stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדווין מיס
נשיאות רייגן > התובע הכללי של ארצות הברית > מדיניות המאבק בסמים

כתובע הכללי, ישב מיס בראש מועצת מדיניות המאבק בסמים הלאומית, שהייתה מתואמת עם הקמפיין החינוכי "אמרו לא" של ננסי רייגן נגד הסמים. אחד מיוזמותיו של מיס הייתה להשיג שיתוף פעולה עם הארצות בהן מיוצרים הסמים.
"אחד מכלי הנשק האפקטיביים ביותר שלנו נגד סוחרי הסמים", כתב מיס באוטוביוגרפיה שלו, "הייתה לעקל את הנכסים הקשורים לפעילותם הפלילית, כמו רכבי יוקרה, יאכטות, בתי עסק ובתים... כדי לגרום לשיטה זו להשפיע באופן יעיל אף יותר, שיתפנו פעולה בהליכים עם כוחות אכיפת החוק המקומיים כדי להרחיב את פעולות המאבק בנגע הסמים".
נשיאות רייגן > השקפותיו על בית המשפט העליון

ב-1985 נשא מיס נאום בו קרא ל"תורת משפט עם כוונה מקורית" ומתח ביקורת על בית המשפט העליון על סטייה מהכוונות המקוריות של חוקת ארצות הברית. השופטים ויליאם ברנן וג'ון פול סטיבנס חלקו על השקפתו של מיס בפומבי מאוחר יותר באותה שנה. המחלוקת הזאת צפתה מראש את השימוע השנוי במחלוקת של רוברט בורק ב-1987.
מיס נודע היטב בהתנגדותו לאזהרת מירנדה שנקבעה על ידי בית המשפט העליון שדרש שזכויותיו של החשוד יוקראו לו לפני תשאולו על ידי הרשויות. בראיון לעיתון U.S. News & World Report נשאל מיס: אתה מותח ביקורת על אזהרת מירנדה, שנותנת לחשודים את הזכות להיוועץ בעורך דין לפני חקירת המשטרה. האם לאנשים, שעשויים להיות חפים מפשע, צריכה להיות הגנה כזאת? מיס השיב: "החשודים שחפים מפשע צריכים לקבל את ההגנה הזאת. אך העניין הוא, שאין הרבה חשודים שחפים מפשע. זה דבר והיפוכו. אם האדם חף מפשע, אז הוא לא חשוד.
נשיאות רייגן > השקפותיו על בית המשפט העליון > שערוריית ודטק

בפברואר 1987 מונה ג'יימס מק'קיי כתובע עצמאי בשערוריית ודטק (Wedtech scanda). החקירה התמקדה במעשים שבוצעו על ידי מיס שהובילו לרווחים שלו ושל ידידו משכבר הימים ועורך דינו רוברט וולך. מק'קיי בדק את מעורבותו של מיס כאשר כיהן כתובע הכללי, במשא ומתן עם חברת וודטק. וולך עבד כלוביסט עבור החברה וביקש עזרה ממיס בענייני החוזים שלה.
מק'קיי לא הגיש כתב אישום נגד מיס, אך בדוח הרשמי שלו, שעדיין חסוי, הוא מתח ביקורת קשה על ההתנהלות האתית של מיס ודרש חקירה נוספת בנוגע למוערבותו של מיס בשערורייה זו ואחרות כמו המאמצים של מיס לסייע לתאגיד בכטל. מיס תיאר זאת כ"זיכוי מלא". אף על פי שמיס מעולם לא הורשע מעולם בעבירה כלשהי, ב-1988 הוא התפטר עם הגשת דוח החוקר.
טרם התפטרותו, התפטרו כמה מבכירי מחלקת המשפטים במחאה על מה שהם ואחרים ראו כמעשים בלתי ראויים של התובע הכללי.
במסיבת עיתונאים הביע הנשיא רייגן תמיכה פומבית במיס על תפקודו כתובע הכללי: "אם אד מיס לא אדם טוב, אין בנמצא אנשים טובים" הייתה זו תשובתו לשאלות בנוגע למעשיו של מיס במחלקת המשפטים.
לאחר פרישתו

