stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף פיקל
ביוגרפיה

יוסף פיקל נולד בעיר טפליצה בצ'כוסלובקיה ועלה ארצה בשנת 1949 על סיפון האנייה קזרטה בהפלגה מאיטליה לנמל חיפה.
בשנים 1968-1964 שירת בצה"ל כטכנאי קשר בחיל השריון, כולל שנת קבע אחת. לאחר מלחמת יום הכיפורים סיים פיקל קורס קציני מודיעין ושירת במילואים ביחידת המודיעין 8200 עד לשחרורו בשנת 1991 בדרגת סרן.
משנת 1962 אתלט פעיל באגודת הפועל רמת גן בהדרכתו של דוד קושניר.
בשנת 1963 זכה באליפות ישראל לנוער בקפיצה לגובה בסגנון מספרת עם תוצאה של 1.78 מטר.
באליפות הפועל שנערכה ביוני 1965 שבר את השיא הישראלי לנוער בקפיצה משולשת כאשר קפץ למרחק של 13.33 מטר. בשנת 1965 השווה בקפיצה לגובה בסגנון מספרת את שיא הנוער של אריק איינשטיין (1.84 מטר).
ביוגרפיה > אלוף ישראל

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בדצמבר 1967 זכה פיקל במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.75 מטר.
ביוגרפיה > שיאן ישראל

בתחרות שנערכה בבאר שבע במרץ 1969 שבר פיקל את השיא הישראלי בקפיצה לגובה שהיה שייך ליאיר לובין כאשר קפץ לגובה של 1.935 מטר. הוא ביצע קפיצה זו בסגנון פוסברי והיה הישראלי הראשון שביצע קפיצה בסגנון זה. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות שנערכה בסוף מרץ אותה השנה שבר גם את שיאו האישי בקפיצה משולשת והעמידו על 13.96 מטר. באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.83 מטר, לפני האלוף "הנצחי" היוצא זאב רייס (13.76 מטר) וחיים ממון (13.49 מטר).
פיקל היה בסגל נבחרת ישראל באתלטיקה קלה משנת 1968 ועד לפרישתו בשנת 1974.
לאחר פרישתו מאתלטיקה

עוד לפני פרישתו, החל פיקל את דרכו בעולם ההייטק כטכנאי מחשבים מרכזיים (Mainframe) בחברת IBM. הוא שימש בתפקיד זה עד לשנת 1978, ובמסגרתו סייע לסניף הטכני של החברה בטהראן בשנת 1977.
לאחר שעזב את IBM עבר לעבוד כמנהל מכירות בחברת NAS שניצלה את ניסיונו הקודם עם איראן ושלחה אותו להיות נציג החברה בטהראן, עד לפרוץ המהפכה האסלאמית בשנת 1978.
בין השנים 1982–1985 סיים לימודי תעודה מטעם בית הספר למנהל עסקים של המכון לפריון העבודה והייצור, וכמו כן למד לימודי תואר ראשון בכלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1991–2014 מילא שורה של תפקידים בכירים בחברת EMC, בהם הקמת הסניף הישראלי של החברה וניהולו בפועל, מנהל אזור יוון, טורקיה, קפריסין ודרום אפריקה ומנהל פיתוח עסקי של חברה בת של EMC. 
פיקל פרש במהלך שנת 2014 מחברת EMC וכיום הוא מייעץ לחברות בארץ ובעולם בנושא פיתוח עסקי במקביל לשותפות בקרן הון סיכון MONETA SEEDS ולכהונה כדירקטור במספר חברות הזנק.
פיקל הוא גם חבר בוועדת השקעות של מועדון המשקיעים הפרטיים (אנג'לס) "מועדון המאה פלוס".
מתגורר בחולון, נשוי ולו שלושה ילדים ושבעה נכדים.
פעילות ציבורית

פיקל כיהן כחבר הנהלת איגוד הטריאתלון הישראלי בין השנים 1992–2002. במסגרת תפקידו הקים את ענף השיפוט באיגוד ופעל להכשרה והסמכה של שופטים בינלאומיים. פיקל עצמו שימש כשופט בתחרויות טריאתלון בינלאומיות רבות, בהן אליפויות אירופה ואליפויות העולם, וכמו כן היה שופט ראשי באליפויות ישראל המתקיימות מדי שנה באילת.
פיקל כיהן גם כחבר בוועדה הטכנית של איגוד הטריאתלון האירופי (ETU) במשך חמש שנים וכגזבר התאחדות הספורטאים הוותיקים בישראל.
בנוסף לפעילותו בתחום הספורט, משמש פיקל כיושב ראש לשכת המסחר ישראל-סלובקיה משנת 2015 וחבר הנהלת ארגון הגג של לשכות המסחר הדו לאומיות בישראל.
חבר במועדון רוטרי אפקה אביב טק משנת 2017
מכהן כקונסול כבוד של סלובקיה בישראל.
הערות שוליים

