stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רנתיה
בתקופת המנדט הבריטי

בתחילת 1921 התלוננו תושבי פתח תקווה על ריבוי גניבות הבאות לטענתם מרנתיה. תושבי רנתיה השתתפו עם תושבי כפרים אחרים בהתנפלות על פתח תקווה במאורעות תרפ"א. עם זאת, מוכתר הכפר שהועמד לדין על השתתפות בהתנפלות, יצא זכאי בבית הדין הצבאי.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה אוכלוסיית רנתיה 351 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד 1931 מנתה האוכלוסייה 411 תושבים, כולם מוסלמים, ששכנו ב-105 בתים.
בתחילת המרד הערבי הגדול נעקר פרדס של יהודים בקרבת רנתיה. הצבא פשט על הכפר, בדק את כל אנשיו ועצר מספר תושבים שנמצאו עלים בנעליהם. כן הוצב מארב סביב לכפר וכשיצאו מהכפר שוב למלאכת העקירה נהרג אחד היוצאים וחמישה נוספים נפצעו. באוקטובר 1938 הרסו השלטונות ארבעה בתים בכפר, בעקבות פיצוץ מוקש על רכב צבאי ליד כפר סירקין שיוחס למפגעים שהגיעו מהכפר. שני תושבים של הכפר נהרגו במהלך הפעילות בכפר.
הכפר נכבש על ידי צה"ל בתחילת מבצע דני. תושביו ברחו ממנו עוד בימי ההפוגה הראשונה והגיעו לעבוד בשדות במהלך היום. גם העובדים עזבו את הכפר בטרם נכנס צה"ל אליו. הכפר נשאר ריק מתושבים ובסוף 1948 דרשה הנהגת פתח תקווה לספח אותה יחד עם כל האזור מסביב לשטח פתח תקווה. דרישה זאת נדחתה ובמקום זאת הוקם במקום מושב רינתיה.
הערות שוליים

↑  מפת האזור 1919 בהוצאת צבא בריטניה (באנגלית) עם סימון הכפר, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  פתח תקווה, הבטחון העממי, דואר היום, 22 בפברואר 1921
↑  המאורעות בארץ ישראל, המערכה ליד הירקון, דואר היום, 9 במאי 1921
↑  מההתנפלות על פתח תקווה, הפועל הצעיר, 19 במאי 1921
↑  הודעה רשמית, דואר היום, 7 באוגוסט 1921
↑  Barron, 1923, Table VII, Sub-district of Jaffa, p. 21
↑  Mills, 1932, sub-district Jaffa, p. 15
↑  רבבות עצים נרצחים, דבר, 16 ביוני 1936
↑  נהרג עוקר עצים, דבר, 17 ביוני 1936
↑  הודעות רשמיות, ביום שישי לפני הצהריים, הצופה, 30 באוקטובר 1938
↑  סיור בכפרים שנכבשו במרכז, הארץ, 12 ביולי 1948
↑  יוסף קבנצל, בעקבות הכבושים הגדולים רנטיה - קולה - מזרעה - ווילהלמה, הַבֹּקֶר, 10 ביולי 1948
↑  מה היה לכפרים הערביים, המשקיף, 29 בנובמבר 1948
↑  יוסף תמיר, לא תוקמנה מועצות מקומיות עתיות בגבולות המדינה, מעריב, 7 בדצמבר 1948
↑  ל. טרנופולר, תכנון ופיתוח במדינת ישראל, על המשמר, 13 בינואר 1949
↑  שמות עבריים ליישובי עולים בדרום, ליד המשולש ובגליל, על המשמר, 14 באוקטובר 1949
שיקוף פורט

שיקוף פורט (באנגלית: Port Mirroring) היא הגדרה במתג (switch) המורה לו לשכפל את כל חבילות המידע של הרשת שעוברות דרך פורט פיזי מסוים או רשת מקומית וירטואלית מסוימת לפורט פיזי אחר המשמש לניטור. שיקוף פורט נדרש לרוב כדי לאפשר העברת תעבורה לרכיבי רשת הדורשים מעקב אחרי כלל התעבורה העוברת ברשת, דוגמת מערכת למניעת חדירות ומערכת לגילוי חדירות, או לחלופין מחשב המריץ רחרחן. להגדרה זו קיימים שמות נוספים הנמצאים בשימוש בקרב יצרניות המתגים:
סיסקו מערכות מכנה זאת Switched Port Analyzer (ובקיצור: SPAN)
3Com מכנה זאת .Roving Analysis Port (בקיצור: RAP).
הגדרה לדוגמה על מתג של סיסקו מערכות

