stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בן-ציון זטלר
ביוגרפיה > מאורעות תרפ"א

ימים אחדים לפני פרוץ מאורעות 1921, כאשר סיים בן ציון זטלר שוב להקים את ביתו בכפר סבא, הביא את אשתו ובניו לראות את מעשה ידיו. אולם הם לא הספיקו להתגורר בבית, שכן כשחזרו לפתח תקווה, התברר להם, שפרצו מאורעות הדמים בין הערבים ליהודים (1 במאי 1921). המאורעות החלו ביפו ובתל אביב והתפשטו גם לפתח תקווה ולסביבה. שוב נחרבו הבתים בכפר סבא. לאחר כחצי שנה שבו מתיישבי כפר סבא לעירם, ובן-ציון ביניהם, והקימו את הבתים בפעם השלישית. בעמל רב, רחוקים מן המשפחות, שנשארו בפתח תקווה, המשיכו הגברים לעבוד ולבנות.
ביוגרפיה > ילדיו

לבן-ציון ולחנה היו ארבעה ילדים: בתם רבקה- שהייתה בתם הבכורה והילדה הראשונה, שנולדה בעיר כפר סבא, בנם יהושע זטלר שהיה מפקד לח"י בירושלים, בנם אפרים- שנפל בעת מילוי תפקידו ובת הזקונים מרים- שהייתה ממקימי קיבוץ סער.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

בן-ציון זטלר היה ידוע במרצו הרב, ואף בגיל 80 נהג לנסוע בעגלתו, ולעבוד בפרדסו מבוקר עד ערב. בשנת 1971 מכר את הפרדס בתקווה, שהקונים ממנו ימשיכו לעבדו ולטפחו. המציאות הייתה שונה. הפרדס נעקר, ובן-ציון התקשה להתמודד עם מראה השטח הנטוש, שבו העצים, שטופחו וגודלו על ידיו במשך שנים רבות, נעקרו.
בן-ציון זטלר נפטר בכ"ה באדר תשל"ב, והובא לקבורה בבית העלמין הצבאי בכפר סבא ביום כ"ו באדר תשל"ב, בקרבת בנו אפרים.
לקריאה נוספת

שלמה אנגל, כפר סבא, 70 שנה לייסוד כפר סבא (תרס"ג - 1903) 80 שנה לגאולת אדמתה, הוצאת עיריית כפר סבא, תשל"ג - 1973.
דב בן ר' לחמן סקיבין, זכרונות איש כפר סבא- ייסוד כפר סבא וקורותיה, הוצאת "מסדה", תש"ז.
הערות שוליים

1 2  שלמה אנגל, 70 שנה לייסוד כפר סבא, הוצאת כפר סבא, 1973
1 2 3  בן-ציון זטלר, אחד מארבעת ראשוני כפר סבא, באתר lib.ks.cet.ac.il
1 2  דב בן ר' לחמן סקיבין, זכרונות איש כפר-סבא, הוצאת "מסדה", תש"ז
פרויקט MKUltra

מסמכים מסווגים של פרויקט MKULTRA
פרויקט MKULTRA או MK-ULTRA היה שם קוד למחקר סודי של ה-CIA, שנערך בניגוד לחוק וכלל ניסויים בבני אדם. המחקר החל באופן רשמי בשנות ה-50 של המאה ה-20, והנסיינים בו היו אזרחים אמריקאים וקנדים. חלק מהמדענים שהשתתפו בפרויקט היו מדענים נאצים שקיבלו חסות מארצות הברית במסגרת מבצע פייפרקליפ.
מתוך העדויות שפורסמו עולה כי בפרויקט MKULTRA נעשו ניסיונות להשפיע על מצבים נפשיים של הפרט ולשנות את תפקוד המוח, בין השאר באמצעות תרופות וכימיקלים אחרים, חסך חושי, בידוד, התעללות מילולית ומינית.
הפרויקט הובא לראשונה לידיעת הציבור הרחב בשנת 1975 על ידי הקונגרס של ארצות הברית, דרך חקירות מטעם ועדת צ'רץ' ועל ידי ועדה נשיאותית הידועה בשם ועדת רוקפלר. מנהל ה-CIA באותה עת, ריצ'רד הלמס, פקד להשמיד את כל הקבצים של פרויקט MKULTRA בשנת 1973; ועדת צ'רץ' וועדת רוקפלר הסתמכו על עדותם בשבועה של המשתתפים ועל מספר קטן יחסית של מסמכים אשר שרדו.
בשנת 1977 הותרו לפרסום, במסגרת חוק חופש המידע (אנ'), כ-20,000 מסמכים הנוגעים לפרויקט, דבר שהוביל לסדרת דיונים בסנאט של ארצות הברית.
מטרות הפרויקט

