stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אצבעונית (סרט)
עלילת הסרט

לפני שנים רבות בצרפת, סנונית בשם ג'אקימו עף ברחבי פריז ומספר את הסיפור של אצבעונית. אשה בודדה רצתה ילד משלה, יום אחד פיה טובה נתנה לה זרע כדי לזרוע לצמח.
למחרת הפרח גדל ומסתתרת בו ילדה אשר קטנה מאצבע. האישה קראה לה "אצבעונית". אצבעונית בלתה זמן רב עם אמה ועם חיות החווה, אולם היא הייתה מודאגת שאין אף אחד בגודלה. יום אחד אמא שלה ספרה לה סיפור על פיות וכאשר שכבה לישון במיטה העשויה קליפת אגוז, אצבעונית דמיינה איך היא פוגשת את אהוב לבה.
כאשר אצבעונית זמזמה לעצמה, הנסיך קורניליוס הגיע מעבר לחלון והשניים עפו יחד לטיול על הדבור והתאהבו זה בזו וכאשר נחתו בביצה ראה גרנדל הקרפד את אצבעונית והסביר לאמו הקרפדה שהוא מאוהב בה.
קורניליוס החזיר את אצבעונית הביתה והבטיח שיחזור למחרת. לאחר שעזב אצבעונית שכבה לישון במיטת קליפת האגוז ונחטפה על ידי הקרפדה. "הירו" הכלב שלה ניסה להציל את אצבעונית אך ללא הצלחה. למחרת לומד קורניליוס מ"הירו" שאצבעונית נחטפה והחליט למצוא אותה. בינתיים אצבעונית מצאה את עצמה בביצה יחד עם להקת הזמרים הספרדים שבראשם אמא קרפדה אשר רצתה שאצבעונית תנשא לגרנדל. הלהקה עזבה את אצבעונית לבד בעלה. אצבעונית קוראת לעזרה וג'אקימו נענה לה. ג'אקימו הבטיח לאצבעונית שימצא את קורניליוס ואמר לה שאם היא תקשיב ללבה היא תמצא את דרכה הביתה. בינתיים הוריו של קורניליוס שמעו שאצבעונית נחטפה והזהירו את קורניליוס שלא יעוף בחורף, אולם קורניליוס עף בכל זאת כדי למצוא את אצבעונית.
כאשר אצבעונית מחפשת את ביתה היא פגשה את מר ביטל החיפושית, כשמר ביטל שמע את שירתה הוא התאהב בה והביא אותה למועדון החיפושיות. במועדון צחקו על יופייה וכינו אותה "מכוערת" בעקבות כך אצבעונית נעלבה ובכתה, כאשר נמצאה בביתה של גברת עכברה, היא שמעה מהעכברה שכשאר קורניליוס ניסה לחפשה הוא קפא מקור, דבר אשר גרם לאצבעונית לבכות, בינתיים גרנדל שמע ממר ביטל שאצבעונית עומדת להתחתן עם נסיך הפיות ותלש את כנפיו של ביטל מתוך כעס. כשאצבעונית וגברת עכברה בקרו את מר חולד, אצבעונית שרה להם שיר עצוב וחולד התלהב מקולה ורצה להינשא לה.
כשאצבעונית טיילה היא מצאה את ג'אקימו עם כנף פצועה, היא ספרה לו שקורניליוס קפא אך ג'אקמו הבטיח לה שימצא אותו. בינתיים שלושת חבריה החרקים של אצבעונית הפשירו את קורניליוס והביאו אותו אל המחילה שם אצבעונית נמצאת. בחתונה אצבעונית לא רצתה להתחתן עם החולד וביטלה את נישואיה, דבר זה גרם לקהל לרדוף אחריה יחד עם גרנדל ומר ביטל שרדפו אחריה גם כן, בינתיים קורניליוס בא ונלחם מול גרנדל, כשאצבעונית עפה על גבו של ג'אקימו הם עפו מעל עץ ואצבעונית נסתה לשיר, כאשר חשבה שקורניליוס לא יחזור לעולם, הוא חזר ואצבעונית שמחה ואפילו קבלה כנפיים משלה. אצבעונית וקורניליוס התחתנו וכולם הוזמנו לחתונה, גם אמא של אצבעונית והכלב הירו. הסרט מסתיים כאשר אצבעונית וקורניליוס עפו על גבו של באז.
מדבבים באנגלית

אצבעונית - ג'ודי בנסון
הנסיך קורניליוס - גארי אימהוף
אמא של אצבעונית - ברברה קוק
גברת עכברת שדה - קרול צ'אנינג
גברת קרפדה - צ'ארו
ג'אקימו - ג'ינו קונפורטי
מר ביטל - גילברט גוטפריד
מר חולד - ג'ון הרט
המלכה טאביתה - ג'ון פורי
מדבבים בעברית

