stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקרגואה
דמוגרפיה > יהדות

היסטוריית הקהילה היהודית בניקרגואה מתחילה במאה ה-19, כאשר סוחרים יהודים בודדים, מצרפת וספרד, החלו להתיישב במדינה. בשנת 1911 נרשמה לידת ילד יהודי ראשון במדינה. עם הזמן, הגיעו עולים נוספים ממזרח אירופה ומאמריקה הלטינית, ובשנת 1929 הוקימה קהילה יהודית קטנה אך מגוונת. בשיא פריחתה, באמצע המאה ה-20, מנתה הקהילה כמה מאות יהודים, והתקיימו בה מוסדות יהודיים, כולל בית כנסת שהוקם ב-1972, ובית קברות, שהושחת על ידי פורעים בסוף 2023.
עם זאת, בעקבות המהפכה הסנדיניסטית בסוף שנות ה-70 והמצב הפוליטי והכלכלי הרעוע במדינה, רבים מחברי הקהילה עזבו למדינות אחרות, ובעיקר לארצות הברית, ישראל וקוסטה ריקה. עד תחילת המאה ה-21 נותרו בניקרגואה רק משפחות יהודיות בודדות, והחיים הקהילתיים כמעט ונעלמו.
בסביבות 2013 הוקם בעיירת החוף סן חואן דל סור, המשמשת כעיירת נופש, בית חב"ד, על ידי הרב דוד עטר., שבנה במקום גם מקווה טהרה, במקום פועלת גם מסעדה כשרה.
בשנת 2017 הוכפל מספר היהודים במדינה, עם גיורם של 114 תושבים במקום, בסיוע ארגון "כולנו".
דמוגרפיה > מאפיינים דמוגרפים נוספים

האוכלוסייה צעירה יחסית – 37.5 אחוזים הם בני 14 ומטה ורק 4.3 אחוזים הם בני 65 או יותר.
רוב קטן (כ-56 אחוזים) מן האוכלוסייה הם עירוניים. הערים הגדולות מרוכזות באזור הפסיפי, שבו שיעור האוכלוסייה העירונית עומד על כ-72 אחוזים. שיעור האוכלוסייה העירונית עלה בהתמדה לאורך המאה ה-20.
שיעור הבערות (אנאלפביתיות) באוכלוסייה מעל גיל 15 מוערך ב-22 אחוזים (2005) – לעומת 42.5 אחוזים במפקד מ-1971. באוכלוסייה הכפרית הבעיה חמורה יותר, ושיעור הבערות מגיע ל-36.9 אחוזים.
מחוזות

ניקרגואה היא רפובליקה מאוחדת המחולקת ל-15 "מחלקות" (departamentos), מחוזות בעלי אוטונומיה מבחינה מנהלתית, המחולקים מבחינה שלטונית בין שני גופים שלטוניים. בנוסף יש בניקרגואה שתי ישויות אוטונומיות; 'Región Autónoma Atlántico Norte' ו'Región Autónoma Atlántico Sur', המכונים לרוב בראשי התיבות, RAAN and RAAS. עד לקבלתן כאוטונומיות ב-1985 היו נחשבות למחוז אחד מבין מחוזות המדינה – מחוז זליה.
המחוזות והיישויות האוטונומיות מחולקים ל-153 רשויות מוניציפליות.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מס' | מחוז | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2005 | שטח |
| 1 | מחוז בואקו | בואקו | Boaco | 150,636 | 4,177 |
| 2 | מחוז קראסו | חינוטפה | Carazo | 166,073 | 1,081 |
| 3 | מחוז צ'יננדגה | צ'יננדגה | Chinandega | 378,970 | 4,822 |
| 4 | מחוז צ'ונטלס | חואיגלפה | Chontales | 153,932 | 6,481 |
| 5 | מחוז אסטלי | אסטלי | Estelí | 201,548 | 2,230 |
| 6 | מחוז גרנדה | גרנדה | Granada | 168,186 | 1,040 |
| 7 | מחוז חינוטגה | חינוטגה | Jinotega | 331,335 | 9,222 |
| 8 | מחוז לאון | לאון | León | 355,779 | 5,138 |
| 9 | מחוז מדריס | סומוטו | Madriz | 132,459 | 1,708 |
| 10 | מחוז מנגואה | מנגואה | Managua | 1,262,978 | 3,465 |
| 11 | מחוז מסאיה | מסאיה (עיר) | Masaya | 289,988 | 611 |
| 12 | מחוז מטגלפה | מטגלפה | Matagalpa | 469,172 | 6,804 |
| 13 | מחוז נואבה סגוביה | אוקוטל | Nueva Segovia | 208,523 | 3,491 |
| 14 | מחוז ריבס | ריבס | Rivas | 156,283 | 2,162 |
| 15 | מחוז ריו סן חואן | סן קרלוס | Río San Juan | 95,596 | 7,541 |
| 16 | המחוז האוטונומי הצפון אטלנטי | בילווי | Región Autónoma del Atlántico Norte | 314,130 | 33,106 |
| 17 | המחוז האוטונומי הדרום אטלנטי | בלופילדס | Región Autónoma del Atlántico Sur | 306,510 | 27,260 |
חינוך ותרבות > חינוך

