stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' סורוס
ראשית חייו

נולד בשם ג'רג' שוורץ (בהונגרית: Schwartz György) בבודפשט שבהונגריה, למשפחה יהודית אמידה ומתבוללת. כרבים באותה העת, הוריו לא חשו בנוח עם מוצאם היהודי שהיה סטיגמה חברתית, ואמו התביישה בכך. הוא אמר באירוניה שאמו הייתה "די אנטישמית". האב טיבדר היה עורך דין במקצועו שנפל בשבי במהלך שירותו במלחמת העולם הראשונה, ונמלט חזרה מרוסיה למשפחתו בבודפשט. אימו ארז'בט הגיעה ממשפחה בעלת חנות מצליחה למשי. כמו כן אביו היה חובב אספרנטו ולימד את בנו את השפה. בשנת 1936 שינה אביו את שם משפחתו משוורץ בעל הצלצול היהודי לשורוש ("יורש/הבא בתור" בהונגרית, או "להרקיע" באספרנטו), כדרך נוספת להתחמק מן האנטישמיות הגוברת.
במרץ 1944 כבשה גרמניה הנאצית את הונגריה. ילדים יהודים הורחקו מבתי הספר, ונדרשו להתייצב בפני היודנראט. סורוס סיפר שקיבל מהיודנראט משימה: לחלק הודעות ליהודים. הוא הראה את ההודעות לאביו, שזיהה שאלה צווי הגליה לעורכי דין יהודים, והורה לסורוס להזהיר את מקבלי הצווים. משפחתו של סורוס רכשה מסמכים שהקנו לה זהות נוצרית, וכך שרדה את שואת יהודי הונגריה. סורוס הנער התחזה לבן הסנדקות של פקיד במשרד החקלאות ההונגרי, שעסק בהחרמת רכוש יהודי. בשנת 1998 בריאיון עם סטיב קרופט במסגרת התוכנית 60 דקות אמר סורוס שאין הוא מצטער על מעשיו באותה תקופה, שכן בכל מקרה אדם אחר היה עושה זאת. אביו של סורוס סייע להצלת יהודים נוספים, וסורוס כתב על כך מאוחר יותר ששנת 1944 הייתה המאושרת בחייו, משום שהתאפשר לו לחזות בגבורתו של אביו. המשפחה ניצלה בזכות תושייתה של אלזה ברנדייס אשר סיפקה להם מחסה בביתה. בשנת 1945 שרד סורוס את המצור על בודפשט.
בגיל 17 היגר לאנגליה ולמד בבית הספר לכלכלה של לונדון שם סיים תואר ראשון ושני בפילוסופיה בשנת 1954. הוא הושפע רבות מהפילוסוף קרל פופר, שהיה אחד ממוריו, ומרעיון החברה הפתוחה אותו קידם. בתום לימודיו החל לעבוד כפקיד בבנק "סינגר ופרידלנדר", ובהמשך עבר למחלקת הארביטראז'. בהמלצת חבר לעבודה עבר בשנת 1956 לניו יורק, שם עבד בחברת הברוקרים F.M. Mayer והתמחה במניות אירופיות, שעוררו עניין בארצות הברית עם ראשיתו של התהליך שהסתיים לימים בהקמת האיחוד האירופי. בשנת 1959 עבר לעבוד בחברת Wertheim & Co., כאנליסט לניירות ערך אירופיים.
פעילות כלכלית

סורוס עשה את הונו ממסחר במטבע חוץ. הוא רכש מטבעות שלדעתו עמדו בפני ייסוף, ומכר מטבעות שלדעתו עמדו בפני פיחות. לרוב, הערכותיו היו נכונות ומבוססות. את עיקר פרסומו הציבורי קנה ב־1992, עת מכר בחסר מיליארדי לירות שטרלינג תוך ציפייה לפיחות בשער המטבע הבריטי. הפיחות אכן התממש ב־1993 והביא ליציאת הליש"ט ממנגנון שערי החליפין האירופי, שקדם לאירו.
בעשורים האחרונים החל סורוס לתרום מיליארדי דולרים לצדקה וארגונים פוליטיים. סורוס הוא יו"ר הנהלת קרן ההון "סורוס" וראש "מכון החברה הפתוחה" (אנ') (Open Society Institute). הוא גם חבר לשעבר במועצת המנהלים של המועצה האמריקנית ליחסי חוץ. ב־2009, לאחר המשבר הכלכלי העולמי, הקים את המכון למחשבה כלכלית חדשה (Institute for New Economic Thinking).
פעילות כלכלית > עסקיו

