stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בכלוב (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  מותחן
 כותבים:  פאבל פרילוצ'ני
 שחקנים:  ולדימיר יפיפאנצב פאבל פרילוצ'ני
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  פאבל פרילוצ'ני
 חברת הפקה:  Team Films Start.ru
 הפצה:  NTV
 אתר צילומים:  מחוז קלינינגרד
 שידור
 רשת שידור:  Start.ru, NTV
 פורמט (תמונה):  480i (SDTV) 1080i (HDTV) 1080p (Blu-ray)
 פורמט (קול):  Dolby Digital 5.1
 תקופת שידור מקורית:  13 ביוני 2019 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
בכלוב (ברוסית: В клетке) היא סדרת טלוויזיה רוסית בהפקת START, שעלתה לשידור ביוני 2019 ושודרה לאחר מכן גם ברשת NTV בשנת 2020. התפקידים הראשיים בסדרה גולמו על ידי ולדימיר יפיפאנצב ופאבל פרילוצ'ני. הצילומים נערכו בקלינינגרד. העונה השנייה עלתה ב-7 באוקטובר 2021 בשירות הסטרימינג Okko.
תקציר עלילת הסדרה

אביו ובנו של יבדוקימוב חוזרים בו זמנית לקלינינגרד: סרגיי, המכונה וולצ'וק, עזב לאחר שבע שנות מאסר; אביו, אלכסנדר, נמלט לעיר הולדתו בשל בעיות במוסקבה. כשהוא חוזר הביתה, סרגיי לא מבין כיצד להמשיך לחיות - הוא מגלה שאמו הייתה שיכורה לחלוטין ואהבתו לשעבר, אולגה, לא חיכתה לו. נראה שרק האח הצעיר ג'ניה שמח לראות את השניים. וגם הדילר הוא חבר כיתתו לשעבר, שבשנים הבודדות בהן בילה סרגיי במושבת המאסר, עלה מעבריין פשוט למאפיונר שעומד בראש ארגון פשע מקומי. מרגע שהאב והבן נפגשים, יחל סיפור של התגברות על פגיעות משפחתיות, כאבים ותלות זה בזה. כעת, עליהם לבחור בין חובה לאהבה, בין חיים למוות.
שחקנים ודמויות

| שחקן/ית | דמות |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
שחקנים ראשיים
| פאבל פרילוצ'ני | סרגיי יבדוקימוב |  |  |
| ולדימיר יפיפאנצב | אלכסנדר יבדוקימוב |  |  |
ארסקין המילטון צ'ילדרס

ארסקין המילטון צ'ילדרס (באנגלית: Erskine Hamilton Childers‏; 11 בדצמבר 1905 – 17 בנובמבר 1974) היה מדינאי אירי שכיהן כנשיא אירלנד הרביעי משנת 1973 ועד מותו. בין השנים 1973-1938 הוא היה חבר הדאל אירן, הבית התחתון של הפרלמנט האירי, האירכטס. צ'ילדרס שירת במגוון תפקידים בממשלות אירלנד, בין שאר כשר הדואר והטלגרפיה, כשר הקרקעות, כשר התחבורה והאנרגיה וכשר הבריאות. הוא מונה להיות טנשטה (סגן ראש הממשלה) ב-1969.
אביו, רוברט ארסקין צ'ילדרס, רפובליקן אירי מוביל ומחבר מותחן הריגול "חידת החולות" (The Riddle of the Sands), הוצא להורג במהלך מלחמת האזרחים האירית.
ראשית חייו

צ'ילדרס נולד בלונדון, למשפחה פרוטסטנטית שמוצא מגלנדלוג (Glendalough) שבאירלנד. למרות שגם הוא נולד באנגליה, היה אביו של צ'ילדרס בן לאם אירית והוא גדל במחוז ויקלו ולאחר מלחמת העולם הראשונה הוא עבר להתגורר שם עם משפחתו. אמו של צ'ילדרס, מרי צ'ילדרס, הייתה בת למשפחה מבוסטון שאבות אבותיה הגיעו לאמריקה על סיפון המייפלאואר. רוברט ארסקין צ'ילדרס ואשתו מרי נעשו מאוחר יותר למתנגדים להסדר עם בריטניה שכתוצאה ממנו וקמה מדינת אירלנד החופשית. צ'ילדרס התחנך בבית הספר גרשם, שבעיר הולט שבמחוז נורפוק ולמד באוניברסיטת קיימברידג', מכאן היה המבטא הבריטי שלו האופייני למעמד הגבוה. ב-1922, כשמלאו לצ'ילדרס 16, הוצא אביו להורג על ידי רשויות מדינת אירלנד החופשית באשמת אחזקת נשק, האשמה שהבסיס שלה היה פוליטי. האקדח שאתו הוא נתפס ניתן לו על ידי מייקל קולינס. לפני הוצאתו להורג, כאקט של פיוס, השביע צ'ילדרס האב את בנו כי ידאג ללחוץ את ידו של כל מי שהיה מעורב בהחלטה על ההוצאה להורג. לאחר שהשתתף בטקס ההלוויה של אבניו, שב צ'ילדרס לגרשם ושנתיים לאחר מכן הוא החל ללמוד בטריניטי קולג'.
קריירה פוליטית

