stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארם גרשוני
ביוגרפיה

ארם גרשוני נולד ברעננה בשנת 1967. הוריו הם האמנים משה גרשוני וביאנקה אשל גרשוני; אחיו הוא הצלם אורי גרשוני. בוגר הסדנה לציור ורישום בירושלים של ישראל הרשברג. אחותם היא עתר אשל, מורה בשיטת אלכסנדר. בין השנים 1997–2004 לימד ציור ורישום בבצלאל ובין השנים 2004–2006 לימד בסדנה לרישום בירושלים. עבודותיו נמצאות באוספים פרטיים וציבוריים, ביניהם האוספים של מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות ובית המשפט העליון.
בשנת 2005 ייסד ביחד עם דוד ניפו את "התחנה", בית ספר לציור פיגורטיבי בתל אביב, שם הוא גם מלמד.
מאפייני עבודתו

ציורו מאופיין בהצבת האובייקט במרכז ובהתרכזות בזרם ההיפר ריאליסטי עם דגש עם גישת אנטי טקסט. השפעתו של ישראל הרשברג מכרעת והימענותו מציור מופשט כמעט מוחלטת. עם זאת מתייחס לציור הריאליסטי כציור מופשט ומחלק את הציור לאזורים פשוטים כדי לצייר בתוכם פרטים. הפלטה זהה לזו של הרשברג והציור איטי במקביל להאזנה למוזיקה. השפעתו המכרעת של משה גרשוני ניכרת והיטמעותו בסביבתו של אהרן שבתאי ושל נתן זך הרחיקה אותו כנראה מטקסטים מתוך חוסר רצון או פחד מספרים שיש בהם רק טקסט. בתחילה הציג בגלריה אלון שגב ממנה עבר לזימאק ומאוחר יותר לגלריה עינגע אותה מנהלת משפחתו. מצייר פורטרטים ונופים, טבע דומם ועירום, אך תמיד מתפרסם בזכות ציורי טבע דומם של לחם שמסמל את הדת היהודית והנוצרית. למרות אופן הציור הקלאסי מדובר בסוג מודרניסטי של ציור ריאליסטי שמתחבר עם השקפות פוסטמודרניסטיות ששולטות בשיח הגלריות והמוזיאונים. הדגש שהוא שם על הקומפוזיציה ומבנה היצירה בא על חשבון גילוי תכנים למביטים בציור שנשארים מחוץ לידע שנשאר מוסתר בציורים. הבלתי נראה חשוב מהנראה והפילוסופיה אינה באה לידי דיון ישיר עם הצייר עצמו. יחסיו עם אביו הפכו למוקד העניין וגם יחסיו עם אמו ועם אחיו שלושתם אמנים שנמצאים בדיאלוג שנים. יחסו של אביו למוזיקה של מאהלר ומוצרט הפכה לאהבתו לפסנתר ולמוזיקה קלאסית. מעמדו כצייר ריאליסטי מרכזי בתל אביב התחילה בזרם הריאליסטי שהתגבש בכיתותיו של ישראל הרשברג במכון אבני בתחילת שנות השמונים.[דרוש מקור]
תערוכות > תערוכות יחיד

2003 - "עבודות אחרונות", גלריה אלון שגב, תל האביב.
2009 - "ציורים אחרונים", מוזיאון תל אביב לאמנות.
2019 - "עבודות חדשות", גלריה עינגע, תל אביב.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

1989 - "Aleph Aleph BeGimmel", גלריית גימל, ירושלים.
1991 - "זוכי מלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
1993 - "זלמן שושנה" גלריית Mary Faouzi, תל אביב.
1994 - "עולמות נפרדים", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
1995 - "אמנות ההונאה", גלריית נגא, תל אביב.
1996 - "מציאות מדומה", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
1997 - "בגובה עיניים", בית האמנים, ירושלים.
1998 - "זוכי פרס האמנים הצעירים", בית האמנים, תל אביב.
2003 - "facing the real", בית האמנים, ירושלים.
2003 - "U.M.A", אורנים - המכללה האקדמית לחינוך.
2003 - "פנים מול פנים", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2004 - "דיוקן עצמי", גלריית אלון שגב, תל אביב.
2005 - "התרשמות", בית האמנים בירושלים, ירושלים.
2006 - "לחם", מוזיאון ישראל, ירושלים.
2006 - "אובייקטים וחמלה", גלריה 33, תל אביב.
2007 - "פרס דיוקן BP", גלריית הדיוקנאות הלאומית, לונדון.
2007 - "דרום", מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, תל אביב.
2007 - "נוכחויות", בית האמנים, תל אביב.
2008 - "בזמן אמת", מוזיאון ישראל, ירושלים.
פרסים ומענקים

1991 - מלגה מקרן התרבות אמריקה-ישראל
1998 - פרס לאמנים צעירים, משרד התרבות והספורט
לקריאה נוספת