סוכנות ה-CIA השקיעה מיליוני דולרים במחקרים הבוחנים שיטות של השפעה ושליטה על הנפש, ועל שיפור היכולת שלהם לחלץ מידע. אלפרד מקוי טען כי ה-CIA ניסה למקד את התקשורת והציבור בכל מיני תוכניות "מגוחכות", כך שהציבור לא יראה את המטרה העיקרית של המחקר, והיא לפתח שיטות יעילות של עינויים בחקירה.
הניסויים > תרופות וחומרים כימיים > LSD

בתחילת הפרויקט המחקרים התמקדו ב-LSD, שגם לאחר מכן היווה נושא מרכזי במחקרים רבים של הפרויקט. הניסויים כללו מתן LSD לעובדי ה-CIA, אנשי צבא, רופאים, סוכני ממשלה אחרים, עובדות מין, מתמודדי נפש, ואנשי הציבור הרחב, זאת על מנת ללמוד את ההשפעות של הסם. נתינת ה-LSD נעשתה ברוב המקרים ללא ידיעתו או הסכמתו של הנבדק.
גיוס הנסיינים היה בלתי חוקי לעיתים קרובות, אף על פי שהשימוש ב-LSD בארצות הברית היה מותר עד 6 באוקטובר 1966. במבצע מידנייט קליימקס (Operation Midnight Climax) ה-CIA ארגן מספר בתי בושת בסן פרנסיסקו על מנת לנצל גברים שיהיו נבוכים מידי בשביל לספר על האירועים. הגברים סוממו ב-LSD, והפגישות צולמו ומאוחר יותר נצפו ונלמדו. השתתפותם של חלק מהנבדקים הייתה בהסכמה, ובמקרים אלו הניסויים היו אף קיצוניים הרבה יותר. באחד המקרים מתנדבים קיבלו LSD במשך 77 ימים רצופים.
הניסויים ב-LSD הופסקו בסופו של דבר.
הניסויים > תרופות וחומרים כימיים > חומרים נוספים

נחקרו גם תרופות כמו ברביטורט (תרופה מרדימה) ואמפטמין (תרופה ממריצה). הזרימו דרך עירוי ברביטורט לזרוע אחת וכאשר האדם החל להירדם הזרימו לו לזרוע השנייה אמפטמין, מה שגרם לנבדק לדבר באופן בלתי מובן, אך עם זאת ניתן היה לשאול אותו שאלות ומדי פעם לקבל תשובות שימושיות.
בניסויים אחרים בדקו חומרים כמו הרואין, מורפיום, מריחואנה, מסקלין, פסילוציבין ואלכוהול.
הניסויים > היפנוזה

היפנוזה נחקרה במסגרת הפרויקט בשנות ה-50 המוקדמות. מטרות ניסויים אלו כללו: יצירת חרדות הנגרמות מהפנוט, הגדלת היכולת ללמוד ולזכור חומר כתוב מורכב באמצעות היפנוט, למידת היפנוזה ובדיקות פוליגרף, הגדלת היכולת להתבונן ולהיזכר בסדרים מורכבים של אובייקטים פיזיים באמצעות היפנוזה, למידה של שינויים באישיות הרגישים להיפנוזה. ניסויים שכללו שימוש בסמים שונים, שולבו עם היפנוזה ועודדו דעיכה או הגברה של אמנזיה. באחד מניסויי ההיפנוזה ביקשו מנבדקת לנסות להעיר נבדקת מהופנטת אחרת, ולהרוג אותה אם תיכשל בכך. הנבדקת לא הצליחה להעיר את עמיתתה ולכן ירתה בה באקדח כפי שנתבקשה. לצורך הניסוי היו באקדח כדורי סרק.
הניסויים > היפנוזה > הניסויים בקנדה

הניסויים הגיעו לקנדה כאשר ה-CIA גייס את הפסיכיאטר הסקוטי יואן קמרון, שהיה זה שיצר את המושג "Psychic driving". בקמרון נתלתה התקווה למצוא מרפא לסכיזופרניה על ידי מחיקת הזיכרונות הקיימים ו"אתחול מחדש" של הנפש. הוא ביצע את הניסויים במונטריאול, במכון ע"ש אלן ממוריאל של אוניברסיטת מקגיל. קמרון השתמש ב-LSD ובתרופות שיתוק שונות ובטיפולים בנזעי חשמל. ניסויו הצליחו, בין השאר, לגרום לתרדמת של הנבדקים על ידי שימוש בסמים שונים, למשך תקופה של כמה שבועות (עד שלושה חודשים במקרה אחד), תוך השמעה חוזרת של מסר מוקלט של רעש מסוים או הצהרה פשוטה. ניסויים אלו נעשו בדרך כלל על חולים שהתאשפזו בעקבות בעיות שוליות כגון דיכאון או חרדה לאחר לידה. הניסויים גרמו לנזק לטווח ארוך: אי שליטה על הנסיינים, אמנזיה, רבים מהם שכחו כיצד לדבר, או מי היו הוריהם או חשבו שהחוקרים הם הוריהם.
נעמי קליין כותבת בספרה "דוקטרינת ההלם" כי המחקר של קמרון למעשה לא עסק בשליטה על הנפש או בשטיפת מוח, אלא לתכנון "מערכת מבוססת מדעית לחילוץ מידע ממקורות עמידים" במילים אחרות, יצירת שיטת חקירת עצורים מדעית.
שלמה קניבסקי

