אברהם פצ'ורניק
ביוגרפיה

אברהם פצ'ורניק נולד בשנת 1926 בנס ציונה, דור רביעי לחקלאים במושבה, בנם של בלה לבית קרימן ויהושע פצ'ורניק. אמו עלתה לארץ מרוסיה ב-1923, ואביו, יליד המושבה, היה חקלאי בענף גידול הדבורים כאביו לפניו, ברוך משה פצ'ורניק, שבתורו המשיך את דרכו של חותנו (סבא-רבא של אברהם פצ'ורניק), ראובן לרר (פצ'ורניק), מראשוני הדבוראים בארץ ישראל וממייסדי נס ציונה.
למד בגימנסיה הריאלית במושבה ראשון לציון (במחזור הראשון). לימודי הכימיה בגימנסיה העצימו את אהבתו למדע, ובמהלך לימודיו הקים בכוחות עצמו מעבדה בפאתי הפרדס המשפחתי, שבה ביצע ניסויים בחומרים שהשיג בבית המרקחת, בדשנים כימיים וכיוצא בזה. לאחר תום לימודיו, נסע ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, תחילה מתמטיקה ולאחר מכן כימיה. מאחר שהגימנסיה לא הייתה מוכרת על ידי מחלקת החינוך, נאלץ להשלים במשך שנתיים לימודים לתעודת בגרות, ובמקביל למד באוניברסיטה.
תוך כדי לימודיו התגייס לחי"ש, ועם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס ללחימה. בשל הרקע שלו בכימיה, היה לחבלן. הוא נפצע בקרב בלטרון, ולאחר שהחלים השתתף בכיבוש הגליל.
לאחר תום המלחמה חזר ללימודיו. הוא פיתח "קיצורי דרך" באנליזה כימית. נושא עבודת המוסמך שלו, שנעשתה בהנחיית ד"ר שאול פטאי ופרופ' מקס פרנקל, היה "הכנת חומצות סולפיניות על-ידי סולפינציה של דיאריל אתילנים בתיאוניל כלוריד" (תשי"א). בשנת 1952 קיבל תואר מוסמך במדעים באוניברסיטה העברית, והחל לחפש מנחה לדוקטורט. הוא שאף להתקבל למעבדת של פרופ' אפרים קצ'לסקי (קציר), המנהל-המייסד של המחלקה לביופיזיקה במכון ויצמן למדע, וכשגילה על נסיעה מתוכננת של קציר מרחובות לירושלים (נסיעה שבאותה תקופה נמשכה מספר שעות), ביקש וקיבל רשות להצטרף אליה, בתנאי שיישב ליד הנהג ולא יפריע לשיחתם של קציר ותלמידתו, שישבו במושב האחורי. לימים סיפר פצ'ורניק:
וכך ב-1952 החל פצ'ורניק את עבודת הדוקטור שלו במכון ויצמן בהנחייתו של קצ'לסקי. עבודתו נסבה על סינתזה של פולִי-אלפא-חומצות אמיניות (Poly(α-Amino Acid)‎) (כמודלים של חלבונים), ובפרט סינתזה של מרכיבים בפולי-טריפטופן ובפולי-היסטידין (כותרת העבודה: "פוליטריפטופן: תכונת הטבעת האימידזולית שבהיסטידין פוליהיסטידין", תשט"ז-1955). ב-1956 קיבל תואר דוקטור בכימיה ונסע לפוסט-דוקטורט במכונים הלאומיים לבריאות (NIH) של ארצות הברית שבמרילנד. שם עבד אצל פרופ' ברנהרד ויטקופ (אנ'), ופיתח ביחד איתו גישה חדשה בחקר המבנה הראשוני של החלבונים. הוא פיתח בעזרתו שיטות כימיות לביקוע חלבונים במקומות מוגדרים מראש באמצעות ריאגנטים, וכעבור שנה של עבודה הצליח להראות כיצד ניתן לבקע חלבונים לחומצה אמינית אחת מוגדרת – טריפטופן.
