stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטונומיה בית ספרית
אוטונומיה בית ספרית בישראל > ועדות ציבוריות

שתי ועדות ציבוריות שעסקו במערכת החינוך ושהוקמו מאז שנת 2000 המליצו ליישם רכיבים מרכזיים של אוטונומיה במערכת החינוך. 'ועדת שושני' (״הוועדה לבדיקת שיטת התקצוב״) המליצה בין השאר על ניהול עצמי של תקציבי בית הספר שאינם משכורות מורים, הגדלת הגמישות הניהולית והאצלת סמכויות ביצוע. ועדת דוברת המליצה על מתן אוטונומיה פדגוגית, ארגונית ותקציבית מרבית לבתי הספר, הכוללת מעבר מתקצוב בשעות הוראה לתקצוב כספי שיאוגד בשני סלי תקציב, סל הוראה וסל שירותים נלווים, אותם ינצל מנהל בית הספר לפי ראות עיניו, בכפוף לכללים ולמגבלות שונות.
אוטונומיה בית ספרית בישראל > יישום אוטונומיה כיום

כמה מהמלצות ועדות שושני ודוברת לקידום אוטונומיה בית-ספרית יושמו במערכת החינוך הממלכתית, בהם גמישות פדגוגית בשיעור של 25% בנוגע למערכת השעות בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים, ובשיעור של 30% בנוגע למערכת הלימודים (העמקה או הרחבה). מעשית, בשל הגבלות רבות על אופן מימוש הגמישות הפדגוגית, מרחב הגמישות מצומצם יותר.
בחטיבה העליונה מונהגת מידת עצמאות רבה יותר, הן בנוגע לחלוקת השעות בין המקצועות, הן בעזרת 30% מהשעות המוקדמות ללימודי בחירה או העמקה.
אוטונומיה בית ספרית בישראל > הצעות לשינוי

בנייר מדיניות של פורום קהלת הומלץ להנהיג אוטונומיה בית-ספרית מלאה במערכת החינוך הציבורית בישראל. עיקרי ההמלצות הם מתן עצמאות פדגוגית לבתי הספר בקביעת תוכנית הלימודים, חלקות שעות ההוראה, בחירת חומרי הלימוד וחלוקת הכיתות. כמו כן הוצע להעניק לבתי הספר אוטונומיה תקציבית באמצעות מעבר לתקצוב שקלי פּר תלמיד ואיגום תקציבי בית הספר. משרד החינוך יתרכז בקביעת היעדים הפדגוגיים שיוגדרו לבתי הספר, מדידת והערכת הישגי התלמידים ופיקוח על תקינות בית הספר וצוות ההוראה. לפי המלצת המכון יש להשלים את העצמאות המוגברת של בתי הספר במדיניות הערכה ומדידה שקופה, אך להישמר ממצב של הערכת יתר שעלולה לפגוע בלמידה המשמעותית.
הערות שוליים

↑  שובל שפט, אביטל בן-שלמה ויצחק קליין, אוטונומיה ובחירה במערכת חינוך פתוחה, באתר של פורום קהלת, סיוון תשע״ח - יוני 2018. עמ' 9
1 2  שובל שפט, אביטל בן-שלמה ויצחק קליין, אוטונומיה ובחירה במערכת חינוך פתוחה, באתר של פורום קהלת, סיוון תשע״ח - יוני 2018. עמ' 18-19
↑  שובל שפט, אביטל בן-שלמה ויצחק קליין, אוטונומיה ובחירה במערכת חינוך פתוחה, באתר של פורום קהלת, סיוון תשע״ח - יוני 2018. עמ' 19-34
↑  שובל שפט, אביטל בן-שלמה ויצחק קליין, אוטונומיה ובחירה במערכת חינוך פתוחה, באתר של פורום קהלת, סיוון תשע״ח - יוני 2018. עמ' 20-34
↑  שובל שפט, אביטל בן-שלמה ויצחק קליין, אוטונומיה ובחירה במערכת חינוך פתוחה, באתר של פורום קהלת, סיוון תשע״ח - יוני 2018. עמ' 51-53
↑  שובל שפט, אביטל בן-שלמה ויצחק קליין, אוטונומיה ובחירה במערכת חינוך פתוחה, באתר של פורום קהלת, סיוון תשע״ח - יוני 2018. עמ' 35-55
↑  שובל שפט, אביטל בן-שלמה ויצחק קליין, אוטונומיה ובחירה במערכת חינוך פתוחה, באתר של פורום קהלת, סיוון תשע״ח - יוני 2018. עמ' 62-64
↑  שובל שפט, אביטל בן-שלמה ויצחק קליין, אוטונומיה ובחירה במערכת חינוך פתוחה, באתר של פורום קהלת, סיוון תשע״ח - יוני 2018. עמ' 75-81
אורביס

