stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל שמואל קליהרי

| --- | --- |
 לידה:  1560 ה'ש"ך קרקוב, האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי
 פטירה:  6 בפברואר 1640 (בגיל 80 בערך) י"ג בשבט ה'ת' קרקוב, האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי
 מקום קבורה:  קרקוב, פולין פולין
 מדינה:  האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי
 מקום מגורים:  קרקוב, לונטשיץ
 תחומי עיסוק:  הלכה, קבלה
 בני דורו:  רבי יואל סירקיש, רבי נתן נטע שפירא, רבי יום-טוב ליפמן הלר, רבי יהושע השיל (מגיני שלמה)
 חיבוריו:  ישמח ישראל
 אב:  שלמה קלהורה
 
רבי שמואל קליהרי (מופיע גם בשמו הפרטי המלא ישראל שמואל; שם משפחתו נכתב גם קליהארה, קליפארי, או קליפארה; נפטר בי"ג בשבט ה'ת', 6 בפברואר 1640) היה מרבני קרקוב במחצית הראשונה של המאה ה-17, מחבר ספרים, ומקובל. היה אמיד ובעל הון.
ביוגרפיה

נולד בקרקוב כבן רביעי לשלמה קלהורה, אבי משפחת קלהורה. שנת הולדתו אינה ידועה, והיא משוערת לשנת ה'ש"ך (1560), עם הגירתו של אביו מספרד (אז ספרד ההבסבורגית) לפולין (אז האיחוד הפולני-ליטאי).
הפעיל בית מדרש בו לימד תורה. לדברי מאיר בלבן הוא היה רב בלונטשיץ, מקום בו ידוע שבנו רבי שלמה היה רב. מקור הדברים הוא מצאצאו הגביר שלמה זלמן פוזנר-לאנדסבערג מלובעראנץ – מחבר הספר "תואר פני שלמה", אך יש שמערערים על קביעה זו וטוענים כי מעולם לא שימש בתפקיד של רב או דיין.
יש שציינו כי היה רופא, אך למעשה לא עסק בתחום זה, אלא הקדיש את חייו ללימוד תורה.
נפטר בי"ג בשבט ה'ת' (על פי רישום פנקס החברא קדישא של קרקוב), ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בקרקוב.
שמו

שמו העיקרי היה שמואל, וכך חתם את שמו. גם בניו היו מזכירים כך את שמו בחתימותיהם. שמו הראשון, ישראל, עולה מתוך ספרו "ישמח ישראל", אף על פי ששמו נעלם משער הספר בחלק מהמהדורותיו. לדעת נכדיו ולדעת רבי יצחק לוין שמו אכן היה "שמואל", ואילו השם "ישראל" היה שם אחר שכנראה נוסף או הוחלף בהמשך, אולי כסגולה, בעקבות מחלה. בשם "ישראל שמואל" הוא מופיע כבר בהקדמתו לספרו "ישמח ישראל", קראקא שפ"ו, שהודפס בחייו (אף שבשער הספר נקרא רק בשם שמואל), ושוב בשער ספרו "ישמח ישראל" שהודפס בווינה בשנת ה'תרכ"ה, ובהסכמה מרבי אלעזר הורוויץ שניתנה לאותה המהדורה הוא מכונה "מוהר"ר ישראל רופא".
חיבוריו > ישמח ישראל

