stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הילולת רבי שמעון בר יוחאי
מנהגי ההילולה > ההדלקה בקבר רבי יוחנן הסנדלר

לאחר ההדלקה על גג ציון קברו של רשב"י, נהוג לקיים הדלקה שנייה, בשעה 2 בלילה, סמוך לקברו של רבי יוחנן הסנדלר. לאחריה, הכליזמרים מנגנים עד תפילת הנץ החמה. מנהג ההדלקה קדום, והוא חודש על ידי יצחק צבי (הערשל) הרץ שקיימו החל משנת תרמ"ה. לאחר פטירתו בשנת תשכ"ג מילא את מקומו חתנו אברהם (אברום) שפר עד תשע"ג (כמה ימים לפני ל"ג בעומר תשע"ד הוא נפטר). חגיגה זו שקטה באופיה, אין רוקדים בה, אלא יושבים ומאזינים לנגני הכליזמר המנגנים את ניגוני מירון המסורתיים.
מנהגי ההילולה > אסונות במהלך ההילולה

בשנת 1911, התמוטט מעקה מרפסת, תוך כדי ההילולה ושבעה אנשים נהרגו.
בשנת 2021, אירע, תוך כדי ההילולה, אירוע רב נפגעים כתוצאה מעומס החוגגים והדוחק במקום. 45 אנשים נהרגו, ו-103 נפצעו.
בהילולה של שנת ה'תשפ"א, 30 באפריל 2021, התרחש אסון במקום בו נהרגו 45 אנשים עקב תדחוקת קהל, ונפצעו למעלה ממאה וחמישים איש. היה זה אירוע רב-נפגעים האזרחי הגדול ביותר בתולדות מדינת ישראל. בעקבות האסון, הקימה ממשלת ישראל ועדת חקירה ממלכתית. בראש הוועדה עמדה, עד לפטירתה, נשיאת בית המשפט העליון בדימוס מרים נאור, ומראשית פברואר 2022 עמדה בראשה השופטת בדימוס דבורה ברלינר. לחברי הוועדה מונו ראש עיריית בני ברק לשעבר, הרב מרדכי קרליץ, ואלוף במילואים שלמה ינאי. ממסקנות הוועדה: מקור האסון בניהול לקוי של האתר עצמו ושל האירוע, כאשר לחצים פוליטיים השפיעו לרעה על הליך קבלת ההחלטות ומנעו ניסיונות לשפר את מצבו. כמו כן הגישה הוועדה מסקנות אישיות לגבי שורת נושאי תפקידים: הטילה אחריות אישית על בנימין נתניהו, שכיהן כראש הממשלה בעת האסון, על השר לביטחון הפנים בזמן האסון, אמיר אוחנה, על השר לשירותי דת בעת האסון, הרב יעקב אביטן, ועל שורת קציני משטרה בכירים, ובראשם המפקח הכללי של משטרת ישראל בעת האסון, רב ניצב יעקב שבתאי.
מנהגי ההילולה > ביקורת על מנהגי ההילולה

מנהגי שמחה בל"ג בעומר שכללו השחתת רכוש בהשלכתו לאש, למול מנהגי האבלות הקשורים בספירת העומר (במהלכו חל האירוע), עוררו ביקורת מאז תחילתה ועד ימינו. בין השאר מיוחסת התנגדות להילולה לרב יוסף קארו, התנגדות שנבלמה על ידי האר"י. לאחר שהחל היום להתפשט בעם, התנגדו רבים מחכמי ישראל להפיכת ל"ג בעומר ליום טוב, והחת"ם סופר כותב: ”אין לקבוע מועד שלא נעשה בו נס ולא הוזכר בש"ס ובפוסקים בשום מקום... לעשותו יום שמחה והדלקה... לא ידעתי אם רשאים לעשות כן.” לדעת החת"ם סופר אין לעלות כלל למירון בל"ג בעומר, משום שלא ייתכן עוד מקום שיעשו אליו עלייה לרגל חוץ מירושלים. גם המנהג לשרוף בגדים היה שנוי במחלוקת, משום איסור "בל תשחית".
ביקורת על האירוע ומנהגיו הובעה גם על ידי תיירים שהגיעו מחוץ לארץ, על ידי יחיאל מיכל פינס,, על ידי צבי שרפשטיין שביקר במקום בשנת 1926 ובמכתב לאשתו, כתב דברי ביקורת על מה שבעיניו היו אמונות תפלות ותפילות והשתטחויות נלהבות עד כדי אקסטזה של נשים וגברים. וכן בתקופה המודרנית על ידי תושבי מירון ועיתונאים לנוכח נזקים שנגרמו למקום בהילולה, ומאפיינים בעייתיים שונים כדוגמת שחיטה ללא פיקוח, שתיית אלכוהול רבה, שמצאו מקומם בשולי ההילולה.
הרולד וינר

