stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המכללה לביטחון לאומי
עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי

עמותת בוגרי המכללה, או כפי שנרשמה ב-2 ביולי 1986 בשם אגודת בוגרי המכללה לביטחון לאומי, מגדירה את מטרותיה כיום כדלקמן: "ליצור מעורבות, השפעה וקידום השיח הציבורי בסוגיות של ביטחון לאומי במדינת ישראל. לרתום את רשת הבוגרים ליצירת מעורבות פעילה לחיזוק נקודות חולשה בחברה הישאלית. ליזום, לפתח ולקיים קשרים בין בוגרי המב"ל, סיוע ולמידה הדדיים ומסגרת חברתית ותרבותית בין חברי העמותה. לשתף פעולה עם המכללה לביטחון לאומי בהשגת מטרותיה לרבות מיצובה והשפעתה על תחומי הביטחון הלאומי בישראל. לקיים קשרים ושיתוף פעולה עם גופים אחרים הפעילים בתחום הביטחון הלאומי בישראל ועם עמותות בוגרים מקבילות בחו"ל. להנציח את בוגרי המב"ל שנפלו בעת שירותם או שנפטרו."
יו"ר העמותה הוא האלוף (מיל) איל בן ראובן (2010- 2015, 2021 - ). קודמו בתפקיד היו"ר היה תא"ל (מיל) אפרים לפיד (2015 - 2020).
את הקשרים בין מב"ל לבין עמותת בוגרי מב"ל, מגדירה האמנה אשר נחתמה בכנס העמותה שנערך בדצמבר 2010, בידיהם של האלוף גרשון הכהן, מפקד מב"ל והאלוף (מיל.) איל בן ראובן, יו"ר עמותת בוגרי מב"ל באותה השנה.
פעילות העמותה בשנים האחרונות הייתה בארגון סיורים וימי עיון לחברי העמותה יחד עם המכללה לביטחון לאומי. בשנת 2022 החלו חברי העמותה לפעול למען קהילת נכי צה"ל. במסגרת זו מתקיימים אחת לחודש הרצאות של בוגרי המכללה לביטחון לאומי, בבתי הלוחם בארץ, בנושאים שונים של חברה, מדיניות וביטחון לאומי.
ראו גם

קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
אוניברסיטת חיפה
המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם)
הערות שוליים

↑  המכללה לביטחון לאומי - מחזור מ"ג - תשע"ה, באתר של נציבות שירות המדינה, 4 במרץ 2015
↑  הממשלה החליטה על הקמת "מכללה לבטחון לאומי", הצופה, 23 ביולי 1962
↑  המטה הכללי, המכללה לביטחון לאומי, סיון תשכ"ד - יוני 1964, עמ' ג'
↑  ע. נרקיס - ראש מכללת הבטחון, על המשמר, 5 באוגוסט 1962
↑   פתיחת המכללה לביטחון לאומי, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1963
↑  המטה הכללי, המכללה לביטחון לאומי, סיון תשכ"ד - יוני 1964, עמ' 13
↑  המטה הכללי, המכללה לביטחון לאומי, סיון תשכ"ד - יוני 1964, עמ' 9 - 11
↑  אלי לנדאו, לסגור או לא לסגור - את המכללה לבטחון לאומי?, מעריב, 14 ביוני 1966
↑  המכללה לבטחון לאומי תחודש בשנה הבאה, מעריב, 23 בפברואר 1975
↑  צה"ל יקים מחדש המכללה לבטחון, דבר, 8 בדצמבר 1975
↑  נפתחה מחדש המכללה לבטחון לאומי, מעריב, 2 בספטמבר 1977
↑  אם ערכים זה לא חשוב – אז מה חשוב?, על סיום שנת 2016, באתר בוגרי מב"ל.
↑  אורן טוקטלי, האמנה בין המכללה לעמותה, באתר עמותת בוגרי המכללה לבטחון לאומי, ‏2010
| מוסדות להכשרה מתקדמת לקצינים בצה"ל |
| --- | --- | --- |
| זרוע היבשה | המכללה לפיקוד טקטי • המרכז להכשרת פיקוד קרבי • קורס מפקדי חטיבות • קורס מפקדי אוגדות |  |
| זרוע הים | בית הספר לפיקוד ימי |  |
| זרוע האוויר והחלל | בית הספר לפיקוד ומנהיגות |  |
| מוסדות בין זרועיים | המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה • המכללה לביטחון לאומי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312711605171  LCCN: no2005029301  VIAF: 150634412   WorldCat (עם VIAF): 150634412 
סיכת בוגר מב"ל החל משנת 2023
סיכת בוגר מב"ל הישנה
טקס הקמת המכללה לביטחון לאומי בירושלים 1963. מימין לשמאל: מפקד המכללה אל"ם עוזי נרקיס, ראש הממשלה ושר הביטחון לוי אשכול והרמטכ"ל רב-אלוף צבי צור.
סמליל המכללה משנות ה-90 עד 2023
רחל

