stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלצ'ה (כדורגל)
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1923 לאחר מיזוג כל מועדוני הכדורגל בעיר. בעונת 1928/1929 הגיעה הקבוצה הבכירה של המועדון לשמינית גמר הגביע הספרדי והפסידה לקבוצת קאסטיון. בעונה שלאחריה החלה לשחק בליגה הרביעית בספרד. הקבוצה שיחקה בליגות הנמוכות בספרד עד עונת 1958/1959' שבסיומה עלתה בפעם הראשונה מהליגה השנייה בספרד לליגת העל הספרדית.
הקבוצה שיחקה בליגת העל הספרדית במשך 12 שנים. ההישג הטוב  בתקופה זו היה מקום 5 בעונת 1963/1964. בעונת 1959/1960 הגיעה לחצי גמר הגביע והפסידה לקבוצת אתלטיקו מדריד. בעונות 1961/1962, 1962/1963 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצות ריאל מדריד וברצלונה בהתאמה. בעונת 1965/1966 הגיעה לרבע גמר הגביע והפסידה לברצלונה. בעונת 1966/1967 הגיעה לחצי גמר הגביע והפסידה לקבוצת ולנסיה. בעונת 1967/1968 הגיעה לרבע גמר הגביע והפסידה לקבוצת סלטה ויגו. בעונת 1968/1969 הגיעה בפעם היחידה בתולדותיה לגמר הגביע והפסידה לקבוצת אתלטיק בילבאו. בעונת 1970/1971 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצת סנט אנדרו. בסוף העונה ירדה לליגה השנייה.
אחרי 2 עונות בליגה השנייה, חזרה לליגת העל הספרדית. הקבוצה שיחקה בליגת העל הספרדית במשך 5 שנים. בעונת 1976/1977 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצת אתלטיק בילבאו. הקבוצה ירדה מליגת העל הספרדית לליגה השנייה בספרד בסוף עונת 1977/1978 ושיחקה בליגה השנייה ובליגה השלישית עד עונת 2012/2013, למעט 2 עונות בליגת העל הספרדית בשנות השמונים. בעונות 1978/1979, 1981/1982, 1990/1991, 2004/2005 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצות אוסאסונה, דפורטיבו לה קורוניה, מיורקה ונומנסיה בהתאמה. בסוף עונת 2012/2013 עלתה מהליגה השנייה לליגת העל הספרדית.
בתום עונת 2014/2015 סיימה במקום ה-13 בליגה, אולם מאוחר יותר הורדה לליגת המשנה עקב חובות לרשויות המס בספרד.
בתום עונת 2019/2020, שבה הקבוצה לשחק בלה ליגה, לאחר ניצחון בפליאוף על ז'ירונה משער ניצחון בדקה ה-97. בעונת 2021/2022 סיימה במקום ה-13.
בסיום עונת 2022/2023 ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
שחקנים בולטים

ספרד חואן מנואל אסנסי
ספרד קלאודיו ברגן
ארגנטינה וילפרדו קבאז'רו
ארגנטינה אמיליאנו ריגוני
ספרד טומאו לומפרט
גאנה ווקאסו מובארק
ספרד חוזה אנטוניו ניגואז
ספרד נינו
ספרד ססאר רודריגס אלברס
ספרד פרנססק וילאנובה
הערות שוליים

↑  "ESTADIO MARTÍNEZ VALERO" (בספרדית). אלצ'ה. נבדק ב-28 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
רודוס (עיר)

העיר רודוס (יוונית Ρόδος; איטלקית Rodi; טורקית Rodos) היא העיר הגדולה והחשובה באי רודוס, ומשמשת כבירת מחוז דרום הים האגאי וכבירת היחידה האזורית רודוס ביוון. העיר שוכנת בקצהו הצפוני והצר של האי, והיא מוקפת בים ממזרח, מצפון וממערב. בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית העיר כ-51,000 תושבים ובאזור האורבאני שלה התגוררו כ-80,000 איש, המהווים רוב מוחלט מ-115,490 תושבי האי.
לאי ישנה היסטוריה ארוכה שתחילתה בתקופת האבן החדשה, בשנת 4000 לפנה"ס לערך. אך העיר עצמה נוסדה רק בשנת 408 לפנה"ס. בין המאה ה-14 למאה ה-16 הייתה העיר מעוזם של ההוספיטלרים. העיר העתיקה של רודוס, שהוקמה בתקופה זו ומשתרעת על שטח של כחמש מאות ושמונים דונם, הוכרזה בשנת 1988 כאתר מורשת עולמית. ב-1522 גירש הסולטאן סולימאן הראשון את ההוספיטלרים מהאי וסיפח אותו לאימפריה העות'מאנית. האי רודוס, כמו האיים הדודקאנסיים היו בשליטת האימפריה האיטלקית בין השנים 1912–1948 ורק לאחר מכן הפכו לחלק מיוון.
היסטוריה > העת העתיקה

