העבודה במקדש
ביאורים

↑  בשונה מכהני משמר אחר שלא עובדים באותו שבוע, כהני בית אב אחר ממשמרת הכהונה של אותו שבוע נמצאים בכוננות בירושלים למקרה שיצטרכו אותם
↑  הגמרא מסכת יומא, דף ס"ט, עמוד א' אומרת שבגדי הכהונה לא היו ממש מתחת לראשיהם של הכהנים אלא ליד ראשיהם כי האבנט היה עשוי מכלאיים והיה אסור לישון עליו
1 2  פשט המשנה הוא שהפיס הראשון נערך בבית המוקד, וכן כתבו המפרש על תמיד, והרא"ש. אבל הרמב"ם למד מהגמרא ביומא שכל הפייסות נערכו בלשכת הגזית, ולכן הוא מפרש שהפיס נערך אחרי בילוש העזרה. התפארת ישראל מסביר את הגמרא שממנה למד הרמב"ם, שכל הפייסות נערכו בלשכת הגזית כי היה צריך שזקן מהסנהדרין יפקח עליהם. אבל בזמן של תרומת הדשן עדיין לא היו הסנהדרין במקדש, ולכן לא היה טעם ללכת ללשכת הגזית.
↑  ישנה מחלוקת בין הרמב"ם לרש"י כמה אצבעות כל כהן מוציא. לדעת רש"י כל כהן יכול להוציא אצבע אחת, וכהן חולה שקשה לו להוציא אצבע אחת יכול להוציא שתיים, ומונים אותו פעם אחת, ואם הוציא אגודל (שקל להוציא ולהכניס אותה בלי שישימו לב) לא סופרים אותו כלל. לדעת הרמב"ם כל כהן יכול להוציא כמה אצבעות שהוא רוצה, וסופרים אותו כפי מספר האצבעות שהוציא, ואם הוציא אגודל לא סופרים את האגודל.
↑  יש כמה דעות מה מטרת בילוש העזרה. לדעת רבי עובדיה מברטנורא ורבי שמעיה מטרת הבילוש היא לוודא שכל כלי השרת נשארו במקומם. לדעת רבי יוסף קורקוס מטרת הבילוש היא לוודא שאין טומאה בעזרה.
↑  הדין שהכהן הולך לבד מופיע במשנה. המפרשים נחלקו מה הסיבה שהכהן הולך לבד. לדעת המפרש על תמיד, והתפארת ישראל הסיבה היא שאסור להיכנס לבין האולם ולמזבח ללא צורך של עבודה. והואיל ואסור לעבוד לפני תרומת הדשן אז הכהנים צריכים לחכות עד שיתרם הדשן כדי לקדש ידיים ורגליים לקראת עבודות היום. לדעת הראב"ד כוונת המשנה היא להגיד שאין צריך שכהן אחר ילך איתו, כי את תרומת הדשן עושה רק כהן אחד. אבל אין איסור שעוד כהנים ייכנסו איתו, ואולי אפילו נכנסו איתו כדי לעזור לו לקדש ידיו ורגליו
↑  ישנה מחלוקת האם מביאים מלשכת העץ או מלשכת העצים
↑  הגמרא מסבירה שהסיבה שהכהן זוכה בכמה דברים היא כדי ליצור תמריץ לכהנים לקום לפיס על תרומת הדשן.
↑  על מנת לספק גחלים למזבח הקטורת. בשבת היו משתמשים במערכה זו גם להקטרת בזיכי הלבונה שהיו עם לחם הפנים, ולכן היו שמים עצים בכמות שתיצור שמונה סאים של גחלים.
↑  בספר עבודת הקרבנות הביא מחלוקת מתי זמן סידור המערכה השלישית. לדעת התפארת ישראל, והלחם משנה, אין להקמת מערכה זו זמן מוגדר, ומסדרים אותה בכל זמן ביום. לדעת הראב"ד והתוספות היו מסדרים את המערכה השלישית ביחד עם סידור שתי המערכות הראשונות. העבודת הקרבנות עצמו מתלבט האם סידור שני גזרי העצים היה לפני סידור המערכה השלישית או אחריה.
