stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טולוס הוסטיליוס

| --- | --- |

טולוס הוסטיליוס בציור מן המאה ה-16
 לידה:  710 לפנה״ס 
 פטירה:  642 לפנה״ס (בגיל 68 בערך) 
 מדינה:  המלוכה הרומית
 
 
טולוס הוסטיליוס (לטינית: Tullus Hostilius; ‏673 לפנה"ס – 641 לפנה"ס) היה מלכה האגדי השלישי של רומא. הוסטיליוס היה הראשון ממלכי רומא שהרחיבו את גבולות הממלכה מעבר לחומות העיר.
דמותו כמעט וזהה לזאת של רומולוס: שניהם הכפילו את אוכלוסיית הממלכה, שניהם לחמו בוואינים ובפדיאנים, שניהם ארגנו את הצבא ושניהם עזבו את פני האדמה בסערה. עקב דמיון זה, יש רבים המייחסים את דבר חייו למיתוס. המלך נופל תחת דפוס המלכים השלווים והמלכים התוקפניים, שאפיין את ארבעת המלכים הראשונים של רומא. מה גם שהמקור הראשי, והכמעט יחיד, לגביו (ולגבי מרבית המלכים הרומאיים האחרים) הוא זה של טיטוס ליוויוס, היסטוריון שנוי במחלוקת.
עם מותו של נומה פומפיליוס, מיהר העם להמליך את טולוס הוסטיליוס למלכה השלישי של רומא, ואף הסנאט לא איחר לאשר את המינוי. טולוס נודע בקרב ההמונים כנכדו של אחד הלוחמים האמיצים שסייעו רבות לרומולס.
תשוקת הקרב של הוסטיליוס עלתה אפילו על זאת של רומולוס ולא ידעה שום מעצור.
בימיו החלו חקלאים מאלבה לונגה ומרומא לבזוז זה את רכושו של זה. אחר מספר ניסיונות דיפלומטיים כושלים יצאו שני הצדדים למלחמה. מלכה של אלבה לונגה מת לפני הקרב, ובמקומו התמנה שר הצבא, מטיוס פופטיוס, על העם. הוסטיליוס נשא ונתן עם בני אלבה לונגה והצדדים הגיעו להסכמה שקרב בין שלישיית אחים מכל צד יקבע את גורל הערים. אחר ניצחון שלישיית ההוראטיי (Horatii) הרומית על הקוראטיי (Curiatii) (אנ') של אלבה לונגה, השתעבדה אלבה לונגה לרומא.
כעבור זמן מה, הכריזו הפדיאנים והוואינים מלחמה על רומא. המלך הרומי יצא לשדה הקרב וקרא לצבא אלבה לונגה לעזרתו. בשדה הקרב נטשוהו בני אלבה לונגה, אך הוא הצליח להביס את אויביו. כעונש על בוגדנותם הוציא מלך רומי להורג את מטיוס, השמיד את אלבה לונגה והעביר את אוכלוסייתה לגבעה חקלאית ברומא. הוסטיליוס הקים את גייס הפרשים הרומי ואת בית הסנאט החדש.
הוא החל מלחמה נוספת בסביאנים והוואינים, וניצח גם בה.
על פי האגדה, התעסקותו הרבה במלחמה הביאה לעבודה לא תקינה, אם בכלל, של האלים. אלו בתגובה הפילו על רומא מגפה, שאף טולוס לקה בה. כשהתחנן בפני יופיטר על חייו, גמל לו האל בברק שהפכו לאפר. הרומאים הסיקו כי הם צריכים מלך שליו יותר, ופנו לאנקוס מארקיוס, נכדו של נומה.
טולוצ'ין (מחוז משנה)

מחוז משנה טולוצ'ין (בבלארוסית: Талачынскі раён; ברוסית: Толочинский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז ויטבסק שבצפון בלארוס. מרכזו המנהלי היא העיר טולוצ'ין.
דמוגרפיה

בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אנ'), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה טולוצ'ין 28,565 בני אדם. האוכלוסייה הצטמצמה וב-2016 נמנו במחוז המשנה 25,288 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה ב-2009: 92.05% בלארוסים, 5.46% רוסים ו-2.49% אחרים. שפות הדיבור הנפוצות: בלארוסית (77.01%) ורוסית (20.21%).
חצי האי קולה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים ברנץ, קולה, Imandra, הים הלבן, Niva 
 קואורדינטות:  68°N 36°E﻿ / ﻿68°N 36°E﻿ / 68; 36
 שטח:  100,000 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רוסיה 
 עיר ראשית:  מורמנסק
  (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניחצי האי קולה(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניחצי האי קולה
 מיקומו של חצי האי קולה – דרומית לים ברנץ, צפונית לים הלבן
 
