stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוברט ואלזר
ביוגרפיה > 1956-1929

בתחילת 1929, לאחר שסבל זמן מה מהתקפי חרדה ומהזיות שהובילו להתמוטטות נפשית, נענה ואלזר לעצתו של פסיכיאטר ולהפצרותיה של אחותו ליזה והתאשפז במוסד הפסיכיאטרי ולדאו (Waldau) שליד ברן. בפרוטוקול רפואי של המוסד נכתב: "המטופל מודה שהוא שומע קולות." במוסד התייצב מצבו של ואלזר לאחר כמה שבועות והוא הוסיף לחבר ולפרסם טקסטים, אולם הרבה פחות מאשר בשנים הקודמות. הוא כתב שירים וקטעי פרוזה בשיטה שכינה "שיטת העיפרון", בכתב זעיר, שגודל אותיותיו הלך וקטן עד שלא עלה על מילימטר, ואת חלקם ערך והעתיק לנוסח נקי בדיו. מתקופה זאת לא נותרו טיוטות רבות, אלא בעיקר נוסחים נקיים וטקסטים שפורסמו. רק כשהועבר ואלזר בניגוד לרצונו בשנת 1933 אל המוסד הפסיכיאטרי הריזאו שבקנטון מולדתו אפנצל חדל לכתוב, "אף שמנהל המוסד, ד"ר אוטו הינריכסן", משורר בעצמו, "העמיד לרשותו חדר לפעילות ספרותית". כמו חוסי המוסד האחרים הועסק ואלזר בייצור של שקיות נייר וכן בעבודות סידור ומיון. בזמנו הפנוי קרא ספרות בידור.
החל משנת 1936 ביקר אותו במוסד הפסיכיאטרי הריזאו הסופר והמצנט השווייצרי קרל זליג (Seelig), שהיה מחסידי הכתיבה של ואלזר. את השיחות שערך זליג עם ואלזר במהלך טיולים רגליים ארוכים בסביבת המוסד, העלה על הכתב בספר טיולים עם רוברט ואלזר (1957 ,Wanderungen mit Robert Walser). קרל זליג פעל רבות למען פרסום מהדורות חדשות של יצירותיו של ואלזר, שהיה בינתיים לסופר נשכח. אחרי מותו של אחיו קרל (1943) ואחותו ליזה (1944) קיבל עליו זליג את האפוטרופסות על ואלזר. זליג הציע לוואלזר לעזוב את המוסד, אך זה, שאמנם היה עוף מוזר, אבל זה זמן רב לא הראה סימנים של מחלת נפש, סירב.
רוברט ואלזר אהב טיולים ארוכים ובודדים. בחג המולד 1956 מת מהתקפת לב בעת טיול כזה בשדה שלג. זמן קצר לאחר מכן נמצא בידי נער ששוטט בסביבה. התצלומים של המטייל המת בשלג מזכירים באופן מצמרר תיאור של מציאת המשורר המת סבסטיאן מתוך הרומן הראשון של רוברט ואלזר האחים טאנר.
יצירותיו והתקבלותן

הטקסטים של ואלזר מתאפיינים בטון עליז ומשועשע המכסה לעיתים קרובות על רגשות קודרים ופחדים קיומיים. בייחוד יצירותיו המוקדמות נדמות בקריאה ראשונה נאיביות וקלילות, אך מאחורי הפשטות הזאת מסתתרות תובנות מדויקות ומודרניות על חיי היומיום, המנוסחות לא פעם בשפה מורכבת ורבת רבדים. כיום נמנים הטקסטים של ואלזר, שפענוחן המלא החל בשנות ה-60, עם היצירות החשובות של תקופת המודרנה. בכתיבתו ואלזר השתעשע לעיתים קרובות בשימוש מודע בניב השווייצרי. נושאי הכתיבה נעים בין הגיגים אישיים ובין כתיבה על טקסטים ספרותיים אחרים.
יצירותיו והתקבלותן > תקופות היצירה של ואלזר

