stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רועי רוזנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורסל נכים 
 
רועי רוזנברג הוא שחקן כדורסל כיסאות גלגלים, חבר נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים במשך 22 שנים.
רוזנברג שירת בחטיבה 7 ובעקבות מזג אוויר מושלג בשנת 1992 סבל מכוויית קור קשה. במהלך הטיפול הרפואי, נגרם סיבוך שהותיר אותו משותק בפלג הגוף התחתון.
במסגרת פעילות בית הלוחם החל לשחק כדורסל כיסאות גלגלים והיה חבר נבחרת ישראל במשך 22 שנים, עד לפרישתו בשנת 2018. כשנתיים שיחק באופן מקצועי בנבחרת כדורסל כיסאות גלגלים סנטה לוצ'יה באיטליה.
כחבר וקפטן נבחרת ישראל השתתף רוזנברג 13 פעם באליפות אירופה, בשתי אליפויות עולם ובמשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008). במשחקים הפאראלימפיים דורגה הנבחרת במקום השישי.
רוזנברג מתגורר בכפר יחזקאל ומשמש רכז הספורט בכפר הנוער ויצו ניר העמק. הוא נשוי ואב לשלוש בנות.
הערות שוליים

↑  אבי סרנה, ‏19 שנים אחרי הטרגדיה: רוזנברג יוצא לקרב חדש, באתר ONE‏, 8 בספטמבר 2011
↑  שלום, קפטן: נבחרת ישראל בכדורסל כסאות גלגלים נפרדה מרועי רוזנברג מכפר יחזקאל, באתר עמקניוז – חדשות העמק, ‏21 במרץ 2018
↑   חיילי חטיבה 7 במשחק כדורסל מיוחד במינו, באתר צה"ל, 21 בפברואר 2023
↑  אחיקם משה דוד, מלך הסלים: סיפור הצלחה בניר העמק, באתר nrg‏, 11 בינואר 2010
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אופני יד | נתי גרוברג |  |
|  אתלטיקה | בזה נבבה |  |
|  חץ וקשת | עמית דרור |  |
|  חתירה | פסקל ברקוביץ •  אלי נאווי • חתירה זוגית (איגור קוגן, מרי קוגן) רביעייה מעורבת (אנסטסיה דוברובולסקי, אנדריי זוכבאיה, ראובן מגנאג'י, שיר קלמנוביץ וההגאי גנדי סנדלר) |  |
|  טניס |  שרגא ויינברג • אילנית פרידמן •  בועז קרמר |  |
|  טניס שולחן | דוד אלטרץ • לירן גבע • זאב גליקמן • שמואל שור |  |
|  כדורסל | נבחרת ישראל בכדורסל כיסאות גלגלים (גברים) (אריאל אוטולנגי, אלון דור-און, ליאור דרור, דוד דרעי, לירן הנדל, שי חיים, אבי לרמן, דותן מישר, רון פורמן, רותם פיליפס (קפטן), רועי רוזנברג, אייל שרטוב) |  |
|  קליעה |  דורון שזירי |  |
|  רכיבה | עומר בן-דור |  |
|  שחייה | זיו בטר • יזהר כהן • קרן לייבוביץ' • ליעוז עמר •  ענבל פיזרו • ענבל שוורץ • איאד שלבי |  |
|  שיט | צוות סונאר (ארנון אפרתי, בני וקסלר, דרור כהן) |  |
גרודנו

ערך זה עוסק בעיר בבלארוס. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
בית הכנסת הגדול בגרודנו
גרודנו (בבלארוסית: Гро́дна - הְרוֹדְּנָה או Го́радня - הוֹרַדְּנַה או Гаро́дня - הַרוֹדְּנַה; ברוסית: Гро́дно; בפולנית: Grodno; ביידיש: גראָדנע) היא עיר במערב בלארוס ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר שוכנת על גדות נהר ניימן בסמוך למשולש הגבולות עם פולין וליטא כ-250 ק"מ מערבית לבירה מינסק. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 חיו בעיר 358,717 תושבים, מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר במערב בלארוס ולעיר הרביעית בגודלה במדינת בלארוס כולה (אחרי מינסק, הומל וויטבסק).
בשל קרבתה לפולין, יש בעיר ריכוז גדול של פולנים קתולים. גרודנו ידועה במרכז רפואי אוניברסיטאי חשוב שממוקם בה.
היסטוריה

