stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאור תיתון
הערות שוליים

↑  האודישן של מאור תיתון, באתר חדשות 13, 6 בינואר 2012
↑  הדו-קרב של מאור וחן, באתר חדשות 13, 24 בפברואר 2012
↑  אסף נבו, ‏בארץ אהבתה: רוחמה רז חוגגת עצמאות, באתר ‏מאקו‏, 20 באפריל 2012
↑  אסף נבו, ‏מאור תיתון יוצא לאור עם "יודע לאן", באתר ‏מאקו‏, 9 ביולי 2012
↑  שקד קראוס, מאור תיתון: "לא הייתי חוזר לריאליטי", באתר פרוגי, 1 במאי 2019
1 2  ליאור אוחנה, ותודה לעומר אדם, באתר ynet, 2 בפברואר 2020
↑  חברות שלך, באתר "פזמונט"
1 2  דודי פטימר, ‏תקלה? למה השירים הבאמת טובים של עדן בן זקן לא יצאו כסינגלים, באתר מעריב אונליין, 23 באפריל 2019
↑  מאייל גולן ועד ישי ריבו: מיטב אמני ישראל מתאחדים בשיר מחזק. צפו, באתר "סרוגים", 25 בספטמבר 2019
1 2  האזינו לשיר החדש של עומר אדם: "כתבתי עלייך שיר", באתר וואלה, 15 בנובמבר 2019
↑  ynet, העם אמר את דברו: "שלמים" של עידן חביב הוא שיר השנה, באתר ynet, 17 בספטמבר 2020
↑  אסף נבו, ‏עידן יניב, מדוע נפלו פניך, באתר ‏מאקו‏, 13 במאי 2012
↑   שני יצהרי - תמסור לו, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:48)
↑  גל אוחובסקי, ‏עזר לה: מירי מסיקה באלבום טוב, באתר ‏מאקו‏, 7 ביולי 2014
↑   אור כהן - מסור לו את אהבתי / OR COHEN - MSOR LO ET AHAVATY, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:18)
↑   ליאור מיארה- אבא- Lior Miara, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:02)
↑  לירון שמם, ‏חוגגת עצמאות, באתר ‏מאקו‏, 21 באפריל 2015
1 2  נועם ארבל, מאחורי השירים: "עומר אדם אמר ש'חברות שלך' לא מספיק טוב", 3 בדצמבר 2019
↑   עידן יניב - שורף עוד בוקר | Idan Yaniv - Soref Od Boker, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:34)
↑   רגב הוד- לחייך REGEV HOD-LEHAYAH, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:23)
↑   ליאור נרקיס - כמו ילד Lior Narkis, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:54)
↑   מנור שבת - רקפת, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:15)
↑  מאור תיתון - שורף שעות, באתר ‏מאקו‏, 7 בספטמבר 2020
↑   Omer Adam - Elaich Shar, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:47)
↑   Omer Adam - Im Tagidi Li Lo, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 0:06)
↑  דודי פטימר, ‏פאר טסי חוזר בשיר חדש, ומוכיח: כשהוא רוצה - הוא איכותי, באתר מעריב אונליין, 3 באוגוסט 2017
↑   רגב הוד - מתפלל עליך בכותל REGEV HOD-MITPALEL ALAIH BAKOTEL, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:11)
↑  דודי פטימר, ‏הראל סקעת הוציא שיר שלא היה עובר את מבחן "הכוכב הבא", באתר מעריב אונליין, 4 בדצמבר 2017
↑  ערן סויסה, נדב גדג' ונופר סלמאן בקאמבק הלהקות הצבאיות, באתר ישראל היום, 7 במאי 2018
↑  רז ישראלי, עומר אדם מפתיע עם "חברות שלך 2", באתר ישראל היום, 10 בפברואר 2019
↑   דוד אלדר - ניתן לזה עוד יום | David Eldar - Niten Leze Od Yom, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 0:06)
↑  עילי בוטנר עם רועי מכלוף - מי ישמור על שנינו, באתר ‏מאקו‏, 15 בינואר 2020
↑  "מה נשאר לי": קובי אפללו בשיר חדש ומרגש על פרידה, באתר "סרוגים", 5 בינואר 2020
↑  נתנאל לייפר, ‏יוני Z וגד אלבז ברמיקס חדש של DJ ברוצקי, באתר כיכר השבת, 12 ביוני 2020
↑  דודי פטימר, ‏ליידי גאגא ואריאנה גרנדה בדואט מחשמל; עידן יניב בבלדה מלנכולית, באתר מעריב אונליין, 2 ביוני 2020
↑  עומר אדם ועדן בן זקן - קוקוריקו, באתר ‏מאקו‏, 2 ביולי 2020
↑  מושיק עפיה - שיר לדנה, באתר ‏מאקו‏, 2 באוגוסט 2020
↑  "תמחל לי": עומר אדם בשיר תפילה מרגש. צפו, באתר "סרוגים", 20 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007392332805171  VIAF: 12150939945826600516   WorldCat (עם VIAF): 12150939945826600516
בוריס זלדוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1944 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  16 בדצמבר 2018 (בגיל 74) ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת מוסקבה (1966)  המכון לפיזיקה תאורטית וניסויית במוסקבה 
 מוסדות:  Chelyabinsk State University (1991)  Institute of Electrophysics 
 פרסים והוקרה:  פרס מקס בורן (1997)  פרס ברית המועצות (1983)  חבר באגודה האמריקאית לאופטיקה 
 אתר רשמי
 
