stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילן גילאון
פעילות ציבורית ופוליטית > בכנסות ה-18–20

בפריימריז של מרצ, בדצמבר 2008, הגיע גילאון למקום הראשון מבין המתמודדים. בהתאם לכך, הוצב במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת ה-18, לאחר היושב ראש, חיים אורון, ונבחר לכהן בשנית בכנסת, בסיעה בת שלושה מנדטים בלבד. בכנסת זו כיהן כיושב ראש סיעת מרצ.
בפברואר 2012 התמודד בבחירות לראשות מרצ, והגיע למקום השני (37.7%) מול ח"כ זהבה גלאון שזכתה ברוב הקולות (60.0%).
היה ממובילי המאבק נגד תוכנית ויסקונסין (תוכנית מהל"ב) ותרם לעצירתה.
בבחירות המקדימות של מרצ להרכבת רשימתה לבחירות לכנסת ה-19, זכה גילאון במקום הראשון, ומשכך הוצב במקום השני, אחרי יו"ר המפלגה זהבה גלאון. ממקום זה נכנס גילאון לכנסת ה-19.
עם החזרה לכנסת מונה ליושב ראש ועדת המשנה לתקנות חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ("ועדת הנגישות"), במסגרתה עסק ביישום סעיף הנגישות מ-2005, על ידי התקנת תקנות לחוק, שיחייבו בעלי עסק פרטי להתאים עצמם לנגישות לבעלי מוגבלות עד סוף שנת 2015.
גילאון פעל לסגירת המוסדות הפסיכיאטריים הפרטיים. הוא נהג לערוך ביקורות פתע במוסדות סגורים. כך, התריע על התעללות והזנחה במוסד "נווה יעקב" במאי 2011.
במהלך שנת 2012 עמד בראש ועדת משנה מיוחדת של הכנסת בנושא הסדרת הפנסיה בקיבוץ המתחדש. המלצות הוועדה כללו בין היתר העלאה משמעותית בפנסיה שמספקים הקיבוצים לחבריהם, וכן שמירת זכויותיהם של אלה שכבר הגיעו לגיל פרישה.
בתחילת 2014, בעקבות עתירה שהגיש לבג"ץ ביחד עם יוזם חוק הדיור הציבורי רן כהן, ניתן לדיירי הדיור הציבורי לרכוש את דירותיהם והחל יישום החוק לאחר 15 שנות הקפאה.
אות "יקיר אקים" לשנת 2013 הוענק לגילאון על פעילות יוצאת דופן למען אנשים בעלי מוגבלויות בכל תחומי החיים. בשנת 2014 הוענק לו גם אות יקיר האגודה לזכויות החולה בישראל לשנה זו, על תרומתו ופועלו למען הרפואה הציבורית.
בדצמבר 2016 הצליח גילאון להעביר בקריאה טרומית הצעת חוק שלו להשוואת קצבת הנכות לגובה שכר המינימום, וזאת בניגוד לעמדת הממשלה. כתוצאה מהיעדרותם של מספר חברי כנסת מהקואליציה וכמה שנמנעו, עברה הצעת החוק בפער של קול אחד בלבד. המהלך אמנם נבלם בשלבי החקיקה המאוחרים יותר, אך הוביל למאבק ציבורי חריף להעלאת קצבאות הנכות, אשר כלל הפגנות קשות של ארגוני הנכים, שכללו חסימות כבישים. באוגוסט 2017 הצטרפה הסתדרות העובדים הכללית החדשה למאבק, ובערב יום הכיפורים, לאחר משא ומתן שבו לקחו חלק גם חבר הכנסת גילאון לצד יו"ר הקואליציה חבר הכנסת דוד ביטן, הגיעו להסכמות עם נציגי הממשלה בדבר העלאת קצבת הנכות לכ-4,050 ש"ח בפעימות עד שנת 2021, והצמדתה לשכר הממוצע במשק.
במרץ 2017 הכריז גילאון על התמודדתו לראשות מרצ מול יו"ר המפלגה המכהנת זהבה גלאון, אך בפברואר 2018 פרש מהמירוץ בעקבות שבץ מוחי שלקה בו.
פעילות ציבורית ופוליטית > הכנסת ה-21 ואילך

בפריימריז שנערכו במפלגת מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-21, זכה גילאון במקום הראשון (לאחר יו"ר המפלגה תמר זנדברג). הוא הוצב במקום דומה לקראת הבחירות לכנסת ה-22, עם המיזוג של המחנה הדמוקרטי, ונבחר לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-23 הוצב במקום השמיני ברשימת העבודה-גשר-מרצ ולא נבחר לכנסת.
בינואר 2021 שב לכהן כחבר הכנסת בכנסת ה-23, לאחר התפטרותו של עמיר פרץ מהכנסת.
בדצמבר 2020 הודיע שלא ירוץ בבחירות לכנסת ה-24.
פעילות פרלמנטרית

