stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הצהרתו של רנדולף קרטר
תרבות > מוזיקה

להקת החורשות האפלות ביותר בצד הגבעה (אנ') הוציאה את השיר "חתיכת טיפש, וארן מת!" באלבומה "הדוכסים מאלהזרד" מ-2017. שמו של השיר נלקח מהשורה האחרונה בסיפור, בו קול מחריד הנשמע מתוך שפופרת הטלפון אומר לרנדולף קרטר כי חברו, הארלי וארן, מת.
תרבות > קולנוע

סרט הקולנוע עדותו של רנדולף קרטר בבימויו של אנדרו לימן ובכיכובם של דריל טיילר ושון בראני מ-1987 מבוסס על הסיפור.
סרט הקולנוע זה שאין לנקוב בשמו 2: הצהרתו של רנדולף קרטר (אנ') בבימויו של ז'אן פול אואלט (אנ') ובכיכובם של מארק קינסי סטיבנסון (אנ') וצ'ארלס קלאוסמאייר מ-1993 מבוסס על הסיפור, וכמו כן מהווה המשך ישיר לסרט זה שאין לנקוב בשמו (אנ') המבוסס על סיפור אחר בעל שם זהה מאת לאבקרפט.
הסרט הקצר 13:de mars 1941 בבימויו של רוברט פ. אולסון ובכיכובם של אולסון עצמו ורוברט ג'והאנסון מ-2004 מבוסס על הסיפור.
לקריאה נוספת

| --- | --- |
קרטר, לין (אנ'); לאבקרפט: מבט אל מאחורי המיתוסים של קת'ולהו; ספרי בלנטיין, 1972 (מסת"ב 978-0345024275): Carter, Lin; Lovecraft: A Look Behind The Cthulhu Mythos; Ballantine Books, 1972 (ISBN 978-0345024275)
ספראג דה קמפ, לאון (אנ'); לאבקרפט: ביוגרפיה; בארנס אנד נובל, ניו יורק, 1996 (מסת"ב 0-385-00578-4): Camp, Lyon Sprague De; Lovecraft: A Biography; Barnes & Noble, 1996 (ISBN 0-385-00578-4)
ג'ושי, סונאנד טריאמבק (אנ'); אי. שולץ, דייוויד; אנציקלופדיית ה.פ. לאבקרפט; הוצאת היפוקמפוס, 2004 (מסת"ב 978-0974878911): Joshi, Sunand Tryambak; E. Schultz, David; An H.P. Lovecraft Encyclopedia; Hippocampus Press, 2004 (ISBN 978-0974878911)
ג'ושי, סונאנד טריאמבק (אנ'); אנכי פרובידנס: חייו וזמניו של ה.פ. לאבקרפט; הוצאת היפוקמפוס, 2010 (מסת"ב 0982429673, מסת"ב 978-0982429679): Joshi, Sunand Tryambak; I Am Providence: The Life And Times Of H. P. Lovecraft; Hippocampus Press, 2010 (ISBN 0982429673, ISBN 978-0982429679)
פיל נפיל

ערך זה עוסק בדמות ספרותית. אם התכוונתם לסרט פו הדב: סיפורו של פיל נפיל, ראו .
| --- | --- |

הציור המקורי של פיל נפיל בספר פו הדב.
 הופעה ראשונה:  פו הדב (1926)
 הופעה אחרונה:  פו הדב: סיפורו של פיל נפיל (2005)
 יוצרים:  אלן אלכסנדר מילן 
 דמויות קשורות
 חברים:  פו הדב כריסטופר רובין חזרזיר טיגר קנגה רו ינשוף איה ארנב
 
פיל נפיל (באנגלית: Heffalump, תורגם גם היפופיל) הוא דמות בדיונית של פיל בספרים ובסרטים של פו הדב מאת אלן אלכסנדר מילן.
המושג "פיל נפיל" מוזכר בספר "פו הדב", שיצא בשנת 1926, אך למעשה, לא מופיעה שם דמות כזו. הדמות מופיעה לראשונה בספר הבית בקרן פו, שיצא בשנת 1928. הדמות מופיעה גם ביצירות, שנכתבו בהשראת הספרים הנ"ל - בסדרה הרפתקאות פו הדוב (1998-1991) ובסרט בכיכובו, שנקרא פו הדב: סיפורו של פיל נפיל.
בסרטים מצוירת דמות, שמבחינה מבנית, היא פיל הודי, אך צבעיה שונים מהצבע של חיה זו.
הסברים

