stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרגיי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה
ביוגרפיה > מלחמה ומהפכה

לאחר ביקורים באוסטריה ובגרמניה ב-1913 דיווח סרגיי מיכאילוביץ' לממשלה על עבודתם הקדחתנית של מפעלים צבאיים של מעצמות מרכז אירופה, אך אזהרתו מפני מלחמה קרובה לא נענתה על ידי השרים הרוסים. בקיץ 1914 ממש לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הנסיך הגדול סרגיי נסע ליד אגם באיקל כאשר חלה בקדחת שיגרונית בצ'יטה. בשובו למיכאילובסקו, במהלך הימים הראשונים של הסתיו, מחלתו, שהסתבכה עם צדרת, לבשה צורה חמורה. הוא בילה חמישה חודשים מרותק למיטה לפני שהוכרז כשיר מספיק כדי לחדש את תפקידיו. הוא מונה למפקח הכללי של התותחנים והוצמד למפקדה הכללית, פעם אחת ערך נסיעה לארכנגלסק כדי לבדוק את התחמושת ששלחו לשם מדינות ההסכמה.
כראש מחלקת הארטילריה, הנסיך הגדול סרגיי ספג אש מיושב ראש הדומה, מיכאיל רודזיאנקו. שחיתות ורשלנות השתוללו במחלקה והייתה שערורייה על חוזים. קז'שינסקה הואשמה בקבלת צווים מועדפים לחברות במרדף אחר רווחים כלכליים. הנסיך הגדול הואשם בכך שלא חשף כנופיית גנבים והגן על מעשיה של המאהבת שלו. ועדה מיוחדת פתחה בחקירה בנושא ובינואר 1916 נאלץ הנסיך הגדול סרגיי להתפטר מתפקידו כראש מחלקת הארטילריה. לאחר מכן מונה למפקח השדה הכללי של התותחנים בסטאבקה.
הוא היה בעמדה שבה נאלץ להתמודד עם ניקולאי השני כל יום, וחי באותה רכבת מפקדה עם הצאר. הוא נהיה פסימי יותר ויותר לגבי תוצאות המלחמה עבור רוסיה, אבל הוא לא יכול היה להשפיע על ניקולאי השני שסמך רק על אשתו אלכסנדרה פיודורובה שלא אהבה את סרגיי מיכאילוביץ' ורשמה אותו בין אויביה. הצארינה בעקבות השמועות על שחיתות שהעיבה על המוניטין של סרגיי לחצה על בעלה לגרום לסרגיי מיכאילוביץ' להתפטר ממחלקת התותחנים. השערורייה על השוחד לא גוועה בתקופה האחרונה של רוסיה הקיסרית והנסיך הגדול סרגיי בילה כמעט את כל זמנו בסטאבקה. הוא נעשה זהיר יותר בניסיון להתרחק מקז'שינסקה, שהשתמשה בו בחיפושיה אחר רווח כספי. לגבי תוצאות המלחמה, לנסיך הגדול סרגיי לא הייתה תקווה.
עם נפילת המלוכה, הנסיך הגדול סרגיי היה במוהילב בחברת ניקולאי השני כאשר הצאר נאלץ להתפטר. במהלך החודשים הראשונים של הממשלה הזמנית, הנסיך הגדול סרגיי נשאר במוגילב בגלות מרצון בעצת אחיו הנסיך הגדול ניקולאי מיכאילוביץ', בגלל עננת השחיתות שהייתה תלויה בו כתוצאה משערוריית קז'שינסקה. עם זאת, לאחר עשרים ושתיים שנים של תחליף לחיי משפחה עם המאהבת שלו, הוא התנגד ללחץ מאחיו לנתק כל קשר עם מתילדה ובנה.
סרגיי מיכאילוביץ' חזר לפטרוגרד בתחילת יוני 1917. הוא נשאר בבירה הקיסרית לשעבר בתקופת הממשלה החוקתית, וחי עם אחיו ניקולאי מיכאילוביץ' בארמון מיכאלובסקי החדש. הנסיך הגדול סרגיי הציע נישואין לקז'שינסקה. היא, למרות שדאגה לו, לא אהבה אותו וסירבה. במקום זאת, היא החליטה להצטרף לנסיך הגדול אנדריי בקווקז. ב-13 ביולי, הלך הנסיך הגדול סרגיי לתחנת הרכבת של ניקולאי כדי להיפרד ממתילדה ובנה.
ביוגרפיה > גלות

