stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרייס דרלינג
ביוגרפיה

גרייס דרלינג נולדה בבית סבה בנורת'מברלנד. היא הייתה השביעית מבין תשעה ילדים (ארבעה אחים וארבע אחיות) שנולדו לוויליאם ותומאסין דרלינג, וכשהיא רק בת כמה שבועות, היא נלקחה להתגורר באי ברונסמן, אחד מאיי פארן, בקוטג' קטן צמוד למגדלור. אביה ניהל את המגדלור שנבנה בשנת 1795 עבור טריניטי האוס, והרוויח משכורת של 70 לירות שטרלינג לשנה (שווי של 6,300 לירות שטרלינג בשנת 2020) עם בונוס של 10 לירות שטרלינג עבור שירות טוב. הלינה הייתה בסיסית, והמגדלור לא היה ממוקם במקום טוב להנחות את הספנות למקום בטוח, ולכן בשנת 1826 עברה המשפחה למגדלור שנבנה באותה העת באי לונגסטון.
במגדלור לונגסטון היה מקום לינה טוב יותר, אך האי עצמו היה פחות מסביר פנים, ולכן ויליאם היה חוזר לברונסמן כדי לאסוף ירקות מהגן הקודם שלהם ולהאכיל את בעלי החיים. המשפחה בילתה את מרבית זמנה בקומת הקרקע של המגדלור, שהורכב מחדר גדול המחומם בכיריים מעץ. החדר היה הסלון, חדר האוכל והמטבח שלהם בחלל אחד, והיה לו גרם מדרגות לולייני שהוביל לשלושה חדרי שינה למעלה ולתאורה שבראש המגדל.
בשעות המוקדמות של ה-7 בספטמבר 1838, גרייס דרלינג, הביטה מחלון בקומה העליונה, הבחינה בהריסות ובניצולי הספינה "פורפורשייר", שהתנפצה על אי סלעי נמוך סמוך. פורפרשייר עלתה על הסלעים ונשברה לשניים. אחד החצאים שקע במהלך הלילה.
אביה ויליאם והיא הבינו שמזג האוויר קשה מדי מכדי שסירת ההצלה גדולה תצא לשם, אז הם לקחו סירת משוטים (6.4 מטר), ועוד ארבעה גברים של נורת'מברלנד, לשוט לכיוון הניצולים. הם עברו מסלול ארוך לצד האיים, מרחק של כמעט קילומטר וחצי. גרייס דרלינג שמרה על יציבות הסירה במים, בזמן שאביה עזר לארבעה גברים ולאישה היחידה ששרדה, שרה דוסון, להיכנס לסירה. אף על פי ששרדה את הטביעה, איבדה גברת דוסון את שני ילדיה הקטנים (ג'יימס, 7 ומטילדה, 5) במהלך הלילה. ויליאם ושלושה מאנשי החילוץ חתרו בסירה חזרה למגדלור. גרייס נשארה במגדלור בעוד ויליאם ושלושה מאנשי הצוות שחולצו חתרו והחזירו ארבעה ניצולים נוספים.
בינתיים, סירת ההצלה יצאה מ-Seahouses, אך הגיעה למקום הטביעה לאחר שדרלינג ואביה סיימו את פעולת החילוץ שלהם. כל מה שהם מצאו היו גופות ילדיה של גברת דוסון ושל איש דת. החזרה לצפון סנדרלנד הייתה מסוכנת מדי, ולכן הם חתרו למגדלור לתפוס מחסה. אחיה של גרייס דרלינג, ויליאם ברוקס דרלינג, היה אחד משבעת הדייגים בסירת ההצלה. מזג האוויר הידרדר עד כדי כך שכולם חויבו להישאר במגדלור במשך שלושה ימים לפני שחזרו לחוף.
הספינה "פורפרשייר" הביאה 62 אנשים. היא נשברה לשניים מיד עם פגיעתה בסלעים. אלה שהצילו דרלינג ואביה היו על חלק של הספינה, שהוחזק על ידי הסלעים זמן מה לפני ששקע. תשעה נוסעים ואנשי צוות אחרים הצליחו לצוף עם סירת הצלה מקטע הירכתיים לפני כן, גם הם טבעו ונאספו בלילה.
כשהחדשות על תפקידה בהצלה הגיעו לציבור, השילוב שלה בין אומץ לב לבין צניעותה הפשוטה הפכו אותה לדמות מופת, ונעשתה גיבורה לאומית. לגרייס ואביה הוענקו מדליית הכסף עבור גבורתם על ידי המוסד הלאומי המלכותי לשימור חיים בספינות טרופות, שלימים נקרא המכון המלכותי הלאומי לסירות הצלה ותרומות בסך כולל של יותר מ-700 לירות שטרלינג (שווה ערך לכ-63,500 לירות שטרלינג בשנת 2019) גויסו עבורה, כולל 50 לירות שטרלינג מהמלכה ויקטוריה. יותר מתריסר ציירי פורטרטים הפליגו לאי שלהם כדי לצייר את דמותה, ומאות מתנות, מכתבים ואפילו הצעות נישואין הועברו אליה. עושרה ותהילתה הבלתי צפויים היו כאלה שדוכס נורת'מברלנד לקח על עצמו תפקיד של אפוטרופוס לקרן הנאמנות, שהוקמה כדי לדאוג לתרומות שהוצעו לה. המתנות האישיות שלו למשפחתה ולה כללו שעון יד וקנקן תה מכסף.
מותה

