stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חרך ירי

ערך זה עוסק בפתח בדופן מבנה המאפשר ירי דרכו. אם התכוונתם לפתח בדופן אונייה המאפשר ירי דרכו, ראו .
חרך ירי בטירת קורף, מבט מבפנים
חרכי ירי מעל בניין מגורים, סמוך לקו העירוני במוסררה
חֲרַך ירי (בנטייה: חֲרַכֵּי ירי) הוא חריץ צר במעטה שריון של כלי רכב משוריין, חומה או קיר שמטרתו לאפשר ירי על האויב. על החָרָךְ להיות רחב מספיק כדי לאפשר דרכו ירי באמצעות קשת, רובה או מקלע, ועם זאת צר מספיק כדי שיהיה קשה מאוד לקלוע אל תוך החרך ולפגוע במי שנמצא מאחוריו (על-פי רוב מדובר בסנטימטרים בודדים).
החרכּים מופיעים בדרך כלל בצורת חלון אנכי צר, המאפשר ליורה לבחור את מידת ההרמה (וכתוצאה מכך הטווח) של הירי. בימי הביניים הופיעו חרכי ירי בצורת צלב, שהִקנו לקשת מידה רבה יותר של חופש (שכן הוא קיבל גם אפשרות צידוד רחבה יותר).
חרכּי ירי הופיעו כחלק מהביצורים כבר בעת העתיקה, והיו נפוצים במיוחד בתקופת ימי הביניים. הם שימשו גם בעת החדשה, עד ימינו, במוצבים, ביצורי פילבוקס ואפילו ברכב קרבי משוריין (למשל: בנגמחו"ן). ניתן לראות הבדל בולט בין חרכי ירי עתיקים לחרכים מודרניים: בעוד שחרכים עתיקים הם אנכיים, על מנת לאפשר ירי באמצעות קשת, הרי שחרכים מודרניים אופקיים בשל המבנה השטוח של המקלעים, והצורך לאפשר גזרת ירי רחבה. החל משלהי המאה ה-20, הולך ופוחת השימוש בחרכי ירי עם השימוש הגובר במערכות ירי בשליטה מרחוק (דוגמת הקטלנית והטייפון של רפאל), המאפשרת ירי מדויק ללא כל חשיפה ובכך מבטלת למעשה את הצורך בחרכי ירי.
חרך ירי במשוריין פרפר, נגב 1948
חרכי ירי מותקנים לעיתים גם על רכב קרבי משוריין וכלי רכב בשירות צבאי או מלחמתי. בתקופת מלחמת העצמאות נבנו בשני צידי המשוריינים חרכי ירי להפעלת נשק קל. רוחב החרכים: 11 ס"מ גובהם: 9 ס"מ. המרחק בין חרך לחרך: 66 ס"מ. ברכבים הגדולים נבנו חרכים נוספים לפנים ולאחור. במשורייני הפרפר הקטנים, היו שלושה חרכים בצידי הרכב ואחד במרכז הדלת האחורית. בתקופת האינתיפאדה השנייה הותקנו חרכי ירי לרובה סער ומקלע על הצריח הפסיבי של הנגמחון (נגמ"ש הנדסה/ביטחון שוטף ממוגן-גחון). ב-2006 הותקנו על חלק מדחפורי ה-D9R המשוריינים של צה"ל חרך ירי כדורי על דלת המפקד, המאפשרת לו להשיב באש כאשר הדחפור מותקף.
גלריית תמונות

חרך ירי במבצר דל אובו בנאפולי
מגדל שמירה עגול שעליו פזורים חרכי ירי
דוגמה לחרך ירי אנכי מודרני
הצצה מבעד לחרך ירי בחומת ירושלים
חרך ירי כדורי בדלת המפקד של דחפור די-9 בשירות צה"ל
חיים מגרלשוילי

חיים מגרלשוילי (נולד ב-4 ביולי 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה

מגרלשווילי החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ממנה עבר בגיל צעיר למחלקת הנוער של היריבה העירונית, הפועל חיפה. משחק הבכורה שלו בליגת העל במדי הפועל חיפה היה ב-1 במרץ 2002.
בעונת 2004/2005 חזר לשחק במדי מכבי חיפה, עמה זכה בשתי אליפויות ובגביע הטוטו. בעונתו הראשונה בקבוצה, אף על פי שהובא על תקן מחליף לנג'ואן גרייב הוותיק, תפס מגרלשווילי מקום קבוע בהרכב. בעונתו השנייה ביקש לעזוב אחרי שאיבד את המקום בהרכב לאדורם קייסי הוותיק שחזר לקבוצה, אך לבסוף נשאר בקבוצה ובעונה שלאחר מכן שיחקו השניים כמות משחקים שווה.
בתחילת עונת 2007/2008 עבר מגרלשוילי לוויטסה ארנהיים מליגת העל ההולנדית. מגרלשוילי מיעט לשחק בהולנד, ובינואר 2009 עבר למכבי תל אביב בהשאלה עד סוף העונה. את שער הבכורה במכבי כבש בניצחון 2–1 על עירוני קריית שמונה. מגרלשוילי זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו לאחר שבישל את שער הניצחון של קבוצתו במשחק הגמר. מגרלשווילי הבקיע שער נגד מכבי חיפה במחזור ה-27 של עונת 2008/2009 אולם מאז, למעט משחקים בודדים, לא שותף ברבים ממשחקי הקבוצה ובסיום העונה שוחרר ממנה.
בעונת 2009/2010 חתם מגרלשווילי במכבי פתח תקווה לעונה אחת בלבד, אולם גם בקבוצה זו לא הצליח למצוא את מקומו, ולאחר מכן עבר לקבוצת אלקי לרנקה מליגת העל הקפריסאית.
ביולי 2011 חתם מגרלשוילי בקבוצת נעוריו מכבי חיפה אולם גם בעונה זו מיעט להשתתף במשחקים ובינואר 2012 הושאל לבית"ר ירושלים עד תום העונה. באוגוסט 2012 חתם לעונה נוספת בבית"ר ירושלים.
ביולי 2013 חתם מגרלשוילי לעונה אחת בא.א.ק. לרנקה הקפריסאית, תמורת שכר של 180 אלף דולר. בתום העונה עזב מגרלשווילי את הקבוצה והפך לשחקן חופשי.
בנובמבר 2014 חזר מגרלשוילי לקבוצת נעוריו הפועל חיפה. בעונת 2017/2018 הפך לשחקן מחליף בעקבות הצטרפותו של שמואל שיימן, אך היה שותף להעפלתה של הקבוצה לפלייאוף העליון, ובמחזור הראשון של הפלייאוף העליון כבש בדקה ה-90 את שער הניצחון מול מכבי תל אביב. ב-12 במאי 2018 ערך מגרלשוילי את הופעתו האחרונה בקריירה, במשחק מול מכבי נתניה, ובתום העונה זכה עם הפועל חיפה בגביע המדינה, על אף שלא שותף במשחק הגמר, בו ניצחה חיפה 3-1 את בית"ר ירושלים בהארכה.
ב-28 באוקטובר 2018, בגיל 36, הודיע מגרשווילי על פרישה רשמית ממשחק פעיל.
תארים

אליפות: 2004/2005, 2005/2006
גביע הטוטו - 2005/2006
גביע הטוטו: 2008/2009
גביע המדינה: 2017/2018
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏חיים מגרלשווילי פורש: זמן להיפרד ולומר תודה, באתר ONE‏, 28 באוקטובר 2018
חריש (חברה)

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה פרטית בערבון מוגבל
 מייסדים:  ברון, שטנג, קורץ, קיבוץ גבעת השלושה, זרחי, חרוט, יעקב טישל, פאשר, ברנוצקי, קיבוץ גבעת ברנר, דונביץ, דיקנשטיין, קוטלור
 תקופת הפעילות:  1932–1978 (כ־46 שנים)
 מוצרים עיקריים:  עבודות תשתית
 
חריש בע"מ הייתה החברה היהודית הקבלנית לעבודות עפר הראשונה בארץ ישראל.
החברה נוסדה כקואופרטיב ב-18 ביוני 1932 על ידי אספה מכוננת של 13 חברים מייסדים של הקואופרטיב, על רקע תחרות עזה בין נהגי טרקטורים על עבודות הפעלת טרקטורים שהוצעו על ידי חקלאי אזור פתח תקווה.
החברה החלה דרכה כחברה לביצוע חריש עמוק (חריש לעומק של 60 ס"מ, בניגוד לחריש המקובל באותה תקופה שחדר לעומק של 15-18 ס"מ).
המודל המסחרי שעל-פיו נבנתה ונוהלה החברה הוא פדרציה קואופרטיבית, כלומר, שיתוף בין הכלל לפרט. מבחינה תפעולית התבטא מבנה זה בשיתוף החברים בבעלות על כלי העבודה מחד גיסא, ובחלוקה שוויונית של העבודה (וכתוצאה מכך גם הפרנסה) מאידך גיסא. החברה, שהתקיימה במשך כ-45 שנה, עסקה בנוסף על עבודות חקלאיות גם בעבודות תשתית רבות. עבודות אשר הציבו גבול קדמי למדינת ישראל המתפתחת. הן במובן המילולי של גבול מדיני, והן במובן המטפורי של פריצת גבולות הטכנולוגיה.
בכל שנות קיומה מילאה 'חריש' תפקיד ראשון במעלה בבניין הארץ, וליוותה את המדינה בכל שלבי התפתחותה.
לקריאה נוספת

חריש – ארבעים שנה, הוצאת חברת 'חריש', 1972.
דב בן-מאיר, לקסיקון ההסתדרות, 1980, עמ' 340.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טום מור (קפטן)

