stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארס 3
ציוד > נחתת

הנחתת הייתה מצוידת בשתי מצלמות טלוויזיה עם ראות שטח של 360 מעלות ובספקטרומטר אופטי על מנת ללמוד על הרכב האטמוספירה של מאדים. כמו כן, על הנחתת היו מכשירים למדידת המאפיינים הכימיים והמכנים של פני השטח וחיישני לחץ, רוח וטמפרטורה. הנחתת הייתה גם מצוידת בזרוע מכנית שאספה דגימות מהאדמה כדי לחפש אחר חומרים אורגניים וסימני חיים. על הנחתת היה דגלון עם סמל ברית המועצות.
בקצה הנחתת בלטו ארבע אנטנות שסיפקו תקשורת עם המקפת באמצעות מערכת רדיו. קפסולת הנחיתה של הגשושית עברה חיטוי לפני השיגור על מנת למנוע זיהום סביבתי במאדים.
הנחתת של מארס 3 הופרדה מהמקפת ב-2 בדצמבר 1971, 4 שעות ו-35 דקות לפני הגעתה למאדים. הנחתת חדרה לאטמוספירת מאדים במהירות של כ-5.7 ק"מ/שנייה. מערכות הנחיתה פעלו כמתוכנן והנחתת נחתה נחיתה רכה ומוצלחת על פני מאדים. הנחתת החלה במשימותיה אולם הפסיקה לעבוד תוך 20 שניות בלבד מסיבות שאינן ידועות. ההערכה היא כי סופות אבק שהתחוללו באותו זמן על מאדים פגעו בנחתת. הנחתת הצליחה לשלוח חלק מהתמונה הראשונה של אדמת מאדים. באותו זמן, המקפת סבלה מאובדן חלקי של דלק שלא איפשר לה להיכנס למסלול המתוכנן של 25 שעות להקפה. במקום זאת, מנועי המקפת הכניסו אותה למסלול ארוך של 12 יום להקפה עם זווית נטייה דומה לשל מארס 2.
לשתי הנחתות היו רוברים קטנים שתוכננו להסתובב סביבם על מגלשיים קטנים בעודו מחובר לנחתת עם כבל "טבורי" באורך 15 מטרים. שני מוטות ברזל קטנים שימשו כמגנים מפני התנגשות מפני שלאותות הרדיו מכדור הארץ היה לוקח זמן רב מדי להגיע אל הרובר. לכל רובר היו אמצעים פשוטים לבדיקת צפיפותה וחוזקה של האדמה. הרוברים מעולם לא נכנסו לפעולה בעקבות אובדן הנחתות.
ראו גם

תוכנית מארס
חקר החלל
הערות שוליים

↑  דף משימת מארס 3 באתר נאס"א, 14 באוגוסט 2012
↑  ו.ג. פרמינוב, The Difficult Road to Mars - A Brief History of Mars Exploration in the Soviet Union, מחלקת ההיסטוריה של משרדי נאס"א, יולי 1999
| ברית המועצות תוכנית החלל הסובייטית והרוסית רוסיה |
| --- | --- | --- |
| תוכניות לא מאוישות | תוכנית ספוטניק • תוכנית לונה • תוכנית ונרה • תוכנית לונוחוד • תוכנית מארס • תוכנית זונד • תוכנית וגה |  |
| תוכניות מאוישות | תוכנית ווסטוק • תוכנית ווסחוד • תוכנית סויוז • תוכנית סאליוט • אינטרקוסמוס • פדרציה • מאדים 500 • תוכנית חקר הירח הרוסית • תחנת השירות המסלולית הרוסית |  |
| משימות בולטות | ספוטניק 1 • ספוטניק 2 • לונה 2 • ווסטוק 1 • סויוז 1 • סויוז 11 • ונרה 11 • אפולו-סויוז |  |
| חלליות, מעבורות ומשגרים | ווסטוק • ווסחוד • סויוז • מעבורת החלל בוראן • מעבורת החלל פטיצ'קה • מעבורת 2.02 • מעבורת 2.03 • תחנת החלל מיר • פרוגרס • קליפר • תוכנית מיר ומעבורות החלל • מיר-2 • תחנת החלל הבין-לאומית (המקטע הרוסי) • LK • משגר ווסטוק • משגר ווסחוד • משגר סויוז • משגר מולניה • פרוטון • זניט • N-1 • אנגרה • תחנת החלל המסלולית הלאומית |  |
| קוסמונאוטים ומתכננים | יורי גגארין • גרמן טיטוב • ולנטינה טרשקובה • אלכסיי ליאונוב • לייקה • (קוסמונאוטים נוספים) • סרגיי קורוליוב • ולנטין גלושקו • ולדימיר צ'לומי • קרים קרימוב • קונסטנטין ציולקובסקי |  |
| קוסמודרומים | קוסמודרום בייקונור • קוסמודרום פלסצק • קוסמודרום ווסטוצ'ני • קוסמודרום סבובודני • קפוסטין יאר |  |
| השר לבניית מכונות כלליות וראשי רוסקוסמוס | סרגיי אפאנסייב • יורי קופטב • אנאטולי פרמינוב • ולדימיר פופובקין • אולג אוסטפנקו • איגור קומארוב • דמיטרי רוגוזין • יורי בוריסוב |  |
| חברות ותאגידי חלל פרטיים | תאגיד החלל הרוסי אנרגיה • מחקר מדעי לבניית מכונות •  אנרגומאש • מערכות המידע הלווייניות רשטניוב |  |
מחנה הפליטים קדורה