האי עליו יושבת העיר יוּשב בתקופת האבן החדשה המאוחרת, בערך בשנת 4000 לפנה"ס, והעיר רודוס נוסדה בשנת 408 לפנה"ס. היא כונתה "דימון רודיאון" (Δήμου Ροδίων), דהיינו "עירם של בני רודוס". כיתוב זה מופיע על סמלה הנוכחי של העיר, המעוצב כמטבע עתיק, ועליו דיוקנו של האל הליוס שפולחנו רווח במקום. במשך כשלוש מאות שנים הייתה העיר למרכז סחר וספנות ולמוקד פוליטי ודיפלומטי. פריחתה לא נפגעה אף שעברה מיד ליד, ונכבשה על ידי קאריה ב-357 לפנה"ס, על ידי הממלכה האחמנית ב-340 לפנה"ס, ובידי כוחותיו של אלכסנדר מוקדון בשנת 332 לפנה"ס. לאחר מותו של אלכסנדר מוקדון, כרתה העיר ברית עם תלמי הראשון, ובשנים 305-304 לפנה"ס עמדה בהצלחה במצור בן שנה שהטיל עליה דמטריוס פוליורקטס (Δημήτριος Πολιορκητής - "דמטריוס הצר"), בנו של אנטיגונוס מונופתלמוס.
תוכנית המתאר של העיר העתיקה ידועה מממצאים ארכאולוגיים, והיא חולקה ל-36 גושי מבנים אחידים באורך של 47.70 מטר וברוחב של 26.50 מטר. בכל גוש היו שלושה בתים, ורחובות ברוחב של חמישה עד שישה מטרים חצצו ביניהם. העיר הצטיינה במערכות אספקת מים ופינוי הביוב. רודוס נודעה, בין היתר, בזכות הקולוסוס מרודוס, פסלו הענק של אל השמש הליוס ואחד משבעת פלאי העולם העתיק, שנישא לגובה של כ-34 מטר בכניסה לנמלה. הפסל הוקם בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס לציון הדיפת המצור שהטיל דמטריוס פוליורקיטיס על העיר, וקרס בשנת 226 לפנה"ס כתוצאה מרעידת אדמה.
רודוס נכבשה על ידי הרפובליקה הרומית בשנת 164 לפנה"ס, אך המשיכה ושגשגה עד המאה ה-1 לפנה"ס, ושמשה כמרכז מדע, אומנות ולימוד, בין היתר לתורת הנאום. לפי מעשי השליחים, פקד השליח פאולוס את העיר:
"ויהי כאשר נפרדנו מהם ונרד באניה ונבוא דרך ישרה אל קוס וממחרת אל רודוס ומשם אל פטרה".
בתחילת התקופה הביזנטית איבדה העיר מחשיבותה, אך שימשה כמקום מושבו של בישוף וכמאחז צבאי.
היסטוריה > ימי הביניים

בשנת 620 נכבשה העיר למשך זמן קצר על ידי האימפריה הסאסאנית. בהמשך המאה נכבשה על ידי הערבים בהנהגת הח'ליף מבית אומיה, מועאויה הראשון. הערבים שלטו ברודוס משך זמן קצר, ולאחר מכן שב האי לשלטון ביזנטי. במאות שלאחר מכן, הצטמצם שטחה של העיר והיא הוקפה בביצורים חדשים. שטחה חולק לשני חלקים - האחד יועד לאצולה והאחר ליתר התושבים. לאחר מסע הצלב הרביעי וכיבוש קונסטנטינופול, שלטו בעיר שליטים מקומיים, ובהמשך היא ידעה תקופות שלטון קצרות של הרפובליקה של ונציה, הרפובליקה של ג'נובה, האימפריה של ניקאה והסלג'וקים.
לאחר כיבוש עכו ב-1291 וסילוק הצלבנים מארץ ישראל, עבר מרכז הכוח של ההוספיטלרים לקפריסין, אך הם הבינו עד מהרה כי מאזן הכוחות במקום אינו פועל לטובתם, וחיפשו אחר אי אחר שיוכלו לשלוט בכולו. בשנת 1309 רכשו ההוספיטלרים את רודוס, ואימצו את השם "אבירי רודוס". רודוס שבשליטת ההוספיטלרים החזיקה מעמד משך יותר ממאתיים שנים, ותפקדה כמעוז נוצרי כנגד העות'מאנים.
בתקופה זו הורחבו ביצורי העיר וחוזקו. הוקמו בה בית חולים, ארמון ומספר כנסיות בסגנון גותי ובסגנון אדריכלות הרנסאנס. תוואי רחובותיה של העיר ההיסטורית נשמר, וכך גם חלוקתה לשני חלקים שביניהם חצצה חומה פנימית. בחלקה הצפוני שכנו ארמון ראשי המסדר ההוספיטלרי, הכנסיות החשובות, בית החולים, מעון הבישוף הקתולי ואכסניות האבירים. בחלקה הדרומי התגוררה האוכלוסייה המקומית, ובו שכנו השוק, מספר כנסיות נוספות ובתי כנסת. למרות היריבות בין האבירים לעות'מאנים, שגשג המסחר בעיר, ויחסי האבירים והאוכלוסייה המקומית היו טובים. האבירים הקימו ארכיון שהועבר עמם למלטה במאה ה-16, ואשר השתמר עד היום. ההוספיטלרים הצליחו להדוף מצור ממלוכי על העיר ב-1444, ובחודש מאי 1480 הטיל שוב כוח צבאי עות'מאני בן כ-100,000 חיילים מצור על העיר. שלוש התקפות מוצלחות ביוני וביולי אותה שנה איימו להכריע את האבירים. ביצורי העיר ניזוקו באופן קשה, והטורקים תפסו עמדות על חלק מהם. אולם הכרזתו של מפקד הצבא העות'מאני על כך שכל רכושה של העיר יעבור לאוצרו של הסולטאן מהמט השני והאיסור על מעשי ביזה, גרמו להתמרמרות קשה בקרב החיילים, וחלקם אף נטש את עמדותיהם. המצור הסתיים זמן קצר לאחר מכן והעיר ניצלה מכיבוש.
היסטוריה > הכיבוש והתקופה העות'מאנית

