stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארק אולברייטון
קריירת מועדונים > לסטר סיטי

ב-23 במאי 2014 חתם אולברייטון על חוזה ל-4 עונות בקבוצת לסטר סיטי, שזה עתה חזרה לפרמייר ליג, לאחר היעדרות של עשור. ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי 'השועלים', כאשר נכנס כמחליף לריאד מחרז בהפסד 0–2 לצ'לסי. ב-29 באפריל 2015 כבש את שער הבכורה שלו במדי לסטר, בהפסד הביתי 1–3 לצ'לסי. במשחק הסיום של העונה כבש את שערו השני בלסטר, בניצחון 1–5 על קווינס פארק ריינג'רס, אשר ירדה ליגה באותה עונה. את עונתו הראשונה בלסטר סיים אולברייטון עם 18 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
בעונת 2015/2016, תחת המאמן החדש קלאודיו ראניירי, נהיה אולברייטון לשחקן הרכב. את שערו הראשון בעונה זו כבש במשחק הפתיחה של הליגה, בניצחון 2–4 על סנדרלנד. בהמשך העונה תפקד בעיקר כקשר שמאלי, כחלק מרביעיית הקישור של לסטר, יחד עם דני דרינקווטר, אנגולו קאנטה וריאד מחרז. בסיום העונה זכתה לסטר באליפות היסטורית. אולברייטון שיחק בכל משחקי הליגה של הקבוצה, היה לאחד הברגים המשמעותיים בזכייה באליפות, וגרף שבחים רבים על הופעותיו. באוגוסט 2016 חתם על חוזה משודרג בלסטר, ל-4 שנים.
ב-14 בספטמבר 2016 כבש אולברייטון את השער הראשון בהיסטוריה של לסטר בליגת האלופות, בניצחון 0–3 על קלאב ברוז' בבלגיה. שער זה היה לשער הראשון של לסטר במפעל אירופי מאז ספטמבר 2000. השחקן תיאר את השער כ"ככל הנראה אחד ההישגים הכי גדולים של בקריירה שלו. במשחק גומלין שמינית הגמר, ב-17 במרץ 2017, מול סביליה, כבש את השער השני של לסטר בניצחון 0–2, דבר שהעלה את לסטר באופן היסטורי לרבע גמר ליגת האלופות.
בעונה הבאה המשיך אולברייטון להוות חלק מרכזי בהרכב לסטר, כאשר הופיע ב-42 משחקים, וכבש שני שערים.
קריירת מועדונים > וסט ברומיץ' אלביון

ב-31 בינואר 2023 הושאל מלסטר לווסט ברום עד לסיום העונה.
נבחרת אנגליה

באפריל 2009 ערך אולברייטון את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה עד גיל 20, בניצחון על איטליה. בספטמבר 2010, במהלך מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה עד גיל 21, בניצחון 0–3 על ליטא.
חיים אישיים

אולברייטון הודה בריאיון למקומון בברמינגהאם, כי חלומו לשחק במדי אסטון וילה התגשם, שכן הוא אוהד הקבוצה מגיל צעיר. הוא ציין את בניטו קרבונה, דויד ז'ינולה, רובר פירס ודייוויד בקהאם ככדורגלנים אשר היוו לו השראה.
לאוברייטון ולבת זוגו, קלואי פולפירד, נולדה בת ב-19 בפברואר 2012, בשם מתילדה באו. ב-2015 נהרגה אמהּ של בת זוגו, קלואי, בפיגוע בסוסה שהתרחש בתוניסיה.
תארים

אליפות אנגליה: 2015/2016
הגביע האנגלי: 2020/2021
מגן הקהילה: 2021
טון מוביל

במוזיקה, טון מוביל הוא צליל שנמצא חצי טון מעל, או חצי טון מתחת, לצליל אחר ונמשך אליו. הוא יקרא טון מוביל עליון, או תחתון בהתאם לייחסו אל הצליל היציב אליו הוא נמשך.
הטון המוביל הוא צליל לא יציב המבקש להפתר לצליל יציב בצעד של סקונדה קטנה. כך הדוגמה הנפוצה ביותר לטון מוביל היא הדרגה השביעית בסולם המז'ורי. למשל בסולם דו מז'ור הצליל סי מבקש להיפתר בחצי טון למעלה לטוניקה, דו. בצורה דומה, הדרגה השלישית מי, מבקשת להיפתר למעלה לפה. דוגמה נפוצה לטון מוביל עליון, היא המדרגה השישית במינור, כך בדו מינור הצליל לה במול, הוא צליל מתוח שמבקש להיפתר מטה, לדומיננטה, לסול.
הטון המוביל הראשי של סולם יהיה זה שמושך אל הטוניקה, כלומר, הצליל השביעי. משיכה של חצי טון נתפסת חזקה במיוחד במוזיקה הטונאלית, ולכן הצליל השביעי בסולם, שהוא גם טון מוביל, וגם לא חלק מהמשולש הטוניקאי (כאמור, גם המדרגה השלישית היא טון מוביל, אולם היא נמצאת במשולש הטוניקאי המורכב מהראשונה, השלישית והחמישית), הוא הצליל הכי פחות יציב בסולם דיאטוני.
במודוסים בהם הצליל השביעי איננו טון מוביל, כמו המיקסולידי, או המינור הטבעי, הצליל השביעי בסולם נקרא סאבטוניקה.
המינור ההרמוני

