stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טראונשטיין (עיר)
היסטוריה > ימי הביניים וראשית העת החדשה

למרות שרישומים כנסייתיים משנת 790 מציינים נחלה בשם "אד טורן" (ad Trun) ולמרות שידוע על כמה מבנים מבוצרים הקיימים בסביבה מאז המאה ה-10, טראונשטיין עצמה מוזכרת לראשונה בכתבי יד של מנזר באומבורג (Baumburg) מ-1245. משמעות שם המקום היא "מצודת טראון", ומשמעות נוספת היא "מקום מושבו של האדון טראון", שהיה מוקף ביישוב קטן.
אצילי בית ויטלסבאך היו הראשונים להרחיב ולבצר את היישוב. באופן זה הם שלטו על הדרך החשובה שבה הובילו מלח מבאד רייכנהאל (Bad Reichenhall) למינכן, על גבול הארכיבישופות של זלצבורג. ב-1120 התיישבו האדונים של טורנה, עקב משיכתם למיקום האסטרטגי, במקום בו ניצבת היום טראונשטיין. הם בנו את המצודה בשוליו של המישור בו ניצבת העיר, המוקף בנהר ובדרך הסחר העוברת במקום.
טראונשטיין השתייכה לממלכת בוואריה מאז שנת 1275 לפני כן היא השתייכה לזלצבורג. בראשית המאה ה-14 הוענק לטראונשטיין מעמד של עיר. ב-1493 היו כבר רחובותיה של העיר מרוצפים. כנסיית אוסוואלד נבנתה מחדש ב-1501 וב-1526 הושלמה בנייתה של מזרקת "לינדלברונן" (Lindlbrunnen), כחלק ממערכת אספקת המים של העיר.
במאה ה-17, מערך ייצור המלח, שהוזן על ידי צינור עץ שהוליך מי מלח מבאד רייכנהאל, היה חלק חשוב מהתעשייה של העיר ומעושרה. הצינור נבנה בין השנים 1616-1619.
על טראונשטיין פסח החורבן שהיה מנת חלקן של הערים בסביבה במהלך מלחמת שלושים השנים (1618-1648).
ב-25 וב-26 ביולי 1704 כבשו כוחות אוסטריים את העיר במסגרת מלחמת הירושה הספרדית. שרפה נרחבת העלתה באש את העיר הימי-ביניימית. למרות זאת העיר שוקמה ותעשיית המלח שלה המשיכה לפעול.
היסטוריה > שריפות

במהלך ההיסטוריה שלה, חוותה טראונשטיין לפחות שתי שריפות משמעותיות. ב-1704 העלו את העיר באש כוחות צבא אוסטריה במהלך מלחמת הירושה הספרדית ושרפה שנייה התחוללה ב-1851. עם זאת, לא תועד קיומה של "השרפה הראשונה" המוכרת לתושביה המקוריים של העיר ושעדיין לומדים עליה בבתי הספר עד היום. רק חפירות ארכאולוגיות מעידות על שרפה שהתחוללה בעיר לפני שנת 1400. מסמכים כתובים, בכל אופן, לא מתעדים את השרפה הזאת. תיעוד מצומצם ביותר קיים גם על השרפה של 1851. ב-1587 הוסדרה התארגנות של העיר להתמודדות עם שרפה בפעם הראשונה בתולדותיה.
בלילה שבין ה-25 באפריל וה-26 באפריל 1851 החריבה שרפה גדולה את העיר שוב. הסיבה לכך לא התגלתה מעולם. הלהבות התפשטו לכמעט 100 בתים, כולל בניין העירייה, בית המשפט המחוזי, המשרד הראשי של תעשיית המלח, הכנסייה וכמה שערים ומגדלים, להוציא המגדל העליון. כמו ב-1704 נבנתה העיר מחדש תוך כמה שנים. הועלתה ההשערה שהשרפה פרצה כהצתה של תושבי עיר סמוכה בשם האזלאך (Haslach) על רקע של סכסוך קרקעות. מאוחר יותר צצו שמועות שהשרפה פרצה עקב רשלנות של תושבים מקומיים. יחד עם זאת לא נתמכה השערה זו בעדויות מוצקות ולא נמצאו אשמים בפרוץ השרפה.
לאחר השרפה נותרו 700 מתושבי העיר ללא קורת גג, אך עד מהרה הוגשה להם עזרה. מקסימיליאן השני, מלך בוואריה ביקר בעיר למחרת השרפה, עודד את התושבים ותרם סכום כסף גדול. בזכות סיוע זה הצליחו תושבי העיר לבנות את העיר עד מהרה. כמו כן שוקמה כיכר העיר הימיביניימית.
היסטוריה > המאה ה-20

