stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאות גולן

| --- | --- |


מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: גולן
גובה ממוצע: ‎314 מטר
תאריך ייסוד: 1968
תנועה מיישבת: העובד הציוני
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 713 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎6.6% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל העליון מוגדלת) נאות גולן(למפת הגליל העליון רגילה) נאות גולן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נאות גולן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נאות גולן32°47′13″N 35°41′31″E﻿ / ﻿32.7869037879047°N 35.6918535621668°E﻿ / 32.7869037879047; 35.6918535621668  heמפת היישובים של מועצה אזורית גולן (in English: Golan Regional Council) באדום - נאות גולן בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

נאות גולן מלמעלה לכיוון מערב
נְאוֹת גּוֹלָן הוא מושב של תנועת העובד הציוני בדרום רמת הגולן.
היסטוריה

היישוב הוקם על ידי קבוצת צעירים משכונת בית אליעזר בחדרה שגדלו והתחנכו יחד ולאחר מלחמת ששת הימים ביקשו לעלות להתיישבות בגולן ולהקים בו "מושב שיתופי". בפגישה עם אברהם הרצפלד הופנו בני החבורה אל תנועת "העובד הציוני" שעסקה בעיקר בהקמת "מושבים שיתופיים" תנועת העובד הציוני התייצבה לעזרתם של הצעירים. ובספטמבר 1968 עלו להתיישבות בצומת פיק כ"מושבוץ" (שילוב של מושב וקיבוץ)[דרושה הבהרה]. בתחילה התפרנסו מסיקול אבנים והכשרת קרקעות לחקלאות ולאחר מכן מגידול צאן, אווזים ופלחה.
בשנת 1973 התיישב היישוב במיקומו הנוכחי. במקורו היה היישוב מושב שיתופי, וכך גם תוכנן, אולם הדבר השתנה והיישוב הפך למושב - עובדה אשר הופכת את המגורים במושב לנעימים יותר מחד (לדוגמה: הרפתות אינן נמצאות ליד כל בית ובית כמו במושב - אלא כולן במרוכז, כמו במושב שיתופי) והיוצרת קשיים רבים מאידך (לדוגמה: החממות אינן נמצאות ליד כל בית ובית כמו במושב - אלא כולן במרוכז, כמו במושב שיתופי). עד סוף 1979 תיפקד נאות גולן כמושב שיתופי והחל מתחילת שנות השמונים, הפך למושב עובדים וכל פעילותיו השיתופיות חולקו שווה בשווה.
עד סוף שנות ה-90 התגוררו במושב כ-50 משפחות שרובם היו חברי אגודה חקלאית שיתופית. ב-1989 קלט המושב 55 משפחות קהילתיות במגרשים בגודל של כחצי דונם (במסגרת פרויקט אריאל שרון). במשך כעשר שנים עמדה השכונה מוזנחת ונטושה מכיוון שקבלני הממשלה כשלו, עד שביקשו בנאות גולן ממשרד השיכון להמשיך את הבנייה בעצמם, מהלך שהביא לאכלוס הבתים, ולשגשוג וקליטה של חברים נוספים למושב.
באמצע שנות ה-2000 ביקש המושב היתרי בנייה נוספים לחקלאים ולמתיישבים מוניציפליים. וכך נפתחה האפשרות למוניציפליים לבנות בית על דונם אדמה ולהקים עליה שני צימרים.
בשנת 2008 החלה הרחבה גדולה, במסגרתה שווקו 68 מגרשים, מתוכם 28 לחקלאים ו-40 מגרשים קהילתיים.
נכון ל-2016, גרות כ-162 משפחות בנאות גולן וכ-18 מגרשים מצויים בשלבי בנייה. מספר הנפשות המתגוררות במושב מלידה ועד 120, הוא כ-570 נפש.
גאוגרפיה

היישוב נמצא בין נחל עין גב לבין ואדי א-זיתון, בגובה של 320 מטרים מעל פני הים (בגובה 530 מטרים מעל פני הכנרת ובמרחק של חמישה קילומטרים ממנה). מושב נאות גולן הוא אחד המושבים הדרומיים בגולן. הוא שוכן לצד אתרי טבע וארכאולוגיה כגון מפלי נחל דליות, מצפה השלום בכפר חרוב, ים כנרת, חורבות העיר סוסיתא ועוד.
חינוך

