stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ז'לקו הודק
מחלוקת

בשנת 2005, הודק אמר בריאיון למגזין "טנה" כי "אוכלוסיית ההומואים והלסביות (להט"ב) לא יכולה להיות שווה עם אזרחים אחרים מכיוון שזה אומר חזרה לסדום ועמורה", וכינה בני זוג מאותו המין "חולים". בעקבות אמירות אלו, הוא הוכרז כ-"הומופוב השנה" בשנת 2006 על ידי פורטל להט"ב קרואטי, Gay.hr. בדו"ח משנת 2005, האיגוד הבינלאומי לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנס ואינטרקס (ILGA) רשם אותו כ"איש ציבור שנשא הצהרות הומופוביות". בשנת 2011 היה הודק מועמד לתואר "הומופוב העשור" על ידי "הלהט"בים" ארגון הגאווה של זאגרב שכינה אותו "ללא ספק ההומופוב הגדול בקרואטיה". בתגובה, הודק פרסם הודעה ציבורית בפייסבוק שכותרתה: "אהבה ומוזיקה הן הכוחות המניעים שלי", בה הביע צער על כך שהוא נכלל בבחירה, והוסיף כי הוא ידידותי לחברי הקהילה הגאה ואין לו שום דבר נגד אהבה מכל סוג שהיא.
חיים אישיים

הודק נשוי לבריג'יטה קרקץ מאז שנת 2006, לשניים שני ילדים, הבת סופיה (נולדה 2006) והבן דייוויד (נולד בשנת 2013).
הערות שוליים

↑  Pogodi tko sam: Prepoznajete li ovog 'izblajhanog' mladića?, www.24sata.hr (בקרואטית)
1 2  Jacques Houdek biografija | Biografija.com, www.biografija.com
↑  Globus - JACQUESOVA ISPOVIJEST Otvorio dušu o odrastanju, pjevačkim počecima, optužbama da je ekscesan, pjevanju za HDZ..., www.jutarnji.hr, ‏4 במאי 2015 (ב־)
↑  THE VOICE Pobjednica je kraljica Nina Kraljić - Gloria, www.gloria.hr
↑  Eurovision 2017 : le Croate Jacques Houdek taillé pour la victoire, tvmag.lefigaro.fr, ‏3 במרץ 2017
↑  Kyiv 2017, eurovision.tv (באנגלית)
↑  Objavljena lista najvećih homofoba, Dnevnik.hr (בקרואטית)
↑  Kontroverzni Houdek: Homofob godine pjeva o uvažavanju različitosti, Dnevnik.hr (בקרואטית)
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏4 במרץ 2017
↑  Croatia's Jacques Houdek reveals "My Friend" song title and launches #beMyfriend campaign, wiwibloggs, ‏21 בפברואר 2017 (באנגלית)
↑  Jutarnji list - Izbor za homofrenda i homofoba desetljeća u Hrvatskoj: Pročitajte tko su finalisti!, www.jutarnji.hr, ‏15 ביוני 2011 (ב־)
↑  Houdek će na Eurosongu pjevati o uvažavanju različitosti, a nekad je pričao užasne stvari o gayevima, www.index.hr (בקרואטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb155140702 (data)  ISNI: 0000 0000 0449 6913  MusicBrainz: c85fa836-9ade-49b2-a347-5828f5722030  VIAF: 7693924   WorldCat (עם VIAF): 7693924
חברת הפחם

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית
 תקופת הפעילות:  1980–הווה (כ־44 שנים)
 מיקום המטה:  רחוב לינקולן 20, תל אביב, ישראל
 רווח:  11 מיליון (2022)
 מנכ"ל:  משה בורנשטיין
 עובדים:  28 (2015)
  
 https://ncsc.co.il
 
החברה הלאומית לאספקת פחם בע"מ המוכרת בשם המקוצר "חברת הפחם" היא חברה ממשלתית ישראלית העוסקת ברכש פחם ושינועו מרחבי העולם אל תחנות הכוח של חברת החשמל בישראל.
היסטוריה

בשנת 1980 הקימה מדינת ישראל את חברת הפחם כחברה ממשלתית. בשנת 1981 החברה החלה את פעילותה. בשנת 1984 החברה ביצעה לראשונה עסקה למכירת פחם למפעל תעשייתי. בשנת 1989 נחנך מסוף הפחם באשדוד, נסגר בשנת 2000, ופריקת הפחם הועברה לנמל באשקלון. בשנת 2003 חברת החשמל רכשה ממדינת ישראל את כל מניות חברת הפחם.
נכון לשנת 2020 יושב ראש דירקטוריון החברה הוא עופר בלוך, ומנכ"ל החברה הוא משה בורנשטיין.
הסיבות להקמת החברה

