושלושה גדודי חיל רגלים קל.
גדודים סדירים:
משמר הדרגונים הראשון של המלכה
הגדוד הראשון 'הוויקינגים', הרגימנט האנגליאני המלכותי
הגדוד השני 'הציידים', הרגימנט האנגליאני המלכותי
הגדוד הראשון, רגימנט הרובאים
הגדוד הראשון, רגימנט יורקשייר המלכותי
רגימנט ההנדסה ה-32, חיל ההנדסה המלכותי
הרגימנט השישי, חיל הלוגיסטיקה המלכותי
גדוד הסיוע הקרוב הראשון, חיל ההנדסה החשמלי והמכני המלכותי
גדודי מילואים:
רגימנט היאומנרי המלכותי
הגדוד השלישי, הרגימנט האנגליאני המלכותי
הגדוד הרביעי, הרגימנט המלכותי של נסיכת ויילס
הגדוד השישי, רגימנט הרובאים
צוות קרב החטיבה הקלה הרביעית

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  Black Rats חולדות שחורות
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  חיל רגלים
 בסיס האם:  מחנה קטריק, צפון יורקשייר
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1939–הווה (כ־85 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-6,200
 פיקוד
 יחידת אם:  הדיוויזיה הראשונה
 
צוות קרב החטיבה הקלה הרביעית (באנגלית: 4th Light Brigade Combat Team) היא חטיבת חיל רגלים של הצבא הבריטי. החטיבה נמצאת תחת פיקוד הדיוויזיה הראשונה ובסיס האם שלה במחנה קטריק, צפון יורקשייר.
כחלק מרפורמות "צבא 2020" החטיבה הפכה מחטיבת חיל רגלים לצוות קרב חטיבתי קל ומתוך כך איבדה את מרכיב השריון שלה, כאשר היא כוללת שני גדודים רכובים קלים (האחד מילואים) ושבעה גדודי חיל רגלים קלים (שלושה מהם מילואים). עד לפני שינויים אלו, הייתה חטיבת חיל הרגלים הרביעית ופיקוד צפון-מזרח כאשר הייתה אמונה גם על יחידות הסיוע הצבאיות במרחב צפון-מזרח אנגליה. לפני כן הייתה החטיבה הממכונת הרביעית ובמהלך מלחמת העולם השנייה ובשנים שלאחריה הייתה חטיבה המשוריינת הרביעית.
היסטוריה

