stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוטל הקטר
תגובות והשפעה

בתקופה בה יצא הסיפור לאור, מקובלת הייתה בציבור הנורמה של חינוך נוקשה, והספרון נמכר בהמוניו, עד כי המהדורה האנגלית שלו ניצבת במקום השלישי ברשימת ספרי הילדים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. זהו, למעשה, סיפור המדגים שינוי התנהגות באמצעות תמריץ שלילי: למראה הדגלים האדומים חוזר הקטר למוטב, והסיפור מסתיים כשהוא מתקן את דרכיו ומתעתד להיות קטר גדול. שדות המרעה נותרים רק בזיכרונותיו.
בימינו קיימת ביקורת קשה כנגד הקו הבלתי גמיש שמתווה המחברת, משום שהיא אינה מותירה מקום להתבטאות אינדיבידואלית. טוענים המבקרים כי אם לא יתפתו מדי פעם ילדים לעזוב את המסילה, לא תוכל האנושות להתקדם, כי רק מי שחורג מן הדרך בה כולם נעים, צפוי לגלות דברים חדשים שיאיצו את ההתפתחות התרבותית והטכנולוגית.
מנגד, סבורים אחרים כי ראוי שילדים ילמדו את מוסר ההשכל אשר טוותה המחברת. לטוטל יש יעד בחיים: להיות קטר בקו היוקרתי של ניו יורק — שיקגו. לכן נכונה בחירתו לוותר על הנאות קטנות ולהתרכז רק בהגשמת מטרתו, כי במציאות אלו שאינם מתאמצים כדי להשיג את מימוש שאיפותיהם, עלולים לא להגיע אליהן לעולם.
מוזיאון הורטה

מוזיאון הורטה (בצרפתית: Musée Horta, בהולנדית: Hortamuseum) הוא מוזיאון בבריסל המוקדש לתיאור תקופתו, חייו ועבודתו של אדריכל האר נובו הבלגי ויקטור הורטה. המוזיאון שוכן באותו מבנה שבעבר היה בית מגורים והאטליה של הורטה עצמו. הבניין הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000, ביחד עם בית טאסל, בית סולווה ובית ון אטוולדה.
היסטוריה

הבית נבנה לפי צרכיו של הורטה בין 1898 ל-1901. גם לאחר תום הבנייה הורטה המשיך לבצע שינויים בבית, וב-1906 הוא הרחיב אותו לתוך הגן. הורטה השכיר את הבניין לאחר שהתגרש, אך בסופו של דבר המשיך להתגורר בבית ולבצע מספר שינויים בחלקו הפנימי. הורטה הגדיל את האטליה, והוסיף מחוץ לבית טרסה וגן חורף. חזית הבית הפונה אל הרחוב השתנתה לאחר שהורטה בנה מוסך ב-1911. הבית נמכר למייג'ור הנרי פינט ב-1919, וב-1926 שני חלקי הבניין הופרדו זה מזה. קומונת סנט ז'יל רכשה את החלק של הבית שהיה מיועד למטרות מגורים על מנת להפוך אותו למוזיאון המוקדש להורטה. ז'אן דלהיי שיפץ את הבניין ב-1967 כדי שהמבנה שלו יתאים לזה של מוזיאון, ועבודות שונות בוצעו בשנות ה-70 ובשנות ה-80.
תיאור

בתוך המוזיאון יש תצוגה קבועה הקשורה לאר נובו ובה אוסף רהיטים יוקרתי, כלים וחפצי אמנות שעוצבו על ידי הורטה ובני תקופתו, כולל מסמכים הקשורים לחייו של הורטה. המוזיאון מארגן תערוכות זמניות בנושאים הקשורים להורטה ואמנותו.
גודל הבית הוא בינוני, והוא שימש את הורטה כ"מעבדה" שבה הוא בדק שיטות בנייה שונות תוך שימוש במיטב הטכנולוגיה שהייתה לרשותו באותה תקופה. רוחב הבית הכולל הוא 12.5 מטרים, מתוכם 6.7 מטרים עבור אגף המגורים ו-5.8 מטרים עבור האטליה. בבית יש שלוש קומות, והוא מכוסה על ידי גג מנסארד. חזית הבית נבנתה מאבן וקושטה באמצעות מעקות מתכת. הבניין בולט במיוחד בזכות תקרת הזכוכית הנמצאת מעל גרם המדרגות הראשי.
אורלי וגיא (תוכנית אקטואליה)

| --- | --- |

סמליל התוכנית החל מ-25 ביוני 2018
 סוגה:  אקטואליה
 יוצרים:  חדשות עשר   ערוץ עשר אולפני הרצליה
 מנחים:  אורלי וילנאי וגיא מרוז
 משתתפים:  אורחים באולפן
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  6 
 תוכנית המשך:  אור ומיה   דני רופ עד 10    בוקר אור    שישי בבוקר   עובר ושב
 הפקה
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה (2011-2018)   חדשות עשר (2018-2019)
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה (2011-2018) אולפני "חדשות עשר", גבעתיים (2018-2019)
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ עשר
 פורמט (תמונה):  16:9
 תקופת שידור מקורית:  30 בינואר 2011 – 15 בינואר 2019
 
