stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבירת האגם (אופרה)
סיפור האופרה > מערכה שנייה > אולם כס המלכות

אלנה מנסה לגשת למלך אשר מוקף בחצרנים ונשות חצר. כשהיא מתקרבת היא רואה שהמלך אינו אלא אוברטו! על פי בקשתה המלך חונן את דוגלס ומלקולם ומחזירם למעמדם הקודם. אלנה המאושרת מחבקת את אביה ואת אהובה. כולם שמחים על השלום שהושג ומשבחים את נדיבות המלך.
לקריאה נוספת

אריאל הירשפלד, חלום בתוך חלום, מוסף הארץ, 21 במאי 2010
הערות שוליים

↑  The Earl of Harewood, Kobbé's Complete Opera Book, 9th Edition, Putnam and Company, 1976
↑  בסקוטלנד מבדילים בין תושבי הדרום הנמוך (Lowlands) הגובל באנגליה ובין תושבי הרמה הגבוהה (Highlanders). בעבר היו ביניהם יריבויות ואף מלחמות.
↑  Rodney Stringer translator, , program notesLa Donna del Lago, DVD cat. No. ID4363PUDVD, Image Entertanment,Teatro alla Scala
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb139180170 (data)  GND: 30071470X  LCCN: nr94039187  MusicBrainz work: 6526fc48-c423-46dd-808f-85bbef005aa5  SELIBR: 170631  VIAF: 180963637   WorldCat (עם VIAF): 180963637 
לוך קתרין
מלך סקוטלנד, ג'יימס החמישי
סקיצות לתלבושות של ג'יימס (מימין) ורודריגו לבכורה הפריזאית 1824
כתו וקוטה (אופרה)

| --- | --- |

כתו וקוטה בבית האופרה ע"ש פליאשווילי בטביליסי
 מידע כללי
 מלחין:  ויקטור דולידזה
 לבריתן:  ויקטור דולידזה 
 סוגה:  אופרה בופה
 שפה:  גאורגית
 מספר מערכות:  3
 מקום התרחשות העלילה:  פרוורי טביליסי
 תפקידים
 לוואן פלוואנדישווילי – בריטון  מארו, אחות – מצו-סופרן  קוטה, אחיין – טנור  כתו, הבת – סופרן  סיקו, קינטו – בריטון  ניקו, קינטו – טנור
 
כֶּתוֹ וֶקוֹטה (בגאורגית: ქეთო და კოტე, מילולית: כֶּתוֹ דא קוֹטה) היא אופרה קומית מפורסמת שכתב ויקטור דולידזה בשנת 1918. האופרה בת שלוש המערכות כתובה בסגנון אופרה בופה, ומבוססת על קומדיה מפורסמת של אווקסנטי צגרלי "חנומה". האופרה נחשבת לאופרה הקומית הראשונה בגאורגיה. הפרמיירה נערכה בטביליסי ב-11 באוקטובר 1919.
סיפור העלילה נסב על זוג צעירים ממשפחות אצילים גאורגית החיים בשנות השמונים של המאה ה-19. הבחורה כתו והבחור קוטה מכירים אחת את השני במהלך לימודיהם בסנקט פטרבורג. כששבים השניים למולדתם הם רוצים להינשא אך נתקלים בסירוב חד משמעי של ההורים. התערבותה של השדכנית, חַנוּמה, עוזרת בסופו של דבר לזוג להתחתן, והם נישאים בשידוך, בדרך הנישואים המקובלת באותם ימים. יש שמוצאים עלילה הקבלה לניסונם של הארמנים להיקלט בחברה הגאורגית בטביליסי של אותם ימים.
המוזיקה של דולידזה בעלת יסודות מוסלמיים איראניים עם מוזיקה מערבית נוצרית והשפעות רוסיות.
בשנת 1948 יצא סרט, של הבמאים וחטנג טבליאשווילי ושלווה גדוואנישווילי המבוסס על העלילה והמוזיקה של האופרה.
הערות שוליים

↑  אווקסנטי צָגַרֶלי (1857–1902) - מחזאי קומי ודרמטורג גאורגי, שנקרא גם "הדוסטויבסקי הגאורגי".
↑  טטיאנה אגורובה (1997), הקולנוע המוזיקלי בברית המועצות: סקירה היסטורית, עמ' 89-90, ISBN 3718659107, (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 32bfe364-ac6c-4165-baa9-902b4125000d
ווצק

| --- | --- |

 מידע כללי
 מלחין:  אלבן ברג
 לבריתן:  אלבן ברג 
 תאריך יצירה:  1914 
 מבוסס על:  וויצק 
 סוגה:  דרמה טראגית
 שפה:  גרמנית
 מספר מערכות:  3
 תפקידים
 ווצק - Wozzeck, בריטון; חייל  מריה - Marie, סופרן; אהובתו, ידועה בציבור  בנה של מריה - סופרן-נערי  קפיטן - טנור-בופו  רופא - בס-בופו  מתופף בכיר - טנור הירואי  אנדרס - Andres, טנור לירי; חברו של ווצק  מרגרט - Margret, קונטראלטו; שכנה של מריה  חניך ראשון - בס עמוק  חניך שני - בריטון גבוה  מאדאם - טנור גבוה  חיילים, חניכים, נשים, ילדים
 