למרות שזה לא נאמר במפורש, הוא חושב כי פילים נפילים מנקודת מבט של ילד הם פילים (המילה פיל נפיל לפי ניסיון הילד מבטאת את המילה פיל) האיורים של ארנסט שפארד בספרי פו הדב מאת א. א. מילן מתארים פילים נפילים (כפי שמתואר בחלום של חזרזיר) דומה מאוד לפילים.
בעיבודים של הסיפורים של דיסני, פיל נפיל מוזכר בסרט קצר שיצא בשנת 1968, העונה לשם פו הדב והיום הסוער, ונראה שהוא תוצר דמיונו של טיגר. המראה הממשי הראשון של פיל נפיל היה בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות פו הדב". בשני סרטי האנימציה ובכל סדרת הטלוויזיה הוא גם מתואר כפיל, פחות אכזר ופראי מאשר הדמיונות של פו בספרים.
בסדרת האנימציה הטלוויזיונית, רוב הפילים נפילים הם האויבים של פו הדב וחבריו. הם יודעים לגנוב דבש ולעיתים קרובות דברים הקשורים לפו הדב. אחת הפילים נפילים הייתה הלף, העוזרת קשת התפיסה של סטן התועל ופחדה מרו כי חשבה שהוא עכבר ענק.
חזרזיר התיידד עם פיל נפיל צעיר בשם ג'וניור, בשני פרקים של הרפתקאות פו הדב החדשות. ג'וניור חי עם הוריו. אימו, הזכירה לעיתים קרובות את האלרגיות של אביו, אבא פיל נפיל. הם הופיעו יחדיו בשיר "תועלים ופילים נפילים" עם התועלים בסרט הרפתקאותיו הרבות של פו הדב. טיגר תיאר אותם כמפלצות בעלות חיבה לדבש. הם מופיעים עם השיר גם בדיסניוורלד במתקן הרפתקאותיו הרבות של פו הדב שמבוסס על הסרט, ושבו הרוכבים נוסעים דרך הפילים נפילים והתועלים בחלומו של פו הדב.
ההשפעה התרבותית

מאז 1950 פילים נפילים זכו להשפעה תרבותית מחוץ לספרי פו הדב.
המונח "פיל נפיל" משמש מבוגרים לתאר ילד או פיל בשובבות.
המונח "מלכודת פיל נפיל" שימש בעיתונות הפוליטית, מלכודת שתתפוס את היריב אך לבסוף נפילה עצמית למלכודת.
יש פרטיטורה העונה לשם "ללכוד את פיל נפיל".
פרס פיל נפיל הוא פרס ספרותי שנתי שוודי המוענק לסופר שכתב את ספר הילדים/ספר המבוגרים השטותי ביותר.
הסרט פו הדב: סיפורו של פיל נפיל, יצא ב-2005, בעקבות הביטויים של המילה פיל נפיל, בו רו מתיידד עם פיל נפיל ששמו פילוני. מאוחר יותר, באותה שנה יצא סרט קצר שנקרא חג המולד של פיל נפיל.
מאוחר יותר, פילוני הפך לדמות מרכזית בסדרה חבריי טיגר ופו שמשודרת בערוץ דיסני ובערוץ הופ!.
ראו גם

פו הדב: סיפורו של פיל נפיל
| פו הדב |
| --- | --- | --- |
| ספרים | פעוטים היינו (1924) • פו הדב (1926) • אנחנו שנינו (1927) • הבית בקרן פו (1928) • בחזרה ליער מאה העצים (2009) • פו הדב הכי טוב בעולם (2016) |  |
| דמויות | כריסטופר רובין • פו הדב • ינשוף • איה • חזרזיר • רו • קנגה • ארנב • פיל נפיל • טיגר |  |
| סרטים | פו הדב ועץ הדבש (1966) • פו הדב ביום סגריר (1968) • פו הדב וטיגר גם (1974) • הרפתקאותיו של פו הדב (1977) • פו הדב ויום ההולדת של איה (1983) • פו הדב וחברים (1985) • פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר (1997) •  טיגר: הסרט (2000) •  חזרזיר: הסרט (2003) • פו הדב: האביב של רו (2004) • פו הדב: סיפורו של פיל נפיל (2005)  • פו הדב (2011) • כריסטופר רובין (2018) |  |
| אישים | א"א מילן • ג'ים קאמינגס • פיטר דניס • וולט דיסני • סטרלינג הולוויי • יבגני לאונוב • כריסטופר רובין מילן • האחים שרמן • ארנסט שפארד |  |
| שונות | ויניפג הדובה • יער אשדאון • יער ת"ק פרסאות • הטאו של פו • הטה של חזרזיר • הרפתקאותיו הרבות של פו הדב |  |
| סדרות | הרפתקאות פו הדוב (1988–1991) • חבריי טיגר ופו (2007–2010) |  |
אליעזר לחנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוגוסט 1958 (בן 66) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  חדשות, רדיו ירושלים, 103FM, מעריב, אקו 99 FM 
 
