stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקו העירוני
תוואי הקו

הקו הירוק הקיף את ירושלים הישראלית (ירושלים המערבית) משלושת רוחותיה: מדרום, ממזרח ומצפון. בצידו הדרומי התחיל הקו בכפר בית צפאפא, כשהוא חוצה אותו בסמיכות למסילת הרכבת. משם המשיך הקו מזרחה כשהוא מקיף את קיבוץ רמת רחל ועובר בינו לבין הכפר צור באהר, ומשם פנה צפונה לאורך הגבול המזרחי של השכונות ארנונה ותלפיות. המיקום בו שוכן בניין מלון דיפלומט (מלון גני יהודה לשעבר) מציין את המקום שבו עבר הקו; המלון נבנה כאשר פינתו הצפון-מזרחית פולשת מספר מטרים לתוך השטח המפורז. מתלפיות המשיך הקו אל רכס ארמון הנציב שהיה שטח מפורז בחסות האו"ם, ובו שכן מטה משקיפי האו"ם שפיקחו על קיום שביתת הנשק. מצפון לארמון הנציב חצה הקו את שכונת אבו תור וביתר אותה לשניים. שלא כבבית צפאפא, לא נותרו תושבים ערבים מצדו המערבי של הקו; בתיהם ננטשו ומאוחר יותר אוכלסו ביהודים, שחיו בצמידות רבה לשכניהם הערבים מעבר לגבול.
מרכס אבו תור ירד הקו לגיא בן הינום ובריכת הסולטאן דרך שרידי השכונות שמאעה (כיום סינמטק ירושלים) וג'ורת אל-ענב (כיום חוצות היוצר), כשבדרכו הוא כולל בשטח ישראל את הר ציון הצמוד לעיר העתיקה מדרומה, אך ללא כביש שיוביל אליו. רק ב-1964 סללו ירדן וישראל במשותף כביש המכונה "כביש האפיפיור", שחיבר את ירושלים המערבית להר ציון, לכבוד ביקורו של האפיפיור פאולוס השישי.
בריכת הסולטאן הייתה שטח הפקר, שגבל בבתי משכנות שאננים וימין משה. ממנה המשיך הקו צפונה כשהוא חוצץ בין החומה המערבית של העיר העתיקה (בה נמצאים שער יפו ומגדל דוד), לבין שכונת ממילא ובניין עיריית ירושלים. בית העירייה ההיסטורי, שניצב בכיכר צה"ל, נושא עד היום את צלקות פגיעות הקליעים, עדות למיקומו הרגיש.
מבניין העירייה נטה הקו על פי תוואי הפינה הצפון-מערבית של חומת העיר העתיקה, כשהוא עובר בין הרובע הנוצרי בצפון-מערב העיר העתיקה לבין מוסדות הדת שבנו הנוצרים מחוץ לחומה במתחם הצרפתי: בית החולים סן לואי ובניין נוטרדאם דה ז'רוזלם. הקו עבר בצמוד לחומה הצפונית של העיר העתיקה והשער החדש לעבר אזור שער שכם (הקטע הקרוי כיום רחוב הצנחנים), ומשם נטה שוב צפונה דרך בתי שכונת מוסררה, לאורך התוואי הידוע כיום כ"דרך חיל ההנדסה" ו"שדרות בר-לב". באזור זה נחצה רחוב הנביאים, שחלקו המרכזי והמערבי היו בשטח ישראל, ואילו חלקו המזרחי נותר בשטח ממלכת ירדן. הוא חצץ בין השכונות מאה שערים ובית ישראל בצד הישראלי לבין שכונת החוסיינים, המושבה האמריקאית ושייח ג'ראח בצד הירדני. באזור זה גם נקבע מעבר הגבול שער מנדלבאום, שאיפשר מעבר בין שני חלקי העיר וקשר ישראלי עם מובלעת הר הצופים. ב-1999 נבנו בשטח שבין שני צידי הקו, שלושה בתי מלון חדשים ובהם מלון עץ הזית.
גזרתו הצפונית של הקו, באזור השכונות מעלות דפנה ורמת אשכול של היום, עברה בין השכונות שמואל הנביא וסנהדריה בצד הישראלי לבין המוצבים הירדניים של גבעת התחמושת, בית הספר לשוטרים וגבעת המבתר. בצמידות לקו בגזרה זו שוכן בית הקברות סנהדריה, שהוקם כתחליף לבית הקברות שעל הר הזיתים, שהיה בשליטת הירדנים בתקופה הראשונה שלאחר מלחמת העצמאות.
גלריית תמונות

