stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגנוס הירשפלד
קורות חיים > הוועדה המדעית-הומניטרית

ב-1896 הוציא הירשפלד לאור באופן אנונימי את הפמפלט "סאפפו וסוקרטס", שעסק באהבה חד-מינית. ב-1897 ייסד הירשפלד את הוועדה המדעית-הומניטרית (Wissenschaftlich-humanitäres Komitee,‏ WhK) ביחד עם אדולף ברנד, בנדיקט פרידלנדר וחברים אחרים של קבוצת Der Eigene ("הייחודי"), שהייתה קבוצת שתדלנות הומוסקסואלית שפרסמה כתב עת. הוועדה המדעית-הומניטרית הייתה הארגון הראשון בעולם ששם לו כמטרה לגליזציה של יחסי מין בין גברים. הם קיוו להביא לביטולו של סעיף 175 לחוק העונשין הגרמני, שהשית עונשים כבדים על הומוסקסואליות מאז 1871. הוועדה טענה כי החוק מעודד סחיטה, והמוטו שלה, אל הצדק באמצעות המדע ("Durch Wissenschaft zur Gerechtigkeit"; בלטינית: "Per scientiam ad iustitiam"), שיקף את אמונתו של הירשפלד כי הבנה טובה יותר של הומוסקסואליות תביא להיעלמות העוינות כלפיה. הוא נאבק ללא לאות להנחלת מטרה זו והפך לדמות ציבורית מוכרת בגרמניה.
גם בתוך הקבוצה נתגלעו חילוקי דעות. כמה מן הנשים, וכן גם פרידלנדר, לא הסכימו להשוואה שהשווה הירשפלד בין הומוסקסואלים לנכים. הם טענו כי החברה יכולה אולי להשלים עם קיומם של נכים, אך לעולם לא תקבל אותם כשווים. הם גם לא הסכימו עם דעתו של הירשפלד (ושל אולריכס שקדם לו) כי גברים הומוסקסואלים הם בהכרח נשיים. מאוחר יותר עזבו פרידלנדר, ברנד ואחרים את הוועדה, והקימו את "קהילת הייחודיים" (Geminschaft der Eigenen), שראתה ביחסים בין גברים היבט של גבריות מסורתית.
הוועדה המדעית-הומניטרית הצליחה לאסוף יותר מ-5,000 חתימות של אנשי-שם, רובם גרמנים, על עתירה לבטל את סעיף 175. בין השאר חתמו עליה אלברט איינשטיין, הרמן הסה, הפוליטיקאים הסוציאליסטים אוגוסט בבל וקרל קאוטסקי, זיגמונד פרויד, קראפט-אבינג עצמו, מרטין בובר, קרל יספרס, קתה קולוויץ, גיאורג גרוס (שנקרא מאוחר יותר ג'ורג' גרוס), היינריך מאן ותומאס מאן, שטפן צווייג, גרהארט האופטמן, ריינר מריה רילקה, ארתור שניצלר, לב טולסטוי, אמיל זולא, מקס ברוד ואפילו ראש המשטרה בברלין ושרי המשפטים של פרוסיה ושל גרמניה. הומוסקסואלים בין החותמים לא הצהירו בגלוי על נטייתם.
הצעת החוק עלתה בפני הרייכסטאג ב-1898, אך לא עברה, מאחר שרק מיעוט מבין חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית תמך בה. בתסכולו שקל הירשפלד לנקוט טקטיקה של אאוטינג - להוציא מן הארון חברי פרלמנט הומוסקסואלים. הצעת החוק המשיכה לעלות בפני הפרלמנט, ובסוף שנות ה-20 אף נראה היה כי יש לה סיכוי להתקבל, אך עליית הנאצים לשלטון טרפה את הקלפים.
קורות חיים > מחקר ופרסומים

