stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוראק
אפשרויות וחוקים נוספים > חלוקה מחודשת של קלפים

אם בתחילת הסיבוב, לאחר חלוקת הקלפים הראשונית, קיבל אחד המשתתפים חמישה קלפים מאותה הסדרה או שישה קלפים מאותו הצבע, נאספים קלפי כל השחקנים ומתבצעת חלוקה מחודשת. במקרים מסוימים יכול השחקן להחליט שלא לדווח על החלוקה (לדוגמה אם חולקו לידיו חמישה קלפים מסדרת הקוזיר), מכיוון שלא ניתן לאכוף את החוק בפועל.
אפשרויות וחוקים נוספים > פתיחת הפיקוס

אם משתתף זורק את הקלף האחרון שלו אך למשתתף השני יש את: קלף זהה לקלף שנזרק, שני קלפים זהים (לדוגמה: 9,9) ושני קלפים עוקבים (לדוגמה: J,Q) אז המשתתף השני מנצח.
ראו גם

שיטהד
דוגמה לתור בדוראק רגיל
דוגמה לתור בדוראק העברות רגיל
דוגמה להתקפה בדוראק פשוט
שועל החולות

| שועל החולות |
| --- | --- |
 שועל החולות
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלביים
סוג:: שועל
מין:: שועל החולות
שם מדעי
 Vulpes rueppelli ‏שינז, 1825
תחום תפוצה
בחום: אזור תפוצתו של שועל החולות

שועל החולות או שועל הנגב (שם מדעי: Vulpes rueppelli) הוא מין בסוג שועל.
מאפיינים

שועל החולות הוא בעל חיים קטן (יותר קטן מהשועל המצוי) עם אוזניים ארוכות (10 סנטימטר). צבעו הכללי צהבהב בהיר וצבע גחונו לבן. כפות רגליו מכוסות בשיער צפוף ועדין המונע ממנו שקיעה בחול ומגן על רגליו מפני להט החול ואורך כפות רגליו הוא 11 סנטימטרים. גופו יכול להגיע לאורך של 40–52 ס"מ וזנבו לאורך של 25–39 ס"מ. שועל בוגר שוקל 1.5-3 ק"ג.
שועל החולות נפוץ באזור צפון אפריקה ובמזרח התיכון, ממרוקו ואזור סאהל ועד אפגניסטן בארץ ישראל שועל החולות נפוץ מבאר שבע  מערבה עד גבול ישראל מצרים ובמזרח הוא חי בערבה קרוב לגבול ירדן ישראל וליד דרום ים המלח.
תוחלת החיים שלו בטבע היא 6-7 שנים אך בשבי יכול לחיות כ- 12 שנים.
הוא ניזון בעיקר ממכרסמים, פרוקי רגליים, בעלי כנף שאותם הוא מצליח לצוד כגון חוגלות, שלוים,  צוצלות ועוד. ולפעמים אפילו זוחלים.
שועל החולות מגיע לבגרות מינית בגיל 10 חודשים, כשתקופת ההיריון היא חודשיים. מתרבה בדצמבר, בפברואר ובתחילת מרץ, הנקבה ממליטה 1–4 גורים. משקל הגורים הנולדים בהמלטה הוא כ-100 גרם. הגורים נגמלים מיניקה בגיל חודשיים, ובגיל חמישה חודשים הם עצמאיים.
שועל החולות פעיל בעיקר בלילה. במהלך היום הוא מתחבא במחילתו. שועל החולות חי בזוגות ובעונת הרבייה שוכנים בני הזוג באותה המחילה.
תת-מינים

לשועל החולות 5 תת-מינים:
Vulpes rueppellii rueppelli
Vulpes rueppellii caesia
Vulpes rueppellii cyrenaica
Vulpes rueppellii sabaea
Vulpes rueppellii zarudneyi
הערות שוליים