חצי האי קולה (ברוסית: Кольский полуостров) הוא חצי אי בצפון רוסיה, במחוז מורמנסק. חצי האי גובל בים ברנץ מצפון, ובים הלבן ממזרח ומדרום. שטחו 100,000 קמ"ר, ומשתרעים בו שני רכסי הרים: הרי חיביני והרי לובוזרו (Ловозёрские тундры), המגיעים לגובה של 1,200 ו-1,120 מטר, בהתאמה.
חצי האי קולה עשיר מאוד במחצבים כברזל, אלומיניום, נציץ, טיטניום ואבנים יקרות. בקרבת הגבול הנורווגי קדחה רוסיה את הקידוח העמוק ביותר לקרום כדור הארץ למטרות מחקר: עומקו 12,262 מטר.
בחצי האי מצויה עיר הנמל החשובה מורמנסק, שהיא בסיס של הצי הצפוני הרוסי. מפרץ קולה מוביל ממנה צפונה אל הים הפתוח.
ראו גם

מצר קילדין
גרון הים הלבן
הערות שוליים

↑  במאי 2008 שברה חברת טרנסאושן (Transocean) את שיא הקידוחים הארוך ביותר כאשר קדחה עבור מארסק לאורך 12,289 מ' (extended reach drilling) בשדה שאהין (حقل الشاهين) הימי של קטר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546089105171  GND: 4098030-3  LCCN: sh85072821  NKC: ge139250  VIAF: 234164748   WorldCat (עם VIAF): 234164748 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חצי האי קירנז

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  72°03′00″S 99°13′00″W﻿ / ﻿72.05°S 99.2167°W﻿ / -72.05; -99.2167
 נתונים מדיניים
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי קירנז(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי קירנז
 
חצי האי קירנז (באנגלית: Kearns Peninsula) הוא חצי אי רחב מכוסה קרח, בין מפרצון פוטאקה ומפרצון פיל, בצידו הצפוני של האי ת'רסטון, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > מקור השם

שמו של חצי האי ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
במהלך מבצע קפיצה לגובה התרסק מטוס PBM מארינר 15 קילומטרים דרומית לכף לבלנק, ב-30 בדצמבר 1946. שישה אנשי צוות מתוך תשעה שרדו את ההתרסקות. הם חולצו ב-12 בינואר 1947 על ידי לוטננט קומנדר ג'ון ד. האוול (John D. Howell) אשר הנחית מטוס PBM בים בסמוך לקצה המערבי של חצי האי נוביל. לשון היבשה המכוסה קרח בקצה המערבי של חצי האי נוביל, נקראת נקודת רסקיו (באנגלית: Rescue Point; מילולית: נקודת החילוץ), מאחר ששם הצילו את השורדים.
חצי האי קירנז נקרא על שמו של ויליאם ה. קירנז (William H. Kearns) מחיל המילואים של צי ארצות הברית, שהיה טייס משנה של מטוס ה-PBM מארינר שהתרסק. קירנז היה אחד מששת הניצולים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
טולומבה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קינוח
 מטבח:  טורקי
 מוצא:  טורקיה טורקיה
 אופן הגשה:  פושר
 מרכיבים עיקריים:  קמח 
 
טולומבה (בטורקית: Tulumba; ביוונית: τουλούμπα; באזרית: Ballıbadı) הוא קינוח העשוי מרצועות של בלילה מתוקה המטוגנת בשמן עמוק ונפוץ בטורקיה, יוון והמזרח התיכון.
הקינוח מורכב מבצק רבוך המטוגן בשמן עמוק וספוג בסירופ מתוק העשוי מסוכר, מי ורדים, גרידת לימון או דבש.
קינוח הטולומבה דומה במרקמו לזלאביה וצ'ורוס ובמטבח האזרי נקרא הקינוח באמיה (Bamiyə).
נהוג להגיש את הקינוח בתקופת הרמדאן, כאוכל רחוב, אך בעיקר בחתונות, פסטיבלים ובאירועים דתיים כשהוא חם ובליווי תה או קפה טורקי.
ראו גם

זלאביה
צ'ורוס
ח'ראייב

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  נפת צידון
 שטח:  6,640,000 מ"ר
 גובה:  180 מטרים
 קואורדינטות:  33°20′35″N 35°17′59″E﻿ / ﻿33.343055555556°N 35.299722222222°E﻿ / 33.343055555556; 35.299722222222 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןח'ראייב(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןח'ראייב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ח'ראייב Kharayeb (בערבית: الخرايب; תעתיק מדויק: אל-ח'ראיב; באנגלית: Kharayeb) הוא כפר שיעי, לבנוני, בנפת צידון, מחוז דרום לבנון, לבנון.
לכפר יש מורשת היסטורית עשירה ונערכו בו מספר חפירות ארכאולוגיות שחשפו עדויות ממספר תקופות קדומות.
מיקום וגאוגרפיה

