stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כתבי האר"י
הערות שוליים

1 2  איגרת רבי שלמה שלימל מצפת שנדפס בתוך שבחי האר"י
↑  ע"פ הרב עזריאל מנצור מבוא ל"ספר הכוונות" הוצאת "שובי נפשי"
↑  הקדמת מהר"מ פאפרש לספר "דרך עץ החיים"
↑  בהקדמה לספרו "אור החמה" על הזוהר, וכן הר"מ פופרש בהקדמת עץ חיים
↑  יוסף אביבי, ד', סעיף יט'- כתיבה שניה, קבלת האר"י, ירושלים: מכון יד בן-צבי, תשס"ח- תשע"א, עמ' 138-139
↑  יוסף אביבי, יט', סעיף פח'- עריכות משנת ת' עד שנת ת"י- ארץ ישראל, קבלת האר"י, ירושלים: מכון יד בן-צבי, תשס"ח- תשע"א, עמ' 640-641
| כתבי האר"י |
| --- | --- | --- |
| מהדורה קמא | ספר הדרושים • ספר הכוונות • ספר הליקוטים |  |
| מהדורה אמצעית (שמונה שערים) | שער ההקדמות • שער מאמרי רשב"י • שער מאמרי רז"ל • שער הפסוקים • שער המצוות • שער הכוונות • שער רוח הקודש •  שער הגלגולים |  |
| מהדורה בתרא | אוצרות חיים • עץ חיים • פרי עץ חיים • נוף עץ חיים • לקוטי תורה (והוא: חלק שני מנוף עץ חיים) |  |
ספר הכוונות ונציה ה'ש"ף
כנסיית השליחים הקדושים

| --- | --- |

ציור מכתב יד קודקס הוותיקן מהמחצית הראשונה של המאה ה-12 ובו תיאור מסוגנן של כנסיית השליחים בקונסטנטינופול
 מידע כללי
 סוג:  כנסייה, מבנה לשעבר 
 על שם:  שנים-עשר השליחים 
 מיקום:  איסטנבול 
 מדינה:  טורקיה 
 מייסדים:  קונסטנטינוס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה־6
 תאריך פתיחה רשמי:  המאה ה־6 
 תאריך פירוק:  1461 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות ביזנטית 
 קואורדינטות:  41°01′11″N 28°56′59″E﻿ / ﻿41.019722222222°N 28.949722222222°E﻿ / 41.019722222222; 28.949722222222
  (למפת איסטנבול מוגדלת) כנסיית השליחים הקדושים(למפת איסטנבול רגילה) כנסיית השליחים הקדושים
 
כנסיית השליחים הקדושים (ביוונית: Ἅγιοι Ἀπόστολοι) או אתר הקבורה האימפריאלי (פוליאנדריון Polyándreion) הייתה כנסייה של הנצרות אורתודוקסית בקונסטנטינופול שהייתה בירת האימפריה הביזנטית. הכנסייה נבנתה בשלבים החל מהמאה הרביעית וקיסרי האימפריה הבאים הוסיפו שיפורים ומבנים נוספים במהלך שלטונם והכנסייה הייתה השנייה בגודלה, ושנייה בחשיבותה אחרי כנסיית הגיה סופיה. עם נפילת קונסטנטינופול לידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1453 הפכה הכנסייה למושבו של הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול ולאחר 3 שנים נזנחה, בשנת 1461 נהרס המבנה ובמקומו נבנה מסגד פטיה.
תולדות הכנסייה > רקע

