stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ ויקטורי
שירות > משימות ראשונות

עם כניסת צרפת למלחמה נגד בריטניה בשנת 1778 במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, הוטלה גם "ויקטורי" למערכה. במשימתה הראשונה הייתה "ויקטורי" אוניית הדגל של האדמירל אוגוסטוס קפל. האונייה יצאה מבריטניה ב-9 ביולי 1778, כחלק מצי שמנה 30 אוניות קו. ב-23 ביולי נתקל הצי בשייטת צרפתית ובה 29 אוניות קו, כ-160 ק"מ ממערב לברסט שבצרפת. הצרפתים ניסו להימנע מקרב, אך הבריטים הצליחו לכפות אותו; ואולם, למרות היוזמה הבריטית הצליחו האוניות הצרפתיות לחמוק ללא הכרעה ממשית. בשל אי-הצלחתו לכפות קרב על הצרפתים ולהביס אותם, נשפט אדמירל קפל, אך זוכה.
ב-2 בדצמבר 1781 הפליגה "ויקטורי", כאוניית הדגל של סגן אדמירל ריצ'רד קמפנפלט ובפיקוד קפטן הנרי קרומוול, בראש שייטת של אחת עשרה אוניות קו, אונייה מדרג רביעי בעלת 50 תותחים וחמש פריגטות, כדי ליירט שיירה צרפתית שיצאה מברסט. הבריטים לא היו מודעים לעובדה שהשיירה הייתה מוגנת על ידי 21 אוניות קו. הבריטים זיהו את הצי הצרפתי ב-12 בדצמבר, והקרב שהחל נודע בשם קרב אושנט השני, על שם האי אושנט שממערב למפרץ ברסט. לאחר שהבינו הבריטים את עליונות הכוח הצרפתי, הם הסתפקו בלכידת 15 מאוניות השיירה. הצרפתים התפזרו בסערה שהתחוללה במקום במהלך הקרב, ונאלצו לחזור לברסט.
ב-1796 הניף האדמירל סר ג'ון גרוויס את דגלו על "ויקטורי". השייטת שבפיקודו התבססה בפתח הנהר טחו שבפורטוגל; לאחר קבלת תגבורת, מנה הכוח שבפיקודו 15 אוניות קו ו-6 פריגטות. ב-14 בפברואר קיבל ג'רוויס מידע על כך שהצי הספרדי נמצא בקרבת מקום, והוא הפליג במגמה ליירט את האוניות הספרדיות; הקרב שהתפתח נודע בשם קרב כף סנט וינסנט, על שם כינויו הבריטי של הכף בחוף הפורטוגלי שבקרבתו התרחש הקרב. במהלך הקרב ניסתה אחת השדרות בצי הספרדי לחמוק דרך הקו הבריטי, מאחורי "ויקטורי", אך נתקלה באש כבדה מתותחיה; האש הייתה כה כבדה, עד שהספרדים נסוגו. הניצחון הבריטי היה מושלם, במידה רבה הודות ליכולת האלתור והתעוזה של קומודור הוריישו נלסון. נלסון, בספינתו קפטן, התעלם מההוראות שקיבל, שבר את המבנה ותקף את הספינות הראשונות של הצי הספרדי. ג'רוויס, שהבחין בתמרון של נלסון והבין את משמעותו, הורה מיד לאונייה נוספת, אקסלנט, להצטרף אליו ופעולה זו הכריעה את הקרב לטובת הבריטים.
יציאה משירות

