stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולאצ'יצה

| --- | --- |
סמל קולאצ'יצהסמל קולאצ'יצה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פודקרפצקיה פודקרפצקיה
 מחוז:  יאסלו
 שטח:  7.15 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  1,390 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  49°48′00″N 21°26′00″E﻿ / ﻿49.8°N 21.433333333333°E﻿ / 49.8; 21.433333333333 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://kolaczyce.itl.pl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקולאצ'יצה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיקולאצ'יצה(למפת פרובינציית פודקרפצקיה רגילה) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטו. לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהקולאצ'יצה(למפת פרובינציית פודקרפצקיה מוגדלת) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטוקז'יסקיה לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהקולאצ'יצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קולאצ'יצה (בפולנית: Kołaczyce; ביידיש: קולושיץ) היא עיירה במחוז יאסלו  שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

קולאצ'יצה נזכרת לראשונה בשנת 1339, עת הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1474 נשרפה העיירה בידי ההונגרים, ובשנת 1657 הוחרבה בידי הטרנסילבנים.
בחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה העיירה בתחום ממלכת הבסבורג, ועד סוף מלחמת העולם הראשונה הייתה בשטח גליציה האוסטרית.
יהודי קולאצ'יצה

יהודים התיישבו בעיירה בראשית המאה ה-19, ובתחילה השתייכו בני המקום לקהילת יאסלו הסמוכה. בסוף המאה ה-19 התקיימה ביישוב קהילה עצמאית, כאשר בין השנים 1890 ו-1902 כיהן בה הרב יעקב פרנקל תאומים. בשנים 1892 ו-1898 נערכו פרעות ביהודי העיירה.
בין מלחמות העולם נותרו בעיירה כ-250 יהודים, כחמישית מתושביה, ורובם נמנו על החסידות, תוך קיום פעילות של תנועת הנוער עקיבא ביישוב. בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהמשך הקימו בה גטו. ב-12 באוגוסט 1942 רצחו הגרמנים את כ-260 היהודים שנותרו בגטו שבעיירה ליד הכפר הסמוך קריוביצה. בימים שלאחר מכן רצחו הגרמנים 14 יהודים נוספים שתפסו במקומות מסתור בסביבת העיירה. בספטמבר 1943 נרצחו עוד מספר יהודים שנמצאו באזור.
קארל וינטרסברגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באוקטובר 1880 אגנפלדן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  המאה ה־20 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית, מפלגת העם הלאומית הגרמנית 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
קארל וינטרסברגר (בגרמנית: Karl Wintersberger;‏ 27 באוקטובר 1880, אגנפלדן – 28 באפריל 1970, במברג) היה עורך דין ותובע כללי גרמני. יחד עם יוזף הרטינגר, הוא חקר רציחות שהתרחשו במחנה הריכוז דכאו בשנים 1933–1934 נגד מפקד מחנה הריכוז הילמר ווקרל ואחרים בגין רצח. וינטרסברגר היה חבר במפלגת העם הלאומית לפני 1933 והצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1937. שימש כשופט בית המשפט בבמברג ופרש לאחר מלחמת העולם השנייה.
השכלה

קרל וינטרסברגר למד בווילהלמסגימנסיה במינכן עד שסיים את בית הספר התיכון בשנת 1900. לאחר מכן קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת מינכן עד 1904.
החקירות במחנה הריכוז דכאו

התובע הציבורי הראשון בבית הדין האזורי במינכן, יוזף הרטינגר, החל לחקור את רציחתם של כמה אסירים במחנה הריכוז, כולל רודולף בנאריו, בתחילת 1933. באפריל הוא סגר את החקירה מכיוון שלא הצליח להוכיח שבוצע פשע ולא הרגיש שהוא נתמך במידה מספקת על ידי הממונים עליו. לאחר סדרת מעשי רצח אחרים במחנה הריכוז דכאו, חידש וינטרסברגר, התובע הציבורי הבכיר והממונה על הרטינגר, את החקירה. אלא שחקירותיו הופסקו גם על ידי צוות האס אס במחנה הריכוז, אף שהצליח להוכיח את מעשי הרצח של סבסטיאן נפצגר ואלפרד שטראוס וב-1 ביוני 1922 הגש כתב אישום לבית המשפט המחוזי במינכן. במקביל הוא הגיש בקשה לצווי מעצר בגלל הסיכון לטשטוש ראיות. תיקי החקירה הגיעו לידי שר הפנים אדולף וגנר, שרשמית היה ממונה על היינריך הימלר, באמצעות שר המשפטים הנס פרנק. וגנר החזיק את התיקים תחת מנעול ומפתח, ההליכים לא נמשכו יותר. ווינטרסברגר הועבר לבמברג במרץ 1934.
לאחר מכן

