stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסאמו דזאי
חיים מוקדמים

שוג'י צושימה (津島修治, Tsushima Shūji), שלימים נודע בשם אוסאמו דזאי, נולד ב-19 ביוני 1909, הילד השמיני שנותר בחיים של בעל אדמות עשיר בקנאגי, בקצה הצפוני של יפן. בזמן לידתו, אחוזת צושימה הענקית, שבה בילה את שנותיו הראשונות הייתה ביתם של כשלושים בני משפחה. משפחת צושימה הייתה ממוצא איכרי לא ברור, כאשר סבא רבא של דזאי בנה את עושר המשפחה כמלווה כספים, ובנו הגדיל אותו עוד יותר. הם עלו במהירות בשלטון ולאחר זמן מה, זכו להערכה רבה ברחבי האזור.
אביו של דזאי, ג'נמון (בן צעיר יותר למשפחת מטסוקי, שבשל "המסורת ה'פיאודלית' המופלגת שלה" לא היה שימוש בבנים מלבד הבן הבכור והיורש) אומץ למשפחת צושימה כדי לשאת את הבת הבכורה., טאן; הוא נעשה מעורב בפוליטיקה בשל מעמדו כאחד מארבעת בעלי האדמות העשירים ביותר במחוז, והוצע לו להיות חבר בבית עמיתים. זה גרם לאביו של דזאי להיעדר במהלך רוב ילדותו המוקדמת, וכשאמו, טאן, הייתה חולה, צושימה חונך בעיקר על ידי משרתי המשפחה ודודתו קיה.
לימודים

בשנת 1916 החל צושימה את לימודיו בבית הספר היסודי קנאגי. ב-4 במרץ 1923, אביו של צושימה, ג'נמון נפטר מסרטן ריאות, חודש לאחר מכן באפריל החל ללמוד צושימה בבית הספר התיכון אאומורי, ולאחר מכן נכנס למחלקה לספרות של אוניברסיטת הירוסאקי ב-1927. הוא פיתח עניין בתרבות האדו והחל ללמוד גידאיו (gidayū), צורה של קריינות מזמרת המשומשת בתיאטראות הבובות. בסביבות 1928 ערך צושימה סדרה של פרסומי סטודנטים ותרם כמה מיצירותיו שלו. הוא גם פרסם מגזין בשם Saibō bungei (ספרות תאים) עם חבריו, ולאחר מכן הפך לחבר צוות בעיתון של המכללה. הצלחתו של צושימה בכתיבה נעצרה כאשר מושא הערצו, הסופר אקוטגאווה ריונוסוקה, התאבד ב-1927. צושימה החל להזניח את לימודיו, והוציא את רוב הקצבה שלו על בגדים, אלכוהול וזונות. הוא גם התעסק במרקסיזם, שבאותה תקופה דוכאה מאוד על ידי הממשלה. בליל ה-10 בדצמבר 1929 ביצע צושימה את ניסיון ההתאבדות הראשון שלו, אך שרד והצליח לסיים את לימודיו בשנה שלאחר מכן. בשנת 1930, צושימה נרשם למחלקה לספרות צרפתית של האוניברסיטה האימפריאלית של טוקיו והפסיק מיד ללמוד שוב. באוקטובר, הוא ברח עם גיישה בשם האטסויו אויאמה (Hatsuyo Oyama) וננטש רשמית על ידי משפחתו. תשעה ימים אחרי שגורש מהאוניברסיטה האימפריאלית של טוקיו, צושימה ניסה להתאבד על ידי טביעה ליד חוף בקאמאקורה עם אישה אחרת, מארחת הבר בת ה-19 שימקו טנאבה (Shimeko Tanabe). טנאבה מתה, אבל צושימה שרד, וחולץ על ידי סירת דייגים והואשם כשותף למותה של טנאבה. בהלם מהאירועים, התערבה משפחתו של צושימה כדי לבטל חקירת משטרה. הקצבה שלו הוחזרה, והוא שוחרר מכל אשמה. בדצמבר, צושימה התאושש והתחתן עם האטסויו. זמן קצר לאחר מכן, צושימה נעצר בשל מעורבותו במפלגה הקומוניסטית היפנית, ולאחר שנודע זאת, אחיו הבכור בונג'י ניתק מיד את הקצבה שלו. צושימה הסתתר, אבל בונג'י, למרות הניכור ביניהם, הצליח לבשר לו שהאישומים יבוטלו והקצבה תוחזר שוב אם צושימה יבטיח לסיים את הלימודיו ולהישבע להפסיק כל מעורבות במפלגה. צושימה הסכים.
מעורבות פוליטית

