stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזן לינדקוויסט
פרסים נבחרים

2003 - פרס דיקסון
2008 - מדליית אוטו ורבורג
2009 - המדליה הלאומית למדעים
2010 - מדליית מקס דלבריק
2010 - מדליית מנדל מהאגודה לגנטיקה
2012 - מדליית אדמונד ביצ'ר וילסון
2015 - חבר זר בחברה המלכותית.
פרסומים נבחרים

2006 - "-Synuclein Blocks ER-Golgi Traffic and Rab1 Rescues Neuron Loss in Parkinson's Models"
2007 - "Heat Shock Factor 1 is a Powerful Multifaceted Modifier of Carcinogenesis",
2009 - "Α-Synuclein is part of a diverse and highly conserved interaction network that includes PARK9 and manganese toxicity",
2009 - "A Systematic Survey Identifies Prions and Illuminates Sequence Features of Prionogenic Proteins",
2010 - "Hsp90 and Environmental Stress Transform the Adaptive Value of Natural Genetic Variation".
הפעילות המחקרית של לינדקוויסט

קיפול חלבונים הוא תהליך שבו נוצר מבנה תלת-ממדי בחלבון. קיפול שגוי של חלבונים משפיע כגורם משמעותי במחלות נוירולוגיות רבות הכוללות את מחלת פרקינסון ומחלת הנטינגטון. לינדקוויסט וחבריה למעבדה פיתחו זני שמרים שיכולים לתפקד בתור מודל חי לניסויים ולחקר המחלות, וכך לגלות איך צורת קיפול החלבון תורמת למחלות. לינדקוויסט וחבריה למעבדה הצליחו לייצר הרבה מהתוצאות הביולוגיות של מחלת פרקינסון בתאי השמרים וכעת מחפשים את התרופה לכך. פריונים הם חלבונים שיכולים לשנות את עצמם לצורה ה"מנציחה את עצמה". הפריונים הם ממצא חדשני יחסית אך כבר ידוע כי אחד מהסוגים הוא הגורם למחלת הפרה המשוגעת. המעבדה של לינדקוויסט חוקרת גם את מבנה הפריונים וגם את המחלות שעליהן משפיעות. בנוסף, לינדקוויסט משוכנעת כי פריונים אחרים הם בעלי ערך חיובי גדול בתהליכים ביולוגיים. ניתן לראות הוכחה לכך בעבודתה עם זוכה פרס נובל אריק קנדל, שהראתה שפריונים הם חלק בלתי נפרד מאחסון זיכרון במוח.
המחקרים אשר עורכת לינדקוויסט מהווים חלק גדול מתהליך מציאת הטיפולים למחלות הנוירו-דגנרטיביות (פרקינסון, אלצהיימר, האנטינגטון, ALS וכדומה) והממצאים אשר גילתה מקדמים את התפתחות המחקר בנושאים אלה.
הערות שוליים

↑  "Susan L. Lindquist | American molecular biologist". Encyclopedia Britannica. נבדק ב-2016-11-18.
↑  Lindquist Lab | Lindquist Lab at the Whitehead Institute for Biomedical Research | Lindquist Lab, lindquistlab.wi.mit.edu
1 2 3  Whitehead Institute - Faculty - Susan L. Lindquist, wi.mit.edu (ארכיון)
1 2  The President's National Medal of Science: Recipient Search Results | NSF - National Science Foundation, www.nsf.gov
↑  Jane Gitschier, A Flurry of Folding Problems: An Interview with Susan Lindquist, PLoS Genetics 7, 2011-05-12 doi: 10.1371/journal.pgen.1002076
↑  Dreifus, Claudia (2007-04-24). "Susan L. Lindquist - Parkinson's Disease - Research". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2016-11-18.
↑  "Susan L. Lindquist | American molecular biologist". Encyclopedia Britannica. נבדק ב-2016-11-18.
↑  University of Pittsburgh University Marketing Communications Webteam, Susan L. Lindquist, PhD | Dickson Prize in Medicine | University of Pittsburgh, www.dicksonprize.pitt.edu
↑  Professor Susan Lindquist from the Whitehead Institute Receives Max Delbrück Medal in Berlin, www.mdc-berlin.de
↑  mendel medal by the genetic society(הקישור אינו פעיל)
↑  E.B. Wilson Medal, ASCB, ‏2011-05-17
↑  Fellows Directory, royalsociety.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007335860505171  CiNii: DA0371652X  dblp: 99/4058  ISNI: 0000 0000 2757 4216  LCCN: n88055640  MGP: 147696  SUDOC: 244824827  S2AuthorId: 49368591  VIAF: 20144814259926213274   WorldCat (עם VIAF): 20144814259926213274
מרדכי אלטשולר