כמה וכמה אדמירלים הניפו את דגלם על תרניה של "ויקטורי" אחרי טרפלגר, במגוון משימות ומסעות לאזורים שונים בעולם. ב-7 בנובמבר 1812 הסתיימה הקריירה הפעילה של "ויקטורי". האונייה עגנה בפורטסמות', ושימשה כאוניית אחסון.
מסופר שתומאס הרדי (שהיה הקפטן של "ויקטורי" בקרב טרפלגר וידידו הקרוב של נלסון), בעת שהיה הלורד הראשון של הימיה, סיפר לאשתו שחתם על הוראה לפירוקה של "ויקטורי". על פי הסיפור, אשתו פרצה בבכי למשמע דבריו, והפצירה בו שיפעל לביטול ההוראה. אף שהסיפור נשמע דמיוני, הרי שביומן האונייה חסר הדף מאותו יום, וניכר שנתלש ממנו.
בשנת 1889 הפכה "ויקטורי" לבית ספר ימי לטלגרפיה. מלחים למדו בה איתות בקורס של כחודשיים, במקום במחנה על החוף. "ויקטורי" שימשה לתכלית זו עד 1904.
לאורך השנים, הלך מצבה של "ויקטורי" והידרדר. ב-1921 החל מסע ציבורי להצלת האונייה, בחסות האגודה למחקר ימי. תוצאת המסע הציבורי הייתה הסכמתה של הממשלה הבריטית לשחזר ולשמר את האונייה, כהנצחה לנלסון ולקרב טרפלגר, ולכבוד הצי המלכותי הבריטי.
ב-12 בינואר 1922 הועברה "ויקטורי" למבדוק העתיק ביותר בעולם: מבדוק מס' 2 בפורטסמות', שם החל תהליך השחזור והשימור. ב-1928 חשף המלך ג'ורג' החמישי לוחית זיכרון המציינת את סיום העבודה, אם כי בפועל נמשך תהליך השחזור והאחזקה גם בשנים שלאחר מכן. במלחמת העולם השנייה נפגעה ויקטורי מפצצה שנפלה לידה. הרדיו הגרמני הודיע על הטבעתה, והצי נאלץ לפרסם הודעת הכחשה. עבודות שימור האוניה נמשכו גם בשנות ה-50 של המאה ה-20, בשיתוף עם ההיסטוריון הימי הבריטי מייקל לואיס.
בשנים האחרונות עברה האונייה שוב תהליך שימור יסודי, כדי לנסות ולהביא אותה קרוב ככל האפשר למצבה בעת קרב טרפלגר, וזאת לקראת יום השנה ה-200 לקרב, באוקטובר 2005.
אה"מ "ויקטורי" היא כיום אוניית הדגל של הלורד השני של האדמירליות, שבין שאר תפקידיו הוא גם האדמירל האחראי על פיקוד הבית (Home Command), הכולל את בסיסי הצי בבריטניה. "ויקטורי" היא אוניית הצי הוותיקה ביותר הנמצאת בשירות פעיל, אם כי היא נמצאת, כאמור, במבדוק יבש, וללא יכולת הפלגה. אוניית צי ארצות הברית "קונסטיטושן", הצעירה מ"ויקטורי" בכ-30 שנה, היא האונייה הוותיקה ביותר בעולם שעודנה בעלת יכולת הפלגה. ב"ויקטורי" מבקרים כ-350,000 אנשים מדי שנה, כאתר ביקורים וכמוזיאון.
גלריית תמונות

אה"מ "ויקטורי"
התרנים והחיבל על האונייה
ירכתי האונייה
חרטום האונייה
לקריאה נוספת

MacDougall, Philip (1987). The Chatham Dockyard Story. Meresborough Books.
Longridge, Charles. N. The Anatomy of Nelson's Ships. Naval Institute Press.
Warwick, Peter. Voices from the Battle of Trafalgar. David & Charles.
Lavery, Brian (2003) The Ship of the Line - Volume 1: The development of the battlefleet 1650-1850. Conway Maritime Press.
HMS VICTORY: Famous Warships of the Royal Navy Series. Pen and Sword, 2006.
The 100-Gun Ship Victory (Anatomy of the Ship). Naval Institute Press; Revised edition, 2000.
Nelson's Victory: 101 Questions & Answers About HMS Victory, Nelson's Flagship at Trafalgar 1805. US Naval Institute Press, 2004.
הערות שוליים

↑  על פי HMS VICTORT - Build.
↑  John Keegan: The Price of Admirality. Penguine Books, 1988. p. 47.
↑  על בניית האונייה ראו כאן. לתיאור מקיף של האונייה ראו כאן.
↑  על תולדות האונייה ראו כאן. לתיאור קרב כף סט. וינסנט, ראו כאן.
↑  ההיסטוריה של "ויקטורי", באתר הבית.
↑  על שחזור האונייה ראו כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440561605171  GND: 1230017453  LCCN: n81089989  NKC: xx0120473  VIAF: 144257496   WorldCat (עם VIAF): 144257496 
האיתות המפורסם של נלסון, מונף על תרניה של ה"ויקטורי", במלאת 200 שנה לקרב טרפלגר
ויקטורי בשנת 1884
אייברי ברנדג'

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1887 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  8 במאי 1975 (בגיל 87) גרמיש-פרטנקירכן, גרמניה המערבית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של רוזהיל 
 השכלה:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין 
 תפקיד:  נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי (15 באוגוסט 1952–11 בספטמבר 1972)  נשיא איגוד האתלטים החובבים 
 בן או בת זוג:  מריאן, נסיכת רויס-קסטריץ (28 ביולי 1973–?) 
 פרסים והוקרה:  צלב ההצטיינות האולימפית הפיני, דרגה ראשונה (1952)  הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי (1965)  מפקד במסדר ההצטיינות של קונגו (1967)  מסדר הארז  מסדר האוצר הקדוש  מסדר העיט האצטקי  עיטור האריה של פינלנד  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  מפקד בלגיון הכבוד  הצלב הגדול של מסדר ואסה  מפקד עם כוכב במסדר אולב הקדוש  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר 
 חתימה:   
 