בשנת 1842 חלתה דרלינג בביקור ביבשת והייתה בהבראה עם בני דודיה, מקפרלאנס, בביתם בנרוגגייט, אלנוויק. הדוכסית מנורת'מברלנד שמעה על מצבה, דאגה להעביר אותה למגורים טובים יותר בקרבת טירת אלנוויק, ובאה אליה באופן אישי, וכן סיפקה לה את שירותי רופא המשפחה הדוכסית. אולם מצבה של גרייס דרלינג התדרדר, ובשלבים האחרונים של מחלתה היא הועברה למקום לידתה, בבמבורגה. היא נפטרה משחפת, באוקטובר 1842, בת 26. היא קבורה בחצר הכנסייה של כנסיית סנט איידן, במבורגה.
מורשתה

ההישג של דרלינג נחגג עוד בחייה. היא קיבלה פרס כספי גדול בנוסף לשבחי האומה. מספר ספרים בדיוניים הפיצו את אגדת גרייס דרלינג, כמו "משרתת האיים" מאת ג'רולד ורנון (1839), שהולידה את האגדה של "הנערה עם שיער סחוף". למעשה שלה הוקדש שיר מאת ויליאם וורדסוורת' בשירו גרייס דארלינג (1843). אחד מתוך סדרת ציורים ויקטוריאניים של ויליאם בל סקוט באולם וולינגטון שבנורת'מברלנד מתאר את מאמצי ההצלה שלה. גלריות מקמנוס בדנדי כוללות שלושה ציורים של תומאס מוסגרב ג'וי המציינים את מעשיה של גרייס דרלינג.
הערות שוליים

↑  Marianne Farningham, Grace Darling, Heroine of the Farne Islands, 3 בנוב׳ 2007
↑  http://www.farne.co.uk/grace_horsley_darling.html (ארכיון)
↑  Grace Darling Website, www.gracedarling.co.uk
↑  The Junior Classics by Various - Full Text Free Book (Part 7/8), www.fullbooks.com
↑  The Limeliters - Through Children's Eyes - Grace Darling
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb157705257 (data)  GND: 133908348  ISNI: 0000 0000 3197 9742  LCCN: n87838054  NTA: 073916846  SNAC: w6s773jf  SUDOC: 132063484  VIAF: 70132757   WorldCat (עם VIAF): 70132757 
תומאס ג'וי, ההצלה של גרייס דרלינג
המגדלור באיי פארן, בו התגוררה גרייס דרלינג
שמואל פרנקל

הרב שמואל פרנקל (ה' בניסן ה'תקע"ה, 15 באפריל 1815 - ט"ו בחשוון ה'תרמ"ב, 7 בנובמבר 1881) היה רב ואדמו"ר בעיר היידודורוג שבהונגריה (דאראג ביידיש).
ביוגרפיה

נולד בעיירה קאמאדע (בהונגרית: Komádi) שבהונגריה, לרבי שרגא פייבוש אב"ד גינז ריסקא ולגיטל. בגיל שש התייתם מאביו ועבר להתגורר אצל אחי אביו, רבי יצחק, אב"ד קראלי. בהמשך גדל אצל גיסו, בעל אחותו, הרב זאב וואלף טעננבוים אב"ד ווערפעלעיט, בעל רחובות הנהר. התגורר גם אצל רבי מאיר א"ש אב"ד אונגוואר.
בגיל ארבע עשרה נשא את רחל בת הגביר יצחק מפאטשוי שבהונגריה והתגורר בקאמאדע. מאוחר יותר התגורר בברט'ו-אויפאלו (Berettyóújfalu) וסחר באתרוגים ובסחורות נוספות. לאחר שהתאלמן מאשתו הראשונה שידך לו רבו, רבי חיים הלברשטאם מצאנז, את ברכה, בתו של הרב יעקב דב נויגרשל, לימים אבד"ק ברדיוב. לאחר פטירתו עלתה ברכה לארץ ישראל ונטמנה בהר הזיתים. מאשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ושתי בנות.
בשנת ה'תרל"ד התמנה לרב בעיר דאראג ושם התגורר עד סוף ימיו. נהג שם באדמורו"ת. נודע כפועל ישועות.
תמך בהפרדת הקהילות מהניאולוגים. מסופר שבאספת רבנים בפשט בהשתתפות ה"כתב סופר", רבי ישעיהו זילברשטיין, רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים ועוד, התנהל ויכוח, וה"ייטב לב" הציע למסור את ההכרעה לרב פרנקל.
תורתו והנהגתו

