stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מילת קוד
שימושים צבאיים > העברת מידע סודי בתקשורת גלויה

כאשר יש צורך להעביר מידע סודי בתקשורת גלויה, או בתקשורת שיש חשש סביר שתיורט על ידי מודיעין אותות של האויב, משמשות מילות קוד להעברת מידע שמשמעותו ידועה רק לצדדים המתקשרים, על פי הסכמה מראש ביניהם.
בצה"ל משמשות מילות קוד לגיוס פומבי של חיילי מילואים, בשעת חירום שבה נדרשת התייצבות מיידית לשירות, ואין זמן לגיוס סמוי (המצריך פנייה אישית לכל מגויס). במקרה של גיוס פומבי, ידוע לכל שומע שמדובר בגיוס פומבי, אך מילת הקוד (הקרויה בהקשר זה "סיסמה", אף שאיננה סיסמה) מסתירה את שמות היחידות המגויסות ואת היקף הגיוס. בהלה רבה נגרמה, בישראל ובמדינות ערב, ב"ליל הברווזים", שהיה תרגיל לגיוס מילואים, אך שומעיו סברו שהוא גיוס אמיתי (הסיסמאות ששודרו בתרגיל הן "להקת אמנים", "ארשת חשיבות" ו"ברווזי מים").
שתי מילות קוד נודעות בהיסטוריה של צה"ל הן "סדין אדום", שהשמעתה ברשת הקשר הצה"לית הייתה האות לתחילת המתקפה של כוחות הקרקע במלחמת ששת הימים, ו"סיר בשר", שהושמעה בתחנות הרדיו עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ונועדה להודיע על גיוס מילואים כולל.
לשמירה על סודיות משמעותה של מילת הקוד, יש להפעילה כפנקס חד-פעמי, כלומר פעם אחת בלבד, משום ששימוש חוזר עשוי לחשוף את משמעותה. בתחילתה של מלחמת המפרץ הופתעו תושבי ישראל לשמוע את מילות הקוד "נחש צפע" ו"שרב כבד" ברדיו ובטלוויזיה, אך לאחר שימוש חוזר ונשנה בהן הוברר שהן משמשות להורות למפעילי צופרי האזעקה על הפעלתה של אזעקה עקב מתקפת טילים, וכן על הפעלתה של צפירת הרגעה לשם סיום אזעקה זו.
דוגמה לשימוש חד-פעמי במילות קוד מופיעה במסר ששלח משה סנה אל מנחם בגין ב-1 ביולי 1946:
א. עליכם לבצע בהקדם האפשרי את הצ'יק ואת הבית של עבדך משיחך. הודיעני על המועד. מוטב בבת אחת. אין לפרסם זהות הגוף המבצע - לא בפרסום מפורש ואף לא ברמיזה.
"הצ'יק" פירושו "מלונצ'יק" - מלון המלך דוד, "הבית של עבדך משיחך" פירושו בניין "האחים דוד", שתי מטרות לפעולות של האצ"ל והלח"י במסגרת תנועת המרי העברי.
לעיתים גולש השימוש הצבאי במילות קוד למגע של הצבא עם אזרחים, ובמקרה זה מילת הקוד משמשת להעברת מסר גלוי, שמשמעותו ידועה לכול. דוגמה לכך היא מילת הקוד "שחר אדום" (שהוחלפה במילת הקוד "צבע אדום") כאזעקה על שיגור רקטות לעבר ישראל.
שימושים צבאיים > שמות מבצעים

מילות קוד משמשות לזיהוי מבצעים צבאיים בשלב התכנון שלהם, כאשר חשוב לשמור על חשאיות המבצע. לאחר עריכת המבצע, ולעיתים שנים רבות מאוחר יותר, נודע ברבים שם הקוד של המבצע. דוגמאות:
מבצע אביב נעורים - מבצע לתקיפת יעדי אש"ף בביירות ובצידון
מבצע אופרה - מבצע השמדת הכור הגרעיני בעיראק.
צבא הקיסרות הגרמנית הוא שהחל בשימוש במילות קוד למטרה זו במלחמת העולם הראשונה, והשיטה זכתה לשימוש נרחב במלחמת העולם השנייה. במלחמה זו קבע ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, עקרונות למתן שמות למבצעים: "אסור שהשמות יביעו יוהרה או ענווה יתרה, ויש להקפיד שהשמות לא יחשפו את אופי המבצע או ימעיטו בערכו, באופן שיקשה על אם שכולה או אלמנה להגיד שיקירן נהרג במבצע 'Ballyhoo'".
שימושים צבאיים > מפות קוד

