יחסי קוריאה הדרומית – קוריאה הצפונית
רקע > המלחמה הקרה

התחרות בין קוריאה הצפונית לדרום קוריאה הפכה למפתח לקבלת החלטות בשני הצדדים. לדוגמה, יש האומרים כי בניית הרכבת התחתית של פיונגיאנג דרבנה את בניית המטרו של סיאול. המתחים הסלימו בסוף שנות ה-60 בעקבות סדרה של עימותים מזוינים בעצימות נמוכה באזור המפורז ובארצות אחרות. במהלך תקופה זו, דרום קוריאה פתחה בפשיטות חשאיות על הצפון. ב-21 בינואר 1968, נשלחו לתקוף 31 אנשי קומנדו צפון קוריאנים את הבית הכחול (בית הנשיא) של דרום קוריאה. באוגוסט 1976 ארעה תקרית הגרזן באזור הביטחון המשותף ומייד אחריו נערך כתגובה מבצע פול באניין. באוקטובר 1983 נעשה ניסיון נוסף של הצפוניים להתנקשות בנשיא קוריאה הדרומית בטקס בבורמה. בנובמבר 1987 פוצץ מטוס של קוריאן איירליינס על ידי הצפוניים, ועוד מפגשים ימיים עוינים ב-1999 והטבעת אונייה דרומית במארב מתוכנן ב-2002 וחפירת מנהרות תקיפה מהצפון לדרום, מהן התגלו עד היום ארבע מנהרות גדולות.
במהלך ההכנות לביקור ניקסון בסין (זו הייתה הפעם הראשונה שנשיא ארצות הברית ביקר ברפובליקה העממית הסינית) ב-1972, רודן דרום קוריאה, פאק צ'ונג-הי, יזם קשר חשאי עם מנהיג הצפון קים איל-סונג. באוגוסט 1971 התקיימו השיחות הראשונות בתיווך הצלב האדום בין הצפון והדרום. רבים מהמשתתפים היו למעשה אנשי מודיעין או אנשי המפלגה. במאי 1972, לי הו ראק, ראש שירות המודיעין הדרום קוריאני, נפגש בחשאי עם קים איל-סונג בפיונגיאנג. קים התנצל על הפשיטה על הבית הכחול והכחיש שהוא אישר אותה. בנוסף, סגן ראש ממשלת קוריאה הצפונית פאק סונג-צ'ול עשה ביקור גומלין סודי בסיאול. ב-4 ביולי 1972 פורסמה הצהרת צפון-דרום המשותפת. ההודעה הכריזה על שלושה עקרונות לאיחוד מחדש:
פתרון לאיחוד מחדש ימצא באופן עצמאי ללא התערבות או הסתמכות על כוחות זרים.
איחוד מחדש חייב להתממש בדרך שלווה ללא שימוש בכוחות מזוינים זה נגד זה.
בסופו של דבר, חשיבות האיחוד מחדש עולה על הבדלי האידאולוגיות ויוקמו מוסדות לקידום איחוד קוריאה כקבוצה אתנית אחת.
בהצהרה זו גם הוקם לראשונה קו טלפון אדום ישיר בין הדרום לצפון. קוריאה הצפונית השעתה את השיחות ב-1973 לאחר חטיפת מנהיג האופוזיציה הדרום-קוריאנית קים דאי ג'ונג על ידי שירות המודיעין הדרום קוריאני. עם זאת השיחות התחילו מחדש ובין השנים 1973–1975 התקיימו 10 ישיבות של ועדת התיאום בין הצפון לדרום בכפר הגבול פנמונג'ום.
בסוף שנות ה-70 קיווה נשיא ארצות הברית, ג'ימי קרטר, להשיג שלום בקוריאה. עם זאת, התוכניות שלו ירדו מן הפרק בעקבות חוסר הפופולריות של הכוונה להסגת הצבא.
ב-1983 עלתה הצעה מצד קוריאה הצפונית לשיחות תלת-כיווניות עם ארצות הברית ודרום קוריאה. במקביל שלחה קוריאה הצפונית לראנגון סוכנים חשאיים אשר יתנקשו בנשיא דרום קוריאה צ'ון דו-הוואן אשר שביקר בה. ניסיון ההתנקשות נכשל אך נהרגו 17 פקידי ממשל. התנהגות סותרת זו לא הוסברה מעולם.
בספטמבר 1984 שלח הצלב האדום של קוריאה הצפונית אספקה דחופה לדרום לאחר שתושביו נפגעו משיטפונות קשים. 370 המשאיות הצפון קוריאניות אשר נכנסו לשטח הדרום, היו הראשונות לעבור בין שתי המדינות מאז שמלחמת קוריאה הסתיימה 31 שנים לפני כן. גורמים רשמיים בדרום קוריאה סברו כי מדובר בתכסיס תעמולתי ועמדו על כך שהם לא זקוקים לעזרה. אף על פי כן הם קיבלו את הסיוע בכל זאת, מתוך הבנה כי אם סירוב ייצור מתח נוסף בין המדינות. שיחות הפיוס התחדשו לאחר מכן, וכתוצאה מכך בשנת 1985 התקיים המפגש הראשון של משפחות מפוצלות. מעבר לתקדים של איחוד המשפחות אושר גם המעבר של סדרת משלחות של חילופי תרבויות. הצפון שם קץ למחוות לאחר היערכות התרגיל הצבאי "טים ספיריט" ב-1986, תרגיל משותף בין צבא ארצות הברית לצבא דרום קוריאה. מפגשי איחוד משפחות לא התקיימו שוב במשך 15 שנה.