stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'אמס קריקון
הישגים מדעיים

עבודותיו המוקדמות בארץ עסקו בגידולי הנגב ומחלות הפוגעות בהם, קריקון זיהה את נזקי פטריית הדוררת בעגבניות ובחצילים בחבל הבשור. וחקר את פגיעות הדוררת גם בגידולים נוספים, ביניהם כותנה, בוטנים ותפוחי-אדמה.
התמחותו בדוררת ובמחלות קרקע נוספות תרמו לעבודת הדוקטורט שכתב בנושא: "מאזן הורמונלי בצמחי עגבניות נגועים בפטריית ורטיציליום דליה", בהדרכת פרופ' יואש ועדיה (הוגש בשנת 1983).
תחומי מחקריו העיקריים היו הביולוגיה של פטריות קרקע, הדברתן והשבחת זנים עמידים להן. במסגרת עבודותיו על הדברת פטריות קרקע על ידי חיטוי קרקע גילו ד"ר קריקון ועמיתיו את הפטריות המועילות מסוג מיקוריזה בגידולים רבים בארץ. תנאי הקרקע המיוחדים ושיטות ההשקיה והדישון הנהוגות בארץ, אפשרו לו ולעמיתיו לבצע ניסויי שדה ברמה גבוהה בתחום, שזיכתה אותם להכרה בינלאומית. יחד עם ד"ר יוסי לוי, היו הראשונים להוכיח את קשרי הגומלין בין מיקוריזה ויחסי מים בצמח, דבר שפתח שטח חדש בפיזיולוגיה של הצמח.
ד"ר קריקון לימד במכללת הנגב ובאוניברסיטת בן-גוריון בבאר-שבע, שהה מספר תקופות שבתון בארצות הברית, בקנדה ובאוסטרליה. פרסם עשרות מאמרים מקצועיים בספרות הבינלאומית. יחד עם עמיתיו זכו בשלושה פרסים ע"ש א.ז. כהן על תרומתם להגנת הצומח.
פרסים

בשנת 2005 זכתה עמותת ה"קואליציה לבריאות הציבור" ובראשה ד"ר קריקון, בפרס הגלובוס הירוק, בשל הצלחה בפעילות ציבורית אל מול המפעלים המזהמים במפרץ, ובראשם בז"ן.
בשנת 2009 זכתה שוב עמותת ה"קואליציה לבריאות הציבור" ובראשה ד"ר קריקון, הפעם כחלק מפורום של כמה ארגונים אחרים ובהם גם אדם טבע ודין, בפרס הגלובוס הירוק, על מעורבותה בקידום חוק אוויר נקי לישראל, שכן טרם פעילות זו לא היה קיים החוק.
בשנת 2010 זכה קריקון במגן שר הבריאות על תרומתו לקידום בריאות הציבור
פרסומים

קריקון ג'., נווה א. (2005) מאמר בדו"ח (אי) הצדק הסביבתי: "ילדים הם לא מבוגרים קטנים" (עמ' 19–24)
קריקון ג'., גרנט ס., יעקב ג., מלכיאלי יצקר ק., נווה א. (2005) "זיהום אוויר ובריאות הציבור, מקרה מפרץ חיפה ועכו, תמונת מצב דצמבר 2005"
נווה א., גרנט ס., קריקון ג'. (2009) "לראות את הנולד, מה ידוע על זיהום אוויר ותחלואת ילדים?" פרויקט לקידום מידע במימון קרן ברכה וקרן גולדמן.
כתבות

https://www.makorrishon.co.il/nrg/online/54/ART1/952/334.html
קאסטת ההיג'רה

היג'רה בהודו
הִיגְ'רָה (בהינדי: हिजड़ा; באורדו: ہجڑا; בבנגלית: হিজড়া או নপুংশক, או קוּסְרָה בפנג'אבי) היא קבוצה בתרבות דרום אסיה של זכרים מבחינה פיזיולוגית שאימצו זהות מגדרית נשית. הן לובשות בגדי נשים ומאמצות תפקידי מגדר נשיים.
להיג'רה היסטוריה ארוכה המתועדת בתת-היבשת ההודית, החל מהאימפריה המוגולית עד ימינו, המספרת על תפקידים מגוונים בתרבות תת-היבשת – חלקם מאופיינים בלימינליות מגדרית, חלקם רוחניים, וחלקם קשורים להישרדות הפרט.
בפקיסטן חיות קהילות מאורגנות של היג'רות בלבד, שבראשן גורו.
קהילות אלו מתקיימות מזה דורות רבים על ידי אימוץ נערים צעירים שנדחו ממשפחותיהם או ברחו משם.
רבות מהן עובדות כזונות ממין זכר כדי לקיים את עצמן.
טרמינולוגיה

