stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסח בורשטיין (איש ציבור)
הערות שוליים

↑  מעריב, ועידת הלוחמים קוראת למלחמה בניאו־נאציזם, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1977-01-16
↑  למרחב, ארגון הלוחמים בנאצים יאבק נגד האנטישמיות, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1970-03-15
↑  דבר, אפר קדושי לודג' הוטמן בבית־העלמין בחולון, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1977-03-16
↑  פרוטוקול מכנס ארצי של ארגון אסירי הנאצים לשעבר, אוסף שמחה קורנגולד בארכיון לוחמי הגיטאות, חלק ט', באתר infocenters.co.il, תיק 3210, ‏23 דצמבר 1975
↑  YEDIDIA L. HAMBURG, The Bialystoker Memorial Book, Part IX: After the Liberation, www.zchor.org
↑  The Bialystoker Memorial Book, Part IX: After the Liberation, www.zchor.org
↑  The Bialystoker Memorial Book, Part XII: The Victims' and Witnesses' Accounts, www.zchor.org
↑  הזיכרונות של אוטו בוסה, גרמני מביאליסטוק, תיק 20626 במדור רישום מרכזי בארכיון לוחמי הגטאות
↑  הפגנת-האזעקה - נגד תחיית הנאציזם, כרזת הפגנת מחאה ארצית בתל אביב ב-24 בדצמבר 1966 באתר הספרייה הלאומית.
↑  The Bialystoker Memorial Book, Part VIII: Death and Resistance, www.zchor.org
↑  במאמרה של חנה יבלונקה, "מה לזכור וכיצד? ניצולי השואה ועיצוב ידיעתה", בתוך הספר "עידן הציונות", מאת: אניטה שפירא, יהודה ריינהרץ, יעקב הריס. עמ' 306.
↑  במאמרה של חנה יבלונקה, "מה לזכור וכיצד? ניצולי השואה ועיצוב ידיעתה", בתוך הספר "עידן הציונות", מאת: אניטה שפירא, יהודה ריינהרץ, יעקב הריס. עמ' 309.
↑  פרוטוקול ועדת הכנסת 21 באוקטובר 1958
↑  על המשמר, ניצולי המחנות יצעדו לירושלים במסע מחאה נגד ההתיישנות, באתר jpress.org.il, ‏1965-02-23
↑  דבר, אלפים הפגינו בתל־אביב נגד חוק ההתישנות, באתר jpress.org.il, ‏1965-03-07
↑  הצפה, עצרת ליד מצבת טרבלינקה נגד בואו של השגריר הגרמני, באתר jpress.org.il, ‏1965-08-09
↑  דבר, חפגנה נגד תחית הנאציזם בגרמניה נערכה בתל אביב, באתר jpress.org.il, ‏1966-12-25
↑  התזמורת לא תבצע את וואגנר מחר בגלל איומים באלימות שהושמעו נגדה, באתר jpress.org.il
אהרון דולב, מעריב, הסיבוב החדש במלחמה נגד ואגנר, באתר jpress.org.il, ‏1974-06-21
↑  שידורי תכניות הטלויזיה הכללית, באתר jpress.org.il, ‏1970-02-15
↑  יהושוע ביצור, מעריב, שיחרור ביאטה קלארספלד, באתר jpress.org.il, ‏1974-05-02
↑  אהרון דולב, מעריב, אנדטה לשואה ולתקומה היכן המקום היאה לה, באתר jpress.org.il, ‏1974-10-25
↑  פסח בורשטיין, קוראים כותבים, מעריב, האנדרטה שאינה מדברת ללב איש, באתר jpress.org.il, ‏1977-03-01
↑  מעריב, "השלום הצודק" של פסח בורשטיין, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1959-10-29
↑  על המשמר, הוקמה תנועה ציבורית להצלת ילדי ביאפרה, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1968-07-24
↑  דבר, ברוך הבא לד"ר מרק דבורז'צקי, באתר www.jpress.nli.org.il, ‏1972-08-13
↑  באגודת סופרי יידיש - בית ליוויק, באתר jpress.org.il, ‏1972-11-12
↑  Gali Drucker Bar-Am, "לשון הקודש ולשון הקדושים: משפט אייכמן בראי לעצטע נײַעס", דפים לחקר השואה כח (2015), עמ' 29 - 52., דפים לחקר השואה כח, עמ' 24
ריק קרופורד

אריק אלן "ריק" קרופורד (באנגלית: Eric Alan "Rick" Crawford; נולד ב-22 בינואר 1966) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת ארקנסו. טרם היבחרותו לקונגרס האמריקני, עבד קרופורד בתחום העסקים ורדיו.
ביוגרפיה

