stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסק דין קיובל נגד רויאל דאץ'
פסק הדין - בית המשפט העליון של ארצות הברית > החלטת בית המשפט

בפסק הדין של בית המשפט העליון האמריקאי נדחתה התביעה על ידי כלל השופטים, ובית המשפט קבע שאין לו סמכות שיפוט במקרה זה. ההכרעה ניתנה פה אחד אך מעיון בדעת השופטים ניתן לזהות דעת רוב ודעת מיעוט בעניין הנימוקים להחלטה הקובעת שאין לבית המשפט סמכות.
דעת הרוב נכתבה על ידי נשיא בית המשפט, השופט רוברטס. הנשיא רוברטס קבע כי ה-ATS אינו מקים סמכות שיפוט חוץ-טריטוריאלית. הוא קבע כי חרף כל העובדות המוכחות בפסק הדין הרי שכל ההתנהגות המתוארת התרחשה מחוץ לגבולותיה של ארצות הברית ועל הנזק היה להיגרם בגבולות שטחה של ארצות הברית. הנשיא מוסיף וקובע כי לתאגידים רב לאומיים נוכחות במדינות רבות וזה יהיה מרחיק לכת לקבוע כי די בנוכחות של התאגידים כדי להקנות סמכות. ככל שהקונגרס רוצה לקבוע אחרת עליו לעשות זאת בחקיקה מפורשת וספציפית יותר מאשר ה-ATS. על כן, פסק הדין של בית המשפט לערעורים מאושר. לדעת הנשיא הצטרפו השופטים סקאליה, קנדי, תומאס ואליטו.
השופט קנדי כתב את עמדתו בפסקה אחת והצטרף לפסק דינו של הנשיא. השופט קנדי משאיר צוהר למצב שבעתיד כן יגיע המקרה הנכון לבית המשפט כך שתקום מכוח ה-ATS סמכות שיפוט אקסטריטוריאלית. השופט אליטו הצטרף לפסק הדין של הנשיא, אך הוסיף דעה משלו שאליה הצטרף השופט תומאס. לגישת אליטו, פסק הדין של רוברטס לא היה בהיר דיו באשר לתחולת ה-ATS מחוץ לשטחי ארצות הברית והוא הדגיש מרכיב זה.
השופט ברייר כתב את עמדתו אליה הצטרפו השופטות גינסבורג, קגן וסוטומיור. הם הסכימו עם התוצאה אליה הגיע הנשיא רוברטס אך לא עם טעמיו להתוצאה. השופט ברייר חלק על פסק דינו של הנשיא רוברטס וטען של-ATS תיתכן תחולה אף מחוץ לגבולות ארצות הברית, כל עוד לעניין יש קשר הדוק לארצות הברית. ברייר קבע על בסיס תקדימים של בית המשפט העליון כי במקרה של קיובל לא מתקיים קשר כזה, ועל כן דין התביעה להידחות. לגבי המשיבים השופט ברייר קובע כי מדובר בשני תאגידים זרים. המניות שלהם כמו של חברות זרות רבות נסחרות בבורסה של ניו-יורק. הנוכחות היחידה של התאגידים בארצות הברית היא משרד בניו-יורק שעוזר להסביר למשקיעים פוטנציאליים על עסקיהם. העותרים אינם אזרחי ארצות הברית אלא אזרחי מדינות אחרות, המקרה כפי שאירע אירע במדינה אחרת והטענה של העותרים היא לא שהמשיבים ביצעו את המעשים המתוארים כי אם אלא שהם סייעו לאחרים לעשות כן. לכן, בנסיבות הללו, אין קשר מספיק בין התביעה לבין ארצות הברית. השופט ברייר קובע שהוא מצטרף לפסיקה של בית המשפט אך לא לדעתו.
הביקורות על פס"ד קיובל

פסק הדין זכה להד תקשורתי רחב. יש הסבורים שלתוצאותיו יהיו השפעות מרחיקות לכת, ייתכן שעד כדי ריקון ה-ATS מתוכנו. נטען שפסק הדין חותר תחת מורשת משפטי נירנברג ומחליש באופן מהותי את דיני זכויות האדם המודרניים. הייתה ביקורת על שגיאות עובדתיות של שופטי הרוב בערכאת הערעור הראשונה (נכסיה של חברת I.G Farben הוחרמו בחלקם והושמדו בחלקם, תאגידים נוספים שתמכו במשטר הנאצי פורקו). עוד נאמר כי פסק הדין יוצר מדרון חלקלק בו יוכלו תאגידים לפעול כמדינות פרטיות ללא כל אחריות לדיני זכויות אדם, בניגוד למטרת המשפט הבינלאומי. עוד נטען שהחוק חותר תחת מדיניות הממשל האמריקאי לעניין זכויות אדם. מנגד נטען שה-ATS מלכתחילה לא היווה כלי עזר משמעותי ושאולי "הריגתו" באמצעות הפסיקה שקבעה שאין לו תחולה חוץ-טריטוריאלית תביא דווקא לחקיקה חדשה אשר תגן על זכויות האדם באופן מקיף יותר.
ראו גם

