stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גל גבאי
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בבאר שבע. שירתה בבסיס חצרים של חיל האוויר. החלה את פעילותה העיתונאית בגיל 22 ככתבת המקומון "כל הנגב". כמה מחשיפותיה בתחום השחיתויות המוניציפליות הביאו לחקירות משטרה. בהמשך יצרה מספר סרטים תיעודיים ואחד מהם, שעסק בעולם העברייני, שודר בערוץ 2 הניסיוני. פעילותה בתקשורת המקומית בדרום הובילה לתפקיד כתבת הפלילים בגלי צה"ל, ומאוחר יותר בחברת החדשות של ערוץ 2.
נחשבת לאחת האחראיות העיקריות להעלאת נושא הסחר בנשים לסדר היום הציבורי בישראל. בנוסף אחראית לחשיפת "התקציב לממתקים לפעוטות לומדי תורה", שהועבר לש"ס במסגרת הסכם קואליציוני. בשנת 2004 הצטרפה לצוות ההקמה של ערוץ הכנסת מטעם חברת החדשות של ערוץ 2, ובין היתר הגישה את תוכנית הבוקר של הערוץ. במהלך עבודתה כמבזקנית בחברת החדשות היא התייחסה בתוכנית הבוקר "העולם הבוקר" למחאת טכנאי אולפני ג"ג, שטענו כי שכרם הולן על ידי הנהלת האולפנים, ועל-רקע זה הודחה מתפקידה כמבזקנית, עזבה את חברת החדשות, והצטרפה לטלוויזיה החינוכית כמגישה של תוכנית יומית, לצידו של בן כספית.
ב-2007 הגישה את הסדרה "מישהו מטפל בך?" בערוץ 8. החל משנת 2008 הגישה את התוכניות "עושים סדר" עם בן כספית ו"ואקום" בטלוויזיה החינוכית, עד לסגירתה. בשנת 2012 פרסמה בתוכנית "ואקום" תחקיר, על פיו הופעלו לחצים על נשים אתיופיות רבות לקבל זריקות דפו פרוברה בלי שניתן להן מידע על תופעות הלוואי ועל אמצעים חלופיים. על פי עדויות שנאספו במסגרת התחקיר, איימו על מועמדות לעלייה כי לא יוכלו לעלות לישראל אם לא יקבלו את הזריקה.
בשנת 2013 זכתה בפרס סוקולוב על "תחקיריה שחשפו עוולות חברתיות הנוגעות לאוכלוסיות מוחלשות". באותה השנה זכתה גם בפרס פרימור של הרשות השנייה.
בין השנים 2018–2020 שימשה גבאי כמפקדת קורס העיתונאים של "גלי צה"ל".
והגישה בתחנה תוכניות שונות, בהן את "יומן הצהריים" בימי חמישי יחד עם אפי בן אברהם, ואת התוכנית "נפלא פה" בימי שישי עם שי פירון.
ב-15 בנובמבר 2020 פרסם רן בוקר שגבאי עוזבת את כלל תפקידיה בתחנה הצבאית.
חיים אישיים

גבאי נשואה לרופא ד"ר דרור דולפין ואם לשלושה, מתגוררת בתל אביב. אצבעות ידה הימנית נקטעו לאחר שהכניסה את ידה למטחנת בשר בגיל שנה ושמונה חודשים. חרף הפגיעה, ניגנה בילדותה במנדולינה. בריאיון ל"הארץ" סיפרה כי היא סובלת מהפרעת קשב.
הערות שוליים

↑  מאחורי הקלעים - צוות 929, באתר מיזם 929 - תנ"ך ביחד
↑  "ריאיון עם גל גבאי העומדת בראש מיזם "929"". טיים אאוט. 2015-01-29. נבדק ב-2017-12-22.
1 2 3  רותה קופפר, לא עושה חשבון, באתר הארץ, 3 בינואר 2007
↑  רינת גור, יפה? אני?, באתר ynet, 5 באוקטובר 2004
↑  חדשות - תקשורת nrg - גל גבאי עושה סדר, באתר nrg
↑  אלכסנדר כץ, השנה של גל גבאי: אחרי פרס הרשות השנייה - היא תקבל גם את פרס סוקולוב, באתר אייס
↑  גילי איזיקוביץ, פרס לעיתונאית גל גבאי על תחקיר שחשף הגבלת ילודה בקרב אתיופיות, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2013
↑  כפיר אדר, גל גבאי תסיים את תפקידה בגלי צה״ל, באתר אייס, 15 בנובמבר 2020
↑   ציוץ של רן בוקר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 15 בנובמבר 2020
↑   ריאיון בתוכנית "שיחת נפש" עם פרופסור יורם יובל, 12 ביוני 2011
חוג התנ"ך של בית נשיא מדינת ישראל בשיתוף מיזם 929 באוניברסיטת חיפה, מימין לשמאל: נשיא המדינה ראובן ריבלין, הרב בני לאו, גל גבאי ואילנה דיין
יואב ללום

| --- | --- |

עו"ד יואב ללום ספטמבר 2020
 לידה:  15 באוגוסט 1979 (בן 45)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  תואר ראשון במשפטים מאת קריה האקדמית אונו ותואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים
יואב ללום (נולד ב-1979) הוא עורך דין, ומייסד עמותת "נוער כהלכה" לטיפול בנושא האפליה ואי השקיפות בקבלת תלמידים ותלמידות מזרחיים למוסדות חינוך במגזר החרדי.
ביוגרפיה

