stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חברה פוסט-תעשייתית
הערות שוליים

↑  Bell, Daniel. The Coming of Post-Industrial Society. New York: Harper Colophon Books, 1974.
↑  La société post-industrielle. Naissance d’une société, Alain Touraine, 1969
↑  Illich, Ivan (1973). Tools for Conviviality. ISBN 978-0-06-080308-7.
↑  Linchpin: Are You Indispensable?. Portfolio. 2010. ISBN 978-1-59184-316-0.
↑  Targ, Harry R. "Global Dominance and Dependence, Post-Industrialism, and International Relations Theory: A Review." International Studies Quarterly. 20. 3 (1976): 461-482.
↑  Wright, James D.“The Political Consciousness of Post-Industrialism.” Contemporary Sociology. 7. 3 (1978): 270-273
↑  Banks, Alan and Jim Foster.“The Mystifications of Post-Industrialism. Appalachian Journal . 10. 4 (1983): 372-378.
↑  Dunham-Jones, Ellen. “New Urbanism as a Counter-Project to Post-Industrialism [The Promise of New Urbanism].” Places. 13. 2 (2000): 26-31.
↑  Golden, Miriam & Michael Wallerstein. “Domestic and International Causes for the Rise of Pay Inequality: Post-Industrialism, Globalization, and Labor Market Institutions.” The Institute for Research on Labor and Employment, UCLA (2006).
↑  Gottman, J. (1983). The Coming of the Transactional City. University of Maryland, Institute of Urban Studies ,College Park
↑  Saskia Sassen, The Global City: New York, London, Tokyo (Princeton: Princeton University Press, 2001) 2nd ed., original 1991;ISBN 0-691-07063-6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4075168-5  NKC: ph124399
זדז'יסלב לובומירסקי

הנסיך זדז'יסלב לובומירסקי
הנסיך זדז'יסלב לובומירסקי (בפולנית: Zdzisław Lubomirski; נהגה: [ˈʑd͡ʑiswaf lubɔˈmirskʲi]; ‏4 באפריל 1865 – 31 ביולי 1943) היה נסיך פולני מבית לובומירסקי, אציל ובעל קרקעות, עורך דין, פוליטיקאי שמרן ופעיל חברתי. ראש עיריית ורשה.
הנסיך מילא תפקידים משמעותיים בפוליטיקה הפולנית שבין מלחמות העולם. ב-1915 כיהן כיו"ר "הוועד האזרחי המרכזי של ורשה" (פול'); בין 1916–1917 כיהן כראש העיר ורשה. בין 1917–1918 היה אחד משלושת חברי "מועצת העוצרים" (אנ') שניהלה את המדינה (לצד יוזף אוסטורבסקי ואלכסנדר קקובסקי). לאחר מלחמת העולם הראשונה כיהן כחבר הסנאט של פולין וכיו"ר מועצת בעלי הקרקעות. יחסו ליהודים היה עוין, ש. אנ-סקי מצטט מפיו: ”תשעים יהודים למאה הם בוגדים, ועשרה - מרגלים”.
בספטמבר 1939, בעת המצור על ורשה, השתתף לובומירסקי באופן פעיל בוועדה האזרחית, בראשותו של סטפן סטרזינצקי. בחודשים הראשונים של הכיבוש הגרמני בפולין, חתר ליצירת ממשלת-מחתרת בהנהגת הגנרל יוליוס רומל, שבה היה אמור לשמש כשר חוץ. התוכנית ירדה מעל הפרק כאשר התקבלה ההחלטה להקים את הממשלה הפולנית הגולה בפריז, ומקיץ 1940, בלונדון.
לובומירסקי החליט להישאר בפולין הכבושה. ב-10 בנובמבר 1942 הוא נעצר על ידי הגסטפו, ובילה חודשים בכלא. במהלך תקופה זו, התדרדרה בריאותו והוא מעולם לא התאושש. הוא מת ב-31 ביולי 1943 באחוזתו.
הערות שוליים