המודוס, המינור ההרמוני נוצר מכיוון שבסולם המינור הטבעי אין אף טון מוביל לטוניקה. למעשה, הטון המוביל היחידי שיש במינור הטבעי הוא השישית המובילה לחמישית, אולם הטוניקה נמצאת במרחק של טון שלם גם מהצליל שתחתיה וגם זה שמעליה. בלה מינור למשל, הדרגה השנייה היא סי, והשביעית היא סול. במוזיקה טונאלית אחד המתחים החשובים ביותר הוא בין האקורד הדומיננטי לבין האקורד הטוניקאי. אולם בעוד בסולם מז'ורי הטרצה של האקורד הדומיננטי היא טון מוביל לטוניקה, במינור הטבעי אין את המשיכה הזו אל הטוניקה, כי אין את הטון המוביל. על כן נהוג להגביה את הצליל השביעי בסולם כדי שיהפך לטון מוביל אל הטוניקה. לדוגמה, בלה מינור הרמוני, הצליל סול מוגבה לסול דיאז, וכך הוא נהיה לטון מוביל לטוניקה לה.
האקורדים הגאוגרפים

שלושת האקורדים הגאוגרפים, או האקורדים של הסקסטה המוגדלת, האיטלקי, הצרפתי, והגרמני, הם שלושה אקורדים המכילים סקסטה מוגדלת בין הדרגה הרביעית המוגבהת לדרגה השישית המונמכת. כך למשל, בסולם דו מז'ור, או מינור, האקורדים הללו יכילו את מרווח פה דיאז ולה במול. השימוש של האקורדים הללו הוא פרידומיננטיים, כלומר הם מושכים בצורה מאוד חזקה לדומיננטה, וזאת בגלל שהם בנויים על כך שיש להם שני טונים מובילים אל הצליל הדומיננטי. בדוגמה לעיל, הצליל פה דיאז הוא טון מוביל תחתון לסול, והצליל לה במול, הוא טון מוביל עליון. יחד הם מושכים בצורה מאוד ברורה אל הסול, הוא הדומיננטה של סולמות אלו.
ראו גם

תאוריית המוזיקה
ארסן ונגר

ארסן ונגר (בצרפתית: Arsène Wenger; נולד ב-22 באוקטובר 1949 בשטרסבורג שבצרפת) הוא מאמן כדורגל צרפתי הזכור בעיקר כמאמן של קבוצת ארסנל, אותה אימן במשך 22 שנים.
קריירה

קריירת המשחק של ונגר הייתה קצרה. הוא החל לשחק כחובבן בתור מגן או בלם במספר מועדונים צרפתיים, במקביל ללימודיו באוניברסיטת שטרסבורג, שם השלים תואר שני בכלכלה ב-1974. ונגר הפך למקצוען ב-1978, כשחתם בקבוצת שטרסבורג, עמה זכה באליפות צרפת ב-1979, אך ונגר לא היה שחקן מפתח בקבוצה ושיחק בעונה זו רק 3 פעמים. ב-1981 קיבל רישיון אימון ומונה למאמן קבוצת הנוער של שטרסבורג.
אחרי עונה לא מוצלחת כמאמן נאנסי, שבסופה ירד המועדון לליגת המשנה, המריאה קריירת האימון של ונגר, כשהוחתם במונקו ב-1987. בתחילה הצליח מאוד במועדון: זכה באליפות צרפת ב-1988 ובגביע הצרפתי ב-1991, והחתים שחקנים ידועים כגלן הודל ויורגן קלינסמן. למרות זאת, הוא פוטר מהמועדון ב-1994, כשמונקו סיימה במקום התשיעי. ונגר עבר לאמן בקבוצת נאגויה גראמפוס מליגת העל היפנית, ל-18 חודשים.
ב-28 בספטמבר 1996 מונה ונגר למאמן ארסנל מהפרמייר ליג האנגלית. ונגר לא היה ידוע באנגליה קודם לכן, אולם הצליח להוביל את המועדון להצלחה במהירות. תחת הדרכתו זכתה הקבוצה ב-3 אליפויות הפרמייר ליג, כולל שני דאבלים. במסגרת האירופית, לעומת זאת, נחלה ארסנל אכזבות רבות לאורך התקופה, כשלא הצליחה להעפיל לשלבים המאוחרים של ליגת האלופות. עם זאת, ב-2006 הגיעה הקבוצה לגמר המפעל, בו הפסידה לברצלונה.
עם השנים הותיר ונגר את חותמו על ארסנל, שהתברגה דרך קבע בצמרת הפרמייר ליג. הוא הביא למועדון שחקנים ברמה עולמית כתיירי הנרי, פטריק ויירה ורובר פירס. בנוסף להבאת שחקנים וטקטיקות חדשות, הוא גם תכנן מחדש את תוכנית האימונים והיה מעורב ישירות בעיצוב האצטדיון החדש של ה"תותחנים", אצטדיון האמירויות. במהלך התקופה פיתח יריבות ספורטיבית ידועה עם מנג'ר מנצ'סטר יונייטד, אלכס פרגוסון.
בדרך כלל נחשב ונגר למאמן רגוע, אך לעיתים מזגו גובר עליו. ב-10 באוקטובר 2000 הוא נענש בקנס והרחקה ל-12 משחקים מהמגרשים, על "התנהגות מבישה ותקיפה פיזית" לאחר הפסד ארסנל לסנדרלנד.
באוקטובר 2004 חתם על חוזה לאמן בארסנל עד עונת 2007/2008. בספטמבר 2007 האריך ונגר את חוזהו לאמן בארסנל עד שנת 2011.
לאורך שנות עבודתו בארסנל נקט ונגר במדיניות של אי החתמת שחקנים לאחר שעזבו את המועדון. הוא נימק זאת בכך שברגע ששחקן עוזב את ארסנל אזי העזיבה היא סופית ומוחלטת. מדיניות זו הופרה לראשונה לאחר שהבלם סול קמפבל חזר לארסנל בתחילת 2010, לאחר ששיחק בשורות המועדון בין 2001 ל-2006.
בשנת 2014 זכה ונגר עם ארסנל בפעם החמישית בגביע האנגלי, לאחר ניצחון 2:3 על האל סיטי במשחק הגמר.
בשנת 2015 הוא הפך למאמן עם הכי הרבה זכיות בגביע האנגלי (6 פעמים) בעידן של אחרי מלחמת העולם השנייה, לאחר שניצח את אסטון וילה 0–4 בגמר.
בשנת 2017 האריך ונגר את חוזהו בארסנל עד 2019.
ב-20 באפריל 2018 ונגר הודיע שיעזוב את ארסנל בסיום עונת 18–2017 לאחר 22 שנים כמאמן הקבוצה.
תארים > כשחקן

