stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בורה בורה

| --- | --- |

אתר נופש בבורה בורה
אתר נופש בבורה בורה
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  כ-260 ק"מ צפונית-מערבית לעיר הבירה של פולינזיה הצרפתית, פפאטה
 קואורדינטות:  16°29′40″S 151°44′11″W﻿ / ﻿16.494444°S 151.736389°W﻿ / -16.494444; -151.736389
 ארכיפלג:  איי החברה שבפולינזיה הצרפתית באוקיינוס השקט
 סוג:  אי געשי
 שטח:  29.3 קמ"ר
 גובה מרבי:  727 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  פולינזיה הצרפתית פולינזיה הצרפתית
 אוכלוסייה:  10,605 (2017)
 אזור זמן:  UTC-10
 מגלה:  יאקוב רוחבן
 תאריך גילוי:  1777
  (למפת פולינזיה הצרפתית מוגדלת) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטבורה בורה(למפת פולינזיה הצרפתית רגילה) פפאטה פאאה טאיאוהא רורוטו האוקיינוס השקטבורה בורה
 
תצלום אוויר של האטול בורה בורה, במרכזו נראה הר הגעש הרדום, ומסביבו חומת האלמוגים שנבנתה על צלעותיו טרם שקיעתן
בורה בורה (בצרפתית: Bora Bora) הוא אי באוקיינוס השקט, ששטחו 29.3 קמ"ר. בשטח זה נכללים האי עצמו ואיונים נוספים הנמצאים במרכזה של לגונה מוקפת שונית אלמוגים.
גאוגרפיה

האי שייך לאיי החברה שבפולינזיה הצרפתית, והוא ממוקם כ-260 ק"מ צפונית-מערבית לעיר הבירה של פולינזיה הצרפתית, פפאטה (Papeete) (השוכנת בטהיטי). אוכלוסיית האי באוגוסט 2007 מנתה 8,880 נפש. היישוב הראשי באי הוא ואיטאפה (Vaitape), שנמצא בצדו המערבי של האי המרכזי.
האי הררי, ופסגתו הגבוהה ביותר - 727 מטרים מעל לפני הים - היא פסגת הר געש רדום.
האי מיושב על ידי פולינזים החל מהמאה הרביעית לספירה. ב-1777 הגיעו האירופאים הראשונים, והחל מ-1842 מהווה האי מושבה צרפתית. החל מ-1946 מחזיקים תושבי האי באזרחות צרפתית. צרפתית היא השפה הרשמית באי, אך אנגלית מדוברת בפי רבים.
בורה בורה מוקפת לגונה ציורית. האי מהווה מרכז תיירות ידוע ואקסקלוסיבי; עיקר התיירים מגיעים מארצות הברית ומיפן. חברת התעופה אייר טהיטי נוי מפעילה 5 טיסות יומיות מפפאטה לבורה בורה. האי מהווה אתר צלילה אהוב, ולחופיו ניתן לצפות בכרישים ובאלפי מיני דגים ויצורי מים אחרים.
גאוגרפיה > גאולוגיה

בורה בורה הוא דוגמה בולטת לאופן היווצרותו של אטול, מאחר שתהליך גאולוגי זה טרם הושלם באי. ראשיתו של אטול בהתפרצות געשית בלב ים באקלים טרופי, שיוצרת אי שכולו הר געש. רוב שטחו של האי הוא אכן הר געש כבוי בעל שתי פסגות: פאהיה (Pahia) ואוטמאנו (Otemanu). על צלעותיו של הר הגעש, השוקע בהדרגה, נבנית והולכת במים הטרופיים החמימים שונית אלמוגים. בשלב בו נמצא בורה בורה, רוב שטח ההר כבר שקע מתחת למים בעוד השונית צמחה עד לפני המים; השטח בו היה הר הגעש הוצף ברובו, ובהיותו מוקף בשונית נוצרה לגונה. מתוך מי הלגונה מבצבצים עדיין איונים, שחלקם הן פסגות משנה נמוכות של ההר שטרם שקעו. עם השלמת התהליך, שאורך כשלושים מיליון שנה, יעלם האי עם ההר שבמרכזו, ותיוותר רק שונית האלמוגים עם הלגונה שבמרכזה.
אפרים סידון

ערך זה עוסק בסופר ועיתונאי ישראלי. אם התכוונתם לרבה של הרפובליקה הצ'כית, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1946 (בן 78) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  סופר, סאטיריקן
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1966
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (2004) 
 
אפרים סידון (נולד ב־26 בפברואר 1946) הוא סופר, עיתונאי, בעל טור, תסריטאי, מחזאי ופזמונאי ישראלי, העוסק בעיקר בסאטירה.
ביוגרפיה

