stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלוד אוקינלק
מלחמת העולם השנייה > צפון אפריקה

בעקבות התהפוכות הרבות במערכה במדבר המערבי, ביולי 1941, התחלפו אוקינלק וויוול בתפקידיהם: אוקינלק התמנה כראש פיקוד המזרח התיכון בעוד ויוול קיבל את תפקידו כמפקד הצבא ההודי.
מפקדת המזרח התיכון של אוקינלק הייתה ממוקמת בקהיר, מצרים. תחום אחריותה כלל לא רק את צפון אפריקה אלא גם את איראן והמזרח התיכון. הארמייה השמינית שעמדה מול קורפוס אפריקה בפיקודו של ארוין רומל והצבא האיטלקי בצפון אפריקה הייתה תחת פיקודו של אלן קנינגהם ואחריו ניל ריצ'י. המבצע ההתקפי הגדול בצפון אפריקה לאחר שאוקינלק התמנה כמפקד, מבצע צלבן, הביא להשמדתם של מרבית כוחות השריון הבריטיים ובהחלפתו של קנינגהם, כשביקש להפסיק את המתקפה. לאחר שהדיח את קנינגהם, אוקינלק לקח את הפיקוד על הארמייה השמינית, והורה על המשך המבצע. אף על פי שלבריטים נגרמו אבדות כבדות, הם הצליחו לגרום לכוחות הציר לסגת לאל-עגילה. אוקינלק מינה את ריצ'י כמפקד הארמייה השמינית ותוך שהוא מנהל את האסטרטגיה הכוללת של זירת המזרח התיכון, המשיך להתערב בנושאים המבצעיים של הארמייה ולהכתיב הוראות לריצ'י.
אוקינלק העריך שהאויב בצפון אפריקה הובס ודיווח ב-12 בינואר 1942 על כך שכוחות הציר נמצאים במצב קשה. למעשה, קורפוס אפריקה תוגבר, ומספר ימים לאחר הערכתו האופטימית תקפו כוחות הציר את הכוחות הבריטיים באל-עגילה וגרמו להם לסגת לקו גזאלה שליד טוברוק. ההתקפה של רומל על קו גזאלה ב-26 במאי 1942 הביאה לתבוסה קשה לארמייה השמינית. שוב, כתוצאה מהערכה שגויה של אוקינלק שהאמין שכוחות הציר יתקפו במרכז הקו הבריטי בעוד שרומל איגף את הקו מדרום. הארמייה השמינית נסוגה למצרים וטוברוק נפלה ב-21 ביוני.
לאחר שאיבד אמון ביכולתו של ריצ'י לשלוט ולכוון את כוחותיו, אוקינלק הדיח אותו ולקח פעם נוספת את הפיקוד הישיר על הארמייה. אוקינלק נטש את תוכניתו של ריצ'י להגן על מרסא מטרוח והחליט לנהל שם רק קרב השהייה בעוד המגננה העיקרית תתבצע באל-עלמיין. אוקינלק ארגן את הגנת אל-עלמיין ובזכות ניצול תנאי השטח ושימוש בכוחות תגבורת רעננים, נבלמו כוחות הציר המותשים בקרב אל-עלמיין הראשון. אוקינלק, שנהנה בשלב זה מעדיפות חומרית ומספרית, פתח בסדרת התקפות נגד. התקפות אלו שתוכננו בצורה לקויה וסבלו מתיאום גרוע בין הכוחות, השיגו מעט מאוד.
אוקינלק מינה מספר קצינים בכירים שהוכחו כבלתי מתאימים לתפקידם, והשינויים בפיקוד גרמו לעיתים קרובות לעימותים וליריבויות. אוקינלק, שהיה קצין מהצבא ההודי, ספג ביקורת על כך שלא היה לו מספיק ניסיון ישיר והבנה בפיקוד על כוחות מבריטניה ומהדומיניונים. ביולי 1942 איבד אוקינלק את אמונם של מפקדי כוחות הדומיניונים השונים והיחסים בינו לבין המפקדים הבריטיים נעשו מתוחים.
כמו יריבו רומל, (וכמו קודמו בתפקיד ויוול ויורשו מונטגומרי) היה אוקינלק נתון להתערבות פוליטית מתמשכת והוא נאלץ לעמוד בפני זרם בלתי פוסק של דרישות והוראות מצד ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל, החל מסוף 1941 ובמהלך האביב והקיץ של 1942. צ'רצ'יל היה זקוק נואשות לניצחון בריטי לפני הנחיתה המתוכננת של כוחות הברית בצפון אפריקה (מבצע לפיד) שנועדה להתרחש בנובמבר 1942, והוסיף לדחוק באוקינלק לתקוף גם לאחר שכוחות הארמייה השמינית היו מותשים לאחר קרב אל-עלמיין הראשון.
צ'רצ'יל וראש המטה הכללי הקיסרי אלן ברוק טסו לקהיר באוגוסט 1942 כדי להפגש עם אוקינלק, אך כבר היה ברור שהוא איבד את האמון של שניהם. הוא הוחלף על ידי הגנרל הרולד אלכסנדר כראש פיקוד המזרח התיכון, וכראש הארמייה השמינית מונה במקומו מפקד הקורפוס ה-13 של הארמייה השמינית, הגנרל ויליאם גוט. לאחר שגוט נהרג, מונה למפקד הארמייה השמינית הגנרל ברנרד מונטגומרי.
מלחמת העולם השנייה > הודו