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 תאריך ייסוד:  1948 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחנה הפליטים:  924 (2017)
 קואורדינטות:  31°54′03″N 35°12′21″E﻿ / ﻿31.900922222222°N 35.205883333333°E﻿ / 31.900922222222; 35.205883333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) מחנה הפליטים קדורה(למפת גוש דן רגילה) מחנה הפליטים קדורה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה הפליטים קדורה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה הפליטים קדורה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחנה הפליטים קַדּוּרָה (בערבית: مخيم قدورة) הוא מחנה פליטים פלסטינים בנפת רמאללה ואל-בירה, השוכן בסמוך למרכז העיר רמאללה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, במחנה היו 924 תושבים באמצע שנת 2017. המחנה הוקם בשנת 1948, אך אינו מוכר כמחנה פליטים רשמי של אונר"א.
הערות שוליים

↑  Projected Mid - Year Population for Ramallah & al-Bireh Governorate by Locality 2004 - 2006 Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS)
| דגל פלסטיןיישובי נפת רמאללה ואל-בירה |
| --- | --- | --- |
| ערים | אל-בירה • ביתוניא • רוואבי • רמאללה |   |
| מועצות מקומיות | אל-איתיחאד (ביתילו, דיר עמאר, ג'מאלא) • א-זיתונה (מזרעה אל-קיבליה, אבו שוחידם) • ביר זית • בית ליקיא • בני זייד (דיר ע'סאנה, בית רימא) • בני זייד א-שרקייה (עארורה, מזארע א-נובאני) • דיר ג'ריר • דיר דיבוואן • חרבתא אל-מצבאח • מזרעה א-שרקיה • נעלין • סילוואד • סינג'יל • תורמוס עיא |   |
| כפרים | אבו קש • אום צפא • א-לובן אל-ע'רבי • אל-ג'אנייה • אל-מוע'ייר • אל-מידיה • בודרוס • בורקה • בית סירא • ביתין • בית עור אל-פוקא • בית עור א-תחתא • בלעין • ג'יפנה •דורא אל-קרע • דיר אבו משעל • דיר איבזיע • דיר א-סודאן • דיר ניזאם • דיר קדיס • ח'ירבת אבו פלאח • ח'רבת'א בני חרית • טייבה • טירה • יברוד • כובאר • כפר מאליכ • כפר ניעמה • כפר עין • נבי סאלח • סאפא • סורדא • עאבוד • עבוין • עג'ול • עטארה • עין יברוד • עין עריכ • עין סיניא • עין קיניא • קיביה • קראוות בני זייד •  ראס כרכר • רמון • רנתיס • שוקבא • שיבתין |   |
| מחנות פליטים | אל-אמערי • ג'לזון • קדורה • קלנדיה |   |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584244705171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טורקיה טופ 20 (2020 ואילך)

טובא יורט, אשר שירה "Vur Kaç", נחשב לשיר הראשון שיצא כסינגל בשנת 2020 וכבש את פסגת המצעד
ערך זה עוסק במצעדי המוזיקה הטורקיים השבועיים של רדיומוניטור טורקיה (עד שנת 2022 טורקיה טופ 20) שנערכים משנת 2020 עד שנת 2029.
במצעדים משוקללים נתוני ההשמעה של סינגלים טורקיים בתחנות הרדיו בטורקיה.
תוצאות המצעד מתפרסמות באופן רשמי מדי יום חמישי באתר האינטרנט של נילסן מיוזיק קונטרול.
ראו גם

טורקיה טופ 20
טורקיה טופ 20 (2010–2019)
מחיר יין

| --- | --- |

שער הספר "מחיר יין" מהדורת ורשה   נדפס כפירוש בתוך מגילת אסתר 1880
 מידע כללי
 מאת:  רבי משה איסרליש
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  ה'שי"ט (1559)
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  40161
מחיר יין הוא ספר הביכורים של הרמ"א. הספר נכתב בשידלוב שבפולניה, והוא מדמה את סיפורי מגילת אסתר, לימי חייו של אדם מצעירותו, ועד סוף ימיו.
רקע

