בית יעקב
מחלוקת הלכתית

בעקבות ההתבוללות הקשה שנוצרה בשל חוסר ההשכלה של הבנות, הקימה התופרת האלמונית שרה שנירר בשנת 1918 בית ספר חרדי לבנות וקראה לו 'בית יעקב'. היא שאבה השראה מהרב משה דוד פלעש, דרשן נאו-אורתודוקסי שהכירה בווינה; בחוגי הנאו-אורתודוקסים המודרניים במרכז אירופה, חינוך בנות כבר היה מקובל מזה כשני דורות. שם רשת החינוך מבוסס על מדרש פרשני לפסוק המתאר את מתן תורה בספר שמות, פרק י"ט: ”וּמֹשֶׁה עָלָה אֶל הָאֱלֹהִים וַיִּקְרָא אֵלָיו ה' מִן הָהָר לֵאמֹר: כֹּה תֹאמַר לְבֵית יַעֲקֹב וְתַגֵּיד לִבְנֵי יִשְׂרָאֵל”, ופירש במכילתא דרבי ישמעאל: ”כה תאמר לבית יעקב - אלו הנשים, ותגיד לבני ישראל - אלו האנשים”. מדרש מפורסם זה הקנה את שמו לרשת החינוך, שכן הוא משלב את הרעיון של לימוד תורה ומסירת ידע לנשים דווקא. יש אומרים שמקור השם הוא מן הפסוק "בית יעקב לכו ונלכה באור ה'".
שנירר ביקשה הסכמה לרעיון של חינוך תורני לנשים, שכל הצעה לקיימו נדחתה בתוקף על ידי רבנים. היא התקבלה על ידי האדמו"ר מבעלזא, ואחיה אמר לו ש"היא מבקשת לחנך בנות בדרך היהדות." שנירר העידה שהאדמו"ר ענה ב"ברכה והצלחה" (לאחר מכן, התנגד ל'בית יעקב'), משם נסעה לבקש את הסכמתו של האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלטר מגור, הבקשה הוגשה לאדמו"ר על ידי אחותו הרבנית אסתר בידרמן והשיב לה בהסכמה מוחלטת: "בודאי שיש לעשות הכל למען הצלתן הרוחנית של בנות ישראל". ב- כ"ו באדר ה'תר"ץ 1929 כתב רבי חיים עוזר גרודזנסקי  מכתב תמיכה כללית ברשת.
תמיכתו של החפץ חיים בהקמת בית יעקב הייתה לאחר פגישתו עם האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר מגור בניסיון לשכנע אותו שייסוג  מתמיכתו  בשרה שנירר להקמת בית יעקב כיון שזה נוגד את מאמר חז"ל "כל המלמד את בתו תורה", הרבי מגור ענה לו   שתמיכתו היא משום "עת לעשות" והוסיף, כי אינו מכיר את המצב בראדין, יכול להיות ששם אין צורך ביסוד בית יעקב אולם בוורשה ופולין הוא מכיר את המצב, ויודע שחייבים לעשות זאת. לאחר שחזר החפץ חיים  לראדין אמר לתלמידי הישיבה כי הוא משוכנע שגם בראדין חייבים לעשות-וכמה שיותר מהר.
ב-כ"ג בשבט ה'תרצ"ג (1933), כחמש-עשרה שנה לאחר שנוסדה רשת בית יעקב, לבקשת אגודת ישראל שבתי-הספר כבר היו בחסותה, כתב החפץ חיים, לקהילת פרישטאק מכתב תמיכה במוסדות בית יעקב, לאחר שאב"ד העיירה התנגד לפתיחת בית ספר בעירו. החפץ חיים נמנע ממתן נימוקים הלכתיים סדורים להתרת האיסור על לימוד תורה לנשים, אלא כתב כי חינוך כזה הוא "נחוץ" בימים שבהם התפוררות המשפחה המסורתית הביאה לחילון בהיקף רחב. בעבר, לדבריו, לא היה צורך לנשים בלימוד, שכן קיבלו את הידע שנצרכו לו מאמותיהן על ידי ניסיון החיים. הוא סיכם כי בימים ובנסיבות כאלו אין לאיש לחשוש לאיסור תורה לבנות... על כן עלינו להשתדל להרבות בתי ספר כאלו, ולהציל כל מה שיש בידנו ואפשרותנו להציל. נימוק הלכתי פורמלי ראשון ניתן על ידי הרב אהרן וולקין בחודש כסלו ה'תרצ"ה בשו"ת "זקן אהרן", שכתב כי ”שבשביל להציל נפש אחת מחשש שמד חלילה, לא רק רשאים אלא כופין לחלל שבת גם באיסורי דאורייתא... כלום אפשר להתחשב בשעה כזאת שעלינו להציל בנותינו משמד ומיתה רוחניית חלילה שכל התורה נדחית בשביל הצלה כזאת.”
אכן, פתיחת רשת בתי הספר גרמה למחלוקת גדולה בציבור החרדי, בפרט בחוגים חסידיים. בהונגריה דחו מרבית החוגים את עצם הרעיון של חינוך דתי לנערות: המנחת אלעזר כתב "וגם החדרים לבתולות שקוראים אותם 'בית יעקב', הצדיקים וחסידים קוראים אותם 'בית עשיו'". גם בגליציה, התנגדה חסידות בעלזא לבתי הספר של בית יעקב, ואף במידה רבה נמנעה בעלזא להיכנס לרשת אגודת ישראל בעקבות כך. לטענתם, ברכת הרבי מבעלזא לשרה שנירר, הייתה באופן פרטי, ולא לשם הקמת תנועה. גם בארץ ישראל כאשר הקימו מוסדות בעלזא בתי ספר לבנות נמנעו מלקרוא בשם בית יעקב, עקב ההתנגדות הישנה מגליציה, והרשת נקראת 'בית מלכה' על שם הרבנית הראשונה מבעלזא. בחסידות סאטמאר נאלצו אף הם להקים רשת לבנות משלהם לאחר המלחמה, 'בית רחל', על שם בת האדמו"ר.