stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאב טיומקין
הערות שוליים

↑  חדשות בישראל, הצבי, 11 בדצמבר 1891
↑  בארץ הקדושה, המגיד, 11 בדצמבר 1890
↑  מכתב מיפו, הצפירה, 23 ביוני 1911
↑  מתנה לרב עדה, הזמן, 12 באוקטובר 1910
↑  בת קול מהכנסיה, הצבי, 17 בינואר 1910
↑  פתיחת הישיבה המלאה של ועד המשלחות היהודיות, דואר היום, 24 בינואר 1921
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529030005171  VIAF: 308264198   WorldCat (עם VIAF): 308264198 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ציונות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לילדים שלי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מיכל אביעד
 הופק בידי:  מיכל אביעד
 תסריט:  מיכל אביעד
 עריכה:  דני יצחקי
 מוזיקה:  יונתן בר גיורא
 צילום:  דוד גורפינקל, מאיר ויגודר, איתן חריס, שמשון ויגודר, מיכל אביעד
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  13 באפריל 2002
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
לילדים שלי הוא סרט דוקומנטרי ישראלי משנת 2002 בן 66 דקות בבימויה של מיכל אביעד.
הסרט עוסק בשלושה דורות במשפחתה של הבמאית ומעמת את ההיסטוריה המשפחתית אל מול פרוץ האינתיפאדה השנייה. ייחודו של הסרט בכך שהוא מורכב מחומרים שלא צולמו עבור הסרט, מווידאו ביתי ועד חומרים מארכיונים פרטיים וציבוריים שצולמו במהלך עשרות שנים. הסרט שואל האם ישראל היא התחנה האחרונה של המשפחות היהודיות הנודדות שמהן באנו. הסרט הופק כקופרודוקציה עם ZDF-ARTE ושודר בישראל ובארטה. הוא הוצג בפסטיבלים רבים ביניהם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסן פרנסיסקו, פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקליבלנד, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי בלייפציג, פסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומיים במינכן, פסטיבל הסרטים הפלסטיני-ישראלי בפריז ובבריסל, ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בניאון, שווייץ.
מאמרים על הסרט

Polland Lisa (2004) For My Children by Michal Aviad Hawwa-Journal of Women of the Middle East & the Islamic World, Academic Publishers Brill. Vol 2, 272-278.
Oachs Juliana (2004) Michal Aviad: For My Children Nashim: A Journal of Jewish Women’s Studies & Gender Issues, Indiana University Press. Number 7, 266-270
Munk Yael (2006) Motherhood as an Oppositional Standpoint: Michal Aviad’s “For My Children” Gender in Conflicts : Palestine-Israel- Germany. Christina von Braun & Ulrike Auga. Berlin (ed) :LIT Verlag, (pp.143-148.)
דובדבני שמוליק (2005) השבר הוליך למבוי סתום פנים: כתב עת לתרבות חברה וחינוך מספר 32, מאי 2005 (עמ' 29–35)
לב כנען ורד (2003) ביוגרפיה של הווה: הקולנוע הביתי של מיכל אביעד: על הסרט "לילדים שלי" סטודיו: כתב עת לאמנות גיליון 144 (עמ' 26 – 30)
היימן מיכל (2003) פחי הזבל של מיכל: על סרטה של מיכל אביעד "לילדים שלי" סטודיו: כתב עת לאמנות גיליון 144 (עמ' 31)
סמל העיר תל אביב-יפו

| --- | --- |

סמל העיר לאחר האיחוד עם יפו
 גרסאות
 
 גרסתו הראשונה של סמל העיר כפי שצויר על ידי גוטמן ב-1925
 פרטים
 המחזיק בסמל:  תל אביב-יפו 
 תאריך אימוץ:  1925 
 
סמל מיתוג העיר הנוכחי
סמל העיר תל אביב-יפו נקבע ביוזמת העירייה בשנותיה הראשונות של העיר. הסמל המקורי עוצב על ידי נחום גוטמן וכולל מספר אלמנטים ציוניים בהקשר של העיר העברית הראשונה ועם השנים חלו בו מספר שינויים. לצד הסמל המקורי נעשה שימוש על ידי העירייה בתוספות גרפיות שונות. הסמל בגלגולו הנוכחי כולל סמליל בדמות עיגול צבעוני לצד סמלו המקורי של גוטמן.
עיצוב הסמל > ההצעות הראשונות

