stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שקנאי

ערך זה עוסק בסוג של עוף מים גדול. אם התכוונתם לסדרה של עופות מים, ראו .
| שַׂקְנַאי |
| --- | --- |
 שקנאי חום
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שקנאיים
סוג:: שקנאי
שם מדעי
 Pelecanus ‏לינאוס, 1758

שקנאי אמריקני
שקנאי אוסטרלי
שקנאי פרואני מתרחץ
שקנאי (שם מדעי: Pelecanus) הוא סוג יחיד במשפחת השקנאיים (Pelecanidae) שבסדרת השקנאים של עופות מים גדולים החיים הן במים מתוקים והן במי הים. השקנאים מצויים בכל היבשות, פרט לאנטארקטיקה והם מבין הגדולים שבעופות המעופפים והגדולים שבבני סדרתם. הם יכולים לדאות לזמן רב ללא מאמץ הודות למבנה כנפיהם הרחבות. גופם מצופה בשמן העוזר להם לצוף על פני המים כמו ברווזים.
השקנאים ניזונים בעיקר מדגים ויצורי מים דומים שהם תופסים בעזרת שק שנמצא בתחתית מקורם הארוך, ונתן להם את שמם. לעיתים נדירות נצפו שקנאים ניזונים מעופות קטנים או מגוזלים שנמצאים ללא השגחה, כנראה מהתמעטות מזון אחר.
השקנאים ניזונים, בדומה לברווזים מסוימים, באמצעות טבילת הראש במים ומילויים בדגים קטנים, לעיתים תוך שיתוף פעולה הדדי. השקנאי החום ולעיתים גם השקנאי הפרואני יוצאי דופן בכך שהם צוללים מגבוה לעבר דגים קטנים ויכולים להגיע לדגים המצויים עד לעומק של מטר, מה שמאפשר להם לאכול הרחק יותר מהחוף.
טקסונומיה

ישנם שמונה מינים בסוג שקנאי. המינים שקנאי מצוי, שקנאי מסולסל ושקנאי קטן מגיעים לישראל:
| שם | שם מדעי | תמונה | משקל | מוטת כנפיים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שקנאי מצוי | Pelecanus onocrotalus |  |   9-15 ק"ג |   226-360 ס"מ |
| שקנאי מסולסל | Pelecanus crispus |  |   7.25-15 ק"ג |   245-351 ס"מ |
| שקנאי קטן | Pelecanus rufescens |  |   4-7 ק"ג |   215-290 ס"מ |
| שקנאי פיליפיני | Pelecanus philippensis |  |   4.1-6 ק"ג |   213–250 ס"מ |
| שקנאי אוסטרלי | Pelecanus conspicillatus |  |   4-13 ק"ג |   2.3-2.6 מטר |
| שקנאי אמריקני | Pelecanus erythrorhynchos |  |   3.5-13 ק"ג |   240-300 ס"מ |
| שקנאי פרואני | Pelecanus thagus |  |   5-7 ק"ג |   2.03-2.28 ס"מ |
| שקנאי חום | Pelecanus occidentalis |  |   2-5 ק"ג |   228 ס"מ |
טקסונומיה > מינים נכחדים מהסוג

Pelecanus cadimurka
Pelecanus cautleyi
Pelecanus fraasi
Pelecanus gracilis
Pelecanus halieus
Pelecanus intermedius
שקנאי אודסאי (Pelecanus odessanus)
שקנאי שרייברי (Pelecanus schreiberi)
Pelecanus sivalensis
Pelecanus tirarensis
השקנאי בנצרות

באמנות הליטורגית-נוצרית מסמל השקנאי את ישו, שהקריב את עצמו למען מאמיניו. סמל זה התקבל כנראה בעקבות התבוננות בשקנאית-האם, המאכילה את גוזליה, על ידי מילוי השק שבתחתית מקורה. הגוזלים מכניסים את ראשם הזעיר אל פיה הפעור ואוכלים ממנה. נראה כי בעת העתיקה נראה הדבר כאילו הגוזלים אוכלים את גוף האם עצמו, ומכאן קצרה הדרך לדימוי הנוצרי. דוגמאות לכך ניתן למצוא בפסיפסים, ציורים וכותרות עמודים, דוגמת זו המצויה בחדר הסעודה האחרונה בירושלים.
השקנאי במקרא

בספר ויקרא מפורטים העופות הטמאים שאסור לאוכלם: ”וְאֶת אֵלֶּה תְּשַׁקְּצוּ מִן הָעוֹף לֹא יֵאָכְלוּ שֶׁקֶץ הֵם: [...] וְאֶת הַתִּנְשֶׁמֶת וְאֶת הַקָּאָת וְאֶת הָרָחָם.” (ויקרא, י"א, י"ג–י"ח)
כמה תרגומים חשובים כמו תרגום השבעים והוולגטה תרגמו את "קאת" לשקנאי. מנגד, הרבה פרשנים וחוקרים (ביניהם הנרי בייקר טריסטראם) חולקים על דעה זאת ומתרגמים את הקאת ללילית או לדורס לילה אחר.
גלריית תמונות