מתן שמות קוד לאתרים במפה הוא שימוש נפוץ במילות קוד, כדי לאפשר התייחסות אליהם באמצעי קשר החשופים להאזנה.
דוגמה: בפלישה לנורמנדי שימשו שמות קוד לציונם של אזורי הנחיתה:
חוף יוטה - כוחות אמריקאים.
חוף אומהה - כוחות אמריקאים.
חוף גולד - כוחות בריטים.
חוף ג'ונו - כוחות קנדים.
חוף סורד - כוחות בריטים.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים נודעו שמות הקוד של מוצבי צה"ל לאורך תעלת סואץ: "בודפשט", "אורקל", "לחצנית", "מילנו", "מפרקת" ועוד.
שימושים אזרחיים

מילות קוד משמשות גם חבורות של ילדים להעברת מסרים בין בני החבורה, ולעיתים משמשות גם מבוגרים.
לעיתים משמשת מחווה גופנית מסוימת, כגון קריצה, העוויה או רקיעה ברגל, כתחליף למילת קוד.
בעת פיתוח של מערכת תוכנה ניתן לה לעיתים שם קוד, המשמש את המפתחים לזיהויה. עם סיום הפיתוח מוחלף שם זה בשם מסחרי, בהתאם להחלטת אנשי השיווק.
ראו גם

מילת קסם
הערות שוליים

↑  דוגמה: חיילי המלואים - לשרות מיוחד, דבר, 18 באוקטובר 1950
↑  אביב לביא, נחמן, אני והמלחמה הבאה, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2002
↑  מקור: מכון ז'בוטינסקי
↑  מיכאל הנדלזלץ, מה מסתתר מאחורי "עמוד ענן", באתר הארץ, 22 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb121277192 (data)  GND: 4192758-8  LCCN: sh85027645
אדולף פניבשי

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1837 זאלאגרסג, הונגריה 
 פטירה:  18 בינואר 1920 (בגיל 82) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 שם לידה:  Grünbaum Adolf 
 מדינה:  הונגריה 
 
זאלאי אדולף פניבשי, (במקור גרינבאום עד 1862, בהונגרית: Fenyvessy Adolf; זאלאגרסג, 23 בדצמבר 1837 – בודפשט, 18 בינואר 1920) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, קצרן, מחלוצי הקצרנות באימפריה האוסטרו-הונגרית ביחד עם מנו קוני. פניבשי קיבל תואר אצולה.
ביוגרפיה

אדולף פניבשי נולד במשפחה יהודית. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בסקשפהרוואר, בסומבטהיי ובפשט ובשנים 1858–1859 למד באוניברסיטה הטכנית בבודה. בשנת 1859 החל לעסוק בקצרנות והפך לאחד הקצרנים ההונגרים הוותיקים והראשונים, הוא העביר את מערכת סטולצה (Heinrich August Wilhelm Stolze היה סטנוגרף גרמני) להונגרית כבר בשנת 1860. על בסיס זה כתב גם את ספר הלימוד הממצה שלו "הקצרנות ההונגרית" בשנת 1863 שפורסם בכמה מהדורות. עבודתו האחרת היא ספר "המדריך של הקצרנות הפרלמנטרית" (1869, מהדורה חדשה: 1906). פניבשי היה המייסד והעורך של מגזין "הקצרן ההונגרי".
בין השנים 1865–1911 (תקופת מה בשותפות עם מנו קוני) עמד בראש לשכת הקצרנות הפרלמנטרית. מ-24 בינואר 1862 עד 20 בנובמבר 1873 עבד כמורה חוץ לקצרנות בבית ספר הריאלי המחוזי של רובע 4 בבודפשט. לאחר איחוד בודה ופשט לבודפשט בשנת 1873 הוא היה חבר בגוף הייצוגי של הבירה ובוועדת הכספים והמזון הציבורי שלה.
בשנת 1910, להנצחת יום השנה החמישים למערכת הקצרנות, הוענק לו תואר "יועץ חצר" לאחר שקיבל קודם לכן תואר אצולה. פניבשי כתב גם כמה מחקרי כלכלה בכתבי עת. בשנת 1899 הוא קיבל קידומת שם אצולה "זאלאי".
בניו היו בלה פניבשי, פרופסור באוניברסיטה בזאלה, וג'וזף פניבשי, סגן מזכיר מדיני בממשלת הונגריה, כלכלן וסטטיסטיקאי.
עבודותיו