הכפר שוכן בגובה ממוצע של 190מטרים מעל פני הים, כ-30 קילומטרים דרומית לצידון, כ-2.5 קילומטרים צפונית לליטני, כ-7 קילומטרים מזרחית לים התיכון. כ-4 קילומטרים דרומית לכפר מזרעת כות'ריית אל-רז (ער'), מצד דרום, בתי הכפר נושקים לבתי הכפר ארזי.
אטימולוגיה

אין מידע מוסמך על מקור השם.
תושבי המקום סבורים ששם הכפר נגזר מהחורבות הרבות בכפר ובסביבתו. (בערבית ח'ראיב (خرايب) פירושו חורבות, צורת ריבוי של חורבה (خربة).
היסטוריה

בשנת 1946 נערכו חפירות ארכאולוגיות בח'ראייב והסביבה, בפיקוח מינהל העתיקות הלבנוני ובמהלכן נחשפו שכבות המעידות על התיישבות בתקופות שונות, החל מהתקופה הפרהיסטורית ועד לתקופה העות'מאנית. האזור היה מיושב מאז התקופה הפלאוליתית התיכונה (כלי צור רבים). ב"אתר ג'מג'ים" (site of Jemjim) שליד ח'ראייב, התגלתה אסטלה מתקופת הברזל המאוחרת. וכן ממצאים המעידים על יישוב כפרי, באותה תקופה, עם מערכת של בורות מים. כלי טרקוטה שנמצאו מעידים על כיבוש מהאלף השני לפני הספירה.
במהלך התקופה הפרסית (539–330 לפנה"ס) הערים הפניקיות שהיו לאורך החוף (כמו צור וצידון) שגשגו מבחינה כלכלית ואוכלוסייתן גדלה, מה שהצריך פיתוח של האזורים החקלאיים שהיו מזרחית לחוף: בניית יישובים חקלאיים חדשים, או הרחבה משמעותית של יישובים שהיו קיימים, כמו ח'ראייב), כפי שמעידים הממצאים מתקופה זו.
היסטוריה > המקדש

מבנה שצורתו כמעט מרובעת: אורכו 11 מטרים ורוחבו 12.6 מטרים. חקירת הממצאים העלתה שהבניין שימש מקדש לאלה אשתר - אלת המין והפריון. במקדש נמצאו, בין היתר, 3 מזבחות אבן ועל אחד מספי המקדש נחקק ציור המתאר את השמש מוקפת בלווייתנים. תחילת הבניה תוארכה למאה ה-6 לפני הספירה.
על פי החוקרים, בתקופה ההלניסטית שינו את מבנה המקדש והוא הפך למלבן שרוחבו 11 מטרים ואורכו 17 מטרים.
היסטוריה > פסלוני חרס

פסלוני חרס (טרקוטה) קטנים, רבים. חלקם מייצגים את אלות אימהות או פוריות, בדמות אישה אוחזת פרח ושדיה בולטים, חלקם מגלמים את האל "בס" המצרי ששומר אף הוא על אמהות. כמו כן נמצאו בובות חרס מהתקופה ההלניסטית, כמו: אלת התבואה "דמטר" וכן פסלונים של אנשים מנגנים בכלי נגינה ובעלי חיים שונים.
היסטוריה > מטבעות

במקדש ובסביבתו נמצאו מטבעות הנושאים את שם העיר צור, ועליהם נכתב תאריך מתחילת המאה השנייה לספירה (112–115 לספירה).
היסטוריה > מנזרים באזור ח'ראייב

בח'ראייב והסביבה ישנם מספר חורבות הנקראות בשמות, כמו: "המנזר" (لأدير), שכונה מצפון לעיר העתיקה, הידועה בשם "שכונת אלדיר" (حي الدير), או "שכונת דיר ג'עפר", "דיר תין אבו תינה" (دير تين أبو تينة), "דיר אלמלולה" (دير الملّولة), "דיר חמזה" (دير حمزة), "דיר פליחאן" (دير فليحان) ו"דיר אל-אסד" (دير الاسد).
היסטוריה > הכפר בהיסטוריה המודרנית

