stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחמת אל הסער בים
במקרא > מוטיבים משניים של המיתוס במקרא > המלכת אל הסער המנצח ובניית מקדשו

כבר האנומה אליש המסופוטמית, כמו המיתוס האוגריתי של מלחמת בעל בים, קשרו את בניית המקדש או ההיכל לאל הסער לאחר ניצחונו על הים עם המלכתו על האלים. גם עדויות למוטיב זה נמצאו במקרא:
”הָבוּ לַה' בְּנֵי אֵלִים הָבוּ לַה' כָּבוֹד וָעֹז. ב הָבוּ לַה' כְּבוֹד שְׁמוֹ הִשְׁתַּחֲווּ לַה' בְּהַדְרַת קֹדֶשׁ. קוֹל ה' עַל הַמָּיִם אֵל הַכָּבוֹד הִרְעִים ה' עַל מַיִם רַבִּים. קוֹל ה' בַּכֹּחַ קוֹל ה' בֶּהָדָר. ה קוֹל ה' שֹׁבֵר אֲרָזִים וַיְשַׁבֵּר ה' אֶת אַרְזֵי הַלְּבָנוֹן. ... וּבְהֵיכָלוֹ כֻּלּוֹ אֹמֵר כָּבוֹד. ה' לַמַּבּוּל יָשָׁב וַיֵּשֶׁב ה' מֶלֶךְ לְעוֹלָם.” (תהלים, כ"ט, א'–י'). פרק תהילים כ"ט דומה למספר קטעים בשירה האוגריתית המהללים את בעל, ומספר חוקרי מקרא וחוקרי לשונות המזרח הקרוב הקדום, כמו מארק סמית', העריכו שעובד במקורו מתוך מזמור כנעני לבעל.
שירה מקראית נוספת שלהערכת מספר חוקרים מושפעת ממיתוס מלחמת אל הסער בים היא שירת הים בספר שמות. שירה זו מסתיימת בהקמת מקדש לה' ובהכרזה על מלכותו, דומה מאוד לזו של תהילים כ"ט: ”מָכוֹן לְשִׁבְתְּךָ פָּעַלְתָּ ה' מִקְּדָשׁ אֲדֹנָי כּוֹנְנוּ יָדֶיךָ. ה' יִמְלֹךְ לְעֹלָם וָעֶד.” (שמות, ט"ו, י"ז–י"ח).
לאחר תקופת המקרא

הספר החיצוני תפילת מנשה פותח בפניה אל האלוהים: ”אשר עשית השמים והארץ וכל צבאם, אשר אסרת את הים בדבר מצוותך, וסגרת וחתמת תהום בשמך הנורא והנכבד” (תפילת מנשה, ב-ג). מרבית החוקרים בתחום מתארכים את תפילת מנשה למאה ה-2 או ה-1 לפנה"ס,  ואחרים למאה ה-1 או ה-2 לספירה.
חזון יוחנן, בנבואה אפוקליפטית על אחרית הימים, חוזה מלאך שירד מן השמים ”ויתפוש את התנין את הנחש הקדמוני... וישליכהו אל תהום ויסגור עליו ויחתום” (חזון יוחנן כ', ב-ג). ספר זה מתוארך כיום לסוף המאה ה-1 לספירה
מקורות רבים בספרות חז"ל מספרים על מרד הים או "שר של ים" בשעת הבריאה, ועל מלחמת ה' במרד והכנעתו. למשל מתוך התלמוד הבבלי: ”בשעה שביקש הקב"ה לבראות את העולם אמר לו לשר של ים: פתח פיך ובלע כל מימות שבעולם [כדי שתתגלה היבשה], אמר לפניו: ריבונו של עולם, די שאעמוד בשלי. מיד בעט בו והרגו, שנאמר "בכוחו רגע הים ובתבונתו מחץ רהב" (איוב כ"ו, י"ב).” באותו מקום זיהה רבי יוחנן את "התנינים הגדולים" בבראשית א' עם "לויתן נחש בריח" ו"לויתן נחש עקלתון" שבספר ישעיהו, ורב דרש כי הקב"ה "סירס את הזכר" שבין התנינים "והרג הנקבה" כדי שלא יזדווגו זה עם זה ולא יחריבו את העולם בעוצמת המעשה (תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ע"ד, עמוד ב'). זיהוי חז"ל את "התנינים הגדולים" עם הלוויתן הביא למסורות רבות נוספות של ניצחון ה' על חיה זו, למשל שהוא הורגה ושומר את בשרה למאכלם של צדיקים לעתיד לבוא (תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף ע"ה, עמוד א'). חתימת התלמוד הבבלי מתוארכת במסורת היהודית למאות ה-3 עד ה-5 לספירה, ועדויות לקיומו ידועות החל מן המאה ה-8 לספירה.
השפעת המוטיב על הספרות המודרנית