42 שנים לאחר כישלון המצור העות'מאני הראשון על העיר, שבו כוחותיו של סולימאן הראשון וצרו על רודוס.
המצור החל ב-26 ביוני 1522, וכוח צבאי של 140,000 לוחמים הגיע לאי בכ-400 ספינות. מולם ניצבו 650 אבירים בראשו של כוח צבאי שמנה כ-7,000 איש. חודש לאחר מכן הגיע הסולטאן לרודוס כדי לפקד בעצמו על הקרב. הטורקים חסמו את הכניסה לנמל, הפגיזו את העיר בתותחים שהוצבו על היבשה סביב לה, וערכו התקפות חיל רגלים על חומותיה. ב-4 בספטמבר 1522 התפוצץ מחסן תחמושת מתחת ל"שדרה" האנגלית בחומה הדרומית של העיר, וקטע באורך של 11 מטר ממנה קרס וסתם את החפיר שבחזיתה. שלוש התקפות טורקיות נערכו במקום זה, אך שלושתן נהדפו. מתקפות טורקיות רחבות היקף נערכו גם ב-24 בספטמבר ובחודש נובמבר, אך המצור לא הוכרע. שני הצדדים היו מותשים, ובעקבות הכרזתו של הסולטאן כי יערוב לחיי התושבים אם העיר תיכנע, התקיים משא ומתן בין הצדדים הניצים בין ה-11 ל-13 בדצמבר 1522. המגעים כשלו וההתקפה העות'מאנית התחדשה. ב-17 בדצמבר הצליחו העות'מאנים לכבוש את "שדרת" ספרד, והגנת העיר הפכה לבלתי אפשרית. ב-22 בדצמבר 1522 נכנעו האבירים, ותנאי הכניעה היו מפליגים בנדיבותם. ניתן להם פרק זמן של 12 ימים לעזוב את האי והותר להם לקחת עימם את נשקם ואת אוצרותיהם. הסולטאן אף התיר לאוכלוסייה המקומית לעזוב את האי במשך שלוש שנים שלאחר מכן, והעניק פטור ממיסים לנותרים למשך חמש שנים. ב-1 בינואר 1523 יצאו 180 האבירים ששרדו וכמה אלפי תושבים את העיר, ועזבו את רודוס לסיציליה ולאחר מכן למלטה באמצעות ספינות שהעמיד הסולטאן לרשותם.
עם זאת, האוכלוסייה היוונית שנותרה בעיר הוכרחה לפנותה ולעבור להתגורר מחוץ לה, וכך נוסד הרובע שהיה לימים לעיר המודרנית. העיר איבדה את חשיבותה ונותרה כמרכז לאי רודוס ולאיים הסמוכים לו בלבד. העות'מאנים תיקנו את הנזקים בחומות העיר, הפכו את הכנסיות החשובות למסגדים, והקימו בעיר מסגדים נוספים, מרחצאות ובתי מידות. הם עיטרו את בתי העיר בסגנונם, אם כי לא פגעו בעיטורים שהותירו אחריהם האבירים, ובבתים רבים נוספו בתי מרחץ ומרפסות עץ בחזית. עם שקיעתה של האימפריה העות'מאנית במהלך המאה ה-19, הוזנחו העיר ובנייניה, ומספר רעידות אדמה פגעו בה.
היסטוריה > המאה ה-20

