stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרעת דה-פרסונליזציה

| --- | --- |
 תחום:  בריאות הנפש
 סיווגים
 DSM-5:  300.6
 ICD-10:  F48.1
 ICD-11:  6B66 
 
הפרעת דה-פרסונליזציה/דה-ריאליזציה (באנגלית: Depersonalization/Derealiztion Disorder) היא הפרעה דיסוציאטיבית. האדם עם ההפרעה חווה אפיזודות ממושכות או חוזרות של נתק וניכור מתהליכים מנטליים וגופניים. הסימפטומים כוללים תחושת אוטומטיות, ניהול שגרה יומיומית ללא יכולת לחוות את החיים במלואם, הרגשה שהאדם לא מחובר או לא מרגיש את עצמו, נמצא בסרט או בחלום, תחושה של האדם שהוא נמצא מחוץ לתהליכי החשיבה והנפש שלו, תחושת נתק מהגוף, חוויות חוץ-גופיות, והרגשה כללית של ניתוק מ"האני-העצמי", מהסביבה ומהמציאות.
בעבר נחשבו הפרעת דה-פרסונליזציה (ניתוק מעצמי) ודה-ראליזציה (ניתוק מהמציאות) להפרעות נפרדות. החל במהדורה החמישית של ה-DSM ובמהדורה העשירית של מדריך האבחנות הפסיכיאטריות של ארגון הבריאות העולמי (WHO), הפרעות דה-פרסונליזציה ודה-ראליזציה נחשבות להפרעה אחת, הנקראת "הפרעת דה-פרסונליזציה/דה-ראליזציה" ונמצאות תחת קטגוריה של הפרעות ניתוק.
אנשים רבים יכולים לחוות חוויה של דה-פרסונליזציה/דה-ריאליזציה, למשל על רקע מצבים רפואיים מסוימים (פגיעת ראש המלווה בזעזוע מוח), על רקע שימוש בתרופות שונות או סמים כמו אקסטזי (MDMA), קטמין (חומר הרדמה וטרינרי המשמש גם כסם מסיבות ומשמש גם כחומר הרדמה בניתוחים על שרירים בלתי רציונלים בבני אדם ) או על רקע אירועי חיים טראומטיים, במרבית המקרים הללו האפיזודה הדיסוציאטיבית תחלוף מאליה, אך לאחר תקופה שלא ניתן לחזותה מראש. ההפרעה המלאה מתפתחת כאשר האדם חווה מצבים דיסוציאטיביים כאלו שוב ושוב, או באופן מתמשך, גם זמן רב לאחר שהגירוי הראשוני חלף.
אדם הסובל מהפרעה זו נמצא בקשר תקין עם המציאות, כלומר הוא יוכל להגיב לשאלות ולתקשר בצורה נורמלית עם סביבתו. יתרה מכך, האדם יוכל לדווח כי תחושותיו אינן רגילות וכי הוא סובל מחוויות הניתוק. עובדה זאת יכולה להטריד את הסובלים מההפרעה; המשפחה והחברים לא מרגישים שמשהו לא בסדר, כי לרוב קורבן ההפרעה משתדל להסוות זאת ולהיראות כאילו הכל מתנהל כרגיל. בעוד ההפרעה קשה מאוד למתמודדים איתה, הסובלים מדה-ריאליזציה לא מהווים סכנה לציבור כי בוחן המציאות שלהם תקין, אם כי מצבי עקה קיצוניים יכולים לגרום התקפי זעם ואיבוד שליטה.
אבחנה

לפי ה-DSM-5, פסיכולוג קליני או פסיכיאטר יאבחן הפרעת דריאליזציה/דפרסונליזציה בהתקיים התנאים הבאים.
דה-פרסונליזציה: חוויה לא מציאותית של היות האדם מנותק מגופו ומתבונן בעצמו, במחשבותיו, רגשותיו תחושותיו ומעשיו מהצד. האדם חווה היעדר רגש, וחוסר תחושה פיזית וחווה היעדרות של תחושת עצמי.
דה-ריאליזציה: חוויה לא מציאותית של היות האדם מנותק מסביבתו ונמצא במצב דמוי חלום מעורפל. (למשל שינוי בתפיסת זמן, חוויה שדברים מתרחשים בהילוך איטי).
שכיחות ואפידמיולוגיה

באופן כללי, כמחצית מהאוכלוסייה בעולם חוותה לפחות אירוע חולף אחד של דה-פרסונליזציה או דה-ראליזציה. עם זאת, השכיחות של ההפרעה המלאה נמוכה בהרבה: נתונים מארצות הברית מצביעים על שכיחות של כ־2% (דה-פרסונליזציה ודה-ראליזציה במשותף). אין הבדלים בין גברים לנשים מבחינת שכיחות ההפרעה.
שכיחות ואפידמיולוגיה > גורמי סיכון פרוגנוסטיים