שקנאי מסולסל
שני שקנאים חומים
שקנאי חום
שקנאי פיליפיני
שקנאים אמריקנים
שקנאים מצויים באפריקה
שקנאים מצויים באגמון חולה
שקנאי בפסיפס הציפורים בקיסריה
לקריאה נוספת

משה גלעד - תיק שקנאי מורעב - כתבה במוסף "גלריה" של עיתון "הארץ",יום א 9 באוקטובר, ע' 1–2, 2016
הערות שוליים

↑  כתבה ב-BBC
↑  מחקר על שינוי התזונה של השקנאים
↑  מנחם דור, לכסיקון זואולוגי, עמוד 293, הוצאת דביר, 1976.
↑  קאת וקפוד הוכפלו, לראות בשוד ושבר הבא משנער – לילית מתוך פורטל דף יומי
| שקנאים |
| --- | --- | --- |
| מנעלניים | מנעלניים |  |
| מנעלן (סוג ומין יחיד) | מנעלן |   |
| טגואניים | טגואניים |   |
| טגואן (סוג ומין יחיד) | טגואן |   |
| שקנאיים | שקנאיים |   |
| שקנאי | שקנאי מצוי • שקנאי מסולסל • שקנאי קטן • שקנאי פיליפיני • שקנאי אוסטרלי • שקנאי אמריקני • שקנאי פרואני • שקנאי חום |   |
| כפניים (כפנים ומגלנים) | כפניים (כפנים ומגלנים) |   |
| כפן | כפן מלכותי • כפן שחור-פנים • כפן אפריקאי • כפן אירופאי • כפן צהוב-מקור • כפן ורוד |   |
| מגלן | מגלן לבן • מגלן שני |   |
| מגלן אתיופי | מגלן זיתי • מגלן זיתי גמד • מגלן מנוקד-חזה • מגלן הסוואנה • מגלן מדולדל |   |
| מגלן חד-זנב (סוג ומין יחיד) | מגלן חד-זנב |   |
| מגלן מצויץ | מגלן מצויץ צפוני • מגלן מצויץ דרומי |   |
| מגלן מדגסקרי (סוג ומין יחיד) | מגלן מדגסקרי |   |
| מגלן ירוק (סוג ומין יחיד) | מגלן ירוק |   |
| מגלן יפני (סוג ומין יחיד) | מגלן יפני |   |
| מגלן לוחש (סוג ומין יחיד) | מגלן לוחש |  |
| מגלן בוהק | מגלן חום • מגלן לבן-פנים • מגלן הפונה |  |
| מגלן אסייתי | מגלן אדום-ציצה • מגלן לבן-כתף |  |
| מגלן ענק (סוג ומין יחיד) | מגלן ענק |  |
| מגלן ארגנטיני | מגלן אפור • מגלן חום-צוואר • מגלן שחור-פנים • מגלן האנדים |  |
| מגלן קדוש | מגלן קדוש אפריקני • מגלן קדוש מדגסקרי • מגלן שחור-ראש • מגלן קדוש אוסטרלי • מגלן לבן-צוואר |  |
| אנפתיים | אנפתיים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533968605171  BnF: cb16527618p (data)  GND: 4432586-1  LCCN: sh85099263  NKC: ph881310
תרנגול הודו מצוי

| תרנגול הודו מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: תרנגול הודו
מין:: תרנגול הודו מצוי
שם מדעי
 Meleagris gallopavo ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


תרנגול הודו מצוי (שם מדעי: Meleagris gallopavo) הוא מין של תרנגול הודו גדול-ממדים, במשפחת הפסיוניים ולמעשה המין הגדול יותר בסדרת התרנגולאים. תת-המין המצוי בטבע הוא אביו הקדמון של תת-המין המבוית המגודל בחוות. הוא נפוץ בטבע ביערות ואזורים הרריים באמריקה הצפונית, בארצות הברית ובמקסיקו. הוא קיבל את שמו בעברית עקב הטעות של מגלים אמריקה שחשבו שהגיעו להודו. באותו אופן הכינוי האנגלי "turkey", התפתח בשל בלבול בין תרנגול ההודו לבין הפנינייה, שמקורה באפריקה והיא נודעת כנראה לאנגלים דרך סוחרים טורקיים.
מאפיינים

