stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנתרופוסופיה

הגתהנום השני, מקום מרכז התנועה האנתרופוסופית
אנתרופוסופיה (מיוונית: "אנתרופוס" = אדם, "סופיה" = חכמה) היא תורה פילוסופית ודרך חיים המכנה את עצמה "מדע הרוח", שפותחה וגובשה על-ידי הפילוסוף האוסטרי רודולף שטיינר, בין שלהי המאה ה-19 לבין אמצע שנות העשרים של המאה ה-20. האנתרופוסופיה טוענת להסביר את האדם והעולם, ואת קשרי הגומלין שביניהם, מנקודת מבט הוליסטית, ומתוך תפיסה שהקשר שהאנושות זקוקה לכונן כיום עם הרוח הוא על בסיס בחירה חופשית ומודעת, מתוך "הבנה של העולמות העליונים".
העיסוק האנתרופוסופי נוגע בתחומים רבים, החל מתורת הנסתר והדרך לידע האדם על פיה, דרך פסיכולוגיה, דתות, חינוך, רפואה, חקלאות, ביולוגיה, וכלה באדריכלות ובהגות בתחום המשטר המדיני.
אף-על-פי כן, בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 נטען בבתי המשפט בארצות הברית ובצרפת שהאנתרופוסופיה היא "דת" או :"כת", אולם חלק מן התיקים הללו נסגרו בסופו של דבר, כמו אלה שבבית המשפט בפריז שדווחו כהאשמות לא רציניות.
בקרב מבקרים מודרניים, דוגמת היסטוריון המדע והחוקר האמריקני מייקל שרמר, גרסו שהאנתרופוסופיה שניכסה לעצמה במידות שונות תחומים רבים, כגון "רפואה", "ביולוגיה" ו"חקלאות ביודינמית" הן טענות פסאודו-מדעיות בבסיסן.
היסטוריה

התנועה האנתרופוסופית הוקמה בשנת 1912 על ידי רודולף שטיינר במטרה לעודד את החקירה של ידע רוחי, את ההעמקה בו בקבוצות לימוד, את פיתוחו והרחבתו ואת ההפריה באמצעותו של תחומי חיים שונים. התנועה האנתרופוסופית החלה לפעול במסגרת התנועה התאוסופית, כענף הגרמני שלה כבר בשנת 1902, ונפרדה ממנה על רקע משבר רעיוני בין שטיינר לראשי החברה התאוסופית.
במסגרת התנועה האנתרופוסופית הרצה שטיינר אלפי הרצאות במדינות שונות באירופה, כתב ספרים ומאמרים וחנך תלמידים רבים. מהקמתה ועד למותו בשנת 1925 עשה שטיינר מאמצים גדולים כדי לחדור באמצעות הידע הרוחי לתחומי החיים השונים ולהפרותם. כך יצר אומנות בהשראה רוחנית במגוון תחומים, חידש את תחומי החינוך והחינוך המיוחד, יצר רפואה משלימה ברוח האנתרופוסופיה, חידש והעמיק את תחום החקלאות האורגנית ועוד.
אחד מהתחומים אותו שאף שטיינר להפרות מתוך עולמות הרוח הוא תחום הארכיטקטורה. בסיוע של אנשים מכל רחבי אירופה הוקם בדורנך שבשוויץ מרכז לתנועה האנתרופוסופית: הגתהנום (השם מכוון לקשר של התנועה עם המשורר, הסופר והמדען הגרמני הנודע, יוהאן וולפגנג פון גתה). במהלך עשר שנים, משנת 1912 ועד 1922 עבדו על בניין הגתהנום מאות אנשים מארצות רבות באירופה. היה זה בניין שגולף בעץ, תקרתו צוירה כולה וכל מרכיביו היוו בבואה להשקפת העולם האנתרופוסופית. בליל חג המולד של שנת 1922/23 נשרף המבנה, כנראה בהצתה מכוונת, ועלה באש. על שרידיו הוקם אחר-כך מבנה מבטון שמהווה עד היום את מרכז התנועה.
לאנתרופוסופיה קמו מבקרים ומתנגדים רבים, בעיקר מצד הגישות הנוצריות השונות ובקרב גורמים ותנועות לאומיות גרמניות. כך למשל כבר בראשית דרכה התנגדה התנועה הנאצית לפעילותו של שטיינר ולפעילות התנועה האנתרופוסופית. לאחר הקמת המפלגה הנאצית התפרסמו בעיתונה: "הצופה העממי" (Völklicher Beobachter) התייחסויות מאיימות ועוינות ביותר על שטיינר עצמו ועל פעילותו האנתרופוסופית, בין השאר הוא מואשם בהיותו: "יהודי בכל מובן וקשור לתנועה הציונית", "בעל דם לא טהור", "יהודי גליציאני" ועוד. היטלר בעצמו התייחס באותו עיתון לשטיינר וכתב: "האנתרופוסופיה היא מתודה יהודית להרס המבנה הטבעי של העמים". בשנת 1922 הפסיק שטיינר מסע הרצאות גדול בגרמניה בעקבות ניסיון התנקשות בחייו בשעת הרצאה במלון "ארבע העונות" במינכן. חסידי אריך לודנדורף פרצו לאולם בשעת ההרצאה וניסו לפגוע בשטיינר. רק משום שידידיו של שטיינר קבלו מידע מוקדם על ההתקפה המתוכננת וחסמו בגופם את המתנקשים הוא הצליח לצאת מכך בשלום.
מיד עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, בשנת 1933 החלו דיונים במשטרת הביטחון ובמשרד לענייני גזע בנוגע לאנתרופוסופיה ולבתי ספר ולדורף, ואכן מיד אחר כך הוצאה האנתרופוסופיה, על כל פעילותיה, מחוץ לחוק בגרמניה הנאצית. מסמך של משטרת הביטחון אומר:
"האנתרופוסופיה משחררת את הכבלים לעם ולגזע... בכך היא ממשיכה את הקו של ההשכלה, של האידיאליזם הגרמני והרוח הליברלית... מסיבות אלו האנתרופוסופיה היא אנטי-גזענית, אנטי-לאומית, בינלאומית, פציפיסטית ובמיוחד ניכרות בה השפעות יהודיות... "
גורל דומה ציפה גם לבתי ספר ולדורף, אלו נסגרו בזה אחר זה עד שנת 1937. הסיבה שצוינה בתכתובות הנאציות הייתה: "בתי הספר שנבנו על הפדגוגיה של שטיינר והיסודות האנתרופוסופיים עושים שימוש במתודות הוראה שמכוונות לאינדיבידואלי ולאדם הפרטי עצמו, ואין להם כל קשר עם עקרונות החינוך הנאצי".
לאחר מותו של שטיינר (1925) המשיכה החברה האנתרופוסופית לפעול ממרכזה בשווייץ. כיום הוא מהווה מרכז הן להעמקה ולימוד של האנתרופוסופיה והן לשטחי החיים הרבים שהופרו באמצעותה.
מאפייני האנתרופוסופיה