בפסקה זו יש מקורות, אולם ניתן וכדאי לשפר את המקורות שכבר קיימים בה. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
כבר בגיל 15 פרסם הירשפלד את מאמרו הראשון בכתב עת ברלינאי: "השמות הנוצריים שלנו".
משנת 1899 ועד תחילת שנות ה-20 ערך הירשפלד את "השנתון לחקר דרגות-הביניים המיניות", שבו התפרסמו מחקריו בנושא מיניות האדם. בשנים 1903 ו-1904 הוא ערך מחקר סטטיסטי בקרב סטודנטים ופועלים בתעשיית הפלדה באמצעות שאלונים. מחקרים אלה הביאו אותו למסקנה כי שיעור ההומוסקסואלים באוכלוסייה עומד על 1.5%, ואילו שיעורם של הביסקסואלים – 3.5%. ב-1908 הוציא לאור את "העיתון לסקסולוגיה", אך נאלץ להפסיק כעבור זמן קצר. באותה שנה, הירשפלד היה מעורב בפרשה פוליטית שהגיעה לבית המשפט (קורט מינצר נדרש להעיד אך סירב ונעצר). ב-1910 טבע שם חדש לאנשים המתלבשים בבגדי המין השני – טרנסווסטיט – אם כי בשם זה הוא כלל גם אנשים שהיום היו מכונים טרנסקסואלים, טרנסג'נדרים, פטישיסטים טרנסווסטיים ודראג קווינז.
במלחמת העולם הראשונה הפסיק הירשפלד לעסוק במחקר, ושירת כרופא צבאי בבית חולים שדה.
ב-1921 ארגן הירשפלד את הכנס הראשון לרפורמה מינית, והביא ליצירתה של הליגה העולמית לרפורמה מינית. כנסים נוספים נערכו בקופנהגן ב-1928, בלונדון ב-1929, בווינה ב-1930 ובברנו ב-1932.
ב-1930 ביצע את הניתוח לשינוי מין הראשון שתועד אי פעם.
ניתוח שביצע ללילי אלבה, תועד בספרה "מגבר לאישה" והיווה השראה לספר ולאחר מכן גם לסרט הקולנוע הנערה הדנית.
עיתוני התקופה הרבו לצטט את הירשפלד וללעוג לו, והוא כונה לעיתים "איינשטיין של המין". אף כי הוא ראה את עצמו כמדען אובייקטיבי וחסר-פניות, הוא היה הומוסקסואל וטרנסווסטיט בעצמו, ונטל חלק בתת-התרבות ההומוסקסואלית של ברלין, שם כינו אותו "טָנְטֶה מַגְנֶזיָה" (דודה מגנזיה).
קורות חיים > הירשפלד בארץ ישראל

בפברואר ומרץ 1932 ביקר מגנוס בארץ ישראל
והרצה בתל אביב (פגש את הראש העירייה מאיר דיזנגוף), ירושלים, חיפה וקיבוץ בית אלפא - ביחד עם החבר הסיני שלו: לי שיו טונג.
ההשקפות של הירשפלד נתמכו על ידי הדרמטולוג הד"ר חיים ברלין וד"ר אברהם מטמון, רופאי מין בתל אביב.
חיים ברלין ביקר לעיתים קרובות במכון לסקסולוגיה של הירשפלד בברלין, הכין את ההרצאות של הירשפלד בארץ וכתב את הנקרולוג שלו ב-1935.
אברהם מטמון התמחה ב-1931 במכון לסקסולוגיה. ב-1932 יסד מכון על חיי המין
("תחנה מיעצת (בחנם) לשאלות המין, הראשונה בארץ"). במסגרת המכון ערך בתל אביב ובמקומות אחרים בארץ הרצאות רבות לעם. ב-1939 הוציא את ספרו "חיי המין של האדם".
קורות חיים > "שונה מהאחרים"

ב-1919 כתב הירשפלד את התסריט לסרט "שונה מן האחרים" (Anders als die Andern), בכיכובו של השחקן קונרד פיידט (ששיחק מאוחר יותר בסרט "קזבלנקה"). חלק מתקציב הסרט מומן על ידי המכון לסקסולוגיה (ראו בהמשך). זהו כנראה הסרט הראשון בהיסטוריה שהייתה בו דמות של הומוסקסואל. לסרט אג'נדה פוליטית בולטת: גיבור הסרט נסחט בידי מאהבו, ולבסוף יוצא מהארון – אך מתאבד.
קורות חיים > מותו

ביום הולדתו ה-67, בתאריך 14 במאי 1935, מת הירשפלד מהתקף לב בדירתו בעיר ניס, צרפת. גופתו נשרפה והאפר נקבר בבית הקברות הרוסי הנוצרי בעיר.
המכון לסקסולוגיה

ב-1918 ייסד הירשפלד את מכון מגנוס הירשפלד, וב-6 ביולי 1919 הקים את המכון לסקסולוגיה (Institut für Sexualwissenschaft) בברלין, שהיה הגוף הראשון בעולם שהוקדש לחקר המין. בהקמת המכון השתתפו רופא העור פרידריך ורטהיים, הנוירולוג-פסיכותרפיסט ארתור קרונפלד, הגניקולוג לודוויג לוי-לנץ והדרמטולוג-אינדוקרינולוג ברנרד שפירא. הודות לאווירה הליברלית ששררה בעקבות הקמתה של רפובליקת ויימאר, הוקצו למכון בניינים שבעבר שימשו למגורי קצינים בכירים בדימוס, וכן הבניין הסמוך, שהיה ביתו של הכנר המפורסם יוזף יואכים. במכון הייתה ספרייה גדולה של ספרים בנושא מין, וכן ניתן בו ייעוץ רפואי. מבקרים מכל אירופה באו למכון כדי להבין טוב יותר את מיניותם; על פי כמה דיווחים אפילו כיתות בית-ספר ביקרו במוזיאון למין שהיה חלק מן המכון. כריסטופר אישרווד כותב בספרו "כריסטופר ובני מינו" על ביקור שערך במקום עם וו. ה. אודן. המכון פרסם ספרים וכתבי עת, בעיקר בנושאים הקשורים ל"מין השלישי". באוסף המוזיאון והמכון היו אלפי תמונות של חריגים מיניים (אינטרסקסואלים, סריסים, אנשים שעברו ניתוחים לשינוי מין וכו'), אביזרי מין, תמונות ארוטיות שציירו פטישיסטים, סדיסטים, מזוכיסטים וכדומה, אמצעי מניעה ומוצגים אתנוגרפיים.
עובדי המכון נתבקשו לעיתים קרובות להגיש חוות דעת מקצועית לבתי המשפט במקרה של עבירות מין, וארכיוני המכון ששרדו מהווים עדות על התהוות המוסר המיני במאה ה-20.
המכון לסקסולוגיה > המין השלישי