אצבעונית - לימור שפירא
הנסיך קורניליוס - מומי לוי
אמא של אצבעונית - טל אמיר
גברת עכברת שדה - יעל עמית
גברת קרפדה - אסנת וישינסקי
ג'אקימו - אלברט כהן
מר ביטל - ששי קשת
מר חולד - אריאל פורמן
המלכה טאביתה - רותי הולצמן
שינויים בין הספר לסרט

בסרט נסיך הפיות קורניליוס פוגש את אצבעונית כשהגיע לביתה, בספר הוא ראה אותה בסוף הסיפור כשאצבעונית הגיעה לארץ הפיות.
בסרט הצפרדע גרנדל עקב אחרי אצבעונית בגלל אהבתו אליה, בספר הוא לא עקב אחריה כלל.
בסרט ג'אקימו הסנונית נפגש עם אצבעונית לאחר שהצפרדעים נטשו אותה, בספר הסנונית פגשה אותה לאחר שיצאה ממחילת החולד.
הכנסות וביקורות

הסרט נכשל בקופות ובנוסף קיבל ביקורות גרועות מהמבקרים.
סכום ריק

במתמטיקה, סכום ריק הוא סכום שאין בו מחוברים. הוא מוגדר כשווה ל-0.
עבור מספרים שלמים, הטענה נובעת מכך שאיחוד ריק שווה לקבוצה הריקה, וכך  \sum _{i\in \emptyset }|A_{i}|={\biggl |}\bigcup _{i\in \emptyset }A_{i}{\biggr |}=|\emptyset |=0
ההגדרה של סכום ריק כאפס מאפשרת לנסח הגדרות ומשפטים, כך שיחולו גם על מקרים מנוונים. למשל, בזכות הגדרת הסכום הריק, הקבוצה הריקה היא הבסיס (היחיד) של מרחב האפס  V=\{0\} (מעל שדה  F).
ראו גם

מכפלה ריקה
אקסרכיה

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  עיריית אתונה 
 קואורדינטות:  37°59′10″N 23°44′05″E﻿ / ﻿37.986111111111°N 23.734722222222°E﻿ / 37.986111111111; 23.734722222222
  (למפת אתונה מוגדלת) אקסרכיה(למפת אתונה רגילה) אקסרכיה
 
כיכר אקסרכיה
אקסרכיה (ביוונית: Εξάρχεια) היא שכונה במרכז העיר אתונה שביוון, הקרובה למבנה ההיסטורי של האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה. השכונה מפורסמת בשל הימצאותם של אנרכיסטים יווניים רבים באזורה.
השכונה נקראת על שמו של סוחר מפורסם בשם אקסרכוס, שפתח חנות גדולה באזור. אקסרכיה גובלת ממזרח בשכונת קולונקי, ונמצאת בין שדרות פאטיסיון, פנפיסטימיו ואלכסנדרס.
באקסרכיה ממוקמים מספר אתרים חשובים, ובהם המוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה, האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה וגבעת סטרפיס. הכיכר המרכזית מכילה בתי קפה ופאבים, וחנויות מחשבים רבות. האזור מכונה גם "עמק הסיליקון היווני". עקב האופי הפוליטי והאינטלקטואלי של האזור, אפשר למצוא גם חנויות ספרים רבות, חנויות סחר הוגן וחנויות של מזון אורגני.
היסטוריה ומשמעות פוליטית

מחוז אקסרכיה נוצר בין שנת 1870 לשנת 1880 בקצה העיר, והוא מילא תפקיד משמעותי באופי החברתי והפוליטי של יוון. שם החלה ההתקוממות כנגד השלטון הצבאי בשנת 1973. באזור זה חיים אינטלקטואלים ואמנים רבים, וכן קבוצות אנרכיסטיות ושמאלניות רבות מתאכסנות באזור. תחנות משטרה וסמלים נוספים של סמכות (וקפיטליזם) כגון בנקים, הם לרוב מטרה לקבוצות אנרכיסטיות ואנטי-סמכותניות. כמו כן, הכיכר המרכזית משמשת גם כמרכז אומנותי בו מתקיימות הופעות רחוב רבות ומופעי מוזיקה. בדצמבר 2008, נורה ונהרג נער בן 15 בידי המשטרה באקסרכיה, מה שהוביל למהומות ממושכות ברחבי יוון.
אנרי ז'רבק

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1852 מונמארטר, פריז, צרפת 
 פטירה:  7 ביוני 1929 (בגיל 76) הרובע השבעה-עשר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תקופת הפעילות:  1872–1929 (כ־57 שנים) 
 הושפע על ידי:  Pierre-Nicolas Brisset, אלכסנדר קבנל, אז'ן פרומנטן 
 יצירות ידועות:  Rolla, Avant l'opération, À la République française, Histoire du siècle 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד  מסדר מיכאל הקדוש  אות מסדר אנה הקדושה  אביר מסדר אולף הקדוש  צלב המלחמה 1914–1918  אביר במסדר קרלוס השלישי 
 