במאי 2006 מונה מיס כחבר בקבוצת המחקר הדו-מפלגתית על עיראק שיושבי הראש המשותפים שלה היו ג'יימס בייקר ולי המילטון והיא מונתה כדי להעריך ולדווח על המצב של מלחמת עיראק. מיס היה שותף לניסוח הדוח הסופי של קבוצת המחקר שהוגש בדצמבר אותה שנה.
ב-18 באוקטובר 2019 העניק הנשיא דונלד טראמפ למיס את מדליית החירות הנשיאותית, שהוא העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  Board of Trustees - The Heritage Foundation
↑  "Edwin Meese III". Hoover Institution.
↑  Board of Directors - Federalist Society
↑  Fricker, Richard L. (1993). "The INSLAW Octopus". Wired: pp. 1–8.
↑  Meese family legacy, The Washington Times, June 6, 2005.
↑  ALLISON KILKENNY, Shades Of 1969 Berkeley In Occupy Protests, In These Times, NOVEMBER 10, 2011.
↑  Martin Schram, STREETWISE, The Washington Post, March 15, 1981.
↑  "Walsh Iran / Contra Report". Federation of American Scientists. November 1986.
↑  Reagan Adviser, Ed Meese, Comes To Oklahoma, SoonerPolitics.org, 11/25/2017
↑  Robert D. McFadden (December 10, 1983). "Comments by Meese on Hunger Produce a Storm of Controversy". The New York Times.
↑  Warner, Leslie Maitland (December 19, 1994). "Common Cause Bids Senate Vote against Meese". New York Times. p. A19.
↑  Werner, Leslie Maitland (February 24, 1985). "Senate Approves Meese to Become Attorney General". The New York Times.
↑  George Lardner Jr. and Ruth Marcus, MEMO TO MEESE DESCRIBES PIPELINE PAYMENTS, The Washington Post, February 23, 1988.
↑  "Understanding the Iran-Contra Affairs: Edwin Meese III". Brown University.
↑  Remarks on Signing the Child Protection Act of 1984, The American Presidency Project.
↑  Alberta, Tim. (November-December 2018). "How the GOP Gave Up on Porn". Politico website.
↑  Meese, Edwin (1992). With Reagan: The Inside Story. Regnery Gateway. p. 309.
↑  Howard Kurtz, Meese Says Few Suspects Are Innocent of Crime, The Washington Post, October 11, 1985
↑  "Two Meese Aides Resign After Urging Ouster". Chicago Tribune. March 30, 1988.
↑  Larson, Ian; Sucher, Lauren (May 31, 2006). "Edwin Meese Replaces Rudolph Giuliani on Iraq Study Group". United States Institute for Peace. p. 1. Archived from the original on June 1, 2006.
↑  Cassidy, John. "What Ed Meese's Presidential Medal of Freedom Says About the G.O.P. and Impeachment". The New Yorker.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423889205171  GND: 119114305  ISNI: 0000 0000 8159 6395  LCCN: n84137430  NARA: 10569163  SNAC: w6fn1pnk  VIAF: 79411369   WorldCat (עם VIAF): 79411369 
מיס והנשיא רונלד רייגן, 1981
הנשיא דונלד טראמפ מעניק למיס את מדליית החירות הנשיאותית, אוקטובר 2019.
איחטימן

| --- | --- |
בניין עיריית איחטימן
בניין עיריית איחטימן
 מדינה:  בולגריה בולגריה
 מחוז:  סופיה
 ראש העיר:  מרגריטה פטקובה
 תאריך ייסוד:  המאה ה-14
 שטח:  90.89 קמ"ר
 גובה:  658 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  14,359 (15 במרץ 2024)
 קואורדינטות:  42°26′15″N 23°48′59″E﻿ / ﻿42.437377°N 23.816363°E﻿ / 42.437377; 23.816363 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.ihtiman-obshtina.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בולגריה מוגדלת) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור איחטימן(למפת בולגריה רגילה) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור איחטימן(למפת מחוז סופיה רגילה) סמוקוב בוטבגרד קוסטינברוד מונטנה וראצה פלבן לובץ' פ ל ו ב ד י ב  פאזארדז'יק בלגואבגרד קיוסטנדיל פרניק סופיה מ. סרביהאיחטימן(למפת מחוז סופיה מוגדלת) סמוקוב בוטבגרד קוסטינברוד מונטנה וראצה פלבן לובץ' פ ל ו ב ד י ב  פאזארדז'יק בלגואבגרד קיוסטנדיל פרניק סופיה מ. סרביהאיחטימן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אִיחְטִימָן (בבולגרית: Ихтиман) היא עיר במערב בולגריה, בשטח מחוז סופיה, השוכנת 48 קילומטרים מהבירה סופיה ו-95 קילומטרים מפלובדיב.
היסטוריה

במהלך המאה ה-1 הקימו הרומאים מצודה בשם סטיפון בסמוך למיקומה של העיר המודרנית. לאחר החלוקה באימפריה הרומית עברה המצודה לחזקת האימפריה הביזנטית ובהמשך לידי האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה. במהלך המאה ה-14 נפלה המצודה בידי צבא האימפריה העות'מאנית ומסביבה התפתח יישוב. בתעודות עות'מאניות מהמאה ה-15 מתועד היישוב בשמו המודרני איחטימן. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) עבר היישוב לחזקת נסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
כלכלה ותחבורה

