stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מישל אוחיון
הערות שוליים

1 2  פסטיבל הקולנוע בירושלים: הסרט הזוכה בפרס יו"ר יד ושם הוא: "גנוב עיפרון למעני"
1 2 3 4  הסרטים של מישל אוחיון באתר ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים
1 2  צעירה ילידת מרוקו, בגיל 24, בלי פרוטה בכיס, כתבה, ביימה, והפיקה סרט מפתיע בשם "לחץ".
↑  לחץ, באתר www.ishim.co.il
↑  ציר הזמן, באתר ארכיון הסרטים
↑  צעירה ילידת מרוקו, בגיל 24, בלי פרוטה בכיס, כתבה, ביימה, והפיקה סרט מפתיע בשם "לחץ"
↑  "Biography". Michele Ohayon. אורכב מ-המקור ב-2013-10-10. נבדק ב-2013-09-16.
↑  "It Was a Wonderful Life - Docurama - Docurama Films". Docurama. נבדק ב-2013-09-16.
↑  "Colors-Straight-Up - Cast, Crew, Director and Awards - NYTimes.com". The New York Times. Baseline & All Movie Guide. 2011. אורכב מ-המקור ב-2011-05-21. נבדק ב-2013-09-16.
↑  "Cowboy Del Amor Movie". Cowboydelamor.com. נבדק ב-2013-09-16.
↑  "Steal A Pencil For Me - Awards". Stealapencil.com. אורכב מהמקור ב-9 בדצמבר 2013. נבדק ב-2013-09-16. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  "Berlinale | Annual Archives | 2010 | Programme - S.O.S./State Of Security". Berlinale.de. נבדק ב-2013-09-16.
↑  "FOCUS FORWARD at Tribeca". Tribeca. נבדק ב-2019-04-30.
↑  Angelina Jolie Tribute: Governor Awards, נבדק ב-2019-04-30
↑  A.M.P.A.S. Tribute Film: Jean Claude Carriere, נבדק ב-2019-04-30
↑  "Cristina | Palm Springs International Film Festival". www.psfilmfest.org. נבדק ב-2019-01-09.
↑   STRIP DOWN, RISE UP Trailer (2021) Netflix, סרטון בערוץ "Stream Source Trailers", באתר יוטיוב (אורך: 02:39)
↑  KAVANA ENTERTAINMENT INC, KAVANA ENTERTAINMENT INC (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325831305171  ISNI: 0000 0000 5211 3286  LCCN: no2003040613  VIAF: 2153716   WorldCat (עם VIAF): 2153716
מחסני כמעט חינם

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  עדי צים, רני צים
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים)
 חברת אם:  יינות ביתן
 מוצרים עיקריים:  רשת שיווק מזון
 
מחסני כמעט חינם הייתה רשת מרכולים ישראלית שהוקמה ב-1999 על ידי האחים עדי ורני צים, ומאז 2012 היא בבעלות רשת יינות ביתן, הסניפים שונו לסניפי יינות ביתן לאחר שנרכשה.
היסטוריה

הרשת הוקמה על ידי האחים רני ועדי צים. עדי שנשר מלימודים כבר בגיל 15, פתח בשנת 1999, את החנות הראשונה שהייתה מכולת שכונתית ברחוב רמב"ם 23 בפתח תקווה. אחיו רני הצטרף אליו אחרי שסיים את שירותו הצבאי. מקור השם הוא בחנות תיקים וארנקים שהפעיל בשנות ה-60 סבם של האחים בשכונת התקווה שנקראה בעיראקית "יעני בלאש" - בתרגום מילולי "כמעט חינם". ברשת עבדו בני משפחה נוספים: האב עזרא צים שימש כמנהל האחזקה של הרשת, האם חסיה הייתה מנהלת משמרת ערב בסניף ירקונים, והאחות גלית שימשה כקניינית הנון-פוד ברשת.
ב-2007 רכשה מחסני כמעט חינם את רשת "סופר מחיר" בעלת ה5 סניפים בבעלות ישראל איינהורן תמורת עשרות מיליוני שקלים. חמשת הסניפים הוסבו לסניפים של "כמעט חינם".
הרשת הונפקה בבורסה בשנת 2010 והאחים משכו דיבידנד של 50 מיליון שקל מהחברה, ומכרו כ-15% מהמניות לציבור. במאי 2011 מכרו 10% נוספים מהמניות בידיהם למשקיעים מוסדיים תמורת 47 מיליון שקל. בשיאה צים שיווק הייתה בשווי של 650 מיליון שקל. לאחר חילוקי דעות מקצועיים באשר לניהול הרשת, החליטו האחים להיפרד עסקית והחלו להפריד את עסקיהם מחוץ לקמעונאות עוד ב-2010. בסוף 2010 הנפיקה הרשת מועדון לקוחות.
ב-2012 מכרו האחים את רשת "כמעט חינם" שהייתה באותה עת רשת עם 35 סניפים בעיקר באזור הצפון, לרשת "יינות ביתן" של נחום ביתן, תמורת כ-350 מיליון שקל. האחים שהחזיקו ב-75% מהחברה קיבלו 210 מיליון שקל והשאר הלך לבעלי המניות. בעת המכירה סוכם כי מניית "צים שיווק" תיסגר ממסחר בבורסה ועל כן נמחקה המנייה מהבורסה בתל אביב בפברואר 2013.
הערות שוליים

