stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שביט (משגר לוויינים)
מאפיינים

משגר השביט הראשון היה משגר תלת-שלבי קטן המונע בדלק מוצק ומבוסס על הטיל הבליסטי יריחו 2. הגרסה החדשה יותר של השביט נקראה תחילה "Next" אך שונתה מאוחר יותר לשביט 2. לשביט יכולת נשיאה של 290 ק"ג ואילו גרסאות מתקדמות שלו מיועדות לשאת 350 ק"ג ואף 380 ק"ג.
השביט שוגר לראשונה בשנת 1988 ועקב מיקומה הגאוגרפי ויחסיה העוינים של ישראל עם המדינות השכנות, השביט משוגר מערבה בניגוד לכיוון הסיבוב של כדור הארץ, באופן המקטין את יכולת הנשיאה של המשגר באחוזים ניכרים. שיטת שיגור זו מנוגדת להיגיון ההנדסי והכלכלי ולכן איננה נהוגה בעולם, אך בישראל היא כורח המציאות עקב מיקומה הגאוגרפי. הדבר נעשה כדי שבמקרה של כישלון, הלוויינים לא יפלו על אזורים מיושבים או לידיהן של מדינות ערב השכנות. גם בשיגור מערבה אין לישראל יד חופשית, זאת עקב רוחבו הצר יחסית של הים התיכון והאיים הפזורים בו. למעשה, ישראל יכולה לשגר לתוך מסדרון צר המסתכם במספר מעלות, אם ברצונה למנוע אפשרות של נפילת הלוויין על שטחים מיושבים בשלבי השיגור הראשונים. נוהל זה הוחל בשנת 1988 ונמשך מאז.
בתהליך השיגור, שני השלבים הראשונים של השביט מאיצים אל מחוץ לאטמוספירה ולאחר מכן ניתקים מהשלב השלישי שנושא את הלוויין. השלב השלישי ממשיך בשיוט לא ממונע סביב כדור הארץ בזמן שהחיפוי המגן על הלוויין מוסר והלוויין נחשף לראשונה לתנאי החלל. לאחר מכן מנועי השלב השלישי מאיצים את הלוויין למהירות הנדרשת על מנת להיכנס למסלול ולבסוף הלוויין נפרד מהמשגר ומתחיל את תפקודו העצמאי בחלל בזמן שהשלב השלישי נופל למימי כדור הארץ. ניווט המשגר מתבצע באמצעים אווירודינמיים והטיית וקטור הדחף של השלב הראשון. ניווט השלב השני מתבצע על ידי הזרקת נוזל לתוצרי הפליטה של המנוע.
היסטוריית שיגורים

השביט שוגר מבסיס פלמחים שתים עשרה פעמים והכניס בהצלחה מטען למסלול עשר פעמים. בשיגור הרביעי והשישי כשל המשגר לפני שהגיע לחלל. כל שיגורי השביט נשאו לוויינים מסדרת לווייני אופק; שני השיגורים הראשונים נשאו לווייני ניסוי והיתר הם לווייני ריגול שנועדו לצילום לצורך איסוף מודיעין צבאי.
| גרסת משגר | תאריך שיגור | מקום שיגור | מטען | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שביט | 19 בספטמבר 1988 | בסיס פלמחים | אופק 1 | הצלחה |
| שביט | 3 באפריל 1990 | בסיס פלמחים | אופק 2 | הצלחה |
| שביט 1 | 5 באפריל 1995 | בסיס פלמחים | אופק 3 | הצלחה |
| שביט 1 | 22 בינואר 1998 | בסיס פלמחים | אופק 4 | כישלון |
| שביט 1 | 28 במאי 2002 | בסיס פלמחים | אופק 5 | הצלחה |
| שביט 1 | 6 בספטמבר 2004 | בסיס פלמחים | אופק 6 | כישלון |
| שביט 2 | 11 ביוני 2007 | בסיס פלמחים | אופק 7 | הצלחה |
| שביט 2 | 22 ביוני 2010 | בסיס פלמחים | אופק 9 | הצלחה |
| שביט 2 | 9 באפריל 2014 | בסיס פלמחים | אופק 10 | הצלחה |
| שביט 2 | 13 בספטמבר 2016 | בסיס פלמחים | אופק 11 | הצלחה |
| שביט 2 | 6 ביולי 2020 | בסיס פלמחים | אופק 16 | הצלחה |
| שביט 2 | 29 במרץ 2023 | בסיס פלמחים | אופק 13 | הצלחה |
ראו גם