הצורך הראשון בסמל לעיריית תל אביב הועלה על ידי ראש העיר הראשון, מאיר דיזנגוף, עוד בשנת 1921, עקב קבלת מעמד רשות מוניציפלית נפרדת של תל אביב מיפו בימי המנדט הבריטי, ורצון להעמיד את תל אביב בשורה אחת עם הערים הגדולות בעולם.
בשנת 1923 פנה אל מאיר דיזנגוף פרופסור בוריס שץ, אז ראש האקדמיה בבית הספר לאמנות בצלאל, בבקשה לעצב את סמל העיר. שץ ראה בתל אביב עיר מודרנית, מנוגדת לירושלים המיושנת, ושאף לרקום קשרים בין בית הספר בצלאל לבין העיר הצעירה. שאיפה זו באה לידי ביטוי בין השאר בתערוכות של תלמידי האקדמיה שהוצגו בתל אביב, ובהן יוזמה של המחלקה לקרמיקה לעטר את בתי שכונת נווה צדק באריחים מצוירים. למרות היוזמה והצורך, הצעתו של ש"ץ נדחתה בתואנה של שיקולים כלכליים.
בראשית דצמבר 1924 הכריזה העירייה על תחרות לעיצובו של הסמל בלשון הבאה:
לעיריית תל אביב היו דרישות ברורות מהמתחרים. המעצבים התבקשו שהסמל יכיל את חזון העתיד משולב עם אזכור לעבר, אך בו בזמן יהיה "פשוט, לא מגובב ומובן לכל". לתחרות הוצגו מספר הצעות, ביניהן גם הצעה של בוריס שץ אך אף אחת מהן לא התקבלה. תיעוד לתחרות ולהצעות שהוגשו בה לא נשמר.
הצייר נחום גוטמן, שגדל בנווה צדק והפיכתה לעיר תל אביב הייתה אבן דרך בחייו, הוא זה שעיצב לבסוף את סמל העיר. גוטמן התחנך בבצלאל אצל בוריס שץ מגיל צעיר, ורחש הערכה וכבוד למורו. עם שובו ארצה בשנת 1925 מצרפת, שם המשיך את לימודי האומנות, פנה אליו מאיר דיזנגוף בבקשה לעצב את סמל העיר.
תוספות לסמל משלהי המאה ה-20 > קו הרקיע

במשך שנים רבות השתמשה העירייה בדפיה הרשמיים ובפרסומיה בקו מתאר (הלקוח מחלקו העליון של המגן בסמל המקורי של נחום גוטמן, בגרסתו המחודשת) כאובייקט גרפי בצד הסמל המקורי.
בשנות ה-2000 החליפה העירייה את השימוש בסמל המקורי ובקו המתאר לסמליל חדש, השואב את השראתו מקו הרקיע של העיר ניו יורק כמודל לחיקוי. הסמל הציג את קו הרקיע של תל אביב-יפו כפי שהוא נראה מכיוון הים. עיריית ירושלים ומאוחר יותר חיפה ואילת צעדו בעקבותיה של תל אביב והחלו שימוש בסמל קו רקיע דומה של עירן.
קו הרקיע המאויר הוא כללי ביותר אך ניתן לזהות בצידו הימני את הגבעה עליה נמצאת יפו העתיקה, מצדו השמאלי את ארובת תחנת הכוח רדינג ובמרכזו את גורדי השחקים החדשים של העיר.
כנסיית פטרוס הקדוש, העומדת בראש "גבעת יפו" (בצידו הימני של סמל קו הרקיע)
גורדי שחקים בתל אביב (במרכז סמל קו הרקיע)
תחנת הכוח רדינג (בחלקו השמאלי של סמל קו הרקיע)
לאור קול מחאה שהקימו חברי מועצת העיר על הזנחת הסמל המקורי ולאחר דיון שנערך בנושא התקבלה החלטה להחזיר את סמלו של גוטמן לפרסומי העירייה, לצד סמליל קו הרקיע החדש. החלטה זו החלה מגמה של ערים נוספות, דוגמת חיפה, הרצליה ורחובות, לשמר את סמלן ההיסטורי בצד הסמליל הממותג שאמצו.
שנת המאה

