stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בורלסקה

.
אמנית בפולי ברז'ר, שנות ה-20 של המאה ה-20
בּוּרְלֵסְקָה או גַּחְכִּית (Burlesque) היא סוגה תיאטרונית הומוריסטית העושה שימוש בפרודיה ובהגזמה גרוטסקית. הבורלסקה מזוהה עם חשפנות, אך קדם לכך זיהויה עם פרודיה מוזיקלית ועם פרשנות לא-הולמת לקטעי אופרה ויצירות קלאסיות שהייתה רחוקה מהמקור. בנוסף זוהתה הבורלסקה עם היפוך-מינים. המילה בורלסקה שאולה מספרדית ואיטלקית, שבהן burla פירושו הלצה, מהתלה. היא הופיעה בצרפת ובאיטליה של המאה ה-17 כביטוי ספרותי המתייחס לחיקוי גרוטסקי של הנשגב או הפאתטי.
הצורה הבימתית הבורלסקית נהייתה פופולרית במאה ה-19, והחלה כהלעגה קומית של נושאים חשובים או אישים ידועים. משם, היא צמחה לפואטיקה עממית ותיאטרון עממי. אולם כצורה ספרותית, שורשיה הם כבר במאה ה-14 באנגליה, ביצירתו הסאטירית של ג'פרי צ'וסר, "סיפורי קנטרברי". בספרד של המאה ה-16 היה זה המשורר והמחזאי מיגל דה סרוואנטס שהלעיג על רומנסות ימי-ביניימיות ברבות מעבודותיו הסאטיריות. מראשית המאה ה-18 היה המונח בורלסקה בשימוש ברחבי אירופה כבא לתאר יצירות מוזיקליות שבהן יסודות רציניים ומצחיקים הוצבו זה לצד זה ועורבבו לכדי אפקט גרוטסקי. התיאטרון דובר-הגרמנית בלט בין אמצע המאה ה-19 ושנות ה-20 של המאה ה-20 כשהעלה יצירות בורלסקה שהתאפיינו בפארסה והגזמות. יוהאן שטראוס הבן ומלחינים אחרים כתבו אופרטות בורלסקיות. גרטרי, סטרווינסקי, קרנק, רגר ובארטוק יצרו גם הם, בזמנים שונים, סביב תמות בורלסקיות.
בורלסקה תיאטרונית צמחה סביב ראשית התקופה הוויקטוריאנית, כשכללי האריסטוקרטיה פגשו את חברת מעמד הפועלים. היא לעגה רבות לצורות הבידור שזוהו עם המעמד הגבוה - כאופרה, דרמה שייקספירית ובלט. בעבודות הבורלסקה המוקדמות שהועלו בלונדון החל מראשית שנות ה-30 של המאה ה-19 המילים נכתבו למוזיקה פופולרית, באותו האופן שנעשה מוקדם יותר עם "אופרת הקבצנים" של ג'ון גיי. מאוחר יותר מיזג הז'אנר אופרטות ומופעי רביו (Revue) ומיוזיק הול (Music hall), וכמה ממופעי הבורלסקה הגדולים נודעו כאקסטרווגנזה. ויליאם שוונק גילברט כתב חמש אופרות-בורלסק בתחילת הקריירה שלו, ובשנות ה-70 של אותה מאה התפרסמה חבורת הבורלסקה של לידיה תומפסון, הן בבריטניה והן בארצות הברית. תיאטראות לונדוניים מסוימים התמחו בבורלסקה בין שנות ה-60 לשנות ה-90. מופעי בורלסקה היו לרוב בני מערכה אחת ונמשכו פחות משעה, ועשו שימוש בפסטישים ובפרודיות על שירים מוכרים ואריות פופולריות. החל משנות ה-80 של המאה, מלחינים תרמו מוזיקה מקורית והמופעים התארכו לפורמט של שתיים-שלוש מערכות.
הדיאלוג הבורלסקי נכתב פעמים רבות כצמדים מחורזים והיה גדוש בלשון נופל על לשון. עד שנות השמונים של המאה ה-19 נוצרו כמה מכללי הז'אנר, ובהם:
תלבושות מינימליות, בדגש על הדמות הנשית
קווי עלילה, דיאלוגים, תנועה ובימוי עמוסי רמיזות מיניות
"פאנצ'ים" הומוריסטיים קלים להבנה (אף ששלובים במשחקי לשון)
מערכונים דלי-לכידות עלילתית על-פני המופע.
הגרסה האמריקנית של הבורלסקה התפתחה ממופעי הבידור של המיוזיק-הול והוודוויל של המאה ה-19, אולם בתחילת המאה ה-20 התגבשה הבורלסקה האמריקנית כשילוב עממי של סאטירה, מיצגים ו"בידור למבוגרים" 
שבו נכחו סטריפטיז, פעולות קומיות וגימיקים.
על בימות הבורלסקה נתקיימו ההופעות הראשונות של צ'ארלי צ'אפלין, מיי וסט, אל גולסון, ועוד.
הערות שוליים

