stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארכיבישופות ברמן
היסטוריה > הארכיבישופות לפני הקמת הנסיכות-ארכיבישופות

ייסוד הדיוקסיה שייך לתקופת הפעילות המיסיונרית של וילהד על וזר התחתון. היא הוקמה ב-15 ביולי 787 בוורמס, ביוזמתו של קרל הגדול, תחום השיפוט שלה הוקצה לכסות את השטח הסקסוני משני צדי הווזר משפך האלר, צפונה עד האלבה ומערבה עד הטריטוריה הפריזית למרחק מסוים משפך הווזר.
וילהאד קבע את המטה שלו בברמן, אם כי חוקתה הרשמית של הדיוקסה התרחשה רק לאחר הכפפת הסקסונים ב-804 או 805, כאשר תלמידו של וילהאד, וילריך, התקדש לבישוף של ברמן, עם אותה הטריטוריה. ניתן להעלות על הדעת שהדיוקסיה הייתה באותה תקופה סופרגן של הארכיבישופים של קלן, כך לפחות אישרו מאוחר יותר את טענתם לעליונות על הכס הברמיאני. כאשר, לאחר מותו של הבישוף לודריך (838–845), ניתן הכס לאנסגר, היא איבדה את עצמאותה, ומאז ואילך התאחדה לצמיתות עם הארכיבישופות של המבורג.
המועצה המשולבת החדשה נחשבה כמפקדה לעבודה המיסיונרית במדינות הנורדיות, ומוסדות חדשים שיוקמו היו אמורים להיות הסופרגנים שלו, כלומר כפופים לסמכות השיפוט שלו. יורשו של אנסגר, רימברט, "השליח השני של הצפון", היה מוטרד מהתקפות תחילה של נורמנים ואחר כך של ונדים, ומהתביעות המחודשות של קלן לעליונות.
ביוזמתו של הארכיבישוף אדלגר (888–909) האפיפיור סרגיוס השלישי אישר את מיזוגה של דיוקסיית ברמן עם הארכיבישופות של המבורג כדי ליצור את הארכיבישופות של המבורג וברמן, המכונה בפי העם המבורג-ברמן, ובכך הכחיש את טענתה של קלן כמטרופוליה על ברמן. סרגיוס אסר על המועצה בקונקתדרלה של המבורג לייסד דיוקסיות סופרגניות משלה.
לאחר חורבן האובודריט של המבורג בשנת 983 התפזרה המועצה של המבורג. אז הארכיבישוף אונוואן מינה מועצה חדשה עם שנים עשר קנונים, כששלושה מהם נלקחו ממועצת קתדרלת ברמן, ושלושת הקולג'ים של בוקן, הרספלד ורמלסלו. בשנת 1139 נמלט הארכיבישוף אדאלברו מפלישת הרוזן רודולף השני משטאדה והרוזן פלטין פרידריך השני מסקסוניה, שהרסו את ברמן, ומינו בהמבורג קנונים קפיטולים חדשים עד 1140.
היסטוריה > הטריטוריה הדיוקסית של ברמן והסופרגנים שלה