ווצק (Wozzeck) היא אופרה בשלוש מערכות (15 תמונות) מאת אלבן ברג, על פי המחזה הפרגמנטרי הבלתי גמור וויצק שנכתב על ידי גאורג ביכנר. האופרה, המגוללת את סיפור חייו של חייל מטורף למחצה הירא מפני קציניו, הופך "שפן ניסיונות" של רופאו ושאהובתו בוגדת בו, עשתה לראשונה שימוש בא-טונאליות במוזיקה והיא אחת מהאופרות החשובות של המאה העשרים.
נקודות ציון בתולדות האופרה

ברג נכח באביב 1914 בהפקת תיאטרון של מחזהו של ביכנר בווינה. במהלך שירותו כסמל במחנה עורפי במלחמת העולם הראשונה, בעקבותיו כמעט איבד את שפיות דעתו, עיבד ברג את המחזה לליברית. ב-1917 כתב את הגרסה הראשונה לאופרה, אותה עיבד בשנים 1918–1920. לאחר שסיים את האופרה ניסה ברג לחפש מו"ל שיסכים להוציאה לאור, אך לא מצא כזה. לבסוף הוציאה את האופרה לאור אלמה מאהלר, רעיית ידידו ולטר גרופיוס (ואלמנת המלחין גוסטב מאהלר).
ב-1924 נתקל אריך קלייבר בביצוע חלקי בפסנתר של האופרה אותו ניגן אדוארד שטוירמן בווינה. קלייבר החליט להעלות את האופרה בבית האופרה של ברלין. הופעת הבכורה התקיימה ב-14 בדצמבר 1925, לאחר כשנה שלמה של חזרות.
הופעת הבכורה, בה נכח ברג עצמו, הייתה אירוע קיצוני והפכה לקרב אגרופים בין רוב יושבי האולם שהגיבו למוזיקה בהשתוללות, בצעקות ובגידופים ובין קבוצה קטנה של תומכים ומצדדים. למחרת הבכורה כתב מבקר המוזיקה של הדויטשה צייטונג: "... מוסד ציבורי למשוגעים. על הבמה, בתזמורת, בקהל - רק מטורפים... נוכלות מכוונת. קטעים, סחבות, התייפחויות, גיהוקים, התייסרויות, קרקורי פטפוט מכוערים... [ברג] מרעיל בארות של המוזיקה הגרמנית... מהווה סכנה לשלום הציבור". מנגד כתבו אחרים על "השלמות המוזרה והמיוחדת של היצירה הזאת... [ברג] מפגין הוכחה להיותו גאון" וכן "ידענו שם, ובאותו הרגע, שנכחנו באירוע היסטורי".
בשנת 1982 הועלתה האופרה בישראל עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית והאופרה של קלן. האופרה הוצגה באופרה הישראלית החדשה בתל אביב בעונות 2002, 2005 ו-2012.
הסגנון המוזיקלי

המוזיקה, כאמור, היא א-טונלית, בחלקה הקטן היא מבוססת על דודקפוניה מבית מדרשו של מורהו של ברג, שנברג.
חמש-עשרה התמונות בשלוש מערכות האופרה מקושרות באמצעות מבנה-על מוזיקלי על בסיס המספר חמש. המערכה הראשונה מציגה את הדמויות באמצעות חמישה קטעים מוזיקליים: סוויטה, רפסודיה, מרש, פסקליה ורונדו. המערכה השנייה מפתחת את העלילה על ידי מבנה סימפוני בן חמישה פרקים (סונטה-אלגרו, פנטזיה ופוגה, לארגו, סקרצו ורונדו הכולל בסופו את "מקהלת החיילים הנוחרים") ואילו המערכה השלישית בנויה מרצף וריאציות על נושא, תו בודד (סי), קצב, אקורד-משושה, תו בודד (רה מינור) ופרפטואום מובילה ("קוואזי-טוקטה"). השירה כולה היא רצ'יטטיבית ("דקלום קצבי"), ולאחר כל פרק יש מעבר תזמורתי.
התזמור הוא לתזמורת בת 113 כלי נגינה.
בעברית

עם הפקת האופרה בשנת 1982 הוציאה התזמורת הפילהרמונית הישראלית ליברית תלת-לשוני גרמני-אנגלי-עברי בתרגומו של גדעון תמיר.
לקריאה נוספת

אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918 (ירושלים: הוצאת כרמל, 2010), עמ' 174-171.
Willi Reich, Alban Berg's Wozzeck: A Guide to the Text and Music of the Opera, in: "Modern Times Quarterly Review: November 1931" (New York: The League of Composers).
Douglas Jarman, Alban Berg, Wozzeck (Cambridge: Cambridge University Press, Cambridge Opera Handbooks, 1989). ISBN 0521241510.
הערות שוליים

↑  ציפי שוחט, אלבן ברג עוד שיפר את ביכנר, באתר הארץ, 14 בפברואר 2005
1 2  זרקור, באתר הארץ, 6 בינואר 2004
↑  אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 עמ' 174
↑  ציפי שוחט, "ווצק" תועלה לראשונה באופרה הישראלית, באתר הארץ, 2 בפברואר 2002
↑  חגי חיטרון, "ווצק": האופרה הישראלית בעקבות הרוצח האמיתי, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585717005171  BnF: cb13908453r (data)  GND: 4112712-2  LCCN: no93007975  MusicBrainz work: 43e57227-d159-4391-bb6d-69978a7c1fa8  VIAF: 185086764   WorldCat (עם VIAF): 185086764
כל מה שתרצי

| --- | --- |

 סינגל בביצוע רמי קלינשטיין
 מתוך האלבום כל מה שתרצי
 יצא לאור:  1997
 שפה:  עברית
 אורך:  4:44
 חברת תקליטים:  הליקון
 כתיבה:  רמי קלינשטיין
 לחן:  רמי קלינשטיין
 עיבוד:  אלון הלל
כל מה שתרצי הוא סינגל מאת רמי קלינשטיין. את השיר כתב והלחין קלינשטיין ועיבדו אלון הלל וקלינשטיין בשנת 1997, ופרסמה אותו חברת התקליטים הליקון. זהו שיר הנושא של האלבום שהוציא קלינשטיין באותה שנה.
השיר נבחר לשיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי, ה'תשנ"ז-1997. בכך השלים קלינשטיין זכייה שנייה בתואר זה כזמר, שנתיים בלבד לאחר הזכייה של שירו "תפוחים ותמרים" באותה התחרות בה'תשנ"ה-1995.
הצלחה וגרסאות

השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־25 במאי 1997 וזכה להצלחה רבה. הוא זכה במצעד הפזמונים העברי השנתי של ה'תשנ"ז-1997, ובעקבות הצלחת האלבום יצא קלינשטיין לסיבוב הופעות מצליח.
בהמשך הקליט ליאור פרחי גרסת כיסוי לאלבומו משולש ישראלי, שיצא ב־2003.
הערות שוליים

↑  רמי קלינשטיין, "כל מה שתרצי", הליקון 1997
↑  כל מה שתרצי – רמי קלינשטיין, באתר he.israel-music.com
↑  רמי קלינשטיין | כל מה שתרצי, באתר דיסק סנטר
↑  תו ישראלי – תווים ואקורדים לשירים ישראליים, באתר תו ישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 24fca740-15bb-4fc8-9705-d74e9a219d08
האפריקנית

| --- | --- |

עטיפה של התווים לפסנתר משנת 1865
 מידע כללי
 מלחין:  ג'אקומו מאיירבר
 לבריתן:  אז'ן סקריב 
 תאריך יצירה:  1837 
 סוגה:  אופרה צרפתית
 שפה:  צרפתית
 מספר מערכות:  5
 זמן התרחשות העלילה:  המאה ה-16
 מקום התרחשות העלילה:  פורטוגל, אפריקה
 
האפריקנית (בצרפתית: L'Africaine) היא אופרה של ג'אקומו מאיירבר (במקור: יעקב ליבמן בֶּר) שהוצגה לאחר מותו. האופרה הועלתה על הבמה בפריז שנה לאחר מותו של המלחין ב-1865, בסוף ימי הזוהר של "האופרה הגדולה" - Grand Opéra. (אופרה גדולה היא ז'אנר של אופרה מהמאה ה-19, בדרך כלל בארבע או חמש מערכות, המאופיינת בליהוק ובתזמורות בקנה מידה גדול).
לברית האופרה ותולדות מוצאה

המחזאי והלבריתן הצרפתי אז'ן סקריב התייחס למציאות ההיסטורית בחופשיות גם במקרה הזה כמו שהתייחס אליה בליברית של אופרה קודמת של המלחין הנביא. האופרה למעשה עוסקת בחוקר הפורטוגזי הגדול ואסקו דה גאמה, אלא שהרפתקאותיו של מגלה הארצות הפכו לדרמה של תשוקה לצד סליקה האפריקנית (למעשה הודית). הסיפור מלא בסתירות. סליקה היא אישה הינדית, אך אפריקנית, דון פדרו לא הבין בימאות ובכל זאת הפך למפקד של צי. הגורם הכי לא סביר בכל זאת, הוא העץ בעל הריח הרעיל שמופיע בסוף היצירה. כיצד סקריב קיבל את הרעיון הזה?
הלברית התקבלה על ידי המחבר ב-1837 וככל הנראה הגרסה הראשונה של המוזיקה הייתה מוכנה כבר ב-1840, אך מאיירבר לא היה מרוצה מהפרטיטורה והניח אותה בצד. ואז בשנת 1851 הוא הוציא את היצירה שוב ושכתב כמעט את כולה עד לשנת מותו. עם זאת, הוא לא היה מסוגל עוד לחבר את קטעי המוזיקה הבודדים. עבודה זו נעשתה על ידי F. J Fétis. הבכורה הראשונה תוכננה ל-1840, אך העבודה הופסקה. הסיפור האקזוטי אפילו לא היה היסטורי בתחילה וסקריב גם כתב אותו מחדש כתוצאה מעבודה שהתחדשה ב-1851.
הדמויות ומיקומי ההתרחשות

