stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איי שלמה
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
1 2  עצמאות באיי שלמה, דבר, 14 ביולי 1978
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  אסף שטול-טראורינג, שורשים שחורים, שיער בלונדיני, באתר הארץ, 6 במאי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550350505171  BNE: XX451764  GND: 4265796-9  KulturNav: be91bea1-cb4f-4905-891b-7bf39a53e2a7  LCCN: n78093659  MusicBrainz: 7fe4001e-eda5-3b5b-bbd8-0f773e76d09c  NDL: 00576222  NKC: ge131527  NLA: 35410010  Trove: 942632  UKPARL: bDvOqeAa  VIAF: 147680092   WorldCat (עם VIAF): 147680092 
ילידים בסירת קאנו
בו שילאי

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
בָּוֹ שִׂילָאי (בסינית: 薄熙来, בפין-יין: Bo Xilai; נולד ב-3 ביולי 1949) הוא פוליטיקאי סיני לשעבר.
בו עלה לגדולה לאחר קדנציות כראש העיר של דאליין ולאחר מכן מושל מחוז ליאונינג. הוא כיהן כשר המסחר בשנים 2004–2007. בשנים 2007–2012 הוא כיהן כחבר הפוליטבירו וראש המפלגה הקומוניסטית בצ'ונגצ'ינג.
בו הוא בנו של בָּוֹ יִיבָּוֹ, אחד משמונת זקני המפלגה הקומוניסטית של סין. בו שילאי מזוהה כאחד "הנסיכים" (כינוי קומוניסט סיני פנימי) של הפוליטיקה הסינית. הוא טיפח תדמית של אדם כריזמטי בתקשורת הסינית, בשונה מטבעה המתון בדרך כלל של הפוליטיקה הסינית.
הקריירה שלו נקטעה במרץ 2012, כאשר נחשפה מעורבותו לכאורה ברצח איש עסקים בריטי אשר נמצא מת בחדר בבית מלון בצ'ונגצ'ינג.
במשפט שנערך הוא נידון למאסר עולם.
ילדותו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בו שילאי נולד ב-3 ביולי 1949. הוא בנו השני מתוך ארבעה של חבר המפלגה הקומוניסטית הבולט בָּוֹ יִיבָּוֹ, אחד משמונת זקני המפלגה הקומוניסטית של סין(אנ'), שכיהן כשר האוצר בשנותיה הראשונות של הרפובליקה העממית של סין, אך הודח בשנת 1965 בעקבות תמיכתו בקיום קשרי סחר פתוחים עם המערב. כאשר פרצה מהפכת התרבות בסין בשנת 1966, בָּוֹ יִיבָּוֹ סומן כימני וכאויב המהפכה וסולק מתפקידיו. הוא נכלא למשך 12 שנה, שבמהלכן על פי הדיווחים הוא עונה. אשתו, הו מינג, נחטפה על ידי המשמרות האדומים בגואנגג'ואו והוכתה למוות או התאבדה. בו שילאי היה בן שבע עשרה כשפרצה מהפכת התרבות, ובאותה עת למד בתיכון היוקרתי מספר 4 בבייג'ינג, מהטובים במדינה. בשנותיה הראשונות של מהפכת התרבות, היה חבר פעיל בארגון המשמר האדום ואולי בשלב מסוים הוקיע את אביו. כשהשפעות המהפכה התגברו, בו שילאי ואחיו נכלאו או נשלחו לאזור כפרי, ובו שילאי נכלא במשך חמש שנים. לאחר מותו של מאו דזה-דונג בשנת 1976, כנופיית הארבעה הואשמה רשמית בכאוס במהפכת התרבות, ואביו של בו שוחרר. בָּוֹ יִיבָּוֹ טוהר מאישומיו הפוליטיים ובשנת 1979 הפך לסגן ראש הממשלה. לאחר שחרורו עבד בו שילאי במפעל לתיקון חומרה במשרד התעשייה השנייה בבייג'ינג. בשנת 1977 התקבל לאוניברסיטת פקין בבחינה ציבורית. שלא כמו רבים מבני דורו בהנהגה הסינית שלמדו הנדסה, בו למד היסטוריה עולמית. בשנה השנייה ללימודיו הצטרף בו לתוכנית לתואר שני בעיתונאות בינלאומית באקדמיה הסינית למדעי החברה, וסיים את לימודיו לתואר שני בשנת 1982. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית באוקטובר 1980.
