stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוניה דווילר
הערות שוליים

↑  Qui est Sonia Devillers, la présentatrice de l'Instant M | Les Inrocks, https://www.lesinrocks.com/ (בצרפתית)
↑  Sonia Devillers : podcasts et actualités, Radio France, ‏1970-01-01 (בצרפתית)
↑  Sonia Devillers, L’instant M par Sonia Devillers sur France Inter, France Inter, ‏2014-08-18 (בצרפתית)
↑  "« Le Dessous des cartes », dessus du panier géopolitique". Le Monde.fr (בצרפתית). 2023-12-30. נבדק ב-2024-05-14.
↑  Sonia Devillers, Les exportés de Sonia Devillers - Editions Flammarion, editions.flammarion.com (בצרפתית)
↑  Bookstore - Livres audio, www.prose.audio
↑  Radu Ioanid, The Ransom of the Jews: The Story of the Extraordinary Secret Bargain Between Romania and Israel, Rowman & Littlefield, 2021-06-23, ISBN 978-1-5381-4075-8. (באנגלית)
↑  Red Horizons: Chronicles of a Communist Spy Chief [Hardcover ed. 0895265702, 9780895265708], dokumen.pub (באנגלית)
↑  Mihail Sebastian, Journal 1935–1944: The Fascist Years, First Edition, Chicago: Ivan R. Dee, 2000-09-15, ISBN 978-1-56663-326-0. (באנגלית)
1 2  Sonia Devillers : "Tous les enfants d'exilés ont en commun qu'on ne leur a jamais raconté le voyage en entier", France Inter, ‏2022-08-25 (בצרפתית)
↑  Sonia Devillers - Les exportés, נבדק ב-2024-05-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb180609182 (data)  ISNI: 0000 0005 0984 7141  LCCN: n2023026604  SUDOC: 264288165  VIAF: 218166600410318000004   WorldCat (עם VIAF): 218166600410318000004
ערוץ GTV

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 קטגוריה:  קהילה
 סוג:  ערוץ טלוויזיה פרטי
 תאריך השקה:  28 באפריל 2004
 שפה:  גאורגית
 
 http://www.g-tv.co.il
ערוץ GTV הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי בשפה הגאורגית, המשודר בכבלים ובלוויין באפיק 123. הערוץ, שתכניו פונים לקהילה הגאורגית וליוצאי גאורגיה בישראל, החל את שידוריו ב-28 באפריל 2004, והוא מהווה חלק מחבילת הערוצים הבסיסית של YES ו-HOT. מטרתו העיקרית היא לספק מקור מידע לעולי גאורגיה ולדוברי השפה הגאורגית ולעזור להם להיקלט בחברה הישראלית[דרוש מקור].
את הערוץ הקים היזם ואיש העסקים מוריס ג'נשוילי והוא מנהל אותו יחד עם מנכ"ל הערוץ משה ג'נשוילי.
תוכני הערוץ

הערוץ מספק מגוון תכנים בשפה הגאורגית, ביניהם: סרטי קולנוע גאורגים ישנים וחדשים, סדרות טלוויזיה גאורגיות, קונצרטים, הופעות של להקות מחול פולקלורי, טקסים חגיגיים, וידאו קליפים מוזיקליים מגאורגיה, תוכניות בידור ואקטואליה. הערוץ משדר בכל ערב בשידור ישיר את מהדורת החדשות של ערוץ "IMEDI” הגאורגי.
בנוסף, הערוץ מצלם ומשדר תוכניות מקור על יהודי גאורגיה והתרבות הגאורגית בארץ ובעולם.
הערוץ משדר במשך 24 שעות ביום. מהשעה 11:00 בבוקר ועד השעה 03:00 לפנות בוקר משודרים תכנים רגילים ובין השעות 03:00 עד 11:00 בבוקר שלמחרת משודרים קליפים מוזיקליים ותוכניות מוזיקה .
הערות שוליים

↑  yes | הזמנת ערוצים בשפות זרות, באתר www.yes.co.il
↑  ערוצים זרים ב-HOT, באתר HOT
ניוגט (כתב עת)

| --- | --- |

הגיליון הראשון של ניוגט
 תדירות:  דו-שבועון
 מייסד:  הוגו איגנוטוש, לאיוש הטווני,מיקשה פניה
 עורך ראשי:  הוגו איגנוטוש ואחריו מיהאי באביץ'
 תאריכי הופעה:  1908–הווה (כ־116 שנים)
 שפה:  הונגרית
 מדינה:  הונגריה
 
