stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע זעם האל
פרשת לילהאמר > המשפט

בינואר 1974 נפתח משפטם של העצורים. בפסק הדין ב-2 בפברואר קבע בית המשפט כי "שירות המודיעין הישראלי עמד מאחורי המשימה".
בית המשפט זיכה את מיכאל דורף, אך את יתר החבורה הרשיע וגזר עליהם עונשי מאסר שונים.
צבי שטיינברג נמצא אשם בריגול בלתי חוקי ונגזרה עליו שנת מאסר אחת.
מריאן גלדניקוף נמצאה אשמה בסיוע להריגה בשוגג ונגזרו עליה שתיים וחצי שנות מאסר.
דן ארבל נמצא אשם בסיוע לרצח ונגזרו עליו חמש שנות מאסר.
אברהם גמר נמצא אשם בסיוע לרצח ונגזרו עליו חמש וחצי שנות מאסר.
סילביה רפאל נמצאה אשמה בסיוע לרצח ונגזרו עליה חמש וחצי שנות מאסר.
לאחר לחצים מדיניים על ממשלת נורווגיה מצד מדינת ישראל, שוחררו כל העצורים לאחר שריצו כשליש מהתקופה שנקבעה בגזר הדין.
ב-1996 הביעה ממשלת ישראל צער (אך לא הודתה באשמה) על הריגתו של בושיקי, והסכימה להעביר תשלום פיצויים בסך 400 אלף דולר לבנו של בושיקי שחי בנורווגיה.
ראו גם

חרב גדעון, סרט טלוויזיה מ-1986, העוסק במבצע
מינכן, סרט מ-2005, העוסק אף הוא במבצע
חגי טיומקין, תיק כחול לבן, ספריית מעריב 1992, ספר ריגול בדיוני ריאליסטי, מזכיר את הפרשה ועוד כמה עניינים קשורים (פרק 26 בעיקר). הספר נחסם בזמנו בצנזורה עד שהותר לפרסום.
לקריאה נוספת

מיכאל בר-זוהר ואיתן הבר, המרדף אחרי הנסיך האדום, "זמורה, ביתן - מוציאים לאור" בשנת 1984.
אליעזר פלמור, על פרשת לילהמר - מיומנו של מעורב לא שייך, הוצאת כרמל, 2000.
אהרון קליין, חשבון פתוח - מדיניות החיסולים של ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, 2006.
יוסי מלמן ודן רביב, מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין, הוצאת ידיעות ספרים, 2012.
אהרון קליין, איש המבצעים, סיפורו של מייק הררי, מפקד היחידה המבצעית של המוסד, כתר ספרים, 2014.
הערות שוליים

↑  שם זה יוחס למבצע על ידי כותבים שעסקו בו, אך קרוב לוודאי שלא שימש את "המוסד" בעצמו[דרוש מקור]
↑  יוסי מלמן, גולדה לא נתנה הוראה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2006; בראיון זה הכחיש ראש המוסד דאז, צבי זמיר, כי ניתנה "הוראת חיסול" מראש הממשלה וטען כי מטרת המבצע לא הייתה נקמה גרידא באמצעות הרג האחראים על טבח מינכן, אלא פגיעה בתשתיות של ארגוני הטרור באירופה:

"...הפעולות נגד הטרוריסטים הפלסטינים לאחר אולימפיאדת מינכן לא היו מעשה נקמה. "לא הייתה שום הוראה של גולדה לנקמה", הוא מדגיש. המטרה, לדבריו, הייתה "לפגוע בתשתיות של ארגוני הטרור באירופה - משרדים שלהם, אנשי קשר, דרכי הולכה, הנציגים שלהם". המלה "חיסול" אינה מצויה במילון שלו; לכל אורך הראיון הוא שב והשתמש בביטוי "סיכול של איומים צפויים". במילים אחרות, זמיר טוען שכל מי ששליחי ישראל פעלו נגדו והרגו באותה תקופה "בכלל לא היה קשור לתכנון או לביצוע של רצח הספורטאים הישראלים באולימפיאדת מינכן 1972. הגענו להכרה שאין ברירה, וצריך להתחיל בסיכול". ההחלטה התקבלה, לדבריו, משום ש"לא הייתה הגנה על אזרחים ועל מתקנים ישראליים בחו"ל, וגם כאשר תפסו הרשויות באירופה טרוריסטים, הן נכנעו לאיומים ולדרישות של חבריהם ושחררו אותם. מבחינת ארגוני הטרור, לא היה להם שום סיכון בתקיפת יעדים ישראליים""
↑  אריאל וישנה, ‏"אל תשכחו את קלאוזביץ", השילוח, גיליון 15, יוני 2019
↑  יוסי מלמן ודן רביב, מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין, הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 197-198
↑  עו"ד יניב אופק ואסף בכר, מבצע "זעם האל", אתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית
↑  רותם דנון‏, אולימפיאדת הנכים, באתר וואלה, 26 בינואר 2006
↑  גילי כהן, ג'קי חורי, צה"ל על הירי במעבר אלנבי: החשוד תקף חייל במוט ברזל, באתר הארץ, 11 במרץ 2014
↑  יוסי מלמן ודן רביב, מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין, הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 210-211
↑  יוסי מלמן ודן רביב, מרגלים לא מושלמים, ספריית מעריב, 1990, עמוד 170
↑  עמית סגל, סיפורה של הפוליטיקה הישראלית, עמ' 163.
↑  יוסי מלמן ודן רביב, מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין, הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמוד 202
עלי חסן סלאמה
אנרגיה חלופית