בוריס זלדוביץ'  (ברוסית: Борис Яковлевич Зельдович‏; 23 באפריל 1944 - 16 בדצמבר 2018) היה פיזיקאי אמריקאי ממוצא יהודי, יליד ברית המועצות. הוא היה מומחה באופטיקה לא ליניארית. אביו היה הפיזיקאי יעקב זלדוביץ'.
קורות חיים

בוריס זלדוביץ' נולד בשנת 1944 במוסקבה למשפחה יהודית של יעקב זלדוביץ'.
בהיותו בגיל בית ספר הוא עבר שיעורים משלימים בפיזיקה ומתמטיקה אצל אביו. בחינוכו השתתפו גם חברים של אביו שהיו שותפים לפרויקט גרעיני של ברית המועצות לרבות אנדריי סחרוב.
בשנת 1966 זלדוביץ' סיים בהצטיינות לימודי פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. הוא החל לעבוד וללמוד תואר שלישי (סיים בשנת 1969) במכון לפיזיקה תאורטית וניסויית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות במוסקבה. לאחר סיום תואר שלישי הוא עבר למכון לבדב לפיזיקה. בשנת 1981 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
בשנת 1987 זלדוביץ' נבחר לחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים. באותה שנה הוא עבר לצ'ליאבינסק בה התחיל לעבוד במכון לאלקטרופיזיקה. במקביל הוא היה מלמד באיניברסיטת צ'ליאבינסק וכיהן בה כפרופסור.
זלדובי'ץ היה מומחה באופטיקה לא ליניארית והולוגרפיה. בנושאים אלו הוא פרסם מאמרים רבים. על תרומתו לקידום המדע הוא קיבל פרס ברית המועצות, פרס על שם מקס בורן ופרסים נוספים.
החל משנת 1994 זלדוביץ' היה פרופסור באוניברסיטה באורלנדו.
בוריס זלדוביץ' נפטר בשנת 2018 באורלנדו בגיל 74 לאחר מחלה.
קנדלמאס

ערך זה עוסק בחג נוצרי. אם התכוונתם ללהקת דום מטאל, ראו .
| --- | --- |

 סוג:  חג 
 סיבה:  קנדלמאס 
 מועד
 תאריך:  2 בפברואר
 
הצגת ישו במקדש, מאת: האנס הולביין האב (1500)
קנדלמאס (באנגלית: Candlemas, בלטינית: Festum candelarum, Candelariaׂ - חג הנרות), הידוע בכנסייה האורתוקדסית כ"חג המפגש" – היפאפנטה (ביוונית: Η Υπαπαντή, ביוונית מודרנית: "אי איפאפאנדי") או בפולחנן של כל הכנסיות כ"חג הצגת האדון" או "חג הצגתו של ישו בבית המקדש" (בלטינית: Praesentatio Jesu in Templo,  בבולגרית: Сретение Господне) הוא חג נוצרי המציין את היטהרותה של מרים אם ישו לאחר לידת ישו (בלטינית: Purificatio Beatae Mariae Virginis ), הצגתו של ישו הרך הנולד במקדש, ותפילתו ונבואתו של שמעון הקדוש. זהו החג האחרון בשנה הנוצרית שתאריכו נקבע ביחס לחג המולד. החגים הבאים בתור מחושבים ביחס לחג הפסחא.
החג חל ב-2 בפברואר, 40 יום לאחר חג המולד. על פי המקרא, אישה שילדה בן זכר טמאה ארבעים יום ולאחריהם תבוא להיטהר במקדש. כך מציין החג את היטהרותה של מרים לאחר לידת ישו.
השם "קנדלמאס", בעברית "מיסת נרות", מגיע ממנהג הכנסייה הקתולית, לפיו עורך המיסה ב-2 בפברואר מברך את הנרות בהם יעשה שימוש במשך יתרת השנה. הנרות צריכים להיות עשויים דונג דבורים.
ראו גם