מטרתו של רודולף שטיינר בפיתוח האנתרופוסופיה הייתה, לדבריו, לאפשר לאדם המודרני, שלטענתו התרחק מעולם הרוח, לחזור אליו ובכך להגשים את הווייתו כאדם על האדמה ואת תכליתו בבריאה. רוב תורת האנתרופוסופיה הוצגה בהרצאות של שטיינר שהועלו על הכתב, וחלקה נכתב בספרים על ידי שטיינר עצמו. בהקדמה לספרו "כיצד קונים דעת העולמות העליונים?", הוא כותב שהספר יוכל להיות לעזר "למי שברצונו להבין כיצד אנשים המדברים על הרוח למדו את הידע שלהם".
שטיינר מדגיש בהקדמה של כל ספריו כי הידע אינו ידע שנלקח ממקור כלשהו על האדמה, אלא רק מתוך חקירה בעולם הרוח. עם זאת, טוען שטיינר כי כל טענה המובאת מתוך תפיסת העולם האנתרופוסופית יכולה להיות מובנת גם לפי החשיבה האנושית הלוגית. תורתו של שטיינר הושפעה מן הדתות השונות, ולכן אפשר למצוא באנתרופוסופיה עניינים כמו גלגול נשמות וחוקי קארמה, היררכיות שמימיות המשפיעות על חיי האדם, ואמונות בנושאי הדתות הגדולות והמוכרות: היהדות, הנצרות והאסלאם, כמו גם הבודהיזם וזרמים אחרים.
גופים אנתרופוסופיים בישראל

באירופה, בארצות הברית וגם בישראל, פעילה "החברה האנתרופוסופית", המתוארת כ"שביל של ידע, שנועד להביא את הרוחני שבאדם, אל הרוחני שבעולם". לעומתה, ישנן מספר קבוצות שמתייחסות אל האנתרופוסופיה כאל דת.
הגדולה מבין הקבוצות האנתרופוסופיות בישראל היא קיבוץ הרדוף שבצפון. בקיבוץ ישנם מספר מקומות טיפוליים הפועלים על פי השיטה (ילדים עם בעיות מצוקה, צרכים מיוחדים, מסגרת שיקומית למתמודדי נפש), וכן בית ספר ולדורף לכיתות א'-י"ב. דוגמאות אנתרופוסופיות נוספות בישראל הן הקהילה האנתרופוסופית הגדולה בקריית טבעון, בה קיימים שני בתי ספר, יסודי ותיכון, ומתקיימים מפגשים ופסטיבלים; יודפת (יישוב אנתרופוסופי שבו גם נמצא בית ספר עודד); "כפר רפאל", שהוא כפר שיקומי למבוגרים בעלי צרכים מיוחדים, בבאר שבע; ובתי ספר כדוגמת בית ספר קורצאק באר שבע, בית ספר אדם בירושלים, בית ספר תמר בהוד השרון, בית ספר זומר ברמת גן, בית ספר אורים בכפר הירוק, בית הספר "אופק" באלישיב, בית הספר "בית מיתר" בצופית, בי"ס "שיבולים" ע"ש חיים הרצוג בנס ציונה, ובתי הספר של עמותת רימון בפרדס חנה-כרכור. כפר נוסף לאנשים עם מוגבלות שכלית, אשר פעל בעבר ברוח החינוך האנתרופוסופי, הוא "בית-אורי" בעפולה.
גופים שונים הנמנים עם הזרם האנתרופוסופי פועלים בצפון מערב אירופה. הפעילות נעשית במסגרת בתי ספר המלמדים בשיטת ולדורף ובמספר מוסדות רפואיים.
ראו גם

