stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'פלו

| --- | --- |
סמל צ'פלוסמל צ'פלו

מבט פנורמי על העיר ועל הסלע
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  סיציליה סיציליה
 ראש העיר:  Rosario Lapunzina
 בירת העיר:  צ'פלו 
 תאריך ייסוד:  המאה ה-8 לפנה"ס
 שטח:  65 קמ"ר
 גובה:  16 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  13,881 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  212 נפש לקמ"ר
 קואורדינטות:  38°02′N 14°01′E﻿ / ﻿38.033°N 14.017°E﻿ / 38.033; 14.017
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.comune.cefalu.pa.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןצ'פלו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןצ'פלו(למפת סיציליה רגילה) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןצ'פלו(למפת סיציליה מוגדלת) פלרמו קטניה מסינה סירקוזה מרסלה ג'לה רגוזה טרפאני קלטניסטה אטנה ק. מלטה הים היוני  הים הטירני הים התיכוןצ'פלו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צ'פלו (באיטלקית: Cefalù, בסיציליאנית: Cifalù) היא עיר וקומונה בעיר המטרופולינית של פלרמו שבאי סיציליה, איטליה. העיר ממוקמת בחוף הצפוני של סיציליה על הים הטירני במרחק 70 קילומטרים מזרחית לפלרמו ו-185 קילומטרים מערבית למסינה. העיר היא אחת מאטרקציות התיירות החשובות בסיציליה. על אף ממדיה, העיר מושכת מיליוני תיירים מכל רחבי איטליה ואירופה. בקיץ רחובותיה הראשיים של העיר הופכים לעמוסים מהרגיל ומלאים בצעירים ובחיי לילה תוססים.
היסטוריה

היישוב העתיק היה קולוניה יוונית ופיניקית, ונקרא בפיניקית, על פי מטבעות שנטבעו במקום וכן כתובות מקרתחדשת, 𐤓𐤔 𐤌𐤋𐤒𐤓𐤕 (רש מלקרת, כלומר "ראש מלקרת") וביוונית Κεφαλοίδιον או Κεφαλοιδίς (על שם הסלע הרם היוצר לשון יבשה הנכנסת אל תוך הים - מיוונית κεφαλή, "קפלה", ראש); על המטבעות היווניים מהעיר הוטבעה דמותו של הרקלס (מקבילו של מלקרת) לצד הכיתוב HΡAKΛEIΩTAN או HΡAKΛEIΩTΩN.
ההיסטוריון תוקידידס מעיד על כך שהימרה הייתה ההתיישבות היוונית היחידה במפרץ, אך שקפלודיום הייתה מצודה השייכת להימרה ושהאנשים הראשונים שהתיישבו באזור היו התושבים שנמלטו מחורבנה של הימרה ההרוסה. שמה של העיר הוזכר לראשונה בתקופה של המשלחת הקרתחדשתית תחת המצביא חימילקו בשנת 396 לפנה״ס, כאשר כרת הסכם שלום עם מתיישבי האזור. אך לאחר תבוסת קרתחדשת, דיוניסיוס הראשון הפך את עצמו לשליט האזור. במלחמה הפונית הראשונה נהרסה צ'פלו על ידי צי רומי בראשות אטיליוס קלטינוס וסקיפיו נסיקה, אך על ידי תככים ומזימות ולא על ידי כוחות צבאיים. לפי דעתו של קיקרו צ'פלו הייתה באותו זמן עיר משגשגת שנהנתה מתנאים עירוניים מלאים, אך באותו זמן צ'פלו הייתה אחד מהיישובים שתושביו שילמו את מעשרות הדגן שלהם למדינה הרומית, וסבלו קשות מהדיכויים ומהסחיטות של גאיוס ווארס.
במהלך שלטון הביזנטים העיר הוזזה ממקומה המקורי למקום אחר, אף על פי שהעיר העתיקה המקורית מעולם לא ננטשה לגמרי. בשנת 858, לאחר מצור ארוך, העיר נכבשה על ידי הערבים, ובמאות הבאות הייתה חלק מאמירות סיציליה.
ב-1063 העיר נכבשה על ידי הנורמנים, וב-1131 הזיז רוג'רו השני, מלך סיציליה את העיר ממקומה הבלתי נגיש אל מקומה הנוכחי מתחת לסלע, היכן שהיה נמל קטן אך איכותי, והחל בבנייתה של הקתדרלה הנוכחית. בין המאה ה-13 ל-1451 הייתה העיר שייכת למשפחות פיאודליות, ולאחר מכן הוכפפה לבישופות של צ'פלו.
בשנת 1857, במהלך איחוד איטליה, נורה הפטריוט סלבדור ספינוצה כאן למוות. העיר נהפכה לחלק מממלכת איטליה בשנת 1861.
אתרים > קתדרלת צ'פלו