בשנת ה'שט"ז, פרצה באזור העיר קרקוב מגפה, ומשפחת איסרליש, נאלצה לנדוד מן המקום, ולהגר לעיירה שידלוב (כיום כפר). חייהם של הפליטים בשידלוב היו קשים ביותר, ומצבם הכלכלי לא אפשר להם לקיים את מצוות הפורים (סעודה, משלוח מנות ומתנות לאביונים). המחבר הצעיר, הקדיש את חיבורו לאביו, במקום משלוח מנות שלא היה בהישג ידו.
כך כותב הרמ"א בסוף הספר.
מה שראיתי לפרש בזו המגילה, בעזר נורא תהילה,
יתעלה שמו לדור דורים.
שלחתי בימי פורים למנה, לאב"י ישראל ראש עדת מי מנה,
הוא גיבור בגיבורים. 
 הרוצה לבחון דברי, צריך ללמוד טבעיות ואלוהיות מחקרו 
 הוא כדור בכדורים. 
 בשם הבורא יש מאין, נשלמה מלאכת מחיר יין.
המחבר קרא לספרו מחיר יין כפרפרזה על דברי הנביא ישעיהו ”הוֹי כָּל-צָמֵא לְכוּ לַמַּיִם, וַאֲשֶׁר אֵין-לוֹ כָּסֶף; לְכוּ שִׁבְרוּ, וֶאֱכֹלוּ, וּלְכוּ שִׁבְרוּ בְּלוֹא-כֶסֶף וּבְלוֹא מְחִיר, יַיִן וְחָלָב”, 
 וכוונתו כי במחירו של יין, אותו היה אמור לתת כמשלוח מנות לאביו, הוא נותן לו את פירושו למגילת אסתר.
הספר

המהדורה הראשונה, וכן אלו שבאו בעקבותיה, נדפסו כקונטרס, בן כ-60 דפים, במהדורות המאוחרות יותר, החלו להדפיס את הספר כפירוש לצד מגילת אסתר. בתחילת הספר הקדמה, ולאחר מכן מעין 3 פרקים (אין חלוקה ברורה) העוסקים בימי הנעורים, ימי העמידה, וימי הזקנה.
אף כי המחבר כותב בהקדמתו לספר, כי אין הוא מתיימר להיות מחבר ספרים, וכי הוא מתייחס ליצירתו זאת כאל "משלי הנערים", החיבור הופץ, התחבב על קוראיו, והודפס לראשונה בדפוס קרמונה שבאיטליה.
הערות שוליים

↑  עקיבה יוסף שלזינגר, לב העברי ח"א, ירושלים: דפוס צוקרמן, תרפ"ד, עמוד ב' הערה ג', באתר היברובוקס
↑  על פי הסוברים כי הרמ"א חי ל"ג שנים, הרי שבעת כותבו את הספר היה בן י"ז
↑  ספר ישעיהו, פרק נ"ה, פסוק א'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007333032405171
מחיר מטרה

מחיר מטרה היא תוכנית לדיור מוזל עליה הוחלט בממשלת ישראל בשנת 2014, במטרה להתמודד עם משבר הדיור בישראל.
כחלק מהמאמצים להוזיל את מחירי הדיור, שעלו בעשרות אחוזים בשנים שקדמו להחלטה, החליטה ממשלת ישראל להשיק את תוכנית מחיר מטרה, במסגרתה יוצעו דירות לזכאים בהנחה של 20% ממחיר השוק. במסגרת התוכנית שקודמה על ידי שר השיכון דאז אורי אריאל, המדינה תציע קרקעות לקבלנים שיבנו עליהן דירות, כאשר המדינה תקבע מראש את מחיר הדירות, והקבלנים שייבחרו יחויבו למכור 80% מהדירות לזכאים, בהנחה של 20% ממחיר השוק. אוכלוסיית הזכאים כוללת חסרי דירות - רווקים מעל גיל 35 או משפחות שלא החזיקו בבעלותם דירה במהלך 10 השנים האחרונות. בנוסף, כוללת אוכלוסיית הזכאים גם משפרי דיור - מי שהחזיקו בבעלותם יותר מדירה אחת במשך 10 השנים האחרונות. על אף התנגדות משרד האוצר לתוכנית, היא התקבלה ויצאה לפועל.
על מנת לקבל את הזכות לרכוש דירה בפרויקט מחיר מטרה, על המועמדים להרשם להגרלה הנערכת על ידי משרד הבינוי והשיכון. על רוכשי הדירה יאסר למכור אותה במשך 5 שנים מרגע הכניסה לדירה.
בשנת 2015, החליט שר האוצר משה כחלון שכל שיווקי קרקעות המדינה ייערכו במסגרת תוכנית מחיר למשתכן, ובכך הופסק המשך שיווק הקרקעות במסגרת מחיר מטרה. עד להפסקתה, הוצעו במסגרת מחיר מטרה קרקעות לקבלנים במודיעין ובראש העין בלבד, שעבורן נכון לחודש ספטמבר 2017 נערכו הגרלות ל-952 דירות בראש העין ו-69 במודיעין, וטרם נערכו הגרלות ל-455 דירות במודיעין.
בנובמבר 2017 קיבלו הדיירים הראשונים במסגרת התוכנית את דירתם בראש העין.
התוכנית צפויה לחזור לצאת בפועל בנובמבר 2021.
ביקורת על התוכנית