הטריטוריה של המבורג-ברמן כיסתה בערך את הטריטוריות הבאות של היום: הערים ברמן וברמרהאפן, העיר החופשית וההנזה המבורג (צפונית לאלבה), מחוזות סקסוניה התחתונה של אוריך (צפונית), קוקהאפן, דיפולץ (צפונית), פריזיה, ניינבורג (מערבית), אולדנבורג באולדנבורג (מזרחית), אוסטרהולץ, רוטנבורג על וום (צפונית), שטאדה (למעט שטח אדמה מזרחי), וסרמארש, ויטמונד, המחוזות העירוניים של סקסוניה התחתונה דלמנהורסט ו-וילהלמסהאפן, שלזוויג-הולשטיין. המחוזות דיטמארש, פיננברג, מחוז רנדסבורג-אקרנפרדה (דרומה), סגברג (מזרחית), שטיינבורג, שטורמרן (מזרחית) וכן המחוזות העירוניים שלזוויג-הולשטיין, קיל ונוימינסטר.
השלטון של המבורג-ברמן הגיע לשגשוגו הגדול ביותר ולאחר מכן לתקופת הצרות העמוקות ביותר תחת הארכיבישוף אדלברט מהמבורג (1043–1072). הוא היה אחרי שדרוג המבורג-ברמן לדרגת פטריארכיה של הצפון ונכשל לחלוטין. המבורג הפסיקה לשמש כחלק משמה של הדיוקסיה. שני הארכיבישופים הבאים, לימאר והומברט, היו מתנגדים נחושים של האפיפיור גרגוריוס השביעי.
בשנת 1104 הועלה מחוז הסופרגן של ברמן של לונד (דנמרק) לארכי-דיוקסיה המפקחת על כל הספראגנים הנורדיים האחרים של ברמן, כלומר ארהוס (דנמרק), איי פארו (דנמרק), גארדאר (גרינלנד), לינקופינג (שוודיה), אודנס (דנמרק), אורקני (בריטניה), אוסלו (נורווגיה), ריבה (דנמרק), רוסקילדה (דנמרק), שלזוויג (דנמרק), Selje (נורווגיה), Skálholt (איסלנד), Skara (שוודיה), Strängnäs (שוודיה), טרונדהיים (נורווגיה), אופסלה (שוודיה), Viborg (דנמרק), Vestervig (דנמרק), Västerås (שוודיה) ו-Vaxjö (שוודיה).
המושבות הסופיות הנותרות של ברמן באותה תקופה היו קיימים רק בשמותיהם, שכן הוונדים השמידו את מה שנקרא המחוזות הוונדיים של אולדנבורג-ליבק, רצבורג ושוורין, והן קמו מחדש רק מאוחר יותר. עם היחלשותה של דוכסות סקסוניה (המאה השביעית - 1180) בשנת 1180 השיגו כל הבישופים הסופרגנים הללו עבור חלקים משטחי הבישופות שלהם מעמד של נסיכים-בישופים חופשיים אימפריאליים. הבישופות של ליבוניה (תחילה באוקסקול ולאחר מכן בריגה) הייתה סופרגן של ברמן בשנים 1186–1255.
היסטוריה > הנסיכות-ארכיבישופות של ברמן לאחר 1180 > חוקה ופוליטיקה בתוך הנסיכות-ארכיבישופות

ביחס לפנים הסמכות הארכיאפיסקופית, המורכבת מהנסיך-ארכיבישוף ומועצת הקתדרלה, הייתה צריכה למצוא דרכים לקיים אינטראקציה עם נושאי הסמכות האחרים. אלה הפכו בהדרגה לאצולת הבישופות, גוף מייעץ, אך מקבל החלטות בנושאי מיסוי ומיסים. אצולת הבישופות שוב לא הייתה הומוגנית בשום פנים ולכן התקוטטו לעיתים קרובות משום שהיו מורכבים מאצולה תורשתית, אדוני השירות, הכמורה הלא קפיטולרית, האיכרים החופשיים והבורגרים של ערים מורשות. מודוס ויוונדי של משחק הגומלין בין האצולה לבין הסמכות הארכיאפיסקופלית, בהיותו כשלעצמו מחולק לנסיך-ארכיבישוף ולמועצה, הפך לחוקה המעטה של הנסיכות-ארכיבישופות. עם זאת, המשחק לא נקבע על פי סטנדרטים קבועים של התנהגות. בעוד הארכיבישופים עבדו על סילוק אצולת הבישופות מהנוף הפוליטי, האחרונים נאבקו על אכיפת המודוס ויוונדי כדי להפוך לחוקה של ממש. המועצה נעה לעיתים קרובות בין הגדלת השפעתה על ידי מאבק באצולה במשותף עם הנסיך-ארכיבישוף לבין הדחת כוונותיו האבסולוטיות על ידי סימון מטרה משותפת עם האצולה. כל הצדדים עשו שימוש באמצעים כמו בלוף, איום, חסימה, שחיתות, מסחר בסוסים ואפילו אלימות.
בשנים 1542/1547 - 1549 הצליחו המועצה והאצילים לפטר את הנסיך-ארכיבישוף האוטוקרטי והכושל כריסטופר הבזבזן, דוכס בראונשווייג-לינבורג-וולפנביטל. במיוחד המועצה השתמשה בכוחה כדי לבחור מועמדים ותיקים מאוד, כדי למזער את הזמן שבו שליט יכול להזיק, או כדי לבחור קטינים, שעליהם קיוותה להשפיע על ידי חינוכם. מדי פעם המועצה משכה זמן והאריכה את הבחירות במשך שנים, בהיותה בעצמה השליט לתקופת ה-sede vacante. במהלך פיטוריו של הנסיך-ארכיבישוף כריסטופר הבזבזן שלטה המועצה יחד עם האצילים שצברו באותה תקופה כוח משמעותי.
ביחס כלפי חוץ היה לנסיכות-ארכיבישופות של ברמן מעמד של אצולה אימפריאלית (בגרמנית: "Reichsstand", רבים: "Reichsstände") עם הצבעה בדיאט של האימפריה הרומית הקדושה. תנאי מוקדם להיות אצולה אימפריאלית היה חופשיות אימפריאלית בגרמנית: "Reichsunmittelbarkeit", או "Reichsfreiheit") של השליטים או הגופים השליטים, כלומר לא הייתה להם סמכות אחרת מעליהם מלבד קיסר האימפריה הרומית הקדושה בעצמו. יתרה מזאת, לשליטים או גופים שולטים כאלה (כגון מועצות או מועצות ערים) היו כמה זכויות ופריבילגיות חשובות, כולל מידה של אוטונומיה בשלטון השטחים שלהם.
בתפקידם הדתי ככומר קתולי, הארכיבישופים הובילו את הארכיבישוף שלהם כממונה על כל הכמורה הרומאית-קתולית, כולל הבישופים הסופרגנים של אולדנבורג-ליבק, רצבורג ושוורין.
היסטוריה > הנסיכות-ארכיבישופות של ברמן לאחר 1180 > דעיכת עצמאותה של הנסיכות-הארכיבישופות