עם סיום חוק לימודיו, החל צ'ילדרס לעבוד לזמן מה בתחום התיירות בפריז. ב-1931 הזמין אותו איימון דה ואלירה לעבוד עבור העיתון שהוא ייסד זמן קצר לפני כן, The Irish Press, שם נהייה צ'ילדרס למנהל תחום הפרסום של העיתון. בשנת 1938 הוא קיבל את אזרחותו האירית ובאותה שנה הוא נבחר לראשונה כחבר הבית התחתון מטעם מפלגת פיאנה פול, תפקיד אותו החזיק עד 1973, עת נבחר לנשיאות.
ב-1951 הצטרף צ'ילדרס לממשלה כשר הדואר והטלגרפיה בממשלתו של דה ואלירה. לאחר מכן, בין השנים 1959-1957 הוא שמש כשר הקרקעות וכשר התחבורה והאנרגיה בממשלתו של שון למס ובממשלתו של ג'ק לינץ' כשר התחבורה, שר הדואר והטלגרפיה וכשר הבריאות. ב-1969 הוא מונה להיות הטנשטה (סגן ראש הממשלה).
תקופת כהונתו של צ'ילדרס כשר הייתה שנויה במחלוקת. אחד הפרשנים תיאר אותה כ"כישלון חרוץ". אחרים שיבחו את רצונו להחליט החלטות קשות. הוא היה מתנגד גלוי לצ'ארלס הוהי בתקופה שלאחר שערוריית הנשק, כאשר הוהי ושר נוסף הודחו ונשפטו באשמה של יבוא נשק עבור הצבא האירי הרפובליקני, אך בסופו של דבר זוכו מכל אשמה.
נשיא אירלנד > מערכת הבחירות

מועמדה של מפלגת פינה גייל, טום או'היגינס, שהובס בבחירות לנשיאות של 1966 על ידי דה ואלירה בהפרש זעום של 11,000 קולות (1%), היה צפוי על ידי רבים להיות המועמד שיזכה בבחירות לנשיאות של 1973. צ'ילדרס היה מועמדה של מפלגת פיאנה פול על פי בקשתו של דה ואלירה. צ'ילדרס היה מועמד שנוי במחלוקת, לא רק בשל היותו יליד בריטניה, אלא גם בשל אמונתו הפרוטסטנטית. יחד עם זאת, במהלך מסע הבחירות שלו, הוכח שהאהדה הציבורית כלפיו כבירה ועל רקע המבוכה הפוליטית נבחר צ'ילדרס להיות הנשיא הרביעי של אירלנד ב-30 במאי 1973, בזכות 635,867 הבוחרים שהצביעו בעדו לעומת 578,771 שהצביעו ליריבו.
נשיא אירלנד > תקופת הנשיאות

למרות היותו בן 67 עם תחילת כהונתו כנשיא, השיג צ'ילדרס מוניטין של נשיא נמרץ ומסור לעבודה ועד מהרה זכה באהדה ציבורית ובכבוד. יחד עם זאת, יחסיו עם הממשלה שכיהנה אז בהנהגתו של ליאם קוסגרייב ממפלגת פינה גייל, היו מתוחים. מסע הבחירות של צ'ילדרס התבסס על הפיכת תפקיד הנשיא לפתוח יותר, גישה שקוסגרייב ראה בה איום על סדר היום של ממשלתו. הוא סירב לשתף פעולה עם צ'ילדרס ביוזמה שנקט עם כניסתו לתפקיד, הקמתו של צוות חשיבה בארמון הנשיאות שיתכנן את עתיד המדינה. צ'ילדרס שקל להתפטר מהנשיאות, אך הוא שוכנע להישאר בתפקיד על ידי שר החוץ של קוסגרייב, גארט פיצ'ג'רלד. בכל מקרה, צ'ילדרס נותר מנותק מהממשלה. בעוד שהנשיאים שקדמו לו היו מתודרכים על ידי ראש הממשלה אחת לחודש, קוסגרייב עדכן את צ'ילדרס ואת יורשו בתפקיד, קרול או'דלה, אחת לשישה חודשים.
למרות שהיה מתוסכל מחוסר הכוח שהיה בתפקידו, מאמינה בתו של צ'ילדרס, נסה, כי לאביה היה תפקיד חשוב מאחורי הקלעים בהקלת הסכסוך בצפון אירלנד. היא דווחה כי ראש ממשלת צפון אירלנד, טרנס או'ניל, נפגש בחשאי עם אביה בארמון הנשיאות לפחות בהזדמנות אחת.
נשיא אירלנד > מותו