לוגו "המכון לחקר מדיניות חוץ", הבעלים של "אורביס"
רוברט שטראוס - הופה, המייסד והעורך הראשון של אורביס
דניאל פייפס, עורך אורביס בשנים 1986–1993
דייוויד אייזנהאואר, עורך אורביס בשנים 2001–2004
אורביס (באנגלית: Orbis, נוסד ב-1957), הוא רבעון לענייני מדע המדינה ויחסים בינלאומיים, המוצא לאור על ידי אלסוויר, חברה הולנדית ותיקה להוצאה לאור, עבור "המכון (האמריקאי) לחקר מדיניות חוץ" (Foreign Policy Research Institute - FPRI), שמושבו בפילדלפיה. קו המערכת נוטה בדרך כלל לכיוון ימין - ניצי, בכל הנוגע למדיניות חוץ אמריקאית.
הקמת הרבעון והאידאולוגיה שלו

ב-1955 הקים רוברט שטראוס - הופה (1903–2002), פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת פנסילבניה, יליד וינה, בן לאב יהודי ממוצא הונגרי ואם ממוצא פרוטסטנטי צרפתי, שחזה כבר ב-1938 את פרוץ מלחמת העולם השנייה, את "המכון לחקר מדיניות חוץ" (FPRI), בפילדלפיה, פנסילבניה. כעבור שנתיים הוא ייסד את "אורביס", שהפך לפרסום הדגל של המכון, עד היום. שטראוס - הופה כיהן כעורכו הראשון של אורביס במשך 12 שנים, עד 1969, עת עזב אותו לטובת מינוי לשגריר ארצות הברית, במקור למרוקו ובסופו של דבר לסרי לנקה ולאיים המלדיביים (מינוי של ריצ'רד ניקסון). הוא חזר למכון שייסד (אף כי לא לאורביס), אחרי קריירה דיפלומטית שנמשכה כעשרים שנה, במסגרתה הספיק לכהן כשגריר ארצו במספר מדינות נוספות, כמו בלגיה, שוודיה, טורקיה ואף כשגריר ארצות הברית לנאט"ו.
במאמר בשם "המאזן של המחר" (The Balance of Tomorrow), שכתב שטראוס - הופה בגיליון הראשון של אורביס, הוא פירט את מטרות הרבעון החדש בצורה ברורה וחד משמעית - פיתוח אסטרטגיה לניצחון של המערב במלחמה הקרה למול ברית המועצות. גיבוש מצע רעיוני לאיחודו של העולם כולו, בהנהגתה של ארצות הברית, כנגד הכוחות שאין להם דבר לתרום להתפתחותו של המין האנושי, חוץ מכוח גס ואידאולוגיה רקובה.
אורביס עתיד היה להמשיך בכיוון אידאולוגי פרו אמריקאי ופרו מערבי מובהק זה, כנגד אויביהם המתחלפים של ארצות הברית ושל המערב, במשך כל עשרות השנים שלאחר מכן, עד היום. תחילה כנגד ברית המועצות וכיום גם כנגד האסלאם הרדיקלי. קו המערכת התנגד למשל בשעתו, לדטאנט, תמך במלחמת וייטנאם והמשיך לאורך עשור אחרי עשור באותו קו ניצי שמרני מובהק.
הקו האידאולוגי המערכתי הברור לא הקהה עם זאת את חודה של יכולת הניתוח האנליטי המעשי של אורביס ושל עורכו. ב-1962 כתב שטראוס - הופה באורביס מאמר ידוע מאוד, בשם "הסבך הסיני - סובייטי ומדיניות ארצות הברית" (The Sino - Soviet Tangle and U.S. Policy). שטראוס - הופה קרא במאמר זה לברית מעשית, גם אם לא אידאולוגית, עם סין, כנגד ברית המועצות. המאמר נחשב לאחד המשפיעים על מדיניות הפתיחות המפתיעה של מי שעתיד היה להיבחר כעבור שש שנים לנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון והיועץ לביטחון לאומי שלו הנרי קיסינג'ר, כלפי סין. ניקסון כזכור, היה זה שהחל את הקריירה הדיפלומטית של שטראוס - הופה כשגריר ארצות הברית למדינות שונות.
עורכים ראשיים

מחליפו של שטראוס - הופה כעורך אורביס ב-1969, היה ויליאם קינטנר (1915–1997), אף הוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת פנסילבניה, בעל דעות שמרניות - ניציות דומות, אשר כיהן כעורך עד 1982, עם הפסקה של כשנה וחצי, ספטמבר 1973 - מרץ 1975, בהן כיהן כשגריר ארצות הברית בתאילנד, גם כאן מינוי של ניקסון, בשלהי כהונתו כנשיא ארצות הברית.
כיום ומאז 2008 מכהן כעורך הרבעון, מקובין תומאס אוונס, פרופסור לענייני ביטחון לאומי בקולג' של הצי האמריקאי בניופורט, רוד איילנד. קדם לו (2004–2008) פרופסור (מדע המדינה, סווארטמור קולג', פנסילבניה) ג'יימס קורט. לפני כן (2001–2004), העורך של אורביס היה פרופסור (אוניברסיטת פנסילבניה) דייוויד אייזנהאואר, נכדו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר וחתנו של הנשיא ניקסון, וקדם לו (1995–2001) חתן פרס פוליצר פרופסור (אוניברסיטת פנסילבניה) וולטר מקדוגל. בשנים 1986–1993 ערך את האורביס דניאל פייפס.
ראו גם

