stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המערכה בדרום-מערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה
הערות שוליים

↑  גרמניה והשלום, הצבי, 15 בדצמבר 1914
↑  באפריקה הדרומית, הצפירה, 23 במרץ 1915
| הזירה האפריקנית במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| המערכה בדרום-מערב אפריקה | מרידת מאריץ • קרב סנדפונטיין • קרב אוטווי |  |
| המערכה במערב אפריקה | כיבוש טוגולנד • כיבוש קמרון |  |
| המערכה במזרח אפריקה | קרב אגם טנגניקה • קרב רופיג'י • קרב טאנגה (אנ') • קרב קילימנג'רו (אנ') |  |
| המערכה בצפון אפריקה | מרד הסנוסים (1915) |  |
| זירות וחזיתות במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | החזית האיטלקית • הבלקן • גליפולי • החזית המזרחית • החזית המערבית |  |
| המזרח התיכון | הקווקז • המערכה במסופוטמיה • סיני וארץ ישראל • החזית הפרסית • המרד הערבי |  |
| הזירה האפריקאית | דרום-מערב אפריקה • מערב אפריקה • מזרח אפריקה • צפון אפריקה |  |
| אחרים | זירת מזרח אסיה והאוקיינוס השקט • האוקיינוס האטלנטי • הים התיכון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2010007634 
קצינים דרום אפריקנים בווינדהוק, עם דגל גרמני
ההיפוגאום של חל-ספליני

ההיפוגאום של חל-ספליני
פסל האשה הנמה
הכניסה לאתר
ההיפוגאום של חל-ספליני (מלטית Ħal-Saflieni) הוא מבנה תת-קרקעי בשטח של כ-500 מ"ר בעיר פאולה במלטה. ההיפוגאום מחולק לשלושה מפלסים - העליון מתוארך ל-3600 עד 3300 לפנה"ס, המרכזי ל-3300 עד 3000 לפנה"ס, והתחתון שעומקו המרבי 10.6 מטר מתחת לפני הקרקע, מתוארך ל-3150 עד 2500 לפנה"ס. ההיפוגאום הוא מבוך הבנוי מחדרים, אולמות ומעברים חצובים בסלע, בגדלים ובאיכויות גימור שונים. הסברה היא כי שימש כמקדש, ובשלב כלשהו הפך לאתר קבורה שהכיל את שרידיהם של כ-7,000 בני אדם. האתר הוא המקדש התת-קרקעי הפרה-היסטורי היחיד בעולם. הממצא המפורסם ביותר באתר הוא פסל האשה הנמה המוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי של מלטה.
גילוי ומחקר

המבנה התגלה באקראי ב-1902 על ידי בנאי שחצב יסודות לבתים ופער פתח בתקרת המבנה. הכומר מנואל מגרי הופקד על חקירת האתר אך הוא מת ב-1907 ורישומיו אבדו. לאחר מכן מונה סיר טמי זמיט לתפקיד, וחפירותיו הניבו ממצאים רבים, ובכלל זה חרסים, עצמות אדם, תכשיטים ופסלוני חיות. עם הכרזתו של המקום כאתר מורשת עולמית בשנת 1980 נופקו בולים לציון האירוע. ההיפוגאום היה סגור לקהל לצורכי עבודות שימור משנת 1992 ועד 1996, עת נפתח לביקור שוב. מאז מבוקרים הטמפרטורה, הלחות והרכב האוויר שבו, ובכל יום רשאים 80 איש לכל היותר לבקר באתר.
מבנה האתר > המפלס העליון

המפלס העליון מגיע לעומק של כשלושה מטרים וחלק מחדריו הם מערות טבעיות שהורחבו מאוחר יותר באופן מלאכותי. מפלס זה הוא הקדום ביותר והוא כולל מעבר מרכזי עם אולמות קבורה משני צידיו ובור מים בעומק של שמונה מטרים.
מבנה האתר > המפלס האמצעי

המפלס האמצעי נחצב לאחר שהמפלס העליון שוב לא ענה על הצרכים ועומקו 4 עד 6 מטר. מפלס זה הוא הגדול מבין השלושה ובו אולם מרכזי עגול עם מספר שערי טריליתון, חלקם מובילים לאולמות אחרים וחלקם חסרי מוצא. רוב קירותיו של האולם המרכזי נצבעו באוכרה, ובחדר זה נמצא פסל האשה הנמה. חדר האורקל נמצא מערבית לחדר המרכזי וצורתו מלבנית. אחד המאפיינים המעניינים של חדר זה הוא שקול גברי יוצר בו הד ואילו קול נשי לא. במרכזו של המפלס נמצא בור הנחשים אשר שימש ככל הנראה לאחסנת נחשים או לאחסון זבחים. בצידו הדרומי של המפלס נמצא חדר האורקל.
מבנה האתר > המפלס התחתון

