פיל גראם
ביוגרפיה > קריירה > הסנאט של ארצות הברית

בשנת 1984, גראם נבחר כרפובליקני לייצג את טקסס בסנאט האמריקאי. הוא ניצח את חבר הקונגרס רון פול, המועמד לשעבר למושל הנרי גרובר, רוברט מוסבאכר הבן מיוסטון ועוד כמה מתמודדים בפריימריז. לאחר מכן הוא התמודד מול המועמד הדמוקרטי, חבר הסנאט של טקסס לויד דוגט מאוסטין בבחירות הכלליות על המושב של הסנאטור הרפובליקני הפורש ג'ון טאוור. גראם קיבל 3,116,348 קולות (58.5 אחוזים) לעומת 2,207,557 קולות של דוגט (41.5 אחוזים). גראם היה המועמד הראשון לסנאט האמריקני בתולדות טקסס שקיבל יותר משלושה מיליון קולות.
באוקטובר 1985, גראם, וורן רודמן, ופריץ הולינגס תמכו בתיקון לקביעת תקרת גירעונות תקציביים שתרד לאפס עד 1991, שצורף להצעת חוק שהעלתה את מגבלת החוב של הממשל הפדרלי ביותר מ-250 מיליארד דולר. התיקון אושר בהצבעה של 75 מול 24 והוצהר כהקדמה אפשרית לתקציב מאוזן בעוד חמש שנים ללא העלאת מס על ידי שר האוצר של ארצות הברית ג'יימס בייקר: "אני חושב שחשוב שנכיר בתיקון גראם-רודמן הוא בעצם תהליך שנועד לתת לרשות המחוקקת ובמידה מסוימת לרשות המבצעת, את הרצון הפוליטי להתמודד עם הגירעון לכפות פעולה כלשהי בהתחשב ברצון הפוליטי לעשות את הבחירות הקשות, אתה יכול להגיע לאיזון מבלי להעלות מיסים".
גראם כיהן בוועדת התקציב של הסנאט מ-1989 ועד שעזב את תפקידו ב-2002. גראם והסנאטורים פריץ הולינגס ו-וורן רודמן המציאו אמצעי לקיצוץ התקציב באמצעות קיצוץ הוצאות רחב אם לא יעמדו ביעדי הפחתת הגירעון. הם הצליחו להפוך את חוק גראם-רודמן-הולינגס לחוק, אם כי חלקים נקבעו כבלתי חוקתיים. בשנים שלאחר קבלת החוק, סעיפים אחרים הוחלפו במידה רבה על ידי מנגנוני בקרה תקציביים אחרים.
בשנת 1990, גראם נכשל במאמץ לתקן את חוק ציות לחוק הבינלאומי בעיראק משנת 1990. תיקון קודם לחוק, תיקון ד'אמאטו, אסר על ארצות הברית למכור נשק או להושיט כל סוג של סיוע כספי לעיראק, אלא אם כן הנשיא יוכל להוכיח שעיראק עומדת ב"ציות מהותי" להוראות של מספר אמנות זכויות אדם., כולל אמנת רצח העם. לאחר קריאת תיקון ד'אמאטו, גראם הציג תיקון משלו כדי להתמודד עם סנקציות זכויות האדם בתיקון ד'אמאטו. התיקון של גראם היה מאפשר לממשל ג'ורג' בוש לוותר על תנאי התיקון של ד'אמאטו אם היה מגלה שהסנקציות נגד עיראק פוגעות בעסקים ובחוות באררצות הברית יותר משהן פוגעות בעיראק. בסופו של דבר, הצעת החוק של גראם עברה בסנאט ללא תיקון רק שבוע לפני שסדאם חוסיין פלש לכווית.
גראם זכה בקדנציה השנייה שלו בסנאט ב-1990 עם ניצחון על סנאטור המדינה הדמוקרטי וראש עיריית פורט וורת' לשעבר יו פארמר. גראם קיבל 3,027,680 קולות (60.2 אחוזים) לעומת 1,429,986 קולות של פארמר (37.4 אחוזים), וקיבל שוב יותר משלושה מיליון קולות.
בין 1999 ל-2001, גראם היה יושב ראש ועדת הסנאט האמריקאי לענייני בנקאות, שיכון ועירוניות. במהלך אותה תקופה הוא עמד בראש המאמצים להעביר חוקי ביטול רגולציה בנקאיים, כולל חוק גראם-ליץ'-בלילי ב-1999, שהסיר חוקים מתקופת השפל המפרידים בין פעילויות בנקאות, ביטוח ותיווך.
