stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הממלכה המאוחדת
תרבות

תרבותה של הממלכה המאוחדת עשירה ומגוונת ומשפיעה על התרבות העולמית כולה. הממלכה המאוחדת היא מדינה אירופית בעלת קשרים תרבותיים עם מושבותיה לשעבר, במיוחד עם ארצות שבהן אנגלית היא שפה רשמית. מהגרים ממושבותיה לשעבר דוגמת הודו, פקיסטן והאיים הקאריביים השפיעו רבות על תרבותה במהלך העשורים האחרונים.
המשקה שמאפיין את הממלכה המאוחדת בעולם הוא תה עם חלב. תרבות שתיית התה ב-5 אחה"צ, לצד ארוחת הבוקר האנגלית, היא מנהג מקובל מאוד בבריטניה, שלרוב מסמל את הממלכה המאוחדת בכלל ואת אנגליה בפרט.
תרבות > סמלים

| דגל | האנשה לאומית | חיה לאומית | סמל | מוטו | המנון לאומי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| דגל הממלכה המאוחדת  Flag of the United Kingdom | בריטניה  | אריה    בולדוג    | סמל הממלכה המאוחדת   | Dieu et mon droit (צרפתית) "אלוהים וזכותי שלי" (משמש את אנגליה, ויילס וצפון אירלנד) In Defens (סקוטית) "בהגנה" (משמש את סקוטלנד) | "אלוהים נצור את המלך"   "God Save the King"  הערה: "המלך" מתחלף עם "המלכה" במילות השיר כאשר המונרכית היא נקבה. |
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: הממלכה המאוחדת
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
חינוך בממלכה המאוחדת
האיים הבריטיים
רכבות בממלכה המאוחדת
ביאורים

↑  אף על פי שלא מוגדר המנון רשמי, השיר אלוהים נצור את המלך (אנגלית: God save the king) משמש בטקסים רשמיים.
↑  אנגלית (דה פקטו מכוח תקדים), ולשית בוויילס וגאלית סקוטית בסקוטלנד (על פי חוק משנת 2005).
↑  השפה האנגלית היא השפה המדוברת. לוולשית וגאלית סקוטית יש מעמד שווה לאנגלית בוויילס וסקוטלנד בהתאמה.
↑  הוקמה כ"הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד", השם שונה ב-1927.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
1 2  לא כולל הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  "Countries within a country". Prime Minister's Office. 10 בינואר 2003. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Environmental Performance Index | Environmental Performance Index, epi.yale.edu
↑  StackPath, www.instituteforgovernment.org.uk
↑  Brits' beliefs about God,‏ (סקר מתעדכן). YouGov.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554952005171  BIBSYS: 90055024  BNE: XX4575384  BnF: cb11872746v (data)  CANTIC: a10849427  CiNii: DA00516998  GND: 4022153-2  HDS: 003356  ISNI: 0000 0001 2248 3427  KulturNav: fc2aa4dd-14b6-4741-9470-a0f6fe8f5dd9  LCCN: n79023147  MusicBrainz: 8a754a16-0027-3a29-b6d7-2b40ea0481ed  NDL: 00871900  NKC: ge134525  NLA: 35142153  NLG: 239558  NLK: KAB201914457  NSK: 000108702  RERO: 02-A000074093  SELIBR: 164342  SUDOC: 026488515  UKPARL: RXNRIuTp  VIAF: 127756949   WorldCat (עם VIAF): 127756949 
סטונהנג', שבמחוז וילטשייר, הוקם בסביבות 2,500 לפני הספירה
אמנת האיחוד הובילה לממלכת בריטניה הגדולה
טופוגרפיה של הממלכה המאוחדת
ההר בן נוויס שבסקוטלנד הוא הגבוה ביותר באיים הבריטיים
קוי הגבול בין הארצות המרכיבות את הממלכה המאוחדת
הסיטי של לונדון, אחד המרכזים הכלכליים הגדולים בעולם
צ'ארלס דרווין (1809–1882); תאוריית האבולוציה על ידי ברירה טבעית שלו היא אחת מתשתיות מדע הביולוגיה המודרני
אוכלוסייה מוערכת של אזרחים בריטים החיים מעבר לים
האוכלוסייה בממלכה המאוחדת והיחס בין ארבע האומות המרכיבות אותה, באחוזים
מפת צפיפות האוכלוסין של הממלכה המאוחדת, על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011
עולם דוברי האנגלית: ארצות בכחול כהה בעלות רוב של דוברי אנגלית כשפת אם; בתכלת ארצות שבהן האנגלית היא שפה רשמית אך רוב אזרחיהם לא דוברים אותה כשפת אם
ארמון וסטמינסטר בלונדון, בו שוכן הפרלמנט
שיגור טיל אטומי מסוג טריידנט II מצוללת.
ויליאם שייקספיר, מגדולי המחזאים והכותבים
ג'ין הקמן