| --- | --- |

הרב שלמה קניבסקי עם אביו הרב חיים קניבסקי
 לידה:  1960 (בן 64 בערך) אלול ה'תש"ך בני ברק, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבות קריית מלך ותפארת ציון בבני ברק. ונשיא קופת העיר.
 רבותיו:  הרבנים חיים קנייבסקי (אביו), אלעזר מנחם מן שך, שמואל רוזובסקי ודוד פוברסקי
 
הרב שלמה קניבסקי עם סבו הרב יוסף שלום אלישיב
הרב שלמה קַנִיֶּבְסְקִי (נולד באלול ה'תש"ך, 1960) הוא רב חרדי-ליטאי העומד בראשות הישיבות קריית מלך ותפארת ציון בבני ברק.  מאז פטירת אביו הוא כתובת לפונים לעצה וברכה בתחומים שונים.
ביוגרפיה

הרב קניבסקי הוא בנם האמצעי של הרב חיים קניבסקי ובת שבע, ונכדם של הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלער) והרב יוסף שלום אלישיב. הוא ערך לדפוס חלק מכתבי סבו הרב קניבסקי.
למד בתלמוד תורה תשב"ר בבני ברק, ישיבת פוניבז' לצעירים, וישיבת פוניבז' הגבוהה בה היה מקורב[דרוש מקור] לראשי הישיבה הרבנים אלעזר מנחם מן שך, שמואל רוזובסקי ודוד פוברסקי. ביום בר המצווה שלו סיים עם אביו את התלמוד בבלי. הסיום נערך בבית סבו הסטייפלר.
נשא את ציפורה, בתו של הרב מאיר הוניגסברג ולהם 18 ילדים.
לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש. כמו כן התגורר מספר שנים במושבה זכרון יעקב. בצעירותו מינהו הרב יעקב שניידמן (סב אשתו) מייסד וראש ישיבת תפארת ציון, לכהן כרב בית כנסת תפארת ציון, שבבני ברק.
בשנת ה'תשנ"ז לאחר פטירת הרב שניידמן, מונה לראש ישיבת תפארת ציון לצעירים בבני ברק. מינויו הפיח רוח חיים בישיבה שמנתה אז כעשרים בחורים. כיום היא מונה כ-100 תלמידים. בשנת ה'תש"ס הקים את הישיבה הגדולה קריית מלך. בישיבה כ-300 תלמידים וכן כולל שבו כעשר אברכים.
שיטותיו

הרב קניבסקי הנהיג בישיבה דרך לימוד ייחודית. בשעות הבוקר והערב נלמדת הסוגיה בעיון מקיף, ובשעות אחר הצהריים נלמדת המסכת בלימוד בקיאות בהספק גדול, כך שכל מסכת נלמדת כולה.
הוא מדגיש את הצורך במשמעת עצמית של הבחורים, וכן את חיוב התפילות במסגרת הישיבה.
ספרים שהוציא לאור

נפשי חמדה - פרקי הדרכה שיחות ומאמרים לבן הישיבה בדורנו, תשפ"א
מלכות שבא - על התורה, תשרי תשע"ה (מופיע במאגר אוצר החכמה)
שיח שלמה - על הש"ס, חשון תשע"ה (מופיע במאגר אוצר החכמה)
גליונות קהילות יעקב. (הערות שכתב סבו הרב קניבסקי על הש"ס).
כתבי קהילות יעקב החדשים 6 חלקים, כתבים של סבו יעקב ישראל קניבסקי על הש"ס. הרב שלמה ערך אותם ותיקן במשך קרוב ל-15 שנה.
קצות החושן עם הגהות קהילות יעקב
תלמידיו בישיבת "קריית מלך" הוציאו שתי חוברות של שיעורים ושיחות שנשא בישיבה:
קונטרס שמחת לב - לרגל חתונת בנו, שבט תשס"ז
באהלי צדיקים - לרגל חתונת בנו, טבת תשס"ו
הערות שוליים

