stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלוצ'ה
יהודים במקום

לא ידוע הרבה על תולדות יהודי המקום, רק זאת: בית הכנסת של קלוצ'ה הוא כיום גלריית אמנות לציור, סניף של מוזיאון קארוי וישקי, ספריית נאג' לאיוש לשעבר. היהודים הראשונים המתועדים בקלוצ'ה הם משנת 1784. אז התגוררו בקלוצ'ה רק שלושה תושבים יהודים. בית הספר היסודי היהודי קלוצ'ה נבנה בשנת 1842. הקהילה היהודית המקומית (כקהילה עצמאית) הוקמה בשנת 1851. בית הכנסת נבנה בשנת 1861, לרבות מגורי הרב מאחוריו ומקווה. הוא עבר שיפוץ והוסב לספריה בשנים 1962–1963. לפני השואה היו במקום 511 יהודים מהם נספו 393 (כ-77% מיהודי העיר).
ילידי המקום

דז'ה בר, מלידתו עד 1904 בֶּהְר-Behr (בהונגרית: Bér Dezső; קלוצ'ה, 10 באפריל 1875 – בודפשט, 7 באוקטובר 1924) היה צייר, גרפיקאי, קריקטוריסט מעצב כרזות יהודי-הונגרי.
ארנולד שבשטין, נולד בשם: סטרו ארנולד סטרו-Stroh (בהונגרית: Sebestyén Arnold; קלוצ'ה, 24 ביולי 1883 – בודפשט, 3 ביוני 1930) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, מוציא לאור של עיתון.
לקריאה נוספת

הלקסיקון הגדול של פאלאס. (1893–1897, 1998) ISBN 963 85923 2 X
צילום אוויר: ארמון הארכיבישוף והקתדרלה
ארמון הארכיבישוף, שלפניו אנדרטה למלחמת העולם הראשונה
קישקונפלג'האזה

קישקונפלג'האזה (בהונגרית: Kiskunfélegyháza; בגרמנית: Feulegaß, ביידיש: פֿיילעדאַז) היא עיר בהונגריה במחוז באץ'-קישקון, באמצע רכס החול בין הדנובה לבין הטיסה בקישקונשאג, במרכז נפת קישקונפלג'האזה. על פי מספר התושבים, זהו היישוב השלישי בגודלו במחוז. היא נקראת גם "העיירה של שנדור פטפי ושל פרנץ מורה". ב-4 בפברואר 1774 קיבלה מעמד של עיר שוק.
מיקום

קישקונפלג'האזה היא העיר המרכזית של מחוז באץ'-קישקון וממוקמת כאמור בין הדנובה לבין נהר הטיסה. העיר היא צומת תחבורה משמעותי: את העיר חוצה הכביש הראשי מספר 5, הכביש המהיר M5 ; הכביש הראשי 451 מתחיל מהעיר לכיוון סנטש. תנועת הרכבת של העיר גם היא מצטיינת: העיר היא על קו בודפשט - סגד, אבל יש גם רכבות ישירות אל קישקונהלש, סנטש וסולנוק. היא נמצאת במרחק של 100 ק"מ בלבד מבודפשט, רק שעה נסיעה בזכות הכביש המהיר.
היסטוריה > פרהיסטוריה, נדידת העמים

היישוב ממוקם על קרקע מתקופת הפליסטוקן. ערכי המוזיאון העתיקים ביותר נמצאו בשכבת חול טובענית מקצה הפליסטוקן. עקבות של חיות וצמחים פרימיטיביים נצפו במקום: אשוחית, אזוב קדום ועצמות. כל זה מעיד על אקלים לשעבר דמוי טונדרה. אין ממצא מהותי על בני האדם. יש רק שרידים מהתקופה הנאוליתית, אך ניתן לנחש את הנוכחות האנושית מהחפירות במחוז צ'ונגראד. יש רק ממצא נאוליתי אחד (או ליתר דיוק מתקופת הברונזה), ראש גרזן שנחשף בשנת 1973, שנשמר במוזיאון קישקון. האזור היה שייך לסרמטים עד המאה ה-5, ובאמצע המאה עבר לידי ההונים ואחר כך הסקיתים שחיו בשליטת ההונים. עקבותיהם של הסקיתים נשמרים בתיעוד צילומי של ממצא משנת 1901, שנהרס במוזיאון העירוני בקצ'קמט במהלך מלחמת העולם הראשונה. האווארים ישבו במקום במאות ה-6 וה-7. כמה קברים אוורים נחשפו.
היסטוריה > כיבוש, עידן ארפאד