כסנאטור, גראם קרא לעיתים קרובות להפחתת מיסים ולהונאה בהוצאות הממשלה. הוא השתמש ב"מבחן דיקי פלט" שלו ("האם כדאי להוציא אותו מהכיס של דיקי?") כדי לקבוע אם תוכניות פדרליות היו כדאיות. ריצ'רד "דיקי" פלאט הוא הבעלים של עסק דפוס משפחתי שהקים אביו ואמו במקסיה, טקסס, והוא תומך גראם ותיק". בעיניו של גראם, פלט גילם את העומסים שעמם עמד איש עסקים קטן עצמאי מטקסס טיפוסי בתחום המיסוי וההוצאות הממשלתיות.
למרות התנגדותו המוצהרת להוצאות הפדרליות, גראם הצביע בעד שהממשלה הפדרלית תבנה במדינתו את ה-Super Conducting Collider, דבר שהיה עולה מיליארדי דולרים מכספי משלם המיסים.
גראם התמודד ללא הצלחה למועמדות המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות 1996, עבורו גייס 8 מיליון דולר כבר ביולי 1994. למרות שהוא החל את המירוץ עם רקורד מרשים והשתווה למקום הראשון עם דול בסקר הקש של איווה ב-1995, הקמפיין שלו נפגע אנושות ב-1995 כאשר פרצה השערורייה שהוא השקיע בעבר בתעשיית סרטי הפורנו, מה שהוביל הניו יורק פוסט כינה אותו "פורנו-גראם".    כתוצאה מכך, הוא הפסיד את אספת הבחירה של לואיזיאנה ב-7 בפברואר 1996 לפט ביוקנן (ספירת הצירים הסופית הייתה 13–8). בעל הטור הפוליטי של "ניו אורלינס טיימס Picayune", אוטיס פייק, ציין שניתן לייחס את ההפסד לתשוקה של התומכים לביוקנן בהשוואה לאלו של גראם. "גראם היה צריך לזכות בבחירות בלואיזיאנה - אבל לא זכה, כי התברר שהימין הדתי הצביע במספרים גדולים יותר". לפחות חלק מזה היה בגלל שג'יימס דובסון אמר לשמצה, "נכנסתי לפגישה הזאת בציפייה מלאה לתמוך בפיל גראם לנשיאות. עכשיו אני לא חושב שהייתי מצביע עבורו אם הוא היה האיש האחרון שעומד." ההופעה הגרועה הזו במדינה הסמוכה לטקסס, בתוספת מקום 5 בבחירות של איווה, הביאה לפרישה של גראם מהתחרות ביום ראשון שלפני הפריימריז בניו המפשייר. הוא מסר את תמיכתו לסנאטור רוברט ג'יי דול מקנזס. גראם, תומך בסחר חופשי, התפרץ גם על ביוקנן, בטענה שביוקנן הוא "פרוטקציוניסט".
לאחר שפרש מריצתו לנשיאות, התמקד גראם מחדש בהתמודדותו לכהונה שלישית בסנאט. הוא ניצח את ויקטור מוראלס מדאלאס בנובמבר 1996 ונבחר לכהונתו האחרונה בסנאט.
גראם היה אחד מחמישה נותני חסות שותפים לחוק המודרניזציה של סחורות עתידיות משנת 2000.  סעיף אחד בהצעת החוק מכונה לעיתים קרובות "הפרצה של אנרון" מכיוון שכמה מבקרים מאשימים את ההוראה בכך שהיא אפשרה לשערוריית אנרון להתרחש.  ונדי גראם הייתה חברת מועצת המנהלים של אנרון ובעלה היה המקבל השני בגודלו של תרומות לקמפיין מאת אנרון, והצליח לחוקק את הסרת הפיקוח על סחר בסחורות אנרגיה בקליפורניה. למרות אזהרות של קבוצות צרכנים בולטות שקבעו כי חוק זה יעניק לסוחרי האנרגיה השפעה רבה מדי על מחירי סחורות האנרגיה, החקיקה התקבלה בדצמבר 2000.
בשנת 2002, גראם עזב את מושבו בסנאט (החל ב-30 בנובמבר) כמה שבועות לפני סיום כהונתו בתקווה שמחליפו, עמיתו הרפובליקני ג'ון קורנין, יוכל לצבור ותק על פני סנאטורים חדשים שנבחרו. עם זאת, קורנין לא זכה לוותק נוסף עקב מדיניות ועדת הכללים משנת 1980.