stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבי מעוז
עמדותיו > הרבנות הראשית

בעניין הפרדת הרשויות, הוא סבור כי יש לתת לרבנות הראשית מעמד חוקתי כרשות נפרדת, בנוסף לרשות השופטת. בהקשר זה אמר מעוז כי בהסכמים הקואליציוניים לקראת הרכבת הממשלה ה-37 דרשה מפלגת נעם להקים מבנה ייעודי שישמש את הרבנות הראשית ואת הרבנים הראשיים, כאחד מסמלי השלטון. לדבריו, "כמו שיש בית ראש הממשלה, ובית נשיא המדינה, יהיה בית לרבנות הראשית לישראל".
עמדותיו > אלימות נגד נשים

מעוז מתנגד להצטרפות ישראל לאמנה למניעה ומאבק באלימות כלפי נשים ואלימות במשפחה (אמנת איסטנבול) ובנאום שנשא בכנסת במאי 2022 קרא למהלך זה "אחד השיאים בטירלול הפוסטמודרני האנטי יהודי והאנטי ציוני" וציין שישראל היא אחד המקומות הבטוחים לנשים. בדיון שנערך בכנסת בנובמבר 2022, במסגרת "יום המאבק באלימות נגד נשים", גימד[דרוש מקור] מעוז את היקף התופעה תוך שהוא חוזר ומציין שמדינת ישראל היא אחת מהמדינות הבטוחות בעולם לנשים ושהבעיה מתמקדת בעיקר במגזר הערבי. לאור מסקנה זו סיכם מעוז שמכיוון שבעיית האלימות נגד נשים מינורית "הגיע הזמן להפוך את היום הזה ליום מאבק באלימות בכלל" תוך שהוא מתייחס לאלימות בין בני זוג, אלימות כלפי ילדים, אלימות בחברה הערבית, אלימות בכבישים ועוד.
עמדותיו > הפלות

ביוני 2022 תקף מעוז את השר ניצן הורוביץ על קידום "רפורמת ההפלות" וקרא לה "המהפכה הפוסטמודרנית" וטען שהמהלך "זה לא אנושי, לא יהודי ולא ראוי".
חיים אישיים

מעוז מתגורר בעיר דוד שבירושלים ונשוי לגלית. לבני הזוג עשרה ילדים, עשרות נכדים ושני נינים.
ביאורים

↑  לדברי מעוז, עם כניסתו לתפקיד מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון הוא הורה למצוא דרך לקבוע תנאים שלא יאפשרו לתושבי טייבה להתמודד ולזכות במכרז לרכישת קרקעות ביישוב
↑  מיקום השכונה נבחר על ידי אריאל שרון במטרה "לבלום את הגירת הציבור הערבי מצפון העיר אל מרכזה"
יהודה עמיחי

ערך זה עוסק במשורר ישראלי (1924–2000). אם התכוונתם לרב, ראו .
| --- | --- |

יהודה עמיחי
 לידה:  3 במאי 1924 כ"ט בניסן ה'תרפ"ד וירצבורג, גרמניה רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  22 בספטמבר 2000 (בגיל 76) כ"ב באלול ה'תש"ס ירושלים, ישראל ישראל 
 שם לידה:  לודוויג פּפוֹיְפֶר
 מדינה:  ישראל, גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנהדריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית, גרמנית 
 תחום כתיבה:  שירה
 סוגה:  שירה, דרמה 
 יצירות בולטות:  עכשיו ובימים האחרים
 תקופת הפעילות:  1946–2000 (כ־54 שנים)
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל, פרס שלונסקי, פרס רדיו איטליה, פרס ברנר, פרס אקו"ם, פרס ביאליק, פרס עגנון
 
יהודה עמיחי (3 במאי 1924, כ"ט בניסן ה'תרפ"ד, וירצבורג, גרמניה – 22 בספטמבר 2000, כ"ב באלול ה'תש"ס, ירושלים, ישראל) היה משורר, סופר, מחזאי ומתרגם ישראלי, חתן פרס ישראל לשירה (1982). נחשב לפורץ דרך ומחולל מהפכה בשירה העברית החדשה, ונמנה בין הבולטים בשירה הבינלאומית במאה ה-20.
חיים אישיים

עמיחי הותיר אחריו בן בשם רון מנישואיו הראשונים עם תמר הורן ושני ילדים, בן בשם דוד ובת בשם עמנואלה מנישואיו השניים עם חנה סוקולוב. התגורר בשכונת ימין משה בירושלים. בתו היא הבמאית והכוריאוגרפית עמנואלה עמיחי.
הנצחה

הכיכר בשכונת קוממיות בירושלים, בה חי מרבית שנותיו נקראת מאז 2022 כיכר יהודה עמיחי.
רחוב יהודה עמיחי ברעננה חוצה את רחוב נעמי שמר.
רחוב יהודה עמיחי בתל אביב נפגש עם רחוב פרופסור יובל נאמן.
פרס יהודה עמיחי לשירה עברית שנוסד לזכרו.
כתביו > ספרי שירה (עברית)

