stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תומאס צורן
קריירה

בזמן שלמד משפטים באוניברסיטה החופשית של ברלין, צורן השיג את רישיון סוכן השחקנים מידי DFB בגיל 22 והחל לעבוד כסוכן שחקנים במקביל ללימודיו.
משנת 2009 עד 2019, תומאס צורן ניהל וייצג מספר רב של שחקני כדורגל בינלאומיים ברחבי העולם.
ב-14 במאי 2019 מונה תומאס צורן לתפקיד המנהל הכללי במועדון ספרטק מוסקבה עבורו עבד כצייד כישרונות מאז 2017. באוקטובר 2019, יזם את הבאתו של דומניקו טדסקו משאלקה 04 למשרת המאמן בספרטק מוסקבה. בנובמבר 2019 הסכים צורן על שיתוף פעולה הדוק יותר בין ספרטק מוסקבה למועדון ארצגבירגה אווה.
לקריאה נוספת

Der Berliner Strippenzieher in Moskau. 2019-11-17.
הערות שוליים

↑  «Клубы из Германии постоянно спрашивают про Набиуллина». Агент, работающий с «Рубином», «Спартаком» и сборной. 2017-03-08.
↑  Erzgebirge Aue kooperiert mit Moskau. 2019-11-08.
מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס

מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס הייתה אחת משלוש עשרה המושבות המקוריות שהוקמו בחוף המזרחי של אמריקה, על גבול האוקיינוס האטלנטי. הוא הוקם על ידי רוג'ר ויליאמס. זו הייתה מושבה אנגלית מ-1636 עד 1707, ולאחר מכן מושבה של בריטניה הגדולה עד המהפכה האמריקנית ב-1776, אז הפכה למדינת רוד איילנד ומטעי פרובידנס.
התיישבויות ראשונות

האדמה הייתה בבעלותם של האינדיאנים נראגנסט, מה שהוביל לשמה של העיירה נראגנסט, רוד איילנד. ההתיישבות האירופית החלה בסביבות 1622 עם עמדת מסחר בסוואמס, כיום העיר וורן, רוד איילנד.
ארבע ההתיישבויות האירופיות הראשונות היו בפרובידנס, פורטסמות', ניופורט ווורוויק.
התיישבויות ראשונות > רוג'ר ויליאמס - פרובידנס

רוג'ר ויליאמס היה תאולוג ובלשן פוריטני שייסד את מטעי פרובידנס בשנת 1636 על אדמה שניתנה לו על ידי השאמאן של נרגנסט קנוניסוס. הוא קרא ליישוב מטעי פרובידנס משום שהאמין שאלוהים הביא אותם לשם. (המונח "מטע" שימש במאה ה-17 בפירוש מושבה חקלאית.)
ויליאמס הוגלה ממושבת מפרץ מסצ'וסטס תחת רדיפה דתית; הוא וחבריו המתיישבים הסכימו על חוקה שוויונית המאפשרת שלטון רוב "בעניינים אזרחיים" עם חופש מצפון בעניינים רוחניים. הוא קרא לשלושה איים במפרץ נראגנסט על שם סגולות נוצריות: איי פיישנס, פרודנס והופ.
התיישבויות ראשונות > יישובי האי - פורטסמות' וניופורט

ב-1637, קבוצה נוספת של פורשים ממסצ'וסטס התיישבה באי אקווידנק, שנקרא אז רוד איילנד. הם הקימו יישוב בשם פוקאסט בקצה הצפוני של האי. הקבוצה כללה בין היתר את ויליאם קודינגטון, ג'ון קלארק ואן וויליאם האצ'ינסון. אולם התיישבות זו התפצלה במהירות לשני התיישבויות נפרדות. סמואל גורטון ואחרים נשארו להקים את היישוב פורטסמות' ב-1638, בעוד שקודינגטון וקלארק הקימו את ניופורט הסמוכה ב-1639. שני היישובים היו ממוקמים ברוד איילנד.
התיישבויות ראשונות > רכישת שוומט-וורוויק

היישוב השני ביבשת היה רכישת שוואמט של דיימון סלבטור מהנרגנסט ב-1642. אולם ברגע שהשתקע שם, שלטונות מפרץ מסצ'וסטס הגישו תביעה על שטחו ופעלו לאכיפת תביעתם. לאחר קשיים ניכרים עם בית המשפט הכללי במפרץ מסצ'וסטס, נסע גורטון ללונדון כדי לגייס את עזרתו של רוברט ריץ', הרוזן השני מוורוויק, ראש הוועדה למטעים זרים. דיימון חזר ב-1648 עם מכתב מריץ' שהורה למסצ'וסטס להפסיק להתעלל בו ובאנשיו. כהכרת תודה, הוא שינה את שמו של מטע שוואמט לוורוויק.
ניסיון אמנת קודינגטון

