stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגם בוגוריה
החי והצומח

הצומח בסביבת האגם מונה 210 מינים, ובעיקרו מורכב מצמחייה עשבונית המסוגלת להתקיים בסביבה בסיסית ומצמחיית שיחים הנשלטת על ידי עצי שיטה, קומברטום (Combretum) ופיקוס. באגם פורחות אוכלוסיות אצות וכחוליות המשמשות כמזונם העיקרי של יותר ממיליון וחצי פרטי הפלמינגו הזוטר החיים באגם. נוסף על הפלמינגו הזוטר נצפו באגם יותר מ-370 מינים נוספים של עופות, ויונקים שונים האופייניים לסוואנה, דוגמת הקודו.
הערות שוליים

↑  Loburu Geysers and Hot Springs, Lake Bogoria
מראה באגם
| אגמי הבקע הסורי-אפריקני |
| --- | --- | --- |
| אגמי מערב אסיה | אגם החולה • הכנרת • ים המלח |  |
| אגמי צפון אתיופיה | אגם עסל • אגם אבה |  |
| אגמי מזרח הבקע האפריקני | אגם טורקאנה • אגם לוגיפי • אגם ברינגו • אגם בוגוריה • אגם נקורו • אגם אלמנטייטה • אגם נאיוואשה • אגם מגאדי • אגם נטרון • אגם אייסי • אגם מניארה |  |
| אגמי מערב הבקע האפריקני | אגם אלברט • אגם אדוארד • אגם קיוו • אגם טנגניקה • (אגם ויקטוריה, אגם קיוגה) |  |
| אגמי דרום הבקע האפריקני | אגם רוקווה • אגם מלאווי • אגם מלומבה • אגם צ'ילווה |  |
| אגמים אחרים | אגם מ'וורו • אגם מ'וורו וונטיפה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534822105171  LCCN: sh2001003363  VIAF: 315150385   WorldCat (עם VIAF): 315150385 
גייזר ופלמינגו באגם
אדוארד ברנייס

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1891 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 במרץ 1995  (בגיל 103) קיימברידג', ארצות הברית 
 שם לידה:  Edward Louis Bernays 
 מדינה:  ארצות הברית, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השכלה:  אוניברסיטת קורנל  תיכון דוויט קלינטון  הקולג' לחקלאות ומדעי החיים של אוניברסיטת קורנל 
 בן או בת זוג:  Doris Fleischman (1922–?) 
 
אדוארד לואיס ג'יימס ברנייס (באנגלית: Edward Louis James Bernays; ‏22 בנובמבר 1891 – 9 במרץ 1995) היה חוקר התעמולה והפסיכואנליזה, תועמלן ויחצ"ן אוסטרי-אמריקאי יהודי בולט. נחשב לאבי תורת יחסי הציבור וההנדסה החברתית, אחיינו של זיגמונד פרויד ושותפו בחלק מרעיונותיו. ברנייס עבד כתועמלן עבור חברות גדולות ואישים נודעים בארצות הברית, וכן ניהל תעמולות בחירות רבות בפוליטיקה האמריקאית, בין לקוחותיו נמנו נשיאי ארצות הברית קלווין קולידג' והרברט הובר. חיבר 21 ספרים אשר חלקם מהווים אבן יסוד בתחום התעמולה, נודע כי ספריו שירתו גם את שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס, אף שברנייס היה יהודי. עד היום קיימות תודעות ציבוריות רבות שהתפתחו כתוצאה ממניפולציות והשפעה חברתית שיצר ברנייס, באמצעות תקשורת שיווקית, ספינים תקשורתיים ושינוי תפיסות חברתיות.
ביוגרפיה

נולד בווינה לאלי ואנה ברנייס, סבו היה הרב יצחק ברנייס. המדען זיגמונד פרויד היה דודו הכפול: אמו הייתה אחותו של פרויד, ואחות אביו, מרתה ברנייס פרויד הייתה אשתו של פרויד. בשנות ה-90 של המאה ה-19 עברה משפחתו לניו יורק, ב-1912 סיים תואר בחקלאות באוניברסיטת קורנל. ב-1922 נשא את המדענית דוריס פליישמן שהייתה האישה האמריקאית הראשונה שנרשמה בשם משפחתה המקורי ולא של בעלה, אך מאוחר יותר שינתה לדוריס ברנייס. היו לו שתי בנות - דוריס ואן. במשך השנים עבד תחילה ככתב ועורך מגזינים רפואיים ובהמשך כפובליציסט בתחום התיאטרון, בין היתר בנה סטיגמה אלילית על אנריקו קארוזו שאילצה להפעיל עליו הגנה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נשכר לשירותי "הוועדה למידע ציבורי". בהמשך החל לעסוק כ"יועץ ליחסי ציבור".
סרט ביוגרפי, ספרים וסדרת טלוויזיה נכתבו עליו אחר מותו.
עבודתו, לקוחותיו והשפעתו החברתית > פרויקטים פרסומיים עבור חברות

