stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החלונות הגבוהים (אלבום)
הכרה

בספטמבר 2005, האלבום דורג במקום השני ברשימת '100 האלבומים הישראליים של כל הזמנים' מטעם עיתון ידיעות אחרונות.
ב-15 בפברואר 2008, האלבום דורג במקום השני ברשימת 50 אלבומי הבכורה הישראליים הטובים בכל הזמנים, מטעם עיתון ידיעות אחרונות.
בשנת 2008 האלבום נבחר כאלבום החשוב במוזיקה הישראלית של שנות ה-60 בסיכום 60 שנה למדינת ישראל בעיתון ידיעות אחרונות. עוד באותה שנה, זכה השיר "זמר נוגה", שכתבה רחל, בביצוע שלהם במקום הראשון במצעד שירי ישראל, "מצעד השישים", שנערך על ידי שידורי קשת בערוץ 2. את השיר ביצעה במשדר המיוחד, בהגשת ארז טל וקרן פלס, הזמרת ריטה.
בשנת 2017, לציון 50 שנה ליציאת האלבום, הפיקו גלגלצ את פרויקט המחווה "התשמע קולי", בו ביצעו אמנים והרכבים שונים את שירי האלבום. ברשימת האמנים המשתתפים: תערובת אסקוט, התקווה 6, שלומי שבן, דיקלה, ישי ריבו, אליעד, דניאלה ספקטור וגבע אלון, יובל דיין, גיא ויהל, בום פם ושמעון בוסקילה. הפרויקט לווה במשדר מיוחד בהגשת הדר מרקס ובהשתתפות: יואב קוטנר, יורם טהרלב וג'וזי כץ. באוגוסט 2017 יצא הפרויקט כאלבום בשיתוף חברת התקליטים הליקון.
בפברואר 2018, שלומי שבן, אסף אמדורסקי (בנו של מפיק האלבום המקורי, בני אמדורסקי) ויעל קראוס (אחייניתו של שמוליק קראוס) ערכו מופע מחווה לאלבום בזאפה ירושלים, ואף שחזרו את תמונת עטיפת האלבום.
הערות שוליים

↑  ערן ליטוין, פרומו, חלונות גרסת 67', באתר nrg‏, 29 ביולי 2007
↑  בן שלו, רחוק למעלה בכה אלוהים, באתר הארץ, 6 ביולי 2007
↑  בן שלו, עלייתן ונפילתן של עטיפות התקליטים הישראליות, באתר הארץ, 22 בינואר 2013
↑  איתי שטרן, אינכם יכולים, באתר nrg‏, 5 ביולי 2007
↑  אביגיל לאפין, חלונות פלטינום, באתר nrg‏, 15 ביולי 2007
↑  קרן נתנזון, תפתח חלון, באתר ynet, 14 ביולי 2007
↑  7 לילות, 100 האלבומים הישראלים הטובים, באתר ynet, 30 בספטמבר 2005
↑  כל ההתחלות קלות, מוסף 7 לילות, ידיעות אחרונות עמוד 6, 15 בפברואר 2008
↑  ביקורת: מצעד השישים בערוץ 2., העם רצה, העם קיבל, באתר יוסמיוסיק
↑  גואל פינטו, אפשר לזרוק את הטלוויזיה, באתר ynet, 6 במאי 2008
↑  אסף נבו,  מדינה נוגה, על בחירת "זמר נוגה" לשיר ה-60 בתאריך 7 במאי 2008, בארכיון האינטרנט (מאתר MOOMA - המוזיקה של ישראל)
↑   ריטה התשמע קולי - זמר נוגה, סרטון  באתר יוטיוב
↑  התשמע קולי / גלגלצ במחווה לחלונות הגבוהים, באתר גלגלצ, 30 ביוני 2017
↑  ביקורת: התשמע קולי, גלגלצ במחווה להחלונות הגבוהים (זמרים שונים, ספטמבר 2017), באתר יוסמיוסיק
↑    24 שעות | אמיר שוורץ, החלומות הגבוהים, באתר "ידיעות אחרונות", 2 באוגוסט 2017
↑  עמי פרידמן, מעל לזמן: שבן, אמדורסקי וקראוס עושים החלונות הגבוהים, באתר ynet, 16 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 2eeb12c4-2120-327a-92d4-d8abd7851536
הכנסייה העירונית (ויטנברג)