טומאת יולדת
יום המרמיטה
אנטקביר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מאוזוליאום, מונומנט, מוזיאון לאומי, אתר הנצחה 
 על שם:  מוסטפא כמאל אטאטורק
 כתובת:  אנקרה 
 מיקום:  קאנקיה 
 מדינה:  טורקיה 
 מפעיל:  Anıtkabir Komutanlığı 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – אוקטובר 1953
 תאריך פתיחה רשמי:  10 בנובמבר 1953 
 חומרי בנייה:  בטון, טרוורטין, שיש 
 אדריכל:  אמין חאליד עונאט, Orhan Arda 
 סגנון אדריכלי:  Second national architectural movement 
 מידות
 גובה:  17 מ' 
 שטח:  720,000 מ"ר 
 קואורדינטות:  39°55′30″N 32°50′13″E﻿ / ﻿39.925°N 32.836944444444°E﻿ / 39.925; 32.836944444444
 www.anitkabir.tsk.tr
  (למפת אנקרה מוגדלת) אנטקביר(למפת אנקרה רגילה) אנטקביר
 
מראה המאוזוליאום של אטאטורק מייסד טורקיה המודרנית
האֵנֶטקביר (טורקית Anıtkabir - "קבר הזיכרון" או "אנדרטת הקבר", ובדרך כלל רק Anıt, אֵנֶט - "האנדרטה") הוא האתר שבו שוכן המאוזוליאום של מוסטפא כמאל אטאטורק, אבי האומה הטורקית המודרנית ונשיאה הראשון של טורקיה. באתר טמון גם ידידו של אטאטורק ונשיאה השני של המדינה, איסמט אינני. האתר נמצא על גבעה בלבה של אנקרה, בירת טורקיה. משכן הכנסת בירושלים מזכיר במידה רבה את המאוזוליאום, המבנה המרכזי באתר, ויש הטוענים[דרוש מקור] כי יוסף קלארווין, אשר תכנן את המשכן, הושפע מחזותו החיצונית של המאוזוליאום.
מיקום והיסטוריה

התחרות לבנייתו של המבנה פורסמה בשנת 1941, שלוש שנים לאחר מותו של אטאטורק ב-1938, והדגם הזוכה נבחר מבין 49 הצעות שונות. המבנה תוכנן ברוח האדריכלות הציבורית הטורקית באותה תקופה, שנטתה למבני אבן מונומנטליים וסימטריים. עוד כולל המבנה מאפיינים סלג'וקיים ועותמאניים.
האתר שנבחר למבנה הוא בגבעת "רסטפה" (Rasattepe - "תל התצפית") ששכנה אותה עת בלבה של העיר, בצמוד ממערב למרכזה ההיסטורי, ואשר נראתה מכל חלקיה. בגבעה נערכו חפירות ארכאולוגיות אשר חשפו ממצאים מתקופת פריגיה ואשר הועברו למוזיאון לתרבויות אנטוליה באנקרה.
הבנייה החלה ב-9 באוקטובר 1944 ונמשכה 9 שנים בארבעה שלבים. ב-1951 נערכו שינויים בתוכניות המבנה בשל רצונה של ממשלת טורקיה להאיץ את קצב העבודות. במקום תקרת אבן קשתית למאוזוליאום, הוקמה בו תקרת בטון מזוין שטוחה, ובנייתו של האתר כולו הושלמה ב-1 בספטמבר 1953.
חומרי הבנייה לבניין הובאו מכל רחבי טורקיה על מנת לסמל את מסירותם של בני העם הטורקי לאבי הרפובליקה. טרוורטין מכסה את צדם החיצוני של המבנים, את רחבת הטקס ואת קבוצות הפסלים שמפוזרות באנט. שיש בצבע אדום, שחור וקרם משמש לריצוף פנים המאוזוליאום, ושיש ירוק, חום ושחור משמש כחיפוי לקירותיו. שטחו של האתר, ללא הגנים המקיפים אותו, הוא 12 הקטר.
האתר

בכניסה לאתר
מגדל העצמאות ופסל הנשים מימין
ומגדל החירות ופסל הגברים משמאל
האתר > מגדל העצמאות ופסל קבוצת הנשים

במגדל העצמאות (İstiklâl Kulesi) שמימין לכניסה לאתר (1) תבליט המתאר צעיר האוחז בחרב בשתי ידיו ולצידו נשר הניצב על סלע. הנשק סימל כוח ועצמאות במיתולוגיה ובאמנות הסלג'וקית, והצעיר מסמל את האומה הטורקית המגינה על עצמאותה.
בפסל קבוצת הנשים (Kadın Heykel Grubu) שליד מגדל העצמאות, שלוש דמויות נשים בלבוש טורקי מסורתי. שתי הנשים הקיצוניות אוחזות בזר אלומות המסמל את שפע הארץ. האשה השמאלית האוחזת בקערה מבקשת את רחמיו של האל על אטאטורק, והאמצעית מכסה בידה הימנית על פניה ובוכה. הנשים כולן מסמלות את גאוותן של נשות טורקיה ואת אבלן על מותו של אטאטורק.
האתר > מגדל החירות ופסל קבוצת הגברים