קתדרלת צ'פלו, שבנייתה החלה ב-1131, נבנתה בסגנון נורמני, הקרוי יותר במדויק סגנון רומנסקי-סיציליאני. חלקה החיצוני של הקתדרלה השתמר היטב, והוא מעוצב במידה רבה עם תשזורת קשתות מחודדות, והחלונות גם הם מחודדים. בכל צד של החזית ישנו מגדל מסיבי בן ארבע קומות. השער הנורמני עגול הראש של הקתדרלה ראוי גם הוא לציון.
פנים הקתדרלה שוחזר בשנת 1559, אף על פי שהקשתות המחודדות של אולם התווך, הנישאות על ידי עמודי גרניט עתיקים, עדיין גלויות. הפסיפסים היחידים שנשתמרו בקתדרלה הם אלו של האפסיס. הפסיפסים האלו הם דוגמה מצוינת להפליא של האדריכלות הביזנטית של התקופה (1148), ואף שוחזרו בשנים 1859–1862. תהליך השחזור של הפסיפסים בקתדרלה של צ'פלו היה הרבה פחות מסובך מהתהליכים שבקתדרלת פלרמו ובקתדרלת מונריאלה. דמותו של ישו פנטוקראטור על התקרה של האפסיס היא בהחלט ראויה לציון.
אתרים > כנסיות

סנטה מריה דל'אודיגיטריה, שנקראת לרוב איטריה, נבנתה ככל הנראה במאה ה-16 על כנסייה ביזנטית אחרת. עד שנת 1961 חולק מבנה הכנסייה לשני מוסדות דתיים, והמוסד השני היה קפלה לכבודו של המלאך מיכאל. שני המבנים אוגדו לבסוף לכנסיית סנטה מריה דל'אודיגיטריה.
סנטה אוליבה (1787) עם שער העשוי מטוף.
סן סבסטיאנו (כנראה 1523) עם אולם בודד.
סנט'אנדראה.
סנט לאונרדו הוזכרה לראשונה בשנת 1159, ועד שיפוצה בשנת 1558 הוקדשה לג'ורג' הקדוש. בשער הראשי המקורי, שנעול כעת מאחורי קיר, ישנם קישוטי צמחים הדומים לאלו של הקתדרלה.
אימקולטלה (1661).
הדברנית של סנטיסימו סקרמנטו (1688).
הקפלה של סן ביאג'ו (בלזיוס הקדוש).
סנטו סטפנו או כנסיית הגיהנום.
סנטיסימה טריניטה.
סנטיסימה אנונציאטה (1511), אשר בחזיתה יש חלון רוזטה גדול.
מנזר קתרינה הקדושה.
אתרים > אתרים נוספים

מעט שרידים של העיר העתיקה נראים כיום על פסגת הסלע, אך מיקומם מוכיח שצ'פלו לא יכלה להיות יותר מעיירה קטנה, ונראה שאת חשיבותה קיבלה העיר ממיקומה הכמעט בלתי נגיש. תומאסו פזלו העיד על כך ששרידי החומה היו קיימים בזמנו, כמו המקדש שעמודיו נבנו על פי הסדר הדורי. המבנה המעניין ביותר ששרד בעיר העתיקה הוא מבנה בהיקפי דירות שונים ששימש ככל הנראה כארמון או כמעון, ונבנה כולו מבלוקים עשויים אבני גיר גדולות. פיתוחים גסים שלהן דומים לאלו של הסדר הדורי, והן נחצבו על פני אבנים מסיביות. פתחי המבנה עשויים מאבן דקה מסוג יווני, ותאריך החציבה, אם כי לא ידוע במדויק, מאוד מוקדם. הבניין הזה, שהוא כמעט יחיד במינו, בעל חשיבות מכיוון שהוא המבנה היחיד שנותר מסוג זה של מבנים, אשר נפוץ מאוד במרכז איטליה, בכל רחבי סיציליה.
על פסגתו של הצוק נמצאו שרידים רבים של טירה סרצנית. ביצורי העיר הוארכו וכיום הם מגיעים עד לחוף, היכן שנמצאת העיר המודרנית של צ'פלו, בצורת שני קירות ארוכים המגנים על הנמל הקטן.
אתרים נוספים בעיר כוללים את:
בית המדרש של ארמון הבישוף.
פאלאצו אטנסיו מרטינו (המאה ה-15). בבית המשפט של הארמון יש פרסקאות מהמאה ה-16.
פאלאצו מריה (המאה ה-13) עם הפורטל מימי הביניים והחלון המחולק עם קישוטי הצמחים בסגנון קטלאני עדיין קיימים.
פאלאצו פיראינו (המאה ה-16).
אוסטריו מגנו. לפי המסורת רוג'רו השני, מלך סיציליה בנה את המבנה כארמונו, אך המבנה כנראה מתוארך למאה ה-14. חפירות שנערכו בחצר המבנה חשפו מבנים עתיקים וקרמיקה.
המרחצאות הרומיות העתיקות.
שרידיו של מנזר ת'למה שהוקם על ידי המיסטיקן אליסטר קראולי ב-1920, שלוש שנים לפני שמוסוליני ציווה עליו לעזוב את הארץ.
לא רחוק מהעיר נמצא גם מקדש גיבילמאנה.
הערות שוליים

↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 311
↑  NumisWiki - The Collaborative Numismatics Project - Thousands Of Online Numismatic Books, Articles And Pages. carthage, Forum Ancient Coins (באנגלית)
↑  Giacomo (Sant' Agata li Battiata) Manganaro, Konrat (Göttingen) Ziegler, Cephaloedium, Brill’s New Pauly, Brill, 2006-10-01
↑  Kephaloidion, Sicily, ancient coins index with thumbnails - WildWinds
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557247605171  BnF: cb120991311 (data)  GND: 4085188-6  LCCN: n79151470  NKC: xx0165973  VIAF: 152436612   WorldCat (עם VIAF): 152436612 
צ'פלו בשנת 1830, צויר על ידי האמן קארל רוטמן
חזית קתדרלת צ'פלו
שרידי החומה המגליתית מהמאה ה-5 לפנה״ס
דמותו של ישו פנטוקראטור בתקרת האפסיס של קתדרלת צ'פלו
כנסיית סנטו סטפנו
מושב בחיים

מושב בחיים (בגרמנית: Sitz im Leben, נקרא גם מאחז בחיים) הוא מונח במחקר המקרא שטבע החוקר הרמן גונקל בהקשר לחקר הסוגים הספרותיים במקרא (בגרמנית: Gattungsgeschichte; באנגלית: Form Criticism). המושב בחיים הוא ההקשר הסוציולוגי שבו נכתבה יצירה ספרותית או ההקשר הסוציולוגי שבו יצירה כזו עתידה להיות מבוצעת (אם מדובר ביצירה בעלת מאפיינים ליטורגיים), לדוגמה: האם מדובר בשיר שהושר בבית המקדש, או בסיפור שסופר מסביב למדורת השבט, וכיוצא בזה. כתוצאה מהבנת המושב בחיים ניתן להבין טוב יותר את הקשרו של הטקסט, מבנהו ומטרותיו.
מושג זה התקבל כמושג יסוד בחקר המקרא ואף מחוץ לתחום זה. בבלשנות, המושב בחיים מתייחס לפרגמטיקה.
חקר הסוגים והמושב בחיים

הרעיון העומד בבסיס שיטתו של גונקל הוא שבספרות המזרח הקדום בכלל, ובתנ"ך בפרט ישנה הקפדה על ייחודיות הצורות הספרותיות השונות למצבים חברתיים ונפשיים ספציפיים. לדעת גונקל, הצורות הספרותיות השונות בספרות המקרא התפתחו והתגבשו עוד קודם שעלו על הכתב כמקטעים בתוך מסגרת ספר תנ"כי זה או אחר. השקפות שונות, טקסים שונים ומציאויות חברתיות באו לידי ביטוי בצורות ספרותיות שונות - מזמורים, נאומים, סיפורים, שירים וכו'. על כן, גונקל סבר כי הבנת מהותם של טקסטים מקראיים שונים תלויה ביכולת ההפרדה בין הצורות השונות ובעמידה על גלגוליו של הטקסט מהשלב הראשוני האוראלי, ועד לצורתו הנוכחית באמצעות התחקות אחר התפקיד שמילאו הצורות השונות בחייהם של אנשי אותה תקופה. חיפוש זה מכוון לשאלה באילו הזדמנויות חוזרות סופרו או הושרו הקטעים השונים.
יישומים

גונקל עצמו יישם את תורת הצורות שלו בעיקר בהבחנה שערך במבוא שלו לספר תהלים בין סוגי המזמורים השונים שבספר זה - המנונים, מזמורי המלכת האל, תלונות, תודות ומזמורי מלך. כמו כן, החל בסיווג גם באשר לאגדות ספר בראשית וגם באשר למושבם בחיים של נאומים שונים בספרי נביאים.
את דרכו של גונקל המשיכו תלמידיו ובהם הוגו גרסמן (אנ') (1877–1927) ואלברכט אלט אשר אימץ את שיטת החיפוש אחר המושב בחיים בהקשר של החוק המקראי, מתוך כוונה לעמוד באמצעות כך על שלבי התפתחותו.
המושג אומץ ויושם גם על ידי חוקרי ספרות חז"ל אשר התייחסו לשאלת המושב בחיים של הדרשות על המקרא בכלל, והדרשות הסיפוריות, המרחיבות את הסיפור המקראי (סיפור דרשני) בפרט: האם המושב בחיים שלהן הוא בית המדרש, וממילא קהל היעד שלהן הוא קהל למדני ומשכיל, או שהמושב בחיים המרכזי שלהן הוא בית הכנסת, וממילא הן אמורות לפנות לקהל רחב ומגוון יותר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7723644-0 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
י"ב בניסן

