stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביגייל אדמס
ביוגרפיה

אדמס נולדה בוויימאות' שבמסצ'וסטס. אביה היה כומר ליברלי. אמה הייתה שייכת למשפחת קווינסי - אחת המשפחות העשירות והידועות במושבה. אדמס לא הלכה לבתי ספר, אולם אביה לימד אותה לקרוא והיא נהגה לקרוא ספרים רבים מהספרייה של אביה, ובעקבות השכלתה הלא פורמלית הפכה לפמיניסטית ותומכת בזכויות נשים.
אביגייל נישאה לג'ון אדמס שהיה בן דודה מדרגה שלישית, בשנת 1764 והם התגוררו בחווה במקום הולדתו של ג'ון - בריינטרי. שם החווה שונה מאוחר יותר ל"קווינסי". לאחר שג'ון אדמס החל לעבוד כעורך דין עברו השניים לבוסטון. במהלך עשר השנים הראשונות של נישואיהם ילדה עשרה ילדים, בהם אביגייל אמיליה (1765–1813), ג'ון קווינסי אדמס - לימים נשיא ארצות הברית (1767–1848), סוזנה בוילסטון (1768-70), צ'ארלס (1770–1800), תומאס בוליסטון (1772–1832), ואליזבת, שנפטרה בלידתה בשנת 1775.
אדמס כתבה לבעלה מכתבים רבים בעת שהוא שהה בקונגרס הקונטיננטלי בפילדלפיה שבפנסילבניה - מכתבים שפורסמו מאוחר יותר. כתביה שתיארו את קרב בנקר היל ושריפת צ'ארלסטון הפכו לתעוד ייחודי ומדויק של המהפכה האמריקנית, והשפעתה על בעלה השפיעה גם על מבנה המדינה שהוקמה (אף כי לא ניתנה לבסוף זכות בחירה לנשים).
בשנת 1784 הצטרפה אדמס לבעלה בעת כהונתו כשגריר בפריז, ובשנת 1785 באנגליה.
בשנת 1788 שבו השנים למסצ'וסטס לחוותם. הבית מהווה כיום מוזיאון כחלק מהפארק ההיסטורי הלאומי אדמס.
בעת כהונתו של ג'ון אדמס כנשיא ארצות הברית הפכה חברה קרובה של מרתה וושינגטון, שעזרה לה לארח מתוקף תפקידה הרשמי את אורחי הנשיא, והייתה אשת הנשיא הראשונה שאירחה בבית הלבן שטרם הושלמה בנייתו. בכתביה היא מתארת את העובדה שנאלצו להדליק אש באחים של הבית שהיה תמיד קר, והיא נאלצה לתלות ולייבש כביסה באחד האולמות הגדולים, בהיעדר מקום אחר לעשות זאת.
בני הזוג אדמס פרשו לחוותם בשנת 1801. אדמס נפטרה מטיפוס ב-28 באוקטובר 1818 ונקברה לצד בעלה בכנסיית יוניטד פאריש בקווינסי שבמסצ'וסטס (המכונה "כנסיית הנשיאים").
לקריאה נוספת

Phyllis Lee Levin, Abigail Adams: A Biography, St. Martin's Press, 2013
Lynne Withey, Dearest Friend: A Life of Abigail Adams, Simon and Schuster, 2002
Edith B. Gelles, Portia: The World of Abigail Adams, Indiana University Press, 1992
Edith B. Gelles, Abigail Adams: A Writing Life, Routledge, 2002
Woody Holton, Abigail Adams, Simon and Schuster, 2010
Janet Hubbard-Brown, Abigail Adams: First Lady, Infobase Publishing, 2009
הערות שוליים

↑  "Abigail Adams". 21 באפריל 2001. אורכב מ-המקור ב-21 באפריל 2001. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Elaine Forman Crane, Political Dialogue and the Spring of Abigail's Discontent, The William and Mary Quarterly, 3rd Ser., Vol. 56, No. 4. (Oct., 1999), pp. 745-774
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257464405171  PLWABN: 9810664231005606  BIBSYS: 97043693  BnF: cb120500772 (data)  GND: 118646923  ISNI: 0000 0001 0884 7335  LCCN: n79142790  NARA: 10581010  NTA: 067486746  SNAC: w6z14062  SUDOC: 028723538  Trove: 784733  ULAN: 500091068  VIAF: 32015075   WorldCat (עם VIAF): 32015075
וונדי רנאר