ילדי נאות גולן מתחנכים בפעוטון ובגן הילדים שבישוב. תלמידי כיתות א'- ח' לומדים בבית הספר האזורי החדש "מצפה גולן" של יישובי דרום הגולן, בבני יהודה. ילדי התיכון מתחנכים בבית ספר תיכון "נופי גולן" שבקצרין ובתיכון "בית ירח" שבמועצה אזורית עמק הירדן.
כלכלה ותעסוקה

כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות שלחין (אגסים, תפוחים, אבוקדו וזיתים) וכן גידולי כותנה ושקדים, לולי הודים, רפתות חלב ועדרי בקר לבשר.
בנוסף עוסקים התושבים בחינוך, תיירות, תעשייה ומקצועות חופשיים.
אקלים

האקלים השורר בנאות גולן הוא אקלים ים תיכוני. בחורף קריר וגשום, בסתיו ובאביב הטמפרטורה גבוהה יותר ולעיתים יורדים גשמים ובקיץ חם ולח ללא משקעים. בשנה יורדים בממוצע בין 400 ל-600 מילימטרים של גשם, ב-56 ימי גשם. עונת הגשם 1992/1991 הייתה העונה הגשומה ביותר שתועדה.
שירותים ומתקנים ביישוב

מרכולית
בית כנסת
מגרש כדורסל
אמפי לאירועי המושב
גן שעשועים מתקדם
אתרים בקרבת היישוב

מצפה אופיר - מצפה אופיר, שממוקם בקצה השדות של מושב גבעת יואב, הוקם על ידי בן המושב ג'ימי ג'יפ, לזכר בנו אופיר שנפטר בגיל 16.
עין פיק - עין פיק הוא מעיין קטן בדרום רמת הגולן, הממלא בריכה עתיקה המוצלת תחת צוק סלע ועצי תאנה רבים. בריכת המעיין הקרובה לכביש, נביעת המים מטפטפת מהקיר וזורמת לתוך הבריכה.
סוסיתא (אתר ארכאולוגי) - במקום שכנה העיר סוסיתא אשר הוקמה על כל שטח רמת ההר ונוסדה כעיר מדינה (פוליס) ככל הנראה באמצע המאה ה־2 לפנה"ס בידי הממלכה הסלאוקית. ההר, המוקף מצוקים מכל עבריו, מחובר באוכף במזרחו לדרום־מערב רכסי רמת הגולן.
מצפה שלום - מצפור שהקימו חברי קיבוץ כפר חרוב.
לקריאה נוספת

מיכה לבנה, גולן - 20 שנה ועוד 2000, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993
עלילות סבתא איטה ברמת הגולן
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מושב נאות גולן - אתר מועצה אזורית גולן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588154905171
נוגה שגב

נבחרת ישראל במחנה אימונים, 1959.מימין לשמאל: שושנה ריבנר, נוגה הררי, תמר זליג, דורית שרצר, גבריאל גינטר נסט ועוזי בק
הזמנה לנוגה הררי להשתתף במחנה אימונים של נבחרת ישראל בשחייה, מרץ 1959
נֹגה הררי שגב (נולדה ב-22 באוגוסט 1943) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל בשחייה 3 שנים ברציפות (1958 - 1960) במשחה ל-100 מטר גב.
ביוגרפיה

שגב נולדה וגדלה בקיבוץ אפיקים בת לפרץ ופניה ואחות למרים. היא התאמנה בשחייה בקבוצה של הקיבוץ בהדרכת שמריהו נאבל.
ביוגרפיה > 1957

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1957 זכתה הררי במדליית כסף בצוותא עם ברנר מברית מכבים עתיד בתוצאה של 1:31.7 דקות, אחרי ירדנה שאל מהפועל גוש זבולון	1:28.1 דקות.
ביוגרפיה > 1958 > אלופת ישראל

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוקטובר 1958 זכתה הררי במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:28.5 דקות, לפני ירדנה שאל (1:28.8 דקות) ותלמה נויפלד מברית מכבים עתיד (1:33.2 דקות).
ביוגרפיה > 1959

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים באוקטובר 1959 הגנה הררי על תוארה וזכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:27.5 דקות, לפני רמה קורין מהפועל. עמק הירדן (1:32.2 דקות) וקפילבסקי (1:37.1 דקות)..
ביוגרפיה > 1960

באליפות הפועל בשחייה ה-17 שנערכה בקבוצת שילר בספטמבר 1960, זכתה הררי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:25.6 דקות. באליפות ישראל בשחייה שנערכה באותה שנה היא זכתה בפעם השלישית במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:26.1 דקות.
ביוגרפיה > 1961