אנרי ז'רבק (בצרפתית: Henri Gervex‏; 10 בדצמבר 1852 – 7 ביוני 1929) היה צייר צרפתי.
ביוגרפיה

אנרי היה בנם של ג'וזפין פלטייה ופליקס ניקולה ז'רבק, יצרן פסנתרים. כשהיה בן 15, חבר של המשפחה עזר לו להתקבל לאטלייה של פייר-ניקולה בריסט. שלוש שנים אחר כך שירת בגדוד 152 של המשמר הלאומי. בשנת 1871 הוא התקבל לבית ספר לאמנויות יפות בסטודיו של אלכסנדר קבאנל, שם למד ציור נוף חמש שנים יחד עם ז'אן לואי פורה, פרננד קורמו, צייר נוף. הוא גם למד בעצמו אצל האוריינטליסט אוז'ן פרומנטה.
יצירה

עבודתו המוקדמת השתייכה כמעט אך ורק לז'אנר המיתולוגיה, ששימש תירוץ לציור העירום, אך לא תמיד במיטב הטעם. ציורו "רולה" משנת 1878, המבוססת על שירו של אלפרד דה מוסט, נדחה על ידי חבר המושבעים של סלון דה פריז בגלל אי מוסריות, מכיוון שהיא תיארה סצנה משיר של זונה עירומה לאחר קיום יחסי מין עם לקוח.
ז'רבק היה אחד מהמאהבים הרבים של הפטרונית ולטז דה לה בינייה (Valtesse de La Bigne) מערכת היחסים שלהם הייתה ארוכה ועמוקה, וז'רבק כלל את דמותה עם יופי הזהוב של השיער שלה ביצירת האמנות שלו שנקראה "נישואין אזרחיים" משנת 1881. כאן ולטז דה לה בינייה לבושה מכף רגל ועד ראש בפריטים בצבע כחול, הצבע האהוב עליה כשהוא מסמל מלוכה. היא עומדת ליד גבר כהה עם שפם. ציור נוסף של לה בינייה הייתה בהשראה של אמיל זולה ברומן "ננה", וז'רבק עצמו היה המודל לדמותו של צייר אופורטוניסטי המופיע ברומן "עבודת אמנות", 1886 של זולה.
לאחר מכן התמסר ז'רבק לייצוגים של החיים המודרניים והשיג הצלחה עם הציור שלו "הניתוח", פרפרזה מודרנית, כביכול, של "שיעור האנטומיה" של רמברנדט.
הוא הופקד על כמה ציורים רשמיים חשובים ועיטור מבני ציבור. בין הראשונים ניתן למנות "חלוקת פרסים" (1889) בארמון התעשייה, "הכתרת ניקולה השני", "משתה לראשי הערים" (1900), וקבוצת הדיוקנאות של מנהיגי צרפת. ציור תקרה אולם האירועים Salle des Fêtes בבניין עירית פריז. הוא גם צייר, עם אלפרד סטיבנס, פנורמה, "ההיסטוריה של המאה" (1889). תמונות נוספות בעלות חשיבות, מלבד דיוקנאות רבים בצבעי שמן ובפסטל, הן: לידת ונוס, חזרה מהכדור, דיאנה ואנדימיון, עבודה, נישואים אזרחיים, שייט בארכיפלג, ועוד.
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed, Gervex, Henri, 1911 Encyclopædia Britannica Volume 11
↑  Gervex, Henri, Oxford University Press, 2011-10-31, Benezit Dictionary of Artists
↑  Henri Gervex - 36 artworks, Art Renewal Center
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810621175905606  BNE: XX4441029  BnF: cb13621794c (data)  CANTIC: a1143188x  GND: 119120364  ISNI: 0000 0000 6654 057X  LCCN: n93023399  Léonore: 161402  NTA: 069715823  RERO: 02-A003291440  RKD: 31190  SNAC: w68w3hk7  SUDOC: 031414125  ULAN: 500010238  VIAF: 29708376   WorldCat (עם VIAF): 29708376
עמותת רקפת

| --- | --- |
 התאגדות:  עמותה
 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ראשון לציון 
 מקום פעילות:  ישראל
 מייסדים:  אדם חשין ואבנר דפני
 חברים:  9 (נכון ל־2019) 
 מנכ"ל:  אבנר דפני
 עובדים:  15 (נכון ל־2019) 
 תקופת הפעילות:  17 בדצמבר 2013 – הווה (10 שנים) 
 rakefet-group.org.il
 
רקפת – נוער מתמודד עם חרדה חברתית וביישנות היא עמותה שהוקמה בשנת 2013. העמותה מפעילה קבוצות חברתיות רגשיות לילדים, נוער ובוגרים המתמודדים עם קשיים חברתיים על רקע של חרדה חברתית ומופנמות.
מקור שם העמותה מגיע מצמח הרקפת. לעיתים קרובות, הרקפת צומחת בין סלעים, ומסיבה זו מואנשת לעיתים קרובות ומוצגת כצנועה וביישנית.
היסטוריה

