stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שביתת רעב
שביתות רעב מפורסמות > המנדט הבריטי בא"י > וולפגנג פון וייזל

ב-29 ביוני 1946 במסגרת פעולות השבת השחורה נעצר וולפגנג פון וייזל, ממנהיגי התנועה הרוויזיוניסטית במעצר מנהלי בלטרון. בסוף אוגוסט הכריז פון וייזל על שביתת רעב למשך ארבעה שבועות. במכתב למזכיר ממשלת המנדט כתב:
יש להבין צום זה כאות התמרמרותי העזה ולמחאתי הנמרצת על מאסרי ועל מאסר מאות יהודים, ללא צדק והצדקה. מחזיקים אותנו במעצר ללא חשד קל שבקלים לקשר כלשהו בינינו לכל פעולה בלתי חוקית בארץ-ישראל.
מכיר אני היטב כי צומי שלי, וכן צומו של כל אדם אחר, לא ישפיע על עמדתכם או החלטותיהם של האנשים השולטים כיום בארץ-ישראל והרואים, כנראה, את תפקידם במניעת שיבת ישראל לארצו בכל האמצעים. אולם בזמנים ובתנאים טרגיים אלה, ובשעה גורלית זו בתולדות עמי, אין ביכלתי לעשות מאומה לעזור לו ולעודדו בסרובו להיכנע, ולכן קבלתי על עצמי לפחות קרבן-מרצון ואסרב לקבל כל מזון, פרט למים ולמשקאות בלתי-מזינים אחרים, במשך ארבעה שבועות.
מי יתן והאלוקים בחסדו יקבל צומי ברצון, כתפילה לעזרתו בשעה זו.
לאחר חמישה ימי צום הועבר וייזל לבית חולים של המשטרה במגרש הרוסים, שביתת הרעב זכתה להד תקשורתי רחב ופון וייזל שוחרר ממעצרו ב-18 בספטמבר אך המשיך בשביתתו עד ל-28 בספטמבר כסולידריות עם העצורים האחרים. נוסף לשביתתו של וייזל פרצו שביתות רעב נוספות בקרב עצורי השבת השחורה בלטרון וברפיח הן כמחאה על תנאי המעצר והן כתגובה פוליטית למאורעות בארץ.
שביתות רעב מפורסמות > שביתת הרעב של אסירי ה-IRA ב-1981

שביתת הרעב של 1981 הייתה השיא של מאבק אסירי הצבא האירי הרפובליקני הזמני מצפון אירלנד כנגד ההחלטה מ-1976 של השלטונות הבריטיים לבטל את המעמד המיוחד שלהם כאסירים פוליטיים. המאבק החל ב"מחאת השמיכות" בה האסירים סירבו ללבוש בגדי כלא, והלכו ערומים ועטופים בשמיכות הכלא, והמשיך ב-1978 עם "המחאה המלוכלכת" במסגרתה האסירים סירבו לצאת מתאיהם למקלחת או לשירותים ולרוקן את הסירים בהם עשו את צורכיהם. האסירים בחרו למרוח את צואתם על קירות התא ולהשתין דרך הדלתות. שלטונות הכלא הגיבו בניקוי התאים בקיטור ובעזרת כימיקלים שלטענת האסירים פגעו בבריאותם עד שנאלצו לשבור חלונות לקבל אוויר צח. עד 1979 לקחו חלק במחאה זו כ-350 אסירים
האסירים העמידו חמש דרישות: זכות לא ללבוש מדי כלא; זכות לא לבצע עבודות בכלא; זכות למפגשים חופשיים עם אסירים אחרים ולארגון פעילויות חינוך ופנאי; הזכות לביקור, למכתב ולחבילה כל שבוע; והחזרת הזכויות להקלה בעונש שנשללו בשל המחאות.
ב-27 באוקטובר 1980 החלה שביתת רעב ראשונה של שבעה אסירים בכלא מייז בצפון אירלנד, אליה הצטרפו 3 נשים מכלא ארמך. השביתה הופסקה לאחר 53 יום, כשאחד האסירים השובתים היה על סף מוות, והממשלה הבריטית שלחה מסמך בה היו הצעות פשרה. אולם בתחילת 1981 התברר שדרישות האסירים לא נענו בצורה מספקת, וה-IRA החליט לחדש את שביתת הרעב. על מנת להגביר את האפקטיביות שלה הוחלט שהאסירים השובתים לא יתחילו אותה יחד, אלא כל אחד יצטרף אליה כמה ימים לאחר קודמו.
ראשון השובתים היה בובי סנדס שהחל בשביתת הרעב ב-1 במרץ. במשך החודש הצטרפו אליו עוד 3 אסירים. ימים אחדים אחרי תחילת שביתת הרעב נפטר חבר הפרלמנט הבריטי מאחד ממחוזות הבחירה בצפון אירלנד. על מנת להגביר את ההד הציבורי של שביתת הרעב הגיש סאנדס את מועמדותו בבחירות המשנה שהתקיימו ב-9 באפריל וניצח בהן. אל מול הלחץ הציבורי העולמי הגובר לסיים את המשבר בפשרה הציגה ראש הממשלה הבריטית, מרגרט תאצ'ר, עמדה תקיפה, והכריזה כי "איננו מוכנים להעניק מעמד מיוחד לקבוצות מסוימות המרצות עונש על פשע. פשע הוא פשע הוא פשע. זה לא מעשה פוליטי". השר לענייני צפון אירלנד, האמפרי אטקינס, הודיע ש"אם מר סנדס יתמיד ברצונו להתאבד זוהי בחירתו. הממשלה לא תכפה עליו טיפול רפואי".
סנדס מת בבית החולים של הכלא ב-5 במאי, לאחר 66 ימי שביתת רעב. ראש הממשלה תאצ'ר הגיבה על מותו בפרלמנט: "מר סנדס היה עבריין מורשע. הוא בחר לקחת את חייו שלו. זוהי בחירה שהארגון שלו לא נתן לרבים מקורבנותיו", והשר אטקינס הוציא הודעה על פיה "סנדס התאבד בהוראת אלו שחשבו שזה יועיל למטרתם שהוא ימות". עם מותו של סאנדס החלו מהומות בצפון אירלנד, ובהלוויתו בבלפסט השתתפו כ-100,000 איש.
בהמשך החודש מתו גם שלושת האסירים שהצטרפו אליו לשביתת הרעב, ובמקומם החלו בהדרגה בשביתת הרעב עוד 19 אסירים. שישה מהם מתו במהלך החודשים יולי ואוגוסט. אולם מסוף חודש יולי דרשו חלק ממשפחות האסירים להעניק לקרוביהם טיפול רפואי, ושביתת הרעב החלה להישבר. לבסוף הוכרז על סיומה ב-3 באוקטובר. השביתה הסתיימה ללא תנאי, אולם לאחריה הממשלה הבריטית מילאה חלק מדרישות המקוריות של השובתים. עם סיום השביתה שני הצדדים טענו שניצחו. הממשלה הבריטית בכך שלא נכנעה לדרישות, וה-IRA על כך שהצליחו בשביתת הרעב לתפוס את תשומת לב דעת הקהל העולמית למאבקם, ולהציג את מרגרט תאצ'ר כדמות נוקשה ואכזרית.
שביתות רעב מפורסמות > אנדרי סחרוב

