stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הילדה סוליס
הערות שוליים

↑  Obama to Announce Final Cabinet Picks, באתר וושינגטון פוסט, 19 בדצמבר 2008
↑  Solis Confirmed as Labor Secretary, באתר וושינגטון פוסט, 24 בפברואר 2009
↑  Solis resigns as labor secretary, באתר וושינגטון פוסט, 9 בינואר 2013
↑  Hilda Solis, Former Labor Chief, Wins Seat On Powerful L.A. County Board of Supervisors, באתר פוקס ניוז, 4 ביוני 2014
| הקבינט של ארצות הברית בממשל ברק אובמה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | ג'ו ביידן (2009–2017) |  |
| מזכירי המדינה | הילרי קלינטון (2009–2013) • ג'ון קרי (2013–2017) |  |
| מזכיר האוצר | טימותי גייטנר (2009–2013) • ג'ק לו (2013–2017) |  |
| מזכיר ההגנה | רוברט גייטס (2009–2011) • ליאון פאנטה (2011–2013) • צ'אק הייגל (2013–2015) • אשטון קרטר (2015–2017) |  |
| התובעים הכלליים | אריק הולדר (2009–2015) • לורטה לינץ' (2015–2017) |  |
| מזכיר הפנים | קן סלזאר (2009–2013) • סאלי ג'וול (2013–2017) |  |
| מזכיר החקלאות | טום וילסאק (2009–2017) |  |
| מזכירי המסחר | גארי לוק (2009–2011) • ג'ון ברייסון (2011–2012) • פני פריצקר (2013–2017) |  |
| מזכירי העבודה | הילדה סוליס (2009–2017) • טום פרז (2013–2017) |  |
| מזכירת הבריאות ושירותי האנוש | קתלין סבליוס (2009–2013) • סילביה מתיוס ברוול (2013–2017) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | שון דונובן (2009–2014) • חוליאן קסטרו (2014–2017) |  |
| מזכיר התחבורה | ריי להוד (2009–2013) • אנתוני פוקס (2013–2017) |  |
| מזכיר האנרגיה | סטיבן צ'ו (2009–2013) • ארנסט מוניז (2013–2017) |  |
| מזכיר החינוך | ארני דאנקן (2009–2016) • ג'ון קינג ג'וניור (2016–2017) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | אריק שינסקי (2009–2014) • בוב מקדונלד (2014–2017) |  |
| מזכירי ביטחון המולדת | ג'נט נפוליטנו (2009–2013) • ג'יי ניקסון (2013–2017) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | ליסה ג'קסון (2009–2013) • ג'ינה מקארתי (2013–2017) |  |
| מנהל משרד הניהול והתקציב | פיטר אורסג (2009–2010) • ג'ק לו (2010–2012) • סילביה מתיוס ברוול (2013–2014) • שון דונובן (2014–2017) |  |
| יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית | כריסטינה רומר (2009–2010) • אוסטן גולסבי (2010–2011) • אלן קרוגר (2011–2013) • ג'ייסון פורמן (2013–2017) |  |
| נציב הסחר של ארצות הברית | רון קירק (2009–2013) • מייקל פרומן (2013–2017) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | סוזן רייס (2009–2013) • סמנתה פאוור (2013–2017) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | קארן מילס (2012–2013) • מריה קונטררס-סוויט (2013–2017) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | רם עמנואל (2009–2010) • ויליאם דיילי (2011–2012) • ג'ק לו (2012–2013) • דניס מקדאנה (2013–2017) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  ↑  מונתה ב-2009, ובשנת 2012 הועלתה לדרג חברת קבינט.  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4780 5077  LCCN: n2004064470  SNAC: w67t8bz0  US Congress: S001153  VIAF: 4325474   WorldCat (עם VIAF): 4325474
גארי לוק

גארי פיי לוק (באנגלית: Gary Faye Locke; נולד ב-21 בינואר 1950) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי שכיהן כשגרירה העשירי של ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין (2011-2014). קודם לכן, כיהן כמושל וושינגטון וכמזכיר המסחר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ברק אובמה.
לוק הוא המושל הראשון ב-48 המדינות היבשתיות של ארצות הברית (contiguous United States) ממוצא אסייתי והאמריקאי-סיני הראשון שכיהן כמושל בכלל מדינות ארצות הברית. נוסף על כך, הוא האמריקאי-סיני ראשון שכיהן כשגריר ארצות הברית ברפובליקה העממית של סין.
ביוגרפיה