פוריין אפיירס
קומנטרי
הערות שוליים

↑  "Nomination of Robert Strausz-Hupe To Be United States Ambassador to Turkey",‏ 19 ביוני 1981, באתר The American Presidency Project
איימי אלקון

| --- | --- |

 לידה:  8 במרץ 1964 (בת 60) פרמינגטון הילס, ארצות הברית 
 כינוי:  The Advice Goddess 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת מישיגן 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  amyalkon
 
איימי אלקון (באנגלית: Amy Alkon; נולדה ב-8 במרץ 1964), הידועה בכינויה אלילת הייעוץ (Advice Goddess), היא כותבת הטור השבועי "שאל את אלילת הייעוץ" המתפרסם במעל ל-100 עיתונים בצפון אמריקה. הגם שאלקון דנה במגוון סוגיות, היא מתמקדת בעיקר בסוגיות של יחסים אינטימיים.
הטורים שלה מפורסמים בכך שהם משלבים פסיכולוגיה אבולוציונית.
ביוגרפיה וקריירה

אלקון גדלה בפרוור של דטרויט שבמישיגן. היא מחשיבה עצמה אתאיסטית רכה למרות שנולדה למשפחה יהודית. היא נפגעה בגלל היותה יהודייה, נודתה ואף הותקפה פיזית על ידי ילדים בכיתה ז'. אלקון טוענת שבגלל הנידוי היא למדה לקרוא מהר יותר מן הממוצע.
בהמשך עברה אלקון לניו יורק. כתחביב נהגה לתת עצות בדוכן קטן שהקימה בפינת רחוב סוהו יחד עם עוד שתי נשים שכינו עצמן "גבירות הייעוץ". מאוחר יותר, היא קיבלה טור ייעוץ ב"ניו יורק דיילי ניוז", בעקבותיו עלתה הפופולריות שלה והיא כונתה "אלילת הייעוץ".
ספריה

I See Rude People: One Woman's Battle to Beat Some Manners into Impolite Society, McGraw-Hill Professional, 2009. ISBN 978-0-07-160021-7.
Alkon, Amy; Johnson, Caroline; Minnick, Marlowe, Free Advice: The Advice Ladies on Love, Dating, Sex and Relationships, Dell Publishing, 1996.
הערות שוליים

↑  http://www.advicegoddess.com/archives/2009/11/07/meet_the_victim.html#comments.
↑  http://www.lukeford.net/profiles/profiles/amy_alkon.htm
↑  http://www.metrotimes.com/editorial/story.asp?id=12324
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810680790905606  ISNI: 0000 0000 3572 8713  LCCN: n95099709  VIAF: 40209579   WorldCat (עם VIAF): 40209579 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איתן ענר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוגוסט 1969 (בן 55) ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
איתן ענר (נולד ב-8 באוגוסט 1969) הוא במאי קולנוע, במאי טלוויזיה ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

ענר נולד בירושלים. הוא בוגר התיכון ליד האוניברסיטה, סיים בהצטיינות את בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים בשנת 1995. הוא כתב את התסריטים לסרטים הקצרים הישראליים "גול עצמי" (בבימוי רן כרמלי) ו"רות סוף" (בבימוי יואב גורפינקל) וביים את הסרטים הקצרים "גברת פוקס החדשה" (1995) ו"אסימון ואסיוול" (1994). כתב וביים את הדרמה "הצל של החיוך שלך" שזכתה בפרס פסטיבל ירושלים - תחרות וולג'ין, 1999.
בהמשך, כתב וביים את הדרמה "פרצוף של פוקר" ששודרה במסגרת הסדרה "שיעור מולדת" וזכתה בפרס הראשון בפסטיבל באנף בקנדה ובפרס הבימוי בפסטיבל ירושלים, 2001. כתב וביים את הדרמה "בני ילד רע" עבור הכבלים בשנת 2002, וכן את הדרמה "במבי קופצת למים". בשנים 2003-2002 ביים את סדרת הטלוויזיה הקומית "ג'וני" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2004 ביים את הסרט העלילתי באורך מלא "ריקי ריקי" על פי תסריט של דלית קהן. בשנת 2005 כתב וביים את הסרט העלילתי באורך מלא "סיפור חצי רוסי", אשר הופץ בישראל ובעוד מספר מדינות החל מסתיו 2006. בשנת 2009 ביים את סדרת טלוויזיה "שירות חדרים" ששודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי הזכיינית רשת. בשנת 2010 ביים את סדרת טלוויזיה "טקסי דרייבר" ששודרה ב-yes ובמסגרת שידורי הזכיינית רשת בערוץ 2.
בראשית 2017 עלה למסכים סרטו "לב שקט מאוד", בכיכובה של אניה בוקשטיין, וזכה לביקורות טובות ופרסים אחדים בפסטיבלים בחו"ל. בשנת 2022 ביים את הסרט "הנפש הטובה" על חילונית תל אביבית ורב ירושלמי חוזר בתשובה היוצרים ביחד סרט.
ענר נשוי לשחקנית הקאמרי תמר קינן והם הורים לשניים ומתגוררים בתל אביב.
אישטוון קרטס

