stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויילס

ערך זה עוסק במדינה המרכיבה את הממלכה המאוחדת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
וֶיילְס (בוולשית: Cymru – "קַמְרִי"; באנגלית: Wales, נודעת גם בהגיית שמה ובכתיב המלא: וְוֶיילְס) היא חבל ארץ באי הבריטי המהווה חלק מהממלכה המאוחדת. מבחינה אתנית, תרבותית ופוליטית – העם הוולשי הוא אומה קלטית. ויילס שוכנת באזור הדרום-מערבי של האיים הבריטיים וגובלת באנגליה ממזרח, בתעלת בריסטול מדרום ובים האירי ממערב ומצפון. ויילס היא הנסיכות הגדולה בעולם.
תושביה המקוריים של ויילס הם הקלטים, שהוולשים המודרניים הם צאצאיהם הישירים. אף על זאת שוויילס חולקת בקרבה רבה את ההיסטוריה הפוליטית והחברתית שלה עם שאר בריטניה, ורובה המכריע של האוכלוסייה מדבר אנגלית, שמרו הוולשים על זהות תרבותית מובחנת. הוולשית, השגורה בפיהם של כחצי מיליון מתושבי ויילס, זכתה למעמד של שפה רשמית בבריטניה, וזוהי השפה הקלטית המדוברת ביותר אחרי ברטונית. הוולשית היא גם אחת השפות האירופאיות העתיקות ביותר שעדיין נחשבת לשפה חיה. שלטי הדרכים והרחובות בוויילס כתובים באנגלית ובוולשית.
החל מהמאה ה-18, בעקבות המהפכה התעשייתית, הפכו חלקים מסוימים של ויילס למתועשים מאוד וחשיבותו של האזור עלתה, בעיקר בזכות ייצוא כמויות גדולות של פחם ופלדה. ויילס המשיכה בהתפתחות צופה פני עתיד וכיום התעשייה בה ממוקדת בעיקר בענפי האלקטרוניקה והטכנולוגיה. למרות התפתחויות אלו, למסורות ולמנהגים הוולשים העתיקים יש עדיין מקום חשוב בתרבות המקומית.
שני שלישים מאוכלוסיית ויילס חיים במישורים שליד החוף ובעמקים בדרום המדינה, כשרוב השליש הנוסף יושב בקצה הצפון מזרחי של המדינה. שאר האזורים במרכז, צפון מערב ודרום מערב המדינה הם בעיקר כפריים ומאופיינים בעיקר על ידי שטח הררי.
במאה ה-19 החלה התעוררות בתודעה הלאומית הוולשית. העיר הגדולה במדינה, קארדיף, הוכרה רשמית כבירת ויילס בשנת 1955. האספה הלאומית של ויילס, המעניקה כוח אוטונומי מוגבל למדינה, נוסדה בשנת 1999. אספה זו יכולה לתקן חוקים הנחקקים בפרלמנט הבריטי ואף, החל משנת 2006, לחוקק חוקים מקומיים.
אטימולוגיה