↑  ש. אנ-סקי, חורבן היהודים בפולין, גליציה ובוקובינה (תרגם: ש"ל ציטרון), ברלין: הוצאת שטיבל, תרפ"ט-1929. ח"א, עמ' 8.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810634119505606  BnF: cb170038618 (data)  GND: 1173284494  ISNI: 0000 0004 0886 9560  LCCN: no2019039414  VIAF: 302049064   WorldCat (עם VIAF): 302049064 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פולנים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זדנייק מאצאל

| --- | --- |

 לידה:  8 בינואר 1936 ברנו, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  25 באוקטובר 2023 (בגיל 87) פראג, צ'כיה 
 מוקד פעילות:  קלן, ברנו, שיקגו, אולומואוץ 
 מקום לימודים:  אקדמיית ינאצ'ק למוזיקה ולאמנויות הבמה, הקונסרבטוריון של ברנו 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 פרסים והוקרה:  International Besançon Competition for Young Conductors (1965)  Medal of Merit, 2nd class  honorary doctor of the Palacký University Olomouc 
 פרופיל ב-IMDb
 
זדנייק מאצאל (בצ'כית: Zdeněk Mácal;‏ 8 בינואר 1936 – 25 באוקטובר 2023) היה מנצח צ'כי.
קריירה

מאצאל נולד בברנו. הוא בנה לו קריירה מבטיחה בצ'כוסלובקיה, אך לאחר שהכיבוש הסובייטי מחץ את האביב של פראג ב-1968, עזב את המדינה. תחילה פנה לגרמניה, שם מצא עבודה בתזמורת הסימפונית של קלן. בהמשך היגר לארצות הברית, שם היה מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של מילווקי ושל התזמורת הסימפונית של ניו ג'רזי. בשנת 2003 התמנה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית.
מאצאל היה גם המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של סידני, אך החוזה שלו בוטל באמצע הקדנציה, עקב סכסוכים עם נגנים ועם ההנהלה.
זאב גליקמן

זאב גליקמן (נולד ב-1958) הוא אלוף פאראלימפי ישראלי, שחקן ומאמן נבחרת ישראל בטניס שולחן לנכים.
גליקמן היה בנעוריו אלוף ישראל לנוער בטניס שולחן. בעת גיוסו לצה"ל דחה אפשרות לשרת כספורטאי מצטיין והתנדב לסיירת שקד. בשנת 1979 נפצע במהלך פעילות מבצעית ונותר מוגבל בידו הימנית. לאחר תקופת שיקום חזר לשחק בטניס שולחן בבית הלוחם תל אביב, שם היה למאמן החוג לטניס שולחן. כמאמן הוא משמש גם בנבחרת ישראל בטניס שולחן לנכים.
משנת 1992 ועד 2008 השתתף גליקמן בכל תחרויות המשחקים הפאראלימפיים וזכה במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) במדליית זהב בתחרות יחידים ובמשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) במדליית כסף בתחרות יחידים. שינוי דרגות הסיווג בתחרויות הבינלאומיות בשנת 2002 הביא לדירוגו בדרגת סיווג קשה יותר, אך גליקמן נותר שחקן פעיל ונותר ברמה המאפשרת את המשך השתתפותו במשחקים הפאראלימפיים. בשנת 2008 הוא אף דורג במקום השני בעולם בין שחקני טניס שולחן בדרגת הנכות שלו.
סך זכיותיו ברמה הבינלאומית עומד נכון ל-2016 על 43 מדליות - מהן 11 הושגו בתחרויות אליפות אירופה, אליפות עולם והמשחקים הפאראלימפיים. מלבד שתי המדליות האולימפיות, גליקמן זכה בשנת 1991 בתואר אלוף אירופה בטניס שולחן ובשנת 2002 בתואר אלוף עולם בטניס שולחן.
ז'טל

ז'טל (בלארוסית: Дзятлава, דזיאטלבה; בליטאית: Zietela, זייטלה; בפולנית: Zdzięcioł, זדז'נצ'ול; ברוסית: Дятлово, דיאטלובו; ביידיש: זשעטל) היא עיירה בבלארוס במחוז גרודנו כ-165 קילומטר מדרום-מזרח לגרודנו. בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה המקומית 7,700 נפש. בעיר התקיימה קהילה יהודית עד למלחמת העולם השנייה.
גאוגרפיה

ז'טל ממוקמת בין הערים סלונים ונבהרדק, כ-170 קילומטר מערבית למינסק וכ-150 קילומטר דרומית מווילנה. בז'טל זורמים שני נהרות, נהר הז'טלקה ונהר הפומרייקה, שניהם נשפכים לנהר הניימן שעובר 13 קילומטר צפונית לעיירה. מזג האוויר בז'טל אופייני לאזור, והוא נע בין 30 מעלות מתחת לאפס בחורף ל-30 מעלות מעל האפס בקיץ.
היסטוריה