העיר גרודנו החלה במקור כמבצר קטן ומקום מסחר שנמצא על פרשת דרכים של נתיבי סחר שונים. עדויות ארכאולוגיות ראשונות מתוארכות לסוף המאה העשירית ורישום ראשון בכתובים נמצא משנת 1127. בשנת 1240 נחרבה גרודנו על ידי המונגולים. בשנת 1370 סופחו גרודנו וסביבותיה לדוכסות הגדולה של ליטא. על מנת לשקם את המסחר, התירה הדוכסות הקמת קהילה יהודית ב-1389, אשר הייתה אחת הקהילות היהודיות הראשונות בדוכסות. בשנת 1441 קיבלה העיר אוטונומיה מסוימת בהתאם לחוקי מגדבורג. כאשר התאחדו פולין וליטא לדוכסות הפולנית הליטאית, באיחוד לובלין, הפכה העיר לחלק ממחוז טרקאי. ב-1793 הייתה העיר לבירת מחוז גרודנו.
בשנת 1795 סופחה גרודנו ביחד עם פולין לאימפריה הרוסית, עד למלחמת העולם הראשונה. מ-1920 עד 1939 הייתה גרודנו חלק מפולין, ולאחר מכן סופחה לבלארוס כחלק מברית המועצות. בתקופת מלחמת העולם השנייה, פרט לגטאות בהם רוכזו יהודי העיר וסביבתה הוקם בעיר גם מחנה שבויים שקיבל את הכינוי סטלאג 324Z.
מחנה זה, אף שנועד לשבויים סובייטים, אכלס בתקופות שונות גם יהודים, חלקם שבויי מלחמה וחלקם שהובאו אליו במיוחד. ב-1991, עם התפרקות ברית המועצות, נהייתה חלק ממדינת בלארוס.
יהדות גרודנו

יהודים התיישבו בעיר החל מן המאה ה-14 על פי רישיון ואיגרת זכויות, שניתנו ב-18 ביוני 1389 על ידי הנסיך וויטלנד מליטא. איגרת הזכויות אושררה על ידי קזימיר היגלוני בשנת 1444, אולם בנו אלכסנדר ביטל את כל זכויות היהודים כשעלה על כיסא נסיכות ליטא ובשנת 1495 אף גירשם מהעיר ומכל מחוז גרודנו. בשנת 1503, כאשר התמנה אלכסנדר למלך על פולין התיר את חזרת היהודים לגרודנו. המלך זיגמונד הראשון שב והכיר בזכויות היהודים בשנת 1547. בתעודה מ-22 במאי 1547 קבעה המלכה בונה ספורצה כי יהודי העיר ישאו ב-17% ממסי העיר, כי יהודים לא יורשו לקנות קרקעות מגויים ללא רישיון מיוחד וכי היהודים יורשו למנות רב. במאות ה-16 וה-17 הייתה קהילת גרודנא אחת משלוש הקהילות המנהיגות את גליל וילנה בוועד ארבע ארצות. הרב נתן שפירא אשכנזי, מחבר הספר "מבוא שערים" על שערי דורא, חתם על ספרו במילים: "אני צעיר הצעירים [...] השוכן [...] פה קהילת העיר הגדולה הוראדנא במדינת ליטא". בשנת 1560 נמנו בעיר 60 משפחות יהודיות מתוך 543 המשפחות שבעיר. באותה תקופה היו היהודים מרוכזים ברחוב היהודים, והיה להם בית כנסת ו"בית חולים". המלך סטפאן באטורי (1576–1586) השיב ליהודים את כל זכויותיהם, ובתקופתו גדלה הקהילה ובנתה בית כנסת מפואר אשר נוסד בשנת 1578 על ידי הרב מרדכי יפה "בעל הלבוש", אשר החליף את רבי נתן שפירא שנפטר בשנת 1577. בית הכנסת נשרף בשנת 1599.
קהילת גרודנו לא סבלה בימי גזרות ת"ח ת"ט, אולם בשנת 1655 סבלה מידי הקוזקים, וכן חצי מאה לאחר מכן, בשנים 1703–1708, בימי המלחמה הצפונית הגדולה. בשנת 1750 נבנה בית הכנסת זניומה.
דמות מופת בתקופת הגר"א היה הרב אלכסנדר זיסקינד, מחבר הספר יסוד ושורש העבודה (נפטר תקנ"ד, 1794), ולאחריו הרב מנחם נחום קפלן מהורודנא (תקע"ב - תר"מ). הספר "תולדות מנחם" מאת ישראל דוד מילר (מיללער) תלמידו של הרב נחום, מספר בדרך אגב על העיר, על הרחובות, על גויים ויהודים בעת זו של תחילת תקופת ההשכלה. עם מלומדי העיר באותה תקופה נמנה גם אברהם יונה יבנין.
בשנת 1795, בעת שעברה העיר לידי האימפריה הרוסית, חיו בעיר כאלפיים יהודים, אשר היוו את מרבית תושבי העיר. בשנת 1816 נמנו בעיר 8,422 יהודים לעומת 1,451 נוצרים. בשנת 1907 היו בעיר כ-25,000 יהודים לעומת כ-22,000 נוצרים.
לאחר הקמת המדינה הפולנית אחרי מלחמת העולם הראשונה, היה שיעור התושבים היהודים בעיר יותר מ-40%.
בין שתי מלחמות העולם פעלה בעיר ישיבת שער התורה בראשות הרב שמעון שקופ. הפעילות הציונית בעיר הייתה ערה במיוחד ובשנת 1926 היו 18,000 מצביעים למוסדות הציונים מקהילה זו. בוגרי השומר הצעיר יסדו בישראל את קיבוץ עין שמר.
יהדות גרודנו > בשואה