קצרנות בבתי ספר תיכוניים. פשט, 1863
תעריף המכס החדש. 1878. (תדפיס מיוחד מיומן פ.)
ההיסטוריה של הרכבת ההונגרית הראשונה. 1883. (עבודות בתחום הכלכלה הלאומית והסטטיסטיקה)
התכנסות חובות, 1883.
Versicherungs-politika, 1887. (תרגום מהסקירה של בודה)
חמישים שנות היסטוריה של איגוד בנק החיסכון ההונגרי הראשון בפשט 1840–1889. מטעם הדירקטוריון. 1890
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. אדולף פניבשי
יוז'ף סיניאי:חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים
Sziklay János: Dunántúli kulturmunkások. A Dunántúl művelődéstörténete életrajzokban. Bp., Dunántúli Közművelődési Egyesület, 1941.
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–2002.
Das geistige Ungarn. Biographisches Lexikon. Hrsg. Oscar von Krücken, Imre Parlagi. Wien-Leipzig, W. Braumüller, 1918.
Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Bp., Akadémiai Kiadó, 1967-1969.
Makoldy Sándor: Magyar gyorsírók pantheonja. Kalauz a Budapesten eltemetett magyar gyorsírók életrajzához és sírjához. Szirt Gizella felvételeivel. Bp., Gyorsírási Ügyek M. Kir. Kormánybiztossága, 1940. (Az egységes magyar gyorsírás könyvtára 184.)
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
Tolnai új világlexikona. Bp., Tolnai, 1926-1933.
Új Idők lexikona. Bp., Singer és Wolfner, 1936-1942.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub
Zalai életrajzi kislexikon. Szerk. Gyimesi Endre. Zalaegerszeg, Zala Megyei Önkormányzati Közgyűlés, 1994.
Zalai életrajzi kislexikon. 3. javított, bővített kiadás. Szerk. Fatér Bernadett, Horváth József, Kiss Gábor [és mások]. Zalaegerszeg, * Deák Ferenc Megyei Könyvtár, 2005.
Zsidó síremlékek Budapesten. Szerk. Haraszti György. Bp., Nemzeti Kegyeleti Bizottság, 2004.
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1862. évi 143. sz. rendelete.
↑  "Magyarországi egyetemi tanárok életrajzi adattára 1848–1944 I. Zsidó és zsidó származású egyetemi tanárok" (PDF). Eötvös Loránd Tudományegyetem. ELTE Eötvös Kiadó. 2012. pp. 48–49.
↑  "Fenyvessy József". Petőfi Irodalmi Múzeum.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb10468880q (data)  ISNI: 0000 0003 8506 2034  VIAF: 3510611   WorldCat (עם VIAF): 3510611
ברטלן סטילר

| --- | --- |

 לידה:  23 ביוני 1837 מישקולץ, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  3 בינואר 1922 (בגיל 84) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 תפקידים:  רופא פנימי, מרצה באוניברסיטה 
 
ברטלן סטילר (בהונגרית: Stiller Bertalan;‏ מישקולץ, 23 ביוני 1837 – בודפשט, 3 בינואר 1922) היה רופא, מומחה לרפואה פנימית יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חייו

ברטלן סטילר נולד במשפחה יהודית, בנם של דויד סטילר ורבקה פרידמן. למד באוניברסיטאות פשט ווינה. בשנת 1863 הוסמך לדוקטור לרפואה ובשנת 1864 כמומחה לכירורגיה ומאסטר במיילדות. משנת 1874 עבד כרופא הראשי של בית החולים היהודי בבודפשט, ומשנת 1890 כמנהלו. משנת 1875 היה מרצה בכיר (חיצוני שלא חלק מהסגל) לפתולוגיה ולרפואה של מחלות קיבה. בשנת 1886 מונה לפרופסור, ובשנת 1906 קיבל את התואר "יועץ חצר המלוכה". הוא היה מהראשונים שהצביעו על המחלות התפקודיות של הקיבה. סטילר ביסס את הקשרים בין המחלות השונות ותיאר אותם ולכן יכול להיחשב לחלוץ הפתולוגיה החוקתית, והוא הכיר במקביל בהשפעתה המעצבת של הסביבה. התזות שלו פורסמו בכתבי עת מקומיים וזרים.
הוא הובא למנוחות בבית בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה ארנסטינה זינגר (1844–1920) , לה נישא ב-18 באוגוסט 1867 בפשט.
העבודות העיקריות שלו