↑    נווית זומר, פתח מכולת בגיל 15 והפך למולטי־מיליונר, באתר "ידיעות אחרונות", 20 ביוני 2016
↑  אסף אוני, ‏רשת שיווק המזון "מחסני כמעט חינם" רכשה את רשת "סופר מחיר", באתר גלובס, 8 בפברואר 2007
↑  שרון שפורר, האחים צים לקחו הביתה מכמעט חינם דיווידנדים בסכום של 50 מיליון שקל, באתר הארץ, 24 באוגוסט 2010
↑  מירב קריסטל, מחסני כמעט חינם משיקה מועדון לקוחות, באתר ynet, 11 באוקטובר 2010
↑  גולן חזני, כלכליסט, יינות ביתן רוכשת את כמעט חינם ב-350 מיליון, באתר ynet, 9 באוקטובר 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגנטומטר

תמונה 1 - מגנטומטר ימי לאיתור צוללות בשימוש צי ארצות הברית.
תמונה 2 - מגנטומטר במעבה האדמה בהרי אילת.
תמונה 3 - המגנטומטר הקריוגני הראשון שהותקן בארץ (במכון הגיאופיזי לישראל ואחר כך הועבר למכון למדעי כדור הארץ באוניברסיטה העברית).
תרשים 4 - רכיבי הכוח המגנטי בנקודה מסוימת על פני כדור הארץ.
F = כיוון ועוצמה מוחלטת של הכוח המגנטי.
H = הרכיב האופקי - לכיוון זה תצביע מחט המצפן.
Z = הרכיב האנכי.
D = נטייה מגנטית (Declination) - הזווית שבין הרכיב האופקי (H) לבין הצפון הגאוגרפי.
I = זווית הרכנה (שיפוע מגנטי) (Inclination) - הזווית שבין כיוון הכוח המגנטי המוחלט (F) לבין הרכיב האופקי (H).
מגנטומטר (Magnetometer) הוא מכשיר מדידה למדידת עוצמתו וכיוונו של השדה המגנטי באזור בו נמצא. משמש לאיתור מרבצי מתכות פרומגנטיות כגון ברזל, לאיתור גופים שבהם יש מתכות פרומגנטיות וכדומה, ולמעקבים ומחקרים מדעיים על השדה המגנטי של כדור הארץ והמגנטוספירה.
מגנטומטר הרושם נתונים בצורה רציפה נקרא "מגנטוגרף" (Magnetograph).
שימושים

מגנטומטרים בשימוש בסקרים גאופיזיים למציאת מרבצי מתכות פרומגנטיות אשר משפיעים על השדה המגנטי המקומי. כמו כן משמשים לגילוי אתרים ארכאולוגיים, כלי שיט שטבעו ועוד.
קיימים מכשירים שונים המשמשים לייעודים שונים, כגון לגילוי צוללות - תמונה 1, או לחישוב זוויות קידוח של נפט וגז טבעי.
מגנטומטרים משמשים במחקר מדעי ובמעקב אחר שינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ והמגנטוספירה, ולאיתור סערות מגנטיות, ועל כן פזורות בכל העולם כ-200 תחנות מדידה קרקעיות קבועות בכל העולם ועוד כמה ניידות, וכן מגנטומטרים בלוויינים.
המגנטומטר הוא מכשיר רגיש מאוד, ויכול לחזות מראש את הופעת זוהר הקוטב עוד לפני הופעת האורות האופייניים.
שימושים > בישראל

בישראל קיימות כיום שלוש תחנות מדידה ("מצפים מגנטיים") המופעלות על ידי המרכז למיפוי ישראל בהר חרמון, בבר גיורא ובהרי אילת. בתמונה 2 - המגנטומטר בתחנת המדידה שבהרי אילת. בעבר הייתה תחנה נוספת, באמציה, אך היא נסגרה.
שימושים > חיזוי רעידות אדמה

