stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גשר שדרת וויליס
הערות שוליים

↑  Josh Briggs, How the NYC Marathon Works, MapQuest Travel
↑  [https://www.nyc.gov/html/dot/downloads/pdf/dot_bridgereport14.pdf 2014 NYC DOT - Bridges and Tunnels Annual Condition
Report, p.147], NYC Department of Transportation - Division of Bridges
1 2 3 4 5  Willis Avenue Bridge - Historic Overview, NYC Roads.Com
↑  Alec Wilkinson, Wanna Buy a Bridge?, The New Yorker, January 8, 2006
↑  Journal of Proceedings, 1915, p.6519
↑  Associated Press, On the Move: Old Harlem River Bridge Moved to NJ, Daley News, April, 12, 2011
↑  Sam Roberts, Willis Ave. Bridge Goes the Way of All Metal, New York Times, April 25, 2011
↑  Corey Kilgannon, Heads Turn as a Bridge Floats By, New York Times, July 31, 2010
↑  (Subway and bus ridership for 2019 (Updated Aug 7, 2024, MTA
גשר וויליס הישן שנבנה בשנת 1901 (התמונה מודרנית - ראו פרסומת ערוץ ההיסטוריה ברקע).
הגשר החדש בדרכו ליעדו. צולם בעת השייט לאורך האיסט ריבר.
אקציית בתי החרושת

אקציית בתי החרושת (בגרמנית: Fabrikaktion) היא המונח המשמש לתיאור האקציה שבוצעה ביהודי גרמניה הנאצית האחרונים שגורשו מברלין בתקופת השואה, החל מ-27 בפברואר 1943. רוב היהודים שגורשו עבדו במפעלים בברלין שבגרמניה הנאצית או בארגון הרווחה היהודי. המונח נטבע על ידי הקורבנות לאחר מלחמת העולם השנייה. הגסטפו כינה את התוכנית "Große Fabrik-Aktion" (פעולת מפעל גדולה). התוכנית אמנם לא הוגבלה לברלין, אך האירוע שהבליט אותה מאוחר יותר היה מחאת רוזנשטראסה בברלין.
רוזנשטראסה כיום: הבניין בו הוחזקו העצורים כבר אינו קיים. עמוד ליטפאס (אנ') בצבע ורוד מנציח את האירוע.
רקע

בספטמבר 1942 נותרו כ-75,800 יהודים בגרמניה לשם עבודה כפייה בתעשיית הנשק. לקראת איסוף יהודי ברלין האחרונים לשם גירושם הקרב, הודיעה ממשלת גרמניה הנאצית לבעלי המפעלים כי עובדיהם היהודים, אפילו אלה הנשואים לגרמנים, יועברו לגור במחנות עבודה, וכי הממשלה תפעל במהירות להחלפתם בעובדי כפייה מהמזרח. בעלי המפעלים נדרשו להתכונן לביצוע ההוראה. המשרד הראשי לביטחון הרייך תכנן שליחת רכבות גירוש רבות לריגה ולאושוויץ. צורכי המלחמה דרשו את מרבית ציוד התחבורה, ולכן לא בוצעו הגירושים באופן מיידי, אך למפעלים הודיעו כי עובדיהם היהודים "יפונו" בסוף מרץ 1943.
בתחילת 1943 כללה התוכנית 15,100 עובדים יהודים בברלין ו-5,300 מחוץ לבירה, כאשר מרביתם התגוררו בערים מרכזיות או במחנות עבודה. ב-20 בפברואר 1943, האובר-שטורמבאנפיהרר של האס-אס, אדולף אייכמן, שהיה ראש מחלקת משנה (Referat IV B4) של המשרד הראשי לביטחון הרייך, פרסם פרטים על "technische Durchführung der Evakuierung von Juden nach dem Osten" (נהלים טכניים לפינוי יהודים למזרח). במסגרת תוכנית זו, קבוצות היהודים הבאות נועדו לא להיכלל בגירוש:
יהודים בנישואין מעורבים (שהיו נשואים לנוצרים);
גלטונגסיודן (Geltungsjuden) - אנשים שנחשבו יהודים על פי חוקי נירנברג - שחיו עם קרובי משפחה אריים;
יהודים מעל גיל 65, אלא אם כן היו נשואים ליהודים מתחת לגיל זה;
יהודים שלחמו במלחמת העולם הראשונה ונשאו מדליות שהעידו על שירותם;
ורשימה שמית מיוחדת.
הגירוש