טורבינות רוח סמוך לחוף קופנהגן
אנרגיה חלופית הוא שם כולל לאנרגיה שמקורה אינו דלק מאובן. להבדיל מהמונחים אנרגיה ירוקה או אנרגיה מתחדשת, אשר בעיקרם מתן מענה לצורך בהקטנת הזיהום, המונח אנרגיה חלופית מתייחס בעיקר לבעיית התלות בנפט המתכלה ובייצרניו.
רקע

רוב האנרגיה המופקת כיום בעולם נובעת ממקורות מחצביים כמו דלק מאובנים (נפט, פחם וגז טבעי) ואנרגיה גרעינית, שהשימוש בהם כרוך בהקטנה משמעותית של מאגר האנרגיה הזמינה האצורה בהם.
הסיבה העיקרית לחיפוש אנרגיה חלופית היא החשש מפני התמעטות עד כדי העלמות של מקורות האנרגיה הזמינים כיום לצד ההבנה כי מקורות האנרגיה היום נמצאים בשליטת מספר מצומצם של מדינות ומעשירים שכבה מצומצמת של בני-אדם. הנושא עלה על סדר היום העולמי מיד עם פרוץ משבר הנפט של שנת 1973 כאשר מחיר חבית נפט עלה מ-2 דולרים אמריקניים עד כ-40 דולר אמריקני, ובפעם השנייה כעשור לאחר מכן בעקבות אסון צ'רנוביל.
המונח אנרגיה חלופית מתייחס בעיקר לסוגים שונים של אנרגיה מתחדשת, כמו אנרגיית מים (כמו אנרגיה הידרואלקטרית, אנרגיית גאות ושפל ואנרגיית גלי הים), אנרגיה סולארית, ביומסה (כולל דלק ביולוגי), אנרגיה גאותרמית ואנרגיית רוח. עם זאת, המונח כולל גם מקורות אנרגיה סינתטיים שמקורם במשאבים מתכלים, שלא נוצלו באופן משמעותי עד פרוץ משבר הנפט בשנות ה-70 של המאה ה-20. מקורות אלו כוללים פצלי שמן, חולות ביטומניים (חול זפת) אבני פחם ואדמת כבול בעלי נצילות אנרגיה נמוכה וכן הפקת גז ודלק נוזלי מפחם טבעי.
ראו גם

ביו דיזל
ננו-אנטנה
חברת 2000-ואט
יחסי ישראל–קפריסין

| יחסי ישראל–קפריסין |
| --- | --- |
ישראל: קפריסין


ישראל: קפריסין
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 9,251
אוכלוסייה
10,019,883: 1,363,496
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 32,230
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,889: 23,637
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה
שגרירים
אורן אנוליק: טיודורה קונסטנטינידו
בין מדינת ישראל והרפובליקה של קפריסין מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים וחמים במיוחד, וזאת יחד עם קשרים פוליטיים, צבאיים, כלכליים ותרבותיים ענפים בין שתי המדינות. לישראל יש שגרירות רשמית בניקוסיה ולקפריסין יש שגרירות רשמית בתל אביב. בנוסף לכך, בין המדינות יש קו גבול ימי שנקבע ב-2010.
היחסים בין שתי המדינות, המבוססים על כבוד הדדי לערכי תרבות המערב והדמוקרטיה, הושפעו עמוקות מיחסי טורקיה–ישראל לאורך השנים, כאשר החשש הקפריסאי מהקרבה שבין טורקיה וישראל הקשה במהלך שנים רבות על התחממות היחסים בין שתי המדינות, וגרם לתמיכתה של קפריסין בפלסטינים (כיום עמדתה השתנתה). עם זאת, החל משנת 2000, ולאורך העשור הראשון והשני של המאה ה-21, החלו היחסים בין שתי המדינות להתחמם בצורה משמעותית, וזאת בין היתר בעקבות גילויים של שדות נפט וגז באזור הימי שבין שתי המדינות, אשר הוביל לשיתוף פעולה עתידי של השתיים בניצולם הכלכלי, כפי שהוצהר על ידי בכירים בשתי המדינות. התקרבות זו נובעת גם מהתרחקות טורקיה מישראל. כיום, היחסים בין ישראל לקפריסין נחשבים ליחסים מיוחדים.
שגרירת קפריסין בישראל מנובמבר 2020 היא טיודורה קונסטנטינידו.
רקע