בשנת 1651, ויליאם קודינגטון השיג צ'רטר נפרד מאנגליה להקמת ועדת קודינגטון, מה שהפך אותו למושל של האיים רוד איילנד וקונאניקט בפדרציה עם מושבת קונטיקט ומושבת מפרץ מסצ'וסטס.
מחאה, מרד גלוי ועצומה נוספת לאוליבר קרומוול בלונדון הובילו להחזרת הזיכיון המקורי משנת 1643.
האמנה המלכותית

לאחר החזרת השלטון המלכותי באנגליה ב-1660, היה צורך להשיג אמנה מלכותית מהמלך צ'ארלס השני. צ'ארלס היה אוהד קתולים באנגליה הפרוטסטנטית הנחרצת, והוא אישר את הבטחת המושבה לחופש דת. הוא נענה לבקשה עם האמנה המלכותית של 1663, איחד את ארבעת המושבות יחדיו למושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס.
בשנים הבאות התיישבו במושבה קבוצות נרדפות רבות, בעיקר קווייקרים ויהודים. המושבה ברוד איילנד הייתה מאוד מתקדמת לאותה תקופה, והעבירה חוקים המבטלים משפטי כישוף, מאסר בגין חובות ורוב עונשי המוות.  המושבה גם העבירה את החוק הראשון נגד העבדות באמריקה ב-18 במאי 1652, אם כי הנוהג נשאר נפוץ ברוד איילנד ואין ראיות לכך שהחקיקה נאכפה אי פעם.[דרושה הבהרה]
מלחמת המלך פיליפ

רוד איילנד נשארה בשלום עם האינדיאנים של נראגנסט, אבל היחסים היו מתוחים יותר בין מושבות אחרות של ניו אינגלנד ושבטים מסוימים. מצב זה הוביל לעיתים קרובות לשפיכות דמים, למרות ניסיונות של הנהגת רוד איילנד לתווך שלום.
במהלך מלחמת המלך פיליפ (1675–1676), קרבות בין מתיישבים ואינדיאנים הפרו באופן קבוע את הנייטרליות של רוד איילנד. הקרב הגדול ביותר של המלחמה התרחש ברוד איילנד ב-19 בדצמבר 1675 כאשר כוח של מיליציות מסצ'וסטס, קונטיקט ופלימות' בפיקודו של גנרל ג'וזיה ווינסלו פלש והרס את הכפר המבוצר נאררגנסט בביצה הגדולה.
בני נראגנסט גם פלשו ושרפו כמה עיירות ברוד איילנד, כולל פרובידנס. רוג'ר ויליאמס הכיר גם את מטאקום (פיליפ) וגם את קנונצ'ט מאז היו ילדים. הוא היה מודע לפעילות השבט ושלח מיד מכתבים שהודיעו למושל מסצ'וסטס על תנועות האויב. מטעי פרובידנס עשו כמה מאמצים לבצר את העיירה, וויליאמס אפילו החל להכשיר טירונים להגנה. באחת הפעולות האחרונות של המלחמה, חיילים מקונטיקט הרגו את פיליפ במאונט הופ, רוד איילנד.
דומיניון ניו אינגלנד

בשנות ה-80 של המאה ה-17 ביקש צ'ארלס השני לייעל את הניהול של המושבות האנגליות ולשלוט באופן הדוק יותר על הסחר בהן. חוקי הסחר הימי שהתקבלו בשנות ה-60 של המאה ה-17 לא היו אהודים, מכיוון שסוחרים מצאו את עצמם לעיתים קרובות לכודים ומתנגדים לכללים. עם זאת, ממשלות קולוניאליות רבות סירבו לאכוף את החוקים, מסצ'וסטס בעיקר ביניהן, ומסצ'וסטס לקחה את העניינים צעד אחד קדימה על ידי מניעת פעילותם של סוכני הכתר. יורשו של צ'ארלס, ג'יימס השני, הציעה את דומיניון ניו אינגלנד ב-1686 כאמצעי להגשמת מטרות אלו. תחת נשיאה הזמני ג'וזף דאדלי, "ארץ המלך" השנויה במחלוקת (כיום מחוז וושינגטון) הוכנסה לשלטון, ושאר המושבה הובאה לשליטת הדומיניון על ידי המושל אדמונד אנדרוס. שלטונו של אנדרוס היה מאוד לא פופולרי, במיוחד במסצ'וסטס. המהפכה המהוללת של 1688 הדיחה את ג'יימס השני והביאה את ויליאם השלישי ומרי השנייה לכס המלכות האנגלי; שלטונות מסצ'וסטס קשרו קשר באפריל 1689 לעצור את אנדרוס ולהחזיר אותו לאנגליה. עם אירוע זה, הדומיניון קרס ורוד איילנד חידשה את ממשלתה הקודמת.
סלע הכלכלה המשיך להיות דיג וחקלאות, בעיקר רפתות; גם עץ ובניית ספינות הפכו לתעשיות מרכזיות. העצרת הכללית של רוד איילנד איפשרה עבדות אפריקאית ואינדיאנית ברחבי המושבה בשנת 1703, וסחר העבדים הניע את צמיחתן של פרובידנס וניופורט לנמלים מרכזיים.  עד 1755, אנשים משועבדים היוו 10% מאוכלוסיית המושבה. סוחרי רוד איילנד הרוויחו גם מזיקוק רום כחלק מהסחר המשולש בעבדים ובסוכר בין אפריקה, אמריקה והקריביים.
תקופת המהפכה האמריקאית

