stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'יימס בירד
ספריו

Hors d'Oeuvre and Canapés 1940 (M. Barrows & Co.), revised in 1963 and 1985
Cook It Outdoors 1941 (M. Barrows & Co.)
Fowl and Game Cookery 1944 (M. Barrows & Co.)
The Fireside Cook Book: A Complete Guide to Fine Cooking for Beginner and Expert 1949 (Simon and Schuster), reissued in 1982 as The Fireside Cookbook
Paris Cuisine 1952 (Little, Brown) Beard co-wrote Paris Cuisine with British journalist Alexander Watt.
The Complete Book of Barbecue & Rotisserie Cooking 1954 (Maco Magazine Corp.), reissued in 1958 as New Barbecue Cookbook and again in 1966 as Jim Beard's Barbecue Cookbook
Complete Cookbook for Entertaining 1954 (Maco Magazine Corp.)
How to Eat Better for Less Money 1954 (Simon and Schuster)
James Beard's Fish Cookery 1954 (Little, Brown), reissued in 1976 and 1987 in paperback as James Beard's New Fish Cookery
Casserole Cookbook 1955 (Maco Magazine Corp.)
The Complete Book of Outdoor Cookery 1955 (Doubleday)
The James Beard Cookbook 1959 (Dell Publishing Co.), revised in 1961, 1970, 1987 (paperback) and 1996
Treasury of Outdoor Cooking 1960 (Golden Press)
Delights & Prejudices: A Memoir with Recipes 1964 (Atheneum), revised in 1981 and 1990
James Beard's Menus for Entertaining 1965 (Delacorte Press)
How to Eat (and Drink) Your Way through a French (or Italian) Menu 1971 (Atheneum)
James Beard's American Cookery 1972 (Little, Brown)
Beard on Bread 1973 (Knopf), revised in 1995 (paperback)
James Beard Cooks with Corning 1973
Beard on Food 1974 (Knopf)
New Recipes for the Cuisinart Food Processor 1976
James Beard's Theory & Practice of Good Cooking 1977 (Knopf), revised in 1978, 1986, and 1990
The New James Beard 1981 (Knopf), revised in 1989
Beard on Pasta 1983 (Knopf)
The Grand Grand Marnier Cookbook
Benson & Hedges 100's Presents: 100 of the World's Greatest Recipes by James Beard 1976
The James Beard Cookbook on CuisineVu 1987
James Beard's Simple Foods 1993 (Macmillan)
Love and Kisses and a Halo of Truffles 1994 (Arcade), edited by John Ferrone
The James Beard Cookbooks 1997 (Thames and Hudson), edited by John Ferrone
The Armchair James Beard 1999 (The Lyons Press), edited by John Ferrone
לקריאה נוספת

Beard, James. A James Beard Memoir: The James Beard Celebration Cookbook. Ed. Barbara Kafka. New York: Wings Books, 1990.
Beard, James. James Beard Beard on Food: The Best Recipes and Kitchen Wisdom from the Dean of American Cooking. New York: Bloomsbury, 2007.
Beard, James. The Fireside Cook Book: A Complete Guide to Fine Cooking for Beginner and Expert. New York: Simon And Schuster, 1949.
Beard, James. The Best of Beard: Great Recipes From a Great Cook. New York: Western Publishing Company, Inc., 1974.
Clark, Robert. James Beard: A Biography. New York: HarperCollins, 1993.
Kamp, David. The United States of Arugula: The Sun Dried, Cold-pressed, Dark-Roasted, Extra Virgin Story of the American Food Revolution. New York: Broadway Books, 2006.
Loughery, John. The Other Side of Silence – Men's Lives and Gay Identities: A Twentieth-Century History. New York, Henry Holt and Company, 1998. ISBN 0805038965.
הערות שוליים