מוטיב הכנעת האל את הים השפיע אף על הספרות המודרנית. בספר הסילמריליון של ג.ר.ר טולקין, מתואר המיא אוסה, האחראי על גלי הים, המבקש למרוד בוולאר ולהציף את היבשה במי הים, עד שרעייתו אויינן מרסנת אותו והוא נכנע לולאר וחוזר למוטב.
לקריאה נוספת

נגה איילי־דרשן (2016). ודורך על במתי ים: מלחמת אל הסער בים בספרות המזרח הקדום. ספריית האנציקלופדיה המקראית, מוסד ביאליק - ירושלים.
ליונשטם, ש. א. (1969). מיתוס הים בכתבי אוגרית וזיקתו אל מיתוס הים במקרא. ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה, 96-101.
ראו גם

מפלצות כאוס ו"כאוסקאמפף"
מיתוסים של מבול
פרוטו-הודו-אירופית#מיתוסים
עאפפ
ביאורים

↑  כתבים שמיים עתיקים חסרים תנועות כמעט לגמרי, אך ייתכן שמילים אלו בוטאו בדומה ל"תהום", "תהומות" ו"תהומותיים" בהתאמה.
↑  מסומן A.1968 בספרות הארכאולוגית'"`UNIQ--ref-00000024-QINU`"'
↑  משיחת המלך בשמן על-ידי הנביא היא סיבה נוספת לתשומת הלב שהוקדשה למכתב זה ולהשלכותיו על המקרא.'"`UNIQ--ref-00000027-QINU`"'
↑  אנגלית: Addu of Halab, לקשריו האפשריים עם הדד ואדד ראו'"`UNIQ--ref-00000029-QINU`"'
↑  מסומן A.1858 בספרות המחקר.'"`UNIQ--ref-0000002C-QINU`"'
↑  מסומנת SA A-AB-BA Sir בספרות המחקר
↑  מסומן CTH 350.3 בספרות הארכאולוגית'"`UNIQ--ref-00000037-QINU`"'
↑  מסומן CTH 350.1 בספרות הארכאולוגית'"`UNIQ--ref-0000003C-QINU`"'
↑  מסומנת CTH 384 בספרות המחקר.
↑  מסומנת CTH 345 בספרות המחקר.
↑  "שִׁירוּ לֵאלֹהִים זַמְּרוּ שְׁמוֹ סֹלּוּ לָרֹכֵב בָּעֲרָבוֹת בְּיָהּ שְׁמוֹ וְעִלְזוּ לְפָנָיו", פסוק ה' מתוך תהילים ס"ח, שלדעת חוקר המקרא ישראל קנוהל הוא שירה עתיקה אף משירת הים ומשירת דבורה'"`UNIQ--ref-0000004E-QINU`"'
↑  אוגריתית: לתנ בתֿנ ברח. הכתיב כולל עיצורים בלבד וקשה לדעת כיצד בוטא. "בתֿנ" אינו מקביל ל"נחש" בעברית אלא ל"פתן".
↑  אוגריתית: בתֿנ עקלתנ. גם כאן "בתֿן" מקביל ל"פתן".
↑  אוגריתית "תננ", ככל הנראה בוטא "תונאן".
↑  לפי אחת ההצעות במחקר ייעד אנליל ללַבּוּ את השמדת האנושות שהפריעה את שנת אנליל, כמסופר במיתוס המבול של אתרחסיס. ואולם אין עדויות לזהות בין שני סיפורים אלו.'"`UNIQ--ref-0000006B-QINU`"'
↑  מצוטטים על-ידי שמואל אפרים ליונשטם.'"`UNIQ--ref-00000072-QINU`"'
↑  למשל ”הַאוֹתִי לֹא תִירָאוּ נְאֻם ה' אִם מִפָּנַי לֹא תָחִילוּ אֲשֶׁר שַׂמְתִּי חוֹל גְּבוּל לַיָּם חָק עוֹלָם וְלֹא יַעַבְרֶנְהוּ וַיִּתְגָּעֲשׁוּ וְלֹא יוּכָלוּ וְהָמוּ גַלָּיו וְלֹא יַעַבְרֻנְהוּ"”'"`UNIQ--nowiki-0000007B-QINU`"'(ירמיהו,'"`UNIQ--nowiki-0000007A-QINU`"'ה','"`UNIQ--nowiki-0000007A-QINU`"'כ"ב.)
↑  למשל: ”"הַקּוֹרֵא לְמֵי הַיָּם וַיִּשְׁפְּכֵם עַל פְּנֵי הָאָרֶץ ה' שְׁמוֹ"”'"`UNIQ--nowiki-0000007E-QINU`"'(עמוס,'"`UNIQ--nowiki-0000007D-QINU`"'ה','"`UNIQ--nowiki-0000007D-QINU`"'ח'.)
↑  הביטוי בלשון רבים "ראשי לוויתן" מעלה את האפשרות כי לפי המיתולוגיה המקראית היה הלוויתן, הנקרא גם "לוויתן נחש עקלתון", מפלצת מרובת ראשים. בכך היא מזכירה את "שליט ששבעה ראשים לו" הנזכר פעמיים בעלילות בעל וענת מיד לאחר "בתֿן עקלתן" ("נחש עקלתון").
↑  "אני" היא החכמה שקדמה לכל בריאה, אותה מצטט הסופר בפרק ח' בספר משלי, ומתאורו ניתן ללמוד על מסורת הבריאה שהכיר.'"`UNIQ--ref-000000A6-QINU`"'
אליעזר ברוד