ללום נולד בכרמיאל. בהיותו בגיל 4 חזרו הוריו בתשובה. למד בישיבת "פורת יוסף" ובכולל "יחווה דעת". ללום הוא קצין במילואים בדרגת רב-סרן. בין השנים 2003–2008 היה ראש לשכתו של הראשון לציון, הרב אליהו בקשי דורון. בשנת 2010 הוסמך כעורך דין, לאחר שסיים לימודים לתואר ראשון במשפטים מטעם הקריה האקדמית אונו, ובשנת 2013 סיים תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2014 היה עמית במכון מנדל למנהיגות. ללום מרצה משפט חוקתי ומנהלי במרכז האקדמי "שערי מדע ומשפט".
עו"ד ללום מונה על ידי שר המשפטים לתפקיד יושב ראש ועדת ערר לפי חוק מענק לעידוד תעסוקה (הוראת שעה – נגיף הקורונה החדש), התש"ף-2020.
עו”ד ללום הוא מייסד ומנכ״ל עמותת “נוער כהלכה”.
בלשכת עורכי הדין היה עד לאחרונה כיהן כבא כח קובל ולאחר מכן חבר בית הדין המשמעתי של מחוז ירושלים. [דרושה הבהרה]חבר המועצה הארצית, [דרושה הבהרה]יו"ר (משותף) של החטיבה החברתית ושל ועדת בית המשפט העליון, ו[דרושה הבהרה]במחוז ירושלים הוא כיו"ר ועדת בית משפט השלום.
פעילות חברתית

לדברי ללום, מאז ילדותו נתקל באפליה נגד מזרחים בחברה החרדית. בשנת 2002 הקים את עמותת נוער כהלכה. בשנת 2006 נדחתה בקשתו לרשום את בתו לבית יעקב בשכונת גבעת שאול בירושלים, לטענת ללום עקב שיוכה המגזרי. בעצת רבו, הרב יעקב יוסף, החליט ללום לפעול בנושא זה במישור התקשורתי והמשפטי והגיש עתירה נגד רשת החינוך העצמאי.
בעקבות עתירות שהובילה עמותת נוער כהלכה הוקמה לראשונה בשנת 2007 ועדת ערר של החינוך החרדי במשרד החינוך שתפקידה לברר תלונות על אפליה בקבלה של תלמידות. בעקבות פעילותו של ללום[דרוש מקור] כתב מבקר המדינה בשנת 2011 דו"ח חריף על תפקוד הוועדות. לפי הדוח, בשנים 2007–2010 דנו ועדת הערר ב-5 עררים בשנה בלבד, אף על פי שבתחילת שנת הלימודים היו מאות תלמידות שלא היו משובצות בבתי ספר. בעקבות הדו"ח הודיע משרד החינוך למבקר המדינה שוועדת הערר תופעל גם בקבלת בנות לתיכונים ("סמינרים"). במקרים רבים בתי הספר קיבלו את התלמידות לפני הוועדות רק בשל החשש מפנייה לוועדת הערר[דרוש מקור]. מאיר שמעוני, מנהל המחוז החרדי, הוביל בשנים 2013–2016 פעילות נמרצת בנושא ובשל כך ירד מספר הבנות שלא היו משובצות אל מתחת ל-30 בנות בשנה. עם עזיבתו של שמעוני את ניהול המחוז החרדי בשנת 2016 הוזנח הנושא בשנית.
בג"ץ עמנואל

בשלהי שנת הלימודים תשס"ז (2007) הוחלט להפריד בין התלמידות הספרדיות לאשכנזיות בבית יעקב בעמנואל המשתייך לרשת החינוך העצמאי. כמה מהורי התלמידות ממוצא מזרחי, שהתנגדו להפרדה, פנו באוגוסט 2007 למשרד החינוך בדרישה לבטל את ההפרדה בבית הספר בשל הרקע העדתי שלה ולפנייה הצטרפה עמותת נוער כהלכה בראשות ללום. התנגדות הורי התלמידות האשכנזיות לקביעת משרד החינוך ללימודים משותפים ולהכרעה דומה של בג"ץ הובילה למאסרם ולסערה גדולה בחברה הישראלית. ביוני 2010 הושגה פשרה עם הורי התלמידים בבית הספר עמנואל.
בשנת 2014 הגיש ללום תביעת דיבה בסך 300,000 ש"ח נגד עיתון יתד נאמן ועורכיו, לאחר שלטענתו העיתון התנכל אליו בכתיבתו וכינה אותו בכינויי גנאי בעקבות פעילותו בפרשה. בינואר 2019 פסק בית המשפט לללום פיצויים בסך של 60,000 ממערכת העיתון ובנוסף לכך סך מצטבר של 75,000 ש"ח מארבעה חברים במערכת העיתון.
הוקרה ופרסים