שימוש במדידת השדה המגנטי כשיטה אפשרית לחיזוי רעידות אדמה נוסתה במדינות שונות (ארצות הברית, יפן, רוסיה, סין וטורקיה). ברעידות אדמה יש שחרור לחצים בקרום כדור הארץ במקום מסוים, מה שיכול להשפיע בין היתר על השדה המגנטי המקומי. בכמה מקומות נרשמו מקרי הצלחה בהם נרשמו שינויים קטנים בשדה המגנטי בגודל של כמה עשיריות ננוטסלה, לפני רעידת האדמה. שינויים אלה קטנים מדי ביחס לכלל השינויים בשדה המגנטי שנוצרים במהלך היממה ממקורות אחרים.
סוגים

שני סוגים עיקריים של מגנטומטרים:
מגנטומטרים סקלריים מודדים את העוצמה הכללית של השדה המגנטי (בתרשים 3 - העוצמה של F, אך לא את הכיוון).
מגנטומטרים וקטוריים מודדים הן את העוצמה של השדה המגנטי והן את כיוונו, ומהם ניתן לחשב את עוצמת רכיבי הכח המגנטי בכל אחד מהצירים, וכן את הנטייה המגנטית (זווית D בתרשים 3) ואת השיפוע המגנטי (זווית I בתרשים 3).
סוגים > מגנטומטר עם סליל רוטט

השדה המגנטי משרה גל סינוסי בסליל הרוטט. הגודל של האות פרופורציונלי לכח של השדה, המסופק באופן אחיד, ולסינוס הזווית בין הציר של הסליל הרוטט וקווי השדה. סוג זה של מגנטומטר הוא מיושן, וכמעט יצא לגמרי משימוש.
סוגים > מגנטומטר באמצעות אפקט הול

החיישן המגנטי הנפוץ ביותר הם החיישנים מבוססים על אפקט הול. חיישנים אלו מייצרים מתח אשר פרופורציונלי לשדה המגנטי המושרה וכן הם מסוגלים לחוש קוטביות.
מגנטומטר קריוגני

מגנטומטר חדשני שבתוכו ישנם שלושה חיישנים מגנטיים, על-מוליכים, שצריכים לשהות בתנאים קריוגנים (קירור), ולכן המערכת מלאה בהליום (טמפרטורה של 270- צלזיוס לערך). זה מאפשר למערכת למדוד שדות מגנטים חלשלושים. המכשיר רגיש ביותר ומסוגל למדוד את המיגנוט של סלעים בעלי תכולת מינרלים מגנטיים נמוכה מאוד (למשל, סלעי משקע ימי, חומר ארכאולוגי, דגימות סלע קטנות). מגנטומטרים אחרים לא יכולים למדוד את המיגנוט של כל החומרים הללו, כי סף המדידה שלהם נמוך בהרבה (כלומר, הרעש שלהם גבוה). במכשיר זה אין צורך לסובב את הדגימות הנבדקות בזמן המדידה. לכן דגימות הנוטות להתפורר או שיש להן תכולת מים, יכולות להימדד רק במכשיר הזה. המגנטומטר הקריוגני הראשון שהותקן בארץ, הותקן במעבדה הפליאומגנטית במכון הגיאופיסי לישראל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 (ראו תמונה 3).
ראו גם

השדה המגנטי של כדור הארץ
נטייה מגנטית
מגנטוספירה
סערה גאומגנטית
הערות שוליים

↑  מדובר במדידת המיגנוט של סלעים באמצעות שלושה חיישנים מאוד רגישים שכל אחד מודד את השדה המושרה בכיוון מסוים (וניצב לאחרים). אז התוצר הוא מדידה ווקטורית שמובצעת על ידי שלוש מדידות סקלריות, כל אחת בכיוון מוגדר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543557505171  GND: 4168596-9  NKC: ph200792
מכתש ברנט

| --- | --- |

מכתש ברנט מהאוויר
 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה
 גיל גאולוגי:  396 ± 20 מיליון שנה
 על שם:  ברנט (אנ')
 תאריך גילוי:  1951
 נתונים ומידות
 קוטר:  3.8 ק"מ
 מיקום
 מיקום:  קנדה אונטריו, קנדה
 קואורדינטות:  46°04′22″N 78°28′38″W﻿ / ﻿46.0728°N 78.4772°W﻿ / 46.0728; -78.4772
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי מכתש ברנט(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי מכתש ברנט(למפת אונטריו רגילה) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןמכתש ברנט(למפת אונטריו מוגדלת) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןמכתש ברנט
 
מכתבש ברנט (באנגלית: Brent crater) הוא מכתש פגיעה בפרובינציית אונטריו, שבקנדה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 2 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (17 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (-17 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,113 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (145 מ"מ גשם), וחודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (56 מ"מ גשם).
הערות שוליים

