stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קופה אמריקה 1995
שלב הנוק-אאוט > המשחק על המקום השלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 ביולי 1995 |  קולומביה | 4–1 |  ארצות הברית | אצטדיון דומינגו בורגניו, מלדונדו |
| 22 ביולי 1995 | לואיס קיניונס  30'   קרלוס ולדרמה  38'   פאוסטינו אספרייה  50'   פרדי רינקון  76' |  | ג'ו מקס מור  52' (פ) | אצטדיון דומינגו בורגניו, מלדונדו |
שלב הנוק-אאוט > הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 ביולי 1995 |  אורוגוואי | 1–1‏ה |  ברזיל | אצטדיון סנטנאריו, מונטווידאו |
| 23 ביולי 1995 | פבלו בנגואצ'אה  51' |  | טוליו  30' | אצטדיון סנטנאריו, מונטווידאו |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   |  אנסו פרנצ'סקולי    פבלו בנגואצ'אה    חוסה אוסקר אררה    אלבארו גוטיירס    סרחיו דניאל מרטינס | 5–3 |  רוברטו קרלוס    זיניו    טוליו    דונגה |   |
מלכי השערים

4 שערים
ארגנטינה גבריאל בטיסטוטה
מקסיקו לואיס גרסיה פוסטיגו
3 שערים
ארגנטינה אבל באלבו
ברזיל טוליו
קולומביה פרדי רינקון
ארצות הברית אריק וינאלדה
אורוגוואי מרסלו אוטרו
רונן לב

| --- | --- |

רונן לב, 1992
 לידה:  22 בספטמבר 1968 (בן 56) תל אביב-יפו, ישראל 
 הישג בולט:  אלוף ישראל לנוער 1984, 1987
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן (מ-1994)
 מד כושר מרבי:  2505 (ינואר 1995)
 מד כושר נוכחי:  2347 (אפריל 2021)
 מדינה:  ישראל
 
רונן לב (נולד ב-22 בספטמבר 1968) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב אמן.
בשנת 1994 הוענקה לו דרגת רב אמן.
חבר מועדון הרצליה.
נכון לאפריל 2021, מדורג במקום ה-83 בישראל לפי מד כושר.
הישגים בולטים

1984, 1987 - אלוף ישראל לנוער
1985 הוא חלק מקום 9–10 באליפות אירופה לנוער
1985 - סיים במקום השני בתחרות שחמט במסגרת משחקי המכביה השתים-עשרה.
1986 - סיים במקום השישי באליפות אירופה לנוער
1988 - סיים במקום השלישי באליפות אירופה לנוער
1989 - היה חבר נבחרת ישראל באליפות אירופה, שסיימה במקום ה-9.
הישגים בולטים > הישגים באליפויות ישראל

1987 - זכה במקום ראשון באליפות צה"ל בשחמט
אליפות ישראל בשחמט 1990 - זכה במקום השני
אליפות ישראל בשחמט 1992 - סיים במקום השלישי
אליפות ישראל בשחמט 1994 - חלק מקום ראשון-שני במשותף עם רם סופר.
רונן לב באולימפיאדת השחמט

בשנת 1988 השתתף לב באולימפיאדת שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1988 | עת | ישראל | 2415 | 3.5 מ-5 | 3+ 1= 1- | 70.0 | 11 קבוצתי |
הערות שוליים

↑  Lev, Ronen - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרב עומק

נגמ"שי BTR-60 וBMP-3 שונים של צבא ברית המועצות באפגניסטן. הנגמ"שים מהווים מרכיב חשוב בהנעה מהירה של כוחות רגליים כחלק מדוקטרינת קרב העומק.
קרב עומק (ברוסית: глубокая операция) היא תאוריה צבאית ותורת לחימה אשר פותחה בברית המועצות בין מלחמות העולם.
תאוריה זו פותחה כאסטרטגיה צבאית לאומית, אשר משלבת בתוכה את כל הדרגים לניהול מערכה צבאית, בגיבושה הסובייטים היו הראשונים להבדיל את הדרג האופרטיבי מזה הטקטי והאסטרטגי. אסטרטגיית קרב העומק היא בבסיסה התקפית ונשענת על שני מרכיבים עיקריים; הבקעת מערך ההגנה של האויב במספר מאמצי הבקעה תוך שימוש מאסיבי בסיוע אווירי וארטילרי, בשלב השני כוחות עתודה ינועו לניצול ההבקעה תוך ניהול מערכות בעומק האופרטיבי של האויב בהם איגוף, בלימת כוחות העתודה של האויב ושיבוש תשתיות לוגיסטיות, פיקודיות ותקשורתיות.
קרב העומק לא נועד להבקיע את קו האויב במאמץ מרוכז יחיד, אלא במהלך אופרטיבי שבו מספר נקודות הבקעה טקטיות מקבילות לאורך החזית. בשלב הבא מתקיימת מערכה אופרטיבית מאחורי קו ההגנה ובו מספר התנגשויות טקטיות המתבססות על היערכות כוחות האויב ועתודותיו.
התפתחות

