ויליאם לסטר ארמסטרונג
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1962, ארמסטרונג התחתן עם אלן מ. איטון. באותה שנה, הוא הפך לאדם הצעיר ביותר (באותה עת) שנבחר אי פעם לבית הנבחרים של קולורדו,  שם כיהן קדנציה אחת.  לאחר מכן כיהן בסנאט של מדינת קולורדו מ-1964 עד 1972, כולל שתי קדנציות כנשיא הסנאט.  בשנת 1972, ארמסטרונג נבחר לקונגרס ה-93 מטעם מחוז הקונגרס החמישי של קולורדו החדש, ונבחר מחדש לקונגרסים ה-94 וה-95 .
ב-1978 נבחר ארמסטרונג לסנאט האמריקני, והביס את האסטרונאוט לשעבר ג'ק סוויגרט בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית בספטמבר, ואת הסנאטור המכהן הדמוקרטי פלויד האסקל בנובמבר. הוא וסוויגרט הפכו לחברים טובים וארמסטרונג היה עם האסטרונאוט לשעבר כאשר נפטר מסרטן בדצמבר 1982. הוא נבחר מחדש ב-1984, וכיהן בסנאט במשך שתים עשרה שנים. ארמסטרונג כיהן בוועדות הבנקאות, הכספים והתקציבים, ונודע במאמץ המוצלח שלו להצמיד את שיעורי מס ההכנסה האישיים לשיעור האינפלציה. מנהיג הרוב רוברט 'בוב' דול כינה מאוחר יותר את ארמסטרונג כ"אבי הצמדת המס".  בשנת 1980, פעל ארמסטרונג להבטחת קביעותם של הטבות חוק GI עבור אנשי צבא ארצות הברית. בפברואר 1982, הסנאטור ארמסטרונג, יחד עם חבר הקונגרס קרלוס מורהאד, תמכו בהחלטה S.J. Res 165 שהסמיכה וביקשה מהנשיא להכריז על 1983 כ"שנת התנ"ך".  הנשיא רונלד רייגן יישם את ההחלטה כחוק ציבורי 97-280. לאחר ההכרזה הרשמית, ארמסטרונג שירת בוועדה הלאומית החדשה שנועדה לקדם את תשומת הלב לשנת התנ"ך במהלך השנה כולה.
בשנת 1983, ארמסטרונג שימש כיו"ר ועדת המשנה לביטוח לאומי של ועדת הכספים בסנאט,  ובנוסף כיהן בוועדה הלאומית לרפורמה בביטוח הלאומי,  שהוקמה כדי למצוא פתרונות למימון ארוך הטווח של התוכנית. הוא היה החבר היחיד בוועדה שהצביע נגד הדוח הסופי של 1983, משום שהוא לא כלל שינוי בגיל הזכאות לפרישה, אם כי עמדתו התקבלה בחקיקה הסופית שהעביר הקונגרס.  בנוסף, באותה שנה כתב ארמסטרונג את ההקדמה לספרו של דניאל או. גרהאם על פרויקט "High Frontier", בשם We Must Defend America and Put an End to MADness ("עלינו להגן על אמריקה ולשים קץ לשיגעון"). בהקדמה זו, ארמסטרונג מבקר את מדיניות ההרתעה ההדדית (MAD) של ארצות הברית ותומך במדיניות חדשה, במיוחד זו שמקדם פרויקט "High Frontier", לצורך הגנה מפני הטילים הבליסטיים הבין-יבשתיים של ברית המועצות.
בתקופת כהונתו עבד הסנאטור ארמסטרונג על רפורמת הרווחה. הוא תמך בהעברת חוק התמיכה במשפחה משנת 1988, השינוי הראשון בחוקי הרווחה מזה 50 שנה. בעבודה עם הסנאטור דניאל פטריק מויניהאן, והמושלים ביל קלינטון (דמוקרטי מארקנסו) ומייק קאסל (רפובליקני מדלאוור), הצעת החוק הסופית עברה בסנאט בהצבעה של 93–3.  החוק החדש הטיל לראשונה דרישות עבודה (16 שעות שבועיות) למקבלי סעד כשירים.  הצעת החוק גם הרחיבה את קצבאות הרווחה למשפחות עם שני הורים מובטלים וכלל את סעיף האכיפה של מזונות ילדים שנתמך על ידי ארמסטרונג, דרישה להורים צעירים להיות בבית ספר,  ותהליך מיון שנועד לצמצם תביעות כוזבות.
ב-1985, אחד ההישגים הסמליים החזקים של ארמסטרונג  היה חוק אנדרטת מלחמת קוריאה, שאותו הציג.  הוא העניק חסות להצעת החוק של הסנאט לאשר את האנדרטה במימון פרטי, שעברה ב-1986.  לאחר אישור החוק, הוא השתתף במאמצי גיוס כספים רבים במשך העשור הבא, ועבד בשיתוף פעולה עם חברו הוותיק מהמלחמה בקוריאה, חבר הקונגרס מייק מק'קוויט.  הצעת החוק האחרונה שהציג ארמסטרונג לפני פרישתו מהסנאט הייתה הצעת חוק שמסמיכה את המטבעה האמריקאית להנפיק דולר כסף לציון 38 שנים למלחמה, כאשר הכנסות מהמכירות (שהגיעו בסופו של דבר ליותר מ-22 מיליון דולר) סייעו לממן את האנדרטה. הצעת החוק עברה ונשלחה לנשיא שלושה ימים בלבד לפני נאום הפרידה של ארמסטרונג מהסנאט.   הסנאטור ארמסטרונג התנגד להעלאות שכר לחברי קונגרס ותקף את הסנאטורים שהצביעו בעד העלאת שכר, או במקרה אחד, אפשרו עליית שכר של 50% להיכנס לתוקף מבלי לערוך הצבעה.  הוא גם היה ידוע בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 בשל הצעת חוק שמירה על הקרקע, הידועה כחוק "סודבאסטר",   אשר שללה סובסידיות פדרליות לעיבוד אדמות מרעה רגישות אומץ כחלק מחוק החקלאות לשנת 1985.
הוא היה יושב ראש ועדת המדיניות הרפובליקנית (בין הקונגרסים ה-99 ועד ה-101).  ארמסטרונג בחר לפרוש ולא להתמודד על כהונה נוספת בשנת 1990.
במהלך 1986, היו ספקולציות רבות בנוגע לריצה שלו לנשיאות ב-1988.