היה חותם את שמו שמואל פרנקל מב"ח ("מבית חלפון"). לא ידועה כוונתו בכך.
מתורתו נשתמר אך מעט, בידי חתנו רבי זאב וואלף, והודפס בספר "אמרי שפר", יחד עם דברי תורה שנאמרו על ידי אביו רבי שרגא פייבוש. במהדורות מאוחרות שהודפסו בישראל נוספו שאלות ותשובות והנהגות. כמו כן הודפס הספר "סיפורי שמואל" סיפורים מחייו ופועלו, לראשונה במארגערטן שבהונגריה בשנת ה'תש"ג, ולאחר מכן בשתי מהדורות בישראל.
כתב 12 הנהגות שראוי לכל יהודי לנהוג בהן, כפי שמופיע בתחילת ספרו אמרי שפר.
עשרות שירים וניגונים מיוחסים לו, בהם ניגון המצווה טאנץ המוכר בחסידות צאנז. את ניגוניו מלקטים ואוספים אנשי חסידות דאראג בבני ברק מצאצאיו.
פטירתו והנצחתו

נפטר בט"ו בחשוון ה'תרמ"ב (1881). את מקומו ירש חתנו רבי זאב וואלף ציטראן, לאחר שבנו בכורו אברהם שרגא צבי סירב לקחת את התפקיד.
את נוסח מצבתו כתב רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט.
חלק מן ההספדים עליו הודפסו בספרו אמרי שפר.
בשכונת הר נוף בירושלים הוקם בית הכנסת הנושא את שמו "אמרי שפר".
בשנות התשעים של המאה ה-20 חודשה חסידות דאראג על ידי צאצאו הרב ישראל משה רוזנפלד, ומוסדותיה מרוכזים בבני ברק. בשנת ה'תשע"ה יזם הרב רוזנפלד בניית אוהל על ציונו, בצורת בית המדרש שהיה בדאראג לפני מלחמת העולם השנייה. בשנת ה'תשע"ט (2018) נפתח בניין הכנסת אורחים בסמוך לקברו.
לקריאה נוספת

רבינו הקדוש מדאראג, הוצאת מכון להוצאת ספרים דאראג
הערות שוליים

↑  "נתיב ניטרא", ביטאון חסידות צאנז קלויזנבורג באתר אוצר החכמה
↑  יצחק אלפסי, החסידות, עמ' 215
 הרב מאיר אמסל, זכרונות המאור, עמ' תשנה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300247605171  ISNI: 0000 0000 6693 8692  LCCN: nr95004173  VIAF: 12194139   WorldCat (עם VIAF): 12194139
ג'ייסון וורהיס

| --- | --- |

ג'ייסון וורהיס בצילום מתוך הסרט פרדי נגד ג'ייסון (2003)
 סוג:  דמות שנוצרה על ידי ויקטור מילר
 שם סרט:  יום שישי ה-13
 הופעה ראשונה:  יום שישי ה-13
 הופעה אחרונה:  יום שישי ה-13 (2009)
 מספר הופעות:  11 סרטים ומספר קומיקסים
 יוצרים:  ויקטור מילר
 גילום הדמות:  ארי להמן (ילד) וורינגטון ג'ילט סטיב דסקאביץ ריצ'רד ברוקר טד וויט טום מורגה סי. ג'יי. גרהאם קיין הודר קן קירזינגר דרק מירס
 מידע
 גיל:  38 (במותו הראשון כבן אנוש)
 תאריך לידה:  13 ביוני 1946
 גזע:  בן אנוש (לשעבר) – יום שישי ה-13 – יום שישי ה-13: הפרק האחרון אל-מת – יום שישי ה-13 חלק 6: ג'ייסון חי – ג'ייסון אקס
 מין:  זכר
 מקצוע:  רוצח המונים
 שיוך:  מחנה אגם קריסטל
 כוחות:  החלמה מואצת, אלמוות, חוזק-על 
 כלי נשק:  מצ'טה
 אזרחות:  ארצות הברית 
 תאריך פטירה:  16 ביולי 1984 (יום שישי ה-13: הפרק האחרון 6 ביולי 2003 (ג'ייסון הולך לגיהנום: יום שישי האחרון 2455 (ג'ייסון אקס 2009 ("פרדי נגד ג'ייסון נגד אש: לוחמי הסיוטים" (אנ'))
 סיבת המוות:  יום שישי ה-13: הפרק האחרון (אנ') – נטרקה מצ'טה לראשו על ידי טריש ג'ארביס ונפל כשהיא חתכה לו את הגולגולת ונקרע לגזרים על ידי טומי ג'ארביס ג'ייסון הולך לגיהנום: יום שישי האחרון – נדקר על ידי ג'סיקה בפגיון מיסטי ששלח אותו לגיהנום ג'ייסון אקס – נשרף לאפר כשברודסקי דחף אותו לכדור הארץ מהחלל "פרדי נגד ג'ייסון נגד אש: לוחמי הסיוטים" (אנ') – ראשו נערף על ידי טומי ג'ארביס
 דמויות קשורות
 משפחה:  פמלה וורהיס (אמא) אליאס וורהיס (אבא) דיאנה קימבל (אחות למחצה) ג'סיקה קימבל (אחיינית) סטיבן פרימן (בן זוג של אחיינית) סטפאני קימבל (בת של אחיינית)
 אויבים:  נערים במחנה אגם קריסטל (אנ')
 
