stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם ממלר
ביוגרפיה

לפני פרוץ הקריירה שלו כצלם רוחות, ממלר עבד כחרט בבוסטון ועסק בצילום כתחביב. בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19, פיתח תשליל של דיוקן עצמי שלו, ובתצלום הופיע, מה שנראה, כרוחה של בת דודתו שנפטרה כתריסר שנים קודם לכן. תצלום זה הוכר כתצלום הרוחות הראשון, תצלום המשלב איש חי עם רוחו של אדם שנפטר (בדרך כלל קרוב משפחתו). ממלר החליט להפוך לצלם רוחות מקצועי, ועבר לניו-יורק. מספר מומחי צילום בזמנו בחנו את עבודותיו ולא מצאו הוכחות לזיוף.
צילום רוחות הפך למבוקש בקרב משפחות שאיבדו את יקירן במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ושחיפשו זכר להם.
האישה איתה התחתן ממלר עסקה כ"מדיום מרפא", לצידו.
אנשים רבים מתחו ביקורת על פועלו של ממלר, וביניהם המתחן פי. טי. ברנום שטען שממלר ניצל את אמונם של אנשים שדעתם שובשה מיגון. זאת, לאחר שנתגלה שכמה מה"רוחות" שהופיעו בתצלומיו של ממלר, היו בעצם של אנשים חיים, והאשמות שפרץ לבתיהם של כמה מהמצולמים, על מנת לגנוב תצלומים של הנפטרים.
ממלר הואשם בזיוף באפריל 1869. ברנום העיד כנגדו במשפט, תוך הצגת תצלום שזייף הצלם אברהם בוגרדוס לבקשתו, המציג את ברנום עצמו עם "רוחו" של אברהם לינקולן. למרות שבמשפט עצמו ממלר זוכה, הקריירה שלו כצלם רוחות, נהרסה עקב הפרסום השלילי.
לאחר המשפט, פיתח שיטת צילום שנודעה כ"שיטת ממלר", בה הדפיס תמונות באמצעות תחריטי עץ.
ממלר נפטר ב-1884 ותצלומיו ידועים כהונאה.
תצלומים > רוחו של אברהם לינקולן

אחד מתצלומיו המפורסמים של ממלר, מראה את מרי טוד לינקולן, עם "רוחו" של בעלה, אברהם לינקולן.
מלווין ווילין, חוקר העל-טבעי, טוען בספרו "רוחות שנתפסו בפילם", שהתצלום צולם בסביבות 1869 ושממלר כלל לא ידע את ייחוסה של הגברת, בחושבו ששמה גברת טנדל, ורק לאחר שפיתח את התשליל, הבין את זהותה האמיתית.
אף על פי שהתמונה אובחנה כזיוף מסוג חשיפה כפולה, היא זכתה לתפוצה רחבה.
תצלומים > מאסטר הארוד

מאסטר הארוד היה מדיום צעיר ממסצ'וסטס, שצולם בערך ב-1872. תצלום אחד שלו הראה לכאורה גם את שלוש הרוחות של אירופה, אפריקה ואמריקה. התצלום פורסם ב"ז'ורנאל הדתי-פילוסופי" ב-24 באוגוסט 1872.
תצלומים > תצלומים אחרים

תצלומים אחרים של ממלר כללו תמונות של רוחות מגוונות, כולל קרובים, ארוסות ורוחות מנחות, בתצלומים של אנשים חיים.
ג'והן ג'יי. גלובר עם רוחה של גברת זקנה
גברת פרנץ' עם רוחו של ילד
מצולם אנונימי, עם שתי רוחות
מוזס איי. דאו, עורך עיתון, עם הרוח של העוזרת שלו, מייבל וורן
פאני קונאנט, מדיום נודעת מבוסטון עם רוחו של אחיה, צ'אס
תצלומו של פי. טי. ברנום יחד עם "רוחו" של אברהם לינקולן, כפי שזויף לבקשתו על ידי אברהם בוגרדוס, לשם הצגת השיטה במשפט כנגד ממלר.
מרי טוד לינקולן עם רוחו של אברהם לינקולן
פול סיילאס

| --- | --- |

סיילאס בשנת 1977
 לידה:  12 ביולי 1943 פרסקוט, ארקנסו, ארצות הברית
 פטירה:  10 בדצמבר 2022 (בגיל 79) דנוור (אנ'), קרוליינה הצפונית, ארצות הברית 
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.01 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת קרייטון
 דראפט:  בחירה עשירית, 1964 סנט לואיס הוקס
 קבוצות כשחקן
 1964 – 1969   1969 – 1972   1972 – 1976   1976 – 1977   1977 – 1980:  סנט לואיס/אטלנטה הוקס   פיניקס סאנס   בוסטון סלטיקס   דנוור נאגטס   סיאטל סופרסוניקס
 הישגים כשחקן
 3 אליפויות NBA‏ (1974, 1976, 1979)   2 בחירות למשחק האולסטאר (1972, 1975)   2 בחירות לחמישיית ההגנה הראשונה (1975, 1976)   3 בחירות לחמישיית ההגנה השנייה (1971, 1972, 1973)
 קבוצות כמאמן
 1980 – 1982   1999 – 2002   2002 – 2003   2003 – 2005   2010 – 2012:  סן דייגו קליפרס   שארלוט הורנטס   ניו אורלינס הורנטס   קליבלנד קאבלירס   שארלוט בובקאטס
 