↑  גליה ירדני-אגמון, האנציקלופדיה העברית שמיני, עמ' 52
↑  גליה ירדני-אגמון, האנצקלופדיה העברית שמיני, עמ' 51
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292678305171  GND: 4192524-5  LCCN: sh85018113  NDL: 00575820  NKC: ph321702
ארתור דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1862 יוטיקה, ארצות הברית 
 פטירה:  24 באוקטובר 1928 (בגיל 66) פירנצה, ממלכת איטליה 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  1888–1928 (כ־40 שנה) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת אשקאן 
 יצירות ידועות:  Theatrical Scene 
 חתימה:   
 
ארתור בואן דייוויס (באנגלית: Arthur Bowen Davies;‏ 26 בספטמבר 1862 – 24 באוקטובר 1928) היה אמן אמריקאי אוונגרדי, מחלוצי האמנות המודרנית בארצות הברית 1910–1928.
ביוגרפיה

דייוויס נולד באוטיקה, שבניו יורק, ב-26 בספטמבר 1862. בנם של דייוויד ופיבי דייוויס. הוא התעניין מאוד באיור כשהיה צעיר, בגיל חמש עשרה, השתתף בתערוכה גדולה בעיר הולדתו בנושא נוף אמריקאי, ובה הוצגו עבודות של ג'ורג' איננס וחברי אסכולת נהר ההדסון. לתערוכה הייתה השפעה עמוקה עליו. הוא התרשם במיוחד מהנופים הטונליסטיים של איננס. לאחר שבני משפחתו עברו להתגורר בשיקגו, דייוויס למד באקדמיה לעיצוב בשיקגו משנת 1879 עד 1882 לפני שעבר לעיר ניו יורק, שם למד בליגה לסטודנטים לאמנות. הוא עבד כמאייר מגזינים לפני שהתמסר לציור.
בשנת 1892 התחתן דייוויס עם וירג'יניה מריוותר, אחת הרופאות הראשונות של מדינת ניו יורק. משפחתה, שחשדה כי בתם עשויה להיות המפרנסת היחידה במשפחה אם היא תינשא לאמן מרושש, התעקשה כי החתן יחתום על הסכם ממון לפני הנישואין, תוך ויתור על כל טענה כספית לאשתו במקרה של גירושין. (דייוויס בסופו של דבר היה התעשר מאוד באמצעות מכירת ציוריו, אם כי סיכוייו בגיל שלושים לא נראו מעודדים.) הם נראו זוג קונבנציונלי, מלבד העובדה שדייוויס היה בעל אופי סוער. וירג'יניה בצעירותה רצחה את בעלה הראשון, בירח הדבש כשגילתה שהוא מכור לסמים ומהמר כפייתי, עובדה שהיא ומשפחתה הסתירו מדייוויס.
כאשר דייוויס נפטר ב-24 בספטמבר
1928, וירג'יניה גילתה שהוא הסתיר חיים נוספים עם אשה אחרת הידועה בציבור, עדנה ומשפחה. עדנה גילתה כי ארתור שילם לה דמי קיום על אף הצלחתו הכלכלית כאמן.
לעיתים רחוקות הוא היה מזמין מישהו לאולפן שלו, ובהמשך חייו, היה יוצא מגדרו כדי להימנע ממפגשים עם חברים ומכרים ותיקים. הסיבה להתרחקות של דייוויס נודעה לאחר מותו הפתאומי בעת חופשתו באיטליה בשנת 1928: כאמור, היו לו שתי נשים (אחת חוקית, ואחת ידועה בציבור) וילדים מכל אחת מהן, סוד שנשמר מאשתו וירג'יניה במשך עשרים וחמש שנים. עם וירג'יניה נולדו לו שני בנים, ניילס וארתור.
קריירה

