stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולפגנג בלטראקי
מעצרו ומשפטו

וולפגנג והלן בלטראקי נעצרו ב-27 באוגוסט 2010 בפרייבורג.
אוטו שולטה-קלינגהאוס נעצר ב-1 בדצמבר 2010.
במהלשך משפטו שנערך בסתיו 2011, בלטראקי הודה בזיופם של 14 ציורים: שלושה של היינריך קמפנדונק, שניים של אנדרה דרן, אחד של קייס ואן דונגן, חמישה של מקס ארנסט, אחד של פרנאן לז'ה ושניים של מקס פכשטיין.
ב-27 באוקטובר 2011, בלטראקי נידון לשש שנות מאסר. אשתו הלן נידונה לארבע שנים ושותפם לפשע, אוטו שולטה-קלינגהאוס, לחמש שנים. ז'אנט, אחותה של הלן, נידונה למאסר על תנאי.
תקופת המאסר

וולפגנג והלן בלטראקי הורשו לרצות את תקופת מאסרם בכלא פתוח, כל זמן שהם עובדים בעבודות רגילות. הם הועסקו כצלמים בסטודיו של חברם, עזבו את הכלא בבוקר ושבו אליו בתום העבודה. בעודם בכלא, בלטראקי, ביחד עם שותף צלם, יצר עבודות מולטימדיה שונות, בכללן ציורים משובצים בתצלומים של עצמו. שיתוף הפעולה התקיים עד לספטמבר 2012. הלן בלטראקי יצאה לחופשי מכלאה בפברואר 2013.
וולפגנג בלטראקי שוחרר מכלאו בינואר 2015. הוא נאות לצייר רק תחת שמו והיגר מגרמניה לצרפת.
ב-2012, העיתונאים סטפן קולדרהוף וטוביאס טים פרסמו ספר אודות בלטראקי. קולדרהוף וטים זכו על כך בשנת 2012 בפרס אנט ג'אקומטי.
בינואר 2014, הלן ווולפנג בלטראקי פרסמו שני ספרים: אוטוביוגרפיה ואסופת מכתבים שהשניים החליפו ביניהם בשבתם בכלא.
"בלטראקי - אמנות הזיוף", סרט תיעודי אודות בלטראקי בבימויו של הבמאי הגרמני ארני בירקנשטוק (אנ'), זכה ב-2014 בפרס הסרט התיעודי הגרמני הטוב ביותר (אנ'). ריינהרד בירקנשטוק, אביו של ארני בירקנשטוק, הוא פרקליטם של הזוג בלטראקי.
זיופיו של בלטראקי הביכו מומחי אמנות רבים ששגו ושזיהו את עבודותיו של בלטראקי כאותנטיות ולקוחות רבים ניסו לנקוט נגדו בהליכים משפטיים.
ברקארד לשמן, נידון ב-19 בפברואר 2013 כשותף לדבר עבירה בניסיון למכור ציור מזויף של פרנאן לז'ה בשם Nature morte, בעודו יודע שהציור היה מזויף. לשמן הכחיש את ההאשמות המיוחסות לו. התיק נסגר בלי שהגיע לבית המשפט, אחרי שלשמן חתם על עסקת טיעון עם הרשויות הגרמניות באפריל 2014 ושילם קנס של 7,500 אירו. לדברי עורך דינו, לו היה נערך משפט הוא היה מוכיח את חפותו של מרשו, אולם הוא רצה להביא לסיום מהיר של ההליכים המשפטיים.
בית דין צרפתי פסק ב-24 במאי 2013 כי היסטוריון האמנות הגרמני ורנר שפיס (אנ') ובעל הגלריה ז'אק דה לה ברודיה ישלמו לאספן אומנות סך של 652,883 אירו. האספן רכש את Tremblement de terre, ציור מזויף של מקס ארנסט, אחרי ששפיס הצהיר על כך שזהו ציור מקור של ארנסט.
הסרט "בלטראקי: אמנות הזיוף" (אנ') יצא לאקרנים ב-2014. ה-BBC דיווח שכעת בלטראקי מרוויח מיליונים ממכירת עבודותיו המקוריות. יחד עם זאת, נושיו של בלטראקי גרמו לו לרדת מנכסיו וכיום הוא חי ומכסה את חובותיו על ידי ציור פורטרטים של ידוענים, בהתאם לסגנון הצייר האהוב עליהם.
לקריאה נוספת

דבי לוזיה, מדוע הפסיקה המונה ליזה לחייך : על עולם האמנות בעידן של שינוי, בהוצאת גלריה שטרן, 2014, עמ' 131-129.
ביתו של בלטראקי בפרייבורג-הרדרן
הריבונות בטיבט