עוד במהלכה של מלחמת העולם השנייה, וכן בין השנים 1946–1949, קפריסין שימשה כנקודת מעבר עיקרית עבור ניצולי השואה שביקשו להגיע לארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי. קפריסין הייתה בתקופה זו אף היא תחת שלטון בריטי, וזאת כמושבת כתר. מסיבה זו, רבים מאותם העולים, בשעה שנתפסו על ידי הבריטים, הושמו במחנות מעצר זמניים על אדמת קפריסין. בסופו של דבר, בין השנים 1946–1949, מספרם של העולים היהודים לארץ ישראל אשר נעצרו והושמו במחנות מעצר בקפריסין, נאמד על כ-53,000. עם הקמתה של מדינת ישראל במאי 1948, ובמסגרת הפינוי הבריטי מארץ ישראל, שוחררו בהדרגה המעפילים, ורובם המוחלט המשיך בדרכו לארץ ישראל.
ישראל הקימה קונסוליה בקפריסין הבריטית ב-1950.
היסטוריה > ישראל

לישראל עניין רב בנעשה בקפריסין, ובאופן כללי בסוגיה ישראל תומכת בקפריסין (היוונית). ברמה האסטרטגית, מדובר במדינה הלא-ערבית הקרובה ביותר לישראל מבחינה גאוגרפית, ולפתרון הסכסוך באי השלכות גם על ישראל. יחסי ישראל–קפריסין (היוונית) התהדקו במקביל להתהדקות יחסי יוון–ישראל והתערערות יחסי טורקיה–ישראל משנת 2010 (פרשת "מאווי מרמרה").
ב-2006 פרסמה שגרירות קפריסין (היוונית) בתל אביב כי רכישת נדל"ן בקפריסין הטורקית אינה חוקית והיא אף בגדר "הסגת גבול". באתר השגרירות של קפריסין בתל אביב מצוין כי כ-78% מהאדמה הפרטית בצפון קפריסין היא רכוש של אזרחים קפריסאים אשר גורשו על ידי הכיבוש הטורקי, וכי פסקי דין של האיחוד האירופי מ-1996 ו-2005 פסקו לטובת אזרחים קפריסאים אשר גורשו.
באוקטובר 2021 פורסם כי סוכל ניסיון חיסול של איש עסקים ישראלי, והמתנקש, עבר מספר פעמים בין הצדדים הקפריסאי והטורקי של האי, עד שנעצר כשברשותו אקדח עם משתיק קול.
באמצע 2023 פורסם כי סוכל פיגוע של משמרות המהפכה האיראניות נגד ישראלים השוהים בקפריסין, באמצעות רשת טרור שמקורה בשטחי קפריסין הטורקית שבצפון המדינה.
באוגוסט 2023 נעצרו בקפריסין הצפונית בני משפחה ישראלית בחשד להונאת דרכונים ואי החתמת הדרכונים שברשותם.
בדצמבר 2023 פורסם כי המוסד סיכל פעילות טרור איראנית נגד ישראלים ויהודים בקפריסין, וכי קיימת נוכחות האיראנית בצפון קפריסין, העושה שימוש מטריד באזור זה בעבר ובהווה הן למטרות טרור והן כזירת פעילות ומעבר לפגיעה ביעדים ישראליים ויהודים.
בדצמבר 2023 פרסמה קרן קפריסין הציבורית אזהרה מפני מכירת אדמות ליהודים ציוניים, כהגדרתה, וקראה להפסקת הכיבוש הזה, לדבריה. פרסומים נוספים בעיתונות דיווחו על "מזימה ציונית" וגם "כיבוש ציוני בקפריסין", ודווח כי נשיא קפריסין הצפונית הכריז כי יחוקקו תקנות שימנעו זאת.
בינואר 2024 אמר השר גדעון סער כי ישראל צריכה לשקול הגשת תלונה לבית הדין הבין-לאומי בהאג נגד טורקיה על כיבוש צפון קפריסין וטיהורה האתני.
יחסים ביטחוניים

בעקבות התחממות היחסים בין שתי המדינות במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, ועל רקע המשבר ביחסים הביטחוניים בין ישראל וטורקיה, שתי המדינות החלו להדק את התיאום הביטחוני ביניהן, בתחומים שונים. בין היתר, העיתון הטורקי "מילייט" דיווח במהלך חודש נובמבר 2011, כי הסכם שיתוף פעולה חשאי נחתם בין המוסד הישראלי לשירות המודיעין הקפריסאי, וזאת במהלך ביקור נשיא מדינת ישראל שמעון פרס בקפריסין במהלך החודש. עוד דיווח העיתון, כי שתי המדינות חתמו בנוסף על הסכם לשיתוף פעולה צבאי, המסדיר את קיומם של תמרונים צבאיים משותפים לשתי המדינות.
במהלך חודש פברואר 2012, ובמסגרת ביקור רשמי של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בקפריסין, דווח כי ישראל הגישה בקשה רשמית לממשלת קפריסין להקים תחנה צבאית עבור מטוסי הקרב של חיל האוויר הישראלי, בשטחו של בסיס צבאי על אדמת קפריסין. הדבר נועד לשם הגברת תדירות הסיורים האוויריים של חיל האוויר הישראלי במזרח התיכון, במטרה לשמור על אסדות הגז וכלי השיט של ישראל. כמו כן, שתי המדינות חתמו על הסכם משותף בתחום החילוץ וההצלה במקרה של אסון. על פי ההסכם, במקרה של אסון תתאפשר כניסה של כוחות אוויר וים מישראל לקפריסין, ולהפך.
במסגרת שיתוף הפעולה הצבאי בין המדינות מקיים צה"ל תרגילים צבאיים בשטח קפריסין ובמשותף עם צבא קפריסין. בתרגילים אלו משתתפים, בין השאר, חיילי חטיבת עוז, יחידת עוקץ, הנדסה קרבית, חיל האוויר, וכן חיילי הכוחות המיוחדים של צבא קפריסין.
במרץ 2022 ביקר בישראל רמטכ"ל המשמר הלאומי של קפריסין (אנ'), דימוקריטוס זרווקיס. במהלכו, ביקר בגבול לבנון ובסוללת כיפת ברזל.
ביוני 2023 פורסם כי ישראל ניהלה מגעים עם קפריסין למכירת טנקי מרכבה.
יחסים כלכליים