קרופורד נולד בבסיס חיל האוויר האמריקני הומסטד שבפלורידה, לרות אן ודוני ג'יי. את לימודיו סיים בתיכון אלווירן בעיירה הדסון שבניו המפשייר, ובעדן, התגייס לצבא ארצות הבריתכטכנאי חבלה וסילוק פצצות במחלקה ה-56 בפנסילבניה. לאחר ארבע שנות שירות, עזב את הצבא בדרגת סמל. קרופורד קיבל תואר ראשון בחקלאות ובכלכלה מאוניברסיטת המדינה של ארקנסו, ואחר כך הצטרף לרודיאו של מחוזו. אולם בעקבות פציעה ברגלו, נאלץ קרופורד לפרוש מהקריירה שלו כקאובוי. בשנת 1994 הוציא קרופורד לאור את אלבום הבכורה שלו, Crackin' Out, שהוקלט באולפני האג בקירביוויל. האלבום לא זכה להצלחה, וקרופורד נאלץ לעזוב את תחום המוזיקה. במרוצת השנים הפעיל קרופורד רשת קמעונאות בתחום החקלאות, שמנתה בשיאה 39 סניפים ברחבי ארקנסו, מיזורי, טנסי, מיסיסיפי וקנטקי.
בשנת 2010, לאחר שהנציג הדמוקרטי רוברט מריון ברי פרש, החליט קרופורד להתמודד על מחוז הקונגרס הראשון של ארקנסו, במטרה להיכנס אל בית הנבחרים האמריקני. הוא ניצח בבחירות המוקדמות של המפלגה הרפובליקנית, ברוב של 72 אחוזים על יריבו אסא האצ'ינסון. בבחירות הכלליות ניצח קרופורד את צ'אד קיסי ברוב של 52 אחוזים, ונבחר לייצג את מדינתו בבית הנבחרים. באותה שנה חתם קרופורד על האמנה של הארגון אמריקאים למען שגשוג, המתחייבת להסתייג לכל חקיקה בנושא התחממות עולמית. ב-5 בינואר 2011 הושבע לתפקיד, והחל לכהן כחבר בבית הנבחרים. קרופורד הצליח להיבחר שוב מטעם מחוז הקונגרס שלו כחמש פעמים נוספות. במרוצת כהונתו, הצביע בעד ביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, והפסקת מימון מערכות הבחירות המקדימות של המפלגות על ידי משלמי המיסים. קרופורד תמך בצו הנשיאותי 13769 של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, שמנע את כניסתן של אזרחים מוסלמים מאיראן, עיראק, סוריה, תימן, לוב, סודאן וסומליה. בשנת 2019 איים ג'יימס פאוול ברצח על קרופורד. פאוול נשלח למאסר במשך 6 שנים, וקיבל קנס של 10,000 דולרים.
הערות שוליים

↑  Improvised bombs 'tricky' to handle, Arkansas congressman says
↑  About Rick Crawford
↑  AR District 01 - R Primary
↑  AR - District 01
↑  Vote Record
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2021011752  SNAC: w6bq0twr  US Congress: C001087  VIAF: 7052161514256370750001   WorldCat (עם VIAF): 7052161514256370750001
צבי פכטהולט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בנובמבר 1874 "א חשון תרל"ה דרוהוביץ', מזרח גליציה
 פטירה:  23 במאי 1958 (בגיל 83) ד' סיון תשי"ח תל אביב
 מקום קבורה:  בבית העלמין טרומפלדור תל אביב
 פעילות בולטת:  קבלן בניין, שופט עירוני
 בת זוג:  שרה בת יהודה איגלר
 צאצאים:  יוסף, יצחק, זאב, הינדה אשת יצחק שנק, הדסה אשת יצחק מלצר, אסתר אשת אהרן אנגלר
 
צבי פכטהולט (1 בנובמבר 1874 – 23 במאי 1958) היה מראשוני תושבי תל אביב ובוניה.
קורות חייו

נולד בדרוהוביץ', מזרח גליציה, י"א בחשוון תרל"ה (1 בנובמבר 1874) לבן-ציון הלוי (ממשפחת האדמו"ר ר' יצחק אייזיק מז'ידאצ'וב ושושלת של רבנים ושוחטים) ולבינה בת צבי הלוי זינגר מדרוהוביץ.
למד בחדרים ובישיבת דרוהוביץ' מפי הרב יוסף זינגר והשתלם בהשכלה ומדעים מפי מורים פרטיים. למד את מלאכת הבנאות בקורס של הפוליטכניון בלבוב וקיבל בשנת 1898 תעודת בנאי-אומן מטעם שלטון המחוז בסמבור.
בשנת 1898 נשא לאישה את שרה בת יהודה איגלר מכפר קלינוף, מחוז סאמביר. התיישב בסאמביר ועסק בקבלנות-בנין. בנה הרבה בנייני מגורים ותעשייה. היה פעיל בעבודה ציבורית וציונית יחד עם הד"ר פ. רוטנשטרייך במשך 25 שנה, השתתף באספה ציונית בסאמבור בה הופיע הד"ר הרצל. היה חבר בהרבה ועדים ציבוריים ובמשך 11 שנה יו"ר אגודת בעלי-המלאכה "יד חרוצים". בזמן מלחמת העולם הראשונה, בימי הכבוש הרוסי השתתף כחבר פעיל בוועד ההצלה ועזרה לפליטים ביחד עם ד"ר פ. רוטנשטרייך, אברהם גולדברג, אברהם שור וב"צ טילמן ושקד בטפול בחולים היהודים באזרחים ובצבא בהגשת עזרה רפואית וגם בבירור זהותם בזמן פטירתם לשם התרת עגונות.
בימי שלטון האוקראינים אחרי התפוררות אוסטריה והמהפכה ברוסיה, השתתף בחבר ועד הקהילה וחבר המועצה הלאומית היהודית לגליציה המזרחית בהנהלתו של ד"ר פ. רוטנשטרייך.
פעילותו בארץ ישראל