↑  מקור לכך ניתן למצוא בספר שהוציאו ארגון דרשו ה' ועוזו שבו מובא הסיפור הזה במדור הישיבות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313625805171  ISNI: 0000 0000 2948 7247  LCCN: n92054450  VIAF: 60739099   WorldCat (עם VIAF): 60739099
יצחק אפשטיין (רב)

| --- | --- |

הרב יצחק אפשטיין
 לידה:  ו' באב תרע"ב רוסיה
 פטירה:  כ"ב בשבט תשכ"ה (בגיל 52)
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 רבותיו:  הרב איסר זלמן מלצר, הרב אהרן קוטלר והרב שך
 צאצאים:  חיים אפשטיין 
 
הרב יצחק הלוי אפשטיין (ו' באב תרע"ב, 20 ביולי 1912 – כ"ב בשבט תשכ"ה, 25 בינואר 1965) היה דיין בבית דין הרבני בתל אביב, ממקימי הרבנות הצבאית ומעורכי האנציקלופדיה התלמודית.
תולדותיו

נולד ברוסיה. למד בישיבת קלצק אצל הרב אהרן קוטלר והרב שך. בשנת תרצ"ה עלה לארץ ישראל בעצת הרב קוטלר כדי ללמוד תורה אצל חותנו הרב איסר זלמן מלצר בירושלים. למד בישיבת חברון בירושלים.
בתחילת שנות ה-40 נישא לתמה, בתו של נח אימרמן, תלמיד ישיבת סלבודקה (שם למד בחברותא עם הרב שך) ולאחר מכן תלמיד ישיבת חברון, מהרוגי מאורעות תרפ"ט בחברון. אפשטיין התקרב לרב מלצר ועם הזמן נהיה נאמן ביתו ומקבוצת תלמידיו הקרובים, ואף סייע לו בעריכת ספרו אבן האזל. בח' בטבת תש"א (1941) נשלח על ידי הרב מלצר לקבל את פני הרב שך ומשפחתו עם עלותם ארצה, בגבול בראש הנקרה. בשנים ה'תש"ז–ה'תש"ח כיהן כרב ופוסק למתיישבי כפר עציון, בתחילה באופן לא רשמי ובהמשך כמינוי רשמי. בתקופה זו התגורר בירושלים ונסע להעביר שיעורים בכפר מספר פעמים בשבוע.
לאחר קום המדינה היה ממקימי הרבנות הצבאית שימש כרב צבאי והגיע עד לדרגת סגן-אלוף. בשנת תשט"ז (1956) מונה לדין בתל אביב. היה מעורכי האנציקלופדיה התלמודית, וכן סדרת אוצר הפוסקים. כן היה מעורכי כתביו של הרב הרצוג.
התגורר בשכונת גבעת רוקח בבני ברק, והיה מקורב לרב שך. נפטר בשנת 1965, ונקבר בהר המנוחות, בסמיכות לקברו של רבו הרב מלצר. את חלקת הקבר רכש הרב שך לעצמו, ולאחר פטירת הרב אפשטיין נידב אותה לצורך קבורתו. בזמן מחלתו ולאחר פטירתו, לאורך תקופה ארוכה, נהג הרב שך לבקר בקביעות מדי שבת את אלמנתו וילדיה בביתם.
צאצאיו

בניו: יואל - חתנו של הרב גרשון אריאלי (בנו של הרב יצחק אריאלי); הרב נח - ראש כולל בירושלים; חיים אפשטין - יו"ר מפלגת בני תורה וסגן ראש עיריית ירושלים; והרב איסר זלמן – לשעבר ר"מ בישיבת ההסדר קריית שמונה. בנותיו: נחמה – אשת הפיזיקאי פרופסור יעקב גרינהויז; ורבקה – אשת הרב נחום נריה.
הערות שוליים

↑  ארכיון כפר עציון בספרייה הלאומית.
↑  הודעה על מינוי דיינים, ילקוט הפרסומים תשט"ז, עמ' 849; כתבי מינוי לדיינים בבתי-הדין הרבניים (העתקים), באתר ארכיון המדינה, עמ' 32
↑  מסיבה חגיגית להופעת הספר "היכל יצחק" להגרי"א הרצוג זצ"ל, הצופה, 13 בדצמבר 1960, עמ' 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308855205171  ISNI: 0000 0003 7535 771X  LCCN: nr93003807  VIAF: 251920115   WorldCat (עם VIAF): 251920115
בג"ץ נח - ההתאחדות הישראלית של הארגונים להגנת בע"ח נגד היועץ המשפטי לממשלה

