stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רי קרל
ביוגרפיה

קרל נולד במוביל שבאלבמה, ובשנת 1977 סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון סילקוגה השוכן בעיר בעלת אותו שם. הוא למד במכללה הקהילתית לייק סיטי (הנקראת בהווה "מכללת שער פלורידה") במשך זמן מה, אך נטש את לימודיו הגבוהים כדי לשוב אל ביתו במוביל ולפתוח בקריה עסקית.
לאחר שעזב את המכללה הקהילתית, עבד קרל בחברת אלבמה פאוור המספקת חשמל לכ-1.4 מיליון תושבים בדרום אלבמה. לאחר מכן עבד ב"חברת הציוד ברפורד" וכאיש מכירות בארגונים אחדים במוביל. ב-1989 ייסד את החברה "סטט מדיקל" (Stat Medical), עסק בתחום הציוד הרפואי. בהמשך עבד כמנהל בחברת רוטק מדיקל, בטרם הקים חברת פיתוח נדל"ן. בשנת 2003 ייסד חברה נוספת בשם "קרל ושות'", וכעבור זמן מה פתח חברה לייצור ושיווק עצים.
קרל התמודד לנציבות מחוז מוביל בשנת 2012. הוא ניצח את מייק דין המכהן בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית באפריל, ונבחר באורח רשמי בבחירות הכלליות בנובמבר. בבחירות 2016 נבחר מחדש לתפקיד. ב-2019 הוסיף להיבחר לנשיא הנציבות. באותה השנה הכריז על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של אלבמה, שהתפנה עם פרישתו של בראדלי ביירן. קרל התמודד מול חבר הסנאט המדינתי לשעבר ביל הייטאוור, חבר בית הנבחרים של אלבמה כריס פרינגל, ושני מתמודדים נוספים בפריימריז הרפובליקנים.
לאחר שניצח בסיבוב המכריע של הבחירות המקדימות את ביל הייטאוור, חבר הסנאט המדינתי של אלבמה, ב-14 ביולי 2020 — ביום הבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'יימס אברהרט ונבחר לתפקיד. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2021, עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית. בבחירות 2024, לאחר פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק "Allen v. Milligan", מחוזות הקונגרס באלבמה שורטטו מחדש וקרל התמודד מול עמיתו הרפובליקני בארי מור בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית והפסיד את מושבו. כהונתו תמה ב-3 בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  מייקל בראנון, 1,500 jobs coming to Alabama as Amazon plans to open state’s first sorting center, באתר Sylacauga News‏, 5 ביוני 2017 (באנגלית)
↑  ברנדון מוזלי, Bill Hightower, Jerry Carl make runoff in 1st Congressional District, באתר Alabama Political Reporter‏, 4 במרץ 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: C001054
כדורגלן השנה באוקראינה

כדורגלן השנה באוקראינה (ברוסית:  Лучший игрок чемпионата Украины по футболу) הוא פרס שנתי המחולק על ידי העיתון האוקראיני "הקבוצה" (Команда) לכדורגלן המצטיין במהלך העונה בליגת העל האוקראינית. בשנת 2017 נסגר העיתון, אך את הפרס ממשיכים להעניק בעלי אתר הספורט "הקבוצה 1".
הענקת התואר נקבעת לפי ספירת הקולות בהצבעה המונהגת על ידי העיתון. בהצבעה משתתפים 240 שחקנים מליגת העל האוקראינית (15 שחקנים מכל קבוצה) וכן מאמנים של כל אחת מהקבוצות בליגה.
הפרס מוענק החל משנת 1995 ויכול להיות מוענק לכל שחקן בליגת העל ללא קשר לאזרחותו.
הזוכים בפרס

