stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוצ'רס קרוסינג
כתיבה

"בוצ'רס קרוסינג" היא הנובלה השנייה שכתב ג'ון ויליאמס. הוא החל לקרוא ספרות אודות המערב הפרוע באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, לאחר ששב לאוניברסיטת דנבר. הוא מצא בעיקר מיתוסים זולים שעסקו בקרבות יריות, אך מעט מאוד ספרות שעסקה בחיי היום יום ובקשיי המתיישבים. אפילו סופרים נחשבים נטו לעשות רומנטיזציה לתקופה זו. במניפסט שהוא פרסם בשבועון "The Nation" כתב ויליאמס: ”הנושא של המערב עבר תהליך של סטריאוטיפיזציה חסרת בינה בידי שורה של סוחרי ספרות ... אנשים בוגדים בסיפורים שיש להם לספר, אודות האנשים שמחיים את אותם סיפורים והתפאורה שבה הם פועלים”. עוד אמר בראיון: "יש הגיון אמיתי באמירה "המערב לא קיים ולא היה קיים" זהו חלום של המזרח." ויליאמס החל לחשוב על הדרך הטובה ביותר להעביר את החוויה האותנטית של הספר האמריקאי, את מרכיביו הקשוחים והאכזריים ואת מרחביו המאיימים בריקנותם.
לדעת מארק אסקווית', שהוציא ב-2016 ספר עיון אודות כתיבתו של ויליאמס, הנושא הספרותי של ציד הביזונים הצליח מסחרית במחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-20 באזור דנבר ומספר ספרים שעסקו בנושא זה יצאו לאור. חלקם השפיע, ככל הנראה, על ויליאמס. במיוחד מוצא אסקווית' את ספריהם של מארי סנדוז (אנ')‏, "The Buffalo Hunters", שיצא לאור ב-1954 ואת "The Last Hunt" (אנ') מאת מילטון לוט (אנ'), שיצא לאור גם הוא ב-1954 והפך לסרט ("הציד האחרון" (אנ')) ב-1956. בספרה של סנדוז אפשר למצוא מספר נקודות טכניות בציד המצויות גם בספרו של ויליאמס ובעיקר את הירי המתוכנן של הצייד, כפי שבא לידי ביטוי בגיבור סיפורה, צ'רלי הארט, שהנהיג חבורת ציד באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19 בקנזס; חבורה שהרגה 3,500 ביזונים (ביום אחד ירה הארט ב-203 ביזונים). מספרו של לוט לקח ויליאמס, ככל הנראה, את ההתמקדות באופי חברי חבורת הציד ובדינמיקה החברתית שלה.
ויליאמס מיקם את העלילה בסביבות השנה 1878, לאחר "מלחמת הבאפלו", במישורי צפון טקסס, שהביאה ל"טיהור" האזור מאינדיאנים ומביזונים, אך לפני התמוטטות ענף המסחר בעורות ביזונים.
תגובתו של ויליאמס לסטריאוטיפיזציה שחש, הייתה בכתיבת הספר "בוצ'רס קרוסינג", שבו ניסה להדגיש את המרכיבים הללו. הספר מציג את מסעו של הגיבור, ויל אנדרוז, שמושפע בתחילה מרעיונותיו הפילוסופיים של אמרסון בדבר הרמוניית האדם והטבע ומסתיים בהכרה במציאות האכזרית והכואבת של הטבע. דרך זו מודגמת במוטו של הספר המכיל שני ציטוטים. הראשון מתוך הגותו של אמרסון והשני מתוך "The Confidence Man", מאת הרמן מלוויל, המסתיים בשורות: ”משוררים, מעין רופאי אליל לפי דרכם, גורסים שללבבות דואבים, כמו לריאות דואבות, הטבע הוא המרפא המופלא. אך מי הקפיא למוות את העגלון שלי בערבה? ומי טרף את דעתו של ילד הפרא פיטר?”
לאחר כתיבת הספר, הכניס סוכנו של ויליאמס את כתב היד לתחרות לאומית לספרות מטעם הוצאת הספרים "מקמילן". זכייה בפרס השני בתחרות הקנתה לוויליאמס פרס כספי של 2,500 דולר וחוזה להוצאת הספר. הספר יצא לאור ב-1960 ומכר פחות מ-5,000 עותקים בכריכה קשה. הניו יורק טיימס הקצה את הספר למבקר שעסק במערבונים זולים, דבר שהרתיח את ויליאמס. הוצאת ספרים שעסקה בספרי כריכה רכה רצתה להוציא מחדש את הספר, בתנאי שיופיע על הכריכה השם "מערבון" וויליאמס סרב.
דמויות