בתוך שנה מנישואיו, הציורים של דייוויס החלו למכור, לאט אך בהתמדה. באמריקה של סוף המאה ה-19, הוא מצא שוק לציורים העדינים של עולם הפנטזיה. הוא ביצע נסיעות קבועות לאירופה, שם התמקד באמנות ההולנדית שעזרה לו לחדד את חוש הצבע שלו ולעדן את עבודות המברשת שלו.
כשהיה בשנות הארבעים לחייו, דייוויס הוכיח באופן סופי את ערכו הכלכלי, ויוצג על ידי סוחר אמנות יוקרתי במנהטן, ויליאם מקבת, שמכר היטב את ציוריו. המוניטין שלו באותה תקופה, ועדיין בימינו, נשען על ציורי פנטזיה שהמפורסם שבהם הוא "החד קרן: אגדה, ים רגוע" (1906) באוסף המוזיאון המטרופוליטן לאומנות. בשנות העשרים קיבלו עבודותיו מחירים גבוהים מאוד והוא הוכר כאחד הציירים האמריקנים המוערכים והמצליחים ביותר.
הוא היה פורה, עקבי ומיומן מאוד. טקסטים בהיסטוריה של האמנות ציטטו אותו באופן שגרתי כאחד הגדולים באמני אמריקה. אספנים חשובים כמו דאנקן פיליפס היו להוטים לקנות את הציורים האחרונים שלו, צבעי מים וציורי שמן.
דייוויס היה גם המארגן הראשי של תערוכת "הארמורי" המיתולוגית ב-1913 וחבר ב-The Eight, קבוצת ציירים שבשנת 1908 ערכו מחאה נגד נוהלי התערוכה המגבילים של האקדמיה הלאומית לעיצוב. חמישה חברי הקבוצה - רוברט אנרי (1865–1929), ג'ורג' בנג'מין לוקס (1867–1933), ויליאם גלקנס, (1870–1938), ג'ון סלואן, (1871–1951) ואברט שין (1876–1953) - היו ריאליסטים, ואילו דייוויס, מוריס פרנדרגסט (1859–1924) וארנסט לוסון (1873–1939) ציירו בסגנון אחר, פחות מציאותי.
ידידו אלפרד שטיגליץ, פטרון אמנים מודרניים רבים, ראה בדייוויס מקור ידע רחב יותר על אמנות עכשווית. דייוויס שימש גם כיועץ לרבים מתושבי ניו יורק העשירים שרצו הדרכה לגבי רכישות לאוספי האמנות שלהם. שניים מאותם אספנים היו ממייסדי המוזיאון לאמנות מודרנית, שציוריו של דייוויס הפכו בסופו של דבר לחלק מרכזי במוזיאון זה.
דייוויס היה נדיב להפליא בתמיכתו באמנים עמיתים אחרים. הוא עזר לחלקם בקיום יומי ולאחרים במימון נסיעות לאירופה, נסיעות שהיו קריטיות לקידום מעמדם, כמו מרסדן הרטלי ב-1912. הוא המליץ על אמנים שבכישרונם האמין, כמו רוקוול קנט.
עם זאת דייוויס קנה לו גם אויבים. תפקידו בארגון תערוכת הארמורי, תצוגה מסיבית של אמנות מודרנית שאיימה על ריאליסטים אמריקאים כמו רוברט אנרי, מנהיג "השמונה", הראה צד כוחני לדמותו שרבים בעולם האמנות מעולם לא ראו.
יחד עם אמנים אחרים כמו וולט קון וולטר פאך, הוא הקדיש את עצמו לפרויקט האימוץ של האמנות האירופאית המודרנית כמו הקוביזם, הפוביזם ופוטוריזם. מי שלא תמך במיזם או הביע הסתייגות, כמו עמיתו המבוגר רוברט אנרי, זכו ליחס מזלזל. דייוויס חש לאיזה כיוון זורמת האמנות והפגין חוסר סובלנות למי שלא יכול היה לעמוד בקצב.
בהצהרה רשמית על קונטרס שנמכר בשיקגו בתערוכת "הארמורי" ואחר כך הודפס מחדש במגזין "האאוטלוק", דייוויס העמיד פנים כי היוזמים שהביאו את התערוכה של האמנות העכשווית הרדיקלית ביותר לארצות הברית, הציעו לאמריקנים הזדמנות לחוויית צפייה בלבד. במציאות, דייוויס, קון ופך ידעו שהפרויקט הנועז שלהם עשוי לשנות, באופן החלטי וקבוע, את הנוף התרבותי של אמריקה.
סגנון

ארתור דייוויס הוא אנומליה בתולדות האמנות האמריקאית, אמן שניתן לתאר את עבודתו הלירית כמאופקת ושמרנית אך טעמו היה מתקדם ופתוח לניסויים יותר מכל אחד אחר בתקופתו. מעורבותו בתערוכת "הארמורי" והחשיפה הממושכת למודרניזם האירופי שינו את השקפתו לחלוטין. עבודתו ניסתה למזג צבע חזק יותר ותחושה מבנית וקוביסטית ועיסוק מתמשך בגוף הנשי, בתנועה עדינה, ובתפיסה רומנטית במהותה.
עד שנת 1918, דייוויס חזר, לסגנונו הקודם. נראה כי ראה את התגובות המעורבות (ולעיתים שליליות מאוד) לנסיונותיו המודרניסטים יותר, וכך "חזר לסגנון הקודם שלו, זה שהביא לו שבחים ושגשוג." סגנון מסורתי, בעל חזון, פנטזיות אגדתיות. עם זאת נותר תומך במודרניזם.
הערות שוליים

↑  Arthur Bowen Davies Online, www.artcyclopedia.com (ארכיון)
↑  Perlman, Bennard B. The Lives, Loves, and Art of Arthur B. Davies. Albany: State University of New York Press, 1998.
↑  Burroughs, A. "The Art of Arthur B. Davies". Print Connoisseur (January 1923), p. 196.
↑  Kennedy, Elizabeth (ed.). The Eight and American Modernisms. Chicago: University of Chicago Press, 2009.
↑  Arthur Bowen Davies exhibition catalogs, libmma.contentdm.oclc.org(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527012605171  CiNii: DA12582446  GND: 118888293  ICCU: USMV894702  ISNI: 0000 0000 8359 7551  LCCN: n79142810  NLA: 36018372  NTA: 157253600  RKD: 20191  SNAC: w6tb18bw  SUDOC: 071566503  Trove: 1187965  ULAN: 500013464  VIAF: 15567847   WorldCat (עם VIAF): 15567847 
ארתור דייוויס, שלוש דמויות
ארתור דייוויס, ללא מילים
ארתור דייוויס, במדרון
אנטי-מלך