י"ב בניסן הוא היום השנים-עשר בחודש השביעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום השנים-עשר בחודש הראשון 
למניין החודשים מניסן. י"ב בניסן לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים ראשון, שלישי ושישי, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא אגו".
פרשת בר המצוה של ילד שנולד י"ב בניסן היא בחלק מהשנים הפשוטות פרשת צו, בשנים פשוטות מקביעות (הכז, גכה, בשה) פרשת בר המצוה תהיה חול המועד פסח. בשנים מעוברות, פרשת בר המצווה, בשנים מקביעות (בחה, בשז, גכז, זשה) היא חול המועד פסח, בשנים מקביעות (זחג) פרשת בר המצוה תהיה פרשת מצורע, בשנים מקביעות (החא והשג) פרשת בר המצווה תהיה פרשת אחרי מות
חגים ומועדים

קורבן אחירע בן עינן נשיא שבט נפתלי
תענית בכורות כאשר יום טוב ראשון של פסח חל ביום ראשון.
אירועים היסטוריים

ג'תי"ד (על פי המקרא והמסורת היהודית) – עזרא יוצא מבבל לעלות לירושלים
ה'תש"ט – נוסד פלמחים, קיבוץ השוכן במישור החוף הדרומי, מדרום לראשון לציון, ליד שפך נחל שורק לים התיכון הקיבוץ שייך למועצה האזורית גן רווה
ה'תשמ"ז – חוסיין מלך ירדן ושר החוץ הישראלי שמעון פרס חותמים על "הסכם לונדון"
נולדו

ה'תרל"ט – יהושע זאב ברטונוב – שחקן תיאטרון, מוותיקי תיאטרון הבימה, וחתן פרס ישראל לתיאטרון
ה'תרמ"ב – הרב משה אביגדור עמיאל, רב, דיין והוגה דעות. מראשי הציונות הדתית והזרם הדתי לאומי. כיהן כרבה הראשי של תל אביב (נפטר ב–י"ד בניסן ה'תש"ו)
ה'תרפ"ה – הלגה דן, נערה יהודייה הולנדית, שסיפור ימיה האחרונים תחת השלטון הנאצי, נכתב ביומנה הנקרא ´´יומן הלגה דן´´ (נרצחה ב–ה'תש"ג)
ה'תשל"א – שי גולדן, סופר, עיתונאי ואיש טלוויזיה ישראלי
ה'תשל"ג – אדריאן ברודי, שחקן קולנוע אמריקאי יהודי, זוכה פרס האוסקר
נפטרו

ה'ך' או ה'כ"ד (יום שבת) – רבינו יחיאל מפריז, תלמיד חכם צרפתי בתקופת הראשונים, מבעלי התוספות, אב בית דין, ראש ישיבת "מדרש הגדול דפריש" ומגדולי וחשובי רבני דורו שפעל במאה ה-13 בממלכת צרפת.
ה'תקי"א – רבי יהודה מילר, אב"ד דייץ (אנ'), בון ומדינת קלן ומגדולי הפוסקים ביהדות גרמניה בדורו. (נולד בז' בכסלו ה'תכ"א)
ה'תקכ"ב – רבי דוד פרנקל, רבה של ברלין, בעל "קרבן העדה" על התלמוד הירושלמי. (נולד בה'תס"ז)
ה'תקנ"ד – רבי מנחם מנדל, מגיד מישרים בבאר, מבני חבורתו הראשונים של הבעל שם טוב
ה'תרי"ב [דרושה הבהרה] – רבי מרדכי זיסקינד סג"ל לנדא מסטריא, תלמיד השרף רבי אורי מסטרעליסק
ה'תרע"ח – הרב יעקב זונדל קרויזר מירושלים, מורו ורבו של הצדיק הירושלמי ר' אריה לוין
ה'תשכ"ה – הרב חיים שאול ברוק, ראש ישיבות חב"ד "אחי תמימים" בתל אביב וראשון לציון ורב קהילת חב"ד בראשון לציון
ה'תשמ"ז – פרימו לוי, סופר יהודי-איטלקי (נולד ב-ה'תרע"ט)
י"א בניסן – י"ג בניסן
ניסן
קיבוץ פלמחים
מון ונטו

| --- | --- |
חלקו הצפוני של ההר
חלקו הצפוני של ההר
 מידע כללי
 גובה:  1,910 מטרים
 מדינה:  צרפת 
 מיקום:  חבל פרובאנס שבצרפת
 רכס הרים:  הרי האלפים
 העפלה ראשונה:  מיוחס לפרנצ'סקו פטרארקה, ככל הנראה קדומה
 מסלול ההעפלה הקל:  כביש
 קואורדינטות:  44°10′26″N 5°16′38″E﻿ / ﻿44.173889°N 5.277222°E﻿ / 44.173889; 5.277222
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי מון ונטו(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי מון ונטו(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור רגילה) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןמון ונטו(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור מוגדלת) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןמון ונטו
 