לאחר ההפיכה הבולשביקית המוצלחת של נובמבר 1917, פרסמו עיתוני פטרוגרד צו המזמין את כל הרומנובים הגברים להתייצב בפני הצ'קה האימתנית, המשטרה החשאית. בתחילה הם פשוט נדרשו לא לעזוב את העיר. במרץ 1918 זומנו שוב הרומנובים שנרשמו, וכעת נשלחו לגלות ברוסיה הפנימית. סרגיי מיכאילוביץ' נשלח לוויאטקה, עיירה קטנה למרגלות הרי אורל. עם מזוודות ביד, הנסיך הגדול הגיע לתחנת הרכבת של ניקולאי ב-4 באפריל 1918 אחר הצהריים. מזכירו האישי של סרגיי, פדור רמז (1878–1918), הלך אחריו בגלותו. בשעה שבע באותו ערב, הרכבת יצאה מפטרוגרד לכיוון מזרח לסיביר. הנסיך הגדול סרגיי הלך לגורלו בחברת מזכירו, שלושת בניו של הנסיך הגדול קונסטנטין קוסנטנטינוביץ' (הנסיכים איוואן, קונסטנטין ואיגור קונסטנטינוביץ') והנסיך ולדימיר פאלי, בנו מהנישואים המורגנטיים של הנסיך הגדול פאבל אלכסנדרוביץ'. בוויאטקה התאכסן הנסיך הגדול בבית שונה מקרוביו הצעירים בהרבה. למרות שכולם היו למעשה אסירים, הם הורשו להסתובב בחופשיות ברחבי העיר, ויכלו להשתתף בטקסים בכנסייה מקומית. אולם מצבם השתנה לאחר אחד עשר ימים בלבד.
ב-30 באפריל, הנסיך הגדול סרגיי, מזכירו ושאר הרומנובים איתם הועברו ליקטרינבורג בפקודת הסובייט האזורי אורל. המסע נמשך שלושה ימים דרך יער אורל. ב-3 במאי 1918 הגיעו האסירים ליקטרינבורג. הם שוכנו במלון פאלאס רויאל ב-Voznesensky Prospekt של העיר. כמה ימים לאחר מכן הצטרפה אליהם הנסיכה הגדולה אליזבת פיאודורובנה, אחותה של הצארינה, ולכולן ניתן מידה מסוימת של חופש. למרות שהצאר והצארינה עם ילדיהם היו שם בקרבת מקום בבית איפטייב, הם לא הצליחו ליצור קשר. לאחר שבועיים החליט הסובייט האזורי של אורל שוב להעביר את הדוכס הגדול סרגיי ואת שאר הרומנובים בקבוצתו. ב-18 במאי 1918, נאמר להם שהם מועברים לעיירה אלפאייבסק, בצפון אוראל, 120 מיל (190 קילומטרים) מיקטרינבורג, והורו להם לארוז במהירות. עוד באותו אחר הצהריים הם עלו על רכבת וכעבור יומיים הגיעו ליעדם.
הרומנובים הוצבו בבית הספר נפולנאיה, בשולי העיירה. בית הספר היה קטן, מורכב משישה חדרים בלבד, הריהוט בסיסי אך דל. כל אסיר קיבל מיטת ברזל. הם הורשו לעבור לחדרי בית הספר השוממים לשעבר ולסדר את סידורי המגורים שלהם בעצמם. הנסיך הגדול סרגיי חלק חדר עם פיודור רמז והנסיך פאלי. למרות שהשבויים היו תחת שמירה קפדנית של חיילי הצבא האדום, הם הורשו לטייל בעיר, לדבר עם אנשים וללכת לכנסייה בימי חגים. הם התכוננו לבלות זמן רב באלפאייבסק, הם שתלו פרחים וגני ירק ליד בית הספר ובילו שעות רבות בעבודה. בימים גשומים, הרומנובים קראו זה לזה רומנים רוסיים. בהדרגה, המשטר הוחמר ונאסר עליהם לצאת לטיולים. בית הספר היה מוקף בגדר תיל ובתעלות קטנות. שבועיים לאחר מכן, הם נרצחו.
ביוגרפיה > הרצח

