stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה בכדורסל נשים 1970
משחקי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 18 בספטמבר – רוטרדם | 18 בספטמבר – רוטרדם |  |  |  |  |  |
|  |  יוגוסלביה יוגוסלביה |  49 |   |  |  |  |  |
|  |  ברית המועצות ברית המועצות |  116 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 19 בספטמבר – רוטרדם | 19 בספטמבר – רוטרדם |  |
|  |   |   |   |   |  ברית המועצות ברית המועצות |  94 |  |
|  |   |   |   |   |  צרפת צרפת |  33 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 18 בספטמבר – רוטרדם | 18 בספטמבר – רוטרדם |   |  | 19 בספטמבר – רוטרדם | 19 בספטמבר – רוטרדם |  |
|  |  בולגריה (1967–1971) בולגריה |  64 |   |  |  יוגוסלביה יוגוסלביה  |  60  |  |
|  |  צרפת  צרפת |  69 |   |  |  בולגריה (1967–1971) בולגריה |  66 |  |
משחק הגמר
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 בספטמבר 1968 | ברית המועצות ברית המועצות | 94 - 33  (17-48, 16-46) | צרפת צרפת | רוטרדם |
|  | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  |
|  | נק': נדז'דה זכרובה – 16 |  | נק': אליזבט ריפיו – 8 |  |
משחק על המקום השלישי
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 בספטמבר 1968 | יוגוסלביה יוגוסלביה | 77 - 66   (29-39, 38-37) | בולגריה (1967–1971) בולגריה | רוטרדם |
|  | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: | מובילים לפי קטגוריה: |  |
|  | נק': מריה וגר – 40 |  | נק': פנקה סטויאנובה – 23 |  |
הדירוג הסופי

| --- | --- |

מיקום: נבחרת
1: ברית המועצות ברית המועצות
2: צרפת צרפת
3: יוגוסלביה יוגוסלביה
4: בולגריה (1967–1971) בולגריה
5: צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
6: פולין פולין
7: הולנד הולנד
8: רומניה (1965-1989) רומניה
9: איטליה איטליה
10: הונגריה הונגריה
11: אוסטריה אוסטריה
12: בלגיה בלגיה
חיים קדמון

חיים קדמון (קוזלוב) (6 ביוני 1897 – 26 במאי 1985) היה האפוטרופוס הכללי השני של ישראל מ-1 ביולי 1948 עד 31 בדצמבר 1965.
ביוגרפיה

קדמון נולד בביילרוס כחיים קוזלוב ולמד בחדר. בשנת 1913 הוא עלה לארץ ישראל כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה. מלחמת העולם הראשונה תפסה אותו בביקור מולדת ברוסיה והוא נתקע ברוסיה עד לאחר המלחמה. הוא נשא לאישה את יהודית וביחד הם עלו לארץ ישראל ברוסלאן. הוא עבד במשרד האפוטרופוס הכללי של ממשלת המנדט, וכיהן כממלא מקום מקבל הנכסים הרשמי חנוך (הנרי) קנטרוביץ בעת חופשותיו. ב-1 במרץ 1942 מונה לעוזר למקבל הנכסים הרשמי. בשנת 1943 כיהן כמ"מ האפוטרופוס הכללי ורשם החברות. בשנת 1944 היה מקבל הנכסים הרשמי. בשנת 1947 היה סגן נקוט רשמי במשרד האפוטרופוס הכללי, ובפברואר 1947 מונה לפקיד חשבונאי ראשי במחלקת העבודות הציבוריות. ב-21 ביוני 1947 הועלה לדרגת חשבונאי קשיש.
ב-1 ביולי 1948, בעקבות מינויו של יצחק קיסטר לשופט, מונה קדמון לאפוטרופוס הכללי של מדינת ישראל. במקביל כיהן כמקבל הנכסים הרשמי.
במהלך כהונתו טיפל, בין השאר, בהסכמים לקבלת נכסי הכנסייה הלותרנית לישראל תמורת נכסי קהילות יהודיות בגרמניה, העברת נכסי הטמפלרים לידי מדינת ישראל ונכסי הרוסים במדינת ישראל. תחום נוסף בו טיפל היה ניהול ענייניהם של חולי נפש.
לאחר סיום כהונתו בסוף 1965 כיהן כחבר בהנהלת אורט וחבר ועדת השומה של עיריית ירושלים.
בנו, ישראל קוזלוב, היה מנכ"ל תעשיות אלקטרוכימיות ועסק בחיפוש נפט. נכדו הוא הכימאי התאורטי רוני קוזלוב.
הערות שוליים