בשנת 2008 עמותת נוער כהלכה שהוא עומד בראשה קיבלה את פרס "פועל צדק בחינוך" מטעם קדמה. בשנת 2011 קיבל את אות אביר איכות השלטון. בשנת 2016 קיבל את פרס סמי מיכאל על פעולותיו החברתיות לקידום השוויון בישראל.
הערות שוליים

↑  תמר רותם, התירוץ לדחיית הבת מביה"ס החרדי: "הופעתה הזולה של האם", באתר הארץ, 4 ביוני 2007
↑  דוח שנתי 61ב לשנת 2010 ולחשבונות שנת הכספים 2009
↑  "פרסום ראשון: עשרות בנות ספרדיות עדיין ללא סמינר באלעד - כיכר השבת". כיכר השבת. נבדק ב-2017-08-06.
↑  יובל יועז, ‏דרמה במגרש הרוסים: רבבות חרדים מלווים את ההורים מעמנואל למאסר, באתר גלובס, 17 ביוני 2010
↑  יצחק טסלר, האדמו"ר התקפל - האבות מעמנואל שוחררו מהכלא, באתר nrg
↑  קובי רוזן, ‏יואב ללום תובע דיבה את העיתון "יתד נאמן", באתר כיכר השבת, 13 במרץ 2014
↑  תא (י-ם) 8200-03-14 יואב ללום נגד יתדות ת.ש.מ.ו. הוצאה לאור ופרסומים בע"מ, ניתן ב-2 בינואר 2019
↑  פרס פועל/ת צדק בחינוך 2008 - קדמה, באתר קדמה, ‏4 בundefined 2018
↑  התנועה לאיכות השלטון, אבירי איכות השלטון 2011, באתר www.mqg.org.il (ארכיון)
↑  טקס הענקת פרס סמי מיכאל לשנת 2016 - בתאריך 21.6.17 - תולדות חיפה, באתר www.haifa.org.il
פלאפל הזקנים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מסעדה 
 כתובת:  ואדי ניסנאס 18
 מיקום:  חיפה 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  ג'ורג' ונג'לה עפארה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1950
 תאריך פתיחה רשמי:  1950 
 קואורדינטות:  32°49′02″N 34°59′37″E﻿ / ﻿32.817143527646°N 34.993657212799°E﻿ / 32.817143527646; 34.993657212799
  (למפת חיפה מוגדלת) פלאפל הזקנים(למפת חיפה רגילה) פלאפל הזקנים(למפת הגליל המערבי רגילה) פלאפל הזקנים(למפת הגליל המערבי מוגדלת) פלאפל הזקנים
 
פלאפל הזקנים
פלאפל הזקנים (בערבית: فلافل نجلاﺀ, פלאפל נג'לה) היא פלאפליה פופולרית ותיקה הממוקמת בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה ברחוב הוואדי ונחשבת לאחת מחנויות הפלאפל הטובות בישראל. המסעדה מופיעה במשך שנים ברשימות עשר הפלאפליות הטובות ביותר בישראל. שמה של המסעדה ניתן לה על שם שני מייסדיה.
היסטוריה

