stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצלה (סדרת טלוויזיה, 2019)
הערות שוליים

↑  Премьера «Эпидемии» Павла Костомарова состоится 14 ноября
↑  To the Lake (TV Series 2019–2022) - Episode list - IMDb (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2024-08-22
↑  Эпидемия» — суперуспешный российский сериал, который вышел на Netflix Его купили за полтора миллиона долларов, и продюсеры уже готовят новые проекты для платформы. Мы с ними поговорили
↑  ЧЭЗ Next - ежедневный информационный марафон в прямом эфире Instagram. Каждый вечер обсуждаем главные новости дня, подключаем к эфиру экспертов, корреспондентов и участников событий. Отвечаем на вопросы зрителей. Что это значит? #ЧЭЗNext - разбираемся, объясняем, общаемся.
↑  Inc, TV Rain (14 בדצמבר 2019). "Онлайн-кинотеатр Premier удалил серию "Эпидемии" Павла Костомарова про беспорядки и приостановил показ до февраля". tvrain.ru. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Онлайн-кинотеатр Premier удалил эпизод сериала "Эпидемия" о беспорядках". Ведомости.
↑  «Медуза» выяснила, что Мединский помог вернуть на экраны сериал «Эпидемия»
↑  "Режиссер "Эпидемии" пообещал, что сериал будет показан без купюр". Газета.Ru.
↑  "Ìåäèíñêèé îòâåðã ïðè÷àñòíîñòü ê âîçâðàùåíèþ íà ýêðàíû ñåðèàëà "Ýïèäåìèÿ"". Interfax.ru.
המטרו של שווייץ

תוואי המטרו של שווייץ כפי שהוצע בשנת 2005
המטרו של שווייץ הוא פרויקט תחבורה לאומי עתידני המבוסס על טכנולוגיית רכבת רִיק, רכבת ריחוף מגנטי (מגלב) שנעה בתוך צינורות שבהם לחץ האוויר נמוך (100 מיליבר לערך). בזכות התנגדות האוויר הנמוכה הרכבת תוכל להגיע למהירות של 500 קמ"ש ולקצר באופן משמעותי את זמן הנסיעה בין מספר ערים מרכזיות בשווייץ. לדוגמה, זמן הנסיעה בין ברן לציריך יתקצר מ-60 דקות כיום ל-12 דקות.
אף על פי שנערכו מבחני הרצה סופיים על ידי המכון הטכנולוגי הפדרלי השווייצרי והפרויקט ישים מבחינה טכנית וכלכלית, הוא לא יכנס לשלב הביצוע בקרוב בגלל חוסר בתמיכה פוליטית שקיימת בנושא מאז 2009.
ראו גם

הייפרלופ
רכבת מהירה
SkyTran
הערות שוליים

↑  http://www.pbs.org/wgbh/nova/next/tech/hyperloop-and-high-speed-trains/
↑  http://www.youtube.com/watch?v=E7M3EOD_GzE
↑  http://www.swissmetro.ch/sites/default/files/downloads/studien_schlussbericht_de.pdf
↑  http://www.swissmetro.ch/en/content/history
ערך זה הוא קצרמרבנושא שווייץ ובנושא רכבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקבינט של ארצות הברית בממשל הרברט הובר

הקבינט של הנשיא הובר, 1929
הקבינט של ארצות הברית בממשל הרברט הובר כיהן במשך תקופת כהונה נשיאותית אחת - ממועד השבעת הנשיא הרברט הובר ב-4 במרץ 1929 ועד לסיום כהונתו ב-4 במרץ 1933.
הרכב הקבינט

הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים. בסך הכל כיהנו בו 16 גברים.
הנשיא הובר כלל בקבינט שלושה בעלי תפקידים שכיהנו בו בשלהי כהונתו של קודמו קולידג' - מזכיר המדינה קלוג, מזכיר האוצר מלון ומזכיר העבודה דייוויס. קלוג הוחלף בתוך שבועות מעטים. מלון ודייוויס מונו במקור על ידי הנשיא הרדינג ב-1921 וכיהנו בתפקידיהם תחת שלושה נשיאים רצופים. מלון כיהן במשך כמעט 11 שנים. דייוויס שימש כמזכיר העבודה במשך למעלה מתשע וחצי שנים.
חברי הקבינט > מזכירי מחלקות הממשל

מזכיר המדינה: פרנק קלוג (1929), הנרי סטימסון (1929–1933)
מזכיר האוצר: אנדרו ויליאם מלון (1929–1932), אוגדן מילס (1932–1933)
מזכיר המלחמה: ג'יימס גוד (1929), פטריק הארלי (1929–1933)
התובע הכללי: ויליאם מיצ'ל (1929–1933)
המנהל הכללי של הדואר: וולטר פולגר בראון (1929–1933)
מזכיר הצי: צ'ארלס אדמס (1929–1933)
מזכיר הפנים: ריי ליימן וילבור (1929–1933)
מזכיר החקלאות: ארתור הייד (1929–1933)
מזכיר המסחר: רוברט למונט (1929–1932), רוי צ'ייפין (1932–1933)
מזכיר העבודה: ג'יימס ג' דייוויס (1929–1930), ויליאם דואק (1930–1933)
חברי הקבינט > בעלי תפקידים ברמת הקבינט