אורלי וגיא הייתה תוכנית אקטואליה יומית ישראלית ששודרה בערוץ עשר בהנחיית אורלי וילנאי וגיא מרוז. התוכנית שודרה מ-30 בינואר 2011 ועד 13 ביוני 2018 בשעות הבוקר. החל מ-25 ביוני 2018 שודרה בשעה 19:00. התוכנית האחרונה שודרה ב-15 בינואר 2019.
היסטוריה

בשנת 2009 הגישו וילנאי ובן זוגה מרוז, בערוץ 10, תוכנית תחקירים בשם "אורלי וגיא בע"מ". בתום העונה השנייה של התוכנית, בינואר 2011, הם עברו להגיש את תוכנית הבוקר של ערוץ 10, ששמה שונה ל"אורלי וגיא". תוכניתם החליפה את תוכנית הבוקר הקודמת של ערוץ 10, שהוגשה בשנים 2010-2008 על ידי חיים אתגר וטלי מורנו (שהוחלפה בהמשך על ידי עדן הראל ומגישות מחליפות). ב-2013 דווח כי הרייטינג של תוכניתם הוא כ-4%, פי שניים ויותר מתוכניות קודמות בערוץ זה.
במסגרת קידום אג'נדה חברתית של זכויות נשים בתוכניתם, בשנת 2014 הודיעו וילנאי ומרוז בתוכניתם ובדף הפייסבוק שלהם כי הם מבטלים את השתתפותם בפסטיבל להעצמה נשית באילת, לאחר שנודע להם שהזמר אייל גולן, שנחשד אז ב"פרשת הקטינות", הוזמן להופיע באותו אירוע. בעקבות הפרסום הגיש נגדם גולן תביעת לשון הרע.
משנת 2011 ועד 2016 ערכו את התוכנית דני ליבר ואילן שניג. בספטמבר 2015 הצטרף ליבר לצוות העריכה בתוכנית פנים אמיתיות, בהנחיית אמנון לוי. במאי 2016 עזב גם שניג את תפקידו.
בינואר 2016 עלתה לאוויר התוכנית "אור ומיה" בהגשת אור הלר ומיה זיו וולף אשר שודרה במקום התוכנית בימי חמישי ושישי. ב-29 בספטמבר 2017 ירדה התוכנית מהאוויר. את מקום התוכנית "אור ומיה" ממלאת התוכנית "בוקר אור", אשר משודרת בימי שישי.
בתחילת שנת 2016 הוארכה התוכנית בשעה נוספת, מהשעה 9 עד השעה 10. התוכנית נקראה "דני רופ עד 10" והוגשה על ידי דני רופ, עד ירידתה מהאוויר ב-20 בספטמבר 2017.
ב-23 באוקטובר 2017 עלתה לאוויר התוכנית "עובר ושב", שודרה לפני התוכנית, ובעקבות כך התוכנית שודרה החל מהשעה 6:45. ב-31 במאי 2018 ירדה עובר ושב מהאוויר והתוכנית חזרה לשדר החל מהשעה 6:20.
ב-13 ביוני 2018 שודרה התוכנית האחרונה. התוכנית "בוקר אור" החליפה את התוכנית עד המיזוג של ערוץ עשר עם רשת. ב-25 ביוני 2018 התוכנית חזרה במתכונת חדשה של תוכנית יומית חדשה בענייני היום וחברה בשעה 19:07.
ב-15 בינואר 2019 שודרה התוכנית באופן חד-פעמי בבוקר במתכונת מיוחדת (בנוסף לתוכנית בערב). זאת בעקבות סיום פעילותו של ערוץ עשר באותו ערב.
באותו יום בערב, התוכנית ירדה מהאוויר לאחר 7 שנות שידוריה. המגישים אורלי וגיא עברו להגיש יחדיו במקום תוכנית תחקירים חדשה תחת השם "אורלי וגיא".
תוכן > תוכן תוכנית הבוקר