במגדל החירות (Hürriyet Kulesi) שמשמאל לכניסה לאתר (2) תבליט של מלאך המסמל חירות וקדושה. המלאך אוחז בידיו דף נייר המסמל את הכרזת העצמאות של טורקיה. לצידו של המלאך ניצב סוס המסמל גם הוא חירות ועצמאות.
ליד מגדל החירות ניצב פסל קבוצת הגברים (Erkek Heykel Grubu) וגם בו שלוש דמויות. הדמות הימנית לבושה מעיל וחובשת קסדה ומסמלת את החייל הטורקי. הגבר השמאלי האוחז בספר הוא אינטלקטואל, ובתווך, מאחורי שתי דמויות האחרות, ניצב איכר בבגדים כפריים. מבטיהם הנחושים של שלושת הגברים מסמנים את כוח רצונה של האומה.
האתר > דרך האריות

דרך האריות (Aslanlı Yol - "הדרך שלאורכה אריות") (3) היא שדרת הכניסה לאתר ומובילה אל רחבת הטקס. לאורך השדרה 24 פסלי אריות יישובים מכל צד. האריות אשר פוסלו בסגנון חתי מסמלים כוח ושלום.
האתר > רחבת הטקס והמגדלים שסביבה

אורכה של רחבת הטקס (Tören Meydanı) הוא 129 מטר ורוחבה 84 מטר, והיא מסוגלת להכיל עד 15,000 איש (6). רצפת הרחבה מקושטת ב-373 דוגמאות שטיחים טורקיות, והיא עשויה טרוורטין בצבעי שחור, אדום וצהוב.
סביב רחבת הטקס ערוכים שמונה מגדלים. "מגדל הצבא" (Mehmetçik Kulesi) ניצב מימין לכניסה מדרך האריות אל רחבת הטקסים (4). התבליט על חזיתו של המגדל מראה "מהמטצ'יק" ("חירני'ק") עוזב את ביתו בדרכו אל החזית כשידה של אימו נחה על כתפו. המגדל הבא הוא "מגדל הניצחון" (Zafer Kulesi) הניצב בפינה הצפון-מערבית של הרחבה (8), ובו המרכבה אשר נשאה את ארונו של אטאטורק מארמון דולמבה'צה באיסטנבול ב-19 בנובמבר 1938. מעבר לקברו של איסמט אינני (9) ניצב "מגדל השלום" (Barış Kulesi) הממוקם בפינה הדרום-מערבית של הרחבה (אינו נראה בתמונה למעלה). במגדל זה תבליט בו נראה חייל המגן על איכר בחרבו. התבליט מסמל את הצבא המגן על אזרחי טורקיה ובהקשר רחב יותר את אימרתו של אטאטורק "שלום בבית, שלום בעולם" (טורקית מודרנית "Yurtta Barış, Dünyada Barış"; טורקית עות'מאנית "Yurtta Sulh, Cihanda Sulh") ואשר הייתה לסיסמתה של המדינה.
"מגדל ה-23 באפריל" (23Nisan Kulesi) ניצב בצידה הדרומי של רחבת הטקס (10) ומנציח את יום הקמתה של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-1920. במגדל תבליט של האירוע ונראית בו אשה האוחזת בידה האחת דף עליו חרוט התאריך ובאחרת מפתח. במגדל מוצג רכב השרד האחרון של אטאטורק מתוצרת קדילאק.
מצידה האחר של רחבת הדגל (11) נמצא "מגדל שבועת הלאום" (Misak-ı Millî Kulesi) המנציח בשמו את שש החלטותיו של הפרלמנט העות'מאני הרביעי והאחרון טרם פיזורו בידי הבריטים (12). במגדל זה תבליט ובו נראות ארבע ידיים האוחזות בכת חרב אחת והמייצג את שבועת האומה להגן על מולדתה. "מגדל הרפורמות" (İnkılâp Kulesi) בפינה הדרום-מזרחית של רחבת הטקס (14) הוא המשכו של "מוזיאון אטאטורק ומלחמת העצמאות" (Atatürk ve Kurtuluş Savaşı Müzesi) שבינו לבין מגדל "שבועת הלאום" (13). במגדל הרפורמות מוצג תבליט של יד רופסת האוחזת בלפיד העומד לכבות, ומסמלת את האימפריה העות'מאנית הגוועת. למולה יד חזקה האוחזת בלפיד איתן מסמלת את הרפורמות של המדינה הטורקית החדשה. במגדל הרפובליקה (Cumhuriyet Kulesi) בפינה הצפון-מזרחית של הרחבה (15) מוצג שולחן העבודה המקורי של אטאטורק ותמונות של בניין האספה הלאומית הראשון והבניינים בהם התקיימו ועידת ארזורום וועידת סיוואס. המגדל השמיני ואחרון הניצב משמאל לכניסה אל רחבת הטקסים מדרך האריות (5), הוא "מגדל ההגנה וזכויות הלאום" (Müdafaa-i Hukuk Kulesi) ובו מוצגים מסמכים היסטוריים שונים. במגדל תבליט של איש צעיר המגונן בידו האחת על עץ ובידו האחרת מסמל "עצור", סמל להתגוננות טורקיה מפני הצבאות הפולשים.
האתר > המאוזוליאום