לתרנגול ההודו יש רגליים ארוכות אפרפרות-ירוקות ונוצות שחורות או חומות. לקראת הזנב הנוצות חומות יותר והזנב קצר ומעוגל עם נוצות ארוכות מאוד הנפרשות לצורת מניפה גדולה. לזכרים ראש חשוף מנוצות ורדרד ולעיתים גם כחול עם דלדלים וגרון חשוף ואדמדם. כאשר התרנגול ההודי נרגש הוא חושף גדילי עור על חזהו וראשו וצווארו מאדימים כמעט לגמרי. במצבים כאלה תרנגול ההודו נרגש וכנראה יתעמת עם תרנגול הודו אחר, מה שעלול להיות מאוד מסוכן לשניהם עקב הדרבנות הארוכים של הרגליים החזקות.
בניגוד לתת-המין המבוית, לתרנגולי הודו בטבע יכולת תעופה לא רעה והם עפים לעבר ענפים נמוכים כדי להימלט מאויבים.
תרנגול ההודו הוא התרנגולאי הגדול ביותר בעולם - משקל הזכרים מגיע ל-5-11 ק"ג ואורכו ל-100–125 ס"מ. הנקבות כמו רב התרנגולאים קטנים הרבה יותר מהזכרים ומגיעות למשקל 2.5-5.4 ק"ג ואורכה 76–95 ס"מ. מוטת הכנפיים באורך 1.25-1.44 מ'.
תרנגול ההודו המצוי בוית לפני 2,000 שנה לפחות על ידי תושביה הילידים של מסו-אמריקה, ככל הנראה באזור שכיום הוא מרכז מקסיקו. תרנגול ההודו נודע לאדם הלבן והובא לאירופה רק בעקבות גילוי אמריקה. לתת-המין המבוית יש נוצות לבנות כמעט לגמרי והוא כבד הרבה יותר מקרובו ויכול להגיע למשקל של 40 ק"ג. עם זאת הוא לא מסוגל לעוף.
גלריה

התרנגול המבוית
הערות שוליים

↑  תרנגול הודו מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556179605171  GND: 4186348-3  LCCN: sh85146690
תריסנית (צמח)

| תריסנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: מצליבים
סוג:: תריסנית
שם מדעי
 Clypeola ‏לינאוס, 1753
תְּרִיסָנִית (שם מדעי: Clypeola) הוא סוג במשפחת המצליבים, הכולל 54 מיני עשבים חד-שנתיים נמוכים. תפוצת הסוג באזורי הצומח הים-תיכוני, האירנו-טורני והסהרו-ערבי. בארץ ישראל גדלים בר שלושה מינים.
תיאור מורפולוגי

עם סוג זה נמנים עשבים חד-שנתיים נמוכים, הצומחים בצורה זקופה, המתחלקים מבסיסם לגבעולים דקים. הצמחים מכוסי שיערות כוכבניות, שמקנים לצמח מראה מאפיר. עלי הצמח מזכירים בצורתם סרגל או מרית, והם תמימים (אינם משוננים בשפתם). פרח התריסנית קטן, כאורך עלי הגביע או מעט גדול מהם, וצבעו צהבהב. הפרח אופייני למשפחה. הפרחים ערוכים בתפרחת מטיפוס אשכול.
פרי התריסנית הוא מטיפוס תרמיל, קטן, אינו נפתח עם ההבשלה, וצורתו עגולה. הפרי מכיל זרע בודד, ומשתלשל כלפי מטה בצורה אופיינית.
מקור השם

מקור שמו המדעי "Clypeola", בשם "Clypeatus" שמציין סוג של מגן שהיה בשימוש הצבא הרומי. מגן ה-Clypeatus בעל צורה עגולה, להבדיל ממגן הסקוטום שהוא בעל צורה מלבנית יותר. שם זה מרמז על צורתו העגולה של פרי הצמח.
הודות לכך שמקור השמות המדעיים לצמחים הוא לרוב בשפה הלטינית, קיימים שמות רבים לצמחים שמקורם באמצעי לחימה בעת העתיקה (לדוגמה: סייפן, מרצע ועוד).
מיני הסוג בארץ-ישראל

תריסנית מלולה (Clypeola jothlaspi) – המין הנפוץ, יחסית, בארץ. הפרי מכוסה שערות הדוקות, להבדיל מהמינים האחרים בארץ שהשערות בהם אינם הדוקות. הפרי מוקף במלל, ומכאן שם המין. מין זה נפוץ בתצורות צומח ים-תיכונית, ברוב חלקי הארץ פרט למדבר הקיצוני. הוא גדל לרוב סמוך לסלעים, ופריחתו מקדימה יחסית, בחודשים ינואר-מרץ.
תריסנית שִֹכָּנִית (Clypeola aspera) – המין נדיר בהשוואה לקודם. הפרי נראה כבעל קוצים, ומכאן שמו. ה'קוצים' הם שערות זיפניות נוקשות. מין זה גדל בחבל הצומח הים-תיכוני ובחרמון, וניתן לראותו בעיקר בחלקים הגבוהים של שדרת ההר המרכזית. הפריחה בחודשים ינואר- מרץ.
תריסנית מחודדת (Clypeola lappacea) – המין נדיר מאוד הגדל בעיקר בחרמון וכן בהרי יהודה.
לקריאה נוספת

נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, ירושלים: הוצאת כנה, 1991, עמ' 250-249. (הספר בקטלוג ULI)
.Stearn, willian T. Botanical latin. Devon: botanical latin, 1966
תחש נהרות קריבי

| תחש נהרות קריבי |
| --- | --- |
 תחש נהרות קריבי עם גור
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: פרסתנים
סדרה:: תחשאים
משפחה:: תחשי הנהרות
סוג:: תחש נהרות
מין:: תחש נהרות קריבי
שם מדעי
 Trichechus manatus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


תחש נהרות קריבי (שם מדעי: Trichechus manatus) הוא תחש נהרות, והמין הגדול ביותר של יונקים ימיים מסדרת תחשאים (הכוללת גם את תחש המשכן ואת פרת הים של שטלר שנכחדה).
תיאור פיזי

כמו תחשים אחרים, תחש נהרות קריבי הסתגל באופן מלא לסגנון חיים ימיים, ללא גפיים אחוריות. כיסוי הפרווה מפוזר בדלילות על פני גופו ועוזר למלא תפקיד בהפחתת הצטברות של אצות על העור העבה של התחש. אורכו הממוצע הוא בין 2.7–3.5 מטר ומשקלו 200–600 ק"ג. הנקבות בדרך כלל גדולות יותר מאשר הזכרים. משקל התחש הגדול ביותר שתועד הגיע ל-1,655 ק"ג ואורכו היה 4.6 מטר. צבעו של התחש הוא אפור או חום. לתחש יש 3–4 ציפורניים בסנפירים, המאפשרים לו להחזיק את מזונו בנוחות בזמן האכילה.
התנהגות ומזון

תחש נהרות קריבי זריז בצורה מפתיעה, הוא נצפה מתגלגל, עושה סלטות ושוחה הפוך. הם לא מתחלקים בשטחים, אין להם תנועות מיוחדות להימנעות טורפים, מפני שאין להם טורפים טבעיים באזור המחיה שלהם, כגון אורקה וכרישים גדולים, שרק לעיתים רחוקות (אם בכלל) מגיעים לאזור המאוכלס על ידי מין זה.
תחש נהרות קריבי בוגר אוכל כ-10%–15% ממשקל גופו מדי יום. הוא אוכל 60 סוגי צמחים, החלק העיקרי מהם הוא עשבי ים. הם אוכלים גם דגים וחסרי חוליות קטנים. מפני שמזונם העיקרי הוא צמחים שאותם הם שוחקים, השיניים הטוחנות שלהם משתפשפות ומוחלפות ללא הרף למשך כל חייהם.
בית גידול

תחש נהרות קריבי מסוגל לעמוד בשינוי גבוה ברמת המליחות של המים, כך שהוא יכול לעבור לאזור בעל מליחות גבוהה או נמוכה. ניתן למצוא אותם בנהרות, תעלות רדודות, מפרצי מים מלוחים, ושפכי נהרות באזור החוף. בגלל חילוף החומרים האיטי שלהם, והעדר בשכבת שומן עבה, הם מוגבלים למים באזור טרופי וסובטרופי.
בגלל הגודל שלהם, הם נמנעים ממקומות בעומק של 1–2 מטר. הם שוחים בדרך כלל בעומק של 3–5 מטר, אך הם נמנעים מ-6 מטר והלאה. הם גם מסוגלים לחיות במים צלולים או עכורים. הם גם יכולים לשחות מרחקים גדולים במעלה הנהר (כל עוד הזרם נמוך מ-5 קמ"ש). לעיתים רחוקות ניתן למצוא אותם 200 קילומטר במעלה הנהר.
תחש הנהרות של פלורידה

תחש הנהרות של פלורידה נחשב כתת-מין של תחש הנהרות הקריבי על ידי ה-ITIS.
בשנת 2013, מתו 830 תחשים, לאחר חשיפה לכימיקלים שהרגו אותם, כאשר רוב בעלי החיים הימיים מתו בלגונת Indian River.
ב-2021, דווח על כ-6,300 תחשי נהרות החיים במים של פלורידה. עם זאת, נרשם משבר, בו גורמים רשמיים במדינה, מסרו, שבשנה זו עד יולי, מתו לפחות 841 תחשים, רובם מרעב, והם יותר מאשר בכל שנה אחרת בהיסטוריה של פלורידה. ביולוגים סבורים כי סיבת התמותה היא מחסור במקור המזון העיקרי של יונק זה, שהוא עשבי ים. לדעת המומחים, עשורים של זיהום המים הנגרם בשל פיתוח עירוני וחקלאות, גרמו לפליטת כימיקלים, שהאיצו גידול של אצות, המשתמשות לצמיחה באותם משאבים כעשבי הים, כמו חמצן מהמים וחסימת אור.
תמותת התחשים נחקרת כדי למנוע הישנות התופעה, ומציאת פתרון למשבר.
הערות שוליים