עכשיו ובימים האחרים, תל אביב: לקראת, ליליאנה 1955.
במרחק שתי תקוות, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1958.
בגנה הצבורית, ירושלים: "עכשיו", 1959.
שירים 1948–1962,ירושלים: הוצאת שוקן, 1962.
עכשיו ברעש, ירושלים: שוקן, 1969.
ולא על מנת לזכור, ירושלים: שוקן, 1971.
מאחורי כל זה מסתתר אושר גדול, ירושלים: שוקן, 1973.
הזמן, ירושלים: שוקן, 1977.
שלוה גדולה: שאלות ותשובות, ירושלים: שוקן, 1979.
שעת החסד, ירושלים: שוקן, 1982.
מאדם אתה ואל אדם תשוב, שוקן, ירושלים, 1985.
גם האגרוף היה פעם יד פתוחה ואצבעות, ירושלים: שוקן, 1989.
מי יזכור את הזוכרים, Nitabah, Asnières-sur-Seine,‏ 1997 (ספר אמן עם הדפסים של משה גרשוני, עברית/צרפתית, מהדורה של 30 עותקים).
פתוח סגור פתוח, ירושלים: שוקן, 1998.
כתביו > אסופות שירים ואלבומים

שירי אהבה, עברית-אנגלית, 129 עמודים, ירושלים: שוקן, 1982.
שירי ירושלים, עברית-אנגלית, ירושלים: שוקן, 1986.
נוף גלוי עיניים, ירושלים: שוקן, 1988.
עוד שירי אהבה, עברית-אנגלית, ירושלים: שוקן, 1994.
מבחר שירים, ירושלים: שוקן, 1994.
אכזיב קיסריה ואהבה אחת, ירושלים: שוקן, 1996.
שירי יהודה עמיחי: 5 כרכים, ירושלים: שוקן, 2003.
כתביו > סיפורת

ברוח הנוראה הזאת: סיפורים, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים, 1961.
לא מעכשיו לא מכאן: רומן, ירושלים: שוקן, 1963.
מי יתנני מלון: רומן, תל אביב: ביתן, 1971.
כתביו > מחזות ותסכיתים

פעמונים ורכבות, מחזות ותסכיתים, ירושלים: שוקן, 1968; מהדורה מורחבת: שוקן, 1992.
שטח של הפקר: מחזה, הוצג בתיאטרון "זווית".
מסע לנינוה: מחזה, הוצג בתיאטרון "הבימה" 1964.
פעמונים ורכבות: תסכית רדיו, הושמע ב"קול ישראל", זכה בפרס ראשון בתחרות תסכיתי רדיו של רדיו איטליה, תורגם לאיטלקית והושמע ברדיו איטליה; תורגם והושמע בשפות המקומיות בצרפת, בגרמניה, פולין, הולנד וארצות הברית. הוצג גם על במה.
היום שבו נקבר מרטין בובר: תסכית רדיו, הושמע ב"קול ישראל" עובד והוצג על במה לראשונה על ידי ניסן נתיב. עובד לאופרת-פרינג'.
לאהוב בירושלים: תסכית רדיו, הושמע ב"קול ישראל".
לכה דודי: תסכית רדיו, הושמע ב "קול ישראל".
להרוג אותו: תסכית רדיו, הושמע ב "קול ישראל".
כנס הכיתה: תסכית רדיו, הושמע ב"קול ישראל".
ירושלים: תיאטרון שירה, הוצג בתיאטרון La Mama, ניו יורק 1984, וכן בירושלים.
התסכיתים: "פעמונים ורכבות", "היום בו נקבר מרטין בובר" ו"להרוג אותו" הוצגו בניו יורק ובטורונטו 2000–2001.
התסכית "פעמונים ורכבות" מועלה שוב בשנת 2020 במסגרת סדרת ערבי ספרות.
כתביו > ספרי ילדים

מה שקרה לרוני בניו יורק (בליווי ציורי המחבר), הוצאת עם עובד, 1968.
הזנב השמן של הנומה, שוקן, 1978.
ספר הלילה הגדול, שוקן, 1988.
כתביו > מתרגומיו

נדודים (בליווי רישומים צבעוניים מאת הרמן הסה; מגרמנית), שוקן, 1978.
אלזה לסקר-שילר, שירים (הרישומים מעשי ידי המשוררת), תל אביב, 1969.
רולף הוכהות, ממלא המקום (תרגום המחזה: יהודה עמיחי; תרגום ההארות ההיסטוריות: עדנה קורנפלד), ירושלים: שוקן, 1964.
הלמה הינה, הביצה היפה ביותר בעולם, שוקן לילדים, 1987.
הוארד שוורץ, כלים (שירים; מאנגלית: שלמה וינר ויהודה עמיחי; עיטורים: יצחק גרינפלד), חיפה, 1978.
פרסים שהוענקו לו