רוד איילנד הייתה הראשונה מבין שלוש עשרה המושבות שנטלה נשק נגד בריטניה הגדולה בפרשת גאספי, כאשר קבוצה חמושה של גברים תקפה ושרפה ספינה של הצי הבריטי. המתקפה המאולתרת הזו התרחשה ביוני 1772, יותר משנה לפני מסיבת התה של בוסטון המפורסמת יותר.
דמויות מובילות במושבה היו מעורבות בפרוץ מלחמת העצמאות האמריקאית ב-1776 שהביאה את עצמאותה של ארצות הברית מהאימפריה הבריטית. זה כלל את המושלים סטיבן הופקינס וסמואל וורד, כמו גם את ג'ון בראון, ניקולס בראון, וויליאם אלרי, הכומר ג'יימס מאנינג והכומר עזרא סטיילס, שכל אחד מהם מילא תפקיד משפיע בהקמת אוניברסיטת בראון בפרובידנס ב-1764 כמקלט לחופש דת ואינטלקטואלי.
ב-4 במאי 1776 הפכה רוד איילנד לראשונה מבין 13 המושבות שוויתרה על נאמנותה לכתר הבריטי,  והיא הייתה הרביעית שאשררה את תקנון הקונפדרציה בין המדינות הריבוניות החדשות ב-9 בפברואר 1778. היא החרימה את האמנה משנת 1787 שקבעה את חוקת ארצות הברית, וסירבה בתחילה לאשרר אותה. היא התרצתה לאחר שהקונגרס שלח שורה של תיקונים חוקתיים למדינות לאשרור, מגילת הזכויות המבטיחה חירויות וזכויות אישיות ספציפיות, הגבלות ברורות על כוחה של הממשלה בהליכים משפטיים ואחרים, והצהרות מפורשות שכל הסמכויות שלא הואצלו באופן ספציפי לקונגרס לפי החוקה שמורים למדינות או לעם. ב-29 במאי 1790 הפכה רוד איילנד למדינה ה-13 והאחרונה מבין המושבות לשעבר שאשררה את החוקה.
גבולות

הגבולות של רוד איילנד עברו שינויים רבים מהתקופה הקולוניאלית המוקדמת הרבה לאחר עצמאותה של ארצות הברית, כולל מחלוקות חוזרות ונשנות עם מסצ'וסטס וקונטיקט שהתמודדו על השליטה בטריטוריה שבסופו של דבר השתייכה לרוד איילנד. האמנות המוקדמות של רוד איילנד לא קבעו את הגבול בחוף המזרחי של מפרץ נרנגנסט, ולא כללו אף אחד ממחוז וושינגטון, אדמה שהייתה שייכת לאנשי נרגנסט. היישובים המקוריים היו בפרובידנס, וורוויק, ניופורט ופורטסמות', והשטח הורחב על ידי רכישת אדמות מהנאראגנסט מערבה לכיוון קונטיקט והאיים הקטנים יותר במפרץ נרנגסט. האי בלוק יושב ב-1637 לאחר מלחמת פקווט, הפך לחלק מהמושבה ב-1664, והתאגד ב-1672 בשם ניו שורהם.
גבולות > הגבול המערבי

הגבול המערבי עם מושבת קונטיקט הוגדר בצורה מעורפלת כ"נהר נראגנסט" באמנת קונטיקט, אשר הוחלט על ידי בוררים בשנת 1663 להיות נהר פאוקטוק משפכו ועד לשפך נהר אשוואי, ממנו נמתח קו צפונה לקו מסצ'וסטס. בכך נפתרה מחלוקת ארוכת שנים בנוגע לאדמות נרגנסט לשעבר אשר נתבעו גם על ידי קונטיקט ומסצ'וסטס, אם כי המחלוקת נמשכה עד 1703, כאשר פסק הבוררות אושר. לאחר סקרים חוזרים ונשנים, הוגדר ונסקר קו מוסכם על שני הצדדים ב-1728.
גבולות > הגבול המזרחי