סגן הנשיא: צ'ארלס קרטיס (1929–1933)
הקבינט של ארצות הברית בממשל ויליאם מקינלי

איור של הנשיא מקינלי והקבינט, 1897
הקבינט של ארצות הברית בממשל ויליאם מקינלי כיהן במשך ארבע וחצי שנים, ממועד השבעת הנשיא מקינלי ב-4 במרץ 1897 ועד למותו ב–14 בספטמבר 1901, בעקבות ההתנקשות בחייו.
הרכב הקבינט

הקבינט כלל שמונה בעלי תפקידים וכיהנו בו 15 גברים. שלושה מהם - מזכירי האוצר, הצי והחקלאות - שימשו בתפקידיהם במשך כל תקופת כהונת הקבינט.
כל חברי הקבינט שכיהנו בעת מותו הפתאומי של מקינלי המשיכו לכהן בקבינט של יורשו תאודור רוזוולט.
חברי הקבינט

מזכיר המדינה: ג'ון שרמן (1897-‏1898), ויליאם דיי (1898), ג'ון היי (1898-‏1901)
מזכיר האוצר: ליימן ג'דסון גייג' (1897-‏1901)
מזכיר המלחמה: ראסל אלגר (1897-‏1899), אליהוא רוט (1899-‏1901)
התובע הכללי: ג'וזף מק'קנה (1897-‏1898), ג'ון ויליאם גריגס (1898-‏1901), פילאנדר נוקס (1901)
המנהל הכללי של הדואר: ג'יימס אלברט גארי (1897-‏1898), צ'ארלס אמורי סמית' (1898-‏1901)
מזכיר הצי: ג'ון לונג (1897-‏1901)
מזכיר הפנים: קורנליוס ניוטון בליס (1897-‏1899), אית'ן היצ'קוק (1899-‏1901)
מזכיר החקלאות: ג'יימס וילסון (1897-‏1901)
הערות שוליים

↑  מק'קנה מונה ב-1898 לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565693005171  LCCN: sh85140453
הקבינט של ארצות הברית בממשל לינדון ג'ונסון

הנשיא ג'ונסון (מימין) ומזכיר השיכון והפיתוח העירוני רוברט ויוור במעמד השבעתו לתפקידו
הקבינט של ארצות הברית בממשל לינדון ג'ונסון כיהן במשך חמש שנים וחודשיים, ממועד השבעת הנשיא לינדון ג'ונסון ב-22 בנובמבר 1963 – לאחר רציחתו של ג'ון פיצג'רלד קנדי – ועד תום כהונתו ב-20 בינואר 1969.
הרכב הקבינט

כל חברי הקבינט של קנדי בעת מותו המשיכו לכהן בקבינט של יורשו.
במהלך כהונת הקבינט הוקמו שתי מחלקות ממשל נוספות והנשיא צירף את המזכירים שבראשן לקבינט:
מחלקת השיכון והפיתוח העירוני - הוקמה ב-1966, וג'ונסון מינה לעמוד בראשה את הכלכלן ד"ר רוברט ויוור, האפריקאי אמריקאי הראשון לכהן בקבינט של ארצות הברית;
מחלקת התחבורה - הוקמה ב-1967.
הקבינט כלל 11 בעלי תפקידים עד 1966, 12 עד 1967 ו-13 לאחר מכן. כיהנו בו 26 גברים. ארבעה מהם - מזכירי המדינה, הפנים, החקלאות והעבודה - כיהנו בקבינט במשך כל תקופת נשיאותו של ג'ונסון.
לאחר שירש את קנדי לא היה לג'ונסון סגן נשיא עד ראשית כהונתו השנייה (ב-20 בינואר 1965), ואז הצטרף הסגן הנבחר יוברט האמפרי לקבינט.
במהלך כהונת הקבינט כיהנו ארבעה אישים כמזכירי מחלקת המסחר.
חברי הקבינט > מזכירי מחלקות הממשל