כתב העת ניוגט (בהונגרית: Nyugat שפירושו "מערב") היה כתב העת המרכזי לספרות ההונגרית במחצית הראשונה של המאה העשרים. הגיליון הראשון של ניוגט יצא לאור ב־1 בינואר 1908 (למעשה בחג המולד של שנת 1907) והאחרון ב־1 באוגוסט 1941. כתב העת חדל להתקיים עם מותו של המשורר והעורך הראשי באותה עת מיהאי באביץ'. על שער כתב העת הופיעה מדליית ההנצחה לזכרו של קֶלֶמֶן מִיקֶש, סופר ימי הביניים, פרי עבודתו של הפסל ההונגרי-יהודי פילפ אדן בק. על פי רוב הופיעו שני גיליונות מדי חודש, אך לעיתים קרובות פורסמו גם גיליונות מאוחדים.
השפעתו

הניוגט היה כתב עת ספרותי בעל השפעה רבה, אם כי הופיע במספר עותקים מודפסים נמוך (בהתחלה כמה מאות, אחר כך כמה אלפים). ההוצאה המקורית, סדרת הגיליונות כולה זמינה רק בכמה מקומות, אך גליונות כתב העת עברו דיגיטציה בשנת 2000 והיא נגישה כיום לכולם באינטרנט. כתב העת מילא תפקיד חשוב מאוד בהגדרת ערכי תקופתו ובהעלאת הספרות ההונגרית לרמת הספרות של מערב אירופה ובכך לפנות נגד הנטיות השמרניות האפיגוניסטיות של חלק מהמחברים שבמדינה הפיאודלית למחצה. הסגנונות הספרותיים החדשים שהתפתחו בסוף המאה ה-19 סייעו להשגת מטרה זו, כמו גם ההשפעות החדשניות מהספרות המודרנית המערבית. לא הייתה לכתב העת תפיסת עולם אחידה, אלא "אויב משותף". הוא התמודד עם התנגדות אדירה מהצד השמרני (הם ראו בו סכנה לאומית), אך נציגיו הנודעים הצליחו לגונן עליו ואף שרדו איתו את ימיה הסוערים של מלחמת העולם הראשונה.
קורותיו

"ניוגט" לא נולדה כתופעה "יש מאין". בסוף המאה ה-19 ידעה הונגריה חיי תרבות עשירים מאוד. שירתם של כמה משוררים, לרבות קובץ שירי אנדרה אדי משנת 1906 "שירים חדשים" עוררו כבר הד גדול. בשנת 1908 התפרסמה בעיר נאג'ווארד (Nagyvárad), אוראדיה של היום, אנתולוגיה שכותרתה הייתה "המחר". אלה בישרו כבר את המסרים ואת ההישגים של "ניוגט".
לכתב העת החדש הצליחו לגייס את הוגו איגנוטוש, ארנה אושבאט, ומיקשה פנייה ומאוחר יותר את לאיוש הטווני. המימון סופק על ידי הטווני - לא מעט באמצעות חסותו של האיגוד הלאומי של התעשיינים (GYOSZ).
ניתן להבחין בארבע תקופות עיקריות בתולדות המגזין:
הראשונה - מתחילה עם פריצת מלחמת העולם הראשונה
השנייה - בעת נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית
השלישית - בשנות העשרים
הרביעית - תקופת עריכתו של באביץ'.
דורות כתב העת

עם הדור הראשון והחשוב ביותר של הכותבים והעורכים (שכמחציתם היו יהודים) נמנו:
| שם | הערות |
| --- | --- |
ארנה אושבאט: עורך
הוגו איגנוטוש: עורך ראשיֵ
אלדאר שפפלין: סופר/עורך
מיקשה פנייה: עורך
לאיוש הטווני: סופר
אנדרה אדי: משורר/עורך
ז'יגמונד מוריץ: סופר­
מרגיט קפקא: משוררת/סופרת
גזה צ'אט: סופר­
ויקטור צ'ולנוקי: סופר
אוסקר גלרט: סופר/עורך
דיולה יוהאס: משורר
דז'ה קוסטולאני: משורר/סופר
פרידייש קרינתי: סופר­
בלה באלאז': משורר/סופר
ארנה ספ: משורר/סופר
מיהאי באביץ': משורר/סופר
ארפאד טוט: משורר
גיולה קרודי: סופר
בין כותביו הרבים של כתב העת היו מבקרי ספרות ואמנות, משוררים, סופרים (לרבות בדור השני והשלישי), כמו אנדרה וסי, לאסלו קרדוש (היסטוריון ספרות), פירושקה רייכרד, פאל יוסטוס ורבים נוספים.
ראו גם

ארכיון ניוגט
בודה אטילה: מתאר את ההיסטוריה של הוצאת ניוגאט
אנדראש פטץ: הניוגט והאוונגרד
תוכן ניוגט 1908-1941
לקריאה נוספת

תולדות הספרות ההונגרית A magyar irodalom története, Akadémiai Kiadó, Bp, 1965
בעקבות המודרניות החצויה Kulcsár-Szabó Ernő: A kettévált modernség nyomában
הניוגט ותקופתו Kenyeres Zoltán: A Nyugat és kora
הערות שוליים