ויל אנדרוז - הדמות הראשית. הוא בן 23, בנו של כומר מהכנסייה האוניטרית, שעזב את לימודיו באוניברסיטת הארוורד אחרי השנה השלישית, כדי "לחפש את עצמו במערב הגדול". הוא שואף לחוות חוויות מעצבות אישיות ומעדיפן על פני כסף. בעצת אביו, הוא מושפע מהוגה הדעות אמרסון שהוא בן זמנו ובן עירו.
מילר - צייד ביזונים מנוסה. מארגן וראש חבורת הציד. רב תושייה וניסיון ומכיר את הסביבה ואת הטבע באזור לפני ולפנים. שתקן ומוכוון משימה. עקשן, לוקח לעיתים סיכונים מיותרים ומונחה על ידי רדיפת רווחים ותאוות הרג וציד.
פרד שניידר - פושט עורות מיומן שנשכר על ידי מילר. אמור ללמד את אנדרוז את מלאכת פשיטת העור. נכנס לעימותים עם מילר, ולמרות שמצויר באופן שלילי, מהווה בפעמים רבות את קול התבונה של אדם פשוט שנמנע מסיכונים מיותרים וחפץ ליהנות מאוכל, שינה ונשים.
צ'רלי הוג - איש המנהלה של חבורת הציד. הוא העגלון, הטבח ומארגן המחנה. גידם, שאיבד את ידו בתאונה בחבורת ציד יחד עם מילר ומאז הוא צמוד למילר. אלכוהוליסט ומרבה לקרוא בספר התנ"ך שנושא עמו.
מקדונלד - מעבד וסוחר בעורות ביזונים, שפועל בעיירה בוצ'רס קרוסינג. מכר משנות נעורי אביו של אנדרוז ששלח את בנו אליו.
פרנסין - זונה בבוצ'רס קרוסינג, המקיימת מערכת יחסים עם אנדרוז.
נושאים

חלק מהנושאים של בוצ'רס קרוסינג עוסקים במסע החיפוש של אנדרוז אחרי מרחבי המערב הבלתי מיושבים. מבקרי ספרות רבים סברו כי נושא הטבע הוא אחד מהמרכזיים בנובלה. רעיונותיהם של ראלף וולדו אמרסון ושל תלמידו, הנרי תורו, אודות הטרנסצנדנטליזם וגלגל העין השקוף (אנ') (הגורס כי על האדם לחוות עצמו כחלק מהטבע), באים לידי ביטוי בחוויותיו של אנדרוז בערבה הפראית. נושא הטבע מאותגר על ידי נושא התפשטות האדם וחדירתו אל הטבע ודרך העימות הזה עוסקת הנובלה גם בנושאים כמו דחפים אנושיים, הנעה וכוח סבל. כמו כן, עוסקת היצירה בנושאים של מימוש עצמי, הכרה עצמית הכוללת התבגרות ואובדן התמימות. מבקרים אחרים גורסים כי גם הנושאים של אימפריאליזם, הייעוד הגלוי, סיכוני השוק החופשי ובוז מתמשך לאמריקה הילידית.
מעיון ברשימותיו של ויליאמס מסיק אסקווית כי נושא מרכזי הוא המונוטוניות; מונוטוניות הנוף, מונוטוניות שגרת היום, וכמו כן, השפעת המונוטוניות על תפיסת העצמי. לתפיסת ויליאמס חציית הנוף המונוטוני אינה הרואית אלא מאבנת, וכי זו אינה "ארץ הפרא", אלא "אדמה ללא זהות". ”ועם זאת, נראה לו שלא הסוסה כי אם הארץ היא שנעה תחתיו כמו אבן ריחיים עצומה תחת הרגליים המסובבות אותה, חושפת בתנועתה רק עוד חלק של עצמה. יום אחר יום חלחלה לגופו תחושת הקהות, עד שלבסוף היה נדמה שהיא הוא עצמו. הוא הרגיש שהוא כמו הארץ, בלי זהות או צורה; לפעמים היה אחד הגברים מביט בו, מביט דרכו. כאילו לא היה קיים”
קבלה וביקורת