וונדלין תרז רנאר (בצרפתית: Wéndèleine Thérèse Renard; נולדה ב-20 ביולי 1990 במרטיניק), היא כדורגלנית צרפתייה, המשחקת בעמדת בלמית באולימפיק ליון שבליגה הצרפתית הראשונה ובנבחרת צרפת. זכתה 8 פעמים בליגת האלופות, 14 פעמים באליפות צרפת, 9 פעמים בגביע הצרפתי ובתארים קבוצתיים ואישיים רבים. לקחה חלק משמעותי בנבחרת צרפת בשני מונדיאלים ושתי אולימפיאדות ונחשבת לאחת משחקניות ההגנה הטובות בעולם.
קריירה > קריירת מועדונים

רנאר גדלה והחלה לשחק כדורגל במרטיניק, אי בים הקריבי, בשליטת צרפת, בקבוצת כדורגל מקומית. בגיל 15 נסעה לצרפת ונבחנה לאקדמיה הלאומית למצוינות בכדורגל אך לא התקבלה. מיד אחר כך נסעה לליון ונבחנה בהצלחה באולימפיק ליון.
בגיל 16 עזבה את מרטיניק, עברה לצרפת ומשחקת מאז באולימפיק ליון. כבר מגיל 17 הייתה חלק מהרכב הקבוצה והובילה אותה ל-14 אליפויות רצופות בצרפת, 9 גביעים בצרפת ו-8 זכיות בליגת האלופות.
קריירה > בנבחרת

בגיל 17 הצטרפה רנאר לנבחרת צרפת עד גיל 19 ורשמה בה 17 הופעות. לאחר מכן שיחקה גם בנבחרת עד גיל 20 ורשמה בה 7 הופעות.
ב-2011 רשמה את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת ומשחקת בה באופן קבוע מאז. שיחקה עם הנבחרת בשתי אליפויות עולם ושתי אולימפיאדות. הייתה קפטנית הנבחרת בין השנים 2013–2017.
הישגים ותארים > במועדונים

ליגת האלופות (8) ב-2010/2011, 2011/2012, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020 ו 2021/2022.
אליפות הליגה הצרפתית הראשונה (14) ב-2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019 ו 2019/2020 .
הגביע הצרפתי (9) ב-2008, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019 ו-2020.
אלוף האלופים הצרפתי (1) ב-2019 עם אולימפיק ליון.
הישגים ותארים > תארים והישגים אישיים

במהלך השנים זכתה בתארים אישיים רבים כשהבולטים שבהם:
בשנת 2013 נבחרה לנבחרת האליפות באליפות אירופה.
בשנת 2015 נבחרה לנבחרת האליפות של אליפות העולם.
בשנת 2019 נבחרה לשחקנית ההגנה של העונה בליגת האלופות של אופ"א.
וונדי רנאר ב-2018
Bad (שיר של מייקל ג'קסון)

Bad (רע) הוא הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השביעי, Bad, של הזמר והיוצר מייקל ג'קסון, אשר יצא ב-7 בספטמבר 1987.
השיר הגיע לפסגת המצעדים ברחבי העולם והפך לשיר השני מהאלבום שמגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד האמריקאי.
רקע והשראה

Bad במקור היה אמור להיות דואט עם הזמר פרינס, אך שיתוף הפעולה לא יצא לפועל.

ג'קסון סיפר שאת ההשראה לווידאו קליפ שאב מכתבה שקרא בעיתון. הכתבה סיפרה על סטודנט מה"גטו" של ניו יורק אשר ניסה להתקדם בחייו ולעזוב את חבריו הישנים. החברים קינאו בסטודנט והרגו אותו.

הכוריאוגרף של הווידאו קליפ טען שהווידאו והעלילה הושפעו מאוד מהסרט סיפור הפרברים.
ב-2017 הופיע השיר במהלך קטע מהסרט "גנוב על העולם".
וידאו קליפ

הגרסה המלאה של הווידאו קליפ היא סרט קצר באורך 18 דקות שבויים על ידי מרטין סקורסזה.
הווידאו קליפ מספר את סיפורו של נער בשם דריל, המגולם על ידי ג'קסון. הנער שגדל בשכונה מפוקפקת מחליט ללמוד בבית ספר פרטי. כשהוא חוזר לבקר בבית ספרו הישן, חבריו, ביניהם מיני-מקס, (המגולם על ידי השחקן ווסלי סנייפס) מגלים כמה השתנה ומרגישים בחוסר הנוחות שלו איתם ועם נטייתם לפשע. בניסיון להראות שהוא עדיין "רע", דריל לוקח אותם לתחנת רכבת תחתית שם הוא מנסה לשדוד איש זקן אך משנה את דעתו ברגע האחרון. חבריו מקניטים אותו שכבר אינו "רע". הווידאו קליפ אשר צולם עד כה בשחור לבן הופך לצבעוני ודריל לובש לפתע מעיל עור שחור ומצטרף לקבוצת רקדנים פאנקיסטים. לאחר קטע ריקוד, לצלילי קטע סולו באורגן המונד המנוגן על ידי נגן הג'אז הוותיק ג'ימי סמית, מזהיר דריל את חבריו כי לא מצפה להם עתיד טוב אם ימשיכו בדרכם הרעה. הם מקבלים זאת ונפרדים ממנו.
הקליפ נחשב לאחד מהווידאו קליפים היקרים ביותר בכל הזמנים.
מצעדים ודרוגים