תוכנית הבוקר שודרה בשידור חי בימים ראשון עד חמישי בין השעות 6:20 - 9:00 במסגרת חדשות עשר ובהפקת אולפני הרצליה. התוכנית כללה מבזקי חדשות, וראיונות בנושאי אקטואליה ופנאי עם אורחים ומומחים שמתארחים באולפן. במהלך שידור התוכנית נהגו וילנאי ומרוז להזמין את הצופים להיכנס לדף הפייסבוק של התוכנית, ולהגיב לאייטמים המשודרים.
במסגרת התוכנית קידמו המנחים פרויקטים שעולים בקנה אחד עם האג'נדה שלהם לקידום צדק חברתי, כגון פרויקט "סופר חברתי" - קואופרטיב שמטרתו הפחתה משמעותית במחירי המזון, פרויקט בשיתוף "עמותת הל"ב למלחמה בעוני בישראל" - סיוע משפטי טלפוני מסטודנטים עבור הפונים דרך התוכנית, ועוד. בתוכניתם הם ניסו לקדם גם זכויות של נשים.
בסיום כל תוכנית הזמינו וילנאי ומרוז את הצופים להתקשר אליהם ל"קו הידידות" שלהם, המופעל בחסות הקרן לידידות.
תוכן > תוכן תוכנית הערב

התוכנית שודרה בשידור חי בימים ראשון עד חמישי בין השעות 19:10-19:57 במסגרת ובהפקת חדשות עשר.
התוכנית כללה כתבות תחקיר, נושאים חברתיים, אקטואליה וענייני היום. במהלך השידור הזמינו אורלי וגיא להיכנס לדף הפייסבוק של התוכנית, ולהגיב לאייטמים המשודרים.
במסגרת התוכנית, קידמו אורלי וגיא נושאים חברתיים שונים.
בסיום כל תוכנית הזמינו אורלי וגיא את הצופים להתקשר אליהם ל"קו הידידות" שלהם, המופעל בחסות הקרן לידידות.
אורלי וגיא חוזרים עם תשובה

בשנים 2013 - 2015 שודרה בערוץ עשר תוכנית ספין אוף של "אורלי וגיא" בשם "אורלי וגיא חוזרים עם תשובה", תוכנית תחקירים ששודרה בשעות הערב. התוכנית עסקה בעיקר בתחקירים חדשים על אירועי עבר, דוגמת: אסון הבונים, הפיגוע במעלות, רצח נאוה אלימלך, היעלמות מג'די חלבי וקריסת חברת חפציבה דיור ואחזקות. במרץ 2014, ערכו תחקיר, בו העלו טענות שמונה זילברשטיין חוותה פגיעה מינית על ידי אורי זוהר בסצנה המפורסמת מהסרט "מציצים", או לכל הפחות סבלה מניצול מיני. בדצמבר 2014 ערכו תחקיר על רמות ההורמונים בחלב המשווק בישראל.
ראו גם

שישי בבוקר
אור ומיה
בוקר אור
דני רופ עד 10
עובר ושב
הערות שוליים

↑  לילך וולך‏, כוכבני צדק: "אורלי וגיא בע"מ" - ביקורת, באתר וואלה, 25 במאי 2010
↑  מתן אברמוביץ', אורלי וילנאי וגיא מרוז יגישו את תוכנית הבוקר של ערוץ 10, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2010
↑  יוני בינרט, צמודים, לוחמניים ומושכים אש: אורלי וילנאי וגיא מרוז בראיון זוגי, באתר Xnet‏, 4 באפריל 2013
↑  איתי עמיקם, ‏אייל גולן תובע את אורלי וגיא וטל ואביעד, באתר ‏מאקו‏, 19 במאי 2014
↑  מיה מנע‏, עורך "אורלי וגיא" יערוך את "פנים אמיתיות", באתר וואלה, 29 בספטמבר 2015
↑  נועה פרייס‏, חדש בקיוב: מי זז השבוע?, באתר וואלה, 13 במאי 2016
↑  הבוקר מתארך בתוכנית חדשה: "אורלי וגיא עד 10", באתר וואלה, 30 בדצמבר 2015
↑   נתי טוקר, הנהלת ערוץ 10 לאורלי וגיא: הפסיקו לראיין עיתונאים מ"ישראל היום", באתר TheMarker‏, 3 במרץ 2014
↑  דפנה הראל כפיר, ‏המכולת השיתופית של "אורלי וגיא" גייסה בסופ"ש כ-200 חברים, באתר גלובס, 2 בפברואר 2014
↑  איתי רום, ‏עם קצת עזרה מידידיי, באתר גלובס, 5 באוגוסט 2010
↑  מיה סלע, אורלי וגיא חזרו עם תשובה: חרדים זה רע, באתר הארץ, 28 בפברואר 2013
↑  אבנר הופשטיין, תחקיר שמועתי, באתר העין השביעית, 20 במרץ 2014
↑  חגית דמרי, ארץ ישראל הישנה והגסה: אורלי וגיא מציצים, באתר "העוקץ", 9 במרץ 2014
זיו ביילין, ‏אני לא רוצה יותר. מצאתי מספיק רעים, באתר גלובס, 8 באפריל 2014
 שני ליטמן, הפוך, גוטה: אורלי וגיא מציצים ונפגעים, באתר הארץ, 12 במרץ 2014
↑  יקי מנשנפרוינד, ללא קנה-מידה, באתר העין השביעית, 29 בדצמבר 2014
טל חייקין, הבשר מאחורי תחקיר החלב, באתר העין השביעית, 13 בינואר 2015
אורלי וגיא בינואר 2013
אורלי וילנאי וגיא מרוז באולפן התוכנית, ב-2013
צ'סקי