בתקופת השלטון הנאצי עשה קריירה כעורך דין מינהלי והיה לנשיא הסנאט בבית הדין האזורי הגבוה של באמברג. הוא פרש לאחר תום מלחמת העולם השנייה. הוא מת בבמברג בשנת 1970.
לקריאה נוספת

Alfred Andersch 'revisited': Werkbiographische Studien im Zeichen der Sebald-Debatte. Walter de Gruyter. ISBN 978-3-11-026826-3.
Anzeige des Oberstaatsanwalts der Ermordung des RA. Strauß (München), abgedruckt bei: Hans Lamm (Hrsg.): Von Juden in München : ein Gedenkbuch. München : Ner-Tamid-Verl. 1958 S. 339, siehe Alfred Strauß
הערות שוליים

↑  Staatsanwalt Karl Wintersberger – pdf
↑  Jahresbericht über das K. Wilhelms-Gymnasium zu München 1899/1900.
↑  Jörg Döring, Markus Joch (Hrsg.): Alfred Andersch 'revisited', S. 96.
↑  Jörg Döring, Markus Joch (Hrsg.): Alfred Andersch 'revisited', S. 97.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 113686962X  VIAF: 455150085862915060004   WorldCat (עם VIAF): 455150085862915060004
קארוי קרניי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בינואר 1897 טימישוארה, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  14 באפריל 1973 (בגיל 76) קילכברג, שווייץ 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1921)  אוניברסיטת ארז'בט 
 מעסיק:  אוניברסיטת פץ', אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת אופסלה (1963) 
 
קַארוֹי (קַרְל) קֶרֶנְיִי (בהונגרית: Károly Kerényi;‏ 19 בינואר 1897 – 14 באפריל 1973) היה חוקר הונגרי של פילולוגיה קלאסית ואחד ממייסדי המחקרים המודרניים של המיתולוגיה היוונית.
קורות חיים > הונגריה, 1897–1943

קארוי קרניי נולד בעיר טמשוואר שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום טימישוארה ברומניה) להורים הונגרים ממוצא גרמני חלקי. משפחת אביו הייתה ממוצא של איכרים שוואבים. אימו הייתה קרולינה האלאס (Karolina Halász). קרניי למד גרמנית כשפה זרה בבית הספר, ולאחר מכן בחר בה כשפתו לעבודה מדעית. הוא הזדהה עם העיר ארד, שבה למד בבית ספר תיכון, בגלל הרוחות הליברליות שבה כעיר של 13 חללי מהפכת 1848 בהונגריה. הוא עבר ללמוד פילולוגיה קלאסית באוניברסיטת בודפשט, שם העריך בעיקר את ההרצאות של חוקר הלטינית גיזה נימתי (Géza Némethy) וכן של יוזף שמידט (Josef Schmidt) שחקר שפות הודו-אירופיות.
לאחר סיום לימודיו, קרניי טייל רבות באזור הים התיכון ובילה כסטודנט אורח באוניברסיטאות גרייפסוואלד (אנ'), ברלין והיידלברג, ולמד מהפרופסורים על העת העתיקה ופילולוגיה קלאסית: אדוארד נורדן, אולריך פון וילאמוביץ-מלנדורף (אנ') ופרנץ בול (אנ'). בשנת 1919 קיבל קרניי את הדוקטורט שלו בבודפשט עם עבודת גמר על אפלטון ולונגינוס: "חקירות בספרות קלאסית ובהיסטוריה אסתטית".
לאחר מכן, הוא לימד יוונית ולטינית בבית ספר תיכון. הוא קיבל את ההסמכה שלו להרצאת פוסט-דוקטורט ב-1927, וב-1934 התבקש להיות פרופסור ל"פילולוגיה יוונית ולטינית והיסטוריה עתיקה" (Griechische und Lateinische Philologie und Alte Geschichte) באוניברסיטת פץ'. בבודפשט הוא המשיך להרצות כפריבט-דוצנט על תולדות הדתות, הספרות הקלאסית והמיתולוגיה. אלה היו אירועים שבועיים שבהם השתתפו אינטלקטואלים רבים בגלל הקונוטציות הליברליות שלהם.
לאחר שהונגריה חוותה שבירה חזקה לימין הפוליטי ב-1940, בוצעה רפורמה במערכת האוניברסיטה, כשהיא נכנעה ללחץ פוליטי. פרופסורים שלא הכפיפו את עצמם לרצון הממשל רוכזו באוניברסיטת סגד. בהתאם נשלח קרניי לשם ב-1941 בניגוד לרצונו, ללמד על התקופה הקלאסית.
ראש הממשלה הליברלי, פרו-מערבי, מיקלוש קאלאי, ניסה ב-1943 לשנות כיוון ולהפוך את הפוליטיקה הידידותית לנאצים של השנים הקודמות. הוא התחיל לשלוח מדענים ליברליים שכבר עשו לעצמם שם למערב אירופה, כדי להראות שקיימת גם הונגריה ליברלית, אנטי-פשיסטית. כחלק ממגמה זו הציע משרד החוץ לקרניי הזדמנות לבלות שנה בשווייץ עם מעמד דיפלומטי. הוא הסכים בתנאי שישהה בטיצ'ינו, על חוף אגם מאג'ורה, במקום בבירה ברן.
כשהגרמנים כבשו את הונגריה ב-1944 והקימו ממשלת ימין, החזיר קרניי את דרכונו. כמו הונגרים רבים אחרים באותה תקופה שהתגוררו בשווייץ עם מעמד דיפלומטי, הוא הפך בכך בן לילה לפליט פוליטי חסר אזרחות.
קורות חיים > שווייץ, 1943–1973

