stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רודולף וצר
הערות שוליים

↑  De ce iubim atat de mult fotbalul? Rudy Wetzer, capitanul nationalei de la CM Uruguay 1930, are cuvantul  (ברומנית)
↑  I WORLD CUP FINAL (Jules Rime Cup) (באנגלית)
עד כלות הנשימה

| --- | --- |

 בימוי:  ז'אן-לוק גודאר 
 תסריט:  ז'אן-לוק גודאר, פרנסואה טריפו 
 עריכה:  Cécile Decugis 
 שחקנים ראשיים:  ז'אן-פול בלמונדו, ג'ין סיברג
 מוזיקה:  Martial Solal 
 צילום:  ראול קוטאר 
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  UGC, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 במרץ 1960 
 משך הקרנה:  87 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית, אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  פריז, שאנז אליזה, מרסיי, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת התרחשות:  August 1959 
 פרסים:  דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר  French Syndicate of Cinema Critics Awards  פרס ז'אן ויגו 
 דף הסרט ב־IMDb
 
עד כלות הנשימה (בצרפתית: À bout de souffle) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 1960 שבוים על ידי ז'אן-לוק גודאר על פי עלילה פרי עטו של פרנסואה טריפו, בכיכובם של ז'אן-פול בלמונדו וג'ין סיברג.
גודאר התריס בסרטו נגד המוסכמות שהיו מקובלות בקולנוע הצרפתי באמצעות שיטות צילום ועריכה חדשניות. הסרט עורר סנסציה עם פרסומו והיה לאבן דרך בתולדות הקולנוע, אחד מסרטי הגל החדש הצרפתי החשובים ביותר, וסרטו הידוע ביותר של גודאר.
עלילה

מישל פואקר הוא גנב מכוניות צעיר שמעריץ את המפרי בוגרט ומנסה לחקות את סגנונו. מישל גונב מכונית במרסיי ונוהג בה בפראות בכביש כפרי. כאשר המשטרה מסמנת לו לעצור בצד הדרך, הוא בורח. שוטר רודף אחריו על אופנוע, ומישל יורה בו למוות באקדח שמצא במכונית הגנובה. ללא כסף ועם המשטרה בעקבותיו, הוא מגיע לפריז. הוא גונב כסף מחברה לשעבר, ופונה לעזרה לחברתו פטרישה פרנקיני, סטודנטית אמריקאית לעיתונאות בסורבון, שלפרנסתה מוכרת את עיתון ה"ניו יורק הראלד טריביון" ברחובות פריז.
מישל מסתתר בדירתה של פטרישה, וכשהיא חוזרת הביתה ומעירה אותו בבוקר הוא מנסה, בו זמנית, לאתר אדם בשם אנטוניו שחייב לו כסף, לשכב עם פטרישה, ולשכנע אותה להצטרף אליו בנסיעה לרומא. פטרישה אומרת למישל שהיא בהריון ממנו. בצהריים כשהיא מגיעה לעבודה שוטר חוקר אותה, והיא מבינה שמישל בורח מהמשטרה. פטרישה מסייעת למישל לגנוב מכונית אחרת על מנת להסתתר מהמשטרה, ואת הלילה הם מבלים בדירתה של חברה בפריז. בבוקר, כאשר היא יורדת לקנות חלב, היא מתקשרת לחוקר המשטרה, ונותנת לו את כתובת הדירה שהם שוהים בה. בדירה היא מספרת למישל מה עשתה, ומצפה ממנו לברוח, אך הוא משלים עם גורלו ומחליט לרדת לחכות למשטרה ברחוב, ובינתיים לאסוף את כספו מאנטוניו, שעבר באזור ברכבו.
כשאנטוניו פוגש את מישל הוא מנסה לשכנע אותו להימלט איתו ומישל מסרב. כשהמשטרה מגיעה אנטוניו עוזב את המקום, אך זורק אל מישל אקדח. מישל מרים את האקדח והשוטרים יורים בו. הוא כושל לאורך הרחוב בעוד פטרישה רצה אחריו, ולבסוף מתמוטט על הכביש, ממלמל לעברה "Degueulasse" ומת. פטרישה, שלא מכירה את המילה הצרפתית, פונה למצלמה ושואלת "מה זה Degueulasse?"
שחקנים ודמויות