ספרו המפורסם הוא ישמח ישראל (או ישמח ישראל בעושיו) – חיבור קצר על ארבעת חלקי שולחן ערוך, הכולל פסקי דינים ומנהגים. הספר מסודר לפי חלקי השולחן ערוך, כשבכל אחד מהם חלוקת ערכים בסדר אלפביתי (כך לדוגמה בחלק אורח חיים החיבור מתחיל בערכים "אברי האדם", "אבל" ו"אוכל"; ובחלק יורה דעה הוא מתחיל בערך "אותו ואת בנו" ומסיים ב"תקנות הקהל"). כל ערך מכיל מידע קצר, בעיקר מתוך דברי השולחן ערוך, שאותו ראה המחבר לנכון לציון. לדוגמה, בערך "אתרוג" כתב המחבר ”כל יום ז' אסור לטלטלו. סי' תרסה”. הספר מכונה גם "שולחן ערוך הקטן" מחמת סגנונו זה.
את הספר הוא סיים לכתוב בקיץ של שנת ה'שפ"ד, והדפיסו בקרקוב ה'שפ"ו. הספר הודפס במהדורות נוספות לאחר מכן:
המבורג ה'תמ"ו.
עם פירוש מרבי משה יקותיאל קויפמן הכהן חתן רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר (ה"מגן אברהם"), ובו מקורות וציונים, וכן הרחבה מספרי האחרונים בהם רבי יואל סירקיש (ה"ב"ח"), חותנו רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר, ועוד ספרי שו"ת, וכן הוספות מספר הזוהר וכתבי האר"י:
אמסטרדם ה'תנ"ג – "חקי דרך", על חלק יורה דעה.
ברלין ה'תנ"ט-ה'ת"ס – "חקי חיים" ו"חקי דעת", על חלק אורח חיים ויורה דעה
דיהרנפורט תס"א – "חקי משפט", על חלק חושן משפט.
סדילקוב, ה'תקצ"ד–ה'תקצ"ה – עם הפירוש מרבי משה יקותיאל קויפמן על כל ארבעת חלקיו. גם במהדורה זו לא הוזכר שם המחבר ועירו, ואף הוסב שם החיבור ל"מגלה עמוקות", ובכך נוצרה הטעיה כאילו החיבור הוא מרבי נתן נטע שפירא, מה שהביא לקידום מכירות של הספר. לפי רבי חיים נתן דמביצר ההטעיה הייתה מכוונת למטרה זו.
קאליס (Kalyus) ה'תקס"ט–ה'תק"ע – עם הפירוש מרבי משה יקותיאל קויפמן על כל ארבעת חלקיו.
וינה ה'תרכ"ה – עם הפירוש מרבי משה יקותיאל קויפמן על כל ארבעת חלקיו, ועם הפירוש "עוללות צבי" לרבי מרדכי צבי פרידלנדר אב"ד ירגנדורף – על חלק יורה דעה.
שם החיבור, כפי שציין המחבר בהקדמה לספר, הוא על שם הפסוק "ישמח ישראל בעושיו".
הספר זכה להסכמות רבות, מהן מרבי אברהם אבלי הלוי גומבינר, רבי שלמה היילפרין (אביו של רבי יחיאל היילפרין), רבי מאיר הלוי הורוביץ, ועוד.
חיבוריו > חיבורים נוספים

חיבר ספרים נוספים, אך אלו לא הודפסו מעולם:
חיבור על התלמוד הבבלי ומפרשיו – בחלוקה לפי חלקי השולחן-ערוך ("צרור החיים", "אֹרחֹת משפט", "עץ הדעת", "מגן עזרך")
מגלה עמוקות – על התורה ותרי"ג מצוות
אור ישראל – על אגדות חז"ל
בית יי – על אגדות חז"ל מוקשות, ועל מדרשים קשים
כרם שלמה – על פרקי אבות
סולם השמים – על תפילה ותפילת הדרך, על דרך הקבלה.
קיימת תשובה המיוחסת אליו, אשר נכתבה בין השנים ה'ש"ס-ה'שע"ח, ומיועדת עבור רבי משולם פייבוש מקראקא בן ישראל שמואל (רבו של רבי יואל סירקיש, ה"ב"ח"), ודנה על גט וחליצה שנעשו בהמבורג באופן מרושל ומפוקפק.
משפחתו

בנו משה – רוקח ואיש עסקים. עסקיו הסתעפו עד לגרמניה ואיטליה. הרחיב את רובע היהודים בקז'ימייז'. אף הוא היה ממנהיגי הקהילה בקרקוב, ותקופה מסוימת אף עמד בראשות הקהילה. נפטר בי"ד בתמוז שפ"ב.
בנו דוד – רוקח כאביו, אך הורשה למכור תרופות ליהודים בלבד. נפטר בשנת 1655.
בנו מתתיהו קלהורה – המשיך את המסורת המשפחתית של מקצוע הרוקחות, הוצא להורג בפיוטרקוב בי"ד בכסלו תכ"ד במוות אכזרי לאחר שהואשם בביזוי האמונה הנוצרית.
בנו רבי שלמה – אב"ד לונטשיץ. חתן רבי יהודה רופא מפוזנן. בימיו, בז' באדר ה'שפ"ד, אירעה עלילה על יהודי לונטשיץ, בגינה נשרפו ונהרגו מיהודי העיר. בעקבות כך הוא חיבר סליחה. המאורע הביא לעזיבתו את לונטשיץ, וככל הנראה היגר לפוזנן על מנת להתגורר בסמוך לחותנו, וממנו השתלשלה משפחת קלהורה בפוזנן.
תבנית:עץ משפחת קלהורה
ביאורים והרחבות

↑  יצוין כי המחבר כתב חיבור אחר בשם "מגלה עמוקות", על התורה ותרי"ג מצוות; דבר שיש בו כדי לסנגר קצת על מדפיסי סדילקוב.
הערות שוליים