עד אמצע המאה ה-19 אל-ח'ראייב וסביבתה היו רכושו של נאסיף אל-אסעד (ناصيف الاسعد), שהתגורר בזראריה והבעלות עברה למשפחת קדורה (قدورة) מצידון שהייתה אז בראשות "קדורה אגה" (قدورة آغا). לאחר מותו הבעלות עברה בירושה לשלושת ילדיו שלכל אחד מהם היה בית בכפר. בשנת 1925, בזמן המנדט הצרפתי בלבנון, החלה משפחת קדורה למכור אדמות לתושבי הכפר ולמשפחותיהם. המשפחות האמידות קנו שטחים גדולים ואילו משפחות האיכרים העניים קנו חלקות קטנות יותר.
דמוגרפיה

בשנת 2006 היו כ-9,000 תושבים והאוכלוסייה היא ברובה שיעית .
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  باسكال معوض بومارون (ע), الخرايب: جارة البحر المطوقة بزهر الليمون, سياحة في الوطن, גיליון: 249, מרץ 2006
↑  الخرايب: جارة البحر المطوقة بزهر الليمون | الموقع الرسمي للجيش اللبناني, web.archive.org, ‏2023-06-02
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012857475405171 
שרטוט של "סטלת ג'מג'ים" - שבר של מסגרת דלת (מתוך ספרו של ארנסט רנן
צלמיות מהתקופה ההלניסטית (330–31 לפנה"ס) מח'ראייב וצור, (מוצג בנמל התעופה הבינלאומי ביירות רפיק חרירי)
חי (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אלכסנדר ולדינסקי 
 הופק בידי:  Sergey Chliyants 
 תסריט:  Igor Porublev 
 שחקנים ראשיים:  אנדריי צ'אדוב 
 צילום:  Pavel Ignatov 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  Пигмалион Продакшн
 הקרנת בכורה:  2006 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 www.alivefilm.ru
 דף הסרט ב־IMDb
 
חי (ברוסית: Живой) הוא סרט רוסי משנת 2006 בבימויו של אלכסנדר ולדינסקי ובכיכובם של אנדריי ואלכסיי צ'אדוב. הסרט זכה לשבחי המבקרים על הטון והביקורת הסמויה כלפי השלכות מלחמת צ'צ'ניה הראשונה ומלחמת צ'צ'ניה השנייה.
ולדינסקי זכה עם איגור פורובלב בפרס ניקה בקטגוריית התסריט הטוב ביותר ובפרס השחקן הטוב ביותר לאנדריי צ'אדוב במסגרת טקס פרסי הקולנוע של MTV Russia.
עלילה

קיר כחייל צעיר, חוזר לחיים נורמליים לאחר שנפצע בצ'צ'ניה, הוא זוכה לביקור של רוחות הרפאים של שני חבריו שנהרגו ומנחמים אותו על הטראומה הרגשית והגופנית שלו.
לאחר קרב במלחמת צ'צ'ניה, שרידי הגדוד המובס נסוגים אל תוך היער. כמה חיילים נושאים את חברם, שנפצע ברגלו. שני קציני המודיעין הצבאי מחליטים להישאר ולהקריב את עצמם כדי לעצור את המורדים המתקדמים לעברם. הדמות הראשית, קיר, מוצאת את עצמה בבית חולים ורגלו נקטעת. הוא הלך לשרת בצ'צ'ניה על פי חוזה כדי להרוויח כסף כדי להתחתן. אבל כשחזר מהמלחמה, הוא מבין שהוא לא יכול ליהנות מחיים נורמליים בעתות שלום. חלק מהלב שלו נשאר בהרי הקווקז, יחד עם חבריו המתים והוא לא מבין למה הוא שרד.
לאחר שעזב את בית החולים, קיר מנסה לקבל את פיצויי נכות, אבל פקיד צבאי חסר מצפון דורש אחוזים מהפיצויים שלו. קיר מסכים, מקבל את הכסף וקונה חרב. הוא פוגש את הפקיד, שמסכים לעשות הכל לקיר ולשלוח אותו לבית שיקום רפואי, אבל רק בתמורה לשוחד. בתגובה, קיר תופס את חרבו והורג את הפקיד. הוא חוזר הביתה ורוחות הרפאים של שני הקצינים המתים מופיעים בפניו. הם מנסים לעזור לו להתמודד עם המצב ולענות על שאלות שאין להן תשובות. קיר רק מרגיש טוב איתם, אבל הם מגנים את התנהגותו והופכים למצפון שלו.
קיר לא מצליח למצוא שלום בביתו, שבו אמו מוצאת נחמה אצל זר, או עם החברה שלו, שהשתנתה ולא יכולה לקבל את מה שהוא הפך להיות, ולא עם חברו לקרב, שמנסה להיפטר מקיר, לאחר שהם אינם מסוגלים לתקשר זה עם זה יותר. אבוד ומתוסכל קיר רוצה למצוא את קברי חבריו. בדרך לבית הקברות הוא פוגש כומר צעיר שמביא אותו לבית הקברות. קיר מוצא את קבריהם של שני החברים, כאשר הכומר מציע לקרוא תפילה למען חברים המנוחים, קיר מנסה באלימות למנוע ממנו מלעשות זאת. הכומר נחוש וקורא את התפילות, למרות גשם שוטף. כשהוא חוזר מבית הקברות, קיר נהרג בתאונת דרכים ומתאחד סוף סוף עם שני חבריו המתים.
שחקנים ודמויות