היו עדי ראייה על רציחות קבוצת רומנוב באלפאייבסק, כפי שסופר על ידי אחד הבולשביקים המקומיים, וסילי ריאבוב. מאוחר יותר הוא נזכר:
"זה היה בלילה של ה-17 עד ה-18 ביולי 1918. כשהיינו בטוחים שכל העיירה ישנה, התגנבנו בשקט דרך החלון לבניין בית הספר. אף אחד שם לא שם לב לנוכחות שלנו, כולם כבר ישנו. נכנסנו דרך הדלת הבלתי נעולה לבניין שבו ישנו הנשים, והערנו אותן, ואמרנו להן בשקט להתלבש מיד, שכן יש לקחת אותן למקום בטוח בגלל אפשרות של תקיפה חמושה. הם צייתו בשקט. קשרנו את ידיהם מאחורי גבם פה ושם, כיסמנו את עיניהם, ויצאנו לעגלה שכבר חיכתה ליד בית הספר, הושבנו אותם בתוכה ושלחנו אותם ליעדם. לאחר מכן, נכנסנו לחדר שבו תפוס הגברים. סיפרנו להם את אותו סיפור כמו שסיפרנו לנשים. גם הנסיכים הצעירים קונסטנטינוביץ' (בניו של KR) והנסיך פיילי צייתו בענווה. הוצאנו אותם למסדרון, כיסמנו את עיניהם, קשרנו את ידיהם מאחורי הגב והכנסנו אותם לעגלה אחרת. החלטנו קודם לכן שהעגלות לא ילכו ביחד. היחיד שניסה להתנגד לנו היה הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ'. פיזית הוא היה חזק יותר מהשאר. היינו צריכים להתמודד איתו. הוא אמר לנו באופן חד משמעי שהוא לא הולך לשום מקום, כי הוא ידע שכולם הולכים להיהרג. הוא התבצר מאחורי הארון ומאמצינו להוציא אותו עלו בתוהו. הפסדנו זמן יקר. לבסוף איבדתי את סבלנותי ויריתי הנסיך הגדול. עם זאת, יריתי רק מתוך כוונה לפצוע אותו קלות ולהפחיד אותו לכניעה. פצעתי אותו בזרוע. הוא לא התנגד יותר. קשרתי את ידו וכיסיתי את עיניו. הכנסנו אותו לעגלה האחרונה ויצאנו לדרך. מיהרנו מאוד: כבר השחר בישר את בוא הבוקר. בדרך, הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ' חזר ואמר שהוא יודע שכולם הולכים להיהרג. " תגיד לי למה? הוא שאל. "מעולם לא הייתי מעורב בפוליטיקה. אהבתי ספורט, שיחקתי ביליארד והתעניינתי בנומיסמטיקה. "הרגעתי אותו כמיטב יכולתי. למרות שהייתי נסער מאוד מכל מה שעברתי באותו לילה. למרות זרועו הפצועה, הנסיך הגדול לא התלונן. לבסוף הגענו למכרה. הפיר לא היה עמוק במיוחד וכפי שהתברר היה לו מדף בצד אחד שלא היה מכוסה במים".
בפיר מס' 7, פיר המכרה העמוק והארוך ביותר שאינו בשימוש, עצרו הקרונות. כשהם מכוסי עיניים, נצטוו בני רומנוב לעבור על בול עץ שהונח מעל 60 רגל (18 מטרים) מהמכרה. הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ', האיש המבוגר ביותר בקבוצה, היה היחיד שלא ציית. הוא השליך את עצמו על השומרים והם ירו בו למוות מיד. גופתו הושלכה לתוך הפיר. קרוביו נפגעו בראשם והושלכו לתוך הפיר העמוק כשהם עדיין בחיים. לאחר מכן הונחו כמה רימוני יד. פתח המכרה היה מלא בעץ יבש והציתו אותו עד שלא נותרו סימני חיים מתחת לאדמה.
לאחר מכן