ז'טל נזכרת לראשונה במסמכים מ-1498, כשהוענקה מאת המלך הפולני יאן אולברכט לנסיך קונסטנטין אוסטרוגסקי מהאיחוד הפולני-ליטאי, שבנה שם בהמשך טירה. במאה השבע עשרה הייתה העיר בבעלות האציל לֶאוּ ספייהה, שהורה על הקמת כנסייה קתולית בכיכר העיר המרכזית. הכנסייה שנחנכה ב-1646, ושופצה לאחר שרפה ב-1743 קיימת עד היום.
בינואר 1708, במהלך המלחמה הצפונית הגדולה של הברית האנטי-שוודית, שהה הצאר הרוסי פיוטר הגדול בז'טל למשך שבוע. במאה השמונה עשרה הייתה העיר בבעלות המגנאט הפולני סטניסלב סולטיק, שבנה לעצמו שם בית בסגנון הבארוק ב-1751.
עד למלחמת העולם השנייה ז'טל השתייכה לחלק המזרחי של הרפובליקה הפולנית השנייה, והייתה חלק ממחוז ז'טל שבפרובינציית נובהרודוק. האוכלוסייה הייתה מורכבת בעיקר מיהודים.
הכוחות הסובייטיים פלשו למזרח פולין ב-17 בספטמבר 1939 והוצבו באזור עד פרוץ המלחמה עם גרמניה ביוני 1941. לאחר נסיגה מהירה של הסובייטים, וכמה חודשים של רדיפות על ידי הנאצים, ב-22 בפברואר 1942 הקימו השלטונות הגרמניים החדשים באופן רשמי את גטו ז'טל.
במהלך השואה, נהרגו בין 3,000 ל-5,000 מיהודי העיר בידי הגרמנים ומשתפי פעולה ליטאים ובלארוסים בשנת 1942 בשתי פעולות גדולות שכונו טבח ז'טל.
הקהילה היהודית

היהודים התיישבו לראשונה בז'טל בשנת 1580, בשנה זו מתועד במסמכים יהודי ראשון בשם ניסן. ז'טל הייתה עיר הולדתם של רבי יעקב קרנץ ("המגיד מדובנה") ורבי ישראל מאיר הכהן ("החפץ חיים").
בז'טל היו ארבעה בתי מדרש, אחד מהם חסידי, וכולם התרכזו בשטח שנקרא "שולהויף". סביבם פעלו חוגים תורניים כמו חברת ש"ס, וחברות עין יעקב ותהילים לפשוטי העם.
בז'טל פעלו גם שורה של מוסדות קהילתיים, ארגוני חסד ותרבות, כגון: עזרת חולים, לינת הצדק, גמילות חסדים, חברה קדישא, מכבי אש ועוד.
הקהילה היהודית > המאה העשרים