אפרים סידון נולד בתל אביב וגדל ברמת גן. לאחר שירותו הצבאי התגורר מספר שנים בקיבוץ ניר יצחק ולאחר מכן למד היסטוריה ותיאטרון באוניברסיטה העברית בירושלים, שם המשיך להתגורר שנים רבות. בהיותו בקיבוץ שיחק במחזה "מחכים לגודו" והמשיך לשחק גם בהיותו סטודנט. הוא החל את כתיבתו בעיתון הסטודנטים "פי האתון", בו השתתפו בכתיבה סאטירית גם ב. מיכאל, קובי ניב וחנוך מרמרי. חבורה זו המשיכה ל"zoo הארץ", מדור הסאטירה של השבועון "העולם הזה" שהופיע בשנים 1973–1976 (שלקט ממנו בשם "ZOO ארץ ZOO?" יצא לאור  בשנת 1975). בשנים 1974–1976 יצרה החבורה את "ניקוי ראש" סדרת הסאטירה הנודעת של הטלוויזיה הישראלית, כתבה את הקברטים הסאטיריים "איך אנחנו נראים" (1972) ו"המלחמה האחרונה" (1974) שהוצגו בתיאטרון "בימות" ובנוסף כתב גם לתוכנית "זהו זה!" בראשיתה.
בשנות השמונים כתב סידון יחד עם ב. מיכאל את הסדרה הקומית המצליחה "קרובים קרובים" שהציבה מראה עקומה על המשפחה הישראלית ה"ממוצעת" ועסקה גם בסאטירה. בשנות התשעים כתב סדרת טלוויזיה קומית נוספת בשם "חצי המנשה". שתי הסדרות שודרו בטלוויזיה החינוכית.
לאורך כל שנות השמונים, כתב סידון מערכונים רבים ששודרו בתוכנית הבידור "סיבה למסיבה" של הערוץ הראשון (ערוץ הטלוויזיה היחידי באותה עת), בהם חיקה הבדרן טוביה צפיר דמויות של פוליטיקאים ישראלים. במיוחד זכור השיר הפארודי "עם אחד עם שר אחד" (המבוסס על השיר עם אחד שיר אחד), בו גילם צפיר כמה משרי ממשלת האחדות של שמיר ופרס. הוא גם כתב מספר תוכניות בידור סאטיריות שהועלו על הבמה בכיכובו של צפיר, כשאחת המצליחות שבהן הייתה "חגיגות סיום הרוטאציה" בשנת 1986. סידון כתב גם לתוכנית הסאטירה הטלוויזיונית "האגף הסגור" ששודרה בין השנים 1990–1991.
סידון היה הכותב הראשי של התוכנית הסאטירית "החרצופים", ששודרה בשנות התשעים בערוץ 2. תוכנית זו צחקה על הפוליטיקה הישראלית (בתקופת ממשלות נתניהו וברק), כשהיא משתמשת בבובות בדמות הפוליטיקאים.
בין השנים 1987 עד 2002 פרסם טור מחורז שבועי בעיתון "מעריב", בו הביע בצורה הומוריסטית עמדות פוליטיות וחברתיות מן הצד השמאלי של המפה הפוליטית. לפני כן כתב גם בעיתון "דבר". כתב בשבועון "כותרת ראשית", יחד עם אבנר אברהמי, מדור קומיקס שהתבסס על התנ"ך והופיע אחר כך בשני ספרים.
בשנת 2003 כתב את הקברט הסאטירי "השמיים הם הגבול", בו כיכבו טוביה צפיר, שלמה וישינסקי ושרון אלימלך, ושהוצג בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2010 כתב עם ב. מיכאל את המחזה "נפגעי חרדה" שהוצג בתיאטרון הבימה, וביים מוטי קירשנבאום. ב-2015 שוב שיתף פעולה עם ב. מיכאל וקירשנבאום בכתיבת הקברט הסאטירי "רואים ת'סוף".
סידון נחשב גם לסופר ילדים מוכשר, הוא כותב בחרוזים ובצורה הומוריסטית, בעיקר אגדות ילדים ואף על סיפורי התנ"ך, כשחלק מספריו אוירו על ידי יוסי אבולעפיה וחלקם על ידי דני קרמן. ספר הילדים המוכר ביותר שלו הוא "מעלה קרחות", סיפור אלגורי על עיר של קרחים המשמש כמשל על תופעת ה"עדר" או הקונפורמיזם המוחלט. כמו כן חיבר הצגות ומחזות זמר לילדים כמו "טרזן וג'יין", "ספר הג'ונגל" (על-פי ספרו של רודיארד קיפלינג) ו"פצפונת ואנטון" (על פי ספרו של אריך קסטנר).
הוא כתב גם מחזות תיאטרון דרמטיים, כמו המחזה "מזריץ'" המתרחש בתקופת השואה.
חיים אישיים

סידון מתגורר בשכונת כוכב הצפון בתל אביב, נשוי ואב לשני ילדים, אחד מהם הוא יהונתן סידון, בעבר עיתונאי במקומון הירושלמי "כל העיר" ובעיתון "הארץ", וכיום מנהל המחלקה המסחרית באתר ice.
ספריו