בשנת 1970 ייסד סורוס את "סורוס ניהול קרנות" כחברה־בת של בנק ההשקעות "ארנולד אנד ס. בלייקרודר" שבו כיהן כסגן נשיא, יחד עם עמיתו לחברה ג'ים רוג'רס. עוד קודם לכן ניהלו השניים את קרן הגידור Double Eagle מטעם הבנק. בשנת 1973 עזב את ניהול הקרן כדי להקים קרן גידור משלו באמצעות 12 מיליון דולר שגויסו ממשקיעים. בתחילה נקראה הקרן קרן סורוס, אך שמה שונה לקרן קוונטום (בהמשך, קבוצת קרנות קוונטום). רוג'רס פרש מהקרן בשנת 1980. בשנת 2011 הכריז סורוס כי הקרן תהפוך לקרן ניהול השקעות משפחתית ותיסגר להשקעות חיצוניות, והשקיע מכספו כמיליארד דולר כהחזר למשקיעים.[דרוש מקור]
ב־16 בספטמבר 1992, יום שכונה "יום רביעי השחור", הקרן של סורוס ביצעה מכירה בחסר של לירות שטרלינג בשווי יותר מ־10 מיליארד דולר, תוך ניצול הימנעותה של ממשלת בריטניה מלהעלות את הריבית לרמה ששררה בכלכלות אחרות באירופה או לאפשר ניוד של המטבע שלה. כשלבסוף נסוגה בריטניה ממנגנון הריבית האחידה האירופי, הדבר גרם לפיחות קיצוני במטבע הבריטי, והמרוויח הגדול מכך היה סורוס שגרף סכום המוערך ב־1.1 מיליארד דולרים. כתוצאה מכך הוא כונה "האיש ששבר את הבנק המרכזי של אנגליה". בשנת 1997, העריך משרד האוצר הבריטי את העלות של יום רביעי השחור ב־3.4 מיליארד ליש"ט.
באוקטובר 1992, צוטט סורוס בעיתון הטיימס: "הפוזיציה שלנו ביום רביעי השחור הייתה שווה כמעט 10 מיליארד דולר. תכננו למכור יותר מכך. למעשה, כאשר נורמן למונט (שר האוצר של בריטניה) אמר לפני הפיחות שהוא מתעתד ללוות קרוב ל־15 מיליארד כדי להגן על השטרלינג, היינו משועשעים, מפני שזה היה בערך הסכום שרצינו למכור".
בשנת 1997, במהלך המשבר הפיננסי באסיה (1997), האשים ראש ממשלת מלזיה מאהאטיר מוחמד את סורוס בשימוש בעושרו על מנת להעניש את איגוד מדינות דרום־מזרח אסיה (ASEAN) על קבלת מיאנמר כחברה בארגון. בהמשך להיסטוריה של התבטאויות אנטישמיות, מהאטיר התייחס לרקע היהודי של סורוס ("היה זה יהודי אשר עורר את קריסת המטבע") ורמז כי סורוס גרם למשבר כחלק מקונספירציה יהודית. תשע שנים מאוחר יותר, בשנת 2006, התנצל על כך מהאטיר.
בספרו משנת 1998 "The Crisis of Global Capitalism: Open Society Endangered" הסביר סורוס את תפקידו במשבר כך:
פעילות כלכלית > תחזיות

בספרו: "הפרדיגמה החדשה של השווקים הפיננסיים" (מאי 2008), תיאר סורוס "סופר בועה" שהלכה והתנפחה במשך 25 השנים האחרונות והיא מוכנה לקריסה. זה היה השלישי בסדרה של ספרים שנכתבו על ידו שבהם הוא חזה בהצלחה אסון כלכלי. כפי שהוא קובע:
הוא מייחס את הצלחתו ליכולתו להבחין כאשר התחזיות שלו אינן נכונות:
בחודש פברואר 2009, אמר ג'ורג' סורוס כי המערכת הפיננסית העולמית למעשה התפרקה, והוסיף כי אין סיכוי לפתרון בטווח הקרוב למשבר. "אנו עדים להתמוטטות של המערכת הפיננסית... היה דגש על 'ייצוב החולה', וזה עדיין בשלב של 'ייצוב החולה'. אין שום סימן שאנחנו קרובים לתחתית".
פעילות כלכלית > מידע פנים