ב-28 בספטמבר 1918 כבש הצבא הלבן את אלפאייבסק בתקווה לחלץ את האסירים מבניין בית הספר. כמה איכרים מקומיים כיוונו את חוקרי היעלמות הרומנובים למכרה הנטוש. ב-8 באוקטובר החלו לחלץ את הגופות מהפיר. גופתו של הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ' נמצאה כעבור יומיים.
הזיהוי של הרומנובים נעשה על סמך הבגדים שלבשו ועל פי ניירות שנמצאו בכיסיהם. לחוקרי הצבא הלבן לא היו תיעוד רפואי או שיניים, ואחד-עשר שבועות במכרה שינו באופן מהותי את המראה הפיזי של הקורבנות. הנתיחה העלתה כי לנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ' הייתה חבורה בצד שמאל של ראשו, אך מותו נגרם מפציעת ירי בצד ימין של ראשו.
קרוביו של סרגיי קיבלו את המידע שנאסף על מותו. זה כלל את התמונה של הגופה הנפוחה. זמן מה לאחר מכן, הנסיכה הגדולה קסניה שלחה למתילדה קז'שינסקה את הפריטים שנמצאו על גופתו של סרגיי. על שרשרת זהב היה תליון זהב בצורת תפוח אדמה, סמל "מועדון תפוחי האדמה שהצארביץ' ניקולאי, סרגיי, כמה מאחיו וחבריו הקימו בימי נעוריו. היה גם מדליון זהב קטן עם אזמרגד באמצע, שהיה מתנה לסרגיי מתילדה שנים רבות קודם לכן. זה הכיל את הדיוקן שלה; חתיכת עשר קופיקות שהוטבעה בשנת 1869, שנת הולדתו של סרגיי, ועליה חרוטים המילים: 21 באוגוסט מאלה – 25 בספטמבר. משמעות התאריכים אינה ידועה.
לאחר ביצוע הנתיחה, גופות הרומנובים נשטפו, הולבשו בתכריכים לבנים והונחו בארונות קבורה מעץ. ב-19 באוקטובר התקיים עבורם טקס הלוויה כאשר הארונות הונחו בקריפטה של קתדרלת השילוש הקדוש באלפאייבסק, שם שהו עד יולי 1919. ואז, כשאלפאייבסק עמד להיכבש על ידי הצבא האדום, הועברו הארונות לאירקוטסק . שם נחו הארונות פחות משישה חודשים, לפני שהתקדמות הצבא האדום אילצה את סילוקם מזרחה. בתחילת 1920, ארונות המתים עם שרידי הנסיך הגדול סרגיי ואלו שנהרגו עמו הוצאו מרוסיה ברכבת דרך חרבין. באפריל 1920 הובאו הארונות לבייג'ינג, שם הונחו בקריפטה של הקפלה המחוברת למיסיון הרוסי. הם נשארו שם עד 1957, אז נקברו בבית הקברות הרוסי האורתודוקסי בזמן שהקפלה נהרסה. לממשלת ברית המועצות לא היה כל עניין בשימור בית הקברות הרוסי בבייג'ינג ובסוף שנות ה-80 שלטונות סין הסבו אותו לפארק. על פי ההערכות, הארונות עדיין במקומם, קבורים כעת מתחת לאזור חניה. לאחר קריסת המשטר הקומוניסטי, פיר המוקשים שבו נהרג הנסיך הגדול עם קרוביו הפך לאתר עלייה לרגל דתי ונבנתה בו קפלה אורתודוקסית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Chavchavadze,  The Grand Dukes , p. 203
1 2 3 4 5  Katin-Yartsev & Shumkov, Costume Ball at the Winter Palace, p. 54
1 2 3 4 5  Hall, Imperial Dancer, p. 47
1 2 3 4 5 6  Cockfield, White Crow, p. 20
1 2  Alexander,  Once a Grand Duke, p. 150
↑  Alexander,  Once a Grand Duke, p. 129
↑  Hall, Imperial Dancer, p. 73
↑  Hall, Imperial Dancer, p. 84
↑  Hall, Imperial Dancer, p. 85
↑  Hall, Imperial Dancer, p. 86
1 2  Hall, Imperial Dancer, p. 128
↑  Alexander,  Once a Grand Duke, p. 242
↑  Alexander,  Once a Grand Duke, p. 253
1 2 3  Chavchavadze  The Grand Dukes , p. 204
↑  Cockfield, White Crow, p. 21
↑  Hall, Imperial Dancer, p. 167
1 2 3  Hall, Imperial Dancer, p. 175
↑  Alexander,  Once a Grand Duke, p. 275
↑  Alexander,  Once a Grand Duke, p. 289
↑  Hall, Imperial Dancer, p. 198
↑  Hall, Imperial Dancer, p. 199
1 2  Perry & Pleshakov, The Flight of the Romanovs, p. 194
↑  King & Wilson, Gilded Prism, p. 169
1 2 3 4 5 6 7  Perry & Pleshakov, The Flight of the Romanovs, p. 195
↑  Maylunas & Mironenko,  A Lifelong Passion, pp. 638 -639
1 2 3  Van Der Kiste,  The Romanovs, p. 198
↑  King & Wilson, Gilded Prism, p. 175
1 2 3  King & Wilson, Gilded Prism, p. 176
1 2  Hall, Imperial Dancer, p. 222
1 2 3  King & Wilson, Gilded Prism, p. 180
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 114419783X  ISNI: 0000 0000 5453 1537  LCCN: no2009002017  NKC: js20191033703  VIAF: 7223822   WorldCat (עם VIAF): 7223822 
סרגיי עם אמו, שנות ה-1870
הנסיך הגדול סרגיי בנשף 1903 בארמון החורף.
הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ'
יושבים משמאל לימין: הברון זדלר; הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ'; וובה, עם דודתו ג'ולי מאחוריו; מתילדה עם שני ילדים לא מזוהים; הנסיך הגדול אנדריי ולדימירוביץ', סטרלנה, 1909
הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ'
הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ' במהלך המלחמה
פיר מכרה באלפאיבסק שבו נמצאו שרידי הרומנובים שנהרגו שם
קברים של הנסיך יואן קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול סרגיי מיכאילוביץ' והנסיך קונסטנטין קונסטנטינוביץ' בקריפטה של כנסיית כל הקדושים הקדושים (בייג'ינג) בערך 1938–1947
סטאנקו טודורוב