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  11 באוגוסט 2003
 מראה מקום:  פ"ד כרך נ"ז, חלק שישי, עמ' 212–265
 החלטה
 התקנות המסדירות פיטום אווזים לשם ייצור כבד אווז עומדות בניגוד לחוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), התשנ"ד–1994; פרקטיקת פיטום מלאכותי של אווזים היא התעללות אסורה. יצאה התראת בטלות על תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (הלעטת אווזים), תשס"א–2001.
 חברי המותב
 חברי המותב:  טובה שטרסברג-כהן, אליעזר ריבלין ואשר גרוניס
 
בפסק דין בג"ץ 9232/01 "נח" ההתאחדות הישראלית של הארגונים להגנת בעלי חיים נגד היועץ המשפטי לממשלה ואחרים, נקבע על ידי בית המשפט הגבוה לצדק בשנת 2003 כי פיטום אווזים אסור בישראל.
רקע

פיטום אווזים הוא הליך חקלאי שמטרתו ייצור כבד מוגדל ושומני, שממנו מכינים את המאכל המכונה כבד אווז. הליך הפיטום מתחיל כאשר האווז מגיע למשקל של כ־4 ק"ג, וגילו 8–10 שבועות. במהלך הפיטום ניתן המזון לאווז בצורה כפויה, באמצעות הכנסת צינור לוושט, דחיסה בלחץ של מזון עשיר באנרגיה דרך הצינור, פעולה זו מבוצעת כמה פעמים ביום, כדי להביא לכך שהכבד יהיה שומני במיוחד. כמות המזון הניתנת באופן כפוי עולה בהרבה על הכמות הנדרשת לקיומו הרגיל של האווז. תקופת הפיטום נמשכת מספר שבועות, עד שהכבד מגיע לגודל האופטימלי. בשלב הסופי ממדיו של הכבד עולים במספר מונים על גודלו הטבעי. בשלבי הפיטום ניזון האווז אך ורק בצורה הכפויה, שתיית מים מתבצעת בדרך הטבעית. תהליך הפיטום פוגע אף בכושר התנועה וביציבות של האווזים, התהליך הוא פוגעני, פולשני וגורם לסבל.
בישראל פעלו בענף גידול האווזים כמאה משקים משפחתיים, ארבעים וחמישה מהם עסקו בפיטום עצמו וכל השאר ברבייה של האווזים. מדי שנה יוצרו בישראל מעל חמש מאות טון של כבד אווז לצריכה מקומית ולייצוא. המחזור השנתי של הענף הסתכם בעשרות מיליוני שקלים. נוסף על העוסקים בגידול היו מערכות נלוות של נותני שירותים, מכאן נובע שפרנסתן של מאות משפחות היו תלויות בענף חקלאי זה. הענף פעל בישראל כארבעים שנה. המגדלים השקיעו סכומי כסף גדולים בפיתוח ענף הפיטום. חלק מן ההשקעה מומן על ידי משרד החקלאות שתמך ועודד את פיתוחו של הענף.
קיימות פרקטיקות חקלאיות אחרות המעוררות שאלות דומות למשל גידול עגלים ("עגל חלב"), גידול תרנגולות מטילות ביצים, גידול תרנגולות למאכל, גידול בקר לחלב.
מטרת התקנות שהותקנו על ידי שר החקלאות היא למנוע סבל מהאווזים בתהליך הפיטום לשם ייצור כבד אווז.
חוק צער בעלי חיים אוסר על התעללות והתאכזרות של אדם כלפי בעל חיים בכל דרך.
העובדות בבסיס פסק הדין > הליכים קודמים

"נח" ההתאחדות הישראלית של הארגונים להגנת בע"ח היא ארגון הגג של הארגונים להגנה על בעלי החיים בישראל. עמותת "נח" הגישה עתירה קודמת בשנת 1999 וביקשה מבית המשפט לצוות על שר החקלאות להתקין תקנות, מכוח סמכותו לפי חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), לאסור הזנה כפויה של אווזים. בעת שהעתירה הייתה תלויה בבית משפט הותקנו התקנות על ידי שר החקלאות, משכך, חזרה בה עמותת "נח" מעתירתה הקודמת על מנת להגיש עתירה חדשה, היא העתירה הנוכחית.
העובדות בבסיס פסק הדין > טענות הצדדים

