stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלימלך שטייאר
ביוגרפיה

נולד בשנת תרס"ז, 1907, בעיר מיליץ בגליציה המערבית. היה מראשוני תלמידיו של הרב משה חיים לאו בתקופת רבנותו בשאץ,  בוקובינה. שטייאר היה תלמיד חכם ואינטלקטואל, סופר והוגה פורה. מאמריו, סיפוריו ושיריו פורסמו בכתבי עת המזוהים עם 'אגודת ישראל', כמו: 'די יודישע שטימע' שיצא לאור בקראקוב; 'דאס יודישע טאגבלאט'; 'דגלנו'; בטאון תנועת בית יעקב בפולין: 'בית יעקב חודש-זשורנאל'; 'ארטאדאקסישע יוגנענד-בלעטער', ובעיתונות היידית החרדית בת התקופה.
בשנת תרפ"ט ערך את הספר 'דער וועג צו קידוש השם' (הדרך לקידוש-השם), אוסף מאמרים בענייני השעה של רבו הרב לאו. בראש הספר נדפס מבוא שכתב: "אין א צייט פון בין-השמשות" (לעת בין השמשות). אולי בשל זה כונה שטייאר בקרב בני דורו 'משורר בין השמשות'. יחד עם חברו שמואל נדלר, היה שטייאר שותף פעיל בהוצאת ספר היובל לכבודו של הרב מאיר שפירא, ראש ישיבת חכמי לובלין, שיצא לאור בשנת תר"ץ. כתב בין היתר את ההמנון של ישיבת יח"ל.
משנת תרצ"ג התיישב בוורשה, היה חבר הוועד-הפועל של 'צעירי אגודת ישראל' והנהיג את המרכז הארץ-ישראלי של 'אגודת ישראל'. בשנים תרצ"ד-תרצ"ו היה מזכיר המערכת והעורך בפועל של 'דרכנו', בטאון אגודת ישראל העולמית, לצידו של ר' אלכסנדר זושא פרידמן. סיפוריו ושיריו פורסמו גם תחת שם עט: אליצור הסופר או אלימלך שדיאור. ספר שיריו ביידיש 'מענטשן פונם דור' (אנשי הדור), שפורסם בשנת תרצ"ז בהוצאת 'בית יעקב' בלודז', על ידי ר' אליעזר גרשון פרידנזון, עורר רושם והקנה לו שם והערכה.
שטייאר נישא לשרה בוכנר, תלמידתה של שרה שנירר, סמוך מאוד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. רעייתו הייתה מורה ב'בית יעקב' בקראקוב ולאחר מכן בורשה. ביתם ברחוב מוראבסקה היה בית-ועד לסופרים ואנשי רוח צעירים.
כמה מפירות עטו פורסמו לאחר המלחמה באנתולוגיה שכינס משה פראגר. סיפוריו ושיריו של שטייאר תורגמו לאורך השנים ופורסמו בעיקר בעיתונות החרדית. תיאור אודותיו כתב ד"ר הלל זיידמן:
"שטייאר נחשב לא רק בין אנשי העט, כי אם גם בין אנשי הרוח המעטים שידיו רב לו בתורה ובחכמה, ברעיון ובהשכלה, בכתב ובעל פה, והוא בהיר בסגנונו ומזהיר במחשבתו. כשרונו פותח וסגנונו לוטש. רוך ועדינות היו מורגשים בדבריו, כי עדין אופי היה ובעל נפש יפה. היה חולם בהקיץ, ובכל זאת היה ער ומיושב בדעתו, בעל שכל הגיוני ובעל גישה מעשית. ההזיה לא השתלטה אצלו על המציאות, אלא הוסיפה לו כנפיים לעוף, ושאיפה לשנות את פני המציאות העגומה ולשפרה. שירה ומעשה התמזגו בנפשו. בשירתו ניתן תיאור נאמן של המציאות, ובמעשיו היתה רוח של שירה.
בתקופת השואה

בתקופת המלחמה שהה שטייאר בגטו ורשה, היה חבר ב'ועד עזרה' שפעל בגטו מטעם הג'וינט, הגיש עזרה חמרית וניהל מוסדות חינוך ומטבחים לילדים.. ישנו תיעוד מצולם מתקופת הגטו בו נראה שטייאר מנהל מטבח עממי לילדים עזובים. מורשה נמלט לגטו מיליץ, עירו. בחורף תש״ב, 1942, נשלח למחנה הריכוז פוסטקוב. לפי עדות אחת נספה בפוסטקוב ולפי עדות אחרת נשלח לבלז'ץ. עדות אודותיו מתקופה זו השתמרה:
"למרות התנאים הקשים ביותר קיים מצוות הנחת תפלין בכל יום ולא אכל טריפות. תוך כדי העבודה המפרכת למד עם חבורות היהודים שיעור בתנ"ך מתוך הזכרון, והיה מעדיף ללמד את משלי עם כל הפירושים. כששאלו אותו למה בחר דווקא בלימוד משלי השיב על דרך ההלצה: "משלי ראשי תיבות באידיש - מלך שטייער לערנט יידישקייט" (מלמד יהדות).
לאחר השואה, פרסם הסופר יחיאל דינור (ק. צטניק), חברו הקרוב של שטייאר, שיר לזכרו שנקרא: "מֶלֶךְ שְׁטַיֶיר (שִׁיר כִּי יִשָּׂרֵף)", הפותח במילים:
כְּשֶׁהָלַךְ מֶלֶךְ שְׁטַיֶיר לְהִשָּׂרֵף בַּקְרֵמָטוֹרְיוֹן