ב-1912 נפסקה פעולתה של תעשיית המלח בעיר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוסב מתקן ייצור המלך לשעבר כמחנה ששיכן מעל 1,000 אסירים ושבויים. לאחר המלחמה הכה המשבר הכלכלי של 1923 וכמו בערים אחרות, נפוץ בעיר השימוש בשטרות בערכים של מיליארדי מארקים עקב ההיפר-אינפלציה.
עם עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית ב-1933, החלה תקופה בה נאסרו מתנגדים פוליטיים ויהודים תושבי העיר. בנובמבר 1938 גורשו בכוח כל תושביה היהודים של טראונשטיין. התנגדות גלויה למשטר הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה מוגבלת. הכומר של העיר, יוזף שטלצה (Stelze), נאסר לזמן קצר ורופרט ברגר, איש מפלגת העם הבווארית וראש העיר הנבחר הראשון של טראונשטיין לאחר המלחמה, נאסר במחנה הריכוז דכאו. ב-1939 מנתה אוכלוסייתה של טראונשטיין כ-11,500 תושבים, מתוכם נהרגו במלחמה 523 תושבים ו-73 הוכרזו כנעדרים.
במהלך השלבים העיקריים של מלחמת העולם השנייה, הייתה טראונשטיין מטרה להפגזות האוויריות של האמריקנים במשך כמה פעמים. ב-11 בנובמבר 1944, ב-21 בינואר 1945, ב-18 באפריל 1945 וב-25 באפריל 1945. בחודש אפריל 1945 החריבו ההפגזות האוויריות חלק ניכר מאזור תחנת הרכבת, אירוע שבו נהרגו מעל 100 איש. זמן קצר לאחר מכן, ב-2 במאי, חלפה רכבת עם עצירים יהודים ממחנות הריכוז דרך טראונשטיין. ביום המחרת נורו 61 מעצירים אלה בסוברג (Surberg) הסמוכה ואנדרטה הניצבת שם היום מנציחה את האירוע. העיר נכנעה ללא קרב ב-3 במאי 1945.
במהלך המלחמה פעל בטראונשטיין מחנה משנה של מחנה הריכוז דכאו. לאחר המלחמה פעל במקום מחנה עקורים.
ערים תאומות

צרפת גאפ, צרפת
איטליה פינרולו (אנ'), איטליה
גרמניה ווסלינג (אנ'), גרמניה
אנגליה הייוורדס הית' (אנ'), אנגליה
סקוטלנד קינרוס (אנ'), סקוטלנד
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552813705171  GND: 4060755-0  LCCN: n82094767  MusicBrainz: 1bd75d72-8844-4b65-aec5-ede704bcb8be  NARA: 10044947  NKC: ge561926  VIAF: 145439869   WorldCat (עם VIAF): 145439869
יחס שוטף

יחס שוטף הוא מדד המשמש לייצוג נזילות פיננסית של תאגיד, חוסנו הפיננסי ויכולתו לפרוע את התחייבויותיו מתוך נכסיו השוטפים בטווח הקצר.
היחס השוטף מחושב על ידי חלוקת הנכסים השוטפים בהתחייבויות השוטפות.
קיימת משמעות שונה ליחס השוטף לכל חברה וזאת בהתאם לאופיה והמאפיינים של הנכסים וההתחייבויות השוטפות שלה. לכאורה יחס של 1 מעיד על איזון, אולם יחס כזה מהווה בדרך כלל יחס גבולי מדי, וקיימת בו סכנה שהמשאבים הנזילים אינם מספיקים לכיסוי תשלומים לטווח קצר. באופן כללי, חברות בעלות מלאי קטן שרוב מכירותיהן במזומן או לחלופין שכמעט ואין להן בעיות גבייה, יכולות לפעול עם הון חוזר נמוך מזה של חברות, שברכוש השוטף שלהן, יש מרכיב מלאי גבוה ואשר מוכרות את מוצריהן באשראי.
יחס שוטף של 2 נחשב סביר. לעיתים נדרשות חברות על ידי מלווים שלא לרדת מתחת ליחס שוטף מסוים.
עם זאת יחס גבוה מדי עלול להצביע על ניהול לא יעיל של ההון החוזר ועלול לנבוע מרמות מזומנים או מלאי גבוהות מהדרוש לתפעול השוטף של החברה.
ראו גם

הון חוזר
הערות שוליים

↑  John Tracy, Accounting For Dummies, page 287
יצחק הקר

| --- | --- |

 לידה:  1935? (בן 89 בערך) אוסטריה 
 השכלה:  ישיבת פוניבז'  ישיבת קול תורה 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה 
 
בחופה
הרב יצחק הקר (נולד בשנת ה'תרצ"ו, 1935) הוא ראש ישיבת גרודנא באר יעקב וחבר מועצת גדולי התורה. בעבר כיהן כראש ישיבת גרודנא אשדוד.
ביוגרפיה