ז'אן-פול בלמונדו – מישל פואקר
ג'ין סיברג – פטרישה פרנקיני
אנרי-ז'אק אואה – אנטוניו ברוטי
ז'אן-פייר מלוויל – פרבולסקו, סופר שפטרישה מראיינת לעיתון
דניאל בולאנז'ה (אנ') – מפקח משטרה
ליליאן דרייפוס – ליליאן, ידידה של מישל
בסרט נכללו הופעות קמע של ז'אן-לוק גודאר, ז'אק ריווט, פיליפ דה ברוקה, ז'אן דושה (אנ'), אנדרה ס. לבארט (אנ') וז'אן ווטרן (אנ').
יצירת הסרט > כתיבה ומימון

ב-1956 כתב פרנסואה טריפו את עלילת הסרט על בסיס סיפורו של אדם בשם מישל פורטל, בן זוגה של העיתונאית האמריקאית בוורלי לומט, שב-24 בנובמבר 1952 גנב מכונית, נעצר בגלל עבירת תנועה והרג את השוטר שעצר אותו. גודאר עיבד את העלילה של טריפו לתסריט גולמי, שכלל תסריט מפורט לסצנות הראשונות של הסרט והערות להמשך הסרט. הוא לא היה מרוצה מהתסריט שכתב, והחליט לכתוב את הדיאלוג תוך כדי צילום במקום להשתמש בתסריט מסורתי. הוא ערך מספר שינויים בעלילה, ובפרט האריך את הדיאלוגים בין מישל לפטרישה ושכתב את סצנת הסיום, שבגרסה של טריפו הסתיימה בבריחתו של מישל. גודאר הסביר את שינוי סצנת הסיום בכך ש"בסרטי פשע הגיבור חייב למות, ולא היה לי עניין להפר בכוונה את כללי הז'אנר."
טריפו וגודאר גייסו את קלוד שברול כיועץ טכני ואמנותי ואת ז'ורז' דה בורגאר (אנ') כמפיק, ובמאי 1959 החלו לחפש מימון להפקת הסרט. מפיץ הסרטים רנה פינייר מהאגודה החדשה לקולנוע (אנ') חשב שיוכל להניב רווחים מסרט שיישא את שמותיהם של טריפו ושל שברול, וכך ניאות להשקיע בהפקה סכום כסף קטן. התקציב הסופי של הסרט היה כ-85,000 דולר (שווה ערך לכ-920,000 דולר בשנת 2024).
יצירת הסרט > ליהוק

| --- | --- |

ג'ין סיברג (1959) וז'אן-פול בלמונדו (1960)
ב-1957 גילמה ג'ין סיברג את ז'אן ד'ארק בסרט "סיינט ג'ואן" (אנ') של אוטו פרמינגר. הופעתה בסרט ספגה ביקורת שלילית בארצות הברית, אך טריפו וגודאר שיבחו אותה. סיברג, שהביקורת השלילית שספגה הקשתה עליה להצטרף לסרטים נוספים, הסכימה לגלם את דמותה של פטרישה ב"עד כלות הנשימה" בשכר נמוך למרות ספקנותה באשר לבימוי של גודאר.
ז'אן-פול בלמונדו גילם את הדמות הראשית בסרט הקצר "Charlotte et son Jules" (אנ') שיצר גודאר ב-1958. בשלב הדיבוב של הסרט שהה בלמונדו באלג'יריה במסגרת שירותו הצבאי, וגודאר ביקש את רשותו לדובב את הדמות שגילם במקומו, והבטיח שבתמורה ילהק את בלמונדו לתפקיד הראשי בסרט הארוך הראשון שיביים. בלמונדו הסכים, וגודאר מילא את הבטחתו וליהק את בלמונדו לתפקיד מישל פואקר. בלמונדו, שהיה לא מוכר עד אז בעולם הקולנוע, הפך לכוכב הסרט: "ב'עד כלות הנשימה' חיפשתי את נושא הסרט לאורך כל הצילומים, ולבסוף מצאתי עניין בבלמונדו. ראיתי בו מעין בלוק שצריך לצלם כדי לגלות מה מסתתר מאחוריו," אמר גודאר.
יצירת הסרט > צילום