על התוכנית נמתחה ביקורת קשה מפי כלכלנים, שמאים וקבלנים כי מדובר בתוכנית שתסב את התוצאה ההפוכה ממה שהיא מתיימרת להשיג. מנגנון ההגרלה שרירותי לפי קריטריונים, המגרילים לרוב זוכים בערים בהן הן אינם מעוניינים לגור, יצירת ריכוזיות, פגיעה בתחרות, יצירת עיוות בהיצע וביקוש, פגיעה בשוק השכירות, הן עיקר הביקורות על התוכנית.
ראו גם

מע"מ אפס
מחיר למשתכן
הערות שוליים

↑  אורי חודי, ‏האוצר מסכל קידום תוכנית "מחיר מטרה" להוזלת הדירות, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2014
↑  ההגרלות חוזרות: כך תעבוד תוכנית מחיר מטרה, באתר ynet, 4 באוגוסט 2021
↑   נמרוד בוסו, הקבלנים לא מתלהבים מ"מחיר המטרה": "אין פתרון קסם", באתר TheMarker‏, 23 במרץ 2014
↑  האם מחיר מטרה ישיג את המטרה?
↑  יעל דראל, מכרז ראשון למחיר מטרה יצא לדרך בראש העין, באתר כלכליסט, 5 במרץ 2015
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מוזיקה גאורגית

המוזיקה הגאורגית היא בעלת היסטוריה עשירה, הידועה כמסורת הפוליפונית הקדומה ביותר בעולם הנוצרי.
גאורגיה ממוקמת על גבול אירופה ואסיה, מה שהופך אותה לביתם של מגוון סגנונות שירה עם תערובת של פוליפוניה מקומית, מונופוניה ומוזיקה קלאסית אירופאית.
המוזיקה הגאורגית מתחלקת לכמה סגנונות עיקריים:
מוזיקה גאורגית עממית
מוזיקה אורבנית
מוזיקה קלאסית
מוזיקה עממית

המוזיקה העממית של גאורגיה ידועה בעיקר במסורת עשירה של פוליפוניה ווקאלית, ואת שיריה מלווים כלי נגינה גאורגים מקומיים כמו פנדורי, סלמורי, צ'ונגרי ועוד, היא נקייה מהשפעות זרות ומתאימה יותר לאוזן המערבית, והיא משקפת את התרבות הכפרית באזורים המרוחקים יותר של גאורגיה.
מקובל במוזיקולוגיה בת זמננו כי הפוליפוניה במוזיקה הגאורגית קדמה להופעת הנצרות בגאורגיה (תחילת המאה ה-4 לספירה). הפוליפוניה הגאורגית מבוססת על שימוש נרחב בהרמוניות דיסוננטיות חדות (שניות, רביעיות, שביעיות, תשיעיות). בגלל השימוש הנרחב באקורד הספציפי המורכב מהרביעי והשני על גבי הרביעי (C-F-G), מייסד האתנומוזיקולוגיה הגאורגית, דימיטרי אראקישווילי כינה אקורד זה "השילוש הגאורגי". המוזיקה הגאורגית ידועה גם במודולציות צבעוניות ובשינויי מפתח יוצאי דופן.
מוזיקה אורבנית

המוזיקה האורבנית הגאורגית היא בסגנון מזרחי, והיא החלה ברגע שהערים הראשונות הופיעו בגאורגיה. טביליסי הפכה לבירת גאורגיה במאה החמישית, ונודעה כמרכז התרבותי של הקווקז. טביליסי הייתה על הנתיבים החשובים שחיברו את המזרח עם המערב, כמו גם את הצפון עם הדרום.
מיקום אסטרטגי זה משך אליו קבוצות אתניות שונות, בעיקר ארמנים ואזרים שהצטרפו לאוכלוסייה הגאורגית.
משנת 1555 הייתה ממלכת כארתלי-קאחתי נתונה להשפעה פרסית שגרמה לפריחתם של אמנים ממוצא מוסלמי וארמני בטביליסי שהחלו ליצור מוזיקה בסגנון באיאתי (מקאם), ואליהם הצטרפו גם אמנים גאורגים מקומיים נוצרים ויהודים כאחד, אשר יחד יצרו סגנון מוזיקלי ייחודי לגאורגיה, האמן המפורסם ביותר באותה תקופה היה סאיאת נובה.
בתחילת המאה המאה ה-20 הוקמה ברית המועצות, ותקופה זו הייתה שיא הפריחה של הז'אנר בגאורגיה.
בתקופה זו הולחן בטביליסי ה"שלאחו" (קינטאורי) שהפך למנגינה עממית פופולרית בקרב כל עמי הקווקז, נוצרו השירים "Dedaze tkbili", "Deli delasa", "Dalie gadadi alaverdi" ועוד, שהוקלטו בצורה מקצועית במאה ה-20 וה-21 והפכו לשירי עם מפורסמים של העם הגאורגי.
בתקופת ברית המועצות נוצר בגאורגיה עוד שיר פופולרי בסגנון הז'אנר, "Dolya Vorovskaya". לשיר יש 16 בתים בארבע שפות שונות (גאורגית, רוסית, ארמנית ואזרית), אך רוב גרסאותיו מקוצרות.
השיר עוסק בפשע וגניבות, יהלומים, אלכוהול ואלימות, והוא הפך לסמל תרבותי עד ימינו בקרב תתי תרבויות בדרום הקווקז, ותרם רבות לסטריאוטיפים בעולם המערבי על הגאורגים ושאר עמי הקווקז.
על אף שמקורו של הז'אנר מורכב יותר מבחינה היסטורית, עקרונית מרבית שירי הז'אנר בעת האחרונה נוצרו על ידי יהודי גאורגיה בישראל ורובם מבוססים על לחנים ארמנים ואזרים.
כלי הנגינה העיקריים בסגנון זה הם דודוקבי, גרמון, דולי, קלרינט, וסינתיסייזר
מוזיקה קלאסית