קריירה מוקדמת

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במהלך שנות השמונים של המאה הקודמת, משפחת בו החזירה לעצמה את השפעתה הפוליטית. בָּוֹ יִיבָּוֹ כיהן כסגן ראש הממשלה וסגן יו"ר הוועדה המייעצת המרכזית. בו הזקן נודע כאחד מ"שמונת הזקנים" של המפלגה הקומוניסטית ותרם משמעותית ליישום הרפורמות בשוק הסיני בשנות השמונים. למרות שהוא העדיף מדיניות כלכלית ליברלית יותר, בו הזקן היה שמרני מבחינה פוליטית, ואישר את השימוש בכוח צבאי נגד מפגינים במהלך אירועי כיכר טיין-אן-מן ב-1989. לאחר אירועי הכיכר, בָּוֹ יִיבָּוֹ סייע לעלייתו לשלטון של ג'יאנג דזה-מין כדי לקדם את דנג שיאופינג לתפקיד מנהיג המפלגה וסייע לג'יאנג לבסס את שלטונו בשנות התשעים. בָּוֹ יִיבָּוֹ נשאר דמות בולטת במפלגה עד מותו בשנת 2007 והיה בעל השפעה רבה על עיצוב הקריירה של בנו.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, שובץ בו שילאי למטה המפלגה הקומוניסטית – שם עבד במשרד המחקר של מזכירות ועדת מרכז המפלגה הקומוניסטית והמשרד הכללי של מרכז המפלגה. עד מהרה ביקש העברה לפרובינציות, ובשנת 1984 מונה לסגן מזכיר המפלגה של מחוז ג'ין. בריאיון ליומון העם אמר בו כי שם משפחתו הקשה עליו להתקדם בקריירה. "הרבה זמן אנשים הסתייגו ממני", אמר. בהמשך הפך בו לסגן מזכיר ומזכיר ועדת המפלגה באזור הפיתוח הכלכלי והטכנולוגי של דאליין ומזכיר ועדת המפלגה בג'ינז'ו.
הוא עלה בדרגה בתוך המפלגה, והיה חבר בוועדה המתמדת של ועדת המפלגה הקומוניסטית העירונית של דאליין, גוף קבלת ההחלטות הבכיר בעיר, והיה סגן ראש עיריית דאליין בשנת 1990. בשנת 1993 הפך בו לסגן מזכיר המפלגה וראש עיריית דאליין.
ליאונינג > ראש עיריית דאליין

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בו מונה לראשות עיריית דאליין בפועל בשנת 1993 וסיים את כהונתו בשנת 2000. בו שימש כסגן מזכיר המפלגה של דאליין משנת 1995. בו הועלה בתפקיד לראש המפלגה בשנת 1999 וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2000. כהונתו של בו בדאליין סומנה על ידי הפיכתה הפנומנלית של העיר מעיר נמל משופעת למטרופולין מודרני, "חלון ראווה" של הצמיחה הכלכלית המהירה של סין. בראשית שנות התשעים לקח בו קרדיט על בניית הכביש המהיר שניאנג-דליאן, הכביש המהיר הראשון עם גישה מבוקרת בסין, וזכה לשבחים על הרחבת המהירות של התשתית ועבודה סביבתית. מאז תקופת כהונתו של בו, נודע דאליין כאחת הערים הנקיות ביותר בסין, לאחר שזכה בפרס מגילת הכבוד של האו"ם בשנת 1999. בנוסף, בו תמך במפעלים חופשיים ועסקים קטנים, וחיזר בהצלחה אחר השקעות זרות מדרום קוריאה, יפן ומדינות המערב. בניגוד לעמיתיו, הוא ערך מסיבות עיתונאים בראש השנה הסיני. בו שהה שבע עשרה שנים בעיר דאליין, תקופה ארוכה בהשוואה לעמיתים מאותה דרגה, שלעיתים קרובות הועברו ליישובים שונים לאורך הקריירה שלהם. למרות הצמיחה הכלכלית הנלווית והעלייה ברמת החיים, כהונתו של בו בדאליין זכתה לעיתים לביקורת כממוקדת מדי בפרויקטים של פיתוח אסתטי כמו שדרות נרחבות, אנדרטאות ופארקים ציבוריים גדולים. כדי לפנות מקום לפרויקטים הגדולים שלו, ממשלו של בו העבירה מספר רב של תושבים מקומיים מאזורי העיר לבתים חדשים במבואות העיר. הצימחיה של דליאן זכה לכינוי "דשא שילאי". בנוסף, הוא הוביל את הקמתו של חְווָהבְּיָאו בעיר. בשנת 2000, בו היה מועמד להיות ראש עיריית שנזן, בזכות הצלחתו בהפיכת דאליין ל"הונג קונג של הצפון". עם זאת, נאמר כי בו היה עצמאי מדי ונאמן מדי לתפקיד. לכן, התפקיד עבר ל-יוּ' יוּאוּג'וּ'ן.