אליפות צרפת: 1979
תארים > כמאמן

הגביע הצרפתי: 1991
אליפות צרפת: 1988
הגביע היפני: 1996
גביע הקיסר: 1995
אליפות אנגליה (3): 1998, 2002, 2004
הגביע האנגלי (7): 1998, 2002, 2003, 2005, 2014, 2015, 2017
מגן הקהילה (7): 1998, 1999, 2002, 2004, 2014, 2015, 2017
מאמן השנה ביפן: 1995
מאמן השנה בצרפת: 1988
מאמן העונה בפרמייר ליג (3): 1998, 2002, 2004
מאמן השנה של ה-BBC‏ (2): 2002, 2004
מאמן החודש בפרמייר ליג (15): מרץ 1998, אפריל 1998, אוקטובר 2000, אפריל 2002, ספטמבר 2002, אוגוסט 2003, פברואר 2004, אוגוסט 2004, ספטמבר 2007, דצמבר 2007, פברואר 2011, פברואר 2012, ספטמבר 2013, מרץ 2015, אוקטובר 2015
הערות שוליים

↑  כתבה בסקיי ספורטס
↑  נכנע ללחץ. ונגר הודיע: "אעזוב את ארסנל בקיץ", באתר ערוץ הספורט, 20 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409075505171  PLWABN: 9810574195605606  BIBSYS: 1602158143453  BnF: cb14025280c (data)  GND: 1061961710  ISNI: 0000 0001 1444 4049  LCCN: nb2001045490  NDL: 00671510  NKC: xx0203542  NTA: 429974523  RERO: 02-A017353280  SUDOC: 074161644  VIAF: 54345926   WorldCat (עם VIAF): 54345926
אקס-מן 3: המפלט האחרון

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  אקס-מן (קומיקס)
 בימוי:  ברט ראטנר
 הופק בידי:  לורן שולר דונר ראלף וינטר אבי ארד
 תסריט:  סיימון קינברג זאק פן לפי דמויות מאת: סטן לי וג'ק קירבי
 עריכה:  מארק גולדבלט 
 שחקנים ראשיים:  יו ג'קמן האלי ברי איאן מקלן פמקה ינסן אנה פקווין קלסי גראמר ג'יימס מרסדן רבקה רומיין שון אשמור פטריק סטיוארט דניאל קדמור
 מוזיקה:  ג'ון פאוול
 צילום:  דנטה ספינוטי 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20, רטפק-דיון אנטרטיינמנט, Ingenious Media 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 במאי 2006
 משך הקרנה:  104 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט גיבורי-על, סרט מדע בדיוני, סרט פנטזיה 
 תקציב:  210 מיליון דולר
 הכנסות:  $459,359,555
 הכנסות באתר מוג'ו:   x3
 פרסים:  פרס סאטורן
 סרט הבא:  אקס-מן המקור: וולברין (יציאה לאקרנים) וולברין (עלילה)
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אקס-מן 3: המפלט האחרון (באנגלית: X-Men: The Last Stand) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2006, המבוסס על אקס-מן מבית פוקס ומארוול קומיקס. הסרט הוא השלישי בסדרת סרטי אקס-מן וביים אותו ברט ראטנר. בסרט מככבים יו ג'קמן, האלי ברי, פטריק סטיוארט, איאן מקלן, פמקה ינסן ואנה פקווין.
מבוסס בחלקו על שתי קשתות סיפור - "אקס-מן: סאגת הפניקס האפלה" של כריס קלרמונט ו"אקס-מן: מחוננים" של ג'וס וידון. העלילה עוקבת אחר תרופה לגן המוטאנטי שגורמת להשלכות מרחיקות לכת בין בני האדם הרגילים למוטאנטים, ועל חזרתה לחיים של ג'ין גריי.
הסרט הפך לשובר קופות כאשר הכניס יותר מכ-459 מיליון דולר ונחשב למצליח ביותר מבחינת הכנסות והיה מועמד לשישה פרסי סאטורן, מתוכם זכה בקטגוריית שחקנית המשנה (פמקה ינסן). אולם, למרות הצלחתו הוא קיבל ביקורות מעורבות בשל רמת התסריט הנמוכה וסגנון הסרט.
עלילה

