stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החפרפרת (סרט)
הערות שוליים

↑  "Tinker, Tailor, Soldier, Spy (2011) - Box Office Mojo". boxofficemojo.com.
↑  Eng, David (20 ביוני 2012). "2012 Amandaprisen, Norwegian Film Awards – nominations". Chino Kino. נבדק ב-18 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| זוכי פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1947‏-1967 | Odd Man Out‏ (1947) • The Fallen Idol‏ (1948) • האדם השלישי (1949) • The Blue Lamp‏ (1950) • The Lavender Hill Mob‏ (1951) • The Sound Barrier‏ (1952) • ג'נבייב (1953) • בחירתו של הובסון (1954) • ריצ'רד השלישי (1955) • מרקיע שחקים (1956) • הגשר על הנהר קוואי (1957) • מקום בצמרת (1958) • Sapphire‏ (1959) • מוצאי שבת ובוקר יום א' (1960) • קורטוב של דבש (1961) • לורנס איש ערב (1962) • טום ג'ונס (1963) • דוקטור סטריינג'לאב (1964) • תיק איפקרס (1965) • המרגל שחזר מן הכפור (1966) • אדם לכל עת (1967) |  |
| 1992–היום | משחק הדמעות (1992) • ארץ הצללים (1993) • חברים לרצח (1994) • טירופו של המלך ג'ורג' (1995) • סודות ושקרים (1996) • Nil by Mouth‏ (1997) • אליזבת (1998) • East Is East‏ (1999) • בילי אליוט (2000) • פארק גוספורד (2001) • The Warrior‏ (2002) • לגעת באינסוף (2003) • אהבה של קיץ (2004) • וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (2005) המלך האחרון של סקוטלנד (2006) • This Is England‏ (2007) • Man on Wire‏ (2008) • מטען הכאב (2009) • נאום המלך (2010) • החפרפרת (2011) • סקייפול (2012) • כוח משיכה (2013) • התאוריה של הכול (2014) • ברוקלין (2015) • אני, דניאל בלייק (2016) • שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי (2017) •  המועדפת (2018) •  1917 (2019) • צעירה מבטיחה (2020) • בלפסט (2021) • רוחות אינישרין (2022) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5213767  LCCN: no2012016813  VIAF: 232454914   WorldCat (עם VIAF): 232454914
ג'וס סטון

| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1987 (בת 37) דובר, קנט,אנגליה, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  Joscelyn Eve Stoker 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 מקום לימודים:  Uffculme School 
 סוגה:  רית'ם אנד בלוז, רוק, סול, בלוז, ג'אז
 סוג קול:  קונטרה אלט, מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  אס-קרוב רקורדס, סטונד רקורדס, וירג'ין רקורדס, רלנטלס רקורדס, סרפדוג רקורדס 
 jossstone.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וסלין איב סטוקר (באנגלית: Jocelyn Eve Stoker הידועה יותר בשם הבמה שלה ג'וס סטון; נולדה ב-11 באפריל 1987) היא זמרת-יוצרת מסוגת מוזיקת נשמה ובלוז ושחקנית בריטית. ידועה רבות בסגנונה להופיע ברגליים יחפות על הבמה ובראיונות.
שנותיה המוקדמות

סטון היא השלישית מבין ארבעה אחים ואחיות. אביה ניהל עסק לייצוא וייבוא של פירות ואמה הייתה המנהלת האישית שלה עד 2004. סטון הושפעה מאוד מהמוזיקה של זמרות כמו דאסטי ספרינגפילד ואריתה פרנקלין.
בשנת 2001 כשהייתה בת 13, השתתפה סטון בתחרות כישרונות בריטית וביצעה כמה מהשירים של זמרות כמו דונה סאמר וויטני יוסטון. במהלך התחרות פגשה סטון את סטיב גרינברג שהתלהב מכישרונה והטיס אותה לניו יורק שם היא עברה אודישן שלאחריו החתים אותה גרינברג בחברה שלו.
סטון היא צמחונית מלידה, ובנוסף השתתפה במספר קמפיינים של הארגון 'אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים'.
קריירה