ניקרגואה עשתה צעד משמעותי בחינוך במהלך שנות ה-80. קמפיין לאומי לאוריינות בשנת 1980, בהובלת מורים מתנדבים, הפחית באופן דרסטי את שיעור האנאלפביתיות במדינה מ-50.3% ל-12.9% בתוך פרק זמן של חמישה חודשים. הישג יוצא דופן זה זכה להכרה עולמית ולפרס יוקרתי של אונסק"ו עבור ממשלת הסנדיניסטים, שהובילה את היוזמה. כיום, ניקרגואה היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, שיתוף פעולה של מדינות איברו-אמריקניות בתחומים חינוכיים, מדעיים ותרבותיים.
חינוך ותרבות > תרבות

התרבות של ניקרגואה היא שילוב ייחודי של מסורות אירופאיות וילידיות. החוף הפסיפי מאופיין בתרבות תוססת הדומה למדינות אמריקה הלטינית האחרות. מצד שני, החוף הקריבי משקף את ההיסטוריה הקולוניאלית הבריטית שלו, כאשר אנגלית ושפות ילידיות מדוברות זו לצד זו, בנוסף לספרדית. הקהילות הילידיות באזור זה שמרו על זהותן הנפרדת, בניגוד לאוכלוסיית החוף הפסיפי.
חינוך ותרבות > מוזיקה וריקוד

המוזיקה של ניקרגואה היא שילוב עשיר של השפעות מקומיות, ספרדיות ובין-לאומיות. כלי נגינה כמו המרימבה וריקודים כמו "פאלו דה מאיו" ("Palo de Mayo") הם חלק בלתי נפרד מהנוף התרבותי. הריקודים הכפריים מדגישים תנועות ירך, בעוד שהריקודים העירוניים שואבים בעיקר מהתרבויות האמריקאית והדומיניקנית. בצ'אטה הוא ריקוד פופולרי במדינה, כאשר גם הטנגו צובר תאוצה בשנים האחרונות.
חינוך ותרבות > ספרות

הספרות הניקרגואית מושרשת עמוק במיתוסים פרה-קולומביאניים ובמסורות עתיקות שבעל פה, ונושאת את השפעת הקולוניאליזם הספרדי. דמויות מפורסמות כמו רובן דריו, המוכר כ"אבי המודרניזם", עיצבו את הזירה הספרותית של המדינה. יצירה בולטת היא "אל גואגואנסה" ("El Güegüense"), דרמה סאטירית מהתקופה הפרה-קולומביאנית המאתגרת את הקולוניאליזם. יצירת מופת פולקלורית ייחודית זו זכתה להכרה של אונסק"ו בשנת 2005.
חינוך ותרבות > מטבח

המטבח הניקרגואי משלב אלמנטים ספרדיים ומהתקופה הפרה-קולומביאנית. אבני היסוד כוללים תירס, אורז ושעועית. המאכל הלאומי, "גאיו פִּינְטוֹ" ("Gallo Pinto"), הוא תערובת של אורז ושעועית אדומה. תוצרת מקומית כגון פירות וירקות תופסת גם היא מקום בולט. מאכלי רחוב כוללים "טחדס" ("Tajadas") ו"קסייו" ("Quesillo"), בעוד שמנות מסורתיות לפעמים משלבות מרכיבים לא שגרתיים כמו שרקנים, טפירים, איגואנות, ביצי צב, ארמדילים ונחשים. עם זאת, לאחרונה מתקיימים מאמצי שימור אשר שואפים למנוע את צריכתם עקב סיכוני הכחדה.
חינוך ותרבות > ספורט

ספורט הוא היבט משמעותי בתרבות הניקרגואית, כאשר בייסבול, שהוצג במאה ה-19, הוא הפופולרי ביותר. שחקני בייסבול מפורסמים בליגת ה-MLB מניקרגואה כוללים את דניס מרטינז. אגרוף, עם אלופי עולם כמו אלכסיס ארגוייו, הוא ענף הספורט השני המועדף ביותר. בשנים האחרונות גם כדורגל זוכה לפופולריות גוברת ובשנת 2011 הוקם האצטדיון הלאומי. נבחרת הכדורסל של המדינה זכתה במדליית כסף במשחקי מרכז אמריקה 2017. המדינה משתתפת גם בתחרויות כדורעף חופים בין-לאומיות.
ראו גם