בשנת 1929, כאשר התגלתה ניצול פסול של כספי ציבור על ידי מנהלו בבית הספר התיכון הירוסקי, התלמידים, בהנהגתו של אואדה שיגהיקו (אישיגאמי ג'ניצ'ירו), מנהיג קבוצת הלימוד למדעי החברה, ערכו שביתה בת חמישה ימים, אשר הביאה להתפטרות המנהל. צושימה כמעט ולא השתתף בשביתה, אבל בחיקוי של הספרות הפרולטרית שהייתה באופנה באותה תקופה, הוא סיכם את התקרית ברומן בשם "קבוצת סטודנטים" והקריא אותו לאואדה. משפחת צושימה הוזהרה מפעילותו השמאלנית של צושימה. ב--16 בינואר של 1930, המשטרה העליונה המיוחדת עצרה את אואדה ותשעה סטודנטים נוספים ממכון הירוקו ללימודים חברתיים, שעבדו כפעילים עבור המפלגה הקומוניסטית החמושה של סייגן טנאקה.
במכללה פגש צושימה את הפעיל אייזו קודו ותרם תרומה כספית חודשית של 10 ¥ למפלגה הקומוניסטית. הסיבה לכך שגורש ממשפחתו לאחר נישואיו עם האטסויו אויאמה הייתה כדי למנוע מצושימה לגרום להצטברות של פעילויות בלתי חוקיות על אחיו בונג'י, שהיה פוליטיקאי. לאחר נישואיו, צושימה נצטווה להסתיר את אהדתו לשמאל ועבר מגורים שוב ושוב. ביולי 1932, בונג'י איתר אותו, וגרם לו להסגיר את עצמו בתחנת המשטרה של אאומורי. בדצמבר, צושימה חתם על התחייבות בפרקליטות אאומורי לסגת לחלוטין מפעילות השמאל.
קריירה מוקדמת כסופר

צושימה עמד בהבטחתו לאחיו. הוא הצליח להשיג את עזרתו של הסופר המבוסס מאסוג'י איבוס, שעזר לו להוציא לאור את יצירותיו ולבסס את המוניטין שלו. השנים הבאות היו פרודוקטיביות עבור צושימה. הוא כתב בקצב קדחתני והשתמש בשם העט "אוסאמו דזאי" בפעם הראשונה בסיפור קצר בשם "רשה" ("列車", "רכבת") ב-1933 ביצע את הניסוי הראשון שלו בסגנון האוטוביוגרפי בגוף ראשון שמאוחר יותר הפך לסימנו המסחרי. עם זאת, בשנת 1935 החל להתברר לדזאי שהוא לא יסיים את לימודיו. הוא לא הצליח להשיג עבודה גם בעיתון בטוקיו. דזאי ניסה לתלות את עצמו ב-19 במרץ 1935, ונכשל שוב. פחות משלושה שבועות לאחר מכן, דזאי פיתח דלקת תוספתן חריפה ואושפז. בבית החולים הוא התמכר לפבינאל, משכך כאבים על בסיס מורפיום. לאחר שנלחם בהתמכרות במשך שנה, באוקטובר 1936 הוא נלקח למוסד לחולי נפש, וננעל בבידוד בחדר. הטיפול נמשך למעלה מחודש. במהלך תקופה זו, אשתו של דזאי, האטסויו, בגדה בו עם חברו הטוב ביותר, כשזה בסופו של דבר התגלה, דזאי ניסה להתאבד עם אשתו. שניהם נטלו כדורי שינה, אך אף אחד מהם לא מת. זמן קצר לאחר מכן, דאזאי התגרש מהאטסויו. הוא התחתן שוב במהירות, הפעם למורה בחטיבת הביניים בשם מיצ'יקו אישיהרה (石原美知子). בתם הראשונה, סונוקו (園子), נולדה ביוני 1941. בשנות השלושים והארבעים כתב דזאי מספר רומנים וסיפורים קצרים בעלי אופי אוטוביוגרפי. הסיפור הראשון שלו, גיופוקוקי (魚服記, 1933), הוא פנטזיה עגומה הכוללת התאבדות. סיפורים אחרים שנכתבו בתקופה זו כוללים את "דוקה נו האנה"(道化の花, פרחי התפרצות, 1935), "גיאקו" (逆行, נגד הזרם, 1935), "קיוגן נו קאמי" (狂言の神, אלוהי השקר, 1936), רומן אפיסטולרי בשם קיוקו נו הארו (虚構の春, אביב כוזב, 1936) וסיפורים שפורסמו באוסף שלו מ-1936, המתארים את תחושת הבידוד האישי שלו וליבריטניזם שלו.
בזמן מלחמת העולם השנייה