ב-1920 עלה ארצה והשתקע בתל אביב. המשיך בעבודתו כקבלן-בנין והקים במשך הזמן למעלה ממאתיים בניינים (בניני מגורים וחרושת ובניינים ציבוריים וממשלתיים). בין הבניינים שהקים: בית-ההסגר (קרנטין) בעג'מי שביפו, מועדון הציונים הכלליים, בית הסוכנים, פסז' פינסקר, בית הכנסת ברחוב בוגרשוב, בית היתומים ע"ש בלובשטיין ברמת גן על מגרשה של משפחת דבורקין שנדבה למוסד (אותו בנה בהתנדבות), חלק מבית מושב זקנים ברחוב אלנבי (בהתנדבות), בית תלמוד תורה ברחוב המליץ, ועוד.
השתתף ביסוד שכונת נורדיה ("מחוסרי דירות"), נבחר למועצה הראשונה והשנייה של עירית תל אביב מטעם מפלגה שכונתית בשם "הסתדרות השכנים", היה שופט עירוני בתל אביב החל מ-1932 שופט בבית משפט השלום העברי, חבר מועצת מושב זקנים ברחוב אלנבי למעלה מ-15 שנה, חבר הנהלת בית היתומים ע"ש א. ל. בלובשטיין ויו"ר ועדת הבניין, יו"ר מועצת בנק למלאכה החל משנת 1928, פעיל בהנהגת מרכז בעלי מלאכה במשך כל הזמן, נשיא הכבוד של ארגון קבלני הבניין בת"א, נשיא הכבוד של אגודת גמילות חסדים ע"ש ר' יצחק אוסטרובסקי ליד בית הכנסת שברחוב בוגרשוב, היה יו"ר הנהלת בית אינוולידים בת"א במשך 3 שנים, חבר בוועד העזרה ליד אגודת העיוורים "ששת", ביחד עם השופט אליהו מני והעו"ד מ. גורודיסקי, והיה חבר ועד הקהילה העברית של ת"א-יפו במשך 8 שנים עד מיזוגה עם עיריית תל אביב.
בשנות מלחמת העולם השנייה היה פעיל במשמר האזרחי. היה במשך 12 שנה חבר הנהלת האגודה לעזרת חולי-רוח ובית-המרפא שלה בבני-ברק. חבר פעיל בלשכת הכוכב מס' 13 של הבונים החופשיים ובלשכת "שמעון רוקח" של בני ברית.
נפטר ביום ד' סיון תשי"ח נקבר בבית העלמין טרומפלדור בתל אביב.
לקריאה נוספת

דני רכט, בית האינוולידים / בית הכנסת מרמורק, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "צבי פכטהולט", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1173
↑  הצעות מחירים מאת הקבלן צבי פכטהולט, באתר הארכיון הציוני, ‏1934
↑  מודעת בחירות להתאחדות מרכז בעלי מלאכה, באתר הספרייה הלאומית
↑  רשימה - התאחדות - מרכז בעלי המלאכה, באתר הספרייה הלאומית
↑  RoseF IGRA, צבי פכטהולט, באתר BillionGraves, ‏11 באפריל 2014
אברהם אמינוף

| --- | --- |

הרב אברהם אמינוף
 לידה:  1857 תרי"ז
 פטירה:  1939  (בגיל 82 בערך) ט' בשבט תרצ"ט 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מקום פעילות:  שכונת הבוכרים, ירושלים
 תקופת הפעילות:  ?–1939 
 השתייכות:  הקהילה הבוכרית
 חיבוריו:  ליקוטי דינים, שולחן טהור
 
הרב אברהם אמינוף, 1925
הרב אברהם אמינוף תלמודי (ה'תרי"ז, 1857 – ט' בשבט ה'תרצ"ט, 1939) היה רבה ומנהיגה של הקהילה הבוכרית בירושלים.
קורות חיים