החטיבה הוקמה ב-1938 בתור החטיבה המשוריינת הכבדה (מצרים) כחלק מהדיוויזייה הניידת (לימים הדיוויזיה השביעית), בספטמבר 1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שונה שמה לחטיבה המשוריינת הרביעית. בחודשייה הראשונים כללה את הגדוד הראשון והשישי של רגימנט הטנקים המלכותי והוצבה יחד כחלק מהדיוויזיה השביעית בתור הכוח המשוריין העיקרי, לצד החטיבה המשוריינת השביעית, שפעל בשלבי הפתיחה של המערכה בצפון אפריקה. באפריל 1940 הוחלף הגדוד הראשון של רגימנט הטנקים המלכותי ברגימנט ההוסרים ה-7 של המלכה ובאוקטובר נוסף לחטיבה גם הגדוד השני של רגימנט הטנקים המלכותי.
ערב מבצע צלבן בנובמבר 1941 גדלה החטיבה לכדי חמישה גדודים, בהם שני גדודים משוריינים (הגדוד השלישי והחמישי, רגימנט הטנקים המלכותי), רגימנט משוריין (רגימנט ההוסרים האירי ה-8 המלכותי), גדוד ארטילרי (הגדוד השני, ארטילריית הפרשים המלכותית) וגדוד חיל רגלים כבד (הגדוד השני, המשמר הסקוטי). היא הייתה חטיבת השריון היחידה שלקחה חלק בכל הקרבות במבצע וכמעט שהושמדה בסופו בינואר 1942. לאחר ארגון מחדש של החטיבה היא לקחה חלק בקרב גזאלה במאי ויוני ולאחריו בקרב אל-עלמיין הראשון ביוני ויולי 1942, כאשר בתקופה זו שונה שמה לחטיבה המשוריינת הקלה הרביעית משום שבפועל איבדה הרבה מהטנקים שלה בקרבות. לאחר סבב התאוששות, אימון וציוד מחדש של מספר שבועות, החטיבה, שהוגדרה כעת כחטיבת שריון עצמאית תחת פיקוד הדיוויזיה השביעית, לקחה חלק מקרב אל-עלמיין השני שהצליח לדחוף את כוחות הציר והסתיים בניצחון בריטי מכריע. במהלך המחצית הראשונה של 1943 לקחה החטיבה חלק בקרבות כנגד כוחות הציר הנסוגים, עד שבמאי 1943 המערכה בצפון אפריקה הסתיימה בפעול עם כניעת הכוחות הגרמניים.
ביוני 1943 החטיבה (כחטיבת שריון עצמאית) עזבה את צפון אפריקה וסופחה לקורפוס ה-13 בסיציליה כחלק ממבצע האסקי, שם היא כללה את רגימנט הטנקים המלכותי ה-44, רגימנט היאומנרי השלישי של לונדון, אסקדרון A של רגימנט הדרגונים המלכותי, בנוסף למספר יחידות רפואה, לוגיסטיקה וקשר. בספטמבר החטיבה התקדמה לתוך איטליה ולחמה עם הארמייה השמינית בקרבות לאורך החוף המערבי, בהם הקרבות לצליחת נהרות המורו והסנגרו.
בינואר 1944 עזבה החטיבה את איטליה כחלק מההכנות לפלישת בעלות הברית לנורמנדי, היא נחתה בנורמנדי ב-7 ביולי ולחמה באזור נהר האודון כחלק ממבצע אפסום לאגף את העיר קן ממערב בסיוע למאמץ הבריטי סביב העיר. באוגוסט לקחה חלק בלחימה בקרב פאלז שהביא לסיום המערכה בנורמנדי, משם המשיכה בלחימה לכיוון צפון צרפת ולתוך ארצות השפלה. בתקופה זו הורכבה החטיבה מרגימנט הטנקים המלכותי ה-44, רגימנט היאומנרי השלישי של לונדון, רגימנט הסקוטים אפורים המלכותי, הגדוד השני של קורפוס הרובאים של המלך, רגימנט ארטילריה, ועוד יחידות סיוע. החטיבה הייתה הראשונה לחצות את נהר הריין כחלק ממבצע ביזה במרץ 1945 ומשם המשיכה לקחת חלק בקרבות בגרמניה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה, נותרה החטיבה בצפון גרמניה כחלק מארמיית הריין הבריטית עד שפורקה בשנת 1948. היא הוקמה מחדש בשנת 1981 תחת פיקוד הדיוויזיה השלישית, בשנת 2007 הפכה לחטיבה הממוכנת הרביעית, ובשנת 2014 היא הפכה לחטיבת חטיבת חיל הרגלים הרביעית ופיקוד צפון-מזרח.
מבנה ויעוד

תחת הרפורמות הנרחבות צבא 2020 בצבא הבריטי, איבדה החטיבה את המרכיב המשוריין שלה והפכה לחטיבת חיל רגלים קלה. החטיבה כוללת רגימנט פרשים קל (שריון קל) על בסיס רק"ם הסופרקט ג'אקל וארבעה גדודי חיל רגלים קל, בנוסף לכוח מילואים של רגימנט פרשים קל ושלושה גדודי חיל רגלים קל.
גדודים סדירים:
רגימנט הדרגונים הקלים
הגדוד השני 'הפוסיליריים ההיילנדים המלכותי', הרגימנט המלכותי של סקוטלנד
הגדוד הראשון, רגימנט דוכס לנקסטר
הגדוד השני, הרגימנט המרסיאני
הגדוד הראשון, משמר הגרנדירים
גדודי מילואים:
רגימנט היאומנרי של המלכה
הגדוד השישי, הרגימנט המלכותי של סקוטלנד
הגדוד הרביעי, רגימנט דוכס לנקסטר
הגדוד הרביעי, רגימנט יורקשייר המלכותי
טנקי M4A1 שרמן מרגימנט הסקוטים אפורים המלכותי, ויסמר, גרמניה, מאי 1945
שיירה של רכבי סופרקט ג'אקל של החטיבה, 2009
פיליפ פליין

| --- | --- |

 לידה:  16 בפברואר 1978 (בן 46) מינכן, גרמניה המערבית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג 
 תחום יצירה:  עיצוב אופנה 
 בן או בת זוג:  מדלינה דיאנה גניה 
 מספר צאצאים:  1 
 www.philipp-plein.com
 
