stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי כץ (גאוגרף היסטורי)
מחקריו

תחומי התמחותו של כץ הם תהליכי ההתיישבות היהודית בעיר ובכפר בארץ ישראל בעת החדשה, היסטוריה בת זמננו של ארץ ישראל ומדינת ישראל מההיבטים היישוביים, הכלכליים, הפוליטיים והתרבותיים, הציונות ובניין ארץ ישראל, תולדות הקרן הקיימת לישראל ומפעליה, רכישת קרקעות והיסטוריה של בעלויות על מקרקעין, היסטוריה של חוקי המקרקעין בארץ ישראל ובמדינת ישראל, החכירה לדורותיה, קיבוצים וקהילות שיתופיות במגזר הכפרי והעירוני בישראל ומחוץ לה, תהליכים תרבותיים בעיצוב המרחב, בתי קברות צבאיים, יהדות וגאוגרפיה, רכוש קורבנות השואה בישראל ובעולם, הקמתם של הכלים המוסדיים לשמירת ערכי הטבע, הנוף והמורשת ההיסטורית בישראל, קבוצות אתניות במרכז ובמערב קנדה, קהילות יהודיות בקנדה וכן הקהילה ההוטרית בצפון אמריקה. כץ פרסם שלושים ספרים ולמעלה מ־ 160 מאמרים.
מחקריו > רכוש נספי שואה המצוי בישראל

בשנת 2000 פרסם כץ מחקר פורץ דרך בו חשף פרשה עלומה בתולדות היישוב ובתולדות מדינת ישראל בעל השלכות אקטואליות לעשיית צדק עם קרבנות השואה. בהתבסס על חומר ארכיוני שנאסף בישראל ומחוץ לה חשף כץ בספרו "רכוש שנשכח: לגורל רכושם של קרבנות השואה המצוי בישראל" שיצא לאור בהוצאת יד ושם כי בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים ביצעו יהודים רבים מאירופה השקעות כלכליות בארץ ישראל. ההשקעות כללו רכישת בתים, קרקעות עירוניות וחקלאיות וכן השקעות פיננסיות ובנקאיות. לימים התברר כי רבים מן המשקיעים נספו בשואה. רבות מן ההשקעות נתפסו בידי "הממונה על רכוש האויב", חלק נתפסו בידי האפוטרופוס הכללי, חלק נותר ככל הנראה בבנקים, חלק נשאר בידי החברות למכירת קרקעות ואת מקצת קרקעות הנעדרים פעלה הקרן הקיימת להעביר לידיה ולידי חברת הבת שלה הימנותא ועל ידי כך לשמרן בידיים יהודיות. מחקר זה זכה להד ציבורי רב ובעקבותיו להקמתה של ועדת חקירה פרלמנטרית בראשותה של חברת הכנסת לשעבר קולט אביטל. עורך הדין צבי ברק ופרופסור כץ מונו כיועצי הוועדה. בעקבות מסקנות ועדת החקירה נחקק ב-2005 חוק הנכסים המורה על הקמת החברה לאיתור והשבת נכסי נספי השואה.
מחקריו > בחזית הקרקע: קרן קיימת לישראל בטרם מדינה

מחקר זה בוחן ומסכם את מדיניותה ואת עשייתה של קק"ל בתפקיד העיקרי שנועד לה – רכישת קרקעות ארץ ישראל והעברתן לבעלות הלאום היהודי – בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל. מקום מרכזי בחיבור זה תופסות השנים 1936–1948 בהן ביצעה קק"ל יותר מ-60% מכלל רכישותיה מאז הקמתה בשנת 1901 ועד להקמת המדינה.
כץ מראה כי בתקופת תנופת עשייה זו, בצל אירועי הזמן – המאורעות, הספר הלבן, חוק הקרקעות ועוד, בעוד גורמים אחרים שעסקו ברכישת קרקעות צמצמו עד למאוד את רכישותיהם, הפכה קק"ל לגורם היהודי המוביל והכמעט בלעדי ברכישת קרקעות במגזר היהודי. לרכישות אלו הייתה חשיבות עליונה לקידום האינטרסים המדיניים של התנועה הציונית בארץ ישראל.
מחקריו > והארץ לא תימכר לצמיתות

