stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לשבור את הקרח
ביקורת > הסרט והקהילה הגאה

מעט לאחר הסרט המקורי נפוצה ברשת האינטרנט פרשנות לפיה המלכה אלזה היא לסבית ושהאופן שבו היא נאלצת להסתיר את כוחותיה הוא אלגוריה למצבם של ההומוסקסואלים בחברה, הנאלצים להיאבק בנטייתם ולהסתיר אותה או לשלם את המחיר בנידוי. השיר Let It Go תואר כמדמה יציאה מהארון. השיר הפך להמנון עבור הקהילה הגאה שאימצה אליה את דמותה של אלזה. בסרט רמיזות נוספות לקהילה הלהט"בית, כגון הרגע שבו פוגשת הנסיכה אנה במוכר בתחנת דרכים המציג בפניה את משפחתו השוהה בסאונה וכוללת גבר מבוגר ומספר ילדים, ובקטע סיום במהלך הכתוביות בו ענק הקרח האימתני, מרשמלו, מוצא את כתר הנסיכה, מניח אותו על ראשו וזוכה לשלווה.
סרטי המשך

ב-19 במרץ 2015 החלה הקרנתו ברחבי העולם הסרט "סינדרלה" מבית אולפני וולט דיסני. ל"סינדרלה" קדם סרט קצר, בן 9 דקות, בשם "קדחת הקרח" המבוסס על "לשבור את הקרח". סרטון זה "מתעד" את מסיבת יום ההולדת של אנה, בעוד אלזה מצוננת ויוצרת אנשי שלג קטנים בעיטושה.
ב-12 במרץ 2015 נחשף כי סרט המשך לסרט "לשבור את הקרח" נמצא בשלבי עבודה, וכי כריס באק וג'ניפר לי ימשיכו לביים בצוותא את הסרט שעלילתו תתבסס על רעיון משותף שהעלו השניים.
ב-13 ביוני 2017 פורסם בערוץ היוטיוב של דיסני טריילר ראשון לסרט קצר בשם "ההרפתקה של אולף", שיוקרן לפני הסרט "קוקו" של חברת פיקסאר, שייצא לאקרנים ב-22 בנובמבר 2017.
ב-2020 עלה לשירות דיסני+ הסרט הקצר "היה היה איש שלג", אשר מראה את נקודת המבט של אולף במהלך המתרחש בסרט זה.
בפברואר 2023, הכריז בוב איגר על שני סרטי המשך נוספים - Frozen 3 ו-Frozen 4 - בתהליך עבודה.
מוצרים

בארצות הברית וגם בישראל ניתן למצוא מוצרים המנציחים את הדמויות הראשיות מהסרט עצמו כולל פאזלים, בובות, ועוד, בישראל המוצרים זכו לפרסום בחנויות הצעצועים.
מוצרים > מחזמר

ב-22 בפברואר 2018 החלו הצגות הרצה של המחזמר Frozen בברודוויי. הצגת הבכורה הרשמית התקיימה ב-22 במרץ 2018. המחזמר היה מועמד לפרס טוני למחזמר הטוב ביותר לשנת 2018 (הפסיד לביקור התזמורת).
לקריאה נוספת

Charles Solomon, ‏The Art of Frozen, ‏San Francisco: Chronicle Books LLC, ‏ISBN 9781452117164
ויר פונסונבי

ויר ברבזון פונסונבי, רוזן בסבורו התשיעי (באנגלית: Vere Brabazon Ponsonby, 9th Earl of Bessborough; ‏ 27 באוקטובר 1880 – 10 במרץ 1956) היה איש עסקים ופוליטיקאי אנגלו-אירי, שכיהן בתפקיד המושל הכללי של קנדה, ה-14 במניין מאז איחוד קנדה.
הוא נולד באנגליה למשפחה מהאצולה האנגלו-אירית וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת קיימברידג'. הוא נכנס לחיים הפוליטיים כחבר מועצת מחוז לונדון וב-1910 נבחר לבית הנבחרים הבריטי. 10 שנים לאחר מכן, עם מות סבו, ירש פונסונבי את התואר "רוזן בסבורו" וקיבל מושב בבית הלורדים. ב-1931 הוא התמנה לתפקיד המושל הכללי של קנדה על ידי המלך ג'ורג' החמישי בהמלצת ראש ממשלת בריטניה רמזי מקדונלד והחליף בתפקיד זה את הרוזן וילינגדון. בתפקיד זה הוא שימש עד 1935, עת הוחלף על ידי ג'ון באקן. הלורד בסבורו ייזכר בשל קידום טכנולוגיות התקשורת החדשות וכן התמיכה שהעניק לעם הקנדי במהלך השפל הגדול.
לאחר סיום תפקידו הוא שב ללונדון, שם הוא המשיך בעסקיו וכן עבד עם משרד הדומיניונים ועם משרד החוץ וחבר העמים עד למותו ב-1956.
הלורד בסבורו היה האחרון מבין בני משפחתו שהחזיק בבעלותו את בית בסבורו, מעונה של משפחת פונסונבי שליד הכפר פילטאון שבמחוז קילקני שבאירלנד. אחוזה כפרית זו נבנתה בשנות הארבעים של המאה ה-18 עבור רוזן בסבורו הראשון ועלתה באש במהלך מלחמת האזרחים האירית בפברואר 1923. בסוף שנות העשרים בנה הלורד בסבורו את האחוזה מחדש, אך כעשר שנים לאחר מכן הוא מכר אותה וחי רוב זמנו בבריטניה. כיום האחוזה מהווה את החלק העיקרי של הקולג' החקלאי של קילדלטון.
ראשית חייו