תאוריית קרב העומק התפתחה כאמור במהלך שנות ה-20 וה-30, היא הושפעה רבות מהלוחמה הסטטית של מלחמת העולם הראשונה (מלחמת חפירות), כמו גם הכשלונות הצבאיים במלחמת רוסיה–יפן ומלחמת רוסיה-פולין. כל אלו הובילו תאורטיקנים צבאיים להדגיש את הצורך בתמרון מהיר בשדה הקרב, במטרה להכריע את האויב לפני שהעורף האזרחי יפגע (בעיקר כלכלית) ולבסוף יקרוס. קו מחשבה זה שהוביל את הצמרת הצבאית הגרמנית לאימוץ "מלחמת הבזק", הוביל את הצמרת הצבאית הסובייטית באמצע שנות ה-30 לאימוץ "קרב העומק" שהותאם למבנה המדיני והצבאי של ברית המועצות.
בתקופה זו היו שתי גישות רעיוניות עיקריות: גישתו של מיכאיל טוכאצ'בסקי שהעדיפה לחימה אגרסיבית והתקפית כדי להימנע מלוחמה סטטית (מלחמת התשה), ולעומתו אלכסנדר סוושין ראה במלחמת ההתשה מצב בלתי נמנע במלחמות העתיד ולכן גישתו נטתה להתמודד עם מלחמה סטטית. סוושין היה זה אשר הניח את היסודות לגישת קרב העומק, בכך שהגדיר את המהלך האופרטיבי כמהלך ביניים בין התנגשויות טקטיות, כלומר בין המימד הטקטי לבין זה האסטרטגי. סוושין קרא לניהול מערכה באופן דינאמי המשלב מהלכים טקטים הגנתיים והתקפיים לסירוגין, כאשר הם מאוגדים בתוך מהלכים אופרטיביים המנחים אותם וכל זה תחת מטריית האסטרטגיה לניהול המערכה כולה.
בשנת 1929, מיכאל טוכאצ'בסקי ביחד עם ולדימיר טריאנדפילוב, הפכו את הבסיס התאורטי שיסד סוושין לדוקטרינה מסודרת, אך כזאת עם העדפה ברורה לפן התקפי ומכריע על פני ניהול מערכה סטטית. דוקטרינה זו הוכנסה בשנת 1933 לתורת הלחימה של הצבא האדום בצורת מדריך המגדיר ומסביר את עקרונות התורה החדשה.
מרכיבי קרב העומק > הבקעת המערך הטקטי של האויב

המרכיב הראשוני של קרב העומק הוא מאמץ הבקעה נרחב של קו ההגנה של האויב.
בשלב זה ישתתפו שני דרגים תוקפים, כאשר הדרג השני משמש עתודה לראשון ומסייע בהבקעת האויב. כוחות אלו יתפרסו אל מול קו ההגנה של האויב באופן הנרחב ביותר האפשרי (במקור התכנון הסובייטי ציין קו הבקעה של 50–70 קילומטרים). באופן טיפוסי, משני צידי הכוחות התוקפים יהיו כוחות שיגנו על עורף ההתקפה, יסייעו לבלבול האויב, ימנעו כיתור של ההתקפה וילחמו כנגד כוחות עתודה של האויב.
כחלק ממאמץ הבקעה, הדוקטרינה מכתיבה שימוש בכל כוחות הסיוע האפשריים, בהם כוחות ארטילריה וסיוע אווירי. באופן אופטימלי, בסיוע לכוחות ההבקעה יוצבו עשרות סוללות ארטילריות להפגזה של עמדות ההגנה של האויב כהכנה להתקפה של כוחות החוד. מצד שני הסיוע האווירי נועד בעיקר לתקיפה של כוחות עתודה בעורף קו האויב, כמו גם לתקיפת מטרות לאורך קו האויב.
מרכיבי קרב העומק > תמרון בעומק האופרטיבי

לאחר הבקעת קו ההגנה של האויב, השלב הבא הוא ניצול ההצלחה ומערכות בעומק האופרטיבי של האויב.
שלב זה של ההתקפה הוא בעל חשיבות רבה ומייחד את תורת הלחימה הסובייטית על פני דוקטרינות אחרות בתקופה. לאחר ששני הדרגים הראשונים של הכוחות הבקיעו נקודה או מספר נקודות לאורך קו האויב, הדרג השלישי של כוחות העתודה ינצל את ההבקעה וינוע פנימה אל מאחורי קווי האויב. בשלב זה, לאחר הלחימה כנגד המרחב הטקטי של האויב, תתחיל הלחימה כנגד התחום האופרטיבי שלו, במילים אחרות העורף המיידי של כוחות האויב.
השוואה לבליצקריג הגרמני