ארם גרשוני, גלריה אלון שגב, 2003.
ליזה גרשוני, דרור בורשטיין, נוכחויות, בית האמנים תל אביב, 2006.
גליה בר אור, מבחר אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון, משכן לאמנות עין חרוד, 2009.
מרדכי עומר, ארם גרשוני: ציורים 2009-2004, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2009.
אליק מישורי, בדילוג על המופשט: פנינים מאוסף יוסי ודניאלה ליפשיץ, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה, 2014.
הערות שוליים

↑  ארם גרשוני, באתר אמנים ישראליים
↑  חגית פלג רותם, ‏ארם גרשוני מלמד ציור קלאסי בדרך הקלאסית, באתר גלובס, 27 בפברואר 2012
↑  דנה גילרמן, “אמא היתה יושבת בחושך עם הראשים שפיסלה, מלטפת ומדברת איתם", באתר כלכליסט, 15 בספטמבר 2020
↑  ארם גרשוני - אודות
↑  על התחנה, באתר התחנה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272991  NLI: 987007299967805171  BnF: cb16708596c (data)  GND: 140068244  ISNI: 0000 0000 7888 9365  LCCN: no2010053759  SUDOC: 227563514  VIAF: 103377466   WorldCat (עם VIAF): 103377466
ביני הארנב

| --- | --- |

ביני על רקע הציורים שלו
 לידה:  21 במרץ 2012 ישראל 
 מוות:  2 בספטמבר 2023 (בגיל 11)
 מין:  ארנב
 זוויג:  זכר
 בעלים:  שי עסור
 ידוע בשל:  אושיית רשת
 binithebunny.com
 
ביני הארנב (21 במרץ 2012 – 2 בספטמבר 2023) היה ארנב ישראלי אשר היה מוכר בזכות סדרת הסרטונים שלו באינטרנט.
ביני היה ארנב שמוט אוזניים, אשר היה מוכר למדיה ולמעריציו כארנב היחידי בעולם אשר מסוגל לצייר, לשחק כדורסל, לנגן, לסרק ולעצב שיער.
ב-2017 שברו ביני ובעליו שי עסור שיא גינס עולמי של התואר "הכי הרבה סלים שנקלעו על ידי ארנב אי פעם בדקה אחת".
הסרטון הפופולרי ביותר של ביני צבר ביני מעל 30 מיליון צפיות, נוצר בשנת 2016 ונקרא "When Your Bunny is Addicted to Arcade Games".
ביני מנה מעל למיליון עוקבים ברשתות החברתיות. הוא התארח ב-תוכנית הלילה של ג'ימי פאלון ובתוכנית הכישרונות America's Got Talent.
רקע

ביני מככב ביותר מ-50 סרטונים בהם הדגים את כשרונותיו הרבים. הוא התפרסם לראשונה בסרטון שלו בשנת 2013 "Funny bunny plays basketball".
בשנת 2016 עברו ביני ובעליו שי ללוס אנג'לס קליפורניה
כדי לקדם את החשיפה ושמו של הארנב.
כשרונותיו של ביני הארנב כוללים משחק בכדורסל, ציור עם צבעי אקריל על קנבס, סירוק ועיצוב שיער, קפיצה, ריקוד וסיבוב על ידי פקודה.
ביני מת ב-2 בספטמבר 2023
פרסים

ביני קיבל את תואר השיא "הכי הרבה סלים על ידי ארנב בדקה" על ידי ספר השיאים של גינס. ביני שבר את השיא באוקטובר 2016.
ב-2017 ביני קיבל הכרה מפייסבוק אשר הכיר את עמוד המעריצים שלו כ"רשמי". עמוד זה מונה מעל ל-200,000 מעריצים מרחבי העולם.
ב-2021 עבר את שלב האודישנים בתוכנית America's Got Talent שם התפרסם כארנב הראשון שהופיע בתוכנית ועבר אודישן.
הופעה בתקשורת

ביני מככב בספר וגם בכריכה של ספר השיאים של גינס: Guinness World Records: Amazing Animals 2018 אשר פורסם בספטמבר 2017.
סרטוניו תוארו בכלי תקשורת שונים, בהם Huffington Post, Daily Mail, AOL, USA Today, Fox News,,BBC, Sky News, Independent, The Telegraph, וכמו כן בערוצי טלוויזיה מקומיים.
בשנת 2016 פורסם ביני באתר LittleThings.com על ידי Jessica Rothhaar ובערוץ הגרמני RTL בתוכנית הטלוויזיה Best Of.
ביולי 2017 כיכבו ביני ושי בערוץ הטלוויזיה הבריטי E4 בתוכנית Rude Tube.
2018 - הופיע בתוכנית The Gong Show ב-ABC, שם נשפט על הופעתו על ידי שופטים מפורסמים.
2021 - הופיע בנטפליקס בתוכנית הריאליטי "חיות באור הזרקורים", שם סופר סיפורו וסיפורם של חיות מפרוסמות בהוליווד.
2021 - התארח בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון.
2021 - הופיע בתוכנית America's Got Talent, שם עבר את שלב האודישנים מול השופטים סופיה ורגרה סיימון קאוול היידי קלום והאווי מנדל.
הופעה בישראל