המילה "היג'רה" מקורה בשפת אורדו, לשם הגיעה מן השורש הערבי הג"ר, ומשמעותה "עזיבת השבט", בדומה למילה העברית "הגירה".
משפת האורדו הושאלה המילה גם להינדי, ואף לשפות אחרות. המילה תורגמה בעבר לשפות מערביות כסריס, אינטרסקס או הרמאפרודיט, מונחים שבמרכז הגדרתם עומדות חריגות פיזיולוגית באיברי המין.
עם זאת, מרבית חברי ההיג'רה נולדות כזכרים מבחינה פיזיולוגית ורק מיעוטן נולדות עם שונות פיזיולוגית.
בשפת אורדו נחשבת המילה לכינוי גנאי, ובמקומה נעשה שימוש במילה "ח'וואג'ה סארא" (خواجه سرا). בהודו משתמשות קבוצות היג'רה מסוימות במילה הקדומה יותר "קינאר" (kinnar), הנחשבת רשמית ומכובדת יותר. מונחים נוספים שנעשה בהם שימוש הם "קהאסואה" (खसुआ;‏ khasuaa) או "קהוסאראא" (खुसरा;‏ khusaraa).
בבנגלית נקראת ההיג'רה "হিজরা" (נהגה: היז'רָה, היז'לָה, היז'רֶה, היזרָה, או היזרֶה).
תת-היבשת ההודית מגוונת מאוד מבחינה תרבותית ולשונית, ולכן קיימים מושגים רבים המבטאים קטגוריות מגדריות או מיניות דומות. ניתן להתייחס אליהם כמילים נרדפות, אך למעשה הם מבטאים זהויות מגדריות ומיניות נפרדות אשר תלויות בהבדלים גאוגרפיים ותרבותיים.
בשפת טלוגו נקראת ההיג'רה "נפונסאקודו" (నపుంసకుడు;‏ napunsakudu), "קוג'ה" (కొజ్జ;‏ kojja) או "מאדה" (మాడ;‏ maada).
במדינה ההודית טאמיל נאדו נעשה שימוש במושג "ת'ירו נאנגאי" (Thiru nangai), שפירושו 'בת האל', עלי (Ali), וכן "אראבאני" (aravanni,‏ aravani) או "ארובאני" ("aruvani"), שפירושו בנות חסותו של האל אראבאן.
בשפת פנג'אבי בהודו ובפקיסטן נקראת ההיג'רה "קהוסרה" (khusra) או "ג'אנקהה" (jankha).
בשפה הגוג'ראטית נקראת ההיג'רה "פאבאייה" (પાવૈયા;‏ pavaiyaa).
בשפת אורדו נעשה שימוש גם במושג "ח'וואג'ה סירא" (خواجه سرا; khwaaja sira).
הפאבאייה (પાવૈયા;‏ Pavaiyaa) בצפון הודו מתפללות לאלה באהוצ'ארה מאטה (Bahuchara Mata), הנחשבת לפטרונית הקהילה ההיג'רית.
בדרום הודו מיוחס לאלה רנוקה (श्री रेणुका;‏ Renuka) הכוח לשנות את מינו של אדם.
חסידים גברים הלובשים בגדי נשים ידועים בשם "ג'וגאפה" (Jogappa), והם לוקחים על עצמם תפקידים דומים לאלו של ההיג'רה, כגון ריקוד ושירה בטקסי לידה וחתונות.
המילה "קוטהי" (kothi) או "קוטי" (koti), המקובלת ברחבי הודו, בדומה למונח "קתואי" (ליידי בוי בתאית; กะเทย), מתארת גברים או נערים נשיים הלוקחים על עצמם תפקידים נשיים ביחסי מין עם גברים, אך לא חיים בקהילות כמו ההיג'רה. מספר מקבילות מקומיות הן "דוראני" (durani) בשפת קולקטה, "מֵנאקה" (menaka) בקוצ'ין, מֵטי (meti) בנפאל וזֵנאנה (zenana מאורדו زنانة) בפקיסטן.
מאז סוף המאה העשרים פועלות פעילות היג'רות וארגונים לא ממשלתיים מערביים להכרה רשמית של בנות ההיג'רה כבני המגדר השלישי, שאינן גברים או נשים.
פעילים לזכויות אדם וארגוני להט"בים ביקשו להכליל אותן תחת המושג "טרנסג'נדר".
מגדר ומיניות