חקלאות ביו-דינמית
חינוך ולדורף
רודולף שטיינר
פסאודו-מדע (מדע-כזב)
האגודה התאוסופית
לקריאה נוספת

פרנס קרלגרן, האנתרופוסופיה מהי?, הוצאת הומני, 2006
רודולף שטיינר, ההיסטוריה של העולם, הוצאת חירות
רודולף שטיינר, מבוא לאנתרופוסופיה / תיאוסופיה של הרוזנקרוצריזים, הוצאת חירות
ישראל קורן, יהדות ואנתרופוסופיה - מחלוקות עתיקות בלבוש חדש, תל אביב: הוצאת אדרא, 2019
הערות שוליים

1 2  גתהנום בויקיפדיה האנגלית
↑  France: Mr Guyard found guilty of defamation for having called Anthroposophy a cult; parliamentary report called "not serious" by the Court of Paris, Cesnur.org March 21, 2000
↑  France: Mr Guyard found guilty of defamation for having called Anthroposophy a cult; parliamentary report called "not serious" by the Court of Paris, Cesnur.org March 21, 2000
↑  The Skeptic Encyclopedia of Pseudoscience. ABC-CLIO. 2002. p. 31. ISBN 9781576076538.
↑  Ruse, Michael (2013-09-25). The Gaia Hypothesis: Science on a Pagan Planet. University of Chicago Press. p. 128. ISBN 9780226060392. נבדק ב-21 ביוני 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295602105171  PLWABN: 9810611607805606  BnF: cb11930912z (data)  GND: 4002237-7  HDS: 011397  LCCN: sh85005595  NDL: 01069169  NKC: ph118535 
מייסד תנועת האנתרופוסופיה, הפילוסוף האוסטרי רודולף שטיינר (תצלום מ-1905)
ברווז גמדי ירוק

| ברווז גמדי ירוק |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
משפחה:: ברווזיים
סוג:: ברווז כותנה
מין:: ברווז גמדי ירוק
שם מדעי
 Nettapus pulchellus ‏גולד, 1842

ברווז גמדי ירוק (שם מדעי: Nettapus pulchellus) הוא ברווז מצוי קטן מהסוג ברווז כותנה אשר נפוץ בדרום גינאה החדשה וצפון אוסטרליה.
טקסונומיה

המין תואר לראשונה בשנת 1842 על ידי האורניתולוג ג'ון גולד, שמו המדעי נגזר מצורת ההקטנה בלטינית של שם התואר "pulcher" שפירושו "יפה". זה הוא אחד משלושה מינים של הסוג הטקסונומי האפרו-אסיאתי, ברווז כותנה, אשר מונה קבוצת ברווזים לא שגרתיים. לא ידוע על תת-מינים.
תיאור

ברווז זה הוא אחד ממיני הברווזים הקטנים ביותר: אורכו כ-30-36 ס"מ ומוטת כנפיו 48-60 ס"מ. משקל הזכר 300-430 גרם ומשקל הנקבה 245-340 גרם. הוא בעל מקור קטן וקומפקטי. בעונת הרבייה גבו, צווארו וראשו ירוקים כהים, לחיו לבנות וירוקות כהות, חלקו התחתון בצבע אפור בהיר ולבן. זנבו, נוצות התעופה העיקריות שלו והבסיס שלהן הם בצבע שחור, בעוד נוצות התעופה המשניות שלו לבנות. בסיס נוצות התעופה המשניות שלו הוא ירוק ססגוני כהה. עם תום עונת הרבייה הססגוניות הולכת ופוחתת וצבע הנוצות נהיה עמום יותר. המין מפגין דו-צורתיות זוויגית, לנקבה יש צוואר מפוספס יותר ופחות ירוק, בדומה לזכר מחוץ לעונת הרבייה. צבע העופות הבוגרים עמום יותר, וראשם חום כהה עם כתמים.
לזכר יש קול שריקה גבוה ולנקבה קריאה בעלת קול נמוך יותר.
תפוצה

