stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטונומיזם יהודי

שמעון דובנוב
אוטונומיזם יהודי הוא אידאולוגיה המבקשת לקיים אוטונומיה לאומית-יהודית (כלומר לא בהכרח על בסיס דת ועל פי תפיסות מסוימות בניגוד אליה) במדינות מושבם של היהודים.
האוטונומיזם שואף לא רק למתן אמנציפציה ליהודים כפרטים, אלא להכרה מדינית ותרבותית בקהילה יהודית המקיימת שלטון עצמי. תפיסה זו נשענה על העובדה שברוסיה התקיימו זה לצד זה 194 קבוצות לאום למיניהן.
בהקשר היהודי התפיסה האוטונומיסטית נוסחה לראשונה על ידי ההיסטוריון שמעון דובנוב. השקפתו של דובנוב הייתה שהיהודים הם "עם שכל העולם הוא מקומו" - ולכן פתרון הבעיה היהודית הוא הענקת אוטונומיה ליהודים בגולה. דובנוב ראה את הגולה כמציאות ההיסטורית וסבר שהיהודים התפתחו לעם ללא-טריטוריה; עדות לכך היא המרכזים היהודיים הגדולים בארצות הגולה, ובהם המרכז הרוחני בבבל (בין המאה ה-4 והמאה ה-11), המרכז בספרד (מן המאה ה-11 ועד גירוש ספרד ב-1492) ועוד. באותה מידה, סבר דובנוב כי לאף עם אחר אין זכויות לאומיות בלעדיות על טריטוריה כלשהי.
בהשפעתו של דובנוב הוקמה באימפריה הרוסית המפלגה העממית, הפאלקס-פארטיי. מפלגה יהודית אחרת - מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית המאוחדת, קיבלה אף היא עיקרון זה ודרשה להקים פרלמנטים יהודיים שאינם מוגבלים טריטוריאלית ולהם תהיה סמכות החלטה בעניינים מדיניים וכלכליים הנוגעים ללאום היהודי. מאידך, פרלמנטים אלו יעסקו גם בחינוך וריכוז נושא ההגירה היהודית לטריטוריה לאומית יהודית עתידית, אם וכאשר זו תקום. היות שזו הייתה השקפה דו-שלבית שבסופה הקמת ישות מדינית-טריטוריאלית יהודית, היא לא עמדה בסתירה לציונות ועל כן גם התקבלה על ידי חלק מהארגונים הציוניים כמו פועלי ציון.
הצעות אוטונומיסטיות הוגשו לועידת הלסינגפורס לאחר מלחמת העולם הראשונה. אוטונומיה על בסיס פרסונלי (כלומר הגדרתו העצמית של יהודי ככזה) הוקמה באוקראינה העצמאית ב-1918, שבה מונה גם שר לענייני היהודים, אך זה לא מנע את הפרעות הקשות ביהודים, והאוטונומיה נגוזה עם נפילת הרפובליקה. ב-1924 הוקמה אוטונומיה דומה בליטא, עם שר לענייני יהודים ומועצה לאומית יהודית (נאציונלראט), אף היא בוטלה כעבור זמן קצר.
גישת מתנגדי האוטונומיזם, הנקראת טריטוריאליזם, שאפה להשיג טריטוריה ליהודים, לאו דווקא בארץ ישראל (כפי שדורשת הציונות) וסברה שלא ייתכן קיום אוטונומי יהודי אמיתי ללא טריטוריה. ככלל נטו האוטונומיסטים לכיוון הסוציאליסטי, ומפלגות יהודיות-סוציאליסטיות שפעלו ברחבי רוסיה ופולין (לפני עצמאותה וגם אחריה), נחלקו ביניהן לגבי שלוש שאלות: "אופיו הכל-עולמי של העם היהודי, סמכותה של האוטונומיה היהודית ושאלת ההגירה".
ראו גם

אוטונומיה לאומית פרסונלית - הגישה הכללית, הלא-יהודית
הערות שוליים

↑  ס"א סמית', המהפכה ברוסיה, תל אביב 2009, עמ' 38
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 293
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 334.
ופל בלגי

| --- | --- |

ופל בלגי עם תותים ואבקת סוכר
 
 מאכלים
 סוג:  ופל 
 על שם:  בלגיה 
 מוצא:  בלגיה 
 
ופל בלגי הוא השם שניתן בצפון אמריקה לוופל העשוי מתערובת קלה יותר, ריבועים גדולים יותר ועמוקים יותר, לעומת הוופל האמריקאי. הוופלים הבלגיים הותפחו במקור על ידי שימוש בשמרים, אך כיום נהוג להשתמש בסודה לשתייה.
במטבח הבלגי ישנים מתכונים שונים לוופלים, ביניהם ניתן למנות את "ופל בריסל" (בהולנדית: Brusselse wafel) ו"ופל לייז'" (בצרפתית: Gaufre de Liège) (שמקורם בבריסל ובלייז'), אך לאף אחד מהם לא קוראים ופל בלגי.
באמריקה נהוג לאכול את המאפה כארוחת בוקר. לוופל הבלגי נהוג להוסיף (בעיקר בארצות הברית) קצפת, אבקת סוכר, פירות רכים, סירופ שוקולד וחמאה או מרגרינה. ניתן לכסות את הוופל בגלידת וניל ובפירות טריים דוגמת תותים ולהגישו כקינוח.
היסטוריה