מרבית שטחה של טיבט מנוהל כיום בידי הרפובליקה העממית של סין. פרט לה, גם הממשלה הטיבטית הגולה וגם הרפובליקה הסינית (טאיוואן) טוענות לחזקה עליה. ממשלת הרפובליקה העממית של סין והממשלה הטיבטית הגולה חלוקות בשאלה מתי הפכה טיבט לחלק מסין וכן בנוגע ללגיטימיות של הכללת טיבט בסין.
עמדת הממשלה הטיבטית הגולה

בשנת 1959 נמלט הדלאי לאמה ה-14 מטיבט וייסד ממשלה גולה בדרמסאלה שבצפון הודו. קבוצה זו טוענת לריבונות על אזורים טיבטים מבחינה אתנית או היסטורית, כולם בשליטה סינית. בנוסף למחוז האוטונומי הטיבטי, שהיה תחת ריבונות הדלאי לאמה עד 1951, טוענת הממשלה הגולה לריבונות על אמדו (צ'ינגהאי) ומזרח קאם (החבל האוטונומי גארזה שבמערב סצ'ואן). חלקים רבים של אזורים אלה נשלטו בידי שליטים טיבטים מקומיים עד 1949. לפי מפקד משנת 2000, כ-45% מהטיבטים שבסין חיים במחוז האוטונומי הטיבטי.
על פי הצהרה משנת 1913 של הדלאי לאמה ה-13 "בזמנו של ג'ינגיס חאן ואלטאן חאן המונגולים, שושלת מינג הסינית ושושלת צ'ינג מַנְג'וּרִית, טיבט וסין שיתפו פעולה על בסיס יחסים של כהן ונדבן". על פי הצהרה זו יחסים אלה לא העידו על "כפיפות של האחד לשני". הוא גינה את השלטונות הסינים על ניסיונם לנכס את השטחים הטיבטים בשנים 12-1910. "אנו עם קטן, דתי ועצמאי", טוענת ההצהרה.
עמדתו הרשמית של הדלאי לאמה הנוכחי מובאת להלן:
בזמנו של הדלאי לאמה החמישי [1617-1682], אני סבור שהיה ניכר שהיינו אומה ריבונית נפרדת ללא בעיות. הדלאי לאמה הששי [1683-1706] בלט מבחינה רוחנית, אך אדיש ורפה מבחינה פוליטית. הוא לא יכול היה ללכת בעקבות קודמו. היה זה כישלון גדול. אי לכך גדלה אז ההשפעה הסינית. באותה עת הטיבטים רחשו כבוד רב לסינים, אך אפילו אז הם מעולם לא ראו בטיבט חלק מסין. בכל המסמכים [של אותה עת] ברור שסין, מונגוליה וטיבט הן ארצות נפרדות. בשל עוצמתם והשפעתם של הסינים, קיבלו העמים הקטנים את הכוח או ההשפעה הסינית. אינך יכול להשתמש בכיבוש האחרון כעדות לכך שטיבט שייכת לסין. אצל הטיבטים, מה שמזרח לטיבט נקרא תמיד "סין", בין אם היה בשלטון סיני, מנג'ורי או מונגולי. אצל הטיבטים, לסין ולהודו היה אותו מעמד - שתי מדינות נפרדות.
הממשלה הטיבטית הגולה רואה בשלטון הנוכחי של סין שלטון קולוניאלי ובלתי חוקי וטוענת כי הוא מונע אך ורק מהשיקולים של חשיבות אסטרטגית ומשאבי טבע, לדבריה השלטון הסיני בטיבט מהווה הפרה בוטה הן של המעמד ההיסטורי של טיבט כמדינה עצמאית והן של הזכות של העם הטיבטי להגדרה עצמית. היא גם מתייחסת למדיניות האוטוקרטית של סין, מדיניות הפרד ומשול שלה, ומה שלטענתה הוא מדיניות של התבוללות (של טיבטים בתוך סינים) וטוענת כי אלו הן דוגמאות לאימפריאליזם סיני המכוון להריסת ההרכב האתני, התרבות והזהות הטיבטים הייחודיים ובכך לקבע את טיבט כחלק בלתי נפרד מסין. למרות זאת, הדלאי לאמה הצהיר באחרונה כי הוא שואף רק לאוטונומיה טיבטית ולא להפרדה מסין, תחת תנאים דמוקרטיים מסוימים כגון חופש דיבור וביטוי וממשל עצמי אמיתי. עמדה נוספת, הנתמכת בידי מספר גורמים בינלאומיים ו"הקמפיין למען טיבט החופשית" ביניהם, היא שלטיבט מגיעה עצמאות מוחלטת מסין.
עמדת ממשלת הרפובליקה העממית של סין