השם האנגלי "ויילס" בא מהמילה הגרמאנית "וַאלך", שמשמעותה "זר" (גם ההברה "וול" במילה קורנוול מקורה במילה זו). בשפה הוולשית הוולשים נקראים "Cymru" (קַמְרִי), מילה שבאה מוולשית עתיקה ומשמעותה היא ככל הנראה "בני אותה הארץ".
לפני שנת 1100 הוולשים נהגו לקרוא לעצמם גם במונח בריטון. שני השמות שימשו במקור לתיאור לא רק תושבי האזור שנקרא כיום ויילס, אלא לתיאור כל העמים דוברי השפות הבריטוניות.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראיות ארכאולוגיות מראות כי בני אדם ישבו באזור ויילס כבר לפני 250,000 שנה בתקופה הפלאוליתית. לאחר עידן הקרח ויילס הייתה מיושבת על ידי חברות ציידים-לקטים, כאשר החברות החקלאיות הראשונות היו קיימות באזור רק בסביבות 4000 לפני הספירה, בתחילת תקופת האבן החדשה. השימוש במתכת בוויילס החל בסביבות אמצע האלף השלישי לפני הספירה. במהלך עידן הברזל נבנו באזור מבצרי גבעה רבים, מהם נשארו שרידים רבים.
רוב ההיסטוריונים מאמינים כיום כי גלים רצופים של מהגרים הביאו לאזור תרבויות שונות שהחליפו את הקודמות, וכי גל ההגירה האחרון היה זה של הקלטים, במהלך תקופת הברונזה.
ההיסטוריה המתועדת הראשונה של ויילס נרשמה במהלך התקופה הרומאית. באותה העת האזור של ויילס המודרנית היה מחולק לשבטים רבים, כשהסילורים בדרום-מזרח והאורדוביקים במרכז ובצפון מערב היו הגדולים והחזקים מביניהם. הרומאים הקימו שורת מבצרים לאורך דרום ויילס וכן כרו זהב שם. הם בנו מבצר לגיונרי גדול בעיר קרליאון שכלל גם אמפיתיאטרון, הנחשב כיום לשמור ביותר בכל בריטניה. במאה ה-4 לספירה, תחת הכיבוש הרומי, הובאה הנצרות לראשונה לוויילס.
לאחר הנסיגה הרומאית מבריטניה בשנת 410, כשהאי הבריטי היה נתון לפלישותיהם של השבטים הגרמאנים, הפכה ויילס ההררית והנוחה להגנה למעוזם הראשי של הקלטים בחלקו הדרומי של האי הבריטי. כך שימרה ויילס את זהותה הקלטית הייחודית בעוד שהתושבים הקלטים של שאר האי הבריטי דוכאו ונטמעו בהדרגה בקרב הסקסונים. השבטים הקלטים המקוריים בוויילס נותרו חזקים, והם אלו המהווים את הבסיס לוויילס של היום. שבטים אלו נלחמו במשך מאות שנים עם ממלכות מרסיה, נורת'מבריה ו-ווסקס על השליטה באזור.
במאה ה-9 כרתו הוולשים ברית עם הוויקינגים, שפלשו לאי הבריטי, כנגד האנגלו-סקסים במזרח האי, כפי שעשו לפניהם ממלכות קורנוול וברטאן. בשנת 878 הביסו הוולשים, יחד עם הוויקינגים הדנים, צבא שלם של חיילי מרסיה, ניצחון שהעניק לוויילס שנים רבות של שקט. בשנת 1063 שוב הביסו הוולשים את הסקסונים ממרסיה, הפעם בעזרת ויקינגים מנורווגיה. בדומה בקורנוול וברטאן, סייעו למעשה הוויקינגים למנוע את כיבוש האזורים הקלטים על ידי האנגלו-סקסים.
רק בשנת 1282 הצליח מלך אנגלי לכבוש את ויילס. היה זה אדוארד הראשון שכבש את ויילס לאחר שניצח בקרב את הנסיך ל'ואלין אפ גריפיד'. אדוארד הקים בוויילס שורה של טירות ומצודות ופעל לדיכוי חירותו של העם הוולשי. אך הסיפוח החוקי הסופי של ויילס שיצר את הממלכה המאוחדת הושלם רק בשנת 1536, על ידי המלך הנרי השמיני.
ויילס היא האומה הראשונה שאוחדה עם אנגליה ליצירת הממלכה המאוחדת. הקשר בין ויילס ואנגליה הדוק הרבה יותר מהקשר בין שתי האומות האחרות, סקוטלנד וצפון אירלנד, לאנגליה; בנוסף לגורם ההיסטורי קיימת גם הקרבה הגאוגרפית: ויילס נמצאת פחות משעתיים נסיעה מלונדון. בוויילס כמעט ואין תנועות בדלניות, הקוראות לעצמאות המדינה, זאת בניגוד לצפון אירלנד וסקוטלנד. עם זאת, ויילס היא החלק היחידי מהממלכה המאוחדת אשר הצליח לאחר 800 שנות דיכוי מצד השלטונות האנגליים להשיב לתחיה את שפתו העתיקה. לאור זאת, כיום כל השילוט בוויילס, בניגוד לאנגליה, סקוטלנד וצפון אירלנד, הוא בשתי שפות: אנגלית ו-וולשית.
ב-1966 אירע בעיר אברפן שמדרום המדינה אסון אברפן, באסון נהרגו למעלה מ-140 אזרחים, מתוכם 114 ילדים.
גאוגרפיה

ויילס ממוקמת בחצי אי במערב בריטניה הגדולה, ושטחה הוא 20,779 קמ"ר. היא גובלת באנגליה ממזרח, בתעלת בריסטול מדרום ובים האירי ממערב ומצפון, וסך הכל לוויילס יש 1,200 קילומטרים של קו חוף. רוב האוכלוסייה והתעשייה של המדינה מרוכזים בדרום המדינה, ובעיקר בערים קארדיף, סוונסי וניופורט.
רוב הנוף של ויילס הוא הררי, בעיקר בצפון ובמרכז המדינה. ההר הגבוה ביותר במדינה הוא סנודון, וגובהו 1,085 מטרים. במאה ה-19 שימשה ויילס כבסיס למחקר סטרטיגרפי ופלאונטולוגי חשוב, שבסופו נקראו שלוש יחידות הזמן הגאולוגיות בעידן הפלאוזואיקון על שם ויילס: הקמבריון בא מהשם קמרי, השם הוולשי לוויילס; האורדוביק נקרא על שם השבט הקלטי העתיק האורדוביקים; והסילור נקרא על שם שבט הסילורים.
פוליטיקה וממשל > השר הראשון