יחסי ישראל–ניקרגואה
לקריאה נוספת

Thomas L. Pearcy, The History of Central America, Greenwood Press, 2006.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  In Nicaragua, Ortega Was on the Ropes. Now, He Has Protesters on the Run., nytimes (באנגלית)
1 2  יענקי פרבר, גיור המוני במדינה הנידחת: מעל 100 תושבים התגרשו התגיירו, באתר בחדרי חרדים, 2 באוגוסט 2017
1 2 3  יהדות ניקרגואה באתר "היהודים היו כאן"
↑  מצב האנטישמיות בעולם מסמך באתר הסוכנות היהודית
↑  Sandinista Anti-Semitism and Its Apologists כתבה בקומנטרי מספטמבר 1986
↑  בית חב”ד הראשון על אדמת הרפובליקה באתר חב"ד אפ אם
↑  בית חב"ד בניקרגואה באתר מוצילר למטיילים באמריקה הלטינית
↑  יוסף יצחק ג'ייקובסון מה שלמדתי בניקרגואה בקהילה 17באוגוסט 2023
↑  הקהילה היהודית בניקרגואה הכפילה את עצמה בגיור המוני Nrg 2 באוגוסט 2017
| מדינות ושטחים תלויים באמריקה הצפונית (לרבות אמריקה המרכזית) |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • איי בהאמה • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טרקס וקייקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גוואדלופ • גרינלנד • הולנד הקריבית (בונייר, סאבא, סנט אוסטתיוס) • מרטיניק • מונטסראט • נבאסה • סנט מארטן • סן מרטן • פוארטו ריקו • קוראסאו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559511205171  BNE: XX451135  BnF: cb118808356 (data)  GND: 4042050-4  HDS: 003389  ISNI: 0000 0001 2369 4891  KulturNav: a63ff78d-5065-4f2b-af01-c09ebcbd298d  LCCN: n80009698  MusicBrainz: d2b87acd-06ce-3c71-b3ff-a35d914bbabe  NARA: 10044641  NDL: 00568492  NKC: ge130177  SUDOC: 026589842  Trove: 934253  UKPARL: qFVGLQWg  VIAF: 140638485   WorldCat (עם VIAF): 140638485 
המוזיאון הלאומי במנגואה
מפת ניקרגואה
הר הגעש קונספסיון
מפת מחוזות ניקרגואה
סנפורד רוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בינואר 1907 ניוארק, ארצות הברית 
 פטירה:  1 במרץ 1954 (בגיל 47) Barnard, ארצות הברית 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אזורנות 
 
סנפורד רוס (באנגלית: Sanford Ross; ‏  25 בינואר 1907 - 1 במרץ 1954) היה צייר וליטוגרף אמריקאי ריאליסטי. הסצנות האורבניות והכפריות שלו בשנות ה-30 נשאו את השפעתם של צ'ארלס בורצ'פילד ואדוארד הופר.  עבודתו המאוחרת יותר התמקדה בנוף ובחיים הכפריים של ורמונט, שם התגורר עד מותו.
ביוגרפיה

רוס נולד בניוארק, ניו ג'רזי, היה אחד משני ילדים למשפחה אמידה, מהמעמד הגבוה. הוריו היו פייר סנפורד רוס הבן, מהנדס אזרחי, ואשתו הלן האלסי.  סבו וסבתו היו אנשי החברה הניו יורקיים סנפורד רוס וקייט אוסטרום ואן קורט. הוא למד בבית הספר טאפט בווטרטאון, קונטיקט. הוא הפגין כישרון מוקדם לאמנות, הוא למד בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק אצל תומאס הארט בנטון ב-1928 ואצל ג'ורג' לוקס ב-1929. הוא גם למד ליטוגרפיה אצל אדולף דין.
הוא נכנס לאוניברסיטת פרינסטון ב-1930 אך בחר לעזוב שנה לאחר מכן כדי להמשיך בקריירה באמנות. הוא ערך את תערוכות היחיד הראשונות שלו בגלריה מקבת' בניו יורק בשנים 1932–1933 לחשיפה ביקורתית של ציורי הסצנה האמריקאית שלו. לאחר מכן, הוא הציג באופן קבוע בניו יורק.
נושאי הליטוגרפיה שלו בתקופה זו היו כבישים כפריים הנמתחים לעבר יעדים מרוחקים  ולעיתים תיאורים של אחוזות בניו ג'רזי.  הקריקטורה שלו על בית הקיץ המפואר של המיליונר סולומון גוגנהיים, בסגנון מורי, ארמון אלאדין, שנזכר על ידי היסטוריון אחד כ"חסר מתחרים בשל אקסהיביציוניזם גס וטעם רע",  הוצגה ב"סאנדיי ניו יורק טיימס" במרץ 1932 .
בשנת 1933 הוזמן על ידי מגזין פורצ׳ן ליצור איורים בצבעי מים עבור מאמר על הבתים המפוארים של ניופורט רוד איילנד ובשנת 1935 עבור מאמר על סצנת המרוצים של סרטוגה . הוא היה אמן העבודות הציבוריות בתקופת השפל, בקונטיקט בשנת 1933. יצירותיו משנות ה-30 מראות השפעות ברורות של פרסיסיוניזם, אזוריות ואסכולת אשקאן. עבודתו נכללה במהדורה המיוחדת משנת 1938 של מגזין PM ששחזר את מיטב ההדפסים האמריקאיים של חמש השנים האחרונות,  ובתערוכה השנתית של מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית עכשווית ב-1940.
טיול בשנות ה-30