פונסונבי נולד בלונדון כבנם הראשון וכילדם השלישי של אדוארד, רוזן בסבורו השמיני ושל רעייתו, בלאנש, בתה של ליידי שרלוט גסט. אביה של בלאנש, סר ג'וזאיה גסט, היה קרוב משפחה רחוק של וינסטון צ'רצ'יל. פונסונבי התחנך בבית הספר הארו וב-1898 החל את לימודיו בטריניטי קולג', קיימברידג', שם סיים לאחר שלוש שנים תואר ראשון. ב-1903 הוא החל את הקריירה שלו כעורך דין והוסמך למקצועו במסגרת האינר טמפל. ב-1906, לאחר שאביו ירש את התואר רוזן בסבורו, הוענק לפונסונבי הצעיר התואר ויקונט דנקנון.
קריירה פוליטית ועסקית

ב-1907 נכנס הוויקונט דנקנון הצעיר לחיים הפוליטיים לאחר שנבחר למועצת מחוז לונדון. בתפקיד זה הוא החזיק עד שהתמודד בבחירות הכלליות של ינואר 1910, בהן הוא זכה במושב בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה של צ'לטנהאם. בבחירות שנערכו בדצמבר אותה שנה הוא איבד את המושב הזה, אך בבחירות הביניים שהתקיימו ב-1913 הוא נבחר שוב מטעם מחוז הבחירה של דובר.
ב-25 ביוני 1912 נשא הלורד דנקנון לאישה את רוברט דה נפליז (Roberte de Neuflize), בת למשפחת אצולה צרפתית. יחד הם הביאו לעולם ארבעה ילדים: פרדריק (נולד ב-1913), דזמונד (נולד ב-1915), מוירה (נולדה ב-1918) וג'ורג' (נולד ב-1931). דזמונד נהרג בגיל עשר מתאונת רכיבה וג'ורג', שנולד בתקופת שהותה של המשפחה בקנדה, מת לפני אביו ב-1951.
בשנה שלאחר נישואי הזוג, פרצה מלחמת העולם הראשונה ובעוד הוא מחזיק במושבו בפרלמנט, התגייס הלורד דנקנון לצבא הבריטי וקיבל דרגה של לוטננט משנה ביחידת הפרשים של בקינגהאמשייר. בנובמבר 1914 הוא הועבר לרגימנט הפרשים של ספוק (שתי היחידות היו חלק מכוחות המילואים ונשלחו לפעילות מעבר לים), שם הוא הועלה בהמשך לדרגת קפטן וקודם לדרגת מייג'ור בפועל. ב-1915 הוא לקח חלק במערכת גליפולי ובשנים 1916 – 1918 הוא שירת בצרפת. במהלך שירותו הצבאי במלחמה הוענקו לו ציונים לשבח וכן עיטור לגיון הכבוד של צרפת, אות מסדר מאוריציו ולזארו האיטלקי, אות מסדר לאופולד השני הבלגי, אות מסדר הגואל היווני והוא היה לחבר מדרגה שלישית במסדר אנה הקדושה הרוסי. במסגרת הענקת התארים של ערב ראש השנה 1919 הוענק לו תואר עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
ב-1 בדצמבר 1920, לאחר מות אביו, הוא ירש את תואר האצולה רוזן בסבורו. עקב כך היה עליו לוותר על מושבו בבית הנבחרים ולהיכנס לבית הלורדים. במקביל ניהל הלורד בסבורו קריירה עסקית מוצלחת וכיהן כחבר דירקטוריון בכמה חברות, כולל יושב ראש הדירקטוריון של חברת הרכבות של סאו פאולו ושל חברת "מרגרין יוני" ההולנדית וכן כסגן יושב ראש הדירקטוריון של תאגיד דה בירס.
המושל הכללי של קנדה