מאחר שנמנעה ממנו האפשרות לחולל שינוי באופי תפקיד הנשיא, השקיע צ'ילדרס את כוחותיו בלוח זמנים עמוס של ביקורים רשמיים ונאומים שגבה ממנו מחיר פיזי. ב-17 בנובמבר 1974, זמן קצר לאחר שנשא נאום בפני חברי הקולג' הרפואי בדבלין, לקה צ'ילדרס בהתקף לב. הוא מת באותו יום בבית החולים.
בהלוויה הממלכתית, שנערכה לצ'ילדרס בקתדרלת פטריק הקדוש בדבלין, נכחו מנהיגים רבים מרחבי העולם, כולל לואי מאונטבאטן, שייצג את המלכה אליזבת השנייה, ראש ממשלת בריטניה, מנהיג האופוזיציה ונשיאים ומלכים מאירופה ומרחבי העולם. הוא נקבר בכנסייה הפרוטסטנטית בראונווד (Roundwood) שבמחוז ויקלו.
אלמנתו של צ'ילדרס, ריטה, זכתה לאהדה ציבורית כמו בעלה המנוח. עם מותו, כאשר היא פרסמה הודעה לעיתונות בה הפצירה בעם להפריד את תפקיד הנשיא מהפוליטיקה בבואו לבחור את הנשיא החדש, הגיב קוסגרייב בהציעו למנהיג האופוזיציה ג'ק לינץ', שהגברת צ'ילדרס תמונה כנשיאה בהחלטה פה אחד של כל המפלגות. לינץ' הסכים להביא את ההצעה בפני מפלגתו. יחד עם זאת, כאשר חברי מפלגתו של קוסגרייב הדליפו לתקשורת את דבר התוכנית, נסוג לינץ' מהסכמתו.
תחת זאת הסכימו כל המפלגות למנות את התובע הכללי והשופט העליון לשעבר קרול או'דלה, כיורשו של צ'ילדרס.
משפחה

צ'ילדרס נשא לאישה את רות אלן דאו ב-1925. לזוג נולדו חמישה ילדים. לאחר מותה של דאו ב-1950 נישא צ'ילדרס בשנית ב-1952 לריטה דאדלי. לזוג נולד בת אחת בשם נסה, שמכהנת כחברת הפרלמנט האירופי. ריטה דאדלי מתה ב-2010.
הערות שוליים

↑  "Mr. Erskine Hamilton Childers". Oireachtas Members Database. Retrieved 30 May 2010.
↑  "Past Presidents – Erskine Childers". Áras an Uachtaráin website. Retrieved 10 January 2013.
↑  "Erskine Hamilton Childers". ElectionsIreland.org. Retrieved 25 July 2012.
↑  Diarmaid Ferriter (23 October 2011). "History Show – Erskine Childers' Presidency". RTÉ Radio 1 (Podcast). RTÉ. Retrieved 9 December 2011.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: איימון דה ואלירה | נשיא אירלנד  1973-1974 | הבא: קרול או'דלה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007451966205171  BnF: cb12003130c (data)  GND: 135721873  ISNI: 0000 0000 2427 0380  LCCN: n86002926  NTA: 151142149  SNAC: w6p56ddc  SUDOC: 028136985  VIAF: 15994891   WorldCat (עם VIAF): 15994891
ב.ד.ב ריאזאן (כדורגל נשים)

ב.ד.ב ריאזאן (ברוסית: Женский футбольный клуб «Ряза́нь-ВДВ») הוא מועדון כדורגל נשים רוסי לשעבר מהעיר ריאזאן שהוקם בשנת 1996 בחסות חיל הצנחנים הרוסי ומכאן גם משמעות שמו: "חיל הנחיתה האווירית" (Воздушно-десантные войска,‏ ВДВ) וסמל היחידה שימש גם כסמל המועדון (מצנח מעל זוג מפציצים). בעיר ממוקמת האקדמיה המרכזית של חיל הצנחנים הרוסי והעיר נחשבת ל"בירת הצנחנים".
המועדון נחשב לאחד המעוטרים ברוסיה ולרשותו זכייה בארבע אליפויות לאומיות וזכייה בשני גביעים לאומיים. הישג השיא במפעלים האירופיים היה ההעפלה לשלב רבע גמר ליגת האלופות לנשים בעונת 2000/2001.
שמות הקבוצה