בשנת 1988, סורוס התבקש להצטרף לניסיון השתלטות על הבנק הצרפתי סוסייטה ז'נרל והוא סירב להשתתף במכרז, אך למרות זאת מאוחר יותר קנה ממניות החברה. השלטונות הצרפתיים החלו בחקירה בשנת 1989, ובשנת 2002 בית המשפט הצרפתי קבע כי היה זה סחר במידע פנים, הרשעה פלילית כמוגדר תחת חוקי ניירות ערך הצרפתית, והוא נקנס בסכום של 2.3 מיליון דולר, אשר היה הסכום שאותו הרוויח מהשימוש במידע פנים. לא נעשתה חקירה של נזקי האירוע בגלל התיישנות המקרה ומשך הזמן עד להרשעה. סורוס הכחיש כל אשמה ואמר כי החדשות של השתלטות היו נחלת הכלל. ההרשעה שלו בסחר במידע פנים אושרה גם על ידי בית המשפט העליון בצרפת ב־14 ביוני 2006. סורוס ערער לבית הדין האירופי לזכויות אדם, בטענה כי עיכוב של 14 שנה בהבאת התיק לבית המשפט מנע שימוע הוגן. באוקטובר 2011 נדחה ערעורו.
השקעות בישראל

במשך השנים השקיע סורוס במספר חברות בישראל, בהן:
אינדיגו – השקעתו הראשונה בישראל הייתה בחברת "אינדיגו" (היום HP Indigo) העוסקת בייצור מכונות דפוס דיגיטלי. ביוני 1993 הוא רכש 14% מהחברה בתמורה ל־50 מיליון דולר. ב־1995 הגדיל סורוס את החזקותיו ל־30%.
ג'יאוטק – בסוף שנת 1993 השקיע סורוס 125 מיליון דולר בחברת ג'יאוטק, שפיתחה מוצרים לתקשורת אלחוטית על בסיס טכנולוגיה של רפא"ל. החברה פשטה את הרגל.
קומברס – בשנת 1997, הקים יחד עם חברת קומברס את קרן ההון סיכון "קומסור" (שם החברה הוא שילוב של קומברס וסורוס), שגייסה הון בהיקף של 30 מיליון דולר להשקעות היי־טק בישראל. בשנת 2012, בעקבות המשבר שחוותה החברה, רכש 7% ממניותיה בשווי של כ־100 מיליון דולר.
טבע תעשיות פרמצבטיות – במשך השנים הושקע כ־5% מהון קרן ההשקעות של סורוס במניות החברה.
אלרוב נדל"ן ומלונאות – בשנות ה־90 של המאה ה־20 החזיק כ־25% ממניות החברה בשותפות עם אלפרד אקירוב. בהמשך מכר את המניות לנוחי דנקנר.
מדיקה ונצ'ר פרטנרס – בשנת 2004 השקיע כ־20 מיליון דולר בקרן הון סיכון הישראלית "מדיקה ונצ'ר פרטנרס", המתמקדת בהשקעה בחברות המפתחות טכנולוגיות בתחומי הרפואה השונים, בשיתוף בנק הפועלים.
אלוט – קרן ההשקעות של סורוס מחזיקה 16% ממניות החברה החל משנת 2017.
תרומותיו

החל משנות ה־80 החל סורוס בפעילות פילנתרופית למען דמוקרטיזציה וחברה חופשית, ועם הזמן הפך לאחד התורמים הגדולים בעולם לארגוני חברה אזרחית. רוב התרומות נעשות בעזרת "מכון החברה הפתוחה" שהקים. מאז 1982 ועד תחילת 2017 תרם המכון מעל 14 מיליארד דולר. בסוף 2017 תרם סורוס למכון 18 מיליארד דולר.
את פעילותו הפילנתרופית התחיל סורוס במזרח אירופה בסוף ימי המשטר הקומוניסטי. הוא תרם לארגונים כמו סולידריות בפולין ואמנה 77 בצ'כוסלובקיה. בהונגריה הוא תרם לרכישת מאות מכונות צילום (שעד אז היו בשליטה ממשלתית הדוקה) ולייבוא רבבות ספרים שלא ניתן היה להשיג עד אז במדינה. סורוס הוא התורם המרכזי לאוניברסיטה המרכז־אירופית שהוקמה ב־1991 בעקבות נפילת המשטר הקומוניסטי שם. האוניברסיטה מעניקה את "פרס החברה הפתוחה", שראשון זוכיו היה הפילוסוף קרל פופר.
סורוס היה אחד ממתנגדיו הגדולים של נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' ווקר בוש ותרם כסף רב לקמפיינים של מתחריו. בכלל זה תרם למפלגה הדמוקרטית 27 מיליון דולר, בעת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. הוא תרם גם למסעי הבחירות של ברק אובמה לנשיאות. סורוס נמנה עם התורמים המרכזיים של שדולת "ג'יי סטריט".
מכון החברה הפתוחה תרם לארגוני שמאל בישראל ולארגונים הקשורים לזכויות האדם של לערביי ישראל והרשות הפלסטינית. בין היתר נתרמו 2.5 מיליון דולר לעדאלה – המרכז המשפטי לזכויות המיעוט הערבי בישראל, ומיליון דולר לארגון אעלאם. נכון לשנים 2014–2015, קיבלו כסף מגופים של 'החברה הפתוחה' בסכום מצטבר של מיליוני שקלים, הארגונים בצלם, שוברים שתיקה, מחסום ווטש ועוד. הקרן החדשה לישראל קיבלה מענק בסך 837 אלף דולר בשנת 2015. על פי המסמכים, המכון מולד – המרכז להתחדשות הדמוקרטיה קיבל שני מענקים על סך 100 אלף דולר כל אחד, כשאחד מהם הוגדר כמיועד "לגייס תמיכה פוליטית וציבורית בישראל נגד ההתנחלויות, באמצעות מחקר על ההשלכות הכלכליות שלהן".
עמדותיו והתגובה להן