בשנת 2009, לרגל חגיגות המאה לעיר, נבחר במשאל הסמליל עוצב על ידי ברוך נאה אחרי תהליך אסטרטגי שנעשה על ידי מקאן. נאה הציג לדובר העירייה הלל פרטוק שניהל את תהליך המיתוג לעיר 4 סמלילים שונים. אחד שמכיל איור של חמור שאפיין חלק מציוריו של גוטמן, שני שכולל איור של יונה שמסמל את אווירת השלום וההכלה בין מגזרי האוכלוסייה השונים בעיר, השלישי כלל שדרוג לקו הרקיע של העיר, שעוצב על ידי משרד הפרסום יהושע והאחרון שכלל איור של עיגול המסמל כניסה למרכז העיר באירופה. פרטוק לא אהב אף אחד מהאיורים וביקש מנאה להציג לו את עבודות הגרפיקה הראשונות שהובילו לכל סמליל. הגרפיקה הראשונית לסמליל העיגול כללה איור גרפי של מעגל ובו עשרות צורות גרפיות שונות בצבעים שונים שסימלו את חלקי האוכלוסייה השונים בעיר שמתקבצים לכדי עיגול אחד. פרטוק ביקש להשתמש בגרסה הזו הראשונית, להצגה בפני הציבור ביחד עם סמליל נוסף. הדינמיות של הסמליל הנבחר כמו גם הצבעוניות ואלמנטים גרפיים שהזכירו שמש, הובילו את ההחלטה של הדובר. החלטה נוספת שהתקבלה הייתה להוריד את המילה עירייה מהסמליל כדי לבטל את הפער בין תפיסת התושבים את העיר לבין תפיסתם את העירייה. הסמליל כלל את שם העיר בעברית ובאנגלית מתוך מחשבה על בינלאומיות העיר, מחשבה שהחלה עם אירועי העיר הלבנה ואח״כ הובילה להקמת מינהלת עיר עולם. על מנת להתאים את סמליל העיר לחגיגות ה-100 הוחלט לצרף את המעגל הצבעוני למספר 100, מתוך כוונה להוריד אחרי החגיגות את המספר 100 ולהישאר רק עם הסמליל. לאחר דיון במועצה הוחלט להשאיר את סמלו המקורי של גוטמן צמוד לסמליל החדש שנבחר. הסמליל הופיע בכל פרסומי העירייה בשנת המאה וסמליל קו הרקיע נזנח. בסיום שנת המאה הוחלט לשמר את המעגל הצבעוני כאובייקט גרפי נפרד וזה, בצד הסמל המקורי, מהווה את סמל העיר הנוכחי. החל בשנת 2009 נשמעו קריאות לשלב בסמל החדש את שם העיר גם בערבית, לצד הכיתוב בעברית ובאנגלית, אך בישיבתה מיום 6 באוגוסט 2012 דחתה מועצת העיר את הדרישה. ביום 9 במאי 2013 הוגשה עתירה מנהלית כנגד החלטת מועצת העיר, על ידי חבר המועצה מטעם סיעת מרצ, אחמד משהראווי.
נקודות דמיון לסמלי ערים אחרים

הסמל המקורי, שכיום נמצא בתוך הסמל החדש, מוקף בצורה המזכירה מעין סביבון. צורה דומה מאוד במבנה מקיפה את סמלה של כפר סבא. שבעת הכוכבים של הרצל, שנמצאים בסמל תל אביב, נמצאים גם בסמלה של הרצליה ונס-ציונה. בהקשר זה יש לציין כי תל אביב קרויה על שם ספרו של הרצל "אלטנוילנד", הרצליה קרויה על שמו של הרצל ונס ציונה קרויה על שם הציונות.
סמל דומה לסמליל קו הרקיע שהיה בשימוש אומץ גם על ידי העיר טאלין, בירת אסטוניה. בסמל זה נראה קו הרקיע של טאלין כשהוא משתקף במימי המפרץ הפיני.
בנוסף, לאחר מיתוג הסמליל מחדש לרגל שנת המאה, ערים נוספות מיתגו עצמן מחדש בדומה לתל אביב. ביניהן: הרצליה, רחובות, פתח תקווה, ראשון לציון ומהלך כושל של עיריית נתניה.
ייצוגיו בתרבות בישראל