התרבות האוכלוסייה והתפתחות החברות התעשייתיות בישראל אשר חייבו את הגדלת תצרוכת החשמל.
תחליף זול ביחס למחירו היקר של הדלק הנוזלי, וצמצום רמת זיהום האוויר אשר הייתה כרוכה בשימוש בדלק נוזלי.
סיבות ביטחוניות ופוליטיות, מכיוון שהדלק הנוזלי נתון ברובו בשליטת מדינות ערב.
תחומי פעילות

רכש פחם.
ספנות ושינוע פחם דרך הים.
בעלי עניין

מלוא מניות החברה (100%) מוחזקות על ידי חברת החשמל אשר נמצאת בשליטת מדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  דוח כספי 2022 באתר רשות החברות הממשלתיות
↑  ליאור גוטמן, 28 עובדי החברה לפחם חלקו בונוס של 2.4 מיליון שקל, באתר כלכליסט, 30 באוגוסט 2016
↑    עמיר בן־דוד, פחם שווה כסף, באתר "ידיעות אחרונות", 15 במרץ 2017
| דגל ישראל חברות ממשלתיות בישראל |
| --- | --- | --- |
| אוצר | ענבל חברה לביטוח |  |
| אנרגיה | חברת החשמל לישראל • המכון הגיאופיסי לישראל • נתיבי הגז הטבעי לישראל • תשתיות נפט ואנרגיה • החברה הלאומית לאספקת פחם • חקר ימים ואגמים לישראל • מקורות |  |
| ביטחון | רפאל מערכות לחימה מתקדמות (SCD) • התעשייה האווירית לישראל • אלתא מערכות • תומר חברה ממשלתית • נצר השרון |  |
| בינוי ושיכון | האגודה לתרבות הדיור • דירה להשכיר • חלמיש • עמידר • ערים • חברת קרתא |  |
| דת | המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים |  |
| חינוך | הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי • הכפר הירוק • מאיר שפיה • מדרשת שדה בוקר • מקוה ישראל • החברה למתנ"סים |  |
| ירושלים | החברה לפיתוח מזרח ירושלים • החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי |  |
| כלכלה | אשרא • המועצה הישראלית לצרכנות |  |
| סביבה | החברה הממשלתית להגנות מצוקי חוף הים התיכון • החברה הממשלתית להגנות ים המלח • פארק אריאל שרון • החברה לשירותי איכות הסביבה |  |
| רווחה | המשקם |  |
| תחבורה | חברת כביש חוצה ישראל • נתיבי איילון • נתיבי ישראל • נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים • רכבת ישראל • נמל אשדוד • חברת נמלי ישראל |  |
| תיירות | החברה לפיתוח עכו העתיקה • החברה הממשלתית לתיירות |  |
| חברות ממשלתיות בעבר | אל על • בזק • נמל אילת • נמל חיפה • צים • תעש מערכות • עשות אשקלון • תדמור• דואר ישראל • בנק הדואר |  |
רשות החברות הממשלתיות • הפרטה בישראל
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וורפאת'

| --- | --- |

וורפאת', כפי שהוא מופיע על עטיפת החוברת Uncanny X-Men #476 מספטמבר 2006, אמנות מאת בילי טאן, דני מיקי ופרנק דרמטה.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  New Mutants #16 (יוני 1984)
 יוצרים:  כריס קלרמונט סאל בוסימה
 גילום הדמות:  בובו סטיוארט 
 מידע
 שם אמיתי:  ג'יימס ג'ונתן פראודסטאר
 כינויים:  ג'ימי פראודסטאר, ת'אנדרבירד, פראודסטאר, השמש הרצה
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  Camp Verde 
 מקצוע:  גיבור-על, חייל
 כוחות:  כוחות-על, מהירות על-אנושית, סיבולת גבוהה, רפלקסים מהירים, חושים מוגברים.
 חבר בקבוצה:  אקס פורס, שבט אפאצ'י
 חבר לשעבר בקבוצה:  אקס-מן המוטנטים החדשים תאגיד אקס הליונס
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  ניל ומריה פראודסטאר (הורים, מתים) ג'ון פראודסטאר (אח, מת)
 
וורפאת' (באנגלית: Warpath) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #16 מיוני 1984, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר סאל בוסימה.
וורפאת' הוא האלטר אגו של ג'יימס ג'ונתן פראודסטאר, אינדיאני יליד אמריקה משבט האפאצ'י ואחיו הצעיר של ג'ון פראודסטאר, שהיה ידוע בכינויו "ת'אנדרבירד". לג'יימס יש יכולות על-אנושיות כגון כוח, מהירות, סיבולת, רפלקסים וחושים מוגברים כמו לאחיו הבכור, אם כי רמות הכוח שלו גבוהות יותר. בתחילה, ג'יימס האשים את קבוצת האקס-מן במות אחיו והצטרף לקבוצת ההליונס כדי להשיג נקמה. מאוחר יותר הוא שקל מחדש את בחירתו והפך לחבר מייסד של קבוצת אקס פורס המיליטנטית.
את דמותו של וורפאת' בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: העתיד שהיה" מגלם השחקן בובו סטיוארט.
התרנגול ותפילת בני אדם