סטאנקו גאורגייב טודורוב (בבולגרית: Станко Георгиев Тодоров;‏ 10 בדצמבר 1920, קלנוביק, ממלכת בולגריה – 17 בדצמבר 1996, סופיה, בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה מ-1971 ועד 1981. בשנת 1990 כיהן כנשיא בולגריה בפועל במשך 12 ימים.
ראשית הקריירה

ב-1943 הצטרף טודורוב למפלגה הקומוניסטית. ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית וזכתה לגיבוי מהצבא האדום אשר כבש את סופיה. הגנרל קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה והותרה פעילותה של המפלגה הקומוניסטית. טודורוב היה חבר מנגנון המפלגה והתקדם בהדרגה בשורותיה כבן חסותו של ז'יבקוב, מנהיג המפלגה הקומוניסטית. בסוף שנות ה-50 הוא היה מזכיר המפלגה הקומוניסטית בבולגריה. בסוף 1959 נבחר לפוליטביורו, ומונה לסגן ראש ממשלת בולגריה ויו"ר ועדת התכנון של המדינה. בהמשך כיהן במספר תפקידי שר.
כהונתו כראש הממשלה

ב-1971 פרש טודור ז'יבקוב מראשות הממשלה ומינה עצמו לתפקיד יושב ראש מועצת המדינה. התפקיד החדש שיצר לעצמו ז'יבקוב, אפשר לו להמשיך ולשלוט באופן אבסולוטי בבולגריה. טודורוב נחשב לנאמנו של ז'יבקוב והוא מינה אותו לראש הממשלה, תפקיד שהיה בעת ההיא השלישי בחשיבותו במדינה, לאחר יושב ראש מועצת המדינה והמזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית.
כהונת יושב ראש הפרלמנט ואחריתו

ב-1981 פרש טודורוב מתפקידו ומונה ליושב ראש הפרלמנט הבולגרי. גרישה פיליפוב מונה במקומו לתפקיד ראש הממשלה. בנובמבר 1989 היה טודורוב שותף להפלת ז'יבקוב מתפקידיו על ידי הנהגת המפלגה הקומוניסטית. ז'יבקוב אולץ לפרוש מהמפלגה. טודורוב נותר בתפקיד יושב ראש הפרלמנט עד לבחירות הכלליות שנערכו בבולגריה ביוני 1990, עם קריסת השלטון הקומוניסטי. בין 6 ביולי ל-17 ביולי 1990 כיהן כנשיאה הזמני של בולגריה. אף על פי שזכה בבחירות במושב בפרלמנט הבולגרי הוא פרש מתפקידו בשלהי 1990 בשל בריאות לקויה.
חיים אישיים

טודורוב הלך לעולמו ב-1996 והוא בן 76 שנים. היה נשוי לעיתונאית היהודיה סוניה בקיש (1923–2010), ילידת פלובדיב והם היו הורים לשני בנים, אנדריי וקאלין.
ראו גם

סתיו העמים
הערות שוליים

↑  שינויים בצמרת השלטון בבולגריה, למרחב, 13 בדצמבר 1959
↑  חילופי אישים בשתי מדינות במזרח־אירופה, דבר, 18 ביוני 1981
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: טודור ז'יבקוב | ראש ממשלת הרפובליקה העממית הבולגרית  9 ביולי 1971 – 18 ביולי 1981 | הבא: גרישה פיליפוב |
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב • רוסן ז'ליאזקוב |          |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810605007305606  GND: 119471418  ISNI: 0000 0003 8532 9464  LCCN: n80162520  VIAF: 202728740   WorldCat (עם VIAF): 202728740
פיוטר נסטרוב

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1887 (יוליאני) ניז'ני נובגורוד, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 באוגוסט 1914 (יוליאני) (בגיל 27) ז'ובקבה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  Lukianivske Cemetery 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  Officer Aeronautical School 
 השתייכות:  חיל האוויר הרוסי הקיסרי, ארטילריה, כוחות ארטילריה 
 דרגה:  shtabs-kapitan 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  קרב גליציה 
 עיטורים
 אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  דרגה רביעית במסדר גאורגיוס הקדוש  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  מדליה לציון 300 שנה לשושלת רומנוב 
 