כסמלי ערים אחרים, הסמל מופיע על כל מסמך רשמי של עיריית תל אביב-יפו: דברי דואר, כרזות, פרסומים, אתר האינטרנט של עיריית תל אביב ועוד. כמקובל כמעט בכל עיר הוא גם מוטבע על מכסי הביוב בעיר. על גבי מכסי ביוב רבים ברחובות העיר ניתן עדיין למצוא גרסאות ישנות יותר של הסמל שטרם הוחלפו.
הכתובית שעל הסמל, "אבנך ונבנית", נהפכה במהלך השנים לסיסמה לא רשמית של תל אביב ובמיוחד הבנייה בה. כך העיתונאי וחוקר ההיסטוריה הארץ ישראלית אילן שחורי פרסם ספר בשם "אבנך ונבנית" על ראשית הבנייה בתל אביב. "אבנך ונבנית" משמש לעיתים גם כסמל להתיישבות הארץ ישראלית בכלל, וכמחאה על פינוי גוש קטיף נוצרו צמידים כתומים והונפו דגלים כתומים הנושאים כתובת זו.
זכויות יוצרים של הסמל

בשנים שלאחר עיצוב הסמל הועלתה סוגיית זכויות היוצרים שלו. עוד בשנת 1934 פנתה העירייה ל-"Royal College of Arms" בלונדון, הסמכות החוקית בתקופת המנדט הבריטי. עקב שיקולים תקציביים לא נרשם הסמל. באותה תקופה היה סמל העירייה היחידי מסוגו בארץ.
עם השנים עלתה חשיבות הסוגיה. מזכיר העיר, יהודה נדיבי, דחף את הנושא אל מול עורך הדין של העירייה, ראש העיר וראשי ערים נוספות (בינתיים נפוצה תופעת הסמל בערים נוספות). ב-1952 הוקמה ועדה ממשלתית לקידום החוק ובשנת 1958 הוא אושר. בישיבתה ה-96 של מועצת העירייה ב-7 בספטמבר 1958 אישרה את החלטתה בעניין קביעת סִמלה הקיים של עיריית תל אביב כסמל רשמי, בהתאם לסעיף 4 בחוק הרשויות המקומיות, וכך גם לסמל זה היו זכויות יוצרים.
דגל העיר תל אביב

דגל תל אביב מבוסס על דגל ישראל: הוא מורכב משני פסים כחולים על רקע לבן; הפסים הלבנים בראש הדגל ובתחתיתו דקים כדי עשירית מרוחב הדגל, עם הפסים הכחולים הם תופסים מחצית הרוחב, את המחצית האחרת תופס הפס הלבן האמצעי, ובמרכזו סמל תל אביב המקורי במקום מגן דוד הקיים בדגל הלאום. בדגל מופיעים שבעה כוכבים על פי חזונו של הרצל בדגל שבעת הכוכבים. מבנה דגל תל אביב דומה לזה של דגל ירושלים ודגלי ערים נוספים בישראל.
ראו גם

סמל העיר ירושלים
לקריאה נוספת

אילן שחורי, "גלגולו של סמל", הארץ 25/20/1990, דף 6ב'
הערות שוליים

↑  הפירושים האלו ועוד פירושים לפסוק זה מצדו של רש"י, מצודת דוד ומצודת ציון באתר סנונית
↑  אתר המשאל לבחירת סמל לשנת המאה.
↑  גלעד מורג, מועצת תל אביב קבעה: בלי ערבית בסמל העיר, באתר ynet, 6 באוגוסט 2012
↑  איתי בלומנטל, עתירה לביהמ"ש: להוסיף שם בערבית לסמל ת"א, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 12 במאי 2013
↑  דף הבית של אתר עיריית תל אביב
↑  באתר פליקר ניתן למצוא תמונה של דגל כזה: כאן.
| דגל ישראל סמלי מחוז תל אביב |
| --- | --- | --- |
| ערים | תל אביב-יפו • אור יהודה • בני ברק • בת ים • גבעתיים • הרצליה • חולון • קריית אונו • רמת גן • רמת השרון | מפת מחוז תל אביב |
| מועצות מקומיות | אזור • כפר שמריהו | מפת מחוז תל אביב |
מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון
| תל אביב-יפו |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | יפו • היסטוריה • תחבורה • אדריכלות • בנייה לגובה • רחובות ושדרות • רבעים • צפון תל אביב • דרום תל אביב |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | יפו העתיקה • אחוזת בית • העיר הלבנה • חוף תל אביב • העירייה ומועצת העיר • סמל העיר |  |
| קטגוריה ראשית | פורטל תל אביב-יפו |  |
עוד אבנך ונבנית בתולת בת ציון, אריחים מזוגגים מתוצרת בית-המלאכה לקרמיקה ב"בצלאל", שנות ה-20, אוסף זאב הולצמן, תל אביב. יצירתו של "בצלאל" מקום בו התחנך גוטמן, מופיע הכיתוב: "אבנך ונבנית"
דגל שבעת הכוכבים כפי ששרטט הרצל, בכתב ידו
סמל קו המתאר הישן
סמליל קו הרקיע
סמל חגיגות המאה לעיר
סמל העיר על גבי מכסה ביוב
דגל תל אביב
וולארו שחור

