stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תכשיט אלפרד

| --- | --- |

תכשיט אלפרד מסובב על צירו
 מידע כללי
 תאריך יצירה:  שלהי המאה ה-9 ממלכת וסקס ממלכת וסקס
 טכניקה וחומרים:  זהב ויהלום סלעי
 ממדים בס"מ
 רוחב:  3.1 ס״מ 
 גובה:  6.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  AN1836 p.135.371 (מוזיאון אשמוליאן) 
 מיקום:  סאמרסט שבממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°22′29″N 2°26′27″W﻿ / ﻿51.374687°N 2.440724°W﻿ / 51.374687; -2.440724 
 
חזית תכשיט אלפרד
תכשיט אלפרד (באנגלית: Alfred Jewel) או תכשיט המלך אלפרד (באנגלית: King Alfred’s jewel) הוא תכשיט פרי עבודת צורפות הכולל איור על גבי יהלום סלעי בבסיס זהב. יצירת התכשיט מתוארכת לשלהי המאה ה-9 ומהווה דוגמה ייחודית ויוצאת דופן לעבודת אומנות אנגלו-סקסונית, אשר נוצרה באנגליה במהלך התקופה האנגלו-סקסונית. מעריכים כי התכשיט נוצר עבור אלפרד הגדול, מלך ממלכת וסקס ואחד מגדולי המלכים של תקופתו.
התכשיט התגלה בשנת 1693 בפארק בעיירה השוכנת בסאמרסט שבדרום-מערב אנגליה. נסיבות הגעתו של התכשיט למקום אינן ידועות. עם זאת, הוא נמצא בתחומי הגבולות ההיסטוריים של ממלכת וסקס, והיו שקשרו את מיקומו לעובדה כי במרחק של כ-13 קילומטר מהאתר בו נמצא התכשיט, עמד מנזר שהמלך אלפרד ייסד. במסגרת פרסום רשמי ראשון מסוגו בשנת 1698 בכתב העת של החברה המלכותית, זכה תכשיט אלפרד לראשונה בחשיפה של ממש. מאוחר יותר, בשנת 1718, הגיע התכשיט אל אוניברסיטת אוקספורד, אשר הציבה אותו במוזיאון אשמוליאן שבעיר. בפברואר 2015, 297 שנים לאחר שנלקח משם, הושב תכשיט אלפרד אל סאמרסט והוצב שם במוזיאון מקומי.
הרכב, מבנה וייעוד

מידותיו של תכשיט אלפרד הן צנועות למדי. אורכו 6.4 ס"מ ורוחבו 3.2 ס"מ. במרכז התכשיט עומדת לוחית יהלום סלעי ועל גביה איור דמות אדם. דמות זאת, המאוירת בסגנון כנסייתי, הייתה לפי דעות רוב החוקרים דמותו של ישו. לוחית היהלום עומדת בבסיס זהב, אשר בשוליו נמתח באנגלית עתיקה הכיתוב "AELFRED MEC HEHT GEWYRCAN", אשר משמעותו היא "אלפרד הורה לי ליצור". כיתוב זה הוא אחת העדויות העיקריות הקושרת את מעשה התכשיט לאלפרד הגדול. מתחת למעטפת הזהב המקיפה את לוחית היהלום, נמצא שקע חלול, אשר מעריכים כי שימש לחיבור התכשיט לעצם גדול. בגב התכשיט, הכולל משטח זהב בלבד, חרוטים שריגים של צמח, כנראה קוציץ, המציין אולי את עץ החיים (Tree of Life).
למרות שיש החולקים על טענה זאת, מקובל בקרב החוקרים להניח כי תכשיט אלפרד שימש את אלפרד הגדול, מלך ממלכת וסקס במחצית השנייה של המאה ה-9. מעריכים כי התכשיט מהווה שריד קצהו של שרביט קדום אשר שימש את המלך אלפרד לצורך קריאה בכתבי הקודש, בדומה לשימוש היהודי ביד לקריאה בתורה. באותה התקופה היו נפוצים בקרב האנגלו-סקסונים שרביטי קריאה מעין אלו, ונראה כי תכשיט אלפרד היה קצה שרביט הקריאה המפואר ביותר שהיה באנגליה באותה התקופה – השרביט אשר שימש את אלפרד הגדול עצמו.
עדות לשרביטי הקריאה, אנו מוצאים בפקודה קדומה של המלך אלפרד בה ציווה להפיץ ברחבי ממלכתו את ספר שלטון הכמורה (בלטינית: Liber Regulae Pastoralis) מאת האפיפיור בן המאה ה-6 גרגוריוס הראשון:
וגם אשלח לכל הבישופויות בממלכתי, ספר בתוספת אאסטל של 50 מנקוס, ואני פוקד, בשם האל, שאף אדם לא יוציאו את השרביט מהספר, ולא את הספר מהכנסייה
באנגלית עתיקה, הביטוי אאסטל (æstel) עשוי להיות מפורש כ"מדריך" ו"מודד", אך גם כ"ידית" או כלי להצבעה. לכן רבים תרגמו ביטוי זה, וכן בהתבסס על המשך פקודתו של אלפרד, לשרביט הנועד להצביע על הטקסט הנקרא בספר. לביטוי מנקוס (Mancus) עמדו בימי הביניים המוקדמים מספר פירושים, וככל הנראה משמעותו בפקודתו של אלפרד הוא מידת משקל מסוימת, המעידה במקרה זה על משקל כלי האאסטל ששלח המלך אלפרד יחד עם ספריו.
כאמור, לעומת הדעה שתכשיט אלפרד היווה קצה של שרביט, היו שניסחו הסברים אחרים באשר לאופיו המקורי של פריט זה. כך לדוגמה היו שטענו כי הוא שימש חלק של כתר מלוכה או תליון.
לקריאה נוספת