גארי לוק נולד ב-21 בינואר 1950 בסיאטל שבמדינת וושינגטון, ובמהלך שנותיו הראשונות חי בפרויקט הדיור הציבורי של יסלר טראס. לוק הוא סיני מצד אביו, וצאצא של ילידי כפר ג'ילונג, שבטאישאן, גואנגדונג, סין העממית. לוק הוא השני מבין חמשת ילדיו של ג'יימס לוק, ששירת כסמל צוות (staff sergeant) בדיוויזיה המשוריינת החמישית של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. אמו, ג'ולי, במקור מהונג קונג, שבאותה עת הייתה נתונה תחת שלטון קולוניאלי של האימפריה הבריטית. סבו מצד אביו עקר מסין בשנות ה-90 של המאה ה-19 והיגר לארצות הברית, שם עבד כעוזר בית אולימפיה בתמורה לשיעורים באנגלית. גארי לוק לא ידע לדבר אנגלית עד הגיעו לגיל חמש וכניסתו לגן.
לוק סיים בהצטיינות את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון פרנקלין שבסיאטל ב-1968. באמצעות שילוב של משרה חלקית, סיוע כספי וקבלת מלגות, התקבל לוק ללימודים באוניברסיטת ייל, שם היה בוגר במדע המדינה ב-1972. מאוחר יותר הוא קיבל את תואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בוסטון ב-1975. ב-1982 נבחר לוק לייצג את מחוז דרום סיאטל בבית הנבחרים של מדינת וושינגטון, שם כיהן כיושב ראש ועדת ההקצבות. כעבור 11 שנה, ב-1993, לוק נבחר לראשות מחוז קינג, משהביס את זה המכהן, טים היל.
ב-1996 זכה לוק בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית למושל וושינגטון ולאחר מכן בבחירות הכלליות, הפך למושל האמריקאי-סיני הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית. לוק נבחר לתת את תגובת מפלגתו לנאום מצב האומה שנישא על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ב-2003. בצעד מפתיע, לוק הודיע ביולי 2003 כי לא יתמודד לתקופת כהונה שלישית. סוזן פיינטר, בעלת טור ב"סיאטל פוסט-אינטליינסר", כתבה כי איומים רבים והודעות נאצה שנשלחו אל משרד המושל, נוסף על הכפשות אישיות וגזעניות כלפי משפחתו של לוק, היוו גורם מכריע בהחלטתו לעזוב את מושלות אורגון.
ב-4 בדצמבר 2008, לאחר בחירתו של הסנאטור ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית, סוכנות הידיעות AP דיווחה כי לוק הוא מועמד פוטנציאלי למזכיר הפנים בממשלו של אובמה. בסופו של דבר, הסנאטור קן סלזאר מקולורדו נבחר לתפקיד. ב-25 בפברואר 2009 הכריז אובמה כי לוק הוא מועמדו למזכיר המסחר, ומינויו אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית פה אחד ב-24 במרץ.
בעקבות התפטרותו של שגריר ארצות הברית בסין ג'ון האנטסמן, מונה לוק בידי אובמה להחליפו, ומינויו אושר בסנאט ב-27 ביולי 2011. תצלום של לוק נושא את תרמיל גבו ומזמין קפה בעצמו בסניף סטארבאקס שבנמל התעופה הבינלאומי סיאטל-טקומה, הגביר את אהדתו בקרב אזרחי סין העממית, שכן בסין אין רגילים לצניעות שכזו מפקידי ממשל בכירים. במסיבת העיתונאים הראשונה שערך לאחר הגיעו לבייג'ינג, התחייב לוק לקדם שיתוף פעולה והבנה בין שתי המדינות. בנובמבר 2013 הודיע על התפטרותו מתפקידו כשגריר.
הערות שוליים