המפלס התחתון בעומק של 8 עד 10.6 מטר קטן בהרבה מקודמו ומאחר ולא נמצאו בו עצמות או ממצאים אחרים, הסברה היא כי שימש כמחסן בלבד, אולי לתבואה.
ראו גם

היפוגאום
המשמר האירי

| --- | --- |

 Quis Separabit  (לטינית) מי יפריד בינינו?
 פרטים
 כינוי:  The Micks
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי צבא יבשה
 סוג:  חיל רגלים קל ממוכן  משימות ייצוגיות
 בסיס האם:  לונדון, בריטניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1900 – הווה (124 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה, מלחמת אפגניסטן, מלחמת העולם הראשונה 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  גדוד אחד ושתי פלוגות ייצוגיות
 ציוד עיקרי:  רוס"ר SA80
 פיקוד
 יחידת אם:  דיוויזיית המשמר
 מפקדים:  המלך צ'ארלס השלישי
 
המשמר האירי (באנגלית: Irish Guards) הוא רגימנט משמר הרביעי בסדר בכירותו מבין חמשת הרגימנטים של משמר הרגלים, כחלק מדיוויזיית המשמר בצבא הבריטי. הרגימנט מייצג את אירלנד מבין חמשת רגימנטי המשמר, מתוך כוונה לכלול רגימנט משמר לכל אחת מאומות הבית.
רגימנט המשמר כולל את הגדוד הראשון המשרת תחת פיקוד חטיבת הסיוע הביטחוני ה-11, בנוסף לפלוגה 9 ופלוגה 12 המשמשות למשימות ייצוגיות.
היסטוריה

רגימנט המשמר האירי נוסד בשנת 1900, כדי להכיר בתרומת לוחמים אירים לצבא הבריטי במהלך מלחמת הבורים. הגדוד הראשון של המשמר היה מהיחידות הראשונות שנשלחו לחזית המערבית עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, שם נלחמה במהלך כל המלחמה כאשר בהמשך הוקמו גדודים נוספים למשמר. במהלך שנות המלחמה היו יחידות הרגימנט מעורבות בחלק מהקרבות הקשים ביותר בחזית המערבית בהם הקרב על הסום (1916), קרב פשנדל וקרב קמברה (1917). לאורך המלחמה איבד הרגימנט מעל ל-2,300 חיילים וקצינים (בהם גם ג'ון בנו של רודיארד קיפלינג) והוענקו לחייליו 406 מדליות בסך הכל, כולל ארבעה צלבי ויקטוריה.
לאחר המלחמה הוצב הרגימנט במספר מוקדים ברחבי העולם בהם טורקיה, גיברלטר, מצרים ופלשתינה. במהלך מלחמת העולם השנייה, לחמו גדודי המשמר ברחבי החזית המערבית וצפון אפריקה, כולל המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, המערכה בצפון אפריקה והפלישה לנורמנדי.
בתקופה שלאחר המלחמה, הוצב הרגימנט בגרמניה המערבית כחלק מארמיית הריין הבריטית, ובשנות ה-70 הוא הוצב כחיל מצב בהונג קונג.
בשנים האחרונות, שירת המשמר האירי במלחמות יוגוסלביה, מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק. חיילי המשמר גם עסקו באבטחת אירועי אולימפיאדת לונדון (2012). המפקד הייצוגי הנוכחי של המשמר הוא ויליאם, נסיך ויילס אשר נוהג להופיע באירועים מלכותיים ורשמיים כשהוא לובש את מדי הרגימנט.
בספטמבר 2022, פלוגה 12 הוקמה מחדש והצטרפה לפלוגה 9 כחלק מהפלוגות הייצוגיות של משמר המלוכה. פלוגה 12 מתבססת על המורשת של הגדוד השני שנסגר 75 שנים לפני כן בסוף מלחמת העולם השנייה.
מסורת

מדים יצוגיים: במדי היצוג של הרגימנט, כפתורי מעיל המדים מסודרים בקבוצות של ארבעה (משום שהגדוד הוא הרביעי בבכירותו). סמל הצווארון הוא סמל הרגימנט (סמל התלתן אשר סביבו מוטו המשמר, המוצג בתוך כוכב) סמל זה נענד גם על הכותפות בקצוות הכתפיים.
נוצת מצנפת: נוצת המצנפת נענדת מצד ימין של כובע הברסקין והיא מורכבת מפלומה בצבע כחול.
תוארי קרב: לרגימנט ישנם 56 תוארי קרב: 33 ממלחמת העולם הראשונה, 21 ממלחמת העולם השנייה ושניים עבור מלחמת עיראק (2003). תוארי הקרב מופיעים על דגל הרגימנט ועל התופים של תזמורת הרגימנט, בדומה ליחידות אחרות בצבא הבריטי.
קמע: לרגימנט ישנו כלב מסוג וולפהאונד אירי המשמש קמע. בדומה לחיות נוספות המשמשות קמעות ביחידות הצבא הבריטי, כלב זה נחשב חייל לכל דבר, הוא נושא דרגה ואף מקבל עיטורים. הכלב הנוכחי של המשמר נקרא דומנול (Domhnall).
הערות שוליים