עם הוצאתו הראשונה של הספר ב-1960, הוא לא זכה להתייחסות רבה. לאחר הצלחת ספרו המאוחר יותר של ויליאמס, "סטונר", יצא הספר לאור במהדורה חדשה וזכה לביקורת שרובה הייתה חיובית. היצירה נחשבת כיום על ידי חלק מהמבקרים כאחת מחלוצות התיאור הריאליסטי והאמין של כיבוש אזורי הספר האמריקאים, לצדה של היצירה "קו אורך דם או אדום של ערב במערב" (אנ') מאת קורמאק מקארתי ו"Warlock" מאת אוקלי הול (אנ').
החוקר והסופר האמריקאי, ג'ון פלוטץ (John Plotz), משווה את הספר ל"לב המאפליה" מאת ג'וזף קונרד. הוא משווה את אנדרוז לדמותו של המספר, מרלו, ואת מילר הוא משווה לדמותו השטנית של קורץ. הוא משבח את הספר ומנתח אותו תוך הדגשת המאפיינים הפוליטיים שבו. פלוטץ גורס כי עמדתו של ויליאמס היא: "אין דרך לתנועת האדם הלבן מערבה למפגש עם "אדמה בתולה" ללא פריעתה וניצולה".
מבקר הספרות של האינדפנדנט הבריטי, ארצ'י בלאנד (אנ'), טוען כי בספר זה, בדומה לשני ספריו הבולטים האחרים של ויליאמס, "סטונר" ו"אוגוסטוס", בולט סגנונו הפשוט והמפורט של הסופר הנמנע מכל רגשנות וקישוט, ובוחן מיתוסים שהתקבעו. הוא מעלה גם את האפשרות ששם הספר מרמז גם על המעבר הנפשי שעובר הגיבור ואומר: "ברור כי שם הספר אינו מתייחס רק לשם נקודת היישוב, אלא למצב הנפשי; השאלה היא האם אנדרוז ועמיתיו הקצבים יכולים לחצות (Crossing) בדרכם חזרה את הקו שחצו מקודם."
הערות שוליים

↑  המתרגם בחר במילה "בופלו" כשם בעל החיים בספר
1 2  Mark Asquith, ‏A Flaw of Light: Reading the Novels of John Williams, באתר גוגל ספרים, עמ' 71
1 2 3  Alan Prendergast, Sixteen years after his death, not-so-famous novelist John Williams is finding his audience,‏ 3 בנובמבר 2010
1 2  Archie Bland, Butcher's Crossing, By John Williams: Book review, באתר אינדפנדנט, 6 בדצמבר 2013
↑  Mark Asquith, ‏A Flaw of Light: Reading the Novels of John Williams, באתר גוגל ספרים, עמ' 62
↑  יצא לאור בתרגום לעברית, "נשף המסכות של איש האמון", עברית יהונתן דיין, הוצאת אינדיבוק, 2016
↑  עמ' 25 בספר
↑  ג'ון פלוטץ, Butcher's Crossing: an appreciation of John Williams's perfect anti-western, אתר הגרדיאן, ‏3 באוגוסט 2016
פגרי ביזונים בשלג לאחר ציד (1872)
בנימין פאלער

אין תמונה חופשית
הרב בנימין פַּאלֶער (באנגלית: Binyomin Paler; ‏~ה'תרס"ח, 1908 - ה' באב ה'תש"ס, 6 באוגוסט 2000) היה ראש ישיבה אמריקאי ממוצא ליטאי, מתלמידי רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק מבריסק. ראש ישיבת "מקור חיים" בניו יורק.
ביוגרפיה