↑  שועל החולות באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  שועל הנגב במילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
| כַּלְבִּיִּים (מתת-משפחת הכלבים) |
| --- | --- | --- |
| שבט כלבים, תת-שבט כלבים ("דמויי-זאב") | סוג כלב, מינים: זאב מצוי · (תת-מין כלב הבית) • זאב ערבות • זאב אדמוני • זאב אלגונקווין • זאב חבשי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב ♦ סוג ומין יחיד זאב טלוא ♦ סוג תן, מינים: תן שחור-גב • תן לבן-פס ♦ סוג ומין יחיד דול מצוי |   |
| שבט כלבים, תת-שבט כלביים דרום-אמריקאיים | סוג ומין יחיד זאב הרעמה ♦ סוג ומין יחיד זאב היער ♦ סוג שועל דרום אמריקאי, מינים: שועל הפמפס • שועל דרווין • שועל ארגנטינאי אפור • שועל ארגנטינאי לבן • שועל ערבות פרואני • שועל קולפאו ♦ סוג ומין יחיד שועל הסרטנים ♦ סוג ומין יחיד שועל קטן-אוזן |   |
| שבט שועלים אפורים | סוג שועל אפור, מינים: שועל אפור מצוי • שועל איים אפור |   |
| שבט שועלים | סוג שועל-רקון, מינים: שועל-רקון מצוי • שועל-רקון יפני ♦ סוג ומין יחיד שועל אוזנן ♦ סוג שועל (שועלים אמיתיים), מינים: שועל מצוי (אדום) • שועל פנק • שועל החולות • שועל הכף • שועל שלג • שועל צוקים • שועל בנגלי • שועל קורסאקי • שועל מקרוטיס • שועל מהיר • שועל חיוור • שועל חול טיבטי |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4458916-5
טוגנים

.
| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  תוספת (מנה), אוכל נוחות, מזון מהיר 
 אזור מוצא:  בלגיה 
 מוצא:  בלגיה, צרפת 
 אופן הגשה:  חם 
 מרכיבים עיקריים:  תפוח אדמה, שמן צמחי, מלח שולחן 
 
טוגנים וקטשופ, שילוב אהוב ברוב מדינות העולם המערבי. בהרבה מדינות מקובל דווקא לאכול את הטוגנים עם מיונז.
טוגנים מסולסלים עם מיונז
טבעות טוגנים
פסל טוגנים של אסף ליפשיץ
טֻגָּנִים, הנקראים גם צִ'יפְּס (מאנגלית בריטית: Chips), הם מאכל בינלאומי העשוי מתפוחי אדמה המטוגנים בשמן עמוק.
טוגנים מוגשים בדרך כלל כתוספת למאכלים עממיים. כך למשל, בארצות הברית הם מקובלים כתוספת להמבורגר, במיוחד במסעדות מזון מהיר, שילוב המקובל גם בישראל. דוגמה נוספת היא אנגליה, בה טוגנים מוגשים כתוספת לדג המטוגן בארוחת פיש אנד צ'יפס.
אטימולוגיה

את המילה טוגן (טֻגָּן) חידש הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי בפינת הלשון שלו ב-1963: "למען ייחוד שמם נקרא להם: טוגנים. זהו קִצור טבעי ועברי. השוֵה: מְחומָשׁ – חומָש. החומש אינו סתם דבר מחומש, אלא ספר מסוים. גם הטוגן יהא לא סתם דבר מטוגן, אלא תפוח־אדמה מטוגן בחתיכות דקות". 13 ביולי הוא יום הצ'יפס הבינלאומי.
היסטוריה