בראשית שנת 1931 הוכרז על מינויו של בסבורו לתפקיד המושל הכללי של קנדה על ידי המלך ג'ורג' החמישי בהמלצת ראש ממשלת בריטניה רמזי מקדונלד ובהתייעצות עם ראש ממשלת קנדה ריצ'רד בדפורד בנט. מינויו של בסבורו היווה הפתעה, שכן הוא היה איש העסקים היחידי שמונה למושל הכללי.
לאחר שנכנס למועצה המלכותית במרץ 1931, יצא בסבורו לקנדה וב-4 באפריל הוא הושבע לתפקידו. כניסתו לתפקיד הייתה בעיצומו של השפל הגדול ובנסיעותיו ברחבי קנדה הוא היה עד למאבקם של בני העם הקנדי ושיבח את עמידתם. בביקורו בשאוברידג' שבקוויבק, הוא ציין בנאומו: "אין דבר מעודד ומרענן יותר מהאופן הרגוע והיציב של הקנדים שממלאים את משימותיהם היומיומיות במהלך תקופה קשה עם אמונה בגורלה של ארצם". כאות לאהדה שרחש כלפי אוכלוסיית קנדה, הוא ויתר על 10% ממשכורתו.
על אף המצב הכלכלי, היה אז לקנדה מעמד בינלאומי איתן והלורד בסבורו אירח ביולי 1932 את הוועידה הכלכלית של האימפריה הבריטית שהתכנסה באוטווה. הוא גם היה האישיות המרכזית בטקס פתיחת תעלת ולנד באותה שנה. בסבורו אירח גם מספר אישים זרים, כולל הנסיך טקמצו מיפן ורעייתו, ראמה השביעי, מלך תאילנד ורעייתו, ווינסטון צ'רצ'יל, אז חבר פרלמנט. בתקופת כהונתו של בסבורו אירעו גם מספר תקדימים טכנולוגיים : טקס השבעתו היה הראשון ששודר ברדיו, ב-1932, מחדר עבודתו באחוזת רידו הוא חנך את קו הטלפון הטרנס-קנדי הראשון כאשר הוא יצר קשר טלפוני עם כל המשנים למושל קנדה, וכמושל הכללי הוא הקים את תאגיד השידור הקנדי (CBC). לורד בסבורו היה גם המושל הכללי הראשון של קנדה שהניף את דגל המושל הכללי של קנדה שנוצר ב-1931.
בעת כהונתו של בסבורו כמושל הכללי נחגגו חגיגות חצי היובל למלכותו של המלך ג'ורג' החמישי, שכללו בין השאר את הקמתה של קרן הסרטן לחצי היובל למלך, שטקס השקתה כלל שידור רדיו מאחוזת רידו והוא יזם מערכה להרחבת שורות תנועת הצופים בקנדה. אך נקודת הציון הבולטת ביותר שבסבורו הותיר בקנדה הייתה "פסטיבל הדרמה של הדומיניון", שפותח עוד יותר בסיועו של מי שלימים כיהן כמושל הכללי, וינסנט מאסי, נערך לראשונה באפריל 1933 ובו הוענק גביע בוסבורו ללהקת התיאטרון הטובה ביותר בקנדה.
לאחר קנדה

לאחר סיום כהונתו בקנדה, שב הלורד בסבורו ללונדון והמשיך בעסקיו. לא כל פעילויותיו היו בעלות זיקה עסקית. במהלך מלחמת העולם השנייה סייע בסבורו להקמתה של המחלקה במשרד החוץ הבריטי שהייתה אחראית לרווחתם של הפליטים הצרפתים בבריטניה.
ב-1956 שב הלורד בסבורו פעם נוספת לקנדה והיה אורחו של המושל הכללי, וינסנט מאסי, באחוזת רידו. זמן קצר לאחר מכן הלך הלורד בסבורו לעולמו באחוזתו הכפרית שאותה הוא רכש ב-1924.
הערות שוליים

1 2  "Ponsonby, the Hon. Vere Brabazon (PNSY898VB)". A Cambridge Alumni Database. University of Cambridge.
↑  "No. 28969". The London Gazette. 10 November 1914. p. 9143
↑  "No. 13147". The Edinburgh Gazette. 25 September 1917. p. 2073.
↑  "No. 33700". The London Gazette. 20 March 1931. p. 1877.
↑  Kalbfleisch, John (29 March 2009). "Shipping heiress kept theatre alive in Montreal". Montreal Gazette. Canwest. Archived from the original on 2 January 2013. Retrieved 29 March 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8049 7037  NTA: 068127553  SUDOC: 154746959  Trove: 1483080  VIAF: 121980214   WorldCat (עם VIAF): 121980214 
הלורד והליידי בסבורו, 1933
משרת אמון

משרת אמון היא תפקיד שדורש מידה מיוחדת של אמון אישי בין המעסיק לבין העובד. תפקידים המוגדרים כמשרת אמון הם לרוב תפקידים בכירים בעלי שכר גבוה ותנאים מיוחדים, תפקידים שכוללים ניהול, קבלת החלטות וחשיפה למידע רגיש. מושג זה נפוץ גם בפוליטיקה, בו חלק מהמינויים כמו מנכ"לי משרדים, ראשי לשכה, מזכירים ונהגים הם תפקידים שבנויים על אמון אישי והיכרות בין השר לבין הפקיד.
משרת אמון בשוק הפרטי