יפן נכנסה למלחמת האוקיינוס השקט בדצמבר, אבל דזאי לא גויס בגלל בעיות חזה כרוניות שלו, שכן הוא אובחן כחולה בשחפת. הצנזורה נרתעה יותר לקבל את היצירותיו הבלתי רגילות של דזאי, אבל הוא הצליח לפרסם ספאים ונשאר אחד הסופרים הבודדים שהצליחו לפרסם ספרים בעלי חומרים בלתי רגילים בתקופה זו. מספר מהסיפורים שפרסם דאזאי במהלך מלחמת העולם השנייה היו שחזורים של סיפורים מאת איהרה סאיקאקו (1642–1693), וגם ספרים שכתב בעצמו כמו Udaijin Sanetomo (שר הימין Sanetomo, 1943), Tsugaru (1944), Pandora no hako (תיבת פנדורה, 1945–46), ו-Otogizōshi (אגדות, 1945) שבהן סיפר מחדש מספר אגדות יפניות ישנות. אגדות עם "חיות ושנינות."
ביתו של דזאי נשרף פעמיים בהפצצה האמריקנית על טוקיו, אך משפחתו נמלטה ללא פגע. ילדתו השלישית, בתו סאטוקו (里子), שלימים הפכה לסופרת מפורסמת תחת השם הבדוי יוקו צושימה נולדה במאי 1947.
קריירה שלאחר המלחמה

בתקופה המיידית שלאחר המלחמה הגיע דאזאי לשיא הפופולריות שלו. הוא תיאר חיים קשיפ בטוקיו שלאחר המלחמה ב-Viyon no Tsuma (אשתו של וילון, 1947), ברומן מצויר אשתו של משורר שנטש אותה ואת רצונה לחיות דרך הקשיים. בשנת 1946 הוציא דזאי יצירה ספרותית שנויה במחלוקת בשם Kuno no Nenkan (אלמנך הכאב), ספר זיכרונות פוליטי של דזאי עצמו. הוא מתאר את התוצאות המיידיות של אובדן מלחמת העולם השנייה, ומתאר את התחושה של היפנים בעקבות תבוסתה של המדינה. דזאי מאשר מחדש את נאמנותו לקיסר היפני של אותה תקופה, הקיסר הירוהיטו ובנו אקיהיטו. דזאי היה קומוניסט ידוע לאורך הקריירה שלו, ביטא את אמונותיו באמצעות "אלמנך הכאב". לצד זה כתב דזאי גם Jugonenkan (במשך חמש עשרה שנה), יצירה אוטוביוגרפית נוספת. ביולי 1947 התפרסמה יצירתו הידועה ביותר של דזאי, "שאיו" (השמש השוקעת) המתארת את שקיעת האצולה היפנית לאחר המלחמה, השמש השוקעת הפכה את דזאי אשר היה סופר פופולרי ממילא לסלבריטאי. כשתיין כבד, דזאי הפך לאלכוהוליסט ובריאותו התדרדרה במהירות. בזמן הזה הוא פגש את טומי ימאזאקי (山崎富栄), קוסמטיקאית ואלמנת מלחמה שאיבדה את בעלה לאחר עשרה ימי נישואים בלבד. דזאי נטש את אשתו וילדיו ועבר לגור עם טומי. דזאי החל לכתוב את אחד מספריו המפורסמים ביותר "פסול מלהיות אדם" (人間失格 Ningen Shikkaku, 1948) באתר הנופש החמים אטאמי. הוא עבר לעיר אומיה עם טומי ונשאר שם עד אמצע מאי, וסיים את הרומן, מעין אוטוביוגרפיה, הרומן מתאר אדם צעיר, הרס עצמי, הרואה את עצמו כלא שייך למין האנושי. הספר נחשב לאחת הקלאסיקות של הספרות היפנית ותורגם למספר שפות זרות. באביב 1948, דזאי עבד על רומן שתוכנן להעלות בבעיתון, בשם Guddo bai (ההגייה היפנית של המילה האנגלית "Goodbye") אך היא מעולם לא הסתיימה.
מותו

הגופות של דזאי וטומי נמצאו ב-1948
class=notpageimage|הצגה
ב-13 ביוני 1948, דזאי וטומי הטביעו את עצמם בתעלת טמאגווה הנפוחה בגשם, ליד ביתו. גופותיהם התגלו רק שישה ימים לאחר מכן, ב-19 ביוני, שהיה אמור להיות יום הולדתו ה-39. קברו נמצא במקדש זנרין-ג'י, במיטקה, טוקיו.
באותו זמן, היו הרבה השערות לגבי האירוע, עם תיאוריות של התאבדות בכפייה על ידי טומי. קיקיצ'י נאקהטה, סוחר קימונו שפקד את משפחת צושימה הצעירה, ראה את זירת ההתאבדות על ידי בלש מתחנת המשטרה במיטקה. הוא גם שיער ש"דזאי התבקש למות, והוא פשוט הסכים, אבל רגע לפני מותו, הוא הרגיש פתאום אובססיה לחיים".
בתרבות הפופולרית