פרס שלונסקי - 1957 על ספרו הראשון "עכשיו ובימים האחרים"
פרס ראשון מאת "קול ישראל" לתסכית רדיו מקורי "פעמונים ורכבות" יוני 1962
פרס רדיו איטליה - מקום ראשון בתחרות בינלאומית לרדיו – דרמה על "פעמונים ורכבות" ספטמבר 1962
פרס ברנר - 1969 על ספרו "עכשיו ברעש"
פרס אקו"ם - 1970
פרס ביאליק - 1976
פרס ירושלים 1982
Würzburg Prize for Culture - גרמניה 1981
פרס ישראל - 1982
פרס עגנון - 1986
פרס ראש הממשלה
Malraux prize צרפת: פרס יריד הספרים הבינלאומי- 1994
Literary Lion Award - ניו יורק 1994
Macedonia's Golden Wreath, פרס פסטיבל בינלאומי לשירה- מקדוניה 1995
פרס נורווגיה "אביר-השירה" על שם ביורנסון 1996 (Bjornson)
אות הוקרה מאוניברסיטת אסיוט במצרים
תוארי דוקטור לשם כבוד: האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, היברו יוניון קולג', אוניברסיטת בן-גוריון, מכון ויצמן למדע, ברוך קולג'- ניו -יורק
עמיחי הוא המשורר הישראלי הראשון שנבחר בשנת 1986 כחבר כבוד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובשנת 1991 הוענק לו תואר Distinguished Associate Fellow מטעם מוסד זה.
עמיחי הוזמן לעיתים קרובות לארצות הברית כמרצה ומשורר-אורח. לימד כתיבה יוצרת באוניברסיטאות: Yale, NYU, Berkely ו-Cuny. קרא שירים בספריית הקונגרס (Library of Congress) ב-1970 ובמרכז קנדי (Kennedy Center), שניהם בוושינגטון, וכן הוקלט במסגרת ה-Archive of World Literature on Tape ב-1981.
ה-LANNAN LITERARY SERIES VIDEOS הוציא קלטת וידאו בה קורא עמיחי משיריו באנגלית.
שיריו הוצגו מספר פעמים ברכבת התחתית ובאוטובוסים בניו–יורק, בסן–פרנסיסקו ובערים רבות אחרות בארצות הברית במסגרת תוכנית השירה POETRY IN MOTION של ה-M.T.A THE TRANSIT AUTHORITY בשנים 1986, 1988, 2000, 2001.
עמית כבוד של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ירושלים לשנת 2000.
בשנת 2018 הוצג שיר שלו " Ein Yahav " ברכבת -התחתית (אנדרגראונד) בלונדון.
בשנת 2019 הוצג השיר "The place where we are right" ברכבת התחתית (אנדרגראונד) בלונדון
ב-1989 נבחר כאחד מחמישה משוררים אשר נבחרו לפתוח את הסדרה "שירה עולמית מודרנית" בהוצאת פינגווין.
עמיחי הוזמן להקריא משיריו באירופה, ארצות הברית, סין, יפן, תאילנד, הודו ועוד. השתתף בפסטיבלים בינלאומיים לשירה החל מפסטיבל ספוליטו ב-1966, בחברת גדולי המשוררים כגון: פבלו נרודה, עזרא פאונד, ג'ון ברימן, אלן גינזבורג, אונגרטי, אוקטביו פז ואחרים. בפסטיבל לונדון 1967 עם אמפסון, אלן גינסברג, סטיבן ספנדר, אודן, אונגרטי, נרודה, רוברט גרייבס ועוד. בפסטיבל לונדון 1971, בפסטיבלים בינלאומיים לשירה ברוטרדם, כאשר ב-1988 הוקדש הפסטיבל לתרגום שירת עמיחי ל-15 שפות. אנטוורפן, וולש [1995], אדינבורו [1995], טורונטו, ארצות הברית, מקסיקו [1987], ובפסטיבלים רבים נוספים בעולם.
Poetry books of all time 15 " בעיתון The Telegraph לונדון, 20 אפריל* ספרו "The selected poetry of Yehuda Amichai" בהוצאת University of California Press היה מועמד ברשימה של "15 ספרי השירה הטובים בכל הזמנים" "Best 2014.
שיריו נכללו באנתולוגיות רבות של המאה ה-20 והאלף השני, בהן: - Great poems ot the 20th. Century, edited by Mark Strand, Norton NY, London 2005 - Poems of the Millennium, edited by Jerom Rothenberg, University of California, 1995 - Anthology of World Masterpieces, Textbook for U.S, Canada, Norton NY, London 2001 -
התיאטרון הקאמרי ערך, הפיק וביצע מחווה לעמיחי בשנת 2007.
הערות שוליים

↑  תומאס פרידמן, מביירות לירושלים, עמ' 397.
↑  דליה קרפל, סיכום העשור: מאחורי הניסיון למכירת הגנזך של יהודה עמיחי לאוניברסיטת ייל, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2009