1996 — מרסל, «Марсель»
1997—1999 — ב.ד.ב. «ВДВ»
2000—2004 — ריאזאן ט.נ.ק. «Рязань-ТНК»
2005—ואילך— ב.ד.ב. ריאזאן, «Рязань-ВДВ»
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1996 בשם מועדון "מרסל" והתמודד באליפות רוסיה בכדורגל נשים.
באוקטובר 2020 המועדון פורק אך הוקם מחדש בדצמבר 2020.
בוריס לב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 באפריל 1911 כפר טישובקה, פלך חרסון, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  20 בנובמבר 1971 (בגיל 60) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית קברות ווסטריאקובסקויה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1933–1970 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל-מיור
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיה 309
 פעולות ומבצעים
 קרב חלקין גול  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  גיבור ברית המועצות   עיטור לנין   3 עיטורי הדגל האדום   עיטור קוטוזוב מדרגה שנייה   עיטור סובורוב מדרגה שלישית    2 עיטורי ההכוכב האדום
 
בוריס דוידוביץ' לב (ברוסית: Борис Давидович Лев;‏ 1911 – 1971) היה גנרל יהודי-סובייטי בצבא האדום, גיבור ברית המועצות.
ביוגרפיה

בוריס לב נולד בכפר טישובקה שבפלך חרסון שהייה אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום נמצא הכפר בתחומי מחוז קירובוהראד של אוקראינה) למשפחה יהודית קשת יום. למד בבית ספר יסודי ולאחר מכן בבית ספר מקצועי בעיר דנייפרופטרובסק. עבד כפקיד במחלקת כוח אדם בעיריית קירובוגראד.
ב-1933 התנדב לשירות הצבאי. בשנת 1935 סיים קורס קציני קשר. שירת כמפקד מחלקה ובהמשך כסגן מפקד פלוגת קשר במחוז הצבאי של קייב. בשנת 1939 נשלח למונגליה, שנטל חלק בקרב חלקין גול. ב־1940 החל לימודים באקדמיה צבאית במוסקבה.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות במבצע ברברוסה הופסקו הלימודים ובוריס לב נשלח אל החזית. הוא מונה לראש מדור מבצעים במטה דיוויזיה מס' 287. הדיוויזיה לחמה במסגרת חזית בריאנסק. באוקטובר 1941 נקלע הדיוויזיה עם שאר יחידות החזית אל הכיתור הגרמני. בוריס לב הצליח עם כוח של כמה עשרות חיילים לצאת מן הכיתור ולסגת לכיוון מוסקבה. לאחר התארגנות מחדש הוא מתמנה לראש מטה של רגימנט מס' 496. במהלך הקרב על מוסקבה לקח חלק בקרבות לשחרור העיר יילץ. על תפקודו בקרבות אלו עוטר בעיטור הכוכב האדום. ב־19 בדצמבר 1941 נהרג מפקד הרגימנט ובוריס לב מונה לממלא מקום המפקד. הוא מילא את התפקיד במשך 4 חודשים.
באפריל 1942 הועלה לדרגת מיור ומונה למפקד רגימנט המשמר ה-4. הוא הוביל את הרגימנט במהלך המערכה במרחב וורונז'-וורושילובגרד ובקרב קורסק.
ב-21 בספטמבר 1943, במהלך קרב דנייפר, צלח בוריס לב יחד עם הפלוגה הקדומנית מהרגימנט שלו את נהר הדנייפר באזור צ'רנוביל. לאחר הצליחה תפסו חייליו ראש גשר בגדה המערבית. הוא ארגן קווי הגנה בראש הגשר, ארגן והיביל את צליחת הנהר על ידי שאר יחידות מהרגימנט שלו. במהלך מספר ימים פיקד על קרבות הבלימה ומנע מהכוחות הגרמנים להשתלט על אזורי הצליחה עד להגעת הכוחות העיקריים של דיוויזיית המשמר ה-6. על פעולות אלו ועל הגבורה והתעוזה שלו במהלך הקרב עוטר בוריס לב בתואר גיבור ברית המועצות.
באוקטובר 1943 נפצע קשה ואושפז בבית החולים למשך מספר חודשים. לאחר שהחלים - הועלה לדרגת פודפולקובניק (סגן אלוף) ומונה לסגן מפקד דיוויזיה מס' 172 בחזית האוקראינית הראשונה. נטל חלק בקרבות לשחרור פרוסקורוב ובמבצע לבוב-סנדומייז'. באוקטובר 1944 הועלה לדרגת פולקובניק ומונה למפקד דיוויזיה מס' 309, אליה פיקד עד סוף המלחמה. השתתף במבצע ויסלה-אודר, מתקפת שלזיה התחתית ובמצור על העיר ברסלאו.
לאחר המלחמה עבר ללמד באקדמיה צבאית על שם פרונזה במוסקבה. היה מדריך בכיר ובהמשך ראש קתדרה לטקטיקה. בשנת 1958 הועלה לדרגת גנרל-מיור. באוגוסט 1970 סיים את שירותו הצבאי מסיבות בריאותיות. נפטר ב־20 בנובמבר 1971. נקבר בבית העלמין ווסטריאקובסקויה.
עיטורים