מרדכי אלטשולר, 2009
מרדכי אַלְטְשוּלֶר (25 באוקטובר 1932 - 18 ביולי 2019) היה פרופסור במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית וחתן פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת 1991.
ביוגרפיה

מרדכי אלטשולר נולד בעיר סובלקי שבפולין למשפחה אמידה. סבו, אליעזר מרדכי אלטשולר, שעל שמו הוא קרוי, ייסד את האגודה הראשונה של "חובבי ציון".
עם הפלישה הסובייטית לפולין ב-1939 הוא הוגלה ביחד עם הוריו ואחיו לצפון ברית המועצות, ואחותו הבכורה נרצחה בשואה. הוריו עבדו שם בעקירת יערות, והוא הלך לכיתה א' בבית ספר רוסי בכפר סמוך. בהתאם להסכם בין ברית המועצות וממשלת פולין הגולה בלונדון, משפחתו שוחררה ממאסר בצפון והם נדדו לאסיה התיכונה. משם הגיע לקולחוזים במחוז סברדלובסק שבהרי אורל. שם שוב למד בצורה בלתי סדירה בבתי ספר שבכפרים הסמוכים.
בעקבות ההסכם בין ברית המועצות והשלטונות הפולניים לאחר מלחמת העולם השנייה שבה המשפחה לפולין בראשית 1946, אולם בגלל האנטישמיות האלימה לא יכלה המשפחה לשוב לעיר מגוריה שלפני המלחמה, והיא התיישבה בעיר וורוצלב שבשלזיה התחתית וקיבלה דירה של גרמנים שגורשו ממנה. כאן למד כשנתיים בבית ספר יידיש וסיים ארבע כתות של בית ספר יסודי.
הצטרף לתנועת נוער ציונית, ועם פירוק תנועות הנוער הציוניות בסוף 1948 התארגנה קבוצה של נערים ונערות תחת השם "נוער יהודי לעזרת הכפר הפולני", אשר חבריה עבדו בחקלאות, כהכשרה לעלייה לארץ ישראל, ובערבים שרו שירים עבריים ורקדו הורה.
אלטשולר יצא מפולין עם חבריו לתנועה בדצמבר 1949, והגיע לישראל בינואר 1950. הקבוצה הופנתה לקיבוץ נען, ושם שהתה במסגרת עליית הנוער עד לגיוס. בשנים 1951–1953 שירת אלטשולר בצה"ל במסגרת הנח"ל לאחר מכן הצטרף כחבר בקיבוץ נווה אור שבעמק בית שאן.
כעבור זמן עזב את הקיבוץ ועבר לתל אביב, שם עבד בעבודות דחק. במרבית השנים למד בהשכלה בכתב וב-1955 קיבל תעודת בגרות כאקסטרן. בשנים 1962-1956 למד באוניברסיטה העברית לתואר הראשון בחוגים להיסטוריה כללית ולספרות עברית, שאותם סיים בהצלחה. ב-1964 סיים את לימודיו לתואר השני בתולדות עם ישראל והתקבל למדריך בחוג ליהדות זמננו.
ב-1972 זכה לתואר דוקטור והועלה לדרגת מרצה במכון ליהדות זמננו. ב-1986 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית, ויצא לגמלאות כפרופסור אמריטוס ב-2002. נפטר ב-18 ביולי 2019.
מרדכי אלטשולר היה נשוי ליונה שיבר, דוקטור לספרות מהאוניברסיטה העברית, שעבדה שנים רבות כמורה לספרות ולמקרא בבתי ספר תיכוניים, ולזוג שני ילדים. בנו הבכר, איתי אלטשולר, הוא צייר, משורר ומייסד שיטת אלטשולר.
פעילות אקדמית בישראל