ספרו זה של כץ ראה אור בהוצאת מאגנס בשנת 2002. המחקר בוחן את עיגון עקרון בעלות הלאום על רובן של קרקעות מדינת ישראל בתקנותיה של קק"ל בראשית שנות העשרים של המאה הקודמת, ולפיהן נאסר עליה למכור קרקעותיה אלא להחכירן בלבד, ומראה כיצד אומץ עיקרון זה (שמקורו במצווה והארץ לא תימכר לצמיתות) בהליך החקיקה ובחוקי מדינת ישראל. החיבור מתבסס בעיקר על ניתוח דיוני הממשלה, דיוני מליאת הכנסת ודיוני ועדות הכנסת בעניין 'חוק רשות פיתוח', 'חוק נכסי המדינה', חוק יסוד: 'מקרקעי ישראל' ו'חוק מקרקעי ישראל'.
בשנת 2009, לאור כוונת הממשלה לקיים רפורמה במינהל מקרקעי ישראל, ובכללן העברת קרקעות המדינה ממתכונת של החכרה למכירה קבועה, נוצרה חזית שהצליחה לאחד את כל קצוות המפה הפוליטית בהתנגדות להפרטה בין היתר, בשל הניסיון להעביר את הרפורמה דרך חוק ההסדרים. כץ, שהיה ממובילי המאבק ברפורמה, טען כי היא חותרת תחת חלק ניכר ממהותה היהודית של מדינת ישראל והציע, כפשרה, הרחבה אמנם של מכירת קרקעות עירוניות, אך תוך שינוי חוקתי שיאסור מכירת קרקע לזרים.
מחקריו > היזמה הפרטית בבניין ארץ-ישראל בתקופת העלייה השנייה

מחקרו של כץ בנושא זה חשף לראשונה את חלקה, דרך פעולתה ותרומתה של היוזמה הפרטית הציונית בעשייה היישובית בכפר ובעיר בארץ ישראל, בתקופת העלייה השנייה. יוזמה זו, שאורגנה בידי אנשים פרטיים במסגרת חברות ואגודות פרטיות, כאגודת נטעים וחברות האחוזה פיתחה קרקעות והקימה יישובים חקלאיים חדשים. בתחום העירוני היא התבטאה בייסוד שכונות חדשות ליד הערים הוותיקות. את שיא פעולתה של היוזמה הפרטית ניתן לראות בייסודה של תל אביב.
כץ דן במחקרו באידאולוגית העבודה העברית לעומת זו שדגלה בעבודה מעורבת, הרקע לעידוד ההון הפרטי להשקעות בארץ, יחסי וקשרי היזמה הפרטית עם הגופים הפילנתרופיים והציבוריים-ציוניים, וכמו כן, מנתח לעומק את המוטיבציות והאידאולוגיה של היזמה הפרטית והנוף היישובי אותו יצרה.
מחקריו > מושבות ההוטרים בצפון אמריקה וקנדה

בספר "באמונתם יחיו" שנכתב במשותף עם ג'והן לאר, נחשפו לראשונה קומונות דתיות פרוטסטנטיות לא מוכרות במושבות בעיקר בצפון אמריקה וקנדה ובהן קווי דמיון לקיבוצים בישראל ולקהילות החרדיות הסגורות. ההוטרים, המהווים כיום את הקהילה השיתופית הגדולה ביותר בעולם מחוץ לישראל, הקפידו על ריחוק מהעולם שבחוץ. הם עוררו לאורך השנים את סקרנותם של אנתרופולוגים וחוקרים רבים שניסו לחקור את החיים במושבותיהם ללא הצלחה. כץ ולאר הצליחו לרכוש את אמונם ובספר נגלים פרטים על אורח חייה הייחודי של הקהילה, הדילמות המעסיקות אותה, ומלחמתה מול אתגרי המודרנה. כמו כן, נחשפו בפני החוקרים, ככל הידוע בפעם הראשונה, ספרים היסטוריים הכוללים תקנות והוראות לקהילה. כץ הרחיב את המחקר בקהילה הייחודית בספר נוסף אותו כתב עם רעייתו רותי. הספר "בדרכן ילכו" יוחד לחשיפת עולמן המרתק של נשות הקומונות ההוטריות לרבות מעמדן ביחס לגברי הקהילה וזכויותיהן. כמו כן, עסקו אחדים ממאמריו בהתיישבויות חלוציות בקנדה – יהודיות, מורמוניות וכיוצא באלה.
פרסים

2002 – פרס קרן קיימת לישראל ע"ש שמעון בן שמש כאות הוקרה על עבודתו בחקר הקרן
2012 – פרס הציונות הדתית
2016 – פרס ישראל לחקר הגאוגרפיה, הארכאולוגיה וארץ ישראל
הערות שוליים