משום ששתי התאוריות התבססו על הבעיות של המערכה הסטטית של מלחמת העולם הראשונה ושתיהן שמו דגש נרחב על מהלכי תמרון, בנוסף לכך ששתי האסטרטגיות נפגשו זו מול זו בשדות הקרב של החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, ההשוואה וההבחנה ביניהן חשובה.
שתי התאוריות שמות דגש רב על הבקעת מערך ההגנה של האויב, אך הגישה הגרמנית מתמקדת במאמץ כמעט יחיד ועיקרי להבקעה של אזור הנתפס כחלש יותר בקו ההגנה. מצד שני, קרב העומק אינו מתייחס לנקודות חולשה בקו ההגנה אלא במספר מאמצי הבקעה לאורך הקו וניצול אלו אשר מצליחים לפרוץ את קו ההגנה. בשלב שלאחר ההבקעה, שתי התאוריות שונות בתכליתן: לפי דוקטרינת הבליצקריג, לאחר ההבקעה המאמץ העיקרי מתקדם קדימה לעומק האסטרטגי או לקו הגנה משני, בעוד שכוחות עתודה ימשיכו באיגוף ושבירה של הכוחות בקו ההגנה שהובקע. לפי דוקטרינת קרב העומק, הקרב מתבסס על לחימה בעומק האופרטיבי של כוחות האויב, כולל איגוף, בלימת כוחות עתודה, הרס תשתיות לוגיסטיות וקשר. כל אלו תורמים לבלבול כוחות האויב בשאיפה לשבירה מלאה של מערכי האויב.
שימושים היסטוריים עיקריים

קרב חלקין גול (1939): מהשימושים הראשונים בדוקטרינה, הצלחת הקרב תרמה לשכנוע הפיקוד הסובייטי לאמץ אותה.
קרב סטלינגרד (3‏-1942): נעשה שימוש בדוקטרינה בעיקר במהלכים ההתקפיים של הצבא האדום, בייחוד במבצע אורנוס.
קרב קורסק (1943): הדוקטרינה השתלבה באופן מוצלח במהלכים ההתקפיים של הצבא האדום.
מבצע סערת אוגוסט (1945) : הדוגמה הטובה ביותר להפעלת עקרונות קרב העומק על ידי הצבא הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה
מלחמת יום הכיפורים (1973): התקפת הצבא הסורי בגולן, כמו גם התקפת הצבא המצרי בסיני, עשו שניהם שימוש בדוקטרינה זו.
ראו גם

קרב הבקעה
בליצקריג
מיכאיל טוכאצ'בסקי, מי שנחשב אבי תאוריית קרב העומק.
תרשים מהלכי קרב העומק
קומובי

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,487 מ' 
 שטח:  290 קמ"ר 
 מדינה:  מונטנגרו, אלבניה 
 מיקום:  מונטנגרומונטנגרו
 רכס הרים:  האלפים הדינריים
 אורך הרכס:  40 ק"מ 
 קואורדינטות:  42°40′54″N 19°38′44″E﻿ / ﻿42.681666666667°N 19.645555555556°E﻿ / 42.681666666667; 19.645555555556
  (למפת מונטנגרו מוגדלת) פודגוריצה ניקשיץ' ביילו פולה  פלייבליה הרצג נובי  בר צטיניה בראן אולצין קר. בוסניה והרצגובינה  סרביה קוסובו אלבניה הים האדריאטי קומובי(למפת מונטנגרו רגילה) פודגוריצה ניקשיץ' ביילו פולה  פלייבליה הרצג נובי  בר צטיניה בראן אולצין קר. בוסניה והרצגובינה  סרביה קוסובו אלבניה הים האדריאטי קומובי
 
קומובי (בסרבית קירילית: Комови) הוא רכס הרים במזרח מונטנגרו המהווה חלק מהאלפים הדינריים. פסגתו הגבוהה ביותר מגיעה לגובה 2,487 מטר.
גאוגרפיה

מדרום מזרח לרכס, מתנשא רכס ההרים המונטנגרי-אלבני פרוקלטייה ("המקוללים") (Prokletije). הר ביילאסיצה (Bjelasica) גובל ברכס הקומובי מצפון, ונהר טארה ממערב. הרכס מחולק בין העיירות קולאשין ואנדרייביצה(אנ'). השבטים המונטנגרים קוצ'י(אנ') וואסוייביצ'י היו באופן מסורתי בונים קבוצות בקתות קיץ לרועים על הרכס.
בשנת 2018 רכס ההרים הוכרז כשמורת טבע מוגנת, בשל חשיבותו האקולוגית, ושפע הצומח והחי שבו.
פסגות