צ'סקי תוקע בקונכייה ונושא איתו קיפו
צ'סקי (בקצ'ואה: Chasqui) היו השליחים של אימפריית האינקה. הם היו אחראים על נשיאת הקיפו, ההודעות והמתנות. באמצעות מערכת השליחים של הצ'סקי הייתה הודעה עוברת בקצב של עד 240 קילומטרים ליום.
דרך פעולה

הצ'סקי נבחרו מבין הזכרים הצעירים החזקים ביותר שהיה ידוע שהם הרצים המהירים ביותר. בכל כפר היו צ'סקי בני 18 ל-25 שנים, ששירתו משמרות יומיות של 6 עד 12 שעות שהוקצו להם. בנוסף, הצ'סקי אומנו להיות מסוגלים לקרוא ולתרגם את הקיפו זה לזה ולממונים עליהם. הם פוזרו לאורך אלפי קילומטרים, תוך ניצול מערכת הדרכים של האינקה, מערכת עצומה של דרכים ייעודיות וגשרי חבלים בהרי האנדים של פרו ואקוודור קולומביה, בוליביה, ארגנטינה וצ'ילה של ימינו. הטמפו, או תחנות ממסר, שימשו עבור הצ'סקי כדי לעצור ולהעביר הודעות לצ'סקי הבא. היו גדלים וסוגים שונים של טמפו ולכל אחד הוקצה שימוש אחר. השימוש בטמפו היה תלוי באיזו דרך הוא נמצא ולמי מותר להשתמש בו. היו גם מבנים אחרים שהצ'סקי השתמש בהם למנוחה ומחסה הנקראים צ'סקיוואסיס (chasquiwasis). הצ'סקי היה מתחיל בטמפו אחד ורץ אל הטמפו הבא שבו צ'סקי אחר חיכה להעביר את המסר לטמפו הבא.
כל צ'סקי נשא לפחות שני פריטים, קיפו ופוטוטו (pututu). הקיפו שימש לאחסון והובלת מידע באמצעות מערכת של מיתרים עם קשרים שייצגו דברים שונים בהתבסס על סוג, צבע, מספר מיתרים וכו'. הצ'סקי הצליחו והורשו לקרוא, לתרגם ולהעביר את המידע על הקיפו. לא ניתן היה לקרוא את הקיפו אלא אם כן הצ'סקי היה שם עם ההודעה והתרגום בעל פה, משום שחלק מהמידע נאמר בעל פה שהצטרף לקיפו. הפוטוטו היה קונכייה ששימשה כחצוצרה, ששימשה לאותת לצ'סקי אחרים שרץ מתקרב אליהם, כדי שיוכלו להתכונן לרוץ. צ'סקי אחר היה רץ לקראתו, רץ לצד השליח הנכנס ומנסה להקשיב ולשנן את ההודעה. הוא גם היה מקבל את הקיפו שהרץ הראשון הביא. הצ'סקי העייף היה נשאר לנוח בטמפו, בעוד הצ'סקי השני היה רץ לתחנת הממסר הבאה. בנוסף, כנשק הוא נשא אלה וקלע ארוג. על גבו הוא נושא תיק המכונה "קיפי" (Qipi). היה לו מוט ועל ראשו פלומה של נוצות לבנות כמזהה חזותי. מלבד הודעות העבירו הצ'סקי בתיקים שלהם סחורה מיוחדת עבור בני המלוכה של אינקה, כמו דגים טריים שהובאו מהחוף אל עיר הבירה, מרחק של 600 קילומטרים.
הצ'סקי היה מסוגל לרוץ בקצב של 10 קילומטרים ב-50 דקות והוא היה רץ בדרך כלל מרחק בין 10 ל-15 קילומטרים. בקצב זה הודעה הייתה עוברת מרחק של 240 קילומטרים ביום. כך למשל הודעה שנשלחה מקיטו לקוסקו, מרחק של כ-2,000 קילומטרים הייתה מגיעה בתוך שבוע. כדי לעמוד בקור, בצמא ובעייפות הם לעסו עלי קוקה, שכן הם היו בין הבודדים שהורשו ללעוס עלה קדוש זה.
בתרבות המודרנית