↑  יגאל סרנה, עמדת תורג'מן – מה שהיה פעם בית הפך לעמדה ועכשיו למוזיאון, שמנסה להביא סיפור חינוכי על המלחמה, החלוקה והאיחוד, כל העיר, 11 במרץ 1983
↑  כבוד למגזר: פרופ´ יוסי כץ חתן פרס ישראל בתחום חקר הגאוגרפיה, אתר כיפה
↑  שבועון מצב הרוח, הוקרה והצדעה לפרופ' יוסי כץ, עמוד 21, ה-31 במאי 2013
↑  עידן יוסף, פרופ' יוסי כץ – חתן פרס ישראל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 9 בפברואר 2016
↑  היסטוריית החברה לאיתור ולהשבת נכסי שואה
↑  אתר שלי יחימוביץ', "אם כל ההפרטות בפתח: עד עכשיו זה היה הפרומו. עכשיו מוכרים את המדינה".
↑  מיכל גרינברג, "יש קואליציה מקיר לקיר בהתנגדות להפרטת קרקעות המדינה", באתר nrg‏, 24 במאי 2009
↑  פרופ' יוסי כץ מאוניברסיטת בר-אילן הוא הזוכה בפרס קק"ל ע"ש שמעון בן שמש, באתר קק"ל, 1 בדצמבר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263765205171  PLWABN: 9811273646605606  BnF: cb125422694 (data)  CiNii: DA12123096  GND: 1015645755  ISNI: 0000 0000 8089 8922  LCCN: n87874962  ORCID: 0000-0001-5121-4808  RERO: 02-A006052388  SUDOC: 034695303   WorldCat (עם LCCN): n87-874962
יעל עצמוני

יעל עצמוני (נולדה ב-1957) היא קדרית ופסלת ישראלית. מאז 1994 מלמדת מחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית באקדמיה בצלאל. בשנת 2021 מונתה לראשת המחלקה.
ביוגרפיה

יעל עצמוני נולדה ברמלה. בשנות ה-90 הצטרפה לקואופרטיב האמנים "רוח כדים" בירושלים. ביצירותיה של עצמוני מופיעים דימויים אדריכליים רבים בעלי רקע ביוגרפי והיא משלבת מגוון של מדיה אמנותית כהדפס, מיצב ווידאו עם חומר קרמי.
בוגרת החוג לאמנות באוניברסיטת חיפה (סטודנטית של חנה חר"ג צונץ - מאמהות הקרמיקה הישראלית ושל מיכה אולמן).
ביוגרפיה > Dictionary

"בסדרה Dictionary, שמלווה את עצמוני למראשית דרכה, הכד הוא העיקר: מצע ונושא בו-בזמן, אובייקט שהנושא שלו הוא אובייקט. בעקבות עבודה המאומצת סביב נושא הכד, התעורר אצל עצמוני העניין לעקוף את הכד ולחפש דרכי ביטוי אחרות, שהובילו בין השאר לעבודות ניסיוניות כמו הסדרה גלויות (1997–1998), שעוסקת גם היא בקשר כד-מקום, ובה מוקרנות שקופיות מתחלפות של נופי ילדות על אוסף כדים.
בעקבות עיסוקה ב'כד', כתב ד"ר ראובן זהבי: ”הכד הוא יסוד מרכזי בעבודה של יעל עצמוני. זה הציר שסביבו מתגבשים מהלכי היצירה מבחינה מושגית ופרקטית ומסדרה לסדרה, ולאורכו מתפזרים הצמתים המפתיעים של עשיית קדרות זה שלושה עשורים. הכד הוא נוכח מרכזי ברוב עבודותיה של יעל עצמוני; העיסוק בו אובססיבי. הוא אתגר תמידי באסטרטגיה המבקשת לחדש אותו ואִתו, להכיל אותו, להמשיג אותו בדרך אחרת. הוא מצע היסטורי, תרבותי, אישי, חברתי ומושגי...”
ביוגרפיה > מפות

סדרות המפות השטוחות והמגולגלות נוצרה ב-2012, בעת שעצמוני שהתה בהולנד. הצהרת הכוונות שלה הייתה ליצור פרויקט זיכרון לסוביבור. אביה של עצמוני היה ניצול המחנה. היא יצרה מפה של מבני מחנה סוביבור, ובכך מרחיקה את הממד האנושי והמוחשי של מה שאירע שם.
ביוגרפיה > שבילי יער

העבודה 'שבילי יער' הוצגה בו זמנית בבריכת הקשתות ברמלה ובגלריית בית בנימיני בתל אביב. עצמוני יצרה גופים קרמיים בעלי צורות חושניות מופשטות, הגופים הושקעו בבריכת הקשתות ברמלה, בריכה תת-קרקעית שנבנתה ב-789 לספירה. שביל יער מורכבת ממיצב הכולל וידאו וכשבעים חתיכות קרמיקה.
פרסים ומלגות