1 2  BRENT IMPACT CRATER – Crater Explorer (באנגלית)
1 2  Innovation Government of Canada, 73. Brent Crater (1951), www.ic.gc.ca
↑  Brent, web.archive.org, ‏2016-03-03
↑  Brent Crater, www.geonames.org
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל ובנושא גאוגרפיה של קנדה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מכתש ויקטוריה

| --- | --- |
מכתש ויקטוריה - בהיקף המכתש גומחות
מכתש ויקטוריה - בהיקף המכתש גומחות
 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה
 על שם:  אחת מספינותיו של פרדיננד מגלן  העיר ויקטוריה באיי סיישל.
 מגלה:  אופורטוניטי
 תאריך גילוי:  2006
 נתונים ומידות
 קוטר:  0.88 ק"מ 
 עומק:  70 מטר
 מיקום
 מיקום:  אזור מישור מרידיאני
 גוף שמיימי:  מאדים
 קואורדינטות:  2°3′0″S 5°30′0″W﻿ / ﻿2.05000°S 5.50000°W﻿ / -2.05000; -5.50000
  (למפת מאדים מוגדלת) מכתש ויקטוריה(למפת מאדים רגילה) מכתש ויקטוריה
 
מכתש ויקטוריה הוא מכתש פגיעה באזור מישור מרידיאני שבאדמת כוכב הלכת מאדים. המכתש קרוי על שם אחת מספינותיו של פרדיננד מגלן שהיה מגלה ארצות פורטוגלי וגם העיר ויקטוריה באיי סיישל.
הגשושית אופורטוניטי ביקרה במכתש ביום מאדים 951 (26 בספטמבר 2006) וחקרה אותו. המכתש ברוחב 730 מטרים ובצוקים שבהיקפו קיימות גומחות רבות, שנקראו על שם ציוני הדרך שאליהם הגיע מגלן עם הספינה ויקטוריה.
מחקר האופורטוניטי

כשהגיעה הגשושית אופורטוניטי למכתש, בשלב ראשון היא הקיפה אותו תוך כדי שליחת צילומים מתמדת אל מרכז הבקרה שבכדור הארץ, עד ליצירת תמונה מקיפה של המכתש 
ובהתאם לכך חישוב דרכי כניסה ויציאה אליו. לאחר ההחלטה על מסלול האופורטוניטי, החלה סערת אבק שעכבה את כניסת הגשושית למכתש ב-6 שבועות. בסוף ההמתנה נכנסה 
הגשושית למכתש וחקרה בו את שכבות הסלע, וכן קווים אשר נצפו בצפון המכתש.
לקריאה נוספת

ג'ון אפדייק, מראות מן המאדים, נשיונל ג'יאוגרפיק, גיליון 127, דצמבר 2008
הערות שוליים

↑  NASA - 'Victoria Crater' at Meridiani Planum
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מור הופמן

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1843 דווצ'ר, הונגריה 
 פטירה:  18 באוגוסט 1915 (בגיל 72) בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 
מור הופמן (בהונגרית: Hoffmann Mór; דווצ'ר, 5 בינואר 1843 – בודפשט, 18 באוגוסט 1915) היה מורה, עורך, סופר יהודי-הונגרי, אביו של שאנדור הבשי.
ביוגרפיה

מור הופמן למד בבית ספר תיכון משנת 1851 בערים פאפא, ואץ, קומארנו, גיור ופשט. בשנים 1861–1962 היה עוזר מורה, מחנך, בשנים 1863–1964 היה סטודנט במכון להכשרת מורים. בשנת 1864 קיבל תעודת הוראה לבית ספר יסודי. הוא לימד בווספרם בשנת 1865 ואחר כך בשנים 1866–1967 עבד כמחנך בבלושון ובבלשגיארמט שבמחוז טרנצ'ין. בשנים 1868–1969 היה מורה ראשי בלנדיאלטוטי. בשנים 1869–1875 עבד כמורה של הקהילה היהודית בנג'קניז'ה. בשנת 1875 עבר את בחינות הבגרות ובאותה שנה הפך למורה בבית ספר בחטיבת ביניים. בשנת 1882 הפך למורה בתיכון לאחר סיום לימודין באוניברסיטת בודפשט. הוא פרש בשנת 1902 ועבר לגור בבודפשט. לאחר מכן עבד שם בעיתון כלכלי.
הוא ערך את "מגזין הנוער ההונגרי" בשנים 1870–1971, את כתבי העת של נג'קניז'ה בין התאריכים 7 בינואר ל-24 ביוני 1874, ואחר כך את השבועון החברתי ומאוחר יותר ההפוליטי בין השנים 1874 לבין 1883 (בשנה האחרונה עם לאיוש וארגה). הוא ערך את כל שלושת העיתונים של נג'קניז'ה. בשנים 1882–1983 היה העורך המשותף של בית עיתון החינוך של מחוז זאלה.
חייו הפרטיים