גורמים אישיותיים: אנשים עם ההפרעה מתאפיינים בדפוסי הגנה לא בוגרים כמו אידיאליזציה ודוולואציה, השלכה ו-Acting Out ובסכמה מנותקת או לחלופין מחוברת מדי. "סכמה מנותקת" משמעה עכבות רגשיות ורקע של התעללות או הזנחה. "סכמה מחוברת מדי" היא תחושת אוטונומיה פגועה וקשיים הקשורים לעצמאות וחוסר קומפוטנטיות.
גורמים סביבתיים: יש קשר ברור בין ההפרעה לבין חוויה של טראומה בילדות, לרבות התעללות רגשית, הזנחה רגשית ועוד. סטרסורים אחרים יכולים להיות התעללות או הזנחה פיזית או היות האדם עד לאלימות במשפחה. באופן כללי חשיפה לגורמי דחק חמורים גם היא מעלה את הסיכון להפרעה. לבסוף שימוש בסמי רחוב שונים (MDMA, קטמין, מריחואנה ועוד).
התמונה הקלינית

הסימפטום הבסיסי של הפרעת דה-פרסונליזציה הוא תחושת חוסר מציאותיות. תיאורים נפוצים לכך: צפייה בעצמך ממרחק, חוויה חוץ-גופית, תחושה שגרתית של קיום יומיומי אך שאינו באמת חווה את החיים במלואם, הרגשה שהאדם נמצא בסרט או בחלום, שהוא מסתכל על העולם מתוך ערפל סמיך או מתוך בועה, שאינו יכול לשלוט בדיבורו ובהתנהלות הגוף, תחושת ניתוק מהרגשות ומהמחשבות, תחושת איבוד העצמי ושהאדם וכל הסובבים אותו מוזרים ולא מציאותיים.
רגעים קצרים של דה-פרסונליזציה לרוב נגרמים מחרדה קשה, דחק, חוסר בשינה או שילוב של הדברים. הגורמים להחמרת סימפטום הניתוק הם לרוב התמודדויות קשות, לחץ, אינטראקציה חברתית מאיימת וסביבה לא מוכרת. אנשים הסובלים מדה-פרסונליזציה מרגישים ניתוק רגשי מאלה הקרובים אליהם. בדיקות פסיכולוגיות הראו כי ישנה ירידה ביכולת המיקוד, בזיכרון לטווח קצר ובהסקת מסקנות מרחבית.
אנלוגיה לכך היא השוואת החיים למשחק; משחק שכולם משחקים בו, כל הזמן. אדם הסובל מהפרעה זו מרגיש שאינו יכול להיכנס למשחק וכי כל גירוי מהעולם החיצון הוא טפל עבורו. בעיניו "חוקי המשחק" (כמו תנועה, רעב או אפילו נשימה) נכפים עליו. הבנה היא הדרך שלהם לחוות את הרגשות, ולעיתים קרובות הם שקועים באבחנות ובניתוח הנעשה יותר מאשר חווים אותו מבחינה רגשית האופיינית לאדם נורמלי. אדם הסובל מההפרעה מנתח רבות את הסיבות למעשיו, כמו גם את הסיבות לחוסר מעשיו.
מילים מסוימות המתארות את מצבם של אלה הסובלים מההפרעה הם: "הרגשה שאני לא קיים, קליפה, מת, זומבי, רובוט, לא מציאותי, בלתי נראה".
התמונה הקלינית > רשימת התסמינים

להלן רשימה של סימפטומים נוספים שהסובלים מההפרעה מתארים לעיתים קרובות. הסובל מהפרעת דה-ריאליזציה יכול להרגיש חלק מהסימפטומים האלו או את כולם בחלק מהזמן או כל הזמן:
אוכל או ריחות לא מעלים תחושות של עונג או גועל.
יכולת לבהות באוויר בקלות יותר מבעבר.
חוסר ברגשות בזמן בכי או צחוק.
חוסר יכולת להרגיש אמפתיה כלפי חברים או משפחה.
הרגשת ניתוק מכאב פיזי במקרים קיצונים
צפייה בהתנהלות של אחרים כצופה מהצד.
תחושה שהמוח ריק ממחשבות ומתחושות.
הרגשה שהגוף מכני ופועל כמו רובוט.
הקול האישי נשמע זר ולא אמיתי.
חוסר יכולת "להרגיש" חפצים בזמן נגיעה בהם.
הגוף מרגיש קל כאילו צף באוויר.
ז'מה וו - הסביבה נראית לא מוכרת, מזויפת, שונה ומוזרה.
ראייה סטטית שבה דברים נמשכים לאחור והתמונה נראית שטוחה.
תחושה של דז'ה וו.
בעיות בתפיסת זמן, למשל: תחושה שדברים נעשו לפני שבועות על אף שעברו רק כמה שעות וההפך.
מחשבות רצות.
ניתוח מתמיד של כל דבר ודבר.
זיכרונות מהעבר נראים כאילו האדם לא היה מעורב בהם.
חשיבה קיומית.
הרגשת ניתוק מהעולם.
תחושה כאילו אתה בלתי נראה.
הרגשת חוסר פחד במצבים מפחידים נורמטיבית.
תחביבים מועדפים כבר אינם מהנים לעשייה.
ראיית העולם מבתוך סוג של ערפל.
תחושת ערפל במוח.
הרגשה של מת מהלך.
זיוף רגשות על מנת להתנהג ולהיראות נורמלי.
מקומות מוכרים מהעבר נראים כבר לא ניראים מוכרים
תחושה של סחרחורת.
תחושה של כל דבר שאני יכול לחשוב עליו.
הרגשה עצמית של האדם שהוא תקוע בבועה.
חוסר ריכוז.
תחושה שהמציאות היא רק חלום או הצגה או סרט.
ערפול חושים.
גורמים