תוואי הקו העירוני (הקו הירוק) בהשוואה לגבול המוניציפלי הנוכחי (באדום)
שטח ההפקר בין ישראל וירדן סמוך לעיר העתיקה בירושלים (~1964). התמונה צולמה מבנין המחלקה לגאולוגיה של האוניברסיטה העברית, אשר שכנה אז בסוף רחוב ממילא
שלט גבול; ברקע: מגדל דוד, 1951
חיילים ירדנים העומדים ליד שלט הכוונה לשכם ורמאללה מחד, ואל קיר חסום - הוא גבול הקו העירוני עם ישראל - מאידך
ראו גם

הקו הירוק
הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות
ירושלים המחולקת
גדר ההפרדה
חומת ברלין
לקריאה נוספת

אמנון רמון, ירושלים החצויה : הקו העירוני 1948–1967 מסלולי סיורים, מרכז רחל ינאית בן צבי, תשמ"ח.
עוזי נרקיס, סיפורו של ה"קו העירוני" בירושלים, אריאל, 1986.
ירושלים החצויה 1948–1967 : מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, סדרת עידן מס' 18, יד בן צבי, 1994.
הערות שוליים

↑  עוזי נרקיס, סיפורו של ה"קו העירוני" בירושלים, אריאל, 1986, עמודים 5-6
דגם הקו העירוני המהווה תשתית למייצג באתר גבעת התחמושת. ביצוע הדגם: גד מה-טוב
טאנצ'ון

| --- | --- |
 מדינה:  קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
 מחוז:  דרום חאמיונג
 שטח:  2,170 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  345,875 (2008)
 קואורדינטות:  40°27′29″N 128°54′40″E﻿ / ﻿40.458°N 128.911°E﻿ / 40.458; 128.911 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קוריאה הצפונית מוגדלת) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב טאנצ'ון(למפת קוריאה הצפונית רגילה) פיונגיאנג המהונג צ'ונגג'ין נאמפו וונסן סינוויג'ו קאצ'ון קסונג סריוון הרפובליקה העממית של סין  רו. קוריאה הדרומית  ים יפן הים הצהוב טאנצ'ון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טאנצ'ון (בהנגול: 단천시) היא עיר נמל הממוקמת בצפון מזרח מחוז דרום חאמיונג שבצפון קוריאה. אוכלוסיית העיר מונה 360,000 תושבים. טאנצ'ון גובלת עם ים יפן (הים המזרחי של קוריאה).
מחוזות אדמיניסטרטיביים

טאנצ'ון מחולקת ל-39 שכונות ו-39 כפרים.
כלכלה

במכרות טאנצ'ון יש 25 סוגים של מינרלים, כולל אבץ, מגנזיט, עופרת, זהב, כסף, מוליבדן, גרפיט ואזבסט. העיר ידועה בייצור כימי, ייצור טקסטיל ומתכות.
תחבורה

בטאנצ'ון עובר קו רכבת. בשנת 2012, הנמל שופץ ושודרג. נמל טאנצ'ון שוחזר, וטקס שהתקיים בדצמבר 2012 סימן את סיום העבודות. הנמל ממוקם לאורך חופי טאנצ'ון, והוא נמצא רק 80 ק"מ ו-40 ק"מ מנמל סינפו ונמל צ'ונג'ין, בהתאמה.
הערות שוליים

↑  "Tanchon Port reconstruction completed", NK Economy Watch.
↑  "Tanchon Port reconstruction completed". North Korea Leadership Watch. אורכב מ-המקור ב-2013-03-22. נבדק ב-25 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  hani.co.kr, ‘광물 백화점’ 단천서 남북합작 ‘삽’ 뜨나

원문보기:
http://www.hani.co.kr/arti/international/asiapacific/121362.html#csidx67e5d46e08bbe738be09689fbe2ce9b
ערך זה הוא קצרמרבנושא קוריאה הצפונית ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גארואה

.
| --- | --- |

 מדינה:  קמרון קמרון
 אזור:  אזור הצפון
 נפה:  בנואה
 גובה:  249 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,750,000 (2020)
 קואורדינטות:  9°18′N 13°24′E﻿ / ﻿9.3°N 13.4°E﻿ / 9.3; 13.4 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.garouacity.cm/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קמרון מוגדלת) יאונדה דואלה מרואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה גארואה(למפת קמרון רגילה) יאונדה דואלה מרואה ברטואה במנדה נגאונדרה ניגריה ניז'ר צ'אד הרפובליקה המרכז אפריקאית  קונגו גבון גינאה המשוונית  מפרץ גינאה גארואה(למפת אזור הצפון רגילה) לאגדו גידה בקה טובורו אדמאווה הצפון הרחוק צ'אד ניגריהגארואה(למפת אזור הצפון מוגדלת) לאגדו גידה בקה טובורו אדמאווה הצפון הרחוק צ'אד ניגריהגארואה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גארואה (בצרפתית: Garoua) היא עיר נמל ובירת אזור הצפון של קמרון. העיר שוכנת על גדות נהר בנואה והיא מרכז משגשג לייצור של טקסטיל וכותנה. על פי מפקד האוכלוסין, חיו בעיר בשנת 2005 235,996 נפשות.
היסטוריה