יריחו (טיל)
התעשייה האווירית לישראל
סוכנות החלל הישראלית
ששון זמיר

ששון זמיר (נולד ב-1 בינואר 1947) כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת קשר שמאלי, בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-60, היה שותף לעלייה ההיסטורית של בית"ר ירושלים בעונות 1966/1968.
ביוגרפיה

זמיר נולד בעיר בבגדאד, בירת עיראק. הוא עלה לארץ ישראל בעלייה הגדולה מעיראק של שנות ה-50, יחד עם הוריו ואחיו הבכור, מנשה זמיר. הוא גדל בשכונת מוסררה שבירושלים, וכילד נהג לשחק כדורגל עםם ילדי השכונה וזכה לאהדה רבה בעקבות כישרונו הרב לשלוט בכדור. בעקבות כך זומן לקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים ומשם עלה לקבוצה הבוגרת.
זמיר שיחק והצטיין בעיקר במשחקי הקבוצה לעלייה לליגה עליונה בעונות 1966/1968, תוך שירות בצה"ל. בשנות ה-70, עבר לשחק ברמלה למשך שנתיים ואחר כך חזר לשחק בבית"ר.
בשנת 1975 פרש ממשחק פעיל.
חיים אישיים

לאחר קריירת הכדורגל, הועסק זמיר בתור יהלומן.
זמיר נשוי, אב לשלוש בנות ומתגורר במודיעין מכבים רעות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלמה שפיר

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 באפריל 1924 שנברג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 במאי 2013 (בגיל 89) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  Selimar Frenkel 
 מקום קבורה:  בית הקברות מורשה 
 מדינה:  ליטא ליטא
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
שלמה שפיר (11 באפריל 1924 – 8 במאי 2013) היה עיתונאי והיסטוריון ישראלי, מבכירי עיתון "דבר".
ביוגרפיה

נולד בשנברג, בברלין שבגרמניה ב-11 באפריל 1924, בשם זלימר פרנקל (Selimar Frenkel). אמו, אסתר פרנקל (לבית ברקמן), נפטרה בינקותו מדלקת המוח, ושלמה עבר לגור אצל סבתו, בעיירה איידטקונן (אנ') שבפרוסיה המזרחית, בגבול עם ליטא. אביו, הרמן פרנקל, עמד בעירייה בראש חברת משלח בינלאומי. לאחר מכן עבר לקובנה, באותה תקופה בירתה של ליטא, ולמד שם בנעוריו בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה. הוא סיים את חוק לימודיו התיכוניים בגימנסיה הריאלית העברית של קובנה.
בתקופת השלטון הסובייטי היה שלמה מראשי הארגון המחתרתי "ארגון ברית ציון" (א.ב.צ), ואף ערך את העיתון של ארגון זה - "ניצוץ". לאחר שהגרמנים כבשו את קובנה נשלח שלמה לגטו קובנה ועם חיסול הגטו ביולי 1944 הועבר למחנה הריכוז שטוטהוף ומשם למחנה קאופרינג (שהיה מסונף לדכאו) שם עבד בסלילת כבישים. לאחר ששוחרר מהמחנה בסיום המלחמה, עבד שפיר בעיתון ביידיש "דאס ווארט", ביטאון המפלגה הציונית-סוציאליסטית.
באפריל 1948, זמן קצר לפני הכרזת המדינה, עלה שפיר לארץ ישראל. לאחר שירות בצה"ל הצטרף לעיתון "דבר" במקביל היה בשנות ה-50 פרשן מדיני בקול ישראל. בשנות ה-60 היה שפיר כתב עיתון "דבר" בוושינגטון ובשנות ה-70 שימש עורך החוץ של העיתון. בין השנים 1974 ל-2005 היה עורך ביטאון "גשר" - כתב העת לעניינים יהודיים של הקונגרס היהודי העולמי.
שפיר היה בעל תואר דוקטור בהיסטוריה מאוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. והרבה לחקור נושאי מדיניות חוץ ואף כתב ספרים ומחקרים בנדון. בין ספריו: "יד מושטת" על הסוציאל-דמוקרטים הגרמנים ויחסם ליהודים ולישראל 1945–1967.
נפטר ב-8 במאי 2013 בגיל 89, ונקבר בבית עלמין רמת השרון צומת מורשה. הותיר אחריו אשה, מינה שפיר, ושתי בנות.
לקריאה נוספת

שלמה שפיר, ועידת אוויאן, ילקוט מורשת (לחקר השואה והאנטישמיות) 45, 1993, עמ' 166-
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465337605171  GND: 122614623  ISNI: 0000 0000 4049 2821  LCCN: no93000604  SUDOC: 068675798  VIAF: 25489139   WorldCat (עם VIAF): 25489139
שלום הלפרין