נולד בבריסק לדבורה ולרב יצחק פאלער, למדן מקומי שלמד בבתי מדרש בעיר. ומצאצאי רבי משה פאלייר מקוברין, כבחור הוכר כבעל זיכרון טוב, והתפרסם בשל התמדתו. הוא למד בתחילה בישיבת תורת חסד בבריסק אצל רבי משה סוקולובסקי מחבר הספר "אמרי משה". אחר כך החל ללמוד אצל רב העיר, רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גלה לווילנה משם נמלט עם רבים מתלמידי ישיבת מיר ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. 
הוא הצטרף לתלמידי ישיבת מיר ולמד לצדם. בהמשך הצליח כמו אחרים להגר לארצות הברית והצטרף לקבוצת בני הישיבות שבראשה עמדו רבי אריה ליב מאלין ואחרים שיסדו את ישיבת בית התלמוד.
לאחר שנה בארצות הברית, נישא לבתו של הרב שמואל ארנפלד ממטרסדורף, בין גיסיו: הרב עקיבא ארנפלד (אנ'), נשיא קריית מטרסדורף בירושלים; הרב אליהו שמחה שוסטל; והרב ישראל מאיר קגן ראש ישיבת "תורת חיים" בדנוור. מיד לאחר נישואיו החל להעביר שיעורים בתלמוד בישיבת "חתן סופר" שבנשיאותה עמד חמיו.
בשנת ה'תשכ"ה, 1965, יסד את ישיבתו בניו יורק, הוא קרא לישיבתו "מקור חיים" על שם רבי חיים הלוי סולובייצ'יק, לפי הצעתו של הרב משה פיינשטיין. שם זה בא להדגיש את שיטת הלימוד בישיבה שהייתה בשיטת בריסק מיסודו של רבי חיים מבריסק.
הוא נפטר לאחר עשרות שנות הרבצת תורה, בה' באב ה'תש"ס, 6 באוגוסט 2000.
בניו, הרבנים: יצחק, שמחה בונים וזכריה פאלער המשיכו את דרכו ופתחו סניפים נוספים לישיבתו.
בית פתוח חלק א'

בית פתוח חלק א' הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר-יוצר הישראלי שלומי שבן, שיצא בשנת 2023.
הפקה

האלבום יצא כתשע שנים לאחר אלבומו הקודם של שבן, "תרגיל בהתעוררות". תמיר מוסקט ואסף תלמודי, מפיקי האלבום הקודם, שיתפו פעולה עם שבן גם בהפקת אלבום זה.
האלבום כולל שבעה שירים, שלושה מתוכן יצאו כסינגלים. באוגוסט 2022 הוציא את הסינגל "מאני טיים". חודשיים לאחר מכן הוציא את השיר "כנען (12 מרגלים)", אותו הוא מבצע לצד רביד פלוטניק ושולי רנד. הסינגל השלישי, "המאהב של אשתך" יצא לאור בדצמבר אותה שנה, ומשולבת בו דגימה מתוך השיר "פצועי אהבתנו" של מאיר אריאל. את הדגימה סימפל ושינה המוזיקאי והמפיק המוזיקלי שוזין (יוני לוין, ידוע גם כעוזי נבון).
שבן מארח את מירי מסיקה בשיר "לה ויטה א לונגה (החיים ארוכים)". שיר הסיום של האלבום, "נורי", מוקדש לבנו.
לאחר יציאת האלבום קיים שבן מופע השקה ב-30 בינואר במשכן לאומנויות הבמה בתל אביב.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלומי שבן.
| בית פתוח חלק א'> מס' | בית פתוח חלק א'> שם | בית פתוח חלק א'> משך | בית פתוח חלק א'>  | בית פתוח חלק א'>  | בית פתוח חלק א'>  | בית פתוח חלק א'>  | בית פתוח חלק א'>  | בית פתוח חלק א'>  | בית פתוח חלק א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אל תתעלמי ממני  | 4:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | "לה ויטה א לונגה (החיים ארוכים)" (יחד עם מירי מסיקה)   | 4:34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | מאני טיים  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | המאהב של אשתך  | 7:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | כנען (12 מרגלים) (יחד עם רביד פלוטניק ושולי רנד)   | 4:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | רומאנסה (צל בתוך ליבך) (יחד עם נטע אלקיים)   | 4:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | נורי  | 3:42 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  נועם כהן, ‏אחרי 8 שנים: שלומי שבן חוזר עם אלבום חדש, באתר ‏מאקו‏, 29 באוגוסט 2022
↑   בן שלו, בין אם קוראים לו שוזין או עוזי נבון, יוני לוין נמצא בכל מקום. ראיון, באתר הארץ, 9 במרץ 2023
↑  יובל אראל‏, שלומי שבן - המאהב של אשתך, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 22 בדצמבר 2022
↑  נדב מנוחין‏, עם השיר החשוב של השנה ומתנה מושלמת ממירי מסיקה: שלומי שבן חזר ובגדול, באתר וואלה, 27 בינואר 2023
↑  עמית סלונים‏, צריך הרבה אומץ בשביל מה ששלומי שבן עשה אתמול בהופעה שלו. בטח במצב הנוכחי, באתר וואלה, 31 בינואר 2023
ביופוטון