ג'ייסון וורהיס (באנגלית: Jason Voorhees) הוא דמות בדיונית מרכזית בסדרת סרטי האימה "יום שישי ה-13".
לפי עלילת הסרטים, ג'ייסון נולד ב-13 ביוני 1946 בווסקס שבמסצ'וסטס. הוריו הם אליאס ופמלה וורהיס. דמותו נוכחת בכל הסרטים, גם כשהוא אינו הרוצח. היא מאופיינת בשני סימני היכר: מסכת שוער הוקי קרח ומצ'טה. סימני היכר אלו הם מהמוכרים שבדמויות הנבלים בסרטי האימה מאז ומעולם. הדמות מופיעה גם בספרי קומיקס וספרים המושפעים מן הסדרה, ובסרט אשר מפגיש אותו עם נבל אחר של ז'אנר סרטי האימה, פרדי קרוגר. בנוסף, דמותו הופיעה כדמות שחקן (אנ') במשחק Mortal Kombat X (אנ') משנת 2015.
מותו של ג'ייסון

בסרט הראשון (1980), ארי להמן מגלם את ג'ייסון וורהיס הצעיר. בשנת 1957 ג'ייסון וורהיס הצעיר טבע במהלך מחנה קיץ באגם קריסטל (Crystal Lake Camp), לאחר שיתר הילדים שבמחנה התעללו בו ודחפו אותו למי האגם בשל העיוותים בפניו וחריגותו, בזמן ששני המדריכים שהיו באזור, בארי וקלודט, קיימו יחסי מין ולא באו לעזרתו. גופתו של ג'ייסון וורהיס לא נתגלתה מעולם. עקב "מותו" של ג'ייסון, פמלה וורהיס, אימו, רצחה את בארי וקלודט לאחר שנה (1958), דבר שהוביל לסגירתו של המחנה. שלושים שנה אחרי, סטיב כריסטי פותח את המחנה ולכן פמלה יוצאת לרצוח את המדריכים החדשים שהיא רואה בהם כממשיכים של בארי וקלודט חסרי האחריות. אליס הארדי, גיבורת הסרט והנערה האחרונה מצליחה להרוג את פמלה. בסוף הסרט הראשון, גופתו של ג'ייסון (כילד) מופיעה בסיוט של אליס כאשר הוא גורר אותה למים.
תחייתו של ג'ייסון

דמותו של ג'ייסון כרוצח מופיעה רק מן הפרק השני בסדרה. ג'ייסון מוצג כמי שמעולם לא טבע למוות אלא ניצל מטביעה אך המשיך להסתתר ביערות סביב האגם ולחיות חיי פרא. בסופו של דבר ג'ייסון גילה שאימו נהרגה על ידי אליס. לכן ג'ייסון פולש לביתה של אליס ורוצח אותה שם. את ראשה של אימו הוא מניח בצריף ביער, אותו הפך למקדש לכבודה ושם נוהג לשים את גופותיהם של קורבנותיו (בין הקורבנות שניתן לזהות שם הם של אליס, השוטר ווינסלו, סקוט וטרי. כולם נהרגו בסרט השני). כשג'ייסון מגלה שנפתח מחנה קיץ חדש ליד קריסטל לייק, הוא מחליט לשמור על הטריטוריה שלו ורוצח את כל המדריכים חוץ מג'יני, המצליחה להביס אותו בפעם הראשונה. בסרט השני הוא מסתובב עם מסיכת שק יוטה על ראשו.
בסרט השלישי ג'ייסון משיג את מסיכת ההוקי הראשונה שלו משלי, הבדחן של החבורה בסרט. בסוף הסרט כריס, היחידה ששרדה, תוקעת לג'ייסון גרזן בראש. מאז במסיכתו של ג'ייסון יש שבר במקום בו הגרזן היה על ראשו.
בסרט הרביעי ג'ייסון מובס על ידי טריש ג'ארביס ואחיה, טומי.
בסוף הסרט השישי הוא מוטבע עם שרשרת ברזל וסלע- ובסרט השביעי השרשרת מופיעה על צווארו.
במשחק מורטל קומבט XL ג'ייסון מופיע כלוחם לבחירה, וכמו כל הלוחמים יש לו 3 וריאציות לחימה. באחת מהן הוא מופיע עם המצ'טה ביד ובאחר עם השרשרת ברזל מסביב לצוואר ויכול לחזור לתחיה.
השינויים בדמותו של ג'ייסון