בחברות רבות יש תפקידים בכירים שונים, כגון מנהלים, חברי דירקטוריון, יועצים וחשבים שדורשים לא רק יכולות וותק גבוה יותר משאר העובדים, אלא דורשים גם מידה מסוימת של אמון בינם לבין מי שמעסיק אותם. החוק בישראל אינו מגדיר באופן מפורש מה היא משרת אמון, ואין התייחסות בחוק כלל לאופן המינוי והפיטורין של משרות כאלו. המקום היחיד בו מופיעה ההגדרה למשרת אמון היא בחוק שעות עבודה ומנוחה שפוטר את המעסיק מהחוק לגבי משרת אמון: "חוק זה אינו חל על העסקתם של עובדים בתפקידי הנהלה או בתפקידים שדורשים מידה מסוימת של אמון אישי". לכן, בית המשפט נדרש פעמים רבות מאוד לקבוע האם משרה נחשבת משרת אמון – שכן היא פוטרת את המעסיק מתשלום שעות נוספות לעובד. נוסף על כך, למרות חוסר ההגדרה בחוק, גם במקרים נוספים כגון פיטורים, מעסיקים מתייחסים אל משרות כאל משרות אמון ובית המשפט נדרש להתייחס לכך.
בשירות המדינה

אחת המחלוקות בשיטות הממשל היא המעורבות של הדרג הפוליטי בפקידות. קיימות שתי גישות מרכזיות למעורבות הדרג הפוליטי, כאשר רוב המדינות נמצאות בין שתי הגישות הללו. הראשונה היא הגישה הבריטית – בה הפקידים ממונים באופן מקצועי כמעט לחלוטין, ואינם מתחלפים עם החלפת השלטון. העיקרון שעומד מאחורי השיטה הזו הוא שאנשים מקצועיים בתחומם יקדמו החלטות מקצועיות וימנעו שחיתות שלטונית. הגישה השנייה היא הגישה האמריקאית – בה רוב המינויים הם מינויים פוליטיים של הנשיא אם כי חלקם דורש אישור של הסנאט. היתרון בגישה זו היא שהממשל – הנבחר על ידי העם – יכול לקדם את האג'נדה שלו ולא את האג'נדה של פקידים שלא נבחרו על ידי העם.
בישראל, רובם המוחלט של המינויים נעשים בעזרת מכרז שוויוני, ולא על פי החלטות של הדרג הפוליטי. חלק גדול נוסף של המינויים שנקבע על ידי הממשלה נעשה על ידי ועדת איתור, בה לשר הממונה אין אמירה מפורשת, אך יש לו נציגים בוועדה. בין תפקידים אלו נמצאים לדוגמה מנכ"לי חברות ממשלתיות, הממונה על התחרות ועוד. רק מינויים בודדים שנקבעים על ידי הממשלה נבחרים באופן אישי על ידי השר הממונה או הממשלה, והמינוי נבדק למפרע על ידי ועדת מינויים. רובם המוחלט של המינויים הללו הם משרות אמון בין השר לבין מי שהוא מינה.
המחלוקות כיום

גם בימים אלו, קיימת מחלוקת לגבי פוליטיזציה של משרות שונות. לדוגמה, חברי הכנסת יריב לוין ואיילת שקד העלו הצעת חוק המכונה בפי מתנגדיו "חוק הג'ובים", על מנת לאפשר מינוי משנה למנכ"ל משרד ממשלה בתור משרת אמון. תומכי החוק טוענים שהחוק יאפשר לשר לממש את תפיסת עולמו ביעילות יותר, ואילו המתנגדים טוענים שהדבר יוביל לקבלת החלטות פוליטיות ולא מקצועיות בניהול המדינה (בנוסף לטענות תקציביות). כיום ההצעה מוקפאת לאור המשבר הפוליטי.
הצעת חוק נוספת שעומדת במחלוקת נקראת "חוק היועמ"שים". נכון להיום, מינוי יועמ"ש למשרד ממשלתי נעשה באמצעות מכרז. על פי הצעות חוק שונות, המינוי ייעשה או על ידי ועדת איתור או כמשרת אמון. המצדדים בהצעה טוענים שהחוק יאפשר לשר לקדם את תפיסת עולמו מבלי שהיועץ המשפטי ימנע את מהלכיו משיקולים שאינם משפטיים טהורים, ואילו המתנגדים טוענים שיועץ משפטי שנבחר בצורה פוליטית ולא בצורה מקצועית יקבל החלטות פוליטיות ולא משפטיות טהורות. גם הצעת חוק זו נמצאת בהקפאה.
משרות אמון בשירות המדינה בחוק

