stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צורה בלתי אפשרית

שני אובייקטים מפורסמים בלתי אפשריים: משולש פנרוז והקולר
של השטן
צורה בלתי אפשרית (או אובייקט בלתי אפשרי) היא סוג של אשליה אופטית. מדובר בצורה דו-ממדית המתפרשת על ידי מערכת הראייה כמייצגת היטל של גוף תלת־ממדי.
חוסר-ההיתכנות מתברר לרוב תוך מספר שניות, אולם אשליית תלת הממד נותרת גם לאחר מכן. קיימות גם דוגמאות עדינות יותר בהן אשליית ההיתכנות עומדת בפני בחינה שטחית. במקרים אלה, דרושה בדיקה יסודית של האובייקט המוצג על מנת לחשוף את חוסר ההיתכנות שלו.
טבעם המטריד של אובייקטים בלתי אפשריים מתאפשר בעקבות נטייתנו הטבעית לפרש ייצוגי דו־ממד כהיטלים של אובייקטים תלת־ממדיים. דוגמה לכך ניתן לראות בקוביית נקר, המתפרשת לרוב כקובייה ולא כ"שני ריבועים מחוברים על ידי קווים אלכסוניים".
צורות בלתי אפשריות מעניינות פסיכולוגים, מתמטיקאים ואמנים, מבלי להשתייך באופן בלעדי לדיסציפלינה אחת.
הרעיון של "אובייקט בלתי אפשרי אינטראקטיבי" הוא אובייקט בלתי אפשרי שניתן לצפות מכל זווית מבלי לשבור את האשליה.
דוגמאות בולטות

צורות בלתי אפשריים בולטות כוללות:
קובייה בלתי אפשרית
מדרגות פנרוז (אנ')
משולש פנרוז
היסטוריה

אוסקר רטרסוורד (אנ'), אמן שוודי, היה הראשון לעצב במכוון הרבה חפצים בלתי אפשריים. הוא זכה לכינוי "אבי האובייקטים הבלתי אפשריים". ב-1934 צייר רטרסוורד משולש בלתי אפשרי. משולש זה התפרסם רק בשנות החמישים, כאשר המתמטיקאי רוג'ר פנרוז פרסם אותו כ"משולש פנרוז". בגרסה של רטרסוורד צלעות המשולש מחולקות לקוביות.
משנות ה-30 ואילך, האמן ההולנדי אֶשֶר יצר ציורים רבים המציגים פרדוקסים של פרספקטיבה. אֶשֶר התפרסם בשנת 1957, כאשר הודפס הציור הראשון שלו שמכיל אובייקט בלתי אפשרי אמיתי: קובייה עם סרטי קסם (אנ'). אֶשֶר צייר ציורים נוספים רבים המציגים אובייקטים בלתי אפשריים, ועבודתו משכה את תשומת לב הציבור לאובייקטים בלתי אפשריים.
ב-1956, ליונל פנרוז (אנ'), פסיכיאטר בריטי, ובנו המתמטיקאי, רוג'ר פנרוז, הגישו מאמר קצר לכתב העת של האגודה הפסיכולוגית הבריטית (אנ') שכותרתו "צורה בלתי אפשרית: סוג מיוחד של אשליה אופטית" (Impossible Objects: A Special Type of Visual Illusion). הנושא הודגם על ידי משולש פנרוז ומדרגות פנרוז (אנ'). המאמר התייחס לאֶשֶר שעבודתו הציתה את התעניינותם בנושא, אך לא לרטרסוורד שאליו לא היו מודעים. המאמר התפרסם רק ב-1958.
בהמשך המאה ה-20, עבודותיו של אֶשֶר משכו כמה אמנים עכשוויים להתנסות בהצגת עצמים בלתי אפשריים, למשל, ג'וס דה מיי (אנ'), שיגאו פוקודה (אנ') וסנדרו דל-פראט (אנ').
ראו גם

מרחב ארבע-ממדי
גאומטריה לא-אוקלידית
לולאה מוזרה
סוריאליזם
פסל "משולש בלתי אפשרי" כאשליה אופטית, במזרח העיר פרת', מערב אוסטרליה. מזוויות מסוימות נראה שהקורות נפגשות בקודקוד העליון, אף על פי שאין זה כך, וכך נוצרת אשליית משולש פנרוז.
מדרגות פנרוז
פנטגרם פנרוז
צ'אנגווי

להקת צ'אנגווי בפסטיבל פולקלור שהתקיים בהוואנה בשנת 1962.
הצ'אנגווי (Changüí) הוא סגנון מוזיקה קובנית מסורתי המנוגן על כלים אקוסטיים.
היסטוריה