↑  על פי סדר המשניות במסכת תמיד, הפיס נערך לאחר סידור המערכות. לדעת הרמב"ם הפיס השני נערך ביחד עם הפיס הראשון, ומסידור המערכות הכהנים עוברים ישר לשחיטת התמיד.
↑  זמן זה מקביל לעלות השחר או מעט אחריו
1 2  משנה, מסכת תמיד, פרק ד', משנה א', משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות תמידים ומוספין, פרק א', הלכה י"א. ועיין בתפארת ישראל על המשנה, בחלק "בועז", שהביא דעות נוספות אחרות, לפיהן השחיטה נעשית בטבעת השנייה מדרום
↑  במשנה נאמר שהוציאו תשעים ושלושה כלי כסף וכלי זהב. המפרשים נחלקו מה משמעותו של המספר הזה. בירושלמי הובאו שתי דעות. הדעה הראשונה היא שהמספר הוא כנגד האזכרות (הופעה של שמות ה') בספרי חגי זכריה ומלאכי. הדעה השנייה היא שהמספר הוא כנגד היום עם הכי הרבה קרבנות מוסף, יום טוב ראשון של סוכות, שבו היו מקריבים ארבעה עשר כבשים, שלושה עשר פרים, שני אילים, ושעיר. סך הכל 30 קרבנות. הקרבן העדה שם, מסביר שסופרים גם את קרבן תמיד של שחר (כבש אחד) ולכל קרבן יש שלשה כלים. הרמב"ם בפירוש המשניות כתב "מספר זה ייתכן שהוא כדי מה שהיו צריכין מן הכלים לכל תשמישיהם באותו היום", וכך כתב גם במשנה תורה, ומשמע מדבריו שמוצאין את מספר הכלים הדרוש, ואין קדושה במספר 93.
לאורך הדורות היו שניסו למנות את רשימת תשעים ושלושה הכלים, ביניהם הרמ"ע מפאנו (בסימן כ בשו"ת הרמ"ע) שהסביר שמדובר על יום טוב ראשון של סוכות שחל בשבת, הרב יהושע יוסף פינברג, בספר עזרת כהנים (מידות ה ג דיבור המתחיל ואני, עמוד שעו בהדפסה החדשה), שהסביר שבכל יום השתמשו בשלושים ואחד כלים, ולכל כלי היו שתי רזרבות. והרב מאיר שפירא, (במכתב ששלח לרב יוסף רוזין) שמנה תשעים ושלושה כלים שונים שנצרכו להם ביום טוב ראשון של סוכות שחל בשבת.
↑  כדי שיהיה נוח יותר להפשיט את עורו.
↑  משנה, מסכת תמיד, פרק ג', משנה ד'. אמנם בגמרא נחלקו בכך האמוראים. רבא סבר שזו "גוזמא", ואילו שמואל סבר שכך באמת היה כי " אין עניות במקום עשירות". הרמב"ם הזכיר דין זה, בספר עבודה, הלכות תמידים ומוספין, פרק א', הלכה ט' וכתבו המפרשים שהוא פסק כשמואל. אמנם בספר עבודה, הלכות תמידים ומוספין, פרק ו', הלכה א', לא כתב באיזו כוס השקוהו. וכתב על זה בספר בנין שלמה (סימן א') שהרמב"ם סובר כרבא שלשיטתו מה שכתוב שהשקוהו בכוס של זהב היא גוזמא.
↑  יש מחלוקת מפרשים מי פתח את הדלתות. לדעת רוב המפרשים הפתיחה נעשתה על ידי כהנים. לדעת התפארת ישראל הפתיחה נעשה על ידי לווים, מכיוון שהם היו אלו שפתחו את השערים בכל המקדש. השיטה מקובצת מסביר שאכן בכל המקדש הלווים פתחו את דלתות המקדש, אולם להיכל היה אסור ללווים להיכנס, ולכן כהנים פתחו את דלתותיו.