את משרות האמון בשירות המדינה קובע תקנון שירות המדינה, סעיפים 02.5-02.6 ומחולקים לשלושה תחומים:
- משרות אמון של מטה ראש הממשלה.
- משרות אמון של שרים וסגני שרים.
- משרות אמון בלשכת מנכ"ל (שאף הוא מינוי אישי של השר הממונה).
תקנון שרות המדינה קובע במפורש אלו תפקידים ניתן למנות בתור "משרת אמון" ואף מגביל את כמות התפקידים הללו. בין התפקידים ניתן למצוא מנהל לשכה, עוזרים, יועצים, מזכיר, נהג ובמקרה של מטה ראש הממשלה גם אנשי תחזוקה ומטבח. על ממנה המשרה להגדיר את תנאי הסף של התפקיד, הכוללים השכלה וניסיון, ואת תיאור התפקיד לפני תחילת עבודת הפקיד.
השר יכול להגדיר ששניים מעוזריו הם עוזרים פוליטיים, אך שאר משרות האמון הן ככל עובד מדינה לעניין הסייגים והמגבלות על פעילות מפלגתית, וחל עליהם איסור של גיוס תומכים או מצביעים או להיות חבר בגוף שכזה. עם זאת כאשר מדובר בפעולה מנהלית המסייעת לממונה כגון נהג המסיע את השר לפעילות מפלגתית, הדפסת נאום או תיאום פגישה פוליטית – פעולות אלו מותרות.
נוסף על כך, החוק קובע את אופן סיום התפקיד של הפקיד ומגבלות שחלות עליו לאחר מכן. אם העובד סיים את תפקידו מסיבה שאינה סיום תפקידו של הממונה עליו (כגון פיטורים או התפטרות), חל עליו איסור להתמודד על משרה אחרת באותו משרד במשך שנה (ולמעשה גם בזמן שהוא בתפקיד). במידה והממונה עליו סיים את תפקידו, כגון התפטרות השר הממונה, בחירות או החלפת ממשל, גם הפקיד במשרת האמון יסיים את תפקידו ויחזיר כל ציוד ממשלתי שקיבל במהלך התפקיד, אלא אם השר החדש החליט להשאירו בתפקיד.
תנאים סוציאליים

גם בשירות המדינה בדומה לשוק הפרטי, משרת אמון פטורה מחוק שעות עבודה ומנוחה. בדומה לשוק הפרטי, גם בשירות המדינה עניין הפיטורים לא מקבל התייחסות ברורה לחלוטין – האם ניתן לפטר עובד במשרת אמון לא משום כושר עבודתו אלא בגלל רצונו של הממונה עליו. בית המשפט נדרש לשאלה זו כמה פעמים, לדוגמה בפסק דין בנוגע ליעקב בוכריס שפוטר מתפקידו כמנכ"ל שירות התעסוקה, בעקבות סירובו לשתף פעולה עם מעשים פליליים מצד שר הכלכלה והרווחה בניזרי. בית המשפט פסק לטובתו של בוכריס. עם זאת, בעניין פיטורים בעקבות התחלפות הממונה, החוק יותר ברור, וכפי שנכתב – עובד במשרת אמון מסיים את תפקידו עם התחלפות הממונה. על אף ההתייחסות הזו, בית המשפט נדרש לשאלה האם ניתן במקרה זה לפטר עובדת בהריון או בחופשת לידה, כפי שאוסר חוק עבודת נשים. בבג"ץ שירי להב נגד מדינת ישראל פסק בית הדין הארצי שעל אף היותה של המשרה משרת אמון, המדינה לא יכולה לפטר את העובדת בלי שניתנה לה הזדמנות מספקת להשתלב בעבודה, ועל כן פסק פיצויים לשירי להב.
התערבות בממשל ומחלוקות שר-פקיד

פקיד במשרת אמון, אמור לממש את רצון הממונה עליו, וכפי שמתאר זאת החוק "נושאי משרות האמון יפעלו כזרועו הארוכה של הנבחר במילוי תפקידו". על כן, פקיד במשרת אמון רשאי להשתתף בדיונים מקצועיים שבהם משתתף הנבחר, אך חל עליהם איסור לקיים דיונים עם דרג מקצועי במשרדים אחרים, להתערב בעבודת הגורמים המקצועיים במשרד ולתת הוראות והנחיות לדרג המקצועי.
עם זאת, כפי שנאמר לעיל, פעמים רבות נוצרות מחלוקות בין הממונה לבין פקידים שונים. המחלוקת נעוצה במחלוקת העקרונית, שבה מצד אחד על השר לקדם את תפיסת עולמו משום שהוא מממש את רצון העם, אך מצד שני הפקידים הם אלו שנחשבים מבינים בתחומם, והדעות שלהם מקצועיות יותר ופחות פוליטיות. הבעיה מתרחבת כאשר דנים במשרת אמון, שבה מצד אחד הפקיד הוא מקצועי בתחומו (כפי שגם דורשת ועדת המינויים למפרע) ויש לו דעה מקצועית בעניינים שעל סדר היום, אך מצד שני הוא מינוי אישי ו"זרועו הארוכה" של הממונה עליו. לכן מחלוקות בין הממונה לבין פקיד במשרת אמון יוצרות חיכוכים רבים.
אחת הדוגמאות לכך היא המחלוקת בין צמרת משרד האוצר לבין שר האוצר ישראל כ"ץ במשבר הכלכלי בעקבות הקורונה בשנת 2020. מחלוקות חריפות בין מנכ"לית משרד האוצר קרן טרנר אייל, ראש אגף התקציבים שאול מרידור, והחשב הכללי רוני חזקיהו, לבין ישראל כ"ץ על אופן ההתנהלות שלו במשבר הכלכלי, גרמו להם להתפטר בזה אחר זה ממשרת האמון שבה הם החזיקו.
הערות שוליים