הירשפלד פיתח תאוריות מודרניות בנוגע למיניות האדם. תאוריות אלה שאבו את השראתן מתגליות חדשות בתחומי התורשה, גילוי ההורמונים ותפקידם בגוף בתחילת המאה ה-20, והפיכתו של המין מנושא שהוא בבחינת טאבו לנושא הולם לבחינה מדעית אמפירית.
על-פי התאוריה שפיתח הירשפלד, שנודעה בשם "המין השלישי" (Drittes Geschlecht) כל הווריאציות בהתנהגות המינית נובעות מהבדלים תורשתיים בתפקוד ההורמונלי. הוא השווה בין ממצאיו של גרגור מנדל בתחום התורשה לממצאים בתחום המיניות: כפי שצאצאים של צמח בעל פרחים אדומים ושל צמח בעל פרחים לבנים יכולים להיות בעצמם בעלי פרחים לבנים, אדומים, או גוונים שונים של ורוד, כך גם צאצאים של גברים ונשים "מושלמים" יכולים להיות בנקודות אמצע שונות בין הגבריות והנשיות. הירשפלד אף חישב ומצא כי יש  \ 3^{16}=43,046,721 סוגי מיניות שונים אפשריים.
הירשפלד חילק את האנושות לשלושה מינים: זכר, נקבה והמין השלישי, שבו כלל הומוסקסואלים, לסביות, טרנסקסואלים, אינטרסקסואלים וטרנסווסטיטים, שבכולם ראה דרגות ביניים בין המינים, ושייך את כולם לאותה הקטגוריה.
כתמיכה בתאוריות שלו ערך הירשפלד מדידות של בני "המין השלישי", והגיע למסקנה כי הם נבדלים מבני המינים האחרים בפרופורציות של גופם. הוא גם ניסה להדגים באמצעות עצי משפחה כיצד מיניות "אבנורמלית" היא תורשתית.
כשהתברר תפקידם של האשכים בייצור הורמונים גבריים, פותחה במכון תאוריה כי ההבדלים בין הומוסקסואלים והטרוסקסואלים נובעים משוני במבנה האשך. באוסף המכון היו דגימות רבות של רקמת אשך (ממקור לא ידוע), והחוקרים דימו לראות תאים "נשיים" ברקמות של הומוסקסואלים וטרנסווסטיטים. כמה מעמיתיו של הירשפלד הציעו לטפל בהומוסקסואלים באמצעות סירוסם והשתלת רקמת אשך גברית בגופם. לאחר שנים הם הודו בכישלון השיטה, אבל אפילו הירשפלד הפנה כמה פציינטים לניתוחים כאלה.
גם אם כיום נראות התאוריות של הירשפלד מיושנות ואפילו מגוחכות, יש לזכור שבאותה עת הן היו חלוציות ומהפכניות, בכך שהפקיעו את המיעוטים המיניים מתחום הדת והקרימינולוגיה והעבירו אותם לתחום המדע. מדיניותו המפורשת של המכון לסקסולוגיה הייתה, שאין לנסות לשנות את נטייתו המינית של אדם, אלא יש לתת לו טיפול המסייע לו לקבל עצמו כמות שהוא.
לאחר 1933

אחת מפעולותיהם הראשונות של הנאצים לאחר עלייתם לשלטון ב-6 במאי 1933 הייתה לבזוז את המכון לסקסולוגיה ולשרוף את הספרייה הענקית והארכיונים שלו בפומבי, בשרפת הספרים המפורסמת בכיכר האופרה בברלין; התמונות המוכרות של שרפת הספרים הן בחלקן הגדול תמונות של ספריית המכון העולה באש. בהזדמנות זו הם החרימו גם את רשימת השמות שבמכון, ובכך נחרץ גורלם של רבים למוות. למרבה מזלו, היה הירשפלד באותה עת במסע הרצאות בחו"ל, והוא לא שב עוד לגרמניה. לאחר ניסיונות שלא צלחו לפתוח מחדש את המכון בצרפת, הוא מת בניס ביום הולדתו ה-67.
בעיתונים הנאציים והאנטישמיים של ימיו, ואף לאחר מותו, התפרסמו בקביעות מאמרי שטנה אנטישמיים וקריקטורות, שבהם הוצג הירשפלד כיהודי טיפוסי המנסה להשחית את מוסר העם הגרמני.
ביקורת