1989 - מלגת קרן התרבות אמריקה ישראל.
2014 - EKWC - מלגת התמחות המרכז האירופאי לקרמיקה, הרטוגנבוש, הולנד.
2014 - פרס מוד פרידלנד למצוינות בקרמיקה ותרומה חברתית
2017 - מלגת מחקר Jan Matejko Academy of Fine Arts in Krakow ,ERASMUS.
תערוכות יחיד

1988 - "רקו 88", רוח כדים, ירושלים.
1992 - "כד קטן מטאקרמיקה", מוזיאון הרצליה.
1997 - "בריכת הקשתות", מלון מצפה הימים.
2000 - Kumu Museum - Time Capsules and more - קוריאה, סאול
2000 - Ceramic Art Gallery “Two Different Scenes” אוסטרליה, סידני
2000 - 1998 - "Time Capsules", בייגינג, מנילה, שפרטאון, איפסוויץ, בריסבן, קנברה, סינגפור.
2001 - "כלי הגשה", מכון ויצמן, רחובות.
2001 - "Reflection", גלריה גרוס, תל אביב.
2002 - "ספל צלחת אגרטל קערה", סטודיו גלריה, רחובות.
2003 - "אוספים אישיים", סטודיו גלריה, רחובות.
2005 - "גבינו לברושים", האוניברסיטה הפתוחה, רעננה.
2008 - "שני דברים", גלריה שי אריה, תל אביב.
2008 - "אוסף בטולמנס", הרצליה פיתוח.
2008 - "מחשבות על כלי בגלגל", סטודיו גלריה, רחובות.
2010 - ביתן אישי ב-Boston Craft, בוסטון, ארה“ב.
2011 - "שבילי יער", בריכת הקשתות - רמלה / בית בנימיני, תל אביב.
2011 - "Stella For", סטודיו Junktion ,נמל יפו תל אביב.
2013 - "שרטוטי שכחה", גלריה פריסקופ, תל אביב.
2015 - "כד ורוד צלהב", בית האמנים תל אביב.
2016 - "Tracing Oblivion Project", מוזיאון הקרמיקה, ברלין, גרמניה.
תערוכות קבוצתיות

1984 - ברביקאן - גלריה אלף, תל אביב.
1988 - הביאנלה הבינלאומית לקרמיקה - ולוריס צרפת
1990 - אור 90 - ירושלים
1991 - הטרייאנלה לקרמיקה – סופוט, פולין
1992 - המיכל והתכולה - בית האומנים, ירושלים
1992 - קרמיקה קדומה ועכשווית - אוניברסיטת חיפה
1992 - קרמיקה ישראלית - תערוכה נודדת אירופה וארה“ב
1993 - הביאנלה ה-1 לקרמיקה ישראלית - באר-שבע
1994 - 21 אומנים מישראל – הנובר/ברלין, גרמניה
1994 - ארט פוקוס - באר-שבע, ניו-יורק, פלורידה
1996 - רק רקו - גלריה הכיכר, יפו
1996 - קרמיקה מישראל, קרן אלכס דה רוטשילד – טוקיו/קיוטו, יפן
1998 - דרך בחומר, חמישה עשורים לקרמיקה בישראל - בית כהנא, רמת-גן
1999 - הבט נא השמיימה - גלריה בית דפנה נאור, ירושלים
2000 - Pre Expo Group Guest Artist קוריאה
2000 - פגישה לא מקרית – קרמיקה עכשווית - מוזיאון אשדות יעקב, מוזיאון אשדוד
2000 - חרס 2000 ,הביאנלה הישראלית לקרמיקה - מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2001 - 12800 - מורי ובוגרי המחלקה לעיצוב קרמי, הוראס ריכטר, יפו
2002 - הביאנלה הישראלית לקרמיקה, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2004 - אמנות עיצוב אמנות - הביאנלה הישראלית לקרמיקה, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2005 - הולכים על ביצים - מוזיאון אשדוד
2007 - ישראליות ויזואלית - האוניברסיטה הפתוחה, רעננה
2008 - הביאנלה ה-5 לקרמיקה ישראלית, חומר רגש - מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2009 - ציטוט - בית כהנא, רמת-גן
2011 - הביאנלה ה-6 לקרמיקה ישראלית, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2012 - קולות האדמה - מוזיאון וילפריד, הזורע
2012 - חומר ישראלי - NCCA ,סיאטל, ארה“ב
2014 - סינופיות של מסע - פלורנטין 45 חלל לאמנות עכשווית, תל אביב
2015 - "סלון רישום" - פלורנטין 45 מקום לאמנות עכשווית, תל אביב
2015 - "הג'ארה" - גלריית בית בינימיני, תל אביב
2015 - חומר לבן - מוזיאון ווילפריד, קיבוץ הזורע
2015 – Tracing Oblivion - Mémoire De l’Avenir Mda - צרפת, פריס
2015 - Belangrijk Lekker - איינדוהובן, ברידה, דן בוס, הולנד.
2016 - הביאנלה ה-8 לקרמיקה ישראלית - מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב, אוצר דר' ערן ארליך
2016 - "Parting without Meeting" - מוזיאון הכט, חיפה, אוצרת אירנה גורדון
2017 - "II EMPIRE", פרויקט סרטים קצרים לביאנלה ה-57 לאמנות – ונציה, איטליה
2017 - "אשה לאחותה" - מוזיאון בנק דיסקונט, תל אביב
2017 - "קרב יום" - הקוביה מקום לאמנות, ירושלים
2018 - 70 שנה של עיצוב וקראפט ישראלי, Museum International Mingei ,ארצות הברית
2018 - המחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית גאלה בטולמנס, הרצליה
2018 - "נקודת זכות", מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
חיים אישיים