בתחרויות השחייה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר 1961 היא זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם חיותה מרצביאק, גלי להב וקורין בשיא ישראלי חדש של 5:47.2 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 5:09.8 דקות ודרום אפריקה (5:31.7 דקות) וסיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:31.6 דקות.
חייה האישיים

ב-12 באוקטובר 1962 היא נישאה לצביקה שגב ולזוג נולדו בן ושתי בנות. במשך שנים רבות עבדה כאחות בקיבוץ ועזבה את אפיקים ב-1986, לכפר סבא. לאחר מכן עבדה כמיילדת בבית חולים השרון.
הערות שוליים

↑  ריבנר שחתה 100 חתירה-1:09,5, למרחב, 20 באוקטובר 1957
↑  מ. אחי אברהם, עונת השחיה נסתיימה באכזבה רבה, חרות, 19 באוקטובר 1958
↑  ב. מ. עתיד זכתה באליפות השחיה, הַבֹּקֶר, 28 בספטמבר 1958
↑  ע. כרמלי, הפועל זבולון נטל את ההגמוניה מב.מ.ע. - טראובר ולהב שברו שיאים, מעריב, 18 באוקטובר 1959
↑  טראובר ולהב הצטיינו באליפות השחייה, על המשמר, 18 באוקטובר 1959
↑  מרצ'יביאק שיפרה את שיאה הארציים בשחייה, דבר, 18 בספטמבר 1960
↑  יובנטוס תשחק היום בנעילת המכביה, על המשמר, 5 בספטמבר 1961
↑  יובנטוס תשחק היום בנעילת המכביה, על המשמר, 5 בספטמבר 1961
סאפא

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,865 (2016)
 קואורדינטות:  31°54′25″N 35°03′30″E﻿ / ﻿31.906944444444°N 35.058333333333°E﻿ / 31.906944444444; 35.058333333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) סאפא(למפת גוש דן רגילה) סאפא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סאפא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סאפא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סאפא (בערבית: صفّا; בתעתיק מדויק: צָפָא) היא כפר פלסטיני בדרום השומרון, בנפת רמאללה ואל-בירה, הממוקם מזרחית למודיעין ו-18 ק"מ מערבית לרמאללה, בגובה של כ- 530 מ' מעל פני הים.
בתי הכפר נושקים בבתי הכפר שממזרח לו - בית עור א-תחתא.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה אוכלוסיית העיירה כ-4,865 תושבים.
מקור השם

לפי מקורות ערבים השם הגיע משפתם של בני שבט ע'סאן: צָפוּ (صفو)
יש חוקרים שזיהו את הכפר עם מצודה צלבנית בשם סָפֶת (Saphet).
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
על פי וילנאי, הכפר נזכר במסעו של וארוס - הקצין הרומי, בזמן מרד היהודים ברומאים: ”ועמו היו גם לוחמים ערבים ונסע וארוס אל כפר אחד מוקף חומה ושמו צפה וגם אותו בזזו הערבים על כל סביבותיו...” (יוסף בן מתיתיהו, פלביוס, מלחמות היהודים, ב, ה, א).
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בסאפא בשנת 1870, וכתב: ”הכפר הזה יושב על גב הר רם, ובו ארבע מאות תושב. אבני גזית אחדות, פזורות או משוקעות בבתים ערביים, ומחפורות רבות בסלע — כגון בורות מים, קברים ומרתפים — מוכיחות כי הכפר צפא נבנה באתרו של יישוב קדמון.”.
במפקד 1922 של פלשתינה, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה האוכלוסייה המוסלמית בכפר 495 נפשות, ובמפקד של 1931 גדל המספר ל-644 מוסלמים, אשר חיו ב-143 בתים.
ב-1945 מנתה האוכלוסייה המוסלמית 790 נפשות, ושטח הקרקע הכולל של אדמות הכפר היה 9,602 דונם. מתוך קרקע זו 2,536 דונמים שימשו למטעים וכאדמות השקיה, 2,975 לגידולי דגנים, ואילו 99 דונם סווגו כשטחים בנויים.
בשנת 1961 חיו בכפר 1,364 תושבים.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, הייתה סאפא תחת שלטון ירדני. החל ממלחמת ששת הימים ב-1967 נמצאת סאפא תחת שלטון ישראלי.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ברש"פ, בשנת 2007 התגוררו בסאפא 3,574 איש, מהם 1,790 גברים ו 1,784 נשים, שגרו ב-651 משקי בית ב 759 בתים.
אדמות