הגיליון הראשון ותוכנו
↑  הגיליון הראשון ותוכנו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305039805171  LCCN: n2002028732  NKC: unn20181002296  NSK: 000515369  SUDOC: 02733595X  VIAF: 204641212   WorldCat (עם VIAF): 204641212
יעקב סקילי

רבי יעקב בן ר' חננאל סקילי (או: צקלי) היה מחכמי ספרד בסוף המאה הראשונה לאלף השישי (המאה ה-14), תלמידו של הרשב"א, ומחבר ספרי דרוש והלכה.
ביוגרפיה

שם משפחתו "סקלי" מציין את מוצאה מסיציליה, ולפי סברה אחרת זהו כינוי בשל השתייכותו למשפחת הכהנים כהן סקלי.
למד בספרד אצל הרשב"א, אותו הוא מצטט כ"מורי". כנראה לאחר מכן עבר לאזור המזרח התיכון, מאחר שכתבי היד של ספריו נמצאו בסוריה, פרס ותימן, והמחבר אף מציין (דרשה פ"א) ששניים מנהרות גן עדן (הפרת והחידקל) הם "בארצנו", בבל.
יש אומרים שהוא "יעקב בן רבי חננאל" המוזכר בשו"ת הרא"ש (כלל ח, יג), שערך (בשנת ה'ע"ח, 1318) הסכם עם חברו רבי חזקיה לעלות בתוך שנתיים לארץ ישראל ולגור בירושלים.
חיבוריו

תורת המנחה - שמונים ושש דרשות על התורה והמועדים. הספר כולל, לצד פירושים מקוריים של המחבר, לקט מדברי ראשונים שקדמו לו: מורה נבוכים, הרמב"ן, הרשב"א, "שערי אורה" לרבי יוסף ג'יקטיליה, "הגיון הנפש" לרבי אברהם ב"ר חייא הנשיא, "מלמד התלמידים" לר' יעקב ב"ר אבא מרי אנטולי, ו"מדרש דוד" לרבי דוד הנגיד, נכד הרמב"ם. דרשות אלו נאמרו בתחילה בשבתות בשעת המנחה, אחר הצהריים, ומכאן שם הספר.
 יצא לאור לראשונה באופן חלקי (על ספר ויקרא וחלק מספר שמות) בניו יורק תשי"ד, תחת השם "מנחת ביכורים", ובשלמותו מכת"י על ידי ר' ברוך אביגדור חפץ (צפת, תשנ"א, 1991), ושוב על ידי מכון אהבת שלום, ירושלים תש"ס, 2000), ממנה הגיע גם לפרויקט השו"ת.
תלמוד תורה, או ילקוט תלמוד תורה - ליקוט מדרשי חז"ל על התורה בדומה לילקוט שמעוני, עודנו בכתבי יד, והחלק על ספר שמות חסר. לשם כתיבתו נדד בארצות שונות וריכז מאות ספרים. כתיבתו הסתיימה בו' בתשרי ה'צ"ז (1337). כתב היד סייע בשחזור קטעים ממדרש ילמדנו.
 בשנים תש"מ-תשמ"ה הוקלד החיבור כולו על ידי מכון התלמוד הישראלי השלם - יד הרב הרצוג. הקלדה זו לא יצאה לאור כספר למכירה, אך היא זמינה לעיון הציבור באוצר החכמה.
ספר היחס - בספר יוחסין מוזכר "ספר היחס שחבר אותו ר' יעקב סיקלי, שמזכיר כל עיר וכפר מארץ ישראל ומי קבור שם". ספר זה אינו מצוי כיום.
הלכות ארץ ישראל - אפרים קופפר מייחס לר' יעקב סקילי את הספר, שיש שייחסו אותו בטעות לרבי יעקב בעל הטורים. הספר כולל הדרכות הלכתיות ומוסריות לעולים לארץ ישראל, ובו חידושים חשובים בהלכות הארץ. כך, למשל, קובע המחבר שאם תהיה עיר בארץ ישראל (בגבול "עולי מצרים") המיוחדת למגורי יהודים ואין עליהם אימת מלך גוי העלול לגרש אותם, יהיה אותו מקום חייב בתרומות ומעשרות מן התורה, ללא צורך בפעולת קידוש מיוחדת.
ספרים נוספים שהזכיר בהקדמת "ילקוט תלמוד תורה" ואינם בידינו: "גלות הכותרות", תפילה בנוסח קבלי, ו"יין המשומר בענביו", כנראה גם כן על פי תורת הסוד.
ראו גם