משה מוסק, הארכיון של יהודה עמיחי: אובדן, תסכול והחמצה גדולה, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2012

חנה עמיחי, הצעת הרכישה הראשונה של ארכיון עמיחי הייתה לבית הספרים הלאומי, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2012
↑  גרשון שקד, "מוסף הארץ" 22.10.99
↑  יהודה עמיחי, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
↑  יהונתן גוטליב, כיכר על-שם יהודה עמיחי נחנכה בירושלים, באתר ערוץ 7, ‏כ"ט בסיון תשפ"ב
↑  פעמונים ורכבות, באתר ישראל היום
↑  שירונט שיר ליל שבת, באתר שירונט
↑  "שיר ליל שבת" באתר שירונט, באתר שירונט
↑  שיר ליל שבת בלחן ארגוב בשירונט, באתר שירונט
↑  מחווה ליוצרים שהופקו על ידי התיאטרון הקאמרי, תחקיר, עריכה וקטעי קישור רחל ואריה אהרוני, "מחווה ליהודה עמיחי 2007"
↑   יותם ראובני, "בין מלחמה לאהבה": עמיחי שב אלינו מגרמניה, באתר הארץ, 7 באפריל 2017
↑   ענת פינברג, תירגמתי את יערות ילדותי לטרשים ועצי שיטה, באתר הארץ, 30 באפריל 2019
 דוד עמיחי, לעמיחי לא היה מה להסתיר, באתר הארץ, 21 במאי 2019
↑   ניצה בן-דב, שירתו של עמיחי משחררת אותי מבתי הכלא הנפשיים שלי, באתר הארץ, 17 באפריל 2020
↑  שיחה עם צאת הספר, משתתפים: עידו בסוק, ניצה בן-דב, יעל הדס. מאי 2020
↑   שני פוקר, הספר מנתח את שירת ויזלטיר ועמיחי, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2024;
סיגל נאור, מנחם פרי מחזיר את העניין לפרשנות הספרותית, באתר ישראל היום, 6 בפברואר 2025
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חיים גורי | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם ישורון קשת  1976 | הבא: אורי צבי גרינברג |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257625005171  PLWABN: 9810567420905606  BIBSYS: 90092416  BNE: XX830872  BnF: cb11888674g (data)  CANTIC: a10039958  CiNii: DA06161002  GND: 118859145  ICCU: CFIV130275  ISNI: 0000 0001 2023 0530  LCCN: n50021587  LNB: 000023267  MusicBrainz: d1cab759-797a-44d6-a02b-057d2621c0b9  NDL: 00940290  NKC: jn19990000158  NLA: 35006007  NSK: 000003999  NTA: 073515531  RERO: 02-A002925599  SELIBR: 176379  SNAC: w6np24zk  SUDOC: 026684705  Trove: 786877  VIAF: 29529096   WorldCat (עם VIAF): 29529096 
יהודה עמיחי קורא משיריו בבית הקפה תמול שלשום, יוני 1994
שירו של עמיחי על שלט רחוב בירושלים
שירו של יהודה עמיחי "הדברים שהיו מעולם" במצפור צ'רה, נחל עמוד בגליל העליון
הכיכר על שם יהודה עמיחי בכניסה לשכונת קוממיות בירושלים
כיכר יהודה עמיחי בגבול טלביה בירושלים
שכונה עתידית על שם יהודה עמיחי במושבה הגרמנית בירושלים
קברו של יהודה עמיחי בבית הקברות סנהדריה בירושלים
אנדוני זוביזרטה

אנדוני זוביזרטה אורטה (בבסקית: Andoni Zubizarreta Urreta; נהגה סוביסרטה; נולד ב-23 באוקטובר 1961 בויטוריה), שוער כדורגל עבר ספרדי-בסקי, ששיחק בקבוצת ברצלונה ונבחרת ספרד בכדורגל, המחזיק בשיא ההופעות לשחקן בליגת העל הספרדית (622) יחד עם חואקין.
אף ששיחק שש עונות בבילבאו קודם לכן, וארבע בוולנסיה אחר כך, עיקר הישגיו הושגו במדי קבוצת ברצלונה, בה שיחקו לצידו, בעידן המאמן יוהאן קרויף, שחקנים כחריסטו סטויצ'קוב, רומאריו, רונאלד קומאן ואחרים. עם ברצלונה הוא הכפיל את תאריו מבילבאו: ארבע אליפויות כנגד השתיים, ושני גביעי המלך כנגד האחד. עם בארסה גם זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1989 ובליגת האלופות ב-1992. בעונתו הראשונה בברצלונה, 1987-1986 זכה בפרס ריקרדו זאמורה – הפרס המוענק לשוער היעיל ביותר בליגה.
במדי הנבחרת לא זכה בתארים, אולם עמד בשערה בלא פחות מארבעה טורנירי גביע העולם: מונדיאל 1986, 1990, 1994 ו-1998. כמו כן היה שוערה של ספרד ביורו 1988 ו-יורו 1996. פרט לטעות איומה שהובילה לשער במשחק מול נבחרת ניגריה בצרפת 1998, היו הופעותיו במסגרת גביע העולם מוצלחות בדרך כלל. אולם ספרד בימיו מעולם לא הגיעה רחוק יותר מרבע הגמר. בתום טורניר גמר גביע העולם של 1998 פרש מכדורגל.
כיום הוא משמש כפרשן בשידורי הטלוויזיה והרדיו, לאחר ששימש כמנהל באתלטיק בילבאו כשלוש שנים.
ביולי 2010 החל להיות מנהלה הספורטיבי של ברצלונה במקום צ'יקי בגיריסטיין. ב-5 בינואר 2015 הודיעה הנהלת המועדון על פיטוריו מתפקיד זה.
משה ברסלבסקי

