ארתור סטיבן מאברוגורדאטו
ביוגרפיה > שוטר בארץ ישראל

בשליש הראשון של 1923 הוצב מאברוגורדאטו בארץ ישראל לשרת כמחליפו של סגן מפקד משטרת המנדט, ומנהלו בפועל, פרסי בראמלי, שהיה עוין ליישוב היהודי ולתנועה הציונית. מאברוגורדאטו שקיבל דרגת קולונל הושפע מעמדתו זו של בראמלי. מ-1922 היה מפקד משטרת המנדט כפוף לגנרל הנרי טיודור, שתוארו היה "האחראי על ביטחון הציבור" (Director of Public Safety), ופרט למשטרת המנדט פיקד על יחידות צבא שונות, וכן על הז'נדרמריה הבריטית והמשטרה המעולה. ב-1924 עזב טיודור את ארץ ישראל, ומאברוגורדאטו קיבל את הפיקוד העליון על הז'נדרמריות, והחזיק בו עד פירוקן בשנת 1926.
על יחסו לאנשי היישוב ניתן ללמוד מכך שבשנת 1926 החליט למנות סמלים בריטים כמפקדיהם של פקידים בכירים יהודים במשטרת המנדט, חלקם בעלי דרגות קצונה, אף אם היו בעלי נתינות בריטית. דוד תדהר, אז בלש פרטי ולשעבר קצין במשטרת המנדט, מספר בזיכרונותיו כי כאשר נודע לו הדבר פרסם רשימה בשבועון "היישוב", ובה שאל: "האם הממשלה מבדילה בנתיניה הבריטים בין דם לדם, בין נוצרי לבין שאינו נוצרי, בין בריטי לשאינו בריטי, מדוע איפוא לא תמנה סמל בריטי טהור גם על המפקד מברוגורדטו, שאביו יווני ואמו אנגליה?". בגין פרסום זה עמדה ממשלת המנדט להגיש נגד תדהר תביעה משפטית, והוא נאלץ לעזוב את הארץ ולצאת לפריז; אך לדבריו רשימתו השפיעה – הגזירה בוטלה וסמלים בריטים לא נתמנו יותר לפקד על פקידים בכירים יהודים במשטרת המנדט.
מאברוגורדאטו היה אדם נוח, שנהג להבליט את "בריטיותו", כמחפה על מוצאו היווני למחצה. הוא התקשה להנהיג את המשטרה בארץ ישראל הסוערת, והביא לירידה בתפקודה. בעת המבחן החמור ביותר, כשפרצו מאורעות תרפ"ט בשנת 1929, נמצאו מאברוגורדאטו וכשליש מקציני המשטרה הבריטיים בחופשה, ואת מקומו מילא סגנו אלן סונדרס. כישלונו החמור ביותר היה בחוסר יכולתו להביא לרמה ראויה את מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט (CID במינוח הבריטי), עד אשר ממשלת המנדט נאלצה להביא מומחה מה"סקוטלנד יארד" על מנת לשפר את ביצועיה של מחלקה זו.
מאברוגורדאטו ניסה בכל כוחו שלא לעורר את הצדדים הנִצים בארץ ישראל להתנגשות, עד כי בעת הסכסוך בעניין הכותל המערבי ביום הכיפורים תרפ"ט (באוקטובר 1928), כאשר הבריטים אסרו על היהודים לתקוע בשופר ברחבת הכותל, הורה לאנשיו שלא לפגוע באנשי ארגון "ההגנה" שעסקו בהכנות לשמירה על המתפללים "כי הדבר עלול לעורר את הערבים והיהודים גם יחד".
עם תחילת מאורעות תרפ"ט היה כוח המשטרה ערבי ברובו, ביחס של 1,063 ערבים לעומת 196 יהודים. על כוח זה פיקדו כמאתיים בריטים, ברמות שונות של הכשרה לפעילות משטרתית. יכולתה של המשטרה להתמודד עם מצב של פרעות הייתה לקויה. לא ניתן היה לסמוך על השוטרים הערבים כי יעצרו פורעים ערבים, או אף כי לא יצטרפו אליהם. ה-CID היה מנוון וחסר תועלת. לרשות הפיקוד הבריטי לא עמד שירות מודיעין יעיל שייתן להם קריאה נכונה של המצב, והתראה על העתיד להתרחש.
אזלת ידה של המשטרה הביאה לכך שלארץ ישראל הגיעה חטיבת חיל רגלים מקהיר בפיקודו של הגנרל ויליאם דובי. דובי ומאברוגורדאטו ניסו לסייר ביישובים, ולבחון את הדרכים לארגן מחדש את השמירה על הסדר הציבורי. מטרתו בכך הייתה לטהר ככל האפשר את התנהגותם של אנשי המשטרה בימי המאורעות, כדי להציל את מעמדו, שהתערער עקב המאורעות. הם הביאו להצבת שני גדודי חי"ר באופן קבוע בארץ ישראל, להגברת גיוס השוטרים הבריטים עד שלסוף השנה עלה מספרם מ-171 ל-365, ולפעולות נוספות, אך בכך לא היה די.
ממשלת בריטניה הטילה ספק ביעילותה של משטרת המנדט בפיקודו של מאברוגורדאטו, עד כי בראשית שנת 1930 הזעיקה לארץ את מפקד משטרת ציילון הרברט דאוביגין על מנת לארגן מחדש את משטרת ארץ ישראל. לאחר שבדק באופן יסודי את מצב המשטרה, הביע עליה דאוביגין חוות דעת שלילית ואת האשם הטיל בעיקר על מאברוגורדאטו, שלדעתו היה קצין משטרה טוב, אך בלתי מתאים לפעול בסכסוך הסוער בארץ ישראל.