stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיורא גורן
ביוגרפיה

גורן (במקור חומסקי), נולד וגדל בקיבוץ מסילות. ב-1962 התגייס לצה"ל והחל בקורס טיס מס' 44. לאחר שסיים את הקורס ואת קורס האימון המבצעי מונה למדריך בטייסת מטוסי אוראגן. הוא שירת כטייס קרב בשתי טייסות מיסטר. באפריל 1965 שובץ בטייסת 110 ("אבירי הצפון") כטייס ווטור. בשירותו בטייסת השתתף בגיחת תקיפה במהלך הקרב על המים. במלחמת ששת הימים החמיץ את התקיפות בגל הראשון של מבצע מוקד בשל תקלה במטוסו, וגיחתו הראשונה במלחמה הייתה הפצצת שדה התעופה קהיר מערב. ביום השני של המלחמה נפגע מאש נ"מ במהלך גיחת הפצצה ברמת הגולן ונאלץ לנטוש את מטוסו.
במלחמת ההתשה השתתף בגיחות מבצעיות רבות בחזית המצרית, בהם מבצע בוקסר 1 ביולי 1969, כטייס מיראז' 3 בטייסת 117 ("הסילון הראשונה"). גורן היה ממקימי טייסת 110 כטייסת מטוסי סקייהוק. ב-1972 מונה לסגן מפקד טייסת 144 ("עוף החול"), טייסת מטוסי נשר בבסיס עציון. עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד שלב ראשוני בבית הספר לטיסה. הוא חזר לטייסת בבסיס עציון ורשם במלחמה 60 גיחות, במהלכן הפיל מטוס סוחוי 17 סורי ומטוס מיג 17 מצרי. לאחר המלחמה, באוגוסט 1974, מונה למפקד הטייסת. ב-1977 חזר לבית הספר לטיסה כמדריך ראשי וסגן מפקד בית הספר, יצא ללימודים במכללת חיל האוויר האמריקאי באלבמה וב-1981 מונה למפקד בית הספר לטיסה.
ב-1985 מונה למפקד בסיס חצור ואחר כך שירת כראש להק המודיעין בדרגת תת-אלוף. תפקידו האחרון בשירות היה נספח אווירי בוושינגטון. השתחרר ב-1991. סך הכל רשם כ-350 גיחות מבצעיות ומעל 6,000 שעות טיסה.
בשנים 1992 עד 1997 כיהן כמנכ"ל בית התפוצות ואחר כך מונה למנהל ההקמה של מרכז יצחק רבין לחקר ישראל. כיהן כחבר מועצת מכבים-רעות, חבר הנהלת המועצה לשלום ולביטחון וחבר המועצה הציבורית של תנועת עתיד כחול לבן הדוגלת בעמדת שתי מדינות לשני עמים.
הילד שצייר חתולים

| --- | --- |

הילד מצייר חתולים על לוח byōbu במקדש הנטוש
 מידע כללי
 שפת המקור:  מלאיאלאם 
 סוגה:  סיפור עם 
 
"הילד שצייר חתולים" (ביפנית: 猫 を 描 い た 少年) היא אגדה יפנית, שתורגמה לאנגלית על ידי לפקדיו הרן, ופורסמה בשנת 1898, כאחת מסדרת האגדות היפניות של המוציא לאור הסגאווה טקג'ירו. מאוחר יותר הוא נכלל גם בספר האגדות היפניות של הרן.
הכותרת המקורית בכתב היד של הרן הייתה "אמן החתולים". הדפסתו על נייר רגיל כמו בשאר הסדרות לא נעשתה באישורו של הרן, וספר זה הפך לראשון מתוך חמשת כרכים שקבע הרן שהודפס על נייר קרפ.
תקציר

בכפר קטן גרו חקלאי ואשתו, שתוארו כזוג הגון. היו להם ילדים רבים וכולם היו מוצלחים בחקלאות, למעט הבן הצעיר שהוא היה אמנם אינטליגנט אך קטן ושברירי, ולא מתאים לעבודה קשה. ההורים החליטו שלילד יהיה טוב יותר שהוא יהפוך לנזיר, ושלחו אותו להכשרה תחת הנזיר הזקן של מקדש הכפר. אף שהילד הצטיין כתלמיד, היה לו הרגל שהוא לא היה יכול לעמוד בפניו, ציור חתולים בכל מקום, כולל בשולי הספרים הקדושים, עמודי המקדש וקירותיו. בעקבות הרגלו המגונה הילד גורש. ובעת שגירשו אמר לו הנזיר: "הימנע מלישון במקומות גדולים בלילה."
הילד לא רצה לחזור לחווה של אביו מחשש לעונש, ובמקום זאת הוא נסע למקדש בכפר הסמוך בתקווה להתקבל שם כנזיר. הילד לא ידע שכל הנזירים שחיו שם גורשו על ידי חולדה מפלצתית וענקית, ומספר לוחמים נעלמו לאחר שניסו להרוג אותה בלילה.
הילד נכנס למקדש הנטוש והמאובק, מצא מכחול וקצת דיו, וכהרגלו החל לצייר חתולים בכל מקום.
כשהיה עייף, נזכר הילד בדברי הכומר הזקן שלא לישון במקומות גדולים, והוא טיפס לתוך ארון קטן כדי ללכת לישון. במהלך הלילה הוא שמע קולות איומים של צרחות ולחימה. כשהבוקר הגיע והוא סוף סוף יצא החוצה, הוא מגלה את גופת חולדת המפלצת. כשהוא תוהה מה יכול היה להרוג אותה, הוא שם לב שלכל החתולים שלו יש עכשיו דם על הפה. כל אנשי הכפר החלו לכבד אותו על היותו גיבור שהביס את המפלצת, והוא גדל להיות אמן מפורסם.
מקור