כחלק ממאבקו למען זכויות האדם בברית המועצות שבת אנדרי סחרוב רעב כמה פעמים.
בשנת 1972 פתח סחרוב בשביתת רעב במהלך ביקורו של ריצ'רד ניקסון במוסקבה כדי להצביע על הסכנה שבמדיניות הדטאנט שהקלה את המתח שבין המערב לגוש הסובייטי מבלי לשנות את אופיו הטוטליטרי של המשטר בברית המועצות
ביולי 1974 הכריז סחרוב על שביתת רעב בהזדהות עם מתנגד המשטר הכלוא ולדימיר בוקובסקי (Влади́мир Константи́нович Буко́вский) ואסירים פוליטיים אחרים.
ב-22 בנובמבר 1981 פתחו אנדריי סחרוב וילנה בונר בשביתת רעב בתביעה לאפשר לביתם ליזה להגר לארצות הברית. מהלך שביתת הרעב פרסם נשיא ארצות הברית רונלד רייגן הודעת הזדהות עם מאבקו של סחרוב, השביתה נמשכה עד שהתקבלה הוויזה לנסיעה ב-7 בדצמבר.
במאי 1984, בתקופת גלותו, פתח סחרוב בשביתת רעב בדרישה לאפשר לאשתו, ילנה בונר, נסיעה לניתוח לב בארצות הברית. מצבו הרפואי של סחרוב בתקופה זו היה קשה ושביתת הרעב הייתה סיכון ממשי לחייו, בעקבות השביתה סחרוב אושפז, הואכל בכפייה והוחזק בבידוד במשך ארבעה חודשים. באוגוסט 1984 נשפטה ילנה בונר עצמה ל-5 שנות גלות בעיר גורקי. באפריל 1985 חידש סחרוב את שביתת הרעב באותה דרישה, גם בפעם הזו הוא אושפז והואכל בכפייה. סחרוב נשאר בבית החולים עד אוקטובר 1985 אז הורשתה ילנה בונר לנסוע לארצות הברית. שביתות הרעב של סחרוב עוררו תגובות הזדהות רבות במערב.
שביתות רעב מפורסמות > כיכר טיין-אן-מן

