stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייגו פרוטי
קריירת מועדונים

פרוטי הצטרף בקיץ 2007 מדפורטיבו מורון מעיר הולדתו לסביליה. תחילה הוא שיחק בסביליה אתלטיקו, קבוצת המילואים של סביליה, שבאותה עונה בדיוק העפילה לליגת המשנה בספרד. ב-15 בפברואר 2009 פרוטי רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצת האם, כשנכנס כמחליף לרבע השעה האחרונה בניצחון 0–2 על אספניול. השער הראשון שכבש הגיע ב-23 במאי נגד דפורטיבו לה קורוניה בדקה ה-90, שער שהבטיח את המקום השלישי בליגה הספרדית ושלח את הקבוצה למפעל הליגה האירופית.
בעונת 2009/10 פרוטי זכה במקום בהרכב הפותח על חשבונו של דייגו קאפל. ב-16 במרץ 2010 הבקיע נגד צסק"א מוסקבה במסגרת ליגת האלופות, שער שלא הספיק לסביליה כדי לעלות לשלב רבע הגמר.
פרוטי רשם 58 הופעות בכל המסגרות במדי סביליה בין השנים 2011 ל-2014, כשבחלק ניכר מהזמן היה פצוע.
ב-2 ביולי 2014 פרוטי חתם לארבע שנים גנואה מהליגה האיטלקית. את הופעת הבכורה שלו רשם ב-31 באוגוסט בהפסד 1–2 לנאפולי.
ב-1 בפברואר 2016 הושאל לרומא בעבור מיליון אירו עם אופציה רכישה, שהאחרונה יכולה לממש בעבור 9 מיליון אירו. את השער הראשון שלו בקבוצה הבקיע שישה ימים בלבד לאחר ההצטרפות בניצחון הבית 1–2 על סמפדוריה. בסוף אותו חודש המועדון החליט לממש את אופציית הרכישה והחתימה אותו עד ליוני 2019.
ב-7 בדצמבר 2017 האריך פרוטי את חוזהו במועדון עד לשנת 2021.
ב-5 באוקטובר 2020, פרוטי חתם לשנתיים בפנרבחצ'ה הטורקית עם אפשרות לשנה נוספת.
ב-2 בפברואר 2022 חתם בסלרנטינה מהסרייה א'. חמישה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בתיקו 2-2 עם ספציה.
נבחרת ארגנטינה

ב-9 בנובמבר 2009 פרוטי זומן לנבחרת ארגנטינה. את הבכורה במדי הנבחרת ערך חמישה ימים לאחר מכן כשנכנס לעשר הדקות האחרונות כמחליף של ליונל מסי בהפסד 1–2 במשחק הידידות נגד ספרד.
תארים

הליגה האירופית (1): 2013/14
גביע המלך הספרדי (1): 2009/2010
הסופר קאפ הספרדי
סגנות (1): 2010
הערות שוליים

↑  דייגו פרוטי בראיון: "אני מרגיש רע בבוקה"
↑  פרוטי על הפציעה שלו
↑  פרוטי שוב נפצע
↑  מכה נוספת, פרוטי: "אני הרוס"
↑  פרוטי מושאל לרומא
↑  רומא מממשת את אופצית הרכישה ומחתימה את פרוטי
↑  פרוטי מאריך את החוזה עד 2021
↑  דייגו פרוטי מצטרף לפנרבחצ'ה (בטורקית)
צפון-מערב אנגליה

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 בירת האזור:  סנט הלנס
 שטח:  14,165 קמ"ר (דירוג: 6)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ באזור:  7,516,113 (דירוג: 3, 2022)
  ‑ צפיפות:  498 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  54°04′30″N 2°45′00″W﻿ / ﻿54.075°N 2.75°W﻿ / 54.075; -2.75 
 אזור זמן:  UTC
 www.nwra.gov.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אזור צפון-מערב אנגליה (באנגלית: North West England) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה. הוא כולל בתוכו את המחוזות קאמבריה, לנקשייר, מנצ'סטר רבתי, מרזיסייד וצ'שייר.
האזור גובל בצידו המערבי בים האירי ומצידו המזרחי ברכס הרי הפניין. הוא גובל בסקוטלנד בצפון ובהרי ויילס בדרום.
בשנת 1998 אוחד אזור מרזיסייד, אשר היה אזור עצמאי מ-1994, לתוך אזור צפון-מערב אנגליה.
שלטון מקומי