במקור, הוא זכה לחשיפה גדולה יותר לאמריקאים על ידי בלגי בשם ולטר קליימן ביריד שנערך בשנת 1962 בסיאטל. הוופל הוגש כקינוח עם כדורי גלידה ותותים. הוופל הבלגי צבר פופולריות נוספת לאחר שהוצג ביריד העולמי בניו יורק בשנת 1964 בפארק פלאשינג מדוז. הופל הוצג לרוכשים על ידי מוריס ורמרש מבריסל, בלגיה, ונקרא ופל בל-גם. הופל היה וריאציה של ופל בריסל, וורמרש שהבין שאמריקאים רבים לא מקשרים את בריסל בתור בירת בלגיה החליט לשנות את שם המאכל. הוופל הוגש ביריד עם קצפת ותותים ונמכר במחיר של דולר אמריקאי.
זקרפטיה

מחוז זקרפטיה (באוקראינית: Закарпатська область – "זקרפטסקה אובלאסט", בהונגרית: Kárpátontúli terület או Kárpátalja, ברוסינית: Подкарпатьска област, בסלובקית: Zakarpatská oblasť; ידוע גם כטרנסקרפטיה, קרפטורוס בפי תושבי המחוז או רותניה הקרפטית) הוא מחוז במערב אוקראינה. העיר העיקרית במחוז היא אוז'הורוד. ערים חשובות אחרות הן מוקצ'בו, ברהובה, חוסט וצ'ופ.
האזור נודע בעבר כרוס הקרפטית או רותניה הקרפטית או רוסינסקו, ומשתרע על שטח של כ-12,800 קמ"ר.
היסטוריה

זקרפטיה הייתה חלק מאוסטרו-הונגריה עד סוף מלחמת העולם הראשונה. אז עברה בין רומניה והונגריה בשנים 1918–1919. לבסוף צורף המחוז לצ'כוסלובקיה שהוקמה באותה עת יחד עם בוהמיה, מוראביה וסלובקיה. על פי ההסכמות של בוררות וינה הראשונה מ-2 בנובמבר 1938, השתלטה הונגריה על האזור. לאחר שחרורה ב-1944 בידי הסובייטים, זקרפטיה שוב הייתה לחלק מצ'כוסלובקיה אך הוענקה לברית המועצות בידי ממשלתו של קלמנט גוטוואלד כחלק מהרפובליקה הסובייטית האוקראינית ביוני 1945. לאחר התפרקות ברית המועצות נותר המחוז באוקראינה העצמאית, אף על פי שעלו דרישות מצד חלק מתושבי המחוז לחזור לצ'כוסלובקיה, מה שהפך בלתי ישים עם התפרקותה של זו האחרונה.
דמוגרפיה

אוכלוסיית החבל נאמדת ב-1,243,400 נפש נכון לשנת 2009.
על פי מפקד האוכלוסין של אוקראינה שנערך בשנת 2001 מתגוררים במחוז 1,254,614 תושבים. כ-80.5% הם אוקראינים אתניים, 12.1% הונגרים, 2.6% רומנים, 2.5% רוסים, 1.1% צוענים, 0.5% סלובקים ו-0.3% גרמנים. מועדונים, בתי ספר ומרכזי תרבות פועלים עבור כל אחת מהקהילות בשפתה. על אף שבמפקד האוכלוסין של 2001 לא נכללה האפשרות לבחור בלאום הרוסיני ציינו 10,100 משתתפים במפקד את עובדת היותם רוסינים. ב-7 במאי 2007 המועצה של המחוז הכירה ברוסינים כמיעוט לאומי במחוז, עם זאת אוקראינה עצמה לא מכירה בלאום הרותני. בזקרפטיה שוכנים כ-14,000 צוענים, רוב צועני אוקראינה.
למרות שרומנים מהווים פחות מ-3% מאוכלוסיית האזור, בכפר ניז'ניה אפשה הם מהווים כ-90% מתושבי הכפר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| לאום | אוכלוסייה על פי מפקד אוכלוסין 2001 | אוכלוסייה באחוזים על פי מפקד אוכלוסין 2001 | אוכלוסייה על פי מפקד אוכלוסין 1989 | אוכלוסייה באחוזים על פי מפקד אוכלוסין 1989 | אוכלוסייה על פי מפקד אוכלוסין 1880 | אוכלוסייה באחוזים על פי מפקד אוכלוסין 1880 |
| אוקראינים | 1,010,100 | 80.5 | 976,749 | 78.4 |  |  |
| הונגרים | 151,500 | 12.1 | 155,711 | 12.5 | 105,343 | 25.7 |
| רוסים | 31,000 | 2.5 | 49,456 | 4 |  |  |
| רומנים | 32,100 | 2.6 | 29,485 | 2.4 | 16,713 | 4.1 |
| צוענים | 14,000 | 1.1 |  | 1 |  |  |
| רוסינים | 10,100 | 0.8 |  |  | 244,742 | 59.8 |
| צ'כים וסלובקים * | 5,600 | 0.5 |  | 0.6 | 8,611 | 2.1 |
| גרמנים | 3,500 | 0.3 |  | 0.3 | 31,745 | 7.8 |
| אחרים |  |  |  |  | 1,817 | 0.5 |
* במפקדים של 2001 ו-1989 המספרים מתייחסים לסלובקים בלבד.
** המספרים בכל המפקדים מתייחסים לאזורים השייכים למחוז זקרפטיה.
דמוגרפיה > יהודים