ברוב הערים נקראו היהודים ב-26 בפברואר 1943 להירשם למחרת אצל הגסטפו לבדיקת תעודות העבודה שלהם. בוורוצלב רוכזו רוב היהודים ללא אותות מוקדמים בבוקר 27 בפברואר באמצעות תפיסתם בביתם או במקום עבודתם והועברו לבית הכנסת. בדרזדן שימש מחנה העבודה הלרסברג (Hellersberg) לריכוזם. ברוב חלקי הרייך הסתיימו פעולות אלה לאחר יומיים.
בברלין החל ריכוזם של עשרת אלפים יהודים ב-27 בפברואר 1943 לקראת יום הולדתו ה-54 של הפיהרר שחל ב-20 באפריל. העצורים עבדו במפעלי תחמושת שונים. העצורים הועברו לשישה מקומות ריכוז בברלין:
אולם קונצרטים שבעבר היה שוק מקורה.
מוסכים של בסיס הרמן גרינג.
אורוות ברחוב ראתנאואר (Rathenower).
בית הכנסת ברחוב לבצוב.
בית הקשישים היהודי (das jüdische Altersheim) ברחוב גרוסן המבורגר.
בית הקהילה היהודית ברחוב רוזן (Rosenstraße), לשם הובאו בעיקר יהודים שהיו נשואים בנישואי תערובת לנוצריות.
"אקציית בתי החרושת" זכורה בעיקר בזכות מחאת רוזנשטראסה, בה נשותיהם "האריות" של אסירים יהודים הפגינו מול הקהילה היהודית ברוזנשטראסה בתביעה לשחרור בעליהן היהודים. כ-2,000 מעובדי מפעל התחמושת היהודים שנעצרו ב-27 בפברואר, היו בנישואין מעורבים, מה שגרם למחאה ההמונית ברוזנשטראסה של נשים נוצריות-גרמניות שביקשו להגן על בעליהן היהודים.
עובדי כפייה, גם כאלה שעבדו תחת האס-אס, נלקחו ממקומות עבודתם במהלך "אקציית בתי החרושת". קבוצה של עובדי כפייה יהודים בספריית המשרד הראשי לביטחון הרייך הובלה לאושוויץ באירוע זה. שני הגברים היהודים היחידים ששרדו, ניצלו על ידי נשותיהם הגרמניות.
ניצולים

כ-4,700 מבין 11,000 היהודים שנותרו בברלין הצליחו להימלט ולהסתתר. אומדן זה תואם את סיפורי הניצולים, שסיפרו שהוזהרו על ידי עמיתיהם ומנהליהם - במקרה אחד על ידי שוטר - זמן קצר לפני האקציה. רוב הנמלטים נלכדו. הגסטפו השתמש בשירות חיפוש ובעזרת משתפי פעולה יהודים. ההערכה היא שכ-1,500 יהודים מבין הנמלטים, הצליחו להסתתר עד סוף המלחמה וניצלו.
לקריאה נוספת

Wolf Gruner: Widerstand in der Rosenstraße. Die Fabrik-Aktion und die Verfolgung der „Mischehen“ 1943. fibu 16883, Frankfurt 2005, ISBN 3-596-16883-X
Claudia Schoppmann: Die "Fabrikaktion" in Berlin. Hilfe für untergetauchte Juden als Form des humanitären Widerstandes. In: Zeitschrift für Zeitgeschichte 53 (2004), H.2, Seite 138-148
Beate Kosmala: Missglückte Hilfe und ihre Folgen: Die Ahndung der "Judenbegünstigung" durch NS-Verfolgungsbehörden. In: B.Kosmala / C.Schoppmann (Hrsg.): Solidarität und Hilfe für Juden während der NS-Zeit. Band 5: Überleben im Untergrund. Berlin 2002, ISBN 3-932482-86-7
Nathan Stoltzfus: Resistance of the Heart: Intermarriage and the Rosenstrasse Protest in Nazi Germany. New York: W.W. Norton and Company, 1996, ISBN 0-393039-04-8 ISBN 0-8135-2909-3
Nathan Stoltzfus: Protest in Hitler's "National Community": Popular Unrest and the Nazi Response. New York: Berghahn Books, 2016, ISBN 9781782388258
הערות שוליים

