stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאורג פון הרטלינג
ביוגרפיה > ראש ממשלת בוואריה

בנוסף לאקדמיה, להרטלינג גם הייתה פעילות פוליטית; הוא היה חבר הרייכסטאג בין השנים 1875–1890 ובין השנים 1896–1912 כנציג של מפלגת המרכז הגרמנית. שם הקדיש את עצמו בתחילה לנושאים סוציאליים, ומאוחר יותר גם לנושאי מדיניות חוץ וכלכלה. מ-1909 עד 1912 הוא היה היוזם המרכזי של הפיוס בין הקתולים הגרמנים לבין מדינת פרוסיה. כחבר הרייכסראט הבווארי לכל החיים, הרטלינג גם היה בין השנים 1891–1918 חבר המועצה המלכותית, שהיוותה למעשה את ממשלת בוואריה.
ב-9 בפברואר 1912, מינה לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה את הרטלינג כיו"ר המועצה המלכותית של בוואריה ולשר חוץ, ולמעשה לראש הממשלה. מינויו של נציג מפלגת הרוב בפרלמנט לראש הממשלה הצביע על החזרתו של שלטון פרלמנטרי בבוואריה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה תמך הרלינג בעמדותיו של הקנצלר תאובלד פון בתמן-הולווג ודחה לאחר נפילתו בשנת 1917, את תפקיד הקנצלר של הרייך. רק לאחר הכישלון של יורשו של בתמן, גאורג מיכאליס, הסכים הרטלינג לכהן כראש ממשלת פרוסיה וכקנצלר הרייך.
ביוגרפיה > קנצלר גרמניה

הרטלינג השתייך לאגף הימני של מפלגת המרכז הגרמנית, אשר, בניגוד לשמאל דחה את החלטות הפרלמנט. הוא גם ראה בה את הסכנה שהם יפגעו בפדרליזם ויחזקו את הסוציאל-דמוקרטים. במהלך כהונתו התברר כי הכיוון במפלגת העם הפרוגרסיבית הליברלית, השמאלית-ליברלית, רצה לקחת בחשבון את הזכויות המיוחדות של המדינות הגרמניות. עם זאת, הממשלה בראשות הרטלינג הציגה (החל מה-1 בנובמבר 1917) צעד חשוב לקראת השלטון הפרלמנטרי, שכן הקנצלר החדש היה צריך לתאם מראש את תוכניתו הממשלתית עם רוב מפלגות הרייכסטאג. למרכז ניתנה שהות להתרגל לשיתוף פעולה עם ה-SPD ועם הליברלים השמאלנים.
פרידריך פון פאייר, ליברלי שמאלני, מונה לסגן הקנצלר, ורוברט פרידברג איש הליברלים הלאומיים, מונה לסגן ראש ממשלת פרוסיה, אולם הסוציאל-דמוקרטים נשארו מחוץ לממשלה כדי לא לסבך את הקמת הממשלה. פרידריך פון פאייר היה אחראי גם על הקשר בין ה-SPD לבין הממשלה.
בתקופת כהונתו של הרטלינג נעשו כמה צעדים חשובים לקראת פרלמנטריזציה ודמוקרטיזציה, כגון רפורמה אלקטורלית מכוונת עם אלמנטים של ייצוג יחסי. בסך הכל, עם זאת, ה-SPD לא היה מרוצה ממנו, כי ההשפעה של פיקוד הצבא העליון (OHL) עדיין הייתה מאוד גדולה הרפורמות התקדמו לאט. בסוף ספטמבר 1918 הרטלינג איבד סופית את האמון של SPD; היא רצתה להיכנס לממשלה רק בשינוי במדיניות. גם ממשלות בוואריה ובאדן חשבו שהרטלינג אינו האיש המתאים למדיניות שלום עקבית. מפלגת העם הפרוגרסיבית אף היא לא חשבה אחרת, אבל לא רצתה לסכן את הקואליציה.
לאור המצב הצבאי נשמעו קולות רבים, כולל ממפלגת המרכז והרטלינג עצמו לשאת ולתת על הסכם שלום נפרד עם בעלות הברית, אשר ישלול סיפוחים, ובנוסף גרמניה תהפוך למונרכיה חוקתית, שבה הממשלה תהיה תלויה ברייכסטאג. הרטלינג היה נחוש בדעתו לעמוד בפני דרישות אלה. ב-26 בספטמבר 1918 הודיע אריך לודנדורף על המצב הצבאי חסר התקווה, והיה נראה כי יש להעמיד בראש המדינה אדם שיוכל לשאת ולחתום על הסכם הכניעה למדינות ההסכמה ועם נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. בעקבות כך, ב-3 באוקטובר מונה הנסיך מקס פון באדן לקנצלר, ואילו הרטלינג פרש לביתו ברופולדינג, שם הוא מת ב-4 בינואר 1919.
גאורג פון הרטלינג כחבר הרייכסטאג, 1911
גאורג פון קיכלר

| --- | --- |

פון קיכלר ב-1943
 לידה:  30 במאי 1881 הנאו, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  25 במאי 1968 (בגיל 86) גרמיש-פרטנקירכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  Alter Friedhof Darmstadt 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית  רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1900–1945 (כ־45 שנים)
 דרגה:   גנרל-פלדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-1   מפקד הקורפוס ה-1   מפקד הארמייה השלישית   מפקד הארמייה ה-18   מפקד קבוצת ארמיות צפון
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה הפלישה לפולין  המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה  המצור על לנינגרד
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון    צלב הברזל דרגה ראשונה    צלב הברזל דרגה שנייה    עיטור פרידריך
 