↑  הברטנורא מסביר שהוא משאיר את הטני בהיכל כדי שיוציא אותו לשפיכה בבית הדשן ביחד עם הדשן של המנורה (שגומרים לדשן רק אחרי הקטרת הקטורת).
↑  יש מחלוקת מה היא אותה ברכת כהנים שמופיעה במשנה. לדעת רש"י ותוספות, מדובר על ברכת כהנים. לדעת רש"י ברכה ממש עם נשיאת כפיים, ולדעת תוספות רק אמירת הפסוקים כמו שאנחנו נוהגים לומר היום אחרי ברכות התורה. לדעת הרמב"ם והרשב"א מדובר על ברכת שים שלום
↑  הסיבה שרק כהנים חדשים השתתפו בפיס היא שהקטרת הקטורת מַּעֲשֶׁרֶת, ולכן לא היו נותנים לאנשים להקטיר פעמיים
↑  לְפִי שֶׁאָמַר בַּקְּטֹרֶת חֲדָשִׁים דַּוְקָא, אָמַר הָכָא חֲדָשִׁים גַּם יְשָׁנִים, כְּלוֹמַר מִי שֶׁזָּכָה בַפַּיִס פְּעָמִים אֲחֵרוֹת וּמִי שֶׁלֹּא זָכָה בֹּאוּ וְהָפִיסוּ
↑  במשנה נאמר על הפיס הרביעי מִי מַעֲלֶה אֵבָרִים מִן הַכֶּבֶשׁ וְלַמִּזְבֵּחַ. רוב המפרשים הבינו שמדובר על אדם אחד שמעלה איברים מהכבש למזבח. אולם יש דעות שגם בהעלאת איברים מהכבש למזבח זכו כמה כהנים. להלן נתייחס לכהן אחד שמעלה את האיברים
↑  סדר העבודות אחרי הפיס השלישי הוא על פי המשניות במסכת תמיד על פי הבנתו של הרב אברהם משער אריה, בספרו שלטי הגיבורים. לשיטת הרמב"ם הסדר היה מעט שונה, עיינו במשנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות תמידים ומוספין, פרק ו', הלכה ה' ובכסף משנה שם.
↑  הקטרת האיברים לפני ברכת הכהנים היא לפי דעת הרמב"ם בספר עבודה, הלכות תמידים ומוספין, פרק ו', הלכה ה' ונקט כדעתו גם הסמ"ג. אבל הגר"א למד מסדר המשניות במסכת תמיד שברכת הכהנים הייתה לפני הקטרת האיברים
↑  מלבד הכהן הגדול של היה מרים את ידיו מעל הציץ.
↑  ולדעת הרמב"ם היו עונים "ברוך ה' אלהים אלהי ישראל מן העולם ועד העולם".
↑  אחד משני השולחנות שהיו ממערב לכבש. השולחן השני היה השולחן שעליו הניחו את כלי השרת.
↑  המשנה במסכת פסחים אומרת שבמצב הסטנדרטי התמיד נשחט בשעה שמונה וחצי, ומוקרב בשעה תשע וחצי. בערב פסח, כאשר צריך להקריב אחריו את קורבן הפסח, מקדימים את הקרבתו, לשעה שמונה וחצי; כאשר ערב פסח חל ביום שישי, וצריך להספיק לצלות את קורבן הפסח לפני שבת, מקדימים את הקרבתו לשעה שבע וחצי (נשחט בשש וחצי).
↑  בלשון המקראית, זמן זה הוא חג הפסח, ואילו החג שמתחיל בט"ו בניסן נקרא חג המצות. מתקופת חז"ל ואילך משמשים שני השמות לתיאור החג שמתחיל בט"ו בניסן.
↑  בשונה מחג הסוכות, בחג הפסח קרבנות המוסף לא משתנים בין הימים.
↑  אשר לכתחילה יש להקריב אותם כבר ביום הראשון
↑  לא ביום טוב ולא בשבת
↑  להרחבה על השיטות השונות באשר לסדר הפעולות עם הערבות ראו בערך מצוות ערבה במקדש
↑  זכר להקפה זו נקבע מנהג ההושענות