בארצות הברית רבים מייחסים את מקור המאכל לצרפת משום שבשנת 1802 נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון הגיש בארוחת ערב בבית הלבן "תפוחי אדמה מטוגנים בסגנון צרפתי".
המתכון הגיע כמעט בוודאות מהשף הצרפתי שלו, אונורה ז'וליאן. בנוסף, החל משנת 1813 ("הטבח הצרפתי" מאת לואי אודה(אנ')) ניתן למצוא מתכונים ל"טוגנים צרפתיים" בספרי בישול אמריקאיים נפוצים. מתכונים לתפוחי אדמה מטוגנים בספרי בישול צרפתיים קיימים לפחות החל ב-Les soupers de la cour מאת Menon (אנ'), משנת 1755. עם זאת, לפי אתר ה-Food Reference, האזכור הראשון של "תפוחי אדמה מטוגנים צרפתיים" באנגלית מופיע בסיפורו של או. הנרי "אבנים מתגלגלות": "ארצותינו חברות נהדרות. נתנו לכם את לה פאייט ותפוחי אדמה מטוגנים צרפתיים."
עם זאת, כאשר החלה "המחלוקת בנושא הטוגנים" בעקבות התנגדות צרפת למלחמת עיראק, טענה השגרירות הצרפתית בארצות הברית שמקור המאכל בבלגיה. בלגיה עצמה אף היא טוענת שהיא המקור לטוגנים. ז'ו ז'ראר (צר'), היסטוריון בלגי ידוע, טוען שיש לו הוכחה לכך שמתכון זה לתפוחי אדמה היה בשימוש כבר בשנת 1680, באזור עמק הנהר מז, בין דינאן ולייז' בבלגיה של ימינו. יושביו העניים של האזור נהגו ללוות את ארוחותיהם בדגים קטנים מטוגנים, אך בקפוא הנהר לא היו יכולים לדוג, ואז היו חותכים תפוחי אדמה לאורך ומטגנים אותם בשמן כדי ללוות את ארוחותיהם. (הפורטל הפדרלי הבלגי). מספרים כי ב-1861, יזם בלגי בשם Frits פתח דוכן למכירת מאכל זה. כמו כן מספרים כי הוא העניק את שמו למוצר, frites, - כינויו של המאכל בבלגיה בלשון הצרפתית. גם כיום, בכל כפר בבלגיה יש מספר דוכנים אשר טוגנים הם מרכולתם העיקרית (הם מכונים friterie), וניתן לקבל בהם כתוספת גם מיני בשרים מטוגנים.
הספרדים טוענים כי מקור הטוגנים בגליסיה, כמאכל המלווה דגים מטוגנים, וכי משם התפשט המאכל ליתר ספרד ואז לבלגיה.
בקרב יהדות בריטניה עולה הטענה לפיה את הטוגנים הביאו היהודים הליטאים שהיגרו לבריטניה במאה ה-17. ה"פיש אנד צ'יפס" האנגלי, לטענתם (ולטענת היסטוריונים של מזון רבים בבריטניה) הוא גלגול של המאכל הליטאי-יהודי הרינג אנד קרטופלן, פיסות של דג מעושן עם תפוח אדמה. כאשר הגיעו המהגרים הליטאיים-יהודיים לבריטניה, בעקבות ניידותם ברחבי הממלכה, הם נאלצו למצוא פתרון שיאפשר את אכילתו של המאכל גם זמן רב לאחר שאיבד את טריותו. מהסיבה הזו הם החלו לטגן את הדגים ואת תפוחי האדמה ויצרו את המאכל הנקרא "פיש אנד צ'יפס".
טוגנים הם בסיס של "פוטין" מאכל קנדי מסורתי שמוגש החל משנות ה-50 של המאה ה-20.
אופני הכנת תפוחי האדמה

עיבוד תפוח האדמה בטרם הטיגון מגוון.
פרוסות - פורסים את תפוחי האדמה לרוחב כך שתתקבל צורה של עיגולים דקים, פרוסות. צורה זו נפוצה כאשר מיוצרים הטוגנים כחטיף (המשווק בדרך כלל באריזות מתכתיות לשמירה על פריכות) הנשמר טוב יותר.
רצועות - במטבח קטן יחתכו לאורך רצועות ארוכות ודקות, יתרונן של הרצועות על הפרוסות הוא כי שטח פניהם קטן יותר, לכן הן סופגות פחות שמן.
פלחים - פורסים את תפוח האדמה לפלחים והם נקראים באנגלית Potato Wedges (אנ'), בישראל קוראים לסוג זה פוטטו.
במטבחים גדולים ואצל יצרנים מסוימים לא עשויים הטוגנים מחתיכות תפוחי אדמה כי אם מתפוחי אדמה מעובדים, היצוקים לצורה הרצויה. כך ניתן להשיג חתיכות אחידות בצורתן ובאורכן. הדבר גם מקל על התיבול.
אופני הכנת תפוחי האדמה > הטיגון

הטוגנים מטוגנים בשמן עמוק, אולם אפשר גם לאפות אותם בתנור ובכך לחסוך קלוריות ולהעלות את ערכו הבריאותי. בבלגיה יש המטגנים אותם בשומן סוסים או בקר.
פיסת תפוח האדמה המוכנסת לשמן מאבדת מים – מים רותחים נעים לעבר ההיקף ונושאים עימם חומרים מומסים – בעיקר סוכר. במשטח הגבול שבין תפוח האדמה לשמן הופכים המים לבועה של קיטור והסוכר המומס נשאר על פני הטוגנים, חשוף לחום הגבוה של השמן. בטמפרטורה גבוהה (מעל 150°) הסוכרים הופכים לקרמל: זה המקור העיקרי לצבע הצהבהב ולפריכות של המעטה החיצוני של הטוגן.
טעמם של הטוגנים נובע מתגובה אחרת המתרחשת על פני השטח. בחום העז, החלבונים מתחילים להתפרק לאבני הבניין שלהם – חומצות האמינו, שכמו הסוכר נישאות עם הזרם לשולי הפיסה (מה שעתיד עוד מעט להפוך למעטפת המבריקה). בחום גבוה חומצה אמינית וסוכר מגיבים ביניהם בתגובת מייאר (Maillard reaction). בעומק הפיסה המים שנכלאו בתוך הקרום אמנם לא מאפשרים לטמפרטורה לעלות מעל 100 מעלות - קר מידי לתגובות מייאר או ליצירת קרמל, אבל החום הזה מספיק כדי להחליש את האריזה הנוקשה (העשויה תאית) העוטפת את צברי העמילן שבתאים. העמילן שהשתחרר סופח מים והופך לג'ל רך.
על מטבחים מסחריים קיים פיקוח באשר למשך הזמן בו משתמשים באותו שמן טיגון, בלי להחליף את השמן כולו. כתלות בסוג השמן מותרים פרקי זמן שונים. הסכנה בשמן שרוף שהתקרר היא בהתפתחות נבגים עמידים לחום בשמן.
אופני הכנת תפוחי האדמה > תיבול