נִסְתַּלְּקָה הַשְּׁכִינָה מֵהַשִּׁיר
לקריאה נוספת

הלל זיידמן, 'ר' אלימלך שטייאר - ורשה', בתוך: יצחק לוין (עורך), אלה אזכרה: אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, ניו יורק תשי"ט, ג, עמ' 126-122
יחיאל דינור (ק. צטניק), 'שלושה היינו' (מצבה) מתוך: השואה ותקומת ישראל בספרי ק. צטניק, הקיבוץ המאוחד 1993
עדות על שטייאר מתקופת גטו ורשה מתוך: דאס אידישע ווארט, חשון־כסלו תשנ״א, באתר HebrewBooks
הערות שוליים

↑  זיידמן, אלה אזכרה, ג, עמ' 123
↑  אהרן סורסקי (עורך), רבי מאיר שפירא: במשנה באומר ובמעשה, בני-ברק 1963, עמ' 403
↑  דרכנו - תרצ"ד-תרצ"ו, באתר HebrewBooks
↑  זיידמן, אלה אזכרה, ג, עמ' 124
↑  ברכה לאירוסיו של שטייאר, דאס יודישע טאגבלאט, 3 בפברואר 1939, באתר אוסף העיתונות הספרייה הלאומית
↑  זיידמן, אלה אזכרה, ג, עמ' 126
↑  אנטאלאגיע פון רעליגיעזע לידער און דערציילונען, ניו-יורק תשט"ו, עמ' 152-141
↑  זיידמן, אלה אזכרה, ג, עמ' 124
↑  הלל זיידמן, יומן גיטו ווארשה, ניו-יורק תשי"ז, עמ' 124
↑  בית יעקב, גיליון 55-56 (תשכ"ד), עמ' 17
↑  זיידמן, יומן גיטו ווארשה, עמ'125-124
↑  עדותו של שלמה פרנקל, בית יעקב, גיליון 57-58 (תשכ"ד), עמ' 17
↑  זיידמן, אלה אזכרה, ג, עמ' 126
↑  השיר פורסם גם בתוך: השואה ותקומת ישראל בספרי ק.צטניק, תל אביב 1993, עמ' 211
מענטשען פונים דור, לודז' תרצ"ז, באדיבות גנזך קידוש השם
המסדרון

| --- | --- |

שער גיליון 8, נובמבר 2018. בשער 'הרצל הארוך', של האמנית ימימה גרינשפון
 סוגה:  כתב עת ספרותי
 עורך ראשי:  יאיר בן-חיים
 שפה:  עברית
 
"המסדרון" הוא כתב-עת ישראלי לשירה ופרוזה, תרבות ואמנות בעריכת הסופר, המשורר והאמן יאיר בן-חיים. יצא לאור לראשונה באוקטובר 2014, ב'חדרים-הוצאה לאור'. מדי שנה יוצאים לאור שני גיליונות במהדורה מודפסת. נכון לחודש דצמבר 2024 ראו אור 20 גיליונות של כתב-העת.
ביקורת

עם פרסום הגיליון הראשון של כתב-העת 'המסדרון', כתב העיתונאי שלמה בן־דוד רשימה בעיתון "מעריב" אותה סיכם כך: "יש פה משהו חדש, מעניין, רענן, משיב הרוח ומוריד הגשם. והכי חשוב, רב־גוני. בן־חיים פותח את 'המסדרון' תרתי משמע. הפנורמה שבחר רחבה ולא מגמתית במובן האליטיסטי, ועיקר התמקדותה בשירה ואמנות במיטבה. ועל כך תבוא עליו הברכה".
בחודש יוני 2017 פרסם העיתונאי אלי אשד באתר 'יקום תרבות' רשימה "השילוח והמסדרון" בה הוא מציין:
בחודש ספטמבר 2019 יצא לאור ספר המחקר 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה' - כרך ז' של פרופ' נורית גוברין ובו רשימת מחקר על כתב-העת 'המסדרון'.
הערות שוליים

↑  תערוכה –שאון של חול מתקתק בשקט
↑  רשימה "מילים הן מסווה"
↑  מעריב- 21.11.2014 הניצוץ בקצה המסדרון
↑  אלי אשד – אתר: 'יקום תרבות'
↑  המסדרון-שם צנוע מסתתר
יובל לוין

יובל לוין (נולד ב־21 בספטמבר 2003) הוא שחקן כדורסל ישראלי המשחק בעירוני קריית אתא מליגת העל ובנבחרת העתודה בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד. גובהו 2.03 מטר.
קריירת משחק