מאז 1941 הרצה קארוי קרניי בכנסים של אראנוס באסקונה (אנ') (שווייץ), אליהם הוזמן על ידי קרל גוסטב יונג. הקשר הקבוע הזה עם הפסיכולוג השווייצרי יצר במקור את הקשר לשווייץ, מה שהוביל בסופו של דבר להגירה הקבועה לקנטון טיצ'ינו דובר האיטלקית. במהלך 1946/47 הרצה קרניי על שפה וספרות הונגרית באוניברסיטת בזל. ב-1947 הוא נסע להונגריה כדי לשאת את נאום ההשבעה שלו באקדמיה ההונגרית למדעים, מתוך כוונה לתרום לפיתוח הדמוקרטי של הונגריה. עם זאת, עקב אזהרות על ההפיכה הקומוניסטית הקרובה בהנהגתו של מתיאש ראקושי, עזב קרניי מיד את בודפשט שוב. במהלך הדיקטטורה הסטליניסטית שלאחר מכן, הוא הוכפש והוחרם על ידי התעמולה הפוליטית תחת ג'רג' לוקאץ', האידאולוג הקומוניסטי המוביל. התואר האקדמי שלו בוטל והוא הוחזר רק ב-1989, לאחר מותו.
הוא כתב והוציא לאור את החלק המהותי של יצירתו בשווייץ בין השנים 1945 ל-1968. על אף העובדה שהוא נחשב לאאוטסיידר אקדמי, דווקא באותה תקופה התפתחה השפעתו הגדולה ביותר כאחד הנציגים האחרונים של המסורת הגדולה של חוקרים הומניסטיים של העת העתיקה. במהלך שני עשורים, מ-1934 עד 1955, ניהל קרניי התכתבות פעילה עם הסופר הגרמני תומאס מאן בנושאים רבים, כולל מיתולוגיה, דת, הומניזם ופסיכולוגיה. מאז הגירתו מילא קרניי בנוסף תפקידים כפרופסור אורח במספר אוניברסיטאות, כולל בון (1955/56), אוסלו ורומא (1960), ציריך (1961) וג'נובה (1964). בשנים 1960–1971 הוא קיים הרצאות שנתיות בכנסים של המכון לפילוסופיה של אוניברסיטת רומא. מ-1948 עד 1966 היה קרניי מייסד שותף ומנהל מחקר במכון C. G. Jung בציריך, שם ערך הרצאות על מיתולוגיה עד 1962. בשנים אלו, הוא התגורר ליד מונטה וריטה (אנ') באסקונה. ב-1962 קיבל אזרחות שווייצרית.
קארוי קרניי מת ב-14 באפריל 1973 בקילכברג (אנ') ליד ציריך, והוא קבור בבית הקברות של אסקונה. אשתו השנייה, מגדה קרניי (Magda Kerényi), הקדישה את חייה לאחר מכן לשמירה וקידום מורשתו של קרניי. מאז מותה בשנת 2004, כל התיעוד של חייו של קרניי (תמונות, התכתבויות, כתבי יד וכו') שלא הושמד בבודפשט במהלך המלחמה, מאוחסן ונגיש בארכיון הגרמני לספרות (אנ') במארבך (אנ') (ליד שטוטגרט). הספרייה המקיפה שלו והעזבון של מגדה קרניי נמצאים באוניברסיטת פץ', שם גם נקרא רחוב על שמו.
עבודה מדעית וגוף מחשבה פילוסופי > יסוד פילולוגי