משפחת כהן סקלי
לקריאה נוספת

ברוך אביגדור חפץ, מבוא ל"תורת המנחה", צפת, תשנ"א, עמ' א-יא.
שאול חנא קוק, ר' יעקב סקילי וספריו, קרית ספר א-ב, תרפה-תרפו, עמ' 48-51 ( מידע בקטלוג רמב"י)
נדפס שוב בספר "עיונים ומחקרים", מוסד הרב קוק, ח"ב, עמ' 273 - 291.
הרב יהודה לייב מימון, סיני לח, עמ' עא-עב.
אפרים קופפר, קונטרס ארץ ישראל (מגניזת קהיר), קובץ על יד יז, 1968, עמ' 105 - 106
הערות שוליים

↑  ע' דשא, ילקוט תלמוד תורה, בראשית א', תשפ"ב, בהקדמה לספר
↑  קישורים לכרכים השונים: בראשית, ויקרא א, ויקרא ב, ויקרא ג, במדבר א, במדבר ב, דברים א, דברים ב.
↑  מחבר סדרת הספרים "ילקוט מדרשים" ו-"ליקוטי מדרשים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310584705171  ISNI: 0000 0000 6692 8929  LCCN: nr92007542  VIAF: 46623509   WorldCat (עם VIAF): 46623509
סכורל

סכורל (בהולנדית: Schoorl) הוא כפר במחוז ההולנדי של צפון הולנד. הוא חלק מעיריית ברגן, והוא שוכן בערך 8 ק"מ צפונית מערבית לאלקמאר. עד 2001 הייתה סכורל ישות מוניציפלית נפרדת.
הרשות המוניציפלית סכורל לשעבר כללה גם את היישובים אגטדורפ (Aagtdorp), קטריפ (Catrijp), חרט (Groet) וקמפרדוין (Camperduin), והיו בה כ-6500 תושבים.
גאוגרפיה

סכורל שוכן בין אזור הפולדר של צפון הולנד לדיונות סכורל (Schoorlse). הכפר הוא באורך 8 ק"מ וברוחב מרבי של 2 ק"מ. הכפר מוגן על ידי הדיונות הגבוהות והרחבות ביותר בהולנד, המגיעות לגובה של כ-54 מ' מעל פני הים ממש מאחורי מרכז סכורל, והן ברוחב של יותר מ-5 ק"מ.
היסטוריה

סכורל נודעה עד לפני כ-200 שנה בשם "Schorel" (או Schoreldam).
הכפר נקרא קודם לכן Scorel והוא מכיל עדויות להיסטוריה עתיקה, למשל שני בתי מועצה (raadhuisjes) שמתוארכים לשנת 1600. כאן נולד הצייר והאוונגליסט ההולנדי יאן ואן סכורל. נראה כי יאן ואן סכורל, במסעו דרך מדינות הדרום באירופה, טען שקל יותר להשתמש בגרסאות אחרות של השם יאן ואן סכורל - Scorel או Schoorl - לשם הגייה בפי המקומיים. מפות ישנות מאוד של צפון הולנד והולנד מציגות את צורת השם "Schorel".
במהלך מלחמת העולם השנייה, מחנה סכורל היה מחנה ריכוז שנבנה במקור כמחנה צבא הולנדי. יהודים ואסירים פוליטיים נכלאו שם וחלקם גורשו לאחר מכן במחנות במזרח, שם נרצחו מאוחר יותר.
היסטוריה > סמל

סמל המקום המתועד הוא של מיקאלס הקדוש (St Michaels) קוטל הדרקונים, ונמצא על קבר בן כ-1,000 שנים.
אתרים בכפר

סכורל הוא אתר תיירות מקומי מרכזי בקיץ ומונה למעלה מ-25 אתרי קמפינג, הריכוז הגדול ביותר של אתרי קמפינג בהולנד.
מיידנמארקט (Meidenmarkt) היא החגיגה השנתית המפורסמת ביותר שנחגגת פעם בשנה ביום שני של פנטקוסט (חג השבועות). החגיגה היא מסורת בת 100 שנה שבה הצעירים המקומיים יכולים לפגוש בני זוג מהמין השני. החגיגה מתקיימת על הקלימדוין (klimduin) במרכז העיר, שהוא אטרקציה בת מאה שנה והולנדים רבים ביקרו בו כחלק מטיול בית ספר שגרתי.
בית המועצה (Raadhuisje) בסכורל
סידני שלדון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בפברואר 1917 שיקגו, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בינואר 2007 (בגיל 89) רנצ'ו מיראז', ארצות הברית 
 שם לידה:  Sidney Schechtel 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מקום לימודים:  Northwestern University, Weinberg College of Arts and Sciences, תיכון איסט, תיכון סן, אוניברסיטת נורת'ווסטרן 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה, ספרות בלשית, רומן רומנטי 
 תקופת הפעילות:  1937–2007 (כ־70 שנה) 
 צאצאים:  Mary Sheldon 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (1947)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (9 ביוני 1988) 
 
