stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורי פינס
מחקריו > ספר בעריכה: "לידתה של הקיסרות: בחינה מחדש של שושלת צ'ין"

פינס הוא עורכו הראשי של הספר (לצד גדעון שלח, לותר פון פלקנהאוזן ורובין ייטס) שעוסק בשושלת הקיסרות הראשונה, שושלת צ'ין (221-207 לפנה"ס). הספר זהו תוצאה של הסדנא שנערכה בדצמבר 2008 במכון ללימודים מתקדמים, בירושלים. הספר כולל 9 מאמרים הבוחנים את הסוגיות של התגבשות ממלכת צ'ין לפני התקופה הקיסרית, וכן דפוסי פועלה של צ'ין האימפריאלית. המאמרים הם פרי עטם של חוקרים מארצות הברית, גרמניה, ישראל, סין (סין העממית וטייוואן) וקנדה. פינס תרם לספר את המבוא הכללי, המציג גישה חדשנית לגבי מסלול התפתחותה של מדינת צ'ין; מבוא נוסף הדן בסוגיית תדמיתה ההיסטורית של צ'ין, וכן מאמר הבוחן את הקיסר הראשון של צ'ין (המוכר בעולם בזכות תגלית חיילי הטרקוטה בקבר שלו, ליד סִי-אָן המודרנית) כדמות "משיחית" וכמעצב דמות חדשה של שליט עליון. הספר פורסם בשנת 2014 בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי, כחלק מהמחקרים "גבולות חדשים בחקר ההיסטוריה הסינית". גרסתו הדיגיטלית נגישה בחינם לקוראים דרך אתר האוניברסיטה של קליפורניה.
מחקריו > מחקרים נוספים

תחומים נוספים בהם פינס עסק במחקריו: היסטוריוגרפיה סינית עתיקה, בעיקר בחינת אמינות המקורות והדרכים בהן יש לנקוט על מנת לבחון אותם. מאמריו האחרים עסקו גם בדת הסינית הקדומה ובבלשנות הסינית
כן תרגם וביאר מספר יצירות שהתגלו לאחרונה בחפירות הארכאולוגיות ושלא היו ידועות עד כה לחוקרים; בהן יצירות כגון "ר'וֹנְג-צֶ'נְג-שְׁה"', "דְזְה-גָאוֹ"

כן עסק בהיסטוריה הפוליטית של מדינת צ'ין מתקופת המדינות הלוחמות, בגיבוש הזהויות האתניות בסין
לאחרונה פונה למחקר אודות קשרים בין המדינה לחברה בסין הקדומה.
מחקריו > מחקריו העכשויים

פינס עורך עתה מחקר מקיף על "הספר של שליט שאנג" - אחת מיצירות מרכזיות מתקופת "מאה אסכולות", אשר חוברה בין המאות ה-4 וה-3 לפנה"ס ואשר מיוחסת למדינאי בכיר ממדינת צ'ין, שאנג יאנג. המחקר צפוי להסתיים בתרגום חדש של היצירה לאנגלית ובבחינה של אופייה, התיארוך שלה, וכן התכנים שלה - זאת לאור הממצאים האפיגרפיים ממדינת צ'ין שהתגלו בעשורים האחרונים בחפירות הארכאולוגיות.
במקביל פינס עובד על חקר יצירה נוספת שהתגלתה לאחרונה ושייכת לאוסף הטקסטים של פיסות הבמבוק של צִ'ינְגְחְווָה. היצירה ששמה "סִי-ניֶין" היא היצירה ההיסטורית המשמעותית ביותר שהתגלתה מחדש לאחר למעלה מאלפיים שנה, והיא שופכת אור חדש הן על ההיסטוריה הסינית במאות 5-11 לפנה"ס והן על אופייה המורכבת של ההיסטוריוגרפיה הסינית העתיקה. בעבור פינס עבודה על טקסט זה היא גם אפשרות לחזור לעיסוק ב"דזוֹ ג'וּאָן" שממנה החלה הקריירה האקדמית שלו. המחקר גם מאפשר לו להציע דפוסים חדשים של בחינת האמינות של היצירות ההיסטוריות הסיניות.
ספרים שכתב