צ'רצ'יל הציע לאוקינלק את אזור הפיקוד החדש של עיראק ופרס, שהועבר מפיקוד המזרח התיכון, אך אוקינלק דחה את המינוי מכיוון שהאמין שההפרדה מפיקוד המזרח התיכון היא מדיניות שגויה ולא ניתן יהיה לנהל את האזור בצורה טובה. אוקינלק חזר להודו, והיה ללא תפקיד במשך כמעט שנה עד שמונה ב-1943 כראש פיקוד הודו, במקומו של ויוול שמונה למשנה למלך בהודו. פיקוד הודו הפך לאזור האספקה והכינוס של הכוחות שנלחמו ביפנים בבורמה תחת אחריותו של אדמירל לואי מאונטבאטן. אוקינלק נתן עדיפות עליונה לתמיכה בארמייה ה-14 שסבלה מקווי האספקה הגרועים במלחמה, והוא זכה לשבחים מפי מפקד הארמייה ה-14, הגנרל ויליאם סלים (William Slim), על עזרתו הרבה. סלים כתב מאוחר יותר ביומניו כי " היה זה יום טוב עבורנו, כאשר הוא (אוקינלק) נטל את הפיקוד על הודו, שהייתה הבסיס העיקרי שלנו, מקור כוח האדם לגיוס ושטחי האימונים. הארמייה ה 14, מלידתה ועד לניצחונה הסופי, קיימת במידה רבה בזכות התמיכה הלא אנוכית והמהימנה שסיפק. בלעדיו ובלעדי עזרתו של צבא הודו לא היינו קיימים, שלא לדבר על כיבוש וניצחון".
לאחר המלחמה

אוקינלק המשיך בתפקידו לאחר המלחמה והועלה לדרגת פילדמרשל ביוני 1946.
עקב התנגדותו לתוכנית לחלוקת הודו לשני חלקים (הודו ופקיסטן) וחילוקי דעות עם המשנה למלך האחרון של הודו, הלורד מאונטבאטן, התפטר אוקינלק מתפקידו ב-1947 וחזר לבריטניה ב-1948. לאחר פרישתו מהצבא הוא עבר להתגורר בדירה צנועה במרקש שבמרוקו, שם נפטר ב-23 במרץ 1981 והוא בן 96. הוא נקבר בבית העלמין הארופאי בחלקת לוחמי מלחמת העולם השנייה בקזבלנקה, ולוחית זיכרון לכבודו קיימת בקתדרלת סנט פול שבלונדון.
למרות אופיו הקודר יחסית, אוקינלק היה ידוע כמארח מסביר פנים ונדיב. אף על פי שמשך כהונתו כגנרל היה הארוך ביותר בדורו, אוקינלק לא התנשא ושנא העמדות פנים. בנוסף היה אוקינלק איש צבא שבאופיו שלטה יושרה מוחלטת והמוניטין שלו, בניגוד לעמיתיו בבנות הברית, רק הלך והשתפר עם השנים.
הערות שוליים

↑  "INDIAN ARMY: Lieutenants to be Captains". לונדון גאזט. No. 28590. 15 במרץ 1912. p. 1922. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327051305171  PLWABN: 9810570798305606  BnF: cb12374894r (data)  GND: 123504805  ISNI: 0000 0001 0867 0525  LCCN: n82075663  NARA: 10568413  NKC: xx0159847  NTA: 074126229  SNAC: w6th92s0  SUDOC: 032787839  VIAF: 7469797   WorldCat (עם VIAF): 7469797 
קלוד אוקינלק וג'ון קמפבל
אוקינלק עם ארצ'יבלד וייוול וברנרד לו מונטגומרי, 1946
6 בנובמבר