מזכיר המדינה: דין ראסק (1963–1969)
מזכיר האוצר: קלרנס דאגלס דילון (1963–1965), הנרי המיל פולר (1965–1968), [[ג'וזף
ווקר באר]] (1968–1969)
מזכיר ההגנה: רוברט מקנמארה (1963–1968), קלארק קליפורד (1968–1969)
התובע הכללי: רוברט קנדי (1963–1964), ניקולס קצנבך (1964–1967), רמזי קלארק (1967–1969)
המנהל הכללי של הדואר: ג'ון גרונוסקי (1963–1965), לארי אובריאן (1965–1968), ו. מרווין ווטסון (1968–1969)
מזכיר הפנים: סטיוארט יודול (1963–1969)
מזכיר החקלאות: אורוויל פרימן (1963–1969)
מזכיר המסחר: לותר הודג'ס (1963–1965), ג'ון קונור (1965–1967), אלכסנדר טרוברידג' (1967–1968), סיירוס סמית' (1968–1969)
מזכיר העבודה: ו. וילארד וירץ (1963–1969)
מזכיר הבריאות, החינוך והרווחה: אנתוני סלברזה (1963–1965), ג'ון גרדנר (1965–1968), וילבור כהן (1968–1968)
מזכיר השיכון והפיתוח העירוני: רוברט ויוור (1966–1968), רוברט ווד (1969)
מזכיר התחבורה: אלן בויד (1967–1969)
חברי הקבינט > בעלי תפקידים ברמת הקבינט

סגן הנשיא: יוברט האמפרי (1965–1969)
הערות שוליים

↑  ויוור נכלל בקבינט השחור של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565691405171  LCCN: sh85140470
המטרה טיראן

| --- | --- |

 בימוי:  רפאל נוסבאום
 הופק בידי:  רפאל נוסבאום
 תסריט:  ג'ק ג'ייקובס, רפאל נוסבאום
 שחקנים ראשיים:  רוברט פולר, ראובן בר יותם, גבי עמרני, אברהם הפנר, אברהם מור, יוסף שילוח, אביבה מרקס, אמנון ברנזון, רפי נתן, הגשש החיוור
 מוזיקה:  Rolf Bauer 
 צילום:  יעקב קלח
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  1968
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט מלחמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
המטרה טיראן הוא סרט מלחמה ישראלי, שנעשה בעקבות מלחמת ששת הימים ובהשפעת תחושת האופוריה שהשרה ניצחונה של ישראל במלחמה. עוסק בסיפורה של יחידת מילואים מובחרת של צה"ל, אשר נשלחת לפוצץ תחנת מכ"ם באי טיראן, בעיצומה של מלחמת ששת הימים.
השיר "שארם א-שייח" של הזמר רן אלירן נכלל בפסקול הסרט.
עלילה

הסרט מבוסס על סיפורה של יחידת עילית, אשר נשלחת לעורף האויב לפוצץ רדאר רוסי בשרות המצרים. ההצלחה מובטחת, החיילים חוזרים הביתה כשהמטרה הושגה והמצרים, כמו גם הרוסים, הרוסים.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
רוברט פולר (אנ'): קפטן אורי ליטמן
ראובן בר יותם: בולגרו
גבי עמרני: ניסים
אברהם הפנר: אליהו גולדפרב
אברהם מור: מרקוס
יוסף שילוח: חליל
אביבה מרקס: סילביה ליטמן
אמנון ברנזון: טייס
רפי נתן: יגאל
בוריס רוזנברג: נתן
ג'ון האדסון (אנ'): גנרל גולן
אלי סיני: צבי
רבקה גור: אשתו של אליהו
ישראל פוליאקוב: 
שייקה לוי: 
גברי בנאי: 
אתי אולמן:
הנרי ריידר הגרד

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1856 ברדנהאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 במאי 1925 (בגיל 68) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  Church of St Mary, Ditchingham 
 מקום לימודים:  בית ספר איפסוויץ' 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה, מדע בדיוני, ספרות היסטורית, סיפור הרפתקאות, ספר הרפתקאות 
 יצירות בולטות:  מכרות המלך שלמה, היא 
 תקופת הפעילות:  מ-1882 
 הושפע מ:  רוברט לואיס סטיבנסון 
 בן או בת זוג:  Mariana Louisa Margitson (11 באוגוסט 1880–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Lilias Rider Haggard, Agnes Angela Rider Haggard, Arthur John Rider Haggard, Sybil Dorothy Rider Haggard 
 פרסים והוקרה:  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית  Knight Bachelor 
 חתימה:   
 
הנרי ריידר הגרד
סר הנרי ריידר הגרד (באנגלית: Sir Henry Rider Haggard;‏ 22 ביוני 1856 – 14 במאי 1925) היה סופר בריטי הידוע בעיקר בשל ספריו העוסקים באפריקה דוגמת הספר מכרות המלך שלמה.
ביוגרפיה