לפני שעברו ללוס אנג'לס הופיעו ביני ושי במהלך השנים בתוכניות הבוקר השונות בערוץ 2 ו-10, ערוץ הספורט, ערוץ הילדים, שי שטרן, צינור לילה, חי בלילה וכמו כן הגיע ביני כאורח בתוכנית האירוח יענקל'ה לאן אשר שודרה ב-2012 בערוץ 1.
הערות שוליים

↑  אלכסנדרה לוקש, הכירו את ביני - הארנב שקולע לסל, באתר ynet, 6 בפברואר 2014
↑  "Talented Little Bunny Creates Beautiful Works Of Art, All On His Own!". Jumble Joy. נבדק ב-11 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schwartz, Nick (11 ביוני 2013). "Here's a bunny that can dunk a basketball". CNN. נבדק ב-12 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Meet Bini, The Basketball-Dunking Bunny". The Post Game.
↑  "A multi-talented rabbit! Adorable new video shows Bini the Bunny combing his owner's hair using a comb in his mouth". Daily Mail.
↑  גלעד כרמלי, שיא גינס ישראלי: ארנב שקולע לסל, באתר ynet, 7 באוקטובר 2017
↑  "When your bunny is addicted to arcade games..." Facebook.com. Bini the Bunny.
↑  "Funny bunny plays basketball - Bini the bunny". Youtube. נבדק ב-10 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bini is moving to Hollywood (for real)". Youtube.
↑  "Monday blues? This PAINTING RABBIT will cheer you right up". Shemazing.net.
↑  נעה פישר, מת ביני הארנב, כוכב הרשת שמחזיק בשיא גינס בקליעה לסל, באתר ynet, 2 בספטמבר 2023
↑  "The 2018 Guinness Book of World Records, in pictures".
↑  "Facebook Bini the Bunny". Facebook.com. נבדק ב-11 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Amazing Animals".
↑  "Bini The Bunny Plays Basketball Like A Pro". The Huffington Post. נבדק ב-11 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bini The Bunny Plays Basketball". AOL UK. אורכב מ-המקור ב-2017-09-11. נבדק ב-15 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bini The Bunny Plays Basketball". BBC NEWS.
↑  "Bini The Bunny Plays Basketball And Paints Works Of Art". Little Things.
↑  "Rude Tube". IMDB.
ביסק (עיר)

בִּיסְק (ברוסית: Бийск) היא עיר במחוז אלטאי שברוסיה. זוהי העיר השנייה בגודלה לאחר ברנאול. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר כ-210,115 תושבים.
היסטוריה

בשנים 1708–1709 הוקם באזור אוסטרוג. זאת לאור הצו שחתם הצאר הרוסי פיוטר הגדול ב-1708. עם זאת, בשנת 1710 הוחרב האוסטרוג. בשנת 1718 הוקם המבצר מחדש, ושמו שונה לביסקאיה (Бийская) בשנת 1732. בהדרגה הפכה ביסק ממתחם צבאי למרכז מסחרי שבסופו של דבר קיבל מעמד של עיר ב-1782. בשנת 1797 בוטל מעמד העיר של המקום, אך ב-1804 ניתן לביסק מעמד של אוייזד.
כלכלה

התעשייה של העיר צמחה במהירות, במיוחד לאחר שמספר מפעלים פונו לאזור ממערב ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה העיר הייתה מרכז חשוב לפיתוח נשק (כולל מנוע דלק מוצק). בעיר יש גם מטה של חברת אובלאר, אחת מחברות התרופות הגדולות ברוסיה.
הערות שוליים

1 2  Большая российская энциклопедия. Том 3. Moscow: Большая российская энциклопедия. 2005. p. 473. ISBN 978-5-85270-330-9.
1 2 3  Основание Бийской крепости (אורכב 05.06.2014 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Soviet Solid Rocket Motor Production Plant". FAS. 1996.
↑  "Company history - Evalar".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562463305171  GND: 4470081-7  LCCN: n85339408  MusicBrainz: 7f5bebc6-6864-4ed2-aa06-da108af1aeba  VIAF: 141971328   WorldCat (עם VIAF): 141971328
ארץ ישראל הציורית