לאחר הסכמי אוסלו בשנת 1995, סווגו 12.9% מאדמות הכפר כשטח B, ו-87.1% מהאדמות סווגו כשטח C.
מתוך אדמות הכפר (9,602 דונם) ישראל הפקיעה 3,194 דונם (כשליש מהאדמות) כדי להקים שישה יישובים ישראליים:
814 דונם לכפר רות,
781 דונם לשילת,
682 דונם למנורה,
471 דונם למכבים,
441 דונם ללפיד,
5 דונם לחשמונאים.
אתרים ארכאולוגיים בכפר ובסביבתו

ח'רבת אל-לוז (خربة اللوز): כחצי ק"מ צפונית לסאפא ובה שרידי מצודה קדומה.
ח'רבת כפר לוט (خربة كفر لوط): נקראת בעברית חורבת כפר רות: כקילומטר מערבית לכפר, חורבה מרשימה בגודלה ובממצאים שבה. חצויה על ידי גדר ההפרדה.
ח'רבת אבן עוואד (خربة ابن عواد): מדרום לכפר, מכונה גם "ח'רבת אל-רג'ום", ובה שרידי חומות שנהרסו.
ח'רבת פוש (خربة فعوش): ידועה גם בשם "ח'רבת נג'מת אל-חודלי" (خربة نجمات الحودلي), כקילומטר וחצי מדרום מערב לכפר, ויש בה "חורבות מבנים מרובעים הפונים מזרחה, חורבות חומות, ושרידים אחרים."
בשנת 2016, אושרה בוועדת המשנה להתיישבות במועצת התכנון העליונה של המנהל האזרחי, תוכנית להקמת אזור תעשייה בשטח 310 דונם בסמוך לכפר על יד מעבר מכבים על כביש 443
הערות שוליים

1 2  מפקד אוכלוסין 2016, באתר של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה
↑  قرية صفّا | موسوعة القرى الفلسطينية, Palqura - אנציקלופדיה לכפרים הפלסטינים (בערבית)
↑  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה להידיעת א"י, 1976, עמ' 6294-6293
↑  ויקטור גרן, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ-ישראל - כרך חמישי: השומרון (ב), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1984, עמ' 33
↑  , صفا - Saffa - סאפא, palestineremembered, 2007
1 2 3 4 5 6 7 8  ARIJ, Saffa Village Profile, ARIJ - The Applied Research Institute – Jerusalem, 2012, עמ' 7-6
1 2 3 4  Shadi Odeh - שאדי עודה, صفا - צפא, Palestine Remembered, 2007
↑   יותם ברגר, אושרה הקמת מרכז תעשייתי על 300 דונם בשטחי סי ליד מכבים, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2016
| דגל פלסטיןיישובי נפת רמאללה ואל-בירה |
| --- | --- | --- |
| ערים | אל-בירה • ביתוניא • רוואבי • רמאללה |   |
| מועצות מקומיות | אל-איתיחאד (ביתילו, דיר עמאר, ג'מאלא) • א-זיתונה (מזרעה אל-קיבליה, אבו שוחידם) • ביר זית • בית ליקיא • בני זייד (דיר ע'סאנה, בית רימא) • בני זייד א-שרקייה (עארורה, מזארע א-נובאני) • דיר ג'ריר • דיר דיבוואן • חרבתא אל-מצבאח • מזרעה א-שרקיה • נעלין • סילוואד • סינג'יל • תורמוס עיא |   |
| כפרים | אבו קש • אום צפא • א-לובן אל-ע'רבי • אל-ג'אנייה • אל-מוע'ייר • אל-מידיה • בודרוס • בורקה • בית סירא • ביתין • בית עור אל-פוקא • בית עור א-תחתא • בלעין • ג'יפנה •דורא אל-קרע • דיר אבו משעל • דיר איבזיע • דיר א-סודאן • דיר ניזאם • דיר קדיס • ח'ירבת אבו פלאח • ח'רבת'א בני חרית • טייבה • טירה • יברוד • כובאר • כפר מאליכ • כפר ניעמה • כפר עין • נבי סאלח • סאפא • סורדא • עאבוד • עבוין • עג'ול • עטארה • עין יברוד • עין עריכ • עין סיניא • עין קיניא • קיביה • קראוות בני זייד •  ראס כרכר • רמון • רנתיס • שוקבא • שיבתין |   |
| מחנות פליטים | אל-אמערי • ג'לזון • קדורה • קלנדיה |   |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526442805171
נחל הגדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 אורך:  כ־5.5 ק"מ
 גובה מוצא הנהר:  כ־160 מטרים
 שפך:  נחל גרר 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) נחל הגדי(למפת מערב הנגב רגילה) נחל הגדי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל הגדי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל הגדי
 