| --- | --- |

ג'ין הקמן, 2008
 לידה:  30 בינואר 1930 סן ברנרדינו, ארצות הברית 
 פטירה:  18 בפברואר 2025? (בגיל 95) סנטה פה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Eugene Allen Hackman 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1959–2004 (כ־45 שנים) 
 מקום לימודים:  פסדינה פלייהאוז  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  Danville High School 
 בן או בת זוג:  פיי מלטיז (1956–1986)  בטסי ארקווה (1 בדצמבר 1991–11 בפברואר 2025) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (1992)  פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (1992)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (1971)  גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל (2002)  פרס באפט"א לשחקן המשנה הטוב ביותר (1993)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (2001)  פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר (1973)  דוב הכסף לשחקן הטוב ביותר (1989)  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1971)  מדלייה על שירות צבאי נאות (צבא ארצות הברית)  מדליה לשירות הביטחון הלאומי  פרס קלרנס דרוונט 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוג'ין אלן "ג'ין" הקמן (באנגלית: Eugene Allen "Gene" Hackman;‏ 30 בינואר 1930 – 18 בפברואר 2025) היה שחקן קולנוע אמריקאי, זוכה שני פרסי אוסקר ושלושה פרסי גלובוס הזהב, וגם סופר.
הקמן, שפרח בקולנוע האמריקני בשנות השבעים, נקט גישה שונה מזו של כוכבי התקופה האחרים כגון ג'ק ניקולסון, רוברט דה נירו, דסטין הופמן ואל פצ'ינו. בעוד אלו התמקדו בתפקידים ראשיים ובסגנון משחק זיקתי, הקמן הרבה לקחת תפקידי משנה ולא סלד מלגלם את דמות הנבל, דבר שגרם לקריירה שלו להיות מהיציבות, הרווחיות והנחשבות בהיסטוריה עד לפרישתו בשנת 2008.
לא מעט שחקנים צפון-אמריקנים ראו בהקמן מודל חיקוי בריא לקבלת החלטות וניסו לתמרן בין תפקידים ראשיים למשניים. אלו כוללים את רוברט דובאל, ג'ון ווייט ודונלד סאת'רלנד, ומאוחר יותר את כריסטופר ווקן ואד האריס.
ראשית חייו

הקמן נולד בסן ברנרדינו, קליפורניה שבארצות הברית. הוריו הם ליידה (לבית גריי) ויוג'ין עזרא הקמן. הם התגרשו כשהיה ילד, והוא התגורר במספר מקומות עד שעבר לגור עם סבתו בדנוול, אילינוי. בגיל 16 התגייס לחיל הנחתים האמריקני, ושירת בו במשך ארבע שנים וחצי. בתום שירותו הצבאי, בשנת 1951, החל לעבוד בעבודות מזדמנות עד אשר החל ללמוד הפקת טלוויזיה ועיתונאות באוניברסיטת אילינוי, אבל עזב ועבר לקליפורניה.
בגיל 30 החליט הקמן להתמסר לעבודה כשחקן, ולהצטרף לבית הספר למשחק, שם גם למד עוד שחקן העתיד להיות כוכב גדול – דסטין הופמן, ומשם החלה הידידות רבת השנים ביניהם. הקמן עבר להתגורר עם אשתו בניו יורק.
בניו יורק החל הקמן להופיע בכמה הצגות "אוף ברודוויי", עד שב-1964 קיבל הצעה לשחק בברודוויי, ובעקבותיה קיבל הצעות להופיע בקולנוע.
קריירה > שנות השישים

תפקידו הראשון בקולנוע היה בתפקיד קטן בסרט Mad Dog Coll בשנת 1961. בשנת 1964 הופיע בסרט לילית כשבתפקיד הראשי מופיע וורן ביטי. תפקיד זה הגיע אחרי שורה של תפקידים בסדרות טלוויזיה (ובהן "אני מרגל"). סרטו הבא, "הוואי" (1966), על פי הרומן של ג'יימס מיצ'נר, שבו שיחק לצד ג'ולי אנדרוז. סרט זה הביא הכרה ראשונה להקמן כשחקן. סרטו המשמעותי הראשון היה בסרט הפשע "בוני וקלייד" (1967), שביים ארתור פן עמו ישוב הקמן לשתף פעולה עוד מספר פעמים, סרט שהביא לו מועמדות ראשונה לפרס האוסקר, בקטגורית שחקן משנה. עד לסוף עשור זה הופיע הקמן בסרטים כמו דרמת המדע בדיוני "צל על הארץ" וב"גלישה מסחררת", לצד רוברט רדפורד, וגם בסרט "צנחנים בשחקים" (1969) שבו אף הופיע, לראשונה, בפוסטר הסרט, לצד שני כוכביו הגדולים ברט לנקסטר ודברה קר.
קריירה > שנות השבעים