בשנת 2003 הוקמה לשכת המסחר ישראל קפריסין.
נכון לשנת 2013, ישראל וקפריסין מקיימות קשרים כלכליים הדוקים, במגוון תחומים, כאשר ישראל מהווה את היצואנית החמישית בגודלה לקפריסין. במהלך שנת 2011, היקף היצוא מישראל לקפריסין נאמד על סך של כ-845 מיליון דולר, בעוד שהיקף היבוא מקפריסין לישראל נאמד על סך של כ-252 מיליון דולר.
יחסים כלכליים > אנרגיה וגז טבעי

ב-17 בדצמבר 2010, בעקבות גילויים בדבר מחצבים בכמות מסחרית של גז טבעי ונפט בשטח האזור הכלכלי הבלעדי המשותף לשתי המדינות, חתמו ישראל וקפריסין על הסכם תיחום המים הכלכליים בין שתי המדינות, אשר במסגרתו הובטחו זכויותיה של ישראל במחצבים. ההסכם נחתם בניקוסיה על ידי שר תשתיות הישראלי, עוזי לנדאו, ושר החוץ הקפריסאי, מרקוס קיפריאנו. שתי המדינות הסכימו לשתף פעולה בפיתוחם של כל המשאבים אשר התגלו בשטח המשותף לשתי המדינות, ולנהל משא ומתן להסכם על חלוקת המשאבים המשותפים.
במהלך אוקטובר 2013, ועל רקע המשבר הכלכלי לו נקלעה קפריסין, הודיע שר האנרגיה של קפריסין כי ממשלת קפריסין שוקלת לקנות מישראל גז טבעי כדי להוזיל עלויות אנרגיה, וזאת עד שהמדינה תצליח לצאת מהמשבר הכלכלי שאליו נקלעה.
על פי נתונים שפרסמה לשכת המסחר של קפריסין, עובר הסחר בין המדינות את רף החצי מיליארד דולר. ב-2014 ייצאה ישראל לקפריסין סחורות ב-487 מיליון דולר. ענף הייצוא העיקרי היה תזקיקי נפט שקפריסין רכשה מבזן.
בינואר 2020 נחתם במעמד ראשי המדינות של ישראל, קפריסין ויוון הסכם האיסטמד להקמת צינור גז שיאפשר להעביר גז מישראל דרך קפריסין ליוון.
ישראל וקפריסין בונות יחדיו כבל חשמל תת-ימי בשם מגשר אירו-אסיה המיועד לחבר בין רשתות החשמל של יוון, ישראל וקפריסין.
בדצמבר 2021 במעמד ראשי המדינות ישראל וקפריסין חתמו על הסכם לשיתוף פעולה מדעי-טכנולוגי בין ישראל, קפריסין ויוון.
ביוני 2023 שרי האנרגיה של ישראל וקפריסין נפגשו לדיונים כדי לחזק את שיתוף הפעולה האנרגטי בין המדינות, בנוסף השרים החליטו לקדם שתי קבוצות עבודה שיקדמו חיבור בין המדינות בתחום חשמל, הגז הטבעי ומימן.
נישואים אזרחיים

מערכת הנישואים הקיימת כיום בישראל מבוססת על בתי דין של קהילות דתיות מוכרות - שריד מתקופת האימפריה העות'מאנית בארץ ישראל שלא השתנה במהלך תקופת המנדט הבריטי וגם לא לאחר הקמת מדינת ישראל. הדבר מונע בפועל מקבוצות בחברה הישראלית, אשר אינן יכולות, או אינן מעוניינות להינשא במסגרתו של בית דין דתי, להיכנס בברית הנישואין. כתוצאה מכך, ובשל קרבתה של קפריסין לישראל, ושיטת הנישואין האזרחית המונהגת בה, קפריסין הפכה עבור ישראלים רבים ליעד מועדף לנישואין, אשר מוכרים על ידי הממסד בישראל. לפי נתוני לשכת התיירות של קפריסין בישראל, בשנת 2006 נישאו באי 1,500 זוגות ישראלים - כשני שלישים מהנישאים בנישואים אזרחיים בשנה זו.
מלחמת חרבות ברזל