המסעדה נוסדה ב-1950 על ידי זוג אנשים מבוגרים תושבי הואדי, ג'ורג' ונג'לה עפארה, והיא התמקדה במכירת מנה בסיסית של פלאפל שכללה פיתה עם סלט ירקות, מלפפון חמוץ וסלט כרוב. על המסעדה לא הונח מעולם שלט עם שם החנות. התושבים הערבים קראו למקום "נג'לה" על שם האישה. היהודים שקנו בה נהגו להגיד "נלך לזקנים", ושם זה נדבק למקום. הזוג השתמש במתכון סודי לייצור הפלאפל, ונהג לכבד כל קונה בכדור פלאפל חם עם טחינה.
בעת פתיחתה הייתה המסעדה קטנה מאוד, למעשה דוכן שיש בכוך, בעלי המסעדה גרו בקרבת המקום בסמטה צמודה. העיסה הוכנה בביתם והטיגון נעשה במסעדה, שירות איטי הביא להשתרכות תור ארוך ברחוב, והיא נסגרה מדי יום בשעה 13:00 או כאשר נגמרה העיסה (המוקדם מביניהם). פרסומה של המסעדה הביא אליה לקוחות שהגיעו במיוחד מהמרכז ומהגליל. בשנת 1984 החליטו הבעלים לפרוש ומכרו את הדוכן לבעליה הנוכחי עפיף סבית שהיה לקוח שלהם. הוא רכש מהם גם את המתכון הסודי. סבית קיבע את שם המקום כששם בחזית המסעדה שלט "פלאפל הזקנים" בנוסף לשם "נג'לה".
סבית הרחיב את המסעדה, בנה מטבח שבו הוא מכין את העיסה והרחיב את שעות הפתיחה של החנות עד שעות הערב, הוא המשיך את המסורת של קודמיו ומקבל פני כל קונה בכדור פלאפל עם טחינה. בנוסף הרחיב קצת את המגוון והוסיף גם קובה בורגול במילוי בשר וצנוברים. הדוכן נמצא בתוך המסעדה, לרשות המעדיפים לאכול במקום עומדים כיסאות בר גבוהים ודלפק צר הצמוד לקיר.
בתחילת שנות ה-2000 הוקם סניף בשם "סביח ופלאפל הזקנים" ברחוב מוריה (ליד הכניסה לכרמליה) ופעל בשם זה כמה שנים. העסק עדיין קיים אבל כבר אינו סניף של פלאפל הזקנים.
רו מקלנהן

| --- | --- |

רו מקלנהן, 2007
 לידה:  21 בפברואר 1934 הידלטון, ארצות הברית 
 פטירה:  3 ביוני 2010 (בגיל 76) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Eddi-Rue McClanahan 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1957–2010 (כ־53 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טולסה  אוניברסיטת אוקלהומה 
 בן או בת זוג:  Tom Bish (1958–1959)  Gus Fisher (1976–1981)  Tom Keel (1985–1986)  Peter Demaio (1964–1971)  Norman Hartweg (1959–1961)  Morrow Wilson (1997–3 ביוני 2010) 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  אגדות דיסני (2009)  פרס תפוח הזהב (1986)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (1987)  פרס TV Land (2003, 2008) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רו מקלנהן (באנגלית: Rue McClanahan;‏ 21 בפברואר 1934 – 3 ביוני 2010) הייתה שחקנית אמריקאית זוכת פרס אמי. נודעה בעיקר בזכות גילום דמותה של בלאנש בסדרת הטלוויזיה "בנות הזהב".
ביוגרפיה

מקלנהן נולדה באוקלהומה לאב קבלן בניין ואם קוסמטיקאית, צאצאי מהגרים מאירלנד ושבטי אינדיאנים. בסיום לימודיה התיכוניים למדה תיאטרון וגרמנית באוניברסיטת טולסה. בשנת 1957 הופיעה לראשונה כשחקנית במחזה באוף ברודוויי, ובשנת 1969 שיחקה לראשונה בברודוויי וגילמה דמות ראשית במחזה "ג'ימי שיין", לצדו של דסטין הופמן. באותה שנה זכתה בפרס אובי לשחקנית בתפקיד ראשי במחזה "מי שמח עכשיו". כעבור שנה הופיעה באופרת הסבון "עולם אחר" וזכתה להכרה ציבורית.
בשנים 1985–1992 הייתה בין ארבע השחקניות המרכזיות בסדרת הטלוויזיה "בנות הזהב" ב-NBC, בה גילמה את דמותה של בלאנש. בשנת 1987 זכתה על תפקידה בסדרה בפרס אמי לשחקנית ראשית בסדרה קומית, והייתה מועמדת לפרס שלוש פעמים נוספות. כמו כן, הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס גלובוס הזהב. בשנת 1992 חזרה לגלם את בלאנש בספין אוף "ארמון הזהב" ברשת CBS, עד שבוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 1996 השתתפה בסרטו של גארי מרשל "אלוהים היקר", בתפקיד אימו של גרג קיניר. בשנת 1997 שיחקה בקומדיה "קומדיה בלב ים" לצידם של ג'ק למון וולטר מתאו, ודיבבה בסרט "משאלתה של אנאבל". בשנת 1999 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "מחסה בטוח" ברשת The WB, למשך עונה אחת.
לאורך השנים השתתפה במספר סדרות נוספות וסרטי קולנוע ספורים, וכן השתתפה במחזות תיאטרון ובמחזות זמר. תפקידה הקבוע האחרון היה בקומדיית המצבים "חיים שפלים" ("Sordid Lives") בשנת 2008. ב-2009 הופיעה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "חוק וסדר".
מקלנהן הייתה צמחונית אדוקה. בשנת 1997 אובחנה כחולה בסרטן השד, ממנו החלימה. בשנת 2009 סבלה מבעיות לב ובראשית 2010 עברה אירוע של שבץ מוחי. באותה שנה עברה אירוע שבץ נוסף, וכעבור שלושה ימים נפטרה בגיל 76. בעת מותה הייתה נשואה בפעם השישית. בשנת 2007 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפי "חמשת בעלי הראשונים".
לקריאה נוספת