סרטו הראשון בשנות השבעים, הדרמה "מעולם לא שרתי לאבי" (1970) זיכתה אותו במועמדות שנייה לאוסקר, כשחקן משנה.
שנה אחר כך ב-1971 גילם במותחן הפשע "הקשר הצרפתי" את דמותו של פופאי דויל, שוטר נחוש ואלים, המנסה לעצור משלוח הרואין מצרפת. על תפקיד זה זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, והייתה זו פריצתו הגדולה לתודעת הקהל.
ב-1972, שנה אחר כך, כיכב בדרמת האסונות הידועה "הרפתקה בפוסידון" שהביאה לו מועמדות לפרס באפט"א.
ב-1973 כיכב בדרמה "הדחליל" לצד אל פצ'ינו, שזכתה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן.
כעבור שנה, ב-1974, עוד סרט בכיכובו של הקמן זכה בפרס "דקל הזהב", היה זה מותחן הפשע של פרנסיס פורד קופולה "השיחה", תפקיד זה זיכה אותו במועמדות לפרס באפט"א פעם נוספת.
בגיל 45, בשנת 1975 יצאו לבתי הקולנוע ארבעה סרטים בכיכובו. "הקשר הצרפתי 2" (French Connection II) של ג'ון פרנקנהיימר, "חקירה באפילה" (Night Moves) של ארתור פן (על שניהם היה מועמד לפרסים), בדרמה הקומית "ליידי בת מזל" של במאי המיוזיקלס סטנלי דונן ובסרט "בשן חורקת", מערבון מרשים שכתב וביים ריצ'רד ברוקס.
ב-1977 שיחק בשלושה סרטים בולטים. בסרט המלחמה גשר אחד רחוק מדי של ריצ'רד אטנבורו, במותחן "עיקרון הדומינו" של סטנלי קריימר (שוב לצד קנדיס ברגן) וב"לצעוד או למות" (עם טרנס היל וקתרין דנב, סרט שצילומיו הופסקו והתעכבו, לאחר שסוס שעליו רכב הקמן השליך אותו מעל גבו, והשחקן נפצע).
הקמן היה מועמד לפרס גם על תפקיד המשנה המבריק שגילם כלקס לות'ר בשובר הקופות "סופרמן" (1978) של ריצ'רד דונר. בתפקיד זה הפגין הקמן יכולות קומיות בלתי מבוטלות (הוא חזר לגלם את דמותו של לֶקְס לות'ר גם בסרט ההמשך סופרמן 2 ב-1980).
קריירה > שנות השמונים

הקמן כבר הוכר במהלך שנות השמונים כשחקן מוערך, אך גם השתתף בתפקידי משנה. כך היה ב"אדומים", אפוס רחב היריעה של וורן בייטי שגרף 12 מועמדויות לאוסקר, בסרט ההמשך ל"סופרמן" בתפקיד לקס לות'ר, ב"עוצמה" של סידני לומט, ב"שכר האמת", ב"מטרה" של ארתור פן ובהחבילה של אנדרו דייוויס. כמו כן, הופיע בסרטו של וודי אלן "אישה אחרת", ובדרמות "פעמיים במשך החיים", "ימים של תהילה" (1986) ו"מיסיסיפי בוערת" (1988), עליו קיבל מועמדות לאוסקר, לראשונה מזה 17 שנים ו"ללא מוצא" עם קווין קוסטנר.
קריירה > שנות התשעים

במהלך שנות התשעים הרבה לככב בסרטי פעולה ומתח, כגון: "מעברים צרים", "עסקי ריגול", "אחד מבריק שני מדליק", "הפירמה", "תפוס את שורטי", "כוננות מיידית", "התא", "כוח להשחית" "אויב המדינה" ו"מהלך מסוכן". כמו כן כיכב במספר קומדיות, כגון: "גלויות מהחיים", "כלוב הציפורים", שניהם של מייק ניקולס ו"עבודת נמלים", סרט אנימציה מאת אולפני דרימוורקס, שבו תרם את קולו. ב-1992 כיכב בסרטו זוכה האוסקר של קלינט איסטווד "בלתי נסלח", שם גילם שריף סאדיסטי, ועל תפקיד זה זכה בפרס האוסקר השני שלו, לשחקן המשנה.
קריירה > העשור הראשון של המאה ה-21