מקורו של הצ'אנגווי בחבל גואנטנמו שבמזרח קובה. חבל זה התמחה בייצור סוכר ורום, ולמטרה זו יובאו עבדים מאפריקה למטעי קנה-הסוכר. עבדים אלו הגיעו מאזור הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו וחוף השנהב, שם היה דומיננטי מקצב ה-Bantu. במאה ה-19 שולב מקצב זה עם סגנון הנגינה הספרדי (ה-Cancion) ונוצר הסגנון הידוע בשם צ'אנגווי.
במאה ה-20, הפך הצ'אנגווי למוזיקה פופולרית בקובה, בעיקר הודות לפועלו של Elio Reve ולהקתו, Orquestra Reve. ב-1950, Elio Reve הגיע להוואנה, וכדי לעניין את הקהל העירוני המתוחכם יותר, הכניס מספר שינויים לג'אנגווי, כמו החלפת תפקיד תופי בונגו ב-טימבלס, כמו גם הוספת כינור וטרומבון.
בימינו, משפחת Reve היא עדיין הקבוצה הדומיננטית ביותר המנגנת צ'אנגויי. Elio Reve Jr, בנו של הזמר המפורסם, שינה מהותית את הסגנון, עד שכיום שירי צ'אנגווי מודרניים דומים מאוד לטימבה, אך עדיין שומרים על מספר מאפיינים ייחודיים.
מאפיינים מוזיקליים

הכלים הדומיננטיים בצ'אנגווי המסורתי הם הטרס, תופי בונגו, הגווירו וה-מאראקס, הקונטרבס והצ'קרה - דלעת חלולה שעליה רשת שזורת חרוזים, המשמיעה קול רשרוש כשהנגן מנענע את הכלי. בנוסף לעיתים משתמשים בקאמפאנה בקטעי האלתור.
הטרס מנגן בצ'אנגווי באופן פחות מלודי מבסגנונות אחרים, יותר כמו כלי הקשה מאשר כלי מיתר. הקצב שהטרס מחזיק תואם לשאר כלי ההקשה (בונגוס וצ'קרה).
המקצב של הצ'אנגווי הוא מקצב אפריקאי לא סימטרי הנקרא קלאווה. בצ'אנגווי אין הקפדה על נגינה של הקלאווה, שלא כמו בסון, ונוטים לשנות את הקלאווה כדי להתאים למלודיה.
מאפיינים מוזיקליים > מבנה

שירי צ'אנגווי מתחילים בקטע כתוב של טרס. בהמשך, השיר מתפתח בצורה הדומה למבנה הקלאסי בסון- הזמר שר בתים, וזמרי הליווי שרים פזמון חוזר. אחרי גוף השיר, מגיע קטע של אלתור (Descarga), בו כל הכלים שומרים על מקצב בסיס למעט אחד המאלתר בכל רגע נתון.
השיא של שירי צ'אנגווי מגיע ממש לפני סיום השיר.
בצ'אנגווי מודרני, הפתיחה מבוצעת על ידי כלים אחרים (חליל, כינור), והמבנה הקשיח שתואר נעשה גמיש יותר. מתווספים קטעי אלתור באמצע השיר, וקטעי סולו של כלים מלודיים.
צמד הפוכים

צמד הפוכים שווייצרי משנת 1910 בתכנון "הבן של ויליאם טל" הוא צמד שכיח
צמד הפוכים נוסף משווייץ
בבולאות צמד הפוכים (ידוע גם כ"טֶט-בֶּש", בצרפתית: tête-bêche = ראש לזנב) הוא צמד של בולים שהודפסו באותו גיליון כך שאחד הבולים הפוך ביחס לאחר. הדבר קורה במתכוון או בטעות. כמו כל צמד בולים, צמדים הפוכים יכולים להיות אנכיים או אופקיים. במקרה של צמד בולים משולשים הקישור יכול להיות באחד מקודקודי המשולש. שגיאות מכניות במהלך תהליך היצור יכולות להביא ליצירת צמד הפוכים אך ברוב המקרים הם נוצרים על מנת לשרת את צורכי הדואר. דוגמה לכך היא הנפקת מספר גיליונות של צמדים הפוכים על ידי השירות הבולאי של ישראל, החל מבולי מועדים מ-1948 ועד היום.
במהלך הדפסת הבולים לקונטרס בולים, מודפסים עמודי הבולים בכפולות. הדבר עשוי להביא לצמדים הפוכים. אין זה נפוץ שהצמדים מגיעים לדואר, שכן הם מופרדים לחלקים בודדים לפני הקישור לקונטרס.
צ'ארלס לואיס (כדורגלן)