הסרט צולם בין 17 באוגוסט ל-15 בספטמבר 1959. הצוות הטכני של הסרט היה מינימלי, אך גודאר מצא את נוכחותו מסרבלת. הוא כתב כי "עבודתי הקשה ביותר היא לשמור את הצוות הטכני הרחק מהצילומים". הוא מנע מהאחראית על התסריט להשגיח על התהליך, ולא הקדיש כל מאמץ לתכנון ולשמירה על רצף הצילום. לרוב הוא אילתר את הסצנות כמעט ללא תכנון מוקדם, ולעיתים ביטל את הצילומים כאשר חש חסר השראה. "כל יום ז'אן-לוק פשוט היה מגיע עם הפנקס שלו ומשרבט כמה הערות וקצת דיאלוג והיינו עושים חזרות אולי כמה פעמים כדי שאדע במעורפל לאן לכוון את המצלמה", סיפר הצלם, ראול קוטאר (אנ').
קוטאר, שהתמחה בצילום מלחמה, סיפר ששמח לצלם את הסרט לאחר שגודאר אמר לו ש"זה יהיה כמו לצלם כתבה". הוא פיתח את טכניקת הצילום שלו תוך כדי אלתור הסצנות עם גודאר:
מיום ליום, ככל שפרטי התסריט של גודאר נעשו מדויקים יותר, הוא הסביר את דרישותיו: בלי חצובה למצלמה, בלי תאורה אם אפשר, בלי נסיעה על מסילות... לאט לאט גילינו צורך לברוח מהמוסכמות ואפילו לנהוג בניגוד לכללי 'הדקדוק הקולנועי'. תוכנית הצילום, כמו הדיאלוג, הוכנה תוך כדי תנועה.
קוטאר צילם רק במצלמה קלה הנישאת ביד, כדי ליצור סגנון דוקומנטרי. כדי להשיג תנועה חלקה הוא היה מצלם בישיבה על כיסא גלגלים או עגלת דואר. השימוש במכשירים מעטים וקלים איפשר לגודאר לצלם באופן מהיר וספונטני. לדבריו, אופן הצילום המהיר והמאולתר נועד להבטיח "תוצאה ישרה וכנה".
יצירת הסרט > פוסט-פרודקשן

הסרט צולם ללא קול ודובב על ידי השחקנים בשלב הפוסט-פרודקשן. סרטי הצילום עובדו בתהליך Push processing (אנ') שהגביר את רגישותם לאור, כדי לפצות על היעדר התאורה המלאכותית.
הגרסה הראשונה של הסרט הייתה ארוכה מדי, וגודאר חתך אותה באופן שיצר ג'אמפ קאטס רבים. "יצרתי סרט שנמשך שעתיים ורבע או שעתיים וחצי; זה היה בלתי אפשרי, בחוזה צוין שאורך הסרט לא יעלה על שעה וחצי... לקחנו את כל הצילומים וחתכנו באופן שיטתי כל מה שאפשר היה לחתוך, תוך ניסיון לשמור על קצב כלשהו," אמר. ז'אן-פייר מלוויל, שייעץ לגודאר על עריכת הסרט, סיפר כי "אמרתי לו לחתוך כל דבר שלא מקדם את הפעולה ולהסיר את כל הסצנות שאינן הכרחיות, כולל הסצנה שלי. הוא לא הקשיב לי, ובמקום לחתוך סצנות שלמות כפי שהיה נהוג אז, היה לו את הרעיון הגאוני לחתוך חלקים פחות או יותר אקראיים מתוך הסצנות. התוצאה הייתה מצוינת."
ניתוח ופרשנות > עלילה

מכיוון ש"עד כלות הנשימה" נוצר על פי עלילה מאת טריפו, הוא הנרטיבי ביותר מבין סרטיו של גודאר, משקיע מאמץ רב יחסית בפיתוח מערכת היחסים בין הדמויות הראשיות, ועשיר בהתרחשויות יותר מרוב סרטיו של גודאר. עם זאת הציג גודאר את העלילה באופן מקוטע והותיר מספר חורים בעלילה. למשל, לאחר שמישל יורה בשוטר ונמלט בריצה, הוא מופיע במכונית בפריז, בלי הסבר איך ומתי הגיע לשם. ריצ'רד נופרט כתב שבעוד טריפו הציב סצנות שלמות בזו אחר זו, בסגנון יותר נאו-ריאליסטי, גודאר הציג "רסיסים של פעולה" וצמצם אירועים נרטיביים חשובים, כמו הירי של מישל בשוטר ומותו של מישל, לסצנות קצרות ומבלבלות, תוך הענקת זמן מסך ממושך לסצנות שלא מקדמות באופן משמעותי את העלילה, כמו פטרישה המסרקת את שערה. נופרט וג'יימס מונקו (אנ') טענו שהעלילה שכתב טריפו לא הייתה יוצאת מן הכלל, והסגנון והגישה של גודאר אליה הם שהפכו את הסרט ליצירה חדשנית; מונקו כתב שבבימויו של טריפו הסרט היה "שקט, רך וחומל יותר", ולא היה נתפס כמהפכני.
ניתוח ופרשנות > טכניקה

