stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פונדק הרוחות
הערות שוליים

↑  סוגיות ארספואטיות באתר משרד החינוך
↑  ניתוח המחזה באתר קריית החינוך "דרור" ‏
↑  "פונדק הרוחות" באתר אלתרמן
↑  "פונדק הרוחות" לנתן אלתרמן הועלה על במת "הקאמרי", דבר, 31 בדצמבר 1962
↑  דוד ארן, "פונדק הרוחות" ביצירת נתן אלתרמן, על המשמר, 28 בדצמבר 1962
↑  ,פונדק הרוחות"  בעיבוד קאמרי, מעריב, 29 בדצמבר 1985
↑  הארץ, האופרה "פונדק הרוחות" וקונצרט של הנקשן  זיו איתן בפסטיבל תל אביב, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2001
↑  חגי חיטרון, גלגול שלישי למחזה "פונדק הרוחות" של אלתרמן, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2010
מיכאל הנדלזלץ, פונדק הרוחות: הצגה שהלכה לאיבוד, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2010
↑  צבי גורן, "לפעמים"- על אף חסרונות ופגמים, באתר "הבמה", 8 בפברואר 2008
↑  צור ארליך: "פונדק הרוחות" בניסן נתיב - רוצו
↑   ננו שבתאי, "פונדק הרוחות": בדיוק ההיפך ממה שניסתה להיות, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2018
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583401805171  MusicBrainz work: 3531765f-bcc7-4707-a7c8-c0bbf2a474c2  VIAF: 317131070   WorldCat (עם VIAF): 317131070
בית החולים מאונט סיני

| --- | --- |

בניני בית החולים במבט מהסנטרל פארק
 על שם:  הר סיני 
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים אוניברסיטאי
 אוניברסיטה:  בית הספר לרפואה ע"ש איקן
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1852
 שירותים
 מיטות:  1,171
 http://www.mountsinai.org
 גאוגרפיה
 מיקום:  מנהטן, ניו יורק
 קואורדינטות:  40°47′24″N 73°57′12″W﻿ / ﻿40.7901°N 73.9532°W﻿ / 40.7901; -73.9532
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבית החולים מאונט סיני(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיבית החולים מאונט סיני(למפת מנהטן רגילה) בית החולים מאונט סיני(למפת מנהטן מוגדלת) בית החולים מאונט סיני
 
בית החולים מאונט סיני (הר סיני; באנגלית: Mount Sinai Hospital) במנהטן, הוא בית חולים אוניברסיטאי מהגדולים והוותיקים ביותר בארצות הברית.
בית החולים נוסד בשנת 1852, בשם "בית החולים היהודי". הוא ממוקם על גבולו המזרחי של הסנטרל פארק, על השדרה החמישית ברובע מנהטן שבעיר ניו יורק. בפועל כולל בית החולים קמפוסים במספר מקומות במטרופולין ניו יורק.
בבית החולים התמחו והשתלמו רופאים ישראלים רבים. בשנים 1987-1986 הושאל פרופ' נרי לאופר מהמרכז הרפואי הדסה בירושלים לשם הקמת תוכנית להפריה חוץ-גופית בבית החולים.
לקריאה נוספת

Marjorie Gulla Lewis (Author), Sylvia M. Barker (Author), The Sinai Nurse: A History of Nursing at the Mount Sinai Hospital, 1852-2000
Helen Rehr  (Author), Rosenberg Gary (Author), The Social Work-Medicine Relationship: 100 Years at Mount Sinai
קורל סימנוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1991 (בת 33) ניו יורק, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  שנקר
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקצוע:  מעצבת אופנה, דוגמנית ושחקנית
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן זוג:  סרג'י רוברטו
 מספר צאצאים:  4
 https://www.coralsimanovich.com
 
קורל סימנוביץ'-רוברטו (נולדה ב-9 בספטמבר 1991) היא מעצבת אופנה, דוגמנית ושחקנית ישראלית-אמריקאית.
ביוגרפיה