רוס היה ספורטאי וצלם שתרם מדי פעם מאמרים ל״קאנטרי לייף״,  רוס עסק בקביעות בדייג בים עמוק. בדצמבר 1936 הוא עזב את ארצות הברית כדי לבלות שלושה חודשים בדייג בניו זילנד, ונסע דרך אסיה לקניה שם צד ציד של חיות גדולות בספארי.  רוס חזר בסתיו 1937, והפיק סדרה של צבעי מים על הסיור באפריקה לתערוכה בחסות הפדרציה האמריקאית לאמנויות.
חיים מאוחרים

ב-1947 נישא לרבקה ברוק יוז. יחד עם שלוש בנותיה הצעירות מנישואים קודמים, הן עברו לחווה שרכש ליד בארנרד, ורמונט. בנם ניקולס נולד בשנת 1950. באווירה כפרית זו הרחק מהגלריות בניו יורק, רוס הקדיש את עצמו לציור צבעי מים ושמנים של נופי ורמונט. הוא השתלב בחברת האמנים והסופרים שעזבו את ניו יורק לורמונט לאחר מלחמת העולם השנייה .
הוא לא היה כשיר פיזית לשרת בצבא עקב פציעה קבועה בקרסול, רוס בילה את שנות המלחמה בורמונט, ומדי פעם לימד אמנות במכללת דארטמות' הסמוכה. עורך וכותב בכיר במגזין לייף, נואל בוש, הבחין כי ציוריו במהלך מלחמת העולם השנייה, אשר תיארו לעיתים קרובות חורף חשוך, שיקפו את העונות בוורמונט במהלך חורף ארוך."  צבעי המים הבהירים יותר שלו. של סוף שנות ה-40 התבססו על נושאים כפריים פופולריים, אך גם על הסנטרל פארק של ניו יורק בעונות שונות. חלק גדול מיצירותיו בתקופה זו שוחזרו בחסות ליגת האמנים המקצועית האמריקאית. עד 1950 רוס התפרסם גם בזכות דיוקנאות השמן שהוזמנו של ילדים, אותם הוא תיאר לעיתים קרובות בהבעות רציניות.
הוא מת בפתאומיות מהתקף לב בברנרד, ורמונט ב-1 במרץ 1954. באחת מתערוכותיו האחרונות לפני מותו, היסטוריון התרבות והסופר רנה פולופ-מילר הבחין כי "המברשת הבלתי נלאה של רוס מצליחה לתאר את נפשו של האמן ״ורמונט הייתה המקוריות שלו וגרמה להשפעה על ציוריו."
הערות שוליים

↑  Mumford, Lewis, Robert Wojtowicz (Editor), Mumford on Modern Art in The 1930s, University of California Press 2007, pp. 84, 117
↑  Who's Who in the East, Vol. 1, Boston: Larkin, Roosevelt & Larkin 1943.
↑  "Highwayman," Art. Time, April 2, 1934. Vol. XXIII No. 14.
↑  Devree, Howard, "A Reviewer's Notebook," New York Times, January 19, 1936, p.10X.
↑  Goldhurst, Richard, Many Are the Hearts: The Agony and Triumph of Ulysses S. Grant, New York: Reader's Digest Press. 1975. p 107.
↑  Illustration. "The Old and New in Architecture," New York Times, Sunday, March 6, 1932. p. 11x.