הכנסייה העירונית בוויטנברג (בגרמנית: Stadtkirche Wittenberg) היא כנסייה לותרנית, בה הטיף מרטין לותר את תורתו ובה נערכה לראשונה תפילת מיסה בגרמנית במקום בלטינית. היא נחשבת לכן לכנסיית האם של הרפורמציה הפרוטסטנטית.
הכנסייה מוזכרת לראשונה ב-1185 כ"כנסיית העיר והקהילה על שם מריה הקדושה" (Stadt- und Pfarrkirche St. Marien). ב-1522  במסגרת האיקונוקלאזם הוסרו כל הפסלים והקישוטים של ימי הביניים פרט לפסל חזירת היהודים.
ב-1811 עוצבה הכנסייה בסגנון נאו גותי. מעל למזבח בכנסייה נמצא ציור הסעודה האחרונה של לוקאס קראנאך האב שבו מופיע לותר עם השליחים. בכנסייה גם נמצא קברו של לוקאס קראנאך הבן.
שני המגדלים של הכנסייה מתנשאים מעל כיכר העיר, באחד שעון ובשני פעמונים.
ב-1996 הוכרזה הכנסייה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, חלק מהאתר אנדרטאות מרטין לותר באייסלבן ובוויטנברג.
חזירת היהודים בוויטנברג

על הקיר הדרומי החיצוני של הכנסייה נמצא פסל של חזירת היהודים (Judensau) משנת 1305.
מעל הפסל כתוב Rabini Schem HaMeforas (רב, השם המפורש).
הפסל מתאר חזירה שמניקה יהודים המשתעשעים עם חזירון. רב יהודי מרים את זנבה ומתבונן באחוריה שם הוא אמור למצוא את השם המפורש של היהודים.
לותר קיווה שהיהודים ימרו את דתם ויצטרפו אליו לנצרות הפרוטסטנטית ובכך יזרזו את הביאה השנייה של ישו. לאחר  שהיהודים סירבו לעשות זאת הוא הפך לאנטישמי קיצוני.
בספרו Vom Schem Hamphoras משנת 1543 הוא השווה את היהודים לשטן וכתב על פסל חזירת היהודים בוויטנברג:
"כאן, על כנסיית הקהילה שלנו בוויטנברג, יש פסל אבן של חזירה. מתחתיה יהודים וחזירונים יונקים ממנה. מאחוריה נמצא רבי המרים את רגלה הימנית,  מרים את זנבה מתכופף ומתבונן באחוריה כדי לקרא את התלמוד הנמצא שם כאילו הוא קורא משהו חשוב שהוא ללא ספק, השם המפורש שלהם."
פסל חזירת היהודים על קיר הכנסייה העירונית (בצד ימין)
הקיר הדרומי של הכנסייה העירונית
הכנסייה העירונית. מעל המזבח-ציור הסעודה האחרונה של לוקאס קראנאך האב
האורגן בכנסייה העירונית
היא שלו והוא שלה

| --- | --- |

 סינגל בביצוע ריקי גל ומתי כספי
 מתוך האלבום "אוהבת אותך יותר"
 יצא לאור:  1996
 שפה:  עברית
 אורך:  5:20
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  אהוד מנור
 לחן:  רחל (הקאו) כספי
 הפקה:  מתי כספי
 עיבוד:  מתי כספי
"היא שלו והוא שלה" הוא שיר בביצוע הזמרים הישראלים ריקי גל ומתי כספי, שהתפרסם ב־1996 כסינגל מתוך אלבומה של גל "אוהבת אותך יותר". אהוד מנור כתב את השיר, והלחינה אותו רחל כספי, אשתו של מתי כספי, שעיבד והפיק מוזיקלית.
רקע

ריקי גל היא הזמרת שאיתה עבד מתי כספי יותר מאשר כל זמר או זמרת אחרים. כספי הלחין, עיבד והפיק מוזיקלית לגל כמעט את כל השירים בשלושה מאלבומיה: "ריקי גל" (1987), "מה זאת אהבה" (1988) ו"אוהבת אותך יותר" (1996), מלבד שלושה שירים באלבום "אוהבת אותך יותר" (בכללם "היא שלו והוא שלה"), שאותם הלחינה אשתו של כספי, רחל (הקאו). כספי ניגן באלבומים אלה ברוב הכלים, ובאלבום "אוהבת אותך יותר" – בכל הכלים (קלידים, פסנתר, תופים, כלי הקשה, אקורדיאון ותוספות אלקטרוניות). כספי הפיק מוזיקלית את שירי "אוהבת אותך יותר" כשהיה בלוס אנג'לס. בתקליט הזה כל החומרים נאספו בהתקשרות דרך טלפון ופקסים, ולהקלטות טסה גל ללוס אנג'לס.
על השיר

אשתו של מתי כספי, רחל, חיברה את הלחן כמנגינה ללא מילים. מתי כספי שלח את המנגינה לאהוד מנור, שכתב לה מילים. כספי, שאהב מאוד את התוצאה, הרגיש שהשיר מתאים "כמו כפפה ליד" לריקי גל ולכן הציע לה אותו, אך גל סירבה בתחילה לבצע אותו משום שהמילים נראו לה בנאליות. היה זה אחד מהשירים הבודדים שגל סירבה לבצע. עם זאת, כספי התעקש ושכנע אותה להקליט אותו. גל סיפרה:
זו חוויה להקליט דואט עם מתי, במיוחד בשיר הזה, שזה השיר היחיד שעמדנו שנינו משני צידי המיקרופון ובו זמנית הקלטנו ביחד. ההתרגשות שהייתה באותם רגעי הקלטה היא מעל ומעבר למה שאני יכולה להסביר במילים.
מצעדי פזמונים