מתגוררת ויוצרת ברחובות.
לקריאה נוספת

Beck, Ester. (2014) Yael Azmony's Sobibor Project. Ceramics: Art and Perception No. 96
גורדון, אירנה. (2015) יעל עצמוני / כד ורוד צלהב. קטלוג בית האמנים תל אביב.
אהרוני, הילה. משיטה אותנו על המים. 1280c כתב עת לקרמיקה עכשווית. גיליון עמ' 23,26
Franco, Arye. (1999) Identity Converts a Vessel into a Value Laden Object. Ceramics: Art and Perception No. 38
הערות שוליים

↑  יעל עצמוני, באתר https://museum.imj.org.il
↑  עמירן, ר' (1963), הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל, ירושלים: מסדה.
1 2 3 4  ד"ר זהבי, ראובן, יעל עצמוני: זיכרונות יד שנייה, כד יד ראשונה, באתר tripod-journal.bezalel.ac.il, ‏מרץ 2018
↑  צור, רונית. וארליך, ערן. (2011) שבילי יער, יעל עצמוני (קטלוג תערוכה) תל אביב: בית בנימיני, המרכז לקרמיקה עכשווית. אמנים יוצרים בישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275808  NLI: 987007304120905171  ISNI: 0000 0003 6973 9287  ULAN: 500482454  VIAF: 233942456   WorldCat (עם VIAF): 233942456
מולטיברסיטה

מולטיברסיטה (מאנגלית: Multiversity) היא מודל של אוניברסיטה גדולה מאוד המורכבת מיחידות וחוגים מגוונים.
מקור השם

את המושג מולטיברסיטה טבע לראשונה, נשיאה של אוניברסיטת קליפורניה, קלארק קר, בספרו The Uses of the University.
בשלב הראשון קר אפיין ארבעה אבות טיפוס של אוניברסיטאות:
אוניברסיטה שמלמדת את שבע האמנויות החופשיות לתואר ראשון לאליטה
אוניברסיטה המקיימת לימודים לתואר מתקדם ומחקר בסיסי
אוניברסיטה המקיימת לימודים מקצועיים
אוניברסיטה המנגישה את ההשכלה ועוסקת במחקר יישומי
בשלב השני, קר שילב את ארבעתם יחד למודל המולטיברסיטה, המאגד בתוכו גם ריבוי משימות ואף לעיתים רעיונות מנוגדים.[דרושה הבהרה]
המולטי (רב) ברסיטה של קר באה לתאר את הרב גוניות וההטרוגניות שאפיינה את האוניברסיטאות האמריקאיות הגדולות. אוניברסיטאות שהעניקו תארים ראשונים, מתקדמים (שני ודוקטורט), השכלה מקצועית נרחבת והתמקדו בתפוקות המחקר ושהיוו רכיב הכרחי להתפתחותן הכלכלית של מדינות מתפתחות במאה ה-20. התובנות של קר בזמנו היו מוטמעות בזירה הלאומית האמריקאית. עם השנים, ובהשפעת תהליך הגלובליזציה והמגמות העולמיות, המושג מולטיברסיטה התרחב מחוץ לארצות הברית ועיצב מגמות בחינוך ובמערכות להשכלה גבוהה באופן פלורליסטי שהושפע ממסגרות לאומיות וארגוניות מקומיות (גלוקליזציה)[דרוש מקור][מפני ש...].
מבנה המולטיברסיטה