זהות מינית זו אינה תואמת את הטקסונומיה המערבית המודרנית של המגדר והנטייה המינית ורעיונות מערביים של מין ומגדר. רוב חברות ההיג'רה נולדות כזכרים, אך ייתכן שכמה מהן נולדות כאינטרסקס (עם איברי מין דו-משמעיים). בתרבות המערבית הן נתפסות לרוב כבנות המגדר השלישי, ורובן רואות את עצמן הן כגברים והן כנשים. עם זאת, חלקן רואות עצמן (או נתפסות על ידי החברה) כנשים, כגברים נשיים או כאינטרסקס.
חלקן, בעיקר דוברות האנגלית המושפעות מהשיח הבינלאומי בנוגע למיעוטים מיניים, רואות עצמן כנשים טרנסג'נדריות או טרנסקסואליות. שלא כמו נשים טרנסקסואליות, ההיג'רה אינן מנסות להביא את הסביבה לתפוס אותן כנשים.
גבר שהתנהגותו המינית היא פסיבית במהלך יחסי מין עם גברים יזהה את עצמו לרוב כקוטהי (או במונח המקומי המקביל). אף על פי שלרוב יש להבחין בין קוטהי להיג'רה, הן לרוב מתלבשות כנשים ומתנהגות באופן נשי כשהן נמצאות בציבור, ולעיתים אף משתמשות בלשון נקבה בדיבור.
בני הזוג של ההיג'רה והקוטהי הם לרוב גברים גבריים, שזהותם המגדרית היא כשל גבר סיסג'נדר וביחסי מין הם בתפקיד החודר. גברים אלו הם פעמים רבות נשואים, ויחסיהם הם ההיג'רה או הקוטהי נשמרים לרוב בסוד. חלק מההיג'רה יהיו במערכות יחסים מתמשכות עם גברים ואפילו יינשאו, אם כי בדרך כלל הנישואין לא יהיו מוכרים על פי החוק או הדת.
ההיג'רה והקותהי מכנות לרוב את בני הזוג הגבריים שלהם בכינויים; דוגמאות לכינויים כאלה הן "פאנתהי" (panthi) בבנגלדש, "גירייה" (giriya) בדלהי, או "סרידהאר" (sridhar) בקוצ'ין.
להיות היג'רה

במקרים מסוימים נעשה תהליך המעבר אל תוך ההיג'רה בטקס דתי של סירוס. עם זאת, לא כל אחת מבנות ההיג'רה עוברת סירוס, ואחוז המסורסים מביניהן אינו ידוע. פעולת הסירוס המכונה "נירוואן" (nirvan), שפירושה 'לידה מחדש', מבוצעת על ידי דאי (dai; מיילדת מסורתית), והיא כוללת סילוק מוחלט של הפין, האשכים ושק האשכים עם סכין וללא הרדמה. צעקות השבר של המסורס מטושטשות על ידי קול חצוצרות. כיום עשויות חלק מחברות ההיג'רה לעבור ניתוח לשינוי מין המאפשר להן לקיים יחסי מין, אך מקרים אלו נדירים.
מעמד חברתי וכלכלי

בנות ההיג'רה חיות לרוב בשולי החברה ומעמדם נמוך מאוד, אף מתחת לקאסטת האסורים במגע. המילה "היג'רה" נאמרת לרוב בצורה מזלזלת. לבנות ההיג'רה הזדמנויות תעסוקה מצומצמות מאוד; רוב הכנסותיהם באות מביצוע טקסים, קבצנות או זנות – עיסוק המתועד עוד מתקופות מוקדמות יותר. בנות ההיג'רה ובעיקר אלו המתפרנסות מזנות חוֹות אלימות קשה במקומות ציבוריים, בתחנות משטרה, בבתי כלא ובביתן.
בדומה לטרנסג'נדרים ברחבי העולם, ההיג'רה סובלות מאפליה קיצונית בתחומי התעסוקה, הדיור, הבריאות, החינוך, ההגירה והחוק, ובכל מערכת בירוקרטית המתקשה להתמודד עם חוסר השיוך שלהן למין הזכרי או הנקבי.
במקרים מסוימים נעמדות בנות ההיג'רה בכניסות לחנויות ומבקשות תשלום בשביל לפנות את המקום, ובכך למעשה גובות דמי חסות מבעלי העסקים.
מאז שנת 2006 החלו בנות ההיג'רה לקחת חלק בגביית מסים שלא שולמו יחד עם פקידי העיר פטנה במדינת ביהר בצפון-מזרח הודו, וקיבלו על כך ארבעה אחוזים עמלה על שירותן.
ניתן למצוא את בנות ההיג'רה ברחובות, ברכבות ובמקומות ציבוריים אחרים מקבצות כסף למחייתן. אם הן נתקלות בסירוב הן עלולות להביך את האדם מולן כדי לאלץ אותו לתת נדבה באמצעות שימוש בתנועות מגונות, בשפה גסה ואפילו בפעולה בעלת אופי מיני כמו חשיפה עצמית של איברי המין.
בנות ההיג'רה עורכות טקסים דתיים בחתונות ובלידות של בנים זכרים. בטקסים אלו הן שרות, מנגנות ורוקדות ריקודים בעלי אופי מיני. על פי האמונה, מעורבותם אמורה להביא מזל ולהבטיח פוריות, ובטקסי לידת בנים זכרים הן "שואבות" מהרך הנולד כל נטייה הומוסקסואלית.
למרות היותן של בנות ההיג'רה אורחות בלתי-קרואות, המארח בדרך כלל ישלם להן עבור שירותן, אם כדי שיפנו את המקום או מתוך פחד מפני כוחות מיוחדים המיוחסים להן. על פי האמונה הן יכולות להביא מזל רע וחוסר פוריות. הכוחות שלהן מוסברים בכך שמאחר שהן אינן עוסקות בפעילות מינית, הן מחזיקות בתוכן אנרגיה שניתן להשתמש בה באופן מאגי. האמונה ביכולת זו מאפשרת להם גם לתת שירות של חיזוי העתיד, מתן ברכות לבריאות ושירותים דומים בבתים פרטיים. שירות זה מתוגמל היטב על ידי בני המעמד הגבוה.
היסטוריה