מחקריו ועבודתו של הירשפלד עדיין שנויים במחלוקת. מבקרים טענו כי חלק מתקציביו התקבלו כתוצאה מסחיטת אנשי ציבור גרמנים שהיו בארון. קבוצות אנטי-הומוסקסואליות מחו לעיתים קרובות בזמן שנשא את הרצאותיו. במקרה אחד ב-1921, תקף אותו גבר אלמוני ועזב אותו ברחוב כשגולגולתו סדוקה. אחרים טענו כנגד הירשפלד, כי אין כל ביסוס ביולוגי לתאוריות שלו על הגורמים ההורמונליים להומוסקסואליות, וכי התאוריה שלו על "מין שלישי" שגויה ביסודה.
בתרבות פופולרית

דמותו של הירשפלד מוצגת בסרט התיעודי "אלדורדו: כל מה שהנאצים שונאים" משנת 2023.
הנצחה

מכון Deutsche Gesellschaft für Sozialwissenschaftliche Sexualforschung הגרמני מעניק מדליה על שם מגנוס הירשפלד למחקרים שתורמים להבנת הסקסולוגיה.
לקריאה נוספת

Dose, Ralf: Magnus Hirschfeld. The Origins of the Gay Liberation Movement, New York 2014, ISBN 978-1-58367-437-6
מוריטרו אואשיבה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1951 (בן 73) טוקיו, יפן 
 מידע כללי
 מדינה:  יפני
 השכלה:  Meiji Gakuin University 
 ספורט
 ענף ספורט:  אייקידו
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מאמן:  קיסשומארו אואשיבה
 הישגים
 דרגה:  דושו, דאן 10
 תלמידים:  מיצוטרו אואשיבה
 פרסים והוקרה:  עיטור הידידות (רוסיה) 
 
מוֹרִיטֶרוּ אוּאֶשִיבָּה (ביפנית; בקאנג'י 植芝守央 ובהירגאנה うえしば もりてる, נהגה אואשיבה מוריטרו) הוא אמן לחימה יפני. הוא נכדו של מוריהי אואשיבה מייסד אמנות הלחימה אייקידו ובנו של קיסשומארו אואשיבה הדושו (ראש השיטה) והמפתח השני של השיטה. כיום הוא הדושו העומד בראש שיטת האייקידו.
ביוגרפיה

אואשיבה נולד ב-2 באפריל 1951 בטוקיו שביפן, לאביו קיסשומארו. במהלך ראיון בשנת 2004, הוא סיפר על תקופת ילדותו: "בפעם הראשונה שלבשתי מדי אייקידו הייתי בכיתה א' בבית הספר היסודי. אף אחד מבני המשפחה לא הכריח אותי להתאמן באייקידו, אז פשוט עשיתי את זה כשהתחשק לי. בשנות לימודי בתיכון התחלתי להתאמן ברצינות, ואז החלטתי שאני מעוניין להיות היורש של אבי, ולשמור על מורשתו של סבי (מוריהי אואשיבה, מייסד האייקידו) למען העתיד".
אואשיבה למד באוניברסיטת מייג'י גקואין, ובשנת 1976 הוא קיבל תואר בכלכלה מהאוניברסיטה.
בשנת 1985, הוא מונה למנהל בפועל של ארגון אייקיקאי - הזרם המרכזי באייקידו.
בשנת 1996, הוא התחיל לשמש בפועל כיושב ראש ההומבו דוג'ו - מרכז האימונים העולמי של הזרם המרכזי באייקידו הנמצא בטוקיו.
בשנת 1997 הוא ביקר באירלנד והעביר שם אימוני אייקידו.
ב-4 בינואר 1999, לאחר מותו של אביו קיסשומארו, הוא קיבל את התואר " דושו" - ראש שיטת האייקידו, והוא עדיין ממשיך בתפקידו.
חייו כראש שיטת אייקיקאי

בינואר 2006, לרגל מלאת ארבעים שנה לארגון אייקיקאי, אואשיבה ביקר באוסטריה והעביר שם אימונים.
בשנת 2006, הוא קיבל את מדליית אנשטה של סאו פאולו, והמשך השנה, הוא מונה לפרופסור של כבוד באוניברסיטת בודו שביפן.
בשנת 2009, הוא קיבל את מדליית הידידות של נשיא רוסיה.
בשנת 2010 הוא מונה בהזמנה מיוחדת, לפרופסור באוניברסיטת קוגאקן שביפן.
בשנת 2012 הוא מונה ליושב ראש ארגון אייקיקאי העולמי שהחליף את הארגון הקודם. בהמשך השנה, הוא קיבל מדליית זהב מהאוניברסיטה הטכנית בוולנסיה שבספרד.
בשנת 2013, קיבל אואשיבה את מדליית עם תג כחול של כבוד מקיסר יפן.
מי שצפוי לרשת אותו בתפקיד ראש שיטת האייקידו, הוא בנו מיצוטרו אואשיבה.
ספריו