ב-19 ביוני 2024 חזבאללה איים על קפריסין שאם תשתף פעולה עם ישראל חזבאללה תתקוף את קפריסין.
בעקבות איום חזבאללה, הופיעו מספר תגובות חשובות הן ברמה המקומית והן ברמה הבינלאומית.
פקידים בקפריסין, כולל הנשיא ניקוס כריסטודולידס, הצהירו באופן חד משמעי שקפריסין אינה מעורבת בעימותים צבאיים ושואפת להיות חלק מהפתרון ולא הבעיה. ממשלת קפריסין הדגישה שקפריסין היא עמוד תווך של שלום ויציבות באזור ואין לה כוונה להיות מעורבת במלחמות או עימותים.
גורמים נוספים שהגיבו להצהרה זו הם:
האיחוד האירופי: הביע תמיכה חזקה בקפריסין. דובר האיחוד האירופי פיטר סטאנו הדגיש שכל איום על מדינה חברה באיחוד האירופי הוא איום על כל האיחוד, וחיזק את המחויבות של האיחוד האירופי לקפריסין וקרא להפחתת המתיחות באזור.
ישראל: גינתה את האיומים של חזבאללה, כאשר שר החוץ הישראלי ישראל כץ הצהיר כי איומים אלה הם חלק מבעיה רחבה יותר של טילים איראניים וטרור קיצוני המאיימים על העולם החופשי. הוא קרא לפעולה דחופה כדי להתמודד עם ההשפעה של איראן והתוקפנות של חזבאללה.
במקביל, קפריסין שמרה על ערוצי תקשורת פתוחים עם לבנון כדי להתמודד עם הבעיה באופן דיפלומטי, תוך שהיא מאשרת מחדש את קשריה ההיסטוריים החזקים ומחויבותה ליציבות אזורית.
המצב הדגיש את המורכבות הגאופוליטית של מזרח הים התיכון והמזרח התיכון הרחב, כאשר צדדים שונים תומכים ברגיעה ובתגובות דיפלומטיות אסטרטגיות כדי להימנע מהסלמה נוספת.
מעורבותה של קפריסין במלחמת חרבות ברזל התגברה בעקבות חיסול אסמאעיל הנייה, ראש הלשכה המדינית של חמאס, ב-3 באוגוסט 2024 בעת ביקורו באיראן. החיסול הגביר את המתיחות באזור המזרח התיכון והוביל להתרבות האיומים מצד איראן וארגוני טרור תומכים במתקפה משולבת כנגד ישראל, בראשם חזבאללה, לאחר שחוסל בתחומי ביירות פואד שוכר, יועצו הצבאי של חזבאללה.
איומים אלו הובילו את ארצות הברית לפנות לקפריסין עם בקשה להקים מרכז מבצעי משולב באי.המרכז נועד לנהל את ההגנה על הקווים האוויריים והימיים של קפריסין ולתאם את פעולות הכוחות הצבאיים האמריקאיים והאירופיים הפועלים באזור עליהם נמנים:
בריטניה: פנתה לקפריסין במטרה לחזק את בסיסיה באי ולשלוח מומחים וציוד הקשור למערכות הגנה אוויריות, בתגובה לפעולות הצבאיות באזור. קפריסין קיבלה את הצעת הבריטים.
גרמניה: פנתה לקפריסין לגבי סיוע בפעולות פינוי במקרה של מלחמה רחבת היקף, אם תתרחש. קפריסין קיבלה את ההצעה הגרמנית.
דיווחים אלו הופיעו בעיקר בעיתון הלבנוני "אל אחבאר", המזוהה עם חזבאללה, והם פורסמו בתשיעי לאוגוסט 2024, מספר ימים לאחר שלטענת העיתון, ארצות הברית פנתה לקפריסין עם בקשה להקים את המרכז המבצעי. לדיווח אין אישור ממקורות נוספים. עם זאת, כלי תקשורת אחרים דיווחו כי גם בריטניה, המחזיקה בכוחות צבא באי, תיגברה את הכוננות ועיבתה את הכוחות.
במקביל הופצו לתקשורת הודעות כי גורמים דיפלומטיים בקפריסין, ששמם ותפקידם לא פורסם, שמרו על ערוצי תקשורת פתוחים עם לבנון, תוך כדי הבהרה שקפריסין אינה שותפה פעילה לעימות ומבקשת להימנע מהסלמה נוספת במצב. בזאת הממשל הקפריסאי הדגיש את כוונתו לשמור על יציבות אזורית ולמנוע עימותים נוספים באמצעות דיפלומטיה והדגשת מעמדו כנייטרלי.
לקריאה נוספת

תעודות למדיניות החוץ של מדינת ישראל 1961–1967, כרך 1 חלק שני: יחסי ישראל – קפריסין, 1967-1961, באתר ארכיון המדינה
משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 161–162.
רב נחמן