ליאונינג > קונגרס המפלגה ה-15

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במהלך קונגרס המפלגה ה-15 בשנת 1997, משפחתו של בו שילאי פתחה בקמפיין להבטחת קידומו לחבר הוועד המרכזי של המק"ס. בָּוֹ יִיבָּוֹ קידם את הרעיון כי מהפכניים מבוגרים צריכים 'למנות' את ילדיהם לתפקידים בכירים, ובו שילאי נבחר ל"נציג" של משפחתו אף על פי שלא היה הבכור, כנראה בגלל העבר האקדמי המעולה שלו.
על מנת להבטיח את קידומו של בו שילאי במהלך קונגרס המפלגה ה-15, המשפחה פתחה בקמפיין בפריסה ארצית לפרסום הישגיו של בו כראש עיריית דאליין. הם הזמינו את הסופר צֶ'ן דְזוּפֶנְג לכתוב דו"ח המתאר את בו כמדינאי מעולה. למרות הפרסום בקמפיין, בו שילאי לא הצליח להשיג מקום במשלחת המחוזית מטעם ליאונינג לקונגרס המפלגה. בסופו של דבר, בָּוֹ יִיבָּוֹ עזר לו להשיג מקום במשלחת של שאנשי, אך בו שילאי לא הצליח להשיג קידום.
בנוסף, בו שילאי ניצב במקום השני בהצבעה לאישור החברות בוועדה המרכזית ה-15. כאשר ניצח 5% מהמועמדים התחתונים, נשללה ממנו כניסה למועצת העילית, מה שגרם לו מבוכה גדולה. כישלונו של בו להיבחר יוחס להתנגדות כללית לנפוטיזם במפלגה. יתרה מזאת, כמות 'טובות ההנאה המיוחדות' שהשיג לדאליין על חשבון שאר המחוז במהלך כהונתו בדאליין גרמו לטינה נגדו.
ליאונינג > מושל מחוז

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 2001, שערוריית שחיתות בה הסתבך מושל ליאונינג לשעבר, גָ'אנְג גְווֹגוָאנְג, סיפקה לבו הזדמנות לקידום. לפני קונגרס המפלגה ה-15, בָּוֹ יִיבָּוֹ ובו שילאי סייעו למזכ"ל המפלגה, ג'יאנג דזה-מין, בהכנות לכפות על יריבו הפוליטי של קיאו שי. משפחת בו גם תמכה בקמפיין "שלוש המתחים" (סָאנְגְ'יָאנְג) של ג'יאנג בשנת 1997, שנועד לחזק את ההרשעה האידאולוגית ולקדם אחדות פנימית במפלגה הקומוניסטית. התמיכה הבלתי מעורערת של בו בג'יאנג פעלה לטובתו של בו שילאי כשנתפנתה המשרה של מושל ליאונינג. בו הפך למושל בפועל בשנת 2001 לאחר פיטוריו ומעצרו של ג'אנג  גְווֹגוָאנְג, ואושר רשמית כמושל בשנת 2003. בתפקידו כמושל, בו מילא עד שנת 2004, זכה בו בקשרים בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית.
בתקופת כהונתו בליאונינג מילא בו תפקיד קריטי בקידום תוכנית ההחייאה באזור צפון-מזרח סין. המדיניות, שאומצה בשנת 2003 על ידי רשויות המפלגה, נועדה לחזק את הפיתוח הכלכלי במחוזות ליאונינג, ג'ילין וחיילונגג'יאנג. בו שילאי התלהב במיוחד מהמדיניות, והצהיר כי ברצונו לראות את צפון-מזרח סין הופך להיות "המנוע הכלכלי הרביעי של סין" (האחרים הם דלתת נהר הפנינה, דלתת נהר יאנגצה והאזור הכלכלי של בוהאי).
צפון-מזרח סין היה ידוע באותה תקופה כ"ערש התיעוש" של סין. בשנת 1980 התפוקה התעשייתית של ליאונינג בלבד הייתה כפולה מזו של גואנגדונג. עם זאת, אזור צפון-מזרח סין הושאר מאחור במהלך הרפורמות בשנות השמונים והתשעים, ואילו גואנגדונג ופרובינציות אחרות לאורך חופי דרום מזרח סין שגשגו. כלכלתה – שעדיין התבססה ברובה על מפעלים בבעלות המדינה – קפאה על שמריה ביחס לאזורים אחרים. תוכנית ההתחדשות של בו נועדה לטפל בכך על ידי החייאת התעשיות המסורתיות של האזור, חיזוק קשרי הסחר ועידוד ההשקעות מדרום קוריאה ויפן, והתנסות באזורי הסחר החופשיים בערים נבחרות. בשנת 2004 דיווחו בתקשורת הרשמית בסין כי השקעות ישירות זרות בליאונינג כמעט הוכפלו מאז שהושקה בשנת 2003 אסטרטגיית ההתחדשות הצפון-מזרחית.