אזור צפון-מערב כולל את המחוזות הבאים:
| מחוז טקסי | מחוז שייר/ רשות יוניטרית | מחוז |
| --- | --- | --- |
| צ'שייר | צ'שיר 1 | אלסמיר פורט ונסטון, צ'סטר, קרו ונאנטוויץ', קונגליטון, מקלספילד, וייל רויאל |
צ'שייר: וורינגטון (רשות יוניטרית)
צ'שייר: הלטון (רשות יוניטרית)
| קאמבריה 1 | קאמבריה 1 | בארוו-אין-פארנסס, סאות' לייקלנד, קופלנד, אלרדייל, עדן, קארלייל |
| מנצ'סטר רבתי 2 | מנצ'סטר רבתי 2 | בולטון, בורי, מנצ'סטר, אולדהם, רוצ'דייל, סלפורד, סטוקפורט, טיימסייד, טראפורד, ויגאן |
| לנקשייר | לנקשייר 1 | מערב לנקשייר, צ'ורלי, סאות' ריבל, פיילד, פרסטון, וייר, לנקסטר, ריבל וואלי, פנדל, בארנלי, רוזנדייל, הינדבורן |
לנקשייר: בלקפול (רשות יוניטרית)
לנקשייר: בלקבורן ודארוון (רשות יוניטרית)
| מרזיסייד 2 | מרזיסייד 2 | נווסלי, ליברפול, סט. הלנס, ספטון, וויראל |

1 מחוז שייר 

2 מחוז מטרופלין
מערב המידלנדס

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 בירת האזור:  ברמינגהאם
 שטח:  12,996 קמ"ר (דירוג: 7)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ באזור:  6,021,653 (דירוג: 5, 2022)
  ‑ צפיפות:  430 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  52°28′N 2°17′W﻿ / ﻿52.47°N 2.29°W﻿ / 52.47; -2.29 
 אזור זמן:  UTC
 www.wmra.gov.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אזור מערב המידלנדס (באנגלית: West Midlands) הוא אחד מתשעת אזורי אנגליה.
שלטון מקומי

אזור מערב המידלנדס כולל את המחוזות הבאים:
| מחוז טקסי | מחוז שייר/ רשות יוניטרית | מחוז |
| --- | --- | --- |
הרפורדשייר
| שרופשייר | שרופשייר 1 | א.) ברידג'נורת', ב.) שרופשייר צפון, ג.) אוסווסטרי, ד.) שרוסבארי ואטצ'ם, ה.) שרופשייר דרום |
שרופשייר: טלפורד ורקין (רשות יוניטרית)
| סטפורדשייר | סטפורדשייר 1 | א.) קנוק צ'ייס, ב.) סטפורדשייר מזרח, ג.) ליצ'פילד, ד.) ניוקאסל-אנדר-ליים, ה.) סטפורדשייר דרום, ו.) סטפורד, ז.) סטפורדשייר מורלנדס, ח.) טמוורת' |
סטפורדשייר: סטוק-און-טרנט (רשות יוניטרית)
| ווריקשייר 1 | ווריקשייר 1 | א.) ווריקשייר צפון, ב.) נוניטון ובדוורת', ג.) רוגבי, ד.) סטרטפורד-און-אוון, ה.) ווריק |
| וסט מידלנדס 2 | וסט מידלנדס 2 | א.) ברמינגהאם, ב.) קובנטרי, ג.) דאדלי, ד.) סנדוול, ה.) סוליהול, ו.) וולסאל, ז.) וולברהמפטון |
| ווסטרשייר 1 | ווסטרשייר 1 | א.) ברומסגרוב, ב.) מלוורן הילס, ג.) רדיטץ', ד.) ווסטר, ה.) וויצ'בון, ו.) וויר פורסט |
1 מחוז שייר 

2 מחוז מטרופלין
יוברט וילקינס

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1888 האלט, אוסטרליה 
 פטירה:  30 בנובמבר 1958 (בגיל 70) פרמינגהאם, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אורניתולוגיה, גאוגרפיה 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו 
 פרסים והוקרה:  מדליית קרל ריטר (1928)  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (1928)  מדליית המלחמה הבריטית  הצלב הצבאי  מסדר סנט מוריס ולזרוס  Knight Bachelor  מדליית ליווינגסטון  Samuel Finley Breese Morse Medal 
 בן או בת זוג:  סוזן בנט 
 
וילקינס וקרל בן אילסון
תמונה מאחד המסעות לקוטב, 1926
סר ג'ורג' יוברט וילקינס (באנגלית: Sir (George) Hubert Wilkins;‏ 31 באוקטובר 1888 – 30 בנובמבר 1958) היה חוקר קוטב, גאוגרף, צלם, טייס ואורניתולוג אוסטרלי. אבי הרעיון למעבר צוללת מתחת לקוטב הצפוני. היה הראשון שהגיע לקוטב הימי הצפוני (הקודה המרוחקת ביותר מכל קו חוף באוקיינוס הצפוני).
שנים ראשונות

וילקינס נולד בדרום אוסטרליה, 150 ק"מ צפונית לאדלייד. עוד לפני שמלאו לו 18 עבר לאדלייד והפעיל קולנוע נודד, לאחר מכן עבר לסידני ומשם ללונדון, שם היה מבין חלוצי צלמי האוויר. במסגרת תפקידו כצלם יצא גם למספר משלחות לקוטב הצפוני, כולל המשלחת מ-1913, בה נלכדה הספינה "קארלוק" (Karluk) בקרח בצפון קנדה ומחצית מצוותה אבד.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה

במלחמת העולם הראשונה חזר לאוסטרליה והצטרף לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי. ב-1918 היה לצלם מלחמה רשמי. ביוני אותה שנה זכה בעיטור צלב ברזל צבאי (Military Cross and Bar) על חילוץ נפגעים במהלך קרב פשנדל. בהמשך קודם לדרגת קפטן ופיקד על יחידת צילום ותיעוד. במהלך אחד הקרבות על קו הינדנבורג נטל פיקוד על יחידת חיילים מחיל המשלוח האמריקאי שאיבדה את מפקדיה וניהל אותה עד חילוצה.
בשנים 1921–1922 הצטרף כאורניתולוג למשלחתם של ארנסט שקלטון וג'ון קווילר רואט מהאי ג'ורג'יה הדרומית לאוקיינוס הדרומי. לאחר ששב, העמיק לחקור בתחום האורניתולוגיה במשך שנתיים במוזיאון הבריטי והתמקד בציפורי אוסטרליה הצפונית.
ב-1927 יצא, יחד עם הטייס קרל בן אילסון (Carl Ben Eielson), למשטחי הקרח של צפון אלסקה. במסגרת מסע זה נחת מטוסם על הקרח, בנחיתה הראשונה של מטוס על קרח. ב-15 באפריל 1928, שנה לאחר טיסתו של צ'ארלס לינדברג, ערכו וילקינס ואילסון טיסה טרנס-אטלנטית חוצת-קוטב מפוינט בארו שצפון אלסקה לשפיצברגן שבצפון נורווגיה, עם נחיתת ביניים באי אלסמיר. באותה שנה היה וילקינס הזוכה הראשון במדליית סמואל מורס שהוענקה לו על ידי החברה הגאוגרפית האמריקאית עבור חקר גאוגרפי באמצעות מטוס
. באותה שנה קיבל וילקינס גם תואר סר ופגש בשחקנית האוסטרלית סוזנה בנט, לה נישא.
במימונו של איל ההון ויליאם רנדולף הרסט יצא לטוס מעל אנטארקטיקה. הוא גילה אי סגלגל בצורת כיפה בים ודל לו קרא "אי הרסט" (Hearst Island), על שם מממנו (69°25′S 062°10′W﻿ / ﻿69.417°S 62.167°W﻿ / -69.417; -62.167). כאות תודה העניק הרסט לווילקינס ולכלתו טיסה בצפלין.
מסע נאוטילוס

ב-1930 יזם וילקינס מסע טרנס אטלנטי שיחלוף מתחת לאוקיינוס הארקטי באמצעות צוללת, במטרה לחקור מזג אוויר באזורי הקוטב, שיוכל להעיד על שינויי אקלים. על מנת לממן את המסע, גייס וילקינס תרומות של בעלי הון, ובהם ויליאם רנדולף הרסט שתרם 61,000 דולר, וזאת בתמורה לזכויות על סיפור המסע. וילקינס עצמו תרם מכספו 25,000 דולר.
וילקינס חכר צוללת ותיקת מלחמת העולם לחמש שנים במחיר סמלי של דולר ליום. הוא כינה את הצוללת "נאוטילוס" על שם הצוללת מספרו של ז'ול ורן, 20,000 מיל מתחת למים. לצוללת USS O-12 מודל 1918, שארכה היה 53.34 מטר (175 רגל) ומשקלה 560 טון, חובר מכשיר ייחודי לקידוח בשכבת קרח על מנת לספק חמצן. הצוללת יכלה לתמוך בצוות של 20 איש במשך חמישה ימים. וילקינס הרכיב בקפידה צוות בן 18 איש, בהם בוגרי האקדמיה הימית של ארצות הברית וותיקי צוללות ממלחמת העולם.
תוכנית המסע הייתה שאפתנית וכללה מסע טרנס-אטלנטי לפלימות', אנגליה, משם דרך הים הצפוני לשפיצברגן וממנה, מתחת לכיפת הקרח עד לקוטב הצפוני שם יועד להמתין לצוללת צפלין.
המשימה גבתה קורבן עוד לפני שעזבה הצוללת את נמל ניו יורק כאשר איש צוות נפל מהסיפון וטבע. ב-4 ביוני 1931 עזבה הצוללת את חופי קונטיקט, לאחר סדרת צלילות ניסוי, בדרכה לים הפתוח. עד מהרה התקלקלו מנועי הצוללת וב-14 ביוני היא שלחה אות-מצוקה SOS וחולצה לכיוון חופי אירלנד. לאחר תיקונים בבריטניה הפליגה הצוללת לנורווגיה, ממנה הפליגה ב-23 באוגוסט לכיוון הקוטב הצפוני, תאריך מאוחר מדי למסע כזה. וילקינס גילה שבצוללת חסרים הגאי עומק (ייתכן שנשברו עקב הקרח), שבהיעדרם יכולת הניהוג של הצוללת מתחת לפני הקרח תהיה מוגבלת ביותר. מי השתייה קפאו והצוות סבל מקור עקב מחסור בגופי חימום. אך על אף זאת הגיעה הצוללת לקו רוחב 82°, 725 קילומטר מהקוטב, צפונה יותר מכל כלי שיט עד אז. וילקינס החליט לקחת דגימות קרח ולבצע מספר ניסויים בקרבת הקוטב. אחד ממממני המסע, הרסט, האיץ בו בשדר רדיו לחזור בו משום שהמסע מסוכן מדי. עקב נזק לאנטנות הכלי נחשבה הצוללת לאבודה עד ל-14 בספטמבר. וילקינס נסוג לאנגליה לתיקונים והתכוון לפנות שוב צפונה, אך נעצר עקב סערה. הצוללת נפגעה קשות ולבסוף טובעה ליד שפיצברגן, באישור הצי האמריקאי.
למרות כישלון המסע הצליח וילקינס להוכיח שצוללת מסוגלת לפעול מתחת לכיפת הקרח. הצוללת הראשונה שביצעה משימה זו נקראה אף היא נאוטילוס.
מותו והנצחתו