לוין גדל בחיפה ובגיל 6 הצטרף לבית הספר לכדורסל של בית"ר אחוזה שם שיחק עד כיתה ח. בכיתה ט עבר לקבוצת הנערים ב לאומית של מכבי חיפה ולאחר שנה עבר לאקדמיה של מכבי תל אביב שם שיחק במשך 3 שנים.
בעונת 2021/2022 הצטרף לוין להפועל גליל עליון מליגת העל. במהלך העונה לא הרבה לקבל דק' בליגה, שותף ב-11 משחקים והעמיד ממוצע של 0.9 נק' ב-2.4 דק'. בליגה הבלקנית שותף ב-10 משחקים והעמיד 6.1 נק', 3.9 ריבאונדים ו-1.8 חטיפות ב-14.6 דק'.
לקראת עונת 2022/2023 חתם באליצור שומרון מהליגה הלאומית. בתום עונת 2023/24 נבחר לוין לחמישיית העונה בליגה הלאומית.
ביוני 2024 חתם בעירוני קריית אתא מליגת העל.
קריירת משחק > נבחרת העתודה

בקיץ 2022 זומן לוין לסגל נבחרת העתודה לאליפות אירופה במונטנגרו. באליפות שתף ב-2 משחקים בהם שיחק 6.8 דק' אך לא קלע.
בקיץ 2023 היה חלק מסגל הקבוצה באליפות אירופה ביוון.
חיים אישיים

לוין הוא בנה של כדורסלנית העבר רינת זלץ לוין.
הערות שוליים

↑  יובל לוין נבחר לחמישיית העונה בליגה לאומית Winner‏, בעמוד הפייסבוק של ליגה לאומית Winner ‏, 27 באפריל 2024
↑  אור שקדי, ‏‏‏/ אחרי שנתיים באליצור שומרון: יובל לוין חתם בקרית אתא, באתר ספורט1, 30 ביוני 2024
יערי רואש

אין תמונה חופשית
יערי (יעקב אריה) רואש (נולד ב-19 באוגוסט 1971) הוא עורך דין ישראלי. בינואר 2025 נבחר לתפקיד פרקליט מחוז דרום (אזרחי) בפרקליטות המדינה.
ביוגרפיה

נולד ברחובות לצבי ומרי רואש, ילידי מרוקו. למד בישיבת הדרום. בעל תואר שני במשפטים בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1997 התמחה בפרקליטות מחוז דרום (אזרחי) בפרקליטות המדינה, ומאז שימש כפרקליט במחוז. עסק בתחומים רבים במשך שנים. שימש כממונה על המחלקה המסחרית.
החל מ-2015 עמד בראש מחלקת המקרקעין בפרקליטות מחוז דרום. במסגרת תפקידו עסק בהליכים רבים הנוגעים לסוגיית הבנייה הבלתי חוקית בפזורה הבדואית בנגב על צדדיה השונים, דוגמת אדמות אל-עראקיב, אום אל-חיראן, הרחבת העיר דימונה, בריכות המלח באילת, פרשת הרפסודה הלבנה, ועוד.
ביוגרפיה > פרקליט מחוז דרום (אזרחי)

בינואר 2025 ועדת המכרזים של נציבות שירות המדינה, בחרה פה אחד ביערי לתפקיד כפרקליט מחוז דרום (אזרחי), במקומו של ציון אילוז.
חיים אישיים

יערי רואש נשוי לענת, עורכת דין, ואב לשלושה. מתגורר במזכרת בתיה. מנהל אורח חיים דתי.
הערות שוליים

↑   נטעאל בנדל, "תיק אסטרטגי לאומי": מחקר היסטורי עשוי לפתוח מחדש את תביעות הבדואים בנגב, באתר הארץ, 31 בינואר 2022;  נתי יפת, בית המשפט קבע שלמפונים מהכפר אל־עראקיב בנגב אין זכויות על הקרקע, באתר הארץ, 20 ביוני 2023
↑    שלמה פיוטרקובסקי, ‏"בית המשפט מסיר את כפפות המשי": יישוב בדואי לא חוקי בנגב יפונה, בעיתון מקור ראשון, 22 באוגוסט 2023; רותם שרון, בית המשפט קבע משפחת אבו פריח מגבעות בר תפונה משטחה, באתר באר שבע נט
↑  דני בלר, עורך הדין יערי רואש מונה לפרקליט מחוז דרום (אזרחי), ‏29 בינואר 2025
עוזאל ותיק