נולד באוסטריה לבנימין הקר. בגיל חמש עלה לארץ יחד עם משפחתו שהשתכנה בפתח תקווה. בנערותו למד בישיבת קול תורה, שם זכה בפרס משרד הדתות לבני ישיבות מצטיינים לשנת תשי"ג. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת פוניבז'. נישא לגיטה מלכה, בתו של ראש הישיבה הרב שמואל רוזובסקי.
בשנת ה'תשכ"ז, נקרא לכהן כראש ישיבה בישיבת גרודנא שבאשדוד על ידי הרב יוסף שלמה כהנמן, לצד הרב דב צבי קרלנשטיין והרב צבי דרבקין אשר נתמנו על ידי הרב כהנמן עם פתיחת הישיבה בשנת ה'תשכ"ו (1966). בשנת ה'תש"ס התפלגה הישיבה והרב הקר עבר יחד עם הרב דרבקין ועמם קבוצה מתלמידי הישיבה לקריית ישמח משה שבגני תקווה, כאשר הם זוכים לחסותה הכלכלית של הנהלת ישיבת פוניבז'. בשנת ה'תשס"ה עברה הישיבה לבאר יעקב.
משפחתו

בנו הרב יוסף שלמה, משיב בישיבת גרודנא בבאר יעקב (חתנו של חיים וייס, מנכ"ל ישיבת איתרי לשעבר).
חתנו, הרב נחשון שילר (בנו של הרב נטע שילר, ראש ישיבת אור שמח) – ראש ישיבת אור שמואל בירושלים
חתנו, הרב אברהם יעקב קצלנבוגן – ר"מ בישיבת חברון גאולה בירושלים
חתנו, הרב ישראל רוטנברג – מראשי ישיבת דעת משה בירושלים, בנו של הרב ישעיהו פנחס רוטנברג, רב בית הכנסת הגר"א בבית וגן בירושלים
חתנו, הרב טוביה רוטברג – ר"מ בישיבת בית מאיר בבני ברק, בנו של הרב צבי רוטברג
ספריו

שיעורי הגר"י הקר – על סדר נזיקין. יצא לאור על ידי תלמידיו.
בית היין – שיעורים ושיחות. יצא לאור על ידי תלמידיו.
הערות שוליים

↑  משה ויסברג, אחרי עשור: אלו תשעת חברי ה'מועצת' החדשים של 'דגל התורה', באתר בחדרי חרדים, י"ח בכסלו תשפ"א
↑  טקס חלוקת פרסים לבני ישיבות נערך אתמול ע"י משרד הדתות, שערים, 16 בפברואר 1953.
| מועצת גדולי התורה של דגל התורה |
| --- | --- | --- |
מנהיג: 
| מנהיגים בעבר | הרב אלעזר מנחם מן שך • הרב יוסף שלום אלישיב (דה פקטו) • הרב אהרן יהודה ליב שטינמן • הרב חיים קניבסקי (דה פקטו) • הרב גרשון אדלשטיין |  |
| חברים בעבר | הרב ישכר דב רוקח • הרב נסים קרליץ • הרב אברהם יעקב זלזניק • הרב מיכל יהודה ליפקוביץ • הרב מרדכי מן • הרב צבי מרקוביץ • הרב חיים פינחס שיינברג • הרב זלמן רוטברג • הרב בנימין ביינוש פינקל • הרב אברהם פרבשטין • הרב נתן צבי פינקל • הרב נסים טולדנו • הרב ברוך רוזנברג • הרב יצחק שיינר • הרב דב יפה • הרב אריה פינקל • הרב ברוך מרדכי אזרחי • הרב ברוך ויסבקר |  |
| חברים בהווה | הרב מאיר צבי ברגמן • הרב ברוך דב פוברסקי • הרב יצחק זילברשטיין • הרב משה יהודה שלזינגר •  הרב משה הלל הירש • הרב דוד כהן • הרב אברהם יצחק קוק • הרב אביעזר פילץ • הרב צבי דרבקין • הרב יצחק הקר • הרב אריה לוי • הרב שרגא שטינמן • הרב אליעזר יהודה פינקל |  |
| חברים שפרשו מהמועצה | הרב שמואל אוירבך • הרב יהודה עדס • הרב משה שמואל שפירא |  |
| מזכירים | אפרים צמל • אברהם רובינשטיין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300745905171  VIAF: 297505604   WorldCat (עם VIAF): 297505604
יצחק השנירי

| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־70 של המאה ה־12 
 פטירה:  המאה ה־13 
 מקום מגורים:  פרובאנס 
 עיסוק:  פייטן
 
רבי יצחק השנירי היה פייטן יהודי בפרובאנס בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13. פיוטיו נקלטו בעיקר במחזורים כמנהג פרובאנס.
ביוגרפיה