1 2  חוק שעות עבודה ומנוחה, תשי"א-1951, באתר www.nevo.co.il
1 2 3 4  התקשי"ר
↑  ראה לדוגמא ע"ע 06/ 570, עו"ד עמוס אגרון - עו"ד זיוה כץ; ניתן ביום 14.10.07, באתר www.glima.info
↑  משרת אמון - משמעותה החוקית של משרת אמון והמבחנים לקביעתה, באתר www.workrights.co.il, וראה פסק דין עו"ד יניב אור נגד התאחדות המלאכה והתעשייה ס"ע 42523-03-12.
1 2  מינויים אישיים בשירות המדינה, באתר www.idi.org.il
1 2   צבי זרחיה, הממשלה אישרה את "חוק הג'ובים" המורחב של שקד ולוין, באתר TheMarker‏, 15 באוקטובר 2017
↑  חוק היועמ"שים: בכירי מערכת המשפט ועשרות ח"כים בדיון ראשון סוער בוועדת החוקה, באתר main.knesset.gov.il
↑  סייגים בנוגע לפעילות מפלגתית ופוליטית והוראות בנוגע לניגוד עניינים, באתר GOV.IL
↑  שמואל דקלו, ‏בניזרי ביטל את פיטורי מנכ"ל משרד העבודה ובג"ץ מחק את העתירה, באתר גלובס, 20 בנובמבר 2001
↑  חוק עבודת נשים, תשי"ד-1954, באתר www.nevo.co.il
↑  בג"ץ שירי להב נ' מדינת ישראל 00354-50-11 ע"ע
↑  עמרי מילמן, "אנשים דעתנים ומוכשרים לא יבואו לאוצר; מי ישים את הראש בגיליוטינה?", באתר כלכליסט, 12 באוקטובר 2020
יוסיין בולט

יוסיין סנט ליאו בולט (באנגלית: Usain St. Leo Bolt; נולד ב-21 באוגוסט 1986) הוא אצן עבר ג'מייקני, מגדולי האצנים בכל הזמנים. הוא אלוף אולימפי, בעל 8 מדליות זהב, אלוף עולם, בעל 14 מדליות מהן 11 זהב ושיאן העולם בריצת 100 מטר (9.58 שניות), בריצת 200 מטר (19.19 שניות), ובריצת שליחים 4X100 מטר ‏(36.84 שניות). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שבר בולט את שלושת שיאי העולם הללו, ובכך הפך לאצן הראשון בהיסטוריה ששבר את שיא העולם בכל אחד משלושת המקצועות האלו באולימפיאדה אחת.
בולט הוא האתלט היחיד בהיסטוריה שזכה 3 פעמים באליפות העולם ב-3 מדליות זהב בריצות היוקרתיות ל-100 ול-200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר (ברלין 2009, מוסקבה 2013 ובייג'ינג 2015).
בולט מדורג במקום השלישי בכל הזמנים במספר מדליות הזהב שצבר (8) מבין כל הספורטאים באתלטיקה במשחקים האולימפיים, ובמקום הראשון מבין הספורטאים של ג'מייקה במספר מדליות הזהב.
בולט מדורג במקום הראשון בכל הזמנים באליפויות העולם באתלטיקה במספר המדליות שצבר (14) ובמספר מדליות הזהב שצבר (11).
ראשית חייו

בולט נולד וגדל למשפחה נוצרית קתולית בעיירה קטנה שבצפון-מערב ג'מייקה, בשם שרווד קונטנט שבמחוז טרלוני, ביחד עם הוריו, ג'ניפר וולסלי בולט, ואחותו שרינה. בילדותו היה בולט חובב ריקוד. ענף הספורט הראשון שעניין אותו היה קריקט, והוא אף הביע את רצונו להיות שחקן קריקט.
קריירה > קריירת הנעורים

באליפות העולם לנוער בשנת 2002 שנערכה בקינגסטון בירת ג'מייקה, בגיל 15, זכה בולט במדליית הזהב בריצת 200 מטר עם תוצאה של 20.61 שניות, והפך למדליסט הזהב הצעיר ביותר בתולדות תחרות זו. בנוסף, בולט זכה באליפות זו במדליות כסף גם במרוצי השליחים 100X4 מטר ו-400X4 מטר, באליפות העולם לנוער ב-2003 זכה שוב במדליית הזהב ל-200 מטר, תוך שהוא קובע שיא תחרות נוסף של 20.40 שניות. מייקל ג'ונסון, שיאן העולם ב-200 מטר דאז, התרשם מיכולתו ומהפוטנציאל שלו. בולט זכה בפרס "הכוכב העולה של השנה" של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית לשנת 2002.
בולט התמקד בשנים אלו בריצת ה-200 מטר, בניסיון לשבור את שיא העולם לצעירים של רוי מרטין, שעמד על 20.13 שניות. הופעותיו גררו עניין רב האם יצליח לשבור את שיא העולם בריצה זו של מייקל ג'ונסון, שכן תוצאותיו של בולט בגיל 16 היו טובות יותר מתוצאותיו של ג'ונסון בגיל זה. באליפות המכללה שלו בג'מייקה שבר את שיאי המכללה ב-200 ו-400 מטר, עם תוצאות של 20.25 שניות ו-45.30 שניות בהתאמה.
קריירה > מעבר לקריירה מקצוענית