אנדריי צ'אדוב – קיר
מקסים לגשקין – ניקיך
ולדימיר יפיפאנצב – איגור
אלכסיי צ'אדוב – כומר
ויקטור ראקוב – פילוסוף
אנה אוקולובה – סיומינה
יקתרינה וולקובה – אשתו של סלאוויק
אלכסיי גורבונוב – מוכר
חי – סלאביק
פרסים ומועמדויות

| פרסים ומועמדויות> פרס | פרסים ומועמדויות> קטגוריה | פרסים ומועמדויות> מועמד | פרסים ומועמדויות> תוצאה | פרסים ומועמדויות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏MTV Russia Movie Awards‏ (2007) | צוות השחקנים הטוב ביותר |  | זכייה |  |
| ‏MTV Russia Movie Awards‏ (2007) | השחקן הטוב ביותר | אנדריי צ'אדוב | זכייה |  |
| ‏MTV Russia Movie Awards‏ (2007) | הקרב והעימות הטוב ביותר | קיר נגד מפקד העורף; חייל צולע משליך כוס שבורה על פקיד צבאי | מועמדות |  |
| ‏MTV Russia Movie Awards‏ (2007) | תגלית השנה | אנדריי צ'אדוב | מועמדות |  |
| ‏MTV Russia Movie Awards‏ (2007) | הפסקול הטוב ביותר | רומנס – "ספלין" | מועמדות |  |
| נשר הזהב | הסרט העלילתי הטוב ביותר | ולדימיר סבטוזארוב | מועמדות |  |
| נשר הזהב | התסריט הטוב ביותר | אלכסנדר ולדינסקי, איגור פורובלב | מועמדות |  |
| נשר הזהב | עריכת הקול הטובה ביותר | אנדריי חודיאקוב | מועמדות |  |
| ניקה | התסריט הטוב ביותר | אלכסנדר ולדינסקי, איגור פורובלב | זכייה |  |
| ניקה | הסרט העלילתי הטוב ביותר |  | מועמדות |  |
| ניקה | השחקן הטוב ביותר | אנדריי צ'אדוב | מועמדות |  |
| ניקה | הבימוי הטוב ביותר | אלכסנדר ולדינסקי | מועמדות |  |
| קינוטאבר | הפרס על שם גריגורי גורין על התסריט הטוב | אלכסנדר ולדינסקי, איגור פורובלב | זכייה |  |
| קינוטאבר | פרס גילדת מבקרי הקולנוע של רוסיה |  | זכייה |  |
| קינוטאבר | הפרס הראשי |  | מועמדות |  |
| הפסטיבל הפתוח ה-IV לקולנוע ותיאטרון "סתיו אמור" בבלאגובשצ'נסק (2006) | גראן פרי על שם ואלרי פריומיחוב | אלכסנדר ולדינסקי | זכייה |  |
| הפסטיבל הפתוח ה-IV לקולנוע ותיאטרון "סתיו אמור" בבלאגובשצ'נסק (2006) | פרס השחקן הטוב באנסמבל שחקנים | אנדריי צ'אדוב, אלכסיי צ'אדוב,  מקסים לגאשקין, ולדימיר יפיפאנצב | זכייה |  |
הערות שוליים

↑  IV Открытый фестиваль кино и театра «Амурская осень» в Благовещенске. Награды фестиваля 2006 года. // амурская-осень.рф
↑  Стали известны все победители «Амурской осени». // amur.info (28 сентября 2006 года)
ז'אן-מישל אדם

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1947 (בן 77) לה האבר, צרפת 
 מקום לימודים:  University of Rouen 
 מנחה לדוקטורט:  Jean Peytard, Jean-Baptiste Marcellesi 
 מוסדות:  אוניברסיטת גרנובל  אוניברסיטת לוזאן 
 תלמידי דוקטורט:  Philippe Lane 
 אתר רשמי
 
ז'אן-מישל אדם (בצרפתית: Jean-Michel Adam;‏ נולד ב-23 בינואר 1947) הוא בלשן צרפתי-שווייצרי, פרופסור אמריטוס לבלשנות באוניברסיטת לוזאן בשווייץ, מהתאורטיקנים של בלשנות הטקסט ו"הניתוח הטקסטואלי של השיח".
חייו