אבן הפינה של כנסיית השליחים הונחה על ידי קונסטנטינוס "הגדול" קיסר האימפריה הרומית כחלק מתהליך ייסוד העיר קונסטנטינופוליס ב-11 במאי 330, על האתר בו עמדה העיר היוונית ביזנטיון. יש מחקר ענף העוסק בעיר ומחקרים רבים הדנים בשאלה של ייסוד העיר, מניעיו של קונסטנטינוס וההשלכות של המפעל. סיכום התשובות מעלה תמונה מורכבת ומשכנעת: משקל הכלכלי של האימפריה נטה לכוון הפרובינציות המזרחיות העשירות יותר, סיבות אחרות שמתמקדות בקונסטנטינוס מצביעות שמאז ומתמיד הוא הרגיש לא נוח ברומא, כיליד הפרובינציות שגדל מרוחק מהאצולה הרומאית היה קונסטנטינוס זר לרומא ואדם זר למוקדי הכוח בעיר שהיו מטבעם עוינים למי שלא היה רומאי - הסנאט שראה עצמו מתאים וראוי להיות בעל דריסת רגל בשלטון ובמנעמיו ושכבות האצולה שהיו מוכנות לתת יד לכל מורד במלכות. סיבה אפשרית נוספת הייתה הרצון להתחיל את התקופה הנוצרית של האימפריה הרומית במרחק מרומא שהייתה מרכז פולחן וסמל של עבודת אלילים.
המקורות הרומאיים בני התקופה לא מפרטים את הסיבות והנסיבות לבניית קונסטנטינופוליס אך מדגישים כי ההחלטה הייתה של קונסטנטינוס, ההחלטה הייתה פתאומית והתקבלה לאחר הניצחון על ליקיניוס ולפי דברי ההיסטוריונים הרומאיים נעשתה בעקבות פקודה אלוהית. בנובמבר 324 נערכו בביזנטיון טקסים להקדשת האתר והעבודה החלה בקדחתנות תוך שוד רחב היקף של מקדשים ומבנים מכל רחבי האימפריה. שליחיו של קונסטנטינוס שדדו שערים, קישוטים ועיטורים, פסלים וחפצי אומנות ואלו שולבו במבני הציבור הרבים בעיר החדשה שכללו מספר בזיליקות מפוארות וגדולות ממדים שהמפורסמת שבהן הגיה סופיה, ובזיליקת השליחים הקדושים. העיר תוכננה להיקרות רומא החדשה אך בשנת 326 היא קיבלה את השם קונסטנטינופוליס על מנת לשרת את הצד המנהלתי נבנה בעיר פורום שצורתו אובלית ובו הוצב פסל של קונסטנטינוס על עמוד אבן פורפיר ששדרה רחבה הובילה ממנו אל כיכר מרכזית ובסמוך אליה הארמון. בסמוך נבנה היפודרום קונסטנטינופול. קונסטנטינוס גם בנה לעצמו מאוזוליאום שבו לצד הסרקופג שיועד עבורו הוצבו במעגל 12 סרקופגים עבור השליחים.
תולדות הכנסייה > תקופת האימפריה הביזנטית