פול ת'רון סיילאס (באנגלית: Paul Theron Silas;‏ 12 ביולי 1943 – 11 בדצמבר 2022) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1964–1980. זכה כשחקן ב-3 אליפויות NBA במדי בוסטון סלטיקס וסיאטל סופרסוניקס, ונבחר 5 פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה. ממוצעיו לאורך קריירת המשחק הם 9.4 נקודות, 9.9 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
אביו של המאמן סטיבן סיילאס.
נעורים ומכללות

סיילאס נולד בעיר פרסקוט שבארקנסו, וגדל באוקלנד, קליפורניה. בין השנים 1960–1964 למד באוניברסיטת קרייטון אשר באומהה, נברסקה, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה רשם ממוצעים של 20.5 נקודות ו-21.6 ריבאונדים למשחק. בעונות 1962 ו-1964 הוביל את קרייטון לשלב "16 הגדולות" (Sweet Sixteen) של טורניר אליפות המכללות בפעם השנייה והשלישית בתולדות הקבוצה, בהתאמה.
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA לשנת 1964 נבחר סיילאס על ידי סנט לואיס הוקס בבחירה העשירית. בכל אחת מחמש עונותיו עם ההוקס העפיל עמה לשלב חצי גמר או גמר האזור המערבי, בזמן שהעמיד ממוצעים צנועים יחסית של 7.8 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק לצד כוכבי הקבוצה לני וילקינס, לו הדסון וזלמו בייטי. בקיץ 1969 נשלח בטרייד לפיניקס סאנס, במדיה הפך לשחקן מוביל בשלוש העונות הבאות. בעונת 1970/1971 נבחר לראשונה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, ובעונה העוקבת השתתף לראשונה במשחק האולסטאר לאחר שהשיג ממוצעים של 17.5 נקודות, 11.9 ריבאונדים ו-4.3 אסיסטים למשחק.
לקראת עונת 1972/1973 הועבר בטרייד לבוסטון סלטיקס, בה שיחק עד שנת 1976 תחת המאמן טום היינסון. לצד הסמול פורוורד ג'ון האבליצ'ק והסנטר דייב קאונס, היה סיילאס חלק מקו קדמי דומיננטי בשני צידי המגרש, אשר הוביל את הסלטיקס לזכייה בשתי אליפויות NBA בעונות 1974 ו-1976. בעונת 1975/1976 הוביל סיילאס את כל שחקני הליגה עם 365 ריבאונדים בהתקפה, ובסיום העונה נבחר יחד עם האבליצ'ק וקאונס לחמישיית ההגנה של העונה.
בעונת 1976/1977 שיחק תחת לארי בראון בדנוור נאגטס, ובסיום אותה עונה נשלח בטרייד לסיאטל סופרסוניקס. בעונת 1978/1979 זכה עם סיאטל באליפות ה-NBA הראשונה של המועדון, לאחר שגברה על וושינגטון בולטס בסדרת הגמר, בתוצאה 4–1. סיילאס עצמו רשם ממוצעים צנועים של 5.6 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק כשחקן ספסל, בקבוצה בה השחקנים הבולטים היו גאס ויליאמס, ג'ק סיקמה ודניס ג'ונסון. בשנת 1980, בסיום עונתו ה-16 ב-NBA והשלישית בסיאטל, הודיע סיילאס על פרישה ממשחק.
לאורך הקריירה השתתף סיילאס ב-1,254 משחקי עונה סדירה, אשר דירגו אותו בעת פרישתו במקום השני אי פעם (אחרי ג'ון האבליצ'ק), ו-12,357 הריבאונדים שאסף הציבו אותו במקום התשיעי ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA.
קריירת אימון

