stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאדג'ט
אטימולוגיה > מקור המילה באנגלית

מקורותיה של המילה "גאדג'ט" (אנגלית) מתוארכים למאה ה-19. על פי מילון אוקספורד האנגלי, קיימות ראיות אנקדוטיות (שאינן בהכרח נכונות) לשימוש במילה "גאדג'ט" מאז 1850.
על פי סברה נפוצה, המילה "גאדג'ט" קיבלה את צורתה זו מהמילה המקורית "גאגט" (אנגלית: Gaget); לפיה, חברת Gaget, Gauthier & Cie, העומדת מאחורי הבנייה של פסל החירות, יצרה גרסה מוקטנת שלו וקראה לו בשם זה. אולם, הדבר סותר את הראיות שהמילה הייתה עוד בשימוש מוקדם יותר בחוגים ימיים, והעובדה שהשימוש בה עדיין לא היה מקובל (לפחות בארצות הברית), עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
מקורות אחרים, גורסים כי השימוש במילה נגזר מהמילה הצרפתית gâchette או gagée, שמשמעותה – כלי קטן או אביזר.
בגיליון שיצא לאור באוקטובר 1918 של כתב העת המדעי "הערות ושאילתות" (Notes and Queries), פורסם רב-מאמר אודות המילה גאדג'ט. H. Tapley-Soper מהספרייה העירונית של אקסטר, כתב בו על דיון שהתעורר בישיבת פלימות של אגודת דבונשייר ב-1916, בו הוצע שמילה זו תירשם ברשימת הקרתנות המילולית המקומית. כמה מהחברים התנגדו מהכללתה בתחום הנמצא בשימוש נפוץ ברחבי המדינה. קצין מחיל הים שהיה נוכח במקום, אמר כי כבר שנים שהביטוי פופולרי לכלי או יישום בעגה הצבאית הקרובה לו.
השימוש בשם זה בחוגי הצבא חדר מעבר לחיל הים בלבד. בספר "מעל הקרב" של ויויאן דרייק (1918) המספר אודות זיכרונותיו של טייס בריטי בחיל המלכותי, מופיע הקטע: "השעמום שלנו הוקל מדי פעם על ידי גאדג'טים חדשים – גאדג'ט היא מילת סלנג בחיל שמשמעותה 'המצאה'! חלק מהגאדג'טים היו טובים, חלק קומיים וחלק מיוחדים במינם".
במחצית השנייה של המאה ה-20, השם גאדג'ט החל להיקשר עם קומפקטיות וניידות. כך ניתן ללמוד ממאמר שפורסם ב-1965, "הגיזמו הגדול" ("גיזמו" – מונח המשמש לסירוגין עם גאדג'ט לאורך המאמר).
האטימולוגיה של המילה, אם כן, שנויה במחלוקת.
אטימולוגיה > תרגום לעברית

עד שנת 2006 לא היה שם עברי למושג, אך לאור השימוש הנפוץ בו, החליטה בשלהי 2006 הוועדה למילים שבשימוש כללי של האקדמיה ללשון העברית על הוספת המילה הלועזית לעברית, כשבנוסף נוספה מילה עברית חדשה: "חפיץ". המשמעות העומדת מאחורי המילה "חפיץ" היא "חפץ שחפצים בו". השימוש במילה עברית זו, אינו נפוץ.
שימושים אחרים

ההפצצה האטומית הראשונה כונתה "הגאדג'ט" על ידי המדענים של פרויקט מנהטן, באתר טריניטי.
אפליקציות גאדג'טים

בעולם התוכנה, גאדג'ט מתייחס לתוכנות מחשב המספקות שירותים ללא צורך ביישום עצמאי שירוץ בעבור כל שירות, אלא רץ בסביבה המנהלת מספר גאדג'טים. ישנם מספר יישומים המבוססים על טכניקות קיימות לפיתוח תוכנה, כמו JavaScript, ופורמטים שונים של תמונות.
התיעוד המוקדם ביותר למונח בתחום הנדסת התוכנה היה בשנת 1985 על ידי מפתחי AmigaOS, מערכת ההפעלה למחשבי Amiga. הם ציינו את המונח GUI widget – אלמנט שליטה בממשק המשתמש.
לא ידוע אם חברות תוכנה נוספות הושפעו במפורש מכך, כשהחלו להחדיר את השימוש במילה הזו בטכנולוגיות שלהן. המילה וידג'ט ותיקה יותר בהקשר זה. בסרט "בחזרה לבית הספר" של אלן מתר מ-1986, מופיעה סצנה בה פרופסור לכלכלה מעוניין להקים חברה בדיונית המייצרת וידג'טים, למטרות חינוכיות.
ראו גם

וידג'ט
הערות שוליים

↑  חֲפִיץ במילון שימוש כללי (תשס"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  World Wide Words: Gadget, World Wide Words (באנגלית בריטית)
↑  Table of Contents — October 1918, s12-IV (85), nq.oxfordjournals.org
↑  Vivian Drake, Above the Battle, BiblioBazaar, 2009-05-01
גוטפריד מינד