Foundations of Confucian Thought: Intellectual Life in the Chunqiu Period, 722-453 B.C.E. Honolulu: University of Hawaii Press, 2002.
Envisioning Eternal Empire: Chinese Political Thought of the Warring States Era. Honolulu: University of Hawaii Press, 2009.
L’invention de la Chine éternelle: Comment les maîtres-penseurs des Royaumes combattants ont construit l’empire le plus long de l’histoire (Ve - IIIe siècles av. J.-C.), French translation by Damien Chaussende. Paris: Belles Lettres, 2013.
Zhanwang yongheng diguo: Zhanguo shidai de Zhongguo zhengzhi sixiang shi 展望永恒帝国：战国时代的中国政治思想, Chinese translation by Sun Yinggang 孫英剛. Shanghai: Shanghai guji chubanshe, 2013.
The Everlasting Empire: Traditional Chinese Political Culture and Its Enduring Legacy. Princeton: Princeton University Press, 2012.
פינס מקורות הקיסרות הסינית. כרך ראשון בסדרה "כל אשר מתחת לשמיים: סין הקיסרית, ". חיבור ועריכה משותפת עם יצחק שיחור (עורך ראשי) וגדעון שלח. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2011.
חיבור פרקים 7 ("תקופת האביב והסתיו – העידן האריסטוקראטי"), 8 ("תקופת 'המדינות הלוחמות': לידתה של המדינה הביורוקרטית"), 9 ("מאה אסכולות והתגבשות ההגות הסינית"), 11 ("שושלת צ'ין, 221-207 לפסה"נ); ביחד עם גדעון שלח פרק 6 ("ג'ואו המערבית, 1046-771 לפסה"נ)
סין הקיסרית המוקדמת. כרך שני בסדרה "כל אשר מתחת לשמיים: סין הקיסרית". חיבור ועריכה משותפת עם יצחק שיחור (עורך ראשי) וגדעון שלח. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2013
פינס חיבור פרקים 1–3, 5 ו-7 על תולדות שושלת חאן (206 לפנה"ס-220 לספירה), פרק 8 על תקופת שלוש הממלכות ושושלת גִ'ין המערבית"),, 316-220), פרקים 11–12 העוסקים בתולדות צפון סין תחת שלטון הנכרי במאות 4–6, וכן פרקים 13–15 ו-18 העוסקים בתולדות שושלות סוּי (618-581) וטָאנְג (907-618).
סין הקיסרית המאוחרת. כרך שלישי בסדרה "כל אשר מתחת לשמיים: סין הקיסרית". חיבור ועריכה משותפת עם יצחק שיחור (עורך ראשי). (בהכנה)
פינס חיבר עד כה פרקים 1–5 (שושלת סוֹנְג, 1279-960), ופרקים 12–15 (שושלת מִינְג, 1644-1368)
ספרים שערך

Yuri Pines, Lothar von Falkenhausen, Gideon Shelach and Robin D.S. Yates, eds., Birth of an Empire: The State of Qin revisited. (New Perspectives on Chinese Culture and Society). Berkeley: University of California Press, 2014.
Yuri Pines (guest editor), a special issue of Contemporary Chinese Thought journal dedicated to Prof. Liu Zehua 劉澤華. Contemporary Chinese Thought 45.2-3 (2013-2014).
Paul van Els, Romain Graziani, Yuri Pines and Elisa Sabattini, eds., Political Rhetoric in Early China, a special issue of Extrême-Orient, Extrême-Occident: Cahiers de recherches comparatives 34 (2012).
Raoul D. Findeisen (chief editor), Gad Isay, Amira Katz-Goehr, Yuri Pines and Lihi Yariv-Laor, eds., At Home in Many Worlds Reading, Writing and Translating from Chinese and Jewish Cultures Essays in Honour of Irene Eber (“Veröffentlichungen des Ostasien-Institut der Ruhr-Universität Bochum” Series). Wiesbaden: Harrassowtiz, 2009.
הערות שוליים