↑  תחש נהרות קריבי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  עצוב: שיא של תמותת פרות ים בפלורידה, באתר ynet, 18 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548887405171 
3–4 ציפורניים
תות שדה (סוג)

| תות שדה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: ורדנאים
משפחה:: ורדיים
סוג:: תות שדה (סוג)
שם מדעי
 Fragaria ‏לינאוס, 1753

תות שדה (שם מדעי: Fragaria) הוא סוג של צמח בעל פרחים ממשפחת הוורדיים, הכולל כ-20 מינים שונים, חלקם מתורבתים, שהידוע בהם, תות הגינה (גם: תות שדה; שם מדעי: Fragaria × ananassa), הוא הכלאה בין שני מינים - F. chiloensis ו-F. virginiana.
אטימולוגיה

מקור המילה תות ככל הנראה מהשפה הפרסית, שבה התות נקרא توت فرنگی (תּוּתְּפַרַנְגִּי). למילה גם הגייה דומה בערבית: תּוּתּ ובארמית: תּוּתָא, והיא מופיעה גם בתוספתא ובתלמוד.
השם המדעי Fragaria מקורו בלטינית בצירוף fragum (תות) ו--aria (יחסת הגנטיב - של).
תיאור

תות השדה אינו פרי אמיתי, החלק הבשרני האכיל הוא מצעית, והגרגרים הקטנים הקרויים לעיתים בטעות "זרעים" הם זירעונים (achenes).
סיווג

ישנם למעלה מ-20 מינים שונים. בעבר הוצעו מספר מינים שונים שכיום מסווגים כתת-מין. המפתח לסיווג תותי שדה מונח בשוני במספר הכרומוזומים שלהם. לתותי השדה 7 כרומוזמים בסיסיים המשותפים לכלל המינים, אבל הפלואידיות של המינים שונה.
מספר מינים הם דיפולאידים, ולהם זוג אחד מכל כרומוזום (סך הכל 14). אחרים הם טטרפלואידים (28 כרומוזומים), הקספלואידים (42 כרומוזמים), אוקטפלואידים (56 כרומוזמים) או דצפלואידים (70 כרומוזומים).
כלל גס (עם יוצאים מן הכלל) ככל שיש יותר כרומוזמים למין התות, כך הצמח גדול וחזק יותר ומניב תותים גדולים יותר.
גלריה

Fragaria daltoniana, מין מההימלאיה
Fragaria vesca גדל בחצי הכדור הצפוני
פרח שלFragaria vesca, מין אסיאתי
תות-שדה בר Fragaria viridis, רוסיה
תות הגינה Fragaria × ananassa
הערות שוליים

↑  תּוּת-שָׂדֶה במילון בוטניקה: צמחי ארץ ישראל (תש"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ס"ז, עמוד ב'; תוספתא, מסכת תרומות, פרק ד, סימן ה
↑  Esau, K. 1977. Anatomy of seed plants. John Wiley and Sons, New York
↑  E-Flora BC: Electronic Atlas of the Plants of British Columbia: Fragaria virginiana
↑  "Species records in the database (for the query: genus = Fragaria)". U.S. National Plant Germplasm System. נבדק ב-2017-08-24.
↑  Darrow, George M. The Strawberry: History, Breeding and Physiology. New York. Holt, Rinehart and Winston, 1966. online text
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538839205171  BnF: cb120089198 (data)  GND: 4136965-8  LCCN: sh85128547  NKC: ph117955
מוטי אמישה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964 (בן 60 בערך) חיפה, ישראל 
 קבוצות כשחקן
 1980 – 1986  1985 –1987  1987 – 1990   1993 – 1994:  הפועל חיפה ←מכבי כרמיאל מכבי קריית מוצקין מכבי חיפה
 
מוטי אמישה (נולד ב-1964) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק במרבית הקרירה בהפועל חיפה.
ביוגרפיה