היצירה הספרותית שלו, פסול מלהיות אדם זכתה לא מעט עיבודים: רומן גרפי שנכתב על ידי אמן המנגה האימה ג'ונג'י איטו, סרט בבימויו של גנג'ירו אראטו, ארבעת הפרקים הראשונים של סדרת האנימה אאוי בונגאקו, ומספר מנגות שאחת מהן שהועלתה בסדרה במגזין Comic Bunch של שינצ'ושה. דמות באנימה bungo stray dogs אף נקראה על שם דזאי.
פסול מלהיות אדם היא גם היצירה המרכזית באחד מכרכי סדרת הרומנים היפנית נערת הספר. דזאי גם מצוטט לעיתים קרובות על ידי הדמות הראשית, קואטרו אזומי, בסדרת האנימה Tsuki ga Kirei, כמו גם על יד קאנקי קן בשדי טוקיו.
צושימה, 1924
שימקו טנאבה
דזאי (מימין) והאטסויו אויאמה (יושבת משמאל)
אוסאמו דזאי, 1928
אוסאמו גזאי ומיצ'יקו אישיהרה ביום חתונתם
טומי ימאזאקי
אטומיק מונסטר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  סרטים
 מייסדים:  ג'יימס ואן
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־10 שנים)
 מיקום המטה:  ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  יצירת קולנוע
  
 https://www.atomicmonsterpro.com/
 
אטומיק מונסטר (באנגלית: Atomic Monster) היא חברת הפקת סרטים אמריקאית שנוסדה על ידי ג'יימס ואן בשנת 2014, ואנשי המפתח שלה הם ג'יימס ואן ומייקל קליר.
החברה מתמקדת ביצירת סרטי אימה שהפכו לשוברי קופות כדוגמת "הנזירה" (2018), "אנאבל: הבריאה" (2017), ו"לזמן את הרוע 2" (2016).
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 2014, בידי הבמאי והתסריטאי האוסטרלי ג'יימס ואן, שהיה ביחד עם מייקל קליר לאיש המפתח שלה. הסרט הראשון שהוציאה החברה היה "אנאבל" משנת 2014, שהיה לסרט השני ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע. הוא זכה להצלחה בין-לאומית כאשר הכניס סכום של למעלה מ-257 מיליון דולרים בסך הכול.
מאוחר יותר, הופץ הסרט "לזמן את הרוע 2" (2016) שהיה לסרט ההמשך של "לזמן את הרוע" (2013). הוא זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר הכניס 320 מיליון דולרים. בהמשך לכך, יצא הסרט "כיבוי אורות" (2016) ו"אנאבל: הבריאה" (2017), שזכו להצלחה בין-לאומית, ו"הנזירה" (2018) שהפך לסרט האימה החמישי המכניס ביותר בכל הזמנים.
אטומיק מונסטר היא אחת החברות האחראיות על הפקת הסדרה "מקגייוור" (2016). בנוסף לכך, אחראית החברה גם על הפקת הסדרה "היצור מן הביצה", שתסריטה נכתב בידי הבמאי האמריקאי גארי דאוברמן ומארק ורהידן. הסדרה עלתה לשידור בשנת 2019. בין היתר יצאו הסרטים "קללת לה יורונה" (2019) ו"אנאבל חוזרת הביתה" (2019).
בהמשך הופץ הסרט "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן". כמו כן, היו עתידים לצאת שני הסרטים "האיש העקום" ו"כיבוי אורות 2", אך הדבר טרם יצא אל הפועל.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | סרט | במאי/ת | תאריך יציאה | תקציב | הכנסות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | "אנאבל" | ג'ון ר. לאונטי | 3 באוקטובר 2014 | 6.5 מיליון דולר | 257 מיליון דולר |
| 2016 | "לזמן את הרוע 2" | ג'יימס ואן | 10 ביוני 2016 | 40 מיליון דולר | 320.4 מיליון דולר |
| 2016 | "כיבוי אורות" | דייוויד פ. סנדברג | 22 ביולי 2016 | 4.9 מיליון דולר | 148.9 מיליון דולר |
| 2017 | "אנאבל: הבריאה" | דייוויד פ. סנדברג | 11 באוגוסט 2017 | 15 מיליון דולר | 306.5 מיליון דולר |
| 2018 | "הנזירה" | קורין הארדי | 7 בספטמבר 2018 | 22 מיליון דולר | 365.6 מיליון דולר |
| 2019 | "קללת לה יורונה" | מייקל צ'אבס | 19 באפריל 2019 | 9 מיליון דולר | 122.1 מיליון דולר |
| 2019 | "אנאבל חוזרת הביתה" | גארי דאוברמן | 28 ביוני 2019 | 27 מיליון דולר | 231.3 מיליון דולר |
| 2021 | "מורטל קומבט" | סיימון מקוויד | 23 באפריל 2021 | 55 מיליון דולר | 83.6 מיליון דולר |
| 2021 | "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" | מייקל צ'אבס | 4 ביוני 2021 | 39 מיליון דולר | 202 מיליון דולר |
| 2021 | "מורעל" | ג'יימס ואן | 10 בספטמבר 2021 | 40 מיליון דולר | 33.2 מיליון דולר |
| 2021 | "יש מישהו בתוך הבית שלך" | פטריק ברייס | 6 באוקטובר 2021 | — | — |
| 2023 | "מייגן" | ג'רארד ג'ונסטון | 7 בדצמבר 2022 | 12 מיליון דולר | 181 מיליון דולר |
| 2023 | "הנזירה 2" | מייקל צ'אבס | 8 בספטמבר 2023 | 38.5 מיליון דולר | 101.7 מיליון דולר |
פילמוגרפיה > סרטים שטרם יצאו