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 9 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 27 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 1 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 5 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 1 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 1 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד רית'ם אנד בלוז | 1 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד שירי דאנס/קלאב | 1 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 1 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 3 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 2 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 2 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 1 |  |
|  צרפת | SNEP | 4 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 5 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 4 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 3 |  |
באגס מורן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 באוגוסט 1893 סיינט פול, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בפברואר 1957 (בגיל 63) בית הסוהר הפדרלי ליבנוורת', ארצות הברית 
 שם לידה:  Adelard Cunin 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הסוהר הפדרלי ליבנוורת' 
 השכלה:  Cretin-Derham Hall High School 
 השקפה דתית:  נצרות 
 
ג'ורג' קלרנס מורן (באנגלית: George Clarence Moran, הידוע בכינוי באגס מורן, באנגלית: Bugs Moran; ‏21 באוגוסט 1891 - 25 בפברואר 1957), היה גנגסטר משיקגו, ארצות הברית שפעל בתקופת היובש. הוא עבר לחלקה הצפוני של העיר כאשר היה בן 19, שם היה מעורב בפעילות עם כמה כנופיות. הוא נכלא שלוש פעמים לפני שמלאו לו 21. ב-14 בפברואר 1929 באירוע שנודע כטבח יום ולנטיין, נרצחו שבעה מאנשי כנופייתו בתוך מחסן, כשמבצעי הרצח הם ככל הנראה אנשיו של יריבו אל קפונה. מורן היה ידוע בשל הנוהג של אנשיו להתפרץ עם רכב למקום מפגש של יריביו ולהמטיר עליהם צרורות מכלי נשק אוטומטי (drive-by shooting).
ראשית חייו

נולד בשם אדלרד קונין (Adelard Cunin) למארי דיאנה ולגולס אדלרד קונין בסיינט פול, מינסוטה. הוריו היו ממוצא צרפתי קתולי. מוצאו של אביו היה מאלזס-לורן ומוצאה של אמו היה מצ'יק'וטימי (Chicoutimi) שבקוויבק, קנדה. הסברה היא שמורן הפך לפושע כבר כנער. בהיותו בן 19 הוא ברח לשיקגו. הוא נכלא שלוש פעמים עד היום בו מלאו לו 21.
תקופת היובש