↑  תשעה שיאי נוער באתלטיקה בתחרויות אליפות הפועל, מעריב, 7 ביוני 1965
↑  אליפות האתלטיקה, מעריב, 3 בדצמבר 1967
↑  יוסף פיקל - פוסברי הישראלי, דבר, 11 במרץ 1969
↑  הקהל הרס גדרות, עקר מושבים וניסה לפגוע בשחקני ירושלים, דבר, 30 במרץ 1969
↑  3 ראשונים בכל מקצוע, מעריב, 6 ביולי 1969
יוסף פיקל, 1969
יוסף פיקל באילת (במושב האחורי) בזמן ששימש כשופט בטריאתלון, 1999
יוסף פיקל באימון קפיצה לגובה, 1965
יוסף פיקל במהלך אימון, 1969
יוסף פיקל, 1969. ברקע המאמן דוד קושניר
יוהאן גאורג לאהנר

| --- | --- |
Johann Georg Lahner
Johann Georg Lahner
 לידה:  13 באוגוסט 1772 Gasseldorf, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  23 באפריל 1845 (בגיל 72) וינה, האימפריה האוסטרית 
 מקום מגורים:  עיר חופשית פרנקפורט, האימפריה האוסטרית
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 עיסוק:  בעל קצבייה
 תרומות עיקריות
 הנקניקייה
 
יוהאן גאורג לאהנר (בגרמנית: Johann Georg Lahner)‏ (13 באוגוסט 1772 - 23 באפריל 1845) נחשב לממציא "נקניקיית וינה". יצר ויכוח בין העיר פרנקפורט לווינה לגבי הבעלות על ההמצאה.
לאהנר הגיע לווינה ופתח חנות בשר בה מכר נקניקיות להן קרא "נקניקיות פרנקפורט". ידוע כי בעיר פרנקפורט סוג כזה של בשרים היה מוכר מימי הביניים, אך רק בנקניקיות הווינאיות נוספה התערובת של בשר בקר וחזיר הנמכרת ברחבי אירופה.
הנקניק מפרנקפורט
יבגני חאלדיי

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1916 דונצק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 באוקטובר 1997 (בגיל 81) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין קונצבסקויה 
 תקופת הפעילות:  1933–1970 (כ־37 שנים) 
 מעסיק:  סוכנות הטלגרף הרוסית 
 פרסים והוקרה:  מדליית הניצחון על יפן  מדליית "שחרור בלגרד"  מדליה על הגנת הקווקז  מדליית "כיבוש בודפשט"  מדליית "כיבוש וינה"  מדליה על כיבוש ברלין  Medal "For the Defence of the Soviet Transarctic"  עיטור הכוכב האדום  מדליית "ההגנה על סבסטופול"  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 
 
יבגני אָנַאניֶיביץ' חַאלדֶיי (ברוסית: Евгений Ананьевич Халдей;‏ 23 במרץ 1917 – 6 באוקטובר 1997) היה צלם סובייטי יליד אוקראינה, ממוצא יהודי, הידוע בשל צילומיו ממלחמת העולם השנייה, ובמיוחד בשל תמונתו המציגה את הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג בברלין.
קורות חיים