נולד בשנת 1857 (ה'תרי"ז) בבוכרה, לרבי בנימין ולציפורה. בבגרותו למד בישיבה של סבו, רבי פנחס הידוע בכינוי "פנחס הקטן", אשר היה חתנו של רבי יוסף ממן מערבי.
למד בבוכרה עם הרב יוסף כוג'הינוף, הרב משה יצחקוף הכהן, הרב שלמה מוסיוף ועם השד"ר הרב יהושע שושן. בשנות השמונים של המאה התשע עשרה עבר עם משפחתו ועם הרב יוסף כוג'הינוף להתגורר בעיר סמרקנד, שם פעל רבות בקרב היהודים לחיזוק ידיעותיהם בלימוד התורה ובקיום המצוות.
קורות חיים > רבה של הקהילה הבוכרית בירושלים

בשנת 1889 (ה'תרמ"ט) עלה מבוכרה לישראל והשתכן בירושלים. בשנים אלו גדל זרם העולים לישראל מארצות אסיה התיכונה, ובעידודו של הרב יעקב מאיר הוקמה חברת "חובבי ציון" במטרה לספק את צורכי הקהילה הבוכרית בירושלים. יחד עם חבריו הרב שמעון חכם הרב שלמה מוסיוף, הרב יוסף כוג'הינוף ועוד, הקימו שכונה בשם "רחובות" (המכוּנה כיום "שכונת הבוכרים") לבני הקהילה.
הרב אמינוף הקים בבית הכנסת שושנים לדוד את תלמוד תורה בני ציון, בו למדו בעשורים שלאחר מכן עשרות רבנים מוכרים.
בשנת 1891 (ה'תרנ"א) התמנה לשמש כרבה של הקהילה היהודית הבוכרית בירושלים וכיהן בתפקיד זה עד יום מותו.
חיי שכונת "רחובות" עד מלחמת העולם הראשונה התנהלו בפיקוח ועד השכונה אשר רבי אברהם עמד בראשו, הוועד זכה לתמיכת מוסדות השלטון המקומיים ונהנה מיוקרה רבה בקרב בני הקהילה בארץ ומחוצה לה, פעילות הוועד הייתה רחבה וסיפקה את כל צורכי התושבים.
בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 פעל הוועד רבות למען בניית השכונה ומוסדותיה, בתקופה זו נבנו בשכונה בנייני פאר ובניהם "הארמון", בית דוידוף (אשר שימש כמשכנה של הגימנסיה העברית), בית משהיוף (אשר היה הבית הגדול בשכונה, כחמישה דונמים שטחו), בית שמחיוף ועוד.
על מנת לאפשר גם לבני הקהילה מעוטי היכולת לגור בשכונה הוקמו 25 בתי דירות אשר היו כמעין "שיכון" ומחירן היה נמוך ממחירו של בית פרטי וכן הוקם במרכז השכונה חצר אשר כולה נבנתה מכספי הקדש ואשר פעלו בה חמישה בתי כנסת, ישיבות, תלמוד תורה של הקהילה ובור מים גדול אשר שימש את תושבי החצר הרבים. הוועד דאג לסלילת כבישים ונטיעת עצים בשכונה "גן אילנות ופרחים כדי להיות אוויר חשוב לילדים".
בבקרים למד עם הרב מרדכי אקלר.
קורות חיים > מותו

רבי אברהם נפטר ב-29 בינואר 1939 (ט' בשבט ה'תרצ"ט). רחוב "אברהם תלמודי" בשכונת הבוכרים בירושלים נקרא על-שמו.
לאחר פטירתו מונה הרב משה יצחקוף הכהן לשמש כרב העדה.
פועלו הספרותי

את כל ספריו הוציא רבי אברהם בירושלים ושלח אותם לבוכרה כדי שיופצו לרבים ללא תשלום, כל ספריו היו מנוקדים וחלקם תורגמו לתג'יכית על ידי רבי שמעון חכם. ספרו העיקרי הוא "ליקוטי דינים" הכולל דינים והלכות מעשיות לכל השנה על פי מנהגי יהדות בוכרה, וכך כתב בהקדמתו לחלק א' של ספרו:
חלק ראשון, אשר לקטתי ואספתי במאמרים, מפי ספרים וסופרים, דינים הנצרכים, משולחנם של מלכים, פוסקים אחרונים ובראשם מרן זכרו לברכה, גדול הסגנים, אנא זעירא דמן חברייא, עפר רגלי החכמים, הצעיר בעבדי ה', אברהם אמינוב ס"ט, יליד בוכארה, תושב עיר הקודש, ירושלים תבנה ותיכונן במהרה בימינו, וכדי לזכות את רבת בני עמי, יושבי בוכארה ואגפיה, למען ילמדו ויבינו מרבית המון העם, נער וזקן, איש ואישה, פשוט ובעל מלאכה, העתקתים ללשון פרסי צח, באותיות מרובעות ובנקודות...
פועלו הספרותי > ספריו