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1768 ברן, שווייץ 
 פטירה:  7 בנובמבר 1814 (בגיל 46) ברן, שווייץ 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  זיגמונד פרוידנברגר 
 
חתולים, ציור בצבעי מים מאת גוטפריד מינד
גוטפריד מינד (בגרמנית: Gottfried Mind; ‏25 בספטמבר 1768 – 17 בנובמבר 1814) היה צייר סוואנט שווייצרי. הוא כונה רפאל של החתולים משום שהצטיין במיוחד בציור חיה זו.
קורות חייו

מינד נולד בברן. אביו היגר לשווייץ מהונגריה ושימש כבונה בעץ. מינד הצעיר הושאר לרוב לבדו היות שסבל מבעיות התפתחותיות.
אביו של מינד היה חובב אמנות. במהלך הקיץ, נכח בביתם אמן גרמני בשם לגל שצייר בתים וחיות משק. ציורים אלה גירו את מינד הצעיר, שעקב אחר האמן לכל מקום והתבונן בו בזמן היצירה. לגל צירף אליו את מינד בשיטוטיו והציג בפניו את ציוריו בדירתו. לגל הכיר למינד את ציורי החיות של יוהאן אליאס רידינגר, וזה ניסה לחקות את הציורים בעצמו בעזרת עיפרון עופרת. החיה המועדפת עליו לציור הייתה האריה. לגל תיקן את ציוריו מעת לעת, ומינד הצעיר המשיך לצייר חיות בטבע, כגון כבשים, עזים וחתולים.
עם זאת, אביו של מינד שהיה בונה בעץ, עודד את מינד לפסל בעץ. בכל פעם שמינד הצעיר ביקש דף נייר לציור, אביו נתן לו חתיכות עץ. גוטפריד החל לפסל חיות גם בעץ, והפך למיומן כל כך בכך שהכבשים והעזים שפיסל בעץ קישטו במהרה בתים רבים בכפר. גוטפריד ניסה גם לצייר ילדים איכרים, או לפסלם בעץ, אך ניסיונות אלה לא היו מוצלחים.
הכשרה אמנותית

כשהיה בן שמונה נכנס מינד לבית הספר לילדים עניים שהוקם על ידי יוהאן היינריך פסטלוצי. ב-1778 פורסמה חוות הדעת הבאה שכתב המוסד על מינד: ״[...] חלש מאוד, לא מסוגל לבצע עבודה קשה, מלא כישרון לציור, יצור מוזר, רווי בקפריזות אמנותיות, לצד שובבות כלשהי; ציור הוא כל עולמו; נמצא במוסד מזה שנה וחצי; בן עשר״.
לא ידוע כמה זמן שהה מינד בבית הספר. ידוע כי בשנים 1780–1785 הגיע אל הצייר זיגמונד הדנברגר בברן, ממנו למד את אומנות הציור והשימוש בצבעי מים. היכולות של מינד התמקדו בעיקר באמנות; הוא הצליח בקושי לכתוב את שמו, ולא ידע כלל לבצע פעולות חשבון.
הכישרון המיוחד של מינד בציור חתולים התגלה במקרה. הדנברגר היה עסוק בהשלמת ציור של חקלאי מגלף עץ, אשתו לצדו מאכילה את ילדה, ובסמוך אליהם מתהלך חתול. מינד התבונן בדמותו של החתול, ואמר ביובש: ״זהו לא חתול!״. הדנברגר שאל בחיוך אם הוא חושב שיוכל לצייר את החתול טוב יותר. מינד הציע לנסות, צייר את החתול, והדנברגר אהב כל כך את התוצאה שנתן למינד לסיים את הציור - והעתיק את הדמות ממנו.
עבודות

היה זה רק לאחר מותו של הדנברגר שמינד פיתח את כישרונו המיוחד במלואו. לאורך חייו שהיו לרוב מסוגרים בארבעה קירות, הוא פיתח מערכת יחסים עם חיות בית, בעיקר חתולים. בזמן שנהג לצייר, ניתן היה לראות לעיתים קרובות חתול יושב גבו או כתפיו. לעיתים קרובות היה מינד נשאר בתנוחות לא נוחות כדי לא להפריע לחתול. לעיתים קרובות היה חתול נוסף יושב על השולחן, ולעיתים גורי חתולים מתחת לשולחן. צפרדעים צפו בבקבוקים לצד כן הציור שלו, ועם כל חיות אלה הוא ניהל דיאלוג משחקי ואוהב. זאת, בשעה שבני אדם שביקרו אותו או עברו בסמוך זכו לרטינה לא חברותית.
מינד צייר לעיתים רחוקות מהתבוננות בטבע עצמו. לכל היותר הוא עשה זאת בכמה משיחות מכחול בודדות. היכולת שלו לצייר מזיכרון הייתה כה חזקה עד שמרגע שהתבונן באובייקט בריכוז, היה מסוגל לצייר אותו בדיוק רב גם זמן רב לאחר מכן.
מותו