סיפור זה היה ידוע מאזורי טוהוקו ועד צ'וגוקו ושיקוקו תחת הכותרת Eneko to Nezumi. פרשנים מסוימים אומרים שמקורו של הסיפור הוא מאגדות עם מהמאה ה-15.
הוצע כי גרסתו של לפקדיו הרן היא סיפור חדש, ואין לה סיפור יפני מקורי. כך נטען: "במהדורה האנגלית שלו, לפקדיו הרן סיפר סיפור חדש על מגע עם יצורים מרגשים. בסיפור המקורי, הילד הופך לאב המנזר של המקדש לאחר התקרית, אך בגרסת הרן הוא ממשיך להיות אמן בעל שם."
הערות שוליים

↑  Kang, Jihyun (康 志賢) (2006). 浮世絵に見る『東海道中膝栗毛』滑稽の旅 (特集 旅). Nihon Ukiyoe Kyōkai. Ukiyo-e Art: A Journal of the Japan Ukiyo-e Society (ביפנית). 151–152: 23.
↑  "The Boy Who Drew Cats". Kyoto University of Foreign Studies Rare Books Exhibition. 2007. נבדק ב-13 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הילד שצייר חתולים".
העכברוש הענק שהובס על ידי החתולים המצוירים
בית הנבחרים הבריטי

| --- | --- |


 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 סוג:  בית תחתון של הפרלמנט של בריטניה
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1801 – הווה (224 שנים)
 הרכב
 מספר מושבים:  650
 
 מפלגות בית הנבחרים (נכון ליולי 2024) יושב ראש      יושב ראש (1) ממשלת הוד מלכותו      מפלגת העבודה (412) האופוזיציה הנאמנה להוד מלכותו      המפלגה השמרנית (121) אופוזיציות אחרות      המפלגה הליברל-דמוקרטית (71)      המפלגה הלאומית הסקוטית (9)      המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (5)      מפלגת רפורמה (5)      מפלגת הירוקים (4)      פלייד קמרי (4)      מפלגת העבודה הסוציאל-דמוקרטית (2)      מפלגת הברית של צפון אירלנד (1)      הקול היוניוניסטי המסורתי (1)      המפלגה היוניוניסטית של אלסטר (1)      עצמאיים (6) נמנעים      שין פיין (7)
 בחירות
 שיטת בחירות:  בחירות אזוריות בשיטה הרובנית
 בחירות קודמות:  4 ביולי 2024
 בחירות הבאות:  2029
 מנהיגים
 יושב ראש:  סר לינדזי הויל  החל מ-4 בנובמבר 2019
 ראש הממשלה:  סר קיר סטארמר  החל מ-5 ביולי 2024
 ראש האופוזיציה:  רישי סונאק  החל מ-5 ביולי 2024
 משכן
 
 אולם בית הנבחרים ארמון וסטמינסטר, הסיטי של וסטמינסטר, לונדון
 קואורדינטות:  51°30′00″N 0°07′29″W﻿ / ﻿51.49988889°N 0.12466667°W﻿ / 51.49988889; -0.12466667
 אתר אינטרנט
 אתר רשמי
 