↑  פרסום נישואין, שערים, 8 באוקטובר 1958
↑  מנוי ממלאי מקום, העיתון הרשמי 709, 12 באוגוסט 1937, עמ' 673
↑  פקודת פשיטת הרגל 1936, העיתון הרשמי 712, 26 באוגוסט 1937, עמ' 717
↑  מינויים וכו', העיתון הרשמי 911, 17 באוגוסט 1939, עמ' 696
↑  מנויים, העיתון הרשמי 1194, עמ' 471
↑  פקודת החברות, העיתון הרשמי 1276, 15 ביולי 1943, עמ' 461
↑  פקודת החברות, פקודת מס הבולים, תוספת מס 2 לעיתון הרשמי, גיליון 1312, עמ' 850
↑  מודעה על שחרור נאמן, העיתון הרשמי 1312, 13 בינואר 1944, עמ' 66
↑  מינויים וכו', העיתון הרשמי 1562, 13 במרץ 1947, עמ' 225
↑  מינויים וכו', העיתון הרשמי 1619, 9 באוקטובר 1947, עמ' 901
↑  מינויים, העיתון הרשמי 18, עמ' 107
↑  צו מינוי מקבל נכסים רשמי, העיתון הרשמי 14, עמ' 78
↑  כך פועל משרד המשפטים, מעריב, 1 ביולי 1948
↑  הגיע נציג הכנסייה הלותרנית בקשר לביצוע ההסכם עם הממשלה, הצופה, 31 במרץ 1952
מו"מ על חילופי רכוש יהודי ולותרני, מעריב, 20 ביוני 1951
↑  יוצא למו"מ על רכוש הטמפלרים בישראל, מעריב, 10 במאי 1953
מו"מ על רכוש הטמפלרים בארץ מתחיל מחר ברומא, חרות, 11 בינואר 1954
↑  יובל אליצור, מבצעי רכש של המדינה, מעריב, 21 בפברואר 1964
↑  יורם גבע, הוא חולש על מליונים, מעריב, 24 באוקטובר 1958
↑  בגין: לא ימסר אף שעל מן השטחים, הצופה, 2 בינואר 1968
↑  ככל הנראה הקשר היה רב שנים. ראו: תלמידות אורט מציגות עבודותיהן, הַבֹּקֶר, 8 ביוני 1950
↑  חבר קואליציה בירושלים התפטר מחברותו בעיריה, מעריב, 21 במרץ 1967
↑  סוד ההצלחה של מר נפט, מעריב, 31 באוקטובר 1980
הרמן רקנאגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביולי 1892 הופגייסמאר, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 נהרג:  23 בינואר 1945 (בגיל 52) פיוטרקוב טריבונלסקי, גנרלגוברנמן גרמניה הנאצית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1913–1945 (כ־32 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-111   מפקד הקורפוס ה-42
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל הרמן רקנאגל (בגרמנית: Hermann Recknagel;‏ 18 ביולי 1892 – 23 בינואר 1945) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ונהרג לקראת סוף המלחמה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