בחלקה השני של המאה ה-19 הגיע לגאורגיה סגנון מוזיקלי פופולרי חדש. זו הייתה מוזיקה קלאסית אירופאית, שהתבססה על שלישיות מקבילות והרמוניות משולשות.
לפתיחת האופרה בגאורגיה בשנת 1850 הייתה השפעה עמוקה על החברות העירוניות הגאורגיות ועד מהרה הסגנון הפך לפופולרי מאוד.
הסגנון האירופי של המוזיקה הגאורגית מורכב משני ז'אנרים: (1) מקהלת קאפלה השרה בשלושה חלקים ווקאלים, ו-(2) שירת סולו (או שלושה חלקים) בליווי כלי נגינה (בדרך כלל גיטרה או פסנתר).
מארה (נהר)

| --- | --- |
קטע מנהר המארה בקניה
קטע מנהר המארה בקניה
 מידע כללי
 אורך:  395 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  37.5 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  13,504 קמ"ר
 מוצא:  מתלול מאו
 גובה מוצא הנהר:  2,392 מטרים
 יובלים:  Talek River 
 שפך:  אגם ויקטוריה 1°30′45″S 33°55′52″E﻿ / ﻿1.512595°S 33.931009°E﻿ / -1.512595; 33.931009
 מדינות באגן הניקוז:  קניה, טנזניה
 
 
גשרים על המארה בגבול קניה טנזניה
נקבת היפופוטם עם גור על גדת המארה
תניני היאור והיפופוטם בתוך נהר המארה
נהר מארה (Mara) הוא נהר הזורם בנפת נארוק בקניה ומחוז מארה בטנזניה ונשפך לאגם ויקטוריה. הנהר חוצה את נתיב ההגירה של פרסתנים בין שמורות הטבע סרנגטי ומסאי מארה.
נתיב הנהר

אגן הניקוז של הנהר משתרע על שטח של 13,504 קילומטרים רבועים, שמתוכם כ-65% שייכים לקניה ו-35% לטנזניה. ממקורותיו במתלול מאו ברמות של קניה, זורם הנהר לאורך 395 קילומטרים ונשפך לאגם ויקטוריה. ספיקת המארה היא 37.5 מ"ק לשנייה, כ-4.8% מהספיקה הכוללת לאגם ויקטוריה.
האזורים שבאגן הניקוז

את אגן הניקוז ניתן לחלק בצורה גסה לארבעה אזורים על פי אופי הפעילות האנושית.
מתלול מאו (Mau Escarpment) - המוצא הראשי של נהר המארה בקניה הוא בביצת נאפוייאפי (Napuiyapi swamp) במתלול מאו בגובה 2,932 מטרים מעל פני הים. אזור זה של אגן הניקוז מכוסה ביערות ויש בו הן חקלאות בממדים קטנים (פחות מ-100 דונם) והן חוות בינוניות (בעיקר חוות של תה בשטח של כ-400 דונם).
אזורי המרעה של קניה (Kenyan Rangelands) באזור זה מתלכדים יובלי האיתן העיקריים של הנהר, הנהרות אמאלה (Amala) וניאנגורס (Nyangores) המנקזים את מערב מתלול מאו על מנת ליצור את נהר המארה. הנהר מתפתל בערבות דשא פתוחות השייכות ברובן ליישובים של קבוצות הילידים בני שבט המסאי המשמשות הן כמרעה לבקר והן לחקלאות בקנה מידה קטן וגדול (יותר מ-400 דונם). אגני הניקוז של ארבעה יובלים חשובים של המארה (הנהרות טאלק (Talek), אנגרה (Engare), סנד (Sand) ואנגיטו (Engito)) שוכנים אף הם באזור זה. ישנם באזור כמה רכסי הרים דוגמת הרי לואיטה (Loita).
שמורות הטבע - בסופו של דבר הנהר זורם לשמורת הטבע המפורסמת מסאי מארה שבה נשפכים אליו שלושה מארבעת היובלים שהוזכרו באזור הקודם. בגבול שבין קניה לטנזניה הנהר זורם לתוך שמורת הטבע סרנגטי ובה נשפך לתוכו היובל הרביעי נהר הסנד (Sand) הקרוי גם לונגאיאנייט (Longaianiet). באזורים אלו מוגבלת הפעילות האנושית לצפייה בחיות הבר.
מורד הנהר במחוז מארה בטנזניה - מיד לאחר מוצא נהר המארה משמורת הטבע איקורונגו (הגובל בפארק הלאומי סרנגטי) הוא מתפתל בחדות צפונה. בנקודה שבה הנהר מתפתל שוב בכיוון דרום מערב מתפצל הערוץ העיקרי לפלגים רבים שונים המזינים את ביצת מארה. הביצה ופלגים אלו נמשכים לאורך כ-70 קילומטרים במורד הנהר עד שפך הנהר לאגם ויקטוריה במפרץ מארה בסמוך לעיירה מוסומה (Musoma). צפיפות האוכלוסייה האנושית והמקנה בחלק זה של אגן הניקוז גבוהה והשימוש העיקרי בקרקע הוא לעיבוד חקלאי בקנה מידה קטן. אגן הנהר מארה הוא אחד מעשרת אגני הניקוז המזינים את אגם ויקטוריה, ומשום כך הוא בעקיפין אחד ממקורותיו של הנילוס.
מקורות המים