בתחילת המאה העשרים הייתה קהילת ז'טל בעלת אופי דתי ומסורתי, החיים ב"שטעטל" והפעילות הציבורית התנהלו סביב בתי המדרש. התושבים התחלקו בחלוקה אופיינית לחסידים ומתנגדים, בעלי בתים ובעלי מלאכה, לומדים ועמי ארצות. החל מסוף המאה התשע עשרה חדרו לז'טל זרמים חדשים וליברלים יותר. נוסדו בה סניפים לתנועת חיבת ציון, הציונות ותנועות הפועלים. בהדרגה העבירו כוחות חדשים אלו את מרכז הכובד הציבורי אל מחוץ לבית המדרש. בעיר קם ייצוג למגוון המפלגות היהודיות שאפיינו את הנוף הפולני בתקופה זו. רוב תושבי העיירה היה נאמן למסורת והלך אחרי רב העיר הרב זלמן סורוצקין, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברה ההגמוניה למפלגות הציוניות.
כמו עיירות יהודיות רבות אחרות, המצב הכלכלי בז'טל לא היה מזהיר, והתושבים נאבקו על הקיום היומיומי. צורכי הקהילה מומנו בקושי על ידי מיסים שהוטלו על מכירת בשר ושמרים. העוני והיעדר הביטחון האישי תחת השלטונות הרוסיים הביאו להגירה של הנוער לארץ ישראל או לאמריקה.
במלחמת העולם עברה הקהילה טלטלות קשות. יהודי העיירה סבלו תכופות מהתנפלויות של קוזקים פליטי חרב וטורי צבא נסוגים. עם כניסת הצבא הגרמני בספטמבר 1915 הורגשה הקלה והוקם שלטון מוניציפלי מסודר בראשות יהודי. מוסדות תרבות שדוכאו תחת שלטון הצאר הרימו ראש, ובעיר קמו מועדוני תרבות וציונות ועיתון בעברית וביידיש ששיקף את הווי העיירה. מוסדות החסד הקהילתיים ניסו לחפות על העוני והרעב. עם נסיגת הגרמנים ב-1917 סבלה הקהילה מפרעות מידי גדודים פולנים או בולשביקים לסירוגין.
לאחר המלחמה התייצב מצבה של הקהילה, ובתקופת הדמדומים שבין נסיגת הגרמנים להחלת השלטון הקומוניסטי התקיימה בה תופעה ייחודית: "רפובליקה יהודית". שלטון שנבחר בבחירות דמוקרטיות חשאיות בקרב יהודי העיר (לאחר שהנוצרים סירבו להשתתף), בהם הגיעה המפלגה הציונית למקום הראשון, ורשימת "אחדות ישראל" בראשות רב העיר הרב זלמן סורוצקין למקום השני. השלטון הפעיל את כל צורכי העיר בתקופה קשה זו, והקים גם מיליציה עירונית חמושה לאבטחת העיר. "רפובליקה" זו התקיימה במשך כחצי שנה, עד שהקומוניסטים המקומיים הרימו ראש בהתקרב הצבא האדום לעיר.
בין מלחמות העולם התגבר כוח הארגונים הציוניים, היידישאים, והאנטי ציוניים כאחד, הוקמו בתי ספר, התאגדויות מקצועיות ומוסדות תרבות, ומרכז הכובד הדתי התערער עוד יותר.
בשנת 1926 היו בעיירה 3,450 יהודים מתוך 4,600 תושבים (75 אחוז מהאוכלוסייה). פליטים יהודים רבים הגיעו ממערב וממרכז פולין לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, כך שבזמן הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביוני 1941, האוכלוסייה היהודית בעיר גדלה ליותר מ-4,500 נפש.
הקהילה היהודית > רבני העיר

רבי חיים הכהן רפפורט – הרב הראשון של ז'טל הידוע לנו, כיהן בין השנים 1720–1729, היה גם רבה של לבוב, נודע בהשתתפותו בוויכוחים עם הפרנקיסטים בחסות הכמורה הקתולית
רבי זאב וולף הלוי, מחבר הספר "עמק הלכה", כיהן בין השנים 1840–1850
רבי יוסף צבי הירש דבורצקי – שימש בתפקיד במשך 40 שנה (1850–1891)
לאחריו רבי ברוך אברהם מירסקי, מראשוני חובבי ציון, מחבר הספר "שמעתתא דרבא" (1892-1912)
רבי מיכאל אריה דבורצקי, בנו של רבי יוסף צבי הירש, שימש בתפקיד רק 30 יום לפני שנפטר מהתקף לב
הרב זלמן סורוצקין (1912-1929)
רבי יצחק רייצר (1930–1942) – רבה האחרון של הקהילה, בהתאם לתיעוד שעל פי יד ושם, נהרג בשואה, בהשמדת יהודי העיר.
הקהילה היהודית > בשואה