עמותת רקפת הוקמה בשנת 2013 במטרה לאפשר למתמודדים עם קשיים חברתיים, בדידות והימנעות, מרחב מוגן בו יחושו ביטחון ללמוד ולתרגל יכולות חברתיות, ומעגל תמיכה ושייכות. בעמותת רקפת מגדירים את החרדה החברתית כתופעה חברתית כואבת אך "שקופה".
אדם חשין הוא מייסד ומנכ"ל לשעבר של עמותת רקפת. חשין התמודד בעצמו עם חרדה חברתית. נכון ל-2021,[דרושה הבהרה] המנכ"ל הוא אבנר דפני. כמו אדם, גם אבנר סבל בצעירותו מחרדה חברתית, והיה נחשב לילד לא מקובל אשר לא מצא את מקומו במארג החברתי.
החל ממרץ 2020 כל קבוצות "מים שקטים" למתמודדים עם חרדה חברתית בקרב בוגרים, התמזגו לתוך פעילות עם עמותת רקפת, ופועלות מאז כחלק מקבוצות הבוגרים של רקפת.
הקבוצות ברקפת

הקבוצות ברקפת מותאמות לילדים, נוער ובוגרים ומתקיימות בחלוקה גילאית ותת חלוקות בהתאם לצורך.
מופעלות קבוצות נפרדות לילדים ובני נוער בגילי יסודי (9–10), חטיבה (12–14) ותיכון (15–18), וכן קבוצות בוגרים בחלוקה לגילי 18–24, 25–32, 33–44, ו-44+.
לבני נוער מופעלות גם קבוצות אונליין, המתאימות לאלו שלא מצאו קבוצה מתאימה במקום מגוריהם או שאינם מרגישים בנוח להצטרף אליה. לבוגרים מופעלות גם קבוצות לקהילה הגאה, המתאימות לאנשים אשר חשים כי זהותם המינית גורמת להם להרגיש ריחוק וחוסר שייכות.
ראו גם

חרדה חברתית
בדידות
הערות שוליים

1 2  מילה של מנכ"ל, באתר עמותת רקפת
1 2   ריאיון עם אדם חשין בתוכנית ביקור בית בערוץ 10, סרטון  באתר יוטיוב
↑  קבוצות פעילות – בוגרים, באתר עמותת רקפת
↑  עמותת רקפת – חרדה חברתית | קבוצות חברתיות רגשיות לילדים, נוער ובוגרים, באתר עמותת רקפת
אנדרו אודליצקו

| --- | --- |

אנדרו אודליז'קו, 1986
 לידה:  23 ביולי 1949 (בן 75) טרנוב, רפובליקת פולין 
 ענף מדעי:  מתמטיקה 
 מקום מגורים:  פולין, ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של קליפורניה  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מנחה לדוקטורט:  הארולד סטארק 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינסוטה (2001)  מעבדות נוקיה בל (1975–2001) 
 תלמידי דוקטורט:  Ghaith Hiary, וישאל סרסואט 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה הבינלאומית למחקר קריפטוגרפי (2012)  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  עמית החברה למתמטיקה תעשייתית ושימושית (2023) 
 
אנדרו אודליז'קו (באנגלית: Andrew Odlyzko, בפולנית: Andrzej Odłyżko; נולד ב-23 ביולי 1949) הוא מתמטיקאי אמריקאי ממוצא פולני, פרופסור באוניברסיטת מינסוטה.
ביוגרפיה

אנדרו אודליז'קו נולד בשנת 1949 בטרנוב. סיים לימודי תואר ראשון ותואר שני במכון הטכנולוגי של קליפורניה ובשנת 1975 סיים דוקטורט במתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בשנת 1975 הוא נקלט במעבדות בל ועבד שם 26 שנים. לאחר מכך עבר לאוניברסיטת מינסוטה שם הוא את מרכז החישובים.
בתחילת שנות ה-70 פרסם עבודה בתחום "חישובי צל". בהמשך חקר את פונקציית זטא של רימן. הוא עשה מספר מחקרים בתחום חישובים ממחושבים. פרסם עבודות משותפות עם פול ארדש.
הוא פנה לתחום של רשתות תקשורת, כלכלת ביטחון ומסחר אלקטרוני. בשנת 1988 היה שותף להוכחה שהמשפט "שימוש באינטרנט מוכפל כל 100 ימים" שגוי. כמו כן פרסם עבודה בהקשר לחוק מטקלף.
לקריאה נוספת

מרכוס דו סוטוי, המוזיקה של המספרים הראשוניים, הוצאת ידיעות אחרונות, תרגם: אוריאל גבעון, 2006.
אנדרו אביר