ישנם שרידים מפוזרים מתקופת "כיבוש המולדת על ידי השבטים המדיארים" (התיישבות המדיארים במרכז אירופה). הכנסייה הנוצרית הראשונה נבנתה בהוראתו של אישטוון הראשון מלך הונגריה, אשר כעת מוסתר בגבעת צ'רץ'. באזור נערכות חפירות מאז קיץ 2008. בנוסף לשפע המזכרות ופרטי אתר קבורה ישן, נחשף גם שביל הקיר הדרומי של הכנסייה. לאחר סיום החפירות הוקם במקום פארק זיכרון.
הקומנים (בהונגרית: קונים) הגיעו לאזור בתקופת בלה הרביעי, מלך הונגריה, תחילה בשנת 1239 ואחר כך בשנת 1246. יישובי הקומנים נגעו ממש ביישוב (ששמו היה אז פלדיהאזה).
היסטוריה > מתקופת אנג'ו ועד 1727

לאחר קרב מוהאץ', הטורקים הרסו לחלוטין את פלדיהאזה. לאחר המצור על בודה שרף אותו סולימאן המפואר יחד עם כמה עיירות אחרות במישור ההונגרי הגדול.
היסטוריה > המאה ה-18 והמאה ה-19

היישוב הוקם מחדש במקום ככל הנראה כבר בשנת 1727.
בשנת 1745, מריה תרזה אישרה את פדיון הקרקעות שנמכרו בעבר באופן בלתי חוקי אחרי שבשנת 1731 השטח שוב ננטש. בשנת 1774 קיבלה קישקונפלג'האזה את דרגת עיירת שוק ממריה תרזה, שאפשר לה לערוך 4 ירידים לאומיים בשנה. בשלב זה נבנתה הכנסייה הבארוקית של העיירה, שאבניה נלקחו חלקית מתוך אבני הכנסייה העתיקה שנהרסה על ידי הטורקים.
הקהילה היהודית

תחילתו של היישוב היהודי במקום במחצית השנייה של המאה ה-19. רוב היהודים עסקו במסחר ובשיווק עופות. אחרים היו תעשיינים ובעלי מקצועות חופשיים. הקהילה התארגנה ב-1860, כשהוקם ביישוב בית כנסת. במקום פעלו חברה קדישא, בית ספר ומוסדות צדקה.
ב-1876 פרשו 26 חברים מן הקהילה שנטתה לזרם הניאולוגי (בעקבות המחלוקת בין האורתודוקסים לבין הניאולוגים בקונגרס יהודי הונגריה שהתכנס בסוף שנת 1968 - הקרע ביהדות הונגריה). הפורשים יסדו קהילה אורתודוקסית והקימו בית כנסת משלהם.
במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות 26 מיהודי קישקונפלג'האזה.
אחוז גבוה זה לא מנע מארגונים לאומניים קיצוניים להאשים את יהודי העיר ב"בגידה". ואכן, בימי הטרור הלבן (1921-1919), כמה מהם נרצחו והפורעים שדדו את בתי היהודים ואת חנויותיהם. בעקבות זאת עזבו רוב היהודים את העיירה וחזרו רק אחרי שנרגעו הרוחות. בשנת 1930 מנתה הקהילה 996 נפש.
הקהילה היהודית > תקופת השואה

מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939), כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה בשנת 1938 את "החוקים היהודיים", חוקי אפליה שהגבילו את היהודים חברתית וכלכלית (בפרט החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). ב-1941 הוצאו אל הפועל תקנות נוספות של חוקי האפליה, והופקעו רישיונותיהם ותעודותיהם של יהודי העיירה. מקצתם גורשו לקמניץ-פודולסקי באוקראינה, שם נרצחו יחד עם כ-20,000 יהודים נוספים בידי חיילי הז'אנדרמריה ההונגרית וחיילי אס אס גרמנים. גברים יהודים גויסו לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ובסוף שנת 1941 נשלחו רובם לחזית אוקראינה, ככוח עזר לצבא ההונגרי שלחם שם לצד הגרמנים. רובם נספו בשדות המוקשים.
באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה), נעצרו נכבדי הקהילה בידי הגרמנים. בתחילת מאי נתחם גטו בכמה בתים באזור בית הכנסת. בגטו התארגנו היהודים מחדש והקימו מוסדות כגון יחידת כבאים ומשטרה פנימית. הם היו נתונים למעשי שוד והתפרעויות מצד כנופיות פורעים מקומיות. כעבור כמה שבועות הועברו תושבי הגטו לבית החרושת ללבנים בקצ'קמט (Kecskemét), וב-25 ביוני 1944 שולחו ברכבות לאושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לעיירה 97 יהודים ששרדו. הצטרפו אליהם כמה עשרות יהודים מיישובי הסביבה, חיי הקהילה חודשו. העירייה הקימה גלעד לזכר הנספים בשואה, אך כעבור כמה שבועות נמצא הגלעד הרוס והקהילה הקימה אותו מחדש. ב--1946 היה מספר היהודים במקום 227. בגלל עוינות התושבים עזבו בהדרגה את העיירה, ובשנות השישים נותרו בקישקונפלג'האזה רק משפחות יהודיות ספורות.
אתרים בעלי חשיבות