McClanahan, Rue: My First Five Husbands... And the Ones Who Got Away, Bantam Dell Pub Group 2007, ASIN B001IAKMYK (אוטוביוגרפיה)
ירון כפכפי

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1967 (בן 56) ישראל תל אביב
ירון כַּפְכָּפִי (נולד בתל אביב ב-25 בדצמבר 1967) הוא מלחין, מחזאי ובמאי ישראלי.
הערות שוליים

↑  עמית אטיאס, ‏"אחרי המוות של הדר נותר חור עצום, אין יום שעובר שהיא לא איתי", באתר ‏מאקו‏, 23 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306911805171  VIAF: 97384444   WorldCat (עם VIAF): 97384444
סוקרטס (כדורגלן)

סוקרטס ברזיליירו סמפאיו דה סוֹאוּזה ויאיירה דה אוליביירה (פורטוגזית: Sócrates Brasileiro Sampaio de Souza Vieira de Oliveira;‏ 19 בפברואר 1954, בלם (עיר) – 4 בדצמבר 2011, סאו פאולו), הידוע יותר בכינויו סוקרטס, היה כדורגלן ברזילאי, קפטן וקשר נבחרת ברזיל בכדורגל במונדיאל 1982 ובמונדיאל 1986.
נחשב לאחד הקשרים הגדולים בכל הזמנים. נודע בזכות משחק בעיטות עקב, יכולת מסירה יוצאת מהכלל וראיית משחק טובה. במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 הכדורגלנים החיים הטובים בעולם.
קריירת הכדורגל

סוקרטס החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1974 בקבוצת בוטפוגו מהעיר ריביראו פרטו, אך בילה את רוב הקריירה שלו (מ-1978 עד 1984) עם קבוצת קורינתיאנס מסאו פאולו. בשנת 1984 סוקרטס עבר לשחק בקבוצת פיורנטינה האיטלקית אותה עזב בשל קשיי הסתגלות. את הקריירה המקצוענית סיים בקבוצות הברזילאיות פלאמנגו וסאנטוס.
ב-2004, יותר מעשור מאז פרש, הסכים סוקרטס לשמש כשחקן-מאמן בגארפורת' טאון, קבוצה חובבנית באנגליה. הוא הופיע פעם אחת במדי הקבוצה ב-20 בנובמבר 2004 מול טאדקסטר אלביון, למשך 12 דקות בלבד.
סוקרטס הופיע לראשונה במדי הנבחרת בשנת 1979, בגיל 25. במונדיאל 1982 שיחק לצידם של פלקאו, זיקו וסרז'יניו בהדרכת המאמן טלה סנטנה, בנבחרת שנחשבה לכישרונית במיוחד ושעוררה ציפיות גבוהות. למרות הפוטנציאל הרב שהיה טמון בה, כשלה הנבחרת והודחה על ידי נבחרת איטליה בסיבוב השני. בטורניר זה כבש סוקרטס שני שערים, אחד מהם נחרת בזיכרונם של אוהדי כדורגל רבים כאשר כבש מול נבחרת ברית המועצות בבעיטה ממרחק בסיום מבצע אישי בו עבר שני שחקנים. במונדיאל 1986 הודחה ברזיל ברבע הגמר על ידי נבחרת צרפת בהנהגת מישל פלאטיני, בתום דו-קרב בעיטות עונשין, לאחר החמצה של סוקרטס.
מחוץ לכדורגל

סוקרטס היה דוקטור לרפואה, הישג נדיר לכדורגלנים מקצוענים, במיוחד לאור העובדה שהשיג את התואר בעת שהיה כדורגלן פעיל. בזמן ששיחק בקורינתיאנס ניצל סוקרטס את מעמדו הספורטיבי לצרכים פוליטיים: הוא הוביל ביחד עם חבריו לקבוצה מחאה כנגד השלטון הצבאי הדיקטטורי בברזיל, וקרא להחליף את המשטר בדמוקרטיה.
סוקרטס נודע כמי שלא חי חיים ספורטיבים, נהג לעשן קופסת סיגריות אחת ביום ולשתות משקאות אלכוהוליים. עובדה זאת הקשתה עליו להסתגל לכדורגל המקצועני באיטליה.
אחיו ראיי, זכה עם נבחרת ברזיל במונדיאל 1994 ושיחק בקבוצות סאו פאולו ופריז סן-ז'רמן.
עידו לביא