סטון נסעה למיאמי ופילדלפיה כדי לעבוד על אלבום הבכורה שיצא ב-16 בספטמבר 2003 תחת השם "The Soul Sessions" בחברת התקליטים האמריקאית EMI. האלבום זכה לפלטינה משולשת בממלכה המאוחדת, פלטינה בשבע מדינות ומעמד של אלבום זהב ב-9 מדינות. האלבום הגיע למקום החמישי במצעד הבריטי ונכנס למצעד הבילבורד האמריקאי. הסינגל הראשון היה קאבר לשיר "Fell in Love with a Boy" של הווייט סטרייפס. השיר יצא ב-26 בינואר 2004. הסינגל השני מהאלבום היה "Super Duper Love" שיצא ב-10 במאי 2004.
לאחר הצלחת אלבום הבכורה שלה הקליטה סטון חומרים חדשים והוציאה את אלבומה השני שנקרא "Mind Body & Soul" ב-15 בספטמבר 2004. יומיים לפני יציאת האלבום יצא הסינגל הראשון ממנו שהיה "You Had Me". הסינגל השני מהאלבום יצא ב-29 בנובמבר ונקרא "Right to Be Wrong". ב-14 במרץ 2005 יצא הסינגל השלישי שהיה "Spoiled". הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה "Don't Cha Wanna Ride" שיצא ב-4 ביולי.
בשנת 2006 החלה סטון לעבוד על אלבומה השלישי. במאי 2006 יצא שיתוף פעולה של סטון עם שון פול בשיר של הזמר קרלוס סנטנה בשם "Cry Baby Cry". אלבום הסטודיו השלישי של סטון יצא ב-9 במרץ 2007 ונקרא "Introducing Joss Stone". סינגל הבכורה מהאלבום היה "Tell Me 'bout It" ואחריו יצא "Tell Me What We're Gonna Do Now" ב-11 ביוני. ב-18 בספטמבר יצא השיר "L-O-V-E". הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה "Baby Baby Baby" שיצא ב-23 בדצמבר.
אלבומה הרביעי של סטון יצא ב-20 באוקטובר 2009 ונקרא "Colour Me Free!". ב-8 בנובמבר יצא הסינגל היחיד ממנו שהיה "Free Me".
ב-24 ביוני 2011 יצא הסינגל "Somehow " שהיה הראשון מאלבומה החמישי של סטון. האלבום עצמו יצא ב-21 ביולי ונקרא "LP1". ב-27 בספטמבר יצא הסינגל השני מהאלבום שהיה "Karma". ב-23 בספטמבר 2011 הוציאה סטון אלבום המכיל 13 רצועות של כל להיטיה משנים קודמות ונקרא "The Best of Joss Stone 2003–2009".
ב-15 ביוני 2012 יצא הסינגל הראשון "While You're Out Looking for Sugar". ב-5 ביולי יצא הסינגל השני שנקרא "The High Road". אלבומה השישי של סטון יצא ב-16 ביולי 2012 ונקרא "The Soul Sessions Vol. 2", הוא מהווה אלבום המשך לאלבום הבכורה של סטון משנת 2003. ב-24 בפברואר 2013 יצא הסינגל השלישי מהאלבום, "Teardrops".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2003: The Soul Sessions
2004: Mind Body & Soul
2007: Introducing Joss Stone
2009: Colour Me Free!
2011: LP1
2012: The Soul Sessions Vol. 2
2015: Water for Your Soul
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2011: The Best of Joss Stone 2003–2009
משחק

החלומות האמריקאיים (2005) סדרת טלוויזיה
אראגון (2006)
אבא אמריקאי (2009)
שושלת טיודור (2010-2009)
אימפריה (2018)
הערות שוליים

↑  Polly Vernon. "Joss Stone: the barefoot diva ; The Observer". The Guardian. Retrieved 4 June 2014.
↑  "Joss Stone - Entrevista para o The Social, 2015" in יוטיוב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 4031874  BnF: cb145785637 (data)  GND: 135351723  ISNI: 0000 0000 7983 4673  LCCN: no2004011442  LNB: 000071538  MusicBrainz: dbbc47a5-1338-4830-9298-a8d0b11c0a46  NKC: xx0030385  NTA: 270156682  SELIBR: 301313  SNAC: w6723dxw  SUDOC: 081716036  VIAF: 12551019   WorldCat (עם VIAF): 12551019 
סטון
סטון בביצוע שירים מהאלבום "Colour Me Free" בהופעתה בפסטיבל. סיבוב עולמי.
מסר (חברה)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  בר שיווק והפצה   אביב שיגור   דפוס בארי
 תקופת הפעילות:  מרץ 2001 – הווה (כ־23 שנים)
 חברת אם:  דפוס בארי, בר שיווק והפצה
 מיקום המטה:  בארי 
 משרד ראשי:  קיבוץ בארי
 ענפי תעשייה:  לוגיסטיקה
 מנכ"ל:  יגאל שטרית
 עובדים:  כ-650
  
 messerbab.co.il
 
מסר ב.א.ב. בע"מ היא חברת בת של דפוס בארי ובר שיווק והפצה, העוסקת בהפצה של דואר כמותי. החברה מעסיקה 600 עובדים, לחברה מרכז לוגיסטי ראשי בראשון לציון, ו-45 מרכזי הפצה בפריסה ארצית.
היסטוריה