בעידן הקומוניסטי של בולגריה הייתה איחטימן עיר תעשייתית והוקמו בה מפעלים ליצור מוצרי צריכה חשמליים. לאחר קריסת השלטון הקומוניסטי פרץ בבולגריה משבר כלכלי חריף שלא פסח על איחטימן וענף התעשייה קרס. בראשית המאה ה-21 הוקמו מפעלי טקסטיל, קוסמטיקה ועיבוד מזון.
בסמוך לעיר עובר הכביש המהיר "תארקיה" החוצה את בולגריה לרוחבה והיא ממוקמת בתוואי מסילת הרכבת בין סופיה לפלובדיב.
דמוגרפיה

אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה ובשל הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. בין 2005 ל-2010 קטנה אוכלוסיית איחטימן בשיעור של 5.7 אחוזים. כ-90 אחוזים מהאוכלוסייה הם ממוצא בולגרי והשאר ממוצא טורקי או בני רומה. מרבית התושבים מחזיקים בדת הנוצרית אורתודכסית ומיעוטם מוסלמים סונים.
ערים תאומות

רוסיה קלימובסק (אנ'), רוסיה
פורטוגל אילהבו (אנ'), פורטוגל
לקריאה נוספת

סטיבן סייג', איחטימן, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 21–24), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
איי סנגיהה

| --- | --- |

מיקום איי סנגיהה באינדונזיה.
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים סלבס 
 קואורדינטות:  3°00′N 125°30′E﻿ / ﻿3°N 125.5°E﻿ / 3; 125.5
 גובה מרבי:  קאראנגטאנג
 נתונים מדיניים
 מדינה:  אינדונזיה אינדונזיה
 אזור זמן:  UTC+8
  (למפת אינדונזיה מוגדלת) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פאיי סנגיהה(למפת אינדונזיה רגילה) ג'קרטה נוסאנטארה סורבאיה מדן מקאסאר פונטיאנאק ג'איאפורה מ האוקיינוס ההודי האוקיינוס השקט מלזיה פאיי סנגיהה
 
איי סנגיהה (באנגלית: Sangihe. באינדונזית: Kepulauan Sangihe) הם ארכיפלג המהווה שני מחוזות בתוך מחוז צפון סולאווסי שבצפון אינדונזיה, מחוז איי סנגיה (Kabupaten) ומחוז איי סיטארו (Kabupaten Siau Tagulandang Biaro).
גאוגרפיה

האיים ממוקמים צפונית מזרחית לסולאווסי, בין ים סלבס לים מולוקה, בערך באמצע הדרך בין סולאווסי למינדנאו שבפיליפינים. האיים הסנגיהים מהווים את הגבול המזרחי של ים סלבס. האיים מסתכמים בשטח של 813 קמ"ר, כאשר רבים מהאיים הם הרי געש פעילים עם אדמה פורייה.
גאוגרפיה > הרים

האיים העיקריים בארכיפלג הם (מצפון לדרום): סנגיר בסאר (Sangir Besar) סיאו (Siau או Siao), טגולנדונג (Tagulandang) וביארו. האי הגדול ביותר הוא סנגיר בסאר, ובו ישנו הר געש פעיל - הר אוו (1,320). טהונה היא העיר והנמל הראשיים באי, ובה נמצא גם נמל התעופה היחיד של האיים - שדה התעופה נהה.
היסטוריה

האזור עבר לשליטה הולנדית ב-1677, והפך לחלק מאינדונזיה כשהכריזה על עצמאות מהולנד ב-1945.
השפה המדוברת באיים היא סנגיר (אנ'), שהיא שפה אוסטרונזית המדוברת גם באיים מסוימים בפיליפינים, ובקצה הצפוני של סולאווסי.
הלוח הטקטוני סנגיהה נקרא על שם קשת האי, והוא פעיל מאוד.
ב-2 בינואר 2007, איי סיטארו הופרדו מאיי סנגיהה והורכזו כמחוז חדש. אוכלוסיית קבוצות האיים הללו הייתה 189,676 במפקד האוכלוסין של 2010, הכוללת 126,133 במחוז איי סנגיהה ו-63,543 במחוז איי סיטארו. ההערכה הרשמית של מספר התושבים באיים נכון לאמצע 2022, הייתה 212,682 נפש, כשמתוכם 140,165 באיי סנגיהה ו-72,517 באיי סיטארו.
האי מרור