גודאר התריס נגד המוסכמות שהיו מקובלות בקולנוע הצרפתי באמצעות שיטות צילום ועריכה חדשניות, הבולטת והמהפכנית בהן היא הג'אמפ קאט.
זהו סרט בשלושה פרקים: מחצית השעה הראשונה מהירה, הפרק השני – מודרטו, והשלישי – אלגרו ויוואצ'ה שוב.
הסרט מתאפיין בקצב מהיר ו"קצר נשימה", אפקט שיוחס בעיקר לשימוש הנרחב של גודאר בג'אמפ קאטס. דאדלי אנדרו (אנ') כתב שגודאר "פונה לטירוף של עריכה כאשר צילום פשוט אינו מצליח להעביר את ההתרגשות של העלילה, הדמות או הנושא"; כך נוצר, על פי טי ג'פרסון קליין, "סרט של אי-רציפות פראית".
שתי הדמויות הראשיות של הסרט לא מתגוררות בפריז; מישל הוא בן מרסיי ופטרישה אמריקאית. לפי פיליפ ג'ון אשר, "למרות, ואולי בגלל, העובדה שגם מישל וגם פטרישה מסתכלים על פריז כאאוטסיידרים, הסרט נהנה מאוד להציג את מראות פריז": מגדל אייפל, שער הניצחון ואף מספר צילומי אוויר של מוזיאון הלובר ושל קתדרלת נוטרדאם. פיליפ לופייט (אנ') ציין את הצילום האלגנטי של אתרי התיירות של פריז וכתב כי "ברגע שהסרט יוצא החוצה, פריז מתערבלת סביבו ומפתה את המצלמה לבוא אחריה."
ניתוח ופרשנות > מקורות ומחוות

מספר פרשנים תיארו את "עד כלות הנשימה" כפסטיש של מותחני פשע אמריקאיים. הסרט דומה בעלילתו לפילם נואר אמריקאי קלאסי, ומשלב מחוות לסרטים מהז'אנר; למשל, בסצנה שבה מישל מסתתר באולם קולנוע, מתנגן קטע מ-"Gun Crazy" (אנ'), סרט אמריקאי בנושא דומה. גודאר הקדיש את הסרט למונוגרם פיקצ'רס (אנ'), אולפן קולנוע אמריקאי שהפיק סרטי גנגסטרים מסוג בי אותם שיבחו גודאר וטריפו כמבקרים.
"עד כלות הנשימה" כולל מחוות אינטרטקסטואליות רבות לקולנוע וכן לציור, מוזיקה וספרות; אנט מייקלסון (אנ') תיארה אותו כדוגמה מובהקת של אינרטקסטואליות. מונקו כתב כי הסרט מציג קולאז' של פריטים תרבותיים: הדמויות "צפות בים גועש של דימויים וצלילים, מטאפורות והיקשים, חצאי אמיתות פוליטיות וקלישאות תרבותיות." מישל ופטרישה משוחחים ארוכות על טעמם האמנותי – הוא אוהב את בוגרט ואת מוצארט, היא את ברהמס, רנואר ופוקנר. התנהגותו של מישל היא חיקוי של בוגרט, והוא מת לאחר שהוא חולף על פני כרזת קולנוע שקוראת "לחיות בסכנה עד הסוף"; דייוויד בורדוול וקריסטין תומפסון (אנ') כתבו ש"התנהגותו של מישל מוצגת כמוּנעת על ידי הסרטים ש'עד כלות הנשימה' מחקה."
ניתוח ופרשנות > פסקול