↑  תלמה אדמון, מהפכן בכלוב, מעריב, 9 בינואר 1987
↑  שם
↑  סגל, באתר מכון קונפוציוס האוניברסיטה העברית בירושלים
↑  למשל, "האחד שחודר הכול בהגות הפוליטית הסינית המסורתית – התגבשות הפרדיגמה של 'האחדות הגדולה'" - T'oung Pao, 2000.
↑  מקום לגישה זו, ראו למשל ספרי יסוד בתחום חקר ההגות הסינית כגון Schwartz, Benjamin I. The World of Thought in Ancient China. Cambridge, MA: Harvard University Press, 1985.; Graham, Angus C. Disputers of the Tao: Philosophical Argument in Ancient China. La Salle, IL: Open Court, 1989.
↑  "מדיווחים לאלים למניפולציות אידאולוגיות – התפתחות הכתיבה ההיסטורית בסין הטרום-קיסרית", היסטוריה, גיליון 4, תשנ"ט (1999), עמ' 7-35.
↑  "קנאות דתית או מחויבות אידאולוגית: הרהורים על מו-דזה" בקנאות דתית בעריכת אורה לימור ומאיר ליטבק. ירושלים: מרכז שזר, 2007.;"History as a Guide to the Netherworld: Rethinking the Chunqiu shiyu", Journal of Chinese Religions 31 ` (2003), 101-126.),
↑  ("Lexical changes in Zhanguo texts," Journal of the American Oriental Society 122.4 (2002), pp. 691-705.
↑  "Disputers of Abdication: Zhanguo Egalitarianism and the Sovereign's Power," T'oung Pao 91.4-5 (2005), 243-300.; "Subversion Unearthed: Criticism of Hereditary Succession in the Newly Discovered Manuscripts," Oriens Extremus 45 (2005-2006), 159-178.; "Political Mythology and Dynastic Legitimacy in the Rong Cheng shi manuscript," Bulletin of the School of Oriental and Asian Studies (forthcoming 2010).) ועוד ("The Question of Interpretation: Qin History in Light of New Epigraphic Sources," Early China 29 (2004), 1-44.
↑  "מדינות לאום, גלובליזציה וקיסרות מאוחדת – הניסיון הסיני (המאות החמישית– השלישית לפנה"ס)", היסטוריה 15 (מרץ 2005), 17-72.; "Beasts or Humans: Pre-Imperial Origins of Sino-Barbarian Dichotomy," in Reuven Amitai and Michal Biran, eds., Mongols, Turks and Others (Leiden: Brill, 2004), pp. 59-102.; Together with Gideon Shelach, "Power, Identity and Ideology: Reflections on the Formation of the State of Qin (770-221 BC)", in Miriam Stark, ed., An Archaeology of Asia (Malden MA: Blackwell, 2005), 202-230.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311985505171  BnF: cb144314591 (data)  GND: 173560598  ISNI: 0000 0000 3294 7179  LCCN: n2001047128  NKC: mub20211123068  NTA: 27093605X  ORCID: 0000-0002-0854-0429  SUDOC: 070288925  VIAF: 24819237   WorldCat (עם VIAF): 24819237
יחסי אוסטרליה–פולין

| יחסי אוסטרליה–פולין |
| --- | --- |
אוסטרליה: פולין


אוסטרליה: פולין
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 312,685
אוכלוסייה
26,778,707: 38,438,419
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 811,229
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 21,105
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי אוסטרליה–פולין הם היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לפולין. מעל 170,000 אזרחים אוסטרלים הם ממוצא פולני. שתי המדינות חברות בקבוצת אוסטרליה ובארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי .
היסטוריה

האזרחים הפולנים הראשונים שהגיעו לאוסטרליה הגיעו בדצמבר 1696. 10 האזרחים הפולנים הפליגו עם החוקר ההולנדי וילם דה פלמינך במהלך חקירתו את אוסטרליה המערבית. הפולני הידוע הראשון שהתיישב באוסטרליה היה ג'וזף פוטסקי שהגיע להובארט, טסמניה כאסיר, יחד עם משפחתו, בשנת 1803. במשך 40 השנים הבאות הגיעו עשרות מהגרים פולנים והתיישבו באוסטרליה.
בראשית המאה ה-20 התנהלו היחסים הדיפלומטיים בין אוסטרליה לפולין דרך לונדון כאשר אוסטרליה הייתה חלק מהאימפריה הבריטית. זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם הראשונה, הקימה פולין העצמאית החדשה קונסוליה בסידני בשנת 1919 וקונסוליה במלבורן בשנת 1931. אולם שתי הקונסוליות נסגרו מיד לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939. במהלך המלחמה לחמו חיילים אוסטרלים ופולנים יחד במערכה האיטלקית, במיוחד במהלך הקרב על מונטה קאסינו. לאחר המלחמה צמחה פולין מחדש עם גבולות שונים ממה שהייתה לפני המלחמה והקימה מערכת שלטון קומוניסטית.
בין השנים 1947–1966, מעל 61,000 מהגרים פולנים היגרו לאוסטרליה. רבים מהמהגרים הפולנים היו ותיקים, עקורים, ניצולים ממחנות עבודה וריכוז, מחנות שבויים או מחנות מעצר. בפברואר 1972, אוסטרליה ופולין כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים. באותה שנה פתחה פולין שגרירות בקנברה. אוסטרליה פתחה שגרירות בוורשה בספטמבר 1973.
לאורך שנות השמונים, פולין חוותה את תנועת הסולידריות שתרמה בסופו של דבר לנפילת הקומוניזם במדינה. במהלך פרק זמן זה, למעלה מ-25,000 מהגרי "סולידריות" היגרו לאוסטרליה.
ביקורים רמי דרג

