stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקלאס פילקרוג
סטטיסטיקות קריירה > קריירת מועדונים

מעודכן ל-4 בינואר 2025
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | אירופה> הופעות | אירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ורדר ברמן ב' | 2011/2012 | הבונדסליגה השלישית | 22 | 5 | 0 | 0 | - | - | - | - | - | - | 22 | 5 |
| ורדר ברמן ב' | 2012/2013 | ליגה אזורית צפון | 4 | 5 | 0 | 0 | - | - | - | - | - | - | 4 | 5 |
| ורדר ברמן ב' | סך הכל | סך הכל | 26 | 10 | 0 | 0 | - | - | - | - | 0 | 0 | 26 | 10 |
| ורדר ברמן | 2011/2012 | בונדסליגה | 11 | 1 | 0 | 0 | - | - | - | - | - | - | 11 | 1 |
| ורדר ברמן | 2012/2013 | בונדסליגה | 12 | 1 | 1 | 1 | - | - | - | - | - | - | 13 | 2 |
| ורדר ברמן | 2013/2014 | בונדסליגה | 0 | 0 | 1 | 0 | - | - | - | - | - | - | 1 | 0 |
| ורדר ברמן | סך הכל | סך הכל | 23 | 2 | 2 | 1 | - | - | - | - | 0 | 0 | 25 | 3 |
| גרויטר פירט (השאלה) | 2013/2014 | הבונדסליגה השנייה | 21 | 6 | 1 | 0 | - | - | - | - | 2 | 0 | 24 | 6 |
| גרויטר פירט (השאלה) | סך הכל | סך הכל | 21 | 6 | 1 | 0 | - | - | - | - | 2 | 0 | 24 | 6 |
| נירנברג | 2014/2015 | הבונדסליגה השנייה | 24 | 3 | 1 | 0 | - | - | - | - | - | - | 25 | 3 |
| נירנברג | 2015/2016 | הבונדסליגה השנייה | 30 | 14 | 2 | 1 | - | - | - | - | 2 | 0 | 34 | 15 |
| נירנברג | סך הכל | סך הכל | 54 | 17 | 3 | 1 | - | - | - | - | 2 | 0 | 59 | 18 |
| הנובר 96 | 2016/2017 | הבונדסליגה השנייה | 27 | 5 | 2 | 0 | - | - | - | - | - | - | 29 | 5 |
| הנובר 96 | 2017/2018 | בונדסליגה | 34 | 14 | 2 | 2 | - | - | - | - | - | - | 36 | 16 |
| הנובר 96 | 2018/2019 | בונדסליגה | 14 | 2 | 1 | 1 | - | - | - | - | - | - | 15 | 3 |
| הנובר 96 | סך הכל | סך הכל | 75 | 21 | 5 | 3 | - | - | - | - | 0 | 0 | 80 | 24 |
| ורדר ברמן | 2019/2020 | בונדסליגה | 8 | 4 | 1 | 0 | - | - | - | - | 2 | 0 | 11 | 4 |
| ורדר ברמן | 2020/2021 | בונדסליגה | 19 | 6 | 2 | 0 | - | - | - | - | - | - | 21 | 6 |
| ורדר ברמן | 2021/2022 | הבונדסליגה השנייה | 33 | 19 | 1 | 0 | - | - | - | - | - | - | 34 | 19 |
| ורדר ברמן | 2022/2023 | בונדסליגה | 28 | 16 | 2 | 0 | - | - | - | - | - | - | 30 | 16 |
| ורדר ברמן | 2023/2024 | בונדסליגה | 2 | 0 | 1 | 1 | - | - | - | - | - | - | 3 | 1 |
| ורדר ברמן | סך הכל | סך הכל | 90 | 45 | 7 | 1 | - | - | - | - | 2 | 0 | 99 | 46 |
| בורוסיה דורטמונד | 2023/2024 | בונדסליגה | 29 | 12 | 1 | 0 | - | - | 13 | 3 | - | - | 43 | 15 |
| בורוסיה דורטמונד | סך הכל | סך הכל | 29 | 12 | 1 | 0 | - | - | 13 | 3 | - | - | 43 | 15 |
| וסטהאם יונייטד | 2024/2025 | פרמייר ליג | 9 | 2 | 0 | 0 | 1 | 0 | - | - | - | - | 9 | 2 |
| וסטהאם יונייטד | סך הכל | סך הכל | 9 | 2 | 0 | 0 | 1 | 0 | - | - | - | - | 9 | 2 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 327 | 115 | 19 | 6 | 1 | 0 | 13 | 3 | 6 | 0 | 364 | 124 |
סטטיסטיקות קריירה > נבחרת