במרכז תפישתה של המולטיברסיטה הוא הסרת חומות דיסציפלינריות בתוכה ומחוצה לה, בהוראה, במחקר ובלמידה. הסרת החומות מאפשרת יחסי גומלין ושיתופי פעולה, איתור פתרונות יצירתיים וחדשניים לאתגרי האנושות.
מגוון שיתופי הפעולה שמספקת המולטיברסיטה יתבססו על שינוי פרדיגמטי המבוסס על מחקר ממוקד-סוגיה (Problem-Based Research) המשלב צוותי מחקר מתרבויות מחקר מגוונות.
הערות שוליים

↑  המונח "מולטיברסיטה" במילון מריאם-וובסטר
↑  Clark Kerr, The Uses of the University, ארה"ב: Harvard University Press, 1963
↑  שושן מנולה, אוניברסיטת חיפה מציגה: מולטיברסיטה, ‏27 בפברואר 2018
↑  Krücken, Georg & Torka, Marc & Kosmützky, Anna. (2007). Towards a Multiversity? Universities between Global Trends and National Traditions.
לוסי שפירו

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1940 (בת 84) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביולוגיה, ביולוגיה התפתחותית 
 מקום מגורים:  קליפורניה 
 מקום לימודים:  ברוקלין קולג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת סטנפורד  ישיבה יוניברסיטי 
 פרסים והוקרה:  פרס דיקסון במדעים (2020)  פרס פרל מייסטר גרינגרד (2014)  פרס הכרה בקריירה בכירה, נשים בביולוגיה תאית (2013)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס לואיזה גרוס הורביץ (2012)  המדליה הלאומית למדעים (2011)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2009)  מדלית ג'ון סקוט (2009)  הרצאת קית' ר' פורטר (2007)  פרס סלמן א' וקסמן למיקרוביולוגיה (2005)  פרס FASEB להצטיינות במדע (1994) 
 בן או בת זוג:  הארלי מקאדמס 
 shapirolab.stanford.edu
 
לוסי שפירו (באנגלית: Lucy Shapiro, נולדה ב-16 ביולי 1940) היא ביולוגית יהודיה אמריקאית, פרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד. ייסדה תחום חדש בביולוגיה התפתחותית תוך שימוש במיקרואורגניזמים לשם חקר שאלות יסודיות בביולוגיה התפתחותית. ב-2013 זכתה במדליה הלאומית למדעים על מחקרה בנושא התחלקות תאים חיידקיים לשני צאצאים שונים, הגורם שמוביל למגוון ביולוגי.
קורות חיים

לוסי שפירו נולדה וגדלה ברובע ברוקלין, ניו יורק, בת בכורה מבין שלוש במשפחה יהודית. אמה הייתה מהגרת יהודייה ממוסקבה, מורה בבית ספר יסודי. אביה היגר מקייב, אוקראינה עם משפחתו, לארצות הברית, בגיל 12. האב היה חסר השכלה משום שנאלץ לעבוד מגיל צעיר כדי לסייע לכלכלת משפחתו, אך היה אוטודידקט שגם לימד את בתו הבכורה בה בעת בה למד בעצמו והשפעתו עליה הייתה גדולה.
המשפחה חיה בסנסט פארק, אזור של ברוקלין בו חיו יהודים מעטים בלבד. החל מגיל הגן ועד סיום כיתה ח' בבית הספר היסודי בו למדה לוסי שפירו היא הייתה היהודייה היחידה בכיתתה. לפי עדותה היא ספגה אנטישמיות בוטה בכל שנות ילדותה.
שפירו למדה בבית הספר התיכון ללימודי אומנויות ומוזיקה של ניו יורק (New York City's High School of Music and Arts) וסיימה עם התמחות באמנות. המשיכה להתמחות באומנות וביולוגיה וקיבלה תואר ראשון באומנות ממכללת ברוקלין ב-1963. לאחר שפרופסור תיאודור שדלובסקי שכנע אותה לקחת קורס בכימיה אורגנית, היא התעניינה בהיבט הוויזואלי וברצינות האינטלקטואלית בתחום כימיה אורגנית ושינתה את מסלול לימודיה. ב-1966 קיבלה תואר דוקטור בביולוגיה מולקולרית בבית הספר לרפואה על שם אלברט איינשטיין, שהיה אז חלק מהישיבה יוניברסיטי, שם היא עבדה עם ג'יי. תומאס אוגוסט וג'רארד הורוויץ על RNA פולימראז תלוי RNA.
נשואה להארלי מקאדמס, איתו עבדה וחקרה.
עבודתה המחקרית > ביולוגיה התפתחותית