ערך זה עוסק ברחל, אשת יעקב בתנ"ך. אם התכוונתם למשוררת העברית רחל בלובשטיין, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1589 לפנה"ס ב'קע"א (2171 לבריאת העולם) חרן
 פטירה:  1553 לפנה"ס (בגיל 36 בערך) י"א בחשוון ויש אומרים י"א באייר ב'ר"ז (2207 לבריאת העולם) אזור בית לחם
 מקום קבורה:  קבר רחל
 אב:  לבן הארמי
 אם:  לפי ספר הישר: עדינה
 בן זוג:  יעקב
 צאצאים:  יוסף, בנימין
 מספר צאצאים:  2
 עיסוק:  רועת צאן, עקרת בית
 
...וַיִּגַּשׁ יַעֲקֹב, וַיָּגֶל אֶת הָאֶבֶן מֵעַל פִּי הַבְּאֵר, וַיַּשְׁקְ אֶת צֹאן לָבָן אֲחִי אִמּוֹ. וַיִּשַּׁק יַעֲקֹב לְרָחֵל וַיִּשָּׂא אֶת קֹלוֹ וַיֵּבְךְּ.

— בראשית, כ"ט, י'–י"א
תיאור המפגש עם יעקב, אמן אנונימי, ספרד, המאה ה-17.
רָחֵל היא דמות מקראית המופיעה בתורה בספר בראשית, פרקים כ"ט-ל"ה. היא מתוארת כרעייתו האהובה ביותר של יעקב, מבין ארבע נשותיו, ואם יוסף ובנימין. במסורת היהודית היא אחת מארבע האמהות של עם ישראל ומכונה רחל אמנו.
ביוגרפיה

רחל נולדה ללבן הארמי והייתה אחותה של לאה. על פי מדרשים שונים היא ולאה היו תאומות. על פי המדרש, בנות לבן, לאה ורחל, אמורות היו להינשא לשני בני רבקה. לאה הבכורה הייתה אמורה להינשא לעשיו הבכור, ורחל הצעירה - ליעקב. יעקב אהב את רחל יותר מלאה.
רחל הייתה רועת צאן, בבית אביה לבן, בפדן ארם. היא מתוארת במקרא כ"יפת תואר ויפת מראה". היא פגשה ליד הבאר את יעקב, שנס על נפשו לארם בעצת אמו רבקה, לאחר הריב עם אחיו עשיו. המקרא מספר שיעקב עזר להשקות את צאנה של רחל, לאחר שהצליח להזיז אבן כבדה מפי הבאר, ונשק לה. לאחר חודש שהייה בבית לבן, ביקש יעקב לשאת את רחל לאישה. מאחר שלא היה לו מוהר הציע יעקב לעבוד בעבור רחל ברעיית צאנו של לבן, למשך שבע שנים.
ביוגרפיה > מדרש מסירת הסימנים

ביום הכלולות טמן לבן פח ליעקב והשיא לו במרמה את לאה אחותה הבכורה של רחל. על פי המדרש, יעקב שחשש מלבן שיביא לחופה את לאה במקומה של רחל, נתן לרחל סימנים שישמשו כהיכר לכך שזו היא. התלמוד מספר שרחל שיתפה פעולה עם אביה כשראתה כי החליף בינה לבין אחותה, ויתרה ללאה ונתנה לה את הסימנים, כדי שהתרמית לא תתגלה ולאה לא תתבייש מכך. לאחר שיעקב גילה שרומה על ידי לבן, הוא ביקש לשאת אף את רחל. לבן נתן ליעקב לשאת את רחל, אך בתנאי שיעבוד שבע שנים נוספות.
בעקבות מעשה זה של רחל, שמועלה על נס בספרות חז"ל, זוכה רחל להיפקד בבנים, כך כותב רש"י על הפסוק וַיִּזְכֹּר אֱלֹהים אֶת רָחֵל וַיִּשְׁמַע אֵלֶיהָ אֱלֹהים וַיִּפְתַּח אֶת רַחְמָהּ": "וַיִּזְכֹּר אֱלֹהים אֶת רָחֵל. זָכַר לָהּ שֶׁמָּסְרָה סִימָנֶיהָ לַאֲחוֹתָהּ".
במדרש איכה רבה מובא שבזכות מסירת הסימנים, התקבלה תפילתה של רחל לקב"ה שיגאל את ישראל מהגלות.
רש"י מפרש את דבריו של יעקב ללבן, "ברחל בתך הקטנה", כך: ”כל הסימנים הללו למה? לפי שיודע בו שהוא רמאי, אמר לו: "אעבדך ברחל". ושמא תאמר: רחל אחרת מן השוק? תלמוד לומר: "בתך". ושמא תאמר: אחליף ללאה שמה ואקרא שמה רחל? תלמוד לומר: "הקטנה". ואף על פי כן לא הועיל לו, שהרי רימהו.” מכאן נובע הביטוי "ברחל בתך הקטנה" בימינו, שמשמעותו פירוט מדוקדק שאינו מותיר מקום לספק.
למרות שרחל הייתה רעייתו האהובה של יעקב, לקראת מותו הוא ביקש להקבר לצד לאה במערת המכפלה: ”שָׁמָּה קָבְרוּ אֶת-אַבְרָהָם, וְאֵת שָׂרָה אִשְׁתּוֹ, שָׁמָּה קָבְרוּ אֶת-יִצְחָק, וְאֵת רִבְקָה אִשְׁתּוֹ; וְשָׁמָּה קָבַרְתִּי, אֶת-לֵאָה” (ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוקים כ"ט–ל"א).
ביוגרפיה > עקרותה של רחל ולידת יוסף