↑  באתר קרן בירד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007377318405171  BIBSYS: 5005214  BnF: cb15103237n (data)  CiNii: DA11227915  GND: 1195554575  ISNI: 0000 0001 1954 2633  LCCN: n79069699  NDL: 00432625  NLA: 36546812  NTA: 069998418  RERO: 02-A002980823  SNAC: w6vn5577  SUDOC: 244210780  Trove: 1284881  VcBA: 495/111156  VIAF: 115944621   WorldCat (עם VIAF): 115944621
בית זרובבל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים, מדרשה 
 על שם:  זרובבל חביב 
 כתובת:  לבונטין 15 
 מיקום:  ראשון לציון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1927
 תאריך פתיחה רשמי:  1927 
 קואורדינטות:  31°57′40″N 34°48′39″E﻿ / ﻿31.961055°N 34.8107682°E﻿ / 31.961055; 34.8107682
 אתר רשמי
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית זרובבל(למפת גוש דן רגילה) בית זרובבל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית זרובבל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית זרובבל  he בית זרובבלhe בית זרובבלמפת  __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion)  __ בית דגן (in English: Beit Dagan) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) מדרום: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov), __ נס ציונה (in English: Ness Ziona), __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) תחום בתוך שטח העיר: __ שפד"ן (in English: Shafdan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הכניסה לבית
בית זרובבל הידוע גם בתור המדרשה לחקר חיבת ציון הוא מבנה בראשון לציון אשר שימש את זרובבל חביב כביתו הפרטי. כיום משמש כאכסניה בה מועברות פעילויות חינוכיות בנושא ציונות וארץ ישראל.
היסטוריה ומבנה

זרובבל חביב היה אחד מראשי המועצה המקומית בראשון לציון אשר כיהן בין השנים 1939-1946.
במשך חייו עסק בפעילות ציבורית והתמסר לחקר תולדות ראשון לציון. לפני מותו, חביב הקדיש את ביתו, אשר נבנה בשנת 1927, ובו הוא התגורר במקור יחד עם אשתו שלומית, להקמת המדרשה לחקר חיבת ציון. ביתו זה שימש, מיום הפיכתו לבית ציבורי, אכסניה לחוג התנ"ך, שאותו הקים חביב שנים רבות קודם לכן ואשר אותו טיפח ודאג לשמר עד יומו האחרון.
חביב סיפר בישיבת הוועד המנהל של הבית, שהתקיימה ב-8 באוקטובר 1986:
כאשר החלטתי להקדיש את ביתי למדרשה הייתה לי מחשבה פשוטה מאוד שהבית ישמש מבצר להיסטוריה של הציונות בראשיתה, לחיבת ציון ולשפה העברית.
לצד הבית ישנו אודיטוריום ובו כ-130 מקומות ישיבה. הבית והאודיטוריום משמשים כיום אכסניה למגוון פעילויות תרבות וחינוך הקשורות לציונות וארץ ישראל.
לקריאה נוספת

קורות ראשון לציון: מיום ייסודה עד פרוץ מלחמת ששת הימים, חלק ראשון מאת דוב חביב-לובמן, חלק שני מאת בנו - זרובבל חביב, ראשון לציון: הוצאת המחבר, תשל"א 1971.
הערות שוליים

1 2  המדרשה לחקר חיבת ציון – בית זרובבל ושולמית חביב, באתר www.rlzm.co.il
1 2 3  אודות המדרשה, באתר www.hironit.co.il
↑  המדרשה לחקר חיבת ציון - בית זרובבל, באתר עיריית ראשון לציון
1 2 3  זרובבל חביב, באתר gen.rlzm.co.il
גן הקיץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1704 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 קואורדינטות:  59°56′41″N 30°20′08″E﻿ / ﻿59.944722222222°N 30.335555555556°E﻿ / 59.944722222222; 30.335555555556
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) גן הקיץ(למפת סנקט פטרבורג רגילה) גן הקיץ
 
גן הקיץ - (ברוסית:Летний сад) הוא גן נוי במרכז סנקט פטרבורג בו נמצא ארמון הקיץ של פיוטר הגדול.
ורטומנוס ופומונה מאת פרנצ'סקו פנסו "קביאנקה"
מונומנט קרילוב
היסטוריה

הגן שהוקם בשנת 1704 ממוקם באי. הוא תוכנן בשנים 1725-1712 (תקופת פיוטר הגדול) בסגנון הולנדי. מספר שנים מאוחר יותר הובאו לגן מאות פסלי שיש שיוצרו באיטליה. בסוף המאה ה-20 הפסלים הועברו לתערוכה ובמקומם הוצבו בשטח הגן העתקים.
במהלך המאה ה-18 פעלו בגן מזרקות שנהרסו בשנת 1777. בסוף המאה ה-18 הוקמה סביב הגן גדר דקורטיבית שקיימת עד היום.
בתקופת פיוטר הגדול הגן היה סגור לציבור והיה ניתן לבקר בו רק לפי הזמנת הצאר. החל משנת 1752 הציבור הורשה לבקר בגן בימים מסוימים. באותן השנים במהלך חודשי הקיץ בגן הופעל בית התיאטרון.
בשנת 1855 בשטח הגן הוצב פסל לזכרו של הסופר וממשיל המשלים הרוסי איוואן קרילוב.
גלריה