בעוד שבפרקי הסדרה הראשונים (2–4) מופיע ג'ייסון כאדם "רגיל" (אך גם אם מעוות מאוד) היכול למעוד, להיפצע ולמות ככל האדם (דבר שבאמת קורה בסרט הרביעי). בסרט השישי הוא בטעות מוחזר לחיים. דבר שגורם לו להפוך למעין דמוי זומבי וכך הוא יכול לשרוד פציעות קשות ובנוסף לא למות לעולם. שיאה של הבחנה זו במשפט הנאמר בסרט ה-11 בסדרה: פרדי נגד ג'ייסון (2003) מפי פרדי קרוגר בדמות אימו של ג'ייסון:
"Jason, my special special boy.. no matter what they do to you, you can never die". בנוסף מסגל ג'ייסון תכונות מיסטיות נוספות כגון יכולת לעבור ממקום למקום כהרף עין, להתגנב לשקט מוחלט למרות גודלו ומשקלו, כוח פיזי עצום והיכולת לספוג מהלומות, יריות ופגיעות מבלי למות. בסרט התשיעי בסדרה מוסבר שמה שגרם לג'ייסון להפוך ל"זומבי" זה שד שלקח את גופו של ג'ייסון כשהוא חזר לחיים. אך הדבר הזה לא מוזכר בשלושת הסרטים הבאים בסדרה.
משפחה

אמא – פמלה וורהיס (מתה)
אבא – אליאס וורהיס (בסדרת הקומיקס הוזכר שהוא מת לפני אירועי הסרט הראשון)
אחות למחצה – דיאנה קימבל (מתה)
אחיינית – ג'סיקה קימבל (חיה)
בן זוג של אחיינית – סטיבן פרימן (חי)
בת של אחיינית – סטפאני קימבל (חיה)
לקריאה נוספת

Bracke, Peter (2006). Crystal Lake Memories. London: Titan Books. ISBN 978-1-84576-343-5.
Grove, David (2005). Making Friday the 13th: The Legend of Camp Blood. Godalming, England: FAB Press. ISBN 978-1-903254-31-8.
אוכלים לוקשים

| --- | --- |

 בימוי:  בועז דוידזון, צבי שיסל
 הופק בידי:  דני לרנר (מפיק ראשי), פיליפ יפה, מוריס יוסלובסקי
 תסריט:  בועז דוידזון, צבי שיסל
 עריכה:  דוד טור
 שחקנים ראשיים:  פול ל. סמית' בועז דוידזון נדיה בילצ'יק (דרום אפריקה) צבי שיסל אלן ד. וולף יהודה ברקן
 צילום:  יוסי ויין
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1989
 משך הקרנה:  77 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  קומדיה
 דף הסרט ב־IMDb
אוכלים לוקשים הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של בועז דוידזון, שיצא לאקרנים במרץ 1989.
תקציר העלילה

הסרט הוא סרט מתיחות שביימו בועז דוידזון וצבי שיסל שגם השתתפו בתפקיד עצמם בסרט, אשר מיקמו את מצלמתם במרכז קניות בדרום אפריקה על מנת להוציא תגובות קומיות מהעוברים ושבים. עוד שיחקו בסרט (בתפקיד עצמם) פול ל. סמית' (פופאי) ויהודה ברקן שהיה מנוסה בתחום סרטי המתיחות בשנים אלו.
הערות שוליים

↑  דני ורט, בכורות - "אוכלים לוקשים" (ישראל, 1988), במאים: צבי שיסל, בועז דוידזון;, כל העיר, 3 במרץ 1989
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבראהים (נהר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  30 קילומטרים
 אגן ניקוז:  326 קמ"ר 
 שפך:  הים התיכון 
 מדינות באגן הניקוז:  לבנון 
 
נהר אבראהים (בכתיב ערבי: نهر ابراهيم) הוא נהר בלבנון הזורם ממזרח למערב מהרי הלבנון הצפוניים אל הים התיכון, ונשפך לים בין ג'וניה לגבל. תחילתו של הנהר במערת אפקה ומפלי אפקה המספקים שליש ממימיו של הנהר, וממערת רואיס באאקורה המספקת שני שלישים מהספק המים של הנהר.
הנהר מתחיל בגובה של 1.5 ק"מ מעל גובה פני הים, ואורכו כ-30 ק"מ. הוא עובר בעיירה נהר איבראהים לפני שהוא נשפך אל הים התיכון. גודלו של אגן הניקוז של הנהר הוא 326 קמ"ר.
נהר אבראהים הוא אחד היעדים התיירותיים המובילים בלבנון. בסקר של איכות המים, נמצא הנהר כנהר הכי פחות מזוהם בלבנון.
במיתולוגיה