↑  אנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד. לכל מדינה ישנה נוכחות במשמר הרגלים, מלבד אנגליה שיש לה שני רגימנטים אשר מגייסים חיילים ממחוזותיה. ויילס הייתה האחרונה שקיבלה רגימנט משמר זאת בשנת 1915.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: המשמר הסקוטי | סדר בכירות בחיל הרגלים  מקום 4 | הבא: המשמר הוולשי |
קצין המשמר נושא את דגל הרגימנט.
הממלכה הסלאוקית

| --- | --- |

 
 ממשל
 משטר:  מלוכני
 ראש המדינה:  שליט סלאוקי 
 ראש הרשות המבצעת:  שליט סלאוקי 
 שפה נפוצה:  ניב קוינה של יוונית עתיקה, שפות שונות
 עיר בירה:  אנטיוכיה, סלאוקיה על החידקל
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירואסיה
 היסטוריה
 הקמה:  מלחמות הדיאדוכים
 תאריך:  312 לפנה"ס
 פירוק:  מסע פומפיוס למזרח
 תאריך:  63 לפנה"ס
 ישות קודמת:  האימפריה של אלכסנדר הגדול (מוקדון) והאימפריה האחמנית
 ישות יורשת:  האימפריה המאורית, ממלכת החשמונאים, אוסרואנה, סופנה, קומגנה, אטרופאטנה, הרפובליקה הרומית והאימפריה הפרתית
 שטח בעבר:  3 מיליון קמ"ר (נכון ל־תקופת סלאוקוס הראשון)
 אוכלוסייה בעבר:  14–18 מיליון בשיאה של האימפריה (נכון ל־281 לפנה"ס ו-190 לפנה"ס)
 כלכלה
 מטבע:  דרכמה, כיכר
 שונות
 
 
הממלכה הסלאוקית הייתה מדינה הלניסטית שנוסדה בשנת 312 לפנה"ס על ידי סלאוקוס הראשון ונשלטה על ידי בית סלאוקוס. בשיא כוחה שלטה ממלכה זו על מסופוטמיה, אסיה הקטנה, סוריה, ארץ ישראל, והמישור האיראני עד נהר האינדוס, ולזמן קצר אף בתראקיה. זו הייתה המדינה הגדולה ביותר בשטחה בעולם ההלניסטי.
הממלכה נוצרה במהלך מלחמות הדיאדוכים, שקרעו לגזרים את האימפריה שכבש אלכסנדר מוקדון.
במהלך המאה ה-3 וה-2 לפנה"ס, ניהלה מלחמות רבות נגד הממלכות ההלניסטית האחרות ובייחוד נגד מצרים התלמיית.
המלכים האחרונים לבית סלאוקוס, פיליפוס השני פילורומאיוס וסלאוקוס השביעי, שמרו על כיסאם עד שנות ה-60 של המאה הראשונה לפנה"ס; אך הממלכה הסלאוקית איבדה למעשה את רוב כוחה ושטחה קודם לכן, זאת בעקבות עלייתה של האימפריה הפרתית במזרח הממלכה, כיבושי בית תלמי בדרומה של הממלכה, מלחמות אזרחים וירושה רבות, והתפשטותה של רומא למזרח החל מ-192 לפנה"ס, ועד הדחת אנטיוכוס ה-13, אחרון השליטים משושלת סלאוקוס, בידי פומפיוס בשנת 64 לפנה"ס.
במהלך שלטונה של הממלכה הסלאוקית על ארץ ישראל, פרץ בארץ ישראל מרד החשמונאים, שבעקבותיו הצליחו היהודים להשיג עצמאות מדינית ראשונה מאז חורבן בית ראשון.
עלייתה של הממלכה הסלאוקית

לאחר מותו של אלכסנדר מוקדון ב-323 לפנה"ס, שטחי האימפריה הפרסית שבשליטתו חולקו בין הגנרלים ששירתו אותו על ידי פרדיקס, שתפס את מקומו של אלכסנדר לזמן קצר אחר מותו, במה שנודע מאז כחלוקת בבל (the Partition of Babylon). החלוקה גררה מחלוקות בין הגנרלים, ולאחר חלוקה נוספת, מפקד חיל הפרשים סלאוקוס הראשון תפס את מקומו כמלך בבל בשנת 312 לפנה"ס, שנחשבת כשנת היווסדה של הממלכה הסלאוקית וממנה מתחיל מניין השטרות.
התרחבות הממלכה