הביקור החשוב ביותר התרחש בספטמבר 2000 כאשר נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי ביקר באוסטרליה והשתתף בטקס הפתיחה של אולימפיאדת הקיץ 2000 שנערכה בסידני.  במאי 2013 ערך שר החוץ הפולני רדוסלאב סיקורסקי ביקור רשמי באוסטרליה. הביקור הוחזר במהרה על ידי שרת החוץ האוסטרלית, ג'ולי בישופ, במרץ 2014, אז חתמו שתי המדינות על הסכם אשרת עבודה וחופשה. בשנת 2013, שתי המדינות חגגו 40 שנה להקמת יחסים דיפלומטיים.
היחסים בין שתי המדינות

מאז כינון היחסים הדיפלומטיים בשנת 1972, שתי המדינות חתמו על הסכמים רבים כגון הסכם השקעה וקידום והגנה (1991); הסכם מיסוי כפול (1991); אמנת ההסגרה (1999); הסכם שירותי אוויר (2005); קומוניקה משותפת בנושא שיתוף פעולה בטכנולוגיות, טובין ושירותים סביבתיים (2006); והסכם ביטוח לאומי (2010). בשנת 2012, אוסטרליה תרמה 500,000 דולר לקרן אושוויץ-בירקנאו כדי לשמור על מחנות המוות של אושוויץ-בירקנאו בפולין.
יחסי סחר

בשנת 2018 הסתכם המסחר בין אוסטרליה לפולין ב-1.1 מיליארד דולר.  הייצוא העיקרי של אוסטרליה לפולין כולל פחם, עפרות נחושת, עפרות אבץ ותרכיזים ותרופות. הייצוא העיקרי של פולין לאוסטרליה כולל כסף ופלטינה, ציוד וחלקי טיפול מכני, רכבי סחורה וכלי רכב ממונעים.
נציגויות דיפלומטיות

אוסטרליה מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה באוסטרליה שגרירות בקנברה וקונסוליה כללית בסידני.
שגרירות אוסטרליה בוורשה
שגרירות פולין בקנברה
הקונסוליה הכללית של פולין בסידני
יחסי אל סלוודור – פרו

| יחסי אל סלוודור – פרו |
| --- | --- |
אל סלוודור: פרו


אל סלוודור: פרו
שטח (בקילומטר רבוע)
21,041: 1,285,216
אוכלוסייה
6,345,066: 34,307,937
תמ"ג (במיליוני דולרים)
34,016: 267,603
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,361: 7,800
משטר
רפובליקה

יחסי אל סלוודור–פרו הם היחסים הבילטרליים שבין רפובליקת אל סלוודור לבין הרפובליקה של פרו. לאל סלוודור שגרירות בלימה ולפרו שגרירות בסן סלוודור.
היסטוריה

לשתי המדינות היסטוריה משותפת, בהיותן חלק מהאימפריה הספרדית בעברן. עם זאת, כל אחת מהן השתייכה למלכות משנה אחרת. אל סלוודור הייתה חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה בעוד פרו במלכות המשנה של פרו.
פרו זכתה לעצמאות רשמית מספרד ב-1821, אך זה ארך עוד שלוש שנים לפני שהמלוכנים במדינה סולקו סופית. אל סלוודור לעומתה הפכה לחלק מקיסרות מקסיקו ב-1821, ב-1823 הצטרפה לפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, וב-1838 קיבלה עצמאות מלאה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-10 ביוני 1857.
ביולי 1969, אל סלוודור והונדורס נקלעו למלחמה בת מאה שעות שכונתה בהמשך כמלחמת הכדורגל. מספר שנים לאחר מכן, ב-1977 בחרו שתי המדינות בנשיא פרו דאז, חוסה בוסטמטנטה אי ריוורו, כמתווך, וב-11 באוקטובר 1980 נחתם בלימה, בירת פרו, הסכם שלום. בהסכם הוחלט להעביר את המחלוקת ביניהן לבית הדין הבינלאומי בהאג.
ב-1979 פרצה מלחמת האזרחים באל סלוודור, שנמשכה עד 1992. הח ל מ-1982 שימש חוויאר פרז דה קוויאר, במקור מפרו, כמזכ"ל האו"ם בתפקיד מרכזי בניסיון להביא לרגיעה במלחמה. בנוסף, נשיא פרו אלאן גארסיה את נציגי הממשלה ואת נציגי המורדים בלימה לשיחות שלום. ב-1989 מינה מזכ"ל האו"ם את אלוורו דה סוטו כשליח לשיחות השלום באמריקה המרכזית. בינואר 1992 נחתמו הסכמי השלום של צ'פולטפק שהביאו לסיום רשמי של המלחמה.
מאז סיום מלחמת האזרחים נותרו היחסים בין אל סלוודור ופרו קרובים. שתי המדינות משתתפות במספר פורומים בינלאומיים. בנובמבר 2001, נשיא אל סלוודור ביקר בלימה במסגרת הוועידה האיברית–אמריקאית. באוקטובר 2008, נשיא פרו דאז אלאן גארסיה ביקר באל סלוודור לכבוד ועידה דומה.
ב-2017 שתי המדינות ציינו 160 שנות יחסים ביניהן.
יחסי בליז – הממלכה המאוחדת