בשנים 1979-1972 שימש כעורך של כתב העת "בחינות – עיון ומחקר בבעיות יהודי ברית המועצות ומזרח אירופה", בהוצאת האוניברסיטה העברית. בשנים 1998-1977 שימש אלטשולר כראש המדור ליהודי מזרח אירופה במכון ליהדות זמננו וארבע שנים (1985-1982) כיהן כראש המכון. בשנים 2001-1988 הוא עמד בראש המרכז לחקר ולתיעוד יהדות מזרח אירופה באוניברסיטה העברית. משנת 1998 ועד שנת 2007 הוא היה העורך הראשי של כתב העת האוניברסיטאי Jews in Eastern Europe שלאחר מכן הוסב שמו ל-Jews in Russia and Eastern Europe . הוא גם משמש יועץ מדעי לפרויקטים מסוימים ביד ושם, מכון בן צבי ועוד.
מחקר במוסדות אקדמיים בחו"ל

ב-1990 היה עמית מחקר בכיר במכון ללימודים מתקדמים, באוניברסיטת קולומביה, בניו יורק. שנה לאחר מכן עבד כחוקר בכיר במכון קנאן ללימודים רוסיים מתקדמים ובמרכז וודרו וילסון בוושינגטון. ב-1995 כיהן כעמית מחקר בכיר במרכז אוקספורד ללימודי עברית ויהדות שבאוקספורד. במסגרת עבודתו על מחקריו האחרונים הוא היה חוקר בכיר (1998-1997) במרכז המחקר הסלאבי שבאוניברסיטת הוקאידו, בסאפורו שביפן, ובשנים 2002-2001 במרכז ללימודי הדת העולמית, אוניברסיטת הרווארד, ובמכון טאובר לחקר יהדות אירופה, אוניברסיטת ברנדייס. מאז 1989 עבד רבות בארכיונים הסובייטיים לשעבר במוסקבה, סנקט פטרבורג, קייב ועוד.
מחקריו > היבסקציה בברית-המועצות (1930-1918): בינלאומיות לקומוניזם

ספר זה הוא עיבוד של עבודת הדוקטור של אלטשולר ועוסק בתולדות הסקציה היהודית במפלגה הקומוניסטית ומגמותיה. היבסקציה הייתה חלק מן המפלגה הקומוניסטית בברית המועצות שפעלה בעיקר ביידיש. לדעתו של אלטשולר, בניגוד למה שמקובל במחקר הייתה זו תנועה לאומית יהודית, שפעיליה היו יידישיסטים שרצו שהמשך הקיום היהודי יהיה מבוסס על יידיש ועל תרבות יהודית חילונית תוך התאמה אנטי-ציונית והמשך קיום הקיבוץ היהודי כקיבוץ נפרד. בהתחלה לא הייתה להם השפעה ברחוב היהודי, אחר כך הם היו פעילים גם בהתיישבות היהודית החקלאית שהייתה בקרים. בשנים 1937-38 במסגרת הטיהורים נרצחו רוב חברי היבסקאציה, הנותרים שבהם, הסופרים, נרצחו ב-1952. המפלגה הקומוניסטית עודדה את קיום היבסקאציה על מנת ליצור סובייטיזציה של הציבור היהודי. הפעילים לעומת זאת, שחלקם היו יוצאי הבונד וחלקם יוצאי פועלי ציון, חתרו לפיתוח בתי ספר יהודים בשפת היידיש במסגרת הצרה שהותרה להם. הספר ראה אור בשנת 1980, בהוצאת מורשת וספרית פועלים.
מחקריו > בריוו פון יידישע סאוועטישע שרייבערס