מקובל לתבל את הטוגנים במלח ולטבול אותם בקטשופ, רוטב ברביקיו, רוטב אלף האיים או מיונז. הטבילה במיונז מוזכרת באחד מקטעי השיחה הידועים מתוך סרט הקולנוע "ספרות זולה".
ערך בריאותי

טוגנים יכולים להכיל כמות גדולה של שומן המצטבר מהשמן בו טוגן ותוספות הנמצאים על הטוגן עצמו כשמוגש. יש מחקרים הטוענים שטיגון עמוק בטמפרטורות גבוהות יכול לגרום לתוצאות חמורות המזיקות לבריאות, כאשר תפוח אדמה מטוגן בטמפרטורה גבוהה נוצר בו חומר מסרטן בשם אקרילאמיד. טוגנים מכילים 300–700 מיקרוגרם אקרילאמיד לק"ג. עם זאת, לא נמצא מתאם בין צריכת טוגנים לסרטן בבני אדם.
הערות שוליים

↑  יצחק אבינרי, יד הלשון, יזרעאל, 1964, עמ' 326-327, הפינה פורסמה בט' טבת תשי"ז-5 בינואר 1963. ההדגשות בציטוט במקור.
↑  The Savant as Gourmet, Marshall W. Fishwick, The Journal of Popular Culture
Volume 32, Issue 1, pages 51–57, Summer 1998(הקישור אינו פעיל, 6.7.2019)
↑   פשע נגד העם הבלגי? האיחוד האירופי הסתבך בהכרזת מלחמה על הצ'יפס, באתר הארץ, 22 ביוני 2017
↑  תגובות מייאר אחראיות ליצירת חומרי הארומה במגוון מאכלים אחרים. הקרמל המעורב בתוצרי תגובת מייאר הוא הנותן את הצבע והארומה של ריבת חלב ואת ריחו וצבעו של הטוסט. כאשר קולים פולי קפה ירוקים בתנור, הרי שתגובת מילאר בין החלבון לסוכר היא היוצרת את טעמו וריחו של המוצר. זוהי גם התגובה שנותנת את הצבע והריח לויסקי ואת ריחו של הבשר שעל המנגל. השוני שבין הטעמים, הריחות והגוונים, נובע מההרכב השונה של חומצות האמינו והסוכרים בין המזונות הגולמיים, משך החימום והטמפרטורה אליה מגיעים.
↑  Claudio PELUCCHI et al; FRIED POTATOES AND HUMAN CANCER; Int. J. Cancer: 105, 558–560 (2003)(הקישור אינו פעיל, 6.7.2019)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556485605171  GND: 4194129-9  LCCN: sh95006931  NKC: ph1168293
איריס מרטינז

| --- | --- |
תמונה משנת 2023
 לידה:  4 בנובמבר 1973 (בת 51)
 שם לידה:  איריס קליין 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
איריס מרטינז קליין (נולדה ב-4 בנובמבר 1973) היא שחקנית ותסריטאית תיאטרון וטלוויזיה ישראלית. סופרת צללים ובמאית תיאטרון.
ביוגרפיה

נולדה בשם איריס מרטינז. לפני גיוסה לצה"ל הייתה חברה בלהקת "צעירי תל אביב" בשנים 1990–1991 והשתתפה בסדרה "לא כולל שירות".
לאחר שסיימה את שירותה הצבאי החלה את לימודיה בבית הספר למשחק בית צבי אותם סיימה בשנת 1997.
ב-2002 שיחקה את דמותה של אתי אינדיבו בטלנובלה "לחיי האהבה".
בתיאטרון שיחקה במחזמר לילדים "מוכר החלומות", בהצגה "פרח לב הזהב" ובמחזה "הכל יחסי... מממ!". מרטינז כתבה וביימה את המחזה "הסיפורים של יעל" יחד עם ענבל ארבל.
ב-2017 שיחקה בסרט "זוג יונים" בתפקיד לילך.
מלבד משחק, מרטינז היא גם מדבבת שדיבבה בין השאר ב"דיג'ימון" בערוץ ג'טיקס, "מפלצות קטנות" (שיר הפתיחה) ואת "פוקימון" בערוץ הילדים.
הערות שוליים