"ליקוטי דינים" - תורגם לשפה הבוכרית, חלק א' - יצא בשנת תר"ס, 1890, חלק ב' - יצא לאור בשנת תרס"א, 1891, חלק ג' וד' - יצאו לאור בשנת תרס"ב, 1892, חלק א' ביורה דעה - יצא לאור בשנת תרס"ג, 1893, חלק ב' ביורה דעה וחלק אבן העזר - יצא לאור בשנת תרס"ד, 1894.
"שולחן הטהור" - ספר כיס בו ליקוט הברכות הנחוצות ליום-יום עם הלכותיהם, יצא לאור בשנת תרס"ד, 1894.
פועלו הספרותי > ספרים אשר נערכו והודפסו על ידו

ספר תהילים - יצא לאור בשנת תרס"ה, 1905.
תרגום התנ"ך לטג'יקית יהודית, מרבית התרגום נעשה על ידי רבי שמעון חכם.
הוצאה מנוקדת ומסודרת של הספר "חק לישראל" על-פי הסדר המלא שתיקן רבי חיים יוסף דוד אזולאי, יצא לאור בשנת תרס"ט, 1909.
לקריאה נוספת

'אמינוף, אברהם', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 53. (הספר בקטלוג ULI)
משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 109)
הערות שוליים

↑  המכונה גם "מולא נייאז", (תקס"ה, 1805 - תרל"ח, 1875).
↑  (תק"א, 1741 - תקפ"ג, 1823).
↑  מפרוטוקול ישיבת החברה בשנת תרס"ז, 1906.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302515205171  ISNI: 0000 0000 6696 2668  LCCN: nr2001034189  SUDOC: 123143004  VIAF: 36847440   WorldCat (עם VIAF): 36847440
אל-מקריזי

אל-מקריזי (שמו המלא בערבית: تقي الدين أحمد بن علي بن عبد القادر بن محمد المقريزي תקי א-דין אחמד בן עלי בן עבד אל-קאדר בן מוחמד אל-מקריזי; 1364–1442), היה היסטוריון מצרי סוני בתקופה הממלוכית. הוא נודע בעניין הרב שגילה בשושלת הפאטמית האיסמאעילית ותפקידה בהיסטוריה של מצרים ונחשב להיסטוריון פופולרי מאוד בקרב החוקרים, בעיקר בשל התרגומים המוקדמים שלו לשפות מערביות, למרות בעיות האמינות הקשות בכתביו.
חייו

אל-מקריזי נולד בקהיר ובילה את מרבית חייו במצרים. הוא חונך על פי הילכות האסכולה החניפית אך מאוחר יותר נטה לאסכולה השאפעית. אל-מקריזי התוודה לפני בני זמנו כי הוא מאמין בהיותו נצר לשושלת הפאטמית דרך בנו של הח'ליף אבו תמים מעד אל-מועיז לדין אללה. אחד הדיווחים מהתקופה מספר על אל-מקריזי הנכנס בלווית אביו למסגד אל-חאכם באמר אללה בקהיר (שנבנה על ידי ח'ליפים פאטמים בסוף המילניום הראשון), שפונה אליו בדברים: "בני, אתה נכנס למסגד אבותיך". באותה הזדמנות מורה לו אביו להסתיר זאת מאלו שאין הוא סומך עליהם.
על פי החוקר פול ווקר (Paul E. Walker) קשה להגיע למסקנה שאל-מקריזי גילה עניין גדול יותר מבעתיקותה גרידא של השושלת הפאטמית, שכן חיבוריו נגעו יותר במשמעות השושלת ובירתה קהיר להווה, כלומר למצרים הממלוכית ולתפקידה באסלאם.
ב־1385 אל-מקריזי עלה לרגל למכה. במשך זמן מה הוא נשא בתפקיד מזכיר במנגנון השלטוני וב־1399 הוא מונה למשגיח השווקים של קהיר וצפון מצרים. הוא ויתר במהרה על התפקיד ונעשה למטיף במסגד ומרצה למסורת. ב־1408 עבר לדמשק שם שירת בתפקיד שלטוני נוסף וכמרצה. מאוחר יותר פרש לחייו הפרטיים בקהיר.
אל-מקריזי עלה לרגל פעם נוספת עם משפחתו ב־1430 והמשיך במסעותיו כחמש שנים. הוא גילה יכולת גבוהה בלימודיו, יכולת אבחנה מדויקת ושיפוט טוב, אך ספריו עוסקים רבות בהאדרה וממעיטים בציון מקורות.
חיבוריו