ארץ ישראל הציורית, שער הכרך הראשון, 1881
ירושלים במבט לדרום-מזרח מבריכת חזקיהו, מעל רחוב דוד; מימין למעלה – בית הכנסת תפארת ישראל
עכו; 'שער היבשה'
מנזר מר סבא; באופק – ים המלח והרי מואב
קבר רחל
נצרת; מבט מדרום
ארץ ישראל הציורית (Picturesque Palestine) היא סדרת ספרים בעריכת צ'ארלס וילסון שראתה אור בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19. הסדרה כללה מאמרים שנכתבו על ידי כמה מהחוקרים הבולטים של ארץ ישראל ושכנותיה, בהם קלוד קונדר, הנרי בייקר טריסטראם, צ'ארלס וורן, אדוארד הנרי פאלמר ומרי אליזה רוג'רס. רוב דפיהָ של סדרת הספרים הוקדשו לכ-650 ציורי נופים, אתרים ודמויות שנבחרו ברוב המקרים בהקשר לעָבר המקראי.
הסִדרה הופקה בהוצאת 'אַפְּלְטוֹן' (D. Appleton & Co.) בארצות הברית לאור הצלחתן הגדולה של סדרות קודמות – "אמריקה הציורית" (אנ')‏ (1870) ו"אירופה הציורית" (אנ')‏ (1875–1879). עריכת הסִדרה הופקדה בידי צ'ארלס וילסון בעקבות הישגיו במפעל המיפוי המדעי הראשון של ירושלים (אנ') ב-1864–1865 ובמיזמי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל.
שלושת הספרים הראשונים בסדרת "ארץ ישראל הציורית" ראו אור ב-1881–1883, ואילו הספר הרביעי פורסם ב-1884. הכרך הראשון הוקדש כולו לירושלים וסביבותיה – בית לחם, מנזר מר סבא, יריחו. בכרך השני נדפסו מאמרים הנוגעים לצפון הארץ – שומרון, עמק יזרעאל, הרי הגליל והר חרמון וכן לאתרים בסוריה ובלבנון – דמשק, תדמור ובעלבכּ. הכרך השלישי נפתח במאמר על "פניקיה ולבנון", נמשך במאמרים על עכו, הר הכרמל, יישובי החוף, לוד, רמלה ושפלת פלשת, דרום יהודה וים המלח ומסתיים במאמר על "הֹר ההר וצוקי אדום" בעבר הירדן ועל מנזר סנטה קתרינה בסינַי. הכרך הרביעי הוקדש למצרים.
בהפקת "ארץ ישראל הציורית" הועסקו שני ציירים – הארי פֶֿן (Fenn) הבריטי וג'ון דאגלס וודוורד (Woodward) האמריקני. ווּדווֹרד ופֶֿן ביצעו רישומים וציורים בשני מסעות שערכו למצרים וללבנט בעונות החורף 1877–1878 ו-1878–1879, ואלה שועתקו לחיתוכי עץ ולתחריטי פלדה. שמותיהם של הציירים לא נזכרו בספרי הסִדרה אלא במשפט קצר בדפי ההקדמה – "האיורים מדברים בעד עצמם". יהושע בן אריה, הרואה בהפקה זו את "ספר האיורים החשוב ביותר של תקופת המאה ה-19 [בארץ ישראל]", מציין כי "עם השנים התברר שלא הטקסט הוא העיקר, אלא מאות הציורים - - - הם שנותנים חשיבות לספר אף בימינו". לסדרת "ארץ ישראל הציורית" הייתה תפוצה רחבה, והציורים שלה חזרו ונדפסו לא אחת בספרי אחרים ובכתבי-עת.
ב-1884 יצא לאור בלונדון ובמקביל גם בארצות הברית ספרו של המזרחן והארכאולוג הבריטי סטנלי לֵיין-פּוּל "חיים חברתיים במצרים: תיאור של הארץ ואנשיה". לֵיין-פּוּל תרם מאמרים אחדים לכרך הרביעי בסִדרת "ארץ ישראל הציורית" וספרו זה מהווה תוספת לה, מעין כרך חמישי, אם כי האיורים הממלאים אותו לא נעשו על ידי פֶֿן או ווּדווֹרד.
ב-1882 וב-1884 נדפסו איורים רבים מתוך "ארץ ישראל הציורית" בשני כרכי ספרו של ויקטוֹר גֵרֵן, "הארץ הקדושה", שהיוו מהדורה מקוצרת לחיבורו המלומד בן שבעת הכרכים מ-1868, "תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ-ישראל".
סִדרת "ארץ ישראל הציורית" הופיעה ב-1884 בתרגום חופשי לגרמנית בשם "ארץ ישראל בתמונה ובמִלה" בעריכת הסופר והאגיפטולוג גאורג אברס וחוקר המקרא הרמן גותה, ושובצו בה איורים מהמהדורה המקורית. ב-1886 ראתה אור בברצלונה מהדורה בספרדית של סִדרת ארץ ישראל הציורית תחת הכותר "הארץ הקדושה, תולדותיה, אתריה ומסורותיה, זיכרונות עברהּ ומצבהּ בהווה". האיורים, העימוד ואף גופני הדפוס זהים לאלה של המהדורה המקורית, אך תוכן הכתוּב נעשה על ידי ההיסטוריון הקטאלני ויקטור גבהרדט.
לקריאה נוספת