הספר הוא אסופת מכתבים ביידיש של סופרים יידים (שרובם נרצחו בברית המועצות לאחר מכן), אל חבריהם הסופרים בארצות הברית. אלטשולר הקדים מבוא נרחב על היחסים בין סופרי יידיש בברית המועצות לחבריהם לעט בארצות הברית והוסיף לאגרות הערות.
מחקריו > יהודי מזרח קווקז: תולדות היהודים ההרריים מראשית המאה התשע-עשרה

ספרו זה של אלטשולר ראה אור ב-1990 ועליו הוא זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל ובפרס יצחק בן-צבי. זוהי ההיסטוריה הראשונה של שבט יהודי זה שגר במזרח הקווקז. הספר מתאר את תולדותיהם מראשית המאה ה-19 עד שנות השבעים של המאה העשרים והוא עוסק בהיבטים שונים ובהם היסטוריה, דמוגרפיה, השפה והתרבות. שפתם שייכת למשפחת השפות הפרסיות, נכתבה בעברית ואחר כך העבירו ללטינית. היה להם תיאטרון משלהם. הם היו יהודים השונים מהמקובל: רוכבים על סוסים עם נשק, מתחתנים עם נשים רבות. על שמו של אחד מיוצאי העדה, רבי יעקב יצחקי, שעלה לארץ ישראל ב-1906 קרוי היישוב באר יעקב.
מחקריו > הקיבוץ היהודי בברית-המועצות בימינו: ניתוח סוציו-דמוגרפי

הספר מושתת על נתונים סטטיסטיים שפורסמו בברית המועצות משלהי שנות החמישים ועד סוף שנות השבעים. נדונות בו בעיות כגון הקשיים לגבי קביעת גודלו של הקיבוץ היהודי בברית המועצות והתפלגותו בין האזורים השונים של המדינה. תשומת לב מיוחדת מוקדשת בו לחלוקתה של האוכלוסייה היהודית בין המינים וההשלכות הדמוגרפיות הנובעות מכך. פרק מיוחד מוקדש לרמת ההשכלה של יהודי ברית המועצות וכן לסטודנטים היהודיים במוסדות להשכלה גבוהה ובבתי ספר העל תיכוניים מקצועיים. בספר זה נעשה גם הניסיון הרציני הראשון לנתח בצורה מעמיקה את הריבוד החברתי של יהודי ברית המועצות והמקצועות בהם הם מועסקים. הספר בצורה מורחבת ומעודכנת הופיע באנגלית בשם Soviet Jewry Since the Second World War
מחקריו > Soviet Jewry on the Eve of the Holocaust   A Social and Demographic Profile

מושתת על חומר סטטיסטי ודמוגרפי מארכיונים סובייטיים לשעבר מנתח אלטשולר בספר זה את התמורות שחלו בקיבוץ היהודי בברית המועצות מאמצע שנות העשרים ועד לערב מלחמת העולם השנייה. בין היתר נדונים בספר זה חלקם של היהודים בצבא האדום, וכן בגולאג. תשומת לב מיוחדת מוקדשת למשפחה היהודית – פריון, נשואי תערובת וכיוצא בזה. מקום מיוחד מוקדש לתמורות שחלו בקיבוץ היהודי מבחינת האקולטורציה הלשונית והדת. בצורה מפורטת ומעמיקה נדונים כאן חלקם של היהודים, באליטות התרבותיות והמנהליות, בשכבות המעמד הבינוני הסובייטי ובמעמד הפועלים. במעל למאה עמודים של נספחים סטטיסטיים שפורסמו כאן לראשונה.
מחקריו > יהדות במכבש הסובייטי: בין דת לזהות יהודית בברית-המועצות 1964-1941