חאלדיי נולד בשנת 1917 בעיר יוזובקה (לאחר מכן "סטאלינו"; כיום דונצק באוקראינה). בהיותו בן שנה נרצחה אימו על ידי חיילים שנכנסו לביתם בשעת התה ורצחו אותה ואת עוזרת הבית. חאלדיי, שהיה בידי אימו, ניצל בנס כאשר חדר אליו כדור לגוף. יבגני גדל אצל סבתו, ממנה קיבל מצלמת "לייקה" ישנה, שפיתחה אצלו את אהבת הצילום.
בשנת 1936 החל לעבוד כצלם עבור סוכנות הידיעות של ברית המועצות, "טאס" (ТАСС). עם תחילת מלחמת העולם השנייה נלווה חאלדיי אל כוחות הצבא האדום במסעם דרך אירופה, דרך מורמנסק, חצי האי קרים, וכיבוש ערי מפתח באירופה כסופיה, בוקרשט, בודפשט ווינה, ובסופו של דבר הקרב הקשה אשר הסתיים בכיבוש ברלין. חאלדיי נודע בתמונותיו אשר הנציחו רגעי מפתח במלחמה, תוך גישה תיעודית ועניינית.
תמונתו הידועה ביותר, "הנפת הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג", שצולמה ב-2 במאי 1945 במהלך הקרב על ברלין, התבררה כמבוימת. חאלדיי התקנא בצלם ג'ו רוזנטל, אשר צילם זמן קצר לפני-כן, ב-23 בפברואר 1945, את "הנפת הדגל באיוו ג'ימה". עבור תצלום זה זכה רוזנטל בפרס פוליצר באותה שנה. על אף הטענות – שרוזנטל הכחיש בתוקף עד מותו – כי גם תמונתו בוימה, הרי שהדימוי ההרואי תרם להאדרת יוקרתו של הצבא האמריקאי, וחאלדיי שאף להעניק לצבא האדום תצלום ניצחון הרואי דומה. הוא נשא עמו דגל לקרבות וביקש מחיילים להניפו מעל לבניין השרוף. הדימוי המרשים נאלץ לעבור ריטוש בטרם פורסם ברבים, משום שעל אמת-היד של החייל שמניף את הדגל נראו, למרבה המבוכה, שני שעונים, שנלקחו ודאי כשלל. תמונה זו הביאה לחאלדיי תהילת עולם כצלם.
קורות חיים > לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה המשיך חאלדיי וצילם תמונות מוועידת פוטסדאם, משפטי נירנברג וועידת פריז ב-1947. אך בתקופה זו סר חנו מעיני השלטונות הקומוניסטיים. חאלדיי פוטר מסוכנות טא"ס בשנת 1949 ולאחר מכן הותר לו לעבוד כצלם באופן מקומי, במקומות קטנים, ולעיתים הותר לו רק לעסוק בפיתוח תמונות של אחרים. בשנות ה-60 עבד זמן מה כצלם עבור העיתון "פראבדה", ובשנות ה-70 פרש לגמלאות. חאלדיי עצמו ייחס את נפילתו לאנטישמיות הסטאליניסטית. חאלדיי לא הסתיר את יהדותו. אביו ושלושה מאחיו נספו בשואה.
לאחר נפילת הקומוניזם זכה חאלדיי להכרה בין-לאומית, וכיום הוא נחשב לאחד מצלמי המלחמה המעולים שפעלו במלחמת העולם השנייה, ובכלל. הוא היה מיודד עם הצלם רוברט קאפה, שתיעד ביחד איתו את משפטי נירנברג וועידת פוטסדאם.
יבגני חיי את שארית חייו בצניעות בדירה קטנה במוסקבה, שם נפטר בשנת 1997. זמן קצר לפני מותו צולם עליו סרט ביוגרפי בו הוא מתאר את תולדות חייו ומקצועו.
בשנת 1999 הוצגה בבית התפוצות תערוכה מיצירות חאלדיי, בשם "תמונת מלחמה".
בשנת 2008 הוצגה תערוכה עם מיטב מתצלומיו במוזיאון Martin Gropius Bau בברלין.
ראו גם

צילום מלחמה
צילום עיתונות
לקריאה נוספת

תמונת מלחמה: מלחמת העולם השנייה / יבגני חאלדיי – צלם סובייטי; עורכת: רחל שנולר; הקדמה מאת אהוד ברק, תל אביב: בית התפוצות ע"ש נחום גולדמן; משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1999.
תצלומו המפורסם ביותר של חאלדיי: חיילי הצבא האדום מניפים את הדגל הסובייטי מעל בניין הרייכסטאג
יום הדין (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ברנרד מלמוד 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  פראר, סטראוס וג'ירו 
 תאריך הוצאה:  1966 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  א' לוין-אפשטין
 תאריך:  תשכ"ח
 תרגום:  אהרן אמיר
 פרסים
 פרס פוליצר לסיפורת (1967)  פרס הספר הלאומי לספרות בדיונית 
 סדרה
 הספר הבא:  תמונות פידלמן 
 
יום הדין (באנגלית The Fixer; המתקן) הוא רומן מאת ברנרד מלמוד שפורסם ב-1966 על ידי Farrar, Straus & Giroux. הוא זכה בפרס הספר הלאומי האמריקאי לספרות (השני של מלמוד) ובפרס פוליצר לספרות.
יום הדין מספק גרסה בדיונית של "משפט בייליס". מנחם מנדל בייליס היה יהודי שהואשם ונכלא שלא בצדק ברוסיה הצארית. "משפט בייליס" ב-1913 עורר סערה בינלאומית ובייליס זוכה על ידי חבר מושבעים.
הספר עובד לסרט מ-1968 באותו שם בכיכובו של אלן בייטס (יעקב בוק) שהועמד לאוסקר.
מחלוקת פלגיאט