לעומת לאה אחותה שזכתה בבנים רבים, רחל הייתה עקרה. היותה עקרה גרם לרחל צער רב וקנאה באחותה. עקב המצב המתוח במשפחה נוצר חיכוך בין רחל ליעקב, כשבקשה ממנו ”הָבָה-לִּי בָנִים, וְאִם-אַיִן – מֵתָה אָנֹכִי.” והוא ענה לה בכעס שהוא לא יכול לתת לה בנים כי הוא לא אלוהים ”וַיִּחַר אַף יַעֲקֹב בְּרָחֵל וַיֹּאמֶר הֲתַחַת אֱלֹהִים אָנֹכִי אֲשֶׁר מָנַע מִמֵּךְ פְּרִי בָטֶן.” (בראשית ל',ב'). רחל מחליטה לתת ליעקב את שפחתה בלהה כפילגש, כדי שיהיה לה נצר מיעקב. השמות שנתנה רחל לילדי בלהה, דן ונפתלי, מבטאים את שמחתה, את כמיהתה לילד משלה ואת המתח עם אחותה. לאחר מספר שנות עקרות ילדה לבסוף רחל בן וקראה לו יוסף, שם המציין את כבודה שהוּשב ואת הציפייה לבן נוסף: ”וַתַּהַר, וַתֵּלֶד בֵּן; וַתֹּאמֶר, אָסַף אֱלֹהִים אֶת-חֶרְפָּתִי.וַתִּקְרָא אֶת-שְׁמוֹ יוֹסֵף, לֵאמֹר: יֹסֵף ה' לִי בֵּן אַחֵר” (בראשית, ל', כ"ג–כ"ד).
המדרש מספר שנולדו לה בנים כיוון שבסוף בקשה אותם מהאל. המדרש גם מסביר את הפסוק "ויזכור אלוהים את רחל ויפתח את רחמה" – מה זכר? זכר שנתנה את הסימנים לאחותה; כלומר, בזכות הוויתור ללאה זכתה רחל לבן.
על פי המדרש במסכת מגילה, הצניעות שגילתה רחל כשמסרה את הסימנים התגלתה אחר כך בתכונותיו של המלך שאול, שהיה מצאצאיה. כמו כן אהבתה לאחותה (כשנתנה לה את הסימנים כדי לא לצערה) מופיעה בפירוש לקינת דוד ”נִפְלְאַתָה אַהֲבָתְךָ לִי מֵאַהֲבַת נָשִׁים” (שמואל ב', א', כ"ו) כמקור שממנו שואב יהונתן (מבני רחל) את האפשרות לתמוך בדוד (מבני לאה) אף על פי שהוא – יונתן – אמור לרשת את כס המלוכה. השתיקה שבה בחרה עברה לבנימין בנה, שידע על מכירת יוסף ושתק, ולאסתר המלכה, שלא גילתה את מוצאה היהודי.[דרוש מקור]
המקרא מספר כי יעקב אהב את רחל אהבה מיוחדת משאר נשותיו. העדפת יעקב את רחל ובניה על פני לאה ובניה, באה לידי ביטוי במפגש עם עשיו: כאשר יעקב ברח מחרן, חשש כי עשיו מתכוון לפגוע בו ובמשפחתו וארגן את מחנהו על פי מעמדן של הנשים: בחזית - חשופים ביותר לפגיעה - עמדו השפחות וילדיהן, אחריהן - לאה וילדיה, ובסוף, מוגנים ביותר, עמדו רחל ויוסף. כמו כן, בהפלייתו של יוסף על שאר אחיו, שהביאה לקנאה גדולה ולמכירת יוסף לעבד.
ביוגרפיה > הבריחה מלבן אביה