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1929 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  16 באפריל 1973 (בגיל 43) הרצליה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מלאטן 
 מוקד פעילות:  הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה פרנץ ליסט בבודפשט, האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית, הונגרית 
 פרופיל ב-IMDb
 
אישטוון קרטס (בהונגרית: Kertész István; ‏28 באוגוסט 1929 – 16 באפריל 1973) היה מנצח יהודי-הונגרי, מומחה במידה שווה לאופרה ולמוזיקה קונצרטנטית.
ביוגרפיה

קרטס נולד בבודפשט. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שש. בהגיעו לגיל 12, החל לנגן גם בפסנתר. גם בתקופת המלחמה התמיד בלימודי הנגינה וההלחנה. עם פלישת הגרמנים להונגריה במלחמת העולם השנייה והבנת הקורות את היהודים באירופה, נכנסה המשפחה למחבוא. רוב בני משפחתו המורחבת של קרטס שולחו לאושוויץ בשנת 1944 ונספו בשואה.
אחרי המלחמה חידש קרטס את לימודי המוזיקה הסדירים ובשנת 1947 התקבל במלגת לימודים באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בין מוריו היה זולטאן קודאי. הוא פיתח עניין בניצוח והיה לתלמידם של יאנוש פרנצ'יק ולאסלו שומוגי. בתקופת לימודיו פגש קרטס את אשתו, זמרת הסופרן אדית גברי. מבחינה מוזיקלית הושפע מברונו ולטר ואוטו קלמפרר, אז מנהל האופרה של בודפשט.
משנת 1953 עד 1955 ניצח אישטוון קרטס בגיור, ומשנת 1955 עד 1957 על תזמורת האופרה בבודפשט. אחרי ההפיכה, בשנת 1957, עזב את הונגריה והשתקע בגרמניה המערבית, שם התמנה למנהל האופרה של אאוגסבורג. הוא השתלם בניצוח באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'ילה ברומא אצל פרננדו פרוויטלי ואדית גברי שרה באופרה של ברמן.
אחרי שהשלים את לימודיו ברומא, הוזמן כמנצח אורח לתזמורת המבורג והאופרה הממלכתית של המבורג, כמו גם לויסבאדן והאנובר. הוא קצר שם הצלחה בהפקות של "פידליו" ו"לה בוהם".
במרץ 1960 הוזמן אישטוון קרטס לכהן כמנהל מוזיקלי כללי של האופרה של אאוגסבורג, שם ניצח על חליל הקסם, החטיפה מן ההרמון, כך עושות כולן ונישואי פיגארו של מוצרט. אלה הקנו לו מוניטין של אחד מטובי הפרשנים ליצירות מוצרט. הוא הצטיין גם בניצוח על אופרות של ורדי וריכרד שטראוס. בשנת 1961 הוזמן לפסטיבל זלצבורג לנצח על החטיפה מן ההרמון ובשנת 1963 על חליל הקסם. בתקופה זו גם ניצח על הקונצרט הראשון מרבים בפילהרמונית של ברלין ועל התזמורת הפילהרמונית הישראלית, בין השאר. בשנת 1964 התמנה למנהל האופרה של קלן, שם ניצח על הביצוע הראשון בגרמניה של האופרה בילי באד מאת בנג'מין בריטן. בין השנים 1965 ו-1968 היה המנצח הראשי בתזמורת הסימפונית של לונדון, ובאותה תקופה ניצח בהופעות אורח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
אישטוון קרטס היה אורח תדיר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בפילהרמונית של וינה, בתזמורת פילדלפיה, בתזמורת הסימפונית של שיקגו ובעוד רבות אחרות.
בשנת 1973 התמנה למנצח באמברגר סימפוניקר, אך זמן קצר אחר כך, כשבא לסדרת קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית, יצא לשחייה בחוף הרצליה וטבע בים, בערב פסח, 16 באפריל 1973. בסדרה זו מילא את מקומו המנצח סטנלי ספרבר. בתקופה סביב מותו הטרגי עסק בהקלטת "וריאציות על נושא של היידן" ומכלול הסימפוניות של ברהמס. כמחווה לזכרו, השלימה הפילהרמונית של וינה את ההקלטות לאחר מותו.
בין הקלטותיו הרבות, הקלטה מלאה ראשונה של "חסדו של טיטוס", האופרה האחרונה של וולפגנג אמדיאוס מוצרט, שנכתבה לאחר שרוב "חליל הקסם" היה כתוב כבר.
ראו גם