מעודכן ל-7 בספטמבר 2024
| נבחרת | שנה | הופעות | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| גרמניה גרמניה | 2022 | 4 | 3 |
| גרמניה גרמניה | 2023 | 9 | 7 |
| גרמניה גרמניה | 2024 | 9 | 4 |
| סה"כ | סה"כ | 22 | 14 |
תארים

שחקן החודש בבונדסליגה: ספטמבר 2022, אוקטובר 2022
מלך השערים בבונדסליגה: 2022/23
נבחרת העונה בבונדסליגה: 2022/23
יחסי סרביה–קובה

| יחסי סרביה–קובה |
| --- | --- |
סרביה: קובה


סרביה: קובה
שטח (בקילומטר רבוע)
77,474: 110,860
אוכלוסייה
6,712,392: 10,958,298
תמ"ג (במיליוני דולרים)
75,187: 107,352
תמ"ג לנפש (בדולרים)
11,201: 9,796
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה עממית

יחסי סרביה–קובה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של קובה לבין הרפובליקה של סרביה.
סקירה כללית

קובה תומכת בעמדה של סרביה כלפי קוסובו בהתחשב לכך שעצמאות קוסובו היא לא חוקית וסותרת את עקרונות המשפט הבינלאומי הפומבי ואת עקרונות מגילת האומות המאוחדות. סרביה נהגה לגנות את ארצות הברית על אמברגו הנשק שהיא הטילה על קובה בעבר והצביעה בעד בהצבעה באו"ם בנושא סיום האמברגו.
הפרלמנט הקובני השפיע רבות על הפרלמנט הסרבי ויש בהם קבוצות פרלמנטריות דומות.
ייצוג

קובה מיוצגת בסרביה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בבלגרד, בירת המדינה.
סרביה מיוצגת בקובה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בהוואנה, בירת המדינה.
ראו גם

יחסי סרביה–ערב הסעודית
לורן סוקה

| --- | --- |

לורן סוקה, 2011
 לידה:  9 ביוני 1990 (בת 34) דרבי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  Burton & South Derbyshire College  Saint Benedict, A Catholic Voluntary Academy 
 פרופיל ב-IMDb
 
לורן מארי סוקה (באנגלית: Lauren Marie Socha; נולדה ב-9 ביוני 1990) היא שחקנית אנגלייה. היא זכתה להכרה כשהופיעה בתפקיד קלי ביילי בסדרת הדרמה "עברייני על" של ערוץ E4, עליו זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר. עוד היא ידועה מתפקידה בסרט הטלוויזיה "The Unloved" של ערוץ 4.
ביוגרפיה

סוקה נולדה בעיר דרבי שבמחוז דרבישייר לרוברט וקתלין סוקה. אחיה הגדול הוא השחקן מייקל סוקה. היא למדה בבית הספר היסודי St. George's RC, אחער כך בברטון קולג' ובבית הספר הקתולי לאמנויות הבמה בדרבי. היא למדה משחק ב-"Ian Smith Television Workshop" שבנוטינגהאם.
ביוגרפיה > קריירה

סוקה לכדה את תשומת לבם של סוכני שחקנים ומלהקים כשהשתתפה בסדנת תיאטרון מקומית, בהשפעתו של אחיה הבכור. ב-2006 לוהקה לווידאו קליפ של להקת ארקטיק מאנקיז לסינגל "When the Sun Goes Down" וכיכבה בו לצדו של סטיבן גראהם.
ב-2009 כיכבה סוקה בסרט הבכורה שביימה סמנתה מורטון בו גילמה נערה בת 16 החיה בבית יתומים. על תפקיד זה הייתה סוקה מועמדת לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר. שבוע לאחר מכן נבחנה לתפקיד קלי ביילי לדרמה הקומית "עברייני על" וקיבלה את התפקיד.
ב-2010 כיכבה סוקה לצדו של טים מקינרני בסרט הקצר "Missing". עוד שיחקה במיני-סדרה הטלוויזיונית "חמש בנות" המבוססת על סדרה של רציחות שהתרחשו באיפסוויץ'.
ב-2011 זכתה סוקה בפרס BAFTA לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדמות קלי בסדרה "עברייני על". ב-2011 היא הייתה מועמדת לפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל הסרטים של מונטה-קרלו. בהמשך גילמה את דמותה של מרילין מונרו בסרט הקצר "The Child". עוד השתתפה בפרויקט הלימודי של ה-BBC בשם "Off By Heart Shakespeare" בו שיחקה בתפקיד יוליה במחזה "רומיאו ויוליה".
ב-3 במאי 2012 פורסם שסוקה לא תופיע בעונה הרביעית של הסדרה "עברייני על".
ביוגרפיה > חיים אישיים