^
↑  Fortune, September 1933, Vol. VII. No. 3. pp. 56-66.
↑  Fortune, August 1935, vol. XII, No. 2, pp. 63-68
↑  Fifty American Prints 1933-1938, PM, Volume 4, No. 6: April–May 1938.
↑  Country Life. New York: Doubleday, Page, & Co.
↑  Art Digest, December 15, 1936. p. 9
↑  Dorothy Thompson Papers An inventory of her papers at Syracuse University, library.syracuse.edu
↑  Princeton Alumni Weekly, Volume 54, 1954, p.35.
↑  Fülöp-Miller, René, "Commentary, Paintings & Watercolors by Sanford Ross, April 7 through 20, 1951," Van Diemen-Lilienfeld Galleries, New York. 1951.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TePapa: 2004  ULAN: 500055428  VIAF: 96051473   WorldCat (עם VIAF): 96051473
עירד אייכלר

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1975 (בן 49) באר שבע
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  ניר אליהו
 פעילות בולטת:  מייסד קבוצת שכולו טוב
 השכלה:  תואר ראשון בסוציולוגיה וקרימינולוגיה  תואר שני במנהל עסקים
עירד אייכלר (נולד ב-12 באוגוסט 1975) הוא יזם חברתי ישראלי, מייסד ויו"ר קבוצת שכולו טוב ומיזמים נוספים. ממפתחי "מודל היחידה המשלבת", זוכה פרס האו"ם לשילוב אנשים עם מוגבלויות בעבודה מטעם Zero Project לשנת 2017.
ביוגרפיה

אייכלר נולד בבאר שבע. בשנת 1993 התגייס לצה"ל ושירת בחיל ההנדסה. בשנת 1996 מונה לראש לשכת מפקד יק"ל ובשנת 1997 שוחרר בדרגת סגן. בשנת 2001 סיים לימודי תואר ראשון בסוציולוגיה וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן. באותה שנה מונה למרכז שבט צופי ראש העין, ובשנת 2002 מונה למנהל מנהל תחום חברתי ברשת מעונות "תפארת עלומים". בשנת 2008 סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים במכללה למנהל בשנת 2012 השתתף בקורס לניהול אסטרטגי בבית ספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
יזמות חברתית

בשנת 2000 יזם יחד עם נדב גופר וגלעד שחם את קהילת "מחנה", מחנה עבודה מדי שנה לשבוע במדבר כאירוע של נתינה ושותפות קהילתית.
עבד כמדריך בהוסטל של נערות חוסות, ולאחר מכן כרכז חברתי בדיור של אנשים הלוקים בפיגור. במהלך עבודתו זיהה שכל ההתנהלות של המשתקמים היא בתוך גבולות המסגרת, ללא אינטראקציה עם הסביבה, והגיע למסקנה שצריך למצוא את הדרכים להוציא אותם למעגלים רחבים יותר לקשר בריא עם החברה. הוא יזם מסיבות, טיולים ואירועים, ובהמשך חשב על האפשרות לפתוח מפעל שבו הם יוכלו לעבוד. כך בשנת 2005 הקים את קבוצת שכולו טוב, עמותה שמטרתה לקדם את השתלבותם של אנשים עם התמודדויות נפשיות בקהילה, על ידי יצירת הזדמנות שווה בתחומי התעסוקה, החברה, התרבות והפנאי ככלי לקידום מסע ההחלמה האישי של כל מתמודד. נכון ל-2016 הקבוצה מספקת שירותי שיקום בכל רחבי הארץ לכ-3000 מתמודדים, ומעודדת את עובדיה השכירים ואת המתמודדים המקבלים שירותים במסגרתה להתנדב ולתרום בעצמם לקהילה באמצעות עשייה חברתית. מגוון המסגרות והיוזמות משתכללים ומתרחבים משנה לשנה. קבוצת "שכולו טוב" כוללת בתוכה מעל עשרה מיזמים שונים.
בשנת 2009 ניהל בהתנדבות את נושא הרווחה בקרן לפיתוח לוד (הוקמה ב-2008)
בשנת 2010 היה אייכלר בין מייסדי Esco - בית הספר לעסקים חברתיים.
בשנת 2014 מונה אייכלר לחבר דירקטוריון בחברת "עדן - אירועים על המים". בשנת 2015 היה ממייסדי "חברלה" - פסטיבל התנדבותי למען אזרחים ותיקים.
בשנת 2017 קיבל אייכלר יחד עם הגר אלוש ועופר כהן, פרס בוועידת האו"ם למדינות המיישמות את אמנת האו"ם בדבר זכויותיהם של אנשים עם מוגבלויות באירוע מטעם "Zero Project", ארגון בינלאומי כדי לצמצם את הדרתם של בעלי נכויות ברחבי העולם, על פעילותם למען אנשים בעלי נכות נפשית.
כחלק מפרויקט השילוב, פיתח אייכלר את "המודל המשלב", שנועד לסייע לאנשים בעלי מוגבלויות להשתלב בשוק העבודה. המודל הצליח להביא לשילוב של 25% מהמשתקמים בשוק העבודה, מה שהביא להתעניינות גוברת והולכת במודל בגרמניה, יוון, ספרד, איטליה, אירלנד, וייטנאם, דרום אפריקה ואוסטרליה.
בנובמבר 2018 בכנס היצואנים השנתי הודיעו עירד אייכלר ואופיר פלג - מנכ"ל Social Export Israel המשתפים פעולה כי קבוצת "שכולו טוב" שהעמותה חברה לעמותה גרמנית ופותחת את הסניף הראשון של מיזם השיקום הישראלי, רשת חנויות הספרים סיפור חוזר (Rebooks) בעיר קמניץ שבגרמניה ובכך הופכת מארגון מקומי לאופרציה בינלאומית
באותו חודש הגיע לישראל המשלחת החמישית של נציגי האיגוד הגרמני לתעסוקה מוגנת להמשך שיתופי פעולה עם קבוצת שכולו טוב ואנשי שיקום בישראל.
7chairs, פרויקט נוסף בפיתוחו, פלטפורמה ושיטת הנחיה בטקסט, המיועד לקבוצות תמיכה מקוונות במספר מצומצם ובהנחיה לקבוצות יעד בהם נוער בסיכון, אנשים המתמודדים עם מחלות מורכבות ועוד. מיזם הן בעברית והן באנגלית. חלק מהקבוצות בשיתוף עם גורמי קהילה.
ביקורת