במהלך תחילת שנות האלפיים מיעט הקמן לככב בסרטים. שיחק בסרט המלחמה מאחורי קווי האויב, בקומדיות "משפחת טננבאום", עליו קיבל את פרס גלובוס הזהב, וב"שוברות הלבבות", לצד סיגורני ויבר. כיכב גם בשני סרטי פשע: "השוד", של דייוויד מאמט ובדרמה על פי ספרו של ג'ון גרישם "משחק המושבעים" (Runaway Jury), שבה כיכב לראשונה לצד חברו הטוב, דסטין הופמן. ב-2004 הופיע בקומדיה זניחה בשם "המרוץ לראשות העיר", שבה גילם את נשיא ארצות הברית, לצד ריי רומנו. באותה שנה קיים ראיון נדיר אצל לארי קינג ברשת CNN, ובו אמר כי אין לו פרויקטים קולנועיים עתידיים ושהוא מאמין שקריירת המשחק שלו הסתיימה.
ספרים

ג'ין הקמן כתב חמישה ספרים בסגנון ספרות יפה היסטורית.
חיים אישיים

בשנת 1956 נישא הקמן לפיי מלטז, להם נולדו בן אחד ושתי בנות. בשל עבודתו, לרוב נעדר הקמן מהבית בשנות ילדותם. הזוג התגרש בשנת 1986.
בשנת 1991 נישא הקמן לפסנתרנית הקלאסית בטסי אראקווה.
מותו

ב-26 בפברואר 2025 הקמן, אשתו ואחד משלושת כלביהם נמצאו מתים בביתם שבסנטה פה אשר בניו מקסיקו, לאחר שמתו ימים אחדים קודם לכן. קוצב הלב שבגופו הפסיק לפעול תשעה ימים לפני שגופתו התגלתה.
ב-7 במרץ 2025 פרסמו חוקרי המכון לרפואה משפטית בניו מקסיקו כי אשתו מתה מנגיף ההנטה (אנ') אשר מועבר על ידי עכברים, בעוד שהקמן נפטר כשבוע אחריה, ב-18 בפברואר 2025, ממחלת לב וממחלת אלצהיימר. החוקרים שיערו שהקמן, בן ה-95, לא היה מודע באופן מלא למותה של אשתו בגלל מחלת האלצהיימר המתקדמת ממנה סבל.
הערות שוליים

↑  Gene Hackman, www.goodreads.com
↑  Ross, Shane (6 באוגוסט 2000). "The Gene genie works his magic off screen". Irish Independent. INM Website. נבדק ב-24 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Inside Gene Hackman and Wife Betsy Arakawa's Happy Marriage". Closer Weekly (באנגלית אמריקאית). 2022-01-19. נבדק ב-2022-09-26.
↑  Brady, James (30 בדצמבר 2001). "In Step with Gene Hackman". Parade. The Blade. נבדק ב-28 בספטמבר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Is Gene Hackman Retired From Acting? GQ Interview June 2011". GQ (באנגלית אמריקאית). 2011-06-01. נבדק ב-2022-09-26.
↑  Norman, Michael (19 במרץ 1989). "Hollywood's Uncommon Everyman". The New York Times. p. 6029. נבדק ב-3 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  השחקן זוכה האוסקר ג'ין הקמן נמצא מת בביתו עם אשתו וכלבם, באתר ynet, 27 בפברואר 2025
↑  Lidz, Franz (בספטמבר 2011). "Gene Hackman's new novel". AARP The Magazine (באנגלית אמריקאית). AARP. נבדק ב-26 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wolfe, Jonathan (27 בפברואר 2025). "Betsy Arakawa, a Classical Musician and the Wife of Gene Hackman, Dies at 65". The New York Times. נבדק ב-27 בפברואר 2025. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  השחקן זוכה האוסקר ג'ין הקמן נמצא מת בביתו עם אשתו וכלבם, באתר ynet, 27 בפברואר 2025
↑  מותו של ג'ין הקמן: אין סימנים להרעלת פחמן דו-חמצני, קוצב ליבו הפסיק לעבוד 9 ימים לפני שנמצא, באתר ynet, 1 במרץ 2025
↑  מעריב אונליין, ‏עכשיו זה רשמי: נחשפה סיבת מותם של ג'ין הקמן ואשתו, באתר מעריב אונליין, 8 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576096605171  PLWABN: 9810576380705606  BIBSYS: 90945876  BNE: XX4579574  BnF: cb13894865k (data)  CANTIC: a10098227  CiNii: DA08003614  GND: 12234121X  ISNI: 0000 0001 1576 436X  LCCN: n88021877  LNB: 000243705  MusicBrainz: c898abd6-f602-4312-a4ba-f4499f214c28  NKC: jn20000700653  NLA: 35662909  NLG: 209725  NLK: KAC2020K7084  NTA: 070621314  RERO: 02-A008592080  SNAC: w6sj1rv5  SUDOC: 056598815  Trove: 1031978  VIAF: 84033909   WorldCat (עם VIAF): 84033909 
חברי הקאסט בסרט "בוני וקלייד" משנת 1967 (הקמן הראשון משמאל)
חגיגה על סט הסרט "הרפתקה בפוסידון" לאחר טקס האוסקר שהתקיים באותו ערב; הקמן (שנראה חותך עוגה) זכה על תפקידו בסרט "הקשר הצרפתי"
הקמן באירוע חתימת ספרים ביוני 2008
מגילת איכה

