stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביקורת האתאיזם
ביקורות העוסקות בהשלכות האתאיזם > אתאיזם וכאוס מוסרי

יש מבקרים אשר זיהו את העמדות האתאיסטיות השונות כמקדמות כאוס או אנרכיה מוסרית ולפיכך מוסריות פחותה מזו של חלק ניכר מהתאיסטים.
היעדרו של מוסר תקף: לפי טיעון זה, מערכות מוסר אתאיסטיות הן חסרות כל תוקף או לחלופין, בסיס רציונלי. הביולוג ריצ'רד דוקינס ביקר טענה זו באומרו כי קיים מוסר אוניברסלי שמקורו טבעי ואבולוציוני (לדוגמה, כל תרבות אוסרת לגנוב ולרצוח וסביר שמוסכמות אלה הן לפחות במידה חלקית, תוצאה של עיצוב אבולוציוני).
היעדרו של מוסר אמיתי: לפי טיעון זה, רק קוד מוסרי שמקורו אלוהי אכן תקף או אמיתי ולכן כל מערכת מוסר אתאיסטית איננה בהכרח תקפה או אמיתית, גם אם מקורה אבולוציוני. עמדה דומה הביע הביולוג קנת' מילר, לפיו בסיס אבולוציוני למערכת מוסרית, אינו מוכיח את היותה כטובה או רעה מבחינה מוסרית (על רעיון זה מבוסס הטיעון המוסרי של קאנט).
היעדר עקביות מוסרית: יש הטעונים שללא אמונה באלוהות המשגיחה על המתרחש בעולם וככלל מענישה חוטאים וגומלת למוסריים (או לפחות ללא שקילה רצינית של רעיון קיומה האפשרי), לאתאיסטים אין סיבה או יש פחות סיבות להיות מוסריים, והם ייטו או יעדיפו לפגוע באחרים למען רווחתם האישית (למשל במסגרת תפקיד מקצועי), כאשר אינם חשים שהם עלולים להיתפס ולתת על כך את הדין בחיים אלה או בחיים שלאחר המוות שאת אפשרות קיומם לא ניתן לשלול לחלוטין מסיבות אפיסטמולוגיות.
הוגה הדעות השמרן היהודי דניס פרגר, טוען שרק קיום האלוהים מבטיח קיום של טוב ורע אובייקטיביים שאינם בגדר דעה ושאתאיזם משמע גם רלטיביזם מוסרי. פרגר מבסס את אמירתו על כך שכל פילוסוף אתאיסט שהוא קרא או ערך עמו עימות מודה בכך שאם אין אלוהים, אין מוסר אובייקטיבי. זאת למרות, שבסקר גדול נמצא ש-59.2% מהפילוסופים האתאיסטים תומכים בריאליזם מוסרי, גישה לפיה קיימות אמיתות מוסריות אובייקטיביות.
אחת הביקורות המוקדמות על אתאיזם נוגעת במושג ההחלטה המוסרית. קבלת החלטה מוסרית (או אחרת) יכולה להיות במסגרת אישית (אדם המחליט משהו לגבי עצמו) או במסגרת הסכם בין שני צדדים או יותר והדבר מתבטא למשל בהבטחות, שבועות וחוזים. הפילוסוף ג'ון לוק טען כי ניתוק הקשר בין שלושת המושגים הללו לאלוהים, מבטל את ערכם. מערכת המשפט בארצות הברית, נקטה בעבר בעמדה קרובה ואסרה על אתאיסטים להעיד בבתי משפט, בטענה ש"אין לאתאיסט שום סיבה להגיד את האמת". דעה זו של מערכת המשפט האמריקנית הקדומה נחשבת לאנכרוניסטית ועל פי רוב גם לאתאופובית.
ביקורות העוסקות בהשלכות האתאיזם > אתאיזם ופוליטיקה

לאורך העת החדשה עלתה ביקורת כנגד משטרים אתאיסטים מוצהרים (אתאיזם מדיני) ומשטרים אשר צמרת השלטון בהם הייתה ברובה אתאיסטית או אנטי דתית, כי משטרים אלה מעטי רסן, יחסית למשטרים אחרים, ביצירת מלחמה ורצח עם, מהיותם חסרי מוסריות דתית אשר נוטה לקדש יותר כביכול, חיי אדם.
טענות אלה הועלו בעיקר בהקשר הממשל בברית המועצות, וסין הקומוניסטית. בין הפרסומים הביקורתיים בתחום זה, בולטת עבודתו של היסטוריון ברית המועצות אלכסנדר סולז'ניצין.
מנגד, עלתה ביקורת על דתות תאיסטיות מסוימות, או לפחות על זרמים מסוימים שלהן, אשר נוטים להמעיט בחיי אדם (ראו למשל: ארבע מיתות בית דין, קורבן אדם, מסעות הצלב, וטרור אסלאמי).
ביקורות העוסקות באטיולוגיה לאתאיזם