וילקינס נפטר בארצות הברית וגופתו נשרפה. כחצי שנה לאחר מותו, ב-17 במרץ 1959, פוזר אפרו בקוטב הצפוני על ידי אנשי הצוללת סקייט (SSN-578) שעלתה אל פני השטח בקוטב.
על שמו נקראים מדף הקרח וילקינס באנטארקטיקה, נמל התעופה של ג'יימסטאון, דרום אוסטרליה ומסלול המראה בשדה התעופה של אדלייד. כתביו שמורים במכון לחקר הקטבים שבאוניברסיטת המדינה של אוהיו.
ספריו

1928 Flying the Arctic, Grosset & Dunlap
1928 Undiscovered Australia, Putnam
1931 Under The North Pole, Brewer, Warren & Putnam
1942 with Harold M. Sherman: Thoughts Through Space , Creative Age Press.
הדפסה מחודשת: Wilkins, Sir Hubert; Harold M. Sherman (2004). Thoughts Through Space: A Remarkable Adventure in the Realm of Mind. Hampton Roads Publishing Co. ISBN 1571743146.
לקריאה נוספת

Simon Nasht, The Last Explorer: Hubert Wilkins: Australia's Unknown Hero, Hodder ISBN 0 733 61831 6
הערות שוליים

↑  Samuel Finley Breese Morse Medal באתר American Geographical Society
↑  מתחת לקוטב הצפוני - מסעה של נאוטילוס - הרעיון
↑  "צוללת הקוטב קודחת בקרח"
↑  כתבה בטיים מגזין, 14 בספטמבר 1931
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274583205171  ADB: wilkins-sir-george-hubert-9099  BIBSYS: 2045711  BnF: cb10741947k (data)  Botanist: Wilkins  CiNii: DA10345213  GND: 118807412  ISNI: 0000 0000 8383 1387  KulturNav: bdbf78f1-42e3-4e87-9d52-f8ba7d706e8b  LCCN: n82252037  NDL: 00527341  NKC: jx20071113028  NLA: 36366262  NTA: 150774273  PIC: 386518  SNAC: w60p15p4  SUDOC: 081002564  Trove: 1251491  VIAF: 54139204   WorldCat (עם VIAF): 54139204
רדיואקטיביות

סמל אזהרה לחומר רדיואקטיבי
רדיואקטיביות היא פליטה של חלקיקים מגרעין אטום. רדיואקטיביות היא פליטה ספונטנית הגורמת לגרעין בלתי יציב להיות יציב יותר, על ידי הנמכת האנרגיה שלו. החלקיקים הנפלטים הם קרינה מייננת, כלומר קרינה באנרגיה גבוהה. סוגי הקרינה הראשונים שנתגלו הם קרינת אלפא, קרינת בטא וקרינת גמא, ונקראו כך על סמך הפיצול של אלומות הקרינה בשדה חשמלי או מגנטי ומחוסר במידע אחר עליהן. מאוחר יותר נתגלו גם סוגי קרינה נוספים.
כיום ידוע שקרינה מייננת מסוכנת ביותר לרקמות חיות, אולם דבר זה לא היה ידוע לחוקרים הראשונים אשר זכו בפרסי נובל על עבודתם, אך גם סיכנו את חייהם.
היסטוריה