רקנאגל נולד ב-18 ביולי 1892 בהופגייסמאר, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1913 התגייס רקנאגל לצבא הקיסרות הגרמנית והצטרף לרגימנט הרגלים ה-83 (נסיכות הבוחר מהסן ה-3 - פון ויטיך), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף רקנאגל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1926 הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 באוגוסט 1934 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-54, וב-1 במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-26 באוגוסט 1939, זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, מונה רקנאגל למפקד הרגימנט ה-54 שעליו פיקד במהלך הפלישה לפולין כחלק מהדיוויזיה ה-18. ב-1 בפברואר 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט, ובמאי 1940 הוביל את הרגימנט שלו במערכה במערב. על כיבוש העיר דנקרק על ידי הרגימנט שלו, הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל ב-5 באוגוסט 1940.
בקיץ 1941 לחם רקנאגל עם הרגימנט ה-54 במהלך מבצע ברברוסה, וב-15 ביולי 1941 נפצע רקנאגל ליד ויניצה שבאוקראינה. לאחר שהות בבית החולים והתאוששות, רקנאגל מונה למפקד הדיוויזיה ה-111 ב-1 בינואר 1942, וב-1 במאי 1942 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-1 ביוני 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, ובין ה-15 ל-31 באוגוסט 1943 פיקד, תחת פיקוד הארמייה השישית, על קבוצת הקורפוס רקנאגל, שכותרה על ים אזוב מצפון לטגנרוג, אך לאחר מכן הצליחה להשתחרר מהכיתור; על כך קיבל רקנאגל את תוספת עלי האלון לעיטור צלב האבירים ב-6 בנובמבר 1943. ב-1 בספטמבר 1943 חזר לפקד על הדיוויזיה ה-111, וב-30 באוקטובר 1943 הוא הועבר לזמן קצר לעתודת המילואים. ב-15 בנובמבר 1943 מונה לתפקידי מטה בפיקוד העליון של הצבא (OKH), שבראשו עמד עד ה-25 בפברואר 1944. במרץ 1944 החל רקנאגל לארגן מחדש את הקורפוס ה-42, וב-1 ביולי 1944 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. ב-23 באוקטובר 1944 הוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים על מחויבותו לנסיגה בבלקן.
לאחר מכן, הקורפוס שלו - עם דיוויזיות הרגלים ה-72, ה-88, ה-291 וה-342 - היה מעורב בחורף 1944/45 כחלק מהארמייה ה-17 וקבוצת ארמיות A בלחימה הגנתית נגד הצבא האדום. הקורפוס כותר בינואר 1945 בעיקול ויסלה במזרח פולין כאשר קבוצת הארמיות קרסה בקרבות עזים עם חיילי הצבא הסובייטי ופרטיזנים פולנים ונכשלה בניסיון לשקם את הקשר עם החזית הגרמנית, שבינתיים נדחקה רחוק מערבה, כ"כיס נודד". הקורפוס הושמד ברובו עד ה-23 בינואר. רקנאגל עצמו נורה על ידי פרטיזנים ב-23 בינואר 1945 בין פיוטרקוב לטומאשוב מזובייצקי.
קירבה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  לוקאס דונט (אנ')
 הופק בידי:  דירק אימפנס   מישיאל דונט
 תסריט:  לוקאס דונט   אנג'לו טיכסנס
 עריכה:  אלאן דסובאג' (אנ')
 שחקנים ראשיים:  אדן דמברין   גוסטב דה ואלה   אמילי דקן   לאה דרוקר
 מוזיקה:  ולנטין הדיאג׳
 צילום:  פרנק ואן דן איידן
 מדינה:  בלגיה בלגיה   הולנד הולנד   צרפת צרפת
 חברת הפקה:  Menuet   Diaphana Films   Topkapi Films   Versus Production
 חברה מפיצה:  Lumière (בנלוקס)   Diaphana Distribution (צרפת)
 הקרנת בכורה:  26 במאי 2022 (קאן)   1 בנובמבר 2022 (צרפת)   2 בנובמבר 2022 (בלגיה)   3 בנובמבר 2022 (הולנד)   2 במרץ 2023 (ישראל)
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית הולנדית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  5.2 מיליון דולר (10 ביוני 2023)
 פרסים:  פרס גרנד פרי פרס אנסור (אנ')
 www.closethefilm.be/en
 דף הסרט ב־IMDb
 
קירבה (באנגלית: Close) הוא סרט התבגרות דרמטי משנת 2022. הסרט בוים על ידי לוקאס דונט, ונכתב על ידי דונט ואנג'לו טיכסנס, שחזרו לשתף פעולה אחרי סרטם "נערה" משנת 2018. בסרט מככבים אדן דמברין, גוסטב דה ואלה, אמילי דקן ולאה דרוקר. הסרט עוקב אחרי שני נערים מתבגרים, שהידידות הקרובה שלהם נקלעת לקשיים כאשר חבריהם לבית הספר שמים לב לאינטימיות ביניהם, מה שמוביל לקרע בין השניים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ה-75, ב-26 במאי 2022, וזכה לתשבחות המבקרים ולפרס גרנד פרי. הסרט יצא לאקרנים בצרפת ב-1 בנובמבר 2022, בבלגיה ב-2 בנובמבר, בהולנד ב-3 בנובמבר ובישראל ב-2 במרץ 2023. ב-24 בינואר 2023 פורסמה מועמדותו של הסרט לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-95.
עלילה