ישנם מספר דרכים ומבני טמפו משומרים ששימשו את הצ'סקי שעדיין קיימים. ישנן דרכים בהן אפשר לנוע ולחוות את המרחק ואת השטחים בהם עבר הצ'סקי. בחלק מהדרכים יש גשרי חבלים משוחזרים.
המוניטין האגדי של הצ'סקי חדר לתרבות של היום של מדינות האנדים. ארגונים שונים, קבוצות מוזיקה וכלי תקשורת נושאים את השם הזה. צ'סקי היה הקמע בקופה אמריקה 2004, שפרו אירחה באותה שנה. לוויין רדיו החובבים הפרואני הראשון נקרא Chasqui I (אנ').
ראו גם

טמפו (מבנה)
מערכת הדרכים של האינקה
הערות שוליים

1 2 3  What is a chaski?
1 2  "Inca Roads and Chasquis". Discover Peru.
1 2 3 4  The Chasquis and Communication in the Inca’s Time
↑  Inca messenger, illustration
↑  במקומות אחרים נטען שהקצב הגיע ל-320 קילומטרים, למשל ב-Inca Roads and Chasquis או ב-The Chasquis and Communication in the Inca’s Time
↑  "What It's Like to Travel the Inca Road Today". Smithsonian.
פסל של צ'סקי במוזיאון הדואר בלימה
הלוויין Chasqui I
א.ס.ף

| --- | --- |

 התאגדות:  ארגון ללא מטרות רווח
 יושב ראש:  אורית רונן
 מנכ"ל:  טלי אהרנטל
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־18 שנים)
 www.assaf.org.il
 
א.ס.ף – אִרְגּוּן סִיּוּעַ לִפְלִיטִים וּמְבַקְּשֵׁי מִקְלָט בְּיִשְׂרָאֵל הוא עמותה שנוסדה בשנת 2007 על ידי פעילים ישראלים בתגובה לעלייה ניכרת בהגעת מבקשי המקלט והפליטים מאפריקה לישראל, רובם מאריתריאה ומסודאן. העמותה מספקת מענה פסיכו-סוציאלי והומניטרי לפליטים שחיים ללא מעמד וזכויות אך תחת הגנה קבוצתית מפני גירוש, אשר חיים בישראל.
מנכ"לית העמותה היא העובדת הסוציאלית טלי אהרנטל ויו"ר הוועד המנהל היא עו"ד אורית רונן.
הפגנת פליטים בכיכר רבין בסיוע א.ס.ף, 2011
מיזמים שמפעילה העמותה

מרכז סנגור ותמיכה – קבלת קהל הפתוחה פעמיים בשבוע ובה מסייעים צוות ומתנדבים למגוון הבעיות שמבקשי המקלט בישראל מתמודדים עמן.
מועדון נוער – במועדון צוות ומדריכים מתנדבים המפעילים קבוצות לבנים ולבנות כמו גם ליווי פרטני.
תמיכה בשורדי עינויים וסחר בבני אדם, אנשים עם מוגבלויות ויחידים ומשפחות במצבי סיכון – עובדות סוציאליות ומתנדבים מנהלים קבוצות טיפוליות לנשים וגברים כמו גם ליווי פרטני.
תמיכה בפליטים מאוקראינה – ליווי פרטני ומיצוי זכויות.
סיוע הומניטרי - בכל חודש מעבירה העמותה סיוע כלכלי צנוע למבקשי מקלט ופליטים נכים, פצועים, חולים או מצויים במשברים אקוטיים שאינם מסוגלים לכלכל את עצמם. העמותה מספקת גם חבילות מזון למשפחות ויחידים אשר נקלעו למשבר. אחת לחודש העמותה מקבלת אספקה של מזון יבש מארגון לתת.
פעילות ציבורית

מחלקת הפעילות הציבורית פועלת במטרה לשנות מדיניות ולקדם את זכויותיהם של הפליטים ומבקשי המקלט בישראל. צוות המחלקה לוקח חלק בדיונים בכנסת, עומד בקשר עם רשויות ארציות ומוניציפליות, כותב ומפיץ ניירות עמדה ופועל באמצעי התקשורת.
פעילות ציבורית > עתירות