Asser J.; Keynes S.; Lapidge M.; Alfred the Great : Asser's Life of King Alfred and other contemporary sources, Harmondsworth, Middlesex, England ; New York, N.Y., U.S.A. : Penguin Books, 2004
Hinton, D. A., A Catalogue of the Anglo-Saxon Ornamental Metalwork 700-1100 in the Department of Antiquities, Ashmolean Museum, Oxford, 1974. pp 29–48.
Hinton, D. A., The Alfred Jewel: and Other Late Anglo-Saxon Decorated Metalwork, Oxford, 2008
הערות שוליים

1 2  Asser J.; Keynes S.; Lapidge M.; Alfred the Great : Asser's Life of King Alfred and other contemporary sources, Harmondsworth, Middlesex, England ; New York, N.Y., U.S.A. : Penguin Books, 2004
↑  BBC. "Alfred Jewel shown in 'home county' of Somerset". Retrieved 19 February 2015.
1 2 3  Wilson, David M.; Anglo-Saxon: Art From The Seventh Century To The Norman Conquest, Thames and Hudson (US edn. Overlook Press), 1984.
1 2 3  Webster, Leslie, Anglo-Saxon Art, 2012, British Museum Press, ISBN 9780714128092
↑  Bosworth, A Dictionary of the Anglo-saxon Language, p. 11, London: Longmann 1838
↑  Grierson P., Blackburn M.; Medieval European Coinage: Volume 1, The Early Middle Ages (5th-10th Centuries), 2007
↑  The Alfred Jewel, Object of the month
שרביט ניצוח

דוגמה לשרביט ניצוח מודרני
שרביטי הניצוח של ארתורו טוסקניני, המוצגים במוזיאון הסמית'סוניאן
איגור סטרווינסקי מנצח
פול וייטמן עם שרביט ניצוח
שרביט ניצוח או מקל ניצוח, הוא מקל המשמש מנצח להעצמת תנועותיו בזמן ניצוח על הרכב של מוזיקאים.
תיאור

השרביטים המודרניים לרוב עשויים מעץ קל משקל (כדוגמת בלזה), פיברגלס או קרבון אשר מחובר לידית בצורת נורה אשר לרוב עשויה משעם, עץ אלון, עץ אחר או אלומיניום.
לחלק מן מנצחים ידועים, כגון הרברט פון קאראיין והנרי ווד נבנו שרביטי ניצוח המותאמים לטבע הביצוע שלהם ולמאפייניהם האישיים והפיזיים.
השרביטים המודרניים הראשונים החלו להבנות בסביבות אמצע המאה ה-19. אורכם של הסטנדרטי של השרביטים נע בין 25 ל-35 ס"מ, אם כי ישנם שרביטים ארוכים יותר, רובם היסטוריים.
שימוש

הדרך הסטנדרטית לאחיזת שרביט ניצוח הוא כשהמקל נמצא בין האגודל לאצבע המורה, ושהידית מונחת במרכז כף היד. רוב המנצחים מחזיקים את השרביט ביד ימין, אף על פי שחלק מהשמאליים אוחזים ביד שמאל.
במקרים כאשר מבוצעת מוזיקה ווקאלית, מוזיקה בהרכבים קטנים ומוזיקה כלית מוקדמת מהתקופה הקלאסית ומתקופת הבארוק, ההעדפה תהיה לניצוח ללא שרביט ניצוח.
היסטוריה > במאה ה-16