עוזאל ותיק (נולד ב-31 ביולי 1982) הוא ראש המועצה המקומית קדומים.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקדומים. בנם של אהרן ושושנה ותיק, מוותיקי קדומים. סבו אביגדור ותיק היה ממקימי העיר בת ים וחנותו 'ותיק' הייתה החנות הראשונה בעיר. בפתחה התנוסס שלט גדול: "עברי דבר עברית".
התנדב כרכז בקייטנת איל"ן ובסניף בני עקיבא ביישוב וריכז פרויקטים קהילתיים.
שימש במספר תפקידים תקשורתיים ברדיו ובעיתונות הכתובה.
בשנת 2010 החל לעבוד ב'סיטיפס' – הרכבת הקלה בירושלים משלב ההקמה, דרך התפעול ועד תום הזיכיון בשנת 2021. לאחר שמילא מספר תפקידים בכירים בחברה מונה ותיק לסמנכ"ל הרכבת הקלה.
בשנת 2021 מונה ותיק למנהל אגף בכיר דוברות תקשורת הסברה ופניות הציבור בדרג סמנכ"ל במשרד הפנים.שימש כנציג שר הפנים בהקמת המועצה המקומית שער שומרון וכחבר בוועדה הממונה מטעם משרד הפנים. בעבר ותיק כיהן כסגן ומ"מ ראש מועצת קדומים.
פעילות ציבורית
כנער היה חבר בתנועת נוער מולדת בתקופתו של יו"ר התנועה רחבעם זאבי (גנדי).
בבחירות למועצת קדומים ב־ 2018 נבחר ותיק לחבר המועצה ומונה לסגן ומ"מ ראש המועצה.
בשנת 2023 פרש ותיק מתפקידו בהנהלת משרד הפנים על מנת להתמודד בבחירות לראשות מועצת קדומים. עוזאל ותיק הקים את סיעת 'אהבת קדומים' וקיבל את תמיכתו של חננאל דורני, ראש המועצה הקודם. עקב פריצת מלחמת חרבות ברזל נדחו הבחירות לפברואר 2024 ובהן נבחר ותיק לראשות המועצה.
שירות צבאי
עוזאל ותיק הוא רב-סרן במילואים. החל את דרכו הצבאית כמצטיין בקורס של דובר צה"ל, והמשיך לקורס קצינים מטעם היחידה. בתפקידי הקצונה שמילא במטה דובר צה"ל, פיקד ותיק על מדור מני"ב ושימש כקמב"ץ בחמ"ל דובר צה"ל. לאחר מכן מונה ותיק לדובר אוגדת יהודה ושומרון בזמן האינתיפאדה השנייה, ובתפקיד זה כיהן כ–3 שנים.
בשירות המילואים שימש ותיק כמאמן רשויות מקומיות לשעת חירום מטעם פיקוד העורף ואימן עשרות רבות של עיריות ומועצות ברחבי הארץ. בנוסף כיהן כמסביר לחירום בטלוויזיה וברדיו. קודם לכן מילא שורת תפקידים בפיקוד העורף, בהם מפקד מכלול רשויות, משרדי ממשלה ותשתיות לאומיות במחוז ירושלים והמרכז, ומפקד מכלול אוכלוסייה.
חיים אישיים

נשוי ואב לשישה. מתגורר בקדומים בשכונת גבעת שלם הצופה לשכם ולהרי גריזים ועיבל.
הערות שוליים

↑  1https://www.gov.il/he/pages/news-29-09-21-001
דוד אלחייני

אלחייני (מאחורה לצד יוסי דגן) בהרמת כוסית עם ראשי מועצת יש"ע.
דוד אלחייני (נולד ב-1960) הוא ראש המועצה האזורית ערבות הירדן. כיהן עד 6 בספטמבר 2022 כיו"ר מועצת יש"ע.
ביוגרפיה

אלחייני נולד בטבריה. הוא מתגורר בבקעת הירדן מאז 1983 ועוסק בחקלאות.
בשנת 1993 הקים את ועד מתיישבי בקעת הירדן, ובין השנים 1994-1999 כיהן כיו"ר הוועד.
בבחירות למועצות האזוריות בשנת 2004 קיבל רק 5% מקולות הבוחרים. בבחירות למועצות האזוריות בינואר 2009 התמודד על תפקיד ראש מועצת ערבות הירדן, וזכה בכ־35% מהקולות. בבחירות חוזרות התמודד מול דובי טל, זכה בכ־54% מהקולות ונבחר לראשות המועצה. בבחירות 2013 נבחר בשנית לתפקיד כמועמד יחיד, ובבחירות 2018 נבחר לתפקיד ברוב של 59.35% מול שני מועמדים אחרים.
ב-4 בנובמבר 2019 נבחר ליו"ר מועצת יש"ע, אחרי שגבר על יגאל להב, ראש מועצת קרני שומרון. ביולי 2022 הודיע על פרישתו מתפקידו זה וב-6 בספטמבר 2022 הוחלף על ידי שלמה נאמן[./דוד_אלחייני#cite_note-3 [3]].
אלחייני גר במושב ארגמן שבבקעת הירדן. הוא נשוי לחנה ואב לשלושה. בבעלות משפחתו משק לגידול צמחי תבלין.
עמדות

בתחילת יוני 2020 יצא אלחייני נגד תוכנית המאה שהציגו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וג'ארד קושנר, וצוטט כי תוכנית המאה מוכיחה שהם אינם ידידים של ישראל, וכי התוכנית מסכנת את ביטחון המדינה. דבריו זכו לגינוי ממנהיגי הליכוד. לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, תמך בג'ו ביידן, זאת בניגוד לרוב מוחלט של אנשי הימין.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 תמך במפלגת "תקווה חדשה", ובהצטרפותה לממשלת ישראל השלושים ושש.
הערות שוליים