מרחבת הטקס מוליכות מדרגות אל מבנה המאוזוליאום עצמו (Mozole). מכל צד של גרם המדרגות תבליט המתאר את אחד משני הקרבות המכריעים במלחמת יוון–טורקיה - קרב סקריה מימין וקרב דומלופנר המכונה גם "ההתקפה הגדולה" (Büyük Taaruz) משמאל. גובהו של בניין המאוזוליאום (16) 17 מטר, אורכו 72 מטר ורוחבו 52 מטר. שתי שורות של 8 עמודים כל אחת ניצבות בקדמתו ובאחוריו, ושורות דומות בנות 14 עמודים כל אחת משני צדדיו. גובה כל אחד מהעמודים בארבע השורות הוא 14.4 מטר. בכניסה אל המבנה ניצבות דלתות עשויות ארד. בקומה הראשונה של המאוזוליאום שוכן "היכל הכבוד" (Şeref Holü) שבו סרקופג סמלי העשוי ממונולית במשקל של 40 טון. הקבר עצמו נמצא ב"חדר הקבר" (Mezar Odası) שמתחת לאולם הכבוד. מצבה משיש אדום ולבן במרכז החדר ניצבת במרכזו של מתחם מתומן בסגנון עות'מאני וסלג'וקי.
האתר > גן השלום

גן השלום (Barış Parkı) ממוקם מצפון-מערב למאוזוליאום ולאורך דרך האריות (17). בגן 49,500 עצים ושיחים מ-24 מדינות שונות, ובהן גם ישראל, וכן מרחבי טורקיה.
ראו גם

בית העלמין הממלכתי של טורקיה
הערות שוליים

↑  אתר הכנסת
הקבר בהיכל הכבוד
דגם האנטקביר, מראה מדרום-מזרח: 1. מגדל העצמאות ופסל קבוצת הנשים; 2. מגדל החירות ופסל קבוצת הגברים; 3. שדרת האריות; 4. מגדל הצבא (מהמטצ'יק); 5. מגדל ההגנה וזכויות הלאום; 6. רחבת הטקס; 7. הספרייה; 8. מגדל הניצחון; 9. קבר איסמט אינני; 10. מגדל ה-23 באפריל; 11. רחבת הדגל; 12. מגדל שבועת הלאום ואולם כנסים; 13. מוזיאון אטאטורק ומלחמת העצמאות; 14. מגדל הרפורמות; 15. מגדל הרפובליקה; 16. המאוזוליאום; 17. גן השלום.
הרחבה מכיוון המאוזולאום
הכניסה למאוזוליאום
קורנליה קינה

| --- | --- |

 לידה:  94 לפנה"ס רומא העתיקה 
 פטירה:  69 לפנה"ס  (בגיל 25 בערך)
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  יוליוס קיסר (ערך בלתי־ידוע–69 לפני הספירה) 
 
קורנליה קינה (בלטינית: Cornelia Cinna;‏ 94 לפנה"ס – 69 לפנה"ס) הייתה אשתו של יוליוס קיסר ואם בתו היחידה מנישואים, יוליה. קורנליה הייתה בתו של לוקיוס קורנליוס קינה.
תולדות חייה > משפחתה

קורנליה הייתה בתם של אניה ושל לוקיוס קורנליוס קינה, מנהיג רומי שהיה קונסול בשנת 87 לפנה"ס. קינה, בן למשפחת פטריקים מכובדת, הוא היה בן בריתו של גאיוס מריוס בעת מלחמת האזרחים. אחיה של קורנליה היה טריבון בשנת 44 לפנה"ס, ואחותה נישאה לדומיטיוס אהנובארוס שהיה אחד מתומכי סיעת אביה ונהרג בצפון אפריקה בשנת 81 לפנה"ס.
תולדות חייה > נישואיה לקיסר

בשנת 84 לפנה"ס נישאה קורנליה ליוליוס קיסר. לפי חלק מהמקורות הייתה קורנליה אשתו הראשונה ולפי מקורות אחרים היה קיסר נשוי או לפחות מאורס לאחרת אותה עזב כדי להינשא לקורנליה. קורנליה ילדה לקיסר את בתו יוליה, בתו החוקית הביולוגית היחידה. במשך 16 שנים ניהלה קורנליה את ביתו של קיסר בסוּבּוּרה (Suburra).
לאחר עלייתו של לוקיוס קורנליוס סולה, השתלטותו על רומא והפיכתו לדיקטטור, הוא ציווה על קיסר להתגרש מאשתו, בשל היותה בתו של קינה, ולגרשה. סולה וגאיוס מריוס, שקינה היה בן בריתו, ניצבו משני עברי המתרס בעת מלחמת האזרחים וסולה ניקה את רומא מתנגדיו לאחר השתלטותו על העיר. קיסר סירב לכך, הוא עזב את תפקיד הפלאמן דיאליס (Flamen Dialis), תפקיד דתי ככהן יופיטר, אותו מילא באותו הזמן, אך סירב לגרש את אשתו, אף על פי שצעד כזה היה מתקבל יפה בעיני הרשויות ומונע את רדיפתו של קיסר על ידי אנשי סולה.
תולדות חייה > מותה ומורשתה