6 בנובמבר הוא היום ה-310 בשנה (311 בשנה מעוברת), בשבוע ה-45 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 55 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1804 – הקיסרות הראשונה – במשאל עם מאושרת הכתרתו של נפוליאון לקיסר צרפת
1860 – בבחירות האחרונות לפני פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית מנצח אברהם לינקולן ונבחר לנשיא ארצות הברית
1861 – מלחמת האזרחים האמריקנית: ג'פרסון דייוויס נבחר לנשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה
1918 – הרפובליקה הפולנית השנייה מוכרזת בפולין
1919 – החברה המלכותית מכריזה בטקס חגיגי על מציאת ראיות לנכונות של תורת היחסות הכללית, ולתיקון במכניקה קלאסית, בעקבות מדידות של ליקוי החמה ב-29 במאי
1944 – הלורד מוין, שר המושבות הבריטי, נרצח על ידי שני לוחמי לח"י
1947 – תוכנית הטלוויזיה "פגוש את העיתונות" משודרת לראשונה בארצות הברית
1985 – ספינות חיל הים לכדו 2 סירות מחבלים של הפתח שנשאו ציוד צבאי רב ללבנון
1986 – אלכס פרגוסון ממונה להיות מאמן מנצ'סטר יונייטד
1991 – הק.ג.ב., סוכנות הביטחון והמודיעין הסובייטית, מפוזר באופן רשמי
2012 – ברק אובמה מנצח את המועמד הרפובליקני לנשיאות מיט רומני, וזוכה לקדנציה שנייה כנשיא ארצות הברית
נולדו

15 – אגריפינה הצעירה, אצילה רומאית (נרצחה ב-59)
1479 – חואנה הראשונה, מלכת קסטיליה (נפטרה ב-1555)
1494 – סולימאן המפואר, סולטאן האימפריה העות'מאנית (נפטר ב-1566)
1673 – אלכסנדר מנשיקוב, אציל וגנרל רוסי (נפטר ב-1729)
1754 – פרידריך הראשון, מלך וירטמברג (נפטר ב-1816)
1814 – אדולף סאקס, ממציא הסקסופון (נפטר ב-1894)
1861 – ג'יימס נייסמית', ממציא משחק הכדורסל (נפטר ב-1939)
1880 – רוברט מוסיל, סופר (נפטר ב-1942)
1926 – אברהם דשא (פשנל), אמרגן, מפיק קולנוע ומגלה כישרונות (נפטר ב-2004)
1929 – קלמן מגן, אלוף בצה"ל שזכה בעיטור העוז (נפטר ב-1974)
1929 – ג'ון סקוויב, שחקנית אמריקאית
1930 – שמואל דנקנר, איש עסקים ישראלי
1932 – פרנסואה אנגלר, פיזיקאי תאורטי יהודי-בלגי, חתן פרס נובל לפיזיקה
1940 – ג'וני ג'יילס, כדורגלן ומאמן אירי
1946 – סאלי פילד, שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית
1947 – מסוט ילמאז, ראש ממשלת טורקיה (נפטר ב-2020)
1948 – גלן פריי, מוזיקאי ושחקן אמריקאי, ממייסדי להקת האיגלס (נפטר ב-2016)
1952 – שלמה דיין, רב העדה המערבית בירושלים וחבר הכנסת מטעם ש"ס בכנסת ה-12
1955 – מריה שרייבר, עיתונאית, מפיקת טלוויזיה וסופרת אמריקאית
1957 – אפרים ברק, עורך דין ישראלי וחבר בבית הדין הבין-לאומי העליון לענייני ספורט
1963 – רוז ויליאמס, מוזיקאי אמריקאי (נפטר ב-1998)
1966 – פול גילברט, גיטריסט
1966 – ליליאן ברטו, שחקנית ישראלית
1968 – קלי רתרפורד, שחקנית אמריקאית
1969 – גיא פלג, עיתונאי, כתב ופרשן לענייני משפט
1970 – אית'ן הוק, שחקן אמריקאי
1973 – איראקלי אוכרואשווילי, שר ההגנה הגאורגי ומנהיג האופוזיציה
1975 – טל בלכרוביץ', זמר-יוצר, נגן, מלחין, מנהל מוזיקלי ומדבב ישראלי
1979 – למאר אודום, כדורסלן אמריקאי
1979 – אלסנדרו באלאן, רוכב אופני כביש איטלקי
1986 – תומאס דה חנט, רוכב אופני כביש בלגי
1988 – אמה סטון, שחקנית ודוגמנית אמריקאית
1988 – קונצ'יטה וורסט, זמר אוסטרי (זהו שם הבמה של תומאס נוירווירת)
1990 – אנדרה שורלה, כדורגלן גרמני
1993 – פאוסטו מאסנאדה, רוכב אופני כביש איטלקי
1995 – אנדרה סילבה, כדורגלן פורטוגזי
1997 – הירו פיינס-טיפין, שחקן קולנוע, דוגמן
1998 – זהרה, זמרת-יוצרת טורקייה
נפטרו