נולד בשנות השבעים של המאה השתים-עשרה. התגורר בפרובאנס, ככל הנראה בבוקר ומאלוסן בשליש הראשון של המאה ה-13. מעט ידוע לנו על קורות חייו. רבי יהודה אלחריזי נפגש עמו בסביבות 1195. ביקר מספר פעמים בקטלוניה, פעם אחת מתוכן בברצלונה, כפי שניכר מאקרוסטיכון של אחד משיריו, שם שהה בביתו של הנשיא מכיר בן ששת. יש מהחוקרים שטענו כי היה חזן, על בסיס האקרוסטיכון ש"ץ שבסוף כמה משיריו אך יש מהם שפקפקו בסברה זו וטענו כי אלו ר"ת של 'שמרהו צורו'. ע"פ עדות אחת, נקבר בגירונה. גם אחיו ואביו של ר' יצחק היו בקיאים בחכמת הפיוט, כפי שמעיד אלחריזי.
שיריו

רבי יצחק כתב, ככל הידוע לנו, שירי קודש בלבד, על כל מועדי השנה היהודיים מלבד חנוכה. הסוגות בהם יצר: פיוטי יוצר, סליחות, רשויות, פיוטי נשמת, פיוטי קדושתא, הושענות, פיוטי עושה השלום, פיוט לפטירת משה רבנו, קינות לתשעה באב. על פיוטיו ניכרת ההשפעה הספרדית, וכן השפעות של מסורות פיוט עתיקות, כמו הפייטנות האיטלקית, הקדומה והפייטנות הפרובנסאלית הטרום ספרדית. כמו כן הושפע מפיוטיו של ר' זרחיה הלוי
רבי יצחק השנירי עשה שימוש רב בשיבוצים חידודיים – שיבוץ פסוקים בפיוט באופן המוציא אותם ממשמעם המקורית ומעניק להם משמעות חדשה. בפיוטיו, כמו גם בפיוטי ר' יהוסף האזובי, מופיעים שיבוצים כאלה כמעט בכל הקשר, גם בפיוטי סליחות ובתוכחות. זאת בניוד לפייטנים אחרים, שהשתמשו בהם רק בהקשרים קלילים.
לקריאה נוספת

בנימין בר-תקוה, פיוטי ר’ יצחק השנירי: יוצאים לאור ע“פ כת”י ודפוסים בצירוף מבוא, חילופי נוסח וביאורים. רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, 1996.
הערות שוליים

↑  "אני אל אלוהים אקרא". בר-תקוה, פיוטי עמ' 36.
↑  שד"ל, חרב המתהפכת, בתוך: חותם תוכנית, אמסטרדם 1865, עמ' 16 הערה פז. בר-תקוה, פיוטי, עמ' 38
↑  כ"י גינצבורג 166 דף 239 עמ' א, הובא אצל בר-תקוה, פיוטי, עמ' 37-38
↑  שער מו, מהד' קמינקא, וורשא ה'תרנ"ט, עמ' 351.
↑  כמו רבים מהפייטנים הספרדים, בנימין בר-תקוה, פיוטי ר' יצחק השנירי: יוצאים לאור ע"פ כת"י ודפוסים בצירוף מבוא, חילופי נוסח וביאורים. רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, 1996, עמ' 42
↑  בנימין בר-תקוה, פיוטי ר' יצחק השנירי, עמ' 42
↑  בנימין בר-תקוה, פיוטי ר' יצחק השנירי, עמ' 47
↑  שולמית אליצור, "השיבוץ החידודי: עלייתו וגלגוליו של השיבוץ המתואם והשיבוץ שונה ההוראה, למן הפיוט בארץ ישראל ועד מחברות עמנואל הרומי", בתוך: חביבה ישי (עורכת), שירת דבורה, באר שבע תשע"ט, עמ' 18–19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007517356405171
יאמאגטה (מחוז)

מחוז יאמאגטה (ביפנית: 山形県; בתעתיק לטיני: Yamagata-ken) הוא מחוז ביפן הנמצא בחבל טוהוקו שבאי הונשו. עיר הבירה של מחוז יאמאגטה היא יאמאגטה. אוכלוסייתו של המחוז כמיליון ומאה אלף בני אדם.
גאוגרפיה

מחוז יאמאגטה נמצא בדרום מערב חבל טוהוקו לחוף ים יפן. הוא גובל בדרום במחוזות ניאיגטה ופוקושימה, במזרח במחוז מיאגי ובצפון במחוז אקיטה. כל גבולותיו הם הרריים ומרבית האוכלוסייה מתרכזת במרכז המישורי.
גאוגרפיה > 13 הערים הגדולות במחוז הן (מספר תושבים)