המונח אטיולוגיה מתאר את התהליך ממצב אחד למצב אחר. בהקשר זה, מה גרם לאדם לאמץ עמדה אתאיסטית ובהתאם לכך גם להכריז על עצמו אתאיסט. לפי חלק מהביקורות, לא תמיד התהליך הזה כרוך בלוגיקה פרטית וייתכנו לו גם גורמים נוספים, כגון גורמים רגשיים, חברתיים וחינוכיים, שהם לעיתים בלעדיים.
ביקורות העוסקות באטיולוגיה לאתאיזם > ביקורות מן הפסיכולוגיה

בספרו "Faith of the fatherless", הציע הפסיכולוג הנוצרי פול ויץ (אנ'), בחינה פסיכואנליטית לאטיולוגיה לאתאיזם המוצהר של מספר הוגים אתאיסטים. לפי ויץ, מלבד נקיטת עמדה אתאיסטית מוצהרת בהיעזר בלוגיקה פרטית, גורם אפשרי נוסף לאמצה הוא קשר גרוע עם האב, שאתאיסטים מסוימים מזהים באופן לא מודע, עם אלוהים המקראי הנחשב ל"אבהי", וזאת משום הסלידה החזקה מדמויות אב שהאדם פיתח בעקבות יחסיו עם אביו האנושי לאורך חייו. הספר מזכיר 20 הוגים, חלקם אתאיסטים מוצהרים וחלקם אגנוסטים או דאיסטים שהוכללו כאתאיסטים על ידי וייץ, אשר דיווחו על קשרים גרועים עם אביהם, דוגמת זיגמונד פרויד או לודוויג פוירבאך. בהמשך הספר הציע ויץ כי מנגנון דומה עשוי להסביר מדוע הוגות רבות מן הפמיניזם הרדיקלי מזדהות, או לפחות מזוהות על ידי אחרים כ"אתאיסטיות"; לפי ויץ, סביר כי פמיניסטיות אלה מזהות את קונספט האל המקראי כמסמן עיקרי לגבריות, ומכאן כאבן יסוד של מה שחלקן מגדירות כהגמוניה גברית, או תרבות דיכוי פטריארכלית ועל כן דוחות קונספט זה, דרך מושג האתאיזם. מנגד, ישנן פמיניסטיות שמלבד שאינן אתאיסטיות, מזוהות עם השקפות חילוניות אחרות או פמיניסטיות דתיות הפועלות לרפורמיזם דתי או כמנהיגות של תנועות רוחניות שונות שאינן אתאיסטיות.
ביקורות העוסקות באטיולוגיה לאתאיזם > ביקורות תרבותיות, חברתיות וחינוכיות

| --- | --- |
 :  ראו גם – פסיכולוגיה חברתית
ויליאם ג'יי מארי, בנה של מדלין מארי אוהייר, אקטיביסטית אתאיזם ומייסדת ארגון אתאיסטים אמריקנים, מספר כי חונך על ידי אימו לאתאיזם באופן נלהב. בהיותו נער פעלה אימו רבות לביטול תפילות המוניות של ילדים בבתי ספר והוא רואיין לתקשורת כנער, אז תמך במוצהר בפעולות אימו. עם זאת, עם השנים, לדבריו, החל למאוס במה שהגדיר כ"סגנון החיים האתאיסטי" אותו תיאר כ"הרסני" וכמקדם אנוכיות וחומרניות. תקופה לאחר מכן, בגיל 34, התנצר אוהייר, מה שגרם לקרע בינו לבין אימו ובידולו מן המשפחה. אוהייר פרסם את קורותיו בספרו "My life without god" (My life without god).
הפיזיקאי אלברט איינשטיין סלד מהניסיונות לשייכו למחנה מסוים בנושאים שבאמונה, תאיסטי, או אתאיסטי: "לדעתי הרעיון של אלוהים אישי הוא ילדותי. יכולים לכנותי אגנוסטיקן, אך אינני שותף לרוח הלוחמת של האתאיסטים, שהתלהבותם נובעת בעיקר מהפעולה הכואבת של שחרור כבלי ההטפה הדתית שקיבלו בנעוריהם", וכן תקף: "יש עדיין אנשים שאומרים שאין אלוהים, אך מה שבאמת מכעיס אותי הוא שאותם אנשים מצטטים אותי על מנת לתמוך בעמדתם", אך גם לא חסך שבטו מאלו המאמינים שניסו לגייס את דבריו למטרותיהם: "מה שקראת על אמונתי הדתית היה, כמובן, שקר – שקר שחוזרים עליו באופן שיטתי. אינני מאמין בהשגחה פרטית ומעולם לא הכחשתי זאת אלא הבעתי זאת בבהירות. אם יש בי משהו שניתן לכנותו דתי, זוהי הערצה בלתי מוגבלת למבנה העולם ככל שהמדע שלנו יכול לגלותו."
ביקורות אחרות