כבר מראשית דרכו, התבלט פצ'ורניק בגישה שימושית למדע, וביקש להתמקד במחקרים בעל השלכות מעשיות. הוא היה בין הראשונים במכון ויצמן שהעזו להכריז שהם בעד מחקר שימושי, בתקופה שבה רוב המדענים בישראל תמכו דווקא במדע טהור. בראיון ב-1999 סיפר: "לא הבנתי מדוע מדענים משקיעים מאמצים במחקרים שלא נועדו לקידום יישומים כלשהם". כשחזר ב-1958 מ-NIH למכון ויצמן, הציע להקים מפעל להפקת חומרים ביוכימיים, שבו יסונתזו תרכובות ממשפחת הנגזרות של חומצות אמיניות – תרכובות יקרות מאוד, שכן נדרש להכנתן ידע רב, ויש להן דרישה בעולם המחקר. למחקר שעמד בבסיס המפעל צירף את הפרופסורים אפרים קציר, מיכאל סלע ואריה ברגר. בשנה הראשונה היה זה מפעל של איש אחד: פצ'ורניק עסק בהכנת החומר, בטיפול בו ובהתקשרות המסחרית. עם הקמת חברת "ידע" כזרוע היישומים של המכון ב-1960, עבר המפעל לידיה (כעבור כמה שנים נמכר הרעיון לחברת "סיגמא"), והוא שב למחלקה לביופיזיקה.
פצ'ורניק עבד עם מורו קציר במחלקה לביופיזיקה דרך ארוכה, עד שיצא לדרך עצמאית במכון. בשנות ה-60 פיתח בעזרתו וביחד עם תלמידם מתי פרידקין את השימוש בריאגנטים פולימריים (כלומר, מגיבים כימיים הקשורים למולקולות גדולות בלתי מסיסות), המאפשרים לסנתז תרכובות כימיות באופן אופטימלי, בעיקר בסינתזה של פפטידים (לרבות פפטידים בעלי חשיבות ביולוגית).
ב-1968 התמנה לפרופסור מן המניין במחלקה לביופיזיקה. באפריל 1970 התמנה למדען הראשי הראשון של משרד הפיתוח, שהיה המשרד השני שמונה לו מדען ראשי (בעקבות המלצת ועדת קצ'לסקי, בראשותו של אפרים קצ'לסקי (קציר), לייסד לשכות מדענים ראשיים במשרדי הממשלה). הוא כיהן בתפקיד זה עד סוף שנת 1973, ובמקביל המשיך בעבודתו המדעית במכון ויצמן, ובראשית שנות ה-70 התמנה לראש המחלקה לכימיה אורגנית במכון.
לאורך הקריירה שלו פרסם פצ'ורניק כ-200 מאמרים מדעיים. בתחום היישומי רשם יותר מ-40 פטנטים, בהם פטנטים על שיטות חדשות להפקת פניצילין וחומרים אנטיביוטיים אחרים. בנוסף, שימש כיועץ לכמה שרי משטרה בתחום הזיהוי הפלילי. הוא הנחה 15 דוקטורנטים, שתשעה מהם היו לפרופסורים, בהם מתי פרידקין מהמחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן (1967, ביחד עם אפרים קצ'לסקי), מריאן גורצקי, בכיר בתעשיית הביוטק בארץ (1971, ביחד עם מאיר וילצ'ק), ויחיאל שי מהמחלקה לכימיה ביולוגית במכון ויצמן (1984). בשנת תשמ"ח-1988 זכה בפרס רוטשילד במדעי הכימיה.
לאחר פרישתו לגמלאות כפרופסור אמריטוס בשנות ה-90 המשיך בעבודתו המדעית, ולצד זאת חקר את ההיסטוריה של העלייה הראשונה בכלל ושל נס ציונה בפרט.