צ'ארלס הנרי לואיס (אנגלית: Charles Henry Lewis;‏ 15 באוגוסט 1886–1967) היה כדורגלן אנגלי.
קריירה

לואיס נולד בשכונת פלאמסטיד שבלונדון, ולפני שחתם בוולוויץ' ארסנל במאי 1907 הוא שיחק בקבוצות הנוער של אלת'האם ומיידסטון יונייטד. לואיס היה חלוץ בעל יכולת גבוהה, והוצב ברוב עמדות ההתקפה האפשריות במערך המשחק של ארסנל, כולל חלוץ חוד וקיצוני. הופעת הבכורה שלו הייתה רק במשחק מול סנדרלנד ב-28 בדצמבר 1907, ולמרות זאת הוא סיים את העונה עם שמונה שערים, אחד פחות מפיטר קייל.
במשך שתי העונות הבאות הוא היה שחקן הרכב קבוע. אולם, בנוסף לכך שהמועדון נאבק על מקומו בליגה הראשונה (כולל הימנעות ברגע האחרון מירידה בעונת 1909/1910) הוא נאלץ לשחרר את שחקניו הטובים ביותר בגלל בעיות כלכליות קשות. המועדון סיים את עונת 1912/1913 במקום האחרון עם 18 שערי ליגה, כאשר לואיס ביחד עם פט פלנגן היה מלך שערי הקבוצה עם ארבעה בלבד.
בתקופה זו תפקידו העיקרי של לואיס היה לשמש כמחליף; הוא הבקיע מעט שערים בעקבות היכולת הלא טובה של שחקני ההתקפה בארסנל. הוא נשאר נאמן למועדון (שבינתיים עבר לאצטדיון הייבורי ושינה את שמו ל"הארסנל"), כולל בתקופה שבה נאבק על העלייה בחזרה לליגה הבכירה. שיא הקריירה של לואיס נקטע בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה; למרות שהוא השתתף בחלק מהמשחקים הלא-רשמיים שנערכו בזמן המלחמה, בתקופה שלאחר תום הקרבות וחזרת ארסנל לליגה הבכירה (1919) הוא כבר היה בן 33. בעונת 1919/1920 הוא השתתף בחמישה משחקי ליגה, ולאחר מכן עבר לשחק בקבוצת המילואים של ארסנל.
לואיס עזב את ארסנל ב-1921, לאחר שהשתתף ב-220 משחקים והבקיע 34 שערים. לפני פרישתו הוא שיחק במועדון הכדורגל מרגייט.
לאחר פרישתו ניהל חנות בפלאמסטד במשך שנים רבות.
לקריאה נוספת

ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who,‏ Independent UK Sports,‏ 1995 (ISBN 1-899429-03-4)
צ'אנגן CM8

| --- | --- |

Changan CM8
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Changan Automobile (אנ')
 שנות ייצור:  2004–2015
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 סיווג:  מיניוואן
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  3,856 מ"מ
 רוחב:  1,568 מ"מ
 גובה:  1,898 מ"מ
 משקל:  1,130 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,430 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 16 שסתומים, 1,310 סמ"ק
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 צריכת דלק:  6.6 ליטר ל-100 ק"מ
דגם "Changan CM8"
צ'אנגן CM8 הוא מיניוואן קטן, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Changan Automobile (אנ') אשר יוצר בין השנים 2004–2015.
"צ'אנגן CM8"

5 דלתות (2 דלתות אחוריות - דלתות הזזה).
7 נוסעים (3 שורות של מושבים).
מנוע בנזין - 1.3 ליטר.
מנוע הנעה אחורית.
קיבולת מכל דלק - 40 ליטר.
צמיגים: 175/65R14 82H.
ראו גם

צ'אנגן CS15
צ'אנגן CX20
צ'אנג'ה Q7
צ'אנה X70A
הערות שוליים

↑  דגם "Changan CM8" - מפרט chinaautoweb.com/car-models/chana-cm8
↑  דגם "Changan CM8" - נתונים טכניים motortrader.com.my/news/chana-era-cv6-cm8-from-changan
↑  דגם "Changan CM8" flickr.com/photos/83468718@N06/38082993836
צור שלום

| --- | --- |

בית כנסת בשכונה
 מידע
 עיר:  קריית ביאליק 
 תאריך ייסוד:  1947 
 קואורדינטות:  32°51′39″N 35°05′52″E﻿ / ﻿32.860833333333°N 35.097777777778°E﻿ / 32.860833333333; 35.097777777778
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) צור שלום(למפת הגליל המערבי רגילה) צור שלום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צור שלום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צור שלום
 
רחוב "חיים" בשכונה, על שם חיים ויסבורג, שהיה מיוזמי הקמתה
בנייני שיכון בשכונה
צור שלום היא שכונה בצפונה של העיר קריית ביאליק.
היסטוריה