בספר העתיק "קאמה סוטרה" מתואר ביצוע מגע מיני אוראלי בגבר על ידי בני המין השלישי. קטע זה קיבל פירושים שונים, כמו של גברים החושקים בגברים סריסים (אלה מחופשים לגברים ואלו מחופשים לנשים), זכר ונקבה טרנסווסטייטים (הגבר מתלבש כאישה והאישה כגבר) או שני זכרים ביולוגיים, אחד לבוש כגבר והשני כאישה.
במהלך השלטון הבריטי בהודו פעלו הרשויות למיגור ההיג'רה, שאותה ראה כאיום על ההגינות הציבורית. חוקים אלו בוטלו, אך החוק האוסר סירוס – רכיב משמעותי בתרבות ההיג'רה – נותר על כנו, אם כי הוא נאכף לעיתים נדירות בלבד. בנוסף, במהלך אותה תקופה נכללו ההיג'רה תחת "חוק השבטים הפושעים" (CTA), אשר נחתם ב-1871 וסוּוגו לפיו כעבריינים. משום כך חלה עליהם חובת רישום והתפקדות, פיקוח הדוק מצד הרשויות וכן סטיגמה חברתית שלילית למשך זמן רב. על אף שבשנת 1952 בוטל סיווגם בחוק השבטים הפושעים, נותרה הסטיגמה החברתית על כנה.
דת

בהינדואיזם בנות ההיג'רה שייכות לג'אטי משל עצמן. לרוב הן עורכות פולחן לאלה
באהוצ'ארה מאטה, הנחשבת לפטרונית הקהילה ההיג'רית, או לאל שיווה, או לשניהם. תרבות קאסטת ההיג'רה מושפעת ממסורות של מספר דתות.
דת > האלה באהוצ'ארה מאטה

באהוצ'ארה מאטה היא אלה בפנתאון ההינדואיסטי שנקשרו לה שני סיפורים שונים הקשורים בהתנהגות טרנסג'נדרית.
בסיפור אחד היא התגלתה בדמות של נסיכה שסירסה את בעלה כיוון שהוא רץ ביער כשהוא לבוש כאישה במקום לקיים יחסי מין איתה. סיפור אחר מתאר גבר שניסה לאנוס אותה ולכן היא קיללה אותו בהפרעה בזקפה. כשהגבר ביקש את סליחתה כדי שתסיר את הקללה, היא התנתה זאת בכך שירוץ ביער בלבוש אישה. המקדש העיקרי של באהוצ'ארה מאטה הוא במדינת גוג'ראט
והוא מקום עלייה לרגל לבנות ההיג'רה, הרואות בה את פטרוניתן.
דת > האל ארדהאנארי

ככל האלים, מופיע האל שיווה במגוון צורות. כאשר הוא מתמזג עם האלה פרוואטי הם יוצרים יחד את האל ארדהנארי (Ardhanārī) – אל אנדרוגינוס, המייצג את ההקבלה בין האלוהיות הנשית לזו הגברית. ארדהאנארי מופיע כשחציו גבר וחציו אישה.
מאמיניו של ארדהאנארי מצויים בעיקר בצפון הודו, והוא בעל חשיבות מיוחדת כפטרונם של בנות ההיג'רה, המזדהות עם אי-בהירות מגדרית.
דת > ההיג'רה בראמאיאנה

בגרסאות מסוימות של האפוס ההודי ראמאיאנה, כאשר ראמה עוזב את העיר איודהיה לגלות בת 14 שנה, קהל מאמיניו הולך אחריו אל היער מתוך מסירותם אליו. כשראמה מבחין בכך הוא מבקש מהם לא להתאבל ופוקד על כל הגברים והנשים לחזור אל העיר. אחרי תקופת הגלות חוזר ראמה ומגלה כי בנות ההיג'רה, שאינן נשים ואינם גברים, לא משו מהמקום בו נשא את נאומו. כאות הערכתו על הדבקות והמסירות שלהן הוא מעניק להן את היכולת לתת ברכה לבני אדם בטקסי מעבר כמו לידה וחתונות. אגדה זו היא הבסיס למנהג בו שרות בנות ההיג'רה באירועים אלו גם היום.
דת > ההיג'רה במהאבהארטה