בסוף 1813 מינד החל לסבול ממיחושים בחזה שמנעו ממנו לתפקד. הוא מת ב-17 בנובמבר 1814 ממחלה זו, בגיל 46.
שני חתולים לבנים על שולחן עם ספרים, ציור בצבעי מים מאת גוטרפיד מינד
"חתול בכלוב", מאת גוטפריד מינד
גפנית

.
| גפנית |
| --- | --- |
 גפנית מחומשת
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: גפנאים
משפחה:: גפניים
סוג:: גפנית
שם מדעי
 Parthenocissus ‏Planchon, 1887
גפנית (או בשמה המדעי: Parthenocissus) היא סוג צמח במשפחת הגפניים. הסוג "גפנית" כולל כ־30 מינים הגדלים בר באמריקה ובאסיה, כחצי מהם שנויים במחלוקת מבחינת מיון טקסונומי. אחדים מהם נפוצים כצמחי נוי מטפסים. צמחים אלה נצמדים לעצמים שונים ומטפסים עליהם באמצעות קְנוֹקָנוֹת – איברים דמויי חוטים, הנוצרים בצמח במקום ענפים, עלים או עלעלים ונכרכים סביב צמחים או סְמוכות אחרות. בקצות הקנוקנות מצויות יונקות זעירות. עלי הגפנית דומים לעלי קרובהּ – הגפן, וכמותם הם גזורים בצורת עלעלים או אוּנות.
בארץ ידועים שני מינים עיקריים:
הגפנית המשולשת – מטפס בעל עלים מבריקים, שכל אחד מעליו מורכב משלושה עלעלים או אונות. מוצאו מסין ומיפן, ולפריו צבע שחור כחלחל. העלים הצעירים של מין זה צבעם ארגמן.
הגפנית המחומשת – מטפס שהקנוקנות שלו מסועפות ועליו בעלי חמישה עלעלים. צידם העליון ירוק כהה, וצידם התחתון בהיר יותר. הפרי שחור כחלחל. מוצאו של מין זה ממזרח אמריקה הצפונית.
לגפנית עלי שלכת שצבעם אדום עז ולפיכך בסתיו היא מרשימה ביותר.
הערות שוליים

↑  Parthenocissus, The Plant List
↑  גפנית, באתר ירוק-לבן
↑  Parthenocissus quinquefolia (Virginia Creeper), Gardenia.net
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדע פתוח

מדע פתוח (אנגלית: Open science) היא תנועה שמטרתה להפוך את המחקר, הנתונים וההפצה המדעיים לזמינים לכל רמות החקירה המדעית, חובבנית או מקצועית. מדע פתוח הוא ידע שקוף ונגיש המשותף ומפותח באמצעות רשתות שיתופיות. הוא כולל פרקטיקות כגון פרסום מחקר פתוח, קמפיינים למען גישה פתוחה, עידוד מדענים ליישם מדע של "מחברות פתוחות" והקלה על תהליך הפרסום והפצת הידע המדעי באופן כללי.
ניתן לראות מדע פתוח כהמשך (במקום מהפכה) של פרקטיקות שהחלו במאה ה-17 עם לידתו של כתב העת האקדמי, כאשר הביקוש החברתי לגישה לידע מדעי הגיע לנקודה בה שיתוף משאבים זה עם זה על ידי קבוצה של מדענים הפך להכרחי על מנת שיוכלו לבצע את עבודתם.
כיום הדיון נסוב סביב היקף שיתוף המידע המדעי. הקונפליקט שהוביל לתנועת המדע הפתוח נערך בין רצונם של מדענים להחזיק בגישה לידע משותף מול רצונם של גופים פרטיים להרוויח כאשר גופים אחרים משתמשים במשאבים שלהם. בנוסף, הסטטוס של גישה ומשאבים פתוחים משתנה בין תחום מחקר אקדמי אחד לאחר.
ארגונים ופרויקטים

פרויקטים מדעיים גדולים הם בעלי סבירות גבוהה יותר ליישם מדע פתוח מאשר פרויקטים קטנים. פרויקטים שונים עורכים, תומכים, מפתחים כלים או מממנים מדע פתוח, וארגונים רבים מנהלים מספר פרויקטים, למשל, מוסד אלן למדעי המוח עורך מספר פרויקטים מדעיים ואילו המרכז למדע פתוח מכיל פרויקטים למחקר, תומך ויוצר כלים עבור מדע פתוח.
ארגונים ופרויקטים > עריכת מחקרים

פרויקטים רבים למדע פתוח מתמקדים באיסוף ותיאום אוספים אנציקלופדיים של כמויות גדולות של נתונים מאורגנים. גן החיות הגלקטי ממיין גלקסיות; פרויקט ה-HapMap הבינלאומי ממפה את ההפלוטיפ של הגנום האנושי וסקירת השמים הדיגיטלית של סלואן מפרסמת מידע מכל מקור.
ארגונים ופרויקטים > פרסום