תופעת הרדיואקטיביות נתגלתה באקראי בשנת 1896 על ידי הפיזיקאי אנרי בקרל בשעה שערך ניסיונות במלחי אורניום. בשעה שניסה לבדוק השערה על תופעת הזרחנות הוא השאיר במגירה מלחי אורניום על לוח צילום שנעטף בנייר שחור וגילה להפתעתו שאף על פי שלא נחשפו לאור שמש כבדרך כלל הם בכל זאת השחירו את הלוח. הוא שיער שהם פולטים קרינה באופן ספונטני בלי קשר לחשיפה מוקדמת לאור שמש, והוא כינה אותה "קרינת אורניום". פייר ומארי קירי שחקרו את התופעה וגילו את היסודות הרדיואקטיביים פולוניום ורדיום נתנו לה את השם: רדיואקטיביות. תגלית זו זיכתה את שלושת הפיזיקאים הללו בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1903. יש לציין יחד עם אלו את ארנסט רתרפורד שגילה בשנת 1911 את החלוקה של הקרינה לאלפא, בטא וגמא. חוקר נוסף שקידם רבות את הבנת תופעת הרדיואקטיביות היה פרדריק סודי, כימאי בריטי, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1921 על מחקריו בתחום.
חוקרים אלו גילו שבנוסף לאורניום קיימים יסודות כימיים נוספים או איזוטופים שלהם, שהם רדיואקטיביים. לאיזוטופים רדיואקטיביים אלו יישומים חשובים רבים. ביניהם: מעקב אחר תהליכים ביולוגיים בגוף האדם לצורך אבחון (רפואה רדיואקטיבית) שימור מזון בפחיות שימורים על ידי הרג של החיידקים ותיארוך מרבצים גאולוגיים (וממצאים ארכאולוגיים) בהתבסס על ההנחות של קצב ההתפרקות של האיזוטופים והיחסים ביניהם במרבץ (או בממצא) (ראו הערה נוספת בעניין זה, בתחתית הדף).
סוגי קרינה רדיואקטיבית

קרינת אלפא - קרינה חיובית של גרעין הליום המורכב משני  פרוטונים ושני נייטרונים.
קרינת בטא - פליטת אלקטרון (בטא מינוס) או פוזיטרון (בטא פלוס).
קרינת גמא - קרינה אלקטרומגנטית (פוטון), באנרגיה גבוהה.
פליטת נייטרון - חלוקה של גרעין אב לזוג גרעינים צאצאים קלים יותר תוך פליטה של ניטרון אחד או יותר.
פליטת צבר (Cluster decay) - פליטה של גרעין המורכב מפרוטונים ונייטרונים בצירוף כלשהו.
מקורות הקרינה הרדיואקטיבית > קרינת רקע טבעית

כדור הארץ והיצורים השוכנים בו נחשפים באופן קבוע לקרינה מהחלל. חלקיקים טעונים מהשמש והכוכבים מגיבים על המפגש עם האטמוספירה והשדה המגנטי של כדור הארץ במטר של קרינה, בדרך־כלל קרינת בטא וגמא. כמויות הקרינה באזורים שונים, משתנות על־פי ההבדלים בגובה ובשדה המגנטי.
חומרים רדיואקטיביים מצויים באופן טבעי באדמה, במים ובצמחיה. מקצתם נספגים בגוף מהאוכל (למשל, בננה מכילה אשלגן, חלק מן האטומים שלו הם איזוטופים רדיואקטיביים) והמים, או מהאוויר במקרה של הגז רדון, מבלי לגרום נזקים משמעותיים.
מקורות הקרינה הרדיואקטיבית > מקורות קרינה מעשי ידי אדם

הנזק שנגרם לתאים נמדד בסיוורט (Sievert) או בקיצור - Sv. הסיוורט הוא יחידה גדולה למדי ולכן נהוג לעבוד עם מיליסיוורט (mSv) או מיקרוסיוורט. בממוצע כל אדם סופג כ־2.4 מיליסיוורט לשנה (240 מיליראם לשנה), ערך הנע בין 0.2–10 מיליסיוורט בתלות במקום מגוריו והרגליו. מתוכם, כ־0.4 מיליסיוורט מקורם בקרינה קוסמית, 0.4 מיליסיוורט ממקורות קרינה ארציים, 1.2 מיליסיוורט משאיפת גזים רדיואקטיביים (בעיקר רדון) ו־0.3 מיליסיוורט ממזון. מקורות טבעיים תורמים כ־1.8 מיליסיוורט (80%) משיעור הקרינה הנספגת בשנה ויתר ה־20% נתרמים ממקורות קרינה מלאכותיים. בתוכם, כ־0.3 מיליסיוורט לשנה בממוצע נתרמים משימושים רפואיים של קרינה, כגון: צילומי רנטגן, רפואה גרעינית והקרנות. בין מקורות הקרינה המלאכותיים הנוספים ניתן למנות טלוויזיות, גלאי עשן וחלק מהתצוגות הזוהרות לשעונים ומדידים אחרים.
עובדים המטפלים בדלק גרעיני, לרבות כרייה, עיבוד, ניצול (למשל בכורים גרעיניים) וטיפול בדלק משומש, נחשפים לכ־1.8 מיליסיוורט לשנה בממוצע. גם עובדים במכונים אונקולוגיים, מעבדות למחקר גרעיני וחיילים המוצבים בצוללות ובספינות גרעיניות נחשפים לקרינה בשיעור נמוך יותר בממוצע. החשיפה של עובדים אלה לקרינה מנוטרת באמצעות מד מינון קרינה (דוזימטר). אנשי צוות אוויר נחשפים לכ־3 מיליסיוורט לשנה בממוצע, בשל שיעור מוגבר של חשיפה לקרינה קוסמית.
השפעות הקרינה על אנשים