"מסר" הוקמה במרץ 2001 במטרה להתחרות בחברת דואר ישראל בשוק הדואר הכמותי (דואר הנשלח בכמויות גדולות על ידי בנקים, חברות אשראי, חברות תקשורת וכדומה). החברה החלה לפעול ולשווק באופן מסחרי את שירותיה בתחילת 2002. דפוס בארי הוא גורם מרכזי בתחום ההדפסה והעיטוף של דואר כמותי, וחברת "מסר" משלימה את פעילותו בתחום זה. החברה הוקמה על בסיס כתב הרשאה שקיבלה חברת "אביב שיגור" במרץ 2001 לחלק מכתבים עבור לקוחות מתחומי התקשורת והאשראי המופקים על ידי דפוס בארי. זאת על בסיס רישיון שניתן בשנת 1978, על ידי שר התקשורת, מאיר עמית, ל"אביב שיגור" לפעול בתחום חלוקת החבילות. אולם אחר כך החליט משרד התקשורת לבטל את כל ההיתרים לחלוקת דואר שניתנו עד אז. ומנכ"ל משרד התקשורת, אורי אולניק, דרש מהמיזם להימנע מהרחבת פעילותו בתחום חלוקת הדואר הכמותי הממוין, עד סיום הבירור שעורך המשרד בנושא. הסיבה לביטול הייתה תוכנית לפתוח את שוק הדואר בישראל לתחרות באופן מסודר. ביולי 2003 פנתה רשות הדואר לבית המשפט המחוזי בתל אביב בבקשה להוציא צו מניעה זמני, האוסר על "מסר" לעסוק בחלוקת דואר כמותי. ובספטמבר 2003 עובדי רשות הדואר התלוננו במשטרה כנגד "מסר" בטענה לביצוע פעילות לא חוקית של חלוקת דואר פיראטית. במקביל באותה עת נערכו דיונים בכנסת על פתיחת שוק הדואר לתחרות ועל הפרטת הדואר.
ביולי 2004, אישרה ועדת הכלכלה, לקראת הצבעה בקריאה שנייה ושלישית, הצעה כי שוק הדואר הכמותי ייפתח לתחרות באופן הדרגתי החל ב-31 בינואר 2006, ושלבים נוספים יבוצעו ב-2007; עד 2009 ייפתח לתחרות 70% מהשוק, וב-2010 תישקל פתיחה מלאה של שוק הדואר לתחרות.
במרץ 2006 נפתח לבסוף שוק הדואר הכמותי לתחרות, וחברת "מסר" קיבלה בחודש זה רישיון לחלוקת דואר כמותי, שהחליף את הרישיון של אביב שיגור שבאמצעותו פעלה החברה עד אותה עת.
מהלך זה אפשר לחברת מסר לבסס את פעילותה. עם זאת, בעקבות לחץ של עובדי רשות הדואר הוחלט כי דואר ישראל עדיין יישאר מונופול מוחלט בתחום הדואר הפרטי הלא כמותי. תוך מספר שנים הפכה "מסר" למתחרה העיקרית של דואר ישראל.
בסוף 2020 הודיעה חברת "מסר" כי תגיש הצעה לרכישת חברת דואר ישראל, במסגרת תוכנית ההפרטה שלה.
הערות שוליים