רשימת הקלטותיו בוויקיפדיה האנגלית.
אולג בלוחין

אולג ולדימירוביץ' בלוחין (ברוסית: Олег Владимирович Блохин; נולד ב-5 בנובמבר 1952) הוא כדורגלן ומאמן עבר, ששיחק בדינמו קייב ונבחרת ברית המועצות, ואימן את נבחרת אוקראינה בכדורגל.
בלוחין נחשב אחד מגדולי השחקנים בהיסטוריה של הכדורגל הסובייטי. הוא שיאן ההופעות ומלך השערים של נבחרת ברית המועצות.
בלוחין זכה בפרס כדור הזהב לשנת 1975 ובפרס כדורגלן הזהב של אופ"א כשחקן הכדורגל הטוב ביותר באוקראינה ב-50 השנים האחרונות (1954–2003).
קריירה > כשחקן

אולג בלוחין נולד בקייב, אוקראינה (בעבר ברית המועצות) לאב רוסי ואמא אוקראינית. שני הוריו היו ספורטאים בצעירותם - אביו היה אלוף קייב בריצת 100 ו-200 מטר ואמו הייתה אלופת ברית המועצות בריצת 100 מטר משוכות ובקרב חמש. אולג שיחק מגיל צעיר מאוד בקבוצת הנוער של דינמו קייב ובגיל 17 הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון, בה שיחק ברוב הקריירה שלו.
בלוחין הוא שיאן ההופעות של דינמו קייב עם 433 הופעות ומלך השערים שלה בכל הזמנים עם 211 שערים. בלוחין שיחק גם בנבחרת ברית המועצות והופיע במדיה ב-112 משחקים, שיא הופעות בנבחרת לשחקן סובייטי. הוא גם מלך השערים בכל הזמנים של הנבחרת הסובייטית עם 42 שערים. עם הנבחרת השתתף בשני מונדיאלים - 1982 ו-1986. בלוחין שיחק גם 12 משחקים במדי הנבחרת האולימפית של ברית המועצות וזכה עמה במקום שלישי בשתי אולימפיאדות רצופות - ב1972 וב1976. רוב ימיו הוא כונה "האביר של דינמו".
בשנת 1988 היה בלוחין לשחקן הכדורגל הסובייטי הראשון שהורשה ועבר לשחק בחו"ל בקבוצות פורוורטס שטייר (אוסטריה) ואריס לימסול (קפריסין). בשנת 1990 פרש בלוחין ממשחק פעיל.
קריירה > כמאמן

בשנים 1990-2002 אימן מספר קבוצות בליגה היוונית. בשנת 2002 חזר לאוקראינה, שם נבחר לחבר פרלמנט מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אוקראינה. כעבור שנה פרש מהפוליטיקה ומונה כמאמן נבחרת אוקראינה.
בשנת 2006 הצליח להוביל את נבחרת אוקראינה לראשונה למונדיאל. באותו טורניר הגיעה נבחרתו עד לשלב רבע הגמר, בו הפסידה 3-0 לנבחרת איטליה.
בדצמבר 2007, לאחר שנבחרת אוקראינה לא הצליחה להעפיל לאליפות אירופה, פרש מאימון הנבחרת.
לאחר פרישתו מאימון הנבחרת עבר בלוחין למוסקבה, שם אימן במשך שנה את קבוצת מועדון הכדורגל מוסקבה. בשנת 2009 מונה למנהל אדמיניסטרטיבי של קבוצת צ'רנומורץ אודסה. באביב 2011 מונה שוב לתפקיד המאמן הראשי של נבחרת אוקראינה, לקראת טורניר היורו אותו אירחה לצד פולין. בטורניר נחלה נבחרת אוקראינה אכזבה כשהודחה בשלב הבתים, מה שגרם לבלוחין לסיים את תפקידו ולחזור לאמן את דינמו קייב.
חיים אישיים

אולג בלוחין היה נשוי לאירינה דריוגינה (אנ'), אלופת עולם לשעבר בהתעמלות אמנותית. הזוג התגרש בתחילת שנות ה-90. מנישואין אלו נולדה בתו אירינה (1983).
בסוף שנות ה-90 התחתן בלוחין בשנית. מנישואיו השניים יש לו שתי בנות - אנה (2001) ויקטרינה (2002).
תארים > שחקן