קונסטנטינוס נפטר בשנת 337 בטרם הושלמה בניית הכנסייה ובנו קונסטנטיוס השני זכה לחנוך את המבנה על ידי קבורת שרידי אביו בכנסייה ולהקדיש את הכנסייה ל 12 השליחים, ככל הנראה הכוונה הייתה לרכז את שרידי כל השליחים בכנסייה אך בסיכומו של דבר נאצרו בכנסייה השרידים של השליח אנדראס הקדוש אחיו הצעיר של פטרוס הקדוש, ושל הקדושים הנוצרים (אך לא שליחים) לוקאס וטימותיאוס. מהכנסייה המקורית לא נותר שריד ומעט מאוד ידוע על המבנה מעבר לעובדה הוא נבנה בצורת צלב. תוכנית זאת הייתה חדשנית ובעקבותיה נבנו מספר כנסיות נוספות ברחבי האימפריה ובהן כנסיית שמעון סטיליטס שנבנתה בצורת מתומן שממנו קורנות ארבע בזיליקות הפונות אל ארבע רוחות השמיים.
בתקופת שלטונו של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית נהרס המבנה המקורי ובמקומו נבנתה כנסייה חדשה ומפוארת במיוחד שתוכננה על ידי האדריכלים איזדור ממילטוס ואנת'מיוס מטראלס שבאותה תקופה גם תכננו את הבניה מחדש של ההגיה סופיה. שרידי הקדושים והקיסר קונסטנטינוס זכו לקבורה מחודשת בכנסייה ויוסטיניאנוס שילב מאוזולאום עבורו ועבור משפחתו באגף הצפוני של המבנה. גם מבנה זה עוצב כצלב ענק שעליו הוצבו 5 כיפות, אחת בכל זרוע של הצלב ואחת מעל מפגש הזרועות. הזרוע המערבית הייתה ארוכה יותר משאר הזרועות ובה היה האטריום - החלל המרכזי. מאחר שמהמבנה הביזנטי לא נותר שריד פרטים האדריכליים של המבנה לא ידועים. מקור ספרותי ביזנטי מהמאה העשירית מתאר מבנה הכיפות שעבר שינוי משמעותי בסוף המאה העשירית ובכיפותיו נקרעו חלונות בעוד הכיפה המרכזית הוגדלה.
במהלך 700 השנים שלאחר מכן שימשה הכנסייה כאתר קבורה מרכזי לקיסרי האימפריה הביזנטית ואתר קבורה לאנשי הדת החשובים של הכנסייה האורתודוקסית.
בשנת 874 הרחיב בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית את מבנה הכנסייה וערך שיפוצים נרחבים במבנה הקיים ולאחר מכן העביר אל הכנסייה את שרידיו של ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול ומקום קבורתו הפך למרכז פולחן שנתי בו השתתף הקיסר ואנשי חצרו.
במהלך מסע הצלב הרביעי כבש צבא צלבני ששכלל צי מוונציה, צלבנים ממערב אירופה ומורדים ביזנטים את קונסטנטינופול ב־12 באפריל 1204 הם בזזו את העיר במשך שלושה ימים, שבמהלכם נהרסו או נגנבו הרבה עבודות יווניות ורומיות עתיקות לרבות אלו שנשמרו בהארמון הגדול של קונסטנטינופול. הצלבנים חיללו את המקומות הקדושים באופן שיטתי ובברוטליות, בעיקר על מנת להעביר שרידי קדושים למדינות אירופה. כנסיית השליחים לא ניצלה מידי הבוזזים והם פרצו לקברי הקיסרים בחיפוש אחרי זהב ואבני חן. עם חזרת השלטון על העיר לידי הביזנטים הקים מיכאל השמיני פלאולוגוס, קיסר האימפריה הביזנטית פסל של המלאך מיכאל לציון האירוע הדרמטי והטראומטי. ירידת האימפריה הביאה גם לירידת קרנה של הכנסייה והנוסע האיטלקי כריסטופורו בונדלמונטי (Cristoforo Buondelmonti) מתאר בכתביו את הכנסייה בעזובה בשנת 1420
תולדות הכנסייה > התקופה העות'מאנית

בשנת 1453 נפלה קונסטנטינופול לידי הצבא של האימפריה העות'מאנית הצבא הטורקי פרץ לעיר והבוזזים לא פסחו על מוסדות הדת, פרצו למנזרים ולכנסיות וגם לאיה סופיה. תוך כדי ביזת העיר הציתו הבוזזים מבנים וביניהם גם את הארכיון הקיסרי של קונסטנטינופול - שריפתו נמשכה שלושה ימים. הסולטאן נכנס לעיר בשעות אחר הצהריים של היום הראשון, הורה להפוך את איה סופיה למסגד וקבע שהעיר תהיה בירתו. הסולטאן שלח משמר מיוחד לשמור על מבנים מסוימים, כדי שבירתו העתידית לא תהיה לעיר חורבות. גם על כנסיית השליחים, אותה ייעד להיות למרכז הפולחן הנוצרי (במקום איה סופיה שהפכה למסגד), שם משמר שמנע את הפגיעה בה. כיבוש קונסטנטינופול והפיכת הכנסייה איה סופיה למסגד הדיחו את העיר מהנהגת הנצרות המזרחית וכתר ההנהגה עבר למוסקבה. העות'מאנים נהגו במתינות בנוצרים של קונסטנטינופול, מינו פטריארך חדש, את גנדיוס סכולריוס והעניקו להם אוטונומיה דתית רחבה. כנסיית השליחים הקדושים הפכה למרכז האדמיניסטרטיבי של הכנסייה האורתודוקסית אך בשנת 1456 הועבר המרכז לכנסיית מריה הקדושה פמקריסטוס (Pammakaristos Church). בשנת 1462 נהרסה הכנסייה ובמקומה הוקם המסגד הכחול שנבנה בין השנים 1609 עד 1616 בפקודת הסולטאן אהמט הראשון, על שמו קרוי המסגד, ובו מקום קבורתו.
הערות שוליים

↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2002 עמוד 861
↑  משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2002 עמוד 860
↑  The Cambridge Ancient History Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193-337, University of Cambridge 2005 page 101
↑  Jean-Claude Cheynet "La prise de Constantinople par les Turcs" (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467576205171  LCCN: no93038758  LNB: 000345928  NKC: kn20090401029  VIAF: 139843487   WorldCat (עם VIAF): 139843487 
קונסטנטינוס מחזיק בידיו את קונסטנטינופול, פסיפס מתוך ההגיה סופיה
ההיפודרום ומונומנטים מרכזיים בקונסטנטינופוליס. מיניאטורה עות'מאנית מהמאה ה-16
לגינון נודד

| לגינון נודד |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: נפוחיתאים
משפחה:: נפוחיתיים
סוג:: לגינון
מין:: לגינון נודד
שם מדעי
 Lagocephalus spadiceus ‏ריצ'רדסון, 1845

לָגִינוּן נוֹדֵד (או לָגִינוּן נַוָּד; שם מדעי: Lagocephalus spadiceus) הוא מין של דג ממשפחת הנפוחיתיים (מכונים בסלנג "אבו נפחא"). הדג נפוץ בים סוף, כמו גם באוקיינוס ההודי, אך ניתן למוצאו גם בים התיכון, לשם הגיע מבית גידולו הטבעי במסגרת התופעה הנקראת הגירה לספסית. הדג הוא מוותיקי המינים הפולשים מהים האדום לים התיכון וזוהה ככזה כבר בשנות ה־30 של המאה העשרים.
מאפיינים

הלגינון מגיע לאורך של 43 סנטימטר. בדומה לדגים אחרים במשפחת הנפוחיתיים, הוא יכול להתנפח בעת סכנה ובכך להקשות על טורפיו. בשל תכונה זו  הדג נקרא בסלנג העברי אבו נפחא, שם שמקורו בערבית.
בדומה למינים נוספים במשפחה, אוצר דג הלגינון באיבריו הפנימיים – בכבד, בכיס המרה ובאיברי המין – רעל חזק בשם טטרודוטוקסין שעלול לגרום למוות. הרעל מתחיל להשפיע בין עשרות דקות ועד שעות ספורות ממועד אכילת הדג, וגורם בתחילה לשיתוק השפתיים, אובדן כושר הדיבור והבליעה, הזעה, כאבי ראש, בחילות וסימפטומים נוספים, ובהמשך לשיתוק שרירי הנשימה ולחנק. אין לרעל סותרן (אנטידוט), והטיפול הקיים הוא טיפול סימפטומטי – בעיקר הנשמה מלאכותית.
דווח על מספר מקרים שבהם דייגים ישראלים חובבים העלו את הדג ברשתם, לא ידעו לזהותו, טעמו ממנו ולקו בהרעלת טטרודוטוקסין חריפה, עד כדי חשש לחייהם. דג הפוגו, הנמנה אף הוא על אותה משפחה, נחשב ביפן למעדן יוקרתי, אך הגשתו במסעדות נמצאת תחת רגולציה הדוקה ודורשת התמחות ארוכה ורישיון, לאחר שגבה לא מעט קורבנות.
ראו גם

פוגו
הערות שוליים

↑  לגינון נודד באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מדריך הדגים של ישראל: ים סוף : הים התיכון : מים מתוקים. (1997) עמוד 228
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  חגי עינב, אכלו דג מחופי חיפה ונפגעו במערכת העצבים, באתר ynet, 7 בפברואר 2007
https://www.ynet.co.il/health/article/bkj47siuc
כדורגל באולימפיאדת טוקיו (2020)

| --- | --- |

 היכלים:  7 (ב-6 ערים מארחות)
 תאריך התחלה:  21 ביולי 2021
 תאריך סיום:  7 באוגוסט 2021
 מתחרים:  16 (גברים) + 12 (נשים) מ-24 מדינות
 → 2016 2024 ← 
אולימפיאדת טוקיו (2020) נערכה בטוקיו, יפן. תחרויות הכדורגל החלו ב-21 ביולי 2021 והסתיימו עם משחק הגמר ב-7 באוגוסט 2021. בטורניר הגברים השתתפו 16 נבחרות, ובטורניר הנשים השתתפו 12 נבחרות לאומיות. לאור מגפת הקורונה הוחלט על ידי הוועדה המארגנת של המשחקים והוועד האולימפי הבינלאומי לדחות את מועד המשחקים מקיץ 2020 לקיץ 2021, אך עם זאת הוחלט כי לא יהיה שינוי בשם המשחקים.
טורניר הגברים > הנבחרות שהעפילו