ב-1920 החלה בארצות הברית תקופת היובש בעקבות אישורו של התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית, שאסר על ייצור, מכירה והובלה של משקאות חריפים. כתוצאה מכך החלו ארגוני פשע לשגשג בתחום הברחת המשקאות. הם ייבאו את המשקאות, ייצרו אותם, גנבו אותם ומכרו אותם כמצרך מבוקש תמורת רווחים גבוהים. הביקוש לאלכוהול והעדר תחרות מצדם של עסקים חוקיים הבטיחו את קיומם הבלתי מוגבל של לקוחות. עד מהרה נהנו הפושעים והגנגסטרים מרווחים בשיעור שמעולם לא היה בעסקים חוקיים מכל סוג. ביניהם היה דין או'בניון (Dean O'Banion) וכנופייתו שכללה בעיקר בריונים ממוצא אירי, שהיו ידועים בשם "הכנופיה של האזור הצפוני" (North Side Gang).
ג'וני טוריו (Johnny Torrio) וסגנו אל קפונה, עברו לחלק הדרומי של שיקגו, השתלטו על חלק זה של העיר והדירו משם את הכנופיה של האחים או'דונל. עד מהרה הם קיבצו סביבם תומכים והפכו להיות "המשפחה האיטלקית" של שיקגו, מאחר שרוב אנשיהם היו ממוצא איטלקי. טוריו, שלא אהב להשתמש באלימות, פעל במהרה להגדיר את תחום הפעולה של כל אחת ואחת מהכנופיות. הוא ניסה להנהיג שותפות בינו לבין או'בניון, ובמשך זמן מה השותפות נחלה הצלחה. משפחת גנה (Genna), משפחת פשע סיציליאנית, ששלטה על חלק מדרום שיקגו והייתה שותפה של טוריו וקפונה, רצתה להרחיב את פעילותה לשטחי שליטה של כנופיות אחרות. הם מכרו את המשקאות החריפים שלהם במחירים זולים במחצית מאלה שאו'בניון מכר ובכך מיגרו את זה האחרון משטח השליטה שלו. או'בניון פנה לעזרתו של טוריו שניסה להגיע להסדר עם משפחת גנה בדרכי שלום. אך או'בניון לא היה מרוצה מהתוצאות והחליט להשיב מלחמה. הוא החל לשדוד את משלוחי המשקאות של משפחת גנה ומכר אותם בעצמו.
שני אירועים הציתו את המהלך שהוביל לרציחתו של או'בניון. האירוע הראשון היה עימות בינו לבין משפחת גנה. טוריו היה בחופשה והשאיר את האחריות על המבצעים בידיו של אל קפונה. או'בניון הגיע כדי לגבות חוב של 30,000 דולר מאנג'לו גנה, מנהיג המשפחה. קפונה הסביר לאו'בניון שאנג'לו לא מסוגל לשלם את החוב ועליהם ליישב את הסכסוך בינתיים בדרכי שלום. או'בניון סירב להצעה ומאוחר יותר התקשר בטלפון לגנה והודיע לו שמוטב לו לסלק את החוב עד לסוף השבוע. האירוע השני היה מלכודת בצורת פשיטה משטרתית שבה הופל טוריו. או'בניון יצר קשר עם טוריו והכריז כי הוא רוצה לפרוש מהעסקים ולמכור חלק מהם לטוריו. טוריו, שהיה נלהב מכך שלא יהיו עוד סכסוכים ביניהם, קפץ על המציאה ופגש את או'בניון במחסן. הם החלו לשוחח ולהחליף ביניהם כמה בדיחות, אך אז התפרצו למקום כוחות משטרה ועצרו את השניים באשמת סחר במשקאות בלתי חוקיים. או'בניון החל לצחוק, אך טוריו נכנס לפאניקה. הוא ידע שזוהי העבירה השנייה שלו בתחום זה שעליה הוא נתפס ושהפעם יכלא לתקופה ממושכת. שניהם השתחררו בערבות ואז נודע לטוריו שאו'בניון ידע על הפשיטה מראש ועל המלכודת שנטמנה לו.
הכנופיה האיטלקית החליטה אז להרוג את או'בניון. הם שכרו את שירותיהם של רוצחים שכירים עצמאיים כדי לבצע את הרצח. הם עקבו אחריו עד לחנות הפרחים שלו ונכנסו אליה. או'בניון, שציפה למשלוח סחורה, לא חשד בהם. כשאחד מהם הושיט את ידו אליו כדי ללחוץ אותה, שלפו כל השאר את כלי הנשק שלהם וירו בו למוות.
הרוצחים נמלטו ללא פגע. חברי הכנופיה הצפונית איבדו את מנהיגם. אל קפונה וטוריו סברו שעם מותו של או'בניון יבוא הקץ לצרות שגרמה הכנופיה הצפונית. באגס מורן ושאר חברי הכנופיה נכחו בהלוויה המפוארת יחד עם אל קפונה וטוריו. מורן נשבע לנקום.
לאחר תקופת היובש

ב-15 בפברואר 1936, שבע שנים ויום אחד לאחר טבח יום ולנטין, נמצא ג'ק מק'גרן ("Machine Gun" Jack McGurn), אדריכל הטבח, מת. כרטיס ברכה ליום ולנטיין עם חרוזים הומוריסטיים הושאר בלובי של מועדון הבאולינג בו הוא נרצח. מאחר שמורן היה ידוע במעשי הליצנות שלו, מורשת שירש מדין או'בניון, הועלתה ההשערה שהוא ביצע את הרצח כנקמה על הטבח של אנשי כנופייתו, אף שהיו גם חשודים נוספים ברצח. השערות נוספות מקובלות גם הן על חוקרי ההיסטוריה של עולם הפשע. רוב החוקרים שחקרו את חייו של מורן הגיעו למסקנה שמורן לא הצליח לשרוד לטווח ארוך כמנהיג כנופיה. לעומתו היה אל קפונה אשף התכנון המקדים וגישתו של מורן הייתה כשל פושע רחוב פשוט, המגיב באופן אימפולסיבי. לאחר שבהדרגה הוא נעלם מהנוף של שיקגו באמצע שנות השלושים, הוא חזר לעיסוקיו הקודמים ועסק רק בהונאות דואר ובמעשי שוד. בשנות הארבעים, 17 שנים בלבד לאחר שהיה אחד הגנגסטרים העשירים ביותר בשיקגו, נותר מורן כמעט חסר פרוטה.
מותו