| --- | --- |

עמוד ראשון במגילת איכה מסורתית הכתובה בכתב סת"ם על גבי קלף
 
 שפה:  עברית
 תקופת התרחשות:  סמוך לחורבן בית המקדש הראשון (586 לפנה"ס)
 סוגה:  ספר קינות
 מספר פרקים:  5
 מספר פסוקים:  154
 סדרת ספרים:  חמש מגילות
 הספר הקודם:  מגילת רות
 הספר הבא:  קהלת
 דמויות מרכזיות:  בת ציון
 יצירות נגזרות:  איכה רבה 
 
פרק א' ממגילת איכה ביריעה שנמצאה במערה מס' 4 בקומראן (4Q111). הכתב הוא חשמונאי מאוחר, ומתוארך למאה הראשונה לספירה. ישנם הבדלי נוסח בין נוסח המגילה לבין נוסח המסורה כיום. כמו כן בניגוד לנוסח המסורה, במגילה זו האקרוסטיכון האלפביתי שבפרק הראשון מקדים את האות פ' לאות ע'
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ספר איכה בקודקס סינאיטיקוס, המכיל את נוסח תרגום השבעים היווני. (330-350 לספירה). שימו לב לשם הספר המתנוסס בראשו: Θρήνοι Ιερεμίου (תְרֵנוֹי יֶרֶמִיוּ, קינות לירמיהו)

מְגִלַּת אֵיכָה היא קובץ של חמישה פרקי קינות, שחוברו ככל הנראה לאחר חורבן ירושלים, בית המקדש הראשון והגליית תושביה. ונכנסו בהמשך לתנ"ך. שאלת זהות המחבר או שמא המחברים של הקינות שבספר לא נפתרה: המסורת היהודית, ובעקבותיה הנוצרית, מייחסות את כתיבת המגילה לנביא ירמיהו, אך ייחוס זה איננו מקובל במחקר.
בתנ"ך כלול הספר בחלק ה"כתובים", כאחת מחמש המגילות, ובקאנון הנוצרי הוא כלול בספרות "הנביאים הגדולים" שבברית הישנה כנספח לספר ירמיה. שמו הנוכחי של הספר בתנ"ך הוא "מגילת איכה", זאת משום היותו חלק מחמש המגילות, ועל שם התיבה הפותחת את החיבור "איכה ישבה בדד...". אולם שמו הקדום של הספר היה "קינות" או "קינות ירמיהו", והוא ניתן לו על שום תוכנו – כך כינויו בתרגום השבעים היווני: Θρήνοι Ιερεμίου (תְרֵנוֹי יֶרֶמִיוּ, קינות ירמיהו), כך כינויו גם בתרגום הוולגטה הלטיני: Lamentationes (לָמֶנְטָטִיוֹנֵס, קינות), וכך כינויו גם בספרות חז"ל: "קינות", "ספר קינות" או "מגילת קינות".
הספר מכיל שירות קינה ועוסק בחורבן ירושלים והגליית יושביה. הכותב מקונן על מצבה הנורא של ירושלים בשעת המצור ערב החורבן, על מצבה העגום והקשה של ירושלים ושל יושביה לאחר החורבן, ועל הסתר הפנים האלוהי בעקבותיו. הוא אף מצדיק את גזר הדין הקשה שנגזר על יושביה בשל חטאיהם ופשעיהם הרבים. ביהדות התקבע מנהג לקרוא את מגילת איכה בציבור בליל תשעה באב.
שמה וסידורה בקאנון המקראי > הספר בתנ"ך

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קטעים ממגילת איכה נמצאו כבר במגילות קומראן, וניתן להעריך שבאותה תקופה כבר הייתה המגילה חלק מהקאנון המקראי, אולם אין יודעים מתי הוכנסה. בכתבי מחברים מהמאות הראשונות לספירה מוצאים שנמנו 22 ספרים למקרא, כמניין אותיות האלפבית, כאשר ספר איכה נחשב יחד עם ספר ירמיה (ומגילת רות עם שופטים).
שמה וסידורה בקאנון המקראי > מקומו בסדר הספרים בתנ"ך