פיליפ פליין הוא מעצב אופנה גרמני ומייסד קבוצת PHILIPP PLEIN הבינלאומית, הכוללת את המותגים פיליפ פליין ופליין ספורט.
קריירה

פליין למד משפטים כשהחל לעצב מיטות כלבים יוקרתיות. עד מהרה משך העיצוב שלו תשומת לב ממומחים בענף עיצוב הפנים ובשנת 1998 נוסדה החברה במינכן, גרמניה. פליין החל לייצר תיקים ואביזרים משאריות העורות האקזוטיים שנמכרו לצד פריטי העיצוב שלו בירידים. בשנת 2003 התבקש היזם לעצב טרקלין ביריד הסחר הגרמני CPD דיסלדורף, עבור Moët & Chandon, שם הורשה גם למכור את אביזריו. מותג האופנה הקז'ואלי בעל השם הראשוני נולד כעבור שנה בשנת 2004, בעוד המותג היוקרתי הנוכחי של פיליפ פליין הושק בשנת 2008.
פליין הוא אחד האישים או המשפחה העשירים ביותר בשווייץ לשנת 2019, כך על פי המגזין העסקי Bilanz ב"Die 300 Reichsten" השנתי (ברשימת 300 העשירים ביותר) עם שווי נקי של 300 מיליון פרנק שווייצרים.
הערות שוליים

1 2  "PHILIPP PLEIN International AG: Private Company Information - Bloomberg". www.bloomberg.com. נבדק ב-18 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nikol'skaya Plaza / Butiques & Brands / Philipp Plein". old.nikolskayaplaza.ru. אורכב מ-המקור ב-22 באוגוסט 2017. נבדק ב-18 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Billionaire Italian Couture S.r.l.: Private Company Information - Bloomberg". www.bloomberg.com. נבדק ב-18 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Philipp Plein to debut new luxury sports line - CPP-LUXURY". 2 בספטמבר 2016. נבדק ב-18 באוקטובר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.standard.co.uk/lifestyle/esmagazine/philipp-plein-the-king-of-bling-on-high-fashion-snobbery-and-why-sex-rules-the-world-a3397381.html
↑  "Historia Philippa Pleina - projektant z biznesowymi jajami!". Luxuryblog (בפולנית). 2017-01-13. נבדק ב-2018-12-19.
↑  https://translate.google.ca/translate?hl=en&sl=de&tl=en&u=https%3A%2F%2Fwww.handelszeitung.ch%2Fpeople%2Fphilipp-plein
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811986931905606  BnF: cb17809379s (data)  GND: 1035627698  ISNI: 0000 0004 0859 2565  VIAF: 301549554   WorldCat (עם VIAF): 301549554 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבא היבשה הגרמני

| --- | --- |

סמל היחידה
 Schützen, helfen, vermitteln, kämpfen 'להגן, לעזור, לתווך, להילחם'
 פרטים
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 סוג:  צבא יבשה
 בסיס האם:  שטראוסברג
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  11 בנובמבר 1995 – הווה (28 שנים)
 נוצרה מתוך:  בונדסוור
 מלחמות:  המלחמה הקרה מלחמת קוסובו מלחמת אפגניסטן קרב טטובו
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  62,800 (2023)
 פיקוד
 יחידת אם:  בונדסוור
צבא היבשה הגרמני או הֶר (בגרמנית: Heer, "צבא") הוא זרוע היבשה של הכוחות המזוינים של גרמניה. הוא הוקם בשנת 1955 כחלק מהבונדסוור של גרמניה המערבית שהוקם אז, יחד עם הצי (Marine) וחיל האוויר (Luftwaffe). בסיס האם של היחידה ממוקם בשטראוסברג. נכון ל-2024, מונה צבא היבשה כ-63,047 חיילים.
היסטוריה > סקירה כללית