פסל בלונה מאת אלביסיה טליאפייטרה
פסל נמסיס מאת אנטוניו טארזיה
אמור ופסיכה
קרס מאת תומס קווילינוס
פסל של פלורה
אפולו בלוודרה
תאליה
טרפסיכורה
אוטרפה
וריטאס, אלגוריה של אמת
אלגוריה של יופי מאת ג'ובאני זורזוני
אלגוריה של גורל מאת אנטוניו טארזיה
אלגוריה של לפנות בוקר מאת ג'ובאני בונצה
אלגוריה של צהריים מאת ג'ובאני בונצה
אלגוריה של שקיעה מאת ג'ובאני בונצה
אלגוריה של לילה מאת ג'ובאני בונצה
נימפת האוויר
אלגוריה של תשוקה
אלגוריה של אדריכלות מאת פייטרו באראטה
אלגוריה של ניווט על ידי הסטודיו של פייטרו באראטה
סטיר ונימפה
אלגוריה של שלום וניצחון מאת פייטרו באראטה
אלגוריה של תהילה מאת פייטרו באראטה
אלגוריה של רחמים מאת פייטרו באראטה
פרוטומה של אדוניס
פרוטומה של נירון מאת פרנצ'סקו קביאנקה
מאת פייטרו באראטה
גילדת הרומאים

פול רובנס, סנט פיטר
גילדת הרומאים (Guild of Romanists או Confrérie van romanisten) הייתה אגודה שפעלה באנטוורפן מסוף המאה ה-16 ועד סוף המאה ה-18. היא הייתה מורכבת מאנשים מכובדים ואמנים של אנטוורפן. האמנים ביקרו או שהו ברומא, והאגודה הציעה להם גישה לרשתות האליטות העירוניות של אנטוורפן.
היסטוריה

הגילדה הוקמה בשנת 1572 בקתדרלת "גבירתנו" באנטוורפן בחסותם של סנט פול וסנט פיטר. התנאי של להתקבל לחברות היה שהות של האמן ברומא. נראה כי התנאי הזה כדי ליהנות מחברות נאכף בקפדנות במשך מאתיים שנה, ולכן היסטוריונים לאמנות מקבלים את החברות בגילדה כעדות לביקורים ברומא שאינם מתועדים אחרת.
החברות בגילדה כללה דמויות מרכזיות מהעיר, סוחרים מצליחים, אנשי האצולה המקומית והאמנים המובילים. סך הכל היו 25 חברים, מה שהדגיש את אופייה הייחודי של החברה. מנהלי הגילדה מונו מדי שנה.
אחרי 1680 הגילדה הלכה ודעכה. ועברה בשנת 1681 מסיבות כספיות לכנסיית סנט ג'ורג' באנטוורפן ונשארה ללא פעילות במשך כמה עשורים. למרות זאת הצליחה להתחדש בשנת 1716 כאשר השרידים "האמיתיים" של פטרוס הקדוש הועברו לכנסיית סנט ג'ורג' על ידי קרדינל רומי. הגילדה בוטלה סופית בשנת 1785 תחת שלטונו של הקיסר יוזף השני מאוסטריה.
חשיבות

מגוון החברים בגילדה הציעה לאמנים הזדמנות טובה להיפגש עם לקוחות פוטנציאליים. תפקיד של גישור חברתי דומה מילאו גם חדרי הרטוריקה, ובמיוחד את הוויולירן, שהיה חדר הרטוריקה של גילדת האמנים סנט לוק של אנטוורפן. החברות סייעה לאמנים להמשיך ולהפיץ את יצירתם בחברה כולה כמו גם בקרב חבריהם האמנים שכן רק אמנים ידועים הוזמנו להצטרף לגילדה.
החברים שלא היו אמנים, הסתמכו על חברות בגילדה כדי לבסס את מעמדם החברתי מכיוון שרבים מחבריהם האמנים נהנו ממוניטין בינלאומי.
תפקידה החברתי של הגילדה הסתייע באמצעות מפגש שנתי עם סעודת ערב, כולל יינות מעולים ומנות אוכל גדולות. הארוחה התקיימה במקומות שונים. הגילדה אפשרה להתעדכן בחדשות מרומא, בין אם מדובר בציירים חדשים או בציורים, או עתיקות שהתגלו באותה העת".
חברים מפורסמים בגילדה