↑  רשימת בעלי היתר כללי למתן שירותי דואר כמותי
↑  מסר, באתר www.messerbab.co.il
↑  ה"פ (תל אביב-יפו) 186/03 - אביב יעל דרומה בע"מ נ' מדינת ישראל - משרד התקשורת, באתר תקדין
↑  הדר חורש, בא לשכונה דוור חדש, באתר TheMarker‏, 23 בספטמבר 2002
חגית ברונסקי, ‏מיזם הדואר מסר את תקציב הפרסום לשלמור-אבנון-עמיחי, באתר גלובס, 26 באוגוסט 2002
↑  שמואל דקלו, ‏אביב יעל דרומה מבקש מביהמ"ש העליון לאפשר לו להמשיך ולעסוק בחלוקת מכתבים ללא הגבלה, באתר גלובס, 30 במאי 2004
1 2  סטלה קורין-ליבר, ‏רק הדואר בא היום, באתר גלובס, 6 בינואר 2003
↑  אפי לנדאו, ‏אולניק הורה להקפיא הרחבת הפעילות ב"מיזם הדואר החדש", באתר גלובס, 10 בספטמבר 2002
↑  יצחק דנון, ‏רשות הדואר מבקשת להוציא צו נגד חברות העוסקות בחלוקת דואר כמותי, באתר גלובס, 10 ביולי 2003
↑  אפי לנדאו, ‏עובדי רשות הדואר התלוננו במשטרה כנגד חב' מסר; מסר: הפעילות חוקית, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2003
↑  צבי זרחיה ומאת הדר חורש, דיון בהפרטת הדואר; שטרום: אין מניעה לפתוח השוק לתחרות, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2003
↑  צבי זרחיה, אושר לקריאה שלישית: שוק הדואר ייפתח לתחרות בהדרגה החל בינואר 2006, באתר TheMarker‏, 22 ביולי 2004
↑  מסר, באתר וויקיבוץ - האנציקלופדיה המקוונת של קיבוץ בארי
↑  יהושע סימון, ‏פוסט טראומה, באתר גלובס, 25 ביולי 2006
↑  הארץ, הרפורמה בדואר: העובדים לחצו, הח"כים נכנעו, באתר TheMarker‏, 23 ביולי 2004
חיים ביאור, עובדי הדואר לאולמרט ואיציק:  לדחות פתיחת השוק לתחרות, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2005
↑   חגי עמית, ריחוק מהדיגיטל, ניהול כושל וקרבה מחשידה לפוליטיקה - דואר ישראל לאן?, באתר TheMarker‏, 18 ביולי 2014
↑   אמיתי זיו, מרכולית, קלנועיות וחברה ממשלתית: קיבוץ שוקל לקנות מהמדינה את דואר ישראל, באתר TheMarker‏, 11 בדצמבר 2020
גד פרץ, ‏דפוס בארי, המתחרה הגדול של דואר ישראל, רוצה לרכוש אותה, באתר גלובס, 28 באוקטובר 2020
הסמליל הראשון של חברת מסר, שהיה בשימוש עד ל-2010
מובלעת צופר

כרטיסי מוזמנים למובלעת צופר
מובלעת צופר (בערבית: الغمر אל-ע'מר) הייתה מובלעת ישראלית בשטח בריבונות ירדנית. לפי הסכם השלום בין ישראל לירדן שנחתם באוקטובר 1994, הקרקע הועברה לריבונות ירדנית תוך התרת עיבודה על ידי מדינת ישראל במשך 25 שנה, עד 2019. בשנת 2019 הוחזר השטח למדינת ירדן ונאסרה כניסת ישראלים אליו. המובלעת הפכה לשטח מפורז בתיאום צבאי של צה"ל עם צבא ירדן.
המובלעת נמצאה בסמוך למושב צופר בערבה, ומכאן שמה. היא כללה 4,500 דונם, שמתוכם 1,500 דונמים מעובדים כשטח חקלאי, בו היו מצויים בתי רשת חקלאיים וחממות ובהם גידולים חקלאיים של חקלאים ממושב צופר. בפועל זה היה שטח מפורז שאפשר לתושבי מושב צופר לעבדו חקלאית ולשהות בו משעות הבוקר ועד רדת החשיכה.
היסטוריה