בשנת 1980, מיד עם פרישתו ממשחק, מונה סיילאס למאמנה הראשי של קבוצת סן דייגו קליפרס במקומו של ג'ין שו. בשלוש עונותיו כמאמן הקבוצה רשמה הקבוצה מאזן כולל של 78 ניצחונות ו-168 הפסדים (31.7%) ולא העפילה לפלייאוף.
בין השנים 1985–1999 שימש כעוזר מאמן בניו ג'רזי נטס, בניו יורק ניקס, בפיניקס סאנס ובשארלוט הורנטס, ובמהלך עונת 1998/1999 המקוצרת החליף את דייב קאונס כמאמן הראשי של ההורנטס. באותה העונה נשארה שארלוט מחוץ לפלייאוף ה-NBA, אך בכל אחת משלוש העונות הבאות תחת סיילאס העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, בהובלתם של שחקנים דוגמת אדי ג'ונס, דריק קולמן, דייוויד וסלי, ג'מאל משבורן ובארון דייוויס. בעונות 2001 ו-2002 השוו ההורנטס את הישג השיא של המועדון כשהגיעו לשלב חצי גמר המזרח, אך הודחו על ידי מילווקי באקס וניו ג'רזי נטס, בהתאמה. בעונת 2002/2003 עבר סיילאס עם מועדון ההורנטס לניו אורלינס, ובעונתו האחרונה עם הקבוצה הפסיד בשלב הפלייאוף הראשון, מול פילדלפיה 76'. מאזנו הכולל כמאמן ההורנטס היה 208 ניצחונות לעומת 155 הפסדים (57.3%).
לקראת עונת 2003/2004 מונה למאמנה של קבוצת קליבלנד קאבלירס, אשר בחרה בדראפט של אותה עונה את שחקן התיכונים המבטיח לברון ג'יימס. לאחר עונה וחצי בקליבלנד, שבהן רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות שלילי 69–77, פוטר סיילאס מאימון הקבוצה. במהלך עונת 2010/2011 חזר לקדנציה שנייה כמאמן שארלוט, לאחר שהחליף את מאמנו לשעבר בדנוור, לארי בראון. בעונת 2011/2012 המקוצרת ניצחו הבובקאטס שבעה משחקים בלבד (מתוך 66), ובכך קבעו את מאזן העונה הסדירה הגרוע בתולדות ה-NBA‏ (10.6%). ב-30 באפריל 2012 הודיעה הקבוצה על פיטוריו של סיילאס.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של סיילאס ב-NBA, באתר Basketball-Reference
↑  סטטיסטיקות המכללות של סיילאס, באתר Sports-Reference
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ה-NBA‏ 1964, באתר Basketball-Reference
↑  המובילים הסטטיסטיים של ה-NBA בעונת 1975/1976, באתר Basketball-Reference
↑  חמישיות ההגנה של עונת 1975/1976, באתר Basketball-Reference
↑  רשימת השחקנים שהשתתפו במספר המשחקים הרב ביותר ב-NBA, נכון לשנת 1980, באתר Basketball-Reference
↑  רשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA, נכון לשנת 1980, באתר Basketball-Reference
↑  סטטיסטיקות האימון של סיילאס ב-NBA, באתר Basketball-Reference
↑  Bobcats elevate Paul Silas to coach, באתר ESPN,‏ 18 בפברואר 2011
↑  Paul Silas Will Not Return as Head Coach of Charlotte Bobcats, באתר הרשמי של הקבוצה, 30 באפריל 2012
סולני באך האמריקאים

סולני באך האמריקאים (באנגלית: American Bach Soloists ("ABS")) היא תזמורת בארוק אמריקאית, המוקדשת לשימור מורשת המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך ובני תקופתו באמצעות ביצוע אותנטי בכלים אותנטיים של תקופת הבארוק. התזמורת נוסדה בבלוודיר, קליפורניה בשנת 1989, במטרה להציג לקהל בן-זמננו את הקנטטות של באך כפי שנשמעו בתקופתו. ג'פרי תומאס, אחד המייסדים והמנהל האמנותי, הרחיב מאז את המגמה האמנותית של ההרכב וכלל ברפרטואר גם יצירות אינסטרומנטליות של באך ויצירות מופת כוראליות גדולות יותר, כמו גם מוזיקה של בני זמנו של באך ושל מלחינים מראשית התקופה הקלאסית. שמה של מקהלת ההרכב עתיקת השבחים שונה ב-2006 ל"מקהלת באך האמריקאית".
ABS מציגה סדרת מנויים שנתית של קונצרטים בבלוודיר, ברקלי, דייוויד וסן פרנסיסקו. ביצועי החגים שלהם למשיח של הנדל בקתדרלת גרייס בסן פרנסיסקו מדי שנה בדצמבר לאולמות מלאים עד אפס מקום היו מאז 1992 למסורת באזור המפרץ. מאז 2010, שיא העונה של התזמורת הוא בפסטיבל ואקדמיה של סולני באך האמריקאים, פסטיבל באך דו-שבועי בעונת הקיץ, המתקיים בקונסרבטוריון למוזיקה של סן פרנסיסקו. במקביל לפסטיבל נערכת אקדמיית סולני באך האמריקאים, תוכנית הכשרה מתקדמת למקצועיים בראשית דרכם ולסטודנטים מחוננים בנגינה בכלים אותנטיים. בשנת 2013 ניצח ג'פרי תומאס על
תזמורת פסטיבל ABS בביצוע הראשון בצפון אמריקה של יצירתו בת 53 הקולות של היינריך איגנץ פרנץ פון ביבר, Missa Salisburgensis, היצירה רחבת-ההיקף בותר ששרדה מתקופת הבארוק - בכוחות המלאים ובאינסטרומנטאציה של המלחין. בפסטיבל של 2015, ניצח תומאס על הביצועים הראשונים מחוץ לאירופה של האופרה "סמלה" של מרן מארה משנת 1709.
להנצחת כהונתו רבת ההשראה בת חצי היובל של המנהל המוזיקלי ג'פרי תומאס, יצרה תזמורת סולני באך בשנת 2013 את פרס ג'פרי תומאס כאות הוקרה, הכרה ועידוד למוזיקאים מחוננים במיוחד בראשית דרכם בתחום המוזיקה העתיקה. מקבלי הפרס הקודמים הם הטנור גאי קאטינג (2013), הצ'לנית גרטכן קלאסן (2014) והכנרת טטיאנה צ'ולוצ'ניקובה (2015).
תזמורת סולני באך האמריקאים הופיעה בכמה מן הפסטיבלים המובילים בעולם למוזיקה עתיקה ולמוזיקה קאמרית, וכן ברחבי אמריקה ובאירופה ואסיה. היא ערכה 19 הקלטות בחברות "קוך קונטיננטל קלאסיקס" ו"דלוס אינטרנשיונל" ובחברת ההקלטות שלה עצמה, ובכלל זה שישה אלבומים של קנטטות של באך, המיסה בסי מינור, מתאוס פסיון והקונצ'רטי הברנדנבורגיים של באך והעיבודים שלו למוזיקה איטלקית, מיסות של היידן, יצירות ווקאליות של שיץ, הסימפוניה התשיעית של בטהובן ועוד. ב-2013 הוציאה התזמורת הקלטה של זמרת הסופרן מרי וילסון שרה אוסף של יצירות ווקאליות וירטואוזיות מאת הנדל, ובהן המוזיקה שלו למזמור תהילים קי"ג, "הללו עבדי ה'" Laudate pueri Domimum והמוטט Silete venti.
שיתופי פעולה