עלילות פרדיננד פדהצור בקיצור (1976) - מעשה במלך שהתחיל לבוא אל עמו בדרישות שגעוניות, ועל כן הורד מכסאו והוגלה לאי נידח. איורים יוסי אבולעפיה
שירים במיץ (1977) איורים יוסי אבולעפיה
הגן על הקרחת (1978) - קובצי שירי איגיון, המושתתים על שעשועי לשון. // הקלטת
עלילות התוכי ואדון שעשוע או איך עושים מדקדוק שעשוע (1979)
מעלה קרחות (1980) - אייר יוסי אבולעפיה. סיפור בחרוזים על עיר של קרחים, ששערה בודדה התחילה לצמוח פתאום על ראשו החלק של ראש-העיר.
הצל (1980) לפי הנס כריסטיאן אנדרסן איורים דודו גבע
הנסיכה על העדשה (1980) לפי הנס כריסטיאן אנדרסן איורים תרצה וולד
בגדי המלך החדשים (1982) לפי הנס כריסטיאן אנדרסן איורים דודו גבע
המלאך (1985)
אוזו ומוזו מכפר קאקארוזו (1987) אייר יוסי אבולעפיה
באמת אלף-בית (1988) אייר דני קרמן
שירים רעים לילדים טובים (1991) אייר דני קרמן
סיפור מוזר ומלא תימהון על האי הקטן האי היגיון (1993) אייר יוסי אבולעפיה
גליצו יוצא לנדוד בדרכים (1997) אייר יוסי אבולעפיה; הוצג ב-1979 בתיאטרון לילדים ונוער, ב-1986 כמחזמר בתיאטרון בית לסין והחל מ-2014 בתיאטרון הרצליה
הפשפש (2001) לפי הנס כריסטיאן אנדרסן אייר דודו גבע
סידון מספר אנדרסן (2001) איירו דודו גבע ותרצה ולד
מעולם לא היה מצבנו (2003) לקט טורים שפורסמו בעיתונות, איורים יוסי אבולעפיה
התנ"ך בחרוזים-בראשית (2003) אייר דוד פולונסקי
התנ"ך בחרוזים-שמות, במדבר, דברים (2004) אייר דוד פולונסקי
הקרב הראשון בנחל קשישון (2005) אייר דני קרמן. בשנת 2008 הצגה בבימוי מאור זגורי זכתה במקום הראשון בפסטיבל תיאטרונטו לילדים, עם השחקנית מסקי שיברו.
התנ"ך בחרוזים - יהושע, שופטים (2005) אייר דוד פולונסקי
כמה טוב שיש דב (2006) אייר מישל קישקה
הנער ביער - נֹסח חדש לסיפור של חיים נחמן ביאליק (2007), אייר דני קרמן.
התנ"ך בחרוזים - מגילת אסתר (2007) איירה לילה גנין
חורני (2008) - אייר דני קרמן
בבה כבשת היומולדת (2008) עם איורים של איתמר טל
הגדה של פסח בחרוזים (2009) איורים דני קרמן
התנ"ך בחרוזים - שמואל א', שמואל ב' (2009) איורים דוד פולונסקי
סיפור מהלב (2009) - לעידוד חתימה על כרטיס אדי (עם איורים של דני קרמן)
ההיא על האי (2010) - אייר דני קרמן
משלי משלי-חכמת שלמה המלך (2010) אייר דני קרמן
כל האמת (2012) אייר דני קרמן
צפוף בבית (2013) אייר דני קרמן
החלום שלא התגשם (2013) - על פי סיפור עממי, אייר דני קרמן
משה והגדי (2015) - אייר דני קרמן
מלך המלח ונסיך הפלפל (2015) - אייר דני קרמן
שיפקה המכשפה הטובה (2015) - אייר איתמר טל
בבה הכבשה האלופה (2015) - אייר איתמר טל
שטויות שסבא אומר, עם עובד (2017) - אייר דני קרמן
גן המפלצות (2017) - אייר יוסי אבולעפיה (הספר בקטלוג ULI)
בארץ יען כי, עם עובד (2018) - אייר דני קרמן (הספר בקטלוג ULI)
הפילון המנגן (2021) - אייר דני קרמן
דין, דנה והבננה (2024) - איירה אריאל פחימה
התנ"כנחים (2024) - אייר דני קרמן
תוכניות טלוויזיה

ניקוי ראש, ערוץ 1 1974–1976
זהו זה!, הטלוויזיה החינוכית בשנים 1978–1983
קרובים קרובים, הטלוויזיה החינוכית 1983–1986
סיבה למסיבה, ערוץ 1 1984–1990
האגף הסגור (במסגרת התוכנית "סופשבוע"), ערוץ 1, 1990–1991
צפיר הנפש, ערוץ 2 1993–1994
חצי המנשה, הטלוויזיה החינוכית 1995–1996
החרצופים, ערוץ 2 1996–2000
תנ"ך בחרוזים, הטלוויזיה החינוכית
מחזותיו