עידו לביא (נולד ב-1982 בתל אביב) הוא מהנדס היי-טק, שהיה 18 שנים שחקן כדוריד בליגת העל, ומי שסימל שנים רבות את קבוצת אס"א תל אביב ואף שימש הקפטן שלה. בעבר גם היה שחקן נבחרת ישראל בכדוריד. את הקריירה שלו בליגת-העל סיים כשחקן הפועל ראשון לציון.
ביוגרפיה

לביא נולד בתל אביב. למד בבית הספר "ארזים" בנווה אביבים. הוא בוגר בית הספר התיכון "אליאנס" בתל אביב. הוא החל לשחק כדוריד מגיל צעיר במסגרת מועדון אס"א תל אביב. תחילה שיחק בקבוצות הילדים ואחר כך בקבוצות הנערים והנוער של המועדון. הוא שימש בתפקיד הפיבוט, ובמהלך השנים התבלט במשחק ההגנה.
ביוגרפיה > בליגת העל של ישראל

שנים רבות שימש לביא כציר המרכזי במשחק ההגנה של מועדונו, אס"א תל אביב. בתקופתו זכתה קבוצתו בכל התארים שזכתה בהם כל שנות קיומה: באליפות הליגה ובגביע המדינה בעונת 2–2001 ועוד ארבע פעמים נוספות בגביע המדינה בכדוריד. בשנת 2009 הוליך את קבוצתו לזכייה בגביע וכבש את שער הניצחון בדקה האחרונה למשחק. באותה שנה נבחר על ידי מעריב לשחקן השנה בהגנה.
לביא היה שחקן הבית היחיד של ההרכב הראשון באס"א תל אביב במשך יותר מעשור, ועשרים שנים רצופות לא עזב את המועדון. הוא הפך לוותיק שחקני השדה ונחשב לבכיר שבהם. כדי להבטיח את הישארותו של לביא בקבוצה, האריך המועדון ברציפות את חוזה השחקן מאז שהפך בתום עונת 13–2012 לשחקן חופשי, עד תום עונת 17–2016. בתקופה זו מילא, לפי בקשת ההנהלה, את תפקיד קפטן הקבוצה.
לאחר שהנהלת אס"א תל אביב החליטה, בתום עונת 17–2016, להוריד ביוזמתה את הקבוצה לליגה השנייה, הלאומית, בשל מצוקה תקציבית, החליט לביא להיפרד מאס"א, אחרי 20 שנותיו בשורות המועדון. ב-20 במאי 2017 בחר לחתום על חוזה בן שנתיים עם הפועל ראשון לציון מצמרת ליגת-העל בכדוריד וזכה איתה בעונת 18–2017 הן באליפות ליגת-העל בכדוריד והן בגביע המדינה. בעונת 20–2019 שיחק בקבוצת הליגה הלאומית מכבי רעננה.
לביא הוסמך ב-2003 כמאמן כדוריד על ידי בית הספר למאמנים שבמכון וינגייט.
ביוגרפיה > בנבחרות ישראל בכדוריד

לביא שיחק בנבחרות הנערים, הנוער, העתודה והנבחרת הבוגרת של ישראל. במסגרת הנבחרת הלאומית של ישראל שיחק בשנים 2002–2011 ועד לפרישתו היה שחקן מפתח בסגל הראשון, בעיקר במרכז ההגנה. בשנים 2008–2010 היה שחקן הנבחרת היחיד, ששיחק בכל משחקיה הבינלאומיים של ישראל ונחשב בעיני רבים לשחקן מרכז ההגנה הטוב ביותר בישראל באותה תקופה. במהלך הקריירה שלו סבל מפציעות רבות, ששיבשו את רצף ההשתתפות שלו במשחקי הנבחרת.
לביא בוגר הפקולטה להנדסה של אוניברסיטת בר-אילן והמסלול השנתי לתכנות והנדסת תוכנה של הטכניון. במקביל להיותו שחקן מקצועני עבד כמהנדס בדיקות תוכנה, בחברת HP Indigo. בשנים 2014–2020 היה ראש צוות בדיקות תוכנה ב"מאנטיס ויז'ן", חברת הזנק המפתחת יישומים תלת-ממדיים לסמרטפונים ולמצלמות. מראשית 2021 הוא מנהל ה-QA של חברת איניואיטיב. הוא בנם של יואב לביא וד"ר חמוטל מאירי, מדענית וחוקרת, נכדו של חבר הכנסת ומזכ"ל הסתדרות המורים לשעבר, ד"ר שלום לוין, ונין לחיים שלי, ממייסדי שכונת בית הכרם בירושלים.
מתגורר בהרצליה, אב לשני בנים.
הערות שוליים