1 2  חזקי ברוך, יו"ר מועצת יש"ע החדש - דוד אלחייני, באתר ערוץ 7, ו' בחשון תש"פ.
↑  מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס, דוח על תוצאות ביקורת חשבונות המועמדים שהשתתפו בבחירות לראשי מועצות אזוריות בינואר 2009, תשרי ה'תש"ע.
↑  שלומי הלר‏, יו"ר מועצת ישע מתפטר: "פעלתי תחת צו מצפוני בלב שלם", באתר וואלה, 10 ביולי 2022
↑  יניר יגנה‏, ראש מועצת יש"ע: נתניהו מטעה, תכנית טראמפ תסכן את קיומה של מדינת ישראל, באתר וואלה, 12 ביוני 2020
↑   "היה נס לישראל": אנשי ימין מסכמים כהונה סוערת של טראמפ, סרטון  באתר יוטיוב, 15 בינואר 2021
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יעקב קוינט

יעקב ("ינקי") קוִינְט (נולד ב-1973) הוא מנהל רשות מקרקעי ישראל (רמ"י), בעבר כיהן כמנהל רשות החברות הממשלתיות וכמ"מ מנהל רשות החברות הממשלתיות. עורך דין בהכשרתו.
ביוגרפיה

נולד ליוסף ויהודית קוינט וגדל ברחובות.
למד בישיבת ההסדר הר עציון שבאלון שבות. ב-1992 התנדב לשירות צבאי סדיר ביחידת צנחנים. לאחר שחרורו המשיך בשירות מילואים, בחטיבת הצנחנים [דרוש מקור].
למד משפטים וכלכלה לתואר ראשון בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן והוסמך כעורך דין. התמחה במשרד עו"ד לשם ברנדווין ושות' [דרוש מקור].
בוגר מכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן [דרוש מקור].
ביוגרפיה > היועץ המשפטי של רשות מקרקעי ישראל

בשנת 2001 התחיל את עבודתו במינהל מקרקעי ישראל (הגוף שקדם לרשות מקרקעי ישראל) כסגן היועצת המשפטית. ב-2008 מונה ליועץ המשפטי לרשות, אותו מילא במשך 9 שנים. שימש כיועץ המשפטי של מועצת מקרקעי ישראל. הוביל את ריכוז ועריכת מאות החלטות מועצת מקרקעי ישראל כ"קודקס" החלטות.
ליווה את הרפורמה ברשות מקרקעי ישראל וביצוע השינוי הארגוני החל משנת 2009 שכללה ליווי הסכמי המקרקעין של רכבת ישראל, נמלי ישראל, רשות שדות התעופה. היה חלק בהוצאה לפועל של תוכנית מחיר למשתכן וניסח וערך את כלל חוזי התכנית ואת מכרזיה.
ב-2016 שימש כנציג שר האוצר בוועדת סל התרופות לשנים 2016–2019. ב-2017 היה מ"מ נציג שר האוצר במועצה הארצית לתכנון ולבנייה. בשנים 2018–2019 היה חבר בוועדת אתיקה של לשכת עורכי הדין בישראל.
ביוגרפיה > מנהל רשות החברות הממשלתיות

באוקטובר 2017 נבחר על ידי שר האוצר משה כחלון לתפקיד מנהל רשות החברות הממשלתיות, היחידה במשרד האוצר הפועלת כגוף מאסדר מטעם מדינת ישראל, בחברות הממשלתיות. בתפקיד זה הוביל קוינט שורה של מהלכים, בהם הפרטת דואר ישראל, נמל חיפה, החברה לשירותי איכות הסביבה, מקורות פיתוח ייזום והתעשייה האווירית. כמו כן השלים את הפרטת חברת תע"ש ומכירתה לחברת אלביט ב-1.8 מיליארד ש"ח.
בתפקידו היה חבר בהנהלת משרד האוצר וחבר בוועדה לבדיקת מינויים בחברות הממשלתיות (ועדת גילאור). פירק מספר חברות ממשלתיות, בניהן חברת פי גלילות.
בתקופת כהונתו כמנהל הרשות הורחב הליך הנפקת איגרות החוב בחברות הממשלתיות חברת חשמל, מקורות, נתג"ז, רפא"ל, עמידר וחברת נמלי ישראל.
קוינט חיזק את מערך הביקורת הפנימית בחברות הממשלתיות.
ביוגרפיה > מנהל רשות מקרקעי ישראל

בדצמבר 2020, מינה שר הבינוי והשיכון יעקב ליצמן את קוינט למנהל רשות מקרקעי ישראל, הגוף המנהל את קרקעות הלאום בישראל. בהנהלתו במהלך 2021-2022 הגיעה רשות מקרקעי ישראל לתוצאות שיא בהיקף שיווקי הקרקעות ובהיקף ההכנסות לקופת המדינה והוא נבחר על ידי העיתון דה מרקר למקום השלישי, ברשימת 100 המשפיעים במשק לשנת 2022.
קוינט הוביל תהליך של טרנספורמציה דיגיטלית ברמ"י שכלל החלפת מערכות ליבה ואפשרות לביצוע פעילות מרחוק, פיתוח מערכות AI לאיתור פלישות במקרקעין בשיתוף חברת "רפאל" ופיתוח מערכות AI שיחליפו את הליך השמאות לקביעת ערכי קרקע. כן עברה רמ"י בתקופה זו למכרזים מקוונים.
ביוגרפיה > ממלא מקום מנהל רשות החברות הממשלתיות

