stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי הממלכה המאוחדת – עיראק
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

האימפריה העות'מאנית, שכללה את מחוזות בגדאד, בצרה ומוסול, נכנסה למלחמת העולם הראשונה בצד מעצמות המרכז (גרמניה ואוסטריה-הונגריה), והפכה מיד ליעד לשאיפות הבריטיות. זמן קצר לאחר שגויס צבא אנגלו-הודי משמעותי, הוא נחת בבצרה בנובמבר 1914. כוחות ההגנה המקומיים ברחו במהרה, והבריטים החליטו לדחוף לעבר בגדאד. עם זאת, הכוחות העות'מאניים התגלו כחזקים יותר מהצפוי, והכוח האנגלו-הודי נכנע באפריל 1916. כוחות בריטיים חדשים הגיעו בסופו של דבר לבצרה במספרים גדולים יותר, ועד מרץ 1917 הצליחו לתפוס את בגדאד.
היסטוריה > ייסוד עיראק

בסוף מלחמת העולם הראשונה שלטו כוחות בריטיים על שלוש הפרובינציות (בגדאד, בצרה ומוסול) והממשל הבריטי בבגדאד נאלץ להחליט על עתידם. האימפריה העות'מאנית קרסה והשאירה את המחוזות הערביים לשעבר ללא שלטון, והמעצמות הקולוניאליות של בריטניה וצרפת כיוונו לקלוט אותם לאימפריותיהם; עם זאת, הערבים והתושבים האחרים רצו בעצמאות. עיראק הפכה אז למנדט בריטי, שהורכב משלושת המחוזות העות'מאנים לשעבר.
השתלטות בריטניה על המחוזות הביאה לתרעומת מיידית בקרב תושבי עיראק, ובשנת 1920 התפשט מרד ברחבי המדינה, המצב היה כה גרוע, עד כי המפקד הבריטי, הגנרל סר איילר האלדאן, הזמין באותה עת אספקת גז רעיל. המנדט איחד את שלושת המחוזות למדינה אחת תחת המלך ההאשמי פייסל.
מלבד ההבדלים הגאוגרפיים הטבעיים שלה, עיראק היא שילוב מורכב של קבוצות אתניות ודתיות. במיוחד הכורדים המורדים בצפון לא רצו להיות תחת שליטת בגדאד, בעוד שבדרום חשו אנשי השבטים השיעים תיעוב דומה כלפי שליטה מרכזית. ביישום המנדט שלהם, זרעו הבריטים את זרעי התסיסה העתידית. היו נושאים מעוררי מחלוקת אחרים. העיראקים התמרמרו עמוקות על הגבולות שהוטלו עליהם וניתקו אותם מכווית, שטח שלדעתם היה חלק ממדינתם. גבולות אלו גרמו גם שלעיראק הייתה גישה מוגבלת למפרץ הפרסי. הבריטים הטילו עליהם מונרכיה וצורה של דמוקרטיה, אך גם לאחר מתן העצמאות הפורמלית בשנת 1930, מרבית העיראקים האמינו כי הבריטים באמת שלטו במדינה.
עיראק נותרה מדינת לוויין של בריטניה במשך שלושת העשורים הבאים, בתנאי אמנה שנחתמה בשנת 1930, וכללה שמירה על בסיסים צבאיים בריטים והסכם להכשרת הצבא העיראקי. צבא זה הפך לקרקע פורייה של טינה נגד הנוכחות הבריטית, במיוחד בקרב קצינים לאומנים חדשים. לאחר מותו של המלך פייסל בשנת 1933 נשלטה המדינה כמעט לחלוטין על ידי קבוצת קצינים שראו את עצמם כמשחררים לעתיד של עיראק המדוכאת. במהלך מלחמת העולם השנייה הגבירו הבריטים את נוכחותם בעיראק, כדי להגן על שדות הנפט בצפון וכדי למגר הפיכה פרו-נאצית בקרב קציני הצבא. כ-3,000 חיילים עיראקיים נהרגו, וכ-3,000 קצינים לאומניים טוהרו. הבריטים נשארו לתמוך במלוכה, ומונה ראש ממשלה פרו-בריטי, נורי א-סעיד.
בשנת 1955 הייתה בריטניה חלק מברית בגדאד. פייסל השני, מלך עיראק הגיע לביקור ממלכתי בבריטניה ביולי 1956. בשנת 1958, המלך והפוליטיקאים חוסלו בהפיכה צבאית.
בשנת 1961, לאחר שכווית קיבלה עצמאות מבריטניה, טען המנהיג העיראקי, הגנרל קאסם, שכווית היא חלק אינטגרלי מעיראק, וריכז את כוחותיו בגבול, מתוך כוונה לקחת אותה בכוח. בריטניה הייתה מוכנה ושלחה כוחות שהוצבו באזור המפרץ הפרסי כדי להניא את העיראקים מהסכסוך המזוין. בשנת 1979, תפס סדאם חוסיין  את השלטון בעיראק בשם מפלגת הבעת' הלאומנית הערבית, ארגון חילוני המוקדש להשגת אחדותם של כל הערבים. בספטמבר 1980 כאשר כוחות עיראקיים חצו לאיראן, בהוראת סדאם הייתה בריטניה אחת המדינות שחימשו את עיראק.
סדאם הוגדר כאוהד של צ'רצ'יל וכאנגלופיל, אולם כעבור כעשור, הורעו היחסים האנגלו-עיראקיים כאשר בריטניה תמכה בקואליציה שאילצה את עיראק לסגת מכווית.
יחסים עכשוויים > מלחמת עיראק 2003