שמו של וינר מופיע ראשון במצבת קבר האחים בהר הזיתים
מרדכי הרולד וינר (Harold Marcus Wiener;‏ 1874 תרל"ה - 23 באוגוסט 1929 י"ז באב תרפ"ט) היה משפטן וחוקר מקרא יהודי-אנגלי שנרצח בפרעות תרפ"ט.
מרדכי, בן לקתרינה ומאיר וינר, ממשפחה יהודית-אנגלית מיוחסת, רכש את השכלתו המשפטית באוניברסיטת קיימברידג' והיה לעורך דין בעל שם באנגליה, אך התפרסם עוד יותר בתור חוקר מקרא שהתמקד בפן המשפטי ונלחם בכל תוקף כנגד השערת התעודות. בשנת 1923 עלה לארץ, "כדי להבין טוב יותר את רוח התנ"ך", לפרוש מענייני הציבור ולהתמקד במחקריו. את ביתו קבע בירושלים, שם התקרב לאוכלוסייה הערבית, תרם מהונו למפעלי תרבות ערבית ומימן מלגות לתלמידים ערבים באוניברסיטה האמריקנית בביירות. את ביתו קבע קרוב לשער הפרחים. בשנים 1924-1925 פרסם מספר ביקורות ספרים בכתב העת של בית הספרים הלאומי, על ספרים העוסקים בחקר התנ"ך ובנושאים קרובים, תוך שהוא מקפיד לשבח את מי שזנח את השערת התעודות של ולהאוזן ולהשתלח במי שלא עשה כן.
ביום פרוץ מאורעות תרפ"ט, היה ביתו בעיצומן של עבודות שיפוץ ובמקום שהו שני פועלים יהודים. מתוך אמונה כי נוכחתו תקנה חסינות לאורחיו, וינר הסיע אותם במכוניתו בחזרה לכיוון השכונות היהודיות. שלושת הנוסעים נרצחו באזור שער שכם; במוצאי השבת, נקבר וינר בקבר אחים, יחד עם עוד 15 ההרוגים הראשונים של המאורעות בירושלים בחלקה שמאז נקראת "גוש קברות הקדושים" בבית הקברות בהר הזיתים.
מספריו

Essays in Pentateuchal criticism, Bibliotheca sacra company, Oberlin, Ohio, 1909
The origin of the Pentateuch, Bibliotheca sacra company, Oberlin, Ohio, 1910
The religion of Moses, Bibliotheca sacra company, Oberlin, Ohio, 1919
The prophets of Israel in history and criticism, R. Scott, London, 1923
The composition of Judges II 11 to I Kings II 46 (Orientalistische literaturzeitung), J. C. Hinrichs, Leipzig, 1929
Posthumous essays (edited by Herbert Loewe), Oxford University press, London, 1932
הערות שוליים

↑  Harold Wiener באתר Geni
↑  דף לזכר שמואל גנני, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה; דף לזכר מנחם סבלוני, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה

הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה (באנגלית: Princess Alexandra, 2nd Duchess of Fife, ‏17 במאי 1891 - 26 בפברואר 1959), הייתה דוכסית פייף ונכדתו של אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה

אלכסנדרה נולדה בריצ'מונד ב-17 במאי 1891, לאלכסנדר דאף, דוכס פייף הראשון, וללואיז, הנסיכה המלכותית, בתם של אלברט אדוארד, נסיך ויילס, בנה של המלכה ויקטוריה, ואלכסנדרה, נסיכת דנמרק, בתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ובעת לידתה הייתה במקום הרביעי בסדר הירושה לכתר הבריטי. אלכסנדרה גדלה בלונדון ובטירת וינדזור יחד עם אחותה מוד, וקיבלה חינוך מעולה.
בשנת 1901 מתה המלכה ויקטוריה, וסבה עלה לשלטון במקומה כאדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, וב-9 בנובמבר 1905 העניק לאמה את התואר הנסיכה המלכותית, ובעקבות כך קיבלה אלכסנדרה אף היא תואר "נסיכה". בשנת 1910 התארסה אלכסנדרה בחשאי עם דודנה כריסטופר, נסיך יוון ודנמרק, בנו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, אולם הקשר ביניהם נפסק בלחץ הוריהם. בדצמבר 1911 בעת הפלגת המשפחה למצרים, נטרפה ספינתם בים מול חופי מרוקו, ולמרות שבני המשפחה נחלצו ללא פגע, חלה אביה אלכסנדר בדלקת אדר החזה, ובינואר 1912 הוא מת באסוואן שבמצרים, ואלכסנדרה ירשה את תאריו.
ב-15 באוקטובר 1913 התחתנה אלכסנדרה עם ארתור, נסיך קונוט, בנם של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בנה של המלכה ויקטוריה, ולואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתו של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה, ממנו נולד לה בן אחד:
אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן (1914–1943)
יחד עם בעלה הם מילאו תפקידים רשמיים שונים בשם דודם, המלך ג'ורג' החמישי, ואחר כך עבור בן דודם, המלך ג'ורג' השישי. במהלך מלחמת העולם הראשונה עבדה אלכסנדרה כאחות בבית החולים סנט מריס, פדינגטון, לונדון. בשנת 1920 התמנה בעלה למושל הכללי של דרום אפריקה, והם נסעו יחד לפרטוריה, שם היא עבדה בבתי חולים מקומיים. לאחר שחזרו לבריטניה, חזרו בני הזוג לתפקידם הרשמי, ובין השנים 1937–1944 הייתה אלכסנדרה חברת מועצת המדינה. בשנת 1938 מת בעלה ארתור, נסיך קונוט, ומשום כך לאחר מות חמיה הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן בשנת 1942 ירש בנה אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן את תאריו, אולם הוא מת במפתיע כתוצאה מדלקת ריאות בשנת 1943. ב-26 בפברואר 1959 מתה אלכסנדרה בגבעת פרימרוז, לונדון, ואחיינה ג'יימס קרנגי, רוזן סאות'סק השנים עשר ירש את תאריה.
הקרב בשדות הסיפנים

האסון בשדות הסיפנים (באנגלית: The Disaster of the Gladden Fields) או קרב שדות הסיפנים היה קרב בדיוני אשר הופיע בטרילוגיית שר הטבעות של טולקין. הקרב התרחש בתחילת העידן השלישי, בו הותקפו איסילדור ודונדיין אחרים מארנור, שצעדו הביתה לאחר תבוסתו של סאורון על ידי קבוצה של אורקים מהרי האובך. המלך ושלושת בניו הגדולים - אלנדור, ארטן וקיריון - נהרגו וטבעת הכוח אבדה בנהר האנדוין. רק שלושה לוחמים שרדו את המארב, עם זאת רסיסי נרסיל חולצו בשלום על ידי אוטר, נושא כלי המלך.
השלכות ההתקפה היו רחבות היקף, מכיוון שאיסילדור היה מלכן הן של גונדור והן של ארנור, ומותו הותיר את שתי הממלכות כמחוזות מבודדים. ארנור לא הצליחה להתאושש לחלוטין מאובדן קטסטרופלי זה של חלק ניכר מאציליה ואביריה עד למלכות אראגורן השני אלסר מאלנדילי בעידן הרביעי. עם זאת, והכי חשוב, מותו של איסילדור מנע ממנו להעביר את הטבעת האחת לשומרי השלושה.
היסטוריה > רקע

לאחר מלחמת הברית האחרונה, איסילדור נשאר בגונדור למשך שנה, והחזיר לממלכתו שטחים אבודים וארגן מחדש את גבולה. הוא שלח את רוב צבאות ארנור בחזרה לאריאדור דרך הדרך הנומנורית, ממעברות האיסן לפורנוסט. לאחר שסיים לארגן את ענייני הממלכה הדרומית, העביר את הממלכה הדרומית למנלדיל ומיד יצא לריוונדל. הוא השאיר בגונדור את אשתו ואת בנו הצעיר. הוא המשיך מאוסגיליאת אל עמק האנדוין, ומעל קריית פורן אן אנדראת, שהיה המעבר הגבוה של הרי האובך הצפוניים שהוביל אל העמק הנסתר.
מהלך הקרב