ב-3 בינואר 2024 החליט השר לשיתוף פעולה אזורי, דודי אמסלם, למנות את קוינט לממלא מקום מנהל רשות החברות הממשלתיות עד לבחירת מנהל קבוע. הוא מילא את התפקיד במקביל לתפקידו ברמ"י.
חיים אישיים

יעקב קוינט ואב לחמישה ילדים, מתגורר ברחובות. נשוי ליפעת, נוירולוגית במחלקת ילדים ומנהלת המכון להתפתחות הילד בבית החולים קפלן.
אתר TheMarker כלל אותו ברשימת 100 המשפיעים ב-2024 במקום ה-37 על "עימות חזיתי מול רשויות מקומיות". אתר כלכליסט דירג אותו מספר 64 ב-100 משפיעים/ות של כלכליסט 2024 וציין אותו על שיווק אגרסיבי.
הערות שוליים

↑  רשות מקרקעי ישראל, חברי הנהלה ובעלי תפקידים
↑  שרון טל, בתמיכת ליצמן: זה המנהל החדש של רשות מקרקעי ישראל, באתר אייס, 16 בדצמבר 2020
↑  הילה ציאון, ינקי קוינט מונה לתפקיד מנהל רשות מקרקעי ישראל, באתר ynet, 16 בדצמבר 2020
↑  עו"ד ינקי קוינט מונה לתפקיד מנכ"ל רשות מקרקעי ישראל החדש, באתר של התנועה הקיבוצית, 17 בדצמבר 2020
↑  אריק מירובסקי, ‏רמ"י הכפילה את שיווקי הקרקעות ושילשה את הכנסותיה ב-2021, באתר גלובס, 30 בדצמבר 2021
↑   הדר חורש, ממקד מאמצים בהגברת קצב שיווק הקרקעות: ינקי קוינט - מקום 3 ברשימת 100 המשפיעים של מגזין TheMarker, באתר TheMarker‏, 19 בספטמבר 2022
↑  מורן אזולאי, גד ליאור, אחרי ההתפטרות של רוזנבוים: אמסלם מינה את ינקי קוינט למנהל זמני של רשות החברות, באתר ynet, 3 בינואר 2024
↑   100 המשפיעים. מספר 37, ינקי קוינט. מנהל רמ"י, באתר TheMarker‏, 25 בספטמבר 2024
↑  100 המשפיעים/ות של כלכליסט 2024. מספר 64, ינקי קוינט. מנהל רמ"י, באתר כלכליסט, 1 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299028605171  ISNI: 0000 0004 0189 4325  VIAF: 297133014   WorldCat (עם VIAF): 297133014
שובל (קיבוץ)

חברי קיבוץ שובל עם בדואים משבט אל הוזייל ב-1947
שוֹבָל הוא קיבוץ בצפון הנגב ליד העיר רהט השייך למועצה אזורית בני שמעון. הקיבוץ משתייך לקיבוץ הארצי. נוסד ב-6 באוקטובר 1946, במסגרת מבצע 11 הנקודות והוקם על ידי גרעין חברי השומר הצעיר בישראל ומחוצה לה ועל ידי מעפילים מהאונייה "פאטריה".
מיקום

קיבוץ שובל שוכן בין קריית גת לבאר שבע והגישה אליו היא דרך כביש 264. הקיבוץ ממוקם בדיוק במרכז ישראל בין הנקודה הצפונית ביותר בחרמון (33.20 צפון) לנקודה הדרומית ביותר באילת (29.29 צפון).
מקור השם

חברי הקיבוץ רצו לקרוא לקיבוץ בשם "אילת" משום שרצו להתיישב ליד הים באזור אילת, אולם המוסדות המיישבים בחרו בשם שובל, כגרסה עברית של ישוב בשם "סובילא", המופיע במפת מידבא. יישוב זה מזוהה עם "ביר זבאלה", חורבה הסמוכה לקיבוץ, בה הייתה נקודת שיטור בריטית.
חינוך

בתחום הקיבוץ הוקם בית הספר התיכון מבואות הנגב בשנת 1963 ובו לומדים בני הקיבוץ בכיתות ז' עד י"ב.
מערכת החינוך בקיבוץ כוללת גם גנים לגיל הרך ותלמידי היסודי לומדים בקיבוץ בית קמה בניצני הנגב.
בשובל פועל גם אולפן ללימוד עברית אשר תלמידיו מתגוררים ועובדים בקיבוץ.
בשנת 2007, מכינת נחשון פתחה קבוצה נוספת בקיבוץ שובל. המכינה נמצאת בתוך הקהילה החינוכית מבואות הנגב. ילדי הקיבוץ בכיתות ד'-י"ב פעילים בקן המקומי של תנועת השומר הצעיר, בו כ-100 חניכים ומדריכים.
כלכלה