מחקרים רבים ומפורטים שנערכו על ניצולי ההפצצות בהירושימה ונגסאקי מראים כי נזקי הקרינה קטנים בהרבה מהמקובל לחשוב. נמצא, כי אצל אנשים שנחשפו לכמות יחסית גבוהה מאוד של 1 סיוורט (1000 מיליסיוורט), תוחלת החיים קטנה בממוצע ב־1.3 שנים, והסיכון לאורך זמן לפתח סרטן היה גבוה ב־5% משאר האוכלוסייה, בעוד החשיפה השנתית הממוצעת לקרינה טבעית ומלאכותית (כולל צילומים רפואיים) עומדת על מיליסיוורטים בודדים.
קרינה בעוצמה של 6 סיוורט נחשבת לקטלנית.
מקובל לחשוב על ההשפעות הביולוגיות של קרינה במידת השפעתם על תאים חיים. השפעתה של חשיפה מזערית לקרינה היא זניחה ולא ניתן לזהותה. לגוף האדם מנגנוני הגנה כנגד סוגים שונים של נזק כתוצאה מקרינה כמו אף חומרים כימיים מסרטנים.
ייתכנו שלוש תוצאות לקרינה על תאים:
תאים שניזוקו מתקנים את עצמם, וכתוצאה אין נזק שיורי.
תאים שניזוקו מתים, בדומה למיליוני תאים אחרים שמתים מדי יום ומוחלפים בתהליכים ביולוגיים רגילים.
תאים מתקנים את עצמם בצורה שגויה ובכך גורמים לשינוי ביופיזיקלי.
הקשר בין חשיפה לקרינה והתפתחות סרטן מבוססים בעיקר על אוכלוסיות שנחשפו לכמויות גבוהות יחסית של קרינה מייננת (לדוגמה: ניצולים מן הפצצות האטומיות שהוטלו על יפן ואנשים שעברו טיפולים רפואיים לצורך אבחון או ריפוי). באמצעות רדיותרפיה ניתן לרפא סוגי סרטן רלוונטיים על ידי שימוש בכמויות גדולות של קרינה כגון לוקמיה, סרטן השד, סרטן הכבד, סרטן הריאות וכו'.
התקופה שבין החשיפה לקרינה וגילוי הסרטן ידועה כ"תקופה רדומה". סוגי סרטן אלו היכולים להתפתח כתוצאה מחשיפה לקרינה אינם שונים מאלו הקורים באופן טבעי, או כתוצאה מחשיפה לחומרים מסרטנים.
כמות קרינה גבוהה הורגת תאים, בעוד שכמות נמוכה גורמת לנזק או אף לשינויים בקוד הגנטי (DNA) של התאים המוקרנים שלעיתים ניתן לתקנם. כמויות גדולות של קרינה יכולות להרוג כמות כזו של תאים שהרקמות והאיברים נפגעים מיד. כתוצאה נגרמת תגובה חריפה של הגוף הקרויה תסמונת קרינה חריפה. קיים יחס ישיר בין כמות הקרינה והמהירות בה יופיעו סימני הקרינה, והסיכון למוות. תסמונת זו אובחנה ברבים מניצולי ההפצצות על הירושימה ועל נגסאקי ב־1945 ובעובדי ההצלה שטיפלו בתאונה בכור הגרעיני באסון צ'רנוביל. 134 עובדים בכור וכבאים נחשפו למנות קרינה גבוהות וסבלו מתסמונת קרינה חריפה, 28 מהם מתו ממנה.
מדידת קרינה

כמות הרדיואקטיביות בדגימה נתונה של איזוטופ מבוטאת כיום ביחידה הקרויה בקרל (Bq). מידה זו החליפה את המידה קירי (Ci). הבקרל מבטא קצב התפרקות אטום לשנייה והוא יחידה זעירה במיוחד בהתפרקויות גדולות. לפיכך, נוהגים לבטא רדיואקטיביות במונחי פטא־בקרל ואף אקסה־בקרל לתיאור כמות הרדיואקטיביות עקב פיצוץ אטומי.

כמות הקרינה הנספגת בגוף נמדדת ביחידות הקרויות גריי (Gray) או בקיצור - Gy. גריי אחד שווה ערך לג'אול אחד שנספג בק"ג אחד.
מנת קרינה של גריי אחד של קרינת בטא, קרינת גמא או קרינת רנטגן גורמת נזק של סיוורט אחד. מנת גריי אחת של קרינת אלפא גורמת נזק של 20 סיוורט.  בארצות הברית ובארץ נהוג עדיין להשתמש ביחידה הקרוי ראם (Rem) או במילי־ראם במקום בסיוורט. סיוורט אחד שווה ערך ל־100 ראם.
הקרינה ניתנת לאיתור באמצעות מד קרינה (מונה מבוסס גייגר) או מד מינון קרינה (דוזימטר).
מודל מתמטי של דעיכה רדיואקטיבית