האי מרור (Marore) הוא אחת מנקודות הקואורדינטות באיי סנגיהה, המשמשות לקביעת קווי הבסיס של אינדונזיה.
לפני לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 התקיים באזור האיים נוהג בלתי חוקי של הפצצת דגים (אנ'), שפגע במערכות האקולוגיות של האלמוגים והמנגרובים. בשנת 2012 נצפתה התאוששות של אלמוגים, אך לא של המנגרובים.
איך להיות רוסי (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  איך הפכתי לרוסי 
 הופק בידי:  Rezo Gigineishvili, Dmitry Lanskoy 
 מוזיקה:  דמיטרי לנסקוי
 מדינה:  רוסיה רוסיה  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 חברת הפקה:  Huace Film&TV U. Lan Media Qingdao West Coast Cultural Industry Investment Co., Ltd All Media
 הקרנת בכורה:  2019 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
איך להיות רוסי (במנדרינית: 战斗民族养成记; ברוסית: Как я стал русским) הוא סרט קומדיה רומנטית סיני-רוסי משנת 2019 בבימויו של צ'יה האו ואקאקי סחלאשווילי, שנכתב על ידי אנדריי זולוטארב וליי גואנגלין ובכיכובם של דונג צ'אנג, ויטאלי חאייב, יליזבטה קונונובה וסרגיי צ'ירקוב. הסרט הוא עיבוד לסדרת הטלוויזיה הקומית הרוסית משנת 2015 באותו שם. הסרט הוקרן בבכורה ברוסיה ב-17 בינואר 2019, והוקרן בסין ב-24 בינואר 2019. הסרט עוקב אחר סיפורו של צעיר סיני ששמו פנג פנג המתחתן עם אשתו ועובר מבחן אצל חותנו הרוסי.
עלילה

פנג הוא בחור סיני המאוהב באירה הרוסייה, אלא שלהתחבב על אבי כלתו זו משימה לא קלה ופנג נוסע למוסקבה ומוצא שזו משימה קשה במיוחד.
שחקנים ודמויות

דונג צ'אנג בתפקיד פנג פנג, החבר של אירה.
ויטאלי חאייב בתפקיד אנאטולי פלאטונוב, אביה של אירה.
יליזבטה קונונובה בתפקיד אירה פלאטונובה, חברתו של פנג.
סרגיי צ'ירקוב כרומן אנדרייביץ' ביסטרוב, נהג
הרנט טוחטיאן כרובן
נטליה סורקובה כטבחית
סרגיי סוסנובסקי כפיודור
וו יויאיו בתפקיד פנג צ'נג
יאנג ז'יינג כאמו של פנג
לי יו-וון כאביו של פנג
שנג קאצ'ין כסבא
הונג בינגיאו כהונג שיסי
באי פיימנג כאדם כבד המכונה "שמנמן"
לואו ז'והונג כדודה ותיקה
הפקה

סרט זה צולם גם ברוסיה וגם בסין. הצילומים נערכו במוסקבה, בייג'ינג ושנחאי בשנת 2018.
שחרור

בנובמבר 2018 הודיעו המפיקים כי הסרט ייצא לאקרנים ב-24 בינואר 2019. אתר דובאן הסיני העניק דירוג 4.7 מתוך 10.
הערות שוליים

↑  电影《战斗民族养成记》公映 中国女婿为爱勇闯俄罗斯. sznews.com (בסינית). 28 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  《战斗民族养成记》MV洗脑发布 跨国专列千里寻爱. 163.com (בסינית). 8 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  《战斗民族养成记》正在热映 董畅全程俄语获赞. people.com.cn (בסינית). 28 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ma, Zewang (15 בינואר 2019). 《战斗民族养成记》试映 彪悍"跨国求婚"故事笑点足. people.com.cn (בסינית). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  《战斗民族养成记》北京首映 董畅文武双全搞定岳父大人. dzwww.com (בסינית). 11 בינואר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
אינוק (קומיקס)