פיוטר ניקולייביץ' נסטרוב (27 בפברואר 1887, ניז'ני נובגורוד - 8 בספטמבר 1914, ז'ובקבה (לפי הלוח היוליאני, לפי הלוח הגרגוריאני 15 בפברואר 1887 - 26 באוגוסט 1914)) היה טייס רוסי, מתכנן מטוסים וחלוץ אווירובטיקה.
ביוגרפיה

נסטרוב נולד בניז'ני נובגורוד, למשפחת קצין בצבא הרוסי. באוגוסט 1904 עזב את בית הספר הצבאי בעירו והשתלם באקדמיה לארטילריה בסנט פטרבורג, הגיע לדרגת סגן משנה ושירת בולדיווסטוק. על פי החוקים דאז, קצין שנישא לפני גיל 28 היה חייב להפקיד 5,000 רובלים עבור משפחתו במקרה וימות בקרב. הקצינים היחידים שהחוק לא חל עליהם היו קצינים שהוצבו במזרח המדינה. נסטרוב, שלא הספיק לצבור הון, ביקש להיות מוצב במזרח ולקח את אשתו עמו לעיר.
בשנת 1909 נחשף לעולם התעופה כאשר הוצב בתור צופה בכדור פורח. בשנת 1911 בנה את הדאון הראשון שלו ולמד לטוס. הוא סיים קורס טיס בבית ספר לטיס בסנט פטרבורג ב-11 באוקטובר 1912. זמן קצר לאחר מכן עבר את המבחנים הדרושים למעבר להפוך לטייס קרבי.
הישגים

נסטרוב האמין כי מטוס יכול לטוס בלולאה, תמרון שלא נעשה עד לזמנו. למרות ספקות מצד עמיתיו, הוא ביצע את התמרון לראשונה ב-9 בספטמבר 1913 (27 באוגוסט לפי לוח השנה שהיה נהוג אז ברוסיה) והפך לטייס הראשון בעולם שהטיס מטוס בלולאה. על התמרון המסוכן הוא נעצר למשך עשרה ימים בגין "סיכון נכסי הממשלה". הישג זה פרסם אותו בן לילה, ולאחר שאדולף פגו הצרפתי ביצע אף הוא את התמרון, עונשו בוטל. לאחר מכן הוא קודם להיות מוביל מבנה ואף עוטר במדליה. נסטרוב התאמן רבות כדי לשפר את יכולותיו באוויר, ביצע תמרונים חדים וטיסות ארוכות על מנת לשפר את יכולות האימון של טייסי חיל האוויר הרוסי.
באותם ימים, המטוסים לא צוידו בכלי נשק, ונסטרוב נהפך לטייס הראשון שמפיל מטוס אויב ללא נשק. ב-25 באוגוסט 1914 הוא נגח את מטוסו במטוס אויב של חיל האוויר האוסטרי. הוא היה להוט להלום באויב בחוזקה, אך הנזק שגרם למטוס היריב היה זהה לנזק שספג מטוסו ובפועל שניהם התרסקו. בימיו, הטייסים לא נחגרו בתא הטייס, וכתוצאה נסטרוב נפל ממטוסו ומת ביום שלמחרת. שמה של העיר ז'ובקבה, שהייתה קרובה לאזור הקרב, שונה בשנת 1951 לשם נסטרוב לזכרו.
מורשת

נסטרוב נקבר בקייב, האימפריה הרוסית. שיטת הניגוח שלו אומצה על ידי טייסי חיל האוויר הרוסי במלחמת העולם השנייה בהצלחה, מבלי שספגו אבדות. לכבודו, ברית המועצות ייסדה את "גביע נסטרוב" שניתן לצוותי אווירובטיקה מצטיינים. הגביע נתרם לפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה בשנת 1962.
אסטרואיד "נסטרוב 3071" שהתגלה בשנת 1973 קרוי על שמו.
האגדה של מורדו

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  בריאן לארסן 
 הופק בידי:  גאלין סוסמן
 תסריט:  סטיב פארסל, בריאן לארסן
 עריכה:  טים פוקס
 שחקנים ראשיים:  ג'ולי וולטרס 
 מדבבים:  ג'ולי וולטרס 
 מוזיקה:  פטריק דויל
 צילום:  אנדרו חימנס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פיקסאר
 חברה מפיצה:  Walt Disney Studios Home Entertainment, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בנובמבר 2012
 משך הקרנה:  7 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
האגדה של מורדו (באנגלית: The Legend of Mor'du) הוא סרט קצר אמריקאי של פיקסאר משנת 2012 שפורסם בגרסאות ה-Blu-ray וה-DVD של אמיצה. הסרט מציג רקע מעמיק על נבל הסרט, נסיך מרושע וחמדן כפי שמסופר על ידי המכשפה האקסצנטרית שהפכה אותו לדוב המפלצתי שהוא בסרט. הסרט משלב אנימציה מסורתית וממוחשבת.
בשנת 2024 עלה לשירות הסטרימינג דיסני+ דיבוב עברי של הסרט.
עלילה