רבי שלום הלפרין (ט"ו בשבט ה'תר"ח – כ"ד באב ה'תרצ"ט) בנו של רבי דוד מברדיצ'ב ונכדו של רבי ישראל פרידמן אבי שושלת חסידות רוז'ין. היה מייסד חסידות וסלוי ואבי השושלת.
תולדותיו

שלום הלפרין נולד בט"ו בשבט בשנת ה'תר"ח, בעיר ברדיצ'ב, העיר הגדולה ביותר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה. בן לאביו, הרב דוד הלפרין שכיהן כרב בברדיצ'ב. אביו של הרב דוד וסבו של הרב שלום היה הרב יחיאל הלפרין ממינסק. אמו של הרב שלום הלפרין הייתה הרבנית לאה פרידמן בת הרב ישראל פרידמן (הרוז'ינר) שהיה האדמו"ר הראשון לשושלת חסידות רוז'ין ואב למספר חצרות חסידיות.
הרב ישראל פרידמן מרוז'ין היה בנו של הרב שלום שכנא מפראהביטש (רבי שלום הגדול) (על שמו נקרא הרב שלום הלפרין), בנו של הרב אברהם המלאך שהיה תלמידו של אביו, המגיד ממזריטש שהיה יורשו של הבעל שם טוב אבי תנועת החסידות.
הרבנות והאדמו"רות

בשנות נעוריו פעולתו התורנית של הרב שלום הייתה חריגה, גם לאחר שנישא לרבנית חנה שרה פרידמן, בת הרב יצחק פרידמן מייסד שושלת חסידות בוהוש המשיך הרב שלום הלפרין ללמוד תורה לכל אורך שעות היממה. בשנת ה'תרנ"ו, בעצת חותנו החל הרב שלום לכהן כאדמו"ר בעיר רדוקנן בסמוך לווסלוי שברומניה. בעת שהותו ברדוקנן הפכה העיר למרכז חסידי ידוע ורבים מיהודי רומניה היו נוהרים אל הרב שלום.
את בחרותו העביר במחיצת סבו ודודו, הרב אברהם יעקב פרידמן שהיה מייסד חסידות סדיגורה. כשכיהן כאדמו"ר ברדוקנן ניכר במידת קנאותו הדתית ובהנהגתו השתדל לשלב גם רחמנות לצד אדיקות, הרב שלום הלפרין שם דגש על 'ירידה אל העם' במקביל לתכונותיו השמרניות. הרב שלום הלפרין היה ממתנגדיה החריפים של התנועה הציונית ושל החינוך ההשכלתי שהחל לפרוח בחברה היהודית. מעברו מהעיר רדוקנן לעיר וסלוי בא בעקבות בית ספר השכלתי ליהודים ברדוקנן שהיה לא לרוחו. הרב שלום הלפרין היה מתנגד חריף לציונות לצד התנהגות אצילה וסמכותית שהונהגה בחצרות בית רוז'ין. הוא טען כי הערבים ילחמו ביהודים עד בוא המשיח באשמת הציונות. כמו כן היה ידוע באי הסכמתו להשתמש באתרוגי ארץ ישראל שכן הם נעשו בעבודת כפיים של חברי התנועה הציונית-החלוצית.
בווסלוי ייסד את חצרו שכונתה 'חסידות וסלוי' והפך את העיר למרכז חסידי ידוע. הרב שלום הלפרין נפטר בכ"ד אב בשנת ה'תרצ"ט בעיר וסלי בה נטמן, יורשו היה בנו, הרב חיים דב הלפרין שכיהן כאדמו"ר בווסלוי, בבוקרשט ובחיפה. מרכז החסידות הוא בעיר תל אביב.
משפחה

הרב שלום הלפרין נישא לרבנית חנה שרה פרידמן, בת הרב יצחק פרידמן (אדמו"ר ראשון מבוהוש). בנם יחידם:
חיים דב הלפרין, ממלא מקום אביו והאדמו"ר השני מווסלוי (נפטר ה'תשי"ז)
ראו גם

חסידות וסלוי
חסידות בוהוש
חסידות רוז'ין
שחייה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)

אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) נערכה במקסיקו סיטי, מקסיקו. תחרויות השחייה נערכו בין 17 ל-26 באוקטובר 1968. 29 משחים נערכו במשחקים אלו (14 לנשים ו-15 לגברים), בהשתתפות 468 משתתפים (204 נשים ו-264 גברים) מ-51 מדינות.
השחייניות הבולטות

דבי מאייר (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-3 מדליות זהב, ג'אן האן (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-4 מדליות מהן 2 זהב וסוזן פדרסן (ארצות הברית ארצות הברית) שזכתה ב-4 מדליות מהן 2 זהב במשחי השליחות.
השחיינים הבולטים

