stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לי מין-הו
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | שם | שם בקוריאנית | תפקיד | חברת הפצה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | שובו של אויב הציבור | 강철중: 공공의 적 1-1 | יונג הא-יאון | CJ Entertainment |
| 2008 | Our School's E.T. | 울학교 이티 | הו סאנג-הון | Finecut |
| 2015 | גנגנאם בלוז | 강남 1970 | קים ג'ונג-דה | Showbox |

| 2016 | ציידי ראשים | 바운티 헌터스 | יי סן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם בקוריאנית | תפקיד | חברת הפצה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | רוץ מקרל | 달려라 고등어 | צ'ה גונג-צ'אין | SBS |
| 2007 | קוראים לי סם | 아이엠샘 | Heo Mo-se | KBS2 |
| 2008 | תתעורר | 나도 잘 모르지만 | מין ווק-גי | MBC |
| 2009 | בנים על פני פרחים | 꽃보다 남자 | ג'ון פיו | KBS2 |
| 2010 | טעם אישי | 개인의 취향 | ג'ין הו | MBC |
| 2011 | צייד עירוני | 시티헌터 | לי יון סונג | SBS |
| 2012 | אמונה | 신의 (神医) | צ'וי יאנג | SBS |
| 2013 | היורשים | 왕관을 쓰려는 자, 그 무게를 견뎌라 – 상속자들 | קים טאן | SBS |
| 2016 - 2017 | אגדת הים הכחול | 푸른 바다의 전설 | Heo Joon-jae | SBS |
| 2020 | המלך: שליט הנצח | 더 킹: 영원의 군주 | יי גון | SBS |
| 2022-הווה | פצ'ינקו | 파친코 | האנסו | אפל TV פלוס |
הערות שוליים

↑  Lee Min Ho revealed to have donated to 8 different organizations to help the coronavirus relief effort, allkpop
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 6353 4456  LCCN: no2019017702  MusicBrainz: 7925c8d9-0e6d-47db-aae3-f995da2d3965  NLK: KAC201751574  VIAF: 113150746855916300428   WorldCat (עם VIAF): 113150746855916300428 
לי מין-הו
לאורה ריבלין

| --- | --- |

לאורה ריבלין בתפקיד קייט בהצגה "כולם היו בניי" בתיאטרון חיפה, 2011
 לידה:  18 בנובמבר 1944 (בת 80) ב' בכסלו ה'תש"ה המנדט הבריטי תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1956
 עיסוק:  שחקנית, יוצרת
 בן זוג:  גדליה בסר עודד קוטלר
 צאצאים:  נינה קוטלר
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי  פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר 
 http://www.confia.co.il/LeoraRivlin
 פרופיל ב-IMDb
 
לְאוֹרה ריבלין (נולדה ב-18 בנובמבר 1944) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מחזאית וזמרת-יוצרת ישראלית.
ראשית יצירתה

את הופעותיה בתיאטרון החלה ריבלין בגיל 12 בהצגה "חזיונות סימון משאר" מאת ברטולט ברכט שהועלתה בתיאטרון הבימה. בהמשך למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון ונמנתה עם מייסדי "במת השחקנים" בסוף שנות ה-60, שהצטרפה ב-1970 לתיאטרון חיפה. הם העלו מחזות בהם "נפש יהודי" ו"פלשתינאית" מאת יהושע סובול ובבימוי גדליה בסר (שני המחזות הועלו גם בפסטיבלים בינלאומיים).
קולנוע

ריבלין החלה להופיע בקולנוע בתפקידים קטנים בראשית שנות ה-70, בין השאר ב"התרוממות" של אורי זוהר, ב"השמלה" של יהודה נאמן וב"התמהוני" של דן וולמן (1970). ב-1980 שיחקה בסרט "טרנזיט". שנים אחר כך הופיעה ב"הינשוף" (1988), סרטו של אמנון רובינשטיין ובכיכובו של אסי דיין. בשנת 1989 שיחקה לצד שלמה תרשיש בסרט "האדונית והרוכל" המבוסס על ספרו של ש"י עגנון. ב-1995 כיכבה ב"לילה לבן", סרטו של ארנון צדוק, לצד שרון אלכסנדר.
ב-2013, שיחקה בסרט "ההיא שחוזרת הביתה" לצד טלי שרון ואלון אבוטבול, עליו קיבלה שבחים ממבקרי הקולנוע ועליו זכתה בפרס אופיר כ-"שחקנית המשנה הטובה ביותר".
ב-2015 לקחה חלק גם בסרט הילדים "אבוללה" בתור מנהלת בית הספר. בשנת 2017 שיחקה בסרט "בית בגליל" בבימויו של אסף סבן. ב-2019 שיחקה בסרטים "מראות שבורות" של אביעד גבעון ואמרי מטלון ו"אלוהי הפסנתר".
טלוויזיה

את עיקר פרסומה בראשית דרכה כשחקנית השיגה ריבלין בסדרה "קרובים קרובים" של הטלוויזיה החינוכית, בין השנים 1983–1986, שכתב אפרים סידון. בהמשך הופיעה בסדרה קומית נוספת שלו, שעסקה בתנ"ך, בשם "חצי המנשה" (1996). ריבלין שיחקה תפקיד ראשי בסרט הדרמה הטלוויזיוני באורך מלא "קוראים לי דנה ואני אלכוהוליסטית" ב-1983. בשנת 1989 שיחקה בעיבוד הטלוויזיוני שהפיק הערוץ הראשון על פי ספרו של ש"י עגנון "האדונית והרוכל", בו גילמה את האדונית, לצד שלמה תרשיש בתפקיד הרוכל.
ריבלין השתתפה בסדרת הדרמה הקומית "אסתי המכוערת". בשנת 2006 ובשנת 2007 שיחקה בעונה השלישית ובעונה הרביעית של הסדרה המצליחה "השיר שלנו" לצד בתה, נינה קוטלר, ובשנת 2007 שיחקה בסדרה "המקום" בערוץ 10 לצד יונתן סגל.
בשנת 2015 שיחקה בקומדיה "השוטר הטוב" ב-yes, בתפקיד אמו של גיבור הסדרה דני קונפינו (יובל סמו). ב-2016 שיחקה בסדרה "אורי ואלה" לצד שלמה בראבא ב-HOT3, וב-2017 חזרה לעונה השנייה של "השוטר הטוב". בשנת 2018 השתתפה בסדרת הטלוויזיה הישראלית "שטוקהולם". באותה שנה שיחקה גם בסדרה "המנצח", בה גילמה את גרטה, ואילו ביתה נינה שיחקה באותה סדרה בתור גרטה הצעירה.
בשנת 2023 גילמה את ארנונה בסדרה "שישה אפסים" ששודרה בכאן 11.
בשנת 2024 שיחקה בסדרה "ברלין בלוז" ששודרה ב-Yes הטלוויזיה בלוויין.
תיאטרון

ריבלין הופיעה במגוון רחב של הצגות, ובהן "הופס והופלה" מאת חנוך לוין, "העלמה והמוות" מאת אריאל דורפמן ו"מקבת'" מאת שייקספיר בתיאטרון הבימה, "ציפור הנעורים המתוקה" ו"פרנסיס הפנטסטי" בתיאטרון חיפה, "המורדים" בתיאטרון הקאמרי, ו"חילופים אינטימיים", "אונור" לצד עודד קוטלר ו"התאונה" מאת הלל מיטלפונקט בבית ליסין, תפקיד שהעניק לה את פרס שחקנית המשנה בטקס פרסי התיאטרון הישראלי 2004. היא נמנתה עם ראשוני תיאטרון אנסמבל הרצליה, שם שיחקה בהצגות "גברת קליין" ו"איזון עדין" מאת אדוארד אלבי, שזכתה לשבחים בסוף 2004. בצוותא הופיעה ב"סטריפטיז אחרון", "פסדובלה" ובמופע מוזיקלי משירי דליה רביקוביץ' והעלתה הצגת יחיד בשם "לפו", שאתה הופיעה בבוסטון ובישראל.
בשנת 2011 שיחקה במחזה "כולם היו בניי" בתיאטרון הקאמרי. בשנת 2013 שיחקה בתפקיד האם במחזה "לילה טוב אמא" מאת מרשה נורמן, ולצידה שיחקה בתהּ נינה קוטלר, בתפקיד הבת ג'סי. ההצגה הועלתה באנסמבל הרצליה. ביולי 2014 עלתה בתיאטרון בית לסין בכורת המחזה של ג'סי אייזנברג "סיפור ישן־חדש", שנקרא במקור The Revisionist ("הרוויזיוניסט"), בו גילמה את מריה.
ב-2016 עלה בתיאטרון בית לסין המחזה "חוף דייטונה" מאת אוליבר קוטון, בו מגלמת ריבלין את אלי. ב-2017 שיחקה לראשונה ביידיש בתיאטרון יידישפיל שגילמה את דמותה של המשוררת קדיה מולודובסקי במחזה "בישראל ובחזרה". ב-2018 החלה לשחק בתיאטרון חיפה את התפקיד הראשי במחזה "מהוללת" מאת פיטר קוולטר המבוסס על סיפורה של הזמרת פלורנס פוסטר ג'נקינס. על הופעתה של ריבלין בהצגה נכתב:
"לאורה ריבלין היא מתמודדת רצינית לתפקיד שחקנית התיאטרון הטובה ביותר בארץ. חיים שלמים רואים לה בעיניים. ריבלין נותנת פייט רציני למריל סטריפ ברגישות האינסופית שהיא מעצבת את פלורנס, עד הניואנסים הכי קטנים של האינטונציות הייחודיות והמפתיעות שלה."
בשנת 2022 שיחקה בקומדיה "צניחה חופשית" שהועלתה בתיאטרון חיפה לצד ציפי שביט ובבימויו של משה נאור. באותה השנה שיחקה במחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר ובבימויו של יאיר שרמן בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2023 גילמה את דמותה של ראש הממשלה גולדה מאיר במחזה "הגברת הראשונה" שהועלה בתיאטרון הבימה.
בשנת 2024 גילמה תפקידים שונים במופע "מי שלא נולד - מפסיד" בתיאטרון הקאמרי, לציון 80 שנה להולדתו של חנוך לוין.
מוזיקה

ריבלין התארחה במופעים מוזיקליים מיוחדים של שירי משוררים עם הזמרת והיוצרת שילה פרבר. בשנת 2006 העלו השתיים מופע משירי המשוררת תרצה אתר, בשם "בגלל הלילה". בשנת 2019 העלו השתיים מופע משירי המשורר נתן אלתרמן.
ב-2019 יצאה ריבלין עם המופע "אישה נוסעת", בו היא שרה על האנשים הדמיוניים שחיים בתוכה ומתייחסת לחייה ולעבודתה כשחקנית. את שירי המופע כתבה ריבלין, הלחין בנה שאול בסר וערכה נורית זרחי. ניהול אמנותי ומוזיקלי: ימי ויסלר.
ב-2021 יצאה במופע חדש "בעיר זרה", שיתוף פעולה נוסף עם בנה, שאול בסר ועם ימי ויסלר. המופע כולל שירים פרי עטה לצד גרסאות כיסוי לשירים מוכרים: "הלילה" של הכל עובר חביבי, "אהבה אסורה" של זהבה בן ו"אני שוכב לי על הגב" של אריאל זילבר.
פרסים

ריבלין היא אחת השחקניות הבודדות שזכו במהלך הקריירה ב-3 הפרסים החשובים בתעשיית התרבות: פרס האקדמיה לטלוויזיה, פרס התיאטרון הישראלי ופרס אופיר. כן זכתה ב-2019 בפרס מפעל חיים של איגוד אמני ישראל.
בפרס אופיר זכתה בפברואר 2014 על משחקה כשחקנית משנה בסרט "ההיא שחזרה הביתה". ב-1987 זכתה בפרס רובינא למשחק ובפרס כינור דוד על משחקה ב"פלשתינאית" ובסדרה "קרובים קרובים". ב-2009 זכתה בפרס השחקנית הטובה בפסטיבל בינלאומי לסרטים קצרים בקנדה בסרט "פעמוני רוח".
במאי 2024 זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשחקנית ראשית בסדרת קומית לשנת 2023.
חיים פרטיים

ריבלין גרה בהרצליה. היא נשואה לבעלה השני, הבמאי והשחקן גדליה בסר, איתו השתתפה במספר פרויקטים בעבר. בנם, שאול בסר, הוא מוזיקאי. בעלה הראשון היה השחקן והבמאי עודד קוטלר, ולשניים תאומים: נינה קוטלר ואמנון קוטלר, צלם קולנוע. שיתוף הפעולה האמנותי בין השניים נמשך גם לאחר פרידתם, כאשר קוטלר כיכב לצדה בהצגות תיאטרון רבות, ובסדרה "אסתי המכוערת".
אחיה היה שעיה (ישעיהו) יריב, מייסד והבעלים של גלריה גורדון.
מחזות שכתבה

תמרה, הוצג בהבימה, הבמאי חנן שניר, מוזיקה ערן דינור, תפאורה מיקי בן-כנען, פברואר 2002. בכיכובה של דבורה קידר.
כוונות טובות, 2005, הועלה בתיאטרון אנסמבל הרצליה, ובפסטיבל אשה, בכיכובם של אורי גבריאל ואוהד קנולר.
הערות שוליים

↑  ליאורה ריבלין - זוהר יעקבסון, באתר זוהר יעקבסון, ‏9 במרץ 2015
↑  לאורה ריבלין, באתר תיאטרון חיפה
↑  ליאת רון, ‏לאורה ריבלין: "אף תיאטרון לא הציע לי חוזה ואני שמחה על כך", באתר גלובס, 14 ביולי 2013
↑   יאיר אשכנזי, הערב הועלתה בכורת "סיפור ישן־חדש" של השחקן ג'סי אייזנברג, בנוכחותו, באתר הארץ, 25 ביולי 2014
↑  מהוללת, באתר old.ht1.co.il
↑  ניר סלונים, ‏"מהוללת": מדגישה את נחיצות התיאטרון בחיינו, באתר ‏מאקו‏, 1 באוגוסט 2017
↑   שני ליטמן, לאורה ריבלין: "חיים שלמים את מסתירה את מה שהכי חשוב לך", באתר הארץ, 13 במאי 2020
↑  לאורה ריבלין - בעיר זרה, באתר התיאטרון הקאמרי
↑  לאורה ריבלין זכתה בפרס מפעל חיים, באתר רדיו 103FM, ‏2019
↑  שלושה סרטים ישראלים במרץ, באתר סינמסקופ
↑  תיאטרון חיפה למסע הופעות באירופה, באתר הספרייה הלאומית, ‏9 אפריל 1987
↑  ליאורה ריבלין, באתר תיאטרון גשר
| פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | מילי אביטל (1991) • אביטל דיקר (1992) • דבורה קידר (1993) • אורלי זילברשץ (1994) • אסתי זקהיים (1995) • דנה רז (1996) • אורלי פרל (1997) • אסי לוי (1998) • דליה פרידלנד (1999) |  |
| 2000–2009 | דלית קהן (2000) • לילי קוסאשווילי (2001) • מאיה מרון (2002) • ענת וקסמן (2003) • רונית אלקבץ (2004) • רבקה מיכאלי (2005) • רותם אבוהב (2006) • ענת וקסמן (2006) • אוולין הגואל (2008) • לבנה פינקלשטיין (2009) |  |
| 2010–2019 | רוזינה קמבוס (2010) • ריימונד אמסלם (2011) • עירית שלג (2012) • לאורה ריבלין (2013) • דאנה איבגי (2014) • דבורה קידר (2015) • רובא בלאל-עספור (2016) • מונא חוא (2017) • שירה האס (2018) • הדס בן ארויה (2019) |  |
| 2020 ואילך | שירה האס (2020) • ריימונד אמסלם (2021) • ג'ואנה סעיד (2022) • תיקי דיין (2023) • בת אל מוסרי (2024) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2003 - יהודה לוי ("יוסי וג'אגר") | פרס האקדמיה לטלוויזיה - שחקנית בדרמה, מיני סדרה או סרט טלוויזיה  2004 - לאורה ריבלין ("המסע הארוך") | הבא: 2005 - ריימונד אבקסיס ("חתה יסבח סבח") |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2021–2022: אלונה סער (המפקדת) | פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה – שחקנית ראשית בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים  2023: לאורה ריבלין (שישה אפסים) | הבא: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586238105171  MusicBrainz: 4a5a3366-4fee-40dc-84c3-610de2a1e39c  VIAF: 26145304384478571646   WorldCat (עם VIAF): 26145304384478571646 
משמאל, בתוכנית הטלוויזיה "קרובים קרובים".
לאורה ריבלין (מימין) בצוות הסדרה "המקום", 2008
לאורה ריבלין (משמאלה), אוהד קנולר ונטע גרטי, בהצגה "כולם היו בניי", 2011
דני ברום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בינואר 1955 (בן 69) 
 
דני ברום (נולד ב-19 בינואר 1955 בהולנד) הוא פסיכולוג קליני ישראלי, פרופסור לפסיכולוגיה בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים והמנהל המייסד של המרכז הישראלי לטיפול בפסיכוטראומה.
קורות חיים

ברום נולד בכפר קטן בהולנד, כחמישה קילומטרים מהעיר הילברסום. ב-1976 סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת אוטרכט וב-1979 השלים תואר שני בפסיכולוגיה קלינית באותה האוניברסיטה. בשנה זו התמחה אצל פרופסור ברוטן (Brutten) בטיפול התנהגותי בלוקים בגמגום, באוניברסיטת דרום אילינוי. בשנים 1981–1983 השתלם בפסיכותרפיה במכון לפסיכותרפיה רפואית באוטרכט. ב-1984 השתלם בהיפנותרפיה במכון האזורי לבריאות הנפש (the Regional Institute for mental health) באמסטרדם וב-1986 קיבל את הדוקטורט בפסיכולוגיה מאוניברסיטת אמסטרדם. בפברואר 1988 עלה לישראל.
ברום הוא המנהל המייסד של המרכז הישראלי לטיפול בפסיכוטראומה, בבית חולים הרצוג שבירושלים. בין היתר הוא מנהל במרכז את הצוות הקליני ואת הסגל המנהלי ומלמד קורסים בפסיכותרפיה המתמקדת בטיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית פשוטות ומורכבות. בתפקידו זה תרם ממומחיותו לתחומי החינוך, החוסן הנפשי, ובריאות הנפש, לצורך שיפור עמידות החברה הישראלית בהתמודדות מול איום הטרור הפלסטיני המתמשך. בין עבודותיו ניתן למנות פיקוח על מחקר אקדמי בנושא שכיחות הפרעת דחק פוסט טראומטית בקרב לוחמים בצבא ההגנה לישראל.
ברום הוא היוזם והיו"ר לשעבר של הקואליציה הישראלית לטראומה, ובשנים 1994–2000 כיהן כמנהל המחקר של ארגון עמך. בנוסף, משמש כיו"ר ועדת הערר ההולנדית של הרשות לפיצוי ניצולי השואה בישראל. בשנים 1989–1999 שימש כמנהל המדעי של מכון לטנר לחקר הפסיכיאטריה החברתית והפסיכותרפיה בבית החולים הרצוג, ובשנים 1985–1988 כיהן כמנהל המכון ההולנדי בפסיכוטראומה, שהיה בין מקימיו.
ברום פרסם עשרות מאמרים בכתבי עת מדעיים, ביניהם המחקר המבוקר הראשון בעולם על יעילותה של פסיכותרפיה קצרת מועד לטיפול בפוסט טראומה, מחקר שפורסם בשנת 1989. בנוסף פרסם ברום שישה ספרים.
ב-1990 זכה ברום בפרס האקדמיה ההולנדית למדעים.
ב-2005 העביר ברום תדרוך לקונגרס של ארצות הברית בנושא השפעות טרור וטראומה. התדרוך התקיים בחסותה של הילרי רודהם קלינטון.
ברום דובר הולנדית, אנגלית ועברית. הוא נשוי ואב לארבעה.
ספריו

Brom, D., Pat-Horenczyk, R and Ford, J. (Eds.) (2009). Treating Traumatized Children: Risk, Resilience and Recovery, Routledge.
Danieli, Y., Brom, D. & Sills, J. (2005). The Trauma of Terrorism: Sharing Knowledge and Shared Care. An International Handbook. New York: Haworth
Kleber, R.J., Brom, D. and Defares, P.B. (1992). Coping with trauma: Theory, prevention and treatment. Lisse: Swets and Zeitlinger (Translated into Bosnian
Hofman, M.C., Kleber, R.J. and Brom, D. (1990). Psychological damage (of traffic accidents. Deventer. Van Loghum Slaterus. (Dutch
Brom, D., R.J. Kleber, and P.B. Defares (1986). Traumatic experiences and psychotherapy. (Dutch wilth Engl. summ.) Lisse: Swets and Zeitlinger.
Kleber, R.J., D. Brom, and P.B. Defares (1986). Traumatic experiences, consequences and coping. (Dutch with Engl. summ.) Lisse: Swets and Zeitlinger.
הערות שוליים

↑  מס' רישיון 27-2996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298211305171  BnF: cb15033747s (data)  ISNI: 0000 0000 2758 9258  LCCN: n87923884  NTA: 072265701  VIAF: 69212430   WorldCat (עם VIAF): 69212430
רות נצר

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1944 (בת 80) טירת צבי, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 www.ruthnetzer.com
 
רות נצר (נולדה ב-14 באפריל 1944) היא פסיכולוגית קלינית מומחית, מבכירי האנליטיקאים היונגיאניים בארץ, אנליטיקאית יונגיאנית המשלבת בכתיבתה אמנות ופסיכולוגיה, חוקרת ספרות וקולנוע, ציירת, צלמת ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

נצר נולדה בקיבוץ טירת צבי להורים יוצאי גרמניה. סיימה תואר ראשון בספרות עברית ותואר שני בפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת תל אביב. תושבת הוד השרון.
עובדת כפסיכולוגית קלינית ומדריכת מטפלים על פי תורתו של קרל גוסטב יונג. מלמדת במסגרות שונות בישראל של לימודי יונג – במכללת סמינר הקיבוצים, בבית ספר לפסיכותרפיה יונגיאנית ובהכשרות של הארגונים היונגיאניים. חברה בעמותה היונגיאנית הישראלית החדשה ובארגון היונגיאני הבינלאומי. מלמדת שימוש בקלפי טארוט בטיפול ולהתייעצות עצמית.
פרסמה מאמרים רבים העוסקים בשילוב שבין פסיכולוגיה, אמנות, יהדות, קולנוע, ספרות ושירה. הציגה שתי תערוכות צילום ושתי תערוכות ציור. פרסמה מאמרי ביקורת רבים על ספרים וספרי שירה בכתבי עת לספרות ובמוספי ספרות, של 'דבר', 'מקור ראשון' ושל העיתון "הארץ". פרסמה מסות לספרות בכתבי עת, ומאמרים בכתבי עת: חיים אחרים, כן, נפש, מעגלי נפש, מעגלי קריאה. מאמרים בכתבי עת לפסיכותרפיה – "שיחות" ו"מארג". פרסמה שירים בכתבי עת עתון 77, מאזניים, עתר, שבו, כרמל, משיב הרוח, גג, הליקון, מראה. פרסמה שנים עשר ספרי עיון ושנים עשר ספרי שירה, עליהם זכתה במענקי הוצאה לאור וחמישה פרסים ספרותיים .
ילדיה - יואב ורחלי. נכדיה - אלעד, עידן ואלונה.
פרסומים > ספרי עיון

מסע אל העצמי – אלכימית הנפש – סמלים ומיתוסים. מודן. 2004
השוטה הקוסם והקיסרית – קלפי הטארוט במעגל החיים ובתרפיה. מודן. 2008
השלם ושברו – מסות על ספרות ושירה ממבט פסיכולוגיית המעמקים של יונג. כרמל. 2009
מסע הגיבור – מסע התהוות הנפש במעגל החיים ובתרפיה. מודן. 2011
הקולנוע מטפל בנו – יחסי מטפל-מטופל בקולנוע. רסלינג. 2013. לקריאה ב"פסיק הספרייה הדיגיטלית" (זמין לסטודנטים וחוקרים).
נפש הקולנוע – ארכיטיפים ומיתוסים בסרטים. רסלינג. 2014. לקריאה ב"פסיק הספרייה הדיגיטלית" (זמין לסטודנטים וחוקרים).
מעגל החיים בסרטים של אקירה קורוסאוה ותיאו אנגלופולוס. 2016. רסלינג. לקריאה ב"פסיק הספרייה הדיגיטלית" (זמין לסטודנטים וחוקרים).
מסע הגיבורה אל עצמיותה – במיתוס, במעגל החיים ובתרפיה. מודן. 2018. לקריאה ב"פסיק הספרייה הדיגיטלית" (זמין לסטודנטים וחוקרים).
נפש הספרות - מסות על ספרות במבט יונגיאני. כרמל. 2021. לקריאה ב"פסיק הספרייה הדיגיטלית" (זמין לסטודנטים וחוקרים).
הספר האדום של יונג – המרחב המיתי, הדתי, האמנותי והספרותי . 2022. אדרא רבא.
נפש המיתוס במעגל החיים - מאמרים במבט יונגיאני. 2023. אדרא רבא.
קרל גוסטב יונג - הלא-מודע הקולקטיבי והמיתולוגיה הגרמנית בצל הנאציזם. פרשנות ותרבות. סדרה חדשה -פסיכואנליזה. 2024. כרמל.
Ruth Netzer : A Jungian Perspective on Therapist-Patient Relationships in Films - Cinema as Our Therapist . Translated by Batya Stein. Routledge. London. 2024.
פרסומים > פרוזה

ההתחלה – נומה עמק. אוטוביוגרפיה משפחתית. כרמל. 2012. קיים גם ספר אודיו. לקריאה ב"פסיק הספרייה הדיגיטלית" (זמין לסטודנטים וחוקרים).
Sleep My Valley, מתורגם לאנגלית, באמזון. 2018.
פרסומים > ספרי שירה

ירוק ויטראג' – אלף. 1987.
בקר אפריל – ספרית פועלים. 1989. (פרס אקו"ם בעילום שם)
הרמס ושירים אחרים – הקיבוץ המאוחד. 1991
האדום של הלבן – תמוז-אגודת הסופרים. 1998. (פרס טשרניחובסקי, פרס ויצו לאשה היוצרת)
שחרית – כרמל. 2000
אשה – שירים ורישומים – כרמל. 2003
עקבות – כרמל. 2006. (פרס אקו"ם בעילום שם ע"ש נתן יונתן וקרן עמוס)
קדיש לאבא – כרמל. 2006
ריסים – פרדס. 2011
הגוף היחיד. ספרא. 2015. (פרס איגוד הסופרים)
Kaddish to My Parents and Other Poems, מבחר שירים באנגלית, באמזון. 2018.
עפאים – כרמל. 2019. ( בסיוע קרן אקו"ם לקידום היוצר והיצירה הישראלית). לקריאה ב"פסיק הספרייה הדיגיטלית" (זמין לסטודנטים וחוקרים).
מעבר יבוק. הוצאת עיתון 77. 2024.
פרסומים > פרקים מתוך ספרים

על הקבצן העוור. מתוך: החיים כגעגוע. בעריכת ר. הורן. ידיעות ספרים. 2010
הכאב שלם כאמונה – על הסבל ומשמעותו מנקודת מבט החלום, המיתוס ותרבויות שונות. מתוך: חידת הייסורים. בעריכת ב. כהנא ; ח. דויטש. ידיעות ספרים. 2011
על מקומו של הקולקטיבי בתהליך האינדיבידואציה במבט יונגיאני. מתוך: אל העצמי – תהליכי אינדבידואציה ומעברי חיים. בעריכת ד. נוב; ב. כהנא. ראובן מס. 2014.
הערות שוליים

↑  מס' רישיון 27-62
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305878405171  LCCN: n87863169  VIAF: 69237141   WorldCat (עם VIAF): 69237141
זבור

ערך זה עוסק בספר קודש המוזכר בקוראן. אם התכוונתם למערכת כתב, ראו .
זַבּוּר (בערבית: زبور) באסלאם הוא ספר הקודש אשר אללה נתן לדוד, והוא אחד מספרי הקודש אשר קדמו לקוראן, כמו התורה שניתנה למשה, והבשורה שניתנה לישו.
המילה הערבית "זַבּוּר" מצויה בשירה ערבית קדם אסלאמית במשמעות של כתיבה או חיבור, בעיקר של שירה. בקוראן נתייחדה המשמעות של ספר קודש המיוחס לרוב לדוד, ובמיוחד לספר תהילים.
הזַבּוּר בקוראן

הקוראן מזכיר את הזבור בשמו פעמים ספורות, לדוגמה:
סורה 4 (הנשים), פסוק 163 - "... לדוד נָתַנו את הזַבּוּר."
סורה 17 (המסע הלילי), פסוק 55 - "... ונָתַנו לדוד את הזַבּוּר."
סורה 21 (הנביאים), פסוק 105 - "כבר כתבנו בזַבּוּר..."
הקוראן לא מרחיב בנושא הזבור, מלבד העובדה שהוא מצוין שהוא ניתן מאללה לדוד.
עם זאת, במספר היקרויות אחרות המונח משמש במשמעות כללית יותר של "ספרי קודש".
הזבור בחדית'

ישנו חדית' אותנטי אשר בו נאמר:
אבו הוריירה דיווח שהנביא מוחמד אמר "הקראת הזבור נעשתה קלה עבור דאוד".
- סחיח אל-בוכרי 4:55:628
הערות שוליים

↑  Zabur, www.mtholyoke.edu
↑  Horovitz, J. and, Firestone, R., “Zabūr”, Encyclopaedia of Islam, Second Edition.
↑  ציטוטי הקוראן לקוחים מתרגומו של אורי רובין: הקוראן, תרגם מערבית אורי רובין, תל אביב, 2005.
↑  Shahîd, Irfan, 1926-2016., Byzantium and the Arabs in the fifth century, Washington, D.C.: Dumbarton Oaks Research Library and Collection, 1989
↑  Scott B. Noegel, Brannon M. Wheeler, The A to Z of Prophets in Islam and Judaism, Scarecrow Press, 2010, p. 350.
↑  Moahroah, The Prophet of Allah: Dawoud (AS) - Dr. Bashar Shala, נבדק ב-2018-12-12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119458332 (data)  LCCN: sh2019001689  SUDOC: 027410749  TDVİA: zebur
פירמידת מזון

ערך זה עוסק בתצוגה גרפית בתחום המזון. אם התכוונתם למונח מתחום האקולוגיה, ראו .
הפירמידה מ-2005 של ממשלת ארצות הברית. לראשונה נעשה ניסיון להציג את הקבוצות כפסים מקבילים, במקום אבני הבניין המסורתיות של הפירמידה.
פירמידת מזון
פירמידת המזון של הרווארד מ-2005
מודל צלחת המזון מ-2011
פירמידת מזון היא תצוגה גרפית, המבטאת המלצות לצריכת כמות מזון יחסית מכל קבוצות המזון. מטרת הפירמידה היא להמחיש לציבור בצורה פשוטה את ההמלצות ולהביאו לפעול על פיהן.
היסטוריה

מחלקת החקלאות של ארצות הברית (USDA) פרסמה המלצות לתזונה נכונה החל בשנת 1892. לאורך השנים עודכנו המלצות אלו מדי פעם. בתחילת שנות ה-70 סבלה שוודיה ממחירי מזון גבוהים מאוד. הוועדה לבריאות ורווחת הציבור בשוודיה הציגה ב-1972 מודל של צריכת מזון, שנועד לעזור לעם השוודי להתמודד עם מחירי המזון הגבוהים. מודל זה התפרסם בשוודיה ב-1974 בצורת פירמידה (ראו להלן), צורה שאומצה ב-1989 על ידי מדינות סקנדינביה האחרות, גרמניה המערבית יפן וסרי לנקה, ולאחר מכן על ידי ה-USDA. בהמשך, התפשט השימוש במודל הפירמידה למדינות נוספות.
פירמידת המזון השוודית

המודל אותו הציגה שוודיה היה של מוצרי מזון בסיסיים שנועדו לספק את הצרכים החיוניים מבחינה בריאותית, ומוצרים נוספים שהכילו ויטמינים ומינרלים שלא נכללו בקבוצה זו. היצוג הגרפי של המודל היה עגול, אך על יצוג זה נמתחה ביקורת כי הוא הראה רק מהם המזונות החשובים, ללא יצוג מפורש של הכמות המומלצת מכל סוג מזון.
על בסיס המודל הזה יצרה אנה בריט אגנסטר, מרשת המרכולים הקואופרטיבית השוודית KF (שו'), יצוג גרפי ברור של המנות במבנה בצורת פירמידה שפורסם כאמור ב-1974. המבנה הפירמידיאלי נועד לעזור לציבור לאזן בין עלות לבריאות. מבנה זה הוצג במגזין השנתי של הקואופרטיב, אך ממשלת שוודיה והוועדה לא קיבלו את מודל הפירמידה, בטענה כי מודל זה מבוסס על שיקולים מסחריים, בהמשיכם להשתמש בתצוגה הגרפית המעגלית.
בסיס הפרמידה הכיל מוצרים חיוניים לקיום מבחינה קלורטית ובריאותית המכילים חלבונים, פחמימות ושומנים ממוצרי חלב, שומנים, דגנים, לחם ותפוחי אדמה. מעליהם, הופיעו מוצרי המזון הטרי כפירות וירקות שהיו יקרים בהרבה באותה העת, אך היו מקור חשוב לוויטמינים ומינרלים. בחלקה העליון הופיעו מוצרי מותרות יקרים מאוד אשר אינם הכרחיים לתזונה כבשר, דגים וביצים.
פירמידת המזון האמריקאית

פירמידה זו פורסמה לראשונה בשנת 1992 בארצות הברית. התצוגה פותחה על ידי מחלקת החקלאות של ארצות הברית על סמך ההמלצות התזונתיות (אנ') שנקבעו ופותחו על ידם מאז ראשית המאה ה-20.
פירמידת המזון האמריקאית > פירמידת המזון החדשה של הרווארד

בשנת 2005 פרסם בית הספר לבריאות הציבור באוניברסיטת הרווארד, פירמידה מזון חדשה, שכללה מידע שהצטבר בעקבות מחקרים שנעשו מאז פורסמה פירמידת המזון המקורית בשנת 1992. הפירמידה החדשה שינתה את הרכב המזון הרצוי, ובעיקר הציעה להפחית משמעותית את כמות הדגנים הנצרכת, ובעיקר את אלו שאינם מדגנים מלאים. הפירמידה בנויה מקבוצות מזון המסודרות בקומות, כשכל קומה מתאימה ברוחבה לחלק היחסי שצריך להיות לכל קבוצה בתזונה יומית נכונה לדעת ממשלת ארצות הברית. כמו כן הדגישה את חשיבות האימון הגופני והשמירה על המשקל התקין.
פירמידת המזון האמריקאית > צלחת המזון

ב-2 ביוני 2011 החליפו משרד הבריאות ומשרד החקלאות האמריקאים את המלצתם למודל חדש בשם "הצלחת שלי". השינויים העיקריים במודל הצלחת הם הגדלת כמות הפירות והירקות לחצי מהתזונה, והחלפת המוצרים מהחי ב"חלבון" כללי, ללא תלות במקורו.

בעקבות משרדי הממשלה, זנחה גם הרווארד את מודל הפירמידה ועברה למודל הצלחת, בשינויים דומים לאלה של משרדי הממשלה. הרווארד ממליצה אף יותר בפירוש על הגבלת המזון מהחי, כגון החלפת כוס החלב בכוס מים.
פירמידת המזון האמריקאית > ביקורת

ישנן טענות רבות כנגד מודל פירמידת המזון האמריקאי (ואימוצו על ידי מדינות אחרות):
פירמידת המזון האמריקאית > ביקורת > ההטייה נגד צריכת שומן

כבר בעת פיתוח הפירמידה ידעו מדעני תזונה כי הצריכה של סוגים מסוימים של שומן הכרחית לבריאות ומקטינה את הסיכון למחלות לב. מחקרים שנעשו בשנות הששים הראו כי צריכה מוגברת של שומן רווי גורמת לעלייה ברמת הכולסטרול. כן היה ידוע על מתאם בין כולסטרול גבוה ומחלות לב. אך במקביל, היה גם ידוע כי צריכה של שמנים חד רווים כגון שמן זית לא גורמת לעלייה בכולסטרול. הצוות שפיתח את הפירמידה החליט כי הבדלים אלו קשים להסברה לציבור הרחב, ולכן בחר בגישה הגורפת של "שומן הוא רע". מכאן נבעה ההמלצה על צריכת שומן בכמות שלא תעלה על מ-30% מסך הקלוריות, המלצה שהתבססה על שיקולים הסברתיים ולא על מדע התזונה שהיה זמין באותה עת. בנוסף, המקורות העיקריים לחלבונים באותה תקופה היו עתירי שומן (למשל בשר אדום), ולכן מפתחי הפירמידה נמנעו מלהמליץ על הגדלה של צריכת החלבונים.
פירמידת המזון האמריקאית > ביקורת > הכללה

הפירמידה לא הבדילה בין סוגים שונים של מזון בתוך אותן הקטגוריות, כאשר יש בין הסוגים השונים הבדלים בריאותיים משמעותיים, למשל בין פחמימות פשוטות, מרוכבות ומעובדות, שומן רווי מול שומן בלתי רווי ושומן טרנס (הנחשב כיום כמזיק במיוחד), ועוד.
הפירמידה, שאומצה כאמור בעיקרה על ידי גורמים רבים ברחבי העולם, מתעלמת מהבדלים תרבותיים בין קהילות שונות כפי שבאים לידי ביטוי בצריכת המזון (כגון זמינות של מזונות כאלה או אחרים). כן מתעלמת הפירמידה מסוגי תזונה שונים כצמחונות, דיאטה ים תיכונית ודיאטת אטקינס, שראיות למכביר מעידות על היותם בריאים ויעילים.