ביקורת אלה עוסקות בעיקר בפנייה למדע להצדקת אתאיזם, או בפעילותם האקטיביסטית של גופים ויחידים אתאיסטים.
הפיזיקאי ניל דה-גראס טייסון מגדיר עצמו כאגנוסטיקן ומתעקש שלא ישייכו אותו לקהילה האתאיסטית, אשר לטענתו פעילים שונים בה הרבו לטעון שהוא חלק ממנה. הוא מסביר שמוזר שהמושג "אתאיסט" בכלל קיים בהתחשב בכך שהדבר המשותף היחיד בין אתאיסטים הוא חוסר האמונה באלוהים. לדבריו:
האם יש מילה למי שלא משחק גולף? האם אנשים שלא משחקים גולף מתאספים ובונים אסטרטגיה? ... אני לא יכול להתאסף ולדבר על כמה שאף אחד בחדר לא מאמין באלוהים.
ביקורות אחרות > פנייה למדע להצדקת אתאיזם

הביולוג ג'ורג' ואלד טען בשנת 1958 כי ישנן שתי דרכים אפשריות להיווצרות החיים, היווצרות תא חי מחומר דומם ללא התערבות אדם (אביוגנזה ספונטנית) או היווצרות חיים ישירות על ידי אלוהים. לטענתו, מצד אחד היווצרות תא מחומר דומם הופרכה אמפירית באופן מוחלט ומצד שני, הוא עצמו אינו רוצה להאמין באלוהים ולכן לטענתו, הוא בוחר להאמין באי קיום אלוהים, מה שהוא עצמו מגדיר כבלתי אפשרי.
כיום ישנם אתאיסטים הטוענים כי אביוגנזה (כולל אביוגנזה בה נוצרו צורות חיים הפשוטות יותר מתא חי) מפריכה קיום אלוהות[דרוש מקור], אך ישנם מבקרים לטענה זו (תאיסטים ונונתאיסטים כאחת) אשר מבחינתם אין בהכרח סתירה בין אביוגנזה לקיום אלוהות, בפרט כשמדובר באלוהות אפאתית כמו אלוהות דאיסטית. בהקשר דומה, ראו גם אבולוציה תאיסטית.
לפי הפיזיקאי והרב מיכאל אברהם, ללא אמונה באל שיצר את המציאות הפיזיקלית באופן רציונלי, אין כל תוקף למושג הרציונליות. בספרו אלוהים משחק בקוביות טען אברהם כי הסינתזה האבולוציונית המודרנית (כולל אביוגנזה, אותה הוא מכליל בסינתזה זו), אשר נדחית על ידי תאיסטים רבים, אינה סותרת בפועל את האמונה באל בורא, וגם לא פוגעת בראיות לקיומו.
ביקורות אחרות > ביקורת על האתאיזם החדש