↑  יצחק לוין, "ר' ישראל שמואל קליהארא", בתוך: הדרום, י"ח, ניו יורק תשכ"ד, עמ' 29, באתר אוצר החכמה.
↑  רבי חיים נתן דמביצר, מכתבי בִּקֹרת, מכתב ד', 100551. ראו גם אצל רבי יצחק לוין, "ר' ישראל שמואל קליהארא", בתוך: הדרום, י"ח, ניו יורק תשכ"ד, עמ' 30, באתר אוצר החכמה.
1 2  רבי חיים נתן דמביצר, כלילת יופי, חלק א', קרקוב תרמ"ח, דף כ"ה, עמוד א', באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  רבי יצחק לוין, "ר' ישראל שמואל קליהארא", בתוך: הדרום, י"ח, ניו יורק תשכ"ד, עמ' 28–34, באתר אוצר החכמה; דוד אברהם מנדלבוים, "פתח דבר", בתוך: כתבי הקדוש, בני ברק תש"נ, עמ' כ"ד, באתר אוצר החכמה.
↑  ראו פינחס יעקב הכהן, אוצר הבאורים והפירושים, פרק ט', פריט 62, לונדון תשי"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים), לפירוט המהדורות.
↑  הרב אליעזר כ"צמאן, "בעל מגלה עמוקות", בתוך: ישורון, י"ג, ירושלים תשס"ג, עמ' תרפ"ד, הע' 27, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  ספר תהילים, פרק קמ"ט, פסוק ב'.
↑  רבי יצחק לוין, "ר' ישראל שמואל קליהארא", בתוך: הדרום, י"ח, ניו יורק תשכ"ד, עמ' 31, באתר אוצר החכמה.
העיר קרקוב בימי רבי ישראל שמואל קליהרי, במבט ממזרח (משמאל נראית השכונה קלפרז (אנ')). גאורג בראון (אנ'), מפנה המאה ה-17
אנרי קושה

| --- | --- |

אנרי קושה בשנת 1922
 לידה:  14 בדצמבר 1901 וילרבאן, צרפת
 פטירה:  1 באפריל 1987  (בגיל 85) סן-ז'רמן אן לה, צרפת
 מדינה:  צרפת צרפת
 גובה:  1.68 מטר
 יד חובטת:  ימין (חבטת גב היד ביד אחת)
 פעילות כמקצוען:  משנת 1933 – 1958 
 יחידים
 מאזן קריירה:  97–15 
 דירוג שיא:  1 (1928)
 זכיות בטורנירים:  7 (טורנירי גראנד סלאם)
 זוגות
 מאזן קריירה:  0–0 
 זכיות בטורנירים:  8 (טורנירי גראנד סלאם)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 7
 אליפות צרפת הפתוחה:  זכייה (1926, 1928, 1930, 1932)
 וימבלדון:  זכייה (1927, 1929)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה (1928)
 
אנרי ז'אן קושה (Henri Jean Cochet; ‏ 14 בדצמבר 1901 - 1 באפריל 1987), היה טניסאי צרפתי. אחד הטניסאים הבולטים בעולם בשנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, כשלזכותו 7 זכיות בטורנירי גראנד סלאם ו-6 זכיות בגביע דייוויס במדי נבחרת צרפת. כונה "הקוסם".
קריירת טניס

אנרי קושה נולד בעיירה ליד ליון. אביו היה עובד במועדון טניס מקומי. אנרי החל לשחק בגיל שמונה.
אנרי קושה ניצח לראשונה בטורניר טניס משמעותי ב-1921. הוא הפך לחלק מדור זהב של הטניס הצרפתי, כשיחד עם רנה לקוסט, ז'אן בורוטרה וז'אק בריניון כונו "ארבעת המוסקיטרים", אשר שלטו בטניס העולמי במהלך אותו עשור ובתחילת העשור הבא אחריו. עם בריניון זכה אנרי קושה בהישג בינלאומי משמעותי ראשון, כשבאולימפיאדת פריז (1924) זכו השניים במדליית כסף בטורניר זוגות הגברים וזאת בנוסף למדליית כסף בתחרות גברים באותה אולימפיאדה.
ב-1926 ניצח לראשונה באליפות צרפת הפתוחה בתחרות זוגות גברים לצד ז'אק בריניון. במשך מספר שנים הוא זכה ב-7 פרסי גראנד סלאם. באליפות אוסטרליה בחר שלא להשתתף, ואכן לא השתתף מעולם, בשל העלויות הגבוהות והמסע המתיש והארוך באותה תקופה, שהפך את הטורניר - בסבב שעדיין לא היה מקצועני - לבלתי משתלם לדעתו.
עם נבחרת צרפת קושה זכה 6 פעמים בגביע דייוויס (1927- 1932). הוא עבר למקצוען ב-1932 ושיחק לצד ביל טילדן.
ב-1976 התקבל אנרי קושה, יחד עם שלושת חבריו ל"ארבעת המוסקיטרים", להיכל התהילה של הטניס.
קריירת טניס > גמרי גראנד סלאם > יחידים