בוריס לב עוטר בעיטורים הבאים: תואר גיבור ברית המועצות, עיטור לנין, 3 עיטורי הדגל האדום, עיטור סובורוב מדרגה שלישית, עיטור קוטוזוב מדרגה שנייה, 2 עיטורי הכוכב האדום.
בין העתים

| --- | --- |

 סוג:  אתר אינטרנט 
 מייסדים:  יד ושם 
 
בין העתים היא רשת חברתית מקוונת של יד ושם ללימוד השואה ולהוראתה. באמצעות הרשת ניתנת למורים האפשרות לבטא את עצמם ולשתף את חברי הרשת בסיפורים האישיים שלהם מהבית ומההתמודדות שלהם עם הנושא בכיתה. הרשת מציעה פלטפורמה לשיתוף תמונות, קבצים, קישורים, מערכי שיעור וחומרי לימוד שפותחו על ידי המשתמש.
כמו בכל רשת חברתית, האתר מציע אפשרויות נרחבות של עריכת פרופיל, הוספת תגובות, עדכון "סטטוס", קשרי חברות וירטואליים והתארגנות בקבוצות עניין. כמו כן, מוסד יד ושם מעודד את החברים ברשת לכתוב בלוגים – אישיים ומקצועיים כאחד, החל מ:"כיצד אני מתמודד עם הנושא בכיתה" ועד סיפורי התמודדות אישיים מהבית כדור שני או שלישי לניצולי שואה.
מלבד היותה של "בין העתים" רשת חברתית, צוות אנשי החינוך של מגמת התקשוב של יד ושם מעלה מדי שבוע כתבות המעוררות חשיבה ומעודדות שיח בין המשתתפים, סרטים מתוך ערוץ היוטיוב של יד ושם ומערכי שיעור שפיתחו אנשי תוכן בעלי רקע וניסיון רב.
כיום מחוברים לרשת אנשי חינוך, דור שני ושלישי לניצולי שואה ומתעניינים בנושא.
ארנסט בדיאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוגוסט 1925 וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 פטירה:  1 בפברואר 2011 (בגיל 85) בוסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  התקופה הקלאסית, העת העתיקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קנטברי (1945)  יוניברסיטי קולג' (1950)  יוניברסיטי קולג' (1954)  יוניברסיטי קולג' (1956) 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד (1971–1998)  אוניברסיטת מדינת ניו יורק בבאפלו (1969–1971)  אוניברסיטת שפילד (1952–1954)  אוניברסיטת לידס  אוניברסיטת דרהאם  אוניברסיטת וושינגטון 
 תלמידי דוקטורט:  ט. קורי ברנן 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1984)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1974)  Sather Professor (1975)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1999) 
 
ארנסט בדיאן (בגרמנית: Ernst Badian‏; 8 באוגוסט 1925 - 1 בפברואר 2011) היה היסטוריון אמריקאי-יהודי יליד אוסטריה, אשר התמחה בהיסטוריה של יוון ורומא. שימש כפרופסור באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1971-1998.
ביוגרפיה