הרב אליעזר יעקב הלוי ברוד (נולד בט' בכסלו ה'תשכ"ב, 1961) הוא רב ישראלי, המכהן כרב היישוב כרמי יוסף וכחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל. מחבר סדרת הספרים "שערי יורה דעה".
ביוגרפיה

נולד בריגה בט' בכסלו ה'תשכ"ב, 17 בנובמבר 1961 לישראל ברוך ופערל ברוד. בשנת ה'תשכ"ה, 1965 עלה עם משפחתו לישראל, שהתיישבה בכפר חב"ד, בה למד בתלמוד תורה.
בבחרותו למד בישיבת תומכי תמימים המרכזית בלוד ובכפר חב"ד, ונמנה עם הקבוצה שנשלחה מהישיבה בכפר חב"ד לחזק את ישיבת תומכי תמימים – מגדל אור במגדל העמק. החל משנת ה'תשמ"ב, 1981 למד בישיבת תומכי תמימים המרכזית – 770 בניו יורק, שם נמנה עם צוות ה"חוזרים" בראשות הרב יואל כהן.
בשנת תשמ"ז התחתן עם גיטל חנה, בתו הבכורה של הרב מרדכי שמואל אשכנזי, רבו של כפר חב"ד, ומתגורר בכפר חב"ד.
במשך מספר שנים כיהן כר"מ בישיבות "תומכי תמימים" בלוד ו"אחי תמימים" בראשון לציון. בשנת ה'תשנ"א מונה לרב היישוב כרמי יוסף שבמועצה האזורית גזר. עומד בראש "בית מדרש להוראה – אור מנחם" בישיבת הבוכרים "אור שמחה" ומכהן כרב בית כנסת בכפר חב"ד, וכן עומד בראש "בית המדרש לרבנות ומנהיגות" שע"י מכון הלכה חב"ד וחבר הנהלת ארגון רבני הערים וההתיישבות. כתב את המדור "מן המעיין" בעלון השבת "שיחת השבוע".
בבחירות שנערכו בכ' בשבט ה'תשפ"ה, נבחר במקום החמישי כחבר מועצת הרבנות הראשית, מתוך חמשת המקומות המוקצים לרבנים האשכנזים.
ספריו

שערי יורה דעה – סדרת ספרים על דיני איסור והיתר. לצד לשון השולחן ערוך והרמ"א, מובא סיכום דברי הש"ך והט"ז וכן מדור בו מובאים דברי הרבנים שדנו בתחום ומדור נוסף בו מביא בירורים הלכתיים. נכון ל־2025 יצאו לאור שלושה כרכים, על הלכות בשר וחלב (תשס"ב), הלכות מליחה (תשס"ט) והלכות תערובות (תשפ"א).
משפחתו

ילדיו הם:
הרב מנחם מנדל, שליח חב"ד בשכונת רמת החייל תל אביב.
הרב אהרן, מראשי מכון "אסנט" ללימוד יהדות בצפת.
בתו[דרושה הבהרה] נשואה לרב חיים ברוך רוזן, ר"מ בישיבה גדולה "תומכי תמימים" בקריית גת.
בתו[דרושה הבהרה] נשואה לרב חנא חיים פרידמן, ר"מ בישיבת "תומכי תמימים המרכזית" בכפר חב"ד.
בתו[דרושה הבהרה] נשואה לרב מנחם מענדל רסקין, שליח חב"ד בקפריסין.
אחיו הוא מנחם ברוד, עורך "שיחת השבוע" ששימש כדובר חב"ד בישראל.
לקריאה נוספת

מנחם ברונפמן, במאי קמיפלגי? שיחה עומק עם הרב אליעזר ברוד אודות המחלוקת, שבועון כפר חב"ד גיליון 1863 עמוד 46
שערים המצוינים בהלכה, במוסף התורני של 'המבשר': ראיון עם הרב ברוד מכפר חב"ד, שלמה מן, י"א תמוז ה'תשפ"א
הערות שוליים

↑  מקור לשנת הלידה, בטופס שמילא אביו, ונשמר בספריית אגודת חסידי חב"ד.
↑  הרב אשכנזי עם תלמידי מכון הסמיכה, באתר חב"ד און ליין, 10 באוגוסט 2005.
↑  ידיעה על פתיחת בית המדרש בועידה שנתית של רבני חב"ד, באתר חב"ד אינפו
↑  אור גואטה, פורסמו גם שמות 5 הרבנים האשכנזים שנבחרו למועצת הרבנות הראשית, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, ‏18 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298966105171  LCCN: nr97002884  VIAF: 297115724   WorldCat (עם VIAF): 297115724
ועדת החקירה הממלכתית בנושא ניהול משק המים בישראל