הספר ראה אור בהוצאת מרכז זלמן שזר בשנת 2007 והנוסח האנגלי המקוצר יראה אור ב-2010 באוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית. הוא מבוסס כמעט כולו על תיעוד מארכיונים במוסקבה, קייב, מינסק וילנה וגם של מחוזות שונים. בספר זה דן המחבר על התמורות במדיניות הסובייטית כלפי הדת בתקופה הנדונה וגם בפעילות היהודית הנרחבת לקיומם של בתי כנסת. בפעילות זו השתתפו לא רק שומרי מצוות, שהיו מעטים ביותר אלא שכבות רחבות של האוכלוסייה היהודית שלא היה להם שום קשר עם הדת ולגביהם שימשה פעילות זו ביטוי לזהותם הלאומית. בספר זה נדונים בפעם הראשונה בתוך הספרות הרבה על הנושא עניינים כגון הרבנים הרשמיים והדילמות הסבוכות שאתן הם נאלצו להתמודד, לימודי קודש, שחיטה כשרה ומצות לפסח, שלהם נזקקו לפחות באופן סמלי גם רבים מהיהודים הלא דתיים. כן הוקדשו בו פרקים מיוחדים לחגי ישראל בתחום המשפחה, למילה ומקוואות. לא הוזנח גם ניסיון לניתוח יסודי למקורות המימון של הפעילות הדתית היהודית. הספר מסתיים בסקירה נרחבת על הדת היהודית בברית המועצות ישראל ויהדות העולם. בנספח מתאר אלטשולר מעל ל-280 יישובים שבהם הייתה פעילות יהודית לפתיחת בתי כנסת. מחקר זה חושף בפני הקורא תחום פעילות יהודית בברית המועצות שלא היה מוכר עד עתה.
בשנים האחרונות עוסק אלטשולר במחקר מקיף על השפעת השואה על התודעה הלאומית של יהודים בברית המועצות. במסגרת זו הוא פרסם לאחרונה שני מאמרים: האחד על תחושת יהודים בברית המועצות בימי הידידות בין רוסיה הסובייטית לגרמניה הנאצית, 1941-1939 (יד ושם – קובץ מחקרים,2009, כרך ל"ו)  והשני התגובה של לוחמים יהודים בצבא האדום בפגישתם הבלתי אמצעית עם תוצאות השואה (דפים לחקר השואה, 2009, כרך כ"ג).
מחקריו > עריכה

פרסומים רוסיים בברית המועצות על יהודים ויהדות, 1967-1917, הוצאת החברה ההיסטורית הישראלית, 1970 (כולל מבוא של כ-100 עמודים של העורך)
יהדות ברית המועצות באספקלריה של עיתונות יידיש בפולין – ביבליוגרפיה, 1945-1970, המכון ליהדות זמננו, 1975.
Soviet Jews Write to Ilya Eherenburg, 1943-1966, Yad Vashem, 1993 in Russian. (An introductory article of Altshuler on the topic “Eherenburg and the Jews”, about 100 pp.)
התיאטרון היהודי בברית המועצות : מחקרים – עיונים – תעודות, המרכז לחקר ולתיעוד יהדות מזרח אירופה, 1996 (קובץ המאמרים הופיע בהמשך לכנס בינלאומי על הנושא, שארגן אלטשולר ב-1990).
מחקריו > מאמרים

פרסם בערך מאה מאמרים בכתבי עת ובקבצים מדעיים בעברית, באנגלית, ביידיש וברוסית על היבטים שונים מחיי יהודי ברית המועצות בעבר ובהווה. המאמרים מטפלים בצורות שונות של התארגנות יהודית, תרבות וספרות, דמוגרפיה, יחס הרשויות וכיוצא הזה. בשנים האחרונות, מאז התפרקותה של ברית המועצות, פרסם חומר ארכיוני רב על יהודים שנשמר בגנזכים הסודיים.
הערות שוליים

↑  יומנים שכתב ונמצאים בארכיון הציוני יצאו לאור באנגלית בשםEliezer Mordehai Altchuler," These Things I remember 1844-1920".
↑  רשימת מקבלי התארים, דבר, 23 ביוני 1966
↑  הודעה על דבר פטירתו בעמוד הפייסבוק של חתנו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257767505171  PLWABN: 9810686838405606  BIBSYS: 14031493  BnF: cb12117884k (data)  CiNii: DA01450283  GND: 1055750096  ISNI: 0000 0001 1591 1489  LCCN: n83071406  NKC: jo2013790075  RERO: 02-A002922318  SELIBR: 175797  SUDOC: 029584019  VIAF: 7422431   WorldCat (עם VIAF): 7422431
עמית דניאלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוגוסט 1985 (בן 39) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  חוקר   מרצה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
עמית דניאלי (נולד ב-25 באוגוסט 1985) הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים המתמחה בתחום למידת מכונה.
ביוגרפיה

