stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לעולם אל תאמר לעולם לא

| --- | --- |

 מבוסס על:  כדור הרעם 
 בימוי:  ארווין קרשנר 
 הופק בידי:  ג'ק שוורצמן 
 תסריט:  לורנזו סמפל ג'וניור, דיק קלמנט, איאן לה פרנה 
 עריכה:  איאן קרפורד 
 שחקנים ראשיים:  שון קונרי (ג'יימס בונד) ססקיה כהן-טנוג'י (Nicole) אדוארד פוקס (M) פמלה סיילם (גברת מאניפני) Prunella Gee (Patricia Fearing) ברני קייסי (פליקס לייטר) ברברה קאררה (Fatima Blush) מקס פון סידוב (ארנסט סטאברו בלופלד) קים בייסינגר (דומינו ויטלי) קלאוס מריה ברנדאואר (Emilio Largo) אלק מקוואן (Q) אנתוני שארפ Valerie Leon רוברט ריטי גייבן או'הרליהי דרק דדמן פט רואץ' רואן אטקינסון רונלד פיקאפ סילביה מריוט 
 מוזיקה:  מישל לגראן 
 צילום:  דאגלס סלוקומב 
 מדינה:  בריטניה
 חברת הפקה:  Producers Sales Organization 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 באוקטובר 1983 
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט ריגול, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   neversayneveragain
 דף הסרט ב־IMDb
 
לעולם אל תאמר לעולם לא (באנגלית: Never Say Never Again) הוא סרט בלתי-רשמי מסדרת סרטי ג'יימס בונד והוא מבוסס על הספר "כדור הרעם", שלפיו הופק כבר סרט באותו השם בשנת 1965. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1983, ושון קונרי הסכים להשתתף בו לאחר מסע שתדלנות קדחתני.
עלילה

בסרט זה גונב ארגון הטרור האימתני ספקטר שני טילים אטומיים ומחזיק את העולם כולו כבן ערובה. ג'יימס בונד נשלח לעצור את הארגון. נערת הבונד בסרט הזה הייתה דומינו (קים בייסינגר) - אחותו של קצין בצבא האמריקאי - ג'ק פטאצ'י, ובת זוגו של הנבל הראשי בסרט - מקס לארגו (קלאוס מריה ברנדאואר), שהוא מספר 2 בספקטר. בונד חוקר, ומגלה שפטאצ'י, עבד אצל ספקטר ולארגו בכך שעזר להם לגנוב את הטילים מהצבא האמריקאי באמצעות התחזות לנשיא ארצות הברית, ולאחר העזרה - לארגו חיסל את פטאצ'י, ליתר ביטחון, בשביל שאף אחד לא ידע על המזימה. בונד מספר לדומינו שלארגו, בן זוגה, הרג את אחיה - ולכן דומינו מחליפה צד, ועוזרת לבונד לנסות לסכל את שיגור הטילים ולהרוג את לארגו.
אודות

הסרט אינו נחשב כחלק מסדרת הסרטים הרשמית של EON Productions ויונייטד ארטיסטס, אך שייך למפיץ הרשמי של סדרת הסרטים - MGM.
הסרט יצא באותה שנה בה יצא הסרט הרשמי "אוקטופוסי" בו לוהק רוג'ר מור בתפקיד ג'יימס בונד.
שחקנים נוספים שהופיעו בסרט: קלאוס מריה ברנדאואר, מקס פון סידוב ורואן אטקינסון בתפקידו הקולנועי הראשון.
מורטי סמית'

| --- | --- |
 שם סרט:  ספייס ג'אם: אגדה חדשה
 תוכנית טלוויזיה:  "ריק ומורטי"
 הופעה ראשונה:  "פיילוט" (2013)
 הופעה אחרונה:  ספייס ג'אם: אגדה חדשה
 יוצרים:  ג'סטין רוילנד דן הרמון
 גילום הדמות:  ג'סטין רוילנד (2013-2022) הארי בלדן (2023-הווה)
 דיבוב:  ג'סטין רוילנד (2013-2022) הארי בלדן (2023-הווה)
 דיבוב בשפה העברית:  שרון כהן שון מזרחי (קצת ב-2024)
 מידע
 כינויים:  מורטי (על ידי ריק)  מורטי סמית C-137 (על ידי מועצת הריקים)
 סטטוס:  חי
 גיל:  14
 גזע:  בן אדם
 מין:  זכר
 מקצוע:  תלמיד תיכון
 שיוך:  כדור הארץ
 דת:  נצרות
 אזרחות:  אמריקאית (מורטי הוא אמריקאי ממוצא היספני)
 דמויות קשורות
 משפחה:  בת' סמית' (אם)  סאמר סמית' (אחות גדולה) ריק סנצ'ז (סב) ג'רי סמית' (אב)
מורטימור "מורטי" סמית' (באנגלית: Morty Smith) הוא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה "ריק ומורטי". אשר נוצרה על ידי יוצרי הסדרה ג'סטין רוילנד ודן הרמון.
לעיתים דמויות משנה בסדרה מתייחסים אליו לפעמים כמורטי סמית C-137 (כדור הארץ) בהתייחס לייעוד שניתן לסבו על ידי מועצת הריקס הטרנס-ממדית, ישנו גם ספר בעל שני כרכים אשר עוקב אחר ריק ומורטי ממד C-132 בעוד שרוב החלקים האחרים עוקבים אחר C-137, משחק הווידאו עוקב אחר ריק ומורטי של מימד C-123,
תיאור