חמש הפסגות הגבוהות ביותר של קומובי הן:
"קוצ'קי" 2,487 מטרים (8,159 רגל)
"קום לייבורצ'קי" 2,469 מטרים (8,100 רגל)
"קום ואסוייביצ'קי" 2,461 מטרים (8,074 רגל)
"רוגמסקי ורח" 2,303 מטרים (7,556 רגל)
"באוואן" 2,252 מטרים (7,388 רגל)
הערות שוליים

↑  Dinarsko gorje - Komovi (planina)
↑  Dan - Osnivaju park prirode Komovi (21 March 2018)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315160552   WorldCat (עם VIAF): 315160552 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רוסלן אבישוב

רוסלן איברהים אבישוב (באזרית: Ruslan Abışov; נולד ב-10 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן עבר אזרי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

אבישוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של נפטצ'י באקו ובגיל 19 עלה לקבוצה הבוגרת. לאחר שבשלוש העונות הראשונות שלו שיחק בעיקר כמחליף, בעונת 2009/2010 הפך לשחק הרכב. ב-28 בנובמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-1 נגד קרבאך. אבישוב זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות בעונות 2010/2011 ו-2011/2012. בקיץ 2012 סיים חוזה בנפטצ'י וחתם בחזר לנצ'ראן לחצי עונה. ב-26 בפברואר 2013 עזב לראשונה את אזרבייג'ן וחתם ברובין קאזאן הרוסית לשנתיים וחצי. בקאזאן לא זכה לדקות משחק ולכן בקיץ 2014 הושאל לגבאלה עד לאמצע העונה. לאחר שהשתלב בגבאלה, החליט המועדון לרכוש את כרטיס השחקן של אבישוב. בקיץ 2015 חזר לקדנציה שנייה בחזר לנצ'ראן. ב-29 ביוני 2016 חתם באינטר באקו לעונה אחת. ב-12 בינואר 2017 חתם בנפטצ'י באקו עד לסיום העונה. ב-13 ביוני 2019 חתם לשנתיים בסבאך.
קריירה בינלאומית

לאחר שהציג יכולת טובה במדי נפטצ'י, אבישוב זומן לראשונה לסגל נבחרת אזרבייג'ן בסוף אוגוסט 2009. ב-5 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד פינלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. ב-18 בנובמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד צ'כיה.
תארים

אליפות אזרבייג'ן: 2010/2011, 2011/2012
השחקן האזרי של השנה: 2012
קרב עד המוות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'וש וולר
 הופק בידי:  ג'וש וולר  קני גייג  אנדרו פאגאנה  זואי בל  רייצ'ל ניקולס
 תסריט:  ג'וש וולר  קני גייג  רוברט ביוקיגה
 עריכה:  ברט בקמן
 שחקנים ראשיים:  זואי בל רייצ'ל ניקולס
 מוזיקה:  פרנק ריגיו
 צילום:  דילן או'בריאן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Cinipix  Quincy Pictures
 חברה מפיצה:  IFC Midnight Cosmic Toast Studios
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 באפריל 2013 - פסטיבל הסרטים של טרייבקה 24 בינואר 2013 - ארצות הברית
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה, פעולה
 פרסים:  פרס חבר השופטים הגדול לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2013 - טרייסי תומאס
 www.cinipix.com/raze/
 דף הסרט ב־IMDb
 
קרב עד המוות (באנגלית: Raze) הוא סרט אימה ופעולה אמריקאי משנת 2013 בבימויו של ג'וש וולר. הסרט הוצג לראשונה ב-21 באפריל 2013 בפסטיבל הסרטים טרייבקה. בסרט מככבות זואי בל ורייצ'ל ניקולס. עלילת הסרט מתמקדת בקבוצה של 50 נשים שנאלצו להילחם עד מוות בשביל להפיג את השעמום של האליטה העשירה.
עלילת הסרט

סברינה (זואי בל) ועוד 49 נשים, נחטפות על ידי אליזבת (שיליין פן) ובעלה ג'וזף (דאג ג'ונס), ונכלאות בכלא שבו נאמר להן שהן יילחמו עד מוות למען הבידור של קבוצת אנשים עשירים ומשועממים. אם הם ימותו או יסרבו להילחם, מתנקש יהרוג את יקיריהם.
שחקנים

סברינה - זואי בל
ג'יימי - רייצ'ל ניקולס
תרזה - טרייסי תומאס
קורטז - ברוס תומאס
קודי - ביילי אן בורדרס
פיבי - רבקה מרשל
ברנדה - אלן קווינסי
ננסי - אדריאן וילקינסון
ג'וזף - דאג ג'ונס
אליזבת - שירלין פן
גלוריה - איימי ג'ונסטון
די - טרה מקן
איזבל תומאס - ניקול סטיינוולד
רייצ'ל - רוזריו דוסון
הפקה