אף על פי שבו ביסס מוניטין כפוליטיקאי ישר יחסית בתקופת כהונתו בדאליין וכמושל ליאונינג, הוא לא היה חסין מפני טענות לשחיתות. בפרט, בו היה נושא לדיווחי תחקיר ביקורתיים של העיתונאי מליאונינג גְ'יָאנְג וֵייפִּינְג, ראש החץ בתיקי השחיתות מו וממה בליאונינג – שערורייה ממנה בו נהנה פוליטית. למרות שבו לא היה מעורב ישירות בשערורייה, ג'יאנג האשים את בו בטיוח פרשות שחיתות של חבריו וקרוביו. ג'יאנג נידון בתחילה לשמונה שנות מאסר באשמת חשיפת סודות מדינה והסתה לחתרנות, אך שוחרר לאחר חמש שנים בלחץ בינלאומי. יָאנְג ז'ונְג, המנכ"ל לשעבר של חברת Brilliance China Automotive שנמלט לארצות הברית לאחר שהסתבך בסכסוך נגד רשויות הרכוש במדינה, האשים את בו בהתערבות בהליכי המשפט שלו בבייג'ינג. בנוסף, בו התעמת בגלוי עם וֶן שְׁה-גֶ'ן, מזכיר המפלגה בליאונינג, שהיה הממונה על בו מבחינה טכנית. ון, על פי הדיווחים, מתח ביקורת על בו כי "פיתח את ערי סין כמו שאירופה וכפריה פיתחו את אפריקה", ואף ערך מסיבה כדי לחגוג את עזיבתו של בו מליאונינג בשנת 2004.
איתן גוטמן, כשהוא שוטח את טענות הפאלון גונג כי ליאונינג היה מוקד קצירת איברי המתרגלים בזמן שבו היה מושל, הציע שהוא יכול היה להשתמש במעורבותו בפשע כדרך לבנות את כוחו הפוליטי. דייוויד קילגור, שכתב את דו"ח קילגור-מטאס על קצירת איברים, האשים את בו במילוי תפקיד בקצירה. בנפרד, מתרגלי פאלון גונג בחו"ל הגישו מעל עשר תביעות נגד בו בגין עינויים ופשעים נגד האנושות. בשנת 2009, בית משפט בספרד האשים את בו שילאי ואנשים גורמים נוספים בגין רצח עם בפאלון גונג.
ליאונינג > קונגרס המפלגה ה-16

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בקונגרס המפלגה ה-16 בשנת 2002, גילו של בו, תפקידיו הקודמים וקשריו התאימו לפרופיל של מועמד פוטנציאלי עבור "הדור החמישי של המנהיגים" שייקח את השלטון בשנת 2012. מתחריו העיקריים היו שי ג'ינפינג ראש המפלגה הקומוניסטית, ולי קצ'יאנג, שהיה מושל חנאן. בדומה לקונגרס המפלגה ה-15 חמש שנים קודם לכן, בו הזקן נרתם לקידום בנו. משפחת בו נהנתה מחסותו של ג'יאנג דזה-מין. עם זאת, התמיכה החד משמעית של בו שילאי בג'יאנג הגבירה את חוסר הרצון של מתנגדיו הפוליטיים לתמוך במועמדותו.
שר המסחר

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כאשר חו ג'ינטאו החליף את ג'יאנג דזה-מין כמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בסוף שנת 2002, בו שילאי מונה לתפקיד שר המסחר בממשלה של וֶן גְ'יָאבָּאו. בו זכה גם במושב בוועדה המרכזית ה-16 של המפלגה הקומוניסטית של סין.
כהונתו של בו כשר המסחר חיזקה משמעותית את הפרופיל הבינלאומי שלו ומשכה תשומת לב תקשורתית בסין ומחוצה לה. בשל הופעתו המרשימה, כושר הביטוי הרהוט וגישתו הפתוחה לבעיות, הפך לדמות בולטת בממשל. עלייתו מהממשל העירוני לממשלה המרכזית עוררה עניין ציבורי נרחב והקנתה לו מעמד של "כוכב פוליטי".
אישיותו של בו נחשבה לחריגה בנוף הפוליטי בבייג'ינג, שהתאפיין לרוב בסגנון הנהגה שמרני ורציני. עם גישתו הפופוליסטית, האנרגיה הצעירה שהפגין ותמיכתו הציבורית הנרחבת, השוו פרשנים את עלייתו הפוליטית לזו של ג'ון פ. קנדי.