אליעזר לחנה (נולד ב־29 באוגוסט 1958) הוא עיתונאי ספורט ושדרן רדיו ישראלי.
בעיתונות ערך לחנה את מדור הספורט של עיתון "חדשות" והיה סגן עורך מדור הספורט בעיתון "מעריב". מעל גלי האתר היה שותף בצוות ההקמה של תחנת רדיו ללא הפסקה ושידר תוכנית ספורט יומית במשך 12 שנים. על המרקע שידר את הליגה הלאומית בערוץ הספורט והשתייך למחלקת הספורט של ערוץ 1 (2003).
הקים את ערוץ בית"ר טי.וי - הערוץ של בית"ר ירושלים שנסגר על ידי ארקדי גאידמק בסוף 2006. ב-2007 הצטרף לתחנת רדיו ירושלים. משדר כיום ברדיו 99.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506148905171  VIAF: 308262733   WorldCat (עם VIAF): 308262733 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטשוב

| --- | --- |
סמל סטשובסמל סטשוב

בניין העירייה הישן וכיכר השוק
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  שוויינטוקז'יסקיה שוויינטוקז'יסקיה
 תאריך ייסוד:  1245
 שטח:  28.9 קמ"ר
 גובה:  199 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  14,158 (31 במרץ 2021)
  ‑ צפיפות:  536.3 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  50°33′51″N 21°10′01″E﻿ / ﻿50.56417°N 21.16694°E﻿ / 50.56417; 21.16694
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.staszow.pl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסטשוב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיסטשוב(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה רגילה) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' של. לו. פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהסטשוב(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה מוגדלת) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' שלזיה לובלין פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהסטשוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סטשוב (או סטאשוב; בפולנית: Staszów), היא עיירה בפולין, לשעבר עיירה יהודית (שטעטל), אשר תחת הכיבוש הנאצי בוצע בה רצח המוני.
העיירה ממוקמת בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה, כ-54 ק"מ דרום-מזרח מהעיר קיילצה, ומשמשת, למעשה, כבירה של מחוז סטשוב.
היסטוריה

האזכור הראשון של העיירה היה ב-1241, כאשר במהלך הפלישה המונגולית לאירופה הכפר סטשוב נשרף יחד עם הכנסייה הקהילתית שלו שהייתה עשויה מעץ. בשנת 1345 נבנתה כנסיית אבן חדשה ע"ש סנט ברתולומאוס (אנ'), ובשנות הארבעים של המאה ה-14 הוזכר הכפר סטשוב ב-"Liber Beneficiorum Dioecesis Cracoviensis" של  יאן דלוגוש. בתחילת המאה ה-16 הייתה לסטאשוב כיכר שוק עם בית עירייה, מוקפת בתי מגורים. ראשוני היהודים התיישבו בסטשוב עם הכרזתה לעיר ב-1526, וכעבור זמן קצר קמה במקום קהילה מאורגנת. בשנת 1580 הייתה העיירה לאחד המרכזים של הרפורמציה הפרוטסטנטית בפולין קטן, עם "האחים הפולנים" (Bracia Polscy) שפעלו שם. העיירה השתייכה לכמה משפחות אצולה, כולל אופלינסקי וטנצ'ינסקי (Tęczyński). ב-1610 העלילו על היהודים עלילת דם בתואנה לרצח פולחני. נערך משפט נגדם, שלאחריו גורשו מן העיר. גם לאחר הגירוש, נותרו כמה יהודים, שגם כן סבלו מעלילות דם.
רשמית בוטל האיסור על ישיבת יהודים בסטשוב רק 80 שנה לאחר גירוש היהודים, ב-1690. מספר היהודים אז גדל במהרה והקהילה היהודית חידשה את פעילותה. בשנת 1709, כמה שנים לאחר פרוץ המגפה השחורה, סטאשוב נכבשה והושמדה על ידי השוודים (ראה: המלחמה הצפונית הגדולה).  ב-2 במאי 1718, מי שהייתה אז הבעלים של סטשוב, אלזבייטה שיניאוסקה, שיחקה תפקיד חשוב בהתפתחותו של היישוב היהודי בסטשוב, כשאר העניקה ליהודים כתב זכויות, שכלל היתר לבנות בית כנסת ולהקים בית קברות. ב-1731 סטשוב הייתה שייכת למשפחת האצולה צ'רטוריסקי, ומיד לאחר מכן אוגוסט צ'רטוריסקי בנה בניין עירייה חדש עם מגדל שעון. בשנת 1795 סטשוב סופחה בידי אוסטריה למחוז מערב גליציה, ולאחר מכן, במהלך המלחמות הנפוליאוניות, הייתה לחלק מדוכסות ורשה, שמאוחר יותר נשלט על ידי הרוסים כפולין הקונגרסאית. בשנת 1815, בפעם הראשונה אי פעם סטשוב הפכה למושב המחוז. תושביה השתתפו גם ב"מרד נובמבר" וגם ב"מרד ינואר", ולכן ממשלת רוסיה החליטה כי חיל המצב הרוסי הקיסרי של 800 חיילים יוצב שם. ב-1900 סטשוב הייתה למרכז סחר מקומי, עם מבשלת בירה, כמה טחנות ומפעלים אחרים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, סטשוב הייתה אזור לחימה כבד בין הרוסים לבין האוסטרו-הונגרים. העיירה החליפה ידיים מספר פעמים, עד שבנובמבר 1918 הייתה חופשייה. זמן קצר לאחר מכן, היא הפכה לחלק ממחוז של סנדומייז' בפרובינציית קיילצה, וב-1930, האוכלוסייה שלה מנתה 10,000 איש, כשמחצית מהם היה יהודים. סטשוב הייתה מרכז חשוב של התנגדות אנטי-גרמנית, שבה פעלה תנועת ההתנגדות הפולנית במלחמת העולם השנייה, ה-Jędrusie והארמייה קריובה. הגרמנים נסוגו בינואר 1945, לאחר הלחימה וההפצצה האווירית על העיר, 80% ממנה נהרס.
השואה בסטשוב, "יום ראשון השחור"