היגאשין (46,138)
קמינויאמה (34,784)
מורהיאמה (27,380)
נאגאי (29,959)
נניו (34,405)
אובנזאווה (19,618)
סגה (43,233)
סאקאטה (116,883 תושבים. הסרט פרידות צולם בעיר)
שיניג'ו (39,535)
טנדו (63,483)
צורוקה (139,148 תושבים - העיר השנייה בגודלה במחוז)
יאמאגטה (255,304 תושבים - בירת המחוז והעיר הגדולה שלו)
יונזאווה (91,704)
גאוגרפיה > 8 הנפות

נפת אקומי
נפת היגאשימוראיאמה
נפת היגאשיאוקיטמה
נפת היגאשיטאגאווה
נפת קיטאמורהיאמה
נפת מוגאמי
נפת נישימורהיאמה
נפת נישיאוקיטמה
אקלים

האקלים במחוז יאמאגטה מאופיין בקיץ ארוך חם ולח ובחורף ארוך ומושלג. האביב והסתיו קצרים יבשים ושטופי שמש, האביב מתאפיין בקרירות והסתיו בחמימות. באזורים המיושבים הטמפרטורה כמעט ואינה יורדת מתחת ל-10°C- ובחודשים יולי אוגוסט בדרך כלל עולה מעל 30°C. בין החודשים אוגוסט ואוקטובר עוברים כשני טייפונים בשנה. בחורף יורד שלג בכמויות גבוהות בעיקר במקומות הגבוהים ולחוף ים יפן (סאקאטה) שלג מתון ובעיקר גשם. כמות השלג היורדת בשנה בהרים המרכזיים סביב הר גאסאן מגיעה ל-3000 ס"מ ולגובה של 8 מטר.
תמונות

פגודה גויונטו שבהר האגורו
מקדש יאמאדרה
פסטיבל הנגסה
גינזאן אונסן
יאמאגטה

ערך זה עוסק בעיר ביפן. אם התכוונתם למחוז בשם זה, ראו .
יאמאגטה (ביפנית: 山形市) היא עיר הבירה של מחוז יאמאגטה שבחבל טוהוקו שבצפון יפן. אוכלוסיית העיר מונה 252,632 תושבים, נכון לשנת 2015.
היסטוריה

האזור בו שוכנת העיר יאמאגטה היה בעבר בתחומי האן דווה. בתקופת אדו הייתה העיר בירת האן יאמאגטה, שהיה תחת שליטת שוגונות טוקוגאווה. העיר המודרנית נוסדה ב-1889, לאחר ביטול שיטת ההאן, והפכה לבירת מחוז יאמאגטה.
גאוגרפיה

העיר יאמאגטה שוכנת באזור ההררי שבדרום-מזרח מחוז יאמאגטה, ודרכה זורם נהר מוגאמי.
אקלים

ביאמאגטה שורר אקלים סובטרופי גשום הגובל באקלים יבשתי. חודשי החורף קרים ומושלגים, וחודשי הקיץ חמימים ולחים. המשקעים האטמוספיריים ביאמאגטה מרובים, בעיקר במחצית השנייה של השנה.
| אקלים ביאמאגטה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים ביאמאגטה> ינואר.3.1.-3.4.83.0 | אקלים ביאמאגטה> פברואר.4.0.-3.3.62.7 | אקלים ביאמאגטה> מרץ.8.4.-0.7.68.6 | אקלים ביאמאגטה> אפריל.16.2.4.5.68.4 | אקלים ביאמאגטה> מאי.22.0.10.1.75.4 | אקלים ביאמאגטה> יוני.25.4.15.2.110.5 | אקלים ביאמאגטה> יולי.28.4.19.4.157.0 | אקלים ביאמאגטה> אוגוסט.30.4.20.7.150.8 | אקלים ביאמאגטה> ספטמבר.25.2.16.2.127.2 | אקלים ביאמאגטה> אוקטובר.19.0.9.2.92.4 | אקלים ביאמאגטה> נובמבר.12.2.3.2.84.5 | אקלים ביאמאגטה> דצמבר.6.4.-0.7.82.7 | אקלים ביאמאגטה> שנה.17.2.7.53.1,163.2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: סוכנות המטאורלוגיה היפנית
ערים תאומות

ליאמאגטה יחסי ערים תאומות עם:
אוסטריה קיצביל, טירול, אוסטריה
אוסטרליה סוואן היל, ויקטוריה, אוסטרליה
הרפובליקה העממית של סין ג'ילין, ג'ילין, הרפובליקה העממית של סין
רוסיה אולן-אודה, בוריאטיה, רוסיה
ארצות הברית בולדר, קולורדו, ארצות הברית
איראן ח'ורמאבאד, לורסתאן, איראן
הערות שוליים

↑  נתוני אקלים של יאמאגטה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564510605171  CiNii: DA01137838  GND: 4234361-6  LCCN: n81133818  MusicBrainz: 6bdd321e-340f-479f-be47-f38b16958483  NDL: 00308665  NKC: ge937268  VIAF: 138389372   WorldCat (עם VIAF): 138389372
יצחק הצרפתי השני (פאס)

| --- | --- |
 לידה:  1611 
 פטירה:  1661 (בגיל 50 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1661 
 