הופעות בפסטיבל והתערוכה של ברקלי
האופרה דידו ואניאס של הנרי פרסל עם מרכז האופרה של סן פרנסיסקו ומרכז קרוצ'יבל לחינוך באוקלנד, קליפורניה.
יצירות מאת קלאודיו מונטוורדי, "דיקסיט דומינוס" מאת גאורג פרידריך הנדל ו"ארבעה קדושים בשלוש מערכות" מאת וירג'יל תומסון עם קבוצת המחול של מארק מוריס.
מוזיקה לזיקוקי דינור מלכותיים של הנדל בלווית תצוגת אורות לייזר של Lighting Systems Design, Inc מאורלנדו, פלורידה, בקתדרלת גרייס בסן פרנסיסקו
הערות שוליים

↑  The Wall Street Journal July 13, 2013 דייוויד ליטלג'ון, וול סטריט ז'ורנאל, "זריקת חיזוק לנכסי המוזיקה העתיקה של אמריקה" 13 בעטחע 2013
↑  http://americanbach.org/AboutUs American Bach Soloists: About Us סולני באך האמריקאים: אודותינו"
↑  https://www.sfcv.org/article/do-you-hear-what-i-hear-holiday-music-concerts San Francisco Classical Voice November 21, 2012 מייקל צוויבאך, סן פרנסיסקו קלאסיקל וויס, "אתם שומעים מה שאני שומע? קונצרטים של מוזיקת חג."]21 בנובמבר 2012
↑  American Bach Soloists: Academy
↑  San Francisco Classical Voice July 16, 2013 מייקל צוויבאך, סן פרנסיסקו קלאסיקל וויס, "מיסה סאליסבורגנסיס בחזרה עם סולני באך האמריקאים" 16 ביולי 2013
↑  San Francisco Chronicle, August 14, 2015  ג'ושוע קוסמן, סן פרנסיסקו כרוניקל, "סולני באך האמריקאים"מעלים מגניזה פנינה צרפתית" 14 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441502005171  ISNI: 0000 0001 0670 7515  LCCN: n93106082  MusicBrainz: cfc35bbe-7855-4674-a8f9-9d5e2cb31ff9  MusicBrainz: 229ee636-26ea-41b0-857a-8b19ae97701b  VIAF: 147523235   WorldCat (עם VIAF): 147523235
סוד מסחרי

סוד מסחרי הוא מידע עסקי שאינו נחלת הרבים ושאינו ניתן לגילוי בנקל על ידי אחרים. סודיותו מקנה יתרון לבעליו על פני המתחרים ונדרשת השקעת מאמצים סבירים כדי לשמרו כסוד. כדי שסוד יזכה להגנה, נדרש כי יהיה בו פוטנציאל להעניק תועלת תחרותית משמעותית לבעליו וכי לא יהיה בנחלת הרבים.
סוד מסחרי במשפט הישראלי