בתיאורים מהעבר של לוקיאנוס הסורי ופילו מגבל מסופר שהנחל היה מאדים באביב מסחף של חול אדום, דבר שקושר לסיפור על אדוניס במיתולוגיה היוונית, לפיו ארס גרם לפציעתו של אדוניס בידי חזיר בר, פציעה שאדוניס דימם ממנה למוות בזרועותיה של אפרודיטה. על פי לוקיאנוס, במקורות הנהר היה מקדש שבו התקיים פולחן יווני.
הרב יהוסף שוורץ, בספר 'תבואות הארץ' שיצא לאור בשנת 1845, מתאר את נהר אבראהים וסביבותיו ומציין שבעבר נקרא נהר אדוניס. הוא מציין גם שבהרי השוף נמצא מעיין הנקרא "עין אחאב", שמימיו זורמים לנהר אבראהים. את המעיין הזה הוא מזהה עם "באר אחאב", המוזכרת במסכת פרה (פרק ח', משנה י"א).
הערות שוליים

↑  http://www.speleophilately.com/Articles/Asia/Lebanon/AfkaFallsInLebanon.html(הקישור אינו פעיל, 25 במרץ 2023)
↑  Ziyad, Commandez sur l'application Libshop, The River of Abraham and its impressive waterfalls, Libshop, ‏2019-08-14
↑  Ahmad Houri and Saadieh W. El Jeblawi, Water quality assessment of Lebanese coastal rivers during dry season and pollution load into the Mediterranean Sea, Journal of Water and Health
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009909878205171  BnF: cb15601960g (data)  VIAF: 575151595759105470005   WorldCat (עם VIAF): 575151595759105470005
דני ספרים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  דני פחימה 
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־42 שנים) 
  
 www.siman-kria.co.il
 
דני ספרים בע"מ היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה ומנוהלת על ידי המו"ל דני פחימה.
היסטוריה

ההוצאה החלה כחנות ספרים שייסד פחימה עם אחיו בירושלים בשנת 1981 ובשנת 1985 הוציא לאור את הספר הראשון כהוצאה, "מברשת השיניים הראשונה שלי", שכתבה נורית כהן, גיסתו. עד היום הוציאה לאור כ־500 ספרים, רובם ספרי ילדים. בין מחברי ספרי ילדים שהוצאו על ידי הוצאת לאור ניתן לציין את אורה קרופיק שמוציאה כל שנה ספר חדש.
משרדי ההוצאה נמצאים בקריית גת.
כמו כן מוציא שני עיתוני ילדים לציבור הדתי: "אותיות" ו"סוכריות". ההוצאה מפרסמת את סדרת ספרי קופיקו וצ'יפופו של תמר בורנשטיין־לזר. חגי ברקת משמש כעורך הראשי של ההוצאה.
בשנת 2009 רכשה ההוצאה את הוצאת הספרים יוסף שרברק, וכך קבלה בעלות על יצירות קלאסיות רבות בספרות העברית, בהם ספריה של דבורה עומר וספרי מוזיקה של יוני רכטר, אהוד מנור ומתי כספי.
דני ספרים חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
סמלילה של ההוצאה בעבר
גוב סולסברי

גוב סולבסברי (באנגלית: Gove Saulsbury;‏ 29 במאי 1815 –  31 ביולי 1881) היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של דלאוור בשנים 1863–1865, ולאחר מכן ועד 1871 כמושל דלאוור ה-41. הוא הוביל את ההתנגדות למתן זכויות האזרח לאפרו-אמריקאים בדלאוור.
ביוגרפיה

גוב סולסברי נולד במחוז קנט שבדלאוור, כבנם של ויליאם ומרגרט אן סמית' סולסברי. אביו היה צאצא למשפחת סולסברי (אנ') מוויילס, אך שינה את איות שם המשפחה מ-Salusbury ל-Saulsbury לאחר המהפכה האמריקאית בשל תחושות האהדה הלויאליסטיות של המשפחה. הוא היה אחיהם הבכור של הסנאטורים וילארד סולסברי האב ואלי סולסברי ודודו של הסנאטור וילארד סולסברי הבן. גוב סולסברי למד בדלאוור קולג' שבעיר ניוארק, וב-1842 סיים לימודים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת פנסילבניה. הוא נשא לאישה את רוזינה ג'יין סמית', ולשניים נולדו חמישה ילדים. סוסלברי היה רופא, וב-1861 היה לנשיא האגודה הרפואית של דלאוור. ב-1873 הוא היה אחד ממייסדי וסלי קולג' בדובר.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