מורטי הוא ילד חרדתי בן 14 (המבוסס על מרטי מק'פליי מהסרט בחזרה לעתיד) דמותו של מורטי ידועה בעיקר בזכות אישיותו החרדה, טובת הלב והערכתו העצמית הנמוכה. מורטי הוא נכדו של ריק סנצ'ז והוא יוצא איתו לטיולים ברחבי החלל החיצון וביקומים שונים. הוא וריק הם הדמויות הראשיות של הסדרה.
ביוגרפיה

מורטי הוא ילד בן 14,  לומד בתיכון "הארי הרפסון" יחד עם אחותו הגדולה סאמר סמית' . לרוב הוא נחשב כאידיוט גמור, מורטי סובל מחרדות ונלחץ בקלות בגלל הרפתקאותיו
בפרק השמיני בעונה החמישית, מתגלה שממשפחת סמית' המוצגת לנו בסדרה היא אינה המשפחה המקורית של ריק ולמעשה, משפחתו המקורית של ריק לא קיימת בעקבות מותן של דיאן (אשתו של ריק) ובת' על ידי פצצה גלקטית שנשלחה כנקמה על החלטתו של ריק לפרוש מהמדע לטובת טיפוח משפחתו, ובעקבות מותה המוקדם של בת' - לריק המקורי מעולם לא היה מורטי "מקורי". למעשה, ריק הגיע למשפחה המוצגת בסדרה לאחר שסיים את עבודתו בהקמת מצודת הריקים בעקבות ייאוש ויגעון. לאחר שהתייאש, החליט ריק להתרסק במחסן של בת' רנדומלית שננטשה על ידי ריק אחר 20 שנים קודם לכן והוא מחליט "לאמץ" אותה ואת משפחתה כאילו הוא הריק שלהם ומכאן למעשה התחילה הסדרה.
יצירת הדמות

נוצרה על ידי יוצרי הסדרה ג'סטין רוילנד ודן הרמון שנפגשו בערוץ 101 בטלוויזיה האמריקאית בשנת 2006, הוא נוצר כפרודיה למרטי מקפליי מטרילוגיית סרטי "בחזרה לעתיד". הרעיון לריק ומורטי, בדמותם של דוק ומרטי, הוצע לרצועת השידור של "Adult Swim" ואז פותחו גם הדמויות כסב ונכדו.
קבלה

המבקרים של הסדרה והצופים קיבלו את מורטי בחיוביות והערצה, VerbStomp תיאר את מורטי כתוצר של הזנחה הורית,לא אינטליגנטי, מפחיד [...] ומצוקה, ככל הנראה בגלל חוויותיו הטראומטיות בזמן שהסתובב בעולמות חדשים עם ריק.
ג'ון אירווין

ג'ון ניקול אירווין השני (באנגלית: John Nichol Irwin II; 31 בדצמבר 1913 –  28 בפברואר 2000) היה דיפלומט אמריקאי שכיהן כסגן הראשון של מזכיר המדינה של ארצות הברית וכשגריר ארצות הברית בצרפת.
ביוגרפיה

אירווין נולד ב-31 בדצמבר 1913 בקיוקוק שבאיווה. לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת פורדהם נהפך לעורך דין ועבד במשרד עורכי הדין" Patterson, Belknap & Webb". מאוקטובר 1958 עד ינואר 1961 כיהן כעוזר מזכיר ההגנה של ארצות הברית לענייני ביטחון בינלאומי בממשל דווייט אייזנהאואר.
הוא היה האדם האחרון שכיהן בתפקיד תת-מזכיר המדינה, בשנים 1970–1972, כאשר תפקיד זה היה השני בחשיבותו במחלקת המדינה של ארצות הברית. בשנת 1972 מונה לסגן מזכיר המדינה של ארצות הברית והיה לדיפלומט הראשון הנושא בתפקיד זה, וכיהן עד פברואר 1973. בשני התפקידים כיהן תחת מזכיר המדינה של ארצות הברית ויליאם פירס רוג'רס.
ב-1973 התפטר מתפקידו כסגן מזכיר המדינה כדי להתמנות לשגריר ארצות הברית בצרפת. ב-23 במרץ אותה שנה הציג את כתב האמנתו לנשיא צרפת ז'ורז' פומפידו.
כאשר מונה לשגריר בצרפת רכש אירווין חווה חקלאית גדולה ליד סיגלמן שבאריזונה מחברת הבקר "Greene Cattle Company". בשנת 1977, אירווין רכש את חוות Quien Sabe ליד טרס פינוס שבקליפורניה.
הוא נפטר ב-28 בפברואר 2000 בניו הייבן שבקונטיקט, בגיל 86.
הערות שוליים