התרנגול ותפילת בני אדם הוא סיפור קצר מאת ש"י עגנון, שנכלל באוסף תכריך של סיפורים, שיצא לאור לאחר פטירתו של עגנון, בשנת 1985.  את השם נתנה לסיפור בתו של עגנון, אמונה ירון, שהביאה את הסיפור לדפוס.
עלילה

הסיפור מגולל את מעשהו של תרנגול, הנמכר ליהודי. אצל היהודי התרנגול מקבל את כל צרכו וחי חיים מלאים. בערב יום הכיפורים מתואר התרנגול כמבולבל מכל המעשים המשונים שעושה בו בעליו, עד שהלה לוקח אותו אצל השוחט, שם הוא נשחט. הסיפור נחתם במשפט "אך ידיעה שלאחר מעשה, מה מועילה?". כלומר רק לאחר שהוא נשחט, הוא מבין את שנעשה לו. חוקרים שונים רואים את המשפט הזה (והסיפור בכלל) כאלגוריה לדברים שונים, החל במצבו הקיומי של האדם, וכלה בשואת היהודים.
אמצעים אמנותיים > מוטיב התרנגול

מוטיב התרנגול הוא מוטיב חשוב בספרות עגנון, ניתן לראות אותו בין השאר בסיפור פשוט. למעשה התרנגול הוא כנראה בעל החיים עליו כתב עגנון הכי הרבה, דוגמה נוספת היא הנגר והתרנגול. בסיפור זה הוא מופיע בצורה די ברורה, התרנגול הוא הדמות הראשית. נהוג לקשר את התרנגול של עגנון לגבר (המילה גבר משמשת גם כשם לתרנגול). זהו פתח לאלגוריות שונות ורבות שפותחו על ידי חוקרים שונים. אפשר לראות את התרנגול כמטפורה לדברים נוספים, למשל ניתן לראות אותו כסמל לביטחון עצמי מושלה. בסיפור זה התרנגול מוצג כראוותן, אך אין לו דבר לעשות כנגד סופו הקבוע מראש.
אמצעים אמנותיים > מבע משולב

המבע המשולב הוא אחד מהכלים המרכזיים בהם משתמש עגנון. בסיפור זה ישנו מבע משולב בין המספר ותרנגול, בידי כך בונה עגנון את דמותו של התרנגול. כמו כן עגנון מרחיק לכת ומתאר את הפסיכולוגיה של תרנגול ברגעיו האחרונים. מבחינה טכנית ניתן לראות בסיפור זה עילוי ברמת המבע המשולב.
אמצעים אמנותיים > אירוניה

המאפיין הבולט ביותר בלשון הסיפור הוא האירוניה. ניתן לראות אירוניה זו החל מהתיאור התרנגול בפתיח. עגנון טוען שכיוון שהתרנגול גדל אצל ערלית, שלא הכירה את היהדות, גם התרנגול לא הכיר את היהדות. טענה זו היא כמובן מלאה באירוניה שכן התרנגול לא היה מכיר את מצוות היהדות כך או כך. כמו כן גם משפט הסיום: "אך חוכמה שלאחר מעשה, מה מועילה." נכתב בשפה אירונית, ואף צינית.
ז'אן וילאר

| --- | --- |

ז'אן וילאר מימין, בצילום מפסטיבל אביניון בשנת 1967, בחברתם של אנטואן בורסייה ופרנסואה בייאדו
 לידה:  25 במרץ 1912 סט, ארו, צרפת 
 פטירה:  28 במאי 1971 (בגיל 59) סט, ארו, צרפת 
 מקום קבורה:  Cimetière Marin, Sète 
 שם לידה:  Jean Louis Côme Vilar 
 מדינה:  צרפת 
 צאצאים:  Dominique Vilar 
 http://www.maisonjeanvilar.org
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אן וילאר (בצרפתית: Jean Vilar, שמו בלידה: ז'אן לואי קוֹם Jean-Louis Côme, ‏ 25 במרץ 1912 – 28 במאי 1971) היה שחקן ובמאי תיאטרון צרפתי.
כשהרגיש מתוסכל ממה שתפס כצמצום אופקים האליטיסטי של אמנות התיאטרון, הקדיש  וילאר את עצמו ליצירת "תיאטרון העם" והוביל מגמת ביזור של הפעילות התיאטרונית בצרפת. הוא הקים שני מוסדות תיאטרוניים רבי-חשיבות:פסטיבל אביניון וגרסה חדשה של "התיאטרון הלאומי העממי" בפריז. וילאר שאף להביא לאולמות התיאטרון קהל רחב ככל האפשר מכל שכבות העם.
ביוגרפיה

