stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב מטריקין
פועלו

כיהן בין השנים 1928 ועד 1951 בתפקיד ראש המחלקה הטכנית של מחלקת ההתיישבות בסוכנות היהודית. כל ההתיישבות הכפרית שעלתה על הקרקע בשנים אלו הייתה בפיקוחו ובהדרכתו. בנוסף לתכנון הכללי ולצוות המחלקה הטכנית, תכנן גם בעצמו. לאחר עזיבתו את הסוכנות פתח משרד אדריכלים בירושלים. קודם למלחמת העצמאות התמחה מטריקין גם בעיצוב ריהוט ובין השאר תכנן ויצר בשיתוף נגר ירושלמי סדרת רהיטים עבור ארמון המלך עבדאללה בירדן.
בתכנונו הקפיד ליצור הרמוניה בין הבניין והסביבה הטבעית. הוא כתב במאמר בהקשר לתכנון שלושת המצפים בנגב: "...נוסף לאקלים המשפיע המעמיד בעיות בפני מתכנן המגורים, יש לדאוג גם להתאמת חומרי בנין ואופן ניצולם לתפקידם. תנאי האקלים מכוונים אותנו לבחירת הכוונה נכונה של הבניינים. החומרים שבהם נבחר חייבים לשמש מחיצה יעילה בין החוץ והפנים, הגנה מתמורות אטמוספיריות בקיץ ובחורף, ולסייע ביצירת אקלים פנים הנוח לחיי אדם".
ספרייתו הפרטית כללה ספרי אדריכלות, ספרי אמנות, ספרי ארכאולוגיה, ספרים העוסקים בצמחייה ובאקלים, ספרים העוסקים בציונות וארץ ישראל. מדף מיוחד הוקצה למדע בדיוני.
יעקב מטריקין נפטר ב-1 באוגוסט 1981, ונקבר בבית הקברות בקריית ענבים.
פרויקטים בולטים

שלושת המצפים בנגב: בית אשל, גבולות ורביבים
המצפים בגליל: חוקוק ומצודת ביריה (בתכנון מבנים אלו השתמש בחומרים הטבעיים הנמצאים במקום: לבני בוץ בנגב ואבן בזלת בגליל).
חדרי אוכל  במזרע, תל קציר, אפיקים (נהרס), נירים, משמרות
בתי מרגוע באיילת השחר, בקריית ענבים (ללא המלון הגבוה העומד שם היום) ובמעלה החמישה (ללא הרחבת חדר האוכל)
אכסניית הנוער בקריית ענבים (על שם האזרחי, נהרס)
בית עולים, צפון תל אביב (נהרס)
מחלבות תנובה בחיפה, תל אביב, ירושלים ורחובות.
חדר האוכל בעין גדי (עבר הרחבה)
בית הספר החקלאי בעין כרם (ירושלים)
בית ספר מקיף "עמל" ברמלה
קריית מוריה בירושלים
המרכז המסחרי בקריית היובל בירושלים
הכפר השוודי (ירושלים)
בנין המקווה בנחלים.
חבר בוועדת התכנון של הר הרצל
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
מצודת חוקוק
מצבת קבורתו
יחסי אוזבקיסטן–סרביה

| יחסי אוזבקיסטן–סרביה |
| --- | --- |
אוזבקיסטן: סרביה


אוזבקיסטן: סרביה
שטח (בקילומטר רבוע)
447,400: 77,474
אוכלוסייה
36,534,946: 6,724,294
תמ"ג (במיליוני דולרים)
90,889: 75,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,488: 11,181
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי אוזבקיסטן–סרביה הם היחסים הדיפלומטיים בין אוזבקיסטן לסרביה.
סקירה כללית

אוזבקיסטן כוננה יחסים דיפלומטיים עם סרביה ב-18 בינואר 1995. היחסים בין המדינות טובים וידידותיים, ללא בעיות פתוחות. שני הצדדים מביעים עניין בחילופי ביקורים ובפגישות תכופות יותר בין פקידי שתי המדינות.
יחסים כלכליים

שיתוף הפעולה הכלכלי צנוע ומתבסס על סחר בסחורות. בשנת 2021 הסתכם הסחר הכולל בסחורות בכ-4,862 מיליון דולר (4,126 מיליון אירו), כאשר היצוא הסרבי הסתכם ב-3,707 מיליון דולר (3,138 מיליון אירו) והיבוא ב-1,155 מיליון דולר (988 אלף אירו). בשנת 2020 עמד הסחר הכולל בין שתי המדינות על 2.5 מיליון דולר, מתוכם היצוא מסרביה 2.02 מיליון דולר, והיבוא כ-490 אלף דולר. בשנת 2019 רמת הסחר הכוללת בסחורות הייתה מעט פחות מ-2 מיליון דולר, מתוכם היצוא הסרבי הסתכם ב-1.2 מיליון דולר, והיבוא בכ-73,000 דולר.
סרביה מייצאת לאוזבקיסטן בעיקר חומרים מובנים לעבודות גמר בבנייה מעץ, זכוכית ומתכת, וכן רהיטים, סידן, פוספטים, שיש, תירס ועוד. מנגד, סרביה מייבאת מאוזבקיסטן בעיקר כותנה ושעועית.
נציגויות דיפלומטיות