הגרד נולד באחוזת משפחתו שבנורפוק, אנגליה, בן למשפחת אצולה רבת נכסים. חינוכו הראשון ניתן לו על ידי אחותו הגדולה, ולאחר מכן נשלח ללמוד בבית ספר עממי בלונדון ובפנימייה.
לאחר שסיים את השכלתו התיכונית בלונדון, ניגש למבחני הקבלה של משרד החוץ הבריטי ועבר אותם. בשנת 1876 נשלח לדרום אפריקה למלא את תפקיד מנהל משק הבית של המשנה למושל מושבת נטאל.
הגרד בילה כארבע שנים באפריקה ומילא שורה של תפקידים, ביניהם מזכיר המושל, רשם בית הדין, בלדר ושליח. במהלך שהותו באפריקה הרבה לתור ולטייל בשטחי הפרא שלה, הסתובב בקרב תושביה המקוריים, ולמד חלק משפות, אגדות ומנהגי הילידים באזורים אותם חקר. הוא העלה את רשמיו על הכתב, ומאוחר יותר בחייו השתמש בהם כרקע לספריו.
הגרד חזר לאנגליה, שם, ב-1880, נישא למריאנה לואיזה מרגיטסון (Margitson), עמה חזר לאפריקה למשך כשנתיים. מנישואיו נולד לו ב-1881 בן, אשר מת בגיל 10 מחצבת. בהמשך נולדו לזוג שלוש בנות אשר הצעירה שבהן, ליליאס ריידר הגרד, הפכה לימים לסופרת אף היא. ב-1882 חזר לבריטניה, למד משפטים, והפך לעורך דין.
בגיל 30 החל בקריירה ספרותית, והחל לכתוב סיפורים המיועדים למבוגרים, אולם ספריו נכשלו, והוא החליט לנטוש את הכתיבה, ולהתמקד בעריכת דין.
בחורף של שנת 1885 ניהל הגרד ויכוח עם אחיו הבכור על הספר אי המטמון, וטען שהוא יכול לכתוב ספר שיגיע לרמות של מחברו רוברט לואיס סטיבנסון, שני האחים התערבו על כך, והנרי החל בכתיבת הספר שלימים יהפוך לאחד מספרי ההרפתקאות המפורסמים בעולם, מכרות המלך שלמה.
הספר הציג את קורותיו של ההרפתקן אלן קווטרמיין (Quatermain) ביבשת אפריקה. הגרד שילב לתוך הספר את רשמיו מאפריקה, ואת תיאור נופי אפריקה וחיי ילדיה, שהכיר מניסיון אישי, יחד עם עלילה דמיונית שסבבה על חיפושי אלן אחרי אחיו האובד, ומכרות שלמה האגדיים.
בנובמבר של שנת 1885 יצא לאור הספר וזכה להצלחה מידית. רק בשנתו הראשונה נמכרו יותר מ-30,000 עותקים של הספר, ובמשך הזמן הוא תורגם לכ-50 שפות. הספר הומחז והוסרט.
הגרד עצמו הרוויח 100,0000 לירות שטרלינג כשכר ותמלוגים על הספר, כאשר שווייה של הלירה דאז גדול בערך פי 100 מזה של ימינו (2022).
לאחר כתיבת מכרות המלך שלמה המשיך הגרד בכתיבת ספרי הרפתקאות, וכתב כ-40 ספרים נוספים באותו סגנון, כולל ספר המשך ל"מכרות המלך שלמה", "אלן קווטרמיין" שיצא לאור בשנת 1887.
בנוסף לקריירה הספרותית שלו, פעל הגרד גם בתור מדינאי, ונשלח מדי פעם כשליח של ממשלת בריטניה למדינות זרות, בהן ארץ ישראל. הגרד נטל חלק פעיל בעיצוב המדינות החקלאית של בריטניה.
בשנת 1912 זכה לתואר אבירות. בשנת 1919 הוענק לו תואר אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (KBE).
בנוסף לספרי ההרפתקאות שלו כתב הגרד מאמרים רבים בנושאי מדיניות בריטניה וכלכלה, וכן חיבר ספרי עיון ומסות.
הנרי רידר הגרד מת באחוזתו שבאנגליה ב-14 במאי 1925.
ספרים (רשימה חלקית)

"מכרות המלך שלמה", 1885, תורגם לעברית על ידי מ. גדלמן, אוריאל אופק ויהודה אטלס.
"אלן קוטרמיין", 1887, תורגם לעברית על ידי ר. בן דן
"היא", 1887, תורגם לעברית על ידי יצחק לבנון
"אילת השחר", 1887, תורגם על ידי פ. ספירחן
"קלאופטרה", 1889
"בת מונטסומה", 1893, תורגם לעברית על ידי מנחם זלמן וולפובסקי
"אנשי הערפל" (1896) תורגם לעברית על ידי מירון אוריאל (הוצאת מ. מזרחי)
"האחים", 1904
"טבעת מלכת שבא", 1910, תורגם לעברית על ידי ג. אריוך
"האחים הזאבים", 1913, תורגם לעברית על ידי ג. בן חנה
"הפרח הקדוש", 1915, תורם לעברית על ידי ג. בן חנה
"נהר השנהב", 1916
"כאשר העולם הזדעזע", 1919
"בת החכמה" 1923
לקריאה נוספת