גאורג קרל פרידריך וילהלם פון קיכלר (בגרמנית: Georg Karl Friedrich Wilhelm von Küchler; ‏30 במאי 1881 – 25 במאי 1968) היה גנרל-פלדמרשל גרמני בזמן מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קיכלר נולד ב-30 במאי 1881 בטירת פיליפסרוהה ליד הנאו שבגרמניה, למשפחה בעלת מסורת צבאית. בשנת 1900 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-25 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-1). במלחמת העולם הראשונה שירת בהצטיינות כמפקד סוללת תותחים, וזכה בצלב הברזל מדרגה ראשונה. לאחר מכן, ב-1916 היה לקצין מטה בדיוויזיה ה-206, ולאחר מכן שירת כקצין מטה בדיוויזיית המילואים ה-9. לאחר התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה השתתף במאבקים באזור הבלטי כמפקד דיוויזיית "קורלנד" של הפרייקור. לאחר פירוקם של הפרייקור, ב-1919 קיכלר נותר כאיש צבא הקבע ברייכסווהר במיוחד בתפקידי חינוך והדרכה. לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, היה קיכלר מקורב לשלטון החדש, וזכה לקידום, בשנת 1934 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, ובשנת 1937 מונה למפקד הקורפוס ה-1. במרץ 1939 היה מפקד הכוחות הגרמנים שהשתלטו על עיר הנמל העצמאית ממל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1939 היה קיכלר מפקדה של הארמייה השלישית, שכבשה את העיר החופשית דנציג. לאחר מכן מונה למפקד אזור ההגנה של מזרח פרוסיה.
בשנת 1940 פיקד קיכלר על הארמייה ה-18 הגרמנית שכבשה את הולנד, והמשיכה במסעה לכיבוש בלגיה. הארמייה הביסה את הצבא הבלגי, כבשה את אנטוורפן והמשיכה אל תוך צרפת. על אף שלא הצליח למנוע את פינויו של כוח המשלוח הבריטי בדנקרק במבצע דינמו, הצטיינותו בתפקיד זה הביאה לקידומו לדרגת גנרל אוברסט.
במבצע ברברוסה הייתה הארמייה ה-18 חלק מקבוצת ארמיות צפון שהוביל גנרלפלדמרשל וילהלם פון לב. קיכלר נע עם הארמייה שלו לכיוון לנינגרד, והיה חלק מהכוחות שביצעו את המצור על לנינגרד. בינואר 1942 הוחלף לב בקיכלר על ידי היטלר שקיווה שקיכלר, שהיה נאצי קנאי, יצליח יותר מלב שנכשל בכיבוש לנינגרד ובהכנעתה במצור.
קיכלר פיקד על קבוצת ארמיות צפון עד ינואר 1944, ונכשל בניסיונו להכניע את לנינגרד. הוא הידק את המצור והפגיז את העיר מרחוק בארטילריה כבדה. באפריל 1942 קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל. בינואר 1944 פרצו כוחות הצבא האדום את המצור, וקיכלר ביקש מהיטלר כי הלה יורה לו על נסיגה על מנת להציל את קבוצת הארמיות שלו. בתגובה פוטר על ידי היטלר.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה נעצר קיכלר על ידי כוחות ארצות הברית, ונשפט ב"משפט הפיקוד העליון" במשפטי נירנברג ב-1948. הוא נדון לעשרים שנות מאסר בפועל על ביצוע פשעי מלחמה ופשעים כנגד האנושות, שכללו את ביצוע פקודת הקומיסר, והנחלתה לחייליו הלוחמים בחזית. קיכלר שהה בכלא שמונה שנים בטרם שוחרר ב-1953 בשל בריאות לקויה. הוא מת בגרמיש-פרטנקירכן ב-25 במאי 1968.
הערות שוליים