הבמאי ג'וש וולר סיפר כי הוא ניגש לסרט כאילו מדובר באמת בקבוצת נשים שנחטפה ואולצה להילחם על חייה, ולכן לא כלל בסרט מוטיבים פרובוקטיביים או מיניים. הסרט צולם בזמן קצר מאוד, כשתוך 30 יום בלבד צולמו כל 19 סצנות הפעולה שהסרט.
ביקורת

הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות. רבים טענו שהסצנות אלימות מדי, משעממות וקטעי המעבר בין סצנות הפעולה מעייפים. מבקרים אחרים טענו שהשחקניות הראשיות כלל לא מצליחות לבוא בסרט לידי ביטוי.
פרסים

השחקנית טרייסי תומאס זכתה עקב משחקה בסרט ב"פרס חבר השופטים הגדול לשחקנית המשנה הטובה ביותר" לשנת 2013 שהוענק בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בלאס וגאס.
הערות שוליים

↑  Scott Neumyer, Rachel Nichols Talks Raze, Criminal Minds, G.I. Joe, and Female Empowerment, Parade, ‏2014-01-07 (באנגלית)
↑  ‘Raze’ Interview: Zoe Bell on Being a Badass with a Fear of Praying Mantises, screenrant.com
↑  'Raze': Director Q&A, EW.com (באנגלית)
↑  Dennis Harvey, Dennis Harvey, Film Review: ‘Raze’, Variety, ‏2014-01-09 (באנגלית)
↑  Genzlinger, Neil (2014-01-09). "And You Thought Cockfights Were Brutal". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-01-27.
↑  Raze: Tribeca Review, The Hollywood Reporter (באנגלית)
רוזנות ויד-רונקל

| --- | --- |
סמל

 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1698 
 תאריכי פירוק:  1806 
 ישות קודמת:   רוזנות ויד
 ישות יורשת:   נסיכות נסאו-ויילבורג
 
רוזנות (נסיכות) ויד-רונקל (בגרמנית: Grafschaft (Fürstentum) Wied-Runkel) הייתה מדינה ריבונית גרמנית קטנה שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה.
סקירה כללית

ויד-רונקל הייתה ממוקמת סביב העיירה והטירה של רונקל, הממוקמת על נהר לאהן. היא השתרעה מהעיירה רונקל עד צפונה יותר לשופבאך, אך החזיקה גם במובלעת ממזרח לווילמאר.
ויד-רונקל הוקמה כתוצאה מחלוקת רוזנות ויד, והועלתה מרוזנות לנסיכות ב-1791. ויד-רונקל סופחה לנסאו בשנת 1806.
רוזני ויד-רונקל (1698–1791)

1698–1699: יוהאן פרידריך וילהלם († 1698)
1692–1706: מקסימיליאן היינריך († 1706), נכדו
1706–1762: יוהאן לודוויג אדולף († 1762), בנו
1762–1791: כריסטיאן לודוויג († 1791), בנו
נסיכי ויד-רונקל (1791–1806)

1791–1791: כריסטיאן לודוויג († 1791)
1791–1806: קרל לודוויג פרידריך אלכסנדר († 1824), בנו, ב-1806, איבד את השליטה בנסיכות ונותר עם התואר נסיך ויד ולורד רונקל
קרב אומדורמאן

קרב אומדורמאן (באנגלית: Battle of Omdurman) היה קרב אשר התרחש בקרבת העיר אומדורמאן שבסודאן, ב-2 בספטמבר 1898, בין כוח של הצבא הבריטי לצד חיילים מצרים וסודאנים כנגד כוח גדול בהרבה של סודאנים מהדיסטים, כחלק מהמלחמה המהדית. הקרב היה אחד מהקרבות החשובים של המלחמה המהדית ובעצם סימן את סוף המרד המהדיסטי והשלטון המהדיסטי בסודאן, כאשר בקרב אומדיוויקרט שבא אחריו שאריות ההתנגדות כמו גם המהדי שבראשן הובסו.
קרב אומדומראן נחשב לדוגמה טובה לעליונות של כוח בעל יתרון טכנולוגי וארגוני על כוח עדיף מספרית אך נחות מבחינות אלו. הבריטים עשו שימוש בארטילריה, במספר מקלעי מקסים ובסיוע ספינות תותחים מנהר הנילוס. בקרב זה גם התקיימה גם אחת מהסתערויות הפרשים המוכרות והאחרונות של הצבא הבריטי על ידי רגימנט נושאי הרומח ה-21, שבה נכח גם הקצין הצעיר וינסטון צ'רצ'יל שעתיד היה להיות ראש ממשלת בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
רקע