השיר נכנס למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־6 באוקטובר 1996 וצעד שמונה שבועות, עד 1 בדצמבר 1996. בשיאו הגיע למקום הרביעי ב־27 באוקטובר 1996. במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"ז של התחנה השיר דורג במקום ה־32.
מצעדי פזמונים > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1996)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1996)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1996)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1996)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשנ"ז)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשנ"ז)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשנ"ז)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשנ"ז)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 32 |  |
הערות שוליים

↑  אוהבת אותך יותר (אלבום), באתר סטריאו ומונו
1 2 3  נתוני היצירה, באתר אקו"ם
1 2  ריקי גל, באתר matticaspi.co.il
1 2  עכבר העיר, מאחורי השירים: ריקי גל ומתי כספי חוזרים לאלבומם המיתולוגי, באתר הארץ, 28 בנובמבר 2012
↑   דרך המוסיקה | ריקי גל — פרק 8 (26:04 מתחילת הסרטון), סרטון בערוץ "כאן 11 – תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 6 באוקטובר 1996, באתר פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 1 בדצמבר 1996, באתר פזמונט
1 2  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 27 באוקטובר 1996, באתר פזמונט
1 2  המצעד השנתי לשנת תשנ"ז של רשת ג', באתר פזמונט
המיקיון

| המיקיון |
| --- | --- |
 המיקיונים שצדו מכפיל פרסה ממשפחת הפלאומרכיים
תקופה
תחילת - סוף מיוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: המיקיוניים
סוג:: המיקיון
מינים
 Hemicyon barbouri  Hemicyon californicus  Hemicyon cf. stehlini  Hemicyon gargan  Hemicyon goeriachensis  Hemicyon hareni  Hemicyon sansaniensis  Hemicyon mayorali  Hemicyon stehlini  Hemicyon teilhardi  Hemicyon ursinus  Hemicyon youngi
שם מדעי
 Hemicyon ‏לארטה, 1851

המיקיון (שם מדעי: Hemicyon; משמעות השם מלטינית: "חצי כלב") הוא סוג נכחד של טורף דמוי כלב, שהשתייך למשפחת ההמיקיוניים, דמויי- הדובים. זאת, אף על פי שמאובניו מזכירים מאובנים של כלבי דוב (שהם משפחה עצמאית). הוא חי בתקופת המיוקן באירואסיה ובאמריקה הצפונית.
המאובנים שלו תוארו ב-1851 בידי החוקר הצרפתי אדואר לארטה (אנ') ונכללו בו מינים רבים. הם התגלו בארצות הברית (במדינות: פלורידה, דלאוור וניו מקסיקו), בספרד (באראגון ומדריד), בצרפת, בסלובקיה, בבוסניה, בטורקיה ובסין.
ההמיקיון היה טורף באורך 1.5 מטר ובמשקל 65 עד 150 קילוגרם. הוא היה בעל מבנה גוף שדמה יותר לזאב או לגרגרן מאשר לדוב, אך הוא נחשב לקרובם של הדובים. הוא היה בעל מבנה רגליים חזקות שנועדו לריצות מהירות ובעל עצמות מסרק ארוכות. לעומת הדובים המודרניים הוא לא הלך על כפותיו אלא נע כזאב על קצוות האצבע. לטורף זה היו לסתות גדולות שמבניהם רמז על תזונה היפרקרניבורית מובהקת ולא כרוב הדובים שהם אוכלי כל.
צייד זה התאים לחיים בערבות המיוקן, בהם רעו עדרי גמליים, מעלי גירה שונים, סוסיים, קרנפיים ועוד והוא כנראה צד בחבורות דומות לזאבים. עם זאת הוא נכחד לקראת סוף המיוקן, אולי כתוצאה משינויי אקלים שהכחידו את רוב החיים במישורים.
הן אפשר

| --- | --- |
 שיר בביצוע רבקה קרמר וההצ'יזבטרון
 יצא לאור:  1948
 שפה:  עברית
 כתיבה:  חיים חפר
 לחן:  דוד זהבי
 
להקת הצ'יזבטרון בספטמבר 1949. חיים חפר יושב בשורה התחתונה בין נעמי פולני לגדעון זינגר
"הן אפשר ובג'יפ שעבר שאגו בחורים כי נגמר". לוחמי חטיבת גבעתי במלחמת העצמאות
"הן אפשר" הוא שירו של המשורר והפזמונאי חיים חפר שנכתב בתקופת מלחמת העצמאות והולחן על ידי דוד זהבי. השיר, בביצוע סולו של רבקה קרמר, נכלל בתוכנית השלישית של הצ'יזבטרון "הפלמ"חניק מחפש את המחר" והיה אהוד בקרב לוחמי הפלמ"ח, שנהגו לשיר אותו לעיתים מזומנות, ומשם הוא התפרסם ונעשה פופולרי ביישוב ובחברה הישראלית. הוא זכה לביצועי זמרים, בהם עפרה חזה, יפה ירקוני, אריק איינשטיין ובני אמדורסקי.
תכנים ואמירות