קורנליה נפטרה בשנת 69 לפנה"ס, שנת בחירתו של קיסר לקוואיסטור. לאחר מותה של קורנליה נשא יוליוס קיסר הספד לה והספד נוסף לדודתו, אלמנתו של מריוס, שמתה גם היא באותה השנה. נראה שנאום ההספד לדודתו, המבוגרת יותר, ניתן במטרה לחזק את הקשר בין מריוס וקיסר. עם זאת, עצם נשיאת ההספד לקורנליה מפתיעה, שכן ברומא העתיקה לא היה נהוג להספיד נשים צעירות לאחר מותן.
לקריאה נוספת

צבי יעבץ, יוליוס קיסר: תהפוכותיה של כריזמה, תל אביב: דביר, 1992. עמ 40–43
Gelzer Matthias, Caesar: politician and stateman, Basil Blackwell:oxford, 1968. p 335
Lovano Michael, The age of Cinna: crucible of late republican Rome, Franz Steiner Verlag Stuttgart, 2002. pp 10-26
Monroe E. Deutsch, The women of Caesar's family, The classical Jornal, vol 13, pp 502-514, 1918. (pp 505-507)
Moles John, The attacks on L. Cornelius Cinna, Praetor in 44 B.C, Reinisches museum fur philologie, neue floge, 130 BD, H.2, pp 124-128, 1987. (p 124)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Deutsch Monroe E, The woman of Caesar's family, The classical Jornal Vol 13, 1918, עמ' 502-514
↑  Michael Lovano, The age of Cinna: Crucible of late Republican Rome, Franz Steiner Velrlag Stuttgart, 2002
↑  John Moles, The attacks on L. Cornelius Cinna, praetor in 44 B.C, Rheinisches Museum für Philologie 130:2, 1987, עמ' 124-128
↑  Michael Lovano, The age of Cinna: crucible of late republican Rome, Franz Steiner Verlag Stuttgart, 2002. p26
↑  Matthias Gelzer, Caesar: politican and stateman, oxford, 1968. p 335
1 2  יעבץ, צבי, יוליוס קיסר: תהפוכותיה של כריזמה, דביר, 1992 עמ' 41
↑  Matthias Gelzer, Caesar: politician and atateman, oxford, 1968. p335
↑  צבי יעבץ, יוליוס קיסר: תהפוכותיה של כריזמה, דביר, 1992, עמ' 43
תיאודור נלדקה

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1836 הרבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  25 בדצמבר 1930 (בגיל 94) קרלסרוהה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  מזרחנות 
 מקום קבורה:  בית הקברות הראשי בקרלסרוהה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ליידן  אוניברסיטת וינה  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  אוניברסיטת קיל  אוניברסיטת גטינגן 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1903)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 צאצאים:  Arnold Nöldeke 
 תרומות עיקריות
 חתימה:   
 
תיאודור נלדקה (בגרמנית: Theodor Nöldeke; ‏2 במרץ 1836 - 25 בדצמבר 1930) היה מזרחן גרמני.
ביוגרפיה

נלדקה נולד בהמבורג, למד באוניברסיטאות גטינגן, וינה, ליידן וברלין.
ב-1859 זכה בפרס מטעם האקדמיה הצרפתית "Académie des Inscriptions et Belles-Lettres" על ספרו על ההיסטוריה של הקוראן ובשנה שאחרי-כן הוא הוציא מהדורה מתוקנת שלו בגרמנית (Geschichte des Korans) ופרסמו עם תוספות בגטינגן. ב-1861 החל להורות באוניברסיטת גטינגן ושלוש שנים אחרי-כן הוא התמנה לפרופסור שלא מן המניין. ב-1868 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת קיל וב-1872 הופקד על הקתדרה לשפות מזרחיות באוניברסיטת שטרסבורג, ממנה פרש לגמלאות ב-1906.
נלדקה חקר נושאים רבים ומגוונים, אולם עבודתו התמקדה בשני תחומים עיקריים, בהם גם זכתה עבודתו בפרס: שפות שמיות ותרבויות האסלאם. בעוד רוב עבודתו (לשם דוגמה ספריו "Grammatik der neusyrischen Sprache"‏ (1868),‏ "Mandäische Grammatik"‏, ותרגומו מערבית למוחמד אבן ג'ריר אל-טברי ‏ (1881–1882)) נועדה למומחים, הרי שרבים מספריו עשויים לעניין את הקורא המשכיל.
כמה ממחקריו של נלדקה כלולים בספר "The Origins of The Koran: Classic Essays on Islam’s Holy" בעריכתו של אבן וראק (Ibn Warraq).
אחדים ממאמריו הופיעו לראשונה באנציקלופדיה בריטניקה, ומאמרו על הקוראן, ביחד עם מאמרים נוספים, התפרסם מחדש בכרך שנקרא "Oriental Sketches". המאמרים הדנים בממלכת פרס ראו אור מחדש בכרך הגרמני "Aufsätze zur persischen Geschichte" (לייפציג, 1887).
מבין תלמידיו הידועים ניתן להזכיר את צ'ארלס קאטלר טורי (Charles Cutler Torrey) ואת פרידריך זכריאס שוואלי (Friedrich Zacharias Schwally).
ביבליוגרפיה נבחרת