אשתו הייתה מינה ווסל. נולדו להם ארבעה ילדים. הוא הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
עבודותיו

לאוטה עברית (נג'קניז'ה, 1868, מהדורה שנייה: נג'קניז'ה, 1881. שירים מהסיפורת הקדושה)
Ein Kapitel zur wirklichen Erzhhung (Nagykanizsa, 1871)
היסטוריה של החינוך. תרגום אחר פרידריך דיטס. (פשט, 1872)
על חינוך נשים. יצירה עטורת פרסים (פשט, 1872)
Das Weib und seine Erziehung (לייפציג, 1873)
סיפורי מקרא לבתי ספר יסודיים (נג'קניז'ה, 1873, מהדורה שנייה. נג'קניז'ה, 1884)
קולות חזה. ברכות מקוריות (נג'קניז'ה, 1873, מהדורה שנייה. נגיקניצה, 1884)
לאוטה קטנה (ספר דקלום, בודפשט, 1873)
שני ילדים מהעם. סיפור לאנשים ולנוער (נג'קניז'ה, 1874)
סודות בית האחוזה (רומן, ארבעה כרכים, נג'קניז'ה, 1874, תחת שם בדוי ינה טובארי)
על היהודים שלנו. האם Lajos Csernátony צודק או לא? (נג'קניז'ה, 1874)
לאום ושפה לאומית (נג'קניז'ה, 1877, מהדורה שנייה: 1881, מהדורה שלישית: 1894)
גתה הרמן ודורותיאה. עם הסבר טקסט לבתי ספר תיכוניים (נג'קניז'ה, 1876, מהדורה חדשה. נג'קניז'ה, 1880)
ספר דקדוק וקריאה גרמני לבתי ספר תיכוניים (נג'קניז'ה, 1877, מהדורה שנייה, שני חלקים II ו-III בבודפשט; חלק I בשתי מהדורות עד 1891, חלק II עד 1891. איזם. חינוך לאומי לנשים 1889, III. חלק 1883, עמ' 1887, 3 k. 1892 איזם. כתב העת האוניברסלי לפילולוגיה, 1886.)
מולדת ובית. (Nagykanizsa, 1879, יחד עם Lajos Bátorfi; מהדורה שנייה 1881. הגאוגרפיה של מחוז זאלה. מהדורה שלישית: 1885. 4. מהדורה: 1888, מהדורה חמישית: 1891. נגיקניצה)
האישה בשירה (Nagykanizsa, 1879)
הכללים העיקריים של הדקדוק הגרמני (Nagykanizsa, 1883)
השמים והאנטישמים (בודפשט, 1883)
עומס יתר בבתי ספר עממיים. (שאלות פדגוגיות I., Nagykanizsa, 1885)
דקדוק הונגרי. לכיתות א'-ב' בבתי ספר תיכוניים וחטיבות ביניים (בודפשט, 1886, מהדורה ד' 1892. בודפשט.)
עדכון תוכנית הלימודים בבית הספר היסודי לאור מערכת הרברט-זילר (Nagykanizsa, 1886, Paed. נושאי גיל II.)
הבגרות האינטלקטואלית של נוער הסטודנטים (Nagykanizsa, 1886, Paed. נושאי גיל III.)
שרטוטים ומחקרים בתחום הספרות, החיים והחינוך (Nagykanizsa, 1887, Ism. חינוך זאלה.)
ספר לימוד דקדוק גרמני לכיתות עליונות בבתי ספר יסודיים (בודפשט 1890)
דקדוק וספר קריאה גרמני לבתי ספר חטיבת (בודפשט, 1890. שני כרכים ו- III. סָעִיף. בודפשט, 1894)
ספר קריאה הונגרי לבתי ספר לבנים חטיבת ביניים (שלושה כרכים, בודפשט, 1890–91. )
ספרות רגילה ללימוד התכתבות ותיקים. . . (בודפשט, 1890)
תיאור קצר של זכויות האזרח וההתחייבויות ההונגריות (מהדורה רביעית שתוקנה לאחר אנטאל גירקי. בודפשט, 1890.)
ספר תרגול דקדוק הונגרי מטעם אגודת המורים היהודים בהונגריה. (שלושה חלקים, בודפשט, 1890–1891)
איות הונגרי ב-73 שיעורים מעשיים. מדריך לאיות ולמידה. (בודפשט, 1893)
בתי ספר רגילים בדקדוק הונגרית ובתי ספר חטיבות ביניים III. למחלקתו (בודפשט, 1895)
מחוז זאלה ועריה. שנתון למילניום. (עם אישטוואן האליש, נג'קניז'ה 1896)
הוא היה תורם לעיתונים הבאים