בית הנבחרים הבריטי (באנגלית: House of Commons) הוא הבית התחתון של הפרלמנט של הממלכה המאוחדת. בית זה הוא אחד משלושת הגופים המהווים את הפרלמנט הבריטי (יחד עם המלך ובית הלורדים – הבית העליון של הפרלמנט), וכיום הוא החזק בהם.
650 חברי הבית נבחרים בבחירות אזוריות המתקיימות בסיבוב אחד, ובהן כל מחוז בחירה שולח את הנציג בעל מספר הקולות הרב ביותר (גם אם לא זכה ברוב מוחלט מקרב מספר המצביעים). כתוצאה מכך בדרך כלל למפלגה הגדולה יש רוב מוחלט מבין החברים בבית, גם אם לא זכתה ברוב מוחלט של קולות הבוחרים.
בית הנבחרים מחוקק חוקים בתהליך בו משתתף גם בית הלורדים. אולם במקרה של מחלוקת ידו של בית הנבחרים על העליונה, ובית הלורדים יכול למעשה רק לעכב קבלת חוקים.
בית הנבחרים גם מפקח על פעולות הממשלה. הוא יכול להביא להפלתה בהצבעת אי-אמון, אולם בניגוד למקובל בדמוקרטיות פרלמנטריות אחרות, ראש הממשלה מתמנה על ידי המלך, והוא נכנס לתפקידו ללא צורך בהצבעת אמון. כמו כן ראש הממשלה ושריו נדרשים לענות על שאילתות של חברי הבית. אף שרשמית ראש הממשלה יכול להיות חבר בכל אחד משני בתי הפרלמנט, מאז תחילת המאה העשרים מקובל שהוא חבר בית הנבחרים.
בית הנבחרים החל להתפתח במהלך המאה ה-14. בעבר היה בית הנבחרים הגוף החלש בפרלמנט הבריטי, ובמהלך מאות השנים שחלפו מאז הקמתו צבר סמכויות וכוח פוליטי עד הפיכתו לגוף החזק בפרלמנט הבריטי. בעקבות חוק הפרלמנט 1911 איבד בית הלורדים את מרבית סמכויותיו בכך שנשללה ממנו האפשרות למנוע קבלת חוקים שעברו בבית הנבחרים, ואף יכולתו לעכב אותם הוגבלה.
מקור השם

השימוש הראשון במונח "House of Commons" נעשה בשנת 1621. משמעות המילה "Commons" (קומונז) – "פשוטי העם" או "אלה שאינם אצילים". המדובר בבני המעמדות הנמוכים שאינם בעלי תואר האצולה. מקור המילה "Commons" במאה ה־14 ומקורה במילה "Common" – מילה נורמנית שמשמעה "קהילה".
חברי הפרלמנט והבחירות לפרלמנט

חבר בית הנבחרים מכונה "חבר פרלמנט" (באנגלית: "Member of Parliament") וזכאי להוסיף לשמו את התואר "MP", אף על פי שבפועל הפרלמנט כולל גם את בית הלורדים ואת בית המלוכה.
כל אחד ואחד מחברי בית הנבחרים הבריטי מייצג מחוז בחירה אחד. כיום הממלכה המאוחדת מחולקת ל־650 מחוזות בחירה, מהם 533 מחוזות באנגליה, 40 בוויילס, 59 בסקוטלנד ו־18 בצפון אירלנד.
גבולות מחוזות הבחירה, שהיו עד הרפורמות של המאה ה־19 גבולות קבועים, ניתנים כיום לשינוי בעקבות המלצות של ארבע ועדות הגבולות של כל אחד מחלקי הממלכה – אנגליה, ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד. הוועדות אמורות לתקן את אזורי הגבולות פעם בכ־8–12 שנים. בהתאם למספר תושבי האזורים.
בשנת 2000 הוקמה ועדת הבחירות וסמכויות אלה יעברו אליה לאחר בדיקת הגבולות הבאה שיערכו הוועדות.
לבחירות הכלליות לבית הנבחרים אין מועד קבוע, והן נקבעות על פי החלטתו של ראש הממשלה – לרוב ביום חמישי. משהחליט על מועד הוא מבקש מהמלך לפזר את הפרלמנט ולהכריז על בחירות, שנערכות בתוך כחודש. זמן הכהונה המלא של הפרלמנט הוא חמש שנים. הארכת תקופת הכהונה יכולה להעשות רק בחוק מיוחד, עליו נותרה לבית הלורדים זכות וטו. דחיות כאלה אירעו לאחרונה רק בשתי מלחמות העולם.
כל מועמד צריך להגיש מסמכי מועמדות חתומים על ידי לפחות 10 מצביעים רשומים במחוז הבחירה, ולהפקיד 500 ליש"ט, המוחזרים למועמד אם זכה בלפחות 5% מקולות הבוחרים באותו אזור בחירה. מטרת הפקדת הפיקדון היא למנוע הגשת מועמדויות שווא.
בכל מחוז בחירה נבחר המועמד לו מספר הקולות הרב ביותר באותו אזור. לא נדרש רוב מוחלט, או רוב מיוחס כלשהו, מבין קולות המצביעים במחוז.
גיל המינימום המאפשר להיבחר לבית הנבחרים הוא 18. אסירים וחולי נפש אינם רשאים להיבחר. חבר פרלמנט יכול להיות מודח אם הורשע בפעילות פלילית חמורה, או אם הפך לחולה נפש. גם חברי בית הלורדים אינם יכולים לכהן בבית הנבחרים, ואף לא להצביע בבחירות לו. חברותו של חבר בית הנבחרים שיורש תואר והופך לחבר בית הלורדים נפסקת. בעקבות מאבקו של טוני בן שנאלץ לפרוש מבית הנבחרים כשירש את תואר האצולה של אביו, שונה החוק, והחל מ־1963 רשאים אנשי אצולה לוותר על תוארם ולכהן בבית הנבחרים. גם שופטים, עובדי מדינה ואנשי צבא קבע אינם רשאים להיבחר לפרלמנט.
אם נפסקת כהונתו של חבר פרלמנט בשל התפטרות, הדחה, או בשל מותו, נערכות בחירות משנה במחוז שלו, בהן נבחר מחליף שמכהן עד לתום כהונת הפרלמנט.
משכורתו השנתית של חבר בית הנבחרים עומדת (נכון ל־2007) על 59,095 ליש"ט, וכן משולמות לו הוצאות נוספות בשווי של בין 100,000 ליש"ט ל־150,000 ליש"ט (הוצאות נסיעות, דואר וכו'). חברי בית הנבחרים שאינם מתגוררים בלונדון זכאים להחזר הוצאות שהותם בלונדון.
יושב ראש