הברווז הגמדי הירוק נפוץ בדרום גינאה החדשה וברחבי צפון אוסטרליה (מאוסטרליה המערבית, דרך הטריטוריה הצפונית ואל תוך קווינסלנד). מכיוון מערב, הוא מגיע בדרך כלל למזרח טימור, ושם קיימת אפשרות שהוא מתרבה באגם אירללרה. לרוב מין זה הוא יציב ואינו נודד, מלבד התפזרות בעונות מרובות משקעים. מרחב המחיה שלו הוא לגונות באזורי שפלה, בעלות צמחייה רבה, ומקורות מים מתוקים קבועים אחרים.
למרות שנרשמה ירידה מתמשכת במספר הפריטים בטבע, מין זה עדיין נמצא במצב שימור ללא חשש (LC).
רבייה

הברווז הגמדי הירוק מקנן בחללי עצים. שמונה עד שתים עשרה ביצים מוטלות בכל פעם ומשך הדגירה הוא 26 ימים.
הערות שוליים

↑  ברווז גמדי ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Simpson DP (1979). Cassell's Latin Dictionary (5 ed.). London: Cassell Ltd. ISBN 0-304-52257-0.
↑  Green Pygmy-goose (Nettapus pulchellus), www.hbw.com (באנגלית)
↑  Ogilvie, Malcolm Alexander; Young, Steve (2003). Wildfowl of the world. Sydney, NSW: New Holland Publishers. p. 72. ISBN 1-84330-328-0.
↑  Trainor, Colin L. (2005). "Waterbirds and coastal seabirds of Timor-Leste (East Timor): status and distribution from surveys". Forktail. 21: 61–78.
↑  Nettapus pulchellus (Green Pygmy-goose, Green Pygmy Goose), www.iucnredlist.org
↑  "Green Pygmy Goose". Perth Zoo website. South Perth, WA: Perth Zoo. 18 במרץ 2009. אורכב מ-המקור ב-2010-02-21. נבדק ב-22 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
ברווז גמדי ירוק, נקבה בוגרת. גן החיות של פרת', אוסטרליה
צ'רפובץ

צ'רפובץ (ברוסית: Череповец) היא עיר במחוז וולוגדה, ברוסיה, הממוקמת במערב המחוז על גדות נהר שקסנה (יובל של נהר וולגה), ועל חופי מאגר המים ריבינסק. במפקד האוכלוסין בשנת 2010 אוכלוסייתה של העיר מנתה 312,310 תושבים, והיא העיר הגדולה במחוז.
גאוגרפיה

העיר נמצאת בצומת דרכים מרכזי בה עוברים נתיב המים וולגה-בלטי, מסילות רכבת בין מזרח למערב רוסיה, נתיב צינורות גז, ויושבת על הדרך המובילה בין שתי הערים המרכזיות ברוסיה: מוסקבה וסנקט פטרבורג.
היסטוריה

ייסודה של צ'רפובץ מיוחס במסורת המקומית לשני נזירים אורתודוקסים פאודוסי ואפאנסי. בשנת 1362 הקימו את מנזר תחיית המתים של צ'רפובץ. לידו קם הכפר הקטן של פדוסייבו. לדעת היסטוריונים הכפר פדוסייבו שכן במקום שהוא היום מרכז העיר צ'רפובץ. הכפר הקטן התפתח לאורך מאות שנים לעיר שהיא מרכז אזורי למסחר, תעשייה ותחבורה. בשנת 1777 העניקה קתרינה הגדולה לצ'רפובץ מעמד של עיר.
בניית תעלת מרינסק (אשר שולבה מאוחר יותר בנתיב המים וולגה-בלטי), בשנת 1810, השפיעה באופן משמעותי על ההתפתחות העיר. תעלת מרינסק יצרה נתיב שיט בין צ'רפובץ לוולגה בדרום ולים הבלטי במערב. בעת בניית התעלה בתחילת המאה ה-19 העיר הייתה עדיין בשלבים מוקדמים מאוד של פיתוח. בשנת 1863 מנתה אוכלוסייתה כ-3,000 תושבים בלבד. לאורך תקופה ארוכה היה מפעל הלבנים בעיר, בו עבדו שבעה עובדים, המפעל התעשייתי היחיד בצ'רפובץ.
פיתוחה של העיר הואץ לאחר רפורמת 1861 ועם הקמת מספנות בעיר. בשלהי המאה ה-19 הפכה צ'רפובץ למרכז בניית ספינות ושירותים לוגיסטיים לספינות ורכבות. בשנת 1915 צמחה אוכלוסיית העיר ומנתה כ-10,000 תושבים.
לאחר המהפכה, במרץ 1918, הפכה צ'רפובץ לעיר נפה מינהלית למשך פחות מ-10 שנים. בשנת 1927 אוחדו מספר נפות יחד למחוז לנינגרד. בספטמבר 1937 הועבר ניהול אזור צ'רפובץ למחוז וולוגדה.
להתפתחות העיר תרמה באופן ניכר השלמת מפעל המטלורגיה של צ'רפובץ, בשנת 1955, הידוע בשם סברסטאל (Северсталь). זהו מפעל המתכות השני בגודלו ברוסיה. בניגוד למפעלי מתכות אחרים ברוסיה, מקומו של המפעל נבחר שלא בשל קרבתו לאתר מכרות מתכת, אלא בזכות העובדה שצ'רפובץ נמצאת בצומת לוגיסטית חשובה ברוסיה ותשתית התחבורה המפותחות בסביבתה, המאפשרות שינוע חומרי גלם ומוצרים באמצעות רכבת, כביש ונתיבי מים. בזכות נגישותה ניתן לשנע אליה ישירות חומרי גלם ממרכזי מכרות מרוחקים כמו וורקוטה ברפובליקת קומי ואולנגורסק במחוז מורמנסק.
צמיחתה המהירה של צ'רפובץ כמרכז תעשייתי שינתה את אופי העיר באופן מהותי, ובשנות ה-60 של המאה ה-20 עלה מספר תושביה על 100,000 (פי שלושה ממספרם טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה). ב-1970 הייתה צ'רפובץ לעיר הגדולה במחוז.
כלכלה