יהושע בן-אריה, צייריה וציוריה של ארץ-ישראל במאה התשע-עשרה, יד יצחק בן-צבי, 1992
הערות שוליים

↑  בשם המלא: Picturesque Palestine, Sinai, and Egypt – "ארץ ישראל, סיני ומצרים הציוריות"
↑  הוצאת 'אַפּלְטוֹן' האמריקנית הפיקה את הסִדרה בשני כרכים שכל אחד מהם הכיל שני חלקים. סמוך להפקתה בארצות הברית נדפסו ספרי הסדרה בלונדון בהוצאת 'וירטיו' (J.S. Virtue) בארבעה כרכים נפרדים. שתי המהדורות זהות בתוכנן ובעיצוב דפיהן
↑  צייריה וציוריה של ארץ-ישראל במאה התשע-עשרה, יד יצחק בן-צבי, 1992, עמ' 245, 248
↑  Social Life in Egypt: A Description of the Country & Its People, London: J.S.Virtue, 1884
↑  Victor Guérin, La Terre Sainte, Son Histoire, Ses Souvenirs, Ses Sites, Ses Monuments
↑  ויקטור גרן, תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ-ישראל (תרגם מצרפתית והוסיף מבוא והערות: חיים בן-עמרם), יד יצחק בן-צבי, תשמ"ב 1982 – תשמ"ה 1985 ( כרכים: א–ג – יהודה; ד–ה – השומרון; ו–ז – הגליל); התרגום נערך "לפי מהדורת פאריס 1868"
↑  Ebers, Georg, Hermann Guthe, Palästina in Bild und Wort. Nebst der Sinaihalbinsel und Dem Lande Gosen, Stuttgart, Leipzig: Deutsche Verlags-Anstalt, 1883-84
↑  אברס וגותה תרגמו לגרמנית גם את ספרו של צ'ארלס וילסון "ירושלים, העיר הקדושה" שפורסם ב-1888 ואף הוא הכיל ציורים מתוך הסדרה; הספר תורגם לעברית על ידי אלי שילר וראה אור על שלל איוריו בהוצאת ספרים אריאל ב-1988
↑  Víctor Gebhardt i Coll, La Tierra Santa. Su historia, sus monumentos, sus tradiciones, sus recuerdos, su estado actual
ארצו (נפה)

נפת אָרֶ֫צוֹ (באיטלקית: Provincia di Arezzo) היא נפה במחוז טוסקנה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 3,232 קמ"ר, ובשנת 2004 התגוררו בה 323,288 נפש. בירתה של הנפה בעיר ארצו.
הנפה גובלת בנפת פורלי-צ'זנה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת פזארו אה אורבינו במחוז מארקה בצפון-מזרח, בנפת פרוג'ה במחוז אומבריה במזרח, בנפת סיינה במחוז טוסקנה בדרום-מערב ובנפת פירנצה במחוז טוסקנה בצפון-מערב.
ארץ ישראל הרוסית

עולי רגל רוסיים אורתודוקסים במתחם הבניינים הרוסים של החברה הארץ-ישראלית האורתודוקסית הקיסרית. תמונה של הנזיר טימון. סוף המאה ה-19
ארץ ישראל הרוסית היא השם הקולקטיבי של אחזקות קרקעות ונדל"ן השייכים לאימפריה הרוסית, לאחר מכן ברית המועצות, לכנסייה האורתודוקסית הרוסית ולחברה הארץ-ישראלית האורתודוקסית הקיסרית במזרח התיכון במאות ה-19 עד ה-21.
היסטוריה