באפוס העתיק מהאבהארטה האל אראוואן(אנ') מציע את דמו לאלה קאלי כדי להבטיח את ניצחונו על הפנדאבים, בני האל פאנדו. קאלי מסכימה לבקשתו ומעניקה לו כוח. בלילה שלפני הקרב אראוואן מבקש להתחתן לפני מותו. כיוון שלא נמצאה אישה שתרצה להתחתן עם גבר שהולך אל מותו, קרישנה לובש צורה של אישה יפה בשם מוהיני ומתחתן עם אראוואן. בדרום הודו, בנות ההיג'רה רואות באראוואן את אביהן הרוחני ולכן הן נקראות גם אראוואנות.
בחבל הארץ ההודי, טאמיל נאדו, נערך פסטיבל דתי של ההיג'רה בחודשים מאי ואפריל. הפסטיבל נמשך 18 יום ומגיעות אליו בנות ההיג'רה מכל המדינה. מקדש אראוואני שבכפר קובאגאם במחוז וילופוראם הוא מקדשו של דייטי קותהאנדאבאר, המזוהה עם אראוואן. במהלך הפסטיבל האראוואנות משחזרות את סיפור חתונתם של האל אראוואן והאל קרישנה ומקריבות קורבן. לאחר מכן הם מתאבלות על מותו של אראוואן דרך ריקודים טקסיים ושבירת הבאנגלים, צמידים המסמלים את נישואיה של אישה. בפסטיבל נערכת גם תחרות יופי וכן סמינרים שונים בנושא איידס ו-HIV. הפסטיבל תועד בסרט התיעודי "ליידיבוי" של ערוץ BBC 3 ובסדרת הטלוויזיה "טאבו" בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
בקולנוע ובספרות

העיסוק הקולנועי בהיג'רה החל עוד בראשיתו של הקולנוע ההודי כאתנחתא קומית. נקודת מפנה ראויה לציון התרחשה בשנת 1974 כאשר בסרט "קונווארר באפ" (האב הלא נשוי) הופיעו בנות היג'רה אמיתיות בשירה ובריקוד.
אחד התיאורים הראשונים של בת היג'רה באופן מעורר הזדהות היה בסרטו של הבמאי מאני ראטנאם "בומבי" משנת 1995. בסרט "טאמאנה" משנת 1997 מככב שחקן בשם פארש רוואל כדמות מרכזית בשם טיקו, היג'רה שמגדל יתום צעיר. השחקנית פוז'ה בהאט מפיקה ומשחקת בסרט זה עם אביה, מאהש בהאט שכתב את התסריט וביים. בת ההיג'רה אותו שיחק ראגוביר יאדאב מתמקצעת בהכרת מקצוע הזנות לאלמנות ורנאסי, קבוצה נוספת הנמצאת בתחתית הסולם החברתי. סרט זה הביא למחלוקות רבות.
לאחר מכן הופיעו דמויות של בנות היג'רה כדמויות משנה שונות, אם כחלק מהניצבים-זמרים או כדמויות שוליות אחרות המציגות אותם לא פעם באור שלילי. לעומת זאת, הסרט Welcome to Sajjanpur ‏ (2008) של הבאי שיאם בנגל עוסק בין היתר בתפקיד בנות ההיג'רה בחברה ההודית באמצעות דמותו של מוני שמתמודדת על משרה פוליטית מקומית.
ברומן "דלהי: רומן" של הסופר ההודי קושוואנט סינג' , אחת הדמויות הראשיות, בהאגמאטי, היא מבנות ההיג'רה, מתפרנסת מזנות ואהודה מאוד בחוגים דיפלומטים בדלהי. ברומן "בומבי אייס" של הסופרת לסלי פורבס יש עלילת משנה משמעותית הנוגעת לרצח בנות היג'רה שעבדו בזנות.
בספרו השני של הדיפלומט והסופר ההודי ויקאס סווארופ "תעלומה בשישה קולות", אחד מגיבורי הספר, אקטי, מתגורר מספר חודשים בביתה של אחת מבנות ההיג'רה עד להירצחה.
בערוץ Vijay TV בשפה הטמילית מוקרנת תוכנית טלוויזיה מצליחה בשם "Ippadikku Rose" בהנחיית טרנסג'נדרית בשם רוז שם היא חולקת מניסיונה האישי.
באופרת הסבון הברזילאית "Caminho das Índias" (הדרך להודו) מוצגים בנות היג'רה במספר הקשרים, בעיקר בטקסים שונים בהם הן מקבלות תשלום עבור שירתן.
בספר "המשרד לאושר עילאי" של הסופרת "רוי ארונדהטי" מוצגת דמותה של אנג'ום. (לשעבר, גבר הנקרא "אפטאב" – גבר מוסלמי מניו דלהי, שנולד עם איברי מין זכריים ונשיים ועובר ניתוח לשינוי מין).
אנג'ום היא היג'רה שחיה בשולי החברה, במעין קומונה של היג'רות ונאלצת להתמודד עם התכתיבים החברתיים שנכפים עליה.
בקולנוע ובספרות > תיעוד