| יחסי בליז – הממלכה המאוחדת |
| --- | --- |
בליז: הממלכה המאוחדת


בליז: הממלכה המאוחדת
שטח (בקילומטר רבוע)
22,966: 243,610
אוכלוסייה
418,539: 69,242,094
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,282: 3,340,032
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,840: 48,237
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי בליז–הממלכה המאוחדת הם יחסי החוץ בין בליז לבריטניה. ראש המדינה בשתי המדינות הוא המלך צ'ארלס השלישי, המחזיק גם בתואר מלך בליז. שתי המדינות חברות בחבר העמים ובאו"ם.
היסטוריה

בליז קיבלה עצמאות מבריטניה בשנת 1981. בעבר היא נקראה הונדורס הבריטית, הבריטים שמרו על חיל מצב בבליז גם בשנות ה-90, עד שגואטמלה, שתבעה תמיד ריבונות על המדינה, חתמה על אמנה המכירה בעצמאותה של בליז. בריטניה מקיימת מרכז אימונים לצבא בבליז.
המלכה אליזבת השנייה ביקרה בבליז בשתי הזדמנויות. הפעם הראשונה הייתה באוקטובר 1985 ובפעם השנייה בפברואר 1994.  ב-3 במרץ 2012, הנסיך הארי ביקר בבליז בסיור במדינות חבר העמים באזור כנציג המלכה ביובל היהלום שלה, והפך את זה לסיבוב ההופעות המלכותי הראשון שלו. שם הוא שינה את שדרות זניה (הידועה גם בשם שדרות קוהון ווק) בבירה ל"שדרת מלכותה מלכת אליזבת השנייה", לכבוד סבתו.
נציגויות דיפלומטיות

בליז מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון.
בריטניה מחזיקה בבליז נציבות עליונה בבלמופן.
חקיקה אנטי-יהודית בגרמניה הנאצית לפני המלחמה

חוקי נירנברג משנת 1935 כפי שפורסמו ב-Reichsgesetzblatt, עיתון הרייך הרשמי.
חקיקה אנטי-יהודית בגרמניה הנאצית לפני המלחמה כללה כמה חוקים שהפרידו את היהודים מהחברה הגרמנית והגבילו את הזכויות הפוליטיות, המשפטיות והאזרחיות של העם היהודי. יוזמות חקיקה מרכזיות כללו שורה של חוקים מגבילים שהתקבלו ב-1933, חוקי נירנברג משנת 1935 וגל אחרון של חקיקה שקדם לכניסתה של גרמניה למלחמת העולם השנייה.
1933 חקיקה אנטי-יהודית > חוק הסמכה

חוק ההסמכה משנת 1933 קבע את כוחה של הממשלה בהנהגת הנאצים להעביר חוק בצו, תוך עקיפת אישור הפרלמנט. הוא התקבל ב-23 במרץ 1933, וביטל למעשה את חוקת ויימאר.
1933 חקיקה אנטי-יהודית > חוק להשבת שירות המדינה המקצועי

באפריל 1933 התקבל החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, או חוק שירות המדינה, כפי שהיה ידוע כאשר התקבל. הוא קבע את יכולתה של הממשלה בהנהגת הנאצים להסיר באופן חוקי את הבלתי רצויים (בעיקר היהודים) ממקצוע השירות הציבורי, כולל רופאים, מורים ועורכי דין.
רשויות מקומיות רבות לא אפשרו ליהודים לשחוט בעלי חיים באמצעות שחיטה. כך נמנע מהיהודים לציית לחוקי הכשרות היהודיים מלבד תזונה צמחונית.
המפלגה הנאצית ראתה ב"טוהר הגזע [תנאי] ליצירת תרבות עליונה ובניית מדינה חזקה". חוק שירות המדינה שימש לטיהור גרמניה באמצעות הדרת יהודים מאזורי מפתח ומפעילויות מפתח בקהילה הגרמנית.
החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי "הגדיר את שלוש הקבוצות של עובדי מדינה בלתי רצויים וקבע את פיטוריהן". הקבוצה הראשונה כללה את אלו שמונו לאחר 9 בנובמבר 1918, וניתן היה להסירם אם לא הייתה להם הכשרה מתאימה, מה שאומר שכל אחד יכול היה להיכלל בסטנדרטים הללו. הקבוצה השנייה היו אלה שנחשבו על פי עברם כחשודים בכך שלא תמיד יתמכו במדינה הלאומית, למשל חברי המפלגה הקומוניסטית, או כל ארגון קשור.
הקבוצה השלישית היו כל ה"לא ארים", דרך להדיר את היהודים מבלי לציין במפורש "יהודים" בחקיקה.
1933 חקיקה אנטי-יהודית > חוק הקבלה למקצוע עריכת הדין