דניאלי נולד וגדל בירושלים. למד בתיכון בויאר בירושלים. סיים תואר ראשון ותואר שני ודוקטורט במדעי המחשב ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. מנחיו לדוקטורט היו פרופ' נתי ליניאל ופרופ' שי שלו-שוורץ.
עבד בחברת גוגל כחוקר בארצות הברית בין 2015 ל־2017. עובד במשרה חלקית כחוקר בגוגל בתל אביב.
זכה במלגת אדמס לשנת תשע"ג מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים על מחקר שפורסם בכתב העת למתמטיקה דיסקרטית ובו תרומה משמעותית המניחה בסיס מתמטי יציב לתחום למידת מכונה.
זכה במלגת אלון
נשוי ומתגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑  ליאת בל סומר, בריחת מוחות, באתר ירושלים נט, ‏21.5.2012
↑  דין-וחשבון שנתי תשע”ב, באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ‏2012
↑  הזוכים במלגות אלון, באתר המועצה להשכלה גבוהה, ‏2019-04-30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 19/7805  S2AuthorId: 2898312 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "עמית דניאלי".
נח לוין-אפשטיין (סוציולוג)

ערך זה עוסק בפרופסור לסוציולוגיה. אם התכוונתם לטייס קרב שנהרג במלחמת העולם השנייה והוא דודו של נשוא הערך, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1950 (בן 74) ירושלים 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  התיכון ליד האוניברסיטה  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  3 
 
נח לוין-אפשטיין (נולד ב-1950) הוא סוציולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב וראש תחום מדעי החברה בקרן הלאומית למדע (ישראל). מתמחה בריבוד ואי-שוויון חברתי. בעברו כיהן כדיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב וכנשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית.
ביוגרפיה

נולד וגדל בירושלים, תחילה ברחוב הנביאים ובהמשך ב"בית גארבאדיאן" ברחוב עמק רפאים 33. אמו, מריאן לבית סטורמווינד, עלתה בשנת 1947 מארצות הברית, עבדה כמתנדבת בבית חולים הדסה ושימשה תקופה מסוימת כיו"ר הסניף הישראלי של ההסתדרות הציונית הדסה ("הדסה ישראל"). אביו, פרופ' יעקב לוין-אפשטיין (יליד ירושלים אף הוא), היה מנהל המחלקה לכירורגיית פה ולסת בבית הספר לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית והמרכז הרפואי הדסה בירושלים. לנח לוין-אפשטיין יש אח ואחות: אחיו, אליהו זאב אילן, הוא אדריכל. אחותו, נעמי ויטראוב, היא פרופ' לריפוי בעיסוק וראש בית הספר לריפוי בעיסוק באוניברסיטה העברית.
דודו נח לוין-אפשטיין, שעל שמו הוא קרוי, היה טייס קרב בחיל האוויר של ארצות הברית, שנהרג במערכה על נורמנדי במלחמת העולם השנייה. סבו, ד"ר שמואל לוין-אפשטיין, היה ממייסדי רפואת השיניים בארץ ישראל. סבא-רבא שלו, אליהו זאב לוין-אפשטיין, היה ממייסדיי המושבה רחובות ומנהל המושבה הראשון.
למד בתיכון ליד האוניברסיטה (סיים בשנת 1968). בזמן לימודיו, היה פעיל גם בשבט מודיעין - צופי ירושלים.
לאחר שירותו הצבאי למד באוניברסיטת תל אביב לתואר ראשון ולתואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה: בשנים 1971–1973 למד לתואר ראשון וסיים את לימודיו בהצטיינות. בשנים 1974–1977 למד לתואר שני וסיים את לימודיו בהצטיינות יתרה. את עבודת המ.א. שעסקה ב"שדה התעסוקתי" כבסיס לערכים כלפי העבודה כתב בהדרכת יצחק סמואל. בהמשך נסע לארצות הברית ולמד בין השנים 1978–1982 לתואר שלישי בסוציולוגיה באוניברסיטת שיקגו. הוא כתב את עבודת הדוקטורט בהנחיית פרופ' ג'יימס סמואל קולמן (אנ') על מערכות חינוך בארצות הברית ועל האופן שבו מתבצעת בהן הסללה של צעירים למסלולי חיים שונים.
עם חזרתו לארץ התמנה כמרצה באוניברסיטת תל אביב, ובהמשך בשנת 1998 התמנה לפרופסור מן המניין.
במהלך השנים היה מרצה אורח בכמה אוניברסיטאות בארצות הברית: באוניברסיטת שיקגו, באוניברסיטת אילינוי ובאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
בשנים 2000–2003 כיהן כנשיא ה-12 של האגודה הסוציולוגית הישראלית.
בשנים 2006–2012 כיהן כדיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
היה ממייסדי המכללה האקדמית תל אביב-יפו ובשנים 1994–2000 היה גם חבר בהנהלה האקדמית שלה.
הקים את מכון ב.י. כהן למחקרי דעת קהל באוניברסיטת תל אביב ועמד בראשו בשנים 1997–2006, ושוב בשנים 2012–2017.
יזם וקידם את שיתופה של ישראל בתוכניות בינלאומיות המבוססות על סקרים חברתיים:
ה-International Social Survey Program ‏(ISSP), תוכנית שבה משתתפת ישראל מאז 1989.
ה-European Social Survey ‏(ESS), תוכנית שבה משתתפת ישראל מאז 2002.
בשנת 2018 פרש לגמלאות, אך הוא ממשיך לחקור ולפרסם.
מחקרו