בישראל עוסק פרק ב' של חוק עוולות מסחריות, התשנ"ט-1999, בהגנה מפני גזל סוד מסחרי. סוד מסחרי מוגדר בחוק זה "מידע עסקי, מכל סוג, שאינו נחלת הרבים ושאינו ניתן לגילוי כדין בנקל על ידי אחרים, אשר סודיותו מקנה לבעליו יתרון עסקי על פני מתחריו, ובלבד שבעליו נוקט אמצעים סבירים לשמור על סודיותו".
התנאי היסודי הראשון בהוכחת קיומו של סוד מסחרי הוא הגדרת הבעלים לפי סעיף 5 לחוק עוולות מסחריות. לשונו הוא "לרבות מי שסוד מסחרי נמצא בשליטתו כדין", כלומר שהסוד הומצא או פותח ברשותו או שהוא רכש הזכות בתום לב.
על הסוד המסחרי להיות בעל ערך כלכלי ולהקנות לבעליו יתרון מסחרי. מדובר במידע סודי, שגילויו עשוי לחסוך למתחרים זמן, טרחה או הוצאות, או שבעליו השקיע משאבים על מנת להשיגו. בישראל לא נדרש לעשות שימוש בסוד כדי לזכות בהגנה.
על הסוד המסחרי להיות חסוי מפני הרבים, כך שלא ניתן לגלותו בצורה חוקית בקלות. בנוסף, על הבעלים מוטלת החובה לנקוט אמצעים סבירים לשמור על סודיותו. על הבעלים להגן על הסוד המסחרי בצורה אקטיבית, מידע שאינו מוגן - אינו נחשב כסוד מסחרי. הדרישה להגן על הסוד היא באמצעים סבירים, כך לדוגמה אי נעילת מחשב המכיל נוסחה כימית פרי עמל חברה עלולה להיחשב כאי שימוש באמצעים סבירים לאבטחת הסודיות. חוזי אי-תחרות ותזכיר לעובדים בעניין חובת שמירת הסודיות ייחשבו אף הם כאמצעים סבירים להגנת הסוד. אין דרישה לאמצעים פיזיים, ואמצעי מילולי כגון שלט הנושא את הכיתוב "אזור ממודר" ייחשב כאמצעי סביר להגנה על הסודיות. עקב הקושי הרב להוכיח כי מידע מסוים הוא בגדר סוד מסחרי, נהוג לנקוט במדיניות של החתמת עובדים, ספקים ולקוחות על הסכמי סודיות, המגדירים את המידע אליו הם נחשפים כסוד מסחרי, תוך אזכור סוגי המידע הטיפוסיים אליו הם עתידים להיחשף. חתימה על הסכם הסודיות מהווה הסכמה לכך שהמידע הוא סוד מסחרי.
מעסיקים נוקטים באמצעים מילוליים גם כדי להגן על עצמם מתביעות של מעסיקים קודמים – כותבות הוראות לעובדים חדשים שאסור להשתמש בידע שהביאו ממעסיקים קודמים.
ההגנה על סוד מסחרי יכולה לפקוע כאשר המידע הפך לנחלת הכלל. מידע הנגיש לציבור או מוצר מוגמר הנמכר לציבור הרחב, אינם נופלים בגדר "סוד מסחרי". כאשר מדובר בסוד מסחרי מדובר בדרך כלל במידע המצוי בידי חלק קטן מעובדי המעסיק, כגון חברי ההנהלה הבכירה או מנהלי מחלקת השיווק. בפרשת צ'ק פוינט נקבע כי מידע שאיננו ממודר, המופץ לכלל העובדים בחברה, כמו מידע שניתן לגלות אודות חברה באמצעים המודרניים הקיימים דוגמת האינטרנט - כל אלה אינם בגדר "סוד מסחרי". מכאן כי חשיפת המידע לציבור (לעיתים אף שלא ברצון הבעלים) תשלול את סודיות הסוד. עצם החשיפה עשויה להקנות לבעלים עילה נגד מפרסם המידע, אך צד שלישי שאינו קשור יוכל לעשות שימוש בסוד בלא להיות חשוף לתביעה. הסוד המסחרי אינו מגן על המידע כלפי כל צד שלישי, אלא רק אם יש חובה חוקית, חוזית או אחרת בין בעל הסוד למשתמש בו. ניתן להטיל אחריות על צדדים שלישיים גם אם פעלו בתום לב. בפרשת עלית נגד סרנגה נקבע כי עצם שיווק המוצר אינו הופך את הליך יצורו לנחלת כלל.
בנוסף נקבע כי בעלי הסוד ראויים להגנה גם אם המידע ידוע לציבור, אך התנאי הוא כי השימוש בידע הציבורי יוביל לייצור מוצר אשר יניב תוצר שאינו קיים ברשות הציבור כעת. אין דרישה שכל המידע יהיה סודי כדי לזכות בהגנת הסוד המסחרי. למשל, הנוסחה של קוקה-קולה כוללת חומרים ידועים, ורק הנוסחה היא סודית.
לשם קביעת היותו של מידע מסוים בגדר סוד מסחרי, יש לייחס חשיבות גם לשאלה כיצד ראו הצדדים את המידע המועבר ביניהם. יש ביחסי אמון בהקשרים הנוגעים לטיפול בסוד המסחרי כדי לחזק כי צדדים ראו מנקודת מבטם הסובייקטיבית כי מדובר בסוד מסחרי.
סוד מסחרי במשפט הישראלי > גזל סוד מסחרי

