שינג'יאנג טיין שאן
באיינבולוקה

אזור אתר המורשת העולמית של באיינבולוקה (巴音布鲁克) משתרע על שטח של 1,094 קמ"ר בלב הרכס המרכזי של טיין שאן ומוקף בשטח חיץ (שבו יש הגבלות בניה) של 800.9 קמ"ר. מרכז האזור הוא ב-42°47′53″N 84°09′50″E﻿ / ﻿42.798056°N 84.163889°E﻿ / 42.798056; 84.163889. חלקו המערבי גבוה מחלקו המזרחי. המקום הגבוה ביותר הוא בגובה 2,600 מטרים והמקום הנמוך ביותר הוא בגובה 2,390 מטרים, הפרש גבהים של 210 מטרים בלבד. האתר שוכן בתוך אגן יוּאוּאָרדוּסְה (Youerdusi) סביב הנהר קאידו הזורם באגן לאורך 30 קילומטרים ממערב למזרח. פלגים רבים שמקורם בהפשרת השלגים, זורמים אל הנהר המתפתל לרוחב של עד עשרה קילומטרים באגן ויוצר ביצות ואגמים על שטח של כ-1,000 קמ"ר. בשטחי המים הנרחבים מקננים עופות מים רבים, בהם בולטים הברבורים שהעניקו לאגם המרכזי את הכינוי "אגם הברבורים".
אזור זה הוצע כאתר מורשת מהסיבות הבאות:
האזור הוא דוגמה מייצגת טיפוסית למערכת אקולוגית אלפינית של אזורי ביצות ואגמים באקלים ממוזג צחיח
נופו המרהיב הכולל ביצות ונהרות מתפתלים
היותו אתר הקינון הגדול בעולם של ברבורים.
אזור באיינבולוקה מאופיין באקלים יבשתי צחיח. כשהקיץ קצר והחורף ארוך וקר מאוד. רוב השנה שורר כפור באתר. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 4.6°-, כאשר הטמפרטורה הגבוהה ביותר היא 28.3° והנמוכה ביותר הייתה 48.1°-. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 276 מילימטרים, בעיקר בין יוני לאוגוסט. שלג יורד בין ינואר למרץ, וכמות השלג הממוצעת כ-70 מילימטרים. הלחות היחסית הממוצעת היא 69%.
אגן יוּאוּאָרדוּסְה (שבו שוכן אתר המורשת) שוכן בקצה המערבי של רצועת הקמטים הגאוסינקלינית של הרכס המערבי של טיין שאן ובמרכז רצועת הקמטים הגאוסינקלינית של הרכס הדרומי. האגן הוא שקע כתוצאה מהעתקים. האגן שקע בתקופת הטריאס והתרומם ונסחף בקרטיקון. בשלהי השלישון התעמק האגן והתרחב, תופעה אופיינית לכל האגנים ברכס בתקופה זו. הקרחונים ברביעון חרצו את פני האגן.
המסלע של אזור באיינבולוקה בנוי אבן גיר, אבן בוץ, סלעים מותמרים וסלעי יסוד מהדבון והקרבון שבפלאוזואיקון. השכבה העליונה מהנאוגן בנויה סלעים קלאסטיים בגוון חום, חום-צהבהב, והתחתונה מחול אדום, אבן בוץ, ואבן בוץ מעורבת באבן חול ובגבס שמקורם בנהרות ואגמים. החלק המרכזי של האתר מכוסה במשקעים מהרביעון. בשולי האגן מניפות סחף בנויות מחצץ או חול מעורב בחצץ המכוסה באדמת לס.
מזג האוויר הקר והאדמה הקפואה אינם מאפשרים כמעט לעצים לגדול באזור זה והצמחייה השלטת היא צמחיית ביצה. באזור באיינבולוקה נמנו 704 מינים של צמחים וסקולריים השייכים ל-254 סוגים ב-62 משפחות. מתוכם:
שרכאים – 17 מינים השייכים לשבעה סוגים בשש משפחות (2.41% מכלל המינים)
חשופי זרע – שישה מינים השייכים לשני סוגים בשתי משפחות (0.85% מכלל המינים)
בעלי פרחים – 681 מינים השייכים ל-245 סוגים ב-54 משפחות (96.74% מכלל המינים)
על המדרונות גדלים צמחים העמידים לקור דוגמת Stipa subsessiliflora‏, S.purpurea‏, Festuca pseudovina ו-Gentiana decumbens. צמחי המים והביצה הנפוצים כוללים את: Potamogeton lucens‏, Hippuris vulgaris‏, Deschampsia caespitosa‏, Potamogeton malaianus‏, Acorus calamus וצמחים טורפים מהסוג Utricularia.
מתוך 704 מיני הצמחים הגדלים באזור באיינבולוקה, שלושה אסורים במסחר, בהם הסחלב Orchis latifolia ו-19 אנדמיים לשינג'יאנג דוגמת Delphinium tianshanicum.
בשטח באיינבולוקה נמנו 145 מינים של בעלי חוליות, מתוכם 104 מסווגים ברשימה האדומה של ה-IUCN כמינים נדירים או בסיכון. 145 המינים משתייכים ל-45 משפחות:
דגים - חמישה מינים המשתייכים לשתי משפחות
דו-חיים - שני מינים המשתייכים לשתי משפחות
עופות - 119 מינים המשתייכים ל-31 משפחות. האזור משמש מקום קינון ובית גידול לתקופת הקיץ לעשרות אלפי עופות, בעיקר עופות מים: עגורים, אנפות, אווזים הודיים (Anser indicus) ואווזים אפורים, ובייחוד מיני הברבורים: ברבור שר, ברבור בוויק (Cygnus columbianus bewickii) וברבור מצוי. קרוב ל-7,000 ברבורים מקננים באתר מדי קיץ, הקבוצה הגדולה ביותר בעולם של ברבורים מקננים. זהו גם אתר הקינון הדרומי ביותר של ברבורים בחצי הכדור הצפוני. עוף נוסף המצוי בשטח האתר הוא עיט זהוב.
יונקים - 19 מינים המשתייכים לעשר משפחות, בהם כבש ארגאלי.