| וולארו שחור |
| --- | --- |
 וולארו שחור (זכר)
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: קנגורו
מין:: וולארו שחור
שם מדעי
 Macropus bernardus
תחום תפוצה


וולארו שחור (שם מדעי: Macropus bernardus; ידוע גם כוולארו ברנרד), הוא מין של יונק כיס בינוני בסוג קנגורו ובקבוצת הוולארו האנדמי לצפון הטריטוריה הצפונית שבאוסטרליה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1904 על ידי הזואולוג הבריטי-יהודי וולטר רוטשילד, והוא משויך לתת-הסוג Osphranter. המין הקרוב אליו ביותר מבחינה גנטית וחיצונית הוא הוולארו המצוי, ולאחר מכן המין וולארו האנטילופה; שניהם חופפים איתו בתפוצה. הוולארו השחור הוא הקטן והנדיר שבמיני הוולארואים.
אנטומיה ומראה

הוולארו השחור הוא הקטן במיני הוולארו והקנגורו - בערך כשני שלישים מגודלו של הוולארו המצוי. גובהם של הזכרים בעת עמידה זקופה הוא עד מטר ושל הנקבות עד 80 ס"מ. המשקל של המין אף הוא נמוך יחסית ולרוב בסביבות 22-13 קילוגרם. בניגוד לחוטם של הקנגורו המתאפיין בשיער, החוטם של הוולארו עירום לחלוטין בדומה לוולארואים האחרים. אוזניו של הוולארו השחור קצרות יותר משל הוולארו המצוי. הזנב עבה במיוחד ביחס לגופו של הוולארו.
ראשו של הוולארו השחור מוארך ומשולש במקצת, והוא קטן-בינוני ביחס לגופו. אוזניו קצרות יחסית ומעוגלות, וזנבו ארוך וגמיש. גופו קמור ועגלגל, ורגליו חזקות ובעלות קרסול מוארך המשמש כמשענתו העיקרית. האף שלו בינוני עם נחיריים ולוע עגלגלים, ועיניו גדולות ובצבע צהבהב-אדמדם. לאורך המצח והקרקפת יש לו חריץ בולט בפרווה. 

הגפיים הקדמיות של הוולארו השחור דקות וקצרות יחסית לקנגורו, ולהם 5 אצבעות בעלות טפרים שחורים. הגפיים האחוריות ארוכות ועבות יותר, והן מורכבות מ-4 אצבעות אף שפועל הן נראות כ-3 בלבד: זרת עבה וקצרה בצד אחד ובצד השני שתי אצבעות מאוחדות; במרכז ישנה אצבע אחת ארוכה ועבה במיוחד - פי 3 מהאצבעות האחרות. הזרת בעלת טופר בינוני, האצבע המאוחדת בעלת שני טפרים קטנים-בינוניים שאף הם עלולים להתאחד לאחד, ואילו האצבע המרכזית בעלת טופר גדול במיוחד.
הפרווה של הוולארו השחור גסה ומדובללת ואופיינית למיני הוולארו, והיא מורכבת משערות צפופות וסמיכות יחסית. צבע הפרווה משתנה בחדות בין הזכרים לנקבות, והוא מין הקנגורו המפגין את הדו-צורתיות הזוויגית הבולטת ביותר:

לזכרים צבע הפרווה הוא חום מפויח, חום מהגוני, חום שוקולד עד שחור מבריק - המקנה למין את שמו, ובשל כך ניתן לזהותו בקלות ממיני הקנגורו והוולארו האחרים. הגחון, הזנב, הרגליים וכפות הידיים נוטים להיות כהים יותר משאר הגוף. החלק העליון של השוקיים, הזרועות, העורף ופנים האוזניים נוטים להיות עם גוון מהגוני-ערמוני. צבע הפנים נוטה להיות בהיר מעט מהגוף, ויש לו טבעות בהירות סביב העיניים ולעיתים גם כתם חום-וורדרד או כתמתם דהוי בצידי השפתיים. 