אואשיבה כתב את הספרים הבאים:
אייקידו נבחר: היסודות ביחד עם אביו קיסשומארו אואשיבה, הספר יצא לאור בשנת 2002.
קורס מאסטר האייקידו: אייקידו נבחר 2 שיצא לאור בשנת 2003.
אייקידו מתקדם: היסודות הנחוצים שיצא לאור בשנת 2005
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  ביוגרפיה של ראשי שיטת אייקיקאי, באתר www.aikikai.or.jp (באנגלית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Moriteru Ueshiba, www.goodreads.com
↑  The Irish Aikido Federation Ireland Aikikai, www.aikido.ie (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1350776  BnF: cb14548681t (data)  CiNii: DA01704803  ISNI: 0000 0001 2275 686X  LCCN: no2003050919  LNB: 000222105  NDL: 00163954  NKC: mub20221153269  RERO: 02-A011449750  SUDOC: 077769155  VIAF: 2155539   WorldCat (עם VIAF): 2155539
יהודה אפרוני

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1931 תל אביב, פלשתינה (א"י) המנדט הבריטי
 פטירה:  11 באפריל 2017 (בגיל 86) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1949–2017 (כ־68 שנים)
 עיסוק:  שחקן תיאטרון וקולנוע, מדבב
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 פרופיל ב-IMDb
 
יהודה אפרוני בלהקת הכרמל, למעלה אריק לביא, באמצע יצחק ברקת. למטה מימין: רותי זקהיים, דליה למדני
יהודה אפרוני (18 בינואר 1931 – 11 באפריל 2017) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

אפרוני נולד לאברהם ומינה בתל אביב וסיים את לימודיו התיכוניים בגמנסיה הרצליה. שירת בגדוד "באר שבע" בפלמ"ח, היה חבר לתקופה קצרה בלהקת הצ'יזבטרון, ושירת אחר כך בלהקה הצבאית "הכרמל". שם הכיר את רעייתו לעתיד, אולי שוקן.
קריירה

ב-1951 התקבל לתיאטרון "הבימה", אולם שנתיים אחר-כך נסע ללמוד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (L.A.M.D.A). ב-1956, לאחר שסיים את לימודיו, חזר לישראל ושב לצוות שחקני "הבימה".
בשנת 1966 השתתף במחזמר "אוליבר!" ב"הבימה". בהמשך, עוד באותו תיאטרון, גילם את יאגו בהצגה "אותלו", גילם את בסניו בהצגה "הסוחר מוונציה", גילם את החמור בהצגה "חלום ליל קיץ", גילם את פורד בהצגה "נשי וינדזור העליזות", גילם את ארגון בהצגה "החולה המדומה", גילם את סר טומי בהצגה "הלילה השנים-עשר", גילם את פיליפ בהצגה "הכל יחסי", גילם מטורף בהצגה "חקירה חוזרת בדבר מותו של אנרכיסט מפוקפק", גילם את ג'ק בהצגה "יומן חוף ברייטון", גילם את אלברט איינשטיין בהצגה "הפיזיקאים", גילם את מרוין קנט בהצגה "האחיות רוזנצוויג", גילם את ג`רי ווקסלר בהצגה "הקוסם מברוקלין", גילם את מר קלמפר בהצגה "הבחורים בדלת ממול", גילם את הצדיק בהצגה "הדיבוק". כמו כן השתתף בהצגות: "יוליוס קיסר"; "ז'אן ד'ארק", "מלחמה ושלום"; "מראה מעל הגשר"; "שידוכין"; "בית הלל"; "השחף"; "בגדי המלך"; "אירמה לה דוס"; "כובע הקש האיטלקי"; "הו, הו, יוליה!"; "תעלולי נישואין"; "נורה"; "היום בו חטפו את האפיפיור"; "אני רב החובל"; "הקיץ" ו"המפקח בא".
זכה בפרס אקו"ם ב-1982 על משחקו בהצגה "מותו של אנרכיסט מפוקפק" בהבימה.
בשנות ה-70 השתתף בכמה סרטי קולנוע ישראלים והחל מאמצע שנות ה-70 החל להופיע בהפקות אמריקאיות של ידידו מן השירות הצבאי מנחם גולן. ב-1975 הופיע בסרט "יהלומים" לצדו של רוברט שו. בשנות ה-80 החל לדבב בסרטי אנימציה שונים במקביל למשחקו בסרטים, ובתקופה זו לא שיחק בתיאטרון. לקראת פרישתו לגמלאות בתחילת שנות ה-90 חזר לשחק בהבימה.
בתיאטרון בית ליסין שיחק בהצגה "שבעה".
בתיאטרון חיפה: ב-1967 גילם את קולונל פיקרינג בהצגה "פיגמליון", ושיחק בהצגה "ציפור הנעורים המתוקה".
בתיאטרון באר שבע שיחק בהצגה "ברוקלין בוי" וגילם את אגאון בהצגה "קומדיה של טעויות".
בתיאטרון הספרייה במרץ 2016
שיחק לסירוגין (עם השחקן אלברט כהן) בהצגה "רביעייה", שביים רועי הורביץ לפי ספר של דן קלאנזי, לצד אילן דר, מרים זוהר וליא קניג, לאחר כחצי שנה הוא פרש מההצגה בשל מצבו הרפואי.
היה נשוי לזמרת האופרה והשחקנית אולי שוקן, ממנה נולדו לו בן ובת, הזמרת ספי אפרוני. לאחר שהתאלמן נישא בשנית לרבקה, רופאה.
אפרוני נפטר ב-11 באפריל 2017 ממחלת הסרטן ונטמן בבית העלמין האלטרנטיבי "מנוחת עולם" בנתניה.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