סימנוביץ' נולדה בניו יורק שבארצות הברית, להורים ישראלים. אמה, לימור בהט, התמודדה ב־1984 בתחרות מלכת היופי. אביה, רוני סימנוביץ', היה כדורגלן ששיחק במכבי תל אביב ופרש לקריירת עסקים, לאחר שנפצע בגיל מוקדם. כשהייתה סימנוביץ' בת שלוש, חזרה משפחתה לגור בישראל והתמקמה בתל אביב. כעבור חמש שנים התגרשו הוריה. אמה הייתה בקשר זוגי עם איש העסקים טדי שגיא ונולדה להם בת. אביה נישא בשנית בשנת 2004 לאשת העסקים פנינה רוזנבלום.
בנעוריה למדה בתיכון חדש שבתל אביב, במגמת ספורט. את שירותה בצה"ל עשתה כמש"קית ת"ש בבסיס צריפין.
לאחר סיום שירותה הצבאי, למדה עיצוב אופנה במכללת שנקר וסיימה בהצטיינות תואר ראשון בתחום זה.
במקביל ללימודיה, החלה בקריירת דוגמנות. סימנוביץ' הצטלמה לקמפיינים עבור פוקס, Go Under, הייתה לפרזנטורית של סבוקלם ושל מותג הצעירות של "רנואר", twentyfourseven, וכן השתתפה בקמפיין תדמית לפרויקט "גינדי TLV" בתל אביב.
בשנים 2013–2014 הצטלמה לקטלוג בגדי הים של "פלפל".
לאחר לימודיה בשנקר, עבדה כמעצבת אופנה ועיצבה בין היתר קולקציה שנושאת את שמה עבור מותג אופנה מוביל.
באוגוסט 2015 הייתה דוגמנית הבית של האתר "Adika". באותה שנה, הצטלמה למגזין "בלייזר".
בפברואר 2017 הצטלמה לקמפיין בגדי הים של "אפרודיטה". באותה שנה, הצטלמה גם לקמפיין לרשת אופנת הנשים והצעירות GONG והובילה קמפיין של אחד ממותגי אופנת הכלות המובילים באירופה. באוקטובר 2017 הובילה קמפיין עבור חברת התכשיטים YVEL.
בדצמבר 2017 נהייתה הפרזנטורית של מותג האופנה "גליתה", במקומה של השחקנית דנה פרידר.
בינואר 2018 קיבלה קמפיין למותג הקוסמטיקה רבלון. חודש אחר כך, פורסם כי סימנוביץ' תשמש כפרזנטורית של מותג המשקפיים הבינלאומי KYPERS, הנמצא בבעלות משפחתו של כדורגלן ברצלונה, ג'רארד פיקה. במרץ אותה שנה הובילה קמפיין של רשת "אפריל" (במקום הזמרת מארינה מקסימיליאן) והפכה לאחת הדוגמניות הישראליות המרוויחות ביותר ב-2018.
אחד מסימני ההיכר של סימנוביץ' הוא הקול יוצא הדופן שלה, ופרט זה זכה לאזכורים ברשת האינטרנט ובתוכניות טלוויזיה.
חיים אישיים

סימנוביץ' נשואה בנישואים אזרחיים לכדורגלן הספרדי-קטלאני סרג'י רוברטו. השניים נישאו בישראל על ידי רב רפורמי. ב-8 בנובמבר 2019 נולדה לזוג בת. ב-14 בדצמבר 2021 נולד לזוג בן. ב-23 באוקטובר 2024 נולדו לזוג תאומים.
הערות שוליים

↑  Coral Simanovich Roberto (@coralsimanovich) • Instagram photos and videos, www.instagram.com (באנגלית)
1 2  
איך נשמע הקול של קורל סימנוביץ' עם הליום? באתר mako‏, 14 במאי 2017; מתוך התוכנית "מועדון לילה"
↑  שי ארזואן, השנה שלה: קורל סימנוביץ' מתכוננת לקיץ, באתר ynet, 2 בינואר 2014
↑  יעל ולצר, כמה תרוויח קורל סימנוביץ' על קמפיין חדש?, באתר ynet, 6 באוגוסט 2015
↑  ים של יופי: קורל סימנוביץ' ונטע אלחמיסטר בהופעת בכורה, באתר Xnet‏, 12 במאי 2015
↑  קורל סימנוביץ' לוהטת בביקיני, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 28 בפברואר 2017
↑  הדוגמנית קורל סימנוביץ' בצילומי קמפיין של רשת אופנת GONG לנשים באתר אשדוד אונליין
↑  יפעת הללי אברהם, ‏קורל סימנוביץ' גוזרת קמפיין שמלות כלה מעבר לים, באתר ‏מאקו‏, 7 בספטמבר 2017
↑  שווה-זהב, באתר ONE‏, 30 באוקטובר 2017
↑  ליהי עטר בכר‏, קורל סימנוביץ' תכנס לנעליה של דנה פרידר, באתר וואלה, 14 בדצמבר 2017
↑  קורל סימנוביץ' מככבת בקמפיין בינלאומי, באתר וואלה, 25 בינואר 2018
↑  יוני פרוים, הקמפיין הזוגי של קורל סימנוביץ' וג'רארד פיקה, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 4 במרץ 2018
↑  יוני פרוים, קורל סימנוביץ' עוקפת את כולן בסיבוב, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 8 במרץ 2018
↑  אפרת וכטל, קורל סימנוביץ': "חושבים שאני טיפשה בגלל הקול שלי", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 17 במאי 2017
↑  יוני פרוים, אולה: קורל סימנוביץ' וסרג'י רוברטו התחתנו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 30 במאי 2018
אילן בן שחר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בינואר 1955 (בן 69)
 מוקד פעילות:  ישראל
 