בשנים הראשונות, קארוי קרניי הושפע בעיקר מפילוסופים כמו שופנהאואר, באכהופן וניטשה, סופרים כמו הלדרלין ורילקה ומחוקרים כמו וילהלם פון הומבולדט. בזמן לימודיו בפילולוגיה קלאסית היה אולריך פון וילאמוביץ-מלנדורף (אנ') הפילולוג המשפיע ביותר. עם זאת, עבור קרניי, קו המחשבה של ארווין רודה על הסיפורת בעת העתיקה היה חשוב יותר. זה הוביל לספרו הראשון "Die griechisch-orientalische Romanliteratur in religionsgeschichtlicher Beleuchtung. Ein Versuch" (הרומנטיקה היוונית-מזרחית לאור תולדות הדתות), שבעזרתה רכש את הפוסט-דוקטורט.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1929, קרניי התעייף מהקו המלומד הרשמי של הפילולוגיה. הוא ראה יותר ויותר את מטרת הפילולוגיה בניתוח ביקורתי של התיעוד הכתוב של העת העתיקה כייצוג של החיים האמיתיים, בדיוק כמו שהארכאולוגיה מוקדשת לתיעוד העת העתיקה באמצעות מגע ממשי. הצעדים הראשונים הרחק מהקו הרשמי היו ספריו המוקדמים Apollon (אוסף של מאמרים) ו-Die antike Religion (דת בעת העתיקה). במהלך חייו חקר קרניי כל אתר קלאסי של הים התיכון כולו. בשנת 1929, הוא פגש לראשונה ביוון את ולטר אוטו (אנ'), שהשפיע עליו רבות. אוטו נתן השראה לקרניי להתמקד באלמנט הדתי של חיי האדם בעת העתיקה כאלמנט הליבה, ובכך לשלב את ההיסטורי עם המוקד התאולוגי. הדבר מודגש ביצירותיו Mythologie der Griechen (מיתולוגיה יוונית) ו-Mysterien der Eleusis (אלאוסיס: תמונה ארכיטיפית של אם ובת).
עבודה מדעית וגוף מחשבה פילוסופי > ניתוק מווילאמוביץ ומרעיון המיתוס הגרמני

לאחר מכן, קארוי קרניי החל להתרחק במודע מהפילולוגיה שלימד וילאמוביץ. לפי הבנתו של קרניי, גישתו של וילאמוביץ תמכה בסמכותנות שבבסיס הופעתו של הנציונל-סוציאליזם בגרמניה, שהוא לא יכול היה לתמוך בה מבחינה אתית. מכאן פיתח קרניי עמדה עוינת יותר ויותר כלפי רעיון המיתוס הגרמני, ששימש כנקודת ייחוס של גרמניה הנאצית. כבר ב-1934 הביע אימה מההתפתחויות המקצינות בגרמניה. אלו הובילו אותו למטרה מתמשכת של ביסוס רעיון ליברלי ואנושי-פסיכולוגי של מיתוס שלא ניתן לנצל לרעה לאידאולוגיה לאומנית. זה גם השפיע על עמדתו כלפי כמה מהמנטורים המדענים שלו. ביחס לווילאמוביץ, זה היה בולט ביותר, אבל מאוחר יותר, התחיל קרניי גם להתרחק מאותם היבטים בהבנת המיתוס של אוטו ומאן שראה משתקפים בלאומיות הגרמנית.
עבודה מדעית וגוף מחשבה פילוסופי > הרחבה פסיכולוגית של המיתולוגיה