זכויות האדם
קן סארו-ויווה
לקריאה נוספת

Corporate Accountability in Conflict Zones: How Kiobel Undermines the Nuremberg Legacy and Modern Human Rights
R.I.P. A.T.S.? How much of the Alien Tort Statute survives the Supreme Court’s Kiobel Decision
EXAGGERATED RUMOURS OF THE DEATH OF AN ALIEN TORT? CORPORATIONS, HUMAN RIGHTS AND THE REMARKABLE CASE OF KIOBEL
הערות שוליים

↑  הנפט הניגרי, אלון לוין ויובל בוסתן, סיקור ממוקד, 2006
↑  ניגריה, הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  Corporate Accountability in Conflict Zones: How Kiobel Undermines the Nuremberg Legacy and Modern Human Rights, Giannini & Farbstein, Harvard International Law Journal, November 2010
↑  Supreme Court ruling shields corporations from accountability, Lauren Carasik, Aljazeera America, February 2014
↑  Kiobel Ruling Undermines U.S. Leadership on Human Rights, Human Rights First, April 2013
↑  The Future of Human Rights Litigation After Kiobel, Roger P. Alford, Notre Dame Law School, 2014
הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה

| --- | --- |

 מדינה:  אתיופיה 
 מטה הארגון:  אדיס אבבה 
 מייסדים:  המועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות 
 תקופת הפעילות:  1958–הווה (כ־66 שנים) 
 www.uneca.org
 
מפת המדינות החברות בארגון. אפור מייצג מדינות שאינן חברות בו
הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה (אנגלית United Nations Economic Commission for Africa; צרפתית Commission économique pour l'Afrique; ראשי תיבות UNECA או ECA) הוא ארגון של האומות המאוחדות שמטרתו לעודד שיתוף פעולה כלכלי בין המדינות החברות בו, הכוללות את כל 53 מדינות אפריקה החברות בארגון האומות המאוחדות (כל מדינות היבשת למעט הישות של סהרה המערבית). הנציבות נוסדה בשנת 1958 על ידי המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות ובהמלצתה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות.
מבנה ארגוני

מטה הנציבות שוכן באדיס אבבה, בירת אתיופיה, וכפופות לו חמש נציבויות אזוריות:
מרכז - יאונדה (קמרון)
מזרח - קיגאלי (רואנדה)
צפון - טנג'יר (מרוקו)
דרום - לוסקה (זמביה)
מערב - ניאמיי (ניז'ר)
לנציבות שבע חטיבות:
המרכז האפריקני לסטטיסטיקה
פיתוח בר-קיימא והבטחת מזון
פיתוח סוציאלי וחברתי
טכנולוגיה, מידע ותקשורת
תוכנית "שותפות חדשה לפיתוח אפריקה" (New Partnership for Africa's Development) ומיזוג אזורי
פיתוח מסחר, פיננסים וכלכלה
ממשל ומינהל ציבורי
מטה הנציבות

קומפלקס מטה הנציבות המכונה "אולם אפריקה" שוכן סמוך ממזרח לכיכר מסקל במרכז אדיס אבבה. המבנה הוקם בשנת 1961 בידי אדריכלים איטלקים, והאמן האתיופי אפוורק תקלה עיצב בו חלון מזכוכית צבועה בשטח של 150 מ"ר, המכונה "אפריקה: עבר, הווה ועתיד". החלון שתופס קיר שלם הוא אחד מיצירות הזכוכית הצבועה הגדולות בעולם.
אדאבאיו אדדג'י עמד באש הארגון בשנים 1975-1991.
המדינות החברות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  דרום אפריקה דרום אפריקה  אלג'יריה אלג'יריה  אנגולה אנגולה  בנין בנין  בוטסואנה בוטסואנה  בורקינה פאסו בורקינה פאסו  בורונדי בורונדי  קמרון קמרון  כף ורדה כף ורדה  הרפובליקה המרכז-אפריקאית הרפובליקה המרכז-אפריקאית  קומורו קומורו  הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו  הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו  חוף השנהב חוף השנהב |  ג'יבוטי ג'יבוטי  מצרים מצרים  אריתריאה אריתריאה  אתיופיה אתיופיה  גבון גבון  גמביה גמביה  גאנה גאנה  גינאה גינאה  גינאה ביסאו גינאה ביסאו  גינאה המשוונית גינאה המשוונית  קניה קניה  לסוטו לסוטו  ליבריה ליבריה  לוב לוב |  מדגסקר מדגסקר  מלאווי מלאווי  מאלי מאלי  מאוריציוס מאוריציוס  מאוריטניה מאוריטניה  מרוקו מרוקו  מוזמביק מוזמביק  נמיביה נמיביה  ניז'ר ניז'ר  ניגריה ניגריה  אוגנדה אוגנדה  רואנדה רואנדה  סאו טומה ופרינסיפה סאו טומה ופרינסיפה  סנגל סנגל |  סיישל סיישל  סיירה לאון סיירה לאון  סומליה סומליה  סודאן סודאן  סווזילנד סווזילנד  טנזניה טנזניה  צ'אד צ'אד  טוגו טוגו  תוניסיה תוניסיה  זמביה זמביה  זימבבואה זימבבואה |
באר לחי ראי