1964 - גילם קיבוצניק חבר מפלגה בסרטו של אפרים קישון "סאלח שבתי".
1966 - גילם את מוכר הסודה בסרטו של מלוויל שוולסון "הטל צל ענק".
1967 - גילם את פוקס בסרטו של קישון "ארבינקא".
1968 - גילם את מזכיר הקהילה בסרטו של יוסף שלחין "הבן האובד".
1969 - גילם את עובד משרד הקידום בסרטו של קישון "תעלת בלאומילך".
1970 - גילם את מר הויכוונגר בסרטו של מנחם גולן "לופו".
1971 - גילם את ישראל ישראלי בסרטו של מנחם גולן "כץ וקרסו".
1972 - גילם את פקד זלץ בסרטו של מנחם גולן "שוד הטלפונים הגדול"; גילם את דון יצחק בסרטו של משה מזרחי "אני אוהב אותך רוזה"; גילם את ברזובסקי בסרטו של אלפרד שטיינהרדט "סלומוניקו" וגילם את רומק בסרטו של מנחם גולן "הבריחה אל השמש" לצד יהודה בארקן.
1973 - גילם את מר פלדמן, אביה של רחל (אפרת לביא) בסרטו של מנחם גולן "קזבלן".
1976 - גילם את אבא של עמוס בסרטו של בועז דוידזון, "לופו בניו יורק", סרט ההמשך של "לופו".
1977 - גילם את יהודה גולדשטיין בסרטו של מנחם גולן "מבצע יונתן".
1979 - שיחק בסרטו של מנחם גולן "הקוסם מלובלין".
1982 - גילם את ד"ר לנדאו בסרטו של אלן גיבסון "אישה ושמה גולדה".
1983 - גילם את עצמו בסרטו של ג'ורג' עובדיה "הדודה מארגנטינה".
1984 - שיחק בסרטו של דן וולמן "חייל הלילה" וגילם את גנרל שולץ בסרטו של בני שוילי "מבצע שטריימל".
1985 - גילם קפטן בסרטו של דן וולמן "אסקימו לימון 6: הרימו עוגן".
1986 - גילם מומחה כלכלי בסרטו של מיקי בהגן "האינסטלטור", השתתף בסרטו של אמנון רובינשטיין "נאדיה", גילם את דייוויד רוזובסקי בסרטו של מנחם גולן "מחץ הדלתא" וגילם את גרגאשווילי בסרטו של נפתלי אלטר "השגעון הגדול".
1987 - גילם את הדוכס בסרטו של דויד אירוינג "היפהפייה הנרדמת".
1988 - גילם בוס בסרטו של ריינהרד שוובניצקי "אסקימו לימון 8: בלוז לקיץ" וגילם את סנדור הסוהר ההונגרי הרחמן בסרטו של מנחם גולן "מלחמתה של חנה" ("Hanna's War").
1989 - גילם את בנימין לפיד בסרטו של אבי כהן "אבא גנוב 2" וכן שיחק בסרט "נינג'ה אמריקאי 3".
1993 - גילם וטרינר בסרטו של יהודה בארקן "מחפשת בעל על ארבע".
1999 - גילם את גוסטנברג בסרטו של רוברט מרקרלי "קוד האומגה".
2001 - גילם את מנהל הגימנסיה בסרטו של צבי שיסל "אסקימו לימון החגיגה נמשכת".
2002 - גילם את מר שיפמן בסרטו של ערן ריקליס "פיתוי" לצד נירה רבינוביץ' וגילם את ד"ר קלרמן בסרטו של מנחם גולן "השיבה מהודו".
2003 - גילם את יחיאל בסרט "לא בת 17".
2004 - גילם את האפיפיור פיוס השנים עשר בסרטו של אסי דיין "הבשורה על פי אלוהים".
2007 - גילם את פולק בסרטו של איוואן ניצ'ב "ילדי השעווה".
2008 - גילם את זיסקינד בסרטו של מנחם גולן "הכתובה".
2015 - גילם את ריבק הזקן בסרטו של אמיר וולף "ציפורי חול".
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