סוקה חיה בדרבי. אחיה מייקל סוקה אף הוא שחקן.
ב-23 בינואר 2012 הואשמה סוקה בתקיפה חמורה בנסיבות מחמירות של נהג מונית בשם סקנדר איקבל. הוא ציין שהיא העירה לגביו הערות גזעניות. ב-2 במאי 2012 היא הודתה באשמה, ונידונה למאסר על תנאי של ארבעה חודשים למשך 12 חודשים.
באפריל 2016 צייצה סוקה בטוויטר שהיא ילדה את בתה הבכורה ושמה ריני-ריי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 |  | Scummy Man | נינה | סרט קצר |
| 2009 |  | The Unloved | לורן | סרט טלוויזיה; מועמדות לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| 2010 | נעדר | Missing | שרה | סרט קצר |
| 2011 | הילד | The Child | מרילין מונרו | סרט קצר |
| 2017 |  | Fanged Up | מיז רנפילד | סרט באורך מלא |
| 2018 |  | Strangeways Here We Come | שלי |  |
| 2019 |  | Shed of the Dead | בובי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009–2011 | עברייני על | Misfits | קלי ביילי | עונות 1–3; פרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| 2010 | חמש בנות | Five Daughters | דון | מיני-סדרה |
| 2010 |  | 71 Degrees North | בתפקיד עצמה |  |
| 2014 | פלבס | Plebs | אמנדה | סדרת טלוויזיה (פרק אחד) |
| 2015–2019 | קטסטרופה | Catastrophe | אנה | סדרת טלוויזיה; 5 פרקים |
| 2018 |  | Urban Myths | איימי | פרק: "אויב הציבור" |
| 2020 |  | The Other One | קתרין "קת" וולקוט | 6 פרקים |
הערות שוליים

↑  "Our family had to conquer heartbreak on the road to stardom". thisisderbyshire.co.uk. נבדק ב-14 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Misfits star Lauren Socha reveals why she's changing her accent". sundaymercury.net. נבדק ב-14 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TV Awards Nominations Press Release". Bafta.org. 6 ביוני 2010. נבדק ב-8 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Interview with Lauren Socha". comedy.co.uk. נבדק ב-14 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Supporting Actress in 2011". bafta.org. נבדק ב-14 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wightman, Catriona (20 באפריל 2011). "In Full: Monte Carlo TV Festival fiction nominees". Digital Spy. Hachette Filipacchi. נבדק ב-11 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Schools — Teachers — Off By Heart Shakespeare: Romeo and Juliet "Blistered be thy tongue"". BBC. 21 במרץ 2011. נבדק ב-8 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lauren Socha not returning to Misfits". Digitalspy. 3 במאי 2012. נבדק ב-3 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bafta-winning actress Lauren Socha charged with assault". BBC News. 23 בינואר 2012. נבדק ב-25 בינואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  'Misfits' Lauren Socha sentenced over racist attack on taxi driver - Misfits News - Cult - Digital Spy
↑  BAFTA winning Misfits actress Lauren Socha sentenced for racist attack on taxi-driver
↑  ""Reenie-Rae Rainsford was born 18/4/2016 at 3.14pm, weighing 6lbs 13oz. We're all great - thank you all so much for the support!! Xxx"". Twitter. 19 באפריל 2016. נבדק ב-15 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Misfits star Lauren Socha welcomes baby Reenie-Rae". TV3. 19 באפריל 2016. נבדק ב-15 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5138123  BnF: cb16552839m (data)  GND: 1020908602  ISNI: 0000 0003 5766 0141  SUDOC: 162511388  VIAF: 187583083   WorldCat (עם VIAF): 187583083
האופרה הישראלית

| --- | --- |

בית האופרה בשנת 1949, בעת ששימש כמשכן הכנסת
בית האופרה בשנת 1949, בעת ששימש כמשכן הכנסת
 תאריך ייסוד:  1947
 מייסד:  אדיס דה פיליפ 
 תאריך פירוק:  1982
 מיקום:  תל אביב
 אולם קונצרטים:  בניין קולנוע קסם
 
האופרה הישראלית הייתה בית האופרה היחיד שפעל בישראל משלהי המנדט הבריטי ועד לסגירתו ב-1982. ב-1985 קם בית אופרה חדש – האופרה הישראלית החדשה, הפועלת עד היום.
רקע - האופרה הארצישראלית