מחלות הקיבה העצבניות (בודפשט, 1884)
מחלות הטחול (בודפשט, 1895)
מחלות הקיבה (1897)
התיאוריה של אנטרופטוזיס ודיספפסיה עצבית המבוססת על סימן הצלעות (הדפס מיוחד מ"שבועון רפואי", בודפשט, 1899)
כמה מילים על תופעת הפאנציה (מהדורה מיוחדת מ-Orvosi Hetilap, בודפשט, 1900)
על המחלה המבנית האסתנית (חולשת הגוף) (בודפשט, 1907)
Glossen zur Radiologie des Magens (1910)
לקריאה נוספת

אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001
Magyar életrajzi lexikon II. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
לקסיקון רפואי. עורכת ראשית. ז'וז'ה הולן. בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1967-1973.
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים XIII. (שטיינר-טלפי). בודפשט: הורניאנסקי. 1909
פרופ' ד"ר אישטוואן פרדה: "ה"בית חולים היהודי - כתב העת ה"תקווה" (remeny.org)
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 12/1922. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-22.
↑  "Stiller Bertalan temetése". Az Újság. 1922-01-06.
↑  "Stiller Bertalanné halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 503/1920. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-22.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség házassági akv. 144/1867. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 2052508  GND: 127792716  ISNI: 0000 0001 1039 4881  NKC: nlk20040154240  NTA: 182758958  SUDOC: 083235620  VIAF: 13342397   WorldCat (עם VIAF): 13342397
יורם צפריר

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1938 כפר אז״ר, ישראל 
 פטירה:  23 בנובמבר 2015 (בגיל 77) ירושלים 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  מיכאל אבי-יונה, יגאל ידין, אברהם נגב 
 תלמידי דוקטורט:  ריכב רובין, Adrian J. Boas 
 פרסים והוקרה:  פרס א.מ.ת. (2014) 
 תרומות עיקריות
 הארכאולוגיה של התקופה הרומית והביזאנטית
 
יורם צפריר (30 בינואר 1938 – 22 בנובמבר 2015) היה פרופסור במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס א.מ.ת לשנת 2014. מאז 2001 היה חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. התחומים העיקריים של פעילותו המדעית היו הארכאולוגיה של ארץ ישראל ומזרח הים התיכון בכלל, בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית. תחום נוסף של פעילותו היה הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל וסביבותיה בתקופות האמורות.
קורות חייו

נולד וגדל בכפר אז"ר לציפורה ונחמיה פייגין. למד בכפר אז"ר ובבית ספר תיכון חדש בתל אביב. שירת בנח"ל בין השנים 1955–1958 והיה בין מקימי קיבוץ אור-הנר. היה בין מקימי בית ספר השדה במדרשת שדה בוקר, לצד מיכאל גל, בשנים 1963–1965.
במלחמת ששת הימים שירת ביחידת מודיעין של פיקוד הדרום ונפצע קשה בשתי רגליו. למרות הנכות המשיך לשרת במילואים והשתתף במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון כקצין חינוך באוגדת מילואים. השתחרר משירות מילואים בדרגת רב-סרן. את פציעתו, שיקומו ואת השנים שלאחריהם תיעד בספרו פציעה (ספריית אפקים - עם עובד) עליו קיבל את פרס יצחק שדה לספרות צבאית בשנת 1976.
צפריר סיים תואר ראשון בארכאולוגיה ובהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בשנת 1964 ותואר שני במקצועות האלה בשנת 1968. את עבודת הדוקטור שלו על הנושא ציון - הגבעה הדרומית-מערבית ומקומה בהתפתחות העיר ירושלים בתקופה הביזנטית החל לכתוב בהדרכת פרופ' מיכאל אבי יונה ולאחר פטירתו של אבי-יונה ב-1974, בהדרכת פרופ' יגאל ידין ופרופ' אברהם נגב. תואר ד"ר הוענק לו ב-1976. החל משנת 1969 נמנה עם סגל ההוראה במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית, התמנה למרצה בכיר בשנת 1978, לפרופ' חבר בשנת 1981 ולפרופ' מן המניין בשנת 1987. רבים מתלמידיו משמשים היום כמורים וחוקרים בכירים באוניברסיטאות בארץ וברשות העתיקות. בשנת 2014 זכה צפריר בפרס א.מ.ת בתחום הארכאולוגיה (ביחד עם פרופ' נעמה גורן-ענבר). פרש לגמלאות בשנת 2006, אך המשיך את פעולתו האקדמית כחוקר ומחבר, וכן כמדריך של תלמידי מחקר עד פטירתו בנובמבר 2015.
בשנת 2014, הפקיד את ארכיונו האישי במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית.
חפירות ארכאולוגיות