1971 - גילם את יוסי בסדרת הטלוויזיה "חדווה ושלומיק".
1972 - גילם את דותן במחזה טלוויזיה בשם "אבות ובנים" מאת בנימין גלאי.
בין השנים 1981–1983 גילם דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "ארץ מולדת".
1984 - גילם את מר קרני, הבוס של יורם (יהורם גאון), בסדרת הטלוויזיה "קרובים קרובים".
2002 - גילם את בן יצחק בסדרה "המשאית".
בין השנים 2006–2010 גילם את שאול, דודו של קנובלר (מוטי כץ), בסדרת הטלוויזיה "החיים זה לא הכל".
פילמוגרפיה נבחרת > דיבוב

1973 - דיבב בסדרת הטלוויזיה ששודרה בטלוויזיה החינוכית "בילבי", שהייתה סדרת הטלוויזיה הראשונה שדובבה לעברית.
1988 - דיבב את הכלב "קולונל" בסרט הקולנוע של דיסני "על כלבים וגנבים".
1994 - דיבב את צ'יף הכלב הזקן בסרט "השועל והכלבלב".
1995 - דיבב את נפוליון בסרט "חתולים בצמרת".
1996 - החל לדבב את סלינקי הכלב בסרטים "צעצוע של סיפור", צעצוע של סיפור 2 (2000) ו"צעצוע של סיפור 3" (2010).
1998 - דיבב את פא-זו בסרט "מולאן", ואת מאני בסרט "באג לייף".
2001 - דיבב את המלך קאשים נדאק בסרט "אטלנטיס - האימפריה האבודה"; את אוליבנדר בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים" ואת טראסטי בסרט "היפהפייה והיחפן 2".
2005 - דיבב שוטר בסרט "מרי פופינס" ודיבב את סבא ג'ורג' בסרט "צ'ארלי בממלכת השוקולד".
2006 - דיבב את דוק הדסון בסרט "מכוניות" ובסרט הקצר "מטור ואור הרפאים".
2007- דיבב את וינסטון צ'רצ'יל בסרט "סוס המים", ואת מר הרינגטון והמנכ"ל בסרט "לפגוש את הרובינסונים".
2008 - דיבב את סבא איימוס בסרט "טרמפ לירח".
פרסים

ב-1979 זכה ב"פרס דוד טנא" על משחקו בהצגה "חלום ליל קיץ" בתפקיד בוטום.
ב-1982 זכה בפרס אקו"ם לשחקן הטוב ביותר של השנה מטעם הבימה, על תפקידו בהצגה "מותו של אנרכיסט מפוקפק".
בנובמבר 2012 העניק לו איגוד אמני ישראל פרס למפעל חיים על תרומתו לתרבות הישראלית לאורך השנים.
הערות שוליים

↑  בארי אורן, קריית טבעון: 250 שנה על הבמה, בערב אחד, באתר "עמקניוז", 20 ביוני 2016
↑  עושים כבוד: 11 אמנים יקבלו אות הוקרה מיוחד, באתר nrg‏, 28 באוקטובר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453382505171  MusicBrainz: 1391c8cb-d195-490a-807e-1e70a8017f42  VIAF: 38148874365249620625   WorldCat (עם VIAF): 38148874365249620625
מאגר DNA

מאגר DNA הוא מאגר מידע המכיל פרופילי DNA, המשמש בדרך כלל לחקר פגמים גנטיים, זיהוי פרופיל DNA בחקירה קרימינולוגית, או למטרות גנאלוגיה גנטית. מאגרי DNA יכולים להיות ציבוריים או פרטיים.
מאגרי DNA משמשים לעיתים קרובות לזיהוי פלילי, על ידי מציאת התאמה בין נתוני DNA מזירת פשע לאדם שפרופיל ה-DNA שלו מאוחסן במאגר לאומי. מחקר משנת 2017 שפורסם בכתב העת של האגודה האמריקאית לכלכלה הראה כי מאגרי DNA לזיהוי פלילי בארצות הברית מרתיעים עבריינים, מפחיתים את שיעורי הפשיעה, והם חסכוניים יותר מהשיטות הסטנדרטיות לאכיפת החוק.
סוגים של מאגרי DNA > מאגר DNA לאומי