ב-1917, עם היוודע דבר הצהרת בלפור, החליט המוזיקאי היהודי-רוסי מרדכי גולינקין, מנצח בבית האופרה בסנקט פטרבורג, להגשים חלום - הקמת בית אופרה עברי. הוא אסף כספים בקונצרט מיוחד שארגן, שבו שרו את התקווה בעברית. ב-1923 עלה לארץ.
האופרה בניהולו נוסדה בתל אביב, למרות כוונתו המקורית להקימה בירושלים, ב-28 ביולי 1923, בשם אופרה ארץ-ישראלית. הצגת הבכורה הייתה האופרה "לה טרוויאטה" מאת ורדי, שהועלתה בקולנוע עדן, בניצוחו של גולינקין. בהופעות הראשונות הופיעה האופרה באולמות קולנוע, בהיעדר משכן מתאים יותר. זמרי אופרה הובאו מחו"ל. ואת התפאורות צייר הצייר האומן הירושלמי שמואל מלניק.
במשך 4 שנים עמד גולינקין בראש האופרה, ובשנים אלו העלה 17 הפקות, כשבין הבולטות שבהן: "פאוסט", "שמשון ודלילה", "אאידה" ו"ההוגנוטים", וזאת על רקע קשיי תקציב שהלכו והחריפו, עד שב-1927 אזלו המקורות הכספיים. באותה שנה נסע גולינקין למסע גיוס כספים בארצות הברית, אך משחזר ארצה, לא הצליחה האופרה שלו לשחזר ימיה כקדם, עד לסגירתה הסופית ב-1940.
רקע - האופרה הארצישראלית > האופרה הארצישראלית העממית

בפברואר 1941 הקימו מרק לברי וגאורג זינגר את "האופרה הארצישראלית העממית". חבריה התארגנו על בסיס קואופרטיבי וכללו כ-80 עובדים (מנצחים ובמאים, סולנים, נגני תזמורת, רקדניות ומקהלה). ב-1942 הוחלט על הקמת "חוג ידידי האופרה" כדי להתמודד עם המצוקה הכלכלית שבה הייתה האופרה נתונה. על חברי החוג נמנו אישי ציבור מרבדים שונים. גולת הכותרת של האופרה העממית הייתה הפקתה של האופרה העברית הראשונה - "דן השומר" בהלחנת מרק לברי ובבימויו של משה הלוי בשנת 1945. האופרה העממית הפסיקה את פעילותה עקב קשיים כלכליים בתחילת 1947. בשנות פעילותה העלתה 18 אופרות ואופרטות שונות בפני קהל של למעלה מ-150 אלף צופים.
האופרה הישראלית

בנובמבר 1945 הגיעה לארץ זמרת הסופרן אדיס דה פיליפ. ימים אחדים לאחר הגעתה כינסה מסיבת עיתונאים בתל אביב והודיעה:
בואי לארץ איננו מקרי. שנים על שנים חלמתי על נסיעה זו...בדעתי לחזק את "האופרה העממית" ולבנות היכל אופראי מכספים שיצטברו מהופעותי ומתרומות שאגייס. אישית, אינני זקוקה לכסף, יש לי די.
זמן קצר לאחר הגעתה ארצה הכירה דה-פיליפ את שמחה אבן-זהר ששימש אז כגזבר "חוג ידידי האופרה הארצישראלית העממית". השניים התאהבו וסיפור אהבתם הכה גלים בתל אביב עקב היותו של אבן-זוהר נשוי ובעל משפחה. ב-1947 היא הקימה יחד עם אבן-זהר את האופרה הלאומית הישראלית. הם חילקו ביניהם את התפקידים כך שהיא טיפלה בתחום האמנותי והוא בתחום המנהלי. לצורך השגת ציוד בסיסי כתלבושות, איפור וכיוצא בזה יצאה דה-פיליפ לארצות הברית ורכשה את הדרוש מכספה. התפאורות נרכשו מהאופרה העממית. מרדכי גולינקין כיהן כחבר הוועדה האמנותית של האופרה וכמנצח. הוא אף ניצח על הופעת הבכורה שלה, האופרה "תאיס", ב-15 באפריל 1948, בגיל 73.
תוכניתה המקורית של דה פיליפ הייתה לגייס את התזמורת הפילהרמונית הישראלית כתזמורת האופרה. אולם, תוכנית מיוחדת לשילוב האופרה והתזמורת שהגה מזכיר התזמורת, שלמה לברטוב, לא הייתה ישימה בגלל התקציב הרב של כ-80,000 לירות שנדרש חוג ידידי האופרה לגייס לשם כך. גורמים נוספים מנעו את שיתוף הפעולה בין האופרה לתזמורת: בין הנהלת התזמורת לבין המנצח גולינקין, שבחרה דה פיליפ כיועץ מוזיקלי, לא שררו יחסים תקינים וכן חששו ראשי התזמורת שהאופרה תנגוס בקהל היעד הפוטנציאלי שלה. בעיה נוספת הייתה מיקום התזמורת - באולם הבימה מוקמה התזמורת מתחת לבמה (דות) וראשי הפילהרמונית חשו שמיקום זה מפחית מחשיבות התזמורת ביחס לשחקנים בעיני הקהל. המשא ומתן בין דה-פיליפ לתזמורת נמשך כמעט עד הופעת הבכורה ולבסוף סירבה הפילהרמונית לנגן בהצגות האופרה. אבן-זהר הצליח לגייס את "התזמורת הסימפונית העממית" של מועצת הפועלים, שהוקמה זמן קצר לפני כן, ובניצוחו של גולינקין החלו החזרות.
האופרה הישראלית > השנים הראשונות עד 1954