Das Leben Mohammeds (1863)
Beiträge zur Kenntnis der Poesie der alten Araber (1864)
Die alttestamentliche Literatur (1868)
Untersuchungen zur Kritik des Alten Testaments (1869)
Geschichte der Perser und Araber zur Zeit der Sasaniden. Aus der arabischen Chronik des Tabari übersetzt (1879)
Reste Arabischen Heidentums (1887)
Zur Grammatik des klassischen Arabisch (1896)
Fünf Mo'allaqat, übersetzt und erklärt (1899–1901)
Articles in the Encyclopaedia Biblica (1903)
Beiträge zur semitischen Sprachwissenschaft (1904)
Compendious Syriac Grammar (1880, 1888, 1904 [translation])
מופע רחוב

הרכב מוזיקלי של אדם אחד מופיע ברחובות מנהטן
מופע רחוב או "מופע חוצות" הוא מופע המוצג במקום ציבורי, בדרך כלל בתמורה לתשרים מעוברי האורח. ברוב הארצות התשרים יהיו כסף, אך ישנם מקומות בהם נהוג לתת אוכל, שתייה או אפילו מתנות. מופעים כאלה מתקיימים בכל רחבי העולם כבר מאז העת העתיקה. אנשים העוסקים במופעי רחוב נקראים אמני רחוב.
המופעים מגיעים מענפים שונים בבידור; בין השאר, נפוצים מופעי לוליינות, אילוף בעלי חיים (למשל היפנוט נחשים), אומנות בלונים, איור קריקטורות, ליצנות וקומדיה, קוסמות ואחיזת עיניים דוגמת בריחה משלשלאות וקסמי קלפים, גמישות, ריקוד, זמרה, יריקת אש ובליעת אש, להטוטנות, ניבוי עתידות, פנטומימה (במיוחד העמדת פני פסל), מוזיקה, בובנאות, הקראת שירה וסיפורת כמשורר נודד, אמנות רחוב, תיאטרון רחוב, בליעת חרבות, ולפעמים אפילו קרקס פרעושים.
היסטוריה

כבר מימי קדם, מופעים במקומות ציבוריים בעד כסף היו קיימים בכל תרבות עיקרית בעולם. עבור מוזיקאים רבים, מופעי הרחוב היו אמצעי התעסוקה הנפוץ ביותר כיוון שהם לא יכלו לשווק ולהקליט את עצמם.
מופעי הרחוב היו נפוצים במיוחד אצל הצוענים. האזכור של מופעי רחוב צועניים (כמו מוזיקאים צועניים, רקדנים ומגלי עתידות) נמצא בסוגים שונים של שירה וספרות.
ניתן למצוא אמני רחוב בכל תרבות מרכזית, ולכן התפתח בכל תרבות שם שונה לאמני הרחוב ולעיתים גם צורה מסורתית לאמנות זו:
בצרפת של ימי הביניים – אמני רחוב היו ידועים בשמות "טרובדורים" או "ג'ונגלרים".
ברוסיה – אמני רחוב נקראו "סקומורוקה" ומתועדים היסטורית כבר מסביבות המאה ה-11.
במקסיקו – היו להקות מריאצ'י, שניגנו ז'אנר מוזיקלי שנקרא גם הוא מריאצ'י. לעיתים קרובות להקות אלה היו מבצעות מופעי רחוב בעת נסיעה ברחובות ובכיכרות, כמו גם במסעדות ובברים.
בנוסף, קיימות גם ה"להקות של איש-אחד" אשר הופיעו כאמני רחוב המנגנים במספר כלים בו-זמנית. להקות אלו נפוצו באזורים עירוניים במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, ועדיין מופיעות כיום. האמנים בדרך כלל בוחרים כלים שמשתלבים יחד בהרמוניה, והשילוב הנפוץ ביותר הוא גיטרה, מפוחית ותוף מרים. לעיתים כוללים המופעים גם שירה. רבות מהלהקות הללו עדיין מופיעות ברחוב, ומעטות מהן מוזמנות לנגן בפסטיבלים ובאירועים אחרים.
במאה ה-21, החלה להיווצר צורה חדשה של מופעי רחוב, שנקראת "מופע רחוב ברשת" (תרגום חופשי מ-cyber busking). בסוג הופעה זה אמני הרחוב מעלים את עבודותיהם או הופעותיהם לרשת כדי שאנשים אחרים יצפו בהן או יורידו אותן, ואם יאהבו אותן – הם יוכלו לתרום להם דרך PayPal.
את רוב הידע שלנו בנוגע להיסטוריה של מופעי הרחוב אנו למדים מהחוקים שאסרו עליהם.
סוגי מופעי רחוב