זריחה, סיגלית (1860–1865)
מורה עממי יהודי (1867)
כתב העת של הנוער ההונגרי
Ungarischer Schulbote
סקירה פדגוגית הונגרית
Bunte Blätter (לייפציג)
Unterhaltungsblatt (וינה)
חינוך הונגרי
בית ספר חטיבת ביניים
קסטהיי
זלה גאזט
דליבאב (Delibab) (דברצן)
כתב העת למורים בעממי
בעניין אספת המורים הכללית ההונגרית (1870)
חינוך נשים בהונגריה (1870)
שוב לרוח הציבורית הטובה (1872)
רעיונות פדגוגיים בשיריו של יאנוש אראן (1892)
זלה
גתה, מדאץ' וביירון (מס' 49–52, 1875)
רומן ויחסו לחברה; זיכרון בסיגליגט, אודות הטעם ( 1878)
יחסינו הספרותיים (מס' 1–2, 1886)
משחק היוונים (מס' 22, 1887)
התפתחות תרבותית של הונגריה בהילה החוקתית החדשה (מס' 22, 1887)
ספרות נוער (מס' 11, 1888)
מעידן ההתעוררות (מס' 2, 1889)
חינוך זלה
ארני יאנוס טולדיה, אהבתו של טולדי
כתב העת למחנכים עממיים
על חינוך נשים
בית ספר תיכון עממי
וילמוש ראדו ומערכת הרברט-זילר (1885)
הסיבות לאי פוריות החינוך הציבורי שלנו עם דגש על חינוך עממי (1886)
פדגוגיה לאור החברה (1895)
רווחת בית הספר ורווחת בעלי חיים (1895)
הסכמה
על קריאה וקריאת ספרים (מס '240, 1889)
הערכות תוכנית בעלון בית הספר בחטיבת הביניים בנג'קניז'ה
הרמן ודורותיאה (1876)
שירה בבית הספר בחטיבת הביניים (1877)
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. עורך פטר אויווארי. בודפשט, 1929. 375–376. גישה מקוונת
יוז'ף פלטינוס: חטאי הבנייה החופשית. מהדורה 4. בודפשט, 1938–1939.
יוזף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, 1891–1914. גישה מקוונת
לקסיקון ביוגרפי של מחוז וספרם. עורך ראשי. בלה וארגה. וספרם, האספה הכללית של המועצות המקומיות של מחוז וספרם, 1998. גישה מקוונת
יוז'ף נמט: מור הופמן. מוזיאון זאלה, 2013. גישה מקוונת
הערות שוליים

↑  Érdemes pedagógus halála (1915. augusztus 24.) Pécsi Napló, 24. évfolyam, 190. szám, 5. oldal
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007448453405171  PLWABN: 9810625119205606  ISNI: 0000 0000 4452 3787  LCCN: no2004093321  NSK: 000197273  RERO: 02-A003377557  VIAF: 63727376   WorldCat (עם VIAF): 63727376
מחסני להב

| --- | --- |


סניף מחסני להב ב"ביג קריות"
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מוטו:  "מסורת של מחירים זולים" "סופר פרטי - במחיר משפחתי" "המחיר נמוך-השירות גבוה"
 מייסדים:  אלי להב
 חברת אם:  פרשמרקט
 בעלות:  יוסי ושלומי אמיר
 מוצרים עיקריים:  רשת שיווק מזון
 עובדים:  1,000
מחסני להב היא רשת מרכולים ישראלית בבעלות רשת פרשמרקט המונה, נכון לשנת 2020, 12 סניפים ברחבי ישראל. סניפי הרשת ממוקמים ברובם במרכזי ערים.
היסטוריה

הרשת הוקמה על ידי איש העסקים אלי להב בשנת 2003. בשנת 2010, בעת שהרשת מנתה 10 סניפים, מכר להב את הרשת לחברת התחבורה "דן", לה הייתה זו כניסה לתחום הקמעונאות, בכ-100 מיליון ש"ח. בשנת 2017 נמכרה הרשת לאחים יוסי ושלומי אמיר, בעלי רשת "פרש מרקט" תמורת 85 מיליון שקלים, אך היא שומרת על מיתוגה הנפרד.
הרשת מעסיקה כ-1,000 עובדים.
הערות שוליים