הנסיכות-ארכיבישופות סבלה לעיתים קרובות מעליונות צבאית של מעצמות שכנות. בהיותה לא שושלתית, אלא שלטון של נסיכים-ארכיבישופים ממוצא שונה, הפכה הנסיכות-ארכיבישופות לפיון בידי הכוחות החזקים. כינונה של חוקה, שתחייב את האצילים המסוכסכים, נכשלה.
פילוגים בכנסייה ובמדינה סימנו את המאות הבאות, ולמרות עמלתן של הקהילות וינדסהיים ובורספלד, הוכנה הדרך לרפורמציה, שהתקדמה במהירות, בין השאר בגלל הנסיך-ארכיבישוף הקתולי האחרון, כריסטופר הבזבזן, אשר היה בסכסוך קבוע עם המועצה והאצולה. בהיותו בו-זמנית הנסיך-בישוף של ורדן, הוא העדיף להתגורר בעיר ורדן.
עד שמת (1558), בארכיבישופות לא נותר דבר מהעדה הישנה מלבד כמה מנזרים - כמו הרספלד, הימלפפורטן, לילינטל, נויאנוולדה, אוסטרהולץ וכן זבן בסמכות השיפוט של הארכיבישוף של ברמן קלוסטר הישנה (הו') וכן נויקלוסטר בסמכות השיפוט של ורדן - והמחוזות המשרתים על ידם. בעוד שבין 1523 ל-1551 הערים ברמן ושטאדה פירקו את כל המנזרים העירוניים, מלבד סנט מרי בשטאדה, שהפכה עד 1568 למנזר לותרני, והעבירה את המבנים שלהן לשימושים של בתי ספר, בתי חולים, בתי נדבה ובתי קשישים.
היסטוריה > הנסיכות-ארכיבישופות לאחר 1648

ב-1648 חולנו ארכיבישופות ברמן ובישופות ורדן, כלומר הפכו למונרכיות תורשתיות על פי חוקה, ומכאן ואילך נשלטו תמיד דוכסות ברמן וגם דוכסות ורדן באיחוד אישי, בתחילה על ידי בתי המלוכה של שוודיה; בית ואסה ובית פפאלץ-צווייבריקן, ומאוחר יותר על ידי בית הנובר.
עם התפרקות האימפריה הרומית הקדושה ב-1806, מעמדה של ברמן-ורדן כחופשיות אימפריאלית התבטל; מכיוון שהם היו באיחוד אישי עם ממלכת הנובר השכנה, הם שולבו במדינה זו. לאחר מכן הוקם מחוז שטאדה (1823–1978), שכלל את שטחי הדוכסות לשעבר של ברמן וורדן ואת ארץ האדלן.
היסטוריה > הנסיכות-ארכיבישופות לאחר 1648 > ארגון מחדש של הכנסייה הרומית-קתולית בטריטוריה לשעבר של הארכיבישופות של ברמן

בשנת 1824 חולקה הטריטוריה לשעבר של ברמן בין הדיוקסיות השכנות שעדיין התקיימו של אוסנבריק, מינסטר והילדסהיים, כאשר האחרונה מכסה היום את השטח הקודם של הנסיכות-ארכיבישופות עצמה. פרט לעיר ההנזה החופשית הקלוויניסטית ברמן ושטחה, שהמשיכה להיות בפיקוח של הנציגות הרומית-קתולית בצפון גרמניה. עיר ההנזה החופשית ברמן הפכה לחלק מהדיוקסה של אוסנבריק רק ב-1929, עם פירוק הנציגות באותה שנה.
הערות שוליים