גארואה נוסדה על ידי האמיר הפולי מודיבו אדאמה במחצית הראשונה של המאה ה-19.
דמוגרפיה

בשנת 2005, חיו בגארואה כ-235,996 נפשות. העיר מיושבת בעיקר על ידי העם הפולי.
כלכלה

כעיר הנמל הרביעית בגודלה בקמרון, גארואה היא מרכז סחר גדול במדינה. העיר פותחה כמרכז לסחר בנפט, מלט, ובוטנים שהובאו בספינות בנהר הבנואה, דרך העיירה בורוטו שבניגריה. העיר היא גם מרכז משגשג לתעשיית הכותנה, וממוקמים בה מספר בתי טקסטיל ומפעלים. העיר היא אחת מ-2 המרכזים האדמיניסטרטיביים של חברת הכותנה סודקוטון (צר'). העיר היא גם מרכז לעיבוד עור ודיג.
מבנים

בעיר שוכן מסגד גדול ושמו המסגד הגדול של פומפומרה (Grande Mosqué de Poumpomeré). אצטדיון הספורט הגדול ביותר בעיר הוא אצטדיון רומדה אדג'יה (אנ'), שמכיל כ-35,000 מקומות ישיבה. יש בעיר גם מספר בנקים וחברות ביטוח, בית חולים, ומכללה.
תחבורה

סמוך לעיר ממוקם נמל תעופה בשם נמל התעופה הבינלאומי גארואה (אנ'), ובו טיסות לערים דואלה ויאונדה שבקמרון. העיר שוכנת על הכביש המהיר הלאומי 1 (צר'), בצומת בין הערים מרואה ונגאונדרה.
הרחוב הראשי לנסיעה צפונה דרך העיר נקרא "רחוב ז'נדרמריה" (Rue de la Gendarmerie)
אקלים

| אקלים בגארואה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בגארואה> ינואר.30.12.1 | אקלים בגארואה> פברואר.31.14.3 | אקלים בגארואה> מרץ.33.16.26 | אקלים בגארואה> אפריל.31.19.113 | אקלים בגארואה> מאי.28.18.135 | אקלים בגארואה> יוני.27.17.90 | אקלים בגארואה> יולי.26.17.151 | אקלים בגארואה> אוגוסט.26.17.147 | אקלים בגארואה> ספטמבר.27.17.138 | אקלים בגארואה> אוקטובר.28.16.78 | אקלים בגארואה> נובמבר.30.13.18 | אקלים בגארואה> דצמבר.30.11.51 | אקלים בגארואה> שנה.26.42.14.58.951 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: planificateur.a-contresens.net
אישים

אחמדו אחידג'ו (אנ'), (1924-1989) נשיאה הראשון של קמרון.
אלדרידג' מוהמדו (אנ') (1934-2004) היסטוריון, פרופסור באוניברסיטת מאידוגורי (אנ').
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Garoua". Encyclopedia Britannica. נבדק ב-29 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Toyin Falola Ph.D, Daniel Jean-Jacques, Africa: An Encyclopedia of Culture and Society [3 volumes: An Encyclopedia of Culture and Society], ABC-CLIO, 2015-12-14
↑  Richard Trillo, The Rough Guide to West Africa, Rough Guides Limited, 2008-06-02
↑  Georgia (Republic) Export-Import Trade and Business Directory. International Business Publications. באוקטובר 2005. p. 97. ISBN 978-0-7397-3267-0. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Ndenecho, Emmanuel Neba (2011). Decentralisation and Spatial Rural Development Planning in Cameroon. African Books Collective. p. 76. ISBN 978-9956-717-66-8.
↑  Raimond, Christine (8 באוקטובר 2013). Ressources vivrières et choix alimentaires dans le bassin du lac Tchad. IRD Editions. p. 202. ISBN 978-2-7099-1576-2. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3  Google. Garoua (Map). נבדק ב-29 באוקטובר 2016. {{cite map}}:  (עזרה); |author= has generic name (עזרה)
↑  Parrish, Charles; Nauright, John (21 באפריל 2014). Soccer around the World: A Cultural Guide to the World's Favorite Sport. ABC-CLIO. p. 58. ISBN 978-1-61069-303-5. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Africa Review 2003/04: The Economic and Business Report. Kogan Page Publishers. 2003. p. 44. ISBN 978-0-7494-4065-7.
↑  Météo et climat à Garoua au Cameroun
↑  Appiah, Anthony; Gates, Henry Louis (2010). Encyclopedia of Africa. Oxford University Press. p. 73. ISBN 978-0-19-533770-9.
↑  "Eldridge Mohammadou (1934-2004)" (בצרפתית). Africanistes. 29 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531963005171  GND: 4441331-2  VIAF: 143077628   WorldCat (עם VIAF): 143077628
ז'וסלה