↑  מונח המתכוון לכל מדינות ארצות הברית אשר נמצאות בגבולות ארצות הברית, דהיינו פרט לאלסקה והוואי
↑  הסנאט האמריקני אישר את מינוי גארי לוק לשר המסחר, באתר ynet, 25 במרץ 2009
↑  שי כהן, לראשונה בסין: שגריר אמריקני ממוצא סיני, באתר רדיו סין, 15 באוגוסט 2011
↑  ‏AP, שגריר ארצות הברית סחב תיק וקנה קפה, הסינים התאהבו, באתר ynet, 17 באוגוסט 2011
| הקבינט של ארצות הברית בממשל ברק אובמה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | ג'ו ביידן (2009–2017) |  |
| מזכירי המדינה | הילרי קלינטון (2009–2013) • ג'ון קרי (2013–2017) |  |
| מזכיר האוצר | טימותי גייטנר (2009–2013) • ג'ק לו (2013–2017) |  |
| מזכיר ההגנה | רוברט גייטס (2009–2011) • ליאון פאנטה (2011–2013) • צ'אק הייגל (2013–2015) • אשטון קרטר (2015–2017) |  |
| התובעים הכלליים | אריק הולדר (2009–2015) • לורטה לינץ' (2015–2017) |  |
| מזכיר הפנים | קן סלזאר (2009–2013) • סאלי ג'וול (2013–2017) |  |
| מזכיר החקלאות | טום וילסאק (2009–2017) |  |
| מזכירי המסחר | גארי לוק (2009–2011) • ג'ון ברייסון (2011–2012) • פני פריצקר (2013–2017) |  |
| מזכירי העבודה | הילדה סוליס (2009–2017) • טום פרז (2013–2017) |  |
| מזכירת הבריאות ושירותי האנוש | קתלין סבליוס (2009–2013) • סילביה מתיוס ברוול (2013–2017) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | שון דונובן (2009–2014) • חוליאן קסטרו (2014–2017) |  |
| מזכיר התחבורה | ריי להוד (2009–2013) • אנתוני פוקס (2013–2017) |  |
| מזכיר האנרגיה | סטיבן צ'ו (2009–2013) • ארנסט מוניז (2013–2017) |  |
| מזכיר החינוך | ארני דאנקן (2009–2016) • ג'ון קינג ג'וניור (2016–2017) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | אריק שינסקי (2009–2014) • בוב מקדונלד (2014–2017) |  |
| מזכירי ביטחון המולדת | ג'נט נפוליטנו (2009–2013) • ג'יי ניקסון (2013–2017) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | ליסה ג'קסון (2009–2013) • ג'ינה מקארתי (2013–2017) |  |
| מנהל משרד הניהול והתקציב | פיטר אורסג (2009–2010) • ג'ק לו (2010–2012) • סילביה מתיוס ברוול (2013–2014) • שון דונובן (2014–2017) |  |
| יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית | כריסטינה רומר (2009–2010) • אוסטן גולסבי (2010–2011) • אלן קרוגר (2011–2013) • ג'ייסון פורמן (2013–2017) |  |
| נציב הסחר של ארצות הברית | רון קירק (2009–2013) • מייקל פרומן (2013–2017) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | סוזן רייס (2009–2013) • סמנתה פאוור (2013–2017) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | קארן מילס (2012–2013) • מריה קונטררס-סוויט (2013–2017) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | רם עמנואל (2009–2010) • ויליאם דיילי (2011–2012) • ג'ק לו (2012–2013) • דניס מקדאנה (2013–2017) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  ↑  מונתה ב-2009, ובשנת 2012 הועלתה לדרג חברת קבינט.  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4166 7419  LCCN: no99030743  MusicBrainz: 9ba3a9ed-419b-4b53-b4d0-220767a1d308  NARA: 10575204  SNAC: w6n05cm7  VIAF: 58713598   WorldCat (עם VIAF): 58713598
פיטר אורסג

פיטר ריצ'רד אורסג (באנגלית: Peter Richard Orszag; נולד ב-16 בדצמבר 1968), הוא כלכלן יהודי-אמריקאי שהיה מנהל משרד התקציבים בקונגרס של ארצות הברית (CBO), וכיהן כראש משרד הניהול והתקציב (OMB) בממשלו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, מינואר 2009 ועד יולי 2010.
ביוגרפיה וקריירה