ב-13 במאי 1989 פתחו הסטודנטים המוחים בכיכר טיין-אן-מן בבייג'ינג בשביתת רעב שנמשכה עד ה-19 בחודש, כמה מאות סטודנטים פתחו בשביתה שבשיאה הקיפה 3,000 משתתפים. השביתה תוזמנה יומיים לפני ביקורו של המנהיג הסובייטי מיכאיל גורבצ'וב שטקס לכבודו תוכנן להתקיים בכיכר. השביתה הגבירה את ההזדהות עם המפגינים ושביתות דומות פרצו בערים נוספות בסין, התקשורת הסינית דיווחה על מצב השובתים ועל ביטויי אהדה של הציבור לשובתים. במשך המחאה בכיכר הפצירו נציגי הממשלה כמה פעמים בשובתים לסיים את השביתה שהביכה את השלטונות. ב-2 ביוני הודיעו כמה אינטלקטואלים ובהם ליו שיאובו על שביתת רעב חדשה כהזדהות עם המחאה. בהודעה על פתיחת השביתה הכריזו המוחים ”אנחנו בשביתת רעב! אנו מוחים! אנו פונים! אנו מתחרטים! איננו מבקשים מוות אלא חיים אמיתיים, תחת הלחץ של האלימות הקיצונית, חסרת ההגיון של ממשלת לי פנג על האינטלקטואלים הסינים להרפא ממחלת רוך העצמות בת אלפי השנים של תגובה במילים במקום במעשים. עלינו לפעול כדי למחות נגד המשטר הצבאי, לקרוא להולדת תרבות פוליטית חדשה ולחזור בנו מהשגיאה של היותנו רכים וחלשים במשך תקופה ארוכה כל כך.”
שביתות רעב מפורסמות > שביתת הרעב בטורקיה

בשנת 2000 הוחלט בטורקיה לעבור מכליאה בבלוקים משותפים גדולים לתאי כליאה המאכלסים 2–3 אסירים. הממשל הציג את השינוי כשיפור בתנאי הכליאה בהתאם לסטנדרטים אירופיים, אלא שאסירים וארגוני זכויות אדם ראו בהחלטה ניסיון לשבור התארגנויות אסירים וציינו כי אסירים מבודדים פגיעים יותר להתעללות ועינויים. באוקטובר 2000 הודיעו 4 ארגוני מחתרת על שביתת רעב. הממשלה ראתה בתיאום בין האסירים בכמה בתי כלא סימן לצורך לחיזוק השליטה במתקני הכליאה. בנובמבר החמירו האסירים, רובם חברי ארגון קומוניסטי לא חוקי, את צעדיהם והודיעו כי יצומו עד מוות לקידום דרישותיהם. בדצמבר התחוללו התנגשויות אלימות שעלו בחייהם של 30 אסירים ושני סוהרים. כמה משובתי הרעב אושפזו ובאפריל 2001 דווח כי 222 אסירים היו בצום עד מוות, 569 בשביתת רעב ו-153 היו מאושפזים. שביתות הרעב והצומות-למוות נמשכו עד שנת 2003 במהלכן מתו למעלה מ-100 שובתים. נוסף על שביתות אסירים התקיימו שביתות רעב בהזדהות עם האסירים מחוץ לכלא. הממשלה הגיבה בתקיפת בתים בהם התקיימו שביתות רעב והצהירה כי תפעיל את הסעיף בחוק המטיל 20 שנות מאסר על שידול לשביתת רעב.
שביתות רעב בישראל > שביתות רעב בבתי סוהר

מבחינת שירות בתי הסוהר, שביתת רעב היא הפרה חמורה של כללי המשמעת והיא עשויה לגרור אחריה שלילת הטבות.
שביתת רעב נחשבת בחוקי בתי הכלא לאחר 24 שעות. היא אינה צריכה לכלול גם הפסקות שתייה. מבחינת כללי בתי הסוהר אדם ש"מסרב לאכול לחם חוקו" נחשב לשובת רעב.
לאחר שהשביתה מתחילה להיחשב ככזאת, רשאי מנהל בית הסוהר לנקוט בצעדים מיידיים כנגד השובת. כגון שלילת שיחות טלפון וביקורים, מניעת עיתונים, שלילת הזכות לשלוח מכתבים, החרמת מלח ואבקת חלב מתא האסיר וכן הלאה.
מנהל הכלא רשאי להפריד את השובת מכלל האסירים ואף להעבירו לבידוד בבית סוהר אחר או באגף אחר. מדיניות שירות בתי הסוהר היא שלא לאפשר ביקור רופאים עצמאיים אצל שובתי רעב. עמדת ההסתדרות הרפואית בישראל היא כי ”יש להתיר ברמה המקומית לרופאים עצמאיים לייעץ לשובתי הרעב, וזאת לטובת כל המעורבים, כדי לנסות ולמנוע תוצאות קטלניות. במדינות מסוימות הדבר אכן נעשה, ומעמדם העצמאי של רופאים אלה מקנה להם אמינות כמתווכים המקובלים על כל הצדדים”.
לדעת בג"ץ, שביתת רעב, אף כי בדרך כלל היא אמצעי ביטוי לגיטימי, אינה מהזכויות הניתנות לאדם בעת כליאתו כי היא פוגעת בניהול התקין של הכלא ומהווה שבירת כל המוסכמות.
ביולי 2015 אישרה הכנסת תיקון לפקודת בתי הסוהר המתיר הזנה בכפייה של אסיר שובת רעב שנשקפת סכנה חמורה לבריאותו. החוק יצר מנגנון מורכב לאישור הזנה בכפייה של אסיר, החורג ממסגרת שיקול הדעת למתן טיפול רפואי בניגוד לרצון המטופל המוקנה לוועדת האתיקה לפי סעיף 15(2) לחוק זכויות החולה. בניגוד לוועדת האתיקה שמטרתה להגן על האדם מעצמו ומוסמכת לאשר טיפול בכפייה רק אם "קיים יסוד סביר להניח שלאחר מתן הטיפול הרפואי יתן המטופל את הסכמתו למפרע" תיקון חקיקה זה נועד גם להגנה על ביטחון הציבור והסדר הציבורי מתוצאות שביתת הרעב.
שביתות רעב בישראל > אסירים ועצירים פלסטינים