1 2  Lutjens, Richard N. (2019). Submerged on the Surface: The Not-So-Hidden Jews of Nazi Berlin, 1941–1945. Berghahn Books. p. 60. ISBN 978-1-78533-455-9.
1 2  Stoltzfus, Nathan (1996). Resistance of the Heart- Intermarriage and the Rosenstrasse protest in Nazi Germany. Rutgers University Press. p. 206. ISBN 0-8135-2909-3.
↑  Stoltzfus, Nathan (1996). Resistance of the Heart- Intermarriage and the Rosenstrasse protest in Nazi Germany. Rutgers University Press. p. 207. ISBN 0-8135-2909-3.
↑  Laub, Dori (2013). "In Search of the Rescuer in the Holocaust". Historical Reflections / Réflexions Historiques. 39 (2): 41–44. JSTOR 42703761.
↑  Laub, Dori (2013). "In Search of the Rescuer in the Holocaust". Historical Reflections / Réflexions Historiques. 39 (2): 44. JSTOR 42703761.
↑  Baron, Lawrence (1986). "THE HOLOCAUST AND HUMAN DECENCY: A REVIEW OF RESEARCH ON THE RESCUE OF JEWS IN NAZI OCCUPIED EUROPE". Humboldt Journal of Social Relations. 13:1 and 2 (Fall/Winter & Spring/Summer 1985/6): 245. נבדק ב-30 ביוני 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  ביניהם היו הוריו של צבי אבירם. צבי אברהמזון-אבירם, ברלין, בין שתי מחתרות (2015), ע' 55
↑  Schidorsky, Dov (2007). "The Library of the Reich Security Main Office and Its Looted Jewish Book Collections". UT Press. 42 (1): 29. נבדק ב-30 ביוני 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
נאיה פדרמן

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 2001 (בת 23) כ"ה באלול תשס"א הרצליה, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  שחקנית
 בן או בת זוג:  עומר דרור (2021–2023) 
 פרסים והוקרה:  "הבטחת השנה" בטקס נבחרי הילדים, 2017
 פרופיל ב-IMDb
 
נאיה פדרמן (נולדה ב-13 בספטמבר 2001) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה

פדרמן גדלה בהרצליה, בתם השלישית של איש העסקים עדי ושל טלי פדרמן והיא נכדתו של איש העסקים דייוויד פדרמן, מבעלי קבוצת מכבי תל אביב בכדורסל ויו"ר רשת לשעבר.
ב-2019 התגייסה לצה"ל.
קריירה

ב-2009, בהיותה בת שבע, הופיעה בפסטיבל שירי הילדים 2009.
ב-2013 גילמה את דמותה של באנה במחזמר "ספר הג'ונגל", אשר ביים חנוך רוזן במסגרת "בית צבי".
ב-2015 שיחקה בסרטו של קובי מחט "גויאבות", בתפקיד בילי.
ביולי 2016 כיכבה בתור אלכס בסרטו של קובי מחט, "האוצר מעבר לנהר".
בשנים 2016–2017 שיחקה בהפקה מקומית למחזמר "בילי אליוט", בתור דבי.
במרץ 2017 החלה לשחק בתפקיד ראשי בקומדיית המצבים "בית הכלבים" בערוץ ניקלודיאון אצל yes, בתור אורי.
ביולי 2017 כיכבה בסרט קומדיית הנעורים "ג'סטה", בבימויו של קובי מחט, שם גילמה את שחר. ב-2018 כיכבה גם בסרט ההמשך, "עד הקצה - ג'סטה 2". בספטמבר אותה שנה, זכתה בטקס נבחרי הילדים בתואר "הבטחת השנה".
בנוסף ב-2017, שיחקה בסדרה "לצבי יש בעיה" ברשת 13, בתפקיד מעיין.
ב-2018 שיחקה בסדרת הנוער "טרנינג" בערוץ KidZ אצל HOT, שם גילמה את גבי לוסטיג.
ב-2019 היא גילמה את קים הנדריקס בסדרה "כפולה" בערוץ KidZ אצל HOT ו-yes. באותה השנה גילמה את דמותה של דהב אלימלך בסדרה "זה לא הגיל" בקשת 12.
החל ממרץ 2020 היא משחקת בסדרת הנוער "ספיידרז" בערוץ TeenNick אצל HOT, בתור אלה גודמן. בנוסף בשנה זו, פדרמן שיחקה בסדרה הקומית "זאת וזאתי" ברשת 13, בתור בר. באותה שנה התחילה לשמש כפרזנטורית לעדיקה.
בשנת 2022 שיחקה בסרט בחורים טובים של הבמאי ארז תדמור את אלישבע, אחותו של מוטי.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה "פול ספיד" בתפקיד מיקה לבני.
בשנת 2024 חזרה לשחק בסדרה "בית הכלבים" בתור אורי בעונתה הרביעית של הסדרה. באותה שנה היא חזרה לתפקידה של אורי לעונתה החמישית של הסדרה.
חיים אישיים