סורוס תומך בארגוני שמאל וארגונים ליברליים בארצות הברית ובמקומות אחרים בעולם. נחשב ל"ביקורתי כלפי מדיניות ממשלת ישראל". בשנת 2003 הביע סורוס עמדה שלפיה מדיניותן של מדינת ישראל ושל ארצות הברית וכן עושרם של יהודים מחזקים מגמות אנטישמיות. ב־2007 כתב מאמר ב־The New York Review of Books, שבו טען שהאנטישמיות קדמה למדינת ישראל, ושמדיניות מדינת ישראל אינה אחראית לאנטישמיות, אולם הגישה כלפי מדינת ישראל מושפעת מהמדיניות שלה.
ב־2018 נבחר סורוס לאיש השנה של "פייננשל טיימס", בנימוק: "הבחירה [...] משקפת בדרך כלל הישגים. במקרה של סורוס, הבחירה בו מייצגת גם את הערכים שהוא מייצג".
עמדותיו והתגובה להן > האשמות נגד סורוס באיראן

בשנת 2007 השלטונות באיראן עצרו את Kian Tajbakhsh, פוליטיקאי רפורמיסט, בגין פשעים נגד הביטחון הלאומי, בגלל שעבד עם ארגונים אמריקאים כמו Gulf 2000 וOpen Society Foundations - ארגון במימונו של סורוס. לאחר כמה חודשי מעצר הוא שוחרר בעקבות לחץ אמריקאי.
בשנת 2009 על רקע בחירות באיראן ומחאה רחבה שפרצה בעקבותיה הואשם Kian Tajbakhsh, בכך שהוא זמם לבצע הפיכה נגד השלטונות בטהרן.
לפי השלטונות המהומות לא היו התפרצות ספונטנית של מחאה אלא חלק ממזימה ליצור "מהפכת קטיפה" שמומנה לטענת השלטונות על ידי ממשלות זרות ועל ידי סורוס. Tajbakhsh הורשע בהאשמות של ריגול ונגזרו עליו 15 שנות מאסר. בשנת 2010, לאחר לחץ בינלאומי, הוא שוחרר למעצר בית.
בשנת 2011 בראיון ב-CNN תקף סורוס את המשטר באיראן וחזה כי הוא לא יחזיק מעמד.
עמדותיו והתגובה להן > האשמות בהונגריה מטעם ויקטור אורבן