סלאוקוס הראשון, אשר היה בעל אמצעים צבאיים ועוצמה פוליטית, החל להשתלט על אזורים נרחבים במזרח התיכון ואסיה המערבית של ימינו. בשיא התרחבות האימפריה מזרחה, הגיע סלאוקוס להודו (פקיסטן של ימינו), שם נלחם על טריטוריה במשך שנתיים. סיום הקרבות הביא הסכם בין סלאוקוס וצ'נדרגופטה מאוריה, קיסר הודו, אשר מסר לסלאוקוס 500 פילי מלחמה בתמורה לתום העוינות וחלק נרחב מהאדמות המזרחיות אותן כבש. לאחר מכן, פנה סלאוקוס להרחבת הגבול המערבי של ממלכתו, וכבש את צפון סוריה ואנטוליה (רובה של טורקיה של ימינו), בקרב איפסוס (301 לפנה"ס), אשר סימל את התפוררותה הסופית של אימפריית אלכסנדר מוקדון.
הממלכה הסלאוקית הגיעה לשיא התפשטותה בזמן שלטונו של סלאוקוס הראשון, אז השתרעה על שטח של בערך 3 מיליון קמ"ר. בפרק זמן מסוים השתרעה הממלכה מהודו במזרח ועד הים האגאי במערב, מהים הכספי בצפון ועד המפרץ הפרסי בדרום.
היחלשות הממלכה

לאחר כיבוש אסיה הקטנה, החל סלאוקוס להתקדם לעבר יוון, ובכך להשלים את כיבוש ממלכתו של אלכסנדר מוקדון המנוח. אך בשנת 281 לפנה"ס נרצח סלאוקוס בידי תלמי קראונוס שחשק בכס מלכות מוקדון אשר היה שייך לסלאוקוס. יורשיו של סלאוקוס לא צלחו במטרת שימורה של הממלכה, ובין השנים 231-281 לפנה"ס שטחים רבים של הממלכה הכריזו על עצמאותם או נכבשו על ידי יריבי הממלכה.
תהליך ירידת כוחה של הממלכה פסק עם עלייתו של אנטיוכוס השלישי לכס המלכות בשנת 223 לפנה"ס, בגיל 19. במהלך כהונתו, אנטיוכוס השלישי כבש חזרה את כל השטחים אשר היו בידי סלאוקוס הראשון. בניסיונו להשתלט על שטחים מיוון, נכנס אנטיוכוס למסלול התנגשות עם הרפובליקה הרומית, שהפך לבסוף למלחמה, שהסתיימה בתבוסת צבאו של אנטיוכוס והייתה למעשה תחילת סוף קיומה של הממלכה הסלאוקית.
על רקע הפסדים אלו, במאה השנייה לפני הספירה היו נתונים הסלאוקים תחת אילוצי חוב משמעותיים מול הרפובליקה הרומית. חובות אלו אילצו אותם להגביר מיסוי על העמים באימפריה, והדבר החליש את היציבות, בעידודם של הרומאים. באמצע המאה מרידות שונות בפרתיה וביהודה וכן מלחמות בלתי פוסקות בין הטוענים לכתר המלוכה אילצו את הסלאוקים לוותר בהדרגה על חלקים משטחם, ובשנת 83 לפני הספירה נכנעו הסלאוקים לכיבושי הפרתים, הארמנים והרומאים, והממלכה נותרה בשליטה על שטח זעיר בלבד. הכיבוש הרומאי בשנת 64 לפני הספירה נחשב לזה שסתם סופית את הגולל על הממלכה.
דמוגרפיה

למרות שרוב אוכלוסיית האימפריה הסלאוקית לא הייתה יוונית, שושלת המלוכה, בדומה למלוכה בשאר הממלכות ההלניסטיות, הייתה מוקדונית-יוונית. אוכלוסייתה מנתה בשיאה בין 14 ל-18 מיליון תושבים בשתי נקודות בזמן, סביב שנת 281 לפנה"ס (מיד לאחר קרב קורופדיון), ושוב בשנת 190 לפנה"ס (לאחר כיבוש קוילה סוריה וממש לפני קרב מגנסיה).
ההיסטוריון ויקטור ארנברג (אנ'), לעומת זאת, העריך שאוכלוסיית הממלכה מנתה 30 מיליון תושבים, ואילו ישראל שצמן טוען כי "אין ברשותנו נתונים דמוגרפיים מפורטים ואף אי אפשר להגיש אומדנים מבוססים, אלא במקרים מעטים ומוגבלים".
אף על פי שמפעלי ההתיישבות של המלכים הסלאוקים הגדילו במידה ניכרת את מספר היישובים העירוניים, האוכלוסייה העירונית הייתה חלק לא גדול מכלל האוכלוסייה של הממלכה. רבים מהיישובים העירוניים זכו להשיג מעמד של פוליס. המהגרים היוונים והמקדונים ישבו בדרך כלל ביישובים העירוניים, בין אם בפולייס או בקאטויקיות.
הצבא הסלאוקי