בשנת 2011 השתתף א.ס.ף בעתירה לשלב ילדי פליטים בבית הספר באילת, ולא במוסד בקיבוץ אילות שבו שררו תנאים ירודים. העתירה התקבלה.
בשנת 2012 החליט משרד הפנים על הסרת ההגנה הקבוצתית לנתיני דרום סודאן השוהים בישראל, והודיע על גירושם למולדתם. א.ס.ף הוביל את המאבק נגד ההחלטה. הוא השתתף בעתירה נגדה, אך בית המשפט דחה את העתירה.
באותה שנה הגיש א.ס.ף בשיתוף ארגונים נוספים עתירה לבית המשפט העליון לביטול החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט) (תיקון מס' 3 והוראת שעה), אשר מכוחו הוחזקו "מסתננים" לתקופה של שלוש שנים בבית סוהר סהרונים בהליך מנהלי ללא משפט. בספטמבר 2013 החליטו תשעת שופטי ההרכב בבג"ץ פה אחד על קבלת העתירה.
פעילות ציבורית > שיתוף פעולה עם יוניצ"ף ומבקר המדינה

במרץ 2013 התפרסם דו"ח יוניצ"ף על הפרת זכויות ילדים בישראל, ובו פרק בשם "הפרת זכויות ילדי מבקשי מקלט" שנכתב על ידי א.ס.ף.
בשנת 2013 ייחד מבקר המדינה פרק בדו"ח השנתי לעניינם של קטינים חסרי מעמד בישראל, ובהם ילדיהם של מבקשי מקלט ופליטים, ונעזר בין היתר בדוחות של העמותה. גם בשנת 2014 הקדיש המבקר פרק נרחב לעניין פליטים ומבקשי מקלט בפרק "זרים שאינם בני הרחקה". חלק ניכר מהנתונים שעליהם התבססה עבודת המבקר נאספו על ידי א.ס.ף.
פעילות ציבורית > דוחות

באפריל 2014 פרסם א.ס.ף דו"ח בשם "שיקולים זרים" בעניין גירוש קטינים חסרי מעמד אשר שהו בישראל בהוצאה חוץ-ביתית בשל הזנחה או התעללות מצד הוריהם. הדו"ח ביקר את משרד הרווחה אשר החזיר ילדים להורים מזניחים או מתעללים לצורך גירושם.
ביוני אותה שנה פרסם א.ס.ף דו"ח בשם "הרי אנחנו בני אדם" בעניין קרבנות עינויים וסחר מסיני, שמספרם מוערך על ידי הארגון ב-5,000–7,000 נפש. הדו"ח כלל עדויות שנאספו מהקרבנות ופירוט על מצבם בהיעדר גישה לשיקום, לשירותי רווחה ולשירותי בריאות.
במרץ 2023 פרסם א.ס.ף דו"ח בשם "סוגרים לך דלת" על מצבם של כ-8000 ילדי הפליטים ומבקשי המקלט, שרובם נולדו גדלו וחונכו בישראל. הם חיים בישראל ללא מעמד וזכויות, כמו הוריהם והדוח מתאר את על ההשפעות הקשות של החיים ללא מעמד כילד ונער.
באוגוסט 2024 פרסם א.ס.ף דו"ח בשם "בנפילה חופשית" המתאר את חייהם של מבקשי המקלט והפליטים החיים בישראל ללא זכויות, הכרה ושירותים סוצייאליים בסיסיים
מימון

א.ס.ף היא עמותה רשומה ללא כוונות רווח. ככזו ובהתאם לחוק, כלל הפעילות הכספית שלה מדווחת כחוק ושקופה לציבור הרחב באתר גיידסטאר המופעל על ידי משרד המשפטים. התורמים לעמותה הם קרנות, תורמים פרטיים כמו גם ישויות מדיניות זרות (נציבות האו"ם לפליטים). העמותה נסמכת גם על עבודה של תרומתם של מתנדבים.
הערות שוליים