תחת הדרכת מאמנו החדש פיץ קולמן, בולט הפך למקצוען בשנת 2004. בתחילת דרכו כמקצוען הוא השתתף במשחקי קרפיטה שהתקיימו בברמודה, ובריצת ה-200 מטר קבע תוצאה של 19.93, והפך לצעיר הראשון שרץ את המרחק בפחות מ-20 שניות ושבר בכך את שיאו של רוי מרטין. פציעה קשה במאי 2004 מנעה ממנו להשתתף באליפות העולם לנוער ב-2004, אך למרות זאת הוא נכלל במשלחת האתלטיקה הג'מייקנית לאולימפיאדת אתונה. באולימפיאדה זו נפצע בולט פעם נוספת, ולכן הודח כבר בסיבוב הראשון בריצת 200 מטר, עם תוצאה של 21.05 שניות.
בשנת 2005 בולט התחיל לעבוד עם מאמן חדש, גלן מילס, שיחד איתו שיפר מאוד את יכולת הזינוק. העונה התחילה טוב מבחינתו, ובחודש יולי באותה שנה זכה במקום הראשון ב-200 מטר באליפות ה-CAC שהתקיימה בבהמאס. מאוחר יותר קבע שיא אישי במהלך תחרות שנערכה בלונדון. לקראת תחרות הגמר ב-200 מטר באליפות העולם באתלטיקה ב-2005 שנערכה בהלסינקי, סבל בולט מפציעה נוספת, שגרמה לו לסיים במקום האחרון בלבד עם תוצאה של 26.27 שניות.
בנובמבר 2005 היה בולט מעורב בתאונת דרכים שפגעה בהכנותיו לתחרויות. עם זאת, הוא התאושש וחזר להתחרות במהירות. המפקח עליו, נורמן פירט, הציב לו אימונים יותר אינטנסיביים, ובעקבות זאת השתפר בולט וסיים בין חמשת הראשונים בדירוג העולמי ב-2005 ו-2006. בולט החל לעבוד על התחרות במקצים ארוכים יותר לקראת עונות 2007 ו-2008, תוך שהוא שם דגש על ריצת ה-400 מטר. בולט החל להיות פחות נרגש לפני התחרויות ויותר מרוכז, אך פציעה נוספת במרץ 2006 מנעה ממנו להשתתף במשחקי חבר העמים שהתקיימו במלבורן, והשביתה אותו עד לחודש מאי של אותה שנה. אך מאוחר יותר, התאושש בולט מהפציעה וקבע שיא אישי חדש של 19.88 שניות בתחרות הגראן פרי, תוך שהוא מסיים שלישי אחרי חבייר קרטר וטייסון גיי וזוכה במדליית הארד. בתחרות גביע העולם באתלטיקה 2006 שהתקיימה באתונה שביוון, זכה בולט במדליית הכסף הראשונה שלו בקריירת הבוגרים, עם זמן של 19.96 שניות.
בשנת 2007 שבר בולט את השיא הג'מייקני בריצת 200 מטרים, שהיה שייך קודם לכן לדון קווארי, ב-0.11 שניות. מאוחר יותר הוא אף זכה במדליית הזהב בתחרות שנערכה ברת'ימנו, יוון. באליפות העולם באתלטיקה 2007 שנערכה באוסקה שביפן, זכה במדליית הכסף בריצת 200 המטרים, לאחר שסיים שני אחרי טייסון גיי. בריצת השליחים 100X4 באליפות זו קבע זמן 37.89 שניות יחד עם חבריו לנבחרת הג'מייקנית אסאפה פאוול, מרווין אנדרסון ונסטה קרטר, זמן שלא הספיק להם כדי לזכות במדליית הזהב בה זכו האמריקאים עם זמן של 37.78 שניות.
ב-31 במאי 2008 בולט שבר את שיא העולם בריצת 100 מטרים בתחרות שנערכה בניו יורק, שקודם לכן היה שייך לאסאפה פאוול, והציב אותו על 9.72 שניות. זאת רק מספר חודשים לאחר שפאוול שבר את שיא העולם בריצה זו וקבע אותו על 9.74 שניות. שיאו של בולט היה מפתיע במיוחד, לאור העובדה שעד אז התרכז בעיקר בריצות ה-200 ו-400 מטר.
קריירה > אולימפיאדת בייג'ינג 2008