לאחר עשרים שנות שהות בחרן, החליט יעקב לשוב לארץ כנען. המשפחה יצאה לדרך כשלבן רעה את צאנו במרחק של כמה ימי הליכה. ורחל החליטה לגנוב את התרפים (על פי אחד הפירושים – פסל ששימש לניבוי העתיד; על פי פירוש אחר, פסלים המסמלים את אבות המשפחה) של לבן אביה. ייתכן שהסיבה נעוצה בכך שבדין החורי העתיק, העברת התרפים מהחם לחתנו, משמעותה הייתה גם העברת זכויות מסוימות (על פי חוזה שנמצא בעיר העתיקה נוזי ובו כתוב: "שני הבנים, המאומץ והטבעי - יחלקו את הירושה בשווה, אבל את האלים של הבית ייקח הבן הטבעי, ובזה יובן שהבן הטבעי הוא אדון הבית והרכוש"). הפרשנים המסורתיים תולים את הגניבה ברצון למנוע מאביה לעבוד עבודת אלילים, או כדי למנוע מאביה לגלות על בריחת לבן באמצעות התרפים.
לבן רדף אחרי משפחת יעקב בחמת זעם, האשים את יעקב בגנבה ותבע לבצע חיפוש בכלי משפחתו, אולם רחל גילתה תושייה, התיישבה על התרפים שטמנה בכר הגמל והתנצלה בפני לבן שהיא אינה יכולה לקום בגלל אורח נשים. יעקב, שכלל לא ידע על מעשיה של רחל, ענה ללבן: ”עִם אֲשֶׁר תִּמְצָא אֶת-אֱלֹהֶיךָ, לֹא יִחְיֶה” (בראשית, ל"א, ל"ב). יש מפרשים המסבירים שזו אחת הסיבות לכך שרחל מתה בדמי ימיה ובפרק זמן קצר לאחר הקללה.
ביוגרפיה > פטירתה

פטירת רחל מתרחשת בסיומו של מסע: מפדן ארם לגלעד, ומשם למחניים, לשכם, ולפני הגעת המשפחה לקריית ארבע. בבית לחם, בדרכם לאפרת, מוצאת רחל את מותה, במהלך לידת בנה השני. בנשמת אפה האחרונה קראה לרך הנולד בן-אוני, כלומר הבן שנולד מתוך צער. אולם יעקב שינה את שמו לבנימין. על פי מקורות חיצוניים למקרא רחל הייתה בת 36 במותה.
רחל היא האם היחידה שאינה קבורה במערת המכפלה. מקום קבורתה של רחל שנוי במחלוקת בין הפרשנים: על דעת רוב, קבורתה במקום הקרוי קבר רחל הנמצא סמוך לבית לחם של היום, אך יש הסבורים, על פי אזכור מקום קברה בספרי הנביאים, כי אין זה מקום קבורתה האמיתי, ומקום קבורתה נמצא בקבר בני ישראל אשר בנחלת שבט בנימין מצפון לירושלים, באזור בנימין של ימינו
בספר החיצוני ספר היובלים נכתב שיום לידת בנימין ופטירת רחל היה באחד עשר לחודש השמיני, ובילקוט שמעוני התאריך הוא י"א בחשוון. לפי הפסיקתא רבתי נפטרה רחל בין פסח לשבועות.
מקור דברי ילקוט שמעוני הוא בספר היובלים שבו התאריכים נכתבו בצורה של "החודש השמיני" "החודש השביעי" ולא בצורה של כינויים - תשרי חשוון, בעקבות כך שיער הרב משה צוריאל שילקוט שמעוני פירש שהכוונה לחודש חשוון בעוד שהכוונה המקורית היא חודש אייר, כדבריו כתב גם הרב יצחק רצאבי.
רחל מבכה על בניה