רוב חיבוריו של אל-מקריזי עוסקים במצרים, על הטופוגרפיה, שליטיה, כלכלתה וקשריה עם מדינות שכנות. חיבורים נוספים עוסקים באמונה האיסלמית ובסוגיות מהאסלאם הקדום, סיפורי חג' וייחוסם של שבטי ערב.
חיבורו המפורסם ביותר הוא 'אלמואעט' ואלאעתבאר בד'כר אלח'טט ואלאאת'אר ("הלקחים והמופת על אודות הרבעים ושרידי הקדם") המכונה בקיצור "אלח'טט". החיבור עוסק במצרים האיסלמית וקורותיה וכולל פירוט רב על המבנים הציבוריים בקהיר ועל טקסיהם, חגיהם ומישרותיהם של השושלות ששלטו בקהיר. אלח'טט הודפס ב־1853 בבולאק בשני כרכים וב־1911-1927 בקהיר בחמישה כרכים ותורגם לצרפתית על ידי Urbain Bouriant כ-Description topographique et historique de l'Egypte  (Paris, 1895-1900)‎.
אלסלוכ למערפת דול אלמלוכ ("ענק הפנינים להכרת שושלת השליטים") או בקיצור "אלסלוכ" הוא חיבור מלא ומפורט על תולדות הממלוכים. החיבור סוקר את השנים 1436-1181 בפירוט רב ומלווה במסמכים מהתקופה. אלסלוכ נודע למזרחנים אירופאים עוד במאה ה-19 בזכות תרגומו לצרפתית על ידי Étienne Marc Quatremère כ- 
Histoire des Sultans Mamlouks de l'Egypte (I-II, Paris, 1837-1842).
אל-מקריזי החל בכתיבתה של אנציקלופדיה מקיפה על שליטי מצרים מתחילת תקופת האסלאם. גודלה המשוער של האנציקלופדיה המלאה הוא 80 כרכים אך רק שישה עשר מתוכם נכתבו.
ולושצ'ובה

| --- | --- |
סמל ולושצ'ובהסמל ולושצ'ובה

כנסייה בוולושצ'ובה
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  שוויינטוקז'יסקיה שוויינטוקז'יסקיה
 תאריך ייסוד:  1154
 שטח:  30.17 קמ"ר
 גובה:  240 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  9,750 (31 במרץ 2021)
  ‑ צפיפות:  350 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  50°51′10″N 19°58′0″E﻿ / ﻿50.85278°N 19.96667°E﻿ / 50.85278; 19.96667
 אזור זמן:  UTC +1
 www.wloszczowa.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיולושצ'ובה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיולושצ'ובה(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה רגילה) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' של. לו. פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהולושצ'ובה(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה מוגדלת) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' שלזיה לובלין פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהולושצ'ובה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ולושצ'ובה (בפולנית: Włoszczowa, ‏האזנהקובץ:Pl-Włoszczowa.ogg‏Ⓘ‏; ביידיש: וולאָשטשאָוואַ) היא עיר בפולין כ-50 ק"מ ממערב לעיר קיילצה ובירת חבל ולושצ'ובה. אוכלוסיית העיר מונה כ-11 אלף תושבים.
היסטוריה

ולושצ'ובה מוזכרת לראשונה ב-1154 כאשר הנסיך הנריק סנדומיירסקי העביר את הכפר לרשות נזירי המסדר הסובירני הצבאי של מלטה. ב-1539 המקום קיבל מעמד של עיר במסמך שהעביר זיגמונד הראשון, מלך פולין להירונים שטצפארניאץ זקן העיר חרצינה, שבחבל קיילצה. זמן מה לאחר מכן העיר קיבלה רשות לקיים שני ירידים שנתיים בתוכה. העיר נשארה רכוש משפחת שטצפארניאץ עד שלהי המאה ה-18. בממלכת פולין והאיחוד הפולני-ליטאי העיר היוותה חלק ממינהל סנדומייז' של פולין קטן. לאחר חלוקת פולין (1815-1918) היא השתייכה לממלכת פולין, בחסות רוסיה. בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה העיר נעשתה חלק מחבל קיילצה. ב-49–1648 שטפו את המקום הקוזאקים של בוגדן חמלניצקי וגרמו נזקים רבים לאדם ולרכוש. ב-1656 הגיעו השוודים וגרמו גם הם הרס רב. במהלך מאה וחמישים שנה העיר נשארה הרוסה למחצה. רק בתחילת המאה ה-19 העיר התאוששה מבחינה כלכלית ומספרית. נבנו בתים חדשים ובתי חרושת. לאחר דיכוי המרד הפולני ב-1863 הוצבו בעיר חיילים רוסים. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ב-1915, כבשו את הגרמנים את העיר ונשארו בה עד 1918.
הקהילה היהודית