חברת התרופות מעבדות וורת'ינגטון מפתחת נסיוב המדכא את הגן המוטאנטי אשר מעניק למוטאנטים את כוחותיהם ומייחד אותם משאר מבני האדם. התרופה מופקת מדמו של ילד מוטאנט שהכוח המוטאנטי שלו הוא דיכוי מוטציות אצל אחרים. בשעה שהתרופה מוצעת לכל אשר חפץ בכך, ביניהם רוג, יש כאלה המתנגדים לפתרון סופי זה, ביניהם מגנטו, המגייס צבא ומזהיר את נאמניו שתרופה זו היא אמצעי לטיהור אתני של המוטאנטים.
סייקלופס אבל על מותה של ג'ין גריי, והוא מגיע לאגם אלקליי, היכן שג'ין מתה בסוף הסרט הקודם. לפתע, ג'ין עולה ממעמקי האגם והורגת אותו. פרופסור אקסבייר חש בסכנה ושולח את וולברין ואת סטורם לחקור את האגם. הם מוצאים את גופה המעולף של ג'ין ואוספים אותה אליהם. אקסבייר מסביר שכאשר ג'ין הקריבה את חייה, היא שחררה אישיות חבויה לה היא קוראת "פניקס". וולברין מגלה שג'ין היא לא אותה אחת שהכיר, והיא נמלטת מהאחוזה לבית ילדותה.
מגנטו, המגלה אודות כוחותיה החזקים של ג'ין, פוגש באקסבייר בביתה. השניים מנסים להוכיח לה את נאמנותם, אך הפניקס משתלטת עליה, הורגת את אקסבייר ועוזבת עם מגנטו. מגנטו מרים את גשר הזהב בסן פרנסיסקו ומנחית אותו יחד עם צבאו בכלא אלקטרז, שם מוחזק הילד שמדמו מייצרים את הנסיוב. חבורת האקס-מן מתלכדת יחדיו כדי להילחם במגנטו ובצבאו, וחיה מצליח להזריק למגנטו את התרופה ובכך הופך אותו לאדם רגיל. ג'ין גריי משחררת את כוחותיה ההרסניים ו-וולברין - היחידי שמסוגל לעמוד בפני כוחותיה הודות לכוחות ההתחדשות והריפוי העצמי שלו - הורג אותה לאחר שהיא משיגה שליטה זמנית בפניקס ומתחננת שיציל אותה.
לבסוף, בית הספר לצעירים מחוננים ממשיך לפעול, עם סטורם כמנהלת ראשית. חיה ממונה כשגריר לאומות המאוחדות, רוג חוזרת ומודיעה שהיא לקחה את התרופה. מגנטו נראה משחק שחמט בגן ציבורי, וכאשר הוא ממקד את ידו על כלי שחמט, הכלי זז, מה שמרמז כי כוחותיו שבים אליו וכי התרופה אינה קבועה. בסצנה שאחרי הכתוביות, ד"ר מוירה מק'טאגרט בודקת חולה הנמצא בתרדמת, שמתעורר וקורא לה בשמה הפרטי, מה שמרמז שצ'ארלס אקסבייר העביר את תודעתו אל החולה.
צוות השחקנים > האקס-מן