עם תום מלחמת העצמאות ולאחר חתימת הסכם שביתת הנשק מול ירדן בשנת 1949, החלה מדינת ישראל בהקמת יישובים לאורך הערבה. עם השנים, התברר שקרקעות שהיו ממזרח לקו הגבול בשליטת ממלכת ירדן היו פוריות יותר וכללו מי תהום שהיה משאב חיוני עבור התיישבויות חקלאיות. על כן, יישובי הערבה החלו לבצע פעולות שיאפשרו להם לנצל זאת, בחסות הסימון הלקוי של קו הגבול: העבירו אדמות פוריות מערבה משטח ירדן לשטח ישראל, הסיטו מזרחה את זרימת נחל הערבה, שלאורכו עבר קו שביתת הנשק על פי אחת הפרשנויות, על מנת לכלול שטחים נוספים בשטח ישראל ולבסוף אף עברו לעבד שטחים בירדן באופן ישיר. כמו כן, נחפרו גם בארות מים בשטח ירדן. כשהוקם המושב צופר בשנת 1976, מחלקת ההתיישבות של ממשלת ישראל הקצתה לו 2000 דונם לעיבוד חקלאי בשטח ירדן. שטח זה כונה לימים "מובלעת צופר".
במסגרת הסכם השלום בין ישראל לירדן, טענה ירדן כי במשך השנים ישראל חרגה מהגבול בשטח שמסתכם ב-387 קמ"ר באזור הערבה. ההסכם כלל תיקוני גבול וחילופי שטחים באזורים מסוימים, במטרה להותיר את השטחים המעובדים בתחום מדינת ישראל. במובלעת צופר הדבר לא היה אפשרי מכיוון שהשטחים החקלאיים במובלעת היו רחוקים מקו הגבול המוסכם. על כן, הוסכם שבשטח המובלעת, כמו גם בשטח נהריים, יתקיים "משטר מיוחד" שבו הריבונות תהיה ירדנית, אך השטח יישאר בעיבוד של חקלאים ישראלים. ההסכם לא כלל תשלום כלשהו לירדן עבור השימוש בקרקע. נקבע שההסדר יהיה בתוקף למשך 25 שנה, עם אפשרות הארכה ל-25 שנים נוספות בהסכמת הצדדים. ההסכם כלל גם הסדרה דומה של נושא המים, שבמסגרתה בארות המים שנחפרו בשטח ירדן יישארו תחת ריבונות ירדנית, אך ישראל תוכל להמשיך להשתמש במים שישאבו מהן. בתמורה, ישראל נדרשה לספק לירדן מים מנהר הירדן באזור הכנרת.
35 חקלאים מצופר עיבדו במובלעת קרקעות בשטח של כ־1,100 דונמים. השטחים עובדו בידי ישראלים 8 שנים בטרם הועברו לידי ירדן. מרבית החקלאים גידלו פלפלים, אך במובלעת הייתה קיימת גם חלקה אחת של פרחים. גודל החלקות היה מגוון, ומתוך 35 החקלאים שעבדו במובלעת, כ–20 החזיקו בשטחים של 20 דונם או יותר. על מנת לעבור מישראל לשטחי המובלעת, היה צורך לעבור נקודת ביקורת של צה"ל ולאחר מכן, הכניסה לשטח הירדני הייתה באמצעות כרטיסי כניסה בלבד.
היסטוריה > הפינוי

באוקטובר 2018 הודיעה ממלכת ירדן כי היא לא מאריכה את סעיף החכירה של השטח על ידי ישראל הכלול במסגרת הסכם השלום עם ירדן, ובמלאת 25 שנה לחתימת ההסכם על ישראל יהיה להעביר את שטח המובלעת לירדן.
ב-10 בנובמבר 2019 הודיע צה"ל שהחכרת השטח לישראל הוארכה עד אפריל 2020, תוך הגבלות מסוימות על הכניסה לשטח. בסוף אפריל 2020 הוחזרה המובלעת לשליטה מלאה של ירדן.
ישראל פתחה במאמצים דיפלומטיים על מנת למנוע את הפינוי, אך עבדאללה מלך ירדן התעקש, והקרקע הוחזרה לירדן בהתאם לקו הגבול, עם זאת יש תיאום ביטחוני בין צה"ל וצבא ירדן באזור חיץ זה בין המדינות. לאחר כ-4 חודשים קיבלו החקלאים פיצויים מהמדינה, וקרקע חלופית לפרנסתם.
ראו גם

נהריים
הערות שוליים

↑  מעבר גבול צופר, באתר עמוד ענן
↑  הסכם השלום עם ירדן, באתר המים, המועצה האזורית הערבה התיכונה
↑  שאול אריאלי, אטלס מכון טרומן : מפות הסכסוך היהודי-ערבי, ישראל: מכון טרומן, 2020, עמ' 46, מסת"ב 978-965-92881-0-6
↑  נכון לשנת 2024, קיימים קידוחי מים בשטח ממלכת ירדן בשימוש ישראלי. ראו מפה, מתוך אתר המים, המועצה האזורית הערבה התיכונה.
↑  דניאל סלאמה, איתמר אייכנר ואילנה קוריאל, ירדן מבטלת חלק מהסכם השלום: שטחים יחזרו לריבונותה, באתר ynet, 21 באוקטובר 2018
↑   אלמוג בן זכרי, צה"ל: הסכם החכירה של מובלעת צופר מירדן הוארך עד 30 באפריל, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2019
↑  משה כהן, ‏תם עידן: החקלאים נפרדו ממובלעת צופר שהועברה לשטח ירדן, באתר מעריב אונליין, 30 באפריל 2020
ידין מכנס