החלפת מודל הפרסום הנוכחי היא אחת המטרות של מדע פתוח. המחירים הגבוהים של גישה לספרות הובילו למחאות כגון "מחיר הידע" ולאתר שיתוף מאמרים כגון Sci-Hub(הקישור אינו פעיל) ול-"ICanHazPDF".
הערות שוליים

↑  Woelfle, M.; Olliaro, P.; Todd, M. H. (2011). "Open science is a research accelerator". Nature Chemistry. 3: 745–748. doi:10.1038/nchem.1149. נבדק ב-6 בדצמבר 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Vicente-Saez, R., & Martinez-Fuentes, C. (2018). Open Science now: A systematic literature review for an integrated definition. Journal of Business Research, 88, 428-436.https://doi.org/10.1016/j.jbusres.2017.12.043
↑  Machado, J. "Open data and open science". In Albagli, Maciel & Abdo. "Open Science, Open Questions", 2015
↑  "OpenScience". De Gruyter Open.
↑  Allen, Paul (30 בנובמבר 2011). "Why We Chose 'Open Science'". Wall Street Journal. נבדק ב-6 בינואר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  https://static.therapoid.net/doc/The-Open-Therapeutics-mission-20171107.a17e0eabe333.pdf/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1197084231  LNB: 000330434
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו

| --- | --- |

 פרטי החוק
 מדינה:  ישראל 
 סוג:  חוק יסוד
 תאריך חקיקה עברי:  י"ב באדר ב' התשנ"ב
 גוף מחוקק:  הכנסת השתים עשרה
 שטחים שעליהם חל החוק:  ישראל 
 תומכים:  32
 מתנגדים:  21
 עיקרי החוק:  הגנה על זכויות אדם עיקריות: הגנה על חייו, גופו וכבודו של אדם  הגנה על קניינו של אדם  הגנה על פרטיות האדם
 נוסח מלא:  חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו
 
חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו הוא חוק יסוד, שנועד להגן על זכויות האדם העיקריות במדינת ישראל. כפי שכותרתו מבהירה, החוק קובע את כבוד האדם ואת חירותו כערכי היסוד מהן נגזרות זכויות האדם המוגנות בחוק היסוד, שהתקבל כ"מגילת זכויות האדם" של המשפט הישראלי. אין בחוק היסוד סעיפים משוריינים, והכנסת יכולה לשנותו ברוב רגיל. החוק נחקק בשלהי ימי הכנסת השתים עשרה, ב-17 במרץ 1992.
לפי תפיסתם של משפטנים מסוימים ורבים משופטי בית-המשפט העליון, ובראשם הנשיא אהרן ברק, כינונו של חוק יסוד זה ושל חוק יסוד: חופש העיסוק החלו את המהפכה החוקתית, כי הכנסת העניקה לשני חוקי יסוד אלה מעמד על-חוקי, שעל-פיו ניתנה לבתי המשפט הסמכות להכריז על בטלותו של חוק העומד בסתירה לחוקי יסוד אלה. לפי טענה זו, עם חקיקת חוקי יסוד אלה חל שינוי מהותי במעמדן של זכויות האדם בישראל. גישה זו באה לידי ביטוי בפסיקותיו של בית המשפט העליון, שבמהלך השנים ביטל כ-22 מעשי חקיקה שעמדו בסתירה לחוקי היסוד הללו. משפטנים אחרים, בהם הנשיא לשעבר משה לנדוי, מתנגדים לתפיסה זו.
הזכויות המוגנות בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו

לבו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו עוסק, מטבע הדברים, בזכויות שעליהן הוא מגן. כפי שקובעת כותרתו של החוק, כל הזכויות הללו נגזרות מכבוד האדם וחירותו, כפי שהם מתפרשים לאור היותה של מדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית. זכויות אלה מפורטות בסעיפים אחדים:
סעיף 2: אין פוגעים בחייו, בגופו, או בכבודו של אדם באשר הוא אדם.
סעיף 3: אין פוגעים בקנינו של אדם.
סעיף 4: כל אדם זכאי להגנה על חייו, על גופו ועל כבודו.
סעיף 5: אין נוטלים ואין מגבילים את חירותו של אדם במאסר, במעצר, בהסגרה או בכל דרך אחרת.
סעיף 6:
סעיף 7:
סעיף 9 לחוק היסוד קובע סייג נוסף למשרתים בצה"ל, בשב"ס ובמשטרה. לפי האמור בסעיף זה, פגיעה בזכויות המשרתים בגופים אלה לא תחרוג מהמתחייב מאופיו וממהותו של השירות.
עם זאת, בולט היעדרן של מספר זכויות אדם מהותיות כגון הזכות לשוויון, חופש הביטוי, חופש הדת, חופש המחאה, חופש ההתארגנות ועוד. אמנם זכויות אלה ניתנות לתושבי ישראל מכוח עקרונות כלליים שהתקיימו עוד לפני חקיקת החוק, אך הן אינן מוגנות בחוק יסוד, ולכן ניתן לפגוע בהן ואף לבטלן בהליך דמוקרטי. הגם שהותרתן של זכויות אלו מחוץ לחוק היסוד נעשתה במודע, יש משפטנים, ובראשם אהרן ברק, הרואים זכויות אלה כנגזרות מהזכות לכבוד, ואף על פי שפסיקת בית-המשפט העליון בנושא אינה עקבית עדיין, חלק מהזכויות כגון שוויון וחופש ביטוי, הוכרו כנגזרות של כבוד במספר רב מאוד של פסקי דין החל משנת 1994 ועד היום.
המעמד העל חוקי