סורוס מותקף באופן תדיר על ידי מפלגת השלטון ההונגרית פידס ומנהיגהּ ויקטור אורבן, ראש ממשלת הונגריה.
סורוס פועל נגד מדיניות ההגירה של הונגריה, המונעת כניסת פליטים מוסלמים למדינה. המפלגה כינתה את פעולותיו "תוכנית סורוס" (Soros-terv), ותיארה אותה כקנוניה בין־לאומית להצפת הונגריה במהגרים. מפלגת פידס שלחה לשמונה מיליון אזרחים הונגרים ב־2017 שאלון התייעצות לאומית המאשים את סורוס בהרס הונגריה, הריסת התרבות ההונגרית, שינוי מערכת המשפט וכפייה על המדינה לקבל מהגרים. פידס יצאה בקמפיין שלטי חוצות נגד סורוס שבהם נאמר: "אסור לתת לג'ורג' סורוס להיות זה שצוחק אחרון". בין השאר הודבק דיוקנו של סורוס על רציפי רכבת בבודפשט כדי שנוסעים ידרכו עליו. הקהילה היהודית בהונגריה ראתה בקמפיין זה גם עידוד לאנטישמיות, ובעקבות זאת פרסם שגריר ישראל בהונגריה הודעת גינוי לקמפיין. יום לאחר מכן פרסם משרד החוץ הודעת הבהרה, בהנחיית ראש הממשלה ושר החוץ, בנימין נתניהו, שבה נאמר כי ישראל מגנה כל ביטוי של אנטישמיות, אך הודעת הגינוי "לא נועדה בשום אופן לעשות דה־לגיטימציה לגורמים שמותחים ביקורת על ג'ורג' סורוס, אדם שבאופן מתמשך חותר תחת ממשלות ישראל שנבחרו באופן דמוקרטי וזאת על ידי מימון ארגונים שמכפישים את המדינה היהודית ומנסים לשלול ממנה את זכותה להגנה עצמית".
האוניברסיטה המרכז־אירופית, שהוקמה על־ידי סורוס, נרדפה על־ידי מפלגת פידס עד שנאלצה להעביר את פעילותה אל מחוץ להונגריה.
בשנת 2020 כינה בכיר בממשלה ההונגרית את סורוס "הפיהרר הליברלי" והאשים אותו בהפיכת אירופה לתא גזים, אליו מוזרם הגז הרעיל דרך "ארגוני החברה הפתוחה".
בנאום לאומה בשנת 2023 האשים אורבן את סורוס בהזרמת כסף לחבריו כדי ש"יהיה במה לירות בנו".
עמדותיו והתגובה להן > האשמות נגד סורוס במדינות נוספות

על סורוס נמתחה ביקורת מצד מספר ממשלות, חלקן בעלות אופי אוטוריטרי. נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, סילק מרוסיה את ארגוני "החברה הפתוחה", אותם הגדיר כ"איום ביטחוני", ואסר בחקיקה קבלת תרומות מסורוס. במקדוניה, הנמצאת בנתיב המעבר של פליטים לגרמניה, נמתחת ביקורת ממשלתית על סורוס ונערכו הפגנות נגדו.
בארצות הברית הופצה תאוריית קונספירציה לפיה סורוס מימן את עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל שהוא גוף נאו-נאצי, כדי להכפיש רפובליקאים.
גופי ימין בישראל כמו אתר מידה ופוליטיקאים מבקרים בתקיפות את סורוס ואת הארגון הקרן החדשה לישראל שהוא בין תורמיה.
חייו האישיים

סורוס נשוי בשלישית ואב לחמישה ילדים. שלושת הראשונים נולדו מאשתו הראשונה, לה היה נשוי בשנים 1960–1983, ושני האחרונים מאשתו השנייה, לה היה נשוי בשנים 1983–2005. בשנת 2008 פגש את אשתו הנוכחית שצעירה ממנו ב־40 שנה, טמיקו בולטון, והזוג התחתן בספטמבר 2013.
בין ספריו

ג'ורג' סורוס, החברה הפתוחה בסכנה, ידיעות ספרים – ספרי חמד, 1999.
ג'ורג' סורוס, בועת העליונות האמריקאית, הוצאת דביר, 2004
ראו גם

עמנואל גולדשטיין
מנחמיה

| --- | --- |
מוזיאון הראשונים ובית הרופא
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק המעיינות
גובה ממוצע: ‎-154 מטר
תאריך ייסוד: 1901
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,202 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,161 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) מנחמיה(למפת עמק בית שאן רגילה) מנחמיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מנחמיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מנחמיה32°39′58″N 35°33′18″E﻿ / ﻿32.6659931295311°N 35.5550638453847°E﻿ / 32.6659931295311; 35.5550638453847  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק המעיינות באדום - מנחמיה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

מְנַחֶמְיָה הוא כפר יהודי בעמק הירדן. הוא ממוקם בקרבת כביש 90, כחמישה קילומטר דרומית לצמח וכ-18 קילומטר מצפון לבית שאן. היישוב נוסד ב-1901, והיה היישוב העברי הראשון בעמק הירדן. הוא הוקם כמושבה, בין השנים 1951–2005 היה מוכר כמועצה מקומית, וכיום מנוהל  בידי המועצה האזורית עמק המעיינות.
ייסוד המושבה