1003 – יוחנן השבעה-עשר, אפיפיור (נולד ב-945)
1406 – אינוקנטיוס השביעי, אפיפיור (נולד ב-1339)
1492 – אנטואן בינואה, מלחין ומשורר צרפתי (נולד ב-1430)
1612 – הנרי פרדריק, נסיך ויילס (נולד ב-1594)
1672 – היינריך שיץ, מלחין גרמני (נולד ב-1585)
1836 – שארל העשירי, מלך צרפת (נולד ב-1757)
1893 – פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, מלחין רוסי (נולד ב-1840)
1929 – מקס פון באדן, מדינאי גרמני, קנצלר גרמניה בסוף ימי האימפריה הגרמנית (נולד ב-1867)
1944 – הלורד מוין, פוליטיקאי בריטי (נולד ב-1880)
1956 – אסף שמחוני, אלוף פיקוד הדרום ומפקד מבצע קדש (נולד ב-1922)
1965 – אדגר וארז, מלחין צרפתי (נולד ב-1883)
1967 – אלברט וורנר, מפיק קולנוע וממקימי אולפני האחים וורנר (נולד ב-1884)
1968 – שארל מינש, מנצח וכנר צרפתי (נולד ב-1891)
1987 – מיכאל קומיי, דיפלומט ישראלי (נולד ב-1908)
1987 – זוהר ארגוב, זמר ישראלי (נולד ב-1955)
1998 – יהודה פרח, חבר הכנסת מטעם הליכוד (נולד ב-1924)
2012 – דודיק סמדר, שחקן טלוויזיה, פזמונאי, איש תיאטרון ומדבב ישראלי (נולד ב-1931)
2013 – יוסף חריש, היועץ המשפטי השמיני לממשלה, שופט וסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב (נולד ב-1923)
2015 – יצחק נבון, נשיאה החמישי של מדינת ישראל (נולד ב-1921)
2017 – ג'וני הרדי, כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי (נולד ב-1934)
2019 – אהרן בית-הלחמי, מהנדס ומנהל ישראלי (נולד ב-1936)
2020 – ג'פרי פאלמר, שחקן אנגלי (נולד ב-1927)
2020 – דוד פיינשטיין, ראש מתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק וחבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית ופוסק (נולד ב-1929)
2020 – נתן זך, משורר ועורך ישראלי (נולד ב-1930)
2020 – ג'ורג' קוקרופט, סופר אמריקאי, שכתב תחת שם העט לוק ריינהרט (נולד ב-1932)
2020 – מיכאיל ז'בנצקי, סופר סאטירה וסטנדאפיסט יהודי רוסי וסובייטי (נולד ב-1934)
2021 – סיסה מאריאם קאידמה סידיבה, ראש ממשלת מאלי (נולדה ב-1948)
2022 – גבריאל גידור, מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל (נולד ב-1931)
2022 – אדוארד פרסקוט, כלכלן אמריקאי (נולד ב-1940)
2022 – חיים וואלקין, המשגיח של הישיבות עטרת ישראל, אור ישראל ובית שמואל (נולד ב-1945)
2022 – שרה ברייטברג-סמל, אוצרת ומבקרת אמנות ישראלית, כלת פרס ישראל לאמנות פלסטית לשנת 2020 (נולדה ב-1947)
2024 – יגאל שילון, איש טלוויזיה וקולנוע ישראלי (נולד ב-1946)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום העצמאות של הרפובליקה הדומיניקנית
5 בנובמבר – 7 בנובמבר
נובמבר
לוח אירועים שנתי
אגרפינה הצעירה
סולימאן המפואר
אדולף סאקס
צ'ייקובסקי
רציחתו של הלורד מוין
זוהר ארגוב
בית העלמין הממלכתי של טורקיה

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  30 באוגוסט 1988 
 שטח:  536 דונם
 www.msb.gov.tr
 
 קואורדינטות:  39°56′13″N 32°48′26″E﻿ / ﻿39.936944444444°N 32.807222222222°E﻿ / 39.936944444444; 32.807222222222
  (למפת אנקרה מוגדלת) בית העלמין הממלכתי של טורקיה(למפת אנקרה רגילה) בית העלמין הממלכתי של טורקיה
 