מון וַנטו (בצרפתית: Mont Ventoux) הוא הר בחבל פרובאנס בדרום מזרח צרפת, המתנשא לגובה של 1910 מ' מעל פני הים.
ההר, הידוע בכינויו "הענק של פרובאנס", מפורסם בשיפוע התלול של הדרך העולה אליו: ההעפלה אליו היא לאורך כ-16 קילומטר, עם שיפוע ממוצע של כ-8%. אל פסגת ההר מעפילים רוכבי אופניים בתחרות הטור דה פראנס ותחרויות אופני כביש אחרות כמו דופינה ליברה. עלייה זו מדורגת ב"טור דה פראנס" "Hors catégorie" ("מחוץ לקטגוריות"), מונח שנקבע לעליה קשה במיוחד.
ההר זכה לשם בתחום האופניים לאחר שרוכב בריטי, טום סימפסון, מת במהלך ההעפלה עליו, ככל הנראה משילוב של מכת חום, אלכוהול וסמים. פרסום נרחב קיבלה גם ההתמודדות שנערכה על ההר בין מרקו פנטאני ובין לאנס ארמסטרונג בטור דה פראנס בשנת 2000. מרקו פנטאני ניצח בקטע, אך בעקבות טענות כי ארמסטרונג הניח לפנטאני לנצח, החלו חילופי האשמות בין שני הרוכבים.
בטור דה פראנס בשנת 2016, מספר ק"מ לסיום הקטע, אופנוע צילום עצר בפתאומיות עקב קהל שחסם את הכביש, ושלושה רוכבים מועמדים בכירים בדרוג הכללי, ביניהם כריסטופר פרום, שלבש באותה עת את החולצה הצהובה של מוביל הטור, התנגשו בו ונפלו. אופניו של פרום נהרסו, והוא רץ מרחק של כ-300 מטר עד שניתנו לו אופניים חדשים. עיכוב זה גרם לו להפסיד את החולצה הצהובה. לאחר סיום הקטע, קיבלו מארגני הטור החלטה לתת לשלושת הרוכבים שנפלו בתקרית: פרום, ריצ'י פורט ובאוקה מולמה, את זמן הסיום של הראשון מביניהם שהגיע אל קו סיום הקטע, באוקה מולמה. החלטה זו גרמה לפרום לשמור על החולצה הצהובה, בה המשיך להחזיק עד סיום המרוץ בפריז.
מנצחי קטעים בטור דה פראנס שהסתיימו במון ונטו

1958 - צ'ארלי גול
1965 - ריימון פולידור
1970 - אדי מרקס
1972 - ברנאר תבנה
1987 - ז'אן-פרנסואה ברנאר
2000 - מרקו פנטאני
2002 - רישאר ויראנק
2009 - חואן מנואל גראטה
2013 - כריסטופר פרום
2016 - תומאס דה חנט
הפארק הלאומי ת'ינגווטליר

הפארק הלאומי ת'ינגווטליר (באיסלנדית: Þingvellir – "מישורי האספה" – נהגה "תִ'ינְגְוֵטְלִיר" ‏ˈθiŋkˌvɛtlɪr̥קובץ:Is-Þingvellir.oga‏Ⓘ‏) הוא פארק לאומי הנמצא בדרום-מערב איסלנד כ־23 ק"מ מזרחית לבירה רייקיאוויק. מעבר ליופיו ולתופעות הגאולוגיות המאפיינות אותו, הפארק הוא אחד המוקדמים באירופה, ונודע לו מקום ראשון במעלה בהיסטוריה ובזהות הלאומית האיסלנדית. בשנת 2004 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה > האלת'ינגי