עמותת "נח" ההתאחדות הישראלית של הארגונים להגנת בע"ח: מבקשת כי סעיף 2(א) לחוק צער בעלי חיים הקובע איסור כללי שלפיו "לא יענה אדם בעל חיים, לא יתאכזר אליו ולא יתעלל בו בדרך כלשהי" על כן הפרקטיקה של הזנה כפויה או הלעטה (פיטום) אווזים לשם ייצור כבד אווז היא בניגוד לחוק, והתקנות המתירות פרקטיקה חקלאית שאיננה מתיישבת עם הוראותיו של החוק בטלות. ההסדר שבתקנות אינו מעשי, אינו ניתן לאכיפה, ובפועל אינו נאכף.
היועץ המשפטי לממשלה, שר החקלאות, המועצה לענף הלול, החקלאים העוסקים בפיטום אווזים טענו כי:
1. הפרקטיקה של פיטום האווזים אינה בניגוד לחוק ועל כן אין לאסור אותה.
2. היה ותתקבל העתירה יביא הדבר לחיסולו של הענף החקלאי פיטום אווזים כולו.
3. פרקטיקת פיטום האווזים אינה מהווה התאכזרות לבעלי חיים והיא תואמת את הפרקטיקה הנהוגה במועצת אירופה והאיחוד האירופי.
4. מטרתן של התקנות – לצמצם את סבלם של האווזים במהלך פיטומם.
5. אין מקום שבית המשפט הגבוה לצדק יתערב בעניין זה.
העובדות בבסיס פסק הדין > הכרעת בית המשפט

העתירה נתקבלה ברוב דעות נגד דעתו של השופט אשר גרוניס. ההחלטה בדבר בטלות תקנות צער בעלי חיים, תשס"א–2001 הושעתה והפכה מוחלטת שנים מאוחר יותר. נקבע כי הוראות התקנות לעניין הליך פיטום האווזים בטלות, וכי הפרקטיקה של הלעטת האווזים על פי התקנות אסורה.
העובדות בבסיס פסק הדין > הכרעת בית המשפט > השופט א' גרוניס בדעת מיעוט

השופט גרוניס אינו מקבל את הטענה שפיטום אווזים הוא עינוי, התאכזרות או התעללות, בניגוד לסעיף 2(א) לחוק ואלו טיעוניו:
תהליך הפיטום אומנם גורם סבל לאווזים, אך קיים יחס ראוי בין האמצעי שהוא ההזנה הכפויה ובין התכלית שהיא ייצור מזון לאדם, ואפילו שמדובר במעדן גסטרונומי ולא במזון רגיל.
בעת חקיקת החוק היה ידוע על ענף פיטום אווזים ובכל זאת לא נקבעה הוראה ספציפית אשר אסרה אותו, לא הגיוני להפוך ענף חקלאי שלם לבלתי חוקי בקבלת העתירה.
אי אפשר לקבל שההוראה הכללית בסעיף 2(א) לחוק, האוסרת התעללות בבעלי חיים, כוללת גם איסור על פיטום אווזים כאשר אין בה הוראת מעבר, משום שאותם חקלאים יאלצו להתאים עצמם לדרישה החדשה או למצוא עיסוק אחר לפרנסתם על כן חייבת להיות תקופת מעבר.
החוק קובע מפורשות כי על שר החקלאות להתקין תקנות בהתאם לצורכי החקלאות. בין צורכי החקלאות נמנים האינטרסים של החקלאים והאינטרסים של כלל הציבור בייצור מזון.
יש מספר רב של פרקטיקות דומות בתעשיית המזון מהחי, ואין זה הוגן שנאסור רק על הפרקטיקה הזו בעוד השאר ימשיכו להתקיים
מטיעוניו אלה הסיק השופט כי הפרקטיקה של פיטום האווזים חוקית ויש לדחות את העתירה, והוא אינו מצטרף לדעת חבריו השופטים.
בעקבות פסק הדין

בעקבות ביטול התקנות ואיסור הפרקטיקה של פיטום אווזים נסגר הענף החקלאי לייצור כבד אווז בישראל. בתקופת המעבר היה על המחוקק לבחון מחדש את הנושא על כל היבטיו בטרם ייכנס הביטול לתוקפו.
בשנת 2008 פסק בית משפט השלום בחיפה גזר דין ראשון בישראל בעבירה פלילית על חוק צער בעלי חיים בשל פיטום אווזים.
בשנת 2013 אושר בקריאה טרומית בכנסת כי יאסר סחר בכבד שומני של אווזים שעברו פיטום והכוונה להרחיב לא רק את האיסור בפיטום אלה גם את המסחר והיבוא של כבד אווז אף אם פוטם מחוץ לישראל.
ראו גם

חקלאות תעשייתית
צער בעלי חיים (יהדות)
זכויות בעלי חיים
התנועה לזכויות בעלי חיים
צער בעלי חיים (עמותות)
לקריאה נוספת