הגבול המזרחי היה אזור נתון במחלוקת עם מושבת מפרץ מסצ'וסטס. צ'רטרים חופפים העניקו אזור המשתרע על פני שלושה מיילים פנימה הן למושבת פלימות' והן לרוד איילנד ממזרח למפרץ נראגנסט; אזור זה הוענק לרוד איילנד בשנת 1741, ובכך הקים את תחום השיפוט של רוד איילנד על ברינגטון, וורן, בריסטול, טיברטון וליטל קומפטון, אשר מסצ'וסטס תבעה. כמו כן, נפסק בהחלטת 1741 הענקת רוב קמברלנד לרוד איילנד ממסצ'וסטס. הקביעה הסופית של הגבולות מצפון לברינגטון וממזרח לנהר בלקסטון התרחשה כמעט מאה שנה לאחר עצמאותה של ארצות הברית, ודרשה ליטיגציה ממושכת והחלטות מרובות של בית המשפט העליון של ארצות הברית. בהחלטה הסופית, חלק מטיברטון הוענק למסצ'וסטס כדי להפוך לחלק מפול ריבר, ושני שלישים מסיקונק (כיום מזרח פאוטקט ומזרח פרובידנס) הוענקו לרוד איילנד ב-1862.
גבולות > הגבול הצפוני

גם הגבול הצפוני של רוד איילנד עם מסצ'וסטס עבר מספר שינויים. מסצ'וסטס סקרה קו זה בשנת 1642, אך סקרים שלאחר מכן על ידי מסצ'וסטס, רוד איילנד וקונטיקט הסכימו שהוא ממוקם רחוק מדי דרומה. בשנים 1718–1719, הנציבים של רוד איילנד ומסצ'וסטס הסכימו בערך על הקו הזה בכל מקרה (למעט הקטע שממזרח לנהר בלקסטון, שנותר במחלוקת עד 1741), וכאן הקו נשאר עד היום.
דמוגרפיה

מ-1640 עד 1774 גדלה אוכלוסיית רוד איילנד מ-300 ל-59,607, אך לאחר מכן הצטמצמה במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית ל-52,946 בשנת 1780. ויליאם קודינגטון וקבוצה של 13 גברים נוספים קנו את האי אקווידנק מהאינדיאנים משבט נרגנסט ב-1639, ואוכלוסיית ניופורט גדלה מ-96 ב-1640 ל-7,500 ב-1760 (מה שהפך את ניופורט לעיר החמישית בגודלה בשלוש עשרה המושבות באותו הזמן), וניופורט גדלה עוד יותר ל-9,209 עד 1774. האוכלוסייה השחורה במושבה גדלה מ-25 ב-1650 ל-3,668 ב-1774 (וצמחה מ-3 ל-10 אחוזים מהאוכלוסייה), וכמו המדינה כולה, הצטמצמה ל-2,671 (או 5 אחוזים מהאוכלוסייה) עד 1780. בשנת 1774, נראגנסטס כללה 1,479 מתושבי המושבה (או 3 אחוזים).
רוד איילנד הייתה המושבה היחידה בניו אינגלנד ללא כנסייה מבוססת. ברוד איילנד היו רק ארבע כנסיות עם שירותים סדירים בשנת 1650, מתוך 109 מקומות הפולחן עם שירותים סדירים במושבות ניו אינגלנד (כולל אלה ללא אנשי דת תושבים), בעוד שב-1658 הייתה מובלעת יהודית קטנה בניופורט. בעקבות ההתעוררות הגדולה הראשונה (1730–1755), מספר מקומות הפולחן הקבועים ברוד איילנד גדל ל-50 בשנת 1750 (30 בפטיסטים, 12 קהילתיים, 7 אנגליקנים ו-1 יהודי), כשהמושבה זכתה לתוספת נוספת של 5 מקומות פולחן קבועים עד 1776 (26 בפטיסטים, 11 חברים, 9 קהילתיים, 5 אפיסקופליים, 1 יהודי, קהילת אור חדש, 1 פרסביטריאני ו-1 סנדמני).
ההגירה ההמונית הפוריטנית לניו אינגלנד החלה בעקבות הוצאת האמנה המלכותית לחברת מפרץ מסצ'וסטס על ידי צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה ב-1629 ונמשכה עד תחילת מלחמת האזרחים האנגלית ב-1642. ההגירה התייצבה בעקבות סיום המלחמה ב-1651, וגידול האוכלוסייה נבע כמעט לחלוטין מהגידול הטבעי ולא מהגירה או ייבוא עבדים למשך שארית המאה ה-17 ועד המאה ה-18. הגירה המונית מניו אינגלנד לפרובינציית ניו יורק ופרובינציית ניו ג'רזי החלה בעקבות כניעת הולנד החדשה על ידי הרפובליקה ההולנדית בפורט אמסטרדם בשנת 1664, ואוכלוסיית ניו יורק המשיכה להתרחב על ידי משפחות שעברו מניו אינגלנד בשנת המאה ה-18 ולא מגידול טבעי.
רוב המהגרים הפוריטנים לניו אינגלנד עברו כמשפחות, שכן כשני שלישים מהמהגרים הפוריטנים לניו אינגלנד היו נשואים ולא משרתים מועסקים לא נשואים. במלחמת העצמאות האמריקנית, רק שני אחוזים מכוח העבודה הקולוניאלי של ניו אינגלנד היו פועלים כבולים או מורשעים ועוד שני אחוזים היו עבדים שחורים, בעוד תשעה אחוזים מהאוכלוסייה השחורה הקולוניאלית בניו אינגלנד היו חופשיים, בהשוואה לשלושה אחוזים בלבד בקרב המושבות הדרומיות. בפברואר 1784 העבירה העצרת הכללית של רוד איילנד חוק אמנציפציה הדרגתי שהגדיל את יחס האוכלוסייה השחורה החופשית ברוד איילנד ל-78 אחוזים לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית של 1790; העבדות חוסלה לחלוטין ברוד איילנד עד 1842.
הערות שוליים