שביתת הרעב הראשונה של אסירים פלסטינים נערכה בשנת 1968 בכלא שכם במחאה על תנאי הכליאה ועל עינויים. מאז התרחשו שביתות רעב רבות שחלקן הסתיימו בפשרה שכללה שיפור תנאים בכלא ושחרור עצירים מנהליים. חמישה אסירים פלסטינים מתו עקב האכלה כפויה במהלך שביתות רעב: עבד אלקאדר אבו אל-פחם בשנת 1970 בכלא שקמה, ראסם חלאוה ועלי ג'עפרי בשנת 1980 בכלא נפחא, מחמוד פריתיג בשנת 1984 בכלא ג'ניד וחסין נמר עבידאת, בשנת 1992 בכלא שיקמה.
שביתות רעב בישראל > אסירים ועצירים פלסטינים > שביתות רעב מאורגנות

באוגוסט 2004 פתחו כ-4,000 אסירים פלסטינים בשביתת רעב בתביעה להקלת תנאי מאסרם. בין היתר דרשו שיוחזרו הטלפונים לאגפים, שיורחבו ביקורי המשפחות ושיופסקו החיפושים. השר לביטחון פנים צחי הנגבי הגיב באומרו: ”מצדי שישבתו רעב עד מוות”. השביתה הסתיימה בלי שדרישותיהם העיקריות של השובתים נענו. יש המסבירים זאת בהשפעת שירות בתי הסוהר על הסיקור התקשורתי של תנאי האסירים ובתשומת הלב הנמוכה שהשביתה קיבלה בתקשורת בין היתר בשל העיתוי – במקביל לאולימפיאדה.
שביתות רעב בישראל > אסירים ועצירים פלסטינים > שביתות רעב מאורגנות > שביתת הרעב ב-2012

ב-17 באפריל 2012, יום האסיר הפלסטיני, פתחו כ-1,600 אסירים פלסטינים בשביתת רעב המונית. דרישות השובתים כללו:
הוצאת אסירים פלסטינים מבידוד, כולל אלו הנמנים עם ההנהגה הפוליטית.
חידוש ביקורי משפחות מרצועת עזה, שהופסקו כליל בשנת 2007 וחידוש ביקורי משפחות של כ-300 אסירים מהגדה המערבית, מהם מנעה ישראל ביקורים.
גישה להשכלה גבוהה.
הפסקת חיפושים גופניים בעירום.
במהלך השביתה נערכו אירועי הזדהות עם העצירים השובתים בגדה, בעזה ובתחום הקו הירוק. אירועים אלו כללו הפגנות, עצרות ואוהלי מחאה מול בתי כלא, משרדי הצלב האדום, קונסוליות זרות ועוד. ביום ה-20 לשביתה התכנסה ועדת האתיקה של שירות בתי הסוהר והחליטה כי במקרה הצורך יואכלו השובתים בכפייה. ב-14 במאי 2012, היום ה-28 לשביתת הרעב, הושג הסכם בתיווך מצרים ובמעורבות הנהגת החמאס והרשות הפלסטינית בין הנהגת השובתים למדינת ישראל. ההסכם כלל התחייבות של האסירים להימנע "מכל פעילות אשר תהווה תמיכה מעשית בטרור" וישראל מצידה התחייבה להוציא אסירים מבידוד, לאפשר ביקורי משפחות ולהתחיל בדיונים על הקלת תנאי המאסר. בהתאם להסכמות הוצאו 18 אסירים מבידוד ונערכו מספר ביקורי משפחות מרצועת עזה בליווי הצלב האדום. ביקורים אלו הוגבלו להורים ובנות זוג, אף על פי שהסכם סיום השביתה כלל גם ביקורי אחים ובני אסירים. ההסכם לא כלל את נושא העצירים המנהליים ואלה המשיכו בשביתות רעב.
שביתות רעב בישראל > אסירים ועצירים פלסטינים > שביתות רעב מאורגנות > שביתת הרעב ב-2017