| שנה | זוכה | מועדון |
| --- | --- | --- |
| 1995 | אוקראינהיורי קליטבינצב | דינמו קייב |
| 1996 | אוקראינהסרהי רברוב | דינמו קייב |
| 1997 | אוקראינהאנדריי שבצ'נקו | דינמו קייב |
| 1998 | אוקראינהסרהי רברוב | דינמו קייב |
| 1999 | אוקראינהסרהי רברוב | דינמו קייב |
| 2000 | אוקראינהאנדריי וורוביי | שחטאר דונצק |
| 2001 | בלארוסולנטין בלקביץ' | דינמו קייב |
| 2002 | אוקראינהאנטולי טימושצ'וק | שחטאר דונצק |
| 2003 | בלארוסולנטין בלקביץ' | דינמו קייב |
| 2004 | אוקראינהאולכסנדר ריקון | דניפרו |
| 2005 | אוקראינהאולג גוסב | דינמו קייב |
| 2006 | אוקראינהסרגיי נזרנקו | דניפרו |
| 2007 | אוקראינהסרגיי נזרנקו | דניפרו |
| 2008 | ברזילג'קסון קואלהו | מטאליסט חרקוב |
| 2009 | אוקראינהארטיום מילבסקי | דינמו קייב |
| 2010 | אוקראינהאנדריי פיאטוב | שחטאר דונצק |
| 2011 | אוקראינהאנדריי ירמולנקו | דינמו קייב |
| 2012 | ארמניההנריך מחיתריאן | שחטאר דונצק |
| 2013 | אוקראינהיבהן קונופליאנקה | דניפרו |
| 2014 | אוקראינהאנדריי ירמולנקו | דינמו קייב |
| 2015 | ברזילאלכס טיישיירה | שחטאר דונצק |
| 2016 | ברזילמרלוס | שחטאר דונצק |
| 2017 | אוקראינהמרלוס | שחטאר דונצק |
| 2018 | אוקראינהמרלוס | שחטאר דונצק |
| 2019 | ברזילטייסון | שחטאר דונצק |
| 2020 | אוקראינהויקטור ציהנקוב | דינמו קייב |
| 2021 | אוקראינהארטם דובביק | דניפרו-1 |
| 2022 | אוקראינהארטם דובביק | דניפרו-1 |
| 2023 | אוקראינההאורהי סודאקוב | שחטאר דונצק |
| 2024 | אוקראינההאורהי סודאקוב | שחטאר דונצק |
בנוסף לפרס "כדורגלן השנה באוקראינה" קיים גם פרס "הכדורגלן האוקראיני של השנה", אשר יכול להיות מוענק אך ורק לאזרח אוקראינה. במקרה של הפרס הזה אין קשר לליגה, בה הוא משחק. כך למשל אנדריי שבצ'נקו קיבל את הפרס בזמן ששיחק בקבוצת מילאן האיטלקית.
אסון הכבל

| --- | --- |

מסוק יסעור בהדגמת חילוץ של יחידת 669
 תאריך:  10 באוגוסט 1992
 מיקום:  דרומית לערד
 גורם:  הפעלה לקויה של מנוף החילוץ וכשלי בטיחות
 הרוגים:  שני לוחמי חילוץ מיחידה 669, אסף רוזנברג וגיל צוריאנו
 המעורבים באסון

 כלי טיס:  CH-53 מסוק יסעור
 מספר בחיל האוויר הישראלי:  066
 שייכות:  חיל האוויר הישראלי
 מפעיל:  חיל האוויר הישראלי - יחידה 669
אסון הכבל הוא תאונת אימונים שהתרחשה בליל 10 באוגוסט 1992: בזמן אימון חילוץ מוסק של יחידה 669 ליד ערד נקרע הכבל שקשר את שני לוחמי היחידה, אסף רוזנברג וגיל צוריאנו, בזמן שהועלו למסוק יסעור. השניים נפלו מגובה 15 מטרים ונהרגו.
תיאור האירוע

בליל 10 באוגוסט 1992 נערך אימון שנועד לתרגל עליית לוחמים וירידתם, כמחלץ ומחולץ, במנוף הצלה של מסוק יסעור, בזמן שהמסוק מרחף מעל שטח האימון. בעת שרוזנברג וצוריאנו היו מול פתח המסוק, נקרע לפתע כבל המנוף ושניהם נפלו מגובה של כ-15 מטר. צוריאנו נמצא ללא סימני הכרה. רוזנברג התלונן על כאבים בגבו ודקות ספורות לאחר מכן איבד את הכרתו. קברניט המסוק, רס"ן רפי פרץ, הזעיק מסוק חילוץ רפואי ונחת בסמוך למקום האסון. הבקר הקרקעי שהיה במקום הנפילה החל מיד בטיפול רפואי בלוחמים, ואליו הצטרף הבקר האווירי שהיה במסוק. שני הבקרים, שהיו חובשים מוסמכים, טיפלו בפצועים עד להגעת מסוק עם צוות רפואי. לאחר ניסיונות מספר של החייאה וייצוב שנעשו בשטח על ידי הצוותים הרפואיים, הוטסו השניים לבית החולים סורוקה בבאר שבע, שם נקבע מותם.
חקירת האירוע