נושאי השיר הם הגעגועים של הלוחמים בחזית הקרב, אל חיי האהבה, המשפחה והכמיהה העזה אל השלום. חפר תיאר את התודעה והוויית הנפש כפי שבוטאה אצל חברי הפלמ"ח. התיאור הפואטי של התודעה נעשה בין השאר באמצעות שימוש אחר בפועלים ושמות עצם, המשובצים בשימוש רגיל. השיר המחורז כולל חמישה בתים.
הבית הראשון פותח במילים מרגיעות לכאורה על אורחות הטבע שכסדרן: „בַּשַּׁלֶּכֶת נוֹשֵׁב כְּבָר הַסְּתָו” ... שמתאר לכאורה את מהלכם הסדיר של עונות השנה, כגון סתיו, וגם את שקיעת האבק שעלה בדרכים בשל התנועה הרבה בהם. רגיעה מדומה זו, מאפשרת כביכול את המבע הרגשי אל האהובה האלמונית במרחקים, שאליה פונה הדובר: „וְהַיּוֹם רַק אֵלַיִךְ נִשְׂרָף / וְחוֹלֵם עַל פְּגִישָׁה רְחוֹקָה.”.
הבית השני מתאר את האמור להתרחש בפגישה העתידית אותה הדובר מדמיין, מהכניסה אל פנים הבית. המשורר יוצר בה שני ביטויים מקוריים, האחד של השער: „וְהַשַּׁעַר יַחֲרֹק לוֹ דּוּמָם”, והשני (המובא בשורה האחרונה), אשר אומץ בספרות העברית לסוגותיה: „וְעֵינַיִךְ יִהְיוּ כֹּה טוֹבוֹת / כְּמוֹ אֵין מִלְחָמָה בָּעוֹלָם”, המתאר את הכמיהה את בת הזוג בהבעה רכה על פניה, הבעה שניתן להעלותה אך בימי שלום. פרטים נוספים מהאמור להתרחש בפגישה העתידית מובאים בבית הרביעי; בו הדובר מספר על חדרה של אהובתו: „חַדְרֵךְ הֶעָצוּב / מְחַכֶּה בְּחִוְרוֹן קִירוֹתָיו”, וכביכול, „וְקוֹרֵא הוּא לִשְׁנֵינוּ לָשׁוּב / מִקְּרָבוֹת, מִדְּרָכִים וּמִסְּתָו”.
הבית השלישי המכיל שש שורות (ולא ארבע כמו הבתים האחרים) מתאר את רצונם העמוק של הלוחמים כי תקופת המלחמה והקרבות האכזריים יסתיימו. חפר תיאר במילים אלו לא רק תודעה אלא דיבורים וקריאות של אנשי הפלמ"ח, כפי שתועדו במקורות שנוצרו בשנות התקופה.
”הֵן אֶפְשָׁר וּבַגִּ'יפּ שֶׁעָבַר

שָׁאֲגוּ בַּחוּרִים כִּי נִגְמַר

הֵן אֶפְשָׁר, הֵן אֶפְשָׁר

שֶׁיִּהְיֶה זֶה פָּשׁוּט כְּבָר מָחָר.”
בבית החמישי מציע הדובר אפשרות חלופית ל"חדרה העצוב" של אהובתו, במילים:
”הֵן אֶפְשָׁר כִּי פִּתְאוֹם נִפָּגֵשׁ

בְּמִשְׁלָט אוֹ בְּדֶרֶךְ עָפָר”
ויחד עם אפשרות אישית חליפית מדומיינת זו, הוא מביא את תקוותו הכוללת:
”הֵן אֶפְשָׁר בֵּין עָשָׁן וּבֵין אֵשׁ