ערך זה עוסק באמורא המפורסם רב נחמן. אם התכוונתם לחכמים אחרים בשם זה, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־3 
 פטירה:  המאה ה־4 
 תקופת הפעילות:  שני לאמוראי בבל
 השתייכות:  ראש ישיבת נהרדעא
 רבותיו:  שמואל, רבה בר אבוה
 תלמידיו:  רב הונא בר חייא, רב יוסף, רבה, רב חסדא, רבא
 בני דורו:  רב הונא ורב חסדא
 בן או בת זוג:  ילתא 
 
רב נחמן בר יעקב (230 לערך - 320) היה מגדולי אמוראי בבל בדור השני והשלישי, ראש ישיבת נהרדעא ומעמודי התווך של התלמוד הבבלי. רב נחמן היה עשיר ובעל נכסים, חתנו של ראש הגולה, דיין מפורסם ומגדולי דורו בהלכה ובאגדה. התמחה במיוחד בדיני ממונות, עד שנקבעה הלכה כמותו בכל מחלוקת הקשורה בנושאים אלו.
הדעה המקובלת היא כי "רב נחמן" 'סתם', בתלמוד הוא רב נחמן בר יעקב, לעומת רב נחמן בר יצחק המאוחר יותר, המוזכר בדרך כלל יחד עם שם אביו. לעומת זאת, התוספות כתבו שלשיטת רש"י סתם רב נחמן הוא רב נחמן בר יצחק, והם עצמם חלקו עליו. מקובל כפי שיטת התוספות, הראיה לכך היא מכך שרב נחמן בר יצחק מקשה פעמים רבות בתלמוד על דבריו של רב נחמן, או שמביע דעה שונה משלו, כך שלכאורה לא ייתכן שמדובר באדם אחד.
ביוגרפיה

רב נחמן נולד במחצית הראשונה של המאה ה-3. אביו, רב יעקב, היה מסופרי הדיינים בבית דינו של שמואל בנהרדעא. בבגרותו מסר רב נחמן על מנהגי בית הדין שראה בילדותו, בהיותו כבן שש-שבע, בבית דינו של שמואל, ומסר ברייתות ופסקים שלמד מפיו.
יש מגדולי החוקרים שקבעו שרב נחמן נולד בשנת 235. יש שקבעו שהנחה זו אינה הגיונית בשל פער השנים שנמצא - לפי הנחה זו - בינו לבין שלושת חבריו - רב יהודה, רב הונא ורב חסדא, ובשל תמיהות נוספות, ולכן יש להניח כי שנת לידתו היא בין השנים 225–220 - כדעת לצרוס, או בין השנים 210-220.
משפחתו

רב נחמן היה תלמידו המובהק של רבה בר אבוה. לדעות מסוימות היה רבה בר אבוה ראש הגולה או לפחות היה ממשפחת ראשי הגולה, ואת בתו ילתא השיא לרב נחמן, שכן בתלמוד מסופר כי רבה בר אבוה ביקש להשיא את בתו לרב נחמן. עוד עולה מן התלמוד, כי אשתו של רב נחמן - ילתא - הייתה בתו של ריש גלותא. בנוסף, רב שרירא גאון מעיד כי הוא צאצא של רבה בר אבוה, וכותב עליו "ומן דבית נשיאה הוה", כלומר "וממשפחת הנשיא היה". מצירוף מקורות אלו למד מחבר סדר הדורות, כי חותנו של רב נחמן היה רבה בר אבוה, וכי הוא שימש במשרת ריש גלותא. בעקבות סדר הדורות כתבו כך גם שי"ר, אייזיק הירש וייס ועוד. וייס אף מוסיף כי "ככל ראש הגולה היה עשיר כל ימיו", ומצביע על מקור בתלמוד לקביעה זו.
לעומתם כותבים חוקרים אחרים, כי קביעה זו שגויה מכל וכל. ראשית הם דוחים את הראיה מאיגרתו של רב שרירא גאון, ומצביעים על כך שהגאון לא כתב שרבה בר אבוה היה הנשיא, אלא ממשפחת הנשיא. יתרה מכך, הגאון עצמו מדגיש, שכל ידיעתו על קרבתו של רבה בר אבוה למשפחת הנשיא נובעת רק מצירוף ידיעתו האישית על כך שהוא עצמו מצאצאי רבה בר אבוה, עם מסורת משפחתית עתיקה שהם ממשפחתו של ריש גלותא. אם כן, דבר זה לא מבואר בשום מקור קדמוני, ולכן הסיק זאת רב שרירא מתוך צירופי העובדות הגנאלוגיות.
ההוכחה מצירוף המקורות מהתלמוד הבבלי נדחית אף היא, משום שלא נאמר במפורש שרבה בר אבוה השיא את בתו לרב נחמן, אלא רק שהוא שקל לעשות כן, וביקש שיבררו האם רב נחמן אינו סריס. לא מוזכר בשום מקום שנישואין אלו יצאו לפועל, וככל הנראה לא הייתה ילתא בתו של רבה בר אבוה, אלא בתו של ראש הגולה, שהיה אדם אחר. זו דעתם של ר' יצחק אייזיק הלוי, ר' אהרן היימן ועוד.
קביעתו של וייס כי רבה בר אבוה היה עשיר כל ימיו נסתרת לחלוטין מהמקור שהוא עצמו מביא, משום שהתלמוד מתאר שם שהוא היה עני מרוד, ורק לאחר פגישה עם אליהו הנביא העשיר. מכאן הפרכה נוספת לטענה שהוא שימש במשרת ראש הגלות, שהרי ראשי הגלות היו עשירים מעצם תפקידם ולא נזקקו לנסי אליהו הנביא כדי להתעשר.
אשתו ילתא מוזכרת פעמים מספר בגמרא. בעלה רב נחמן היה נוהג להזכירה בשמה וניתן ללמוד כי שררו ביניהם יחסים שוויוניים והדדיים. בניו של רב נחמן - הון, מר זוטרא, רבה, מר הונא בר רב נחמן, רב אחא, ורבין - היו תלמידי חכמים. לבתו קראו דונג.
רבותיו