בו היה אחראי המשך עליית ההשקעות הזרות בסין כשר המסחר. בו נהג להפגש עם אורחים ומכובדים זרים. במהלך פגישה עם גורמים אמריקנים אמר בו, כביכול, למתורגמן להפסיק לתרגם מכיוון שהפקידים הסינים יכלו להבין אנגלית והוא מבזבז זמן. בחודש מאי 2004 היה בו אחד השרים הבודדים שנבחרו באופן אישי ללוות את ראש הממשלה ון ג'יאבו למסע לחמש מדינות באירופה. מדיניות הסחר של ארצות הברית כלפי סין עוררה גם היא מחלוקת משמעותית. בו שמר על גישה מפויסת אך תקיפה בזמן שהשתתף בשיחות בוושינגטון. בנסיעותיו לארצות הברית ניהל דיונים מהותיים עם עמיתיו האמריקאים וחתם על הסכמים בנושא קניין רוחני, מגזר השירותים, מוצרים חקלאיים, בטיחות מזון והגנה על הצרכן.
בו פיקח גם על ארגון מחדש של המשרד, שנוצר משילוב של לשכת הכלכלה והמסחר הלאומית והמחלקה לסחר בינלאומי. בו ביקש לאזן בין כמות תשומת הלב המוקדשת למשקיעים זרים ולמוסדות מסחריים מקומיים. הוא החל להתמודד עם חוסר האיזון במגזר הקמעונאי, שהצלחתו עד אותה נקודה הייתה תלויה במידה רבה בחברות זרות. הוא הציב תוכניות להגן על מעמדן התחרותי של התעשייה הסינית בשוק מקומי.
שר המסחר > קונגרס המפלגה ה-17

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
באוקטובר 2007, זכה בו במושב בפוליטביורו המונה 25 חברים, שהיא למעשה מועצת השלטון של סין. לאחר מכן הורו לו לעזוב את משרד המסחר ולהיות ראש עיריית צ'ונגצ'ינג. קודמו של בו, יריבו הפוליטי ווָאנְג יָאנְג, הוחלף ומונה להיות ראש המפלגה הקומוניסטית בגואנגדונג.
באותה תקופה צ'ונגצ'ינג סבלה מבעיות רבות כגון זיהום אוויר ומים, אבטלה, בריאות ציבורית לקויה ומבעיות שנוצרו כתוצאה מבניית סכר שלושת הערוצים. לדברי האנליסטים, חו רצה להעביר את בן בריתו ווָאנְג יָאנְג מצ'ונגצ'ינג לפני שהבעיות הללו יתגברו. בו בתחילה לא שש לנסוע לצ'ונגצ'ינג ולפי הדיווחים לא היה מרוצה מהתפקיד החדש שלו. במקום זאת הוא קיווה להיות סגן ראש הממשלה, אך ראש הממשלה וֶן גְ'יָאבָּאו וסגן ראש הממשלה וו יי התנגדו לעלייתו של בו לתפקיד סגן ראש הממשלה. בפרט, וו היה ביקורתי כלפי נטייתו של בו לקידום עצמי, ו-וון ציטט תביעות בינלאומיות נגד בו מצד תומכי הפאלון גונג כחסם בפני תפקידו במשרה גבוהה יותר.
בו נכנס לתפקידו בצ'ונגצ'ינג ב־30 בנובמבר 2007, כחודש לאחר סיום קונגרס המפלגה, על אף שקודמו וָאנְג יָאנְג סיים את כהונתו כבר ב־13 בנובמבר.
צ'ונגצ'ינג > מודל צ'ונגקינג

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אף על פי שבו בתחילה לא היה מרוצה מהתפקיד החדש שלו בצ'ונגצ'ינג, הוא החליט להשתמש בתפקידו החדש כקרש קפיצה חזרה לפוליטיקה הארצית. בו לא הסתיר את רצונו להיכנס לוועדה המייצגת הפוליטית במהלך קונגרס המפלגה ה-18 בסתיו 2012, שכן כולם פרט לשניים מחברי ה-PSC – ביניהם הנשיא חו ג'ינטאו וראש הממשלה ון ג'יאבו – היו צפוי לפרוש. המעבר יהיה הזדמנות עבור בו להצטרף לדרג הגבוה ביותר של המנהיגות הלאומית, ככל הנראה כמחליף לבעל ברית ג'וֹאוּ יוּנְגְקָאנְג, מזכיר הוועדה המדינית והמחוקקת המרכזית, המשמש כראש מנגנון הביטחון של המפלגה.