בית העירייה (שתוכנן על ידי נאנדור מורביצר יוז'ף ואס, 1911)
נוף מהאוויר של בית העירייה
מיקלוש קהלה : פסל
עם שער סקלר
מרכז העיר, חנות כלבו ברחוב גורקי
תחנת אוטובוס (נמסרה בשנת 2004)
תחנת רכבת מודרנית
בית הברבורים
אחוזת סאבו, מרכז החדשנות של ימינו
משרד כנסיית סנט אישטוואן
פארק הגיבורים, אנדרטת מלחמת העולם הראשונה
מגדל VHF
ילידי המקום

חנוך יהודה (שאנדור) קאהוט (י"ב באייר ה'תר"ב, 1842 – י"ט באייר ה'תרנ"ד, 1894) היה רב, בלשן ומזרחן, מחבר "ערוך השלם" וממייסדי בית המדרש לרבנים באמריקה.
שאנדור לדרר (1852 –1927) היה מחבר ספרי עיון בתחום הכלכלה, נשיא הקהילה היהודית של פשט (1921–1927).
פירושקה סאנטו במקור שטיינר (1913 – 1998) ציירת, גרפיקאית, סופרת יהודייה-הונגרייה זוכת פרס קושוט, פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
מיקלוש יולס (1904–1972) היה יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט, רופא פנימי, אנדוקרינולוג, ופרופסור לרפואה, חבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים.
מיכאל גוטמן (1872–1942) היה רב הונגרי, תלמודיסט, מנהל בית המדרש לרבנים בבודפשט, מרצה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1924–1925.
לנקה רוטמן (1929–2008) הייתה מורה, מאיירת, אמנית, סופרת יהודייה-הונגרייה-שוודית.
טמאש פאלו במקור מרקברייטר שינה את שמו לבלשה אחר כך טמאש פאלו (1881–1977) היה עורך דין ומשורר יהודי-הונגרי.
פרנץ מורָה (1879–1934) היה סופר, עיתונאי, מוזיאולוג הונגרי, מן הסופרים ההונגרים החשובים.
ג'רג' פרנק (1910 – 1959) היה רופא יהודי-הונגרי כירורג, פלסטיקאי. פרנק פרסם ספרים רבים על מחקריו בעיקר בנושאי כוויות אש ומים רותחים, פצעי קור וטראומטולוגיה.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה של גטאות - יד ושם
↑  "ארכיון יד ושם" פנקס הקהילות עמ' 505-6. שם היישוב כתוב: קישקונפאלאג'האזא.
| יישובים במחוז באץ'-קישקון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז |  קצ'קמט •  באיה |  |
| ערים |  באצ'אלמאש •  דונווצ'ה •  • האיוש Hajós •  איז'אק •  יאנושהלמה •  קלוצ'ה •  קצל •  קרקאג'האזה •  קישקרש •  קישקונפלדיהאזה •  קישקונהלש •  קישקונמאישה •  קונסנטמיקלוש •  לאיושמיז'ה •  מייקוט •  שולט •  שולטוואדקרט •  סבדסאלאש •  טיסקצ'קה •  טומפה Tompa |  |
| כפרים | מדראש • דושנוק • אגשג'האזה • בלוסג • פלשלאיוש • פילפהאזה • פילפיאקב • הלווציה • יאקבסאלאש • קונברץ' • קונסאלאש • ניארלרינץ • לדאנבנה • וארושפלד • אורגוואן • באצ'בוקוד • באצ'סלש • צ'יקריה • קטימאר • קונבאיה • מאטטלקה • טטהאזה • באצ'סנטגיירג' • באטמונושטור • צ'אטאליה • צ'אבוי • דאבוד • דונפלווה • ארשקצ'נאד • ארשקהלמה • פלשסנטאיוואן • גרה • הרצגסאנטו • נג'ברצ'קה • נמשנאדאודבר • שיקשד • סרמלה • ושקוט • אפושטג • דונאג'האזה • קונדץ' • קונפסר • סלקסנטמארטון • צ'ויושפאלוש • טאש • יאסנטלאסלו • קמפץ • מוריצגאט • באצ'בורשוד • באטיה • דראגסל • דונפטאי • דונסנטבנדק • דונטטטלן • פאיס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545642205171  GND: 4546482-0  LCCN: n78048042  MusicBrainz: 49951c2d-b018-48c4-b5f9-c0a951c52a23  NKC: ge1098208  VIAF: 153585599   WorldCat (עם VIAF): 153585599 
"הכנסייה העתיקה" של מריה הקדושה
אל-בוכמאל