בדיאן נולד ב-8 באוגוסט 1925 בווינה בירת אוסטריה. לאחר האנשלוס ב-1938, עת החריפו הרדיפות כנגד היהודים באוסטריה, עברה משפחתו לניו זילנד. בדיאן למד בקנטרברי קולג' (אנ'), והשלים תואר ראשון ב-1945. לאחר מכן למד כסטודנט-אורח ביוניברסיטי קולג' (אנ') באוקספורד אצל הפרופסור ג'ורג' קוקוול (אנ'). הוא קיבל תואר דוקטור ב-1962. עבודת הדוקטורט שלו נכתבה בהדרכתו של רונלד סיים, ומאוחר יותר בדיאן עיבד אותה לספרו הראשון (יצא לאור ב-1958). בהמשך ערך בדיאן שניים מתוך שבעת הכרכים של ספרו של סיים, "Roman papers". בדיאן כתב 5 ספרים העוסקים ברומא העתיקה, וכמאתיים מאמרים בכתבי עת וכרכים מרוכזים. מפורסם במיוחד הוא אחד ממאמריו הבוחן בצורה ביקורתית את פועלו של אלכסנדר הגדול.
ב-1971 מונה לפרופסור להיסטוריה קלאסית באוניברסיטת הרווארד. ב-1974 נבחר לחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, ופעל רבות לקידום חקר העת העתיקה בארצות הברית. ב-1974 הוא סייע בהקמת "איגוד ההיסטוריונים של העת העתיקה" (Association of Ancient Historians), ב-1976 עזר להקים את "כתב העת האמריקאי להיסטוריה עתיקה" (American Journal of Ancient History) והוא שימש כעורך שלו עד 2001. ב-1998 הפך לפרופסור אמריטוס בהרווארד, וב-1999 העניקה לו ממשלת אוסטריה את "העיטור האוסטרי למדע ואומנות" (אנ'). הוא גם היה חבר באקדמיה הבריטית, האקדמיה למדעים באוסטריה, המכון הארכאולוגי הגרמני, האקדמיה הפינית למדעים, והחברה הרומית בלונדון.
באחרית ימיו, חי בדיאן בעיר קווינסי שבמדינת מסצ'וסטס. הוא נפטר ב-1 בפברואר 2011, בגיל 85, כתוצאה מפצעים שספג מנפילה. הוא נחשב בידי רבים מעמיתיו לאחד מגדולי החוקרים של העת העתיקה במאה ה-20. אוסף המטבעות הרומיים שלו נתרם עוד בחייו לספריית אוניברסיטת ראטגרס בניו ג'רזי. אוסף זה כולל 1,200 פריטים, והוא רב חשיבות כיוון שהוא מתעד את האבולוציה של המטבעות והכלכלה ברפובליקה הרומית. במפגש של איגוד ההיסטוריונים של העת העתיקה בשנת 2012, נישאו דברים לזכרו, אשר ב-2013 יצאו לאור כספר בן 100 עמודים בשם "The Legacy of Ernst Badian".
ספריו

Foreign Clientelae 264–70 B.C., Clarendon Press, Oxford, 1958
Studies in Greek and Roman History, Blackwell, Oxford, 1964
Roman Imperialism in the Late Republic, 2nd ed. (1st commercial ed.) Blackwell, Oxford/Cornell University Press, 1968
Publicans and Sinners, Blackwell, Oxford/Cornell University Press, 1972, reprinted, with corrections and critical bibliography, Cornell University Press, 1983
From Plataea to Potidaea, Johns Hopkins University Press, 1993
Zöllner und Sünder, Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt, 1997
הערות שוליים

↑  Ernst Badian, professor of history emeritus, 85
↑  Ronald Syme Roman papers, edited by E. Badian, and Anthony R. Birley, Oxford, Clarendon Press, 1979-1991.
1 2 3  d.m. Ernst Badian
1 2  Ernst Badian, 85, noted scholar on ancient Rome
↑  מידע על האוסף באתר האוניברסיטה
↑  Carol G. Thomas (2013). The Legacy of Ernst Badian. ISBN 978-0-615-79212-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463060005171  BIBSYS: 9357  BNE: XX1448913  BnF: cb12368127f (data)  CiNii: DA01340423  GND: 11951284X  ISNI: 0000 0001 0923 8996  LCCN: n50019190  NKC: jn20000600559  NLA: 35011757  NLG: 89227  NTA: 067643124  RERO: 02-A002959123  SELIBR: 176535  SNAC: w6tv8wcm  SUDOC: 032701780  S2AuthorId: 95920913  Trove: 789148  VcBA: 495/97259  VIAF: 91240860   WorldCat (עם VIAF): 91240860
בכלות העשב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ון כריסטופר (סמואל יוד)
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  מייקל ג'וזף 
 הוצאה בשפת המקור:  Michael Joseph
 תאריך הוצאה:  1956
 מספר עמודים:  231 (גרסה אנגלית), 169 (גרסה עברית)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מסדה (1979)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001964091
 
"בכלות העשב" (באנגלית: "The Death Of Grass") הוא ספר מסוגת המדע הבדיוני הפוסט-אפוקליפטי שנכתב על ידי ג'ון כריסטופר (שם העט של הסופר סמואל יוד). הספר יצא לאור ב-1956 בבריטניה בהוצאת Michael Joseph כ-"The Death Of Grass" ומאוחר יותר בארצות הברית כ-"No Blade of Grass". ב-1979 תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בהוצאת "מסדה".
ברקע העלילה, וירוס הרסני מתפשט ותוקף כל צמח עשבי ברחבי אסיה ואירופה. הווירוס תוקף ומחסל גידולים חקלאיים וגורם להתפשטות רעב מחריד שבתורו מביא להתפרקות שלטון החוק ולהידרדרות מוסרית הגולשת להיסטריה המונית. עלילת הספר עוקבת אחר שני חברים בניסיונם למלט את עצמם ואת משפחותיהם מהכרך הלונדוני השוקע לאנרכיה אלימה, אל חווה מבודדת באזורים הכפריים של אנגליה.
עיבודים על בסיס הספר