בתקופת הבארוק בצרפת, המלחין ז'אן-בטיסט לולי נהג לנצח על יצירותיו באמצעות הקשת הפעמות על ידי הטחת מטה ארוך לרצפה בזמן הפעמות המודגשות (המילה bâton משמעותה "מטה" בצרפתית).
בקונצרט של 8 בינואר 1687, כשהוא מנצח על יצירתו טה דאום אל מול לואי הארבעה עשר, פגע המקל באצבע רגלו. המקרה התפתח לנמק, שממנו הוא לבסוף נפטר ב-22 במרץ של אותה השנה.
היסטוריה > המאה ה-19

השימוש בשרביט הניצוח כאמצעי להעברת רעיונות מוזיקליים הלך והתגבר לאורך התקופה הרומנטית במוזיקה (ובמיוחד לאורך השנים 1820–1840) בעקבות שתי מגמות:
הראשונה, מוזיקה מסובכת ומתוכמת יותר אשר דורשת מוזיקאי שכל תפקידו הוא תיאום בין הנגנים השונים (עד אז זה היה תפקיד הקונצרטמייסטר). השנייה, היא תהליך התרחבותה של התזמורת, מתזמורת קאמרית לתזמורת סימפונית.
כשלואי שפור ניצח עם שרביט ניצוח על הסימפוניה השנייה שלו בזמן ביקור באנגליה בשנת 1820, איגנץ מושלס ציין כי "אמנם הוא מרוכז בדפדוף בפרטיטורה, אך הוא איננו מסוגל להוביל את הצבא המוזיקלי ללא שימוש בשרביט הניצוח שלו".
היסטוריה > המאה ה-20 ואילך

עם עלייתו של הג'אז ותזמורות הביג בנד בתחילת המאה ה-20, החל להיווצר צורך במנצח. עם הזמן נוצרו "שרביטי ג'אז", שהיו ארוכים או קצרים במקצת מן השרביטים הסטנדרטיים.
ראו גם

ניצוח
מנצח
פרטיטורה
הערות שוליים

↑  Ignaz Moscheles, The Life of Moscheles with Selections from his Diaries and Correspondence, London: Hurst and Blackett, 1873 vol. 1 p. 76
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4631139-7
תהום ליטקה

תהום ליטקה היא שקע ימי באוקיינוס הארקטי, הנקודה הימית הנמוכה ביותר בים זה. התהום, היא השקע הימי ה-20 בעומקו בימי העולם.
גאוגרפיה

התהום ממוקמת דרומית לרכס המרכז-אוקייני "גקל", כ-350 קילומטרים צפון-מזרחית לסבאלברד וכ-220 קילומטרים צפונית לאי נורדאוסטלנדט. שיא התהום נמצא בעומק של 5,449 מטרים מתחת לגובה פני הים. עומק המים הממוצע בים הארקטי עומד על כ-1,000 מטרים מתחת לגובה פני הים, כאשר ביותר מ-60% משטחו העומק עומד על כ-200 מטרים בלבד מתחת לגובה הים.
משלחת רוסית על סיפון שוברת הקרח "פיודור ליטקה" גילתה את התהום בשנת 1955. שוברת הקרח והתהום נקראים על שם מגלה הארצות פיודור ליטקה.
הערות שוליים

↑  מהו שקע ימי?
↑  מסע המחקר של פיודור ליטקה
תהודת גאות

הבדלי הגאות והשפל בנמל פורטיסהד בתעלת בריסטול מהווים דוגמה לתהודת גאות.
באוקיינוגרפיה פיזיקלית, תהודת גאות (באנגלית: Tidal resonance) מתרחשת כאשר מחזור הגאות והשפל העולמי מעורר את אחד מאופני התנודה הטבעיים של מקווה מים המחובר לאוקיינוס הפתוח. האפקט בולט במיוחד כאשר אורך המדף היבשתי ועומקו מכתיבים זמן מחזור תנודה טבעי של גוף המים השווה למשך הזמן שחולף בין גאות לגאות העוקבת באותו אזור. במצב כזה, גל גאות הפוגע במקווה המים דרך הקצה הפתוח (המחובר לאוקיינוס) שלו נמצא באותו מופע כמו המופע של התנודה של מקווה המים, כך שאודות לעובדה שהאנרגיה הנכנסת למקווה המים ברובה נכלאת בתוכו ולא יכולה לברוח (אודות להחזרה מן החוף וקצה המדף היבשתי) נוצרת התאבכות בונה בין התנודה העצמית לגאות החיצונית, מה שמפיק מנעד גאות רחב בהרבה בחוף של מקווה המים. את מקווה המים בכללותו ניתן למדל כמהוד חצי-פתוח של גלי מים רדודים, אשר הטריגר החיצוני לפעולתו הוא הגאות והשפל העולמיים.
דוגמאות מפורסמת לאפקט הזה כוללות את מפרץ פאנדי, שם תנודות הגאות החזקות ביותר בעולם מתחוללות בעקביות, ואת תעלת בריסטול. רבים מהאזורים הרזוננטיים הללו אחראים לנתחים גדולים מכמות האנרגיה הכוללת של גאות ושפל הנשחקת ואובדת באוקיינוסים. למשל, מידע לוויני מעיד על כך שהגאות M2 שוחקת אנרגיה בהספק של 2.5 טרה-ואט, אשר מתוכה 261 ג'יגה-ואט נאבדת במפרץ הדסון, 208 ג'יגה-ואט במדפים היבשתיים האירופיים (כולל תעלת בריסטול), 158 ג'יגה-ואט במדף האוסטרלי הצפון-מערבי, 149 ג'יגה-ואט בים הצהוב ו-112 ג'יגה-ואט במדף הפטגוני.
תאוריה בסיסית