"עולם צעיר - אנציקלופדיה לספרות ילדים", אוריאל אופק, הוצאת מסדה, 1970
הערות שוליים

↑  על מסעו לארץ כתב בספרו מ-1901
 A Winter Pilgrimage
↑  הלונדון גאזט, מהדורת אדינבורו מספר 12441, עמוד 246, 12 במרץ 1912
↑  הלונדון גאזט, מספר 31114, עמוד 448, 8 בינואר 1919
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262255205171  PLWABN: 9810533718105606  BIBSYS: 90089475  BNC: 000034555  BNE: XX1721371  BnF: cb118864973 (data)  CANTIC: a10908134  CiNii: DA03287387  GND: 11870057X  ICCU: CFIV012514  ISNI: 0000 0001 2120 0624  LCCN: n80010495  LNB: 000002621  MusicBrainz: 946c85ae-a881-4fc2-a601-b5680957b652  NDL: 00442146  NKC: jn19990003067  NLA: 36514621  NLG: 61968  NLK: KAC199611208  NSK: 000049859  NTA: 068327862  RERO: 02-A003340281  SELIBR: 189431  SNAC: w64b3g3s  SUDOC: 026658194  Trove: 1266016  VcBA: 495/259963  VIAF: 9841446   WorldCat (עם VIAF): 9841446
הפיכת 23 באוגוסט 1944

מיכאי הראשון, מלך רומניה
הגנרל יון אנטונסקו במינכן, מצדיע במועל יד בחברתו של אדולף היטלר
הפיכת 23 באוגוסט 1944 בוצעה ברומניה והובילה ליציאת רומניה מהברית עם מדינות הציר ולהצטרפות צבאה לכוחות שלחמו נגד גרמניה ובנות בריתה. הפיכה זו הביאה לשינוי מידי של השלטון, הדחתו של ה"קונדוקטור" (מנהיג) יון אנטונסקו וממשלתו והקמת ממשלה חדשה.
הרקע ההיסטורי

בסוף שנות השלושים של המאה העשרים מצאה עצמה ממלכת רומניה, בת בריתן המסורתית של צרפת ושל בריטניה, מנותקת מבנות בריתה הגדולות וגם מבנות בריתה הקטנות יותר (ההסכמה הקטנה, ברית ההגנה הפולנית-רומנית), צ'כוסלובקיה, פולין ויוגוסלביה פורקו מכוחן הצבאי וגם פורקו טריטוריאלית.
בנסיבות אלה נאלצה רומניה לציית לתכתיב וינה ולהסכם קראיובה במסגרתם רומניה העבירה להונגריה ובולגריה, את הריבונות על חבלים רומנים. בהמשך, בהתבסס על הסכם ריבנטרופ מולוטוב, ברית המועצות הגישה לרומניה אולטימטום בו תבעה נסיגת רומניה בסרביה וצפון בוקובינה, רומניה נאלצה להיענות גם לאולטימטום וברית המועצות סיפחה אותן לשטחה. אובדן חלקים גדולים ממולדתם, ללא קרב, יצר תסיסה קשה מאוד ברומניה, תסיסה שהופניתה חלקית כלפי יהודי רומניה, אך גם כלפי השלטון ובראשו קרול השני, מלך רומניה. המשבר אילץ את המלך, שהחזיק בשלטון דיקטטורי, לבטל את חוקת רומניה 1938, שנתנה לו את הסמכויות של שליט אבסולוטי ולהזמין את הגנרל יון אנטונסקו להרכיב ממשלה חדשה. יון אנטונסקו נענה לקריאה, קיבל את השלטון ואילץ את המלך להתפטר ולהעביר את הכתר לבנו, מיכאי הראשון, מלך רומניה.
יון אנטונסקו, שיצר ברית עם התנועה הלגיונרית שלט ברומניה ללא מצרים, דיכה את המפלגות המסורתיות, רדף את האוכלוסייה היהודית והמלך הצעיר היה בחזקת חותמת גומי להחלטותיו של אנטונסקו. לאחר מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט אנטונסקו ניפץ את התנועה הלגיונרית ונשאר שליט יחיד, ללא מתחרים. הוא החליט להתקרב למעצמות הציר וב-23 בנובמבר 1940 רומניה הצטרפה להסכם התלת-צדדי. ב-22 ביוני 1941 הצבא הרומני, בתיאום עם הורמאכט, תקף את ברית המועצות ופלש לתוך בסרביה ובוקובינה כחלק ממבצע ברברוסה הנאצי.
תכנון ההפיכה