| --- | --- |

אינוק, כפי שהופיע על עטיפת חוברת Инок #1 מאוקטובר 2012
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  באבל קומיקס
 הופעה ראשונה:  Инок #1 (אוקטובר 2012)
 יוצרים:  יבגני פדוטוב, ארטיום גברליאנוב
 מידע
 שם אמיתי:  אנדריי ראדוב
 סטטוס:  פעיל
 גיל:  27
 גזע:  אדם
 מין:  זכר
 נטייה:  טוב
 חבר בקבוצה:  מועצת האיזון
 דת:  פרבוסלבי
 אזרחות:  רוסית
 דמויות קשורות
 משפחה:  אנדריי ראדוב (סב) איגור ראדוב (אח) אנדריאה "אנדי" ראדובה (אחות)
 חברים:  מחסל השדים
 אויבים:  המגיסטר
אינוק (ברוסית: Инок, "הנזיר") הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום באבל קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת "אינוק 1" (Инок #1) מאוקטובר 2012 ונוצרה על ידי המאיירים אדוארד פטרוביץ' ואנדריי ואסין והכותבים יבגני פדוטוב וארטיום גברליאנוב.
אינוק הוא האלטר-אגו של הנזיר אנדריי ראדוב, בן לשושלת שנלחמה למען הגנת המולדת הרוסית מאז ולדימיר הראשון, נסיך קייב. הבן הראשון לשושלת ראדוב נקרא אנדריי והוטל עליו להגן מפני הרוע באמצעות אבני כוח וצלב מגן. המגן הראשון היה אינוק הראשון, סבו של אנדריי ראדוב, האינוק הנוכחי. בשנת 988 ראדוב קיבל לידיו צלב מגן והוזמן לחסות בצלו של הנסיך ולדימיר אך סירב. צבא פרשים בראשות המגיסטר תקף אותו אך הוא הצליח להימלט. בשנת 1240, במהלך מסעי הצלב הצפוניים, ראדוב גבר בקרב על אולריך פון מיינהוף ולאחר מכן קיבל לידיו אבן איזמרגד רבת עוצמה. אינוק הפך לנוסע בזמן ולאורך ההיסטוריה תפקד כמגן האדמות הרוסיות.
אל-כופרה

אל-כופרה (בערבית: الكفرة; בתעתיק מדויק: אלכֻּפֿרָה) היא שקע ונווה מדבר במחוז כופרה בדרום-מזרח קירנאיקה בלוב. בסוף המאה ה-19 הייתה כופרה למרכזו של המסדר הסנוסי. המקום שימש כזירת קרבות במהלך מלחמת העולם השנייה. בקרב על אל-כופרה בתחילת שנת 1941 כבשו כוחות צרפת החופשית את אל-כופרה מידי כוחות איטליה הפשיסטית.
שקע אל-כופרה שוכן במקום מבודד, לא רק בשל מיקומו בלב מדבר הסהרה, אלא בהיותו מוקף משלושת עבריו בשקעים נוספים. הודות לכך הוא שולט על נתיבי המעבר במדבר ממזרח למערב.
בתקופת השלטון הקולוניאלי האיטלקי הייתה אל-כופרה תחנה חשובה בתעבורה האווירית מצפונה של לוב למושבות איטליה במזרח אפריקה. כיום היא משמשת תחנה בדרכם של פליטים ומבקשי עבודה מאפריקה לחופי לוב ולאירופה.
מלחמת העולם השנייה

הקרב על אל-כופרה (בצרפתית: Bataille de Koufra) הוא קרב שנערך במלחמת העולם השנייה, ב-31 בינואר–1 במרץ 1941 בין כוחות איטליה הפשיסטית ששלטו בלוב, ובין כוחות צרפת החופשית בפיקודו של הקולונל פיליפ לקלרק שהסתייעו ביחידת קבוצת המדבר ארוכת הטווח של הצבא הבריטי. הקרב הסתיים בכיבוש נווה המדבר האסטרטגי אל-כופרה בדרום מזרח לוב על ידי כוחות צרפת החופשית.
במבצע הסכמה בין התאריכים 13 עד 14 בספטמבר 1942 כלל כוחות היבשתיים במבצע הגיעו מנאת המדבר אל-כופרה במסע ארוך שעקף את קווי צבא גרמניה הנאצית מדרום. נערך ניסיון להנחית כוחות קומנדו מהים. עיקר הכוח היבשתי הבריטי התחפש ל"שבויי מלחמה" שעליהם "שמרו" חיילים מקבוצת החקירה המיוחדת (SIG) הלבושים כחיילים גרמנים. הלוחמים נסעו בכלי רכב גרמניים. הנחיתה מהים נכשלה, והכוח היבשתי נאלץ להילחם מול כוחות איטלקים וגרמנים עדיפים. רוב הכוח הבריטי נהרג או נשבה ורק מעטים (ובהם קפטן באק מפקד היחידה וחלק מאנשי יחידת SIG) הצליחו לחזור לקווי הבריטים.
אייזק נייתן

| --- | --- |

 לידה:  1790 קנטברי
 פטירה:  1864  (בגיל 74 בערך) סידני, אוסטרליה
 מוקד פעילות:  אוסטרליה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 
אייזק נייתן (באנגלית: Isaac Nathan) ‏(1790 – 1864) היה מלחין יהודי בריטי - אוסטרלי.
חייו > ילדות ונעורים