בשנים 2021–2023 הייתה בזוגיות עם השחקן עומר דרור. היא בזוגיות עם הדי-ג'יי שון דורון, מתגוררת בהרצליה פיתוח.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | תפקיד | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | גויאבות | בילי | קובי מחט | תפקיד ראשי |
| 2016 | האוצר מעבר לנהר | אלכס | קובי מחט | תפקיד ראשי |
| 2017 | ג'סטה | שחר | קובי מחט | תפקיד ראשי |
| 2018 | עד הקצה - ג'סטה 2 | שחר | קובי מחט | תפקיד ראשי |
| 2022 | בחורים טובים | אלישבע | ארז תדמור |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | לצבי יש בעיה | מעיין | שודרה ברשת 13 |
| 2017–הווה | בית הכלבים | אורי | תפקיד ראשי; 5 עונות; סדרה של ניקלודיאון |
| 2018 | טרנינג | גבי לוסטיג |  |
| 2019 | כפולה | קים הנדריקס | עונה 4 |
| 2019 | זה לא הגיל | דהב אלימלך | שודרה בקשת 12 |
| 2020 | זאת וזאתי | בר | שודרה ברשת 13 |
| 2020–2022 | ספיידרז | אלה גודמן | 3 עונות |
| 2023 | פול ספיד | מיקה לבני |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | פרויקט | תפקיד | תיאטרון | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | ספר הג'ונגל | באנה | בית צבי | חנוך רוזן | מחזמר |
| 2016–2017 | בילי אליוט | דבי |  | אלדר גרויסמן | מחזמר |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | מועמדות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | טקס נבחרי הילדים | הבטחת השנה | עצמה | זכייה |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקנית אהובה בסדרת נוער | ספיידרז | מועמדות |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | זוג השנה | עומר דרור ונאיה פדרמן | מועמדות |
הערות שוליים

↑  Naya on Instagram: “Proud to serve 💚🇮🇱”, Instagram (באנגלית)
↑  כנסו ודרגו: מי הצעירים הכי מצליחים בשרון?, באתר צומת השרון הרצליה, ‏2017-07-16
↑  ערן סויסה, לאחר שנתיים ביחד: שני השחקנים נפרדו, באתר ישראל היום, 29 במאי 2023
תמר אלאור

| --- | --- |

 לידה:  1955 (בת 70 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בר-אילן 
 מנחה לדוקטורט:  דפנה יזרעאלי, חיים חזן 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 www.tamarelor.com
 
תמר אלאור (נולדה ב-1955) היא פרופסור לאנתרופולוגיה במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

אלאור נולדה בתל אביב, ליונה (אופטובסקי-דאום) ודוד פריימן. גדלה בעבר הירקון המזרחי של העיר ומתגוררת שם גם כיום. את לימודיה התיכוניים עשתה ב"תיכון חדש" בעיר. למדה באוניברסיטת תל אביב לשני התארים הראשונים וכתבה את עבודת הדוקטור שלה באוניברסיטת בר-אילן בהנחיית פרופ' דפנה יזרעאלי ופרופ' חיים חזן.
החל מ-1992 היא מלמדת במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית. שימשה בתפקידים שונים במחלקה זו ובפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה, והחל מ-2009 היא משמשת כחברה בוועד של הרשות לתלמידי מחקר של האוניברסיטה. מ-2008 מלמדת את קורס המבוא לאנתרופולוגיה באוניברסיטה, במקביל להוראה בקורסים לספרות ואנתרופולוגיה, מגדר ודת, קריאה בטקסטים תרבותיים קאנוניים בשיטת לימוד של "בית מדרש", וקורס מתקדם בשיטות מחקר איכותניות.
בין השנים 2004–2007 עמדה בראש מרכז לייפר לחקר המגדר, והייתה חברה בקבוצת מחקר על חינוך ודת במרכז סכוליון באוניברסיטה העברית. שהתה פעמיים כעמיתת מחקר במרכז לחקר היהדות באוניברסיטת פנסילבניה, CAJS, ושימשה כפרופסור אורחת במלגת גינור בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק.
במחצית שנות התשעים נמנתה על הצוות הרחב שהקים את מכללת עלמא לתרבות עברית.
תחומי מחקר