אוזבקיסטן מיוצגת בסרביה באמצעות שגרירותה בווינה, אוסטריה.
סרביה מיוצגת באוזבקיסטן באמצעות שגרירותה במוסקבה, רוסיה.
יעקב מיטלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1910 
 פטירה:  5 בינואר 1975 (בגיל 65 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג 
 
יעקב מרכוס (מרדכי) מיטלמן (בגרמנית: Jacob Marcus Mittelmann;‏ 1910 – 5 בינואר 1975) היה מתרגם ישראלי. עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה

יעקב מרכוס בן אברהם מיטלמן נולד בשנת 1910. למד משפטים, וב-1934 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לייפציג שבגרמניה. הדיסרטציה שלו (Der altisraelitische Levirat. Eine rechtshistorische Studie), הייתה מונוגרפיה על תופעת הייבום בעם ישראל בעת העתיקה כפי שהיא משתקפת בסיפורה של תמר ובמגילת רות.
עלה לארץ ישראל בעלייה החמישית, וב-1939 הוסמך בה כעורך דין.
בשנות ה-40 ושנות ה-50 תרגם מספר ספרים לעברית. תחילה תרגם סיפורי ילדים קלאסיים במסגרת "ספריית גמד" של הוצאת פישר; בהמשך תרגם אלבומי יצירות של אמנים קלאסיים בספריית "דע את האמנות" של הוצאת סיני; את החיבור "מהי ההיסטוריה היהודית" להיסטוריון היהודי שמעון דובנוב ואת "המשפט הבינלאומי" למשפטן הבריטי ג'יימס לזלי בריירלי; ולבסוף תרגם ב-1955 בהוצאת סיני ארבעה ספרי הרפתקאות לילדים מאת הסופר הגרמני פטר מתאוס.

בשנות ה-60 פנה לתרגם מהספרות העברית לגרמנית. ב-1961 הופיעו בעיתון השווייצרי "די טאט" (גר'), שעורכו הספרותי הוא המבקר מקס ריכנר (אנ'), תרגומיו לשירים מאת יעקב כהן ואלעזר בניועץ.
ב-1964 התפרסמה בהוצאת Manesse בציריך האנתולוגיה "מספרים עבריים בני זמננו" (Hebräische Erzähler der Gegenwart), שכללה סיפורים של מיטב הסופרים הישראלים, ובסופה שרטוט תולדות הספרות העברית החדשה.
ב-1965 התפרסם בשווייץ תרגומו לספרו הנודע של אליעזר שׂמֹאלי "אנשי בראשית". בהמשך תרגם לגרמנית שלוש אופרות ישראליות: "אלכסנדרה" למנחם אבידום (לברית: אהרן אשמן) והאופרות "אשמדאי" ו"הניסיון" ליוסף טל (לברית: ישראל אלירז). ב-1975 הופיע בשווייץ תרגומו האחרון, ל"עשן כיסה את הגולן" לאוריאל אופק.
מיטלמן נפטר בינואר 1975. נקבר בבית העלמין הדרום. הותיר את אשתו אלן (1906–1996), ילידת גרמניה, את ביתו מאשתו הראשונה ושני נכדים.[דרוש מקור]
תרגומיו > לעברית