↑  Sabine Graf, „Die vier katholischen Klöster Harsefeld, Altkloster, Neukloster und Zeven im evangelischen Erzstift Bremen“, in: Stader Archiv; N.F. 91/92 (2001/2002), title of the volume: Stader Jahrbuch 2001/2002, pp. 51-78, here pp. 55seq.
↑  Sabine Graf, 'Die vier katholischen Klöster Harsefeld, Altkloster, Neukloster und Zeven im evangelischen Erzstift Bremen', in: Stader Archiv; N.F. 91/92 (2001/2002), title of the volume: Stader Jahrbuch 2001/2002, pp. 51-78, here pp. 66.
↑  Kloster Neuenwalde has been re-established as Lutheran convent after the end of the Catholic occupation and is functioning up to the present day as such an institution.
הסמל של עיריית Bremian Hagen im Bremischen מציג באמצע את הסמל של הנסיך-ארכיבישופות של ברמן.
בית החולים רמת מרפא

| --- | --- |

החלק האחורי של רמת מרפא (2014)
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים ליולדות רפואת לב
 בעלים:  קופת חולים מכבי
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1935
 תאריך סגירה:  2003 
 גאוגרפיה
 כתובת:  HaTikva 23, Ramat Gan 
 מיקום:  רמת גן, ישראל
 קואורדינטות:  32°05′18″N 34°48′49″E﻿ / ﻿32.08841°N 34.81362°E﻿ / 32.08841; 34.81362
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית החולים רמת מרפא(למפת גוש דן רגילה) בית החולים רמת מרפא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית החולים רמת מרפא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית החולים רמת מרפא  he בית החולים רמת מרפאhe בית החולים רמת מרפאמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חלק ממבנה בית החולים לאחר תחילת הריסתו ב-2007
בית חולים "רמת מרפא" רח' התקווה 23 רמת גן. צילום לכיוון רח' ז'בוטינסקי.
שלט זיכרון של לח"י ליד רמת מרפא. על השלט כתוב: בתקופת שלטון הבריטים אושפזו ב"רמת מרפא" אנשי לח"י רבים שנפצעו בפעולות קרב נגד השלטון הזר. רבים מהפצועים חייבים את חייהם לצוותי הרופאים ועובדי ביה"ח שטיפלו בהם במסירות, בחשאי ובתנאי לחץ.
בית החולים רמת מרפא ברמת גן היה בית חולים שפעל בשנים 1935–2003, והיה מראשוני בתי החולים ליולדות בישראל. במשך כ-60 שנות פעילותו התחלפו בעליו מספר פעמים, הוא התרחב, התפתח, ושירת מאות אלפי מטופלים בתחומי רפואה שונים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 מוזג עם בית החולים "אסותא" שבשליטת מכבי שירותי בריאות.
היסטוריה

בית החולים הוקם על ידי הגינקולוג היהודי ד"ר ליאו אברבך בשם "בית יולדות אברבך". הוא הוקם במקום בית חולים "רפאל" שנוסד על ידי קורט קירשמן ופעל זמן קצר. בהקמת בית החולים שותפה מרים יצחקי, מילדת ותיקה שפעלה כמילדת במשך 40 שנה בראשון לציון ובירושלים.
לבית החולים הגיעו יולדות מכל אזור מרכז הארץ, לרבות הרצליה, כפר סבא, כפר ויתקין וחדרה. הוא היה בבעלותו ובניהולו של אברבך עד שנת 1947, אז הוא מכר אותו לקבוצת רופאים שהפכה את המבנה לבית חולים כללי, שנקרא "רמת מרפא", והרחיבה אותו באופן משמעותי. ב-1963 נקנה בית החולים על ידי ד"ר צ'ורטקובר, והחל לעסוק גם בפעילות כירורגית, שהתנהלה עד תחילת שנות ה-70. בשנת 1981 קנתה חברת "סורקו" את בית החולים. בשביתת הרופאים הגדולה ב-1983 שנמשכה ארבעה חודשים, הפעילו הרופאים מוקד רפואי תחליפי גדול ברמת מרפא. בשנת 1984 נרכשה החברה על ידי קופת חולים מכבי. "מכבי" פיתחה את בית החולים, שהתמחה בצנתורים וברפואת לב, והקימה לו שלוחות בבאר שבע, באשקלון, בפתח תקווה ובחיפה, וכן מכון דיאליזה ומכון הדמיה בתל אביב.
בשנת 1994 איחדה מכבי את בית החולים עם בית החולים "אסותא", אותו רכשה מידי חברת "כלל" תחת חברת אסותא מרכזים רפואיים בע"מ. ב-2003 הועתקה פעילות בית החולים מרמת גן לפתח תקווה, אחר כך שונה שמו ל"בית החולים אסותא פתח תקווה", וב-2009 עם סיום הקמת בית החולים אסותא רמת החייל הועברה פעילותו למרכז החדש.
מבנה בית החולים ההיסטורי ברמת גן