להלן דוגמה להגדרת שיקוף פורט על גבי מתג של סיסקו. בשורת הפקודה הראשונה מוגדרים הפורטים לשיקוף (פורטים 0/1, 0/2 ו-0/3) ובשורת הפקודה השנייה מוגדר הפורט אליו יש לשכפל את התעבורה המתקבלת בפורטים אלו (פורט 0/4) תוך סימון התעבורה הזו כ-vlan1 המשמש לתיוג:
Monitor session 1 source interface fastethernet 0/1, 0/2, 0/3
Monitor session 1 destination interface fastethernet 0/4 encap ingress vlan 1
כדי להציג את המצב הנוכחי של שיקוף הפורט ניתן להקיש את שורת הפקודה הבאה:
show monitor session 1
שלומית אברהם גלוברזון

אין תמונה חופשית
שלומית אברהם גלוברזון היא מנהלת לשעבר של חטיבת החדשות בתאגיד השידור הישראלי.
ביוגרפיה

שלומית אברהם גלוברזון נולדה בשדרות וגדלה בקריית אתא.
בשנים 1995–1998 עבדה בשורה של תפקידים ברדיו. היא הפיקה תוכניות אקטואליה ויומנים במחלקת החדשות של רשת ב'. הייתה ממקימי רדיוס 100FM ושימשה מפיקה ראשית בתחנה.
בשנים 1999–2007 עבדה בחברת החדשות, שבה מילאה שורה של תפקידי עריכה ובהם עריכת התוכנית "שש עם". כמו כן הייתה דוברת חברת החדשות. בשנים 2007–2012 עבדה בזכיינית "קשת". בין היתר הייתה העורכת הראשית של התוכניות "אנשים" ו"מה קורה". בשנים 2012–2013 הייתה עורכת אתר האינטרנט mako.
ב-2016 שימשה כמנהלת חטיבת החדשות בתאגיד השידור הישראלי. כחצי שנה לאחר מינויה עזבה את התפקיד על רקע חילוקי דעות עם מנכ"ל תאגיד השידור אלדד קובלנץ.
לאברהם גלוברזון תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתקשורת פוליטית מאוניברסיטת תל אביב.
מתגוררת ברמת השרון.
הערות שוליים

↑  נתי טוקר, טלטלה בתאגיד השידור: מנהלת חטיבת החדשות עוזבת, באתר הארץ, 19 בדצמבר 2016.
שארל פורייה

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1772 בזאנסון, צרפת 
 פטירה:  10 באוקטובר 1837 (בגיל 65) פריז, צרפת 
 שם לידה:  François Marie Charles Fourier 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 זרם:  סוציאליזם אוטופי 
 תחומי עניין:  Fourierism 
 עיסוק:  כלכלן, פילוסוף, סוציולוג, סופר 
 מדינה:  צרפת 
 יצירות ידועות:  phalanstère 
 חתימה:   
 
פרנסואה מארי שארל פורייה (בצרפתית: François Marie Charles Fourier; ‏7 באפריל 1772- 10 באוקטובר 1837) היה אדריכל והוגה דעות צרפתי, מאבות הסוציאליזם האוטופי.
חייו

פורייה נולד למשפחה של סוחרי בדים מבזנסון. כשהיה בן 9 אביו מת והותיר אחריו, מלבד פורייה, את אשתו ושלוש בנות. כבן זכר יחיד, פורייה נועד לרשת את העסק של אביו. הוא קיבל חינוך כללי וקתולי בעיירת הולדתו, וב-1789 נשלח להתמחות במסחר בליון. בעקבות החינוך הקתולי שקיבל, פורייה פיתח התנגדות לדת הנוצרית הממוסדת. חוויותיו כמתמחה וכבנו של סוחר הביאו אותו לפתח התנגדות ותיעוב גם כלפי עולם המסחר שאותו הוא למד לראות כמלא במעשי רמייה. פורייה עצמו היה קורבן של מעשה רמייה - דודו שניהל את העיזבון של אביו מאז מותו ב-1781, הותיר לו ב-1793 רק 84,000 ליברה צרפתית, מתוך ה-204,000 שאביו הוריש.
ב-1793 פורייה ניצל את מה שנותר מהעיזבון של אביו כדי להתחיל עסק מסחרי בליון. באותה שנה הפכה ליון למוקד של מאבק בין הכוחות המהפכניים לכוחות האנטי-מהפכניים בצרפת והושמה תחת מצור. בתוך האירועים פורייה ומשפחתו איבדו את מרבית הונם. הסחורות שפורייה רכש הוחרמו על ידי היעקובינים כשהעיר נפלה לידיהם. סוחרים רבים בעיר הוצאו להורג, אך פורייה חמק מגורל זה וברח חזרה לבזנסון. הוא נכלא לתקופה קצרה ואחר כך שירת תקופה קצרה כקצין בחיל הפרשים בצבא הריין. אחר כך עבד כסוכן נוסע, בעיקר באזור מרסיי, שהיה אזור עני ומוכה מחסור. על רקע זה פורייה החל לפתח תאוריה שביסודה התנגדות לתחרות החופשית.
ב-1808 פרסם את חיבורו 'תאוריה על ארבע התנועות ועל הגורלות הכלליים', שבו הציג את השקפתו על היקום, על האנושות ועל ההיסטוריה.
באפריל 1837 עבר פורייה לדירה בפריז, שם התגורר עד מותו באוקטובר של אותה שנה.
הגותו