ה"ק אנדרסן, הנסיכה על העדשה; בגדי המלך החדשים; הספור עובד בידי מ’ מיטלמן; הציורים מאת חנן פישר, תל אביב: פישר ('ספרית גמד'), [תש"-].
דג הזהב; הספור עובד בידי מ’ מיטלמן; הציורים מאת חנן פישר, תל אביב: פישר ('ספרית גמד'), [תש"-].
פרח לב הזהב; הספור עובד בידי מ’ מיטלמן ; הציורים מאת חנן פישר, תל אביב: פישר ('ספרית גמד'), תש"ו.
מיכאל אנג'לו: 24 תמונות בצירוף מבוא ובאורים; עברית: י’ מיטלמן, תל אביב: סיני ('דע את האמנות'), תשי"ג 1952.
רובנס: 42 תמונות, בצירוף מבוא ובאורים; עברית: י’ מיטלמן, תל אביב: סיני ('דע את האמנות'), תשי"ג.
לאונרדו דא וינצי: 24 תמונות בצירוף מבוא ובאורים; עברית: י’ מיטלמן, תל אביב: סיני ('דע את האמנות'), תשי"ג.
ש"מ דובנוב, מהי ההיסטוריה היהודית?: מסה פילוסופית-היסטורית; תרגם: יעקב מיטלמן, תל אביב: סיני, תשי"ד 1953.
י. ל. ברייארלי, המשפט הבינלאומי; תרגם לעברית: יעקב מיטלמן; דברי-מבוא והערות מאת אליעזר מלחי, תל אביב: דינים, תשי"ד 1953.
פטר מתאוס, רוני נלחם על חרותו: ספור חטיפה; עם 33 רשומים ... מאת אמריך גנדר; תרגם לעברית: יעקב מיטלמן, תל אביב: סיני, 1955.
פטר מתאוס, ציד הברדלס השחור; תרגם לעברית: יעקב מיטלמן, תל אביב: סיני, 1955.
פטר מתאוס, מיכאל מינויט: ספר הרפתקאות מבדח לנֹער; עם 5 רשומי עט מאת פריץ איכנברג (אנ'); תרגם לעברית: יעקב מיטלמן, תל אביב: סיני, 1955.
פטר מתאוס, מיכאל באוסטרליה: חויות עליזות והרפתקאות נועזות בארץ הפלאים אוסטרליה; תרגם: יעקב מיטלמן, תל אביב: סיני, 1955.
תרגומיו > מעברית לגרמנית

Jacob Mittelmann (hrsg. und übersetzt), Hebräische Erzähler der Gegenwart, Zürich: Manesse Verlag, 1964. (סיפורים משל ש"י עגנון, אשר ברש, מאיר סיקו, חיים הזז, דבורה בארון, יצחק שנהר, משה שמיר, יהודה יערי, יהושע בר-יוסף, ס. יזהר ואהרן מגד)
E. Smolly, Sie waren die ersten; aus dem Hebräischen übersetzt und mit einem Nachwort von Jacob Mittelmann, Solothurn: Schweizer Jugend-Verl., 1965. (אנשי בראשית)
Menahem Avidom, Alexandra: opera in 3 acts (6 scenes); libretto: Aharon Ashman; English version: Alan Marbé; Deutsche Fassung: Jacob Mittelmann, Tel-Aviv: Israel Music Institute, 1966. (האופרה אלכסנדרה)
Josef Tal, Ashmedai: Oper in zwei Akten; Libretto: Israel Eliraz; Deutsche Fassung: Jacob Mittelmann, Tel Aviv: Israel Music Institute; New York: distributed by Boosey & Hawkes, 1971. (האופרה אשמדאי)
Josef Tal, Die Versuchung: opera in 2 acts; Libretto: Israel Eliraz; Deutsche Fassung: Jacob Mittelmann, Tel Aviv: Israel Music Institute, 1975. (האופרה הניסיון)
Uriel Ofek, Rauch über Golan; Aus dem Hebräischen übers. von Jacob Mittelmann, Solothurn: Schweizer Jugend-Verlag, 1975. (עשן כיסה את הגולן)
הערות שוליים

1 2  יעקב מיטלמן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  Books Received, The Jewish Quarterly Review 27,3 (Jan. 1937), 308, in JSTOR.
↑  עורכי דין חדשים, דבר, 2 במאי 1939.
↑  מן השירה העברית – בגרמנית, מעריב, 18 באוגוסט 1961.
↑  ביקורת: ד"ר י. לוינטל, המשפט הבין-לאומי, דבר, 23 באפריל 1954.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507889405171  ISNI: 0000 0000 7017 8120  VIAF: 97444179   WorldCat (עם VIAF): 97444179
יצחק ננר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 אוגוסט 1919 וינה, אוסטריה
 פטירה:  27 אפריל 2012 (בגיל 92) ירושלים
 מדינה:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 עיסוק:  עורך דין
 מעסיק:  ננר ושות' משרד עורכי דין ונוטריון
 מפלגה:  המפלגה הליברלית הישראלית
 בת זוג:  בלנקה שטיין
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים
 אתר רשמי
 
יצחק ננר (22 באוגוסט 1919 - 27 באפריל 2012) היה משפטן ישראלי, אשר שירת כסגן נשיא האינטרנציונל הליברלי והיה שותף להקמת הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים.
ביוגרפיה