הצבא של הממלכה הסלאוקית היה המכשיר העיקרי שבאמצעותו הפעיל השלטון המרכזי את סמכותו. בשיאו היה זה אחד הצבאות הגדולים והחזקים ביותר במזרח התיכון. היו בו עשרות אלפי פרשים, עשרות אלפי רגלים ומאות פילים. צבא זה ידע עליות ומורדות בהתאם למצבה של הממלכה הסלאוקית.
הערות שוליים

1 2  G. G .Aperghis, The Seleukid Royal Economy: The Finances and Financial Administration of the Seleukid Empire, Cambridge University Press, 2009, pp. 56-57
↑  Appian, History of Rome, The Syrian Wars 55
↑  Pliny, Natural History VI, 22.4
↑  "Kingdoms of the Successors of Alexander: After the Battle of Ipsus, B.C. 301". World Digital Library. 1800–1884
↑  ישראל שצמן, תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 8, עמ' 109.
↑  Grainger, John D. "An Empire Builder—Seleukos Nikator", History Today, Vol. 43, No. 5. (1993), pp. 25–30
↑  האימפריה הסלאוקית, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
↑  Interactive World History Atlas since 3000 BC
↑  Seleucid Empire, ancient history encyclopedia
↑  ישראל שצמן, תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 7, עמ' 19.
↑  ישראל שצמן, תולדות התקופה ההלניסטית, האוניברסיטה הפתוחה, יחידה 8, עמ' 128.
| יוון העתיקה |
| --- | --- | --- |
| תקופת המעבר | איונים • דורים • הפלישה הדורית • התקופה הגאומטרית | הפרתנון |
| התקופה הארכאית | פוליס • הקולוניזציה היוונית • טיראניה • הומרוס • הסיודוס | הפרתנון |
| התקופה הקלאסית | מלחמת פרס–יוון • אתונה העתיקה • ספרטה • תבאי • התיאטרון ביוון העתיקה | הפרתנון |
| התקופה ההלניסטית | התרבות ההלניסטית • הממלכה הסלאוקית • מוקדון • מצרים • יוון • פונטוס • פרגמון • אפירוס | הפרתנון |
| היסטוריה צבאית | פלנקס • הופליט • הצבא הספרטני • הצבא המוקדוני | הפרתנון |
| נושאי רוחב | אדריכלות • אמנות • דת • החברה • כלכלה • מטבח • תיאטרון • מיתולוגיה • מתמטיקה • פילוסופיה • ספורט • ספרות | הפרתנון |
פורטל יוון העתיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529410105171  GND: 4118576-6  NKC: ge1206823  NLG: 279892  VIAF: 3217158792812539040000   WorldCat (עם VIAF): 3217158792812539040000
דמוקרטיה השתתפותית

פתיחת אירוע שיתוף ציבור שנערך בתל אביב בנושא תכנון כיכר אתרים, 2019
דמוקרטיה השתתפותית (באנגלית: Participatory democracy) היא תפיסה דמוקרטית ופוליטית אשר דוגלת בקיום פורומים ציבוריים של קבלת החלטות. תפיסה זו מבקשת לחזק את השפעתה הפוליטית של החברה האזרחית, ולהגדיל את מספר המשתתפים בתהליכי קבלת ההחלטות בארגון, בקהילה, במדינה ובמערכת הבין-לאומית. התפיסה מבוססת על אידאולוגיה אך גם נובעת לעיתים מאכזבה מתהליכי קבלת ההחלטות ומהתפקוד של דמוקרטיה ייצוגית, ועל הטענה כי בעשורים חלה פגיעה באמון של אזרחים במערכת השלטונית. הדמוקרטיה ההשתתפותית באה לידי ביטוי בתקציבים משתפים, משאלי עם, יוזמות חקיקה אזרחיות, מנהלים קהילתיים, ועדות אזרחים ודוגמאות רבות נוספות, שתכליתם פיתוח האזרחים על ידי הנחלת ידע וניסיון פוליטי, ומצד שני צמצום הפערים הקיימים בין האזרחים לבין מוסדות השלטון וקובעי המדיניות.
מקורות היסטוריים > הקדמה

ניתן לראות את מקורה של הדמוקרטיה ההשתתפותית בדמוקרטיה האתונאית הישירה, שניהלה מערכת פוליטית על ידי הצבעה אישית של אזרחים על תהליכי חקיקה ומדיניות. משנות התשעים הוזכרה הדמוקרטיה השתתפותית בתאוריות רפובליקניות של השתתפות אזרחית ובתאוריות רדיקליות של יצירת "מרחב ציבורי" ובניית "חברה אזרחית". התפיסה של דמוקרטיה השתתפותית תואמת גם לתפיסה הליברלית שהעמידה את זכויות האדם במרכז, לתפיסה הרדיקלית אשר שואפת שהדמוקרטיה אכן תהיה שלטון העם, ולתפיסה הסוציאל-דמוקרטית ששואפת להרחיב את הדמוקרטיה לתחומי חיים נוספים כגון החברה והכלכלה.
מקורות היסטוריים > ז'אן-ז'אק רוסו