עיקר פעילותו של גילאון בכנסת הייתה ממוקדת בנושאי רווחה, זכויות נכים ונושאים חקלאיים. בכנסת ה-19 כיהן כחבר בוועדת הכנסת ובוועדת הכספים, כיו"ר סיעת מרצ ויושב-ראש קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל–רומניה. בנוסף, כיהן כיושב ראש השדולות הבאות: השדולה לשוויון בבריאות, השדולה החברתית, השדולה למען אנשים עם מוגבלויות, והשדולה למען הדיור החברתי.
פעילות פרלמנטרית > חקיקה

חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח-1998.
חוק המקרקעין (תיקון מס' 23), התשס"ב - 2001: תיקון המגדיר בחוק המקרקעין מיהו אדם בעל מוגבלות לפי חוק שוויון לאנשים בעלי מוגבלות אשר נקבע בהתשנ"ח-1998.
חוק שירות התעסוקה (תיקון מס' 12), התשס"ב-2002: תיקון המוסיף לחוק סעיף "מוגבלות". "השר בהתייעצות עם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ועם ארגונים העוסקים בקידום זכויותיהם של אנשים עם מוגבלות ובאישור ועדת העבודה הרווחה והבריאות של הכנסת, יקבע כללים ויכין תוכניות בדבר שילוב וקידום ענייניהם של אנשים עם מוגבלות במקומות עבודה".
חוק חופש המידע (תיקון מס' 3) (חברה בת של תאגיד עירוני), התשס"ג-2002.
תיקון לחוק גיל פרישה שדחה את ההעלאה המדורגת של גיל הפרישה לנשים מגיל 62 לגיל 64 עד שנת 2017 (יחד עם חברי כנסת רבים נוספים).
חוק המקנה פטור מתשלום ארנונה למסגרות יומיות המספקות שיקום בתחום התעסוקה לנכי נפש.
תיקון לחוק חניה לנכים הקובע כי הודעת תשלום קנס לרכב הנושא תג נכה, הניתנת בידי פקח, תינתן רק אם הרכב צולם באופן המעיד כי התקיימה אחת הנסיבות בהן לא הותרה החניה לפי הוראות החוק (יחד עם נסים זאב).
סדרת תיקונים לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, שדחו את המועדים שבהם על מוסדות שונים לקיים הוראות בדבר נגישות.
קביעת תקנות הנגישות לחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות, הנוגעות לכל תחומי החיים.
תיקון לחוק זכויות יוצרים - הנגשת יצירות ספרותיות וחומר כתוב לעיוורים וללקויי ראייה ללא צורך בקבלת הסכמת בעלי הזכויות.
חיים אישיים

גילאון התחתן עם יהודית, אב לארבעה. התגורר רוב חייו באשדוד, כמה שנים לפני מותו עבר להתגורר עם אשתו יהודית ברמת גן באותו הבניין שבתם ענבר וארבעת ילדיה גרים. בפברואר 2018 ובמרץ 2019 עבר אירועי שבץ מוחי.
הוא נפטר ב-1 במאי 2022, מעט לפני יום הולדתו ה-66. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
הנצחה

פרס המצוינות של אלווין ישראל – במרץ 2023 עמותת אלווין ישראל החליטו להוקיר שותפים לדרך וכאלו הבולטים בעשייתם להשתלבות אנשים עם מוגבלות בחברה, ולקרוא לפרס על שמו של גילאון.
מועדון הנוער במגדלור אשדוד – במאי 2022 החליטה עיריית אשדוד לקרוא למועדון הנוער המתוכנן לקום במגדלור על שם גילאון, להוקרת פעילותו הציבורית בעיר עוד מנעוריו, ביניהם בתחום הנוער בעירייה.
הערות שוליים