ראשיתה של השכונה בחברת "צור שלום" שנוסדה בשנת 1920 על ידי יהודים מטרנסילבניה שברומניה, אשר רכשו אדמות בשטח השכונה והחלו לבנות את בתיהם בשנים 1947 - 1948. שטחה של השכונה צורף לקריית ביאליק בשנת 1952.
בשנת 1962 נפתח בשכונה בית הספר "צור שלום" שהיה בית הספר השלישי שהוקם בקריית ביאליק.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 התיישבו עולים רבים ממרוקו בצור שלום. הם שוכנו תחילה במעברה ולאחר מכן עברו לשיכון קבע בשכונה. בשנות ה-70 יושבו בשכונה עולים מגאורגיה ומרוסיה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 התיישבו בשכונה עולים חדשים מהקווקז, ובהמשך גם עולים מאתיופיה.
בחודש אוגוסט 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה נחתה בשכונה רקטת 220 מ"מ. מהפיצוץ הועפו כ-15,000 כדוריות פלדה שגרמו לפצועים ולהרס רב.
השכונה מורכבת כיום מבתים פרטיים, בנייני מגורים עד ארבע קומות (בחלקם שיכוני רכבות) ומיעוט של בתים בני שמונה קומות, ובנייני מגורים גבוהים המגיעים עד תשע קומות שנבנו בשנות ה-90.
גבולות השכונה הם מצפון אזור התעשייה של קריית ביאליק, מדרום רחוב התל (על שם תל אפק), ממזרח כביש עוקף קריות וממערב כביש 4 (דרך עכו-חיפה).
מוסדות בשכונה

קבוצת הכדורגל מכבי צור שלום מייצגת את השכונה ואף את העיר קריית ביאליק. היא מארחת את משחקיה באצטדיון הכדורגל של קריית אתא.
בשכונה פועלים מתנ"ס, שלוחה של הספרייה העירונית ושני בתי ספר יסודיים: בית הספר "ידע" ובית הספר "פסגות".
אחת לשבוע מתקיים שוק פירות וירקות בשטח מגודר בקצה המזרחי של שדרות ח"ן בשכונה. סמוך אליו נמצאת הכניסה הדרומית לשביל נחל הנעמן.
בית העלמין של העיר קריית ביאליק נקרא "בית עלמין צור שלום" אך נמצא סמוך לשכונה ואינו חלק משטחה.
ב-2017 החלה בשכונה הקמת פארק על שם אריאל שרון.
הערות שוליים

1 2  יובל לקריית ביאליק, סיפור המעשה, הוצאת עיריית קריית ביאליק
↑  רונן שפירא, קריית ביאליק מבצעת עבודות להקמת פארק אריאל שרון בשכונת צור שלום, באתר 0404
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465733805171  VIAF: 316601331   WorldCat (עם VIAF): 316601331
פרקי

פרדראג רדוסבלייביץ' (בסרבית: Предраг Радосављевић; נולד ב-24 ביוני 1963 בבלגרד), הידוע בכינוי פרקי (Preki), הוא כדורגלן עבר סרבי-אמריקאי.
קריירה

פרקי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הכוכב האדום בלגרד ב-1983. בבלגרד שיחק שנתיים וזכה באליפות אחת. ב-1985, עבר פרקי לשחק כדורגל באולמות בארצות הברית. ב-1992, לאחר תשע שנים בארצות הברית, עבר פרקי לשחק באברטון האנגלית. באברטון שיחק שנתיים ולאחר מכן עבר לעונה אחת לפורטסמות'.
ב-1996, חזר פרקי לארצות הברית לליגת ה-MLS, לקבוצת קנזס סיטי וויזרדס, בה שיחק בכל שאר הקריירה שלו מלבד שנה אחת במיאמי פיוז'ן (2001). ב-1997 וב-2003, זכה פרקי בתואר שחקן השנה ב-MLS. עם הוויזרס זכה פרקי בגביע ה-MLS בשנת 2000. בשנת 2003 זכה פרקי בתואר מלך הנקודות ב-MLS. בסוף שנת 2005, הודיע פרקי על פרישה מכדורגל מקצועני. אחרי עונה זו הוא נבחר להרכב כל הזמנים ב-MLS.
פרקי שיחק במדי נבחרת ארצות הברית מאז ה-3 בנובמבר 1996, במשחק מול נבחרת גואטמלה. בנבחרת הוא שיחק 28 משחקים וכבש ארבעה שערים.
אחרי פרישתו כשחקן, פרקי מונה לעוזר מאמן בצ'יבאס ארצות הברית, ולאחר מכן שימש כמאמנה הראשי של הקבוצה. בשנת 2010 אימן את טורונטו, ובשנת 2013 מונה למאמנה של סקרמנטו רפובליק. בשנת 2017 אימן את סנט לואיס.
צבי אייזנמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בספטמבר 1920 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  12 בפברואר 2015 (בגיל 94) אלונים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  אלונים 
 שפות היצירה:  יידיש 
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש  פרס מנדלי מוכר ספרים 
 