אנדרו אביר (Andrew Abir, נולד ב-1962) הוא כלכלן ישראלי, המכהן כמשנה לנגיד בנק ישראל.
ביוגרפיה

נולד בשם אנדרו אייבֶּר בלידס, אנגליה. עלה לארץ באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, והחל לעבוד בבנק ישראל ככלכלן בשנת 1987.
בשנת 2003 מונה למנהל חדר עסקאות מטבע החוץ של הבנק, ובשנת 2008 לסגן מנהל חטיבת השווקים וראש האגף הפיננסי בחטיבה.
בשנת 2011 מונה למנהל חטיבת השווקים בבנק ישראל, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2020. כמנהל חטיבת השווקים הוא שימש כדירקטור מטעם בנק ישראל בבורסה לניירות ערך.
משנת 2017 מונה אביר כחבר בוועדה המוניטרית של בנק ישראל על ידי נגידת בנק ישראל קרנית פלוג, בעקבות פרישתו של נתן זוסמן מהבנק. משנת 2019 כחבר במועצה המנהלית של הבנק.
בינואר 2020 הודיע הנגיד אמיר ירון על כוונתו למנות את אביר למשנה לנגיד. מועמדותו אושרה בוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה והוא נכנס לתפקידו בפברואר של אותה שנה.
אביר עמד במסגרת תפקידיו בבנק בראש צוות בין-משרדי להתמודדות עם השלכות המשבר הפיננסי העולמי על השווקים הפיננסיים בישראל, השתתף בשילוב המשק במערכת התשלומים הבינלאומית (CLS), שימש יועץ מטעם קרן המטבע הבינלאומית לבנקים מרכזיים בעולם, והטמיע מערכות מסחר מתקדמות לניהול יתרות מטבע החוץ של ישראל.
אביר הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה מאוניברסיטת אוקספורד, ובעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטת העברית.
הערות שוליים

↑  מוטי בסוק, מינויים בבנק ישראל: אנדרו אביר - מנהל חטיבת השווקים; פרופ' נתן זוסמן - מנהל חטיבת המחקר, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2011
↑  סו סורקס, British-born Andrew Abir appointed Bank of Israel’s No. 2, Times of Israel, ‏11 בפברואר 2020
↑  עמרי מילמן, אנדרו אביר מונה לתפקיד המשנה לנגיד בנק ישראל, באתר ynet, 9 בפברואר 2020
↑   אבי וקסמן, אנדרו אביר נכנס לתפקיד המשנה לנגיד בנק ישראל, באתר TheMarker‏, 9 בפברואר 2020
אריאן 1

אריאן 1 (Ariane 1) היה משגר לוויינים בינוני שפותח על ידי סוכנות החלל האירופאית (ESA). הוא שימש בעיקר לשיגור לוויני תקשורת, יצורו הופסק אחרי שמשקל הלוויינים המשיך לעלות, ובמקומו החלה סוכנות החלל האירופאית להשתמש באריאן 2 ואריאן 3.
תוכנית לפיתוח משגר חדש תוך שיתוף פעולה של מספר מדינות אירופה התגבשה בשנת 1973 כאשר נחתם הסכם בין גרמניה לבין צרפת. המשקיע הדומיננטי היה צרפת וחברת איירוספסיאל הייתה הקבלן הראשי. השלב הראשון והשלב השני תוכננו על ידה והשלב השלישי היה באחריות  חברה גרמנית וחברה צרפתית. בריטניה שבבעלות ההיו כ-2.5% מהפרויקט תכננה בעיקר מערכות ניווט. לאחר מספר חלופות לשם של המשגר נבחר שם "אריאן".
מרכז החלל הגיאני עבר התאמות נדרשות ונבנה כן שיגור חדש ELA-1.
בשנת 1977 נחתם הסכם עם חברת אינטלסט לשיגור לווייני תקשורת של החברה. בשנת 1979 בוצע בהצלחה השיגור הראשון.
המשגר היה מסוגל להביא למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי עד 2 לוויינים במשקל כולל של 1,850 ק"ג.
בשנת 1985, בעזרת המשגר, נשלחה הגשושית ג'וטו למשימת חקר שביט האלי.
השיגורים נמשכו עד לשנת 1986, כאשר מ-11 שיגורים 9 הסתיימו בהצלחה. שיגורים מסחריים בועצו בעלות של 32 מיליון $ (במחירי 1985).
בהמשך שיגורים בוצעו על ידי משגרים חזקים יותר של אותה סדרה.
אנדרטת רוברט א. טאפט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל 
 על שם:  הסנאטור רוברט טאפט
 כתובת:  הקפיטול 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1958
 תאריך פתיחה רשמי:  1958 
 יוצר:  וילר ויליאמס 
 קואורדינטות:  38°53′34″N 77°00′40″W﻿ / ﻿38.892777777778°N 77.011111111111°W﻿ / 38.892777777778; -77.011111111111
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) אנדרטת רוברט א. טאפט(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) אנדרטת רוברט א. טאפט
 