לפי דברי רש"י, רב נחמן היה תלמידו של רב, אך ישנם אנשים שאינם מסכימים עם כך. אודות השאלה האם רב נחמן למד אצל שמואל קיימים ספיקות וישנן ראיות לכאן ולכאן. פעמים רבות מובא בתלמוד המשפט "אמר רב נחמן אמר שמואל", השמור בדרך כלל לשמיעה ישירה (להבדיל מ"אמר ר' פלוני משום ר' אלמוני"). לפיכך מקובל בין כותבי תולדות האמוראים שהוא היה תלמידו, וכך נכתב כבר באיגרת רב שרירא גאון. אולם יש מהחוקרים שהטילו ספק בקביעה זו, בין היתר משום שכמעט באף מקום לא מובא בתלמוד משא ומתן ישיר שלהם, ועל כן הוצרכו לומר שהנוסחה "אמר רב נחמן אמר שמואל" במקרה זה אינה מעידה בהכרח על שמיעה ישירה, ולפרש את הכינוי "רבנו", שמכנה בו רב נחמן את שמואל, במובן של "גדול הדור". אכן בהמשך המחקר הובעה הסתייגות מדעה זו, והועלתה אפשרות שלא תועד משא ומתן ביניהם משום שרב נחמן האריך ימים מאוד, ובמקרים כאלה אין התלמוד מוסר על שמועות מוקדמות מחיי החכם, שאפשר שטרם הגיע להוראה אז.
כשמואל רבו, הייתה לרב נחמן מומחיות מיוחדת בדיני המשפט העברי, ולכן התמנה לדיין לדון בדיני ממונות, מקצוע שהכיר עוד מילדותו. מומחיותו הייתה מוסכמת על הכל עד שרב הונא ביטל את דברי עצמו מפני דעת רב נחמן משום קרבתו של רב נחמן לביתו של ראש הגולה, מקום שדינים מצויים שם. התלמוד קובע את הכלל שהלכה כרב נחמן בדיני ממונות, ואף רב נחמן עצמו ציין את עדיפותו על פני חבריו בתחום זה "כולי עלמא לגבי דידי בדינא דרדקי נינהו" - "בדיני ממונות, כולם הם דרדקים לעומתי". כך התבטא לפי גרסה אחת, אף מול רב יהודה, ראש ישיבת פומבדיתא. ואכן ההלכה נפסקת כמותו בדיני ממונות בכל מקום, והוא אף מוזכר בתלמוד לפני רבי יוחנן שהיה דור או שניים לפניו, כאשר מדובר בדיני ממונות. מרבית מהלכותיו של רב נחמן הן בדיני ממונות. הוא גם קבע כללים עקרוניים בהלכות אלו, כמו חיוב שבועת היסת וההוראה שלפיה במקרים מסוימים, שבהם לא ניתן להכריע את הדין בעדים ובראיות – "כל דאלים גבר". רב נחמן עסק גם באגדה.
כשנחרבה העיר נהרדעא בשנת ד'י"ט (258-259) העביר את הישיבה לשכנציב ואחר כך למחוזא.
רב נחמן היה איש אמיד ומיוחס, שהיה גם מקורב לשלטונות היהודיים (ריש גלותא). העריך מאוד את עמיתיו בארץ ישראל, והיה נוהג לארח אותם בביתו. דוגמה לכך הוא ביקור האמורא רבי יצחק בביתו. מסופר שכאשר נפרד ר' יצחק מרב נחמן, אמר רב נחמן: יברכני מר. אמר לו:
אמשול לך משל, למה הדבר דומה? לאדם שהיה הולך במדבר, והיה רעב ועייף וצמא, ומצא אילן שפירותיו מתוקין וצילו נאה ואמת המים עוברת תחתיו. אכל מפירותיו ושתה ממימיו וישב בצילו. וכשביקש לילך אמר: אילן, אילן, במה אברכך? אם אומר לך שיהו פירותיך מתוקין - הרי פירותיך מתוקין; שיהא צילך נאה - הרי צילך נאה; שתהא אמת המים עוברת תחתיך - הרי אמת המים עוברת תחתיך; אלא יהי רצון שכל נטיעות שנוטעין ממך יהיו כמותך. אף אתה, במה אברכך? אם בתורה - הרי תורה; אם בעושר - הרי עושר, אם בבנים - הרי בנים, אלא יהי רצון שיהו צאצאי מעיך כמותך
קשריו עם הריש גלותא