השר הראשון של ויילס (בוולשית: Prif Weinidog Cymru) הוא ראש הממשלה הוולשית ואחראי על עבודתו של קבינט השרים והרכב הממשל הוולשי, מדיניות הפנים, היחסים עם ישויות אחרות בבריטניה, וכן מייצג את וויילס בחו"ל.
מעונו הרשמי של השר הראשון של ויילס נמצא ב-Ty Hywel, הידוע בעבר כבית קריקהאוול, ובבית סנד (בית הפרלמנט) בקרדיף ביי. מעון המגורים ממוקם בבנייני קראון, בפארק קתייס.
מאז מרץ 2024, מכהן ווגן גתינג, כשר ראשון והוא שחור העור הראשון בתפקיד.
חלוקה מנהלית > מחוזות

ויילס מחולקת ל-22 מחוזות החל מה-1 באפריל 1996.
חלוקה מנהלית > קהילות

בדומה לחלוקה באנגליה לקהילות (Civil Parish), בוויילס קיימת חלוקה דומה לקהילות (Community) אשר פועלות כתת-חלוקה של המחוז. עם זאת, בשונה מהמצב באנגליה, בוויילס כל שטח משתייך לקהילה, כולל שטחים ללא תושבים. לרוב עיירות וערים מרכזיות מתפקדות גם כמרכזי קהילה החולשים על החוות והעיירות הקטנות יותר בסביבתן.
נכון לשנת 2001, ישנם 869 קהילות ברחבי ויילס, הגדולה ביותר היא ריידר (Rhayader) עם כ-13,945 הקטאר והקטנה ביותר היא קפין פורסט (Cefn Fforest) בגודל 64 הקטאר. הקהילה בעלת מספר התושבים הגדול ביותר היא בארי עם 45,053 תושבים.
דמוגרפיה

לפי מפקד שנערך בשנת 2011 אוכלוסיית ויילס מונה 3,063,456 תושבים. לפי מפקד שנערך בשנת 2005 כאשר כ-75 אחוזים מהאוכלוסייה נולדו בוויילס, ורוב הנותרים באנגליה. רק 3% נולדו מחוץ לבריטניה. המפקד של שנת 2011 הראה כי ויילס היא האזור הכי פחות מגוון מבחינה אתנית בכל בריטניה: 96 אחוזים מהאוכלוסייה הם לבנים ממוצא בריטי, כאשר רוב האוכלוסייה הלא-לבנה היא ממוצא אסייתי (בעיקר מהודו ופקיסטן). 72 אחוזים מתושבי ויילס הם נוצרים וכ-19 אחוזים מגדירים את עצמם חסרי דת. האסלאם הוא הזרם הדתי הגדול בוויילס שאינו נוצרי, 24,000 מוסלמים שמהווים 0.8% מהאוכלוסייה. האוכלוסייה היהודית במדינה מונה כ-0.08% מכלל האוכלוסייה.
אחוז הפריון בוויילס עומד על 1.9% כאשר 58% מהלידות הן לאמהות שאינן נשואות. 10.7% מהנולדים בוויילס נולדים לאמהות שנולדו בחו"ל, לעומת 5.2% בשנת 2001.
דמוגרפיה > קבוצות לאומיות בוויילס

במפקד שנערך בשנת 2011, נשאלה שאלה על הזהות הלאומית של האוכלוסייה. לאזרחים הייתה את האפשרות "לסמן את כל מה שמתאים". לפי המפקד, ההגדרה הלאומית של תושבי ויילס מתחלקת כך:
57.5% הגדירו את עצמם אך ורק ולשים
7.1% הגדירו את עצמם גם ולשים וגם בריטים
34.1% לא הגדירו את עצמם ולשים. מתוכם
16.9% אך ורק בריטים
9.4% בריטים יחד עם זהות לאומית אחרת
11.2% אנגלים
2.6% אנגלים יחד עם זהות לאומית אחרת
יהודים בוויילס

יהודים החלו להתיישב בוויילס בעיקר מתחילת המאה ה-20. בזמן מלחמת העולם השנייה ברחו יהודים רבים מלונדון המופגזת לקארדיף המוגנת יחסית. כיום קיימת בקארדיף קהילה בת כמה מאות נפשות אשר לה בית כנסת שנפתח לפני כמה שנים[דרושה הבהרה]. בקארדיף פעילה תנועת נוער יהודית אחת – בני עקיבא.
ראו גם