כל עוד כוחות הציר התקדמו בתחומי ברית המועצות וגם בחזיתות אחרות, לא היו חולקים על דרכו של יון אנטונסקו ועל הנהגתו, אך כשנראה היה שיש שינוי במערכה הצבאית, החלו גורמים שונים בצמרת הרומנית לחפש דרכים לחילוץ רומניה מהמלחמה. הרומנים יצרו מגעים עם נציג בריטי באנקרה ובעקבות המלצת הבריטי עם דיפלומט סובייטי בקהיר. אנטונסקו עצמו ניסה לקיים מגעים עם דיפלומטים סובייטים בסטוקהולם, אך כל הניסיונות עלו בתוהו. לאחר קרב סטלינגרד הצבא הסובייטי התקדם וחדר לתחומי רומניה והגיע עד יאשי, העיר השנייה בגודלה ברומניה. באותה תקופה נפתחה החזית השנייה בצרפת ומנהיגי רומניה היו מודאגים.
בשיחות גישוש הגיב אנטונסקו לפונים אליו בסירוב מוחלט לעשות שלום נפרד תוך הצגת הטיעון ש"נתן את מילתו להיטלר" והוא לא יפר הבטחה. אנטונסקו עמד לפגוש את היטלר ב-5 באוגוסט והבטיח למלך רומניה להעלות בפני היטלר את האפשרות שרומניה תפרוש מהמלחמה. המלך העלה בפניו את החשש שאם אנטונסקו יגיד זאת להיטלר, הוא לא יחזור לרומניה. בשובו אמר אנטונסקו למלך, שלא מצא את הכוח להעלות את הנושא בפני היטלר. לפני שאנטונסקו נפרד מהיטלר, היטלר ייעץ לו על בסיס הניסיון באיטליה, שיתרחק מארמון המלך.
בגישושים השונים לקחו חלק מדינאים מכל המפלגות הרומניות הגדולות, כולל המפלגה הקומוניסטית הרומנית הלא חוקית, שנציגיה למגעים היו לוקרציו פטרשקנו ואמיל בודנראש, קציני צבא בכירים וביניהם הגנרלים קונסטנטין סנטסקו, אאורל אידאה ויון נגולסקו וחוגי מלך רומניה. צירוף הקומוניסטים למגעים נועד, בין היתר, להבטיח את תמיכת הפועלים המאורגנים (בודנראש הצהיר במהלך המגעים על קיומם של 12,000 פועלים מוכנים לפעולה, הצהרה חסרת כיסוי של ממש), שהיו אמורים לספק את כוח האדם להפיכה. הם התקשו למצוא את המועד הנכון למעשה, כי ברומניה שהו יחידות צבאיות גרמניות והיה חשש מתגובתן. לאחר שלצורכי המלחמה הוציא המטה הגרמני מרומניה דיוויזיה משוריינת, החליטו הקושרים לפעול ב-26 באוגוסט והמלך הזמין לתאריך זה את יון אנטונסקו לארוחה חגיגית בארמון המלך.
מעצר אנטונסקו והקמת הממשלה החדשה

ב-22 באוגוסט נודע לאחד אחד הקושרים שאנטונסקו מודאג מהמצב בחזית, לכן הוא יסע לשם ב-24 באוגוסט ומכאן שהוא לא יהיה בבוקרשט ביום שנועד להפיכה. הקושרים שינו את התוכנית, אך לא הספיקו להודיע על כך לכולם.
ב-23 באוגוסט 1944 זימן המלך מיכאי הראשון את יון אנטונסקו להתייעצות של מועצת המלך. יון אנטונסקו הגיע בליווי סגנו מיכאי אנטונסקו, שהיה גם שר החוץ. בהתייעצות שב אנטונסקו והסביר שאין לקבל תנאי כניעה, כי זה כרוך במחירים גבוהים מדי לרומניה. בסיום דברי אנטונסקו הודיע לו המלך שהוא מפטר אותו מתפקידו כראש ממשלת רומניה ומנהיגה (קונדוקטורול) ועל פי סימן של קולונל אמיליאן יונסקו נכנסו לאולם שלושה סגני קצינים מזוינים, שעל פי הוראת המלך עצרו את יון אנטונסקו ומיכאי אנטונסקו והובילו אותם לחדר משוריין, שם נכלאו. מאוחר יותר נמסרו העצורים למשמר של קומוניסטים רומנים בראשות אמיל בודנראש.
הקושרים, שנכחו במקום, החליטו להטיל על הגנרל קונסטנטין סנטסקו, שנהנה מיחס של כבוד מצד אנשי הצבא, את הרכבת הממשלה והמלך עשה זאת. בממשלה החדשה היה סנטסקו ראש ממשלה. מספר גנרלים נוספים החזיקו בתיקי המלחמה, החינוך, הבריאות, התקשורת והעבודות הציבוריות, האוצר והפנים. ראשי המפלגות היו שרים ללא תיק, פרט לנציג הקומוניסטים, לוקרציו פטרשקנו, שביקש וקיבל את משרד המשפטים.
תגובות ומהלכים לאחר ההפיכה