לאחר שסיים את פנימיית "פיליפ אקסטר" ב-1987, השלים ב-1991 תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת פרינסטון, זכה למלגת הצטיינות על שם ג'ורג' מרשל בשנים 1991–1992, קיבל תואר שני ב-1992 וכן דוקטורט בכלכלה ב-1997 מבית הספר לכלכלה של לונדון.
הכלכלן אלן בליינדר שלימד אותו בפרינסטון, וכן ג'וזף סטיגליץ, שהיו מאוחר יותר לכלכלנים בממשל הנשיא ביל קלינטון, היו החונכים שלו בתחילת דרכו, ולאחר מכן גם מי שהיה למזכיר האוצר בממשל קלינטון, רוברט רובין.
אורסג הוא חבר בכיר וסגן מנהל של מכון ברוקינגס לחקר הכלכלה, שם ניהל את "תוכנית המילטון" בשיתוף עם בית הספר למנהל ציבורי של אוניברסיטת ג'ורג'טאון, ואת פרויקט הפרישה של ארגון "פיו צ'ריטבל טראסטס".
בשנים 1995–1996 כיהן כיועץ כלכלי בכיר בוועדת הייעוץ הכלכלי של ממשל קלינטון, ובין 1997–1998 כיהן גם כעוזר מיוחד לנשיא קלינטון לענייני מדיניות כלכלית. הוא ייסד חברת ייעוץ בשם "תאגיד סבאג", אשר לאחר מיזוג עם חברה נוספת נקנתה בסופו של דבר על ידי FTI ייעוץ, וכן כיהן כיועץ לחברת ייעוץ למנהלים, "מקינסי אנד קומפני", בנושא קופות חולים בסן פרנסיסקו.
בין 2007–2008 עמד אורסג בראש משרד התקציבים בקונגרס, ובמהלך כהונתו מיקד את תשומת הלב למשקל שעתיד להיות להוצאות ביטוח הבריאות בבעיות התזרים של הממשל בטווח הארוך, וכן בבעיות ארוכות הטווח של כלכלת המדינה. הוא נודע כראשון מנושאי תפקיד זה שניהל בלוג משלו.
ב-25 בנובמבר 2008, הכריז עליו הנשיא הנבחר, ברק אובמה, כמיועד לעמוד בראש משרד הניהול והתקציב, זרוע הבית הלבן האחראית לתקציב הפדרלי ולפיקוח על יעילותן של התוכניות הפדרליות.
לאחר שנה וחצי בתפקידו כראש המשרד, הודיע אורסג על התפטרותו, שנכנסה לתוקף בסוף יולי 2010.
בינואר 2011 החל אורסג לכהן כסגן יושב ראש לבנקאות עולמית בחברת סיטיגרופ.
אורסג נשוי בשנית למגישת טלוויזיה ואב לארבעה ילדים. תחביביו הם ריצת מרתון ומוזיקת קאנטרי והוא אוהד קבוצת הבייסבול בוסטון רד סוקס.
בן קרסון

בנג'מין סולומון "בן" קרסון (באנגלית: Benjamin Solomon "Ben" Carson; נולד ב-18 בספטמבר 1951) הוא נויורוכירורג ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית תחת ממשל טראמפ, בשנים 2017–2021.
קרסון הוא פרופסור אמריטוס באוניברסיטת ג'ונס הופקינס וסופר. הוא המנתח הראשון שהצליח להפריד בהצלחה תאומים סיאמיים שהיו מחוברים זה לזה בראשם. ב-2008 עוטר במדליית החירות הנשיאותית, אחד משני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
ביוגרפיה > נעוריו

קרסון נולד בדטרויט שבמישיגן למשפחה אפרו-אמריקאית. שני הוריו הגיעו במקור מטנסי. בגיל צעיר התגרשו הוריו, רוברט וסוניה, והוא גדל בתנאי מצוקה עם אמו ואחיו הגדול ממנו בשנתיים. כילד היה תלמיד נחשל עם נטייה לאלימות כלפי בני כיתתו. אמו, סוניה לבית קופלנד, דחפה את בניה להישגים בלימודים, הגבילה את זמן הצפייה שלהם בטלוויזיה והכריחה אותם לקרוא שני ספרים בשבוע. קרסון הפך לתלמיד מחונן, זכה להכרה מצד מוריו וסיים את התיכון כתלמיד מצטיין.
ביוגרפיה > השכלה גבוהה וקריירה מקצועית