פורייה הוא דחה לחלוטין את רעיון התיעוש וסבר שאין צורך להתמודד עם מוראות המהפכה התעשייתית משום שזו אינה אלא שגעון חולף. פורייה, שתעב את המסחר ומעמד הסוחרים ("מעמד טפילי, כזבן, מזיק... השודד ומנצל את הפועלים"), חלם גם הוא שהוא "ניוטון חדש" המגלה את חוק הכבידה במערכות החברתיות. הוא העריך כי ה'אנרכיה הקפיטליסטית' לדבריו, צפויה לכונן חברות מונופוליסטיות אשר ישעבדו את המעמד העובד תוך הקמת משטר 'פיאודליזם מסחרי', וסבר כי ההתנגדות לכך אפשרית רק מכוחן של התאגדויות אנושיות רצוניות אלטרנטיביות.
פורייה האמין בפשרה שבין עקרונות הקניין הפרטי לבין הצורך בתכנון כלכלי ובשיתוף בעבודה ובצריכה. הוא האמין כי הקניין הוא יצר יסודי באדם, אחד מתוך שורה רחבה של יצרים שהציוויליזציה הקיפיטליסטית מגבילה. באמצעות שיתוף אינטרסים של עבודה והון, סבר כי ניתן לשחרר יצרים אלו מצורות החיים המלאכותיות ברוח הגדרת ההנעה הבסיסית העונג שניסח הלווטיוס. לשם כך, נדרש לשיטתו לארגן את העבודה כך שתהא הולמת את טבעו ונטיותיו האינדיוודואליות של האדם - תוך החלפת יצר המסחר ביצר לעבודה ולהתחרות. לשיטתו, על אדם לא לעבוד בעבודה אחת יותר משעתיים ברצף, ולעבור ממלאכה למלאכה לפחות ארבע פעמם ביום - אחרת הופכת העבודה מונוטונית ומשעממת.
לשם כך סבר כי החברה צריכה להתארגן במסגרת יחידות שיתופיות אוטרקיות אותן כינה 'פאלנגות' על שם היחידות הקרביות שהנהיג פיליפ מוקדון בכיבוש יוון - ובהשאלה, ראה בפלאנגות אלו את הכוח שיפרק את המשטר הקפיטליסטי. הפלנגה, אמורה הייתה להיות מבוססת על התאגדות של כ-1,600 איש לשם שיפור תנאי חייהם ומעלה על האינטרסים שלהם, ולהיות מחולקת לקבוצות עבודה קטנות יותר שיתחרו ביניהן, ואף בין החברים בתוך עצמן. חברי הפלנגה אמורים היו להתגורר בבתי מגורים ענקיים המכונים 'פלנסטרי' (Phalanstère) - ואמורים היו להידמות בתכנונם לארמונות המלוכניים, כסמל לכיבוש החברה על ידי המעמד העובד. הפלנסטרי אמור היה לספק למשפחות החברות בו את כל צורכיהם ובכללן מגורים, מזון, חינוך ותרבות, תוך חיסכון בעלויות התפעול הנובע משימוש בטכנולוגיות המתקדמות ביותר, שלהון המשותף תהיה גישה טובה יותר אליהן מאשר להון הפרטי.
פורייה התנגד לשוויון מלא בין חברי הקהילות, שיתארגנו על פי חזונו כחברות מניות. לא כל חבר בקהילה יהיה חייב להיות בעל מניה, ולא כל בעל מניה יהיה בהכרח חבר בקהילה. ההכנסה השנתית תתחלק בהתאם לשיטה תריסרית - חמש יחידות רווח משתים עשרה יינתנו עבור עבודה, ארבע עבור הון למחזיקי המניות, ושלוש יחידות יינתנו בגין כישרון יוצא דופן או אחריות רבה יותר בעבודה ובהנהלה. כך - גם חברים חסרי אמצעים שיצטרפו לפאלנגה יוכלו לרכוש עם הזמן מניה בחסכונותיהם. על פי תוכניתו חברים עניים יותר אמורים היו לקבל דיווידנדים רבים יותר מאלו העשירים. שיטה זו אמורה הייתה לשמור על הטוב שבבעלות הפרטית אך לסלק את הרע שבהתחרות חופשית בלתי מרוסנת. שיטה זו אמורה הייתה לקדם גם שוויון בין גברים לנשים, שכן נשים יוכלו אף הן להיות חברות ובעלות מניה, ולבחור את עבודתן.
הגשמת רעיונותיו