במלחמת איטליה-טורקיה ב-1912 כבשו האיטלקים את הדודקאנסים, וב-1923 הקימו בהם את מושבת "איי הים האגאי האיטלקים" (Isole Italiane del Egeo) שבירתה בעיר. האיטלקים הרסו חלק ניכר מהמבנים העות'מאנים והפכו את בתי הקברות העות'מאני והיהודי לגנים שהקיפו את חומות העיר העתיקה. בתקופה זו שופרה התשתית העירונית, והוקמו כבישים ומערכת לאספקת חשמל. פניה של העיר שמחוץ לחומה שונו באופן מקיף בהתאם לתוכנית אב חדשה, והאיטלקים הקימו בה מבנים רבים שחלקם הושפעו מהאדריכלות הפשיסטית (ראו להלן). האיטלקים אף פעלו רבות בתחומי העיר העתיקה, אך פעולותיהם שם נחשבות כיום לסרות טעם מבחינה אדריכלית והיסטורית. הם הקימו את ארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס כמעט מחדש, ועיצבו אותו בהתאם למה שנתפס בעיניהם כאדריכלות ימי הביניים. הם התייחסו בביטול לאלמנטים אדריכליים עות'מאניים ונהגו להסירם, ובנוסף, בשנת 1924, הם פרצו בחומה את "שער החירות" (Πύλη της Ελευθερίας, או "שער הים" - Θαλασσινή Πύλη) הסמוך לרציף הנמל.
במלחמת העולם השנייה שימש האי כבסיס צבאי מבוצר שממנו ניסו האיטלקים לבסס את חזונו של בניטו מוסוליני להקמת אימפריה איטלקית ים תיכונית. לאחר כניעתה של איטליה לבעלות הברית ב-8 בספטמבר 1943, נעשה ניסיון בריטי, כחלק ממערכת הדודקאנס, להצניח במקום צנחנים שיחברו אל 40,000 החיילים האיטלקים ששהו במקום, ויחזיקו מעמד כנגד הוורמאכט. הגרמנים הגיבו במהירות וכבשו את האי בתחילת ספטמבר 1943. ב-2 בפברואר וב-15 באפריל 1944 הופצצה העיר מהאוויר על ידי חיל האוויר המלכותי, הפצצות שעלו בחיי אדם ובהרס רב, אך הגרמנים החזיקו באי עד סוף המלחמה. הכיבוש הגרמני המיט אסון על יהודי רודוס, 1,673 מהם נשלחו לאושוויץ, ורק 151 מהם שרדו. לאחר המלחמה הושלט באי משטר צבאי בריטי, וב-1948 הוא הועבר לשליטת יוון.
העיר המודרנית > כלכלה ותרבות

העיר היא יעד תיירותי פופולרי, וכלכלתה נסמכת על התיירות, המסחר והשירותים, נוסף למעמדה כבירת הנפה והמחוז. במהלך חודשי הקיץ נערכים בעיר בזה אחר זה מספר פסטיבלים המוקדשים לאומנות, לקולנוע, לתיאטרון ומחול, למוזיקה, להיסטוריה ולנוער וספורט. עוד מתקיים בעיר פסטיבל "הוורד" לתרבות ימי הביניים, ובעיר פועלים "המוזיאון לאומנות יוונית מודרנית" (Μουσείο Νεοελληνικής Τέχνης), "המוזיאון הארכאולוגי של רודוס" (Το Αρχαιολογικό Μουσείο της Ρόδου - ראו להלן) ותזמורת סימפונית ותיאטרון עירוניים.
העיר המודרנית > תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי רודוס דיאגורס (Κρατικός Αερολιμένας Ρόδου, Διαγόρας) שוכן ממערב לעיר, ובו מסלול טיסה בודד (07/25) באורך של 3,260 מטר המקביל לחוף הים. השדה נחנך בשנת 1977 והחליף את שדה התעופה המיושן השוכן שלושה קילומטרים מדרום לו. הוא נחשב לשדה הרביעי בגודלו ביוון מבחינת היקף תנועת הנוסעים בו. שירותי ספנות פועלים בין רודוס למספר איים וערים ברחבי יוון, כמו גם אל העיר הטורקית השכנה מרמריס. בעיר ופרבריה פועל שירות תחבורה ציבורית המופעל על ידי חברת "רודא" (ΡΟΔΑ), בעוד שקווי האוטובוס מהעיר ליתר חלקי האי מופקדים בידיו סניף רודוס של חברת האוטובוסים הארצית "ק.ט.א.ל" (Κ.Τ.Ε.Λ. Ρόδου Α.Ε).
העיר המודרנית > חינוך וספורט

הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת הים האגאי (Πανεπιστήμιο Αιγαίου) שוכנת בעיר, ומ-1995 פועל בה "המרכז להכשרה מקצועית של נפת הדודקאנסים" (Κέντρο Επαγγελματικής Κατάρτισης Νομού Δωδ/σου). בעיר שני מועדוני כדורגל ("א.ס. רודוס" - Α.Σ. Ρόδος, ו"פ.א.ו. דיאגוראס" - Π.Α.Ο Διαγόρας) ומועדון הכדורסל "א.או. קולוסוס רודוס" (Α.Ο. Κολοσσός Ρόδου) המתחרים ברמה הארצית, ומאז שנת 2007 נערכת בה אחת התחרויות בסבב אליפות העולם בטריאתלון
.
החוף הצפון-מערבי של העיר החדשה ושרידיהן של ארבע טחנות רוח
מבנה בנק יוון ברודוס
שוק ברודוס
נמל התעופה הבינלאומי רודוס דיאגורס
אתרי העיר > העיר שמחוץ לחומות