פסקול הסרט לא תואם באופן מלא את החלק הוויזואלי שלו. לאורך חיתוכי הג'אמפ-קאט הרבים, הפסקול ממשיך ללא הפרעה. במספר מקרים הצלילים סותרים את התמונות שעל המסך; לדוגמה, כשמישל מוצא את האקדח במכונית הגנובה, הוא מעמיד פנים שהוא יורה בו ונשמע קול נפץ, על אף שהאקדח לא יורה. מישל מארי (צר') כתב כי "ההחלטה להעדיף אי-רציפות חזותית הולכת יד ביד עם העצמאות הכללית של הפסקול – יש לו משך זמן משלו, שאינו כפוף להיגיון שבחיבור בין התמונות." נופרט תיאר את הפסקול כ"ערבוביה של מוזיקה שמופיעה ונעלמת, גואה ודועכת לחלוטין, וצלילים דיאגטיים מזדמנים."
את המוזיקה לסרט כתב מרסיאל סולל (אנ'). לדבריו של סולל, גודאר לא נתן הנחיות לגבי סוג המוזיקה הדרושה, מלבד הצעה להשתמש בבנג'ו. סולל כתב מוזיקה להרכב של 30 נגנים, שהמוטיב העיקרי בה היה תמות קבועות לשתי הדמויות הראשיות: התמה של מישל נועדה להיות "מתוחה, כמעט מיוסרת", ושל פטרישה "עדינה, כמעט מתוקה מדי". התמה של מישל מופיעה ברגעי מפתח בסרט, גם כאלה שעוסקים במישל שלא בנוכחותו - למשל, כשדיווח על מעשיו מגיע אל המשטרה. פיליפ ג'ון אשר טען שהשימוש הרב בתמה של מישל, גם בסצנות שבהן הוא אינו נוכח, משמש כתזכורת לצופים שהנושא העיקרי של הסרט הוא החיפוש אחר מישל.
השפעה

הסרט יצא לאקרנים כשתנועת הגל החדש הייתה בעיצומה – כשנה אחרי צאת שני סרטי הדגל האחרים של התנועה, "400 המלקות" ו"הירושימה אהובתי". "עד כלות הנשימה" הגדיר את התנועה והפך למניפסט המובהק שלה. הוא השפיע השפעה מכרעת על התפתחות הקולנוע המודרני, ובפרט על תור הזהב של הוליווד בשנים 1967–1974. דמות הרוצח הנונשלנטי של מישל פואקר השפיעה על דמויות קולנועיות רבות שנוצרו אחריה.
הסרט השיק את הקריירה של גודאר כבמאי ומיצב אותו כמנהיג תנועת הגל החדש לצד פרנסואה טריפו, כשהציג אותו לקהל ולמבקרים כקולנוען ייחודי בעל סגנון חדשני ולא-קונבנציונלי. גודאר המשיך לקריירה קולנועית ארוכה, אך "עד כלות הנשימה" נותרה יצירתו הידועה והנצפית ביותר.
הסרט עובד לרימייק אמריקאי באותו שם (אנ') בשנת 1983. הוא שימש כמקור השראה לבמאים כמו רוברט אלטמן, סטנלי קובריק, מרטין סקורסזה וקוונטין טרנטינו ולסרטים כגון "ספרות זולה", "בוני וקלייד", "רחובות זועמים" ו"זרים".
פרסים

זכייה בפרס ז'אן ויגו (אנ') (1960)
זכייה בפרס דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר (אנ') (1960)
זכייה בפרס סינדיקט מבקרי הקולנוע הצרפתי (אנ') לסרט הטוב ביותר (1960)
מועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי (1962)
לקריאה נוספת

יגאל בורשטיין, 5 בחלק שני: "סוף האשלייה הקולנועית: 'עד כלות הנשימה'", קולנוע: פענוח, פרשנות, פיתוי, תל אביב: סל תרבות ארצי (מפתחות), 1998, עמ' 71–75
דני מוג'ה, אהבנו כל כך – 100 סרטי מופת, מפה - מיפוי והוצאה לאור, 2003, הערך "עד כלות הנשימה", עמ' 138–140
ביאורים

↑  מילת גנאי או קללה, "מגעילה"/"גועלית"
↑  סרט צילום בעל רגישות גבוהה לאור של חברת Gevaert.
↑  מעשה חסר מניע; מונח שטבע אנדרה ז'יד בספרו "Les Caves du Vatican".
דוד טוביהו

דוד טוביהו (20 בנובמבר 1898 – 1975), היה ראש העירייה הראשון של באר שבע אחרי הקמת מדינת ישראל.
קורות חייו