| ‏AFC | CAF | ‏CONCACAF | ‏CONMEBOL | ‏OFC | ‏UEFA |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  יפן (מארחת)   קוריאה הדרומית   אוסטרליה    ערב הסעודית |  דרום אפריקה  מצרים  חוף השנהב |  מקסיקו  הונדורס |  ארגנטינה  ברזיל |  ניו זילנד |  צרפת   רומניה   ספרד   גרמניה |
טורניר הגברים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  יפן | 9 | 3 | 3 | 0 | 0 | 7 | 1 | 6 |
|  מקסיקו | 6 | 3 | 2 | 0 | 1 | 8 | 3 | 5 |
|  צרפת | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 11 | -6 |
|  דרום אפריקה | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 3 | 8 | -5 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  מקסיקו | 4 – 1 | צרפת   |
|  יפן | 1 – 0 | דרום אפריקה   |
|  צרפת | 4 – 3 | דרום אפריקה   |
|  יפן | 2 – 1 | מקסיקו   |
|  צרפת | 0 – 4 | יפן   |
|  דרום אפריקה | 0 – 3 | מקסיקו   |
טורניר הגברים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קוריאה הדרומית | 6 | 3 | 2 | 0 | 1 | 10 | 1 | 9 |
|  ניו זילנד | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 3 | 3 | 0 |
|  רומניה | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 1 | 4 | -3 |
|  הונדורס | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 3 | 9 | -6 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ניו זילנד | 1 – 0 | קוריאה הדרומית   |
|  הונדורס | 0 – 1 | רומניה   |
|  ניו זילנד | 2 – 3 | הונדורס   |
|  רומניה | 0 – 4 | קוריאה הדרומית   |
|  רומניה | 0 – 0 | ניו זילנד   |
|  קוריאה הדרומית | 6 – 0 | הונדורס   |
טורניר הגברים > בית ג'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ספרד | 5 | 3 | 1 | 2 | 0 | 2 | 1 | 1 |
|  מצרים | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 |
|  ארגנטינה | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 3 | -1 |
|  אוסטרליה | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 3 | -1 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  מצרים | 0 – 0 | ספרד   |
|  ארגנטינה | 0 – 2 | אוסטרליה   |
|  מצרים | 0 – 1 | ארגנטינה   |
|  אוסטרליה | 0 – 1 | ספרד   |
|  אוסטרליה | 0 – 2 | מצרים   |
|  ארגנטינה | 1 – 1 | ספרד   |
טורניר הגברים > בית ד'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברזיל | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 7 | 3 | 4 |
|  חוף השנהב | 5 | 3 | 1 | 2 | 0 | 3 | 2 | 1 |
|  גרמניה | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 6 | 7 | -1 |
|  ערב הסעודית | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 4 | 8 | -4 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ברזיל | 4 – 2 | גרמניה   |
|  חוף השנהב | 2 – 1 | ערב הסעודית   |
|  ברזיל | 0 – 0 | חוף השנהב   |
|  ערב הסעודית | 2 – 3 | גרמניה   |
|  ברזיל | 3 – 1 | ערב הסעודית   |
|  גרמניה | 1 – 1 | חוף השנהב   |
טורניר הגברים > שלב הנוקאאוט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   יפן |  0 (4) |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   יפן |  0 (4) |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   ניו זילנד |  0 (2) |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   ניו זילנד |  0 (2) |   |   |   יפן |  0 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |   יפן |  0 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |   ספרד |  1 |   |   |  |  |
|  |   ספרד |  5 |   |   |   ספרד |  1 |   |   |  |  |
|  |   ספרד |  5 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   חוף השנהב |  2 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   חוף השנהב |  2 |   |   |  |  |   |   |   ספרד |  1 |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |   ספרד |  1 |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |   ברזיל |  2 |
|  |   קוריאה הדרומית |  3 |   |   |  |  |   |   |   ברזיל |  2 |
|  |   קוריאה הדרומית |  3 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   מקסיקו |  6 |   |   |  |  |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |   מקסיקו |  6 |   |   |   מקסיקו |  0 (1) |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |  |  |   |   |   מקסיקו |  0 (1) |   |   |   |   |
|  |  |  |   |   |   ברזיל |  0 (4) |   |   |   |   |
|  |   ברזיל |  1 |   |   |   ברזיל |  0 (4) |   |   |   יפן |  1 |
|  |   ברזיל |  1 |   |   |  |  |   |   |   יפן |  1 |
|  |   מצרים |  0 |   |   |  |  |   |   |   מקסיקו |  3 |
|  |   מצרים |  0 |   |   |  |  |   |   |   מקסיקו |  3 |
טורניר הגברים > טבלת מדליות

| זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- |
|  ברזיל |  ספרד |  מקסיקו |
טורניר הנשים > הנבחרות שהעפילו

| ‏AFC | CAF | ‏CONCACAF | ‏CONMEBOL | ‏OFC | ‏UEFA |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   יפן (מארחת)  סין  אוסטרליה |  זמביה |  ארצות הברית  קנדה |  צ'ילה  ברזיל |   ניו זילנד |  בריטניה   הולנד   שוודיה |
טורניר הנשים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  בריטניה | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 4 | 1 | 3 |
|  קנדה | 5 | 3 | 1 | 2 | 0 | 4 | 3 | 1 |
|  יפן | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 2 | 0 |
|  צ'ילה | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 5 | -4 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  בריטניה | 2 – 0 | צ'ילה   |
|  יפן | 1 – 1 | קנדה   |
|  צ'ילה | 1 – 2 | קנדה   |
|  יפן | 0 – 1 | בריטניה   |
|  צ'ילה | 0 – 1 | יפן   |
|  קנדה | 1 – 1 | בריטניה   |
טורניר הנשים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  הולנד | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 21 | 8 | 13 |
|  ברזיל | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 9 | 3 | 6 |
|  זמביה | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 7 | 15 | -8 |
|  סין | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 6 | 17 | -11 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  סין | 0 – 5 | ברזיל   |
|  זמביה | 3 – 10 | הולנד   |
|  סין | 4 – 4 | זמביה   |
|  הולנד | 3 – 3 | ברזיל   |
|  הולנד | 8 – 2 | סין   |
|  ברזיל | 1 – 0 | זמביה   |
טורניר הנשים > בית ג'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  שוודיה | 9 | 3 | 3 | 0 | 0 | 9 | 2 | 7 |
|  ארצות הברית | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 6 | 4 | 2 |
|  אוסטרליה | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 4 | 5 | -1 |
|  ניו זילנד | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 2 | 10 | -8 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  שוודיה | 3 – 0 | ארצות הברית   |
|  אוסטרליה | 2 – 1 | ניו זילנד   |
|  שוודיה | 4 – 2 | אוסטרליה   |
|  ניו זילנד | 1 – 6 | ארצות הברית   |
|  ניו זילנד | 0 – 2 | שוודיה   |
|  ארצות הברית | 0 – 0 | אוסטרליה   |
טורניר הנשים > דירוג הנבחרות במקום השלישי

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יפן יפן | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 2 | 2 | 0 |
| אוסטרליה אוסטרליה | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 4 | 5 | -1 |
| זמביה זמביה | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 7 | 15 | -8 |
טורניר הנשים > שלב הנוקאאוט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר | רבע גמר |  |  | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |
:  
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   בריטניה |  3 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   בריטניה |  3 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   אוסטרליה |  4 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   אוסטרליה |  4 |   |   |   אוסטרליה |  0 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |   אוסטרליה |  0 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |   שוודיה |  1 |   |   |  |  |
|  |   שוודיה |  3 |   |   |   שוודיה |  1 |   |   |  |  |
|  |   שוודיה |  3 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   יפן |  1 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   יפן |  1 |   |   |  |  |   |   |   שוודיה |  1 (2) |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |   שוודיה |  1 (2) |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |   קנדה |  1 (3) |
|  |   הולנד |  2 (2) |   |   |  |  |   |   |   קנדה |  1 (3) |
|  |   הולנד |  2 (2) |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   ארצות הברית |  2 (4) |   |   |  |  |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |   ארצות הברית |  2 (4) |   |   |   ארצות הברית |  0 |   |   | משחק על המקום השלישי | משחק על המקום השלישי |
|  |  |  |   |   |   ארצות הברית |  0 |   |   |   |   |
|  |  |  |   |   |   קנדה |  1 |   |   |   |   |
|  |   קנדה |  0 (4) |   |   |   קנדה |  1 |   |   |   אוסטרליה |  3 |
|  |   קנדה |  0 (4) |   |   |  |  |   |   |   אוסטרליה |  3 |
|  |   ברזיל |  0 (3) |   |   |  |  |   |   |   ארצות הברית |  4 |
|  |   ברזיל |  0 (3) |   |   |  |  |   |   |   ארצות הברית |  4 |
טורניר הנשים > טבלת מדליות

| זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- |
|  קנדה |  שוודיה |  ארצות הברית |
כומתה ירוקה (משחק וידאו)

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  1985
 סוגה:  Shoot 'em up, Hack and slash
 פיתוח:  Konami
 הוצאה לאור:  Konami 
 ארץ מקור:  יפן 
 הפצה:  Konami
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  יחיד
 דירוג:  לכל הגילאים
 פלטפורמות:  מחשב אישי, קומודור 64, ארקייד, NES, אקס בוקס 360
 
כומתה ירוקה (באנגלית: Rush'n Attack או Green Beret) הוא משחק וידאו אשר יצא במקור לארקייד בשנת 1985 ופותח על ידי חברת Konami, ומאוחר יותר יוצרה גרסה מקבילה שלו למערכות מחשב אחרות, כאשר הגרסה הידועה ביותר הייתה גרסת המגאסון. המשחק מתרחש בזמן המלחמה הקרה. המשחק הופץ מחדש לשווקים ב-Xbox Live Arcade ל-Xbox 360 במאי 2007.
תקציר העלילה

השחקן/ים משחק חייל הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית אשר חודר לבסיס אויב סובייטי. בגרסת הארקייד, המשימה היא להציל שבויי מלחמה מהוצאה להורג על ידי כיתת יורים.
אף על פי כן בגרסת המגאסון, המשימה שונתה למציאתו והשמדתו של "נשק אויב סודי" בשלב הסופי של שתי הגרסאות, על השחקן לירות טיל ממטול בזוקה לעבר טיל בליסטי בין-יבשתי, ולגורם לו להתפוצץ. לאחר פעולה זו יש אנימציה קצרה בה רואים את השחקן בורח מהבסיס כאשר ברקע נראה פיצוץ של פטרייה אטומית.
לוס ואן ואן

| --- | --- |

 סוגה:  מוזיקה קובנית 
 אתר רשמי
 
לוס ואן ואן (Los Van Van) היא להקה קובנית אשר בראשה עמד הבסיסט חואן פורמל עד מותו ב-2014. ואן ואן, שהוקמה על ידי פורמל בשנת 1969, נחשבת לאחת מלהקות הטימבה (סגנון מוזיקה קובנית, הדומה לסלסה) הפופולריות ביותר בקובה ובעולם כולו. הלהקה זכתה בעברה בשני פרסי גראמי בקטגוריית "אלבום סלסה הטוב היותר".
לוס ואן ואן פופולריים גם בישראל, הודות לסצנת הסלסה המפותחת בארץ. הלהקה אף ערכה שתי הופעות בישראל. הראשונה בשנת 2005 במסגרת הפסטיבל של זוהר זיו, והשנייה ב-2 בנובמבר 2016 בתל אביב.
בין שיריה הידועים של לוס ואן ואן ניתן למצוא את "Temba, Tumba, Timba", "Chapeando", "Esto Te Pone La Cabeza Mala","El Negro Esta Cocinando", "Havana City" ורבים אחרים.
לואיס ברנשטיין ניימיר

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1888 Wola Okrzejska, רפובליקת פולין 
 פטירה:  19 באוגוסט 1960 (בגיל 72) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Ludwik Bernstein 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של לונדון 
 מוסדות:  אוניברסיטת מנצ'סטר  אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 בן או בת זוג:  יוליה ניימיר (1945–?) 
 