סולסברי נבחר כחבר הסנאט של דלאוור, וכיהן בו החל מ-1863. במושב הסנאט של 1865 הוא כיהן כיושב הראש שלו, ומתוקף תפקידו הושבע כמושל דלאוור כאשר ב-1 במרץ אותה שנה נפטר בעת כהונתו המושל המכהן ויליאם קאנון. ב-1866 הוא נבחר לתקופת כהונה מלאה כמושל בזכות עצמו לאחר שהביס בבחירות את ג'יימס רידל, וכיהן בתפקיד עד 17 בינואר 1871. ב-1876 הוא היה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית.
עם בחירתו של סולסברי כמושל, השיבה המפלגה הדמוקרטית לעצמה את השליטה המוחלטת בדלאוור. הוא התנגד בתקיפות לאשרור התיקון ה-13, התיקון ה-14 והתיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית. הוא ועמיתיו למפלגה בדלאוור נקטו בכל צעד אפשרי כדי לסכל את יישומם, והתכחשו לזכויות האזרח החדשות שניתנו לאפרו-אמריקאים. בין אלו נכללה הצעה שאפרו-אמריקאים שהורשעו בפשעים מסוימים יימכרו מחדש לעבדות. הצעה מעוררת פחד זו הצליחה כל כך עד שאף רפובליקני לא נבחר לאספה הכללית של דלאוור ב-1868, ובשנים שלאחר מכן כמעט ולא נבחר אף אחד מהם.
עם תום תקופת כהונתו כמושל, ביקש סוסלברי לאייש את  המושב בסנאט של ארצות הברית שאויש על ידי אחיו, וילארד סולסברי. וילארד הסתבך בבעיה ידועה של שתייה, ורבים ביקשו שהוא יוחלף. לרוע מזלו של גוב סולסברי, האח השלישי, אלי סולסברי, ביקש גם הוא להיבחר למושב זה. לאחר בחירות ממושכות באספה הכללית, נעשה ברור לווילארד סולסברי שהוא לא יוכל להיבחר, והעביר את התמיכה בו לאחיו אלי, שבסופו של דבר נבחר. גוב סולסברי שב לעיסוקו במשרה מלאה ברפואה.
ביוגרפיה > מותו

גוב סולסברי נפטר ב-31 ביולי 1881 בדובר, ונטמן בבית הקברות של הכנסייה המתודיסטית וסלי שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 229-230.
בארץ להד"ם

| --- | --- |
 סינגל בביצוע חבורת בימות, מירי אלוני
 יצא לאור:  1972 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  נעמי שמר 
 לחן:  נעמי שמר 
 עיבוד:  מתי כספי 
 גרסאות כיסוי:  הכל עובר חביבי, גיתית שובל, עומר דץ
 
"בארץ להד"ם" הוא שיר שכתבה והלחינה המשוררת נעמי שמר. את השיר עיבד מוזיקלית מתי כספי.
השיר שיצא בשנת 1972 נכלל ברשימת שירי "חבורת בימות" עם הסולנית מירי אלוני בתוכנית משיריה של שמר. השיר מופיע בספר השירים של שמר הנקרא בפשטות "הספר השני". בספר הקדישה שמר את השיר לבעלה מרדכי הורוביץ.
השיר מבטא משאלה להגיע לארץ דמיונית (להד"ם – ראשי תיבות של "לא היו דברים מעולם"), אך ייתכן כי השיר מתאר חלומות שלא התגשמו עבור המשוררת. שמר לא פירשה את שיריה, אך אברהם זיגמן, שחקר את שירתה סבור, שהשורה השנייה בבית הראשון לקוחה מספר ישעיהו: "וְהָיָה כִנּוֹר וָנֶבֶל תֹּף וְחָלִיל וָיַיִן מִשְׁתֵּיהֶם וְאֵת פֹּעַל ה' לֹא יַבִּיטוּ וּמַעֲשֵׂה יָדָיו לֹא רָאוּ". ייתכן ושמר לא רצתה לחזור לימי ישעיהו וממלכת יהודה, ומילות השיר נאמרות בלשון חיובית כשהכוונה האמיתית היא למשמעות הפוכה. יש הסוברים כי במילות השיר מתכתבת שמר עם שירה של רחל המשוררת "ואולי לא היו הדברים...", ובשיר מביעה שמחה על הדברים שהצליחה להשיג.
השיר צעד במצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל החל מ-15 בינואר 1973 וצעד 12 שבועות, מתוכם שבוע אחד מהם צעד בראש המצעד.
בשנת 1977 חידשה את השיר להקת הכל עובר חביבי. השיר מופיע באלבומה של הזמרת גיתית שובל, "גיתית שובל שרה נעמי שמר, שיצא בשנת 2005. ידוע גם ביצוע של עומר דץ שזכה לתשבחות מהמבקרים בתוכנית הכוכב הבא. בסרט מיתה טובה, שיצא בשנת 2014 בוים ונכתב על ידי שרון מימון וטל גרניט, מבצעים את השיר השחקנים באחת מסצנות הסרט.
הערות שוליים

1 2  בארץ להד"ם, באתר "פזמונט"
↑  ספר ישעיהו, פרק ה', פסוק י"ב
↑  בארץ להדם נשמע תמיד הדם של נבל וקתרוס – מילים וביצועים, באתר הספרייה הלאומית
↑  הכל עובר חביבי – שירים שמחוץ להצגה (1977) באתר סטריאו ומונו
↑   בארץ להד"ם, סרטון בערוץ "Gitit Shoval - Topic", באתר יוטיוב (אורך: 03:30)
↑  הכוכב הבא – הלילה הלבן: דוד דריי, טינה איברגימוב, רינת כהן, האחים גת, ענבל בקמן, אביתר קורקוס, אליאס מלייב, חן לוי, ליאור פרץ, באתר יוסמיוסיק, ביקורת מוסיקה, חדשות מוסיקה, ‏20 בנובמבר 2013
↑  זהר אלמקייס, לא ארץ לזקנים: הסרט "מיתה טובה" הוא שיר הלל לחמלה, באתר בית אבי חי, ‏2 בנובמבר 2014
↑  אורי הייטנר, פינתי השבועית ברדיו: בארץ להד"ם, באתר הבלוג של אורי הייטנר, ‏2019-07-22
↑   בארץ להדם - מיתה טובה, סרטון בערוץ "kallil Hayon", באתר יוטיוב (אורך: 01:59)
המלכים העצלים