אין תמונה חופשית
ידין זאב מכנס (1936 – 26 באפריל 2013) היה עורך דין, איש עסקים ועסקן ספורט ישראלי. היה מייסד ומנהל איגודי הספורט "עוצמה" ו"אייל", וכן הבעלים של קבוצת הכח מכבי רמת גן. בשנת 2005 נגזרו עליו שבע שנות מאסר באשמת גנבת מיליונים מכספי לקוחה.
ביוגרפיה

נולד בפתח תקווה בשנת 1936, בנם של שלמה מכנס (בנו של אהרן לייב מכנס) ושרה בת זאב ברא"ז, ונקרא על שמו. למד בבית הספר אחד העם בעיר. בין השנים 1954 – 1959 שירת בצה"ל, תחילה בסדיר ולאחר מכן בקבע, והשתחרר בדרגת סגן. לאחר שחרורו עבד בבית הדפוס המשפחתי בפתח תקווה.
בשנת 1961 החל לימודי משפטים בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב. בשנת 1962 פתח משרד פרסום בפתח תקווה שפעל שלוש שנים. בשנת 1963 הוציא את המקומון החינמי "ידיעון פתח תקווה", שהיה החינמון הראשון שיצא בישראל. בשנת 1965 סיים את לימודי המשפטים ועשה את ההתמחות במשרד עורכי הדין סלומון ליפשיץ בתל אביב. בסיום ההתמחות, בשנת 1967, החל לעבוד במשרד זה כעורך דין שכיר במשך שמונה שנים, כשבשנתיים האחרונות שימש מנהל המשרד. בשנת 1975 פתח משרד פרטי לעריכת דין ברחוב דיזנגוף בתל אביב, וכעבור זמן צירף אליו את אשתו נילי, לה נישא בשנת 1966. בשנת 1986 השתחרר משירות מילואים בצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
באמצע שנות ה-80 החל את מעורבותו בתחום עסקנות הספורט בישראל. הוא הקים שלושה עשר מועדוני אופניים והתמנה ליו"ר איגוד האופניים בישראל. כעבור זמן הקים שני איגודי ספורט, "עוצמה" ו"אייל", שריכזו אגודות ספורט עצמאיות (שלא היו שייכות למרכזי הספורט הוותיקים מכבי, הפועל ובית"ר). במסגרת זו ניהל מאבקים ביורוקרטיים ומשפטיים כדי להקנות לאגודות הספורט החברות בארגונים החדשים מעמד שווה לזה של אגודות ספורט שהיו חברות באיגודי הספורט הוותיקים. הוא ניהל את הארגונים הללו עד שנת 2000. במשך שנתיים שימש נציג במועצה להסדר ההימורים בספורט. כמו כן היה דירקטור במועצת המנהלים של אולפני הרצליה.
בשנת 1993 רכש את קבוצת הכח מכבי רמת גן. באותה תקופה הקים שתי חברות עסקיות: "עסיס - עסקים יקדמו ספורט פרויקט הכוח רמת גן 1993 בע"מ" ו"מפקיד ייזום והשקעות בע"מ". קבוצת הכח רמת גן תחת ניהולו של מכנס שקעה בחובות כבדים ובשנת 2003 היא נמכרה.
בדצמבר 2002 נעצר מכנס בחשד שבמשך שנים גנב למעלה מ-11 מיליון ש"ח מכספי לקוחתו, צעירה יתומה יורשת-מיליונים (נכדתו של זלמן סוזאיב) שמכנס שימש נאמן של רכושה. בשנת 2005 גזר עליו בית המשפט המחוזי בתל אביב שבע שנות מאסר.
מכנס הצטרף לעותרים לבית המשפט העליון בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר בדרישה למנוע הקמת בית סוהר בניהול פרטי בישראל.
באפריל 2013 נפטר מכנס.
משפחתו