בשנת 1847 הוציא ניקולאי הראשון צו להקמת המשימה הרוחנית הרוסית בירושלים. הוא העניק לכנסייה את הזכות לרכוש אדמות ולבנות באדמות שנרכשו. בשנים 1856–1864 בירושלים פעל הוועד הארצישראלי, שבנה את הבנייה הרוסית במרכז ירושלים. בשנת 1864 הפך הוועד הארצישראלי לנציבות הארצישראלית. בשנת 1889 הועברה הנהלת כל האדמות והמוסדות מהנציבות הארצישראלית, לידי חברה שנוצרה בשנת 1882 בשם החברה הארצישראלית הקיסרית. רק קתדרלת השילוש הקדוש ובניין המשימה נותרו באחזקת הכנסייה הרוסית.
מספר נכסים נרכשו על ידי האימפריה הרוסית בשטח ארץ ישראל, שהייתה עדיין חלק מהאימפריה העות'מאנית, במטרה להרחיב את השפעתה הגאו-פוליטית ואת נוכחותה בשטח שנחשב באופן מסורתי לערש הנצרות. האימפריה הרוסית, ובמיוחד הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, הצליחו לבצע רכישות משמעותיות ואף ליצור תשתית שלמה שנועדה לקבל עולי רגל מרוסיה וממדינות אורתודוקסיות אחרות. היקף האחזקות הכולל הגיע ל-23 דונם (23,000 מ"ר).
בשנת 1918, שמה של החברה הוחלף ל"החברה הארצישראלית הרוסית" באקדמיה למדעים. בשנת 1992 החזירה נשיאות הסובייט העליון של רוסיה את שמה ההיסטורי של החברה הארצישראלית האורתודוקסית הקיסרית.
כיום (2020), חלק מהרכוש הרוסי נמצא בשטח ישראל, וחלק - בירדן וברשות הפלסטינית. "ארץ ישראל הרוסית" הייתה מאוחר יותר תחת שיפוט ברית המועצות, אך בשל התמיכה הסובייטית הרשמית באתיאיזם, החליט חרושצ'וב למכור את כל הנכסים למדינת ישראל.
בשנת 1964, כתוצאה מעסקה שמכונה עסקת התפוזים, רוב הנדל"ן בבעלות ציבורית נמכר לישראל תמורת 4.5 מיליון דולר. על ההסכם חתמו ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר ושגריר ברית המועצות בישראל בודרוב.
בין הנכסים שלא נמכרו לישראל ניתן למנות את בניין המשימה הרוחנית הרוסית, קתדרלת טריניטי, מתחם סרגיי. בשל כך, רוסיה נמצאת במקום השלישי אחרי הוותיקן והיוונים מבחינת הבעלות על נכסים בארץ הקודש.
מצב נוכחי

כתוצאה ממשא ומתן בין ראש החברה הארצישראלית האורתודוקסית סרגיי סטפשין (המנהל את החברה מאז 2007) לבין ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, במאי 2008, הנהגת הרשות העבירה חלקת אדמה בבית לחם לידי החברה שעליה הוקם המרכז התרבותי הרוסי. בנוסף לאדמות בבית לחם, החליטה ההנהגה הפלסטינית להעביר לרוסיה את חלקה דומה בעיר יריחו, בה מתכננת החברה מתכננת להקים מרכז תרבות רוסי. ב-9 ביוני הועברו שטחים ביריחו כולל אזור מוסקוביה והאתר עליו נמצא אחד מהאתרים הקדושים לנצרות - עץ התאנה המקראי, או עץ זכאי.
נערכת עבודה על מנת להסדיר את זכויות הבעלות על חפצים שלא נמכרו תחת "עסקת התפוזים". כתוצאה מהמשא ומתן ביוני-יולי 2008 העבירה ישראל לרוסיה בניין במגרש סרגיי, הממוקם במרכז ההיסטורי של ירושלים. החלטה זו התקבלה על ידי ממשלת ישראל ב-5 באוקטובר 2008.
רשמית, המתחם הועבר לפדרציה הרוסית ב-28 בדצמבר 2008. מאז פברואר 2009 סניף ירושלים של האגודה הארצישראלית האורתודוקסית ממוקם במתחם סרגיי בירושלים, כאשר הנציג המורשה בישראל הוא פ.ב. פלטונוב והחלו גם עבודות שיקום בקנה מידה נרחב(הקישור אינו פעיל).
המשימה הרוחנית הרוסית בירושלים (RDM; שמה הרשמי של הנציגות הישראלית של הכנסייה הרוסית) פועלת בישראל, והארכימנדריט אלכסנדר (אלישוב) מונה לראש המשימה ב-13 ביולי 2015.
הערות שוליים

↑  С. Баталден. СУДЬБА РУССКОГО ЗЕМЛЕВЛАДЕНИЯ В ИЕРУСАЛИМЕ ВО ВРЕМЯ ПАЛЕСТИНСКОГО МАНДАТА
1 2  "Паломнический центр Московского Патриархата — Израильские власти планируют в ближайшие месяцы передать России Сергиевское подворье в Иерусалиме". אורכב מ-המקור ב-2008-09-30. נבדק ב-2008-07-06.
↑  "Россия стала собственником трех участков на Святой Земле". רי"א נובוסטי. 2008-06-09. אורכב מ-המקור ב-2012-03-03. נבדק ב-2010-08-14.
↑  "Сергиевское подворье в Иерусалиме может вернуться к России уже летом". NEWSru. 2008-04-11. אורכב מ-המקור ב-2012-03-03. נבדק ב-2010-08-14.
↑  "Правительство Израиля передало России Сергиевское подворье". Lenta.ru. 2008-10-05. נבדק ב-2010-08-14.
↑  "Сергиевское подворье в Иерусалиме будет отреставрировано — МИД РФ". רי"א נובוסטי. 31 בדצמבר 2008. אורכב מ-המקור ב-2012-03-03. נבדק ב-2010-08-14. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Павел Платонов. Публикация на портале Россия в красках в Иерусалиме
↑  В Русскую духовную миссию назначен новый начальник. Официальный сайт Русской духовной миссии в Иерусалиме. 13 июля 2015 г.
חגיגות בבניינים הרוסיים בירושלים לרגל 25 שנה לחברה הארצישראלית האורתודוקסית הקיסרית. תמונה של הנזיר טימון. 1907.
בומבוס