את דיוני הבית מנהלים יושב הראש (באנגלית: Speaker) ושלושת סגניו.
יושב ראש מכהן מכיסא הנמצא במרכז בית הנבחרים. הוא קובע את סדר הדוברים, ובסמכותו לקרוא את הדוברים לסדר ("point of order").
בית הנבחרים בוחר את יושב הראש עם התכנסותו לאחר הבחירות (או אם היושב ראש הקודם עזב את תפקידו באמצע כהונת הפרלמנט), ותקופת כהונתו היא עד פיזור הפרלמנט והבחירות הבאות.
על פי הנוהג, עם כניסתם לתפקיד יושב הראש וסגניו מפסיקים להיות נציגים מפלגתיים. הם אינם משתתפים בדיונים ואינם מצביעים אלא במקרה של תיקו בהצבעה. יושב הראש גם אינו נבחר דווקא מתוך המפלגה השולטת בבית. על פי הנוהג, אם יושב ראש מכהן מתמודד בבחירות הבאות לפרלמנט הוא אינו מתמודד מטעם מפלגה, והמפלגות אינן מציבות מולו מועמדים במחוז הבחירה שלו. אם הוא מעוניין להמשיך בתפקידו כיו"ר נהוג שלא להציג מולו מועמדים אחרים.
במהלך כהונתו לובש יושב הראש או סגנו גלימה שחורה מסורתית. בעבר נהג היושב ראש ללבוש פאה, אולם מנהג זה הופסק על ידי בטי בות'רוייד שהייתה האישה הראשונה בתפקיד.
שלושת סגני היושב ראש מכונים "Deputy Speakers". הבכיר שבשלושת הסגנים נושא בתואר "Chairman of Ways and Means"
על שם ועדה בראשה עמד בעבר יושב ראש בית הנבחרים ושלמרות שבוטלה נותרו השמות שנגזרו ממנה.
אולם בית הנבחרים

בדומה לבית הלורדים, גם בית הנבחרים מתכנס בארמון וסטמינסטר על הגדה הצפון מערבית של נהר התמזה בלונדון. אולם בית הנבחרים צנוע במראהו לעומת אולם בית הלורדים המעוטר בעיטורי עץ רבים, ובקטיפה אדומה. אולם בית הנבחרים כולל שתי שורות של ספסלים, משני צידי מעבר. סידור מושבים זה מקורו בסידור המושבים שהיה בקפלת סטיבן הקדוש אשר שימשה כמקום מושבו של בית הנבחרים עד שנהרסה בשריפה בשנת 1834. בקצה האולם מצוי כס היושב ראש, ולפניו (במרכז החדר) מצוי שולחן בית הנבחרים. פקידי בית הנבחרים המיעצים ליושב ראש יושבים בקצהו של השולחן, בקרבת כס היו"ר.
חברי הממשלה יושבים על ספסל השורה הראשונה שמימינו של היו"ר, בעוד שחברי האופוזיציה יושבים על ספסל השורה הראשונה שמשמאל ליו"ר.
על השטיח שבמרכז החדר, בקרבת כל שורת ספסלים מצויר קו אדום. המרחק בין הקו האדום שלפני שורת ספסלי הממשלה, לקו האדום שלפני שורת ספסלי האופוזיציה הוא מרחק של שתי חרבות. על פי כללי בית הנבחרים, חברי הבית אינם רשאים לחצות את הקווים בזמן מחלוקת. מטרת הכלל והקווים הייתה למנוע מחברי הממשלה לתקוף את חברי האופוזיציה בחרבותיהם, ולהפך.
שרי הממשלה ומנהיגי האופוזיציה יושבים בשורות הראשונות (בכל צד של היו"ר) והם מכונים "יושבי הספסלים הקדמיים" (באנגלית: frontbenchers) בשעה שחברי המפלגות הזוטרים, היושבים על הספסלים האחוריים מכונים "יושבי הספסלים האחוריים" (backbenchers).
באולם בית הנבחרים הבריטי אין מקום לכל חברי הפרלמנט. באולם 427 מושבים, בעוד שבבית הנבחרים 646 חברים. באולם אין מקומות קבועים, וחברי הבית יושבים על פי ותק. חברים שהגיעו באיחור נאלצים לעמוד במהלך הדיונים בכניסה לאולם.
נהלים