↑  הודחו המרשלים הגרמניים קיכלר וקלוגה, המשקיף, 14 במרץ 1944
| גנרל-פלדמרשלים וגרוס-אדמירלים בוורמאכט, בלופטוואפה ובקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גנרלפלדמרשלים | אדוארד פון בהם-ארמולי (דרגת כבוד) • פדור פון בוק • ארנסט בוש • ולטר פון בראוכיטש • רוברט ריטר פון גריים • הרמן גרינג • מקסימיליאן פון וייכס • ארווין פון ויצלבן • וילהלם פון לב • וילהלם ליסט • אריך פון מאנשטיין • ולטר מודל • ארהרד מילך • פרידריך פאולוס • וילהלם קייטל • גאורג פון קיכלר • גינתר פון קלוגה • אוואלד פון קלייסט • אלברט קסלרינג • ארווין רומל • גרד פון רונדשטט • ולטר פון רייכנאו • וולפרם פון ריכטהופן • הוגו שפרלה • פרדיננד שרנר |  |
| גרוס אדמירלים | אריך רדר • קרל דניץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb166821891 (data)  GND: 124554245  ISNI: 0000 0000 2636 9333  LCCN: n87836435  NTA: 341574600  VIAF: 20617750   WorldCat (עם VIAF): 20617750
אתלטיקו נסיונל

קורפורסיון דפורטיבה קלוב אתלטיקו נסיונל (בספרדית: Corporación Deportiva Club Atlético Nacional) היא קבוצת כדורגל קולומביאנית מהעיר מדיין. הקבוצה מארחת את משחקי הבית שלה באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, המשמש אצטדיון בית גם עבור דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין. שחקני הקבוצה לובשים חולצות פסים בירוק ובלבן. הקבוצה מחזיקה בשיא אליפויות ליגת העל הקולומביאנית עם 16 תוארי אליפות.
ב-1989 זכתה הקבוצה בגביע ליברטדורס לאחר ניצחון על אולימפיה במשחק הגמר. ב-2016 הוכתרה בפעם השנייה כאלופת היבשת אחרי ניצחון על אינדפנדיינטה דל ואייה מאקוודור, כאשר בתווך סיימה כסגנית בטורניר של 1995 אחרי הפסד בגמר לגרמיו.
ב-2016 דורגה הקבוצה במקום הראשון בעולם לפי הדירוג של הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS) והייתה לקבוצה הלא אירופאית הראשונה שנמצאת במקום זה.
ב-2017 הפכה לקבוצה הקולומביאנית הראשונה שזוכה בגביע רקופה סודאמריקנה, אחרי ניצחון על שאפקואנסה מברזיל. שתי הקבוצות נפגשו לאחר שנסיונל החזיקה בתואר אלופת הליברטדורס ושאפקואנסה בתואר אלופת הקופה סודאמריקנה, לאור משחק גמר הסודאמריקנה שלא התקיים ביניהן בעקבות אסון המטוס.
לאורך השנים שיחקו בקבוצה כדורגלנים קולומביאנים ידועים כגון פאוסטינו אספרייה, רנה היגיטה, ויקטור אריסטיסאבאל, אנדרס אסקובר, איוואן קורדובה, לאונל אלברס, אלכסיס גרסיה, אלביירו אוסוריאגה, אקיבלדו מוסקרה, מאוריסיו סרנה, חואן פבלו אנחל, דויד אוספינה וחואן קאמילו סונייגה.
היסטוריה > תחילת דרכו של המועדון והזכייה הראשונה

הקבוצה הוקמה ב-1947 על ידי לואיס אלברטו וילחאס לופרה, חורחה אוסוריו, אלברטו איסטמן, חילברטו מולינה, ראול ספאטה לוטרו, חורחה גומז חאראמייו, ארטורו טורס פוסאדה וחוליו אורטיז.
תחילה הוקמה בשם אתלטיקו מוניסיפל והצטרפה לליגה שהוקמה ב-1948. הליגה מנתה עשר קבוצות שרישומן הותנה בתשלום של כ-1,000 פסו קולומביאני. הקבוצה רשמה את ניצחונה הראשון אי פעם במשחק הראשון על קבוצת אוניברסידד דה קולומביה. ב-1951 שונה שמה של הקבוצה לאתלטיקו נסיונל עד היום. הסיבה לשינוי השם הייתה העובדה שפילוסופיית המועדון דגלה בעידוד שחקנים מכל רחבי המדינה ולא רק ממחוז אנטיוקיה, מה גם שהמועדון דגל בהחתמת שחקנים קולומביאנים בלבד ורק ב-1953 החתים את השחקן הזר הראשון, הארגנטינאי אטיליו מיוטי.
התואר הראשון של המועדון הגיע בשנת 1954. המאמן היה פרננדו פטרנוסטר. נסיונל סיימה עונה מרשימה עם הפסד בודד אחד ועם הארגנטינאי קרלוס גמבינה כמלך השערים עם 21.
למרות התואר, המשך שנות ה-50 לא היטיבו עם הקבוצה ממדיין שסבלה גם מקריסה כלכלית, מה שאילץ אותה להתאחד עם היריבה העירונית, אינדפנדיינטה מדיין. הקבוצה המאוחדת המשיכה להיקרא אתלטיקו נסיונל אבל החזיקה מעמד בדיוק שנה אחת.
היסטוריה > הגעתו של אסוולדו סובלדיה