גביע אירופה למחזיקות גביע (2): 1974/75, 1985/86
אליפות ליגת העל הסובייטית (8): 1970/71 ,1973/74 ,1974/75 ,1976/77, 1979/80 ,1980/81 ,1984/85 ,1985/86
גביע ברית המועצות בכדורגל (5): 1973/74 ,1977/78, 1981/82 ,1984/85, 1986/87
מקום שלישי באולימפיאדת מינכן: 1972
מקום שלישי באולימפיאדת מונטריאול: 1976
תארים > מאמן

גביע יוון בכדורגל (2): 1989/90 ,1991/92
תארים > אישיים

כדור הזהב (1): 1975
כדורגלן השנה בברית המועצות (3): 1973 ,1974 ,1975
מלך השערים של ליגת העל הסובייטית (5): 1972, 1973, 1974, 1975, 1977
כדורגלן הזהב של אוקראינה (1): 2004
אה"מ פורמידבל (1898)

| --- | --- |
ציור של אה"מ "פורמידבל", ספטמבר 1898
ציור של אה"מ "פורמידבל", ספטמבר 1898
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת פורמידבל
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי בפורטסמות' 
 תחילת הבנייה:  21 במרץ 1898
 הושקה:  17 בנובמבר 1898
 תקופת הפעילות:  10 באוקטובר 1901 – 1 בינואר 1915 (13 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה על ידי הצוללת U-24
 מיקום:  50°13′11″N 3°04′04″W﻿ / ﻿50.21972222°N 3.06777778°W﻿ / 50.21972222; -3.06777778 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 14,700 טון, מרבי: 16,100 טון
 אורך:  131.6 מטר
 רוחב:  22.9 מטר
 שוקע:  8 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  780 איש
 טווח שיוט:  9,400 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  2 מנועי קיטור בהספק אינדיקטורי של 15,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון: 229 מ"מ   הסיפון: 25–76 מ"מ   צריחי התותחים הראשיים: 254 מ"מ   בתי התותחים: 152 מ"מ   בסיסי התותחים הראשיים (ברבטות): 305 מ"מ   מחיצות המדורים: 229–305 מ"מ   צריח הניתוב: 356 מ"מ
 חימוש:  4 תותחים 12 אינץ' (305 מ"מ)   12 תותחים 6 אינץ' (152 מ"מ)   10 תותחים 12 פאונד (3 אינץ', 76 מ"מ)   6 תותחים 3 פאונד (1.9 אינץ', 47 מ"מ)   4 צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ)
 
אה"מ "פורמידבל" הייתה אוניית מערכה קדם-דרדנוט של הצי המלכותי הבריטי, הראשונה בסדרת "פורמידבל" והשלישית מבין ארבע אוניות הצי שנשאו שם זה. בניית האונייה החלה במרץ 1898, היא הושקה בנובמבר אותה שנה ובנייתה וציודה הושלמו בספטמבר 1901. "פורמידבל" שירתה תחילה בצי הים התיכון וב-1908 הועברה לצי התעלה. ב-1912 הוצבה בשייטת אוניות המערכה החמישית שבסיסה בנור.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, באוגוסט 1914, פעלה השייטת בתעלת למאנש מבסיסה בשירנס להגנה מפני פלישה גרמנית אפשרית. בימיה הראשונים של המלחמה חיפתה שייטת אוניות המערכה החמישית על מעבר חיל המשלוח הבריטי לצרפת. ב-31 בדצמבר ערכה השייטת אימונים בתעלת למאנש, ולמרות שנשקפה לה סכנת התקפה מצד צוללות גרמניות, יצאה לאימונים ללא הגנת משחתות; הצוללת הגרמנית U-24 עקבה אחר האוניות במהלך היום, ובשעות המוקדמות של 1 בינואר 1915 שיגרה שני טורפדות אל "פורמידבל" והטביעה אותה. באסון קיפחו את חייהם 547 מתוך 780 אנשי צוותה.
תיאור האונייה