צ'רפובץ משמשת מרכז תעשייתי חשוב בצפון-מערב רוסיה וידועה בעיקר בזכות מפעל הפלדה בעיר, אשר מוצריו מיוצאים ליותר מ-50 מדינות ברחבי העולם.
כלכלה > ייצור פלדה

העיר החלה לגדול במהירות עם השלמת בניית מפעל המתכות בשנות ה-30. העבודות הראשונות של כבשן היה לשים לתוך פעולה בשנת 1955. תנור רם ראשון בצ'רפובץ החל לפעול בשנת 1955. ברזל יוצר לראשונה בעיר בחודש אוגוסט 1955, ופלדה בחודש מאי 1958. בפברואר 1959 יוצר בעיר מטיל הפלדה הראשון במפעל מטילים, ובנובמבר של אותה שנה החל ייצור פלדה שטוחה.
במאה ה-21 פועלים בעיר תהליכי ייצור מורכבים של ברזל ופלדה באמצעות מיכון מתקדם ואוטומטי. סדנאות העבודה בעיר עברו מודרניזציה בהתאם להתפתחויות האחרונות בתחום ייצור מתכות. סברסטאל הפכה למותג עולמי בתחום ייצור מתכות וסגסוגות מתכת ומנייתה נסחרת בבורסה של לונדון ומוסקבה.
כלכלה > תעשייה כימית

ענף התעשייה השני בגודלו בעיר הוא התעשייה הכימית. תחום הייצור העיקרי הוא דשנים לחקלאות. מפעל פוסאגרו (Фосагро) הוא המפעל הגדול ביותר באירופה של פוספטים לחקלאות וחומצה גופרתית באירופה. המפעל הוא אף בין המובילים בייצור דשני אמוניה ואמוניום חנקתי ברוסיה.
ריכוז תעשיות המתכת והכימיה בצ'רפובץ גרם לעיר להיות אחת הערים המזוהמות בעולם. על פי בדיקה משנת 2011, העיר דורגה שנייה ברוסיה, לאחר העיר נורילסק, ברמת הזיהום. אולם מאז נוספו לרשימה ערים מזוהמות יותר ברוסיה.
כלכלה > תחבורה

נמל התעופה צ'רפובץ הוא שדה הבית של חברת התעופה Severstal Air Company.
מצ'רפובץ יש רכבת וכביש לבירת המחוז, העיר וולוגדה, וכן למוסקבה, בירת רוסיה, ולסנקט פטרבורג.
אקלים

בצ'רפובץ ארבע עונות אקלים יבשתי לח (מעט מעל אקלים תת-ארקטי), עם קיצים חמים וחורפים קרים אבל לא קור קיצוני בסטנדרטים רוסיים.
| אקלים בצ'רפובץ> חודש.שיא טמפרטורה מרבית (C°).טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).שיא טמפרטורה מזערית (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בצ'רפובץ> ינואר.5.4.-6.6.-15.-48.46 | אקלים בצ'רפובץ> פברואר.6.7.-5.7.-15.-38.37 | אקלים בצ'רפובץ> מרץ.16.0.6.-10.-35.38 | אקלים בצ'רפובץ> אפריל.26.8.5.-1.-21.31 | אקלים בצ'רפובץ> מאי.32.2.16.5.4.-12.45 | אקלים בצ'רפובץ> יוני.33.7.20.4.9.-2.76 | אקלים בצ'רפובץ> יולי.35.7.23.1.12.2.72 | אקלים בצ'רפובץ> אוגוסט.36.2.20.2.10.1.77 | אקלים בצ'רפובץ> ספטמבר.27.8.14.2.5.-6.57 | אקלים בצ'רפובץ> אוקטובר.22.5.6.9.0.-22.59 | אקלים בצ'רפובץ> נובמבר.11.4.-0.9.-5.-32.54 | אקלים בצ'רפובץ> דצמבר.8.5.-5.1.-11.-40.55 | אקלים בצ'רפובץ> שנה.36.2.7.7.-1.-48.647 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: http://www.weatherbase.com/weather/weather.php3?s=31172&cityname=Cherepovets-
ספורט