ההתפרקות הרדיואקטיבית היא תופעה קוונטית בעיקרה ולכן הסתברותית. כלומר: אי אפשר לדעת מתי בדיוק יתפרק חלקיק מסוים אך אפשר לדעת מה ההסתברות שלו להתפרק בכל זמן נתון. זמן ההתפרקות של חלקיק הוא משתנה מקרי T המתפלג מעריכית עם קבוע דעיכה  \lambda  האופייני לחלקיק ושניתן לחשבו באמצעות מכניקת הקוונטים. אחד חלקי קבוע הדעיכה ( 1/\lambda ), הוא זמן החיים הממוצע של חלקיק בודד, או תוחלת החיים שלו. פרמטר שקול לכך, שיותר קל למדוד בניסוי, הוא זמן מחצית החיים שנתון על ידי  \ln(2)/\lambda : זהו הזמן שבו מחצית מהחלקיקים במדגם יתפרקו. ניתן לראות מהמשוואה שהוא אינו תלוי בריכוז החומר הדועך, אלא בקבוע הדעיכה בלבד - חומר בריכוזים שונים יהיה בעל אותו זמן מחצית חיים.
זמן מחצית החיים של דעיכה רדיואקטיבית תואם למשוואת קצב מסדר ראשון, כלומר להבדיל מזמן מחצית החיים שלא תלוי בריכוז, הדעיכה הרדיואקטיבית תלויה בריכוז החומר.
מאחר שתיאור הדעיכה המעריכית הוא הסתברותי, הוא שימושי ביותר דווקא עבור מדגמים סטטיסטיים המכילים מספר רב של חלקיקים (למשל: מספר אבוגדרו של נייטרונים), ואז גודל המדגם בזמן t כלשהו נתון על ידי
כאשר N0 הוא המספר ההתחלתי של חלקיקים במדגם.
התנהגות זו היא הבסיס לשיטות תיארוך ארכאולוגיות וגאולוגיות באמצעות מדידות דעיכה של איזוטופים רדיואקטיביים מתאימים שונים. לדוגמה, בארכאולוגיה מקובל מאוד השימוש בפחמן 14, שהוא איזוטופ רדיואקטיבי של פחמן.
ראו גם

לוגול
רדיואקולוגיה
הערות שוליים

↑  D:\My Documents\WordPerfect\WordPerfect 8.0\2000Report\AAMaintext\Maintext.wpd
↑  טבלה של מקורות קרינה ניתן למצוא ב־http://xkcd.com/radiation
↑  Eric Roston, Radiation Can Kill, but Not as Easily You Think, Bloomberg, August 11 2016
↑  ,The Hiroshima/Nagasaki Survivor Studies: Discrepancies Between Results and General Perception, GENETICS August 1, 2016, vol. 203 no. 4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558201405171  BnF: cb11935845v (data)  GND: 4048198-0  LCCN: sh85110661  NARA: 10640985  NDL: 00563513  NKC: ph124974
הפרעת זהות דיסוציאטיבית

| --- | --- |
 תחום:  בריאות הנפש
 גורם:  טראומה נפשית, טראומת ילדות 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  916186 
 MeSH:  D009105
 סיווגים
 DSM-5:  300.14 
 ICD-10:  F 44.81
 ICD-11:  6B64 
 
הפרעת זהות דיסוציאטיבית (Dissociative identity disorder) או בשמותיה הקודמים "הפרעת אישיות מרובת פנים" (Multiple Personality Disorder) והשם העממי "פיצול אישיות" היא הפרעה נפשית השייכת לקבוצת ההפרעות הדיסוציאטיביות. בהפרעה זו יותר מאישיות אחת מתקיימת באדם בתקופת חיים מסוימת. שכיחות ההפרעה, גורמי הסיכון להיווצרותה ואפילו תוקפה נמצאים במחלוקת זה שנים רבות במדריך ההפרעות הפסיכאטריות של ארגון הבריאות העולמי (ICD 10), מכונה הפרעה זו "הפרעה של ריבוי אישיויות". הפרעה זו נחשבת מבחינות רבות להפרעה הדיסוציאטיבית החמורה ביותר.
ישנם חוקרים שטוענים שהתופעה שכיחה מאוד, ולעומתם כאלה הטוענים שהפרעת הזהות אינה קיימת למעשה ואבחנתה היא חסרת תוקף רפואי. אחרים מכירים בתופעה אך מתייחסים אליה כנדירה, ומסבירים אותה כבעיה יאטרוגנית, תופעת לוואי קיצונית של טיפול לא נכון בבעיות נפשיות אחרות, המחמירה אותן. הניגוד בין שתי עמדות אלה מתאפיין בעימות סוער. האבחנה נפוצה בעיקר בארצות הברית, ויש הטוענים שהיא תופעה הקשורה לתרבות ולשיטת הטיפול האמריקאית.
אין קשר בין הפרעה זו לבין סכיזופרניה (שסעת).
אבחנה