קרסון זכה למלגה והתקבל ב-1969 ללימודים באוניברסיטת ייל, בה השלים ב-1973 תואר ראשון בהכנה לרפואה ופסיכולוגיה. לאחר מכן למד רפואה באוניברסיטת מישיגן כשבמקביל עבד כטכנאי רדיולוגיה באוניברסיטה. ב-1977 התקבל להתמחות במרכז הרפואי של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, הוא זכה להצלחה רבה והתמחה בנוירוכירורגיה. ב-1983 יצא למספר חודשי השתלמות בבית החולים SCGH שבאוסטרליה המערבית ולאחר מכן שב לג'ונס הופקינס.
ב-1985 מונה לראש תחום נוירוכירורגיית ילדים. ב-1987 זכה לתהילת עולם, כשעמד בראש צוות רפואי של 70 איש שביצע את הניתוח המוצלח הראשון בהיסטוריה להפרדת תאומים סיאמיים שהיו מחוברים בראשם. צוות המנתחים בראשותו השתמש בטכניקה של הכנסת התאומים, פטריק ובנג'מין בינדר ממערב גרמניה, להיפותרמיה עמוקה, עד למצב של מוות קליני, על מנת למנוע דימום יתר במהלך ההפרדה. מאז ביצע עוד ארבעה ניתוחים מורכבים להפרדת תאומים סיאמיים שהיו מחוברים בראשם. ב-1997 ניתח תאומים סיאמיים מזמביה שהיו מחוברים בקודקוד ראשם. התאומים שרדו את הניתוח ולא סבלו מנזק מוחי. ב-2004 ניתח את התאומות בלוק מגרמניה שהיו מחוברות בקודקוד ראשן. את הניתוח שרדה בהצלחה רק אחת התאומות. קרסון ספג גם כישלונות בהם מותם של תאומים סיאמים מדרום אפריקה ומותן לאחר ניתוח של התאומות הסיאמיות האיראניות לאדן ולאלה ביג'אני, הניתוח הראשון מסוג זה שבוצע בתאומים בוגרים.
ב-1991 מונה לפרופסור חבר וב-1999 מונה לפרופסור מן המניין לנוירוכירורגיה, אונקולוגיה, ניתוח פלסטי ורפואת ילדים במרכז הרפואי של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. ב-2013 פרש וקיבל מינוי של פרופסור אמריטוס.
ביוגרפיה > פרסים וכיבודים עיקריים

בשנת 2000 נבחר לאחת מ"האגדות החיות" על ידי ספריית הקונגרס האמריקאי. ב-2006 זכה למדליית ספינגרן מטעם ארגון ה-NAACP על הישגים יוצאי דופן כאפרו-אמריקאי. ב-2008 עוטר על ידי נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש במדליית החירות הנשיאותית. ב-2010 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בין השנים 1988 ל-2012 זכה ל-67 תוארי דוקטור לשם כבוד ממוסדות שונים ברחבי העולם.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

ב-1994 ייסד יחד עם רעייתו את קרן קרסון למלגות, המיועדת לקדם ילדים ונוער המצטיינים בלימודים ובתרומה לחברה. הוא סיפר כי הקים את הקרן לאחר שקרא מחקר בו דורג הנוער האמריקאי במקום ה-21 מתוך 22 מדינות נסקרות, והצביע על פיגור בנושאי מתמטיקה ומדעים.
ב-7 בפברואר 2013 נשא את הנאום המרכזי באירוע השנתי "ארוחת הבוקר ותפילה לאומית" (National Prayer Breakfast), בה משתתף באופן מסורתי מאז 1953 נשיא ארצות הברית. בנאום אותו נשא, שילב קרסון את תיאור חייו ופעילותו, תוך שימוש בהומור ובדיחות, והביע מחאה נגד תרבות התקינות פוליטית משום שהיא נוגדת את עקרונות חופש הביטוי. הוא הציע מודל חלופי לרפורמה של הנשיא ברק אובמה בתחום הבריאות ותמיכה במנגנון מס שטוח. על הנאום שנשא בנוכחות אובמה, זכה לשבחים רבים בעיקר מצד גורמים שמרניים, ובעקבותיו הוקמה שדולה שמטרתה לקדם את מועמדותו בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, שגייסה קרוב ל-3 מיליון דולר בחצי השנה הראשונה לפעילותה. מיולי 2013 מפרסם טורי דעה בוושינגטון טיימס ובאוקטובר 2013 הצטרף לצוות הפרשנים של פוקס ניוז.
במאי 2015 הכריז על התמודדותו בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. ב-4 במרץ 2016 פרש מהמרוץ לאחר השגת תוצאות מאכזבות במדינות המקדימות ובמדינות ה"סופר טיוזדיי", בהשיגו 8 צירים ו-572,786 בקול הפופולרי מכלל המדינות שבהן נערכו הצבעות.
לאחר סיום המרוץ שלו לנשיאות, תמך קרסון ב-11 במרץ בדונלד טראמפ. לאחר היבחרו של טראמפ לנשיא, שימש מטעמו חבר בצוות העברת השלטון ומונה על ידו למזכיר השיכון והפיתוח העירוני. ב-2 במרץ 2017 אושר מינויו על ידי הסנאט ברוב של 58 תומכים מול 41 מתנגדים.
ביוגרפיה > דעותיו