| שנה | סרט | במאי | תאריך יציאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023 | "חלקת סיילם" | גארי דאוברמן | 2023 |
| 2023 | "אקוומן 2: הממלכה האבודה" | ג'יימס ואן | 20 בדצמבר 2023 |
סדרות טלוויזיה

| שנה | סדרה | יוצר/ת |
| --- | --- | --- |
| 2016–2021 | "מקגייוור" | פיטר מ. לנקוב |
| 2019 | "היצור מן הביצה" | גארי דאוברמן ומארק ורהיידן |
| 2021 | "אקוומן: מלך אטלנטיס" | ויקטור קורטרייט ומרלי הלפרן-גרייסר |
| 2021 | "אני יודע מה עשית בקיץ האחרון" | שרה גודמן |
| 2022 | "ארכיון 81" | רבקה סוננשיין |
| 2022–הווה | "ארנב הסמוראים: דברי הימים של אוסאגי" | דאג לנגדייל וקנדי קלטי לנגדייל |
הערות שוליים

1 2  http://deadline.com/2015/06/james-wan-atomic-monster-michael-clear-furious-7-robotech-aquaman-1201446468/
1 2  The Nun (2018) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
1 2  Annabelle: Creation (2017) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
1 2  The Conjuring 2 (2016) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
↑  Annabelle, נבדק ב-2018-10-12
↑  Annabelle (2014) - Box Office Mojo, www.boxofficemojo.com (באנגלית)
↑  The Conjuring 2, נבדק ב-2018-10-12
↑  "All Time Worldwide Box Office for Horror Movies". The Numbers. נבדק ב-2018-10-12.
1 2  Revolvy, LLC, "Atomic Monster Productions" on Revolvy.com, www.revolvy.com (באנגלית)
↑  The Conjuring: The Devil Made Me Do It, 2021-06-04, נבדק ב-2023-09-17
↑  'Mortal Kombat' Release Date Moves Back a Week - Variety, web.archive.org, ‏2021-03-30
↑  John Squires, ‘Creep’ Director Patrick Brice’s New Movie ‘There’s Someone Inside Your House’ Crashes Netflix in October, Bloody Disgusting!, ‏2021-08-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Stephen King Salem’s Lot Lewis Pullman Bill Pullman – The Hollywood Reporter, web.archive.org, ‏2021-08-27
↑  John Squires, New Take on Stephen King’s ‘Salem’s Lot’ Set to Bite into Theaters Next Halloween Season!, Bloody Disgusting!, ‏2021-09-10 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2016124539  VIAF: 433144647698193740166   WorldCat (עם VIAF): 433144647698193740166
איוואן שישקין

| --- | --- |

 לידה:  13 בינואר 1831 (יוליאני) אלבוגה, רוסיה 
 פטירה:  8 במרץ 1898 (יוליאני) (בגיל 67) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין טיחווין 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה (1856)  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1860)  First Kazan Male Gymnasium (1849) 
 תחום יצירה:  ציור, ציור נוף, אמנות חזותית, תחריט, גרפיקה 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  סוקרט וורוביוב, Rudolf Koller 
 יצירות ידועות:  בוקר ביער אורנים 
 פרסים והוקרה:  Large silver medal of the Imperial Academy of Arts (1858)  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1860)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
דיוקנו של איוואן שישקין מעשה ידי איוואן קראמסקוי, 1880.
איוואן איוואנוביץ' שישקין (ברוסית: Иван Иванович Шишкин;‏ 25 בינואר 1832 – 20 במרץ 1898) היה צייר נופים רוסי, ומפעילי תנועת "הנודדים" באמנות הרוסית.
קורות חיים