אילן בן-שחר (במקור: רחמים ערוסי, נולד ב-3 בינואר 1955) הוא תקליטן ישראלי, עורך מוזיקה, אספן ובעל חנות דיסקים.
ביוגרפיה

בן שחר נולד וגדל באשקלון במשפחה של יוצאי תימן בת תשעה ילדים. כילד נהג לארגן מסיבות ובהיותו תלמיד בתיכון פתח דיסקוטק באשקלון, אליו הזמין זמרים להופעות. בן-שחר הוא מראשוני התקליטנים בישראל. בגיל 24 בשנת 1979 הופיע לראשונה בטלוויזיה, בתוכנית "עלי כותרת" עם ירון לונדון" בערוץ 1 בטלוויזיה.
כתקליטן צבר אוסף של עשרות אלפי תקליטים. בהמשך החל לשלב פעלולים בתוך ההופעות שלו. בשנות השמונים של המאה העשרים התפרסם בישראל כתקליטן השולט בכל סוגי המוזיקה הפופולרית, בעיקר דיסקו ופופ. בשנת 1981 הופיע בסרט הטלוויזיה "הרקיע השביעי". ב-1984 הוציא תקליט בשם "קיץ של אהבה" בו שר 8 שירים, ביניהם דואט עם פנינה רוזנבלום.
בתחילת שנות התשעים, הגיש בן שחר בערוץ 2 הניסיוני תוכנית בשם "מסיבת ריקודים עם אילן בן שחר", בה פיתח ושכלל את תדמיתו הציבורית הייחודית שהייתה מורכבת מדיבור מאנפף עם ר' מתגלגלת, וממשקפי שמש אותם לא הוריד כמעט מעולם. באמצע שנות התשעים, הוא פתח חנות דיסקים הנושאת את שמו ברחוב אבן גבירול בתל אביב, והמתמחה בהפצת מוזיקה מכל העולם. באותה עת, הוא החל גם לערוך אוספים ומהדורות חדשות לסגנונות מוזיקליים מתקופות שונות, וכן לזמרים ישראלים ידועים, דוגמת חוה אלברשטיין.
בשנת 2006 זכה בן שחר לעדנה מחודשת הודות לסרטון באתר יוטיוב שנצפה מעל 250,000 פעמים. הסרטון משנת 1988, לקוח מהתוכנית "בין הכיסאות" של הערוץ הראשון בהנחיית עמוס ארבל, ובו מסביר בן שחר בסגנונו הייחודי על "אמנות המיקסים".
בשירם של הבליינים, "הכל יכול", אשר מתאר יום דמיוני בחייו של בליין ישראלי, מופיע הבית:
בגיל 52 הפך לאב, כשבשנת 2007 (28 בנובמבר) נולדה בתו היחידה.
הערות שוליים

↑  הפעלולן, מעריב, 4 בספטמבר 1980
↑  קיץ 80 בעיר הנוער, מעריב, 3 באוגוסט 1980
↑  מחפשת חתן, מחפש כלה, דבר, 6 במרץ 1981
↑  הסרטון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313479905171  MusicBrainz: d59f2661-09b7-46bf-af68-d1d8bb04e37e
ניקלאוס וירת

| --- | --- |
ניקלאוס וירת, אוקטובר 2005
ניקלאוס וירת, אוקטובר 2005
 לידה:  15 בפברואר 1934 וינטרטור, שווייץ 
 פטירה:  1 בינואר 2024 (בגיל 89) ציריך, שווייץ 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  שווייץ
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של ציריך (1959)  אוניברסיטת לאוול (1960)  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1963) 
 מנחה לדוקטורט:  אדוארד פייגנבאום, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של ציריך (1968–1999)  פארק  אוניברסיטת ציריך  אוניברסיטת סטנפורד 
 תלמידי דוקטורט:  מרטין אודרסקי, Edouard Marmier, Rudolf Schild, Peter U. Schulthess, William Marshall McKeeman, Michael Franz 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  Programming Languages Achievement Award (2007)  עמית ACM (1994)  פרס מרסל בנואה (1989)  פרס חלוץ המחשב (1987)  עמית מוזיאון היסטוריית המחשב  פרס טיורינג (1984)  פרס עמנואל פיור מטעם IEEE (1983) 
 people.inf.ethz.ch/wirth/
 תרומות עיקריות
 תכנן מספר שפות מחשב ובכללן פסקל
 חתימה:   
 