יצחק ננר נולד בווינה, אוסטריה, אך בהיותו תינוק עברה משפחתו לעיר סטניסלאבוב בגליציה, פולין, כיום איוואנו-פרנקיבסק, אוקראינה.
ב-1938, בגיל 19, הוא עלה לארץ ישראל תחת המנדט הבריטי, במסע על סיפונה של ספינה, עם קרוב ל-1,000 סטודנטים יהודים מכל פולין, שנרשמו ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא שט בספינה עם סטודנטית ופעילה ציונית, בלנקה שטיין; הם נישאו בשנה שלאחר מכן, ב-1939. שתי משפחותיהם, אותן השאירו מאחור בפולין, נספו בשואה.
באוניברסיטה העברית בירושלים למד ננר מדעי החברה, סוציולוגיה, פילוסופיה והיסטוריה, ולאחר מכן למד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים. כתב את אחד הפרסומים האקדמאים הראשונים אודות השואה.
ננר הקים את משרד עורכי הדין על שמו ב-1951, אשר שינה שמו מאוחר יותר ל״ננר ושות' משרד עורכי דין ונוטריון״.
ב-1960 נבחר ננר לעיריית ירושלים.
ננר היה חבר בהנהגת המפלגה הליברלית הישראלית ושימש כסגן נשיא האינטרנציונל הליברלי. עפ״י שר המשפטים וסגן ראש-הממשלה לשעבר, משה ניסים, ״הוא לחם כמו אריה נגד החלטות אנטי-ישראליות״.
ננר היה ליהודי והישראלי הראשון שנבחר לנשיא של כבוד של ארגון המשפטנים העולמי (WJA), והחזיק בתפקידים חשובים בארגון, על פי נשיא בית-המשפט העליון לשעבר בישראל, מאיר שמגר.
ב-2005 בקונגרס העולמי של WJA בשנגחאי, סין, זכה ננר במדליה על תרומתו לשלום ושלטון החוק.
ננר היה אחד ממייסדי הארגון הבינלאומי של עורכי-דין ומשפטנים יהודים (IAJLJ), ושימש כסגן הנשיא. ביוני 1998 בכנס של IAJLJ בעיר היוונית סלוניקי, ננר הזהיר ש"התנועה הרוויזיוניסטית הבינלאומית, אשר עושה שימוש באינטרנט ובמסע תעמולה מתוזמר, עלולה לעוות את הזיכרון ההיסטורי של דורות צעירים יותר;" וש"לתנועת ההכחשה יש מוסד היסטורי המשחזר את ההיסטוריה ושמטרתו האמיתית הוא להכחיש את השואה."
ביוני 1999 בברלין, ננר הזהיר כי "קיימים מספר סימנים מאוד מטרידים של צמיחת אנטישמיות בגרמניה וברחבי אירופה", ולמרות זאת הוא טען כי "גרמניה היא אחת מן הארצות הבודדות באירופה אשר חוקקה חוקים" כדי להילחם במגמות אלו.
ננר היה אחד ממייסדי לשכת עורכי הדין בישראל ושימש כיו"ר הראשון של ועדת מחוז ירושלים מ-1965 עד 1971, לפני שנבחר ליו"ר של המועצה הלאומית של הארגון ב-1972, תפקיד בו שירת עד 1987.
בשנת 2000, ננר קיבל את הפרס השנתי לאזרחות טובה יקיר ירושלים. בספטמבר 2017, הכריזה עיריית ירושלים כי רחוב ייקרא על שמו של יצחק ננר.
תפקידים אותם ביצע

מזכיר סניף העובד הציוני
מזכיר מועצת הפועלים של ירושלים
חבר הוועדה למינוי שופטים
מזכ"ל הוועדה המשותפת לסיוע ליהודי פולין
יו"ר מועצת הוועדה הלאומית של לשכת עורכי הדין בישראל
סגן נשיא הארגון הבינלאומי של עורכי דין ומשפטנים יהודים
סגן נשיא האינטרנציונל הליברלי
נשיא של כבוד של ארגון המשפטנים העולמי
חבר עיריית ירושלים
הערות שוליים

1 2  "הודעה על פטירתם של עו"ד יעקב רובין ועו"ד יצחק ננר זכרם לברכה". לשכת עורכי הדין בישראל. 2012-04-29. נבדק ב-2018-10-15.
1 2 3  אורי דרומי, משרת ציבור נאמן, באתר הארץ, 18 במאי 2012
1 2 3 4 5 6  "עו"ד יצחק ננר – דברים לכבודו ולזכרו, אפריל 2012". המרכז האזרחי. נבדק ב-2018-10-15.
↑  "Fight over Holocaust denial" (PDF). JUSTICE Magazine (באנגלית) (Special Issue: Remember Salonika): 30. 1998-06-26. ISSN 0793-176X. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-08-16. נבדק ב-2018-10-15.
↑  Neil Somers (1999-06-10). "Germans grapple with rule of law as tools of oppression, democracy". סוכנות הידיעות היהודית (באנגלית). נבדק ב-2018-10-15.
↑  "ועד מחוז ירושלים". לשכת עורכי הדין בישראל. 2011-01-28. נבדק ב-2018-10-15.
↑  "יקיר ירושלים בשנים עברו תש"ס - 2000". עיריית ירושלים. נבדק ב-2018-10-15.
↑  ינון בן דוד (2017-09-15). "איזה רחובות חדשים אושרו בוועדת השמות העירונית?". mynet ירושלים. אורכב מ-המקור ב-2018-10-16. נבדק ב-2018-10-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007511351005171  VIAF: 310738633   WorldCat (עם VIAF): 310738633
יחסי גיאנה–טורקיה