הגאות והשפל נגרמת כתוצאה מהמשיכות הכבידתיות שמפעילים הירח והשמש על מימי כדור הארץ. "הגבעה האוקיינית" (והגבעה הנמצאת בצדו המנוגד של כדור הארץ) במימי הארץ עוקבת בקירוב אחרי מסלולו המורכב של הירח; מכיוון שמסלול הירח אינו קבוע אלא משתנה כל הזמן אודות להפרעה הכבידתית של השמש (בעיית שלושת הגופים), תופעת הגאות והשפל מורכבת מאוד ונשלטת על ידי תדירויות דומיננטיות מסוימות הנגזרות מזמני המחזור של אי-רגולציות משמעותיות במסלול הירח. בעיני צופה על כדור הארץ המסתובב נדמה שהגאות והשפל מגיעה לחופים במחזוריות של פעמיים ביממה, אף על פי שבפועל הגבעה האוקיינית מתקדמת על כדור הארץ לאט יותר, בקצב שעוקב אחר תנועת הירח.
המהירות v של גלי מים ארוכים (גלי מים רדודים) באוקיינוס תלויה בעומק המקומי h שלו על ידי הנוסחה:  v={\sqrt {gh}}. במאגרי מים סגורים (אגמים) מתרחשות תנודות קולקטיביות של גוף המים כדרך קבע (תנודות אלו מכונות "Seiche"), אשר ניתן למדלן כגלים עומדים - ולכן מחזור התנודה היסודית שלהן שווה לפעמיים אורך האגם L חלקי מהירות הגל האופיינית בו. במקרה של תהודת גאות, המודל המתאים למצב שונה במקצת, ונקרא "open harbor" - המהוד הוא רק חצי סגור, כלומר יש לו קצה אחד חופשי וקצה סגור. כתוצאה מכך, זמן המחזור היסודי הוא כזה שאורך גוף המים שווה לרבע אורך גל של תנודת גוף המים:
למשל, לגוף המים במפרץ פאנדי לוקח בערך 13 שעות להשלים תנודה מלאה; מכיוון שהגאות האוקיינית מציפה את המפרץ כל 12 שעות ו-25 דקות, היא מחזקת את התנודות בגוף המים.
הערות שוליים

↑  תנודות כוללניות של גופי מים מהוות גלי מים רדודים, אשר מהירותם יחסית לשורש הריבועי של עומק המים. לכן, בקצה המקווה המחובר לאוקיינוס, פערי העומק העצומים גורמים לגידול עצום במהירות הגלים - מה שמביא להחזרה גמורה.
תהום סיגסבי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תהום 
 על שם:  צ'ארלס דווייט סיגסבי 
 מיקום
 מיקום:  מפרץ מקסיקו 
 קואורדינטות:  23°52′00″N 91°35′00″W﻿ / ﻿23.86666667°N 91.58333333°W﻿ / 23.86666667; -91.58333333
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה תהום סיגסבי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה תהום סיגסבי
 
מפה של מפרץ מקסיקו משנת 1888
תהום סיגסבי (באנגלית: Sigsbee Deep) היא הנקודה העמוקה ביותר במפרץ מקסיקו.
גאוגרפיה

התהום ממוקמת בחלקו הדרום-מערבי של מפרץ מקסיקו, שהוא מפרץ בשטח של 1.6 מיליון קמ"ר, אשר נמצא בין דרום אמריקה לצפון אמריקה. הנקודה היבשתית הסמוכה ביותר אליה היא העיר בראונסוויל שבטקסס, ארצות הברית, שנמצאת במרחק 320 קילומטרים מתהום זו.
עומק התהום שנוי במחלוקת. העומק המשוער הוא בין 3,750 ל-4,384 מטרים (כאשר העומק הממוצע של מפרץ מקסיקו הוא 1,615 מטרים בלבד).
התהום קרויה על שמו של רב החובל צ'ארלס דוויט סיגסבי, מפקד ספינות ממחלקת ההידרוגרפיה של ארצות הברית; הוא סייר עם ספינותיו במפרץ מקסיקו בסוף המאה ה-19 וגילה את התהום. בהמשך הוא פיקד על ספינת הצי האמריקני "מיין", שהתפוצצה בנמל הוואנה שבקובה ב-1898.
תאגיד הרדיו והטלוויזיה של ירדן