הפרשנות המדעית של קארוי קרניי לדמויות המיתולוגיה היוונית כאבות טיפוס של נפש האדם תאמה את גישתו של הפסיכולוג השווייצרי קרל גוסטב יונג. יחד עם יונג, הוא השתדל לבסס את המיתולוגיה כמדע בפני עצמו. יונג תיאר את קרניי כמי ש"סיפק שפע כל כך של קשרים [של הפסיכולוגיה] עם המיתולוגיה היוונית, עד שלא ניתן עוד להטיל ספק בהפריה ההדדית של שני ענפי המדע". קרניי חיבר במשותף עם יונג את שתי המהדורות של "Das göttliche Kind in mythologischer und psychologischer Beleuchtung" (הילד האלוהי באור מיתולוגי ופסיכולוגי) ו-"Das göttliche Mädchen" (הילדה האלוהית), אשר פורסמו יחד תחת הכותרת "Einführung in das Wesen der Mythologie " (מסות על מהות המיתולוגיה) בשנת 1941. קרניי ראה את תאוריית הדת כנושא אנושי והומניסטי שטבע את המוניטין שלו כהומניסטי עוד יותר. אז מבחינתו, כל השקפה על מיתולוגיה הייתה צריכה להיות השקפה על האדם - ומכאן שתאולוגיה הייתה צריכה להיות תמיד באותו הזמן, אנתרופולוגיה. ברוח הומניסטית זו, הגדיר קרניי את עצמו כחוקר פילולוגי-היסטורי כמו גם חוקר פסיכולוגי. בשנים מאוחרות יותר, פיתח קרניי את הפרשנות הפסיכולוגית שלו עוד יותר והחליף את המושג אבות טיפוסים באחד שהוא כינה 'אורבילד' (Urbild). זה התברר במיוחד בכמה מהפרסומים החשובים ביותר שלו: פרומתאוס, כמו גם בדיוניסוס, ככל הנראה עבודתו המכרעת ביותר של קרניי, שאותה החל כרעיון ב-1931 וסיים לכתוב ב-1969. לפיכך, קרניי הסתכל על המראות בדת היוונית לא כעל משהו מוזר, אלא כביטוי לחוויה אנושית אמיתית. כהיסטוריון של המיתוס כפי שהיה בקיא בפרטי התרבות ההלנית, "קיומה החברתי האופייני" כלשונו, התנגד קרניי ל"חשיבתו המובחנת על המציאות הקונקרטית של החיים האנושיים" עם "החשיבה המסכמת" שייצגה עבורו את השפעתו של סר ג'יימס ג'ורג' פרייזר על חקר העמים של התקופה הקלאסית ודת יוון העתיקה במיוחד.
עבודה מדעית וגוף מחשבה פילוסופי > קרניי כאנתרופולוג תרבותי

לא מעט כתוצאה מניסיונו האישי, קארוי קרניי הדגיש את תפקידו של הפילולוג כפרשן, לפיו "ככל שהוא מפרש טוב יותר, כך הוא הופך את עצמו לנושא, הן כקולט והן כשליח. כל מהותו והוויתו, המבנה שלו וחוויותיו שלו, הופכים לגורם שאי אפשר להתעלם ממנו". במובן זה ההבנה של קרניי של המדע הייתה מאוד מודרנית ב-1944. בתקופה שבה מדעי האדם ניסו לבסס את עצמם כאובייקטיביים מדעית, הוא זיהה שהאמצעי היחיד להשיג אובייקטיביות מדעית הוא על ידי חשיפת הסובייקטיביות האינדיבידואלית של כל חוקר. קרניי גם צפה שינוי פרדיגמה של סוף המאה ה-20, על ידי תמיכה בגישה בינתחומית ששילבה בין נושאי מדעי האדם לרבות ספרות, אמנות, היסטוריה, פילוסופיה ודת. הכללת כתיבת הסיפורת במחקריו על המיתולוגיה וההומניזם מתועדת גם בפרסומים של התכתבותו עם תומאס מאן והרמן הסה. קרניי פרסם סדרה נוספת של מחשבות על הומניזם אירופי בשנת 1955 עם הכותרת Geistiger Weg Europas (הדרך הרוחנית של אירופה). בין האישים הרבים שעמם ניהל קרניי אינטראקציה אישית ומלומדת חשובה היו המשוררים ההונגרים לאסלו נמט (אנ'), אנטאל סרב ופאל גויאש (Pál Gulyás), הפסיכולוג לאופולד סונדי, הסופר אוטו הוישלה (גר') וההיסטוריון קרל יאקוב בורקהרדט (אנ'). הודות לסגנון המסות שלו, קרניי הצליח לדבר בשפה שהייתה מובנת בקלות, אבל זה גם אומר שהוא נשאר מבודד יחסית בפילולוגיה אקדמית.
בהונגריה, הישגיו המדעיים של קרניי נותרו במהלך חייו ידועים רק למעגל קטן של אינטלקטואלים. מכל פרסומיו, רק מעטים פורסמו בהונגרית. כחבר בולט בממסד האינטלקטואלי ההונגרי לשעבר ונושא שם אצולה, הוא הוחרם מחיי התרבות ההונגרים מאז שנות ה-40 בשל היותו ליברלי מדי, תחילה על ידי ממשלות הימין הפרו-נאצי, ולאחר מכן על ידי המשטר הקומוניסטי. אף על פי שעל קרניי הגנו בחירוף נפש סופרים הונגרים מפורסמים כמו לאסלו נמט ואנטאל סרב, שמו המוסרי והאינטלקטואלי טוהר רק בשנות השמונים של המאה ה-20. הסופר ההונגרי אנטאל סרב עיצב את דמותו של רודי ולדהיים ברומן שלו "נוסע ואור ירח (הו')" עם כמה מאפיינים של קרניי.
כבוד ופרסים