↑  John Nichol Irwin II (1913–2000), באתר ההיסטוריון של מחלקת המדינה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1119270200  NARA: 10609723  VIAF: 2858147967352684200008   WorldCat (עם VIAF): 2858147967352684200008
אמיר אטינגר

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1995 (בן 29) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת רייכמן 
 תקופת הפעילות:  מ-2020
 עיסוק:  כתב פוליטי
 מעסיק:  ישראל היום
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100010145382967
 טוויטר:  amirettin
 
אמיר אטינגר (נולד ב-א' באלול ה'תשנ"ה, 27 באוגוסט 1995) הוא עיתונאי ישראלי, המשמש ככתב הכנסת של העיתון "ישראל היום".
ביוגרפיה

אטינגר נולד וגדל בפתח תקווה. ביסודי ובישיבה למד בדרכי נועם פתח תקווה, ובתיכון מקיף גרוס קריית גת. שירת בצבא כמ"פ קורס מ"כים בדרגת סרן בחטיבת גולני.
החל את דרכו בתקשורת בישראל כעורך בדסק הדיגיטל של ערוץ 20. באוקטובר 2020 החל לשמש כתב פוליטי של האתר סרוגים. ובתקופה הזו סיקר את מערכת הבחירות לכנסת ה-24.
באפריל 2022 מונה לכתב הכנסת של העיתון "ישראל היום".
ביוגרפיה > פעילות עיתונאית

בין חשיפותיו של אטינגר: המגעים בין אביר קארה לימינה על הצטרפותו למפלגה. תיעוד של שר הביטחון בני גנץ מותח ביקורת על ממשלת בנט-לפיד ועל היחס התקשורתי כלפיה לעומת היחס לממשלת נתניהו-גנץ, וחשיפת מסמך של בנק דיסקונט שהודיע על הקפאת כספי התרומות שנאספו עבור בנימין נתניהו למימון משפטו עד קבלת אישור משפטי בעניין.
עוד חשף אטינגר קמפיין שהוביל המשרד לשוויון חברתי, בשיתוף הראפר תאמר נאפר שידוע בשיריו נגד חיילי צה"ל, בעקבות הפרסום הורתה השרה לשוויון חברתי, מירב כהן, לרשות לקידום מעמד האישה להפסיק לקשר לסרטון של נפאר ששולב בקמפיין בערבית לשוויון בין המינים.
ביולי 2022 פרסם לראשונה כי השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג מתכננת לאשר בממשלה את המינוי של איש השמאל יוסי ביילין לתפקיד יו"ר רשות הטבע והגנים. לאחר הפרסום, שרת הפנים איילת שקד ושר המשפטים גדעון סער פנו לנפתלי בנט ודרשו ממנו לעצור את מינוי. שהחליט להפעיל את הווטו שלו בנושא ולמנוע את המינוי.
בנובמבר 2022, במהלך המשא ומתן להרכבת הממשלה ה-37, חשף את הסעיף בהסכמים הקואליציוניים שדרשו ביהדות התורה על כך שהפרדה מגדרית באירועים ציבוריים למגזר הדתי והחרדי לא תיחשב כאפליה בחוק.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הוא סטודנט לתואר ראשון במשפטים וממשל באוניברסיטת רייכמן. אטינגר נשוי לאביה פיש אטינגר ומתגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑  אמיר אטינגר מונה לכתב הכנסת של העיתון "ישראל היום", באתר ערוץ 7, 25 באפריל 2022
↑  אמיר אטינגר, ‏ימינה במגעים עם אביר קארה מהשולמנים, באתר "סרוגים", 13 בינואר 2021
↑  אמיר אטינגר, ‏הבנק הקפיא את הכסף מקמפיין התרומות לנתניהו, באתר "סרוגים", 6 במרץ 2022
↑  אמיר אטינגר, ‏בעקבות פניית סרוגים: השרה מירב כהן הורתה להסיר את הראפר תאמר נאפר מקמפיין של המשרד לשוויון חברתי, באתר "סרוגים", 23 בפברואר 2022
פיליפ הראשון, רוזן הסן

פיליפ הראשון, רוזן הסן, המכונה לעיתים האצילי (נולד ב-13 בנובמבר 1504 במרבורג, מת ב-31 במרץ 1567 בקאסל) היה רוזן (לאנדגרף) ושליט הסן בין 1509 ל-1567 ונחשב לאחד מהמנהיגים הפוליטיים החשובים ביותר בתקופת הרפורמציה והרנסאנס בגרמניה.
חייו