↑  מיקי טימן, כיפה אדומה, הזאב והפמיניזם, nrg, 26 ביוני 2001
יהודה פלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1940 (בן 85 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  "יודק'ה"
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת חטיבה 2  מפקד סיירת גולני  מפקד גדוד 51 של גולני  מפקד חטיבת ביסלמ"ח (בה"ד 3)  מפקד חטיבה 188  מפקד עוצבת אתגר  מפקד עוצבת געש  מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים  מבצע ליטני   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 
יהודה (יודק'ה) פלד (נולד ב-1940) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד חטיבת ביסלמ"ח, כמפקד עוצבת געש וכמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
נעוריו

יודק'ה פלד נולד וגדל בקיבוץ יגור. הוריו פנחס ושיינדל פלד, ממייסדי הקיבוץ. ליודק'ה שלושה אחים ביולוגים ושניים מאומצים.
אחיו הבכור היה יאיר, אשר נרצח על ידי בדואים בעת ניווט בדד שערכו לוחמי היחידה בקרבת הגבול עם מצרים, בעת היותו מפקד סיירת הצנחנים. אחות גדולה רוחיק ואחות צעירה איה.
עם סיום מלחמת העולם השנייה, אימצו ההורים פנחס ושיינדל שני ילדים יתומים שעלו מאירופה לבדם: מנחם ונעמי.
שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל ב-1960, בחר פלד לשרת בחטיבת גולני. פלד עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בלילה שבין ה-16 וה-17 במרץ 1962 השתתף פלד, כמפקד מחלקה בסיירת, בפעולת נוקייב ונפצע באורח קשה. לאחר מכן השתחרר פלד מצה"ל ושב לקיבוצו. במלחמת ששת הימים לחם כאיש מילואים והיה מפקד סיירת חטיבה 2 שלחמה ברמת הגולן. ב-1970 שב לשירות קבע בצה"ל. בשנים 1972-1970 שימש כמפקד סיירת גולני, בין היתר בפשיטה על הכפר יאטר שבלבנון. לאחר מכן השתלם במכללה לפיקוד ומטה.
ב-4 באוקטובר 1973 מונה רס"ן פלד למפקד גדוד 51 של חטיבת גולני. יומיים לאחר מכן פרצה מלחמת יום הכיפורים. פלד לחם בראש גדודו בקרבות הבלימה ברמת הגולן. ב-8 באוקטובר 1973 הוביל כוח קטן מגדודו במעלה החרמון בניסיון הראשון לחבור עם מוצב החרמון, אך הניסיון כשל למרות שהכוח שעליו פיקד פלד הצליח לכבוש את גבעה 1614 ולהניס משם את גדוד קומנדו 183 הסורי. לאחר שהוביל את גדודו בהבקעה לשטח סוריה בימים 11–12 באוקטובר, הוביל פלד פשיטה של כוח מן הגדוד על מורדות החרמון לעבר הכפר הסורי עירנה, במטרה לפגוע בחיילים הסוריים ששהו בסביבתו ובכך לערער את ביטחונם על ידי הטמנת מוקשים ומטעני חבלה. הפשיטה ארכה זמן ארוך מהמתוכנן בשל תוואי העלייה הקשה והכוח לא הגיע ליעד לפני עלות החמה ולכן חזר ללא פגיעה בסורים. ב-21 באוקטובר הוביל פלד את לוחמי הגדוד במבצע קינוח לכיבוש החרמון, אף כי המודיעין שניתן לו בטרם הביצוע בנוגע להיערכות הכוח הסורי שהגן על ההר היה חסר וחלקי. הקרב לכיבוש ההר היה קרב לילה קשה ומורכב שהתנהל מטווחים קרובים, וגדודו של פלד ספג בו נפגעים רבים. פלד עצמו נפצע לפנות בוקר מפגיעת כדור בחזהו. לאחר שהחלים שב פלד לפקד על הגדוד במלחמת ההתשה במובלעת הסורית.
פלד הועלה לדרגת אל"ם ובשנים 1977-1976 שימש כמפקד חטיבת ביסלמ"ח והשתתף במבצע אנטבה. לאחר מכן השתלם בהסבה לשריון ובשנים 1980-1978 פיקד על חטיבת ברק. במבצע שלום הגליל שימש סגן מפקד אוגדה, ב-1982 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד עוצבת אתגר, אוגדת שריון מילואים. ב-1984 מונה למפקד עוצבת געש. בשנים 1988-1986 שימש כמפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בשנת 1992 השתחרר מצה"ל.
לפלד תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב. נשוי לאביטל ואב לארבעה: אורן (סא"ל במיל', טייס מסוקי קרב, שירת בחיל אוויר כעשרים וארבע שנים כאיש צוות אוויר, סיים את שרותו כסגן מפקד בסיס פלמחים), סיון, אילת וליאור. נכדו של פלד שירת גם הוא בגדוד 51.
לקריאה נוספת