משה ברסלבסקי
משה ברסלבסקי, ראשון משמאל בשורה הקדמית. תמונת מחזור ז' של הגמנסיה העברית הרצליה (תרע"ח 1918), לאחר שובם ממאיר שפיה, שם שהו בעקבות גירוש תל אביב במלחמת העולם הראשונה
משה בּרַסלַבסקי (9 בינואר 1903, י' בטבת תרס"ג – 1 בנובמבר 1961, א' בכסלו תשכ"ב) היה איש הקיבוץ, סופר והיסטוריון, כותב סדרת ספרים על ההיסטוריה של תנועת הפועלים הארצישראלית. אחיו הצעיר של חוקר ידיעת הארץ יוסף ברסלבי.
קורות חייו ופועלו

משה ברסלבסקי נולד בשנת 1903 בפלך פולטאבה שברוסיה (אוקראינה), בנם של דוד ברסלבסקי ושרה בת משה יצחק ניימרק. למשה 4 אחים ואחיות וביניהם יוסף ברסלבי. בינקותו, בשנת 1905, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה ביפו, שם החזיק אביו אכסניה בדרך יפו–ירושלים.
בניגוד למרבית ילדי הסביבה, שלמדו בחדר ביידיש, משה ואחיו למדו עברית בעברית עם מורה פרטי מיפו. בהמשך למד בבית הספר הציוני-דתי "תחכמוני" ולאחר מכן בבית הספר "עזרה" ובגימנסיה הרצליה. לאחר ששב מגירוש יפו (שאירע במהלך מלחמת העולם הראשונה) סיים את לימודיו בגימנסיה.
עם תום לימודיו יצא לעבור בחקלאות. בשנת 1925 הצטרף לקיבוץ בית אלפא שבעמק יזרעאל. ב-1929 יצא לשליחות אל "החלוץ" בגרמניה, ובראשית שנת 1930 עבר לפולין, שם פעל בחינוך ציוני ובעידוד הכשרה חלוצית.
במהלך השליחות התוודע למנהיגי הקיבוץ המאוחד, ובשובו לארץ בשנת 1933 הצטרף לקיבוץ נען של התנועה. שם נותר עד יום מותו.
ברסלבסקי עבד כסופר, כהיסטוריון וכעורך "מבפנים", ביטאון תנועת הקיבוץ המאוחד, אך במקביל הקפיד לעבוד בעבודות חקלאיות בקיבוץ ולמלא תורנויות בחדר האוכל.
בשנת 1941 פרסם את הספר "בנפול מצדה", רומן היסטורי לנוער. בשנת 1946 הוציא ספר זיכרון לחנה סנש, שהיה לרב-מכר.
בשנים 1959–1962 יצאו ארבעה כרכים של ספרו "תנועת הפועלים הארצישראלית", בהוצאת הקיבוץ המאוחד (הכרך הרביעי נותר לא גמור בעזבונו, ויצא לאחר מותו). ספרים אלו היו תוצאה של עבודת איסוף של למעלה מ-20 שנה שבמהלכן ראיין ברסלבסקי אנשים ואסף מסמכים ששימשו לו כמסד לספר. מקום נכבד הוא נתן בספר לסיפור העלייה לארץ ישראל שאת הכרתה ראה כהכרחית להבנת תולדות תנועת הפועלים. ברסלבסקי ראה את עליית תנועת הפועלים ואת מאבקה בקפיטליזם כגורם מרכזי לעלייה ואת העלייה כחיזוק מרכזי של תנועת הפועלים הארץ ישראלית.
ברסלבסקי נודע בביקורתו על האנציקלופדיה העברית בה טען להיעדר תכנון שהביא לכתיבה על נושאים פחות חשובים תוך השמטת נושאים חשובים וכן טען להטייה נגד תנועת הפועלים וההסתדרות. בעקבות הביקורת מונה נתן רוטנשטרייך לעורך האנציקלופדיה במקביל לישעיהו ליבוביץ. הצעד ננקט, לטענת שלמה שבא, כדי לרצות את המנויים מחוגי הפועלים.
ברסלבסקי נפטר בשנת 1961 לאחר מחלה ממארת, בן 58 במותו. נקבר בקיבוצו נען.
ספריו