מצדדי הגישה ההשתתפותית נשענים בעיקר על כתביו של ז'אן-ז'אק רוסו ועל תיאורו את המערכת הפוליטית כאמנה חברתית. לפי רוסו ההבדלים הקיימים בין אנשים לא צריכים להוביל לאי שוויון פוליטי. רוסו תפס את האזרחים כעצמאיים ויחד עם זאת תלויים אחד בשני. כלומר, צריכה להיות תלות שווה של כל אזרח בקולקטיב. כך למשל,במהלך כינוסה של אספה פוליטית, אדם אחד לא יוכל לשכנע אחרים להצביע בעד הצעתו אם היא לא משרתת את האחרים באותה רמה שהיא משרתת אותו. מדיניות שתתקבל תהיה מדיניות שמובילה לשיתוף מלא בנטל או בהטבות. האזרח לומד לקחת במכלול השיקולים גם את האינטרסים הרחבים יותר ולא רק את הצרים האישיים שלו, אם הוא רוצה לזכות בשיתוף פעולה. רוסו מדגיש גם את חשיבות ההשתתפות מבחינה חינוכית ותרומתה של ההשתתפות לשיפור יכולותיו של האזרח.
התאוריה של רוסו נתנה בסיס מצוין לתאורטיקנים של הגישה ההשתתפותית אולם רוסו התייחס בעיקר לחברה מצומצמת ולכן התאוריה שלו מוגבלת. הוגים אחרים כמו ג'ון סטיוארט מיל וג'ורג' דאגלס הווארד קול ניסו להרחיב את התאוריה של דמוקרטיה השתתפותית למערכת פוליטית מודרנית.
מקורות היסטוריים > ג'ון סטיוארט מיל

מיל תפס מוסדות פוליטיים כבעלי משמעות חינוכית. הוא טען שיש למדוד את איכות הממשלה על פי השאלה אם היא מנהלת בצורה טובה את ענייני החברה באמצעים מוסריים ואינטלקטואלים. את הממשלה הוא תפס כמערכת של ארגונים הפועלת לטובת הציבור.
לגבי מדינות מודרניות מיל טוען שאין טעם בהשתתפות בממשלה הלאומית אם הפרט לא התנסה קודם לכן ברמה המקומית. זאת מפני שרק ברמה המקומית הפרט לומד איך למשול בעצמו. "אקט פוליטי הנעשה על ידי הפרט רק לכמה שנים, כאשר שום דבר בחיי היום יום לא הכין אותו לקראת זה, מותיר את היכולת האינטלקטואלית שלו ועמדותיו הערכיות כמו בראשית דרכו. ברמה המקומית לא רק שיש השפעה על אורח חייך באופן ממשי אלא גם יש לך סיכוי גדול יותר להיבחר". מיל טוען כי דרך דיון פוליטי הפרט הופך להיות חלק מקהילה טובה יותר, הוא אמור להרגיש שהרצון הכללי הוא רצונו האישי, וטובת הכלל אף תלויה במאמץ אישי שלו. מיל ראה גם חשיבות גדולה בתהליכים השתתפותיים במקום העבודה, שבו מבלה הפרט זמן רב במהלך חייו.
מקורות היסטוריים > ג'ורג קול

כמו רוסו, גם ג'ורג' דאגלס הווארד קול טוען שרצון, ולא כוח, הוא הבסיס לארגון חברתי או פוליטי. הוא טוען שכל פרט בכל התאגדות חייב להשתתף בארגון וברגולציה של אותה התאגדות. לדבריו זה לא רק עניין של יעילות אלא עניין מהותי של יכולת הבעה עצמית ברמה גבוהה של כל משתתף ומשתתף.
חברה, על פי הגדרתו, היא צבר של התאגדויות המאוחדות על ידי הרצונות של חברי ההתאגדות. קול תפס את הדמוקרטיה הייצוגית כבלתי מייצגת לחלוטין, הן מכיוון שאין לנציגים יכולת לייצג את הפרט כמכלול שלם על כל מטרותיו, והן מכיוון שלבוחר אין שום שליטה באמת על הנציג, והמערכת הפוליטית מותירה את כל הכוח בידי הנציג שנבחר.
עקרונות הדמוקרטיה ההשתתפותית