איסלנד לא הייתה מיושבת כאשר העמים הסקנדינבים הגיעו אליה במהלך המאה ה-9 כחלק מההגירה מערבה מסקנדינביה והאיים הבריטיים. ההתיישבות הראשונה באיסלנד הוקמה ככל הנראה בשנת 870 והושלמה בשנת 930, ותקופה זו מכונה בפי ההיסטוריונים בשם "עידן ההתיישבות".
העמק הוא אחד מהאתרים החשובים ביותר בהיסטוריה האיסלנדית. בשנת 930 נוסד במקום האלת'ינגי (Alþingi - "אלת'ינגי", מילולית "האספה הכללית"), שהוא אחד מהמוסדות הפרלמנטריים העתיקים בעולם, וככל הנראה העתיק ביותר הקיים בימינו. חברי האלת'ינגי נפגשו בכל קיץ, כאשר דוברי החוק (Lögsögumaður) שנבחרו על ידי האספה המחוקקת (Lögrétta - "לגרייטה") ציטטו את החוק והכריעו במחלוקות בפני כל האנשים שנאספו בכינוס. האסיפות נערכו תחת "סלע החוק" (Lögberg) ששכן ככל הנראה בסמוך לקו השבר ניקילאוסארגיאו (Nikulásargjá), כשני ק"מ מצפון לחופי אגם ת'ינגוואטלאוואטן (Þingvallavatn - "אגם אוסף המישורים"). האספה המחוקקת הייתה ישובה על שלוש שורות של ספסלים שהיו ערוכות בצורת מעגל. על הספסל האמצעי ישבו 48 ראשי השבטים וכל ראש שבט לווה בשני יועצים שישבו לפניו ומאחוריו.
החוקים נחשבו כאמנה בין אנשים חופשיים וכחוזה חברתי. החוקים נוסחו בכתב בשנים 1117 ו-1118, והשתמרו בכתבי יד מהמאה ה-12. כמו כן, פושעים הוענשו באספות הללו ומבקרים באתר יכולים לצפות בדרהקינגארהיליר (Drekkingarhylur - "בריכת ההטבעה") בנהר, שהייתה המקום שבו נשים עברייניות הוטבעו.
בשנת 1000 לערך הפך דובר החוק ת'ורגיר ליואוסוונינגאגודי (Þorgeir Ljósvetningagoði) את הנצרות לדת הרשמית של איסלנד. לפי המסורת, לאחר שהמיר את דתו הוא השליך את פסלי האלילים הפגאניים למפל מים שנקרא גודאפוס (Goðafoss - "מפל המים של האלים") על שם האירוע. "סלע החוק" ומקום כינוסן של אסיפות האלת'ינגי הועבר בתקופה זו כשני ק"מ מערבה וניצב בקניון אלמאנאגיאו (Almannagjá). הצוקים שמסביב יצרו תהודה והגבירו את קולות הנואמים. הסלע שוב אינו קיים לאחר שהתבלה ונשחק וכיום מסמן את מקומו תורן גבוה ובראשו מתנופף דגל איסלנד. עוד הוקמה במאה ה-11 כנסייה (Þingvallakirkja)[דרוש תעתוק] שהייתה אחת הראשונות על האי, אך זו לא שרדה ובמקומה עומד כיום מבנה שהוקם בשנת 1859.
האלת'ינגי המשיך ופעל בת'ינגווטליר משך כמעט 350 שנים, אולם מאבקים פנימיים החלישו את כוחו ונורווגיה התערבה במדיניות הפנימית של האי. ב-1262 נכנע האלת'ינגי למלכי נורווגיה וב-1271 נשללו ממנו כל סמכויותיו. עם זאת, המוסד המשיך ותפקד כגוף שיפוטי בלבד ובעל סמכויות מוגבלות עד שנת 1798.
היסטוריה > היסטוריה מאוחרת