לקיבוץ שלושה מקורות הכנסה עיקריים:
חקלאות - בקיבוץ פועלת רפת שהיא אחת מהגדולות באזור ופועלת בשותפות עם קיבוץ נען. ישנו ענף גידולי שדה (גד"ש) אשר מנצל את השטחים הנרחבים אשר מסביב לקיבוץ בעיקר לגידולים חקלאיים ללא השקיה כחיטה ושעורה אך גם לגידולים מושקים כתפוחי אדמה. בנוסף לקיבוץ מספר לולי תרנגולות. עד שנות השמונים היו בקיבוץ שטחי מטע גדולים בהם גודלו פקאנים, תפוזים ופירות נשירים אחרים אך לאור חוסר הכדאיות הכלכלית והמחסור במים המטעים נעקרו.
בקיבוץ פועל מפעל שמייצר אטמים לתעשייה - מפעל סיל ג'ט (Seal Jet).
חברי קיבוץ רבים עובדים מחוץ לקיבוץ והכנסתם מהווה חלק חשוב בפעילות הכלכלית של הקיבוץ.
כלכלה > אנרגיה סולארית

בשנת 2009, נחתם הסכם להקמת תחנת כוח פוטו-וולטאית של חברת ערבה פאוור קומפני בשטח הקיבוץ. התחנה בעלת כושר ייצר של 6.4 מגוואט חשמל ירוק, משתרעת על שטח של 96 דונם וכוללת 22,100 פאנלים פוטו-וולטאיים של חברת JA Solar. היא החלה לפעול בשנת 2012, לאחר השקעה של כ-90 מיליון ש"ח, כולל השקעה של 17.8 מיליון ש"ח הון עצמי על ידי ערבה פאוור, קרן נוי וקק"ל. במהלך עשרים שנות הפעילות של התחנה היא צפויה לחסוך הפקה של כ-162,000 טון מטרי של פחמן דו-חמצני.
ב-2021 נחנך בקיבוץ מתקן אגירת אנרגיה מסוג מגה-פק של חברת טסלה בשיתוף חברת "נופר אנרגיה". המתקן מאפשר לקיבוץ את אגירת האנרגיה הסולארית העודפת, לשימוש בשעות החושך, ומאפשר לקיבוץ לספק כמעט את כל צורכי האנרגיה שלו.
תמונות של אתרים מרכזיים בשובל

מגדל המים
אתר הנצחה במרכז הקיבוץ בתכנון האדריכל חיליק ערד
בית הביטחון ההיסטורי
חזית חדר האוכל הראשית בתכנון האדריכל שמואל מסטצ'קין
המדשאה המרכזית
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אברהם ס, במבואות הנגב - סיור בביר זבלה, הארץ, 7 בפברואר 1947
↑  קיבוץ השוה"צ "אילת", משמר, 13 ביוני 1944
↑  קיבוץ עין השופט נפרד מהגרעין הדרום אפריקאי, משמר, 15 ביוני 1944
↑  המתיישבים החדשים בנגב עושים במלאכה, משמר, 11 באוקטובר 1946
↑  שץ קפלן, ביעף על פני הישימון, משמר, 1 בדצמבר 1946
↑  קיבוץ "אילת" נפרד מציבור הפועלים, על המשמר, 10 ביולי 1949
↑  עזרא ריבליס, כך "מסכן" קיבוץ שובל את המדינה, על המשמר, 8 באוקטובר 1954
המשך - כך "מסכן" קיבוץ שובל את המדינה, על המשמר, 8 באוקטובר 1954
↑  שני בדווים שביקרו ב"שובל" נקנסו, על המשמר, 31 בדצמבר 1953
↑  הטורקטוריסט.שזרע בשביל אל הוזייל שוחרר בערבות, על המשמר, 15 בדצמבר 1954
↑  אלי צור, "הנהגת הקיבוץ מול השמאל ב'משבר סנה', בתוך: עיונים בתקומת ישראל: מאסף לבעיות הציונות, היישוב ומדינת ישראל - עיונים בתקומת ישראל: כרך 5: עורך: פנחס גינוסר, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, אוניברסיטת בן-גורין בנגב 1995
↑  אנשי ה"שמאל" עוזבים את קיבוץ "שובל", דבר, 11 במרץ 1953
21 חברים הוצאו מקיבוץ שובל, הארץ, 5 במרץ 1953
↑  קרבנות האסון בקיבוץ שובל הגישו תביעת נזיקין נגד "כים אוויר", קול העם, 23 במאי 1955
↑  יאיר קוטלר, עברו 10 השנים הרזות, הארץ, 29 באוקטובר 1956
↑  רפת קיבוץ שובל-למופת, דבר, 26 ביוני 1953
↑  תואר דוקטור – לחבר קיבוץ, הארץ, 26 במרץ 1961
↑  בני קיבוץ שובל מאמצים ילדים בדואים, על המשמר, 31 במרץ 1966
בי"ם תיכון ראשון לבדואים ייבנה ליד קיבוץ שובל, על המשמר, 19 בספטמבר 1969
↑  הונחה אבן־פינה לעיירה בדווית ליד קיבוץ שובל, דבר, 26 במאי 1972
↑  אלדה נתנאל, פרויקט הקליטה הגדול ביותר בתנועה בצפון הנגב: מעל 50 בתים נמסרו, 15 בינואר 2017
↑  רויטל חובל, ערבה פאואר תקים תחנת כוח סולארית בקיבוץ שובל, באתר כלכליסט, 1 בדצמבר 2009
↑  עמירם ברקת, ‏קרן נוי תהפוך לשותפה אסטרטגית של ערבה פאוור, באתר גלובס, 13 במאי 2012
↑   ישראל פישר, טסלה מחשמלת את הבתים: נחנך מתקן האגירה הראשון של החברה עם נופר אנרגיה, באתר TheMarker‏, 9 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467839105171  VIAF: 112151431622656302630   WorldCat (עם VIAF): 112151431622656302630 
בניית מגדל המים ליד חדר האוכל של קיבוץ שובל בשנת 1947
הקיבוץ ב-1958
רפאל ברוך טולידאנו