גובה הנהר נע בין 2,932 מטרים במקורותיו במתלול מאו לשפך באגם ויקטוריה בגובה 1,134 מטרים. כמות המשקעים משתנה במקביל לשינוי בגובה. מרבית הגשמים יורדים במתלול מאו, שכמות המשקעים השנתית בו נעה בין 1,000 ל-1,750 מילימטרים. ערבות הדשא מקבלות בממוצע בין 900 ל-1,000 מילימטרים גשם והאזורים סביב אגם ויקטוריה רק בין 700 ל-850 מילימטרים גשם. מעבר לשונות של כמות הגשמים בין האזורים קיים גם שוני בתקופות שבהן יורדים גשמים, כלומר האזורים מקבלים כמויות משתנות של גשמים במהלך השנה. קיימות שתי עונות גשומות בשנה. התקופה הארוכה יותר היא מאמצע מרץ ועד יוני כששיא הגשמים באפריל, ותקופת גשם נוספת קצרה יותר מתחוללת בין ספטמבר לדצמבר.
אקולוגיה

נהר המארה הוא מקור חיוני לבעלי החיים הרועים בסמוך. אף שבתקופת היובש הוא יכול להראות רדוד, הוא יכול להתרחב לפי שניים מרוחבו הרגיל לאחר גשמים כבדים. כמות המים הגדולה יוצרת אשדות בנהר, שעלולים לגרום למחסור במזון לטורפים שאינם יכולים לחצות את הנהר על מנת לצוד.
נהר המארה נמצא באמצע מסלול הנדידה של מיליוני פרסתנים, בהם הגנו הכחול, מיני אנטילופות והזברה, שנודדים פעמיים בשנה בין שמורות הטבע סרנגטי ומסאי מארה. בנהר שורצים תניני יאור רבים המנצלים עובדה זו וטורפים את בעלי החיים המנסים לחצות את הנהר. בשבילם, תקופת הנדידה היא תקופת שפע, בה הם ממלאים את כרסם בבשר ואף אוגרים מזון לתקופות בהן המזון דל יותר.
בין שנות ה-50 של המאה ה-20 ל-2006 חל שינוי משמעותי בכמויות המים העונתיות בנהר במובן זה שכיום השיא והשפל בספיקת המים גבוהים ממה שהיו בעבר. שינוי זה מיוחס לשינויים בשימוש בקרקע באזור אגירת המים: הצמצום בתכסית הצמחייה גורמים לזרימה מהירה יותר של הנגר העילי. בנוסף גרמו השינויים המהירים בגובה פני המים באגם ויקטוריה לבעיה נוספת באזור שפך נהר המארה לאגם. עקב כך הפכה תופעת השיטפונות לתדירה וחלקים גדולים מאזור השפך שהיו בעבר ביצה עונתית הפכו לביצה קבועה.
הערות שוליים

1 2  Jim K. Kairu, "Biodiversity Action Plan for Sustainable Management: Mara River Basin" הקרן העולמית לשימור חיות הבר 2008
↑  http://www.academicjournals.org/article/article1386836920_Mayo%20et%20al.pdf
↑  Mara Dryland Becomes Wetland: a social-ecological and multi-scale perspective on the adaptability of the livelihood system around the Tanzanian Mara wetlands Master thesis Human Geography, University of Amsterdam, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315144809   WorldCat (עם VIAF): 315144809
מחנה הציונות הדתית

| --- | --- |
 מנהיגים:  חיים דרוקמן
 אפיון:  מפלגת ימין דתית לאומית
 כנסות:  עשירית* - אחת עשרה *לא הוכרה כסיעה על ידי ועדת הכנסת
 ממשלות:  21
 שיא כוחה:  מנדט אחד
 נוצרה מתוך:  המפד"ל
 התמזגה לתוך:  מורשה, ובהמשך המפד"ל
 