אקטיביסטים אתאיסטים מתנועת האתאיזם החדש דוגמת פיטר אטקינס הואשמו בהכללת הציבור הדתי כאנטי מדעי וכפונדמנטליסטי וכן בשימוש בטכניקה הרטורית של "קטילה" (הגחכה) של טענות דתיות[דרוש מקור] להבדיל מהדגשת חשיבה ביקורתית על הדת המסורתית, כפי הרווח בתנועה הסקפטיציסטית. בפועל ישנם מדענים דתיים וכן דתיים אגנוסטיים (ראו תאיזם אגנוסטי וכן רפורמיזם דתי המהווה אנטיתזה לפונדמנטליזם). ביקורת על תנועת האתאיזם החדש עלתה גם מן הביולוג והפילוסוף מסימו פיגליוצ'י לפיו רבים מן האקטיביסטים בתנועה זו מעלים טענות פילוסופיות רעועות ושגויות, לכאורה מבלי שקראו אפילו מאמר מקצועי אחד בתחום זה. לפי הפילוסוף והרב הבריטי יונתן זקס, האתאיזם החדש מבקר את הדת מבלי להתעמק ברעיונותיה ומסית נגדה. הרב זקס טען:
הדת גרמה רע, אני מכיר בכך, אך המרפא לדת רעה הוא דת טובה, לא היעדר דת, כשם שהמרפא למדע רע הוא מדע טוב, לא היעדר מדע.
המתמטיקאי הנוצרי ג'ון לנוקס טען כי דווקא אמונתם הנוצרית של אבות המדע (דוגמת ניוטון), הביאם לעשות מדע בלהט. לנוקס הוסיף כי אמונתו הנוצרית איננה עוצרת אותו מלעשות מדע אלא דווקא דוחפת אותו להמשיך ולגלות את חוקיות היקום אשר לטענתו כתובה בשפת המתמטיקה. הפיזיקאי הדאיסט פאול דייוויס (Paul Davies) טען דברים דומים באומרו כי התפיסה של "חוק פיזיקלי" היא תפיסה "תאולוגית בבסיסה". דייוויס הציע כי ניוטון קיבל את תפיסתו כי היקום מושלם ומתוקנן דווקא מהדוקטרינה הנוצרית לפיה אלוהים ברא את היקום וחוקיותו בצורה רציונלית.
ביקורת ניתנה גם מן הביופיזיקאי הבריטי והכומר הנוצרי אנגליקני אליסטר מקגרת' (Alister McGrath), אותה פרסם בספרו "דילוזיית דוקינס" המביא תגובה בין היתר לטענותיו של דוקינס בספר "יש אלוהים?" ומציג אותן כחלשות מבחינה תאולוגית ואת טענותיו על הדת ועל השפעותיה השונות על האדם כמכלילניות או מוגזמות.
ביקורות אחרות > ביקורת על האתאיזם החדש > סיינטיזם

המונח סיינטיזם מתאר מצב בו נעשה ניסיון ליישם את עקרונות השיטה המדעית לחקר טענות פילוסופיות שאינן ניתנות לבחינה מדעית, או להתעלם מהן כיוון שאינן בנות-בחינה בשיטה הזו.
הכותב הדאיסט פיטר מרפי טוען כי אימוץ השקפה אתאיסטית דוגמטית נובע מהבנה לקויה של השיטה המדעית כך שהפרט בוחן את הטיעונים לקיום אלוהות בקריטריונים מדעיים, במקום פילוסופיים.
המתמטיקאי הנוצרי ג'ון לנוקס מבקר פילוסופים אתאיסטים המשיבים בסיינטיזם לטענות פילוסופיות ולוגיות לקיום אלוהות, בטענה כי פעולתם זו מקדמת בורות וחוטאת למיזם המדעי עצמו.
ביקורת עלתה כלפי אתאיסטים מסוימים על סטנדרט כפול כביכול בהתמודדות עם השאלה מדוע בכלל קיימת מציאות, כאשר מצד אחד אלה טוענים לחוסר ידיעה ומצד שני, טוענים שההסבר חייב להיות פיזיקלי ואבולוציוני.
ביקורת פנים אתאיסטית

קיימת ביקורת מצד יחידים וקבוצות באתאיזם על שימושים שונים של יחידים וקבוצות אחרים במונח "אתאיזם" וכן ביקורת של יחידים וקבוצות כאלה על התנהלות התנועה בכללותה.
ביקורת פנים אתאיסטית > האתאיסטים האגנוסטים על האתאיסטים הגנוסטים

בשנות האלפיים, רוב האתאיסטים משתייכים לזרם פנים-אתאיסטי, המשלב כביכול אתאיזם עם אגנוסטיות ונקרא אתאיזם אגנוסטי. זרם זה מבקר זרם אחר של האתאיזם - אתאיזם חזק לפיו אין טעם באגנוסטיות ויש להאמין כי ישויות אלוהיות אינן קיימות. האתאיסטים האגנוסטים טוענים בדרך כלל כי האתאיזם החזק משולל בסיס אפיסטמולוגי ולכן יש לדחותו ולהעדיף את האתאיזם האגנוסטי שאינו דוגמטי.
ביקורת פנים אתאיסטית > הגדרת האתאיזם

המדען והפילוסוף קרל סייגן אשר הוחשב לא אחת כאתאיסט, ביקר את האתאיזם תוך שהוא מגדיר אותו כשונה מאגנוסטיות באופן בלתי מתפשר. לטענתו "אתאיסט צריך לדעת הרבה יותר ממה שאני יודע. אתאיסט הוא אדם שיודע שאלוהים לא קיים. בהגדרות מסוימות אתאיזם הוא נורא טיפשי". בתשובה לשאלה על דעותיו התאולוגיות ענה "אני אגנוסטי". דעותיו פורשו לעיתים כצורה של פאנתאיזם, והן הושוו לדעותיהם של איינשטיין ושל שפינוזה. מסיבות אלה ואחרות יש המחשיבים אותו לאתאיסט ויש שלא, בהתאם להגדרות שבהן נעשה שימוש.
ביקורת פנים אתאיסטית > ביקורת על האנטי תאיזם