יו ג'קמן - ג'יימס ג'ימי "לוגאן" האולט/וולברין, מוטאנט קנדי לוחמני ומחוספס שנולד עם חושים מחודדים, טופרים נשלפים בידיו ויכולת ריפוי עצמי שאיפשר את השתלתה של מתכת האדמנטיום הבלתי שבירה לתוך מערכת השלד שלו. מתבודד מטבעו, לוגאן ניצב בפני ההחלטה האם להנהיג את האקס-מן.
האלי ברי - אורורו מונרו/סטורם, אחת מהמורים הוותיקים של אקסבייר, שמשמשת כמנהיגה בשטח בהיעדרו של סייקלופס. בעלת יכולות שליטה במזג האוויר.
פטריק סטיוארט - צ'ארלס אקסבייר/פרופסור אקס, מייסד בית הספר לצעירים מחוננים ומוטאנט רב-עצמה בעל יכולות טלפתיה. המומחה העיקרי למוטציה גנטית, ששואף לדו-קיום בין בני אדם רגילים למוטאנטים. מת בשלב מוקדם בסרט על ידי ג'ין גריי (הפניקס).
אנה פקווין - מארי/רוג, נערה שמסוגלת לספוג את זיכרונותיהם ואת יכולותיהם של אחרים באמצעות נגיעה. אינה יכולה לשלוט בכוח זה, מה שגורם לה למתחים ביחסים בינה לבין בובי.
קלסי גראמר - ד"ר הנרי "האנק" מק'קוי/חיה, תלמיד לשעבר בבית הספר לצעירים מחוננים, כעת חבר הקבינט של ארצות הברית בתור המזכיר לענייני מוטאנטים. מדען מבריק, ובשל יכולתו המוטאנטית מחזיק בחושים חדים ויכולות חייתיות המקנות לו חזות פרוותית כחולה.
ג'יימס מרסדן - סקוט סאמרס/סייקלופס, המנהיג בשטח של קבוצת אקס-מן. מפיק אנרגיה חסרת שליטה מעיניו, מה שמאלץ אותו ללבוש משקפי מגן. נמצא במערכת יחסים עם ג'ין גריי, שעם חזרתה לחיים כפניקס היא הורגת אותו בשלב מוקדם בסרט.
שון אשמור - בובי דרייק/אייסמן, מוטאנט צעיר בעל יכולת להקפיא אובייקטים וליצור קרח.
אליוט פייג' - קיטי פרייד/שאדוקאט, מוטאנטית צעירה בעלת היכולת לעבור דרך חומרים מוצקים. מתחבבת על אייסמן, מה שמוסיף למתחים בינו לבין רוג.
דניאל קדמור - פיטר רספוטין/קולוסוס, מוטאנט בעל היכולת להפוך את עורו לפלדה אורגנית, מה שמעניק לו כוח על-אנושי וחסינות לפגיעות וטמפרטורות קיצוניות.
בן פוסטר - וורן וורתינגטון השלישי/אנג'ל, בנו המוטאנט של תעשיין אמיד, בעל זוג כנפיים המקנות לו יכולת תעופה.
צוות השחקנים > אחוות המוטאנטים

איאן מקלן - אריק לנשר/מגנטו, ניצול שואה, יהודי-גרמני, מנהיג ומייסד אחוות המוטאנטים. מנהל מלחמה על בני האדם הרגילים בשם עליונות מוטאנטית. בעל יכולות לשלוט בשדות מגנטיים ובמתכות, מה שהופך אותו למוטאנט רב-עוצמה.
פמקה ינסן - ג'ין גריי/פניקס, חברה לשעבר של האקס-מן, חוזרת לחיים ונכנעת לכוחה המשחית של הפניקס, אישיות אפלה שהייתה חבויה בה בעלת כוח טלפתי וטלקינטי בלתי מוגבל המסוגל לגרום להרס רב.
רבקה רומיין - רייבן דארקהולם/מיסטיק, סגניתו של מגנטו, בעלת היכולת המוטאנטית של שינוי צורה וחיקוי מראם של אחרים. לוחמת מיומנת ביותר. קופצת לפני חץ תרופה שנועד למגנטו ומאבדת את כוחה המוטאנטי. בשל כך, מגנטו נוטש אותה.
ארון סטנפורד - ג'ון אלרדייס/פיירו, תלמיד לשעבר בבית הספר לצעירים מחוננים שנוטר טינה לאייסמן. בעל יכולת מניפולציה על אש אותה הוא מפעיל דרך השימוש במציתים.
ויני ג'ונס - קיין מארקו/ג'אגרנוט, פושע שמגויס לאחוות המוטאנטים. חזק ומהיר ביותר, וברגע שהוא צובר תאוצה הוא בלתי ניתן לעצירה.
אריק דיין - ג'יימי מדרוקס/המשוכפל, מוטאנט וגנב שגויס אל אחוות המוטאנטים, מסוגל לשכפל את גופו מספר רב של פעמים.
צוות השחקנים > הופעות אורח

בנוסף, מספר שחקנים מופיעים בהופעות אורח. דניה ראמירז, מיילינג מלאנקון וקן ליונג מגלמים את קאליסטו, פסיילוק וקוויל, בהתאמה - חברי כנופיית אומגה אשר חוברים לאחוות המוטאנטים של מגנטו. שוהרה אע'דאשלו מגלמת את ד"ר קביטה ראו, מדענית שעובדת במעבדות וורתינגטון על תרופת המוטאנטים. שאונה קיין וקיאה וונג שבות לגלם את דמויותיהן של סיירין וג'ובילי. יוצרי הקומיקס סטן לי וכריס קלרמונט מופיעים בתחילתו של הסרט כשכניה של ג'ין גריי הצעירה וקיידן בויד בהופעת קמע.
תקציב וביקורות