גדוד הדונדיין נסע צפונה מלוריין וצעד בשביל שהוביל לחלקו הצפוני של יעראפל, אשר שם שכנה ממלכתו של תרנדויל המלך. המסלול שלהם הוסט על ידי שיטפון האנדוין, שאילץ את איסילדור לצעוד בדרך במדרונות העצומים בגדות המזרחיות של הנהר. גדודו של המלך איסילדור הוגבל משמאלו על ידי צוקים תלולים המשקיפים על נהר אנדוין, ומימינה על ידי גבעות ויער.
הדונדיין שרו שירי צעדה והיו במצב רוח טוב עם רדת החשכה, ובאותה עת שמעו הלוחמים את האורקים בגבעות היער. איסילדור ארגן את לוחמיו במין צורת פלנקס, קיר מגן שני גברים גדולים וגמישים באגפים; ניתן היה לגרום לגיבוי מוחלט כדי ליצור טבעת הגנה אם היחידה תהיה מוקפת. הדונדיין יכלו לנחש את כוחו של האויב, אך הם הבחינו שקבוצת האורקים הרבה יותר גדולה מגדודם, אולי אפילו פי 10 משלהם.
הסתערות האורקים הראשונה הגיעה במהירות, והכתה במרכז קו הדונדיין לאחר שנורה מטח חצים מצידם. בשלב זה, איסילדור שלח את נושא כליו אוטר, שייקח את רסיסי נרסיל לריבנדל לשמירה. האורקים לא הצליחו לפרוץ לשורות הגדוד, כיוון שכל חיילי הדונדיין התנשאו מעל הגבוהים שבאורקים, כיוון שבדמם זרם דם בני נומנור. ערימות של גופות אורקים נערמו אט אט לפני הדונדיין, והאורקים שוב שמרו על מרחק מחוץ לטווח הקשתות החזקות של הנומנורים. איסילדור הניח שהאורקים, בדרך האופיינית שלהם, נחרדו מאבדותיהם במאבק עד שהם לא יחדשו את הקרב, אלא יעדיפו לשמור גבול מרחוק. לאחר מכן החליט המלך להביא את גדודו לקרקע נמוכה יותר מישורית, כדי ששם אולי יהיה להם יותר סיכוי להדוף את מקפותיהם, אולם, לפני שהספיק לעשות זאת, האורקים חזר במהירות שוב. בהתקפה שנייה זו, האורקים התקרבו בצורת סהר מלא, והחליטו ללחוץ על דונדיין בכל נקודות חולשתם. חיילי הדונדיין החלו להיהרג וההרכב החל להתפורר. קיריון וארטן נהרגו, ואלנדור שכנע את איסילדור לברוח ולעבור את האנדוין אם הוא יכול, בצד השני שלו הוא עשוי לברוח מטווח האורקים ולעשות את דרכו לריוונדל.
מהלך הקרב > מות איסילדור

איסילדור הסתתר כשהטבעת עימו, ומיהר אל העמק. על גדות האנדוין הוא שחרר את עצמו מכל שריונו על מנת שיוכל לנוע ביתר קלות למעט חרב קצרה להגנה. חציית הנהר הייתה קשה לו, אפילו בהיותו דונדן, איסילדור היה מותש כשהגיע למי הגדה המערבית. שם הסתבכו בו קנים והטבעת נטשה אותו, מחליקה מבין אצבעותיו. חותרים של ספינת אורקים הבחינו בדמות הגדולה והמרשימה, ומתוך פחד ירו לעבר איסילדור, הרגו אותו, וברחו במהירות.
מהלך הקרב > אחר מעשה

רק אוטר, אסטלמו ועוד חייל שרדו את האסון. גופתו של איסילדור מעולם לא נמצאה, וייתכן שנמצאה על ידי האורקים ונמשתה בסתר. כוח האורקים התפזר במהירות על ידי כוח סיוע של אנשי יער שהגיע מאוחר מדי. אסטלמו התאושש ונשאר בחיים, אך, תוצאות הקרב היו הרסניות ביותר לעמים החופשיים של הארץ התיכונה: מלך הדונדיין, איסילדור מת, ואיתו אבדה הטבעת האחת.
ראו גם