מצפה
רמון
מצפה
רמון
מאהל בנגב
בְּאֵר לַחַי רֹאִי הוא אתר מקראי ובו באר מים בנגב, אשר עליו מסופר בספר בראשית.
אזכוריה במקרא

על פי המסופר בספר בראשית בפרשת לך לך, שמה של הבאר נקבע כאשר הגר, שפחתה של שרה, ברחה והסתתרה במדבר. לאחר שהרתה הגר לאברהם, היא החלה לזלזל בשרה ולהעליב אותה. שרה התרעמה על כך מאוד ועינתה את הגר וזו בתגובה ברחה מפניה אל המדבר. בהגיעה אל הבאר, נגלה אליה מלאך אלוהים והנחה אותה לחזור אל המאהל וללדת בו את בנה ישמעאל.
וַיִּמְצָאָהּ מַלְאַךְ ה' עַל עֵין הַמַּיִם בַּמִּדְבָּר, עַל הָעַיִן בְּדֶרֶךְ שׁוּר: וַיֹּאמַר הָגָר שִׁפְחַת שָׂרַי, אֵי מִזֶּה בָאת וְאָנָה תֵלֵכִי, וַתֹּאמֶר מִפְּנֵי שָׂרַי גְּבִרְתִּי אָנֹכִי בֹּרַחַת: [...] וַיֹּאמֶר לָהּ מַלְאַךְ ה' הִנָּךְ הָרָה וְיֹלַדְתְּ בֵּן וְקָרָאת שְׁמוֹ יִשְׁמָעֵאל כִּי שָׁמַע ה' אֶל עָנְיֵךְ: [...] וַתִּקְרָא שֵׁם ה' הַדֹּבֵר אֵלֶיהָ אַתָּה אֵל רֳאִי כִּי אָמְרָה הֲגַם הֲלֹם רָאִיתִי אַחֲרֵי רֹאִי: עַל כֵּן קָרָא לַבְּאֵר בְּאֵר לַחַי רֹאִי, הִנֵּה בֵין קָדֵשׁ וּבֵין בָּרֶד:
על פי החוקרים, יהודה קיל ויהודה אליצור, ככל הנראה במחצית השנייה של חיי אברהם התחלק מחנה אוהלו לשניים, אחד שכן בבאר שבע ולעיתים בחברון, והשני שכן בבאר לחי רואי, בנגב המערבי בדרך שור-מצרים. ראשיתו של המחנה בסמוך לבאר לחי רואי כנראה בתקופה בה שהה אברהם בין קדש ברנע ובין שור. כאשר חזר אברהם מחבל גרר לאזור חברון ובאר שבע, נשאר המחנה בבאר לחי רואי על תלו.
בשלב מסוים הופקד יצחק על המחנה ושהה בו מעת לעת. באתר זה, או בבואו ממנו, נפגשו לראשונה רבקה ויצחק כאשר הובאה מארם נהריים לשם נישואיהם.
וַתָּקָם רִבְקָה וְנַעֲרֹתֶיהָ, וַתִּרְכַּבְנָה עַל הַגְּמַלִּים וַתֵּלַכְנָה אַחֲרֵי הָאִישׁ, וַיִּקַּח הָעֶבֶד אֶת רִבְקָה וַיֵּלַךְ: וְיִצְחָק בָּא מִבּוֹא בְּאֵר לַחַי רֹאִי וְהוּא יוֹשֵׁב בְּאֶרֶץ הַנֶּגֶב: וַיֵּצֵא יִצְחָק לָשׂוּחַ בַּשָּׂדֶה לִפְנוֹת עָרֶב, וַיִּשָּׂא עֵינָיו וַיַּרְא וְהִנֵּה גְמַלִּים בָּאִים: וַתִּשָּׂא רִבְקָה אֶת עֵינֶיהָ, וַתֵּרֶא אֶת יִצְחָק, וַתִּפֹּל מֵעַל הַגָּמָל:
לאחר פטירת אברהם ישב יצחק במקום שנים רבות.
זיהוי