| דמות | קול |
| --- | --- |
אינז, בתו של דון דייגו: סוֹפּרָן
אנה: סוֹפּרָן
סֶליקה, שפחה: מצו סופרן
ואסקו דָה גאמה, קצין ימי, חוקר: טֶנוֹר
דון אלווארו, חבר המועצה: טֶנוֹר
נלוסקו, עבד: בָּרִיטוֹן
דון פדרו, נשיא מועצת ממשלת פורטוגל: בַּס
דון דייגו, אדמירל: בַּס
האינקוויזיטור הראשי: בַּס
הכהן הגדול של הברהמינים: בַּס

מתרחש: בליסבון, על ספינה של יורדי ים ובאפריקה בסוף המאה ה-16.
מיקומים: מערכה 1: אחד מחדרי ארמון האדמירל בליסבון, מערכה 2: תא כלא, מערכה 3: סיפון הספינה של פדרו, מערכה 4: מדגסקר, מערכה 5: הגן של סליקה.
עלילת האופרה > מערכה 1

אינז מחכה לחדשות מאהובה, ואסקו דה גאמה, שהצטרף לצי של בארתולומיאו דיאש כדי למצוא את נתיב השייט להודו. דון דייגו מגיע בחברת דון פדרו. הם מביאים ידיעה על מותו של החוקר מגלה הארצות ובמקביל הם מחליטים על גורלה של אינז: היא תהיה ארוסתו של דון פדרו מעתה ואילך. אינז עוזבת במהירות וחברי המועצה נכנסים פנימה. האם עליהם להחליט אם דיאש צריך עזרה? דון אלוורו מביא את החדשות האחרונות שהצי של דיאש הושמד, כשרק קצין אחד שרד את האסון. קצין זה הוא ואסקו דה גאמה שכבר מבקש צי חדש ומגיש טיוטת תוכנית למשלחת. אלבר תומך בוואסקו, דון פדרו גונב את אחת המפות מכתבי הזיכרון של גאמה. המועצה מבטלת את תוכניתו של ואסקו, שמתפרץ נגדם בקול רם כל כך עד שהוא נידון לעבדות פרך.
עלילת האופרה > מערכה 2

ואסקו דה גאמה ישן בכלא של האינקוויזיציה, החברה היחידה שלו היא סליקה, שפחה שהובאה מהודו. ואסקו מדבר על אינז בחלומו. נלוסקו, עבדו של ואסקו, מתגנב פנימה. הוא שם לב שסליקה התאהבה ביורד הים. סליקה היא מלכת הארץ שממנה הגיע גם נלוסקו. הנער רותח מזעם ורוצה להרוג את אדונו, אך סליקה מתערבת. נלוסקו נכנע לרצון מלכתו. הם מעירים את ואסקו ומגלים לו את הדרך למולדתם. בינתיים, אינז ופדרו נכנסים לצינוק. ואסקו חופשי לעזוב, אבל בעלה של אינז ומנהיג המשלחת החדשה יהיה פדרו. נלוסקו, כהגאי, מציע את שירותיו, ואסקו מיד רואה את המצב: פדרו רוצה לעשות לעצמו שם על חשבונו.
עלילת האופרה > מערכה 3

מלחים ונשים מתפללים על סיפון הספינה של פדרו. אלווארו מזהיר את פדרו להיזהר מנלוסקו, אבל הוא סומך על ההגאי שלו. בינתיים נודע להם שספינה פורטוגזית עוקבת אחריהם. ואסקו מובל בפני פדרו. החוקר רואה את נלוסקו מכוון את הספינה לשונית, אך המפקד אינו מאמין לו, וכובל אותו בשרשרת. הספינה שעלתה על שרטון מוצפת בהינדים (באפריקה!!!) שמשתחווים לפני מלכתם. סליקה משחררת את ואסקו.
עלילת האופרה > מערכה 4

