יחסי מיאנמר–סין
יחסים אסטרטגיים

סין היא הספקית החשובה ביותר של סיוע צבאי ומקיימת שיתוף פעולה אסטרטגי וצבאי נרחב. מאז 1989, סין סיפקה למיאנמר מטוסי קרב, כלי רכב משוריינים וכלי שיט, והכשירה את הצבא הבורמזי, חיל האוויר ואנשי חיל הים. גישה לנמלים ולמתקנים הימיים של מיאנמר מספקים לסין השפעה אסטרטגית במפרץ בנגל, באזור האוקיינוס ההודי הרחב יותר ובדרום-מזרח אסיה. סין פיתחה נמל מים עמוקים בקיאוקפיו במפרץ בנגל. היא גם בנתה מזח באורך 85 מטר, מתקנים ימיים ומערכות סיור ומודיעין אלקטרוני באיי קוקו, הממוקם 18 קילומטרים מאיי אנדמן וניקובר בהודו, מה שנותן לסין יכולות לפקח על הפעילות הצבאית של הודו, כולל ניסויי טילים. עם זאת, בניית מערכות מודיעין באי נחשבת כיום כמיתוס, והכוחות ההודיים הכחישו לאחרונה את קיומם סין מסייעת בבניית בסיס ימי בסיטווה, נמל ימי חשוב מבחינה אסטרטגית קרוב לעיר ולנמל הגדולים במזרח הודו, קולקטה. בייג'ינג גם מממנת סלילת כבישים המקשרים בין יאנגון וסיטווה, ומספקת את הדרך הקצרה ביותר לאוקיינוס ההודי מדרום סין.
סין ורוסיה הטילו פעם וטו על החלטת מועצת הביטחון של האומות המאוחדות שנועדה להעניש את מיאנמר. בשנים האחרונות, סין הפגינה חוסר נכונות לתמוך בממשלת בורמה וניסתה לייצב את המצב הפוליטי במיאנמר.
בשנים האחרונות עברה מיאנמר לפתח קשרים אסטרטגיים ומסחריים עם הודו, איתה היא חולקת גבול יבשתי ארוך ומפרץ בנגל. הגברת שיתוף הפעולה הסחר והצבאי עם הודו ופיתוח היחסים הבילטרליים עם יפן ובתוך איגוד מדינות דרום מזרח אסיה (ASEAN) מראה על שינוי במדיניות החוץ של מיאנמר כדי למנוע תלות מוגזמת בסין. עם זאת, עד 2018 מעורבותה של הודו במיאנמר עדיין הייתה מוגבלת בהשוואה להשפעתה הפוליטית והכלכלית של סין במדינה.
לאחר תקרית קוקאנג באוגוסט 2009 שזכתה להתעניינות תקשורתית בינלאומית, כמה מומחים הטילו ספק בהשפעתה על יחסי סין-מיאנמר, שנחשבו לחזקים. ברטיל לינטנר הצהיר כי מיאנמר נותנת עדיפות לסכסוכים פנימיים על פני קשריה עם סין, אולם חלק מהאנליסטים הסיניים, כמו שי ינהונג, ממעיטים ביחסים בין מיאנמר לסין, ואמרו "הם לא חברים גדולים. הם לא מקשיבים למה שסין אומרת." סין דחקה במיאנמר להבטיח את יציבות אזור הגבול ולהגן על האינטרסים של אזרחיה במיאנמר. משרד החוץ הבורמזי התנצל מאוחר יותר בפני סין על התקרית, אך גם פרסם כתבה על הדלאי לאמה בעיתון הממשלתי "Myanmar Times", האזכור הראשון שלו בתקשורת הבורמזית הנשלטת על ידי המדינה במשך 20 שנה. אמרו כי גורמים רשמיים בסין "זועמים" ו"כועסים מאוד" על כך שלא הוזהרו מראש על המתקפה על הגבול.
ביוני 2015, מורדי קוקאנג הכריזו על הפסקת אש חד-צדדית תוך ציון "הקריאות העזות של ממשלת סין להשבת השלום באזור הגבול בין סין-מיאנמר" בין אינטרסים נוספים. ההודעה עלתה במקביל לפגישה של אונג סן סו צ'י עם שי ג'ינפינג, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית בבייג'ינג. לאחר הגינוי הבינלאומי לרצח העם הרוהינגה, משקיפים ציינו כי מיאנמר הידקה את יחסיה עם סין.
במאי 2018, סין גינתה את ממשלת מיאנמר לאחר שפרצה אלימות בצפון מיאנמר. האלימות החלה על ידי מיליציה שנתמכת על ידי סין, ומרדה במיאנמר. המיליציה, צבא השחרור הלאומי טאאנג, ביקשה לקבל יותר אוטונומיה מהממשלה המרכזית של בורמה. באוקטובר 2018, מיליציות בתמיכת סין נגד מיאנמר גירשו אנשי דת רבים בצפון מיאנמר, מה שעורר זעם ברחבי מיאנמר. המיליציה הנתמכת על ידי סין איימה גם על תושבי צפון מיאנמר מלהביע את אמונתם הדתית, אפילו בתוך בתיהם.
באוגוסט 2018, ארגונים בינלאומיים שונים מצאו עלייה מדהימה בפרויקטים סיניים במיאנמר, מה שעלול לגרום ל'מלכודות חוב' נגד מיאנמר, באותו אופן שנתפס כגורם למלכודת חובות נגד סרי לנקה. למרות הדיווחים הללו, ממשלת מיאנמר המשיכה עם ההלוואות והתוכניות הסיניות בנובמבר 2018, מה שעורר דאגה ציבורית רחבה. בפברואר 2019, מיאנמר לקחה עוד הלוואות ותוכניות בחסות סינית.
ביולי 2019, שגרירי האו"ם מ-50 מדינות, כולל מיאנמר, חתמו על מכתב משותף למועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם המגן על היחס של סין לאויגורים ולקבוצות מיעוט מוסלמיות אחרות באזור שינג'יאנג.
בינואר 2020, המפקד העליון, מין אונג הלינג, נפגש עם המנהיג הסיני שי ג'ינפינג בנייפידאו. שי קידם את שיתוף הפעולה המעשי במסגרת של יוזמת החגורה והדרך כדי להשיג תוצאות במועד מוקדם ולהועיל לאנשי מיאנמר.