אייברי ברנדג' (באנגלית: Avery Brundage;‏ 28 בספטמבר 1887 – 8 במאי 1975) היה הנשיא החמישי של הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC), ושירת בתפקיד זה מ-1952 עד 1972. ברנדג' זכור כחסיד נלהב של החובבנות בספורט, וזכור בקשר עם מעורבותו בקיום אולימפיאדת ברלין (1936) וב-אולימפיאדת מינכן (1972); שתיהן נערכו בגרמניה שאת תרבותה העריץ.
ברנדג' נולד בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית בשנת 1887 למשפחה ממעמד הפועלים. כשהיה בן חמש, עבר עם משפחתו לשיקגו, אילינוי. לאחר מכן נטש האב את אשתו וילדיו וברנדג' גודל בעיקר על ידי קרובי משפחה. הוא למד הנדסה באוניברסיטת אילינוי והפך לספורטאי מצטיין בתחום האתלטיקה הקלה. ב-1912, הוא התחרה באולימפיאדת סטוקהולם בקרב חמש ובקרב עשר, אך לא זכה במדליות (בשתי התחרויות זכה במדליית הזהב ג'ים ת'ורפ). הוא זכה באליפויות לאומיות שלוש פעמים בין השנים 1914 ו-1918. במקביל, הקים חברת בנייה משלו ועשה את הונו מחברה זו ומהשקעות, ומעולם לא קבל שכר בגין מעורבותו בספורט.
לאחר פרישתו מפעילותו כאתלט, הפך ברנדג' למנהל קבוצות ספורט, ועלה במהירות בסולם הדרגות בקבוצות הספורט של ארצות הברית. כמנהיג של הארגונים האולימפיים של ארצות הברית, הוא נלחם בקנאות נגד החרם על האולימפיאדה ב-1936 שהתקיימה בגרמניה הנאצית. הוא נבחר לנשיא הוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 1952. במשך שנותיו כנשיא הוועד האולימפי היה ברנדג' הלוחם המובהק ביותר למען שימור עקרון החובבנות במשחקים האולימפיים וזאת, בשעה שעולם הספורט נע לכיוון המקצוענות.
האולימפיאדה האחרונה שלו כנשיא, אולימפיאדת מינכן בשנת 1972, עמדה בסימן מחלוקת: באזכרה לאחר רצח 11 הספורטאים הישראליים על ידי טרוריסטים, גינה ברנדג' בנאומו את הפוליטיזציה של הספורט, אך סירב לבטל את המשך משחקי מינכן, והצהיר כי "המשחקים חייבים להימשך". למרות שבשעתו, זכתה הצהרתו של ברנדג' למחיאות כפיים רבות על ידי הצופים באצטדיון, זכתה בהמשך החלטתו, להמשיך את המשחקים, לביקורת חריפה, ונטען כי פעולותיו בשנת 1936 וב-1972 מהוות עדות לאנטישמיות. לאחר שפרש מתפקיד נשיא הוועד האולימפי ב-1972, נשא לאישה נסיכה גרמניה ומת כעבור שלוש שנים ב-1975.
ילדותו, נעוריו וקריירה ספורטיבית

