הסימפוניה הרביעית של מאהלר
טקסט הפרק הרביעי

הטקסט שאותו שרה זמרת הסופרן בפרק הרביעי לקוח מתוך קובץ שירי העם הגרמניים קרן הפלא של הנער, שאותו הלחין מאהלר כמה שנים לפני כן; הוא שילב מספר שירים שהלחין בארבע הסימפוניות הראשונות שכתב. שמו של השיר בפרק הרביעי של הסימפוניה הוא: "החיים בשמיים" ("Das himmlische Leben").
בטקסט של השיר מופיעים רמזים ואזכורים רבים של דמויות ואמונות מן הנצרות: השה התמים שיוחנן המטביל משלח לחופשי הוא ישו, שמשפחתו נסה בטרם לידתו מפני הורדוס, שציווה להמית את כל הילדים מתחת לגיל שנתיים בבית לחם וסביבתה, לאחר שנודע לו מפי החכמים כי מלך היהודים עתיד להיוולד שם. יוחנן הוא שהודיע לעם את גדולת ישו, שבו ראה מושיע ובן האלוהים. השור המכונף הוא סמלו של לוקאס, אחד מארבעת השליחים, תלמידיו של ישו. פטרוס, הידוע גם בשם שמעון כיפא, מראשוני תלמידיו של ישו, היה דייג בכנרת, וישו קרא לו לבוא עמו לדוג בני אדם. בנצרות הקתולית נאסר על אכילת בשר ביום שישי שבו נצלב ישו ועל כן מקובלת אכילת דגים ביום זה. מרתה, הטבחית המבשלת את הדגים שפטרוס דג, אירחה את ישו בביתה ודאגה לכל מחסורו בשעה שאחותה מרים ישבה לרגליו ושמעה את תורתו. מרתה ביקשה מישו שיאמר לאחותה לעזור לה בעבודתה, אך הוא שיבח את מרים, ש"בחרה בחלק הטוב אשר לא יילקח ממנה". אורסולה הייתה קדושה מעונה, שנרצחה בבתוליה יחד עם 11,000 נערות שרת שליוו אותה במסע הצליינות שלה. ססיליה הקדושה, המנגנת לפני שוכני גן העדן, היא פטרונית המוזיקה.
כאמור, למרות שהזמרת מצוּוָה לשיר את השיר בצורה טהורה וילדותית "ללא כל פרודיה", לבקיאים באמונות ובמסורת הנוצרית השיר הוא בפירוש פרודיה לגלגנית, המבקרת בגלוי את חיי האושר בשמים. האירוניה הנוקבת שבשיר ניכרת פעמים רבות, החל בשורה הראשונה, המדברת על התענוגות הארציים שהותירו שוכני גן העדן מאחוריהם, והמשך בכל הנאות האכילה והשתייה המתוארות מיד לאחריה, בחפזונם של ארנבות וצבאים להישחט ולעלות על שולחן הסעודה, או בשמחת הדגים השוחים בחדווה אל מותם בידי פטרוס הדייג, בלוקאס המוביל את השור, שהוא סמלו, אל המשחטה "ללא דאגה, כבקי ורגיל", ביהירותם של המתגאים בחלק שנפל להם בנעימים, ארוחות פאר ללא טרחה, מוזיקה שאין דומה לה, שירה וצחוק ומחולות אין קץ - כל גמולם של אותם אנשים, שמלאכים וקדושים עומדים עליהם לשרתם לאחר מותם. אכן, מה טוב ומה נעים למות, אם היית צדיק כל ימיך עלי אדמות! זו למעשה מסקנת השיר, שמעניין להשוותו לטקסט, חלקו של פרידריך גוטליב קלופשטוק וחלקו של מאהלר עצמו, בפרקים הרביעי והחמישי של הסימפוניה השנייה. גם טקסט זה מדבר על האמונה בחיים שלאחר המוות, שהדובר חתר ועמל לזכות בהם, אך אור הנצח שהוא מדבר עליו נוגע לנפש ולרוח, ואין בו אותה נימה זחוחת דעת ויהירה שבטקסט של הסימפוניה הרביעית, על התיאור המפורט של חיי התענוגות החומרניים והשטחיים בגן העדן שהוא כולל.