אמישה גדל בחיפה כבן למשפחת כדורסלנים כשגם אחיו קורן וליאור היו שחקני כדורסל מקצוענים. בניגוד לאחיו ששיחקו במכבי חיפה, אמישה הצטרף למחלקת הכדורסל של הפועל חיפה, במדיה העפיל פעמים לגמר הליגה לנוער, בעונת 1981/82 אז הפסידה הקבוצה למכבי רמת גן, אז קלע 18 נק', ועונה לאחר מכן כאשר זכתה הקבוצה באליפות לאחר ניצחון על הפועל ירושלים אז סיים כקלע המוביל עם 28 נק'. באותה השנה זומן אמישה לנבחרת ישראל עד גיל 16 לאליפות אירופה שהתקיימה ביוון, במשחק השיא שלו הוביל את הנבחרת לניצחון חריג על נבחרת יוגוסלביה כאשר קלע 37 נק' והיה לקלע השני במשחק לאחר דראז'ן פטרוביץ' היוגוסלבי שקלע 42 נק'.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של חיפה עשה בעונת 1980/1981 בהפסד להפועל רמת גן בה לא קלע נק', את נק' הבכורה (4) קלע בעונת 1981/1982 בהפסד לבית"ר תל אביב, בסיום העונה זומן לנבחרת עד גיל 18 לאליפות אירופה אך לא הרבה לקלוע והעמיד ממוצע של 4.3 נק' ב-7 משחקים. אמישה המשיך לשחק בחיפה עד לסיום עונת עונת 1985/1986 כולל תקופת השאלה קצרה במכבי כרמיאל מהליגה הארצית, אך עם כניסת הקבוצה להליכי פירוק עזב את חיפה, אז גם נרשם ללימודים בטכניון ועבר לשחק בליגה השנייה במכבי קריית מוצקין לליגה הבכירה שב בעונת 1989/1990, עם מוצקין שעלתה מהליגה השנייה. בעונת 1993/94 חתם במכבי חיפה מהליגה השנייה.
חיים אישים

מאז 1999 משמש אמישה מנהל באמדוקס ומתגורר במאסטריכט שבהולנד. אמישה אב ל-3.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  ספסל, גמרי הליגות לנוער, כל השנים
↑  יהונתן אליהו‏, לנצח את פטרוביץ': המשחק הנשכח של נבחרת הקדטים מול יוגוסלביה, באתר וואלה, 1 באוגוסט 2017
↑  סטטיסטיקה מוטי אמישה
תלתן זוחל

| תלתן זוחל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: פרפרניים
סוג:: תלתן
מין:: תלתן זוחל
תת-מינים
 6
שם מדעי
 Trifolium repens ‏לינאוס, 1753
תִּלְתָּן זוֹחֵל (שם מדעי: Trifolium repens) הוא צמח עשבוני רב-שנתי, קירח, שגובהו 10 עד 30 ס"מ. זהו אחד מ-47 מינים, הקיימים בישראל מהסוג תלתן, המשתייך למשפחת הקטניות (בעבר שויך למשפחת הפרפרניים). תפוצתו העולמית הפכה לקוסמופוליטית, לאחר שהתפשט מעבר לאזורי התפוצה הטבעיים שלו. הפריחה ממושכת, ונמשכת מסוף פברואר ועד תחילת אוקטובר.
התפרחות (קרקפות) של תלתן זוחל הן דמויות סוכך. כותרת הפרח היא פרפרנית ולבנה עם גוון ורדרד קל, ועל שלושת העלעלים מופיעים כתמים בהירים אופייניים. לאחר ההפריה, הפרחים מתכופפים כלפי מטה, ואז התפרחת נראית מוזרה, חלק מן הפרחים זקופים וחלק מופשלים. הגביע אינו נסגר לאחר הפריחה, ופתחו נותר חשוף. הפרי, תרמיל שאינו בולט מהגביע ומכיל 3 או 4 זרעים חומים בהירים.
תפוצה ובית גידול