מלחמת החרון
דאגור בראגולאך
| הלגנדריום של טולקין: עולם הפנטזיה של ג'>  ר. ר. טולקין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | ראשית הימים והעידן הראשון: הסילמריליון (שלושת הסיפורים הגדולים: ילדי הורין • מפלת גונדולין • סיפורם של ברן ולות'יין)  העידן השני: סיפורים שלא נשלמו  העידן השלישי: ההוביט • שר הטבעות  כרכים נוספים: הרפתקאות תום בומבדיל • עץ ועלה • תולדות הארץ התיכונה |  |
| עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים | ההוביט (1977) • שר הטבעות (1978) • שיבת המלך (1980) • המצוד אחר גולום • ניצוץ של תקווה • טרילוגיית שר הטבעות (אחוות הטבעת • שני הצריחים • שיבת המלך) • טרילוגיית ההוביט (מסע בלתי צפוי • מפלתו של סמאוג • קרב חמשת הצבאות) • שר הטבעות: טבעות הכוח • סדרת הטלוויזיה "ההוביטים" • שר הטבעות: מלחמת הרוהירים |  |
| דמויות | אאומר • אאורל • אארנדיל • אורוון • אזוג • אילובטר • איסילדור • אלרונד (משפחת אלרונד) • אראגורן • ארוון • בולג • בורומיר • בילבו בגינס • בלג קותליון • ברד הקשת • ברן • גולום • גיל גלד • גילדור • גימלי • גלדור הגבוה • גלדריאל • גנדלף • הואור • הורין תליון • טואור • טורין טורמבר • לגולאס • מורגות' • מורוון אלדוון • מיגלין • מים הגמד • מריאדוק ברנדיבאק • נאזגול • ניינור ניניאל • סאורון (העין) • סארומן • סמאוג • סמוויז גמג'י • פינגולפין • פינווה • פינרוד • פרגרין טוק • פרודו בגינס • פרמיר • קירדן • רדגסט • תאודן • תום בומבדיל • תורין צינת-אלון • תינגול סיעות העלפים: האברי • האלדר • הנולדור • הטלרי • הסינדר |  |
| מקומות | מקומות כלליים: אאה • אמן • ארדה • הארץ התיכונה • הארצות הדרומיות • בלריאנד • ולינור • ים בלגירארץ ר'ון • ימת ר'ון •   מהעידן הראשון: ממלכות הארץ התיכונה • ההרים הכחולים • הימרינג • אנפאוגלית • היתלום • אנגבנד • הלקרקסה (שלוש ממלכות העלפים: גונדולין • דוריאת • נרגותרונד) מהעידן השני והשלישי: נומנור • גונדור • ארנור • מינס טירית • מורדור • ים נורנן • רוהן (רשימת מלכים) • מוריה (קהזד דום) • לות'לוריין • ריוונדל • הפלך • ארבור • יער-אופל • קירית אונגול • מיתלונד • אוסגיליאת • ברד דור |  |
| יצורים אגדיים וגזעים | אורק • אדם (אדין • דונאדין) • עלפים • גמד • דרקון • הוביט • וארג • ולאר • מיאר (איסטרי) • בלרוג |  |
| קרבות | מהעידן הראשון: מלחמות בלריאנד (דגור-נואין-גיליאת • דגור אגלרב • דגור ברגולך • נירנית ארנוידיאד • מלחמת החרון) מהעידן השני: מלחמת הברית האחרונה מהעידן השלישי: האסון בשדות הסיפנים • קרב חמשת הצבאות • מלחמת הטבעת (קרב שדות הפלנור) |  |
| שפות | קווניה • סינדרין • הלשון השחורה |  |
| שונות | מושגים • מושגים בארץ התיכונה • המועצה הלבנה • הברית האחרונה • טבעות הכוח • מיתריל • פלנטיר • תורין ושותפיו • Into the West  • כריסטופר טולקין • טולקין (סרט) • השיר האחרון של בילבו |  |
וושינגטון דיפלומטס

וושינגטון דיפלומטס, (באנגלית: Washington Diplomats) הייתה קבוצת כדורגל מהעיר וושינגטון די. סי. שבארצות הברית, אשר שיחקה בליגת הNASL בין השנים 1974–1981. את הקבוצה הובילו שחקנים מוכרים כמו: יוהאן קרויף, אלן גרין ובובי סטוקס.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1974 על ידי תאגיד מדיסון סקוור גארדן. ה-NASL העניקה זיכיון לקבוצת עסקים מבוססת מוושינגטון והשם של הקבוצה נבחר להיות "וושינגטון דיפלומטס". המועדון לא הצליח במיוחד במהלך הופעותיו ב-NASL. היריבות הגדולה ביותר של הקבוצה הייתה עם קבוצת ניו יורק קוסמוס. ההישגים הגדולים ביותר של המועדון בליגה היו העפלות לפלייאוף הליגה בשנים: 1976, 1978, 1979 ו-1980. בשנים 1975–1976 שיחק המועדון גם בליגת ה-NASL המקורה. בשנת 1980, אחד השחקנים הטובים בתולדות הכדורגל, יוהאן קרויף, הפך לשחקן המועדון, מה שהביא לעלייה במספר נוכחות הקהל במשחקי הליגה של הקבוצה, שהגיעה לעד 20,000 צופים.
לאחר עונת 1980 פורק המועדון עקב חובות של מיליוני דולרים, אמנם הוא הוקם מחדש בשנת 1981, אך לאחר עונת 1981, המועדון פורק סופית. בין השנים 1988–1990, הייתה קבוצת וושינגטון דיפלומטס ששיחקה בליגת ה-APSL.
שחקני עבר בולטים

הולנד יוהאן קרויף
גאנה ג'וזף אגיימנג-גיאו
הולנד חוס הידינק
הולנד וים יאנסן
הקרב בעמק שוק