אייברי ברנדג' נולד בדטרויט, מישיגן, ב-28 בספטמבר 1887, בנם של צ'ארלס ומיני (לויד) ברנדג'. אביו צ'ארלס ברנדג' היה סתת; משפחתו עברה לשיקגו כאשר אייברי היה בן חמש, וזמן קצר לאחר מכן אביו צ'ארלס נטש את משפחתו. אייברי ואחיו הצעיר, צ'סטר, גודלו בעיקר על ידי דודים ודודות. בגיל 13, בשנת 1901, סיים ברנדג' ראשון בתחרות חיבורים, וזכה בביקור אצל הנשיא ויליאם מקינלי בתקופת כהונתו השנייה. ברנדג' למד בבית הספר ציבורי שרווד ולאחר מכן בתיכון קריין ששניהם בשיקגו. כיוון שתיכון קריין היה במרחק של 11 קילומטרים מביתו של ברנדג', הוא הגיע אליו רק לאחר שסיים את עבודת הבוקר שלו בחלוקת העיתונים של הבוקר ברחובות שבדרך לתיכון.
לאחר סיום לימודיו בתיכון בשנת 1905, נרשם ברנדג' לאוניברסיטת אילינוי, שבה הוא התחייב ללוח זמנים מפרך של לימודי קורסים בהנדסה אזרחית. הוא קיבל תואר בהצטיינות בשנת 1909. הוא כתב מאמרים שונים בקמפוס והמשיך את מעורבותו בספורט. הוא שיחק כדורסל, וכן השתתף בקבוצת ספורט עירוני. בשנת הלימודים האחרונה שלו, הוא נחשב כתורם חשוב לקבוצה של האוניברסיטה באילינוי (שמאמנה היה עמוס אלונזו סטאג) שעזר לה במשחק המכריע, שבו ניצחו את אוניברסיטת שיקגו ולקחו את האליפות.
לאחר סיום הלימודים, החל ברנדג' לעבוד כמפקח בנייה למשרד האדריכלים המוביל של הולאבירד ורוש. בשלוש השנים שעבד עבור החברה, הוא פיקח על הבנייה של מבנים בשווי של 7.5 מיליון דולרים שזה 3 אחוזים מכלל המבנים שנבנו בשיקגו בתקופה זו. הוא סלד מהשחיתות במקצועות הבנייה בשיקגו. הביוגרף של ברנדג', אלן גוטמן, מצביע על כך שהמהנדס הצעיר היה בעמדה מספיקה כדי ליהנות מהשפעה אם הוא היה רוצה, כפי שהדוד שלו, אדוארד ברנדג', שהיה אז מנהיג הרפובליקאים בצד הצפוני של שיקגו והפך לאחר מכן ליועץ משפטי לממשלת אלינוי היה. ברנדג' ניצח במספר אירועי אתלטיקה באילינוי. בשנת 1910, כחבר באיגוד האתלטיקה של שיקגו (CAA), הוא סיים במקום השלישי בתחרות אתלטיקה לאומית, בחסות איגוד האתלטים החובבים (AAU), והמשיך להתאמן במטרה להשתתף באולימפיאדת סטוקהולם.
בסטוקהולם, ברנדג' סיים במקום שישי בתחרות הפנטאתלון ובמקום ה-16 בקרב העשר. בגלל שפיגר עם סכום נקודותיו, אחרי שמונה מהתחרויות בקרב העשר הוא נשר ממנו, ועל זה תמיד הוא הצטער. לאחר מכן הוא קודם במקום אחד, כאשר עמיתו האמריקאי, ג'ים ת'ורפ, שזכה בשני האירועים, נפסל לאחר שהתגלה כי הוא קיבל שכר עבור משחקים בקבוצת בייסבול בליגת המשנה והמדליות נלקחו ממנו. במשך כל כהונתו כנשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, ברנדג' סירב לשחזר את המדליות של ת'ורפ, מה שבסופו של דבר נעשה בשנת 1982, לאחר מותם של שניהם (ברנדג' ותורפ'). סירובו של ברנדג' הוביל להאשמות שהוא נטר טינה בגלל התחרות בסטוקהולם.
בשובו לשיקגו, ברנדג' קבל משרה כמפקח בנייה בחברה ג'ון גריפית' ובניו קבלנים בע"מ. בין המבנים שנבנו תחת פיקוחו ניתן למנות את בתי החולים המחוזיים - קוק, מוריסון המלון, בניין מונרו, ומחסן החברה הלאומי הביסקוויט. בשנת 1915, הוא הקים בכוחות עצמו חברת בנייה, ששמה קרוי על שמו, ודודו, אדוארד, היה שותף בה. ברנדג' המשיך גם את הקריירה הספורטיבית שלו. הוא היה אלוף ארצות הברית בשנים 1914, 1916 וב-1918. ברגע שהוא חדל להיות כוכב בענף הריצה, הוא עבר לענף הכדוריד. כאיש צעיר, הוא היה מדורג בעשירייה הראשונה בארצו וגם בשנת 1934, בגיל 46, הוא ניצח במשחק אחד מתוך שניים נגד אנג'לו טרוליו, שנהיה לאחרונה אלוף לאומי בארצות הברית.
ניהול ספורטיבי > עלייתו למנהיגות

כאשר ברנדג' התקרב לסוף הקריירה שלו, הוא החל לערב את עצמו בניהול ספורטיבי, בתחילה בתוך איגוד האתלטיקה של שיקגו (CAA), ולאחר מכן באמצעות האיגוד המרכזי חובב האתלטיקה (שבה ה-CAA היה חבר) ולאחר מכן, החל משנת 1919, באיגוד האתלטים החובבים (AAU).
בשנת 1925 הפך ברנדג' לסגן נשיא ה-AAU, ויו"ר ועדת הכדוריד.
לאחר שנה נבחר לכהן כסגן הנשיא הראשון, שהפך לנשיא בשנת 1928. בתפקיד זה, הוא הצליח להשיג שלום בין ה-NCAA וה-AAU (ארגונים שהיו בסכסוך עמוק).
אולימפיאדת 1936

בשנת 1931, העניק הוועד האולימפי לגרמניה את הזכות לארח את אולימפיאדת הקיץ של 1936 שתערך בבירה, ברלין. כמה מחברי הוועד האולימפי ציינו כי על ידי מתן זכות אירוח האולימפיאדה לגרמניה, הם מראים את תמיכתם בממשלה הדמוקרטית שלה.
למרות שהנאצים היו חשדנים כלפי יו"ר הוועדה המארגנת האולימפית המקומית, תיאודור וואלד, שהייתה לו סבתא יהודיה, הם ראו את פוטנציאל התעמולה באירוח המשחקים האולימפיים במהירות ולכן הסכימו לאירוח זה.
רצח הספורטאים הישראליים