אייזק נייתן נולד בקנטרברי לאב יהודי-פולני שהיגר לבריטניה, ולאם יהודייה-אנגליה. אביו היה ככל הנראה החזן של הקהילה היהודית של קנטרברי בעת הולדת בנו. פרטים אחרים על מוצאו אינם ידועים. הוא קבור בלונדון בבית הקברות היהודי תחת השם "מנחם בן רבי יהודה פולק". אייזק, שנועד תחילה להמשיך בדרכו של אביו, למד בין השנים 1805-1807 בקיימברידג' בבית הספר היהודי-האנגלי הראשון עם פנימייה (שנוסד בידי סולומון ליאון). כיוון שגילה נטייה מובהקת למוזיקה, נסע ללונדון לעבוד כשוליה אצל מו"ל המוזיקה דומניקו קורי. לדבריו, גם למד במשך חמש שנים פיתוח קול ושירה אצל קורי, שהיה בשעתו תלמידו של ניקולא פורפורה.
חייו > ראשית הקריירה

קורי עסק גם בפרסום שירים לאומיים מן הסוג שהיה פופולרי אז, דבר שוודאי המריץ את נייתן לחפש טקסט מתאים לנעימות יהודיות שאסף ועיבד. ואמנם, כשמעיינים בתווים שהתפרסמו אפשר להבחין בנושאים מוכרים. כך למשל לשיר "על גדות ירדן" התאים נייתן את הנעימה המוכרת של "מעוז צור ישועתי". אף כי רוב הלחנים ב"מנגינות עבריות" היה ניגונים מסדר התפילות היהודי, הרי מעטים מהן, אם בכלל, היו במקורם בשימוש בטקס התפילה העתיק בבית המקדש בירושלים, כטענתו של נייתן. רבים מהם היו לחנים אירופיים עממיים, שחלחלו במשך מאות שנים אל תוך סדר תפילות בבתי הכנסת, עם טקסטים חדשים (קונטרפקטה).
בשנת 1813 פנה נייתן אל המשורר לורד ביירון בבקשה לכתוב מילים לנעימות אלה. התוצאה הייתה מנגינות עבריות, אסופת השירים המפורסמת של המשורר, שנייתן הוציא לאור בשנת 1815. אסופת השירים עם המוזיקה של נייתן נשארה בדפוס במשך רוב המאה ה-19, אם כי עיון בה מלמד, שהתלהבותו של נייתן הייתה גדולה מכישרונותיו בפועל.
היה זה הניסיון הראשון להציג את המוזיקה המסורתית של בית הכנסת, שנייתן היה בקי בה הודות לחינוכו מבית, לפני הציבור הרחב. כדי לקדם את המכירות, פנה נייתן אל זמר הטנור היהודי המפורסם ג'ון בראהאם (אנ') וביקש את רשותו לפרסם את שמו על דף השער, בתמורה לחלק ברווחים, אף כי לבראהאם לא היה למעשה שום חלק ביצירת "מנגינות עבריות".
הצלחת ה"מנגינות" פרסמה את שמו של נייתן ברבים והקנתה לו מוניטין מסוימים. לאחר זמן התיימר למינוי כמורה לזמרה לנסיכה הבכורה שרלוט וכאחראי על ספריית המוזיקה של יורש העצר, מי שיהיה בהמשך למלך ג'ורג' הרביעי. לדברים אלה אין ראיה, אם כי הוצאת מנגינות עבריות הוקדשה לנסיכה בהיתר מלכותי.
חייו > דעיכה

בשנת 1816 עזב ביירון את אנגליה שלא על מנת לחזור וניתק את קשריו עם נייתן. תלמידתו המלכותית של נייתן מתה בשנת 1817 ועל תהילתו הקצרה בא הקץ.
צבירת חובות ופזיזות הכשילו אותו בדרכו. פעמיים התחתן עם נשים נוצריות, אם כי בשני המקרים הקפיד על חתונה יהודית לאחר הטקס הכנסייתי. מזגו החם ונטייתו ללכת שולל אחר מחשבות שוא סיבכו אותו בדו-קרב ובתקיפה. לא ברור כיצד התפרנס בין 1820 להגירתו ב-1841, וקיימת סברה, שכמה חודשים מתקופה זו ישב בבתי כלא לחייבים. הוא הרבה לכתוב לעיתונות הפופולרית בלונדון, בעיקר בנושאי אגרוף. המוזיקה תפסה תמיד מקום חשוב בחייו. הוא חיבר אופרות קומיות לבימות לונדון וארבע מהן הופקו בין 1823 ל-1833. זכויות היוצרים שלו ל"מנגינות עבריות" היו אמורות לשאת תמלוגים - במהלך אותן שנים מכר אותן לאחותו הנשואה, כנראה כדי למנוע את עיקולן בפשיטת רגל - אבל הן נקלעו לסבך מחלוקות משפטיות. הוא ניסה את כוחו בעסקי הוצאה לאור עם אחיו ופרסם ספר מעניין על תולדות המוזיקה, מוקדש בהיתר למלך ג'ורג' הרביעי, המציג באופן טיפולו בנושא המוזיקה היהודית הבנה רבה בתנ"ך ובמסורת היהודית. כמו כן הוציא לאור את זכרונותיו על לורד ביירון.
נייתן זכה למוניטין מסוימים גם כמורה לשירה. בין תלמידיו היה עוד משורר אנגלי חשוב, רוברט בראונינג הצעיר, שציין אותו כעבור שנים רבות כמורה הטוב ביותר לשירה מבין הארבעה שאימנו אותו, משום ששימר משהו מן השיטות המסורתיות של היהדות לפיתוח הקול.
חייו > מעבר לאוסטרליה