ועדת החקירה הממלכתית בנושא ניהול משק המים בישראל או ועדת ביין היא ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה ביולי 2008 ועסקה בניהול משק המים בישראל כדי לתת מענה למשבר משק המים בתחילת המאה ה-21. בראש הוועדה עמד שופט בית המשפט המחוזי בדימוס פרופסור דן ביין. חברי ועדה נוספים היו פרופ' יורם אבנימלך ופרופ' יואב כסלו, ומקום מושבה היה בית המשפט בחיפה. דוח הוועדה הוגש במרץ 2010.
רקע

הוועדה הוקמה ביולי 2008 על ידי הוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת, כדי לחקור ולקבוע מסקנות בנוגע למשבר משק המים בישראל שנוצר בתחילת המאה ה-21, וכדי לתת לו מענה, זאת באמצעות פתרונות כגון: התפלת מי ים, השבת מי קולחין ואמצעים אחרים להגדלת היצע המים במדינה. הוועדה עסקה בבדיקת פעולת משרדי הממשלה, רשות המים וגופים מבוקרים אחרים.
הוועדה הוקמה ביוזמת יו"ר הוועדה לביקורת המדינה, חבר הכנסת זבולון אורלב (איחוד לאומי - מפד"ל).
לדברי אורלב ”משבר המים הוא לא מכה מידי שמיים, אלא ברובו כתוצאה ממחדלים חמורים של ממשלת ישראל לדורותיה”. אורלב טען כי הממשלה העדיפה שיקולים כלכליים קצרי טווח וכתוצאה מכך נמנעה מהשקעות במתקני התפלה, שיקום האקוויפרים או תוכניות לחסכון במים.
לפי ועדת החקירה, משבר המים בא לידי ביטוי בעליית הסיכון לאובדן שליטה במשק המים, כלומר, שהמים לא יספיקו לכל המטרות הקבועות בחוק, וזאת עקב שנים רבות של מדיניות "הליכה על הסף" ביחס להפקת המים, שבעקבותיהן הגיעו הכנרת והאקוויפרים למצב של סכנת השחתה עקב ניצול יתר. לפי מומחים כמות המים שהייתה חסרה באותו זמן הייתה 1.5-2 מיליארד קוב.
שר התשתיות דאז, בנימין בן אליעזר טען בדיון על הקמת הוועדה כי ”אנו בעיצומו של משבר מים שלא ידענו כדוגמתו. חורף 2007-8 עד כה שחון באופן קיצוני, וממוצע הגשמים עומד על כ-65 אחוז מהממוצע הרב-שנתי. כדי להתמודד עם המצב החמור הרשות הממשלתית למים ולביוב הכינה תכנית חירום, שמטרתה להוציא את משק המים מן המשבר הקשה שבו הוא מצוי”.
לפי בן אליעזר בין הגורמים שהביאו את ישראל למשבר המים היו זיהום מאגרי מים, ושאיבת יתר ממאגרי מי תהום, שהביאה אותם לסף השאיבה המותר. למרות החלטת ממשלה על הקמת מתקני התפלה נוספים, בשנת 2004, 4 שנים לפני הקמת הוועדה, החליטה הממשלה לבטל תוכניות להקמת מתקני התפלה נוספים.
בדצמבר 2009 פרסמה ועדת החקירה דו"ח ביניים, שנגע לתמיכתה בהיטל הבצורת ובהתייקרות תעריפי המים. כמו כן העביר הדו"ח ביקורת על צעדים של הממשלה ושל רשות המים, וטען כי הם נהגו בחוסר החלטיות לגבי צעדים לשכנוע הציבור לחסוך במים.
דו"ח הוועדה

דו"ח הוועדה מחולק ל-4 שערים המחולקים בעצמם למספר פרקים. המלצות הוועדה מופיעות בפרקים השונים.
דו"ח הוועדה > עקרונות כלללים

בתקציר הדו"ח מביאים המחברים מספר עקרונות כלליים העומדים בבסיס הדו"ח:
ראוי לראות את המים תמיד כמוצר במחסור, שיש לנהוג ריסון בצריכתו.
יש תמיד לשמור על מקורות המים הטבעיים בפני השחתה וזיהום, גם אם יורחבו מקורות חלופיים של מים כמו התפלה, ולכן יש לאמץ מדיניות הפקה נמוכה מהממוצע השנתי של המילוי החוזר ("היבול הבטוח" של המים)
באופן כללי על סך כל מחירי המים לצרכן לשקף את העלות הכוללת של הפקת המים והובלתם לצרכן, לרבות העלות הסביבתית. הוועדה ממליצה גם על יצירת דירוג שיבטיח מחיר זול לצריכה הבסיסית ומחיר הולך ועולה בדרגות הצריכה הגבוהות, ובמידת הצורך סיוע ממשלתי למגזרים עניים.
השקעות בפיתוח משק המים מעל סכום מסוים, טעונות אישור הממשלה.
יש צורך בקביעת יעדים אסטרטגיים והכנת תוכנית אב לטווח ארוך בתחום התשתיות בכלל ובתחום משק המים בפרט.
יש צורך בקביעת דפוסים ברורים לחלוקת התפקידים בין הדרג הפוליטי לדרג המקצועי. לדוגמה, על הממשלה והכנסת לקבוע יעדים אסטרטגיים, בעוד הכנת תוכניות אב ארוכות טווח שיתאמו את היעדים האסטרטגיים היא באחריות הדרג המקצועי ברשות המים או מועצת רשות המים. חלוקת תפקידים דומה רצויה גם בתחומים נוספים במשק המים.
יש צורך בשקיפות ופתיחות לדיון ציבורי בתהליך קבלת ההחלטות במשק המים.
דו"ח הוועדה > שער ראשון: משבר המים