עמדת השלטון הסיני בימי השלטון הקיסרי, בימי השלטון הרפובליקני (ששלט בסין עד 1949 וכיום שולט בטאיוואן) וגם תחת השלטון הקומוניסטי השולט בסין היבשתית מאז 1949, היא שטיבט הייתה חלק בלתי נפרד מסין מאז שושלת יואן לפני 700 שנה, בדומה למדינות אחרות כגון ממלכת דאלי והאימפריה הטנגוטית, שגם הם הוכללו ב"ממלכת המרכז" ונותרו חלק מסין. הממשל הקומוניסטי טוען שבהתאם לתאוריית הרצף המדינתי במשפט הבינלאומי, כל הממשלות הסיניות (שושלות מינג וצ'ינג, הרפובליקה הסינית והרפובליקה העממית של סין) ירשו את ריבונותה של שושלת יואן בטיבט.
בפרט טוענת ממשלת סין כי בתקופה שבין 1912 לבין 1951, תקופה הנחשבת בידי גולים טיבטים כתקופה האחרונה של עצמאות טיבטית, המשיכה סין להחזיק בריבונות על טיבט, וכי בהזדמנויות אחרות טיבט אף ציינה את נכונותה לקבל מעמד של כפיפות כחלק של סין, בתנאי שמערכות פנים-טיבטיות תיוותרנה על כנן ובתנאי שסין תוותר על השליטה על מספר קבוצות אתניות טיבטיות שונות בקאם ובאמְדוֹ. אף מדינה לא הכירה בטיבט בזמן שלטון הקוומינטנג (הרפובליקה הסינית). טיבט אף שלחה נציגים לוועדה לניסוח חוקה חדשה לרפובליקה הסינית ב-1925; לאספה הלאומית של הרפובליקה הסינית ב-1931; לקונגרס הלאומי הרביעי של הקוומינטנג ב-1931; לאספה לאומית לניסוח חוקה חדשה ב-1946; וועדה לאומית נוספת לניסוח חוקה סינית ב-1948.
לטענת הרפובליקה העממית של סין, כל התנועות למען עצמאות טיבטית בסין, כולל ניסיונות בריטיים לבסס שליטה בטיבט בסוף המאה התשע-עשרה ותחילת המאה העשרית, התמיכה של ה-CIA במורדים טיבטים בשנות החמישים והשישים והממשלה הטיבטית הגולה של היום, הן כולן חלק ממערכה זדונית של אימפריאליזם מערבי, ששם לו למטרה להרוס את השלמות והריבונית של סין, ובכך להחליש את מעמדה של סין בעולם.
הרפובליקה העממית של סין טוענת כי לממשלה הטיבטית הגולה אין לגיטימציה לשלוט על טיבט. להצדקת עמדה זו היא מצביעה על המדיניות האוטוקרטית והתאוקרטית של טיבט לפני 1959. היא גם מצביעה על ויתורה של הממשלה הטיבטית הגולה על ארונאצ'ל פרדש, שסין רואה בו חלק מטיבט תחת כיבוש הודי, ועל קשריה של הממשלה הטיבטית הגולה עם הודו ומדינות זרות נוספות.
עמדת הקהילה הבין לאומית