יהודים מוזכרים לראשונה בהקשר לעיר במסמכים מהמאה ה-17. התיישבות ממשית החלה כנראה במאה ה-19 ובאמצע המאה הם היוו שני שלישים מכמות התושבים. עיקר פרנסתם הייתה מעסקים קטנים וממסחר. בערך ב-1860 נוצרה קהילה יהודית ונבנה בית כנסת ראשון. לאחר מספר שנים נוסדו בה מסגרות של תלמוד תורה ומוסדות צדקה. בתחילת המאה ה-20 הוקם ארגון צעירי ציון שעסק בעיקר באיסוף תרומות ולימוד עברית. ממנו נוסד ארגון פועלי ציון ובמקביל - ה"בונד". אחרי המהפכה ב-1905–1906 נחשדו ארגונים אלו בפעילות פוליטית ונסגרו. ב-1912 אסרו על היהודים לפתוח ספרייה.
עם התבססות ממשלה פולנית, שיקמו היהודים את עסקיהם. ב-1923 היו כשלוש מאות סדנאות ומפעלים זעירים בידי יהודי העיר, למעלה מ-60 אחוז מעובדיהם היו יהודים. אחרים החזיקו עסקים קטנים, בעיקר בבית ועל ידי בני משפחה. מרבית העובדים עסקו בבדים ועור, מזון ומוצרי בנייה וניקיון. היו גם כאלה שחכרו יערות ועסקו בסחר בעצים. בכל זאת הייתה בעיר אוכלוסייה יהודית מובטלת וענייה גדולה, שנזקקה לעזרתם של ארגוני צדקה.
בשנים 1928–1925, לאחר הכיבוש הגרמני אושרה פעילות חברתית ותרבותית והייתה פריחה בכל התחומים. בעיר פעלו הציונים הכלליים, פועלי ציון, המזרחי, ציונות רוויזיוניסטית, תנועת השומר הצעיר, החלוץ הצעיר והחלוץ שהקימו חוות הכשרה חקלאית של חלוצים לארץ ישראל. פעלו גם אגודת ישראל, בית יעקב והבונד, שני מועדוני ספורט: מכבי והפועל, ארגוני סיוע לחולים ולעניים והוקמו איגודים מקצועיים. בשנות השלושים נוסד גם המזרחי הצעיר.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 יהודי העיר זכו בבחירות המקומיות במחצית משנים עשר המושבים במועצת העיר. התגברות האנטישמיות בשנות ה-30 הובילה למשבר כלכלי קשה ולירידה במעורבות היהודים בחיים הציבוריים של העיר. ב-1938 מספר הנציגים היהודים במועצת העיר ירד לשניים.
הקהילה היהודית > בשואה

העיר נכבשה על ידי הגרמנים בשבוע הראשון של ספטמבר 1939 וכחודש לאחר מכן נכללה במחוז הדרומי של הגנרלגוברנמן. יהודים רבים ניסו לברוח לרוסיה אבל מרביתם שבו לאחר זמן לעיר. כבר מהימים הראשונים הגרמנים שדדו את בתיהם ועסקיהם של היהודים, הטילו עליהם קנסות כבדים ועבודה כפויה, והצרו את צעדיהם בחקיקה מגבילה. עד מהרה הגרמנים מינו את מועצת הזקנים – יודנראט, שהייתה מאוישת בעיקר מחברי ועד הקהילה בתקופת טרום מלחמה. לנדאו, שהיה קודם לכן ראש ועד הקהילה מונה לראש היודנראט. במקביל הוקמה משטרה יהודית. מספטמבר ואילך הובאו לעיר יהודים מכפרי וערי הסביבה, כמו, למשל, מ: פוזנן, לודז', ולוצלאווק. באפריל 1942 גרו בעיר ובסביבה 4277 יהודים. מתוכם – 1654 פליטים.
בסוף 1939 פרצה בעיר מגפת טיפוס. כדי להתמודד עם המגפה הוקם בתחילת 1940, בתוך יומיים, על ידי עובדי כפייה יהודים, בית חולים עם עשרים וחמש מיטות אשפוז. בית החולים נחנך ב-27 בינואר. הציוד נתרם על ידי יהודי העיר. בסוף 1940 יותר מאלפיים יהודים קיבלו חיסונים נגד טיפוס.
מועצת הזקנים סייעה לפליטים כמיטב יכולתה בדיור, ביגוד ומזון לצורך הבטחת תזונה הוקמו, ב-1939 ו-ב-1940 גם שני מטבחים ציבוריים, שסיפקו מאז אפריל 1940 כשבע מאות ארוחות ליום. המטבחים פעלו כמעט ברציפות עד מרץ 1942. הסיוע התאפשר בזכות תרומות של יהודים מקומיים וכן בזכות ארגונים כמו הג'וינט וטוז (TOZ, Towarzystwo Ochrony Zdrowia) - עד הקמת גטו ורשה, ולאחר מכן - בזכות מוסד העזרה העצמית היהודית (YSS) מקרקוב.
ב-10 ביולי 1940 כל התושבים היהודים הועברו לגור בגטו והחלה תקופה איומה של חוסר בתנאי מחיה בסיסיים, עבודות כפויות, בעיר ומחוצה לה, התעללויות ורציחות. ב-19 בספטמבר 1942 הגטו פונה מרוב תושביו. כחמשת אלפי אנשים שולחו אל מותם במחנות המוות טרבלינקה ומיידנק. הושארו כמאתיים וחמישים איש מכוח העבודה וממשפחות היודנראט. מאלה נלקחו אקראית למשלוח המוות שבעים איש נוספים. מאה ושמונים הנותרים, רובם גברים, שוכנו במחנה עבודה, ועסקו בחיסול הנותר מהגטו. בסתיו 1942 הגיעו למחנה כמה בורחים מטרבלינקה. אך דיווחם על המתרחש במחנה השמדה התקבל באי-אימון מוחלט. בדצמבר 1942 חוסלו כל היהודים שנותרו בעיר.
הקהילה היהודית > יוצאי הקהילה