צבא היבשה הגרמני מאוחד תחת פיקוד קבוע, המאומן ומאורגן לפי תורה צבאית אחידה, הנוצר בשנת 1871 במהלך איחוד גרמניה תחת הנהגת פרוסיה. משנת 1871 עד 1919, השם הרשמי של כוחות היבשה הגרמניים היה "Deutsches Heer" (הצבא הגרמני). בעקבות תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה וסיום הקיסרות הגרמנית, הצבא הראשי פורק. מ-1921 עד 1935 שונה שם כוחות היבשה הגרמניים ל-"Reichsheer" (צבא הרייך), ומ-1935 עד 1945 השם שהיה בשימוש היה "Heer" (צבא). ה-"Heer" היה אחד משני כוחות הקרקע של הרייך השלישי במהלך מלחמת העולם השנייה, אך בניגוד ל-"Heer", ה-"Waffen-SS" לא היה זרוע של הוורמאכט אלא כוח לחימה תחת האס אס (שוץ-טאפל) של המפלגה הנאצית. ה-"Heer" פורק רשמית באוגוסט 1946.
לאחר מלחמת העולם השנייה, גרמניה חולקה לרפובליקה הפדרלית של גרמניה (גרמניה המערבית) והרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית), אשר שתיהן הקימו צבאות משלהן: ב-12 בנובמבר 1955 החלו החיילים הראשונים את שירותם ב-"Heer" של גרמניה המערבית, בעוד שב-1 במרץ 1956 הוקמו כוחות הקרקע של צבא העם הלאומי (Landstreitkräfte der NVA) של גרמניה המזרחית. במהלך המלחמה הקרה, צבא גרמניה המערבית השתלב באופן מלא במבנה הפיקוד של נאט"ו, בעוד שה-"Landstreitkräfte" היו חלק מהברית ורשה. בעקבות תהליך איחוד גרמניה בשנת 1990, ה-"Landstreitkräfte" שולבו באופן חלקי בצבא הגרמני. מאז, צבא גרמניה השתתף בפעולות שמירת שלום ברחבי העולם, ומאז 2002 גם בפעולות לחימה באפגניסטן כחלק מהכוח הבינלאומי לסיוע ביטחוני (ISAF) של נאט"ו.
לאחר המלחמה הקרה

לאחר 1990, ה-Heer סיפח לתוכו את ה-Nationale Volksarmee, הכוחות המזוינים של גרמניה המזרחית. הכוחות לשעבר של גרמניה המזרחית נשלטו בתחילה על ידי פיקוד מזרח הבונדסוור תחת פיקודו של סגן-אלוף יורג שונבום ופורקו ב-30 ביוני 1991. לאחר המיזוג, צבא גרמניה כלל ארבעה קורפוסים (כולל הקורפוס הרביעי בפוטסדאם שב-DDR לשעבר) עם כוח אדם של 360,000 חיילים. הוא צומצם ברציפות מנקודה זו. בשנת 1994 אורגן מחדש הקורפוס השלישי כפיקוד כוחות צבא גרמניה. בשנת 1996 הומרה חטיבת הצנחנים ה-25 למפקדה חדשה המובילה את כוחות המיוחדים של הצבא, הידועה בשם Kommando Spezialkräfte.
יחידות לוגיסטיקה, הגנה כי"ב, הגנה טריטוריאלית ומשטרה צבאית הופרדו לשירות התמיכה המשותף שנוצר לאחרונה ויחידות רפואיות לשירות הרפואה המשותף בשנת 2000. היחידות שהועברו ממשיכות ללבוש מדי צבא.
ההתארגנות מחדש של צבא גרמניה החל משנת 2001 ואילך ראתה אותו עובר למבנה של שבע דיוויזיות - חמש ממוכנות (כל אחת עם שתי חטיבות ממוכנות), אחת של כוחות מיוחדים ואחת סערת אוויר.
בשנת 2003, עדיין היו שלושה קורפוסים, כל אחד כולל תצורות לחימה שונות וחטיבת תחזוקה, כמו גם הקורפוס הגרמני/הולנדי הראשון, ארגון משותף גרמני-הולנדי, ששימש לשליטה בשעת שלום על הדיוויזיה המשוריינת הראשונה והשביעית וכן על תצורות הולנדיות. הדיוויזיה המשוריינת הראשונה הייתה מדווחת לקורפוס בזמן מלחמה, בעוד שהשביעית הייתה מוצבת בקורפוס התגובה המהירה של בעלות הברית. הקורפוס השני היה גרמני בשעת שלום אך היה מחליף דיוויזיה עם הקורפוס האמריקאי החמיש בזמן מלחמה (ה-5 פאנצר). דיוויזיית הפאנצר ה-5 פורקה רשמית ב-30 ביוני 2001. בשעת שלום היא פיקדה גם על דיוויזיית הפאנצר ה-10, ששויכה לאירוקורפוס ובה מחצית הכוח הגרמני של הבריגדה הצרפתית-גרמנית. דיוויזיית ההרים הראשונה במינכן הייתה גם כפופה למפקדה זו.
הקורפוס הרביעי היה ממוקם בפוטסדאם שבמזרח גרמניה ופיקד על שתי דיוויזיות פאנצרגרנדר, ה-13 וה-14. דיוויזיית הפאנצרגרנדר ה-14 השתלטה גם על יחידות במערב גרמניה שהוכפפו מחדש מדיוויזיית הפאנצרגרנדר ה-6 כאשר איבדה את תפקידה הפיקודי. היא הייתה אמורה להוות את התרומה הגרמנית לקורפוס הרב-לאומי צפון-מזרח בזמן מלחמה. לקורפוס הרביעי היה גם תחת פיקודו פיקוד מחוז צבאי I, חטיבת האוויר הניידת הראשונה ופיקוד ברלין (Standortkommando Berlin).
ציוד