הסרט נעשה בתקציב של 210 מיליון דולר וזכה לסכום הכנסות כולל של מעל 459 מיליון דולר. הסרט זכה לציון 57% באתר הביקורות Rotten Tomatoes, בהתבסס על 227 ביקורות (131 מתוכן "טריות", בעוד 98 מתוכן "רקובות"), כאשר נמתחה ביקורת שלילית על איכותו של הסרט יחסית לשני קודמיו: "הבמאי ברט ראטנר מחליף את הלב ואת הרגשות (ואת פיתוח הדמויות) של סרטי אקס-מן הקודמים באקשן ופיצוצים. הסרט יכול עדיין לספק הנאה, אבל הצופים באמת צריכים לקוות שזה יהיה המפלט האחרון".
הערות שוליים

↑  Astonishing X-Men Vol.3 #1-6, July-December 2004
↑  Awards for X-Men: The Last Stand, IMDb
↑  X-Men: The Last Stand, Rotten Tomatoes
| אקס-מן |
| --- | --- | --- |
| גיבורי-על | אומגה סנטינל • אורורה • אייסמן • אינק • איש אקס • אליקסיר • אם • אנג'ל • אנול • ארמור • באנשי • בולט • בום-בום • בישופ • בלינג! • בלינק • בטסי בראדוק • ג'ובילי • ג'ין גריי • גמביט • דאזלר • דאסט • דרווין • דומינו • האבוק • האסק • הליון • המשוכפל • וולפסביין • וורפאת' • חיה • חפציבה • לונגשוט • מאגמה • מארוול גירל • מג'יק • דניאל מונסטאר • ליילה מילר • מסווה ופגיון • מרקורי • נורת'סטאר • נייטקרולר • הופ סאמרס • סאן-ספוט • סאנפייר • סברה • סורג' • סטורם • סטרונג גאי • סייג' • סייפר • סייקלופס • סיירין • פולאריס • פורג' • פיקסי • פנטומאקס • פרודיג'י • פרופסור אקס • אמה פרוסט • קיטי פרייד • פרנזי • צ'יימבר • קאנונבול • קארמה • קוואנון • קולוסוס • קוקיות סטפורד • קייבל • רוג • רוקסלייד • ריקטור • שאטרסטאר • ת'אנדרבירד |  |
| נבלי-על | אוולאנש • אומגה • אונסלוט • אפוקליפס • אקסודוס • באסטיון • בלה דונה בודרו • בלוב • ג'אגרנוט • דארק ביסט • הוד התפתחותו • ויד'ר • וולקן • טואד • לגיון • מאסטרמיינד • מגנטו • מימיק • מיסטיק • מיסטר סיניסטר • מכשפת השני • מלך הצללים • סאורון • סטרייף • סלנה • עזאזל • פיירו • מדלין פריור • טום קאסידי השחור • קוויקסילבר • קיווי בלאק • מיקאיל רספוטין • סבסטיאן שו |  |
| קבוצות גיבורי-על | אקס-מן החדשים (2004) • אקס-מן החדשים (2012) • אקס פורס • אקס פקטור • אקסקליבר • ג'נריישן אקס • המוטאנטים החדשים • אקס-טרמינייטורז |  |
| קבוצות נבלי-על | אחוות המוטאנטים • אקס-מן האפלים • הבוזזים • המטהרים • המשוטטים • השוליות • מועדון הלפייר • זקיפי הסנטינל • פלנקס • פרשי אפוקליפס |  |
| סיפורים ביקום אקס-מן | סאגת הפניקס האפלה • ימי עבר עתידי • האל אוהב, האדם הורג • טבח המוטאנטים • נפילת המוטאנטים • אג'נדת ההכחדה • שירת התליין • משיכות קטלניות • אמנת הפלנקס • עלייתו של אפוקליפס • עידן אפוקליפס • מבצע אפס סובלנות • התריסר • ערב ההשמדה • בית אם • עשירית • זן בסכנת הכחדה • תסביך משיח • אנו עומדים מופרדים • הייעוד הגלוי • מלחמת המשיח •  אוטופיה • אומת אקס • הביאה השנייה • פילוג • בריאה מחדש • אוונג'רס נגד אקס-מן • קרב האטום • מותו של וולברין • אוונג'רס ואקס-מן: הציר • מותו של אקס • הבלתי אנושיים נגד אקס-מן • המצוד אחר וולברין • אקס-מן: השמדה • שובו של וולברין • עידן איש האקס • בית אקס וכוחות אקס • אקס של חרבות • גאלת הלפייר • החיים והמיתות של וולברין • יום הדין • החטאים של סיניסטר |  |
| שונות | אדמנטיום • אימפריית השי'אר • החוק לרישום המוטאנטים • וירוס הירושה • כוח הפניקס • מוטאנטים • מורלוקים • משפחת סאמרס • נשק אקס • סטארג'אמרס |  |
| וולברין | ג'ון ריית' • לוגאן הזקן • לורה קיני • מאווריק (•) אומגה רד • גורגון • דאקן • הסמוראי הכסוף • ויילד צ'יילד • ליידי דת'סטרייק • סייברטות' |  |
| דדפול | אאוטלו • אלתיאה העיוורת • בוב, סוכן הידרה • ילדת הסנאי • סוכן אקס • סמור • קופיקאט (•) אג'קס • ברבור שחור |  |
| סרטי אקס-מן | אקס-מן • אקס-מן 2 • אקס-מן 3: המפלט האחרון • אקס-מן המקור: וולברין • אקס-מן: ההתחלה • וולברין • אקס-מן: העתיד שהיה • דדפול • אקס-מן: אפוקליפסה • לוגאן - וולברין • דדפול 2 • אקס-מן: הפניקס האפלה • המוטנטים החדשים |  |
| סדרות טלוויזיה | אקס-מן: סדרת האנימציה • אקס-מן: הדור הבא • וולברין והאקס-מן • לגיון • בעלי היכולות • אקס-מן 97 |  |
מתן צורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בספטמבר 1979 (בן 45) מפלסים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  matan.tzuri
 טוויטר:  MatanTzuri
 