נעשו מספר עיבודים לספר "The Death Of Grass " במדיות אחרות:
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 שודר ב-BBC הבריטי תסכית רדיו של עלילת הספר.
ב-1970 הופק עיבוד קולנועי של הספר, בשם "No Blade of Grass".
ב-2009, כחלק מעונת "מדע בדיוני" בערוץ הרדיו הבריטי "BBC 4", שודר תסכית בחמישה פרקים שהתבסס על הסיפור.
בית הכנסת העתיק בדיר עזיז

| --- | --- |

 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הביזנטית בארץ ישראל, התקופה הרומית בארץ ישראל 
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  המאה ה־19 
 ארכאולוגים:  חיים בן דוד, צבי אורי מעוז ואורן זינגבוים
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°51′51″N 35°42′46″E﻿ / ﻿32.8641485°N 35.7127698°E﻿ / 32.8641485; 35.7127698
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) בית הכנסת העתיק בדיר עזיז(למפת הגליל העליון רגילה) בית הכנסת העתיק בדיר עזיז(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת העתיק בדיר עזיז(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת העתיק בדיר עזיז
 
אבן עם הכיתוב ΑΖΙΖΟ שנמצאה בבית הכנסת
בית הכנסת העתיק בדיר עזיז הוא בית כנסת מתקופת המשנה והתלמוד בדרום רמת הגולן.
היסטוריה

בית הכנסת נמצא ליד הכפר הסורי הנטוש דיר עזיז. שרידי בית הכנסת התגלו לראשונה על ידי לורנס אוליפנט בסוף המאה ה-19. בית הכנסת הוא אחד משני מבני ציבור שהיו ביישוב. בית הכנסת ממוקם על המורדות לכיוון דרום נחפר ושוחזר בחפירות ארכאולוגיות.
ארכאולוגיה

בשנת 1998 נערכה משלחת חפירה מטעם המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן ומכללת כנרת בראשות חיים בן דוד, צבי אורי מעוז ואורן זינגבוים. החפירות התנהלו באתר עד שנת 2004. בחפירות נחשפו אולם מלבני (בזיליקה) שמידותיו 11 מטר על 18 מטר, ובו ערמת אבני גזית, אשר לפי הסברה מקורן בבית הכנסת שחרב ב"רעש שביעית" בשנת 749 לספירה. מתחת לרצפת האולם נמצאו מאות מטבעות, שהמאוחרים ביניהם מימי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (הרבע השני של המאה ה-6 לספירה). בקיר הדרומי של האולם גומחה בולטת לארון הקודש.
על אחד ממשקופי בית הכנסת הקדום נמצא הכיתוב בשפה היוונית: ΑΖΙΖΟ, המצביע על כך שיש אפשרות שהשם "עזיז" קשור לשמו המקורי של היישוב התלמודי במקום.
ראו גם

מעיין כנף
הערות שוליים

↑  ח' וד' עמית, מראי מקום - לטייל עם המקורות בצפון הארץ, יד יצחק בן-צבי, עמ' 208-211.
↑  ח' וד' עמית, מראי מקום - לטייל עם המקורות בצפון הארץ, יד יצחק בן-צבי, עמ' 210.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בתי כנסת ובנושא רמת הגולן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנסט אוילנבורג (הוצאה מוזיקלית)

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1874–הווה (כ־150 שנה) 
 מיקום המטה:  מיינץ 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המוזיקה 
 מוצרים עיקריים:  פרטיטורה 
  
 eulenburg.de
 
ארנסט אוְֹיְלֶנְבּוּרג (בגרמנית: Ernst Eulenburg) היה מו"ל מוזיקה, שייסד את הוצאת אוילנבורג בלייפציג בשנת 1874. ההוצאה החלה את דרכה בהוצאת סדרת מחקרים של מורה לפסנתר מדרזדן, אחר התרחבה למוזיקה קלה וליצירות למקהלת גברים, שהיו בזמן הראשון כולן ללא זכויות יוצרים.
מקור הפרטיטורות המיניאטוריות