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. חסר מידע על מה שקדם לחיסול הגטו.
סטשוב הייתה מבין המקומות אשר נכבשו על ידי גרמניה הנאצית והיהודים בה נרצחו בהמוניהם. לעיירה זו הועברו גם יהודי אושייק. "ספר סטשוב" הידוע, מכיל דו"ח מפורט של עדי ראייה על החיים בגטו וההשמדה ההמונית ב"יום ראשון השחור" (8 בנובמבר 1942).
על פי עדות "ספר סטשוב", בלילה שלפני "יום ראשון השחור", אובר-שטורמפיהרר שילד הורה לשוטרים היהודים להנחות את כל היהודים בעיירה להיות נוכחים בשמונה בבוקר בכיכר השוק. כל מי שלא יציית להוראה זו יירו בו. בשעה שמונה בבוקר, כ-5,000 יהודים, צעירים ומבוגרים, התכנסו בכיכר העיר במטרה להתחיל בצעדת המוות שלהם. בשעה עשר, שילד נתן את ההוראה: "צעדו!", אז האנשים החלו בצעדה וברגע  שהגיעו לרחוב קרקובסקה, הרוצחים ירו לעבר המוני האנשים, כשהם ממלאים את כל הרחוב בקורבנות חפים מפשע. הדם זרם מרחוב קרקובסקה לעבר הנהר. הצעדה של יהודי סטשוב גררה אותם משצ'וצ'ין וסטופניצה לעבר מחנה ההשמדה בלז'ץ. למעלה מ-1,000 יהודים הגיעו לסטופניצה. בכפר ניז'ני, 9 ק"מ מסטשוב, נחפר קבר המונים ל-740 קורבנות.
אלו שלא הגיעו בשמונה בבוקר לכיכר השוק, נרצחו בבתיהם. כל אלה שנהרגו בסטשוב עצמה, ביום של הטבח, הובאו לקבורה בקבר המונים אחד בבית הקברות היהודי.  מספר רב יותר של יהודים, שהוחזקו לעבודה קשה או הוחבאו בבונקרים, נהרגו כתוצאה מכך או הובלו במשלוחים למחנות ריכוז.
השואה בסטשוב, "יום ראשון השחור" > בית הקברות היהודי

בית הקברות היהודי הוא בן למעלה מ-175 אך לא נשמר ובנקודת זמן מסוימת הוא אף הוחלף, ללא השארת עקבות, במגרש משחקים. בית הקברות היהודי החדש, כשני שלישים מייל ממרכז סטשוב, היה מגרש ריק. מצבות הקברים הובלו החוצה בעגלות הנאצים, כדי להשתמש בהם לריצוף אבנים בדרכי בוץ ונמכרו לחברת בנייה מטעם רשויות מוניציפליות, לאחר המלחמה, כאשר שום יהודי לא שב כדי לטעון עליהם בעלות.
ג'ק גולדפרב מניו יורק, בן למשפחה בעיירה וניצולי שואה משם, שילם כדי לטפח את הקרקע, להקים מצבת זיכרון בגודל של 10 פוט ולהביא 155 מצבות של יהודים שגילה בבתי סטשוב (אחד מהם של סבא שלו שמצא במקרה תוך חיפוש המצבות), בחזרה לבית הקברות, וכן לשים סימן באזור קבר ההמונים מתקופת השואה.
מרכז נפה