פסיכיאטר יאבחן הפרעת זהות דיסוציאטיבית בהתקיים התנאים הבאים:
הפרעה באישיות המתבטאת בקיום של שתיים או יותר אישיויות מובחנות, היכולות להיות מתוארות בתרבויות מסוימות כצורה של איחוז. התופעה מלווה בחוויה של אי רציפות בחוויית העצמי וחוויית סוכניות (Agency) המלווה בשינויים תואמים ברגש בהתנהגות, בזיכרון, במודעות, בתפיסה, בקוגניציה ובתפקוד המוטורי והחושי.
קיימים פערים חוזרים בהיזכרות באירועי יום יום במידע אישי חשוב או באירועים טראומטיים, שאינם מתיישבים עם שכחה רגילה בחיי היומיום.
הסימפטומים גורמים למצוקה משמעותית מבחינה קלינית ולפגיעה ביכולת התעסוקתית החברתית ויכולות אחרות.
התסמונת אינה חלק מטקס דתי או תרבותי מקובל בתרבות או הדת אליה שייך האדם. בילדים התסמונת לא מוסברת טוב יותר על ידי דמיון או משחק.
הסימפטומים אינם מיוחסים להיבטים פסיכוסוציאליים של שימוש בחומרים משני תודעה (לדוגמה אלכוהול) ואינם תוצאה של מצב רפואי (למשל התקף חלקי מורכב- Complex Partial Seizures).
שכיחות ואפידמיולוגיה

השכיחות באבחון לאורך 12 חודשים בארצות הברית עומדת על 1.5%, עם שיעור דומה בין גברים (1.6%) ונשים (1.4%). ככלל מרבית הדיווחים על הפרעה זו מקורם בארצות הברית.
שכיחות ואפידמיולוגיה > גורמי סיכון וגורמים פרוגנוסטיים סביבתיים

רוב המאובחנים מדווחים שהפיצול או הנתק החל עקב התעללות או מאורע טראומטי. יש הרואים בטראומה את הסיבה להפרעת האישיות ודרך להתגונן מפניה; על פי גישה זו, תהליך הפיצול הוא מכניזם שנועד לעזור לאדם בהתמודדות עם הטראומה, והוא מתרחש במספר שלבים: האדם מפצל את המודעות והזיכרונות של החוויה הטראומטית כדי שיוכל לשרוד אותה ולהמשיך להתנהל ביומיום. בחלק מהמקרים ההתעללות חוזרת או מתמשכת.
שכיחות ואפידמיולוגיה > סוגיות תרבותיות

המאפיינים הקליניים של ההפרעה שתוארו לעיל יכולים להיות קיימים גם בהקשר של טקסים ומנהגים דתיים שונים ובעיקר בהקשר של טקסי איחוז. טקסים אלה יכולים לכלול תמונה של התקפים או מעבר ממצב אישיות אחד לאחר, כחלק מתהליך הסרת האיחוז, לעיתים תוך שימוש בחומרים משני תודעה. מצבים אלו קיימים במגוון של תרבויות בכל חלקי העולם, בשמות שונים. ההבדל בינם לבין ההפרעה הנפשית הוא שאנשים עם ההפרעה הנפשית ידווחו על אירוע או אירועים טראומטיים בחייהם. כמו כן הכניסה והיציאה מהאישיויות השונות בהפרעת זהות דיסוציאטיבית - אינה בשליטת האדם כפי שקורה בטקסים דתיים.
התפתחות ההפרעה

ההפרעה מזוהה עם התנסות נפשית קשה ביותר, לרוב כזו הקשורה להתעללות, אלימות מינית ועוד. ככל שההפרעה מתחילה בגיל צעיר יותר כך היא צפויה להיות ממושכת וקשה יותר. עם זאת ההפרעה במלואה יכולה להופיע כמעט בכל גיל, מהילדות לשלבים מאוחרים בחיים. דיסוציאציה בילדות עלולה לגרום לבעיות זיכרון, בעיות ריכוז, היקשרות ומשחק טראומטי. עם זאת ילדים בדרך כלל לא מציגים שינויי אישיות אלא מציגים תמונה של מעבר בין מצבים נפשיים שונים, עם תמונה הכוללת אי רציפות של החוויה. שינויים פתאומיים של האישיות במהלך ההתבגרות יכולים להיות תוצאה של התפתחות טבעית בגיל ההתבגרות אך יכולים גם לבשר על התפתחות של הפרעת זהות דיסוציאטיבית. אצל אנשים מבוגרים תיתכן תמונה של הפרעה אובססיבית קומפולסיבית, פרנויה, או הפרעת מצב רוח פסיכוטית או אפילו הפרעות קוגניטיביות כתוצאה מאמנזיה דיסוציאטיבית.
פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שינויים גלויים באישיות ייתכנו על רקע של:
הרחקת האדם מהסביבה בה התרחשה הטראומה הנפשית
ילדיו של האדם שעבר התעללות מגיעים לגיל בו האדם חווה את הטראומה או עבר את ההתעללות לראשונה.
אירועי חיים מאוחרים יותר, לעיתים גם כאלה שנראים לא קשורים לטראומה (למשל תאונת דרכים)
מות האדם המתעלל או קבלת בשורה שהוא חולה במחלה סופנית.
פתיחה ושיח ישיר על הטראומה בתוך טיפול נפשי.