הסיפור מתחיל בכך שהמכשפה מזמינה אורח לבקתה. העורב שלה מניח שהאורח רוצה את כישוף הדוב, ולכן היא מספרת את סיפורו של אדם שהפך לדוב השד מורדו. האיש היה הבכור מבין ארבעה בנים של המלך החכם והאהוב של ממלכה קדומה, שלכל אחד מהם זכה לתכונה משלו. מבין השלושה הצעירים, הצעיר ביותר היה חכם, השלישי היה רחום, והשני היה רגיל. הבכור של המלך היה חזק. כאשר המלך נפטר בסתיו אחד, במקום לתת לבכורה את כל הירושה, הוא חילק את הממלכה בין כל בניו באופן שווה, מתוך אמונה כי מתנותיהם בשילוב יהוו את העמודים עליהם נשענה שלום הממלכה. עם זאת, כשהוא חש בושה ומתמלא בחמדנות ואנוכיות, הבן הבכור סירב לקבל זאת, והוכיח את טענתו כיורש היחיד מול אחיו על ידי שימוש באחד הצירים שלו כדי לשבור את דמותו מהאבן המשפחתית שלהם. דבריו הובילו למלחמה, ושנו לעד את גורלה של הממלכה.
אף על פי שהיה לנסיך צבא רב עוצמה בפיקודו, הוא ואחיו נלחמו ללא הרף בקיפאון. בחיפוש אחר דרך לשנות את גורלו, הנסיך נתקל בטבעת מנחיר בתוך היער. משם, הווילונות החכמים הנחו אותו אל שפת לוך חשוך, כאשר ארמון המכשפה ניצב הרחק מהחוף. בתקווה להפוך את גאות המלחמה לטובתו, שכנע הנסיך את המכשפה לעשות כישוף שיעניק לו כוח של עשרה גברים בכך שהציע לה את הטבעת שלו, והיא נתנה לו את הכישוף בקרן שתייה אך לאחר שראתה את החושך בלבו, הציבה בפניו בחירה: או להגשים את משאלתו האפלה או לרפא את הקשרים המשפחתיים ששבר. כאשר הנסיך הביא את אחיו לפניו, הוא שוב טען את מלכותו. כשאחיו סירב, הנסיך בתגובה שתה את הכישוף, מה שהעניק לו את הכוח שחפץ בו אך להפתעתו הפך אותו לדוב שחור גדול. הוא אמנם היה מפר את הכישוף אם היה בוחר "לתקן את הקשר שנקרע", אך הנסיך קיבל את צורתו החדשה והרג את אחיו. לאחר מכן ניסה לגרום לצבא שלו לשלוט בממלכה, אך הם ראו בו חיית בר ופנו נגדו. הנסיך תקף את אנשיו לשעבר והרג רבים מהם. מעט הניצולים מהצבאות השבורים של האחים ברחו מהממלכה, מה שהוביל לקריסתה. נידון לצורתו החיה על ידי שאיפתו לשלטון על קשרי המשפחה, הנסיך - המכונה "השחור הגדול", "מורדו" - שוטט את הארץ בלי סוף, הרג והנחיל טרור בכל מקום בו הסתובב, כך שתודעתו האנושית והאינטליגנציה לשעבר הוחלפו עתה על ידי תאוות הדם החיה.
המכשפה מסיימת את הסיפור כאן, והיא מציעה את הכישוף בצורה של עוגה לאורחת, שמתגלה כוויי דינגוול. הוא נבהל, אומר שהוא רק עצר כאן למים ויוצא מהארמון.
מדבבים

| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| המכשפה | ג'ולי וולטרס | יעל עמית |
| העורב | סטיב פרסל | ערן מור |
| ווי דינגוול | קאלום אוניל | יובל בינדר |
הערות שוליים

↑  Breznican, Anthony (2 בנובמבר 2012). "'Brave' spin-off: First Look at new Pixar short 'The Legend of Mor'du' -- TWO PHOTOS". Entertainment Weekly. נבדק ב-30 בינואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
או כל הימים עם צדפות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אברם דוידסון
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני, ספרות מוזרה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  מאי 1958
 מספר עמודים:  10
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אילנה בינג
 פרסים
 פרס הוגו לסיפור הקצר הטוב ביותר
או כל הימים עם צדפות (באנגלית: Or All the Seas with Oysters) הוא סיפור קצר מסוגת המדע הבדיוני שכתב אברם דוידסון, והתפרסם בגיליון מאי 1958 של כתב העת Galaxy Science Fiction. הסיפור, שנחשב ליצירת מופת של ספרות מוזרה (אנ') ולאחד הסיפורים המוכרים ביותר של דוידסון, זכה בפרס הוגו לסיפור הקצר הטוב ביותר לשנת 1958.
תקציר העלילה