רבי יצחק הצרפתי השני (ה'שע"א - 1611 - ה'תכ"א 1661) היה אב בית הדין וראש הישיבה של העיר פאס, דרשן, ומרבותיה החשובים. בנוסף, התמנה להיות "נגיד" העיר. נצר לשושלת רבנים חשובים בעיר.
קורות חייו

רבי יצחק נולד לאמו בת רבי יעקב אבן עטר ולאביו רבי וידאל בפאס. משפחתו מיוחסת לרבנו תם, רש"י, ודרכו לדוד המלך.
אביו, שעמד בראש בית הדין בעיר פאס, נפטר בילדותו, בעקבות זאת אימו פירנסה וגידלה אותו. משגדל נכנס ללמוד בישיבת רבי יצחק ששון. עד שנפטר רבו. כבר בתקופת בחרותו היה הולך ודורש ברבים. לימים, התמנה לדיין צעיר בבית דינו של רבי שאול שמואל סירירו, ראש החכמים בעיר פאס, יחד עם רבי סעדיה אבן דנאן (השלישי), (שנתמנה לאב בית הדין בשנת תט"ו 1655 לאחר שנפטר רבי שאול שמואל סירירו). ורבי אברהם חאגיז.
לשושלת משפחתו כפי שמצויה בידי המשפחה, ראו כאן
נגיד היהודים

בשנת ת"ב (1642) רבי יצחק עמד בראש הקהילה היהודית בפאס, ונבחר לנגיד עליהם גם על ידי קהילת המגורשים (שגורשו מספרד בשנת ה'רנ"ב) וגם על ידי קהילת התושבים ("המקומיים" שחיו בעיר גם קודם הגירוש). בתפקידו כ"נגיד" או בערבית "שייח' אל יהוד", עמד במסירות נפש בפני שליט פאס, להציל כל אחד מבני הקהילה, והיה אחראי על גביית המיסים, המוטלים על היהודים.
בשנת ת"י (1650) מולאי מוחמד שריף, מייסד שושלת העלאווין מתאפילאלת, יצא למלחמה נגד שליט העיר פאס, ובשנת תי"ג (1653) תפס את השלטון. כל שנות המלחמה, סבלה הקהילה היהודית מעול מיסי המלחמה הכבדים.
מתואר בספר "פאס וחכמיה": שבאותם הימים בהם הגיע המלך הנ"ל ממחוז תפילאלת בראש חודש תמוז, הביאו היהודים מנחה למלך ושאלוהו לשלום, וביקשו מהמלך למנות את הרב יצחק כ"נגיד". אך לאחר כשמונה ימים הגיע אחיו של שם טוב בן רמוך, לתפוס את הנגידות, וקנה את הנגידות מהמלך בארבעת אלפים אוקיות. בנוסף הלך גם לנשיא אחד שהיה ממקורבי המלך החדש, והיה אחד מהגורמים המשפיעים להבאת המלך לפאס ושיחד אותו בכסף מרובה. אולם רבי יצחק לא רצה לתת כלום למלך בשכר הנגידות. כאשר התמנה אחיו של טוב, או אז החלו מריבות וקטטות גדולות בקהילה, וכתיאור הספר: ”ומשעה שנעשה נגיד (שם טוב בן רמוך) לא שלונו ולא שקטנו ולא נחנו כל יום ויום קללתו מרובה מחברו והקהל בכלל והיחידים בפרט, והוטל עול על הקהל אשר לא יוכלו שאת”. לאחר מכן העניש המלך את רבי יצחק בקנס כבד של חמשת אלפים אוקיות. לאחר שראה רבי יצחק שהמלך מחפש להתנכל לו, אסף את כל רכושו מביתו והובילו באמצעות שני חמורים לכיוון העיר תטואן, והשאיר בביתו רק את ספרי התורה וספרי קודש. אך לפתע בדרך, פגשו אחד ממקורבי המלך, ששת ליבו שבכוונתו לברוח עם הרכוש, או אז כל רכושו הוחרם והכו את שני החמורים בפקודת המלך, ורבי יצחק ושני בניו נאסרו. (עד כאן המתואר). לבסוף נפדה בכופר גדול על ידי הקהילה, ושב לתפקידו כנגיד.
הרבצת התורה