העצרת הכללית של האו"ם אמצה כמה החלטות הקוראות לכיבוד זכויותיהם של הטיבטים ב-1959 (החלטה 1353), ב-1961 (החלטה 1723) וב-1965. ההחלטה מ-1961 קובעת כי "עקרון ההגדרה העצמית של עמים" חל על הטיבטים. לטענת הממשל הקומוניסטי, החלטות אלו, המגנות את הפרות זכויות האדם בטיבט, הן מהתקופה שממשל זה לא היה מיוצג באו"ם (שכן במושב של סין ישבו נציגי הממשל הרפובליקני בטאיוואן) ולכן לא היה באפשרותו להציג את גרסתו להתרחשויות באזור. הטיבטולוג הבולט גרונברג מוסיף: "להחלטות אלה לא הייתה כל תכלית מעשית. אף לא אחת אף הזכירה את סין במפורש, ואף אחת לא פקפקה בחוקיות של השלטון הסיני בטיבט (אף כי ההחלטה מ-1961 הצרה על שלילת הזכות להגדרה עצמית), ונוסחו רק כדי לבטא צער על הפרה כביכול של "זכויות אדם" בטיבט. הגינוי של האו"ם של אלו שלא נהגו "בהגיון" ו"בהגינות" באו בסתירה למעשיו שלו במניעת חברות בארגון מהרפובליקה העממית של סין באותן שנים. אין זה מפתיע, אפוא, שהשלטון הסיני התייחס להחלטות אלה בלא מעט זלזול".
אף מדינה מעולם לא הכירה בפומבי בטיבט כמדינה עצמאית, על אף מקרים מסוימים של פניות של גורמים רשמיים לממונים עליהם בבקשה לעשות כן. הסכמים בין בריטניה לרוסיה בתחילת המאה העשרים והסכמים אחרים שלנפאל והודו בשנות החמישים מכירים בכפיפות של טיבט לסין. ממשלת ארצות הברית הציגה את עמדת המדינה ב-15 במאי 1943: "ממשלת ארצות הברית לוקחת בחשבון את העובדה שהחוקה הסינית מזכירה את טיבט ברשימת האזורים המרכיבים את שטחה של הרפובליקה הסינית. ממשלה זו מעולם לא העלתה שאלה המתייחסת לטענה זו".
אף לא מדינה ריבונית אחת (ובכלל זה הודו) הכירה בממשלה הטיבטית הגולה כממשלה של מדינה. היעדר ההכרה בריבונות של טיבט הביאה אפילו תומכים מובהקים של הפליטים הטיבטים להודות בכך ש"...אפילו בימינו מתקשים מומחים משפטיים האוהדים את עמדת הדלאי לאמה לטעון כי לטיבט הייתה אי פעם עצמאות מהאימפריה הסינית, קיסרית או רפובליקנית" (בראדשר, הנרי ס., 1969).
הוועדה הבינלאומית של משפטנים קבעה כי בשנים 1913-1950 טיבט מילאה את כל התנאים לקיום מעמד של מדינה כאמור במשפט הבינלאומי. הממשלה בטיבט קיימה פעילות פנימית ויחסי חוץ באופן עצמאי ובלתי-כפוף לסמכות חיצונית כלשהי. על פי הוועדה, מסמכים רשמיים ממדינות שקיימו יחסים רשמיים עם טיבט מראים שמדינות אלו התייחסו לטיבט כמדינה עצמאית בפועל,.
מיכאל ס' פאן ואלט פאן פראח, עורך דין הולנדי וחבר הנהלה של הסניף האירופי של הקמפיין הבינלאומי למען טיבט, כתב מחקר מפורט בנוגע למעמד החוקי של טיבט, לפיו "לאורך אלפיים שנות היסטוריה טיבטית, באה ארץ זו תחת השפעה זרה רק לתקופות קצרות במאות השלוש-עשרה והשמונה-עשרה. מעוטות הן המדינות העצמאיות של היום שיכולות להתהדר בנתון מרשים שכזה".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00572959  NKC: ph137013 
אוטונומיות טיבטיות בסין העממית
הרי שניידר

הרי שניידר  (באנגלית Harry Schneider, ‏12 בינואר 1910 - ?) היה אתלט אמריקאי-יהודי, בעל מדליית ארד באליפות ארצות הברית בזריקת דיסקוס (1931) ואלוף המכביה הראשונה (1932) בזריקת דיסקוס ובהטלת כידון.
ביוגרפיה

שניידר בוגר אוניברסיטת ניו יורק. נישא לגובה של 2.00 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1930 סיים שניידר במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 43.76 מטר. שנה לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1931 הוא זכה במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.00 מטר.
ביוגרפיה > אלוף המכביה הראשונה

הנסיעה למכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 לקחה כשלושה שבועות, באוניה וברכבות. במכבייה זכה שניידר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בהטלת כידון בתוצאה של 47.00 מטר, לפני דב רבינוביץ' (38.18 מטר) וגרינמן (38.02 מטר), שניהם מישראל ובזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.30 מטר, תוצאה טובה יותר מהשיא האולימפי שקבע באד האוזר מארצות הברית באמסטרדם 1928, לפני דוד אידלמן מארצות הברית (41.36 מטר) וזאב שטיל מפולין (40 מטר). מדליית כסף, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.09 מטר, אחרי דוד אידלמן (13.40 מטר) ולפני קרל גולדפינגר מצ'כוסלובקיה (11.34 מטר).
בתחרות שנערכה תל אביב ב-1 באפריל אותה שנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 15.24 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1945 סיים שניידר במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 44.04 מטר.
הערות שוליים

↑  מדור הספורט - תוצאות ההתחרויות במכביה, דואר היום, 8 באפריל 1932
↑  המנצחים במכביה הראשונה והישגיהם, דואר היום, 2 באפריל 1935
ועדת בית הנבחרים של ארצות הברית על משבר האקלים

| --- | --- |
   חבר בית הנבחרים גרג סטנטון נואם בפני הוועדה, 14 בנובמבר 2019
חבר בית הנבחרים גרג סטנטון נואם בפני הוועדה, 14 בנובמבר 2019
 גוף פרלמנטרי:  בית הנבחרים של ארצות הברית
 ייסוד הוועדה:  3 בינואר 2019
 פירוק הוועדה:  3 בינואר 2023
 חברים
 https://climatecrisis.house.gov/
ועדת בית הנבחרים של ארצות הברית על משבר האקלים (באנגלית: United States House Select Committee on the Climate Crisis) הייתה ועדה מיוחדת שהוקמה בקונגרס ה-116 והקונגרס ה-117 של ארצות הברית.
הוועדה