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1920 קיילי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  2 בפברואר 2021  (בגיל 100) בית החולים בדפורד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 כינוי:  Captain Tom 
 השכלה:  Oakbank School, Keighley 
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 דרגה:  קולונל 
 פעולות ומבצעים
 הקרב על האי ראמרי  Burma Campaign 1944–1945  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 פרס גאוות בריטניה (23 באפריל 2020)  מדליית ההגנה (2020)  מדליית רגימנט יורקשייר (30 באפריל 2020)  נקודת אור (30 באפריל 2020)  עיטור בלו פיטר (מאי 2020)  כוכב 1939–1945  כוכב בורמה  מדליית המלחמה 1939–1945  Knight Bachelor 
 
קפטן סר תומאס מור (באנגלית: Captain Sir Thomas Moore;‏ 30 באפריל 1920 – 2 בפברואר 2021), שנודע בכינויו קפטן טום (באנגלית: Captain Tom), היה קצין בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהתפרסם בבריטניה לקראת יום הולדתו ה-100, בעקבות מבצע גיוס כספים שערך לטובת שירות הבריאות הלאומי הבריטי (ה-NHS) במהלך מגפת הקורונה. המבצע זכה להצלחה יוצאת דופן, עם תרומות של יותר מ-30 מיליון לירות שטרלינג, והפך את מור לדמות פופולרית ואהודה בבריטניה.
ביוגרפיה

תומאס מור נולד בעיירה קיילי שביורקשייר, אנגליה. במאי 1940 התגייס לצבא הבריטי. בין השאר שירת במהלך מלחמת העולם השנייה בהודו ובבורמה. הוא השתחרר לאחר המלחמה ב-1946 בדרגת קפטן (דרגת קצונה בצבא הבריטי המקבילה בערך לסרן). במהלך חייו היה בין השאר מנהל מפעל בטון, ועסק במרוצי אופנועים כתחביב.
ביוגרפיה > מסע ההתרמה למען ה-NHS

ב-6 באפריל 2020, במהלך מגפת הקורונה, החל מור במבצע גיוס כספים למען ה-NHS Charities Together, קבוצת עמותות התומכות בעובדי ומתנדבי ה-NHS ובחולים. מור הציב לעצמו מטרה ללכת 100 פעמים לאורך הגינה שלו (שאורכה כ-25 מטר) בסיוע ההליכון שלו במסגרת המבצע. המטרה המקורית הייתה לגייס סכום של 1000 לירות שטרלינג, אך היעד הועלה מספר פעמים לאחר שהמבצע זכה לתשומת לב בתקשורת הבריטית, ובמיוחד לאחר שמור הופיע בתוכנית הרדיו של מייקל בול ב-12 באפריל. מור השלים את הליכת הגינה לאורכה בפעם ה-100 ב-16 באפריל, כשמשמר כבוד של הגדוד הראשון של רגימנט יורקשייר המלכותי צופה בו ממרחק בטוח. עד יום הולדתו ה-100 ב-30 באפריל גייס מור מעל 30 מיליון לירות שטרלינג למען ה-NHS, מיותר מ-1.5 מיליון תורמים.
ביוגרפיה > You'll Never Walk Alone

ב-16 באפריל, לציון השלמת ההליכה 100 פעמים לאורך הגינה, מייקל בול שר בשידור חי ב-BBC את השיר You'll Never Walk Alone לכבודו של מור. השיר נערך לסינגל בהשתתפות מייקל בול, מור עצמו, ומקהלת "NHS Voices of Care", ויצא כעבור יום על ידי חברת התקליטים דקה, כשכל הכנסותיו מוקדשים ל-NHS. ב-24 באפריל השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. מור הוא האדם המבוגר ביותר ששיר שלו הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
ביוגרפיה > הוקרה

מור הפך בעקבות מבצע ההתרמה לדמות אהודה בבריטניה. לקראת יום הולדתו ה-100 קיבל מוריותר מ-150,000 כרטיסי ברכה מאזרחים בריטים, כולל ברכת אישית מהמלכה אליזבת השנייה. בין עיטורי הכבוד שקיבל, ב-20 במאי זכה לתואר אבירות (Knight Bachelor). התואר הוענק למור בטקס מיוחד ובאופן אישי על ידי המלכה ב-17 ביולי בחצר של טירת וינדזור.
ביוגרפיה > מותו

מור נפטר בבית-חולים בבדפורד (Bedford) ב-2 בפברואר 2021, לאחר שחלה בקורונה.
חריתאים

| חריתאים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: חריתאים
שם מדעי
 Characiformes ‏גודריץ', 1909