| בומבוס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: דבוראים
תת־סדרה:: Apocrita
משפחה:: דבוריים
סוג:: בומבוס
שם מדעי
 Bombus ‏לטריי, 1802
תחום תפוצה


בומבוס (שם מדעי: Bombus, שם עממי: Bumblebee) הוא סוג של דבורים במשפחת הדבוריים, הכולל למעלה מ-250 מינים. עיקר תפוצתו באזורי אקלים ממוזג בחצי הכדור הצפוני, אולם מספר מינים נפוצים באמריקה הדרומית. מינים אירופיים של בומבוס הופצו על ידי האדם גם לאיים מרוחקים כמו ניו זילנד וטסמניה. דבורי הבומבוס הן חרקים חברתיים המקימים מושבות הנשלטות לרוב על ידי מלכה אחת. המושבות קטנות יותר מאלה של דבורי הדבש, ובמינים מסוימים מונות רק 50 פרטים בשיא גודלן. חלק מהמינים בסוג הם בעלי אורח חיים טפילי; מינים אלה שייכים לתת-הסוג Psithyrus, שנחשב בעבר לסוג בפני עצמו.
בהשוואה לדבורי הדבש, דבורי הבומבוס גדולות יותר ובעלות גוף רחב יותר. למינים רבים לשון ארוכה המאפשרת איסוף צוף מפרחים בעלי מבנה צינורי. גופן של דבורי הבומבוס מעוגל ומכוסה בשיער רך, תכונות המקנות להן מראה המזכיר חיה פרוותית. דגמי הצבע שלהן אפוסמטיים (צבעי אזהרה), לעיתים קרובות עם פסי רוחב בצבעים מנוגדים. נקבות של בומבוס יכולות לעקוץ מספר פעמים, אך לרוב אינן תוקפות בני אדם ובעלי חיים אחרים. מינים שונים של חרקים חסרי עוקץ כגון זבובי רחף, פיתחו מראה המדמה מינים מסוימים של בומבוס, המקנה להם הגנה.
דבורי הבומבוס הן מאביקות חשובות ביותר של מגוון רחב של צמחי בר ותרבות, אך לעיתים קרובות הן שודדות צוף מפרחים (על ידי חירור בסיס הפרח והחדרת החדק דרך החור) בלי להאביק אותם. אופן השיחור של דבורת הבומבוס על הפרחים (ביקור לגיטימי המביא להאבקה, לעומת שדידת צוף) תלוי בהתאמה המורפולוגית בין הפרח לדבורה, והוא משתנה בין מינים שונים של בומבוס ומינים שונים של פרחים.
באזורים רבים בעולם ניכרת ירידה באוכלוסיותיהן של דבורי בומבוס, דבר המעלה חשש לגבי עתיד התפוקה החקלאית של גידולים תלויי האבקת חרקים. לירידה זו מספר גורמים, בעיקר אובדן בתי גידול, שימוש בחומרי הדברה, ופתוגנים שונים.
ויסות חום הגוף

דבורי הבומבוס מסוגלות לווסת את חום גופן בעזרת קרינת השמש, מנגנונים פנימיים של רעד, וקירור קרינתי דרך הבטן. תכונה זו מקנה להן יתרון באקלימים קרים. תפוצתם של מינים מסוימים של בומבוס מגיעה צפונה יותר מכל מין אחר של דבורה, ומינים רבים משחרים בתנאי טמפרטורה ומזג אוויר בהם דבורים אחרות אינן פעילות.
תקשורת

דבורי בומבוס אינן מתקשרות בעזרת "ריקוד" כמו דבורי הדבש. פועלת שחזרה מגיחת שיחור מוצלחת מתרוצצת במהירות ברחבי הקן, תוך זמזום הכנפיים, לפני שתצא לגיחה נוספת. פעילות זו עשויה לעורר את הפועלות האחרות לצאת לשחר בעצמן, אולם היא אינה כוללת מידע על מיקום משאבי השיחור ביחס לקן.
קינון ורבייה