Panzerhaubitze 2000
טנק Leopard 2A6
מסוק NH-90
נגמ"ש פומה, הייחודי לצבא הגרמני
חיילי בונדסוור עם MG1 ו-HK G3 במהלך תמרון בשנות השישים
טנק וחיילי בונדסוור בשנות ה-60
מסוק של הצבא הגרמני בצפון עיראק בשנת 1991
פונקציונליזם

ערך זה עוסק בגישה בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פונקציונליזם (בעברית: תִּפְקוּדָנוּת) היא גישה תאורטית מרכזית בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה, המבקשת לתאר ולהסביר את המוסדות החברתיים כאמצעי לספק את הצרכים של היחיד. מאוחר יותר התרכזה הגישה בדרכים בהן המוסדות החברתיים מספקים את הצרכים החברתיים, בעיקר כיצד הם עוזרים לשמר את היציבות החברתית.
הפונקציונליזם מתבסס על שלושה עקרונות מנחים (Holmwood, 2005:87):
החברה מתוארת כ"מערכת" - אוסף של חלקים התלויים אחד בשני עם נטייה לשיווי משקל.
לחברה ישנן כמה פונקציות הכרחיות כדי שתוכל להמשיך להתקיים. כמו, למשל, ריבוי האוכלוסייה.
תופעה חברתית או תרבותית ממשיכה להתקיים מכיוון שיש לה תפקיד.
פונקציונליזם היא גישה קונצנזוסיאלית, שניתן למצוא לה שורשים אינטלקטואלים כבר במחצית המאה ה-19, אצל אוגוסט קונט, שייחס חשיבות רבה לקונצנזוס החברתי, ואצל הרברט ספנסר, שהתייחס לפונקציות של חלקי החברה. מי שנחשב למנסח המרכזי הראשון של הפונקציונליזם הסטרוקטורלי הוא אמיל דורקהיים. העדפה של הסברים "פונקציונליים" שלטה במדעי החברה מתחילת המאה ה-20 ועד לשנות ה-50. אנתרופולוגים וסוציולוגיים ניסו להסביר מה התפקיד של כל מוסד או תופעה חברתית ותרבותית - קיומה של תופעה הוסברה אם היא מילאה תפקיד, או פונקציה.
הרעיון של פונקציה חברתית התפתח בשני כיוונים שונים בשנות ה-30. הפונקציונליזם הפסיכולוגי של ברוניסלב מלינובסקי, והפונקציונליזם הסטרוקטורלי של האנתרופולוג האנגלי אלפרד רדקליף-בראון, אשר פרח בשנות ה-40 וה-50. התאוריה של מלינובסקי תיארה את התפקיד שיש לתופעות התרבותיות בסיפוק צרכיו של היחיד, בעוד התאוריה של רדקליף-בראון התמקדה בתועלת לכלל.
רדקליף-בראון הושפע מחיבוריו של אמיל דורקהיים, וטען כי המטרה של המחקר האנתרופולוגי היא למצוא את הפונקציה הקולקטיבית. למשל, מה אמונה דתית או מערכת של חוקים לגבי נישואין תורמים למערכת החברתית ככלל. 
ההבדל בין התאוריות הוא: האם התופעה החברתית קיימת מכיוון שהיא פונקציונלית לחברה ככלל או מפני שהיא פונקציונלית לאדם היחיד? האם הדברים המשותפים לכל התרבויות קיימים בגלל צרכים ארגוניים של החברה, שצריך למלא אותם בכל מקום, או בגלל צרכים של האישיות הפרטית?
ניסיון לשילוב של שתי התאוריות ניתן למצוא בעבודותיו של אוונס פריצ'רד.
פונקציונליזם בתקשורת