ולשים
האיים הבריטיים
הממלכה המאוחדת
פארק סנודוניה (Snowdonia) בצפון ויילס. זהו הפארק הלאומי הגדול בבריטניה
יהדות טורקיה

האימפריה העות'מאנית ב - 1900
מפת טורקיה של היום
כתובה מאיזמיר, טורקיה
יהדות טורקיה היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות והמשפיעות באזור הבלקן ובאזור המזרח התיכון, שני אזורים שטורקיה מהווה חלק מהם. משערים שהיהודים חיו כבר לפני כ-2400 שנה, במה שמוכר כטורקיה של היום. כבר בימי הבית השני התיישבו יהודים באסיה הקטנה ויש על כך עדויות היסטוריות. שרידי בית כנסת מהמאה ה-4 לפנה"ס נמצאו בעיר סרדיס, בירתה של ממלכת לידיה הקדומה. שמה של סרדיס היה "Sfard", אולי "ספרד" המוזכרת בספר עובדיה שנאמר: "וְגָלֻת הַחֵל-הַזֶּה לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל אֲשֶׁר-כְּנַעֲנִים, עַד צָרְפַת, וְגָלֻת יְרוּשָׁלִַם, אֲשֶׁר בִּסְפָרַד יִרְשׁוּ, אֵת עָרֵי הַנֶּגֶב."
בהיותה של טורקיה מדינה גדולה יחסית, ליהודים בערים שונות בטורקיה היו מנהגים שונים במקצת; כך, לדוגמה, יהודי העיר אורפה מכונים אורפלים והם מהווים עדה נפרדת, על אף היותם חלק מיהדות טורקיה, דוגמה נוספת היא הנאש דידן שחיו באזור בשקאלה במזרח טורקיה אותם ניתן לשייך מבחינה תרבותית ליהדות כורדיסטן.
כיום קיימים במדינה 23 בתי כנסת, מהם 16 באיסטנבול. לקהילה היהודית באיסטנבול בית ספר יסודי ועל יסודי, ובאיזמיר – בית ספר יסודי.
בין משפחות יהודי טורקיה ניתן למצוא את משפחות פיצ'ו, גמליאל, בכר, אברבנאל, מורדו, בן בשט (בן בסט), ביצ'צ'ו, בן ששון, קונפי, קרקו, ועוד. רוב יהדות טורקיה היגרה מהמדינה - רובם עלו לארץ ישראל במחצית השנייה של המאה ה-20 וחלקם היגרו למדינות אירופה, צפון ודרום אמריקה.
אליהו בירנבוים, ראש מכון שטראוס עמיאל להכשרת רבנים לקהילות יהודיות בתפוצות, מדווח בשבועון מקור ראשון בספטמבר 2008 כי: "היהודים במדינה הטורקית, המוסלמית-חילונית חוששים לביטחונם. דרישות ביטחון גבוהות בכניסה לבתי כנסת, משרדי הרבנות ובנייני הקהילה – תופעה שהחמירה לאחר שני הפיגועים בבית הכנסת "נוה שלום" שבאיסטנבול. מחשש לביטחונם, אין יהודי טורקיה נוהגים לשוחח בשפתם הלאדינו, ורק זקני הקהילה עדיין שומרים על השפה".
נכון ל-2022, יש ברפובליקה הטורקית כ-14.5 אלף יהודים,המהווים פחות מפרומיל מאוכלוסיית טורקיה, רוב היהודים חיים באיסטנבול, ומיעוט באיזמיר.
בימי השלטון של הביזנטים

על פי המסופר בתנך סיפור המבול ותיבת נח התרחש בהר אררט, שהוא הר במזרח טורקיה, כעת הוא בגבול טורקיה, ארמניה ואירן. בעת שלטון הביזנטים, על מנת להחיות את עיר הבירה החדשה קונסטנטינופול (איסטנבול) ציוו שמוסלמים, יהודים, נוצרים מרחבי האימפריה, יעברו לעיר הבירה החדשה. בתוך חודשים רוב היהודים מאזור הבלקן ואנטוליה אכן עברו לשם. 10% מהאוכלוסייה של העיר היו יהודים. בזמנו החובה להתיישבות זו, נחשבה כצעדים נגד היהודים.
בתקופה הביזנטית הייתה באסיה הקטנה ובארצות הבלקן קהילה יהודית רומניוטית אשר מקורה מארץ ישראל. כמה מאות שנים רוב היהודים היו רומניוטים, עד אשר יבוא גירוש ספרד במאה החמש העשרה. האימפריה העות'מאנית, אשר בה היו קהילות יהודיות שונות ומגוונות, הזמינה את היהודים שגורשו מספרד ומפורטוגל, לבוא ולהתיישב ברחבי האימפריה. רובם היגרו לארצות אגן הים התיכון, ממרוקו ועד לטורקיה חצי האי הבלקני, ולארץ ישראל. בסוף המאה ה-16 האוכלוסייה היהודית באימפריה העות'מאנית הייתה פי שניים (150,000) מאשר מספר היהודים בפולין ואוקראינה ביחד (75,000)[דרוש מקור]. היהודים הוכרו באופן רשמי כמיעוטים אוטונומים יחד עם הארמנים, היוונים, והבולגרים.
בימי האימפריה העות'מאנית