נחל הגדי הוא נחל אכזב במערב הנגב הצפוני. אורכו כ־5.5 קילומטרים.
תוואי הנחל

מוצא הנחל בגובה של כ־160 מטרים מעל פני הים, כחצי קילומטר מכביש 293 וכשני קילומטרים מהמושב בית הגדי. בתחילתו זורם הנחל דרומה ואז משתנה כיוון הזרימה לדרום־מערב. בגובה של כ־100 מטרים מעל פני הים, בקצהו הצפוני של המושב תדהר, נשפך הנחל אל נחל גרר.
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סדום במלחמת העצמאות

היישוב בסדום, 1948
סדום, ובה חלקם הדרומי של מפעלי ים המלח, הייתה מבודדת במשך כל מלחמת העצמאות, והייתה מנותקת למעשה מיתר חלקי היישוב במשך חלק גדול מאותה מלחמה: מאפריל עד נובמבר 1948. לקראת סוף המלחמה, בנובמבר 1948, נוצר קשר יבשתי, עת כוחותיה הקדמיים של חטיבת הנגב של הפלמ"ח יצרו מגע עם המנותקים בסדום.
חודשי המלחמה הראשונים

מפעלי ים המלח פעלו הן בצפון ים המלח והן בדרומו.
בחודשי המלחמה הראשונים סיפקו הבריטים ליווי לשיירות שעשו דרכן לצפון ים המלח ובחזרה. הגישה לסדום וממנה הייתה בדרך הים מצפון, או אל צפון, ים המלח. היחסים עם שלטונות עבר הירדן היו בדרך כלל תקינים עד סוף תקופת המנדט, למרות מספר תקריות מקומיות. אספקת המים לסדום, אשר מקורה היה מעבר לגבול, סבלה לעיתים מחבלות של ערביי הסביבה. פרט לחבלה באספקת המים היה מספר רב של תקריות ירי, גנבות וכיוצא באלה.
הניתוק

החל מן ה-10 באפריל 1948 פסק הצבא הבריטי לאבטח שיירות שיצאו מהמפעל בקליה שבצפון ים המלח, ומכאן ואילך הקשר היחיד עם אזור ים המלח היה בדרך האוויר. עובדי מפעלי ים המלח קבלו מכתבי פיטורים  לאמצע מאי. ב-13 במאי הושג בשיחה של נציגי המפעלים, שהיו רשומים כבריטיים, עם נציגים עבר-ירדניים, הסדר מקומי ולפיו יובטח שלומם של המפעלים ועובדיהם תחת חסות הלגיון הירדני. במקביל, החליט אמנון זעיר ('רודי'), נציג ההגנה, כי אין סיכוי להגן על צפון ים המלח, והוחלט להרוס ולפנות את בית הערבה והמפעל הסמוך. לעומת זאת, הוחלט להגן על סדום. לפיכך, חברי קיבוץ בית הערבה, עובדי המפעל הצפוני וכן מחלקת פלמ"ח מהגדוד השישי בחטיבת הראל, אשר הייתה ממוקמת בבית הערבה, פונו מצפון ים המלח לסדום, והפינוי הסתיים עד ה-20 לחודש.
למן הכרזת המדינה קיבלו על עצמם ההגנה ומסוף מאי - צה"ל, את האחריות על המקום, שהייתה קודם לכן בידי חברת האשלג. ב-9 ביולי החליף 'רודי' את גואל לויצקי, אשר היה עד מועד זה מפקד סדום.
האוכלוסייה הבלתי-לוחמת פונתה מסדום, בדומה לאוכלוסיית הנשים והילדים מצפון ים המלח, באמצעות מטוסים קלים, ובהמשך סייע בפינוי מטוס-ים של היהודי ההולנדי ברנרד ואן ליר (Van Leer).
הכוח במקום היה גדול יחסית, כגדוד, והיה מצויד היטב, כולל נשק אישי לכל לוחם. המנותקים בסדום נהנו משליטה בים המלח, באמצעות הדוברות והסירות של מפעל האשלג. כן עמדו לרשותם בתי המלאכה, הציוד והחומרים של חברת האשלג.
אף על פי שחבל סדום היה תלוי לחלוטין בקשר אווירי, הרי שעד אוגוסט חיל האוויר לא הצליח לספק את כל צרכיו. כושר הנשיאה המוגבל של המטוסים הקלים אשר הוקצו לכך הצטרף לכך שהמטוסים נאלצו לפעול בלילה, ובקיץ הלילות היו קצרים יותר ובאופן טבעי מספר הסבבים קטן. ב-18 ביולי נחת מטוס אירוואן של טייסת 1, אשר יצא מסדום, נחיתת אונס באזור פלמחים של ימינו. חמישה מן הנוסעים נרצחו על ידי כנופיה ערבית שעברה במקום. תקרית רצח נוסעי האירוואן אף היא המחישה את הבעייתיות שבקשר האווירי עם סדום. רק מאוגוסט ואילך השתפר המצב. מסלול המראה חדש, שאנשי חבל סדום סללו, היה מוכן באמצע ספטמבר, ותרם אף הוא לשיפור מצב האספקה. למעשה, עם גידול מספר האנשים המטפלים בהיבטיה השונים של האספקה האווירית, הלך ונוצר בחבל סדום בסיס אוויר קטן.
הניתוק > הפעילות הקרבית במהלך הניתוק