מתן צורי (נולד ב-6 בספטמבר 1979) הוא עיתונאי ישראלי, כתב ידיעות אחרונות ו-ynet, עוסק רבות בסיקור נושאים ביטחוניים בעוטף עזה וכן בנושאי כלכלה, תיירות, בריאות ופוליטיקה. בנוסף הוא מרצה על כתיבה עיתונאית בבתי ספר.
ביוגרפיה

צורי נולד בקיבוץ מפלסים, שם התגורר עם אחיו והוריו (עופרה ירמי וקורין). בשנת 1998 סיים את לימודי בבית הספר התיכון "כפר סילבר", שם למד במגמה ללימודי ארץ ישראל וחקלאות. שירת בצה"ל כלוחם ורס"פ בהנדסה קרבית- גדוד 601.
ב-2012 סיים תואר ראשון בלימודי מדיניות ציבורית באוניברסיטת בר-אילן.
בספטמבר 2002, מתן צורי נפגע בעינו השמאלית ואיבד את ראייתו בעין זו. זה היה אירוע מכונן בחייו שהפנה אותו לקריירה העיתונאית.
בשנת 2008 צורי זכה בפרס העובד המצטיין של 'ידיעות אחרונות' והוענק לו הפרס על ידי עורך ידיעות אחרונות לשעבר, רון ירון. בשנת 2018 הוא נבחר לאחד האנשים המשפיעים של השנה בדרוג שנעשה על ידי אגף הצעירים של התנועה הקיבוצית.
הוא מתגורר בעוטף עזה, אב ל-3 ילדים.
ביוגרפיה > קריירה

צורי החל את דרכו כעיתונאי בשנת 2002 בעיתון המקומי "סקופ". בשנת 2003 המשיך צורי במסגרת "רדיו דרום" (באר שבע והסביבה). משנת 2005 צורי הוא כתב באזור הדרום ב"ynet" ו"ידיעות אחרונות". ב-2011 יזם והנחה הכשרת תלמידים בבתי הספר התיכוניים באשדוד בנושאי תקשורת.
סיקר את מלחמת לבנון השנייה, את אשפוזו והלווייתו של אריאל שרון ודיווח באופן שוטף על המתיחות בעוטף עזה, מקום מגוריו. בדצמבר 2008 סיקר את מבצע עופרת יצוקה, בנובמבר 2012 סיקר את מבצע עמוד ענן, וביולי 2014 את מבצע צוק איתן.
הערות שוליים

↑  בתי הספר העל יסודיים באשדוד, כתבים צעירים, מערכת החינוך, כתיבה עיתונאית, מתן צורי, פורטל החינוך העירוני, באתר www.kav-lahinuch.co.il
↑  רשימת כתבות על אריאל שרון, באתר ynet
↑  מתן צורי במאגר אנשי התקשורת סקופר
↑  מת מפצעיו גבר שנפצע במבצע "עמוד ענן", באתר ynet, 17 ביוני 2014
↑  "מתן צורי מסקר את "צוק איתן" מקיבוצו בעוטף עזה - mynet קיבוץ". אורכב מ-המקור ב-2018-04-22. נבדק ב-2018-01-25.
אמיר אדרי

אמיר אדרי (נולד ב-26 ביולי 1985 באור עקיבא) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירה

אדרי גדל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ובעונת 2002/2003 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון ושימש במספר משחקים שוער שני לדודו אוואט כשניר דוידוביץ' נפצע ותום אלמדון שהה עם סגל הנבחרת הצעירה.
כשהחלים דוידוביץ' מפציעתו ואוואט עזב את הקבוצה, שימש אדרי שוער שלישי עד שבעונת 2007/2008 הושאל למכבי הרצליה על מנת לצבור ניסיון במשחק פעיל. בתום עונת ההשאלה שב למכבי חיפה, ועם פציעתו של דוידוביץ' בתחילת העונה תפס את מקומו בשער הקבוצה ב-11 משחקים. בעונות הבאות הוסיף לשמש כשוער שני הפותח בהרכב מדי פעם במשחקי גביע הטוטו, ולעיתים תפס את מקומו של דוידוביץ' כשהיה פצוע.
בעונת 2011/2012, לאחר שבויאן שראנוב חתם במכבי חיפה ואדרי היה צפוי לשוב ולהידחק לתפקיד השוער השלישי, הוא הושאל למכבי נתניה, ולראשונה בקריירה שימש כשוער ראשון. אדרי שמר על רשת נקייה ב-8 משחקים וקבוצתו סיימה את העונה במקום הרביעי. בתום העונה שב למכבי חיפה, תחת הדרכתו של מאמנו במכבי נתניה, ראובן עטר. כבר במשחק הפתיחה של העונה נפצע דוידוביץ', ואדרי שוב תפס את מקומו, אך לאחר מספר משחקים הודח מההרכב לטובת שראנוב והמשיך לשמש כשוער המשנה בקבוצה.
בסיום עונת 2013/2014 נפצע אדרי ועבר ניתוח שמנע ממנו לשחק בעונה שלאחר מכן. בתום עונת 2014/2015 שוחרר ממכבי חיפה לאחר 13 שנה בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ברונו הימפקמפ