| יחסי גיאנה–טורקיה |
| --- | --- |
גיאנה: טורקיה


גיאנה: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
214,969: 783,562
אוכלוסייה
832,318: 87,527,097
תמ"ג (במיליוני דולרים)
16,786: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
20,168: 12,659
משטר
דמוקרטיה נשיאותית

יחסי גיאנה–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה לבין הרפובליקה הטורקית.
סקירה כללית

בין הרפובליקה השיתופית של גיאנה לבין הרפובליקה הטורקית מתקיימים יחסים דיפלומטיים.
במהלך הוועידה השישית של ארגון הסחר העולמי בחודש דצמבר 2005 בהונג קונג נחתם הסכם שיתוף פעולה כלכלי בין גיאנה לבין טורקיה. באוקטובר 2009 ביקר נשיא גיאנה בהרט ג'גדאו יחד עם שר הכלכלה והאוצר של גיאנה באיסטנבול שבטורקיה על מנת להשתתף בכינוס הבנק העולמי השנתי.
ב-2010 הוערך הסחר שבין שתי המדינות ב-8 מיליון דולר אמריקאי, מהם 5.5 מיליון ייצוא טורקי לגיאנה ו-2.5 מיליון ייבוא טורקי מגיאנה.
נציגויות דיפלומטיות

גיאנה אינה מיוצגת בטורקיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טורקיה אינה מיוצגת בגיאנה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. טורקיה האמינה את שגרירותה שבקראקס, בירת ונצואלה, על גיאנה.
יורו 1968

| --- | --- |

 מארחת:  איטליה איטליה
 תקופת התחרות:  5 ביוני 1968 – 10 ביוני 1968 (6 ימים)
 מספר משתתפות:  4  (מתוך 31 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   איטליה
 מספר משחקים:  5
 מספר שערים:  7 (1.4 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  260,916 (52,183 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  יוגוסלביה דראגן ג'יאיץ'   (2 שערים)
 → ספרד 1964בלגיה 1972 ←
אליפות אירופה בכדורגל 1968, הידועה גם בשם יורו 1968 היא אליפות אירופה בכדורגל השלישית שמארגנת אופ"א. הטורניר נערך באיטליה בין ה-5 ביוני ל-10 ביוני 1968.
הטורניר זכה לראשונה לשם אליפות אירופה, לאחר שבשתי המהדורות הראשונות הוא נקרא גביע אירופה לאומות. טורניר הגמר כלל אז ארבע נבחרות בלבד, שעלו מטורניר המוקדמות, ולכן שוחקו רק משחקי חצי הגמר, המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. באותו הזמן ההכרזה על המדינה המארחת התקיימה רק בשלהי טורניר המוקדמות, הנבחרת המארחת לא העפילה אוטומטית לטורניר הגמר. למרות זאת, הצליחה איטליה להעפיל מהמוקדמות וליטול חלק בטורניר הביתי.
בפעם היחידה בהיסטוריה של הטורניר, הושגה בו הכרעה באמצעות הטלת מטבע. היה זה במפגש חצי הגמר בין איטליה לברית המועצות, שהסתיים בשוויון 0-0 לאחר הארכה. בטורניר זה גם שוחק משחק הגמר פעמיים, בפעם היחידה בהיסטוריה של הטורניר. איטליה ויוגוסלביה לא הצליחו להשיג הכרעה במשחק הגמר שהסתיים בשוויון 1-1, ומשחק חוזר נקבע ליומיים לאחר מכן, ובו איטליה גברה על יוגוסלביה 2-0 משערים של לואיג'י ריבה ופייטרו אנסטסי, וזכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
מוקדמות

טורניר מוקדמות יורו 1968 החל בשנת 1966. שיטת המוקדמות הוחלפה טרם הטורניר, ולראשונה נכלל בו שלב בתים. 31 הנבחרות החברות באופ"א חולקו לשמונה בתים בני ארבע נבחרות כל אחד (בית אחד כלל שלוש נבחרות בלבד), כך הנבחרות שסיימו בראש הבית הוגרלו לשלב רבע גמר במתכונת בית-חוץ. שלב זה שוחק כחודש לפני פתיחת טורניר הגמר, וארבע הנבחרות המנצחות העפילו לטורניר באיטליה.
בטורניר המוקדמות ניצחה איטליה המארחת את בולגריה, לאחר שהפכה הפסד 3-2 במשחק הראשון עם ניצחון 2-0 בגומלין, והצליחה להעפיל לטורניר אותו אירחה. ספרד, האלופה המכהנת מיורו 1964, הודחה ברבע הגמר על ידי אנגליה ולא העפילה לטורניר הגמר. עבור נבחרות איטליה ואנגליה הייתה זו ההעפלה הראשונה בתולדותיהן לאליפות אירופה, ואליהן הצטרפו ברית המועצות ויוגוסלביה.
מוקדמות > הנבחרות המעפילות