נִיקְלָאוּס וִירְת (בגרמנית: Niklaus E. Wirth;‏ 15 בפברואר 1934 –  1 בינואר 2024) היה מדען מחשב שווייצרי, ידוע בעיקר כמי שתכנן מספר שפות תכנות ובכללן פסקל, וכן כחלוץ במספר נושאים בהנדסת תוכנה. על פועלו החדשני בתחום שפות המחשב זכה בפרס טיורינג לשנת 1984.
ביוגרפיה

וירת נולד בווינטרטור שבשווייץ, ב-1934. ב-1959 קיבל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מהמכון הטכנולוגי של ציריך (ETH). בשנת 1960 קיבל תואר שני מאוניברסיטת לאוול שבקנדה. ב-1963 הוענק לו תואר דוקטור בהנדסת חשמל ומדעי המחשב מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. את התואר השלישי השלים בהנחיית הארי האסקי(אנ), חלוץ בתחום תכנון המחשבים.
מ-1963 ועד 1967 שימש כמרצה במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד ולאחר מכן שוב באוניברסיטת ציריך. ב-1968 מונה לפרופסור לאינפורמטיקה ב-ETH שבציריך, ושהה בשבתון של שנתיים בזירוקס פארק בקליפורניה. וירת פרש לגמלאות בשנת 1999.
עבודתו

וירת היה המתכנן הראשי של שפות התכנות Euler, Algol-W, פסקל, Modula, Modula-2 ו-Oberon.
הוא לקח חלק משמעותי בתכנון ויישום המחשב Lilith, מערכת ההפעלה Oberon ומערכת התכנון והסימולציה לחומרה ספרתית Lola. על עבודתו זו בתחום שפות המחשב זכה וירת בפרס טיורינג לשנת 1984 והוכתר כעמית ACM.
מאמרו Program Development by Stepwise Refinement שעסק בהוראת התכנות נחשב לטקסט קלאסי בהנדסת תוכנה. ב-1976 כתב וירת את הספר "Algorithms + Data Structures = Programs" ("אלגוריתמים + מבני נתונים = תוכניות"), וזה זכה להכרה נרחבת והוא עדיין שימושי נכון לתחילת המאה ה-21.
וירת תכנן את שפת התכנות הפשוטה PL/0 כדי להדגים תכנון מהדרים, ושפה זו הייתה הבסיס לקורסים אוניברסיטאיים רבים בנושא תכנון מהדרים.
ב-1995 טבע את האמרה "תוכנה הופכת לאיטית בקצב הגבוה יותר מהאצת החומרה" (כיום ידועה כחוק וירת), אך במאמר שכתב באותה השנה הוא מייחס את האמרה למרטין רייזר.
ב-1999 גילתה האסטרונומית הצ'כית לנקה קוטקובה(אנ) אסטרואיד חדש וכאות מחווה היא קראה לאסטרואיד 21655 Niklauswirth, על שמו של וירת.
ציטוטים

"Reliable and transparent programs are usually not in the interest of the designer."
"In our profession, precision and perfection are not a dispensable luxury, but a simple necessity".
ראו גם

חוק וירת
לקריאה נוספת

Gerard O’Regan, Giants of Computing - A Compendium of Select, Pivotal Pioneers, Springer, 2013, pp. 273–276.
הערות שוליים