האליפות השנייה הגיעה רק ב-1973, 19 שנים אחרי האליפות הראשונה, אבל היא גם הייתה הספתח לאחת התקופות היפות של נסיונל. ב-22 ביולי 1976 אישרו במועדון על הגעתו של אחד המאמנים המעוטרים בארגנטינה, אוסוולדו סובלדיה, המאמן שלקח מספר אליפויות עם אסטודיאנטס. כבר בעונתו הראשונה עם הקבוצה, הצליח סובלדיה להוליך אותה לאליפות השלישית בתולדותיה, כאשר היא מנצחת בחוץ במשחק הקובע את אונסה קלדס 0-2.
ב-1979 הגיע למועדון אחד מהזרים הטובים בהיסטוריה של הכדורגל הקולומביאני, הפרואני ססאר קואטו. קרלוס ולדרמה אף ציין בראיון מסוים שהיה שואב המון השראה ומסתכל על קואטו משחק. ב-1981 השיג סובלדיה את האליפות השנייה שלו והרביעית בסך הכל של נסיונל. הקבוצה העפילה לבית הגמר של הטורניר יחד עם ג'וניור, אמריקה קאלי ודפורטס טולימה. במשחק האחרון התמודדה נסיונל מול אמריקה. שער של איברגואן נתן לנסיונל את היתרון ופנדל שנשרק לטובתה לקראת הסיום, גרם לשחקני אמריקה לעזוב את המגרש לפני השריקה האחרונה ולתת את האות לחגיגות האליפות של נסיונל. הפרואני קואטו סיים ככובש המצטיין עם 17 שערים.
אבל כל התקופה המוצלחת של המועדון תחת המאמן הארגנטינאי הגיעה לסיומה באופן טרגי, כאשר סובלדיה מצא את מותו ב-17 בינואר 1982 בעקבות התקף לב שחווה בעת שסגר על הימור של מרוץ סוסים, אהבתו השנייה.
היסטוריה > זכייה בתואר לאחר שלוש שנים

לאחר עשור שהיה ברובו עשיר בתארים למועדון, נכנסה הקבוצה לתקופה שהיא לא רגילה ולא הצליחה לזכות בשום תואר מאז הגביע ב-2018. לקראת סוף שנת 2021 הוסיף המועדון גביע חמישי בהיסטוריה, שביסס אותו כמועדון עם מירב הזכיות הכוללות לקבוצה קולומביאנית - 30 תארים. נסיונל החלה את דרכה בגביע בשמינית הגמר כשהוגרלה מול פטריוטאס בויאקה וניצחה אותה 1-5 בסיכום שני המשחקים. ברבע הגמר פגשה נסיונל את אינדפנדיינטה סנטה פה. הפסד 1-2 באצטדיון אל קמפין וניצחון 0-1 בבית שלחו את המשחק לדו-קרב פנדלים שבו ניצחה נסיונל 1-3. בחצי הגמר התמודדה הקבוצה מול דפורטיבו קאלי. במשחק הראשון בחוץ פיגרה כבר 0-2, אבל הצליחה לחזור ולהשוות ל-2-2. במשחק הגומלין ניצחה נסיונל 0-1 והעפילה למשחק הגמר מול דפורטיבו פריירה המפתיעה. דווקא בגמר הכל הוכרע כבר במפגש הראשון באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, כאשר נסיונל לא התקשתה להביס את יריבתה 0-5. הגומלין בפריירה היה בעצם לפרוטוקול ולמרות שנסיונל הפסידה 0-1, היא ניצחה 1-5 בסיכום וחגגה זכייה בגביע.
היסטוריה > הוספת גביע הרקופה לארון הגביעים

ב-10 במאי 2017 הוסיפה הקבוצה תואר בינלאומי נוסף וה-27 במספר התארים הכללי, לאחר שזכתה בגביע רקופה סודאמריקנה אחרי ניצחון על שאפקואנסה והפכה לקבוצה הקולומביאנית הראשונה שזוכה בתואר זה. במשחק הראשון הפסידה נסיונל בברזיל 1-2, אבל כעבור חודש בגומלין שנערך באצטדיון אטנאסיו חירארדוט, הביסה את שאפקואנסה 1–4 וניצחה בסיכום שני המשחקים 3-5.
סמל המועדון