בתחילת שנות השואה היו בגרודנו כ-25,000 יהודים – כמחצית מאוכלוסיית העיר.
מרכז גסטפו היה בעיר כבר בספטמבר 1941, ובאפריל 1942 קיבל קפטן ארלס (Heinz Erreles) את הפיקוד על שישה מחוזות. המפקד בפועל היה אס-אס אונטר-שטורמפיהרר (מקביל לסג"ם) סקוט (Scott), ותחתיו אחראים על הגטאות איש האס-אס שארפיהרר שְטְרֶבְּלוֹ (Streblow) ואנשי אס-אס נוספים. (שטרבלו נידון בסוף המלחמה במשפט בדורטמונד לשש שנות מאסר על פשעים נגד האנושות. הוא חנק את אשתו והתאבד.)
יהודי האזור רוכזו ב-1 בנובמבר 1941 בשני גיטאות שהרכיבו יחד את גטו גרודנו. גטו מספר 1, שהכיל כ-15,000 יהודים, היה בעיר העתיקה ובו היה בית הכנסת העתיק של גרודנו. גדר בגובה 2 מטר חצתה חצרות אחוריות בעיר, והכניסה לגטו הייתה רק משער המבצר העתיק. עד לרציחתו ב-1943, שימש בתפקיד ראש היודנראט הראשון (יודנראט אחראי, לעומת יודנראט משתף פעולה) ד"ר בראוור, מנהל בית הספר. חברים נוספים ביודנראט היו עורך הדין שולקס ובאס. אלו טיפלו ברישום היהודים, בהעסקתם ובהקצאת מזון, ועד ל-2 בנובמבר גם ביחידת משטרה בראשות רובינצ'יק. שולקס והסוחר צ'רנק חויבו להביא כמויות קצובות של רכוש יהודי.
גטו מספר 2 שכן על הכביש לסקידל, מצידם השני של פסי הרכבת, בשכונת סלובודקה. בשטח שהיה גדול יותר משל גטו 1, אך פחות בתים, הצטופפו כ-10,000 יהודים. באזור זה שוכנו בעיקר בעלי מלאכה.
ב-2 בנובמבר 1942, עם חתימת הגטו, החלו המשלוחים. חלק מן היהודים הועברו למחנה מעבר לוסוסנה, ליד תחנת רכבת כ-10 ק"מ מחוץ לגרודנו. בינואר ובפברואר 1943 החלו משלוחים גדולים שמטרתם הייתה חיסול גטו 1. במשך חמישה ימים, החל מן ה-18 בינואר 1943 - י"ב עד ט"ז בשבט ה'תש"ג – נשלחו 10,000 יהודים לאושוויץ.
ב-13 בפברואר (ח' באדר ה'תש"ג, שבת פרשת תרומה) נשלחו 5,000 יהודים לטרבלינקה. הם נלקחו מבתי הכנסת ובתיהם נבזזו. כדי להפחידם ירו הנאצים באופן אקראי לתוך בתי הכנסת, פוגעים במנורות, בשעון ובמתפללים. עד 13 במרץ 1943 הוצאו אחרוני היהודים ה"שימושיים" לביאליסטוק, והגטו שבעיר הוכרז "יודנריין". משלוחים אלו סומנו כ-RSHA, והרציחות תועדו בידי הגרמנים. את התיעוד ועדות לרצח זה של יהודי גרודנו, סקולקה, וולקוביסק ופרוזחני, ניתן לראות במוזיאון אושוויץ.
בגרודנו נותרו רק 12 יהודים שהועסקו בידי הגסטאפו. כולם פרט לאחד נהרגו בעת המתקפה הסובייטית.
בין היהודים שנולדו בגרודנו ועלו לארץ ישראל לאחר השואה: ד"ר פליקס זנדמן, שולמית גרוס, אלוף (מיל). משה גורן, השחקן ישראל רובינצ'יק ופרופ' מנדל סטבורובסקי.
יהדות גרודנו > זיכרון קהילת גרודנה בישראל