דמוקרטיה מוגדרת כשלטון עצמי שמשמעותו השתתפות המוני אזרחים בשלטון.
שוויון מבחינה פוליטית: בעוצמה, בהשפעה ובגישה למוקדי ההכרעות. דמוקרטיה היא פעילות מתמדת ולא פעילות המתרחשת לסירוגין.
הפרטים ומוסדות המדינה לא יכולים להיות נפרדים אחד מן השני.
השתתפות מקסימלית של כל האזרחים חייבת לכלול תהליכים חברתיים שיעודדו דמוקרטיזציה במרחבים ציבוריים רבים, אשר תביא לפיתוחו של האזרח הפשוט.
טיפוח הפרט הוא מטרה נעלה. השתתפות במסגרות שלטוניות ובקבלת החלטות מעצבת אדם בוגר, מנוסה, עצמאי, גאה, סובלני ורחב אופקים.
המערכת הפוליטית ההשתתפותית משמרת את עצמה בעזרת תהליך חינוכי. ההתנסות דמוקרטית תורמת לגיבוש עמדות דמוקרטיות וחיזוקן.
התפיסה מדגישה את האמון באזרחים, בתבונתם ובשיקול דעתם.
דמוקרטיה אינה הסדר נוח של בעיות שלטון, אלא היא דרך חיים ומטרה ערכית.
מכוון שמרבית האנשים מבלים את רוב זמנם בעבודה, רצוי לקדם את תחום ההשתתפות גם במרחבים אלו. כדי להגיע למצב בו לפרט יש עצמאות וביטחון לטובת שוויון השתתפותי יש צורך לתת דגש לאלמנטים הכלכליים.
אין כל מניעה שתאוריה דמוקרטית תהיה נורמטיבית ולא תיאורית.
דוגמאות לדמוקרטיה השתתפותית

שינויים בתפיסות הפוליטיות של אזרחים ברחבי העולם בעשורים האחרונים הביאו בין היתר לידי ניסיונות רבים, הן מצד פעילות של חברה אזרחית והן מצדם של מוסדות המדינה, לשתף אזרחים בתהליכים פוליטיים. מקומות שונים בעולם החלו לאמץ שיטות של שיתוף אזרחים, בכל מקום קיים סוג שונה של שיתוף ציבור, מאפיינים שונים של תהליכי השיתוף ומטרות שונות לכל שיתוף.
דוגמאות לדמוקרטיה השתתפותית > דנמרק – ועידות אזרחים

דנמרק הייתה מדינה חלוצה בסוג זה של שיתוף ציבור ואף ייצאה את המודל של ועידת אזרחים למדינות אחרות. בוועידת אזרחים מועלות סוגיות ציבוריות שונות לדיון, ומטרתה לסייע לקובעי מדיניות ולטפח את הידע והמעורבות של האזרח בתהליכים פוליטיים.
ועידת אזרחים יכולה להיות יוזמה של גוף ממשלתי, של גוף אקדמי או יוזמה וולונטרית. בדנמרק, הגוף שאחראי על הוועידה בוחר מבין מגישי המועמדות בין עשרה לשישה עשר איש. לפני תחילת הדיונים עוברים האזרחים לימוד מקיף של הסוגיה שעל סדר היום. לאחר דיוני הוועידה מגובש מסמך המלצות המוצג לגופים הרלוונטיים ולקובעי המדיניות.
דוגמאות לדמוקרטיה השתתפותית > ישראל – ועידות אזרחים ומנהלים קהילתיים

בשנת 2000 התקיים בישראל פרויקט ועידת אזרחים במרכז צפורי. מבין 400 פונים נבחרו 10 משתתפים אשר למדו באופן מקיף על תחום התחבורה במדינת ישראל ונדרשו לכתוב מסמך המלצות לקובעי מדיניות. הוועידה נתנה במה לאזרחים מן השורה לחוות את דעתם בנושא, ואף להמליץ על סוגי מדיניות שיש לנקוט בהם. אחד הקשיים שעלו ממסקנות הוועידה היה הקושי למצוא פתרונות ישימים. כלומר, פרט לעובדה שהפתרונות צריכים להיות טובים לטיפול בסוגיה מסוימת, עליהם לעמוד במבחן העלויות והיתכנות. שיקולי מדיניות נשענים בין היתר על משאבים ולכן יש צורך למצוא פתרונות ישימים.
סוג נוסף של דמוקרטיה השתתפותית קיים בישראל בדמות מנהלים קהילתיים. מנהל קהילתי הוא תוצר של תהליך דו סטרי המתאפיין הן בדרישה מצד האזרחים להתקרב לקובעי המדיניות והן מצד הרשויות להתקרב לאזרחים. המנהל הקהילתי מתווך בין הרשויות לבין התושבים ומשמש אמצעי להבעת רצונותיהם ודרישותיהם של התושבים כלפי הרשויות.
החל משנות השמונים פועלים בישראל מנהלים קהילתיים שנוצרו בעיקר לאור רצונו של השלטון לשתף את האזרחים בתהליכים הפוליטיים ברמה העירונית. את המנהלים הקהילתיים בישראל מנהלים הן אנשים מצד העיריות והן מצד התושבים,נציגי התושבים נבחרים בבחירות דמוקרטיות הנערכות בשכונות המנהל. המנהלים מאפשרים לאנשי השכונה להיות מעורבים, להציע הצעות לשיפור ולייעול, ולהנגיש עצמם אל הרשויות המקומיות.
דוגמאות לדמוקרטיה השתתפותית > ברזיל – תקצוב משתף