ב-7.10.2021 פורסמה כתבה נרחבת בעיתון TheMarker כי משכורתו השנתית של אייכלר מהעמותה בשנת 2021 עמדה על כ-750,000 שקלים ובשנה שלפני כן על 810,000 שקלים. זאת בעוד שכרם השעתי של מתמודדי הנפש בעמותה נע בין 12-7 שקלים לשעה בלבד.
חיים אישיים

אייכלר חי בניר אליהו. הוא נשוי ואב ל-4 ילדים, ומשנת 2014 משמש כחבר הנהלת הקיבוץ.
פרסים והוקרה

2009 - "יזם השנה" מטעם הפורום הכלכלי העולמי וגלובוס
2017 - פרס "מנהיגות חברתית" מטעם אוניברסיטת בר-אילן
2017 - פרס האו"ם לשילוב אנשים עם מוגבלויות בעבודה מטעם Zero Project
ראו גם

קבוצת שכולו טוב
סיפור חוזר
תעסוקה מוגנת
הערות שוליים

↑  עסק טוב - ראיון עם עירד אייכלר מגזין מנהלים גיליון 11 עמ' 18–19, אפריל 2012, בהוצאת המכללה למנהל.
↑  פעם בשנה באותה השעה, מיה ענבר, מגזין אדם עולם, גיליון 11, מאי-יוני 2010.
↑  נעה נבט, עבודה מכינה לחיים, באתר הארץ, 23 במרץ 2011
↑  מה חדש בקרן לוד 2.1.09
↑  Esco - מרכז והכשרה לעסקים חברתיים.
↑  רווח חברתי: אפשר להרוויח ולסייע לחברה, תמר ברנד, 27 בנובמבר 2011, באתר nrg-מקור ראשון.
↑  על ארגון Zero Project
1 2  זהר אליה, היזם שעוזר לבעלי נכות נפשית להשתלב בקהילה, יקבל פרס באו"ם, באתר Xnet‏, 23 בינואר 2017
↑  Labour market inclusion, long-term employment and career development using the integrative model at Shekulo Tov Group, Israel, 4th International Conference on Mental Health & Human Resilience April 26-27, 2018 Rome, Italy.
↑  מורן רגב, וינה, ישראל - אומת סטארט-אפ גם בתחום החברתי, באתר ynet, 14 במרץ 2017
↑  יעל ולצר, סבן התרים 60 מיליון דולר לצה"ל, באתר ynet, 4 בנובמבר 2018
↑  פרסום מטעם הארגונים המשתתפים בהם משרד הבריאות בדף Social Export Israel ברשת פייסבוק.
↑  שתי קבוצות תמיכה דיגיטליות חדשות: להורים למתבגרים על סף נשירה ולאחים לילדים עם צרכים מיוחדים, אשר אטדגי, 10 באוגוסט 2018, אתר Mynet כפר סבא.
↑  אתר 7chairs האתר בעברית
↑   טלי חרותי-סובר, 700 אלף שקל למנהלים, 7 שקלים לשעה לעובד: מה קורה בעמותת "שכולו טוב", באתר TheMarker‏, 7 באוקטובר 2021
↑  ספיר פרץ, ‏היזמים החברתיים לשנת 2009: עירד אייכלר ועופר כהן מארגון "שכולו טוב", באתר גלובס, 14 בדצמבר 2009
↑  אות המנהיגות לבוגרים 2017.
רוברט פרוסקי