ב-1966 הוקמה בעיר אשדוד ישיבת גרודנא - מיסודו של הרב יוסף שלמה כהנמן. ישיבה זו מונה כ-500 תלמידים ואברכים, והייתה היסוד לשכונה החרדית הראשונה באשדוד (סביב שכונה זו קמו השכונות החרדיות האחרות באשדוד). ראש הישיבה, הרב דב צבי קרלנשטיין גר בשכונה זו הנקראת "קריית פוניבז'-אשדוד".
יהדות גרודנו > הקהילה היהודית כיום

כיום ישנה בעיר קהילה יהודית, פעילות יהודית ובית כנסת פעיל. כרב העיר מכהן שליח חב"ד הרב יצחק קופמן, שגם קנה את בית הכנסת המפואר שנבנה בזמנו על ידי הרב מרדכי יפה "בעל הלבושים". בית הכנסת משמש כמרכז ליהדות וכולל בתוכו פעילות מגוונת כמו בתי ספר לנוער, מקווה, ספרייה ועוד.
דמוגרפיה > מגמות במספר תושבי העיר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | 1588 | 1856 | 1897 | 1913 | 1931 | 1939 | 1956 | 1965 | 1980 | 1985 | 1988 | 2005 |
| מספר התושבים | 4 | 18.4 | 46.9 | 63 | 49 | 57.2 | 98 | 65 | 202 | 247 | 272 | 317.3 |
דמוגרפיה > הרכב אתני של האוכלוסייה

מסקר שנערך בעיר בשנת 2005, עלו הממצאים הבאים לגבי הזהות האתנית של תושבי העיר: בלארוסים – 62.3%; פולנים – 24.8%; רוסים – 10.1%; אוקראינים – 1.8%; יהודים – 0.4%; ליטאים – 0.2%; טטארים – 0.2%; אחרים – 0.4%.
ערים תאומות

| --- | --- |
 פולין ביאליסטוק, פולין  פולין סלופסק, פולין  צרפת לימוז', צרפת  גרמניה מינדן, גרמניה  ליטא אליטא, ליטא  ליטא דרוסקינינקאי, ליטא  ליטא לאזדיאי, ליטא  ישראל אשקלון, ישראל:  רוסיה חימקי, רוסיה  רוסיה שצ'ולקובו, רוסיה  רוסיה וולוגדה, רוסיה  רוסיה דזרז'ינסק, רוסיה  רוסיה צ'בוקסרי, רוסיה  רוסיה טואפסה, רוסיה  סרביה קרליובו, סרביה
ראו גם

ישיבת שער התורה
בית הכנסת בגרודנו
ישיבת גרודנא
לקריאה נוספת

רחל גרוסבאום-פסטרנק, "גרוֹדְנָה (בפי היהודים: הוראדנא, הראדני), עיר נפה במחוז ביאליסטוק", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 203–229.
הערות שוליים

↑  Belarus: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map
↑  (סטאלאג הוא קיצור של Stammlager, לזיהוי המחנה ראו ברשימה המצורפת http://www.pegasusarchive.org/pow/Stalag.htm).
↑  שאול פרידלנדר, גרמניה הנאצית והיהודים: שנות הרדיפות, 1939-1933; תרגמה מאנגלית עתליה זילבר; ספרית אפקים, הוצאת עם עובד, תל אביב 1997; עמ' 249-248.
↑  כמתואר ב דפי דורות ובמקומות נוספים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564582505171  BnF: cb15679983h (data)  GND: 4238420-5  LCCN: n81059012  MusicBrainz: bc82ec2f-70bd-4607-abd8-db1268b2f0d2  NKC: ge136516  VIAF: 139563518   WorldCat (עם VIAF): 139563518 
אנדרטה לזכר יהודי גרודנו שנספו בשואה, בבית הקברות בקריית שאול
מרכז העיר
מפרקים