ברנייס הושפע רבות מתורת הפסיכואנליזה של דודו זיגמונד פרויד. בין החברות הבינלאומיות שברנייס שירת כתועמלן עסקי עבורן היו פרוקטר אנד גמבל, חברת הטבק האמריקאית, קרטייה, סי בי אס, הלמנ'ס, חברת הפירות המאוחדת, ג'נרל אלקטריק, דודג' וחברות רבות אחרות. כן היה מנהל הפרסום של התערוכה העולמית של ניו יורק (1939).
אחת מפעולותיו המוצלחות הייתה הבאת חברת פרוקטור אנד גמבל למעמד בינלאומי, באמצעות קמפיין בו שכנע כי סבון השנהב של החברה טוב יותר מבחינה רפואית. הוא קיים גם סדנאות פיסול בסבון ופרסם בתחרויות כי הסבון צף יותר מסבונים אחרים.
ברנייס גם אחראי למנהג האמריקאי לאכול בייקון וביצים לארוחת הבוקר במקום אוכל קל, דבר שהיה מופרך לפני כן. הוא פרסם כי ארוחה כזו בריאה יותר, ועודד את הציבור להרבות בה באמצעות עצומה עליה חתמו 5000 רופאים מומחים המחזקים את ההנחה.
בשנות ה-30 יצר פרויקט המשכנע לצרוך ולהשתמש אך ורק בכוסות חד פעמיים, המהווים מוצר "תברואתי יותר". החל מאותה תקופה עלו אחוזי הקניה של הכוסות בכמות ניכרת.
מבין הפרויקטים הבולטים נמנה פרויקט השכנוע עבור חברת הטבק האמריקאית בהם הופצו תמונות של נשים מעשנות, וכך הופץ הנוהג של עישון על ידי נשים.
כן פעל ברנייס לריבוי צריכת הבננות בארצות הברית לחברת הפירות המאוחדת, ולשיפור תדמיתה של גואטמלה. וכן ידוע כמי שהפיץ את סגולות הפלואוריד שהיה לפני כן נדיר לשימוש ומוכר כחומר לא בריא, זאת לצורך פרויקט הפלרת מי שתייה לאגודת הבריאות האמריקאית.
ברנייס פעל גם עבור מספר ארגוני רווחה בהתנדבות.
עבודתו, לקוחותיו והשפעתו החברתית > פרסום תומאס אדיסון

אחת המניפולציות החזקות שטבע בעולם היא הטעות המקובלת כי תומאס אלווה אדיסון המציא כביכול את הנורה החשמלית, אף שהיא הומצאה שנים רבות לפני כן ואדיסון רשם פטנט קיים. ברנייס יסד אירוע חגיגי ובולט בשם "אור הזהב של היובל" שהיה לכבוד 'מלאות 50 שנה להמצאתו של תומאס אדיסון' הנורה החשמלית, האירוע הפך לחגיגה ארצית בערים רבות בהשתתפות אישים חשובים. במלאת 75 שנה לרישום ה'פטנט' של אדיסון, יזם ברנייס אירוע בן שעתיים ששודר בכל רשתות הטלוויזיה בארצות הברית. מאז התפרסם שמו של אדיסון כממציא הנורה.
עבודתו, לקוחותיו והשפעתו החברתית > תעמולה פוליטית

ברנייס נשכר לתעמולת הבחירות בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1924 עבור קלווין קולידג', קולידג' נשא לפני כן תדמית של אדם רציני וקשוח וברנייס פעל לשנות את התדמית. הוא פרסם תמונות מ"ארוחת בוקר בפנקייק" של הנשיא וגרם לו להיראות נחמד ורחובי יותר, כן הזמין בדרנים וסטנדאפיסטים לגינת הבית הלבן, עיתונים רבים דיווחו כי קולידג' צחק. באותן בחירות ניצח קולידג' ונבחר לנשיא.
בשנת 1929 הוא השתמש לראשונה במונח לפידי החירות.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1932 ייעץ ברנייס להרברט הובר ליצור אי נוחות למתנגדיו ולהציג עצמו כמנהיג בלתי מנוצח.
לוויליאם או'דוויר ראש עיריית ניו יורק, ייעץ ברנייס במסע הבחירות שלו להביע התנגדויות ל"מאפיה האיטלקית" ובכך להרוויח קולות של אירים, וכן להביע התנגדויות לנאצים לצורך קולות מהאוכלוסייה היהודית הגדולה בעיר.
במלחמת העולם השנייה היה אחראי על הייעוץ הלאומי לצבא ולצי האמריקאים, והיה חבר במועצת הביטחון.
הפיץ מניפולציה לפיה הרפובליקה של הודו היא המדינה הדמוקרטית ביותר באסיה בעקבות הוספת חוקים לביסוס הדמוקרטיה.
ברנייס סירב לעבוד עבור הנאצים, אנסטסיו סומוסה דביילה, פרנסיסקו פרנקו וריצ'רד ניקסון.
עבד גם עבור ארגון NAACP והפיץ שמועות על תרומותיהם של אפרו אמריקאים למדינות הקונפדרציה, כן זכה בפרס מהארגון על תרומתו.
אבראהים טאהא