| --- | --- |
סמל ז'וסלהסמל ז'וסלה

 מדינה:  ליטא ליטא
 מחוז:  קובנה
 מחוז משנה:  קישיאדוריס
 תאריך ייסוד:  1433
 גובה:  105 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  536 (2021)
 קואורדינטות:  54°52′00″N 24°35′20″E﻿ / ﻿54.866666666667°N 24.588888888889°E﻿ / 54.866666666667; 24.588888888889 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ליטא מוגדלת) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד ז'וסלה(למפת ליטא רגילה) וילנה קלייפדה שיאוליאי מריאמפולה קובנה פוניבז' אוטנה אליטא טלז טאורגה לטביה בלארוס פולין רוסיה מחוז קלינינגרד ז'וסלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ז'וסלה (בליטאית: Žasliai, ז'אסליאי; בפולנית: Żośle, ז'ושלה; ביידיש: זאָסלע) היא עיירה במחוז משנה קישיאדוריס במחוז קובנה בליטא.
היסטוריה

בשנת 1897 התגוררו בעיירה כ-2,000 תושבים מתוכם 1,375 יהודים. העיירה נזכרה לראשונה במקורות היסטוריים בשנת 1433, ובשנת 1792 קיבלה זכויות מגדבורג - זכויות לממשל עצמי.
בז'וסלה היו מספר בתי מזח, טחנת קמח, בתי מלאכה לבורסקאות. התקיימו בה חמש פעמים בשנה ימי שוק אזוריים. מדי פעם פקדה את העיירה שרפה גדולה. בתקופת ליטא העצמאית בין מלחמת העולם הצטמצמה הפעילות הכלכלית משמעותית בעקבות ניתוקה מווילנה, רוב הפעילות הכלכלית הסתכמה במסחר זעיר, במרכולות ובמלאכה.
בקרבת העיירה נבנו מסילות רכבת, וילנה-קובנה וליבאו-רומני.
הקהילה היהודית בעיירה

היהודים בז'ולסה היוו רוב גדול מהאוכלוסייה בעיירה. הסוחרים בעיירה שיווקו את סחורותיהם (עצים, תבואה ועופות) וניהלו יחסים קרובים עם הקהילות טרוקי ווילנה דרך תחנת הרכבת. לכן, עד מהרה קמה שכונה יהודית גדולה ליד תחנת הרכבת של ז'וסלה. בנוסף לסוחרים היו בין יהודי העיירה חייטים, סנדלרים, נגרים, קצבים, נפחים ושענים.
עם זאת יהודים רבים מן העיירה היגרו לארצות שונות מעבר לים, היו יהודים שהיגרו לארצות הברית שתמכו ביהודי ז'וסלה.
במלחמת העולם הראשונה יהודים רבים גורשו מתפקידיהם בשלטון הצבאי הרוסי, רבים מהם הגיעו לז'וסלה שם שוכנו בבתי היהודים, בבתי הכנסת ואף באורוות וברפתות.
יהודי ז'וסלה היו בסכנת גירוש מכיוון שלא הסכימו לדרישות השלטון למסור להם בני ערובה, כדי שיוכלו להוציא אותם להורג אם יימצא כי הם מרגלים לטובת גרמניה. יהודי ז'וסלה סירבו לציית לדרישות הרוסים, על אף שאיימו עליהם בגירוש.
בשנת 1935 כל בתי העסק בעיירה היו בבעלות יהודית: מפעלים, טחנות קמח, מאפיות. יהודי העיירה עזרו בבנק היהודי העממי שפעל במקום. כמו כן פעל באזור סניף של החברה המאוחדת לאשראי לחקלאים יהודיים. למרות זאת הפרנסה הייתה מעטה, ויהודים רבים היגרו למדינות מעבר לים. חלקם עלו לארץ ישראל שם הצטרפו לקיבוצים רבים, למושבות ולערים.
בעיירה פעל בית ספר עממי עברי מיסודה של אגודת "תרבות".
הקהילה היהודית בעיירה > יהודי ז'וסלה בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה באחד בספטמבר 1939 וכיבוש פולין בידי הגרמנים, ליטא סופחה לברית המועצות, והחלה סובייטיזציה שפגעה בין היתר בסוחרים של ז'וסלה.
ב-22 ביוני 1941, בימים הראשונים למתקפת גרמניה הנאצית על ברית המועצות, ניסו חלק מתושבי ז'וסלה להימלט לברית המועצות אך טורי הצבא הגרמני המתקדם חסמו את הדרך לרובם והם נאלצו לחזור לז'וסלה.
לאחר נסיגת הסובייטים עבר השלטון בעיירה ללאומנים ליטאים. פעולתם הראשונה הייתה מעצר של כל מי שנחשד בעיניהם כמשתף פעולה עם השלטונות הסובייטים רוב היהודים שנעצרו הובלו לעיירה קישיאדוריס, וגורלם היה כגורל יהודי המקום. על היהודים שנותרו בעיירה נאסרה היציאה מבתיהם. מאחר שלא סופקו להם שום מוצרי מזון על ידי השלטונות הם נאלצו למצוא מזון בעזרת שכניהם הליטאים, תמורת סכום כסף גבוה או בחליפין.
היהודים בעיירה נשלחו לעבודות כפייה קשות ומשפילות כגון ניקוי הרחובות. בלילות הליטאים נהגו לפרוץ לבתיהם של היהודים לשדוד אותם ולהתעלל בהם.
ב-17באוגוסט 1941 הוצאו באמצע הלילה כל הגברים היהודים וכמה נשים מן העיירה והועברו לקישיאדוריס, שם הם הוחזקו במשך 10 ימים, עד שב-27 באוגוסט הם הוצאו לחורשת סטרושון ליד העיר שם רצחו אותם וקברו אותם יחד עם תושביה היהודים של העיירה.
הקהילה היהודית בעיירה > אישים מהעיירה