עדויות כתובות ראשונות להימצאות של יהודים באזור קיימות החל מהמאה ה-17. בעקבות פרעות חמלניצקי היגרו יהודים לחבל. בסוף הרבע הראשון של המאה ה-18 נספרו בחבל כ-450 יהודים השייכים לכ-100 משפחות. לאחר חלוקת פולין של שנת 1772 והפיכתה של גליציה לחלק מאוסטריה גבר זרם המהגרים היהודים מגליציה. במהלך מלחמת העולם הראשונה גרמה ההתקפה הרוסית לגל פליטים יהודים מגליציה ויותר מאוחר בעקבות פלישת רומניה לדרומה של טרנסילבניה גל נוסף של פליטים יהודים הגיע מדרום.

בשנת 1924 הוקמה גימנסיה עברית במוקצ'בו שבראשה עמד חיים קוגל וכעבור עשור בשנת 1934 הוקמה גימנסיה עברית נוספת באוז'הורוד.

כמאה אלף יהודים התגוררו בחבל במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20, עד גירושם באביב 1944 לאושוויץ. עוד לפני כן בקיץ 1941 גורשו על ידי הונגריה כ-20 אלף יהודים בעלי אזרחות זרה מהחבל לגליציה ומרביתם נמסרו לאיינזצגרופן בקמניץ-פודולסקי, כ-15 אלף מהם נרצחו ביריות במשך 3 ימים בסוף 1941. באפריל 1944 הוקמו 17 מחנות ריכוז עיקריים בחבל והוחזקו בהם 144,000 יהודים. החל מ-15 במאי 1944 ועד ה-7 ביוני גורשו בכל יום 14,000 יהודים מהגטאות הללו לאושוויץ. רוב יהודי החבל נספו בשואה.

כיום מתגוררים כמה מאות יהודים בחבל, בעיקר בערים חוסט, מוקצ'בו, ואוז'הורוד.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | עורכת המפקד | מספר יהודים שנמנו | אחוז מכלל האוכלוסייה |
| 1910* | אוסטרו-הונגריה | 129,000 | 15.21 |
| 1921 | צ'כוסלובקיה | 93,023** | 15.28 |
| 1930 | צ'כוסלובקיה | 102,542 | כ-15 |
| 1941 | הונגריה | 146,199 | 14.2 |
האזורים שנכללו במפקדים שונים במעט ממפקד למפקד בהתאם למדינה שבריבונותה ישב המחוז.
* כולל דרום מרמורש וחלקו הדרומי של אזור אוגוצ'ה.
** לפי הספר "יהודי קסזוני, זקרפטיה", מספר היהודים במפקד של 1921 היה 93,341.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| אזור | יישוב | אחוז היהודים מכלל האוכלוסייה | כלל האוכלוסייה |
| אונגוור | אונגוור (אוז'הורוד) | 13.4 | 16,919 |
| אונגוור | שאר האזור | 8.5 | 145,170 |
| ברג | ברגסז (ברהובו) | 30.2 | 12,933 |
| ברג | מונקאץ' (מוקצ'בו) | 44.4 | 17,275 |
| ברג | שאר האזור | 10.7 | 206,403 |
| אוגוצ'ה | כל האזור | 12.9 | 91,755 |
| מרמורש | מרמורשסיגט (סיגט) | 37.4 | 21,370 |
| מרמורש | שאר האזור | 17.2 | 336,335 |
| כל זקרפטיה | כל החבל | 15.21 | 848,000 |
כלכלה

כלכלת המחוז מבוססת בעיקרה על סחר עם המדינות השכנות, תיירות (בעיקר תיירות פנים), גידול גפנים ליין ויערנות. עוד בתקופת ברית המועצות הוקמו תחנות מעבר לסלובקיה והונגריה בצ'ופ וטרסבה והן פועלות גם כיום.
גאוגרפיה