בשעה 20:00 קיבל המלך נוסח הודעה לעם, אותה ניסח עבורו פטרשקנו, ובה יבשר על החלפת הממשלה והחלפת הצדדים במלחמה. בשעה 21:00 הגיע לארמון השגריר הגרמני, שנהנה ממודיעין טוב. כדי להרוויח זמן המלך סיפר לשגריר שאנטונסקו חופשי וזה יצא לחפש אותו. בשעה 22:00 שודרה ברדיו ההודעה לעם.
למחרת הפציצו הגרמנים את בוקרשט והרסו חלק מארמון המלך, אך המלך ואימו כבר היו במקום מבטחים באולטניה. נציגות של הממשלה החדשה, בראשות פטרשקנו, החלה משא ומתן עם הנציגים הסובייטים על הסכם הפסקת האש, הסכם שהושג ב-12 בספטמבר. הצבא האדום נכנס לבוקרשט ב-31 באוגוסט וקיבל לידיו את אנטונסקו. המלך הרומני קיבל מברית המועצות את אות מסדר הניצחון. הצבא הרומני ציית לממשלה החדשה, הפסיק את מלחמתו בחזית עם ברית המועצות ובהמשך לקח חלק במלחמה נגד כוחות הציר, בעיקר בטרנסילבניה ובהונגריה.
הערות שוליים

↑  הסכם הפסקת האש של רומניה בספטמבר 1944 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568371005171  GND: 4202633-7  LCCN: sh2013000986 
הארמון המלכותי בבוקרשט, המקום בו נעצרו יון אנטונסקו ואנשי המפתח בממשלו - התמונה מ-1941
הצבא האדום נכנס לבוקרשט ללא קרב שבוע לאחר ההפיכה
המטרה מקדשת

| --- | --- |
עטיפת הספר
עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  יריב ענבר (שם עט)
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2016
 עורך:  אמנון ז׳קונט
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  004884545
המטרה מקדשת הוא מותחן ריגול רב-מכר מאת הסופר יריב ענבר (שם עט), איש קהיליית המודיעין הישראלית, שיצא לאור בשנת 2016 בהוצאת ידיעות ספרים. הספר הוא רומן הביכורים של הסופר, אשר זהותו האמיתית נאסרה לפרסום לאחר דיון שנערך בוועדת השרים למתן היתר לפרסומים. בשנת 2019 זכה הספר לאות הספרותי "ספר זהב", שמוענק על יד ההתאחדות להוצאות לאור לספר שנמכר בלמעלה מעשרים אלף עותקים. באותה שנה יצא ספר שני "הסדק".
עלילת הספר

גיבור הספר הוא אורי ורד, איש שב"כ בעברו, ומפקד יחידת הפעלת הסוכנים, יחידה 504, של חיל המודיעין. הודעת פקס אנונימית מתקבלת בלשכת ראש הממשלה ובה איום לפרסם את שמו של סוכן בכיר של מדינת ישראל המכונה 'טבסקו', אלא אם יענה ראש הממשלה להצעת חמאס לעסקת חילופי שבויים להחזרת חייל חטוף בשם אליעד שגיא. ורד, הפועל תוך מידור מפרטי האיום המלאים מנסה להציל את חייו של הסוכן, אשר מהווה מקור אסטרטגי ייחודי לכיסוי פרויקט 'סהרה' במדינת אויב ערבית המכונה 'אכדיה'.
בספר מוצגים לבטיהם של בכירי המערכת המדינית בשאלת שחרור האסירים מחד והגנה על חייו של הסוכן האסטרטגי מנגד. הספר עוסק בחקירת זהות שולח הפקס המסתורי אשר נערכת במקביל בישראל על ידי שירות הביטחון הכללי ובאירופה על ידי "המוסד".
הערות שוליים

↑  מור שמעוני, ‏"הרגשתי שאני חייב לכתוב": איש הביון שהפך לסופר מספק הצצה לנבכי המודיעין הישראלי, באתר מעריב אונליין, 13 בנובמבר 2018
↑  עמוד 30 בספר, "אמנם עברו המון שנים, אבל החותם של השב"כ עדיין ניכר בו."
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החי בירדן

יעלים נוביים בשמורה הביוספרית דאנא
ראם לבן - החיה הלאומית של ירדן
אלמוגים במפרץ אילת
שועל צוקים בשמורה הביוספרית דאנא
ורדית סיני בשמורה הביוספרית דאנא
צחראש לבן
צבוע מפוספס
עולם החי בירדן כולל את כל בעלי החיים החיים בשטחה של ירדן. ירדן נמצאת בנתיב נדידת עופות מרכזי בין אירואסיה ומזרח אפריקה כשתועדו בה בסך הכל עד היום כ-426 מינים של עופות. כמו כן, לירדן יש רצועת חוף צרה במפרץ אילת אשר בעל מגוון מינים גדול במיוחד.
גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החי בירדן > יונקים