צאצאיו של מנדל בייליס טוענים זה מכבר שבכתיבת "יום הדין", מלמוד העתיק חומר מהמהדורה האנגלית משנת 1926 של ספר הזיכרונות של בייליס, "The Story of My Sufferings". אחד מבניו של בייליס העלה טענות אלה בהתכתבות עם מלמוד כאשר "יום הדין" פורסם לראשונה. מהדורה משנת 2011 של ספר הזיכרונות של בייליס, בעריכה משותפת של אחד מנכדיו, מזהה 35 מקרים של פלגיאט על ידי מלמוד.
בתגובה להאשמות על פלגיאט שהועלו על ידי צאצאיו של בייליס, הביוגרף של מלמוד פיליפ דייוויס הכיר ב"כמה הקבלות מילוליות קרובות" בין ספר הזיכרונות של בייליס לרומן של מלמוד. דייוויס טען, עם זאת, "כשזה היה חשוב ביותר, המשפטים [של מלמוד] הציעו מימד אחר ורגש עמוק יותר".
חוקר מדעי היהדות, מיכאל טריט, אפיין את היחסים בין "יום הדין" של מלמוד לבין הזיכרונות של בייליס כקשר של "חובות וחדשנות".
צנזורה

הספר היה אחד מתוך כמה שהוסרו מספריות בתי הספר על ידי מועצת החינוך של מחוז בתי הספר Island Trees בניו יורק, שנדון בבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1982.
בתרבות

בפרק 7 של מד מן עונה 5, דון דרייפר קורא את הרומן במיטה וממליץ עליו לאשתו מייגן.
הערות שוליים

↑  
"National Book Awards – 1967". National Book Foundation. Retrieved 2012-03-30. (With essay by Harold Augenbraum from the Awards 60-year anniversary blog.)
↑  "Fiction". Past winners & finalists by category. The Pulitzer Prizes. Retrieved 2012-03-30.
↑  Beilis, Mendel. Blood Libel: The Life and Memory of Mendel Beilis, ed. Jay Beilis et al. (2011)
↑  Davis, Philip. Bernard Malamud: A Writer's Life (2007), pp. 241–43
↑  Tritt, Michael. "Mendel Beilis's The Story of My Sufferings and Malamud's The Fixer: A Study of Indebtedness and Innovation", Modern Jewish Studies 13, no. 4 (Summer, 2004), p. 70
↑  "Island Trees Sch. Dist. v. Pico by Pico 457 U.S. 853 (1982)". Justia.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb33087422j (data)  LCCN: n94045868  VIAF: 174272966   WorldCat (עם VIAF): 174272966
טל אילן

| --- | --- |

 לידה:  1956 (בת 68 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  האוניברסיטה החופשית של ברלין 
 
טל אילן (נולדה ב-24 בינואר 1956) היא היסטוריונית ישראלית. תחומי מחקרה הם היסטוריה של העת העתיקה המאוחרת, בעיקר היסטוריה של נשים, אונומסטיקה (חקר שמות פרטיים), כתבי יוסף בן מתתיהו (יוספוס פלוויוס), פפירולוגיה, ואפיגרפיה. אילן פרסמה וערכה עשרות מחקרים וספרים על הספרות התלמודית, וכן על מגילות מדבר יהודה, ארכאולוגיה אונומומסטיקה ומאגיה יהודית עתיקה. היא היוזמת והעורכת של סדרת הפירוש הפמיניסטי לתלמוד הבבלי (FCBT). את הדוקטורט שלה קיבלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. אילן היא פרופסור ללימודי יהדות באוניברסיטה החופשית בברלין (גרמניה).
ביוגרפיה וקריירה אקדמית

טל אילן נולדה בקיבוץ להב בנגב. את השכלתה היסודית והתיכונית רכשה בבתי הספר של קיבוצה וכן באנגליה, בה שהתה שתי תקופות כילדה וכנערה עקב עבודתו של אביה, ד"ר עמיצור אילן. את הדוקטורט סיימה ב-1991 באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטור נכתבה על 'נשים יהודיות בארץ ישראל בתקופה ההלניסטית - רומית (332 לפנה"ס - 200 לפנה"ס)' בהנחיית פרופ' מנחם שטרן ופרופ' ישעיהו גפני. עם השלמת לימודיה פרסמה מחקרים רבים וזכתה להכרה בינלאומית. בנוסף, הוזמנה ללמד באוניברסיטאות הרווארד, ייל, הסמינר היהודי התאולוגי בניו יורק, פרנקפורט ואולדנבורג, בגרמניה, טריניטי קולג' בדבלין (אירלנד) ומכללת ליאו בק בלונדון. היא גם לימדה כמורה מן החוץ במכון שכטר למדעי היהדות ובאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מאז 2003 היא מכהנת כפרופסור ללימודי יהדות באוניברסיטה החופשית של ברלין. כמו כן נטלה אילן חלק במבחר תוכניות טלוויזיה היסטוריות ברשת BBC ועוד.
טל אילן דוברת עברית, אנגלית וגרמנית שוטפת. היא מתגוררת בירושלים עם פרופ' יוסי גרפינקל ולהם שני בנים.
מחקריה