לדרכי הפעולה והארגון של הסניף החלוצי, ורשה: החלוץ (ספריית החלוץ), תרצ"ב 1932. (חוברת)
טיול בארץ, ורשה: החלוץ, 1933. (שתי חוברות)
משה בראסלאווסקי, הכשרה אין פוילן, ורשה: החלוץ, 1934. (חוברת) (ביידיש) ("הכשרה בפולין")
הקבוץ בימי המצור: פרקי סיכום לקראת המועצה, עין חרוד: הקבוץ המאוחד, תרצ"ט 1939. (חוברת; תוספת ל"מבפנים")
בנפול מצדה, תל אביב: עם עובד, תש"א. (לנוער; המהדורה השנייה המתוקנת יצאה בשם: "אחרית מצדה", הקיבוץ המאוחד, תש"ך 1960)
תנועת הפועלים הארץ ישראלית: ציונים ומקורות, עין חרוד: הקבוץ המאוחד, תש"ב 1942.
משה בראסלאווסקי, אזא איז אונדזער לאנד, פריז: הסתדרות נוער עולמית דרור-החלוץ-הצעיר – המזכירות לארצות אירופה, 1948. (ביידיש) ("כזו היא ארצנו")
פרקים במלחמת ישראל תש"ח–תש"ט; כינס והביא לבית הדפוס: משה ברסלבסקי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תש"ט 1949.
תנועת הפועלים הארץ-ישראלית: קורות ומקורות, 4 כרכים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשט"ו–תשכ"ג 1962.
"ההסתדרות הכללית בראי האנציקלופדיה העברית", תל אביב: [חמו"ל], תשי"ח 1957. (חוברת)
פועלים וארגוניהם בעליה הראשונה: קורות ומקורות, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"א 1961.
בהיאבקות על הדמות: מבחר מאמרים / משה ברסלבסקי (ערך: משה בסוק; הביא לדפוס: שלמה אבן-שושן) תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"ז 1967. (לאחר מותו)
בעריכתו:
חנה סנש – חייה, שליחותה ומותה, עין חרוד: הקיבוץ המאוחד, תש"ו 1946. (מבחר כתביה שנמצאו בעזבונה ורשימות חברים על שליחותה ומותה; יצא במהדורות נוספות, מהן מתוקנות ומורחבות.)
יומנים, שירים, עדויות חנה סנש, הביאה לדפוס ורדה בכור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1994.
שלומית לוקוב-בנקובר, בדמי עלומיה: אגרות שלומית; הביא לביה"ד משה ברסלבסקי, נען: הקיבוץ המאוחד, תשי"ז 1957. (כולל מכתבים מאת המחברת ומקצת חומר לזכרה; יצא במהדורות נוספות.)
סיפורים מן הקיבוץ: אנתולוגיה; המערכת: אריה ל. אבנרי (המכנס), משה בסוק, משה ברסלבסקי, זרבבל גלעד, אלכסנדר סנד), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשכ"א 1961.
ספרי לימוד:
ז. אריאל, מ. ברסלבסקי, חשבון: לפי ספרי החשבון של הפרופ’ יוהנס קיהנל, תל אביב: התקופה, תרצ"ח-ת"ש 1940. (6 כרכים ב-7 ספרים; יצא במהדורות רבות נוספות)
זאת הארץ: הגליל, הריו ועמקיו: ספר מקרא ולמוד, תל אביב: עם עובד (סדרת 'מכורה'), תשי"ב 1952. (מהדורה ב מתוקנת ומורחבת: תשי"ז 1957.)
תרגום:
א"מ פוכס, בגויים: סיפורים (תרגם מיידיש מ' ברסלבסקי), עין חרוד: הקיבוץ המאוחד, תש"ו 1946.
מאמרים

"חניתה, העלייה, ההתגוננות, ההתאחזות", מהדורה שנייה, תל אביב - עין-חרוד, תרצ"ט, 1938.
"תנועת הפועלים הארץ-ישראלית, ציונים ומקורות, עין-חרוד, תש"ב, 1941.
לקריאה נוספת