| --- | --- |

 לידה:  13 בדצמבר 1930 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  8 בדצמבר 2008 (בגיל 77) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות רוק קריק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1971–2008 (כ־37 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טמפל 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט פרוסקי (באנגלית: Robert Prosky;‏ 13 בדצמבר 1930 – 8 בדצמבר 2008) היה שחקן אמריקאי, שגילם מעל 100 דמויות על הבימות ועל גבי מסכי הקולנוע והטלוויזיה במשך מעל 50 שנה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פרוסקי נולד בפנסילבניה בשם רוברט ג'וזף פורצ'ק (Porzuczek), בנם היחיד של חנווני ועקרת בית, מהגרים מפולין. הוא גדל ב"גטו פולני" בפילדלפיה, כפי שהגדיר זאת. בעת לימודיו בתיכון גילה את אהבתו למשחק, אבל לא האמין שיוכל להתפרנס מעיסוק זה ופנה ללמוד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת טמפל ואז התגייס לחיל האוויר האמריקאי בעיצומה של מלחמת קוריאה. הוא שוחרר מהצבא לאחר תקופה קצרה בשל מותו הפתאומי של אביו ולקח על עצמו את ניהול חנות המכולת המשפחתית, אבל לאחר שזכה במלגה ללימוד משחק בניו יורק, ארז את חפציו והפקיד את החנות בידי אמו. הוא למד בתוכנית דו-שנתית ב- American Theatre Wing ובמקביל עבד בסניף ניו יורק של הפדרל ריזרב.
ב-1958, לאחר כמה שנים במהלכן השתתף בהצגות אוף ברודוויי, נסע לוושינגטון הבירה ל-8 שבועות לאחר שהתקבל להצגה בתיאטרון Arena Stage, אבל נשאר 23 שנה. שם פגש את אידה הוב, לה נישא ב-1960 ולהם נולדו שלושה בנים, אותם גידלו בשכונת קפיטול היל. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בתפקיד ניצב בסרט The Brink's Job ‏(1978) עליו לא קיבל קרדיט. ב-1981 עזב את התיאטרון ונסע ללוס אנג'לס, בעוד אשתו ושלושת בניהם נותרו בוושינגטון הבירה.
ביוגרפיה > על המסכים

הקרדיט הראשון שלו להופעה על המסכים נרשם בשל השתתפותו בסרט הקולנוע Thief‏ (1981). בשנים 1984 עד 1987 גילם את השוטר סטן ז'בלונסקי בסדרת הטלוויזיה המצליחה בלוז לכחולי המדים – דבר שהביא לו פרסום. פרוסקי הופיע בסדרות טלוויזיה נוספות, בהן הארון של ורוניקה (1997 – 1998), שם נמנה עם צוות השחקנים הקבוע ופרייז'ר (1996), שם השתתף בתפקיד אורח (פרוסקי נבחן לתפקיד אביו של פרייז'ר ולא התקבל). הוא הופיע בחמישה פרקים של סדרת הטלוויזיה הפרקליטים, שם גילם כומר קתולי ובכמה סרטי טלוויזיה. פרוסקי השתתף בסרטי קולנוע רבים, המצליח והמפורסם שבהם הוא גברת דאוטפייר (1993), קומדיה שהייתה לשובר קופות. בסרט זה גילם את המעסיק של דניאל, בעלים של ערוץ טלוויזיה.
ביוגרפיה > סרטי קולנוע

פרוסקי השתתף בין היתר בסרטי הקולנוע הבאים:
Hanky Panky‏ (1982) – חירם קדלר
הקדושה והחטא (1982) – בישופ ווקמן
The Lord of Discipline‏ (1983) – תומאס ברינאו
The Keep‏ (1983) – האב פונסקו
קריסטין (1983) – ויל דארנל
הטוב מכולם (1984) – השופט
הנוכל, האוהבת והמאהבת (1987) – סטניסלב קורזנוביסקי
משדרים חדשות (1987) – ארני מארימן
The Great Outdoors‏(1988) – וולי
אחד מבריק שני מדליק (1990) – קירק פון מץ
גרמלינס 2 (1990) – סבא פרד
הרחק מכאן (1992) - דניאל קריסטי
הופה (1992) - בילי פלין
אחרון גיבורי הפעולה (1993) - ניק
גברת דאוטפייר (1993) - ג'ונתן לאנדי
נס ברחוב 34 (1994) - השופט הנרי הרפר
אות קלון (1995) - הוראס סטונוול
גבר מת מהלך (1995) – הילטון בארבר
התא (1996) – גארנר גודמן
עיר בטירוף (1997) – לו פוטס
פרש בצחוק (1999) - פנוויק
טיהור מוחלט (2002) – מקנזי
ביוגרפיה > הצגות