גַּם לַחֲלֹם שֶׁהַכֹּל כְּבָר נִגְמַר.”
הן לא תקחהו עמך

| --- | --- |
ג'יימס סטיוארט וג'יין ארתור
ג'יימס סטיוארט וג'יין ארתור
 בימוי:  פרנק קפרה 
 הופק בידי:  פרנק קפרה 
 תסריט:  מחזה מקורי: ג'ורג' קאופמן מוס הארט עיבוד: רוברט ריסקין
 עריכה:  גן הבליק 
 שחקנים ראשיים:  ג'יימס סטיוארט ג'יין ארתור ליונל ברימור אדוארד ארנולד
 מוזיקה:  דימיטרי טיומקין 
 צילום:  ג'וזף ווקר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 באוגוסט 1938
 משך הקרנה:  126 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 תקציב:  $1,644,736
 הכנסות באתר מוג'ו:   youcanttakeitwithyou
 פרסים:  2 פרסי אוסקר: לסרט הטוב ביותר ולבמאי הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הן לא תקחהו עמך (באנגלית: You Can't Take It With You) הוא סרט קולנוע קומי (מסוגת ה"סקרובול") בבימויו של פרנק קפרה משנת 1938 על פי מחזה זוכה פרס פוליצר בשם זה מאת ג'ורג' קאופמן ומוס הארט אותו עיבד לתסריט רוברט ריסקין. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר וזיכה את קפרה בפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לשנת הפקתו, מתוך שבע מועמדויות. בין כוכבי הסרט ג'יימס סטיוארט, ג'יין ארתור, ליונל ברימור ואדוארד ארנולד. היה זה הסרט השלישי של קפרה שזיכה אותו באוסקר לבמאי הטוב ביותר, לאחר זה קרה לילה אחד מ-1934 ומר דידס הולך העירה מ-1936. היה זה גם הסרט המכניס ביותר לשנת 1938. הסרט זכה לביקורות חיוביות בזכות הדיאלוגים השנונים, אווירת הטירוף חסרת המעצורים ותפקידיהם של כמעט כל השחקנים, גם אלו בתפקידי המשנה הקטנים.
תקציר העלילה

אליס (ג'יין ארתור), בת למשפחת סיקמור האקצנטרית, שבראשה ניצב הסב וונדרהוף (ליונל ברימור), מתאהבת בטוני קירבי (ג'יימס סטיוארט), בן למשפחת בנקאים עשירה. אביו של טוני, אנתוני פ. קירבי (אדוארד ארנולד) ואמו הסנובית, בגילומה של מרי פורבס, מתנגדים לשידוך בין הצעירים. כאשר בני הזוג קירבי מוזמנים לארוחת ערב גדושה מוזרויות בבית סיקמור, לומד טוני שבעצם בני משפחתו-שלו אינם פחות מטורפים מבני משפחתה של אליס. אט אט יוצאת ארוחת הערב משליטה ומתפתחת מהומה.
הסרט מציג ניגוד בין משפחת סיקמור האוהבת, השמחה, שבניה אינם לוקחים את עצמם ברצינות יתרה ועושים ככל העולה על רוחם לבין משפחת קירבי האריסטוקרטית, הנפוחה מחשיבות עצמית, המאובנת רגשית ובפרט אבי המשפחה תאב הבצע.
שם הסרט הוא אמרה מפיו של סב משפחת סיקמור בנוגע לכסף, אותו לא יכול האדם לקחת עמו לאחר מותו.
הישגים אקדמיים

בוגרים בטקס סיום אקדמי
הישגים אקדמיים הם תוצאות תפקודו של האדם בתחומי הדעת הנלמדים במוסדות כמו בית ספר או אוניברסיטה. ניתן לייחס הישגים אקדמיים גם לארגונים שונים הפועלים במסגרת האקדמיה והמחקר.
הישגים אקדמיים הם נושא למחקר הן בתחום הפסיכולוגיה והן בתחום הפוליטיקה.
כמו כן, ישנם מספר פרסים הניתנים עבור הישגים אקדמיים יוצאי דופן של אנשים או ארגונים. לדוגמה: פרס בלצן, פרס הולברג ועוד.
ההישגים האקדמיים נחשבים למדד של רמת ההשכלה של האדם.
הישגים אקדמיים במערכת החינוך

במסגרת החינוך הפורמלי קיימות דרכים שונות למדידה והערכה של הישגי התלמיד או הסטודנט. הציונים הם הביטוי המספרי או האיכותני של תוצרות ההערכה.
על פי רוב הצלחתם הלימודית של התלמידים נמדדת על ידי התייחסותם לשאלות או נושאים ספציפיים במבחן המוגבל בזמן.
ההישגים האקדמיים הפכו לכרטיס הכניסה למוסדות להשכלה גבוהה.
לדוגמה, בישראל הקריטריונים המרכזיים המשמשים את האוניברסיטאות למיון המועמדים הם תעודת בגרות והבחינה הפסיכומטרית.
כתוצאה מכך, ההישגים האקדמיים של האדם עשויים להשפיע על הקריירה ומסלול החיים שלו.
תואר אקדמי מוענק על ידי אוניברסיטאות ומכללות אקדמיות לבוגריהן, לאחר שהגיעו להישגים האקדמיים הנדרשים מהם. לא כל מוסד חינוכי רשאי לתת תואר אקדמי לבוגריו. בית חרושת לתארים הוא כינוי למוסדות אשר מציגים עצמם כמוסדות להשכלה גבוהה, אך אינם מוכרים על ידי גופים רשמיים ככאלה; ואשר התארים המוענקים על ידיהם ניתנים ללא פיקוח על רמת הלימודים ועל תוכנם.
גורמים המשפיעים על ההישגים האקדמיים