סליקה חוזרת לכס המלכות שלה בתהלוכת ניצחון מרהיבה. הכהן הגדול של הברהמינים נשבע למלכה שיוציא להורג את כל האירופים. אבל המלכה מצילה את ואסקו ולוקחת אותו כבעלה. לאחר מכן, סליקה מוכנה לשחרר את יורד הים, שחרור זה כה נוגע לליבו של ואסקו שהוא מוכן להפוך לבעלה האמיתי של סליקה. אבל ברגע שהוא שומע את קולה של אינז, הוא קורע את עצמו מחיבוקה של המלכה.
עלילת האופרה > מערכה 5

ואסקו ואינז נמצאים מול סליקה בחקירה. המלכה מצווה שיציידו עבורם ספינה. תפקידו של נלוסקו הוא להזניק את המאוהבים לדרכם. סליקה בינתיים מחכה בגינתה בצל עץ המנזנילו בעל הריח הקטלני. היא מביטה בעוזבים ונפרדת מהחיים. בלי אהובתה היא לא רואה טעם להמשיך את חייה. ארית הפרידה שלה היא גולת הכותרת של היצירה כולה. נלוסקו מגיע ומדווח שהמאוהבים כבר בדרך לפורטוגל. המלכה מתמוטטת מתה מריח העץ הרעיל.
המוזיקה של האופרה

כולם חיכו ליצירה בקוצר רוח, יצירה שהתבגרה במשך יותר מ-20 שנה. הבכורה הייתה הצלחה גדולה, אך עד מהרה הופיעו הביקורות המגנות הראשונות. דמיונו של המחבר ירוד, המוזיקה מראה סימני עייפות. כמו כל העבודות של מאיירביר, האפריקנית נעה בין קצוות: פרטים מאוד מעוצבים ובנויים מתחלפים בסצנות מפוברקות ומחושבות. היצירה מלאה בשגרה מוזיקלית, פרטים מוזיקליים שגרתיים.
עם זאת, מבנה העבודה נשלט בצורה מופתית. נראה שהמחבר הסתמך בהלחנה בעיקר על אומנותו ולא על רגשותיו. זה עזר מאוד לאופרה. הכשרון של מאיירבר הוא שהעלילה הבלתי סבירה לעיתים קרובות קיבלה ייצוג אמיתי בעיצוב הסופי. חידוש בסגנון המחבר הוא הנהגת שירה קולית ללא ליווי כלים לעיתים קרובות (א-קאפלה). יש מוטיב תזכורת מוזיקלית לאורך כל הסיפור, אבל השימוש בו אינו קבוע.
חלקיה המוכרים יותר של האופרה

"Sur me genoux, fils du Solei". אריה של סליקה במערכה 2
"Adamstor, roi des vagues profondes" - אריה של נלוסקו במערכה השלישית.
"Pays merveilleux! … Oh Paradis" - אריה של ואסקו דה גאמה במערכה הרביעית (הוא להיט טנורי גם עם טקסט איטלקי: "O paradiso sorti de l'onde"
לקריאה נוספת

Arsenty, Richard, editor, translations; Letellier, Robert Ignatius, editor, introductions (2008). The Meyerbeer Libretti, Grand Opéra 4, L'Africaine, second edition. Newcastle upon Tyne: Cambridge Scholars Publishing. ISBN 978-1-84718-971-4.
Arsenty, Richard; Letellier, Robert Ignatius (2013). Giacomo Meyerbeer: A Discography of Vintage Recordings 1889 - 1955. Newcastle upon Tyne: Cambridge Scholars Publishing. ISBN 978-1-4438-6433-6.
Chouquet, Gustave (1873). Histoire de la musique dramatique en France depuis ses origines jusqu'à nos jours (in French). Paris: Didot. View at Google Books.
Huebner, Steven (1992). "Africaine, L' " in Sadie (1992) 1: 31–33.
Letellier, Robert Ignatius (2006). The Operas of Giacomo Meyerbeer. Madison/Teaneck: Fairleigh Dickinson University Press. ISBN 978-0-8386-4093-7.
Letellier, Robert Ignatius (2008). An Introduction to the Dramatic Works of Giacomo Meyerbeer: Operas, Ballets, Cantatas, Plays. Hampshire, England: Ashgate. ISBN 978-0-7546-6039-2.
Meyerbeer, Giacomo; Letellier, Robert Ignatius, editor (2004). The Diaries of Giacomo Meyerbeer: 4. The Last Years, 1857–1864. Madison, New Jersey: Fairleigh Dickinson University Press. ISBN 978-0-8386-3845-3.
Neppi, Carla (2014). "The Composition of the Opera", translated by Susan Marie Praeder, pp. 18–19, in the CD booklet accompanying the CDs of the performance conducted by Frank Beermann. Georgsmarienhütte: CPO. OCLC 880851882, 886827216.
Pitou, Spire (1990). The Paris Opéra: An Encyclopedia of Operas, Ballets, Composers, and Performers. Growth and Grandeur, 1815–1914. New York: Greenwood Press. ISBN 978-0-313-26218-0.
Sadie, Stanley, editor (1992). The New Grove Dictionary of Opera (4 volumes). London: Macmillan. ISBN 978-1-56159-228-9.
Selk, Jürgen (2018). Giacomo Meyerbeer Werkausgabe, Abteilung 1, Bühnenwerke. Band 17: Vasco de Gama, Opéra en cinq actes, Paroles d'Eugène Scribe, Kritischer Bericht [Critical Report]. Berlin: Ricordi. OCLC 1083902235, 1080901564.
Wild, Nicole (1987). Décors et costumes du XIXe siècle. Tome I: Opéra de Paris. Paris: Bibliothèque nationale de France. ISBN 2-7177-1753-6.
Wolff, Stéphane (1962). L'Opéra au Palais Garnier (1875–1962). Paris: Deposé au journal L'Entr'acte OCLC 7068320, 460748195. Paris: Slatkine (1983 reprint) ISBN 978-2-05-000214-2.
ארבע הדמויות הראשיות בבכורה
התפאורה של הבכורה
הפעמון