הנביא ירמיהו מרומם את רחל לדרגת סמל לאומי כאם מרכזית, הפורשת כפיה על כל בני ישראל: ”כֹּה אָמַר ה', קוֹל בְּרָמָה נִשְׁמָע נְהִי בְּכִי תַמְרוּרִים – רָחֵל, מְבַכָּה עַל-בָּנֶיהָ; מֵאֲנָה לְהִנָּחֵם עַל-בָּנֶיהָ, כִּי אֵינֶנּוּ” (ירמיהו, ל"א, י"ד).
מדרשים רואים ברחל אם קדושה, אשר אלוהים בכבודו ובעצמו מנחם במילים: ”מִנְעִי קוֹלֵךְ מִבֶּכִי, וְעֵינַיִךְ, מִדִּמְעָה: כִּי יֵשׁ שָׂכָר לִפְעֻלָּתֵךְ נְאֻם-ה', וְשָׁבוּ מֵאֶרֶץ אוֹיֵב. וְיֵשׁ-תִּקְוָה לְאַחֲרִיתֵךְ, נְאֻם-ה'; וְשָׁבוּ בָנִים, לִגְבוּלָם” (ירמיהו, ל"א, ט"ו–ט"ז).
רחל מייצגת במקומות שונים את דמות האם המתפללת ומבקשת רחמים עבור בניה המצויים בצרה – עם ישראל. אחד מפסוקי הנחמה המוכרים ביותר בספרי הנבואה, המצוי בספר ירמיהו, מעמיד את רחל כדמותו המרכזית (פרק ל"א, לעיל). בשל הפסוקים הללו רחל היא גם דמות מרכזית במדרשים על מגילת איכה. רש"י, בעקבות מדרש פסיקתא רבתי, כותב בפירושו (בראשית, מ"ח, ז'): ”יוצאת רחל על קברה ובוכה ומבקשת עליהם רחמים...”
לפי המדרש, כשיצאו ישראל לגלות, עברו ליד קברה, והיא הזכירה לאל את הוויתור לאחותה ובזכות זה הבטיח האל להחזיר את ישראל לארץ. יש מדרש המייחס ליעקב את הכוונה לקבור את רחל דווקא בדרך מארץ ישראל אל הגלות על מנת שתתפלל על עם ישראל. המדרש לומד מרחל את חשיבות התפילה. מסופר כי ארבע האמהות היו עקרות כי האל אוהב את תפילתן ורצה שיתפללו לילדים.
רחל מוזכרת בתנ"ך לצד לאה בברכת הזקנים לבעז במגילת רות, כשהוא לוקח את רות לאישה: ”יִתֵּן ה' אֶת-הָאִשָּׁה הַבָּאָה אֶל-בֵּיתֶךָ כְּרָחֵל וּכְלֵאָה אֲשֶׁר בָּנוּ שְׁתֵּיהֶם אֶת-בֵּית יִשְׂרָאֵל” (רות, ד', י"א). בקבלה מקושרת רחל עם ספירת המלכות.
סיפור האהבה של רחל ויעקב, המתואר לאורך שנים ארוכות, כמיהתה של רחל לפרי בטן, ומותה במהלך לידת בנה בנימין, הופכים את דמותה של רחל, ובעקבות כך את קבר רחל, למוקד משיכה לנשים עקרות, נשים המתקשות ללדת, ונשים המבקשות למצוא את בחיר ליבן.
רחל המשוררת כתבה את השיר "רחל", על דמותה של רחל אמנו, שעל שמה נקראה ועם דמותה הזדהתה.
יום פטירת רחל אמנו

לפחות מאז המאה ה-19 עולים המונים ביום י"א בחשוון, יום פטירת רחל - על פי המדרשים השונים - לפקוד את קבר רחל.
בעיתון "הצפירה" בשנת 1898 סיפר אברהם לודויפול את אשר סופר לו על מנהג העלייה לרגל לקבר רחל:
בשנים 1948–1967, בעת שליהודים לא הייתה גישה לקבר רחל, קיים משרד הדתות טקסי עלייה לרגל של ילדים, ביום רחל, לחדר הנצחה של קבר רחל בהר ציון. אחד המוטיבים ששולבו ביום רחל היה כיבוד הורים.
ראו גם

עץ משפחה מתקופת תרח ועד שלמה המלך
לקריאה נוספת

עדין שטיינזלץ, ‏נשים במקרא, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983, פרק ה' - "רחל - חלום שלא התממש", עמ' 36–42.
יעל שמש, "דמותה של רחל: מרעיה אהובה לאם האומה", בתוך: שמואל ורגון ואחרים (עורכים), עיוני מקרא ופרשנות ט (תשס"ט), עמ' 81–110.
אילנה פרדס, "חלום הגדולה של רחל", בתוך: הבריאה לפי חוה, ישראל: הקיבוץ המאוחד, 2006, עמ' 51–62.
יאיר זקוביץ, יעקב, הסיפור המפתיע של אבי האומה, ישראל: דביר, 2012.
רחל רייך, האשה אשר נתת עמדי - נשים כעילה לסכסוך ולמלחמה במקרא, הילל בן חיים -הקיבוץ המאוחד, 2005, עמ' 53–67.
רות ברטל, ותהי לו לאשה, ויאהבה - האמהות והאבות בראי האמנות המערבית, הוצאת כרמל, 2018, הפרק "היריבות בין רחל ולאה", עמ' 234–258.
סיירוס לושר