אנטי-מלך (בגרמנית: Gegenkönig) הוא אציל המייעד את עצמו להיות מלך, או המיועד לכך בידי אחרים, בשל טענה לכתר או מאבק עם מלך או שליט מכהן.
אנטי-מלכים נמצאים בעיקר במונרכיות שבהן המלך נבחר ולא בכאלה שבהן המלוכה עוברת בירושה (כגון אנגליה וצרפת). המבקשים להחליף מלך קיים במונרכיה ירושתית נקראים בדרך כלל "טוענים לכתר". המונח "אנטי-מלך" נפוץ בפוליטיקה של האימפריה הרומית הקדושה. מונח זה דומה ל"אנטי-אפיפיור" - מועמד יריב לתפקיד האפיפיור - ואכן שתי התופעות קשורות זו לזו; כשם שמלכים גרמנים וקיסרים קידמו אנטי-אפיפיורים כנגד אפיפיורים חלשים שאיתם היו מסוכסכים, כך אפיפיורים קידמו אנטי-מלכים כנגד מלכים או קיסרים עמם היו מסוכסכים או חלוקים בדעות.
מספר אנטי-מלכים הצליחו לזכות בכתר והוכרו כשליטים החוקיים, בהם: הקיסר קונרד השלישי, פרידריך השני וקרל הרביעי. מעמדן של דמויות אחרות (כגון הנרי השני, דוכס בוואריה) כ"אנטי-מלכים" שנוי במחלוקת עד ימים אלה. מלבד באימפריה הרומית הקדושה, אנטי-מלכים היו קיימים גם בבוהמיה ובהונגריה.
בורסת סנקט פטרבורג (1991)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 סימול:  SPb
 תאריך ייסוד:  31 בינואר 1991
 עיר:  סנקט פטרבורג
 מדינה:  רוסיה
 בעלים:  מינהל העיר סנקט פטרבורג
 מטבע:  רובל רוסי
 מדדים:  מדד RTS
 http://www.spbex.ru
 
בורסת סנקט פטרבורג (ברוסית: Биржа «Санкт-Петербург») היא בורסת סחורות הממוקמת בסנקט פטרבורג. היא הוקמה ב-31 בינואר 1991 על פי החלטת נשיאות מועצת עיריית לנינגרד והיא הבורסה הוותיקה ביותר בהיסטוריה הרוסית המודרנית, אך בעצמה מהווה המשך לבורסת הוותיקה משנת 1703. בורסת סנקט פטרבורג עורכת מסחר אלקטרוני במוצרי נפט, מתכות, עצים ועץ, דשנים מינרליים, תבואה, סוכר, פחם, חומרים לא מתכתיים, חומרי בניין, מכסות למשאבים ביולוגיים וימיים וחוזים עתידיים במטבעות חוץ.
היסטוריה

בשנת 1991 שוק הסחורות של הבורסה הורכב ממגוון רחב של סחורות המיוצרות בברית המועצות: מזון, חומרי בניין, עץ, מטוסים, אוניות, מכוניות, מתכות שונות ומוצרי צריכה. עם התפתחות כלכלת שוק במדינה, תוך היווצרות קשרי יצרנים-צרכנים חדשים, שוק הסחורות של הבורסה שינה את חשיבותו בהתפלגות תזרימי הסחורות. מוצרי צריכה עזבו את תחום המכירה הפומבית, מפנים את מקומם לסחורות הבורסה הקלאסיות.
מאז 1991 עורכת הבורסה מכרזים ומכירות פומביות. במכרזים המוחזקים על ידי הבורסה נמכרים רכוש מפעלים, ניירות ערך, זכויות שכירות של נדל"ן, סחורות שהוחרמו, מכסות ייצוא וייבוא ועוד. מאז 1994, בורסת סנקט פטרבורג מנהלת סחר בשוק החוזים העתידיים. בספטמבר 2001 נכנסה הבורסה לפרויקט מדד RTS על ארגון שוק הנגזרים, וסיפקה ל-RTS את המתודולוגיה והטכנולוגיות שלה בשוק זה. פרויקט הבורסה המשותף נקרא FORTS, בו RTS מארגנת את המסחר ובורסת סנקט פטרבורג היא המרכז הטכני.
באפריל 2010 החל המסחר הראשון ברוסיה עם חוזים עתידיים בדיזל בבורסה. לבורסת סנקט פטרבורג יש רשת אזורית רחבה ביותר מ-30 ערים המחוברות למערכות המסחר המוגשות של בורסת סנקט פטרבורג, כולל בסנקט פטרבורג, מוסקבה, יקטרינבורג, רוסטוב על הדון, סמרה, קאזאן, נובוסיבירסק, ניז'נוארטובסק, קוגלים, אופה, אבקאן, סלהארד וערים אחרות בשטחי הפדרציה הרוסית.
מתחם הבורסה