גיל יוחננוף, דיני בעלי חיים, שריגים־ליאון: נבו הוצאה לאור, 2009
יעל שמש, חמלה כלפי בעלי חיים בספרות חז"ל ובפרשנות המסורתית, עיוני מקרא ופרשנות ח', תשס"ח, עמ' 677–699 (מידע בקטלוג רמב"י)
טמפל גרנדין וקתרין ג'ונסון, השפה הסודית של בעלי-החיים, תרגום: מרים שפס, אריה ניר הוצאה לאור, 2006
הערות שוליים

↑  בג"ץ 9232/01 "נח" ההתאחדות הישראלית של הארגונים להגנת בעלי חיים נגד היועץ המשפטי לממשלה ואחרים
↑  בג"ץ 9232/01, פסקה 2 לפסק דינו של השופט גרוניס
↑  בג"ץ 9232/01, פסקה 3 לפסק דינו של השופט גרוניס
↑  בג"ץ 9232/01, פסקה 9 לפסק דינו של השופט גרוניס
↑  בג"ץ 9232/01, פסקה 6 לפסק דינו של השופט גרוניס
↑  בג"ץ 9232/01, פסקה 11 לפסק דינו של השופט גרוניס
↑  בג"ץ 8537/99 "נח" ההתאחדות הישראלית של הארגונים להגנת בעלי חיים נ' היועץ המשפטי לממשלה ואחרים, נפתח ב-1 בדצמבר 1999
↑  חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים), התשנ"ד–1994
↑  סעיף 2(א) לחוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים)
↑  דברי ההסבר להצעת חוק צער בעלי החיים, תשנ"ב–1992, בעמ' 298.
↑  בג"ץ 5016/96 ליאור חורב נ' שר התחבורה ואחרים, ניתן ב־13 באפריל 1997. פ"ד כרך נ"א, חלק רביעי, עמ' 1
↑  בג"ץ 9374/02 "תנו לחיות לחיות" נ' תת אלוף ד"ר גיורא מרטינוביץ', קצין רפואה ראשי ואחרים, ניתן ב־27 במרץ 2003. פ"ד כרך נ"ז, חלק שלישי, עמ' 1
↑  בג"ץ 491/86 עיריית תל אביב־יפו ואחרים נ' שר הפנים ואחר, ניתן ב-25 בפברואר 1987. פ"ד כרך מ"א, חלק ראשון, עמ' 757–779
↑  בג"ץ 4769/90 עאמר סלאח זידאן ואחרים נ' שר העבודה והרווחה ואחר, ניתן ב-14 באפריל 1993. פ"ד כרך מ"ז, חלק שני, עמ' 147–176
↑  בג"ץ 1715/97 לשכת מנהלי ההשקעות בישראל ואחרים נ' שר האוצר ואחר, ניתן ב־24 בספטמבר 1997. פ"ד כרך נ"א, חלק רביעי, עמ' 367–423
↑  בג"ץ 10455/02 בועז אלכסנדר אמיר ואחרים נ' לשכת עורכי־הדין ואחר, ניתן ב־27 בפברואר 2003. פ"ד כרך נ"ז, חלק שני, עמ' 729–744
↑  בג"ץ 551/99 שקם בע"מ נ' מנהל המכס והמע"מ ואחרים, ניתן ב־11 בינואר 2000. פ"ד כרך נ"ד, חלק ראשון, עמ' 112–128
↑  רע"א 1684/96 עמותת "תנו לחיות לחיות" נ' מפעלי נופש חמת גדר בע"מ ואחרים, ניתן ב־22 ביוני 1997. פ"ד כרך נ"א, חלק שלישי, עמ' 832–875
↑  בג"ץ 9232/01, פסקאות 19–21 לפסק דינו של השופט גרוניס
↑  בג"ץ: תקנות פיטום האווזים אינן חוקיות, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2003
↑  פ' (שלום חיפה) 1384/07 מדינת ישראל נ' יוסף אגבאריה, ניתן ב-18 במאי 2008
↑  לילך ויסמן, ‏אושר בטרומית: ייאסר סחר בכבד שומני של אווזים שעברו פיטום, באתר גלובס, 10 ביולי 2013
חוקת עיראק (2005)

חוקת הרפובליקה העיראקית משנת 2005 (בערבית: دستور العراق 2005, בכורדית: دەستووری عێراق 2005) היא החוקה העיראקית העדכנית שאושררה במשאל עם ב-15 באוקטובר 2005 ומשמשת כחוק העליון במערכת החוקים העיראקית מאז 2006. ב-2005 החל תהליך חקיקת החוקה כחלק מהחזרת הריבונות לאזרחי עיראק לאחר הפלישה ב-2003. טיוטת החוקה נתקל בקשיים רבים בעקבות מתחים פנימיים ודוחק הזמנים לפי חוק הניהול לתקופת המעבר שחוקקה הרשות הזמנית של קואליציית המערב.
רקע