למרות הרצח הנוראי שהתרחש בלב הכפר האולימפי תוך כדי האולימפיאדה הורה ברנדג' להמשיך את המשחקים האולימפיים שהיו אמורים להתקיים ולא לדחותם או לבטל את האולימפיאדה אך עם זאת נשא נאום לזכרם שבו טען שעם כל הקושי שבדבר יאלצו שאר הספורטאים המתמודדים להמשיך ולהתחרות. רבים ראו במעשה זה את דעותיו האנטישמיות שהרבה להפיץ גם לאחר אירוע זה בהמשך חייו.
אייברי ברנדג' במסלול בדרך לניצחון ב-1916 בניוארק, ניו ג'רזי
ברנדג' ובכירים אחרים על ספינת ברמן בדרך לאולימפיאדת 1936
יוליוס ליפרט (בכיר בממשל הנאצי) ואייברי ברנדג' באולימפיאדת 1936 בברלין
האצטדיון האולימפי במינכן, שבו נשא את נאומו ברנדג' ב-6 בספטמבר 1972
אייברי ג'ונסון

| --- | --- |

ג'ונסון בשנת 2008
 לידה:  25 במרץ 1965 (בן 59) ניו אורלינס שבלואיזיאנה
 עמדה:  רכז
 גובה:  1.78 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת סאות'רן
 דראפט:  לא נבחר, 1988
 קבוצות כשחקן
 1988–1990   1990   1991   1992   1992–1993   1993–1994   1994–2001   2001–2002   2002–2003   2003–2004:  סיאטל סופרסוניקס   דנוור נאגטס   סן אנטוניו ספרס   יוסטון רוקטס   סן אנטוניו ספרס   גולדן סטייט ווריורס   סן אנטוניו ספרס   דנוור נאגטס   דאלאס מאבריקס   גולדן סטייט ווריורס
 הישגים כשחקן
 אליפות ה-NBA‏ (1999)   זוכה פרס הספורטיביות של ה-NBA‏ (1998)
 קבוצות כמאמן
 2004–2005   2005–2008   2010–2012   2015–2019:  דאלאס מאבריקס (עוזר)   דאלאס מאבריקס   ניו ג'רזי/ברוקלין נטס   אוניברסיטת אלבמה
 הישגים כמאמן
 מאמן השנה ב-NBA‏ (2006)   מאמן במשחק האולסטאר (2006)
אייברי ג'ונסון (באנגלית: Avery Johnson; נולד ב-25 במרץ 1965) הוא כדורסלן עבר ומאמן אמריקאי ששיחק במשך 16 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הרכז.
זכור בעיקר מתקופתו כשחקן קבוצת סן אנטוניו ספרס, עמה זכה באליפות ה-NBA בעונת 1999. כונה "הגנרל הקטן" (Little General) בשל גובהו הנמוך יחסית (1.78 מטרים), יכולות המנהיגות שלו וחברותו הטובה עם סנטר הספרס באותה תקופה, דייוויד רובינסון, שכינויו "הגנרל". ממוצעיו של ג'ונסון לאורך הקריירה הם 8.4 נקודות ו-5.5 אסיסטים למשחק.
אימן בעבר את דאלאס מאבריקס, ניו ג'רזי/ברוקלין נטס וקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אלבמה.
נעורים ומכללות

ג'ונסון נולד וגדל בניו אורלינס, לואיזיאנה, ובין השנים 1983–1985 למד ב"ניו מקסיקו ג'וניור קולג'" ובאוניברסיטת קמרון, לפני שעבר ללמוד באוניברסיטת סאות'רן שבעיר באטון רוז'. כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפיל פעמיים לטורניר אליפות המכללות, ובעונת הסיניור שלו מסר 13.3 אסיסטים בממוצע למשחק - הממוצע הגבוה ביותר בתולדות טורניר המכללות.
קריירת משחק

ג'ונסון היה מועמד לבחירה בדראפט ה-NBA לשנת 1988, אך לא נבחר על ידי אף קבוצה. ב-6 העונות הבאות שיחק בקבוצות "פאלם ביץ' סטינגרייס" (מליגת ה-USBL), סיאטל סופרסוניקס, דנוור נאגטס, סן אנטוניו ספרס, יוסטון רוקטס וגולדן סטייט ווריורס, ורשם לאורך תקופה זו ממוצעים צנועים של 6.3 נקודות ו-4.4 אסיסטים למשחק, לרוב כשחקן ספסל.
בין עונת 1994/1995 ל-2000/2001 שיחק עבור סן אנטוניו ספרס, ושימש בה כשחקן חמישייה קבוע לצד כוכבי הקבוצה דייוויד רובינסון ושון אליוט. בעונת 1997/1998 הצטרף לקבוצה הרוקי המצטיין טים דאנקן, שהוביל את הספרס לאליפות ה-NBA בעונת 1998/1999. תקופתו של ג'ונסון כשחקן הספרס הייתה הטובה בקריירה שלו, ובמהלכה השיג ממוצעים של 10.9 נקודות ו-7.3 אסיסטים למשחק. במהלך עונת 1999/2000 עקף את ג'וני מור כ'מלך האסיסטים' של הספרס בכל הזמנים, והחזיק בתואר עם 4,474 אסיסטים עד עונת 2011/2012, בה השיג אותו טוני פארקר.
לקראת עונת 2001/2002 חתם ג'ונסון על חוזה בדנוור נאגטס, ובהמשך שיחק גם עבור דאלאס מאבריקס וגולדן סטייט ווריורס כשחקן ספסל זניח למדי, עד שפרש ממשחק בסיום עונת 2003/2004, בגיל 39. ב-22 בדצמבר 2007 העלו הספרס את גופייתו של ג'ונסון עם המספר '6' לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
קריירת אימון