ב-16 באפריל 2017 פתחו כ-1,100 אסירים ביטחוניים בבתי הכלא בשביתת רעב בתביעה לשיפור תנאי המאסר והחזרת זכויות שנשללו מהם. דרישות האסירים כללו בין היתר את שיפור הטיפולים הרפואיים של האסירים, שיפור תנאי הנסיעות והחופשות, הפסקת הבידודים, שוויון עם האסירים הפליליים באפשרות ללמוד לימודים אקדמיים ושיחות עם בני משפחה:
עם פתיחת השביתה פרסם מרוואן ברגותי, ממארגני השביתה, מאמר בעיתון הניו יורק טיימס שבו הסביר את הרקע לשביתה:
שביתת רעב היא הדרך הבלתי אלימה ביותר של התנגדות. היא גורמת סבל רק לשובתים עצמם ולקרוביהם בתקווה שקיבותיהם הריקות והקרבתם תסייע למסר להדהד אל מחוץ לתאיהם האפלים. עשורים של ניסיון הוכיחו כי המערכת הבלתי אנושית של כיבוש קולוניאלי וצבאי ישראלי מעוניינת לשבור את רוחם של האסירים ושל האומה לה הם שייכים. על ידי גרימת סבל גופני, הפרדה ממשפחותיהם וקהילותיהם ושימוש באמצעים משפילים כדי לכפות כניעה. למרות יחס זה לא ניכנע.
עם תחילת השביתה הועבר מרוואן ברגותי מכלא הדרים, לבית המעצר קישון בתנאי בידוד. כחלק מהאמצעים המשמעתיים נגד שובתי הרעב, הוחרם מהאסירים מלח החיוני לשמירה על מאזן הנוזלים בגופו של שובת רעב, וב-7 במאי פרסם שירות בתי הסוהר סרטון ממצלמות אבטחה שבו נראה מרוואן ברגותי אוכל חטיף טורטית בסתר. השר גלעד ארדן הגיב לסרטון ”אנחנו מראים שהשביתה הזאת לא הייתה על תנאים של האסירים באמת, זאת הייתה שביתה של ברגותי שמתחפש לנלסון מנדלה שנבעה אך ורק ממניע פוליטי אישי שלו”. לפרסום הסרטון לא הייתה השפעה על שובתי הרעב. שביתת הרעב עוררה גל של פעולות מחאה והזדהות בשטחים, וב-22 במאי התקיימה שביתת הזדהות עם דרישות השובתים ביישובים הערבים בישראל. השביתה הסתיימה ב-27 במאי בעקבות הסכמה בין נציגי השובתים ושירות בתי הסוהר בראשות נזים סביתי בדבר הגדלת תדירות ביקורי המשפחות.
שביתות רעב בישראל > אסירים ועצירים פלסטינים > שביתות רעב מאורגנות > שביתת הרעב ב-2019

באפריל 2019 פרצה שביתת רעב של אסירים ביטחוניים בעקבות הפעלת מיסוך שמנע מהם תקשורת סלולרית. שביתת הרעב הסתיימה לאחר שבוע בעקבות הסכמה על הצבת טלפונים ציבוריים לשימוש האסירים.
שביתות רעב בישראל > מסתננים

ביוני 2013 פתחו 350 מסתננים מאפריקה הכלואים בבית הסוהר סהרונים בשביתת רעב בדרישה לקבל מעמד פליט בישראל. שלושה מהשובתים נזקקו לאשפוז ושלטונות הכלא מנעו תקשורת בין אגפים במתקן כדי למנוע מהשביתה להתפשט.
שביתות רעב בישראל > שביתת רעב של ראשי רשויות ביהודה ושומרון

במרץ 1980 פתחו חמישה ראשי רשויות ביהודה ושומרון – שילה גל ראש מועצת גוש עציון, פנחס ולרשטיין ראש מועצת בנימין, זאב פרידמן (זמביש) ראש המנהלה בקריית ארבע, אינה ויניארסקי מזכירת תקוע, וראובן רוזנבלט ראש מועצת חוף עזה – בשביתת רעב מול הכנסת, בדרישה להסדיר את מעמדן המשפטי של הקרקעות ביישובים ומסביב להם, כדי לאפשר ליישובים עתודות קרקע להתפתח ולגדול. כמו כן מחו ראשי הרשויות על התחייבותו של ראש הממשלה מנחם בגין לנשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר להקפיא את הבנייה ביישובים, בזמן שיחות הסכמי קמפ-דייוויד. השביתה נמשכה 45 ימים. במהלך השביתה הגיעו אלפים לתמוך בשובתים. מעת לעת הצטרפו אנשים נוספים לשביתה, וכן התקיימו עצרות תמיכה. שר החוץ יצחק שמיר ניסה לשדל את השובתים להפסיק את שביתתם, אך הללו סירבו בטענה שאינו מביא עימו בשורות חדשות. השביתה הסתיימה כאשר הובטח לשובתים כי תוקם ועדה בראשות השר יצחק מודעי, שתבצע סקר קרקעות מקיף בכל יהודה ושומרון, תאתר אדמות מדינה ועליהן ייבנו במשך הזמן יישובים חדשים. עורכת הדין פליאה אלבק, שעמדה בראש האגף האזרחי במשרד המשפטים, הייתה למרכזת המקצועית של הוועדה, וזו אכן איתרה שטחים נרחבים של אדמות מדינה ביהודה ושומרון, אשר שינו את מפת ההתיישבות.
שביתות רעב בישראל > שביתת הרעב של אייבי נתן