הכוחות הגרמנים נכנסו לעיר ב-30 ביוני 1941. ב-14 ביולי הורה מפקד הצבא המקומי ליהודים לענוד טלאי צהוב על חזית וגב בגדיהם. ב-23 ביולי בחרו אנשי האס אס שהגיעו לעיירה כ-120 מנכבדי הקהילה והאינטליגנציה היהודית. בין העצורים היו אלתר דבורצקי, עורך דין ופעיל תנועת פועלי ציון והרב ג'נקל קפלן. היהודים המקומיים שיחדו את הגרמנים ושחררו את דבורצקי ואת קפלן, בעוד האחרים נלקחו ונרצחו ביער ליד נבהרדק. בסוף אוגוסט 1941, השלטון הועבר לממשל אזרחי וז'טל הפכה לחלק ממחוז נבהרדק. בשלב זה הוקם בה יודנראט, שלאחר זמן מה דבורצקי הועמד בראשו. אחד מתפקידיו העיקריים של היודנראט היה להבטיח כי כל פקודות הגרמנים יבוצעו בקפדנות. ב-28 בנובמבר, היהודים בעיירה נעמדו בשורה ונאלצו למסור את כל חפצי הערך שלהם לגרמנים. באותו היום היודנראט נאלץ גם לספק ארבעה עשר זגגים ונגרים שנשלחו ליעד בלתי ידוע. ב-15 בדצמבר נלקחו 400 גברים למחנה העבודה בדבורץ לעבוד על הקמת שדה תעופה בפיקוח ארגון טודט.
ב-22 בפברואר 1942 הציבו רשויות הכיבוש כרזות בהם נאמר כי כל היהודים מצווים לעזוב את בתיהם ולעבור לגטו, שרוכז סביב בית הכנסת בבניין תלמוד תורה. עוד קודם המעבר לגטו דבורצקי רקם קשרים עם היהודים שהתגוררו בכפרים הסמוכים וכן עם קבוצה של חיילים לשעבר בצבא האדום, שהיו בתהליכים לארגון כוח פרטיזנים באזור. בסתיו 1941, לפני הקמת הגטו, הוא עצמו הקים בעיר מחתרת יהודית. המחתרת פעלה להקמת כוח מזוין, ולהניא את האוכלוסייה המקומית משיתוף פעולה עם הגרמנים. ב-20 באפריל 1942, נאלצו דבורצקי ושישה חברי המחתרת בגטו לברוח ליער לאחר שנודעה לגרמנים על קיומה. הוא נהרג ממארב של הפרטיזנים הלא יהודים זמן קצר לאחר מכן. לאחר זמן מה, הוקמה ביער הסמוך פלוגת פרטיזנים שהורכבה מיותר ממאה יהודים ונקראה "גדוד ז'טל".
ב-29 באפריל 1942 עצרו הגרמנים את חברי היודנראט ובשחר ה-30 באפריל, הכלואים בגטו התעוררו ביריות. הגרמנים הודיעו כי על כל היהודים ללכת לבית הקברות הישן, שהיה ממוקם בתוך גבולות הגטו. בחוץ נערכה סלקציה: נשים, ילדים, וזקנים נשלחו שמאלה, ועובדים מיומנים וצעירים נשלחו ימינה. כ-1,200 מאלה שנשלחו ימינה צעדו לאורך הרחובות אל יער קורפיש בגבולה הדרומי של העיר, בו הוכנו מראש מספר בורות ירי. הגרמנים ירו בהם בקבוצות של עשרים. במהלך הירי, קומיסר המחוז הגרמני הופיע ושחרר את מי שהיו להם תעודות המציינות את מקצועם, כמו גם את בני משפחותיהם. כך חזרו כמאה איש לגטו. הטבח בוצע על ידי כוחות גרמניים מקומיים והמשטרה הפולנית.
ב-6 באוגוסט 1942 התחיל טבח שני שנמשך שלושה ימים. במהלך פינוי הגטו, בסביבות 2,000-3,000 יהודים נורו לתוך שלושה קברי אחים בבית העלמין היהודי במבואותיה הדרומיים של ז'טל. רק כ-200 בעלי מלאכה יהודים הועברו לגטו נבהרדק. זה היה סופה של הקהילה היהודית בז'טל. כמה מאות יהודים שהסתתרו בבונקרים שהוכנו מראש ברחו עם גמר הטבח, בהם הרב קפלן ובני משפחתו. חלקם הרכיבו מחנה ביער נקרשקי, שבו הצליחו לשרוד עד השחרור. מתוך כ-800 היהודים שברחו שרדו כ-400, 166 מתוכם נהרגו בקרבות ביערות ובשורות הצבא האדום.
הקהילה היהודית > גלריה

תצלום של בית הכנסת בז'טל בין מלחמות העולם
בית הקברות היהודי בז'טל
אחת האנדרטאות בז'טל לזכר היהודים שנספו בה בשואה
קברו של הפרטיזן היהודי יחזקאל אטלס
מורשת ליטאית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אישים

אישים ידועים יוצאי ז'טל:
רבי יעקב קרנץ מדובנה, ה"מגיד מדובנה" (1741–1804)
רבי ישראל מאיר הכהן, ה"חפץ חיים", 1839–1933
הרב זלמן סורוצקין, אב בית דין לוצק, יושב ראש מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
הרב ברוך סורוצקין (1917–1979)
רבי אריה לייב סגל, בעל "מרגניתא טבא"
רבי צבי הירש הכהן, מחבר "חדושי מהרש"א"
רבי אריה ליב ילין, מחבר ה"יפה עיניים"
רבי שמואל רבינוביץ, רבה של מוסקבה, נפטר 1924
ראו גם