קרסון תומך במדיניות שוק חופשי ובעד מס שטוח לכלל האוכלוסייה שלא יעלה על 15%. הוא מתנגד לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה של הנשיא ברק אובמה ותומך בביטול מדיקר ומדיקאייד. בתחום מדיניות החוץ ביקר קרסון את מדיניותו של הנשיא אובמה כלפי ישראל, וציין כי הממשל בראשותו נטש אותה. הוא ציין כי אם הפלסטינים מעוניינים במדינה, על מדינות שכנות כגון מצרים להקצות להם אדמה.
בתחום החברתי הוא התנגד לנישואים חד-מיניים, והאמין כי נישואים הם "בין גבר לאישה". ב-4 במרץ 2015 אמר קרסון כי "הומוסקסואליות זו בחירה, מפני שהמון אנשים הולכים לבית הכלא סטרייטים, ויוצאים הומואים". בנוסף, אמירותיו בנוגע לאבולוציה ובריאתנות היו נושאים למחלוקת. ב-2006 אמר קרסון כי "אני לא מאמין באבולוציה, פשוט אין ברשותי די אמונה כדי להאמין שמשהו מורכב כגון יכולתינו לחשוב, לתכנן ולהיות מוסריים, פשוט הגיח יש מאין".
קרסון אינו מקבל את הקונצנזוס המדעי בדבר קיומה של ההתחממות הגלובלית הנגרמת בידי פעילות אנוש, ואמר כי "תמיד הולכת להיות התחממות או התקררות", ובנוסף שהדיון סביב שינוי האקלים "אינו חשוב".
ביוגרפיה > חיים פרטיים

קרסון נישא ב-1971 לקנדי והם הורים לשלושה בנים. ב-2002 התגלה אצלו סרטן הערמונית, והוא עבר בהצלחה ניתוח להסרת הגידול. קרסון הוא נוצרי אדוק המשתייך לכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
ספריו

קרסון חיבר אוטוביוגרפיה וחמישה ספרי הגות:
Gifted Hands: The Ben Carson Story - אוטוביוגרפיה מ-1990, על סמך הביוגרפיה יצא סרט טלוויזיה באותו שם בכיכובו של קובה גודינג ג'וניור
Think Big: Unleashing Your Potential for Excellence משנת 1996
The Big Picture - משנת 2000
Take the Risk: Learning to Identify, Choose and Live with Acceptable Risk משנת 2008
America the Beautiful: Rediscovering What Made This Nation Great - משנת 2012, נכנס לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס
One Nation: What We Can All Do to Save America's Future משנת 2014, שהה חמישה שבועות בראש ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס וסך הכל 20 שבועות ברשימה.
הערות שוליים