| תוצאה | שנה | טורניר | יריב בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| זכייה | 1926 | אליפות צרפת הפתוחה | צרפת רנה לקוסט | 6–2, 6–4, 6–3 |
| זכייה | 1927 | אליפות וימבלדון | צרפת ז'אן בורוטרה | 4–6, 4–6, 6–3, 6–4, 7–5 |
| זכייה | 1928 | אליפות צרפת הפתוחה | צרפת רנה לקוסט | 5–7, 6–3, 6–1, 6–3 |
| גמר | 1928 | אליפות וימבלדון | צרפת רנה לקוסט | 1–6, 6–4, 4–6, 2–6 |
| זכייה | 1928 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | ארצות הברית פרנק הנטר | 4–6, 6–4, 3–6, 7–5, 6–3 |
| זכייה | 1929 | אליפות וימבלדון | צרפת ז'אן בורוטרה | 6–4, 6–3, 6–4 |
| זכייה | 1930 | אליפות צרפת הפתוחה | ארצות הברית ביל טילדן | 3–6, 8–6, 6–3, 6–1 |
| זכייה | 1932 | אליפות צרפת הפתוחה | איטליה ג'ורג'ו דה סטפני | 6–0, 6–4, 4–6, 6–3 |
| גמר | 1932 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | ארצות הברית אלסוורט וינס | 4–6, 4–6, 4–6 |
| גמר | 1933 | אליפות צרפת הפתוחה | אוסטרליה ג'ק קרופורד | 6–8, 1–6, 3–6 |
קריירת טניס > גמרי גראנד סלאם > זוגות גברים

| תוצאה | שנה | טורניר | שותף | יריבים בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| גמר | 1925 | אליפות צרפת הפתוחה | צרפת ז'אק בריניון | צרפת רנה לקוסט צרפת ז'אן בורוטרה | 5-7, 6-4, 3-6, 6-2, 3-6 |
| גמר | 1926 | אליפות צרפת הפתוחה | צרפת ז'אק בריניון | ארצות הברית וינסנט ריצ'רדס ארצות הברית האוורד קינסי | 4–6, 1–6, 6–4, 4–6 |
| זכייה | 1926 | אליפות וימבלדון | צרפת ז'אק בריניון | ארצות הברית וינסנט ריצ'רדס ארצות הברית האוורד קינסי | 7–5, 4–6, 6–3, 6–2 |
| זכייה | 1927 | אליפות צרפת הפתוחה | צרפת ז'אק בריניון | צרפת רנה לקוסט צרפת ז'אן בורוטרה | 2–6, 6–2, 6–0, 1–6, 6–4 |
| גמר | 1927 | אליפות וימבלדון | צרפת ז'אק בריניון | ארצות הברית פרנק הנטר ארצות הברית ביל טילדן | 6–1, 6–4, 6–8, 3–6, 4–6 |
| גמר | 1928 | אליפות צרפת הפתוחה | צרפת רנה דה בוזלה | צרפת ז'אק ברוניון  צרפת ז'אן בורוטרה | 4–6, 6–3, 2–6, 6–3, 4–6 |
| זכייה | 1928 | אליפות וימבלדון | צרפת ז'אק בריניון | אוסטרליה ג'רלד פטרסון אוסטרליה ג'ון הוקס | 13–11, 6–4, 6–4 |
| גמר | 1929 | אליפות צרפת הפתוחה | צרפת ז'אק בריניון | צרפת רנה לקוסט צרפת ז'אן בורוטרה | 3–6, 6–3, 3–6, 6–3, 6–8 |
| זכייה | 1930 | אליפות צרפת הפתוחה | צרפת ז'אק בריניון | אוסטרליה הארי הופמן אוסטרליה ג'ים ויליארד | 6–3, 9–7, 6–3 |
| גמר | 1931 | אליפות וימבלדון | צרפת ז'אק בריניון | ארצות הברית ג'ורג' לוט ארצות הברית ג'ון ואן רין | 2–6, 8–10, 11–9, 6–3, 3–6 |
| זכייה | 1932 | אליפות צרפת הפתוחה | צרפת ז'אק בריניון | צרפת קריסטיאן בוסה צרפת מרסל ברנר | 6–4, 3–6, 7–5, 6–3 |
קריירת טניס > גמרי גראנד סלאם > זוגות מעורבים

| תוצאה | שנה | טורניר | שותף | יריבים בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זכייה | 1927 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | בריטניה איילין בנט | צרפת רנה לקוסט ארצות הברית הייזל ויטמן | 6–2, 0–6, 6–3 |
| זכייה | 1928 | אליפות צרפת הפתוחה | בריטניה איילין בנט | ארצות הברית פרנק הנטר ארצות הברית הלן וילס | 3–6, 6–3, 6–3 |
| זכייה | 1929 | אליפות צרפת הפתוחה | בריטניה איילין בנט | ארצות הברית פרנק הנטר ארצות הברית הלן וילס | 6–3, 6–2 |
חיים אישיים