איך אנחנו נראים (עם ב. מיכאל וקובי ניב), תיאטרון בימות, 1972
המלחמה האחרונה (עם ב. מיכאל וקובי ניב), תיאטרון בימות, 1974
ערוץ 2 (עם ב. מיכאל), תיאטרון אורות, 1979
יורדים על השבוע (עם ב. מיכאל), 1980
שעשועי רוטציה, 1986
תולדות עם ישראל-תיקונים והשלמות (עם ב. מיכאל), 1986
חגיגות סיום הרוטציה, 1988
האגף הסגור
מיס ישראל
ספר הג'ונגל (מחזמר 1996)
שלושת המוסקטרים (מחזמר 1998)
הערב מחזבל, 1994
שירת העצבים, צוותא
השמיים הם הגבול, 2003
טרזן וג'יין (מחזמר), 2004
מזריץ׳ (עם איציק ויינגרטן), 2004
נפגעי חרדה (עם ב. מיכאל), תיאטרון הבימה, במאי: מוטי קירשנבאום, 2010
רואים ת'סוף (עם ב. מיכאל), צוותא, במאי: מוטי קירשנבאום 2015
המלאך, תיאטרון בית ליסין, בימוי: ציפי פינס, 2022
פתוח, התיאטרון העברי, בימוי: גדי צדקה, 2024
לקריאה נוספת

אורית בונה, שימוש באלוזיות ובצירופים כבולים ושבירתם ביצירות אפרים סידון לילדים, "ספרות ילדים ונוער" 132, אוגוסט 2011
אפרים סידון, המטוטלת, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 343–345, הוצאת כרמל, 2017.
הערות שוליים

↑  המדור "ZOO הארץ", באתר "העולם הזה"
↑  ענת מידן, איך עושים סאטירה ישראלית - בזהירות, חדשות, 23 בנובמבר 1990
↑  שלומית לן, ‏בובות הוודו של ממשלות ישראל, באתר גלובס, 3 ביולי 1997
↑  דנקנר פיטר את אפרים סידון מ"מעריב", באתר הארץ, 19 בפברואר 2002
↑  ציפי שוחט, קברט סאטירי חדש של אפרים סידון, באתר הארץ, 1 במאי 2003
↑  ציפי שוחט, מוטי קירשנבאום יביים סאטירה ל"הבימה", באתר הארץ, 4 במאי 2009
↑  מיכאל הנדלזלץ, "רואים ת'סוף": הייאוש נעשה יותר נוח, באתר הארץ, 15 במרץ 2015
↑  בר חיון, "משלי משלי, חכמת שלמה המלך" מאת אפרים סידון | שמעו בנים מוסר אב, באתר הארץ, 30 ביוני 2010
↑  נירית אנדרמן, ספר הילדים של אפרים סידון הופך לסרט אנימציה, באתר הארץ, 8 בינואר 2012
↑  רותה קופפר, הקסם של פצפונת, באתר הארץ, 3 ביולי 2005
עכבר העיר, רואים איכות, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2006
↑  נרי ליבנה, משפחת הזוחלים, באתר הארץ, 24 בפברואר 2004
↑  "הבית של הפנטומימאי חנוך רוזן". ynet. אורכב מ-המקור ב-2018-01-28. נבדק ב-2016-10-21.
↑  ציפי שוחט, עכבר העיר, מלאכים בשמי תל אביב, באתר הארץ, 21 בפברואר 2010
↑  יעל דר, תארו לעצמכם שסבא קורא את הסיפור הזה לנכדו, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2005
↑  מיכל דותן, הבן של יעקוב זכתה בתיאטרונטו 2009, באתר הארץ, 13 באפריל 2009
↑  דרור בורשטיין, זוועה בחריזה קלילה, מתנגנת ומרככת, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2005
↑  ספר ילדים חדש - "כמה טוב שיש דב" - מאת אפרים סידון ומישל קישקא מסביר ש"כלכלה קוראים בבוקר", באתר TheMarker‏, 30 במרץ 2006
↑  נורית אסיאג, עכבר העיר, אפרים סידון גם לילדים, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2008
↑  יעל דר, לפעמים חרוז הוא סתם בזבוז | התנ"ך בחרוזים, באתר הארץ, 15 ביולי 2009
↑   מאיה לוין, מה בעייתי בספר הילדים "בַּבַּה הכבשה האלופה", באתר הארץ, 12 בינואר 2015
↑   עופרה רודנר, "בארץ יען כי": מי מכחיש את המציאות - היענים או הסופר אפרים סידון?, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2018
↑  מור פוגלמן דבורקין, אפרים סידון לא רואה בתנ"ך רק ספר קדוש, אלא טקסט ספרותי שאפשר לשחק איתו, באתר ynet, 19 בדצמבר 2024
↑  רון שוורץ, ‏מסר מקירשנבאום, באתר גלובס, 8 באוקטובר 2015
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חיים באר, מאיה בז'רנו, יואל הופמן, מרים רות | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם דויד גרוסמן, חיה שנהב  2004 | הבא: אורי אורלב, רות אלמוג, רחל חלפי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007598948505171  PLWABN: 9810704064805606  BnF: cb14594813z (data)  GND: 133423891  ISNI: 0000 0000 7252 3135  LCCN: n88079211  MusicBrainz: 417cacea-a2e6-4b6c-bddd-311194bc82a5  SNAC: w6br8t3t  VIAF: 97327151   WorldCat (עם VIAF): 97327151
מלחמת סין–יפן השנייה