ארכאולוגים וחוקרי המקרא וארץ ישראל במאה ה-20 הציעו כי באר לחי ראי היה יישוב בנגב המרכזי, אשר צמח בהדרגה בשמשו אתר חניה לנודדים במדבר. יישוב זה ניצב על אם הדרך, כדברי המלאך, ”עַל עֵין הַמַּיִם בַּמִּדְבָּר עַל הָעַיִן בְּדֶרֶךְ שׁוּר”. על פי השערות ספרות המחקר, דרך שור הייתה דרך מרכזית בנגב, אשר חצתה אותו במרכזו מצפון הנגב אל נווה מדבר בקדש ברנע. בחפירות וסקר ארכאולוגי אשר בוצעו בנגב המרכזי נמצאו פריטים רבים מהתקופה הישראלית, תקופת הברזל והתקופה ההלניסטית בארץ ישראל.
יש המזהים את המקום עם עין עבדת (בשמה הערבי: עין מרייפיג) ויש המזהים אותו עם באר משאבים. מפרש המקרא אברהם אבן עזרא, בפירושו לספר בראשית, מזהה את באר לחי רואי עם ביר זמזם במכה.
ייצוגיה בתרבות העברית

הביטוי באר לחי ראי משמש בכותרי ספרים כמבטא מקור של חיים; כך למשל כותר ספרו של הרב אברהם בלעיש שפעל במערב אירופה במאה ה-19, וכותר ספרו על הרמב"ם של הרב יעקב חיים סרנא במאה ה-20.
ראו גם

בריחת הגר ולידת ישמעאל
לקריאה נוספת

עמנואל ענתי, הערך: באר לחי ראי, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 134
יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 26
יהודה קיל, יהודה אליצור, אטלס דעת מקרא, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשנ"ג-1993
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק ט"ז, פסוק י"ד
↑  ספר בראשית, פרק ט"ז, פסוקים א'–ט"ו.
↑  יהודה קיל, יהודה אליצור, אטלס דעת מקרא, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשנ"ג-1993, עמ' 82.
↑  ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוקים ס"א–ס"ז; ספר בראשית, פרק כ"ה, פסוק י"א.
↑  ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוק ס"ב.
↑  ביר עסלוג׳ – באר לחי רואי – באר משאבים – פארק גולדה, באתר הושבילים
אצטדיון הקריה הכלכלית המלך עבדאללה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום:  ערב הסעודית הקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה, ערב הסעודית
 קואורדינטות:  22°24′43″N 39°11′10″E﻿ / ﻿22.412°N 39.186°E﻿ / 22.412; 39.186
 בעלים:  משרד הספורט של ערב הסעודית
 מפעיל:  משרד הספורט של ערב הסעודית
 משטח:  דשא
 מושבים:  45,700 (מתוכנן)
 he
 
אצטדיון הקריה הכלכלית המלך עבדאללה (בערבית: ملعب مدينة الملك عبد الله الاقتصادية, בתעתיק מדויק: מלעב מדינה' אלמלכ עבד אללה אלאקתצאדיה) הוא אצטדיון רב-תכליתי המתוכנן להיבנות בקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה שבערב הסעודית, ומיועד לארח משחקים בשלב הבתים ובשלב 32 הגדולות של מונדיאל 2034. האצטדיון מיועד להכיל 45,700 מקומות ישיבה.
בניית האצטדיון מתוכננת להתחיל בשנת 2027, והוא מתוכנן להיפתח בשנת 2032.
הערות שוליים

1 2  הצעת ערב הסעודית לאירוח מונדיאל 2034 (באנגלית)
פוריכיטיס נוטטוס

| פוריכיטיס נוטטוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפדנוניים
משפחה:: קרפדנונים
סוג:: Porichthys
מין:: פוריכיטיס נוטטוס
שם מדעי
 Porichthys notatus ‏ז'ראר, 1854

פוריכיטיס נוטטוס (שם מדעי: Porichthys notatus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הקרפדגיים, החי במימי מזרח האוקיינוס השקט בטווח שבין העיר סיטקה שבאלסקה עד לבאחה קליפורניה.
מאפיינים