מצ"ד (מחנה הציונות הדתית), הייתה מפלגה ציונית-דתית שפעלה במסגרת המפד"ל, כסיעה נפרדת וכחלק מסיעת מורשה.
היסטוריה

מצ"ד הוקמה כחוג "איתנים" בתוך מפד"ל במרץ 1980. לקראת הבחירות לכנסת העשירית שקלו תומכי הרב דרוקמן להריץ רשימה נפרדת תחת שם זה, אך לבסוף חזרו בהם והרב דרוקמן התמודד ברשימת המפד"ל.
מצ"ד פרשה בינואר 1983 מהמפד"ל, על רקע הישארות המפד"ל בממשלה אף לאחר פינוי חבל ימית, שנתפסה כהסכמה פסיבית לפינוי.
בראש הפורשים עמד הרב חיים דרוקמן, שהיה חבר הכנסת העשירית, ופרש מסיעת המפד"ל, אך ועדת הכנסת לא אישרה לו להקים את הסיעה כבר אז, והוא כיהן כחבר סיעת יחיד.
בבחירות לכנסת האחת עשרה התמודדה המפלגה יחד עם פא"י במסגרת רשימת מורשה החדשה.
הרשימה המאוחדת זכתה לשני מנדטים, מתוכם אחד לנציג מצ"ד, חיים דרוקמן. יוסף שפירא מונה לשר בלי תיק בממשלת ישראל מטעם הסיעה. ב-9 ביולי 1986 פרש הרב דרוקמן, ועימו מצ"ד, מן הסיעה המשותפת וחזר למפד"ל. הסיעה זכתה ב־80 עד 90 צירים לוועידת המפד"ל שנערכה באותו חודש.
מפלגת מצ"ד התמודדה גם בבחירות המקומיות בירושלים בשנת 1983 יחד עם הרשימה הדתית המקומית תדי"ר (תנועה דתית למען ירושלים) שהייתה מזוהה עמה וזכתה במושב אחד במועצת העיר. בתחילה כיהן מטעמה איתן בן דוד, ולאחר מכן הוחלף בויוה סיון שהצטרפה לקואליציה של ראש העירייה טדי קולק.
הערות שוליים

↑  חוג איתנים-בראשות ח"כ דרוקמן הוקם במפד"ל, מעריב, 18 במרץ 1980
↑  כנס יסוד (מודעה), מעריב, 31 במרץ 1980
↑  יהושע ביצור, "איתנים" - שמה האפשרי של רשימת דרוקמן, מעריב, 12 בפברואר 1981
↑  כינוס רבני „איתנים” קורא לפרוש מהמפד"ל, דבר, 17 בפברואר 1981
↑  נדב שרגאי, כי ראו ערוותה, כל העיר, 28 בינואר 1983
↑  אמנון לוי, כנסת: שמיר, מה זה ה"זה" שלך?, חדשות, 9 ביולי 1986
↑  פאר־לי שחר, להוציא את בורג מהממשלה ואת בן־נתן מהמנגנון, חדשות, 24 ביולי 1986
↑  כי ראו, כל העיר, 28 בינואר 1983
↑  המפלגות הדתיות: שבע מפלגות על הקול הדתי, כל העיר, 16 בספטמבר 1983
↑  ילקוט הפרסומים 2980
↑  הדר חורש ושחר אילון, הצגה ל־30 ניצבים, כל העיר, 10 במאי 1985
סמל חוג איתנים, שהקדים את הסיעה
מוחסן דגש

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1928 אל-מנצורה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  2009 (בגיל 81 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  דצמבר 1951 – נובמבר 1983 (כ־31 שנים)
 דרגה:    סגן ניצב
 תפקידים בשירות
 קצין המבצעים של מרחב העמקים במשמר הגבול  מפקד פלוגת מג"ב  קצין אג"ם מג"ב איו"ש  סגן מפקד מג"ב צפון
 עיטורים
   עיטור האומץ   צל"ש אלוף צל"ש מפקד מג"ב צפון (פעמיים)
 תפקידים אזרחיים
 חבר מועצה מקומית מע'אר
 
מוחסן דגש (1929–2009) היה שוטר ישראלי בדרגת סגן ניצב במשמר הגבול, מעוטר עיטור האומץ.
קורות חיים