במהלך לימודיו השתתף צפריר בחפירות ארכאולוגיות רבות. לראשונה בשנת 1956 כמתנדב במצדה (עם שמריהו גוטמן ויוחנן אהרוני) ובמערות מדבר יהודה (בהנהלת יוחנן אהרוני). בשנת 1960 היה חבר במשלחת של יוחנן אהרוני בנחל צאלים והמשיך במשלחתו של פסח בר-אדון במערת המטמון שבנחל משמר ומערות נוספות בסביבה (1962-1960). השתתף בסקר הר הנגב (בהנהלת משה כוכבי) ב-1963. כמנהל שטח עבד בחפירות ערד בשנים 1962–1964 (בהנהלת יוחנן אהרוני ורות עמירן), ברמת רחל (בהנהלת יוחנן אהרוני) בשנת 1962, בתל נגילה בשנים 1962–1963 (בהנהלת רות עמירן), במצדה בשנים 1963–1964 (בהנהלת יגאל ידין), ובשנת 1966 במגידו (בהנהלת יגאל ידין).
צפריר ניהל מפעלים ארכאולוגיים רבים: סקר הדרך הנבטית בין עבדת לשער רמון (יחד עם זאב משל) בשנת 1965; חפירה של מערת מסתור מתקופת מרד בר-כוכבא בעין ערוב (1973); בשנת 1974 חפר סמוך לשער ציון בירושלים (יחד עם מגן ברושי). חפירה רחבת ממדים ניהל ברחובות-בנגב, עיר מדברית מן התקופות הנבטית והביזנטית בהר הנגב, בשנים 1975–1976, 1979, וכן ב-1986 (עם קנת הולום מאוניברסיטת מרילנד). בשנת 1991 חפר בבית הקברות שם (עם הולום, ועם האנתרופולוג פרופ' ישראל הרשקוביץ מאוניברסיטת תל אביב). הוא חפר כנסייה ביזנטית מעוטרת בפסיפס בחורבת ברכות שבגוש עציון (עם יזהר הירשפלד) בשנת 1976. בשנים 1981–1983 חפר בשרידי המבצר החשמונאי-הורדוסי בסרטבה-אלכסנדריון (עם יצחק מגן). בשנים 1983–1984 חפר כנסייה ופסיפסים בבית לויה שבשפלה (עם יוסף פטריך). חפירתו הגדולה ביותר היא בבית שאן (סקיתופוליס הרומית-ביזנטית) בשנים 1980–1981, ובעיקר בשנים 1986–2000 (עם גדעון פרסטר). לכתיבת הפרסום המדעי של חפירה רחבת ממדים זו הוא הקדיש את עיקר עבודתו המחקרית.
עבודתו

כתלמיד מובהק של אבי-יונה, פיתח צפריר את הוראת הארכאולוגיה של התקופה הרומית והביזאנטית באוניברסיטה העברית בירושלים, ומשם, דרך תלמידים ועמיתים, בכל אוניברסיטאות ישראל. הוא הרבה לעסוק במצבה היישובי של ארץ ישראל ושכנותיה בתקופות אלו. לכך הקדיש מחקרים רבים ששילבו את חקר המקורות והארכאולוגיה ובמיוחד את עבודתו על האונומסטיקון של יהודה, פלשתינה וערביה במקורות היווניים והלטיניים (ראו בהמשך). עניין מיוחד שהעסיק אותו הוא חקר הנגב הביזנטי ותהליכי ההתיישבות והחורבן באזור זה, שבגלל התנאים הקיצוניים שבו הפך למעין "מעבדה" בה נבחנים תהליכי ההתיישבות בארץ בכלל. בחפירה ובמחקר של בית שאן (סקיתופוליס, בייסאן) תרם, יחד עם עמיתו גדעון פרסטר לחקר העיור בארץ ישראל ולשינויים הדמוגרפיים שחלו בארץ בכלל. צפריר הצביע על הקשיחות התכנונית ואיכות הבנייה המאפיינת את העיור בתקופה הרומית, לעומת הגישה התועלתית והחופשית בתכנון ובינוי בתקופה הביזנטית. הוא עמד על השינויים שחלו בתפיסת העיור בתקופה הביזנטית ובשינויים התרבותיים שהתחזקו בארץ עם עליית הנצרות. הוא ציין את תהליך "ההתכפרות" ובתהליכי הירידה של הערים בארץ שהפכו למעשה לכפרים גדולים החל מסוף התקופה הביזנטית ובעיקר בתקופה הערבית הקדומה.
מאז כתיבת עבודת הדוקטור שלו ועד יום מותו הרבה צפריר לעסוק בסוגיות שונות בתולדות ירושלים דוגמת מהלכה של חומת נחמיה או מיקום החקרה הסלווקית בעיר זו. בעיקר תרם למחקרן של התקופות שהיו ידועות פחות בתולדות ירושלים הרומית (איליה קפיטולינה) וירושלים הביזנטית. עבודותיו הישנות והמאוחרות הן הבסיס למחקר המתחדש בתחומים אלה.
מחקרים על ההיסטוריה והגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל

לצד מחקריו הארכאולוגיים חיבר וערך צפריר מחקרים רבים בתחום ההיסטוריה והגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל. החשוב מבין כל אלה הוא ה-Onomasticon of Iudaea, Palaestina and Arabia in the Greek and Latin Sources, אותו חיבר יחד עם לאה די סגני ובהשתתפות יהודית גרין. מפעל זה, העתיד להתפרסם בכרכים אחדים, נערך מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. האונומסטיקון מציג את כל המובאות (המצויות במקורות הקלסיים באשר ליישובים ולעצמים הגאוגרפיים בארץ ישראל ובאזורים סמוכים (כולל ירדן, סיני ודרום סוריה)). כל ערך כולל טקסטים ביוונית ובלטינית בהם הוא נזכר, תרגום לאנגלית של טקסטים אלה, וכן דיונים ארכאולוגיים והיסטוריים. פרסום מוקדם באותו הנושא פרי עטם של המחברים הנזכרים למעלה ראה אור בשנת 1994 והוא כולל מפות היסטוריות של יהודה. מפעל זה יצא במסגרת המפעל הבינלאומי של מיפוי העולם הרומי (Tabula Imperii Romani), מטעם איחוד האקדמיות הבינלאומי.
רשימת פרסומיו של צפריר כוללת ספרים, דו"חות ועשרות מאמרים בתחומי הארכאולוגיה וההיסטוריה של ארץ ישראל. בין אלה אפשר למנות את ארץ ישראל מחורבן בית שני ועד הכיבוש המוסלמי - הממצא הארכאולוגי והאמנותי (1984) ואת העריכה (יחד עם שמואל ספראי) של ספר ירושלים, התקופה הרומית והביזאנטית 638-70 (1999).
תפקידים אקדמיים וציבוריים

צפריר נשא גם בתפקידים ארגוניים וציבוריים הקשורים בעבודה האקדמאית: בין היתר היה חבר בוועדת השמות הממשלתית (מאז 2010 כממלא מקום יושב ראש הוועדה); היה חבר מערכת הרבעון קדמוניות (1993-1967); חבר הנהלת סקר ישראל (1986-1976); ראש המכון לחקר ארץ ישראל ויישובה ביד יצחק בן-צבי (1983-1976); עורך הרבעון קתדרה, יחד עם יעקב שביט וישראל ברטל (1986-1978); יושב ראש המערכת המדעית של יד יצחק בן-צבי (1983-1981), יושב ראש ועדת ההוראה של הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית (1985-1983); ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית (1992-1989); חבר המועצה הארכאולוגית (2010-1989), יושב ראש הוועדה להכנת תוכנית הלימודים בארכאולוגיה לבתי ספר תיכוניים מטעם משרד החינוך (1994-1991); יושב ראש הוועדה למינויים מקני קביעות בלימודים העיוניים, האוניברסיטה העברית (1999-1996); בשנת 1999 נבחר כנשיא של הקונגרס הבינלאומי ה-XV לארכאולוגיה נוצרית (הקונגרס בוטל עקב הרעת המצב הפוליטי-ביטחוני באזור); בשנים 2001–2005 היה מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי והיה שותף במהלך השינוי של מעמד הספרייה לספרייה לאומית; בשנת 2010 מונה להיות יושב ראש ועדת בדיקה למצב הארכאולוגיה בישראל מטעם האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. צפריר זכה במלגת פולברייט (1978-1977), היה חוקר עמית בדמברטון אוקס - המרכז ללימודים ביזנטיים של אוניברסיטת הרווארד בוושינגטון די. סי. בשנים 78–1977, 1984-85, 1994, 2006-2005; זכה במדליית Frend מטעם ה-Society of Anitquaries of London לשנת 1997.
פעילויות נוספות