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  ירדן
 קטגוריה:  שידורי רדיו וטלוויזיה
 סוג:  שידורים ממשלתיים
 תאריך השקה:  1985
 בעלות:  ממשלת ירדן
 שפה:  ערבית
 משרד ראשי:  עמאן 
 זמינות
 HOT:  170
 https://www.jrtv.gov.jo
 
תאגיד הרדיו והטלוויזיה של ירדן (בערבית: مؤسسة الإذاعة والتلفزيون الأردني, קיצור באנגלית: JRTV) הוא הגוף המשדר הממלכתי בממלכה ההאשמית של ירדן, אשר הוקם בשנת 1985 כאיחוד בין הטלוויזיה הירדנית לרדיו הירדני.
אף על פי שמספר תחנות מהמזרח התיכון נקלטו ברחבי ירדן, לא היה רדיו עצמאי במדינה עד 1948. הרדיו הירדני כרשת ממלכתית החל לשדר בשנת 1956 וכיום משדר 24 שעות ביממה לכל העולם בשפה הערבית. את שידורי הרדיו הרשמי של ירדן (בערבית) ניתן לקלוט גם בישראל בשלושה מוקדים - בבית שאן ובאזור הכנרת בתדר 95.8 FM, בירושלים בתדר 90 FM ובאילת בתדר 101.5 FM. בנוסף, מופעל שירות רדיו עולמי באנגלית ובצרפתית. גם את שידורי הרדיו הירדני באנגלית ובצרפתית (הנקרא בשם Radio Jordan) ניתן לקלוט גם בישראל בשלושה מוקדים - בבית שאן ובאזור הכנרת בתדר 90.9 FM, בירושלים בתדר 96.3 FM ובאילת בתדר 99.7 FM.
הטלוויזיה הממלכתית של ירדן החלה בשנת 1968, בתחילה בשידור שחור-לבן של שלוש שעות ביום מאולפן אחד. בשנת 1970 הצטרף כחבר מלא באיגוד השידור האירופי. בשנת 1972 הייתה לרשת הטלוויזיה הראשונה באזור אשר הקימה ערוץ שני, אשר התמקד בתכנים זרים כולל חדשות בשפה האנגלית. בשנת 1974 עברה לשדר בצבע מלא בשיטת PAL ושנה לאחר מכן עברה לשדר בממלכה כולה. כעבור שנים מספר שידרה הטלוויזיה גם חדשות בצרפתית ואף מהדורת חדשות בשפה העברית בשידורים שנקלטו בישראל באמצעות אנטנה. מאז הסכם השלום בין ישראל לירדן בשנת 1994 נפסקו שידורי החדשות בעברית בטלוויזיה הירדנית. שני הערוצים של ירדן (הראשון והשני) היו הם הערוצים הזרים היחידים אשר נקלטו בישראל בתקופה בה פעל בה הערוץ הממלכתי היחיד עד להקמת הערוץ השני (הישראלי) המסחרי והקמת מערך שידורי הטלוויזיה בכבלים בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ואף שני הערוצים הירדנים זכו לפופולריות אדירה ביותר גם בישראל אפילו יחד עם ערוץ המזרח התיכון. שני הערוצים הירדנים שולבו גם בחבילת הערוצים שחברות הכבלים הציעו.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 הסתיימה הפעילות של הערוץ השני הירדני אשר שידר רק באנגלית. במקומו החל לפעול ערוץ הספורט הירדני.
החל מ-1988 מועברים השידורים גם דרך הטלוויזיה בלוויין, כאשר ב-1998 הושק ערוץ שלישי ייעודי ללוויין הפונה לקהל הבינלאומי. הערוץ הלווייני נקרא "אל-אורדונייה" (בערבית: الأردنية). במהלך השנים הערוץ הירדני הייעודי בלוויין התמזג יחד עם הערוץ הירדני הראשון.
ראו גם

רדיו רמאללה
תכשיטן הכתר

| --- | --- |

תכשיטן הכתר (מארק אפלבי) נושא את כתר האימפריה הממלכתי בטקס פתיחת הפרלמנט ב-2022.
 איוש נוכחי:  מארק אפלבי
 תאריך כניסה לתפקיד:  2017
 דרכי מינוי:  מינוי ישיר של מלך בריטניה
 מושב המשרה:  מצודת לונדון
 ייסוד המשרה:  1837
 איוש ראשון:  סבסטיאן ג'רארד
 