סטשוב מהווה מרכז נפה בשוויינטוקז'יסקיה. מבחינה מנהלית הנפה כוללת שבע מועצות אזוריות - סטשוב, בוגוריה, פולנייץ, אושייק, ריטוויאני, שידלוב, לובניצה ואולשניצה.
ראו גם

קהילת יהודי סטשוב
הערות שוליים

↑  ד"ר אן.אם גלבר, ההיסטוריה של סטשוב - פולין, והקהילה היהודית שלה, אתר jewishgen.org - שלוחה של מוזיאון המורשת היהודית במנהטן
↑  הרב אפרים שור, בחזרה לשטעטל, אתר "אש התורה", 21 באוקטובר 2007
1 2 3 4  סטשוב STASZOW, מרכז מורשת יהודי פולין
1 2 3  היסטוריה של הקהילה היהודית בסטשוב באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית).
בית החולים הישן
אנדרטה לזכר קדושי קהילת סטשוב שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
חסיד בסטשוב במזרח פולין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559983705171  LCCN: n83158715  NKC: ge717375  VIAF: 146619853   WorldCat (עם VIAF): 146619853
פוקון

פוקון (בספרדית: Pucón) היא עיר וקומונה בפרובינציית קאוטין במחוז אראוקניה שבדרום צ'ילה. היא משתרעת על פני שטח של 1248.5 קמ"ר ונכון לשנת 2017 מתגוררים בה 28,523 תושבים.
פוקון ממוקמת כ-70 ק"מ ממעבר הגבול ממואיל מלאל שמוביל לארגנטינה, כ-100 ק"מ דרומית-מזרחית לבירת המחוז טמוקו, וכ-780 ק"מ מדרום לבירת המדינה סנטיאגו. פוקון יושבת על חופו המזרחי של אגם ויאריקה, וכ-17 ק"מ צפונית להר הגעש ויאריקה, מיקומה של פוקון על שפת אגם והר געש, יחד עם אקלימה היציב והיחסית נח שלה, במיוחד בקיץ, הופכים אותה ליעד תיירות פופולרי.
אטימולוגיה

השם פוקון מקורו בשפת המפודונג, שפתם של בני המפוצ'ה שהתגוררו באזור טרם הגעת הספרדים לצ'ילה. ויש שתי אפשרויות למשמעותו. האפשרות הראשונה היא שילוב של שתי המילים "להגיע אל" (Pun) ו"כניסה" ("Conën") והכוונה "היא הכניסה אל רכס ההרים". האפשרות השנייה היא מהמילה Puconu שמשמעותה במפודונג היא יונים.
היסטוריה

בשנת 1552 במהלך כיבוש צ'ילה על ידי הספרדים, הקימו הספרדים את העיר ויאריקה באזור פוקון של היום. הספרדים ביצעו כריית זהב משמעותית ממרבצים שהיו באזור. עם זאת, מניחים שבשלב כלשהו במאה ה-16, מרבצי הזהב נקברו תחת להאר שזרם מהר הגעש ויאריקה הסמוך. מה שהניע את המתיישבים החדשים להעתיק את העיר מערבה אל מיקומה המודרני, ולנטוש את אתר פוקון.
היישוב המודרני פוקון הוקם בשנת 1883 כמצודה בעקבות כיבוש אראוקניה כאשר המדינה הצ'יליאנית הכניעה את האוכלוסייה הילידית באזור אראוקניה. פוקון היוותה נקודה בעלת יתרון אסטרטגי עקב מיקומה בכניסה לעמק טרנקורה, שם רדף צבא ארגנטינה אחר קבוצה של בני מפוצ'ה דרך מעבר ממואיל מלאל במהלך כיבוש המדבר. דו-קיום ששרר בין ילידים למתיישבים, סייע בהקמת חוות הבקר באזור וניצול היערות לנשיאת פרי כפעילות הכלכלית העיקרית של השנים הראשונות של פוקון.
המלון הראשון בפוקון היה גודנשווגר, שהוקם בשנת 1923, אך הצמיחה התיירותית של פוקון החלה בשנות ה-30 עם הקמתו של גראן הוטל פוקון בשנת 1934. בשנת 1940 נבנתה הדרך הראשונה בין הכפר ויאריקה שלחופו המערבי של אגם ויאריקה לבין פוקון ובשנות השבעים הסתיימה הדרך לאגם קבורגואה ולמקומות נוספים שהיוותה התשתית לתיירות המונים.
דמוגרפיה