הצגת הבכורה נערכה ב-15 באפריל 1948 בבית הבימה. על ההצגה ניצח גולינקין בן ה-73. את הכוריאוגרפיה להצגה יצרה יהודית אורנשטיין.
לאחר פתיחתה, הייתה האופרה מוגבלת בתחומים רבים: לא היה בארץ במאי אופרה ולהבאת במאי מחו"ל לא היו אמצעים. לבסוף הוצע הבימוי לפרידריך לובה, במאי "האהל" המנוסה, אולם הלה היה חסר ניסיון בבימוי אופרות וכן לא היה בעל רקע מוזיקלי. הבאת זמרים מחו"ל הייתה בעייתית גם תקציבית וגם ביטחונית, בגלל פרוץ מלחמת העצמאות ולכן חלק מן הסולנים ששובצו, לא היו ממש מתאימים לתפקידם. כיוון שלאופרה לא היה מבנה משלה ערכו השחקנים את החזרות הראשונות ב"בית ברנר". לאחר זמן קצר נלקח הבניין לצרכים ביטחוניים והחזרות נערכו ב"בית הפועל". את תפקיד מנצח המקהלה ייעדה דה פיליפ למנצח הצעיר גארי ברתיני, אולם כיוון שהצדדים לא הגיעו להסכמה נבחר לתפקיד מנצח המקהלה שלמה קפלן.
מהקמתה ועד תחילת שנות ה-60 הועלו כל האופרות בשפה העברית. לרובן כתב אהרן אשמן את הלברית העברית. בשנות ה-60 שינתה דה פיליפ את גישתה וסברה שהקהל מסוגל להבין אופרה על הצד הטוב ביותר כאשר זו מוצגת בשפת המקור בו נכתבה.
החל מן ההצגה השנייה של האופרה, "הספר מסביליה", נטלה דה פיליפ על עצמה את מלאכת הבימוי. במלאת שנה לפתיחת האופרה, ב-29 בנובמבר 1948, שודרה לראשונה הצגה בקול ישראל – "הספר מסביליה". לדה פיליפ היה חשוב להציג בירושלים, כדי להעלות את המוראל לתושבי העיר. לאחר שבועות רבים של דיונים עם הרשויות הותר לאופרה להציג בעיר. כל הלהקה עלתה ירושלימה ב-22 בדצמבר אותה שנה ו"הספר מסביליה" הוצגה באולם קולנוע אדיסון. לפני תחילת ההצגה הצהירה דה פיליפ בפני הקהל: "אינכם בודדים. בתל אביב לא שכחו אתכם." מחוסר מקומות לינה בעיר נאלצה כל הלהקה לצאת לכיוון תל אביב עם תום ההצגה.
בעת הקמתה לא היה לאופרה מבנה משלה, על פי סיכום עם תיאטרון "הבימה" הופיעה האופרה רק בימי ג' בערב באולמה של זו. גם מחסן התלבושות של האופרה שכן בבית הבימה. בשאר הימים נערכו חזרות והופעות בערים אחרות בארץ, בעיקר בירושלים ובחיפה. בשל גירעון כספי וסכסוך ממושך עם הבימה על השימוש באולם וגובה דמי השכירות הפסיקה האופרה את הופעותיה בתחילת מאי 1954. בעקבות הגירעון, לא שולמו משכורות לעובדים במשך תקופה ארוכה.
בתחילת שנות ה-50 יצר האמן פאול לוי את התפאורות לאופרות "כרמן", "פאוסט" ו"היתומה" (אופרה של ולדימיר רביקוב (Rebikov), לברית של הלל ברגמן-אביחנן).
האופרה אף הביאה לראשונה זמר אורח מחו"ל - את זמר הבס רפאל אריה (יהודי בולגרי) מלה סקאלה.
עד לסגירתה העלתה האופרה 18 אופרות ואופרטות שונות.
שר החינוך הקים בינואר 1955 ועדת חקירה ממשלתית, שכללה את גרשון אגרון, ידידיה אדמון וד"ר שפירא, על מנת לאפשר את חידוש פעילות האופרה. במרץ 1957 רצתה האופרה להקים שני צריפים - לחזרות ולתפאורה ליד רח' בלוך, אולם עיריית תל אביב התנגדה למהלך זה. בתקופה בה האופרה לא הציגה נאלצו כמה משחקניה למצוא לעצמם משרות מחוץ לישראל.
ביולי 1957 הודיעה דה-פיליפ במסיבת עיתונאים שהאופרה תחזור לפעילות בסתיו ותחל בעריכת חזרות באולם ברחוב מנדלשטם 12. בינואר 1958 רכש חוג ידידי האופרה את בניין קולנוע קסם לשעבר עבור האופרה. המבנה עלה 440,000 אלף לירות. מחצית מן הסכום מימנה המדינה.
האופרה הישראלית > במשכן הקבע משנת 1958