תכשיטן הכתר הוא נושא משרה בבית המלוכה הבריטי שממונה לתפקידו על ידי המלך הבריטי. באחריותם נמצאת הן תחזוקת תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת, והן אבטחתם כשהתכשיטים מוצאים אל מחוץ למצודת לונדון במסגרת טקסים שונים.
היסטוריה של התפקיד

עד 1782 לא היו בעלי מלאכה ספציפיים שהוגדרו כאחראים על תחזוקת והכנת תכשיטי המלך, והעבודות הוטלו על צורפים שונים. גם לאחר 1782 התפקיד לא התקיים מבחינה רשמית, אך ניתן לזהות תכשיטנים שונים שהכתר השתמש בהם, בפרט ניתן לזהות את רנדל וברידג'(אנ') שאף פרסמו את עצמם כתכשיטני הכתר.
בשנת 1843 הוציאה המלכה ויקטוריה צו מלכותי לבית המלאכה ג'רארד ושות' (אנ') כתכשיטני הכתר, והתואר הרשמי ניתן לאחד העובדים בחברה.
בית המלאכה ג'רארד ושות' החזיק בתואר למעלה מ-160 שנה, עד שבשנת 2007 הוחלט לסיים את ההתקשרות עימם בטענה ש"הגיע הזמן לשינוי".
לתפקיד תכשיטן הכתר החדש מונה הארי קולינס(אנ'), שהיה קודם לכן גם התכשיטן האישי של המלכה אליזבת השנייה ב-2012, קולינס פרש מהתפקיד ומרטין סוויפט ממאפין אנד ווב הפך לתכשיטן הכתר התשיעי. בשנת 2017 הוא הוחלף על ידי מארק אפלבי, ראש סדנת התכשיטים של Mappin & Webb.
מלבד המלך, והארכיבישוף מקנטרברי במהלך ההכתרה, רק תכשיטן הכתר מוסמך לטפל בתכשיטי הכתר. אך הוא רשאי להסמיך אחרים לעשות זאת. על נושא המשרה להיות זמין יום ולילה, במשך כל ימות השנה.
רשימת נושאי המשרה

1843: סבסטיאן גארארד
ג'ורג' ויטפורד
הנרי בל
CE Newbigin
ססיל מאן
1962: ויליאם ה. סאמרס
1991: David V. Thomas
2007: הארי קולינס
2012: מרטין סוויפט
2017: מארק אפלבי
ראו גם

שומר בית התכשיטים (אנ')
תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת
לקריאה נוספת

Charlotte Gere; John Culme (1993). Garrard: The Crown Jewellers for 150 Years, 1843–1993. Quartet Books. ISBN 978-0-7043-7055-5.
הערות שוליים

↑  James David Draper (2008). Cameo Appearances. New York: Metropolitan Museum of Art. p. 55. ISBN 978-1-58839-282-4.
1 2  Julia Robinson (18 ביולי 2007). "Family firm fit for the Queen". The Telegraph. נבדק ב-30 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2    Richard Eden, ‏The Queen appoints new Crown Jeweller, The Telegraph, 15 July 2012
↑  "The Crown Jeweller". The Royal Family. נבדק ב-14 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Foster, Max; Said-Moorhouse, Lauren (14 במאי 2021). "Let's talk about the crown". CNN. נבדק ב-15 במאי 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Garrard & Co". Royal Collection Trust. נבדק ב-20 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    William Summers (Obituary), The Telegraph, 18 July 2002
↑    Christopher Middleton, ‏How the Queen's man about crowns brought sparkle to her celebrations, The Telegraph, 2 June 2012
תליית נעליים

נעליים תלויות על כבלי חשמל וטלפון בעיר פלנסבורג שבגרמניה
תליית נעליים הוא מנהג עירוני. בימינו המושג מתייחס בעיקר לנעליים שנזרקות לעבר כבלי חשמל, קווי טלפון או כל סוג של כבלים מוגבהים. הנעליים מושלכות גם לעבר גדרות או עצים.
תליית נעליים

"תליית נעליים", או כבילת נעליים, הוא המנהג לזרוק נעליים מעלה כששרוכיהן קשורים יחד כך שהם ייתקעו על כבלי חשמל, חוטי טלפון או כל סוג אחר של כבלים גבוהים. ברגע שזוג הנעליים שרוך יחד הן מושלכות מעלה כמו בּוֹלָאס (אנ') (נשק הטלה מן העבר שהוטל לעבר עופות וחיות קטנות).
הנוהג לתלות נעליים נפוץ ברחבי אירופה וצפון אמריקה, בערים גדולות וכן ביישובים או כפרים. לרוב, הנעליים שמושלכות לעבר החוטים והכבלים הם נעלי סניקרס. כמו כן נזרקים נעליים מעור ואף מגפיים. לכל אזור יש שוני בסוג הנעליים שמושלכות וגם בגיל של מבצעי המנהג בהתאם למצבם הסוציואקונומי.
תליית נעליים > תכלית