במהלך לימודיה, שפירו תהתה אם הניסויים שהיא מבצעת יכולים לשקף את המציאות, כיוון שבתוך התא עצמו כל חלק משפיע על השני בצורה בלתי ניתנת לחיזוי ובדיקות נפרדות אינן מספקות מידע על התפקוד בפועל. בנוסף, היא הסבירה, במחקרים על חלקי התא במהלך לימודיה נבדקו חלקי התא בתמציות, לא במבנים בהם הם מופיעים בתא היכולים להשפיע על התפקוד במציאות. כשהקימה את מעבדתה ד"ר שפירו חקרה את תפקוד חלקי התא באינטגרציה ובמבנם הטבעי על מנת לבדוק את התהליך הכולל והתלת ממדי.
ראשית ניסתה שפירו לחקור את חלוקת האברונים בתהליך התחלקות תא חיידקי המתפצל לשני צאצאים נבדלים. היא השתמשה במחקרה בחיידק "קולובקטר קרסנטוס" המתפצל לשני צאצאים: האחד משתמש באיבר דמוי זנב המשמש לתמרון בנוזל והשני משתקע במקומו ויוצר משטח עליו יוכל להמשיך בתהליך החלוקה, לעומת התא השוחה שלא ממשיך בהתרבות עד שהגיע לאזור חדש.
מחקרה נמשך עד שנות התשעים המאוחרות, ובעזרת טכנולוגיות חקר גנום הוכיחה כי במהלך התחלקות "קולובקטר קרסנטוס" גנים רבים המשתתפים בתהליך נכבים ונדלקים ברגעים מדויקים במעגל חייו של התא.
עבודתה המחקרית > ביוטכנולוגיה

ב-2002 הקימה חברת ביוטכנולוגיה בשם Anacor Pharmaceuticals העוסקת בפיתוח תרופות אנטיביוטיות ואנטי פטרייתיות. את החברה הקימה עם סטפן בנקוביץ' והארלי מקאדמס, בן זוגה.
פרסים

2005 – פרס סלמן א' וקסמן למיקרוביולוגיה
2009 – מדליית ג'ון סקוט, עם הארלי סקוט
2009 – פרס הקרן הבינלאומית של קנדה על שם גרדנר עם ריצ'רד לוסיק
2011 – המדליה הלאומית למדע
2012 – פרס לואיזה גרוס הורביץ למדע
הערות שוליים

↑  Biographical Sketch: Lucy Shapiro, Ph.D., https://www.nigms.nih.gov/Pages/default.aspx, ‏2002
1 2 3 4  Krista Conger, Lucy Shapiro to be awarded National Medal of Science, http://med.stanford.edu/, ‏28/1/2013
1 2 3  Lucy Shapiro, Ph.D., http://www.rockefeller.edu/, ‏2014
↑  Lucy Shapiro, Stanford Digital Repository, עמ' 15
↑  Krista Conger, Top Canadian Prize Goes to Stanford Scientist Lucy Shapiro for Bringing Cell Biology into Three Dimensions, ‏31/3/2009
↑  Learn about anacor, ‏2016
↑  Award in Microbiology, http://www.nasonline.org/, ‏2016
↑  Andrew S. Wiecek, 2009 Canada Gairdner International Awards announced, http://www.biotechniques.com/, ‏03/31/2009
↑  Lucy Shapiro, https://med.stanford.edu/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605073005171  BnF: cb12280109t (data)  CiNii: DA02381084  ISNI: 0000 0000 6645 7987  LCCN: n84020824  NKC: jcu2013758017  NLA: 35259940  NTA: 070725098  ORCID: 0000-0002-0445-067X  RERO: 02-A003825662  SUDOC: 031621163  VIAF: 91928525   WorldCat (עם VIAF): 91928525
לאסלו אוראי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בנובמבר 1920 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  5 באפריל 1987 (בגיל 66) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 שם לידה:  Ungár László 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, רופא פנימי 
 
לאסלו אוראי, (במקור אונגאר, בהונגרית: Urai László;‏ בודפשט, 10 בנובמבר 1920 – בודפשט, 5 באפריל 1987) היה רופא, אנגיולוג, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור (דוקטורט קטן - Csc (אנ')) למדעי הרפואה (1961).
קורות חייו