ביופוטונים ( מיוונית βίος שפירושו "חיים" ו-φῶς שמשמעו "אור") הם פוטונים של אור בטווח האור הנראה הנמוך והאולטרה סגול, המיוצרים על ידי מערכת ביולוגית. פליטת אור זו אינה קרינה תרמית (לא נובעת מפאת החום של הגוף הפולט). מבחינה טכנית פליטת ביופוטונים היא סוג של ביולומינסנציה, אם כי ביולוגית זו קשורה בדרך כלל למערכת לוציפרין / לוציפראז בעלת בהירות גבוהה יותר.
אין לבלבל את המונח ביופוטון המשמש במובן הצר הזה עם התחום הרחב יותר של ביופוטוניקה, החוקר את האינטראקציה הכללית של אור עם מערכות ביולוגיות.
רקמות ביולוגיות פולטות בדרך כלל קרינה בתדרים הנראים והאולטרה סגולים הנעים בין 17- 10 ל- 23- 10 W/cm 2 (כ-1-1000 פוטונים/ס"מ2 / לשנייה ). רמת האור הנמוכה הזו היא בעלת עוצמה חלשה בהרבה מהאור הנראה המופק על ידי ביולומינסנציה, למרות זאת ניתן לזהות ביופוטונים ברקמות כיוון שעצמתם גבוהה מהקרינה התרמית שנפלטת על ידי רקמות בטמפרטורה הרגילה שלהן.
קיומם של ביופוטונים התגלה ב-1923 על ידי אלכסנדר גורביץ' שזכה בפרס סטלין ב-1941 על עבודתו.זיהוי של ביופוטונים דווח על ידי מספר קבוצות,   והועלו השערות לפיהן הם מצביעים על מצבן של רקמות ביולוגיות ומאפשרים צורה של תקשורת תאית. השערות אלו עדיין בבדיקה,.
איתור ומדידה

זיהוי ביופוטונים נעשה באמצעות מכפילור או באמצעות מצלמת CCD עם רעש נמוך במיוחד כדי להפיק תמונה, תוך שימוש בזמן חשיפה ארוך במיוחד (15 דקות) לחומרים צמחיים. למדידת פליטת ביופוטונים מביצי דגים השתמשו במכפילור,  ובכמה יישומים מדדו ביופוטונים מבעלי חיים ומבני אדם.    מכפילור CCD (EM-CCD) המותאם לזיהוי אור חלש במיוחד  שימש גם כדי לזהות את ה-ביולומינסנציה הנפלטת על ידי תאי שמרים בתחילת צמיחתם.
מנגנונים פיזקליים מוצעים

בסביבה ביו-מולקולרית נוצרים רדיקלים או שמתבצעת קטליזה על ידי אנזימים (כלומר, פרוקסידאז, ליפוקסיגנאז ). תגובות כאלה יכולות להוביל להיווצרות אלקטרון בטריפלט, המשחרר פוטון עם חזרה לרמת אנרגיה נמוכה יותר בתהליך מקביל לפוספורסצנציה. תהליך זה גורם לפליטת ביופוטונים ספונטנית, והוכח על ידי מחקרים שניתן להוריד את פליטת הביופוטונים על ידי הורדת נוגדי החמצון ברקמה או על ידי הוספת נגזרות של קרבוניל. מצד שני הוכח כי ניתן להגדיל את הפליטה על ידי הוספת רדיקלים.
בולגריה באירוויזיון 2022

בולגריה השתתפה באירוויזיון 2022, עם השיר "Intention" של להקת הרוק אינטליג'נט מיוזיק פרוג'קט. זו הייתה השתתפותה ה-14 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון. בשנה זו היא כשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות.
רקע

בולגריה הצטרפה לאירוויזיון בשנת 2005, תחת רשות השידור הממלכתית BNT. בשנתיים הראשונות היא לא צלחה את שלב חצי הגמר. באירוויזיון 2007 הגיעו הנציגים הבולגריים, אליצה & סטויאן, למקום החמישי בגמר, עם השיר "Water". בשנת 2014 הודיעה BNT על פרישתה מהתחרות עקב בעיות כלכליות. היא שבה לאירוויזיון 2016, ושלחה את פולי ג'נובה עם השיר "If Love Was a Crime". היא הגיעה למקום הרביעי. באירוע העוקב הגיע קריסטיאן קוסטוב למקום השני, עם השיר "Beautiful Mess".
בולגריה פרשה פעם נוספת בשנת 2019 מסיבות כלכליות. היא חזרה לתחרות בשנת 2020, כמה חודשים לפני ביטולה עקב מגפת הקורונה. באירוויזיון 2021 שלחה רשות השידור הממלכתית את הזמרת ויקטוריה גאורגייבה עם השיר "Growing Up Is Getting Old", והגיעה למרום ה-11 עם 170 נקודות.
לפני האירוויזיון