| --- | --- |
נהר הפרת כפי שהוא נראה מאל-בוכמאל
נהר הפרת כפי שהוא נראה מאל-בוכמאל
 מדינה / טריטוריה:   הכוחות הסוריים הדמוקרטיים
 מחוז:  מחוז דיר א-זור
 נפה:  נפת אל-בוכמאל
 שפה רשמית:  ערבית 
 גובה:  175 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  65,589 (2008)
 קואורדינטות:  34°27′N 40°56′E﻿ / ﻿34.450°N 40.933°E﻿ / 34.450; 40.933
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאל-בוכמאל(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהאל-בוכמאל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אַל-בּוּכַּמַ֫אל (בערבית – البوكمال) היא עיר בסוריה, הידועה גם בשם אבו כמאל. היא שוכנת במזרח סוריה, על גדות נהר הפרת בסמוך לגבול עם עיראק. העיר משמשת מרכז אזורי לסביבתה החקלאית. בסמוך לה נמצאות עתיקות דורה אירופוס והעיר העתיקה מארי.
היסטוריה

בתקופת העות'מאנית אל-בוכמאל עוד הייתה כפר קטן, שהיה היישוב המרכזי של תת-מחוז (קאזה) בתוך מחוז זור סנג'ק, ונשאר כך עד סוף השלטון העות'מאני בשנת 1918. בשנת 1896 הועבר הכפר הישן, שהיה בנוי מבוץ, כקילומטר במעלה נהר הפרת מכיוון שהיה בסיכון להיהרס בהצפות. הכפר החדש נבנה מאבן ונבנו בו רחובות רחבים ונוחים יותר.
הכפר והנפה שסביבו היו אזור התיישבות מרכזי של שבט אוקאידאת הערבי, והכפר כולו היה ברובו מוסלמי-סוני, מלבד קהילה נוצרית קטנה שמקורה היה בדיר א-זור ובמוסול. בשנת 1890 נמנו בכל הקאזה של אל-בוכמאל כ-15,000 תושבים.
בראשית המאה העשרים התגוררו באל-בוכמאל כ-500 תושבים, והיו בנויים בה כשמונים מבני מגורים. כמו כן שכנו בכפר משכנו של הקאימקאם (מושל הקאזה), תחנת המשטרה האזורית ומעבורת.
אל-בוכמאל נכללה במנדט הצרפתי בסוריה ולבנון החל משנת 1921, והצרפתים הפכו אותה למושב של חיל מצב גדול. ב-1946 היא הפכה לחלק מסוריה העצמאית. מיקומה הייחודי של אל-בוכמאל בגבול סוריה ועיראק הפך אותה למרכז מסחרי ופוליטי חשוב.
היסטוריה > מלחמת המפרץ השנייה

בסמוך לעיר, בצדו העיראקי של הגבול שוכנת העיר אל-קעיים, ששימשה לנקודת מעבר של מורדים זרים רבים מסוריה לעיראק במהלך המרד העיראקי, שפרץ לאחר פלישת הקואליציה לעיראק במלחמת המפרץ השנייה. בשנת 2005 פעלה הקואליציה באל-קעיים במבצע מסך הפלדה, בעיקר בגלל היותה שער למעבר המורדים לעיראק.
ב-27 באוקטובר 2008, במהלך המלחמה, תקפו ארבעה מסוקי קרב אמריקאיים בכפר סוקאריה שבמחוז אל-בוכמאל. לפי דיווחים בתקשורת נהרגו בתקיפה שבעה בני אדם, ארבעה מתוכם ילדים. קיפה זו הייתה התקיפה הידועה הראשונה של ארצות הברית בסוריה. שר החוץ הסורי וואליד מועלם טען, כי לפי המשפט הבינלאומי הרג אזרחים מהווה תוקפנות טרור.
היסטוריה > מלחמת האזרחים בסוריה

בתחילת יולי 2014, כחלק המתקפה של ארגון המדינה האסלאמית כנגד כלל הכוחות הסוריים במחוז דיר א-זור, נכבשה אל-בוכמאל וסביבתה בידי הארגון.
ב-8 בנובמבר 2017 הודיעו צבא אסד והכוחות הנאמנים לו כי כבשו את אל-בוכמאל, אולם היא נכבשה מחדש על ידי המדינה האסלאמית כעבור יומיים. עד 19 בנובמבר 2017 כבר כבשו שוב הכוחות הנאמנים לאסד את אל-בוכמאל.
ב-9 בספטמבר 2019 דווח בתקשורת על תקיפת מתקן טילים איראני הנמצא בעיירה על ידי כלי טיס, כנראה כטב"מ. אותו בסיס צבאי שהותקף נשלט על ידי מיליציות פרו-איראניות ואנשי חזבאללה. גורם ביטחוני סורי האשים את ישראל בתקיפה.
ב-29 בספטמבר 2019 נפתח מעבר הגבול בין סוריה לעיראק הסמוך לעיר, לאחר שהיה סגור במשך מאז 2012.
ב-27 באוקטובר 2023 ארצות הברית תקפה מספר בסיסים ליד אל-בוכמאל, שלטענתה היו בשימוש של משמרות המהפכה האיראניים. ארצות הברית הצהירה שהתקיפות היו בתגובה להתקפות בגיבוי איראני על בסיסיה באזור.
ב-6 בדצמבר 2024, בעקבות מתקפת המורדים כוחותיו של צבא אסד נסוגו מן העיר והעבירו את השליטה בה לידי הכורדים.
הערות שוליים