| --- | --- |

הפעמון – כריכת הליברטו פירנצה 1838
 מידע כללי
 מלחין:  גאטנו דוניצטי
 לבריתן:  גאטנו דוניצטי 
 מבוסס על:  פארסהː "פעמון הלילה", "פעמון הרוקח"
 סוגה:  אופרה בופה
 שפה:  איטלקית
 מספר מערכות:  אחת
 מקום התרחשות העלילה:  נאפולי, איטליה
 
הפעמון (באיטלקית: Il campanello), היא אופרה בופה במערכה אחת מאת דוניצטי, הידועה גם בשמות "פעמון הלילה" ו"פעמון הרוקח".
הלִבְרִית, שנכתב על ידי דוניצטי עצמו, מבוסס על הוודוויל La sonnette de la nuit (פעמון הלילה) של לאון לוי ברונסוויק, מתייה-ברתלמי טרואן וויקטור להרי.
בהופעת הבכורה, שהתקיימה בתיאטרון נואובו בנאפולי ב-1 ביוני 1836, האופרה הכילה כמה דיאלוגים שנאמרו בנפוליטנית. בשנה שלאחר מכן המחבר הפך את הדיאלוגים לרצ'יטטיבים, והתאים את הליברית כולו לשפה האיטלקית כדי לעודד את הפצת היצירה. בהזדמנות זו הוא ערך שינויים נוספים, בעלי אופי מוזיקלי, והוסיף דואט בין אניבל לאנריקו.
היסטורית ביצועים

ב-25 בנובמבר 1839 התקיימה הבכורה בתיאטרון קרלו פליצ'ה בג'נובה בשם "פעמון הלילה". הבכורה הייתה ב-29 בספטמבר 1847 בתיאטרון רג'יו בפארמה; בשנת 1851 הוצגה בהצלחה בתיאטרון דלה קנוביאנה במילאנו.
בשנת 1860 התקיימה הבכורה בתיאטרון ריקארדי (היום תיאטרון דוניצטי) בתור "פעמון הרוקח" עם אלסנדרו בוטרו. ב-1865 הועלתה בפאריס בתרגומו של ז'ול רואל. ב-1881 הוצגה בתיאטרון ריינך בפארמה וב-1882 בקטניה.
בתיאטרון לה פניצ'ה בוונציה הופעת הבכורה ב-1946 וב-1948 בתיאטרו דלה פרגולה בפירנצה, הופיעה כ"פעמון הרוקח" בניצוחו של ג'נאנדראה גאוואצני.
ב-1949 התקיימה הבכורה בתיאטרון נואובו בטורינו בניצוחו של ג'אנאנדריה גבאצני עם פיירו גואלפי ופרננדו קורנה. בפיקולה סקאלה ב-1957 ביים נינו סנזוגנו עם פרננדו קורנה, פיורנצה קוסוטו, רולנדו פנראי ואנג'לו מרקוריאלי.
בשטוטגרט ובדורטמונד ב-1966 הוא הועלה בניצוחו של אטורה גראציס עם אלפרדו מריוטי, בעוד שב-1979 הוא הועלה בברגנץ עם מריאלה דוויה, לאו נוצ'י וג'וזפה טאדי.
בתאטרו רג'ו די טורינו הופעת הבכורה הייתה ב-1995 עם אנצו דארה ולאו נוצ'י.
מבצעים של הבכורה

| תפקיד | מבצע |
| --- | --- |
סרפינה: ג'ובנה שולץ
דון אניבל: רפאלה קאסצ'יה
ספירידון: דומניקו רונקוני
רוזה: אמליה שוץ אולדוסי
אנריקו: ג'ורג'יו רונקוני
עלילה