הוועדה הוקמה כשהמפלגה הדמוקרטית קיבלה את השליטה בבית הנבחרים ופורקה כאשר השליטה בו חזרה לידי המפלגה הרפובליקנית.
בראשות הוועדה כהנה חברת הקונגרס קת'י קסטור ממדינת פלורידה. לוועדה לא היה מנדט או סמכות לזמן עדים למסור עדות.
הגלגול הקודם של ועדה זו היה הוועדה המיוחדת של בית הנבחרים לעצמאות אנרגטית והתחממות גלובלית (Energy Independence and Global Warming), שפעלה בשנים 2007–2011 בהנהגתו של חבר בית הנבחרים אד מרקי. כאשר הרפובליקנים זכו ברוב מושבי בית הנבחרים בבחירות אמצע הכהונה ב-2010, פורקה ועדה זו עם התכנסות הקונגרס ה-112.
ננסי פלוסי, בתפקידה כמנהיגת סיעת המיעוט בבית הנבחרים, קראה להקמת ועדה מיוחדת זו שבוע לפני יום בחירות 2018, ובריאיון לעיתון "ניו יורק טיימס" אמרה שברצונה כי הוועדה ”תסלול את הדרך, עם ראיות, לשימור אנרגיה ולחקיקה שתשכך את שינויי האקלים [...] עדיין ישנו צורך מובהק בחינוך הציבור לגבי השפעות של קיצוניות תכופה במזג האוויר.” בנובמבר ובדצמבר 2018 פעילי אקלים קראו לדמוקרטים בבית הנבחרים להקים ועדה נבחרת שיהא לה המנדט לנסח חקיקה בנושא "הניו דיל הירוק".
הערות שוליים

↑  רובינזון מייר, Democrats Establish a New House ‘Climate Crisis’ Committee, באתר The Atlantic‏, 28 בדצמבר 2018 (באנגלית)
↑  AP‏, Kathy Castor named to lead restored House panel on climate change, באתר הגרדיאן, 29 בדצמבר 2018 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019130891  VIAF: 5175156858484449780006   WorldCat (עם VIAF): 5175156858484449780006
זווית חיצונית

הזוויות המסומנות באותיות 'β, β', δ, δ הן זוויות חיצוניות למשושה שבתמונה.
בגאומטריה, בהינתן מצולע כלשהו, זווית חיצונית היא זווית בין צלע להמשך הצלע הסמוכה.
הגדרה זאת טובה לזוויות הקטנות מ-180 (כמו כל הזוויות במצולע קמור). גודלה של זווית חיצונית לזוויות a הוא a‏-180, ולכן אם גודלה של הזווית הוא יותר מ-180, מתייחסים אל הזווית החיצונית כאל זווית שלילית.
במשולש, זווית חיצונית שווה לסכום שתי הזווית הפנימיות שאינן צמודות לה. תכונה זאת שקולה לאקסיומת המקבילים, ועל כן היא נכונה רק בגאומטריה האוקלידית. תכונה חלשה יותר, לפיה זווית חיצונית גדולה משתי הזוויות האחרות, איננה דורשת את אקסיומת המקבילים ועל כן היא נכונה גם בגאומטריות הלא-אוקלידיות. היא הוכחה בספרו של אוקלידס, יסודות, לפני שהוא החל להשתמש באקסיומה.
סכום הזוויות החיצוניות במצולע הוא 360 מעלות. הוכחה: נניח שבמצולע יש n קודקודים, אז סכום כל הזוויות הפנימיות והחיצוניות הוא 180n (שהרי בכל קודקוד סכום הפנימית והחיצונית הוא 180) אבל סכום הזוויות הפנימיות הוא 180n-360 (הוכחה) ולכן סכום הזוויות החיצוניות הוא 180n-(180n-360) = 360.
זווית חיצונית למשולש, בגאומטריה האוקלידית, תמיד שונה מהזוויות בתוך המשולש שלא צמודות לה.
ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית

השחקן פרדריק מארץ', אשתו פלורנס וחבר בית הנבחרים מרטין דיס, בעת שימוע שנערך לזוג מארץ' בוועדה
ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית (House Committee on Un-American Activities, בקיצור: HUAC) היא ועדת חקירה של בית הנבחרים של ארצות הברית שחקרה מה שהוגדר כפעילות של קומוניזם ותעמולה אנטי-אמריקנית בארצות הברית של שנות החמישים. רבים גינו בחריפות את פעולת הוועדה, בטענה שהרסה את הקריירה לאנשים רבים עקב דעותיהם הפוליטיות.
הוועדה צמחה מוועדת חקירה מיוחדת שהוקמה בשנת 1938 ועסקה בעיקר באמריקנים ממוצא גרמני ובפעילותם בארגונים נאציים ובקו קלוקס קלאן, אך עסקה גם בפעילות קומוניסטית. האלי פלאנאגן, ראש פרויקט התיאטרון הפדרלי, זומן בשנת 1938 להופיע בפני הוועדה ולהשיב לטענה שהפרויקט מוצף בקומוניסטים.
בשנת 1946 הפכה הוועדה לוועדה קבועה של בית הנבחרים. עיקר פרסומה בא מפעולתה לחקר מעורבות קומוניסטית בממשל האמריקני. גורמים שמרניים בקונגרס, ובפרט הסנאטור ג'וזף מקארתי, (שבניגוד לסברה המקובלת לא היה חבר בוועדה זו), גילו חשדנות רבה כלפי אנשים בעלי זיקה לקומוניזם, בפרט על רקע "המלחמה הקרה", וראו בהם אנשים בעלי נאמנות כפולה המהווים סוכנים של ברית המועצות. הוועדה שימשה כלי פוליטי בידי כמה מחבריה לקידום הקריירה הפוליטית שלהם. כך, למשל, ניצל ריצ'רד ניקסון את חברותו בוועדה כדי לתקוף את הבכיר במשרד החוץ האמריקני ובממשל טרומן, אלג'ר היס, בטענה (הנכונה, ככל הנראה) כי היה מרגל סובייטי.
בהמשך דרכה התמקדה הוועדה בחקר פעילות קומוניסטית בהוליווד, ויצרה "רשימה שחורה" של אנשי קולנוע חשודים. אחד מקורבנותיה של הוועדה היה צ'ארלי צ'פלין, שנאלץ לעזוב את ארצות הברית. קורבן נוסף היה המחזאי ברטולט ברכט, שבעקבות חקירתו היגר לשווייץ.
בפסק דין ווטקינס נגד ארצות הברית (1957) זיכה בית המשפט העליון של ארצות הברית אדם בשם ג'ון ווטקינס מעבירה של ביזוי הקונגרס בשל סירובו להשיב על שאלות הוועדה בדבר אנשים המוכרים לו כקומוניסטים. בית המשפט העליון (הנשיא ארל וורן) קבע כי לקונגרס לא הייתה סמכות לחקור עניינים אישיים של הפרט, וכי לווטקינס לא ניתנה הזדמנות להליך הוגן (בהתאם לתיקון החמישי לחוקה), מאחר שההשלכות הפליליות של סירובו לענות על השאלות לא היו ברורות לו בעת המעשה, ומשום שמטרת החקירה לא הייתה ברורה דיה בזמן עדותו. לפיכך ווטקינס לא יכול היה להיות מודע לרלוונטיות השאלות, שהיא אשר הופכת את השתיקה לעוון לפי סעיף האישום בו הורשע, ועל כן זוכה.
בעקבות נפילתו של מקארתי, יוקרתה של הוועדה הלכה וירדה בשנות ה-50 המאוחרות. ב-1959, הנשיא לשעבר הארי טרומן הוקיע את הוועדה כשאמר שתיאר אותה כ-”הדבר הכי אנטי-אמריקאי במדינה כיום”. הוועדה איבדה את מרבית מעמדה במהלך שנות ה-60. בשנות ה-60 המאוחרות הוועדה זימנה ואיימה על כמה ממנהיגי תרבות הנגד. בניסיון להמציא את עצמה מחדש, בשנת 1969 שם הוועדה שונה ל"הוועדה לביטחון פנים". כשהוועדה פורקה על ידי בית הנבחרים בשנת 1975, החליפה אותה ועדת בית הנבחרים למערכת המשפט (United States House Committee on the Judiciary).
לקריאה נוספת

Bentley, Eric; Rich, Frank (2002). Thirty Years of Treason: Excerpts from Hearings Before the House Committee on Un-American Activities, 1938-1968. Nation Books.
Buckley, William F. (1962). The Committee and Its Critics; a Calm Review of the House Committee on Un-American Activities. Putnam Books.
Donner, Frank J. (1967). The Un-Americans. Ballantine Books.
Gladchuk, John Joseph (2006). Hollywood and Anticommunism: HUAC and the Evolution of the Red Menace, 1935-1950. Routledge.
Goodman, Walter (1968). The Committee: The Extraordinary Career of the House Committee on Un-American Activities. Farrar Straus & Giroux.
הערות שוליים

↑  Stephen J. Whitfield (1996), The Culture of the Cold War, The Johns Hopkins University Press, p. 124
↑  Staples, William G. (2007), Encyclopedia of Privacy, Greenwood Press, p. 284
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269262505171  BIBSYS: 1092452  BnF: cb121247258 (data)  CiNii: DA03912550  GND: 253911-1  ISNI: 0000 0000 8525 8473  LCCN: n80061064  NKC: ko2002159742  NLA: 35565388  SNAC: w6d55pr9  SUDOC: 15868513X  VIAF: 155935902   WorldCat (עם VIAF): 155935902
ואדים דמידוב

ואדים סרגייביץ' דמידוב (בנורווגית: Vadim Sergeievich Demidov ברוסית: Вадим Серге́евич Демидов; נולד ב-10 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן עבר נורווגי ממוצא רוסי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