האינטליגנציה היא המנבא הטוב ביותר להישגים אקדמיים, אך היא אינה הגורם היחיד שמשפיע עליהם.
זאת משום שגם היכולת וגם המאמץ הם גורמים חשובים המשפיעים על ההישגים האקדמיים. כלומר, אנשים בעלי יכולת קוגניטיבית גבוהה ואנשים שעובדים קשה ויש להם יכולת התארגנות טובה, נוטים לתפקד טוב יותר במוסדות חינוכיים. בהתאם לכך, גם לזיכרון העבודה יש השפעה רבה על יכולת ההתמודדות עם משימות אקדמאיות.
היבט נוסף בעל השפעה על ההישגים האקדמיים הוא הסקרנות, אשר מובילה ל"מוח רעב". סקרנות זו היא ביטוי לצורך של האדם לדעת ולהבין.
הסקרנות טבועה באדם מהילדות.
בגיל הרך הפעוטות חוקרים את סביבתם הפיזית והאנושית מכוח הסקרנות ומיצר הפעילות הטבועים בהם. ככל שההתנהגות הזאת מביאה להם סיפוק רב יותר כך גוברת נכונותם להתנסות בניסיונות נוספים. במובן הזה ההתנהגות החקרנית מחזקת את עצמה.
עם זאת, הסקרנות עלולה לדעוך בעקבות איסורים החלים עליה או חוסר שימוש בה.
כדי למנוע זאת, על המורה להיות קשוב לתלמידיו ולהתנהל בגמישות בעקבות העניין והסקרנות שהם מביעים.
ליכולת החשיבה והלמידה יש השפעה רבה על התפקוד האקדמי. בהתאם לכך, קשיי למידה הנובעים מגורמים שונים עלולים לפגוע בהישגים האקדמיים של האדם. פגיעה זו עלולה להתרחש למרות קיומן של מנת משכל גבוהה, מוטיבציה ללמידה ומוח סקרן. בין הגורמים הנפוצים לקשיי למידה נמצאים: לקות למידה, הפרעת קשב, לקות שפה ועוד.
אסטרטגיות למידה יעילות יכולות לשפר את התפקוד האקדמי של התלמיד.
ראו גם

השיטה האירופית לצבירה והעברת ניקוד אקדמי
תוכנית לימודים
הערות שוליים

1 2 3  V. S. Ramachandran, ed. (2012) Encyclopedia of Human Behavior, 2nd ed. Academic Press.
1 2 3 4 5 6  Von Stumm, S., Hell, B., & Chamorro-Premuzic, T. (2011). The Hungry Mind Intellectual Curiosity Is the Third Pillar of Academic Performance. Perspectives on Psychological Science, 6(6), 574-588.
↑  שרה גורי-רוזנבליט (2000). נגישות להשכלה גבוהה: היבטים חברתיים ותהליכי מיון - ניירות עמדה. ירושלים: מכון ון ליר.
↑  Brown, T. E. (2005). Attention deficit disorder: The unfocused mind in children and adults. Yale University Press.
1 2  Maslow, A. H. (1963). The need to know and the fear of knowing. The Journal of General Psychology, 68(1), 111-125.
↑  צבי לם (1973). ההגיונות הסותרים בהוראה: מבוא לדידקטיקה. רעננה: ספרית פועלים.
↑  משרד החינוך, האגף לתכנון ולפיתוח תוכניות לימודים (2009). מידענות - מתווה לפיתוח תהליכים מידעניים במהלך הלמידה של תחומי הדעת להתנהלות לומדים בסביבה עתירת מידע.
↑  McInerney, D. M., Cheng, R., Mok, M., & Lam, A. (2012). Academic Self-Concept and Learning Strategies: Direction of Effect on Student Academic Achievement. Journal Of Advanced Academics, 23(3), 249-269.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292824305171  BnF: cb11933329r (data)  LCCN: sh85000296  NARA: 10676703
המתחם האולימפי לוז'ניקי

| --- | --- |

 מיקום:  מוסקבה
 קואורדינטות:  55°42′57″N 37°33′13″E﻿ / ﻿55.71583333°N 37.55361111°E﻿ / 55.71583333; 37.55361111
 אבן יסוד:  1955
 תקופת הפעילות:  31 ביולי 1956 – הווה (68 שנים)
 שופץ:  1995–1997, 2013–2017
 הורחב:  2007–2008
 בעלים:  ממשלת מוסקבה
 מפעיל:  איגוד הכדורגל הרוסי
 Luzhniki.ru
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מוסקבה מוגדלת) המתחם האולימפי לוז'ניקי(למפת מוסקבה רגילה) המתחם האולימפי לוז'ניקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המתחם האולימפי לוז'ניקי (ברוסית: Олимпийский комплекс «Лужники») הוא מתחם הספורט הגדול ביותר ברוסיה ובאירופה.
מתחם הספורט, הוקם במוסקבה בשנים 1955–1956, ושימש ככפר אולימפי עבור אולימפיאדת מוסקבה (1980).
המתחם ממוקם בברובע חמובניקי. בשטח המתחם שהוא למעלה מ-180 דונם, ישנם מתקנים שונים המיועדים לתחרויות ספורט, קונצרטים, ואירועים אחרים.
אצטדיון ואולמות ספורט