סמל המועדון עבר מספר שינויים מאז הקמתו ועד היום. תחילה היה זה מחומש שכולל בתוכו את הצבעים ירוק-לבן, צבעי הדגל של מחוז אנטיוקיה, עם השנים נכנס גם הכיתוב. בתחילה נכתב בתוך המחומש "מועדון אתלטיקו נסיונל", אבל ככה שעברו השנים הכיתוב השתנה לראשי התיבות של המועדון בלבד, האותיות A ו-N, על גבי משולש ירוק ומשולש לבן.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
 
| 1935-1946   | 1947-1950   | 1950-1953   | 1954-1970   | 1989-1993 |
יריבויות

בקולומביה נחשבת נסיונל למועדון הגדול ביותר והיא זו שעד כה זכתה במספר האליפויות הרב ביותר וכן במספר התארים הכולל הגדול ביותר, כאשר הרחק מאחור נמצאות מיונאריוס ואמריקה קאלי. מפגש של נסיונל עם קבוצות אלו זוכה לכינוי "הקלאסיקו קולומביאנו", המשחק הגדול ביותר בקולומביה בין הקבוצות המעוטרות ביותר ועם הקהל הרב ביותר. לנסיונל יש גם יריבות עירונית עם הקבוצה השנייה של העיר מדיין, אינדפנדיינטה מדיין. משחק הדרבי ביניהן קרוי גם "אל קלאסיקו פאיסה" (בספרדית El Clásico Paisa). פאיסה קרוי כל אחד שמגיע מאזור צפון מערב קולומביה וכולל את המחוזות: אנטיוקיה, ריסרלדה, קלדס וקינדיו.
אצטדיון

הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון אטנאסיו חירארדוט וחולקת אותו עם יריבתה העירונית, אינדפנדיינטה מדיין. האצטדיון הוקם ב-19 במרץ 1953 ותכולתו 45,943 מקומות. הוא נחנך בטורניר ידידות שהתקיים בין נסיונל, דפורטיבו קאלי, אליאנסה לימה ופלמנגו.
תארים

קטגוריה פרימרה A
קופה קולומביה
סופרליגה קולומביה
גביע ליברטדורס
גביע רקופה סודאמריקנה
גביע אינטראמריקנה
גביע מרקונורטה
גביע סודאמריקנה
הגביע הביניבשתי
גביע העולם למועדונים
גיאורגי ברמידזה

גיאורגי ברמידזה (בגאורגית: გიორგი ბარამიძე) (נולד ב-5 בינואר 1968) הוא פוליטיקאי גאורגי המכהן כשר הממונה על שילוב גאורגיה באיחוד האירופאי. כיהן כראש ממשלה זמני של גאורגיה מ-3 בפברואר 2005 עד 17 בפברואר אותה שנה.
חייו

ברמידזה נולד בטביליסי ב-5 בינואר 1968. את חוק לימודיו סיים בשנת 1992, בפקולטה לטכנולוגיות כימיות, באוניברסיטה הטכנולוגית של גאורגיה. הוא למד לימודי כלכלה בגאורגיה במרכז האירופי גיאורגי מרשל. בשנת 1995 למד ביטחון והגנה בגרמניה, ובשנים 1998–1999 למד לימודי דיפלומטיה בבית הספר של משרד החוץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית.
בשנים 1991–1992 שימש כמזכיר מפלגת הירוקים של גאורגיה. בשנת 1992 כיהן כסגן המועצה לזכויות האדם ויחסים בינלאומיים בגאורגיה, ולאחר מכן כראש המחלקה להגנה על הזכויות הפוליטיות והאזרחיות של מיעוטים. הוא הצטרף לאיחוד האזרחים של גאורגיה שהוקם על ידי אדוארד שוורדנדזה, בשנת 1994, ומשנת 1992 ועד לשנת 2003 היה חבר הפרלמנט של גאורגיה. בשנת 2002 הוא הפך לאחד ממנהיגי מפלגת האופוזיציה "הדמוקרטים המאוחדים", ומילא תפקיד פעיל במהפכת הוורדים בנובמבר 2003. ברמידזה כיהן כשר הפנים של גאורגיה בממשלה החדשה שהוקמה עם נפילתו של שוורדנדזה, מנובמבר 2003 עד יוני 2004. הוא הוביל את פתרון הסכסוך בחבל האוטונומי אג'ריה והביא להחלפתו של אסלן אבשידזה.
ב-10 ביוני 2004 מונה ברמידזה לתפקיד שר ההגנה של גאורגיה. ב-15 בדצמבר אותה שנה הוא הועבר מתפקידו לתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה ולשר הממונה על שילוב גאורגיה באיחוד האירופאי. לאחר מותו של זוראב ז'ווניה הוא הפך לראש ממשלה זמני של גאורגיה למשך שלושה חודשים, מ-17 בפברואר 2005.
גיאורגי ארוולדזה