ז'אן וילאר נולד בשם ז'אן-לואי קום בעיר סט במחוז ארו שבדרום צרפת. בשנת 1932 התיישב בפריז. למד פילולוגיה וכן פילוסופיה בקורס של אלן.
וילאר השתלם כשחקן ובמאי תחת הדרכתו של השחקן ובמאי התיאטרון שארל דילן (Dullin) ב"תיאטר דה ל'אטלייה" (Théâtre de l'Atelier), שעל במתו עשה את הופעת הבכורה כשחקן בשנת 1935. לאחר מכן החל משנת 1940, בימי הכיבוש הנאצי, סייר עם להקת שחקנים ברחבי צרפת.
את הקריירה שלו כבמאי עצמאי החל בשנת 1943 בתיאטרון קטן שהקים בפריז, תיאטרון דה פּוֹש מונפרנאס" (כלומר -תיאטרון כיס מונפרנאס). על במה זו העלה, בין השאר, את "דון ז'ואן" מאת מולייר ואת "מחול המוות" מאת סטרינדברג. בשנת 1945 זכה בהצלחה מהדהדת בימויו את המחזה "רצח בקתדרלה" מאת ת"ס אליוט על במת תיאטר די וייה-קולומביה (Théâtre du Vieux-Colombier) של ז'אק קופו.
בשנת 1947 הוא היה המנהל הראשון של הפסטיבל השנתי לתיאטרון באביניון 
התרחשות תרבותית זו קנתה תחת הנהלתו מוניטין בינלאומיים. וילאר העלה במסגרת הפסטיבל יצירות קלאסיות רבות, כמו ריצ'רד השני מאת שייקספיר (1948-1949), "מות דנטון" מאת גאורג ביכנר (1948) ובהצלחה יוצאת דופן, את "הנסיך מהומבורג" מאת היינריך פון קלייסט (1951), האחרון - בהשתתפותו של ז'ראר פיליפ. 
וילאר ניהל את הפסטיבלים באביניון עד יום מותו.
בשנת 1951 קיבל וילאר את ניהול התיאטרון הלאומי העממי TNP בפריז, תפקיד שהמשיך עד שנת 1961.עשה מאמצים רבים להפוך את התיאטרון הזה לתיאטרון עממי במובנו המקורי של תיאטרון הנגיש לכולם. וילאר נקט בדרכים שונות להקל על גישת האנשים חסרי האמצעים להצגות - על ידי מחירי כניסה מוזלים, הסדרי מנוי נוחים, ארוחות זולות לפני ההצגות, מלתחה בחינם, הסעות ודיונים באופן סדיר בפני הקהל. 
ההצגות צוידו בתפאורה פשוטה, אך בתלבושות מגוונות, שימוש רב במוזיקה ובתנועות. וילאר הביא בפני הקהל של ה-TNP מחזות מאת צ'כוב, פירנדלו, היינר קיפהרדט
וברטולט ברכט (אמא קוראז' וילדיה, עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי וכו'. הוא עצמו שיחק את התפקידים הראשיים ב"ריצ'רד השני" וב"קמצן."
בשנת 1969 ביים וילאר בארנה של ורונה את האופרה "דון קרלו" מאת ורדי.
לקריאה נוספת

Jean Claude Bardot - Jean Vilar. Colin, Paris, 1991
Maria Shevtsova, Maria - Jean Vilar in Fifty Key Theatre Directors, eds Mitter, S., & In Shevtsova, M., Routledge, 2005
J.Téphany, & R.Barthes - Jean Vilar. Editions de l'Herne, Paris, 1995
חזית ארמון האפיפיורים באביניון, שבו מתקיים הפסטיבל הבינלאומי לתיאטרון
ז'אק דוידסון

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1890 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  13 בינואר 1969 (בגיל 78) אמסטרדם, הולנד 
 הישג בולט:  היה מס' 32 בעולם בשנת 1921
 מד כושר מרבי:  2513 (יולי 1926)
 מדינה:  הולנד
 הערות:  יהודי
 
ז'אק דוידסון (בהולנדית: Jacques Davidson; ‏14 בנובמבר 1890 – 13 בינואר 1969) היה שחמטאי יהודי-הולנדי.
ביוגרפיה