בכל שנה נפתח מושב בית הנבחרים בטקס פתיחת הפרלמנט הנערך באולם בית הלורדים, בנוכחות המלך, הלורדים וחברי בית הנבחרים, ובו המלך נושא את "הנאום מן הכס" המוכתב לו על ידי הממשלה, והכולל את התוכנית החקיקתית של הממשלה לאותו מושב. הטקס מתחיל בכך שהאדון נושא המוט השחור (פקיד בית הלורדים) יוצא מאולם בית הלורדים לעבר אולם בית הנבחרים על מנת לקרוא לחבריו אל אולם בית הלורדים. בהגיעו אל אולם בית הנבחרים, נטרקות דלתות האולם בפניו, על מנת לסמל את זכותו של הבית התחתון לקיים דיונים מבלי הפרעה על ידי הלורדים או הכתר. האדון נושא המוט השחור נוקש במוט השחור שבידו על גבי הדלת שלוש פעמים, ורק לאחר מכן מותרת כניסתו אל אולם הבית התחתון. לאחר כניסתו, הוא מודיע לחברי הבית על כך שהמלך מבקש את נוכחותם, וחברי הבית התחתון הולכים לאולם בית הלורדים על מנת לשמוע את נאום המלך.
כל יום דיונים בבית הנבחרים מתחיל בהכנסת השרביט (ceremonial mace) המסמל את סמכותו של הכתר ושל בית הנבחרים. ראש משמר בית הנבחרים (Serjeant-at-Arms) נושא את השרביט לפני היושב ראש בהיכנסו לאולם בית הנבחרים, ומניח אותו על השולחן למול כיסא היושב ראש.
במהלך דיונים של בית הנבחרים, סדר הדוברים נקבע על ידי היושב ראש או סגנו, והם הנותנים רשות דיבור לחברי הבית. נהוג שרשות הדיבור ניתנת לסירוגין לחברי האופוזיציה ולחברי הקואליציה. כל חבר המקבל את רשות הדיבור פותח את דבריו במילים "אדוני היושב ראש", "גברתי היושבת ראש", "אדוני סגן היושב ראש" וכו' ("Mr Speaker"‏, "Madam Speaker"‏, "Mr Deputy Speaker" וכו') בהתאם לזהות היושב בראש הישיבה. במהלך הדיון, כל הדוברים מדברים ישירות אל היושב ראש, והם אינם רשאים לפנות זה אל זה. כמו כן, על פי המנהג, חברי הבית אינם רשאים לפנות זה לזה בשמם, אלא עליהם לדבר זה אל זה בלשון גוף שלישי, ובשם מחוז בחירתם (לדוגמה: אין לפנות אל אדם בגוף שני: "אתה אמרת" או בגוף שלישי ישיר "האדון הנכבד בלייר אמר", אלא על פי מחוז הבחירה "האדון הנכבד ממחוז מידלסקס אמר").
ישיבות בית הנבחרים נערכות בימים שני עד חמישי, ולעיתים גם בימי שישי. רק בעיתות חירום מתכנס בית הנבחרים בימי שבת וראשון. מאז 1999 בית הנבחרים מתכנס לעיתים במקביל גם באולם הסמוך לאולם וסטמינסטר לדיונים בנושאים המועלים על ידי יושבי הספסלים האחוריים ושאינם מצריכים הצבעה.
ככלל, דיוני בית הנבחרים הבריטי פתוחים לקהל הרחב. בית הנבחרים יכול להחליט בהצבעה ברוב רגיל על ניהול הדיון בדלתים סגורות. מאז שנת 1950 נערכו שני דיונים בלבד בדלתיים סגורות. למרות שמאז שנות העשרים של המאה העשרים הועלו הצעות לשידור הדיונים ברדיו, הדבר היה אסור למעלה מחמישים שנה, וכך למשל בתקופת מלחמת העולם השנייה וינסטון צ'רצ'יל נאלץ לשאת מחדש כמה מהנאומים הגדולים שנשא בפני בית הנבחרים על מנת שיוקלטו וישודרו ב־BBC. רק ב־1978 החלו שידורי רדיו מבית הנבחרים. שידורי טלוויזיה החלו רק ב־1989. כיום שידורים ישירים ומוקלטים מהפרלמנט משודרים ברשתות רדיו וטלוויזיה שונות, וקיים אף ערוץ מיוחד המוקדש לשידורים מהפרלמנט – BBC פרלמנט.
במהלך ההיסטוריה הופרעו דיוני בית הנבחרים פעמים רבות בשל צעקות של הקהל. הקהל אף זרק חפצים לעבר הנבחרים (ובהם קמח, עלונים, זבל פרות, גז מדמיע). בשנת 1642 פרץ המלך צ'ארלס הראשון ועימו חיילים במטרה לעצור חמישה מחברי בית הנבחרים שהתנגדו לפעולות המלך. בעקבות אירוע זה החלה המסורת לפיה נאסר על המלך להיכנס לאולם בית הנבחרים (בניגוד לאולם בית הלורדים).
נהלים > הצבעות