אילן כתבה 13 ספרים, ערכה ארבעה ספרים נוספים, וכן ערכה שבעה כרכים בסדרת "הפירוש הפמיניסטי לתלמוד". היא כתבה 74 פרקים ומאמרים בקבצים אקדמיים, 38 מאמרים אקדמיים, וכמה וכמה ערכים אנציקלופדיים וביקורות ספרים. רובם המוחלט של פרסומים אלה ראו אור באנגלית ובגרמנית. בנוסף תרגמה אילן לעברית ארבעה ספרי מחקר. מתוך היבול השופע הזה נציין כאן רק מספר עבודות בולטות שלה:
מחקריה > מגדר

אילן בוחנת סוגיות מגדריות במקרא, בספרות ההלניסטית, בספרות התלמודית ובספרות הרבנית לדורותיה וכן בחומר אפיגרפי ופפירולוגי, ברבות מעבודותיה וספריה, ביניהם:
נשים בספרות הבית השני, המבוסס על הדוקטורט שלה (באנגלית)
שלי ושלכם - שלה הוא: דליית היסטוריה של נשים מתוך ים התלמוד (באנגלית)
שילוב נשים בתולדות בית שני (באנגלית)
השתקת המלכה: ההיסטוריה הספרותית של שלומציון המלכה ונשים יהודיות אחרות (באנגלית)
פירוש פמיניסטי למסכתות תענית וחולין (באנגלית).
במחקריה אלה אילן משתמשת בתיאוריה פמיניסטית כדי לפרש את הטקסטים שהיא דנה בהם, תוך שהיא בוחנת את המסורת הטקסטואלית, הפרשנות המסורתית והמחקר המודרני, ומעלה שפע אפשרויות קריאה חדשות והצעות היסטוריות וטקסטואליות מקוריות. רעיונותיה אלה קודמו במיוחד במפעל "הפירוש הפמיניסטי לתלמוד הבבלי" שהיא היוזמת והעורכת שלו. לפירוש עצמו הקדימה טל שני כרכי מבואות רבי משתתפים ובהם פירטה את שיטתה.
ב-2020 יצא לאור (בינתיים רק בגרמנית אך מתוכנן לצאת גם באנגלית, איטלקית וספרדית) ספר שערכה (ואף תרמה בו שני מאמרים) על דמותן של הנשים המקראיות בספרות חז"ל. הספר יצא בסדרה שאותו עורכת אירמטראוד פישר (Irmtraud Fischer) על דרך התקבלותם של נשים ומגדר מקראיים בספרות היהודית, הנוצרית והמוסלמית לדורותיה.
מחקריה > אונומסטיקה

מפעלה של אילן, לקסיקון שמות יהודים בעת העתיקה המאוחרת: 330 לפנה"ס - 650 לספירה (שהתבסס תחילה על עבודת המ.א. שלה שכתבה באוניברסיטה העברית ב-1982), כולל ארבעה כרכים אותם כתבה עם מספר שותפים. הם מונים את כל היהודים הידועים בשמם המתועדים במקורות, החל מכיבושיו של אלכסנדר מוקדון בסוף המאה ה-4 לפנה"ס ועד לכיבוש הערבי במאה ה-7 לסה"נ, ומחולקים בין יהודי ארץ ישראל (כרכים 1 - 2), יהודי הגולה המערבית (כרך 3) ויהודי הגולה המזרחית (כרך 4). הם בוחנים את מקור השמות שבהם עשו היהודים שימוש, התפוצה והפוטנציאל שלהם לחקר חיי היהודים בתקופה זו. בסך הכל נמנים בכרכים אלה מעל 15,000 יהודים.
מחקריה > יוספוס וחז"ל

בשני כרכי הפרויקט "בין יוספוס לחז"ל" שאותו כתבה אילן בשיתוף עם פרופ' ורד נעם ואחרים, מובאים שורה של מחקרים מעודכנים ומעמיקים על כל המקבילות שהוצעו בין יוספוס ובין חז"ל. זוהי עבודתה העיקרית של אילן בעברית.
מחקריה > פפירולוגיה

אוסף הפפירוסים על יהודים ויהדות במצרים: 330 לפנה"ס - 700 לספירה, שאותו כותבת אילן בשיתוף פעולה עם פרופ' נח חכם ואחרים, ושממנו הופיע עד כה הכרך הראשון מתוך שלושה (2020), הוא פרויקט המשך למפעלם של פרופ' אביגדור צ'ריקובר ושותפיו משנת ה-50 וה-60 של המאה הקודמת, בו נאספו 520 הפפירוסים ממצרים המזכירים יהודים במהלך התקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית. בכרך הראשון בפרויקט החדש פורסמו כ-120 תעודות שפורסמו לאחר חתימת ספריו של צ'ריקובר, ובכרכים הבאים יפורסמו עד כ-300 תעודות נוספות. החומרים הכלולים בפרויקט זה נכתבו על גבי פפירוסים, אוסטרקונים, קלף וקמעות ממתכות שונות.
מחקריה > ועוד.