אנרי קושה היה נשוי מאז 1926 לז'רמן דסטיו. הוא לימד אותה טניס ובמספר תחרויות משניות הם שיחקו כזוג. לאחר סיום הקריירה הספורטיבית הוא ניהל חנות למוצרי ספורט.
ראובן פדהצור

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1948 ישראל 
 נהרג:  14 באפריל 2014 (בגיל 66) אור עקיבא, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא 
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  פרשן צבאי, טייס
 מעסיק:  אוניברסיטת תל אביב 
 
המצבה על קברו של ראובן פדהצור בכפר סבא
ראובן פדהצור (21 בפברואר 1948 – 14 באפריל 2014) היה קברניט בחברת התעופה "ארקיע" ופרשן לענייני ביטחון בעיתון "הארץ" ובגלי צה"ל. מרצה וחוקר לענייני ביטחון.
ביוגרפיה

נולד בישראל, בנם של יחיאל ורחל פדהצור ונכדו של משה פדהצור, מראשי היישוב היהודי בצפת. בנעוריו היה שוער בקבוצת הכדורגל מכבי פתח תקווה ובנבחרת הנוער.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לקורס טיס, אותו סיים כטייס קרב. בשנת 1992 קיבל תואר דוקטור מטעם החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "השפעתם של "מטבחי החלטה" בקביעת מדיניות הביטחון הלאומי: ממשלת אשכול והשטחים, 1967-1969". הרצה בתוכנית ללימודי ביטחון באוניברסיטה זו, ועסק במחקר עבור מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים. לימד גם במכללה לביטחון לאומי ובמכללת נתניה, שבה ניהל את המרכז לדיאלוג אסטרטגי.
החל משנות ה-80 פרסם סקירות ומאמרי פובליציסטיקה בעיתון "הארץ" בנושאי צבא וביטחון. בין השאר התנגד לפרויקט הלביא והציג במאמריו עמדה נחרצת נגד הפיתוח וההצטיידות בישראל במערכות טילים נגד טילים ("חץ", "כיפת ברזל" ו"שרביט קסמים"). הביע התנגדות גם לתקיפת תוכנית הגרעין האיראנית על ידי חיל האוויר הישראלי. במוסף "הארץ/ספרים" התפרסמה ביקורת ספרות שלו על ספרים העוסקים בביטחון. נמנה עם מגישי התוכנית "רצועת הביטחון" בגלי צה"ל.
בנובמבר 1993 שידר ערוץ 2 תחקיר של פדהצור שעסק בביצועיו הכושלים של טיל הפטריוט במלחמת המפרץ. אף שהכתבה אושרה לשידור על ידי הצנזורה הצבאית, בעקבות שידורה נחקר פדהצור כחשוד בעבירה של החזקת מסמך רשמי כשאינו מוסמך לכך. לאחר שנחקר פעמים רבות, המליצה המשטרה להעמידו לדין בעבירת ריגול חמור, אך כעבור שנה מתחילת החקירה החליטה פרקליטות המדינה על סגירת התיק נגדו מחוסר עניין לציבור.
ראובן פדהצור נהרג בתאונת דרכים סמוך למחלף קיסריה בליל הסדר תשע"ד, 14 באפריל 2014,
לאחר שעצר בשולי הכביש עם האופנוע אשר עליו רכב ונדרס בידי רכב חולף. הותיר אישה וארבע בנות. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
ספריו

Rearming Israel - Defense Procurement Through the 1990s, Westview Press, 1991, יחד עם אהרון קליימן.
מערכת החץ וההגנה האקטיבית נגד טילים בליסטיים: אתגרים ושאלות, המרכז למחקרים אסטרטגיים, אוניברסיטת תל אביב, 1993.
ניצחון המבוכה: מדיניות ממשלת אשכול בשטחים לאחר מלחמת ששת הימים, יד טבנקין, 1996.
הערות שוליים