לצד עבודתו המדעית פרסם צפריר גם בתחום הספרות היפה (בשם העט "יורם אבי-תמר"):
פציעה (ספריית אפקים, עם עובד 1975, מהדורה מורחבת 2005)
אות החרב (כרטא 1989)
חיי יוסף - הספר הגנוז (זמורה-ביתן 2000). הספר היווה בסיס להצגה "יודפת - יוסף בן מתתיהו", שהועלתה בתיאטרון תאיר בירושלים בבימויו של אייל סלע, בשנת 2005.
כמו כן, פרסם מאמרים וביקורות בביטאונים מקצועיים ובעיתונות היומית ונשא הרצאות רבות בכנסים מדעיים בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2009 הופיע ספר לכבודו ובו רשימה של חיבוריו בתחומים השונים:
לאה די סגני, יזהר הירשפלד, רינה טלגם ויוסף פטריך (עורכים), אדם ליד קשת רומית - קובץ מחקרים לכבוד פרופ' יורם צפריר, הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה.
לצד עבודתו המקצועית היה צפריר מעורב במאבקים על שמירתם של אתרים ארכאולוגיים, נגד הניצול של הארכאולוגיה לצרכים פוליטיים, בעיקר בירושלים, ועל מעמדם של האתרים הארכאולוגיים כנכס תרבות עולמי שיש לטפחו בעבור הדורות הבאים.
הערות שוליים

↑  ניר חסון, מת הארכיאולוג יורם צפריר, שעמד בראש מאבקים ציבוריים נגד פוליטיזציה בתחום, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2015
↑  ארכיון יורם צפריר, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269020305171  BnF: cb123630525 (data)  GND: 1045498408  ISNI: 0000 0001 0886 6309  LCCN: n81133872  NKC: xx0024841  NTA: 073606545  SUDOC: 032638485  VIAF: 34535334   WorldCat (עם VIAF): 34535334 
פרופסור יורם צפריר (משמאל) ביום עיון לזכרו של אמיר דרורי, מייסד רשות העתיקות ומנהלהּ הראשון, שהתקיים בטבריה במרס 2015
Globally Unique Identifier

| --- | --- |
 שם מקוצר:  GUID או UUID
 מספר ספרות:  32 ספרות הקסדצימליות
 דוגמה:  {3F2504E0-4F89-11D3-9A0C-0305E82C3301}
 RFC 4122
 
במחשבים, Globally Unique Identifier (GUID; בעברית: מזהה ייחודי גלובלי) או Universal Unique Identifier (UUID; בעברית: מזהה ייחודי אוניברסלי), הוא מספר פסאודו אקראי המשמש לזיהוי ייחודי של אובייקט בכל הקשר בו הוא עשוי להופיע. קיימים  2^{122} מזהים כאלה כך שאף על פי שייתכן שמזהה מסוים יוגרל פעמיים הסבירות לכך נמוכה מאוד. הסבירות ששני מזהים זהים שהוגרלו יופיעו באותו הקשר קטנה אף יותר.
המונח UUID נטבע על ידי קבוצת Open Software foundation (אנ').. המונח GUID הומצא לראשונה על ידי חברת מיקרוסופט לשימוש בשיטה במערכות חלונות. כיום, משתמשים בשני המונחים כמילים נרדפות אף על פי שהשם GUID נפוץ יותר. האלגוריתמים מוגדרים בתקן ISO/IEC 11578:1996 ובתקן ISO/IEC 9834-8:2005
מבנה

GUID הוא מספר באורך 16 בתים (128 סיביות). נהוג לכתוב את המזהה בבסיס הקסדצימלי מוקף בסוגריים מסולסלים. לדוגמה, {3F2504E0-4F89-11D3-9A0C-0305E82C3301} המזהה מורכב ממספר הגרסה שלו, מהזמן בו נוצר ומזהה ייחודי כלשהו.
גרסה 1 – בגרסתו הראשונה של האלגוריתם המזהה הייחודי היה כתובת ה-MAC של המחשב עליו נוצר. שימוש בגרסה זו מאפשר לאתר את המחשב עליו נוצר ה-GUID. משיקולים של שמירת הפרטיות נזנח השימוש בגרסה זו לטובת גרסאות חדשות יותר.
גרסה 2 – בגרסה זו מחושב המזהה הייחודי באמצעות שימוש בכתובת ה-MAC ומזהה הקשור לדומיין אליו משתייך המחשב.
גרסה 3 – בגרסה זו מחושב ה-GUID באמצעות שימוש בפונקציית הגיבוב MD5 על מזהה ייחודי כלשהו של המחשב (למשל URI,‏ FQDN או OID).
גרסה 4 – בגרסה זו מחושב המזהה הייחודי על ידי שימוש במחולל מספרים פסאודו-אקראיים כלשהו.
גרסה 5 – אופן השימוש בגרסה 5 זהה לאופן השימוש בגרסה 3 פרט לשימוש בפונקציה SHA1 במקום הפונקציה MD5.
שימושים