משה ברסלבסקי: עשר שנים למותו, נען: חמו"ל, תשל"ב 1971. (דברים משלו ולזכרו)
"ביבליוגרפיה לכתבי משה ברסלבסקי, ספרים שערך או הביא לדפוס", בתוך: בהיאבקות על הדמות: מבחר מאמרים, עמ' 267–279.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "דוד ברסלבסקי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ג (1949), עמ' 1179.
↑  משה ברסלבסקי הובא למנוחות, דבר, 3 בנובמבר 1961.
1 2  ביקורות: ג. קרסל, תנועת הפועלים הא"יית, דבר, 18 בספטמבר 1959; ג. קרסל, מעזבונו של משה ברסלבסקי, דבר, 16 בנובמבר 1962.
↑  משה ברסלבסקי, תנועת הפועלים הארצישראלית, כרך ד, 1962, הקדמה, עמ' 10.
↑  משה ברסלבסקי, על "ז'דאנובשצ'ינה" ישראלית ועל "מרות מפלגתית", דבר, 7 בפברואר 1958, המשך, המשך.
↑  שלמה שבא, האנציקלופדיה – סיבוב שני ויקר, דבר, 12 באוגוסט 1963 ראו גם: ש. ברימן, האם סולפה דמות ההסתדרות, דבר, 30 באפריל 1962.
↑  ביקורת: ב. י., פרקים במלחמת ישראל, הד-המזרח, 8 ביולי 1949.
↑  ביקורת: נ. בנארי, "בגויים", דבר, 27 בדצמבר 1946.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259183305171  PLWABN: 9810600487705606  GND: 173287255  ISNI: 0000 0000 6692 2973  LCCN: no94003338  NTA: 298659859  SUDOC: 248982621  VIAF: 16800309   WorldCat (עם VIAF): 16800309
ליגה ג' (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  דוקומנטרי
 יוצרים:  רובי אלמליח
 בימוי:  רובי אלמליח
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  יואב לשם; אסף פרץ
 עורכים:  עליזה אסקירה; מיטל צביאלי
 אתר צילומים:  ישראל
 צלמים:  רונן קרוק
 מוזיקה:  רן אלמליח
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11 מכאן 33
 תקופת שידור מקורית:  1 ביולי 2019 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
ליגה ג' היא סדרת טלוויזיה תיעודית ישראלית העוסקת בקבוצות כדורגל המשחקות בליגה ג'. הסדרה שודרה ביולי 2019.
עונה 2 החלה ב-12 במרץ 2022.
רקע

את הסדרה יצר רובי אלמליח, והיא עוקבת אחר משחקי הקבוצות וההכנות למשחקים. כן היא עוקבת אחר אוהדי הקבוצות ואחר כלי התקשורת המסקרים את המשחקים.
בעונתה הראשונה התמקדה הסדרה בארבע קבוצות כדורגל שהתמודדו בצמרת ליגה ג', בעת שצולמה הסדרה: בני ממב"ע הגולן המייצגת דרוזים מרמת הגולן, בני מושריפה המייצגת את היישוב מושריפה שבוואדי עארה, מכבי עירוני שדרות שמייצגת את עיר הולדתו של יוצר הסדרה אלמליח, ומכבי עירוני אשדוד שהוקמה מחדש כקבוצת ספורט בבעלות אוהדים.
בעונה השנייה עוקבת הסדרה אחרי הפועל שדרות, המנוהלת על ידי מי שניהלו את מכבי עירוני שדרות בעונה הראשונה, ובנוסף אחרי הקבוצות: מועדון כדורגל צפת, איחוד בני שפרעם המייצגת את העיר שפרעם והפועל עראבה מהעיר עראבה בגליל התחתון. עוד עוקבת העונה השנייה אחרי שופטת הכדורגל ספיר בוסקילה, והתמודדותה עם הקשיים המקצועיים בדרכה להגשים את חלומה להיות שופטת בליגת העל, וכן קשיים אישיים מול אמהּ המתקשה לקבל את זהותה המינית.
סקירה כללית > עונה 1

| פרק | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- |
1: 1 ביולי 2019
2: 8 ביולי 2019
3: 15 ביולי 2019
4: 22 ביולי 2019
5: 29 ביולי 2019
סקירה כללית > עונה 2

| פרק | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- |
1: 12 במרץ 2022
2: 19 במרץ 2022
3: 24 במרץ 2022
4: 31 במרץ 2022
5: 7 באפריל 2022
הערות שוליים

↑  עדי רובינשטיין, כדורגל באור ובצל, באתר ישראל היום, 27 ביוני 2019
↑  אור שקדי‏, "יש תחושה שליגה ג' מביאה טיפת אור בתוך כל החושך בעולם", באתר וואלה, 11 במרץ 2022
מארק קאלאוויי

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1965 (בן 59) ארצות הברית יוסטון, טקסס, ארצות הברית
 שם במה:  הקברן (The Undertaker) האיש המת (The Dead Man) קיין הקברן מארק "הרשע" קאלוס מארק "הרשע" הקומנדו פונישר דייס מורגן המעניש טקסס אדומה אדון הכאב
 כינוי:  האיש המת הפנומן השד מעמק המוות אדון האופל נסיך האופל פורע החוק האחרון השטן האדום
 משקל:  140 קילוגרם (310 ליברות)
 גובה:  2.08 מטרים (6.8 רגל)
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  1990–2020 (כ־30 שנה)
 מאמנים:  דון ז'ארדין
 ליגות:  WWE/F NWA WCW NJPW USWA
 תרגילי סיום:  טומבסטון פיילדרייבר, צ'וקסלאם, לאסט רייד, שערי גיהנום
 מידע אישי
 בן או בת זוג:  מישל מקול (26 ביוני 2010–?) 
 