היהודים הספרדים הורשו להתיישב באזורים מפותחים כגון: רומליה (האזורים האירופיים של האימפריה איסטנבול, סרייבו, סלוניקי ואדירנה), במערב וצפון אנטוליה (בורסה, איידין, טוקט, מניסה, אמסיה), אבל גם באזורים הדרומיים של הים התיכון (ירושלים, דמשק, צפת, ובמצרים). איזמיר לא הייתה מיושבת על ידי היהודים הספרדים, רק מאוחר יותר.
בית הכנסת הראשון בטורקיה, "עץ חיים" הוקם בעיר בורסה אשר עברה בשנת 1324 לשלטון העות'מאנים. בית הכנסת קיים עד היום, למרות שהקהילה היהודית במקום מונה רק 140 נפש.
הסולטאן באיזיט השני, פרסם הצהרה ובה הוא בקש ממושלי האימפריה "לא לסרב לכניסת יהודים או לגרום להם קשיים, אלא לקבל אותם בסבר פנים יפות". הוא העניק לפליטים רשות להתיישב בתחומי האימפריה והעניק להם אזרחות עות'מאנית. ואכן הם באו לאיסטנבול, איזמיר ואדנה. פליטים אלה סייעו לקידומה של המדינה. בין השאר הקימו את בית הדפוס הראשון במדינה. דוד ושמואל אבן נחמיאס יסדו את בית הדפוס בשנת 1493 באיסטנבול.
לפי סיפור עממי, הסולטאן הטורקי הכריז על העדר התבונה של פרננדו השני מלך ספרד: "אתם קוראים לפרננדו מלך חכם, אך בגרשו את היהודים הוא הופך את המדינה שלו לענייה ואת שלנו לעשירה!". היהודים פיתחו יוזמות עסקיות, הרחיבו את המסחר עם ארצות אחרות, לא מעט בזכות יוצאי ספרד שגם הם עברו לגור בערי הנמל באגן הים התיכון. השליטים הטורקיים לא סמכו על נאמנות הנוצרים וכך המסחר עם ארצות אירופה התנהל על ידי יהודים.
הקהילות היהודיות העיקריות ברחבי האימפריה העות'מאנית היו בערים אלו: איסטנבול, סרייבו – היום עיר הבירה, והעיר הגדולה ביותר במדינת בוסניה והרצגובינה, סלוניקי – העיר השנייה בגודלה ביוון ומערי הנמל החשובות שבה, אדירנה בחלק האירופאי של טורקיה – ליד הגבול עם יוון ובולגריה, ניקופוליס ביוון, ירושלים וצפת בארץ ישראל, דמשק בסוריה, בעיראק, במצרים ובפנים טורקיה באנטוליה בבורסה העיר, טוקט (Tokat) ואמסיה. הקהילה באיזמיר הוקמה מאוחר יותר. על תרומת היהודים שהגיעו מספרד לגודל האוכלוסייה ניתן ללמוד מעובדה כי בזכותם מספר המשפחות היהודיותבירושלים עלה מ-70 ל-1,500 ובצפת מ-200 ל-3,000 ובכך הייתה למרכז היהודי הגדול בארץ. בדמשק היו 500 משפחות. באיסטנבול הייתה קהילה של 30,000 נפש עם 44 בתי כנסת.
החסות בשיטת ה"מילט" "millet"

יהודי טורקיה חיו בסובלנות תחת השלטון העות'מאני, אשר החיל את שיטת ה"מילט" על עדות המיעוטים ברחבי האימפריה. השיטה דגלה באוטונומיה פנימית ודתית לכל עדה דתית. החכם באשי מונה למנהיג העדה ולו היו סמכויות מלאות כלפי בני העדה. על היהודים לא חלו הגבלות על חייהם או עיסוקם, חוץ מתשלום ג'יזיה (מס גולגולת), לבוש חיצוני, רכיבה על סוסים ומניעת השתתפות בשירות צבאי שחל על כל אלה שאינם בני דת האסלאם.
היו בין יהודי טורקיה שהגיעו למשרות בכירות, כמו בימיו של מהמט השני שר הכספים חכים יעקב פאשה (Hekim Yakup Pasa) ובימי מורט השני הרופאים: משה חמון (Moses Hamon) ואברהם דה-קסטרו.
בימי מהמט הרביעי נפגעה הקהילה היהודית בעיר בעקבות הופעתו של שבתי צבי אשר עוררה מחלוקת בקהילה ופוררה את אחידותה. במאות ה-18 וה-19 ירדה חשיבות יהדות טורקיה. דמות יוצאת דופן הייתה של דניאל דה-פונסקה (Daniel de Fonseca) שהיה נשיא בית הדין של הרופאים ונטל חלק בפעילות פוליטית. בשנת 1887 היו חמישה יהודים חברי הפרלמנט הטורקי.
בעת החדשה