פורייה לא זכה לראות את הפלנסטרים שלו מוגשמים בחייו, כיוון שלא מצא תומך שיממן את הקמתן. לשיטתו לשם אחרי מותו הוקמו בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-19 עשרות קומונות שנבנו בהשראת הדגם שלו, שיובא לארצות הברית על ידי תלמידו אלברט בריסביין. על פי ההערכות התנועה הקומונאלית האמריקנית בהשראתו הקיפה כ-50 ניסיונות, והקיפה כ-200 אלף איש. עם זאת כמעט כולן התפרקו במהירות, רובן כבר בשנה הראשונה לקיומן ורק שלושה החזיקו מעמד יותר מחמש שנים - הפאלנגה של ויסקונסין ב'עין האגם' שהחזיקה 5 שנים, חוות ברוק שהחזיקה 6 שנים והפאלנגה בנפת מונמות שבניו ג'רזי שהחזיקה קרוב ל-14 שנים.
בניגוד לעצתו של פורייה, על פיה הקמת הקולקטיב תותנה בגיוס של לפחות מיליון פרנקים וגיוס כ-1,600-1800 מתיישבים לפחות - רוב הקומונות שהוקמו בהשראתו הצליחו לגייס רק כמה עשרות אלפי דולרים, וכללו בין עשרות בודדות למאות בודדות של מתיישבים. גורמים נוספים לכישלון הניסיונות היו חוסר התאמה של המתיישבים שבאו בחלקם הגדול מרקע עירוני והיו חסרים ידע חקלאי, מה שהוביל גם לרכישת אדמות לא מוצלחות לחקלאות - פעמים רבות בסכומים גדולים שהכניסו את הקומונות לחובות אותם לא היו מסוגלים לפרוע. בעיה נוספת הייתה קשיים חברתיים בגיבוש הקומונות, שהורכבו פעמים רבות מאנשים מרקעים מגוונים ושונים ביותר, ואף בעלי השקפות דתיות שונות שהגבירו את החיכוכים וכן נפוצה תופעה של עזיבות שהתלוו אליהן גנבות ציוד ונכסים.
אנטישמיות

פורייה, במסגרת חשיבתו הכלכלית, התנגד למתן שוויון זכויות ליהודים, תוך שהוא טוען כי היהודים הם אומה נחותה המתבססת על עולם כלכלי של טפילות וחמסנות. את היהדות הוא תוקף בהציגו אותה כמי ששומרת על המשטר הפטריארכלי שהוא מקור לתשוקות נקלות, לעומת הנצרות ששמרה לטעמו על "רוח החטיבה הקיבוצית" שהיא המקור לרגשות האצילות. וכנגד היהודים הוא טוען שמתוך התמכרותם למסחר, הפכו למרגלים עבור האומות השונות, ובעתות מלחמה הם המלשינים והתליינים כאחד. פורייה שראה במסחר בכלל אבי כל פשע ושורש כל דבר תועבה, והיה משוכנע במקביל כי היהודים הם התגלמותו של הסחר-מכר, ראה כמובן מאליו את היהודים כתגרנים נושכי נשך, טפילים בבשרה של הכלכלה הנוצרית, ומכאן גילויי השנאה כלפיהם. גישתו זו באה לידי ביטוי בספריו: "עולם חדש" (1829), ו"התעשייה המדומה" (1833). רבים מתלמידיו, כמו: אלפונס טוסנל (אנ')‏ (1803-1885) ופייר-ז'וזף פרודון, כרכו בעקבותיו את דרכם אל הסוציאליזם באנטישמיות.
פורייה האמין שמתן שוויון זכויות ליהודים בצרפת אינו הפתרון הנכון למצבם הנחות ולבעיות המוסריות של אומתם. למעשה, על מנת לרפא את היהודים מקלונם המוסרי יש להעבירם מסכת של שינוי בחייהם החומריים והרוחניים, שסופה היטמעות וביטול הקיום היהודי כאומה נפרדת. מבחינה חומרית, הוא סבר שיש לאסור על מסחר בקרב יהודים, ובמקום זאת לעודד אותם להתיישב בכפרים ובערי תעשייה, שם הם יוכלו להשתלב בחקלאות ובעבודה יצרנית שאינה מבוססת על ניצול וגזילה. מבחינה רוחנית, פורייה המליץ על תוכנית חינוכית שתהיה נתונה לפיקוח הדוק ותביא את היהודים לרפורמה ולדחייה של דוגמות נצלניות.
ראו גם