גזל סוד מסחרי הוא עוולה נזיקית המוסדרת בפרק ב' סעיף 6, לחוק העוולות המסחריות, תשנ"ט–1999. הסעיף אוסר על גזל סוד מסחרי ומגדיר חלופות שונות להתהוותו כדלהלן:
זהותו של יוצר הסוד ודרך נטילת הסוד

במאמרו של פרופ' יובל פלדמן מאוניברסיטת בר-אילן, "היבטים פסיכולוגיים של סודות מסחריים"
ניתן לראות ניסוי שהוא ערך בקרב עובדים בשאלה: כיצד העובדים תופסים את קיומו של הסוד המסחרי. בנוסף העלה טענה חשובה כיצד נתפס סוד מסחרי בעיני העובדים ומה המצב החקיקתי בארץ בנושא:
הדין הישראלי אינו מתייחס גם לשאלה של מוחשיות המידע- האם נטילת המידע היא מראשו של עובד או באמצעות אמצעי מוחשי חיצוני. בפסיקה ההתייחסות הבולטת ביותר היא שכל עוד מדובר במידע שמצוי בראשו של העובד מדובר בחלק מן הכישורים שלו – פ"ד אביב זלצר . היו גם פסקי דין שבית המשפט התייחס לעובדה שהמידע לא נלקח באופן מוחשי וקבע שזה לא מונע להגדיר את זה כסוד מסחרי.
טענתו של פרופ' פלדמן היא כי המצב הנוכחי מעלה את האפשרות לשינוי בחקיקה בהתאם לאינטואציות של העובדים, אם מידע ששונן אינו נתפס כסוד מסחרי וכפעולה בלתי חוקית כמו מידע שניטל באמצעים חוקיים ישנה סכנה שהחוק לא מכוון התנהגות ויש לשנותו. עם זאת כיום החוק אינו קובע דבר בנוגע לזהות היוצר או דרך נטילת המידע.
לקריאה נוספת

מיגל דויטש, עוולות מסחריות וסודות מסחר, (תשס"ב)
פרופ' נחום רקובר, ההגנה על צנת הפרט,  פרק חמישי "סודות מסחריים", 149. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשס"ו-2006.
הערות שוליים

↑  ע"ע 164/99 דן פרומר, צ'ק פוינט טכנולוגיות תוכנה בע"מ נ' רדגארד בע"מ, ניתן ביום 4.6.99
↑  ע"א 2600/93 עלית נ' סרנגה
↑  פרופ' יובל פלדמן "היבטים פסיכולוגיים של סודות מסחריים" משפט ועסקים ג 189 התשס"ה.
↑  ע"א 1142/92 ורגוס בע"מ ואח' נ' כרמקס בע"מ ואח', פ"ד נא (3) 421 (להלן: פ"ד ורגוס)
↑  ת"א 2325/00 (י-ם) כהן ניסו נ' ט.מ.ל מיקרו מחשבים בע"מ, דינים מחוזי לג(10) 511 (להלן פ"ד חשבשבת)
↑  ת"א 93503/00 (ת"א) אביב זלצר מפיקים בע"מ נ' אנריקה שמואל (לא פורסם, ניתן ביום 2.10.2002)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543815805171  LCCN: sh85136511  NKC: ph123561
זניט-3SL

משגר זניט-3SL (ברוסית: Зенит-3SL, באנגלית: Zenit-3SL) היה משגר שפותח בשנות ה-90 של המאה ה-20 באוקראינה תוך שיתוף פעולה עם רוסיה וארצות הברית. זה היה פיתוח דגם נוסף בסדרת משגרים "זניט" והיה מיועד לשימוש במיזם Sea Launch.
היסטוריה