ז'אן מישל אדם נולד בלה האבר בחבל נורמנדי (נורמנדיה) בצרפת.
אחרי לימודי תואר ראשון לשפה וספרות באוניברסיטת נורמנדיה עלית ברואן (1970), סיים בשנת 1971 באותה אוניברסיטה את התואר השני תחת הדרכתו של פרופ' דֶני סלאקטה, עשה לימודי דוקטור-מומחה עם תזה "על דקדוק הטקסט וניתוח השיח" תחת הדרכתו של פרופ ז.-ב. מרסלזי. ב-1982 סיים דוקטורט ממלכתי באוניברסיטת פראנש-קונטה בבזנסון אצל פרופ' ז'אן פטאר עם העבודה "מחקרי דידקטיקה וסמיוטיקה של השיח".
בשנים 1984-1974 לימד כמדריך מחקר במרכז להשתלמות למורי מכללה של האקדמיה ברואן, אחר כך, בשנים 1984-1978 לימד כמרצה לבלשנות כללית באוניברסיטת רואן. החל משנת 1984 ועד פרישתו לגמלאות ב-2012 פעל כפרופסור מן המניין לבלשנות צרפתית באוניברסיטת לוזאן. משנת 2012 הוא מכהן בה כפרופסור אמריטוס.
ז'אן מישל אדם לימד כפרופסור אורח במקומות רבים בעולם, לרבות באוניברסיטת ז'נבה, אוניברסיטת קוויבק, מכללת מידלברי במדינת ורמונט בארצות הברית, אוניברסיטת אורהוס בדנמרק, אוניברסיטת קואימברה, באוניברסיטאות ברבאט ובפאס במרוקו וכו'.
אדם כתב 15 ספרים - בתחום הבלשנות הטקסט, התיאור, ניתוח השיח הספרותי והטיעונים הפרסומיים. יחד עם אוטה היידמן כתב מספר ספרים על הגישה הבינתחומית לטקסטים הספרותיים ועל טקסטואליות ואינטר-טקסטואליות במעשיות.
חייו > הטיפולוגיה של הטקסטים לפי ז'.מ. אדם (1985)

סוגי טקסטים:
טקסטים דיאלוגיים/שיחתיים – אפיונים: שיח ישיר, חילופי בני שיח, ניקוד: מירכאות, בשפות מסוימות - קו מפריד. סוגות: שיחת טלפון, שיחת חולין של יום-יום, דיון, ראיון, דיאלוג ברומן, במחזה, בסרט קולנוע וכו'.
טקסטים שיריים/רטוריים – אפיונים: יצירת משמעויות חדשות בעזרת חזרה על יסודות דומים: צליל, מספר הברות, מבנה דקדוקי, מילים, פסוקים או קבוצות פסוקים (פזמון) - גלישות של המשמעות (מטפורות), אסוציאציות לא רגילות, יצירת מילים, סידור בצורה גפרית מסוימת, שאלה או יציקה מחדש של טקסטים ידועים או ביטויים. סוגות: שיר או פואמה, על צורותיהם, פרוזה שירית, זמר, שיר ילדים, פרסומת, פתגם, אימרת שפר, טקסטים הומוריסטיים מסוימים וכו'.
טקסטים הוראתיים או בלשון ציווי (injonctifs) – צורות פועל בסיסיות: מודוס ציווי, שם פועל, זמן עתיד, מודוס אינדיקטיבי בזמן הווה בגוף שני, ארגונים טקסטואליים כרונולוגיים, עליונות אמיתית או גנובה של המביע. סוגות: מתכון, כללי התקנה, הוראות שימוש, חוקים, כללי משחק,
טקסטים תאוריים (דסקריפטיביים) – אפיונים: מבנה מיוחד, בחירת הפרטים לפי הטקסט שבו הם משולבים, צורות פועל בסיסיות: הווה, אימפרפקטום. מיקוד (נקודת מבט} מי המתאר? סוגות: תיאור טכני, עד לתיאור ספרותי (המשולב בדרך כלל בסוג אחר של טקסט).
טקסטים הסברתיים ואינפורמטיביים – אפיונים: תשובה לשאלה או לסוגיה שהועלתה בנקודת ההתחלה. נוכחותן של הודעות המבליטות את תוכנית ההרצאה וכ חזרות ומארגני טקסט לוגיים הנועדים לכוון את הצופה או המאזין.
טקסטים סיפוריים (נרטיביים) – אפיונים: היסטוריה. מבנה מיוחד. דמויות: שם, תפקיד (ראשי, משני, מסייע, מתנגד), אפיונים (פיזיים, מוסריים)... רפרנט מציאותי או דמיוני. מסגרת כרונולוגית של הסיפור: משך העלילה, עיתוי העלילה, אפיזודות מפורטות או רק מוזכרות. מיקומי העלילה: מציאותיים או דמיוניים, מדויקים או מעורפלים. ה"סיפר": מיקוד (נקודת מבט): מי המספר? צורות פועל בסיסיות: הווה, (ושני ערכיו היסודיים: "כאן ועכשיו", ו"היסטורי"), פרפקטום מורכב, אימפרפקטום ופלוס קוואם פרפקטום, פרפקטום פשוט. אימפרפקטום (ופלוס קוואם פרפקטום). סמנים כרונולוגיים. כינויי גוף. סוגות: רפורטאז'ה, כתבה, חדשות מקומיות, סיפור חיים, סיפור היסטורי, פרבולה, אגדה, רומן, על תת-סוגותיו, נובלה, סיפור קצר, הומורסקה, וכו'.
טקסטים ארגומנטטיביים (טיעוניים) – אפיונים: מטרה מפורשת או לא של המחבר: לשכנע. שימוש בטיעונים ובמארגנים טקסטואליים לוגיים מסוימים. סוגות: פרסומת, בקורת סרטים או בקורת תיאטרון, בקורת ספרות, בקרות אמנות, מאמר מערכת, כתב טענות, עבודת תואר, מסה.
טקסטים פרדיקטיביים (ניבויים) – מפתחים דיבור ניבויי. סוגות: נבואה, הורוסקופ, תחזית מזג האוויר.
ספרים