↑  Grefe, C. Morgan. "Roger Williams and the Founding of Rhode Island". EnCompass. נבדק ב-29 פבר' 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rhode Island and Roger Williams" in Chronicles of America
↑  "The Unrighteous Traffick", in The Providence Journal Sunday, March 12, 2006. (אורכב 12.09.2009 בארכיון Wayback Machine)
↑  "The May 4, 1776, Act of Renunciation". State of Rhode Island. נבדק ב-3 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Vile, John R. (2005). The Constitutional Convention of 1787: A Comprehensive Encyclopedia of America's Founding (Volume 1: A-M). ABC-CLIO. p. 658. ISBN 1-85109-669-8. נבדק ב-21 באוקטובר 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536337405171  GND: 5036891-6  LCCN: sh85113725 
שטר הקניין המקורי משנת 1636 חתום על ידי צ'יף קנוניקוס
רוג'ר ויליאמס חוזר עם האמנה המלכותית
מושל המושבה ארבע פעמים והקנצלר הראשון של אוניברסיטת בראון סטיבן הופקינס היה בעל השפעה על תמיכתו במהפכה האמריקאית
נהר Pawcatuck הגדיר את הגבול בין מושבת קונטיקט לרוד איילנד
מתן

ערך זה עוסק ביישוב קהילתי במזרח השרון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הכניסה ליישוב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: דרום השרון
גובה ממוצע: ‎66 מטר
תאריך ייסוד: 1995
סוג יישוב: יישוב 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף אוקטובר 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 3,187 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מתן(למפת גוש דן רגילה) מתן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מתן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מתן32°09′31″N 34°58′23″E﻿ / ﻿32.1584943545936°N 34.9729185889783°E﻿ / 32.1584943545936; 34.9729185889783  heמפת היישובים של מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) באדום - מתן בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10
אתר רשמי
מתן הוא יישוב קהילתי במזרח השרון השייך למועצה אזורית דרום השרון.
גאוגרפיה

היישוב משתרע על פני כ-570 דונם וממוקם צפונית לקיבוץ חורשים, היישוב הקהילתי נירית ומושב ירחיב, בגבול השרון המזרחי והשומרון. סמוכים לו היישובים הערבים-ישראלים כפר ברא וג'לג'וליה, ובקצה היישוב עוברת חומת בטון גבוהה המפרידה בינו לבין הכפר הפלסטיני חַבְּלֶה. הערים הגדולות הסמוכות למתן הן: כפר סבא, הוד השרון וראש העין. בסמוך ליישוב עובר נחל קנה שהוא נחל אכזב. מתן הוא יישוב של בתים צמודי קרקע על אדמות מנהל. היישוב מנוהל על ידי ועד מתנדב נבחר.
היסטוריה