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1960 (בן 64) כאבול, ישראל 
 ענף מדעי:  ספרות ערבית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  אוניברסיטת אופסלה  אוניברסיטת חיפה 
 
אבראהים טאהא (בערבית: ابراهيم طه; נולד ב-2 בספטמבר 1960) הוא חוקר הספרות הערבית ותורת הספרות מנקודת מבט סמיוטית, פרופסור מן המניין במחלקה לספרות ושפה ערבית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

אבראהים טאהא נולד וגדל בכפר כאבול, מזרחית לעכו. הוא בוגר תואר ראשון בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטת חיפה (1982-1979), ובוגר תואר שני בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה (1988-1984). עבודת המאסטר שלו היא מחקר משווה בין הספרות העברית לספרות הפלסטינית בישראל. עשה דוקטורט בחוג לספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית (1992-1989). נושא עבודת הדוקטור היה "הסכם התקשורת הספרותית: קריאה השוואתית ברומן העברי והערבי בישראל בשנים 1967 - 1987" (1992). העבודה נעשתה בהדרכת הפרופסורים דן מירון ושמעון בלס. עשה פוסט-דוקטורט בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטת חיפה (1993). במהלך השנים לימד במכללת אורנים, במכללה לחינוך ערבי בישראל, במכללה האקדמית הערבית לחינוך בישראל, בנוסף למקום עבודתו העיקרי – אוניברסיטת חיפה.
ב-1993 התמנה למרצה, ב-2002 למרצה בכיר וב-2010 לפרופסור חבר, כל המינויים בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטת חיפה. החל מ-2009 ועד היום (2014) מכהן כראש החוג. שהה בשנת שבתון בגרמניה ולימד באוניברסיטת היידלברג; לימד באוניברסיטת אופסלה בשוודיה כמרצה אורח; שהה בשנת שבת באוניברסיטת לונדון. חבר באקדמיה ללשון הערבית.
מכהן כיושב ראש הוועדה המקצועית להוראת הספרות הערבית במגזר הערבי (מטעם משרד החינוך).
ספריו

חיוכו של מאהב אופסימיסט : קריאה השוואתית ברומן העברי והפלסטיני בישראל (תל אביב: הוצאת הקבוץ המאוחד), 192 עמ', עברית, 1999.
.	طه، إبراهيم. (1990). البعد الآخر: قراءات في الأدب الفلسطيني المحلًي. الناصرة: رابطة الكتّاب والأدباء الفلسطينيين.
طه، إبراهيم. (1993). من التماس إلى الإنزياح: مقدمة لشعر فهد أبو خضرة ونصوص مختارة. الناصرة: وزارة التربية والتعليم. [تحرير]
طه، إبراهيم. (2011). تلك جمجمة الشنفرى: قيمة الجمال وجمال القيمة في شعر سميح القاسم. كفر قرع: دار الهدى للطباعة والنشر كريم. [تحرير]
.	طه، إبراهيم. (2012). الإيجاز في الموروث البلاغيّ والقرآن الكريم. بيروت: المؤسّسة العربيّة للدراسات والنشر.
2002, The Palestinian Novel: A Communication Study (London: Routledge and Curzon), 236 pp. (Reprinted in paperback, 2010).
2009, Arabic Minimalist Story: Genre, Politics and Poetics in the Self-colonial Era (Wiesbaden: Reichert Verlag), 185 pp.
אגם בארלי גריפין