באמצע חודש ספטמבר 2021 הכריז סולן הלהקה אינטליג'נט מיוזיק פרוג'קט לתחנת רדיו מקומית כי היא נבחרה על ידי רשות השידור לייצג את המדינה באירוויזיון 2022. אולם רשות השידור בוששה להודיע על כך באופן רשמי, עד 25 בנובמבר. באותו היום נחשף גם שיר הלהקה לתחרות, "Intention".
סטויאן ינקולוב, אחד מחברי הלהקה, ייצג בעברו את בולגריה בתחרות האירוויזיון יחד עם אליטסה טודורובה בשנת 2007. הצמד הגיע למקום החמישי עם השיר "Water". הם ייצגו פעם נוספת את המדינה באירוויזיון 2013, וכשלו בניסיון להעפיל לגמר.
באירוויזיון

המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי בולגריה תופיע בחלק הראשון של חצי הגמר הראשון.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. בולגריה הופיעה שביעית, לאחר אוקראינה ולפני הולנד. ב-10 במאי 2022 ביצעה אינטליג'נט מיוזיק פרוג'קט את "Intention" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. הלהקה נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי. לאחר התחרות התברר כי מיקומה בחצי הגמר היה 16 עם 29 נקודות.
הערות שוליים

↑  "Bulgaria - Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. European Broadcasting Union. ארכיון מ-28 באוקטובר 2021. נבדק ב-25 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jiandani, Sanjay (22 בנובמבר 2013). "Bulgaria: BNT will not participate in Copenhagen". ESCToday. אורכב מ-המקור ב-27 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Garcia, Belen (15 באוקטובר 2018). "Official: Bulgaria withdraws from the Eurovision Song Contest". ESCplus. ארכיון מ-15 באוקטובר 2018. נבדק ב-15 באוקטובר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gallagher, Robyn (15 בספטמבר 2021). "Rock group Intelligent Music Project claim they are in negotiations to represent Bulgaria at Eurovision 2022". Wiwibloggs. נבדק ב-25 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bulgaria turns it up to 11 with Intelligent Music Project". Eurovision.tv. European Broadcasting Union. 25 בנובמבר 2021. ארכיון מ-25 בנובמבר 2021. נבדק ב-28 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Turin, Italy, to host the 66th Eurovision Song Contest in May 2022 🇮🇹". Eurovision.tv. EBU. 8 באוקטובר 2021. ארכיון מ-9 באוקטובר 2021. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. ארכיון מ-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision 2022: Which Semi-Final is your country performing in? 🇮🇹". Eurovision.tv. EBU. 2022-01-25. נבדק ב-2022-01-25.
↑  Eurovision Song Contest 2022 Semi-Final running orders revealed!, Eurovision.tv, ‏2022-03-29 (באנגלית בריטית)
↑  Charlotte Jensen, Eurovision 2022: Semi-final 1 result – these are the lucky qualifiers, ‏10th May 2022
ארתור באגבי

ארתור פנדלטון באגבי (באנגלית: Arthur Pendleton Bagby;‏ 1794 –  21 בספטמבר 1858) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה העשירי בשנים 1837–1841.
ראשית חייו

ארתור באגבי נולד במחוז לואיזה שבווירג'יניה. הוא למד משפטים, התקבל ב-1819 ללשכת עורכי הדין ועסק במקצוע בקלייבורן שבאלבמה. בשנים 1821, 1822, 1824, ובשנים 1834–1836, הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של אלבמה, כשבשנים 1822 ו-1836 הוא כיהן כיושב ראש הבית הצעיר ביותר אי פעם. ב-1825 הוא כיהן כחבר הסנאט של אלבמה.
מושל אלבמה