רבי יצחק הצרפתי עמד בראשות הישיבה של תלמידי חכמים, והיה יושב ולומד עמם כל היום, אך הייתה לו גם 'חברה של לילה', בה היה יושב ולומד עם 'בעלי בתים', המתפנים ללימודם בלילה. בשבתות היה דורש, בפני קהל רב, כל שבת שלישית. את חידושי תורתו ודרשותיו, איגד לספר אחד, 'תולדות יצחק', שנמצא בכתב יד. הוא היה ידוע בגלל הדרשות והפירושים שלו.
היעב"ץ (רבי יעקב אבן צור) מזכיר אותו בספריו. בנו רבי וידאל השלישי ירש אותו כדיין.
רבי יצחק צרפתי נפטר בשנת תכ"א (1661). יום פטירתו אינו ידוע, אך נהוג לציינו אותו ביום ז' באדר, יום פטירת משה רבנו, משום ש"שכל נשמות חכמי ישראל כלולות במשה רבינו".
חיבוריו

תולדות יצחק - דרשות על פרשת השבוע ובמעגל השנה שנשא בבית הכנסת בפאס. בהקדמה לספר מובא שרבי יצחק לא היה הדרשן היחיד בעיר, ולכן הזדמן לו לדרוש פעם בשבועיים או בשלושה שבועות, וזו הסיבה למעשה שאין בספר, את הדרשות על כל פרשת השבוע, אלא על חלקם בלבד. נותרו חידושי תורה וביאורי מדרשים בכתבי יד שטרם ראו אור.
הערות שוליים

↑  ובערבית: "שייח אל יהוד", ראו ביטוי זה ב"דברי הימים" סספר פאס וחכמיה, לרבי שאול סירירו, חלק א', הוצאת רבי דוד עובדיה.
↑  עיין בפתיחה לספר של אביו, "דרך הקודש", "אדרת אליהו", לרבי אליהו הצרפתי, וכן בערך "משפחת הצרפתי".
↑  עיין בספר "פאס וחכמיה" בחלקו הראשון "דברי הימים" שנכתב על ידי רבי שאול סירירו, הוצאת הרב דוד עובדיה.
↑  ספר "פאס וחכמיה" עמוד 40
↑  עיין בספר "פאס וחכמיה" עמודים 40 - 39
↑  1,000 אוקיות
↑  תיאור זה מראה על מסירותו הרבה של רבי יצחק הנ"ל, לנגיד, שהרי בתקופת הדחתו בנגידותו של הנ"ל, שעשה זאת רק לשם השררה נתרועע המצב מיום ליום.
1 2 3  עיין ברבי יצחק הצרפתי, באתר "החכם היומי".
↑  ראו בספר "מלכי רבנן" למהר"י בן נאיים.
↑  ראו בספר מלכי רבנן (20), רבי יצחק הצרפתי, באתר "החכם היומי"
↑  העתיק רבות מתורתו הרב יהודה טולידאנו. ראו באתר הספרייה הלאומית, כ"י מכון בן צבי, ירושלים, ישראל Ms. 2783.
יאללה לך הביתה מוטי

"יאללה לך הביתה מוטי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור בפברואר 2001, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ, כסינגל מתוך האלבום, אשליות מתוקות.
זמן קצר לאחר יציאתו הגיע השיר אל המקום הראשון במצעד השבועי של רשת ג'.
רקע וכתיבה

השיר נכתב, הולחן והופק על ידי קובי אוז, שכתב והלחין עבורה להיטים כמו "תלך כפרה עלי", "תשתוק תשתוק" ו"אשליות מתוקות". בגרסה המקורית של השיר, "מוטי" היה "מותק". לבסוף, שרית חדד הרגישה ש-"יאללה לך הביתה מותק" זה וולגרי מדי ולכן המילים שונו.
בריאיון ליובל אברמוביץ', סיפרה חדד כי היא בכלל לא רצתה לשיר את השיר הזה ואת "תלך כפרה עליי". עם זאת, אבי גואטה שכנע אותה להקליטם.
הצלחה

כבר בצאתו, זכה השיר להצלחה ארצית כאשר נחת במקום השביעי במצעד השבועי של רשת ג'. בהמשך, כבש את פסגת המצעד. בסוף שנת 2001, נבחר השיר ל-"שיר השנה" של במצעד השנתי העברי של רשת ג', תוך שהפך לשירה הראשון והיחיד של חדד שהצליח לעשות זאת.
במצעד השנתי של גלי צה"ל דורג השיר במקום ה-15.
בשנת 2009 דורג השיר במקום ה-8 במצעד שירי שרית חדד שנערך ברשת ג'.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2001)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2001)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2001)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2001)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 15 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | מצעד שירי שרית חדד | 8 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ישראל | פברואר 2001 | תקליטור • הורדה דיגיטלית | אבי גואטה הפקות בע"מ |  |
יוניוניזם (אירלנד)