גורמים פסיכולוגיים: מצב נפשי קשה שמלווה בלחץ חמור וממושך או בהתקפי פאניקה (או בשתי התופעות יחד). לחץ קשה וממושך יכול להוביל אנשים שרגישים לניתוק להתנתק מעצמם וכך לחוות פרקי זמן של דה-פרסונליזציה. לבסוף, ההפרעה יכולה לפרוץ בשלמותה כתוצאה מהתמשכות גורם הלחץ או מהתקף פאניקה.
טראומה בילדות: הפרעת דה-פרסונליזציה מקושרת לטראומה רגשית בילדות, בעיקר בעקבות התעללות מינית והתעללות והזנחה רגשית רבים מהסובלים דיווחו שהם חוו מעט מאוד הורות חיובית במובן של דאגה, מעורבות, אמפתיה ותמיכה של ההורים.
אירועים חריגים: הפרעת דה-פרסונליזציה יכולה להתפתח לאחר היחשפות לאירועים מסכני חיים כדוגמת תאונות דרכים, התקפות אלימות, מחלות מסכנות חיים ופציעות חמורות.
שימוש בסמים: ההפרעה יכולה לפרוץ כתוצאה מעיכול רמה גבוהה של סמים, בעיקר קנאביס (ובעיקר אם רוסס), קנבינואידים סינתטיים, MDMA וסמי הזיה כ-LSD. אם כי נראה שעיקר ההפרעה מגיעה מהפרעות חרדה שסמים אלו עוררו.
אפידמיולוגיה

שכיחות ההפרעה היא 2% מהאוכלוסייה. ראשיתה של ההפרעה הוא בדרך כלל בגיל ההתבגרות או שנות העשרים המוקדמות, אם כי ישנם מקרים שבהם ההפרעה התחילה בגיל צעיר יותר וכן בגיל מבוגר יותר מאשר 20. נשים וגברים מושפעים בצורה שווה מההפרעה. ההפרעה יכולה להיות אקוטית או להתרחש בפרקי זמן מסוימים לאורך זמן.
אנשים מסוימים יכולים לזכור ולדעת את הרגע והזמן המדויק שבו הדה-פרסונליזציה שלהם התחילה. לרוב, בתקופה שלפני פריצת הדה-פרסונליזציה, הם סבלו מלחץ רב, אירוע טראומטי, אירוע של מחלה נפשית אחרת או שימוש בסמים. במקרים אחרים, אנשים יכולים להעיד שהם סובלים מההפרעה מאז שהם זוכרים את עצמם או שההפרעה התחילה בפרקי זמן מסוימים וקצרים, ובמשך הזמן הם חוו רגעים הולכים ונשנים שבה ההפרעה נעשתה חמורה יותר ויותר. ההפרעה מתבטאת בצורתה האפיזודית (פרקי זמן שחוזרים על עצמם שבהם חשים את ההפרעה) בשליש מהמקרים, כך שכל מקרה נמשך בין שעות לחודשים. ההפרעה יכולה להתחילה בצורתה האפיזודית ולאחר מכן להיהפך לאקוטית או להשתנות בחומרתה.
טיפול