צ'ארלס היקוקס (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-4 מדליות מהן 3 זהב, מייקל ונדן (אוסטרליה אוסטרליה) שזכה ב-4 מדליות מהן 2 זהב וקבע שיא עולם במשחה יוקרתי ל-100 מטר חופשי ומארק ספיץ (ארצות הברית ארצות הברית) שזכה ב-4 מדליות, מהן 2 זהב במשחי השליחים.
שיאי עולם

בסך הכול נקבעו 4 שיאי עולם חדשים במשחי הגמר, מהם 1 לנשים ו-3 לגברים.
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכול |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 21 | 15 | 16 | 52 |
| 2 | אוסטרליה אוסטרליה | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 3 | מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 2 | 3 | 1 | 6 |
| 4 | יוגוסלביה יוגוסלביה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 5 | מקסיקו מקסיקו מארחת | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6 | הולנד הולנד | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7 | ברית המועצות ברית המועצות | 0 | 4 | 4 | 8 |
| 8 | קנדה קנדה | 0 | 3 | 1 | 4 |
| 9 | בריטניה בריטניה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10 | מערב גרמניה מערב גרמניה | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 11 | צרפת צרפת | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל | סך הכל | 29 | 29 | 29 | 87 |
הזוכים במדליות > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | ג'אן האן   ארצות הברית ארצות הברית | 1:00.0 דקות | סוזן פדרסן   ארצות הברית ארצות הברית | 1:00.3 דקות | לינדה גוסטבסון   ארצות הברית ארצות הברית | 1:00.3 דקות |
| 200 מטר חופשי | דבי מאייר   ארצות הברית ארצות הברית | 2:10.5 דקות   שיא אולימפי | ג'אן האן   ארצות הברית ארצות הברית | 2:11.0 דקות | ג'יין ברקמן   ארצות הברית ארצות הברית | 2:11.2 דקות |
| 400 מטר חופשי | דבי מאייר   ארצות הברית ארצות הברית | 4:31.8 דקות   שיא אולימפי | לינדה גוסטבסון   ארצות הברית ארצות הברית | 4:35.5 דקות | קארן מוראס   אוסטרליה אוסטרליה | 4:37.0 דקות |
| 800 מטר חופשי | דבי מאייר   ארצות הברית ארצות הברית | 9:24.0 דקות   שיא אולימפי | פם קרוז   ארצות הברית ארצות הברית | 9:35.7 דקות | מריה תרסה רמירס   מקסיקו מקסיקו | 9:38.5 דקות |
| 100 מטר גב | קיי הול   ארצות הברית ארצות הברית | 1:06.2 דקות   שיא עולם | אליין טאנר   קנדה קנדה | 1:06.7 דקות | ג'יין סוואגרטי   ארצות הברית ארצות הברית | 1:08.1 דקות |
| 200 מטר גב | ליליאן ווטסון   ארצות הברית ארצות הברית | 2:24.8 דקות   שיא אולימפי | אליין טאנר   קנדה קנדה | 2:27.4 דקות | קיי הול   ארצות הברית ארצות הברית | 2:28.9 דקות |
| 100 מטר חזה | ג'ורג'יצה ביידוב   יוגוסלביה יוגוסלביה | 1:15.8 דקות   שיא אולימפי | גלינה פרוזומנשיקובה   ברית המועצות ברית המועצות | 1:15.9 דקות | שרון ויצ'מן   ארצות הברית ארצות הברית | 1:16.1 דקות |
| 200 מטר חזה | שרון ויצ'מן   ארצות הברית ארצות הברית | 2:44.4 דקות   שיא אולימפי | ג'ורג'יצה ביידוב   יוגוסלביה יוגוסלביה | 2:46.4 דקות | גלינה פרוזומנשיקובה   ברית המועצות ברית המועצות | 2:47.0 דקות |
| 100 מטר פרפר | לין מקלמנטס   אוסטרליה אוסטרליה | 1:05.5 דקות | אלי דניאל   ארצות הברית ארצות הברית | 1:05.8 דקות | סוזן שילדס   ארצות הברית ארצות הברית | 1:06.2 דקות |
| 200 מטר פרפר | אדה קוק   הולנד הולנד | 2:24.7 דקות   שיא אולימפי | אלגה לינדנר   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 2:24.8 דקות | אלי דניאל   ארצות הברית ארצות הברית | 2:25.9 דקות |
| 200 מטר מעורב אישי | קלאודיה קולב   ארצות הברית ארצות הברית | 2:24.7 דקות   שיא אולימפי | סוזן פדרסן   ארצות הברית ארצות הברית | 2:28.8 דקות | ג'אן האן   ארצות הברית ארצות הברית | 2:31.4 דקות |
| 400 מטר מעורב אישי | קלאודיה קולב   ארצות הברית ארצות הברית | 5:08.5 דקות   שיא אולימפי | לין וידאלי   ארצות הברית ארצות הברית | 5:22.2 דקות | זבינה שטיינבאך   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 5:25.3 דקות |
| שליחות 4x100 מטר חופשי | ארצות הברית ארצות הברית   ג'יין בקמן   לינדה גוסטבסון   סוזן פדרסן   ג'אן האן | 4:02.5 דקות   שיא אולימפי | מזרח גרמניה מזרח גרמניה   גבריאלה וטצקו   רוזביטה קרוזה   אוטה שמוק   גבריאלה פרטס | 4:05.7 דקות | קנדה קנדה   אנג'לה קוגלין   מרילין קורסון   אליין טאנר   מריון ליי | 4:07.2 דקות |
| שליחות 4x100 מטר מעורב | ארצות הברית ארצות הברית   קיי הול   קייטי בול   אלי דניאל   סוזן פדרסן | 4:28.3 דקות   שיא אולימפי | אוסטרליה אוסטרליה   לין ואטסון   ג'ודי פלייפר   לין מקלמנטס   ג'אנט סטיינבק | 4:30.0 דקות | מערב גרמניה מערב גרמניה   אנגליקה קראוזהאוטה פרומטר   הייקה האסטד   היידהמארי ריינק | 4:36.4 דקות |
שחייה באולימפיאדת פריז (1924)