האידיאליזם של הקהילה האיסלנדית המוקדמת השפיעו על אלו שתמכו בעצמאות ריבונית לאיסלנד במהלך המאה ה-19. משוררים וסופרים התייחסו ביצירתם לת'ינגווטליר כאל המקום שבו נמצאות הנשמה והרוח של האומה האיסלנדית. ציירים החלו לצייר לא רק את המקום, כי אם גם את מוסדות החוק הקשורים אליו.
ההתעוררות הלאומית הזאת התרחשה במקביל לתופעה דומה ברחבי אירופה ולתחילתה של התייחסות לאזורים מסוימים כאל נכס רוחני. סיפורי העם האיסלנדיים תורגמו ונהיו פופולריים ביבשת. איסלנד נחשבה כמייצגת הטובה ביותר של התרבות הנורדית ותיירים רבים ערכו מסעות בת'ינגווטליר.
ב-1843 העניקה דנמרק לאיסלנד רשות לכנס את האלת'ינגי שוב אך במתכונת מצומצמת וללא סמכויות של ממש. ישיבתה הראשונה של האספה התקיימה ב-1845 ברייקיאוויק, אך בקיץ של 1848 התכנס האלת'ינגי בת'ינווליר, ודרש ממשלת דנמרק להעניק לו סמכויות מלאות של גוף מחוקק. כינוס זה סימן את האות לחזרתה של ת'ינגווטליר אל מוקד החיים הפוליטיים והתרבותיים של איסלנד, לא רק באופן רעיוני אלא גם הלכה למעשה בשטח, וב-1874 נערך פסטיבל ראשון באתר לרגל חגיגות אלף שנות יישוב באי.
ב-1930, במקביל לחגיגות האלף להקמתו של האלת'ינגי בהן השתתפו בין 30,000 ל-40,000 איש (כ-15% מאוכלוסיית המדינה אותה עת), הכירה ממשלת איסלנד באופן רשמי בחשיבותו של ת'ינגווטליר בכך שהכריזה עליו כעל פארק לאומי (Þingvellir Þjóðgarður), דבר שהיה חידוש באותה תקופה באירופה. הנימוק להחלטה היה חשיבותו ההיסטורית של האתר וכן הסביבה הטבעית הגעשית והטקטונית שבה הוא נמצא. באותו מועד נבנה "בית החווה" (Þingvallabær - "ת'ינגווטלאבאייר") בצמוד לכנסייה, ומבנה זה שהורחב בשנת 1974, משמש כמעון הקיץ של ראש ממשלת איסלנד.
חשיבותו של המקום הודגשה שוב 14 שנה לאחר מכן, ב-17 ביוני 1944, עת נאספו כ-30,000 איש בת'ינגווטליר, כדי להאזין להכרזת העצמאות של הרפובליקה של איסלנד. מאז נערכים בפארק הלאומי כל הפסטיבלים החשובים המציינים את המועדים ההיסטוריים החשובים בדברי ימי האי והמדינה.
בשנת 2004 העניק אונסק"ו לת'ינגווטליר מעמד של אתר מורשת עולמית.
גאולוגיה וגאוגרפיה

במהלך עידן הקרח האחרון היה האתר מכוסה בשכבת קרח שעובייה היה כקילומטר, ומתחת לשכבה זו הייתה פעילות געשית שגרמה ליצירת סלעי טוף. חלק מההתפרצויות הגעשיות התפתחו לכדי זרמי לבה שחדרו מבעד למעטה הקרח העבה. התפרצויות אחרות גרמו להמסה חלקית של הקרח וליצירת הרים ורכסים העשויים מפאלאגוניט.
כאשר חלה עלייה בטמפרטורה הממוצעת לפני כ-22,000 שנים, הקרחונים החלו להתמוסס. הצורה הראשונה של אגם ת'ינגוואטלאוואטן הופיעה לפני כ-12,000 שנים. לשון הקרח נמצאה בשקע ת'ינגווטליר כאשר בכיוון דרום נוצרה לגונת קרח, צפונית להרי גראפנינגספייל (Grafningsfjöll). ת'ינגוואטלאוואטן נוצר כאשר הקרח נדחף לכיוון צפון והמים שהגיעו ממנו הצטברו בשקע. מתחת לפני הקרח החלו להיחשף הרי הפאלאגוניט.
לפני כ-10,000 שנים התחוללה התפרצות געשית נוספת שבעקבותיה נוצרו ההר סקייאלדבריידיר (Skjaldbreiður) והר געש בעל מדרון שטוח בכיוון דרום מההר קראפנאביירג (Hrafnabjörg), שממנו זרמה הלבה לת'ינגווטליר. ההתפרצות הייתה ארוכה מאוד וישנן השערות שלפיהן היא נמשכה כמה עשרות שנים.
הלבה גררה איתה מים עכורים וקפואים מדרום לשקע ת'ינגווטליר. המים שקעו דרך שכבת הלבה והצטברו מתחתיה כמאגר מים צלול. זרם הלבה שפרץ מהר הגעש בעל המדרון השטוח דרומית לקראפנאביירג הגיע עד לאגם וחסם את היציאה בסוגסהורן. בעקבות כך עלה מפלס המים, אך עלייה זאת התאזנה כיוון שהלבה תפסה את מקומם של המים. הלבה מילאה את שקע ת'ינגווטליר, אך שקיעת הקרקע בעקבות הפעילות הסייסמולוגית גרמה ליצירה מחדש של שקעי הקרקע.
לפני כ-3,000 שנים נוצר חריץ לבה במרחק שמונה קילומטרים בכיוון צפון-מזרח מקראפנאביירג, וגרם ליצירתו של ת'יואופאקראון (Þjófahraun). הלבה התפשטה עד רכס טינדאסקאגי. ההתפרצות האחרונה בת'ינגווטליר התרחשה לפני כ-2,000 שנה, ומאז לא הייתה במקום פעילות געשית.
כיום, ניתן להבחין בהעתקים ברורים החוצים את האזור כאשר הגדול מביניהם הוא הקניון אלמאנאגיאו (Almannagjá). העתקים אלו נגרמים כתוצאה מנדידת היבשות. תופעה זו גורמת גם לרעידות אדמה בנות מדידה. באופן מפתיע, חלק מהסדקים מלאים במים צלולים. בת'ינגווטליר עובר אזור הגבול בין הלוח האירו-אסיאתי והלוח הצפון-אמריקאי כך שהאדמה שוקעת לעיתים והלחץ מצטבר עד להתפרצות של פעילות סייסמולוגית. אחד מההעתקים, ניקילאוסארגיאו (Nikulásargjá), ידוע גם בכינוי "קניון פנינגאגיאו" (Peningagjá - "קניון הפני"), כיוון שבתחתיתו ניתן למצוא מטבעות. לפי סיפור עם מקומי מי שזורק לסדק מטבע ומביע משאלה, זוכה לכך שמשאלתו תתגשם אם הוא צופה במטבע כאשר הוא פוגע בתחתית הסדק.
מבחינה גאוגרפית, פארק ת'ינגווטליר שוכן לחופי הגדה הצפונית של אגם ת'ינגוואלאוואן, שהוא האגם הגדול באיסלנד. הנהר אוקסאראו (Öxará) חוצה את הפארק הלאומי ויוצר מפל מים באלמאנאגיאו, הנקרא אוקסאראופוס (Öxaráfoss). ביחד עם מפל המים גולפוס והגייזרים של האוקאדאליר (Haukadalur), ת'ינגווטליר הוא אחד מהנופים המפורסמים ביותר באיסלנד, ומכונה יחד עם האתרים האחרים בכינוי "מעגל הזהב".
גלריה