הסיפור נפתח בתיאור המפגש בין אוסקר, בעלי חנות האופניים F&O, ולקוח בשם מר ווטני. מר ווטני מציין את העובדה שהשותף של אוסקר, פֶרד, איננו.
השתלשלות האירועים מתחילה כשפֶרד אינו מוצא סיכת ביטחון בשביל חיתול של תינוק שהוריו נכנסו לחנות. פֶרד מלין על כך שאף פעם אין מספיק סיכות ביטחון, ואוסקר מציין שתמיד ישנם יותר מידי קולבים. פֶרד מביע עניין בחקיינות בטבע ומספר על כך לאוסקר. אוסקר מוצא מגירה מלאה בסיכות ביטחון, אך דעתו מוסחת כשלקוחה נאה נכנסת לתקן את אופניה. אוסקר משתמש באופניים הצרפתיות שפֶרד עבד על תחזוקתן כדי לפתות את הלקוחה, ובשובו פֶרד משמיד את האופניים - מעקם ושובר את החישורים, ומעוות את המסגרת באמצעות פטיש. פֶרד משאיר את האופניים המושמדות מאחורי החנות, ובעקבות המקרה הוא ואוסקר לא מדברים זה עם זה במשך שבועיים. לאחר שבועיים פֶרד חוזר לחנות וזוכה לקבלת פנים חמה מאוסקר, שמביע פליאה על האופן שבו תיקן את האופניים. פֶרד מצהיר שלא תיקן את האופניים, וזוקף את התופעה לרגנרציה. אוסקר מטיל ספק בטענה, ופֶרד מראה לו ששוב אין להם סיכות ביטחון אבל הארון מלא קולבים; פֶרד שוטח בפני אוסקר את התיאוריה, לפיה סיכות הביטחון הן הגולם, הקולבים הם הפגית והאופניים, שמגיעות אל החנות לא דרך מפעל אלא דרך המשטרה או דרך ילדים שמוכרים אופניים שמצאו, הם הצורה הבוגרת שמסוגלת לרגנרציה. הוא מכנה את היצורים "חברי שקר" (Faux Amis). כשאוסקר שואל מדוע אין אכלוס-יתר של אופניים, מסביר פֶרד שכמו בטבע, יש ליצור הזה טורפים. אוסקר טוען שדבריו של פֶרד חסרי כל שחר, ומכריח אותו לרכוב על האופניים; פֶרד עף מהאופניים וטוען שהן הפילו אותו בכוונה. פֶרד נכנס להיסטריה, ואוסקר לוקח אותו הביתה להירגע.
בסוף הסיפור מתואר המשך השיחה בין אוסקר למר ווטני. אוסקר מתאר למר ווטני את היצע האופניים בחנות, וכשמר ווטני שואל על האופניים הצרפתיות, אוסקר אומר בהומור כי הוא ייעד אותו למטרות הרבעה. לבסוף, מר ווטני רוכש מאוסקר אופניים, והם שותים יחדיו בירה ומדברים על גורלו המר של פֶרד, שנמצא מת בארון שלו כאשר קולב כרוך בעוצמה סביב צווארו.
ניתוח ספרותי

סקוט ניקולאי (אנ') מתאר את מוטיב מחזור החיים הביולוגי, שמתחיל מהקישור בין חיתול, שמייצג את הינקות ואת תחילת החיים, לסיכת ביטחון שהיא השלב הראשון במחזור החיים של חברי השקר. מוטיב זה מתבטא גם בקישור בין שלב הבגרות של חברי השקר לשימוש של אוסקר באופניים למטרות חיזור.
מוטיב נוסף מתבטא בשם שנתן פֶרד ליצורים - חברי שקר. הסיפור רומז כי אוסקר יודע על קיום היצורים, וכי הוא מנצל זאת לטובת רווח אישי; כשפֶרד מגלה על היצורים, אוסקר מפקיר אותו לגורלו, מה שהופך אותו בפועל לחבר שקר בפני עצמו.
תפוצה ופרסים

הסיפור תורגם לעשרות שפות, ויצא לאור מחדש באסופות רבות לאורך השנים. בעברית פורסם הסיפור באסופת "מדע בדיוני, הטוב שבטוב" בהוצאת לדורי.
הסיפור זכה בפרס הוגו לסיפור הקצר הטוב ביותר לשנת 1958.