מפקד חיל האוויר, האלוף הרצל בודינגר, מינה ועדת-חקירה פנימית בראשותו של אל"ם שמעון בן נר, וזו קבעה שהאסון קרה עקב כשל טכני. בעקבות המלצותיה של הוועדה קבע האלוף בודינגר 31 מטלות ליישום בחיל האוויר. במקביל מונתה ועדה נוספת לחקירת התאונה בראשותו של תא"ל (מיל.) גיורא זורע. הוועדה מנתה שש סיבות אפשריות שייתכן וגרמו לכשל, מבלי לקבוע איזו מהן בעלת הקשר הסיבתי הדומיננטי ומהי מידת תרומתה לאירוע, אם בכלל. פרקליטות חיל האוויר החליטה שאין יסוד להעמיד לדין או לנקוט בהליך משמעתי כלשהו נגד מי מהמעורבים באירוע בשל העדר תשתית ראייתית לכך. החלטה זו אושרה על ידי הפרקליט הצבאי הראשי.
מאבק ממושך של ההורים השכולים שהסתיים בעתירה לבג"ץ, הוביל להקמת ועדת חקירה לפי חוק השיפוט הצבאי בראשותו של השופט אליהו וינוגרד, בה היה חבר גם תא"ל (מיל.) נחמיה דגן. מסקנות הוועדה, שהוגשו ביוני 1997, קבעו שהפעלה לקויה של מנוף החילוץ בידי המכונאי המוטס וכשלי בטיחות נוספים הם שהובילו לתאונה, והמליצה להעמיד לדין את מפקד הטייסת, את מפקד היחידה ואת המכונאי המוטס. לאחר שלא יושמו החלטות הוועדה עתרו ההורים לבג"ץ בשנית, ובעקבות כך הועמדו לדין הקצינים האמורים, חמש שנים לאחר האירוע.
בין השאר המליצה הוועדה למפקד חיל האוויר להעיר לטייס המסוק רפי פרץ על הימנעותו משיגור הנווט אל הנפגעים. בעקבות ההודעה על מינויו לרב הצבאי הראשי בתחילת 2010, עתרו הורי הנספים לבג"ץ בדרישה לבטל את המינוי. העתירה נדחתה במרץ 2011, ופרץ מונה לתפקיד.
המסוק שהיה מעורב באירוע, יסעור 066, התרסק ב-31 במרץ 1996 בתאונה במדבר יהודה מערבית לים המלח, כ-5 ק"מ ממצפה שלם. בהתרסקות נהרגו 7 חיילים ובהם שני הטייסים והמכונאי המוטס. 2 חיילים נוספים נפצעו.
הערות שוליים

1 2  בג"ץ 3194/10 לאה צוריאנו ומאיה נוסבאום נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־23 במרץ 2011
↑  יהושע בריינר‏, ועדת החקירה קבעה כבר ב-97': פרץ כשל, באתר וואלה, 4 בפברואר 2010
↑  - תאונת מסוק יסעור מס' 066 "עקב חורף", אתר "מרקיע שחקים"
יוסי מזרחי (אמן)

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1945 (בן 80) קהיר, מצרים
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1957
 https://www.yossi-mizrahi-artist-curator-painter.co.il/
יוסי מזרחי (נולד ב-6 בינואר 1945) אמן, צייר ואוצר ישראלי. ממייסדי ארגון אמני הרצליה. כיהן כיו"ר ארגון אמני הרצליה, השתייך גם שנים רבות לאגודת הציירים והפסלים בישראל ובית האומנים תל אביב, אותו הוביל יוסף זריצקי.
ביוגרפיה

יוסי נולד במצרים ב-1945 ועלה ארצה ב־1957. משנת 1965 החל את פעילותו כאמן, בתחומים: אמנות פלסטית, ציור, רישום, כתיבה וצילום.
מורה מוסמך בכיר לציור מהמדרשה למורי אומנות.
הוא הושפע מהזרם האימפרסיוניסטי, מונה, ואן גוך פיסארו, סזאן. יוסי הוא תלמידם של פרופ' שוורצמן, ד"ר רן שחורי, משה רוזנטליס, אליהו גת, משה גרשוני, רפי לביא, שלמה ויתקין. מיטש בייקר. משה ברמן אברהם פרחי, יהושע גריפית וקזואו אישיאי.
בעל תואר BA בפסיכולוגיה.
יוסי מוסמך לאוצרות בין לאומית בפריס, וחבר באגודת הציירים והפסלים בישראל משנת 1978 ובארגון האומנים הבינלאומי של אונסקו. בין המייסדים של ארגון אמני הרצליה. הציג מעל 35 תערוכות יחיד.
בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה־80 עיצב תפאורות בטלוויזיה הלימודית ולימד בעבר במכון אבני לאמנות, במכללה לאמנות ברמת גן, בסמינר שיין בפתח תקווה, בבית הלוחם ועוד. הנחה קבוצות ציור בטבע. כמו כן, יוסי היה מבקר אמנות של המקומון "מבזק העיר" ותקופה קצרה אף היה העורך הגרפי והמאייר של עיתון הילדים "הארץ שלנו".
עד היום, הציג יוסי עשרות תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות, כגון: "מים רבים לארץ אהובה", "דלות החומר אז והיום" ועוד המון תערוכות נוספות במהלך השנים. חלק רב מהתערוכות שלקח בהם חלק היו תחת "בית אמני הרצליה".
יוסי הופיע גם מספר פעמים בכלי התקשורת, הוא התראיין ונשאל על ציוריו, שיטות הציור שלו וגישת האמן שלו. דוגמה לכך היא ראיונו בערוץ 2 - התכנית "יצירה מקומית" שהופיע בה מספר פעמים.
בינואר 2016, יוסי אצר את התערוכה "ראייה ונגיעה" אשר נגישה לעיוורים וכולה הן יצירות של ילדי אורנית מבית הספר היסודי לאומנויות. התערוכה התקיימה ב"תרבותא" היכל התרבות של אורנית. בתערוכה ניתן היה למשש את היצירות מבלי חשש שתיפגענה. הגישה הייתה חדשנית וראתה את האוכלוסייה שבדרך כלל לא יכולה להנות מיצירות אומנות פלסטית. יוסי התראיין בנושא לערוץ 20.
כיום אוצר תערוכות של "תרבותא" - היכל התרבות ביישוב אורנית.
יצירותיו של יוסי