דמידוב נולד בריגה למשפחה ממוצא רוסי. אביו היה מאמן כדוריד וכשוואדים היה בן 3 היגר עם משפחתו לנורווגיה לעיר סנדפיורד, בה אימן אביו קבוצת כדוריד מקומית. דמידוב, בדומה לאביו התחיל לשחק כדוריד ובגיל מאוחר יותר התחיל לשחק כדורגל כאשר הצטרף לקבוצת הכדורגל המקומית רונאר.
בשנת 2004 דמידוב חתם בסנדפיורד. במשחק הפתיחה של העונה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה נגד הוד. בעונת 2006 הושאל למאנגלורד סטאר עד לסיום העונה.
דמידוב הצטרף להונפוס מהליגה הנורווגית השנייה, למרות שעורר עניין גם בסטרומסגודסט מהליגה הבכירה. כעבור עונה אחת חתם ברוזנבורג עמה זכה בשני אליפויות בעונות 2009, 2010.
ביולי 2010 חתם לשלוש שנים בריאל סוסיאדד מהלה ליגה והחוזה נכנס לתוקפו בינואר 2011. ב-29 בינואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-2 נגד אלמריה.
ביולי 2012 דמידוב חתם לשלוש שנים באיינטרכט פרנקפורט. ב-7 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 2-0 לבורוסיה מנשנגלדבאך. בינואר 2013 חזר לספרד כאשר הושאל לסלטה ויגו.
בספטמבר 2013 הצטרף לאנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית ובינואר 2014 חתם לשלוש שנים בבראן.
ב-10 בינואר 2017 חתם במינסוטה יונייטד מה-MLS, שהתכוננה לעונתה הראשונה בליגה. ב-28 בפברואר מונה לקפטן.
בעונת 2018 הצטרף לסטאבק. בסיום העונה הודיע על פרישה וכיום משמש כסוכן שחקנים.
קריירה בינלאומית

ב-28 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה במשחק ידידות נגד אורוגוואי. באוקטובר של אותה שנה קיבל הצעה לייצג את רוסיה אבל לבסוף דחה את ההצעה. ב-3 במרץ 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד סלובקיה.
תארים

ליגת העל הנורווגית: 2009, 2010
ועדת בקרה ואיכות

חוק זכויות החולה התשנ"ו-1996 מתיר למנהל בית חולים או למנכ"ל קופת חולים להקים ועדת בקרה ואיכות (בר"ת: וב"א) – ועדת מומחים, שמטרתה לאסוף מידע ונתונים פרטניים מהשטח בניסיון לאתר נקודות תורפה בפרוצדורות המתנהלות בארגון, וזאת במטרה לשפר את הטיפול הרפואי הניתן לציבור הלקוחות.
בחוק נכתב כי
(א) בחוק זה, "ועדת בקרה ואיכות" – אחת מאלה:
סעיף 22(ב) קובע, כי תוכן דיוניה של ועדת בקרה ואיכות (פנימית או חיצונית), הפרוטוקול שלה, כל תוכן שהוכן לשם הדיונים בה, וכן סיכומיה מסקנותיה – יהיו חסויים במלואם בפני כל אדם, לרבות בפני בית משפט (כלומר: לא יוכלו שמשו ראיה בהליך משפטי) ולרבות בפני המטופלים. מטרת החיסיון היא להשיג שיתוף פעולה מרבי מצד כל מי שתבחר הוועדה לראיין. מכאן ברור כי אין בפעולות הוועדה משום "חיפוש אשמים" או נקיטת יוזמה להענשתם של אחראים למחדלים, וכי הוועדה חותרת לטיוב הליכים ברמה המערכתית ולא הפרטנית. עם זאת, על פי סעיף 3(ד), במקרה שימצא מנהל הוועדה ”כי קיימת לכאורה עילה לנקיטת אמצעי משמעת על פי דין כלפי מטפל יודיע על כך למנהל הכללי”.
באתר האגף להבטחת איכות במשרד הבריאות נכתב כי
ההחלטה על סעיף זה התקבלה בהסכמה רחבה בסימפוזיון שהתקיים בשנת 1996 לבחינת הסוגיה הזאת. סימפוזיון השתתפו: בכירי המשרד, היועצת המשפטית של המשרד, יו"ר ההסתדרות הרפואית, יו"ר המועצה המדעית של הר"י, נציג בכיר ממשרד המשפטים, יו"ר הוועדה האתית של הר"י, פילוסופים ואנשי ציבור ידועי שם.
ראו גם

ביקורת פנימית
הערות שוליים

↑  פרק ו': ועדות, סימן ב': ועדת בקרה ואיכות, סעיף 22: ועדת בקרה ואיכות
↑  משרד הבריאות, האגף להבטחת איכות: אודות האגף
וולוו PV51