הסופר האתאיסט אלן דה בוטון מגנה את האתאיזם האנטיתאיסטי ומציגו כמונע מהאדם לגדול מבחינה מוסרית, אתית, חברתית, או "רוחנית". הוא גורס כי הגישה האנטיתאיסטית אשר לטענתו רווחת באתאיזם, מונעת מהאתאיסט לברור באופן רציונלי את הטוב והמועיל בדתות מסוימות. בוטון מדגיש את הצורך באיכויות טרנסצנדנטליות, בריטואל, וב"חיבור אנושי", הקשורים לרוב בדתות, וקורא לאתאיסט המודרני לא לזלזל בערכים אלה ואף לברור ולאמץ אותם. בוטון מכנה השקפתו "אתאיזם 2.0".
ביקורת פנים אתאיסטית > סוגיות נוספות

חברי תנועת האתאיסטים בעד חיים (Pro life atheists) המתנגדים להפלות, טענו לא אחת לחוסר פתיחות עבור רעיונותיהם בתנועה האתאיסטית הכללית.
ראו גם

אגנוסטיות
רוחניות
נשמה
פילוסופיה של הנפש
ביקורת הדת
לקריאה נוספת

נכון לשנת 2017 ספרות עברית העוסקת בביקורת האתאיזם היא מעטה וכתובה בעיקר מנקודת מבט דתית תאיסטית, להבדיל מנקודת מבט פילוסופית נונתאיסטית או תאיסטית אחרת. הספרות הביקורתית הפילוסופית הנונתאיסטית או האחרת זמינה בעיקר באנגלית. קיימת גם ספרות בשפות סלאביות של סופרים יוצאי הגוש הקומוניסטי, המבקרים במידה רבה את האתאיזם המדיני בו נקטו המשטר הסוציאליסטי בברית המועצות ומדינות שהלכו בעקבותיו. כמו כן, סופרים אשר הגדירו את המשטר הנאצי כאתאיסטי ביקרו אתאיזם על בסיס הבנה זו.
לקריאה נוספת > ספרות עברית

יובל שטייניץ, טיל לוגי מדעי לאלוהים ובחזרה, הוצאת זמורה-ביתן, 1998.
יקיר שושני, בקשר לאלוהים, הוצאת האוניברסיטה המשודרת, 2011.
מיכאל אברהם, אלוהים משחק בקוביות, הוצאת ידיעות ספרים, 2011.
בנימין פיין, דלות הכפירה, הוצאת מוסד הרב קוק, 2011.
משה רט, פשוט להאמין, הוצאת ידיעות ספרים, 2017.
לקריאה נוספת > ספרות אנגלית > ספרות ביקורתית אודות מהות האתאיזם

Carl Sagan (writer) & Ann Druyan (editor), The Varieties of Scientific Experience: A Personal View of the Search for God, 1985 Gifford lectures, Penguin Press HC, November 2006, ISBN 1-59420-107-2
Anthony Flew, with Roy Abraham Varghese, There is a God: How the World's Most Notorious Atheist Changed His Mind (2007) (ISBN 978-0-06-133529-7)
Lennox, John C. (2009). God's Undertaker: Has Science Buried God? (Updated ed.). Lion UK. p. 224. ISBN 0-7459-5371-9.
לקריאה נוספת > ספרות אנגלית > ספרות ביקורתית אודות השלכות האתאיזם

Robert Anton Wilson, The New Inquisition: Irrational Rationalism and the Citadel of Science. 1994. 256 pages.
Lennox, John C. (2017). Determined to Believe: The Sovereignty of God, Freedom, Faith, and Human Responsibility (1st ed.). Monarch Books. p. 352. ISBN 978-0857218728.
לקריאה נוספת > ספרות אנגלית > ספרות ביקורתית אודות האטיולוגיה לאתאיזם

Murray, William Joseph (1992). My Life Without God. ISBN 1936488345.
R. C. Sproul, If there is a God, why are there atheists?: A surprising look at the psychology of atheism, Bethany Fellowship 1978 (ISBN 0-87123-238-3)
Vitz, Paul C. (2000). Faith of the fatherless : the psychology of atheism. Dallas: Spence Pub. Co. ISBN 1890626252.
הערות שוליים > ביאורים