ערך זה עוסק במונח באקולוגיה. אם התכוונתם לחלק ממערכת השלד, ראו .
הפטריות על עץ זה משמשות כמפרקים
מְפָרְקִים הם יצורים במארג המזון המפרקים תרכובות אורגניות, באמצעות הפרשת אנזימי עיכול מתוך תאיהם אל הסביבה. מקצת תוצרי הפירוק - תרכובות אורגניות קטנות ומסיסות - נספגות אל תוך גופם של המפרקים ומשמשות להם מקור אנרגיה וכמקור תרכובות פחמן. תוצרי פירוק אחרים, כמו למשל תרכובות אי-אורגניות, נשארים בסביבה ומנוצלים במחזוריות על ידי האורגניזמים החיים בקרקע וגם על ידי הצמחים תהליך שנקרא ,מיחזור תרכובות מזון (nutrient cyceling) - אלו יכולים להיות פחמן דו-חמצני ומים  ועוד אי אלו מלחי מזון שונים שנוצרים בעת תהליך הפירוק ,שלבסוף ייקלטו בחזרה על ידי בעלי החיים השונים, כמו הצמחים שינצלו את הפחמן הדו-חמצני והמים (וכן את אור השמש) לשם קיום תהליך ההטמעה, הידוע בתור "פוטוסינתזה" בו הם מייצרים לעצמם את הסוכרים אקסודטות שיופרשו משורשיהם(exudates) על מנת לתחזק את אותן מפרקים מה שמשלים את התהליך המחזורי.
בדרך זו המפרקים משתתפים בתהליכי פירוק או קומפוסט בשפה נכונה או  כך נוצר הומוס בטבע וממחזרים חומרים רבים, ולכן יש להם תפקיד חשוב במחזורי החומרים בבית הגידול. במארג מזון, המפרקים מפרקים את שיירות (שאריות) הפסולת שמופרשת מהיצורים החיים וכן את היצורים שאינם חיים. בזכות כך, נוצרת מחזוריות דרכה המפרקים מפרקים את האורגניזמים המתים ושאריותיהם, וכתוצאה מכך הם (המפרקים) פולטים את הדרוש לצמח- פחמן דו-חמצני ומים כדי שצמח חדש יוכל לבצע פוטוסינתזה ולהיות בבסיס מארג המזון.
בין המפרקים נמנים בעיקר חיידקים, פטריות ותולעים.
פטריות

במערכות אקולוגיות רבות המפרקים העיקריים הם הפטריות. בניגוד לחיידקים, שהם אורגניזמים חד-תאיים, הפטריות מצויות במקבצים ומתחברות דרך דפנות התאים הקרובים, וכך יוצרות יחידה גדולה יותר, תפטיר, המוקפת בדופן תא גדול. הפטריות מסוגלות לחדור גם לאזורים לא חשופים של האורגניזם, ובנוסף הן היחידות שמסוגלות להשתמש באנזימים לפירוק ליגנין. שני יתרונות אלו הופכים את הפטרייה למפרק העיקרי ביערות, שבהם התרכובות האורגניות מכילות בעיקר ליגנין. הפטריות מפרקות את האורגניזם על ידי הפרשת חומצות מגופן שגורמות לו להירקב ולהתמוסס, ושואבות אותו חזרה ביחד עם החומצה והאורגניזם המומס. במשך הזמן הפטריות יאכלו את כל האורגניזם הרקוב. כאשר המקבצים נוגעים זה בזה, נוצרת פטרייה חדשה בנקודת המפגש, וכך הפטרייה מתרבה.
תולעים

ישנם סוגים מסוימים של תולעים המוגדרים כמפרקים מפני שהתנהגותם דומה לאוכלי פגרים. לדוגמה, תולעת שמפרקת תפוח הורסת את הקליפה, ובכך חושפת את החלק הפנימי ועוזרת לו להירקב. בנוסף, בעקבות פירוק הקליפה, היא חושפת את החלק הפנימי של הפרי למפרקים אחרים. סוגים מסוימים של תולעים מפרקים גם בעלי חיים.
ראו גם

מחזור הפחמן
מחזור החנקן
| אקולוגיה |
| --- | --- | --- |
| תת-תחומים | אקולוגיה התנהגותית |  |
| רמות ארגון | אורגניזם • אוכלוסייה • חברה • מערכת אקולוגית • ביומה • ביוספירה • פרט |  |
| יחסי גומלין | טריפה • תחרות • קניבליזם • הדדיות • טפילות • פרזיטואידיות |  |
| תהליכים | אבולוציה • סוקצסיה • הכחדה • גמישות פנוטיפית • פירוק |  |
| מושגי יסוד | כושר נשיאה • גומחה אקולוגית • בית גידול • גורם מגביל • מגוון ביולוגי • מארג מזון • מין פולש • גילדה • מין מהנדס סביבה • אקולוגיה - מונחים |  |
פורטל ביולוגיה
אחמד אבו חאטיר

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־20 רפיח, מדינה פלסטינית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 השכלה:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  אוניברסיטת טקסס באוסטין 
 מעסיק:  פיטני באוס 
 מספר צאצאים:  3 
 
ד"ר אחמד אבו חאטיר (בערבית: أحمد أبو خاطر) הוא גאוגרף ומתכנן פלסטיני, מומחה לניהול משאבי מים, איכות הסביבה ותכנון עירוני. הוא הספורטאי הראשון בהיסטוריה שיצג את פלסטין בתחרות עולמית של הרמת כוח.
קריירה מקצועית