↑  Felix007.com, המוקד לפליטים ולמהגרים | הגנה זמנית, באתר hotline.org.il
↑  עמוד "אודות" באתר האינטרנט של א.ס.ף
↑  עמוד "סיוע פסיכו-סוציאלי" באתר האינטרנט של א.ס.ף
↑  עמוד "פעילות ציבורית" באתר האינטרנט של א.ס.ף
↑  כתבה ב"הארץ" על המאבק המשפטי; החלטת בית המשפט
↑  קבלת העתירה לבית המשפט העליון לביטול החוק למניעת הסתננות
↑  דו"ח יוניסף על הפרת זכויות ילדים בישראל, עמ' 15
↑  דו"ח מבקר המדינה בנושא קטינים חסרי מעמד אזרחי בישראל
↑  כתבה ב"נענע10" על הבקשה להטלת חיסיון על דו"ח מבקר המדינה
↑  דו"ח "שיקולים זרים" מתוך האתר של א.ס.ף
↑  דו"ח "הרי אנחנו בני אדם" מתוך האתר של א.ס.ף;כתבה ב"הארץ" על קורבנות העינויים מתוך עדויות שנאספו על ידי א.ס.ף
ירחיב

| --- | --- |
שלט הכניסה למושב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: דרום השרון
גובה ממוצע: ‎58 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,200 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,178 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) ירחיב(למפת גוש דן רגילה) ירחיב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ירחיב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ירחיב32°09′10″N 34°58′04″E﻿ / ﻿32.1528037019048°N 34.9678448586432°E﻿ / 32.1528037019048; 34.9678448586432  heמפת היישובים של מועצה אזורית דרום השרון באדום - ירחיב בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

יַרְחִיב הוא מושב באזור השרון השייך למועצה אזורית דרום השרון. ליד מושב זה, שוכנים היישובים נירית ומתן שנוסדו אחריו והכפר ג'לג'וליה.
היסטוריה

המושב הוקם בנובמבר 1949 על ידי מתנדבי מח"ל דוברי צרפתית מצרפת, בלגיה וצפון אפריקה, שהשתחררו מצה"ל. הם הקימו את המושב שנקרא בתחילת דרכו "ארגון שמחה". את ההכשרה, להקמת המושב, קיבלו בכפר ויתקין. המושב הוקם על אדמות הכפר הערבי חבלה, שבעקבות הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות מוקם מצידו השני של הקו הירוק, ושאדמותיו הוכרזו נכסי נפקדים ועברו לבעלות רשות הפיתוח. המתיישבים היו ממגוון עדות, רובם בוגרי גימנסיה ממשפחות אמידות מחוץ לישראל. המקום סבל מפגעי המסתננים, ועל כן חלק מהמתיישבים עברו לכפר סבא באופן זמני, בעוד הנותרים שומרים על המקום ומעבדים את שטחה החקלאי, 3000 דונם, בגידול אבטיחים ועגבניות.
בסוף 1951 התיישבה בסמיכות למושב קבוצה גדולה של בוגרי עליית הנוער מתימן מכפר הנוער מאיר שפיה, כדי לחזק את המושב. בינתיים "ארגון שמחה" התפרק ותושביו שניהלו במקום מושב שיתופי עזבו את המקום יחד עם רוב יוצאי שפיה. אז הוחלט על ידי הנותרים להסב את המקום למושב עובדים לא שיתופי. בספטמבר 1954 עברו למקום 42 משפחות יוצאות תימן מספסופה.
שם המושב שהיה "ארגון שמחה" עד לשנת 1953 שונה על פי הצעתו של זאב וילנאי והוסב ל"ירחיב" וזאת, בעקבות הפסוק בספר דברים, פרק י"ב, פסוק כ': ”כי ירחיב ה' אלוהיך את גבולך”.
בדצמבר 1964 ניטעה במושב חורשת אורנים לכבוד חיילי משמר הגבול שהגנו על המושב ושכניו מפני המסתננים.
בדצמבר 1990, אושרה הקמת היישוב מתן ממזרח למושב במסגרת תוכנית "יישובי הכוכבים", שהציג משרד הבינוי והשיכון, לפיתוח רצף של יישובים קהילתיים וכפריים לאורך כביש 6 (שהיה אז בתכנון וסלילתו לא החלה עדיין). היישוב אוכלס החל משנת 1995. בתחילת שנות ה-2000 החלה הרחבת המושב לכיוון מתן, על ידי חברת שיכון ופיתוח שזכתה במכרז לבניית ההרחבה. בעקבות הרחבת המושב, אוחד השטח הבנוי שלו עם מתן. והיישובים חולקים רחובות משותפים.
כלכלה

מושב ירחיב התבסס לאורך השנים מאז הקמתו על חקלאות. עם השנים ענף זה דעך ונשארו במושב חקלאים פעילים בודדים. במושב פועלת רפת.
גלריות