בריטניה הגדולה (בירוק), אירלנד (בתכלת) וצפון אירלנד (אלסטר) (בירוק כהה)
שלושה דגלי היוניוניסטים: יוניון ג'ק (דגל הממלכה המאוחדת), תחתיו דגל אלסטר, סמל יוניוניסטי מובהק ותחתיו דגל מסדר אורנג'
יוניוניזם (באנגלית: Unionism ולעיתים Ulster loyalism; אירית: náisiúnach, בהגייה אלסטרית: נֵייְשוּנָה) היא אידאולוגיה התומכת בשימור האיחוד הפוליטי בין צפון אירלנד, ובעבר כל אירלנד, לבריטניה הגדולה. מאז חקיקת חוק האיחוד של 1800, בו הוחלף האיחוד הפרסונלי של אירלנד עם בריטניה באיחוד מלא ונוצרה הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, נתפש היוניוניזם כעמידה על שימור הסדר זה. לאחר האמנה האנגלו-אירית ב-1921, שפיצלה את האי האירי בין צפון אירלנד הבריטית ומדינת אירלנד החופשית, התייחס המושג רק לדרישה לשמר את הצפון כחלק מן הממלכה, ולפעמים אף מייחדים לכך את השם "יוניוניזם אלסטרי", כשם החבל הצפוני. בעוד היוניוניזם בצפון אירלנד הוא סוגיה פוליטית וחברתית מרכזית, היוניוניזם באירלנד העצמאית כמעט ולא קיים. יוניוניסטים, במיוחד הקיצונים והדוגלים בטרור, נקראים לעיתים גם לויאליסטים ("נאמנים"). לאחיזה ביוניוניזם יש מתאם כמעט מלא עם מוצא אתני אנגלו-סקוטי והשתייכות לכנסייה הפרוטסטנטית, כשם שהלאומיות האירית הרפובליקנית (Republican Nationalism) המנוגדת מקושרת למוצא גאלו-קלטי ולקתוליות, אם כי קיימים גם יוצאי-דופן.
סמלים

הן הרפובליקאים והן היוניוניסטים משתמשים בשפת סמלים עשירה. הסמלים משולבים בסמלים רשמיים של ארגונים, מוסדות ואתרים ומופיעים כגרפיטי בעיקר בצפון אירלנד. בקיאים בשפת הסמלים יכולים לאבחן את רמת הקיצוניות של הארגון או האתר המציג את הסמל.
סמלי היוניוניזם מצביעים על נאמנות לבריטניה ולכתר הבריטי ומדגישים מוסדות מלוכניים. הכתר הוא סמל יוניוניסטי מובהק ומשולב ברבים מסמלי הארגונים היוניוניסטים. הריבון של מסדר האבירות האירי, מסדר פטריק הקדוש הוא מלך (או מלכת) אנגליה. הם מניפים את דגל היוניון ג'ק הבריטי ולצידו את "דגל אלסטר", הכולל את סמל "היד האדומה של אלסטר". בערי צפון אירלנד התגבש סימול טריטוריאלי של שכונות פרוטסטנטיות על ידי סימול אבני הסף של המדרכה בצבעי אדום-לבן-כחול (צבעי הדגל הבריטי) ושכונות קתוליות על ידי צבעי דגל אירלנד, ירוק-לבן-כתום.
הצבע הכתום, המופיע בסמלים יוניוניסטים רבים, קשור למסדר אורנג' על שם ויליאם מאוראנז', מלך פרוטסטנטי שנלחם נגד ג'יימס השני הקתולי ומאזכר קבוצת לוחמים אירים-פרוטסטנטים שסייעו לו בקרב בוין ב-12 ביולי 1690 (המספר 1690 משתמש אף הוא כסמל יוניוניסטי וב-12 ביולי מתקיימות תהלוכות יוניוניסטיות). עם היווסדו בשנת 1796 היה המסדר, שנועד להגן על דרך החיים הפרוטסטנטית באירלנד, המסגרת הראשונה להתאגדות יוניוניסטית. הצבע הכתום נוכח גם בדגל אירלנד, שם הוא מסמל פיוס בין אירלנד העצמאית לבין הצפון הפרוטסטנטי.
לבוש יוניוניסטי בהתכנסויות רשמיות יכלול כובע באולר (Bowler hat), כפפות לבנות וסרט כתום עם או ללא השנה 1690.
סמל יוניוניסטי יוצא דופן הוא מגן דוד, שיש המייחסים[דרוש מקור] לו סימול מלוכני כקשר לבית דוד ויש הרואים[דרוש מקור] בששת קצוותיו סמל לששת מחוזות צפון אירלנד. הסמל הקיצוני ביותר של הלויאליסטים הוא אגרף אדום מוקף גדר תיל, הסמל מוחה נגד הממסר הבריטי האוסר פעילים לויאליסטים שכל פשעם הוא נאמנות חסרת-פשרות לכתר ומהווה את סמל אגודת הסיוע לאסירים יוניוניסטים.
צלב פטריק הקדוש המסמל את פטריק הקדוש, הקדוש הפטרון של אירלנד.