זקרפטיה ממוקמת בדרומה של מערב אוקראינה. המחוז גובל בצפונו במחוז איוואנו-פרנקיבסק ובמחוז לבוב שבאוקראינה, בפינתו הצפון מערבית גובל המחוז בפרובינציית פודקרפצקיה של פולין, במערב בקרבת נהר אוּז', גובל המחוז במחוז פרשוב ומחוז קושיצה של סלובקיה, בדרום מערב בקרבת נהר טיסה גובל המחוז במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג של הונגריה, בדרום בקרבת נהר טיסה גובל המחוז במחוז סאטו מארה ובמחוז מרמורש שברומניה.
המחוז נמצא כולו ממערב להרי הקרפטים. בהתאם לכך, פירוש שמו האוקראיני "מעבר לקרפטים" (שאר אוקראינה נמצאת ממזרח לקרפטים). שטח המחוז 12,777 קמ"ר. המרחק ממזרח למערב המחוז הוא 184 ק"מ ואילו מהצפון לדרום 80 ק"מ.
גאוגרפיה > חלוקה אדמיניסטרטיבית

מיולי 2020, לאחר יישום רפורמה במחוזות משנה של אוקראינה, מחוז זקרפטיה מחולק ל-6 מחוזות משנה כדלהלן:
| שם בעברית  | שם באוקראינית | שטח (קמ"ר) | אוכלוסייה 2020 | מרכז מנהלי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מחוז משנה אוז'הורוד | Ужгородський ‏ | 866 | 255,800 | אוז'הורוד |
| מחוז משנה ברהובסקי | Берегівський ‏ | 654 | 209,200 | ברהובה |
| מחוז משנה חוסט | Хустський ‏ | 998 | 269,100 | חוסט |
| מחוז משנה טיאצ'יבסקי | Тячівський ‏ | 1,818 | 185,300 | טיאצ'יב |
| מחוז משנה מוקצ'בסקי | Мукачівський‏ | 997 | 254,600 | מוקצ'בו |
| מחוז משנה רחיבסקי | Рахівський ‏ | 1,982 | 82,800 | רחיב |
בתרבות

בשנות ה-90 הפיק משרד החינוך והמדע של זקרפטיה דף לקידום התיירות בעברית. העברית הקלוקלת והתעתיקים התמוהים עוררו שעשוע רב עד כדי פרסום בעיתונות.
ראו גם

רוזנות מרמורש
הרפובליקה הלמקו-רוסינית
לקריאה נוספת

שלמה יעקב גרוס, י' יוסף כהן (עורכים), ספר מארמארוש: מאה וששים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן, תל אביב, בית מארמארוש, תשמ"ג
Eden, Joseph, The Jews of Kaszony, Subcarpathia, New York: self-publishing, 1988
ביאורים

↑  האפשרות לבחור בלאום הרותני לא נכללה במפקד האוכלוסין בשל העובדה שאוקראינה לא מכירה ברוסינים כלאום נפרד אלא כקבוצה אתנית המהווה חלק מהלאום האוקראיני.
↑  רוב בעלי האזרחות הזרה היו שייכים למשפחות שהתגוררו באזור במשך 50–100 השנים שקדמו לגירוש.
הערות שוליים

↑  The Jews of Kaszony, Subcarpathia by Joseph (Einczig) Eden.
↑  דף לקידום התיירות בעברית - "פנים של זקרפטיה"
↑  עמי בן בסט, והיום, תלמידים, נלמד על זקרפטיה, באתר nrg‏, 6 באפריל 2006
| מחוזות אוקראינה |
| --- | --- | --- |
|  | אודסה • איוואנו-פרנקיבסק • דונצק 1 • דניפרופטרובסק • ווהלין • ויניצה • ז'יטומיר • זפוריז'יה 1 • זקרפטיה • חמלניצקי • צפון חרסון 2 • חרקוב • טרנופול • לבוב • לוהנסק 1 • מיקולאייב • סומי • פולטבה • קייב • קירובוהראד • צ'רנוביץ • צ'רניהיב • צ'רקאסי • רובנו |  |
רפובליקה אוטונומית: קרים 1 • ערים בעלות מעמד מיוחד: קייב • סבסטופול 1  הערות: 1מחוז זה נכבש בידי רוסיה וסופח אליה באופן חד-צדדי. 2מחוז חרסון נכבש בידי רוסיה וסופח אליה באופן חד-צדדי, אך כעבור חודשיים חזר חלקו הצפוני של המחוז לשליטה אוקראינית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4060655-7  MusicBrainz: 56960785-0d23-4654-bfa3-da6db8fedc37  VIAF: 244983359   WorldCat (עם VIAF): 244983359 
זקרפטיה כחלק מצ'כוסלובקיה בשנות ה-30 של המאה ה-20. הגוונים הירוקים הם המחוזות של צ'כוסלובקיה כאשר הימני ביותר הוא מחוז זקרפטיה.
הונגריה בין 1941–1944
זקרפטיה במרץ 1939
מפה מתוך אטלס אמריקאי משנת 1911 המתארת את הלאומים באוסטרו-הונגריה
תצלום לוויין של הרי הקרפטים
ארבע על ארבע

| --- | --- |

 בימוי:  שי כנות
 הופק בידי:  ארצה הפקות, משה אדרי ולאון אדרי
 תסריט:  רועי עידן
 שחקנים ראשיים:  אבי דנגור, אושרי כהן, עוז זהבי,  אליאנה תדהר, שלומי קוריאט
 מוזיקה:  גל פדה, הנרי ברטר (שיר הנושא "תפילה")
 צילום:  עופר הררי
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  2016
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  קומדיה
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארבע על ארבע הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 2016 אותו ביים שי כנות וכתב רועי עידן. הסרט הופק על ידי ארצה הפקות, משה אדרי וליאון אדרי.
תיאור העלילה