במאי 1958, החלה האופרה בהופעותיה במשכן הקבע החדש שלה - בניין קולנוע קסם בצומת הרחובות הרברט סמואל ואלנבי בתל אביב - כיום כיכר הכנסת. במקום בו עמד בניין האופרה עומד כיום מגדל האופרה.
הצגת הבכורה של האופרה "פאוסט" (של שארל גונו) הועלתה במעמד נשיא המדינה יצחק בן-צבי. באוגוסט אותה שנה, העלתה האופרה את הצגת הבכורה של האופרה העברית "אלכסנדרה", שכתב מנחם אבידום ללברית של אהרן אשמן.
בתחילת שנות השישים אירחה האופרה זמרים בינלאומיים בתחילת דרכם. אחד מהם, הטנור פלסידו דומינגו, הגיע לתל אביב ב-1962, ושהה בעיר כשלוש שנים. הוא הופיע ב-12 תפקידים שונים, ובין היתר בתפקיד שמשון הגיבור באופרה "שמשון ודלילה". מסופר כי התגלע סכסוך כספי בין דומינגו להנהלת האופרה.
למרות הדומיננטיות של דה פיליפ, הייתה האופרה הישראלית שרויה במשך שנים בגירעונות כספיים, על רקע היעדר תקציב ממלכתי ראוי, ולא עלה בידה להגיע למעמד בינלאומי מקביל לזה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. בנוסף, נמתחה גם ביקורת על איכות ההפקות שהעלתה.
בעקבות פטירתה של דה פיליפ ביולי 1978, המצב החמיר. האופרה הביאה את אלכסנדרו סימברגר מרומניה, ששימש בעבר כמנהל האופרה הלאומית הרומנית, לשמש כבמאי. הוא החזיק במשרה זו עד סגירת האופרה. בתקופתו הועלו יותר אופרטות מבעבר עקב ניסיונו בבימוי בתחום זה. בסוף יוני 1982, בתום עונת ההצגות, נסגרה האופרה לאחר שהמועצה לאמנות ליד משרד החינוך החליטה להפסיק את התמיכה בה. ההצגה האחרונה שהועלתה הייתה המחזמר "אוקלהומה". האופרה נסגרה סופית באוגוסט 1982. מנהל המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, אבנר שלו, הבטיח עם הסגירה שיוקם גוף חדש "אנסמבל אופראי", שיהיה מצומצם בהיקפו ויפעל בשיתוף עם התזמורת הקאמרית הישראלית. בפועל הוקמה "האופרה הישראלית החדשה" רק כעבור מספר שנים.
האופרה הישראלית > מנצחים

במהלך השנים שימשו באופרה המנצחים הבאים:
שלמה קפלן, מנצח מקהלה
זאב פריאל (פרידלנדר)
גאורג זינגר
ארנסט פלדי
לאסלו רוט
אלכסנדר טרסקי
יצחק שטיינר
אריה לבנון (בין השנים 1972-1982)
לקריאה נוספת

יוסף אוליצקי, אדיס: פרקים בתולדות חייה של אדיס דה-פיליפ, תל אביב: הוצאת המחבר, תשמ"ג 1983.
הערות שוליים