avec Jean-Pierre Goldenstein Linguistique et discours littéraire 1976
1984 Le récit dans la collection Que sais-je, PUF
1985Pour lire le poème
1985Le texte narratif
1985?Quels types de textes
(Revue Le français dans le monde)
1986 avec Francoise Revaz L'analyse des récits
1987 Les types de sequence de texte élémentaire
avec André Petitjean Le texte descriptif 1989
2003avec Marc Bonhomme, Henri Mitterand L'argumentation publicitare - rhétorique de l'éloge et de la persuasion
Éléments de linguistique textuelle 1990
1992 Les textes : types et prototypes - récit, description, argumentation, explication et dialogue
avec Ute Heidmann (éd.), Sciences du texte et analyse de discours. Enjeux d’une interdisciplinarité 2005
avec Ute Heidman Le texte littéraire. Pour une approche interdisciplinaire 2009
avec Ute Heidman Poétiques comparées des mythes
2010 - avec Ute Heidman Textualité et intertextualité des contes
2011 - La linguistique textuelle. Introduction à l'analyse textuelle des discours
2011 - Genres de récits. Narrativité et généricité des textes
La Description en L'Encyclopedia Universalis
הערות שוליים

↑  מבטאים "אדאן" עם ן מאונפף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457219005171  BIBSYS: 90135207  BNE: XX820836  BnF: cb11985014d (data)  CANTIC: a1170648x  CiNii: DA01675567  GND: 134179676  ISNI: 0000 0001 0927 2174  LCCN: n87806856  LNB: 000116084  NDL: 00950172  NKC: jcu2010576711  NLA: 35684766  NLG: 80399  NLK: KAC201836698  NTA: 074011901  ORCID: 0000-0002-9893-7832  RERO: 02-A002907622  SUDOC: 02790959X  Trove: 1041657  VcBA: 495/337143  VIAF: 95164773   WorldCat (עם VIAF): 95164773
ז'אן-מישל בסקיה

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1960 פארק סלופ, ארצות הברית 
 פטירה:  12 באוגוסט 1988 (בגיל 27) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות גרינווד 
 לאום:  פורטוריקנים, האיטים אמריקאים, אפרו-אמריקאים 
 מקום לימודים:  John Jay Educational Campus  City As School  בית הספר סנט אן  בית הספר התיכון אדוארד ר. מורו 
 תקופת הפעילות:  1978–1988 (כ־10 שנים) 
 זרם באמנות:  נאו-אקספרסיוניזם, פרימיטיביזם 
 בן או בת זוג:  מדונה (?–ערך בלתי־ידוע) 
 basquiat.com
 
ללא כותרת, 1981
ז'אן-מישל בסקיה (Jean-Michel Basquiat; ‏22 בדצמבר 1960 – 12 באוגוסט 1988) היה אמן גרפיטי וצייר נאו-אקספרסיוניסטי, שעבד והציג בניו יורק בשנות ה-80 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