לנקבות צבע הפרווה הוא חום דהוי וכהה יחסית, חום זית, חום אפרפר או אפור בהיר. כפות הידיים והרגליים וקצה הזנב בצבע שחור, בעוד שהזרועות יהיו בדרך כלל צהבהבות. הגחון יהיה בהיר מעט משאר הגוף ולעיתים בצבע לבנבן. צבע הפנים כהה יותר משאר הגוף - אפור כהה, וסביב החרטום והלוע ישנו כתם שחרחר דהוי. הצד החיצוני של האוזניים בצבע חום כהה דהוי בחלק התחתון ואפרפר בחלק העליון, בעוד שהצד הפנימי יהיה וורדרד-לבנבן. סביב קצוות האוזן יש רצועת שיער דקה ושחורה.
תפוצה ובית גידול

הוולארו השחור אנדמי לטריטוריה הצפונית שבאוסטרליה, והוא מוגבל לארץ ארנהם שנמצאת בין מפרץ קרפנטאריה לים טימור. מרבית טווח התפוצה שלו נמצא בפארק הלאומי קקדו.
בית הגידול של הוולארו השחור מורכב ממגוון רחב של סוגי צמחייה - החל מיערות סגורים, יערות דלילים ויערות אקליפטוס, וכלה בשדות בור, רכסי חול ומרעה תלול. הדרישה העיקרית בבית הגידול שלו היא נוכחות של אזורים מסולעים גדולים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 36-20 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא בין 500 ל-1,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה

הוולארו השחור הוא בעל חיים הפעיל בבדידות לעיתים קרובות - למעט בעונת הרבייה, ולחלופין עשוי לחיות בקבוצה משפחתית הכוללת זכר ונקבה בוגרים יחד עם הצאצאים הקטנים והמתבגרים. הנקבה לעיתים קרובות מטופלת בשני גורים - אחד מחוץ לכיס ואחד בתוכו. 
הוולארו השחור הוא בעל חיים מאוד ביישן וזהיר, ובדרך כלל בעת שמתקרבים אליו הוא נמלט עד מחוץ לטווח הראיה. התנהגות זאת מקשה מאוד על המחקר של האקולוגיה שלו, ומסיבה זאת המידע הוולארו השחור מועט יחסית למיני קנגורו אחרים.
הזכרים מציגים אמנם התנהגות אגרסיבית, אולם רק לעיתים נדירות הם יגרמו פציעות אחד לשני, ולרוב די בהפגנת דומיננטיות כדי להניס את היריב. תצוגת איום כוללת הליכה ברגליים נוקשות בתנוחה זקופה תוך כדי תלישת עשב או שיחים.
הוולארו השחור הוא בעל חיים צמחוני, והוא מבלה בין 7 ל-14 שעות ביום בחיפוש אחר מזון - תלוי בעונה. שיא פעילות מתרחשת בשחר ובבין הערביים, ויחסית למינים אחרים הוא הרבה פחות פעיל באמצע היום והלילה ומנצל את זמנים אלו למנוחה באזורים מוגנים. התזונה שלו מורכבת בעיקר מעשבים ושיחים, אך הוא עשוי לעיתים לאכול גם מזונות צמחיים אחרים.
הטורפים העיקריים של הוולארו השחור הבוגר הם הדינגו, השועל, ותנין הים, בעוד שעיט מחודד זנב ודורסים אחרים מהווים איום לגורים. הוולארו השחור אינו מהיר כל כך, ועל כן הוא מסתמך בעיקר על ההסוואה והזהירות שלו. ברגע שהוא יבחין בתזוזה כל שהיא או שיחוש באיום הוא עשוי להימלט מהמקום בקפיצות, מה שיגרום לטורף שבמארב לוותר על הציד. הוולארו מכין לעצמו רשת של שבילים קבועה המובילה אותו במהירות לאזורים מוגנים בסלעים.
הוולארו השחור דומה לשאר הוולארואים בכך שהנקבה יכולה להתרבות ברציפות במשך כל השנה כאשר יש תנאים טובים. הנקבות לעיתים קרובות מגדילות את שטח פעילותם על מנת למשוך את הזכר הדומיננטי והגדול ביותר באזור לשטחם. הרבייה תלויה בדרך כלל בגילו של הגור בכיס, והיא תתרחש רק לאחר שהוא מפותח מספיק.
ההריון של הנקבה נמשך 31 עד 36 ימים, לאחריהם נולד וולד יחיד באורך של סנטימטרים בודדים, שמוצא את דרכו לכיס של האם ומצמיד את פיו לפטמה כדי לינוק. הגור של הוולארו מחובר לפטמה בכיס במשך 4 חודשים רצופים, ובמהלכו האם יכולה לשאת עוד עובר אחד בבטנה ואף "להקפיא" באופן זמני את ההריון. לאחר שהגור מפותח דיו ומתנתק כבר מהפטמה, הוא עדיין ממשיך לחיות בכיס, ובשלב זה האם כבר יכולה להמליט את העובר לאחר שהמשיכה את ההריון. בעקבות כך נקבת הוולארו מטופלת לעיתים קרובות בשני גורים בגילאים שונים לגמרי בכיס בו-זמנית.
גור הוולארו יוצא מהכיס לאחר כ-6 חודשים. נקבת הוולארו השחור יכולה לשלוט על פתיחת או סגירת הכיס על ידי הפעלת שרירים; כאשר היא תחוש באיום היא תוכל למשל לשמור את הגור בכוח בכיס ולא תאפשר לו לצאת, או שלחלופין תפחת את הכיס בשבילו בעת שהוא רוצה לינוק או לנוח. גם אחרי שהגור כבר עוזב את הכיס לגמרי, הוא חוזר אליו כדי לינוק במשך חודשים רבים.
תוחלת החיים הממוצעת של הוולארו השחור בשבי היא 11.8 שנים.
מצב שימור