מרטן דה פוס - מייסד
יאן ברויגל האב ,1599
ונססלאס קוברחר, 1605
אוטו ואן פן 1606
אברהם יאנסנס, 1610
הנדריק ואן באלן 1613
פיטר פול רובנס 1613-14
פרנס סניירס 1629
יאן פיט 1652
אברהם חודיין 1723
הערות שוליים

↑  Rengenier C. Rittersma, Luxury in the Low Countries: Miscellaneous Reflections on Netherlandish Material Culture, 1500 to the Present, Asp / Vubpress / Upa, 2010, p. 111
1 2 3 4  Bert Timmermans. Patronen van patronage in het zeventiende-eeuwse Antwerpen: een elite als actor binnen een kunstwereld, Amsterdam University Press, Antwerp, 2008, pp. 243-24
↑  Antwerpen, Sint-Joriskerk – De broederschappen actief in de kerk Centrum - Mechels Plein, 2000 Antwerpen, at the site of topa.be (in Dutch)
↑  David Jaffé (ed), Rubens, A Master in the Making, The National Gallery Company/Yale, p. 11 London 2005
1 2 3  Gregory Martin, The Flemish School, 1600-1900, National Gallery Catalogues, 1970, National Gallery, London
↑  Grove Art online, accessed May 12, 2007
↑  Ingamells, John, The Wallace Collection, Catalogue of Pictures, Vol IV, Dutch and Flemish, Wallace Collection, 1992
↑  Abraham Godijn at the Netherlands Institute for Art History (in Dutch)
פול רובנס, סנט פול
ג'יי. פי. מורגן

ערך זה עוסק באדם. אם התכוונתם לבנק, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1837 הרטפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  31 במרץ 1913 (בגיל 75) רומא, ממלכת איטליה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות סידר היל 
 השכלה:  אקדמיית צ'שייר (אוגוסט 1851)  תיכון בוסטון אינגליש (אוגוסט 1854)  תיכון בוסטון אינגליש (אפריל 1852)  אוניברסיטת גטינגן (אפריל 1856) 
 השקפה דתית:  הכנסייה האפיסקופלית 
 בן או בת זוג:  Frances Louisa Tracy  Amelia Sturges Morgan 
 חתימה:   
 
ג'יי. פי. מורגן בצעירותו
מורגן הודף צלמי "פפראצי"
קרירטורה מ-1911 המתארת את שליטתו של מורגן בכלכלה, ביחס להשפעתה של הממשלה (המיוצגת על ידי דמותו של "הדוד סם")
קריקטורה על ג'יי. פי. מורגן בדמות פר בעת התרסקות שוק המניות הראשונה בבורסה לניירות ערך בניו יורק בשנת 1901. מחלת עור גרמה לו לאף מגודל ומעוות, המודגש בקריקטורה.
ג'ון פִּירְפּוֹנְט מורגן (באנגלית: John Pierpont Morgan; ‏ 17 באפריל 1837 - 31 במרץ 1913) היה בנקאי מיליארדר אמריקאי אשר שלט בכלכלה האמריקאית בשנים המעצבות שבין תום מלחמת האזרחים האמריקנית לערב מלחמת העולם הראשונה והוביל את מגמת הריכוזיות העסקית במשק האמריקאי. הוא איגד חברות ליצירת תאגידי ענק כמו חברת הרכבות המרכזית של ניו יורק, תאגיד ג'נרל אלקטריק, חברת הפלדה הגדולה בעולם, US Steel, תאגיד התקשורת AT&T, חברת המיכון החקלאי International Harvester ועוד. כל החברות בשליטתו היו בדרגה זו או אחרת של מונופול בתחומן והואשמו בעברות על חוקי הגבלים עסקיים; מימן את הממשל הפדרלי של ארצות הברית; פעל למען הקמת הבנק המרכזי האמריקאי הבנק הפדרלי ולמען הקמת מוסדות תרבות והשכלה. בין היתר היה נשיא מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק. גם מבקריו החריפים ביותר מציינים כי "תוך כדי בניית הונו, הכניס מורגן הגיון וארגון במשק הארצי וייצב את המערכת".
שנים ראשונות