↑  אילנית חיות, ‏סופית: דן רוכשת את רשת מחסני להב ב-100 מיליון שקל, באתר גלובס, 12 באוקטובר 2010
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏הושלמה עסקת מחסני להב: תירכש ע"י פרש מרקט ב-85 מ' ש', באתר גלובס, 13 בפברואר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלחמת האזרחים בנווארה (1451–1455)

מלחמת האזרחים בנווארה בשנים 1451–1455 העמידה את חואן השני מממלכת נווארה מול בנו ויורש העצר שלו, שארל הרביעי.
כשהמלחמה החלה, חואן השני היה מלך נווארה מאז 1425 באמצעות אשתו הראשונה, בלאנש הראשונה, מלכת נווארה, שנישאה לו ב-1420. על פי הסכם הנישואין משנת 1419, בנם הבכור של חואן ובלאנש היה אמור לרשת את נווארה עם מותה של בלאנש. כשמתה בלאנש ב-1441, חואן שמר על השליטה באדמותיה ונישל את בנו הבכור, שארל (נולד ב-1421), שכבר מונה לנסיך ויאנה על ידי סבו שארל השלישי, מלך נווארה ב-1423.  חואן ניסה להרגיע את בנו עם מינויו למשנה למלך נווארה, אך החינוך הצרפתי של בנו ובני בריתו הצרפתים, בני בומונטה, הביאו את השניים לעימות. חואן נתמך על ידי האגרמונטים.
מ-1451 עד 1455, הם היו מעורבים בלוחמה גלויה בנווארה. שארל הובס בקרב איבר ב-1452, נלכד ושוחרר;  וחואן ניסה לנטרל אותו על ידי הגדרת בתו אלינור, שהייתה נשואה לגסטון הרביעי מפואה, באופן לא חוקי כיורשתו. בשנת 1451, אשתו החדשה של חואן, חואנה אנריקס, ילדה בן, פרננדו. בשנת 1452, שארל ברח מאביו תחילה לצרפת, שם חיפש לשווא בעלי ברית, ולאחר מכן לחצרו של דודו, אחיו הבכור של חואן, אלפונסו החמישי, מלך אראגון בנאפולי.  שארל היה פופולרי בספרד וחואן נהיה יותר ויותר לא פופולרי כיוון שסירב להכיר בשארל כ"נולד ראשון", וכנראה תכנן להפוך את פרננדו ליורשו. מלחמת האזרחים בנווארה הקדימה את מלחמת האזרחים הקטלאנית של 1462 – 1472, שבה התעללותו של חואן בארל הייתה אירוע מזרז.
הערות שוליים

↑  According to Thomas N. Bisson (2000), The Medieval Crown of Aragon: A Short History (Oxford: Clarendon Press), 147, it was Blanche's will that allowed John to postpone his son's succession to Navarre.
↑  Bisson, 148.
↑  Richard Lodge, The Close of the Middle Ages, 1273–1494 (London: Rivingtons, 1904), 485.
↑  In 1459–60, the Sicilian parliament, citing precedent, asked for Charles as their viceroy, but John refused them permission (Bisson, 148).
מכון אריאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 הוצאה לאור
 מייסדים:  הארי פישל 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 
מכון אריאל - מפעלי תורה יהדות וחברה בישראל (ידוע גם כמוסדות אריאל או כמכון הארי פישל - שם המכון הראשוני שהוקם על ידי הראי"ה קוק במימונו וסיועו של הנדיב הארי פישל, שמהווה כיום חלק ממכון אריאל) הוא גוף המאגד בתוכו מספר מוסדות תורניים העוסקים בהכשרת רבנים ודיינים, מחקר תורני והוצאת ספרי קודש בעיון והגות.
המכון שוכן בשכונת בית וגן בירושלים ולו שלוחה (של "מכון הארי פישל") בשכונת הבוכרים. בראש המכון עמד הרב שאר ישוב כהן עד לפטירתו בה'תשע"ו. מנכ"ל המכון כיום הוא הרב דוד טבצ'ניק ויו"ר המכון הוא הרב יונתן קראוס.
היסטוריה