על פי מפקד אוכלוסין בשנת 2017 שערך המכון הלאומי לסטטיסטיקה בצ'ילה, פוקון משתרעת על שטח של 1248.5 קמ"ר ומתגוררים בה 28,523 תושבים (14,106 גברים ו-14,417 נשים). מתוכם 18,340 (64.3%) התגוררו באזורים עירוניים ו-10,183 (35.7%) באזורים הכפריים.
כלכלה

הכלכלה של פוקון מתבססת ברובה על תיירות ושירותים.
כלכלה > תיירות

פוקון משמשת כמרכז תיירותי בדרום בצ'ילה, והיא מושכת אליה מבקרים רבים, מקומיים וזרים כאחד. בשל סביבתה הטבעית יוצאת הדופן הכוללת הרי געש, אגמים, מפלים, שמורות טבע ומעיינות חמים, מהווה פוקון מוקד משיכה תיירותי בכל ימות השנה. במהלך עונת הקיץ פעילויות התיירות הפופולריות כוללות טיולים רגליים, טיפוס, רפטינג, רכיבה על סוסים, צפייה בציפורים ודיג. בחורף ובאביב מתרכזת הפעילות התיירותית בסקי ובסנובורד במורדות הר הגעש ויאריקה ובביקור במעיינות התרמיים הפזורים ביער הגשם הסמוך ולדיביאן. העיר מכילה מספר רב של סוכנויות תיירות שמסייעות בארגון וביציאה נוחה לשלל הפעילויות הנ"ל, ועל אף גודלו הקטן יחסית של האזור העירוני שלה תשתיות הלינה בפוקון מפותחות ביותר, החל מהוסטלים לתרמילאים ועד מלונות יוקרה. בנוסף למסעדות רבות הפזורות ברחבי העיר המציעות מטבח צ'יליאני ובינלאומי. עם התפתחות התיירות שבה, הפכה פוקון גם ליעד מרכזי להשקעות בדירות נופש והגירת שירותי נוחות.
אטרקציות תיירותיות
הר הגעש ויאריקה הוא הר הגעש הקרוב ביותר לפוקון, והעיירה מהווה לעיתים קרובות בסיס היציאה אליו. בויאריקה היו מעל ל-80 התפרצויות מאז 1558, כשהאחרונה שבהן התרחשה ב -3 במרץ 2015. אפשר לטפס עליו לאורך כל השנה, אם מזג האוויר והפעילות הגעשית מאפשרים זאת. במהלך החורף, הפסגה מכוסה בשלג לחלוטין, והיא מציעה נופים של לפחות שבעה מהאגמים שמסביב.
הרי הגעש קטרופיאן, לנין ומוצ'ו-טשאשוונקו, גם הם ממוקמים לא רחוק מפוקון.
אל קניי, שמורה מוגנת של 500 דונם השייכת לארגון ללא מטרות רווח. היא מכילה מסלולי הליכה דרך עצי אראוקריה עתיקים מכתשים וולקניים ולגונות. הפארק מהווה בית גידול לעשרות מיני בעלי חיים ביניהם שועלים, פומות, פודים ברווזי בר וקונדורים. כמו כן בפארק קיימת נקודת תצפית המתנשאת לגובה של 1,550 מטרים, ממנה ניתן להשקיף על ארבעת הרי געש סמוכים: ויאריקה, קטרופיאן, לנין ויאימה.
פארקים לאומיים באזור הכוללים את פארק וורקוואה (אנ'), הפארק הלאומי ויאריקה (אנ') ושמורת הטבע ויאריקה (אנ').
אגמים רבים שהבולטים שבהם הם אגם ויאריקה, אגם קבורגואה (אנ') ואגם טינקילקו (אנ').
נהר טרנקורה (אנ') המשמש לקיאקים וראפטינג ברמות קושי שונות.
מעיינות חמים וספא הכוללים את האתרים פלגוין, ריו בלנקו, הויפה, קווימיי-קו ולוס פוסונס שנמצאים כולם בקומונת פוקון. כמו כן בקומונה הסמוכה קורארווה (אנ') קיימים גם כן מספר אתרי מעיינות חמים וספא פופולריים הכוללים את, מנטואה, אנקמיל, סאן לואיס, פנקי וטרנקורה.הר הגעש ויאריקה נצפה מהרחוב הראשי של פוקון.
כלכלה > אדריכלות