בבלגיה הכפרית, שני נערים בני 13, לאו ורמי, הם החברים הכי טובים, שמפגינים חיבה אינטימית עמוקה זה לזה. יש להם הרגל לישון אחד ליד השני באותה מיטה בחדר השינה של רמי. הוריו של רמי, סופי ופיטר, מקבלים זאת ללא שיפוט ואוהבים את לאו כמו בנם השני. משפחתו של לאו עוזרת בניהול העבודה החקלאית בחוות פרחים, בה אוהבים לאו ורמי לשחק יחד.
אחרי שבילו יחד קיץ חסר דאגות, שני הבנים מתחילים את לימודיהם בתיכון, ומוצאים את עצמם באותה הכיתה. השניים רוכבים על אופניהם יחד בכל בוקר בדרכם לבית הספר, יושבים יחד בכיתה ומבלים יחד בהפסקות. שלישיית חברות לכיתה שואלת את השניים בגלוי אם הם זוג. לאו מכחיש זאת בתוקף, בעוד רמי אינו מגיב על כך. לאו הופך לא רגוע עם התפיסה החיצונית הזאת, שכוללת מקרים של השמצות הומופוביות שמופנות אליו על ידי בנים ששמים לב לאינטימיות ביניהם. בניסיון להימנע מנידוי, לאו מתחיל חברויות חדשות ומצטרף לקבוצת הוקי קרח, ממנה הוא מרחיק את רמי בכוונה. לילה אחד, בעודו ישן אצל רמי, לאו מחליט לעבור לישון על מזרן נפרד. כאשר הוא מתעורר, הוא מגלה את רמי ישן יחד איתו על המזרן. השניים מתאבקים, תחילה בתור משחק אך בהמשך בצורה גסה וסוערת יותר ויותר, מה שמשאיר את רמי פגוע ומבולבל. השניים לא מזכירים את האירוע בפני הוריהם.
לאורך שנת הלימודים, לאו מתרחק מרמי בהדרגה, למרות ניסיונותיו של רמי לאינטראקציה. לאו מפסיק לישון אצל רמי, מתחיל לרכוב על אופניו עם תלמידים אחרים, ממשיך להשתתף בהוקי קרח, ומבלה יותר זמן בעבודה עם משפחתו בחווה. רמי מתעמת עם לאו בסופו של דבר, ושואל אותו למה הם בקושי מבלים יחד יותר, ולאו מגיב בהתגוננות. מבולבל וכועס, רמי תוקף את לאו והשניים נאבקים במגרש המשחקים מול התלמידים האחרים.
יום אחד, לאחר טיול כיתתי ממנו רמי נעדר, תלמידי הכיתה מתבשרים כי רמי התאבד. לאו מאמין מיד כי ההתרחקות שלו מרמי היא הסיבה לכך. עם זאת, הוא סוגר את רגשותיו מפני כולם, ומסרב לדבר ולשתף ברגשותיו במהלך הפגישות הטיפוליות בכיתה, אותן מציע בית הספר. לאו לומד כי סופי היא שמצאה את גופתו של רמי. העובדה שחבריו מתארים את רמי בהספדיהם בתור ילד שמח וידידותי מעוררת בלאו סלידה והתנגדות. לאו מנסה, ללא הצלחה, לדכא את הכאב הפנימי שלו ולהסתיר אותו על ידי המשך התעסקות בהוקי קרח ובעבודה החקלאית עם משפחתו. למרות שאף אחת מהחברויות החדשות שלו לא מתקרבת לקשר העמוק שחלק עם רמי, לאו מוצא נחמה וביטחון באחיו הגדול צ'ארלי.
לאחר הלווייתו של רמי, לאו מבין שהוא חייב לדבר עם סופי, מתוך רצון לשמור על הקשר איתה. למרות זאת, לאו לא יכול לספר לה מה קרה בינו לבין רמי, מתוך פחד מתגובתה. כאשר סופי ופיטר אוכלים ארוחת ערב יחד עם משפחתו של לאו, פיטר שואל את צ'ארלי לגבי תוכניותיו לעתיד. פיטר וסופי פורצים בבכי לשמע התיאור, שכן הם מתאבלים על אובדן עתידו של רמי. לאורך השנה לאו וסופי נפגשים מספר פעמים, כאשר באחת הפעמים לאו נכנס לחדרו של רמי. סופי מסבירה לו כי חיפשה בחדר מכתב או הסבר, שיעזרו לה להבין מדוע בנה התאבד. בתחילתה של חופשת הקיץ, לאו נוסע לבקר את סופי במקום עבודתה ללא הודעה מוקדמת. כשהיא מסיעה אותו הביתה במכוניתה, לאו סופסוף מתוודה בפניה שהוא מאמין שהתאבדותו של רמי היא אשמתו, ונובעת מכך שהרחיק אותו ממנו. סופי ההלומה מורה ללאו לצאת מהרכב, והוא יוצא ובורח אל עבר היער הסמוך. סופי רודפת אחריו, ולבסוף היא מוצאת אותו ומחבקת אותו ברוך ובנחמה, תוך שהם בוכים יחד. בכך הם מצליחים למצוא סגירת מעגל לאבלם המשותף.
זמן מה מאוחר יותר, לאו מנסה לבקר שוב את סופי, אך מגלה שהיא ופיטר עזבו את הבית, והותירו אותו ריק. לאו חוצה את השדה בו הוא ורמי נהגו לרוץ יחד, נזכר בקשר ביניהם, וסופסוף מרשה לעצמו להתאבל על רמי.
שחקנים