סידני שלדון (באנגלית: Sidney Sheldon;‏ 11 בפברואר 1917 – 30 בינואר 2007) היה סופר ותסריטאי אמריקאי.
חייו

שלדון נולד בשיקגו להורים יהודים. הקריירה שלו החלה בשנת 1937 בהוליווד בתור עורך וכותב תסריטים בכמה סרטים.
בזמן מלחמת העולם השנייה שירת בצבא, לאחר המלחמה החל לכתוב מחזות זמר לתיאטרון ברודוויי וכמו כן כתב תסריטים לאולפני MGM ול-אולפני סרטי פרמאונט.
במשך השנים כתב שלדון לטלוויזיה, לקולנוע ולתיאטרון. ב-1947 זכה בפרס אוסקר עבור
"The Bachelor and the Bobby-Soxer" ("הרווק ובת הטיפש עשרה"), ב-1959 זכה בפרס "טוני" עבור המחזמר Redhead. ב-1948 השתתף בכתיבת התסריט של מצעד הפסחא. יצר והיה מועמד לפרס אמי על סדרת הטלוויזיה "אני חולם על ג'יני".
בשנת 1969 כתב שלדון את הרומן הראשון שלו "פנים ללא מסיכה" שזיכה אותו בפרס אדגר אלן פו. ספרו "מעבר לחצות" (1973) זכה לעמוד חודשים אחדים בראש טבלת רבי המכר של עיתון הניו יורק טיימס. וכמו כן עובד לסרט קולנוע בכיכובה של סוזן סרנדון.
מספריו

פנים ללא מסיכה (1970) - זכה בפרס הספרותי על שם אדגר אלן פו והוסרט לקולנוע.
מעבר לחצות (1973) - הספר הוסרט לקולנוע.
זר במראה (1976) - הספר הוסרט לקולנוע.
קשר דם (1977) - הספר הוסרט לקולנוע.
זעם המלאכים (1980) - הספר הוסרט למיני סדרה.
שושלת החטאים (1982) - הספר הוסרט למיני סדרה.
הימור כפול (1985) - הספר הוסרט למיני סדרה.
סערת האלים (1987) - הספר הוסרט למיני סדרה.
במערבולת הזמן (1988) - הספר הוסרט למיני סדרה.
זיכרון חצות (1990) - המשך של "מעבר לחצות"; הספר הוסרט למיני סדרה.
מזימת יום הדין (1991)
מרוץ לצמרת (1992)
דבר אינו לנצח (1994) - הספר הוסרט למיני סדרה.
כבוד משפחתי (1995)
שיקוי העוצמה (1997)
ספרי מה חלמת (1998)
הנרדפת (2001) - המשך של "שיקוי העוצמה".
מי מפחד מהחושך (2004)
אוטוביוגרפיה

הצד האחר שלי (2005)
הערות שוליים

↑  הסופר סידני שלדון הלך לעולמו, באתר ynet, 31 בינואר 2007
1 2  דנית ניצן, סידני שלדון, 1917-2007, באתר הארץ, 31 בינואר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270942305171  PLWABN: 9810660277805606  BIBSYS: 90073878  BNC: 000078727  BNE: XX970514  BnF: cb119246377 (data)  CiNii: DA03227603  GND: 11805340X  ISNI: 0000 0001 2145 2709  LCCN: n80032212  LNB: 000000834  MusicBrainz: 396090f7-c447-472f-9bcb-27eb2674ed37  NDL: 00456325  NKC: jn20010310366  NLA: 36049822  NLG: 64420  NLK: KAC199625078  NSK: 000005433  NTA: 070674337  RERO: 02-A003826800  SELIBR: 225139  SNAC: w6zc8s0v  SUDOC: 02713654X  Trove: 1202155  VIAF: 100259983   WorldCat (עם VIAF): 100259983
חוליות (כתב עת)

| --- | --- |
 סוגה:  כתב עת ספרותי 
 מו"ל:  אוניברסיטת חיפה 
 תאריכי הופעה:  1993–2008 (כ־15 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 אתר רשמי
 
חוליות (כותרת המשנה: דפים למחקר בספרות יידיש וזיקותיה לספרות העברית) היה כתב עת ספרותי מחקרי ישראלי שהוקדש לספרות היידיש והופיע משנת 1993 ועד 2008. כתב העת יצא לאור בלשון העברית, וכלל מובאות רבות, עם תרגום בצידן, בלשון יידיש.
היסטוריה