ההצבעה בבית הנבחרים היא הצבעה קולית. יו"ר הישיבה שואל את חברי בית הנבחרים האם הם תומכים בהצבעה או מתנגדים לה. התומכים קוראים "אכן" (באנגלית ארכאית: "Aye") והמתנגדים קוראים: "No". היושב ראש מכריז על תוצאות ההצבעה לפי מיטב שמיעתו. אם יש חברי פרלמנט החולקים על החלטתו נערכת הצבעה בשיטת חלוקה – חברי בית הנבחרים יוצאים מאולם בית הנבחרים ונכנסים לאחד משני מבואות – מבואת ה"אכן" (the "Aye" lobby), ומבואת ה"לא" (the "No" lobby) המצויות משני צידי אולם בית הנבחרים. במבואות אלה נרשמים שמות החברים על ידי מזכירי בית הנבחרים. כמו כן, ממונים עבור כל אחת מהמבואות שניים מחברי בית הנבחרים כ"מונים" (Tellers) אשר סופרים את מספר חברי הבית הנמצאים בה. בסיום ההצבעה, המונים מעבירים את התוצאות ליושב ראש המודיע אותן לחברי הבית. ליושב ראש בית הנבחרים קול מכריע במקרה של שוויון בהצבעה – דבר נדיר שקרה לאחרונה ב־1993. הקוורום הנדרש על מנת לקיים הצבעה הוא 40 חברי בית הנבחרים.
לרוב תוצאות ההצבעות ידועות לרוב אף בטרם שנערכת ההצבעה, בשל העובדה שברוב המקרים המפלגות דורשות מחבריהן משמעת מפלגתית. כל מפלגה ממנה את אחד מחברי המפלגה בבית הנבחרים לתפקיד הנקרא "מצליף" (whip). מצליף הסיעה דואג שכל חברי המפלגה ינכחו בדיון ויצביעו בהתאם למשמעת המפלגתית.
חברי מפלגה שאינם מצייתים למשמעת במפלגתית, עלולים שלא להיות ממונים מטעם מפלגתם כמועמדים בבחירות הבאות באזורי בחירתם.
נהלים > ועדות

בבית הנבחרים הבריטי יש הפרדה בין ועדות שעיסוקן פיקוח על הממשלה לבין ועדות הדנות בהצעות חוק. הוועדות מהסוג הראשון מכונות Select Committees. ועדות כאלה קיימות עבור משרדי הממשלה השונים, וגם עבור נושאים מסוימים. ועדות אלו עורכות שימועים ואוספת עדויות מאנשי המשרדים ומהציבור הרחב.
דיון בהצעות חוק נערך בדרך כלל בוועדות המוקמות במיוחד עבור כל חוק. ועדות אלה מכונות Public Bill Committees (עד 2006 הן כונו Standing Committees וצורת עבודתן הייתה שונה במקצת). חוק התקציב, וחוקים חשובים נוספים נידונים ב"ועדת הבית כולו" (Committee of the Whole House), אשר בה, כפי ששמה מציין, חברים כל חברי בית הנבחרים. בראש ועדה זו עומד סגן יושב ראש הבית והיא מתכנסת באולם בית הנבחרים.
קיימות מספר ועדות המשותפות לבית הנבחרים ולבית הלורדים, המכונות Joint Committees, ועדה כזו היא הוועדה המשותפת לזכויות האדם.
בנוסף קיימות מספר ועדות העוסקות בענייני הבית עצמו, נוהליו וחבריו.
נהלים > מניעת פיליבסטרים

תקנון בית הנבחרים אינו קובע הגבלת זמן על דיונים. בסוף המאה ה־19 ניצלו זאת חברי פרלמנט איריים על מנת לבצע פיליבסטר. אולם עד מהרה נקבעו דרכים למנוע קיום פיליבסטרים.
ליושב ראש נתונה הזכות להפסיק את נאומם של חברי הבית אם הם מדברים שלא לעניין. ניתן להגביל את משך הזמן של דיון באמצעות העברת "הצעת גיליוטינה" – הצעה לסדר הקובעת הגבלת זמן על דיון מסוים או על כל אחד ואחד מהנואמים. כמו כן, בית הנבחרים יכול להחליט על סיום דיון מסוים (גם אם יש חברים הרוצים לנאום וטרם נאמו) באמצעות הצבעה לסיום הדיון ("קלוצ'ר" או "קלוז'ר" – באנגלית: Cloture או Closure). יושב ראש בית הנבחרים יכול להחליט על ביטול הצבעה כזו או למנוע את מימושה אם הוא חושב שהצבעה על הפסקת הדיון פוגעת בזכויות של מיעוט.
כיום נהוג שדיונים של חקיקה מוגבלים מראש בזמן, והגבלה זו מוסכמת על חברי בית הנבחרים, דבר המונע "הצעות גיליוטינה".
נהלים > היחס בין בית הנבחרים לממשלה