הפיתוח החל בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 במפעל יוז'ני לבניית מכונות שבאוקראינה הסובייטית במטרה להחליף משגר "פרוטון K". לאחר התפרקות ברית המועצות התכנון הופסק. הוא חודש במסגרת מיזם Sea Launch תוך שיתוף פעולה עם תאגיד הטילים והחלל אנרגיה ממוסקבה שסיפק מאיץ ובואינג שתכננה וסיפקה חופה למטען.
חלקים של המשגר הועברו מאוקראינה (שלב ראשון ושני) ורוסיה (מאיץ) לאוניית Sea Launch Commander שעגנה בקליפורניה להרכבה ובדיקות. לאחר סיום התהליך משגר עם חללית מטען היו מועברים לאסדת שיגור. לצורכי המשגר פותח דגם ספציפי של מאיץ - block DM-SL שהיה יכול להפעיל את המנוע חמש פעמים עד להשגת המסלול המבוקש.
השיגור הראשון בוצע בשנת 1999 ועד לשנת 2014 בוצעו 36 שיגורים, 32 מהם הסתיימו בהצלחה. כל השיגורים היו מסחריים וכללו בעיקר לווייני תקשורת.
למשגר הייתה גרסה קרקעית "זניט-3SLB" שהותאמה לשיגור מכן שיגור מס' 45 בקוסמודרום בייקונור. דגם זה שוגר 6 פעמים בשנים 2008–2013.  לצורכי המשגר פותח דגם חדש של מאיץ - block DM-SLF שהיה קל יותר והיה יכול להפעיל את המנוע שלוש פעמים עד להשגת המסלול המבוקש. בין היתר עם משגר זה שוגרו לווייני עמוס 3 ועמוס 4. בנוסף לכך בשנים 2011–2017 בוצעו שיגורים של גרסת "זניט 3SLBF" עם מאיץ מדגם "Fregat" מתוצרת חברת "לבוצ'קין". בגרסה זו בוצעו 4 שיגורים בשנים 2011–2017. בגרסאות אלו חופה תוכננה ב"לבוצ'קין", הרכבה ובדיקות המשגר בוצעו ברוסיה ללא מעורבות אמריקאית.
בשנת 2015 לאור הפסקת שיתוף פעולה בין רוסיה לבין אוקראינה שימוש במשגר הופסק.
ג'ודו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

| --- | --- |

 היכל:  היכל קריוקה 2
 תאריך התחלה:  6 באוגוסט 2016
 תאריך סיום:  12 באוגוסט 2016
 מתחרים:  386 מ-138 מדינות
 → 2012 2020 ← 
תחרויות הג'ודו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 נערכו בהיכל קריוקה 2 מה-6 עד 12 באוגוסט. זו הייתה המהדורה ה-13 של תחרויות הג'ודו במשחקים האולימפיים. 386 ג'ודוקא מ-138 מדינות התחרו ב-14 קטגוריות משקל שונות (7 לגברים ו-7 לנשים).
טבלת מדליות

מדינה מארחת (ברזיל)
| מיקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יפן יפן | 3 | 1 | 8 | 12 |
| 2 | צרפת צרפת | 2 | 2 | 1 | 5 |
| 3 | רוסיה רוסיה | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 4 | איטליה איטליה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | ארצות הברית ארצות הברית | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 6 | ברזיל ברזיל | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 7 | סלובניה סלובניה | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 8 | ארגנטינה ארגנטינה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | צ'כיה צ'כיה | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | קוסובו קוסובו | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 11 | קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 12 | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 13 | גאורגיה גאורגיה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 13 | קזחסטן קזחסטן | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 15 | קולומביה קולומביה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 15 | קובה קובה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 15 | מונגוליה מונגוליה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 18 | הרפובליקה העממית של סין סין | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 18 | ישראל ישראל | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 18 | אוזבקיסטן אוזבקיסטן | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 21 | בלגיה בלגיה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 21 | בריטניה בריטניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 21 | גרמניה גרמניה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 21 | הולנד הולנד | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 21 | פורטוגל פורטוגל | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 21 | איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות | 0 | 0 | 1 | 1 |
| סך הכל (26 מדינות) | סך הכל (26 מדינות) | 14 | 14 | 28 | 56 |
הטבלה ממוינת על פי שיטת הספירה של "זהב תחילה".
אירועים מיוחדים

בדומה לתחרויות הג'ודו באולימפיאדת לונדון (2012), ההשתתפות הייתה תלויה בדרוג העולמי של הג'ודוקאים שפורסם על ידי איגוד הג'ודו העולמי ב-30 במאי 2016. 252 ג'ודוקאים הוזמנו להשתתף, 14 הנשים הראשונות ו-22 הגברים הראשונים ורק אחת או אחד מכל מדינה ובמשקל אחד בלבד. אליהם הצטרפו ג'ודוקא אחת/אחד מברזיל המארחת בכל תחרות ועוד 12 ג'ודוקא נוספים במקסימום (2 מכל יבשת ועוד 3 בהזמנה מיוחדת) בכל תחרות.
אירועים מיוחדים > ג'ודו

יפן יפן צברה בתחריות הג'ודו את מירב המדליות, 12 בסך הכל ואת מירב מדליות הזהב, 3 בסך הכל ודורגה ראשונה בענף זה.
אירועים מיוחדים > ג'ודו > נשים

קיילה האריסון (ארצות הברית ארצות הברית) הייתה הג'ודוקא אישה היחידה שהגנה על תוארה
מאילינדה קלמנדי (קוסובו קוסובו) הייתה לאלופה האולימפית הקוסובנית הראשונה בהיסטוריה.
אירועים מיוחדים > ג'ודו > גברים