נכון לעשור השלישי של המאה ה-21, לא נמצא טיפול יעיל להפרעה. טכניקות שונות של טיפולים פסיכולוגיים נועדו לטיפול בהפרעה (במיוחד טיפול ממוקד בטראומה וטיפול התנהגותי-קוגניטיבי), אך אף אחד מהם לא הביא לשיפור משמעותי. כמו כן, לא נמצא עדיין הטיפול הפסיכיאטרי היעיל ביותר לפתרון הבעיה.
עם זאת, ניתן להביא לשיפור במצב על ידי טיפול פסיכולוגי שיביא לידי הפחתת הדיכאון והחרדה שמהווים חלק משמעותי בהפרעה ועל ידי טיפול פסיכיאטרי ממושך.
מחקרים קליניים ממשיכים לבדוק השפעתם של תרופות כמו SSRI, תרופות אנטי-אפילפטיות וחוסמים אופיואידים.
במחקר חלוצי נעשה שימוש בנרקאן (נלוקסון) ב-14 חולים עם הפרעת דה-פרסונליזציה כרונית. שלושה מתוכם חוו הפוגה מלאה בתסמינים ושבעה ציינו שיפור. המחקר דיווח על תוצאות מיידיות, ולכן יעילותו של טיפול ממושך עדיין לא ידועה. התרופה ניתנת לתוך הוריד, מה שהופך את הטיפול ארוך הטווח לקשה יותר.
נלטרקסון נוסה במחקר מקדמי ב-14 חולים הסובלים מההפרעה, הם טופלו במשך 6–10 שבועות במינון גבוה למדי של 120 מ"ג ממוצע ליום. אצל שלושה המצב הוטב מאוד, אצל אחד המצב הוטב, ובסך הכל דווח על 30% שיפור בתסמינים. במחקר אחר, באנשים הסובלים מהפרעת אישיות גבולית, מינון של 200 מ"ג נלטרקסון ליום במשך שבועיים הפחית תסמינים דיסוציאטיביים.
שילוב של תרופות ממשפחת ה - SSRI יחד עם בנזודיאזפינים הוצע לאנשים הסובלים מדה-פרסונליזציה יחד עם חרדה. כמו כן, לעיתים נעשה שימוש בתרופות אנטי פסיכוטיות במינון נמוך בניסיון לטפל בהפרעה.
דווח כי מודפיניל נמצאה כיעילה אצל אלו שבנוסף להפרעה סובלים גם מהפרעות קשב או היפרסומניה (יתר-שינה).
ראו גם

דיסוציאציה
הפרעת דה-ריאליזציה
חרדה
לקריאה נוספת

מיקי דורון, טראומה והטיפול בה, הוצאת המחבר, 2016
Mauricio Sierra, Depersonalization, Cambridge University Press, 2005
John Allison O'neil, Paul F Dell, Dissociation and the Dissociative Disorders, Routledge, 2009
Onno Van Der Hart, Suzette Boon, Kathy Steele, Coping with Trauma-Related Dissociation, Skills Training for Patients and Therapists, W. W. Norton & Company, 2011
אחמד עוביידאת

אחמד עוביידאת (בערבית: احمد عبيدات; נולד ב-18 בנובמבר 1938) הוא פוליטיקאי ירדני, שימש כראש ממשלת ירדן מינואר 1984 עד אפריל 1985.
ביוגרפיה

אחמד עוביידאת נולד ב-18 בנובמבר 1938 באירביד שבצפון עבר הירדן. למד באוניברסיטת בגדאד בעיראק. שימש כמפקד המודיעין הכללי מ-1974 עד 1982 ושר הפנים מ-1982 עד 1984, תחת שתי ממשלותיו האחרונות של מודר בדראן.
בעקבות התעצמות הבעיות הכלכליות בממלכה, לאור העלייה באינפלציה והירידה במחיר הנפט, גברו הקריאות האופוזיציוניות כנגד בדראן הן מן הרחוב הירדני והן מצד "המועצה הלאומית המייעצת", גוף פוליטי שהוקם כתחליף לפרלמנט שפוזר ב-1974. בעקבות זאת התפטר בדראן מראשות הממשלה, לאחר ארבע שנים בתפקיד, ועוביידאת מונה ליורשו ב-10 בינואר 1984. ממשלתו כללה מספר מצומצם יחסית של שרים פלסטינים, לאור היחסים המתוחים בין המלך חוסיין לבין אש"ף של יאסר ערפאת. בנוסף, בממשלת עוביידאת כיהנה לילא שרף, אלמנתו של ראש הממשלה לשעבר עבד אלחמיד שרף והשרה השנייה בהיסטוריה של ירדן. היא כיהנה כשרת ההסברה עד לינואר 1985.
ממשלתו של עוביידאת פעלה, כקודמותיה, בעיקר בניסיון לייצב את המצב הכלכלי במדינה. לשם כך הוכנסו מספר רב של כלכלנים לכהן כשרים בממשלה, וננקטו צעדי צנע כלכליים כמו צמצום סובסידיות. פעולות אלו, אמנם, לא עזרה במידה רבה לשיפור המצב הכלכלי. תחום פעילות נוסף של עוביידאת בזמן כהונתו כראש ממשלה היה המאבק בשחיתות, שהייתה לאבן נגף בעייתית בממשל הירדני. גם מאבק זה הצליח בצורה חלקית בלבד. לאחר כינוסו המחודש של הפרלמנט ב-1974, החלו להישמע קולות פוליטיים שקראו לביטול מעמדם החוקי המיוחד של השבטים בממלכה. עיתונים ליברליים קראו בהזדמנות זו להפסקת התרבות השבטית בכללה, שאותה ראו כפרימיטיבית. בעקבות זאת ראשי השבטים פנו בחמת זעם אל המלך חוסיין בדרישה שייפסק מסע ההשמצות. חוסיין שלח מכתב לעוביידאת ודרש ממנו פיקוח רב יותר על העיתונים. בעקבות המעשה, ובעקבות חילוקי דעות נוספים, התפטרה לילא שרף מממשלתו של עוביידאת בראשית 1985.
ממשלת עוביידאת המשיכה לכהן עד אפריל 1985, אז הוחלף עוביידאת בידי מקורבו של המלך וראש הממשלה לשעבר זיד א-ריפאעי. הסיבה למינוי א-ריפאעי הייתה יכולתו הדיפלומטית המוכחת וקרבתו למלך, דברים שהמלך נזקק להם לאור ההסכם עם אש"ף בפברואר 1985 והניסיון לפריצת דרך במשא ומתן עם ישראל.
לאחר תום כהונתו כראש ממשלה, עוביידאת שימש כציר בפרלמנט ונמנה עם האופוזיציה הבכירה בממלכה, שהתנגדה לכוונותיו של המלך חוסיין לכונן הסכם שלום עם ישראל ולנתק את הקשר ההיסטורי בין ירדן לבין הגדה המערבית. באפריל 1990, בעקבות המהומות שפרצו בממלכה, מונה עוביידאת לראש "הוועדה הלאומית" שתפקידה הייתה לכונן תהליכי דמוקרטיזציה בממלכה. ביוני 1991 פרסמה הוועדה את "האמנה הלאומית של ירדן", שעיקר תוכנה עיגון המשטר בירדן כמונרכיה פרלמנטרית והדגשת זכות הפלורליזם הפוליטי בממלכה. בעקבות פרסום האמנה נסללה הדרך לחזרת הפעילות המפלגתית בירדן ב-1992, לאחר שהופסקה בשנת 1957. עוביידאת התנגד לרגולציה של היחסים בין ישראל לירדן לאחר הסכם השלום בין ישראל וירדן.
כיום עוביידאת מכהן כיושב ראש מועצות המנהלים של המרכז הירדני לזכויות אדם.
לקריאה נוספת

יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 241–260.
הערות שוליים

↑  נבו, עמ' 256
↑  נבו, עמ' 239–240
↑  נבו, עמ' 257
↑  נבו, עמ' 253
↑  נבו, עמ' 285
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 469
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306275405171  GND: 1035620804  LCCN: no2003096842  VIAF: 297202750   WorldCat (עם VIAF): 297202750
אליפות צרפת בטניס 1950

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  24 במאי 1950 – 4 ביוני 1950 (12 ימים) 
 מספר תחרות:  49 
 עיר מארחת:  אצטדיון רולאן גארוס 
 זוכה:  גברים:באדג' פאטי (ארצות הברית) נשים:דוריס הארט (ארצות הברית) זוגות גברים:ביל טלברט/טוני טרברט (ארצות הברית) זוגות נשים:דוריס הארט/שירלי פריי (ארצות הברית) זוגות מעורבים: ברברה סקופילד (ארצות הברית)/אנריקה מוראה (ארגנטינה)
 
 → אליפות צרפת הפתוחה 1949 אליפות צרפת הפתוחה 1951 ← 
 
אליפות צרפת 1950 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-24 במאי והסתיימו ב-3 ביוני. זו הייתה האליפות ה-49 מאז ייסודה.
התחרות > תחרות הגברים

בתחרות זו השתתפו 109 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
ירוסלב דרובני (מצרים (1922-1952) מצרים), ערק מ-צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה), הפסיד בגמר
פרנק סג'מן (אוסטרליה אוסטרליה), הודח בסיבוב הרביעי
ביל טלברט (ארצות הברית ארצות הברית), הודח בחצי הגמר
אריק סטרג'ס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה), הודח בחצי הגמר
ארתור לרסן (ארצות הברית ארצות הברית), הודח ברבע הגמר
ג'ון ברומיץ' (אוסטרליה אוסטרליה), הודח ברבע הגמר
באדג' פאטי (ארצות הברית ארצות הברית), ניצח בתחרות
ויק סיישס (ארצות הברית ארצות הברית), הודח ברבע הגמר
מנצח תחרות 1949 פרנק פרקר (ארצות הברית ארצות הברית) לא השתתף בתחרות. בגמר באדג' פאטי (ארצות הברית ארצות הברית) נפגש עם ירוסלב דרובני (מצרים (1922-1952) מצרים) וניצח ב-5 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות וימבלדון.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 54 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מרגרט אוסבורן דופונט (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרות 1946 ו-1949, הודחה ברבע הגמר
לואיז ברוף (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בחצי הגמר
דוריס הארט (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחה בתחרות
פטרישה טוד (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחת תחרות 1947, הפסידה בגמר
שירלי פריי (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה ברבע הגמר
אנליזה בוסי (איטליה איטליה), הודחה ברבע הגמר
ריטה אנדרסון (ארצות הברית ארצות הברית), הודחה בסיבוב השלישי
ג'ואן קרי (בריטניה בריטניה), הודחה בסיבוב השלישי
מנצחת תחרות 1949 מרגרט אוסבורן דופונט (ארצות הברית ארצות הברית) הודחה ברבע הגמר. במשחק הגמר דוריס הארט (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשה עם פטרישה טוד (ארצות הברית ארצות הברית) וניצחה בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1949 פנצ'ו גונסאלס ופרנק פרקר (ארצות הברית ארצות הברית) לא השתתפו בתחרות. משחק הגמר ביל טלברט וטוני טרברט (ארצות הברית ארצות הברית) נפגשו עם אריק סטרג'ס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) וירוסלב דרובני (מצרים (1922-1952) מצרים, ערק מ-צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה) ניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 26 זוגות. במשחק הגמר מנצחות תחרות 1949 מרגרט אוסבורן דופונט ולואיז ברוף (ארצות הברית ארצות הברית) הפסידו לדוריס הארט ושירלי פריי (ארצות הברית ארצות הברית) ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 40 זוגות. מנצחי תחרות 1949 שיילה סאמרס ואריק סטרג'ס (דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה) לא השתתפו. במשחק הגמר ברברה סקופילד (ארצות הברית ארצות הברית) ואנריקה מוראה (ארגנטינה ארגנטינה) נפגשו עם פטרישה טוד וויליאם טלברט (ארצות הברית ארצות הברית) וזכו בניצחון טכני.
התחרות > ישראל באליפות