מראה בבית הקברות
בית העלמין הממלכתי של טורקיה (טורקית Devlet mezarlığı), בשכונת "חוות יער אטאטורק" (Atatürk Orman Çiftliği) במערב אנקרה, הוא בית עלמין לאומי וצבאי, ונמצאים בו קבריהם של נשיאי טורקיה (למעט מוסטפא כמאל אטאטורק ואיסמט אינני, הקבורים באנטקביר), אנשי צבא בכירים, ו-61 מגיבורי מלחמת העצמאות של טורקיה.
הקמה

בית העלמין נחנך ב-30 באוגוסט 1988 בעקבות חוק שהתקבל ב-10 בנובמבר 1981 ולאחר תחרות שארגן משרד הביטחון הטורקי ב-1982. בחנוכת בית העלמין הועברו אליו גופותיהם של הנשיאים לשעבר ג'מל גירסל וג'וודט סונאי וכן גופותיהם של גיבורי מלחמת העצמאות. לאחר מכן נקברו בו גם הנשיאים פהרי קורוטירק ובולנט אג'וויט.
בית העלמין ממוקם במרכזו של פארק הזיכרון (anıt-park) ששטחו 536 דונם ומנוהל על ידי משרד הביטחון. בפארק נמצאת "בריכת הים השחור" (Karadeniz Havuzu), שהוקמה ב-1931 בהוראתו של מוסטפא כמאל ושופצה בעת הקמת האתר. בתוך בית העלמין הצמוד לבריכה מצפון נסללה "דרך תולדות הרפובליקה" (Cumhuriyet Tarihi Yolu), ולאורכה ניצבים פסלי שיש המתארים ציוני דרך בתולדות מלחמת העצמאות של המדינה. סמוך לקברים עצמם נמצאת רחבת הטקס (tören alanı) ובה מבנה מתומן ללא קירות המסמל אוהל טורקי מסורתי (yurt) והמכונה "הסמל" (Simge). בבית העלמין נמצא גם מוזיאון קטן ובו מידע אודות ההלוויות שהתקיימו בו.
ראו גם

אישים הקבורים בבית העלמין הממלכתי של טורקיה
אנטקביר
מוסא בארו

מוסא בארו (באנגלית: Musa Barrow; נולד ב-14 בנובמבר 1998 בבנג'ול שבגמביה) הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת א-תעאון מליגת העל הסעודית ובנבחרת גמביה.
קריירת מועדונים

בשנת 2016 הצטרף בארו למחלקת הנוער של אטאלנטה מהסרייה א'. ב-30 בינואר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 ליובנטוס במסגרת הקופה איטליה. ב-10 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 1-1 נגד קרוטונה.
ב-18 בספטמבר 2019 ערך בארו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 0–4 לדינמו זאגרב במסגרת שלב הבתים לעונת 2019/2020.
ב-17 בינואר 2020 הושאל בארו למשך עונה וחצי לבולוניה 1909 מהסרייה א'.
ב-2 ביולי 2021 חתם בארו בבולוניה 1909 באופן קבוע.
ב-4 בספטמבר 2023 חתם בארו על חוזה ל-3 שנים בא-תעאון מליגת העל הסעודית.
קריירה בינלאומית

ב-8 בספטמבר 2018 ערך בארו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גמביה, בתיקו 1–1 נגד נבחרת אלג'יריה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019. ב-12 ביוני 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–0 על נבחרת מרוקו במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת גמביה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
נכלל בסגל נבחרת גמביה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
הערות שוליים