1 2  ראו למשל ב-רותם סלע, בשמם של עקרונות נעשה עוול נורא למשתתפי תוכנית ויסקונסין, באתר nrg‏, 3 במאי 2010 - ”אתם אנשים טובים, ויכול להיות שהתוכנית טובה. אבל אני מרקסיסט, אני לא מאמין בהפרטה”...
1 2  אורן כהן, מאיר יערי היה מתפלץ, חדשות, 5 באוקטובר 1990
1 2  יגאל וילפנד, אדום בן 31, מעריב, 22 באוגוסט 1988
↑  מחנה שלי קורא לכם, מעריב, 13 במאי 1977
↑  כביש חוצה שומרון חוצה העם, מעריב, 7 באוגוסט 1987
↑  {{ישראל היום|מערכת ישראל היום|"מגדלור של אנושיות": כך ינציחו באשדוד את אילן גילאון|news/local/article/10864596|12 במאי 2022}}
↑  עידו סולומון, משרד האוצר: לא נוכל לספק למשתתפי תוכנית ויסקונסין את השירותים שקיבלו עד כה, באתר TheMarker‏, 6 במאי 2010
↑   מיכל רשף‏, אין הפתעות במרצ: גילאון שני, הורוביץ שלישי, באתר וואלה, 11 בנובמבר 2012
↑  הלית ינאי-לויזון, ‏"מהפכת הנגישות": דווקא משרדי הממשלה קיבלו הנחה ודחייה, באתר גלובס, 4 ביוני 2014
↑  דן אבן, ועדה במשרד הבריאות: לסגור את המחלקות הסגורות בבתי החולים הפרטיים, באתר הארץ, 10 ביולי 2013
↑  אריק בשן, הוגש דוח "ועדת גילאון" על הפנסיה הקיבוצית, באתר mynet‏ קיבוץ, 2 בינואר 2013
↑  אביטל להב וצבי לביא, מכירת הדירות הציבוריות תחודש באופן מיידי, באתר ynet, 6 בינואר 2014
↑  הכנס השנתי ה-7 של האגודה לזכויות החולה: הניסיונות של המדינה לחסוך בבריאות על גב החולים, יגיעו בסופו של דבר לכל אחד ואחת מאתנו
↑  יובל בגנו, ‏חנוק מדמעות: אילן גילאון בכה מאושר אחרי ניצחון על הקואליציה, באתר מעריב אונליין, 7 בדצמבר 2016
↑  מורן אזולאי, מהומה בקואליציה בעקבות הפסד בהצבעה בכנסת, באתר ynet, 7 בדצמבר 2016
↑  יניב כרמל, אילן, התפשרתם בהסכם? "פירסט ווי טייק מנהטן, ד'ן ווי טייק ברלין", באתר דבר ראשון, 11 באוקטובר 2017
↑  אריק בנדר ויובל בר, ‏ח"כ אילן גילאון הכריז על התמודדותו לראשות מפלגת מרצ, באתר מעריב אונליין, 14 במרץ 2017
↑  אילן גילאון מסביר את הרקע לפרישה: "עברתי שבץ מוחי", באתר מעריב אונליין, 13 במרץ 2018
↑   יהונתן ליס, השומר האחרון: אילן גילאון נפרד מהכנסת, ולא מצטער על הברית עם העבודה, באתר הארץ, 6 במרץ 2020
↑  גיא עזרא, ‏חוזר לכנסת: זה הח"כ שיחליף את עמיר פרץ, באתר "סרוגים", 26 בינואר 2021
↑  אילן גילאון הודיע: לא אתמודד בבחירות הקרובות, באתר ישראל היום, 4 בינואר 2021
↑  חזקי ברוך, ועדת העבודה והרווחה אישרה לקריאה שנייה ושלישית את הצעת החוק המבקשת להעניק פטור מארנונה למוסדות שיקום לנכי נפש., באתר ערוץ 7, 14 במרץ 2012
↑  דן לביא, אילן גילאון חש ברע ופונה לבי"ח, באתר ישראל היום, 18 במרץ 2019
↑  יקי אדמקר‏, "הלב האדום הכי גדול": חבר הכנסת לשעבר אילן גילאון מת בגיל 65, באתר וואלה, 1 במאי 2022
↑  בגיל 65: חבר הכנסת לשעבר אילן גילאון הלך לעולמו,  באתר כיפה, 1 במאי 2022
↑  בכתבה מתייחסים למועדון הנוער כפעיל, אך זוהי טעות מאחר שנכון לעת פרסומה, טרם נפתח.
↑  מערכת ישראל היום, "מגדלור של אנושיות": כך ינציחו באשדוד את אילן גילאון, באתר ישראל היום, 12 במאי 2022
↑  דוד לוי, המגדלור ע"ש גילאון: עיריית אשדוד תנציח את אילן גילאון ז"ל בגבעת יונה, באתר כאן דרום אשדוד, ‏12 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011900167805171  VIAF: 511167025432453390006   WorldCat (עם VIAF): 511167025432453390006 
גילאון בטקס המדד החברתי הראשון של עמותת המשמר החברתי
גילאון במהלך מצעד הגאווה בתל אביב, 2014
אילן גלאון, יחד עם עיסאווי פריג' בהתייעצות עם נשיא מדינת ישראל ראובן רבלין אחרי הבחירות לכנסת העשרים.
בליז

ערך זה עוסק במדינה באמריקה המרכזית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מקדשים באלטון-אה
העיירה סַן פֵּדְרוֹ שעל האי אַמְבֵּרְגְרִיס
מפת בליז
בליז (באנגלית: Belize) היא מדינה בחוף הצפון-מזרחי של מרכז אמריקה, על חוף הים הקריבי. היא גובלת במקסיקו בצפון-מערב, בים הקריבי במזרח ובגואטמלה במערב ובדרום. בליז נודעה בעבר כהונדורס הבריטית. מקור שמה הנוכחי בבליז סיטי ובנהר הבליז. בהיותה מושבה בריטית לשעבר, בליז היא אחת המדינות היחידות דוברות האנגלית באמריקה הלטינית (לצד גיאנה וג'מייקה). בליז סיטי היא העיר הגדולה במדינה, כמו גם עיר הנמל הראשית ועיר הבירה לשעבר. עיר הבירה הנוכחית היא בלמופן. בליז חברה ב"קהילייה הקריבית (CARICOM)" ורואה בעצמה מדינה קריבית וגם מרכז אמריקאית. בליז היא מהמדינות דלילות האוכלוסין והקטנות באמריקה המרכזית (הקטנה ביותר ביחד עם אל סלוודור) והמדינה היחידה מביניהן שאין לה גישה לאוקיינוס השקט.
היסטוריה