בשנת 1881 פרץ המרד המהדיסטי בסודאן המצרית תחת הנהגתו של המהדי מוחמד אחמד. שנה לאחר מכן נלחמו הבריטים במרד במצרים וחיזקו כך למעשה את אחיזתם בה. לאורך שנות המרד בסודאן, המצרים המשיכו לטעון על בעלותם עליה, טענה שהבריטים הצדיקו. בשנתיים הראשונות למרד, זלזלו המצרים ביכולות האנצאר (תומכיו של המהדי), ושלחו מספר משלחות לא מאורגנות וקטנות מדי שהובסו אחת אחרי השנייה על ידי המהדיסטים. לאחר מכן נרגעו מעט הרוחות וסודאן הפכה למעשה לשטח בשליטת המהדי, עד שבשנת 1898 יצאו הבריטים והמצרים למערכה מאורגנת וגדולה תחת פיקודו של הוריישו קיצ'נר. תוך מספר חודשים, לאחר תכנון רב ואימון החיילים מראש, הצליח הכוח האנגלו-מצרי להביס את האנצאר, לדכא את המרד ולהחזיר את סודאן לשליטה אנגלו-מצרית.
נקודת המפתח במערכה זו הייתה אזור אומדורמאן, שהיווה את לב אזור סודאן המהדיסטית והכיל את הריכוז הגדול ביותר של חיילי האנצאר. קיצ'נר נכנס לסודאן והתקדם לאורך נהר הנילוס בסיוע ספינות תותחים ותוך כדי בניית מסילת ברזל כנתיב אספקה, הוא נלחם לאורך הדרך במספר קרבות כנגד כוחות האנצאר ולבסוף פגש בכוחם העיקרי מעט צפונית לאומדורמאן, שם התרחש הקרב.
הכוחות ושדה הקרב

הקרב התרחש מספר קילומטרים צפונית לאומדורמאן (שנמצאת מצפון מערב לח'רטום), לצד נהר הנילוס. הכוח האנגלו-מצרי ניצב בצד המזרחי של שדה הקרב הקרוב יותר לנילוס, בעוד שהכוחות המהדיסטים תקפו מכיוון מערב. קיצ'נר ארגן את כוחו בצורת קשת סביב הכפר עגייגה, מאחוריו בנהר הוצבו מספר ספינות תותחים לסיוע ואת כוחות הפרשים הוא הציב בשני האגפים מצפון ומדרום. שדה הקרב היה ברובו שטח פתוח עם מדרון קל העולה לכיוון מערב, משני צדדי שדה הקרב היו אזורים גבוהים יותר עם גבעות ושטחים סלעיים.
הכוחות ושדה הקרב > הכוח האנגלו-מצרי

הכוח האנגלו-מצרי הורכב מכ-17,600 חיילים מצרים וסודאנים ורק כ-8,200 חיילים בריטים. מפקד הכוח היה הורשיו קיצ'נר שקיבל את הדרגה המצרית 'סירדר' (גנרל) ופיקד עליו כביכול מטעם מצרים. קיצ'נר נשלח לעמוד בראש המאמץ המחודש לכבוש את סודאן בשנת 1892 והוא החל מיד באימון החיילים המצריים והסודאנים כהכנה למערכה, עם תחילת המערכה על ח'רטום בשנת 1898 היו החיילים מאומנים בשיטות לחימה מערביות מתקדמות.
| --- | --- |
סדר הכוחות הצבא האנגלו-מצרי
הדיוויזיה הבריטית שתי חטיבות חיל רגלים ה-1 (וושופ) וה-2 (לייטלטון). כל חטיבה הכילה 4 גדודים רגליים מהרגימנטים הבריטים בנוסף לכוח הנדסה. שתי החטיבות יחד כללו 10 מקלעי מקסים שתופעלו על ידי הארטילריה המלכותית והפוסיליירים האירים המלכותיים.: הדיוויזיה המצרית ארבע חטיבות חיל רגלים מצריות ה-1 (מקדונלד), ה-2 (מקסוול), ה-3 (לוויס) וה-4 (קולינסון), כל חטיבה הכילה 4 גדודים מצרים או סודאנים. בנוסף ליחידות רגליות, הדיוויזיה הכילה 4 פלוגות פרשים מרגימנט נושאי הרומח ה-21, 9 פלוגות פרשים מצריות ו-8 של פרשים על גמלים.
ארטילריה וכוחות הצי סוללת השדה ה-32 (8 תותחים) וה-37 (6 תותחי הוביצר); סוללת ארטילריית הסוסים המצרית ה-1 וסוללות השדה ה-2, ה-3, ה-4 וה-5. לצד אלו הוצבו בנהר הנילוס 10 ספינות תותחים שהוסיפו עוד 36 קני ארטילריה לסיוע.
‏סך הכל: 8,200 בריטים, 17,600 מצרים וסודאנים. 80 תותחים (מהספינות ומהקרקע) ו-44 מקלעי מקסים.
הכוחות ושדה הקרב > צבא האנצר