אולימפיאדת פריז (1924) נערכה בפריז, צרפת. תחרויות השחייה נערכו בין ה-13 ביולי 1924 ל-20 ביולי 1924. 11 משחים נערכו במשחקים אלו (5 לנשים ו-6 לגברים), בהשתתפות 169 משתתפים (51 נשים ו-118 גברים) מ-23 מדינות.
נשים

נבחרת השחייה של ארצות הברית (ארצות הברית) לנשים זכתה ב-4 מדליות זהב מתוך 5 אפשריות וב-10 מדליות מתוך 13 אפשריות.
נשים > השחיינית הבולטת

אתל לאקי (ארצות הברית ארצות הברית), שזכתה בשתי מדליות זהב.
גברים

נבחרת השחייה של ארצות הברית (ארצות הברית) לגברים זכתה ב-5 מדליות זהב מתוך 6 אפשריות.
גברים > השחיין הבולט

ג'וני וייסמילר (ארצות הברית ארצות הברית), שזכה ב-3 מדליות זהב.
טבלת המדליות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 9 | 5 | 5 | 19 |
| 2 | בריטניה בריטניה | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 3 | אוסטרליה אוסטרליה | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 4 | שוודיה שוודיה | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 5 | בלגיה בלגיה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 | הונגריה הונגריה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| בסך הכל | בסך הכל | 11 | 11 | 11 | 33 |
הזוכים במדליות > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | אתל לאקי   ארצות הברית ארצות הברית | 1:12.4 דקות | מריאצ'ן וזלאו   ארצות הברית ארצות הברית | 1:12.8 דקות | גרטרוד אדרלה   ארצות הברית ארצות הברית | 1:14.2 דקות |
| 400 מטר חופשי | מרתה נורליוס   ארצות הברית ארצות הברית | 6:02.2 דקות   שיא אולימפי | הלן ויינרייט   ארצות הברית ארצות הברית | 6:03.8 דקות | גרטרוד אדרלה   ארצות הברית ארצות הברית | 6:04.8 דקות |
| 100 מטר גב | סיביל באואר   ארצות הברית ארצות הברית | 1:23.2 דקות   שיא אולימפי | פיליס הארדינג   בריטניה בריטניה | 1:27.4 דקות | איילין ריגין   ארצות הברית ארצות הברית | 1:28.2 דקות |
| 200 מטר חזה | לוצי מורטון   בריטניה בריטניה | 3:33.2 דקות | אגנס ג'ראטי   ארצות הברית ארצות הברית | 3:34.0 דקות | גלדיס קרסון   בריטניה בריטניה | 3:35.4 דקות |
| שליחות 4x100 מטר חופשי | ארצות הברית ארצות הברית   אופרזיה דונלי   גרטרוד אדרלה   אתל לאקי   מריאצ'ן וזלאו | 4:58.8 דקות   שיא עולם | בריטניה בריטניה   פלורנס בייקר   קונסטנס ג'ינס   גרייס מקנזי   איריס טנר | 5:17.0 דקות | שוודיה שוודיה   איינה ברג   גורלי אוורלונד   ויוואן פטרשון   יורדיס טופל | 5:35.6 דקות |
הזוכים במדליות > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| 100 מטר חופשי | ג'וני וייסמילר   ארצות הברית ארצות הברית | 59.0 שניות   שיא אולימפי | דיוק קהנמוקו   ארצות הברית ארצות הברית | 1:01.4 דקות | סמואל קהנמוקו   ארצות הברית ארצות הברית | 1:01.8 דקות |
| 400 מטר חופשי | ג'וני וייסמילר   ארצות הברית ארצות הברית | 5:04.2 דקות   שיא אולימפי | ארנה בורג   שוודיה שוודיה | 5:05.6 דקות | בוי צ'רלטון   אוסטרליה אוסטרליה | 5:06.6 דקות |