ההחלטה על הקמת היישוב התקבלה בדצמבר 1990, כאשר קבינט השרים לעליה וקליטה אישר פה אחד את תוכנית "יישובי הכוכבים", שהציג משרד הבינוי והשיכון, לפיתוח רצף של יישובים קהילתיים וכפריים לאורך כביש 6 (שהיה אז בתכנון וסלילתו טרם החלה). התוכנית שאושרה השתרעה על ציר הגבעות לאורך "הקו הירוק", בין מודיעין למי עמי שבוואדי עארה, וכללה פתרונות דיור לכמאה אלף תושבים, ב-12 יישובים בעלי צביון פרברי־קהילתי. תוכנית היישוב קיבלה את שם הקוד "אייל א' דרום" והוא תוכנן להכיל עד 2,300 יחידות דיור.
בעת השקת התוכנית הסביר מנכ״ל משרד השיכון, אריה בר, כי מטרת התוכנית היא לספק דיור במהירות, עקב גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, והרצון לענות לביקוש של זוגות צעירים לגור בבתים צמודי קרקע במרכז הארץ. אך חבר הכנסת מיכאל איתן מהליכוד, שהיה אחד מיוזמי התכנית, הסביר שהמטרה היא גם לחבר את ההתנחלויות במערב השומרון ליישובי "הכוכבים" וליצור רצף טריטוריאלי משני עברי הקו הירוק. ו"שבנייה על ציר הגבעות יוצרת זיקה מיידית בין המתיישבים על הקו לבין השומרון, מוחקת את הקו הירוק, ומונעת התקדמות לפשרה טריטוריאלית עם הפלסטינים". במהלך שנת 1991 הוציא משרד השיכון מכרז על אדמות שהפשיר "מינהל מקרקעי ישראל". שר השיכון באותה עת, אריאל שרון, ביקש לספק מגרשים לזוגות צעירים עבור בנייה צמודת קרקע במחיר סמלי, ולאפשר להם בנייה מרוכזת באמצעות עמותות כדי להוזיל את העלויות. תחילת האכלוס שלו הייתה בשנת 1995.
עם הקמת היישוב הוקמה חומת בטון ממזרח לו, לאורך הקו הירוק, מאחר שהוא ממוקם כ-50 מטר בלבד מבתי הכפר חבלה. מאוחר יותר הוחלפה החומה על ידי גדר הפרדה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה הרחבת המושב ירחיב לכיוון מתן, על ידי חברת שיכון ופיתוח שזכתה במכרז לבניית ההרחבה. בעקבות הרחבת המושב ירחיב, אוחד השטח הבנוי שלו עם מתן, והיישובים חולקים רחובות משותפים. באותה עת גם פרץ סכסוך בין תושבי מתן לחבר מושב ירחיב שביקש להקים רפת חדשה, שתושבי מתן התנגדו לה.
דמוגרפיה

ביישוב מתגוררים כ-3,600 תושבים (נכון לשנת 2022), ובכך הוא היישוב השני בגודלו במועצה האזורית דרום השרון, אחרי צור יצחק. על פי נתוני ביטוח לאומי לשנת 2019 דורג היישוב במקום הראשון מבחינת הכנסה חודשית לשכיר (21,556 שקלים חדשים).
שם היישוב וסמלו

את שם היישוב הציע חבר ועדת השמות הממלכתית הגאוגרף יהודה זיו, בשל סמיכותו של היישוב לכפר הפלסטיני ראס עַטייָה, שפירוש שמו "פסגת המתנה", וליישוב ירחיב אשר צמוד אליו. בנוסף השם "מתן" מוזכר בספר משלי, פרק י"ח, פסוק ט"ז: ”מתן אדם ירחיב לו”. פירוש הפסוק: נתינה לאחֵר מרחיבה את לבו ואת דעתו של אדם.
סמל היישוב עוצב על ידי ערן קליבנוב, תושב היישוב, לאחר שזכה בתחרות עיצוב הסמל ליישוב החדש. סיסמת היישוב, המכילה את מהותו היא: "מתן – אופי עם יופי" – שילוב בין היופי הפסטורלי של השרון-שומרון, לבין האופי – אוכלוסייה חילונית ברובה, עובדת ומשכילה, אם בכוחות הביטחון, אם בהייטק, במגזר הציבורי והפרטי ועוד; קהילה שמשקיעה רבות בעשייה למען הזולת ולמען הסביבה, ושומרת על שכנות טובה עם הכפרים בסביבה.
מוסדות היישוב

היישוב מנוהל על ידי ועד מקומי המונה 10 חברי ועד מתנדבים. במתן צוות של עובדי הוועד המקומי בראשם עומד המזכ"ל. המזכ"ל הראשון של היישוב, אמיר עשבי, בשנים 1998 ועד 2008, אנשי אחזקה וביטחון. ביישוב גני ילדים, בית ספר יסודי, מתנ"ס, בית כנסת אורתודוקסי, שני מרכזי מחזור, מרכז שיטור קהילתי (מש"ק), סניף של תנועת הנוער "האיחוד החקלאי", מועדון נוער, אולם ספורט, בריכה ומרכז מסחרי.
תלמידי התיכון לומדים ברובם בתיכון האזורי "עמי אסף" הסמוך לבית ברל, שבכפר סבא.
ביישוב קבוצת כדורסל המשחקת בליגה ב׳.
גלריית תמונות