צבי אייזנמן (בכתיב יידי: אײַזנמאַן) (20 בספטמבר 1920 - 12 בפברואר 2015) היה סופר יידיש ישראלי, איש קיבוץ אלונים.
ביוגרפיה

צבי אייזנמן נולד בסתיו 1920 בוורשה בירת פולין. סיים את בית הספר היסודי ביידיש, ולא הוסיף ללמוד. בכיבוש ורשה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה נרצח אביו לנגד עיניו. ידידים פולנים, קומוניסטים, סייעו לו להימלט אל מעבר לגבול הרוסי, אך אמו ואחותו ושאר המשפחה לא יכלו או לא רצו לברוח מורשה לברית המועצות, ונרצחו בשואת יהודי פולין.
אייזנמן הצעיר היה תחילה פליט, והתקיים במוסדות צדקה יהודיים. אך לאחר זמן קצר יצא לסיביר, ועבד שם כל שנות המלחמה. בשנת 1946, עם הרפטריאציה (שיבה למולדת לאומית), שב לפולין, ולא מצא איש מקרוביו בחיים. הוא הצטרף לקבוצה של חלוצים מתנועת "גורדוניה", עבר איתם את הגבול לצ'כוסלובקיה הסמוכה, ומשם לאוסטריה, שנשלטה בידי בעלות הברית. משם הגיע עם קבוצתו לווילה המפורסמת שבאיטליה.
אייזנמן הצטרף למסע עלייה בלתי-לגאלי שהפליג באוניית המעפילים "מולדת", נתפס בלב ים בידי הבריטים, ונכלא במחנה מעצר בקפריסין. שם החל לכתוב, ואז גם נתפרסמו שיריו הראשונים. לאחר שנתיים כמעט של ישיבה במחנה, עלה לישראל והצטרף לקיבוץ יגור. אייזנמן היה חבר קיבוץ יגור כתריסר שנים, עבד בקיבוץ אך גם כעיתונאי בעיתון "למרחב", ובכתבי עת ביידיש שיצאו בארץ.
הוא עבר להתגורר בקיבוץ אלונים, והצטרף לצוות החוקרים של בית לוחמי הגטאות, ועסק בתרגום מסמכים מיידיש, בספרנות וארכיונאות. עבד במוזיאון כשלושים שנה. בשנים אלה כתב ופרסם את סיפוריו והוציאם לאור.
בשנת 1980 זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
בשנת תשנ"ז זכה בפרס מנדלי מוכר ספרים לספרות יידיש ע"ש שלום יעקב אברמוביץ מטעם עיריית תל אביב, "על תרומתו לסיפורת בשפת יידיש".
נפטר בקיבוצו אלונים ב-12 בפברואר 2015, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ.
ספריו

די באן: דערציילונגען פון פוילן, רוסלאנד, ישראל, יגור; תל אביב: דפוס אחדות ('ביכער סעריע יונג ישראל'), 1956.
מזלות, תל אביב: פֿאַרלאַג י"ל פּרץ, 1965.
צווישן גרענעצען: דערציילונגען און בילדער, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ד 1974.
נעמט מיך אין לאנד פון פארגעסן: דערציילונגען און בילדער, אלונים: קיבוץ אלונים, 1983.
בלעטער פון א פארסמאליעטן פנקס: דערציילונגען און בילדער, תל אביב: י"ל פרץ, תשנ"ו 1996. ('דפים מפנקס חרוך')
ביים ראנד פון חלום: דערציילונגען און בילדער, תל אביב: פארלאג י"ל פרץ, תשס"א 2001.
די ווייזערס לויפן, לויפן --- : דערציילונגען און בילדער, תל אביב: ה. לייוויק פארלאג ביים פאראיין פון יידישע שרייבערס און זשורנאליסטן אין ישראל, תשס"ו 2006.
בעריכתו:
שבחי ר’ וועלוול: ספר ווילי שאר; רעדאקציע: משה יונגמאן, צבי אייזנמאן, חיפה: גסטליט, [תש"מ?].
ספריו > בתרגום עברי