אצטדיון לוז'ניקי
זירת הספורט הקטנה לוז'ניקי
היכל הספורט לוז'ניקי (אנ')
הברכה האולימפית (אנ')
דרוז'בה ארנה, היכל ספורט רב-תכליתי (אנ')
ארמון ההתעמלות אירינה וינר-אוסמנובה (אנ')
עיר הספורט "לוז'ניקי" (רו')
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  אצטדיון לוז'ניקי היכל הספורט לוז'ניקי |  ההיכל הרב-תכליתי זירת הספורט הקטנה לוז'ניקי דרוז'בה ארנה |  מגרש ההחלקה קריסטל עיר הספורט "לוז'ניקי" |  ארמון ההתעמלות אירינה וינר-אוסמנובה |
היידוק

היידוק, 1703
היידוק (בסרבית "היידוק" או "חיידוק" хајдук, ברבים - хајдуци "היידוצי" או "חיידוצי", ברומנית -גם כן "היידוק" haiduc, ברבים haiduci היידוץ', בהונגרית היידו - hajdú, ברבים - "היידוק" hajdúk, בבולגרית: хайдутин חיידוטין, במקדונית - aјдут או aјдук) היה שודד בסגנון רובין הוד שכמוהו פעלו באזורי רומניה של היום, הונגריה וחצי האי הבלקני במאות ה-16, ה-17, ה-18 וה-19 בעיקר בשטחים שנשלטו על ידי האימפריה העות'מאנית. המושג היה קיים גם באזורי אוקראינה, שם כונו היידמקים, ובמזרח ארמניה. אצל היוונים הכינוי לסוג זה של לוחמים היה "קלפתס" (שמשמעותה המקורית - "גנבים").
ההיסטוריון המרקסיסטי הבריטי אריק הובסבאום קרא להכלאה זאת בין שודדי דרכים ובין לוחמים למען העניים "שודדים חברתיים".
אחרי נפילת רוב שטחי ארצות הבלקן, חלק מהונגריה וחלק מהאיים היווניים לידי האימפריה העות'מאנית החלה במקומות אלה, שרובם הפכו ל"איילטים", תקופה ארוכה של ניצול כלכלי ודיכוי לאומי-דתי, הידועה ביוונית בשם "טורקוקרטיה". על אף שגם השלטון הביזנטי וממלכות קודמות באזור לא הצטיינו במידה רבה של חירות ולמרות דוגמאות מסוימות של סובלנות דתית שגילה לפעמים השלטון העות'מאני בהשוואה למדינות אחרות באירופה, הכיבוש המוסלמי העות'מאני נתפס בהיסטוריה של עמי הבלקן, מזרח אירופה ומרכזה - כאסון לאומי.
זאת בגלל אובדן העצמאות המדינית, הכלכלית והתרבותית, ניצול המשאבים והפיגור הכלכלי-חברתי שאליו נגררו הארצות הכבושות על ידי המנגנון הצבאי-פאודלי של הסולטאנים העות'מאנים. הדיכוי הורגש במיוחד על ידי הטלת מיסים כבדים, מעשי שוד וחטיפה, ופרקטיקות אלימות אחרות בימי מלחמה ובימי שלום, במקומות מסוימים גיוסים והתאסלמות כפויים, דיכוי הדת הנוצרית.
אחרי אובדן העצמאות המדינית, העדר האפשרות של התארגנות צבאית סדירה אילץ את עמי הבלקן לבחור במאבק "הגרילה" של ההיידוקים (אצל הבולגרים, הסרבים, המקדונים והרומנים) או הקלפטס (אצל היוונים) כאמצעי יחיד של התנגדות לוחמת בשלטון הזר. שיטות המאבק שלהן יושמו גם במאבק בבני המעמדות העשירים בחברה שלעיתים גם שיתפו פעולה עם משטר הדיכוי העו'תמני.
ההיידוק, שהפך לדמות של גיבור רומנטי, נהג לשדוד את האצולה (הבויארים) ואת הכובשים העות'מאנים והיה משתף בחלוקת השלל את האיכרים העניים של האזור. הם פעלו על פי קוד מוסרי מסוים ובכך נבדלו מסתם שודדים.
בני העם אהבו את ההיידוקים, סיפקו להם מחסה כשרדפו אחריהם וחיברו לכבודם בלדות. הם נחשבים תכופות לגבורים עממיים או לאומיים. ההיידוקים הונצחו בשמות של מקומות ואפילו של מועדוני ספורט. (לדוגמה - קבוצות כדורגל רבות ביוגוסלביה לשעבר - כמו קבוצת הכדורגל הקרואטית (היידוק ספליט) (Hajduk Split) וקבוצת הכדורגל הסרבית) היידוק קולה.
אטימולוגיה