קאלאוויי בדמות הקברן
קאלאוויי בדמות "אמריקן בד אס" ברסלמניה 19.
קאלאוויי בדמות הקברן אחרי שניצח את סי. אם. פאנק בקרב על האליפות ב-2009.
מארק ויליאם קאלאוויי (באנגלית: Mark William Calaway; נולד ב-24 במרץ 1965, ביוסטון, טקסס), הידוע יותר בשם דמותו "אנדרטייקר" (הקברן, The Undertaker), הוא מתאבק עבר מקצועי שלקח חלק בארגון ה-WWE החל מ-1990 עד 2020. בארגון ה-WWE קאלאוויי גילם את "הקברן" - דמות של קברן מורבידי וגותי שהוצג כבעל יכולות על-טבעיות - והפך למתאבק ייחודי ומטיל מורא. הקברן הוא אחד המתאבקים הפופולריים בכל הזמנים וזכה עקב כך להיות הדמות המרכזית בעלילות רבות, במהלכן זכה 4 פעמים באליפות ה-WWE, ‏3 פעמים באליפות העולם במשקל כבד (WWE), פעם אחת באליפות ההארדקור ו-7 פעמים באליפות זוגות (6 פעמים של ה-WWE ופעם אחת של ה-WCW). חלק גדול מהפופולריות של דמות הקברן התבטאה במה שמכונה "הרצף" שבו הדמות הייתה בלתי מנוצחת במשך 21 קרבות באירוע השנתי המרכזי של ה-WWE - רסלמניה. "הרצף" נמשך החל מרסלמניה 7 בשנת 1991 ועד רסלמניה 29 בשנת 2013 (מלבד האירועים 10 ו-16 שבהם לא השתתף) ונקטע ברסלמניה 30 בהפסד לברוק לסנר. בסך הכל מאזן הדמות ברסלמניה הוא 25 ניצחונות לעומת 2 הפסדים.
מיד עם הופעת הבכורה שלו הפך הקברן לאחת הדמויות הייחודיות בענף. דמותו ידועה בפחד הרב שדמויות יריביו לוקות בו ובטקס הכניסה המרשים לאולם הכולל אורות מכובים וצעידתו האיטית לעבר הזירה, כשברקע מתנגנת נעימת הכניסה שלו המזכירה מארש אבל, ולמעשה בנויה סביב המוטיב ממארש ההלוויה של שופן.
ההצגה של דמות "הקברן" על ידי קאלאוויי נחשבת לאחת מהאיכותיות והמסורות ביותר שידעה ההיאבקות המקצוענית בכלל וה-WWE בפרט, כאשר במהלך רוב הקריירה שלו הוא מיעט להתראיין ולהופיע בפומבי כאשר הוא מחוץ לדמות על מנת לשמור על האמינות שלה. במהלך השנים קיבלה הדמות כינויים רבים כאשר הבולטים מביניהם הם "הפנומן" (The Phenom) ו"האיש המת" (The Dead Man).
קריירת ההיאבקות > קריירה מוקדמת

לפני שפנה לקריירת ההיאבקות התכוון קאלאוויי להיות שחקן כדורסל מקצועי. כמו כן, קאלאוויי היה בנעוריו מתאגרף מצליח ואף זכה באליפות הנערים במשקל כבד של טקסס. קאלאוויי החל את קריירת ההיאבקות שלו בשנת 1984, כאשר התאמן והתאבק ב-Dallas Sportatorium של דאלאס, טקסס, עם ארגון World Class Championship Wrestling של פריץ ואן אריק. מאוחר יותר הוא הצטרף כמתאבק לארגון ההיאבקות United States Wrestling Association, שם דמותו זכתה לפופולריות רבה וזכתה בתואר האלוף במשקל כבד ואלוף טקסס במשקל כבד. במהלך שנות השמונים, קאלאוויי השתמש במספר שמות במה: The Commando, The Punisher, Texas Red, The Master of Pain, ו-‎"The Punisher" Dice Morgan.
בין השנים 1989 ל-1990 הוא חבר לארגון ההיאבקות National Wrestling Alliance's Jim Crockett Promotions, בשם Mean" Mark Callous". באותה שנה Jim Crockett Promotions נמכרו לטד טרנר ושינו את שמם ל-WCW. הוא התאבק גם במסגרת הזוג "גורדי השחקים" עם Dangerous" Dan Spivey" ואחר כך כמתאבק יחיד. שיא עלילותיו ב-WCW היה בקרב נגד לקס לוגר על אליפות ארצות הברית של NWA, באירוי Great American Bash של 1990, שבו דמותו הפסידה. בסוף 1990 מנהלי הארגון סירבו לחדש את החוזה של קאלאוויי וזה עבר ל-WWF בבעלותו של וינס מקמהן (לימים, ה-WWE).