לואיס ברנשטיין ניימיר (באנגלית: Lewis Bernstein Namier‏; 27 ביוני 1888 - 19 באוגוסט 1960) היה היסטוריון ועסקן ציוני בריטי יהודי מומר.
ביוגרפיה

ניימיר נולד בשם Ludwik Bernstein בפולין הקונגרסאית, באימפריה הרוסית, במשפחה יהודית עשירה, לאביו יוסף ברנשטיין ואימו אני מבית סומרשטיין. בהמשך המשפחה אימצה את שם המשפחה Niemirowski. המשפחה הייתה מתבוללת, מאוד לא דתית, לודוויק לא נימול וההורים הצהירו על עצמם כקתולים-רומיים. רק בגיל 9 נודע ללודוויק שהוא יהודי. לודוויק למד בלביב, באוניברסיטת לבוב ובלוזאן, באוניברסיטת לוזאן, שם הושפע מהרצאותיו של וילפרדו פארטו.
ב-1906 הגיע ברנשטיין לבריטניה וב-1913 קיבל אזרחות בריטית. הוא למד בלונדון, בבית הספר לכלכלה של לונדון ובבייליול קולג' באוקספורד, שם עסק במחקר היסטורי במסגרת לימודיו לתואר שני. בשנים 1913 - 1914 יצא לניויורק, בעזרתו של וולטר רוטשילד, שם המשיך במחקר ההיסטורי.
עם שובו לאנגליה התגייס ולחם במלחמת העולם הראשונה כרובאי. ב-1915 שוחרר מהצבא בגלל בעיות ראייה. הוא קיצר את שם משפחתו ל"ניימיר" והתגייס למחלקת התעמולה, בה שירת בשנים 1915 - 1917. לאחר מכן שירת במחלקת המידע בשנים 1917 - 1918 ובמחלקת המודיעין הפוליטי במשרד החוץ הבריטי בשנים 1918 - 1920. אחרי הניצחון במלחמת העולם ניימיר לקח חלק במשלחת הבריטית לועידת השלום בפריז (1919).
ניימיר היה פעיל ציוני, מתומכיו של חיים ויצמן ובשנים 1929 - 1931 כיהן כמזכיר מדיני של הנהלת הסוכנות היהודית. מ-1931 ועד 1953 כיהן כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר, שם לימד היסטוריה מודרנית.
ניימיר התפרסם בעיקר כהיסטוריון של המונרכיה הבריטית במאה השמונה עשרה, המפלגות הבריטיות והמערכת הפרלמנטרית. הוא התמחה גם בהיסטוריה של הדיפלומטיה, שם, כמעריץ של זיגמונד פרויד, הוא עסק בפסיכוהיסטוריה, ביישום שיטות פסיכואנליזה כדי ללמוד את השפעתם של היבטים פסיכולוגיים על החלטות דיפלומטיות והתנהגות של דיפלומטים ופוליטיקאים. בצעירותו תמך ניימיר בסוציאליזם ובפאן-סלאביות, אך מאוחר יותר זוהה כימני ואפילו ריאקציונר.
ב-1952 קיבל תואר סר.
ניימיר נישא פעמיים, פעם ראשונה, ב-1917, כשנשא לאישה את קלרה פוניאטובסקה, פולנייה-רוסייה, פקידה בוועדה הממשלתית הרוסית בלונדון, נישואים שנכשלה במהרה, אך בני הזוג נפרדו מבלי להתגרש. בשנת 1927 הצליח לארגן את בואה לבריטניה של אהובתו הראשונה, מרי באר, יהודיה אוסטרית, חברתה של אחותו. ב-1945 הלכה לעולמה אשתו בנפרד וב-1947 נשא לאישה את יוליה, אריסטוקרטית רוסייה, אלמנתו של הדיפלומט הרוסי ניקולאי פבלוביץ' דה בוסוסר, שפגש ב-1942. לצורכי נישואיו השניים המיר נייציר את דתו לנצרות אנגליקנית, כי יוליה הייתה נוצרייה אדוקה ודרשה את הטבלתו, מעשה שהביא לצינון יחסיו עם חיים ויצמן ויתר חבריו הציונים. יוליה ניימיר כתבה כמה ספרים ולאחר מות בעלה כתבה ספר על הביוגרפיה שלו, ספר שזכה בפרס ג'יימס טייט בלק לספר ביוגרפיה. לא רק אלמנתו כתבה את הביוגרפיה שלו, גם David Hayton, בעצמו פרופסור להיסטוריה, כתב ספר מקיף בשם Conservative revolutionary: The lives of Lewis Namier.