תרבות המאיה התפשטה בבליז בין 1500 לפנה"ס ל-300 לספירה, ופרחה עד שנת 900 לספירה לערך. האירופאים הראשונים הגיעו לאזור בתחילת המאה ה-16, וההתיישבות האירופית במקום החלה עם מלחים אנגליים, ניצולי ספינה טרופה, בשנת 1638. תקופה זו מאופיינת בשודדי ים, כריתת עצים ללא הבחנה, ועימותים מזדמנים עם השבטים האינדיאנים ילידי המקום ועם השכנים הספרדים.
בליז הפכה למושבה רשמית יותר של הממלכה המאוחדת בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, בשם "הונדורס הבריטית". הונדורס הבריטית הפכה באופן רשמי לקולוניה בשנת 1862. היא הפכה לקולוניה בשלטון עצמי בינואר 1964, ושינתה את שמה ל"בליז" ביוני 1973. ג'ורג' פרייס הוביל את בליז לעצמאות מלאה, בספטמבר 1981, לאחר עיכובים שנגרמו בשל סכסוכי גבול עם גואטמלה השכנה. גואטמלה הכירה בעצמאותה של בליז רק ב-1992.
ב-1961 נפגעה המדינה קשות מההוריקן "האטי". הממשלה החליטה שקיום עיר הבירה על חוף השוכן מתחת לגובה פני הים הוא סיכון גבוה מדי, ובמהלך כמה שנים תכננה הממשלה הקולוניאלית הבריטית עיר חדשה בדיוק בליבה של המדינה. ב-1970 החלה ההעברה האיטית של משרדי הממשלה לבירה החדשה, בלמופן.
במהלך כל שנות קיומה של בליז טענה גואטמלה לבעלות על חלק גדול משטחה הדרומי של המדינה עקב הפרת הסכם משנת 1859 בין בריטניה לגואטמלה.
פוליטיקה

בליז היא דמוקרטיה פרלמנטרית וחברה בחבר העמים הבריטי. מלך בריטניה הוא ראש המדינה, ומיוצג במדינה בידי מושל כללי שחייב להיות בליזי. הרשות המבצעת העיקרית בשלטון היא הקבינט, שבראשו עומד ראש ממשלה. שרי הקבינט הם חברי המפלגה שמחזיקה את רוב המושבים בפרלמנט, ובדרך-כלל הם מחזיקים במשרת שר במקביל לחברותם בפרלמנט.
לפרלמנט של בליז, "האספה הלאומית", שני בתים: בית הנבחרים והסנאט. 29 חברי בית הנבחרים נבחרים בבחירות לכהונה של 5 שנים לכל היותר. בסנאט שמונה חברים, 5 מתוכם נבחרים בידי ראש הממשלה, 2 בידי ראש האופוזיציה, ואחד בידי המושל הכללי בתאום עם המועצה המייעצת של בליז. בראש הסנאט עומד נשיא, שהוא חבר ללא זכות הצבעה הממונה בידי מפלגת השלטון.
בשנת 2020 נערכו בחירות לפרלמנט בהם ניצחה המפלגה הדמוקרטית המאוחדת עם 59% מהקולות.
כלכלה

הסמכות המוניטרית המרכזית בבליז היא הבנק המרכזי של בליז.
התעשייה המקומית בבליז מתבססת בעיקר על עסקים פרטיים בתחום החקלאות, תעשייה מבוססת-חקלאות, ומסחר. תיירות ובנייה צוברים לאחרונה חשיבות גוברת.
הגידול העיקרי הוא סוכר, והוא מהווה כמעט מחצית מהייצוא; תחום ההעסקה הגדול ביותר הוא תעשיית הבננות. לאחרונה הפך גם גידול הדרים לתעשייה גדולה לאורך כביש האמינגברד (אחד מארבעת הכבישים הראשיים במדינה).
החל מספטמבר 1998 נוקטת הממשלה במדיניות כלכלית לעידוד ההתפתחות, והתוצאה הייתה גידול של התוצר הלאומי הגולמי ב-6.4% בשנת 1999, ו-10.5% בשנת 2000. בשנת 2001 ירד הגידול ל-3% בשל ההאטה בכלכלה העולמית ובשל פגיעה קשה של הוריקנים בחקלאות, בדיג ובתיירות. הבעיות העיקריות עדיין הו מאזן סחר שלילי גדל, וחוב חיצוני. יעד מרכזי לטווח הקרוב הוא צמצום העוני בעזרת תורמים בינלאומיים.
כיום חיים יותר בליזים מחוץ למדינה (בעיקר בארצות הברית) מאשר בבליז עצמה. בשל כך חלק גדול מהתוצר הלאומי הגולמי נובע מכספים שנשלחים לבליז מקרובי משפחה החיים בחו"ל.
גאוגרפיה