ב-19 ביולי 2002, נערכה הנחת אבן פינה למתחם הבורסה בסנקט פטרבורג, בהשתתפות מושל סנקט פטרבורג, ולדימיר יאקובלב. ב-15 במאי 2008 נפתח הבניין החדש של מתחם הבורסה, כאשר בורסת סנקט פטרבורג מפעילה מרכז אחסון ועיבוד נתונים טכנולוגי משלה.
מערכת סחר חליפין

מערכת המסחר האלקטרוני של הבורסה מהווה פיתוח קנייני של הבורסה עצמה והיא הראשונה מסוגה שפותחה ברוסיה.
ארתור דנט

| --- | --- |

ארתור דנט מגולם על ידי סיימון ג'ונס בסדרת הטלוויזיה מדריך הטרמפיסט לגלקסיה
 שם ספר:  מדריך הטרמפיסט לגלקסיה
 שם סרט:  מדריך הטרמפיסט לגלקסיה
 תוכנית טלוויזיה:  מדריך הטרמפיסט לגלקסיה
 הופעה ראשונה:  Fit the First
 הופעה אחרונה:  ועוד משהו...
 יוצרים:  דאגלס אדמס
 גילום הדמות:  סיימון ג'ונס (בגרסאות הרדיו, התקליט והטלוויזיה) כריס לנגהם (בהצגות) מרטין פרימן (בסרט)
 מידע
 תאריך לידה:  המאה ה־20 
 מקום לידה:  אנגליה 
 מין:  זכר
 מקצוע:  נוסע, הכנת מזון
 כלי נשק:  דג בבל, מגבת, The Hitchhiker's Guide to the Galaxy 
 חבר בקבוצה:  פורד
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת 
 דמויות קשורות
 משפחה:  אקראית (בת)
 חברים:  פורד פרפקט
 
ארתור פיליפ דנט (באנגלית: Arthur Philip Dent) הוא דמות בדיונית והפרוטגוניסט הראשי של סדרת הספרים "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".
בגרסאות הרדיו, התקליט והטלוויזיה של הסדרה גילם סיימון ג'ונס את ארתור. בהצגה משנת 1979 גילם אותו כריס לנגהם. בסרט גילם אותו מרטין פרימן.
עלילה לאורך הספרים > בספר הראשון בסדרה

בתחילת הסדרה, פורד פרפקט מציל את ארתור מהרס כדור הארץ על ידי הווגונים, בכך שהוא לוקח טרמפ בחללית הווגונים. כעבור זמן מה הם מושלכים מהחללית, אך אז הם נלקחים באופן בלתי סביר על ידי החללית ליבת הזהב, בתוכה נמצאים טריליאן, זאפוד ביבלברוקס ומרווין. כשהם מגיעים לכוכב הלכת מגרתיאה, בו חושבה התשובה לחיים, היקום וכל השאר, פורד, זאפוד וטריליאן יוצאים אך ארתור נשאר עם מרווין כדי להשגיח על החללית. כעבור זמן מה הוא יוצא משם, ופוגש תושב בשם סְלַרְטִיבַּרְטְפַסְט. סלרטיברטפסט מספר לו על היווצרותו של כדור הארץ. ארתור חובר אל זאפוד, טריליאן ופורד, ומגלה שעכברים שהובאו מכדור הארץ בתמימותה של טריליאן, היו הישויות האדירות שבנו את המחשב שחישב את התשובה לחיים, היקום וכל השאר. הם דרשו את מוחו, אך הוא, זאפוד, טריליאן ופורד בורחים לליבת הזהב בחזרה.
עלילה לאורך הספרים > בספר השני בסדרה

ארתור, זאפוד, טריליאן, פורד ומרווין עוזבים את מגרתיאה והחבורה טסה לעתיד (אך משאירה את מרווין בהווה), למסעדה שבסוף היקום, בזמן שבו היקום נהרס. הם מוצאים את מרווין, שאותו השאירו בהווה. הם חוטפים חללית וחוזרים להווה, אך פורד וארתור ניתקים מהחבורה, ומוצאים את עצמם בחללית של מהגרים. הם טסים לעבר, לכדור הארץ הקדום. ארתור מנסה לגלות את השאלה לחיים, היקום וכל השאר, ומוצא "מה תקבל אם תכפיל שש בתשע?".
עלילה לאורך הספרים > בספר השלישי בסדרה