בתרגום השבעים ובתרגום הפשיטתא הסורי הספר נכלל עם ספרות הנביאים הגדולים יחד עם ספר ירמיהו, ככל הנראה משום שהמסורות הקדומות ייחסו את חיבור המגילה לירמיהו.
לעומת זאת, בכתבי יד ובקודקסים של נוסח המסורה העברי מופיע החיבור בנפרד מספר ירמיהו, והוא מופיע בין חמש המגילות שבחלק הכתובים. כך גם חז"ל מונים אותו בין ספרי ה"כתובים".
מקומו בתוך סדר הכתובים בחלוקת הספרים היהודית הוא שונה במספר מקורות.
בסדר הספרים שהיה לחז"ל כפי שהוא מתואר בברייתא במסכת בבא בתרא שנעשה ככל הנראה לפי זמן חיבורם לפי דעתם אז, מופיעה מגילת איכה (שחוברה לדעתם על ידי ירמיהו בתקופת חורבן בית ראשון) אחרי הספרים שיר השירים וקהלת (שחוברו לדעתם על ידי שלמה, בתקופת ראשית בית ראשון), ולפני הספרים דניאל ואסתר (תקופת גלות בבל).
בכתבי יד ובקודקסים מימי הביניים, ובהשראתם גם בחלוקה המקובלת כדפוסי התנ"ך כיום, מופיעה מגילת איכה בקבוצת "חמש מגילות" שנקראו בציבור בחגים, כאשר הסדר הפנימי הוא ככל הנראה לפי מועד קריאתם הכרונולוגי בחגי ישראל במעגל השנה. ובהתאם לכך מופיעה מגילת איכה (הנקראת בתשעה באב) לאחר הספרים שיר השירים (נקרא בפסח, חודש ניסן) ורות (נקרא בשבועות, חודש סיון), ולפני הספרים קהלת (נקרא בסוכות, חודש תשרי) ואסתר (נקרא בפורים, חודש אדר).
בכתבי יד ספרדיים מופיע סידור שונה. גם בהם יש הקבוצה הפנימית "חמש מגילות" בתוך קבוצת ה"כתובים". אולם הסדר הפנימי שלהם שונה, והוא סודר ככל הנראה לפי מועד חיבורם (המשוער לפי המסורת). כך איכה מופיעה לאחר הספרים רות (המיוחסת לשמואל הנביא) שיר השירים וקהלת (המיוחסים לשלמה, תקופת ראשית בית ראשון) ולפני מגילת אסתר (המיוחסת לאסתר, תקופת גלות בבל).
שמה וסידורה בקאנון המקראי > שם החיבור

לחיבורים המקראיים שני סוגי כינויים עבריים, האחד לפי המילה או המילים הפותחות את החיבור (כמו "בראשית", "ויקרא"), והאחר לפי עניין הספר (כמו "שופטים", "תהלים"). בתרגום השבעים לעומת זאת (ובעקבותיו גם בשאר התרגומים לשפות האירופאיות), נפוץ כינוי לפי סוג הספר, ולא לפי המילה הפותחת. ("גנסיס", תולדות, במקום 'בראשית'). לחלק מהספרים היו בעבר שני כינויים, הן כינוי לפי המילה הפותחת והן כינוי לפי העניין (כמו "ויקרא" ו"תורת כהנים", השוו עם השם היווני: לוויטיקון).
בנוגע למגילת איכה, הכינוי לפי המילה הפותחת "איכה" הוא הכינוי העברי-יהודי הנוכחי ("מגילת איכה" או "איכה") והוא מופיע במקורות יהודיים רק מתקופה מאוחרת, החל מימי הביניים. עם זאת, במסכת סופרים (חיבורה משוער לתקופת הגאונים, מאות 7–8 לספירה, או מאוחר יותר, סוף האלף הראשון לספירה) מופיע כבר הכינוי "איכה", לצד הכינוי "ספר קינות".
לעומת זאת, הכינוי שהיה נפוץ בעת העתיקה הוא הכינוי לפי תוכן החיבור, "קינות". הירונימוס, בהקדמתו למלכויות, נוקב בשם זה (cinoth) כינוי זה מופיע הן במקורות חז"ל והן בכתבי יד קדומים של המקרא מסוף האלף הראשון. ואף קודם לכן הוא משמש כשם החיבור בכל התרגומים. כך בתרגום השבעים היווני מכונה הספר Θρήνοι Ιερεμίου (תְרֶנוֹי יֶרֶמִיוּ, קינות לירמיהו), וכשתרגם הירונימוס את הספר ללטינית (הוולגטה), תרגם אף את שמו היווני,  Lamentationes (לַמֶנְטַטִיוֹנֶס, קינות). כמו כן כך שמו בתרגום ה"פשיטתא" הסורי - ܐܘܠܝܬܐ ܕܐܪܡܝܐ (אוליתא דארמיא, קינת ירמיהו). גם במקורות חז"ל מכונה הספר בשם קינות (ספר קינות או מגילת קינות או בצורה המקוצרת: "קינות'").
שמה וסידורה בקאנון המקראי > פתיח (פרולוג)