צבא האנצר התפרס לאורך נקודות שליטה שונות ברחבי סודאן, כאשר המוקד החשוב ביותר ובו ישב הכוח הגדול ביותר היה באזור אומדורמאן עם כ-51,500 חיילי רגלים וכ-5,500 פרשים, בנוסף ל-46 תותחים. לרוב החיילים לא היו רובים (עם כ-15,000 רובים, בממוצע רק רבע מהלוחמים נלחמו עם רובה) והם נלחמו בחרבות וחניתות. מרבית הרובים שברשות האנצאר היו נשק שלל אשר נפל לידיהם במהלך השנים מכוחות שונים אותם הביסו. הטקטיקה העיקרית של האנצאר התבססה על גורם ההפתעה כשהם עושים שימוש במודיעין, מרגלים שהושתלו בצבאות האחרים והיכרות עם השטח.
| --- | --- |
סדר הכוחות צבא האנצאר
מולואזימיה (דגל ירוק כהה): בפיקודו של עות'מאן אל-דין. הכוח התחלק ל-18 רובות (מערבית: 'רבעים') וכלל סך הכל 28,378 חיילי רגלים ו-2,925 פרשים, כאשר לכוח היו 12,872 רובים, מה שהפך אותו לכוח הגדול והחמוש ביותר.: אל-ראייה אל-זרקה (דגל שחור): בפיקודו של יעקוּב. הכוח הורכב ממספר יחידות שבטיות וכלל סך הכל 14,128 חיילי רגלים ו-1,588 פרשים, כאשר לכוח היו 1,053 רובים ושני תותחי שדה.
אל-ראייה אל-ח'דרה (דגל ירוק): בפיקודו של ח'אליפה עלי. הכוח התחלק ל-3 רובות וכלל סך הכל 5,394 חיילי רגלים ו-794 פרשים, חיילים אלו גויסו משבטי הנילוס הלבן ולא ברור בכמה רובים היו מצוידים.: עות'מאן דיגנה (ללא דגל): על שם מפקדו שדגלו נלקח בקרב בשנת 1884. הכוח התחלק ל-9 רובות וכלל סך הכל 3,371 חיילי רגלים ו-187 פרשים, כאשר לכוח היו 365 רובים.
אל-ראייה אל-חאמרה (דגל אדום): בפיקודו של ח'אליפה אל-שאריף כלל 81 לוחמים.: עמיר עות'מאן עזראק: כוח של שומרי ראשו שמנה 71 לוחמים, עזראק נהרג בקרב.
‏ סך הכל: 51,500 חיילי רגלים, 5,500 פרשים וככל הנראה מעט יותר מ-15,000 רובים.
אחרית דבר

הניצחון האנגלו-מצרי בקרב ותבוסתו של הכוח הגדול והמרכזי של האנצאר בסודאן, היווה בעצם את סוף המלחמה וסיים את תקופת סודאן המהדיסטית. עם זאת, מנהיג האנצאר עבדאללהי אבן מוחמד שרד את הקרב והמשיך לעמוד בראש כוחות האנצאר הנותרים למשך כשנה. ב-25 בנובמבר 1899 התרחש קרב אום דיוואיקרט, הקרב האחרון של המלחמה, ובו נהרג המהדי. עם מותו הסתיים באופן רשמי השלטון המהדיסטי בסודאן והיא עברה לשלטון אנגלו-מצרי, שלטון שנמשך עד לעצמאות סודאן בשנת 1956.
לאחר הקרב עלתה ביקורת לגבי התנהגות החיילים וזו של הוריישו קיצ'נר מפקדם לאחר כיבוש העיר חרטום ואומדורמאן. קברו של המהדי הושחת והיו שמועות על כך שעצמותיו פוזרו בנהר כנקמה על הטבח של הבריטים והמצרים בעיר בידי חיילי המהדי בשנת 1885.
אבדות הבריטים והמצרים בקרב היו נמוכות באופן משמעותי מאבדות האנצאר, עם 47 הרוגים בריטים מצרים וסודאנים מהכוח האנגלו-מצרי לעומת כ-9,700 הרוגים מהאנצאר. בנוסף לכך כ-5,000 חיילי האנצאר נלקחו בשבי וכ-13,000 נפצעו, כלומר למעשה כמחצית מהכוח העיקרי של האנצאר נפגע, בנוסף לפגיעה הקשה למוראל וכיבוש עיר הבירה של סודאן המהדיסטית.
לקריאה נוספת

Barthorp, Michael. 1988. The British Army on Campaign: 1816-1902 (4): 1882-1902. London: Osprey.
Featherstone, Donald. 1993. Omdurman 1898: Kitchener's Victory in The Sudan. London: Osprey.
Whitehouse, Howard. 1987. Battle in Africa: 1879-1914. Surrey, UK: Fieldbooks.
Wilkinson-Latham, Robert. 1976. The Sudan Campaigns: 1881-1898. Oxford: Osprey.
הערות שוליים