אדן דמברין (גר') – לאו (Léo)
גוסטב דה ואלה – רמי (Rémi)
אמילי דקן (אנ') – סופי, אמו של רמי
לאה דרוקר (אנ') – נטלי, אמו של לאו
קווין יאנסנס – פיטר, אביו של רמי
איגור ואן דסל (צר') – צ'ארלי, אחיו הגדול של לאו
מארק וייס – איב, אביו של לאו
לאון בטיי - בפטיסט, חברם לכיתה של לאו ושל רמי
הפקה

ב-19 בדצמבר 2018 פורסם כי לוקאס דונט מפתח סרט המשך לסרט הבכורה שלו, הסרט זוכה פרס מצלמת הזהב, נערה. הכותב אנג'לו טיכסנס והמפיק דירק אימפנס חברו מחדש לדונט למטרות עבודה על הסרט החדש. דונט סיפר על הסרט כי "זה הולך להיות שונה, אבל גם בסגנון דומה לזה של נערה" וכי "במרכז הסרט תעמוד דמות קווירית". בכתיבת הסרט, דונט קיבל השראה מספרה של הפסיכולוגית ניובה וויי "Deep Secrets: Boys’ Friendships and the Crisis of Connection", אשר מתארת את מחקרה על אינטימיות בקרב נערים מתבגרים. דונט קרא לסרט על שם "חברות קרובה" (close friendship), מונח שחוזר על עצמו בספר.
לא היו התפתחויות נוספות עד ב-23 ביולי 2020, כאשר פורסם כי דונט קבע אודישנים פתוחים לליהוק שני תפקידים ראשיים של בנים, שאמורים להיות מיועדים לשחקנים חובבים, כאשר הליהוק הסופי מתוכנן לסוף אוגוסט. בנוסף, הצילומים תוכננו להתחיל בקיץ הבא. האודישנים היו פתוחים לדוברי צרפתית והולנדית כאחד, ולאחר הליהוק דונט החליט לצלם את הסרט בצרפתית. ב-20 באוקטובר 2020 הוכרז כי שמו של הסרט יהיה "Close", וכי חברת ההפצה הבינלאומית The Match Factory הצטרפה לפרויקט. אחיו של דונט, מישיאל, הצטרף גם הוא לצוות ההפקה. ב-29 ביוני 2021 הסרט הופיע ברשימת המימון של קרן התמיכה התרבותית של מועצת אירופה, Eurimages (אנ'), כאשר הקרן מקציבה 300,000€ לתמיכה בסרט.
שלב הצילומים החל ב-9 ביולי 2021. עם תחילת ההפקה, הוכרז כי אמילי דקן ולאה דרוקר לוהקו לתפקידים ראשיים. דונט סיפר על הסרט כי "שלוש שנים לאחר הטיול המדהים של 'נערה', טוב להפליא להיות בחזרה על הסט, עם הצוות והשחקנים המוכשרים האלה, במיוחד כשהסיפור הזה קרוב לליבי".
הפצה

הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה כחלק מהתמודדות על פרס דקל הזהב במסגרת פסטיבל קאן ב-26 במאי 2022, שם מאוחר יותר הוא זכה בפרס גרנד פרי. הסרט הוקרן גם כחלק מהתחרות בפסטיבל הסרטים של סידני (אנ'), במהלכו הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר.
הסרט יצא לאקרנים בצרפת בהפצת Diaphana Distribution ב-1 בנובמבר 2022, ובבנלוקס בהפצת Lumière ב-2 בנובמבר. הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית באמצעות A24 ב-27 בינואר 2023, לאחר שבוע הקרנה מוגבל בניו יורק ובלוס אנג'לס שהחל ב-2 בדצמבר 2022.
הסרט שודר לראשונה בישראל במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באוקטובר 2022, במסגרתו זכה בפרס כרמל לסרט הטוב ביותר. בהמשך הוא עלה לאקרנים בבתי קולנוע ברחבי ישראל ב-2 במרץ 2023.
בקאן, שירות הסטרימינג Mubi (אנ') רכש זכויות להפצת הסרט בממלכה המאוחדת, באירלנד, באמריקה הלטינית, בטורקיה ובהודו.
וולט דיסני