אריה אבידן-וייס הפסיד בסיבוב הראשון לרוז'ר דיבי מצרפת ב-4 מערכות.
יעקב בונטמן הפסיד בסיבוב הראשון לעדלי א-שאפעי ממצרים ב-3 מערכות.
באדג' פאטי, מנצח התחרות
דוריס הארט, מנצחת התחרות
פיליפ ממונפורט

פיליפ ממונפורט, אדון צור ותיבנין (אנגלית: Philip of Montfort ‏; 1206, צידון - נרצח בצור ב-17 במרץ 1270) היה אציל צלבני ממוצא צרפתי. שימש כקונטאבל ווסאל של ממלכת ירושלים. במעמדו הפוליטי היה פיליפ ממונפורט עד לאירועים קריטיים לממלכת ירושלים ונטל חלק פעיל בעיצוב דמותה עד להתפוררותה ובאירועים צבאיים שחתמו את גורלה.
כבן ברית (ובן משפחה) למשפחת איבלין נטל פיליפ ממונפורט חלק פעיל בהקמת מפלגת האצילים המקומיים ובמלחמת האזרחים שהחלישה את המדינה הצלבנית בהביאה לאבדן של נפש ורכוש. תהליך זה ביחד עם האנרכיה הליגאלית שיזמה מפלגת האצילים בראשות בית איבלין הביאה למצב בלתי אפשרי של ישות מדינית - פיאודלית ללא מלך או שלטון מרכזי להנהיגה בתקופתה הקשה ביותר. ירידת המדינה הצלבנית ואבירה מנכסיהם הפוליטיים והפיננסיים הכשירו את הקרקע לעליית המסדרים הצבאיים והקומונות האיטלקיות לדרגת הכוחות המובילים את ממלכת הצלבנים. כך, במצב של מלחמה מחוץ עם האיובים ומאוחר יותר עם הממלוכים ומלחמה מבפנים בין המסדרים לבין עצמם, בין הקומונות לבין עצמם.
רקע

אביו של פיליפ - גי דה מונפורט - נצר למשפחת אצילים צרפתית ואדון עיר מבצר צרפתית בשם מונפורט (צרפתית: Montfort-l'Amaury) עם שורשים באנגליה הגיע לארץ ישראל במסגרת מסע הצלב השלישי ונשאר בה עד לשנת 1192, אז עזב את הארץ עם ריצ'רד לב הארי. הוא חזר לארץ כצלבן במסגרת מסע הצלב הרביעי וכפרס על שרותיו הטובים אורגנו נישואיו לאלמנתו של אדון צידון - בתו של בליאן מאיבלין וכך זכה לתואר ולנחלה של עיר הנמל.
פיליפ דה מונפורט נותר בארץ כאשר אביו יצא לצרפת להשתתף במסע הצלב האלביגנזי ועם מותו של גי במהלך המלחמה הועברו לפיליפ התארים והנחלות של אביו - בצרפת ובמדינה הצלבנית.
אביר צלבני

פיליפ ממונפורט קשר את גורלו ואת משאבי הסניורה שלו בארץ הקודש עם מפלגת האצילים הצלבניים שבראשה עמדה משפחת איבלין רבת ההשפעה אליה היה קשור קשר דם. ועמד לצידו של ז'אן דה איבלין אדון העיר ביירות במאבקו הנפתל בפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על השליטה בממלכת ירושלים. לאחר מלחמת אזרחים ומאבק משפטי ארוך הצליחו פיליפ ממונפורט ובן בריתו שעמדו בראש מפלגה של ברונים צלבניים מקומיים, לסלק את אנשי הקיסר ממוקדי הכוח בממלכה, בליאן קיבל את התואר של עוצר ממלכת ירושלים ופיליפ ממונפורט קיבל את תואר העוצר של צור.
אביר צלבני > קונטאבל של ממלכת ירושלים