כיוון שמספר המזהים האפשריים הוא עצום ניתן לזהות באופן ייחודי אובייקטים דומים אך לא זהים באמצעות GUID. כך למשל, גרסאות שונות של אובייקטי COM יכולות לקבל שם זהה אך יבדלו ביניהן באמצעות ה-GUID שלהן. GUID יכול גם לשמש כמפתח בבסיסי נתונים או בטבלאות גיבוב ללא צורך בפתרון התנגשויות. קבצים של מערכת ההפעלה חלונות (כגון קובצי Word ,Excel וקובצי ASF) מזוהים על ידי GUID.
בטיחות

כיוון שבעת חישוב ה-GUID מוגרלות 122 סיביות מתוך 128 הסיביות באופן פסאודו-אקראי הסיכוי ליצירת שני מזהים זהים הוא  x=1/2^{122}. כדי להעריך גודל זה ניתן להשתמש בחישוב מפרדוקס יום ההולדת הקובע כי הסיכוי להתנגשות לאחר יצירה של n מזהים הוא:  p(n)\approx 1-e^{-{\tfrac {n^{2}}{2x}}}. אם נחשב את ההסתברות להתנגשות לאחר יצירת  2^{46} מזהים (מספר הכוכבים ביקום המוכר מוערך ב- 5\times 10^{22}) נקבל כי ההסתברות היא כ- 4\times 10^{-10} – הסתברות נמוכה מאוד.
על אף שהסיכוי להגריל באופן אקראי את אותו מזהה נמוכה מאוד, אין הדבר מגן על המערכת מפני האקר המנסה לנחש את המספר הבא. למעשה, בהינתן סדרה של מספרים ונוסחת החישוב בה משתמשים, קל לנחש מה יהיה המזהה הבא שיתקבל. משום כך, אין להשתמש ב-GUID בישומים קריפטוגרפיים.
מחוללי מזהים ברשת

Online random GUID מחולל מזהים באתר randomguid.com (אורכב 18.12.2014 בארכיון Wayback Machine)
תוסף ל־iGoogle המאפשר לחולל מזהים ייחודיים
Online מחולל מזהים באתר GuidGen.com
הערות שוליים

↑  Globally Unique Identifiers (GUIDs) באתר מיקרוסופט
↑  Universal Unique Identifier באתר The Open Group
↑  מבנה GUID באתר MSDN
↑  ייחודיות מזהים באתר מיקרוסופט
↑  תיאור של שיטת המספור עבור מזהים ייחודיים כלליים (GUID) של קוד המוצר ב-Office 2003
↑  Description of the numbering scheme for the product code GUIDs in Office 2000
↑  Description of the numbering scheme for product code GUIDs for Office XP programs
האטי לוטון

| --- | --- |

לוטון עם טימותי ובסטר, לפני הוצאתו להורג.   נלקח מהספר "להיות חלק מההיסטוריה האמיתית של מערכת הריגול של צבא ארצות הברית במהלך המרד המאוחר", 1882, מאת אלן פינקרטון
 לידה:  1837
 פטירה:  ?
 כינויים נוספים:  האטי ה. לוטון, האטי לואיס לוטון
 תפקיד:  מרגלת של האיחוד
האטי לוטון, הידועה גם בשם האטי ה. לוטון, האטי לואיס והאטי לואיס לוטון הייתה בלשית אמריקאית, שעבדה עבור אלן פינקרטון, מסוכנות הבילוש פינקרטון. לוטון נולדה בסביבות 1837, אם כי רוב פרטי חייה, לפני ואחרי מלחמת האזרחים האמריקאית, אינם ידועים. "לוטון הייתה חלק מלשכת הבילוש הנשי של פינקרטון, שהוקמה ב-1860 כדי 'לחלץ סודות' באמצעים שאינם זמינים לבלשים גברים". לוטון ריגלה נגד הקונפדרציה בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית, בשליחות סוכנות הבילוש של פינקרטון.
מזימת ההתנקשות בבולטימור נגד אברהם לינקולן

האטי לוטון, יחד עם שותפתה, הבלשית של פינקרטון קייט וורן, עבדו עם סוכני פינקרטון אחרים שהשתתפו באופן פעיל בגילוי מזימת ההתנקשות בבולטימור ב-1861 נגד הנשיא הנבחר אברהם לינקולן .