↑   גדעון לוי, הקברניט פדהצור, באתר הארץ, 17 באפריל 2014
↑  חנוך כהן, "קוטלת הלאומיות" מאשקלון - לרבע גמר!, מעריב, 21 באפריל 1966
↑  סגל נבחרת הנוער "החדשה" סיים בתיקו 1:1 עם נבחרת וינגייט, מעריב, 30 בנובמבר 1965
↑  אלי אשכנזי, יניב קובוביץ, פרשן "הארץ" ראובן פדהצור נהרג אמש בתאונת דרכים, באתר הארץ, 15 באפריל 2014.
↑  ראובן פדהצור, למה עוד מערכות הגנה, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2008
↑  ראובן פדהצור, כך לא מיירטים רקטות, באתר הארץ, 5 במרץ 2009
↑  ראובן פדהצור, כיפת האשליות, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2009
↑  ראובן פדהצור, תודה למאיר דגן, באתר הארץ, 14 בינואר 2011
↑  ראובן פדהצור, משה (בוגי) יעלון יציל את המצב, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2008
↑  ראובן פדהצור, משא כיפה: חילונים ומתנחלים על פי אלעזר שטרן, באתר הארץ, 10 בפברואר 2010
↑  גלעד שר, מצעד האיוולת, באתר העין השביעית, 1 ביוני 2007
↑  ראובן פדהצור, איך כמעט הואשמתי בריגול, באתר הארץ, 9 באפריל 2010
↑  עיתונאי גל"צ והארץ ראובן פדהצור נהרג בתאונת דרכים, באתר גלי צה"ל, 15 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266450105171  BnF: cb129903627 (data)  CiNii: DA06441097  ISNI: 0000 0000 7970 4924  LCCN: n91020278  NTA: 304595446  RERO: 02-A003678240  VIAF: 11479667   WorldCat (עם VIAF): 11479667
חצי האי וירל

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האירי, די, מרזי 
 קואורדינטות:  53°18′N 3°00′W﻿ / ﻿53.3°N 3°W﻿ / 53.3; -3
 שטח:  336 קמ"ר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
  (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים חצי האי וירל(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים חצי האי וירל(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי חצי האי וירל(למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי חצי האי וירל
 
חצי האי וירל (באנגלית: Wirral Peninsula) המוכר גם בשם "הווירל" הוא חצי אי בצפון-מערב אנגליה.
חצי האי הוא בצורה דמוית מלבן באורך כ-24 ק"מ וברוחב כ-11 ק"מ עם שטח כולל של כ-330 קמ"ר; הוא גובל מצפון-מזרח עם שפך המרזי ומדרום-מערב עם שפך נהר הדי והגבול עם ויילס. חלקו הדרומי של חצי האי נמצא בגבולות מחוז צ'שייר, בעוד חלקו הצפוני מהווה את הנפה העירונית וירל השייכת למחוז מרזיסייד, חלק קטן מרצועת חוף מאוחזרת נמצאת בגבולות פלינטשייר בוויילס. חלקו הצפוני של חצי האי מחובר למרכז ליברפול בשתי מנהרות ומספר מעברות, מצויים בו מספר שכונות ופרוורים של ליברפול בהן בירקנהד, וולסי ובבינגטון, בחלק הדרומי של וירל נמצא אלזמיר פורת שנמצא ברצף האורבני של ליברפול אך משויך למחוז צ'שייר.
השם 'וירל' מגיע מהמילה האנגלו-סקסונית "Wirheal" שמשמעו "פינת ההדס"; כנראה משום פריחה ניכרת של הדס הביצות (Myrica gale) באזור.
היסטוריה

עדויות לפעילות אנושית בחצי האי (בהם כלי אבן ותלי קבורה) מצביעים על כך שהאזור היה מיושב על ידי ציידים-לקטים מזוליתים בסביבות שנת 7,000 לפני הספירה. במהלך התקופה הנאוליתית, באזור התפתחו קהילות חקלאיות כפי שעולה משרידים שנתגלו בו. לפני הכיבוש הרומי של בריטניה וירל היה חלק משטחי השבט הקלטי הקורנוביי ולאחר ביסוס פרובינציה הרומית הוקם מבצר ויישוב רומי חשוב בצ'סטר, עם עזיבת הרומאים במאה ה-5 חצי האי הפך לחלק מממלכת מרסיה האנגלו-סקסונית.
בסוף המאה ה-9 הגיעו לאזור מתיישבים ויקינגים וחצי האי וירל הפך לאזור התיישבות נורדי משמעותי, מה שהשתמר בשמות מקומות כמו גראסבי, ווסט קירבי ות'ורססטון. לאחר הכיבוש הנורמני ב-1066, הוענק חצי האי ויראל ליו ד'אברנצ'ס, רוזן צ'סטר הראשון. הנורמנים בנו טירות ומבנים מבוצרים רבים כדי לבסס את שליטתם באזור. במהלך ימי הביניים וירל היה בעל אופי חקלאי וכלל מספר כפרים קטנים, התפתחות המסחר והתעשייה בליברפול ובצ'סטר הסמוכות השפיעה על כלכלת האזור, בהדרגה אוכלוסיית וירל גדלה והישובים בה התרחבו והאופי החקלאי הפך תעשייתי הרבה יותר.
הערות שוליים