דגש, בן העדה הדרוזית, נולד בכפר מנסורה וגדל במע'אר. שירת בצה"ל בשנים 1949 עד אוגוסט 1951. בדצמבר 1951 התגייס למשמר הגבול כמפקד מחלקה והחל בקריירה ארוכה במשטרת ישראל. הוא כיהן כסגן מפקד פלוגה בג'נין, שימש קצין מבצעים במרחב העמקים, היה מפקד הפלוגה הדרוזי הראשון במשמר הגבול ופיקד פעמיים על פלוגה ז', שימש קצין אג"ם של מג"ב איו"ש, סגן מפקד מג"ב צפון ומפקד הכוח המשולב של משמר הגבול וצה"ל בגזרת צור וצידון בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. במהלך שירותו ובעיקר בתקופת מלחמת ההתשה היה מעורב בהיתקלויות רבות עם מחבלים. ביוני 1970 עמד בראש צוות החילוץ של כוח סיור של מג"ב שנתקל במארב, בדצמבר 1974 פיקד על כוח מג"ב שהרג 4 מחבלים שחדרו לישראל בסמוך לקיבוץ מנרה, בתקרית בה נהרג אחד משוטרי משמר הגבול. על פועלו בתקריות אלו זכה לעיטור האומץ של המשטרה ב-1974. כמו כן זכה פעמיים בצל"ש ממפקד מג"ב צפון ובצל"ש אלוף ממפקד פיקוד הצפון רפאל איתן על אירוע התקלות עם מחבלים בטווח קצר. ב-1975 נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-27 למדינת ישראל, ה'תשל"ה, כנציג משמר הגבול. בכך היה לדרוזי הראשון וללא יהודי הראשון להשיא משואה בטקס. הוא השתחרר משירות הקבע ב-1983 בדרגת סגן ניצב.
לאחר פרישתו היה פעיל פוליטי, שימש מזכיר סניף מפלגת העבודה במע'אר, חבר מרכז המפלגה, חבר במועצה המקומית מע'אר ויו"ר השכונה המזרחית. כמו כן שימש עוזרם של שר הכלכלה והתכנון גד יעקבי ושל שר המשטרה חיים בר-לב.
לקריאה נוספת

מיכאל פאר, קצין ההתשה לא הותש: חייו, פעילותו ומורשתו של מוחסן דגש מפקד במשמר הגבול ותושב מג'אר, 2005
הערות שוליים

↑  יעקב ארז, "על אף היתרון שהיה למחבלים הסתערנו עליהם, וחיסלנו אותם", מעריב, 15 בדצמבר 1974
↑  "עיטור האומץ" הוענק ל-16 שוטרים ואזרח, מעריב, 18 בדצמבר 1974
↑  דרוזי ישתתף בהדלקת המשואות ביום העצמאות, דבר, 31 במרץ 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300095505171  ISNI: 0000 0000 5201 8641  LCCN: nr2007006903  VIAF: 78745490   WorldCat (עם VIAF): 78745490
מוחריק

מוחריק (ערבית:مخيريق) היה רב שהתגורר בעיר מדינה ולחם לצד מוחמד בקרב אוחוד בשנת 625 בעמק הממוקם מול הר אוחוד, בצפון מערב חצי האי ערב.
ביוגרפיה

מוחריק היה רב עשיר, מלומד ומכובד. הוא גם היה מנהיג של באנו ת'אלבה, שבט יהודי ערבי בולט במדינה.
על פי נורמן סטילמן, אבן אסחאק, הביוגרף של מוחמד, אומר שמוחריק "זיהה את שליח אללה - אלוהים יברך אותו ויעניק לו שלום - לפי תיאורו ולפי מה שמצא בלימודו. עם זאת, הוא היה רגיל לדתו, וזה עצר אותו, עד לקרב אוחוד שחל בשבת."
בשנת 622 לספירה, מוחמד והשבטים השונים שחיו במדינה, כולל יהודי ת'אלבה, חתמו על חוקת מדינה. בהתאם לחוקה זו, כל השבטים החיים במדינה הפכו לקבוצה אחת, הנקראת "אומה", והיו מחויבים לעזור זה לזה, להילחם באויביהם וכל אחד לשאת בהוצאותיו.
קרב אוחוד נערך בין כוח מהקהילה המוסלמית של מדינה, בראשות מוחמד, לבין כוח בראשות אבו סופיאן אבן חרב ממכה ב-19 במרץ 625. הקרב נפל במקרה בשבת. למרות שמירת השבת הנדרשת, החליט מוחריק שעליו להילחם לצד מוחמד. לאחר מכן ביקש מבני השבט שלו להצטרף גם הם לקרב. חלקם הסכימו, אבל אחרים הזכירו לרב את השבת. על כך ענה מוחריק "אין לכם שבת" ונזף קשות בבני שבטו על שלא הבינו את המשמעות הנסתרת של השבת. הוא ציווה שאם ייהרג בקרב, כל הונו כולל תמרים יעבור למוחמד.
מוחריק נהרג בקרב. כפי שמגדיר זאת מוקטדר חאן, מוחריק הפך ל"שהיד היהודי הראשון של האסלאם". כשנאמר למוחמד, שהיה פצוע קשה, על מותו ההירואי של מוחריק, אמר מוחמד: "הוא היה הטוב שביהודים".
שבעת הגנים והרכוש האחר שקיבל מוחמד מהרב שימשו להקמת הוואקף, "הקדש הצדקה של האסלאם" הראשון אי פעם.