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  וולוו 
 מודל קודם:  וולוו PV650 
 מודל אחריו:  וולוו PV 60 
 משקל:  1,540 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,880 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
וולוו PV51, שנת 1937
וולוו PV52, שנת 1937
וולוו PV52, מבט לתא הנהג
וולוו PV51, קבריולה
וולוו PV57, שנת 1939, טנדר
וולוו PV52
וולוו PV51 (שוודית: Volvo PV51) היא מכונית סלון אשר הוצגה על ידי חברת וולוו השוודית בחודש דצמבר 1936. יוצרה עד 1945, (גם בזמן מלחמת העולם השנייה). מטרת חברת וולוו הייתה להציג מודל קטן יותר ופחות יקר, מהדגמים שיוצרו עד 1936. יוצרו 6,905 יחידות מהדגמים PV57- PV51.
בתחילת 1937 הוצג מודל וולוו PV52 - (דה-לוקס). אבזורו של הוולוו PV52 כלל מגיני שמש תאומים, שעון, חימום, מנורת קריאה ומשענות על כל ארבע הדלתות.
דגמי וולוו PV57- PV51

4 דלתות סדאן
2 דלתות קבריולה
2 דלתות טנדר (Pickup)
2 דלתות - ואן
גרסאות וולוו PV57- PV51

וולוו PV51 (שנים 1936-1938), דגם בסיס, (יוצרו 1,754 יחידות)
וולוו PV52 (שנים 1937-1938), דגם דה-לוקס, (יוצרו 1,046 יחידות)
וולוו PV51 (שנים 1936-1938), מסחרי, (יוצרו 205 יחידות)
בסתיו 1938 דגמי וולוו PV51-52 הוחלפו בדגם וולוו PV53-56
וולוו PV53 (1938-1945), דגם בסיס (יוצרו 1,204 יחידות)
וולוו PV54 (1938-1945), דגם בסיס, (יוצרו 814 יחידות)
וולוו PV55 (1938-1945), דגם דה-לוקס, (יוצרו 286 יחידות)
וולוו PV56 (1938-1945), דגם דה-לוקס, (יוצרו 1,321 יחידות)
וולוו PV57 (1938-1945), מסחרי, (יוצרו 275 יחידות)
מפרט טכני

מנוע 3,670 סמ"ק המפיק 63 כ"ס ו- 86 כ"ס
4 דלתות
תמסורת ידנית - 3 מהירויות (עם אוברדרייב כאופציה)
בסיס גלגלים - 2,880 מ"מ
משקל - 1,540 ק"ג
תמונות

דגם וולוו PV51, קבריולט, שנת 1937
דגם וולוו PV54, טנדר, שנת 1939
דגם וולוו PV56, סדאן, שנת 1939
דגם וולוו PV52, שנת 1938
ראו גם

וולוו
וולוו PV 36
וולוו PV 60
וולוו PV444 / PV544
וולוו L340
וולוו דואט
וולוו אמזון
וולוו 343
וולוו 142
וולוו 144
וולוו 145
וולוו 164
וולוו 1800 p
וולוו C30
לקריאה נוספת

וולוו PV51 שנת 1938  (7:07 דקות), יו-טיוב
וולוו PV52  (3:24 דקות), יו-טיוב
וולוו  57 - PV51   (1:32 דקות), יו-טיוב
זווית מרחבית

זווית מרחבית של גוף ביחס לנקודה נתונה היא מדד לגודלו הנראה של הגוף מנקודת המבט של צופה מאותה נקודה. זוהי הכללה לשני ממדים של זווית ראייה, התלויה רק בקוטרו של הגוף. את הזווית המרחבית מודדים ביחידות של סטרדיאן, היינו רדיאן מרחבי.
הזווית המרחבית שווה, על-פי ההגדרה, לשטח ההיטל של הגוף הנצפה על כדור יחידה שהצופה נתון במרכזו. הזווית המרחבית יכולה להגיע, לפיכך, עד שטח הפנים של כדור היחידה:  \ 4\pi . עבור גופים מורכבים, אפשר לחשב את הזווית המרחבית כאינטגרל  \ \Omega =\int _{A}{\frac {dA_{proj}}{r^{2}}}, כאשר  \ dA_{proj} הוא אלמנט שטח אינפיניטסימלי בכיוון הניצב לקרן המחברת את השטח עם נקודת הצפייה.
ונדליזם

גרפיטי, ונדליזם
פסל הקיסר הרומי גרמניקוס, שככל הנראה הושחת בידי נוצרים בשלהי העת העתיקה
פסל ראש של מלך תנ"כי בבזיליקת סן-דני, הושחת בימי המהפכה הצרפתית.
וַנְדָלִיזְם (Vandalism) או מַשְׁחִיתָנוּת היא תופעה שבה אנשים משחיתים רכוש פרטי או ציבורי שאינו שייך להם, בדרך כלל ללא סיבה הגיונית, בלא להפיק רווח ישיר מההשחתה.