אביחי בקר, אינדיאנים על גבעה 16 - פלוגה בקרב החרמון, הוצאת משרד הביטחון, 2003.
אלישיב שמשי, איפה אני נמצא לעזאזל, הוצאת משרד הביטחון, 2001, עמודים 57–66.
אילן כפיר, "הקרב על החרמון", הוצאת דביר, 2013.
משה גבעתי המערכה בחרמון - הקרבות ברכסי החרמון במלחמת יום הכיפורים ולאחריה, הוצאת מערכות ומודן, תשע"ה-2015.
הערות שוליים

↑  עפרי שובל, בשנת 59' נרצח יאיר פלד, מפקד סיירת צנחנים. אבל מי רצח את רוצחיו? חשיפה, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2010
↑  אביחי בקר, "בעקבות יעקב דביר", הארץ, ‏ 21 בינואר 2000.
↑  טל זגרבה, במשך כל הטיפוס רימונים התגלגלו לצדנו והתפוצצו מתחתינו, באתר הגבורה, כפי שהועלתה ב"אתר הגבורה", במחנה, ‏, 14.08.2009, יעקב אבן: "כשחיילי הסיירת הגיעו לגדרות המוצב, הסורים חיכו להם. כבר במטח האש הראשון הם פצעו קשה את הנווט המיתולוגי של גולני, יודק'ה פלד".
↑  לי-טל תייר, ששה ימים וזיכרון(הקישור אינו פעיל, 7.11.2020), ביטאון ביבשה, גיליון 2, יוני 2007.
↑  יהודה (יודק'ה) פלד (1970-1972), באתר גדס"ר גולני.
↑  הפשיטה על יאטר, באתר גדס"ר גולני.
↑  דבר מפקד גדוד 51 בקרב על החרמון, תא"ל יהודה (יודק'ה) פלד(הקישור אינו פעיל, 7.11.2020), חלק א', מתוך אתר לוחמי גדוד 51 במלחמת יום הכיפורים, 1973.
↑  אביחי בקר, אינדיאנים על גבעה 16 - פלוגה בקרב החרמון, הוצאת משרד הביטחון, 2003, עמוד 6, "לאחר שהמג"ד סא"ל יודק'ה פלד שוחח עם ההולכים לקרב וסיפר כי 'אין מודיעין כך שאני לא יודע איפה בדיוק נפגוש את הסורים'."
↑  אביחי בקר, אינדיאנים על גבעה 16 - פלוגה בקרב החרמון, הוצאת משרד הביטחון, 2003, עמוד 63, "'עשרים כאן אחד', מג"ד 51 למח"ט, 'שלוש נפצע הולך קשה'."
↑  אביחי בקר, "הקרב שלא נגמר", ידיעות אחרונות מוסף "7 ימים", ‏ 15.07.2005, יהודה פלד: "בכל ספרי התורה של הצבאות נאמר שאם שליש מהיחידה נפגע היא לא כשירה להמשך לחימה. אתם הוכחתם את ההפך".
↑  אבי צור, גיבור בעל כורחו, ראיון עם יואב גולן קצין האג"ם של חטיבת גולני שפיקד על השלמת כיבוש החרמון, מתוך ביטאון "הלוחם" של ארגון נכי צה"ל גיליון 196 דצמבר 2005, כפי שפוסם באתר "פרש", "בדיוק חמש דקות אחרי שאמיר נפצע, ב־5:17, ניסה יודק'ה להתרומם אך גם הוא חטף כדור בחזה ונפצע".
↑  תא"ל פלד - מפקד המכללה לפו"ם, מעריב, 29 באוגוסט 1986
↑  מפקדי החטיבה לדורותיה, מתוך אתר "עמותת יד לשריון".
↑  חן קוטס-בר, פצע מדמם: מה באמת קרה בסולטן יעקוב?, באתר nrg‏, 16 ביוני 2012
בית הכנסת הראשי של מינסק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  מינסק 
 מדינה:  בלארוס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1913
 תאריך פתיחה רשמי:  1913 
 
 קואורדינטות:  53°55′10″N 27°33′01″E﻿ / ﻿53.91945°N 27.55038°E﻿ / 53.91945; 27.55038
  (למפת מינסק מוגדלת) בית הכנסת הראשי של מינסק(למפת מינסק רגילה) בית הכנסת הראשי של מינסק
 