בריצת הגמר ב-100 מטר של אולימפיאדת בייג'ינג 2008 ב-16 באוגוסט 2008 שבר בולט שוב את שיא העולם ואת השיא האולימפי, והעמידו על 9.69 שניות. בולט, שסיים את המקצה ביתרון גדול של 2 עשיריות השנייה ומעלה על מתחריו, האט מעט את ריצתו בכ-20 המטרים האחרונים של המסלול, הביט לצדדיו והניף את ידיו בתנועת ניצחון, מה שהבליט עוד יותר את השיא. בולט זכה במדליית הזהב בריצת 200 מטר, כששבר את שיא העולם גם בריצה זו, שהיה שייך עד לאותה עת למייקל ג'ונסון, והעמידו על 19.30 שניות, כשהוא מקדים את המקום השני ביותר מחצי שנייה. גם במרוץ השליחים 4X100 הצליח בולט לזכות במדליית הזהב כאשר יחד עם נבחרת ג'מייקה קבעו שיא עולם חדש נוסף, 37.10 שניות. בכך הפך בולט לאצן הראשון ששובר את שיא העולם בכל אחד מהמקצים האלו באולימפיאדה אחת, ואף לאצן הראשון שזוכה במדליית הזהב בכל אחד מהם באולימפיאדה אחת מאז עשה זאת קרל לואיס ב-1984. ב-2017 נשללה ממנו מדליית הזהב בה זכה במירוץ השליחים, לאחר שחברו לנבחרת, נסטה קרטר, הורשע באמרוץ.
לאחר האולימפיאדה האתלט הגרמני טוביאס אונגר האשים את בולט בכך שהוא השתמש בסמים ממריצים כדי לשפר את ביצועיו, ושהם למעשה סייעו לו לשבור את שיא העולם. אונגר לא הציג ראיות להאשמותיו והן לא אומתו. לאחר מכן, התחרה בולט בליגת הזהב. בהתחלה, בציריך באצטדיון לציגרונד, בולט ניצח בריצת ה-100 מטר עם זמן של 9.83 שניות, על אף פתיחה איטית של הריצה ביחס למתחריו. בבריסל, הוא התחרה בקרב מרתק כנגד אסאפה פאוול, ולבסוף ניצח עם זמן של 9.77 שניות; הפרש של 0.06 שניות לעומת פאוול בריצה זו.
בנובמבר 2008, פורסם בולט כמועמד סופי לזכייה בתואר אתלט השנה בעולם מטעם התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית. בטקס שנערך ב-23 בנובמבר במונקו, הוא זכה בפרס לאחר שהקדים את קנניסה בקלה ודאירון רובלס.
קריירה > שיפור נוסף בשיאי העולם

באליפות העולם באתלטיקה 2009 שנערכה בברלין שבגרמניה, זכה בולט פעם נוספת במדליית הזהב בריצת 100 מטר, והדהים כאשר שיפר ב-11 מאיות את שיא העולם שלו מאולימפיאדת בייג'ינג (השיפור הגדול ביותר מתחילת המדידה האלקטרונית) והעמיד אותו על 9.58 שניות. הוא הקדים במקצה הגמר ב-13 מאיות את טייסון גיי שסיים במקום השני. שיא זה נקבע בדיוק שנה לאחר ששבר את שיא העולם באולימפיאדת בייג'ינג, ב-16 באוגוסט. בניתוח ממוחשב שנעשה לאחר הריצה הסתבר שמהירותו הממוצעת לאורך הריצה עמדה על 37.58 קמ"ש ומהירות השיא הרגעית הושגה בין המטר ה-60 למטר ה-80 ועמדה על 44.72 קמ"ש.
מאוחר יותר באותה אליפות זכה במדליית הזהב בריצת 200 מטר, תוך שהוא משפר פעם נוספת את שיא העולם ב-11 מאיות, לתוצאה של 19.19 שניות. הוא הקדים בזמן רב את זוכי המדליות האחרות – אלונסו אדוארד עם 19.81 שניות, ווולאס ספירמון עם 19.85 שניות. יחד עם נבחרת ג'מייקה הוא זכה במדליית זהב נוספת בריצת השליחים 4X100 עם תוצאה של 37.31 שניות, לאחר שארצות הברית, שגברה על ג'מייקה באליפות העולם הקודמת, נעדרה מהמרוץ בשל פסילה בחצי הגמר. בכך השלים בולט "טרבל" שני ברציפות בתחרות גדולה.
באליפות העולם באתלטיקה 2011 שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית העפיל בולט לגמר ריצת 100 מטרים, לאחר שניצח בחצי הגמר בתוצאה של 10.05 שניות. אולם במירוץ הגמר נפסל לאחר שזינק מוקדם מדי, ולכן דורג במקום האחרון. בולט ניצח בגמר ריצת 200 מטרים, עם תוצאה של 19.40 שניות, שהיא הרביעית בטיבה בהיסטוריה. בתחרות זו שוב קבע בולט, יחד עם הנבחרת הג'מייקנית, שיא עולם בריצת שליחים 100X4 בזמן של 37.04 שניות. כשבועיים לאחר שפסל בזינוק במקצה הגמר של 100 מטר, קבע בולט את שיא העונה בתחרות בבריסל עם זמן של 9.76 שניות.