עודד בלוך (אושרי כהן) הוא עובד בחברת הייטק שמנהל חיים משעממים שכוללים קראש חסר תוחלת על המלצרית החמודה בבית הקפה השכונתי שלו (אליאנה תדהר) וניסיונות כושלים להתחבב על הבוס המטורלל שלו, מוטי (עוז זהבי) במטרה לקבל את הקידום המיוחל לתפקיד סמנכ"ל בחברה. כחלק מהניסיון להתקרב למוטי חובב האקסטרים והריגושים עודד מספר לו על חוף סודי בסיני אליו הוא נוהג לנסוע. מדובר בשקר מוחלט ולא מזיק (כך עודד חושב) - אלא שלמרבה זוועתו מוטי מחליט לנסוע לשם ולקחת איתו את עודד ואת המתחרים האחרים על תפקיד הסמנכ"ל - טל החנפן והסאחי ממחלקת שיווק (שלומי קוריאט) ודימה (אבי דנגור) המתכנת המוזר עם הנטייה לגזענות.
כל ניסיונותיו של עודד לסכל את הנסיעה נכשלים והארבעה מגיעים לסיני, שם הסיוטים הכי גרועים שלהם מתגשמים.
הסרט יצא בקיץ 2016 וזכה להצלחה מסחרית למרות הסתייגות המבקרים.
הערות שוליים

↑  נתוני מכירות כרטיסים לשנת 2016 באתר שורה ראשונה
כריסטין ג'ורגנסן

| --- | --- |

כריכת אלבום שיריה
 לידה:  30 במאי 1926 הברונקס, ארצות הברית 
 פטירה:  3 במאי 1989 (בגיל 62) סן קלמנטה, ארצות הברית 
 שם לידה:  George William Jorgensen jr. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידועה בשל:  האישה הראשונה שהתפרסמה בעקבות ניתוח להתאמה מגדרית שעברה
 השכלה:  תיכון כריסטופר קולומבוס  הקולג' הקהילתי של מוהוק ואלי 
 מקצוע:  זמרת, שחקנית
 חתימה:   
 http://www.christinejorgensen.org/
 
כריסטין ג'ורגנסן (באנגלית: Christine Jorgensen;‏ 30 במאי 1926 – 3 במאי 1989) הייתה אמריקאית, שהתפרסמה לאחר שעברה ניתוח להתאמה מגדרית. ג'ורגנסן גדלה ברובע הברונקס, ניו יורק. לאחר שסיימה את לימודי התיכון ב-1945, היא גויסה כגבר לצבא האמריקאי כדי לשרת במלחמת העולם השנייה. לאחר שירותה הצבאי היא שמעה לראשונה על קיום תהליכים להתאמה מגדרית, ונסעה לאירופה. בקופנהגן, דנמרק, ג'ורגנסן קיבלה הרשאה מיוחדת לעבור סדרת ניתוחים, אשר החלו ב-1951. לאחר הניתוחים חזרה לארצות הברית, והייתה לסנסציה תקשורתית, כולל הופעה בדף השער של העיתון "The New York Daily News". היא השתמשה במעמדה כסלבריטאית לקדם נראוּת וזכויות לאנשים טרנסג'נדרים. בחייה המקצועיים, היא הופיעה כשחקנית וזמרת, ואף הקליטה מספר שירים.
ראשית חייה

ג'ורגנסן נולדה כזכר בשם ג'ורג' ויליאם ג'ורגנסן, הבן (.George William Jorgensen, Jr), לנגר וקבלן בשם ג'ורג' ויליאם ג'ורגנסן האב, ולאשתו, פלורנס דייוויס הנסן. היא גדלה בשכונת פשע ברובע הברונקס, ניו יורק, ותיארה את עצמה כ"ילד בלונדיני קטן שברירי ומופנם, שברח ממכות ומשחקים אלימים".
ג'ורגנסן השלימה את לימודיה ב"תיכון כריסטופר קולומבוס" בברונקס, וב-1945 התגייסה לצבא ארצות הברית. לאחר שחרורה מהצבא, למדה במכללת מוהוק ביוטיקה, ניו יורק, ואף למדה צילום בקונטיקט. היא עבדה למשך זמן קצר בסוכנות הידיעות Pathé.
תהליך ההתאמה המגדרית