לפי רוב הסברות, תליית נעליים קשורה לעולם הפשע. הסברה הראשונה גורסת שמדובר במעשה בריוני בו נעליו של קורבן נזרקות כדי שהוא לא יוכל להשיג אותן. סברה אחרת גורסת כי מדובר במתיחה אותה מבצעים אנשים שיכורים. תושבי לוס אנג'לס טענו בעבר שאוסף נעליים התלויות מחוטי טלפון או כבלי חשמל באזורם מסמלים טריטוריה בה נמכרים סמים וחומרים אסורים אחרים, או אזור של התכנסות חברי כנופיה.
מנגד ישנן גם דעות אחרות על המנהג שאינן קושרות אותו בונדליזם או בפשיעה. במספר תרבויות, נעליים נתלות או נזרקות לאוויר בתור מחווה לסיום שנת הלימודים או לפני חתונת זוג בתור טקס מעבר. ישנם המחזיקים בדעה כי המנהג לקוח דווקא מהעולם הצבאי, ובו חיילים שסיימו את הכשרתם או תפקידם הצבאי זרקו את נעליהם למקומות גבוהים. בסרט לכשכש בכלב (1997) מתבצעת תליית נעליים בתור מחווה לסמל ויליאם שומאן (שבגילומו של וודי הרלסון).
יש גם הסבר פשוט והגיוני יותר לתליית הנעליים: נעליים ישנות, בלויות או שאינן נוחות מושלכות כדי להיפטר מהן. ייתכן גם שהמנהג בא מצורך אנושי לסמן טריטוריה.
באזורים מסוימים בעולם, נעליים לכודות על כבלי חשמל או טלפון מסמלות מוות של אדם. נעליים אלה שייכות לאדם שנפטר. לפי אמונה טפלה, נשמתו של האדם תרד מגן עדן עם תחיית המתים ובדרכה מטה תיקח את נעליה הישנות. לפי הסבר חלופי, הנעליים מושלכות מעל או מעבר לבית כדי להגן עליו מרוחות רעות. סברה אחרת אומרת שהנעליים נזרקות לצורך מזל כאשר אדם יוצא לדרך חדשה בחייו ועוזב את אזור מגוריו.
"עץ נעליים"

"עץ נעליים" הוא עץ (או עמוד חשמל או כל מתקן גבוה העשוי מעץ) שנערמו עליו נעליים. עצי נעליים לרוב יימצאו לצד כבישים ראשיים וייתכן שיהיו עליהם רק נעליים מסוג מסוים (למשל, נעליים צבאיות או נעלי עקב). כיום יש לפחות 76 עצים כאלו ברחבי ארצות הברית, ומספר לא ידוע ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  "Why do you see pairs of shoes hanging by the laces from power lines?". The Straight Dope (באנגלית אמריקאית). 1996-08-02. נבדק ב-2018-05-19.
↑  Shoe Trees, RoadsideAmerica.com (באנגלית)
1 2  Search Results - RoadsideAmerica.com, www.roadsideamerica.com (באנגלית)
"עץ נעליים" בסן דייגו שבארצות הברית
תאודור רויס

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1855 אאוגסבורג, ממלכת בוואריה 
 פטירה:  28 באוקטובר 1923 (בגיל 68) מינכן, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  גרמניה 
 
אלברט קארל תאודור רויס ( 28 ביוני 1855 - 28 באוקטובר 1923) היה מיסטיקן גרמני שעסק בטנטרה ובתורת הנסתר, עיתונאי, בונה חופשי, זמר, ראש "מסדר הטמפלרים של המזרח" (אנ') ואחד ממייסדיו של מסדר זה.
חייו > שנותיו הראשונות

תאודור רויס נולד ב-28 ביוני 1855 באאוגסבורג. כבר בצעירותו הוא היה זמר מקצועי, ובשנת 1873 הכירו אותו ללודוויג השני, מלך בוואריה. ב-1882, הוא לקח חלק באופרה פרסיפל, בבית הפסטיבלים של ביירוית. בהמשך, החל רויס לעבוד ככתב, ומשום כך הרבה לנסוע לאנגליה, שם הוא גם הצטרף למסדר הבונים החופשיים, בלשכה מספר 238 של הלשכה הגדולה המאוחדת של אנגליה. באנגליה הוא עסק בעיתונאות וגם היה זמר במיוזיק הול. ב-1876, התחתן רויס עם אישה מדבלין המבוגרת ממנו בעשר שנים, וב-1878 הם עברו למינכן. ב-23 במאי 1879, נולד לזוג ילד בשם אלברט פראנץ תאודור רויס.
חייו > מסדר הטמפלרים של המזרח