ב-2009, בעת ביקורה במערת אליהו שבחיפה, עמדה אילן על כך שעשרות הכתובות היווניות באתר (ועוד מספר מצומצם של כתובות עבריות וכתובת לטינית אחת) טרם פורסמו. ב-2012 פרסמה אילן ביחד עם סטודנט שלה את הכתובות הקריאות מן המערה בנספח לספר השמות שלה, כרך 2.
במלאת לה ששים הוציאו עמיתיה ותלמידיה ספר לכבודה:
Piotrkowski, Meron; Herman, Geoffrey; Doenitz, Saskia (2018). Sources and Interpretation in Ancient Judaism: Studies for Tal Ilan at Sixty. BRILL.
פרסומים > ספרים

טל אילן וורד נעם, בשיתוף מאיר בן שחר, דפנה ברץ ויעל פיש, בין יוספוס לחז"ל, כרך א - האגדות האבודות של ימי הבית שני; כרך ב - אגדות החורבן, יד בן צבי, תשע"ז
Tal Ilan, 1995. Jewish Women in Greco-Roman Palestine: An Inquiry into Image and Status (Texte und Studien zum Antiken Judentum 44) Tübingen: Mohr Siebeck. Reprint: 1997. Paperback edition. Peabody MA: Hendrikson
Tal Ilan, 1997. Mine and Yours are Hers: Retrieving Women's History from Rabbinic Literature (Arbeiten zur Geschichte des antiken Judentums und des Urchristentums 41) Leiden: Brill
Tal Ilan, 1999. Integrating Jewish Women into Second Temple History (Texte und Studien zum Antiken Judentum 76) Tübingen: Mohr Siebeck. Reprint: 2001 - Paperback edition. Peabody MA: Hendrikson
Tal Ilan, 2002. Lexicon of Jewish Names in Late Antiquity: Part I – Palestine 330 BCE-200 CE (Texte und Studien zum Antiken Judentum 91) Tübingen: Mohr. Siebeck
Tal Ilan, 2006. Silencing the Queen: The Literary Histories of Shelamzion and other Jewish Women (Texte und Studien zum Antiken Judentum 115) Tübingen: Mohr Siebeck
Tal Ilan, 2008. A Feminist Commentary to the Babylonian Talmud, Volume II.9: Massekhet Ta‘anit. Tübingen: Mohr Siebeck
Tal Ilan, in collaboration with Thomas Ziem, 2008. Lexicon of Jewish Names in Late Antiquity: Part III – The Western Diaspora 330 BCE-650 CE (Texte und Studien zum Antiken Judentum 126) Tübingen: Mohr. Siebeck
Tal Ilan, in collaboration with Kerstin Hünefeld, 2011. Lexicon of Jewish Names in Late Antiquity: Part IV – The Eastern Diaspora 330 BCE-650 CE (Texte und Studien zum Antiken Judentum 141) Tübingen: Mohr. Siebeck
Tal Ilan, 2012. Lexicon of Jewish Names in Late Antiquity: Part II – Palestine in Late Antiquity 200-650 (Texte und Studien zum Antiken Judentum 148) Tübingen: Mohr. Siebeck
Tal Ilan, 2017. A Feminist Commentary to the Babylonian Talmud, Volume V/3: Massekhet Hullin. Tübingen: Mohr. Siebeck
Tal Ilan, 2020. Die Königin und die Apostolin: Jüdische und christlische Philologie die Frauen zum Schweigen bringt (Franz Detische Vorlesung 20; 2018), ed. Manuel Vogel und Lutz Doering, Münster: Institutum Judaicum Delitschianum
Tal Ilan and Noah Hacham in collaboration with Meron M. Piotrkowski and Zsuzsanna Szántó, 2020. Corpus Papyrorum Judaicarum Volume 4, Magness Press, Jerusalem; De Gruyter Oldenbourg, Berlin
Tal Ilan, 2022. Queen Berenice: a Jewish female icon of the first century CE. Leiden: Brill, ISBN 9789004511033
פרסומים > מאמרים נבחרים בעברית