מאגר DNA לאומי הוא מאגר המתוחזק על ידי הממשלה ובו פרופילי DNA של תושבים מהמדינה. המאגר משמש בעיקר לחקירות פליליות על ידי בדיקת מיקרוסטלייט.
ברוב מדינות העולם קיים מאגר DNA לאומי. בדרך כלל מאגרים אלה מכילים דגימות של כ-16 אזורים בגנום שהם בעלי אינדיבידואציה גבוהה.
בנוסף למאגרים הלאומיים, קיים מאגר DNA של האינטרפול המשמש לחקירות פליליות בינלאומיות. המאגר של האינטרפול נקרא DNA Gateway והוא מכיל פרופילי DNA שנמסרו על ידי 69 מדינות החברות בארגון, שמקורם בזירות פשע, גופות לא מזוהות ונתוני DNA של נעדרים. המאגר נוצר בשנת 2002, והוא מכיל מעל ל-140,000 פרופילי DNA. בניגוד למאגרי DNA לאומיים, המאגר של האינטרפול אינו כולל נתונים אישיים של הפרופילים המאוחסנים בו אלא משמש רק לשיתוף מידע והשוואה.
סוגים של מאגרי DNA > מאגר DNA לזיהוי פלילי

במאגר DNA לזיהוי פלילי נשמרים פרופילי DNA באופן המאפשר חיפוש והשוואה מול דגימות DNA שנאספו מזירות פשע. פרופילים מתאימים יכולים לספק ראיות תומכות בחקירות פליליות, וכן להוביל לזיהוי חשודים פוטנציאליים. רוב מאגרי ה-DNA הלאומיים משמשים למטרות זיהוי פלילי.
דוגמה למאגר DNA לזיהוי פלילי היא מאגר דגימות ה-DNA של משטרת ישראל. חוק סדר הדין הפלילי מסדיר את סמכות המשטרה ליטול מחשוד אמצעי זיהוי: דגימת רוק, דם ושיער. בשנת 2014 הורחבה רשימת העבירות המתירות ליטול דגימת DNA.
במקרים רבים פוענחו מקרי רצח בעזרת מאגר DNA לזיהוי פלילי, לאחר שנים רבות שבהן המקרים נחשבו ללא-מפוענחים. בין המקרים הידועים נמנים גילוי הרוצח מגולדן סטייט, פענוח רצח ורדית בקרקנוט ופענוח רצח נועה אייל.
סוגים של מאגרי DNA > מאגר גנאלוגיה גנטית

מאגר גנאלוגיה גנטית מכיל תוצאות של בדיקות DNA גנאלוגיות ומאפשר זיהוי רצף גנטי או קווי דמיון בין רצפים שונים, וכן למצוא ולאמת קשרים גנאלוגיים.
סוגים של מאגרי DNA > מאגר DNA רפואי

מאגר DNA רפואי הוא מאגר של פרופילי DNA בעלי חשיבות למחקר רפואי, הכוללים מידע רפואי והרגלים בריאותיים. מידע זה משמש לזיהוי קשרים בין הסביבה הגנטית למחלות שונות, בהן מחלות לב וכלי דם וסרטן, במטרה למצוא תרופות חדשות או טיפולים יעילים למחלות אלו.
כמו כן נערכים מחקרים על התאמות DNA בין תאומים זהים.
בישראל קיים מאגר DNA רפואי מאז שנת 2001 ובו דגימות של אלפי חולים.
סוגים של מאגרי DNA > מאגרי DNA של שירותי גנומיקה

חברות המעניקות שירותי גנומיקה אישית, בהן 23andMe ו-MyHeritage, מחזיקות מאגרי DNA ובהם פרטים של מיליוני נבדקים. החברות מוכרות נתונים גנטיים מצטברים ללא סימני זיהוי, של נבדקים שנתנו את הסכמתם, לחוקרים ולחברות תרופות, המשתמשות בנתונים למטרות מחקר. אחמד חרירי, פרופסור לפסיכולוגיה ומדעי המוח באוניברסיטת דיוק, המשתמש באחד מהמאגרים הללו לזיהוי 15 אזורים בגנום הקשורים לדיכאון.
סוגים של מאגרי DNA > מאגרי DNA נוספים

פרויקט הגנוגרפיה היה פרויקט בתחום הגנטיקה האבולוציונית האנושית שנועד לחקור את דפוס התפשטות האדם על פני כדור הארץ בעזרת דגימות DNA שנשלחו על ידי כמיליון משתתפים. הפרויקט נמשך משנת 2005 עד 2019.
בשנת 2020 עלתה יוזמה להקים בישראל מאגר DNA לכלבים, שבאמצעותו יהיה ניתן לאתר את הבעלים שלא אסף צואה אחרי כלבו. נעשו מספר ניסיונות להקמת מאגר כזה בהוד השרון, פתח תקווה, ירושלים ונתניה, אך כל הניסיונות לא צלחו.