ערך זה עוסק בכינוי למלכים מהשושלת המרובינגית (גאליה). אם התכוונתם לכינוי למלכים בממלכת אסטוריאס (חצי האי האיברי), ראו .
המלכים העצלים (בצרפתית: rois fainéants) היו מלכים מהשושלת המרובינגית שישבו על כיסא המלוכה באופן רשמי, אף כי את המדינה ניהל בפועל המיורדומוס שלא התחשב בדעתם של מלכים אלו.
גם בשלהי התקופה המרובינגית, היה למיורדומוס צורך בלגיטימציה ולכן, במשך 78 שנים המשיכו להמליך מלכים עושי-כלום, מצאצאי כלוביס הראשון בעודם שולטים בפועל בממלכה. הנימוק העיקרי למעשה זה היה דתי, המלכים המרובינגים נחשבו כצאצאי האל הגרמאני הקדם-נוצרי, דרך מרובך המלך המיתולוגי, ואחד מסימני המלוכה היה שיערם הארוך שבאבדם אותו היו מאבדים מכוחם המלכותי. כאשר חשו המיורדומוס שאינם זקוקים עוד למלך שאינו עושה דבר, הכתיר עצמו פפין הגוץ כמלך ויסד את השושלת הקרולינגית.
איינהרד מתאר בספרו "חיי קרל הגדול" את סופה של השושלת המרובינגית:
"משפחת המרובינגים, זו שהפרנקים היו רגילים לבחור מבניה את מלכיהם, התמידה על פי הידע המקובל, עד לימיו של המלך כילדריך אשר הורד מכסאו, גולח ונשלח למנזר, על פי הוראתו של הכוהן הרומי סטיפן. אף כי ניתן לראותו כאחרון בשושלת, הרי היא (השושלת) כבר הייתה חסרת כוח מזה זמן רב ולא היה בה דבר הראוי לציון מלבד תואר מלכותי שהתרוקן מתוכנו. כל עושרה וכל עוצמתה של הממלכה היו נתונים בידיהם של שרי הארמון, המיורדומוס, שבידם הייתה הסמכות העליונה. לא הותירו למלך דבר אלא את שמו, את רעמת התלתלים ואת הזקן העבות. היה המלך יושב על כסאו ומשחק את תפקידו של השליט. מקבל צירים מארצות שונות לראיון ופוטרם מלפניו במענה שלימדוהו, ולאמיתו של דבר ציווהו להשמיע.
נוסף על תואר מלכות בלתי שימושי והכנסה קטנה שהקציב לו המיורדומוס, לא היה למלך רכוש משל עצמו מלבד נחלה קטנה פחותת ערך, ששימשה לו מעון, ובה מספר מועט של משרתים אשר שרתוהו וסיפקו את צרכיו מיבולה. בשעת הצורך היה נוסע כפי שנהגו האיכרים בקרון הרתום לשוורים ורועה בקר משמש כרכב בה. כך היה עליו להתחפש בדרכו לארמון המלוכה או לאספת העם השנתית (המאלוס) וכך חזר לביתו. המיורדומוס ניהל את כל העניינים והיה המחליט בכל שאלות המדיניות הפנימיות והחיצוניות".
המלכים העצלים היו:
כלותאר השלישי – מלך משנת 657
תיאודריך השלישי – מלך משנת 673
כלוביס השלישי – מלך אוסטרזיה בשנים 675–676
כלוביס הרביעי – מלך הפרנקים 691–694
כלותאר הרביעי – מלך אוסטרזיה 717–718
תיאודריך הרביעי – מלך הפרנקים 721–737
כילדריך השלישי – מלך הפרנקים 743–751
מלבד המלכים המרובינגים, זכה גם המלך הקרולינגי האחרון, לואי החמישי, מלך צרפת, בכינוי זה.
בארצות אחרות

מלכים עצלים, או כאלו שהיו שליטי בובה היו במקומות שונים בעולם, בתקופות שונות.
למשל, השליטים האחרונים של האימפריה המוגולית בהודו ששלטו במאה ה-18, ובעיקר שה גהאן השני (אנ'), מוחמד אברהים (אנ'), מוחמד שה (אנ') ושה עלאם השני (אנ'), ישבו אמנם בחצר בדלהי אולם השלטון בפועל היה בידי מפקדי הצבא.
הערות שוליים

↑  איינהרד, חיי קרל הגדול, פרק 1.