הממשלה הבריטית חייבת לזכות בתמיכת בית הנבחרים על מנת לכהן. אולם נושא זה אינו מוסדר בחוק, אלא מבוסס רק על מוסכמות חוקתיות.
בניגוד לדמוקרטיות פרלמנטריות רבות אחרות, ובהן ישראל, הממשלה אינה מתחילה לכהן בזכות הצבעת אמון בבית הנבחרים, אלא מרגע שהמלך ממנה את ראש הממשלה. אולם מכיוון שעל הממשלה לזכות באמון בית הנבחרים, המלך ממנה את מי שלו הסיכוי הגבוה ביותר לזכות באמונם של חברי בית הנבחרים – לרוב מדובר במנהיג המפלגה הגדולה ביותר בבית התחתון. מנהיג המפלגה הגדולה ביותר שאינה בממשלה הופך למנהיג האופוזיציה.
כל חברי הממשלה צריכים להיות חברי אחד משני בתי הפרלמנט. מאז 1902 כל ראשי הממשלה היו חברי בית הנבחרים, והדבר הפך למוסכמה. ב־1923 הועדף סטנלי בולדווין על פני הלורד ג'ורג' קרזון, בין השאר כיוון שהראשון היה חבר בית הנבחרים, והשני חבר בית הלורדים.
יוצא דופן לזמן קצר היה אלק דאגלס-יום שהתמנה לראש ממשלה ב־1963 בהיותו חבר בית הלורדים, ויתר על תוארו כלורד בזכות חוק חדש שאפשר זאת (בעקבות מאבקו של לורד אחר, טוני בן, לוותר על התואר שירש מאביו ולחזור לבית הנבחרים), ונבחר זמן קצר אחר כך בבחירות משנה לבית הנבחרים.
כיום נהוג גם שמרבית חברי הממשלה הם חברי הבית התחתון ולא חברי בית הלורדים. מאז 1982 רק בתפקיד הלורד צ'נסלור מכהן חבר בית הלורדים. ראש הממשלה בוחר את חברי הממשלה, ויכול לפטרם בכל עת, אף שבאופן רשמי המינוי והפיטורין נעשים על ידי בית המלוכה בהמלצת ראש הממשלה.
כאשר בית הנבחרים רוצה להדיח את ראש הממשלה, עליו לתמוך בהצבעת אי אמון שהאופוזיציה מעלה או להתנגד להצבעת אמון של הממשלה. גם נושא זה אינו מוסדר בחוק, אלא מבוסס על מוסכמות ותקדימים. הצבעות אילו יכולות להיות מנוסחות באופן ישיר: "לבית נבחרים זה אין אמון בממשלת הוד מלכותה" ("That this House has no confidence in Her Majesty's Government"), או ניתן לקבוע כי הצבעה אחרת (לדוגמה, הצבעת תמיכה בתקציב) היא הצבעת אמון או אי אמון.
כאשר הממשלה מאבדת את אמון הבית התחתון, ראש הממשלה חייב להתפטר מתפקידו, או לפנות אל בית המלוכה ולבקש את פיזור הפרלמנט (שלאחריו ייערכו בחירות כלליות).
במהלך המאה ה-20 היו רק שלושה מקרים בהם נפלה הממשלה בהצבעות כאלה: פעמיים ב־1924 ופעם אחת בשנת 1979.
כלי ביקורת מרכזי של בית הנבחרים על הממשלה הן השאילתות שחברי הפרלמנט יכולים להגיש לחברי הממשלה, בכתב או בעל פה. את מרב תשומת הלב הציבורית מרכז הדיון השבועי בו ראש הממשלה בעצמו עונה בעל פה לשאלות חברי הפרלמנט ("השאלות לראש הממשלה").
בתרבות ובטלווזיה

בשנת 1986, חברת הפקת הטלוויזיה הבריטית Granada Television יצרה העתק בגודל כמעט מלא של חדר הדיונים בבית הנבחרים (לאחר 1950) באולפנים שלה במנצ'סטר לשימוש בעיבודה לרומן של ג'פרי ארצ'ר "ראשון בין שווים" ("First Among Equals"). התפאורה הייתה כל כך מרשימה, שהיא נשמרה גם לאחר ההפקה – מאז, היא משמשת כמעט בכל הפקת קולנוע וטלוויזיה בריטית המציגה סצנות המתרחשות בחדר. מ-1988 עד 1999 היא הייתה גם אחת האטרקציות הבולטות בסיור אולפני גרנדה, שם יכלו המבקרים לצפות בשחקנים מבצעים דיונים פוליטיים מדומים על הסט. ההבדל העיקרי בין תפאורת האולפן ללשכת בית הנבחרים האמיתית הוא שבסט האולפן יש רק ארבע שורות של מושבים משני הצדדים ואילו ללשכה האמיתית יש חמישה.
בשנת 2002, התפאורה נרכשה על ידי התסריטאי פול אבוט כדי שניתן יהיה להשתמש בה בסדרת הדרמה שלו "שם המשחק" ששודרה ב-BBC. אבוט, סופר לשעבר של צוות הטלוויזיה של גרנדה, ציין כי קנה את הסט מחשש שיהרס, והוא חשש שייקח יותר מדי זמן להשיג את הכסף הדרוש מה-BBC.
הערות שוליים