ערך זה עוסק במפיק והאנימטור וולט דיסני. אם התכוונתם לחברה, ראו .
| --- | --- |

וולט דיסני, 1946
 לידה:  5 בדצמבר 1901 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית 
 פטירה:  15 בדצמבר 1966 (בגיל 65) ברבנק, קליפורניה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 שם לידה:  Walter Elias Disney 
 סוגה מועדפת:  סרט לכל המשפחה, סרט מונפש 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1920 – נובמבר 1966 (כ־46 שנים) 
 עיסוק:  מפיק סרטי הנפשה, אנימטור, מקים פארק שעשועים, מייסד תאגידי ענק בתחום הבידור
 מקום לימודים:  מכון האמנות של קנזס סיטי (העשור של 1910)  McKinley High School  תיכון סנטרל 
 בת זוג:  ליליאן באונדס (1925–1966)
 צאצאים:  Diane Disney Miller 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אמי לבידור בפריים טיים (1956)  פרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר (1952)  פרס אוסקר לסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר  פרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר (1952)  גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דה-מיל (1953)  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1943)  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1954)  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1942)  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1940)  פרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר  היכל התהילה של קליפורניה (2006)  פרס אוסקר לשם כבוד (1932)  פרס דב הזהב (1951)  Primetime Emmy Award for Best Producer for a Film Series (17 במרץ 1956)  מדליית אודובון (1955)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2000)  פרס וינזור מקיי (1975)  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1939)  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1969)  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1937)  Academy Award for Best Short Subject, Two-reel  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1938)  Academy Award for Best Short Subject, Two-reel (1947)  פרס גראמי של חבר הנאמנים (1989)  פרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר (1957)  Academy Award for Best Short Subject, Two-reel  Academy Award for Best Short Subject, Two-reel  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1932)  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1936)  Academy Award for Best Short Subject, Two-reel  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1935)  פרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר (1934)  מסדר העיט האצטקי  מסדר הכתר של תאילנד  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  מדליית הקדמה  מסדר הצלב הדרומי  פרסי הכוריאוגרפיה האמריקנים  פרס אמי  מדליית החירות הנשיאותית  מדליית הזהב של הקונגרס  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס סזאר של כבוד  פרס הזיכרון על שם אירווינג ת'אלברג  אות כבוד להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  אביר בלגיון הכבוד 
 ראו גם פרסים והוקרה
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
וולטר אליאס "וולט" דיסני (באנגלית: Walter Elias "Walt" Disney‏; 5 בדצמבר 1901 – 15 בדצמבר 1966) היה מפיק סרטי הנפשה אמריקני, אנימטור, מקים פארק השעשועים המפורסם "דיסנילנד" ומייסד חברת וולט דיסני הרווחית. דיסני היה מועמד 59 פעמים לפרס אוסקר וזכה ב-22 פרסים, ארבעה מהם בשנה אחת. כל אלו הם שיאים שטרם נשברו.
ביוגרפיה > מוצא משפחתו

וולטר אליאס דיסני נולד בעיר שיקגו שבארצות הברית, לאליאס דיסני, ממוצא אירי וצרפתי-קנדי, ולפלורה קול, ממוצא אנגלי וגרמני. הוא נקרא על שם אביו ועל שם חברו של אביו הכומר וולטר פארר, מטיף בכנסייה המקומית. הסבא-רבא של דיסני, ארונדל אליאס דיסני, נולד בגווראן במחוז קילקני שבאירלנד בשנת 1801, והיה בן למשפחת ד'איזיני (d'Isignyde ,de Isigny על שם העיירה הצרפתית איזני), שהיגרה טרם לידתו לאנגליה מצרפת יחד עם ויליאם הכובש בשנת 1066. המשפחה התיישבה בכפר שנודע בשם נורטון דיסני בסמוך לעיר לינקולן בלינקולנשייר שבאנגליה. סבו עבר למחוז הורון בפרובינציית אונטריו שבקנדה, ולאחר מכן משפחתו, לרבות הוא ואביו של דיסני, היגרו לארצות הברית בשנת 1878 כשהם קיוו שתקופת הבהלה לזהב תשפור מזלה גם עליהם. האב התגורר תחילה עם המשפחה בחווה באליס שבקנזס עד שנת 1884. אביו של דיסני התחתן עם פלורה קול ב-1 בינואר 1888 באקרון שבפלורידה, ולאחר מכן, בשל דרישות עבודתו בחברת רכבות המשא יוניון פסיפיק, עברה המשפחה להתגורר בשיקגו שבאילינוי בשנת 1890.
ביוגרפיה > נעוריו