1929: מלגה במכון הארכאולוגי הגרמני באתונה
1931: מדליית הכבוד של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים
1946: פרס באומגרטן
1947: מלגה של קרן בולינגן (אנ') (ניתנה עד 1973)
1961: חבר באגודה הנורבגית המלכותית למדעים וכתבים (אנ')
1963: דוקטור לשם כבוד של הפקולטה התאולוגית של אוניברסיטת אופסלה
1969: מדליית זהב של אגודת הומבולדט
1970: טבעת-פירקהיימר (אנ') של העיר נירנברג
1989: לאחר מותו: חבר האקדמיה ההונגרית למדעים
1990: פרס סצ'ני (אנ') של ממשלת הונגריה
יצירות ופרסומים > פרסומים נוספים

ב-1941 קרניי תרגם להונגרית את שיר השירים (על בסיס תרגום הוולגטה). אחת מהמסות שכתב כלולה ב"מחקרים בקבלה ובתולדות הדתות: מוגשים לגרשם שלום במלאת לו שבעים שנה על-ידי תלמידיו חבריו וידידיו" (1967). הוא כתב לאנציקלופדיה העברית את הערכים "היוונים ואליהם", "מיסטריות", "מיתוס, מיתולוגיה".
הערות שוליים

↑  "Karolina Kerényi-Kintzig".
↑  Jung, C.G. (2015). Collected Works of C.G. Jung: The First Complete English Edition of the Works of C.G. Jung. Routledge. p. 8321. ISBN 978-1-317-53016-9.
↑  הערך קֶרֶנְיִי, קַרְל (קַרוֹי) באנציקלופדיה העברית, כרך ל' עמוד 274
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263722605171  PLWABN: 9810589258405606  BIBSYS: 90149895  BNC: 000259534  BNE: XX1307206  BnF: cb12020979m (data)  CANTIC: a10108762  CiNii: DA00655021  GND: 118561456  HDS: 042225  ICCU: CFIV030033  ISNI: 0000 0001 0799 5133  LCCN: n81070833  LNB: 000006759  NDL: 00445518  NKC: jn20000603343  NLA: 35879613  NLG: 82919  NLK: KAC200809828  NSK: 000056685  NTA: 069894493  RERO: 02-A000097941  SELIBR: 193353  SUDOC: 02835799X  Trove: 1128425  VcBA: 495/9487  VIAF: 41852804   WorldCat (עם VIAF): 41852804
קוינוס, מלך מוקדון

קוינוס (ביוונית: Κοῖνος) היה המלך השני של מוקדון, בנו של קרנוס. שלט במהלך המאה ה-8 לפנה"ס, אולם יש המפקפקים בקיומו ההיסטורי.
ביוגרפיה

קוינוס היה בנו של מלך מוקדון הראשון קרנוס. הוא היה נצר למשפחה מיתולוגית למחצה שהתייחסה על הרקולס. על פי המקורות, סבו היה אריסטודמידס טיראן ארגוס ודודו היה פיידון. כיום מקובל להאמין ששניהם דמויות מיתולוגיות ולא היסטוריות. על פי אוסביוס מקיסריה, קוינוס ירש את אביו כמלך מוקדון, ושלט 28 שנים. ירש אותו בנו טירימאס.
לא נמצאו הוכחות היסטוריות לקיומו של קוינוס, וגם לא לקיומם של אביו ובנו. המלך המוקדוני הראשון שנחשב להיסטורי לחלוטין הוא פרדיקס הראשון. גם הרודוטוס כותב שראשון מלכי מוקדון היה פרדיקס הראשון. ככל הנראה עליו הסתמך תוקידידס כאשר כתב שארכלאוס הראשון היה התשיעי במלכי מוקדון.
הערות שוליים

↑  פלוטרכוס, "חיי אלכסנדר", 2
1 2  Smith, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, "Cara'nus", 1873
↑  אוסביוס, "כרוניקה", 86
↑  הרודוטוס, ספר שמיני, 137
צומרקה

| --- | --- |
מראה ממערב
מראה ממערב
 מידע כללי
 גובה:  2,429 מטר (קַקַרְדִיצָה)
 מדינה:  יוון 
 מיקום:  המחוזות תסליה ואפירוס, יוון
 רכס הרים:  פינדוס
 אורך הרכס:  כ-40 ק"מ (מצפון לדרום)
 קואורדינטות:  39°29′0″N 21°12′0″E﻿ / ﻿39.48333°N 21.20000°E﻿ / 39.48333; 21.20000
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןצומרקה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןצומרקה
 