בריטניה מצאה את עצמה שוב בעיראק לאחר פלישה בשנת 2003. הכוחות הבריטיים התבססו בעיקר בעיר בצרה הדרומית, אך לאחר שמסרו את בצרה לכוחות העיראקיים בשנת 2007, הן עיראק והן בריטניה הדגישו את הצורך בפיתוח קשרים כלכליים בין המדינות. זה אושר על ידי שר החוץ הבריטי, דייוויד מיליבנד, בביקורו בעיראק לרגל העברת מושכות הביטחון בבצרה לכוחות העיראקיים, ואמר:
"באביב 2008 הנוכחות הצבאית שלנו בבצרה תהיה 2500 חיילים. ברצוננו כעת להתמקד בסיכויים חדשים לשיתוף פעולה באזורים הכלכליים, הפוליטיים והצבאיים; כוחותינו הצליחו ליצור קשרים הדוקים עם עמיתיהם העיראקיים בהנהגתו של סגן אלוף מוהן."
בהצהרה שפרסמה ממשלת עיראק צוטט אל-מליקי שהדגיש את הכנות של ממשלתו ליצור קשרים טובים יותר עם בריטניה ולפתוח אופקים של שיתוף פעולה משותף בכל התחומים, ואמר כי השלב הקרוב יהיה עד להקמת פרויקטים מרובים לשחזור בצרה. וכל המחוזות האחרים שקראו לממשלת בריטניה לתרום באופן פעיל בפרויקטים אלה ולסייע לתמוך בהתפתחות הכלכלה העיראקית. ב-22 במאי 2011 עזכו כל הכוחות הבריטיים את עיראק והוצבו בכווית לאחר שממשלת עיראק דחתה את בקשתם להישאר בעיראק ולהאריך את משימתם.
יחסים עכשוויים > פיתוח הפוטנציאל הכלכלי של עיראק > רקע

לאור הקשרים ההיסטוריים והתרבותיים המשמעותיים שקיימים בין בריטניה לעיראק, והמוניטין המוצק של בריטניה לפרקטיקות עסקיות איכותיות ונקיות, ממוקמות חברות בריטיות במיוחד למצות את ההזדמנויות להשקעות בעיראק.
בשנת 2011 הסתכם היצוא הבריטי לעיראק ב-782 מיליון ליש"ט. אבל עדיין יש אתגרים משמעותיים בעסקים בעיראק. שחיתות, ביורוקרטיה, חוסר שקיפות ועשרות שנים של הזנחת תשתיות מפתח, כל אלה תורמים לכך שעיראק תמשיך לקבל ציון גרוע על הקלות העולמית בביצוע הדירוג העסקי. ובעוד ממשלות בריטניה ועיראק עובדות יחד כדי להתמודד עם המחסומים העיקריים לסחר, נותרה עיראק שוק מאתגר בו ניתן לעסוק, במיוחד עבור יצואנים חסרי ניסיון.
גם נושא האבטחה נותר שיקול מרכזי בחברות המעוניינות לפעול בעיראק. ברוב חלקי הארץ, על מבקרי העסקים לשקול את השימוש באבטחה פרטית בעת תכנון ביקור.
יחסים עכשוויים > פיתוח הפוטנציאל הכלכלי של עיראק > פעולות הממשלה הבריטית

עידוד ממשלת עיראק והממשלה האזורית של כורדיסטן להעביר וליישם חקיקה חדשה בנושא פחמימנים וחלוקת הכנסות.
תרומה לפיתוח עיראקי של חזון אסטרטגי למגזר האנרגיה.
עידוד ממשלת עיראק למלא תפקיד אחראי במערכת OPEC ובמוסדות אנרגיה בינלאומיים אחרים.
עבודה עם האיחוד האירופי על שותפות אסטרטגית עם עיראק, כולל עידוד יצוא הגז לאיחוד האירופי.
תמיכה בחברות בריטיות לזכות בחוזים בעלי ערך גבוה בעיראק.
שיפור פעולות הוויזה הבריטית בעיראק.
עידוד ותמיכה בממשלת עיראק לפתור את הבעיות האוסרות עסקים ולעודד השקעות פנימיות.
תמיכה בצמיחה מוגברת של המגזר הפרטי בעיראק, מה שמוביל ליצירת מקומות עבודה.
בניית שותפויות בין מכללות ואוניברסיטאות עיראקיות בבריטניה לתמיכה בלמידה משופרת ופיתוח מיומנויות מקצועיות, אקדמיות ומקצועיות.
שיפור מתן השכלה והכשרה במגזר הממלכתי.
עידוד מלגות במימון עיראק לבריטניה.
מחפשים מגבלות מופחתות על בנקים הזכאים להנפיק מכתבי אשראי.
עידוד שוק הפתוח לבנקים זרים ותמיכה במאמצים של בנקים בריטים להיכנס ולצמוח.
תמיכה בפיתוח בנקאות קמעונאית למתן הלוואות קטנות לעסקים פרטיים ולקהל.
יחסי מלזיה–תימן