↑  Hewitt, The Wirral Peninsula: an Outline Regional Survey, Nature, 217 111, 1923, עמ' 217
↑  A Whirlwind Tour Of The Wirral Peninsula, Above us Only Skies, ‏18 באוגוסט 2021
1 2  Wirral History Society
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561965305171  LCCN: n78015009  VIAF: 148900948   WorldCat (עם VIAF): 148900948
אליפות וימבלדון 1926

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  21 ביוני 1926 – 3 ביולי 1926 (13 ימים) 
 מספר תחרות:  46 
 עיר מארחת:  אצטדיוני הטניס בווימבלדון 
 זוכה:  גברים:ז'אן בורוטרה (צרפת) נשים:קתלין מקיין-גודפרי (הממלכה המאוחדת) זוגות גברים:אנרי קושה/ז'אק בריניון (צרפת) זוגות נשים:מרי בראון/אליזבת ריין (ארצות הברית) זוגות מעורבים: קתלין מקיין-גודפרי/לסלי גודפרי (הממלכה המאוחדת)
 
 → אליפות וימבלדון 1925 אליפות וימבלדון 1927 ← 
 
אליפות וימבלדון 1926 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-21 ביוני והסתיימה ב-3 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
כמו בשנה הקודמת בוצע דירוג משתתפים. כול מדינה הייתה יכולה לדרג עד ארבעה משחקניה, כך שהם יוצבו בבתים שונים.
באליפות זו הווארד קינסי (ארצות הברית) הגיע ל-3 גמרים אך לא זכה באף תואר. בני זוג קיטי מקיין-גודפרי ולסלי גודפרי הגיעו ל-3 גמרים וזכו באליפות בתחרות הנשים וזוגות המעורבים.
התחרות > תחרות הגברים

לתחרות זו נרשמו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. מנצח אליפות 1925 רנה לקוסט לא עבר את השלב הראשון במוקדמות. בגמר תחרות הגברים נפגשו אלוף שנת 1924 ז'אן בורוטרה (צרפת) והווארד קינסי (ארצות הברית). ז'אן בורוטרה ניצח ב-4 מערכות ובכך זכה באליפות בפעם השנייה.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו 64 טניסאיות (מהם 44 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. סוזן לנגלן מצרפת שהייתה אלופת תחרות הנשים בשנים האחרונות גם השנה הייתה מועמדת לניצחון. אומנם במהלך המשחקים היא הוזמנה לפגישה עם מרי מטק אך בשל אי-הבנה לא הגיעה בזמן. הדבר התפרש כפגיעה בכבוד משפחת המלוכה וטניסאית הודחה מהמשך התחרות. במשחק הגמר קיטי מקיין-גודפרי פגשה את לילי דה אלברס (ספרד) וניצחה אותה ב-3 מערכות.
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. זוג אלופי 1924, הצרפתים רנה לקוסט וז'אן בורוטרה, לא השתתפו בתחרות. במשחק הגמר נפגשו הזוג האמריקאי הווארד קינסי ווינסנט ריצ'רדס עם הזוג הצרפתי אנרי קושה וז'אק בריניון. הצרפתים ניצחו ב-4 מערכות וזכו בתואר.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 41 זוגות. בשל פסילתה של סוזן לנגלן (צרפת), שהייתה מהמנצחות בשנה שעברה, זוג האלופות לא יכול היה להמשיך בתחרות. במשחק הגמר שיחקו האמריקאיות מרי בראון ואליזבת ריין נגד הבריטיות קיטי מקיין-גודפרי ואוולין קולייר. האמריקאיות זכו בשתי מערכות.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי אליפות 1925 הזוג הצרפתי סוזן לנגלן וז'אן בורוטרה לא השתתפו בתחרות. בגמר התחרות בני זוג גודפרי נפגשו עם זוג אמריקאי הווארד קינסי ומרי בראון וניצחו אותם בשתי מערכות. עד היום זה המקרה היחיד של ניצחון בני זוג בתחרות זוגות המעורבים.
ז'אן בורוטרה, מנצח תחרות הגברים
קתלין מקיין-גודפרי (משאל), מנצחת תחרות הנשים
השמנטפים

השמנטפים ב"פארק המומינים" בפינלנד
שמנטפים (בשוודית: Hattifnattarna) או סמרמרים הם יצורים בדיוניים ומהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסון.
מאפיינים