Jareena, Portrait of a Hijda אודות חייה של ג'רינה, מבנות ההיג'רה בעיר בנגלור (1990)
Bombay Eunuch ‏ (2001)
The Hijras: India's Third Gender‏ (2001)
India's Ladyboys ‏(2003)
Between the Lines: India's Third Gender ‏(2005)
Middle sexes - סרט תיעודי של HBO המתאר גם את בנות ההיג'רה בתקופה המודרנית (2005)
The Hijras of India תוכנית רדיו תיעודית של BBC
.
ראו גם

Two-Spirit
זכויות להט"ב באסיה
ח'נית'
ליידי בוי
קרוס-דרסר
לקריאה נוספת

Agrawal, Anuja. "Gendered Bodies: The Case of the 'Third Gender' in India". In "Contributions to Indian Sociology", new series, 31 (1997): 273–97.
Ahmed, Mona and Dayanita Singh (photographer). Myself Mona Ahmed. Scalo Publishers, 15 September 2001. ISBN 3-908247-46-2
Gannon, Shane Patrick. Translating the hijra: The symbolic reconstruction of the British Empire in India. PhD Thesis. University of Alberta, 2009.
Jami, Humaira. "Condition and Status of Hijras (Transgender, Transvestites etc.) in Pakistan", National Institute of Psychology, Quaid-i-Azam University (nd, 2005?)
Malloy, Ruth Lor, Meen Balaji and others. Hijras: Who We Are. Toronto: Think Asia, 1997.
John Money. Lovemaps. Irvington Publishers, 1988. Page 106. ISBN 0-87975-456-7
Nanda, Serena. Neither Man Nor Woman: The Hijras of India. Wadsworth Publishing, 1998. ISBN 0-534-50903-7
Talwar, Rajesh. The Third Sex and Human Rights. Gyan Publishing House, 1999. ISBN 81-212-0266-3
עטרה ליושנה

חצר גליציה, אותה שיקמה עטרה ליושנה
הרב אביגדר נבנצל, ממקימי האגודה ומורה דרכה.
אגודת עטרה ליושנה היא עמותה ישראלית הפועלת ליישוב יהודים ברובע המוסלמי בעיר העתיקה שבירושלים.
ייסוד העמותה ופעילותה

האגודה נוסדה בשנת ה'תשל"ט 1979. מייסדיה היו הרב שמחה קוק, הרב אביגדור נבנצל, הרב שלמה זלמן מן-ההר, הרב מרדכי אליהו, הרב נחמן כהנא, הרב משה צבי סגל, דוד כהן, מתי דן, אהרן ביר, ישראל פויכטוונגר, ושבתי זכריה. בנשיאותה עמד במשך שנים רבות הרב שמואל אוירבך.
העמותה פועלת לאיתור נכסים ברובע המוסלמי שהיו בבעלות יהודית בטרם מלחמת העצמאות, והעברתם לידיים יהודיות באמצעות קנייתם או בדרכים משפטיות. על פעילי האגודה נמנה יצחק פינדרוס. בשנת ה'תשמ"א 1981 קיבלה האגודה מהמדינה את החזקה על שיקום חצר גליציה. בשנת ה'תשמ"ב שוקם בית הכנסת על ידי אהרן ביר ואפרים כספי. בשנת ה'תשמ"ח קיבלו הרב יצחק שלמה זילברמן ובניו את החזקה על החצר מאת האגודה. לאחר השיקום, העבירו לחצר את ישיבת אדרת אליהו. האגודה קנתה את המתחם שבו שוכנת כיום ישיבת שובו בנים, והישיבה משלמת לה דמי שכירות.
בתחילת שנות השבעים נוצרה מתוך אגודת עטרה ליושנה, עמותת עטרת כהנים.
משרדי העמותה נמצאים ברחוב המשוררים 2 בעיר העתיקה.
לקריאה נוספת

הר המריבה – המאבק על הר הבית, יהודים ומוסלמים, דת ופוליטיקה, כתר, 1995. ISBN 9650705155. עמודים 130-270.
הערות שוליים