בעיר פועלים מספר מועדוני ספורט כשהבולט שבהם הוא מועדון ההוקי קרח סברסטאל צ'רפובץ שמשחק בליגת ה-KHL.
תושבים נודעים

וסילי ורשצ'אגין (1842–1904), צייר מפורסם, נולד בצ'רפובץ.
אלכסנדר קוטפוב (1882–1930), גנרל רוסי מראשי צבא המתנדבים, נולד בצ'רפובץ.
ואלרי צ'קאלוב (1904–1938), טייס, למד בבית הספר הטכני בצ'רפובץ.
יוסף ברודסקי (1940–1996), משורר ומסאי, חתן פרס נובל בספרות, חי עם משפחתו בצ'רפובץ במהלך הפינוי מלנינגרד.
ערים תאומות

ארצות הברית דרי, ניו המפשייר, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  "Chemical Industry". Vologda Oblast Official Website. נבדק ב-11 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Russia's top 10 most polluted cities". RIA Novosti. נבדק ב-11 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Most Polluted Cities Of Russia. Russia Info-Centre, September 21, 2017
↑  "Cherepovets, Russia, Climate Summary". Weatherbase. נבדק ב-24 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555236705171  GND: 4300317-5  LCCN: n83063406  MusicBrainz: 0f09bd41-a63c-4b80-a107-1c4c6bbebea7  NKC: ge976391  VIAF: 139591410   WorldCat (עם VIAF): 139591410 
כנסיית המולד המשוחזרת בצ'רפובץ (1789)
שרה אורה הלר וילנסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בדצמבר 1920 צפת, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  3 באוגוסט 2022  (בגיל 101) ירושלים, ישראל
 ענף מדעי:  פילוסופיה, יהדות, פילוסופיה יהודית 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
שרה אורה הלר וילנסקי (2 בדצמבר 1920 – 3 באוגוסט 2022) הייתה חוקרת מחשבת ישראל, פרופסור בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

הלר וילנסקי נולדה בצפת בשנת 1920. אביה, אברהם זיידה הלר, נינו של רבי שמואל הלר, היה ראש ישיבה ומן הדמויות הבולטות בצפת. היא עשתה תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 1940 ל-1944. היא למדה באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1947 ל-1951, וסיימה בה דוקטורט ב-1951 בהנחיית פרופ' הארי וולפסון.
בין השנים 1948 ל-1957 הייתה ספרנית המחלקה העברית בהרווארד. בין השנים 1954 ל-1968 הייתה מרצה לפילוסופיה יהודית במכללה היהודית בבוסטון (אנ'). בשנות ה-70 של המאה ה-20 חזרה לישראל ולימדה באוניברסיטת חיפה בחוג למחשבת ישראל עד פרישתה לגמלאות.
כתבה ערכים באנציקלופדיה העברית ואנציקלופדיה יודאיקה.
בשנת 1994 יצא ספר מאמרים "מנחה לשרה: מחקרים בפילוסופיה יהודית ובקבלה" בהוצאת מאגנס.
משפחתה

היא הייתה נשואה לפרופסור מרדכי ל' וילנסקי – היסטוריון, חוקר החסידות וההתנגדות לה, ואם לאורי יוסף וילנסקי, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת נורתווסטרן, שיקגו, ארצות הברית.
אחיותיה היו:
לאה שור, בוגרת "בית המדרש למורים מזרחי", שנישאה לרופא פרופסור שמואל שור. בנם היה הקולנוען רנן שור, שייסד וניהל את בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ציפורה הלר, משוררת, בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים במדעי היהדות ופילולוגיה קלאסית. הייתה בכירה במשרד מבקר המדינה בתל אביב.
מרים סברדלוב, למדה חקלאות בנהלל אצל חנה מייזל שוחט. חקלאית בכפר ויתקין.
יהודית פלד-הלר, לוחמת האצ"ל במלחמת העצמאות, בעלת אות "מגן צפת".
הלר וילנסקי נפטרה ב-3 באוגוסט 2022.
מספריה

יצחק עראמה ומשנתו הפילוסופית, מוסד ביאליק והוצאת דביר, 1956. הודפס שנית בשנת 2020
מחקרים בהגות יהודית, הוצאת מאגנס, 1989
משנתו ההגותית של ריה"ל, משרד החינוך
התגלות אמונה ותבונה, אוניברסיטת בר-אילן, 1974/1976
הערות שוליים