פיליפ הראשון נולד ב-1504 במרבורג, לוילהלם השני, רוזן הסן ולאנה ממקלנבורג-שוורין. מכיוון שבמות אביו מעגבת הוא היה רק בן ארבע, התפתח מאבק ירושה בקרב אצולת הסן, במהלכו הצליחה אמו להפוך לעוצרת. כשהיה בן 13 וחצי הכריז עליו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כבוגר ופיליפ תפס את השלטון על הרוזנות ב-1518. עם זאת, המשיכה אימו למלא תפקיד חשוב כיועצת. בגלל מאבקי הכוח בהסן, פיליפ הראשון מעולם לא השלים את החינוך המקובל באותה עת. ב-1524 המיר פיליפ את דתו לנצרות פרוטסטנטית והפך לאחד מן העומדים בראש המאבק למען הרפורמציה. בשנת 1526 דחה את סינוד הומברג בשם הפרוטסטנטיות. באותה שנה גם איחד את כוחותיו עם אלו של יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ורוזנים פרוטסטנטיים אחרים בברית טורגאו.
בשנת 1527 הקים את אוניברסיטת מרבורג, האוניברסיטה הפרוטסטנטית הראשונה בעולם, כסמינר להכשרת כמרים פרוטסטנטיים. שנה לאחר מכן חתם על הסכם עם אלברכט מברנדנבורג, החשמן הקתולי של מיינץ. ב"הסכם היצקירכן" ויתר למעשה הארכיבישוף על הסן מבחינה דתית. בשנת 1529 כינס את שני המנהיגים החשובים של תנועת הרפורמציה - מרטין לותר ואולריך צווינגלי לשיחות ביניהם בנושאים תאולוגיים. הוא השתייך לששת הרוזנים שהיו מיוזמי "הצהרת שפייר" לדיאט של שפייר.
מאוחר יותר, היה ממקימי ברית שמלקלדן, והוכרז כאחד ממפקדי צבאה. במלחמה השמלקלדית הנהיג את כוחות הברית, אך לאחר קרב מילברג (1547) נפל בשבי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא נידון למוות בעוון הפרת שלום המדינה, אך בעקבות הבנות הקיסר עם הנסיך יוהאן, שוחרר גם הוא בשנת 1552.
משפחתו

בשנת 1523 התחתן פיליפ עם כריסטינה מסקסוניה, בתם של גאורג, דוכס סקסוניה וברברה יגלו, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
אגנס מהסן (1527–1555)
אנה מהסן (1529–1591)
וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל (1532–1592)
פיליפ לודוויג (1534–1535)
ברברה מהסן (1536–1597)
לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג (1537–1604)
אליזבת מהסן, נסיכת הבוחר מפפאלץ (1539–1582)
פיליפ השני, רוזן הסן-ריינפלס (1541–1583)
כריסטינה מהסן (1543–1604)
גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטדט (1547–1596)
בשנת 1540 התחתן פיליפ בנישואים מורגנטיים עם מרגרטה פון דר זאלה, בתו של הנס פון דר זאלה, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
פיליפ (1541–1569)
הרמן (1542–1568)
כריסטופר ארנסט (1543–1603)
מרגרטה (1544–1608)
אלברכט (1546–1569)
פיליפ קונרד (1547–1569)
מוריץ (1553–1575)
ארנסט (1554–1570)
אנה (1558)
לוח הגורלות

במיתולוגיה המסופוטמית, לוח הגורלות (שומרית: 𒁾𒉆𒋻𒊏 dub namtarra; אכדית: ṭup šīmātu, ṭuppi šīmāti) הוא לוח חרס חרוט בכתב יתדות אשר העניק לאל אנליל את סמכותו העליונה כשליט היקום. זהו מוטיב ספרותי מרכזי במיתוסים השומריים הקדומים ובהם "נינורתא והצב", ובמיתוסים אכדיים כמו "אנומה אליש". לעיתים "לוח הגורלות" מתורגם בטעות כ"לוחות הגורל".
האל נינורטה במרדף אחר אנזו שגנב את לוח הגורלות מאנליל, אוסטן הנרי לייארד, מונומנטים מנינוה, סדרה 2, 1853
אזכורים נוספים

בפואמה השומרית "נינורתה והצב" האל אנקי, ולא אנליל, הוא זה המחזיק את הלוח; לכן הוא שוכן עם אנקי באבזו (הים הקדמון מתחת לחלל הריק של העולם התחתון (קור) והאדמה (מא) מעל). הן שיר זה והן הפואמה האכדית "אנזו" עוסקות בגניבת הלוח על ידי המפלצת אימדוגוד (שומרית) או אנזו (אכדית) מבעליה המקוריים (אנכי או אנליל). בסופו של דבר, הלוח מחולץ על ידי האל נינורתה ומוחזר לאנליל.
לוח הגורל הוא כלי חשוב באפוס הבבלי אנומה אליש, שבו תיאמת מעניקה את הלוח הזה לבנה קינגו כשהיא לוקחת אותו כבן זוגה לקרב ונותנת לו את הפיקוד על צבאה. הלוח נתפס על ידי האל מרדוך לאחר שהוא מביס את קינגו.
לוח הגורל מוזכר בטקסט B (העתק של כתובת סנחריב בכתב נאו-בבלי) על הלוח K 6177 + 8869, כיום נמצא במוזיאון הבריטי.
ראו גם