גודל המושבה של הבומבוס משתנה בין מינים שונים, אך בדרך כלל נע בין 50 ל-400 פרטים; במקרים מסוימים נצפו קינים של 20 בלבד או של אפילו 1,700 פרטים. מושבות אלה קטנות ביחס למושבות דבורי הדבש, שיכולות להגיע ל-50,000 פרטים. מינים רבים מקננים בחללים מתחת לקרקע, כגון מחילות נטושות של מכרסמים. קינים אלה מוגנים בפני קרינת שמש ישירה, העלולה לגרום לחימום יתר. מינים אחרים מקננים במצעים שונים מעל הקרקע, כגון עצים חלולים. הקן אינו בנוי כחלת משושים כמו בדבורי הדבש, אלא כצבר תאים בצורת כד או כדור, ללא מבנה מסודר. הפועלות מסלקות זחלים ובוגרים מתים מהקן ומשליכות אותם מבעד לפתח הקן, על מנת לשמור על ניקיונו ולמנוע התפשטות זיהומים ומחלות. באזורים הממוזגים, המושבות הן בדרך כלל חד-שנתיות ואינן שורדות את החורף.
בתחילת האביב, המלכה יוצאת מהדיאפאוזה ומחפשת אתר מתאים לייסוד המושבה. היא בונה תאי שעווה בהם תטיל את ביציה, שהופרו בשנה שעברה. מהביצים יבקעו נקבות פועלות, שיטפלו בצאצאים הבאים שיבקעו, יאספו צוף ואבקה להאכלתם וינקו את הקן. באזורים הממוזגים, מלכות צעירות עוזבות את הקן בסתיו ומזדווגות, לעיתים יותר מפעם אחת, עם זכרים שמסולקים בכוח החוצה מהמושבה. הזכרים והפועלות מתים עם ירידת הטמפרטורה לקראת החורף; המלכות הצעירות מקבלות מזון רב על מנת לאגור די שומן כדי לעבור את החורף. הן עוברות את החורף במצב של דיאפאוזה, בדרך כלל מתחת לקרקע, עד לעליית הטמפרטורה עם בוא האביב, אז הן חוזרות לפעילות.
במלכות מזווגות, השחלות נהיות פעילות רק כשהמלכה מתחילה להטיל את הביצים. ההפריה נעשית רק בשלב ההטלה, והמלכה יכולה להטיל ביצים מופרות או לא מופרות, לפי הצורך. ביצים לא מופרות יתפתחו לזכרים האפלואידיים; ביצים מופרות יתפתחו לפועלות ומלכות, שהן דיפלואידיות. אצל הפועלות, ההורמונים האחראים על התפתחות השחלות מדוכאים, כל עוד המלכה דומיננטית.
על מנת להתפתח, הזחלים זקוקים להאכלה בצוף (מקור לפחמימות) ובאבקה (מקור לחלבון). הפועלות מאכילות את הזחלים בצוף על ידי חיתוך חור קטן בתא הזחל, והקאת הצוף לתוכו. בחלק מהמינים, הפועלות מאכילות את הזחלים גם באבקה, בעוד שבמינים אחרים האבקה כבר מאוחסנת בתחתית התאים, והזחלים מגיעים אליה בעצמם.
לאחר בקיעת הדור הראשון או השני של הצאצאים, הפועלות נוטלות על עצמן את מלאכת שיחור המזון, והמלכה מעבירה את רוב זמנה בהטלת ביצים וטיפול בזחלים. המושבה גדלה בהדרגה ובסופו של דבר מתחילה לייצר זכרים ומלכות חדשות. בניגוד לפועלות של חרקים בעלי חברתיות מפותחת יותר כגון דבורי דבש, הפועלות של הבומבוס הן פוריות, ומסוגלות להטיל ביצים הפלואידיות שאינן מופרות, שיתפתחו לזכרים בוגרים. רק מלכות מופרות יכולות להטיל ביצים דיפלואידיות שיתפתחו לפועלות ומלכות חדשות.
במושבה צעירה, המלכה מצמצמת את התחרות הרבייתית עם הפועלות על ידי דיכוי הטלת הביצים שלהן, באמצעות תוקפנות פיזית ושימוש בפרומונים. כמעט כל הביצים המוטלות על ידי פועלות נטרפות על ידי פועלות אחרות – תופעה המכונה שיטור פועלות. עקב כך, המלכה היא בדרך כלל האם של כל הזכרים הבוקעים ראשונים. מאוחר יותר בעונה, יכולתה של המלכה לדכא את הפועלות יורדת, ומתחילים להופיע זכרים שהם צאצאי פועלות. עקב קיומה של התחרות הרבייתית בין המלכה לפועלות, דבורי הבומבוס נחשבות לבעלות חברתיות פרימיטיבית, בניגוד לחברתיות המפותחת של דבורי הדבש.
במינים מסוימים של בומבוס, בחלק ממחזור החיים של המושבה ישנן מספר מלכות הפעילות בו זמנית ומטילות ביצים מופרות, באותה המושבה.