לחוק יסוד זה מעמד משפטי בכיר, שבא לידי ביטוי בכמה סעיפים.
סעיף 8 לחוק היסוד קובע: "אין פוגעים בזכויות שלפי חוק-יסוד זה אלא בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש או לפי חוק כאמור מכוח הסמכה מפורשת בו". סעיף זה, המכונה "פסקת ההגבלה", קובע את התנאים שבהם ניתן להגביל בחקיקה (או במעשה מנהלי) זכות המעוגנת בחוק היסוד (על משמעותו של סעיף זה, ובפרט התנאים המאפשרים חקיקה הפוגעת בזכויות שנקבעו בחוק יסוד זה, ראו בערך המהפכה החוקתית). לדוגמה, בעניין פינוי גוש קטיף פסק בג"ץ כי חוק פינוי-פיצוי אכן פוגע בזכויות האדם המעוגנות בחוק היסוד, אבל קבע שהחוק עומד בתנאי פסקת ההגבלה. לגבי מידתיות הפגיעה קבע, ש"פיצויים הוגנים וראויים – המהווים תנאי למידתיות הפגיעה בזכויותיהם הקנייניות" של תושבי גוש קטיף. בית המשפט סבר שמספר סעיפים בחוק פוגעים בזכות המתיישבים לפיצויים הוגנים ולכן הם בטלים.
סעיף 12 לחוק היסוד מגן על החוק מפני תקנות שעת חירום, בקובעו שאין לממשלה סמכות לשנות את חוק היסוד - ובמשתמע, לפגוע בזכויות המוגנות בו - באמצעות תקנות שעת חירום, כמבואר: "אין בכוחן של תקנות שעת חירום לשנות חוק-יסוד זה, להפקיע זמנית את תוקפו או לקבוע בו תנאים; ואולם בשעה שקיים במדינה מצב של חירום בתוקף הכרזה לפי סעיף 9 לפקודת סדרי השלטון והמשפט, תש"ח-1948, מותר להתקין תקנות שעת חירום מכוח הסעיף האמור שיהא בהן כדי לשלול או להגביל זכויות לפי חוק-יסוד זה, ובלבד שהשלילה או ההגבלה יהיו לתכלית ראויה ולתקופה ובמידה שלא יעלו על הנדרש". למעשה, ההגנה מפני תקנות שעת חירום אינה מוחלטת, והיא נתונה לשיקול דעתם של הממשלה ושל בית המשפט העליון.
לעומת סעיפים אלה, המחזקים את מעמדו של חוק היסוד, נכלל בו גם סעיף 10 האומר: ”אין בחוק־יסוד זה כדי לפגוע בתקפו של דין שהיה קיים ערב תחילתו של חוק־היסוד”. סעיף זה מכונה סעיף שמירת הדינים.
ועידת הליכוד שהתכנסה כשנה אחרי חקיקת החוק, ציינה את שני חוקי היסוד שנחקקו בזמן ממשלתה, חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק, שיגנו על זכויות האדם "לא רק מפני עריצות השלטון אלא גם נגד פגיעה לא הוגנת של המחוקק". עוד נכתב שהליכוד יפעל להשלמת חוק יסוד: זכויות האדם וחוק יסוד: החקיקה, ועם השלמתם תושלם למעשה חוקה למדינת ישראל..
מנגד ישנם חברי כנסת הטוענים שהם לא התכוונו לתת לחוק יסוד זה מעמד כה בכיר, המאפשר לבית המשפט לבטל חוקים אחרים מכוחו. קיימת מחלוקת בשאלה האם התכוונו חברי הכנסת להעניק לחוק היסוד מעמד על-חוקי, והאם ציפו שהפרשנות שתינתן לו על ידי בית המשפט תהיה כפי שהתבררה לאחר מכן. חלק מחברי הכנסת, טענו כי הוטעו על ידי יוזמי החוק הטוענים להטעיה מציינים כמה אמירות של חבר הכנסת אוריאל לין, ממקדמי החוק, במהלך החקיקה. מנגד, לין חיבר ספר שמתאר את חקיקת חוקי היסוד ובו התייחס לטענות ההטעיה ושלל אותן בתוקף. לשיטתו יש בהן "לא רק משום עלבון לכנסת אלא התעלמות מהעובדות ומן האמת".
הכנסת בחרה שלא לשריין את החוק ולכן ניתן לשנותו ברוב רגיל של חברי הכנסת. זאת בניגוד לחוק יסוד: חופש העיסוק, ששינויו דורש רוב של 61 חברי כנסת. יש שהביעו תמיהה על החלטה זו של הכנסת, ואולם יש הרואים בה עדות לכך שהכנסת לא התכוונה לתת לחוק זה את אותו מעמד מרכזי שנתן לו בית-המשפט העליון. כך למשל נשיא בית המשפט העליון לשעבר משה לנדוי, שהחזיק בעמדה דומה, אמר כי "המהפכה החוקתית לא הייתה ולא נבראה". אחרים מציינים שההצעה לשריין את החוק נפלה על חודו של קול (ההסתייגות שהסירה את השריון עברה בעקבות הצבעה של 27 בעד ו-26 נגד) או מציינים את קיומן של פסקת ההגבלה ושמירת בדינים בחוק.
ראו גם