↑  ליאור ליברובסקי, ‏פתיחת עונת הכדוריד - האם אפשר להתפרנס מזה?, באתר ONE‏, 21 באוקטובר 2010
↑  אס"א ת"א ניצחה 22:23 את מכבי ראשל"צ וזכתה בגביע המדינה בכדוריד, באתר nrg‏, 12 במרץ 2009
↑  מעריב, "שביעיית העונה בכדוריד", מדור הספורט, 24 במאי 2009
↑  ברק חקלאי, אחרי עשרים שנה: לביא נפרד מאס"א ת"א, באתר ynet, 21 במאי 2017
↑
↑  ישראל היום, 26 באפריל, 2011, עמ' 33; מעריב, "תל אביב הולכת לבחור", 3 במרץ 2009
↑  אתר הבית של "מאנטיס ויז'ן"
↑  עידו לביא, מנהל QA במאנטיס ויז'ן
↑
↑  חמוטל מאירי – פרסומים מדעיים
↑
↑  חמוטל מאירי – ביוגרפיה, באתר Orcid (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463564105171  VIAF: 299017087   WorldCat (עם VIAF): 299017087
אדריאן סילבה

אדריאן סבסטיאן פרוצ'ט סילבה (בפורטוגזית: Adrien Sébastien Perruchet Silva; נולד ב-15 במרץ 1989 באנגולם שבצרפת) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ריו אבה מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת פורטוגל.
קריירה

סילבה נולד בצרפת והחל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של בורדו. כשהיה בן 11 עברה משפחתו לפורטוגל וכעבור שנתיים הוא החל לשחק במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון, וכן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של פורטוגל, סילבה הוקפץ לסגל הקבוצה הבוגרת של ספורטינג ליסבון בעונת 2007/2008, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגזית ב-17 באוגוסט 2007, כאשר עלה לדקה אחת בניצחון הביתי 4–1 על קבוצת אקדמיקה דה קוימברה.
ב-27 ביוני 2010 הגיע סילבה לישראל והושאל לשנה אחת בקבוצת מכבי חיפה. לאחר שלא הצליח להשתלב במכבי חיפה תחת אלישע לוי, ב-18 בינואר 2011 חזר לפורטוגל והושאל לאקדמיקה דה קוימברה. לאחר שנה וחצי באקדמיקה, חזר סילבה בקיץ 2012 לסגל ספורטינג ליסבון.
ב-21 באוקטובר 2014 כבש צמד במסגרת ליגת האלופות בהפסד ספורטינג 3–4 לשאלקה. ב-31 באוגוסט 2017 סיכם סילבה בלסטר סיטי. מכיוון שהחתימה על מסמכי ההעברה חרגה ב-14 שניות מהזמן החוקי של חלון ההעברות, ההעברה לא הייתה רשמית. ב-1 בינואר 2018 סילבה חתם רשמית בלסטר. ב-31 בינואר 2019 הושאל סילבה למונקו עד לסוף העונה.
ב-3 באוקטובר 2020 חתם סילבה בסמפדוריה.
ב-4 בינואר 2022 סילבה חתם באל-וחדה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב- 30 בינואר 2024 חזר סילבה לפורטוגל וחתם בשורות ריו אבה מליגת העל הפורטוגלית.
קריירה > קריירת נבחרות

סילבה ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת ב-18 בנובמבר 2014, כשעלה כמחליף בניצחון 1–0 על ארגנטינה. סילבה היה חלק מסגל נבחרת פורטוגל שזכתה ביורו 2016.
הערות שוליים

↑  עדי סרדס, מכבי חיפה: אדריאן סילבה חתם בקבוצה, באתר ynet, 26 ביוני 2010
↑  1:3 לברצלונה על אייאקס, 0:6 לצ'לסי על מאריבור, באתר ONE‏, 21 באוקטובר 2014
↑  פיפ"א סירבה לרשום את אדריאן סילבה בלסטר בשל "איחור של 14 שניות", באתר וואלה, 6 בספטמבר 2017
↑  Adrien Silva assina por duas épocas com o Al Wahda, www.record.pt (ב־European Portuguese)
↑  Vitor Ramos, Adrien Silva assina com o Rio Ave FC, Rio Ave Futebol Clube, ‏2024-01-30 (ב־European Portuguese)
| נבחרת פורטוגל – יורו 2016 (אלופת אירופה) |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 פונטה •  5 גריירו •  6 קרבאליו •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 אדר •  10 סאנצ'ס •   11 וייריניה •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 מריו • 17 נאני • 18 רפא • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 אדוארדו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 פונטה •  5 גריירו •  6 קרבאליו •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 אדר •  10 סאנצ'ס •   11 וייריניה •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 מריו • 17 נאני • 18 רפא • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 אדוארדו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – גביע הקונפדרציות 2017 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 נטו •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 ב. סילבה •   11 סמדו •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 פיזי • 17 נאני • 18 ז'לסון • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 בטו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 נטו •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 ב. סילבה •   11 סמדו •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 פיזי • 17 נאני • 18 ז'לסון • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 בטו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 מ. פרננדש •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 מריו •   11 ב. סילבה •  12 לופש • 13 דיאש •  14 ויליאם • 15 ריקרדו • 16 ב. פרננדש • 17 גדש • 18 ז'לסון • 19 רוי • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 בטו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 מ. פרננדש •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 מריו •   11 ב. סילבה •  12 לופש • 13 דיאש •  14 ויליאם • 15 ריקרדו • 16 ב. פרננדש • 17 גדש • 18 ז'לסון • 19 רוי • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 בטו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניקולאי קודריצקי