ב-1880, רויס נטל חלק בניסיון להחיות בברלין את מסדר האילומניטי של אדם וייסהאופט. ב-1888, רויס ומספר אנשים נוספים ניסו שוב פעם להחיות את מסדר האילומינטי. ב-1895, הוא החל לדון עם מכריו באפשרות להקים את מסדר הטמפלרים של המזרח, הידוע בקיצור כ-O.T.O. ב-1902, הסכימו רויס וקארל קלנר (אנ') להקים את מסדר ה- o.t.o. ב-1903 יצרו השניים מניפסט של מסדרם החדש, ובשנה לאחר מכן הם פרסמו אותו. ב-1905 קלנר נפטר, והנהגת המסדר עברה לרויס.
כשרויס היה באנגליה, הוא הכיר את אליסטר קראולי, שהצטרף גם הוא למסדר ה-O.T.O. בשנת 1912, מינה רויס את קראולי לנשיא העליון של המסדר בבריטניה.
חייו > 1914 - 1918

ב-1914, עזב רויס את אנגליה ושב לגרמניה. הוא עבד זמן מה עבור הצלב האדום, ובשנת 1916 הוא עבר לבזל שבשווייץ. ב-1917, קיבל אליסטר קראולי מכתב מרויס, שבו רויס משבח את קראולי ואת הת'למה. כמו כן, נאמר במכתב שרויס החל לתרגם לגרמנית חלק מהטקסטים שכתב אליסטר קראולי.
חייו > לאחר מלחמת העולם הראשונה

לקראת סוף 1918, עזב רויס את מונטה וריטה (אנ'), שם הוא שכן מ-1916. בספטמבר 1921, שב רויס לגרמניה, והשתקע במינכן. על פי עדותו של קראולי, בנובמבר של אותה שנה, הוא (קראולי) החליף את רויס בתפקיד הנשיא העליון של מסדר ה-O.T.O, וב-1922 רויס פינה באופן רשמי את מקומו לקראולי. אחת הסברות היא שפרישתו של רויס מהתפקיד התרחש בגלל שבץ מוחי שהוא עבר באביב 1920, וגרם לו לנזקים פיזיים.
חייו > פטירה

תאודור רויס נפטר ב-19 באוקטובר 1923.
הערות שוליים

↑  Doctor (Albert Karl) Theodor Reuss, 33° 90° 96° X
↑  Albert Karl Theodor Reuss, freemasonry.bcy.ca
↑  Reuss, Theodor (1855-1023) | Encyclopedia.com, www.encyclopedia.com
↑  Theodor Reuss (1855-1923) - Find A Grave Memorial, www.findagrave.com (באנגלית)
↑  mudlark121, Today in London’s radical history: Police spy Theodore Reuss expelled from Socialist League, 1889, past tense, ‏2016-05-17 (באנגלית)
↑  Reuss, Theodor, 1855-1923 - Social Networks and Archival Context, snaccooperative.org
↑  Hexen2039, www.suzannetreister.net
↑  The Utopian History of Monte Verita – Zero Equals Two! (באנגלית)
↑  Nevill Drury, Stealing Fire from Heaven: The Rise of Modern Western Magic, Oxford University Press, 2011-03-02, ISBN 978-0-19-979251-1. (באנגלית)
↑  Crowley and the True Will, crowleythetruewill.blogspot.com (באנגלית)
↑  How old is Theodor Reuss, HowOld.co (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810565975105606  BnF: cb120421768 (data)  GND: 118822039  ISNI: 0000 0000 2535 1246  LCCN: n86119669  NKC: mzk2014844912  SNAC: w6dn4ktd  VIAF: 59880898   WorldCat (עם VIAF): 59880898
ת'ואוד (אי)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי 
 קואורדינטות:  77°02′00″S 148°03′00″W﻿ / ﻿77.0333°S 148.05°W﻿ / -77.0333; -148.05
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומית'ואוד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומית'ואוד
 
האי ת'ואוד (באנגלית: Thode Island) הוא אי מכוסה קרח, הממוקם בארכיפלג מרשל, למול חופי ארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 1.9 קילומטרים צפונית מערבית לאי בנטון, ו-9.3 קילומטרים ממזרח לאי פשבישבסקי.
היסטוריה > גילוי ומיפוי האי

האי מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1959–1965.
היסטוריה > מקור השם

שמו של האי ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN).
האי נקרא על שמו של ג'ורג' סי. ת'ואוד (George C. Thode), טכנאי אלקטרוניקה ומטאורולוג בתחנת בירד בשנת 1968.