מיד עם פרישתו ממשחק החל לשמש כעוזר מאמן בדאלאס מאבריקס, תחת דון נלסון, וכחמישה חודשים לאחר כניסתו לתפקיד, במרץ 2005, החליף את נלסון כמאמן הראשי של הקבוצה. עד סיום אותה עונה ניצחו המאבריקס 16 מתוך 18 משחקיהם, ובפלייאוף הגיעו לסיבוב השני בו הפסידו לפיניקס סאנס בתוצאה 4-2. בעונת 2005/2006 אימן ג'ונסון את קבוצת המערב במשחק האולסטאר, וזכה בתואר מאמן השנה ב-NBA לאחר שקבוצתו רשמה את מאזנה הטוב אי פעם, 60-22. בפלייאוף, בו דורגה הקבוצה במקום הרביעי במערב, גברה דאלאס על ממפיס גריזליס (4-0), סן אנטוניו ספרס (4-3) ופיניקס סאנס (4-2), והעפילה לגמר ה-NBA, לראשונה בתולדות המאבריקס. בגמר התמודדה דאלאס מול מיאמי היט, והפסידה לה בשישה משחקים לאחר שניצחה בשני משחקי הסדרה הראשונים, אך הפסידה בארבעת המשחקים הבאים.
בעונת 2006/2007, עדיין עם ג'ונסון כמאמן הקבוצה, שברו המאבריקס בשנית את שיא המועדון למספר ניצחונות בעונה, כשרשמו את המאזן הטוב הליגה 67-15. על אף שהעפילה לפלייאוף מהמקום הראשון במערב, הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון על ידי המדורגת שמינית במערב, גולדן סטייט ווריורס (אותה אימן דון נלסון), בתוצאה 4-2. את עונת 2007/2008 סיימה דאלאס במקום השביעי במערב, עם מאזן 51-31, והודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון מול ניו אורלינס הורנטס בתוצאה 4-1. ב-30 באפריל 2008, יום אחד לאחר ההדחה, הכריזה הקבוצה על פיטוריו של ג'ונסון מאימון הקבוצה.
בין השנים 2008–2010 שימש ג'ונסון כפרשן ברשת הטלוויזיה ESPN.
לקראת עונת 2010/2011 מונה ג'ונסון למאמנה הראשי של קבוצת ניו ג'רזי נטס, אשר סיימה את העונה הקודמת עם המאזן הגרוע בליגה, 12-70. בעונתו הראשונה עם הנטס, אותה הובילו ברוק לופז ודרן ויליאמס, רשמה הקבוצה שיפור קל עם מאזן ניצחונות 24-58 (29.3%). בעונת 2011/2012 המקוצרת המשיכו הנטס להציג יכולת בינונית עם מאזן 22-44 (33.3%), ולאחר 24 משחקים בתוך עונת 2012/2013 פוטר ג'ונסון מהנטס והוחלף על ידי עוזר המאמן פי. ג'יי. קרליסימו.
בשנת 2013 חזר ג'ונסון לפרשן ברשת ESPN, ובאפריל 2015 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אלבמה. בשנת 2019, לאחר 4 עונות באלבמה, פוטר מאימון הקבוצה.
הערות שוליים

1 2  סטטיסטיקות הקריירה של ג'ונסון ב-NBA ובמכללות, באתר basketball-reference.com
1 2  Alabama hires Avery Johnson, באתר cbssports.com,‏ 5 באפריל 2015
↑  Official 2007 NCAA Men's Basketball Records Book, באתר הרשמי של ה-NCAA
↑  מובילי טבלת האסיסטים בתולדות הספרס, באתר basketball-reference.com
↑  San Antonio Spurs retire Avery Johnson's No. 6, באתר usatoday.com,‏ 23 בדצמבר 2007
↑  Mavs, Johnson part ways after team's playoff ouster, באתר ESPN,‏ 2 במאי 2008
↑  Johnson transitions to full-time role as ESPN NBA analyst, באתר ESPN,‏ 17 באוקטובר 2008
↑  Nets, Avery Johnson agree, באתר ESPN,‏ 11 ביוני 2010
↑  Struggling Nets fire head coach Johnson, באתר הרשמי של ה-NBA,‏ 27 בדצמבר 2012
↑  Avery Johnson re-joining ESPN's NBA coverage team, באתר usatoday.com,‏ 2 באוקטובר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3587 7567  LCCN: n2007080343  SNAC: w62n6bcb  VIAF: 43757777   WorldCat (עם VIAF): 43757777
אייל ישן (בירה)

| --- | --- |
 סוג:  סוג של בירה 
 
אייל ישן (באנגלית: Old ale) הוא סוג של אייל חזק, כלומר סוג של בירה. המונח מיושם בדרך כלל על בירות כהות, מאלטיות באנגליה, בדרך כלל מעל 5% ABV (אלכוהול לפי נפח), וגם על בירות כהות בכל עוצמה באוסטרליה. לפעמים השם מזוהה עם "אייל מלאי" או, באופן ארכאי, "אייל שמור", שבו הבירה מוחזקת במבשלה. בתקופה המודרנית, הקו מעט היטשטש בין אייל ישן לבין יין שעורה.
היסטוריה