שישקין נולד בעיירה אלאבוגה (כיום בטטרסטן) וסיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיון קאזאן. לאחר תום לימודיו התיכוניים למד במשך ארבע שנים בבית הספר לציור פיסול ואדריכלות של מוסקבה, ובין השנים 1856–1860 למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות שבסנקט פטרבורג אצל סוקרט וורוביוב. הוא סיום את לימודיו באקדמיה בהצטיינות וזכה במדליית זהב בתחרות האקדמיה. המדליה כללה מלגה ללימוד במערב אירופה, ושישקין נסע לשווייץ ולגרמניה.
לאחר שובו לרוסיה הצטרף שישקין לקבוצת "הנודדים" וכן לאגודת אמני הציור בצבעי מים של רוסיה.
לאחר חמש שנים התקבל שישקין כחבר מן המניין באקדמיה הקיסרית, ולאחר זמן קצר מונה לפרופסור באקדמיה ובין השנים 1873–1898 לימד בה ציור. במקביל, באותה עת לימד שישקין את כיתת ציורי הנוף בבית הספר הגבוה לאמנות בסנקט פטרבורג.
שישקין הציג מיצירותיו בתערוכות של האקדמיה, וכן בתערוכות האמנות הרוסית שנערכו במוסקבה בשנת 1882, בניז'ני נובגורוד ב-1896, בתערוכה העולמית של פריז ב-1867, בתערוכה העולמית של וינה ב-1873 ובתערוכה העולמית של פריז ב-1878.
שישקין נודע בגישתו האנליטית והמדויקת לציור ציורי טבע ונוף, ובציורי היערות והטבע הפראי של רוסיה שצייר בצורה ריאליסטית. שישקין התגורר בדאצ'ה באיזה וירה, דרומית לסנקט פטרבורג, וצייר את היערות ובעלי החיים באזור. הוא נפטר בשנת 1898 בסנקט פטרבורג.
בשנת 1868 הוא התחתן עם יבגניה, אחותו של פיודור וסילייב, אך בהמשך הם התגרשו הוא התחתן שנית ותלמידה שלו.
האסטרואיד שישקין

בשנת 1978 נקרא אסטרואיד שישקין 3558 שהתגלה על ידי האסטרונומית הסובייטית לודמילה ז'וראבליובה על שמו.
בוקר ביער אורנים
שדה שעורים
גשם ביער אלונים
איוואן שישמן, קיסר בולגריה

איוואן שישמן (בבולגרית Иван Шишман;‏ 1350 – 3 ביוני 1395) היה קיסר האימפריה הבולגרית השנייה בין השנים 1371 ל-1395, בן לאם יהודיה שהתנצרה.
חייו

איוואן שישמן היה בנם הבכור של איוואן אלכסנדר קיסר בולגריה ואשתו השנייה שרה תאודורה, קיסרית בולגריה, אשר הייתה יהודייה שהתנצרה. אף שכבר היה לאביו בן קודם, מנישואיו הראשונים, איוואן סרצימיר, הוא מינה את איוואן שישמן כיורש רשמי והצהיר עליו כקיסר משותף בשנת 1355. המינוי הביא לפילוג המלכות הבולגרית בין בניו של איוואן אלכסנדר לאחר מותו.
איוואן שישמן ירש את האזורים המרכזיים של בולגריה, כולל עיר הבירה וליקו טרנובו ואילו אחיו למחצה קיבל את דוברוג'ה במזרח ווידין בצפון בולגריה.
בשנת 1386 הביס איוואן שישמן והרג את דן הראשון מלך ולאכיה, שהייתה בעבר חלק מבולגריה, אך גם לאחר מלחמה זו הוא לא הצליח להחזיר את דוברוג'ה.
מלחמתו בעות'מאנים

בשנת 1371, שנת עלייתו של שישמן לשלטון, אצילי סרביה ובולגריה הובסו בקרב מריצה בידי העות'מאנים. איוואן שישמן נאלץ עם עלייתו להיות וסאל של האימפריה העות'מאנית, כאשר הסולטאנים מורט הראשון ובאיזיט הראשון ממשיכים לכבוש את ערי ממלכת בולגריה.
ניצחון של הסרבים והבוסנים על העות'מאנים בקרב פלוצ'ניק ב-1387 גרם לו להחליט למרוד בהם. הסולטאן מורט הראשון הגיב מיד למרד ושלח צבא ענק כדי להכניע את הקיסר הבוגד. שישמן נאלץ להסכים לקבל שוב את תואר וסאל הסולטאן. זה מצדו החזיר לו את כל האזורים שאיבד, חוץ מהעיר סיליסטרה. שישמן ניסה למרוד שוב נגד הסולטאן, אך גם הפעם נכשל וכתוצאה מכך, חיל מצב עות'מאני הוצב דרך קבע, בכל הערים והמצודות בבולגריה.
לאחר הניצחון בקרב קוסובו הסולטאן באיזיט הראשון, החל להתכונן לכיבוש סופי של בולגריה. בשנת 1393 הוא פלש וצר במשך שלושה חודשים, על עיר הבירה וזו נפלה לאחר קרב קשה ועקוב מדם. שישמן ברח לניקופול (בולגריה) ושלט בעיר בתקווה שמסע הצלב נגד האימפריה העות'מאנית יחזיר לו את ממלכתו שאבדה לו, אבל אחרי ההפסד בוולאכיה, באיזיט הראשון ציווה לערוף את ראשו של שישמן.
אטומידאט