ביולי 1946, נעצר מורן באוהיו על שוד שליח בנק בסכום של 10,000 דולר. הוא הורשע ונדון לעשר שנות מאסר. זמן קצר לאחר שחרורו, ב-8 בנובמבר 1956, הוא נעצר שוב על שוד בנק באוהיו. הוא נדון לעשר שנות מאסר נוספות וב-11 בינואר 1957 הוא נכלא בבית כלא פדרלי. ב-25 בפברואר 1957 הוא מת מסרטן הריאה בגיל 65. בעת מותו נאמד הונו ב-100 דולר והוא נקבר בבית הקברות של הכלא.
בתרבות הפופולרית

דמותו של באגס מורן הופיעה במספר רב של סרטים:
בסדרת הטלוויזיה של רשת CBS משנת 1958 "Playhouse 90", גילם את מורן השחקן דניס פטריק.
בסרט "אל קפונה" משנת 1959 גילם את מורן השחקן מרוין ויי.
בסדרת הטלוויזיה של רשת ABC שהוקרנה בין השנים 1959–1963, שקדמה לסרט באותו שם, "הבלתי משוחדים", גילמו את מורן השחקנים לויד נולאן, רוברט ג. ווילק והארי מורגן.
בסרט "טבח יום ולנטיין" משנת 1967 גילם את מורן השחקן ראלף מיקר.
בסרט "קאפון" משנת 1975, גילם את מורן השחקן רוברט פיליפס.
בפיילוט של סדרת הטלוויזיה משנת 1993 של רשת CBS המבוססת על הסרט הבלתי משוחדים, גילם את דמותו של מורן השחקן ג'ק טיבאו.
בפרק מתוך סדרת הטלוויזיה מהדורה מוקדמת של רשת CBS משנת 2000 גילם את מורן השחקן קווין פריי.
הערות שוליים

↑  "Bugs Moran Dies In Prison. Once Capone's Rival". Associated Press. February 25, 1957.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2003112242  NARA: 10599835  SNAC: w6c31gdt  VIAF: 7089989   WorldCat (עם VIAF): 7089989
שמואל שמעון בן-ציון

שמואל שמעון בן-ציון (13 בספטמבר 1894 – 20 באוגוסט 1954) היה רב, פעיל ציוני ועסקן ציבור בארצות הברית ובארץ ישראל, מבוני ארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי, מייסד שכונת כרם משה בתל אביב ושכונות "בן-ציון" בירושלים ובחיפה. נרצח ב-20 באוגוסט 1954.
קורות חיים

בן-ציון נולד בירושלים למרדכי בן-ציון, שהיה בנו של משה-אלתר בן-ציון, ממייסדי מאה שערים, וחתנו של יהושע שטמפפר, ממייסדי פתח תקווה. בקטנותו גדל בבית סבו מצד אמו, ובגיל 9 נסע עם הוריו לארצות הברית והתגורר בפרובידנס שברוד איילנד. ב-1919 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטה בניו יורק. הוסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה.
קריירה

שימש רב בקליבלנד, בפילדלפיה ובניו יורק. היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית באמריקה וניהל מגביות עבור הקרן הקיימת, קרן היסוד וקרן ארץ ישראל של המזרחי. היה ציר בקונגרס הציוני ה-12. פרסם מאמרים בשבחה של ארץ ישראל בעיתונות היהודית בארצות הברית.
בשנת 1923 שב לארץ ישראל עם משפחתו והתיישב בתל אביב. היה שותף לאביו בייסוד "בנק אמריקה - ארץ ישראל" בתל אביב וכיהן בו כיו"ר ומנהל. כמו כן היה יו"ר הסתדרות עולי אמריקה. בשנת 1924 נבחר כחבר מועצת עיריית תל אביב.
בן-ציון עסק בבניית בתים ברחבי הארץ - בכרמל, בשרון, בתל אביב ובירושלים. הקים את שכונת "כרם משה" בתל אביב, שנקראה על שם סבו משה בן-ציון. כמו כן בנה שכונות מגורים בחיפה ובירושלים, והן כונו על שם משפחתו - שכונת בן-ציון. את בתי הדירות שבנה היה משכיר לדיירים פרטיים. בניין הדירות בחיפה שווק באמצע שנות השלושים כ"בניין הכי יפה וחדיש בהר הכרמל המרכזי". היה סגן נשיא התאחדות בעלי הבתים בישראל.
הרצח

עבר להתגורר בירושלים. שנתיים לפני מותו לקה בשיתוק, אולם המשיך בפעילותו הציבורית. בערב שבת, 20 באוגוסט 1954, נורה למוות בדרכו מבית הכנסת בשכונת קריית משה בירושלים. חתנו עו"ד גדעון ריינר נפצע. הרצח בוצע על ידי אחד הדיירים אשר הסתכסך עם בן-ציון לאחר שהתברר לו לטענתו ששילם דמי מפתח גבוהים יותר מהדיירים האחרים בבניין. הדייר הפסיק לשלם דמי שכירות ובעקבות זאת קיבל צו פינוי מהבית. במאי 1955 נידון הדייר למאסר עולם.
בן-ציון נטמן בבית הקברות סנהדריה. על שמו נקרא הרחוב שבו שכנו "בתי בן-ציון", בשכונת קריית משה בירושלים.
חיים אישיים