בקשר למעמדו של רב נחמן בבית הראש גלותא, קיימים דעות שונות. ברש"י מובא "... ורב נחמן ראש בנהרדעא ודיין לראש גלותא וחתניה דבי נשיאה". במקום אחר כותב רש"י בצורה שונה: "דיין היה ממונה מפי ריש גלותא וחתנא דבי נשיאה". במחקר מקובל ששימש כדיין ראשי בבית דינו של ראש הגולה. אף על פי שלא נמצאו לדעה זו סימוכין ברורים בתלמוד ובראשונים, מסתמך המחקר על מקורות שונים הרומזים על הנחה זו:
דברי רב הונא "הילכתא כותייכו דמקרביתו לבבא דריש גלותא דשכיחי דייני" - הלכה כרב נחמן שמקורב לבית הריש גלותא, שם עוסקים תמיד דיינים מנוסים בדיני ממונות. החולקים טוענים כי אין זאת אומרת שרב נחמן היה הדיין של ראש הגולה. אדרבה, מהפיסקה ראיה להפך, במיוחד על-פי נוסח ר"ח.
במסכת בבא מציעא כתוב "עבד רב נחמן עובדא גבי ריש גלותא כשמעתיה" (=רב נחמן פעל לפי פסקו שלו אצל הריש גלותא), ויש המפרשים זאת כראיה שהיה הדיין בבית הראש גלותא, אך הדוחים ראיה זו סוברים שהכוונה היא שכתב שטר על-פי שיטתו לראש הגולה או לאחד מבני ביתו.
דברי רב הונא לרב יהודה שיופיע לפני רב נחמן "משום יקרא דבי נשיאה". הדוחים ראיה זו מפרשים זאת בכך שרב נחמן נמנה עם משפחת הריש גלותא.
לעומת זאת קיימים ראיות סותרות לגישה זו, כך למשל נראה מסופר במסכת בבא קמא על אדם שבא לדין תורה לפני הריש גלותא, ובתגובה לפסקו הלא מובן של הריש גלותא הוא אמר "מה לי ולריש גלותא הדן בדיני פרסים? והוא הלך לרב נחמן שפסק לו על פי המשפט העברי. מכך אנו רואים שבית הדין של רב נחמן היה נפרד מזה של הראש גלותא. ראיה אחרת היא מדבריו של רב נחמן על עצמו שהוא "דן יחידי", ומכך נראה שלא דן בבית דינו של הריש גלותא.
בבית הדין

דרכו בפסיקות משפטיות התאפיינה בתקיפות רבה. הוא התבטא על פסיקה של רב הונא בהלכות תנאי "דרדקי" - בנמקו שלמרות גדלותו היוצאת דופן של רב הונא, הוא נחשב לגביו כילד קטן, בפסיקות משפטיות. בדיון הלכתי אחר, שבו נחלקו גדולי האמוראים האם עבדים נחשבים כמטלטלין לעניין גבייה מהיתומים - שעל פי ההלכה בעל חוב של אביהם גובה רק מקרקעות שירשו מהאבא, ועולא, רבי אלעזר, חכמי ישיבת נהרדעא ורב חנא בר ביזנא שהיה דיין בפומבדיתא הכריעו שעבד נחשב כמטלטלין, אך רב נחמן הורה לרב חנא בר ביזנא שפסק כך, לחזור בו מפסקו ולהשיב את העבדים לבעליהם, וקבע כי אם לא יעשה כך הוא יחשב כדיין שטעה בדין שעליו לשלם את הפסק המעוות מכספו הפרטי. את פסקו נימק בברייתא שהייתה מסורה בידו מאבימי.
כאשר אשה באה לצעוק לפניו שעבדי הריש גלותא - שבסוכתו היה נוהג למסור את השיעור - גזלו ממנה עצים וממנה בנו את הסוכה, כך שלטענתה הוא ישב בסוכה גזולה ולא יצא ידי חובתו, הוא התעלם ממנה לחלוטין. צווחה האשה: אשה נכדתו של אברהם אבינו שהיו לו 318 עבדים צועקת לפניך ואינך משגיח בה? בכל זאת התעלם ממנה רב נחמן ואמר לחכמים: צעקנית היא זו, על פי תקנת חכמים הנקראת תקנת מריש שאדם שגזל עץ ובנאה בבית אינו צריך לקעקע ולהחריב את כל הבניין כדי להחזיר עץ בודד זה, ומשלם לנגזל את דמי העצים בלבד, מפני תקנת השבין, שהגזלנין לא ימנעו מלחזור בתשובה.