| הפרק הרביעי> תרגום לעברית (שלומית קדם) | הפרק הרביעי> המקור הגרמני |
| --- | --- |
   עונג שמיימי מנת חלקנו,  הנאות ארציות מאחור הותרנו.  שאון ורעש ומהומה  בגן העדן לא נשמע!  שלווה ורוגע נחלתנו.  חיינו עתה כחיי מלאך,  אך ברצותנו נעלוז ונשמח,  נפזז ונרקוד, רגלינו נרים  פינו יפיק אך צחוק ושירים  ופטרוס הקדוש מעל עין יפקח.    יוחנן את השה לחופש שילח  והורדוס אורב לו, ממתין הטבח.  שה רך ותמים,  טלה קט ותמים,  אל מותו בידינו שילחנו.  לוקאס את השור לטבח הוביל,  ללא דאגה, כבקי ורגיל.  נמזג היין, שופע כמים,  חינם יותן במרתפי השמיים  והלחם מאפה מלאכים.    ירקות אין מספר, מכל סוג ומין,  צומחים בגן הירק השמיימי,  חרשף משובח, קישואים וכרוב  כל שנחפוץ בו, הכל מכל טוב,  מנות גדושות, מלוא הצלחת!  עורכים לפנינו להרבות נחת,  אגס ותפוח, אשכולות ענבים,  חיש קל נישאים בידי גננים.  או שמא נחפוץ ארנבות או צבאים -  הנה ברחוב הם רצים ובאים!    ואם צום הוא לנו, הנה שלל דגים  בדיצה וחדווה לקראתנו שוחים!  פטרוס נחפז אל ברכת השמיים  מטיל חכתו אל המים  ועת עם שללו יבוא בתוך פח,   הטבחית, היא מרתה, תמתין במטבח.    ואיזו מוזיקה עלי אדמות  תשווה לאילו המנגינות?  ריבוא בתולות במחול יוצאות  ואפילו אורסולה אינה מתאפקת  בכל קדושתה בחדווה צוחקת.  כי אין מוזיקה עלי אדמות  שתשווה לאלה המנגינות.  ססיליה הקדושה וכל משפחתה  נגני החצר הם לעילא ועילא!  ועת נאזין לזמרת מלאכים,  כל חושינו יעורו ואנו שמחים,  נרון עמם ונגילה.:    Wir genießen die himmlischen Freuden,  D'rum tun wir das Irdische meiden.  Kein weltlich' Getümmel  Hört man nicht im Himmel!  Lebt alles in sanftester Ruh'.  Wir führen ein englisches Leben,  Sind dennoch ganz lustig daneben,  Wir tanzen und springen,  Wir hüpfen und singen,  Sanct Peter im Himmel sieht zu.    Johannes das Lämmlein auslasset  Der Metzger Herodes d'rauf passet.  Wir führen ein geduldig's,  Unschuldig's, geduldig's,  Ein liebliches Lämmlein zu Tod.  Sanct Lucas den Ochsen tät schlachten,  Ohn' einig's Bedenken und Achten.  Der Wein kost' kein Heller  Im himmlischen Keller  Die Englein, die backen das Brot.    Gut' Kräuter von allerhand Arten,  Die wachsen im himmlischen Garten,  Gut' Spargel, Fisolen  Und was wir nur wollen.  Ganze Schüsseln voll sind uns bereit!  Gut' Äpfel, gut' Birn' und gut' Trauben,  Die Gärtner, die alles erlauben.  Willst Rehbock, willst Hasen,  Auf offener Straßen  Sie laufen herbei!    Sollt' ein Fasttag etwa kommen,  Alle Fische gleich mit Freuden angeschwommen!  Dort läuft schon Sanct Peter  Mit Netz und mit Köder  Zum himmlischen Weiher hinein.  Sanct Martha die Köchin muß sein.    Kein' Musik ist ja nicht auf Erden  Die unsrer verglichen kann werden?  Elftausend Jungfrauen  Zu tanzen sich trauen  Sanct Ursula selbst dazu lacht.  Kein' Musik ist ja nicht auf Erden  Die unsrer verglichen kann werden.  Cäcilia mit ihren Verwandten  Sind treffliche Hofmusikanten!  Die englischen Stimmen  Ermuntern die Sinnen  Daß alles für Freuden erwacht.