↑  זרם זה נחשב לגרסה קיצונית של אתאיזם חזק ונדחה על ידי רוב האתאיסטים (הן מן האתאיזם האגנוסטי והן מן האתאיזם החזק).
↑  נקרא בלשון רבים מהמבקרים "Atheist faith".
↑  הכוונה כאן למושג האתאיזם במובן של דחייה או שלילה של רעיון האלוהות בכללותו ובפרט במובן האתאיזם החזק\חיובי (כמו גם אתאיזם גנוסטי).
↑  לדוגמה, אמונה על הקשר האפשרי בין שני משתנים שמדען מבקש לחקור בתנאים מבוקרים.
↑  תרגום לעברית של דבריו אלו (ראו מקור לפניכן בגוף הערך): "ניקח לדוגמה אל דאיסטי, סוג של "אלוהי הפיזיקאי", אלוהים של מישהו כמו פאול דייוויס; המפלג את חוקי הפיזיקה, אלוהים המתמטיקאי, שהניח את הקוסמוס, ולאחר מכן כאילו לקח צעד אחורה, ורק צופה בו. הפרט יכול לטעון טענה מאד הגיונית ומכובדת כזו, שאותה אמנם לא הייתי מקבל אך אני חושב שזה כן דיון רציני שהיה בידינו לערוך".
↑  בקרב כתביהם של חלק מהדאיסטים, נפוץ הביטוי "supreme being". להרחבה ראו הערך דאיזם, בפרט בפרקים העוסקים בטרימונולוגיה.
↑  ראו מסעות הצלב, וכן, האינקוויזציה הספרדית.
↑  ראו טרור אסלאמי וג'יהאד.
↑  ללא תלות בשאלה אם מוסר זה הופיע באופן אבולוציוני או לאו.
↑  להרחבה על מושג הזהות החברתית בכלל והמחקר על שיוך דתי וחילוני (religious/secular affiliation) ראו הערך פסיכולוגיה חברתית.
הפיזיקאי האנגלי פאול דייוויס (Paul Davies), ביקר את הטענה לפיה אמונה דתית בכלל ותאיסטית בפרט, מונעת פוריות מדעית.
הפיזיקאי ניל דה-גראס טייסון מחה על הניסיונות השונים להציגו כאתאיסט.
האסטרונום קרל סייגן ביקר הגדרות שונות של האתאיזם.
הסופר האתאיסט אלן דה בוטון מתח ביקורת על האתאיזם האנטיתאיסטי.
Oral Fixation Tour (אלבום)

Oral Fixation Tour (בעברית: טור קיבעון אוראלי) הוא אלבום ההופעה החיה השלישי של הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה. אלבום ההופעה נתמך על גבי סיבוב ההופעות "Oral Fixation Tour", אשר היה לסיבוב ההופעות הגדול ביותר של הזמרת עד היום.
האלבום במהרה זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום ה-1 בשבעה מצעדי אלבומים שונים סביב רחבי העולם. בגרמניה האלבום מכר 160,000 עותקים, במקסיקו מכר 100,000 עותקים, בקולומביה 200,000 עותקים, בארצות הברית 100,000 עותקים, ובנוסף מכר עותקים רבים אחרים סביב רחבי העולם.
בארצות הברית האלבום הגיע למקום ה-6 במצעד הבילבורד 200 והפך לאחד מהאלבומים המצליחים ביותר של הזמרת, למרות היותו אלבום הופעה.
ב-AllMusic, המבקרים נתנו לאלבום דירוג של 3.5 כוכבי זהב, והוא בין אלבומי ההופעה המוערכים ביותר של הזמרת.
| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic:
רקע

באמצע סיבוב ההופעות "Oral Fixation Tour", שאקירה הוציאה את האלבום, ובמהרה זכה האלבום להצלחה ולאהדה רבה. האלבום הצליח למכור כמויות רבות של עותקים, להיכנס למצעדים רבים, ולקבל ביקורות טובות. האלבום כולל שלל גרסאות, רצועות, רמיקסים וכולי. לאלבום צורפו כל השירים של הזמרת מתוך אלבומי האולפן השישי והשביעי שלה; Oral Fixation, Vol. 2 ו-Fijación Oral, Vol. 1. שני אלבומים אלו הפכו במהרה לאלבומים המצליחים ביותר של הזמרת ביחד עם אלבום אולפנה החמישי, Laundry Service.
רשימת רצועות