במאות ה-16 וה-17, הייתה הקהילה היהודית בטורקיה אחת מן הקהילות הפורחות ביותר במזרח התיכון. באיסטנבול, בלבד התגוררו קרוב ל-30,000 יהודים, חלקם הגיעו למשרות ולעמדות בכירות בחצר הסולטאן – רופאים, בנקאים, יועצים ופקידי ממשל. דוגמאות לכך הם דון יוסף נשיא, דונה גרציה וסלומון אבו יעיש – שלושתם נוצרים חדשים פורטוגזיים, שחזרו ליהדות, והגיעו לתהילה בטורקיה. הם היו בעלי השפעה רבה בחוגי השלטון העות'מאני, ואף קיבלו תוארי דוכסות מהסולטאן.
במלחמת העולם הראשונה נחלה טורקיה מפלה, ויהודים רבים שחיו בתחומיה חוו חילופי שלטון ונתינות. אלה שבטריטוריות באזור הבלקן הפכו לנתיני המדינות השכנות, ואלה שחיו באזור המזרח התיכון השונים עברו למנדט של בריטניה או צרפת. ארץ ישראל, שהייתה חלק מהאימפריה העות'מאנית, עברה למנדט לידי בריטניה.
ב-1917 היו בטורקיה 100,000 יהודים.
בעת החדשה > במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה

במהלך מלחמת העולם השנייה שמרה טורקיה על נייטרליות, ובכך ניצלו אלפי היהודים ששהו בה.
ב-1947 היו בטורקיה 80,000 יהודים, ב-1968 היו 37,000 וב-1996 היו 25,000.
עם הקמת של מדינת ישראל, וגם לפניה, עלו רובם של יהודי טורקיה לארץ ישראל. בסך הכול עלו לישראל כ-55,500 יהודים. כיום יש בטורקיה כ-14,500 יהודים.
אנטישמיות בטורקיה

בעקבות המשבר ביחסי טורקיה–ישראל בתקופת רג'פ טאיפ ארדואן, הורגשה עלייה בתופעות האנטישמיות.
העיתונאי בני ציפר הציג את שורשי האנטישמיות בטורקיה, כפי שתיאר באוזניו דניס אוז'לוו, חבר הקהילה היהודית שם:
בהמשך מאמרו מביא ציפר תאוריית קונספירציה נוספת המזינה את האנטישמיות בטורקיה:
יישובים שהוקמו על ידי בני התפוצה בארץ ישראל

חברון, ירושלים, יריחו, ראשון לציון – יהודי מזרח טורקיה מחוז אורפה ובנותיה עלו לארץ ישראל כקבוצה בת 40 נפש לירושלים כבר בסוף המאה ה-19 והוו גורם מכריע בחיזוק היישוב היהודי בעיר. עוד קודם לכן במחצית המאה ה-19 עלו מאורפה משפחות בודדות שהתיישבו בחברון. יש עדויות לכך שיהודים אורפלים מגעים לירחו ומקימים בעוג'ה משקים חקלאיים (מנגו ובננות).יהודי אורפה לוקחים חלק גם בחיזוקה של המושבה ראשון לציון. בשנת 1887 בנה הברון בנימין רוטשילד יקב עבור המושבה החדשה וקובע כי היין ביקב יהיה יין כשר.
לצורך כך נזקקו לפועלים יהודים חסונים שומרי מצוות האורפלים של ירושלים היו מועמדים הכמעט טבעיים לכך. 7 משפחות ירדו מירושלים לראשון לציון לצורך עבודה ביקב המפורסם והקימו בה את שכונת האורפלים ובמרכזו בית כנסת מקור חיים שהפכו למוקד משיכה של יהודים מכלל קהילות הלבנט. נחום גוטמן בספרו החופש הגדול מתאר את הכתפאים האורפלים בעבודתם ביקב.
קיבוץ הגושרים – הוקם ב-1948 על ידי גרעין עולים מטורקיה.
היישוב אלרואי, מהיישובים המרכיבים את קריית טבעון הוקם בין היתר על ידי עולים מטורקיה יוצאי כורדיסתאן.
גבע כרמל – הוקם על ידי עולים מטורקיה ותוניסיה בשנת 1949.
קיבוץ נחשולים – הוקם על ידי עולים מטורקיה ופולנים יוצאי מחנות ההשמדה בשנת 1948.
גבעת ניל"י – הוקם על ידי עולים מטורקיה, תוניסיה ועיראק בשנת 1953.
כרם בן זמרה – הוקם על ידי עולים מטורקיה בשנת 1949.
ציפורי – הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מטורקיה ובולגריה.
קיבוץ גבולות – הוקם על ידי עולים מטורקיה ורומניה בשנת 1943.
בורגתא – הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מטורקיה ומרוקו.
יהוד – עיר בבקעת אונו שהוקמה ב-1948 על חורבות הכפר הערבי יהודיה על ידי עולים מטורקיה, ברובם מאיזמיר, ובראשם ר' אברהם אלטלף.
ראו גם

ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל
המרכז למורשת יהדות טורקיה
אורפלים
לאדינו
רשימת בתי הכנסת בטורקיה
לקריאה נוספת

אליהו בירנבוים, לפני שתשכח השפה, מקור ראשון, 12 ספטמבר 2008.
אסנת פרץ, יהדות טורקיה – מציון לציונות, הוצאת בית עלים.
הערות שוליים

↑  ספר עובדיה, פרק א', פסוק כ'
↑  musevicemaati.com Turkish Jews Today "Turkish Jews Today: The present size of Jewish Community is estimated at around 26.000." (טורקית, אנגלית)
1 2  ד"ר הגר הלל, "המיעוט היהודי בארצות המזרח התיכון 1920–1945 – אוריינטציה ורה-אוריינטציה", בתוך: המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ה', עמ' 421.
↑  איריס ז'ורלט, ‏״יהודי זה אומר שקרן”: היהודים בטורקיה חוששים מהאנטישמיות המתגברת, באתר מעריב אונליין, 3 ביולי 2018
↑  בני ציפר, מגעים עם החמאם, באתר הארץ, 5 בפברואר 2009
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547204805171  LCCN: sh2008106148 
שרידי בית הכנסת העתיק בסרדיס
אוניה שנשלחה להציל יהודים מספרד בשנת 1495
מגיני ספר תורה, עם דימויי סהר עשויים כסף, מוצגים במוזיאון ישראל
מגן ספר תורה, עשוי כסף, מוצג במוזיאון ישראל
שלט בית הכנסת אוהל יצחק של יהודים יוצאי טורקיה בשכונת נחלת שבעה בירושלים
מני לוי

מני לוי (נולד ב־6 באוגוסט 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק במכבי תל אביב.
בגיל 21 במהלך משחק ליגה נגד בית"ר ירושלים באצטדיון טדי התמוטט ומאז הוא נמצא במצב של צמח.
קריירה מקצועית

לוי שיחק כבר מנעוריו בקבוצת מכבי תל אביב.  לוי היה שחקן כנף וחלוץ. לוי הושבת מפעילות למשך מספר חודשים, בגלל חשד לבעיה לבבית, ואחר כך שב לכושר ולפעילות.
בשנת 2000 היה מעורב לוי במה שזכה לכינוי "פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת הקוד האתי בכך, שקיים יחסי מין עם צעירה בת 17 בערב משחק הנבחרת. לוי הושעה על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי.
קריירה מקצועית > התמוטותו ותוצאותיה