בליז שוכנת בדרום-מזרח חצי האי יוקטן וגובלת במדינת מקסיקו קינטנה רו מצפון, בגואטמלה ממערב ומדרום, ובים הקריבי ממזרח.
צפון בליז מכיל בעיקר מישורי חוף ביצתיים, בחלקם מיוערים בצפיפות, בין השאר בעצי מנגרובים. בדרום שוכנת שרשרת הרי המאיה, ובהם הפסגה הגבוהה ביותר בבליז, דוילז דילייט (1,124 מטר מעל פני הים). בליז שוכנת בין הנהרות הוֹנדוֹ וסרסטוּן, ונהר הבליז זורם במורד מרכז המדינה. לאורך כל החוף הקאריבי שוכן ריף שוניות האלמוגים השני בגודלו בעולם שגם הוכרז כאתר מורשת עולמי לשימור על ידי אונסק"ו.
האקלים המקומי הוא טרופי, בדרך-כלל חם ולח מאוד. העונה הגשומה היא ממאי עד נובמבר, ואסונות טבע תדירים הם הוריקנים ושיטפונות.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2023, אוכלוסיית בליז מונה כ-397 אלף איש. תוחלת החיים במדינה היא 75.82 שנה (74.2 לגברים ו-77.5 לנשים) ושיעור הפריון עומד על 2.1 צאצאים לאישה.
השפה הרשמית היא אנגלית. מרבית הבליזים (למעט מהגרים חדשים ממדינות שכנות) דוברים אנגלית (או אנגלית קראולית) במידה סבירה. בצפון ובמערב המדינה נפוץ השימוש בספרדית; ספרדית היא שפת-האם של כמחצית מהאזרחים (או יותר ), ושפה שנייה עבור עוד כ-20%. קבוצות מאיה שונות עדיין דוברות בשפות המאיה, ובניב קראולי של אנגלית. כמה מהקהילות בדרום המדינה דוברות בעיקר בשפת הגריפונה.
דמוגרפיה > הרכב אתני ודת

מרבית הבליזים הם ממוצא מעורב. בערך חצי מהאוכלוסייה הם תערובת של מוצא מבני המאיה ומוצא אירופי; כרבע מהתושבים הם ממוצא אפריקאי או אפרו-אירופאי (קריאולים); כ-10% הם בני מאיה; כ-6% הם "גַרִיפוּנָה" (תערובת של מוצא קריבי ואפריקאי). השאר ממוצא אירופאי, הודי, סיני, מזרח תיכוני וצפון אמריקאי.
כ-40% מהאוכלוסייה הם נוצרים קתולים. מרבית האחרים שייכים לכנסייה האנגליקנית או לקבוצות פרוטסטנטיות אחרות. 15.5% מהאוכלוסייה מגדירים עצמם חסרי דת. 5% שייכים לקהילת המנוניטים דוברים גרמנית או גרמנית מנוניטית ("פלאודייטש", שפה בה דוברים המנוניטים שהיגרו לרוסיה בסוף המאה ה-18) ו-1.5% שייכים לקהילת עדי יהוה.
תרבות

בנוסף לחגים הנוצריים כגון חג המולד, ימי החופשה בבליז כוללים את:
9 במרץ, "יום הברון בליס" (על-שם הנרי אדוארד ארנסט ויקטור בליס, בריטי שהוריש סכום של כשני מיליון דולר לקרן נאמנות לטובת תושבי בליז)
יום שני השני של חודש מאי, "יום חבר העמים הבריטי"
10 בספטמבר, "יום הקרב על אי ג'ורג' הקדוש" (לזכר הקרב בשנת 1798, שבו ניצחו המתיישבים הבריטיים צי ספרדי קטן שנשלח כדי לגרשם מהאי, שהוא כיום חלק מבליז)
21 בספטמבר, "יום העצמאות"
13 באוקטובר, "יום פאן-אמריקה"
19 בנובמבר, "יום התיישבות הגריפונה"
ראו גם

יחסי בליז–ישראל
עודד ישראלי

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1960 (בן 64) כ"ה בתשרי ה'תשכ"א תל אביב, ישראל ישראל
 ענף מדעי:  תורת הסוד היהודית, היסטוריה של ימי הביניים
 מקום מגורים:  ישראל
 עיסוק:  מרצה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית
 מנחה לדוקטורט:  יהודה ליבס
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת אוקספורד
 פרסים והוקרה:  פרס עמותת 'עם ועולם' ע"ש שלמה ובלה ברטל לקידום המחקר ההיסטורי בישראל
 בת זוג:  רבקה
 www.bgu.ac.il/~odedi/
עודד ישראלי (נולד ב־15 באוקטובר 1960) הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, רב ומחבר ספרים.
ביוגרפיה