דג זה מגיע לאורך של עד 38 ס"מ. צבעו חום-זית עד אפור ומעט סגלגל בגוונים מתכתיים והצידיים צהבהבים-זהובים. הראש כהה אך ישנו כתם לבן מתחת העיניים הגדולות. הדג בעל סנפירי חזה רחבים ורעמת סנפיר גבית נמוכה בעוד הזנב צר אך בעל סנפירים בשרניים. ראשו עגלגל והוא בעל לסתות ארוכות וחזקות העוזרות לחטוף טרף עובר ביעילות. דג זה גם מפיק ביולומינסנציה מתאים מתחת לראשו.
דג זה שוכן לרוב על קרקעית הים באזורים חוליים ובוציים עד לעומק 366 מטרים. הוא מומחה להסוואה באמצעות היקברות בחול תוך שראשו נשאר לצפות בטרף חולף. דג זה ליילי בעיקרו וביום הוא נח על הקרקעית. הטרף שלו מורכב מדגים קטנים וסרטנים החולפים מעליו, אותם הוא חוטף בלסתותיו החזקות.
בעונת הרבייה דג זה מתקרב לאזור הגאות והשפל בקרבת החוף, שם הזכר מכין קן לנקבה ואז קורא לה באמצעות דחיפת שלפוחית השחייה שלו בעוצמה רבה מה שעוזר לו למשוך נקבות וגם להרתיע יריבים מקרבה לטריטוריה שלו. הנקבות גם מתקשרות כך אך על ידי צליל קצר בהרבה. למעשה הדג כל כך קולני שלהקות דגים מתרבים נשמעים לאורך החופים שבין וושינגטון לסן פרנסיסקו ושאר קליפורניה, בה אנשים חיים על סירות מתעוררים עקב הרעשים של הדגים המחזרים.
דג זה משמש בתורו טרף עבור עופות מים שונים כמו שחפיים, אנפה כחולה גדולה ועיטם לבן ראש וכן לאריות ים.
פרובוריהאיניים

| פרובוריהאיניים |
| --- | --- |
 איור שלד של פרובוריהאינה
תקופה
אמצע אאוקן-סוף אוליגוקן 42–23 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: ספרסודונטה
משפחה:: פרובוריהאיניים
שם מדעי
 Proborhyaenidae ‏אמחינו, 1897

פרובוריהאיניים (שם מדעי: Proborhyaenidae) היא משפחה נכחדת של יונקי כיס טורפים מהסדרה ספרסודונטה. במשפחה זו 4 סוגים אשר התקיימו בין אמצע האאוקן לסוף האוליגוקן לפני 42-23 מיליון שנה. מאובניהם התגלו ברחבי אמריקה הדרומית במערב בוליביה, אורוגוואי, דרום ברזיל ובחלק ממחוזות ארגנטינה ולצידם נמצאו מאובנים של בני משפחתם הקרובה, הבוריהאיניים אשר התקיימו עד המיוקן ועל שמם הם נקראו (פירוש שמם הם: "קרובי בוריהאיניים").
הפרובוריהאיניים היו טורפים גדולים שהגדולים ביניהם, הפרובוריהאינה והפרבוריהאינה הגיעו עד למשקל 130-150 ק"ג ואולי אף ל-600 ק"ג, מה שהופך אותם לגדולים בבני סדרתם או בכלל בבני קבוצת המטאתריה. הם היו בעלי גולגולת חסונה שהזכירה גולגולת צבוע ובעלת שרירי לסת חזקים וניבים גדולים שנועדו למחוץ עצמות אך הייתה חסרת אמייל, כמו של שליינים. הסוג Callistoe היה בעל גולגולת דומה לזו של זאב טסמני. הם היו ציידים או אוכלי נבלות כמו צבועים והשתמשו בלסתותיהם כדי למחוץ נבלות.
בני הקבוצה חיו רק במשך הפלאוגן שהיה בעל אקלים לח יחסית. ייתכן שהם נכחדו עקב התייבשות אמריקה הדרומית לקראת המיוקן והם הוחלפו בקרוביהם התיילוקוסמיים שהיו בעלי שיני חרב.
סוגים

ארמיניהרינגיה (Arminiheringia)
קליסטו (Callistoe)
פרבוריהאינה (Paraborhyaena)
פרובוריהאינה (Proborhyaena)
נוצתאים

| נוצתאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: צורבים
מחלקה:: אלמוגים
סדרה:: נוצתאים
שם מדעי
 Pennatulacea ‏וריל, 1865

נוצת ים
נוצתאים (שם מדעי: Pennatulacea) היא סדרה של בעלי חיים צורבים הכוללת 14 משפחות, 35 סוגים ו-450 מינים.
מאפיינים

הנוצתאים נקראים כך מפני שהם דומים לנוצה. המינים בסדרה זו חיים במים טרופיים וממוזגים ואפילו במעמקי הים.  הנוצתאים ניזונים בעיקר מפלנקטון. הטורפים העיקריים של המינים בסדרה זו הם חשופיות ים וכוכבי ים. כמו אלמוגים אחרים הנוצתאים מתרבים על ידי שחרור ביצים ותאי זרע למים. מהביצים בוקעות פגיות ששוחות במשך כשבוע עד שהם מתיישבות על קרקעית הים. הנוצתאים נמכרים לפעמים באקווריומים אך קשה לטפל בהם.[דרוש מקור] לדעת חלק מן המדענים המאובנים הקדומים ביותר של הנוצתאים הם של הסוג תאומפטילון (Thaumaptilon) מפצלי ברג'ס ששייכים לתקופת הקמבריון. עם זאת, קיימת הטענה כי אין קשר בין התאומפטילון לבין הנוצטאים. מאובנים של הסוג צ'ארניה (Charnia) מתקופת האדיקר נחשבים לעיתים כמאובנים הקדומים ביותר בסדרה זו אך יש על כך מחלוקת מדעית.
מיון