| 1500 מטר חופשי | בוי צ'רלטון   אוסטרליה אוסטרליה | 20:06.6 דקות   שיא עולם | ארנה בורג   שוודיה שוודיה | 20:41.4 דקות | פרנק בוריפר   אוסטרליה אוסטרליה | 21:48.4 דקות |
| 100 מטר גב | וורן קילואה   ארצות הברית ארצות הברית | 1:13.2 דקות   שיא אולימפי | פול ואייט   ארצות הברית ארצות הברית | 1:15.4 דקות | קארוי ברטה   הונגריה הונגריה | 1:17.8 דקות |
| 200 מטר חזה | רוברט סקלטון   ארצות הברית ארצות הברית | 2:56.6 דקות | ג'וזף דה קומבה   בלגיה בלגיה | 2:59.2 דקות | ויליאם קירשבאום   ארצות הברית ארצות הברית | 3:01.0 דקות |
| שליחים 4x200 מטר חופשי | ארצות הברית ארצות הברית   ראלף ברייר   הריסון גלנסי   דיק האוול   ואלאס אוקונור   ג'וני וייסמילר | 9:53.4 דקות   שיא עולם | אוסטרליה אוסטרליה   פרנק בוריפר   בוי צ'רלטון   מוס כריסטי   ארנסט הנרי   איוון סטידמן | 10:02.2 דקות | שוודיה שוודיה   אקה בורג   ארנה בורג   טור הנינג   גוסטה פרסון   אורבר טרולה   יורג ורנר | 10:06.8 דקות |
שדרות 9 ביולי

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  הכרזת העצמאות של ארגנטינה 
 אורך:  3 ק"מ 
 רוחב:  150 מ' 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1937
 מיקום
 עיר:  בואנוס איירס 
 רחובות מסתעפים:  Autopista Dr. Arturo Umberto Illia, Autopista 25 de Mayo 
 קואורדינטות:  34°36′28″S 58°22′53″W﻿ / ﻿34.607777777778°S 58.381388888889°W﻿ / -34.607777777778; -58.381388888889
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בואנוס איירס מוגדלת) שדרות 9 ביולי(למפת בואנוס איירס רגילה) שדרות 9 ביולי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרות 9 ביולי
מבט-על על השדרה
שדרות תשעה ביולי (בספרדית: Avenida 9 de Julio) הן אחת השדרות הראשיות בבואנוס איירס. שם השדרה ניתן לה על שם יום העצמאות הארגנטינאי החל בתאריך זה: רפובליקת ארגנטינה זכתה בעצמאות ב-9 ביולי 1816. השדרה היא הרחבה ביותר בעולם.
תוואי

קו C של הרכבת התחתית (Subte) של בואנוס איירס עובר מתחת לשדרה, ומוביל מהתחנה המרכזית רטירו לכיכר החוקה. לאורך השדרה ניצבות 9 תחנות פעילות של קו C, אחת מהן בכיכר סן מרטין.
למעט מספר מעברים תת-קרקעיים, לאורך השדרה מצויים מספר מעברי חצייה שכדי לחצות בהם יש להמתין מספר דקות.
תוואי > אורך

השדרה חוצה את הבירה הארגנטינית מצפון לדרום. היא מתחילה בטרמינל האוטובוסים רטירו בחלקה הצפוני של העיר ומסתיימת בתחנה המשולבת (רכבת עם רכבת תחתית) קונסטיטוסיון ("החוקה"). אורכה של השדרה הוא כקילומטר אחד.
תוואי > רוחב

השדרה ידועה ברחבי העולם בשל רוחבה הרב, כ-150 מטרים. 150 מטרים הוא המרחק בין "קואדרה" אחת (Block), שממנה בנוי רוב רובו של מרכז העיר - בצורת רשת רחובות.
השדרה מורכבת מעד שבעה נתיבים לכל כיוון וצמודים אליה, במקביל, רחוב מכל צד, עם ארבעה נתיבים נוספים.
היסטוריה