| יחסי מלזיה–תימן |
| --- | --- |
מלזיה: תימן


מלזיה: תימן
שטח (בקילומטר רבוע)
329,847: 527,968
אוכלוסייה
35,663,114: 40,880,051
תמ"ג (במיליוני דולרים)
399,649: 21,606
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,206: 529
משטר
פדרציה: רפובליקה

יחסי מלזיה–תימן הם היחסים הבילטרליים בין פדרציית מלזיה לבין הרפובליקה של תימן.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות החלו כבר במאה ה-15. אנשי החאדרמי היו בעל תפקיד חשוב בתהליך האסלאמיזציה של העם המלזי.
עד היום, התרבות המלזית דומה לתרבות הערבית.
מאז פרצה מלחמת האזרחים בתימן ב-2014, מלזיה הצטרפה לקואליציה בראשות סעודיה כנגד החות'ים, אם כי המעורבות המלזית היא מינימלית. למרות זאת הייתה ביקורת פנים על מעורבותה של מלזיה במלחמה.  למרות זאת במהלך מלחמת חרבות ברזל והמצור הימי שהטילו החות'ים על מצר באב אל-מנדב והפגיעה הקשה בסחר הימי העולמי שיגרה מלזיה הצהרה כי הבעיה היא ישראל ולא החות'ים.
יחסים כלכליים

כיום, שתי המדינות עובדות על שיפור עסקאות דו-צדדיות בין שתיהן. בשנת 2013, היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על כ-200 מיליון דולר. הייבוא העיקרי של מלזיה מתימן הוא: מאכלי ים, קפה,דבש, עור ופירות. מאידך, הייצוא המלזי העיקרי לתימן הוא שמן בישול. שתי המדינות גם הקימו ועדה משותפת, העוסקת בקידום היחסים הבילטרליים בנושא ההשכלה הגבוהה בין שתי המדינות.
יחסים דיפלומטים

היחסים דיפלומטיים בין מלזיה לתימן החלו בשנת 1984. שתי המדינות שמרו על קשרים דיפלומטיים חיוביים ותמכו זו בזו בפורומים בינלאומיים שונים. בשנים האחרונות חיזקו שתי המדינות את שיתוף הפעולה הכלכלי והמסחרי ביניהן, כאשר חברות מלזיה משקיעות במגזרים שונים בתימן, כמו תעשיית הנפט והגז. מלזיה גם סיפקה סיוע הומניטרי לתימן בתקופות משבר. ב-2017 הודיעה ממשלת מלזיה על פתיחת שגרירותה בבירת תימן, צנעא, ובכך חיזקה עוד יותר את הקשרים הדיפלומטיים החזקים בין שתי המדינות.
מאידך, תימן מחזיקה בשגרירות בקואלה לומפור.
ראו גם

יחסי מלזיה-קטר
יוחאי רודיק

אין תמונה חופשית
הרב ד"ר יוחאי ברוך רודיק (נולד בשנת ה'תשט"ז) הוא מפמ"ר מחשבת ישראל בחינוך הדתי במשרד החינוך, מחבר ספרים וחוקר הציונות הדתית.
ביוגרפיה

נולד בשנת תשט"ז לשמעון רודיק יו"ר סייעת המערך בחיפה וממלא מקום ראש העיר חיפה.
למד בישיבת הר עציון אצל הרב יהודה עמיטל. לאחר מכן עבר לישיבת מרכז הרב ושם למד אצל הרצי"ה קוק. שירת בצה"ל בחיל שריון וקצין ביחידת חילוץ. הוסמך לרבנות.
למד באוניברסיטה העברית. את תואר הדוקטורט עשה רודיק באוניברסיטת חיפה ועבודת הדוקטורט הייתה "ישיבת מרכז הרב – התפתחותה ומגמותיה החינוכיות (תרפ"א–תשמ"ב, 1921–1982)". שימש כמנהל חינוכי של בית הרב קוק בירושלים. זכה בפרס שר החינוך ליצירה, ובפרס הציונות הדתית (הגות יהודית) על עבודתו בנושא ישיבת מרכז הרב.
משמש כיום כמפמ"ר מחשבת ישראל בחינוך הדתי. נחשב למומחה בתחום מחשבת ישראל ואף כתב על כך ספר. מרצה בנושאי חינוך ויהדות בציבור דתי וחילוני.
בעשרות השנים האחרונות חוקר את משנת הציונות הדתית, במסגרת זו פרסם ספרים על ישיבת מרכז הרב ועל שכונת קריית משה.
בנוסף פרסם ספרים שחוקרים את שורשיה האידאולוגים של תנועת גוש אמונים ואת היחס של הציונות הדתית לתוכנית ההתנתקות.
כתב טור קבוע בירחון 'מגד ירחים' בהוצאת בית הרב קוק. בעבר פרסם מאמרים בבמות שונות כגון תחומין ובספרים הקשורים לחינוך הדתי.
בשנת 2015 קיבל ממשרד החינוך אות הצטיינות על פועלו.
נשוי לחנה ומתגורר בירושלים.
כתביו