המסילה: סיפורים; מתורגם מיידיש על ידי מתרגמים שונים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('ספרית מבפנים'), תשכ"א. (תרגום של "די באן")
מזלות: סיפורים; מיידיש: צבי ארד, אברהם יבין, אהרן מאירוביץ, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ט. (תרגום של "מזלות")
המספר שאתה מבקש מזמן עלה באש: סיפורים ותמונות; תורגם מכתב-יד ביידיש בידי מתרגמים שונים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד וקיבוץ אלונים, תשמ"א.
קחוני אל ארץ השכחה: סיפורים ותמונות; תרגום מיידיש: יעקב שופט, אלונים: קבוץ אלונים, 1989. (תרגום של "נעמט מיך אין לאנד פון פארגעסן")
המחוגים אצים, רצים ---: סיפורים ותמונות; מיידיש: אריה אהרוני, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, תשס"ז 2006. (תרגום של "די ווייזערס לויפן, לויפן")
הערות שוליים

↑  הזוכים בפרס מנדלי מוכר ספרים לספרות יידיש עד כה, באתר עיריית תל אביב.
↑  ראו ביקורת: יעקב שופט, 'קטעי דברים על קטעי דפים', עתון 77 202 (1996), 9.
↑  ראו ביקורת: הלל ברזל, 'המסילה',מאזנים יד, 1 (1961), 60–61.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434663105171  PLWABN: 9810677958905606  GND: 124417221  ISNI: 0000 0001 0815 8345  LCCN: n88288184  VIAF: 101666626   WorldCat (עם VIAF): 101666626
פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ

פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (גרמנית: Friedrich IV. von der Pfalz; ‏5 במרץ 1574 - 19 בספטמבר 1610) היה הנסיך הבוחר מפפאלץ בין השנים 1583–1610.
ביוגרפיה

פרידריך הרביעי נולד בארמברג שבפפאלץ העילית ב-5 במרץ 1574, ללודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת מהסן, נסיכת הבוחר מפפאלץ, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה.
בשנת 1583 מת אביו לודוויג השישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. אולם, מכיוון שפרידריך היה קטין, כיהן דודו יוהאן קזימיר מפפאלץ-זימרן כעוצר הנסיכות. פרידריך חונך על ידי המתמטיקאי והאסטרונום ברתולומיאוס פיטיסקוס, שהיה קלוויניסט נלהב, ושימש מאוחר יותר כמטיף החצר.
בינואר 1592 מת דודו יוהאן קזימיר מפפאלץ-זימרן, ופרידריך תפס את השלטון. פרידריך המשיך בדרכו של דודו האנטי-קתולית, ובשנת 1608 אף הקים את חבר האיחוד האוונגלי ועמד בראשו. פרידריך היה אלכוהוליסט מושבע, והותיר את ניהול המדינה בידי הקנצלר כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג.
ב-19 בספטמבר 1610 מת פרידריך, ובנו פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1593 התחתן פרידריך עם לואיזה יוליאנה, רוזנת נסאו, בתם של וילם הראשון, נסיך אוראנז' ושארלוט דה בורבון, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
לואיזה יוליאנה מפפאלץ (1594–1640)
קתרינה סופיה מפפאלץ (1595–1626)
פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ (1596–1632)
אליזבת שארלוטה, נסיכת פפאלץ (1597–1660)
אנה אלאונורה (1599–1600)
לודוויג וילהלם (1600)
מוריץ כריסטיאן (1601–1605)
לודוויג פיליפ, רוזן פפאלץ-זימרן-קייזרסלאוטרן (1602–1655)
צ'ארלס יוסט

צ'ארלס וודרוף יוסט (באנגלית: Charles Woodruff Yost‏; 6 בנובמבר 1907 – 21 במאי 1981) היה דיפלומט, סופר ועיתונאי אמריקאי, שהתפקיד הרם שמילא בקריירה הדיפלומטית היה שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות מ-1969 עד 1971.
ביוגרפיה