ידוע בציורי נופי ארץ ישראל, אותם צייר ברחבי הארץ. ידוע ברישומיו את הארץ, בהם נעשה שימוש בנוצה ודיו ספיה בגוון החום, בתמציתיות וירטואוזית (כפי שתיאר האמן שלמה שוורץ) וכן שימוש באקוורל בטכניקה הייחודית לו. כפי שבא לידי ביטוי בתערוכתו: "מים רבים לארץ אהובה- תפילתו של הצייר יוסי מזרחי (אפריל 2018 בהיכל "תרבותא" אורנית).
נוסף על כך, יוסי ידוע בציורי השמן ואף בציוריי החול אותם הציג בתערוכה "מן החומר אל האור "דלות החומר אז והיום", תערוכה זו התכתבה עם הנושא בו עסק שנים רבות קודם לכן שכן השתייך לאסכולת המדרשה שהתקיימה עוד בשנות ה-80 של המאה העשרים, כהשקפה, כאמירה וכיצירה ב- "דלות החומר", כתלמידו של האמן רפי לביא.
גלריה

מאת הגלריה של יוסי מזרחי
מעיין טלמון בבנימין
רישום משנת 87' יוסי מזרחי
הוקרה

יצירתו נבחרה על ידי מדענים מהפקולטה לפיזיקה ועל ידי ראש מדור כנסים מדעיים במכון ויצמן, הגברת רעות הרשנהורן, להוות רקע והשראה לכנס שהתקיים במכון ויצמן בשנת 2016.
הערות שוליים

↑  יוסי מזרחי, צילום רחוב, באתר יוסי מזרחי- אמן צייר ואוצר, ‏1/6/13
↑  Yosi Mizrahi, סרטונים, באתר YouTube
↑  "דבר" - עיתון פועלי ארץ ישראל, "דבר" - עיתון פועלי ארץ ישראל, הזמנה לתערוכה, "דבר" גיליון 17961, 25 ביולי 1963, עמ' עמוד 3
↑  TOP LINE, יצירה מקומית יוסי מזרחי 1, באתר YouTube, ‏2015
↑  Yosi MIzrahi, הצייר יוסי מזרחי האוצר של תערוכת ראייה ונגיעה בראיון בערוץ 20, באתר YouTube, ‏21/1/2016
↑  נאוה חיימוביץ', אודות, באתר יוסי מזרחי- אמן צייר ואוצר, ‏2024
↑  נאוה חיימוביץ', מכון ויצמן והיצירה, באתר יוסי מזרחי- אמן צייר ואוצר, ‏2016
פרדריק דה סולה מנדס

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1850 מונטיגו ביי, ג'מייקה 
 פטירה:  1927 (בגיל 76 בערך) 
 השכלה:  אוניברסיטת לונדון 
 תקופת הפעילות:  ?–1927 
 אב:  אברהם פררה מנדס 
 
הרב פרדריק דה סולה מנדס (באנגלית:  Frederick de Sola Mendes; ‏ 8 ביולי 1850 – 28 באוקטובר 1927). היה רב, סופר ועורך אמריקני.
חייו

נולד במונטגו ביי, ג'מייקה, בנו של אברהם פררה מנדס. למד בקולג' נורת'וויק (Northwick), בקולג' האוניברסיטאי של לונדון ובאוניברסיטת לונדון. אחרי שקיבל את התואר הראשון ב-1869 נסע לברסלאו גרמניה שם למד לרבנות בבית המדרש לרבנים בברסלאו. מנדס קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ינה ב-1871. כשחזר לאנגליה הייתה לו הסמכה לרבנות מאת חכם בנימין ארטום, שהיה רבה הספרדי של אנגליה, בלונדון 1873. באותה שנה הוא מונה כמטיף בלונדון אבל בסוף השנה עזב לניו יורק. קהילת "שערי תפילה" ביקשה ממנו לבוא אליהם. הוא התחיל בכהונתו שם ב-1 בינואר 1874. מנדס היה אחד המייסדים של העיתון The American Hebrew. ב-1888 הוא נטל חלק במחלוקת בין האגנוסטי אינגרסול לכומר הנרי פילד כשכתב בעיתון North American Review מאמר בשם "להגנת ה'".
ב-1900 הצטרף מנדס לצוות הכותבים באנציקלופדיה היהודית כאחראי על ההגהה ועל מחלקת התרגומים. מתפקידים אלה הוא התפטר בספטמבר 1902. בזכות קשריו עם ד"ר מרקוס יסטרוב וד"ר קאופמן קוהלר היה אחד המגיהים של הוצאת התנ"ך בהוצאת החברה היהודית להוצאה לאור. כמו כן הוא תרגם את Jewish Family Papers: Letters of a Missionary מאת גוסטב מיינהרדט (Gustav Meinhardt) (ד"ר ויליאם הרצברג).
תחת הנהגתו הצטרפה "שערי תפילה" לאיחוד הקהילות העבריות האמריקניות הרפורמי ב-1902. סולה מנדס הנהיג במקום את סידור התפילה הרפורמי האחיד "סדר תפילות ישראל" (Union Prayer Book) ושינה את הסדרים בהיבטים אחרים. בין היתר, טלית וכיסוי ראש נעשו עניין לבחירה. ב-1920 פרש והרב נתן שטרן החליפו.
חיבוריו