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  וולטר ברלי גריפין 
 סוג:  אגם מלאכותי 
 מידות
 שטח:  6.64 קילומטר רבוע
 מידע נוסף
 נהר מזין:  נהר מולונגלו 
 מקור לנהר:  נהר מולונגלו 
 ‏אגן ניקוז:  183.5 קילומטר רבוע
 מדינות באגן הניקוז:  אוסטרליה 
 קואורדינטות:  35°17′36″S 149°06′50″E﻿ / ﻿35.293333333333°S 149.11388888889°E﻿ / -35.293333333333; 149.11388888889
  (למפת טריטוריית הבירה האוסטרלית מוגדלת) אגם בארלי גריפין(למפת טריטוריית הבירה האוסטרלית רגילה) אגם בארלי גריפין
 
האגם במבט מצפון-מזרח. ליד מרכז התמונה נראה גשר שדרת חבר העמים
אגם בארלי גריפין (באנגלית: Lake Burley Griffin) הוא אגם מלאכותי, המשתרע במרכזה של העיר קנברה, בירת אוסטרליה. האגם, הנקרא על שם מתכנן העיר קנברה, נוצר בשנת 1964 ושטחו הוא 6.64 קילומטרים מרובעים. לחופיו שוכנים רבים מן האתרים המרכזיים של קנברה.
תולדות הקמת האגם

האתר בו הוקמה העיר קנברה נבחר למטרה זו בין השאר משום שהתנאים הטופוגרפיים בו התאימו לשם אגירת מים לצורכי נוי. דרך השטח שבו הוקם בהמשך האגם זרם הנהר מולונגלו (Molonglo) וסביבותיו היוו מישור הצפה. נתונים אלו סופקו לאדריכלים שהשתתפו בתחרות על הקמת קנברה, ומרביתם אכן כללו בתוכניותיהם את הקמתו של אגם מלאכותי.
תוכנית הקמת האגם נכללה בתוכנית המקורית של קנברה, פרי עבודתם של האדריכלים האמריקנים וולטר בארלי גריפין ומריון מהוני גריפין. לאחר הקמת העיר עיכבו השפל הכלכלי הגדול ומלחמת העולם השנייה את מימוש תוכנית הקמת האגם, ורק בשנות החמישים החל מימושה. מחלוקות גדולות התגלעו אודות פרטי תוכנית האגם. שלטונות אוסטרליה הכניסו לבסוף שינויים משמעותיים בתוכניתם של בני הזוג גריפין לאגם. בין השאר לא נתקבלה הצעת גריפין לצורתו המפורטת של האגם והועדפה צורה שנשענה על הטופוגרפיה הטבעית שהתקיימה בשטח האגם המיועד. כמו כן נדחה הרעיון להקים שורה של סכרים קטנים לטובת הקמת סכר יחיד בקצהו המערבי של האגם, אשר יסכור את מימי הנהר מולונגלו. בתכנון הסופי של האגם השתתף האדריכל הבריטי הנודע סר ויליאם הולפורד (Holford).
ב-1960 החלו העבודות ההנדסיות בשטח בעידודו הנמרץ של ראש ממשלת אוסטרליה דאז רוברט מנזייס. הן כללו עבודות עפר והקמת סכר ושני גשרים על פני שטח האגם המיועד. במהלכן נחפרו 382 אלף מטרים מעוקבים של קרקע, אשר שימשה בין השאר לשם הקמת האיים המלאכותיים באגם. על גדות האגם ניטעו 55 אלף עצים, בעיקר אקליפטוסים. העבודות נשלמו ב-1963 והסכר ננעל בחודש ספטמבר באותה שנה. תנאי בצורת באותו קיץ גרמו לכך שגובה המים המתוכנן לאגם הושג רק בחודש אפריל 1964. טקס חנוכת האגם נערך ב-17 באוקטובר 1964.
האגם