בין רבני העיירה היו ר' יצחק ב"ר שלמה זלמן, בנו ר' דוד ונכדו ר' מנחם מנדל. הרב האחרון שכיהן בז'וסלי היה ר' משה לוין.
העיירה כיום

כיום אין יהודים בעיירה. ניתן לראות בעיירה מספר מבני עץ ששימשו בעבר את היהודים. במקום בו נמצאו קברי האחים הוקמה אנדרטה לנרצחי השואה ובסתיו 1991 המקום הוקף גדר (ביוזמת הרשות המקומית) כמו כן, חודשו טבלאות השיש שעל המצבות, כעת חרותה עליהן כתובת בליטאית ויידיש:
"במקום זה עינו הרוצחים הנאצים ועוזריהם המקומיים ב-28.08.1941 באכזריות וקברו בעודם חיים 2,200 יהודים מז'ז'מר, מז'וסלה ומקושדר"
במקום הוצבה גם עבודה של ו' קפצ'יונאס, שלושה פסלי עץ הנושאים את השם
"כאב"
הערות שוליים

↑  פנקס הקהילות ליטא, יד ושם, תשנו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520742105171  GND: 4576564-9  MusicBrainz: de7e5601-dbf4-45e4-84c7-d89252a05cbe  VIAF: 309840914   WorldCat (עם VIAF): 309840914 
העיירה
מסילת רכבת, ז'וסלה
במקו

| --- | --- |
סמל במקוסמל במקו
גשר על נהר ניז'ר בבמקו
גשר על נהר ניז'ר בבמקו
 מדינה:  מאלי מאלי
 שטח:  245 קמ"ר
 גובה:  330 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  4,227,569 (2023)
  ‑ במטרופולין:  2,582,456 (2015)
 קואורדינטות:  12°39′N 8°00′W﻿ / ﻿12.65°N 8°W﻿ / 12.65; -8
 אזור זמן:  UTC
 https://bamako.ml/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מאלי מוגדלת) טימבוקטו סיקאסו מופטי גאו אלג'יריה ניז'ר בורקינה פאסו חוה"ש גינאה סנגל מאוריטניהבמקו(למפת מאלי רגילה) טימבוקטו סיקאסו מופטי גאו אלג'יריה ניז'ר בורקינה פאסו חוה"ש גינאה סנגל מאוריטניהבמקו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
במקו (בשפת הבמבארה (אנ'):‏ Bàmakɔ̌, בתרגום חופשי: זנב הקרוקודיל) היא עיר הבירה של מאלי והעיר הגדולה ביותר בה, עם אוכלוסייה של יותר מ-2.1 מיליון תושבים, שהם כ-15% מכלל אוכלוסיית מאלי, נכון ל-2009 (World Bank 2015). זהו המרכז המנהלי, הכלכלי והתרבותי של מאלי. ב-2006, היא הוערכה לעיר עם שיעור גידול האוכלוסין הגבוה ביותר באפריקה והשישית בגידול האוכלוסין בעולם.
במקו ממוקמת על גדות נהר ניז'ר (Niger River), בחלק הדרום מערבי של המדינה, כאשר הנהר מחלק אותה לגדה צפונית וגדה דרומית.
מהתקופה הקולוניאלית ועד היום, במקו מתפקדת כצומת דרכים אזורי: מחברת הרבה מהערים הקטנות עם האוקיינוס האטלנטי ועם דקר (Dakar). כבישים רבים יוצאים מהעיר לכל המחוזות של מאלי, וגם למפרצים של קונאקרי (Conakry-בירת גינאה) ומונרוביה (Monrovia-בירת ליבריה).
במקו מיוחדת במבנים עשויים לבני בוץ שמאפיינים את אזור המגורים שלה.
היסטוריה