מצפון לעיר העתיקה שוכן נמל מנדראקי (Μανδράκι; מפה - 4) המשמש כיום כנמל הנוסעים של העיר. ממנו יוצאים קווי ספנות לאיים הסמוכים, לטורקיה ולמספר ערים ברחבי יוון. משני צדדיה של הכניסה לנמל הקימו האיטלקים שני עמודים שעליהם ניצבים פסלי איילים המסמלים את האי. לפי המסורת העמודים מסמנים את המקום בו ניצבו רגליו של הקולוסוס, אך כיום הסברה היא שהפסל ניצב למעשה בצידו האחד של הנמל. על שובר הגלים ניצבות שלוש טחנות רוח ובקצהו הצפוני שוכנת "מצודת ניקולאס הקדוש" (Φάρος του Αγίου Νικολάου) שהוקמה ב-1464.
בעיר החדשה שלאורך המזח המערבי של נמל מנדראקי (מפה - 2), מספר מבני מידות שבנו האיטלקים, ובהם בנייני בנק יוון, בית העירייה, בית הדואר ומשרדי נפת הדודקאנסים מ-1927 ששימשו בעבר כלשכתו של הנציב האיטלקי. כנסיית הבשורה (Εκκλησία του Ευαγγελισμού) שוכנת על קו המים ולצידה מגדל פעמונים רבוע הנושא גם שעון ובראשו גג רעפים אדום. מבנה שוק הנמל החליף את הבזאר והוקם בסגנון המשלב אלמנטים של אדריכלות מזרחית (ראו תמונה לעיל). עוד הוקם בעיר מלון השושנים (Grande Albergo delle Rose), שבו נערכו בשנת 1949 השיחות לקראת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות. כיום שוכן במבנה הקזינו של רודוס. במקום שוכן גם המבנה העות'מאני המקורי של מסגד מוראט ראיס (Τζαμί του Murat Reis, Murat Reis camii).
ממערב לעיר החדשה, על הר סטפנוס הקדוש (λόφο του Αγίου Στεφάνου), המכונה גם הר "סמית'" (Monte Smith) על שמו של האדמירל האנגלי סידני סמית, שוכנים שרידיו המעטים של האקרופוליס של רודוס (מפה - 3). האזור שהיה חלק מהעיר בתקופת יוון העתיקה שוחזר על ידי האיטלקים, ובו שרידי תיאטרון יווני, אצטדיון ומקדשים לאפולו, לזאוס ולאתנה.
מראה כללי של רודוס. מסגד מוראט ראיס בחזית התמונה וברקע חומות העיר העתיקה (מימין) ונמל מנדראקי (משמאל)
נמל מנדראקי מכיוון דרום-מזרח. במרכז נראים כנסיית הבשורה ומגדל הפעמונים שלה, ומימין שתיים משלוש טחנות הרוח הניצבות על שובר הגלים
כנסיית הבשורה בנמל מנדראקי והמזרקה שבחזיתה. מימין למבנה נראים רציף הנמל ומימיו
שרידים באקרופוליס של רודוס
יהודי רודוס

נוכחותם של יהודים ברודוס נזכרה לראשונה אגב המצור העות'מאני ב-1480, אך רוב היהודים הגיעו לעיר לאחר גירוש ספרד ב-1492, חלקם דרך סלוניקי, וייסדו במקום קהילה יהודית ספרדית. השלטון העות'מאני היטיב עם היהודים ואיפשר להם להמשיך ולהתגורר בין חומות העיר, דבר שנאסר על הנוצרים. ברובע היהודי לה ג'ודריה (La Juderia) פעלו שישה בתי כנסת וכן ישיבות, והיהודים עסקו בכל המלאכות, ובכלל זה מסחר, רפואה, ייצור כלי נשק, אריגה ועוד. בית הקברות היהודי שכן מדרום לרובע היהודי לה ג'ודריה, אך בשנות ה-30 של המאה ה-20 ייסדו האיטלקים בית קברות יהודי חדש מחוץ לחומות העיר העתיקה.
בשנת 1887 מנתה הקהילה כ-2600 איש מתוך 30,000 תושבי העיר.
כשהגיע השלטון העות'מאני באי לסופו, ירדה גם הקהילה היהודית מגדולתה, ורבים מהיהודים עזבו את האי. בשנת 1920 היגרו קבוצות יהודים מרודוס לקונגו הבלגית, לדרום אפריקה ולרודזיה, ובשנת 1931 נוסד בית כנסת ספרדי בסולסברי.
לאחר הנהגת חוקי הגזע באיטליה ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כ-4,000 מ-6,000 יהודי רודוס עזבו אותה. כשהגרמנים כבשו את האי, הם ריכזו 1,673 מיהודי הקהילה בכיכר המרטירים שברובע היהודי ב-24 ביולי 1944, ושלחו אותם באוניות לאתונה ומשם לאושוויץ. בודדים שרדו את הגירוש ורק 151 מהמגורשים שרדו את השואה. הקונסול הטורקי סלאחטין אולקומן, הצליח להציל 42 יהודים, בטענה שהם אזרחים טורקים או בעלי זיקה לטורקיה.
בית כנסת קהל שלום היחיד בעיר שעדיין קיים משנת 1577. כיום הוא משמש כמרכז מבקרים ובתוכו שוכן המוזיאון היהודי של רודוס לתולדות הקהילה היהודית. בית הכנסת פעיל רק בראש השנה ויום כיפור. בעיר חיים נכון ל-2024 כ-40 יהודים בלבד.
ערים תאומות