נולד ליוסף טאובה בעיירה ז'ולקיב שבגליציה המזרחית, אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1917 החל בלימודי משפטים ומדע המדינה באוניברסיטת למברג ועלה לארץ ישראל ב-1920. בתחילה עסק בבניין וסלילת כבישים בגליל.
על פי בקשתו של דוד בן-גוריון הגיע בסוף 1948 לבאר שבע ועמד בראש המועצה הממונה, כמו כן שימש כמנהל "סולל בונה" בדרום הארץ. בפברואר 1950 נתמנה טוביהו לראשות עיריית באר שבע. תרומותיו הגדולות לפיתוחה של העיר כללו הקמת תשתיות של מים וחשמל, בניית שיכונים, וסלילת כבישים. טוביהו הקדיש חלק ניכר מזמנו ותשומת לבו לילדי העיר ולחינוכם, ויזם את בנייתם של בתי-ספר רבים בבאר שבע.
במהלך כהונתו יצא בשנת 1958 בשליחות ההסתדרות לארצות הברית. עם פרישתו מראשות העירייה בשנת 1961 הקדיש טוביהו את עיקר מרצו להקמת "המכון להשכלה גבוהה בנגב", שהפך לימים לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כמו כן שימש כחבר מועצת המנהלים וסגן יו"ר של חברת החשמל ומשנת 1964 שימש כראש מינהל מקרקעי ישראל במחוז תל אביב. בשנת 1971 זכה להניח את אבן הפינה לקמפוס החדש של האוניברסיטה בבאר שבע.
טוביהו נשא לאישה את לאה בת ראובן רוטברט ולשניים נולדו שני ילדים - רינה ודן.
דוד טוביהו נפטר בעיר מגוריו באר שבע, ונקבר במושב ירקונה.
קורות חייו > הוקרה והנצחה

בשנת 1964 זכה לאזרחות כבוד של העיר באר שבע וב-1973 הוענק לו התואר "עמית כבוד" מטעם אוניברסיטת באר שבע.
על שמו תיכון מקיף  בעיר וכן הארכיון לתולדות באר שבע והנגב באוניברסיטת בן-גוריון.
כמו כן, אחד מצירי התחבורה הראשיים בעיר נקרא על שמו.
לקריאה נוספת

דוד טוביהו, "כך נגיע ל-160,000 נפש", בתוך: הנדסה ואדריכלות, מאי-יוני 1961.
שמן סויה

| --- | --- |
שמן סויה
שמן סויה
 
 מאכלים
 סוג:  שמן צמחי, שמן בישול, bean oil
 מרכיבים עיקריים:  פול סויה 
 
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  857 קק"ל
 
 שומן:  94.6 ג'
 שומן רווי:  12%
 שומן חד בלתי רווי:  23%
 שומן רב בלתי רווי:  57.6%
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
שמן סויה הוא שמן צמחי, המופק ישירות מזרעי הקטנית סויה. הוא אחד השמנים הנפוצים ביותר לבישול, והשני הנצרך ביותר מבין השמנים הצמחיים.
היסטוריה

לשמן הסויה היסטוריה ארוכה. עדויות כתובות מסין מתארכות את השימוש בפולי סויה מעובדים להפקת שמן סויה אכיל לתקופה שקודמת לשנת 2000 לפני הספירה. ספרות סינית קדומה חושפת ששמני סויה עובדו באופן נרחב אף לפני העדויות הכתובות שבידינו.
תהליך הייצור של שמן הסויה

על מנת לייצר שמן סויה, נסדקים פולי הסויה ומחוממים לטמפרטורות שבין 60–88 מעלות צלזיוס, ואז מופקים בעזרת ממסים עם הקסאנים. לאחר מכן מזוקק השמן ולפעמים עובר הידרוגנציה. שמני סויה נוזליים שעברו תהליך חלקי של הידרוגנציה נמכרים כ"שמן צמחי", או שהם מהווים מרכיבים במגוון רחב של מזונות מעובדים.
תפוקה עולמית

בעונת הגידול בשנים 2002–2003, הופקו ברחבי העולם 30.6 מיליון טונות של שמן סויה, שהיו בערך חצי מכמות הייצור של שמן סויה אכיל ברחבי העולם, וכ-30 אחוזים מכלל השומנים והשמנים שיוצרו, כולל שומנים מהחי ושמנים שהופקו מצמחים טרופיים.
בשנים 2018–2019, עמד הייצור העולמי על 57.4 מיליון טונות כאשר היצרנים המובילים כללו את סין (16.6 מיליון טונות), ארצות הברית (10.9 מיליון טונות), ארגנטינה (8.4 מיליון טונות), ברזיל (8.2 מיליון טונות) והאיחוד האירופי (3.2 מיליון טונות).
שימושים > בתחום המזון

שמן סויה משמש לרוב לטיגון ולאפייה. הוא גם משמש ברטבים לסלט.
שימושים > שמנים שמתייבשים