השמנטפים הם יצורים שתמיד תועים בקבוצות גדולות. הדבר היחיד שמעניין אותם הוא להגיע לאופק – וכשהם מגיעים, הם ממשיכים במסעם. הם צומחים מזרעים שנשתלים בליל אמצע הקיץ.
השמנטפים לבנים ומזכירים במראהם פטריות דקות. עינהם הגדולות והלא ממוקדות משנות את צבען לפי הסביבה. השמנטפים חרשים ואילמים, אך מתקשרים ביניהם בטלפתיה.
הם נוהגים להתקבץ בלהקות גדולות וצפופות מאוד, עומדים ורועדים. דבר פרט לשוטטות לא מעניין אותם. הם אינם זקוקים למזון או שינה.
לשמנטפים ברומטר שמשמש אותם כדי לדעת מתי צפויה סופת ברקים. הם מתאספים סביב עץ הארז העתיק שבראש הרי הבדידות כדי להטען מהברקים בזמן סופה. השמנטפים נטענים על ידי החשמל, ולכן רצוי לשמור מהם מרחק בגלל סכנת התחשמלות. ניתן לחוש בנוכחותם כמטען חשמלי באוויר. בזמנים אחרים הם אינם מזיקים. באמצע הקיץ, השמנטפים מתאספים על האי שלהם לכנס שנתי, לאחריו הם ממשיכים לנדוד.
הופעות בספרי הסדרה

המומינים נתקלו בשמנטפים לראשונה בספר "משפחת המומינים והשיטפון הגדול" (1945) בו מומינאמא מספרת כיצד השמנטפים הצטרפו אליה בעת שחיפשה אחר מומינאבא וכיצד הם נעלמו לאחר מכן. השמנטפים מופיעים גם בספרים "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים" (1946), "משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף" (1948), "ספר הזכרונות של מומינאבא" (1950), "קיץ מסוכן בעמק המומינים" (1954) ובספר "משפחת המומינים - חורף קסום" (1957).
הערות שוליים

↑  אריאל הורוביץ, "למו"לים לא אכפת אם אנחנו גומרים את החודש", באתר מקור ראשון, ריאיון עם המתרגמת דנה כספי, ‏14.1.2019
| המומינים |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | טובה ינסון • לארס ינסון |  |
| משפחת מומין | מומינטרול • מומינאבא • מומינאמא |  |
| העולם של המומינים | עמק המומינים • בית המומינים • סניף • סנופקין • מאי הקטנה • סנורקה • סנורק • הגרוק • השמנטפים • דמויות נוספות |  |
| ספרי הסדרה | משפחת המומינים והשיטפון הגדול (1945) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (1946) • משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף (1948) • ספר הזכרונות של מומינאבא (1950) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (1954) • משפחת המומינים - חורף קסום (1957) • הילדה הבלתי נראית (1962) • מומינאבא והים (1965) • עמק המומינים בנובמבר (1970) |  |
| ספרי תמונות וקומיקס | הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה (1952) • מי יעודד את רשוש? (1960) • המסע המסוכן (1977) • אורח לא רצוי (1980) • שירים מעמק המומינים (1993) • מומינטרול (קומיקס) (1954–1975) |  |
| סרטים וסדרות טלוויזיה | משפחת החיות המוזרות (1973) • המומינים (1977–1982) • המומינים (1990–1992) • המומינים - כוכב השביט: הסרט (1992) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (2008) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (2010) • עמק המומינים (2019–הווה) |  |
| שונות | פארק עולם המומינים • Metsä • מוזיאון עמק המומינים |  |
אורניום מועשר

אורניום מועשר
אוּרַנְיוּם מָעֳשָׁר הוא אורניום אשר ריכוז האיזוטופ אורניום-235 בו הוגדל בדרכים מלאכותיות ( הפרדה איזוטופית (אנ')). החומר הבקיע 235U הוא האיזוטופ הטבעי היחיד שמסוגל לייצר תגובת שרשרת גרעינית בעקבות פגיעת נייטרון, אך הוא מהווה רק כ-0.72% מהמסה בעפרה טבעית של אורניום.
אורניום מועשר נדרש הן לשם ייצור נשק גרעיני והן להפקת אנרגיה בכורים גרעיניים, אולם רמת ההעשרה הדרושה לשם הפקת אנרגיה נמוכה בהרבה מהרמה הנדרשת לשם ייצור פצצת ביקוע גרעיני. פוטנציאל השימוש באורניום מועשר לייצור נשק גרעיני הביא לניטור הפקתו והפצתו על ידי הסוכנות לאנרגיה אטומית, כמו גם למעקב אחר הימצאותו על ידי גופי מודיעין ברחבי העולם, וזאת כדי למנוע את השגתו ברמת השימוש הצבאי על ידי מדינות שאינן אמורות להחזיק בו על פי האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.