↑  טים בוברי, תרגום: כרמית גיא, לפייס את היטלר: צ'מברליין, צ'רצ'יל והדרך אל המלחמה, עם עובד, 2023, עמ' 35, מסת"ב 978-965-13-2964-7
↑  Featherstone, 1993, עמ' 61.
↑  מתוך דו"ח המודיעין מינואר 1899 בקהיר. Featherstone, 1993, עמ' 63.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545915305171  LCCN: sh85094682 
חיילים בריטים מרגימנט הסיפורת' היילנדרס והקמרון היילנדרס.
הסתערות פרשים מהדיסטים בקרב.
מפת ההתקדמות האנגלו-מצרית לכיוון אומדורמאן.
ההתקפה הראשונה, 6:45
הסתערות רג' נושאי הרומח ה-21
התקפת 'הדגל הירוק' כנגד חטיבתו של מקדונלד והחטיבה המצרית השלישית. בג'אבל סורגהאם המשך ההתקפה האנגלו-מצרית כנגד 'הדגל השחור'.
הריסות הקבר של המהדי, אומדורמאן.
רידיגר הוצמן

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־11 
 פטירה:  22 בפברואר 1090 
 מדינה:  גרמניה 
 תפקיד:  בישוף דיוקסי (1075)  בישוף 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
רידיגר הוצמן (בגרמנית: Rüdiger Huzmann; נפטר ב-22 בפברואר 1090) היה הבישוף של העיר שפייר בין השנים 1074 ל־1090.
ביוגרפיה

הוצמן נולד למשפחה המקורבת לשושלת הסאלית (אנ'), משפחת אצולה באימפריה הרומית הקדושה. הוא שימש כקנון (אנ') (איש דת וחבר קתדרלה) בקתדרלת שפייר ועמד בראש בית הספר לדת שפעל בה.
בשנת 1074 מונה לבישוף שפייר על ידי היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. במאבק האינווסטיטורה הוא עמד לצד הקיסר. בשל נאמנותו לקיסר, הוא נאסר על ידי גרגוריוס השביעי, הובא לרומא ונענש במאסר במנזר.
בתקופתו כבישוף שופצה קתדרלת שפייר, שהייתה חשובה לקיסר עקב קבורתם של בני השושלת הסאלית במקום.
פריווילגיה ליהודים

ביוזמתו של הוצמן התיישבו יהודים בעיר שפייר בשנת 1084. הוצמן הזמין יהודים להתיישב בעיר, והעניק ליהודי המקום כתב זכויות שבו כתב:
אני רודיגר חוזמן בישוף שפייר, בעשותי את העיר שפייר לכרך, חשבתי כי אוסיף אלף מונים על כבוד מקומנו, אם אביא יהודים לשכן בו. ואת היהודים שהובאו הושבתי מחוץ לעדה ולמקום מגוריהם של שאר התושבים. ולמען לא יהיו בנקל למפגע לפרעות ההמון הגס, הקפתים חומה
ההתיישבות היהודית בשפייר בעקבות הכרזתו של הוצמן הייתה הפעם הראשונה שבה התיישבו יהודים בעיר זו. היישוב התקיים בפרוור אלטשפייר שבשפייר והיה הגטו העירוני המתועד הראשון.
הערות שוליים

↑  מתניה יוסף בן-גדליה, חכמי שפייר בימי גזירות תתנ"ו ולאחריהן: קורותיהם, דרכם בהנהגת הציבור ויצירתם הרוחנית בשלהי המאה ה-11 ובראשית המאה ה-12, חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה", אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, ניסן ה'תשס"ז, עמוד 121
↑  מרי פולברוק, A Concise History of Germany, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 1991, עמ' 20. ISBN 0-521-83320-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136220231  VIAF: 80603093   WorldCat (עם VIAF): 80603093 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריצ'רד ארקרייט

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1733 פרסטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 באוגוסט 1792  (בגיל 58) קרומפורד, הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  אנגליה
 מקום קבורה:  דרבישייר 
 עיסוק:  ספר, סוחר
 בן או בת זוג:  פיישנס הולט  מרגרט ביגינס 
 צאצאים:  ריצ'רד ארקרייט הבן, סוזנה ארקרייט 
 תרומות עיקריות
 המכונה לטוויית כותנה.
 חתימה:   
 
ריצ'רד ארקרייט (באנגלית: Richard Arkwright;‏ 23 בדצמבר 1733 - 3 באוגוסט 1792) היה ממציא בריטי ואחד מן היזמים המובילים של המהפכה התעשייתית. ארקרייט ידוע בעיקר כממציא מסגרת המים, המכונה לטוויית כותנה. שיטות הארגון שלו, אשר משלבות כוח אדם מקצועי למחצה עם מיכון, מהוות את הבסיס למפעלים המודרניים.