כבוד האדם
הזכות לחיי משפחה
המשפט בישראל
בג"ץ אדם טבע ודין נגד ראש ממשלת ישראל
הזכות להליך הוגן
לקריאה נוספת

טלי פרידמן, שמואל ליימן-ווילציג, חופש הביטוי של רבני הציונות הדתית: בין הלכה, משפט ותקשורת בדמוקרטיה הישראלית, ניב, 2024
אורית קמיר, שאלה של כבוד: ישראליות וכבוד האדם, כרמל, ירושלים, 2004
מנחם אלון, כבוד האדם וחירותו בדרכי ההוצאה לפועל, הוצאת מאגנס, 1999
הלל סומר, "הזכויות הבלתי מנויות - על היקפה של המהפכה החוקתית" משפטים כח (תשנ"ז) 257
עופר סיטבון, על בני אדם, תאגידים ומה שביניהם – האם חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו צריך לחול על תאגידים?, קרית המשפט ח', התשס"ט, עמ' 107–141
אורית קמיר, כבוד וכבוד האדם בחברה ובמשפט בישראל
אלוף הראבן, האומנם מדינת כבוד האדם?, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2003
יהודית קרפ, חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו: ביוגרפיה של מאבקי כח, משפט וממשל א, 2 (תשנ"ג) 323-384
אמנון רובינשטיין, הכנסת וחוקי־היסוד על זכויות האדם, משפט וממשל ה' (תש"ס)
סיפורם של חוקי-היסוד, משפט ועסקים י"ד, 2012, עמ' 109-79
יוסף דוד (עורך), שאלה של כבוד: כבוד האדם כערך מוסרי עליון בחברה המודרנית, הוצאת מאגנס והמכון הישראלי לדמוקרטיה, 2006
אורי זילברשייד, שוויון חברתי? לא בחוקתנו, הוצאת שוקן, 2015, עמ' 300–305.
אוריאל לין, לידתה של מהפכה, ידיעות ספרים, 2017.
אוריאל לין, שלומי לויה, כיצד הצליחה ועדת החוקה בכנסת השתים-עשרה במקום שבו נכשלו אחרים: דגשים והרהורים לגבי העתיד, משפט ועסקים י"ד, 2012, עמ' 290-261
אהרן ברק, ‏התאגיד וחוק היסוד: כבוד האדם וחירותו, מאזני משפט ח', 2012
יעל רונן, ‏תחולתו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו בגדה המערבית, שערי משפט ז, תשע"ד 149
הערות שוליים