בית הכנסת של מינסק הנקרא גם בית כנסת בית ישראל (בבלארוסית: Сінагога Бэйс Ісраэль) הוא בית כנסת הממוקם במינסק במרכז העיר מינסק (בלא'), זהו בית הכנסת המרכזי של הקהילה היהודית במינסק.
בית הכנסת נבנה בשנת 1913 ביוזמת יהודים אורתודוקסים. בשנת 1994 מונה הרב הראשי של בלארוס, לרב קהילת בית הכנסת.
יהדות

| --- | --- |


יהודים מתפללים בבית כנסת
 שורשים, סיווג והנהגה
 זרם:  יהדות
 ענף:  דתות אברהמיות, עמים שמיים
 מקור השם:  ממלכת יהודה, יהודים, יהודה (חבל ארץ)
 מקום ייסוד:  ארץ ישראל
 דמויות מרכזיות:  שלושת האבות, יוסף, משה, דוד, נביאי ישראל
 הושפע מ:  יהויזם (Yahwism), מיתולוגיה כנענית, דתות שמיות עתיקות, זורואסטריות
 מספר מאמינים:  15.2 מיליון
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 טקסט מכונן:  התנ"ך, התלמוד
 מאפיינים:  מונותאיזם, דת אתנית, דת שמית עתיקה, קבוצה אתנית
 ארגונים ופעילות
 מיקום:  כלל עולמי 
 פלגים:  בעבר: צדוקים; פרושים; יהדות הלניסטית; שבתאות.  בימינו: יהדות רבנית (ממנה נבעו יהדות אורתודוקסית, יהדות רפורמית, יהדות קונסרבטיבית, יהדות רקונסטרוקציוניסטית, יהדות מתחדשת, יהדות חילונית, ויהדות נאולוגית); יהדות קראית. יש המחשיבים את היהדות המשיחית כזרם יהודי, אך הדבר שנוי במחלוקת.
 אזורי פעילות:  כלל עולמי 
 מוסדות:  תנועה יהודית 
 מקומות מקודשים:  הר הבית, הכותל המערבי, מערת המכפלה, קבר רחל
 