הקרב בעמק שוק, ידוע גם בשם מבצע זעם הקומנדו. פשיטה משותפת של ארצות הברית ואפגניסטן שנועדה להרוג או לתפוס את גולבודין הקמטיאר, מנהיג חיזב א-איסלאמי גולבודין (HIG) בעמק שוק במחוז נוריסטאן באפגניסטן ב 6 באפריל 2008. בעקבות המבצע זכו עשרה חיילי הכומתות הירוקות והצלם המבצעי שלהם  בכוכב הכסף על אומץ לב שניים מהם שודרגו למדליית הכבוד, מספר העיטורים הגדול ביותר לקרב יחיד מאז מלחמת וייטנאם.
אל היעד

הכוח האפגני בהובלת לוחמי הכוחות המיוחדים האמריקניים תכננו להגיע לעמק בהסקה, לנוע רגלית לטרסות סביב העיירה המבוצרת ולהפתיע את כוחות ה- HIG.
בפועל מסוקי הCH-47 Chinook לא הצליחו לנחות בעמק בשל הטופגרפיה, הכוח נאלץ לקפוץ מהמסוקים המרחפים. כוחות ה- HIG הבחינו בכוחות והיה להם זמן של כמה דקות להיכנס לעמדות מארב.
הקרב

סמל ראשון לואיס מוראלס היה הראשון שזיהה חמושים נעים ברכס ופתח באש. בתגובה ספג הכוח אש כבדה ממקלעים וRPG. האש הראשונית של המקלעים כוונה אל גורמי הפיקוד של הכוח האמריקני. מתורגמן היחידה נהרג ואחד מסמלי התקשורת של הכוחות המיוחדים, סמל דילון באר, נפצע קשה באגן ובזרועו השמאלית. כשהם מוצמדים לקרקע, הגיב הכוח בירי מנשק קל וצלפים. הקומנדו האפגני לא הצליח להגיש סיוע לפצוע, צלם הקרב של הצוות SFC מייקל קרטר, עבר בשטח ההשמדה כדי לחלץ את הפצוע. בעוד מפקד הכח, סרן קייל וולטון, השיב אש בחיפוי. השניים התחלפו בתפקידים במתן חיפוי במטרה להחזיר את הנפגע השני. במהלך חילופי האש וולטון הבין שיזדקק לאש אווירית וחיפה בזמן שקרטר רץ להביא את הקשר.
עם חידוש התקשורת, החל SrA זכרי ריינר, הבקר הקרבי מחיל האוויר שסופח ל- צווות האמריקני (ODA), להכווין סיוע אווירי קרוב והתקפות אוויריות ממטוסי F-15E ומסוקי AH-64 אפאצ'י. ריינר השתמש במטוסי ה- F-15 ומסוקי האפאצי לסיור תצפית עם עמדות ותנועות האויב. בזמן שההפגזה האוויריות פגעה בעיירה המבוצרת, אירע פיצוץ חזק באחד הבניינים שגרם לרגיעה זמנית בלחימה. האלמנטים האחוריים של הכוח השתמשו ברגיעה לשיפור העמדות ולהתחיל בירי צלפים על עמדות נשק כבד של HIG.
תוך כדי עזרה ראשונה ל-סמל באר, סמל המודיעין SSG לואיס מוראלס, נפגע בירכו. מוראלס שם לעצמו חסם עורקים והמשיך בטיפול. כדור שני עבר דרך המגף של מוראלס פגע בקרסול שבר את העצם וניתק את האכילס (מאוחר יותר מוראלס יאבד את כף רגלו). בהמשך הקרב, סמל ג'ון וויין וולדינג נפגע ברגלו שכמעט נקטעה. וולדינג שם חוסם עורקים על רגלו, הזריק לעצמו זריקה אוטומטית של מורפיום קיפל את רגלו כלפי מעלה לתוך מפשעתו וקשר שני אותה עם שני שרוכים לחגורתו כדי לשמור על יכולתו לנוע ולירות.
בשלב זה, טייס F-15 דיווח כי תגבור אויב גדול נע בעמק לכיוונם. האור דעך, ישנם פצועים, מעט תחמושת והטמפרטורה החלה לרדת, הצוות החל לחפש נתיב למנחת החילוץ. קרטר וסמל הצוות סמלבכיר סקוט פורד, חיפשו מסלול במורד הטרסות. פורד נפגע פעמיים מירי צלפים, אחת היריות כמעט קטעה את זרועו השמאלית. כאשר הכוחות נסוגו במורד ההר, צלף הצוות, סמל סת הווארד, המפקד והצלם נותרו מאחור כדי לאסוף או להשמיד נשק שאי אפשר לשאת. הווארד, חיפה על הכוח עד שאחרון הלוחמים נסג ואז המשיך לאזור החילוץ.
הקרב נמשך שבע שעות. המשימה לא בוצעה, גולבודין הקמטיאר, לא נתפס.
על פי ציטוט על מעשיו של ריינר, בעטיים זכה בצלב של חיל האוויר: "במהלך הקרב כיוון מעל 50 תקיפות באמצעות סך של 4,570 פגזי תותחים, תשעה טילי הלפייר, 162 רקטות, תריסר פצצות של 500 קילו ופצצה אחת של 2,000 קילו."
עיטורים