אוניות הסדרה "פורמידבל" תוכננו ב-1897 על יסוד מאפייני המבנה והחימוש של הסדרות הקודמות "מג'סטיק" ו"קאנופוס" בתוספת שיפורים. מאוניות "מג'סטיק" הן נטלו את ממדיהן הגדולים יותר ומאוניות "קאנופוס" את שריון קרופ החזק יותר. כמו כן חומשו בתותחים ראשיים ובתותחים משניים ארוכים יותר ועל כן רבי-עוצמה, וגם צורת הגוף שלהם שופרה להגדלת המהירות. התוצאה שהתקבלה הייתה אונייה בעלת שריון חסין יותר בהשוואה לשתי הסדרות הקודמות, שמהירותה גבוהה כמו של אוניות "קאנופוס".
אורכה הכללי של "פורמידבל" היה 431 רגל 9 אינץ' (131.6 מטרים), רוחבה 75 רגל (22.9 מטרים) והשוקע 25 רגל 11 אינץ' (7.90 מטרים), ההדחק הסטנדרטי 14,500 טון אימפריאלי (14,700 טון מטרי) וההדחק המרבי 15,800 טון אימפריאלי (16,100 טון מטרי). הצוות מנה 780 קצינים וחוגרים. האונייה הונעה על ידי זוג מנועי קיטור תלת דרגתיים בני 3 צילינדרים. הקיטור סופק על ידי עשרים דוודי בלוויל. עשן הדוודים נפלט לשתי ארובות באמצע האונייה. שני המנועים פיתחו יחד הספק אינדיקטורי של 15,000 כוחות סוס (11,000 קילוואט) שהעניקו לאונייה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש).
סוללת התותחים הראשית של "פורמידבל" מנתה ארבעה תותחי 12 אינץ' / 40 קליברים (305 מ"מ) בצריחים דו-קניים, צריח אחד לפני המבנה העילי וצריח שני מאחוריו. בסיסי הצריחים, הברבטות, איפשרו טעינה או צידוד ב-360 מעלות. כמו כן הייתה האונייה חמושה בסוללה משנית של שנים עשר תותחי 6 אינץ' / 45 קליברים (152 מ"מ) שהוצבו בבתי תותחים (casemates), בעשרה תותחי 12 פאונד 3 אינץ' (76 מ"מ) ובשישה תותחי 3 פאונד 1.9 אינץ' (47 מ"מ) להגנה מפני ספינות טורפדו. כמקובל באוניות המערכה בתקופה זו, חומשה האונייה גם בארבעה צינורות טורפדו 18 אינץ' (457 מ"מ) שקועים בגוף.
ל"פורמידבל" הייתה חגורת שריון בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים); המחיצות הרוחביות בשני קצות החגורה היו בעובי 9–12 אינץ' (229–305 מילימטרים). השריון של צריחי הסוללה הראשית היה בעובי 8–10 אינץ' (203–254 מילימטרים), ושריון הברבטות בעובי 12 אינץ' (305 מילימטרים). שריון בתי התותחים המשניים היה מפלדת קרופ בעובי 6 אינץ'. דפנות צריח הניתוב היו בעובי 14 אינץ' (356 מילימטרים). לאונייה היו שני סיפונים משוריינים בעובי 1–3 אינץ' (25–76 מילימטרים), בהתאמה.
תולדות שירותה

"פורמידבל" נבנתה במספנת הצי בפורטסמות'. שדריתה הונחה ב-21 במרץ 1898 והיא הושקה ב-17 בנובמבר 1898, עוד קודם שבנייתה הושלמה. הסיבה לכך היה הצורך לפנות את מדרון ההשקה כדי שאפשר יהיה להתחיל לבנות את אוניית המערכה "לונדון". בניית "פורמידבל" וציודה הסתיימו בספטמבר 1901. מפקד האונייה, קפטן אלכסנדר ויליאם צ'יזהם-באטן, והצוות הועברו אליה מאה"מ "רזולושן", שסיימה את תקופת שירותה הפעיל והושבתה ב-9 באוקטובר. "פורמידבל" הוכנסה לשירות פעיל בפורטסמות' ב-10 באוקטובר והוצבה בצי הים התיכון. בספטמבר 1902 הפליגה אל הים האגאי עם אוניות אחרות של הצי לעריכת תמרונים משולבים ליד נאפפליו. שנה לאחר מכן ליוותה את היאכטה המלכותית "ויקטוריה אנד אלברט" במהלך סיור המלך בים התיכון. היא הוכנסה לשיפוצים במלטה ב-1904 שהסתיימו באפריל 1905, ובאפריל 1908 הועברה לצי התעלה.
"פורמידבל" סיימה את תקופת שירותה הפעיל והושבתה לשם שיפוצים במספנת צ'טם ב-17 באוגוסט 1908. ב-20 באפריל 1909 הוחזרה לשירות והוצבה בפלגה הראשונה של צי מימי המולדת שבסיסה בנור. ב-29 במאי הועברה לצי האטלנטי. במאי 1912 הושאר בה צוות שלדי והיא הועברה לשייטת אוניות המערכה החמישית בצי השני, ציי מימי המולדת, שבסיסו בנור, וכאן שירתה עד פרוץ המלחמה באוגוסט 1914.
תולדות שירותה > מלחמת העולם הראשונה

בתחילת מלחמת העולם הראשונה הועברו "פורמידבל" ושאר אוניות השייטת החמישית אל צי התעלה כדי להגן על תעלת למאנש. לאחר שחיפתה על העברת חיל המשלוח הבריטי לצרפת באוגוסט 1914, השתתפה "פורמידבל" בהעברת גדוד הנחתים של פורטסמות' לאוסטנדה ב-25 באוגוסט. ב-14 בנובמבר עברו "פורמידבל" ושאר אוניות השייטת החמישית לשירנס מחשש לפלישה גרמנית לבריטניה. השייטת הוחלפה על ידי אוניות המערכה מסדרת דאנקן של שייטת אוניות המערכה השישית והועברה לפורטלנד ב-30 בדצמבר.
תולדות שירותה > טביעת האונייה