מורגן נולד בהרטפורד, קונטיקט לבנקאי ג'וניוס ספנסר מורגן (אנ') (מנהלו ומייסדו של בנק .J.S. Morgan & Co), והתחנך במוסדות אפיסקופליים בבוסטון ובקונטיקט, בבית ספר יוקרתי בשווייץ ובאוניברסיטת גטינגן. לפיכך שלט, בנוסף לאנגלית, גם בצרפתית וגרמנית. עם סיום לימודיו ערך מסע באירופה ושהה זמן מה בויסבאדן ובלונדון.
בשנת 1857 החל לעבוד בסניף הלונדוני של הבנק של אביו. שנה לאחר מכן חזר לניו יורק, עבד בחברת ההשקעות של אביו והקים, יחד עם אנתוני ג'יי דרקסל (Anthony J. Drexel‏; 1826–1893) מפילדלפיה את חברת דרקסל, מורגן ושות' (.Drexel, Morgan & Co). בעת מלחמת האזרחים, שכר, כמו רבים מעשירי התקופה (כאנדרו קרנגי וג'ון ד. רוקפלר), את שירותיו של אדם שישרת בצבא במקומו, תמורת $300. הוא רכש רובים עבור צבא האיחוד בעלות של $3.5 ומכר אותם לצבא ב-$22. הוא נשפט עקב טענה שהרובים היו פגומים אך נמצא זכאי.
תחומי עיסוק > בנקאות ופיננסים

תחומי העיסוק הראשונים והמרכזיים של מורגן היה המימון והבנקאות. לאחר מותו של דרקסל הקים מורגן את בנק ג'יי. פי. מורגן ושות' שבסיסו היה בניו יורק ובפילדלפיה, עם חברות-בת בפריז ובלונדון. הייתה זו אחת מקבוצות הפיננסים החזקות ביותר בעולם.
לקבוצה היו שייכות שלוש חברות ביטוח אשר השקיעו את כספי הפרמיות של המשקיעים באמצעות חברת ההשקעות ובכך הגדילו את הונן וסיפקו את תזרים המזומנים הנחוץ לביצוע רכישת חברות וליצירת תשלובות התאגידים של מורגן. לואי ברנדייס טבע לשם תיאור שיטה זו את הביטוי "ניהול כספם של אחרים".
תחומי עיסוק > מסילות ברזל

לאחר מלחמת האזרחים היו בארצות הברית מספר רב של רשתות מסילות ברזל בידיים פרטיות. בעלי מסילות הברזל החזיקו בשטחי אדמה נרחבים, אותם קיבלו במימון נרחב של הממשל ובזיכיון ממשלתי להקים כל מתקן, כולל ערים. חלק מבעלי מסילות הברזל, שכונו הברונים השודדים היו ספסרים כמו ג'יי קוק שקיבלו קרקעות וזיכיונות בזול מהמדינה ומכרו אותם ברווחים עצומים.
מורגן החליט לרכוש מספר רב של רשתות מסילות ברזל על מנת ליצור ריכוזיות, לייעל את חברות התחבורה שכשלו במתן השירותים לשמם קמו ולאגד מסילות רבות ככל הניתן תחת הנהלה אחת. את רכישתו הראשונה, חברת הרכבות של אולבני, ביצע כבר ב-1869. במהלך השנים גייס הון באירופה למטרת השתלטות על רשתות מסילות ברזל ורכש אותן מידי הספסרים. ב-1885 יצר את חברת הרכבות המרכזית של ניו יורק מאיחוד רשתות החוף המערבי ובפאלו. ב-1888 חיבר את הרשת עד פילדלפיה וב-1889 חיבר את הרשת דרך וירג'יניה המערבית ואוהיו עד שיקגו.
בשנת 1890 ריכז ועידה של ראשי חברות רכבת על מנת לקבוע תעריפי נסיעה והסדרים שונים לריכוז התחום והסדרתו.
ב-1900 שלט מורגן ב-160,000 קילומטר מסילות ברזל, מחצית מהקילומטרז' הארצי. ב-1904 הסתיים תהליך ריכוז השליטה כאשר למעלה מאלף רשתות רכבת אוגדו לשש תשלובות-ענק שהיו כפופות לתאגידיו של מורגן או לאלו של ג'ון ד. רוקפלר.
תחומי עיסוק > פלדה