מלחמת סין–יפן השנייה, הידועה בסין גם כמלחמת ההתנגדות נגד יפן, וביפן כתקרית סין, התחוללה בין 7 ביולי 1937 ל-9 בספטמבר 1945 בין הרפובליקה הסינית לבין האימפריה היפנית. מרבית המלחמה התנהלה במקביל למלחמת העולם השנייה, והיא נחשבת כאחת הזירות במסגרת מלחמה זו. אף שהיו תקריות צבאיות בין שני הצדדים כבר החל מ-18 בספטמבר 1931, רק ב-1937 פרצה ביניהם מלחמה בהיקף מלא. הפלישה היפנית לסין הייתה חלק מתוכנית אסטרטגית של הצבא היפני הקיסרי להשתלטות על חלקים נרחבים במזרח אסיה ובאגן האוקיינוס השקט, ותוכננה עוד לפני 1937. האירועים המלחמתיים שהתרחשו בין שני הצדדים לפני 1937 כונו "תקריות". הפלישה היפנית למנצ'וריה בשנת 1931 החלה באירוע שנקרא "תקרית מוקדן". האחרונה בתקריות שלפני פרוץ המלחמה הייתה תקרית גשר מרקו פולו ב-1937, שסימנה את תחילתה של המלחמה.
משנת 1937 ועד 1941, למעט תקופה קצרה של לחימה בין יפן לברית המועצות שהסתיימה בתבוסה יפנית בקרב חלקין גול, נלחמה סין לבדה. לאחר ההתקפה על פרל הארבור וכניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הפכה המלחמה לחלק מהעימות הכלל עולמי של מלחמת העולם השנייה. המלחמה הסתיימה בכניעת יפן לבעלות הברית בספטמבר 1945.
המלחמה הייתה עימות ארוך ועקוב מדם בין שני עמי המזרח הרחוק הגדולים, רצוף במעשי טבח, פשעי מלחמה והפצצות אוויריות מאסיביות חסרות הבחנה על ריכוזי אוכלוסייה שביצעו היפנים בסינים. במהלך המלחמה נהרגו כ-20 מיליון סינים, רובם המכריע אזרחים, וכ-1.8 מיליון יפנים.
מהלך המלחמה עד כניסת בעלות הברית המערביות ללחימה (1937 - 1941) > היחסים בין הצבא הסיני הלאומי והקומוניסטים הסינים > רקע

לאחר תקרית מוקדן ב-1931, היה שליט מנצ'וריה, ה"מרשל הצעיר" ג'אנג שואליאנג (Zhang Xueliang), נתון לביקורת חריפה מצד דעת הקהל הסינית על אי התנגדותו לפלישה היפנית למנצ'וריה, אף שהממשלה המרכזית של הרפובליקה הסינית הייתה אחראית באופן בלתי ישיר למדיניות אי-התנגדות זו. בהמשך, הטיל צ'יאנג קאי שק על ג'אנג שואליאנג ועל הצבא הצפוני שבפיקודו להילחם בצבא האדום הסיני, צבאה של המפלגה הקומוניסטית הסינית (CCP), בשאאנשי, לאחר מסע הנסיגה הארוך שצעדו הקומוניסטים הסינים בראשות מאו דזה-דונג. בלחימה נהרגו רבים מחיילי הצבא הצפוני, אך צ'יאנג לא הושיט לו עזרה בחיילים ובציוד.
ב-12 בדצמבר 1936 החליט ג'אנג, המאוכזב מאי תמיכת צ'יאנג, לקשור קשר עם ה-CCP וחטף את צ'יאנג קאי שק בתקרית שיאן, כדי לכפות את סיום הקונפליקט בין הקוומינטנג והקומוניסטים. כדי להבטיח את שחרורו הבטוח של צ'יאנג, אולץ הקוומינטנג להסכים לסיום זמני של מלחמת האזרחים הסינית וליצירת "חזית מאוחדת" בין מפלגת הקוומינטנג וצבא ה-CCP הקומוניסטי, נגד יפן ב-24 בדצמבר 1936. שיתוף הפעולה הועיל לכוחות הקומוניסטים המכותרים, והם הסכימו להקים את הצבא הרביעי החדש ואת צבא הדרך השמינית, שהיו, להלכה, תחת פיקוד הצבא המהפכני הלאומי שבראשות צ'יאנג.
מהלך המלחמה עד כניסת בעלות הברית המערביות ללחימה (1937 - 1941) > היחסים בין הצבא הסיני הלאומי והקומוניסטים הסינים > במהלך המלחמה