לרודוס קשרי ערים תאומות עם 12 ערים ברחבי העולם ועם מדינת רוד איילנד ("האי רודוס" באנגלית) שבארצות הברית:
צרפת קונש, צרפת
ספרד פלמה דה מיורקה, ספרד
גרמניה בראונפל, גרמניה
קפריסין לימסול, קפריסין
שוודיה ויסבי, שוודיה
ספרד רוסס (אנ'), ספרד
מלטה ולטה, מלטה
אוקראינה יאלטה, אוקראינה
ספרד אווילה, ספרד
אוסטרליה פרת', אוסטרליה
ארצות הברית גריס (אנ'), ניו יורק, ארצות הברית
מקסיקו פואבלה, מקסיקו
הערות שוליים

↑  Το λογότυπο του Δήμου Ροδίων
↑  Classical Period
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך ל', עמ' 603.
↑  Roman Period
↑  scripture text
↑  Byzantine Period
↑  Knights' Period
↑  Johanniterorden (Geschichte des Ordens)
↑  Johanniterorden - Geschichte des Ordens
↑  The Town of the Knights
↑  The Fortifications of Rhodes
↑  Ottoman Period
↑  Italian Period
↑  מצב היהודים באי רודוס, דואר היום, 26 באפריל 1933
↑  מסמך ההערכה של אונסק"ו
↑  רודוס
↑  A city of Art & Culture
↑  אתר רשות שדות התעופה היוונית
↑  Transit Services
↑  אתר ITU
↑  The Archaeological Museum
↑  אתר אונסק"ו
↑  Μία βόλτα στη Μεσαιωνική Πόλη
↑  Cemetery
↑  רודוס, הצפירה, 28 במרץ 1887
↑  Emigration from Rhodes
↑  יעקב מאור, מור שפייר, לא רק טברנות וחופים: מסע בעקבות החיים הסודיים של יהודי רודוס, באתר ישראל היום, 17 בנובמבר 2024
↑  Twinnings
| אתרים בעיר רודוס |
| --- | --- | --- |
| עיר ימי הבניים | ארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס • בית החולים של האבירים • רחוב האבירים ברודוס |  |
| יהדות רודוס | בית הקברות היהודי ברודוס • המוזיאון היהודי של רודוס • לה ג'ודריה • בית הכנסת קהל שלום |  |
| מוזיאונים | המוזיאון הארכאולוגי של רודוס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4103772-8  MusicBrainz: d961b542-0c97-4aa3-a410-d54bc6c30568  VIAF: 427147270357235700008   WorldCat (עם VIAF): 427147270357235700008 
המצור העות'מאני על רודוס ב-1480 (ציור מ-1481)
חיילים יניצ'רים בעת המצור על רודוס ב-1522
מפת העיר מ-1597
מבנה שוק הנמל
שער הכניסה לארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס
מפת העיר העתיקה
מפת אתרי עניין בעיר
קטע מחומת רודוס
החצר הפנימית של ארמון הגראנד מאסטר
רחוב האבירים
בית הכנסת קהל שלום ברודוס
נמל מנדראקי על רקע הרי הטאורוס בטורקיה
מראה מהעיר העתיקה לעבר העיר החדשה. באופק נראים הרי הטאורוס
ארמון ראשי המסדר של אבירי רודוס
מערכת בקרת מבנה

מערכת בקרת מבנה (נקראת גם מערכת ניהול מבנה) היא מערכת ממוחשבת לניהול, שליטה ובקרה המותקנת במבנים ושולטת על המערכות המכניות והחשמליות בבניין כגון מיזוג אוויר, תאורה, אספקת החשמל, מים, ביוב, גילוי וכיבוי אש ועשן, חנייה, מערכות הצללה ועוד.
המערכת נשלטת על ידי מחשב אחד או יותר המחובר למערכות השונות. תוכנה ייעודית מעבדת מידע המגיע מהחיישנים המותקנים על המערכות השונות. באמצעות התוכנה ניתן לשלוט במערכות השונות בצורה אוטומטית או ידנית.
מערכות ניהול ובקרת מבנים מותקנות לרוב במבנים גדולים ועתירי מערכות חשמליות ומכניות. המערכות המודרניות מאפשרות למנהל האחזקה שליטה מרבית במדדים השונים ומידע מפורט לגבי המצב של כל אחת מהמערכות. המערכת מתריעה למנהל על תקלות טכניות וכמו כן תומכת בחיסכון באנרגיה, במים וכדומה.
היסטוריה