המושבה הוותיקה שכיום הפכה לעיר במקו, הייתה ממוקמת לאורך נהר ניז'ר והייתה מרכז מסחרי משני של מערב אפריקה.
מניחים כי בעבר התיישבו בה חסידי מנהיג מנדה קדום (Manda-קבוצה אתנית באפריקה) ועם הזמן ההתיישבות הפכה למרכז בולט של למידה אסלאמית בתקופת ימי הביניים של מאלי (במאה ה-12 עד ה-14). לאחר שקיעתה של אימפריית מאלי עברו על העיר במקו זמנים קשים. היא נכבשה במאה ה-18 על ידי קבוצת לוחמים בני הבמבארה (אנ'). עם הזמן הייתה מאוכלסת על ידי במבארה, בוזו (Bozo), מאורי (Maouri), וקבוצות אתניות ערביות. בשנת 1797, כשהגיע החוקר הסקוטי מונגו פארק (Mungo Park), היא הלכה והצטמצמה לכדי כפר קטן. במאה ה-19 המאוחרת נפלה העיר תחת שלטונו של סאמורי טורה (Samori Ture), אחד ממייסדיה הגדולים של אימפריית ואסולו המוסלמית באותה תקופה.
בסוף המאה ה-19, לאחר מאבק ממושך על השליטה באזור, ניצחו הצרפתים את טורה וכבשו את במקו כנקודה אסטרטגית על מנת לפלוש למערב סודאן, והקימו מצודה בבמקו ב-1883. באותה עת היו בעיר רק כ-1,000 איש, עם עוד כמה אלפים פזורים באזור הכפרי הסמוך. הצרפתים הקימו בסיס מסחרי בבמקו, והעיר החלה לצמוח שוב. הם תכננו רכבת שתחבר את העיר עם סנגל (Senegal). עם השלמת קו הרכבת מחוף האוקיינוס האטלנטי בסנגל בשנת 1904, הפכה במקו למרכז אזורי ובירתה לשעבר של מערב סודאן הועברה אליה. בשנת 1908 הפכו הצרפתים את במקו לבירת הקולוניות שהיו בידיהן בסודאן הצרפתית. בתקופה שלפני קום המדינה, התפתחותה של העיר הייתה מתונה והדרגתית. כשמאלי קיבלה עצמאות ב-1960, הפכה במקו לבירה הלאומית. בזמן הזה, במקו הייתה בעלת אוכלוסייה של כ-160,000 איש. במהלך שנות ה-60', המדינה הפכה לסוציאליסטית ובמקו הייתה כפופה להשקעה והשפעה סובייטית.
העיר כיום

האתר המקורי של העיר נמצא על הגדה הצפונית של הנהר, אך בניית גשר מרטירס (Martyrs Bridge) וגשר המלך פהד (King Fahd Bridge) קידמו את התפתחותה של העיר לכיוון דרום. מאז ועד היום במקו המשיכה להתרחב במיוחד לדרום.
המבנה המרחבי הנוכחי של במקו מבוסס במידה רבה על מודל פיתוח קולוניאלי צרפתי. מחוז במקו מחולק לשש קהילות-קומונות. כל קהילה מנוהלת על ידי מועצת העיר וראש העיר הנבחר.
העיר במקו מחולקת לשני חלקים:
העיר האירופית: רחובותיה הרחבים נקיים, מטופחים ומכוסים בצמחייה, בתים מטופחים.
העיר העתיקה: רחובותיה הצרים מורכבים מצריפים ובתי עץ ואין בהם כמעט צמחייה; לא מטופחים.
הבניין המרכזי של העיר נמצא בחלק הצרפתי (דהיינו האירופי) של העיר, וארמון המושל הצרפתי הוחלף להיות ארמונו של נשיא מאלי.
דומיננטיות במקו מיוחסת להיותה מקום מעבר בין ערים מרוחקות וקישור לאזורים עירוניים גדולים אחרים באמצעות רכבת סנגל-ניז'ר. על פי דוח הבנק העולמי (2015), רוב המקומות העירוניים ממוקמים לאורך הנהרות הגדולים בדרום מאלי, שם הקרקע מתאימה יותר לחקלאות, ורשת התחבורה צפופה יותר. עליונותה של במקו הולכת וגוברת על ידי פליטים המגיעים מחלקים צפוניים של המדינה ומארצות שכנות אחרות. נוסף על כך, היא ממשיכה למשוך אוכלוסייה כפרית בחיפוש אחר עבודה, כולל פולשים בלתי חוקיים ועובדים זמניים.
במקו היא המרכז האורבני האפריקאי השביעי בגודלו, אחרי לאגוס (Lagos), אביג'אן (Abidjan), קנו (Kano), איבדאן (Ibadan), דקר (Dakar) ואקרה (Accra). במקו מייצרת סחורה מקומית, כולל טקסטיל, בשר מעובד ומוצרי מתכת. דייג מסחרי מתרחש בנהר ניז'ר.
זהב מובא מהמערב, אגוזי קולה ואורז מגיעים מדרום וממזרח. הענפים העיקריים בה הם טקסטיל, קרמיקה, תרופות, וייצור חשמל.
במקו היא עיר שוקקת עם שוק גדול, גנים בוטניים וזואולוגיים, קהילה פעילה של אומנים ומספר מכוני מחקר. יש בה ארבע מכללות ונמצאים בה רוב מפעלי התעשייה של מאלי. נוסף לכך, יש בה גן חיות, נמל תעופה בינלאומי ומספר מכוני מחקר מדעיים.
במקו פרחה מאז שהוקמה ועד היום, וכיום משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של המדינה וכמו כן, גם עיר נמל ומרכז מסחרי חשוב.
ערים תאומות