↑  ליעד אוסמו, חיזבאללה כובש: "דאעש איבד את מעוזו האחרון בסוריה", באתר ynet, 8 בנובמבר 2017
↑  ג'קי חורי, דיווחים בעיראק: כטב"מים תקפו מטרות של מיליציה פרו-איראנית בגבול סוריה, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2019
↑   אי-פי, גורם ביטחוני סורי: ישראל אחראית לתקיפה אתמול במזרח המדינה, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2019
↑  ג'קי חורי ורויטרס, מעבר הגבול בין סוריה לעיראק נפתח מחדש, לאחר שהותקפו בו כוחות איראניים, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2019
↑  שחר קליימן, משטר אסד יוצא משליטה: המורדים השתלטו על "בירת הדרוזים" בדרום סוריה, באתר ישראל היום, 6 בדצמבר 2024.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 245391268   WorldCat (עם VIAF): 245391268 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בסוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממשלת ישראל השלושים ושש

| --- | --- |
 
 
 ממשלת ישראל ה-36 במשכן הנשיא עם הנשיא ראובן ריבלין, 14 ביוני 2021 במרכז התמונה (מימין לשמאל): יאיר לפיד, ראובן ריבלין ונפתלי בנט. בשורה השנייה (מימין לשמאל): השרים קארין אלהרר, ניצן הורוביץ, בני גנץ, מרב מיכאלי, אביגדור ליברמן, גדעון סער ואיילת שקד. בשורה השלישית (מימין לשמאל): השרים מתן כהנא, עודד פורר, מירב כהן, יועז הנדל, תמר זנדברג, עמר בר-לב, יפעת שאשא-ביטון, מאיר כהן ופנינה תמנו-שטה. בשורה הרביעית (מימין לשמאל): המשנה למזכיר הממשלה ליאור נתן, והשרים חילי טרופר, זאב אלקין, אלעזר שטרן, נחמן שי, אורנה ברביבאי, עיסאווי פריג', אורית פרקש-הכהן, חמד עמאר ויואל רזבוזוב.
 מידע כללי
 13 ביוני 2021 – 29 בדצמבר 2022 (שנה)
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 ראש הממשלה:  נפתלי בנט (13 ביוני 2021 – 30 ביוני 2022)  יאיר לפיד (1 ביולי – 29 בדצמבר 2022)
 ראש הממשלה החלופי:  יאיר לפיד (13 ביוני 2021 – 30 ביוני 2022)  נפתלי בנט (1 ביולי - 8 בנובמבר 2022)
 מפלגה שולטת:  ימינה   יש עתיד
 סיעות הקבינט:  יש עתיד, ימינה, כחול לבן, העבודה, ישראל ביתנו, תקווה חדשה, מרצ, רע"מ
 מספר שרים:  28
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל השלושים וחמש
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל השלושים ושבע
 אתר רשמי
ממשלת ישראל השלושים ושש (מכונה גם ממשלת בנט–לפיד או "ממשלת השינוי") הייתה ממשלת חילופים בראשות נפתלי בנט ויאיר לפיד שהתבססה על גוש השינוי. היא קיבלה את אמונה של הכנסת ה־24 והושבעה ב-13 ביוני 2021.
ממשלה זאת הוקמה, כקודמתה, במתכונת של ממשלת חילופים. כאשר הושבעה החלו לכהן נפתלי בנט כראש הממשלה ולפיד כראש הממשלה החלופי; מועד החילופים נקבע ל-27 באוגוסט 2023. עם הקמתה ובמשך רוב כהונתה היו בממשלה זו 28 שרים ושישה סגני שרים.
ב-30 ביוני 2022 התקבלה בכנסת הצעת החוק להתפזרות הכנסת ה-24, ובהתאם לחוק יסוד: הממשלה הוקדם מועד החילופים למחרת היום, 1 ביולי 2022. לאחר הבחירות הורכבה הממשלה השלושים ושבע, שקיבלה את אמון הכנסת והממשלה השלושים ושש סיימה את כהונתה.
רקע