ייסוד המושבה התבצע בשלושה שלבים: ב-23 - 26 בדצמבר 1901 התיישבו חמש המשפחות הראשונות על אדמות שנרכשו בדרום עמק הירדן, ליד הכפר עבודייה, ב-25 בדצמבר 1902 כ"ה בכסלו תרס"ג נוצר איחוד של מתיישבי עבודייה עם אדמות מלחמיה, בינואר 1903 התגבשה המושבה מלחמיה שכללה 12 משפחות ואליהן התווספו שמונה משפחות מזכרון יעקב, "מלחמיה" היא היישוב היהודי הראשון באזור בעת החדשה, והמושבה העברית הראשונה שהוקמה בגליל התחתון.
בו' באייר תר"פ (24 באפריל 1920) הותקפה מלחמיה על ידי פורעים ערבים והמתיישבים נאלצו להתפנות לתקופה קצרה. בשנת 1921 שונה שמה של המושבה למנחמיה על שם מנחם, אביו של הנציב העליון הרברט סמואל.
בראש המושבה עמד ועד המושבה בניהולו רב השנים של מאיר דוד רוזנצויג. בנו, ירמיהו רוזנצויג, נודע כנגן הרמוניקה (מפוחית יד) ומספר סיפורים, ירמיהו חיבר ושר את השיר "על הגורן בליל לבנה".
במנחמיה הוקם בית מרקחת אזורי לפני מלחמת העולם הראשונה. הוקמה בה מחצבה, שבה כרו חומרי גלם עבור מפעל נשר חיפה שליד חיפה; המחצבה סיפקה עבודה גם לקיבוצי עמק הירדן בראשיתם. הוקם בה גם מפעל לייצור גבס, שסיפק עבודה לתושבי מנחמיה. במקום היה קיים מוזיאון לתולדות הרפואה באזור, ולתולדות מנחמיה ונהריים.
התנהלות כמועצה מקומית

היישוב התנהל כמועצה מקומית משנת 1951 עד 2005. שטח השיפוט של המועצה היה 6,000 דונם.
בראש המועצה עמד בני שליטא בין השנים 1956–1992. שליטא נבחר בפעם האחרונה בשנת 1989 אך כיהן כראש מועצה לעומתית בה היה רוב לאופוזיציה. מסיבה זו הורה שר הפנים בשנת 1992 על פיזור המועצה ועריכת בחירות חדשות שהביאו להחלפת שליטא על יד אהרון מונדרי. בשנת 1997 פיזר שר הפנים את המועצה בשנית, והפעם הוא מינה ועדה קרואה לניהול היישוב. גם לאחר מכן ידעו הבחירות במועצה עימותים חריפים שהגיע לתביעת לשון הרע בבית המשפט.
מ-1999 עד 2004 היה ראש המועצה עמית בן-צבי. הוא התפטר בשל צבירת גירעונות בקופת המועצה (התפטרות מסיבה זו היוותה תקדים ארצי). במקום בן-צבי, נכנס לתפקיד ממלא מקומו, איבור אלטשולר, שהחזיק בתפקיד פחות משנתיים. בא' בטבת ה'תשס"ו (1 בינואר 2006) המועצה בוטלה והמושבה הועברה להתנהל תחת מועצה אזורית עמק המעיינות.
גידולים חקלאיים

במנחמיה מגדלים מגוון פירות, בהם אשכוליות אדומות, קלמנטינות, תפוזים, בננות, זיתים, תמרים וענבים.
ראו גם

בית הרופא במנחמיה
לקריאה נוספת

עבר הדני, מנחמיה בת שישים [תרס"ב-תשכ"ב/ 1902- 1962], הוצאת יובל, תשכ"ג/ 1963.
יואב רגב, מנחמיה - מלחמיה: מושבה בעמק הירדן, נתניה : אחיאסף, 2006.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ההתיישבות בגליל התחתון מאת אהרן עבר הדני הוצאת מסדה והתאחדות האיכרים בגליל התחתון
↑  לפי ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956
↑  יעקב מזור, הלילות בכנען, המרכז לחקר המוזיקה היהודית, ירושלים, תשנ"ט (מתוך חוברת המלווה תקליטור שהשיר הראשון שלו הוא "על הגורן בליל לבנה" בביצוע של ירמיהו רוזנצויג עם מפוחית יד, הוקלט בראש פינה בשנת 1990)
↑  בג"ץ 2937/91
↑  בג"ץ 5389/96
↑  תביעה אזרחית 002014/00, השופט יונתן אברהם
↑  לראשונה ראש מועצה התפטר בגלל הגירעון, רלי סער, וואלה-הארץ, 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540323005171  LCCN: nr94030549  VIAF: 128285373   WorldCat (עם VIAF): 128285373 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אייל ברטוב

| --- | --- |

אייל ברטוב
 לידה:  25 בדצמבר 1958 (בן 66)
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  צלם
 www.eyalbartov.com
אייל ברטוב
אייל ברטוב (נולד ב-25 בדצמבר 1958) הוא צלם טבע ישראלי.
ביוגרפיה