תחת פיקודו של תת אדמירל סר לואיס ביילי, מפקד צי התעלה, השתתפה שייטת אוניות המערכה החמישית ב-31 בדצמבר בתרגילי ירי תותחים ליד האי פורטלנד, אליהם הצטרפו גם הסיירות הקלות "טופז" ו"דיימונד". לפעולה זו לא הוקצה כוח של משחתות להגנה מפני צוללות. בלילה שלאחר התרגיל המשיך הצי לסייר בים, למרות שנתקבל דיווח על נוכחות צוללות באזור. הראות באותו לילה הייתה טובה, אך הים סער והיקשה על זיהוי צוללות. ביילי לא חשב שנשקפת סכנה מצוללות, ועל כן הוליך את אוניותיו בטור במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). "פורמידבל" הייתה אוניית המערכה האחרונה בטור, ואחריה רק שתי הסיירות. הצוללת הגרמנית U-24 עקבה בחשאי אחרי השייטת במהלך אימוניה בשעות אחר הצהריים, כדי למצוא עמדת תקיפה מתאימה.
בסביבות השעה 02:20 ב-1 בינואר 1915 שיגרה U-24 טורפדו לעבר "פורמידבל" ופגעה בדופנה הימנית מול הארובה הקדמית. מפקד "פורמידבל", קפטן לוקסלי, ניסה להציל את האונייה על ידי קירובה לחוף; האוניות הבריטיות האחרות לא היו מודעות בשלב זה למה שקרה, אבל לאחר ש"פורמידבל" יצאה מהטור, חשה אליה "טופז" כדי לבדוק מדוע עשתה זאת. עשרים דקות אחר כך, כש"טופז" חברה אל "פורמידבל", האונייה כבר נטתה 20 מעלות ימינה, ולוקסלי פקד על הצוות לנטוש את האונייה. אנשי צוות אחדים שנשארו באונייה ניסו להצילה על ידי מילוי מכלי הנטל הנגדיים כדי להקטין את זווית הנטייה, אך "פורמידבל" כבר הייתה שקועה עמוק במים.
בסביבות השעה 03:05 שיגרה U-24 טורפדו נוסף לעבר "פורמידבל" ופגעה בה שוב בצידה הימני, קרוב לחרטום. "טופז" ו"דיימונד" החלו בפעולות הצלה, אך בשל הים הסוער התקשו מאוד להעלות לסיפון את הניצולים שבמים. "פורמידבל" המשיכה לצוף עוד שעה וארבעים דקות, ובשעה 04:45 החלה שוקעת כשחרטומה צולל ראשון. היא המשיכה לצוף כשירכתיה באוויר למשך דקות אחדות ואחר כך שקעה למצולות. לוקסלי נראה בפעם האחרונה על הגשר כשהוא מפקח בקור רוח על נטישת האונייה. "דיימונד" משתה מן המים שלושים ושבעה קצינים ואנשי צוות. ספינת המכמורת "פרובידנט" מבריקסהם אספה בסביבות הצהריים 73 אנשי צוות של "פורמידבל" מאחת מסירות השירות של האונייה; סירת השירות השנייה של "פורמידבל", ובה 47 אנשי צוות, הצליחה להגיע לליים רג'יס לאחר 22 שעות בים. סך הכל נהרגו בטביעת האונייה 35 קצינים ו-512 חוגרים.
מסקנות החקירה שערכה האדמירליות קבעו כי עריכת אימונים בתעלה ללא הגנת משחתות היא מסוכנת ביותר ואין להמשיך בכך. ביילי הודח מפיקוד משום שלא נקט אמצעי זהירות נאותים מפני התקפת צוללות.
שרידי האונייה

אתר שרידי האונייה "פורמידבל" מוגדר כאתר מפוקח בהתאם לחוק ההגנה על שרידי מטוסים ואוניות צבאיים משנת 1986.
הערות שוליים

↑  הספק אינדיקטורי (indicated horsepower) הוא ההספק "ברוטו" של המנוע, המחושב על פי הלחץ והנפח המשתנים של הקיטור בצילינדר בזמן עבודת המנוע. נתונים אלה נמדדים באמצעות מכשיר הנקרא "אינדיקטור", ומכאן השם.(אנ')
שרטוט סכמתי של אוניית-מערכה מסדרת "פורמידבל"
אה"מ פורמידבל בפלימות' סאונד, ציור מאת צ'ארלס דיקסון
"פורמידבל", תצלום בספר "The Great War in Pictures".
טביעת "פורמידבל", איור בספר בגרמנית מ-1919