היהדות היא רצף המסורת וההמשכיות הדתית, התרבותית והמשפטית הקולקטיבית של היהודים. מורשת נרחבת זו כוללת נרטיבים היסטוריוגרפיים משותפים ואלמנטים של דת, לאום ותרבות, שהתפתחו בקרב עם ישראל החל מראשית התגבשותו באזור הלבנט בשלהי האלף השני לפנה"ס.
היהדות כדת היא דתם ואמונתם המסורתית של היהודים. זוהי דת אברהמית הלכתית (אורתופרקטית), המבוססת על מערכת של מצוות מעשיות, אמונות, אגדות, סיפורים היסטוריים ועקרונות, שמקורותיה בכתבי הקודש היהודיים: התורה שבכתב והתורה שבעל פה. דת זו השפיעה עמוקות על ראשית הנצרות והאסלאם, אולם בניגוד לשתי הדתות האחרונות היא אינה דת מיסיונרית אלא דת אתנית. חיי הדת היהודיים ידעו התפתחויות ופילוגים לכל אורך ההיסטוריה.
היהדות כתרבות היא מכלול הערכים, האמונות ותפיסות של חברה כפי שהן באות לידי ביטוי אצל היהודים. התרבות היהודית כוללת כמה שפות ייחודיות (עברית, יידיש, לאדינו, ערבית יהודית וארמית יהודית) שבכל אחת מהן נוצרה ספרות ענפה; פילוסופיה, הגות ויצירה שהתכתבו עם תרבויות הסביבה; וכן מערכות של התנהגויות ומוסכמות חברתיות.
היהדות כלאום משמשת מוקד הזדהות ליהודים רבים בעולם. הציונות, התנועה הלאומית היהודית העיקרית בעת המודרנית, שאבה השראה מהזיקה המסורתית היהודית לארץ ישראל וניסחה אותה במונחי הלאומיות האירופאית. מדינת ישראל, אשר קמה על בסיס הרעיון הציוני, היא מדינת הלאום של העם היהודי.
לפי הסוכנות היהודית, נכון לשנת 2023 חיים ברחבי תבל כ-15.7 מיליון יהודים, המהווים מיעוט של כ־0.2% מאוכלוסיית העולם. מתוכם, 7.2 מיליון יהודים חיים בישראל.
מקור השם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. להרחיב על האטימולוגיה והתפתחות השימוש בה.
השם 'יהדות' נגזר משמם של היהודים, תושבי ממלכת יהודה (שתחת השלטון הרומאי נקראה פרובינקיה יודאיה), ששמה נגזר משמו של שבט יהודה, שנקרא על שמו של יהודה בנו של יעקב. בספרות חז"ל נמצא ביטוי הקדום במקורו: "דת משה ויהודים" אשר מובנו מצומצם. ואולם המונח "יהדות" במובנו הרחב, כמתאר את מכלול עולמו והווייתו של האדם היהודי, אינו מצוי בדברי חז"ל, והוא נדיר מאוד בספרות התורנית שלפני העת החדשה
מונח זה מופיע בשפה היוונית (‎᾿Ιουδαϊσμός; "יודאיסמוס") בספרות היהודית-ההלניסטית, לראשונה בספר מקבים ב, (כמו גם המונח "הלניסטיים" ככינוי ליהודים המאמצים זהות יוונית המופיע אף הוא לראשונה בחיבור זה). המונח מופיע לאחר מכן גם בספר מקבים ד, בברית החדשה ובכתובות אפיגרפיות נראה שהראשון שהשתמש במונח באופן שיטתי (קודם היה נדיר מאוד ובהקשר שאינו חד־משמעי) היה אב הכנסייה טרטוליאנוס, בראשית המאה השלישית. הוא עשה זאת כמעין שם גנאי, מאחר שנזקק לתואר להגדיר בו את היהודים לאחר שנדחו, לשיטתו, מעם ישראל הנבחר שהמשיך בכנסייה, והוסיפו להתקיים כמעין "קליפה מנוונת" ללא מקדש וקרבנות, במצב של "מרד נגד האל". במאות ה-18 וה-19 הפך המונח "יהדות" לשכיח בפי יהודים, בהשאלה מגרמנית. מייסדי "חכמת ישראל" כינו את דתם וזהותם בתור Judenthum, והביטוי תורגם לעברית וליידיש במזרח אירופה. המילה נעשתה רווחת בקרב כל החוגים, כשהיא מחליפה מונחים כמו "עם ישראל" ו"תורה". התלמוד מביא הגדרה לשם "יהודי" - כל הכופר בעבודה זרה נקרא יהודי, ומביא הוכחה לטענתו מכך שכתוב לגבי מרדכי "איש יהודי היה בשושן הבירה", ובסופו של אותו פסוק הוא נקרא "איש ימיני". מכיוון שמרדכי היה משבט בנימין, הוא נקרא יהודי כי הוא כפר בעבודה זרה ולא השתחווה להמן.
ציוני דרך בתולדות היהדות > ראשית העם לפי המסורת > מאברהם עד יהושע בן נון

על פי המסורת, יסוד היהדות טמון במהפכה המונותאיסטית של אברהם (1811 לפנה"ס או שנת א'תתקמ"ח לכרונולוגיה היהודית המסורתית), אשר עלה לארץ ישראל מאור כשדים בעקבות ציווי אלוהי. אברהם הוא גם הראשון שנצטווה לקיים ברית מילה, שהפכה למצווה מרכזית הנהוגה עד היום. לפי הכתוב, בסוף תקופת האבות גלו בני ישראל 210 שנה בארץ מצרים, ולאחר מכן יצאו ממצרים בהנהגת משה ובהתערבות אלוהית. בהר סיני קיבלו בני ישראל את התורה, ולאחר 40 שנות נדודים במדבר כבשו את ארץ כנען ונחלו אותה.
ציוני דרך בתולדות היהדות > ראשית העם לפי המסורת > תקופת ההתנחלות, השופטים וממלכת ישראל המאוחדת

על פי המסופר במקרא, לאחר כיבוש הארץ, התיישבו בני ישראל בארץ ישראל במשך כמה מאות שנים ללא ממלכה, וללא הנהגה מסודרת. תקופה זו נקראת תקופת השופטים - על שם השופטים (המנהיגים) שעמדו והנהיגו את העם לאחר ששועבד לעמי האזור והלך בדרכיהם. לאחר תקופה של כ-390 שנה הוקמה בארץ ישראל ממלכת ישראל המאוחדת על ידי שמואל הנביא, שמשח למלך את שאול. לאחר מות שאול ובניו במלחמה, התחלפה שושלת המלוכה והועברה לדוד המלך, ומשם החלה שושלת בית דוד. לאחר מכן מלך על ישראל בנו של דוד - שלמה המלך שהקים בירושלים את בית המקדש הראשון, שהיה למרכז הפולחן היהודי. לאחר מותו של שלמה, התפצלה הממלכה לממלכת יהודה, בדרום הארץ, ולממלכת ישראל, בצפונה.