לאסלו אונגאר נולד במשפחה יהודית כבנם של לאיוש אונגאר ושל גיזלה קארוי (קליין) (1893–1977). הוא למד בבודפשט ברובע 8 בגימנסיה ההונגרית המלכותית על שם מיקלוש זריני וסיים את לימודיו ב-1939. לאחר מכן נרשם לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ולמרבה הפליאה התקבל (למרות חוקי הנומרוס קלאוזוס והחוקים היהודים המפלים ומגבילים. ב-1944, לפני מבחנו האחרון נלקח למחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) תחילה היה מנהל הבריאות של המחנה (רופא המחנה) בכפר פרטראקוש, לאחר מכן גורש לגרמניה ולאחר מכן הועבר לשטח אוסטריה של היום.. בסוף השנה בין ה-27 בנובמבר 1944 ל-4 במאי 1945, היה אסיר במחנה הריכוז מאוטהאוזן. לאחר שחרורו עזר בבית חולים אלפיני. אחרי שחזר הביתה, עבר את המבחן האחרון שלו והוסמך לדוקטור לרפואה ב-3 בספטמבר 1945. הוא התחיל את הקריירה כמתמחה ללא שכר בבלקליניקה ואחר כך הפך שם לעוזר הוראה ולאחר מכן מרצה בשכר. בשנת 1950 עבר את מבחן המומחה לרפואה פנימית. בסוף אותה שנה הועבר לבלקליניקה 3. ב-1958, יחד עם פרופסור דיומורי, הוא הועבר לאוניברסיטת זמלווייס למרפאה הפנימית. ממרץ 1966 היה מרצה בכיר ורופא בכיר במרפאה הפנימית, ופרופסור חבר מיולי 1968. מאוחר יותר הוא עבד במחלקה לקרדיולוגיה, שם מונה לפרופסור מן המניין ב-1981 לאחר מותו של ג'רג' גאבור.
אשתו הייתה ורה טאקץ'. בתו קלרה אוראי היא רופאה פנימית-קרדיולוגית, חתנו היה אנדראש ואמושי (1947–2015). הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
הוקרה

חבר הנהלת האגודה ההונגרית לרפואה פנימית
נשיא האגודה ההונגרית לאנגיולוגיה (1983–1987)
יו"ר קבוצת העבודה לאנגיולוגיה של המכון הלאומי לרפואה פנימית
חבר באגודת קוראני
חבר בבאגודות קרדיולוגיה וטרשת עורקים
חבר באגודה להיסטוריה רפואית
יו"ר מועצת המנהלים של איגוד האנגיולוגיה
יו"ר קבוצת העבודה של תפוצה היקפית של החברה האירופית לקרדיולוגיה (1984–1986)
פרסים

מדליית הזיכרון של לאיוש שולטס (1985)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוסיאון הספרותי פטפני)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001 (אנדראש גרגיי: רופאים יהודים הונגרים מצטיינים. הוצאת מכבי, 2001)
Romoda Tibor (1987-06-21). "Dr. Urai László". Orvosi Hetilap. 128 (25): 1287.(טיבור רומודה: ד"ר לאסלו אוראי. שבועון רפואי)
Emed Alexander (2008-06-20). "Emlékezés Urai Lászlóra". 9 (8). Semmelweis Egyetem. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה) (אלכסנדר אמד: זוכרים את לאסלו אוראי. אוניברסיטת זמלווייס)
ראו גם

Révai új lexikona XVIII. (Tob–Z). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2006. ISBN 963-955-641-6, ISBN 978-963-955-641-6 (הלקסיקון החדש של רוואי)
Új magyar életrajzi lexikon VI. (Sz–Zs). Főszerk. Markó László. Budapest: Helikon. 2007. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
הערות שוליים

↑  A Semmelweis Orvostudományi Egyetem Évkönyve, 1968/1969
↑  Magyar Hírlap, 1981. február 5. (14. évfolyam, 30. szám)
ליאת אלקיים

| --- | --- |

 לידה:  22 ביוני 1975 (בת 49) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  סופרת, עיתונאית, מרצה ומבקרת ספרות וטלוויזיה
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות חזותיות, אוניברסיטת תל אביב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 שפות היצירה:  עברית, אנגלית, גרמנית
 יצירות בולטות:  "אבל הלילה עוד צעיר", רומן בהוצאת כנרת זמורה ביתן (2019)
 פרסים והוקרה:  פרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם (2019)
 
ליאת אלקיים (נולדה ב-22 ביוני 1975) היא סופרת, עיתונאית, מבקרת תרבות ומרצה ישראלית לכתיבה וביקורת. ספרה הראשון "אבל הלילה עוד צעיר" (כנרת זמורה-ביתן, 2019) היה רב מכר וזכה בפרס משרד התרבות לספר ביכורים, וראה אור בהוצאת "קונצמן" בגרמנית. אלקיים מבקרת בעיתון "הארץ" ומרצה במחלקה ללימודי תרבות, יצירה והפקה במכללת ספיר.