הערים התאומות של במקו הן:
צרפת אנז'ה, צרפת (מ־1974)
ארצות הברית רוצ'סטר, ארצות הברית (מ־1975)
ברזיל סאו פאולו, ברזיל (מ־2000)
סנגל דקר, סנגל
בורקינה פאסו בובו-דיאולסו, בורקינה פאסו
גרמניה לייפציג, גרמניה
אוכלוסייה

על פי תוכנית ההתיישבות של האומות המאוחדות (2012-UN-Habitat), במקו היא אחת מעשר הערים בעלות הצמיחה הגדולה ביותר במספר האנשים בה. היא חווה גידול אוכלוסין גבוה עקב הגירה כפרית-עירונית וגידול אוכלוסין טבעי גבוה. אוכלוסיית במקו גדלה מ-757,051 ב-1987 ל-2,156,177 ב-2009 (בנק עולמי 2015). אומדן הגידול של במקו עומד על 5.8% בשנה. כתוצאה מכך, הביקוש לקרקעות למגורים באזור המרכזי בעיר עולה משנה לשנה.
צמיחה בלתי מבוקרת זו גרמה לקשיים משמעותיים מבחינת תחבורה, תברואה וזיהום אוויר. במקו נהפכה לצומת מרכזית של מערב אפריקה ומארחת אוכלוסייה מגוונת, המורכבת מקבוצות אתניות שונות במאלי, וגם ממדינות שכנות.
אקלים

בבמקו שוררת טמפרטורה שנתית ממוצעת של 28.2 מעלות צלזיוס ומשקעים שנתיים ממוצעים של 82.6 מ"מ. טמפרטורות גבוהות נרשמות במרץ, אפריל ומאי, בעוד הטמפרטורות נוחות יותר בין נובמבר לפברואר ונעות מ-26.7 מעלות צלזיוס בנובמבר ל-25.2 מעלות צלזיוס בפברואר. עונת הגשמים מתרחשת בקיץ, בעיקר בחודשים יולי, אוגוסט וספטמבר.
גלריה

גשר מרטירס
הכניסה לעיר מכיוון נמל התעופה
הנוף בבמקו
אנדרטת אל-קודס בבמקו
פירמידת הזיכרון
ילדה מהקבוצה האתנית בוזו
הערות שוליים