אלאור מתמקדת בחקר הצומת המחבר מגדר, תרבות וידע, ועסקה בעיקר בחקר נשים חרדיות ודתיות. עבודת הדוקטור שלה הייתה מחקר חלוצי בקרב נשים חרדיות. מאז פרסום העבודה כספר ב-1992, משמש מחקר זה כנקודת מוצא והתייחסות לחקר נשים בישראל, לחקר האוכלוסייה החרדית, ולעבודה אתנוגרפית השייכת לפרק "החדש" באנתרופולוגיה. הממצאים שנגעו למחקר זה נבדקו שוב באופנים שונים בשתי אוכלוסיות נוספות השייכות לחברה הדתית בישראל: הקהילה הציונית-דתית, והמזרחית ספרדית (כולל "מתחזקים" וחוזרים בתשובה); על מחקרים אלו הוציאה אלאור שני ספרים נוספים. באופן זה נוצר מעין מחקר השוואתי, הנדיר יחסית בעבודות אתנוגרפיות בנות זמננו.
על פי דרכה של אלאור, לימוד הפן האורייני בחיי נשים חרדיות, דתיות מודרניות, וחרדיות מזרחיות וחוזרות בתשובה, נוגע בקבוצות העיקריות הרוקמות את "המגזר הדתי" ומגיע אליהן דרך הפריזמה המגדרית. משם נפתחים חלונות אל כל ההקשרים המשמעותיים לחיי נשים ואנשים דתיים ומתקבלות תובנות סוציולוגיות הקשורות לפרמטרים כלכליים, פוליטיים, אתניים, משפחתיים ואחרים.
ב-2009–2010 כתבה מחקר קטן היקף על לימוד התניא בקרב נשים בחסידות חב"ד, ועל שאלות הנוגעות לגילוי וכיסוי גופן של נשים דתיות במרחב הציבורי בישראל בהשוואה לסוגיית הרעלה בצרפת, טורקיה, בלגיה ומרוקו.
החל משנת 2008 עוסקת אלאור במחקריה בחקר תרבות חומרית בישראל, ומתמקדת באובייקט "סנדל ישראלי". זהו מחקר מרובה אתרים וגישות, החובק עבודה ארכיונית, אתנוגרפיה, ארכאולוגיה, טכנולוגיה ומיתולוגיה.
פרסמה מאמרים רבים הנובעים מתחומי המחקר העיקריים שלה, וכן מאמרים בנושאים אחרים, כגון אמהות ישראלית, מתודולוגיה אנתרופולוגית, ספרות ואמנות פלסטית בהיבטים חברתיים, כתיבה מחקרית ועוד.
מבחר פרסומים > ספריה

בעריכתה, מתחת לפני השטח: המזבלה של תל אביב המנדטורית במקווה ישראל, רסלינג, 2024.
סנדלים - אנתרופולוגיה של סגנון ישראלי. עם עובד. 2014
מקומות שמורים: מגדר ואתניות במחוזות הדת והתשובה. תל אביב: עם עובד. 2006
משכילות ובורות: מעולמן של נשים חרדיות. תל אביב: עם עובד. 1992
בפסח הבא: נשים ואוריינות בציונות הדתית. תל אביב: עם עובד. 1998
מבחר פרסומים > מבחר ממאמריה

El Or, Tamar. 1991. "Captured Babies: The Ultraorthodox Perception of Non Orthodox Jews." Megamot 34(1) pp. 104-121, Hebrew.
El Or, Tamar. 1992. " Do You Really Know How They Make Love : The Limits of Intimacy with Ethnographic Informants." Qualitative Sociology 15(1) pp. 53-73.
El Or, Tamar. 1993. " You Can't See Iceland from Shiloh: The Rechelim Case." Alpaim 7, pp. 59-81, Hebrew.
מייקל (סרט, 2025)