השדרה תוכננה לראשונה בשנת 1888 וצפויה הייתה להיקרא "איואומה", על שם קרב חשוב במלחמת העצמאות של ארגנטינה שנוהל על ידי הגנרל מנואל בלגראנו. אבן הפינה הונחה ביום העצמאות ה-121 של ארגנטינה (ב-9 ביולי 1937) ועל כן הוחלט לשנות את שם השדרה לתאריך שבו החלו עבודות הבנייה שלה. הבנייה הראשונית הסתיימה רק כ-30 שנה אחרי כן, בשנות ה-60. בשנות ה-80 הוחלט להאריך את השדרה עד לכיכר החוקה (Plaza Constitución), דבר שהיה כרוך בהריסות רבות ובהעברת תושבים רבים מבתיהם.
אתרים

האתרים המפורסמים לאורך שדרת 9 ביולי הם:
כיכר הרפובליקה והאובליסק הניצב בה - מונומנט מודרני (נבנה ב-1936) לציון יום השנה ה-400 לייסודה של העיר.
התחנה המרכזית רטירו.
תיאטרון קולון, מהמפורסמים בתיאטרוני העולם והחשוב ביותר בבואנוס איירס. בתיאטרון מועלות הצגות והפקות מקומיות וכן מופעי ריקודים - בעיקר טנגו, הריקוד הלאומי של ארגנטינה.
פסלו של דון קישוט בהצטלבות שבין שדרות 9 ביולי ושדרות מאי (Avenida de Mayo).
כיכר החוקה (Plaza Constitución), סופה של השדרה.
הערות שוליים

↑  Widest avenue, Guinness World Records (באנגלית בריטית)
שדרת 9 ביולי בלילה
ששון יצחקי

| --- | --- |

ששון יצחקי בעת שרותו כמפקד גדוד 52
 לידה:  1932
 פטירה:  יוני 2018 (בגיל 86 בערך)
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1951–1974 (כ־23 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד קורס קציני שריון  מפקד גדוד 52 מפקד חטיבה 401 מפקד "כוח נמר",כוח אוגדתי
 פעולות ומבצעים
   מבצע קדש  הקרב על המים  פעולת סמוע   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 
ששון יצחקי (1932 – יוני 2018) היה קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף. פיקד על חטיבה 401 במלחמת ההתשה ועל כוח אוגדתי במלחמת יום הכיפורים.
חייו

יצחקי נולד וגדל בעיראק, ב-1949 נמלט עם קבוצת צעירים מעיראק לאיראן במטרה לעלות לישראל, הקבוצה נתפסה והושמה בכלא בדרום איראן. כשהגיע לישראל נקלט בקיבוץ קדמה. התגייס לצה"ל ב-1951 ושירת בחיל השריון. לאחר קורס קצינים שירת בגדוד חרמ"ש 79 כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה. שימש מפקד פלוגה בגדוד 9 ומפקד קורס מכ"ים.
במלחמת סיני פיקד על פלוגת חרמ"ש בגדוד 52, גדוד בפיקודו של אורי רום שעבר מחטיבת גבעתי לחטיבה 7 והיה בהליכי הסבה לחרמ"ש. הפלוגה השתתפה בקרב סכר הרואיפה בו נכבש מוצב צבא מצרים. לאחר המלחמה פיקד על קורס מפקדי טנקים בבית הספר לשריון, שימש קצין אג"ם של חטיבה 7, סמג"ד בגדוד 9 ומפקד קורס קציני שריון.
ב-1965 מונה למפקד גדוד 52, תחת פיקודו השתתף הגדוד בקרב על המים מול הסורים ובפעולת סמוע בו תקף הגדוד את משטרת רוג'ם אל מדפע בדרום הר חברון.
במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 52 במסגרת חטיבה 14     הגדוד  לחם בקרב אום-כתף בו הובקע המערך המצרי בסיני בקרבות השתתפו טנקים מסוג שרמן מ-50 ומ-51 וגם  AMX-13 .
באוקטובר 1968 מונה למפקד חטיבה 401 ופיקד עליה עד יולי 1970, בתקופתו לחמה החטיבה במלחמת ההתשה בגזרת תעלת סואץ וקלטה את ראשוני טנקי המגח 6 בחיל השריון. אחר כך שירת כראש מטה אוגדה 146, ב-1971 יצא לארצות הברית לקורס פיקוד ומטה. בשובו הדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובמקביל למד באוניברסיטת תל אביב.
באוגוסט 1973 מונה יצחקי לראש מטה פיקוד הדרום בדרגת תת-אלוף. במלחמת יום הכיפורים, לאחר שקלמן מגן מונה למפקד אוגדה 252 במקום אלברט מנדלר שנהרג, מונה יצחקי במקום מגן למפקד הגזרה הצפונית של סיני, עם כוח בסדר גודל אוגדתי, שכלל את חטיבה 11 וחטיבה 204, וזכה לכינוי "כוח נמר" או "כוח ששון". בקרב השריון של ה-14 באוקטובר הדפו החטיבות את מתקפת חטיבה 15 המצרית והשמידו 40 טנקים ללא שנגרמו להן אבדות. למחרת הצטרפה לכוח גם חטיבה 274.
שלזוויג (מחוז)