בנוסחים המתורגמים של איכה נשתמר פתיח (פרולוג) לספר המוסר מידע על מחבר הקינות, ירמיהו - בהתאם לאותו הפתיח. פתיח זה אינו קיים בנוסח המסורה, וייתכן שיש בכך כדי להצביע כי פתיח זה לא היה קיים בנוסח העברי במקור, וכי הוא נוסף רק בתקופה מאוחרת יותר (בין המאות אחרונות לפנה"ס למאות ראשונות לספירה).
נוסח הפתיח מופיע לראשונה בתרגום השבעים היווני, והוא מוסר בתרגום חופשי: "ויהי אחרי גלות ישראל וחורבן ירושלים, וישב ירמיהו לבכות, ויקונן את הקינה הזו על ירושלים, ויאמר: איכה". נוסח דומה מופיע גם בתרגום הוולגטה הלטיני ובתרגום הארמי (שחובר ככל הנראה במאות ה-7–8 לספירה).
מחבר הספר וזמנו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא דיון סרק אפולוגטי בסברה שאין לה שום יסוד במחקר, תוך ציטוט סלקטיבי של מקורות מיושנים וזניחים. חשד למחקר מקורי.
בנוסח המקרא של מגילת איכה, בהתאם לנהוג בעת העתיקה, אין כלל התייחסות לשמו של המחבר, וגם בגופה של המגילה אין כל רמז לכך.
בתרגום השבעים נאמר (בתרגום חופשי) "ויהי אחרי גלות ישראל וחורבן ירושלים, וישב ירמיהו לבכות, ויקונן את הקינה הזו על ירושלים, ויאמר: איכה". בעקבות פתיח זה הלכו המסורות הנוצריות כמו אלו של אוריגנס, אפיפניוס, והירונימוס (prologus galeatus ובפרולוג לאיכה, ראו) וייחסו את הספר לירמיהו.
המסורת היהודית אף היא ייחסה את הספר לירמיהו הנביא. כך בתרגום הארמי לאיכה ישנה תוספת דומה לתוספת היוונית. גם בתלמוד הבבלי מיוחס חיבור המגילה לירמיהו, ומסורת זו התקבלה בקרב שאר הפרשנים וההוגים היהודיים בימי הביניים. גם חלק מפרשני המקרא מהעת החדשה מקבלים את ירמיהו כמחבר איכה.
רוב חוקרי המקרא שוללים את זיהויו של ירמיהו כמחבר מגילת איכה. חוקרים אלה מזהים במגילה טקסטים של מחברים שונים ורואים בה יצירה המאוחרת לתקופת ירמיהו. לשיטתם, המסורת המייחסת את המגילה לירמיהו נבעה ממגמת הקדמונים ליחס ספר ששמו לא ידוע לדמות היסטורית ידועה ובעלת סמכות.
בחז"ל ובקרב פרשני וחוקרי המקרא הובאו נימוקים ואסמכתאות לקביעה שירמיהו הוא מחבר המגילה. מנגד, הובאו טענות שונות אצל חוקרי המקרא מדוע זיהוי ירמיהו כמחבר איכה אינו סביר.
כך מסכם זאת חוקר המקרא, פרופסור יעקב קליין:
מסורת זו, שהיא נחלת כל התרגומים העתיקים, הייתה מקובלת על רוב מפרשי המקרא עד לעת האחרונה, אך בימינו נוטים רוב החוקרים לדחותה משני נימוקים עיקריים [...] הראיות שהובאו לעיל נגד המסורת המייחסת את חיבור המגילה לירמיהו, אינן מכריעות אמנם, ואפשר להשיב עליהן. ואף על פי כן מקרבות הן את הסברה, כי מסורת זו מאוחרת היא. [...]
וכך מסוכמים הדברים בערך "איכה" באנציקלופדיה המקראית:
עדיין נשאלת שאלת המחבר, אם אחד הוא. הראיות שהובאו לחיוב ולשלילה קלושות הן, ואין בהם הכרע. [...] אף הראיות שהובאו להוכיח שירמיהו הוא מחבר הספר או חלקו או הראיות לסתור הנחה זו אין בהם הכרע. [...] אין לקבוע אם כולם פרי עבודתו של מחבר אחד הן. וכן אי אפשר לקבוע מי הוא המחבר או מי הם המחברים.
מחבר הספר וזמנו > ירמיהו כמחבר איכה