בישראל תלתן זוחל מאכלס מקומות לחים, ואדמות ביצה. הוא בגולן, בבקעת חולה, בגליל העליון ובשפלה הצפונית, נדיר בשרון ובהרי יהודה, ונדיר מאוד בגליל התחתון, בעמק יזרעאל, בעמק עכו, בשומרון, בהר הנגב, ובערבה.
תחום התפוצה הטבעי, של תלתן זוחל כצמח בר, הוא אירו-סיבירי, ים-תיכוני או אירנו-טורני. הוא נפוץ בעיקר באזורים הממוזגים במקרונזיה, בצפון-מערב אפריקה, ממצרים ועד זימבבואה, מאירופה ועד מונגוליה וההימלאיה. תלתן זוחל נחשב כצמח מרעה חשוב שהוכנס לארצות רבות בכל העולם, וידוע בשמו העממי - "תלתן לבן". הוא מופיע כעשב רע, פליט תרבות, בגינות ועל פני דשאים. התפשט למקומות רבים והפך לקוסמופוליטי.
הוא התפשט באסיה מזרחה לאזורים במונגוליה, יפן, קוריאה, סין, בנגלדש וסרי לנקה ובאירופה לארצות בצפון ובמערב. כמו כן, היא נכנסה לאוסטרליה, ולניוזילנד דרום אפריקה, לארצות הברית וקנדה, למרכז אמריקה והקריביים (האיים הקריביים, גואטמלה, הונדורס, ניקרגואה ופנמה) ובאמריקה הדרומית (ארגנטינה, בוליביה, ברזיל, צ'ילה, קולומביה, פרו, אורוגוואי). תלתן זוחל התפשט למקומות רבים מסיבות שונות:
שימוש חקלאי נרחב: תלתן זוחל משמש כמזון לבעלי חיים בזכות תכולת החלבון הגבוהה שלו. הוא נזרע במכוון בשדות מרעה ושדות חקלאיים במקומות רבים לצורך שיפור היבולים והפוריות של הקרקע בזכות יכולת קיבוע החנק שלו, מה שהוביל להפצתו מעבר לאזורי התפוצה הטבעיים שלו.
עמידות והתאמה לתנאי אקלים מגוונים: תלתן זוחל הוא צמח רב-שנתי שיכול לשרוד במגוון רחב של תנאי אקלים, מה שמאפשר לו לגדול הן באזורים ממוזגים והן באזורים אחרים בעולם.
עמידות גבוהה למגוון קרקעות: תלתן זוחל יכול לגדול במגוון סוגי קרקעות, החל מאדמות פוריות ועד לאדמות עניות בחומרים מזינים,
יכולת התפשטות מהירה: תלתן זוחל גדל במהירות ומתרבה בקלות, גם באמצעות זרעים וגם השתרשות הגבעולים במפרקיהם, מה שמקנה לו יתרון בתחרות עם צמחים אחרים.
מורפולוגיה

תלתן זוחל הוא צמח רב-שנתי, שרוע וקירח, שגובהו נע בין 10 ל-30 ס"מ.
הגבעולים משתרעים וזוחלים, בעלי קנה-שורש, משתרשים במפרקים ומתפשטים.
העלים מסורגים, מורכבים-תלתניים (בישראל), כלומר העלים מורכבים משלושה עלעלים. שלושת העלעלים דומים זה לזה בצורתם ובגודלם ויוצאים מנקודה אחת. העלעלים דמויי ביצה הפוכה רחבים עד מעוגלים, קהים או מעט מחורצים בקודקודם, משוננים בחדות, עם עורקים צדדיים מקבילים המתפצלים לקראת השוליים. אורכם 1 עד 2 ורוחבם 1 עד 1.5 ס"מ. על העלעלים כתם אופייני, מעוגל בהיר או כהה, הנמשך לאורך העורקים. העלעלים אינם מלווים בלוואים.
פטוטרות העלים ארוכות מאוד, ובבסיס הפטוטרת מצוי זוג לוואים, המעורים באופן חלקי בה. הלוואים של העלה שונים באופן ניכר מהעלעלים בגודלם או בצורתם או בשניהם יחד. הם קרומיים, רחבים בבסיסם ועם חלק עליון דמוי מרצע. העורקים הצדדיים ישרים ואדומים או ירוקים, ושפתם תמימה.
התפרחות חיקיות (יוצאות מחיק העלים), דמויות סוכך כמעט כדוריות, בקוטר 1.5 עד 3.5 ס"מ. הן מכילות 20 עד 40 פרחים ואינן צפופות במיוחד. עוקצי התפרחות חסרי עלים, וארוכים מפטוטרות העלים שמחיקם הם יוצאים.
הפרחים פרפרניים, דו-מיניים, כולם פוריים, לבנים וריחניים, מכילים צוף, ונישאים על עוקצים ארוכים מאוד וזקופים. החפיות קטנות, מוארכות, מחודדות, וקצרות מהעוקצים. העוקצים באורך דומה או ארוכים יותר מצינור הגביע, והם מתכופפים אחורה וכלפי מטה לאחר ההפריה.
הגביע באורך מחצית מאורך הכותרת; צינור הגביע פעמוני, קירח ובעל 10 עורקים. השיניים שוות באורכן לצינור הגביע, משולשות-איזמלניות, דמויות מרצע, עם שוליים בהירים. שתי השיניים העליונות ארוכות יותר מהאחרות.
הכותרת לבנה, לבנבנה או ורדרדה, באורך של בערך פי שניים מהגביע; המפרש מוארך; המשוטים כמעט כמעט שווים לציפורן עלה הכותרת (claw) שהיא החלק התחתון והצר של עלה כותרת. האוזנית (auricle), התוספת לאונה של עלה הכותרת, קצרה ורחבה; הסירה מעט קצרה יותר מהמשוטים וחרטומה קהה.
האבקנים עשרה, מתוכם תשעה מאוחים בזירים שלהם לצינור ואחד נותר מפורד (חופשי). בסיס הזירים מעובה.
השחלה עילית, יושבת או נישאת על עוקץ, ומורכבת מעלי שחלה אחד. במרכז צינור האבקנים עולה עמוד שחלה נימי, חסר קבוצות שערות.
הפרי הוא תרמיל קרומי זעיר, באורך 4 עד 5 מ"מ, מוארך-מלבני, מכווץ בין הזרעים, וחבוי כולו או רובו בתוך צינור הגביע או הכותרת. לעיתים רחוקות חלקו בולט מעט החוצה. לתרמיל בעל מגורה אחת, והוא אינו נפתח בעת ההבשלה, ובתוכו 3 או 4 זרעים.
הזרעים דמוי ביצה עד כליה, בצבע חום בהיר.
הערות שוליים