Nannostomus eques – דג ממשפחת העפרורוניים.
חריתאים (שם מדעי: Characiformes) הם סדרה גדולה של דגים מקריני סנפיר החיים במים מתוקים שונים, בעיקר באזורים טרופיים באמריקה הדרומית והמרכזית ומעט מינים חיים גם באפריקה הטרופית. מינים רבים הם דגי נוי מוכרים מהאקווריום, אך זוהי גם סדרתו של הדג האימתני ביותר באמזונאס – הפיראנה ושל דגים טורפים נוספים. קיימים יותר מ-2,000 מינים בסדרה.
לחריתאים זנב גדול, גוף בעל קשקשים משולבים, עיניים גדולות יחסית ופיות גדולים ובהם שיניים גדולות, ורוב בני הסדרה הם טורפים. הגדולים בבני הסדרה הם דג טיגריס גולייתי (Hydrocynus goliath) ודוראדו צרפתי (Salminus franciscanus) שאורך שניהם יכול להגיע ל-1.3 מטר. הקטנים ביותר מגיעים רק ל-1.4 ס"מ והם משמשים טרף קל לדגים אחרים. כמו כן מגיע לגודל מרשים גם הטמבקוי ודוראדו זהוב מנהר האמזונאס.
המינים הקטנים כמו הטטרות הם דגים קלים לגידול באקווריום, עקב צבעיהם הבוהקים, עמידותם לתנאי האקווריום וסובלנותם לדגים אחרים.
מיון החריתאים

ישנם 18 משפחות של חריתאים:
Acestrorhynchidae
אלסטיים (Alestidae)
Anostomidae
חריתיים (Characidae)
פיראניים (Serrasalmidae)
Chilodontidae
Citharinidae
Crenuchidae
Ctenoluciidae
Curimatidae
טטרות ערפדיות (Cynodontidae)
דיסטיצ'ודונטיים (Distichodontidae)
חריתאי זאב (Erythrinidae)
דגי עפיפון (Gasteropelecidae)
Hemiodontidae
זאבנים אפריקאים (Hepsetidae)
עפרורוניים (Lebiasinidae)
Parodontidae
פרוכילודונטיים (Prochilodontidae)
Triporthidae
Sorbinicharacidae – נכחדה
Salminopsidae – נכחדה
חוקת ארגנטינה

חוקת ארגנטינה היא היסוד המרכזי שעליו מבוסס כיום החוק בארגנטינה, גרסתו הראשונה נכתבה בשנת 1853 על ידי אספה חוקתית שהתכנסה בסנטה פה, וחלק מהגרסה זו הייתה מבוססת על חוקת ארצות הברית. במשך השנים נערכו רפורמות והוכנסו תיקונים מספר פעמים בחוקה. התיקון הראשון נערך בשנת 1860, ולאחר מכן בשנים 1866, 1898, 1949, 1957. הגרסה האחרונה והנוכחית של החוקה נערכה בשנת 1994.
היסטוריה

הניסיון הראשון לחלק את הכוח הפוליטי בארגנטינה היה בתקופת הממשלה שקמה לאחר מהפכת מאי. חלק מן המנהיגים המהפכנים ובראשם מריאנו מורנו שאפו לכתוב חוקה על מנת שיוכלו להכריז באופן מיידי על הקמת מדינה עצמאית. באוקטובר 1811 חוקקה החונטה הגדולה, שהחליפה את החונטה הראשונה, חוקים מיוחדים שחילקו בין מוקדי הכוח בפוליטיקה, אולם אלו לא התקבלו על ידי החונטה ששלטה לאחריה. עם זאת, בנובמבר נחקקו לראשונה חוקים המגינים על חופש העיתונות וביטחון האזרח. בשנת 1813 נחקק החוק המעניק חופש לבני העבדים.
בשנים 1819 ו-1926 הוכנו חוקות אולם בסופו של דבר לא נחקקו בעיקר בשל מחלוקת בין תומכי השלטון הפדרלי בארגנטינה לבין מתנגדיו. מספר חוקים אחרים נחקקו עד לשנת 1853 ונועדו לקדם חוקה שתחול על כל המחוזות במדינה. הידועים והחשובים שבהם היו: חוזה פילאר בשנת 1820, האמנה הפדרלית בשנת 1831, פרוטוקול פלרמו והסכם סן ניקולס בשנת 1852.
האמנה הפדרלית קראה לכל מחוזות הקונפדרציה לכנס קונגרס פדרלי כללי, אולם גוף זה היה מגביל מאוד את כוחו של מושל מחוז בואנוס איירס, חואן מנואל דה רוסאס, שהיה מושל חזק ובעל השפעה רבה מאוד ולכן לא התכנס הקונגרס. כאשר הודח רוסאס לאחר קרב קסרוס בפברואר 1952, נחתם על ידי נציגי המחוזות הסכם סן ניקולס שקרא שוב לכינוס הקונגרס הפדרלי, וב-1 במאי 1853 הושבע הקונגרס בסנטה פה והעביר חוקה פדרלית לאומית חדשה שחלה על כל פרובינציות ארגנטינה. מחוז בואנוס איירס היה היחיד שהתנגד לכך ובעקבות כך פרש מן הקונפדרציה הארגנטינאית עד לשנת 1859.
היסטוריה > רפורמות ותיקונים בחוקה משנת 1853

הפעם הראשונה שבה נערך שינוי בחוקה שאושרה בשנת 1853, היה מספר שנים לאחר מכן, בשנת 1860, כאשר מחוז בואנוס איירס הצטרף שוב לאיחוד המחוזות. בין היתר נשמרו זכויות יתר לבואנוס איירס, וכן נקבע לראשונה כי השם רפובליקת ארגנטינה תהיה השם הרשמי של איחוד המחוזות.
בשנת 1949, במהלך כהונתו של חואן פרון אושרה רפורמה מקיפה ומשמעותית בחוקה. מטרת השינוי הייתה לשנות את הניסוח באופן שיתאים למושגים של הדמוקרטיה במאה ה-21. כך למשל, נוסחה מחדש פרקים בחוקה הנוגעים לזכויות החברתיות, תנאי העבודה למעמד הפועלים, הזכות לחינוך טוב. כמו כן בוטלה ההגבלה של זמן על משך כהונת הנשיא.
בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה (1958-1955) ערכה ועדה מיוחדת שנבחרה לכך על ידי החונטה הצבאית שינויים שמטרתם הייתה לבטל את התיקונים שביצע חואן פרון בשנת 1949. מלבד זאת לא נערכו שינויים משמעותיים נוספים.
בשנת 1972 שוב בוצעו שינויים בחוקה, והפעם על ידי הממשל הצבאי בראשותו של אלחנדרו אגוסטין לנוסה.
התיקון האחרון בחוקה נערך בשנת 1994, בעת שלטונו של הנשיא קרלוס מנם. נכללו בה שינויים בגודל הסנאט, הפחתת שנות קדנציה נשיאותית לארבע ומעמד מיוחד, מעין אוטונומיה, לבירה בואנוס איירס. כמו כן נכתבו מחדש פרקים הנוגעים לזכויות אדם, בריאות, איכות הסביבה והוכנסו שיפורים על מנת לייעל את תהליכי החקיקה במדינה.
המבוא לחוקה

ההקדמה של החוקה הארגנטינאית מצהירה על מספר נקודות מוצא לתפיסה של האומה הארגנטינאית, כמו למשל הכרה בהסכמים הקודמים שנחתמו לפני חיבור החוקה, ולבסוף מניח את יסודות התמיכה במדיניות ההגירה. הוא מסתיים בבקשת "הגנה מן האלוהים, מקור הצדק", לכל בני האדם הרוצים להתיישב בארגנטינה.
זכויות האזרח

החוקה קובעת מגילת זכויות וערבויות לכל בני האדם, ארגנטינאים וזרים. בבסיסו עומדים הזכות לחיים, לחירות ולשוויון. בשנת 1994 נוסף למגילה פרק העוסק באיכות הסביבה וזכויות הצרכן. כמו כן שופר הפרק המעניק זכויות פוליטיות לאזרחים.
בארגנטינה, החירות היא זכות מקודשת. בחוקה נכתב כי כל אדם רשאי להתנהג כרצונו וכל עוד אין הדבר פוגע בציבור - לא יוכל להישפט על כך. כמו כן נקבע כי לא יהיו תוארי אצולה וכל האזרחים שווים בפני החוק.
שיטת הממשל

על פי החוקה, ארגנטינה היא רפובליקה פדרלית. היא מחולקת לפרובינציות ארגנטינה, וכל פרובינציה בעיריות. לעיר הבירה בואנוס איירס יש מעמד מיוחד. לכל פרובינציה יש סמכות לכתוב חוקה משלה שתהיה תקפה באותו מחוז ואולם היא חייבת להיות כפופה לחוקה הפדרלית.
בראש הרפובליקה עומד נשיא ארגנטינה או כפי שהתפקיד מכונה רשמית נשיא אומת ארגנטינה (בספרדית: Presidente de la Nación Argentina). הנשיא ממנה את מושלי המחוזות, כמו גם את סגנו והוא נבחר בבחירות המתקיימות מדי ארבע שנים.
חלוקת הסמכויות

החוקה מפרידה את הכוחות הפועלים בשלטון לשלוש זרועות: הרשות המבצעת, המחוקקת והשופטת.
הרשות המבצעת נמצאת תחת אחריותו של הנשיא שהוא ראש הרשות. במקרה של היעדרות, מחלה, מוות או התפטרות של הנשיא, יחליף אותו סגן הנשיא אף על פי שהוא משתייך לרשות המחוקקת מתוקף תפקידו כנשיא הסנאט. לנשיא אפשרות לקדם חוקים באמצעות צווים לקונגרס ויש לו עליהם גם זכות וטו. הנשיא משמש גם כמפקד העליון של הכוחות המזוינים ומנהל את היחסים הבינלאומיים של המדינה.
הרשות המחוקקת מורכבת מהקונגרס הלאומי הארגנטינאי המחולק לבית העליון, הסנאט, והבית התחתון, בית הנבחרים ובראשם עומד סגן הנשיא. ועדת הביקורת הכללית היא גוף עצמאי המייעץ לקונגרס. בנוסף קיים משרד נציב תלונות הציבור שתפקידו הוא הגנה על זכויות האזרח במדינה.
הרשות השופטת מורכבת מבית המשפט העליון פדרלי ובתי משפט מחוזיים ברחבי המדינה.
עקרון ההפרדה בין הרשויות מעוגן היטב בחוקה והיא נשמרת בקפדנות בארגנטינה.
חואן באוטיסטה אלברדי, משפטן שניסח לראשונה את החוקה בשנת 1953
בניין הקונגרס הארגנטינאי בבואנוס איירס
טלפרינטר

טלפרינטר מתוצרת סימנס
תדפיס טלפרינטר
(הודעה שבהמשכה מבצע אנטבה)
טלפרינטר, או טלפר, הוא מכשיר ששימש למשלוח מסרים טקסטואליים ממקום אחד למשנהו באמצעות קו תקשורת. הטלפרינטר מהווה למעשה מכשיר קלט/פלט למסוף טלגרף.
ליצירת המסר משמשת מקלדת, שהקלדה עליה הופכת את המסר לאותות חשמליים העוברים בקו תקשורת. להדפסת המסר משמשת מדפסת, ההופכת את האותות החשמליים לסימנים מודפסים. רבים מהטלפרינטרים כוללים גם קורא ומנקב סרטים מנוקבים. ממשק התקשורת, המקשר את הטלפרינטר למכשיר, עבר מספר גלגולים, ומופיע במספר אופנים, וכמוהו גם הפרוטוקול שמשמש לתקשורת.
עם הופעת המחשבים, הטלפרינטר היה ממשק מקובל, הן עבור מחשבי מיינפריים, והן עבור מחשבי מיני. עד היום, במערכת ההפעלה Unix, ובעקבותיה גם בלינוקס, התקן הטקסט מכונה "TTY" (הקיצור המקובל ל"טלטייפ", הדגם הנפוץ ביותר של טלפרינטר בתקופת לידתה של המערכת, בסביבת 1970).
הטלפרינטר התפתח דרך מספר מכשירים ועל ידי מספר מהנדסים, בהם רויאל אי. האוס, דייוויד אדווין יוז, צ'ארלס קראם ואמיל בודו. מכונה שהקדימה את הטלפרינטר הייתה הפסנוע (stock ticker machine) אשר הייתה בשימוש בשנות 1870 והציגה טקסט ששודר בתיילים חשמליים. מכשיר טלגרף שתוכנן במיוחד לשם כך שימש לשליחת מידע מן הבורסה לניירות ערך על גבי חוטי טלגרף אל מכונת הפסנוע.
השימוש בטלפרינטר

רוב הטלפרינטרים השתמשו בקוד בודו (ITA2) בן 5 סיביות. הדבר הגביל את מערך התווים ל-32. להקלדת מספרים ותווים מיוחדים היה צריך להשתמש במקש FIGS ששימש כמקש Shift. מעגל הטלפרינטר היה לעיתים מחובר למפענח הסרט המנוקב שהכיל את נתוני ההודעה, וניתן היה לשלוח במעגל אחר מסרים אשר כבר נקלטו במכשיר. מערכי תקשורת צבאיים ואזרחיים מורכבים נבנו על סמך הטכנולוגיה הזו. מרכזי הודעות החזיקו שורות טלפרינטרים ומדפים גדולים ועליהם סלילי נייר עבור תמסורת מגיעה, סוכנויות ידיעות השתמשו בטלפרינטרים כדי להפיץ ידיעות למנויים.
היו לפחות חמישה סוגים עיקריים של רשתות טלפרינטרים:
מערכת מרכזייות רשתות להעברת הודועות קצרות בזמן אמת בין שתי מכונות, כך שכל מה שהוקלד במכונה אחת הופיע מיד בקצה השני. דוגמת רשת "טלקס" להעברת מברקים. "צ'אט" מודפס היה אפשרי, אך מכיוון שהחיוב היה לפי זמן חיבור, היה מקובל להכין הודעות מראש על קלטת נייר ולשדר אותן ללא הפסקות להדפסה בצד השני. שירות זה החל להיות נפוץ בשנות ה-30 של המאה ה-20.
רשתות קו חכור פרטי וטלגרף אלחוטי המסודרות בתצורות נקודה לנקודה או מרובות נקודות שתמכו ביישומי עיבוד נתונים עבור ממשלות ועסקים, כגון העברת מידע בתוך מחלקות החשבונאות, החיוב, הניהול, הייצור, הרכש, המכירות, המשלוח והקבלה בתוך ארגון. במטרה להאיץ את התקשורת הפנימית.
מערכות להעברת הודעות, מעין צורה מוקדמת של דואר אלקטרוני, תוך שימוש בציוד אלקטרומכני, לדוגמה רשת שהקימה חברת "ווסטרן יוניון". לארגונים צבאיים היו מערכות דומות אך נפרדות, להעברת הודעות, להם נוספו מכשירי הצפנה. אחד הידועים בהם הוא מכונת ההצפנה "לורנץ", בשימוש גרמניה הנאצית.
רשת מערכות לשידור מידע על מזג האוויר וחדשות, שהתקבלו במכשירים שהוצבו בין השאר במערכות עיתונים. לדוגמה סוכנויות הידיעות אסושייטד פרס ורויטרס הפעילו מערכות אלו לשדר ידיעות ללקוחות שלהם. המידע הודפס במכשיר שיכל רק לקבל מידע ללא יכולת להקליד ולשלוח מידע.
מערכות "לולאה", שבהן כל מה שהוקלד בכל מכונה על הלולאה מודפס בכל המכונות. מחלקות המשטרה האמריקאיות השתמשו במערכות כאלה כדי לחבר והלהפיץ מידע בין תחנות משטרה.
מכשירי טלטייפ

טלטייפ (Teletype) נרשם כסימן מסחרי של תאגיד טלטייפ, מהעיר סקוקי באילינוי, אשר נוסד ב-1906 והפך לחלק מ-AT&T ב-1930. פעולותיו חדלו בשנת 1990.
לדגמי מכשירי הטלטייפ ניתנו מספרים ואותיות המעידים על תצורת המכשיר:
RO - קבלה בלבד (receive only).
KSR - שליחה וקבלה .Keyboard send and receive
ASR - קבלה ושליחה אוטומטית (המפענח והמדפיס מובנים במכשיר)
דגמים עיקריים:
12 - 1922 - הטלטייפ הראשון למטרות כלליות.
14 - 1925 - כ-60,000 יחידות נבנו מן הדגם הזה.
15 - 1930 - התומך הראשי בתקשורת האמריקאית במלחמת העולם השנייה. נבנו כ-200,000 יחידות.
32/33 - 1961 - מכשיר בעלות נמוכה יחסית, שתוכנן בתחילה לעומס עבודה "קל" (עד שעתיים ביום). יוצר עד 1981, ובמהלך השנים עבר שינויים והתאמות, תוך הקטנת עלות הייצור והעלאת האמינות והעמידות של המכונה. עד 1976 יוצרו יותר מ-600,000 יחידות, והדגם היה לציוד היקפי סטנדרטי עבור מיני מחשבים ומסופי מרוחקים (בדרך כלל בעזרת מודם בקצב 110סל"ש) . ה-32 עבד בקוד בודו, וה-33 ב-ASCII. שלושה דגמים: דגם "קלט בלבד", ללא לוח מקשים, וקורא/מנקב סרטי נייר, דגם "שלח/קבל", ללא קורא/מנקב סרטי נייר, והדגם המלא, שכלל לוח מקשים, מדפסת וקורא ומנקב סרטי ניר. ריי טומלינסון, הנחשב ל"אבי הדוא"ל", מספר שבחר בכרוכית (@) כדי להפריד בין הנמען והכתובת, משום שתו זה מציין את "מילת היחס היחידה במקלדת ה-33"
42/43 - 1979 - במכונה זו הוחלף התוף במנגנון מדפסת סיכות, ולוח המקשים המכני של ה-33 הוחלף במקלדת מסוף פחות או יותר סטנדרטית.
למכשירי הטלטייפ הראשונים היו רק שלוש שורות מקשים ובהן אתיות רישיות (גדולות) בלבד. הם השתמשו בקוד בודו ב-5 ביט והפיקו כ-60 מילים בדקה. טלטייפים עם מקלדת ארבע שורות, קוד ASCII, ואותיות הן רישיות והן קטנות הגיעו לשימוש בזמן שהמחשבים הראשונים החלו להיות נפוצים.
טלפרינטרים במחשוב

כמה מן המחשבים המוקדמים השתמשו בטלפרינטרים עבור קלט ופלט. טלפרינטרים גם היוו את מסופי המחשב האינטראקטיביים הראשונים. לא היו בהם מסכי מחשב. המשתמשים הזינו פקודות לאחר הופעת תו של שורת פקודה, ולמעשה היה זה המקור לממשקי שורת פקודה (command line). טייפ הנייר שימש להכנת קלט למחשב או ללכידת פלט.
טלפרינטרים היו נפוצים במערכות "חלוקת זמן" (Time-sharing)(אנ') כמסופים מרוחקים, בדרך כלל בעזרת מודם. לקראת סוף שנות ה-60 החלו להופיע מסופים (מבוססי שפופרת קרן קתודית), שהיו בתחילה יקרים יותר, ומחירם ירד בהתמדה, עד שבערך באמצע שנות ה-70 השתוו במחירם לטלפרינטר ובמהרה היו זולים יותר. לעומת הטלפרינטר, המסוף נוח, מהיר ושקט.
באותו זמן נפוצו אמצעי אחסון נוחים יותר מסרט הנייר המנוקב שהיה סימן ההיכר של הטלפרינטר, ובמקביל מדפסות באיכות מספקת ומחיר תחרותי. ואחרוני הטלפרינטרים ירדו מפס הייצור בתחילת שנות ה-80.
טלפרינטרים שימשו גם כממשק למשחקי מחשב. בשנת 1976 נוצר המשחק "Colossal Cave Adventure"(אנ'), גרסה מוקדמת של משחק הרפתקה ממוחשב, שזכה להצלחה מפתיעה והייתה לו השפעה רבה על התפתחות תעשיית משחקי המחשב אחר כך.
בדפוס

בדפוס נעשה שימוש ייעודי בטכנולוגיה שצמחה מהטלפרינטר, בשם טלטייפסטר (TeleTypeSetter), ובקיצור, TTS (לעומת "TTY") . המערכת מורכבת מיחידת קלט - מקלדת ומנקב סרט, בקוד שנקרא גם הוא TTS, ומהווה הרחבה של קוד בודו, בעזרת נקב שישי, ומערכת שמורכבת על מכונת לינוטייפ, ומפעילה אותה לפי ההוראות המנוקבות, להדפסת חומר כתוב. במערכת הזו נעשה שימוש מקומי, כאשר ההקלדה נעשתה בבית הדפוס עצמו, בדרך כלל במשרד מופרד מ"אולם הסדר" הרועש, והיא מאפשרת למכונת הסדר לפעול בתפוקה מלאה - עד כפליים מתפוקתו של סדר מיומן. הוספת משדר ומקלט, כלומר קורא סרט ומנקב סרט המחוברים דרך רשת תקשורת, מאפשרת הפרדה גאוגרפית בין ייצור התוכן להדפסתו, ובעיקר הפצת תוכן זהה להדפסה לפרסומים שונים, הפרוסים על פני אזורים נרחבים. מערכות TTS שימשו סוכנויות ידיעות, הפצת מודעות לוח, טורים "סינדיקליים", ועוד.
קוד ה-TTS המשיך להיות בשימוש כפורמט לחומר המיועד לדפוס, גם כאשר החל שימוש בהסדר הממוחשב, שטלפרינטרים שימשו כמכשיר קלט בשנות ה-70 של המאה ה-20.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלו להימכר לראשונה מדפסות זולות יחסית, ששולבו עם טלפרינטר, דוגמת מכשירים תוצרת חברת "טלטייפ" (Teletype Corporation).
בישראל

מחלקת הדואר והמברקה (Telegraphs and Posts of Department) של ממשלת המנדט החלה להקים רשת של טלפרינטרים בשנת 1938 שפעלה באותיות לטיניות.
בתחילת 1945 הוחל בניסיון לייצר טלפרינטר בעברית על ידי התאמת מכשיר הפועל באנגלית. שירות הטלפרינטר העברי הראשון נחנך ב-31 במרץ 1946, עבור עיתון "הארץ", במטרה לקשר את מערכת "הארץ" בתל אביב עם הסניף בירושלים. קו דומה הותקן במערכת "הבקר" באוקטובר 1947.
במאי 1947 נחנך שירות טלפרינטר בין מצרים וארץ ישראל.
בשנת 1956 הושקה בישראל רשת של טלפרינטרים אוטומטיים -"טלקס". זו הייתה רשת הטלפרינטרים הראשונה בעולם שתוכננה מראש לעבוד בעברית, היא הייתה תוצרת חברת "לורנץ" הגרמנית ונרכשה בכספי הסכם השילומים. הקו הראשון היה בין חיפה ותל אביב ובהמשך נפרס לערים נוספות. במאי 1958 הופעל לראשונה שירות טלפרינטר בין תל אביב ואילת באמצעות קשר רדיו אלחוטי.
בתחילת 1957 נפרסה רשת של טלפרינטרים של סוכנות הידיעות הישראלית "עתי"ם", דרכה הועברו ידיעות למערכות העיתונים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו חברות וגופים בישראל להשתמש ברשתות מחשבים, המשתמשת בטלפרינטרים, בין השאר חברת אל על הקימה מערכת לכירטוס אלקטרוני.
בשנת 1975 השיקה חברת "מערכות כור", של קונצרן "כור תעשיות", מכשירי טלפרינטר אלקטרוני מהיר מפיתוח עצמאי, חלקם לשימוש צה"ל. את הטלפרינטר אלקטרוני החלה החברה לפתח ב-1972, ביוזמת שר התקשורת שמעון פרס שפנה לאורי אבן-טוב מייסד החברה עם הרעיון. המכשירים תמכו גם בערבית והודגמו בעת ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל בנובמבר 1977.
ראו גם

טלגרפיה
טלקס
טלגרף