קבוצה ראשונה של טענות נסמכת על זיהוי ירמיהו בחלקים אחרים של התנ"ך כמחבר מגילות או קינות.
על פי המקרא, בספר דברי הימים ב', חיבר ירמיהו קינות על מות יאשיהו (משוער לשנת 609 לפנה"ס). ”וַיְקוֹנֵן יִרְמְיָהוּ עַל יֹאשִׁיָּהוּ, וַיֹּאמְרוּ כָל הַשָּׁרִים וְהַשָּׁרוֹת בְּקִינוֹתֵיהֶם עַל יֹאשִׁיָּהוּ עַד הַיּוֹם, וַיִּתְּנוּם לְחֹק עַל יִשְׂרָאֵל, וְהִנָּם כְּתוּבִים עַל הַקִּינוֹת”. יוסף בן מתתיהו, בן המאה הראשונה לספירה, אף מעיד לגביה כי בימיו היא הייתה עדיין קיימת: ”ירמיהו כתב עליו (=על יאשיהו) קינה, הקיימת בידינו כיום” (יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, כרך עשירי, ה,1.) ייתכן שפרט זה גרם לכך שחיבור הקינות (איכה) יוחס ברבות הימים אף הוא לירמיהו.
בספרות חז"ל (בתלמוד הבבלי ובמדרשי האגדה למקרא) אף נטען שהקינות שחיבר ירמיהו על יאשיהו נמצאות במגילת איכה עצמה, וישנם מספר פסוקים אשר פורשו כרומזים על יאשיהו, שהמרכזי שבהם הוא: ”רוּחַ אַפֵּינוּ מְשִׁיחַ ה' נִלְכַּד בִּשְׁחִיתוֹתָם אֲשֶׁר אָמַרְנוּ בְּצִלּוֹ נִחְיֶה בַגּוֹיִם.” פירוש זה אינו מוכרח, ולמעשה ניתן לפרש את הפסוק בדרכים אחרות. למשל, חלק מפרשני המקרא מייחסים פסוקים אלו לצדקיהו שבימיו חרבה ירושלים, או לגדליה בן אחיקם שנהרג לאחר החורבן.
חוקר המקרא שמעון ברנפלד (1924) מצדד בזיהוי החז"לי של מגילת איכה עם אותו ספר קינות המוזכר בדברי הימים, והוא מציע שמגילת איכה הכילה בתחילה פרקים נוספים שאבדו במרוצת הדורות, לעומתו סבורים אחרים כי "הקינות" בדברי הימים אינן מכוונות לאיכה, והם מציעים כי ייתכן והן מכוונות לקינות אחרות אפשריות מתוך ספר ירמיהו כמו ירמיהו, כ"ב, י', או לירמיהו, ל', י"ח–כ"א, או שמא הקינות הללו פשוט אבדו.
מלבד האזכור שהובא לעיל על ירמיהו כמקונן על יאשיהו, הוא מתואר במקומות נוספים במקרא כנושא קינות. למשל: ”עַל הֶהָרִים אֶשָּׂא בְכִי וָנֶהִי וְעַל נְאוֹת מִדְבָּר קִינָה”, ומקצתן אף משוקעות בספר ירמיהו (למשל ירמיהו, ד', י"ט–כ"א), והיו שהציעו לראות בזה חיזוק לטענה שהוא כתב גם את הקינות שבאיכה.
מקור אפשרי נוסף מן המקרא כסמך לכך שירמיהו חיבר מגילה זו מובא בתלמוד הבבלי, המדובר ב"מגילה" ששרף המלך יהויקים (605 לפנה"ס) המתוארת בפרק ל"ו בספר ירמיהו עצמו, ”וַיְהִי בַּשָּׁנָה הָרְבִיעִת לִיהוֹיָקִים [=משוער, 605 לפנה"ס] [...] הָיָה הַדָּבָר הַזֶּה אֶל יִרְמְיָהוּ מֵאֵת ה' לֵאמֹר. קַח לְךָ מְגִלַּת סֵפֶר וְכָתַבְתָּ אֵלֶיהָ אֵת כָּל הַדְּבָרִים אֲשֶׁר דִּבַּרְתִּי אֵלֶיךָ עַל יִשְׂרָאֵל וְעַל יְהוּדָה וְעַל כָּל הַגּוֹיִם [...]”, אותה מזהה התלמוד הבבלי עם מגילת איכה. אולם כבר האבן עזרא דוחה סברה זו ממספר נימוקים, וכך גם חוקרי המקרא מהעת החדשה, המפרשים שמגילה זו מכוונת לאוסף נבואות חורבן של ירמיהו, ששימשו כבסיס לספר ירמיהו.