יוסט נולד בעיירה ווטרטאון (Watertown) שבמדינת ניו יורק ב-6 בנובמבר 1907. הוא למד בבית הספר הוצ'קיס (Hotchkiss), וב-1924 היה חברם לכיתה של רוזול גילפטריק (אנ') (לימים סגן מזכיר ההגנה ותת מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית) ופול ניטשה (אנ') (לימים מזכיר הצי של ארצות הברית). לפני שסיים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת פרינסטון ב-1928, הוא למד לתואר שני באקול פראטיק דה אוטז אטיד שבפריז. בשנה שלאחר מכן ערך מסעות רבים בז'נבה, ברלין, ברית המועצות (בחברת הסופר קרוסוול באוון (אנ')), פולין, רומניה, הונגריה, יוגוסלביה, ספרד ווינה.
יוסט הצטרף לשירות החוץ של ארצות הברית ב-1930 על פי עצתו של מזכיר המדינה לשעבר רוברט לנסינג. הוא שירת כדיפלומט באלכסנדריה שבמצרים כפקיד קונסולרי ואחר כך עבר לנציגות הדיפלומטית של ארצו בפולין. ב-1933 עזב את שירות החוץ ופצח בקריירה ככתב זר עצמאי באירופה וסופר בניו יורק. לאחר נישואיו לאירנה רוביץ'-אולדקובסקה, שב יוסט למחלקת המדינה של ארצות הברית ב-1935 ונתמנה לעוזר ראש אגף בקרת נשק ותחמושת ב-1936. הוא השתתף בוועידת דמברטון אוקס בוושינגטון די. סי. מאוגוסט עד אוקטובר 1944, כשעבד על ניסוח הפרק השישי והשביעי של מגילת האומות המאוחדות. לאחר מכן הוא לקח חלק בוועידת האומות המאוחדות בנושא ארגון בינלאומי שנערכה בסן פרנסיסקו באפריל 1945 כעוזרו של מזכיר המדינה אדוארד סטטיניוס. ביולי אותה שנה הוא היה מזכירה הכללי של ועידת פוטסדאם.
ב-1945 הוחזר יוסט לשירות החוץ. שנה לאחר מכן היה לממונה על היחסים בתאילנד במהלך שלטונו הקצר של ראמה השמיני, מלך תאילנד. במהלך שנות הארבעים המאוחרות ובראשית שנות החמישים, הובילו אותו שליחויותיו לצ'כוסלובקיה, אוסטריה ויוון. ב-1954 מונה לציר בלאוס, ונהפך לשגריר הראשון ארצות הברית שם כעבור שנה. בשלהי 1957 מונה לשגריר בסוריה. זמן קצר לאחר מינויו התמזגו סוריה ומצרים לרפובליקה הערבית המאוחדת, וארצות הברית התבקשה לסגור את שגרירותה בסוריה. יוסט הועבר לשגריר במרוקו ב-1958.
ב-1961 החל את עבודתו הראשונה באו"ם כסגנו של השגריר עדלי סטיבנסון. אחרי מותו של סטיבנסון ב-1965 נשאר יוסט כסגן השגריר תחת ארתור גולדברג. ב-1964 הועלה יוסט לדרגת קריירת שגריר, דרגת שירות החוץ המקצועית והגבוהה ביותר, בהוקרה על שירות מכובד במיוחד למשך תקופה ממושכת. ב-1966 התפטר סופית משירות החוץ במטרה להתחיל את הקריירה שמעולם לא התחיל כסופר, במועצה ליחסי חוץ וכמורה באוניברסיטת קולומביה. ב-1969, הנשיא ריצ'רד ניקסון קרא ליוסט לחזור בו זמנית מפרישתו על מנת למנותו לשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות. הוא התפטר מתפקיד זה ב-1971 והוחלף בג'ורג' הרברט ווקר בוש, לימים נשיא ארצות הברית. מיד לאחר מכן חזר לכתוב וללמוד בבית הספר לשירות החץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
ב-1974, הוענק ליוסט גביע שירות החוץ על ידי עמיתיו שם. ב-1979, יוסט היה יושב ראש משותף של "האמריקאים עבור סאל"ט-2", קבוצה שדחפה את הסנאט של ארצות הברית ליישום המעבר לאסטרטגיית הגבלת נשק. הוא היה נאמן של האוניברסיטה האמריקאית בקהיר, ומנהל מכון אספן לחילופי תרבות עם איראן.
יוסט נפטר ממחלת הסרטן ב-21 במאי 1981 בבית החולים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון.
הערות שוליים

↑  ריצ'רד ד. ליונס, כתבה בניו יורק טיימס אודותיו עם מותו, באתר הניו יורק טיימס, 23 במאי 1981 (באנגלית)
↑  הנציג החדש - פוליטיקאי טבעי, דבר, 14 בדצמבר 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463361705171  GND: 1190321122  ISNI: 0000 0000 8214 6070  LCCN: n50013606  NARA: 10581086  NTA: 130485578  SNAC: w6j38tq6  SUDOC: 079291341  VIAF: 30780434   WorldCat (עם VIAF): 30780434
צ'ינאר

| --- | --- |

 סוג:  אפריטיף
 אחוז אלכוהול:  16.5
 יצרן:  קבוצת קמפרי
 מפיץ:  קבוצת קמפרי
 מוצא:  איטליה איטליה
 מועד הכנה ראשוני:  1949
 צבע:  אדום
 טעם:  מר-מתוק
 משקאות קשורים:  קמפרי
 