בשנת 1244 התמנה פיליפ לתפקיד הקונטאבל של ירושלים. תפקיד זה, נגזר ונתפר על פי דוגמת תפקיד זהה (connétable de France) במונרכיה הצרפתית של ימי הביניים, על פי דוגמה זו היה נושא המשרה אחד מחמשת האצילים הקרובים ביותר למלך. נושא התואר היה - הלכה למעשה מפקד הצבא והשני בחשיבותו - לאחר המלך. בממלכת ירושלים הנתונה תדיר במצב מלחמה היה תפקיד זה בעל חשיבות עליונה וסמכויות נרחבות שכללו העסקת שכירי חרב, אחריות על מערכת השיפוט הצבאי ואחראי על הגנת והגדרת הגבולות של הממלכה
במסגרת תפקידו זה יצא פיליפ ממונפורט בראש אבירי וצבא ממלכת ירושלים לקרב הירביה
שנערך ב-17 באוקטובר 1244 בסמוך לעזה. הקרב הסתיים בתבוסה נוראה לצבאות הצלבניים ובני בריתם המוסלמיים הנסיכים האיוביים. פיליפ ממונפורט חזר משדה הקרב מלווה במספר קטן של אבירים שהצליחו להימלט מנפילה בשבי או מוות.
אביר צלבני > נישואים

בשנת 1220 התחתן פיליפ ממונפורט עם אלינור מקורטניי (צרפתית: Éléonore de Courtenay) ולהם נולד בן אחד בשם פיליפ שעם מות אביו ירש את נכסיו ונחלותיו בצרפת.
פיליפ ממונפורט התאלמן בשנת 1230 ובשנת 1240 התחתן בשנית עם מריה מאנטיוכיה - ארמניה שהייתה הגבירה של טירת תיבנין הידועה בשמה הצלבני טורון. באותה תקופה הייתה המצודה תחת שלטון מוסלמי והוחזרה לידי אדוניה החדשים במסגרת הסכם עם ריצ'רד מקורנוול בשנת 1241.
מנישואים אלו נולדו:
ז'אן ממונפורט 1240 עד 1283 אדון תיבנין (טורון) וצור.
המפרי ממונפורט נפטר ב-1284 אדון תיבנין וצור.
שתי בנות עליהן ידוע מעט.
אביר צלבני > אדון צור

בשנת 1246 נתן העוצר של ממלכת ירושלים אנרי הראשון, מלך קפריסין, שנשא בתואר העוצר במקום קונרד בנו של פרידריך השני את העיר צור כנחלה וכשכר על פעילותו במפלגת הברונים. פיליפ ניצל את נחלותיו החדשות ליצור לעצמו נחלה מכובדת.
אביר צלבני > מסע הצלב השביעי

במסגרת מסע הצלב השביעי שימש פיליפ ממונפורט כיועץ ללואי התשיעי, מלך צרפת
ועם תבוסתו בקרב אל מנסורה, וכניעתו בפני הצבא המצרי מספר חודשים לאחר מכן תווך בין השולטאן המצרי למלך הצרפתי על תנאי הכניעה שחודש ואושר לאחר רציחתו של השולטאן בידי קציניו הממלוכים ובתחילת מאי 1254 חזר המלך הצרפתי לעכו עם צי קטן ובו גם פיליפ ממונפורט.
אביר צלבני > מלחמת הקומונות

העיר עכו והנמל שלה הפכו במחצית השנייה של המאה ה-13 לזירת קרבות ועימותים בין כוחות יריבים של הקומונות האיטלקיות. הסכסוך החמיר לאחר שלואי התשיעי עזב את הארץ והשפעתו המרסנת נעלמה. הסכסוך נסב סביב מנזר מר סבא והתלקח בין הגנואזים לונציניים. פיליפ ממונפורט שסילק את הכוחות הוונציאניים מנכסיהם בתוך צור בשנת 1256 תמך בבני ג'נובה ולו רק בגלל חששו מחזרתם לכוח של בני ונציה והעלאת תביעות על נכסיהם האבודים בסניורה שבשליטתו. קרבות קשים התלקחו בעיר, מספר רב של אזרחים ולוחמים נהרגו ונזק אדיר נגרם לעיר. בסיכומו של דבר הובסו בני בריתו האיטלקיים של פיליפ ממונפורט בקרב ימי ב-24 ביוני 1258 והוא נאלץ לחזור לצור.
רציחתו של פיליפ ממונפורט