ב-2003 הביאה הפלישה האמריקאית לעיראק לסיום שלטונו הכוחני של סדאם חוסיין שדיכא זכויות אדם ואת זכויותיהן של קבוצות אתניות ודתיות. ב-2004 הוקמה הרשות הקואליציונית הזמנית שהייתה מורכבת מכל הגורמים בקואליציה המערבית בעיראק. הרשות הזמנית של הקואליציה הוקמה כגוף שתפקידו להנהיג את המדינה לצד מועצה עיראקית מקומית ששימשה כגוף מייעץ בלבד. ב-2004 חוקקה הרשות את חוק הניהול לתקופת המעבר שיועד להשיב את סמכויות השלטון בעיראק לתושבי המדינה ולהשיב למדינה את ריבונותה. חוק הניהול הגדיר כיצד תראה תקופת המעבר להשבת הריבונות, את רשויות המדינה בתקופה זו ואת לוחות הזמנים לתהליכים. סעיף 61 לחוק התייחס לחוקה וקבע שנוסחה הסופי ייכתב עד ל-15 באוגוסט 2005 ושיש לאשררו במשאל עם שיערך ב-15 באוקטובר 2005.
ב-30 בינואר 2005 נערכו בחירות כלליות לאספת המעבר הלאומית ששימשה כפרלמנט הזמני. ערב הבחירות, בהשפעת מדיניות הדה-בעת'פיקציה ומלחמת האזרחים, המיעוט הערבי-סוני היה יעד לאלימות. האלימות וחוסר האמון במערכת הביאו מנהיגים סונים להחרים את הבחירות בדרישה להבטיח את ביטחונם בקלפיות. אספת המעבר הלאומית כונסה לראשונה בתחילת מרץ 2005 עם ייצוג מזערי למיעוט הערבי-סוני ורק בסוף אפריל 2005 הוקמה ממשלת המעבר.
תהליך החקיקה

ב-10 במאי 2005 הוקמה ועדת טיוטת חוקה שהורכבה מ-55 נציגים ומתוכם רק שני נציגים ערבים-סונים. ב-16 ביולי נוספו 10 נציגים ערבים-סונים בעקבות תחושות הקיפוח והדחיקה של הסונים היו כבדות.
חברי הוועדה התקשו להסכים על נושאים כמו זהות המדינה וחלוקת הכוח במדינה. השיעים והכורדים תמכו בהקמת מדינה פדרלית וביזור כוח בין הרמה הלאומית ובין המחוזות או אזורים בניסיון למנוע חזרה לדיקטטורה. הסונים תמכו במבנה ריכוזי מחשש לקיפוחם ולפירוק המדינה למגזרים ולעדות.
ב-15 באוגוסט, חברי הוועדה טרם הגיעו להסכמה על הנושאים העיקריים. אספת המעבר אישרה מספר פעמים את הארכת מועד ההגשה ולבסוף, ב-28 באוגוסט 2005, הוגש עותק הטיוטה. ב-18 בספטמבר נשלחה הטיוטה להדפסה ולתפוצה ציבורית דרך סוכנות מקומית של האו"ם כדי להציגה לאזרחים לפני המשאל.
לאחר אישור האו"ם את תקינות המשאל, ב-25 באוקטובר, הפיצה ועדת הבחירות את תוצאות המשאל והכריזה שהחוקה אושררה ברוב של 78% תמיכה ו-63% הצבעה.
רוב המתנגדים לחוקה נצפו במחוזות סונים שלא הסכימו למבנה פדרלי ולביזור הכוח. התנגדות הסונים לביזור הכוח נבעה מאמונה שיכולו לשחזר את מעמדם הפוליטי ולכן נמנעו מלהמעיט את סמכויות הממשל. הסונים ראו בפדרציה כצעד ראשון לפירוק עיראק למספר מדינות ולכן התנגדו גם לעיקרון זה.
תוכן וסעיפים

החוקה קובעת מערכת פדרלית וביזור סמכויות בין המחוזות והממשל הפדרלי. ניסוח סעיפי החוקה מעורפל במיוחד עקב מסגרת הזמנים הצפופה לטיוטת החוקה והקושי להגיע להסכמה בין הגורמים בה. ערפול הניסוח אפשר הסכמה רחבה בעת המשאל אך הביא למחלוקות חוקתיות רבות.
תוכן וסעיפים > הגדרת המדינה

בהקדמה לחוקה, המדינה מוגדרת כ"רפובליקה, פדרלית, דמוקרטית ופלורליסטית".
סעיף 2 מגדיר את האסלאם כדתה הרשמית של המדינה וכיסוד מקור החקיקה.
סעיף 4 מכיר בערבית ובכורדית כשפות רשמיות במדינה.