שער זה עוסק בגורמים המידיים למשבר המים ומנתח את התנהלות רשות המים.
דו"ח הוועדה > שער שני: ניהול משק המים

שער זה מתייחס לגופים המנהלים את משק המים בישראל, ומכיל מספק פרקים:
פרק 3- קביעת יעדים והכנת תוכניות אב
פרק 4- אסדרה - כולל רשות המים ואסדרת משק המים הארצי, רשות המים ואסדרת משק המים העירוני, משרד האוצר, התפקידים והסמכויות של נבחרי הציבור ואנשי המקצוע, ותת פרק 'מי ישמור על השומרים' העוסק בשקיפות ושיתוף הציבור.
פרק 5- תקציב ועצמאות תקציבית.
פרק 6- היבטים משפטיים של משק המים.
דו"ח הוועדה > שער שלישי: מקורות המים

פרק 7 - עוסק במקורות להעשרת היצע המים. הפרק עוסק בהתפלה, קולחין ויבוא מים, וכן מקורות העשרה משניים כולל מים מליחים, טיוב בארות, מי נגר עילי ואיגום מי שיטפונות.
ביחס להתפלה קובלת הוועדה על דחיינות יתר של הממשלה:
מזה שני עשורים לפחות, מונחות לפתחה של הממשלה הערכות מקצועיות והמלצות המעידות על צורך חיוני ודחוף בתוספת מים באמצעות התפלה. חרף זאת לא תורגמו המלצות אלה לכדי מעשה ופעם אחר פעם נדחה יישומן. בכך הוחמצה ההזדמנות למנוע את התפתחותו של משבר המים הנוכחי.
לפי הוועדה מדיניות הממשלה בנושא ההתפלה, אופן קבלת ההחלטות ויישומן מצביעה על חוסר עקביות, הנובעת מהעדר ראיה ותכנון ארוך טווח. רוב ההחלטות בתחום ההתפלה כלל לא בוצעו ולוחות הזמנים שנקבעו להן היו לדעת הוועדה בלתי מציאותיים. חברי הוועדה כתבו עוד כי ”הדאגה מכרסמת שמא יש לראות את משק המים בכלל ונושא ההתפלה בפרט כמשל לדרך עבודת הממשלה גם בנושאי תשתית אחרים”
המלצות הוועדה בתחום ההתפלה כוללות:
הכנת הערכות מחיר מוסמכות שיביאו בחשבון גם עלויות סביבתיות, כולל תפיסת קרקע יקרה ליד הים, שימוש באנרגיה מזהמת ונזקים לטבע.
זירוז השלמת מפעלי ההתפלה לשם השגת יעד התפלה בהיקף של 525 מלמ"ש עד לשנת 2012, וזאת בהתאם להחלטות הממשלה.
קידום הקמת מתקן התפלה שיספק מים לחיפה, ערי הגליל המערבי והעמקים.
זירוז קבלת ההמלצות על ידי הצוות הבין-משרדי שהוקם, לצורך יעול וזירוז תהליכים להקמת מתקני התפלה.
ניסוח תנאי המכרזים להקמה והפעלת מתקני ההתפלה הבאים כך שאלו יכללו מנגנון משפטי שיאפשר לממשלה לדרוש מהזכיין הרחבת תפוקת ההתפלה, לשם יעול אפשרות ההרחבה שלהם.
פרק 8 - עוסק באיכות מים. הפרק כולל בין היתר את חלוקת הסמכויות בין הגופים האמונים על איכות מי השתייה, תקני איכות מי השתייה, ניטור איכות מי השתייה וריכוז בסיס הנתונים, הקצאת מים לנחלים ולטבע.
דו"ח הוועדה > שער רביעי: ניהול הצריכה

פרק 9 - ייעול השימוש במים כולל ייעול השימוש במים במגזר העירוני וייעול השימוש במים במגזר החקלאי.
הערות שוליים