ב-23 במרץ 2021 התקיימו הבחירות לכנסת העשרים וארבע. בחירות אלה היו הפעם הרביעית בתוך שנתיים שבה התקיימו הבחירות לכנסת, כחלק מהמשבר הפוליטי המתרחש בישראל מאז שנת 2019. גם בבחירות אלה, כמו במערכות הבחירות שקדמו להן, התגבשו בכנסת שני "גושים": גוש מצדדי המשך כהונת בנימין נתניהו כראש הממשלה, שכלל בכנסת זו 52 ח"כים מסיעות הליכוד, ש"ס, יהדות התורה והציונות הדתית; וגוש מתנגדי המשך כהונת נתניהו, בראשות יאיר לפיד, שכלל בכנסת זו 51 ח"כים מסיעות יש עתיד, כחול לבן, העבודה, ישראל ביתנו, תקווה חדשה ומרצ. על פי תוצאות הבחירות, לאף גוש לא היה רוב ברור לצורך הקמת ממשלה חדשה. ימינה ורע"מ, שמנו ביחד 11 ח"כים, לא הצהירו לפני הבחירות לאיזה "גוש" הן משתייכות, ולאחריהן קיימו משא-ומתן קואליציוני עם ראשי שני הגושים, זאת על אף שאנשי סיעת ימינה הצהירו לפני הבחירות במספר הזדמנויות שלא ישבו בקואליציה עם מרצ ורע"מ ולא יכתירו את יאיר לפיד לראש הממשלה.
תוצאות הבחירות לכנסת העשרים וארבע

| רשימה | רשימה | ראש הרשימה | קולות> מס' | קולות> אחוז | מושבים> הכנסת ה-23 | מושבים> ± | מושבים> הכנסת ה-24 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הליכוד |  | בנימין נתניהו | 1,066,892 | 24.19% | 36 | 6 | 30 |
| יש עתיד |  | יאיר לפיד | 614,112 | 13.93% | 19 | 2 | 17 |
| ש"ס |  | אריה דרעי | 316,008 | 7.17% | 9 |  | 9 |
| כחול לבן |  | בני גנץ | 292,257 | 6.63% | 12 | 4 | 8 |
| ימינה |  | נפתלי בנט | 273,836 | 6.21% | 3 | 4 | 7 |
| העבודה |  | מרב מיכאלי | 268,767 | 6.09% | 2 | 5 | 7 |
| יהדות התורה |  | משה גפני | 248,391 | 5.63% | 7 |  | 7 |
| ישראל ביתנו |  | אביגדור ליברמן | 248,370 | 5.63% | 7 |  | 7 |
| הציונות הדתית |  | בצלאל סמוטריץ' | 225,641 | 5.12% | 2 | 4 | 6 |
| הרשימה המשותפת |  | איימן עודה | 212,583 | 4.82% | 11 | 5 | 6 |
| תקווה חדשה |  | גדעון סער | 209,161 | 4.74% | - | 6 | 6 |
| מרצ |  | ניצן הורוביץ | 202,218 | 4.59% | 4 | 2 | 6 |
| רע"מ |  | מנסור עבאס | 167,064 | 3.79% | 4 |  | 4 |
הקמת הממשלה

ב-5 באפריל 2021 נועץ נשיא המדינה, ראובן ריבלין, בנציגי כל הסיעות בכנסת העשרים וארבע, בנוגע לזהות חבר הכנסת שעליו יש להטיל את מלאכת הרכבת הממשלה השלושים ושש. אף אחד מהמועמדים לא השיג המלצותיהם של 61 ח"כים, הנדרשים להבטחת הרכבת ממשלה, לאחר ש-52 ח"כים המליצו על בנימין נתניהו, 45 ח"כים המליצו על יו"ר סיעת "יש עתיד" יאיר לפיד ו-7 ח"כים המליצו על יו"ר "ימינה" נפתלי בנט. למחרת הטיל הנשיא את תפקיד הרכבת הממשלה על נתניהו, שזכה למספר הגבוה ביותר של ממליצים מבין כל המועמדים.
נתניהו לא הצליח להרכיב ממשלה ב-28 הימים המוקצים לכך. באופן חלופי להקמת ממשלה, הוא ניסה גם לקדם חוק לבחירה ישירה של ראש ממשלה, בתקווה שמערכת בחירות ישירה שתתקיים לאלתר תשפר את סיכוייו להרכיב ממשלה לאחריה. ברם, מגעים שניהל עם רע"מ ושהיו קשורים לקידום הבחירה הישירה, ולדברי יו"ר רע"מ מנסור עבאס, גם לאפשרות שילוב רע"מ בקואליציה, חוללו פולמוס פנימי בימין ולא הבשילו בשל התנגדותו הנחרצת של בצלאל סמוטריץ' לשותפות כלשהי עם מפלגה ערבית אנטי-ציונית לתפיסתו.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| 52 | 45 | 7 | 16 |
| נתניהו | לפיד | בנט | לא המליצו |
הקמת הממשלה > המגעים בין הליכוד לרע"מ