האגם ממוקם בקירוב במרכזה של קנברה. צורתו הכללית היא כשל סהר, המתמשך ממזרח למערב. אורכו הוא 11 קילומטרים ורוחבו המרבי – 1.2 קילומטרים. שטחו הוא 6.64 קילומטרים מרובעים. עומקו נע בין חצי מטר ל-18 מטרים והעומק הממוצע בו – 4 מטרים. אורך חופיו הוא 40.5 קילומטרים ונפח המים בו מגיע ל-33 מיליון מטרים מעוקבים. גובה מפלס מימיו הוא 556 מטרים מעל פני הים. מימיו נאספים משטח של 184 קילומטרים מרובעים.
גובה המים באגם מבוקר על ידי הזרימה דרך סכר סקריבנר (Scrivener), הניצב בקצהו המערבי של האגם. גובהו הוא 33 מטרים ואורכו – 319 מטרים. עוביו המרבי של קיר הסכר הוא 19.7 מטרים.
באגם מצויים מפרצים רבים וששה איים שנבנו במהלך הקמתו, שלושה מהם חסרי שם. חוצים אותו שני גשרים – גשר שדרת חבר העמים (Commonwealth Avenue) במרכז וגשר שדרת המלכים (Kings Avenue) במזרח. הם בעלי אורך של 310 ו-270 מטרים, בהתאמה. כביש נבנה גם על גבי סכר סקריבנר.
לחופי האגם שוכנים רבים מהאתרים המרכזיים של העיר - שמקצתם נבנו לאחר הקמת האגם - ובהם גלריית הדיוקנאות הלאומית, המוזיאון הלאומי, הספרייה הלאומית, האוניברסיטה הלאומית, בית המשפט העליון ושדרת המצעדים אנזא"ק. בניין הפרלמנט הישן ובניין הפרלמנט החדש שוכנים בקרבתו. סביב חופי האגם ממוקמים גם שטחי פארקים נרחבים, המהווים אתרי נופש פופולריים. מימיו משמשים לדיג, שיט וחתירה (אך לא לשחייה, בדרך כלל).
בניית קצהו הדרומי של גשר שדרת המלכים, 1961 - שימו לב לקרקע האגם העתידית, שהייתה חשופה באותה עת. משמאל נראים הר איינסלי ולמרגלותיו אנדרטת המלחמה של אוסטרליה
טיילת בחוף האגם. ברקע נראה מגדל טלסטרה
בניין הספרייה הלאומית של אוסטרליה לחוף האגם
הערות שוליים

↑  הסכר נקרא על שם צ'ארלס רוברט סקריבנר (1855-1923), מודד אוסטרלי אשר הציע את האתר שנבחר לשם הקמתה של העיר קנברה.
↑  הסכר נבנה כך שיוכל להתמודד עם שיטפונות הצפויים להתרחש רק פעם ב-5,000 שנים.
אדוארד ברוקס

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1893 קונקורד, ניו המפשייר, ארצות הברית 
 פטירה:  10 באוקטובר 1978 (בגיל 85) קונקורד, ניו המפשייר, ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  Concord High School  אוניברסיטת נורוויץ'  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1917–1953 (כ־36 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-11   מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-2   מפקד הקורפוס ה-5   מפקד הקורפוס ה-6   מפקד פיקוד השירות הרביעי   מפקד הכוחות בקריביים   מפקד הארמייה השנייה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה  מלחמת קוריאה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין     מדליית השירות המצוין     כוכב הכסף    לגיון ההצטיינות     כוכב הארד    לגיון הכבוד    צלב המלחמה
 
אדוארד הייל ברוקס (באנגלית: Edward Hale Brooks‏; 24 באפריל 1893 – 10 באוקטובר 1978) היה לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על כוחות בחזית מערב אירופה במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ברוקס נולד ב-24 באפריל 1893 בקונקורד, ניו המפשייר. אביו, אדוארד ווייט ברוקס, היה בעל מכולת בקונקורד. אמו הייתה מרי פרנסס הייל, ילידת דובר, קנט, אנגליה. לברוקס היו שלוש אחיות, הריוט, גרטרוד ואליס ברוקס. גם גרטרוד וגם אליס מתו בינקותם. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון קונקורד ביוני 1911, ולאחר מכן למד באוניברסיטת נורביץ' (המכללה הצבאית ורמונט) בנורת'פילד, ורמונט, וסיים את לימודיו בשנת 1916 עם תואר ראשון בהנדסה אזרחית. בהמשך קיבל גם תואר שני במדעים, תואר מנוריץ' ותואר דוקטור לשם כבוד מהמכללה הצבאית פנסילבניה.
ברוקס החל את הקריירה הצבאית ביוני 1915 כקפטן ברגימנט הפרשים הראשון של המשמר הלאומי של ורמונט, תפקיד אותו מילא עד יולי 1916. בשנה שלאחר מכן עבד כמהנדס אזרחי לפני שנקרא לשרת ביחידת המשמר הלאומי. בחג ההודיה, 1917, התחתן ברוקס עם ביאטריס אורורה לאוויט. נולדו להם שני ילדים: אליזבת אלן ברוקס (נולדה ב-27 בדצמבר 1918) ואדוארד הייל ברוקס, ג'וניור (נולד ב-6 ביוני 1920).
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

באוגוסט 1917 הצטרף ברוקס כלוטננט משנה ליחידת פרשים סדירה, ובנובמר אותה שנה הוא הועבר לרגימנט הארטילריה ה-76, שהיה חלק מחטיבת הארטילריה ה-3 בדיוויזיה ה-3, ובאפריל 1918 נשלח עמו לצרפת. ברוקס לחם עם יחידתו במהלך הקרב השני על המארן, קרב סן-מייל ומתקפת מז-ארגון, ואף עוטר בעיטור צלב השירות המצוין.
ביוגרפיה > בין המלחמות