סיירוס לושר (באנגלית: Cyrus Locher;‏ 8 במרץ 1878 – 17 באוגוסט 1929) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו חבר המפלגה הדמוקרטית. ייצג את אוהיו בסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

לושר נולד ב-8 במרץ 1878 במחוז פוטנאם (אנ') שבאוהיו. הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב. הוא גם למד לזמן קצר באוניברסיטת מישיגן.
לושר שימש בתפקידים שונים כתובע וכעורך דין ציבורי, כמו גם כפרופסור למשפטים בקליבלנד, אוהיו במהלך העשור השני של המאה ה-20 ושנות ה-20 של המאה ה-20. הוא מונה לסנאטור מטעם מדינת אוהיו ב-4 באפריל 1928, עם מותו של הסנאטור פרנק ויליס. הוא כיהן עד 14 בדצמבר 1928, לאחר שהפסיד במועמדות בבחירות מיוחדות למילוי שארית כהונתו של ויליס.
הוא מת כמה חודשים אחר כך, ב-17 באוגוסט 1929.
הערות שוליים

↑  סיירוס לושר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב בורנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט באקלי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n93015732  SNAC: w6jh41d8  US Congress: L000386  VIAF: 73061888   WorldCat (עם VIAF): 73061888
אדוארד טיפין

אדוארד טיפין (באנגלית: Edward Tiffin;‏ 19 ביוני 1766 –  9 באוגוסט 1829) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו הראשון, ובהמשך כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית.
ראשית חייו

אדוארד טיפין נולד בקרלייל (Carlisle) שבמחוז קמברלנד שבאנגליה. הוא למד בבית הספר הלטיני שבעירו, וב-1778 הוא החל להתלמד כסטודנט לרפואה. שש שנים לאחר מכן הוא השלים את חניכותו. ב-1783 היגרה משפחתו לווירג'יניה. כבר בגיל 17 הוא החל לעסוק שם ברפואה.
ב-1789 נשא טיפין לאישה את מרי וורת'ינגטון ממחוז ברקלי, אחותו של מי שיהיה לימים מושל אוהיו, תומאס וורת'ינגטון. מרי נפטרה, חשוכת ילדים, ב-1808. שנה לאחר נישואיהם, הצטרפו בני הזוג לכנסייה המתודיסטית לאחר ששמעו את דרשותיו של תומאס סקוט, שיהיה שכנם וידידם במשך שנים רבות. ב-1792 הסמיך הבישוף אסברי את טיפין ככומר מתודיסטי, עם סמכות להטיף. כאשר נפטר אביה של מרי, ירשו בני הזוג 16 עבדים. השניים החליטו להעניק לעבדים את חירותם ולהתגורר בטריטוריה הצפון-מערבית, שם העבדות הייתה מחוץ לחוק. ב-1798 נדד טיפין מערבה יחד עם גיסו תומאס וורת'ינגטון, והתיישב בצ'יליקות'י (Chillicothe) שבאוהיו.
קריירה פוליטית

בצ'יליקות'י היה טיפין הרופא הראשון של העיר. הוא רכב על סוסו יומם ולילה כדי לטפל בחוליו. הוא הגיע לשם מצויד במכתב מג'ורג' וושינגטון שמוען למושל הטריטוריה, ארתור סנט קלייר בו המליץ וושינגטון על טיפין למשרה ציבורית. בשנים 1799–1801 שימש טיפין כיושב ראש בית הנבחרים של הטריטוריה, וב-1802 שימש נשיא הוועידה החוקתית של אוהיו, שם קולו שבר את השוויון בהצעה לשלילת זכות הבחירה מ-337 האפרו-אמריקאים תושבי המדינה החדשה. הוא היה אחד ממנהיגי קבוצה של פוליטיקאים מצ'יליקות'י, שהובילו את קבלתה של אוהיו כמדינה בארצות הברית ב-1803, ובמשך כמה שנים שלטו בפוליטיקה שלה. בין עמיתיו נמנו תומאס וורת'ינגטון ונתניאל מאסי.
כאשר התקבלה אוהיו לאיחוד, היה ברור שטיפין ייבחר כמושל המדינה הראשון. הוא נבחר כמעט ללא שום התנגדות, ושנתיים לאחר מכן נבחר לכהונה נוספות ברוב דומה. במהלך תקופת כהונתו השנייה פעל מידית לבלום את הקנוניה של ארון בר.
ב-1806 נבחר טיפין כחבר הסנאט של ארצות הברית ובמרץ 1807 התפטר מתפקידו כמושל כדי לאייש את מושבו בסנאט. בסנאט כיהן שנתיים בלבד, והתפטר בעקבות מות רעייתו. הוא היה נאמן לאינטרסים של המערב ושקד על רווחת התושבים. הוא דאג להקצאת משאבים לשיפור נהר אוהיו, לשירות דואר יעיל ומהיר יותר, לקיומה של מערכת מהירה יותר לטובת המודדים של אדמות המערב, וקידם תיקונים לחוקים שנגעו למכירות הקרקעות במערב. הוא גם הצביע בעד הדחתו של הסנאטור השני של אוהיו, ג'ון סמית', שהיה מעורב בקנוניה של בר.
לאחר פרישתו מהסנאט בילה טיפין כמה חודשים בביתו לפני שנבחר לבית הנבחרים של אוהיו, שם כיהן כיושב ראש הבית בשנים 1809–1811. ב-1809 נישא טיפין בשנית למרי פורטר, שמוצאה במקור מדלאוור, ואז התגוררה במחוז רוס.
במלחמת 1812 סייע טיפין להעביר את תיקי המסמכים הפדרליים מוושינגטון הבירה, לפני שהיא נבזזה על ידי הבריטים. ב-1814 הוא מונה למודד הראשי של הטריטוריה הצפון-מערבית, תפקיד בו שימש עד למותו.
מותו