1 2  הלך לעולמו ממציא שפת התכנות פסקל, באתר גיקטיים, ‏7 בינואר 2024
↑  ניקלאוס וירת (1995), A Plea for Lean Software
| זוכי פרס טיורינג |
| --- | --- | --- |
| 1966–1980 | אלן פרליס (1966) • מוריס וינסנט וילקס (1967) • ריצ'רד המינג (1968) • מרווין מינסקי (1969) • ג'יימס וילקנסון (1970) • ג'ון מקארתי (1971) • אדסחר דייקסטרה (1972) • צ'ארלס באקמן (1973) • דונלד קנות' (1974) • אלן ניוול והרברט סיימון (1975) • מיכאל רבין ודנה סקוט (1976) • ג'ון באקוס (1977) • רוברט פלויד (1978) • קנת אייברסון (1979) • טוני הור (1980) |  |
| 1981–2000 | אדגר קוד (1981) • סטיבן קוק (1982) • קן תומפסון ודניס ריצ'י (1983) • ניקלאוס וירת (1984) • ריצ'רד קארפ (1985) • ג'ון הופקרופט ורוברט טרג'אן (1986) • ג'ון קוק (1987) • איוואן סדארלנד (1989) • וילאם קאהן (1990) • פרננדו קורבטו (1991) • רובין מילנר (1992) • באטלר לאמפסון (1993) • יוריס הארטמאניס וריצ'רד סטרנס (1994) • אדוארד פייגנבאום וראג' רדי (1995) • מנואל בלום (1996) • אמיר פנואלי • דאגלס אנגלברט (1997) • ג'ים גריי (1998) • פרד ברוקס (1999) • אנדרו יאו (2000) |  |
| 2001–2020 | אולה יוהאן דאל וקריסטין נייגארד (2001) • רונלד ריבסט, לאונרד אדלמן ועדי שמיר (2002) • אלן קיי (2003) • וינט סרף ובוב קאהן (2004) • פיטר נאור (2005) • פרנסס אלן (2006) • אדמונד קלארק, אלן אמרסון וג'וסף סיפאקיס (2007) • ברברה ליסקוב (2008) • צ'ארלס פ. ת'אקר (2009) • לסלי וליאנט (2010) • יהודה פרל (2011) • שפי גולדווסר וסילביו מיקאלי (2012) • לזלי למפורט (2013) • מייקל סטונברייקר (2014) • ויטפילד דיפי ומרטין הלמן (2015) • טים ברנרס-לי (2016) • ג'ון הנסי ודייוויד פטרסון (2017) יהושע בנג'יו, ג'פרי הינטון ויאן לקון (2018) • אדווין קטמול ופט הנרהן (2019) • אל אהו וג'פרי אולמן (2020) |  |
| 2021 ואילך | ג'ק דונגארה (2021) • רוברט מטקאלף (2022) • אבי ויגדרזון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007435371305171  PLWABN: 9810705958605606  ACM DL: 81332536058  BIBSYS: 90051355  BnF: cb123836887 (data)  CiNii: DA00038579  dblp: w/NiklausWirth  GND: 120777983  HDS: 031725  ISNI: 0000 0000 8405 6132  LCCN: n50013767  LNB: 000085594  MGP: 61847  NDL: 00461229  NKC: jn20020918015  NLA: 36571059  NLG: 65351  NSK: 000002697  NTA: 07270764X  SNAC: w62j7fg8  SUDOC: 032896301  Trove: 1298733  VIAF: 108127625   WorldCat (עם VIAF): 108127625
היתר מכירה

דוכן ירקות. חלק מהמוצרים מסומנים ב"היתר", כלומר כשרים על פי היתר המכירה.
היתר מכירה מציין מכירה של קרקע בארץ ישראל לגוי, שמטרתה להתיר מלאכות חקלאיות בשנת השמיטה. לדעת התומכים בהיתר זה, מותר לעשות בשדות המכורים לגוי עבודות האסורות בשמיטה מדרבנן, ואף לאפשר לגויים לעשות בשדות מלאכות האסורות מהתורה. חלק מהתומכים בהיתר סבורים שגם ליהודים מותר לעשות מלאכות האסורות מהתורה, כגון חרישה וזריעה. כמו כן, לדעת המתירים, הפירות הגדלים בשדות המכורים לגוי אינם קדושים בקדושת שביעית, ועל כן ניתן לסחור בהם ואף לייצא אותם אל מחוץ לארץ ישראל.
שורשי ההיתר נעוצים בתשובות של חכמי צפת מלפני כ-500 שנה. עד לפני הקמת המדינה, המכירה התבצעה באופן פרטי על ידי החקלאים; לאחר הקמת המדינה, ההיתר מתבצע באופן מרוכז על ידי הרבנות הראשית לישראל.
ההיתר היה מראשיתו שנוי במחלוקת בעולם הרבני, וגם היום הוא מעורר מחלוקת בתוך הציבור הדתי. רוב הרבנים החרדים האשכנזים מתנגדים לו לחלוטין; הרבנים הדתיים-לאומיים והספרדים ברובם מקבלים את ההיתר חלקם סבורים שיש להעדיף פתרונות אחרים כאשר הדבר אפשרי ולא מזיק להתיישבות היהודית; וחלקם סבורים שיש להעדיף דווקא את היתר המכירה. יש רבנים ופוסקים דתיים-לאומיים שנימקו את התנגדותם לפסק במניעים ציוניים-דתיים, ויש רבנים חרדים, דוגמת הרב שלמה זלמן אוירבך, שתמכו בהיתר המכירה גם מטעמים שאינם ציוניים.
רקע הלכתי