בשנת 1900 רכש מורגן מאנדרו קרנגי את חברת הפלדה שלו ואיחד אותה עם מספר חברות אותן רכש בתחום חומרי הגלם ברזל ופחם וההובלה והקים את חברת US Steel. בראש החברה הציב מורגן את צ'ארלס שוואב (Charles M. Schwab) משיקגו. החברה הייתה חברת הפלדה הגדולה בעולם, ואף שלטה בכל שרשרת האספקה והייצור של הפלדה. בכך השיגה החברה מונופול מעשי בתחומי מוצרי הפלדה כגון מסילות ברזל (אשר סיפקו לו פסי רכבת זולים לחברות הרכבת שברשותו, ואיפשרו לו למנוע אותם ממתחריו), גשרי פלדה, ספינות, מסמרי פלדה לגורדי שחקים, כבלי פלדה ועוד. בשנת 1901 הייתה לחברה הראשונה עם מחזור שעבר מיליארד דולר והחזיקה בנתח של שני שלישים משוק הפלדה בארצות הברית. עובדי החברה לא היו מאוגדים. אולם כבר בשנת 1903 עבר שוואב לנהל את החברה המתחרה, בית לחם סטיל ונתח השוק של US Steel החל יורד.
תחומי עיסוק > מיכון חקלאי

ב-1902 איגד מורגן מספר חברות מתחרות למיכון חקלאי (בהן מקורמיק, דירינג הרבסטר וחמש חברות נוספות) ויצר את תאגיד המיכון החקלאי הענק "International Harvester" באילינוי. החברה החדשה הייתה מונופול ארצי לייצור ושיווק טרקטורים וקומביינים, בראשית המאה ה-20 ייצרה החברה 85% מהציוד החקלאי בארצות הברית.
לאחר יצירת התאגיד, החקלאים, שמחירי התוצרת שלהם היו בירידה מתמדת, לא יכלו עוד ליהנות מתחרות בתחום המיכון החקלאי ונאלצו לשכור ציוד חקלאי בתמורה למשכון תוצרתם העתידית לטובת החברה.
תחומי עיסוק > השפעה על כלכלת ארצות הברית

מורגן כיהן כחבר דירקטוריון במונופול התקשורת AT&T אשר שלט בכל הטלפוניה בארצות הברית, בג'נרל אלקטריק וב-46 תאגידים נוספים. ג'ון ד. רוקפלר, שמוקם אחריו ברשימת המשפיעים על הכלכלה האמריקאית, ישב ב-37 דירקטוריונים.
ב-1895 עמדו עתודות הזהב של ממשלת ארצות הברית להתדלדל. עקב אימוצו המחמיר של תקן הזהב על ידי הנשיא גרובר קליבלנד, לא היה ניתן להגדיל את היצע הכסף והכלכלה עמדה בפני קריסה. מורגן הקים בוול סטריט סינדיקט לגיוס כספים (בתמורה לאיגרות חוב) לרכישת זהב באירופה עבור האוצר האמריקני. קליבלנד ניצל אמנם, אך מפלגתו, המפלגה הדמוקרטית, הדיחה אותו למעשה לאחר שתומכי רעיונות המפלגה הפופוליסטית שביקשו לבטל את הגיבוי בזהב השתלטו על המפלגה ומינו את ויליאם ג'נינגס ברייאן כמועמד לנשיאות תחתיו.
עקב כך פנו אנשי העסקים העשירים של וול סטריט (חברי אותו סינדיקט) לתמיכה וגיבוי של המפלגה הרפובליקאית ומימנו את מירוצו של ויליאם מקינלי לנשיאות. "קיסר האוליגרכיה החדשה היה בית מורגן", מציינים קוקראן ומילר בספרם "The Age of Enterprise"‏.
בשנת 1907 שוב לקח על עצמו מורגן להציל את כלכלת ארצו. בשנה זו נקלעה כלכלת ארצות הברית למיתון חמור. מורגן ארגן קבוצת בנקאים שהיו מוכנים לערוב להלוואות ולקווי אשראי, על מנת להגן על בנקים קטנים יותר מפני התמוטטות כלכלית שתסחוף את המשק כולו. על מנת להציל את השקעותיו של בנק מור אנד סטנלי, למשל, שהשקיע במניות חברת טנסי פחם וברזל (Tennessee Coal and Iron (TCI)) שעמדה בפני פשיטת רגל, רכש מורגן את מניות החברה (שהתחרתה ב-US Steel שבבעלותו) מהבנק תמורת 30 מיליון דולר. הנשיא תאודור רוזוולט הבטיח חסינות מפני תביעת הגבלים עסקיים לגבי עסקה זו ("הסכם ג'נטלמני בין אנשים הגיוניים"). מהלכיו של מורגן הרגיעו את הפאניקה בציבור ואיפשרו לאוצר לטפל במשבר.
כלקח ממהלך זה יזם הסנטור נלסון אולדריץ' את חוק אולדריץ'-ורילנד ואת הקמת הבנק הפדרלי, הבנק המרכזי של ארצות הברית.
תחומי עיסוק > פעילות נוספת