בא-צאפי שמעבר לגבול היה מעיין, עין חוחאן, שסיפק מים לסדום על-פי תנאי הזיכיון לחברת האשלג ולרודי נראה היה הכרחי לכבוש את א-צאפי ולהחזיק בה בהקדם, כדי להבטיח את המשך אספקת המים, שפסקה ב–19 במאי. ב-31 במאי יצאה פלוגה מסדום לניסיון התקפה על משטרת א-צאפי שנמצאת כמה ק"מ מזרחה לסדום, בתחום ממלכת עבר הירדן. ההתקפה בוטלה בבוקר המחרת בשל טעות ניווט. בשחר ה-2 ביוני תקפו אנשי סדום (מפוני בית הערבה, מחלקת הפלמ"ח ועובדים מהמפעל) את משטרת א-צאפי ואחר-כך נסוגו כאשר נגרמו להם שני הרוגים וששה פצועים. כוח אחר תקף וכבש באותו זמן את הכפר א-צאפי, ובדיעבד עולה כי היה זה הכיבוש היחיד של צה"ל בתחומי עבר הירדן במלחמת העצמאות. גם הכפר פונה לאחר זמן קצר, והירדנים הזעיקו תגבורות. ואחר-כך, קרוב לוודאי בתגובה על התקיפה, הופצצה סדום מן האוויר ב-4 ביוני - ככל הנראה באמצעות מטוסים מצריים, שכן לירדנים לא היה חיל אוויר - והפצצות פגעו בסמוך למפעל. ב-5 ביוני לפנות בוקר נורתה על אנשי סדום אש מנשק קל ואלה השיבו אש. למחרת הופגזה סדום על ידי מספר תותחים ירדניים, ונגרמו מספר אבדות. כן פסקה אספקת החשמל ונגרמו נזקים למפעל ולמגורים. ב-7 לחודש ניכרו ריכוזי כוחות עבר-ירדניים, אך פרט להטרדות של אש רובים, לא נערכה התקפה. ב-10 לחודש חובל קו המים מעין ערוס (באזור נאות הכיכר של ימינו), אך בסופו של דבר הצליחו אנשי סדום להבטיח לעצמם אספקת מים קבועה לאחר שתפסו את הגבעות בעין-ערוס ללא קרב, ביום המחרת, ותקנו את קו המים המתוקים-למחצה. אלה נמהלו במים מתוקים אשר הובאו בחשאי, בדרך הים, ממעיינות שבשליטה ערבית.
סוף הניתוק

ב-4 בנובמבר חודש לראשונה הקשר היבשתי עם סדום, עת נפגשה יחידה של אנשי סדום שיצאה לראס זווירה (היום ראש זוהר), עם סיור של הגדוד השביעי מחטיבת הנגב שיצא מבאר שבע. בהמשך, ב–22 לחודש יצא צה"ל למבצע לוט, שמטרתו, שאכן הושגה, הרחבת הגבולות הדרומיים של ישראל עד לקו באר שבע-כורנוב–סדום, ופתיחת דרך באר שבע–סדום.
לקריאה נוספת