שמן סויה הוא אחד מן השמנים הרבים שמתייבשים. זה אומר שהשמן יתקשה לאט (בגלל פילמור שמבוססת על רדיקל חופשי) כאשר הוא ייחשף לאוויר, וייצור חומר גמיש, שקוף ועמיד בפני מים. הודות למאפיין הזה, משתמשים בשמן סויה בכמה תערובות של דיו להדפסה וצבע שמן. עם זאת, שמנים אחרים (למשל שמן פשתה) יכולים להיות עדיפים יותר בגלל יישומים של אי אלו שמנים שמתייבשים.
שימושים > ברפואה

שמן סויה משמש להזנה שלא דרך הפה או המעיים כמקור לקלוריות ולחומצות שומן חיוניות.
שימושים > מייצב לדוחי חרקים

בעוד שלשמן הסויה אין פעילות ישירה שדוחה חרקים, במספר מוצרים מסחריים נעשה בו שימוש כשמן מייצב על מנת להאריך את זמן הפעולה של שמנים דוחי חרקים כדוגמת שמן הגרניום.
הרכב שמן הסויה

שמן הסויה דומה בהרכבו לשמן תירס ולשמן חמניות. הוא עשיר בחומצות שומן רב בלתי רוויות מסוג אומגה 6, ומכיל מעט חומצות שומן רוויות. לשמן סויה יש יתרון בין השמנים הללו, כיוון שהוא מכיל עד 7 אחוזים של אומגה 3. זהו שמן שרמת העיבוד שלו גבוהה, והוא מכיל כמות גבוהה של אומגה 6. כמו כן, 100 גרם של שמן סויה מכילים 16 גרם של שומן רווי, 23 גרם של שומן חד בלתי רווי שמקורו מן הצומח ו-58 גרם של שומן רב בלתי רווי, המצוי בזרעי כותנה, סויה וחמניות. חומצות השומן הבלתי רוויות העיקריות בטריגליצרידים של שמן הסויה הן החומצה האל-לינולנית הרב-בלתי-רוויתית (7-10%), חומצה לינולאית (51%) וחומצה אולאית חד בלתי רוויה (23%). כמו כן, שמן הסויה מכיל גם את חומצות השומן הרוויות חומצה סטארית (4%) וחומצה פלמיטית (10%).
השיעור הגבוה בשמן סויה של חומצת שומן רב בלתי רוויה המועדת לחמצון אינו רצוי לשימושים מסוימים, כדוגמת שמני בישול.
יתרונות בריאותיים

שמן הסויה מקושר לכמה יתרונות בריאותיים, הקשורים במיוחד ללב, לעור ולעצמות.
יתרונות בריאותיים > הקשר בין שמן הסויה ללב

שמן סויה מורכב ברובו מחומצות שומן רב בלתי רוויות, שהן סוג של שומן שבריא ללב. מחקרים מראים שהחלפת שומנים רוויים בשומנים רב בלתי רוויים בתזונה יכולה להיות קשורה לסיכון נמוך יותר ללקות במחלות לב. סקירה גדולה של 8 מחקרים הראתה שכאשר המשתתפים החליפו 5% מסך הקלוריות היומיות שלהם משומן רווי בשומן רב בלתי רווי, הם היו בסיכון נמוך ב-10% למחלות לב. כמו כן, נמצא שסחר של שומנים רוויים בשומנים רב בלתי רוויים עשוי גם להפחית את רמות הכולסטרול LDL (הכולסטרול הרע בגוף), המהווה גורם סיכון עיקרי למחלות לב. כמו כן, שמן סויה מכיל חומצות שומן אומגה 3, אשר יכולות לעזור בהפחתת דלקות ובהגנה מפני מחלות לב.
יתרונות בריאותיים > הקשר בין שמן הסויה לעצמות

כף אחת (15 מ"ל) של שמן פולי סויה 25 מק"ג של ויטמין K מהווה בסביבות ה-20% מהערך היומי המומלץ במנה אחת. ויטמין K ידוע בעיקר בזכות השפעתו על קרישת הדם, והוא גם ממלא תפקיד חיוני בוויסות חילוף החומרים בעצמות. מחקרים מראים שיטמין K נחוץ לסינתזה של חלבונים ספציפיים החיוניים לשמירה על מסת העצם, כדוגמת אוסטאוקלצין.
יתרונות בריאותיים > הקשר בין שמן הסויה לבריאות העור