הבניין נבנה בשנת 1934 על גבעה שהייתה מנותקת מהיישוב רמת-גן ומוקפת בפרדסים, בשטח מאדמות 'פרדס גולדברג' ההיסטורי (לימים שכונת הגפן). הבניין, בתכנון האדריכל הרי לוריא, נבנה בסגנון הבינלאומי, בנייתו החלה בשנת 1934 והוא נחנך ב-4 בינואר 1935. לאור מיקומו, על "הכביש השחור" (ציר ז'בוטינסקי) שקישר בין יפו, תל אביב, פתח תקווה ושכם, שימש את אנשי המחתרות ואת תנועות המרי בפעילויותיהם בתקופת המנדט, ולא פעם טופלו בו פצועי המחתרות. ברחוב ז'בוטינסקי ברמת גן, ליד סמטה המובילה לרמת מרפא, יש שלט זיכרון של לח"י על הטיפול שקיבלו פצועי מחתרת זאת ברמת מרפא (תמונה).
במהלך מלחמת העולם השנייה נוספו לו אגפים ונבנתה גם דירה ששימשה את משפחת אברבך.
הבניין שימש כבית חולים עד שנת 2003 ובמרץ 2005 הבניין נרכש על ידי חברת "אפריקה ישראל" תמורת כ-17 מיליון שקל, וזו תכננה בניית מגדל מגורים בן 40 קומות תחתיו. על פי התוכנית שהציגה אפריקה מגורים, בלובי של הבניין החדש יוצגו תמונות שיספרו את תולדות הבניין ההיסטורי. הרס הבניין החל במאי 2007 אבל נעצר מייד בעקבות צו מניעה של תושבי האזור שביקשו לראות בבניין כמיועד לשימור. ב-19 בפברואר 2012 החליטה הוועדה המקומית רמת גן לשמר את המבנה, ואישרה לבנות מעליו מגדל מגורים בגובה 42 קומות. היזמים החליטו להסתפק במגדל נמוך יותר, של 28 קומות, שאושר בעירייה. אך ביוני 2013, הודיעה הוועדה המחוזית כי היא דוחה את תוכנית "המגדל הקטן" בגלל שהיא כללה את הריסת המבנה ההיסטורי של רמת מרפא. בעקבות זאת, קידמו היזמים מגדל של 19 קומות ו-88 דירות. כדי להתגבר על התנגדויות אפשריות, הופרשו שני-שלישים משטח הקרקע לשימוש הציבור, והמבנה של רמת מרפא הוגדר ל"שימור מחמיר", שמשמעותו שחזור קפדני שלו. בנוסף קבעו היזמים כי המבנה יירשם על-שם העירייה, כך ששימושו הציבורי לא יוטל בספק. בפברואר 2018 אישרה הוועדה המחוזית את התוכנית.
בית החולים קינגסיט

| --- | --- |

האתר של בית החולים קינגסיט לשעבר בשנת 2008; תשע שנים לאחר סגירתו.
 מאפייני הארגון
 סוג:  פסיכיאטריה
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  פברואר 1932
 גאוגרפיה
 מיקום:  קראקה, אוקלנד, ניו זילנד
 קואורדינטות:  37°07′57″S 174°47′48″E﻿ / ﻿37.132518831594°S 174.79672954747°E﻿ / -37.132518831594; 174.79672954747
  (למפת ניו זילנד מוגדלת) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןבית החולים קינגסיט(למפת ניו זילנד רגילה) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןבית החולים קינגסיט
 
בית החולים קינגסיט (באנגלית: Kingseat Hospital) היה בית חולים פסיכיאטרי שנחשב לאחד מהמקומות הרדופים והידועים לשמצה בניו זילנד, עם דיווחים על למעלה מ-100 הופעות של רוחות רפאים. הוא ממוקם בקראקה, ניו זילנד, דרומית לאוקלנד ומאז 2005 משמש כאתר שמיועד להפחדות; כמו כן, מאז 2013 הוא משמש גם כאתר לפיינטבול ומשחקי לייזר; המקום כונה כ"האטרקציה מספר 1 הרדופה בחצי הכדור הדרומי". על פי stuff.co.nz, בית החולים קינגסיט נחשב לאחד המקומות הרדופים ביותר בניו זילנד.
מקור ושם