| --- | --- |

תעודת זהות של בעלות הברית לאסיר הפוליטי לשעבר ברונו הימפקאמפ
 לידה:  28 בדצמבר 1925 המבורג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  8 בדצמבר 2008 (בגיל 82) 
 מדינה:  גרמניה 
 ידוע בשל:  פעיל התנגדות אנטי נאצי בתנועת ההתנגדות הוורד הלבן ובקבוצת נערי הסווינג
 
צו מעצר נגד ברונו הימפקאמפ, חתום על ידי ארנסט קלטנברונר
ברונו הימפקמפ (בגרמנית: Bruno Himpkamp;‏ 28 בדצמבר 1925 – 8 בדצמבר 2008) היה פעיל בתנועת ההתנגדות הוורד הלבן ובקבוצת נערי הסווינג.
ביוגרפיה ופעילות אנטי נאצית

ברונו הימפקאמפ היה תלמיד בבית הספר ויצ'רן בהמבורג הורן. בשנת 1942 גורש מבית הספר בגלל מוצאו היהודי, בשל דעות שהשמיע נגד המשטר הנאצי ואהבתו לספרת אנגלית.
הימפקאמפ אהב ג'אז והאזין באופן קבוע לתחנות רדיו זרות אשר היו אסורות להאזנה בגרמניה הנאצית. הוא התוודע לדיכוי הפוליטי ולרדיפה האידאולוגית הגזעית של היהודים בגרמניה הנאצית והצטרף לקבוצת נערי הסווינג עם חבריו טורסטן מילר וגרד שפיצברט. קבוצה של נערים חובבי סווינג בגרמניה של שנות ה-30 וה-40, בעיקר מהמבורג ומברלין. גילם של הנערים נע בין 14 ל-18, רובם תלמידי תיכון, הגם שהיו בקרבם מבוגרים יותר. הימפקמפ הזמין את מי שהיה מורהו הפרטי, הנס לייפלט להצטרף לקבוצה ולהאזין למוזיקה במועדון "הפני קלאב". חברי הקבוצה הלא מאורגנת (מתוך אידאולוגיה, אין מנהיג) לבשו חולצות משובצות עם צווארון לבן ומכנסיים רחבים. הנערים לבשו מעיל ארוך שהגיע עד ברכיהם. נערי הסווינג חיפשו אחר דרך החיים הבריטית, ומצאו אותה במוזיקת הסווינג אשר הייתה אסורה בגרמניה הנאצית. בגרמניה שאז, מוזיקת הסווינג הוגדרה כ"מוזיקה מנוונת". חברי התנועה התנגדו לאידאולוגיה ולמשטר הנאצי, ובמיוחד לתנועת "הנוער ההיטלראי" (ה-Hitlerjugend).
הוא וחבריו טורסטן מילר, גרד שפיצברט והנס לייפלט, שהיה מבוגר ממנו בארבע שנים ומי שהיה חונכו לפעמים, באו במגע עם קבוצת ההתנגדות של סניף המבורג של הוורד הלבן. המשתתפים שהיו בודדים ניהלו דיונים על ביצוע הפגנות ומצעדי מחאה נגד המשטר הנאצי. הם חשבו לארגן מצעד מעל יונגפרנשטיג ולפוצץ את מפקדת הגסטפו של המבורג בשטאדטהאוסברוק או את גשר לומברד הממוקם מעל נהר האלסטר. רעיונות אלה לא יושמו.
ב-12 במאי 1942 הוא נעצר לזמן קצר בגל מעצרים רחב היקף של הגסטפו. הוא הובא לבית המעצר שהיה ממוקם בברגדורף.
הימפקמפ שוחרר ונעצר שוב ב-1 בדצמבר 1944. הוא נכלא בכלא משטרת פוהלשבוטל ושוכן באגף C. הוא עונה בכלא וביוני 1944 הוא הועבר למחנה הריכוז נוינגמה שם שובץ לעבודות כפייה. משפטם שלו ושל חבריו לתנועה, חברי קבוצת נערי הסווינג ופעילי התנגדות של סניף תנועת ההתנגדות הוורד הלבן התקיים בהמבורג. באפריל 1945 הובאו בפני בית המשפט העממי בהמבורג. האסירים הוחזקו בשטאנדל. הצבא האמריקני התקדם לכיוון העיירה וב-12 באפריל 1945 שוחררו האסירים הצעירים ובכללם הימפקמפ על ידי מנהלת בית הסוהר.