אנליל
תיאמת
מרדוך
נינורתה
לקריאה נוספת

ש. שפרה, עלילות איננה-אישתר בשאול, הוצאת עם עובד, 2012
שאול טשרניחובסקי, כל כתבי שאול טשרניחובסקי, כרך ו' "בריאת עולם", הוצאת עם עובד, 1995
Roberto Callaso; translated: Tim Parks, The Tablet of Destinies, Puclication: Farrar, Strauss & Giroux, 2022
הערות שוליים

↑  שאול טשרניחובסקי, בריאת העולם (תרגום מגרמנית), לוח ראשון, באתר פרויקט בן-יהודה
↑  אנדרו ג'ורג', ג'ורג' 1986a/סנחרייב ולוח הגורלות, באתר המוזיאון הבריטי, בית-הספר הבריטי לארכאולוגיה של עירק, ‏1986
אוסקר דה מרקוס

אוסקר דה מרקוס אראנה (בספרדית: Óscar de Marcos Arana; נולד ב-14 באפריל 1989) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן באתלטיק בילבאו. הוא החל את הקריירה שלו באלאבס, אבל המשיך לבלות את רובה באתלטיק בילבאו, רשם למעלה מ-500 הופעות רשמיות וזכה פעמיים בגביע המלך עם המועדון.
קריירה

דה מרקוס התחיל את הקריירה שלו בדפורטיבו אלאבס בעמדת החלוץ. ב-21 בדצמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד טנריפה. למרות גילו הצעיר שיחק דה מרקוס ב-20 משחקים במדי הקבוצה הבוגרת, אך בסוף העונה ירדה הקבוצה לליגה השלישית.
בחודש יולי 2009 חתם באתלטיק בילבאו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-6 באוגוסט 2009 בניצחון 1–2 נגד יאנג בויז ברן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. את העונה סיים עם 3 שערים ב-29 הופעות בכל המסגרות ועוד הופעה בקבוצת המילואים של המועדון. בעונת 2011/2012 הפך לשחקן הרכב פותח במועדון. ב-17 בדצמבר 2011 נפגע דה מרקוס באשכיו דבר אשר דרש טיפול של 25 תפרים. הוא התאושש וחזר להרכב, כולל בגמר הליגה האירופית 2012 שם הפסידה קבוצתו 0–3 לאתלטיקו מדריד.
ב-4 בינואר 2013 האריך את חוזהו עד יוני 2016 עם סעיף שחרור של 32 מיליון אירו. דה מרקוס הבקיע בשני המשחקים נגד מנצ'סטר יונייטד במסגרת שמינית גמר הליגה האירופית שבסיומם העפילה בילבאו לרבע הגמר לאחר שניצחה 3–5 בסיכום הכללי. באותה עונה הגיע עם הקבוצה לגמר המפעל בו הפסידה לאתלטיקו מדריד.
בנובמבר 2012 זומן דה מרקוס לראשונה לסגל נבחרת ספרד לקראת משחקי הידידות נגד אנגליה וספרד, אך טרם ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הלאומיים.
תארים

הסופר קאפ הספרדי (2): 2015, 2021
דה מרקוס ב-2012
יוסי הדר (פסיכיאטר ומחזאי)

ערך זה עוסק בפסיכיאטר ומחזאי, מייסד נט"ל. אם התכוונתם לעיתונאי ומוזיקאי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1946 י"ח באייר ה'תש"ו בלגיה
 פטירה:  28 ביולי 1998 (בגיל 52) ה' באב ה'תשנ"ח ישראל
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  פסיכיאטר, מחזאי, סופר ומשורר
 מקום לימודים:  אוניברסיטה העברית
 יצירות בולטות:  ראה פסקת יצירה
 בת זוג:  טניה הדר, ברכה הדר
 פרסים והוקרה:  פרס מתי כץ לשירה
יוסי הדר (19 במאי 1946 - 28 ביולי 1998) היה פסיכיאטר, מחזאי, משורר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בבלגיה להורים ניצולי שואה. הוא ומשפחתו הפליגו לארץ ישראל על אוניית המעפילים "תיאודור הרצל", אך נשלחו על ידי הבריטים למחנה מעבר בקפריסין. משם עלו לישראל בכ"ט בנובמבר 1947. בתחילה הם התגוררו במעברת פרדס רוזנבלום בגבעת שמואל, ומאוחר יותר עברה המשפחה להתגורר בבית בשכונת "קריית ישראל" בעיר.
בצה"ל שירת בעתודה האקדמית. למד רפואה באוניברסיטה העברית, וב-1971 התגייס לצה"ל והיה הרופא המרחבי של רמת הגולן, כולל האוכלוסייה הדרוזית. במלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד המרפאה במחנה נפח וניתח פצועים בתנאי קרב ותחת אש והציל חיים. מלחמת יום הכיפורים הותירה בו רושם עז, ועוררה את תשומת ליבו לתופעת הפרעת דחק פוסט-טראומטית. תגובה זו הצטרפה לטראומת השואה שליוותה את יוסי כל חייו, ואלו השפיעו על החלטתו ללמוד פסיכיאטריה ועל הקמת נט"ל. את התמחותו בפסיכיאטריה עשה במרכז לבריאות הנפש שלוותה. במלחמת שלום הגליל שירת במילואים והיה אחראי על פינוי בהיטס.
שימש כראש הקתדרה לחקר השואה על שם אלי ויזל באוניברסיטת בר-אילן, וניהל במשך ארבע שנים את התוכנית לפסיכותרפיה באוניברסיטה. יזם את הקמת האגודה הישראלית לפסיכותרפיה פסיכואנליטית (IAPP) וכן יזם והקים את ארגון נט"ל - נפגעי טראומה על רקע לאומי. הוא נפטר זמן קצר לאחר ההקמה, ויודי יובל רקנאטי, שהייתה מודרכת שלו, המשיכה את דרכו בהקמת הארגון.
ב-2014 הוקרן הסרט "זמן נעול בתוך הנפש" שיצרה רקפת הדר, ביתו של יוסי. הסרט מנסה להתמודד עם שאלות וקונפליקטים שהעסיקו את יוסי בחייו ואת בני משפחתו לאחר מותו, ועוסק בתחושת ההחמצה שלו כאמן-יוצר לעומת ההצלחה המקצועית כפסיכיאטר ואיש טיפול.
ביוגרפיה > יצירה