קניון אלמאנאגיאו
מראה נוסף של קו השבר
כנסיית ת'ינגווליר ומעון הקיץ הרשמי של ראש ממשלת איסלנד
קניון אוקסראו
ראו גם

היסטוריה של איסלנד
ת'ינגווטליר על הסדק בין הלוחות הטקטוניים החוצה את איסלנד
תורן הדגל האיסלנדי סמוך לצלע שבצילו נהג האלת'ינגי להתכנס
ציור מהמאה ה-19 של אספת האלת'ינגי
לוגו הפארק הלאומי
הסדק בין הלוחות הטקטוניים החוצה את איסלנד כולה ועובר דרך ת'ינגווטליר
ת'ינגווטליר בחורף. במרכז נראים הכנסייה ומעון הקיץ של ראש ממשלת איסלנד
הירוגליף

כתב חרטומים מצרי
כתב הירוגליפי מטיקאל, עיר תרבות המאיה
אלפבית הירוגליפי לווי בכתובת אזתוד
הִירוֹגְלִיף (מיוונית: ἱερογλύφος: היירוס – קדוש, גליף – תחריט או כתב מגולף) הוא מונח המתייחס לתווים או סימנים גרפיים שיוצרים דמויות מצוירות, בעיקר ציורי חיות או חפצים. תווים אלה שימשו בסיס לכתב קדום אשר היה מותאם לחריטה על חרס, אבן או עץ.
ההירוגליפים הקדומים התגלו במסופוטמיה באלף הרביעי לפנה"ס באזור שומר או עילם. הם שימשו בתחילה לתיעוד הייצור החקלאי ובהמשך הובילו עבודות מלאכת היד של התושבים ליצירת כתב היתדות, שהיה בשימוש נרחב לאחר מכן על ידי השומרים, האשורים, האכדים והבבלים. אזור נוסף בו תועדה התפתחות של כתב הירוגליפי הוא מצרים העתיקה, הכתב ההירוגליפי באזור זה החל להתפתח באלף השלישי לפנה"ס. כתב זה שונה מהכתב שהתפתח במסופוטמיה, והיה מבוסס על ציורים של גרמי שמיים, תופעות טבע, חיות, צמחים, אלים, בני אדם וצורות מגורים. הכתב המצרי העתיק היה בשימוש לאורך כ-3,000 שנה.
המונח הירוגליף מקורו ביוון העתיקה ומשמעותו כתבי הקודש וזאת על שום תפקידו העיקרי שהתבטא בעבודת האלים במקדשים; המונח הירוגליף שימש במקור לתיאור כתב החרטומים המצרי, אולם הוא הורחב והוא מתייחס עתה לכל כתב שמבוסס על ציורים.
כתב הירוגליפי התפתח גם במרכז אמריקה בתרבות המאיה, שהתקיימה באזור המדינות מקסיקו וגואטמלה של היום. הכתב החל להתפתח במאה השלישית לספירה והיה בשימוש עד למאה ה-16 זמן קצר לאחר הכיבוש הספרדי.
ראו גם

לוגוגרמה
פיקטוגרף
כתב חרטומים
כתב יתדות
כתב הברות