אדוארד טיפין נפטר ב-9 באוגוסט 1829 בצ'יליקות'י, ונטמן בבית הקברות גרנדוויו שבעיר. העיר טיפין שבצפון-מערב אוהיו קרויה על שמו.
הערות שוליים

1 2  "Edward Tiffin". Ohio Historical Society. Archived from the original on May 13, 2012.
↑  "Ancestors of James Monroe Tiffin". Ancestry.com. Archived from the original on October 17, 2014.
↑  "Black, White & Beyond: Multiculturalism in Greater Akron, An Interactive History". learn.uakron.edu.
↑  Butterfield, Consul Willshire (1848). History of Seneca County: Containing a Detailed Narrative of the Principal Events that Have Occurred Since Its First Settlement Down to the Present Time. D. Campbell. pp. 84.
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב ברנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט באקלי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117774788X  ISNI: 0000 0000 2953 6475  LCCN: n90630776  NARA: 10572463  SNAC: w6bp0b2v  US Congress: T000268  VIAF: 63164115   WorldCat (עם VIAF): 63164115
קארין כהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביוני 1987 (בת 37) עפולה, ישראל 
 שם לידה:  קארין אבישג כהן 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  נירו לוי (2010–2011) 
 פרופיל ב-IMDb
 
קארין כהן (ידועה בשם ליידי קייסי) (נולדה ב-19 ביוני 1987) היא דוגמנית, שחקנית ושדרנית רדיו ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בשם קארין אבישג כהן בעפולה, ישראל. בוגרת מסלול מצטיינים בתיכון אורט עפולה.
קריירה

ב-2007 השתתפה כהן בתוכנית המציאות "הדוגמניות" בערוץ 10 והגיעה למקום השמיני מתוך 12 המתמודדות. כהן, העוסקת בדוגמנות עבור חברות אופנה שונות, בהמשך זכתה כהן בתואר "הישראלית הסקסית" לשנת 2010 וגברה על בר רפאלי, מורן אטיאס ועדי הימלבלוי בהצבעה שנערכה בקרב גולשי אתר mako.
כהן לקחה חלק בתוכנית "וייפאאוט ישראל" של ערוץ 10 ב-2011. כמו כן, היא הגישה לצדו של זוהר ישראל את תוכנית הרדיו "תחת שמי ים התיכון" ברדיו לב המדינה. כהן בנוסף הגישה פינה קבועה בתוכנית הבוקר של דנה רון, "הבוקר של דנה" בערוץ 2.
במסגרת עיסוקה כדוגמנית כיכבה כהן בקמפיינים רבים. בשנת 2011 הצטלמה לקמפיין עבור בושם הגברים "זיפו". בשנת 2012 הצטלמה כפרזנטורית לרשת נעלי "ג'וזף", וכן שימשה כפרזנטורית של שמלות כלה עבור המעצבת שלומית אזרד. באותה שנה הצטלמה למסע פרסום עבור קולקציית בגדי ים של רשת האופנה הישראלית "H&O".
בשנת 2013 השתתפה כהן כנמתחת ב"אמבוש" תוכנית המתיחות של עופר שכטר בערוץ 10, השתתפה בעונה השלישית של תוכנית השידוכים "דייט בחשיכה" בערוץ 2, וכן השתתפה יחד עם רוסלנה רודינה בשעשועון "כלוב הזהב" בערוץ 2 של רשת. במהלך אותה שנה, החלה לשחק בתפקיד ראשי בהצגת הילדים "הנסיכה קארין ותפוח הקסם" שעלתה בתיאטרון עתיד בהיר. בנוסף באותה שנה, שימשה כהן כפרזנטורית לצדה של רוסלנה רודינה, עבור קולקציית בגדי הקיץ של חברת האופנה "קלאב אופנה", וכן שימשה כפרזנטורית לבגדי ים עבור רשת האופנה "אקספוז". לאחר מכן, השתתפה כשופטת בשעשועון "תצחיק אותי" בערוץ 24.
ב-2014 שיחקה את שולי בסדרה "רמזור" בערוץ 2. בנוסף ב-2014, השתתפה בסדרת הדוקו-ריאליטי "בוליווד" של yes לצד גלית גיאת, עידן יניב, איציק כהן ואחרים.
נכון ל-2016, כהן מנהלת עסק לקוסמטיקה בבעלותה בארצות הברית.
חיים אישיים