שיעור הבנייה בפוקון הוא בין הגבוהים ביותר בצ'ילה, בעיקר בקתות, מלונות ובתי קיץ עבור תושבי אזור הבירה סנטיאגו. כשהסגנון האדריכלי השולט הוא הסגנון האנדי-פטגוני, שנולד בעיר זו במהלך המאה העשרים. והתפשט לערים ארגנטינאיות כמו סן מרטין דה לוס אנדס וסן קרלוס דה בארילוצ'ה. התקנות העירוניות בפוקון דורשות שלפחות 50% מחומרי הבנייה יהיו עשויים אבן או עץ. תקנה זו משמשת במבני ציבור, בתי מגורים פרטיים, מסעדות ומרכזי קניות.
אזורי הסיכון של הלהאר

זרימות בוץ געשיות המכונות להאר נפוצות בהיסטוריה של פוקון ובסביבתו של הר הגעש ויאריקה. בשנת 1964, הרס הלהאר חלק גדול מעיירת החורש בקונאריפה (אנ'). מחקר משנת 2014 קבע כי הדרך הבינלאומית שממזרח לשדה התעופה פוקון שוכנת באזור ברמת סיכון גבוהה, וכך גם הדרך המחברת מערבה לעיירה ויאריקה. שדה התעופה עצמו נמצא באזור בעל רמת סיכון נמוכה, בעוד שרוב האזור העירוני בעיר הוא מחוץ לטווח הלהאר.
אדמיניסטרציה

כקומונה, פוקון היא חטיבה מנהלית ברמה השלישית בהיררכיה השלטונית של צ'ילה תחת פרובינציה (קאוטין) ומחוז (אראוקניה) והיא מנוהלת על ידי מועצה עירונית שבראשה עומד אלקלדה שנבחר ישירות כל ארבע שנים.
אקלים

בפוקון הקיץ נוח ובעיקר צלול והחורפים קרים, רטובים ומעוננים. במהלך השנה הטמפרטורה נעה בדרך כלל בין 3 ל-24 מעלות צלזיוס ולעיתים נדירות יורדת מתחת ל-1- או עולה מעל 30 מעלות צלזיוס.
תחבורה

העיר מונגשת על ידי נמל התעופה פוקון (אנ'), שיכול לטפל בכלי טיס עד גודל של בואינג 737 ויש ממנו טיסות עונתיות לסנטיאגו הבירה. נמל התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר הוא נמל התעופה מקואה (אנ') שנמצא בסמוך לעיר טמוקו הממוקמת כ-100 ק"מ צפונית מערבית לפוקון.
אוטובוסים יש לערים הסמוכות, טמוקו ממנה ניתן להמשיך צפונה לבירה סנטיאגו. ויאריקה ואוסורנו, שמהן ניתן להמשיך לדרום צ'ילה או מזרחה לארגנטינה דרך מעבר קרדינל אנטוניו זאמורה. כמו כן ישנם אוטובוסים לעיירה הארגנטינאית סן מרטין דה לוס אנדס דרך מעבר הגבול ממואיל מלאל.
ערים תאומות

ארצות הברית אגם אוסווגו, אורגון, ארצות הברית
איטליה ונטו, איטליה
ארגנטינה סן מרטין דה לוס אנדס, ארגנטינה
ראו גם

אגם ויאריקה
ויאריקה (הר געש)
קטרופיאן
לנין (הר געש)
יאימה
הערות שוליים

1 2  WEB DISEMINACIÓN CENSO 2017, resultados.censo2017.cl
↑  Diccionario Mapuche Mapudungun - Castellano. Mapuche significa "Gente de la Tierra", web.archive.org, ‏30 ביוני 2014
↑  Historia de Pucón, Pucón | PuconChile.travel (בספרדית)
↑  Borsdorf, A., Hidalgo, R., Zunino, H. (2012): Amenity Migration: a comparative study of the Italian Alps and the Chilean Andes.
↑  Hike El Cañi near Pucón, Chile for great views of the region(הקישור אינו פעיל) www.thisischile.cl Thursday, February 21, 2013, retrieved 29 August 2013
↑  INICIO, Santuariocani (בספרדית)
↑  Clima promedio en Pucón, Chile, durante todo el año - Weather Spark, es.weatherspark.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533362105171  LCCN: n95102616  MusicBrainz: 04540c69-6868-45c0-86b9-97f86698b321  VIAF: 142058373   WorldCat (עם VIAF): 142058373 
פוקון נראית בצד שמאל במרכז התמונה. באופק ניתן לראות את הר הגעש יאימה.
אגם ויאריקה והר הגעש ויאריקה.
סימפוניה מס' 35 של מוצרט