לאחר המלחמה מילא ברוקס תפקידי פיקוד ומטה שונים, ובשנת 1928 הוצב ברגימנט הארטילריה ה-18. בשנת 1934 הוא החל את לימודיו במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית, ובשנת 1936 הוא למד באוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1939–1941 הוא שירת במחלקת המלחמה, שם יצר קשר הדוק עם גנרל ג'ורג' מרשל. בספטמבר 1941 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, ולאחר ההתקפה על פרל הארבור, הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה לתפקיד בכיר בכוחות הארטילריה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-15 באוגוסט 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-11, ובשל הצלחתו בפיקוד על הדיוויזיה הוא מונה ב-17 במרץ 1944 למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-2. ב-9 ביוני 1944 נחתה הדיוויזיה בחופי נורמנדי, ולאחר המערכה בנורמנדי, ובכלל זה מבצע קוברה, היא השתתפה בשחרור בלגיה. ב-12 בספטמבר 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-5, וב-25 באוקטובר הוא מונה למפקד הקורפוס ה-6. באמצע נובמבר הגיעו בעלות הברית אל הריין וכבשו את מרבית השטח שמדרום לו. אולם בדצמבר פתחו הגרמנים במתקפת הבליטה, ובשל כך הוזזו חלק מהכוחות האמריקניים באלזס כדי להדוף את המתקפה. הגרמנים ניצלו פער זה, ופתחו במבצע נורדווינד לכיבוש אלזס מחדש. הגרמנים התקדמו היטב, אולם בינואר 1945 איבדה המתקפה הגרמנית מעצמתה, ובעלות הברית הצליחו להחזיר לידיהם את מרבית השטחים האבודים. יחידות מהקורפוס השתתפו בחיסול כיס קולמר במהלך פברואר. במרץ השתתף הקורפוס בפריצת קו זיגפריד והתקדם לנהר הריין מצפון לקרלסרוהה. בתחילת אפריל הוא חצה את הריין והתקדם אל היילברון. ב-12 באפריל נכבשה העיר לאחר התנגדות קשה מצד חיילי האס אס. במקביל ב-10 באפריל נחלו חלק מיחידות הקורפוס תבוסה קלה מידי האס אס בקרב ליד קריילסהיים. במאי נכנס הקורפוס למעבר ברנר בגבול שווייץ וחייליו פגשו שם את כוחות הארמייה החמישית בפיקודו של מארק קלארק שהבקיעו מאיטליה בעקבות מתקפת האביב. ב-5 במאי 1945 (יומיים לפני יום הניצחון באירופה) ברוקס קיבל את הכניעה של הארמיות ה-19 וה-24 מגנרל אריך ברנדנברגר באינסברוק, אוסטריה, ובכך הפסקת פעולות האיבה בגזרתו יותר מ-24 שעות לפני כניעת גרמניה וסיום מלחמת העולם השנייה באירופה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

עם שובו לארצות הברית עם סיום המלחמה באירופה, קיבל ברוקס את הפיקוד על פיקוד השירות הרביעי באטלנטה, ג'ורג'יה. הוא מונה לסגן מפקד הארמייה השביעית באטלנטה ביוני 1946, ובמרץ שלאחריו הפך לסגן מפקד הארמייה השלישית שם. הוא קיבל את הפיקוד על מחלקת האנטילים בפורט ברוק, סן חואן, פוארטו ריקו, בספטמבר 1947, וחודשיים לאחר מכן, הוא מונה למפקד הכללי של צבא ארצות הברית בקריביים. בשנת 1949 הועלה ברוקס לדרגת לוטננט גנרל וכונה לסגן ראש מטה אגף כוח האדם של הצבא. לאחר מכן הוא שימש כמפקד הארמייה השנייה מ-1951 עד שפרש משירות פעיל ב-30 באפריל 1953. לאחר פרישתו מהצבא הוא חזר להתגורר בקונקורד, ניו המפשייר, שם חי עד מותו ב-10 באוקטובר 1978.
אברהם אצלאן

הרב אברהם אצלאן (נולד בה'תרט"ז, 1855–1856 - נפטר בה'תש"ח, 1947–1948) שימש כראב"ד וכחכם באשי האחרון בבגדאד.
ביוגרפיה