↑  מגיירים את הרובע המוסלמי, כותרת ראשית, 14 בדצמבר 1983
↑  השבעה לרב אויערבאך זצ"ל, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד
↑  שי דורון יהושע פולק, הגרסה הצעירה
↑  שבתי זכריה, ירושלים הבלתי נודעת: פרקים בתולדות היישוב היהודי בעיר העתיקה בדורות האחרונים, עריכה: חגי הוברמן, בית אל, ספריית בית אל, 1998 עמ' 105
↑  נדב שרגאי הר המריבה
↑  עמותת אגודת עטרה ליושנה בירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304462805171
ג'קו אייזנברג (אלבום)

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת ג'קו אייזנברג
 יצא לאור:  1 בינואר 2008
 הוקלט:  2007
 סוגה:  רוק
 שפה:  עברית 
 אורך:  49:07
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 הפקה:  לואי להב
 
"ג'קו אייזנברג" הוא אלבום הבכורה של הזמר והיוצר הישראלי ג'קו אייזנברג, אשר יצא ב-1 בינואר 2008, בהפקתו של לואי להב. האלבום כולל 12 שירים, אותם כתב והלחין אייזנברג במשך העשור שקדם לצאתו, טרם השתתפותו בתוכנית "כוכב נולד 4", כשעל העיבוד אחראים אייזנברג, לואי להב, הגיטריסט גיא אליהו, חברו לצמד "ג'אמוס", והגיטריסט און דבי.
האלבום כולל, בין היתר, גרסאות אולפן חדשות לשירים "נרדם על החולות" ו"נשארתי נורמלי", אותם ביצע אייזנברג במסגרת התוכנית "כוכב נולד", וכן גרסה חדשה לשיר "לא משנה דבר", אשר הופיע במקור באלבום "שים ת'ראש בצד" של "ג'אמוס". טרם צאתו, שוחררו לתחנות הרדיו הסינגלים "שר שר" ו"גרמת לי ללכת".
את האלבום הקדיש אייזנברג לאביו, שנפטר כשהיה בן 10. השיר "מי מתמודד" עוסק בהתמודדות עם מותו.
עם צאת האלבום, החל אייזנברג במסע הופעות ברחבי הארץ, כשהוא מלווה בהרכב הכולל את גיא אליהו ואון דבי (גיטרות), רוני הוד (תופים), שלומי מאיה (קלידים) ואבשה בוקשפן (בס).
נכון לספטמבר 2012, האלבום מכר כ-6 אלף עותקים.
רשימת השירים

| שיר | אורך | מילים | לחן | עיבוד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| נשארתי נורמלי | 03:42 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | עמוס בן דוד |
| צורח | 03:19 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | לואי להב, ג'קו אייזנברג, גיא אליהו ואון דבי |
| שיגידו לי אחרת | 04:09 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | לואי להב, ג'קו אייזנברג, גיא אליהו ואון דבי |
| נרדם על החולות | 03:30 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | עמוס בן דוד |
| גרמת לי ללכת | 03:44 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | לואי להב, ג'קו אייזנברג, גיא אליהו ואון דבי |
| אושר | 03:24 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | לואי להב, ג'קו אייזנברג, גיא אליהו ואון דבי |
| לא משנה דבר | 04:58 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | לואי להב, ג'קו אייזנברג, גיא אליהו ואון דבי |
| תזרוק את הכל | 04:36 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | לואי להב, ג'קו אייזנברג, גיא אליהו ואון דבי |
| מי מתמודד | 03:37 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | לואי להב, ג'קו אייזנברג, גיא אליהו ואון דבי |
| שר שר | 04:09 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | לואי להב, ג'קו אייזנברג, גיא אליהו ואון דבי |
| יום אחד | 04:57 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | לואי להב, ג'קו אייזנברג, גיא אליהו ואון דבי |
| קסם | 05:01 | ג'קו אייזנברג | ג'קו אייזנברג | לואי להב, ג'קו אייזנברג, גיא אליהו ואון דבי   |
אמנים משתתפים

ג'קו אייזנברג - גיטרות אקוסטיות, כותב מילים, מלחין, מעבד
און דבי - גיטרות חשמליות, מעבד
גיא אליהו - גיטרות חשמליות, מעבד
מיכאל פרוסט - בס
רוני הוד - תופים
אלון מוטקין - קלידים
סינגלים

| שר שר |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 7 באוגוסט 2007 | מקום 11  בגלגלצ |  |
|  | אורך: 4:05 | מקום 11  בגלגלצ |  |
|  | מפיק: לואי להב | מקום 11  בגלגלצ |  |
|  | פזמונאי: ג'קו אייזנברג | מקום 11  בגלגלצ |  |
| מלחין: ג'קו אייזנברג |  | מקום 11  בגלגלצ |  |