אחמד אבו חאטיר נולד ברפיח. בנערותו היגר לארצות הברית. למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, שם השלים תואר ראשון בהנדסת מערכות בניין ותואר שני בתכנון עירוני. קיבל תואר דוקטור בתכנון קהילתי ואזורי מאוניברסיטת טקסס באוסטין. מחקריו שמו דגש על ניהול משאבי מים, יישוב סכסוכים וגישור.
כיום, ד"ר אבו חאטיר משמש כמנהל בכיר בחברה למערכות מידע גאוגרפי ומערכות ניווט בשם "Trimble Navigation" בסאניווייל. לפני כן כיהן בתפקידי ניהול בתחומים של פיתוח תוכנה ושיווק במספר חברות בקליפורניה, וכן היה מרצה באוניברסיטת טקסס באוסטין. תחומי התמחותו הם מערכות מידע גאוגרפי, תכנון ופיתוח קהילתי, תכנון ערים ואזורים, מדעי הסביבה ופיתוח בר-קיימא, ניהול משאבי מים חוצי גבולות, ויישוב סכסוכים. הוא כתב מספר מאמרים על ניהול משאבי מים בהקשר של הסכסוך הישראלי-ערבי, וכן על ניהול משאבי מים חוצי גבולות בארצות נוספות במזרח התיכון.
ד"ר אבו חאטיר פרסם מאמרים רבים, מרצה בכנסים ומייעץ, וקיבל מעל 20 פרסים על עבודותיו. כמו כן פרסם מספר רב של ספרים באנגלית. ספרו האחרון, "מים כזרז לשלום - ניהול מים בין גבולות ויישוב סכסוכים", מתאר מסגרת לתהליכי משא ומתן על משאבי מים.
הישגיו בהרמת כוח

אבו חאטיר הוא ספורטאי העוסק בהרמת כוח, והיה הספורטאי הראשון שייצג את פלסטין באיגוד העולמי של מרימי כוח באליפות בלאס וגאס בשנת 2006. אבו חאטיר ייצג שוב את פלסטין בתחרות בשנת 2007 באנהיים, קליפורניה, שם קבע שיא עולם פלסטיני חדש.
אחמד אבו חאטיר מתחרה בקטגוריית גברים עד 198 פאונד.
שיאו בסקוואט: 630 פאונד.
שיאו בלחיצת חזה: 610 פאונד.
שיאו בדדליפט: 705 פאונד.
תאו

| תאו |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
שבט:: בקר
סוג:: תאו
שם מדעי
 Bubalus ‏סמית, 1827

תאו אסייתי.
אנואה השפלה.
עדר תאואי מים בשמורת טבע עין אפק, עמק זבולון.
תְּאוֹ (או בּוּפָלוֹ; שם מדעי: Bubalus) הוא סוג בתת-משפחת הפרים. התאו הוא בעל חיים גדול וחזק, בעל פרווה דקה שחורה-חומה וקרניים חזקות. באנגלית נקרא התאו באפלו ובערבית ג'מוס - ושני השמות הללו משמשים לעיתים גם ככינוי נוסף עבור התאו בשפה העברית. שמו של התאו המקובל היום, מקורו בזיהויו המוטעה עם בעל החיים המכונה "תאו" במקרא, שהוא ככל הנראה שור הבר. יש המזהים את בעל-חיים המכונה בלשון חז"ל "כּוֹי" כתאו. זיהוי נוסף שנפוץ בימי הביניים, היה עם הראם המקראי. זיהוי זה נשלל על ידי בעלי התוספות. לדעת רב סעדיה גאון, בעל חיים זה הוא המכונה במקרא מריא.
לדעת מספר חוקרים התאו המקראי הוא שור הבר המוזהה גם עם הראם.
התאו שהיה נפוץ בארץ ישראל שייך למין תאו מים (Bubalus bubalis).
מאפיינים

התאו הוא בהמה מעלת גרה וצמחונית. מזונו כולל צמחים, קש וכולי. ישנם תאואים אשר חיים בקרבת מים, כגון, ביצות, אגמים ונהרות, וניזונים מצמחי הגדות. הם רובצים ברוב שעות היום במים, ובכך מתרעננים ומונעים עקיצות חרקים. התאואים חיים בלהקות גדולות, ובכך מקטינים את הסכנות הצפויות להם. הלהקה מסוגלת להתגונן כנגד טורפים על ידי דריסה או ניגוח. בלהקה מעורבים גם זכרים וגם נקבות. כאשר התאו מזדקן הוא עובר לגור לבדו בטריטוריה משלו, שם אין לו אויבים וסכנות, מלבד אריות, שאותם הוא יכול לנגוח למוות.
התאו הוא בעל חיים גדול וכבד, משקלו עולה על 500 ק"ג ויכול להגיע ללמעלה מטונה. אורכו נע בין 2.5 ל-3 מטרים ואורך קרני הזכר יכול להגיע ל-1–2 מטרים.
תאו הפיליפינים, הנקרא גם "תאו מינדורו" משום שהוא חי אך ורק באי מינדורו, הוא החיה הגדולה בפיליפינים. הוא נמצא בסכנת הכחדה ומונה פחות ממאה פרטים[דרוש מקור].
בסוג תאו קיים תת-הסוג "אנואה" ובו שני מינים: "אנואה השפלה" (Bubalus depressicornis) ו"אנואה ההרים" (Bubalus quarlesi).
המין המכונה תאו אפריקני, אשר נפוץ בערבות אפריקה דומה לתאו אך הועבר לסוג סינצרוס.
רבייה