חיים של יצירה: ישיבת מרכז הרב לדורותיה, חינוך, הגות ומעש, הוצאת מוסד הרב קוק (תשפ"ב, 2022).
ישיבת "מרכז הרב": התפתחותה ומגמותיה החינוכיות (תרפ"א–תשמ"ב, 1921–1982). תשנ"ה. (להורדה)
אמונה וגאולה – ספר במחשבת ישראל, 238 עמ'. תל אביב: מעלות, תשע"א– 2011. בשיתוף משרד החינוך.
יוחאי רודיק ונאווה כהן ברוזובסקי (עורכים), קריית משה – תולדותיה של שכונה, הוצאת מוסד הרב קוק, 2008.
עם ישראל חי מבט אמוני בשעת משבר: הכוונה אמונית, חינוכנית וחברתית נוכח תוכנית ההתנתקות.
'ארץ גאולה' – שורשיו האדיאולוגים של גוש אמונים. המכון לחקר משנת הראי"ה קוק, 1988. 208 עמודים.
רשימת המאמרים של יוחאי רודיק באתר רמב"י
הערות שוליים

↑  עלייה בזכאות לבגרות והצטיינות מפמ"רים בחמ"ד, אתר ערוץ 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267357405171  ISNI: 0000 0000 6693 9927  LCCN: n88228400  VIAF: 18785134   WorldCat (עם VIAF): 18785134
יפה נוף (יפו)

| --- | --- |

מראה השטח (מעודכן לאפריל 2011) שנבנה על מה שהייתה שכונת 'אופק הים' בתל אביב ורובע מנשייה (יפו). רובו של השטח הירוק בקצה העליון של התמונה, הגובל בים, פארק צ'ארלס קלור, נבנה בשנות ה-70 על הריסות שכונת יפה נוף
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו
 תאריך ייסוד:  שנות ה-70 של המאה ה-19
 קואורדינטות:  32°03′50″N 34°45′40″E﻿ / ﻿32.063833333333°N 34.761°E﻿ / 32.063833333333; 34.761
 שכונות נוספות בתל אביב-יפו
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) יפה נוף(למפת תל אביב רגילה) יפה נוף(למפת גוש דן רגילה) יפה נוף(למפת גוש דן מוגדלת) יפה נוף  he יפה נוףhe יפה נוףמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
יפה נוף הייתה שכונה חרדית בבעלות יהודית, ששכנה על החוף במערבה של שכונת מנשייה, בשמה הערבי,
או נווה שלום בשמה העברי, בצפונה של יפו.
היסטוריה

השכונה נוסדה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 על ידי חברי אגודת בני משה שהקימו ב-1898 חברה מניות לבניין בתים ושמה "יפה נוף". קדמו לה בשטח ולאחר הקמתה נכללו בתחומה שכונות החצר חצר שמרלינג וחצר אמזלאק.
בתחילה נקראה השכונה בּלֶה ויסטה ("יפה נוף"), שהוא כינוי מליצי להר ציון, ככתוב בתנ"ך: "יפה נוף, מְשׂוֹשׂ כל הארץ, הר ציון יַרְכּתְיֵ צפָון, קִריתַ מלך רב" (תהלים, מ"ח, ג' ); ובפרפרזה בשירו הידוע של יהודה הלוי, "יפה נוף, משוש תבל, קריה למלך רב...".
יחזקאל סוכובולסקי (דנין), היה מראשי היוזמים להקמת השכונה. יצחק אייזיק בן-טובים כיהן כנשיא "לשכת יפה נוף ד' ביפו". בשכונה שהשתרעה על פני 26 דונם נבנו בתי מגורים ל-30 משפחות, בית כנסת ו'חדר' שהפך במרוצת השנים לבית הספר תחכמוני. בשכונה הקים היזם שלמה פיינגולד ב-1904 את בית המלון, 'בלה ויסטה' ובתים להשכרה בצמוד לו. מרגרט פלמר, שמימנה את המיזם, הייתה מעורבת בתכנון הבתים, והקבלן יוסף אליהו שלוש בנה אותם.
כמו כן נבנה בשכונה מלון 'שולמית'.
היסטוריה > בתי החולים