עודד ישראלי נולד בכ"ה תשרי תשכ"א בתל אביב לחיים ישראלי ולשרה, בצעירותו למד בישיבת ההסדר שעלבים ושירת בצה"ל, בשנת 1987 קיבל סמיכה לרבנות. בשנת 1994 סיים תואר ראשון באוניברסיטה הפתוחה, ב-1998 סיים תואר שני בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית, בשנת 2003 סיים דוקטורט בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית בהדרכת פרופסור יהודה ליבס.
בשנים 1990–2003 שימש כרב הקיבוץ מגדל עוז בגוש עציון לאחר מכן שימש כר"מ בישיבת ההסדר נתיבות.
בשנים 2000–2010 לימד במכללת אפרתה בירושלים, ובשנים 2003–2010 לימד בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית.
החל משנת 2010 הוא חבר סגל במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון ומשנת 2020 הוא פרופסור מן המניין במחלקה זו, בשנת 2019 התמנה לראש המחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2017 שימש כחוקר אורח באוניברסיטת אוקספורד.
תחום מחקרו הוא קבלת ימי הביניים והוא מתמקד בהיבטים פרשניים ומדרשיים של הספרות הקבלית בהקשר זה הוא חוקר בשנים האחרונות את יצירתו הקבלית של רמב"ן.
ספריו

פרשנות הסוד וסוד הפרשנות: מגמות מדרשיות והרמנויטיות ב"סבא דמשפטים" שבזוהר. הוצאת 'כרוב', לוס-אנג'לס 2005
פתחי היכל: עיוני אגדה ומדרש בספר הזוהר, הוצאת מאגנס, ירושלים 2013
הספר תורגם לאנגלית -
Temple Portals: Studies in Aggada and Midrash in the Zohar, Studia Judaica 88. Berlin: de Gruyter . 2016
ר' משה בן נחמן: ביוגרפיה אינטלקטואלית, הוצאת מאגנס, ירושלים 2020. ספר זה זכה בפרס עמותת 'עם ועולם' ע"ש שלמה ובלה ברטל לקידום המחקר ההיסטורי בישראל, לשנת תשע"ח-2018, ובפרס מתנאל לספר הטוב ביותר בתחום מחשבת ישראל שהתפרסם בין השנים תש"ף-תשפ"ב.
ספריו > ספרים בעריכתו

"דרך ספר - שי לזאב גריס" יחד עם אבריאל בר לבב, אברהם (רמי) ריינר ויונתן מאיר, ירושלים 2021
חיל ברוח: ביטחון ומחשבה חינוכית בתקומת ישראל ספר לכבוד יובל הגבורות של חיים ישראלי (יחד עם ישראל רוזנסון), בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב ה'תשס"ט (2009).
"תוספות הרמב"ן לפירושו לתורה שנכתבו בארץ ישראל" אלון שבות התשע"ג, קטעי הסוד שבספר בעריכתו.
הערות שוליים

↑  מה אמר ר' חצק'ל, על ערש דווי, לבן של חיים ישראלי?, באתר בחדרי חרדים, 13 ביוני 2011
↑  עמוס נבו, הבן של חיים ישראלי בוגר ישיבה/שמעון פרס היה שם - עודד ישראלי רב בישראל, ידיעות אחרונות, 24 בדצמבר 1987.
↑  על הספר ראו, יואל קטן, נתקבלו במערכת, המעיין ניסן תשפ"א,  נחם אילן, ‏בין מהפכן לשמרן: דמותו של הרמב"ן באור חדש, בעיתון מקור ראשון, 1 במרץ 2021;   שלמה פיוטרקובסקי, ‏דמותו של הרמב"ן מקבלת אור חדש בספר העוקב אחר התפתחותו כמנהיג ומקובל, בעיתון מקור ראשון, 28 בנובמבר 2022
| רמב"ן |
| --- | --- | --- |
| כתביו | פירוש הרמב"ן לתורה • חידושי הרמב"ן לתלמוד • מלחמות ה' • תורת האדם • השגות לספר המצוות לרמב"ם • דרשות הרמב"ן • איגרת הרמב"ן • אגרת הקודש • איגרת הרמב"ן לחכמי צרפת |  |
| אירועים בולטים | ויכוח ברצלונה (פבלו כריסטיאני • חיימה הראשון, מלך אראגון) • פולמוס הרמב"ם |  |
| רבותיו | רבי יהודה בר יקר • רבי נתן בן מאיר |  |
| חבריו | הרבנים עזרא ועזריאל בני שלמה • בן בלימה • רבי יונה גירונדי • משפחת רמב"ן |  |
| מתלמידיו | רא"ה • רשב"א • רבי שמואל הסרדי • רבי יצחק דמן עכו • רבי יצחק בן טודרוס • רבי ששת דסמרקדיל • רבי יצחק בן אברהם מנרבונה • רבי דוד בונפיד • רבי מאיר המעילי • רבי נתן בן יוסף • רבי משה דאשקולה גירונדי |  |
| חוקרי הרמב"ן | שרגא אברמסון • משה הלברטל • שלם יהלום • יהונתן יעקבס • עודד ישראלי • יעקב שלום ליכט • מרים סקלרץ • חביבה פדיה • עמוס פונקנשטיין • חיים דוב שעוועל • יצחק אונא |  |
| אתרים על שמו | בית כנסת הרמב"ן (הרובע היהודי) • בית כנסת הרמב"ן (קטמון) • קבר הרמב"ן • מערת הרמב"ן • רחוב רמב"ן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263290105171  BnF: cb155193734 (data)  GND: 1050017315  ISNI: 0000 0004 3428 8225  LCCN: n80157410  ORCID: 0000-0002-4428-9008  RERO: 02-A026606622  SUDOC: 198372558  VIAF: 28385682   WorldCat (עם VIAF): 28385682
יבסיי ויינרוב