לפני מלחמת העולם הראשונה התגורר דוידסון בלונדון במשך מספר שנים. דוידסון שיחק עם אביו שחמט על סכומי כסף, והגם שלא קיבל את התמורה, הבין שהמשחק יכול לשמש לו מקור פרנסה וכך החל לשחק נגד אנגלים עשירים. הוא התקדם ברמתו השחמטאית בעזרת הולנדי אחר, רודולף לומן. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הגיע דוידסון למקום השני בשתי אליפויות הולנד לשחמט, בשני המקרים ניצח בתחרויות אלוף העולם לעתיד מקס אויבה שבעת ההיא היה כבר החזק שבשחמטאי הולנד.
בשנת 1911 ניצח דוידסון דו-קרב נגד אדוארד סרג'נט 2.5-0.5 בלונדון. הוא חלק מקום 3-5 בתחרות טונברידג' ולס בשנת 1911 (ניצח: פרדריק ייטס), הגיע למקום ה-15 בתחרות קלן (ניצח: משה לובצקי), חלק מקום 2-3 בתחרות לונדון 1912 (ניצח: הרולד קול), הגיע למקום השישי בתחרות לונדון 1912 (ניצח: ג'ורג' אלן תומאס) וחלק מקום 4-7 בתחרות לונדון 1913 (ניצח: אדוארד לאסקר).
בשנת 1921 הגיע דוידסון למקום השני בתחרות נימיכן (ניצח: מקס אויבה), הגיע שמיני בתחרות האג (ניצח: אלכסנדר אלכין), הגיע למקום ה-16 בתחרות שבינגן בשנת 1923 (ניצחו: פאול יונר ורודולף שפילמן) , בשנים 1923 ו-1924 הגיע דוידסון למקום השני בשתי אליפויות הולנד לשחמט, בשני המקרים ניצח בתחרויות מקס אויבה. דוידסון ניצח בתחרות אמסטרדם 1925, הגיע למקום ה-16 בתחרות זמרינג 1926 (ניצח: רודולף שפילמן), הגיע שמיני בתחרות ספה 1926 (ניצחו: פרידריך זמיש וג'ורג' אלן תומאס), הגיע שני בתחרות אוטרכט 1927 (ניצח: מקס אויבה), חלק מקום ראשון בתחרות אמסטרדם 1927 עם הרטינגסבלט וחלק מקום 5-6 בתחרות אמסטרדם 1929 (ניצח: מקס אויבה).
דוידסון קיים מספר דו-קרבות: סיים בתיקו עם ריצ'רד טייכמן בברלין, בשנת 1922, הפסיד למקס אויבה בשנת 1924 ובשנת 1927, והפסיד לרודולף שפילמן בשנים 1932 ו-1933. כל ארבעת הדו-קרבות הללו התקיימו באמסטרדם. .
התרנגולת שהטילה ביצי זהב

האווזה שהטילה ביצי זהב, איור של מיילו ווינטר - 1919
התרנגולת שהטילה ביצי זהב הוא משל ממשלי איזופוס, שמוסר ההשכל שלו הוא להסתפק במה שיש ולא להתפתות לחמדנות יתר, שיכולה להותיר אותך בלי כלום. הסיפור המקורי מדבר דווקא על אווזה המטילה ביצי זהב (ביצת אווז גדולה פי חמישה מביצת תרנגולת ממוצעת), אולם זה התרגום המוכר למשל בשפה העברית.
המשל ומוסר ההשכל

המשל מספר על איכר עני ואשתו שאחת התרנגולות שלהם הטילה ביצי זהב, ביצה אחת בכל יום. האיכר לא הסתפק בביצה אחת ביום ורצה להשיג יותר ולהתעשר בבת אחת, הוא חשב שאם היא מטילה ביצת זהב בכל יום בוודאי מסתתר בתוכה מצבור זהב ולכן יום אחד הוא החליט להרוג את התרנגולת ולחתוך את בטנה, אך כשעשה זאת, לא מצא שם אפילו ביצת זהב אחת, והוא גילה כי בתוכה היא הייתה זהה לחלוטין לשאר התרנגולות, וכך במחשבה להתעשר בבת אחת האיכר העני ואשתו שללו מעצמם את האפשרות של רווח נאה יום אחר יום.
המשל במזרח

אנלוגיה למשל מן המזרח נמצאה ב"סובנהאמסה ג'טאקה", שמופיע בסעיף הרביעי של סיפורי הג'טאקה הבודהיסטיים.
במשל הזה - אבי משפחה ענייה נולד מחדש בתור ברבור שנוצותיו עשויות זהב, מדי פעם הוא נוהג לחזור אל משפחתו ולהציע להם לקחת נוצת זהב אחת מכנפיו כדי שתהווה עבורם מקור לפרנסה. לבסוף, חמדנותה של אם המשפחה גורמת לה לתלוש את כל נוצותיו של הברבור בבת אחת וכשהוא מתאושש מהמריטה כל נוצותיו הופכות לנוצות רגילות.
נוצות הזהב של הברבור הן כביצי הזהב של התרנגולת, בשני המקרים הרצון להשיג עושר מיידי, מבטל למעשה את היכולת לעושר שיפרנס את העניים למשך חייהם בכבוד.
ראו גם