תקצוב משתף היא שיטה המאפשרת לאזרחים מן השורה לדון ולהחליט בענייני תעדוף ההוצאות של התקציב העירוני או הציבורי. את השיטה יזמה מפלגת הפועלים בפורטו אלגרה שבברזיל.
מאז שנת 1989 מתקיים בברזיל סוג של דמוקרטיה השתתפותית בדמות תקציב משתף (participatory budgeting). החוקה שנחקקה בשנת 1988 אפשרה לכוחות פוליטיים לבצע ניסיונות חדשים בהשתתפות אזרחים בתהליכי קבלת החלטות ברשויות מקומיות.
תקציב משתף הוא תהליך מתמשך שאורך מספר רב של חודשים, ובו תושבי האזור משתתפים באופן פעיל, מעצבים מדיניות וקובעים סדרי עדיפויות בנושאי הקצאת משאבים עירוניים.
בשנת 1989 פורטו אלגרה אורגנה מחדש וחולקה ל-16 מועצות מקומיות אשר המשתתפים בהן נפגשו על בסיס שבועי או דו-חודשי על-מנת לדון בצורכי האזרחים המקומיים, כאשר בסופו של דבר יבחרו סדרי העדיפויות התקציביים. בשנים האחרונות שיטת ה-PB התפשטה למעל 1,000 ערים ברחבי העולם.
התקציב המשתף בפורטו אלגרה מבוסס על מערכת מוסדות שמפעילה את התהליך הפרוצדורלי ברמה המוניציפלית ונשען על שלושה עקרונות מרכזיים: לכל האזרחים יש אפשרות להשתתף, לארגונים קהילתיים אין מעמד מיוחד. תהליך זה מתנהל ברמות ובשלבים שונים, כאשר בכל שלב ישנם סוגי נציגים שונים וההחלטות מתקבלות על פי כללים שנקבעו מראש. המוסדות שאחראיים על ניהול תהליך התקציב המשתף הם מוסדות אשר תשתיתם החוקית נקבעה על ידי המשתתפים. משאבים ותרומות נאספים באופן אובייקטיבי על ידי כללים והנחיות סדורות.
מדיניות זו זכתה להצלחה רבה: מתוך מאות פרויקטים שאושרו, ההשקעה במחוזות המגורים העניים של העיר עלתה על ההשקעה באזורים עשירים יותר כתוצאה ממדיניות ציבורית זו.
בכל שנה, הרוב המכריע של עשרים עד עשרים וחמישה קילומטרים של מדרכה חדשה הלך לתושבים העניים של העיר. כיום, 98% מכלל הדירות בעיר יש מים זורמים, לעומת 75% בשנת 1988; כיסוי הביוב עלה ל-98% מ-46%. בשנים 1992–1995, מחלקת הדיור הציעה סיוע לדיור ל-28,862 משפחות, לעומת 1,714 בתקופה זהה לפני יישום התקציב המשתף, מספר מעונות היום גדל מ-2 ל-120 ומספר בתי הספר הציבוריים המתפקדים כיום הוא 86 לעומת 29 בשנת 1988. כמו כן, השקעות אלה היו חלוקה מחדש; מחוזות עם רמות עוני גבוהות יותר קיבלו חלק גדול יותר מההשקעה הציבורית. בנוסף לכך, הוקמו מפעלים למחזור פסולת בבעלות קואופרטיבית של תושבים, מפעלים לטיהור מי הנהר המקומי משפכים, מרכזי בריאות קהילתיים, ופרויקט רחב ממדים לבניית בתים לחסרי הבית. הדמוקרטיזציה של קבלת ההחלטות איפשרה את הרחבת המיסוי למימון הפרויקטים.
המטרה העיקרית של התקציב המשתף היא לעודד את הדינמיקה בין האזרחים לרשויות ולהקים מכניזם בר קיימא לניהול משותף של המשאבים הציבוריים, באמצעות קבלת החלטות משותפת.
פעילות זאת של תקציב משתף בברזיל פועלת כבר למעלה מ-20 שנה כאשר אחת הערים המובילות של התחום היא פורטו אלגרה. האומות המאוחדות אף הכתירו פעילות זו של העיר פורטו אלגרה כאחת מ-40 הפרקטיקות של ניהול עירוני הטובות ביותר בעולם.