קריה יפה בישראל יפה
מתנ"ס מתן
כיכר המתנ"ס
מתן בלילה
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  אריה בדדר, יוקם רצף ישובים בין מודיעין למי עמי, מעריב, 4 בדצמבר 1990
↑  שלמה דרור, הכוכבים עולים, הקו הירוק נופל, חדשות, 25 בספטמבר 1991
↑  שלמה דרור, מחירון - וילה במאתיים אלף דולר, חדשות, 25 בספטמבר 1991
↑  עמירם אורן ורפי רגב, ארץ בחאקי: קרקע וביטחון בישראל, הוצאת כרמל, ירושלים, 2008, עמוד: 131
↑  מזל מועלם, משרד הביטחון כבר החליט על הפרדה, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2001
↑  אלעזר לוין, ‏שו"פ רכשה מגרשים בירחיב ב' ב-2.9 מיליון ד' - תשלם את הפיתוח, באתר גלובס, 16 במרץ 2003
↑  צחר רותם, סיפור עם ריח רע, באתר הארץ, 20 ביולי 2004
↑  שכר והכנסה מעבודה לפי יישוב ומשתנים כלכליים שונים 2019 (מס' 319), באתר ביטוח לאומי
↑  יואב קווה, עבודת השם, באתר הארץ, 1 במרץ 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467975105171
יוחנן המטביל

| --- | --- |

יוחנן, באיקונין ביזנטי מהמאה ה-6
 לידה:  בין 6 לפנה"ס ל-2 לפנה"ס עין כרם, האימפריה הרומית
 הוצאה להורג:  30 לערך מכוור, האימפריה הרומית
 קדוש עבור:  כל הכנסיות
 חג:  24 ביוני (לידה), 29 באוגוסט (הוצאה להורג), 7 בינואר (נצרות אורתודוקסית)
 תכונות:  צלב, שה, בגד מעור גמל
 פטרון של:  ההוספיטלרים, פירנצה, ירדן, ניופאונדלנד ולברדור, ג'נובה, פוארטו ריקו ועוד
יוחנן המטביל על פי גירטגן טוט סין ג'נס
כריתת ראשו של יוחנן המטביל. מימין עומדות הורודיה ושלומית. ציור בכנסיית יוחנן בהרים. ככל הנראה הציור מעשה ידי אל גרקו או תלמידיו.
פסל יוחנן המטביל (1412-1414), מאת לורנצו גיברטי
יוחנן המטביל במוזיאון האזולז'וס הלאומי בליסבון
יוחנן המטביל (ביוונית: Ιωάννης ο Βαπτιστής, יוֹאָנֵּס אוֹ בַּפְּטִיסְטֵס; בסורית: ܝܘܿܚܲܢܵܢ ܡܲܥܡܕ݂ܵܢܵܐ, יוֹחַנָן מַעְמְדָֿנָא; בערבית: يَحْيَى بِن زَكَرِيَّا, יַחְיַא בִּן זַכָּרִיַּא; במנדעית: ࡉࡅࡄࡀࡍࡀ ࡌࡀࡑࡁࡀࡍࡀ, יוחאנא מאסבאנא; בין 6 לפנה"ס ל-2 לפנה"ס – 36 לערך) הוא דמות המופיעה בברית החדשה. לפי המסופר, היה יהודי בן תקופת בית שני, מורה רוחני, קרוב משפחתו של ישו. הוא מתואר כמבשר בואו של ישו וכמטבילו, ומכאן כינויו. במאות הראשונות לספירה היו כתות שהאמינו ביוחנן ולא בישו. אחת מהן ששרדה עד ימינו היא כת המנדאים שהיגרה לדרום עיראק.
ייחוסו המשפחתי

יוחנן המטביל בן זכריה היה יהודי שנולד למשפחת כוהנים מיוחסת ממשמרת אביה (משמרת הכהונה השמינית בסדר המשמרות). אביו זכריה בן ישראל שירת ככהן בבית המקדש ואמו אלישבע הייתה אף היא מזרע הכהונה, והיא ידועה כבת דודתה של מרים, אם ישו. על פי המסורת הנוצרית, יוחנן נולד וחי בכפר עין כרם הסמוך לירושלים, בו פעלה באותה עת קהילה יהודית.
הורתו ולידתו