ישנם 4 סוגים של מופעי רחוב:
מופעי זירה: מופעים בהם הקהל מתאסף סביב המופע. בדרך כלל יש להם התחלה וסוף ברורים וקבועים והם נעשים, לרוב, בשיתוף עם תיאטרון רחוב, בובנאיים, קוסמים, קומיקאיים, לוליינים, להטוטנים ולעיתים מוזיקאים. מופעי זירה הם לרוב הכי רווחיים. לעיתים, כמות הקהל שמתאסף יכולה להיות עצומה ואמן רחוב טוב יצטרך לדעת כיצד לנתב את הקהל כך שלא יפריע לתנועת הולכי הרגל.
מופעי walk-by: מופעים בהם אמן הרחוב עושה פעולה שלא דורשת התחלה או סוף מוגדר והקהל צופה בו לזמן קצר בדרך כלל או רק חולף על ידו. מופע walk-by יכול להפוך למופע זירה אם ההופעה מיוחדת ולא רגילה או מאוד פופולרית.
מופעי "רמזור": מופעים בהם האמנים מציגים את ההופעה שלהם על הכביש, לרוב בפני נוסעים ונוסעות במכוניות, בזמן שהרמזור אדום. האמנים הולכים בין המכוניות ואוספים את הכסף מהנהגים ו/או מהולכי הרגל. המופעים חייבים להיות קצרים ומרוכזים מאוד, ולכן ישנם תחומים מסוימים שבדרך כלל ישתמשו בסוג מופע זה כמו: ברייקדאנס, להטוטנות ולעיתים קסמים. סוג המופעים הזה נפוץ בעיקר במרכז ודרום אמריקה.
מופעי "קפה": מופעים המתבצעים במסעדות, פאבים, ברים ובתי קפה ופופולריים בעיקר בקרב מוזיקאים. ג'וני מיטשל, בוב דילן וג'ואן באאז התחילו את הקריירה שלהם במופעים מסוג זה. אחד האמנים המוכרים ביותר שנהיה מפורסם בזכות מופע ה"קפה" שלו הוא בילי ג'ואל. הלהיט שלו "Piano Man", נכתב על ששת החודשים שבהם עבד בבר "Executive Room" בלוס אנג'לס בשנת 1972.
איסוף כסף

אמני רחוב משתכרים מאיסוף תרומות ותשרים מהעוברים והשבים במגוון כלים ודרכים, בהתאם לסוג המופע שהם בוחרים להעלות (זירה, walk-by, "רמזור" או "קפה").
במופעי walk-by, הנרתיק של הכלי בו האמן מנגן, כובע או צנצנת/קופסה מיוחדת ישמשו לרוב כמקום איסוף הכסף.
במופעי זירה, האמן בדרך כלל יאסוף את הכסף בסוף המופע, למרות שישנם אמנים שאוספים את הכסף גם במהלכו כדי להבטיח שלכל קהל הצופים תהיה הזדמנות להביע את הערכתם לכישרונם. לפעמים, האמן יעסיק אדם שיאסוף למענו את הכסף מהקהל. שמו של אדם זה באנגלית הוא bottler. שם זה הוא מונח בריטי שמקורו הוא במתודת איסוף הכסף של האספן, שהשתמש בחלקו העליון של בקבוק זכוכית המחובר מצווארו ומטה לנרתיק עור אליו נפלו המטבעות. היתרון של כלי זה על כל כלי אחר הוא שהכסף נכנס פנימה בקלות, ובו בזמן מקשה על הוצאתו, שתשמיע רעש רב. איסוף הכסף (bottling) בעצמו יכול להיחשב כאמנות, וההבדל בין אספן כסף טוב לרע יכול להיות המכריע בכמות הכסף שתתקבל בסוף המופע. אספן כסף טוב ידע לעודד את הקהל לתת כסף. האספן בדרך כלל מקבל חלק מסוים מהכסף שנאסף באותו מופע.
לפני המאה ה-20, שימוש בקופים מאומנים כאספני כסף היה נפוץ בקרב אמני רחוב. נוהג זה פחת או חדל לגמרי במדינות רבות עקב שינויים בעמדות החברתיות ובחוקי הפיקוח בנוגע לבעלי-חיים. בימינו, אמני רחוב רבים משתמשים במכשיר שנקרא "Monkey stick" – שהוא מקל ארוך עם מצילות קטנות או פקקי בקבוקים המחוברים אליו, איתו האמן מרעיש לפני ההופעה.