משפחה Echinoptilidae
משפחה Chunellidae
משפחה Renilla
משפחה Scleroptilidae
משפחה Stachyptilidae
משפחה Anthoptilidae
משפחה Funiculina
משפחה Kophobelemnidae
משפחה Protoptilidae
משפחה Umbellula
משפחה Veretillidae
משפחה Halipteridae
משפחה Pennatulidae
משפחה Virgulariidae
הערות שוליים

↑  Gary C. Williams, The Global Diversity of Sea Pens (Cnidaria: Octocorallia: Pennatulacea), PLoS ONE 6, 2011-07-29, עמ' e22747 doi: 10.1371/journal.pone.0022747
↑  Birkeland, Charles (בפברואר 1974). "Interactions between a Sea Pen and seven of its predators". Ecological Monographs. 44 (2): 211–232. doi:10.2307/1942312. JSTOR 1942312. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  J. Antcliffe, M. Brasier, Charnia and sea pens are poles apart, Journal of the Geological Society, 2007 doi: 10.1144/0016-76492006-080
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רומנסה

ערך זה עוסק בשיר עלילתי סנטימנטלי. אם התכוונתם לצורה מוזיקלית, ראו .
הרומנסה (מספרדית: Romance) היא צורה עממית של שיר זמר שמקורה בספרד. ראשית תקופת היווצרותה של הרומנסה בין המאות ה-10 וה-12. הרומנסה הגיעה אל התרבות היהודית דרך הלאדינו, שפתם של יהודי ספרד ומגורשיה מסוף ימי הביניים ואילך. הרומנסה היא "אחותה" של הבלדה, ולה נקודות דמיון ושוני לבלדה.
הרומנסה היא שיר עלילתי סנטימנטלי, הנמסר ממספר לירי. חוקר הספרות שלמה הראל תיארה כ"גרסה פיוטית מוגבהת ומסוגננת של הניסיון האנושי, אודות ענייני גבורה, אהבה וכשפים". רוב עלילות הרומנסות קשורות בהווי ימי הביניים בספרד, סיפורי אבירים, פרשיות חצר, רעיות נאמנות או בוגדניות, מלחמות בין ממלכות, ועלילות השבויים במהלך מלחמת הנוצרים במורים המוסלמים. בין נושאיהן של רוב הרומנסות ששרדו בקרב צאצאי מגורשי ספרד שלקוחים מן ההווי הלא יהודי בולטות הרומנסות על נושאים תנ"כיים כמו משה על הר חורב, קינת דוד על אבשלום או רומנסה על אמנון ותמר.
הרומנסה המקורית-מסורתית היא בעלת ארבעה בתים שווים באורכם ומחורזים (נפוצה ביותר חריזה של א'-ב'-א'-ב', צורת חריזה שנחשבת מאוד עממית וקלה לאוזן), אך לאורך השנים הסתעפו מצורה מסורתית זו צורות נוספות.
בקורפוס הספרותי ניתן למצוא רומנסות מולחנות ושאינן מולחנות, ללא חריזה או עם חריזה משוכללת, קצרות או ארוכות ועוד גרסאות רבות. גם סיפור קצר יכול לענות על הקריטריונים הבסיסיים של רומנסה (4 בתים, אווירה פסטורלית, קול דובר לירי, תימה סנטימנטלית-רומנטית) ובמקרה כזה יימצאו חוקרי ספרות שיכניסו אותו לקטגוריה זו.
ההבדלים העיקריים של הרומנסה ביחס לבלדה הם הקלילות היחסית של התימות הרומנסיות, צורה יותר מוקפדת, ואופטימיות - הגיבור הרומנסי הוא "הגיבור הטוב" ולרב תסתיים הרומנסה בסוף טוב.
בין כותבי הרומנסות העבריים - שאול טשרניחובסקי, לאה גולדברג, יעקב אורלנד, נתן אלתרמן, נעמי שמר ורבים אחרים.
ראו גם