↑  (הקישור אינו פעיל, 12.1.2025) מספר חברי בית הנבחרים
↑  מילון מריאם וובסטר, מהדורת האינטרנט
↑  יענקי פרבר, הבריטים מזועזעים: שרביט המלכה בוזה בפומבי, באתר בחדרי חרדים, 11 בדצמבר 2018
↑  (הקישור אינו פעיל, 12.1.2025)
↑  (הקישור אינו פעיל, 12.1.2025)
1 2  Archived version of http://www.parliament.uk/works/newproc.cfm from 2008, www.webarchive.org.uk
↑  UK Web Archive currently unavailable, www.webarchive.org.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303888005171  BnF: cb11880544b (data)  GND: 35578-1  ISNI: 0000 0001 1516 0443  LCCN: n79113783  MusicBrainz: 400b408e-9406-4f28-b2b7-f1d4fa8c7558  NKC: kn20081106006  SNAC: w6zw5fmt  SUDOC: 027484289  UKPARL: 1AFu55Hs  VIAF: 158864437   WorldCat (עם VIAF): 158864437 
בית הנבחרים בראשית המאה ה־19
חדר בית הנבחרים בשנת 1851. החדר עוצב ידי סר צ'ארלס בארי נהרס במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה. גודלו של החדר לא השתנה בעת שנבנה מחדש לאחר המלחמה, ומאפייני החדר ועיטוריו שוחזרו.
כס היושב ראש במרכז בית הנבחרים. אולם זה נהרס בשרפה שאירעה בשנת 1834.
ספסלי אולם בית הנבחרים הבריטי צבוע ירוק, בעוד שספסלי אולם בית הלורדים צבועים אדום.
A Room with a View (Doretta's Dream)

"A Room with a View (Doretta's Dream)" (בעברית: "חֶדֶר עִם נוֹף (הַחֲלוֹם שֶׁל דּוֹרְטָה)") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן, מתוך פסקול הסרט, "זיכרונות אהבה מפירנצה" (1986). השיר יצא לאור כחלק מפסקול הסרט ותיפקד כשיר הנושא של הסרט. הוא הופק על ידי אנדרו לויד ובר.
השיר מתבסס על אריה בשם "Chi il bel sogno di Doretta"‏ ("Doretta's Beautiful Dream").
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי ג'אקומו פוצ'יני וצ'ארלס הארט והופק על ידי אנדרו לויד ובר. הוא הופץ כחלק מפסקול הסרט "זיכרונות אהבה מפירנצה" (1986), סרט קולנוע בריטי נושא פרסים משנת 1986, אשר עובד למסך על ידי רות פראוור-ג'אבוולה על פי רומן בעל אותו השם מאת א.מ. פורסטר. כמו כן, היה לשיר הנושא של הסרט.
"A Room with a View (Doretta's Dream)" נכלל באלבום Encore, בשם "Chi il bel sogno di Doretta".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | – |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 1987 | תקליט 7 אינץ' • תקליט 12 אינץ' | פולידור |  |
פרימרה דיוויסיון RFEF

| --- | --- |

 כינוי:  Primera Federación (שם רשמי החל מ-30 ביוני 2020)
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  פדרציית הכדורגל הספרדי
 מדינות:  ספרד ספרד
 קבוצות:  40
 תקופת הפעילות:  2020 (הוכרז שתקום)  2021/22 (עונה ראשונה בפורמט החדש) – הווה
 מפעל גבוה:  סגונדה דיויסיון
 מפעל נמוך:  סגונדה דיויסיון RFEF 
 אתר רשמי
 
פרימרה דיוויסיון RFEF (בספרדית: Primera División RFEF) היא ליגת הכדורגל השלישית בחשיבותה בספרד, לאחר ליגת העל (לה ליגה) והליגה השנייה (סגונדה דיוויסיון). הליגה הוקמה לאחר שהליגה השלישית הקודמת, הסגונדה דיוויסיון ב' הפכה לליגה הרביעית בסיום עונת 2020/21. העונה הראשונה של הליגה החלה ב-27 באוגוסט 2021 וכוללת כמה קבוצות מילואים של קבוצות מהליגה הראשונה והשנייה.