נייתן טען לביצוע אי-אילו שירותים מסתוריים למשפחה המלכותית, שהממשלה בראשות המפלגה הליברלית סירבה לשלם תמורתם. כתוצאה מכך, נקלע נייתן לקשיים כספיים ובשנת 1841 היגר לאוסטרליה, שם הנהיג את חיי המוזיקה המקומיים, כיועץ מוזיקלי הן לבית הכנסת והן לקתדרלה הקתולית בסידני. כמו כן הופיע בביצועים ראשונים או מוקדמים של רבות מיצירותיהם של מוצרט ובטהובן. ב-3 במאי 1847 הוצגה האופרה שלו "דון ג'ון מאוסטריה", האופרה הראשונה שנכתבה, הולחנה והופקה באוסטרליה, בתיאטרון ויקטוריה בסידני. נייתן גם היה הראשון חקר והעלה על הכתב את המוזיקה של הילידים האוסטרליים.
מותו וצאצאיו

חייו יוצאי הדופן של נייתן באו אל קצם במוות יוצא דופן. "ג'ואיש כרוניקל" הלונדוני הודיע בגיליון ה-25 במרץ 1864 מסידני:
מר נייתן היה בין הנוסעים בקרון הציבורי בקו מס' 2 [...] [הוא] ירד מן הקרון בקצה הקו הדרומי, אבל לפני שהספיק להתרחק מן הפסים, המשיך הקרון בדרכו [...] התנועה הפתאומית של הקרון סובבה את נייתן על עמדו והשליכה אותו אל מתחת לגלגל הקדמי.
קרון הסוסים הציבורי היה הראשון בסידני. אייזק נייתן היה הקורבן הראשון באוסטרליה (ובעצם בחצי הכדור הדרומי) של תאונת רכב ציבורי.
נייתן נקבר בסידני;  בבית הקברות קמפרדאון בניו סאות' ויילס.
המנצח צ'ארלס מקקראס הוא מצאצאיו של אייזק נייתן.
סיכום

לאור ההפרזות והמוזרויות באופיו של נייתן, יחד עם יכולתו המוזיקלית המוגבלת, קל לפטור אותו כחריג תמהוני וחסר עניין. אין ספק, שאלמלא קשריו עם ביירון, היה נשכח כליל. אבל את מנגינות עבריות אפשר לראות רק כהישג ממשי; המוזיקה של נייתן לאסופת השירים יצאה לאור באנגליה שוב ושוב, לפחות עד שנות ה-50 של המאה ה-19 ונודעה ברחבי אירופה.
יתרה מזו, נייתן יכול לטעון, במידה מסוימת, לזכות ראשונים כ"מוליד" הטקסטים של ביירון. לא זו בלבד, שטקסטים אלה הפיצו רוח פילושמית בחוגים תרבותיים (למעשה, אפשר שלהם נודעה הפופולריות האמיתית הרבה ביותר במכלול יצירתו של ביירון), אלא שהם שימשו גם בסיס ליצירותיהם של מלחינים רבים אחרים במאה ה-19, הן יהודים (פליקס מנדלסון, פאני מנדלסון, יואכים והן נוצרים (שומאן, לווה, מוסורגסקי, באלאקירב ועוד).
לכתביו של נייתן על מוזיקה לא הייתה השפעה ישירה של ממש, היקף מכירותיהם היה קטן והם לא זכו לביקורת רצינית בעיתונות. סגנונו ויהירותו מעוררים צחוק ועל התובנות שלו, המרשימות לעיתים, בנושאי מוזיקה יהודית מעיבים מקרים רבים פי כמה של שגיאות וגילויי בערות. ועם זאת, כמקרה בודד, הצליח למקד את תשומת הלב בנושא, שהיה אותו זמן במרכז העניין של תנועת האינטלקטואלים בגרמניה: תיחום וקידום של תרבות יהודית אמיתית, שיוכלו להציג את היהודים כ"עם" (Volk) - לפי יוהאן גוטפריד הרדר - בזכותם הם. נראה שאותה רוח עצמה הניעה את עבודתו החלוצית במוזיקה של הילידים האוסטרליים.
לבסוף, סירובו הבלתי-מתפשר של נייתן להודות בתבוסה בחייו בנכר - ללא ספק השווה את עצמו אל ביירון גיבורו - והעבודה שעשה בהבאת המוזיקה הילידית אל אולמות הקונצרטים ואל דפי המחקר, מצדיקים את הצגתו בחוגי המוזיקולוגים של חצי הכדור הדרומי כ"אבי המוזיקה האוסטרלית".
לקריאה נוספת