1 2  ועדת החקירה הממלכתית בנושא ניהול משק המים בישראל, מרץ 2010
1 2 3 4 5  אמנון מרנדה,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'תוקם ועדת חקירה ממלכתית למשבר המים, באתר ynet, 28 ביולי 2008
↑  רויטל חובל,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'מי צריך לדאוג? דו"ח ועדת החקירה לניהול משק המים יתפרסם בשבוע הבא, באתר כלכליסט, 14 במרץ 2010
↑  דוח הוועדה, עמ' 14
כשהקסם פג

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פואד עג'מי
 שפת המקור:  אנגלית
 מקום התרחשות:  דרום לבנון
 תקופת התרחשות:  שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Bombardier Books
 תאריך הופעה ראשונה:  3 במאי 2022
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  סלע מאיר
 תאריך:  רח' המלך ג'ורג' 20, ירושלים, תשפ"ה (2024)
 תרגום:  יובל סימן-טוב
 מספר עמודים:  239
כשהקסם פג: לגדול בדרום לבנון (באנגלית: When Magic Failed: A Memoir of a Lebanese Childhood, Caught Between East and West) הוא ספר אוטוביוגרפי מאת ההיסטוריון והמזרחן פרופ' פואד עג'מי, אשר הובא לדפוס על ידי אלמנתו בשנת 2022, ויצא בהוצאת בומברדייר בוקס (Bombardier Books). הספר עוסק בילדותו ונעוריו של עג'מי בדרום לבנון בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים, ומשלב תיאור אישי לצד ניתוח רחב של תהליכים היסטוריים, פוליטיים ותרבותיים שעיצבו את האזור באותה תקופה.
בשנת 2024 יצא הספר לאור בעברית בהוצאת סלע מאיר, בתרגומו של יובל סימן-טוב.
רקע

פואד עג'מי (2014–1945) היה חוקר בולט של המזרח התיכון, אשר נודע בזכות כתיבתו המחקרית על מדינות האזור, היחסים הבין-עדתיים וההשפעות הגלובליות שעיצבו את הנוף הפוליטי והחברתי במזרח התיכון. את רוב דרכו המקצועית עשה באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית, שם עסק בהוראה ובמחקר. שורשיו נעוצים בדרום לבנון, אזור המאופיין בגיוון עדתי, מורכבות חברתית ומציאות פוליטית משתנה.
הספר נכתב כהיזכרות בנוף ילדותו ובעולם הרוחני והתרבותי שאפף אותו כילד ממשפחה שיעית, כאשר עג'מי עבד עליו 40 שנה והושלם, אך יצא לאור רק לאחר פטירתו.
רקע > ילדותו של הסופר

עג'מי נולד וגדל בכפר ארנון בנפת נבטייה בדרום לבנון, אזור שתושביו התפרנסו בעיקר מחקלאות ושמרו על אורח חיים מסורתי. בעיני הילד, הצטייר הכפר כמקום קסום עטוף בנוף הררי ירוק, נחלים זורמים וחברה המאופיינת בלכידות משפחתית וערכים קולקטיביים. עם זאת, כבר בשנות ילדותו נרשמו ניצנים של תהפוכות פוליטיות וחברתיות, שנבעו בין היתר מהתחזקות השפעות חיצוניות – הן ממדינות מערביות והן מהעולם הערבי הרחב.
עג'מי מתאר בספר את ההווי המקומי: אירועי החגים, מפגשים משפחתיים וסיפורי פולקלור שעברו בעל פה מדור לדור. לצד זאת הוא מזכיר רגעים של מתח עדתי ופוליטי, שהתגברו עם חדירת אידאולוגיות זרות ועם שינויים בצל המלחמה הקרה ופעילותן של תנועות לאומיות ודתיות במרחב הלבנוני.
תוכן

הספר מחולק למספר פרקים, שכל אחד מהם מתמקד בפן אחר של התבגרותו של עג'מי ובסביבה המשתנה שסביבו. הוא מתאר כיצד התעצבה ילדותו במפגש שבין מסורת עתיקת-יומין לבין שאיפות אישיות ורעיונות מודרניים, אליהם נחשף לראשונה דרך מערכת החינוך והספרות המערבית. עג'מי מציג את השקפת עולמו כבעל זהות מורכבת: מחד, בן למשפחה ולכפר השזורים עמוק בהיסטוריה השיעית הלבנונית; ומאידך צעיר סקרן הנמשך לערכי חופש, ביקורתיות ומימוש עצמי, אותם שאב מעולם המחשבה המערבי.
הספר אינו עוצר ברובד האישי. עג'מי שוזר בתיאוריו רקע היסטורי נרחב, הסוקר את שלבי התהוותן של סיעות פוליטיות שונות בלבנון, ובהן הכוחות שהובילו לעליית תנועת חזבאללה בדרום לבנון כמה עשורים מאוחר יותר. הוא מתחקה (לא בפירוט רב) אחר השפעות גלובליות, כגון המלחמה הקרה, הסכסוך הישראלי-פלסטיני ועוצמתן הגוברת של מדינות המפרץ, וטוען שאלו חדרו אל הכפרים הנידחים והפסטורליים בעורף הלבנוני והביאו לרדיקליזציה ולהתססה של כוחות פנימיים.
חשיבות היסטורית ותרבותית