הצבא האדום של המפלגה הקומוניסטית, ה-CCP, נלחם יחד עם כוחות הקוומינטנג בקרב על טאיאיואן, ושיתוף הפעולה ביניהם הגיע לשיא ב-1938, בקרב על ווהאן.
אלא שלמרות הכיבושים והניצחונות הצבאיים היפניים בכל מזרח סין, כולל בעמק היאנגצה שבמרכז סין, שרר חוסר אמון בין הלאומיים והקומוניסטים. כתוצאה ממאמצי הקומוניסטים להגביר את כוחם הצבאי על ידי גיוס והפעלה של כוחות גרילה נגד היפנים, כולל ענישה ותקיפה של סינים שסירבו להצהיר נאמנות למפלגה הקומוניסטית הסינית, החלה הברית הרופפת בין שני הכוחות הסיניים להתפורר בסוף 1938. לדוגמה, הצבא הקומוניסטי בפיקודו של הא לונג תקף והשמיד גדוד של צבא הרפובליקה בפיקוד ג'אנג יִין ווּ בחביי ביוני 1939. החל מ-1940 כבר התקיימו עימותים גלויים רבים בין הלאומיים והקומוניסטים בשטחים שנכבשו בידי היפנים אך השליטה היפנית בהם הייתה רופפת, עימותים שהגיעו לשיא בקרב הצבא הרביעי החדש בינואר 1941.
בהמשך, התפרקה לחלוטין "החזית המאוחדת השנייה", והכוחות הקומוניסטים הסיניים החלו לבנות אזורי השפעה קומוניסטית בכל מקום שניתנה להם הזדמנות לכך, בעיקר על ידי העדפת החקלאים העניים באזורים הכפריים, וזאת באמצעות הקמת ארגונים כפריים גדולים, וביצוע רפורמות בשיטת המיסוי על הקרקעות ובאופן רכישת הבעלות עליהן. הלאומיים ניסו לנטרל את התפשטות ההשפעה הקומוניסטית על ידי חסימה והטלת מצור על השטחים שנשלטו בידי הקומוניסטים, ובמקביל נלחמו ככל יכולתם ביפנים.
מהלך המלחמה עד כניסת בעלות הברית המערביות ללחימה (1937 - 1941) > מעורבות המעצמות הזרות עד פרל הארבור

לאחר פרוץ המלחמה ב-1937, נרתעו מרבית המעצמות ממתן עזרה לסין, מכיוון שהעריכו שסין תפסיד במלחמה בסופו של דבר. המעצמות לא רצו להתעמת עם היפנים, וחששו שכל תמיכה שיתנו לקוומינטנג תדרדר את יחסיהם עם יפן, שלגלגה על הקוומינטנג ודיברה על כיבוש סין בתוך שלושה חודשים. למרות זאת, גרמניה וברית המועצות העבירו תמיכה צבאית וכלכלית לסין לפני כניסת ארצות הברית למלחמה ופרוץ הלחימה בחזית הפאסיפית של מלחמת העולם השנייה. עיקר התמיכה בסין לאחר פתיחת החזית הפאסיפית הגיע מארצות הברית ומשאר בעלות הברית המערביות.
מהלך המלחמה עד כניסת בעלות הברית המערביות ללחימה (1937 - 1941) > מעורבות המעצמות הזרות עד פרל הארבור > התמיכה הגרמנית בסין עד פרוץ מלחמת העולם השנייה

לפני פרוץ המלחמה היו בין גרמניה לסין יחסים כלכליים וצבאיים קרובים. גרמניה עזרה לסין לחדש את התעשייה שלה ואת צבאה בתמורה לחומרי גלם ששילמה לה סין. יותר ממחצית מיצוא הנשק הגרמני בתקופת ההתחמשות הגרמנית שלאחר עליית הנאצים לשלטון, נעשתה לסין. למרות זאת, ההבטחה הגרמנית להקמת 30 דיוויזיות סיניות מאומנות ומצוידות לא התממשה, וב-1938 נסוגה גרמניה כליל מתמיכתה בסין, כשהיטלר לטש עיניו לברית עם יפן כנגד ברית המועצות.
מהלך המלחמה עד כניסת בעלות הברית המערביות ללחימה (1937 - 1941) > מעורבות המעצמות הזרות עד פרל הארבור > התמיכה הסובייטית בסין