טל אילן, "שיטה בטעויות היסטוריות של יוספוס", ציון נא (תשמ"ו), עמ' 357–360
טל אילן, "שמות החשמונאים בימי הבית השני", ארץ ישראל יט (ספר מיכאל אבי יונה) (תשמ"ז), עמ' 238–241. (פורסם מחדש בתוך אוריאל רפפורט וישראל רונן [עורכים], מדינת החשמונאים [ירושלים: יד בן צבי והאוניברסיטה הפתוחה], עמ' 479–486)
טל אילן, "אשנב לרשות הרבים – נשים יהודיות בימי בית שני", בתוך יעל עצמון (עורכת) אשנב לחייהן של נשים יהודיות בחברות יהודיות (ירושלים: מכון זלמן שזר, תשנ"ה), עמ' 47–62
טל אילן, "יחסו של בן סירא לנשים וקבלתו בתלמוד הבבלי", מדעי היהדות 40 (תש"ס), עמ' 103–112
טל אילן, "ציד מכשפות באשקלון", בתוך אבי ששון, זאב ספראי ונחום שגיב (עורכים) אשקלון – עיר לחוף ימים (תל אביב: הוצאת ארץ), עמ' 135–146
טל אילן, "ספרות חז"ל ולימודי נשים", בתוך רינה לוין מלמד (עורכת), הרימי בכח קולך: על קולות נשיים ופרשנות פמיניסטית בלימודי היהדות (תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2001), עמ' 48–56
טל אילן, "ירושלים של זהב" בתוך טובה כהן (עורכת), אשה בירושלים – מגדר, חברה ודת (רמת גן: הוצאת בר-אילן, תשס"ב) עמ' 33–46
טל אילן "כתובת יהודית/שומרונית ביוונית על מכסה סרקופג מאתר בלתי-ידוע", ארץ ישראל לב (ספר יוסף נוה) (תשע"ו), עמ' 1–3
טל אילן, "נשים ורעב בבבל – גרסה עלומה של אגדה בתלמוד", בתוך מאיר בן שחר, ג'פרי הרמן ואהרון אופנהיימר (עורכים), בין בבל לארץ ישראל – שי לישעיהו גפני (ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2016), עמ' 51–64
טרון (מטבע מבוזר)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 בורסה:  Bitfinex (TRX)  בינאנס (TRX/BUSD)  OKX (TRX/USDT) 
 מייסדים:  ג'סטין לין
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־10 שנים)
  
 tron.network
 
טרון (באנגלית: Tron; קוד: TRX) היא פלטפורמת בלוקצ'יין ציבורית מבוססת קוד פתוח הפועלת בשיטת מערכת הוכחת סיכון לצורך השגת קונצנזוס במסחר וביצוע של עסקאות בין עמיתים, הרצת אפליקציות ויישומים מבוזרים ופריסת חוזים חכמים.
הרשת ממונעת על ידי המטבע המבוזר טרוניקס (TRX) שהוא אמצעי התשלום המקובל באקו-סיסטם שלה, ומסוגלת להגיע עד לעומס עבודה של כ-2,000 עסקאות בשנייה. היא נוסדה במרץ 2014 על ידי ג'סטין לין ומתוחזקת על ידי קרן טרון, ארגון ללא כוונת רווח המבוסס בסינגפור.
מטרת העל של הפרויקט כפי שתוארה בספר הלבן שפרסמה קרן טרון, היא לרפא את האינטרנט ולשחרר אותו משלשלאות העבדות להן הוא כבול בידי תאגידי ענק כגון גוגל ואפל, וזאת באמצעות יצירת תשתית לרשת אינטרנטית חדשה ומבוזרת אשר אינה מוגבלת על ידי צנזורה או קווים גאוגרפיים, ומנוהלת בידי משתמשיה.
היסטוריה

הפרויקט נוסד על ידי ג'סטין לין ב-2014, אשר רשם את קרן טרון כארגון ללא כוונת רווח בסינגפור ב-2017. הצעת המטבע הראשונית שנערכה באותה שנה גרפה כ-70 מיליון דולר, מעט לפני שסין אסרה על קיום פעילות זו בתחומה. עד אז היה המטבע בנוי על בלוקצ'יין אתריום, אולם במרץ 2018 עלה לאוויר שלב הבטא של הפלטפורמה יחד עם האקספלורר והארנק הקריפטוגרפי הרשמי של המטבע, ובמהלך החודשים מאי-יוני הושקה הרשת הראשית של הבלוקצ'יין החדש, אליה הועברו כלל המטבעות.
באותה העת התפרסמה רכישת הענק של חברת התוכנה ביטורנט בידי לין בעסקה ששוויה מוערך בסכום של 140 מיליון דולר. אף על פי שלא נמסרה הודעה מפורשת בדבר עתידה של החברה בתוך האקו-סיסטם של טרון, מספר השערות שהועלו מציעות כי ממשק ביטורנט הנתמך בידי רשת רחבה של צמתים, וכן תקשורת העמית לעמית שלה המיועדת לשיתוף קבצים, עשויים להתמזג בקלות עם טכנולוגיית הבלוקצ'יין הבנויה גם היא על עקרונות דומים. בפברואר 2019 השיקה ביטורנט מטבע מבוזר משלה בשם אסימון ביטורנט או בקיצור BTT.
לין הודיע בדצמבר 2021 על פרישתו מהפרויקט במטרה להעביר את הבלוקצ'יין לידי משתמשיו. כמו כן הכריז על כוונתו להסב את עבודתו להאצת לגיטימציית תעשיית הקריפטו במדינות אמריקה הלטינית, זאת לרקע אימוץ הביטקוין כמטבע רשמי באל סלוודור, וכן בנוסף למינויו כשגריר ארגון הסחר העולמי בגרנדה.
הרשת החלה לקחת צעדים ראשונים ביקום המטאברס באותו החודש, לאחר שהודיעה כי חצבה מקום בעולם הווירטואלי והקימה מכלול המורכב ממפקדת החברה, אולם כנסים ומוזיאון לאומנות דיגיטלית. המכלול הושת על הרשת של חברת Cryptovoxels הבנויה על גבי אתריום, בשותפות עם ספקית הנדל"ן הווירטואלי MetaEstate. צוות טרון עבד בשיתוף פעולה עם הארכיטקטים של חברת מטאסטייט בכדי לבנות העתק פחמן של מטה החברה הפיזי הנמצא בחוף המזרחי של מיאמי, ולשעתקו לתוך המטאברס.
ביקורת