כשנה לפני ההתמוטטות לוי עבר בדיקות בבית החולים תל השומר עקב תלונות על לחצים בחזה במהלך אימון. הבדיקות הראו שלוי סבל מהפרעות בקצב הלב, ומשריר לב מעובה, שלא מאפשרות לו לעסוק בספורט מקצועני, אך לוי רצה לחזור לשחק ולכן עשה בדיקות נוספות, ובאפריל 2001 קיבל אישור מקרדיולוגים מתל השומר ואיכילוב שיוכל לחזור לשחק ולהתאמן, ולוי חזר לשחק לקראת סיום עונת 2000/01 אך לא זכה לדקות משחק רבות. במהלך עונת 2001/02 תפס את עמדת המגן הימני והבקיע שני שערים לזכות הקבוצה.
ב־26 בינואר 2002, בדקה התשיעית של משחק הליגה נגד בית"ר ירושלים באצטדיון טדי, עצר לוי כדור בחזהו ובעט לעבר שערה של בית"ר. לאחר שלא הצליח לכבוש, חזר לוי להגנה ונפל מבלי שנגעו בו. הוא קם שוב למספר שניות, הספיק לשאול את שחקן בית"ר דוד אמסלם "מה קורה לי?" התמוטט שוב, ואיבד את הכרתו תוך שבסיס לשונו חוסם את נתיב האוויר שלו למשך זמן, דבר שגרם לשיתוקו. מיד לאחר מכן החלו צוותי מד"א שהיו באצטדיון לבצע בו פעולות החייאה, שאליהם הצטרף פרופ' אבי ריבקינד כירורג בכיר בהדסה עין כרם ואוהד ביתר ירושלים שבא לראות את המשחק עם בניו, נכנס למגרש והחל לתת טיפול ראשוני ללוי. לאחר כחצי שעה של פעולות החייאה פונה בניידת טיפול נמרץ להדסה עין כרם.  שופט המשחק, אייל צור,  החליט להפסיק את המשחק, לאחר שהובן שאין ערך ספורטיבי להתמודדות..
לוי טופל בבית החולים בית לוינשטיין ברעננה, עד שהועבר לחזקת משפחתו במצב של צמח. מאז מטופל לוי בביתו, בהשגחה מלאה כשהתקשורת איתו מינימלית בהבעות פנים.
משפחתו הגישה תביעה משפטית נגד מכבי תל אביב בגין טיפול רפואי לקוי, וב־22 בספטמבר 2005, פסק בית משפט השלום בתל אביב, כי על הקבוצה לשלם ללוי 75 אלף דולר מהפניקס חברה לביטוח, שהועברו אליה לאחר התמוטטותו. בהסכם פשרה משנת 2012, קיבלה משפחתו של מני לוי פיצוי בגובה 5.3 מיליון ש"ח ממספר גורמים שנתבעו על ידה.
קריירה מקצועית > המשך הקשר עם הקבוצה

ב-31 במאי 2015, זכה לוי לביקורו של שחקן מכבי תל אביב, מהראן ראדי, אשר הגיע לביתו עם גביע המדינה, בו זכתה הקבוצה כשבוע וחצי לפני כן.
אוהדי מכבי תל אביב נוהגים מזה שנים רבות לקרוא בשמו של מני לוי בכל משחק של הקבוצה במהלך הדקה ה-12 של המשחק (כמספר החולצה איתה נהג לשחק).
בנוסף, אף שחקן בקבוצה אינו לובש את החולצה מספר 12 כנהוג עם שחקני עבר בכירים.
בעקבות המקרה

פרופ' אבי ריבקינד מבית החולים הדסה עין כרם, שהיה נוכח במשחק, חש לטפל בלוי בהחייאה יחד עם הצוות הרפואי במגרש. עקב המקרה חקר ריבקינד את אופי הפציעה, ובעקבות פניותיו לפיפ"א ולאופ"א, מקפידים מאז יותר, בבדיקות הלב לשחקנים, למניעת הישנות מקרים דומים.
הערות שוליים

1 2 3  אסי ממן, הקריסה, חייו של מני לוי והדרמה: 20 שנה אחרי, באתר ynet, 25 בינואר 2022
↑  לא בפעם הראשונה: 5 שערוריות מין בכדורגל הישראלי, באתר ישראל היום, 11 ביוני 2020
↑  אשר גולדברג, מני לוי התמוטט במגרש. מאושפז במצב קשה, באתר הארץ, 26 בינואר 2002
↑  המשחק הושלם חודש אחרי האירוע, בו ביתר ניצחה 1:0 משער של תמאש שאנדור
↑  גידי ליפקין, פשרה בפרשת מני לוי: יפוצה ב-5.3- מיליון שקל, באתר nrg‏, 5 ביוני 2012
↑  אשר גולדברג ואורי משיח, ‏‏ראדי ביקר את מני לוי עם גביע המדינה, באתר ספורט1, 31 במאי 2015
יחידה 108

| --- | --- |

סמל היחידה
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל  חיל האוויר הישראלי
 סוג:  יחידת אלקטרוניקה ותקשוב
 בסיס האם:  צריפין
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־76 שנים)
 מלחמות:    מלחמת סיני     מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה    מלחמת לבנון השנייה    מבצע צוק איתן
 פיקוד
 יחידת אם:  להק הציוד
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקד נוכחי:  א'
 מפקדים:  רשימת מפקדים
יחידה 108 (במקור: במצ"א 108 – בית מלאכה לציוד אלקטרוני) היא יחידת אחזקה ופיתוח דרג ד' לאלקטרוניקה, לתקשוב ולמערכות נשק, והיא אחת מיחידות הביצוע של המטה הטכנולוגי של חיל האוויר. היחידה, הממוקמת בבסיס צריפין, משויכת למערך הטכני של חיל האוויר וכפופה ישירות לראש להק ציוד.