1 2  Kevin Shillington (ed.), Encyclopedia of African History, כרך 1-3, New York: Fitzroy Dearborn, 2005
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Yuji Murayama, Courage Kamusoko, Akio Yamashita and Ronald C. Estoque (eds.), Bamako Metropolitan Area, Urban Development in Asia and Africa: Geospatial Analysis of Metropolises, Singapore: Springer Nature, 2017
1 2  Kwame Anthony Appiah and Henry Louis Gates (eds.), Encyclopedia of Africa, כרך Vol 1, Oxford University Press, 2010
↑  The world’s fastest growing cities and urban areas from 2006 to 2020, City Mayors Statistics
1 2 3 4 5  John Middleton and Joseph Calder Miller (eds.), New Encyclopedia of Africa, כרך 1, Detroit: Thomson/Gale, 2008
1 2 3  Bamako-History, Internet Archive - Wayback Machine, ‏23.09.2009
↑  Bamako, New World Encyclopedia
↑  Velton, Ross (2000).  Written at Guilford. Mali: The Bradt Travel Guide. Connecticut: Globe Pequot Press.
1 2  Velton, Ross (2006). Mali. Chalfont St Peter, Bucks / Guilford, Connecticut: Bradt UK / Globe Pequot Press. ISBN 978-1-84162-077-0.
| בירות מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוגנדה: קמפלה • אלג'יריה: אלג'יר • אנגולה: לואנדה • אסוואטיני: מבבנה, לובמבה • אריתריאה: אסמרה • אתיופיה: אדיס אבבה • בורונדי: גיטגה • בורקינה פאסו: ואגאדוגו • בוטסואנה: גאבורון • בנין: פורטו נובו • גבון: ליברוויל • גאנה: אקרה • ג'יבוטי: ג'יבוטי • גינאה: קונאקרי • גינאה ביסאו: ביסאו • גינאה המשוונית: מלאבו • גמביה: בנג'ול • דרום אפריקה: קייפטאון, פרטוריה, בלומפונטיין  • דרום סודאן: ג'ובה • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: קינשאסה • הרפובליקה המרכז אפריקאית: בנגי • הרפובליקה של קונגו: ברזוויל • זימבבואה: הארארה • זמביה: לוסקה • חוף השנהב: יאמוסוקרו, אביג'אן • טוגו: לומה • טנזניה: דודומה, דאר א-סלאם • כף ורדה: פראיה • לוב: טריפולי • ליבריה: מונרוביה • לסוטו: מסרו • מאוריטניה: נואקשוט • מאוריציוס: פור לואי • מאלי: במקו • מדגסקר: אנטננריבו • מוזמביק: מפוטו • מלאווי: לילונגווה • מצרים: קהיר • מרוקו: רבאט • ניז'ר: ניאמיי • ניגריה: אבוג'ה • נמיביה: וינדהוק • סאו טומה ופרינסיפה: סאו טומה • סודאן: ח'רטום • סומליה: מוגדישו • סיישל: ויקטוריה • סיירה לאון: פריטאון • סנגל: דקר • צ'אד: נג'מנה • קומורו: מורוני • קמרון: יאונדה • קניה: ניירובי • רואנדה: קיגאלי • תוניסיה: תוניס |  |
| שטחי חסות | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי: דייגו גרסיה • מיוט: מאמודזו • סהרה המערבית: לעיון • סנט הלנה: ג'יימסטאון • ראוניון: סן-דני |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535496205171  BnF: cb117085046 (data)  GND: 4086612-9  LCCN: n50077818  MusicBrainz: acc5a33c-4f3f-4f3a-8d7c-5d8ce6afe364  NARA: 10044600  NKC: ge314631  SUDOC: 028399811  TDVİA: bamako  VIAF: 130355178   WorldCat (עם VIAF): 130355178 
קתדרלת במקו
הוואסאונג

| --- | --- |

בית בהוואסאונג
 מדינה:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 מחוז:  גיונג'י
 שטח:  688 קמ"ר
 גובה:  66 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  941,489 (2023)
 קואורדינטות:  37°11′59″N 126°49′53″E﻿ / ﻿37.19972°N 126.83139°E﻿ / 37.19972; 126.83139
 אזור זמן:  UTC +9
 http://www.hscity.net/english/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קוריאה הדרומית מוגדלת) סיאול פוסאן אינצ'ון דאיגו טג'אן קוואנגג'ו אולסן סוואן צ'נגוון צ'ג'ו קוריאה הצפונית יפן ים יפן הים הצהוב  מצר קוריאה הוואסאונג(למפת קוריאה הדרומית רגילה) סיאול פוסאן אינצ'ון דאיגו טג'אן קוואנגג'ו אולסן סוואן צ'נגוון צ'ג'ו קוריאה הצפונית יפן ים יפן הים הצהוב  מצר קוריאה הוואסאונג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
הוואסאונג (בהגייה קוריאנית: ɸʷa.sʌŋ) היא עיר במחוז גיונג'י שבדרום קוריאה. הוואסאונג היא בעלת השטח הגדול ביותר של אדמות חקלאיות מכל עיר או מחוז במחוז גיונג'י. קו 1 של הרכבת התחתית של סיאול עובר דרכה, ועוצר בתחנת ביונג'יום. קו סוין בנדנג עובר אף הוא דרך העיר.
מבצר הוואסאונג ממוקם בסוון הסמוכה.
היסטוריה

בתקופת שלוש הממלכות של קוריאה, חלקים מהוואסאונג נשלטו על ידי מדינת ווניאנג (원양국 ;爰襄國), מדינה קטנה שהייתה חלק מקונפדרציית מאהן. בשנת 1949, כאשר סוון פוצלה משאר מחוז סוון, שונה שמו של האזור הנותר של המחוז למחוז הוואסאונג, על שם מבצר הוואסאונג בסוון. ב-1 בינואר 1989, העיירה אוסאן קודמה לעיר, שהתפצלה ממחוז הוואסאונג. ב-21 במרץ 2001, גם מחוז הוואסאונג קודם למעמד של עיר.