ארתור ופורד נפגשים בכדור הארץ הפרה היסטורי, ולפתע מבחינים בספה חוצת ממדים, רודפים אחריה, ולבסוף מגיעים איתה למגרש הקריקט לורדס, יומיים לפני השמדת כדור הארץ. במהלך המשחק, מופיעה חללית, בה יש רובוטים לבנים מכוכב הלכת "קריקיט". תוך כדי טבח בצופים, הרובוטים חוטפים את צנצנת האפר של שער כלשהו. כעבור זמן מה, סלארטיברטפאסט מגיע ומספר לארתור ופורד על כוכב קריקיט, ושעליהם למצוא עמודי פרספקס, פלדה ועץ המחוברים בפרסת כסף ופרסת זהב על מנת שהרובוטים לא ימצאו אותם, על מנת שלא ירכיבו איתם מפתח כדי שלא יוכלו לפתוח מעטפת שבתוכה כלואים תושבי כוכב הלכת "קריקיט".
ארתור מופיע לפתע במקדש על הר, שם הוא פוגש את אגרג'אג. אגרג'אג טוען כי ארתור הרגו בכל אחד מגלגוליו. ארתור בורח, אך כשרץ על מדרון ההר נופל, ותוך כדי הנפילה הוא מגלה את יכולתו לעוף.
הוא מגיע לבית ובתוכו מסיבה, שם פגש גם את פורד וסלארטיברטפאסט. הם מוצאים את חמשת החלקים שעליהם למצוא, אך הם לא הספיקו להגיע אליהם והרובוטים כבר מצאו אותם. טריליאן מצטרפת לארתור, פורד וסלארטיברטפאסט והם עולים על ספינתו של סלארטיברטפאסט. כעת הם מנסים למנוע מהרובוטים (אך לא מצליחים), שלהם את כל חמשת החלקים, להגיע לאסטרואיד ולהכניס אליו את המפתח שמורכב מחלקים אלו, כדי לפתוח את המעטפת שבתוכה כלואים תושבי קריקיט, אך לבסוף הם מגלים שלתושבים כבר אין חשק להשמיד את היקום. כעבור זמן מה תוכנית השמדת היקום נמשכת, ולרובוטים ניתנת הוראה לחבוט בפצצה כדי שתתפוצץ אך אינה מתפוצצת. כשהם חוזרים למגרש הקריקט, ארתור רוצה לזרוק כדור קריקט. לפתע הוא מבין שהכדור הוא הפצצה שהייתה אמורה להשמיד את היקום, וזורקה בטעות לעבר רובוט קריקיטי. דעתו מוסחת והוא מתחיל לעוף, ואז הורס את הרובוט, וכך הפצצה אינה מתפוצצת.
עלילה לאורך הספרים > בספר הרביעי בסדרה

ארתור חוזר לכדור הארץ, אשר משום מה עדיין קיים. הוא נוסע בטרמפ לביתו של ראסל, אשר מסיע גם את פנצ'רץ', אחותו, לביתה. ראסל מספר שפנצ'רץ' סובלת מהזיות, לאחר תאונה כלל-עולמית שבגללה התרחשה היסטריה המונית בעקבות ה"הזיה על חלליות צהובות". ארתור מגלה שכל הדולפינים נעלמו מכדור הארץ בגלל התאונה. ארתור חוזר לביתו, ומגלה שבזמן היעדרותו הצטבר המון דואר, ובין השאר קערה שעליה כתוב "היו שלום ותודה...". ארתור מצליח למצוא את פנצ'רץ', ופותח איתה בשיחה, אך היא עוזבת לפני שהוא לוקח ממנה את מספר הטלפון שלה. לבסוף הוא מצליח לאתר אותה שנית, ומוצא שיש ביניהם מספר דברים משותפים. פנצ'רץ' מספרת שמספר דקות לפני ההזיה על החלליות הצהובות, הייתה לה הארה איך להפוך את הכל לטוב יותר, אך לאחר מכן איבדה את הכרתה ואינה יכולה להיזכר שנית בהארה.
הם נוסעים ל"וונקו השפוי", כדי להבין לאן נעלמו הדולפינים. הוא אומר להם להקשיב לדברי הקערה שארתור מצא (ונמצאת גם אצל וונקו ופנצ'רץ'). הם עושים זאת, ואז הם שומעים הודעה קולית שהקליטו הדולפינים, לפיה הדולפינים עזבו את כדור הארץ לפני השמדתו לממדים מקבילים, ושלפני כן שיחזרו את כדור הארץ ההרוס. ארתור מספר לפנצ'רץ' על מסעותיו בחלל, ושניהם מחליטים לעזוב את כדור הארץ. כעבור זמן מה פורד פרפקט מגיע לכדור הארץ, ושלושתם מחליטים לעזוב את כדור הארץ בעזרת החללית שפורד השתמש בה. ארתור ופנצ'רץ' מגיעים לכוכב לכת, בו הם פוגשים את מרווין. מרווין קורא לשלושתם את המסר האחרון של אלוהים לברואיו: "מצטערים על התקלה".
עלילה לאורך הספרים > בספר החמישי בסדרה