↑  "אם תרצו אין זו אגדה - אופרה בפלשתינה!", באופוס - המגזין למוזיקה קלאסית
↑  בתחילה היא נקראה "הארצישראלית"
↑  שמואל יוסף עגנון, דבר, 5 במאי 1954
↑  בו שכנה הכנסת לפני מעברה לירושלים
↑  האופרה הישראלית פותחת שעריה במוצאי חג שבועות, דבר, 23 במאי 1958
↑  לפי מקור זה, הובטחה לדומינגו משכורת בת אלף לירות שטרלינג לשנה, בעוד שהוא הבין שמדובר במשכורת חודשית.
↑  הממשלה מפסיקה תמיכתה באופרה, דבר, 26 באפריל 1982
ראשי האופרה אצל בגין, דבר, 1 ביוני 1982
↑  מרים בר, האם שירת הברבור?, דבר, 2 ביוני 1982
↑  חנה ידור, "לא נעשה 'גראנד אופרה' בכסף של דלפונים, מעריב, 11 באוגוסט 1982
↑  יעקב הכהן, "קבוצת האופרה" תקום במקום האופרה הישראלית, מעריב, 3 באוגוסט 1982
↑  יעקב העליון, קשיים במוזיאון, מסך ומסיכה, שביבים, מעריב, 1 בפברואר 1981
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300803705171 
תמונה לכבוד הצגת הבכורה של האופרה הישראלית (האופרה תאיס) בתל אביב במאי 1948. מימין לשמאל: מרק לברי, אברהם וילקומירסקי, אדיס דה-פיליפ, הבמאי פרידריך לובה, המנצח מרדכי גולינקין, שלמה קפלן, ג'ניה ברגר והכוריאוגרפית יהודית אורנשטיין. אברהם פעמוני יושב באמצע
מתוך הפקת האופרה "הספר מסביליה" (1948)
האופרה שמשון ודלילה באופרה הישראלית בבול ישראלי מ-1973
סצנה מתוך הופעת הבכורה של האופרה "אלכסנדרה" על בימת האופרה הישראלית, אוגוסט 1958
סצנה מתוך האופרה "נבוקו" על בימת האופרה הישראלית, אוגוסט 1958
ראסל שוויקארט

| --- | --- |

ראסל שוויקארט
 לידה:  25 באוקטובר 1935 (בן 89) נפטון, ניו ג'רזי
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  Manasquan High School 
 עיסוקים נוספים:  טייס קרב, חוקר
 תקופת השירות:  1963–1979 (כ־16 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  10 ימים ושעה אחת
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  1
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  שעה ו-8 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  ראסל שוויקארט
 משימות
 אפולו 9
 
 עיטורים
 
 
ראסל לואיס "ראסטי" שוויקארט (באנגלית: Russell Louis "Rusty" Schweickart; נולד ב-25 באוקטובר 1935) היה אסטרונאוט בתוכנית אפולו. שירת בנאס"א בשנים 1963 – 1979 והשתתף כטייס מודול הירח של משימת אפולו 9.
השכלה

נולד בנפטון, ניו ג'רזי. בוגר במדעים בהנדסה אווירונאוטית ומוסמך במדעים באווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. למד במעבדה לאסטרונומיה ניסויית של המכון, ועבודתו שם כללה מחקרים בפיזיקה של האטמוספירה העליונה, מעקב אחרי כוכבים, וייצוב של תמונות של כוכבים.
שירות צבאי

היה טייס בחיל האוויר האמריקאי והמשמר הלאומי, משנת 1956 עד שהצטרף לנאס"א.
שירות בנאס"א

היה אחד מ-14 האסטרונאוטים שנבחרו באוקטובר 1963, בקבוצה השלישית. היה טייס מודול הירח של אפולו 9, במרץ 1969. במשימה זו, במהלך פעילות חוץ רכבית שנמשכה 46 דקות, בדק את ציוד תמיכת החיים שהותקן במינשא הגב שלו, ציוד ששימש מאוחר יותר במשימות שנחתו על הירח. היה מפקד גיבוי של משימת סקיילאב הראשונה ב-1973. בעקבות אובדן מגן החום של סקיילאב בזמן השיגור, קיבל את האחריות על פיתוח רכיבים ותהליכים הקשורים להרמת מגן השמש ופריסת לוחות התאים הסולריים שנפגעו.
בסיום תוכנית סקיילאב עבר שוויקארט למפקדת נאס"א בוושינגטון, שם היה מנהל יחסי משתמשים במשרד היישומים. בתפקיד זה היה אחראי על העברת טכנולוגיית נאס"א אל השוק האזרחי ועבודה עם משתמשי טכנולוגיה כדי להכניס את צורכיהם אל תוכניות נאס"א. עבד גם על מדיניות באשר למטען מעבורת החלל.
לאחר נאס"א