| --- | --- |
 בימוי:  אנטואן פוקואה
 הופק בידי:  גרהם קינג ג'ון ברנקה ג'ון מקליין
 תסריט:  ג'ון לוגן
 שחקנים ראשיים:  ג'אפר ג'קסון
 צילום:  רוברט ריצ'רדסון, דיון ביבי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  GK Films
 חברה מפיצה:  סרטי ליונסגייט (ארצות הברית) סרטי יוניברסל (שאר העולם)
 הקרנת בכורה:  3 באוקטובר 2025
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה ביוגרפי, מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מייקל (באנגלית: Michael) הוא סרט דרמה ביוגרפית, מוזיקלית אמריקאית המבוססת על חייו של הזמר, הפזמונאי והרקדן מייקל ג'קסון. הסרט יבוים על ידי אנטואן פוקואה, ונכתב על ידי ג'ון לוגן ויופק על ידי גרהם קינג. בסרט מככב ג'אפר ג'קסון בתור מייקל ג'קסון.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-3 באוקטובר 2025, תחת "סרטי ליונסגייט" בארצות הברית, ו"סרטי יוניברסל" יפיצו בשאר העולם.
רקע עלילתי

העלילה עוקבת אחר חייו וקריירתו של הזמר, הפזמונאי והרקדן מייקל ג'קסון.
צוות השחקנים

ג'עפר ג'קסון – מייקל ג'קסון
ג'וליאנו קרו ולאדי – מייקל ג'קסון בצעירותו
קולמן דומינגו – ג'ו ג'קסון
ניה לונג – קתרין ג'קסון
מיילס טלר – ג'ון ברנקה
הפקה > פיתוח

בנובמבר 2019, הוכרז כי גרהם קינג השיג וקיבל את הזכויות להפקת סרט על הזמר, הפזמונאי והרקדן מייקל ג'קסון, כאשר ג'ון לוגן עתיד לכתוב את תסריט הסרט. בפברואר 2022, רכשה "סרטי ליונסגייט" את זכויות הפצה של הסרט. ביוני 2022 החל הליהוק; קימברלי הארדין מנהלת ליהוק. תהליכי ההפקה התעתדו להתחיל במהלך שנת 2023. בינואר 2023, הוכרז כי אנטואן פוקואה יביים את הסרט. באותו החודש, נמסר כי ג'עפר ג'קסון יגלם את ג'קסון.
הפקה > צילום

צילומי הסרט התעתדו להתחיל באמצע 2023 במשך חודש וחצי בסנטה ברברה והיו צפויים להוציא 120 מיליון דולר על שכר צוות וספקים, על פי ועדת הסרטים של קליפורניה. בספטמבר 2023, צילומי הסרט נדחו עקב שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו (2023). הצילום העיקרי עתיד להתחיל ב-22 בינואר 2024.
הפצה

באוקטובר 2023, "סרטי ליונסגייט" תפיץ את הסרט בארצות הברית ו"סרטי יוניברסל" בשאר העולם למעט יפן. תחילה הוכרז שהסרט יעלה לאקרנים ב-18 באפריל 2025, אבל עליית הסרט לאקרנים נדחתה ל-3 באוקטובר 2025.
הערות שוליים

1 2  D'Alessandro, Anthony (February 7, 2022).
"Michael Jackson Biopic Michael From Producer Graham King & Scribe John Logan Lands At Lionsgate". Deadline Hollywood. Retrieved February 7, 2022.
↑  Fleming, Mike Jr. (November 22, 2019).
"Michael Jackson's Life Getting Movie Treatment; The Aviator's Graham King & John Logan Reteam, And MJ Estate Aboard". Deadline Hollywood. Retrieved February 7, 2022.
↑  Welch, Rebecca (June 15, 2022).
"Lionsgate's Michael Jackson Biopic, Michael, Is Casting for Its Star". Backstage. Retrieved June 16, 2022.
↑  Davis, Clayton (January 18, 2023).
"Antoine Fuqua to Direct Michael Jackson Biopic for Lionsgate, Set to Begin Shooting This Year". Variety. Retrieved January 18, 2023.
↑  Rubin, Rebecca (January 30, 2023).
"Michael Jackson's Nephew Jaafar to Star in Biopic 'Michael'". Variety. Retrieved January 30, 2023.
↑  Sakoui, Anousha (March 6, 2023).
"Michael Jackson biopic to spend a record $120 million in California under state tax credit program". Los Angeles Times. Retrieved March 7, 2023.
↑  "Director Antoine Fuque says he is readying for Michael Jackson movie". September 12, 2023. Retrieved September 21, 2023.
↑  Jackson, Angelique (January 11, 2024).
"Michael Jackson Biopic Set for 2025 Release". Variety. Retrieved January 11, 2024.
↑  Grobar, Matt (October 3, 2023).
"Lionsgate's Michael Jackson Biopic Michael To Be Released Internationally By Universal". Deadline Hollywood. Retrieved October 3, 2023.
טרודה דותן