גם חקיקה זו התקבל באפריל כהשלמה לחוק שירות המדינה. חוק זה היה תקף במיוחד לשופטים ותובעים, ואסר על יהודים לגשת לבחינת הלשכה שהייתה הכרחית כדי להיות עורך דין.
1933 חקיקה אנטי-יהודית > החוק נגד צפיפות יתר בבתי ספר גרמניים

המפלגה הנאצית ניסתה להמשיך ולנסח סדר יום גזעני, ופנתה למדיניות החינוך. ב-25 באפריל 1933 התקבל החוק נגד צפיפות בבתי הספר הגרמניים, ודרש הפסקת כל חינוך מתקופת רפובליקת ויימאר שדן בדמוקרטיה ובשוויון; הוא אכף את הוראת הגאווה הגזעית. במסווה של דאגה לצפיפות במוסדות החינוך, הגבילו הנאצים את מספר התלמידים היהודים הרשומים בבתי ספר גרמניים ל-1.5% מסך הנרשמים.
1933 חקיקה אנטי-יהודית > יולי 1933 - חוק אזרחות

במטרה להדיר יהודים מזכויות אזרחות מלאות, התכנסה ועדה מייעצת למדיניות אוכלוסין וגזע במשרד הפנים כדי לדון בחוק אזרחות חדש.
לאחר מכן עבר חוק שלילת האזרחות (דה-נטורליזציה) ב-14 ביולי. כתוצאה מחוק זה, יכלה ממשלת הרייך לשלול את אזרחותם של מי שנחשבו "בלתי רצויים", שלילה החלה על כל מי שקיבל אזרחות מממשלת ויימאר. מי שנפגע ראשון מהחוק היו "150,000 יהודי המזרח שחיו בגרמניה" (אוסטיודן).
1933 חקיקה אנטי-יהודית > חוק החווה התורשתי

ב-29 בספטמבר 1933 התקבל חוק ש"הדיר יהודים מלהחזיק בקרקע חקלאית או לעסוק בחקלאות". הוא קבע שרק גרמנים יכולים להיות חקלאים. אף על פי שלחוק הייתה השפעה מינימלית בשל המחסור ביהודים המעורבים בחקלאות, הוא עדיין הציג רעיון מרכזי של המפלגה הנאצית לפיו "ממשלת הרייך מעבירה את החוק הזה כדי להבטיח את יסודות התורשה הגרמנית בקרב האיכרים באמצעות הנהגת המנהגים העתיקים של ירושת קרקע".
1933 חקיקה אנטי-יהודית > הקמת לשכות התרבות

ב-29 בספטמבר 1933 הועברה השליטה בחיי התרבות היהודיים בגרמניה לידי יוזף גבלס, שהקים לשכות תרבות שיסדירו את פעילותם של היהודים בקולנוע, תיאטרון, מוזיקה, אמנויות יפות, ספרות, שידור ועיתונות. לשכות התרבות שולבו בגוף הגג לשכת התרבות של הרייך.
לכל לשכה הייתה הסמכות להחריג כל מי שמעורב בכל אחד מהיבטי התרבות, גם ללא "סעיף ארי" שנכתב בחקיקה.
לדוגמה, לשכת הסרטים יכלה לפטר כל יהודי המעורב בכל שלב של תהליך יצירת סרט, כולל "המפיק, השחקנים ומבקרי הכרטיסים בתיאטרון". כדי להמשיך במעורבות בתעשיית הקולנוע, היה צורך ב"אישור מנשיא הלשכה".
כהשלמה ללשכות התרבות, נכנס לתוקף חוק עיתונות ב-4 באוקטובר 1933, שקבע שכדי להפיק עבודה לעיתונות, עיתונאים ועורכים יצטרכו גם אישור משפטי ספציפי.
חוקי נירנברג