נולד לרב אברהם יהודה. החל דרכו במסחר, ובמקביל למד מספר שעות תורה מידי בוקר. לאחר מכן, הרב החל ללמוד בישיבת הרב שלמה משה לנייאדו והפסיק לעבוד במסחר.
בבחירות לוועד הרוחני בשנת 1927 השפיע עליו בן אחותו עזרא ניסן להיכנס לוועד והוא נבחר לדיין שלישי, כאשר דיין שני היה הרב סלמן חוגי והראב"ד היה ששון כדורי. לאחר תקופה התמנה הרב אברהם לראב"ד, כאשר הרב ששון התמנה לחכם באשי והרב סלמן התפטר. הרב שימש במשרת החכם באשי בבגדאד בשנים 1930 עד 1932.
ספריו

"סדר מעשיות" - ה'תרכ"ד
הערות שוליים

↑  חתם בשם: "אברהם אצלאן אברהם יהודה יעקב סלימאן מעתוק דוד"
↑  אפרים חדד, בבל וחכמיה - תולדות רבני בבל בתקופה האחרונה, עמ' 6, בהוצאת מכון הכתב, 1989.
↑  הרב יהושע משה, קץ הימין - תולדות חכמי ורבני בבל ראשונים ואחרונים, עמ' 17, ירושלים: הוצאת ספרים בקאל, 1966.
↑  תווינה אברהם, גולים וגאולים - ז', עמ' 32, הוצאת אגודת בית הכנסת גאולה - רמלה, 1979.
↑  אברהם בן יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, עמ' 95, ירושלים: הוצאת קרית ספר בע"מ, 1979.
| חכמי הבאשי בבגדאד |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-19 | הרב רפאל קצין (1849-1852) • הרב עובדיה אברהם הלוי (1852-1876) • הרב ששון שמוחה (1876-1879) • הרב אלישע דנגור (1879-1884) • הרב אברהם הלל (1884) • הרב אלישע דנגור (1884-1886) • הרב אברהם הלל (1886-1889) • הרב אלישע דנגור (1889-1893) • הרב יצחק מג'לד (1893-1905) |  |
| המאה ה-20 | הרב משה ראובן צדקה (1905) • הרב דוד פאפו (1906-1911) • הרב אברהם הלל (1911-1915) • הרב ירוחם נסים אלישר (1915-1918) • הרב משה חיים שמאש (1918-1923) • הרב עזרא דנגור (1923-1928) • הרב ששון כדורי (1928-1930) • הרב אברהם אצלאן יהודה (1930-1932) |  |
אדזאורוס

| אדזאורוס |
| --- | --- |
 איור אפשרי
תקופה
קרטיקון עליון 70–68 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרומאוזאוריים
סוג:: אדזאורוס
מין:: Adasaurus mongoliensis
שם מדעי
 Adasaurus ‏ברסבולד, 1977

אדזאורוס (שם מדעי: Adasaurus; מילולית: "הלטאה של אדה - מין של שד מהמיתולוגיה המונגולית") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הדרומאוזאוריים, שחי באסיה במהלך סוף הקרטיקון לפני 68–70 מיליון שנה מהיום. הממצאים שלו כללו את מרבית השלד לרבות רוב הגולגולת, החוליות, עמוד השדרה והאגן, וחסרו רק חלקים מהגפיים והזנב. הם התגלו בתצורת נמגט (אנ') שבמדבר גובי במונגוליה והוגדרו לראשונה ב-1983 בידי החוקר רינצ'ן ברסבולד. הסוג כלל מין אחד - Adasaurus mongoliensis, אשר נקרא על הימצאו במונגוליה.
מאפיינים

האדזאורוס היה תרופוד קל רגליים באורך 1.9 מטר ומשקל של 9 עד 22.9 קילוגרם, דומה בגודלו לבונה. דינוזאור זה היה צייד זריז בעל גפיים ארוכות, ראש קטן, אך מוארך ולסתות בולטות שדמו מעט ללסתות ספינוזאורים בבליטתם היחסית. הוא דמה לטסאגן ולולוצירפטור במראה וכן לדיינוניכוס הגדול יותר. בדומה לקרוביו הוא עטה נוצות על חלקי גופו. הגפיים האחוריות הסתיימו בטפרים קטלניים, אך היו קטנים ביחס לקרוביו.
הוא התקיים סביב פאונה נכחדת ממדבר גובי שכללה את הזאורולופוס, הוולוצירפטור, מיני טרודוניים, האנסרימימוס ואת הטרבוזאורוס הטורף. כנראה שהוא צד בחבורות וניזון מטרף של זוחלים או של יונקים קטנים.
אברהם בן חנניה יגל

| --- | --- |
 לידה:  1553 מונסליצ'ה, איטליה 
 פטירה:  1623 (בגיל 70 בערך) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 תחומי עניין:  פילוסופיה, קבלה, חינוך דתי, תיקון המידות, פילוסופיה יהודית, רפואה 
 עיסוק:  פילוסוף, רב 
 