יש להזכיר את ספר הלימוד Child's First Bible, הספר Outlines of Bible History ו- Defense not Defiance.
כמו כן הוא כתב מאמרים על יהודים ל- Johnson's Encyclopedia. ב-1903 הוא היה, לזמן מה, העורך של הירחון The Menorah.
יחד עם אחיו הנרי פררה מנדס ואחרים הוא היה אחד המייסדים של העיתון The American Hebrew (1879) הוא  כתב מאמרים לעיתון זה לעיתים תכופות.
הערות שוליים

↑  Kerry M. Olitzky, The American Synagogue: A Historical Dictionary and Sourcebook, Greenwood Publishing Group, 1996, עמ' 295.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302421105171  ISNI: 0000 0000 6702 0066  LCCN: n98021637  NTA: 175421846  SNAC: w64q8h5s  VIAF: 33769203   WorldCat (עם VIAF): 33769203
Shueisha

| --- | --- |


מטה החברה בטוקיו
 נתונים כלליים
 מייסדים:  טקאו אוגה
 תקופת הפעילות:  1925–הווה (כ־100 שנה) 
 חברת אם:  קבוצת היטוצובאשי
 חברות בנות:  ויז מדיה  Shueisha Games  SHUEISHA DeNA Projects 
 מיקום המטה:  צ'יודה, טוקיו, יפן יפן
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  מגזיני מאנגה ומגזינים נוספים
 נשיא:  שיניצ'י הירונו
 מנכ"ל:  שיניצ'י הירונו
 עובדים:  812 
  
 www.shueisha.co.jp/en/
 
Shueisha Co., Ltd. (ביפנית: 株式会社集英社, הפבורן: Kabushiki gaisha Shūei-sha) היא חברת הוצאה לאור יפנית הממוקמת ברובע צ'יודה שבטוקיו ומתמקדת בעיקר בהוצאה לאור של מגזיני מאנגה. החברה הוקמה ב-1925 כחטיבה העוסקת בהוצאה לאור של תוכני בידור להמונים תחת חברת ההוצאה לאור Shogakukan, אך בשנה שלאחר מכן נפרדה ממנה והפכה לחברה עצמאית. כיום, החברה היא חברת ההוצאה לאור הגדולה ביותר ביפן.
בין מגזיני המאנגה שהחברה מוציאה לאור נמנים מגזיני הקומיקס השייכים למותג "Jump", וביניהם מגזיני השונן Weekly Shonen Jump ("שונן ג'אמפ השבועי"), Jump Square ו-V-Jump; מגזיני הסיינן Weekly Young Jump, Grand Jump ו-Ultra Jump, ומגזין המאנגה המקוון Shonen Jump+. כמו כן, מפרסמת החברה מספר מגזינים נוספים שאינם קשורים למאנגה, כגון Non-no (ノン－ノ), ירחון אופנה ולייף סטייל לנשים, או Myōjō (明星), מגזין העוסק בתרבות פופולרית ומוזיקה.
החברה, וחברת-האם-לשעבר Shogakukan, הן גם הבעלים של חברת ההוצאה לאור האמריקנית Viz Media העוסקת בפרסום מאנגה מתורגמת לאנגלית בצפון אמריקה.
מגזינים בהוצאת החברה > סדרת מגזיני "Jump" > מגזיני שונן

| מגזין | סטטוס | תאריך הוצאה ראשוני |
| --- | --- | --- |
| Weekly Shōnen Jump (週刊少年ジャンプ) | פעיל | 1968 |
| Jump SQ. (ジャンプSQ.) | פעיל | 2007 |
| Saikyō Jump (最強ジャンプ) | פעיל | 2010 |
| V Jump (Vジャンプ) | פעיל | 1993 |
| Jump Giga (ジャンプGIGA) | פעיל | 2016 |
| Bessatsu Shōnen Jump (別冊少年ジャンプ) | לא פעיל | 1969 |
| Monthly Shōnen Jump (月刊少年ジャンプ) | לא פעיל | 1974 |
| Fresh Jump (フレッシュジャンプ) | לא פעיל | 1982 |
| Akamaru Jump (赤マルジャンプ) | לא פעיל | 1996 |
| Shōnen Jump Next (少年ジャンプNEXT!) | לא פעיל | 2010 |
מגזינים בהוצאת החברה > סדרת מגזיני "Jump" > מגזיני סיינן