↑  Separate Fates, מגזין ג'ונס הופקינס, 4 ביוני 2004
↑  Four JHU Researchers Elected Into the National Academy of Sciences’ Institute of Medicine, אתר המרכז הרפואי ג'ונס הופקינס, 11 באוקטובר 2010
↑  קורות חיים באתר המרכז הרפואי ג'ונס הופקינס
1 2  Neurosurgeon’s Speeches Have Conservatives Dreaming of 2016, הניו יורק טיימס, 20 במרץ 2014
↑  ‘Draft Ben Carson for President’ group raises nearly $3 million, אתר Dailycaller.com
↑  טיימס בן קרסון באתר וושינגטון טיימס
↑  FOX NEWS SIGNS DR. BEN CARSON TO CONTRIBUTOR ROLE, אתר פוקס ניוז, אוקטובר 2013
↑  Ben Carson announces presidential campaign, וושינגטון פוסט, 3 במאי 2015
↑  עמית ולדמן, ‏בן קרסון פורש מהמרוץ לנשיאות ארה"ב?, באתר ‏מאקו‏, 2 במרץ 2016
↑  קרסון הודיע על תמיכה בטראמפ: "למעשה הוא אדם אינטליגנטי", באתר וואלה, 11 במרץ 2016
1 2  Ben Carson on the Issues, הניו יורק טיימס, 3 במאי 2015
↑  Ben Carson: Prisons prove being gay is a choice, ‏באתר CNN, ‏4 במרץ 2015
↑  "Richard Dawkins & Daniel Dennett vs. Francis Collins & Benjamin Carson". Internet Archive. 10 במרץ 2006. נבדק ב-20 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tomas Monzon, Gov. Jerry Brown sends climate change report to presidential candidate Ben Carson, UPI (September 12, 2015).
↑  בן קרסון באתר Encyclopedia of World Biography
↑  רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, 19 באוקטובר 2014
↑  רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס, 8 ביוני 2014
| הקבינט של ארצות הברית בממשל הראשון של דונלד טראמפ ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | מייק פנס (2017–2021) |  |
| מזכיר המדינה | רקס טילרסון (2017–2018) • מייק פומפאו (2018–2021) |  |
| מזכיר האוצר | סטיבן מנושין (2017–2021) |  |
| מזכיר ההגנה | ג'יימס מאטיס (2017–2019) • מארק אספר (2019–2020) |  |
| התובע הכללי | ג'ף סשנס (2017–2018) • ויליאם בר (2019–2020) |  |
| מזכיר הפנים | ראיין זינקי (2017–2019) • דייוויד ברנהרדט (2019–2021) |  |
| מזכיר החקאות | סאני פרדו (2017–2021) |  |
| מזכיר המסחר | וילבור רוס (2017–2021) |  |
| מזכיר העבודה | אלכסנדר אקוסטה (2017–2019) • יוג'ין סקאליה (2019–2021) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | טום פרייס (2017) • אלכס אזר (2018–2021) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | בן קרסון (2017–2021) |  |
| מזכירת התחבורה | איליין צ'או (2017–2021) |  |
| מזכיר האנרגיה | ריק פרי (2017–2019) • דן ברוייט (2019–2021) |  |
| מזכירת החינוך | בטסי דבוס (2017–2021) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דייוויד שולקין (2017–2018) • רוברט וילקי (2018–2021) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | ג'ון קלי (2017) • קירסטן נילסן (2017–2019) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314977705171  PLWABN: 9810592858105606  BIBSYS: 90816516  BNE: XX5612725  BnF: cb125368535 (data)  CANTIC: a10934686  CiNii: DA07102552  GND: 121223035  ISNI: 0000 0001 1070 0201  LCCN: n90607854  NARA: 10572110  NKC: xx0004541  NLK: KAC199638768  SNAC: w6kq8t26  SUDOC: 079443176  S2AuthorId: 50655013  Trove: 1086007  VIAF: 71503552   WorldCat (עם VIAF): 71503552
קתלין סבליוס

סבליוס עם ברק אובמה בנאום קבלת הצעת המינוי לתפקיד מזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית
קתלין גיליגן סבליוס (באנגלית: Kathleen Sebelius; נולדה ב-15 במאי 1948) היא פוליטיקאית אמריקאית ששירתה כמזכירת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית בממשלו של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה בין השנים 2009–2014. קודם לכן כיהנה כמושלת קנזס בשנית 2003–2009.
ראשית חייה

סבליוס נולדה וגדלה במשפחה קתולית, בסינסינטי, אוהיו. היא למדה באוניברסיטה הקתולית "טריניטי וושינגטון" שבוושינגטון הבירה, ואחר כך קיבלה תואר במינהל ציבורי מטעם אוניברסיטת קנזס. בשנת 1974 עברה להתגורר בקנזס.
סבליוס היא בתו של מושל אוהיו לשעבר ג'ון ג'יי גיליגן וכך מונתה למושלת הראשונה בארצות הברית שגם אביה היה מושל. בעלה, גארי סבליוס, הוא שופט בית משפט השלום הפדרלי, שאביו היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. לזוג יש שני ילדים.
קריירה פוליטית