שמן סויה מופיע לעיתים קרובות ברשימות המרכיבים של סרומים, ג'לים ותחליבים לטיפול בעור. כמה מחקרים מראים ששמן פולי סויה עשוי להועיל לבריאות העור. למשל, מחקר אחד שנערך בקרב שישה אנשים הראה כי מריחת שמן זה על עורם שיפרה את המחסום הטבעי שלו כדי לסייע בשמירת הלחות. מחקר אחר מצא שמריחה מקומית של שמן פולי סויה סייעה בהגנה מפני דלקת עור הנגרמת על ידי קרינה אולטרה סגולה. שמן סויה עשיר גם בוויטמין E, חומר מזין אנטי דלקתי שיכול לתמוך בבריאות העור. מחקרים מראים גם שויטמין E עשוי להגן מפני נזקי עור ולסייע בטיפול במצבי עור מסוימים, כמו אקנה ודלקת עור אטופית.
נזקים בריאותיים

מחקר של אוניברסיטת קליפורניה, שמטרתו הייתה להבין כיצד השימוש בשמן משפיע על אזור ההיפותלמוס במוח המשפיע על המערכות הנוירולוגיות ועל מצב מערכת העיכול, מצא שקיים קשר בין צריכה של שמן סויה לעיוותים גנטיים ונזק מוחי. כמו כן, לפי המחקר צריכה של השמן הזה משפיעה על האופן שבו המוח מתמודד עם השמנת יתר ודיכאון. נמצא ששמן הסויה אחראי לפגיעה בתאים מטבוליים שעלולים להוביל לסוכרת ולהשמנת יתר. בנוסף, המחקר מצא שצריכה גבוהה של השמן מובילה לשינויים במוח שגורמים להחלשת היכולת לייצר את ההורמון אוקסיטוצין.
לקריאה נוספת

David R. Erickson, Practical Handbook of Soybean Processing and Utilization, Academic Press and AOCS Press 1995
הערות שוליים

↑  Global vegetable oil consumption, 2019/20, Statista (באנגלית)
↑  George Kleinman, Trading commodities and financial futures : a step by step guide to mastering the markets, Fourth edition, Upper Saddle River, New Jersey, 2013, ISBN 978-0-13-336748-5
↑  Flavor chemistry of fats and oils, [Champaign, Ill.]: American Oil Chemists' Society, 1985, ISBN 0-935315-12-8
↑  Current Population Survey, December 2004: Food Security Supplement, ICPSR Data Holdings, ‏2006-01-31
↑  The Soybean Processors Association of India, ‏2016
↑  מהו השמן הבריא ביותר? -בואו נעשה סדר, באתר ולנטינה לוריא - דיאטנית קלינית, ‏2018-12-06
↑  Ullmann's encyclopedia of industrial chemistry, Sixth edition, Weinheim, Germany, 2002, ISBN 978-3-527-30673-2
↑  Oil, soybean, salad or cooking Nutrition Facts & Calories, nutritiondata.self.com
↑  Ivanov DS, Lević JD, Sredanović SA, "Fatty acid composition of various soybean products", Journal of the Institute for Food Technology in Novi Sad 37, 2010, עמ' 65-70
1 2 3 4  Benefits of Soybean Oil (and Some Potential Downsides) ‏6, Healthline (באנגלית)
↑  Poonamjot Deol, Elena Kozlova, Matthew Valdez, Catherine Ho, Dysregulation of Hypothalamic Gene Expression and the Oxytocinergic System by Soybean Oil Diets in Male Mice, Endocrinology 161, 2020-02-01 doi: 10.1210/endocr/bqz044
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563385905171  BNC: 000000063  NDL: 00573459
עליזה שנהר

| --- | --- |

עליזה שנהר, 2023
 לידה:  1 ביולי 1943 (בת 81) ראש פינה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  ספרות עברית והשוואתית
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס רמת-גן לספרות לשנת 2013 על מפעל חיים
 הערות:  בכירה מנהלית באקדמיה ובחברות ציבוריות, שגרירה, חברת מועצת העיר חיפה
 
עליזה שנהר-אלרעי (נולדה ב-1 ביולי 1943) היא פרופסור אמריטה בחוג לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה, לשעבר רקטור האוניברסיטה ונשיאת המכללה האקדמית עמק יזרעאל ויושבת ראש ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות. כיהנה בעבר כשגרירת ישראל ברוסיה וכרקטור אוניברסיטת חיפה, ועמדה בראש "ועדת שנהר" לבחינת לימודי היהדות בחינוך הממלכתי.