| DVD / Blu-ray track listing> מס' | DVD / Blu-ray track listing> שם | DVD / Blu-ray track listing> משך | DVD / Blu-ray track listing>  | DVD / Blu-ray track listing>  | DVD / Blu-ray track listing>  | DVD / Blu-ray track listing>  | DVD / Blu-ray track listing>  | DVD / Blu-ray track listing>  | DVD / Blu-ray track listing>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Intro  | 2:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Estoy Aquí  | 4:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Te Dejo Madrid  | 3:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Don't Bother  | 4:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Antología  | 4.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Hey You  | 4:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Inevitable  | 4:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Si Te Vas  | 4:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | La Tortura  | 4:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | No  | 6:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Whenever, Wherever  | 9:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | La Pared (מכיל אלמנטים של מבוא בנד)   | 4:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Underneath Your Clothes  | 4:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Pies Descalzos, Sueños Blancos  | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Ciega, Sordomuda  | 7:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Ojos Así  | 7:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Hips Don't Lie (בשיתוף ויקלף ז'אן)   | 7:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Credits (מכיל קטעים מתוך "Hips Don't Lie")   | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2007)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2007)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2007)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 6 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 3 |
|  ארגנטינה | ארגנטינה הוט 100 | 1 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 6 |
|  ברזיל | טופ 100 ברזיל | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 1 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 1 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 7 |
|  יוון | IFPI Greece | 4 |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 1 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 1 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 3 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 4 |
|  צרפת | SNEP | 9 |
|  קולומביה | נשיונל-רפורט | 1 |
נתוני מכירות

| מדינה | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארגנטינה (CAPIF) | פלטינה | 40,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 100,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | פלטינה | 30,000 |
| מקסיקו (AMPROFON) | פלטינה | 100,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינה 2× | 160,000 |
| קולומביה (ASINCOL) | פלטינה 2× | 200,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 630,000 |
האגדות של אולפני מארוול

| --- | --- |
 מבוסס על:  מארוול קומיקס
 סוגה:  גיבורי על
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  45 (נכון ל־3 בנובמבר 2023) 
 תוכנית המשך:  אולפני מארוול: מתאחדים
 הפקה
 מפיקים בפועל:  קווין פייגי 
 חברת הפקה:  אולפני מארוול 
 הפצה:  Disney Platform Distribution
 אורך פרק:  5-10 דקות
 שידור
 רשת שידור:  דיסני+
 תקופת שידור מקורית:  8 בינואר 2021 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
האגדות של אולפני מארוול או אולפני מארוול: אגדות (באנגלית: Marvel Studios: Legends) היא סדרה תיעודית אמריקאית שנוצרה עבור שירות הסטרימינג דיסני+, המבוססת על דמויות של מארוול קומיקס המופיעות ביקום הקולנועי של מארוול (MCU). כל פרק מציג דמות או חפץ בודד עם קטעים מסרטי MCU בעבר, המדגישים את הרגעים הבולטים שלהם מה-MCU.
הסדרה הוכרזה לראשונה בדצמבר 2020. בכורת הסדרה הייתה ב-8 בינואר 2021, עם פרקים שלאחר מכן יצאו זמן קצר לפני הצגת הבכורה של סדרת דיסני+ או היציאה הראשונית של סרט. הסדרה קיבלה תגובות חיוביות על כך שהיא מועילה לצופים מזדמנים של הזיכיון, לצד ביקורת שלילית על היותה סדרת קליפים ללא קטעים חדשים או אלמנטים דוקומנטריים.
תקציר

הסדרה בוחנת גיבורים בודדים, נבלים, רגעים וחפצים מהיקום הקולנועי של מארוול וכיצד הם מתחברים, בציפייה לסיפורים הקרובים שיציגו אותם בסדרות ובסרטים של דיסני+ בשלב 4.
קולין בשחור ולבן

| --- | --- |

 יוצרים:  אווה דוברני, קולין קאפרניק 
 שחקנים:  ג'יידן מייקל  מרי-לואיז פרקר  קולין קאפרניק  ניק אופרמן 
 משתתפים:  קולין קאפרניק
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  6
 הפקה
 חברת הפקה:  ARRAY Filmworks
 אורך פרק:  30 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 רשת שידור בישראל:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  2021 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קולין בשחור ולבן היא סדרת דרמה בדיונית אמריקאית בת שישה פרקים שעלתה לראשונה בנטפליקס ב-29 באוקטובר 2021. לפני הקרנת הבכורה של הסדרה, פרק הפיילוט זכה להקרנה מקדימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2021 .
רקע

הסדרה נכתבה בהשראת שנות גיל ההתבגרות של האתלט קולין קפרניק והחוויות שהובילו אותו להיות אקטיביסט.
דמויות וליהוק

קולין קפרניק בתור מספר (קול)
ג'יידן מייקל בתור קולין קפרניק
מרי לואיז פרקר בתור תרזה קפרניק
ניק אופרמן בתור ריק קפרניק
מייס קורונל בתור ג'ייק
ביקורות

