והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל
פרקי הסדרה > פרק 8 - "בין עצמאות לחורבן"

הפרק עוסק בתקופה של 136 שנים, שבין קץ עצמאות ממלכת החשמונאים (63 לפנה"ס) ובין פסק הזמן שבין חורבן בית שני ובין כיבוש מצדה על ידי הרומאים (73 לספירה). הפרק שודר לראשונה ב-25 בדצמבר 2016.

במקביל לסופו של בית חשמונאי, מכריעה האימפריה הרומית את הממלכות ההלניסטיות ואת הפרתים ומתחיל בארץ ישראל שלטון רומי של כ-400 שנה. מעל לעשרים שנה אחרי שפומפיוס כבש את ירושלים ונכנס לקודש הקודשים (63 לפנה"ס), הכניע הורדוס את מתתיהו אנטיגונוס השני ועלה לשלטון בירושלים בחסות הרומאים (37 לפנה"ס).
כבנאי הגדול בארץ ישראל של העת העתיקה, הקים הורדוס בהרודיון קרייה שלטונית ומכלול ארמונות ובנה ארמון גדול בירושלים. הוא הקים את קיסריה כולל בניית נמל גדול ב-31 לפנה"ס והעיר הפכה בשנים מאוחרות יותר לעיר הראשית למשך מאות שנים. הורדוס הפך אותה לעיר קוסמופוליטית שחיקתה בכול את התרבות הרומית. 40 שנות שלטונו של הורדוס אופיינו בשלום ושגשוג. נטען כי הבנייה הנרחבת נועדה להשיג לגיטימיות שלטונית כלפי נתיניו שראו בו חצי יהודי ועבד אדומי, וזאת, לעומת הלגיטימיות של בית חשמונאי ששליטיו היו גם כוהנים גדולים, וככאלו, שאבו את מקור סמכותם מהדת. מפעלו הבולט ביותר היה חידוש בית המקדש (20 לפנה"ס). נסקרו בפרק טכניקות הבנייה, כולל גלגל מטגנס לשינוע אבנים כבדות. עולי הרגל שהגיעו לאזור המקדש המחודש והמס ששילמו, הפכו את אזור המקדש גם למרכז של עושר ומסחר. ב-4 לפנה"ס מת הורדוס ונקבר בהרודיון במסע הלוויה מפואר שיצא מארמונו ביריחו.
ישו נולד בכפר היהודי בית לחם. נדחה מבית הכנסת של קהילתו בשל אופי דרשותיו על נבואות ישעיהו. הוא עבר לירושלים והחל לדרוש בזכות צדק לפרט. הוא הגיע מפולחן דתי של תפילות אל בית המקדש בירושלים ואל פולחן של קרבנות ונתקל בסיאוב ובשחיתות של הממסד הדתי הנהנתן בירושלים. הוא החל בפעילות של מחאה כנגד ממסד זה כשהביקורת שלו היא ביקורת פנים יהודית ואינה מכוונת כלפי הגויים. הוא נתפס על ידי הממסד הכוהני כאיום אנרכיסטי המעורר סקנדלים. הממסד הכוהני והסנהדרין העבירו אותו לנציב הרומי פונטיוס פילאטוס באשמת רצונו להיות מלך – כלומר מורד ועל כן הוא נידון לצליבה – עונשם של מורדים.
המחאה על השחיתות השלטונית והכוהנית נמשכה גם אחרי מות ישו. הרומאים הם אלו שמינו את הכוהן הגדול שבתמורה העביר להם מיסים. הפילוג בחברה היהודית גבר והתחילו מהומות דמים בערים מעורבות. בשנת 66 הפסיקו הכוהנים בירושלים להקריב קרבנות למען הקיסר הרומי. צעד זה נתפס כמרדני ונשלח לגיון בראשות נציב סוריה, קסטיוס גאלוס. הלגיון נוצח בקרב והושמד על ידי הקנאים ובכך הייתה הכרזת מרד רשמית. נירון שלח את אספסיינוס וטיטוס בראש צבא בן 60 אלף חיילים לדיכוי המרד הגדול. מתוארים בפרק כניעת ציפורי, המצור, הכיבוש והטבח ביודפת, הליכת יוסף בן מתתיהו, מפקד הגליל, לשבי הרומי, והמצור על גמלא וכיבושה שהסתיים (על פי יוסף בן מתתיהו) בהתאבדות יהודית המונית, עובדה הנתונה במחלוקת בין החוקרים. מתואר המצור הרומי על ירושלים, מלחמת האחים שהתפתחה בעיר והרעב בעקבות המצור, כיבוש העיר ושריפתה על ידי הרומאים בשנת 70, והרס ובזיזת המקדש על ידי הלגיונות הרומאים בחודשים שלאחר כיבוש ירושלים. הפרק מסתיים במבט אל מצדה שטרם נכנעה.
מפיק תסריטאי ובמאי – טובי ארבל, עורך – שלמה חזן, צלם ראשי איתן נאדל, יועץ מדעי ראשי ד"ר גיא שטיבל, ייעוץ מדעי נוסף – יסכה הרני, פרופ' דניאל שוורץ, רות טווייג, ד"ר יעקב אשכנזי, תחקיר – אנה גסנר, רז חזון, רות טווייג, קריינים – דורי פרנס, יעל צדוק.
אנשי אקדמיה ואחרים המשתתפים בפרק הם: ד"ר גיא שטיבל - מנחה, רועי פורת, עמית ראם, פרופ' רוני רייך, דינה גורני, ד"ר ירדנה אלכסנדר, יסכה הרני, יוכי ברנדס, פרופ' דניאל שוורץ, ד"ר מרדכי אביעם, ד"ר גיל גמבש.
האתרים הארכאולוגים המופיעים בפרק הם: הרודיון, גמלא, קיסריה, נקבת מי קדם בפארק אלונה, הגן הארכאולוגי מרכז דוידסון ירושלים, חפירות מגדלא ליד הכנרת, חפירת מרכז מרים נצרת, כנסיית הבשורה בנצרת, כנסיית המולד, כנסיית בית הכנסת נצרת, בית הכנסת בכפר נחום, הקישלה - מוזיאון מגדל דוד, תל יודפת, שערי חולדה - הכותל הדרומי, כנסיית הקבר הקדוש, מחסן רשות העתיקות בית שמש, בית יגאל אלון בגינוסר, מוזיאון וואהל לארכאולוגיה - הרובע ההרודיאני העיר העתיקה, מוזיאון ישראל ירושלים, רחבת הכותל, מנהרות הכותל ומתחם עיר דוד.