בשנת 1898 פתח את שעריו בשכונה משכנו החדש של בית החולים שער ציון עד 1921 בבית הקונסול האוסטרו-הונגרי, יעקב פסקל, בסמוך לרחוב חסן בק בצפונה של יפה נוף. בית החולים שרת את יהודי יפו וחלוצי השכונות היהודיות החדשות שמחוץ לחומת העיר ללא הבדל זרם ועדה, את אנשי מושבות העלייה הראשונה, עולי העלייה השנייה וגם אוכלוסייה לא יהודית. ערב פסח תרע"ז גורשו מעירם יהודי יפו ותל אביב בהוראת השלטונות העות'מאניים ובית החולים נסגר. בסוף 1918 פתחה מחדש קבוצת עזרה מדיצינית ציונית אמריקנית את בית חולים באותו האתר. במקביל נפתח ב-1918 בסמוך ל'בתי פיינגולד' בית החולים הדסה (יפו) מיסודה של ההסתדרות הציונית הדסה, תחילה כבית חולים חירום ואחר נפתחו בו מספר מחלקות אשר פעלו, ככל הנראה, עד 1922.
היסטוריה > מלון 'בלה ויסטה'

בשנת 1904 הקים פיינגולד על שפת הים צפונית ליפו, בשכונת מנשייה, מספר בתים להשכרה ובית מלון בשם "בלה ויסטה". המלון כלל טרקלין מפואר, אולם למשחקי ביליארד, בית מרחץ לרפואה הידרותרפית, מרחצאות מים חמים, חמאם (בית מרחץ טורקי), סאונה (בית מרחץ רוסי), מרחץ בשמים, ומקלחות קרות וחמות. בערבי הקיץ נערכו בו קונצרטים ביציע שפנה לים. לצד המלון הוקם חוף רחצה מוסדר עם בית קפה.
"בלה ויסטה" היה המלון הראשון שנהנה מאספקת חשמל (בעזרת גנרטור) ומן המלונות המפוארים ביותר בארץ ישראל, עוד לפני הקמת העיר תל אביב (שהוקמה ב-1909).
בפברואר 1908 הושכר המלון לירחמיאל אמדורסקי, בעליו של מלון אמדורסקי הירושלמי, ששינה את שמו ל"מלון אמדורסקי" והקים בו ראינוע וקזינו.
במרץ 1909 נערכה במלון קבלת פנים לחיים נחמן ביאליק על ידי מוסדות היישוב היהודי ביפו לכבוד ביקורו הראשון בארץ ישראל. קהל של כ-3000 איש נאסף בטרקלין המלון, בגנו ועל חוף הים והאזין לנאומו של המשורר.
בשנת 1912 הוחכר המלון למשפחת ליפשיץ, שניהלה אותו עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה הוחרם המלון בידי העות'מאנים (כיוון שפיינגולד היה נתין מדינת אויב - רוסיה) ושימש למעצר נתינים זרים טרם גירושם מן הארץ.
לאחר המלחמה שכרה את הבניין חברת הבנייה "קדם", שייסד אלכסנדר לוי. חברת קדם הפכה את אולם הראינוע לאולם שרטוט, המלון הפכו למשרדים ומחסנים, ובית-הקפה והמסעדה הפכו לאולמות תצוגה. הפועלים שהעסיקה החברה, אנשי העלייה השלישית והעלייה הרביעית שוכנו ב"בתי פיינגולד". אייזיק פיינגולד, אחיו הצעיר של שלמה, נשאר במקום כמנהל הנכסים עבור חברת קדם.
במאורעות תרפ"א, שימש מלון 'בלה ויסטה' מחסה ליהודי שכונת נווה שלום שנמלטו מבתיהם מפחד הפורעים הערבים, ומרכז פעילותו של כח המגן העברי, "קבוצת קדם", שהמלון שימש לו כבסיס יציאה לפעולות הגנה ותגמול.
בשנת 1931 הוכרז פיינגולד כפושט רגל, והמלון ובתי פיינגולד הוצאו למכירה פומבית.
בספטמבר 1933, רכשו את הנכס הצורף הירושלמי ראובן קאשי ואחיו, יוסף. הם שיפצו את בתי פיינגולד למגורי משפחות ולהשכרה.
המלון פעל זמן קצר, עד לחורף 1935, בו התמוטט בסערה אגף המרפסות המערבי.
בזמן מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, שפרץ באפריל 1936, נטשו היהודים את השכונה, ובתיה נפגעו.
המלון הועלה באש וגגו נשרף. קאשי השכיר את 11 החנויות, ו-29 החדרים של "בתי פיינגולד". אולם הקולנוע הושכר לבית יציקה.
במלחמת תש"ח, במהלך כיבוש יפו על ידי האצ"ל, שימשו הריסות המלון את אנשי האצ"ל כעמדה קדמית, ו"בתי פיינגולד" כבסיס יציאה לכיבוש מנשייה של יפו העוינת. במהלך התקפת האצ"ל על יפו פרצו לוחמי האצ"ל את דרכם בנתיב שהסתיים במלון 'בלה ויסטה' שהייתה לעמדתם המערבית.
על הריסותיה של יפה נוף הוקם בשנות ה-70 פארק צ'ארלס קלור.
לקריאה נוספת