בשנת 1978, אייבי נתן שבת רעב במשך 45 ימים, שבמהלכם איבד כ־20 ק"ג ממשקל גופו, בדרישה להפסקת התנחלויות בתקופת המשא ומתן לשלום. השביתה הופסקה בעקבות דיון מיוחד במליאת הכנסת שבמהלכו פנו אליו חברי כנסת בקריאה שלא לסכן את חייו. ח"כ אריה אליאב אמר באותו דיון כי באמצעות שביתת הרעב הארוכה אייבי נתן ”הצליח למקד תשומת לב האומה והעולם למאבק לשלום ונגד ההתנחלויות המכשילות את יוזמת סאדאת”.
שביתות רעב בישראל > שביתת הרופאים בישראל

במרץ 1983 פרצה שביתת רופאים בדרישה לשיפור שכרם ותנאי ההעסקה. בחודש יוני, לאחר שהוצאו צווי ריתוק נגד השובתים, פתחו 12 רופאים בשביתת רעב ובתוך 10 ימים הצטרפו כ-3,000 רופאים לשביתה, שנמשך עד להשגת הסכם עבודה חדש.
ראו גם

אי-אלימות
צום
לקריאה נוספת

ישראל כץ, הזנת שובת רעב על פי המשפט העברי, משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 6 עמוד 227, 2015
שחרור מוחלט

| --- | --- |

 פעילות:  קידום טבעונות וזכויות בעלי חיים
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־12 שנים)
 
שחרור מוחלט היא תנועה ישראלית למען בעלי חיים. חזון התנועה הוא שחרור בעלי החיים מהתעשיות שמנצלות והורגות אותם, ובראש ובראשונה שחרור בעלי החיים מתעשיית המזון מהחי על ידי קידום טבעונות. התנועה מתאפיינת בחשיפה לא מצונזרת ולא מעודנת של מתקני תעשיית בעלי החיים, מתוך התפיסה שכאשר אנשים יראו במו עיניהם, וגם אם בניגוד לרצונם, את מה שכרוך בייצור מזון מהחי, הם יפסיקו לצרוך אותו.
תנועת שחרור מוחלט פועלת בשלושה כיוונים עיקריים:
תיעוד של תעשיית בעלי החיים כדי לחשוף לציבור את הנעשה בה.
מיצגים, הפגנות והסברה במרחב הציבורי, ברשתות החברתיות ובתקשורת הממוסדת, כדי לעורר מודעות ולעודד מעבר לטבעונות.
פעולות ישירות במתקני תעשיית בעלי החיים כדי לעורר הד תקשורתי, וכדי להציל בעלי חיים ככל הניתן.
היסטוריה

תנועת שחרור מוחלט הוקמה בשנת 2013 בשם "החזית לשחרור בעלי חיים" על ידי מספר פעילים למען בעלי חיים, ובהם טל גלבוע שעומדת בראש התנועה. ב-2018 שונה שם התנועה ל"שחרור מוחלט".
תיעוד

תנועת שחרור מוחלט עוסקת בתיעוד רפתות ולולים ומתקנים אחרים בתעשיית בעלי החיים. גלבוע התחילה את פעילות התיעוד עוד לפני הקמת הארגון, ובהמשך הצטרף אליה רועי שפרניק. יחד הם ייסדו את עמותת קירות שקופים, שמתעדת את תעשיית המזון מהחי בישראל. שם העמותה הוא בהשראת פול מקרטני, שאמר שאילו קירות בתי המטבחיים היו שקופים כולם היו צמחונים.
מהחומר המצולם נוצרה ההרצאה "קירות שקופים" שנועדה לחשוף את הציבור הישראלי למצוקת בעלי החיים בתעשיית המזון מהחי. ההרצאה נדדה ברחבי הארץ, ולאחר מכן נערכה לסרט שהופץ ברשת ומאות אלפים צפו בו. לאחר מכן יצרה התנועה את ההרצאה ""שתולים בגיהנום" יחד עם התחקירן רונן בר שצילם ב-2012 את התחקיר הסמוי בבית המטבחיים "אדום אדום". בהרצאה מסופר על תיעוד הסבל בעלי החיים, ועל הקשיים הנפשיים שכרוכים בתיעוד כזה.
בנוסף התנועה פועלת לחשיפה של קשרי הון-שלטון-מזון בישראל, ויצרה סרט בשם זה. בסרט מתועדים קשרים כספיים בין מועצות החלב הבשר והלול לבין רופאים ותזונאים שנותנים המלצות בתקשורת לאכילה מהחי. כמו כן הסרט עוסק בקשרים כספיים בין תעשיית המזון מהחי לבין התקשורת, למשל כתבות פרסומת סמויה באתר החדשות ynet תמורת תשלום של מועצת החלב.
פעילי התנועה מגישים תלונות למשרד החקלאות בצירוף התיעוד שהם צילמו במתקני תעשיית בעלי החיים[דרוש מקור]. לדברי הפעילים לרוב משרד החקלאות משיב שאין חריגה מהתקנות. מדי פעם משרד החקלאות עורך בדיקה בעקבות התלונות, אך תיעודים חוזרים באותם מקומות מראים שלא חל בהם שינוי.
באוגוסט 2016 תיעדו פעילי התנועה לול מטילות במשק "הולנדר" בהוד השרון. הלול הורכב מכלובי סוללה עם תרנגולות מרוטות, קרועות ביב, גוססות ומתות בכלובים, והייתה זוהמה בכלובים ומסביבן. משרד החקלאות הורה בתגובה על השמדת כל הביצים באותו לול, כולל הביצים שכבר נארזו להפצה, וחשמול התרנגולות. בעל הלול הגיש תלונה במשטרה על הסגת גבול נגד טל גלבוע.
אופיר בן חמו מבית שאן תיעד בין היתר לול חושך, בו התרנגולים גדלים בעלטה מוחלטת, בקיבוץ חפציבה. שיטה זו נועדה לגרום לתרנגולים להעלות בשר במהירות גדולה יותר.[דרוש מקור] בעקבות התיעוד הגישה חברת "מילועוף" בקשה לצו הרחקה של בן חמו מ-56 יישובים וקיבוצים המספקים לה עופות. בית המשפט דחה את הבקשה.
בשנת 2017 עבד פעיל של התנועה בבית המטבחיים "בקרנה-בשר-הכפר" בחיפה, ותיעד את הנעשה בו במשך שמונה חודשים. ההתנועה גייסה יותר מ-260,000 ש"ח בשביל לפרסם את הצילומים. הפרויקט כונה "התחקיר שמרעיד את המדינה", ופורסם לראשונה בתוכנית הטלוויזיה הצנרת בערוץ 2 ב-25 באוקטובר 2017. בהמשך עלה סרטון לא-מצונזר של התחקיר לערוץ של קירות שקופים ביוטיוב.
"שחרור מוחלט" צילמה עשרות רפתות ולולים בקיבוצים ומושבים בארץ, משחטות ובתי מטבחיים, ופריקת משלוחים חיים בנמלים.
הסברה