כתב העת היה שנתון שיצא לאור בשיתוף בין-אוניברסיטאי של תל אביב, ירושלים, חיפה ובר-אילן. היוזמה להוצאתו באה מחוגי היידיש של אוניברסיטת חיפה, ובראש היוזמים והפועלים להוצאתו עמדו ד"ר שלום לוריא ופרופ' חיה בר-יצחק.
בכתב העת חוליות השתתפו חוקרי לשון היידיש וספרותה מכל רחבי העולם היהודי. הוצאתו לאור התאפשרה גם בשל תרומות נדיבות של קרנות תרבות היידיש בעולם, ובהן בית שלום עליכם בתל אביב, מכון דב סדן באוניברסיטה העברית בירושלים, הרשות הלאומית לתרבות היידיש, קרן לרנר ליידיש ועוד.
בצד כתב העת חוליות הוקמה גם הוצאת ספרים קטנה בשם "ספרית חוליות", ובה יצאו לאור תרגומים, ובלשון העורכים: "ספרית חוליות היא מפעל של תרגומים עם עיונים, מספרות יידיש לעברית".
בקיץ 2008 יצאה לאור חוברת מס' 11, האחרונה לכתב העת. שניים מעורכי 'חוליות', ד"ר שלום לוריא וד"ר ליאונרד פראגר, נפטרו; לאחר מכן לא נמצא מי שימשיך ויוציא לאור את כתב העת.
סמואל קסטרינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באוקטובר 1871 טימישוארה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  23 באוקטובר 1937 (בגיל 66) טימישוארה, ממלכת רומניה 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 
סמואל קסטרינר (בגרמנית: Samuel Kastriener, בהונגרית: Kastriener Sámuel;‏ 16 באוקטובר 1871 טמשוואר (טימישוארה), אוסטרו-הונגריה – 23 באוקטובר 1937 טימישוארה, רומניה) היה עיתונאי, מבקר ספרות, סופר ומתרגם יהודי בשפה הגרמנית וההונגרית שפעל בחבל באנאט, תחילה תחת השלטון האוסטרו-הונגרי, החל מ-1918 ברומניה.
קורות חיים

סמואל קסטרינר נולד בשנת 1871 בעיר טימישוארה, אז באוסטרו-הונגריה, כאחד משלושת בניו של מור קסטרינר. מגיל שנתיים הוא גדל והתחנך בבודפשט, בירת הונגריה. אוטודידקטי ובעל ידע רחב, עבד קסטרינר למשך תקופת מה כעיתונאי בגרמניה, שווייץ וצרפת. אחרי שנת 1890 התיישב בבוקרשט, בירת רומניה, בה עבד ביומון הכלכלי בשפה הגרמנית "בוקרשטר לויד". בשנת 1897 שב לעיר הולדתו, אז בשטח אוסטרו-הונגריה, היה לעורך של העיתון הגרמני המקומי "טמסווארר צייטונג".
הוא כתב גם בעיתון "זידהונגארישה רפורם" ובשנים 1912-1902 ערך את כתב העת ההומוריסטי-סאטירי בשפה הגרמנית, "די פוזאונה" ("הטרומבון").
בשנת 1902 הקים קסטרינר את העיתון הפוליטי הפופולרי בשפה הגרמנית "טמסווארר פולקסבלאט", שהופיע למשך 32 שנה, ב-1934-1902 ואימץ אוריינטציה דמוקרטית ושמאלית. בשנת 1912 יחד עם מיהאי פוגאן, שהיה עורך העיתון בהונגרית "טמשווארי הירלפ", הקים קסטרינר את בית הדפוס המודרני ששימש להוצאה לאור בעלת אותו השם, "הוניאדי". בבית דפוס זה פורסמו ספרים רבים מן הספרות הגרמנית בת זמנו, בהמדורות מטופחות.
קסטרינר זכה להערכה רבה בעירו כעיתונאי וכאישיות בולטת בחיים הרב-תרבותיים והחברתיים של המקום.
בלטה גם פעילותו כנציג חשוב של הציבור היהודי בטימישוארה. לצד עורך הדין ד"ר אדולף ורטש נמנה עם מייסדיו ומקדמיו של בית הספר התיכון היהודי Liceul izraelit שהוקם בטימישוארה תחת השלטון הרומני, עם שפת ההוראה רומנית.
בשנת 1929 הוא נבחר לחבר החברה הספרותית ההונגרית על שם יאנוש אראן. כראש מחלקת התרבות של הקהילה היהודית, טיפח קסטרינר את המסורת היהודית וגם יחסי שיתוף פעולה תרבותי עם הקהילה הגרמנית בעיר. למשל, בשנת 1932 היה בין מארגני היובל של גתה, שנחגג גם בקהילה היהודית בנוכחות הקונסול הגרמני ד"ר ארתור בוסה וראשי הציבור הגרמני בטימישוארה.
בנוסף קסטרינר היה גם פעיל ציוני. מסעו בסתיו של שנת 1936 במזרח הים התיכון שיצא מנמל קונסטנצה, עבר דרך איסטנבול, אתונה, ביירות וביקר גם בחיפה ובתל אביב. בתום מסעו פרסם רישומי מסע תחת הכותרת "תמונות מן המזרח" („Momentaufnahmen in Orient”)
פעילותו הספרותית