| מגזין | סטטוס | תאריך הוצאה ראשוני |
| --- | --- | --- |
| Weekly Young Jump (週刊ヤングジャンプ) | פעיל | 1979 |
| Ultra Jump (ウルトラジャンプ) | פעיל | 1999 |
| Grand Jump (グランドジャンプ) | פעיל | 2011 |
| Grand Jump Mecha (グランドジャンプめちゃ) | פעיל | 2017 |
| Grand Jump Mucha (グランドジャンプむちゃ) | פעיל | 2018 |
| Hobby's Jump (ホビーズジャンプ) | לא פעיל | 1983 |
| Business Jump (ビジネスジャンプ) | לא פעיל | 1985 |
| Super Jump (スーパージャンプ) | לא פעיל | 1986 |
| Oh Super Jump (オースーパージャンプ) | לא פעיל | 1996 |
| Monthly Young Jump (月刊ヤングジャンプ) | לא פעיל | 2008 |
| Jump X [Kai] (ジャンプ改) | לא פעיל | 2011 |
| Grand Jump Premium (グランドジャンプPREMIUM) | לא פעיל | 2011 |
| Miracle Jump (ミラクルジャンプ) | לא פעיל | 2013 |
מגזינים בהוצאת החברה > סדרת מגזיני "Jump" > מגזיני שוג'ו

| מגזין | סטטוס | תאריך הוצאה ראשוני |
| --- | --- | --- |
| Ribon (りぼん) | פעיל | 1955 |
| Margaret (マーガレット) | פעיל | 1963 |
| Bessatsu Margaret (別冊マーガレット) | פעיל | 1964 |
| Cookie (クッキー) | פעיל | 1999 |
| Cobalt (COBALT) | פעיל | 1976 |
| Shōjo Book (少女ブック) | לא פעיל | 1951 |
| The Margaret (ザ マーガレット) | לא פעיל | 1982 |
| Bouquet (ぶ～け) | לא פעיל | 1978 |
| Ribon Original (りぼんオリジナル) | לא פעיל | 1981 |
מגזינים בהוצאת החברה > סדרת מגזיני "Jump" > מגזיני ג'וסיי

| מגזין | סטטוס | תאריך הוצאה ראשוני |
| --- | --- | --- |
| Cookie (クッキー) | פעיל | 1999 |
| Cocohana (ココハナ) | פעיל | 1994 |
| office YOU (オフィスユー) | פעיל | 1985 |
| Young You (ヤングユー) | לא פעיל | 1986 |
| You (ユー) | לא פעיל | 1982 |
מגזינים בהוצאת החברה > מגזינים נוספים

| מגזין | סטטוס | נושא/ז'אנר |
| --- | --- | --- |
| Myōjō (明星) | פעיל | תרבות פופולרית ומוזיקה |
| Weekly Playboy (週刊プレイボーイ) | פעיל | שבועון לגברים ומאנגת סיינן |
| Seishun to Dokusho (青春と読書) | פעיל | אמנות וגרפיקה |
| Subaru (すばる) | פעיל |  |
| Non-no (ノン－ノ) | פעיל | ירחון אופנה ולייף סטייל לנשים |
| Roadshow (ロードショー) | פעיל |  |
| More (MORE) | פעיל | מגזין לנשים |
| Cosmopolitan (コスモポリタン) | פעיל |  |
| Non-no More Books (non・no MORE BOOKS) | פעיל |  |
| Lee (リー) | פעיל | מגזין לנשים |
| Men's Non-no (メンズノンノ) | פעיל | מגזין לגברים |
| Spur (SPUR) | פעיל | מגזין לנשים |
| Shōsetsu Subaru (小説すばる) | פעיל |  |
| Shueisha Shinsho (集英社新書) | פעיל |  |
| Baila (BAILA) | פעיל | מגזין לנשים |
| Sportiva (スポルティーバ) | פעיל |  |
| Maquia (MAQUIA) | פעיל | מגזין לנשים |
| Pinky (PINKY) | פעיל |  |
| Uomo (UOMO) | פעיל | מגזין לגברים |
| Omoshiro Book (おもしろブック) | לא פעיל | מאנגת שונן |
| Hinomaru (よいこのとも) | לא פעיל |  |
| Yōnen Book (幼年ブック) | לא פעיל | מאנגת שונן וקודומו |
| Weekly Myōjō (週刊明星) | לא פעיל | תרבות פופולרית ומוזיקה |
| Shōnen Book (少年ブック) | לא פעיל | מאנגת שונן |
| Bessatsu Myōjō (別冊週刊明星) | לא פעיל | תרבות פופולרית ומוזיקה |
| Josei Myōjō (女性明星) | לא פעיל | אופנת נשים |
| Bessatsu Shōnen Book (別冊少年ブック) | לא פעיל | מאנגת שונן |
| Shōsetsu Junai (小説ジュニア) | לא פעיל | ספרות ורומנים |
| Nihonban Gaku Zenshū (日本文学全集) | לא פעיל |  |
| Young Music (ヤングミュージック) | לא פעיל | מוזיקה |
| Deluxe Margaret (デラックス マーガレット) | לא פעיל |  |
| Bessatsu Young Sense (明星ヤングセンス) | לא פעיל |  |
| Weekly Seventeen (週刊セブンティーン) | לא פעיל |  |
| Joker (ジョーカー) | לא פעיל |  |
| Guts (guts) | לא פעיל |  |
| Ocean life (オーシャンライフ) | לא פעיל |  |
| Monthly Seventeen (月刊セブンティーン) | לא פעיל | אופנת נשים |
| Play Girl (プレイガール) | לא פעיל |  |
| Saison de Non-no (SAISON de non・no) | לא פעיל |  |
| Weekly Margaret (週刊マーガレット) | לא פעיל |  |
| Playboy (プレイボーイ)' | לא פעיל | מגזין לגברים. תת-מותג של פלייבוי האמריקני. |
| Bessatsu Hair Catalog (明星ヘアカタログ) | לא פעיל |  |
| Sumuappu (サムアップ) | לא פעיל |  |
| Dunk (DUNK) | לא פעיל | מגזין לגברים |
| Jōhō Chishiki Imidas (情報・知識 imidas) | לא פעיל |  |
| Monthly Bears Club (月刊ベアーズクラブ) | לא פעיל | מאנגת סיינן |
| Monthly Tiara (月刊ティアラ) | לא פעיל |  |
| Bart (magazine) (バート) | לא פעיל | מגזין לגברים |
| Tanto (TANTO) | לא פעיל |  |
| All Natural (モア・ナチュラル) | לא פעיל |  |
| Manga Allman (マンガ・オールマン) | לא פעיל | מאנגת סיינן |
| Tepee (Tepee) | לא פעיל |  |
| Telekids (テレキッズ) | לא פעיל |  |
| Maple (メイプル) | לא פעיל |  |
| Yomu Ningen Dock Kenkō Hyakka (読む人間ドック 健康百科) | לא פעיל |  |
מגזינים בהוצאת החברה > אתרי אינטרנט ואפליקציות מובייל