צומרקה (יוונית: Αθαμανικά or Τζουμέρκα; אנגלית: Tzoumerka או Athamanika) הוא רכס הרים בצפון-מערב יוון, המהווה חלק מרכס הרי הפינדוס. פסגתו הגבוהה ביותר נקראת קַקַרְדִיצָה (Κακαρδίτσα) וגובהה 2,429 מטר. הכביש הראשי היחיד החוצה את הרכס הוא הכביש הלאומי מספר 30 (אנ'), המוליך מארטא לוולוס. צפיפות האוכלוסין על הרכס נמוכה מאוד, ובעקבות עזיבת הצעירים בכפרים רבים נותרו כמה עשרות תושבים. שני נהרות גדולים מנקזים את הרכס – נהר אַכֶלוֹאוֹס (אנ') במזרח ונהר אָרַכְתוֹס (אנ') במערב.
תיירות בצומרקה

בצומרקה בתי מלון משפחתיים קטנים ובתי הארחה. הכפרים סיראקו וקלריטס הוכרזו ככפרים לשימור, ולפיכך נשמרת בהם הבניה המסורתית באבן. נהר ארכתוס הוא אחד מיעדי הרפטינג החשובים ביוון, כאשר בחלקו העליון הרפטינג בדרגה 5 ובחלקו המרכזי הוא ברמה 3.
קטלוניה (כדורמים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1931
 מדינה:  ספרד 
 מיקום:  ברצלונה, ספרד
 ליגה:  ליגת העל הספרדית בכדורמים
 צבעי תלבושת:  כחול וצהוב
 http://www.cncatalunya.cat
 
מועדון השחייה קטלוניה (בקטלאנית: Club Natació Catalunya) הוא מועדון ספורט קטלוני המתמקד בכדורמים, ומחזיק במחלקות שחייה תחרותית, אתלטיקה, טריאתלון וסקווש.
המועדון נוסד ב-1931, וזכה בתואר הראשון שלו בשנת 1987.
המועדון מחזיק בשבע אליפויות כדורמים לגברים ובשתי אליפויות לנשים, בשישה גביעי המלך, שני גביעי הסופר קאפ האירופי, גביע אירופה למחזיקות גביע ובגביע אירופה אחד (אנ').
תארים

אליפות ספרד (7): 1988, 1989, 1990, 1992, 1993, 1994, 1998
גביע המלך (6): 1987, 1988, 1990, 1992, 1994, 1997
הסופר קאפ האירופי (2): 1992, 1995
גביע אירופה למחזיקות גביע (1): 1992
גביע אירופה בכדורמים (1): 1995
אליפות ספרד (2): 1988/1989, 1990/1991
הערות שוליים

↑  El gracienc Club Natació Catalunya va començar a la Barceloneta, beteve.cat (בקטלאנית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קונסוליה

הקונסוליה של דנמרק באדינבורו
הקונסוליה הבלגית בירושלים
קונסוליה היא נציגות דיפלומטית ברמה נמוכה משגרירות וגבוהה מ"משרד אינטרסים". בראש הקונסוליה עומד הקונסול. כאשר הקונסוליה מספקת את כל השירותים שמספקת שגרירות, כולל שירותים קונסולריים מלאים, היא תיקרא קונסוליה כללית והעומד בראשה יהיה קונסול כללי.
היסטוריה

מוסד השגריר היושב קבע בארץ זרה התחיל באיטליה במהלך המאה ה-15, על ידי דוכסות מילאנו. השגרירים הראשונים נשאו כולם בתואר קונסול האיטלקי.
במהלך קונגרס וינה ב-1815 נקבעו "תקנות הסיווג של כוח אדם דיפלומטי" שקבעו מערכת בינלאומית של דרגות דיפלומטיות, וכי שגרירים הם בדרגה ראשונה, צירים בדרגה שנייה, וממונה על היחסים בדרגה שלישית.
ב-1963 קובלה בחסות האו"ם אמנת וינה בדבר יחסים קונסולריים, שהסדירה את היחסים הקונסולריים.
שירותים