גטו ז'טל
טבח ז'טל
הערות שוליים

↑  Photographs, at globus.tut.by
↑  "Województwo Nowogródzkie". Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej – Tom VII – Część I. וורשה: Główny Urząd Statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej (Central Statistical Office of Poland). 1923.
↑  האנציקלופדיה של השואה. "גטו ז'טל" (Wikipedia OTRS ticket no. 2007071910012533). מוזאון השואה בארצות הברית. נבדק ב-27 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Piotr Eberhardt, Jan Owsinski (2003). Ethnic Groups and Population Changes in Twentieth-century Central-Eastern Europe: History, Data, Analysis. M.E. Sharpe. ISBN 978-0-7656-0665-5.
↑  Christian Gerlach (1999). Kalkulierte Morde: Die deutsche Wirtschafts- und Vernichtungspolitik in Weißrußland 1941 bis 1944 [Calculated Murder: The German economic and annihilation policy in Belorussia 1941 to 1944] (בגרמנית). Hamburger Edition, Hamburg. pp. 206, 614, 702. ISBN 3930908549.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465788905171  LCCN: n99275473  MusicBrainz: 7a66fde9-5fd0-48a3-832e-54d3d337682a  NKC: ge118315  VIAF: 155312562   WorldCat (עם VIAF): 155312562 
כיכר השוק בז'טל, 1938, לפני פלישת ברית המועצות לפולין
זואי בויל

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1989 (בת 35) אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
זואי בויל (באנגלית: Zoe Boyle; נולדה ב-1 בינואר 1989) היא שחקנית אנגלייה, שהתפרסמה בזכות הופעתה בתפקיד טריניטי "טריני" אשבי בסדרה "ילדי האנרכיה" (2010) ובתפקיד לוויניה סווייר בסדרה "אחוזת דאונטון" (2011).
לאחר מכן, פרצה לתודעה העולמית בזכות תפקידים כמו ג'ו שירה בדרמה התקופתית של ABC, "מועדון נשות האסטרונאוטים " (אנ') (2015), הופעתה בתור גרייס אמברלי בדרמה ההיסטורית של נטפליקס, "פרונטיר" (אנ') (2016–2018) ומתפקידיה בסרטים "רמי - ילד של אף אחד" (2018), "מכתב אחרון ופרידה" (2021) ו"לחיות" (אנ') (2022).
ביוגרפיה

בויל נולדה בלונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת ב-1 בינואר 1989. אימה, הייתה בלרינה מקצועית ואביה, קן גורדון הוא משפטן. היא למדה משחק בבית הספר המרכזי לנאום ודרמה (אנ') שבאוניברסיטת לונדון, וסיימה את הלימודים ב-2006.
קריירה