Catherine Mackerras, 'Nathan, Isaac (1790 - 1864)', Australian Dictionary of Biography, Volume 2, Melbourne University Press, 1967, pp 279-280.
Burwick, Frederick; Douglass, Paul (1988), A Selection of Hebrew melodies, ancient and modern, by Isaac Nathan and Lord Byron, University of Alabama Press, ISBN 0-8173-0373-1
A review of Burwick & Douglass by Percy M. Young in Music & Letters, Vol. 71, No. 1 (Feb., 1990), pp. 148-150
Isaac Nathan. Musurgia vocalis : an essay on the history and theory of music and on the qualities, capabilities, and management of the human voice. London: Fentum, 1836.
Baker's Biographical Dictionary of Musicians, (Nicolas Slonimsky, Ed.) New York: G. Schirmer, 1958.
הערות שוליים

↑  See:
1) Herbert Everith Greene, "Browning's Knowledge of Music", PLMA, 62 (1947), 1098. Also: 'How Robert Browning found his Feet'
↑  Isaac Nathan, Byron, and Don John of Austria, p.14. Longer version of programme note for the Sydney Symphony performances October 2007, at
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265990505171  ADB: nathan-isaac-2502  GND: 134838378  ICCU: MUSV047086  ISNI: 0000 0001 1656 0385  LCCN: n82228288  MusicBrainz: c720790a-f04b-472b-b061-58ef20ae0831  NTA: 074714198  SNAC: w6hm67s5  Trove: 783700  VIAF: 61903038   WorldCat (עם VIAF): 61903038
אדוארד אינגלנד

| --- | --- |

 לידה:  1685 אירלנד, אירלנד 
 פטירה:  1721  (בגיל 36 בערך) מאוריציוס 
 שם לידה:  Edward Seegar 
 מדינה:  אירלנד 
 
אדוארד אנגלנד (באנגלית: Edward England;‏ בערך 1685–1721) היה שודד ים יליד אירלנד. הספינות בהן הפליג כללו את "הפנינה" (שינה את שמה ל"רויאל ג'יימס") וב־1720 עבר ל"פנסי". דגלו היה הדגל הקלאסי ג'ולי רוג'ר – כמעט בדיוק כמו זה ששימש את סמואל בלמי – עם גולגולת מעל שתי עצמות שלובות על רקע שחור. כמו בלמי, אנגלנד היה ידוע בטוב לבו ובחמלתו כמנהיג, שלא כמו שודדי ים רבים אחרים באותה תקופה.
אנגלנד נולד כאדוארד סיגר באירלנד בסביבות שנת 1685. הוא השתתף במשלחתו של הנרי ג'נינגס בצי שחיפש את האוצר השקוע בים בשנת 1715 מול חופי פלורידה. לאחר מכן החל להפליג עם צ'ארלס ויין בשנת 1718. עם ויין ושודדי ים בולטים אחרים הם קיבלו את חנינת המלך. אנגלנד וכמה מאנשיו הפליגו לאפריקה. במהלך דרכו השפיע בין השאר על הקריירה של ברתולומיאו רוברטס. בשנת 1720, בסמוך לאי האפריקני קומורוס, אנגלנד ואנשיו נקלעו לסכסוך אלים עם ג'יימס מאקרה. לאחר עשרה ימים של הסתתרות באי, הסכימו אנגלנד ומאקרה לעסקת שלום, מה שהרגיז את אנשיו של אדוארד אנגלנד. הם הדיחו אותו בהצבעה מתפקיד רב החובל והושאר עם תומכיו על האי מאוריציוס. לאחר ארבעה חודשים הצליחו אנגלנד ואנשי הצוות הנאמנים שלו לבנות סירה ולשוט לחוף מבטחים פיראטי במדגסקר הוא מת בחורף 21–1720, אולי ממחלה טרופית.