הרולד לאסוול מצא חמישה תפקידים עיקריים של התקשורת על פי גישה זו:
סיקור: איסוף והפצת מידע אקטואלי, בעיקר חדשות.
תאום/קישור: צירוף פיסות מידע והסברתן בהרחבה (פרשנות), סיוע בהבנת העובדות ועצות כיצד לנהוג.
המשכיות: שימור והעברת נורמות וערכים תרבותיים לדור ההמשך.
בידור: הפגת מתחים העלולים לערער יציבות החברתית. הציבור שוכח מהצרות ומשתתק רצונו למחות.
גיוס: גיוס תמיכה פוליטית או כלכלית, טיפוח מטרות לאומיות ועיצוב דפוסי התנהגות בזמן משבר/מלחמה.
בנוגע להשפעת התקשורת, כל תפקוד שלה יכול להיות פונקציה שלילית או פונקציה חיובית - תלוי למי? כל תפקוד יכול להיות גלוי או סמוי, לפי התשובה לשאלה- האם המוען התכוון לכך (גלוי) או לא (סמוי)?
טיעונים בעד ונגד גישת הפונקציונליזם

קיימות שתי בקורות מרכזיות כלפי הגישה הפונקציונלית. ראשית, יש הטוענים שגישת הפונקציונליזם היא גישה מופשטת וכללית. המתנגדים לתיאוריה זו טוענים שלפי הגישה הזו בכל חברה קיימים אותם צרכים שמתמלאים על ידי אותם מוסדות חברתיים, אבל היא לא מתייחסת להבדלים שקיימים בין החברות השונות שבהן מוסדות חברתיים שונים ממלאים פונקציות שונות. במטרה לשלול את הביקורת הזו, סוציולוג בשם רוברט מרטון גרס שאותן פונקציות בחברות שונות יכולות להתמלא על ידי פעולות חברתיות שונות. למשל, אם נתייחס למשפחה שבה האב הביולוגי לא נמצא ורק האמא עושה את תפקידה כאם, זה אפשרי שאח האמא ימלא את תפקיד האב ויהפוך ל"אבא חברתי" לילדים.
ביקורת שנייה היא שגישת הפונקציונליזם מנסה להסביר תופעות חברתיות על ידי התשובה על השאלה הבאה: "איך התופעה תורמת לחברה?". הנחת היסוד של הגישה הזו היא שכל מה שקורה בחברה מתרחש מסיבה מסוימת ותורם ליציבותה. אולם, מבקרי גישת הפונקציונליזם מציינים כי משתמע מכך שכל תופעה בהכרח תורמת לחברה, גם אם היא שלילית. כנגד ביקורת זו, הציע שיש תופעות שלא תורמות לחברה, לכן אפשר לקרוא להן "דיספונקציונליות", כלומר שיש להן תרומה שלילית לחברה, לדוגמה: סטייה חברתית.
ראו גם

פונקציונליזם-סטרוקטורלי
פונקציונליזם (פסיכולוגיה)
לקריאה נוספת

Holmwood, J., "Functionalism and its Critics", in Harrington, A., (ed.) Modern Social Theory: an introduction, Oxford: Oxford University Press, 2005, pp. 87-109.
משוניס, ג'ון (1997) סוציולוגיה, האוניברסיטה הפתוחה: הפרספקטיבה הסוציולוגית, -2
26.
הערות שוליים

↑  תִּפְקוּדָנוּת במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מתת אדר-בוניס, משפחות בראייה סוציולוגית ואנתרופולוגית, Open University of Israel, 2007, מסת"ב 978-965-06-0941-2. (בiw)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553161305171  BnF: cb11966941m (data)  LCCN: sh85052324
צ'י-יינג