בשנת 2008 קיבלה את תפקידה הראשון עם תפקיד אורח בסדרה "פוארו" ברשת ITV במבוססת על עלילותיו של הבלש הרקול פוארו כפי שתוארו ונכתבו בידי אגתה כריסטי.
תפקיד הפריצה של בויל היה בסדרה "אחוזת דאונטון" משנת 2011, בה גילמה את לוויניה סווייר. בהמשך שיחקה בסדרות הטלוויזיה "Breathless", "פרונטיר" ו-"Witless".
בשנת 2016 החלה לככב בסדרה הדרמה הקנדית "פרונטיר" (אנ') של נטפליקס שם גילמה בויל את מיס אמברלי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Freeloaders | אמה גרינווד |  |
| 2017 | הבטחה עם שחר (אנ') | המשוררת |  |
| 2018 | רמי - ילד של אף אחד | מיס מיליגן |  |
| 2021 | מכתב אחרון ופרידה | אן |  |
| 2022 | לחיות (אנ') | מיס מק'מאסטרס |  |
| 2024 | אטלס (אנ') | זואי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | פוארו | ג'יני בוינטון | פרק: "Appointment with Death" |
| 2009 | האנטומיה של גריי | קלרה | 2 פרקים |
| 2009 | הלוחשת לרוחות | אמבר היטון | פרק: "Birthday Presence" |
| 2009 | המפקח לואיס (אנ') | הופ רנסום | פרק: ”Vanishing Point” |
| 2010 | ילדי האנרכיה | טריניטי "טריני" אשבי | 7 פרקים |
| 2011 | אחוזת דאונטון | לוויניה סווייר | 7 פרקים |
| 2013 | Breathless | ג'ין טרוסקוט | 6 פרקים |
| 2014 | Blandings | פאולין פטיט | פרק: "Lord Emsworth Acts for the Best" |
| 2015 | מועדון נשות האסטרונאוטים (אנ') | ג'ו שירה | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2015 | Harry Price: Ghost Hunter | גרייס גודווין | סרט טלוויזיה של ITV |
| 2016–2018 | פרונטיר (אנ') | גרייס אמברלי | תפקיד ראשי (3 עונות); 18 פרקים |
| 2016–2018 | Witless | רונה | תפקיד ראשי (3 עונות); 15 פרקים |
| 2018 | Death in Paradise | קרסידה פריינד | פרק: "Meditated In Murder" |
| 2019 | ארבע חתונות ולוויה אחת (אנ') | ג'מה | מיני-סדרה |
| 2022 | That Dirty Black Bag | מישל | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2024 | עדות אילמת | שרה סנדרסון | 2 פרקים |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | המלך ליר | ליידי בת לוויה | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 2012 | חתולה על גג פח לוהט | מגי | Leeds Playhouse |
הערות שוליים

↑  Willmore, Alison. "The Perverse Pleasures of 'Downton Abbey,' Where Progress Is The Enemy | IndieWire". www.indiewire.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sons of Anarchy's Final Ride: Jax No Longer Cares About Being the Good Guy". TV Guide. 9 בספטמבר 2014. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "19th Annual Screen Actors Guild Awards Nominations". 12 בדצמבר 2012. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Alumni Newsletter Central school of speech & drama" (PDF). Central school of speech & drama: 10. 2011.
↑  Hills, Suzannah (7 בנובמבר 2011). "Downton Abbey fans weep for Lavinia Swire". Daily Express. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Heath, Paul (17 בדצמבר 2012). "Check Out This New Raunchy Clip From Broken Lizard's 'Freeloaders'". The Hollywood News. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Zoe Boyle". TV Guide. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sons of Anarchy Boss Kurt Sutter Reveals Next Season's Secrets!". E!. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lloyd, Kenji. "Screen Actors Guild Awards Nominations". heyuguys.com. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Astronaut Wives Club' Member Jo Schirra Dies at 91; Widow of Wally – Times of San Diego". Times of San Diego. 3 במאי 2015. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Zoe Boyle Joins ABC's 'Astronaut Wives Club'; Morgan Taylor Campbell In 'Sea of Fire'". Deadline Hollywood. 12 במרץ 2014. נבדק ב-24 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "When does Frontier start on Netflix, who does Jason Momoa play and what's it about?". The Sun. 19 בינואר 2017. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "'Taboo' vs. 'Frontier': Who Wins the Battle of TV Tough-Guy Dramas". Rolling Stone. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Death in Paradise Series 7 Episode 6 Credits". נבדק ב-13 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‘Four Weddings And A Funeral’: Andie MacDowell To Appear On Hulu Series, Nathalie Emmanuel To Star In Recasting
↑  "King Lear, with Ian McKellen, Debuts on WNET/Thirteen March 25 | Playbill". Playbill. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Billington, Michael (10 באוקטובר 2012). "Cat on a Hot Tin Roof – review". The Guardian. ISSN 0261-3077. נבדק ב-20 במרץ 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5117704  LCCN: no2016046815  VIAF: 186391034   WorldCat (עם VIAF): 186391034
זיכרונות על שרלוק הולמס (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה   פשע   מתח
 כותבים:  ולדימיר ואלוצקי, יולי דונסקי, ואלרי פריד 
 בימוי:  איגור מסלניקוב 
 שחקנים:  אלכסיי פטרנקו מרינה לבטובה סרגיי בחטרב לריסה אודוביצ'נקו 
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  13 
 הפקה
 מפיק:  קונסטנטין ארנסט 
 חברת הפקה:  מוסט מדיה
 אתר צילומים:  לנינגרד ומחוז לנינגרד ריגה, לטביה הסובייטית טאלין, אסטוניה הסובייטית
 צלמים:  יורי וקסלר, ולדימיר ילין, Anatoly Lapshov, Dmitriy Dolinin 
 מוזיקה:  ולדימיר דשקביץ' 
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ORT
 תקופת שידור מקורית:  3 באפריל 2000 – 21 באפריל 2000
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
זיכרונות על שרלוק הולמס (ברוסית: Воспомина́ния о Ше́рлоке Хо́лмсе) היא סדרת טלוויזיה בת 13 פרקים המבוססת על יצירותיו של ארתור קונאן דויל. סדרת הטלוויזיה מספרת על חייו האישיים של הסופר הבריטי המפורסם ארתור קונאן דויל, כמו גם על הדמות שיצר, שרלוק הולמס. שידור פרק הבכורה נערך באפריל 2000 ברשת ORT (כיום – הערוץ הראשון).
סביב הסדרה ניטשה מחלוקת בדבר הבעלות על זכויות ההפקה והקרנה של הסדרה והסדרה הוקרנה פעם אחת בלבד מ-3 באפריל עד 21 באפריל 2000. לאחר מכן שודרו גרסאות מקוצרות יותר בשנים 2006, 2011 ומאז הסדרה נגנזה.
עלילה