הסיפור מתרחש בנאפולי.
סרפינה הצעירה והיפה מובטחת לנישואין לרוקח דון אניבל פיסטקיו, לצערו של מחזרה, אנריקו הצעיר. למרות הניסיונות למנוע את הנישואים, הטקס נקבע ליום לפני יציאתו של דון אניבל לרומא, לשם הרוקח חייב להגיע כדי להשתתף בפתיחת הצוואה של אחת מדודותיו המנוחות ושם ישהה יותר מחודש. לאחר שזה נודע לאנריקו, בשיתופה של סרפינה, מנסים בכל דרך למנוע את קיום הנישואים באותו לילה, כדי להרוויח זמן בניסיון לבטלם.
הרוקח מחויב על פי חוק לספק את תכשיריו הרפואיים לכל מי שיבקש אותם גם בשעות הלילה ולכן הפעמון מחוץ לחנות, שנמצא מתחת לבית הרוקח, יהיה הכלי של אנריקו להפריע את ליל הכלולות. הוא מגיע לבקש עזרה במסווה שונה בכל פעם. (צרפתי חולה, זמר צרוד וזקן אירוני שישיר את האריה המפורסמת והקשה מאוד Mio Signore venerato) אנריקו ימשיך להתקבל על ידי דון אניבל, מצלצל בפעמון, באמתלות שונות ומשונות. עם עלות השחר, נאלץ הרוקח לעזוב עם כרכרה לרומא, ולהשאיר את סרפינה בבית, בתומתה.
הבס הרציף ברצ'יטטיבים בוצע על ידי צ'מבלו או בביצועים מודרניים יותר על ידי פסנתר.
מבנה מוזיקלי > מערכה יחידה

הקדמה וקוואטינה מאת Annibale Evviva Don Annibale - Bella cosa amici cari (פזמון, Annibale)
דואט בין אנריקו לסרפינה אל תברח!... תעצרו אותך, ילדה חסרת תודה!
ברינדיזי מאת אנריקו מפזרים את הרוח (אנריקו, פזמון)
דואט בין אנריקו לאניבלה יש לי ילדה יפה, לא נאמנה
האריה של אנריקו אדון הנערץ שלי (אנריקו, אניבילה)
פינאלה ממני רחוק עדיין חי (סרפינה, אנריקו, פזמון, אניבל, ספירידיונה, רוזה)
ביבליוגרפיה

ויליאם אשברוק, "דוניצטי – האופרות", מהדורה ראשונה באנגלית: "Donizetti and his Operas", הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 1982, תרגום זה, מאת לואיג'י דלה קרוצ'ה, EDT, טורינו 1987, עמ'. 154-155, 316-317 - ISBN 88-7063-047-1
ביבליוגרפיה > מהדורה מחודשת

"הפעמון" בעריכת Ilaria Narici ו-Casa Ricordi, מילאנו, 1998 – ISBN 0634070789
עיצוב כריכת הליברית "הפעמון" (SD). ארכיון היסטורי של RICORDI.
המנדרין המופלא

| --- | --- |

כרזת הצגת הבכורה
 מידע כללי
 מלחין:  בלה בארטוק
 סוגה:  בלט
 שפה:  פנטומימה
 מספר מערכות:  1
המנדרין המופלא (אופ' 19, BB 82) (בהונגרית: A csodálatos mandarin; בגרמנית: Der wunderbare Mandarin; היא מוזיקת בלט מאת המלחין ההונגרי בעל השם העולמי בלה בארטוק, שהמחבר כינה אותה "פנטומימה בת מערכה אחת". (מנדרין הוא שר, תפקיד ממלכתי שהיה בסין הקיסרית ובווייטנאם).
הרקע

בשנת 1917, בארטוק נתקל בכתב עת בסיפורו של מלכיאור לנדייל (שהוכן במקור לבלט סרגיי דיאגילב בשנת 1912) וכתב את הבלט שלו בשנה שלאחר מכן.
בשיחה משנת 1919 תיאר בארטוק את עלילת המנדרין המופלא, שאותה כינה "יפה להפליא", כך:
"בחווה אפצ'ית, שלושה אפצ'ים מאלצים נערה צעירה לפתות אליה גברים, שאותם הם שודדים לאחר מכן. הראשון הוא בחור עני, השני גם כן עני, אבל השלישי הוא סיני עשיר. הפיתוי והתפיסה מוצלחים, הנערה משעשעת את המנדרין בריקוד, והתשוקה מתעוררת בו, האהבה מתלקחת אצלו בעוז, אבל הנערה שונאת אותו. האפאצ'ים תוקפים אותו, שודדים אותו, חונקים אותו עם שמיכה, דוקרים אותו בחרב, ואז תולים אותו. הכל לשווא, הם לא יכולים להתמודד עם המנדרין, הוא עדיין מסתכל על הנערה בעיניים אוהבות ומשתוקקות. האינטואיציה הנשית עוזרת, הנערה נענית לרצון המנדרין ולאחר מכן הוא מתמוטט ומת, חסר רוח חיים".
עבור בארטוק, לא הסיפור הריאליסטי הגס היה חשוב, אלא האנושיות הטבועה בו: החיים בעיר הגדולה, הסבל הנפשי של האדם המדוכא בחיי היום-יום, וגאולת הסבל הזה שאפשרית רק באהבה.
תוך מספר חודשים מרגע קריאת הסיפור, כמה חלקים מולחנים כבר היו מוכנים. בארטוק לא התחיל את ההלחנה בפועל עד סתיו 1918 ולמרות שסיים את העבודה עד מאי 1919, הוא לא השלים את העיבוד המוזיקלי (התיזמור השלם) עד 1924.
תקציר