בית החולים הפסיכיאטרי הוקם בקראקה בשנת 1929. הבנייה החלה כאשר עשרים מטופלים ממוסד נפשי סמוך, הגיעו לאתר יחד עם שתים עשרה מריצות ועשרה אתים. ד"ר הנרי בנט היה במקור הבעלים לשעבר של בית החולים קינגסיט בשנות החמישים. בית החולים קינגסיט נקרא על שם בית חולים באברדנשייר, סקוטלנד בעקבות ד"ר גריי (המנהל הכללי של מחלקת בריאות הנפש במחלקת הבריאות באותה התקופה) שחזר מטיול בחוץ לארץ והחליט שזהו השם הנכון לתת לו. גינות פרחים, שיחים ועצים גודלו בשטח בית החולים.
היסטוריה

בית החולים קינגסיט פעל מאז שנת 1932. בשנת 1939 הסכימו מחלקת העבודות הציבוריות וחברת הבניה פלצ'ר בע"מ להקים בית אחיות דו-קומתי בבית החולים קינגסיט, תוך שהוסכם שהממשלה תספק את הפלדה לבניין. בית החולים התרחב לאורך אמצע סוף שנות השלושים והארבעים של המאה העשרים עד כדי כך שבתחילת 1947 היו שם למעלה משמונה מאות מטופלים. במהלך שנות החמישים, ד"ר הנרי בנט (האיש שעל שמו נקרא האגף לבריאות הנפש בבית החולים ואיקטו) היה קצין רפואה בכיר בתחום הבריאות בבית החולים קינגסיט.
משנת 1964 קיבלו צוותי אחיות בקינגסיט לבוש רשמי של בית החולים. בשנת 1968, אחיות מסוימות בבית החולים פתחו בשביתה, מה שאילץ את הממשלה להזמין אנשים מובטלים ומתנדבים לסייע בעבודות בו. בשנת 1973 נפתחה שם בריכה טיפולית על ידי ראש עיריית אוקלנד דאז, ברברה גודמן. בית החולים חגג 50 שנות פעילות בשנת 1982. בשנים מאוחרות יותר קיבל בית החולים חולים מרצון. בשנת 1996 נמכר בית החולים קינגסיט לאחר שהממשלה החליטה על כך. הדבר הוביל לסגירתו הסופית שקרתה ביולי 1999.
שימוש לאחר הסגירה

לאחר סגירת בית החולים קינגסיט בשנת 1999, היו תוכניות לנצל השטח כאתר פוטנציאלי לכלא חדש, שיוכל להכיל שש מאות אסירים. בשנת 2000 ננקטו צעדים משפטיים נגד שבט טאינוי בגין נושאים כספיים הקשורים לבית החולים לשעבר. עד שנת 2004 יותר ממאתיים בני אדם התייצבו להגיש תלונות נגד הממשלה הלאומית, בגין האשמות של טיפול לרעה והתעללות בחולים במוסדות הפסיכיאטריים בניו זילנד (כולל בית החולים קינגסיט) במהלך שנות השישים והשבעים. בשנת 2005 שודר הפרק "Ghost Hunt", שהציג את אתר בית החולים לשעבר. בשנת 2009, החברה שבבעלותה בית החולים לשעבר טענה כי תמשיך בתוכניות לניתוק אספקת המים של התושבים באזור המקומי.
בשנת 2013, יזם נכסים חשף תוכניות שנועדו להפוך את אתר בית החולים לאחוזה כפרית בה יוקמו ארבע מאות וחמישים בתים. הדבר עורר סערה בניו זילנד, היות שיש שטענו שמדובר באתר מורשת שאין להרוס ומולם היו שטענו כי בעקבות העבר העצוב של המקום, אין להכיר בו כאתר מורשת. באותה השנה נערכה חקירה באזור בטענות שהוא "על-טבעי". בשנתיים שלאחר מכן, בוצעו עשר חקירות נוספות בבניינים שונים בבית החולים קינגסיט; כולל אגף האבטחה המרבי הידוע לשמצה. הפרומו לעונת 2014 של תוכנית הטלוויזיה המקומית "Shortland Street", צולם בחלקו בבית החולים קינגסיט וכך גם קליפ של להקת I Am Giant.
הערות שוליים