הוציא שני ספרי שירה, ספר סיפורים קצרים ורומן (שהוציאה לאור אלמנתו ברכה, לאחר מותו) כולם עוסקים בנושא השואה.
ביוגרפיה > יצירה > שירה

שירים פרי עטו התפרסמו בין השאר בעיתון 77 ובעיתון מעריב. ב-1977 זכה בפרס מתי כץ לשירה.
המעט שיש, תל אביב: ספריית פועלים, 1978
עכשיו באו אל ביתי ימים אחרים: שירים, תל אביב: ספרי עיתון 77, 1994. עריכה: יעקב בסר
ביוגרפיה > יצירה > סיפורים

הצריף השוודי (סיפורים), תל אביב: ספריית פועלים, 1979
יוצקה, תל אביב: קרן, 2003
ביוגרפיה > יצירה > מחזות > טייסים

המרכז התיאטרוני בנווה צדק, הצגת בכורה: 1983
יוצרים: מחזאי - יוסי הדר, במאי - עודד קוטלר, תפאורה - אבי דניאל, תאורה - ג'ודי קופרמן
שחקנים: נטק - יוסי ידין, גידי - מוני מושונוב, מיכה - סיני פתר, ברוך - יענקל'ה יעקובסון, נעם כהן, זאב שמשוני
ביוגרפיה > יצירה > מחזות > הלם קרב

תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 1983
יוצרים: מחזאי - יוסי הדר, במאי - גדליה בסר, מוזיקה - שלמה יידוב, תפאורה ותלבושות - עדנה סובול
שחקנים: רמי דנון, שמואל וולף, רן ורד, מכרם ח'ורי, מיכאל כפיר, גורי סגל, אילן תורן, יעל עמית, שלמה גולדנברג ובן יוסף
ביוגרפיה > יצירה > מחזות > ביבוף

תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 17 בנובמבר 1986
יוצרים: מחזאי - יוסי הדר, במאי - מיכה לבינסון, תפאורה ותלבושות - אלי סיני, תאורה - נתן פנטורין
שחקנים: איציק דביר (דובינסקי)- אוהד שחר, ד"ר זיו - יוסי יבלונקה, נח דנציגר - שלמה בר-שביט, נחמה דביר (דובינסקי) - עדה טל, מנדל דביר (דובינסקי) - נחום בוכמן
המחזה יצא לאור בהוצאת אור-עם בתל אביב בשנת 1987. הוא גם תורגם לאנגלית בידי שי בר-יעקב שהעלה את המחזה בתיאטרון פרינג' בלונדון.
המחזה עלה גם במגמת תיאטרון של התיכון ליד האוניברסיטה, במלאת עשור לפטירתו של הדר.
ביוגרפיה > יצירה > מחזות > אוסטרליה הדרומית

תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 1985
יוצרים: מחזאי - יוסי הדר, במאי - אילן תורן
שחקנים: שלום שמואלוב, תחיה דנון
ביוגרפיה > יצירה > מחזות > המעברה ליד חדרה נסגרת

תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 1990
יוצרים: מחזאי - יוסי הדר, במאי - אילן תורן, מוזיקה - דורי פרנס
שחקנים: שי - אסף גיל, בטי - חנה רוט
ביוגרפיה > יצירה > מחזות > מן הכנרת