בו המציא מודל ממשל חדש שכונה "מודל צ'ונגצ'ינג" – מערכת מדיניות חברתית וכלכלית שנועדה להתמודד עם האתגרים מגוונים העומדים בפני סין המודרנית בעקבות הרפורמות הכלכליות. זה הפך אותו לכוכב השמאל החדש הסיני, המורכב הן מהמאואיסטים והן מהסוציאל-דמוקרטים שהתפכחו מהרפורמות הכלכליות מבוססות השוק וגדילת אי השוויון הכלכלי.
מודל צ'ונגצ'ינג כלל, בין השאר, חיזוק השליטה במדינה וקידום אידאולוגיה נאו-שמאלנית. יחד עם מפקד המשטרה שלו וָאנְג לִיג'וּ'ן, בו פתח במערכה נרחבת נגד הפשע המאורגן, והגביר את נוכחות כוחות הביטחון והמשטרה בעיר. כאמצעי לטיפול בירידה במוסר הציבורי, בו השיק את תנועת "התרבות האדומה" לקידום האתיקה הסוציאליסטית מהתקופה המאואיסטית. בחזית הכלכלית, הוא חיזר באופן פעיל אחר השקעות זרות – כמו שעשה בתקופתו בליאונינג. מודל צ'ונגצ'ינג התאפיין גם בתוכניות עבודות ציבוריות מאסיביות, דיור מסובסד לעניים ומדיניות חברתית שנועדה להקל על אזרחי הכפר לעבור לעיר, וכך לקצור את היתרונות של המצב בעיר. מאמר השווה את סגנון השלטון של בו לסגנון השלטון של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
כהונתו של בו בצ'ונגצ'ינג העלתה באופן דרמטי את הפרופיל שלו, לאומית ובינלאומית. בשנת 2010 הוא נבחר לאחד מ"100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2010" על ידי המגזין טיים. המשקיפים ציינו כי במערכת הפוליטית הלא-דמוקרטית של סין, נוכחותו הגבוהה של בו ותמרוניו הפוליטיים הנועזים היו למעשה "מערכת בחירות" לקידום לצמרת ההנהגה הבכירה.
צ'ונגצ'ינג > מודל צ'ונגקינג > פשע מאורגן

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
כהונתו של בו בצ'ונגצ'ינג התאפיינה במלחמה ממושכת נגד פשע ושחיתות מאורגנים. בין שנת 2009 ל-2011 נעצרו כ־5,700 איש במערכה שהתמקדה לא רק בפושעים, אלא גם באנשי עסקים, אנשי משטרה, שופטים, פקידי ממשל ויריבים פוליטיים. על הקמפיין פיקח מפקד משטרת צ'ונגצ'ינג, וָאנְג לִיג'וּ'ן, שאיתו עבד בו בעבר בליאונינג.
וֶן צְ'יָאנְג, אחת הדמויות הבולטות שהועמדו למשפט, היה פקיד עירוני בולט עוד מימי ראשי המפלגות חֶה גְווֹצְ'יָאנְג ווָאנְג יָאנְג. ון, סגן נציב בכיר לשעבר של משטרת צ'ונגצ'ינג בביטחון הפנים במשך 16 שנה, נשפט, הורשע ונידון למוות במשפט שעלה לכותרות. בניגוד לתפיסה הרווחת באותה תקופה שהקמפיין היה חלק מנטייתו של בו לקידום עצמי, המשקיף ווילי לאם הציע כי סדק כה גדול בקנה מידה כזה יקבל אישור מרשויות מרכזיות, כולל חו ג'ינטאו, וכי בו הפך הקפד לא לתת לצ'ונגצ'ינג להראות כמנסה 'להוות דוגמה' לשאר המדינה כדי שיוכל ליהנות מההצלחה מבחינה פוליטית.
הקמפיין נגד הפשע הוביל להכרה לאומית בכישוריו של בו והוא הפך לפופולרי מאוד בצ'ונגצ'ינג – על אחת כמה וכמה בגלל המוניטין ההיסטורי של העיר כמרכז פשע. בניגוד לפוליטיקאים האפרוריים והאורתודוקסים לעיתים קרובות, בו צבר את המוניטין כראש מפלגה ש"עשה דברים". ההצלחה לכאורה של דה'י זכתה למעמד של כוכב הרוק של בו, והביאה לקריאות לשכפל את הקמפיין לקנה מידה ארצי. באמצעות הקמפיין, זכה בו בתמיכתם של מספר חברים חזקים בוועדה המתמדת של הפוליטביורו, ביניהם ווּ בָּאנְגְגְווֹ, גְ'יָה צִ'ינְגְלִין, לִי צָ'אנְגְצ'וּן, שי ג'ינפינג וז'ו יונגקאנג, שכולם ביקרו בצ'ונגצ'ינג או שיבחו את הישגיו של בו לפחות פעם אחת בין שנת 2010 ל־2011.