↑  "Ghost hunters in for the chill". The New Zealand Herald. 6 בנובמבר 2011. נבדק ב-2012-01-05. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Martin Johnston (22 באוקטובר 2005). "House of horrors at former hospital". The New Zealand Herald. נבדק ב-2011-12-15. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Spookers Ltd | Activities and Tours in Auckland, New Zealand". Tourism New Zealand. NewZealand.com. נבדק ב-2012-01-05.
↑  Kirsty Johnston (29 באוקטובר 2010). "New Zealand's spookiest stories". stuff.co.nz. נבדק ב-2011-12-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jeremy Olds (5 באוקטובר 2017). "From hospital to haunted house: Former patients criticise Spookers". Stuff. נבדק ב-27 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Papakura, N.Z : Kingseat Jubilee Editorial Committee (1981). Kingseat Hospital, 50 years, 1932–1982. נבדק ב-5 בינואר 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "BUILDING ACTIVITY". Evening Post. 2 במרץ 1939. נבדק ב-2012-01-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cathy Aronson (2 בדצמבר 2000). "Obituary: Dr Henry Bennett". The New Zealand Herald. נבדק ב-2012-01-05. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Julie Miller; Grant Osborn (באוקטובר 2005). Ghost Hunt: True New Zealand Ghost Stories. Penguin Group New Zealand, Limited. ISBN 978-0-7900-1012-0. נבדק ב-15 בדצמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Problems led to psychosis, suicide bid (נדרשת הרשמה)
↑  Selwyn Manning (28 ביולי 1999). "Last Patients Moved from Kingseat Today". Scoop Media. נבדק ב-2011-12-15. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Selwyn Manning (16 באוגוסט 1999). "Kingseat Looks Likely As New 600 Inmate Prison". Scoop Media. נבדק ב-2012-01-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hospital sale dispute adds to Tainui's financial woes". The New Zealand Herald. 19 בפברואר 2000. נבדק ב-2012-01-05. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ghost Hunt (NZ): Abandoned Psychiatric Hospital". CBS Entertainment. נבדק ב-2011-12-15.
↑  "Water hope springs up". stuff.co.nz. 2 במרץ 2009. נבדק ב-2012-01-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wayne Thompson (21 בינואר 2013). "Hospital do-up plan hears calls for do-over". The New Zealand Herald. נבדק ב-2013-02-07. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kingseat Nurses Hostel / Spookers Retrieved January 2014
↑  Go behind the scenes of the Shortland Street 2014 promoTVNZ Retrieved December 2013
↑  Giants strive for perfection (נדרשת הרשמה) Retrieved July 2014
בית החולים הפסיכיאטרי.
ברית השמאל הציוני סוציאליסטי

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל
 מייסד:  יעקב ריפתין
 תקופת הפעילות:  1969–1978 (כ־9 שנים)
 אפיון:  מפלגה ציונית סוציאליסטית
 אידאולוגיות:  ציונות סוציאליסטית
 נוצרה מתוך:  מפ"ם
 התמזגה לתוך:  רשימת השלום
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 
ברית השמאל הציוני סוציאליסטי הייתה מפלגת שמאל בעלת צביון ציוני.
המפלגה הוקמה בשנת 1969 על ידי קבוצת חברים בראשותו של יעקב ריפתין שפרשו ממפ"ם על רקע התחברותה של האחרונה עם מפלגת העבודה לשם הקמת המערך מה שהיה נראה להם כנטייה לימין המפה הפוליטית.
המפלגה תמכה בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968 ומבחינה פוליטית הייתה מקורבת לרק"ח בדעותיה.
המפלגה השתתפה בשתי מערכות בחירות להסתדרות, וריפתין נבחר פעמיים לוועד הפועל של ההסתדרות, בבחירות לכנסת השביעית ב-1969 רצה כחלק מרשימת השלום שלא הצליחה לעבור את אחוז החסימה. לאחר מותו של ריפתין הלכה המפלגה וגוועה.
הערות שוליים

↑  דני פתר, לב בצד שמאל, עמ' 159, 183-184
↑  משה סנה, איזה ברית? - איזה שמאל?, דבר, 25 ביולי 1969; המשך
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלוטת הדמעות

| --- | --- |

 שיוך:  כלי מערכת הדמעות 
 אספקה עורקית:  עורק הדמע 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1028) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  glandula lacrimalis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A15.2.07.057 
 TA2 (2019):  6846 
 FMA:  59101 
 