צ'ינאר הוא ליקר אפריטיף איטלקי מריר שמיוצר מ 13 עשבי תיבול וצמחים. הבולט שבין המרכיבים של הצ'ינאר הוא הארטישוק (מלטינית: Cynara scolymus), שממנו נגזר שם המשקה. טעמו של המשקה הוא מר-מתוק ויש בו 16.5 אחוזי אלכוהול. צ'ינאר מיוצר החל משנת 1949.
משנת 1995 הצ'ינאר מיוצר ומופץ על ידי קבוצת קמפרי.
פרסי המוזיקה האמריקאית 2016

| --- | --- |
הלוגו הכללי של פרסי המוזיקה האמריקאית
הלוגו הכללי של פרסי המוזיקה האמריקאית
 תאריך:  20 בנובמבר 2016
 מיקום:  תיאטרון מיקרוסופט לוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  ג'יג'י חדיד  ג'יי פרואה
 מפיק:  דיק קלארק פרודקשנס
 רשת שידור:  ABC
 אורך הטקס:  180 דקות
 רייטינג:  11.4 מיליון
 זכייה במספר הפרסים הרב:  דרייק (12)
 מספר המועמדויות הרב:  דרייק • ג'סטין ביבר (4)
  אתר האינטרנט הרשמי של פרסי המוזיקה האמריקאית
 →2015 2017←
טקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-44 התקיים ב-20 בנובמבר 2016 בתיאטרון מיקרוסופט, לוס אנג'לס, קליפורניה, תוך הכרה באמנים ובאלבומים הפופולריים ביותר בשנת 2016. בסמוך להכרזת המועמדויות בטקס, נודע כי הדוגמנית האמריקאית ג'יג'י חדיד והשחקן האמריקאי ג'יי פרואה ינחו אותו. דרייק היה לאמן עם מרבית המועמדויות בטקס (12), כמו גם היותו האמן שזכה במרבית הפרסים באותו הטקס (4), ביחד עם ג'סטין ביבר שזכה בכמות הפרסים הזו גם כן.
לאחר הטקס, הוכרז כי נתוני הרייטינג שלו עמדו על כ-11.4 מיליון צופים בסך הכול.
הופעות

| אמנ/ית | שיר (ים) | מקור |
| --- | --- | --- |
| ברונו מארס | "24K Magic" |  |
| נייל הורן | "This Town" |  |
| פיפת' הרמוני | "That's My Girl" |  |
| הצ'יינסמוקרס הלסי | "Closer" |  |
| ג'יימס ביי | "Let It Go" |  |
| שון מנדס | "Treat You Better" "Mercy" |  |
| דה ויקנד | "Starboy" |  |
| אריאנה גרנדה ניקי מינאז' | "Side to Side" |  |
| ג'ון לג'נד | "Love Me Now" |  |
| טוונטי ואן פיילוטס | "Heathens" "Stressed Out" |  |
| די ג'יי סנייק ג'סטין ביבר | "Let Me Love You" |  |
| ליידי גאגא | "Million Reasons" |  |
| גרין דיי | "Bang Bang" |  |
| סטינג | "I Can't Stop Thinking About You" "Message in a Bottle" "Every Breath You Take" |  |
| די ג'יי חאלד ניקי מינאז' ריק רוס פיוצ'ר אוגוסט אלסינה | "Do You Mind" |  |
| מארון 5 קנדריק לאמאר | "Don't Wanna Know" |  |
מנחים/ות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ביבי רקסה  היילי סטיינפלד  טראג'י פ. הנסון  אוקטביה ספנסר  נינה דוברב  סיארה  מאט בומר  היידי קלום  דוני וולברג  זואי סלדנה |  קרלי קלוס  סטיבן יאון  רוברט דאוני ג'וניור  טייאנה טיילור  אידינה מנזל  ג'וליאן האף  בלייק ג'נר  ג'יג'י גורג'ס  ארין פוסטר  שרה פוסטר |  פלורידה ג'ורג'יה ליין  אנסל אלגורט  רבקה רומיין  מארק קיובן  ג'ני מקארתי  אוליביה מאן  כריסי טיגן  רייצ'ל פלאטן  בלה ת'ורן  קיקי פאלמר |  ג'אנל מונה  האנה ג'טר  סטיבן יאון  טי. ג'יי. מילר  מילה יובוביץ'  סאבי שילדס  ראיין סיקרסט  ברייס הרפר |  |  |  |  |
מנחים/ות > שטיח אדום

אמילי סאנדיי
ספנסר לודוויג
ביילי מדיסון
ג'ני מאי
לורה מרנו
ג'ורג' קוצ'יופולוס
רוקסי סיאז
רושון פגן
קירה קזנצב