בוסתן ספרדי
הערות שוליים

↑  שושנה וייך-שחק, אין בואן סימן! מחוזות פיוט ומוזיקה של יהודי ספרד, פרדס הוצאה לאור, 2006, עמ' 27
↑  שלמה הראל, "אנה עבר ההוד וההדר"? פרקי תיאור ואינטרפרטאציה של "שיר השירים" אשר לשלום עליכם, באמת?! מאסף לעיון, הוראה ומחקר בספרות ילדים 3, תשמ"ט, עמ' 125-147
↑  שם 27, 50
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph559601 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אישה מרוקאית אחת

| --- | --- |

עטיפת הספר ובו צילום של המכולת הראשונה בקרית גת
 מידע כללי
 מאת:  ימית ארמבריסטר
 סוגה:  רומן היסטורי
 הוצאה
 הוצאה:  הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  2014
 מספר עמודים:  223
 הוצאה בעברית
 תאריך:  2013
 תרגום:  רחל אהרוני
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003542299
אישה מרוקאית אחת (באנגלית: One Moroccan Woman) הוא רומן היסטורי מאת הסופרת האמריקאית ילידת ישראל ימית ארמבריסטר (בן - לולו) שיצא לאור בישראל בשנת 2013 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, ובארצות הברית בשנת 2014. הספר מגולל את קורותיה של נערה יהודיה בת 16, תמר בן זקן, המתגוררת במרוקו של אמצע המאה ה-20 ואת סיפור עלייתה לישראל, והיותה שותפה להקמת העיר קריית גת.
רקע היסטורי

הסופרת ימית ארמבריסטר בת למשפחה יוצאת מרוקו, רצתה לשתף את הסיפורים והזיכרונות של סביה, סבותיה, קרובי משפחתה וידידים על ארץ מולדתם, מרוקו, כפי שהכירו וזכרו, וכן על הקמת העיר קריית גת אשר היו שותפים להיווסדה. יהודים חיו במרוקו עוד בתקופת בית שני (התקופה הרומית) ובשיאה הגיעה האוכלוסייה של יהדות מרוקו ל-250,000 נפשות בקירוב. בשנות החמישים של המאה העשרים החלה פעילות של ציונים בהעלאת יהודים לארץ ישראל, ולקראת שנת 1954 כאשר השלטון הצרפתי בצפון אפריקה החל להתערער, החלו יהודי צפון אפריקה לעלות בהמוניהם. בגלי העלייה הראשונים הושמו העולים במעברות, אולם מאחר שעולים אלה העדיפו להתיישב בערים הגדולות, הוחלט ליצור קשר ישיר בין העלייה לקליטה בהתיישבות, והעולים הועברו העברה ישירות ליעד מבלי לתת לעולים הזדמנויות לסרב ללכת להתיישבות.
הסיפור כורך בתוכו את הרקע ההיסטורי לעליית יהודי מרוקו וחלקם במפעל הציוני:
"בנינו את קריית גת במו ידינו... הפרק של יהדות מרוקו הסתיים. הפכנו עכשיו לפרט שולי בין דפי ההיסטוריה. אנחנו ישראלים עכשיו"
על כריכת הספר נמצא תצלום של המכולת הראשונה שהוקמה בקריית גת שעדיין קיימת.
עלילה