מפה של חצי האי יוטלנד עם מיקומם של הולשטיין ושלזוויג.
שלזוויג הוא שמו של מחוז היסטורי וגאוגרפי המתפרש על שטחי צפון גרמניה ודרום דנמרק, כאשר חציו הצפוני נמצא בחלק הדני, וחלקו הדרומי שייך למדינת שלזוויג-הולשטיין הגרמנית.
באופן מסורתי, האזור היה בעל חשיבות מסחרית וכלכלית. כיוון ששימש כנתיב המסחר בין הים הצפוני והים הבלטי, וכאזור שדרכו התחברו נתיבי הסחר מרוסיה עם נתיבי הסחר של נהר הריין והחוף האטלנטי. הדוכסות של שלזוויג הייתה תחת שליטה דנית משנת 1460 ועד לשנת 1864, חלק מממלכת דנמרק רבתי. במהלך המאה ה-19 הייתה דוכסות שלזוויג, יחד עם שכנתה, דוכסות הולשטיין, מקור לחיכוכים וסכסוכי גבול בין גרמניה ודנמרק. בשנת 1864, בעקבות מלחמת פרוסיה-דנמרק, עברו שלזוויג והולשטיין לפרוסיה, שאיחדה אותן ליחידה מדינית אחת. בשנת 1920 חולקה שלזוויג לשני חלקים, כאשר חלקה הצפוני, צפון שלזוויג, עבר לשליטת דנמרק, וחלקה הדרומי נשאר תחת שליטת גרמניה.
שחייה באולימפיאדת סידני (2000)

| --- | --- |

 היכל:  מרכז ספורט המים הבינלאומי סידני
 תאריך התחלה:  16 בספטמבר 2000
 תאריך סיום:  23 בספטמבר 2000
 מתחרים:  954 מ-150 מדינות
 → 1996 2004 ← 
אולימפיאדת סידני (2000) נערכה בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה. תחרויות השחייה נערכו בין ה-15 בספטמבר 2000 ל-23 בספטמבר 2000. 32 משחים נערכו במשחקים אלו (16 לנשים ו-16 לגברים), בהשתתפות 954 משתתפים (396 נשים ו-558 גברים) מ-150 מדינות.
השחייניות הבולטות

אינגה דה ברוין (הולנד הולנד) זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב אישיות ואחת כסף, יאנה קלוצ'קובה (אוקראינה אוקראינה) זכתה ב-3 מדליות מהן 2 מדליות זהב ו-1 כסף, דארה טורס (ארצות הברית ארצות הברית) זכתה ב-5 מדליות, מהן 2 זהב במשחי השליחות ו-3 ארד במשחים האישיים, ברוק בנט (ארצות הברית ארצות הברית) ודיאנה מוקאנו (רומניה רומניה) זכו כל אחת בשתי מדליות זהב במשחים אישים וסוזי אוניל (אוסטרליה אוסטרליה) זכתה ב-4 מדליות, מהן מדליית זהב אחת ו-3 מדליות כסף.
השחיינים הבולטים

איאן ת'ורפ (אוסטרליה אוסטרליה) זכה ב-5 מדליות מהן 3 זהב ו-2 כסף, לני קרייזלברג (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-3 מדליות זהב, מייקל קלים (אוסטרליה אוסטרליה) זכה ב-4 מדליות מהן 2 זהב ו-2 כסף, פיטר ואן דן הוחנבאנד (הולנד הולנד) זכה ב-4 מדליות מהן 2 זהב אישיות ו-2 מדליות ארד, גארי הול ג'וניור (ארצות הברית ארצות הברית) זכה ב-4 מדליות מהן 2 זהב, דומניקו פיורבנטי (איטליה איטליה) זכה ב-2 מדליות זהב ומאסימיליאנו רוסולינו (איטליה איטליה) זכה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
שיאי עולם

בסך הכל נקבעו 10 שיא עולם חדשים במשחי הגמר, מהם 4 לנשים ו-6 לגברים.