האפשרות שתקום ממשלה בשיתוף פעולה בין הליכוד לרע"מ עלתה בדיון הציבורי עוד לפני הבחירות. נפתלי בנט, מנהיג "ימינה", דרש מנתניהו ערב הבחירות לחתום על כך שלא יקים ממשלה בתמיכת רע"מ, זאת בתמורה להתחייבותו שלו לא להקים ממשלה שבה יישב תחת יאיר לפיד, גם לא ברוטציה. לאחר הבחירות, מאחר שמפלגות מחוץ לגוש הימין שללו על הסף כניסה לממשלה אחת עם נתניהו, נראה היה שהדרך היחידה להקמת ממשלת ימין בראשות נתניהו כרוכה בהיזדקקות לתמיכת רע"מ. בין הח"כים בליכוד התגלע ויכוח פומבי בנושא. בנאום שנשא מנסור עבאס בנצרת כשבוע לאחר הבחירות הוא קרא להתמקד במשותף ליהודים ולערבים ולהתגבר על חילוקי הדעות.
הליכוד החל לנהל מגעים עם רע"מ. טיבם המדויק של המגעים שנוי במחלוקת. לפי גרסת אנשי הליכוד (שהוצגה זמן רב לאחר המגעים), הוא לא היה משא ומתן קואליציוני, אלא הוגבל למשא ומתן עם רע"מ לפיו תתמוך בחוק לבחירה ישירה לראשות ממשלה שיחול מיידית על הכנסת ה-24, בתקווה שחוק כזה יקדם הקמת ממשלה בידי נתניהו. מנסור עבאס אמר כי לצד המשא ומתן על החוק לבחירה ישירה היה גם משא ומתן על הסכם קואליציוני. התפרסם שעבאס התארח במעון ראש הממשלה לביקור חשאי שבו פגש בנתניהו ובאשתו שרה.
בשלב מוקדם הבהיר מנהיג הציונות הדתית, בצלאל סמוטריץ', שבשום פנים ואופן לא יאפשר הקמת ממשלת ימין תוך הסתמכות על רע"מ. על מנת להשיג פריצת דרך ולרכך את גישתו, נערך מפגש בין מנסור עבאס לבין בכיר רבני הציונות הדתית, הרב חיים דרוקמן, אך ללא הועיל. שותפות אחרות לקואליציית הימין לא שללו את רע"מ. בשנת 2022 התפרסמה הקלטה שבה נשמע סמוטריץ' מאשים את נתניהו בכך שהוא משקר, כאשר הוא אומר שמעולם לא התכוון להקים קואליציה עם רע"מ. סמוטריץ' נשמע אומר: "הוא שקרן בן שקרן. הוא לא רצה ללכת עם רע"ם? רצה באבי-אביו". בעקבות סירובו של סמוטריץ' הפכו המגעים עם רע"מ לחסרי תוחלת, אך מנגד העובדה שעל פי הדיווחים נתניהו חפץ לצרף את רע"מ לקואליציה הגדילה את הלגיטימציה הציבורית להסתמכות עליה.
הקמת הממשלה > הרכבת הממשלה

ב-5 במאי 2021 העביר הנשיא את המנדט ליאיר לפיד, יושב ראש מפלגת יש עתיד. לפיד התחיל בניסיונות להקמת ממשלה יחד עם מפלגות ימינה, כחול לבן, העבודה, תקווה חדשה, ישראל ביתנו, מרצ ורע"מ. תוך כדי כך פתחה ישראל במבצע שומר החומות והמגעים הקואליציוניים הושהו. נפתלי בנט הודיע שהמהומות בקרב ערביי ישראל אינן מאפשרות הקמת ממשלה עם רע"מ. ברם, המגעים התחדשו אחרי המבצע, וב-2 ביוני 2021, כחצי שעה לפני פקיעת המנדט בחצות, הודיע יאיר לפיד לנשיא ריבלין שעלה בידו להרכיב ממשלה.
הממשלה הורכבה כממשלת חילופים, בדומה לממשלה שקדמה לה (ממשלת ישראל הראשונה במודל זה), והוסכם על רוטציה לפיה נפתלי בנט יכהן כראש ממשלה בשנתיים הראשונות, וב-27 באוגוסט 2023 יחליף אותו בראשות הממשלה יאיר לפיד. בממשלה הקודמת הסכם הרוטציה בין נתניהו לבני גנץ לא הגיע לכדי מימוש מפני שנתניהו ושר האוצר ישראל כ"ץ לא הניחו על שולחן הכנסת הצעה לתקציב המדינה, ולכן התפזרה הכנסת עקב אי-אישור התקציב במועד הקבוע בחוק. בממשלה ה-36 הסכימו חברי הקואליציה על סעיפים שימנעו פרצה זאת, ובהם סנקציה על מי שיבחר לתמוך בחוק להתפזרות הכנסת, וכן גמישות בנוגע למועד אישור תקציב המדינה של 2023.
הזיקה בממשלה הפריטטית נקבעה באופן הבא: סיעות ימינה ותקווה חדשה הן חלק מ"גוש ימינה" והשרים וסגני השרים ממפלגות אלה הם בעלי זיקה לנפתלי בנט, ואילו סיעות יש עתיד, כחול לבן, העבודה, ישראל ביתנו ומרצ הן חלק מ"גוש יש עתיד" והשרים וסגני השרים ממפלגות אלה הם בעלי זיקה ליאיר לפיד.
ב-7 ביוני 2021 פורסמו קווי היסוד להקמת ממשלת אחדות בתקופת כהונת הכנסת ה-24. יומיים לאחר מכן נקבע בוועדה המסדרת מועד השבעת הממשלה.
הממשלה קיבלה את אמונה של הכנסת ברוב של 60 בעד מול 59 נגד ונמנע אחד, והושבעה ב-13 ביוני 2021, ד' בתמוז ה'תשפ"א.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
↓
| 60 | 1 | 59 |
| בעד |  | נגד |
ציוני דרך ומדיניות > קווי יסוד