ראשיתו של מכון אריאל ב"מכון הארי פישל לדרישת התלמוד" שנוסד בסוף שנת תרצ"ב (1932), ביוזמתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, במימון הנדיב ישראל אהרן פישל ותיווך גיסו הרב ראובן בראז והרב אהרן טננבוים. ראשו ומנהלו היה הרב דב בער הכהן קוק, אחיו של הראי"ה קוק. בין המייסדים היה הרב זוסמן ריגר, גיסו של הרב שלום נתן רענן חתנו של הראי"ה. הרב ריגר אף לימד במכון למשך תקופה.
הראי"ה קוק בחר להקמת המכון בעשרה מתלמידיו המובחרים ביותר ובעיקר מישיבת מרכז הרב וביניהם הרבנים אליהו יצחק פריסמן, שמעון סטרליץ, שלום אליהו ננקנסקי, שמואל אליעזרי, משה דוד בקשט ובנימין צבי יהודה רבינוביץ' תאומים שהיה תלמידו ואחיינו של הראי"ה אך לא למד בישיבת מרכז הרב, עוד כיהנו במכון הרב יוסף כהן, הרב אליעזר שפירא, הרב יוסף חיים שרבני, הרב מרדכי אילן והפרופ' הרב שאול ליברמן. לאחר שהקים הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג את "מכון משפט התורה", במסגרת "מכון הארי פישל", שמו המלא של המכון הורחב ל"מכון הארי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה". היום מכון זה הוא אחד מ"מוסדות אריאל".
אגפי המכון

בית מדרש לרבנים ולדיינים, תוכנית הכשרה למוסמכי כשרות מטעם הרבנות הראשית לישראל, תוכנית השתלמות לרבני קהילות מצרפת וימי עיון לרבנים.
מכון "נזר דוד" המנוהל על ידי הרב הראל כהן, העוסק בתורת הרב הנזיר - הרב דוד כהן, ומוציא את כתביו וכתבי בנו הרב שאר ישוב כהן.
הוצאה לאור העוסקת בספרי יסוד בהגות ובהלכה.
"מכון הרי פישל לדרישת התלמוד ומשפט התורה" המוציא לאור כתבי ראשונים על פי כתבי יד עם הגהות, ציוני מקורות, ביאורים והערות.
סדרת הלכה פסוקה

גולת הכותרת של מכון הרי פישל היא סדרת "הלכה פסוקה" על שולחן ערוך חושן משפט, הכוללת את טקסט השולחן ערוך עם הרמ"א ופירוש באר הגולה, ותחתיו סיכום כל שיטות הראשונים והאחרונים וביאורי השולחן ערוך, מסודרים בסגנון דומה למשנה ברורה ותחתיהם הערות שוליים הכוללים מראי מקומות ומקורות נוספים.
הכרך הראשון, על סימנים א-ח מהלכות דיינים, יצא לאור בשנת תשכ"ב, ונוסף לו מדור "ברור הלכה" מאת העורך הראשי, הרב יעקב משולם גינצבורג הכולל ביאור ארוך יותר על כל הלכה, החל ממקורותיה בגמרא ועד לאחרונים. מדור זה הופיע בכרך הראשון רק בהוצאה הראשונה.
לאחר הפסקה של 25 שנה, בשנת תשמ"ז, יצא לאור כרך נוסף על סימנים ט-כז, שהם שאר הסימנים על הלכות דיינים, בתוספת כמה מאמרים הלכתיים.
בהדפסות חוזרות נדפסו כל הסימנים להלכות דיינים (סימנים א-כז) בכרך אחד, בלא מדור "ברור הלכה", ובלא הוספות אחרות.
לאחר כך התחילו לצאת כרכים נוספים על הלכות עדות, ובהם חזר המדור "ברור הלכה".
יצאו לאור ארבעה כרכים על הלכות עדות: כרך א - סימנים כח-כט בשנת תשנ"ג ושוב בשנת תשס"ח בהוצאה מתוקנת. כרך ב - סימנים ל-לא בשנת תשנ"ט. כרך ג - סימנים לב-לד בשנת תשס"ו. כרך ד - סימנים לה-לח בשנת תשס"ט.
כרך אחד על הלכות שותפים ושלוחין - סימנים קעו-קפח בשנת תשע"ח.
כרך אחד על הלכות אונאה ומקח טעות - סימנים רכז-רמ בשנת תשע"ג.
הערות שוליים

↑  'מוסד ליצירות ספרותיות תורניות', דואר היום, 7 בנובמבר 1932, עמ' 4.
↑  קדיש יהודה סילמן, מכתבים אל אח, באתר העולם (שבועון), ‏1 בדצמבר 1932 (עמ' 10)
↑  למשל, אחת ההוצאות האחרונות של מכון זה היא מהדורה חדשה בתש"ע של "שיטה על מועד קטן" שיצאה במקור בהוצאת "מכון הרי פישל לדרישת התלמוד" בירושלים תרצ"ז, עם ציוני המקורות, הביאורים וההערות שבמהדורה המקורית מאת הרבנים אליהו יצחק פריסמן, שמואל אליעזרי, מרדכי יהודה ליב זק"ש ואהרן יעקובוביץ.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.