סוציאליזם אוטופי
חוות ברוק
לקריאה נוספת

קרל קאוטסקי, פול לפראג ומ' הילקווית, מבשרי הסוציאליזם בזמן החדש: קמפנלה, מורוס, אואן, פורייה, מרחביה: ספריית פועלים, 1951.
ינינה מילר, מישנתו של פורייה: החברה ההרמונית, תל אביב: ספרית פועלים ואוניברסיטת תל אביב, 1974.
הערות שוליים

↑  Gareth Stedman Jones and Ian Patterson, "Introduction", in Charles Fourier, The Theory of the Four Movements, Cambridge: Cambridge University Press, pp. xii-xiii
↑  Gareth Stedman Jones and Ian Patterson, "Introduction", in Charles Fourier, The Theory of the Four Movements, Cambridge: Cambridge University Press, pp. xiv
1 2  שלום וורם, קומונות ואורחות חייהן, עיינות, 1968
↑  שמאי גולן, האנטישמיות של דוסטויבסקי
↑  Edmund Silberner, 1946, "Charles Fourier on the Jewish Question", Jewish Social Studies 8(4): 253.
| סוציאליזם |
| --- | --- | --- |
| זרמים | אנרכו-סינדיקליזם • אנרכו-קומוניזם • הסוציאליזם האתיופי • לניניזם • מרקסיזם • נצרות סוציאליסטית • קומוניזם נוצרי • סוציאל-דמוקרטיה • סוציאליזם אסלאמי • סוציאליזם דמוקרטי • סוציאליזם ערבי • סינדיקליזם • פמיניזם סוציאליסטי • ציונות סוציאליסטית • קומוניזם • סוציאליזם ליברטריאני • נאציונל-סוציאליזם |  |
| סוציאליסטים | רוברט אוון • פרידריך אנגלס • מיכאיל באקונין • אוגוסט בבל • אדוארד ברנשטיין • משה הס • פרדיננד לסל •  קרל מרקס • קלוד-אנרי דה סן-סימון • פייר-ז'וזף פרודון •  שארל פורייה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261198805171  PLWABN: 9810566605205606  BIBSYS: 90087018  BNE: XX931619  BnF: cb11903258f (data)  CANTIC: a10086870  CiNii: DA00529275  GND: 118534572  ICCU: RAVV023791  ISNI: 0000 0001 2095 5646  LCCN: n83073878  LNB: 000069950  NDL: 00439925  NKC: jn19990002364  NLA: 35096612  NLG: 86430  NSK: 000294688  NTA: 06838176X  RERO: 02-A000064633  SELIBR: 187278  SNAC: w6sf3263  SUDOC: 026870894  Trove: 825560  ULAN: 500069988  VcBA: 495/18618  VIAF: 9846308   WorldCat (עם VIAF): 9846308 
שרטוט רעיון הפלנסטרי של פורייה
רעף סולארי

גג סולארי של טסלה
רעף סולארי (באנגלית: Solar Shingle), הנקרא גם רעף פוטו-וולטאי (באנגלית: Photovoltaic Shingle) הוא מערך של תאים פוטו-וולטאיים (פנלים סולריים) שנועדו להיראות ולשמש כמו חומרי קירוי קונבנציונליים, כמו רעפי אספלט ורעפי צפחה, ולהפיק בנוסף חשמל מקרינת השמש. רעפים סולאריים אלו מהווים שילוב בין הפקת אנרגיה סולארית לבנייה (Building-Integrated Photovoltaics).
היסטוריה

רעפים סולאריים הפכו לזמינים מסחרית בשנת 2005. בריאיון לרויטרס ב-2009 העריך דובר חברת דאו כימיקלים שכניסתם לשוק הרעפים הסולאריים תניב הכנסות של 5 מיליארד דולר עד 2015 ו-10 מיליארד דולר עד 2020. הרעפי הסולאריים של חברת דאו זמין בקולורדו, הידועים כמערכת השמש POWERHOUSE הפכו לזמינים מסחרית באוקטובר 2011. דור שלישי של מערכת השמש POWERHOUSE קיבלה רישיון בלעדי ל-RGS Energy למסחור משנת 2017 עד 2020, כאשר RGS Energy הגישה בקשה לפשיטת רגל.
באוקטובר 2016 נכנסה חברת טסלה לתחום הרעפים הסולאריים במיזם משותף עם SolarCity. מאוחר יותר רכשה טסלה את SolarCity ומוצר הרעפים הסולארי תואר ב-2019 כ"כישלון". ספקית השוק הסולארי, EnergySage, סקרה את הרעף הסולארי בשם Tesla Solar Roof, וציינה כי הוא "חווה כישלונות משמעותיים שעיכבו את התכנון, הייצור והפריסה שלו." בינואר 2022, הודיע תאגיד GAF Materials כי יתחיל למכור רעפים סולאריים כמוצר.
ראו גם