פסטיבל עכו, הצגת בכורה: 1992
יוצרים: מחזאי ובמאי - יוסי הדר, תפאורה ותלבושות - מיכל דנה, תאורה - עמיר ברנר, מוזיקה - רפי תורן
שחקנים - נחום בוכמן, ברוריה אלבק, שמעון מימרן
ביוגרפיה > יצירה > מחזות > השבוי

פסטיבל עכו, הצגת בכורה: 1997
יוצרים: מחזאי - יוסי הדר, במאי - יוסף כרמון, מוזיקה - עדי כהן, תפאורה ותאורה - טובה ברמן, תאורה - פליס רוס - בר לב, מנהלת הצגה - טלי אוחיון, מפעיל תאורה - ניצן כהן, מפיק בפועל - נדב מלמוד.
חיים אישיים

יוסי היה נשוי לטניה הדר ולהם נולדו 2 בנות - רקפת לינק-סקופ ומיכל פרץ. הם התגרשו בשנת 1983. בשנת 1985 נישא לברכה ונולד להם ילד אחד בשם עודד.
נפטר ממחלה ב-28 ביולי 1998.
הערות שוליים

↑  יעקב רוטבליט, כמה זמן עוד נוכל להסתתר, חדשות, 23 בדצמבר 1988
↑  האתר של האגודה הישראלית לפסיכותרפיה פסיכואנליטית (IAPP)
↑  רקפת לינק-סקופ, הקרנה חגיגית של סרט על דמותו של הפסיכיאטר והמחזאי יוסי הדר ז"ל באתר "פסיכולוגיה עברית", 22 בפברואר 2014
↑  האתר של רקפת הדר
↑  יוסי הדר . כל הלילה, מעריב, 4 במרץ 1977 - ידיעה על כך בעיתון מעריב
↑  אהוד בן עזר, גיבורים במנוסה, דבר, 3 באוגוסט 1979
↑  מירי פז, התקרנפות בטייסת, דבר, 12 באוגוסט 1983
שוש אביגל, כשזורקים אותך לשמיים, כותרת ראשית, 14 בספטמבר 1983
↑  שוש אביגל, ביקורת תיאטרון - סימנים מן הכאב, כותרת ראשית, 12 באוקטובר 1983
↑  ביקורות:
אליקים ירון, ביבוף, צא!, מעריב, 22 בדצמבר 1986
תום שגב, תיאטרון -  יוסי הדר נגד הזמן, כותרת ראשית, 14 בינואר 1987
יוסי עוזרד, דיבוק נאצי - "ביבוף" מאת יוסי הדר בתיאטרון הבימה, חדשות, 24 בדצמבר 1986
ירון פריד, תל־אביב 68 היא הגטו שלו, חדשות, 11 בנובמבר 1986
עדנה אלוני, תיאטרון- מה שיכע את הבחור - "ביבוף" בתיאטרון הבימה, "העולם הזה", גיליון 2571 מ-10 בדצמבר 1986, עמוד 31
↑  ביקורות:
שוש אביגל, תיאטרון-  אגם החולה מסרב להתייבש - 'אוסטרליה הדרומית' - מאת יוסי הדר, כותרת ראשית, 5 בפברואר 1986
אליקים ירון, אמש בתיאטרון - מלודרמה בקיבוץ, מעריב, 27 בינואר 1986
↑  ביקורות:
שרית פוקס, שם התחנה, חדרה, מעריב, 23 בנובמבר 1990
הגר רם, כל האנשים הבודדים :, חדשות, 23 בנובמבר 1990
↑  יואב בירנברג, 13 הצגות יתחרו בעכו, חדשות, 4 בספטמבר 1992
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007428384605171  BnF: cb15055242k (data)  ISNI: 0000 0000 2490 9148  LCCN: n80042945  VIAF: 42127701   WorldCat (עם VIAF): 42127701
ג'ון קולמה

ג'ון חיירו קולמה (בספרדית: Jhon Jairo Culma; נולד ב-17 במרץ 1981 בקאלי, קולומביה) הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה

קולמה התאמן עם קבוצות הנוער של אמריקה קאלי, מיונאריוס, ודפורטיבו קאלי. בגיל 17 קולמה הגיע להתנסות במועדון מונפלייה, אך לבסוף עבר לארגנטינה כשחתם במדי קבוצת הפאר אינדפנדיינטה.
בשנת 2001 עבר לקרוס אסול המקסיקנית, אך שיחק במשך רוב תקופתו במועדון בקבוצת הבת הידלגו.
בשנת 2005 קולמה זומן לנבחרת הבוגרת של קולומביה, ושותף במשחק אחד. בשנה זו גם עבר לברוחאס מליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-20 ביולי 2006 חתם קולמה בקבוצת בני סכנין מהליגה הלאומית, ועזר לקבוצה להעפיל לליגת העל. בעקבות עלייתו לליגה הבכירה עם קבוצתו, נבחר בסיום העונה לנבחרת העונה של הליגה הלאומית. במדי סכנין, קולמה המשיך עונה נוספת, ועזר לקבוצתו להגיע למקום הרביעי בטבלה.
ב-17 ביוני 2008 חתם קולמה על חוזה לשלוש שנים במכבי חיפה, עמה זכה בשתי אליפויות ובמדיה כבש שער בודד. עיקר תרומתו של קולמה הייתה הגנתית והוא נחשב ל"גרזן" - קשר אחורי קשוח.
בסיום החוזה בתום עונת 2010/11 נתן קולמה בתחילה את הסכמתו להצטרף לעירוני קריית שמונה לפני שחתם לבסוף בברסט מליגת העל הצרפתית. בעונתו הראשונה שותף ב-21 משחקי ליגה, והפך מהר מאוד לשחקן הרכב פותח, לפני שבתחילת דצמבר נפצע בברכו ונעדר מהמגרשים למספר חודשים. בעונתו השנייה במועדון שותף בחמישה משחקים בלבד, לפני שב-12 באפריל 2013 הותר החוזה שלו עד סוף העונה בהסכמת שני הצדדים.
תארים > מכבי חיפה