↑  UFFICIALE: Musa Barrow è un giocatore del Bologna באתר Tutto Mercato Web, ‏ 17 בינואר 2020 (באיטלקית)
↑  Barrow purchased outright באתר הרשמי של בולוניה 1909, 2 ביולי 2021 (באנגלית)
↑  Mercato – Barrow diretto all’Al Taawoun per 8 milioni, Tutto Bologna Web, ‏2023-09-04 (ב־)
↑  CAF announces Final Squad List for TotalEnergies Africa Cup of Nations Cote d'Ivoire 2023  באתר הרשמי של קונפדרציית_הכדורגל_של_אפריקה, 6 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת גמביה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 מ. ג'ובה •  2 בוב •  3 א. ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 ל. ג'אלו •  8 א. דרבו •  9 סיסאי •  10 מוסא בארו •   11 מודו בארו •  12 גומז • 13 ג'אנה •  14 סונקו סונדברג • 15 סונה • 16 אמבייה • 17 ב. ג'ובה • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 טראוולי • 21 יאנקו • 22 סיבי • 23 בדמוסי • 24 ד. דרבו • 25 סאנה • 26 טוראי • 27 אנז'ייה • 28 אדאמס • מאמן: סיינטפיט |  1 מ. ג'ובה •  2 בוב •  3 א. ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 ל. ג'אלו •  8 א. דרבו •  9 סיסאי •  10 מוסא בארו •   11 מודו בארו •  12 גומז • 13 ג'אנה •  14 סונקו סונדברג • 15 סונה • 16 אמבייה • 17 ב. ג'ובה • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 טראוולי • 21 יאנקו • 22 סיבי • 23 בדמוסי • 24 ד. דרבו • 25 סאנה • 26 טוראי • 27 אנז'ייה • 28 אדאמס • מאמן: סיינטפיט | גמביה |
| נבחרת גמביה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 מ. ג'ובה •  2 בארי •  3 ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 פאדרה •  8 אדאמס •  9 סיסאי •  10 בארו •   11 סניאנג •  12 גומז • 13 טוראי •  14 סונקו סונדברג • 15 מנדי • 16 מאנה • 17 יאנקו • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 מינטה • 21 מ. סאנה • 22 סאר • 23 בדמוסי • 24 דרבו • 25 ב. סאנה • 26 סווה • 27 בוב • מאמן: סיינטפיט |  1 מ. ג'ובה •  2 בארי •  3 ג'אלו •  4 אנגום •  5 ע. קולי •  6 מריח •  7 פאדרה •  8 אדאמס •  9 סיסאי •  10 בארו •   11 סניאנג •  12 גומז • 13 טוראי •  14 סונקו סונדברג • 15 מנדי • 16 מאנה • 17 יאנקו • 18 גאייה • 19 א. קולי • 20 מינטה • 21 מ. סאנה • 22 סאר • 23 בדמוסי • 24 דרבו • 25 ב. סאנה • 26 סווה • 27 בוב • מאמן: סיינטפיט | גמביה |
ארנולד אוריגי

ארנולד אוטיינו אוריגי (באנגלית: Arnold Otieno Origi; נולד ב-15 בנובמבר 1983) הוא כדורגלן קנייתי המשחק בעמדת השוער באסטרסונד. דודו, הוא כדורגלן העבר מייק אוריגי ובן דודו הוא הכדורגלן דיבוק אוריגי.
קריירה

אוריגי התחיל את הקריירה שלו במת'ארה יונייטד ובשנת 2006 הצטרף לטאסקר. בינואר 2007 אוריגי הצטרף למוס מהליגה הנורווגית השנייה. בתחילת עונת 2011 הצטרף לפרדריקסטאד מליגת העל הנורווגית. בשנת 2013 חתם בלילסטרום, עמה זכה בגביע בשנת 2017.
בינואר 2018, אוריגי נבחן בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג, אך בסופו של דבר לא חתם. אולם, לילסטרום החתימה שוער במקומו ואוריגי נאלץ לעזוב וחתם בסאנס אולף בה שיחק עד אמצע העונה, בה עבר לקונגסווינגר.
בינואר 2019 הצטרף לה.י.פ.ק. הלסינקי מליגת העל הפינית וכעבור שנתיים חתם בהוד.
ב-3 במרץ 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קניה בתיקו 2-2 נגד גאנה. לזכותו של אוריגי 48 הופעות בנבחרת.
הרברט פלומר