ישנן מצוות רבות התלויות בבעלות של אדם על חפץ, ולפיכך הן פוקעות כשהבעלות עוברת לאדם אחר. כפתרון לכך ניתן למכור את החפץ לגוי על מנת להפקיע את חיוב המצווה.
בפרשת השמיטה נאמר:
”וּבַשָּׁנָה הַשְּׁבִיעִת שַׁבַּת שַׁבָּתוֹן יִהְיֶה לָאָרֶץ, שַׁבָּת לה'; שָׂדְךָ לֹא תִזְרָע, וְכַרְמְךָ לֹא תִזְמֹר.” (ויקרא כה ד)
מהמילים "שדך" ו"כרמך" למדו חז"ל, שהאיסור לעבוד את האדמה חל רק על שדה הנמצא בבעלות יהודים, ואינו חל על שדה שנמכר לגוי. בגמרא נזכרה מכירת קרקע לגוי בקשר למצוה אחרת התלויה בארץ - תרומות ומעשרות. נאמר שם, שמכירה לגוי אינה מפקיעה מתרומות ומעשרות בארץ ישראל, אבל מפקיעה בסוריא, כיוון שהמצוות נוהגות שם מדרבנן בלבד. לפי השולחן ערוך, בזמן הגלות גם בארץ-ישראל נוהגים בתרומות ומעשרות מדרבנן בלבד, ולכן קניין הגוי מפקיע גם בארץ ישראל. תומכי ההיתר סבורים, שניתן להחיל עיקרון זה גם על מצוות השמיטה, בהתאם לדעות שלפיהן מצוות השמיטה נוהגת מדרבנן בלבד (ראו שביעית בזמן הזה). להפקעה זו ישנן שלוש מטרות:
לאפשר עבודה בשדה, של יהודים או לפחות של גויים.
לדאוג שהתוצרת לא תהיה קדושה בקדושת שביעית, כדי שיהיה ניתן לסחור בתוצרת, שיהיה ניתן לייצאה לחוץ לארץ ושהצרכן לא יצטרך לשמור אותה בקדושת שביעית.
לדאוג שלא יחול על התוצרת החד-שנתית גזירת ספיחין, כדי שהיא תהיה מותרת לאכילה.
לגבי שתי המטרות הראשונות, ישנה מחלוקת גדולה בין הפוסקים האם שייכותו של השדה לגוי פותרת את הבעיה. רוב רובם של הפוסקים סוברים שאין איסור ספיחין במה שגדל בשדה של נכרי, אך יש חולקים (ראו גם במאמר יבול נוכרי).
רקע הלכתי > עשיית מלאכות בקרקע שנמכרה לגוי

בקרב התומכים בהיתר המכירה ישנן גישות שונות לגבי איסורי המלאכה לאחר המכירה.
לפי הדעה המחמירה, שמיטה חלה בשדות של גויים, אולם הגוי אינו מצווה על השמיטה, והיהודי אינו חייב למנוע ממנו לעבוד בשדה השייך לגוי, בתנאי שהוא לא עושה זאת בשליחותו של יהודי. לפי דעה זו, רק לגויים מותר לעבוד בשדות שנמכרו (שיטת המבי"ט).
התומכים בהיתר המכירה גורסים, שבמלאכות דרבנן ניתן להקל, מכיוון ששמיטה כולה היא בימינו מדרבנן, ויש כאן "גזירה על גזירה". על כן ניתן לעשות מלאכות מדרבנן על-ידי יהודי, ורק מלאכות מדאורייתא יש לעשות על-ידי גוי.
לפי השיטה המקלה ביותר, מצוות השמיטה אינה חלה כלל על אדמות בבעלות גוי. האיסור לעבד את האדמה בשנת השמיטה חל רק בארץ ישראל המקודשת לגבי המצוות, וגבולות ארץ ישראל לנושא חיוב המצוות התלויות בארץ בימינו נקבעים על סמך הבעלות היהודית. אדמות הנמכרות לגוי אינן חלק מארץ ישראל, ויהודים יכולים לעבד את האדמה בשמיטה, כמו בכל מקום אחר מחוץ לארץ.
הרב שאול ישראלי טען שהמתירים לא התירו את כל ארבעת המלאכות שמקורן בתורה: זריעה, זמירה, קצירה ובצירה. לעומת זאת, הרב שלמה זלמן אוירבך טען שהרבנים המתירים התירו לגמרי קצירה ובצירה מאחר שקדושת שביעית פקעה, ובתנאי שהקצירה והבצירה אינן נעשות לצורך הקרקע או האילן אלא רק בשביל הפירות.
רקע הלכתי > קדושת הפירות בקרקע שנמכרה לגוי