באתר דירוג ההמונים Rotten Tomatoes קיבלה הסדרה מן 25 מבקרים דירוג ממוצע של 6.9 מתוך 10. מבקרי האתר הסכימו פה אחד כי "הפורמט המגושם ויכולת סיפור הסיפורים של הסדרה קולין בשחור ולבן ללא ספק לוקה בחסר, אך הסדרה קולעת למטרה ומעבירה את המציאות שבה גדל קולין בצורה נאמנה ומרגשת." האתר Metacritic, אשר דירוגיו מבוססים על שיטה של ממוצע משוקלל, העניקה לסדרה ציון של 70 מתוך 100 על סמך 17 מבקרים, ציון שלרוב מצביע על "דעות חיוביות בדרך כלל".
קריסטן בולדווין מ-Entertainment Weekly העניקה לסדרה את הדירוג B ותיארה את הסדרה כ"תיאור לא מאוזן אך משכיל של התבגרותו של הספורטאי הצעיר, שגדל כילד דו-גזעי שגדל בעולם לבן בעיקרו".
הערות שוליים

↑  Lawrence, Derek (12 באוגוסט 2021). "Get a first look at Netflix's Colin Kaepernick series Colin in Black & White". Entertainment Weekly. נבדק ב-2 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Canadian Press (13 באוגוסט 2021). "Julia Child doc, Colin Kaepernick drama, CBC genderfluid dramedy join TIFF lineup". Times Colonist. נבדק ב-2 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hipes, Patrick (12 באוגוסט 2021). "'Colin In Black & White' Gets Netflix Premiere Date And First-Look Photos". Deadline Hollywood. נבדק ב-2 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Schwartz, Ryan (12 באוגוסט 2021). "Netflix's Colin in Black & White, Based on the Life of Colin Kaepernick, Sets Fall Premiere Date — First Look". TVLine. נבדק ב-2 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kristen Lopez, IndieWire, IndieWire, ‏6 בספטמבר 2021
↑  Baldwin, Kristen (25 באוקטובר 2021). "Colin in Black & White review: A challenging portrait of the athlete as a young man". Entertainment Weekly. נבדק ב-2 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
אורי הוכמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בפברואר 1970 (בן 55) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  4
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה
 פרופיל ב-IMDb
 
הוכמן (מימין) בהצגה "המוות ישב לידי" של מור פרנק, תיאטרון החאן, 2004
אורי הוכמן (נולד ב-5 בפברואר 1970) הוא שחקן, במאי ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

אורי הוא בנם של רחל, מורה לפיתוח קול, ויצחק הוכמן, כדורסלן שנפל במלחמת יום כיפור, סבו היה המלחין נסים נסימוב. שירת בתיאטרון צה"ל, ולאחר מכן בלהקת הנח"ל לצד שרון חזיז, דנה ברגר, תומר שרון, יואב צפיר, מומי לוי ואורן שבו. ב-1992 למד בבית הספר למוזיקה "רימון". בשנת 1994 סיים 3 שנות לימוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב. ב-2003 השתתף בסדנת משחק שהעביר פיליפ גולייה במסגרת סדנאות הבמה.
ב-1999 זכה בפרס רוזנבלום לאמנויות הבמה.
נשוי לשחקנית מיכל פוליצר ולהם שני ילדים. להוכמן שני ילדים מקשרים קודמים: בת עם אפרת בן צור, ובן עם עלית קרייז. בעבר ניהל זוגיות ארוכה ומתוקשרת עם מרינה שויף.
קריירה > בתיאטרון

בשנים 1998–2013 שיחק בהצגת היחיד "געגועי לקיסינג'ר" מאת אתגר קרת שביים ג'ק מסינג'ר בתיאטרון הסימטה. הצגה זו עלה כ-1,050 פעמים במשך כ-15 שנה, וזכתה במקום הראשון בפסטיבל אדינבורו ובפסטיבל אדלייד.
ב-1999 גילם את ואסילי דאניליץ' בהצגה "הנהר" מאת אלכסנדר אוסטרובסקי שביים יבגני אריה בתיאטרון גשר.
ב-2001 גילם את רובר לה דאם במחזמר "אירמה לה דוס" מאת אלכסנדר ברפור שביים רוני ניניו בתיאטרון חיפה.
ב-2004 שיחק בהצגה "אגדה על קערה ומצקת" שכתב חיים אידיסיס (על-פי סיפור מאת מיכאל אנדה) וביימה צביה הוברמן בתיאטרון אורנה פורת.
מ-2004 משחק במחזמר לילדים "פים פם פה" מאת מיכל חזון שביים ישראל גוריון.
ב-2007 שיחק בהצגת היחיד "מישהו נפל" מאת חגי ליניק שביים אילן תורן בפסטיבל תיאטרונטו.