ניקולאי מיכאילוביץ' קודריצקי (באוקראינית: Микола Михайлович Кудрицький; ‏6 באוקטובר 1962 – 16 במרץ 1994) היה כדורגלן סובייטי-אוקראיני שנולד בעיר ניקופול שבברית המועצות (כיום באוקראינה). את מרבית הקריירה עשה בקבוצת דנייפר דנייפרופטרובסק. בתחילת שנות ה-90 הגיע לישראל והיה משחקניה הבולטים של בני יהודה תל אביב, עד שנהרג בתאונת דרכים.
קריירה

קודריצקי החל את דרכו ככדורגלן בקבוצת קולוס ניקופול בעיר הולדתו, ובשנת 1985 עבר לקבוצת דנייפר דנייפרופטרובסק, במדיה שיחק שש שנים. בשנת 1988 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה הסובייטית, ושנה לאחר מכן זכה עמה גם בגביע הסובייטי. בסך הכל הבקיע 29 שערי ליגה במדי הקבוצה.
לקראת פתיחת עונת 1991/1992 יצא מנג'ר בני יהודה גיורא שפיגל לאוקראינה להתרשם מהשחקן והחליט להחתימו בקבוצה. משחקו הראשון של קודריצקי בישראל התקיים ב-16 בנובמבר 1991, במשחק גביע הטוטו נגד מכבי נתניה. בעונה זו זכה עם בני יהודה בגביע הטוטו, וכבש 14 שערי ליגה.
בעונת 1992/1993 כבש 17 שערי ליגה, הגיע למעמד בכיר בקרב שחקני בני יהודה, ואף קיבל את סרט הקפטן. בשנים האלה נאבקה הקבוצה על האליפות וקודריצקי כיכב במדיה לצידם של חיים רביבו ואלון מזרחי. קודריצקי גם היה לחביב הקהל וכונה על ידי חלקם בשם "הצאר ניקולאי".
בעונתו האחרונה במדי הקבוצה, עונת 1993/1994, נחשד במעורבות בלקיחת שוחד בליגה הארצית אולם לא הוגש נגדו כתב אישום. בעונה זו, לאחר עזיבתם של מרבית כוכבי הקבוצה, היה קודריצקי שחקנה המוביל של בני יהודה, ועד למותו באמצע העונה הבקיע 20 שערי ליגה.
בסך הכל הבקיע קודריצקי 51 שערי ליגה במהלך שנתיים וחצי בהן שיחק בבני יהודה, והוא נחשב לאחד השחקנים הזרים הטובים ששיחקו בישראל.
מותו

ב-15 במרץ 1994 התקיים משחק ידידות בין נבחרת ישראל לבין נבחרת אוקראינה, לאחר המשחק ערכה נבחרת אוקראינה מסיבה בבית מלון עם השחקנים האוקראינים ששיחקו בליגה הישראלית וביניהם נכח באירוע גם קודריצקי. בשעה 4 לפנות בוקר, קילומטר צפונית לרעננה, איבד קודריצקי שליטה על רכבו, התנגש בגדר ההפרדה במהירות 160 קמ"ש ורכבו התהפך. קודריצקי, שלא היה חגור בחגורת בטיחות, מת במקום.
ארונו של קודריצקי הונח מספר שעות באצטדיון שכונת התקווה. כ-10,000 אוהדים עברו ליד ארונו וחלקו לו כבוד אחרון.
אביחי מליחי כתב שיר לזכרו, שבוצע בידי פיני חדד.
הערות שוליים

↑  ניר אפרתי, ‏הימים הנוראים, באתר ערוץ הספורט, 28 בספטמבר 2006
↑  אורן יוסיפוביץ‏, עשרים הזרים הטובים ששיחקו בכדורגל הישראלי, באתר וואלה, 18 בפברואר 2013
↑  השיר "ניקו", בערוץ היוטיוב של פיני חדד
שי שטרן

| --- | --- |

שי שטרן באולפן "שי בשישי"
 לידה:  7 במרץ 1967 (בן 57) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 עיסוק:  עיתונאי, מנחה טלוויזיה, סופר
 מעסיק:  ערוץ 2, ערוץ 10, ערוץ 13, ערוץ כאן 11
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100000647269761
 
שי שטרן (נולד ב-7 במרץ 1967) הוא עיתונאי, מפיק טלוויזיה, וסופר ישראלי, בעל חברת הפקות הקרויה על שמו.