בשנת 1921 נישא לחנה מירסקי, בת צבי מירסקי. בניו הם יהושע בן-ציון ומשה נתנאל בן-ציון, שהיה רב בווירג'יניה. בנותיו הן יהודית בן-ציון ועו"ד מאירה ריינר, אשת עו"ד גדעון ריינר. ילדיהם של מאירה וגדעון ריינר הם עו"ד צביה בלאו ואיש ההיי-טק שמואל ריינר, המתגוררים באפרת.
הערות שוליים

↑  את השכונה בחיפה בנה עם אביו.
↑  להשכיר דירות, דבר, 4 ביולי 1937
↑  ד"ר בן-ציון המנוח נהג יפה בדייריו - מעיד גיסו של נחמיה, דבר, 28 באוקטובר 1954
↑  חקירת רצח בן-ציון תסתיים ביום א', דבר, 3 בנובמבר 1954
↑  רוצח ד"ר בן-ציון למאסר עולם, דבר, 10 במאי 1955
↑  שמואל שמעון בן-ציון באתר GRAVEZ
ח'אלד שיח' מוחמד

| --- | --- |

ח'אלד שיח' מוחמד, עם תפיסתו ב-2003
 לידה:  1 במרץ 1964 (בן 60) כווית 
 מדינה:  פקיסטן פקיסטן
 מקום מגורים:  מתקן המעצר בגואנטנמו 
 השכלה:  Chowan University 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
ח'אלד שיח' מוחמד (בערבית: خالد شيخ محمد; מוכר גם בכ-50 שמות בדויים אחרים) הוא טרוריסט כוויתי ממוצא פקיסטני. החל מראשית שנות התשעים ועד מעצרו במרץ 2003, חבר בכיר בארגון הטרור האסלאמיסטי אל-קאעידה. נחשב למתכנן הראשי של פיגועי 11 בספטמבר, והתוודה בחקירה על מעורבות ברבות מתוכניות הטרור המשמעותיות בעשרים השנים האחרונות, לרבות הודאה בבית משפט ב-2008, כי הוא אישית היה זה שערף ב-2002 את ראשו של העיתונאי היהודי האמריקאי החטוף דניאל פרל.
קורות חיים