הספר הלבן של טרון הואשם בגנבה ספרותית. חוקרים מהארגון למחקר נכסים דיגיטליים גילו קטעים בקוד של הפלטפורמה אשר הועתקו מפרויקטים אחרים. כמו כן הועלו האשמות בנוגע להפרת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו מפני שכותבי הרשת שכחו לציין שקוד צד הלקוח שלה נבנה באמצעות EthereumJ, יישום של שפת התכנות ג'אווה על אתריום. האשמות אלו נדחו כליל על ידי קרן טרון.
שירות אבטחת הסייבר HackerOne חשף במאי 2019 כי מחשב בודד היה מסוגל להפיל את כל הבלוקצ'יין של טרון ולעצרו. הגילוי הראה כיצד מטח של פניות מצד מחשב יחיד עלול היה לצרוך את כל הכוח של מעבד הבלוקצ'יין, ליצור עומס על הזיכרון, ולבצע בכך התקפת מניעת שירות.
התפתחות

שלבי התפתחות הפלטפורמה הידועים גם כ"מפת הדרך" שלה פורסמו עם הצעת המטבע הראשונית, ומתוכננים להימשך לאורך עשר שנים מרגע ההשקה ועד להשלמת הפרויקט הסופית בשנת 2027. כל שלב כולל שדרוג חדש ברשת והוספת אטרקציות ופונקציות נוספות.
אקסודוס: השלב הראשון כלל בניית תשתית מתאימה להקמת מערכת שיתוף קבצים מעמית לעמית, ונבע מתוך מטרת העל המובילה את טרון, קרי מניעת שימוש במידע אישי השייך למשתמשי האינטרנט בידי החברות הגדולות.
אודיסאה: השלב השני עסק בהעצמת התוכן המצוי על הפלטפורמה על ידי שיפור פונקציות היצירה, הפיתוח וההפצה של תכנים, הנמצאות כולן לרשות המשתמשים. שלב זה החל עם עצמאותה של הפלטפורמה דרך המעבר מבלוקצ'יין אתריום לבלוקצ'יין החדש. כמו כן נוספה מערכת כלכלית המאפשרת ביצוע עסקאות ומתן פרסים למשתתפים באחזקת הרשת, ובמילים אחרות הגשמת שיטת העבודה של הבלוקצ'יין, מערכת הוכחת הסיכון.
המסע המופלא: השלב השלישי התמקד במתן אפשרות למשתמשים לפתח הצעות מטבע ראשוניות על גבי הרשת בדומה לצורה בה הדבר נעשה על גבי אתריום, ולאפשר תמיכה בהוראות תשלום, וחלוקת רווחים ודיבידנדים.
אפולו: השלב הרביעי הציע ליוצרי תוכן ומפיקים לבנות מטבעות מבוזרים משלהם על גבי הפלטפורמה. בשונה מהשלב הקודם אשר פנה אל קהל משתמשי הפלטפורמה ברובד אישי יותר, אפולו מתמקד בקהל העסקי והמקצועי המעוניין לבזר את התוכן שהוא יוצר.
סטאר טרק: השלב החמישי נועד להקמת פלטפורמת גיימינג מבוזרת המסוגלת להריץ משחקים מקוונים, ולאפשר למשתמשי טרון לבנות מערכות משחק משלהם המאמצות את טכנולוגיית הבלוקצ'יין, כגון שימוש במטבעות מבוזרים במקום כסף דמיוני.
נצח: השלב השישי והאחרון הוערך על ידי ג'סטין לין וצוות טרון כתקופה בה רשת הבלוקצ'יין תהיה עצמאית ומבוזרת לחלוטין, וכלל כספי המסחר שהושקעו בה עד לאותה עת יהפכוה לכר פורה עבור הקמת שוק משחקים מוצלח המעודד המשך גיוס והשקעה לצורך שגשוגו.