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1909 בוריסוב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  20 במרץ 2003 (בגיל 93)  אשדוד, ישראל ישראל
 מדינה:  בלארוס 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1937–1955 (כ־18 שנים)
 דרגה:   פולקובניק (אל"ם)
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידת הטנקים ורכבים ממונעים בארמיית שריון ה-2 של הצבא האדום בחזית הביילורוסית הראשונה  
 פעולות ומבצעים
 החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 עיטור לנין  2 עיטורי הדגל האדום  גיבור ברית המועצות   עיטור קוטוזוב בדרגה שנייה   עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה בדרגה ראשונה   עיטור הכוכב האדום   אותות אחרים
 תפקידים אזרחיים
 המכונאי הראשי של משרד תעשיית יערות של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית   מהנדס ראשי במפעל מכוניות
 הנצחה
 אזרח מכובד של העיר בוריסוב   יד בפארק הניצחון בעיר אשדוד   יד ברחוב הסייפן, אשדוד
 
יֶבְסֶיי (יהושע) גְרִיגוֹריֶיבִיץ' וַיינְרוּבּ (ברוסית Евсе́й Григо́рьевич Вайнруб; ‏15 במאי 1909 - 20 במרץ 2003) היה פולקובניק (אל"ם) יהודי סובייטי, מפקד חטיבת שריון בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, אשר קיבל את אות גיבור ברית המועצות בשל פעולותיו במלחמה. הוא והחטיבה בראשה עמד היו חלק מהכוח הסובייטי שכבש את ברלין וסיים בכך את המלחמה.
שנותיו הראשונות

ויינרוב נולד ב-1909 למשפחה יהודית בעיר בוריסוב, שהשתייכה אז לגוברניית (מחוז) מינסק באימפריה הרוסית. הוא היה הבכור מבין ארבעת ילדי המשפחה: היו לו שני אחים ואחות, שאחד מהם, מטביי, זכה אף הוא באות גיבור ברית המועצות. אביו היה חוטב עצים שעבד במנסרה ואחר כך בתור שומר בתחנת רכבת.
ויינרוב עצמו עבד אף הוא במנסרה החל מגיל 11. אחר כך למד בבית ספר טכני ומונה למנהל עבודה במנסרה בגיל 16. בגיל 17 עבד בבית יציקה של זכוכית. כשהיה בן 19 נישא לפאניה ובגיל 21 היה כבר אב לתינוק. באותה שנה, 1931 התגייס לצבא האדום, למד במסגרתו במשך 7 שנים והפך למהנדס חימוש של כלי רכב צבאיים. ב-1938 נשלח לאקדמיה הצבאית על שם פרונזה בעיר אוריול. הוא סיים את לימודיו ב-1941, כאשר גרמניה הפרה את הברית בת השנתיים שכרתה עם ברית המועצות מאז תחילת מלחמת העולם השנייה (הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) ופלשה אליה (מבצע ברברוסה).
היהודי שכבש את ברלין מהנאצים

ויינרוב השתתף במלחמת גרמניה - ברית המועצות מתחילתה. הוא השתייך לגיס הממונע השלישי שהגן על מוהילב. ב-1942 לחם כמפקד בריגדת טנקים בדרגת סגן-אלוף. ב-27 בדצמבר 1944 הועמד בראש חטיבת הטנקים הסובייטית מס' 219, שהייתה חלק מהקורפוס הממוכן הראשון של לוטננט גנרל סמיון קריבושיין, יהודי אף הוא, במסגרת החזית הבלארוסית הראשונה של המרשל גאורגי ז'וקוב. ויינרוב ופקודיו הצטיינו במהלך מבצע ויסלה-אודר באזור העיר קוטנו. לאחר קוטנו, הוא וחטיבתו שחררו את גנאזנו, קוסטין, לודז', ורשה, בידגושץ', קניגסברג, ופומרן. בפקודה מטעם נשיאות הסובייט העליון הוענקו לו ב-6 באפריל 1945 עיטור גיבור ברית המועצות, עיטור לנין וכוכב הזהב מס' 4569.
ב-22 באפריל 1945 פיקד ויינרוב על כוח שהשתלט על וייסנזי ומשם דהר לעבר ברלין. הכוח שלו היה זה שהבקיע את המערך הגרמני האחרון בברלין וב-2 במאי הניף את הדגל הסובייטי על בניין הרייכסטאג. בשל מעשיה זכתה חטיבת הטנקים של ויינרוב לשם "חטיבת ברלין".
לאחר סיום המלחמה