התנועה גורסת שהדרך לשחרר את בעלי החיים מתעשיות המזון, היא על ידי כך שעוד ועוד אנשים יפסיקו לאכול בשר בעלי חיים ותוצרתם, לכן הסברה והעלאת המודעות הם מהדברים החשובים בעיני התנועה.
בנוסף להרצאות נערכים מיצגים והפגנות. ברחבי הארץ נערכות הפגנות "שתיקה רועמת". בהפגנה זו האנשים הולכים או עומדים בדממה בטור במקום הומה אדם, כשבידיהם שלטים בגודל דף A3 שעליהם מסרים נגד אכזריות ובעד טבעונות. לפעמים אלה קומץ אנשים שנוטלים יוזמה, לפעמים עשרות, ולפעמים מאות. ב-8 בספטמבר 2016 התקיימה בתל אביב הפגנת "שתיקה רועמת", והשתתפו בה כ-1,000 איש.
ב-24 ביוני 2016 התקיים הכנס הראשון של החזית לשחרור בעלי חיים, בהשתתפות 350 פעילים. הכנס השני התקיים ב-7 ביולי 2017.
ב 15 בדצמבר 2017 התקיים כנס "מטבעונות לאקטביזם" הראשון של נוער החזית לשחרור בעלי חיים.
ב-6 ביולי 2018 התקיים 'כנס שחרור מוחלט' לשנת 2018.
ב-5 באפריל 2019 יתקיים 'כנס שחרור מוחלט' לשנת 2019.
פעולות ישירות

במרץ 2015 פרצו כעשרים פעילי התנועה מדגרה שבקיבוץ רמת הכובש, וניתקו את החשמל ממגרסת האפרוחים, שאליה נזרקים אפרוחים זכרים משום שאינם נחוצים בתעשיית הביצים. לדברי הפעילים הם הצליחו לקחת משם 200 אפרוחים. קליפ הפריצה למדגרה הועלה ליוטיוב. באירוע המשטרה עצרה 14 פעילים. בעל המדגרה תבע את טל גלבוע בגין הסגת גבול[דרוש מקור].
ביולי 2016, ביום שבת, פרצו כ-100 פעילים של התנועה לבית המטבחיים בחוף שמן בחיפה, כדי למחות על שחיטת בעלי חיים למטרות מאכל. בחצר בית המטבחיים המתינו עגלים מאוסטרליה לשחיטתם ביום ראשון. הפעילים הדביקו מדבקות "לא תרצח" על קירות בית המטבחיים, והניחו זר זיכרון על תא העקידה. בעל בית המטבחיים תועד תוקף אותם בצאתם. 11 פעילים נעצרו.
לקראת יום כיפור, פעילי שחרור מוחלט מסיירים במקומות שונים בארץ כדי למנוע את שחיטתם של תרנגולי הכפרות, ומזעיקים את יחידת הפיצו"ח (פיקוח צומח וחי) של משרד החקלאות, כדי שתחרים תרנגולי כפרות במספר מוקדים. ב-2015 היו התעמתויות קשות עם חרדים, ובסך הכול נמנעה שחיטתם של כ-1,500 תרנגולים בעכו, אשדוד, פרדס כץ, רחובות, רמת השרון, פתח תקווה וערים נוספות.
ב-27 במאי 2017 פרצו פעילים למען בעלי חיים לרפת פרידמן במושב כפר אחים, לאחר שהגיע מידע על הזנחה והתעללות. בין היתר, עגלים רכים נקשרו בחבל קצר לעמוד כמעט ללא יכולת תנועה, כשהם מכוסים זבובים וחלקם חולים ופצועים. שוטרים הגיעו למקום כדי לפזר בין הצדדים. יחידת הפיצו"ח הוזעקה על ידי הפעילים ואנשיה שחררו את העגלים, אך לאחר לכתם שוב קשרו בעלי הרפת את העגלים.
ראו גם