השאלה, האם ישנה קדושת שביעית בפירות שצמחו בקרקע של גוי, נוגעת גם להיתר המכירה וגם ליבול נכרי.
לפי שיטת המבי"ט ובנו המהרי"ט (רבי יוסף מטראני), הפירות והירקות הגדלים בשדה של גוי קדושים בקדושת שביעית.
לעומת זאת, רבי יוסף קארו כתב בספרו "כסף משנה", שהתוצרת החקלאית של שדה גוי אינו קדוש בקדושת שביעית. חלק מההולכים בשיטה זאת סוברים שמותר לקנות פירות מגויים, וחלק, כמו השל"ה (רבי ישעיה הלוי הורוביץ), אוסרים על כך ומתירים רק לקבלם במתנה.
היישוב הישן בירושלים נהג להתיר כשיטת רבי יוסף קארו, אך הרידב"ז והחזון איש פסקו לאסור כשיטת המבי"ט, וכך למעשה נהוג בבני ברק.
בסוף ימיו, הוביל הרב יוסף שלום אלישיב את הגישה שגורסת כי יש בפירות של גויים קדושת שביעית, אולם רבני העדה החרדית טוענים שאין בפירות של גויים קדושת שביעית, ולכן מתירים לסחור ביבול נכרי ללא הגבלה. גם תומכי היתר המכירה טוענים כך, ולכן מתירים לסחור ללא הגבלה בפירות שצמחו בשדות שנמכרו לגוי.
רקע הלכתי > איסור ספיחין בקרקע שנמכרה לגוי

ישנה הסכמה גורפת כמעט, שגזירת ספיחין אינה חלה על שדות של גויים שעובדו על ידי גויים. לעומת זאת, הרדב"ז כתב שאיסור ספיחין חל על עבודה של ישראל בשדה של גוי, ולכן רק כשהיהודי עובד בהיתר, לפי אחת השיטות בסעיף הקודם, התוצרת החד-שנתית מותרת באכילה.
המתנגדים להיתר המכירה טוענים, שייתכן כי איסור ספיחין חל על פירות שגדלו בשדה גוי בעבודת גוי שאורגנה על ידי יהודי, או שיש חובה על הגוי למכור אותם ליהודי. בנוסף, המתנגדים להיתר המכירה חוששים שמא גם על מלאכות מדרבנן חל איסור ספיחין. הרב זלמן נחמיה גולדברג כתב שאיסור ספיחין לא חל כלל על פירות שאינם קדושים בקדושת שביעית, כך שמי שסובר שפירות גוי אינם קדושים בקדושת שביעית (כבסעיף הקודם) לא צריך לחשוש לספיחין.
הצורך בהיתר

מקובל בהלכה שאין להשתמש בהיתרים גורפים שכאלו אלא כאשר יש צורך גדול לכך. לכן מוסכם כמעט על כל הרבנים מאז ייסודו של ההיתר במאה ה-19 ועד היום, כי השימוש בהיתר המכירה הוא רק מפני הצורך ההכרחי לקיום ההתיישבות והחקלאות היהודית, המחייב את השימוש בו. והרבנים שפעלו על פי ההיתר ציינו את המציאות הדוחקת המחייבת את שימוש בו וציינו כי ההיתר ניתן רק בהתאם לצורך זה וגם בעתיד הוא רלוונטי רק בכפוף לכך. גם המתנגדים להיתר המכירה התייחסו ברובם לטיעון ההכרח וטענו כי המצב אינו מחייב שימוש בהיתר (הגם שלשיטת חלק מהם אין להשתמש בהיתר בשום תנאי).
הטענות לגבי הצורך בהיתר כללו:
שמירת השמיטה היא סכנה לחקלאים אשר חלקם עלולים למות ברעב בהיעדר מקור פרנסה. טענה זאת הופיעה כבר בשנת תרפ"ט, התגברה לאחר מכן עם הגידול ביישוב היהודי בארץ ישראל. ונעלמה כמעט לגמרי לקראת סוף המאה ה-20, כאשר היקף החקלאות מהתל"ג נהיה קטן מאוד. המתנגדים להיתר המכירה, ובהם הנצי"ב, טענו שאין בו צורך קיומי כי ניתן לגייס תרומות לפרנס את המתיישבים. ממבט היסטורי טוען פרופ' פרידמן שהמתנגדים להיתר אכן צדקו בתקופה ההיא שכן כל ההתיישבות בארץ ישראל באותה תקופה הייתה סמוכה על שולחנו של הברון רוטשילד. הרב אהרון אורלנסקי, רבה של פתח תקווה, כתב לגבי שמיטת תרפ"ט שאין צורך בהיתר המכירה ודווקא המנוחה מעבודת הקרקע תאפשר לקרקע לנוח ולחקלאים להשקיע במשק החי.
הוברת השדות תפגע בחקלאות גם לאחר שנת השמיטה בשל אובדן קשרים מסחריים וכוח אדם.
שמירת השמיטה תביא לביטול ההתיישבות בארץ ישראל. טענה זאת מופיעה, למשל, במכתב של האדר"ת, ולאחר מכן מופיע רבות בדברי הרב קוק.
שמירת השמיטה תמנע הגעת תרומות למען יישוב הארץ, שכן התורמים ייראו במתיישבים בטלנים. במיוחד היה חשש מצד הרב שמואל מוהליבר שהברון רוטשילד לא יסכים לתמוך במושבות אם לא יעבדו את האדמה בשמיטה. הנצי"ב, לעומת זאת, טען שאם ישמרו שמיטה כהלכתה יגיעו תרומות מספקות לתושבי המושבות שיחזיקו אותם בחיים וכי דווקא שמירת השמיטה תביא לזרם של תרומות.
עם הקמת מדינת ישראל, עלתה הטענה שיש צורך בשימוש בהיתר המכירה היות שהמדינה מוקפת אויבים ומחשש ממצור כלכלי.
טענה נוספת שעלתה בשנים יותר מאוחרות היא שללא היתר המכירה לא תוכל להתקיים חקלאות יהודית בארץ ישראל וקיום חקלאות יהודית הוא ערך חשוב.
שמירת שמיטה תפגע בייצוא החקלאי לאורך שנים בגלל אובדן לקוחות.
שמירת צביון השמיטה בתודעת היהודים והם לא יזלזלו בה בריש גלי. אי הזדקקות להיתר המכירה תגרום לרבים מהחקלאים לחלל אותה ותביא רבים מתושבי ישראל לקנות פירות האסורים באכילה בהיעדר מקור מזון אחר.
אי שימוש בהיתר המכירה תגרום לחקלאים לעבוד את האדמה באיסור.
חשש להתמוטטות מערכת הכשרות ללא שימוש בהיתר.
לעומת זאת, המתנגדים להיתר המכירה טוענים שהנזק הכלכלי בשמירת השמיטה אינו גדול ואינו מצדיק עקירת המצווה. בנוסף, המתנגדים מנו את הטעמים הבאים מדוע לא כדאי להנהיג את היתר המכירה:
התרומות שהגיעו למושבות בארץ ישראל יתמעטו אם לא ישמרו שמיטה.
אי שמירת המצווה עלולה להביא מארה על הארץ.
טענות נגד היתר המכירה