מלבד ההצגות הרבות בהן לקח חלק באוף ברודוויי וב-Arena Stage (מעל 100 הצגות), בהן: מותו של סוכן, שם גילם את דמותו של וילי לומן, פרוסקי השתתף בהצגות נוספות, בהן:
Glengarry Glen Ross‏ (1984), שם גילם את דמותו של שלי (היה מועמד לפרס טוני וזכה בפרס Drama Desk)
A Walk in the Woods‏ (1988), שם גילם את דמותו של אנדריי (היה מועמד לפרס טוני וזכה בפרס Outer Critics Circle).
ביוגרפיה > חייו האישיים

פרוסקי היה נשוי לאידה לבית הוב, אנתרופולוגית, ולהם שלושה בנים: סטפן, ג'ון ואנדרו. השניים האחרונים שחקנים אף הם. הוא מת בוושינגטון הבירה בגיל 77.
הערות שוליים

↑  The Stage Is His Usual Beat, but Robert Prosky Copped a Prime-Time Job as Hill Street's New Sarge, באתר פיפל, 22 באוקטובר 1984
↑  Do I know you from some place?, באתר THE IRISH TIMES, ‏8 במאי 2004
↑  Actor Robert Prosky dies at 77 באתר וראייטי, 9 בדצמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314991505171  PLWABN: 9810572944505606  BNE: XX1297983  BnF: cb14024485d (data)  ISNI: 0000 0000 5939 5159  LCCN: no90001357  NKC: xx0087617  NTA: 071573291  SNAC: w6100hvj  SUDOC: 06015926X  VIAF: 71591685   WorldCat (עם VIAF): 71591685
פריים (צילום)

הפריים של נשיונל ג'יאוגרפיק בתוך פריים
בצילום, פריים (באנגלית: Frame, בעברית: חַלּוֹנִית או תְּמוּנִית) הוא מושג המתאר את גבולות התצלום והחיתוכים שלו, ואת מה שהצלם בחר להכניס או לא להכניס לתמונה.
הפריים בצילום מתאר בעיקר את האופן בו הצלם בחר להכניס פרטים לתצלום. אם ישנם הרבה פרטים צפופים במרחב קטן, תיווצר לצופה בתמונה תחושה של פריים צר, בו לא ניתן לראות הרבה מעבר לנושא התמונה, למשל בצילומי פורטרטים. אולם הצלם יכול גם "לפתוח את הפריים", להכניס מרחב לתמונה ולהשאיר מקום פתוח, למשל בצילומי נוף.
תוכן הפריים

תוכן הפריים הוא מכלול הפרטים (או הפרט האחד, תלוי בסוג התמונה) הנכללים בתוך גבולות התמונה, כפי שנבחר על ידי הצלם. מכלול הפרטים המצויים בפריים והמיקום שלהם נקראים קומפוזיציה.
תוכן הפריים מאפשר לצלם יכולת לבחור איזו אווירה התמונה תשדר. פריים צפוף, כלומר פריים שבו גבולות התמונה חתוכים או קרובים אל הפרטים בתמונה, ייצור תחושה של קרבה רבה וסגירות. לעומת זאת, פריים "רחב", בו יש מקום ומרחב רב, ייצור תחושה של פתיחות רבה.
צורת הפריים

לעומת ציור, שבו האמן יכול לעצב לעצמו את צורת המסגרת, בצילום ישנן מספר מצומצם יותר של צורות, ופורמט הצילום הוא לרוב מלבני. צורות אלו נקראות "Aspect ratio".
הפריים בצילום וידאו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בקולנוע ובווידאו, משמעות המושג פריים היא שונה מעט. וידאו מורכב מרצף של תמונות המוקרנות בקצב מהיר על מנת ליצור תחושה של תנועה; כל אחת מהתמונות המרכיבות את הווידאו נקראת פריים, ורצף של פריימים נקרא שוט. ככל שיש יותר פריימים לשנייה, מתקבלת תנועה חלקה יותר ולא מקוטעת. בראשית ימי הקולנוע מקובל היה לצלם 18 פריימים בשנייה (18fps), ולכן הם נראים מקוטעים יותר ויש קפיצות בין תנועה לתנועה. קצב הפריימים המקובל בצילום פילם הוא 24 פריימים בשנייה (24fps) ובצילום וידאו הוא 25 פריימים בשנייה (25fps). בצפון אמריקה וביפן מקובל כיום להשתמש בקצב של 30 פריימים בשנייה (30fps). לאחרונה, גדל השימוש בקצב של 60 פריימים בשנייה (60fps), ומרבית המצלמות והסמארטפונים מאפשרים צילום במהירות זו.