לורד הרברט צ'ארלס אונסלו פלומר (באנגלית: Herbert Charles Onslow Plumer; ‏13 במרץ 1857 – 16 ביולי 1932) היה קצין בצבא הבריטי בדרגת פילדמרשל, וכיהן כנציב העליון השני של ארץ ישראל מטעם המנדט הבריטי בין השנים 1925–1928, אחרי הרברט סמואל. פלומר היה אביר מסדר האמבט, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, המסדר הוויקטוריאני המלכותי (Royal Victorian Order) ומסדר האימפריה הבריטית.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פלומר נולד בשכונת קנסינגטון שבלונדון להול ולואיזה אליס פלומר ב-13 במרץ 1857. פלומר התחנך באיטון ובסנדהרסט, וב-1876 התגייס לצבא הבריטי. פלומר מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה והשתתף במלחמת הבורים בדרום אפריקה שבמהלכה קודם לדרגת קולונל. ב-1902 עם חזרתו לבריטניה מונה למפקד הבריגדה ה-4, ומעט לאחר מכן קודם לדרגת מייג'ור גנרל. ב-1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-10, ב-1904 מונה לקצין האפסנאות הראשי, ב-1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-7, וב-1907 מונה למפקד הדיוויזיה ה-5. ב-1908 קודם לדרגת לוטננט גנרל, וב-1911 מונה למפקד ״פיקוד הצפון״.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם מותו המפתיע של מפקד הקורפוס ה-2 גנרל ג'יימס גרירסון (אנ') בתחילת המלחמה היה פלומר מועמדו של ג'ון פרנץ' לתפקיד, אך שר המלחמה הוריישו קיצ'נר מינה לתפקיד את גנרל הוראס סמית'-דוריאן.
בפברואר 1915 נשלח פלומר לצרפת ומונה למפקד הקורפוס ה-5, והוביל אותו בקרב איפר השני. במאי 1915 הודח גנרל סמית'-דוריאן מתפקידו כמפקד הארמייה השנייה, ופלומר קיבל את התפקיד במקומו, וב-11 ביוני 1915 קודם לדרגת גנרל מלא. ביוני 1917 זכה לניצחון גדול על הגרמנים בקרב רכס מסין (אנ'). בנובמבר 1917 מונה פלומר למפקד הכוחות הבריטיים באיטליה. בתחילת 1918 התבקש פלומר על ידי דייוויד לויד ג'ורג' להחליף את ויליאם רוברטסון כראש המטה הכללי הקיסרי, אך פלומר סירב. באביב 1918 חזר פלומר לפקד על הארמייה השנייה ופיקד עליה במהלך מתקפת האביב ובמהלך מתקפת מאה הימים.
פרדריק קיש ששירת תחת פיקודו במלחמת העולם הראשונה אמר עליו: "כל הארץ תמצא בו אדם ישר מאוד. הוא חי הרבה ולמד הרבה מאד ושכח רק מעט ... זוכר אני שבצבא היה הוא המפקד הכי דמוקרטי. תמיד נמצא בין החולים וכולם אהבוהו".
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בדצמבר 1918 מונה פלומר למפקד ארמיית הריין הבריטית, ובמאי 1919 מונה למושל מלטה. ב-31 ביולי 1919 הועלה לדרגת פילדמרשל, וב-18 באוקטובר 1919 קיבל את התואר ה״ברון פלומר״.
ביוגרפיה > הנציב העליון בארץ ישראל

באוקטובר 1925 מונה לנציב העליון בארץ ישראל. בין פעולותיו כנציב העליון:
הזהיר את הערבים שלא יפריעו לסדר הציבורי ונטל על עצמו את האחריות לביטחון בארץ.
ב-1927 הכיר במוסדות כנסת ישראל, איפשר מתן תקציבים לאוכלוסייה היהודית ופעל להקלת האבטלה בימי המשבר הכלכלי.
זכה להוקרת היישוב היהודי על הסיוע שהגיש ליישוב ועל ההטבה הניכרת במצב הביטחון בזמנו: היה זה הנציב היחידי שבתקופת נציבותו לא היו מאורעות דמים בין יהודים לערבים.
פירק את "הז'נדרמריה הבריטית" ואת "המשטרה המעולה" שהיו שילוב בין יחידות משטרה ומשמר גבול למניעת מהומות ושמירה על השלום, והקים את "חיל הספר העבר-ירדני".
פיקח על הנשק ביישוב היהודי, ואסר על החזקת נשק ביישובים היהודים.
הביקורת של היישוב היהודי נגדו התמקדה בכך שלא הגיש סיוע ממשי לבניין הבית הלאומי ולא נתן ידו להתיישבות צפופה וכתוצאה מכך נותרו כל אותן בעיות בלתי פתורות. יחד עם זאת כתב עליו עיתון "הארץ" ב-1928:
מנגד הערבים הביעו אכזבה משלטונו של פלומר משום שקיוו כי יעזור להם לטרפד את הקמת הבית הלאומי של היהודים בארץ ישראל.
ביוגרפיה > אחרית ימיו

ב-1928 סיים את תפקידו בארץ ישראל וחזר ללונדון. ב-3 ביולי 1929 קיבל פלומר את התואר ״הוויקאונט פלומר הראשון״ כהוקרה על שירותיו.
ב-16 ביולי 1932 מת פלומר בביתו שבנייטסברידג' שבלונדון ונקבר בכנסיית ווסטמינסטר.
הנצחה

על שמו של פלומר כיכרות בשלוש הערים הגדולות:
בתל אביב - בכניסה הראשית אל יריד המזרח שפעל עוד בימיו.
בחיפה - בעיר התחתית על ליד תחנת הרכבת חיפה מרכז - השמונה.
בירושלים - ליד גן פעמון הדרור.
הערות שוליים