כשחזרה ג'ורגנסן לניו יורק לאחר שירותה הצבאי הייתה טרודה (לדברי אחת ממודעות האבל) "מחוסר התפתחות זכרית". היא שמעה על ניתוחים להתאמה מגדרית והחליטה לעבור סדרת ניתוחים כזאת. היא התחילה ליטול את ההורמון אתיניל אסטרדיול, וחקרה את האפשרות לעבור ניתוחים בעזרתו של הרופא ג'וסף אנג'לו. ג'ורגנסן התכוונה לנסוע לשוודיה, שהייתה אז המקום היחיד בעולם בו ביצעו ניתוחים אלה, אך כשעצרה בדרך בקופנהגן לבקר קרובי משפחה, פגשה את ד"ר כריסטיאן המבורגר, אנדוקרינולוג דני ומומחה לתרפיה הורמונלית שיקומית. ג'ורגנסן נשארה בדנמרק תחת טיפולו, החלה טיפול הורמונלי חליפי, וקיבלה הרשאה מיוחדת משר המשפטים הדני לעבור סדרת ניתוחים בדנמרק.
ב-24 בספטמבר 1951 ביצעו מנתחים בבית החולים "גנטופטה" בג'ורגנסן אורכיאקטומיה (כריתת אשכים). במכתב לחברותיה מ-8 באוקטובר 1951, סיפרה להן איך הניתוח השפיע עליה:
בנובמבר 1952, כשלושה עשר חודשים לאחר הניתוח הראשון, עברה ג'ורגנסן ניתוח פנקטומיה (כריתת פין) בבית החולים של אוניברסיטת קופנהגן. במילותיה, "הניתוח השני שלי, כמו הראשון, לא היווה עבודת כירורגיה מז'ורית כמו שמשתמע מהשם". בסוף ינואר 1953 פרסמה קבוצת רופאים דנים שלא נשארו בגופה של יורנסן סימנים גבריים.
היא חזרה לארצות הברית, וכשהניתוח נהיה זמין שם, עברה וגינופלסטי (בניית וגינה), תחת פיקוחו של ד"ר אנג'לו ועם הארי בנג'מין כיועץ רפואי.
ג'ורגנסן בחרה בשם כריסטין על שמו של ד"ר המבורגר, והייתה לדוברת ופעילה בעד אנשים טרנסקסואלים וטרנסג'נדרים.
פרסום

ב-1 בדצמבר 1952, כשהעיתון "The New York Daily News" פרסם כתבת שער על ג'ורגנסן, תחת הכותרת "חייל-לשעבר הופך ליפהפייה בלונדינית", בה הודיעו שהיא הראשונה שעברה "שינוי מין", הפך הסיפור לסנסציה. אך הטענה שג'ורגנסן הייתה הראשונה שעברה התאמה מגדרית לא הייתה מדויקת, מכיוון שניתוחים להתאמה מגדרית בוצעו בגרמניה כבר בשנות העשרים של המאה ה-20, והאמנית לילי אלבה ו"דורכן" היו ידועות בתור מטופלות של ד"ר מגנוס הירשפלד בברלין ועברו ניתוחים בשנות השלושים המוקדמות. מה שייחד את המקרה של ג'ורגנסן היה הטיפול ההורמונלי שנוסף לניתוחים. היא אכן הייתה האמריקאית הראשונה שנודעה בשל תהליך שינוי מגדרי מסוג זה.
עם חזרתה לניו-יורק ב-13 בפברואר 1953 הפכה ג'ורגנסן לסלבריטאית. הפרסום המורשה הראשון אודותיה נכתב על ידי ג'ורגנסן עצמה, בירחון "The American Weekly", תחת הכותרת "סיפור חיי". היא ניצלה את הפרסום הגדול שלה כדי לדבר לטובת אנשים טרנסג'נדרים. שדרן הרדיו בארי גריי שאל אותה אם הבדיחות הרבות שרצות לגביה מפריעות לה, והיא צחקה ואמרה שלא. אך כן היו שאלות שהעליבו אותה, כמו המקרה בו דיק קאבט שאל אותה בתוכנית הטלוויזיה שלו בשידור חי על יחסיה עם "האישה" שלה, והיא ירדה מהסט. מכיוון שהיא הייתה האורחת היחידה באותו יום, קאבט השלים את שארית התוכנית בהסברים על כך שלא התכוון להעליב.
אחרית ימיה