ח'אלד שייח' מוחמד נולד ב-1 במרץ 1964 או 14 בנובמבר 1965, ככל הנראה בכווית סיטי, כווית, למשפחה פקיסטנית, שמוצאה היה מבלוצ'יסטן, פקיסטן, אף כי יש הטוענים שנולד בבלוצ'יסטן, והמשפחה הגיעה לכווית רק לאחר לידתו. ברור מכל מקום, שגדל והתחנך בכווית. הוא דובר ערבית, אנגלית, אורדו ובלוצ'ית. בגיל 16, הצטרף לארגון האחים המוסלמים. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, נסע לארצות הברית. ב-1986 קיבל תואר ראשון באוניברסיטת המדינה הטכנו-חקלאית בקרוליינה הצפונית, בהנדסת מכונות.
עם סיום לימודיו, נסע לפשאוור, פקיסטן, שם הצטרף ללוחמי המוג'הידין ולחם באפגניסטן כנגד הכוחות הסובייטים הכובשים. משגורשו הסובייטים מאפגניסטן, חזר לפקיסטן ושם, לקראת סוף שנות השמונים חבר לאוסאמה בין לאדן. בשנת 1992, סיים את לימודי התואר השני בהיסטוריה ותרבות איסלאמית. בשנת 1993, התחתן ועבר עם משפחתו לקטר. הוא עבד כמהנדס במשרד האנרגיה והמים הקטרי. ב-1994, החל לתכנן את תוכנית בוז'ינקה בה סייע לאחיינו, רמזי יוסף. הוא טייל במדינות רבות: בסוף 1994 ותחילת 1995, ביקר בפיליפינים. באותה שנה ביקר בתימן, סודאן, ברזיל, מלזיה ובבוסניה ואף קיבל אזרחות בוסנית.
בתחילת 1996, חזר לאפגניסטן כדי לא להיתפס על ידי האמריקאים בסודן. באותה תקופה חזר אוסאמה בן לאדן עם פמלייתו לאפגניסטן, באמצע אותה שנה נפגשו מוחמד ובן לאדן לראשונה בטורה בורה. בפגישה זו כבר החלו לתכנן תוכנית שהפכה לבסוף לפיגועי 11 בספטמבר. בן לאדן דחק במוחמד להצטרף לאל-קאעידה, ובין השנים 1999 עד 2001 ניהל מוחמד את מערכי התעמולה של הארגון. בנוסף, הוא היה אחראי לתכנון חלק גדול מפעולות הטרור של הארגון באותן שנים והיה גם מפקד היחידה המיוחדת של אל קאעידה לפיגועים בחו"ל.
ב-1 במרץ 2003 נלכד על ידי כוח משותף של סוכני CIA והמודיעין הבין-שירותי (ISI) במקום מסתור ברוואלפינדי, פקיסטן, ונמסר לחסות ה-CIA. תחילה הוא הוחזק בכלא באפגניסטן ולאחר מכן הוא הוחזק באתר שחור בפולין. בספטמבר 2006 הועבר לחסות צבאית במתקן המעצר בגואנטנמו. במרץ 2007, לאחר חקירה בעינויים, מוחמד התוודה על לפחות 31 תוכניות: הגיית ותכנון פיגועי 11 בספטמבר (2001), ניסיון פיצוץ מטוס אמריקן איירליינס על ידי ריצ'רד ריד (2001), פיגוע במועדון לילה בבאלי, אינדונזיה (2002), הפיגוע במגדלי התאומים (1993), רצח דניאל פרל (2002), פיגוע בכווית (2002), תוכניות התנקשות בנשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר ובנשיא פקיסטן פרבז מושארף, תכנון ומימון פיגוע בטיסת אל-על מבנגקוק לישראל, תוכניות לפגיעה בשגרירויות ישראליות ב:הודו, אוסטרליה, פיליפינים ואזרבייג'ן ומספר תוכניות אחרות שסוכלו ופשעים נוספים.
ב-2008 הועמד למשפט מול ועדה צבאית באשמת פשעי מלחמה ורצח של כ-3000 בני אדם, והוא צפוי לעונש מוות אם אכן יורשע. בנוסף ביקש שידונו אותו למוות כדי שיהיה שאהיד, אך חזר בו ביולי 2019 מרצונו למות, ואיים לחשוף את קשרי סעודיה, עם זאת, מתנהל דיון מסועף על קבילות העדויות, שנמסרו תחת "שיטות חקירה מתקדמות" (Enhanced interrogation techniques), שנחשבות לרוב כעינוי. ב-30 באוגוסט אותה שנה, נקבע משפטו ל-11 בינואר 2021, אך ב-18 בדצמבר 2020, נדחה למועד לא ידוע עקב מגפת הקורונה.
ביולי 2024 הודיע הפנטגון כי ארצות הברית הגיעה להסכמי טיעון עם חאלד שייח' מוחמד, ושני שותפיו, ואליד בן עטאש ומוסטפא אל-חוואסאווי. השלושה הודו בקשירת קשר להשתתפות בתכנון פיגועי 11 בפסטמבר, בתמורה לעונש מאסר עולם, מה שמאפשר להם להימנע מעונש מוות. התנאים המדויקים של ההסכמים אינם זמינים לציבור בשלב זה. מוחמד הודה גם ברציחתו של העיתונאי האמריקאי דניאל פרל, אך לא הואשם ברצח זה.
הערות שוליים

↑  "Profile: Khalid Sheikh Mohammed",‏ 5 במאי 2012, BBC
↑  "המוח" של פיגועי 11/9 השיג הסדר טיעון – ויחמוק מעונש מוות, באתר ynet, 1 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265565105171  ISNI: 0000 0000 7909 5858  LCCN: nb2003006574  VIAF: 98063170   WorldCat (עם VIAF): 98063170
אליהוא ייל

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1649 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  8 ביולי 1721 (בגיל 72) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  Tomb Of Elihu Yale, West Of Church Of St. Giles, Church Street (s Side) 
 השכלה:  אוניברסיטת ייל 
 תפקיד:  Governor of Madras 
 בן או בת זוג:  Hieronima de Paiva  Catherine Elford 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית 
 