אנדרטת טאפט. מבט מכיוון צפון מזרח
אנדרטת רוברט א. טאפט (באנגלית: Robert A. Taft Memorial and Carillon) היא אנדרטה הכוללת מזרקה ומגדל פעמונים שהוקמה לזכרו של הסנאטור רוברט טאפט, בנו של נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט. האנדרטה ממוקמת צפונית לגבעת הקפיטול, בשדרת החוקה, בין שדרות ניו ג'רזי והשדרה הראשונה, בעיר וושינגטון בירת ארצות הברית.
תיאור האנדרטה והקמתה

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל דאגלס וו. אור. מגדל הפעמונים עשוי שיש ממדינת טנסי שגובהו כ-30.4 מטרים, רוחבו כ-3 מטרים ואורכו כ-9.7 מטרים. בסמוך למגדל ניצב פסל ברונזה של הסנטור טאפט, מעשה ידי הפסל וילר ויליאם. מעל הפסל מופיעה הכתובת:
”אנדרטה זו לרוברט א. טאפט, המוגשת על ידי העם לקונגרס ארצות הברית, עומדת לאות כבוד ליושרה, האומץ הבלתי נפסק והעקרונות הגבוהים של ממשל חופשי שחייו סימלו”.
במגדל הפעמונים 27 פעמונים שניצקו על ידי חברת היציקה פקרד בל מאנסי-לה-וו שבצרפת. הפעמון הגדול שוקל כ-6,350 ק"ג, ומצלצל מדי שעה. הפעמונים הקטנים מצלצלים מידי רבע שעה, ועל פי החלטה של הקונגרס של ארצות הברית - ביום העצמאות של ארצות הברית מצלצל המגדל בשעה 2 בצהריים את המנון ארצות הברית.
ההחלטה על הקמת האנדרטה התקבלה בשנת 1955 והאנדרטה נחנכה ב-14 באפריל 1959 בנוכחות נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר.
הערות שוליים

↑  הנוסח המקורי: 
”This Memorial to Robert A. Taft, presented by the people to the Congress of the United States, stands as a tribute to the honesty, indomitable courage, and high principles of free government symbolized by his life”
אקפנטוס

| --- | --- |
 לידה:  סירקוזה העתיקה
 פטירה:  המאה ה־4 לפנה״ס 
 עיסוק:  אסטרונום, פילוסוף 
 
אקפנטוס (ביוונית: Ἔκφαντος) או אפנטוס (Έφαντος) היה פילוסוף יווני קדם-סוקרטי, אולם ייתכן שלמעשה לא היה קיים. הוא מזוהה כפיתגוראי של המאה ה-4 לפנה"ס, וכתומך בתאוריה ההליוצנטרית. הוא מתואר כאיש סירקוזה, ואפשר שהוא אקפנטוס איש קרוטונה, שבאשר אליו קיימת עדות.
אקפנטוס הכיר בקיומם של אטומים וקיומו של חלל ריק. הוא טען שהקוסמוס עשוי מאטומים, ויש רק קוסמוס אחד (יקום) שנשלט על ידי השגחה (Πρόνοια), כלומר חוקי הפיזיקה. הוא ראשון הפיתגוראים שייחס חומר פיזי ליחידות הפיתגוראיות.
אקפנטוס, כמו הרקלידס פונטיקוס, האמין שכדור הארץ מסתובב סביב מרכזו ממערב לכיוון מזרח, כמו גלגל, כאילו יש לו ציר.
לקריאה נוספת

M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. III (1984), IX. Pseudo-Ecphantus, pp. 33-37
הערות שוליים

↑  Pythagoreanism, באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד
↑  אוסביוס, הכנה לבשורה, ספר 15, פרק 58, פסקה 3, שורה 1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273845505171  BnF: cb122157484 (data)  GND: 119000237  ISNI: 0000 0004 4923 0704  LCCN: n93019082  RERO: 02-A010177977  SUDOC: 030818664  VcBA: 495/78701  VIAF: 54948490   WorldCat (עם VIAF): 54948490 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארי תורגילסון

| --- | --- |
 לידה:  1067 איסלנד 
 פטירה:  9 בנובמבר 1148 (בגיל 81 בערך) 
 מדינה:  איסלנד 
 שפות היצירה:  איסלנדית 
 יצירות בולטות:  Íslendingabók 
 