בשנים 2010–2011 הייתה נשואה לשחקן נירו לוי.
מאז 2015 היא מתגוררת בלוס אנג'לס שבארצות הברית עם בן זוגה, אבי רון, והיא אם לשתי בנות.
הערות שוליים

↑  יפעת הללי אברהם, ‏"רוצה מיליון עוקבים? הבליטי עכוז ותהני, פוסטמה", באתר ‏מאקו‏, 23 באוקטובר 2017
↑  מיקי לוין, זוהי אבישג כהן: הדוגמנית והשחקנית שאתם כבר מכירים היטב , מעריב, 4 בפברואר 2014
↑  הישראלית הסקסית 2011: קארין כהן, באתר ‏מאקו‏, 25 באוקטובר 2011
↑  יפעת הללי אברהם, ‏הפכה את חייה: קארין כהן עברה ללוס אנג'לס ושינתה הכל, באתר ‏מאקו‏, 6 בפברואר 2017
רוסקו מקולוק

רוסקו קונקלינג מקולוק (באנגלית: Roscoe Conkling McCulloch;‏ 27 בנובמבר 1880 – 17 במרץ 1958) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית שייצג את אוהיו בסנאט ובבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

נולד במילרסברג (אנ'), אוהיו, ארצות הברית ולמד באוניברסיטת המדינה של אוהיו ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב.
לאחר ששימש כעוזר תובע במחוז סטארק (אנ') התמודד על מקום בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1912. הוא הפסיד אך זכה בבחירות שנערכו לאחר שנתיים וכיהן שלוש קדנציות מ-1915 עד 1921. בשנת 1920 ניסה להתמודד על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל אוהיו אך נכשל.
הוא מונה לסנאט של ארצות הברית ב-5 בנובמבר 1929 לאחר מותו של הסנאטור הקודם, תאודור ברטון. הוא הפסיד בבחירות מיוחדות ב-30 בנובמבר 1930 לרוברט בלקליי ובכך תמה כהונתו בסנאט.
הוא מת בוסט פאלם ביץ' שבפלורידה בגיל 77.
הערות שוליים

↑  רוסקו מקולוק, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוהיו אוהיו |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 1 | ג'ון סמית' • ריטרן ג'. מגז הבן • תומאס וורת'ינגטון • ג'וזף קר • בנג'מין ראגלס • תומאס מוריס • בנג'מין טאפן • תומאס יואינג • בנג'מין וייד • אלן ת'ורמן • ג'ון שרמן • מארק האנה • צ'ארלס דיק • אטלי פומרין • א. ויקטור דונהי • הרולד בארטון • ג'יימס הופמן • קינגסלי טאפט • ג'ון בריקר • סטיבן מרווין יאנג • רוברט טאפט ג'וניור • הווארד מצנבאום • מייק דה ויין • שרוד בראון • ברני מורנו |  |
| קבוצה 3 | תומאס וורת'ינגטון • אדוארד טיפין • סטנלי גריסוולד • אלכסנדר קמפבל • ג'רמיה מורו • ויליאם טרימבל • אית'ן אלן בראון • ויליאם הנרי הריסון • ג'ייקוב בורנט • תומאס יואינג • ויליאם אלן • סלמון צ'ייס • ג'ורג' פיו • סלמון צ'ייס • ג'ון שרמן • סטנלי מתיוס • ג'ורג' פנדלטון • הנרי ב. פיין • קלווין ברייס • ג'וזף פורקר • תאודור ברטון • וורן הרדינג • פרנק ויליס • סיירוס לושר • תאודור ברטון • רוסקו מקולוק • רוברט באקלי • רוברט טאפט • תומאס בארק • ג'ורג' בנדר • פרנק לאושי • ויליאם בארט סקסבי • הווארד מצנבאום • ג'ון גלן • ג'ורג' ווינוביץ' • רוב פורטמן • ג'יי. די. ואנס • ג'ון יוסטד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: M000392