הרב אברהם בן חנניה יגל - (גליקו) (1553 – 1624) היה רופא, פילוסוף ומקובל יהודי-איטלקי, בעל הספר האוטוביוגרפי-פילוסופי-קבלי "ספר גיא חיזיון".
תולדות חייו

נולד בעיירה מוֹנטסֶליצֶ'ה (Monselice), מדרום לפדובה, בתחום הטרה פירמה (שטח שלטון הרפובליקה של ונציה בשטח חצי האי האפניני). שם משפחתו היה גָלִיקוֹ והוא לקח לעצמו את השם יגל מתפילת מנחה של שבת.
בראשית שנות ה-70 נמלט עם אביו ללוצרה (Luzzara) שליד מנטובה בשל הגירוש הזמני של יהודי וונציה. זמן קצר לאחר מכן מת אביו והוא נשא לאשה את דינה בת בת-שבע פאנו והושע דה סלווטורה דה קולוניה, שהיה בנקאי בעיר. בתקופה זו עסק הרב יגל במסחר והלוואה בריבית ועקב כך הסתכסך עם בני משפחת אלמג'טי. עקב סכסוך זה הוצא כנגדו צו מעצר מאת הדוכס, הוא נמלט מן העיר וכאשר שב אליה נאסר בכלא העירוני במנטובה. בעודו בכלא, ב-1578, החל בכתיבת ספרו הסוקר את חייו עד אותה נקודה "ספר גיא חיזיון", המשלב גם עיונים פילוסופיים.
חיבוריו החשובים הנוספים הם בית יער הלבנון ובאר שבע, שני חיבורים אנציקלופדיים על מדעי הטבע ורפואה, שטרם ראו אור בדפוס ואסופה גדולה של התכתבויות, שנאגדה בקובץ בשם בת רבים.
המידע על חייו לאחר חיבור "ספר גיא חיזיון" מקוטע. בשנת 1585 חי ברוברה שבחבל רג'ו אמיליה ועבד שם כרופא, משנת 1593 הותר לו לטפל גם בחולים נוצרים. כמו כן היה מורה בביתם של בנקאים יהודים עשירים, עמם קשר קשרי פטרון-סופר, למרות שנראה כי לפחות חלקם התייחסו אליו כאל לא יותר ממשרת. בין נותני החסות היו הבנקאים יוסף פאנו, לו הקדיש יגל את ספר הוראת יסודות הדת לילדים "לקח טוב"(1595); שרגא סנגויני (Sanguini) מוונציה, לו הקדיש את חיבורו הרפואי "מושיע חוסים" על מגפת הדבר שפקדה את מנטובה ב-1576; משפחת דניאל מודנה מססואולו (Sassuolo) וכן הרב מנחם עזריה מפאנו, שהיה בן למשפחה אמידה וגם מלומד ומקובל, עמו גם התכתב.
לא תמיד קיבל שכר ויחס הולם מן המשפחות שבבתיהן עבד. במכתב שכתב הרב יגל בסוף חייו נתן דין וחשבון על מצבו הכלכלי: "והרי אני כבן שבעים שנה ותשש כוחי ולא אוכל עוד לצאת ולבוא כתמול שלשום. וגם אני היום באפס דמים מפני ריבוי ההוצאות שנסתרגו עברו עלי זה כמה חודשים ולאפס רווח מפני יוקר המזונות במקום הזה, ועצרתי כוח וארבעים שנה אקוט בדברי ריבות אלו", כאשר פנה בדרישות תשלום לרפאל מודנה מססואלו, "השיבני כמצחק בעיני עבדיו".
בניגוד לחיי המעשה, בהם הלך מדחי אל דחי, היה הרב יגל אהוב ומוערך בקרב ההנהגה המשכילה של הקהילה היהודית באיטליה של התקופה. בין האישים עמם התכתב מצוי רבי חנני פינצ'י, שראה את כתבי היד של חיבוריו של הרב יגל לפני פרסומם ועודד אותו, יגל פונה אליו "בשבועת ברית האהבה הקשורה בינינו מני קדם". עם הרב עזריה מפאנו ניהל דיונים אינטלקטואליים והתווכח עמו בנושאי אסטרונומיה ודיאגנוזה רפואית ברוח שניסתה לשלב באופן הרמוני את ספרות הקבלה והמדע בן-הזמן. הדים לוויכוחים מרחיבי-דעת אלה נמצאים בקובץ "בת רבים" ובחיבורו "בית יער הלבנון".
הוא הכיר גם את יהודה סומו ור' עזריה מן האדומים, לפחות בקשר של התכתבות.