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1922 וינה, אוסטריה
 פטירה:  28 בינואר 2016 (בגיל 93) ירושלים 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  הגימנסיה העברית רחביה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד (2003)  פרס ישראל (1998)  פרס פרשיה שימל (1991) 
 בן או בת זוג:  משה דותן (1951–?) 
 צאצאים:  דני דותן, אורי דותן 
 הערות:  אלמנתו של משה דותן
 תרומות עיקריות
 חפירות בתל בית ירח, תל קסילה, תל חצור, עין גדי, עקרון
 
ארון קבורה אנתרופואידי מדיר אל בלח
טרודה דותן (12 באוקטובר 1922 - 28 בינואר 2016, ירושלים) הייתה פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, ידועה בעיקר בחקר הפלשתים. כלת פרס ישראל בחקר הארכאולוגיה לשנת תשנ"ח (1998).
קורות חיים

נולדה בווינה, בתם של גרטה וולף קרקואר, ציירת, ולאופולד קרקואר, אדריכל ואמן. ב-1925 עלתה משפחתה לארץ-ישראל, והתיישבה בירושלים. דותן למדה בגימנסיה רחביה, ולאחר מכן החלה ללמוד ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בהר הצופים. החפירה הראשונה שלה הייתה בתל בית ירח (חירבת כרך). לאחר ששירתה בצה"ל במהלך מלחמת העצמאות, סיימה את תזת ה-.M.A שלה ב-1950 בנושא הקדרות בתל בית ירח, אותה עשתה בהדרכתו של אלעזר ליפא סוקניק. חפירה נוספת בה הייתה מעורבת באותה תקופה הייתה בתל קסילה, שם פגשה לראשונה בתרבות הפלשתית החומרית. העיסוק בפלשתים ויחסיהם עם עמי קדם ליווה אותה במהלך עבודתה האקדמית.
דותן המשיכה בלימודיה והשתלמה במכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו ובמכון הארכאולוגי באוניברסיטת לונדון, שם פגשה בפרופ' קתלין קניון שהשפיעה עליה. היא קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית ב-1961. נושא עבודת הדוקטורט היה: "קיראמיקה פלישתית ומצרית בארץ ישראל בתקופת הברזל הקדומה" (התקופה המקבילה לתקופה המקראית תקופת ההתנחלות), והיא נעשתה תחת הדרכתו של פרופסור בנימין מזר. דותן הצטרפה לסגל המכון הארכאולוגי של האוניברסיטה העברית ב-1962, שם עבדה עד פרישתה בשנת 1992. בשנת 1974 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 1977 התמנתה למופקדת הקתדרה על שם לאוטרמן לארכאולוגיה פלשתית, בין השנים 1982–1977 הייתה ראש המכון הארכאולוגי, ובשנת 1985 התמנתה למופקדת הקתדרה על שם אלעזר ליפא סוקניק. שימשה כמרצה אורחת ובשבתונים במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת בראון.
החפירות שהייתה מעורבת בהן היו בתל חצור (ב-1952 ובין השנים 1960-1955) עם יגאל ידין ובעין גדי עם בנימין מזר בשנים 1962-1961. בין השנים 1971–1972 חפרה עם אמנון בן-תור באתינו (Athienou) שבקפריסין. בין השנים 1971–1982 חפרה בדיר אל בלח, שם התגלה מבצר כנעני-מצרי גדול ומספר רב של ארונות קבורה דמויי אדם (אנתרופואיד). בשנים 1981 עד 1996 חפרה עם סימור גיטין את תל מקנה (היא עקרון), שהתגלתה כעיר מתועשת ומתוכננת מהתרבות הפלשתית.
ב-1991 זכתה בפרס פרשיה שימל עבור תרומתה לארכאולוגיה של ארץ ישראל, מידי מוזיאון ישראל. בשנת 1998 הוענק לדותן פרס ישראל בארכאולוגיה. מאז שנת 1999 מתקיימת סדרת הרצאות שנתית על שם טרודה דותן בחסות מכון אולברייט לארכאולוגיה (אנ') ובשיתוף בין האוניברסיטה העברית לאוניברסיטת אל-קודס. ב-2003 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג'.
דותן הייתה נשואה לארכאולוג משה דותן (1999-1919). לזוג שני ילדים, דני, (סולן להקת הקליק), ואורי.
ספר לכבודה