היסטורית, האיילים הישנים שימשו כהשלמה לאיילים המתונים, ובפאבים של התקופה, בדרך כלל, בעל הבית היה מגיש ללקוח תערובת של אייל חזק יותר עם אייל מתון פירותי ומתוק יותר על פי טעמו של הלקוח. בלונדון במיוחד, האייל המיושן היה מקבל תו חמצמץ מתסיסה משנית עם שמרי brettanomyces שהיו נוכחים בשמרים או בציוד (הייצור) העץ. בגלל הזמן הדרוש לתהליך היישון, חלק מהמשקיעים היו קונים אייל מתון ממבשלות בירה, מיישנים אותה לכדי אייל ישן ומוכרים אותה במחיר הגבוה יותר. בסופו של דבר, מבשלי בירה החלו להחזיק קצת בירה מאחור במבשלה, ליישן אותה בעצמם ולמכור אותה לפאבים. במקרים מסוימים אייל ישן היה תערובת של אייל צעיר וישן יותר. ה"סטוק אייל", ה"אייל מלאי" היה האייל המיושן מאוד של המבשלה ושימש להזרקת איכות "ישנה", ואולי גם חומציות לתערובת.
ברטון אייל

בלונדון במיוחד, ברטון (Burton) היה שם נרדף לאייל ישן.
מחמם חורף

"מחמם חורף" הוא אייל חזק כהה, מאלטי-מתוק, שנרקח בחודשי החורף. ממוצע האלכוהול שלו בנפח נע בין 6% לבין 8%, וחלקם מגיע ל-10% ומעלה. בירת חג המולד היא סוג של מחמם חורף, חזק באופן דומה באלכוהול ובדרך כלל מתובל. מבשלת הבירה של Mac בהרטפורד, אנגליה, רקחה בירת חג המולד הידועה בשם Bootwarmer מאז 1995, ואייל ישן בשם Stronghart מאז שנות ה-50.
וריאציות

יש מבשלים שיכינו בירה ישנה חזקה לביקבוק. חלק מאלה יכולים להתבגר במשך מספר שנים לאחר הביקבוק.
"האיילים השמורים" של "אוקטובר" נחשבו כמהווים את הבסיס לאייל מסוג IPA שפירושו המילולי "האייל החיוור של הודו" שנשלח על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית לחיילים הבריטים בהודו.
גרסה היסטורית נוספת הייתה מה שנקרא "אייל הרוב", בירה חזקה שנרקחה ביום או בסביבות היוולדו של ילד והייתה מיועדת לשתייה ביום הולדתו העשרים ואחת של אותו הילד.
כמה "איילים ישנים" שילבו במיכלים בירה ישנה עם בירה טרייה, על מערכת הסולרה (תהליך יישון משקאות אלכוהוליים). ברטון אייל שנרקחה על ידי מבשלת Ballantine (ניוארק, ניו ג'רזי) הייתה בירה כזו ונשמרה בייצור כפריט מתנה למפיצים ול-VIP's עד לסגירת המבשלה ב-1972. הנציגים היחידים ששרדו בארצות הברית הם Greene King 5X ו-The Bruery כבירות "יום השנה".
אייל ישן חמצמץ שהותסס עם שמרי Brettanomyces היה פופולרי בבריטניה של המאה ה-19. הסגנון מזוהה כעת יותר עם בירה בלגית, למשל Oud bruin ו-Rodenbach Grand Cru, אם כי ישנה גם דוגמה בריטית אחת ששרדה, ה-Gales Prize Old Ale.
מספר מבשלות בירה, במיוחד בסאסקס, מייצרות סגנון חלש יותר של אייל ישן עם דמיון מסוים לאייל מתון. דוגמאות כוללות את קינג ובארנס (לימים W. J King) (4.5% ABV) והארוויס (4.3% ABV).
לקריאה נוספת

ווילר, גרהאם ורוג'ר פרוץ, "תבשלו בעצמכם בבית אייל בריטי אמיתי". 1998, 2001, CAMRA Ltd. מסת"ב 1-85249-138-8
הערות שוליים