אליהוא ייל (באנגלית: Elihu Yale, נולד ב-5 באפריל 1649 בבוסטון, מסצ'וסטס, נפטר ב-8 ביולי 1721 בלונדון, אנגליה) התורם הראשון לאוניברסיטת ייל והאדם שעל שמו היא נקראת.
נולד לדייוויד ייל (1613–1690) ואורסולה נייט (1624–1698). ייל היה הנכד של אן לויד (1591–1659), האשה שאחרי מות בעלה הראשון נישאה למושל מושבת ניו הייבן תאופילוס איטון. בזמן שמלאו לייל 4 שנים משפחתו עברה לאנגליה ומעולם לא שבה לצפון אמריקה.
בשנת 1999 דירג המגזין האמריקאי "מורשת אמריקה" את אליהוא ייל כנדבן שקיבל הכי הרבה כבוד ללא סיבה מוצדקת בהיסטוריה האמריקאית, בטענה שהאוניברסיטה שתשא את שמו מאוחר יותר (אוניברסיטת ייל) התפרסמה בעיקר בזכות נדיבותו של תורם בשם ג'רמיה דאמר אך נאמני בית הספר לא רצו שיכירו את האוניברסיטה בשם "קולג דאמר" (באנגלית נשמע כמו "הקולג' הטיפש יותר").
תוצרת אמריקה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ריצ'רד בנג'מין 
 הופק בידי:  ארנון מילצ'ן, מייקל דאגלס 
 תסריט:  Holly Goldberg Sloan 
 עריכה:  ז'קלין קמבס 
 שחקנים ראשיים:  וופי גולדברג קלייד קוסאטסו שון לוי Jeffrey Joseph פול רודריגז פגי ריי David Bowe ויל סמית' ג'ניפר טילי טד דנסון ניה לונג Phyllis Avery 
 מוזיקה:  מרק אישם 
 צילום:  ראלף ד. בוד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 ביוני 1993 
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   madeinamerica
 דף הסרט ב־IMDb
 
תוצרת אמריקה (באנגלית: Made in America) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 1993 בבימויו של ריצ'רד בנג'מין, בכיכובם של וופי גולדברג, טד דנסון, וניה לונג. העלילה עוסקת בסיפור משעשע של שרה מתיוס (וופי גולדברג), אם חד-הורית, ובתה זורה (ניה לונג), שמגלה שאביה הביולוגי, שהתקבל באמצעות בנק הזרע, הוא לא אחר מאשר סוחר מכוניות לבן וגזעני בשם האל ג'קסון (טד דנסון). הסרט חוקר את המפגש בין עולמות שונים ואת ההתמודדות עם זהות משפחתית.
תקציר העלילה

זורה מתיוס, נערה אינטליגנטית וסקרנית, מגלה יום אחד שהיא נולדה כתוצאה מהזרעה מלאכותית ושאביה הוא אדם זר שמעולם לא הכירה. כשהיא מתחקה אחר עקבותיו, היא מגלה שאביה הביולוגי הוא האל ג'קסון – גבר לבן שמוכר מכוניות יד שנייה, רחוק מאוד מהתיאור שהיא דמיינה לעצמה. המפגש בין האל לשרה, אמה של זורה, מוביל לסדרת מפגשים מצחיקים ומפתיעים, כאשר האל מנסה להשתלב בחייהן של האם והבת.
צוות השחקנים הראשי

וופי גולדברג בתפקיד שרה מתיוס
טד דנסון בתפקיד האל ג'קסון
ניה לונג בתפקיד זורה מתיוס
ויל סמית' בתפקיד טי
פול רודריגז בתפקיד חוזה
שון לוי בתפקיד דווי
ביקורות

הסרט תוצרת אמריקה קיבל ביקורות מעורבות-חיוביות מהמבקרים. המבקרים שיבחו את הכימיה בין וופי גולדברג לטד דנסון ואת ההומור בסרט, אך העלילה נתפסה לעיתים כפשטנית וקלישאתית. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 32%, וב-Metacritic, ציון של 45 מתוך 100.
השערים

| --- | --- |

 מידע כללי
 אמן:  כריסטו וז'אן-קלוד 
 תאריך יצירה:  1979 
 טכניקה וחומרים:  ויניל, ניילון, פלדה 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  סנטרל פארק
 
השערים לכיוון מזרח
השערים (באנגלית: The Gates) היא יצירה פיסולית של האמנים כריסטו וז'אן-קלוד. יצירה זו כללה 7,503 שערי מתכת לאורך 37 קילומטרים של סנטרל פארק ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. מכל אחד ואחד השערים נתלה דגל בצבע זעפרן עשוי בד ניילון. הפסל הוצג בין ה-12 בפברואר 2005 ועד ה-27 בפברואר 2005, אולם התוכניות הראשונות להצבתו הוצעו כבר בשנת 1979.
נתוני היצירה ועלויות ההקמה

לצורך הקמת היצירה נדרשו 5,390 טונות של פלדה, 96 ק"מ של צינורות וינול, 99,155 מ"ר של בד ניילון, ו-15,000 תמוכות. הבדים יוצרו בגרמניה, והשערים יוצרו במפעל בלונג איילנד.
לצורך הקמת השערים נוצרו בסיסים מיוחדים בשל דרישת רשות הפארקים שלא יקדחו חורים במדרכות הפארק.
העלות המשוערת של הפרויקט הגיעה ל-21 מיליון דולרים, אולם האמנים סירבו לגלות את העלות המדויקת.