ארי תורגילסון (באיסלנדית: Ari Þorgilsson; נהגה קרוב ל"ארי ת'ורקילסון"; 1067 או 1068 – 1148), שנודע גם בכינוי ארי הין פרודי (Ari hinn fróði), כלומר ארי החכם. הוא היה כומר קתולי, מנהיג, סופר וכרוניקן איסלנדי. הוא ידוע כמחברו של "ספר האיסלנדים" - "איסלנדינגאבוק" ושותף לכתיבת הספר "לנדנאמאבוק", שניהם מקורות היסטוריים ראשיים להתחלות ההיסטוריה של איסלנד. ארי תורגילסון היה המחבר האיסלנדי הראשון שכתב יצירה לא בלטינית, כפי שהיה נהוג, אלא בשפה שדוברה באיסלנד, השפה הנורדית העתיקה ולפיכך נחשב לאבי ההיסטוריוגפיה והספרות האיסלנדית.
כונה לפעמים "הרודוטוס של איסלנד".
קורות חייו

ארי נולד בערך במחצית השנייה של המאה - 11 במשפחה אריסטוקרטית מהלגאפל במערב איסלנד. נחשב לאחד האישים המשפיעים בתולדות איסלנד והכרוניקה שלו "איסלנדינגאבוק" מסתיימת באילן יוחסין של ה"אנגלינגר" ובני בריידאפיירדור, שבאמצעותם  היה מקורב לשושלת המלכים הנורווגים אינגלינגר ומלכיה האגדיים של שוודיה, צאצאי האב הקדמון אינגווי.
אביו של ארי, תורגיל גלירסון, השתייך לקלאן הייקדאילר. שמונה דורות הפרידו אותו מאולפר הלבן (Ólafr Hvíti) שהיה למלך דבלין, ומהמלכה הוויקינגית אודר קטילדוטיר החכמה (Auðr inn djúpúðga), בתו של קטיל ביורנסון "אף שטוח" (שהיה בנו של ביורן בונה גרימסון (820-765)). חמישה מאבותיו של ארי נולדו באיסלנד ומתוכם שניים לפני התנצרות העם.
ארי ציין ב"איסלנדינגאבוק" שהיה בן שתים עשרה בזמן מותו של הבישוף איסלייפר גיסוררסון בשנת 1080. בפתח הדבר שלו לספר Heimskringla ("היימסקרינגלה", ציין סנורי סטורלוסון שארי נולד בשנה שלאחר נפילתו של האראלדר סיגורדרסון (1066) ומרבית השנתונים האיסלנדים קובעים את שנת 1067 כשנת לידתו.
בילדותו טבע אביו תורגיל בבריידאפיירדר וארי גודל בבית סבו גליר.
אולם סבו מת בשובו מעלייה לרגל לרומא וכעבור שנה, בגיל שבע עבר ארי להייקאדאלר אצל האלר תורריאסון, שהיה משורר סקאלד ונמנה עם מחברי הפואמה "האטאליקיל".
(כנראה מכיוון שאשתו של האלר, יורון, הייתה בת דוד מדרגה שנייה של אמו. ארי גודל בהמשך על ידי טייטר איסלייפסון, אדם מלומד מאוד, בנו של איסלייפר גיסוררסון, הבישוף הראשון של איסלנד. ארי שהה בהייקאדאלר למשך ארבע עשרה שנים.
על חייו של ארי בבגרותו קיימים פרטים מועטים. יודעים שהוסמך ככומר נוצרי וכיהן ככומר ובתפקיד של ראש קלאן - goði (גודי). ביישוב בסטאדור, כיום סטאדאסטאדר, בחצי האי סנאיפלסנס שבדרום איסלנד.
הוא היה נשוי ואב לשני ילדים:בן ובת. ארי תורגילסון הלך לעולמו בגיל 81.
יצירתו

ממורשתו של ארי תורגילסון נשמר רק הספר Íslendingabók (איסלנדינגאבוק) שנערך על ידו בשנים 1122–1133 והוא מהווה כרוניקה קצרה של תולדות איסלנד ויישובה בתחילת המאה ה-12. בספר מסופרים בזה אחר זה, אירועים כמו הנהגת החוק והקמת האלפינגי, חלוקת הארץ למחוזות, גילויה ויישובה של גרנלנד, התנצרות המדינה (המסופרת בפרק הארוך ביותר של הספר), מתוארים בו הבישופים הזרים, הקמת החצר החמישית ב"אלפינגי" ושני הבישופים האיסלנדים הראשונים - איסלייפר גיסוררסון ובנו גיזור.
בפתח הדבר ציין ארי שהוא הציג את הגרסה הראשונה של "איסלנדינגאבוק" בפני הבישופים תולאקר וקטיל (שייתכן כי הם הטילו על ארי את המשימה לכתוב את הספר) וכן בפני סמונדר החכם (סיגפוסון). בהמשך לדבריו ערך גרסה שנייה, שהושלמה בנקודות מסוימות. אולם דילגה על הגנאלוגיות (« áttartölu ») ובייחוד על חיי המלכים (konunga ævi) שעוררו דיונים רבים בנוגע לטיבם.
באחרית דבר שכתב במהדורה שלו ל"לנדנאמאבוק", ציין האוקר אלנדסון את קיומה של גרסה ראשונה של ספר זה, בעריכת ארי תורגילסון וקולסקגר אאוסביירנסון. גרסה זו לא שרדה.
מיחסים לארי גם את "קיצור חיי ה"גודי" סנורי (Ævi Snorra goða)
ערך היצירה > הערך ההיסטורי