עם זאת, הקמפיין של בו ספג ביקורת על ניהול קשוח על הליך שיפוטי מושחת ושחיקת שלטון החוק. אנשים נעצרו באופן שרירותי על ידי הרשויות, כאשר כ־1,000 מהם נשלחו לעבודות כפייה. עורכי דין של הנאשמים הוטרדו, ובמקרה אחד לפחות נדונו ל־18 חודשי מאסר בפועל. עלו ביקורות גם על השימוש בעינויים כדי לחלץ הודאות. יתרה מזאת, נכסים שהוחרמו במהלך הקמפיין הופנו לכאורה כדי לסייע בתשלום עבור תוכניות הדיור החברתיות הפופולריות של בו. בוול סטריט ג'ורנל דווח כי 11 מיליארד דולר נכנסו לקופת הממשלה באמצעות הקמפיין. לִי ג'וּ'ן, איש עסקים נמלט, טען כי הוא הפך למטרה של הקמפיין כתוצאה מסכסוך על קרקעות עם הממשלה. כשסירב לדרישות הממשלה לוותר על האדמה, הוא טוען שנחטף ועונה, וכבר נתפסו נכסים בשווי 700 מיליון דולר בעסקיו.
צ'ונגצ'ינג > מודל צ'ונגקינג > תנועת התרבות האדומה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתקופתו בצ'ונגצ'ינג, יזם בו סדרה של קמפיינים בסגנון מאואיסטי במטרה להחיות את 'התרבות האדומה' ולהעלות את המורל הציבורי. הקמפיין כלל קידום ציטוטים מאואיסטים, שירים "אדומים", תוכניות טלוויזיה ואופרות מהפכניות ויוזמות לעידוד התלמידים לעבוד בחיק הטבע, בדומה לאופן בו נדרשו התלמידים לעשות במהלך התנועה למטה הכפרי של תרבות המהפכה. כחלק מהתנועה יזמו בו ומחלקת המדיה בעיר "קמפיין שירים אדומים" שדרש מכל מחוז, מחלקת ממשלה, מפעל מסחרי, מוסד חינוך, תחנות רדיו ממלכתיות וטלוויזיה להתחיל להשמיע 'שירים אדומים' המהללים את הישגיו של המפלגה הקומוניסטית.
לפני חגיגות השישים לחגיגות הרפובליקה העממית של סין, למשל, שלח בו 'הודעות טקסט אדומות' ל־13 מיליון משתמשי הטלפון הסלולרי בעיר. על פי שינחואה, הודעות הטקסט של בו היו בדרך כלל ציטוטים מהספר האדום של מאו. בו וצוות מנהלי העירייה הקימו גם פסלים חדשים של מאו בצ'ונגצ'ינג, תוך שהם מספקים 'דירות ביטוח לאומי' לעניי העיר. ישנם חוקרים שאפיינו זאת כדוגמה להחייאת המאואיזם באתוס הקומוניסטי הסיני.
התגובות לתנועת התרבות האדומה היו חלוקות. חזרתו של בו לתרבות מתקופת מאו ותוכניות הרווחה הנלוות לה היו פופולריות ברוב שכבות המעמד הנמוך בצ'ונגצ'ינג, והפכו את בו לכוכב בקרב מרקסיסטים קונבנציונליים ואנשי שמאל כאחד. בו זכה לשבחים על שהחזיר את העיר למה שכינו 'המורשת הסוציאליסטית האמיתית' של סין על ידי הדגשת העושר החומרי, והבעת געגועים לשוויוניות החברתית שהתקיימה בתקופתו של מאו. חלק מהגמלאים קיבלו השראה ואמרו שהם רוצים להעביר "רוח מהפכנית" לילדיהם, בעוד שאחרים השתתפו כאמצעי לשבח את המפלגה הקומוניסטית על ההתקדמות הכלכלית במדינה.
לקמפיין היו גם מתנגדים רבים. חלק מהאינטלקטואלים והרפורמטורים מתחו ביקורת על הקמפיין. כמה פקידים בדרג הביניים בעיר התאבדו בגלל לחץ ארגון האירועים לקמפיין השירים האדומים. מבקריו של בו התייחסו אליו בזלזול כ"מאו הקטן".