גיאורגי ארוולדזה
גיאורגי ארוולדזה (גאורגית: გიორგი არველაძე, נולד ב-10 ביולי 1978 בטביליסי) היה השר לפיתוח כלכלי של גאורגיה, אשר מונה לתפקידו ב-20 בנובמבר 2006, עם התפטרות קודמו, איראקלי אוכרואשווילי, שכיהן בתפקיד במשך שבוע אחד בלבד עד ינואר 2008.
תפקידו הקודם של ארוולדזה היה "מנהל משרד נשיא המדינה" של גאורגיה, וכן שימש כחבר פרלמנט, מזכ"ל מפלגת השלטון הגאורגית, התנועה הלאומית המאוחדת (ერთიანი ნაციონალური მოძრაობა), ראש המשלחת הפרלמנטרית הגאורגית הקבועה לאספה הפרלמנטרית של נאט"ו (NATO Parliamentary Assembly), והיה הממונה על רפורמת בתי הסוהר במשרד המשפטים (כאשר המשרד עצמו נוהל על ידי מיכאיל סאקשווילי).
כבעל ברית ותיק, וסגנו של סאקשווילי, ארוולדזה שיחק תפקיד מרכזי במהפכת הוורדים של נובמבר 2003. ארוולדזה הועמד בראש מטה הבחירות של סאקשווילי לבחירות לנשיאות גאורגיה, שהתקיימו ב-5 בינואר 2008. ראש הממשלה הנכנס של גאורגיה, לאדו גורגנידזה, החליף את ארוולדזה באקתרינה שרשידזה, צעירה אמריקאית ממוצא גאורגי בת 34. ארוולדזה עצמו פרש לעסקים פרטיים.
הערות שוליים

↑  רויטרס, הוכרז על שר לפיתוח כלכלי חדש בגאורגיה, 20.11.2006, באתר רדיו חירות, באנגלית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: איראקלי אוכרואשווילי |  שר לפיתוח כלכלי של גאורגיה   2006–2008  | הבא: אקתרינה שרשידזה |
גאורגי קנטור

| --- | --- |

גאורגי קנטור מדבר על המוזיקה שתבוצע בהמשך הקונצרט
 לידה:  20 ביוני 1930 ריאזאן, ברית המועצות 
 פטירה:  8 במרץ 2013 (בגיל 82) באר שבע, ישראל 
 ענף מדעי:  מוזיקולוגיה
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של קאזאן
 מוסדות:  הקונסרבטוריון של קאזאן
 
גאורגי מיכאילוביץ קנטור (20 ביוני 1930 – 8 במרץ 2013) היה מרצה סובייטי, רוסי וישראלי, מוזיקולוג, היסטוריון, סופר, עיתונאי, אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית, ואמן הכבוד של הרפובליקה של טטרסטן.
ביוגרפיה

במהלך הלימודים בבית הספר התיכון התקבל ללימודי פסנתר במכללה למוזיקה בעיר ריאזן. לאחר סיום לימודיו בבית הספר למד במכללה את שאר המקצועות התאורטיים.
בשנת 1948 התקבל ללימודי היסטוריה במכללה האקדמית לחינוך בעיר ריאזן, שם למד בהדרכתו של פרופסור ניקולאי פטרוביץ' מילונוב. בשנה השלישית ללימודיו במכללה השלים את לימודיו באקדמיה למוזיקה.
בשנת 1950 עבר לעיר קאזאן (הרפובליקה הטטרית).
בשנת 1955 סיים את לימודיו בחוג תורת המוזיקה וקומפוזיציה בקונסרבטוריון של קאזאן, בו הוא למד מוזיקולוגיה אצל יעקב גירשמן.
לאחר מכן עבד כמרצה במכללה למוזיקה בקאזאן.
בשנים 1960–1976 עבד במכללה האקדמית לחינוך בעיר קאזאן, שם ייסד וניהל את המחלקה לתולדות המוזיקה ותורת המוזיקה.
בין 1976–2002 שימש כחבר סגל של הקונסרבטוריון של קאזאן. בשנים 1984–1988 ו-1990–1995 כיהן כראש מחלקת תולדות המוזיקה.
קנטור סיים את לימודיו לתואר שני בקונסרבטוריון של לנינגרד עם תואר במוזיקולוגיה בהדרכתו של סמיון לבוביץ גינזבורג. בשנת 1972 הגיש את עבודת המחקר שלו בנושא "תיאטרון האופרה בקאזאן של התקופה שלפני מהפכת אוקטובר" על כך הוענק לו תואר של דוקטור לתולדות האמנות.
החל מ-1984 עסק קנטור במחקרים מתמקדים במוזיקה ותרבות עממית, בחקר חומרי ארכיון, כתבות בעיתונים, פוסטרים וסיפורי עדי ראייה מקאזאן בתקופה שקדמה למהפכה הסוציאליסטית.
בשנים 1967–1990 קנטור שיתף פעולה עם התזמורת הסימפונית הממלכתית של הרפובליקה הטטארית, אליה הוזמן על ידי מייסדה ומנצחה הראשי של התזמורת נתן רחלין להעביר הרצאות מוזיקליות.
ב-1996 עלה קנטור לישראל. תחילה התגורר בערד, אך כעבור זמן מה השתקע בבאר שבע. בישראל נטל חלק בפעילות איגוד יוצאי טטרסטן, העביר הרצאות רבות, הקים וניהל סלון מוזיקלי במועדון ״סמובר״, כתב והוציא לאור כמה ספרים.
פעילות