אנרגיה סולארית
הערות שוליים

↑  "Sun Roof: Solar Panel Shingles Come Down in Price, Gain in Popularity". Scientific American. April 12, 2013. Retrieved 2015-12-15.
↑  "Real Goods Solar, Inc. (RGSE) Stock Skyrockets on Dow Deal". 4 October 2017. Retrieved 29 May 2018 – via www.finance.yahoo.com.
↑  Pickerell, Kelly (6 February 2020). "Powerhouse solar shingle company RGS Energy files for bankruptcy". Solar Power World. Archived from the original on 22 February 2021. Retrieved 22 February 2021.
↑  Randall, Tom (31 October 2016). "No One Saw Tesla's Solar Roof Coming". Bloomberg.com. Retrieved 19 April 2018 – via www.bloomberg.com.
↑  "Tesla's trumpeted solar shingles are a flop". MIT Technology Review. Retrieved 2023-07-12.
↑  Walker, Emily (2023-01-06). "Tesla Solar Roof 2022 Review: Cost, Efficiency, News - EnergySage". EnergySage Blog. Retrieved 2023-07-12.
↑  Root, Tik (January 3, 2022). "As U.S. moves toward solar energy, this roofing company hopes 'solar shingles' will get homeowners to buy in". Washington Post. Retrieved January 4, 2022.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רעננה מרידור

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  18 בפברואר 1923 וינה, אוסטריה אוסטריה 
 פטירה:  9 בנובמבר 2023  (בגיל 100) ירושלים, ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  פברואר 1935
 עיסוק:  חוקרת בתחום הלימודים הקלאסיים
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 מנחה לדוקטורט:  אברהם וסרשטיין
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 פרסים והוקרה:  יקירת העיר ירושלים (2003)
 תרומות עיקריות
 הוראת השפה היוונית בישראל, חקר מחזות מתקופת יוון העתיקה
 
רעננה מרידור (18 בפברואר 1923 – 9 בנובמבר 2023) הייתה חוקרת ספרות יוון העתיקה, מורה ליוונית ופרופסור חבר בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית. יקירת ירושלים לשנת תשס"ג (2003).
ביוגרפיה

מרידור נולדה בווינה שבאוסטריה, בשם רעננה טננבלט, בת למרדכי אנשיל טננבלט וחיה לבית בֶּר. אביה היה עורך עיתון יהודי בעיר לבוב. ב-4 בפברואר 1935 עלתה עם משפחתה לארץ ישראל על סיפון האונייה "פילסנה".
את לימודיה התיכוניים עשתה בגימנסיה העברית רחביה. ב-1939, כשהייתה בת 16, הצטרפה לבית"ר.
את השכלתה האקדמית רכשה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות ה-40 למדה לתואר שני בלימודים קלאסיים, בין היתר אצל פרופ' משה שוובה, והצטיינה בלימודיה. ב-1951 ביקש ממנה שוובה ללמד יוונית באוניברסיטה, והיא התמידה בכך משך ארבעה עשורים. ב-1979 השלימה את לימודיה לדוקטורט בהנחיית פרופ' אברהם וסרשטיין ובהמשך מונתה לפרופסור חבר. בראשית שנות ה-90 יצאה לגמלאות.
בשנת ה'תשס"ג (2003) קיבלה את אות יקיר ירושלים.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נישאה לאליהו וירז'בולובסקי (לימים מרידור) באוגוסט 1943, שפגשה לראשונה בסניף בית"ר בירושלים שעליו פיקד, והם היו נשואים עד פטירתו של אליהו ב-1966.
לרעננה ואליהו מרידור נולדו ארבעה ילדים: סגן ראש הממשלה, שר האוצר ושר המשפטים לשעבר דן מרידור, פרופ' חגית הורביץ, לשעבר מנהלת מחלקת הילדים בבית החולים ביקור חולים, ד"ר אביטל דרמון, מנהלת היוזמה למחקר יישומי בחינוך, וסלי מרידור, לשעבר יו"ר הסוכנות היהודית ושגריר ישראל בארצות הברית.
נכדה הבכור הוא אלי הורביץ, איש חינוך ומנכ"ל קרן טראמפ. נכדים נוספים הם אבישי מרידור, שחקן, לשעבר נווט בחיל האוויר, ושאול מרידור, שכיהן כמנכ"ל משרד האנרגיה וכראש אגף התקציבים במשרד האוצר.
התגוררה כל חייה הבוגרים בשכונת רחביה בירושלים, בשכנות לבנה דן.
מרידור נפטרה ב-9 בנובמבר 2023 והיא בת 100. גופתה נתרמה למדע.
ספרה