בשנת 1915 בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה פרסם קסטרינר בגרמנית קובץ ראשון של מסע "„Krieg in Asien” (מלחמה באסיה) עם כותרת המשנה "Drei Monate im mohammedanischen Osten" (שלושה חדשים במזרח המוסלמי). בשנת 1932 פרסם בהוצאה לאור מורבץ בטימישוארה את הספר "Weitere Verlustlisten"
(רשימת אבדות נוספת), קובץ סיפורים על גורלות טרגיים בזמן מלחמה.
קסטרינר כתב גם בהונגרית על דפי העיתון "טמשווארי הירלפ" רשימות על תולדות אזור הולדתו, בשנים 1931-1929 במסגרת המדור הקבוע „Emlékezés a régi Temesvárra” ("זיכרונות מטימישוארה של פעם").
קסטרינר תרגם להונגרית מן הספרות הגרמנית - מכתבי היינריך היינה, קלבונד, הסופר המקומי פרנץ קסאפר קאפוס וכו', וכן תרגם לגרמנית מחברים הונגרים כמו פרנץ הרצג, שאנדור ברודי, פריגייש קריניטי, מיהאי פוגאן, שאנדור אסטלוש הזקן ואחרים. תרגומיו פורסמו בעיתונים ובכתבי העת בטימישוארה.
הוא נפטר בעקבות פציעתו בתאונת דרכים בטימישוארה בשנת 1937 כשהוא בן 66.
ספרים

Emlékezés a régi Temesvárra, (זיכרונות מטימישוארה של פעם, סדרת כתבות, בעיתון Temesvári Hírlap 1929-1931;
Krieg in Asien (1917) (מלחמה באסיה)
Weitere Verlustlisten (1931) (רשימות אבדות נוספות)
Momentaufnahmen im Orient (1936) (תמונות ממזרח)
לקריאה נוספת

Deutschsprachige Presse in Ungarn 1850-1920 : Bibliographie. 2. 2. Teil Deutschsprachige Press in Ungarn 1850-1920 Bibliographie in Berichte und Forschungen, Jahrbuch des Bundesinstituts für Kultur und Geschichte der Deutschen im östlichen Europa, Band 11 Oldenburg 2003
משה חיים מבגדאד

ערך זה עוסק בפוסק ודרשן ממנהיגי הקהילה היהודית בעיראק. אם התכוונתם לאישים ששמם הפרטי משה חיים, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  1752 ה'תקי"ב בגדאד, האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  11 ביוני 1836 (בגיל 84 בערך) ה'תקצ"ו בגדאד, האימפריה העות'מאנית
 מדינה:  עיראק, האימפריה העות'מאנית
 מקום פעילות:  בגדאד ובצרה
 תחומי עיסוק:  פסיקת הלכה, דרשנות
 רבותיו:  צדקה חוצין (הראשון)
 תלמידיו:  רבי עבדאללה בן משה חיים, רבי אליהו בן משה חיים, רבי ראובן נאויי, רבי יעקב בר יוסף הרופא.
 בני דורו:  רבי חיים אברהם גאגין, רבי ישראל משקלוב, רבי אפרים זלמן מרגליות ,רבי אליהו שמעא הלוי, רבי אברהם ענתבי.
 בת זוג:  מרים לבית שנדוך
 אב:  רבי חיים משה עבדאללה
 צאצאים:  בניו ראובן, רבי עבדאללה ורבי אליהו. בתו רחל יהודה. נכדיו רבי יוסף חיים, ורבי שלמה יחזקאל יהודה. ניניו רבי יעקב חיים ורבי בנימין יחזקאל יהודה. בני ניניו רבי דוד חיים, אברהם שלום יחזקאל יהודה, יצחק יחזקאל יהודה ודוד ילין.
 
 רב העיר בצרה
 רב העיר ואב בית דין בבגדאד
 
הרב משה חיים מבגדאד (1752, ה'תקי"ב – 11 ביוני 1836, ח סיוון ה'תקצ"ו) היה פוסק ודרשן ממנהיגי הקהילה היהודית בעיראק בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19. שימש ברבנות בערים בצרה ובגדאד. נכדו הוא רבי יוסף חיים בעל ה"בן איש חי".
ביוגרפיה