ג'ק ואפון הפלא
הדייג ודג הזהב
תפסת מרובה לא תפסת
ברווז השווה מיליון
לקריאה נוספת

Aesop's Fables, a new translation by V. S. Vernon Jones (London: W. Heinemann, 1912), p. 2.
הערות שוליים

↑  Aesop's Fables: Townsend (1867) Mythfolklore.net
↑  The Jataka, Volume I, tr. by Robert Chalmers, [1895] Sacred-texts.com
ז'אן ויקטור מארי מורו

| --- | --- |

 לידה:  14 בפברואר 1763 מורלה, ממלכת צרפת ממלכת צרפת 
 נהרג:  2 בספטמבר 1813 (בגיל 50) לוני, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות שרטרז 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אוניברסיטת רן 
 בן או בת זוג:  Eugénie Hulot d'Osery 
 צאצאים:  Isabelle Moreau 
 השתייכות:  חיל רגלים 
 דרגה:  מרשל צרפת 
 פעולות ומבצעים
 מלחמות המהפכה הצרפתית  Battle of Diersheim  קרב אמנדינגן  Battle of Biberach  Battle of Cassano  קרב אנגן  Battle of Novi  קרב הוהנלינדן  קרב פרידברג  Battle of Neresheim  המלחמות הנפוליאוניות  Battle of Haunstetten  קרב טורקואן  Battle of Cannstadt  קרב ראשטאט  קרב דרזדן 
 עיטורים
 שמות החקוקים בשער הניצחון בפריז 
 
ז'אן ויקטור מארי מורו (בצרפתית: Jean Victor Marie Moreau; ‏14 בפברואר 1763 – 2 בספטמבר 1813) היה גנרל צרפתי בולט בימי מלחמות צרפת המהפכנית. הוא פיקד על הצבאות הצרפתיים במלחמתה נגד הקואליציה האנטי צרפתית הראשונה והשנייה. בהמשך הדרך הסתכסך עם הדירקטורט וסייע לנפוליאון בונפרטה ולקבוצת קושרים לתפוס את השלטון בהפיכת 18 בברימר. עם הזמן הסתכסך גם עם נפוליאון וגורש לארצות הברית, ממנה חזר כדי לקחת חלק במלחמתה של הקואליציה האנטי צרפתית השישית, הפעם בצד בעלות הברית. נפצע אנושות בקרב דרזדן ומת כמה ימים לאחר מכן.
ביוגרפיה