לשמונה מחיילי הכוחות מיוחדים של ODA 3336 הוענקו כוכבי כסף על מעשיהם. בשנת 2018 שודרג כוכב הכסף של חובש הכוחות המיוחדים רונלד ג'יי שורר למדליית הכבוד על מעשיו במהלך הקרב. בשנת 2019 שודרג כוכב הכסף של סמל הנשק של הכוחות המיוחדים מתיו או ויליאמס למדליית הכבוד על מעשיו במהלך הקרב בבנוסף הוענק לצלב חיל האוויר SrA זכרי ריינר, בקר האוויר מחיל האוויר שעבד עם- ODA 3336
אזכורים בתרבות

פרק 3 בעונה 1 בסדרה של ערוץ נשיונל ג'אוגרפיק No Man Left Behind מספר על הקרב הזה ושודר ב 12 ביולי 2016.
סיפור הקרב הוא נושא הספר: No Way Out: A Story of Valor בהרי אפגניסטן (ISBN 9780425245262 ).
הערות שוליים

↑  "Soldiers Honored With Silver Stars Following Extraordinary Battle in Afghanistan". PBS.
↑  Rusty Dennen. "Fredericksburg native awarded Silver Star for valor during harrowing April battle in Afghanistan". fredericksburg.com. אורכב מ-המקור ב-8 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gina Cavallaro. "Valor of combat cameraman earns him Silver Star". Army Times.
↑  "Incident Report: A Raging Firefight". WikiLeaks via The New York Times. 25 ביולי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Patrick Jennings. "Danger Close". Defense Media Network.
↑  Rempfer, Kyle (29 באוקטובר 2019). "7-hour gunfight, 100-foot cliff and now this second Medal of Honor: Green Beret talks about Battle of Shok Valley". Army Times. נבדק ב-2 בנובמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Congressional Record for 11 May 2009, page S5322 and Washington Post, "10 Green Berets To Receive Silver Star for Afghan Battle," by Ann Scott Tyson, 12 December 2008
↑  "Combat controller receives Air Force Cross, Purple Heart". 11 במרץ 2009. אורכב מ-המקור ב-16 בינואר 2011. נבדק ב-17 בינואר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "President Trump awards Medal of Honor to Master Sgt. Matthew Williams". Army Times. 30 אוק' 2019. נבדק ב-1 נוב' 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "3rd Special Forces Group honors 19 with Silver Stars". 15 דצמ' 2008. נבדק ב-1 נוב' 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "President Donald Trump Award Medal of Honor". USA Today. 21 ספט' 2018. נבדק ב-22 ספט' 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Department of Defense. "Zachary J. Rhyner Award Citation". Military Times.
↑  "No Man Left Behind | To Hell and Back". National Geographic Channel. נבדק ב-1 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "No Man Left Behind | Behind the Battle of Shok Valley". National Geographic Channel. נבדק ב-1 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588349205171  LCCN: sh2012002336 
חיילי כוחות מיוחדים מ- ODA 3336 ו- AF CCT זכרי ריינר בעמק שוק
חברי הקומנדו אפגניסט קאנאק 201 האפגני, חודשיים לפני הקרב.
הנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה

הנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה (בגרמנית: Elisabeth Herzogin in Bayern, נולדה ב-31 בדצמבר 1940), היא נסיכה גרמנית ממוצא שוודי, ואשתו של הנסיך מקס, דוכס בבוואריה.
ביוגרפיה

אליזבת נולדה ב-31 בדצמבר 1940 בסטוקהולם, לקרל לודוויג דגלאס, בנו של אלברכט, דוכס בוואריה, ולאוטורה מריה האס-היי, בתם של אוטו לודוויג האס-היי וויקטוריה אדה, רוזנת אוילנבורג והרטפלד, בתו של פיליפ, נסיך אוילנבורג, שהיה מעורב בפרשת הרדן-אוילנבורג.
מוצאה של אליזבת הוא ממשפחות סקדינביות עתיקות מימי הביניים, אולם מקור משפחתה הוא משבט דגלאס הסקוטי העתיק, וסב סבה רוברט דאגלס (1611–1662) היגר לשוודיה והפך לרוזן השוודי הראשון דאגלס.
בשנת 1972 התחתנה אחותה רוזיטה עם ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס האחד-עשר ממרלבורו.
משפחתה