המהפכה התעשייתית השלישית (אנ') שהתרחשה בשנות ה-80 כשהומצא הבקר המתוכנת הראשון, הובילה להמצאת יכולות אוטומציה שהתפתחו ותרמו לייעול ושיפור ודיוק מערכות הייצור בתעשייה. המהפכה לא פסחה על תחום בקרת המבנים מאחר שיכולות אלו שיפרו את ניהול מערכות המבנה, ואפשרו מתן שירות ברמות גבוהות לבעלי המבנה.
בקרת מבנה אופיינית דורשת ערוצי מדידה רציפים רבים עבור: גלאי טמפרטורה לוויסות הטמפרטורות ברחבי המבנה, סנטורים של לחץ או ספיקת מים / אוויר ועוד.
האתגר באותן השנים היה שהבקרים המתוכנתים (PLC) היו יקרים עד מאוד, ובפרט לדרישה של ערוצי המדידה הרציפה.
הפתרון לאתגר הייתה המצאת בקר ייחודי וייעודי למבנים לו קראו בשם DDC) Direct Digital Control) (אנ'). בקר DDC הוא קונטרול פשוט עם מעבד סטנדרטי, שהורכב על מעגלים אלקטרוניים פשוטים בסטנדרטים לא גבוהים. כאמור, המטרה הייתה לתת פתרון לאוטומציה במבנים, ומאחר והסביבה לא הייתה קריטית כמו בתעשייה, בקרי ה-DDC סיפקו מענה מושלם.
בקרי ה-DDC הכילו כניסות אוניברסליות, כלומר כניסת סנסור רציף או דיסקרטי באותה כניסה. חדשנות זו נתנה מענה הולם לבקרים המתוכנתים, שהיו מאוד יקרים באותן השנים.
תוכנת ה-DDC

מאחר שבקרי ה-DDC יושמו על ידי רכיבים פשוטים שעל גבי כרטיסי אלקטרוניקה בסיסיים, לא ניתן היה ליישם בתוכם משימות רבות ומיוחדות שנדרשות בתפעול היומי במבנים. זה היה אתגר לא פשוט, והפתרון היה בהמצאת תוכנת יישומים, תוכנת DDC, שתמכה בבקרים הפשוטים.
תוכנת בקרת ה-DDC היוותה שילוב של ממשק למפעיל, ביחד עם תוכנה המתכנתת את בקר ה-DDC.
הרעיון היה לתכנת את הבקר מראש, באמצעות תוכנה ראשית, אשר טענה לבקר את תוצאות התכנות. במציאות, לבקר ה-DDC היו מעט מאוד יכולות של לוגיקה מקומית ועצמאית. בחלק מהבקרים היו רק עד 7 או 10 פקודות לוגיקה.
בקר ה-DDC והרעיון שבו נשמרו עד היום אולם החומרה עצמה כבר נדירה מאוד בבקרת המבנים, והסיבות יתוארו בהמשך.
הבקר המתוכנת - למערכות בקרת מבנה

הבקר המתוכנת הוא הבקר המוביל בבקרת מבנים חכמים ומתקדמים עקב מספר גורמים:
עלות נמוכה
מהירות גבוהה
בעל ערוצים רציפים (עבור מדידת טמפרטורות, לחצים ועוד)
עמידות לתנאי סביבה - חום, לחות, רעידות וקורוזיה
יכולת תכנות טובה יותר מבקרי DDC
יכולות תקשורת גבוה במגוון פרוטוקולים. בנוי בטופולוגיות רשת מתקדמות. אינו תומך בסביבת WEB לעבודה שוטפת.
מאושר כחומרה על ידי תקינת אכילס 2 של אבטחת מידע.
סוגי הבקר המתוכנת

מקובל לחלק את עולם הבקרה לשלושה תחומים:
בקרת תהליכים DCS - עבור מפעלים רציפים כמו בתי זיקוק, תחנות ייצור חשמל ומפעלים שאי אפשר לעצור את פעולתם אף לא לדקה.
בקרה תעשייתית PLC - עבור מפעלי ייצור דיסקרטיים, מפעלים שניתן לעצור את המכונות, לתקן ולהמשיך את פעולת הייצור.
בקרת מבנה DDC
מגמה זו מתרחשת במפעלים רציפים, בהם הבקר המתוכנת מחליף את בקרת התהליכים, בקרי DCS.
יישום בקרי ה-DCS מבוצע על ידי בקרים מתוכנתים שמשלבים בתוכם תוכנות תהליך ייעודיות. כל חברה יצרנית בעולם פיתחה תוכנות שכאלה על-גבי הבקרים המתוכנתים. כיום, אחוזי השוק של בקרי התהליך הולך ופוחת משנה לשנה.
קל וחומר, מגמה זו מתרחשת בבקרת המבנים, בהם הבקר המתוכנת מחליף את בקרי המבנה הוותיקים, את בקרי ה-DDC.
יישום בקרי ה-DDC מבוצע על ידי בקרים מתוכנתים רגילים. אין צורך בשום תוסף תוכנתי והבקר המתוכנת, PLC, מהווה דה-פקטו, את פתרון שכיח ויעיל לבקרת מבנים חכמים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4204356-6
ג'יני (דמות)