Mediterranean People in Transition (13th to Early 10th Centuries BCE), (S. Gitin, A. Mazar, E. Stern - editors): A Volume in Honor of Professor Trude Dothan, Israel Exploration Society, Jerusalem
ספריה

פרשת החפירות בעונה הראשונה (1955) : חצור / מאת יגאל ידין, יוחנן אהרוני, עמנואל דונאייבסקי, טרודה דותן, רות עמירן, ז'אן פרו. ירושלים : מוסד ביאליק והחברה לחקירת ארץ ישראל, תשי"ט.
פרשת החפירות בעונה השנייה (1956) : חצור / מאת יגאל ידין, יוחנן אהרוני, עמנואל דונאייבסקי, טרודה דותן, רות עמירן, ז’אן פרו, בהשתתפות שמעון אנגרס ז"ל. ירושלים : הוצאת מוסד ביאליק והחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תש"ך.
פרשת החפירות בעונות השלישית והרביעית (1957–1958) : חצור : כרך הלוחות / מאת יגאל ידין, יוחנן אהרוני, עמנואל דונאייבסקי, טרודה דותן, משה דותן (1958), רות עמירן, ז’אן פרו (1957). ירושלים : הוצאת מוסד ביאליק והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, תשכ"א.
עין גדי : חפירות ארכאולוגיות בשנים 1961-1962 / מאת בנימין מזר, טרודה דותן, עמנואל דונאייבסקי; ידיעות בחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, שנה כ"ז, א-ב. ירושלים : החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, תשכ"ג
הפלשתים ותרבותם החומרית : 2 מפות, 80 ציורים, 132 תצלומים; ירושלים : מוסד ביאליק והחברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, תשכ"ז
חפירות אתיינו 1971-1972/ טרודה דותן, אמנון בן-תור. ירושלים: מוזיאון ישראל, תשל"ד.
פרקים בתולדות המסחר בארץ ישראל : קובץ מחקרים / בעריכת ב"ז קדר, טרודה דותן, שמואל ספראי. ירושלים : יד יצחק בן צבי, 1990.
Hazor, Vols. I, II, III-IV (with Y. Yadin, Y. Aharoni, I. Dunayevsky and J. Perrot), Jerusalem (1958-61).
'En Gedi Excavations in 1961-1962 (Atiqot V) (with B. Mazar and I. Dunayevsky), Jerusalem (1966) ).
Excavations at the Cemetery of Deir el-Balah (Qedem 10), Jerusalem (1978).
The Philistines and their Material Culture, Jerusalem 1981
Tel Miqne (Ekron): Excavation Report, Spring 1981 (with S. Gitin), Jerusalem (1981).
Tel Miqne (Ekron): Excavation Report, Spring 1982 (with S. Gitin), Jerusalem (1982).
Excavations at Athienou, Cyprus (Qedem 16) (with A. Ben-Tor), Jerusalem (1983).
People of the Sea: In Search of the Philistines (with Moshe Dothan), New York (1992).
Excavations at Deir el-Balah II, Cemetery and Settlements (Qedem) (forthcoming)
Deir el-Balah: the Egyptian Outpost and the Catalogue of the Collection at the Israel Museum (forthcoming)
הערות שוליים

↑  פרס פרשיה שימל לטרודה דותן באתר Biblical Archaeology Society
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260523505171  BIBSYS: 90353550  BNE: XX1202110  BnF: cb12209218k (data)  CANTIC: a10074855  CiNii: DA05106960  GND: 120865424  ISNI: 0000 0001 2145 574X  LCCN: n80132298  NLA: 35042273  NTA: 069355908  RERO: 02-A003188426  SUDOC: 030735580  Trove: 809770  VIAF: 100966454   WorldCat (עם VIAF): 100966454
לובה חרל"פ

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1951 (בת 73) ט' בכסלו ה'תשי"ב קריית שמואל, חיפה
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים אוניברסיטת בר-אילן
 מוסדות:  מכללת ליפשיץ
 
לוּבָּה רחל חַרלָ"פּ (Luba Charlap) (נולדה בתשי"ב) היא לשונאית ישראלית, חוקרת בתחום הפרשנות הפילולוגית ותורת הלשון בימי הביניים, ראש "המרכז ללימודי הטקסט" במכללת ליפשיץ בירושלים. לשעבר מרצה וראש היחידה להבעה עברית באוניברסיטת בר-אילן ורקטור במכללת ליפשיץ.