חנה רם, "יפה נוף", היישוב היהודי ביפו בעת החדשה: מקהילה ספרדית למרכז ציוני, הוצאת כרמל, עמ' 132–134
אור אלכסנדרוביץ', גבולות של נייר: ההיסטוריה המחוקה של שכונת נווה שלום, תיאוריה וביקורת, גיליון 41, קיץ 2013
שמואל גילר, מלון בלה ויסטה ובתי פיינגולד, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
תומר דרור, ראשתייה של קבוצת קדם והשתלבותה בארגון ההגנה, אתר צה"ל
הערות שוליים

↑  "הפרור היותר מיושב מב"י הוא "נווה שלום" והמחמדים יקראו לו "מאנשייא"", מתוך, עקבי"א, הצפירה, 3 במרץ 1898
↑  הפרדתן של יפו ות"א בשנים 1921–1923, הביאה לכך שהמרחב שנתכנה עד אז על ידי היהודים  שכונת נווה שלום נחצה על פי שרטוט הגבול העירוני החדש לשניים: חלקו המערבי של נווה שלום, ממערב לרחוב השוק, נותר בתחומה של מנשייה ובאחריותה המוניציפלית של עיריית יפו ואילו חלקה המזרחי הסתפח לתחום המוניציפלי של מועצת העיר תל אביב, אור אלכסנדרוביץ, 'גבולות של נייר: ההיסטוריה המחוקה של שכונת נווה שלום', תאוריה ובקורת, גיליון 41, קיץ 2013. סקר התושבים היהודים שנערך ב-1928, מתייחס לאזור זה הידוע כמנשיה הערבית, כ"נווה שלום יפו", ונמנו בו 2500 יהודים
↑  הזמנה בחתימת יצחק-אייזיק בן-טובים להנחת אבן פינה למקווה ביפה נוף
↑  השכונות היהודיות הראשונות מחוץ ליפו באתר משפחות מייסדי תל אביב
↑  בשנת 1891, ביוזמת לשכת שער ציון של בני ברית נחנך בית החולים שער ציון -  בית החולים היהודי הראשון ביפו ובית החולים הקהילתי הראשון בארץ, מתוך שפרה שוורץ, 'בית החולים "שער ציון" ביפו - בית חולים קהילתי ראשון בארץ (1891–1921), קורות, כרך ט, חוב' ט-י, חש"ן. האדריכל וחוקר יפו שמואל גילר זיהה את המקום המדויק בו שכן בית החולים "שער ציון" בין השנים 1891 ל-1898, בית שעמד על תילו עד שנות ה-60 של המאה ה-20 - כיום רחוב נחום גולדמן 6, השכונה הנעלמה 'יפה נוף' ומלון בלה ויסטה, מתוך האתר 'סיפורי יפו' של שמואל גילר
1 2  השכונה הנעלמה 'יפה נוף' ומלון בלה ויסטה, מתוך האתר 'סיפורי יפו' של שמואל גילר
↑  להבדיל מההסתדרות הציונית הדסה, שפרה שורץ, מי יטפל באנשי ארץ-ישראל? פעילותה של היחידה הציונית רפואית אמריקנית להקמתה של מערכת בריאות ציבורית בראשית תקופת המנדט 1918–1921, עיונים בתקומת ישראל 8, 1998, עמ' 3
↑  ראשיתה של קבוצת קדם ושילובה בארגון ההגנה בתל־אביב, באתר www.idf.il
1 2  , בעזרתם האדיבה של הגב' שולה וידריך והאדריכל אור אלכסנדרוביץ, השכונה הנעלמה במנשיה 'יפה נוף' ומלון 'בלה ויסטה', מתוך: אלי שילר וגבריאל ברקאי, עורכים, 101 שנה לתל אביב העיר העברית הראשונה, אריאל (כתב עת), 189-190, פברואר 2012, שבט תשע"ב
↑  בללא ויסטא של יום אתמול, דואר היום, 22 בפברואר 1935
↑  דליה קרפל, הבית במנטה ריי פינת  בננה ביץ', באתר הארץ, 2 בפברואר 2012
↑  אדריכל שמואל גילר, עוד על שערוריית התערוכה הפרו-פלסטינית "תסיסה" במוזיאון גוטמן, חדשות בן עזר, גיליון 850, 24 ביוני 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008554247505171  LCCN: no2015139017  VIAF: 176144782718050029791   WorldCat (עם VIAF): 176144782718050029791 
גלויה של מלון בלה ויסטה, לפני מלחמת העולם הראשונה
החזית המערבית של מלון 'בלה ויסטה' בגלגולו כבית קדם
ייז'י מלאנטריך מאוונטין

| --- | --- |

 לידה:  1511 רוז'דלוביצה, צ'כיה 
 פטירה:  19 בנובמבר 1580 (בגיל 69 בערך) פראג, ממלכת בוהמיה 
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה 
 מקום מגורים:  Melantrichův dům 
 השכלה:  אוניברסיטת קארל בפראג 
 מעסיק:  העיר העתיקה של פראג, Bartoloměj Netolický 
 