עודד אברבנאל, עלילות בשחקים, הוצאת ביטאון חיל האוויר, צה"ל, 1952.
אמנון זעיר ('רודי'). וינה גן שמואל, קיבוץ גן שמואל, 1980, הוקלט ונערך על ידי דליה אמוץ-ויסליב, 1972.
דוד קורן, 'חצי שנה במצור, סדום במלחמת העצמאות', בתוך: שנה ראשונה לעצמאות, 1949-1948, סדרת עידן (10), מרכז רחל ינאית בן-צבי ללימודי ירושלים, תשמ"ח, עמ' 239–252.
גואל לויצקי, מפקד חבל סדום מטעם 'ההגנה' ואחר כך צה"ל, 1950
סאפ (גלישה)

אישה חותרת על גלשן חתירה בעמידה.
חותר בתעלת הריין-מיין-דנובה בנירנברג, גרמניה.
גולש סאפ בראשון לציון, ישראל.
קאי לני, באליפות העולם בזילט, גרמניה, 2009.
סאפ הוא גלשן חתירה בעמידה (מאנגלית: Stand Up Paddleboard (SUP)). גלישת סאפ היא ספורט ימי אשר מקורו בגלישת גלים, ובו עומד הגולש על גלשן וחותר באמצעות משוט. גלשן חתירה בעמידה טיפוסי דומה לגלשן גלים, אולם בעל אורך רוחב ונפח גדולים יותר, המאפשרים עמידה ביציבות יחסית. גלשן חתירה בעמידה משמש לגלישת גלים, תחרויות חתירה למרחק, וכן חתירה לאורך חופים, אגמים, ונהרות.
התפתחות הספורט

יש דוגמאות מוקדמות רבות לחותר העומד על גוף צף ומשתמש במשוט. כבר לפני אלפי שנים ידוע על תרבויות שעשו שימוש בכלי שיט דמויי לוח או קאנו, תוך שימוש במוט או במשוט להנעה. עם זאת, גלישת הגלים המודרנית מקורה ללא ספק בפולינזיה, שם נצפו הילידים כבר ב-1778 גולשים בגלים על לוחות עץ, לעיתים בעמידה תוך שימוש במשוט. בשנות השישים גולשים בהוואי השתמשו בגלשני גלים ארוכים (Longboard) ומשוט של קאנו על מנת לצאת אל הים ולצלם את הגולשים. בארץ ידועה החסקה, סירת ההצלה בעלת הסיפון השטוח בה חותר המציל באמצעות משוט בעל שתי כפות. אולם, הספורט בצורתו הנוכחית תפס תאוצה בתחילת שנות האלפיים. גולשי גלים בהוואי, ביניהם דייב קאלאמה (Dave Kalama) וליירד המילטון (Laird Hamilton), חתרו על גלשן עמידה כדרך לשמור על כושר ולתפוש גלים כאשר הגלים נמוכים. החל משנת 2003 החלו בהוואי לארגן תחרויות גלישת גלים לגלשני חתירה בעמידה. ההענות הייתה רבה, ובתחרויות השתתפו מספר כוכבי גלישה מקומיים, אשר ריכזו תשומת לב תקשורתית. בשנת 2005 הגיע הספורט אל קליפורניה, ומשם לשאר העולם. כיום רוב יצרני גלשני הרוח וגלשני הגלים מייצרים גם גלשני חתירה בעמידה.
בגלישה על גלשן חתירה בעמידה התפתחו שני סיגנונות עיקריים: גלישה בגלים וחתירה למרחק.
על פי דוח שנערך בארצות הברית בשנת 2013, גלישה על גלשן חתירה בעמידה הייתה הספורט בעל מספר הרב ביותר של מצטרפים חדשים בשנת 2012.
הצמיחה המרשימה בהשתתפות בספורט נובעת ממספר גורמים. ראשית, קל מאוד לכל אדם בעל כושר גופני סביר להתחיל לחתור וליהנות, כל עוד תנאי הים נוחים והגלשן מתאים למתחילים. שנית, גודלם של גלשני הסאפ והשימוש במשוט מאפשר לתפוש גלים קטנים, אשר אינם ניתנים לגלישה בגלשני גלים רגילים. עובדה זו מרחיבה מאוד את מספר הימים בהם ניתן לגלוש גלים. בניגוד לגלשן גלים, בסאפ ניתן לחתור בים ללא גלים בכלל, באגמים ונהרות, על מנת ליהנות מפעילות גופנית בחיק הטבע. בנוסף, גלשנים המיועדים לגלישה בגלים גבוהים מצד אחד, וכאלה המיועדים לתחרויות חתירה למרחק מצד שני, מושכים אליהם את חובבי הספורט האתגרי.
מבנה הגלשן > גלשן קשיח