ב-1896 מימן מורגן עבור אדולף אוקס את רכישת העיתון הניו יורק טיימס.
בשנת 1902 יצר מורגן את חברת החזקות הספנות הטרנס-אטלנטית IMM - International Mercantile Marine Company (חברת המסחר הימי הבינלאומי), שריכזה שליטה במספר חברות אמריקאיות ובריטיות. באמצעות חברה זו ביקש מורגן לשלוט בסחר הבינלאומי באוקיינוס האטלנטי. אחת מהחברות הקשורות לתאגיד זה הייתה חברת ספינות הנוסעים קווי "הכוכב הלבן" (White Star Line), שספינת הדגל שלה הייתה הטיטניק. טביעתה של הספינה, שנה לפני מותו של מורגן, היוותה מכה קשה לחברת ההחזקות, שאף בלא נזק זה עמדה בפני פירוק עקב תקנות הגבלים עסקיים וחוקי בריטניה. רק פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצילה את החברה מפירוק.
תרבות ואמנות

מורגן היה אספן נלהב של חפצי אמנות, ספרים ואבני חן. רבות מהיצירות שאסף תרם למוזיאון המטרופוליטן לאמנות, שהיה נשיאו ונמנה עם מייסדיו. הוא תרם גם לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ולטריניטי קולג' בהרטפורד. בבית ששימש כספרייה פרטית בלב מנהטן (פינת שדרת מדיסון ורחוב 36) פתח מורגן ב-1906 את ספריית ומוזיאון מורגן (The Morgan Library & Museum), ספריית מחקר ובה אוסף כתבים וציורים וספרים נדירים. בשנת 1924 פתח אותה בנו לשירות הציבור.
מורגן היה אספן אבני החן הבכיר בארצות הברית במפנה המאה. האוסף שלו, שאוצרו היה הגמולוג הראשי של טיפאני ושות', הוצג בתערוכה העולמית של פריז (1889) ובתערוכה העולמית של פריז (1900) וזכה בשני פרסים. לאחר מותו נתרמו אוספי אבני החן שלו למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. על שמו נטבע המורגניט, סוג של מינרל בריל בצבע אדום-ורדרד.
מורגן שימש כפטרון לצלם אדוארד קרטיס, הוא מימן ודחף את קרטיס לצילומי ה"אינדיאנים של צפון אמריקה", סדרת צילומים שהתפרסמה ב-20 כרכים וסרט תיעודי בשם In The Land Of The Head Hunters (בארץ ציידי הראשים) שהופק בשנת 1914.
חייו האישיים

ב-1861 נשא מורגן לאשה את אמיליה (מימי) סטורג'ס (1862–1835 ;Amelia (Mimi) Sturges), היא נפטרה כשנה לאחר מכן.
ב-1865 נשא לאשה את פרנסס (פאני) לואיזה טרייסי (1924–1842 ;Frances (Fanny) Louisa Tracy) לזוג נולדו ארבעה ילדים:
ג'ון פירפונט מורגן הבן (1943–1867 ;John Pierpont Morgan Jr)
לואיזה פירפונט מורגן (1945–1866 ;Louisa Pierpont Morgan)
ג'ולייט פירפונט מורגן (1952–1870; Juliet Pierpont Morgan)
אן מורגן (1952–1873; Anne Morgan)
מחלת עור (rhinophyma) גרמה לו לתופעה של אף מגודל ומעוות, תופעה שהטרידה אותו כל ימיו. בשל כך סירב להצטלם אלא בתנאים שהכתיב ולאחר אישור שלו להפצת הצילום.
בשנת 1878 היה ביתו הבית הפרטי הראשון בניו יורק שהואר בתאורת חשמל, זאת בשל העובדה שמימן את חברתו של תומאס אלווה אדיסון.
מותו

מורגן נפטר בשנתו במלון גרנד הוטל ברומא שעה שהיה במסע באירופה. בשעה שמסע הלוויה שלו עבר בניו יורק, הופסק המסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק למשך שעתיים. גופתו נטמנה בבית הקברות "Cedar Hill" בהרטפורד, קונטיקט.
הערות שוליים