ברטוב הוא צלם סטילס, ווידאו, ובמאי סרטים, המתמחה בנושאי הטבע, הזואולוגיה והאנתרופולוגיה. הוא מצלם ומפיק סרטים באורך מלא עבור הנשיונל ג'יאוגרפיק, ערוצי הסמית'סוניאנס וכן עבור ארגוני טבע וסביבה בישראל.
ברטוב צילם, ערך, והפיק את הסדרה "ישראל הפראית" משנת 2016, שמתמקדת בטבע הישראלי והופקה עבור ערוצי הסמית'סוניאנס בקנדה ובארצות הברית. הסדרה כוללת חמישה פרקים של שעה: נדידת הציפורים, החבל הים תיכוני, מדבר יהודה וים המלח, הרי אילת וים סוף, ארץ הנגב. ועוד בראשית שנות ה-2000 צילם ערך והפיק עבור הנאשיונל ג'אוגרפיק את הסרטים: רוח הנשר, עיר השועלים, בעקבות נחשים.
העבודות של ברטוב מתפרסמות בתערוכות, במגוון רחב של מגזינים, ספרים, אנציקלופדיות ותוכניות טלוויזיה. בנוסף, הוא פעיל במאבקים לשמירה על הטבע והסביבה, ופעילותו באה לידי ביטוי בתמונות, סרטים, הרצאות ופעילות ציבורית.
ברטוב הדריך למעלה מ-120 מסעות ליבשת אפריקה, לארצות קניה, טנזניה וזנזיבר, איי סיישל, דרום אפריקה, נמיביה, בוצואנה וזימבבואה. כמו כן הדריך וצילם מסעות באנטארקטיקה, בשפיצברגן, באסיה - בדרך המשי, בהודו ובתאילנד.
ברטוב נשוי ולו שני ילדים. מתגורר במושב שדה יצחק.
תערוכות

1994 - השתתפות בתערוכה "אפשר גם אחרת" - תערוכת שמירת טבע בכנסת ישראל
1994 - השתתפות בתערוכה "חיות נכחדות" בגן החיות התנ"כי בירושלים
1995 - השתתפות בתערוכה " לטוס עם הציפורים"
1996 - השתתפות בתערוכה "מסע עולמי" - החברה הגאוגרפית
1999 - תערוכה " בין מציאות לדמיון" - תמונות ממסע בכדור פורח במזרח אפריקה
2002 - "התערוכה העולמית לצילומי עיתונות 2002 " צוותים בעבודה" מרכז עזריאלי.
2004 - תערוכת יחיד במרכז עינב "שני צדדים למטבע" אדם טבע ודין
2005 - תערוכת "טבע האדם " בגלריית " ארט ספייס " ת"א
2007 - תערוכת יחיד- "מעוף בין הבריכות" במעיין צבי, עופות מים ונופי ים
2008 - תערוכת יחיד בנושא שמירת הסביבה במרכז לפיתוח קיסריה
2009 - "חולות" – תערוכת יחיד בנושא חולות ברחבי העולם, במוזיאון הגאולוגי ברמת השרון
2013 - "ארץ אחרת"- תערוכת יחיד במוזיאון הפתוח לצילום בתל חי, בנושא טבע ישראלי והקונפליקט עם האדם והשפעותיו
2013 - "טבע עולמי- טבע מקומי 1"- מציג עיקרי בתערוכה קבוצתית במוזיאון א"י, בשיתוף ה-BBC
2014 - "טבע עולמי- טבע מקומי 2"- תערוכה קבוצתית במוזיאון א"י, בשיתוף ה-BBC
2015-2016 - "ישראל היפה בירוק" – תערוכת נופי צומח בנתב"ג, המועצה לישראל יפה. התערוכה מוצגת בכנסת ישראל
2016 - 4 תערוכות למשרד החוץ, עבור שגרירויות ישראל בעולם: ציפורי ישראל, נופי ישראל, מים בישראל, עבר ועתיד בארץ
2016 - "חיות הפרא של נחום גוטמן" – תערוכה במוזיאון האדם והחי ר"ג.
פרסום ספרים, תקליטורים, תמונות ומאמרים