לאחר חתימת הסכם אנטי-קומינטרן בין גרמניה הנאצית ליפן בסוף 1936, ולאחר פרוץ מלחמת סין-יפן, רצתה ברית המועצות לחזק את סין במלחמתה ביפן. בין השאר, כדי למנוע מיפן להפנות את שאיפות ההתפשטות שלה גם כלפי ברית המועצות ולפלוש למזרח הרחוק הסובייטי. בספטמבר 1937 חתמה ברית המועצות על הסכם אי התקפה עם סין, החלה לעזור לסין, ואישרה את מבצע זט, שבו הועברו לסין טייסים מתנדבים סובייטיים. כחלק מהמבצע הסודי, טיפלו טכנאים רוסים ושדרגו אמצעי לחימה שנשלחו לסין. הסובייטים העבירו לסין מפציצים, מטוסי תקיפה ואספקה צבאית, וכן יועצים צבאיים סובייטים ובהם הגנרל וסילי צ'ויקוב, שהתפרסם מאוחר יותר כמפקד הארמייה ה-62 בקרב סטלינגרד. בנוסף, שרשרת העימותים הצבאיים בין הצבא הסובייטי והצבא היפני באזור מונגוליה ומנצ'וריה באביב ובקיץ 1939, גרמה להפניית משאבים צבאיים יפניים במזרח אסיה היבשתית למערכה נגד ברית המועצות, וסייעה באופן עקיף, להקלת הלחץ היפני על סין. במסגרת זו פיקד הגנרל גאורגי ז'וקוב על הכוחות הסובייטיים, שהביסו את היפנים בקרב חלקין גול באוגוסט 1939. בקרב זה התגלו לראשונה כישוריו הצבאיים של ז'וקוב, אחד המפקדים הבכירים והמוכשרים ביותר של הצבא האדום במלחמת העולם השנייה.
לפני כניסת בעלות הברית המערביות למלחמה בסין, היו הסובייטים הספקים הזרים העיקריים של נשק ותחמושת לסין, בשווי שנאמד בכ-250 מיליון דולר. ב-1941 הפסיקו הסובייטים את אספקת אמצעי הלחימה לסין כתוצאה מחתימת הסכם הנייטרליות הסובייטי-יפני, ופלישת הצבא הנאצי לשטח ברית המועצות ביוני 1941 במבצע ברברוסה, שהובילה לפתיחת המלחמה בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית ובעלות בריתה. הסכם הנייטרליות עם יפן הפחית את האפשרות של פתיחת חזית שנייה מול יפן במזרח, במקביל למערכה הצבאית נגד כוחות הציר במערב.
מהלך המלחמה עד כניסת בעלות הברית המערביות ללחימה (1937 - 1941) > מעורבות המעצמות הזרות עד פרל הארבור > תמיכת בעלות הברית המערביות בסין

החל מדצמבר 1937 הובילו האירועים הדרמטיים באזור סין, כמו טבח ננקינג וההתקפה היפנית על ספינת המשמר האמריקנית "פאנאי" על הנהר יאנגצה, להפניית דעת הקהל במערב באופן בולט נגד יפן, ולהתגברות החששות מהתפשטות טריטוריאלית יפנית. כתוצאה, החלו ארצות הברית, בריטניה וצרפת לספק אמצעי לחימה לקוומינטנג שבהנהגת צ'יאנג קאי-שק. בנוסף, מנעה אוסטרליה מחברה ממשלתית יפנית מלהשתלט על מכרות הברזל באוסטרליה, וב-1938 אף החרימה יצוא של עפרות ברזל מאוסטרליה ליפן. יפן השיבה במהלך מלחמתי בהודו-סין, ופלשה להודו-סין הצרפתית (כיום וייטנאם) ב-1940, והטילה הסגר אפקטיבי על יבוא אמצעי לחימה, נפט וחומרי אספקה אחרים לסין, שעד אותה עת הועברו מבעלות הברית לסין בהיקף של כ-10,000 טונות מדי חודש באמצעות הרכבת הסינו-וייטנאמית מהייפונג ליואן.
החל מאמצע 1941, מימנה ארצות הברית את הקמת קבוצת המתנדבים האמריקנים (AVG) שפעלה לעזרת סין וכונתה "הנמרים המעופפים". הקבוצה כללה יחידות של מטוסי תקיפה, טייסים וטכנאים, ומילאה בכך את מקומם של המתנדבים הסובייטים שפעלו לעזרת הסינים עד אותה עת והפסיקו את פעולתם כתוצאה מהפניית המאמץ הסובייטי כולו למלחמה נגד גרמניה באירופה.
בנוסף, הטילו ארצות הברית ובריטניה אמברגו על יפן, ומנעו העברת נפט ועפרות מתכת אליה, מה שהקשה על יפן להמשיך בפעולות מלחמתיות רחבות נגד סין במהלך 1941. פעולות אלו הובילו את יפן לסדרת התקפות על מטרות שבשליטת בעלות הברית המערביות באזור האוקיינוס השקט, ששיאן היה בתקיפת צי המלחמה האמריקני בפרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941.
ראו גם