בשנת 1977 הצטרף לצוות של מושל קליפורניה ג'רי בראון, ובמשך שנתיים היה עוזרו לענייני מדע וטכנולוגיה. בתפקיד זה, הוביל אימוץ של טכנולוגיות חדשות על ידי סוכנויות המדינה. היה גם איש קשר לתעשיית האלקטרוניקה והחלל של המדינה, כמו גם סוכנויות מחקר פדרליות. היה אחראי על שירותי החרום והמשמר הלאומי של המדינה. בעקבות התקרית בכור הגרעיני באי שלושת המיילים, היה ראש כוח משימה שקבע המלצות למוכנות לשעת חירום במקרה של תאונות בכורים גרעיניים.
במהלך שירותו במשרד המושל היה בחופשה מנאס"א. הוא התפטר סופית משירות ביולי 1979.
לאחר התפטרותו, מונה ליו"ר נציבות האנרגיה של קליפורניה, באוגוסט אותה שנה. נציבות זו, המורכבת מחמישה נציבים ועובדים אחרים, אחראית על קביעת מיקום של תחנות כוח, תחזיות היצע וביקוש של אנרגיה, שימור, ופיתוח מקורות אנרגיה חלופיים. הוא שירת בנציבות במשך חמש שנים וחצי, מתוכן שלוש וחצי כיו"ר.
בשנים 1988–1989 היה יו"ר פאנל ביקורת בטיחות של תוכנית אנטארקטיקה של ארצות הברית עבור מנהל קרן המדע הלאומית. הדו"ח הביא לבנייה מחדש של התוכנית האמריקאית באנטארקטיקה, כדי לשפר את הבטיחות שם. בשנים 1997–1998 היה יו"ר של ועדה דומה, שדיווחה לבית הלבן והקונגרס, והביאה לבניה מחדש של תחנת אמונדסון-סקוט בקוטב.
היה מייסד ויו"ר של קורייר סאטלייט סרביסס, חברה שעסקה בפיתוח לווייני תקשורת זולים במסלול נמוך. לאחר מכן היה סמנכ"ל של CTA, ומנהל מערכות מסלול נמוך שם.
ייסד והיה נשיא של עמותת מגלי החלל, המאגדת 300 אסטרונאוטים מ-29 מדינות.
בשנים 1996–1998 היה יו"ר ומנכ"ל חברת ALOHA נטוורקס, העוסקת בציוד גישה אלחוטי מהיר לאינטרנט.
כיום הוא יו"ר מועצת המנהלים של קרן B612, ארגון ללא מטרות רווח המקדם פתרון לאפשרות של פגיעת אסטרואיד בכדור הארץ על ידי הסטתו ממסלולו, בעזרת הצמדת מנוע לפני השטח שלו.
עיטורים ואותות כבוד

אות השירות המצטיין של נאס"א, 1969
פרס מיוחד של האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה (פרס אמי), 1969, על העברת שידור הטלוויזיה הראשון מהחלל
אות הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה, 1970, על תפקידו באפולו 9.
אות השירות יוצא הדופן של נאס"א, 1973, על תפקידו בהצלת סקיילאב.
פרס גלובוס הזהב למיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד
 תקופת הפרס:  5 בפברואר 1971 – הווה (54 שנים)
 
פרס גלובוס הזהב למיני-סדרה, סדרת האנתולוגיה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר הוא אחד מפרסי גלובוס הזהב השנתיים המוענקים למיני-סדרה או לסרט הטלוויזיה הטובים ביותר.
שיאני מועמדויות > תוכניות

4 מועמדויות: סיפור פשע אמריקאי ופארגו
2 מועמדויות: פשע אמריקאי, אימה אמריקאית, קצה האגם, בלש אמיתי ומפלצות
שיאני זכיות > תוכניות

2 זכיות: סיפור פשע אמריקאי
שיאני זכיות > רשתות טלוויזיה

HBO –‏ 20
ABC –‏ 7
CBS –‏ 5
PBS –‏ 4
FX –‏ 3
NBC – ‏3
נטפליקס - 2
פריים וידאו - 1
שואוטיים – 1
ערוץ סאנדאנס – 1
TNT ‏– 1
ראו גם

פרס אמי לבידור בפריים טיים למיני-סדרה הטובה ביותר