| --- | --- |

מימין לשמאל: רבי שלום משאש, רבי רפאל ברוך טולידאנו, רבי ברוך אברהם טולידאנו
 לידה:  1890 תר"ן מקנס, מרוקו 
 פטירה:  17 בנובמבר 1970 (בגיל 80 בערך) י"ח בחשוון תשל"א
 מקום פעילות:  מקנס (מרוקו), בני ברק (ישראל).
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בנובמבר 1970 
 רבותיו:  הרב חיים בירדוגו, הרב חיים משאש
 חיבוריו:  קיצור שולחן ערוך, שו"ת רבי ברוך
 צאצאים:  גבריאל טולדנו  יעקב טולידאנו 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה
 
 חתימה:   
 
רבי רפאל ברוך טולידאנו (תר"ן, 1890 - י"ח בחשוון תשל"א, 17 בנובמבר 1970) היה אב בית הדין ורבה של מקנס שבמרוקו. מחבר "קיצור שולחן ערוך" על בסיס פסקי 'כף החיים'.
תולדות חייו

נולד במקנס שבמרוקו לרבי יעקב טולידאנו רבה של מקנס ולחנה לבית סודרי. משפחת טולידאנו היא משפחת רבנים ותיקה ממגורשי ספרד, שמקורה בטולדו. נשא את בת דודתו רחל בת רבי שלום עמאר. רבו המובהק היה רבי חיים בירדוגו. למד מוסר אצל רבי חיים משאש.
השם רפאל נוסף לו בשנת תר"צ, לאחר שחלה.
סמוך לפטירת אביו, בשנת תרצ"ב החל לכהן כדיין רשמי בבית הדין שבמקנס בראשות הרב יהושע בירדוגו. לאחר מספר שנים, הצטרפו להרכב בית הדין הרב יוסף משאש והרב ברוך אברהם טולידאנו. במסגרת תפקידו הרבני, נהג להשתתף בכינוסים שקיימה מועצת רבני מרוקו מעת לעת. באספה החמישית של המועצה, קרא לייסד חינוך עצמאי תחת השגחת הרבנים, שישולבו בו לימודי חול עד לקבלת תעודה מתאימה.
תולדות חייו > בישראל

בשנת תשכ"ג (1963) עלה הרב טולידאנו לישראל. הוא התיישב בבני ברק, תחילה בשכונת זיכרון מאיר ובסוף ימיו בשכונת רמת אהרון. דרש דרשות התעוררות וחיזוק בקרב עולים ממרוקו בישראל והשפיע עליהם לשלוח את בניהם לישיבות.
היה מזוהה עם אגודת ישראל. השתתף בכנסייה הגדולה החמישית בשנת תשכ"ד (1964) ונשא בה נאום שבו ביכה את מצב הנוער הספרדי העולה לארץ ונוטש את מורשת אבותיו. הוא הטיל את האחריות על הציבור החרדי וזעק: ”איך אעלה אל אבי והנער איננו אתי”.
נפטר בי"ח בחשוון תשל"א ונקבר בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק.
תולדות חייו > הנצחתו

אחר פטירתו קראה עיריית בני ברק את הרחוב שבו התגורר בסוף ימיו על שמו. רחוב על שמו קיים גם בשכונת רמת שלמה בירושלים. צאצאיו הקימו ישיבות ובתי מדרש על שמו: ישיבת חזון ברוך בצרפת, ישיבת אור ברוך בירושלים וקהילת עטרת ברוך בבני ברק.
חיבוריו

הרב טולידאנו חיבר את הספר "קיצור שולחן ערוך השלם". הספר מבוסס בעיקר על פסקי שולחן ערוך ועל ביאור כף החיים וכן על קיצור שולחן ערוך, ובתוספת מנהג מרוקו. בספר מופיעים גם פיוטים שכתב, והידוע בהם הוא אשורר שירה לכבוד התורה, אשר נפוץ בקרב עדות המזרח. כתביו ותשובותיו על אורח חיים ויורה דעה יצאו לאור על ידי מכון אהבת שלום, תחת הכותר "שו"ת רבי ברוך". תשובות נוספות בענייני אבן העזר וחושן משפט מצויים בכתב יד.
משפחתו

רבים מצאצאיו משמשים כרבנים וראשי ישיבות. מבניו:
הרב יוסף - כיהן כרב קהילת "עטרת ברוך" בבני ברק.
הרב יעקב - כיהן כראש ישיבת "חזון ברוך" וממייסד מוסדות "מרכז התורה" בצרפת.
מנכדיו: הרב ניסים טולדנו  והרב גבריאל טולידנו.