| נבחרת | כרטיס | תאריך העפלה | הופעות קודמות ביורו 1 |
| --- | --- | --- | --- |
|  איטליה | ניצחון ברבע הגמר על בולגריה | 20 באפריל 1968 | 0 |
|  יוגוסלביה | ניצחון ברבע הגמר על צרפת | 24 באפריל 1968 | 1 (1960) |
|  אנגליה | ניצחון ברבע הגמר על ספרד | 8 במאי 1968 | 0 |
|  ברית המועצות | ניצחון ברבע הגמר על הונגריה | 11 במאי 1968 | 2 (1960, 1964) |

1 במודגש: זכתה בטורניר, בנטוי: מארחת הטורניר
אצטדיונים

חמשת משחקי הטורניר נפרשו על פני שלושה אצטדיונים בשלוש ערים שונות. האצטדיון שנבחר לארח את גמר הטורניר היה סטאדיו אולימפיקו ברומא.
תכולת האצטדיונים נכונה לזמן הטורניר.
תוצאות הטורניר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 5 ביוני - נאפולי | 5 ביוני - נאפולי |  |  |  |  |  |
|  |   איטליה |  0 (המ) |   |  |  |  |  |
|  |   ברית המועצות |  0 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 8 ביוני (בסוגריים: המשחק החוזר ב-10 ביוני) - רומא | 8 ביוני (בסוגריים: המשחק החוזר ב-10 ביוני) - רומא |  |
|  |   |   |   |   |   איטליה |  1 (2) |  |
|  |   |   |   |   |   יוגוסלביה |  1 (0) |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 5 ביוני - פירנצה | 5 ביוני - פירנצה |   |  | 8 ביוני - רומא | 8 ביוני - רומא |  |
|  |   יוגוסלביה |  1 |   |  |   אנגליה |  2 |  |
|  |   אנגליה |  0 |   |  |   ברית המועצות |  0 |  |
תוצאות הטורניר > חצי גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 ביוני 1968 |  איטליה | 0–0‏ה |  ברית המועצות | אצטדיון סאן פאולו, נאפולי |
| 5 ביוני 1968 |  | (סיקור) |  | אצטדיון סאן פאולו, נאפולי |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 ביוני 1968 |  יוגוסלביה | 1–0 |  אנגליה | סטאדיו קומונאלה, פירנצה |
| 5 ביוני 1968 | דראגן ג'יאיץ'  87' | (סיקור) |  | סטאדיו קומונאלה, פירנצה |
תוצאות הטורניר > המשחק על המקום השלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 ביוני 1968 |  אנגליה | 2–0 |  ברית המועצות | סטאדיו אולימפיקו, רומא |
| 8 ביוני 1968 | בובי צ'רלטון  39'   ג'ף הרסט  63' | (סיקור) |  | סטאדיו אולימפיקו, רומא |
תוצאות הטורניר > גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 ביוני 1968 |  איטליה | 1–1‏ה |  יוגוסלביה | סטאדיו אולימפיקו, רומא |
| 8 ביוני 1968 | אנג'לו דומנגיני  80' |  | דראגן ג'יאיץ'  32' | סטאדיו אולימפיקו, רומא |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 ביוני 1968 |  איטליה | 2–0 |  יוגוסלביה | סטאדיו אולימפיקו, רומא |
| 10 ביוני 1968 | לואיג'י ריבה  12'   פייטרו אנסטסי  31' | (סיקור) |  | סטאדיו אולימפיקו, רומא |
מלך השערים

יוגוסלביה דראגן ג'יאיץ'
נבחרת הטורניר

| שוערים | הגנה | קשרים | חלוצים |
| --- | --- | --- | --- |
| איטליה דינו זוף | יוגוסלביה מירוסלב פזלאגיץ'   איטליה ג'אצ'ינטו פאקטי   ברית המועצות אלברט שסטרניוב   אנגליה בובי מור | יוגוסלביה איביצה אוסים   איטליה סנדרו מאצולה   איטליה אנג'לו דומנגיני | יוגוסלביה דראגן ג'יאיץ'   אנגליה ג'ף הרסט   איטליה לואיג'י ריבה |
הישגי הנבחרות ביורו 1968
יחסי זמביה–רוסיה

| יחסי זמביה–רוסיה |
| --- | --- |
זמביה: רוסיה


זמביה: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
752,618: 17,098,242
אוכלוסייה
21,464,355: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
28,163: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
1,312: 13,978
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית נשיאותית