| --- | --- |

 שמות מסחריים בישראל
 אטומידאט, היפנומידאט
 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  244.121178 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמן מחצית חיים:  75 דקות
 הפרשה:  85 אחוזים בשתן, 15 אחוז במרה
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C 
 דרכי מתן:  תוך-ורידי
 מזהים
 קוד ATC:  N01AX07 
 מספר CAS:  
 PubChem:  
 ChemSpider:  
 
אֶטוֹמידאט (באנגלית: Etomidate) היא תרופת הרדמה קצרת טווח, הניתנת במתן תוך-ורידי ומשמשת להשריית הרדמה כללית וסדציה, לצורך ביצוע פרוצדורות קצרות, כמו שחזור (רדוקציה) של פריקה, צנרור קנה, היפוך חשמלי וטיפול באמצעות נזעי חשמל. מנגנון הפעולה של התרופה אינו ברור לחלוטין, אך ככל הנראה היא משפיעה על קולטני GABA.
התרופה פותחה על ידי חברת התרופות ג'נסן פרמקוטיקה (Janssen Pharmaceutica) ב-1964. היא נכנסה לשימוש באירופה ב-1972 ובארצות הברית ב-1983.
שימוש רפואי

אטומידאט משמשת הן להרדמה שטחית לצורך פרוצדורות שאינן דורשות ביצוע צנרור קנה, כדוגמת היפוך חשמלי, והן כחלק מהטיפול התרופתי במקרים של תהליך הרדמה מהיר לצורך ביצוע צנרור קנה. בעבר הייתה האטומידאט אחת מתרופות ההרדמה הנפוצות ביותר בענף רפואת החירום, אך כיום תרופת הבחירה המשמשת לצורך הרדמה במתאר זה היא פרופופול.
לאטומידאט כמה יתרונות על פני תרופות הרדמה אחרות. תחילת ההשפעה שלה מהירה, כדקה, והיא משפיעה באופן מועט או שאינה משפיעה כלל על המדדים הקרדיווסקולריים, מה שהופך אותה לבטוחה יחסית לשימוש במטופלים הסובלים מהפרעה בזילוח הדם או מתת-לחץ דם. היא גורמת לסיכון מופחת לדיכוי תהליך הנשימה הטבעי ביחס לתרופות אחרות והיא אינה גורמת לשחרור היסטמין.
אטומידאט היא אחת מתרופות ההרדמה היחידות הגורמות לירידה בלחץ התוך-גולגולתי, אך ללא פגיעה בלחץ הדם העורקי, על כן היא מתאימה למקרים מסוימים של פגיעת ראש.
שימוש נוסף שנעשה באטומידאט מכונה "מבחן אטומידאט לדיבור ולזיכרון". במסגרת מבחן זה, מטופלים הסובלים מאפילפסיה ומועמדים להסרה כירורגית של אזורים במוח הנחשבים למוקדים היוצרים פרכוסים, מטופלים באמצעות אטומידאט לצורך הערכה של תפקודים מוחיים באזורים מסוימים אל מול אזורים אחרים.
בנוסף לשימוש כתרופת הרדמה, אטומידאט מדכאת הפרשה של הורמונים קורטיקוסטרואידים מבלוטת יותרת הכליה. בשל דרך המתן התוך-ורידית שלו, היא משמשת במצבים שבהם נדרשת שליטה מהירה על רמת הקורטיזול בדם, או במקרים שבהם אין אפשרות למתן טיפול תרופתי דרך הפה.
שימוש בהוצאה להורג

ב-24 באוגוסט 2017 השתמשה מדינת פלורידה שבארצות הברית באטומידאט, יחד עם רוקורניום ברומיד ופוטסיום אצטט, לצורך הוצאתו להורג של מארק אסאי - גבר שנידון למוות בעוון רצח. היה זה השימוש הראשון באטומידאט לצורך הוצאה להורג בארצות הברית.
השימוש באטומידאט נעשה בשל הקושי של הרשויות לרכוש את התרופה מידזולם לצורך שימוש בהוצאה להורג, זאת על רקע הלחץ שהופעל על חברות התרופות מצד מתנגדי ההוצאות להורג שלא למכור את התרופה לצורך זה.
ביצוע גזר הדין התאפשר לאחר שבית המשפט דחה את טענות עורכי דינו של אסאי, שטענו כי שימוש באטומידאט במהלך ההוצאה להורג יגרום לאסאי לחוות כאבים, מה שיפגע בזכויותיו החוקתיות, וקבע כי הדבר אינו סביר.
תופעות לוואי