↑  שיחה עם הקול' קיש, דבר, 21 באוגוסט 1925
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294137005171  BnF: cb123670315 (data)  GND: 119005794  ISNI: 0000 0000 6319 3146  LCCN: nr91000807  NLA: 35699666  SNAC: w6jv4w5x  SUDOC: 032688865  TePapa: 33923  Trove: 1048048  VIAF: 57415395   WorldCat (עם VIAF): 57415395
איליין וסט

| --- | --- |

איליין וסט
 לידה:  1 בספטמבר 1961 (בת 63)
 השתייכות:  חיל האוויר המלכותי חיל האוויר המלכותי
 תקופת הפעילות:  1978–2016} (כ־38 שנים)
 דרגה:   מרשל אוויר משנה
 עיטורים
  (מפקדת)
מרגרט איליין וסט (באנגלית: Margaret Elaine West; נולדה בספטמבר 1961) היא מרשל אוויר משנה בחיל האוויר המלכותי (RAF). האשה הראשונה שהגיעה לדרגה זו בצורה סדירה.
ביוגרפיה

וסט נולדה בשם איליין ברינדלי בספטמבר 1961 וגדלה באזור האגמים. ב-1978 התגייסה לחיל האוויר המלכותי לנשים (WRAF) כאשת אוויר. היא התקדמה בהדרגה בסולם הדרגות, וב-1 ביולי 2008 הועלתה לדרגת קומודור אוויר ומונתה לראש השיכון המבצעי של חיל האוויר. ב-1 באוגוסט 2013 היא הועלתה לדרגת מרשל אוויר משנה. היא האשה הראשונה בתולדות בריטניה שהגיעה לדרגה זו בצורה סדירה. במקביל היא מונתה למנהלת פרויקטים והגשת תוכניות בארגון התשתיות הביטחוניות (DIO). ב-2016 היא פרשה מהצבא.
ג'ון הארדינג

| --- | --- |

ג'ון הארדינג
 לידה:  10 בפברואר 1896 סאמרסט, האימפריה הבריטית בריטניה
 פטירה:  20 בינואר 1989 (בגיל 92) דורסט, בריטניה בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קינגס קולג' לונדון 
 בן או בת זוג:  Mary Gertrude Mabel Rooke (21 באפריל 1927–?) 
 צאצאים:  John Charles Harding, 2nd Baron Harding of Petherton 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1914–1955 (כ־41 שנים)
 דרגה:   פילדמרשל
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית השריון ה-7 מפקד הקורפוס ה-8 מפקד הקורפוס ה-13 מפקד פיקוד הדרום מפקד כוחות היבשה במזרח הרחוק מפקד ארמיית הריין ראש המטה הכללי הקיסרי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה ההתערבות הבריטית במלאיה מרד המאו מאו ההתערבות הבריטית בקפריסין
 עיטורים
   מסדר האמבט (אביר הצלב הגדול)  מסדר האימפריה הבריטית (מפקד)   אות השירות המצוין   הצלב הצבאי  לגיון ההצטיינות (מפקד)
 
אלן פרנסיס "ג'ון" הארדינג, ברון הארדינג הראשון מפיטרטון (באנגלית: John Harding, 1st Baron Harding of Petherton; 10 בפברואר 1896 - 20 בינואר 1989) היה פילדמרשל בצבא בריטניה אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ושימש כראש המטה הכללי הקיסרי בין 1952-1955.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

הארדינג נולד ב-10 בפברואר 1896 במחוז סאמרסט הנמצא בבריטניה, כבנם של פרנסיס ואליזבת הארדינג. ב-15 במאי 1914 הוא התגייס לצבא בריטניה כלוטננט משנה, והוצב בגדוד ה-11 (רובאי פינסבורי) של רגימנט לונדון. ב-1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה, צורף לקורפוס המקלעים, ובאוגוסט של אותה שנה לחם במערכת גליפולי. במרץ 1917 הועלה לדרגת לוטננט והועבר לרגימנט סאמרסט. הוא לחם בקרבות במזרח התיכון, והשתתף בין היתר בקרב עזה השלישי בנובמבר של אותה שנה, ועל חלקו בקרב קיבל את הצלב הצבאי.
בתקופה שבין מלחמות העולם, הוא אימץ לעצמו את השם "ג'ון", אשר הפך לפופולרי בקרב חבריו. ב-1921 הוא נשלח להודו. ב-11 באוקטובר 1923 הועלה לדרגת קפטן. לאחר מכן למד במכללה לפיקוד ומטה, וב-1930 הוצב במטה פיקוד הדרום. ב-1933 הועבר למטה הבריגדה ה-13, וב-1 ביולי 1935 הועלה לדרגת מייג'ור ומונה למפקד פלוגה בגדוד ה-2. הוא שרת תקופה מסוימת באגף המבצעים של משרד המלחמה, לפני שב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת לוטננט קולונל.