יוונית למתחילים, האוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה למדעי הרוח, החוג ללימודים קלאסיים, 1990
הערות שוליים

↑  רעננה מרידור, באתר לוחמי האצ"ל
↑  ארכיון המדינה, Tenenblatt Mordko Anczel, ארכיון המדינה
1 2 3  ארכיון המדינה, רשימות עולים 1935 (ינואר - אפריל) - חיפה, עמ' 108, מס' סדורי 84, באתר ארכיון המדינה
↑  רשימת מקבלי האותות באתר עריית ירושלים
↑  הזמנה לטקס הנישואין של רעננה ואליהו מרידור, באתר דבר, ‏15 באוגוסט 1943
↑    יואב בירנברג, מרידור 3.0, באתר "ידיעות אחרונות", 25 בנובמבר 2015
↑  רעננה מרידור: מודעת אבל באתר "אבלים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494077505171  LCCN: nr91000042  VIAF: 34308803   WorldCat (עם VIAF): 34308803
שמואל לביב-לובין

שמואל "מונה" לביב-לובין (13 ביולי 1923 - 18 ביולי 2012) היה קלע ישראלי. השתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952), האולימפיאדה הראשונה שבה השתתפה ישראל.
ביוגרפיה

לביב נולד וגדל בראשון לציון. בשנים 1941–1946 שרת בצבא הבריטי ובבריגדה היהודית, בדרגת קורפורל.
בשנים 1949 ו-1950 זכה באליפות ישראל בקליעה תחרותית.
באולימפיאדת הלסינקי סיים במקום 26 ברובה חופשי שלושה מצבים ל-300 מטר בתוצאה 973 נקודות (שכיבה - 367 נקודות, כריעה - 315 נקודות, עמידה - 291 נקודות).
בתחרויות הקליעה במכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה במדליית כסף ברובה חופשי ל-300 מטר בשלושה מצבים, בתוצאה של 984 נקודות, אחרי נחמיה סירקיס (985 נקודות) ולפני דב בן דב (972 נקודות), שניהם מישראל.
לביב השתתף באליפות העולם שנערכה בברית המועצות באוגוסט 1958.
נפטר ב-18 ביולי 2012. הותיר אחריו תאומים. התגורר בחדרה ועסק בחקלאות.
הערות שוליים

↑  דן פכטר, מחרתיים - בשעה 13.00 , דבר, 18 ביולי 1952
↑  Shmuel Laviv-Lubin, באתר Sports-Seference (באנגלית)
↑  Free Rifle, Three Positions, 300 metres, Men, באתר Olympedia (באנגלית)
↑  ישראל במקום ה-17 בתחרויות הקליעה  בבריה"מ, על המשמר, 20 באוגוסט 1958
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת הלסינקי (1952)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אוריון גלין גלר • אריה גליק • לאה זמרי • אולגה וינטנברג • דוד טבק • תמר מטל-שומכר • אריה קלינשטוב-נוה |  |
|  כדורסל | דני ארז • משה דניאל • יהודה וינר • מרסל חפץ • פרדי כהן • עמוס לין • זכריה עופרי • אליהו עמיאל • ראובן פכר • מנחם קורמן • רלף קליין • שמעון שלח • אברהם שניאור (מאמן: מוריס רסקין) |  |
|  קליעה | אלכס אלירז • דב בן-דב • שמואל לביב-לובין • צבי פנקס |  |
|  קפיצה למים | יואב רענן |  |
|  שחייה | נחום בוך |  |
שלומיה קרייזל

אין תמונה חופשית
שלומיה קרייזל (1920–1942) הייתה משוררת עברייה.
ביוגרפיה

קרייזל נולדה בגליציה המזרחית שבפולין לר' אברהם קרייזל מקוסוב. אביה הציוני קרא לה 'שלומיה' בעקבות חוזה ורסאי והצהרת בלפור. קרייזל התחילה לכתוב שירה בגיל 8. בשנת 1937 שלחה מבחר משיריה מן השנים 1928-1937 לאחיה הצעיר אייזיק סדומי, שעלה לארץ ישראל כחלוץ. חלק גדול משיריה נקבץ לאסופה, אשר ראתה אור לימים בכותר "שמש ועבים". במכתבה לאחיה נתנה טעם נוסף לשם האסופה – "מפני שתוכן שירי הוא כאן עצוב, כאן שמח!". קרייזל המשיכה לשלוח לאחיה שירים עד הירצחה בידי הנאצים בגיל 22. בסך הכל כתבה שלומיה כמאה חמישים שירים. חלק משיריה נדפסו גם בעלון הפנימי של קיבוץ לביא, "אצלנו".
קובץ שיריה