יחבי זמביה–רוסיה היא מערכת היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה וזמביה.
היחסים בעידן הסובייטי > יחסים דיפלומטיים

כאשר רודזיה הצפונית קיבלה את עצמאותה מבריטניה כזמביה ב-24 באוקטובר 1964, ברית המועצות שלחה מברק לממשלת קנת קאונדה עם ברכות על העצמאות, והציעה לכונן יחסים דיפלומטיים עם המדינה החדשה. ב-30 באוקטובר 1964, שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן באופן רשמי.
היחסים בעידן הסובייטי > יחסים פוליטיים

היחסים הפוליטיים בין ברית המועצות וזמביה התערערו בשל הנוכחות הסינית בזמביה, והגישה הלבבית של ממשלת קנודה למדינות המערב, עם זאת, קנודה ביקר בברית המועצות בביקור רשמי ב-1974 וב-1987.
היחסים בין שתי המדינות התערערו בשנת 1976, כאשר קנודה אמר על נוכחות ברית המועצות וקובה באנגולה, "הם הוציאו את הקולוניאליזם והפשיזם מהדלת הראשית, רק כדי לתת לנמר ולגורים שלו לגזול בדלת האחורית." התמיכה הסובייטית באיחוד העם האפריקני של זימבבואה, שפעלה בעיקר מזמביה, סייעה להפסיק את ההתנתקות של היחסים, והקשרים התחממו לאחרשאבל מוזורבה, ראש ממשלת זימבבואה רודזיה השיק את התקיפות האוויריות בתוך זמביה ב-1979. לאחר שביתות, זמביה ביקשה ללא הצלחה סיוע צבאי מערבי, ולכן פנתה לגרמניה המזרחית לבקשת סיוע צבאי.
בשנת 1981, כוננו קשרים ממוסדים בין המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות לבין מפלגת העצמאות הלאומית המאוחדת. מספר משלחות סובייטיות ביקרו בלוסקה עם חזון להפוך את UNIP למפלגה קומוניסטית, ופקידי UNIP הגיעו לביקורים הדדיים במוסקבה. הקונגרס הלאומי האפריקני העביר את מטהו ללוסקה ב-1984, ובעקבות כך הפכה לוסקה לאתר אסטרטגי עבור הסובייטים, עם סמכויות סיוע של הצבא הסובייטי ושל אנשי מודיעין. בעקבות כך, השגרירות הסובייטית בלוסקה הייתה הגדולה ביותר באפריקה הדרומית, והייתה מאוישת על ידי 129 בכירים, כולל כ-25 ק.ג.ב. והמינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי עם כיסוי דיפלומטי, ועוד 50 בלי כיסוי דיפלומטי.
היחסים בעידן הסובייטי > יחסים ביטחוניים

בין 1979 ו-1983, ברית המועצות ייצאה לזמביה נשק בשווי 180 מיליון דולר, הכולל 70 אחוזים מהיבוא הצבאי של זמביה. ביבוא היו כלולים מטוסי קרב מיג-21, טנקים, כלי רכב משוריינים, טילי קרקע-אוויר S-125 וציוד מכ"ם. על מנת לאמן את צבא זמביה, להשתמש ולתחזק את הציוד, הסובייטים החזיקו כ-500 אנשי צבא שהיו מבוססים בזמביה.
היחסים בעידן הפדרציה הרוסית > יחסים דיפלומטיים

ב-31 בדצמבר 1991, זמביה הכירה ברוסיה כיורשת לברית המועצות, לאחר התפרקות ברית המועצות. לרוסיה יש שגרירות בלוסקה, ולזמביה יש שגרירות במוסקבה.
היחסים בעידן הפדרציה הרוסית > יחסים כלכליים

היחסים הכלכליים בין רוסיה וזמביה מוסדרים על ידי הסכמים דו-צדדיים; וכן על ידי הסכם הסחר שנחתם על ידי הסובייטים ועל ידי ממשלת זמביה ב-17 בדצמבר 1971.
בשנת 2008, הסחר הבילטרלי בין רוסיה וזמביה עלתה מ-2007 מרמה של 11.4 מיליון דולר ל-17 מיליון דולר. רוסיה מייבאת מזמביה בעיקר טבק, בעוד היצוא הרוסי לזמביה כולל בעיקר מיכון חקלאי, אופנועים, מזון.
היחסים בעידן הפדרציה הרוסית > יחסי תרבות