גלשן טיפוסי בנוי מליבה עשויה חומר מוקצף (פוליאוריטן או פוליסטירן מוקצף), העטופה בדופן דקה מחומר פלסטי (פוליאסטר או אפוקסי) המחוזק בסיבי זכוכית ("פיברגלס"). על מנת להשיג משקל נמוך וקשיחות גבוהה, נעשה לעיתים שימוש בסיבי פחמן או בשכבות עץ דקות לחיזוק הדופן. גלשנים בעלי נפח גבוה המשמשים לתחרות חתירה למרחק נבנים לעיתים עם גוף חלול.
על מנת לשמור על כיוון התנועה יש לגלשן בין אחד לארבעה סנפירים בחלק האחורי, בדומה לגלשני גלים.
בגלשנים רבים מצופה חלק ניכר מהמשטח העליון בחומר ספוגי רך, המשפר את אחיזת כפות הרגליים בגלשן, את נוחות החתירה על הבירכיים, ומונע פציעות במקרה נפילה.
מבנה הגלשן > גלשן מתנפח

גלשן חתירה בעמידה גדול יותר מגלשן גלים. אורכו של סאפ המיועד לגלישת גלים נע בדרך כלל בין 8 ל-10 רגל (243 - 305 ס"מ). הרצון לתייר ולטוס עם גלשן זה הביא לפיתוח גלשן מתנפח, אשר נארז עם משאבה מיוחדת לתוך תיק גב. החומר ממנו עשויה הליבה נקרא "Drop-stitch". אלפי מיתרים מניילון מחברים בין המשטח העליון והתחתון ומקבעים את עובי הגלשן. משאבה מיוחדת מנפחת את הגלשן ללחץ העולה על 30 PSI. צורת בניה זו יוצרת גלשן קשיח כמעט כמו גלשן רגיל. יתרונות הגלשן המתנפח הם עמידותו והיכולת לשנע אותו בקלות.
המשוט

המשוט המשמש בגלישת סאפ בנוי מכף אחת, מוט, וידית בצורת T. אורך המשוט הוא בין 1.6 ל-2.2 מטר, קוטר המוט הוא בין 2.5 ל-3.25 ס"מ. אורכו של המוט צריך להיות מותאם לגובהו של החותר. כלל אצבע אומר שאורכו של המשוט מהידית ועד קצה הכף צריך להיות בין 10 ל-25 ס"מ יותר מגובהו של החותר. המוט והכף עשויים בדרך כלל מפלסטיק (אפוקסי) מחוזק בסיבי זכוכית או סיבי פחמן. במשוטים זולים עשוי המוט מאלומיניום והכף מפלסטיק PVC.
במהלך החתירה אוחזת יד אחת בידית בראש המשוט, בעוד היד השנייה אוחזת במוט, כ-60 ס"מ נמוך יותר. מנח הידיים תלוי בצד אשר בו ננעצת הכף: כאשר חותרים עם הכף בצד ימין, יד שמאל אוחזת בידית ויד ימין אוחזת במוט. כאשר חותרים עם הכף בצד שמאל, מנח הידיים הפוך.
גלישת SUP בישראל

גלישת SUP הגיעה לישראל בסביבות שנת 2010. בישראל, ספורט זה אינו נחשב כספורט מאוגד אך קיימות בו תחרויות רבות. גלישת SUP מוכרת ברוב מועדוני הגלישה בישראל, בהם מתקיימת פעילות ענפה הכוללת קבוצות חתירה, תחרויות גלישה בגלים, ותחרויות גלישה למרחק.
יצחק חורש היה אלוף ישראל בשנים 2018-2013.
ראו גם

גלישת גלים
גלישת רוח
חסקה
הערות שוליים

↑  Corran Addison, The History of Stand up Paddling, Published in Sup World Mag 2010 (באנגלית)
↑  The history of stand up paddle surfing, ‏Thursday, 20 March 2008
↑  Outdoor Industry Association's Outdoor Recreation Participation Report 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7753563-7