בעצרת המפלגה השנתית שהתקיימה בנירנברג בספטמבר 1935, הכריזו המנהיגים הנאצים על שלושה חוקים חדשים להסדרת מעמדם והדרתם של יהודים מהחברה הגרמנית. חוקים אלה, חוקי נירנברג, שימשו גם להסדרת חוקיות המעצרים והאלימות נגד יהודים שבאו בעקבותיהם.
חוקי נירנברג נחקקו בתגובה לדרישותיו של היטלר לחוקי אזרחות מורחבים שיוכלו "לעמוד בבסיס החקיקה האנטי-יהודית הגזעית-ביולוגית באופן ספציפי יותר". הם נועדו לשקף את עקרונות המפלגה שהותוו בנקודות שכתב היטלר בתוכנית הנאצית (National Socialist Program) (אנ') ב-1920.
חוקי נירנברג > חוק דגל הרייך

החוק הראשון קבע ששחור, אדום ולבן יהיו הצבעים הלאומיים, ודגל צלב הקרס יהיה הדגל הלאומי החדש. לפי היטלר, חוק זה נחקק כדי "לשלם חוב של הכרת תודה לתנועה, שתחת סמלה גרמניה חזרה לחירותה, בכך שהיא מגשימה פריט משמעותי בתוכנית של המפלגה הנציונל-סוציאליסטית".
חוקי נירנברג > חוק האזרחות השני

החוק השני של האזרחות קבע מי יזכה לזכויות פוליטיות ואזרחיות מלאות וממי הן תישללנה. זכויות אזרח ניתנו למי שהיו אזרחי הרייך, שהיו רק אלה שסווגו כבעלי "דם גרמני או קשור". יהודים הודרו מכל זכויות אזרח והפכו לנתינים, Staatsangehörige, זרים בארצם.
חוקי נירנברג > החוק להגנת הדם והכבוד הגרמני

החוק השלישי אסר על נישואים וכל יחסים אינטימיים מחוץ לנישואים בין יהודים לאזרחים גרמנים לא יהודים (האחרונים הושמצו כמחללי הגזע). החוק הותיר נישואים קיימים בין בני זוג לא יהודים ויהודים ללא פגע, אך אסר על נישואים כאלה בעתיד והכריז על נישואים של גרמני לא יהודי ובן זוג יהודי מכל לאום שנכרתו לאחר איסור זה מחוץ לגרמניה כפסולים בתוך הרייך. יתר על כן, נאסר על יהודים להעסיק נשים גרמניות לא יהודיות שהן מתחת לגיל 45. לפי חוק זה נאסר על יהודים גם להניף את דגל גרמניה דאז.
חוקי נירנברג > גזירות משלימות

לאחר חקיקת חוקי נירנברג, המפלגה הנאצית הנהיגה צווים משלימים לחוק האזרחות ולחוק ההגנה על הדם והכבוד הגרמני, כדי לקבוע באופן ספציפי מי ייחשב כיהודי, ומי יהיה כפוף לעקרונות ההדרה שבחוקי נירנברג.
ב-14 בנובמבר 1935 פורסמה הגזירה המשלימה הראשונה, והיא הגדירה בתור יהודי כל מי שיש לו לפחות שלושה סבים יהודים מלאים, שני הורים יהודים, היה נשוי לבן זוג יהודי והשתייך לדת היהודית בזמן חקיקת החוק, או מי שנכנס לדת היהודית מאוחר יותר. מישלינג, המונח המשפטי הגרמני למי שיש לו דם "ארי" ויהודי, הובהר גם כדי לקבוע מי ייחשב יהודי. אלה שהיו שלושה רבעים יהודים נחשבו יהודים וכן אלה שהיו חצי יהודים ובחרו בן זוג יהודי או הצטרפו לקהילה יהודית.
ב-21 בדצמבר פורסם צו שני, שקבע כי פרופסורים, מורים, רופאים, עורכי דין ונוטריון יהודים שהיו עובדי מדינה, ולפני כן היו פטורים מפיטורין, יפוטרו כעת מתפקידם.
הצו הראשון לחוק ההגנה על הדם והכבוד הגרמני קבע אילו נישואים ספציפיים אסורים. אלה כללו את אלה "בין יהודי למישלינג עם סבא או סבתא יהודי אחד, בין מישלינג לאחר אם לכל אחד סבא וסבתא יהודיים, ובין מישלינג עם שני סבים או סבתות יהודיים לבין גרמני".
חקיקה שלאחר נירנברג > המשחקים האולימפיים בברלין 1936

כדי למנוע ביקורת זרה על גרמניה, לשמור על הסיכוי לקיים את אולימפיאדת 1936 בברלין, ולמנוע אובדן כלכלי ומכה ליוקרה הגרמנית, הקל היטלר לתקופת מה את העמדה האנטי-יהודית.
ב-3 בדצמבר 1935 ציווה היטלר להסיר את כל השלטים האנטי-יהודיים ליד אתר אולימפיאדת החורף בגרמיש-פרטנקירכן. פעולה זו נקט כדי להבטיח שהאולימפיאדה תתקיים בגרמניה, וזאת על ידי מניעת אי הסכמה בינלאומית.
חקיקה שלאחר נירנברג > גל שני של חקיקה אנטי-יהודית, 1938–1939