אליפות ליגת העל: 2 (2008/09, 2010/11)
חדר הזוחלים

| --- | --- |

כריכת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  דניאל הנדלר 
 איורים:  Brett Helquist 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות גותית, ספרות ילדים 
 הוצאה
 הוצאה:  הרפר קולינס 
 תאריך הוצאה:  30 בספטמבר 1999 
 סדרה
 ספר קודם:  התחלה נוראה 
 הספר הבא:  החלון הרחב 
 
חדר הזוחלים (באנגלית: The Reptile Room) הוא הספר השני בסדרת הספרים "סדרה של צרות" מאת דניאל הנדלר (למוני סניקט) שיצא לאור ב-30 בספטמבר 1999.
עלילה

סיפורם השני של יתומי בודלר מתחיל כשהילדים נוסעים עם מר פו לביתו של האפוטרופוס החדש שלהם - ד"ר מונטוגמורי מונטוגומורי, הרפטולוג. מר פו אומר שמונטוגמורי הוא "אחיה של אשתו של הבן-דוד של אביהם המנוח של הבודלרים".
ד"ר מונטוגומורי, או דוד מונטי - כפי שהוא מעדיף להיקרא, הוא איש נמוך ושמנמן עם פנים אדומות, וידידותי הרבה יותר מהאופוטרופוס הקודם של הילדים - הרוזן אולף. הדוד מונטי מבשר לילדים שהם יצאו במשלחת לפרו, ברגע שעוזרו החדש, סטפנו, יגיע. הוא אומר שעוזרו הישן, גוסטב, התפטר לפתע לפני יציאת המשלחת.
מונטי מתייחס לילדים יפה, והם מרותקים מהנחשים בחדר הזוחלים - היכל ענק בו מאוכסנים זוחליו של הדוד מונטי. בחדר הזוחלים הם רואים את הצפע הקטלני להפליא, אותו מונטי גילה לא מזמן. שמו של הנחש, כך אומר הדוד מונטי, לא מתאים לו - מפני שהוא אינו מזיק בכלל. השם ניתן לו כדי לצחוק על אגודת ההרפטולוגים.
כשסטפנו מגיע, הילדים מבינים מיד שזהו למעשה הרוזן אולף בתחפושת. הם מנסים לספר לדוד מונטי, אך אולף מאיים עליהם בסכין. ביום בו המשלחת הייתה אמורה לעזוב לפרו, הילדים מגלים את גופתו של הדוד מונטי בחדר הזוחלים, כששני נקבים קטנים מופיעים בצאוורו. אולף טוען שהוא הוכש על ידי ממבה-דו-מאל הארסי.
אולף (עדיין מחופש לסטפנו) מתכוון לקחת את הילדים לפרו כמתוכנן, שם הוא יוכל לחטוף אותם בקלות. למרות זאת, כשהם עוזבים את הבית, מכוניתו של אולף מתנגשת במכוניתו של מר פו. הם חוזרים לבית, ודנים מה לעשות עם הילדים. הילדים מנסים להוכיח שהרוזן אולף הרג את מונטי, ולא הכשת נחש. כשד"ר לוקאפונט מגיע, גם הוא קובע שהכשת הנחש הרגה את מונטי.
באותו הזמן, ויולט מוצאת את המזוודה של אולף ופותחת אותה, ומציגה למר פו את הראיות. מר פו מבקש מאולף להראות את הקרסול שלו (לרוזן אולף יש קעקוע של עין על הקרסול), אך אין עליה שום קעקוע. יתומי בודלר מתעקשים שהקעקוע מכוסה באיפור, כך שכשמר פו משפשף את הקרסול, הקעקוע נחשף. אולף נמלט במהרה מהבית יחד עם ד"ר לוקאפונט - שמתגלה בתור שותפו של הרוזן אולף, האיש בעל שתי ידי הקרסים.
הספר מסתיים בחדר הזוחלים של הדוד מונטי - כשגופתו נלקחת על ידי אדם בשם ברוס, וילדי בודלר צריכים לעבור לבית חדש - השלישי מאז מות הוריהם.