↑  הכנסת פתחה בויכוח על בעיות החוקה, הארץ, 8 בפברואר 1950, המשך
↑  כיום-חוקי יסוד ולא חוקה, דבר, 23 בינואר 1950
↑  נמשך דיון הוועדה בחוק זכויות האדם, דבר, 11 במאי 1971
↑  חוק זכויות האדם והאזרח אושר בקריאה ראשונה, דבר, 13 באוגוסט 1974
↑  ברוך המאירי, הממשלה אישרה טיוטת "חוק יסוד:זכיוית האדם, מעריב, 10 באפריל 1989
↑  מנחם רהט, מגעים להקמת חזית חרדית שתתמוך בממשלת מערך, מעריב, 17 בנובמבר 1989
↑  דברי הכנסת, הישיבה ה-185 של הכנסת ה-12, 11 ביוני 1990, באתר הכנסת
↑  נספחות לדברי הכנסת, הישיבה ה-185 של הכנסת ה-12, 11 ביוני 1990, ד. הסכמים קואליציוניים, באתר הכנסת
1 2  פרוטוקול ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט מתאריך 01.07.1991
1 2  פרוטוקול ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט מ-15 ביולי 1991
↑  פרוטוקול ישיבת ועדת החוקה, חוק ומשפט מ-25 בפברואר 1992
1 2  1992 - המהפכה החוקתית, באתר GOV.IL
↑  פרוטוקול הכנסת, 17 במרס 1992
1 2 3 4  מקור, באתר הכנסת
↑  עמ' 3788
↑  נוסח הצעת החוק מתוך רשומות הכנסת
↑  יהודית קרפ, "חוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו - ביוגרפיה של מאבקי כח - הערה 78.
↑  עמית סגל, לאור הדיון הער והמבורך על חוק הלאום ה״ימני״, מאלף לראות איפה בהארץ שובצה הידיעה על חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. בעמוד 8, ליד מודעות האבל, באתר @amit_segal, ‏2018T1:41
↑  פרוטוקול הישיבה השלוש–מאות–ותשעים–ושמונה של הכנסת השתים–עשרה, יום שלישי, י"ב באדר ב' התשנ"ב (17 במרס 1992), באתר הכנסת
↑  לידתה של מהפכה -אוריאל לין, באתר ידיעות ספרים
↑  בג"ץ 1661/05 המועצה האזורית חוף עזה ואחרים נ' הכנסת ואחרים, ניתן ב-9 ביוני 2005
↑  החלטות ועידת הליכוד בעניין חוק וממשל, מאי 1993
↑  דניאל פרידמן, הארנק והחרב, הוצאת ידיעות ספרים, עמ' 81
↑  חיים רמון, חקיקת שולל – הסיפור האמיתי מאחורי חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק, באתר "דיומא", 1 במרץ 2023
↑  להיות אזרחים בישראל, משרד החינוך, 2001, עמ' 259
↑  אברהם בלוך, ‏המשפטן הבכיר: כך הכירה הכנסת בסמכות בג"ץ לפסול חוקים, באתר "סרוגים", 19 בנובמבר 2022
| ישראל חוקי־יסוד |
| --- | --- | --- |
| חוקי־יסוד משוריינים | הממשלה • חופש העיסוק • ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי • משאל עם |  |
| חוקי־יסוד משוריינים־חלקית | הכנסת • משק המדינה • מקרקעי ישראל • ירושלים בירת ישראל |  |
| חוקי־יסוד לא־משוריינים | נשיא המדינה • הצבא • השפיטה • מבקר המדינה • כבוד האדם וחירותו |  |
חוק היסוד, על קיר בית המשפט העליון, בעברית ובערבית
גיוון עירוני

גיוון עירוני עוסק במשמעויות המרובות של שילוב והדרה בהקשרים עירוניים המשתנים במהירות ובהשלכותיהן. המונח צמח על רקע גידול באוכלוסיית העולם והגלובליזציה שהביאו לגידול וגיוון באוכלוסיית הערים. אוכלוסייה זו מאופיינת באנשים המובחנים זה מזה בשפה, במוצא האתני, בגזע, במגדר, במעמד האזרחי ובמעמד הסוציו-אקונומי.
לגיוון העירוני אין הגדרה אחת מקובלת. חלק מהחוקרים התייחסו למושג כערך בפני עצמו ואחרים ראו במונח כתחום מחקר העוסק בחקר קבוצות שונות במרחב העירוני, לרוב קהילות אתניות. כערך וכתחום מחקר המושג מוצא עצמו בשיח על סגרגציה ומנגד בשיח על רב תרבותיות. המושג השייך לתחומים תכנון ערים ואזורים, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה וגאוגרפיה עירונית. במדעי החברה המושג עוסק במגוון עירוני אנושי (אתני, סוציו-אקונומי, גילאי, מיני, דתי ומגדרי). בתכנון ערים וגאוגרפיה עירונית המושג מתייחס גם למגוון עירוני במובן הפיזי (צורות פיזיות של מבנים ועירובי שימושים של ייעודי קרקע).
הגדרות