↑  "Michael Jackson's Beer Hunter - Beer Styles: Old (Ale)". Beerhunter.com. נבדק ב-2011-06-26.
↑  "So what IS the difference between barley wine and old ale?".
↑  Lloyd Hind, H (1940). Brewing Science and Practice: Volume II Brewing Processes. London. pp. 800–802.
↑  Martyn Cornell, Amber, Gold and Black, p. 44
↑  "Winter Beer Styles - Christmas Beer | Beer of the Month Club". The Microbrewed Beer of the Month Club (באנגלית). נבדק ב-2018-06-24.
↑  Mac's bootwarmer
↑  Dr John Harrison (2003). Old British Beers and How To Make Them. Durden Park Beer Circle. ISBN 978-0-9517752-1-9.
↑  Cornell, Martyn (22 במאי 2012). "Endangered Beers". נבדק ב-7 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
תומאס הארדי'ס אייל (11.7% ABV)
אייל גולן בהופעה חיה

בהופעה חיה הוא אלבומו השני של הזמר אייל גולן שיצא לאור ב־19 ביולי 1996.
האלבום כולל בעיקר מחרוזות שירים משירי בועז שרעבי, זוהר ארגוב, ג'ו עמר, רמי קלינשטיין, שלמה ארצי, מחרוזות שירים בערבית ובמרוקאית וכן השיר "סעידה" אשר מדבר על מחאת ילדי תימן החטופים (השיר בוצע במקור על ידי ששי יעיש)
הפקה

האלבום קרוי אומנם "בהופעה חיה" אך בעצם הוקלט באולפן מקצועי עם נגנים חיים, ונערך על ידי הוספת קולות של קהל (מה שעשו באותן שנים זמרים שונים כגון שרית חדד
, מייק שריף, יוסי שועה ועוד מטעמים מסחריים) אלבום זה, בניגוד לציפיות, הצליח מעבר למשוער ונמכר בעשרות אלפי עותקים. לאחר שהתפרסם והגיע גם לידי להקת אתניקס שהתלהבו מביצועיו של גולן, ומשם התחיל שיתוף הפעולה המצליח בין גולן לבין זאב נחמה ואתניקס.
האלבום הוקלט באולפני "בן צור" והופץ על ידי אבי גואטה, אשר הפיץ והפיק גם אלבומים זהים לשרית חדד ולמייק שריף.
רשימת רצועות

| אייל גולן בהופעה חיה> מס' | אייל גולן בהופעה חיה> שם | אייל גולן בהופעה חיה> מילים | אייל גולן בהופעה חיה> לחן | אייל גולן בהופעה חיה> משך | אייל גולן בהופעה חיה>  | אייל גולן בהופעה חיה>  | אייל גולן בהופעה חיה>  | אייל גולן בהופעה חיה>  | אייל גולן בהופעה חיה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מחרוזת שירי זהר ארגוב ( 1."ברצלונה" 2."סוד המזלות" 3."כמו שיכור" 4."מרלן")   | 1.ג'ו עמר 2.אביהו מדינה 3.עוזי חיטמן 4.עוזי חיטמן | 1.ג'ו עמר 2.אביהו מדינה ומשה בן מוש 3.אפוסטולוס קלדארס 4.אנריקו מסיאס ומרטיאל איילה | 09:06 |  |  |  |  |  |
| 2. | מחרוזת תפוחים ותמרים ( 1."תפוחים ותמרים" 2."תגידי")   | 1.איתן נחמיאס-גלס 2.שלמה ארצי | 1.רמי קליינשטיין 2.שלמה ארצי | 06:14 |  |  |  |  |  |
| 3. | מחרוזת לחישה בלילה ( 1."לחישה בלילה" 2."תלתלים שחורים" 3."ילדתי" 4."משתוללת בחוץ")   | 1.אביחי מליחי 2.מייק לוק 3.אביחי מליחי 4.יואב יצחק | 1.אביחי מליחי 2.מייק לוק 3.אביחי מליחי 4.יווני עממי | 08:38 |  |  |  |  |  |
| 4. | דן ודנה (בתימנית)   | עממי | סעודי | 03:30 |  |  |  |  |  |
| 5. | מחרוזת אלוהי מדוע בעולם ( 1."כואב ושר לך" 2."אלוהי מדוע בעולם")   | 1.אביהו מדינה 2.ציון שרעבי | 1.אביהו מדינה 2.יווני עממי | 07:15 |  |  |  |  |  |
| 6. | מחרוזת אצלי הכל בסדר ( 1."אל תעזבי" 2."את לי לילה" 3."אצלי הכל בסדר")   | 1.רחל שפירא 2.בועז שרעבי 3.שמרית אור | 1.בועז שרעבי 2.בועז שרעבי 3.בועז שרעבי | 07:37 |  |  |  |  |  |
| 7. | מחרוזת ערבית ( 1."לילה זיד איקטר" 2."אל הוד עלק" 3."ולעין מולייטן" 4."דוהול מזייר")   | עממי ערבי | עממי ערבי | 09:05 |  |  |  |  |  |
| 8. | סעידה  | נועם נתנאל | נועם נתנאל | 04:02 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 55:27 |  |  |  |  |  |