↑  שרה אורה הלר וילנסקי באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304423405171  BnF: cb145146441 (data)  ISNI: 0000 0004 0239 4867  LCCN: n88237600  NKC: ola20231197742  SUDOC: 240210883  VIAF: 297766711   WorldCat (עם VIAF): 297766711 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארגורן

| --- | --- |
אראגורן בגילומו של ויגו מורטנסן בסרטי שר הטבעות של פיטר ג'קסון
אראגורן בגילומו של ויגו מורטנסן בסרטי שר הטבעות של פיטר ג'קסון
 שם ספר:  שר הטבעות
 יוצרים:  ג'ון רונלד רעואל טולקין
 גילום הדמות:  ויגו מורטנסן
 מידע
 שם אמיתי:  אראגורן בן-אראתורן
 כינויים:  הצעדן/הפסען, הדונדן, אסטל, אלסר
 גזע:  בן אדם דונאדין, נצר לשושלת נומנור
 מין:  זכר
 מקצוע:  סייר ושומר יערות, לוחם, מצביא, מלך
 שיוך:  אחוות הטבעת
 נטייה:  טוב
 מומחיות:  לחימה, שדאות, מנהיגות, ריפוי
 כוחות:  אריכות ימים
 כלי נשק:  החרב "אנדוריל" (להבת המערב). חרב ארוכה, חץ וקשת, פגיון עלפי
 אזרחות:  מלך גונדור
 דמויות קשורות
 משפחה:  אב: ארתורן, אם: גילרין, אישה: ארוון
 חברים:  פרודו בגינס, גימלי, לגולאס, גנדלף, אלרונד
 אויבים:  אורקים, טרולים, סאורון, סרומן
ארגורן בן ארתורן הוא דמות בדיונית בספר "שר הטבעות" של ג'.ר.ר. טולקין ואחד מהגיבורים הראשיים של הסיפור האפי. ארגורן הוא לוחם נודד ושומר יערות, איש הדונדין ונצר למלך איסילדור. ביחד עם גנדלף, ארגורן מנהיג את אחוות הטבעת ומוביל את המאבק בסאורון שר האופל.
רקע

ארגורן בן ארתורן (ארגורן השני) הוא יורשו של איסילדור מלך גונדור ונצר לשושלת נומנור. שנתיים לאחר לידתו לאימו גילרין, מת אביו ארתורן בקרב. בעקבות כך הוא גדל בין עלפי ריוונדל אצל אלרונד, אדון ריוונדל. שם, אימו כינתה אותו "אסטל" ("תקווה"). כשחי בין העלפים למד ארגורן את שפתם ואת אורחות חייהם. ניסיון זה הקנה לו מיומנויות שימושיות (כגון רפואה, קשר עם בעלי חיים ועוד) שנראו לשאר בני האדם כקסם. בריוונדל פגש גם את גנדלף, והתיידד עימו.
עם התבגרותו, סיפר לו אלרונד אודות מוצאו ועל כך שהוא בעצם המלך החוקי של גונדור, נצר לשושלת המלכים שנקטעה. אז הוא פגש בארוון אונדומיאל, עלפית למחצה, בתו של אלרונד והתאהב בה, והשניים התארסו כעבור זמן ביער לות'לוריין. אחרי שאמו מתה, יצא אראגורן לגלות, ונדד עם שומרי היער של הדונאדין. למרות מוצאו המלכותי, סירב אראגורן לתבוע את כתר גונדור, מחשש שבתור יורשו של איסילדור, גם הוא יפול כמוהו.
בספרי שר הטבעות > באחוות הטבעת

כאשר גילה גנדלף שפרודו בגינס קיבל בירושה מדודו, בילבו בגינס, את הטבעת האחת, הורה לפרודו לברוח מהפלך אל ריבנדל ולעבור בפונדק "הפוני המקפץ" שם הם היו אמורים לפגוש אותו. שלושה הוביטים נוספים הצטרפו אל פרודו במסעו. גנדלף נכלא בידי סרומן הלבן ולא הגיע לפונדק, אך למזלם של ההוביטים הם פגשו את ארגורן, שהיה ידוע באזור כזר מסתורי בשם "פסען", שהציל אותם מידי הנזגול והוביל אותם בבטחה לריבנדל, אף על פי שפרודו נפצע קשה במהלך המסע.
במועצה הגדולה של אלרונד, מגלים גנדלף ואלרונד את מוצאו האמיתי של אראגורן לבורומיר בן דנתור, הנציג של גונדור במועצה ובנו של העוצר השולט בה. אראגורן התנדב לסייע לפרודו לקחת את הטבעת למורדור ולהשמידה בהר האבדון (האש). יחד איתו מתנדבים גם העלף הנסיך לגולאס, הגמד גימלי, בורומיר וההוביטים סם גמג'י, מריאדוק ברנדיבאק (מרי) ופרגרין טוק (פיפין). ביחד עם פרודו וגנדלף יוצרים התשעה את "אחוות הטבעת".
ארגורן חוגר את החרב אנדוריל, שחושלה מחדש משברי נרסיל על ידי חרשי העלפים בבית אלרונד, החרב איתה כרת איסילדור את הטבעת האחת מאצבעו של סאורון.
במהלך ההרפתקה הפגין אראגורן את איכויותיו ואף נשא בנטל את המנהיגות לאחר שגנדלף אבד במכרות מוריה.
בספרי שר הטבעות > בשני הצריחים