בשנת 1906, כשדיסני היה בן 4, עברה המשפחה להתגורר בחווה במרסיליין שבמיזורי, ובשנת 1910 עברו לקנזס סיטי.
לפי תיקי בית הספר הציבורי בקנזס סיטי, החל דיסני את לימודיו ב-5 בספטמבר 1911, וסיים אותם בתום כיתה ז' בשנת 1917. בשנת 1917 רכש אביו מניות במפעל או-זל ג'לי שבשיקגו, והמשפחה שבה להתגורר בעיר. הוא התחנך בבית ספר התיכון מק'קינלי, ובמקביל החל ללמוד במכון האמנות של שיקגו. עבודותיו הראשונות של דיסני בתחום ההנפשה היו קריקטורות שיצר עבור עיתון בית הספר. עבודותיו היו פטריוטיות והתמקדו במלחמת העולם הראשונה. דיסני נשר מבית הספר בגיל 16 וניסה להתגייס לצבא האמריקני. אולם, עקב כך שלא הותר גיוסו, התנדב לשרת בצלב האדום כנהג אמבולנס באירופה, במהלך מלחמת העולם הראשונה - כל זאת, לאחר שזייף את תעודת הזהות שלו כדי להתאים לגיל הקבלה המינימלי. הוא שירת ביחידת נהגי האמבולנס של הצלב האדום שהוצבה בצרפת עד שנת 1919.
הקמת הסטודיו

בשנת 1919 שב דיסני לשיקגו, אולם החליט לעזוב את העיר על מנת שלא לעבוד במפעל של אביו - וחזר לקנזס, בה עבד אחיו רוי דיסני כבנקאי בסניף בנק. האח סייע לו לקבל עבודה בסטודיו לאמנות פסמן-רובין, בו יצר דיסני מודעות לעיתונים וכרזות לסרטי קולנוע. בסטודיו התחבר דיסני עם האנימטור אב אייוורקס, ושניהם החליטו להקים עסק משלהם, והקימו יחד את "דיסני-אב אייוורקס אומנות מסחרית" ("Iwerks-Disney Commercial Artists"). החברה לא הצליחה, ואיוורקס עזב אותה ועבר לעבוד בחברת פרסום הסרטים קנזס סיטי (Kansas City Film Ad Company); זמן קצר אחר כך הצטרף אליו דיסני. במהלך עבודתם בחברה זו התחיל דיסני להתעניין בהנפשה, והחליט להפוך לאנימטור ולהקים חברת הנפשה עצמאית. וולט גייס את חברו פרד הרמן כעובדו הראשון והקים את החברה. דיסני והרמן התקשרו עם מנהל תיאטרון מקומי, פרנק ל. ניומן, שיקרין את סרטי ההנפשה הקצרים שלהם שנקראו "תצוגות הצחוק של ניומן" (Newman Laugh-O Grams). במקור לא עלה אורכם של הסרטונים על דקה אחת, אך למרות זאת הם משכו במהרה את תשומת לב הציבור הרחב בעוסקם בסאטירה ובביקורת על הממשל המקומי. הסרטים זכו לפופולריות רבה באזור קנזס, ובעקבות ההצלחה הקים דיסני את האולפן שנקרא "אולפני תצוגות הצחוק" (Laugh O Gram Studio) ושכר מספר אנימטורים נוספים. אף שהסרטים זכו להצלחה, כשל דיסני בניהול הכספי של החברה, והאולפן שקע בחובות ופשט רגל.
קריירה בהוליווד > קומדיות אליס