ההריון של נקבת התאו נמשך 11 חודשים, ובסופו נולד עגל אחד שמשקלו 30–40 ק"ג. הוא נעמד על רגליו תוך פחות מחצי שעה, ומתחיל לינוק חלב מאמו. כעבור כמה ימים הוא מסוגל לנוע כשאר חברי הלהקה.
התאו והאדם

האדם ביית את התאו לפני אלפי שנים והחל להשתמש בו לנשיאת משאות, חריש וטחינה, במקביל המשיך צייד של תאו הבר.
התאו הפיליפיני (מינדורו) ניצוד בידי האדם עד כדי סכנת הכחדה. התאואים נדחקו למקומות הנידחים באי, וכדי להגן על עצמם, הם החלו לפעול בלילה.
בהודו משתמשים בחלב התאו, כתחליף לחלב הפרות, האסור בשימוש מטעמים דתיים. התאואים מגודלים בהודו בעדרים של מאות ומסביבם התפתחה תעשיית חלב ענפה.
גבינת הברי וכן מוצרלה במקורה מיוצרת מחלב נקבת התאו[דרוש מקור].
נקבת התאו מזן Murrah Buffalo מניבה כ-10–16 ליטר חלב ביום בדרך כלל תקופת ההנקה היא של 270–300 ימים בזן זה.
התאו והאדם > בישראל

לארץ ישראל הובא תאו המים ככל הנראה בתקופה הערבית והוא היה נפוץ בה בנופי ביצה ומים עד סיום תקופת המנדט, בשנת 725 לערך הגיע ויליבלד הקדוש לארץ ישראל ומצא את המריאים (ג'מוסים) משוטטים סמוך לאגם החולה.
התאו החל להיעלם בתקופת המנדט ולאחר הקמת מדינת ישראל נעלם לחלוטין.
עדר קטן של תאואים שרד בבטיחה והתגלה לאחר מלחמת ששת הימים, פרטים מהעדר הועברו לשמורת החולה וממנו הועברו פרטים גם לשמורת עין אפק.
קיימות גם בישראל שתי חוות לגידול תאואים. במושב ביצרון בשפלה נמצאת חווה גדולה ומחלבה לייצור מוצרים מחלב נקבת התאו.
מינים

תאו המים ההודי (Bubalus bubalis)
תאו אסייתי (Bubalus arnee)
תאו הפיליפינים (Bubalus mindorensis)
אנואה השפלה (Bubalus depressicornis)
אנואה ההרים (Bubalus quarlesi)
מינים נכחדים
Bubalus cebuensis
תאו מים קצר-קרניים (Bubalus mephistopheles)
תאו מורנסיס (Bubalus murrensis)
buffalo Bubalus
Bubalus grovesi
הערות שוליים

↑  רבי ישראל ליפשיץ, תפארת ישראל, מסכת נזיר, יכין, פרק ה', משנה ז'; ראו עוד: ד"ר מנחם דור, בספרו "החי במקרא, במשנה ובתלמוד"; פרופסור מרדכי כסלו, במאמרו כוי - כשרותו של בע"ח מיובא, תחומין יז (תשנ"ז), עמ' 416-417.
↑  משנה מסכת חולין פרק ו משנה א
↑  מסכת זבחים, קי"ג, ב', דיבור המתחיל "אורזילא דרימא".
↑  תפסיר רס"ג על ישעיהו, א', י"א. וכן היא דעת רבי ישעיה די טראני ספר שמואל ב', פרק ו', פסוק י"ג.
↑  מנחם דור, החי בימי המקרא המשנה והתלמוד, עמ' 37-40
↑  זהר עמר וירון סרי, מתי הגיעו הג'מוסים לנופי המים של ארץ ישראל ?
↑  משה דוד קאסוטו אנציקלופדיה מקראית : אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - א : אב - אתרים ירושלים מוסד ביאליק  תש"י - 1950 עמוד: 665
↑  זהר עמר וירון סרי, מתי הגיעו הג'מוסים לנופי המים של ארץ ישראל ?
↑  הבופאלו או התאו, באתר מועצת החלב(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292536105171  BnF: cb11977014p (data)  LCCN: sh85017642
גלוק (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  גסטון גלוק 
 תקופת הפעילות:  1963–הווה (כ־62 שנים) 
 חברות בנות:  תאגיד גלוק 
 מיקום המטה:  Ferlach 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנשק, תעשייה טכנולוגית 
 מוצרים עיקריים:  גלוק 17, Glock 38, Glock 39, Glock 40, Glock 37, Glock 35, Glock 36, גלוק 34, Glock 33, Glock 41, Glock 43, Glock 23C, Glock 31C, Glock 42, Glock 22C, Glock 20C, Glock 21C, כלי ירייה, Glock 32C, Glock 32, Glock 30, גלוק 19, גלוק 19C, גלוק 20, גלוק 18C, גלוק 17C, גלוק 18, גלוק 17L, Glock 31, גלוק 21, גלוק 23, Glock 28, Glock 29, גלוק 22, גלוק 27, גלוק 25, גלוק 26, גלוק 24, Glock knife 
 עובדים:  1,325 (נכון ל־2015) 
  