1 2  Trifolium repens, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Trifolium repens, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏24-11-2023
↑  תלתן, באתר צמחיית ישראל וסביבתה, ‏17-9-2024
↑  תלתן זוחל, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Zohary, M., Flora Palaestina – Part One,, Jerusalem: The Israel Academy of Sciences and Humanities, 1972, עמ' 162
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 298, 352-3
1 2  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 248-265
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph121343
שמואל ריניש

שמואל ריניש (25 במאי 1938 – 29 בספטמבר 2009) היה ראש המועצה החמישי של המועצה המקומית נשר בין השנים 1978‏-1989.
חייו

ריניש נולד בעיר צ'רנוביץ שברומניה (היום באוקראינה). במלחמת העולם השנייה חי חלק מהזמן בגטו, ולאחר סיום המלחמה עבר ביחד עם הוריו לרומניה.
ב-1 באוקטובר 1950 עלה ביחד עם משפחתו לישראל. המשפחה שוכנה במעברת בת גלים שבחיפה. בתחילה למד בבית הספר הדתי ברכסים ולאחר ששליטתו בשפה העברית השתפרה עבר ללמוד בבית הספר היסודי בבת גלים. ריניש סיים את בית הספר התיכון "גמנסיה ביאליק" בחיפה ואת שירותו הצבאי עשה בהנדסה קרבית. לאחר פציעתו בפעולה הועבר לשירות ביחידה עורפית.
לאחר שירותו הצבאי עבד כתמחירן בחברת מקורות ובמקביל היה חבר המועצה המקומית נשר כנציג מפלגת מפא"י. בפברואר 1974 נבחר לסגן ראש מועצת נשר.
בשנת 1978 גבר על ישראל קולס בבחירות אישיות לראשות מועצת נשר. ריניש היה ראש המועצה מטעם מפלגת העבודה עד 1989. בבחירות בתחילת 1989 הפסיד ריניש לדוד עמר מהליכוד. לאחר מכן שימש במשך שנתיים כנציב תלונות הציבור בהסתדרות ולאחר מכן שימש כמזכיר המועצה המקומית עתלית.
בנוסף לתפקידיו מונה כחבר בוועדות שונות כגון: ועדת לקביעת מעמד עירוני ביישובים שונים, חבר הוועדה הקרואה של ירכא, וכן נציג ציבור (מעסיקים) בבית הדין לעבודה בחיפה.
בשנותיו האחרונות פעל במסגרת המאבק לסיוע לנזקקים ולניצולי שואה, וכחבר בצוות המשא ומתן עם הממשלה להשגת זכויות לניצולי שואה. הוא מונה גם להיות סגן יו"ר "הקרן לרווחת נפגעי שואה". בנוסף לתפקידו זה שימש גם כיו"ר התאחדות עולי רומניה בחיפה.
היה אב לשני ילדים, וסב לשישה נכדים.
פארק שמואל

בספטמבר 2013 לאחר שיפוץ ושיקום "פארק גבעת עמוס", השוכן בין שכונת "גבעת עמוס" ושכונת בן דור, הסבה עיריית נשר את שם הפארק לשם "פארק שמואל",  על שמו של שמואל ריניש, שעבר להתגורר בשכונה בשנת 1973 בימיה הראשונים. אדריכלות הנוף שתכננה את הפארק היא חנה יפה.  הפארק  שוכן בתוך ואדיון קטן המוביל לרחוב העמק.  והוא כולל מסלול לזרימת מים בחורף. בימים מאד גשומים המים מציפים את רחוב עמק, ואת המכוניות החונות שם. צמוד לפארק שוכנים מספר מבנים גבוהים בגבם לפארק. כדי לעטר את הקירות תכננה חנה יפה  הדבקת תמונות גדולות מאד מימיה הראשונים של העיר נשר. הביצוע של   התקנת התמונות נעשה על ידי הגרפיקאית חונה מדר.
בינואר  2024 החלה עיריית נשר בשדרוג הפארק. ניטע דשא כדי למנוע סחף אדמה, ותוכנן בתוך הפארק שטח מסום שישמש להשכרה לאירועים.במשך השנים התמונות שהודבקו על קירות המבנים דהו לחלוטין, חלקן הושחתו. נכון ליולי 2024, לא שוקמו הצילומים בפארק.