ב-10 בינואר 1967 התחתנה אליזבת עם הנסיך מקס, דוכס בבוואריה, ממנו נולדו לה 5 בנות:
סופיה, דוכסית בבוואריה (נולדה ב-1967), התחתנה עם אלויס, עוצר ליכטנשטיין
מריה קרולינה, דוכסית בבוואריה (נולדה ב-1969), התחתנה עם פיליפ, דוכס וירטמברג
הלנה, דוכסית בבוואריה (נולדה ב-1972)
אליזבת, דוכסית בבוואריה (נולדה ב-1973), התחתנה עם דניאל טרברגר
מריה אנה, דוכסית בבוואריה (נולדה ב-1975), התחתנה עם קלאוס רונוב, ולאחריו התחתנה עם אנדראס פון מלצאן
הרמאי (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  פרדריק פורסיית' 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח וריגול
 הוצאה
 הוצאה:  Bantam
 תאריך הוצאה:  1991 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מעריב
 תאריך:  1992
 תרגום:  עמנואל לוטם
 מספר עמודים:  464 (כריכה קשה)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001261216
 
הרמאי (באנגלית: The Deceiver) הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'. הספר עוסק בשלהי המלחמה הקרה. שם הספר נגזר מעיסוקו של גיבור הספר, סוכן חשאי של ה-SIS, המפעיל מערכי הונאה וריגול כנגד ברית המועצות. הספר עובד למיני סדרה ב-BBC.
עלילה

עלילת הספר נפתחת בעת שמנהיגי ארצות הברית וברית המועצות מקדמים הסכם לקירוב היחסים בין המעצמות, ולצמצום הנשק הגרעיני שבידיהן. סם מקרידי, אשר שירת כחייל בחיל המודיעין הבריטי וכסוכן חשאי במזרח גרמניה מטעם השירות החשאי הבריטי, מונה בשנת 1983 לנהל אגף בשירות הביון ששמו "הונאה, הולכת-שולל ומבצעים פסיכולוגיים". בשל כך זכה לכינוי "הרמאי". בשנת 1990, לאור סיומה הקרב ובא של המלחמה הקרה, הוחלט בשירות לקצץ בתקנים, לסגור את האגף ולחייב את מקרידי לפרוש לגמלאות. סגנו, דניס גונט, דורש כי יתקיים שימוע בעניינו של מקרידי. בשימוע זה נפרשות מספר פרשיות בהן עסק האגף בראשות מקרידי.
בין היתר מתוארת פרשה בה הצליחו סם ואנשיו להשיג את ספר סדרי הכוחות של הצבא האדום, מבצע במהלכו הסתנן מקרידי למזרח גרמניה, כנגד הוראות מפקדיו, במטרה לחלץ את אחד מאנשיו. בפרשה אחרת ערק הקולונל אורלוב לידי ה-CIA וטען כי ראש אגף בארגון הוא מרגל בעבור ברית המועצות. על מקרידי הוטל לְהָזֵם את החשדות כי העריקה אינה אלא מזימה מתוחכמת של ה-KGB, ולחלץ במהלך החקירה סוכן שגייס היישר ממוסקבה. בפרשה נוספת מתואר כיצד מנע האגף, בסיוע טום ראוז, סופר מותחנים וקפטן ברגימנט ה-SAS לשעבר שלחם בצפון אירלנד ובפעולת ההשתלטות על מטוס לופטהאנזה במוגדישו, מאנשי הביון הלובי להבריח נשק למחתרת האירית.
הערות שוליים

↑  גל פרל פינקל, משחק תחבולות ועורמה, מקור ראשון, 25 באוקטובר 2019.
↑  פרדריק פורסיית', "הרמאי",הוצאת מעריב, 1992, עמוד 138.
↑  פרדריק פורסיית', "הרמאי",הוצאת מעריב, 1992, עמוד 10.
↑  גל פרל, מסביב יש עולם מסוכן, והוא נעשה לא פחות מסוכן אלא יותר, הבלוג על הכוונת, ‏ 30 ביולי 2015.
↑  פרדריק פורסיית', "הרמאי",הוצאת מעריב, 1992, עמודים 110–129.
↑  פרדריק פורסיית', "הרמאי",הוצאת מעריב, 1992, עמודים 268–276.
↑  פרדריק פורסיית', "הרמאי",הוצאת מעריב, 1992, עמודים 339–341.