הוולארו השחור מסווג על ידי IUCN במצב השימור "קרוב לסיכון" (NT), בשל אוכלוסייה עולמית של פרטים בוגרים שפחותה מ-10,000 פרטים - נמוך למדי מהמספר הנדרש לקטגורית "ללא חשש" (LC), ולמרות שככל הנראה אוכלוסייתו יציבה, אין מידע ברור על המגמה של המין. במקרה ובו המין יחווה אפילו ירידה קטנה יחסית שתפחית את מספריו במקצת, המין עלול להגיע לקריטריונים של קטגוריית ה"פגיע" (VU) ולכן הוא צריך להיות תחת מעקב צמוד.
הבערות אש לא מבוקרות שגורמות לשינוי במבנה צמחייה או בהרכב פרחים ברכס הכורכר של בית גידולו, עלולות להוות איום משמעותי לוולארו השחור, אם כי אין מידע האם זה אכן משפיע על האוכלוסייה. למרות שיש גם רמות ציד נמוכות המתבצעות על ידי האבורג'ינים, אין זה נחשב איום משמעותי למין.
כאמור, מרבית טווח התפוצה של הוולארו השחור נמצא בתוך השטחים של הפארק הלאומי קקדו. צעדי השימור שמומלצים על ידי IUCN לרשויות האוסטרליות: לבצע אומדן של אוכלוסיית הוולארו השחור ולקבוע את מספריו בוודאות ולהעריך את ההשפעות של האיום הפוטנציאלי הגדול למין - הבערת אש, על ידי ניטור של שכיחות המין באתרים שונים שבהם יש היסטוריה של שריפות.
הערות שוליים

↑  וולארו שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי אגיל • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
נקבה וגור של הוולארו השחור בפארק הלאומי קקדו.
רונלד אראוחו

רונלד פדריקו אראוחו דה סילבה (בספרדית: Ronald Federico Araújo da Silva; נולד ב-7 במרץ 1999 בריברה שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הבלם והמגן הימני בברצלונה ובנבחרת אורוגוואי. מכונה "הבופאלו".
קריירת מועדונים > רנטינטאס

אראוחו נולד בריברה לאם ברזילאית, והצטרף לרנטינטאס מעיר הולדתו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-24 בספטמבר 2016, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–1 על טקוארמבו.
אראוחו כבש את שערו הראשון בבוגרים ב-9 בדצמבר 2016, ובישל את שער השוויון בתיקו 2–2 מול מרכז אספניול. הוא החל לפתוח בהרכה באופן קבוע במהלך עונת 2017, וכבש שלושער בניצחון 2–3 על וילה אספניולה ב-17 ביוני של אותה שנה.
קריירת מועדונים > בוסטון ריבר