לוין-אפשטיין מתמחה באי שוויון חברתי, ריבוד אתני, ניעות (מוביליות) חברתית והגירה.
תחומי מחקרו העיקריים הם:
תהליכי השתלבותם ומקומם של הערבים אזרחי ישראל בשוק העבודה.
חברת הצריכה, עושר וחובות של משקי בית בהשוואה בינלאומית.
יחסים בין-דוריים – עזרה בין דורית ומאפיינים של "דור הסנדוויץ" הנתון בין דור צעיר לדור מבוגר הזקוקים שניהם לעזרתו.
בתחום ההגירה: הגירה וזהות, וכן השלכות ההגירה הבינלאומית על איכות החיים ורמת החיים של מהגרים על סף פרישה משוק העבודה ומעבר לה.
משפחתו

נשוי לורדינה לבית רוזנפלד. אב לשלושה.
מתגורר בהרצליה.
פרסומיו > ספרים שכתב

N. Lewin-Epstein and M. Semyonov, The Arab Minority in Israel’s Economy: Patterns of Ethnic Inequality, Westview Press, Social Inequality Series, Boulder Colorado, 1993.
M. Semyonov and N. Lewin-Epstein, Hewers of Wood and Drawers of Water: Non-Citizen Arabs in the Israeli Labor Market, ILR Press, Cornell University, Ithaca, New York, 1987.
פרסומיו > ספרים שערך

Y. Peled, N. Lewin-Epstein, G. Mundlak and J. L. Cohen (eds.), Democratic Citizenship and War Oxon, UK: Routledge, 2011.
M. Semyonov and N. Lewin-Epstein (eds.), Stratification in Israel: Class, Ethnicity and Gender Somerset, New Jersey: Transaction Publishers, 2004.
N. Lewin-Epstein, Y. Ro’i and P. Ritterband (eds.), Russian Jews on Three Continents: Migration and Resettlement, London: Cass, 1997.
פרסומיו > מבחר ממאמריו

לוין-אפשטיין פרסם יותר מ-100 מאמרים ופרקים בספרים ערוכים. להלן מבחר מהם:
פרסומיו > מבחר ממאמריו > בעברית