שלומיה, שמש ועבים: שירים; הביא לבית הדפוס: אייזיק סדומי; עיטורים: אילנה (דוד) סדומי, תל אביב: ארגון יוצאי קוסוב בישראל, תשל"ה.
לקריאה נוספת

איתמר לוי, מיומנו של מאתר ספרים, צרופה: תש"ס-2000, עמ' 89-92.
גצל קרסל, ל' אליצקי (עורכים), ספר קוסוב, תל אביב: ארגון יוצאי קוסוב על ידי הוצאת המנורה, תשכ"ד-1964, עמ' 220–236. (רשימה על אודות אברהם קרייזל ובתו שלומיה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שירות המיסים הפדרלי של רוסיה

| --- | --- |


מטה שירות המיסים במוסקבה
 
 סמל הארגון, מאז 2014
 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה רוסיה
 משרד אחראי:  משרד האוצר
 סוכנות אם:  ממשלת רוסיה
 תאריך הקמה:  21 בנובמבר 1991
 סוכנות קודמת:  משטרת המס הרוסית 
 ראש:  דניל יגורוב
 מטה מרכזי:  רחוב נגלינאיה 23, מוסקבה, רוסיה
 עובדים:  170,000
 שירות המיסים הפדרלי
 
שירות המיסים הפדרלי (ברוסית: Федеральная налоговая служба, בראשי תיבות: ФНС России) הוא הרשות הלאומית לגביית מס ברוסיה. זהו גוף פדרלי של משרד האוצר האחראי לפיקוח ובקרה על החקיקה בתחומי מס והכנסות. בנוסף אחראי הגוף לפיקוח בתחום ייצור מוצרי טבק.
ראש שירות המיסים הפדרלי מאז 17 בינואר 2020 הוא דניל יגורוב, שמחליף את מיכאיל מישוסטין, שמונה לתפקיד ראש ממשלת רוסיה.
שירות המיסים הפדרלי מחזיק במשרדי פיקוח מס אזוריים בכל המחוזות הפדרליים של רוסיה ולו 83 סניפים בסובייקטים הפדרליים של רוסיה. המס העיקרי שהשירות גובה הוא מס הכנסה, אך הגוף גם גובה מס רכוש, מס חברות, מסי קנייה, מס מתנות ועוד ועוסק בליווי עסקים בהליכי פירוק. בשנת 2016 גבה השירות מיסים בסך 13 טריליון רובל.
בניין שירות המיסים הפדרלי ברחוב נגלינאיה שוכן סמוך לבניין הבנק המרכזי של רוסיה במוסקבה.
היסטוריה

שירות המיסים הפדרלי הוקם לראשונה ב-21 בנובמבר 1991 בצו נשיאותי של הנשיא בוריס ילצין בתור שירות המיסים הממלכתי (Государственная налоговая служба).
בשנת 1998 השירות הפך למשרד ממשלתי בשם משרד ההכנסות והמסים (Министерство Российской Федерации по налогам и сборам). ביולי 2004 המשרד הממשלתי הפך לשירות המיסים הפדרלי והוכפף למשרד האוצר.
מאז 2010 השירות עבר מתיחת פנים ורפורמה שנועדה להקל אל האזרחים בהתנהלות מול רשויות המס הפדרליות, כחלק מהרפורמה שהוביל ראש שירות המיסים, מיכאיל מישוסטין, מרבית השירותים הניתנים לאזרח ניתנים באמצעות פורטל האינטרנט ויישומים ייעודים של שירות המיסים. זאת לקראת הפיכת מערכת גביית מס מיושנת למודרנית ויעילה יותר, תוך יצירת מרכזי מידע לחשבוניות מס שאפשרו פיקוח יעיל יותר בתזרימי המזומנים ויצירת שירות מקוון של תשלומי מיסים, שפישט את התהליך וסייע להגדיל את הכנסות המדינה ממסים. בנוסף קוצר באופן משמעותי זמן ההמתנה למתן שירות, אם בשנת 2009 לקוחות נאלצו להמתין בסניפים במשך שעות עד לקבלת שירות, כיום (2020) זמן ההמתנה אינו עולה על 10 דקות ובשל כך הוכתר שירות המיסים הפדרלי הרוסי כאחד משירותי המס הטובים בעולם.
מבנה וארגון

מינהל הניתוח
מינהל ביקורת המס
מינהל משאבי אנוש
מינהל המשפטים
מינהל מס רכוש
מינהל טכנולוגיית מידע
מינהל רישום משלמי מיסים
מינהל מיסוי הכנסות ורכוש פרטי
מינהל חובות
המינהל לניהול הליכי פשיטת רגל
המינהל לעניינים בינלאומיים
המינהל למודרניזציה בתחום המס
המועצה הציבורית