ב-25 באוגוסט 1966, ממשלות ברית המועצות וזמביה חתמו על הסכם לשיתוף פעולה תרבותי, אשר הוכר על ידי הפדרציה הרוסית.
יצחק נסיהו

| --- | --- |

נסיהו בלונדון במסגרת ביקורו של רה"מ אשכול, 1965
 לידה:  27 בנובמבר 1926 חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  9 בפברואר 2015 (בגיל 88) כ"א בשבט ה'תשע"ה
 מקום קבורה:  בית הקברות מורשה 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה    צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1940–1966 (כ־26 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
  ראש לשכת הרמטכ"ל   המזכיר הצבאי של ראש הממשלה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים
 
יצחק נסיהו (27 בנובמבר 1926 – 9 בפברואר 2015) היה המזכיר הצבאי של ראש הממשלה בשנים 1963–1966, בדרגת אלוף-משנה. שירת בתפקיד זה תחת ראש הממשלה לוי אשכול, וקודם לכן כממלא מקום המזכיר הצבאי בעת כהונתו של דוד בן-גוריון כראש הממשלה.
ביוגרפיה

יצחק נסיהו נולד בחיפה בשנת 1926 ליהושע נסיהו, שעלה מגליציה והיה מזכיר הכספים וגזבר הטכניון, ולאסתר לבית בלום, בת למשפחה שנמנתה עם מייסדי ראש פינה. בן דודו היה מרדכי נסיהו. סבו, יצחק בלום, היה שומר במושבה יבנאל ונרצח בידי ערבי בשנת 1909.
בשנת 1940 הצטרף לגדנ"ע. הוא שירת כנוטר והיה חבר ב"הגנה". עבר את קורס הקצינים הראשון של צה"ל, בפיקודו של חיים לסקוב. שירת כקצין מודיעין בחיל השריון, בחטיבת גולני ובפיקוד המרכז. ב-1957 היה ראש לשכת הרמטכ"ל משה דיין. ביוני 1958 עבר ללשכת המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, והיה ממלא מקומו של המזכיר הצבאי, חיים בן-דוד, בעת כהונתו של דוד בן-גוריון כראש הממשלה. עם פרישתו בן-גוריון מכהונת ראש הממשלה פרש גם בן-דוד מכהונתו, וביולי 1963 מונה נסיהו למזכיר הצבאי של ראש הממשלה החדש, לוי אשכול. באפריל 1964 הועלה לדרגת אלוף-משנה. כיהן כמזכיר הצבאי עד תחילת 1966. במלחמת ששת הימים היה עוזר לשר הביטחון, משה דיין.
לאחר סיום שירותו הצבאי עבד בכור תעשיות, היה מנכ"ל משרד הפרסום "בינג־ליניאל" ועבד בהוצאת הספרים ההסתדרותית "ספרי".
נישא לרחל, ונולדו להם שתי בנות.
נפטר ב-9 בפברואר 2015.
הערות שוליים

↑  ר/ס יצחק נסיהו - מ"מ המזכיר הצבאי, מעריב, 1 ביוני 1958
↑  סא"ל יצחק נסיהו נתמנה למזכירו הצבאי של אשכול, מעריב, 3 ביולי 1963
↑  ח. בן דוד ועוזי נרקיס הועלו לדרגת אלופים, מעריב, 13 באפריל 1964
↑  נתמנה מזכיר צבאי חדש לראש הממשלה, דבר, 1 בפברואר 1966
↑  יצחק נסיהו - מנכ"ל משרד הפרסום "בינג-ליניאל", דבר, 28 בפברואר 1973
יחסי גיאנה–יוון

| יחסי גיאנה–יוון |
| --- | --- |
גיאנה: יוון


גיאנה: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
214,969: 131,957
אוכלוסייה
832,318: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
16,786: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
20,168: 23,773
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: דמוקרטיה

יחסי גיאנה–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה לבין הרפובליקה ההלנית.
סקירה כללית

בין הרפובליקה ההלנית לבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. על פי משרד החוץ היווני: "היחסים בין שתי המדינות הם יחסים מצוינים ובין שתי המדינות שיתוף פעולה נפלא, בין היתר בארגונים המולטילטרליים בהם מרבה גיאנה לתמוך בהצעות היווניות ולהפך".
על פי המידע שמתקבל מדי זמן מה משגרירות הרפובליקה ההלנית בוונצואלה - אין קהילה יוונית מסודרת בגיאנה. יוון הציעה בעבר עזרה הומניטרית לגיאנה בעת הוריקן שעבר במדינה.
נציגויות דיפלומטיות

גיאנה אינה מיוצגת ביוון בדרג השגרירות. גיאנה מיוצגת ביוון בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה באתונה, בירת המדינה.
יוון אינה מיוצגת בגיאנה בדרג השגרירות, אלא האמינה את שגרירותה שבקראקס, בירת ונצואלה על גיאנה.