בשנים 1837–1841 כיהן באגבי כמושל אלבמה העשירי. במהלך תקופת כהונתו כמושל סבלה ארצות הברית מהשפל הכלכלי שכונה הפאניקה של 1837 (אנ'). באגבי נקט בצעדים לסייע לבנקים של מדינתו, אך בית המחוקקים המדינתי דחה את רוב הצעדים. כל הבנקים במדינה נסגרו על ידי יורשו בתפקיד של באגבי, בנג'מין פיצפטריק.
סנאטור ושגריר ברוסיה

ב-1841 נבחר באגבי לסנאט של ארצות הברית כדי לאייש את המושב שהתפנה עקב התפטרותו של קלמנט קומר קליי. הוא כיהן בסנאט עד 1848, כאשר הוא התפטר כדי לשמש כשגריר ארצות הברית ברוסיה. במהלך כהונתו בסנאט, הוא היה יושב ראש ועדת הטריטוריות, ועדת התביעות והוועדה לענייני אינדיאנים של הסנאט. כסנאטור, הוא תמך בסיפוחה של טקסס לארצות הברית.
משפחתו

ב-1824 נשא באגבי לאישה את אמילי סטיל, שנפטרה שנה לאחר מכן. ב-1828 הוא נישא בשנית לאן אליזבת קונל. לשניים נולדו ארבעה ילדים. בנו, ארתור פנדלטון באגבי הבן (אנ'), היה קולונל בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקאית.
ארתור באגבי נפטר במוביל, אלבמה ב-21 בספטמבר 1858. הוא נטמן בבית הקברות מגנוליה שבעיר.
בני ערובה יהודים ברומניה של אנטונסקו

בתקופת מלחמת העולם השנייה כלאו שלטונות רומניה בני ערובה מבין ראשי הקהילה היהודית, כערובה להתנהגות צייתנית של האוכלוסייה היהודית, באיום מפורש של הוצאתם להורג על כל גילוי אי צייתנות.
מודעה חתומה על ידי ראש עיריית פשקאן ובה איומים להוציא להורג בני ערובה יהודים
לאחר פלישת הוורמכט והצבא הרומני לברית המועצות, ב-22 ביוני 1941, פנה ב-30 ביוני משרד הפנים הרומני אל צבא רומניה ודרש לבצע מעצרים של יהודים עשירים או בעלי השפעה בתוך הקהילה היהודית ולכלוא אותם במחנות ריכוז בעריהם. במסגרת מעצרים אלה נכלאו בערי רומניה יהודים רבים, נשיאי קהילות, רבנים, וביניהם הרב הראשי של העדה הספרדית ברומניה, ד"ר שבתאי ג'אין, ומשמשים בקודש אחרים, אינטלקטואלים ואנשי תרבות, בעלי מקצוע וסוחרים. העצורים, שהיו בני 18 עד 60 נדרשו לכיבוד ותמיכה בחוקים ובצווים שהוציא השלטון ואיימו עליהם בהוצאה להורג על כל מעשה חבלה, ריגול, טרוריזם או פגיעה כלשהי באנשי הצבא הרומנים והגרמנים או על הימלטות ממחנות העבודה שהוקמו.
בני הערובה נכלאו במבנים של הקהילה היהודית, דוגמת בתי ספר ובתי כנסת, בתנאיים סניטרים קשים, כשהם ישנים על הרצפה החשופה, ללא שמיכות בחורף הרומני הקשה. לא סופק מזון לבני הערובה וקבלת חבילות מזון, ביגוד ותרופות מהמשפחות הייתה תלויה בתשלום שוחד לשומרים. מסביב למבנים הוצבה גדר תיל דוקרני ובכניסה שמרו שוטרים מקומיים.
מספר בני הערובה נקבע על ידי השלטונות המקומיים תוך התייעצות עם המשטרה והז'נדרמריה. בערים בוזאו, פוקשאן, ברלד וחוש נעצרו אלפי גברים יהודים. בפיאטרה ניאמץ נעצרו 1,500, בברשוב 500. בבקאו נעצרו 500 גברים ונשים, אך בהמשך מספרם צומצם ל-70 ואחרי זה ל-20. בבוטושאן, וסלוי וטקוץ' נעצרו פחות ממאה בכל מקום ובמקומות קטנים יותר, כמו בוצ'צ'אה, סוליצה ושטפנשט, נעצרו רק עשרה מכל יישוב והם הועברו למעצר בבוטושאן. לקראת סוף יוני 1941 נכלאו בגאלאץ 3,700 גברים יהודים, בגילאי 18 עד 60, באולם של בית קולנוע. המעצר הוצג כהחלטה זמנית עד שיתרחק קו החזית מהעיר וכדי למנוע פוגרום דוגמת פרעות יאשי. ביום המעצר השלישי הועברו הכלואים לכפר פילשט, במרחק 4 קילומטרים מהעיר. מאוחר יותר, לאחר שהופצה שמועה זדונית שיהודי הרג גרמני, הובאו למעצר גם נערים שמעל גיל 15. כלואים אלה שהו יותר משלושה חודשים בתנאיים קשים ביותר ונלקחו לעבודות פיזיות מפרכות.
הסופרים היהודים