מורו נולד במורלה (Morlaix) שבחבל ברטאן. אביו היה עורך דין מצליח והתעקש שבנו ילך בעקבותיו. מורו הצעיר התקבל לאוניברסיטת רן. הוא לא חש כל חיבה למשפטים אך נהנה מהחיים הסטודנטיאלים החופשיים רחוק מעינו הפקוחה של אביו. במקום ללמוד, התבלט בין חבריו וקיבץ אותם לצבא מאולתר שעליו פיקד.
עם פרוץ המהפכה בשנת 1789, פיקד על הסטודנטים במהומות שהתרחשו בעיר. כעבור שנתיים קיבל דרגת סגן-אלוף ופיקוד על גדוד מתנדבים מאיל-א-וילאן ושירת עם יחידתו תחת פיקודו של הגנרל שארל פרנסואה דומורייה. בשנת 1793 בעקבות הצלחותיו בפיקוד על הגדוד קודם לדרגת בריגדיר וקיבל חטיבה שלמה תחת פיקודו. לזאר קרנו קלט את הקצין הצעיר וקידם אותו לדרגת גנרל דיוויזיה בתחילת 1794. עם קבלת הדרגה הועבר מורו לשרת תחת גנרל שארל פישגרו בפלנדריה.
מורו ביסס את שמו בקרב טורקון (1794) ושנה לאחר מכן קיבל את הפיקוד על הצבא הצרפתי בחבל הריין. עם צבא זה פלש לגרמניה וזכה לניצחונות אחדים, אך ניגף לפני ארכידוכס קארל מאוסטריה. אף על פי שהמערכה בגרמניה לא הסתיימה בניצחון מוחלט, ניצחונותיו בזירה זו הביאו לו תהילה בצרפת.
מורו חזר ופלש לגרמניה בשנת 1797, אחרי עיכובים רבים שנגרמו מהיעדר מימון וציוד, אך נאלץ לקטוע את מסע המלחמה בעקבות חתימה על הסכם לובן שהשכין שלום בין אוסטריה לצרפת. בתקופה זו גילה התכתבות בוגדנית בין חברו הוותיק, שארל פישגרו, לחבר במשפחת המלוכה הצרפתית הגולה, הנסיך דה קונדה. מורו הגן בעבר על פישגרו וכעת הסתיר את תגליותיו, מה שהטיל צל של חשד על מורו עצמו. בסופו של דבר, שלח את המכתבים לפריז והוקיע את פישגרו כבוגד.
מורו שוחרר מהצבא, אך גויס שוב בשנת 1799 עם חידוש מעשי האיבה נגד האוסטרים שכרתו ברית עם הרוסים ועם מספר מדינות נוספות. נפוליאון שהה במצרים ומורו היה אחד הגנרלים המוערכים ביותר שהיו זמינים לממשלה. הוא קיבל את הפיקוד על הצבא הצרפתי באיטליה, אך לא הצליח לבלום את אלכסנדר סובורוב. אחרי שספג הפסד בקרב נובי נסוג עם צבאו לג'נובה והעביר את הפיקוד לז'אן אטיין שמפיונה. בשובו ממצרים מצא נפוליאון את מורו בפריז, מדוכדך ומאוכזב מהתנהלותו של הדירקטורט והבטיח את תמיכתו בהפיכת 18 בברימר. בתמורה החזיר לו נפוליאון את הפיקוד על הצבא באזור הריין, שם זכה מורו בניצחונו הגדול ביותר בקרב נוהנלינדן.
בשובו לפריז, התחתן מורו עם העלמה הילו ד'אוזרי הקריאולית, מחוג ידידיה של ז'וזפין, אשתו של נפוליאון. אשתו הפעלתנית של מורו אספה סביבה מאוכזבים רבים משלטונו של נפוליאון, אך מורו, שהאמין בערכים רפובליקניים, לא רצה לשתף פעולה עם קשר שתכליתו חזרתם של הבורבונים לשלטון. נפוליאון שידע על המתרחש, הורה לעצור את הקושרים.
מורו הואשם יחד עם היתר ואף שלא לקח חלק בקשר - הורשע והוגלה לארצות הברית. בעת מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה שקלו השלטונות האמריקנים להעניק לו את הפיקוד על הצבא, אך באותו הזמן הגיעו חדשות אודות השמדתו של הגרנד ארמה ברוסיה ומורו יצא לאירופה. בהגיעו לאירופה חבר לקואליציה האנטי צרפתית ושימש שם בתפקיד של יועץ.
מורו נהרג בקרב דרזדן בעת שעמד על הגבעה יחד עם הפיקוד העליון של בעלות הברית והשקיף על הקרב. נפוליאון שעבר ליד אחת הסוללות ראה קבוצת קצינים על הגבעה והורה לתותחנים להפגיז את המקום. מורו ספג פגיעה ישירה ומת כמה ימים לאחר מכן מפצעיו.
הערות שוליים

↑  לסיפור זה יש מספר גרסאות, לפעמים מסופר אפילו שנפוליאון כיוון את התותח בעצמו, אך ככל הנראה מדובר בבדיה. להשוואה: הגרסה הווירטואלית של ספר המתאר את ההתרחשויות בקרב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301851505171  PLWABN: 9810648079005606  BIBSYS: 2061629  BNE: XX5101804  BnF: cb124033209 (data)  BPN: 39287929  DSI: 12306  GND: 118784811  ICCU: BATV000145  ISNI: 0000 0000 6647 4533  LCCN: n84054924  LNB: 000246721  NKC: jo2015896704  NLA: 35962357  NSK: 000106996  NTA: 069942145  RERO: 02-A003608399  SELIBR: 300927  SNAC: w6gf16fb  SUDOC: 033136211  Trove: 1164872  ULAN: 500354291  VcBA: 495/140800  VIAF: 71477667   WorldCat (עם VIAF): 71477667
וסטין

וסטין (בצ'כית: Vsetín) היא עיר בחבל זלין, שבמזרח הרפובליקה הצ'כית.
בהיותו עיר קטנה במהלך השנים ההא הפכה למרכז תעשייתי וספורטיבי חשוב.
התיישבות ראשונה באזור הוזכרה בשנת 1297 והעיר מוזכרת בשנת 1308. באותה תקופה היא הייתה שייכת למסדר אבירי היכל שלמה. במהלך המאה ה-15 נבנה באזור יישוב מבוצר ובמאה ה-17 נבנה מבצר ששרידיו קיימים עד היום. בשנת 1609 השליטה על האזור העוברה לאלברכט פון ולנשטיין שהתחתן עם אישה מקומית. הוא ניסה בכל כוחו להביא להחזר הכנסייה הקתולית לאזור וזה הביא למספר מרידות. בשנת 1653 השליטה על העיר הועברה למשפחה הונגרית ששלטה באזור כ-180 שנים. בהיותה משפחה קתולית המרידות נמשכו עד שבנת 1781 פורסם כתב הסובלנות.
החל מהמאה ה-19 בעיר התפתחה תעשייה. במיוחד התפתחה תעשיית החשמל. במהלך מלחמת העולם השנייה המפעלים שגשגו בעקבות הזמנות אספקת ציוד לצבא.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 אוכלוסיית העיר הוכפלה, בין היתר בעקבות הכללת כפרים בסביבה (לרבות יאנובה) בשטחי העיר. לאח נפילת השלטון הקומוניסטי העיר ידעה תקופה קשה עם רמת אבטלה גבוהה.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, קבוצת הוקי קרח של העיר הייתה 5 פעמים אלופת צ'כיה.
חדר הטיקי הקסום

חדר הטיקי הקסום (באנגלית: Walt Disney's Enchanted Tiki Room ) הוא מתקן בפארק השעשועים דיסנילנד שבקליפורניה. חדר הטיקי הקסום (תחת הנהלה חדשה) (באנגלית: The Enchanted Tiki Room (Under New Management)) הוא גרסת המופע המוצגת בממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה.
חדר הטיקי הקסום בדיסנילנד

חדר הטיקי הקסום, שנפתח ב-23 ביוני 1963 היה המתקן האחרון שהשתמש באודיו אנימטרוניקס - המצאת חברת WED מיזמים. בהתחלה מומן המתקן על ידי חברת יוניטד איירלינז אולם המימון עבר לאחר זמן קצר לחברת המזון דול המממנת אותו עד היום.
בעת הקמתה הייתה החברה בבעלות אישית של וולט דיסני דרך החברה שלו - WED מיזמים, ולא חלק מדיסנילנד (שבבעלות חברת וולט דיסני). המתקן לא תוכנן להיות אטרקציה בפארק אלא מסעדה, בה הנעימו ציפורים המופעלות על ידי אודיו אנימטרוניקס את זמנם של הסועדים.
מאחר שהמתקן הופעל על ידי מחשבים, היה המבנה למבנה הראשון בדיסנילנד הממוזג במיזוג אוויר.
המתקן מציג את התרבות הפולינזית באמצעות תוכים מזמרים שצבעיהם כצבע דגל המדינה ממנה לכאורה באו: "חוזה" - מקאו בצבעי אדום לבן וירוק (מקסיקני) - המדובב על ידי וואלי באואג, "מייקל" - מקאו בצבעי לבן וירוק (מאירלנד) המדובב על ידי פלטון בורלי, "פייר" בצבעי אדום לבון וכחול (צרפת) המדובב על ידי אנרי ניוטון ו"פריץ" בצבעי אדום שחור ולבן (גרמניה) מדובב על ידי ת'רל רייונקרופט. כמו כן משתתפים במופע 150 ציפורים, פרחים, עמודי טוטם, מפל, תופים ומסכות מדברות.
בעת ההמתנה למופע נערך מופע מקדים.
המופע שופץ בשנים 2004 - 2005 ונפתח מחדש לקהל במרץ 2005.
חדר הטיקי הקסום בדיסנילנד > נתונים מספריים

כחלק מ"הצוות המזמר" של המתקן ישנם:
54 סחלבים מזמרים
4 עמודי טוטם
12 מתופפי תיקי
24 מסכות שרות
7 ציפורי גן עדן
8 תוכים מסוג מקאו
12 טוקאנים
9 סוגי ציפורי שיר
6 תוכים מסוג קקדו
20 ציפורים טרופיות שונות.
חדר הטיקי הקסום (תחת הנהלה חדשה)

חדר הטיקי הקסום (תחת הנהלה חדשה) נפתח לקהל בממלכת הקסם ב-1 באוקטובר 1971 בשם "הסרנדה הטרופית של וולט דיסני" (Walt Disney's Tropical Serenade). המופע זהה למופע בדיסנילנד אולם היו שינויים קלים במופע המקדים. המופע נסגר ב-1 בספטמבר 1997 לשיפוצים ונפתח כמופע חדש. במרכזו מופיע התוכי יאגו מהסרט אלאדין, וזאזו מהסרט מלך האריות.
מידע על המתקן > דיסנילנד

פתיחה: 23 ביוני 1963
מתכנן: WED מיזמים
מספר הציפורים הכולל: 225
ציפורים מזמרות: 120
גוף תומך: דול אננס
אורך המופע: 16:08
אורך המופע המקדים: 10:00
סוג המתקן: מופע תיאטרון עם אודיו אנימטרוניק
מידע על המתקן > ממלכת הקסם

פתיחה: 1 באוקטובר 1971
שיפוץ: מרץ, 1998
סוג המתקן: מופע תיאטרון עם אודיו אנימטרוניק
גוף תומך מקורי: מגדלי ההדרים של פלורידה