1 2  הווארד זין, היסטוריה עממית של ארצות הברית, הוצאת בבל, 2007, עמוד 343
↑  הווארד זין, היסטוריה עממית של ארצות הברית, הוצאת בבל, 2007, עמוד 342
↑  ראו Brandeis, Louis D. Other People's Money and How the Bankers Use It. Ed. Melvin I. Urofsky. (1995). ISBN 0-312-10314-X - גרסה אלקטרונית של הספר, פרק שני - HOW THE COMBINERS COMBINE
↑  הווארד זין, היסטוריה עממית של ארצות הברית, הוצאת בבל, 2007, עמוד 432
1 2  הווארד זין, היסטוריה עממית של ארצות הברית, הוצאת בבל, 2007, עמוד 345
↑  Thomas Childs Cochran, William Miller, The age of enterprise: a social history of industrial America, Harper & Row 1961 עמוד 194
↑  הווארד זין, היסטוריה עממית של ארצות הברית, הוצאת בבל, 2007, עמוד 469 מצטט את Wiebe, Robert H, The search for order, 1877 - 1920, NY 1966
↑  Morgan and his gem collection, In George Frederick Kunz: Gems and Precious Stones of North America, New York, 1890
↑  כתבה בניו יורק טיימס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265528705171  PLWABN: 9810572218805606  BIBSYS: 98006523  BNE: XX1450400  BnF: cb11969305t (data)  CANTIC: a10220252  CiNii: DA0577307X  GND: 118784889  ISNI: 0000 0000 8385 399X  LCCN: n85073820  LNB: 000158095  NDL: 00621163  NKC: xx0042557  NLA: 49283422  NTA: 068939027  RKD: 353863  SELIBR: 322705  SNAC: w6348pxj  SUDOC: 027708330  TePapa: 53865  Trove: 1492732  ULAN: 500322851  VcBA: 495/46322  VIAF: 57410770   WorldCat (עם VIAF): 57410770
ג'יימס בל

| --- | --- |

בל במדי הפועל חולון בשנת 2016
 לידה:  7 בינואר 1992 (בן 32) פליינפילד שבניו ג'רזי
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.96 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת וילאנובה (2010–2014)
 דראפט:  לא נבחר, 2014
 קבוצות כשחקן
 2014–2015 2015–2016 2016–2017 2017–2018 2018 2018–2019 2020  2020–:  ואנולי קרמונה נאנסי הפועל חולון דרושאפקה צדביטה זאגרב בודוצ'נוסט פודגוריצה פרומיתאס פטרס   ניו באסקט ברנדיזי
 הישגים כשחקן
 אליפות היורוקאפ (2018)   חמישיית העונה בליגת העל בכדורסל (2017) חמישיית העונה בליגת ביג איסט (2014)
ג'יימס טאהג' מיינור-בל (באנגלית: James Tahj Mainor-Bell; נולד ב-7 בינואר 1992) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת ניו באסקט ברינדיזי מליגת העל האיטלקית בכדורסל וליגת האלופות.
כשלמד באוניברסיטה שיחק כדורסל עבור וילאנובה. הוא נולד וגדל בפליינפילד שבניו ג'רזי ועבר לאורלנדו שבפלורידה, שה למד באקדמיית מונטוורדה. בשנת הלימודים האחרונה שלו במונטוורדה, הוא קלע בממוצע 18.3 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק והוביל את מונטוורדה למאזן 23-5; הוא נבחר לחמישיית העונה השלישית "כל-אמריקה" של USA Today. גם שנתו הראשונה וגם שנתו השנייה בווילאנובה נקטעו על ידי פציעות, ברגל ובקרסול. הוא הגדיל את ממוצע הנקודות שלו ל-8.6 נקודות למשחק כג'וניור והוביל את וילאנובה לטורניר ה-NCAA.
ראשית חייו ובית הספר התיכון

בל נולד ב-1992 לג'יימס מיינור ולאריקה בל, ויש לו שני אחים צעירים. בל גדל בפליינפילד שבניו ג'רזי ועבר לג'קסונוויל ולאורלנדו שבפלורידה, שם למד בתיכון "אקדמיית מונטוורדה". הוא נבחר לשחקן השנה במחוז לייק כג'וניור וכסניור. בעונתו כסניור, הוא קלע בממוצע 18.3 נקודות עם 6.3 ריבאונדים למשחק כדי להוביל את מונוורדה למאזן 5–23. "Orlando Sentinel" בחר בבל לחמישיית העונה בכל האזור בסיומה של עונתו כסניור. "USA Today" בחבר בו לחמישיית העונה השלישית בכל ארצות הברית, וב-"Parade" נבחר לחמישיית העונה הרביעית בכל ארצות הברית. מבין כל השחקנים שעברו למכללת ב-2010 בחר אתר Scout.com בבל לשחקן ה-78 בארצות הברית.