לאחר ניתוח שחזור איבר המין הנשי התכוונה ג'ורגנסן להתחתן עם ג'ון טראוב, סטטיסטיקאי באיגודי עובדים, אך הם נפרדו. ב-1959 הודיעה ג'ורגנסן על אירוסיה להווארד ג'. נוקס, קלדן במקצועו; אך הזוג לא קיבל אישור נישואין בניו יורק מכיוון שבתעודת הלידה של ג'ורגנסן היא הייתה רשומה כזכר. במאמר בניו יורק טיימס על האירוסים הכושלים, דווח גם שנוקס איבד את משרתו כאשר נודע דבר אירוסיו לג'ורגנסן.
לאחר צאת הסרט עליה בשנת 1970 היא הופיעה בהקרנות בכורה של הסרט במקומות שונים בעולם.
בשנות ה-70 וה-80 הרצתה ג'ורגנסן באוניברסיטאות ובפני ארגונים שונים על חוויותיה. היא נודעה בשל רהיטותה ושנינותה. פעם היא דרשה התנצלות מסגן הנשיא, ספירו אגניו, כאשר קרא לפוליטיקאי אחר "הכריסטין ג'ורגנסן של המפלגה הרפובליקנית". אגניו סירב.
ג'ורגנסן עבדה גם כשחקנית, הופיעה במועדוני לילה ואף הקליטה מספר שירים. באחד ממופעי הבידור שלה היא שרה שיר בשם "אני נהנית להיות בחורה" ועטתה תלבושת וונדר וומן. וורנר תקשורת, החברה בעלת זכויות היוצרים על הדמות וונדר וומן, דרשה מג'ורגנסן שתפסיק להשתמש בה בהופעותיה, ועל כן ג'ורגנסן המציאה לעצמה דמות חדשה בשם סופרוומן. היא המשיכה להופיע במקומות שונים לפחות עד שנות השמונים. הופעה שלה משנת 1982 הוקלטה וזמינה כאלבום ב-iTunes. ב-1984 חזרה לקופנהגן והשתתפה בצילומי הסרט הדוקומנטרי על אנשים טרנסקסואלים "Paradiset er ikke til salg" ("גן עדן אינו למכירה").
בשנת פטירתה, 1989, אמרה ג'ורגנסן שהיא נתנה למהפכה המינית "בעיטה חזקה בתחת". היא נפטרה מסרטן בשלפוחית השתן ובריאות, ארבעה שבועות לפני יום הולדתה ה-63.
אזכורים בתרבות הפופולרית

בתקופתו כזמר קליפסו, הקליט לואיס פרחאן, מנהיג ארגון אומת האסלאם, שיר על ג'ורגנסן שנקרא "Is She Is Or Is She Ain't" (משחק מילים על השיר המוכר משנות ה-40 "Is You Is or Is You Ain't My Baby").
הסרט "סיפורה של כריסטין ג'ורגנסן", ביוגרפיה עלילתית על חייה של ג'ורגנסן, יצא לאקרנים ב-1970.
בסדרה "זינוק לאתמול", בעונה השנייה בפרק "What Price Gloria", הדמות הראשית ד"ר סאם בקט נוסע בזמן ל-1961 לתוך דמות של אישה שעובדת כמזכירה. בסוף הפרק, בקט מתעמת עם המנהל שמטריד אותו (בתור מי שהוא חושב שהיא מזכירתו) מינית, ומספר לו שהוא גבר. המנהל שואל אם הוא "עשה כריסטין ג'ורגנסן", ובקט מתקן אותו באמירה, "לא הייתי גבר, אני עכשיו גבר".
בפסטיבל אדינבורו בשנת 2005 הועלה לבמה מחזה בשם "Christine Jorgensen Reveals", המבוסס על ראיונות עם ג'ורגנסן משנות החמישים. המחזה קיבל ביקורות נלהבות, והועלה גם באוף ברודוויי, וזכה בפרס ההפקה בפסטיבל התיאטרון הגאה בדבלין ב-2006.
סוזן סטרייקר, פרופסור למגדר והיסטוריונית ותאורטיקנית בנושא טרנסג'דריות, ביימה והפיקה סרט דוקומנטרי ניסיוני על ג'ורגנסן, בשם "Christina in the Cutting Room" ב-2012. ב-2010 היא הרצתה באוניברסיטת ייל בנושא הייצוג הסינמטי של ג'ורגנסן.
ג'ורגנסן הייתה דמות בספר "Nick & Jake", רומן של הסופרים טד ריצ'רדס וג'ונתן ריצ'רדס, שיצא לאור ב-2012. היא גם הופיעה בספר "Godwalker" של הסופר גרג סטולץ, המבוסס על משחק התפקידים "Unknown Armies".
ג'ורגנסן הוזכרה בסרט "חשיפה: ייצוג טרנסי בהוליווד" (אנ') משנת 2020 כאישה הטרנסג'נדרית הראשונה שהתפרסמה בעולם ככזו, וכדמות מרכזית שקבעה את השיח סביב הזהות הטרנסית.
הופעות בסרטים ובטלוויזיה

בתור שחקנית קולנוע יש לג'ורגנסן רק קרדיט אחד, בסרט פיליפיני בשם "Kaming mga talyada" ‏(1962). היא הופיעה בתור עצמה בסרטים דוקומנטריים הכוללים את הסרט של HBO משנת 1985, "What Sex Am I?" והסרט הדני "Paradiset er ikke til salg".
ג'ורגנסן הייתה אורחת קבועה בתוכניות אירוח, בהן התוכניות של מייק דאגלס, דיק קאבט, ארתור מארי, מרב גריפין, ואחרים.
הערות שוליים