בעקבות פשיטת הרגל החליט דיסני לעבור להוליווד, ובסיוע אחיו גייס כסף כדי להקים בה אולפן סרטים. בחיפוש אחר מפיץ עבור "קומדיות אליס" שדיסני החל ליצור עוד בקנזס סיטי (ב-1923 יצר שם את סרטון ההנפשה הראשון, "ארץ הפלאות של אליס") - התקשר דיסני עם מרגרט וינקלר, מפיצה מניו יורק שהסכימה לממן את עבודתו.
דיסני הקים את האולפן בשדרת היפריון שבשכונת סילבר לייק בלוס אנג'לס (מקום שבו שכן האולפן עד שנת 1939), ושכר בשנת 1925 את וירג'יניה דייוויס, שכיכבה ב"ארץ הפלאות של אליס" (דיסני ביקש מדייוויס שתעבור מקנזס סיטי להוליווד על מנת שתשחק בקומדיות כשמסביבה יאויורו דמויות הנפשה), ואת ליליאן בונדס, על מנת לצבוע את סרטי ההנפשה. במהרה התארסו דיסני ובונדס ונישאו באותה שנה.
"קומדיות אליס" זכו להצלחה רבה, אולם בשנת 1927 סיים דיסני את הסדרה ועבר להתמקד בדמויות ההנפשה, בהן פליקס החתול, וזאת במקום ליצור סרטים משולבים של משחק אנושי והנפשה.
קריירה בהוליווד > אוסוולד הארנב

בשנת 1927 נישאה מרגרט וינקלר לצ'ארלס ב. מינץ והוא השתלט על עסקיה והזמין את כל סרטי ההנפשה להפצה ארצית באמצעות אולפני יוניברסל. דיסני יצר סדרה חדשה שנקראה "אוסוולד הארנב בר המזל". דמותו של אוסוולד, שנוצרה בידי איוורקס, הפכה פופולרית וזכתה להצלחה ברחבי ארצות הברית. אולפנו של דיסני התרחב ודיסני שכר שוב את הרמן, וכן את רודולף איסינג, קרמן מקסוול ופריץ פרילינג שעבדו עמו בקנזס סיטי.
בשנת 1928 נסע דיסני לניו יורק בדרישה לשכר גבוה יותר ממינץ, אולם מינץ דרש להוריד את שכרו וסיפר לו שכרת חוזים עם כל האנימטורים ויעביר אותם לאולפן אחר אם דיסני לא יסכים. סימן המסחר של אוסוולד הארנב היה בבעלות אולפני יוניברסל, ומשמעות ביטול החוזה הייתה שדיסני לא יוכל להמשיך וליצור סרטים עם דמות פופולרית זו.
דיסני סירב להצעתו של מינץ, ואיבד את צוות ההנפשה שלו ואת המותג המצליח ביותר שלו. רק אחרי 78 שנים זכתה חברת וולט דיסני בשנית במותג אוסוולד הארנב, לאחר שרכשה אותו מאולפני NBC יוניברסל בשנת 2006.
בשנת 2010 חזר אוסוולד הארנב במשחק מחשב בשם אפיק מיקי, שם הוא משתף פעולה עם מיקי מאוס.
קריירה בהוליווד > מיקי מאוס

לאחר שאיבד את הזכויות לדמותו של אוסוולד, נאלץ דיסני לפתח דמות חדשה. דיסני ביסס את הדמות על עכבר ששוטט בסטודיו שלו בקנזס סיטי. איוורקס עיבד את התרשימים הבסיסים שיצר דיסני, ודיסני עצמו דיבב את הדמות ונתן לה את אישיותו. סרטי ההנפשה הראשונים נוצרו על ידי איוורקס, ולעכבר קראו תחילה "מורטימר", אולם בהמשך שונה שמו למיקי על ידי ליליאן דיסני, שחשבה שהשם מורטימר ארוך וקשה להגייה על ידי ילדים. בהמשך שב שמו של מורטימר לסרטים (הפעם במבטא ברוקליני), כמתחרהו של מיקי על ליבה של מיני מאוס.
הסרט הראשון בו השתתף מיקי מאוס כונה "שיגעון של אווירון", והיה, בדומה לסרטים הקודמים, סרט אילם. דיסני לא הצליח למצוא מפיץ לסרט זה, כמו גם לסרט שבא אחריו "הגאוצ'ו הדוהר", אולם אז הפיק דיסני סרט מדבר בשם "ספינת הקיטור וילי", ואת סרט זה הסכים איש העסקים פט פאוורס להפיץ. הסרט זכה להצלחה מיידית, ובעקבותיו דובבו "שיגעון של אווירון" ו"הגאוצ'ו הדוהר" והופצו כסרטים מדברים. כל סרטיו הבאים של דיסני היו סרטים מדברים, כשדיסני עצמו דיבב את מיקי מאוס עד שנת 1946. במהרה הפך מיקי לדמות פופולרית יותר מפליקס החתול, והפך לדמות המזוהה ביותר עם אולפני דיסני בשנות ה-30.