תמצית קווי היסוד:
ציוני דרך ומדיניות > אירועים עיקריים

מגפת הקורונה בישראל
חנוכת שגרירות הונדורס בירושלים
חנוכת שגרירות ישראל באבו דאבי ושגרירות ישראל במנאמה
השרפה בהרי ירושלים
הבריחה מבית הסוהר גלבוע
חניכת נמל המפרץ החדש בחיפה. הנמל יאפשר לראשונה לאוניות ענק לעגון בישראל.
ביקור נשיא מדינת ישראל הרצוג בטורקיה
גל טרור באביב 2022
מבצע שובר גלים
ביקור נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן
מבצע עלות השחר
ציוני דרך ומדיניות > פעולות עיקריות > משרדי הממשלה

סגירת המשרד לנושאים אסטרטגיים, משרד משאבי המים, משרד הדיגיטל הלאומי ומשרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה.
העברת זרוע העבודה ממשרד הרווחה והביטחון החברתי למשרד הכלכלה והתעשייה.
אישור העברת מעונות היום ממשרד הרווחה והשירותים החברתיים למשרד החינוך בהדרגה עד ינואר 2022.
ציוני דרך ומדיניות > פעולות עיקריות > צבא וביטחון

המשך המערכה שבין המלחמות (מב"ם).
העלאת שכר חיילי החובה בכ-50%.
הקמת ועדת גרוניס, ועדת חקירה ממלכתית לחקירת פרשת הצוללות.
הכרזה על הימ"מ כיחידה הלאומית ללוחמה בטרור, והגדלת היחידה בתקנים, בלוחמים, באמצעי לחימה ובתקציבים.
"ממדים ללימודים": עיגון בחוק של המלגה אשר מממנת 75% של שכר הלימוד האוניברסיטאי לחיילים משוחררים הזכאים לכך והחלת מימונה מתקציב המדינה.
הקמת המשמר הלאומי הישראלי, כחלק ממשמר הגבול.
מבצע שובר גלים
מבצע עלות השחר
ציוני דרך ומדיניות > פעולות עיקריות > יחסי חוץ

חנוכת שגרירות הונדורס בירושלים
חנוכת שגרירות ישראל באבו דאבי ושגרירות ישראל במנאמה
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים בגלאזגו (2021)
ביקור נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
פסגת הנגב
נורמליזציה מלאה של היחסים בין ישראל לטורקיה
חתימה על הסכם הגבול הימי בין ישראל ללבנון
ציוני דרך ומדיניות > פעולות עיקריות > כלכלה

רפורמת הבנקאות הפתוחה: כל המידע הפיננסי על לקוחות, שהיה רק בידי הבנקים, יועמד לרשות כל גוף פיננסי בהתאם לדרישת הלקוח.
התוכנית להפחתת יוקר המחיה:
הורדת המס על דלק למשך רבעון, עקב עליית מחירי הדלק.
הוספת נקודת זיכוי להורים על כל ילד בן 6–12 בהוראת שעה, עד סוף שנת 2022
הגדלת מענק העבודה לזכאים בשיעור של 40% בהוראת שעה, עד סוף שנת 2025 והורדת גיל הזכאות למענק מ-23 ל-21 בהוראת שעה, עד סוף שנת 2024.
ציוני דרך ומדיניות > פעולות עיקריות > ביטחון פנים

הקמת ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון.
אישור תוכנית לשיקום ולטיפול בנזקי השרפה בהרי ירושלים.
מבצע "מסלול בטוח" למאבק בפשיעה בחברה הערבית.
ציוני דרך ומדיניות > פעולות עיקריות > הגנת הסביבה

אישור תוכנית "כלכלה דלת-פחמן 2050".
הצטרפות ליוזמה אמריקאית-אירופית להפחתה של פליטות המתאן.
ציוני דרך ומדיניות > פעולות עיקריות > אנרגיה

עצירת מתן זיכיונות לחיפושי גז בישראל, וביטול החלטה זו לאחר כחצי שנה.