טדי רינר (צרפת צרפת), היה הג'ודוקא גבר היחיד שהגן על תוארו.
אירועים מיוחדים > ג'ודו > נשים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| משקל | זהב | כסף | ארד |
| עד 48 ק"ג | פאולה פארטו   ארגנטינה ארגנטינה | בו-גיונג צונג   קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | אמי קונדו   יפן יפן  גלבדרכין אוטגונצצג   קזחסטן קזחסטן |
| עד 52 ק"ג | מאילינדה קלמנדי   קוסובו קוסובו | אודט ג'ופרידה   איטליה איטליה | מיסאטו נקמורה   יפן יפן  נטליה קוזיוטינה   רוסיה רוסיה |
| עד 57 ק"ג | רפאלה סילבה   ברזיל ברזיל | דוריסורנג'ין נסומיאה   מונגוליה מונגוליה | תלמה מונטיירו   פורטוגל פורטוגל  קאורי מצומוטו   יפן יפן |
| עד 63 ק"ג | טינה טרסטניאק   סלובניה סלובניה | קלריס אגבניינו   צרפת צרפת | ירדן ג'רבי   ישראל ישראל  אניקה ואן אמדן   הולנד הולנד |
| עד 70 ק"ג | הרוקה טאצ'ימוטו   יפן יפן | יורי אלוויר   קולומביה קולומביה | סאלי קונוויי   בריטניה בריטניה  לאורה ורגאס קוך   גרמניה גרמניה |
| עד 78 ק"ג | קיילה האריסון   ארצות הברית ארצות הברית | אודרי צ'ומאו   צרפת צרפת | מיירה אגיאר   ברזיל ברזיל  אנאמרי ולנשק   סלובניה סלובניה |
| מעל 78 ק"ג | אמילי אנדאול   צרפת צרפת | אידאליס אורטיס   קובה קובה | קנאה יאמאבה   יפן יפן  יו סונג   הרפובליקה העממית של סין  סין |
אירועים מיוחדים > ג'ודו > גברים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| משקל | זהב | כסף | ארד |
| עד 60 ק"ג | בסלאן מודראנוב   רוסיה רוסיה | ילדוס סמטוב   קזחסטן קזחסטן | נאוהיסה טקטו   יפן יפן  דיורבק אורוזבייב   אוזבקיסטן אוזבקיסטן |
| עד 66 ק"ג | פאביו באזילה   איטליה איטליה | אן באול   קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית | רישוד סובירוב   אוזבקיסטן אוזבקיסטן  מסאשי אבינומה   יפן יפן |
| עד 73 ק"ג | שוהיי אונו   יפן יפן | רוסטם אורוג'וב   אזרבייג'ן אזרבייג'ן | לאשה שבדאטואשווילי   גאורגיה גאורגיה  דירק ואן טיכלט   בלגיה בלגיה |
| עד 81 ק"ג | חסן חלמורזייב   רוסיה רוסיה | טרוויס סטיבנס   ארצות הברית ארצות הברית | סרג'יו טומה   איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות  טקאנורי נאגאסה   יפן יפן |
| עד 90 ק"ג | משו בייקר   יפן יפן | ורלאם ליפרטליאני   גאורגיה גאורגיה | קוואק דונג-האן   קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית  צ'נג שונג'או   הרפובליקה העממית של סין  סין |
| עד 100 ק"ג | לוקאש קרפאלק   צ'כיה צ'כיה | אלמר גסימוב   אזרבייג'ן אזרבייג'ן | סיריל מארה   צרפת צרפת  ריונוסוקה האגה   יפן יפן |
| מעל 100 ק"ג | טדי רינר   צרפת צרפת | היסאיושי הראסווה   יפן יפן | רפאל סילבה   ברזיל ברזיל  אורי ששון   ישראל ישראל |
ישראל בתחרויות הג'ודו

7 ג'ודוקאים ייצגו את ישראל באולימפיאדה זו, 4 נשים ו-3 גברים. ישראל זכתה בשתי מדליות ארד, המדליות היחידות שבהן היא זכתה באולימפיאדה זו. במדליות ארד זכו: ירדן ג'רבי במשקל עד 63 ק"ג, ניצחה ב-3 קרבות והפסידה בקרב אחד ואורי ששון במשקל מעל 100 ק"ג, ניצח ב-4 קרבות והפסיד בקרב אחד לאלוף היוצא והעתידי מצרפת טדי רינר. שגיא מוקי במשקל עד 73 ק"ג, ניצח 3 קרבות והפסיד 2 קרבות כולל הקרב על מדליית הארד. לינדה בולדר במשקל עד 70 ק"ג ניצחה ב-2 קרבות והפסידה ב-2 קרבות, כולל הקרב ברבע הגמר. גילי כהן במשקל עד 52 ק"ג ניצחה קרב אחד והפסידה בשני. שירה ראשוני במשקל 48 ק"ג וגולן פולק במשקל 66 ק"ג הפסידו בקרב הראשון שלהם ונשרו מהטורניר.