מכנס היה נשוי לעו"ד נילי מכנס, אחותם של צבי ופרופ' יורם דינשטיין, ולהם שלושה ילדים. בנם הוא השחקן רם מכנס. בתם עלמה נשואה למוזיקאי יאיר קז מלהקת ג'ירפות (בנו של ישראל קז, מבעלי מאיר חברה למכוניות ומשאיות).
זכויות להט"ב בארמניה

| --- | --- |

ארמניה
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 2003
 טרנסג'נדריות:  אין הכרה בשינוי מגדר
 שירות צבאי:  לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים לא רשאים לשרת מאז 2004 בעוד הומוסקסואלים מסומנים כ-"חולי נפש" ונשלחים לפסיכיאטר
 הגנה מפני אפליה:  אין הגנה בחוק מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  ישנה הכרה בנישואים חד מיניים שנעשו בחו"ל מאז 2017 (אם כי טרם תועדה בפועל), בעוד ישנה מגבלה בחוקת המדינה המכירה בנישואים הטרוסקסואלים בלבד מאז 2015 בשטחי המדינה
 אימוץ:  אין הכרה באימוץ על ידי זוגות חד מיניים
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בארמניה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית חוקית במדינה מאז 2003, אך משקי בית בראשות זוגות חד מיניים אינם זכאים לאותן הכרות משפטיות הזמינות לזוגות הטרוסקסואלים.
פעילות הומוסקסואליות בהסכמה היא חוקית בארמניה מאז 2003 אך עם זאת, מצבם של אזרחים לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים לא השתנה באופן מהותי מאז. חברי קהילה ארמנים רבים חוששים להיות מנודים חברתית על ידי חבריהם ומשפחותיהם, מה שמוביל לכך שהם נאלצים לשקר לגבי נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית, למעט מספר בני משפחה וחברים בעוד אינם מגישים לרוב תלונות על הפרות זכויות אדם או עבירות פליליות במשטרה.
בשנת 2011, חתמה ארמניה באו"ם על "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם נלוות על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית", המגנה אלימות ואפליה נגד להט"ב. ב-3 ביולי 2017 קבע משרד המשפטים כי יוכרו נישואים חד מיניים שנערכו בחו"ל. עם זאת, נכון לשנת 2021, עדיין לא תועדה הכרה מסוג זה דה פקטו.
הומוסקסואליות נותרה נושא טאבו בחלקים רבים של החברה הארמנית. במחקר משנת 2012, 55% מהכתבים הארמנים הצהירו שהם יפסיקו את מערכת היחסים שלהם עם חבר או קרוב משפחה אם "יצאו מהארון" כהומוסקסואלים. יתרה מכך, אין הגנה משפטית לחברי הקהילה אשר זכויות האדם שלהם מופרות באופן קבוע. בשנת 2015 ארמניה דורגה על פי הארגון האירופי "ILGA-Europe" במקום ה-47 מתוך 49 מדינות אירופה עבור זכויות להט"ב, כאשר רוסיה (48) ואזרבייג'ן (49) השכנות תופסות את המקומות האחרונים מתחתיה. בשנת 2021 הוצבה באותו המיקום.
מעמד בחוק

| --- | --- |
 :  ראו גם – זכויות להט"ב במדינות ברית המועצות לשעבר
במסגרת ברית המועצות, הקוד הפלילי אסר על פעילות הומוסקסואלית עם עונש מאסר של כ-5 שנים. מילים כגון הומוסקסואליות או גיי לא היו נוכחות בשום קוד סובייטי ומערכת המשפט הסובייטית השתמשה במונח "סדום" בעת העמדות לדין בנושא.
בארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות (ק.ג.ב.) הוקמה מחלקה מיוחדת למאבק בהומוסקסואליות. השירותים החשאיים השתמשו בסחיטה כדי לגייס סוכנים מקהילת הלהט"ב. קיומה מנעה את האפשרות של הופעת ארגון להט"ב כלשהו, או מדיה מודפסת שתוכננה במיוחד עבור חבריה.
בשנת 2001, עמותת זכויות אדם מקומית "אגודת הלסינקי" (Helsinki Association) פרסמה דרך אתר האינטרנט שלה את סיפורו של נער הומוסקסואל בן 20 אשר בשנת 1999 הועמד לדין למשך שלושה חודשי מאסר בגין קיום יחסי מין הומוסקסואלים בהסכמה עם גבר. הנער היה לנאשם האחרון שנידון על פי סעיף 116 הסובייטי. בעדותו, הוא גינה את כליאתו והתעללותו על ידי סוהר הכלא, אך גם את השופט אותו כינה כ-"מושחת" אשר קיצר את עונשו עבור שוחד של 1,000 דולר. פרסום המקרה סימן את האירוע הראשון אשר הומוסקסואל מוצהר "יוצא מהארון" בארמניה.
עד 2003, החקיקה של ארמניה פעלה לפי סעיף 121 המקביל מחוק העונשין של ברית המועצות לשעבר, שהפליל רק באופן ספציפי קיום יחסי מין אנאליים בין גברים בעוד יחסים הומוסקסואלים בין לסביות ולא אנאליים בין גברים מבוגרים בהסכמה לא הוזכרו במפורש בחוק כעבירה פלילית. ביטול החוק נגד הומוסקסואלים יחד עם עונש המוות בארמניה היה בין תנאי ההצטרפות של ארמניה למועצת אירופה בשנת 2001. בדצמבר 2002 אישרה האספה הלאומית את חוק העונשין החדש שבו הסעיף האנטי-הומוסקסואלי הוסר. ב-1 באוגוסט 2003, נשיא ארמניה רוברט קוצ'ריאן אישר אותו, ובכך, הביא לקיצן של עשרות שנות הדיכוי נגד הומוסקסואלים בארמניה. במשך השנים היו כ-7 תביעות ב-1996 ו-4 ב-1997 על פי החוק נגד הומוסקסואלים (על פי ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל) ו-4 ב-1999 (על פי הוועדה לענייני משפט וזכויות אדם של מועצת אירופה).
גיל ההסכמה מוגדר כשווה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד - 16 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות

ארמניה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
לצד אי הכרתה של ארמניה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה המגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 2015.
ב-3 ביולי 2017 הודיע משרד המשפטים כי כל הנישואים שנערכו בחו"ל תקפים בארמניה, לרבות נישואים בין בני אותו המין. עם זאת, נכון לשנת 2021, עדיין לא תועדה הכרה מסוג זה במדינה.
בסוף שנת 2017, האב וזקן מובסיאן מהכנסייה האפוסטולית הארמנית, חבר בכיר באנשי הדת במדינה, הביע את תמיכתו האישית בהכרה בנישואים חד-מיניים בארמניה, והפך לאחד האישים התומכים הבולטים ביותר בארמניה בנושא. בראיון לארגון הלהט"ב הארמני, "Equality Armenia", השווה מובסיאן את הרדיפה ההיסטורית של ארמנים על ידי טורקיה לרדיפה עמה מתמודדים חברי קהילת הלהט"ב ברחבי העולם,
"נרדפנו כי לא התקבלנו, כי היינו שונים. כנוצרי ארמני, איך אני יכול לעצום את עיניי למה שקורה בעולם? וזה לא רק בארמניה, זה בכל מקום, חוסר הסובלנות הזו".
תומכים נוספים להתרת נישואים חד מיניים בארמניה כוללים את הארגון "Equality Armenia" אשר הצהיר כי סיסמתו היא "השגת שוויון בנישואים בארמניה".
בנובמבר 2018, ממשלת ארמניה דחתה הצעת חוק שהוצעה על ידי חבר הפרלמנט השמרני, טיגראן אוריקניאן להכנסת איסורים נוספים על הכרה בנישואים חד מיניים.
ב-26 באוגוסט 2019, שר המשפטים, רוסתם בדסיאן, הצהיר כי ארמניה "אינה מכירה בנישואים חד מיניים".
הגנה מפני אפליה

אף על פי שארמניה הייתה אחת המדינות הראשונות באזור שתמכו בהצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית בדצמבר 2008 הכוללת גינוי של אלימות, הטרדה, אפליה, הדרה, הרדיפה, סטיגמטיזציה, הרג, הוצאות להורג, עינויים, מעצרים שרירותיים או קיפוח כלכלי, חברתי ותרבותי על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, נכון ל-2021, אין חקיקה המגנה על חברי קהילת הלהט"ב בארמניה מפני אפליה הן בתעסוקה והן בדברי שטנה או פשעי שנאה, מתן סחורות ושירותים ואפליה עקיפה. סקר משנת 2011 הראה כי 50% מהנסקרים בארמניה "יתרחקו באדישות" אם היו עדים לאלימות נגד להט"ב, והדגיש את "האמונה התרבותית המוטבעת נגד הומוסקסואליות במדינה".
ארגון הלהט"ב האירופי "ILGA-Europe" מקיים פעילויות הקשורות לקידום זכויות להט"ב בארמניה באמצעות שבעה ארגונים לא ממשלתיים וחברות אזרחיות ברחבי המדינה.
שירות צבאי

על פי ועדת הלסינקי לזכויות אדם בארמניה, בשנת 2004, צו של משרד ההגנה הפנימי אסר למעשה על הומוסקסואלים לשרת בכוחות המזוינים של ארמניה. בפועל, הומואים מסומנים כ-"חולי נפש" ונשלחים לפסיכיאטר.