 www.glock.com
 
סכינים מתוצרת חברת גלוק
"גלוק" (בגרמנית: GLOCK) אשר הוקמה על ידי גסטון גלוק, היא חברה אוסטרית המייצרת כלי נשק, ציוד צבאי וציוד לשדה. החברה ידועה במיוחד באקדחים שלה, אך מייצרת גם סכיני שדה, אתי חפירה, חגורות תחמושת, נרתיקים ועוד. למעשה חברת גלוק התחילה לייצר כלי ירייה בשלב מאוחר של קיומה, לאחר שניגשה למכרז לייצור את חפירה לתנאי שלג לצבא האוסטרי, וגילתה במקרה כי הוצא מכרז לייצור אקדח שירות לאותו צבא. כיום קיימים כ-74 סוגים של אקדחים תוצרת חברת גלוק.
חברת גלוק הייתה בין החברות הראשונות לייצר אקדח שגופו עשוי מחומרים פלסטיים ואילו חלקיו האחרים כגון: הצינה, הנוקר, הקנה, הקפיץ המחזיר וחלקים קטנים נוספים עשויים מפלדה. באקדחי גלוק, בניגוד לאקדחים אחרים, לא קיימת ניצרה חיצונית ויזואלית, אלא עיקרון אשר נקרא "safe action" (מנגנון הפעולה הבטוחה) שבעיקרו מתבסס על שלושה מנגנוני בטיחות (משבת הדק, אבטחת נוקר, הפלת דוקרן) שכדי לבטלם מחויב היורה ללחוץ על ההדק לאחור ובכך מתאפשר הירי, דבר אשר הופך את האקדח, שבנוסף מצויד באינדיקטור (סמן) לכדור בקנה, לבטוח מאוד לנשיאה כאשר הוא דרוך. כמו כן, חברת גלוק ידועה בציפוי אקדחיה בשיטת "טניפר" אשר כוללת טבילה במגוון חומצות, דבר המקנה למתכת עמידות גבוהה מאוד לחלודה, סדקים ותנאי שטח קשים.
אקדחי גלוק נחשבים לאקדחים איכותיים ונמצאים בשימוש יחידות משטרה ושירותים חשאיים רבים בעולם.
מספר הדגם (17, 19 וכולי) מייצג את המספר הקטלוגי הכללי של חברת גלוק, לרבות מוצרים שאינם כלי ירייה.
יש הכותבים את שם החברה Glock ולא GLOCK, אך סימן המסחר של החברה הוא GLOCK באותיות גדולות בלבד.
אקדחים

בתחום יצור כלי ירי מתמקדת חברת גלוק בייצור אקדחים בלבד. דגמי האקדחים של החברה נפוצים מאוד בשימוש יחידות משטרה, יחידות אבטחה, יחידות צבאיות ועוד. משפחת דגמי האקדח של חברת גלוק כוללת דגמים רבים, שציונם "גלוק NN" כאשר NN הוא מספר ייחודי לדגם, המתחיל מ-17 ("גלוק 17") ומתקדם ב-1 עבור כל דגם חדש. נכון לסוף 2018 הדגם האחרון נקרא "גלוק 45". דגמי הגלוק השונים נבדלים בקוטר התחמושת שהם יורים (9 מ"מ, 0.40 אינץ', 10 מ"מ אוטומטי, 0.45, 357 זיג וכולי) ובגדלים השונים ('סטנדרטי', 'קומפקטי', 'תת-קומפקטי', 'תחרותי' ו'קנה ארוך').ישנה אפילו גרסת תת-המקלע, הגלוק 18 בעל יכולת ירי אוטומטית אשר נמצא בשימוש ביחידות לוט"ר מסוימות. בין דגמי האקדחים:
גלוק 17
גלוק 18
גלוק 19
גלוק 26