עקב תאונה, ארתור מוצא את עצמו בממד אחר, בו כדור הארץ קיים כפלנטה בשם "מה עכשיו". הוא מנסה לשחזר את התאונה, על מנת לחזור לממד הרגיל, ובעקבות כך עף בחלל. הוא מתרסק בכוכב לכת בשם "למואלה" (אך ניצל מההתרסקות), ועד מהרה הופך לתפקיד נערץ של "איש הסנדוויצ'ים". כעבור זמן מה מגיעה טריליאן. טריליאן ילדה ילדה מתרומת זרע של ארתור דנט, לה היא קראה "אקראית". אקראית גדלה להיות ילדה בודדה, מופרעת וחשדנית, וטריליאן משאירה אותה ביחד עם ארתור. בהמשך הספר, ארתור מקבל חבילה מפורד ונמנע מלפתוח אותה, אך אקראית גונבת ופותחת אותה. בתוך החבילה יש גרסה חדשה של "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה": עוף רב ממדי. מדריך זה משתמש בשיטה הנקראת "הנדסת זמן מהופכת" - דהיינו סידור הדברים מהסוף להתחלה - וגורם לכך שברגע בו ינחת פורד בלמואלה, אקראית תכה בו באבן, תגנוב את ספינת החלל שלו ותטוס לכדור הארץ. ארתור ופורד עוזבים את למואלה על גבן של "חיות רגילות בתכלית", חיות שעוברות בין ממדים.
בהמשך הספר מגיעים ארתור, פורד, טריליאן ואקראית למועדון בכדור הארץ, שם אקראית יורה באקדח לעבר ארתור, אך ארתור מתכופף והכדור פוגע באיש שמאחוריו. לבסוף, כדור הארץ מושמד בכל הממדים, על ידי צבא חייזרים.
עלילה לאורך הספרים > בספר השישי בסדרה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בועת נדל"ן

מחירי הבתים בבריטניה בין השנים 1975 - 2006 (מותאם לאינפלציה)
בועת נדל"ן או בועת דיור היא סוג של בועה כלכלית בתחום הנדל"ן.
בועת הנדל"ן מאופיינת בעלייה חדה ומהירה בשווי נכסי מקרקעין עד אשר השווי המוערך מגיע לרמות גבוהות באופן לא פרופורציונלי ביחס להכנסה הממוצעת של התושבים או לאינדיקטורים כלכליים אחרים.
התרסקות של בועות נדל"ן בדרך כלל מלווה בירידה משמעותיות בשווי של נכסי המקרקעין אשר יכולה להוביל למצב בו חוב המשכנתא של בעלי הנכסים יהיה גבוה באופן משמעותי מהערך הנוכחי של הנכס. בדומה לשאר סוגי הבועות הכלכליות, לרוב ניתן לזהות בועת נדל"ן רק בדיעבד, לאחר הדפלציה.
בארצות הברית נהוג להעריך את סבירות עלות נכס נדל"ן באמצעות מדד כללי, לפיו משווים בין מחיר קנייה של דירה לעומת מחיר השכרתה. בארצות הברית, במשך שנים ארוכות, היה מקובל שמחיר קנייתה של דירה גבוה בערך פי חמישה עשר ממחיר השכרתה השנתית.
האקונומיסט הדגים כיצד סביב מטרופולינים במדינות שונות בעולם, ביניהן ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה וישראל, לשוק הדיור של סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 ישנם סממנים רבים של בועת נדל"ן, ובעיקר עלייה משמעותית של מחירי הדיור והשכירות בהשוואה לתחומים אחרים בשוק ובקיזוז אינפלציה.
בישראל, היחס המסורתי גבוה יותר כך שמחיר קניית הנכס גבוה משמעותית מהיחס של מחיר השכירות על פני מספר שנים נתון, בהשוואה למדינות אחרות בעולם. מצב שבו אין הסבר מניח את הדעת (כמו למשל שיפור או פגיעה בתשתיות אזוריות) על יחס שונה בהרבה מהיחס הזה, עשוי להעיד על בועת נדל"ן.
בועות נדל"ן מפורסמות

בועת הנדל"ן ביפן של השנים 1986 – 1991
בועת הנדל"ן בארצות הברית של השנים 2005 – 2006
בועת הנדל"ן באירלנד של השנים 2000 – 2006
בועת הנדל"ן בספרד של השנים 1985 – 2008
הערות שוליים

↑   הטעות הגדולה ביותר של המערב: בעלות על דירות, באתר TheMarker‏, 19 בינואר 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארתור דייק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באפריל 1910 פורטלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  28 באפריל 2000 (בגיל 90) רינו, ארצות הברית 
 הישג בולט:  היה מס' 11 בעולם במהלך שנת 1936
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב־אמן של כבוד משנת 1986
 מד כושר נוכחי:  2,330 (נכון ל־ינואר 2000) 
 מדינה:  ארצות הברית, פולין
 הערות:  יהודי
 
ארתור דייק (באנגלית: Arthur Dake (Darkowski)‎;‏ 8 באפריל 1910, פורטלנד, אורגון – 28 באפריל 2000, רינו, נבדה), היה שחמטאי יהודי-אמריקאי.
ראשית פעילותו