ייז'י מלאנטריך מאוונטין (בצ'כית: Jiří Melantrich z Aventina, ‏ 1511 - 19 בנובמבר 1580, פראג) היה מילונאי, מדפיס ומוציא לאור צ'כי.
מעט מאוד ידוע על החיים המוקדמים של ייז'י מלאנטריך. לפי דניאל אדם מוולסלאבין הוא נפטר בגיל 69 ובהתאם לכך הערכה שהוא נולד בשנת 1511. ידוע שהוא נולד למשפחה מבוססת מאזור נימבורג בבוהמיה. בשנת 1534 הוא סיים אוניברסיטת פראג. בשנת 1545 הוא הדפיס ספר בנושא דת. בשנת 1546 הייתה בבעלותו בית מלאכה להדפסת ספרים. אומנם בשנת 1547 לאחר המרד, בהוראת פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הדפסת ספרים של נצרות פרוטסטנטית בצ'כית נאסרה. ייז'י מלאנטריך נכנס לשותפות עם כומר קתולי וזה איפשר לו להמשיך בהדספת ספרים. בין היתר הוא הדפיס את הברית החדשה. ספר זה היה בין החשובים באותה תקופה ובהמשך הוא הודפס עוד מספר פעמים. בנוסף לכך בית הדפוס של ייז'י מלאנטריך הוציא לאור ספרים בנושאים שונים לרבות מילוני, ספרי שירים וספרי ילדים.
בשנת 1557 הוא קיבל תואר אצולה. ייז'י מלאנטריך נפטר בשנת 1580 ונטמן בכנסייה בפראג.
ייז'י מלאנטריך נחשב לדמות חשובה להתבססות השפה הצ'כית. בעקבות כך דמותו הייתה במרכז התנועה הלאומית במהלך המאה ה-19. בשנת 1897 בפראג נפתח בית דפוס "Melantrich".
יוחי בריסקמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965 (בן 59 בערך) ירושלים 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 
יוחי בריסקמן (נולד ב-1965) הוא מפיק מוזיקלי, מנצח, מעבד ומוזיקאי חסידי בולט. חי בארצות הברית ומופיע בישראל.
קורות חיים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נולד בשם יוחנן בריסקמן, בשכונת ויליאמסבורג שברובע ברוקלין בעיר ניו יורק, להורים חסידי קרלין. בשנת 1989 החל לנגן ולהופיע בבמות שונות ברחבי ארצות הברית.
לאחר מכן החל לבוא בקשרים עם גדולי הזמר החסידי יעקב שוואקי, עמרם אדר ועוד. בשנת 2011 הוציא עם עמרם אדר את אלבום הבכורה שלו "ברוך השם" שזכה להאזנות וצפיות רבות.
קריירה

למד לנגן על מגוון רחב של כלים והחל להופיע באירועים של חסידות קרלין כאורגניסט. הקים להקות נגנים אשר הופיעו עמו בהופעות ציבוריות. משמש גם כמתופף, בין השאר בשמחת בית השואבה של חסידות קרלין.
אלבומיו הראשונים כללו ביצועים אינסטרומנטליים.
באלבומיו האחרונים השתתפו זמרים כליפא שמלצר ושלוימי דסקל. בריסקמן הפיק סדרת אלבומי מיקס עצמאית בשם פרויקט איקס.
זמרים שהפיק את אלבומם:
אברהם פריד
יעקב שוואקי
שלוימי דאקס
שלוימי דסקל
שמחה ליינר
ברוך לוין
שלום למער
ארי גולדוואג
שלמה יהודה רכניץ
יומי לואי
עמרם אדר
אהרלה סמט
עוזי בודנר
ארי היל
אלי מרקוס
פרויקט רילקס

במקביל להפקת אלבומים לזמרים הפיק את פריוקט "רילקס", פרויקט שעיקרו שירי רגש ונשמה בביצועים של זמרים שונים.
שני אלבומים שר שלוימי דסקל.
שני אלבומים שרים בדואט שמחה ליינר וברוך לוין.
"רילקס ישראלי" שר שמחה ליינר.
במאי 2020 הוציא את האלבום פרויקט רילקס עם אברהם פריד, בו השתתפו כסולנים הזמר אברהם פריד והילד שלום בראדט.
הערות שוליים

↑  קול יעקב, באתר ערוץ 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 499e69ad-a665-494f-bda2-f9dc18959c2b 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישראל רנד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1963 (בן 61 בערך) תל אביב
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  ישיבת היישוב החדש
 שפה מועדפת:  עברית 
 
ישראל רנד (נולד ב-1963) הוא חזן ישראלי, משמש כחזן הראשי בבית הכנסת הגדול ברמת גן ומלמד "בבית הספר המרכזי לחזנות" בפתח תקווה.
ביוגרפיה