1993-2020 - המרכז לטכנולוגיה חינוכית: מידעון טבע, ספרי לימוד ומחקר, אתרי אינטרנט
2002 - תרגום מאנגלית, התאמות לישראל ותוספות מדעיות לספר "במשעול הטבע" – הוצאת ענבל
2004 - פרסום תמונות וגלויות בארגון שמירת הטבע הבינלאומי WWF
2011-2004 - מאמרי טבע ואיכות סביבה בפרסומי מט"ח, סנונית, מט"ר
2015-2004 - צלם גני רוטשילד- רמת הנדיב, זיכרון יעקב: פרוספקטים, סרטים, ספרים ותערוכות
2005 - פרסום בולי עומאן בארגון שמירת הטבע WWF
2008 - צילום מגדיר היונקים, הוצאת מפה
2008 - ספר הדרכה למורי ביולוגיה ואקולוגיה - גני רמת הנדיב
2009 - מצלמי הספר "הודו קליק ישראלי"
2009 - פרסום בולי לוב בארגון שמירת הטבע WWF
2012 - צילום והפקת הספר "שיטות לחקר אקולוגי בשדה" בהוצאת רמת הנדיב
2013 - צלם עיקרי בספר "ישראל היפה בירוק", המועצה לישראל יפה
2015 – פרסום סדרת בולי נחלים בישראל מצילומים
האנציקלופדיה לבעלי חיים- עופות ויונקים בישראל: צילומי וידאו וסטילס לתקליטור טבע הדברים
כתיבה וצילום של הספר "זה חי" בהוצאת שחף והטלוויזיה הישראלית
צילום הספר "דניאל ויעל ביבשת השחורה" בהוצאת עם עובד
צילומים באנציקלופדיה מפה- הוצאת מפה
מצלמי מדריך ישראל החדש 2001 הוצאת כתר
מדורים קבועים בעיתונים: פשוש, פילון, כולנו, עיתון חי
מגזין "מסע אחר" - צלם וכתב מסעות בישראל ובעולם, מזה 25 שנים
פרסום תמונות בספרי טבע ולימוד, ספרי טבע ואנציקלופדיות משרד הביטחון
פרסום תמונות בטיים מגזין ואנציקלופדיית בריטניקה
הערות שוליים

↑  ישראל הפראית, באתר גודיז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524992305171  ISNI: 0000 0004 0294 8663  LCCN: no2001063634  ULAN: 500483893  VIAF: 308271699   WorldCat (עם VIAF): 308271699
משה אלפי

| --- | --- |

 לידה:  1966 (בן 59 בערך) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 מקום לימודים:  צ'מפליין קולג' 
 יצירות בולטות:  נאף ילד רחוב
 פרופיל ב-IMDb
 
משה אלפי (נולד ב-3 במרץ 1966, י"א באדר תשכ"ו) הוא יוצר, במאי, מפיק קולנוע וטלוויזיה. מרצה במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות מאז הקמתו.
ביוגרפיה

אלפי נולד בירושלים, דור 11 בעיר, וגדל בשכונת בית וגן. שירת בתוכנית ההסדר של ישיבת אור עציון בחטיבת גבעתי.
עניינו בתקשורת חזותית החל ב-1990 כשלמד בימוי והפקה לטלוויזיה ב"מכון התורני לחינוך ולתקשורת", שהיה המוסד הדתי הראשון בארץ לקולנוע ותקשורת. מורהו במכון, אדיר זיק, היה לימים לשותפו של אלפי ועמו יצר פרויקטים רבים. בהמשך הוציא תעודת עיתונאי וסיים לימודי תואר ראשון בתקשורת ומנהל עסקים בשלוחה הישראלית של צ'מפליין קולג' (אנ').
בשנים 1990–1992 שימש כתחקירן בטלוויזיה החינוכית ובערוץ הראשון ואחר כך היה מנהל אולפן בתוכניות בערוץ 2. במקביל יזם והפיק פרויקטים עם מיכה שגריר, דני סיטון, איל פלד ואחרים. היה מראשוני המרצים בבית הספר לקולנוע מעלה עם הקמתו ב-1993, שבו הוא מלמד עד היום קורסים בתחקיר ובהפקה. ב-1995 הקים את חברת ההפקות "אלפים הפקות" היוצרת סרטים תיעודיים ועלילתיים, סדרות רשת, פסטיבלים, מיצגי תיירות וסרטי קבע למוזיאונים בישראל ומחוצה לה.
אלפי חבר בתל"י, באיגוד המפיקים, בפורום היוצרים הדוקומנטריים וממייסדי האגודה לזכות הציבור לדעת. כיהן בעבר כחבר הנהלה בלב אחד - סיוע אזרחי בחירום.
מתגורר באבו גוש ואב לארבעה ילדים.