| --- | --- |
הג'ונקה הסינית "צ'י-יינג" בנמל ניו יורק, 1847
הג'ונקה הסינית "צ'י-יינג" בנמל ניו יורק, 1847
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ג'ונקה מסחרית
 ציוני דרך עיקריים
 אחריתה:  נגרטה
 מידות
 תפוסה:  700-800 טון
 אורך:  160 רגל (48.8 מ')
 רוחב:  33 רגל (10 מ')
 עומק הספנה:  16 רגל (4.9 מ')
 נתונים טכניים
 גודל הצוות:  42 איש
 מספר תרנים:  3
 הנעה:  מפרשים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  20 תותחים
"צִ'י-יִינְג" (בפין-יין: qíyīng) היה שמה של ג'ונקה סינית מפוג'ואו, שהפליגה מסין סביב כף התקווה הטובה אל ארצות הברית ואנגליה בשנים 1846-1848. אונייה זו הייתה קרוב לוודאי האונייה הסינית הראשונה שפקדה נמלים באמריקה ובאירופה.
"צ'י-יִינְג" נרכשה באוגוסט 1846 בחשאי על ידי סוחר אנגלי, אשר הסתכן בעוברו על החוק האוסר מכירת אוניות סיניות לזרים. צוות האונייה מנה 30 סינים ו-12 אנגלים בפיקודו של רב החובל הבריטי קפטן קלט (Kellet).
בדצמבר 1846 יצאה הג'ונקה "צ'י-יינג" מהונג קונג.
במרץ 1847 הקיפה את כף התקווה הטובה.
באפריל 1847 פקדה את סנט הלנה.
ביולי 1847 הגיעה אל ניו יורק.
בנובמבר 1847 ביקרה בנמל בוסטון.
באפריל 1848 הגיעה אל אנגליה.
הביקור בניו יורק

"צ'י-יינג" הייתה האוניה הסינית הראשונה שביקרה בניו יורק. היא נקשרה ברציף באטרי (Battery) בקצה הדרומי של מנהטן ביולי 1847, וזכתה לקבלת פנים נלהבת.
אנשי הצוות הקנטונזים כעסו ובצדק, משום שהשכירו עצמם להפלגה בת שמונה חודשים אל סינגפור ובאטאוויה (כיום ג'קארטה). עשרים ושישה מתוכם עזבו, ולפחות כמה מהם "הוצגו" על ידי מפיק המופעים והקרקסאי פיניאס טיילור ברנום ברפליקה של "צ'י-יינג", אותה בנה בהובוקן (Hoboken) ושלדבריו נגררה במיוחד מסין. 26 האנשים שעזבו את "צ'י-יינג" שבו אל קנטון על סיפונה של האונייה "קיינדיס" (Candace) ב-6 באוקטובר 1847. צוות ה"צ'י-יינג" המדומה תוארו על ידי העיתון Brooklyn Eagle כשליש לבנים ושני שלישים כושים או מולאטים, כך שקרוב לוודאי שסינים מ"צ'י-יינג" האמיתית לא נמצאו מעולם על ספינת הבדים של בארנום.
האונייה שהתה חודשים אחדים בניו יורק, וביקרו בה 4,000 תיירים מדי יום, אשר שילמו 25 סנט כדי לעלות על סיפונה ולחזות מקרוב בה ובאנשי צוותה.
"צ'י-יינג" הגיעה אל בוסטון ב-18 בנובמבר 1847 ולדברי העיתון Boston Evening Transcript משנה זו, נקשרה סמוך ל-Charles River Bridge. אנשים רבים ביקרו בה, ובחג ההודיה הגיע מספרם לארבעת אלפים או חמשת אלפים איש.
הביקור באנגליה

מארצות הברית הפליגה הג'ונקה אל אנגליה. בסערה שפרצה ב-28 בפברואר איבדה האונייה את שתי סירות השירות שלה, מפרש החלוץ נקרע לגזרים, ולוח ההגה – העשוי עץ קשה מחושק בברזל, שתלה בשיטה הסינית ללא פותות או פיני הגה – ניזוק. במהלך תיקונו של לוח ההגה נפל החובל השני למים וטבע.
הג'ונקה הייתה מהירה, וגמאה את הדרך בין בוסטון לאנגליה ב-21 ימים (מחוף לחוף), זמן מהיר אפילו לאוניות הדואר (packet ships) המונעות בקיטור בנות התקופה:
הג'ונקה ביקרה באנגליה במרץ 1848, ולכבוד הגעתה הונפקה מדליה. גב המדליה נושא את הכיתוב הבא:
הבריטים הפליגו בשבחה של האונייה כבעלת כושר שיט מצוין וכמי שעולה למעשה על אוניותיהם שלהם:
המון רב ביקר באונייה, כולל המלכה ויקטוריה ואחדים מבני משפחת המלוכה.
העיתון  Illustrated London News מ-29 ביולי 1848 תיאר את הביקורים ב"צ'י-יינג" בזו הלשון: