stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משל החלון השבור
המשל

על פי המשל, ילד שובר את חלונו של ז'אק. עוברי אורח מנחמים את ז'אק בכך שלפחות הוא יספק פרנסה לזגג. המנחמים מציגים את שבירת החלון כתרומה לכלכלה. אולם בכסף שבו נאלץ ז'אק לתקן את החלון הוא תכנן קודם לכן לקנות זוג נעליים חדשות, ועתה אינו יכול. הפרנסה שנוספה לזגג נגרעה ממוכר הנעליים. יתרה מכך, ז'אק עצמו ניזוק, שכן אילולא שבירת החלון היו לו חלון וזוג נעליים, ועתה יש לו חלון בלבד. כלומר הכלכלה ניזוקה משבירת החלון. אבל מכיוון שאת הפרנסה שנוספה לזגג רואים כל תושבי הכפר, ואילו את הפרנסה שנגרעה ממוכר הנעליים אין רואים, מכיוון שלא נעשתה, קל לטעות ולחשוב ששבירת החלון תרמה לכלכלה.
על פי בסטייה, תפישתם של המנחמים מאפיינת מוסדות כלכליים רבים. המשל ממליץ בעת ניתוח סוגיות כלכליות לעמול על מנת להבין את ההשלכות של כל צעד על כלל האוכלוסייה בטווח הארוך, ולא רק על גורם זה או אחר בטווח הקצר. לדברי בסטייה, בחינה כזו תביא למסקנות התומכות במדיניות כלכלית ליברלית, סחר חופשי ומיסוי נמוך.
ראו גם

אין ארוחות חינם
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברטה פון זוטנר

| --- | --- |

 לידה:  9 ביוני 1843 פראג, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  21 ביוני 1914 (בגיל 71) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 שם לידה:  Berta Gräfin Kinsky von Wchinitz und Tettau 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית, ציסלייטניה (ארצות אוסטריה) 
 מקום קבורה:  main cemetery Gotha 
 בן או בת זוג:  Arthur Gundaccar von Suttner (12 ביוני 1876–ערך בלתי־ידוע) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לשלום (1905) 
 חתימה:   
 
הברונית ברטה פון זוּטנֶר (גרמנית: Bertha von Suttner;‏ 9 ביוני 1843 - 21 ביוני 1914) הייתה סופרת צ'כית-אוסטרית, ופעילת שלום פציפיסטית. בשנת 1905 הייתה לאישה השנייה שקיבלה פרס נובל והראשונה שקיבלה את פרס נובל לשלום וכלת הפרס האוסטרית הראשונה.
ביוגרפיה > ילדותה ונעוריה

ברטה פון זוטנר נולדה בשנת 1843 וגדלה למשפחת אצולה באחד המבנים המפורסמים של העיר פראג (ארמון גולץ-קינסקי). הוריה, איש הצבא האוסטרי, (פילדמרשל-לויטננט) פרנץ דה פאולה יוזף גרף קינסקי פון וכיניץ אונד טטאו (Franz de Paula Josef Graf Kinsky von Wchinitz und Tettau), וסופי וילהלמינֶה פון קרנר (Sophie Wilhelmine von Körner), שהייתה צעירה ממנו בחמישים שנה. סופי הייתה אומנת למשפחות עשירות. זוטנר הורחקה מהאריסטוקרטיה האוסטרית הגבוהה בשל מוצאה המעורב.
בילדותה התגוררה זוטנר בברנו. כנערה, הצטיינה בשפות צרפתית, איטלקית ואנגלית תחת השגחתם של מורים פרטיים. היא גם הייתה פסנתרנית וזמרת חובבנית מצטיינת.
בקיץ 1856, אמה ודודתה של זוטנר יצאו להמר בוויסבאדן, בתקווה לשוב עם הון גדול. אולם ההפסדים שלהן היו כה כבדים שהן נאלצו לעבור לגור בווינה. במהלך המסע, זוטנר קיבלה הצעת נישואין מהנסיך פיליפ צו זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג (Philipp zu Sayn-Wittgenstein-Berleburg), שנדחתה בשל גילה הצעיר. המשפחה חזרה לוויסבאדן בשנת 1859, אך גם מסעם השני נכשל באופן דומה והם נאלצו לעבור לבית קטן בקלוסטרנויבורג (אנ'). זמן קצר אחרי מאורעות אלה, זוטנר פרסמה נובלה ראשונה. זוטנר ואמה המשיכו לנסות להמר ולחפש חתן אמיד כלכלית. תוכניות אלו לא עלו יפה.
ביוגרפיה > פרנסה וכתיבה

בשנת 1873 מצאה זוטנר תעסוקה כמורה פרטית ובת לוויה לארבע בנותיו של קארל פון זוטנר (Karl von Suttner), שהיו בגילאי 15–20. משפחת זוטנר גרה במרכז וינה במהלך השנה, ובילתה את חופשת הקיץ בטירת הרמנסדורף (Schloss Harmannsdorf) בדרום אוסטריה. זוטנר חיבבה את ארבע תלמידותיה הצעירות, שנתנו לה את שם החיבה Boulotte, בשל גמלוניותה, שם שהיא מאוחר יותר אימצה ככינוי ספרותי בצורת "B. Oulot". באותה עת היא התאהבה בארתור גונדאקר (Arthur Gundaccar), שהיה צעיר ממנה בשבע שנים. הם התארסו, אך לא יכלו להינשא בגלל התנגדותה של משפחת פון זוטנר. בשנת 1876, בעידוד מעסיקיה, ענתה זוטנר למודעה בעיתון, והפכה לזמן קצר למזכירתו ומנהלת משק הבית של אלפרד נובל בפריז. בשבועות הספורים שלה בתפקיד, הפכו זוטנר ונובל לידידים, אולם היא חזרה לווינה כדי להתחתן עם גונדאקר.
הזוג הצעיר ברח על מנת להתחתן בסתר בחבל סמגרלו (בגאורגיה המודרנית). הזוג השתקע בכותאיסי, ומצא עבודה בהוראת שפות ומוזיקה לילדי האצולה המקומית. אך הם חוו קושי רב, למרות הקשרים החברתיים שלהם, וגרו בבית עץ קטן. בשנת 1877, בתחילת המלחמה בין רוסיה וטורקיה, החמיר מצבם, אף על פי שארתור הצליח לדווח לעיתון הווינאי החשוב "נוֹיֶה פְרַיֶה פְּרֶסֶה". בתקופה זו, גם זוטנר כתבה, לעיתים קרובות, עבור העיתונות האוסטרית, ועבדה על הנובלות המוקדמות שלה. לאחר המלחמה ניסה ארתור להקים עסק קורות עץ, אך כשל.
זוטנר ובעלה, ארתור, היו מבודדים חברתית בגאורגיה; מצבם הכלכלי הקשה צמצם את קשריהם החברתיים עם המעמד הגבוה והם מעולם לא היו בקיאים בשפות המקומיות (גאורגית ומגרלית). בעוד שהכתיבה של ארתור בתקופה זו הושפעה מנושאים מקומיים, כתיבתה של זוטנר לא הושפעה באופן דומה מהתרבות הגאורגית. אולם, נראה שהפלורליזם הדתי שחוותה בגאורגיה גרם לה, מאוחר יותר, לדחות את תפיסת האמת האבסולוטית של הקתוליות הרומית ולאמץ פרספקטיבה ליברלית יותר של הנצרות.
ב-1882 החליטו זוטנר ובעלה לעבור לטביליסי, שם עסק ארתור בכל עבודה שהצליח למצוא: ראיית חשבון, בנייה ועיצוב בעוד שזוטנר התרכזה בכתיבה. היא הייתה העוזרת של הכותב הגרמני מיכאל גאורג קונראד (Michael Georg Conrad), וכתבה בעצמה בכתבי עת שונים. "אמת ושקרים", היה החיבור המשמעותי הראשון שלה שהתפרסם. החיבור דן בנטורליזם של אמיל זולא. המאמר הפוליטי המשמעותי הראשון של זוטנר, "רשימת המלאי של הנשמה", פורסם בלייפציג בשנת 1883. ברשימה זו, נקטה זוטנר עמדה מתקדמת בעד פירוק הנשק, וטענה ששלום עולמי הוא בלתי נמנע בשל התקדמות טכנולוגית. השקפה שהייתה גם מקובלת על חברה אלפרד נובל.
עם פרוץ המשבר הבולגרי (אנ') בשנת 1885, הזוג חש פחות ופחות בטוח בגאורגיה, בשל עליה בביטויי העוינות נגד אוסטרים שמקורה בדומיננטיות הרוסית שם. באותה תקופה, הוריו של ארתור אישרו את הנישואים, והזוג התקבל בברכה באוסטריה; הם שבו במאי 1885.
כאשר קרל וילהלם דיפנבאך הגיע לוינה בשנת 1897 היא תמכה בפעילתו וארגנה כנס לכבודו.
ביוגרפיה > פעילותה בתנועת השלום

עם חזרתם לאוסטריה זוטנר המשיכה את פעילותה העיתונאית והתמקדה בלימודי סכסוך ושלום. היא התכתבה עם הפילוסוף הצרפתי ארנסט רנן והושפעה מאיגוד הגישור והשלום הבינלאומי שהוקם על יד הודג'סון פראט (אנ') בשנת 1880.
בשנת 1889, זוטנר הפכה לדמות מובילה בתנועת השלום האוסטרית עם פרסום הרומן הפציפיסטי שלה, "הניחו את הנשק!" (Die Waffen nieder!). הספר פורסם ב-37 מהדורות שונות, ותורגם ל-12 שפות. היא כתבה מאמר בעיתון נויה פרייה פרסה בו קראה להקמת ארגון שלום אוסטרי (Gesellschaft der Friedensfreunde). בשנה שלאחר מכן, זוטנר ייסדה את אגודת השלום הגרמנית (Deutsche Friedensgesellschaft) ונתמנתה ליושבת ראש האגודה. בין השנים 1892–1899. זוטנר זכתה למוניטין בינלאומי כעורכת העיתון הפציפיסטי "הניחו את הנשק!", שנקרא על שם ספרה. בשנת 1897 היא הציגה לקיסר האוסטרי פרנץ יוזף הראשון רשימת חתימות שהפצירה בו להקים בית משפט בינלאומי. כמו כן, לקחה חלק בכינוס בינלאומי למען השלום בהאג ובניסוח אמנות האג הראשונות בשנת 1899, אך ציפיותיה הגבוהות לא התממשו.
זוטנר חיבבה את תאודור הרצל ואף סייעה לו להתקבל אצל הצאר הרוסי. היא אהדה את העניין הציוני. במכתביה אליו כינתה אותו "מושל-ציון".
עם מות בעלה של זוטנר בשנת 1902, היא נאלצה למכור את טירת הרמנסדורף ולעבור לווינה. בשנת 1904 היא נאמה בפני הקונגרס הבינלאומי לנשים (אנ') בברלין ובמשך שבעה חודשים נסעה ברחבי ארצות הברית, השתתפה בקונגרס השלום העולמי בבוסטון ונפגשה עם הנשיא האמריקאי תאודור רוזוולט.
לפני נישואיה עבדה פון זוטנר עם אלפרד נובל לתקופה קצרה והם המשיכו להתכתב עד מותו בשנת 1896. נראה שהשפיעה רבות על החלטתו של אלפרד נובל לייסד את פרס נובל לשלום. זוטנר זכתה בפרס נובל לשלום החמישי ב-10 בדצמבר 1905. הענקת הפרס התרחשה ב-18 באפריל 1906 בקריסטיאנה (כיום אוסלו).
בשנת 1907 היא נכחה בוועידת השלום השנייה בהאג, שדנה בהיבטים שונים של חוקי מלחמה. ערב מלחמת העולם הראשונה, זוטנר המשיכה לטעון נגד חימוש בינלאומי. ב-1911 היא מונתה לחברה במועצה המייעצת לקרן קרנגי לשלום (אנ').
זוטנר הושפעה מכתביהם של עמנואל קאנט, הנרי תומאס באקל, הרברט ספנסר גסר, צ'ארלס דרווין ולב טולסטוי (ששיבח את ספרה של זוטנר "הניחו את הנשק!"). היא הגתה את מושג השלום כמצב עצמאי, שנפגע על ידי סטיות אנושיות בדמות מלחמה ומיליטריזם. לכן, היא הדגישה שיש לדרוש את הזכות לשלום תחת החוק הבינלאומי שכן היא חיונית בהיסטוריה במובן אבולוציוני (דארוויניסטי). זוטנר הייתה גם עיתונאית מצוינת, חדת אבחנה ופרשנית פוליטית מיומנת.
ב-21 ביוני 1914, שבועות ספורים לפני שהמלחמה פרצה, היא נפטרה ממחלת הסרטן ולא הספיקה להשתתף בקונגרס השלום העולמי שנערך באותה השנה, בווינה בסתיו.
בשנת 1999 החלו להטביע את דיוקנה על הצד הלאומי של מטבעות ה-2 אירו האוסטרים.
הקורפוס ה-44 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 באפריל 1940 – 27 בספטמבר 1944 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מבצע ברברוסה  הקרב על קווקז  מבצע יאשי-קישינב
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-44 (בגרמנית: XXXXIV. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-15 באפריל 1940, וכמפקדו מונה פרידריך קוך. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה השישית, והשתתף בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית ב-1942, לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות A. בספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-17, והשתתף בקרב על קווקז. במהלך שנת 1943 לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-17 ומאוקטובר כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות A, והשתתף בנסיגה מהקווקז, בלחימה בגשר קובאן, ובלחימה בדרום אוקראינה. בקיץ 1944 לחם הקורפוס במבצע יאשי-קישינב כחלק מהארמייה השישית, ובמהלכו הושמד הקורפוס, וב-27 בספטמבר 1944 פורק הקורפוס.
מפקדים

פרידריך קוך (15 באפריל 1940 - 10 בדצמבר 1941)
אוטו שטאפף (10 בדצמבר 1941 - 26 בינואר 1942)
מקסימיליאן דה אנגליס (26 בינואר 1942 - 30 בנובמבר 1943)
פרידריך קכלינג (30 בנובמבר 1943 - 15 בינואר 1944)
מקסימיליאן דה אנגליס (15 בינואר 1944 - 8 באפריל 1944)
סדר הכוחות > מבצע ברברוסה

במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-9
הדיוויזיה ה-297
סדר הכוחות > מבצע יאשי-קישינב

במבצע יאשי-קישינב כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-62
הדיוויזיה ה-258
הדיוויזיה ה-282
הדיוויזיה ה-335
אנה קומננה

| --- | --- |

האלכסיאדה המקורי מהמאה ה-12, כתוב בכתב ידה
 לידה:  1 בדצמבר 1083 קונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית 
 פטירה:  סביבות 1153 קונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית 
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 בן או בת זוג:  ניקופורוס ברייניוס הצעיר (1097–?) 
 
אנה קוֹמְנֶנֶה (ביוונית: Άννα Κομνηνή;‏ 1 בדצמבר 1083 – 1153 בקירוב) הייתה נסיכה ביזנטית, מחברת ה"אלכסיאדה", שתיאר את ההיסטוריה של שלטונו של אביה, אלכסיוס הראשון והפך למקור בעל ערך פרו-ביזנטי על מסעי הצלב הראשונים. קומננה היא אחת מההיסטוריוניות הראשונות במערב.
חייה

אנה קומננה הייתה בתו הבכורה של הקיסר אלכסיוס הראשון ואיירנה דוקאינה (אנ'). קומננה הייתה הבכורה משבעה אחים ואחיות והייתה בתו המועדפת של אביהם. באלכסיאדה היא כותבת על אהבתה להוריה ועל כך שמריה מאלניה גידלה אותה. האחרונה הייתה אמו של קונסטנטינוס דוקס שקוממנה התארסה לו בינקותה, כפי שהיה נהוג אז, והוא הוכרז כיורש העצר של אביה. אולם ב-1087 נולד אחיה, יוחנן השני, וכבן הקיסר היה הוא היה ליורש העצר. זמן קצר לאחר מכן מת קונסטנטין דוקס.
קומננה זכתה לחינוך מעולה ולמדה פילוסופיה והכירה לעומק את כתביהם של אריסטו ואפלטון ולמדה גם מדע, היסטוריה, מתמטיקה ושירה. ניקטאס כוניאטס כתב עליה שהיא הייתה מסורה ללימודי הפילוסופיה, מלכת כל המדעים, ומלומדת בכל תחום. מעבר ליכולותיה האינטלקטואליות, קומננה הייתה אחראית על בית יתומים ובית חולים גדול שאביה בנה בקונסטנטינופול.
ב-1097, כשהייתה בת 15, נישאה לניקופורוס ברייניוס (אנ'), גנרל, מדינאי והיסטוריון שהיה מבוגר ממנה בכעשרים שנה. נישואים פוליטיים אלה קישרו אותה למשפחת אצולה, שהייתה מעורבת במאבקי הירושה שקדמו להכתרת אלכסיוס הראשון. לניקופורוס ברייניוס ואנה קומננה נולדו ארבעה ילדים והיא כתבה שאלו לא היו נישואים מאהבה. בשנת 1108 תיעדה קומננה את חוזה דבול שעל תנאיו נשא ונתן בעלה.
יחד עם אמה אירנה דוקאינה, קשרה קומננה קשר בניסיון להדיח את אחיה יוחנן ולזכות בקיסרות עבור בעלה, בעת שהקיסר אלכסיוס היה חולה וחלש. אולם ניסיון זה נכשל וב-1118 ירש יוחנן השני את כס אביו. כשכבר היה אחיה קיסר ביזנטיון, ניסתה שוב להדיחו ונכשלה בשנית, הפעם משום שניקופורוס עצמו סירב לקחת את חלקו בתוכנית ברגע האחרון. על קשר זה נענשה באובדן כל רכושה ומעמדה המלכותי[דרוש מקור], ועברה להתגורר במנזר מרוחק עם אמה ואחת מאחיותיה אליה, בעוד שבעלה נותר אחד מיועציו הקרובים של יוחנן השני.
היא חיה במנזר עד יום מותה, בהקדישה את זמנה ללימוד ולכתיבה. תאריך מותה המדויק אינו ידוע. היא עוד הייתה בחיים ב-1148, שנת השלמת האלכסיאדה, וככל הנראה נפטרה בין 1148 ל-1154.
כתיבתה ההיסטורית

ביוזמתה של חמותו, החל ניקופורוס ברייניוס לכתוב את הכרוניקה של משפחת קומננוס במאה ה-11, במיוחד של השנים 1070–1079, אך לא הספיק לכתוב הרבה בטרם מת ב-1137. בגיל 55 החליטה אנה קומננה להשלים את מלאכתו הבלתי גמורה. אלכסיאדה, הכתובה ביוונית ביזנטית, מתארת את חייו של אביה לפני שהיה לקיסר וימי שלטונו תוך התייחסות להיסטוריה הפוליטית והצבאית שלו. קומננה מתארת בטקסט גם את המלחמה הביזנטית עם הנורמנים, ומסע הצלב הראשון, שבו השתתף אלכסיוס. אלכסיאדה מתארת היבטים רבים של חיי התקופה, כמו גם קרבות וכלי נשק שהיו בשימוש.
נקודת המבט שספרה מספק על מסע הצלב הראשון היא ייחודית, בכך שהיא מייצגת את מה שחשבו הביזנטים במזרח על מעשיהם של יריביהם הלטינים ממערב, בתקופה חשובה זו. עוד מספק הספר מבט פנימי אל החצר הביזנטית, המתבטא בפרטים כגון מנהגן של נשות הקיסרים ללדת בחדר בארמון המצופה בפורפיר ארגמני.
הספר בנוי לפי סגנונם של תוקידידס ופוליביוס, אותם קראה אנה קומננה וביקשה לחקות. הכרונולוגיה של האירועים בספר סדורה בדרך כלל, אם כי היא נחלשת ביחס לתקופה שבה הייתה המחברת מבודדת בגלות.
האלכסיאדה היא גם אחד המקורות האירופאיים המוקדמים המזכירים את משחק השחמט, בו נהג אלכסיוס לשחק עם קרוביו. אנה קומננה מייחסת את מקור המשחק העתיק לאשורים.
לקריאה נוספת

אנה קומנֶנָה, האלקסיאדה, תרגום מיוונית, מבוא והערות שי אשל, הוצאת כרמל, 2022
הערות שוליים

↑  "Anna Comnena | Byzantine princess". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2018-03-05.
1 2 3 4  Lynda Garland (Editor), Byzantine Women: Varieties of Experience 800-1200, Routledge, 2006, עמ' 125-126
↑  Thalia Gouma Peterson, Anna Komnene and Her Times, Routledge, 2000, עמ' 107
↑  Albrecht Classen (Editor), East Meets West in the Middle Ages and Early Modern Times, De Gruyter, 2013, עמ' 271
↑  Laura Windsor, Women in Medicine: An Encyclopedia, ABC-CLIO, 2002, עמ' 45
↑  Lynda Garland, Byzantine Women: Varieties of Experience 800-1200, Routledge, 2006, עמ' 125
↑  "Nicephorus Bryennius | Byzantine statesman and historian". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2018-03-14.
↑  G.Buckler, A.K., 1929, אנה קומננה, האנציקלופדיה העברית כרך שלישי, ספרית פועלים, 1988, עמ' 349
↑  Leonora Neville, Lamentation, History, and Female Authorship in Anna Komnene’s Alexiad, Greek, Roman, and Byzantine Studies 53, 2013
↑   רות אלמוג, האלקסיאדה, תרגום היצירה הזאת לעברית הוא אירוע תרבותי חשוב, באתר הארץ, 29 ביוני 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259820105171  PLWABN: 9810598450205606  BIBSYS: 95004782  BNE: XX1209007  BnF: cb11888887c (data)  CANTIC: a1160704x  CiNii: DA04564405  GND: 118645285  ICCU: PALV011659  ISNI: 0000 0004 5303 4327  LCCN: n80008547  LNB: 000249170  NDL: 001337929  NKC: skuk0000701  NLG: 14807  NSK: 000134677  NTA: 06854040X  RERO: 02-A003123190  SELIBR: 175821  SNAC: w6864vsj  SUDOC: 027601021  VcBA: 495/44554  VIAF: 111167713   WorldCat (עם VIAF): 111167713
מיכל מרטיקן

מיכל מרטיקן (בסלובקית: Michal Martikán; נולד ב-18 במאי 1979 בליפטובסקי מיקולש) הוא חותר קאנו סלובקי, המתחרה במסלול עקלתון. מרטיקן הוכתר ארבע פעמים כאלוף העולם, פעמיים כאלוף אולימפי וארבע פעמים כאלוף אירופה.
קריירה ספורטיבית

מרטיקן השתלב בצמרת חותרי הקאנו העולמית כבר כנער. בגיל 16 ניצח לראשונה בתחרות במסגרת גביע העולם, ובאותה שנה (1995) גם זכה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בנוטינגהאם. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הדהים כשזכה במדליית הזהב והוא בן 17 בלבד. הייתה זו גם המדליה האולימפית הראשונה עבור סלובקיה, ששלוש שנים קודם לכן נפרדה מצ'כיה, עם פירוק צ'כוסלובקיה.
ב-1997 הוכתר לראשונה גם כאלוף העולם, באליפות העולם שנערכה בטרס קורואס שבברזיל. ב-1998 לא הצליח לזכות באליפות אירופה שנערכה ברודניצה נאד לאבם שבצ'כיה, והסתפק במדליית הכסף, כסגנו של הצ'כי דוד ינצ'אר. גם באליפות העולם שנערכה בלה סאו ד'אורז'יי ב-1999 לא הצליח לזכות בתואר, וזכה במדליית הארד. באולימפיאדת סידני (2000) איבד גם את התואר האולימפי, לטובת הצרפתי טוני אסטאנגה, וזכה במדליית הכסף. המשחקים סימנו את ראשית היריבות בין השניים על הבכורה העולמית, יריבות שנמשכה לאורך העשור הראשון של המאה ה-21.
ב-2002 הצליח מרטיקן להשיב לעצמו את תואר אלוף העולם, לאחר חמש שנים, בתחרות שנערכה בבור-סן-מוריס. באליפות אירופה שנערכה באותה שנה בברטיסלאבה שוב נכשל במאבק על התואר, ואף לא עמד על הפודיום. באליפות העולם שנערכה באאוגסבורג ב-2003 הוכתר בפעם השלישית, והשנייה ברציפות, כאלוף העולם. ככזה הגיע לאולימפיאדת אתונה (2004), בה גם נשא את דגל סלובקיה בטקס הפתיחה. עם זאת, גם באתונה הפסיד לאסטאנגה, והסתפק במדליית הכסף. תוצאה זו הושגה לאחר החלטה שנויה במחלוקת של השופטים להענישו בשתי שניות, החלטה שבזכותה ניצח אסטאנגה, בהפרש של 12 מאיות השנייה.
באליפות העולם שנערכה בפנרית' ב-2005 איבד את תוארו, וזכה במדליית ארד. באליפות הבאה, שנערכה בפראג ב-2006 זכה במדליית כסף, והישג דומה רשם גם באליפות אירופה שנערכה באותה שנה בל'ארז'נטייר-לה-בסה. בשנת 2007 זכה בפעם הרביעית באליפות העולם, בפוז דו איגואסו. באותה שנה נערכה אליפות אירופה בעיר הולדתו, ליפטובסקי מיקולאש, ולראשונה הצליח לזכות גם בתואר זה. באליפות אירופה שנערכה בקרקוב ב-2008 זכה פעם נוספת בתואר. באותה שנה הצליח גם לגבור על אסטאנגה באולימפיאדת בייג'ינג (2008), וזכה בתואר האולימפי 12 שנים לאחר שעשה זאת לראשונה. בכך היה לחותר הקאנו הראשון בהיסטוריה שזוכה בארבע מדליות אולימפיות בסלאלום.
באליפות אירופה שנערכה בנוטינגהאם ב-2009 זכה בתואר בפעם השלישית ברציפות, אך הפסיד לאסטאנגה באליפות העולם שנערכה בלה סאו ד'אורז'יי, והסתפק במדליית הכסף. בשנת 2010 שחזר את הישגיו: הוא זכה באליפות אירופה שנערכה בברטיסלאבה (בפעם הרביעית ברציפות), ובמדליית הכסף באליפות העולם שנערכה בליובליאנה, שוב כסגנו של אסטאנגה. באליפות העולם שנערכה ב-2011 בברטיסלאבה ובאליפות אירופה שנערכה ב-2012 לא הצליח כלל להתברג בין שלושת הראשונים.
באולימפיאדת לונדון (2012) איבד מרטיקן שוב את תוארו לאסטאנגה, והסתפק במדליית ארד, המדליה האולימפית החמישית שלו.
בנוסף לזכיותיו במקצי היחידים, היה מרטיקן שותף לכמה הישגים בתחרויות הקבוצתיות, כחלק מנבחרת סלובקיה באליפויות העולם (מדליות זהב בטרס קורואס 1997, אאוגסבורג 2003, לה סאו ד'אורז'יי 2009 וברטיסלאבה 2011 ומדליית ארד בנוטינגהאם 1995) ובאליפויות אירופה (מדליות זהב ברודניצה נאד לאבם 1997, מצאנה 2000, ברטיסלאבה 2002, ליובליאנה 2005, ליטובסקי מיקולאש 2007, קרקוב 2008, ברטיסלאבה 2010 ואאוגסבורג 2012 ומדליית כסף בל'ארז'נטייר-לה-בסה 2006.
חייו האישיים

בשנת 1997 היה מרטיקן מעורב בתאונת דרכים בה פגע בהולך רגל והרגו. הוא הועמד לדין בגין הריגה, לאחר שנמצא כי נסע במהירות גבוהה מהמהירות המותרת, ועד לתחילת המשפט שלו נשלל רישיון הנהיגה שלו. אף על פיכן, נתפס מרטיקן זמן קצר לאחר מכן כשהוא נוהג. להפרת תנאי השחרור שלו היו יכולות להיות השלכות על תוצאות המשפט, ואולם בהחלטה שנויה במחלוקת החליט נשיא סלובקיה רודולף שוסטר לחון אותו. ההליכים המשפטיים הופסקו, והוא שוחרר.
שורוק אמין

| --- | --- |

שורוק אמין-Shurooq Amin
 לידה:  1967 (בת 57 בערך) כווית 
 לאום:  כווית כווית
 מקום לימודים:  1988 תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת כווית (אנ')   1989 תואר שני בספרות מודרנית מאוניברסיטת קנט   2007 דוקטורט PHD בספרות אנגלית ובכתיבה יוצרת ממכללת וורנבורו (אנ') והתמחתה בציור, אמנות ושירה אקפרסטית
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 תחום יצירה:  ציור ושירה אקפרסטית
 https://www.shurooqamin.com/bio.html
 
שורוק אמין (בערבית: شروق أمين, באנגלית: Shurooq Amin, נולדה ב-1967) היא ציירת ומשוררת כוויתית. בעלת תואר דוקטור PHD בספרות אנגלית. התמחתה בציור ושירה אקפרסטית.
לימודים

שורוק אמין נולדה בכוויית לאב כוויתי ולאם סורית. אביה נפטר כשהייתה בת 11. היא סיימה תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת כווית (אנ') בשנת 1988 ותואר שני בספרות מודרנית מאוניברסיטת קנט שבבריטניה בשנת 1989. היא סיימה את הדוקטורט שלה בספרות אנגלית ובכתיבה יוצרת ממכללת וורנבורו (אנ') בשנת 2007, והתמחתה בציור, אמנות ושירה אקפרסטית.
אמין היא מרצה באוניברסיטת כוויית, שם היא עומדת בראש היחידה לשפה האנגלית במכללה למינהל עסקים.
קורות חיים אמנותיים

מאז תערוכת היחיד הראשונה שלה בשנת 1992, עבודותיה של אמין התפתחו לחקר דת ומיניות, תוך קריאת תיגר על גבולות תרבותיים וחברתיים. בשנים 2009 ו-2010 הציגה תערוכה בשם "בנות חברה", בכווית ובלונדון. הנושא של התערוכה בשנת 2012 בגלריית אל-מ' שבכווית סיטי, כוויית, היה, "זה עולם של גברים", אודות גברים במדינות במדינות המפרץ הפרסי ה-GCC. בכירים בעיר כווית סיטי סגרו את התערוכה שלוש שעות לאחר פתיחתה, כי התוכן היה "פורנוגרפי". לדברי אמין, הרשויות התמקדו בעבודה המתארת שלושה גברים משחקי קלפים "ששותים 'מיץ ענבים' מבקבוק אשר הציע אלכוהול ממוחשב" וביצירתה "המאהבת שלי ומשפחה", המתארת גבר עם אישה היושבת בחיקו. תערוכת 2013 בדובאי, "פופקורנוגרפית", חקרה טאבו בחברה המזרח תיכונית. היא מיוצגת על ידי גלריית אייאם-Ayyam. בשנת 2013 זכתה בפרס אמן השנה שחילקה קרן פרסי האישה הערבייה.
אמין כותבת סיפורים קצרים ושירה. בשנת 1994 פרסמה את קובץ השירה "פרפר כוויתי שנחשף". כתביה הופיעו בכתבי העת הספרותיים מילים-מיתוס, תחריטים, דיודה ויופי/אמת. היא הייתה מועמדת לפרס פושקארט (אנ') האמריקאי בדצמבר 2007 על שירה "צַפִּיחִית פטל-תאנה ועירום ברונזה" - "Framboise Fig and Bronze Nude".
הערות שוליים

↑  "Solo exhibition of Syrian-Kuwait artist Shurooq Amin on view at Ayyam Gallery in London". Artdaily.org. נבדק ב-12 במרץ 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Nihal, Mariam (4 בספטמבר 2013). "Art and Humanities 101 With Shurooq Amin". Saudi Gazette. אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Gathering the Tide: An Anthology of Contemporary Arabian Gulf Poetry (1st ed.). Reading, UK: Ithaca Press. 2011. p. 121. ISBN 0-86372-374-8.
↑  Stebbins, Robert A. (2013). Work and Leisure in the Middle East: The Common Ground of Two Separate Worlds. New Brunswick: Transaction Publishers. p. 81. ISBN 1-4128-4947-0.
↑  Seaman, Anna (16 בספטמבר 2014). "Kuwait artist Shurooq Amin: 'I'm holding up a mirror to society'". The National. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Randol, Shaun (4 בינואר 2013). "Masked Faces, Censored Hopes: An Interview with Artist Shurooq Amin". World Policy Institute. אורכב מ-המקור ב-2017-05-03. נבדק ב-2020-11-24. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Kuwaiti artist 'more determined' after exhibition banned over 'obscene' images". Al Arabiya. Reuters. 3 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Shurooq Amin received Arab Woman Awards Kuwait 2013 (באנגלית אמריקאית) Shurooq Amin Received Arab Woman Awards Kuwait 2013 ArtKuwait
↑  [LORCH, DANNA. “Unapologetically Shurooq.” Bitch Magazine: Feminist Response to Pop Culture, no. 66, Spring 2015, pp. 40–45. http://images.exhibit-e.com/www_ayyamgallery_com/Shurooq_Amin___Bitch_magazine___Spring_2015.pdf]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr99029547  VIAF: 31918737   WorldCat (עם VIAF): 31918737 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שורוק אמין".
אמרי זרטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1965 (בן 59 בערך) עין שמר, ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות קלישר  המדרשה לאמנות 
 תחום יצירה:  עיצוב גרפי, מעצב עטיפות 
 imrizertal.com
 
אמרי זרטל (נולד ב-1964[דרוש מקור]) הוא מעצב גרפי, צלם ומאייר ישראלי, שזכה לעיקר פרסומו כמעצב עטיפות ספרים. מעצב עטיפות הספרים של הוצאת הספרים "כנרת זמורה-ביתן דביר".
ביוגרפיה

זרטל נולד בקיבוץ עין שמר. בנם של יהודית והארכאולוג אדם זרטל, ונכדו של משה (מְיֶיטֶק) זרטל (זילברטל), ממנהיגי "השומר הצעיר" בוורשה ובארץ ישראל, מבקר ספרות, עיתונאי ועורך. למד בבית הספר לאמנות קלישר ובמדרשה לאמנות. עסק באיור ובעיצוב עבור העיתונות, עבד מספר שנים בתחום הפרסום. ב-1998 החל להתמקד בעיצוב עטיפות ספרים ולאחר איחוד הוצאות הספרים כנרת וזמורה ביתן, נבחר לשמש כמעצב הראשי שלהן.
במסגרת עבודתו עיצב את עטיפתם של עשרות רבות של ספרים, ונחשב לאחד ממעצבי עטיפות הספרים הבולטים בישראל. שימש גם כמרצה בתוכנית לתואר שני במגמה למו"לות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
זרטל נשוי ואב לשלוש בנות. מתגורר בכפר סבא.
עטיפות ספרים שעיצב

קיצור תולדות האנושות, ההיסטוריה של המחר, 21 מחשבות על המאה ה-21 - יובל נח הררי
בשבילה גיבורים עפים, הר האושר - אמיר גוטפרוינד
אם יש גן עדן - רון לשם
סטוקהולם - נעה ידלין
ילדי חצות, בושה - סלמאן רושדי
מרד הנפילים, כמעיין המתגבר - איין ראנד (תרגום חדש)
גדל, אשר, באך - דאגלס הופשטטר
רקוויאם גרמני - עמוס אילון
הגווארדיה השחורה - ירון זליכה
אמא - ענר שלו
קונוורז'ן - רביב יצחקי
סודותיו של מורה הנבוכים - מיכה גודמן
המרגל האבוד והשמלה הירוקה - אלכס פז-גולדמן
מדד הפחד - רוברט האריס
מקהלה הונגרית - יגאל שוורץ
שומר אמונים - ג'ון לה קארה
מלכים ג - יוכי ברנדס
פרסי ג'קסון וגנב הברק - ריק ריירדן
גלריה של עטיפות ספרים שעיצב

קיצור תולדות האנושות מאת יובל נח הררי
הגווארדיה השחורה מאת ירון זליכה
מדד הפחד מאת רוברט האריס
מקהלה הונגרית מאת יגאל שוורץ
אתה נמצא כאן מאת כריסטופר פוטר
מטמון האוצרות המתמטיים של פרופסור סטיוארט מאת איאן סטיוארט
שומר אמונים מאת ג'ון לה קארה
מלכים ג מאת יוכי ברנדס
הערות שוליים

↑  כך הוא מוצג באתרים שעוסקים בביקורת ספרות, ראו למשל: באתר נוריתה, ובישראל היום.
↑  המגמה למו"לות (הוצאה לאור) לתואר שני, באתר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298596305171  BnF: cb16131023p (data)  ISNI: 0000 0000 7105 5333  VIAF: 97510214   WorldCat (עם VIAF): 97510214