גאורגי מיכאילוביץ קנטור הופיע בערים רבות של ברית המועצות יחד עם התזמורת הסימפונית הממלכתית של הרפובליקה הטטרית, והנחה קונצרטים של מנויי מוזיקה לתזמורת לילדים. כחלק מהצוות המוזיקלי ביקר ברוב ערי טטרסטן, והעביר הרצאות בנושאי אמנות שונים, לרבות הופעות טלוויזיוניות.
בנוסף, עבד בקונסרבטוריון, יצר והנחה קורסים בסוציולוגיה מוזיקלית, פסיכולוגיה מוזיקלית, תולדות האמנות המקומית, תיאוריה ומתודולוגיה של ביקורת מוזיקלית. לאחר עלייתו לישראל קנטור שמר על קשרים עם הקונסרבטוריון של קאזאן ובמהלך ביקוריו בקאזאן העביר הרצאות, לעיתים באווירה בלתי פורמלית.
כמבקר מוזיקלי פעיל קנטור פרסם כמאתיים מאמרים, ביקורות ומחקרים, ביניהם כתבות על נ. דאוטוב, ג. איליאסוב, ג. ליטינסקי, נ. רחלין שראו אור בעיתונים המובילים של ברית המועצות והרפובליקה הטטרית. בנוסף קנטור שיתף פעולה עם העיתונים "ערב קאזאן" מאז הקמתו בשנת 1979 ו"קאזאן וודומוסטי" בתור אחד הכתבים הפעילים ביותר. בכתבותיו היה מספר לקהל הרחב של קוראים על אירועים מוזיקליים רבים שהתקיימו או עתידים להתקיים בעיר.
קנטור היה חבר באיחוד המלחינים של רוסיה ובאיחוד המלחינים של רפובליקת טטרסטן.
ספריו

קנטור ג. מ. "אמנים לאומיים: מאמרים" - קאזאן, 1980
קנטור ג. מ. "ספרים על מוזיקה טטרית: אינדקס ביבליוגרפי" - קאזאן, 1983
קנטור ג. מ. "קאזאן מוזיקלית", 1994, ISBN 5-230-00383-9
קנטור ג. מ. "בית האופרה והבלט האקדמי על שם מוסא ג'ליל", 1994, ISBN 5854010054
קנטור ג. מ. "נתן רחלין: חומרים. מאמרים. זיכרונות. ראיונות" - "טיטול - קאזאן״, קזאן, 2006, ISBN 5-7497-0077-1
קנטור ג. מ. "קאזאן - מוזיקה - המאה XX. מחקר״ - "טיטול - קאזאן״, קזאן, 2007, ISBN 5-7497-0068-2
קנטור ג. מ. "החיים לנצח. מוזיקאים מקאזאן על נתן רחלין. יומנים, מאמרים, זיכרונות, מכתבים" (חיבור, פרשנות ונוסח כללי) - בית נלי מדיה, 2010, ISBN 978-965-7386-37-8
קנטור ג. מ. "ממוזיקה לחיים" (כתבות, מאמרים, זיכרונות) - בית נלי מדיה, 2012, ISBN 978-965-7386-74-3
מאמריו

קנטור ג.מ. ״תחילת החינוך המקצועי בקאזאן והקשר שלו עם בית האופרה ונגינה חובבנית. שאלות על היסטוריה, תורת המוזיקה וחינוך מוזיקלי. ספר 1. המכללה הממלכתית לחינוך של קאזאן״. קזאן, 1970. - גיליון 82
קנטור ג.מ. ״כמה תוצאות הפעילות של בית האופרה והשפעתו על התרבות המוזיקלית הרוסית והטטרית של התקופה שלפני מהפכת אוקטובר״ מתוך ״תיאטרון מוזיקלי בקאזאן במאה ה-XIX - ראשית המאה ה-XX: מחקר״, - קאזאן, קרפול, 1997
קנטור ג.מ. ״רקע לאופרה בקאזאן. שאלות על היסטוריה, תורת המוזיקה וחינוך מוזיקלי. המכללה הממלכתית לחינוך של קאזאן״ - קאזאן, 1970 - ספר 1
תוארי כבוד ופרסי

אמן הכבוד של הרפובליקה הטטרית
אמן הכבוד של הפדרציה הרוסית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 567144647703808783782   WorldCat (עם VIAF): 567144647703808783782
ברצלונה ספורטינג קלוב

ברצלונה ספורטינג קלוב (בספרדית: Barcelona Sporting Club) הוא מועדון כדורגל אקוודורי מהעיר גואיאקיל, המשחק בליגת העל האקוודורית. אצטדיון הבית של הקבוצה הוא אצטדיון מונומנטל איסידרו רומרו קרבו.
ברצלונה היא הקבוצה המצליחה באקוודור. היא זכתה ב-16 אליפויות במסגרת ליגת העל, יותר מכל מועדון אחר, האחרונה שבהן ב 2020  בנוסף, היא הייתה לאקוודורית הראשונה בהיסטוריה שמעפילה לגמר גביע ליברטדורס, הישג אותו השיגה פעמיים (1990, 1998).
המועדון נוסד ב-1925 על ידי מהגר ספרדי שקרא לה על שם העיר ברצלונה ממנה הגיע. עם השנים הפכה ברצלונה לקבוצה האהודה ביותר במדינה, ופיתחה יריבות גדולה עם קבוצת אמלק. המפגשים בין השניים זכו לשם "אל קלאסיקו דל אסטיירו".
היסטוריה > ההקמה והשנים הראשונות (1925 - 1950)