בנובמבר 1941 פורסמו ברחבי רומניה, שתי כרזות, מטעם השלטונות, שנשאו את הכותרת "Scriitori evrei" (ברומנית: "סופרים יהודים"). בכרזות פורסמה רשימת 42 שמות של סופרים בשפה הרומנית, שמות המקור (עבור אותם סופרים שהשתמשו בשם עט או שהחליפו את שמם) שלהם, שמות הוריהם ומקום לידתם הספרים מפרי עטם שראו אור. הכרזות הודיעו על איסור מכירת ספרי הסופרים היהודים בחנויות (פרט לחנויות של יהודים) והצגתם או השאלתם בספריות למיניהן ובמוסדות אחרים. כמה ימים לאחר פרסום הכרזות זומנו הסופרים היהודים לתחנות המשטרה במקומות מגוריהם והודיעו להם שנבחרו להיות בני ערובה להתנהגות הטובה של הציבור היהודי והתנהגות לא הולמת של היהודים יכולה להביא בתגובה להוצאתם להורג. נמסר להם שאסור להם לשנות את מקום מגוריהם. הסופר היהודי רומני מריוס מירקו, שנכלל ברשימה, שאל מדוע שישאו באחריות אם פרחח יהודי יעשה מעשה נפשע כלשהו ועל כך השיב לו גנרל שנכח באותו מעמד, שהם ראשי הציבור היהודי וכשהיהודים יידעו שעלול לקרות להם משהו רע, יהססו מלעשות מעשים נפשעים.
לפי עדותו של מירקו במכתב לירחון הישראלי בשפה הרומנית, MINIMUM, היו גם צדדים חיוביים להיותו כלול ברשימה, בחנויות הספרים היהודיות גדל מאוד הביקוש לספריו והם אזלו תוך זמן לא רב ובשני מקרים, כשרצו לגייס אותו לגדודים של עובדי כפייה יהודים, שנשלחו לבסרביה, הודיע שבגלל היותו כלול ברשימת בני הערובה, אסור לו לשנות מקום מגורים ולא גויס.
לקריאה נוספת

יעקב גלר - Rezistenţa spirituală a evreilor români în timpul Holocaustului (העמידה הרוחנית של יהודי רומניה בתקופת השואה) Editura Hasefer, 2004.
Ovidiu Morar  "Scriitori evrei și corectidudinea politică din România" (ברומנית)
הערות שוליים

↑  "Prinţesa Elena Bibescu a ţinut auditoriul sub vrajă" (ברומנית)
↑  הירחון הישראלי בשפה הרומנית MINIMUM, גיליון 265, אפריל 2009. (ברומנית)
בית פריימן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 על שם:  אהרן מרדכי פריימן 
 כתובת:  רחוב דרור 1, ראשון-לציון, רחוב רוטשילד 2, ראשון-לציון 
 מיקום:  ראשון לציון 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  אהרן מרדכי פריימן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1883
 תאריך פתיחה רשמי:  1883 
 חומרי בנייה:  כורכר 
 מידות
 קומות:  2 
 קואורדינטות:  31°57′52″N 34°48′24″E﻿ / ﻿31.96446111°N 34.80658889°E﻿ / 31.96446111; 34.80658889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית פריימן(למפת גוש דן רגילה) בית פריימן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית פריימן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית פריימן  he בית פריימןhe בית פריימןמפת  __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion)  __ בית דגן (in English: Beit Dagan) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) מדרום: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov), __ נס ציונה (in English: Ness Ziona), __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) תחום בתוך שטח העיר: __ שפד"ן (in English: Shafdan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית פריימן - ראשון לציון
בית פריימן אחד הוא מבתיה הראשונים של המושבה ראשון לציון. נבנה ב-1883 על ידי אהרן מרדכי פריימן ומשמש את המשפחה מאז הקמתו.