בסקיה נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק לאם פורטוריקנית ולאב אפריקאי ממוצא האיטי. כבר מגיל צעיר הבחינו הוריו בכישרונו האמנותי של בנם ועודדו אותו להתמיד ולפתח אותו. בגיל 17 החל לצייר גרפיטי בחוצות מנהטן, כאשר הוא חותם בכינוי "סאמו" (SAMO).
בתחילת שנות ה-80, לאחר שנים של חיפוש אמנותי, החל בסקיה לצייר על בד. במהרה דרך כוכבו והוא החל להציג יחד עם ציירים אקספרסיוניסטים נוספים, ביניהם: פרנצ'סקו קלמנטה וג'וליאן שנאבל. לימים שנאבל, שהיה ידוע באותה תקופה כצייר בלבד, יביים סרט לזכרו של בסקיה.
בעקבות הצלחתו ופרסומו, באסקיה התחכך במספר אמנים בני זמננו כמו ג'וליאן שנאבל. הייתה לו גם מערכת יחסים רומנטית עם הזמרת מדונה.
אולם, היה זה המפגש עם אנדי וורהול שהותיר את חותמו והיה המשמעותי ביותר להמשך הקריירה הקצרה שלו. חרף היותם של השניים שונים מאוד במזגם ובנטייתם האמנותית ולמרות פער הגילים ביניהם, הפכו השניים לידידים ואף שיתפו פעולה במספר ציורים.
למרות הצלחתו המסחרית של בסקיה והביקורות האוהדות שקיבל מעולם האמנות של ניו יורק, החל האמן בשימוש מאסיבי בסמים קשים כמו הרואין וקוקאין. בשנת 1988, כשהוא בן 27 בלבד, מת בסקיה כתוצאה ממנת יתר וערבוב קטלני של קוקטייל סמים.
יצירתו

ציוריו של בסקיה נראים פרועים וכאוטיים למדי. ניתן להבחין במוטיבים חוזרים בעבודותיו, כדוגמת מסיכות שבטיות ודמויות פרימיטיביות בעלות מבע פסיכדלי. בדומה לציורים האקספרסיוניסטיים מתחילת המאה, ציוריו מאופיינים בגושי צבע מבודדים ובאווירה טעונה ומחושמלת. אך בסקיה גם חידש והוסיף לציוריו שרבוטי מילים, לעיתים חסרי כל פשר, שמרחוק נראים כצורה גאומטרית אחידה וכחלק אינטגרלי מהציור.
כיום נמכרים ציוריו במכירות פומביות במיליוני דולרים ומוצגים במוזיאונים נבחרים ברחבי העולם.
בשנת 2004, נערכה תערוכה רטרוספקטיבית לכבודו במוזיאון ברוקלין והיא הביאה להכרה מוגברת בתרומתו לתרבות המאה ה-20 ובפרט להתפתחותה של האמנות המודרנית.
סרטים אודותיו

ב-1996 יצר ג'וליאן שנאבל את הסרט הביוגרפי "בסקיאט", שהוא סרט אמין למחצה ובדיוני למחצה שתרם ליצירת "המיתוס על ילד הרחוב חסר הפרוטה שהתנכר למשפחתו, ברח מהבית והפך כמעט בן לילה ליקיר סצנת האמנות ולעשיר כקורח". ב-2019 ראה אור הסרט "בסקיה: מזעם לעושר" ("Basquiat: Rage to Riches") המתאר את סיפורו של בסקיה באופן שונה, המדגיש את הרקע שלו כמי שצמח במעמד הביניים ועבר לעיר הגדולה על מנת לממש את הפוטנציאל שלו מבלי להתנכר למשפחתו.
לקריאה נוספת

איסבל סנצ'ז וגארה, ז'אן-מישל בסקיה (קטנים-גדולים), תל אביב: הוצאת צלטנר, 2020. תרגום: ענת עינהר. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  מיטל רז,הסרט שמנפץ את האגדה על ההומלס שהפך בן לילה לכוכב, טיים אאוט תל אביב, 20 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520894305171  PLWABN: 9810699623405606  BIBSYS: 98001058  BNE: XX1099284  BnF: cb12048473h (data)  CANTIC: a11763589  CiNii: DA06339749  GND: 119081334  ISNI: 0000 0001 2127 2943  LCCN: n85819387  LNB: 000220755  MusicBrainz: e36ae661-a6c7-426e-90e6-231f1e4868f6  NDL: 00656259  NKC: jn20000700123  NLA: 35515287  NSK: 000471587  NTA: 070955468  RERO: 02-A025241540  RKD: 4893  SNAC: w6rr2j5v  SUDOC: 028702727  TePapa: 40392  Trove: 980912  ULAN: 500093239  VIAF: 34475421   WorldCat (עם VIAF): 34475421