דייק נולד למשפחה ממוצא פולני, שהיגרה לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה. בגיל 16 נהיה למלח, ושט ליפן, סין ולפיליפינים. בשנת 1927 חזר לבית הספר התיכון באורגון ולמד שחמט ממהגר רוסי שחי ב-ימק"א המקומי. דייק חזר לעבודתו כספן ובדרך זו הגיע לניו-יורק בשנת 1929. ניו-יורק הייתה מרכז השחמט בארצות הברית באותן השנים, ודייק חבר לשחקן דמקה מוביל בשם קנט גרובר והשניים העמידו דוכן שקיבל מתמודדים מולם תמורת תעריף של 25 סנט למשחק. התמוטטות וול סטריט ביום חמישי השחור סיכלה את המשך הפעילות הזו.
התחרות הראשונה בה השתתף דייק הייתה אליפות מדינת ניו-יורק לשנת 1930, שם הגיע למקום השלישי. בשנת 1931 ניצח באליפות מועדון השחמט מרשל. שנות השפל הגדול ראו שליטה ללא מצרים של ארצות הברית בשחמט העולמי, כאשר נבחרת ארצות הברית זכתה בשלוש אולימפיאדות רצופות בשנים 1931, 1933 ו-1935.
אולימפיאדות השחמט

דייק ייצג שלוש פעמים את ארצות הברית באולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1931 | 3 | 8.5 מ-14 | 5+ 7= 2- | 60.7 | 1 קבוצתי |
| 1933 | 4 | 10 מ-13 | 9+ 2= 2- | 76.9 | 1 קבוצתי, 2 אישי |
| 1935 | 4 | 15.5 מ-18 | 13+ 5= 0- | 86.1 | 1 קבוצתי, 1 אישי |

התוצאה המצטברת של דייק בכל אולימפיאדות השחמט עומדת על 75.6%, +27 -4 =14.
באולימפיאדות אלו זכה דייק בשלוש מדליות זהב קבוצתיות בשנים (1931, 1933, 1935). כמו כן זכה בשתי מדליות אישיות: אחת זהב ב-1935 ואחת כסף בשנת 1933.
פעילותו התחרותית

בשנת 1931 חלק דייק מקום ראשון-שלישי עם עקיבא רובינשטיין ופרדריק ייטס בתחרות אנטוורפן. 
בשנת 1932 חלק מקום שלישי-חמישי, לאחר אלכסנדר אלכין ויצחק קשדן בתחרות פסדנה. בתחרות זו ניצח דייק את אלוף העולם אלכין במשחק ביניהם והיה לאמריקאי הראשון שעשה זאת.
בשנת 1934 הגיע דייק למקום השלישי באליפות הפתוחה של ארצות הברית, חלק מקום שלישי-רביעי בתחרות סירקוז (ניצח: שמואל רשבסקי), חלק מקום שני-שלישי באליפות מועדון מנהטן וחלק מקום ראשון-שלישי במקסיקו סיטי עם יצחק קשדן וראובן פיין.
בשנת 1935 הגיע למקום השני, אחרי פיין באליפות הפתוחה של ארצות הברית. בשנת 1936 חלק מקום 6–7 באליפות הראשונה של ארצות הברית. על תרומתו לספר התחרות החליטו שני המחברים להקדיש לדייק את הספר.
באותה שנה חלק מקום שני-שלישי אחרי ישראל הורוביץ באליפות הפתוחה של ארצות הברית. בשנת 1938 חלק מקום 6–7 באליפות השנייה של ארצות הברית.
דייק פגש את אשתו הלן על האניה שהחזירה אותו מהאולימפיאדה בורשה בשנת 1935. הם חזרו יחדיו לפורטלנד, שם דייק עבד במחלקה לכלי רכב במשך יותר משלושים שנים.
הנבחרת האמריקאית נסעה ב-1946 למוסקבה לדו-קרב מול הקבוצה הסובייטית ודייק סיים בתיקו את שני משחקיו נגד רב אמן אנדור לילינטל. בשנת 1950 שיחק דייק בלוח השישי של הנבחרת האמריקאית בדו-קרב מול יוגוסלביה שהתקיים באמצעות הרדיו. דייק הפסיד 1.5-0.5 לסטויאן פוס. בשנת 1952 חלק דייק מקום רביעי-חמישי בתחרות הוליווד (ניצח: סבטוזר גליגוריץ'). בשנת 1954 הפסיד דייק משחק אחד לדוד ברונשטיין בדו-קרב מול הקבוצה הסובייטית.
למעט האירועים האמורים לא שיחק דייק שחמט תחרותי מאליפות ארצות הברית בשנת 1938 עד שהופיע לפתע בשנת 1977 והשתתף בתחרות לון-פיין. באליפות ארצות הברית הפתוחה בשנת 1987 שהתקיימה בעיר מגוריו, פורטלנד, שיחק דייק בגיל 77 והשיג 8/12.
דייק קיבל תואר  אמן בינלאומי בשנת 1953 ובשנת 1986 הוענק לו תואר כבוד של רב אמן על תוצאותיו המצוינות בשנות השלושים. הוא היה רב האמן התחרותי המבוגר ביותר בהיסטוריה, ונפטר בגיל 90. את לילו האחרון בילה במשחק בלק ג'ק בקזינו בעיר רינו. שם מת למחרת מוות טבעי.
תחרויות בהן השתתף

תחרות ניו יורק 1931