הסימפוניה מס' 35 ברה מז'ור, K.385, הידועה גם בשם סימפונית האפנר, הולחנה על ידי וולפגנג אמדאוס מוצרט ב-1782. הוא הוזמן על ידי משפחת האפנר, משפחה בולטת בזלצבורג, לרגל האצילות של זיגמונד האפנר הצעיר. אין לבלבל את הסימפוניה של האפנר עם סרנדת האפנר (אנ') בת שמונה פרקים, יצירה נוספת שמוצרט כתב בהזמנת אותה משפחה ב-1776.
רקע

הסימפוניה של האפנר לא התחילה את חייה כסימפוניה, אלא כסרנדה שתשמש כמוזיקת רקע להאצלת זיגמונד הפנר. משפחת מוצרט הכירו את ההאפנרים דרך אביו של זיגמונד האפנר, זיגמונד הפנר האב, שהיה ראש עיריית זלצבורג ועזר להם בסיורים הראשונים באירופה. האפנר האב נפטר בשנת 1772, אך המשפחות נותרו בקשר. ב-1776 הזמין האפנר הצעיר סרנדה לכבוד חתונתה של אחותו, מארי אליזבת האפנר עם פרנץ חאווייר ספאט. יצירה זו הפכה לסרנדת האפנר (אנ'), שהצליחה כל כך, שכאשר התקיים טקס האצולה של האפנר הילד, היה זה טבעי שמוצרט נקרא לכתוב את המוזיקה לרגל המאורע. הבקשה לכתוב מוזיקה הגיעה למעשה דרך אביו של מוצרט ב-20 ביולי 1782. למרות שלמוצרט לא היה זמן פנוי. הוא שקד על היצירה. לא רק שהוא לימד בתור מורה, אלא שהוא גם נאלץ לארגן מחדש את הפרטיטורה של האופרה שלו החטיפה מן ההרמון, לפני 28 ביולי לפי בקשה מהמו"ל. בנוסף לדרישות אלו, נישואיו המוצעים לקונסטנצה ובר היו מאוימים במספר סיבוכים, כולל מעבר דירה. למרות זאת, מוצרט עבד על המוזיקה, ושלח אותה קטע אחר קטע לאביו. על פי עדויות היסטוריות, בהחלט ייתכן שמוצרט לא עמד בתאריך היעד של אביו להשלמת המוזיקה. מה שהוצג בטקס היה מן סונטה עם שלושה פרקים. מאוחר יותר עיבד מוצרט את המוזיקה הזו למה שאנו מכירים כיום כסימפוניית האפנר.
רקע > עיבוד היצירה לסימפונייה

בסוף דצמבר 1782 החליט מוצרט להציג באחד הקונצרטים קטעי מוזיקה מתוך מה הלחין. לאחר שביקש מאביו לשלוח שוב את הפרטיטורה של היצירה, מוצרט נדהם מאיכותה, לאור העובדה שהיא הולחנה תוך זמן קצר כל כך. הוא החל לעבוד על ביצוע מספר שינויים בתמונה על מנת להמיר את היצירה החדשה של האפנר לסימפוניה של האפנר. מוצרט גם נתן לסימפוניית האפנר צליל מלא יותר על ידי הוספת שני חלילים ושני קלרינטים קטע כלי נשיפה מהפרק הראשון והאחרון. חלקי הנשיפה הנוספים הללו אינם קטע מלודי חדש בעבור התזמור, אלא פשוט הכפלה של אוקטבות בתוך כלי הנשיפה.
הסימפוניה של הפנר, כפי שמוצגת גם היום, קיבלה את ההופעת הבכורה שלה ב-23 במרץ 1783 בתיאטרון בורגתיאטר של וינה. בקונצרט, מוצרט הציג כמה מיצירותיו, אלתר כמה אחרות ולבסוף השמיע את סימפוניית האפנר. לפי המסופר, זו הייתה הצלחה גדולה באותו ערב.
כתב היד של היצירה והחתימה המקוריים של מוצרט נמצא כעת בארכיון של ספריית ומוזיאון מורגן בניו יורק.
תזמור

העיבוד התזמורתי לסימפוניה כולל 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים, שני בסונים, 2 קרנות יער, 2 חצוצרות, טימפני, כלי מיתר וקשת.
הערות שוליים

↑  מיידע, תווים, אוסף ביצועים
↑  מידע על הסימפוניה, התייחסויות, מבנה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432272305171  BnF: cb139151313 (data)  GND: 300111096  LCCN: n81085515  MusicBrainz work: f45f868d-d78f-3ebf-a271-a6841c15f03b  VIAF: 294918919   WorldCat (עם VIAF): 294918919 
חלק ראשון של הסימפוניה: אלגרו
חלק שני של הסימפוניה: אנדאנטה
חלק שלישי של הסימפוניה: מינואט
חלק רביעי של הסימפוניה: סיום, פרסטו.