משה חיים נולד בעיר בגדאד שבעיראק לאביו רבי חיים משה עבדאללה. בתקופה זו החל פריחתו של לימוד התורה בבגדאד בעקבות מינויו של רבי צדקה חוצין, מחכמי ארם צובא, לרב העיר, ורבי משה חיים למד בישיבותיה של העיר וקנה לעצמו ידיעה נרחבת בש"ס ופוסקים.
לפי מסורת עממית, בצעירותו הוא נחלק בהלכה עם רבה של בגדאד רבי יחזקאל אליה, ולאחר שנשיא הקהילה היהודית בבגדאד התערב לטובתו של רבי יחזקאל, נאלץ רבי משה חיים הצעיר לעקור עם משפחתו לעיר בצרה שבדרום עיראק. יהודי בצרה שהכירו בגדולתו של הרב הצעיר שנקלע לעירם שמחו על בואו ומינו אותו לרב העיר. לאחר כמה שנים הסתפקו חכמי בגדאד בעניינה של עגונה אחת, והם פנו לחכמי ירושלים שיחוו את דעתם בסוגיה. רבי משה חיים ששמע על הדיון כתב פסק ארוך ומנומק ושלח אותו לחכמי ירושלים, שהתפעלו מגדולת רבה של בצרה, ושלחו חזרה לבגדאד את תשובתו של רבי משה חיים בצירוף הסכמה נלהבת לדבריו שבה שיבחו אותו וכתבו עליו "ממשה עד משה לא קם כמשה". לאחר שראו חכמי בגדאד את הערכתם של חכמי ירושלים לרבי משה חיים הם קראו לו לחזור לבגדאד ולכהן כרב העיר.
בשנת ה'תקמ"ז הוא מונה לרב העיר בגדאד ואב בית הדין שלה. הוא שימש בתפקיד רב העיר כמעט חמשים שנה עד לפטירתו באסרו חג שבועות של שנת ה'תקצ"ו. משנת ה'תק"ע, הוא לא היה יכול עוד לבוא כל יום לבית הדין, בגלל זקנותו וצורכי הציבור הרבים, ולכן מינה את תלמידו רבי ראובן בן רבי דוד נאווי, להחליפו בתפקידו כאב בית דין ברוב ימות השבוע, חוץ מיום חמישי שבו רבי משה חיים המשיך להגיע לבית הדין.
רבי משה חיים היה דרשן מומחה. כל יום לאחר תפילת שחרית היה מעביר שיעור על הספרים שולחן ערוך ועין יעקב. כמו כן, בכל שבת היה דורש על פרשת השבוע למתפללי בית הכנסת צאלת אל-זגירי בו נהג להתפלל. אולם עיקר פרסומו כדרשן בא לו מדרשותיו בשלוש השבתות החשובות בשנה- שבת שובה, שבת זכור ושבת הגדול. בשבתות אלה היה רבי משה חיים הדרשן היחיד בבגדאד כולה. כל הדרשנים של בתי הכנסת האחרים לא דרשו כלל, וכל יהודי בגדאד היו מתכנסים לבית הכנסת "צאלת אל-כבירי" לשמוע את דרשתו של רבי משה חיים. את החזקה להיות הדרשן היחיד בשבתות שובה, זכור והגדול הוריש רבי משה חיים לבנו רבי אליהו בן משה חיים. צאצאיו החזיקו בתפקיד זה במשך כ-135 שנה, עד עזיבתו של רבי דוד חיים את עיראק.
יהודי בגדאד העריצו את רבם וכינו אותו "אל חכם" (כלומר "החכם" בה"א הידיעה) וגם צאצאיו כונו בפי ההמון בשם "בית אל חכם" (כלומר "משפחתו של החכם"). בשנת ה'תקמ"ט כשביקר רבי משה חיים בקבר יחזקאל הנביא שבכפר אל כיפל, שלח אליו חברו המשורר רבי ניסים בן רבי צאלח מצליח שיר שחיבר לכבודו.
רבי משה חיים לא הדפיס את תשובותיו ודרשותיו, אבל נכדו רבי יוסף חיים הדפיס בסוף ספרו "רב ברכות" קונטרס בשם "דבר משה" הכולל תשובות של רבי משה חיים בהלכות עגונות. בנוסף, בשו"ת רב פעלים הדפיס רבי יוסף חיים תשובה שכתב סבו ונמצאה בעיר בצרה. כמו כן אחת מדרשותיו נדפסה על ידי רבי שלמה תווינא בשבועון "מגיד מישרים" שיצא לאור בעיר כלכולתה שבהודו.
בנוסף לתשובותיו ודרשותיו שנדפסו, אצל תלמידיו ותלמידי תלמידיו נשארו דרשות חידושים ופסקים שלא נדפסו והם הביאו אותם בתוך ספריהם. חידושים בשמו וחלקים מדרשותיו הובאו בספרים "נאוה תהילה" ו"שמן הטוב" שכתב תלמידו רבי יעקב בר יוסף הרופא. וכן חלק מפסקיו מובאים גם בספר השו"ת "זבחי צדק" שכתב רבי עבדאללה סומך שהיה תלמיד תלמידו רבי יעקב בר יוסף הרופא.