לאחר התפרקות החבורה מוביל אראגורן מרדף בן שלושה ימים אחרי מרי ופיפין, שנשבו בידי אורקים. אראגורן סייע גם לתאודן מלך רוהן להחזיק מעמד (פיזית ומנטלית) במתקפה הגדולה של האורוק-האי של סרומן על מצולת הלם. אחייניתו של תאודן, אאווין, התאהבה בו ובהילת הלוחם האמיץ והכריזמטי שהוציא לעצמו במעללי הגבורה שלו.
בספרי שר הטבעות > בשיבת המלך

לבסוף הבין אראגורן שאל לו להימלט מייעודו. כדי לגייס תמיכה הוא נכנס בדרך המתים אל הר דימהולט וגייס את צבא אנשי ההר שהוחזקו במצב של אלמוות כעונש על הפרת שבועת אמונים ליסילדור. המתים סרו למרותו מאחר שהכירו בהיותו יורש איסילדור, ובעזרתם שחרר את מינס טירית, בירת גונדור מאיום שנשקף לה: שודדי ים שהתעתדו לתקוף את העיר מנהר האנדויין.
אחרי הקרב הגדול בשדות פלנור, יצא אראגורן בראש צבאות המערב לעבר מורדור כדי להסיח את דעתו של סאורון מפרודו, שחדר בינתיים למורדור. פעולה זו עזרה לפרודו במשימת השמדת הטבעת.
לאחר שהושמדה הטבעת האחת, הגשים את חלומו והתחתן עם ארוון, שנהפכה לבת תמותה למענו. אאווין, שהייתה מאוהבת בו, מצאה ניחומים בזרועותיו של פרמיר, אחיו הצעיר של בורומיר. במעמד מכובד, הוכתר אראגורן כ"אלסר", צור בני-לילית (כינוי שניתן לו מפי מלכת העלפים מלוריין, גלדריאל), ומלך גונדור וארנור. הוא שיקם את הממלכה מהריסותיה ונודע כאחד מגדולי מלכי האדם.
בסרטים של פיטר ג'קסון

בעיבוד הקולנועי של פיטר ג'קסון לספר שר הטבעות, גילם ויגו מורטנסן את דמותו של אראגורן. אראגורן מתואר בסרט כדמות משמעותית ביותר, ולמעשה היא זוכה לתשומת לב רבה מאוד, פחותה רק מפרודו, סאם וגולום. אראגורן מתגלה כמנהיג הטבעי של "אחוות הטבעת" ושני בחוכמתו ומנהיגותו רק לגנדלף.
בסרט אראגורן חמוש בחרב ארוכה, קשת ופגיון עלפי מעוקל. הוא לבוש בשריון עור ורק לפני הקרבות הגדולים עטה עליו שריון שרשראות כבד יותר. בסרט השלישי הוא קיבל לידיו את "אנדוריל" שחושלה משבריה של החרב "נרסיל". אראגורן מתגלה כלוחם מצוין וידיד נאמן.
ג'קסון בחר לתאר את יחסיו של אראגורן עם עלמת העלפים, ארוון (בגילומה של ליב טיילר), אף על פי שבספרים יש רק התייחסויות מועטות אליהם.
אורג שתפן

| אורג שתפן |
| --- | --- |
   אורג שתפן בנמיביה      קינים של אורגים שתפנים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: אורגיים
סוג:: שתפן
מין:: אורג שתפן
שם מדעי
 Philetairus socius ‏לאת'אם, 1790
תחום תפוצה


אורג שתפן (שם מדעי: Philetairus socius) הוא מין של אורג יחיד בסוגו, הידוע בעיקר בבניית קינים עצומים מקש המאפשרים קינון לאורך כל השנה לעד כ-מאה פרטים.
גילוי

המין תואר לראשונה על ידי האורניתולוג ג'ון לייתם בשנת 1790.
תפוצה

תחום תפוצתם של האורגים השתפנים מתפרש על פני דרום אפריקה, נמיביה ובוטסוואנה, למרות שרוב אוכלוסיית האורג השתפן נמצאת בכף הצפוני של דרום אפריקה. בית הגידול המועדף על האורג השתפן הוא סוואנה.