יצא לגמלאות ב-1955 בדרגת קולונל והתגורר במינסק. עבד כמכונאי הראשי של משרד תעשיית היערות של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית ולאחר מכן כמהנדס ראשי במפעל מכוניות. לאחר שיצא לפנסיה עלה בינואר 1995 לישראל והתגורר באשדוד. באותה השנה השיא משואה בטקס הממלכתי בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם. נפטר ב-20 במרץ 2003 ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
ספרי זכרונות

טנק על מעמד (Танк на пьедестале), מינסק, 1979 (רוסית)
תלים של גאווה קרבית (Курганы боевой славы), מינסק, 1981 (רוסית)
הערות שוליים

↑  "באשדוד יציבו זיכרון אחים - גיבורי ברית המועצות", אתר איזרוס, 25.04.2013 (רוסית)
↑  דף אישי, באתר מוזיאון הלוחם היהודי
↑  מדליקי המשואות תשנ"ה (1995), סיפורו של יבסיי ויינרוב (סרטון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012553469605171
פרמילה פאטן

| --- | --- |

 לידה:  29 ביוני 1958 (בת 66) British Mauritius, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מדינה:  מאוריציוס 
 
 
 
פראמילה פאטן (באנגלית: Pramila Patten נולדה ב-29 ביוני 1958) היא עורכת דין מאוריצית, פעילה למען זכויות נשים ופקידה של האו"ם, המשמשת כיום כנציגה המיוחדת של האו"ם לאלימות מינית בעימותים ותת-המזכ"ל של האו"ם; היא מונתה ב-2017. משרדה הוקם על ידי החלטת מועצת הביטחון 1888, שהוצגה על ידי הילרי קלינטון, והיא החליפה בתפקיד את מרגוט ולסטרם וזיינב בנגורה.
פאטן שימשה כחברה בוועדת האומות המאוחדות לביטול אפליה נגד נשים בין השנים 2003 ל-2017, והייתה סגנית יו"ר הוועדה.
ביוגרפיה

פאטן קיבלה תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת לונדון, דיפלומה בקרימינולוגיה בקינגס קולג' בקיימברידג', ותואר שני במשפטים באוניברסיטת לונדון.
פאטן עבדה כעורכת דין באנגליה בין השנים 1982 ל-1986 לפני שחזרה למאוריציוס, שם כיהנה כשופטת בית המשפט המחוזי בין 1987 ל-1988, ובין 1987 ל-1992 כמרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מאוריציוס. ב־1995 פתחה פירמת עורכי הדין בשם Patten & Co Chambers.
פאטן הייתה חברה ב-International Women's Rights Action Watch בין 1993 ל-2002, ובין 2000 ל-2004 הייתה יועצת למשרד לשוויון מגדרי, התפתחות הילד ורווחת המשפחה של מאוריציוס.
היא נבחרה כחברה בוועדת האומות המאוחדות לביטול אפליה נגד נשים ב-2003. לעיתים שימשה כסגנית יו"ר הוועדה. ב-2017 היא פרשה מהוועדה.
ביוגרפיה > נציגה מיוחדת של האו"ם

ב-12 באפריל 2017, מונתה על ידי מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש כנציגה מיוחדת לאלימות מינית בעימות בדרגת תת-מזכיר כללי של האו"ם.
בנובמבר 2017, פאטן ביקרה בבנגלדש כדי לראיין ניצולים מרדיפת הרוהינגים ב-2016 במיאנמר.
באותו חודש, היא בירכה על יוזמת אלסי לעזור להגביר את השתתפותן של נשים בפעולות שמירת השלום בהצהרה משותפת עם תת-מזכ"ל האו"ם והמנהלת המבצעת של UN Women פומזילה מלאמבו-נקוקה.
בינואר 2024 מונתה כשליחה המיוחדת של מזכ"ל האו"ם לבדיקת מקרי אלימות מינית בטבח שבעה באוקטובר. היא הגיעה לישראל ונפגשה עם נשיא המדינה יצחק הרצוג ועם הקורבנות של הפשעים המיניים שבוצעו ב-7 באוקטובר.
פרסים והוקרה

ב-16 בנובמבר 2022 קיבלה פאטן תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוטווה כהוקרה על הישגיה יוצאי הדופן ותרומתה לחברה, במיוחד בנושא נשים, שלום וביטחון.