בית העם
מזכירות המושב
חורשת משמר הגבול
בית הכנסת
רחוב במושב
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  2 ישובים חדשים בגבול המשולש, מעריב, 4 בנובמבר 1949
↑  אנשי מח"ל שעזבו מתחילים לחזור, חרות, 26 בינואר 1950
↑  אנשי מח"ל הקימו 5 אירגוני התיישבות, על המשמר, 31 במאי 1949
↑  אבי רז, הקו הירוק נצבע בחום כחומה, מעריב, 11 במאי 1990
↑  אזרחי הגבול, חרות, 2 באוקטובר 1950
↑  ק. שבתאי, בארגון שמחה, דבר, 31 ביולי 1950
↑  כנס בוגרי שפיה של עלית הנוער מתימן, דבר, 7 במרץ 1952
↑  ישעיהו אביעם, מושב ירחיב עובד עד המטר האחרון על הגבול, מעריב, 26 ביוני 1961
↑  ג. שרוני, האביב בא אל ירחיב, מעריב, 13 במרץ 1964
↑  חג מים ביישובי ספר שבמשולש, דבר, 6 ביולי 1953
↑  ילקוט הפרסומים 489 (עמ' 1244), ‏31 ביולי, 1956
↑  חורשה בירחיב ע"ש משמר הגבול, דבר, 8 בדצמבר 1964
↑  אריה בדדר, יוקם רצף ישובים בין מודיעין למי עמי, מעריב, 4 בדצמבר 1990
↑  אלעזר לוין, ‏שו"פ רכשה מגרשים בירחיב ב' ב-2.9 מיליון ד' - תשלם את הפיתוח, באתר גלובס, 16 במרץ 2003
↑  צחר רותם, סיפור עם ריח רע, באתר הארץ, 20 ביולי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590412705171
ברית שלושת הלאומים

ברית שלושת הלאומים (בלטינית: Unio Trium Nationum; תעתיק: אוניו טריום נאטיונום, בהונגרית: A három nemzet unió או A Három nemzet szövetség) או "ברית האחים" משנת 1437 (בלטינית: Fraterna Unio; בהונגרית - A Kápolnai unió) הייתה ברית עזרה הדדית שהוכרזה ביישוב קאפולנה (ברומנית: Kápolna) ב-16 בספטמבר 1437 ואושרה מחדש בכינוס ביישוב קמפיה טורזי ב-2 בפברואר 1438 על ידי שלושת המעמדות ששלטו בשטח טרנסילבניה בימי הביניים: האצולה, (ההונגרית ברובה), הבורגנות הסקסונית והסקלרים, אנשי צבא "חופשיים" ממעמד מיוחד בממלכת הונגריה. שלושת מרכיבי הברית היו רומים-קתולים באמונתם, והם התאחדו נגד המוני האיכרים, חלקם רומנים - ("ולאכים" בפי ההונגרים), מאמינים הנוצרים אורתודוקסים וחלקם הונגרים.
הברית נוצרה לקראת דיכויו של מרד בובלנה בשנת 1437 שפרץ בתגובה לניסיון של הבישוף הקתולי של טרנסילבניה לגבות מיסים שלא שולמו. אף על פי שהמרד הונהג על ידי בארונט הונגרי בשם אנטאל בודאי נאג' (אנטון הגדול מבודה), המורדים היו קואליציה של יסודות שונים שבחברה הטרנסילבנית - צמיתים רומנים והונגרים, יחד עם בורגנים הונגרים וסקסונים מקולוז'וואר (קלוז'). המרד פרץ לא רק על רקע כלכלי, אלא נשא גם אופי חברתי ופוליטי, כשהמורדים הכריזו גם הם על עצמם כ"מעמד" ("לאום") של הנסיכות.
הרומנים היוו גם הם בטרנסילבניה מעמד מוגבל בזכויות הקרוי 'Universitas Valachorum" (אוניברסיטס ולאכורום), זאת עד למרד בובלנה.  אחרי דיכוי המרד והיווצרות "ברית שלושת הלאומים", נדחקו רובם למעמד של צמיתים.
החלוקה המנהלית של טרנסילבניה בימי הביניים

בימי הביניים טרנסילבניה שהייתה חלק ממלכת הונגריה חולקה לשני סוגים של יחידות מנהליות:
"מחוזות אצולה" או "רוזנויות" - ,comitatus, בשליטת בעלי אחוזות פאודלים הונגרים, ובהם רוב האוכלוסייה הייתה מורכבת מצמיתים רומנים והונגרים.
שטחים שנקראו "כיסאות" שבהם חיו הסקלרים החופשיים והסקסונים הטרנסילבנים, מחוץ לשליטת הפאודלים, ובעלי זכויות מטעם המלכות לשלטון מקומי וניהול עצמי.