כפי שמעיד הכינוי "פרודי" ("החכם") שהוענק לו על ידי בני עמו ("כבוד שזכו לו רק שניים או שלושה בקרבם")
וכפי שתיאר אותו סנורי סטירליסון ב"היימסקרינגלה" שלו - כ"איש שהצטיין בחוכמתו", מחונן ב"ידע מעמיק על אירועי הזמנים הקדומים כאן ובחוץ לארץ כאחד" וכן "בקיא ומצויד בזיכרון טוב", זכה ארי תורגילסון להכרה רחבה מאוד בימי הביניים.
כל המחברים האיסלנדים מימי הביניים היו שותפים להערכה שגילה סנורי כלפי ארי בתור עד יוצא דופן של ההיסטוריה האיסלנדית.

ארי תורגילסון צוטט כמקור מוסמך גם על ידי כותבי הסאגות המלכותיות (פרט לסנורי, אודר סנוראסון וגונלאוגר לייפסון הזכירו אותו בכתביהם המוקדשים לאולאופר טריגוואסון) וכן על ידי כותבי הסאגות האיסלנדים.
האופי הכמו מודרני בגישתו של ארי הודגש לעיתים קרובות. רז'י בוייה מיחס לו "דיוק בתיעוד, השוואת מקורות, הפניה לעדים מהימנים, תיארוך המבוסס על ציוני דרך בזמן".
"איסלנדינגאבוק" יחד עם "לנדנאמאבוק" מהווה מקור חשוב ביותר בנוגע להתחלת ההיסטוריה של איסלנד, על אף  מגבלותיו. האובייקטיביות של ארי
תורגילסון נפגמה על ידי שאיפתו לחיזוק הכנסייה, אמונתו במוצא הנורווגי של המתיישבים, חיפושו המועדף אחרי מידע על האזור שלו, חבל בריידאפיירדר.
ערך היצירה > הערך הספרותי

אילסנדינגאבוק, כספר ראשון שנכתב בשפת הארץ, נחשב לספר מכונן בספרות האיסלנדית ובמיוחד לגבי הסאגות. רז'י בואייה מצא בו את כל התכונות שלימים הבטיחו את ההצלחה הנצחית  של הסאגות:הקצב המהיר, החסכון באמצעי הסגנון, השימוש בליטוטה והצמצום שיצא בזה. . פטר האלברג הדגיש את ההבדלים בין יצירתו של ארי לסאגות: היא איננה מתרכזת בגיבור אחד ואין בה הסצנות והדיאלוגים התוססים האופייניים לסאגה. . חיי המלכים כפי שהופיעו בגרסה השנייה של ה"אסלנדינגאבוק", עשויים, בדומה ליצירתו האבודה של סמונדר, להיחשב ל"אבות הישירים של הסאגות המלכותיות", בדור הראשון שלהם.
לקריאה נוספת

, Theodore M. Andersson Kings' sagas. In : Old Norse-Icelandic literature : a critical guide. Ed. by Carol J. Clover and John Lindow. Toronto ; London : University of Toronto Press in association with the Medieval Academy of America, 2005. (Medieval Academy reprints for teaching ; 42). P. 200-201. ISBN|0-8020-3823-9
Régis Boyer, L'Islande médiévale. Paris : Les Belles lettres, 2001. (Guide Belles lettres des civilisations). ISBN|2-251-41014-7
Boyer, Régis. Les Sagas islandaises. Paris : Payot, 2007. P. 67. ISBN|978-2-228-90164-2
Jón Jóhannesson A history of the old Icelandic commonwealth : Íslendinga saga. Transl. by Haraldur Bessason. Winnipeg : University of Manitoba Press, 2006. (University of Manitoba Icelandic studies ; II). Reprint. Originally published:Winnipeg : University of Manitoba Press, 1974. Transl. of Íslendinga saga. P. 152. ISBN|978-0-88755-696-8.
Fredrik Paasche, Norsk Litteraturhistorie I: Norges og Islands Litteratur (2nd ed.). Oslo: Aschehoug 1956. pp. 276–280
Snorri Sturluson. Histoire des rois de Norvège = Heimskringla. Trad. du vieil islandais, intr. et annoté par François-Xavier Dillmann. Première partie, Des origines mythiques de la dynastie à la bataille de Svold. Paris : Gallimard, 2000. (L'Aube des peuples). ISBN|2-07-073211-8
Stefanie Würth - Historiography and pseudo-history. In : A companion to Old Norse-Icelandic literature and culture. Ed. by Rory McTurk. Malden, Mass. : Blackwell Publishing, 2005. P. 157. ISBN|0-631-23502-7