בלוטת הדמעות (באנגלית: Lacrimal gland) היא בלוטה אקסוקרינית אשר מפרישה את נוזל הדמעות.
בלוטת הדמעות ממוקמת בחלק הפנימי של העפעף העליון. נוזל הדמעות הנוצר בבלוטת הדמעות מופרש באמצעות צינור הממוקם בשוליים הפנימיים של העפעף העליון. נוזל הדמעות "נמרח" באמצעות תנועה מכנית של עפעוף על גבי הקרנית ומשאיר אותה עם שכבה דקה של נוזל הדמעות. נוזל הדמעות מכיל מים, נוגדנים השומרים על העין מפני חיידקים ומרכיבים שומניים החיוניים לשמירת הקרנית. נוזל הדמעות מנוקז מהעין דרך פתח הממוקם בצידו הפנימי של העפעף התחתון אל שק הדמעות (אנ') ומשם בצינור אל האף.
קיימים שני סוגי הפרשות של דמעות: "דמעת בסיסית" הפרשה קבועה של נוזל הדמעות המספיקה לשטיפה מכנית קבועה של הקרנית "דמעת רפלקס" מתרחשת כתגובה לגירוי פיזי (גוף זר, גירוד וכולי) או רגשי.
כאשר שטף של נוזל הדמעות גדול מקצב ניקוזן הטבעי, עודף של נוזל מצטבר על הקרנית ולאחר מכן מופרש אל מחוץ לעין.
אי הפרשה מספקת של נוזל הדמעות יגרום ליובש בקרנית העין אשר עלולה לאבד את שקיפותה במקרים קיצוניים עד עוורון.
ראו גם

בכי
ברייטקופף והרטל

| --- | --- |


בית ההוצאה בבניין "גולדן בר" בלייפציג בסביבות 1850, ליטוגרפיה צבעונית, נהרס במלחמת העולם השנייה.
 נתונים כלליים
 מייסדים:  ברנהרד כריסטוף ברייטקופף 
 תקופת הפעילות:  1719–הווה (כ־305 שנים) 
 מיקום המטה:  ויסבאדן 
 קואורדינטות:  51°20′17″N 12°22′40″E﻿ / ﻿51.338034189245°N 12.377672488929°E﻿ / 51.338034189245; 12.377672488929 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המוזיקה 
  
 www.breitkopf.com
 he
 
ברייטקופף והֶרטל (בגרמנית: Breitkopf & Härtel) הוא בית ההוצאה למוזיקה הוותיק ביותר שעודו פעיל. החברה הוקמה בשנת 1719 בלייפציג על ידי ברנהרד כריסטוף ברייטקופף (1695–1777) תחת השם Breitkopf Ausgabe (הוצאת ברייטקופף). השם Härtel התווסף לאחר שבשנת 1795 קנה גוטפריד כריסטוף הרטל את החברה. ב-1807 החל הרטל לעסוק גם בייצור פסנתרים, מאמץ שנמשך עד 1870. פסנתרי ברייטקופף היו מוערכים ביותר במאה ה-19 על ידי פסנתרנים כמו פרנץ ליסט וקלרה שומאן.
ברנהרד כריסטוף ברייטקופף
החברה תמכה באופן עקבי באמנים בני זמנה, ושיתפה פעולה עם מלחינים כמו בטהובן, יוזף היידן, פליקס מנדלסון, שומאן, ליסט, וגנר וברהמס. מסורת זו ממשיכה היום, ויצירות מלחינים כגון ניקולאוס א. הובר, הלמוט לכנמן ואודו צימרמן מעטרות את הקטלוג.
קטלוג החברה כולל כרגע מעל 1,000 מלחינים, 8,000 כותרים ו-15,000 הוצאות וספרי מוזיקה. החברה פרסמה בנוסף גם את ההוצאה הכוללת הראשונה של יצירותיו של מוצרט, המכונה "מהדורת מוצרט הישנה" (Alte Mozart Ausgabe).
בית איזי שפירא

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  נעמי סטוצ'ינר
 מנכ"ל:  עמיר לרנר
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־44 שנים)
 https://www.beitissie.org.il/
 
איזי שפירא
בית איזי שפירא הוא ארגון ללא כוונת רווח, הפועל למען קידום איכות חיים וזכויות של אנשים עם מוגבלות ובני משפחותיהם.
במסגרת זו מפתח הארגון שירותים חינוכיים-טיפוליים, מפעיל תוכניות הסברה לשינוי עמדות בקהילה, פועל לשינוי מדיניות ומקדם מחקר והכשרה.
הארגון נוסד בשנת 1980 על ידי נעמי סטוצ'ינר, בתו של איזי שפירא, ונקרא על שם איזי שפירא, שעסק בסיוע לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית. עמדתו הייתה כי "לכל אדם הזכות לחיות בכבוד ובהתאם למלוא היכולות שלו". בית איזי שפירא ממוקם ברעננה, ומדי שנה נעזרים בו כ-30,000 איש.