| שם | סטטוס | תאריך השקה |
| --- | --- | --- |
| Dash x Comic (ダッシュエックスコミック) | פעיל | 2017 |
| Manga Mee (マンガMee) | פעיל | 2018 |
| Shōnen Jump+ (少年ジャンプ＋) | פעיל | 2014 |
| Tonari no Young Jump (となりのヤングジャンプ) | פעיל | 2012 |
| YanJan! (ヤンジャン!) | פעיל | 2018 |
| Manga Plus | פעיל | 2019 |
| Jump Toon | פעיל | 2024 |
הערות שוליים

↑  【2024年最新】出版社 売上ランキングTOP40 1位は集英社、2位は講談社、3位は？ - ネリマーケ, nerimarketing.net (ביפנית)
↑  企業情報 | 集英社 ― SHUEISHA ―, 集英社　―　SHUEISHA　― (ביפנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16178099f (data)  CiNii: DA00870181  ISNI: 0000 0001 0665 3107  LCCN: n81023216  MusicBrainz: 17646cb9-7757-4ce5-b8ea-a05bec9ca5b6  NDL: 00303822  NLA: 40839006  NLK: KAB201806654  VIAF: 138903821   WorldCat (עם VIAF): 138903821
מלחמת לבושי הבלויים

מלחמת לבושי הבלויים או מלחמת פרופיליה (בפורטוגזית: Guerra dos Farrapos וכן Revolução Farroupilha) הייתה מלחמת אזרחים שהתחוללה בשנים 1835–1845 בריו גראנדה דו סול שבברזיל. המרידה הרפובליקנית הייתה אחד האיומים המובהקים ביותר על שלמותה של האימפריה הברזילאית הצעירה ודיכוי המרידה בידי לואיש אלבש דה לימה אה סילבה, דוכס קשיאס היוותה צעד חשוב בהבטחת אחדותה של ברזיל. המרידה החישה את הכתרתו של דום פדרו השני לקיסר ברזיל, בניגוד לחוקה, והייתה לאחד העימותים רוויי הדם בהיסטוריה של ברזיל.
היסטוריה > תחילת המלחמה

המרד פרץ בשל התפשטות האמונה על ההבדל בין הכלכלה של ריו גראנדה דו סול לעומת שאר הארץ. בניגוד למדינות אחרות, כלכלת המדינה התמקדה בשוק הפנימי ולא בייצוא סחורות. המוצר העיקרי של המדינה, צ'ארקי (בשר משומר ביבוש והמלחה), סבל קשות מפני תחרות הצ'ארקי שיובא מאורוגוואי וארגנטינה. האנשים שנהנו משווקים אלה נקראו "גאוצ'וס", והם היו רועי בקר ואיכרים שחיו בריו גראנדה דו סול. גם הגאוצ'וס אשר חיו בארגנטינה ובאורוגוואי. בשנת 1835 מונה אנטוניו רודריגס פרננדס בראגה לנשיאות של ריו גראנדה דו סול. בהתחלה, מינויו ריצה את החקלאים הליברלים, אולם תוך זמן קצר השתנה המצב, לאחר שהוא האשים את החקלאים בבדלנות.
ב-20 בספטמבר 1835, גנרל בנטו גונסאלבס דה סילבה כבש את הבירה, פורטו אלגרה, והחל בהתקוממות נגד הסחר הבלתי הוגן הנתמך על ידי ממשלת המדינה. נשיא המדינה ברח לעיר ריו גראנדה, 334 ק"מ דרומה משם. בפורטו אלגרה, המורדים, הידועים גם בשם "היחפנים" או "לבושי הבלויים" (farrapos), לאחר שהעור המחוספס נשחק על ידי הגאוצ'וס, נבחר מרציאנו פריירה ריביררו לנשיא החדש שלהם. הצורך להגיב על המצב ולסכל את פעולות המורדים, גרם לעוצר הברזילאי, דייגו פייז'ו, למנות נשיא מדינה חדש, אשר נאלץ לכהן בגולה בריו גראנדה.
היסטוריה > הכרזת העצמאות