ארתור קונן דויל הוא סופר מצליח ורופא טוב. הוא שמח לגור בבית הגדול שלו, עם אשתו וילדיו. הדבר היחיד שמרגיז אותו הוא שספריו על שרלוק הולמס פופולריים יותר מכולם. אך דויל רואה בשרלוק הולמס את העבודה הגרועה ביותר שלו. בעבודה על הסיפורים הוא נעזר בסוכן הספרותי מר ווד, שמכין אוסף יום נישואין של סיפורים על שרלוק הולמס ערב המאה העשרים. המשרתת הצעירה אנה קיו עוסקת בעבודות הבית ולא אוהבת את ווד בגלוי. סר ארתור קונאן דויל מקבל דואר רב מדי יום, שלא מופנה אליו, אלא לשרלוק הולמס. ואז יום אחד מכתב מגיע עם בקשה לעזרתו של ההודי הבריטי ג'ורג' אדאלג'י, שטוען כי הוא מואשם באופן לא הוגן ברצח אכזרי של פוני של מישהו אחר. קונאן דויל מחליט לחקור.
החיים מציגים לדויל הפתעות לא נעימות: אשתו חולה קשה, ובאופן בלתי צפוי לכולם נפטרת בייסורים נוראיים. דויל שבור הלב מחליט להתמודד עם הולמס השנוא לנצח וכותב סיפור על מותו. באופן לא צפוי לדויל, ווד עוזב מיד לאחר כתיבת הסיפור. עד מהרה, בפגישה עם מלך בריטניה, דויל אומר שהוא יכתוב המשך לסיפור, שם הולמס חוזר בריא ושלם.
במקביל לכך, מעת לעת מוצגות הרפתקאותיו של שרלוק הולמס, המתרחשות כביכול בדמיונם של דויל, ווד וקיו.
שחקנים ודמויות

אלכסיי פטרנקו – ארתור קונאן דויל, סופר
סרגיי בחטרב – אלפרד ווד, מזכירו של דויל
מרינה לבטובה – אנה קיו, משרתת בבית דויל
לריסה אודוביצ'נקו – לואיזה קונאן דויל, רעייתו של ארתור
ילנה סאפונובה – ליידי הילדה טרלוני הופ, רעיית השר הבריטי לענייני אירופה
הפקה

איגור מסלניקוב, שביים את הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון אמר שהוא צילם את סדרת הטלוויזיה הזו מתוך כוונה לשווקה למערב. אף אחת מהסצנות על שרלוק הולמס לא צולמה במהלך הכנת הסרט הזה, החומרים הישנים נערכו ושוחזרו מחדש. החלקים היחידים שצולמו היו רק חייו של קונאן דויל. מכיוון שרוב הסרט מורכב משחזור הסדרה "הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס וד"ר ווטסון", מרבית השחקנים שהוזכרו בקרדיטים לא הופיעו בסרט החדש והשתתפו בו באופן רשמי בלבד. עד שהסרט יצא לאקרנים, מרינה לבטובה ורינה זליונה כבר לא היו בחיים, ובוריסלב ברונדוקוב היה חולה מאוד. הקרנת הבכורה התקיימה בשנת 2000 בערוץ ORT.