דאגרוטיפ
הדאגרוטיפ כמכשיר מדעי

בעשייה המדעית ישנו שימוש בדימויים כמרכיב מרכזי במתודה המדעית לפחות מאז המאה ה-16. הייצוג החזותי, שאייר את התצפיות המדעיות, נתפס הן כנותן תוקף לדיווח המילולי, והן כמכשיר למדידה לשם השוואה בזכות עצמו, עוד לפני המצאת הצילום.
עם זאת, בתחילה לא הבינו מדענים מדיסציפלינות שונות את מעלות הצילום. כדי להופכו לכלי מדעי היה על אנשי המדע להבין כיצד ניתן לשלב את הדאגרוטיפ ברפרטואר המכשירים המדעיים. הצילום הציע למדענים בעלי יכולת איור נמוכה מכשיר רישום מדויק של תצפיותיהם, שסמכותו אינה נשענת על כישרונו של המאייר. כמו כן, אפשרה הטכנולוגיה נתיב להפצה ותקשורת עם הקהילה המדעית העולמית. בהשוואה לטכניקת צילום הקלוטייפ של טלבוט שפותחה במקביל, הדאגרוטיפ התייחד ברישום חד ומלא פרטים, שהעביר את נושא הצילום בצורה ברורה, ולכן נתפס כריאליסטי, מדויק ו"נכון" יותר, והתאים לפיכך לעיסוק המדעי. אדגר אלן פו, בסדרה בת שלושה מאמרים שפרסם בשנת 1840, הדגיש את הדיוק הפלאי של התהליך ואת הקסם שהוא מהלך על הצופה בו, "עד שכל תיאור מילולי יהיה דל מכדי למוסרו בצורה הולמת":
לוח הדאגרוטיפ מדויק לאין ערוך יותר מכל ציור שנעשה בידיים אנושיות. אם נבחן עבודת אמנות רגילה באמצעות מיקרוסקופ רב עוצמה, כל עקבות של דמיון לטבע ייעלמו – אך העיון המדוקדק ביותר ברישום צילומי מגלה רק אמת מוחלטת יותר, זהות מושלמת יותר של המראה עם החפץ המיוצג
בנוסף, הדאגרוטיפ נתפס כהצגה-מחדש (re-presentation) של הטבע עצמו; כתוצר בלתי מתווך של הטבע, שרושם בצורה אוטומטית את פרטיו על הדימוי. המדען וצלם הדאגרוטיפ האמריקאי מורס, טען כבר בשנת 1840 כי:
[הדאגרוטיפ] מצויר על ידי הטבע עצמה בדקדוקי פרטים, שרק עיפרון האור שבידה יכול לעקוב אחריהם...אין לכנותם העתקים של הטבע, אלא חלקים של הטבע עצמה
יכולתו של הצילום, אם כן, להפיק לא רק אילוסטרציות אלא גם ידע עובדתי, זוהתה במהירות והביאה לשינוי אופני החשיבה על הידע עצמו. כפי שטענה ליידי אליזבת' איסטלייק (Eastlake), מחלוצות הצילום ואשתו של הנשיא הראשון של החברה הלונדונית לצילום, הצילום בראש ובראשונה אינו אמנות, אלא מכשיר ליצירת "עובדות":
[הצילום] נועד לעידן הנוכחי, בו התשוקה לאמנות שוכנת בקרב מיעוט קטן, אך התאווה, או הצורך בעובדות זולות, מיידיות ונכונות נוכחת בציבור הרחב. הצילום הוא הספק של ידע כזה לעולמנו, והעד המושבע של כל מה שנוכח מולו... (מחקרי הצילום הנם 'עובדות')...עובדות שהן אינן התחום של האמנות ולא של התיאור, אלא של צורות התקשורת החדשות בין אדם לאדם
עוד לפני פרסום ההמצאה הבין אראגו את הפוטנציאל שטמון בצילום עבור המדע, והוא ניצל תובנה זו במשא ומתן שניהל מול ממשלת צרפת בנוגע לרכישת הזכויות על ההמצאה. ואכן, הדאגרוטיפ שימש מאז המצאתו ככלי מדעי באופנים שונים, למשל בתצלומי-מיקרוסקופ, בתצלומים אסטרונומיים בעזרת טלסקופ, בתצלומי-רפואה וכמרכיב במכשירים לניסויים באור. למעשה, הדאגרוטיפ שימש ככלי מדעי עוד לפני שהצליחו להבין באופן מדעי כיצד בדיוק הוא פועל.
בשנים הראשונות לתפוצת הדאגרוטיפ העסיקו שאלות מדעיות את כל העוסקים בתהליך, אך במהרה נפרדו דרכיהם של צלמי הדאגרוטיפ המסחריים ושל המדענים. עבור הצלמים, תאוריה שסיפקה הסבר תפעולי שאפשר להם להמשיך לעבוד הייתה מספקת. מדענים ניסו לענות על השאלה כיצד גורם האור להטבעת הדימוי? מדוע הרישום המצולם שונה מהמידע שקולטת העין? מה תפקיד הכספית ביצירת הדימוי? כיצד ניתן למדוד אור בעזרת הדאגרוטיפ? ומה ניתן ללמוד משיטה זו על אופיו של האור?
ראשית שימשה הטכנולוגיה החדשה בעיקר בתחומי הגאולוגיה (בצילום אתרים, באספקת נתונים), וארכאולוגיה. כבר ביולי 1839, טרם פרסום ההמצאה, טען פרנסואה אראגו, כי: "כל אחד יכול לדמיין בעיני רוחו את היתרונות היוצאים מן הכלל שניתן היה להפיק מאמצעי השיעתוק המהיר והמדויק במסעות למצרים; כל אחד יבין שאם היה לנו הצילום בשנת 1798 היו ברשותנו היום תיעודים תמונתיים אמינים של הדברים שהעולם המלומד מנושל מהם לעד בשל חמדנותם של הערבים ובשל הוונדליזם של תיירים מסוימים [...] העתקתם של מיליוני הירוגליפים שמכסים מונומנטים רבים בתבאי, ממפיס, כרנך ומקומות אחרים הייתה דורשת עשורים רבים ולגיונות של רשמים. בעזרת הדאגרוטיפ אדם אחד יספיק כדי להשיג בהצלחה עבודה עצומה זו." ואכן, שבועות ספורים לאחר פרסום התהליך, נשלחו צלמים למסעות במזרח, בספרד, בקורסיקה, באיטליה ובצרפת, במטרה ליצור מראות טיפולוגיים שיהוו בסיס ליצירת תחריטים. מטרתם של הצלמים לא הייתה מדעית, ותצלומיהם נטו לעיצוב יתר ורומנטיזציה של האתרים המצולמים, אך עבודתם סמנה את האפשרות להשתמש בצילום ככלי תיעודי וכשיטת בחינה של אתרים ארכאולוגיים וגאולוגיים.