שלמה הכהן רבינוביץ', מייסד חסידות ראדומסק, בעל ה"תפארת שלמה".
קולה אמבומבו

ריצ'רד קולה אמבומבו (בצרפתית: Richard Kule Mbombo; נולד ב-10 במאי 1996 בקינשאסה שבזאיר) הוא כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת הפועל עכו.
קריירת מועדונים

אמבומבו גדל במחלקת הנוער של ויטה קלאב, ממנה הושאל למשך תקופה קצרה למחלקת הנוער של אנדרלכט. הוא ערך שלוש הופעות במדי הקבוצה הבוגרת של ויטה קלאב, בהן הבקיע שני שערים. הוא הושאל מהמועדון לקבוצות בירסחוט מליגת המשנה הבלגית וא.ס. טרנצ'ין מליגת העל הסלובנית.
ב-21 בינואר 2019 חתם אמבומבו בקייסר מליגת העל הקזחית. הוא ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון בעונת 2019, בהן הבקיע תשעה שערים. הוא זכה עם המועדון בגביע הקזחי.
ב-21 בינואר 2020 חתם אמבומבו בריגה מליגת העל הלטבית. הוא ערך 23 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 13 שערים, וזכה עם המועדון באליפות לטביה בעונת 2020.
ב-5 במרץ 2021 הושאל אמבומבו לסודובה מריאמפולה מליגת העל הליטאית. הוא ערך 17 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-30 בספטמבר 2021 חתם אמבומבו בדיבא אל-חיסן מליגת המשנה של איחוד האמירויות הערביות. הוא לא ערך הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-7 בינואר 2022 חתם אמבומבו בסודובה מריאמפולה מליגת העל הליטאית. בקדנציה זו ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 11 שערים, וזכה עם המועדון בסופר קאפ הליטאי.
ב-11 בינואר 2023 חתם אמבומבו בנורת'איסט יונייטד מליגת העל ההודית. הוא ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון. ב-4 במאי 2023 חתם בתלאווי מליגת העל הגאורגית, במדיה ערך שבע הופעות ליגה.
ב-4 ביולי 2023 חתם אמבומבו בהפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית.
ב-6 בינואר 2025 חתם בהפועל עכו.
תארים

הגביע הקזחי (1): 2019
אליפות לטביה (1): 2020
הסופר קאפ הליטאי (1): 2022
הערות שוליים

↑  Riga kreklu pielaikos Kongo uzbrucējs Mbombo באתר הרשמי של ריגה, 21 בינואר 2020 (בלטבית)
↑  "Sūduvos" komandoje – puolėjas Kule Mbombo באתר LRT, ‏ 5 במרץ 2021 (בליטאית)
↑  רשמית: דסטה חתם בעפולה, חלוץ חדש לרמה"ש, באתר ONE‏, 4 ביולי 2023
יהודה אברהמוב

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1948 קירמיזי קסבה, אזרבייג'ן 
 פטירה:  6 בדצמבר 2019 (בגיל 71) באקו, אזרבייג'ן 
 מדינה:  ברית המועצות, אזרבייג'ן 
 מקום קבורה:  קובה 
 השכלה:  האוניברסיטה להוראה של אזרבייג'אן 
 מעסיק:  הפרלמנט של אזרבייג'ן 
 תפקיד:  חבר הפרלמנט של אזרבייג'ן
 מפלגה:  מפלגת אזרבייג'ן החדשה 
 פרסים והוקרה:  מסדר התהילה של אזרבייג'ן (2018)  מדליית יובל המאה של הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן 
 
יהודה (יוודה) ססונוביץ אברהמוב (באזרית: Yevda Sasunoviç Abramov;‏ 12 ביוני 1948 - 6 בדצמבר 2019) היה חבר האספה הלאומית של אזרבייג'ן וסגן יו"ר הוועדה הפרלמנטרית בנושא זכויות אדם. אברהמוב היה ממוצא יהודי מיהודי ההרים, שייצג חלק מהקהילה היהודית באזרבייג'ן.