ב-28 ביולי 2017 הצטרף לבוסטון ריבר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-18 בספטמבר, ונכנס כמחליף בניצחון 1–0 על אל טנקה סיסלי.
קריירת מועדונים > ברצלונה

ב-29 באוגוסט 2018 חתם על חוזה לחמש שנים בברצלונה תמורת של 1.7 מיליון יורו, בתוספת 3.5 מיליון יורו בבונוסים. הוא שיחק תחילה בקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה ב' מהליגה הספרדית השלישית, וערך 22 הופעות ליגה בהן הבקיע שלושה שערים. את עונת 2019/20 החל בברצלונה ב', וב-6 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-73 והורחק בכרטיס אדום בדקה ה-87 בניצחון 4–0 על סביליה.
לקראת עונת 2020/2021 הועלה לסגל הקבוצה הבכירה, וקיבל את החולצה מספר 4, שלבש לפניו איוואן רקיטיץ'. ב-19 בדצמבר 2020 כבש את שער הליגה הראשון שלו עבור ברצלונה בתיקו 2–2 מול ולנסיה.
ב-20 במרץ 2022 כבש את שערו הראשון בקלאסיקו, כשהבקיע מקרן של עוסמאן דמבלה בניצחון 4–0 על ריאל מדריד.
ב-26 באפריל האריך את חוזהו עד 2026 עם סעיף שחרור של מיליארד דולר.
קריירה בינלאומית

לאחר שייצג את אורוגוואי בנבחרות עד גיל 18 ועד גיל 20 זומן אראוחו לנבחרת הבוגרת ב-5 באוקטובר 2020 לשני משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 מול צ'ילה ואקוודור. הוא ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית המלאה שלו שמונה ימים לאחר מכן, בהפסד 2–4 לאקוודור.
ביוני 2021 נכלל בסגל הסופי של אורוגוואי לקופה אמריקה 2021 בברזיל.
אראוחו נכלל בסגל אורוגוואי למונדיאל 2022, אך לא שותף בשל פציעה.
סטטיטיקות קריירה > מועדון

| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | יבשתי> הופעות | יבשתי> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רנטיסטאס | 2016 | הליגה השנייה באורווגואי | 3 | 1 | – | – | – | – | – | – | 3 | 1 |
| רנטיסטאס | 2017 | הליגה השנייה באורווגוואי | 14 | 6 | – | – | – | – | – | – | 14 | 6 |
| רנטיסטאס | סך הכל | סך הכל | 17 | 7 | – | – | – | – | – | – | 17 | 7 |
| בוסטון ריבר | 2017 | ליגת העל האורוגוואית | 9 | 0 | – | – | – | – | – | – | 9 | 0 |
| בוסטון ריבר | 2018 | ליגת העל האורוגוואית | 18 | 0 | – | – | 4 | 0 | – | – | 22 | 0 |
| בוסטון ריבר | סך הכל | סך הכל | 27 | 0 | – | – | 4 | 0 | – | – | 31 | 0 |
| ברצלונה ב' | 2018/2019 | פרימרה דיויסיון RFEF | 22 | 3 | – | – | – | – | – | – | 22 | 3 |
| ברצלונה ב' | 2019/2020 | פרימרה דיויסיון RFEF | 20 | 3 | – | – | – | – | 2 | 0 | 22 | 3 |
| ברצלונה ב' | סך הכל | סך הכל | 42 | 6 | – | – | – | – | 2 | 0 | 44 | 6 |
| ברצלונה | 2019/2020 | לה ליגה | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 6 | 0 |
| ברצלונה | 2020/2021 | לה ליגה | 24 | 2 | 4 | 0 | 3 | 0 | 2 | 0 | 33 | 2 |
| ברצלונה | 2021/2022 | לה ליגה | 30 | 4 | 2 | 0 | 10 | 0 | 1 | 0 | 43 | 4 |
| ברצלונה | סך הכל | סך הכל | 60 | 6 | 6 | 0 | 13 | 0 | 3 | 0 | 82 | 6 |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 146 | 19 | 6 | 0 | 17 | 0 | 5 | 0 | 174 | 19 |
תארים

גביע המלך הספרדי: 2020/2021
הסופר קאפ הספרדי: 2022/2023
אליפות ספרד: 2022/2023