הכיבוש היפני בקוריאה
היסטוריה של סין
היסטוריה של יפן
לקריאה נוספת

אהרן שי, ממלחמת האופיום עד יורשי מאו, בעיקר עמ' 101–111.
בן עמי שילוני, יפן המודרנית, בעיקר עמ' 210–214.
אנטוני ביוור, מלחמת העולם השניה, פרקים: 5, 17-16, 23, 30, 37, 45, 50.
צ'יאנג קאי שק, מנהיג הרפובליקה הסינית, מכריז על מדיניות ההתנגדות ליפן לאחר תקרית גשר מרקו פולו.
תמונה מפורסמת המכונה "יום שבת העקוב מדם". תינוק סיני בוכה ומכוסה כוויות בתחנת הרכבת המופצצת בשאנגחאי. הקרב על שאנגחאי, 28 באוגוסט 1937.
נחתים יפנים בגואנגדונג, הקרב על ווהאן, אוקטובר 1938.
הרוגים סינים כתוצאה מהפצצת צ'ונגצ'ינג, יוני 1941. כ-5,000 אזרחים סינים נהרגו ביומיים הראשונים של הפצצת העיר, שהותקפה מהאוויר כ-270 פעמים בין 1938 ל-1943.
חיילים סיניים בלחימה מבית לבית בקרב טאיארג'ואנג, 1938.
צ'יאנג קאי שק ואשתו סונג מיילינג, עם ראש מטהו הצבאי, האמריקני גנרל ג'וזף סטילוול. בורמה, 1942.
ציידי המחשבות (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  רני הרלין 
 הופק בידי:  קארי ברוקאו  עקיבא גולדסמן   רוברט פ. ניומאייר    ג'פרי סילבר    רבקה ספארקינגס    בוב ויינשטיין    הארווי ויינשטיין
 תסריט:  ויין קרמר   ארן קרוגר (ללא קרדיט)
 עריכה:  ניל פארל   פול מרטין סמית
 שחקנים ראשיים:  אל אל קול ג'יי   ג'וני לי מילר   קתרין מוריס   פטרישיה ולסקז   קליפטון קולינס   איאון ביילי   ויל קמפ   ואל קילמר   כריסטיאן סלייטר  
 מוזיקה:  תומאס קנטלינן 
 צילום:  רוברט גנץ
 מדינה:  ארצות הברית   הממלכה המאוחדת   הולנד   פינלנד
 חברת הפקה:  דיימנשן פילמס 
 חברה מפיצה:  מירמקס - (בארצות הברית)   סרטי קולומביה - מחוץ לארצות הברית
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 במאי 2004
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  מותחן
 מקום התרחשות:  קרוליינה הצפונית 
 תקציב:  27 מיליון דולר
 הכנסות:  21,148,829 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   mindhunters
 דף הסרט ב־IMDb
 
ציידי המחשבות (באנגלית: Mindhunters) הוא מותחן-פשע אמריקאי-בריטי משנת 2004, בבימויו של רני הרלין ובכיכובם של אל אל קול ג'יי, ג'וני לי מילר, קתרין מוריס, פטרישיה ולסקז, קליפטון קולינס, איאון ביילי, ויל קמפ, ואל קילמר וכריסטיאן סלייטר, המגלמים סוכני FBI המתמחים בפרופילאות פלילית ומחפשים רוצח סדרתי.
ביקורת

הסרט קיבל ביקורות שליליות מאוד. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 25%, המבוססת על ידי 116 מבקרים.
הערות שוליים

↑  mindhunters Rotten Tomatoes
אגם ויליסטון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מאגר מים 
 מידות
 שטח:  1,761 קילומטר רבוע
 נפח:  70.3 קמ"ק
 עומק מרבי:  166 מטר
 ‏עומק ממוצע:  43.3 מטר
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נהר אומינקה, נהר מסילינקה, נהר ניישן (קולומביה הבריטית), נהר אינג'ניקה, Finlay River, Pack River 
 מקור לנהר:  נהר פיס 
 ‏אגן ניקוז:  72,000 קילומטר רבוע
 מדינות באגן הניקוז:  קנדה 
 אורך קו החוף:  1,770 ק"מ
 קואורדינטות:  56°N 124°W﻿ / ﻿56°N 124°W﻿ / 56; -124
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אגם ויליסטון(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אגם ויליסטון(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט אגם ויליסטון(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט אגם ויליסטון
 
אגם ויליסטון (באנגלית: Williston Lake) הוא מאגר מים שנוצר עקב הקמת סכר ו. א. ס. בנט הממוקם בצפון-מרכז פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.