לאחר חקיקת חוקי נירנברג ובמהלך 1938, המצב "היה גרוע יותר מהפקעה מוחלטת: הטרדות כלכליות ואפילו אלימות ישמשו מעתה ואילך כדי לאלץ את היהודים לברוח מהרייך או מאוסטריה שסופחה לאחרונה. בתוך השלב השני, 1938 הייתה נקודת המפנה הגורלית."
בוטל האישור לכל הרופאים היהודים, ואלה לא הורשו עוד לטפל בחולים גרמנים ונאלצו להתייחס לעצמם כ"מטפלים בחולים", מונח משפיל.
ב-22 במרץ 1938 נאסר על יהודים להחזיק בגנים פרטיים.
ב-27 ביולי 1938 נאכף צו לפיו יש לשנות את שמם של כל הרחובות בגרמניה.
ב-12 בנובמבר 1938 נאסר על יהודים לנכוח בבתי קולנוע, אופרה וקונצרטים.
ב-15 בנובמבר 1938 נאסר על ילדים יהודים ללמוד בבתי ספר ממלכתיים.
שוד יהודים הפך לחוקי כאשר יהודים נאלצו ב-21 בפברואר 1939, למסור לרשויות את כל התכשיטים, בעלי כל ערך שהוא.
בגל החקיקה השני הזה, היהודים נודו עוד יותר מהחברה, עם הגבלות קפדניות על החיים תחת "משטר גרמני שנהג בטרור ושרירותיות באמצעות מערכת המשפט".
ליל הבדולח

ליל הבדולח הוא פוגרום שהתרחש ב-9 וב-10 בנובמבר ב-1938. גל האלימות התרחש בגרמניה, אוסטריה המסופחת ואזורים בחבל הסודטים שכבשה גרמניה. התקפות אלו כוונו לבתי כנסת, עסקים בבעלות יהודית, מפעלים יהודיים ואזרחים יהודים. יותר מ-100 יהודים נהרגו ואלפים נוספים נעצרו בהתקפות אלו. זו הייתה ההתחלה של התקפות נאציות מאורגנות וכליאה המונית של היהודים. לא היו הנחיות ברורות כיצד לבצע את האלימות, ולכן היא גרמה להרס רכוש יהודי וליחס בלתי אנושי ליהודים. הפורעים הרסו 267 בתי כנסת ברחבי גרמניה, אוסטריה וחבל הסודטים. הכבאים קיבלו הוראה למנוע מהלהבות להתפשט למבנים סמוכים, אך לא לכבות את השריפות בבתי הכנסת הבוערים. כ-7,500 מפעלים בבעלות יהודית נשדדו וחלונותיהם נופצו. כ-30,000 יהודים נעצרו והועברו לבתי סוהר או מחנות ריכוז. ממשלת גרמניה הטילה את האשמה המלאה על היהודים בהרס והטילה קנס של מיליארד רייכסמרק על הקהילה היהודית. הממשלה החרימה את כל תשלומי הביטוח שהגיעו ליהודים שעסקיהם או בתיהם נהרסו. כך נותרו היהודים אחראים לעלות כל התיקונים.
גזירות רבות חלו בשבועות שלאחר מכן. גזירות אלו נועדו לשלול מהיהודים את אמצעי מחייתם. רבות מהתנועות הללו אכפו את מדיניות ה"אריזציה". משמעות הדבר היא שרכוש בבעלות יהודית הועבר לבעלות "ארית" תמורת שבריר מהערך האמיתי. כדי להרחיק עוד יותר את היהודים מהחיים הציבוריים, גורשו היהודים מבתי ספר גרמניים ואיבדו את הזכות להחזיק ברישיון נהיגה ומכונית.
ליל הבדולח היה נקודת מפנה ברדיפת הנאצים נגד העם היהודי. היא הרחיבה את המאמצים לסלק יהודים מהחיים הכלכליים והחברתיים הגרמניים. היא הובילה להגירה כפויה של יהודים על מנת לסלק יהודים מגרמניה. ליל הבדולח והאירועים שאחריו הראו למשטר הנאצי שהוא יכול לסמוך על התמיכה הארצית ועל האנטישמיות של הציבור הרחב ויכול להתקדם עם תוכניותיו ללא התנגדות רבה בגרמניה. אירועי ליל הבדולח בישרו את השואה והרציחות ההמוניות של העם היהודי.