מקור המונח "היידוק" אינו ברור. האפשרויות הכי סבירות הן המילה ההונגרית "היידו", הקרובה למילה "הייטו" hajtó, hajtók -ומשמעותה "בוקרים, בוקרים חמושים", מאוחר יותר "חיילים רגלים" (אחרי מרד האיכרים ב-1514) והמילה הטורקית "היידוט" שמשמעותה "שודד","בנדיט", "פורע חוק", והמקור שלה הוא או ערבי (לפי י.ז. איובולו) או אפילו הונגרי בעצמו (לפי כמל דמיראי).
ייתכן כי המילה ממקור הונגרי "הייטו" הושאלה על ידי הסרבו-קרואטית, ומאוחר יותר קיבלה בפי הסלאבים הדרומיים את הצורה "היידוק" והמשמעות של "מורדים, מורדים נגד השלטון העות'מאני". המילה היידוק הושאלה בהמשך בחזרה על ידי ההונגרית (1527) כדי לציין "שודדים" (1553).
למילה "היידוק" לא היה מובן של בוקרים.

בקרב אוכלוסיות טורקיות (קפצ'אק ואוע'וז בקרים ובסביבה ואחר כך אצל השכנים הסלבים נוצרה במקביל המילה "היידמק".
המקור שלה בטורקית - haydamak, שמובנה "לנהוג" (קרוב למילה "היידה"), הושאל באוקראינית בצורת "hajdamaka", שציינה את המורדים האנטי-פולנים במאה ה-18, ושודדים. ברוסית היא הפכה ל"גיידמק".
הונגריה

במקור "היידו", ברבים "היידוק", נקראו בהונגריה בוקרים שהיו חמושים, מפני שמדי פעם היו צריכים להגן על עדריהם מפני שודדים או חיות בר. לפרות שלהם היה ביקוש בשל בשרן בדרום גרמניה, צפון-איטליה ובאוסטריה ומכירתן הייתה מקור לפרנסה לא מבוטלת. בימי הכיבוש העו'תמאני הבקר היה מקור הפרנסה החשוב ביותר של הארץ.
בזמן המלחמות בטורקים ה"היידו" גויסו בעדיפות לצבא, בגלל היותם בעלי ניסיון קרבי. עם הזמן נוצרה בהונגריה חברה צבאית מיוחדת של "היידו" שאליה הצטרפו גם אצילים קטנים וצמיתים שברחו מהאחוזות. זאת הייתה התארגנות שדמתה במקצת לקוזקים, אולם ה"היידוק" לא דרשו מהמלכות עצמאות מוחלטת, אלא רק הבטחת זכויות מסוימות ומקומות מגורים. בימי מלחמת חמש-עשרה השנה של הונגריה מספרם עלה בצורה משמעותית, והשליט אישטוואן בוצ'קאי גייס אותם ב-1604 למלחמתו נגד ההבסבורגים.
סרביה, בוסניה והרצגובינה ומקדוניה

לוחמי גרילה במאות 16–19 שנאבקו נגד הכיבוש העות'מאני בשטחי סרביה, בוסניה והרצגובינה של ימינו, נקראו גם כן היידוקים. מרבית פעולותיהם כוונו לאורך דרכי המסחר הראשיות. בנוסף ארגנו והובילו ההיידוקים מרידות עממיות כנגד השלטון העות'מאני. רבים ממנהיגיהם הפכו לגיבורים של השירה האפית הסרבית.
ראו גם

היידמקים
הערות שוליים

↑  על מילים ממקור זר בטורקית, במאמר של א. פולור - השפה הטורקית וכמה עובדות, 1999 - ע' 4, 12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545694105171  BnF: cb17806537p (data)  GND: 4096098-5  LCCN: sh85058283  NKC: ph194690  SUDOC: 253407257  VIAF: 1562155769084827880008   WorldCat (עם VIAF): 1562155769084827880008 
היידוקים בשירות אישטוואן בוצ'קאי, בסלובקיה, 1598. ציור מאת יאקוב הפנאגל
המשרד הראשי של האס אס

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית (1935–1945) גרמניה הנאצית
 בסיס האם:  רחוב הנסיך אלברכט, ברלין
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1935 – 8 במאי 1945 (כ־10 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:   אס אס
 מפקדים:  ס"ס גרופנפיהרר קורט וויטג' (1934-1935)   ס"ס אובר-גרופנפיהרר אוגוסט הייסמאייר (1935-1939)   ס"ס אובר-גרופנפיהרר גוטלוב ברגר (1939-1945)
המשרד הראשי של האס אס (בגרמנית: SS-Hauptamt, בקיצור SS-HA) היה משרד הפיקוד המרכזי של האס אס בגרמניה הנאצית עד לשנת 1940.