ניתן לראות את הגיוון העירוני כערך יסוד הכולל אוכלוסייה ממנעד אתני, חברתי וכלכלי. לפי ג'יין ג'ייקובס גיוון זה הוא שמאפשר את מילוי צורכי התושבים במרחב העירוני, תוך יצירת חוויה אורבנית בעלת דינמיות מתמדת. ג'ייקובס התנגדה לתכנון אידיאלי שכלל אזור וראתה בעיר אידיאל המשלב אינטראקציה וגירוי רב עם הסביבה. המגוון הוא לא רק ערך בפני עצמו אלא גם מנוע לצמיחה כלכלית.
גיוון עירוני מופיע גם בתיאוריות יותר מופשטות. הפילוסופית איריס מריון יונג רואה במגוון כערך בפני עצמו להשגת צדק חברתי כ"אירוע בו העיר חוגגת את פריחתה של השונות". יונג נבדלת מהוגים אחרים בכך שהיא מקבלת את הדומיננטיות של קבוצות מסוימות בשכונות, כל עוד לא מתקיימת שליטה מוחלטת של הקבוצות בקבוצות האחרות.
תאורטיקנית התכנון ליאוני סנדרקוק מציעה להסתכל על מגוון עירוני כחלק אינהרנטי בהגדרה של עיר אידיאלית. כמו יונג, ליאוני רואה במגוון עירוני ערך יסוד לעיר צודקת - עיר המאפשרת לאנשים מרקעים ומתרבויות שונים זכויות שוות במרחב העירוני, ובה ניתן "ליהנות מאנונימיות". סנדרקוק טוענת שפונקציונליות העיר מוכרחה ליצור את החוויה העירונית, מעבר למטרה של יעילות וצדק.
החוקרת סוזן פיינשטיין (אנ') התמקדה בשאלה אם יש קשר אינהרנטי בין מגוון חברתי למגוון פיזי והאם מגוון חברתי הכרחי לשם עיר צודקת. מגוון הוא משג בעייתי בעל השלכות חיוביות ושליליות כתלות בהקשר. לטענתה, הקשר בין מגוון לשיח הסובב סובלנות אינו ברור. הוא יכול לעורר הבנה, ובהינתן מערכת ערכים שונה הוא יכול ליצור גם עוינות.
ההיסטוריה של המושג

במהלך שנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20, המושג גיוון עירוני היה חלק מאסכולת שיקגו. לטענת סטיבן וורטווק (אנ') האסכולה הובילה למחקרים רבים על סגרגציה אתנית במרחב האורבני בעוד ששיח הגיוון העירוני העכשווי ממוקד בקוסמופוליטיות.
מסוף שנות ה-50 ועד שנות ה-70 המחקר העוסק בגיוון עירוני התמקד ב'מחקרי קהילה' ו'העיר האתנית' - מחקרים על קבוצות המקיימות חיים תרבותיים ייחודיים. מחקרים אלו הגיעו בעיקר מתחום האנתרופולוגיה ועסקו בהעתקת שיטת המחקר האנתרופולוגית מחקר תרבות של שבטים כפריים לחקר תרבות קהילות במרחב העירוני. המחקרים עסקו בקהילות כגון הקהילה האפרו-אמריקנית בארצות הברית, הגטו האיטלקי, הקהילה האמריקנית-פורטוריקנית והקהילה האמריקנית-הקובנית.
במחצית השנייה של שנות ה-90 חלה תפנית במחקר אודות הגיוון העירוני והחל מעבר ממחקר המתמקד במיקום וחקר תרבויות של קהילות אתניות למחקר העוסק בקיום של הקהילות האתניות זו לצד זו במרחב האורבני והקשרים ביניהן אל מול ייחודיותן. מהראשונים שחקרו את הגיוון העירוני מזווית זו היה גרד באומן.
מאז שנות ה-2000 מתפתח במדעי החברה שיח קוסמופוליטי סביב הגיוון העירוני. ערים נתפסות כגורם מחולל של קוסמופוליטיות והמחקר מתמקד בדרכים בהם אנשים מתקשרים זה עם זה בדרכים חדשות, ביצירת רב-תרבותיות חדשה ותרבויות היברידיות. תחת שיח זה ניתן למצוא את הגיוון העירוני במחקרים העוסקים למשל בחילופים תוך-תרבותיים, חיים עם שונות (Living with difference), מרחבים של שונות, גיוון במרחב משותף (Commonplace diversity), רב-תרבותיות, מפגש עם זרות והמפגשים היום-יומיים של אנשים בערים.
המחקר של התכנון האורבני העכשווי עוסק do במרחב הציבורי ובמרחב האורבני בכלל כמקום המעוצב ליצירת מפגשים; בעירוב הסוציאלי העירוני וההטבות המתקבלות מהחשיפה לגיוון; ובגיוון כגורם המקדם צמיחה כלכלית
לפי התאורטיקן ריצ'רד פלורידה (אנ') על הגיוון העירוני לכלול אוכלוסיות בעלות העדפות שונות באשר למבנה חייהם הזוגי והמיני שלה. לטענתו, עיר שיודעת לספק מרחב פנאי ומרחב בטוח לאנשי טכנולוגיה, לרווקים ולהומוסקסואלים היא עיר שתמשוך אליה אנשים ולא תגרום להגירה שלילית.
דוגמאות לגיוון עירוני בישראל

מושג הגיוון העירוני בישראל נחקר מהיבטים שונים. בהיבט החברתי המחקר עסק במפגשי יהודים-ערבים במרחבי ירושלים וביחסי הערים ירושלים ותל אביב לקהילות האתניות, הדתיות והמגדריות החיות בהן.
בהיבט הפיזי המחקר עסק בדיור בר-השגה כמפתח לשמירת גיוון אוכלוסייה בערים ובגיוון שימושי קרקע כמפתח לשמירה על כלכלה עירונית חזקה ועיר 'תוססת' וכמאפיין של 'ערי עולם'.