טל גלבוע
קירות שקופים
טבעונות
הערות שוליים

↑  תחקיר הסתר בזוגלובק ב-2013
↑  האתר התיעודי "קירות שקופים"
↑  תחקיר אדום אדום בכלבוטק
↑  איתמר ב"ז, "נשרת נאמנה את החיבור בין 'מועצת החלב' ו'תזונת ילדים'", באתר העין השביעית, 9 במרץ 2016
↑  דיווח על השמדת הביצים בלול הולנדר ברמת השרון
בעל הלול זועם, טוען שהצילומים מפוברקים
↑  מילועוף מבקשת צו הרחקה לבן חמו מ-56 יישובים. בית המשפט דוחה את הבקשה
↑   התחקיר שמרעיד את המדינה, סרטון  באתר יוטיוב
↑  סיכום ההפגנה בדף החזית לשחרור בעלי חיים
המפגינים בכיכר הבימה בתום ההפגנה
↑  לקראת הכנס הראשון של החזית לשחרור בעלי חיים, ראיון באתר טבעוניוז לחדשות הטבעונות
↑  ראיונות לקראת כנס שחרור בעלי חיים השני
↑  רענן בן צור וארז ארליכמן, צפו: עצורים בפריצת פעילים למדגרת אפרוחים, באתר ynet, 31 במרץ 2015
↑   Civil Disobedience inside of an Egg Hatchery - ALF Israel, סרטון  באתר יוטיוב
↑  על פי משרד החקלאות, תא עקידה הוא מתקן מתהפך המאפשר ריסון מלא של גוף הבהמה וראשה והיפוכה על גבה טרם השחיטה.
↑  תעוד הפעולה בבית המטבחיים בחיפה, מדף הפייסבוק של החזית לשחרור בעלי חיים
↑  11 פעילי זכויות בעלי חיים נעצרו בחיפה לאחר שהתבצרו בבית מטבחיים, כתבה באתר שיחה מקומית
↑  מהומות בבני ברק, דיווח על עימותי כפרות באתר nrg
↑  סיכום הפעולות במוקדי כפרות, דיווח בדף החזית לשחרור בעלי חיים
↑  פעולה ישירה ברפת בכפר אחים מאמר במגזין טבעוניוז
וידאו ותמונות
↑   קירות שקופים - ההרצאה
↑   שתולים בגיהנום - ההרצאה
↑   הון שלטון מזון, ההרצאה
↑   תיעוד מלול הולנדר ברמת השרון
↑   לול חושך בקיבוץ חפציבה, תיעוד של אופיר בן חמו
↑   חלק מסרטוני התיעוד ביוטיוב
↑   פעילי החזית מסביב למגרסת האפרוחים בקיבוץ רמת הכובש
פעילים מונעים כניסת משאיות עם בעלי חיים למשחטת זוגלובק, אחרי שידור תחקיר הסתר שהתקיים בה
הפרדת עגלים בקיבוץ במרכז הארץ: פרה אחרי המלטה יושבת ליד הוולד שלה, המופרד ממנה על ידי כלוב מאולתר.
אפרוח שרגליו התעוותו תוך כדי הגדילה המואצת, שוכב בעלטה (התמונה צולמה בעזרת פלש) ב"לול חושך", ללא יכולת לקום.
פעילים בהפגנת "שתיקה רועמת" בתל אביב
תא עקידה בבית המטבחיים חוף שמן בחיפה, ועליו זר שהניחו הפעילים
יוסף פריצקי

יוסף יצחק פריצקי (14 בספטמבר 1955 – 5 באוקטובר 2021) היה עורך דין ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כחבר הכנסת וכשר התשתיות הלאומיות בממשלת ישראל מטעם מפלגת שינוי, ובהמשך אותה קדנציה פעל בכנסת כסיעת יחיד בשם "צל"ש – ציונות ליברליות שוויון".
ביוגרפיה

פריצקי נולד, גדל והתחנך בשכונת בית הכרם בירושלים. בנעוריו למד בתיכון ליד האוניברסיטה (סיים ב-1973). עם גיוסו לצה"ל שובץ ככתב צבאי בגלי צה"ל ולאחר מכן כמש"ק חינוך בפיקוד המרכז. משנת 1979, בה בעת עם לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, עבד כמפיק ועורך מוזיקלי בקול ישראל. בשנת 1983 החל לעבוד כעורך דין. שלוש שנים מאוחר יותר עבר לעבוד בניו יורק.