בדומה ליצירות אוטוביוגרפיות אחרות העוסקות באזור המזרח התיכון, "כשהקסם פג" מספק בנוסף לסיפור חיים אינטימי עדות היסטורית וחברתית המסייעת להבנת לבנון בתקופה שלאחר עצמאותה. עג'מי מתאר כיצד החברה השיעית בפרט, והלבנונית בכלל, נדרשה להתמודד עם אתגרי המודרנה, גלובליזציה, עליית האסלאמיזם הרדיקלי והשפעות חיצוניות – אשר התבטאו בהופעתם של ארגונים צבאיים ופוליטיים ובהחרפת מתחים בין עדות שונות.
סיפורו של עג'מי מעלה שאלות של זהות, זיקה לאדמה, יחסי מסורת וקדמה, ומקומם של צעירים משכילים המצויים בתווך שבין שני עולמות. הספר גם תורם לדיון בסוגיית הגירה פנימית וחיצונית במזרח התיכון: עג'מי פורש את המניעים שדחפו אותו לחפש אופקים חדשים: "הניכור שחשתי הוביל אותי בכיוון אחד: רציתי נואשות לעזוב את המדינה". ובהמשך הוא מתאר שרק עשור לאחר עזיבתו הוא חזר ללבנון שוב, אולם זה היה רק בטיסת ביניים, ותקפה אותו חרדה שמא "אולי איכלא כאן שוב", אמירה המצביעה על כך שעבורו הקסם אכן פג, ולבנון לא תחזור להיות המדינה הפסטורלית שבה נולד.
סגנון

סגנונו של עג'מי משלב דיווח היסטורי מדויק עם כתיבה אישית המובילה את הקורא אל חדרי הנפש של הילד שצפה מרחוק בתהפוכות גדולות. עם זאת, הוא נמנע מרומנטיזציה מופרזת של העבר: עג'מי מציג מבט מפוכח, תוך הדגשת הניגודים והקשיים שהתעוררו בעת מפגשו עם המציאות החברתית והפוליטית בלבנון. פרק המבוא שבו הוא מתאר כיצד ידידתו נרצחה בעקבות חילול כבוד המשפחה, הוא דוגמה מאלפת לכך.
ביקורות

איתמר רבינוביץ כתב ב"הארץ" כי מדובר ב"אוטוביוגרפיה חלקית מרתקת ומאלפת", החושפת את החיים שהתנהלו בדרום לבנון לפני עלייתם של אמל וחזבאללה. הוא מציין כי הספר מעניק לקורא הישראלי מבט נדיר על חיי הכפרים והעיירות באזור זה במאות השנים האחרונות, מעבר לנרטיב הצבאי המוכר. טונקו ורדראג'אן, בביקורתו ב"וול סטריט ג'ורנל", מדגיש כיצד הספר משחזר את "החיים התוססים והמורכבים בלבנון", אשר עיצבו את הגותו של עג'מי. לדבריו, מדובר בהצצה אינטימית לחוויות שעיצבו את השקפותיו כחוקר המזרח התיכון.
ב"National Review" הודגש עיסוקו של הספר בטלטלות הפוליטיות והתרבותיות שפקדו את לבנון בתקופת עיצובו של עג'מי, לצד המתח המתמיד שבין מסורת למודרניות. הביקורת משבחת את סגנונו הרהוט ואת יכולתו של עג'מי לנתח את זהותו ואת תחושת השייכות שלו בעומק וברגישות יוצאי דופן. ניל רוגצ'בסקי, בכתב-העת "Mosaic (אנ')" רואה בספר "דיוקן חסר פשרות של ההתנגשות הבלתי נמנעת בין מסורת למודרניות בלבנון שלאחר מלחמת העולם השנייה". הוא מציין כי מעבר להיותו סיפור התבגרות אישי, זהו הרהור עמוק על הפוליטיקה והמסורת במזרח התיכון. פרופ' פרנק סלאמה משבח את הספר כעמוק ונטול יומרות, ומתאר את עג'מי כ"נביא פיניקי" אשר תובנותיו בנוגע לזהות, גלות והיסטוריה נותרים רלוונטיים גם היום. לדבריו, הספר משלב בחינה חדה של הלאומיות הערבית עם אהבה עזה לארץ הולדתו של המחבר.
לאון ויזלטיר(אנ') כותב כי "מעולם לא קראתי תיאור כה מהפנט של התפכחות... כשהקסם פג הוא אנדרטה יוצאת דופן לאהבה ולאמת גם יחד." הוא מציין כי הספר, בבהירותו ובשפתו הלירית, מצליח ללכוד את יופיו של העולם שהמחבר עוזב מאחוריו. מייקל א. קוק מוסיף כי זהו ספר זכרונות עוצמתי, המגולל סיפור של זעזוע עמוק. הוא פותח בתיאור מצמרר של אם ההורגת את בתה כדי לשמור על כבוד המשפחה, ומסתיים בעזיבתו של המחבר ללימודים בארצות הברית. בין שני הקטבים הללו, נפרסים דיוקנאות אינטימיים של גברים ונשים שהתמודדו עם רוחות השינוי, לעיתים באופן הרסני ולעיתים כמקור לגאולה.
הערות שוליים