בשנות השישים של המאה ה-13 איבדו הצלבנים את אחיזתם במדינה ומבצריהם נפלו אחד אחרי השני בידי השולטאן הממלוכי רוכן א-דין ביברס וביום ה-23 ביוני 1266 נפל מבצר צפת בידיו. ביום ה-15 באוגוסט אותה שנה נפל בידי השולטאן מבצר תיבנין.
ביום ה-17 במרץ 1270 הצליח אדם מכת החשישיים - על פי השמועה שליח של ביברס-לחדור לתוך קפלת התפילה הפרטית של פיליפ ממונפורט בצור ולדקור אותו. על פי הכרוניקה הצלבנית, הרוצח התחזה לאדם הרוצה להמיר את דתו לנצרות ובכך השיג גישה אל תוך הקפלה. הכרוניקה מספרת כי פיליפ נפל על בנו הבכור ז'אן והגן עליו עד ששומרי הראש שלו הרגו את התוקף. פיליפ ממונפורט הספיק להיפרד מבנו ומת.
לאחר מותו, חודשו ההתקפות של ביברס על הנסיכויות הצפוניות של האצילים הצלבניים אך העיר צור בראשות בנו ז'אן ממונפורט נפלה לידיים ממלוכיות רק בשנת 1291 לאחר נפילת עכו.
לקריאה נוספת

י' פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל (שני כרכים), מוסד ביאליק ודביר ירושלים 1971
מצודת טורון, נחלתו של פיליפ ממונפורט
הפרעת דה-ריאליזציה

| --- | --- |
 תחום:  בריאות הנפש
 סיווגים
 DSM-5:  300.6
 ICD-10:  F48.1
 ICD-11:  MB27.1 
 
הפרעת דה-ריאליזציה (באנגלית: Derealization Disorder) היא הפרעה דיסוציאטיבית (הפרעת דיסוציאציה) שבה הסובל חש שינוי בתפיסה או בחוויה של העולם החיצוני, כך שהוא נראה מוזר ולא ממשי. הסביבה החיצונית נחווית כלא-ספונטנית, חסרת צבע רגשי וחסרת עומק. הפרעה זו עשויה להופיע כסימפטום דיסוציאטיבי של מצבים שונים, כמו הפרעות נוירולוגיות ופסיכיאטריות שונות, ותיתכן גם כתופעת לוואי חולפת של שכרות, סמים, מחסור בשינה ולחץ.
בעבר הייתה הפרעת דה-ריאליזציה הפרעה עצמאית ב-DSM. כיום, ב-DSM 5 הקריטריונים לאבחנה זו זהים לאלה של הפרעת דה-פרסונליזציה פרט למרכיב אחד בקריטריון א' (ראה פירוט האבחנה בהמשך). בספר הסיווג והאיבחון של הפרעות נפשיות של ארגון הבריאות העולמי (ICD 10) דה-פרסונליזציה ודה-ריאליזציה מהוות הפרעה אחת.
איבחון

לפי ה-DSM 5, פסיכיאטר יאבחן הפרעת דה-ריאליזציה/דה-פרסונליזציה בהתקיים התנאים הבאים.
א. הופעה של התנסויות חוזרות או מתמשכות בדה-ריאליזציה או דה-פרסונליזציה או תסמינים מעורבים של שני המצבים גם יחד.
דה-פרסונליזציה: חוויה לא מציאותית של היות האדם מנותק מגופו ומתבונן בעצמו, במחשבותיו, רגשותיו תחושותיו ומעשיו מהצד. האדם חווה היעדר רגש, וחוסר תחושה פיזית וחווה היעדרות של תחושת עצמי.
דה-ריאליזציה: חוויה לא מציאותית של היות האדם מנותק מסביבתו ונמצא במצב דמוי חלום מעורפל. (למשל שינוי בתפיסת זמן, חוויה שדברים מתרחשים בהילוך איטי).
ב. במהלך חוויית הדה-ריאליזציה/דה-פרסונליזציה בוחן המציאות נשאר תקין.
ג. הסימפטומים גורמים למצוקה משמעותית מבחינה קלינית או לפגיעה בתפקוד החברתי, התעסוקתי, או כל תפקוד אחר החשוב לאדם.
ד. ההפרעה אינה קשורה למצב פיזיולוגי או רפואי ואינה תוצאה של שימוש בתרופות או סמים
ה. ההפרעה אינה ניתנת להסבר טוב יותר באמצעות אבחנה אחרת כגון סכיזופרניה, הפרעת פאניקה, הפרעת דיכאון מז'ורי, הפרעת דחק אקוטית, PTSD, או הפרעה דיסוציאטיבית אחרת.
שכיחות ואפידמיולוגיה

באופן כללי כמחצית מהאוכלוסייה בעולם חוותה לפחות אירוע חולף אחד של דה-פרסונליזציה או דה-ריאליזציה. עם זאת השכיחות של ההפרעה המלאה היא כמובן נמוכה בהרבה. נתונים מארצות הברית מצביעים על שכיחות של כ־2% (דה-פרסונליזציה ודה-ריאליזציה במשותף). אין הבדלים בין גברים לנשים מבחינת שכיחות ההפרעה.