רנד נולד בתל אביב. למד בילדותו אצל החזן שלמה רביץ והיה סולן להקת הילדים שלו, כמו כן היה סולן בלהקת הילדים "פרחי ירושלים" של יגאל צליק. לאחר מכן למד במכון הישראלי לחזנות, בניהולו של המנצח אלי יפה, והיה תלמידו של החזן נפתלי הרשטיק ומשה שטרן.
רנד למד בישיבת היישוב החדש.
בעבר שימש רנד כחזן בבית הכנסת "היכל מאיר" בתל אביב. בשנים 1994-2005 שימש כחזן בבית הכנסת המפטון בלונג איילנד, ניו-יורק.
רנד הופיע בקביעות במשך 25 שנים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית במסגרת סדרת הקונצרטים השנתית של האנסמבל "יובל" בניצוחו של הד"ר מרדכי סובול. בשנת 2010 השתתף רנד ביחד עם גולן אזולאי בהצגה "קרליבך חי" בתיאטרון יידישפיל העוסקת בחיי הרב שלמה קרליבך, וכן בהצגות נוספות בתיאטרון האידישפיל, ובתיאטרון אספקלריא. משנת 1990 הוא מופיע ברחבי העולם עם מיטב התזמורות ואולמות הקונצרטים הגדולים בעולם.
בשנת 2006 הכיר את העיתונאית התחקירנית מלי קמפנר בעת שערכה סדרת תחקיר על תופעת ההאזנה המחודשת לחזנות וההתעניינות בה, ונישא לה לאחר שחזרה בתשובה.
הערות שוליים

↑  מוריה זלצר-וולשטיין, בעל תפילה: סיפור האהבה של החזן והעיתונאית, באתר ynet, 22 ביולי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304870005171  ISNI: 0000 0000 6825 9909  MusicBrainz: 0f8aebe6-0a84-46f4-b8cd-48e682e7afe0  VIAF: 97467202   WorldCat (עם VIAF): 97467202 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי פרו–קנדה

| יחסי פרו–קנדה |
| --- | --- |
פרו: קנדה


פרו: קנדה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,285,216: 9,984,670
אוכלוסייה
34,307,937: 39,838,945
תמ"ג (במיליוני דולרים)
267,603: 2,140,086
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,800: 53,718
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי פרו–קנדה הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין קנדה לרפובליקת פרו. שתי המדינות חברות ב-APEC, קבוצת קיירנס, קבוצת לימה, ארגון מדינות אמריקה והאו"ם.
היסטוריה

קנדה ופרו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-21 באוקטובר 1944. בתחילה התקיימו היחסים בין שני העמים בארגונים רב-צדדיים. במאי 1970 הגיעו הכוחות הקנדיים לפרו זמן קצר לאחר רעידת האדמה באנקאש להגיש סיוע הומניטרי למשך חודשיים בתגובה לבקשת הנשיא חואן ולסקו אלברדו.
בפברואר 1997, במהלך משבר בני הערובה בשגרירות יפן (אנ') בלימה, נשיא פרו אלברטו פוג'ימורי טס לטורונטו ונפגש עם ראש ממשלת יפן ריוטרו האשימוטו כדי לדון בטיפול במצור על בני הערובה בפרו. קנדה נבחרה כמקום מפגש של שני ראשי המדינה מכיוון שהשגריר הקנדי בלימה, אנתוני וינסנט, היה חבר בוועדת ערבים שהוקמה כדי לפקח על המשא ומתן לסיום המשבר.
בשנת 2004 יזמה אייר קנדה טיסות בין טורונטו ללימה. בנובמבר 2008 נסע ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, לפרו כדי להשתתף בפסגת APEC ה-20 בלימה. ראש הממשלה הארפר ביקר שוב בפרו בשנת 2013. באפריל 2014 ערך נשיא פרו אויאנטה אומאלה ביקור ממלכתי בקנדה. בנובמבר 2016 הגיע ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו לביקור בפרו כדי להשתתף בפסגת APEC ה-28 בלימה. בשנת 2016, קנדה הפכה לחברה בארגון הברית הפסיפית, הכוללת את פרו, צ'ילה, קולומביה ומקסיקו.
במרץ 2018 הודח הנשיא הפרואני פדרו פבלו קוצ'ינסקי מהשלטון. מרטין ויסקרה היה שגריר פרו בקנדה ובמקביל היה סגן הנשיא הראשון של פרו. עם הדחתו של הנשיא קוצ'ינסקי, ויסקרה עזב את קנדה וחזר לפרו לכס הנשיאות. באפריל 2018 חזר ראש הממשלה טרודו לפרו כדי להשתתף בפסגה השמינית של אמריקה בלימה. במהלך ביקורו נפגש ראש הממשלה טרודו עם הנשיא ויסקרה ושני המנהיגים דנו בשיפור היחסים המסחריים הדו-צדדיים והדגישו את ההזדמנויות הרבות שיש לשיתוף פעולה בין חברות קנדיות ופרואניות. ראש הממשלה והנשיא דנו גם במשבר בוונצואלה.
בשנת 2019, שתי המדינות הנציחו 75 שנות יחסים דיפלומטיים.