סיפור הורתו ולידתו של יוחנן אפוף נסים, והוא שואב את עיקר פרטיו מערבוב של סיפורי מקרא שונים. כך למשל סיפור הורתו, המורכב מסיפורם של יצחק ושמשון:
"כֹּהֵן הָיָה בִּימֵי הוֹרְדוֹס מֶלֶךְ אֶרֶץ יְהוּדָה זְכַרְיָה שְׁמוֹ מִמִּשְׁמֶרֶת אֲבִיָּה וְלוֹ אִשָּׁה מִבְּנוֹת אַהֲרֹן וּשְׁמָהּ אֱלִישָׁבַע... וְלָהֶם אֵין וָלָד כִּי אֱלִישֶׁבַע עֲקָרָה וּשְׁנֵיהֶם בָּאוּ בַיָּמִים. וַיְהִי הַיּוֹם בְּכַהֲנוֹ לִפְנֵי אֱלֹהִים בְּסֵדֶר מִשְׁמָרוֹ... וְהִנֵּה מַלְאַךְ ה' נִרְאָה אֵלָיו עֹמֵד מִימִין מִזְבַּח הַקְּטֹרֶת. וַיַּרְא זְכַרְיָה וַיִּבָּהֵל וְאֵימָה נָפְלָה עָלָיו. וַיֹּאמֶר אֵלָיו הַמַּלְאָךְ אַל תִּירָא זְכַרְיָהוּ כִּי נִשְׁמְעָה תְּפִלָּתֶךָ וֶאֱלִישֶׁבַע אִשְׁתְּךָ תֵּלֵד לְךָ בֵּן וְקָרָאתָ שְׁמוֹ יוֹחָנָן וְהָיָה לְךָ לְשִׂמְחָה וָגִיל וְרַבִּים יִשְׂמְחוּ בְּהִוָּלְדו, כִּי גָדוֹל יִהְיֶה לִפְנֵי ה'. וְיַיִן וְשֵׁכָר לֹא יִשְׁתֶּה וְרוּחַ הַקֹּדֶשׁ יִמָּלֵא מִבֶּטֶן אִמּו, וְרַבִּים מִבְּנֵי יִשְׂרָאֵל יָשִׁיב אֶל ה' אֱלֹהֵיהֶם... וַיֹּאמֶר זְכַרְיָה אֶל הַמַּלְאָךְ בַּמָּה אֵדַע אֶת הַדָּבָר הַזֶּה כִּי אֲנִי זָקַנְתִּי וְאִשְׁתִּי בָּאָה בַיָּמִים? וַיַּעַן הַמַּלְאָךְ וַיֹּאמֶר אֵלָיו אֲנִי גַבְרִיאֵל הָעוֹמֵד לִפְנֵי הָאֱלֹהִים... וְהִנְּךָ נֶאֱלָם וְלֹא תוּכַל לְדַבֵּר עַד הַיּוֹם אֲשֶׁר יָקוּם הַדָּבָר הַזֶּה תַּחַת כִּי לֹא הֶאֱמַנְתָּ לִדְבָרַי וְהֵם יִמָּלְאוּ בְּמוֹעֲדָם."
בשל חוסר אמונתו איבד זכריה את כושר דיבורו, וזה חזר אליו רק בעת עריכת ברית המילה לבנו הרך שנולד תשעה חודשים לאחר מכן. שמחתו של האב על הולדת בנו ועל שיבת כוח דיבורו הייתה כה רבה, עד כי הוא פצח מיד בשיר הלל לאל:
"בָּרוּךְ ה' אֱלֹהֵי יִשְׂרָאֵל כִּי פָקַד אֶת עַמּוֹ וַיִּשְׁלַח לוֹ פְּדוּת, וַיַּצְמַח לָנוּ קֶרֶן יְשׁוּעָה בְּבֵית דָּוִד עַבְדּוֹ... לַעֲשׂוֹת חֶסֶד עִם אֲבוֹתֵינוּ וְלִזְכֹּר אֶת בְּרִית קָדְשׁוֹ, אֶת הַשְּׁבוּעָה אֲשֶׁר נִשְׁבַּע לְאַבְרָהָם אָבִינוּ לְהַצִּילֵנוּ מִיַּד אֹיְבֵינוּ וּלְתִתֵּנוּ לְעָבְדוֹ בְּלִי פָחַד... וְאַתָּה הַיֶּלֶד נְבִיא עֶלְיוֹן יִקָּרֵא לָךְ כִּי לִפְנֵי ה' תֵּלֵךְ לְפַנּוֹת אֶת דְּרָכָיו וּלְהוֹרוֹת דֶּרֶךְ הַיְשׁוּעָה לְעַמּוֹ בִּסְלִיחַת חַטֹּאתֵיהֶם."
סיפור נוסף שנקשר בהורתו ולידתו של יוחנן הוא גזירת פרעה על הזכרים במצרים: על פי הבשורה על פי מתי, שמע המלך הורדוס מחוזי הכוכבים שלו כי בקרוב ייוולד ביהודה מושיע ליהודים. בעקבות כך ציווה המלך להמית את כל הבנים הרכים. על פי מסורת נוצרית דבר זה הביא את אלישבע ההרה לנוס אל ההרים ולהסתתר. גם לאחר שילדה את יוחנן המשיכה אלישבע להתחבא בהרים, עד שיום אחד גילו אותה החיילים וביקשו להמית את בנה. היא ברחה מפניהם, וכשהגיעה למבוי סתום צעקה אל הסלע: "הו הר! קבל את האם והילד!" ואז פתח ההר את פיו והסתיר אותה ואת יוחנן בתוכו.