נח לוין-אפשטיין וינון כהן, מוצא אתני וזהות בחברה היהודית בישראל, בגיא אבוטבול-זלינגר (עורך), ההד המזרחי במרכז הישראלי, ירושלים, הוצאת כרמל, 2022, עמ' 280–302.
יובל אלמלך ונח לוין-אפשטיין, הגירה ושיכון בישראל: מבט נוסף על אי שוויון אתני, מגמות ל"ט (3), 1998
נח לוין-אפשטיין ומשה סמיונוב, בעלות על דיור ותנאי המגורים של אוכלוסיית בני 50 ומעלה בישראל, בטחון סוציאלי, 2008, עמ' 153-174
פרסומיו > מבחר ממאמריו > באנגלית

Albertini, Marco; Tur‑Sinai, Aviad; Lewin‑Epstein, Noah; Silverstein, Merril (2022). "The Older Sandwich Generation Across European Welfare Regimes: Demographic and Social Considerations" (PDF). European Journal of Population. 38: 273–300.
,H. Stier, N. Lewin-Epstein, and M. Braun. "Welfare Regimes, Family-Supportive Policies, and Women’s Employment along the Life-Course", American Journal of Sociology, 106(6), 2001.
,"N. Lewin-Epstein and M. Semyonov, "Migration, Ethnicity and Inequality: Homeownership in Israel Social Problems, 47(3), 2000, pp. 425-444.
N. Lewin-Epstein and M. Semyonov, "Sheltered Labor Markets, Public Sector Employment, and Socioeconomic Returns to Education of Arabs in Israel", American Journal of Sociology, Vol. 100(3), 1994, pp. 622-651.
הערות שוליים

↑  בית גארבאדיאן הוא בניין היסטורי שנבנה בשנת 1922 ברחוב עמק רפאים. בתקופת המנדט הושכרה הקומה השנייה של הבית למוסטפא אל-ח'אלידי שהיה אחד מראשי עיריית ירושלים בתקופה זו. נח לוין-אפשטיין התגורר בנערותו (מגיל 10), יחד עם משפחתו, בקומה א' של הבניין, ובקומה ב' התגוררה, בשנים יותר מאוחרות, הסופרת בתיה גור. כיום מתגורר בקומה ב' פרופ' אריאל הירשפלד.
↑  נח לוין-אפשטיין, ה"שדה התעסוקתי" כבסיס לערכים כלפי העבודה (בהדרכת יצחק סמואל), תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה למדעי החברה, החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, 1977
↑  Noah Lewin-Epstein, Systems of education and the social Recruitment of youth in the United States, Chicago: University of Chicago, 1982
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311882505171  BnF: cb12477205j (data)  CiNii: DA07437867  GND: 136699251  ISNI: 0000 0000 8368 089X  LCCN: n81083735  ORCID: 0000-0002-7679-7154  SUDOC: 033968918  VIAF: 113175852   WorldCat (עם VIAF): 113175852
נסים ליאון

ערך זה עוסק בפרופסור אוניברסיטת בר-אילן. אם התכוונתם למפיק וצלם, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בן 54 בערך) גבעתיים, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 אתר רשמי
 
ניסים ליאון (נולד ב-1971) הוא סוציולוג ואנתרופולוג, פרופסור חבר וראש המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בעבר שימש כראש המגמה לסוציולוגיה ארגונית במחלקה זו, כסגן ראש המחלקה וכמרכז תוכנית הלימודים לתואר שני. כיום משמש כנשיא האגודה הישראלית לאנתרופולוגיה. מחקריו מתמקדים בהתפתחויות הדתיות, האתניות והמעמדיות באורתודוקסיה הישראלית בת-זמננו, לרבות הזהות החרדית-מזרחית והשפעתה של תנועת ש"ס על הזהות המזרחית בישראל, ובהיבטים חברתיים ותרבותיים בעולם בית הכנסת והתפילה.
ביוגרפיה

ליאון נולד בגבעתיים, כבן למשפחת חזנים, הקטן מתוך שלושה אחים. אביו, שלום, הוא יוצא קהילת סלוניקי, ואמו חנה, נולדה בעדן שבתימן ועלתה לארץ בגיל 15. משפחת אביו עזבה את סלוניקי בשנת 1935 והשתקעה בירושלים. אביו שעבד במוסך, שימש גם כחזן בבית הכנסת "היכל משה" ליוצאי הבלקן בגבעתיים.