קונסוליה היא על פי רוב נציגות משנה, אשר המדינה השולחת מקימה במדינה המארחת בנוסף לשגרירות בריכוזי אוכלוסייה או אתרים בעלי חשיבות. כך למשל, ישראל מחזיקה בקונסוליה באיסטנבול בנוסף לשגרירות שבאנקרה. לפעמים המחלקה הקונסולרית של שגרירות שוכנת באתר נפרד ונחשבת לקונסוליה בפני עצמה לצד השגרירות באותה עיר. כך למשל בתל אביב ישנה שגרירות רוסית ובאתר אחר בעיר קונסוליה רוסית המטפלת במכלול העניינים הקונסולריים. לפעמים קונסוליות מהוות נציגות דיפלומטית האחראית לקשרים עם משטר אוטונומי, כמו הקונסוליה הישראלית בהונג קונג.
קונסוליה אחראית להענקת שירותים מטעם המדינה השולחת במדינה המארחת, כמו הענקת אישורי כניסה למדינה (דרכון ווויזה) והענקת שירותים לאזרחי המדינה השולחת.
לעיתים קונסוליה מוקמת במקום שבו ישנה אי בהירות לגבי מעמדה הבינלאומי של המדינה בה ממוקמת הקונסוליה. על מנת לשמר את הקשרים עם המדינה שבה הקונסוליה מחד ועל מנת שלא לפגוע באינטרסים מדיניים אחרים של המדינה שלה הקונסוליה מאידך, נוהגות מדינות במקרים כאלו לכנות את המשלחת הדיפלומטית שלהן קונסוליה ולא שגרירות.
דוגמה שניתן להביא מיחסי החוץ של ישראל בעשור הראשון לקיומה היא חלק ממדינות העולם העדיפו שלא להגדיר את הנציגויות שלהן בישראל ברמה של שגרירות והסתפקו בקונסוליה בלבד. כך למשל נהגו הודו, אתיופיה, פורטוגל ועוד.
ראו גם

קונסול כבוד
דרג דיפלומטי
הערות שוליים

↑  אטלס כרטא, שנים ראשונות, תש"ח-תש"ך, עמ' 90
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 013809  NDL: 00569874
צום תשעה עשר הימים

| --- | --- |
 שמות נוספים:  חודש הצום
 סוג:  צום
 מועד
 תאריך התחלה:  1 או 2 במרץ
 תאריך סיום:  19 או 20 במרץ
 
בדת הבהאית, צום תשעה עשר הימים היא תקופה של 19 ימי צום החלה במהלכו של חודש עַלַאאְ, החודש האחרון בלוח השנה הבהאי, החל מה-2 במרץ ועד ה-20 במרץ. בתקופה זו מצווים הבהאים לצום מהזריחה עד השקיעה, ומטרת הצום היא רוחנית - לחזק את הנפש ולקרב את המאמין לאלוהיו:
"(הצום) הוא בעיקרו תקופת מדיטציה, תפילה ועיסוק רוחני, שבמהלכו על המאמין להתאמץ ולערוך את השינויים הנדרשים בחייו הפנימיים, ולחדש ולאתגר את תעצומות הרוח החבויות בנפשו. לכן, משמעותו ומטרתו (של הצום) היא בבסיסה רוחניות. הצום הוא סמלי והוא משמש כתזכורת להתנזרות ממאויי הבשר והאנוכיות".
הצום הונהג על ידי הבאב ואומץ על ידי מייסד הדת הבהאית, בהאא אללה, אשר קבע את כלליו באל-כתאב אל-אקדס, אגב שינויים רבים. הצום הבהאי דומה במיוחד לצום הרמדאן המוסלמי, אך מועדו נקבע לפי הלוח הבהאי השימשי ועל כן אינו נע לאורך עונות השנה. 19 ימי הצום מתחילים עם סיומם של איאם-י הא ומסתיימים בנורוז, ראש השנה הבהאי. על המאמינים להימנע מאכילה, שתייה ועישון, מזריחת החמה ועד שקיעתה. הצום מחייב את כל הבהאים שגילם בין 15 ל-70, אך הוא נחשב לחובה אישית שאינה נאכפת על ידי הממסד הבהאי. מן הצום פטורים מאמינים שאינם נמצאים בטווח הגילאים המחייב, חולים, נשים הרות או מניקות, מאמינים העוסקים בעבודה מאומצת ואלה הנמצאים בנסיעה מפרכת. נשים בתקופת הווסת פטורות גם הן מחובת הצום, ותחת זאת עליהן להטהר ולדקלם את הפסוק "תהילה לאל, אלוהי הזוהר והיופי" 95 פעמים בכל יום. כל המאמינים הפטורים מהחובה, רשאים לצום אם הם חפצים בכך, אך אם הם בוחרים שלא לעשות כן, הם מצווים לאכול ולשתות בפרטיות.