↑  שיבולת | קהילת הספר הגדולה בישראל, באתר "שיבולת"
↑  פואד עג'מי,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'כשהקסם פג: לגדול בדרום לבנון, ירושלים, ישראל:'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'סלע מאיר, 2024, עמ' 222
↑  כשהקסם פג, עמ' 233
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'איתמר רבינוביץ','"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'דרך העיניים של ביירות, באתר הארץ, 5 במאי 2022
↑  Varadarajan, Tunku (2022-05-13). "'When Magic Failed' Review: Civilization's Ambassador". Wall Street Journal (באנגלית אמריקאית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2025-02-19.
↑  Fouad Ajami’s Ill-Starred Land, National Review, ‏2022-12-01
↑  Fouad Ajami's "When Magic Failed" Captures Lebanon at Its Best and Worst, mosaicmagazine.com
↑  Franck Salameh, Review: When Magic Failed, bcbookmarks, פורסם במגזין Journal of the Middle East & Africa
ISBN-13: 978-1-63758-175-9, ‏Oct-Dec2022
1 2  Amazon.com, www.amazon.com
סטיבן רויס

סטיבן רויס (באנגלית: Stephen Royce;‏ 12 באוגוסט 1787 –  11 בנובמבר 1868) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, לאחר מכן המפלגה הוויגית, ולבסוף המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1815–1817 ובשנים 1822–1825, כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט בשנים 1825–1826 ובשנים 1829–1846, כנשיא בית המשפט בשנים 1846 - 1852, וכמושל ורמונט ה-23 בשנים 1854–1856.
ראשית חייו

סטיבן רויס נולד בעיירה טנמות' שברפובליקת ורמונט, כבנם של סטיבן רויס, ותיק מלחמת העצמאות של ארצות הברית ומלחמת 1812, ומינרווה (לבית מרווין) רויס, בתו של אבנעזר מרווין, שכיהן כשופט וכחבר מועצת הצנזורים של ורמונט. רויס גדל בעיירות פרנקלין וברקשייר שבוורמונט והתחנך בבתי ספר מקומיים. הוא למד בבית ספר בטינמות' וסיים את לימודיו בבית הספר של מחוז אדיסון. ב-1804 הוא החל ללמוד במידלברי קולג', שם על חבריו לספסל הלימודים נמנו דניאל אזרו אשלי באק (לימים חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ויושב ראש בית הנבחרים של ורמונט) וויליאם סלייד (לימים גם הוא מושל ורמונט). רויס לימד בבית ספר בעיירה שלדון כדי לממן את שכר הלימוד שלו, וב-1807 סיים את לימודיו.
קריירה

לאחר סיום לימודיו למד רויס משפטים בהדרכת דודו, אבנעזר מרווין הבן. ב-1809 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, ועסק במקצוע באיסט ברקשייר ובשלדון, לפני שעבר לעיירה סנט אלבנס.
בשנים 1816–1818 היה רויס פרקליט המדינה במחוז פרנקלין. בשנים 1815–1816 ובשנים 1822–1824 הוא היה חבר בבית הנבחרים של ורמונט.
בשנים 1825–1827 כיהן רויס כשופט בבית המשפט העליון של ורמונט. הוא שב לכס השיפוט בשנים 1829–1846. ב-1837 הוא קיבל תור דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת ורמונט. ב-1846 הוא היה לנשיא בית המשפט העליון של ורמונט, תפקיד בו הוא כיהן עד 1852.
ב-1854 נבחר רויס מטעם המפלגה הוויגית כמושל ורמונט, האחרון ממפלגה זו שכיהן בתפקיד המושל. בבחירות לתקופת כהונתו השנייה שהתקיימו שנה לאחר מכן, הוא התמודד כבר מטעם המפלגה הרפובליקנית, ובסך הכול כיהן כמושל בשנים 1854 - 1856. הוא היה ראשון מושלי המדינה מטעם המפלגה הרפובליקנית, ובכך פתח תקופה של יותר ממאה שנים של שליטה רפובליקנית בפוליטיקה של ורמונט. עד 1962, כאשר בחרה ורמונט בדמוקרט פיליפ הוף, כיהנו בוורמונט אך ורק מושלים רפובליקנים.
חיים אישיים

רויס מעולם לא נשא אישה. לבקשת אימו, הוא התגורר איתה בכל עת בה הוא שהה בעיר הולדתו. הוא היה דודו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, הומר א. רויס.
סטיבן רויס נפטר בברקשייר ב-11 בנובמבר 1868. הוא נטמן בבית הקברות האפיסקופלי של מזרח ברקשייר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1577-1578