מועדון הכדורגל ברצלונה נוסד ב-1 במאי 1925 בעיר גואיאקיל על ידי אאוטימיו פרס, מהגר ספרדי, ובתמיכת הקהילה הקטלאנית בעיר. פרס החליט לקרוא לקבוצתו החדשה על שם העיר ממנה הגיע, ברצלונה. הקבוצה אימצה את סמל העיר ברצלונה בסמלה, ובהיעדר ליגה מקצוענית במדינה באותן שנים, החלה להתחרות בליגת חובבנים מקומית שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל של גואיאס, בהשתתפות מועדונים ממחוז גואיאס. משחקה הראשון של ברצלונה בהיסטוריה התקיים ב-15 ביוני, חודש וחצי לאחר הקמתה, ובו ניצחה 1-0 את אייקוצ'ו. מאמן הקבוצה הראשון היה מייסד הקבוצה, אוטימיו פרס.
במהלך שנות ה-40 החלה הפופולריות של הקבוצה במדינה לעלות, בין היתר הודות לסדרת משחקי ידידות מול קבוצות קולומביאניות, בתקופה שנחשבה לתור הזהב בכדורגל הקולומביאני. ברצלונה פגשה את שתי הבכירות בקולומביה, דפורטיבו קאלי ומיונאריוס (עליה גברה פעמיים בגואיאקיל). בשנת 1950 השיגה הקבוצה את תואר אליפות הליגה החובבנית, התואר הראשון בתולדותיה.
היסטוריה > תחילת העידן המקצועני (1951 - 1967)

ב-1951 הפכה ליגת החובבים המחוזית לליגה מקצוענית שזכתה לשם "אליפות גואיאקיל". ב-1955 זכתה ברצלונה לראשונה בתואר אליפות מקצועני במסגרת הליגה.
בשנת 1957 הוזמנה ברצלונה, בהיותה אחת משתי הראשונות בליגה, להשתתף במהדורה הראשונה של ליגת העל האקוודורית, כשלראשונה בכדורגל האקוודורי הוכתרה אלופה לאומית. בעונת הבכורה של הליגה סיימה ברצלונה במקום השני, אחרי יריבתה העירונית הגדולה אמלק. לאחר עונת הבכורה, הופסקה פעילות הליגה לשנתיים.
ב-1958, במסגרת הליגה המחוזית, הפגינה ברצלונה יכולת חלשה שנבעה, בין היתר, מחילופי דורות בקבוצה ופרישתם של שחקני מפתח. בעקבות יכולתה באותה עונה ירדה ברצלונה לליגת המשנה המחוזית, מה שגרם לה לרצות לפרוש לאלתר מהתחרות. לבסוף לא נאלצה הקבוצה לשחק בליגת המשנה המחוזית, לאחר שתפסה את מקומה של אוניון דפורטיבה ואלדס שהתפרקה ונותרה בליגה הבכירה.
ב-1960, לאחר שנתיים של היעדרות, שבה ליגת העל האקוודורית לפעילות. החזרה נבעה בין היתר מהיווסדו של גביע יבשתי חדש בשם גביע ליברטדורס באותה שנה והצורך לשלוח נציגה לאומית למפעל. עם חזרת הליגה לפעילות זכתה ברצלונה בתואר האליפות הלאומית הראשונה בתולדותיה, ובזכות הזכייה הפכה לנציגה הראשונה בהיסטוריה של אקוודור בגביע ליברטדורס.
בהמשך שנות ה-60 הוסיפה ברצלונה להיות דומיננטית בליגה הלאומית, והגיעה להישגים נוספים בליגה המחוזית. ברמה הלאומית זכתה הקבוצה בשנים אלו בשתי אליפויות נוספות, ובאליפות גואיאקיל זכתה הקבוצה בארבע אליפויות נוספות, בהן שתי אליפויות ללא הפסד ב-1963 וב-1965. הליגה המחוזית סיימה את פעילות ב-1967, לאחר 16 שנים, וברצלונה הייתה לשיאנית הזכיות המשותפת במפעל עם חמש אליפויות, כמו ליריבתה אמלק. באותה שנה זכתה ברצלונה להכרה בינלאומית, לאחר שאירחה למשחק ידידות את בנפיקה ליסבון, פעמיים אלופת אירופה עם כוכבה הגדול אאוזביו. ברצלונה עוד הובילה פעמיים במשחק, אך נכנעה למשחק מצוין של אאוזביו שכבש צמד והפסידה 3-2. על אף ההפסד, זכתה הקבוצה להערכה גדולה על הופעתה במשחק.