בשנת 1891 רכש ארנסט אוילנבורג את חברת פיין, שהחלה זמן לא רב קודם לכן לפרסם פרטיטורות מיניאטוריות של יצירות מוזיקה קאמרית, ובכך יצר את הבסיס האיתן לפרטיטורות המיניאטוריות הנודעות, שבגינן מפורסמת הוצאת אוילנבורג כיום. הקטלוג הורחב עוד יותר ב-1908 ברכישת הקטלוג של דונז'ובסקי.
תולדות החברה בשנים הבאות

בשנת 1905 החל בנו של ארנסט, קורט, לעבוד בחברה, קשר שנמשך עד לפרישתו בגיל 90, בשנת 1968. אחרי מותו של אטרנסט בשנת 1926, תפס קורט את מקומו והחל להוסיף לפרטיטורות עריכות חשובות של מוזיקולוגים מן השורה הראשונה, כגון אלפרד איינשטיין (שערך, למשל, את דון ג'ובאני) ופרידריך בלום (שערך את הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט). בו בזמן החלה הוצאת אוילנבורג להוציא לאור יצירות מאת מלחינים בני התקופה כמו פאול גרנר ויצירת "קלאסיות" מאת המלחין לסרטים מיקלוש רוז'ה.
שנות המלחמה

קורט אוילנבורג ובני משפחתו גורשו מגרמניה בשנת 1939, ממש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, והשתקעו בציריך. חברת ארנסט אוילנבורג בע"מ, לונדון, נוסדה לאחר משא ומתן עם סוכני אוילנבורג בלונדון, גודווין וטאב; העסק בלייפציג הוצא מרשות המשפחה והמשיך להתנהל תחת השם הורסט זאנדר ק"ג.
אוילנבורג לאחר המלחמה

אחרי המלחמה, בשנת 1945, עבר אוילנבורג ללונדון לקחת לידיו את השליטה בחברה שם, והחל להרחיב שוב בהדרגה את הקטלוג. לקראת סוף שנות ה-50', נרכשה חברת אוילנבורג על ידי הוצאת שוט ושות', שמוציאה כיום הפרטיטורות של אוילנבורג. בימים אלה יוצאים למעלה מ-1200 כותרים תחת השם הוצאת אוילנבורג, פרטיטורות שאין לטעות בזהותן הודות למידתן הקטנה ולעטיפה, הבולטת בצבעה הצהוב העז.
לקריאה נוספת

Hans-Hubert Schönzeler|Schönzeler, H-H 1979. Kurt Eulenburg at 100. Recollections of a Century in Music Publishing.  Musical Times, 120, 127-128.
בדי כרתליסה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שפת המקור:  שפות מרובות 
 נושא:  Kartvelian studies 
 
בֶּדִי כָּרתּלִיסָה (גאורגית: ბედი ქართლისა, צרפתית: Revue de Kartvélologie) או בתרגום חופשי בעברית: "הגורל של כארתלי", הוא כתב עת אקדמי (אנ') המתמחה בשפה, התרבות וההיסטוריה של גאורגיה כרתוולולוגיה, והתפרסם בפריז, בין השנים 1948–1984. מקור שם העיתון מפואמה באותו שם (גאו') של המשורר הגאורגי הרומנטי, בן המאה ה-19, ניקולוז ברתשווילי.
כתב העת נוסד על ידי המהגרים הגאורגים, שהיגרו מברית המועצות - ההיסטוריון קָלִיסְטְרָטֶה (אנ') (1986-1901 ונינו סאליה (אנ') (1898-1992). עד לשנת 1957 פרסם העיתון כתבות בשפה הגאורגית בלבד. לאחר מכן פרוסמו גם כתבות גם בצרפתית, באנגלית ובגרמנית, בחסות ובמימון של האקדמיה הצרפתית למדעים, ונערך על ידי קליסטרטה סאליה. העיתון נטל תפקיד מפתח בהתפתחות תחום "לימודי גאורגיה" כרתוולולוגיה באירופה. מספר מומחים בינלאומיים מובילים, ביניהם אקדמאים מגאורגיה, אזרבייג'ן וצפון הקווקז, שיתפו פעולה ותרמו מאמרים בנושא ההיסטוריה, הארכאולוגיה, האתנולוגיה והתרבות של גאורגיה וצפון הקווקז. בשנת 1985 ירש את כתב העת שנתון ("Revue des études géorgiennes et caucasiennes"), שנוסד על ידי ז'ורז' דומזיל וז'ורז' שָׁרָשִׁידזֶה (אנ'). השנתון "גאורגיקה" מכסה תחומי כתיבה דומים.
הערות שוליים

↑  ISSN 0373-1537
↑  אלגוּג'ה חִינְתִּיבִּידזֶה (אנ') (1996), "הספרות הגאורגית במחקר האירופאי", נאט"ו
↑  ISSN 0232-4490
ערך זה הוא קצרמרבנושא כתבי עת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.