הספר נפתח בשנת 1951 בעיר פאס במרוקו. נערה בת 16, תמר בן זקן, בת למשפחה עשירה ומשכילה, תלמידה מצטיינת ושאפתנית הלומדת בבית ספר אליאנס בעיר פאס, אינה נערה כשאר הנערות, "תמר היא פורצת דרך אמיתית". אביה הבטיח לה כי תוכל ללמוד כל מקצוע שתרצה והיא חולמת לבנות לעצמה קריירה. חלומותיה נקטעים כאשר אמה נפטרה והיא נאלצת לטפל בששת אחיה הקטנים, כאשר הגדול בן 15 וסימה הקטנה תינוקת. בגיל 17 נושא אביה אישה שנייה אולם היא ממשיכה לטפל באחיה ואחותה.
בגיל 18 מבקשת תמר מאביה לעזוב את הבית ולהתגורר עם בן דודה מאיר העובד בבנק בעיר מרקש כדי להמשיך ללמוד. אביה נעתר לבקשה ותמר עוברת למרקש שם היא נרשמת לבית ספר צרפתי לבנות, חוסכת כסף וחולמת על ציור ופתיחת גלריה משלה. תמר נפגשת במקרה עם דניאל, שליח ציוני ממרוקו ומתאהבת בו, למורת רוחו של בן דודה המאוהב בה בסתר. תמר ודניאל נישאים אולם באותו ערב דניאל מתמוטט ומת בבית החולים. תמר נותרת "אלמנה בתולה". אביה דורש כי תחזור לפאס ותמר נעתרת בלית ברירה להצעת הנישואים של מאיר. תמר לא אוהבת את מאיר ומבהירה לו זאת. הם עוברים להתגורר בעיר אספי, שם הם מתמודדים עם הולדת בן ופטירתו לאחר מספר ימים.
אחותה הקטנה סימה יחד עם המטפלת המוסלמית ובעלה עוברים להתגורר עמה ותמר יולדת בת בריאה. המהומות באספי מתגברות ותמר ומאיר מתכננים את הגירתם לארץ ישראל אולם בעקבות התגברות המהומות ושריפת ביתם הם נאלצים לעזוב את כל רכושם ולהימלט. תמר ומאיר יחד עם בתם ואחותה עולים על אונייה, שורדים הפלגה סוערת ומגיעים לארץ ישראל. עם הגיעם לארץ הם עוברים בדיקות גופניות וחיטוי בדי די טי ומועלים למשאית, בדרכם ליעד שנקבע להם, קריית גת הנמצאת "במרחק של 10 דקות רכיבה על אופניים מתל אביב" .
מאיר ותמר מגיעים למקום ו"לא היה שום דבר מסביב, לא אורות, לא בתים, לא עיר. רק חושך מצרים ומרחבים פתוחים. כשעיני התרגלו קצת לחשכה, ראיתי צריפים במרחק מה". הצריפים היו במצב רעוע ומרוהטים בדלילות. תמר ומשפחתה ויתר 17 המשפחות שהגיעו יחד עמם, נאלצים להסתדר בכוחות עצמם ויחד עם הקיבוצים באזור הם עסוקים בהישרדות. תמר מתגלה כתופרת מחוננת וכלכלתם משתפרת במקצת. עם התרחבות העיירה ופתיחת בנק, מאיר מתמנה למנהל הבנק ותמר פותחת חנות.
הם עוברים למגורי קבע ומצבם הכלכלי משתפר. המשפחה מתרחבת ותמר יולדת תאומות. תמר מסתגלת לחיים בקריית גת וחיה חיים טובים עם מאיר אף על פי שאינה מאוהבת בו. גיוסו של מאיר במלחמת ששת הימים גורם לה להשתנות והיא מודה כי "בדרכה המיוחדת, באמת אהבתי אותו. בכיתי והתפללתי לשלומו ולחזרתו". מאיר חוזר מהמלחמה והם שורדים את המשבר בנישואיהם. מאיר נפטר בגיל 80 ותמר המשיכה להתגורר באותו בית, משלימה עם חייה ומודה כי "הזכות לאריכות ימים נקנית בלב שבור".
על המחברת

ימית ארמבירסטר בת 40 ילידת ישראל, נשואה לאמריקאי אותו הכירה בעת עבודתה בחברת אינטל בקריית גת. הם נישאו בסוף שנות ה-90 של המאה העשרים ועברו להתגורר בארצות הברית. היא בעלת תואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני במנהל עסקים. ימית אם לשלוש בנות ועסקה גם בהוראת עברית. את הספר "אישה מרוקאית אחת" כתבה באנגלית והוא תורגם לעברית. הסופרת העדיפה קודם לתרגם את הספר לעברית בשנת 2013 ואז הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2014. הספר נכתב לאחר תחקיר של ארבע שנים בו ראיינה ימית את נשות המשפחה, וכן ביצעה תחקיר על יהדות מרוקו. הסופרת מעידה על עצמה שהיא חולמת בעברית, אבל כותבת באנגלית.
בשנת 2015 יצא ספרה השני "בין מצרים לכנען" בהוצאה עצמית.
ביקורת

קרן דותן טוענת כי הנרטיב האידאולוגי של הרומן נע בין האהבה והגעגועים למרוקו, נוגע בעליה הסלקטיבית של יהודי מרוקו ועד להתפכחות מהחלום הציוני של מגורים בעיר תל אביב. איחוי השבר מתרחש בהמשך, כאשר העולים מבינים שזהו גורל המשותף לכולם, והם הופכים לישראלים. לדעתה, הרושם הוא כי "ארמבריסטר עדיין נוגעת במרוקו "בכפפות", והכתיבה עליה מרוחקת ודידקטית. הרומן מתרחש ברובו, מטבע הדברים, במרוקאית/צרפתית (שכן הגיבורה לא יודעת עברית), אך כמעט אין לזה זכר בטקסט. גם האיסוף הקפדני של פרטים על מרוקו מגביר עוד יותר את התחושה של סקירה אתנוגרפית ממרחק בטוח".
ננסי שרדין מסכמת ואומרת כי ברומן יש מסתורין, תככים, רומנטיקה, צער, שברון לב, וניצחון הרוח האנושית על כל המכשולים. המתיישבים מגיעים למקום שומם בשם קריית גת. האתגרים היו קשים מנשוא, אך בזכות סבלנות והתמדה, חייהם קיבלו משמעות ותכלית.
הכרה

הספר השתתף במצעד הספרים של משרד החינוך בשנת תשע"ה 2015.
עיבוד

עיבוד קולי לספר יצא לאור בהוצאת iCAST ובקריינות של אורנה ארבאורך. אורך ההקלטה: 08:43:18.