אטומידאט מעכבת באופן בלתי הפיך את האנזים 11 בטא הידרוקסילאז, שלו חשיבות בסינתוז הורמונים קורטיקוסטרואידים בבלוטת יותרת הכליה. טיפול תוך-ורידי ממושך באטומידאט מוביל לאי-ספיקה ראשונית של בלוטת האדרנל.
במחקר שבוצע, שיעור התמותה בקרב פצועי טראומה קשים שטופלו באטומידאט תוך-ורידי לפרק זמן של יותר מ-5 ימים היה גבוה יותר משיעור התמותה בקרב פצועים שטופלו באמצעות תרופות הרדמה אחרות, בעיקר בשל זיהומים משניים כמו דלקת ריאות.
בגלל השפעתה המדכאת של אטומידאט על בלוטת יותרת הכליה, השימוש בה בחולים הסובלים מאלח דם, גם אם באופן חד פעמי לצורך ביצוע צנרור קנה, שנוי במחלוקת. נמצא כי חולים שטופלו במנה חד פעמית של אטומידאט הציגו רמת קורטיזול נמוכה בדם במשך שעות לאחר הטיפול בתרופה. מסיבה זו טוענים מחקרים מסוימים כי יש להימנע לחלוטין משימוש באטומידאט בחולים הסובלים מהלם זיהומי, וכי התרופה גורמת לעלייה בשיעור התמותה בחולים אלו. מנגד, מחקרים אחרים שבוצעו לא מצאו עלייה בשיעור התמותה בחולים עם הלם זיהומי שטופלו במנה חד-פעמית של אטומידאט לצורך ביצוע צנרור קנה, על פני חולים שטופלו במידזולם לשם כך. מחקרים מסוימים מציעים מתן של קורטיקוסטרואידים לחולים שטופלו באטומידאט ומציגים סימנים לאי ספיקה של בלוטת יותרת הכליה.
בסקירה רטרוספקטיבית גדולה של כ-32,000 מטופלים נמצא כי מטופלים שטופלו באטומידאט היו בסיכון גבוה פי 2.5 לתמותה, וכן בסיכון גבוה יותר ללקות בתחלואה קרדיווסקולרית ולחוות אשפוז ארוך יותר בבית החולים, מאשר מטופלים שטופלו באמצעות פרופופול. מסקנותיו של מחקר זה הן כי על מטפלים להפעיל שיקול דעת בשימוש באטומידאט.
תופעות לוואי נוספות של אטומידאט כוללות צריבה במקום ההזרקה, תנועות מיוקלוניות, בחילות והקאות.
פרמקולוגיה

אטומידאט מתחילה להשפיע בתוך כחצי דקה עד דקה, כאשר שיא ההשפעה שלה הוא לאחר כדקה. משך ההשפעה הוא כ-3–5 דקות, אם כי משך מחצית החיים של חילוף החומרים התרופתי הוא כ-75 דקות, מכיוון שאטומידאט מופצת מהפלזמה לרקמות אחרות.
הערות שוליים

↑  Dimethoxy-etomidate: A Nonhypnotic Etomidate Analog that Potently Inhibits Steroidogenesis
↑  Florida executes convicted killer Mark Asay using new drug
1 2  Florida Executes Mark James Asay With Experimental Injection
↑  Inhibition of Adrenal Steroidogenesis by the Anesthetic Etomidate
↑  Adrenal inhibition following a single dose of etomidate in intubated traumatic brain injury victims
↑  INFLUENCE OF SEDATION ON MORTALITY IN CRITICALLY ILL MULTIPLE TRAUMA PATIENTS
1 2  The Effect of a Bolus Dose of Etomidate on Cortisol Levels, Mortality, and Health Services Utilization: A Systematic Review
↑  Etomidate for emergency anaesthesia; mad, bad and dangerous to know?
↑  Should We Use Etomidate as an Induction Agent for Endotracheal Intubation in Patients With Septic Shock?
↑  The effects of etomidate on adrenal responsiveness and mortality in patients with septic shock
↑  אטומידאט או מידוזלם לאינדוקציה של חולים ספטים - אתר "המלר"ד"
↑  Etomidate for Endotracheal Intubation in Sepsis
1 2  Anesthetic Induction with Etomidate, Rather than Propofol, Is Associated with Increased 30-Day Mortality and Cardiovascular Morbidity After Noncardiac Surgery
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אמפולה של אטומידאט