| --- | --- |

 שם ספר:  אלאדין ומנורת הקסמים
 שם סרט:  אלאדין (1992) שובו של ג'אפר אלאדין ומלך הגנבים אלאדין (2019)
 תוכנית טלוויזיה:  אלאדין
 הופעה ראשונה:  אלאדין (סרט, 1992)
 הופעה אחרונה:  אלאדין (סרט, 2019)
 יוצרים:  אריק גולדברג
 גילום הדמות:  ויל סמית' ("אלאדין")
 דיבוב:  רובין ויליאמס (1992, 1996) דן קסטלנטה (הופעות אחרות) ג'ים מסקימן (הופעות אחרות)
 דיבוב בשפה העברית:  טוביה צפיר (אלאדין (1992), שובו של ג'אפר, אלאדין ומלך הגנבים ואלאדין) דדי זהר (אלאדין)
 מידע
 כינויים:  ג'יני מן המנורה הג'יני מן המנורה השד מן המנורה הג'יני הכחול בדרן/ליצן (על ידי ג'אפר)
 גזע:  ג'יני/אדם/ספר
 מין:  זכר
 מקצוע:  עבד/ליצן/זמר/בדרן/רקדן/סטנדאפיסט/קומיקאי/פנטומימאי/מדבב/חקיין/שחקן/ספר/מעצב שיער/סופר/ארכאולוג/מספר/קריין/כתב חדשות/מגיש חדשות/מנחה/גיבור-על/נבל-על
 כוחות:  הגשמת משאלות הענקת רצון חופשי שינוי צורה חיקוי
 דמויות קשורות
 חברים:  אלאדין הנסיכה יסמין אבו יאגו
 אויבים:  ג'אפר יאגו מוזנרט
הג'יני (באנגלית: The Genie) הוא דמות בדיוניות מסרט ההנפשה "אלאדין" של חברת וולט דיסני. הג'יני נוצר על ידי אריק גולדברג ומבוסס באופן רופף על דמות הג'יני שהופיעה בסיפור "אלאדין ומנורת הקסמים" מתוך "סיפורי אלף לילה ולילה", שבו תוארה בתור עבד בלבד על אף חשיבותה. זאת לעומת העיבוד של דיסני, שהרחיב על אופייה ועל זהותה.
הדמות

הג'יני היה כלוא בתוך מנורתו למשך 10,000 שנה. למרות היותו בעל כוחות קסם, אין הוא מסוגל להשתמש בהם ללא אישור מאדונו (המחזיק במנורה), אף שהוא נוהג לבצע קסמים לעצמו. הג'יני אוהב הומור, בדיחות והנאה. לג'יני המוכנות והיכולת למלא כל בקשה למעט הריגה, גרימה להתאהבות או החייאת מתים. בסוף הסרט "אלאדין" הפך הג'יני לחופשי בזכות משאלתו האחרונה של אלאדין. שמו האמיתי של הג'יני, אם קיים, אינו ידוע. בהופעותיו של הג'יני, הוא מרבה לשנות את צורתו ולבצע חיקויים של ידוענים ושל דמויות אחרות כגון ג'ק ניקולסון, רודני דיינג'רפילד, פלוטו, מיקי מאוס, פינוקיו, דמבו, פוקהונטס ואריאל.
צבעו של הג'יני הוא תכלת, ועיניו, שיערו וזקנו שחורים. בעת שלא היה חופשי ענד הג'יני צמידים מוזהבים שסימלו אזיקים.
הופעות > אלאדין (1992)

בסרט "אלאדין" הג'יני הופיע לראשונה, שם הוא שוחרר ממנורות הקסמים על ידי אלאדין לאחר שמערת הקסמים התמוטטה. לאחר שהג'יני הציג לאלאדין, שהפך לאדונו, את החוקים של הג'יני באמצעות השיר "ג'יני - לא היה לך חבר כמותי", בניהם: שמגיע לו שלוש משאלות, אלאדין מבקש מהג'יני להשתחרר מן המערה. לאחר שהשתחררו, הג'יני החליט לא להחשיב את המשאלה הזו כמשאלה מפני שזאת הייתה משאלה משותפת לשניהם, ולכן נשארו לאלאדין עדיין שלוש משאלות. הג'יני ואלאדין גם מדברים, והג'יני מספר לאלאדין שהוא מעוניין להיות אדם חופשי. אלאדין מתחייב שמשאלתו השלישית תהיה להפוך את הג'יני לאדם חופשי, אבל לפני כן ביקש את משאלתו הראשונה: להפוך לנסיך על מנת להרשים את הנסיכה יסמין. הג'יני עושה זאת והופך את אלאדין לנסיך עלי, אותו הוא מציג בתהלוכה בעיר אגרבה. כשאלאדין נזרק מצוק על ידי השומרים של ג'אפר, הג'יני מציל אותו כמשאלה שנייה. לאחר שיאגו, התוכי של ג'אפר, גונב את המנורה של הג'יני, הג'יני הופך להיות אדונו של ג'אפר. הג'יני חסר הברירה העניק לג'אפר את המשאלה הראשונה להיות סולטאן אגרבה, ואת המשאלה שנייה להיות המכשף החזק ביותר. במהלך הקרב האחרון בין אלאדין לג'אפר, הג'יני מעניק לג'אפר את משאלתו האחרונה, להפוך לג'יני - דבר שכולא את ג'אפר במנורה. לאחר האירועים, הג'יני זרק את המנורה של ג'אפר לתוך המדבר. לאחר שהג'יני עושה זאת, אלאדין במקום לבקש לשנות חוק מן החוקים של הארמון, הוא מבקש מהג'יני להיות חופשי, כפי שהבטיח. בסיום הסרט, הג'יני יוצא לטיול ברחבי העולם.