↑  from Christine Jorgensen: A Personal Biography, her 1967 autobiography, quoted by Michelle Ingrassia in Newsday, May 5, 1989
↑  "Education: Students Wanted". Time. 2 בספטמבר 1946. נבדק ב-30 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Jorgensen, Christine (30 May 1926-3 May 1989)
↑  ברוך שעשני אישה, דבר, 17 בדצמבר 1952
1 2 3  Jorgensen, Christine (1967). Christine Jorgensen: A Personal Autobiography. New York, New York: Bantam Books. p. 105. ISBN 978-1-57344-100-1.
↑  הגבר שהפך לאישה, חרות, 19 בפברואר 1953
↑  הכל למען הזולת, חרות, 27 בפברואר 1953
↑  מהאתר של התוכנית של דיק קאבט
↑  הגבר שהפך לאשה, דבר, 5 באפריל 1959
↑  "Bars Marriage Permit: Clerk Rejects Proof of Sex from Christine Jorgensen", The New York Times, April 4, 1959A Changed Man - Medical Specialization - New York - Newsday (הקישור אינו פעיל).
↑  מזל טוב נעשיתי לבתכם, מעריב, 30 באוקטובר 1970
↑  האיש/ה בגיל העמידה, דבר, 12 בנובמבר 1971
↑  "Miss Jorgensen Asks Agnew for an Apology", The New York Times, October 11, 1970
↑  האתר של כריסטין ג'ורגנסן
↑  ג'ורגנסן ב-iTunes
↑  Paradiset er ikke til salg, באתר מכון הסרטים הדני
↑  השיר ב-YouTube
↑   "The Christine Jorgensen Story", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   "Quantum Leap", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  Christine Jorgensen Reveals
↑  Christine in the Cutting Room, באתר Rotten Tomatoes
↑  "Trans/gender Awareness Week – Susan Stryker – "Christine in the Cutting Room: Christine Jorgensen's Transsexual Celebrity and Cinematic Embodiment"".
↑  "''Arcade Publishing''". Arcadepub.com. 2012-09-01. נבדק ב-2013-12-04.
↑  Godwalker ISBN 978-0-9836714-0-4
↑  Kaming mga talyada, באתר הסרטים הפיליפיני Kabayan
↑  What Sex Am I?
↑  הפרק במייק דאגלס, ב-IMDb
↑  הפרק בארתור מארי, ב-IMDb
↑  סוכנויות הידיעות, מרב גריפין הלך לעולמו, באתר ynet, 12 באוגוסט 2007.
↑  הפרק במרב גריפין, ב-IMDb
↑  בריאיון עם גארי קולינס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008116382805171  GND: 137928246  ISNI: 0000 0003 6839 9436  LCCN: n00101226  NTA: 271583460  SNAC: w61v65c1  SUDOC: 129040290  VIAF: 52924112   WorldCat (עם VIAF): 52924112
אלינור ויר בויל

| --- | --- |

 לידה:  1 במאי 1825 סקוטלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 ביולי 1916 (בגיל 91) ברייטון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תקופת הפעילות:  1880–1881 (כשנה) 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 בן או בת זוג:  ריצ'ארד קוונדיש בויל (23 בספטמבר 1845–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  איזבלה אלביניה בויל, צ'ארלס ג'ון בויל, המילטון ריצ'ארד בויל, אלג'רנון אדוארד ריצ'ארד בויל 
 
אלינור ויר בויל (באנגלית: Eleanor Vere Boyle; 1 במאי 1825 –  29 ביולי 1916) הייתה אמנית בתקופה הוויקטוריאנית, שעבודתה כללה בעיקר איורים בצבעי מים לספרי ילדים. איורים אלה הושפעו מאוד מהתנועה הפרה-רפאליטית, בהיותם מפורטים ביותר. אהבה ומוות היו נושאים פופולריים בזרם האמנות הזה, ומשהו מכך ניתן לראות ביצירתה של אלינור ויר בויל.  היא חתמה על עבודותיה "EVB" כדי לטשטש את זהותה והפכה במהרה לאחת המאיירות החשובות ביותר בשנות ה-60 של המאה ה-19.
ביוגרפיה

אלינור ויר בויל נולדה בסקוטלנד לאלכסנדר גורדון מאברדינשייר, צאצא של הדוכס מאנקסטר. היא הייתה הקטנה מבין שמונה ילדים. מאוחר יותר עברה לאנגליה והתחתנה עם ריצ'רד בויל, בנו של רוזן קורק וכומר של המלכה ויקטוריה.
רגישותה לטבע של אלינור ויר בויל השפיעה מאוד על עבודתה המאוחרת, שכללה בעיקר ספרי טבע לאחר שבעלה נפטר. עם זאת, במהלך חייה, היא הפיקה, וזכתה לשבחים רבים, עבור ספרי ילדים. בסך הכל, אלינור כתבה או איירה עשרים ואחד ספרים בטווח זמן של כחמישים שנה.