| גרמת לי ללכת |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 28 באוקטובר 2007 | מקום 2 בגלגלצ מקום 4 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:37 | מקום 2 בגלגלצ מקום 4 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: לואי להב | מקום 2 בגלגלצ מקום 4 ברשת ג' |  |
|  | פזמונאי: ג'קו אייזנברג | מקום 2 בגלגלצ מקום 4 ברשת ג' |  |
| מלחין: ג'קו אייזנברג |  | מקום 2 בגלגלצ מקום 4 ברשת ג' |  |

| נרדם על החולות |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 15 בינואר 2008 | מקום 14 בגלגלצ מקום 15 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:30 | מקום 14 בגלגלצ מקום 15 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: לואי להב | מקום 14 בגלגלצ מקום 15 ברשת ג' |  |
|  | פזמונאי: ג'קו אייזנברג | מקום 14 בגלגלצ מקום 15 ברשת ג' |  |
| מלחין: ג'קו אייזנברג |  | מקום 14 בגלגלצ מקום 15 ברשת ג' |  |

| צורח |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: 26 בפברואר 2008 | מקום 15 בגלגלצ |  |
|  | אורך: 3:19 | מקום 15 בגלגלצ |  |
|  | מפיק: לואי להב | מקום 15 בגלגלצ |  |
|  | פזמונאי: ג'קו אייזנברג | מקום 15 בגלגלצ |  |
| מלחין: ג'קו אייזנברג |  | מקום 15 בגלגלצ |  |
קליפים

גרמת לי ללכת (בימוי: יואב ודורון פז) - מקום ראשון ברשימת המבוקשים של ערוץ 24.
הערות שוליים

↑  תרבות - מוזיקה nrg - ...אילוף הסורר: ג'קו אייזנברג עדיין
עדלי מנסור

עדלי מחמוד מנסור (בערבית: عدلي محمود منصور, בתעתיק עברי מדויק: עדלי מחמוד מנצור; נולד ב-23 בדצמבר 1945) הוא נשיאו לשעבר של בית המשפט החוקתי העליון של מצרים, ושימש כנשיאה הזמני של מצרים החל מיום 4 ביולי 2013, עת הושבע לתפקיד הנשיא הזמני לאחר שמונה על ידי צבא מצרים, עד כניסתו לתפקיד של נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי ביוני 2014. מינויו הגיע בעקבות הדחת מוחמד מורסי לאחר גל המחאות נגדו.
השכלה ומשפט

מנסור התחנך והשלים לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קהיר ב-1967, והשלים דוקטורט שנתיים לאחר מכן. למד כלכלה ומדעי ניהול ב-1970 והמשיך את לימודיו ב-1977 בבית הספר הלאומי לניהול בצרפת (École nationale d'administration). הוא בעל תואר שני במשפטים ובמדעי הניהול.
בשנים 1983–1990 נשלח מנסור לערב הסעודית לשמש כיועץ משפטי למשרד התעשייה והמסחר הסעודי, במסגרת הקשרים בין מצרים לערב הסעודית.
ב-1992 חזר למצרים ומונה לחבר סגל בבית המשפט העליון לחוקה. אחר כך שירת כסגן יושב ראש בית המשפט העליון לחוקה עד יולי 2013, עת מונה לנשיא בית המשפט העליון לחוקה, במינוי שאושר ב-19 במאי 2013 על ידי נשיא מצרים דאז, מוחמד מורסי. ב-1994 הפך לסגן יושב ראש מועצת המדינה (הגוף המשפטי הבכיר במצרים), ולסגן נשיא בית המשפט העליון לחוקה במצרים.
נשיאותו

ב-3 ביולי 2013 הוכרז על ידי צבא מצרים כמחליפו של הנשיא המודח מורסי, עקב ההתקוממות העממית שדרשה את התפטרותו של מוחמד מורסי. מינויו הוכרז בטלוויזיה על ידי שר ההגנה עבד אל-פתאח א-סיסי. מיד לאחר מכן מונה לנשיא זמני, ולמחרת הושבע רשמית לתפקיד הנשיא עד לכינון בחירות חדשות לנשיאות מצרים.
לאחר מינויו לנשיא, הוא ביצע צעדים לפיטורי מקורביו של מורסי, הנשיא הקודם. הוא פיזר את מועצת השורא, הבית העליון בפרלמנט ופיטר את ראש המודיעין הכללי שמונה על ידי מורסי, ראפת שחאתה ובמקומו מינה את מוחמד פריד תוהאמי. ב-9 ביולי הוא מינה את הכלכלן חאזם אל-בבלאווי לראש ממשלת מצרים הזמני והכריז על תוכנית חירום לפיה הבחירות לפרלמנט המצרי ייערכו בינואר 2014, ועל קיום בחירות לנשיאות מצרים.
בעת כהונתו פעל מנסור לבטל צווים נשיאותיים של קודמו. בין השאר ביטל חוק לפיו העלבת הנשיא גוררת עונש מאסר.
משפחתו

הוא נשוי ולו בן ושתי בנות.