רבנים רבים התנגדו להיתר, והסבירו שיש הבדלים מהותיים בינו לבין מכירות אחרות בהלכה:
לפי התורה, אסור למכור קרקע בארץ ישראל לגוי, שנאמר "לא תחנם". ובמשנה אסרו אפילו להשכיר קרקע לגוי: "בארץ ישראל משכירין להם בתים, אבל לא שדות". והסבירו, שהסיבה שהחמירו בשדות יותר מבבתים היא, שבשדות יש גם הפקעה מהמצוות התלויות בארץ (מעשרות), בנוסף לאיסור מתן חניה בקרקע. ומכאן שיש איסור מפורש למכור קרקע בארץ ישראל על-מנת להפקיע מצווה. הנצי"ב כתב על כך: "הרב הגאון הנ"ל [שהתיר מכירה] ברח מהזאב ופגע בו ארי, כי רוצים להימלט מאסור שביעית בזמן הזה דרבנן לכל הפחות, ופגע באיסור מכירת קרקע לעובד כוכבים בארץ ישראל, שהוא איסור דאורייתא לכולי-עלמא". גם החזון איש כתב דבר דומה.
בנוסף לאיסורים שנאמרו על "שדך" ו"כרמך", יש גם מצוות עשה ”וְשָׁבְתָה הָאָרֶץ שַׁבָּת לה'” (ויקרא כה ב). מצווה זו חלה על כל הארץ, ואינה מופקעת כשהאדמה נמכרת לגוי.
המכירה מפקיעה רק את איסור ספיחין, כך שהירקות מותרים באכילה. אולם היא אינה מפקיעה את קדושת שביעית. ולכן המוכרים והקונים פירות וירקות של "היתר מכירה" עוברים על איסור סחורה, ועל הפסד פירות שביעית.
במשנה נאמר, שביטול השמטת הארץ עלול להביא לגלות, ”גלות באה לעולם על עובדי עבודה זרה, ועל גילוי עריות, ועל שפיכות דמים, ועל השמטת הארץ”. זאת, אף על פי שבשתי הגלויות, מצוות שמיטה נהגה מדרבנן בלבד (כי לא היו "כל יושביה עליה").
המכירה מהווה הערמה גלויה, כי המוכרים אינם מעוניינים שהקרקע תעבור לבעלות גויים, בפרט כשמדובר בכל הקרקעות בארץ ישראל (להבדיל ממכירת חמץ, שם המוכר היה מעוניין להעביר את החמץ לבעלות גוי אילו היה מקבל את המחיר).
ביצוע המכירה עלול להתבצע יעשה בצורה "חובבנית". קרו מקרים שקיבוצים חתמו על היתר המכירה רק בתוך שנת השמיטה לאחר שכבר סיפקו ירקות לשדות.[דרושה הבהרה]