בשנת 1986 התמודדה סבליוס על מושב בבית התחתון של בית הנבחרים של קנזס. היא נבחרה לתפקיד. כעבור 8 שנים, בשנת 1994, סיימה את תפקידה בבית הנבחרים כדי להתמודד על משרת המפקחת על הביטוח, בו זכתה, והייתה לאדם הראשון מזה 100 שנים המכהן בתפקיד מטעם המפלגה הדמוקרטית. בתפקיד זה כיהנה גם כן 8 שנים.
בשנת 2002 נבחרה לתפקיד מושלת קנזס לאחר שניצחה את המועמד הרפובליקני, טים שאלנבורגר 53%-45%. אחת הסיבות שהביאו לניצחונה של סבליוס היה הקרע בין השמרנים לליברלים במפלגה הרפובליקנית של קנזס. אחת מפעולותיה המשמעותיות של סבליוס כמושלת קנזס היה הטלת הווטו על חקיקה המתירה לאזרחים לשאת כלי נשק להגנה עצמית שלא בגלוי (concealed carry (אנ')) ללא כל צורך ברישיון מיוחד. החלטה זו הפכה את קנזס לאחת מארבע המדינות היחידות בארצות הברית שבהן לא הייתה אפשרות כלל לשאת נשק שלא בגלוי. למרות זאת, ב-25 במרץ 2006 הבית התחתון של בית הנבחרים ביטל את הטלת הוטו בהחלטת רוב של 91 מול 33. כמו כן, גם הבית העליון של בית הנבחרים (הסנאט) הצביע נגד הטלת הווטו ברוב של 30 מול 10.
סבליוס סירבה לתמוך בתיקון לחוקת קנזס בדבר נישואים חד-מיניים באפריל 2005, ושנדחה ברוב של 70% על ידי בית הנבחרים. מהלך זה אסר בחוק נישואים חד מיניים ויישר קו עם כל מדינות ארצות הברית (מלבד מסצ'וסטס).
סבליוס סרבה לתמוך גם בביצוע עונש מוות, ובמהלך כהונתה, בית המשפט העליון של קנזס סירב לתת עונש מוות, כשהוא קובע שעונש המוות מנוגד לחוקת קנזס. למרות זאת, התובע הכללי של מדינת קנזס, פיל קליין הרפובליקני, דחה טענה זו והחזיר את המצב לקדמותו על פי החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בבחירות שנערכו בקנזס בנובמבר 2006 ניצחה סבליוס את מועמד הרפובליקנים, ג'ים ברנאט, ברוב של 57% מול 40% שתמכו בברנאט.
ארני דאנקן

ארני דאנקן (באנגלית: Arne Duncan; נולד ב-6 בנובמבר 1964) הוא איש חינוך אמריקאי, שכיהן כמזכיר החינוך בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בין השנים 2009–2016.
ביוגרפיה

דאנקן נולד וגדל בשיקגו שבאילינוי למשפחה בעלת שורשים אירופיים. אביו היה פרופסור לפסיכולוגיה ואמו הקימה וניהלה מרכז יום לילדים, שבו שהו בעיקר ילדים אפריקאים אמריקאים. דאנקן בילה חלק ניכר מימי נעוריו במרכז היום כשהוא מסייע לילדים ומשחק עמם.
דאנקן למד באוניברסיטת שיקגו, ולאחר מכן באוניברסיטת הרווארד, שם הוענק לו תואר ראשון בסוציולוגיה ב-1987. במהלך לימודיו שיחק כדורסל והיה קפטן משותף של נבחרת הכדורסל במוסד. בשנים 1987–1991 שיחק כשחקן מקצועי, בעיקר באוסטרליה.
חברו מילדות של דאנקן, בנקאי ההשקעות ג'ון רוג'רס, מינה אותו ב-1991 למנהל תוכנית לתמיכה בילדים הלומדים באחד מבתי הספר הציבוריים החלשים ביותר בשיקגו. הוא שימש בתפקיד זה עד 1999. כאשר נסגר אותו בית ספר הביאו דאנקן ורוג'רס לפתיחתו מחדש במתכונת חצי עצמאית.
ב-1999 מונה דאנקן לסגן ראש מטה מערכת בתי הספר הציבוריים של שיקגו, וב-2001 הוא קודם להיות מנהל מערכת זו. הוא שימש בתפקיד עד 2008. על תפקודו שם נשמעו הערכות חיוביות אך גם הערכות שאינן כאלה.
לאחר בחירתו לנשיא ב-2008 בחר ברק אובמה, איש שיקגו, בדאנקן לתפקיד מזכיר החינוך בממשלו. הסנאט של ארצות הברית אישר את מינויו בחודש ינואר 2009. באוקטובר 2015 הודיע דאנקן כי יסיים את תפקידו בתום אותה שנה.
ב-2012 הצהיר דאנקן כי הוא תומך בנישואים חד-מיניים.
לדאנקן ואשתו, אותה הכיר באוסטרליה, שני ילדים. בעת כהונתו כמזכיר החינוך התגוררה המשפחה בארלינגטון שבווירג'יניה וילדיו למדו בבתי ספר ציבוריים שם.