בניסיון לאחד את כוחם, הכריז אנטוניו דה סאוזה דה נטו על עצמאותה של הרפובליקה של ריו גראנדה ב-11 בספטמבר 1836, ועל בנטו גונסאלבס דה סילבה כנשיא המדינה. עם זאת, גונסאלבס נעצר ונכלא על ידי הכוחות הקיסריים עד לבריחתו בשנת 1837, שאז חזר למדינה ועמד בראש המהפכה. לעומת זאת, פורטו אלגרה נכבשה על ידי הכוחות הקיסריים והמורדים מעולם לא הצליחו להשיבה. בבאהיה פרץ בשנת 1837 מרד אחר שנקרא מרד Sabinada, ובו המורדים הצליחו להקים עוד רפובליקה, אולם היא התפוררה במהירות בתוך 4 חודשים. לצבא הברזילאי היו כמה בעיות באותה תקופה, והוא לא היה מסוגל להתמודד כראוי עם המרידות. באמצעות רפורמות צבאיות, התאפשר גיוס המוני של אזרחים, והם הצליחו לדכא את המורדים בשנת 1845.
המהפכן האיטלקי, ג'וזפה גריבלדי הצטרף למורדים בשנת 1836. בעזרתו, המהפכה התפשטה צפונה דרך סנטה קטרינה, שגבלה בריו גראנדה דו סול. אחת הערים הגדולות של סנטה קטרינה, לגונה, נתפסה על ידי המורדים, אך נפלה לידי הצבא הקיסרי לאחר ארבעה חודשים. במאבק הזה זכה גריבלדי בניסיון הצבאי הראשון שלו, ועלה על הדרך שהובילה להפיכתו למנהיג הצבאי המפורסם של איחוד איטליה. כוחות המורדים גם קיבלו תמיכה צבאית וכלכלית עקיפה של ממשלת אורוגוואי בראשותו של חוזה פרוקטוזו ריברה, ולאורוגוואי הייתה כוונה ליצור ברית פוליטית עם הרפובליקה של ריו גראנדה וליצור מדינה חזקה חדשה.
היסטוריה > תוצאות השלום

המורדים סירבו להצעת חנינה שניתנה להם בשנת 1840, אם כי היה ברור שאין להם סיכוי לנצח במלחמה. בשנת 1842 הם הכריזו על הענקת חוקה רפובליקנית, כניסיון אחרון לשמור על עצמאותם. באותה שנה לקח גנרל לימה אה סילבה את הפיקוד על הכוחות הקיסריים באזור, וניסה לנהל משא ומתן על הסדר.
ב-1 במרץ 1845 הסתיים המשא-ומתן לשלום בראשות לימה אה סילבה ואנטוניו ויסנטה דה פונטורה עם חתימת הסכם פונשה ורדה בין שני הצדדים, בדום פדריטו. האמנה הציעה למורדים חנינה מלאה, השתלבות מלאה בצבא הקיסרי ובחירת נשיא המחוז הבא. כל החובות של הרפובליקה של ריו גראנדה שולמו על ידי האימפריה ותעריף מכס של 25% נקבע על צ'ארקי מיובאים. הרפובליקות של ריו גראנדה וז'וליאנה נשארו חלק מהאימפריה, והם כיום שתי מדינות של הרפובליקה הפדרטיבית של ברזיל; ריו גראנדה דו סול וסנטה קטרינה בהתאמה.
כמחווה של רצון טוב, בחרו המורדים בלימה אה סילבה כנשיא המחוז הבא.
מורשת

הצבא הברזילאי מיצב עצמו מחדש ככוח לוחם ראוי במלחמת לבושי הבלויים, ובעקבות כך היה מסוגל למגר את ההתקוממויות שגברו נגד הקיסר, אם כי הדבר הביא בסופו של דבר לנפילת האימפריה ולהקמת הרפובליקה הברזילאית הראשונה, כשהצבא נעמד לצד הכוחות הרפובליקנים במדינה.
הכרזת הרפובליקה של ריו גראנדה
קרב פאנפה בדרום ברזיל
הכרזת ממשלת ברזיל על סיום המלחמה בשנת 1845