בין היונקים הטורפים החיים בירדן נמצאים: צבוע מפוספס, קרקל, חתול ביצות, חתול חולות, חתול בר אפריקני, זאב ערבי, תן זהוב, פנק, שועל ערבי, שועל צוקים, שועל החולות, נמייה מצויה, חמוס השלגים, גירית מצויה, גירית הדבש ולוטרה אירופית.
בירדן חיים כעשרים מינים של עטלפים ומספר דומה של מכרסמים בניהם: סנאי זהוב, נמנמן סלעים מצוי, ארנבת אירופית, ארנבת מצויה, דורבן מצוי, אלקטגה, חולד מזרח-תיכוני, נברן, מריון, עכבר, חולדה, קוצן, גרביל ואוגר.
יונקים אחרים החיים בירדן הם: ראם לבן, חזיר בר, שפן סלע, קיפוד מצוי, קיפוד חולות מצוי וקיפוד המדבר.
החי בירדן > עופות

בירדן תועדו כ-426 מיני עופות. רבים מהם מגיעים פעמים נדירות או בשוגג, ואחרים הם עופות הנודדים במהלך הנדידה ועוברים בירדן. מינים אחרים הם מינים חורפים ואחרים מקננים.
חלק מהמינים נמצאים בסכנת הכחדה עולמית כמו: צחראש לבן, מגלן מצויץ צפוני, אוח פרעוני, עוזניית הנגב, נשר מקראי, רחם, עיט שמש, עיט צפרדעים, עיט ערבות, עיט זהוב, תנשמת לבנה, בז ציידים, קיווית להקנית, עגור סיבירי, חוברת מקווין, ברווז משויש ובזבוז לבנון. ארבעה דורסים גדולים החיים בשמורה הביוספרית מוג'ב הם: עיט ניצי, בז מדברי, עקב עיטי, חיוויאי הנחשים, והמין המאוים עולמית, בז אדום, מתרבה בשמורה.
מיני עופות אחרים הנפוצים בירדן כוללים את: טריסטרמית, קוקייה אירופית, דוכיפת, עורבני שחור-כיפה, עורב אפור, עורב הודי ובולבול צהוב-שת.
החי בירדן > זוחלים

כחמישה מיני צבים חיים בירדן כמו גם מגוון מיני נחשים, בעיקר זעמניים וצפעיים, אך עם נציגים של כשבע משפחות נחשים. זוחלים אחרים החיים בירדן כוללים את: כוח אפור, חרדוניים, חומטיים, גקו ועוד.
החי בירדן > דו-חיים

מספר מיני הדו-חיים בירדן הוא מצומצם וכולל את טריטון הפסים וארבעה מינים של צפרדעים וקרפדות.
החי בירדן > דגים

| --- | --- |
 :  ראו גם – החי במפרץ אילת
מספר מיני דגי המים המתוקים החיים בירדן מוגבל אך ישנם כ-25 מינים של דגים מקומיים משמונה משפחות שונות החיים בנהר הירדן ובאגמים וסכרים שונים. דניס הירדן הוא מין אנדמי לנהרות ולאגמים של אגן נהר הירדן.
הכחדה ומאמצי שימור > הכחדת מינים מקומיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הכחדה ומאמצי שימור > מאמצי שימור מקומיים

בין מרכזי השימור בירדן נמצאים מרכז הצפרות בעקבה, והשמורה הביוספרית דאנא שהיא שמורת הטבע הגדולה ביותר בירדן. בשמורה חיים מספר רב של מיני בעלי חיים כש-25 מתוכם מצויים בסכנת הכחדה. מבין בעלי חיים יצוינו חתול חולות, זאב סורי, חרדון צב, יעל נובי ושועל צוקים. מבין מיני הציפורים זהו בית גידולם של בזבוז לבנון ובז אדום. מושבת בזבוזי לבנון באזור היא הגדולה ביותר בעולם.
בעקבה הוקמה שמורת הטבע הימית של עקבה שהוכרזה בשנת 1997, ומשתרעת לאורך 8.5 ק"מ מדרום לעיר. השמורה מכסה רצועה ברוחב של 350 מטרים מקו החוף אל תוך הים, וכ-50 מטרים מרוחבו של החוף עצמו. תנועות סירות וספינות כמו גם דיג אסורים בתחום השמורה, והיא מאפשרת פעילות צלילה.
בתרבות

הראם הלבן הוא החיה הלאומית של ירדן.
ראו גם

החי בארץ ישראל
החי בסוריה
הערות שוליים

↑  Mazin B. Qumsiyeh, Mammals of the Holy Land, Texas Tech University Press, 1996, ISBN 978-0-89672-364-1