התחלה-מסך עולה
משחק פיתוי ראשון
משחק פיתוי שני
משחק פיתוי שלישי - המנדרין נכנס
ריקוד הנערה
המרדף - האפאצ'ים מזנקים החוצה
לפתע מופיע ראשו של המנדרין
המנדרין נופל ומת
הצגת בכורה

היצירה הוצגה לראשונה בקלן ב-1926 על רקע שערורייה בלתי נשכחת. בעקבות הבכורה התקיימה מחאה נזעמת של השלטונות ושל הציבור נגד המחזה ה"לא מוסרי". ייתכן שהסלידה הזו נגרמה בשל הניסוח החריף בצורה יוצאת דופן לאותה תקופה של טקסט הלברית, כמו גם מהמרירות והחדות המתאימות של המוזיקה. ראש עיריית קלן, קונרד אדנאואר, אסר ככל הנראה על ההופעות לאחר הבכורה, לא בגלל שום סיבה אחרת, אלא בגלל הצגת האורגזמה על הבמה הפתוחה. בהמשך התקשו להעלות את היצירה בגלל השלטונות וגם בגלל הקהל הן בבית (ממלכת הונגריה) וכן ברחבי העולם. האירוניה של הגורל היא שהמנדרין המופלא הפך לאחת מיצירותיו האהובות ביותר על בארטוק, והוא מאפיל עד היום בביצועה על יצירותיו האחרות.
סוויטה

ברטוק יצר ממחזה הריקוד סוויטה תזמורתית, שהמוזיקה שלה עוקבת אחר האירועים רק עד המרדף. הסוויטה הוצגה לראשונה בשנת 1928 על ידי התזמורת הפילהרמונית של בודפשט.
המוזיקה

בעבודה זו הדיסוננס, המשוחרר מאילוצים טונאליים, עומד כולו לשירות הביטוי. יש לבארטוק גם חידושי תזמור רבים:
גליסנדו של כלי נשיפה
עלייתם וקידומים של כלי הקשה
הטיפול הקצבי והפועם בפראות של כלי הקשת
הכלים

המנדרין המופלא כתוב ל:
שלושה חלילים (פיקולו כפול שני ושלישי)
שלושה אבובים (קרן אנגלית כפולה שלישית)
שלושה קלרינטים (קלרינט שני כפול, קלרינט E שטוח וקלרינט כפול שלישי)
שלושה בסונים (קונטרה-בסון שני ושלישי)
ארבע קרן יער (הכפולה השנייה והרביעית של טובה וגנריאנית)
שלוש חצוצרות ב-C
שלושה טרומבונים
וכן לטובה באס, טימפני, תוף סנר (צד), תוף טנור, תוף בס, מצילה, משולש, גונג, קסילופון, צ'לסטה, נבל, פסנתר, עוגב, מקהלה וכלי קשת.
הקלטות

מופעי סוויטת הבלט עלו על מספר ההופעות של הבלט השלם עד לשנים האחרונות. ההקלטות של הסוויטה כוללות:
Antal Doráti and the Chicago Symphony Orchestra (1953)
Eugene Ormandy with the Philadelphia Orchestra
Seiji Ozawa with the Boston Symphony Orchestra
Esa-Pekka Salonen with the Los Angeles Philharmonic
Zubin Mehta with the Berlin Philharmonic
Jean Martinon with the Chicago Symphony Orchestra
Susanna Mälkki with the Helsinki Philharmonic Orchestra
David Robertson with the New York Philharmonic
הקלטות בולטות של הבלט המלא כוללות:
The landmark 1983 performance of the complete ballet by Hungarian conductor Antal Doráti, a friend of the composer's, with the Detroit Symphony Orchestra brought the complete score to the attention of a wider public. Performances of the complete ballet have grown in the years since.
Iván Fischer with the Budapest Festival Orchestra (This recording received the 1998 Gramophone Award in the Orchestral category.)
Pierre Boulez with the Chicago Symphony Orchestra and Chorus
Seiji Ozawa with the Boston Symphony Orchestra
Marin Alsop with the Bournemouth Symphony Orchestra
Claudio Abbado with the London Symphony Orchestra
Simon Rattle with the City of Birmingham Symphony Orchestra
Gerard Schwarz with the Seattle Symphony Orchestra