צ'ונגצ'ינג > מודל צ'ונגקינג > מדיניות חברתית

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אבן יסוד במודל של צ'ונגצ'ינג הייתה סדרה של פעולות חברתיות שוויוניות שנועדו להפחית את הפער בין עשירים לעניים ולהקל על המעבר מהכפר לעיר. בו קידם את הרעיון של רדיפה אחר "תוצר אדום" – מודל כלכלי המגלם שוויוניות קומוניסטית – והציע שאם ההתפתחות הכלכלית מקבילה ל"אפיית עוגה", המשימה העיקרית צריכה להיות לחלק את העוגה בצורה די שוויונית במקום לאפות עוגה גדולה יותר.
לשם כך, על פי הדיווחים, הוציאה העיר 15.8 מיליארד דולר על מתחמי דירות ציבוריים לשימושם של בוגרי המכללה האחרונים, מהגרי עבודה ותושבים בעלי הכנסה נמוכה. בשנת 2007 נבחרו הערים צ'ונגצ'ינג וצ'נגדו לנהל פרויקטים של פיילוט שנועדו להקל על המפלג הכפרי-עירוני ולהקל על שילובם של התושבים הכפריים בערים. תחת מערכת הרישום של הוקו בסין, האזרחים סווגו כפריים או עירוניים – הבחנה שקובעת לא רק היכן הם יכולים לגור, אלא גם השפיעה על הזדמנויות לחינוך, להטבות בריאות, מיסוי וזכויות קניין, מה שהופך את הכפריים למעשה לאזרחים סוג ב'. מבין 32 מיליון תושבי צ'ונגצ'ינג, רק 27% החזיקו בסטטוס העירוני עד שנת 2007. הפרויקט ב-2007 הקל על תושבי הכפר להשיג מעמד עירוני, מדיניות שנועדה לא רק לסייע באיזון אי השוויון, אלא גם לאפשר לממשלה לפתח שטחים כפריים לא מנוצלים. תחת הנהגתו של בו הנהיגה צ'ונגצ'ינג מערכת "חילופי קרקעות" שבהם כפרים יוכלו להרוויח נקודות זכות למקסום שטחים חקלאיים.
גישתו של בו למדיניות חברתית הודגמה במהלך מחאות נהגי המוניות בנובמבר 2008, בהן למעלה מ-8,000 נהגי מוניות יצאו לרחובות במשך יומיים בהפגנות על עמלות גבוהות, תחרות לא מפוקחת ועלויות דלק עולות. הפגנות דומות בסין דוכאו לעיתים קרובות – לפעמים בכוח – כאשר כלי תקשורת רשמיים האשימו לפעמים את אי שקט בעבודה במערכת פלילית. במקום זאת קיימה ממשלת בו דיאלוגים עם המפגינים והאזרחים בטלוויזיה, והסכימה לאפשר הקמת איחוד מקצועי. הטיפול שלו במצב זיכה אותו בשבחים כמנהיג מאופק ומתקדם יחסית.
צ'ונגצ'ינג > מודל צ'ונגקינג > מדיניות כלכלית

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מרכיב מרכזי נוסף במודל צ'ונגצ'ינג נוגע למדיניות הכלכלית של העיר. בדומה למה שעשה בליאונינג, בו רדף אחרי השקעות זרות בעיר, והוריד את שיעורי מס ההכנסה של חברות (15% לעומת הממוצע הארצי של 25%), וביקש לעורר תהליכי עיור ותיעוש מהיר. הוא גם המשיך במדיניות שיזמו קודמיו שהתמקדו בצריכה מקומית ולא בצמיחה ביצוא. במהלך כהונתו דווח בצ'ונגצ'ינג על צמיחה שנתית בתוצר בהרבה מעבר לממוצע הארצי. בשנת 2008, למשל, דווח על צמיחת תוצר ארצית של 8% ואילו צ'ונגצ'ינג דיווחה על 14.3%; באותה שנה עלה סחר החוץ ב־28% והלוואות בנקאיות עלו ב־29%.
מודל הצמיחה הכלכלית של בו זכה לתשבחות לאומיות ובינלאומיות על שילוב חלק של השקעות זרות וצמיחה בהנהגת המדינה. עם זאת, מבקריו של בו כינו את המודל שלו "תמ"ג אדום" – פרויקטים של תשתיות מסובסדות, דיור ועבודות ציבוריות – בלתי ברות קיימא וניקוז בתקציב העיר. כמה עובדי מדינה התלוננו שהם לא מקבלים משכורת בזמן. צ'ונגצ'ינג קיבלה נתח גבוה באופן יחסי (כ-34 מיליארד דולר) מכספי גירויים מבייג'ינג בשנת 2008. יריבים פוליטיים כמו קודמו של בו, ווָאנְג יָאנְג, הציעו גם כי הנתונים הכלכליים בצ'ונגצ'ינג היו מנופחים באופן משמעותי באמצעות פרויקטים מיותרים של בנייה ועבודות ציבוריות.