קשה להקיף את יצירתו של רוברט ואלזר במלואה. סיבה אחת לכך שמרבית קטעי הפרוזה הקצרים שלו פורסמו בנפרד בעיתונים ובכתבי עת. סיבה נוספת היא שיצירתו גדלה ומתרחבת עד היום באמצעות גילויים של טקסטים לא מוכרים –ב-2016, למשל, נמצאו מכתבים של רוברט ואלזר אל אמיל וידמר, עורך כתב העת Die Ähre בספרייה המרכזית בעיר זולותורן שבשווייץ. נדמה שאמירתו של ואלזר עצמו הולמת כאן: "הרומן שאיני חדל לכותבו הוא רומן אחד ויחיד ואפשר היה לכנותו רומן-אני שסוע ומבותר בדרכים רבות מספור" (Sämtliche Werke, 20, p. 322).
חוקריו של ואלזר מחלקים את יצירתו לארבעה שלבים, הקשורים למקומות המגורים המשתנים תדיר של המחבר: היצירות המוקדמות (1905-1898), שנכתבו תחת השפעת זרם היוגנדשטיל והאסתטיציזם; היצירות הריאליסטיות יחסית מתקופת ברלין (1913-1905), שבה נכתבו כל הרומנים של ואלזר שיצאו לאור בחייו; היצירות העוסקות בנושאים שווייצריים מתקופת ביל (1920-1913); וקטעי הפרוזה, השירים והדרמולטות המופשטים, ההרמטיים יותר ויותר, מתקופת ברן (1933-1921), שמבחינת היקפן הן חלק הארי של יצירתו של ואלזר. אחרי 1933, בעת שהייתו במוסד הפסיכיאטרי הריזאו, יבשה עטו של המחבר כמעט לגמרי במישור הספרותי. מזמן לזמן כתב עדיין מכתבים אולם ב-1949 נפסקה גם כתיבתם.
יצירותיו והתקבלותן > תקופות היצירה של ואלזר > 1905-1898: ההתחלה

משנת 1898 פורסמו במהדורת יום ראשון של היומון דר בונד שירים מאת ואלזר. ממארס 1902 עד אוגוסט 1903 נערך והודפס הספר החיבורים של פריץ קוכר בהוצאת אינזל. יוזף ויקטור וידמן, עורך מהדורת יום ראשון של הבונד, כתב במילות ההקדמה שלו שביצירותיו של ואלזר בא לידי ביטוי "דבר מה פראי, קדום ואמיתי, ועם זאת מעודן מאוד". בשנת 1899 פרסם גם כתב העת די אינזל שירים, פרוזה ודרמולטות מוקדמות של ואלזר.
אף על פי שאין זה נדמה כך, היה ואלזר פורה מאוד בשנים הראשונות; כ-80 שירים נכתבו בשנים האלה, נוספו עליהם טקסטים דרמטיים וקטעי פרוזה. במקבצים, שהחלו להתפרסם רק בתקופת ברלין, מצויים גם שירים רבים מראשית כתיבתו: מרבית מארבעים השירים שקובצו באסופה שירים (Gedichte, 1909; בתוספת 16 איורים פרי עטו של אחיו קרל ואלזר) פורסמו עוד בשנים 1898–1900 בכתבי עת. גם הקטעים הדרמטיים הכלולים בספר קומדיה (Komödie, 1919) נכתבו בסביבות 1900. מתכתובות של ואלזר עם ההוצאה לאור עולה כי ב-1903 נעשו תוכניות לפרסום הדרמות. הספר החיבורים של פריץ קוכר נועד להיות כרך ראשון מתוך שלושה; בכרכים 2 ו-3 היו אמורים להתפרסם הדרמולטות והשירים. אולם למרות הסקירות האוהדות על הספר, הכרכים הנוספים לא יצאו לאור מעולם – כנראה עקב שיעור המכירות הנמוך.
באותה תקופה פורייה מוקדמת של ואלזר נוצר גם רצף הסצנות שנכתב בעגה השווייצרית האגם (Der Teich), שקטעים ממנו פורסמו לראשונה בשנת 1966 בביוגרפיה שכתב רוברט מכלר (Mächler). הטקסט פורסם במלואו לראשונה ב-1972 בכרך 12.1 של כל כתביו של ואלזר, שנערכו על ידי יוכן גרבן. האגם הוא הטקסט היחיד של ואלזר שנכתב בעגה השווייצרית. החוקר ברנהרד אכטה העריך כי נכתב בשנת 1902.
תחילתו הספרותית של ואלזר מונה אפוא הן יצירות ליריות והן פרוזה. ואלזר כתב פרוזה בכל תקופות היצירה שלו – קטעים קצרים, רומנים ורשימות למדורי התרבות בעיתון. יצירתו הלירית נחלקת לשלוש תקופות: השנים המוקדמות (1905-1898), סוף שנותיו בביל (1920-1919 בערך) ושנותיו בברן (1931-1924 בערך).
יצירותיו והתקבלותן > תקופות היצירה של ואלזר > 1913-1905: ברלין

בתקופת מגוריו בברלין נכתבו לא רק הרומנים של ואלזר האחים טאנר, עוזר לכל עת ויאקוב פון גונטן, אלא גם קטעי פרוזה רבים שהתפרסמו בעיתונים ובכתבי עת יוקרתיים ותיארו את החיים בברלין תחת קיסר גרמניה וילהלם השני מנקודת המבט של הולך בטל זעיר-בורגני: "כשפיך מלא, רואות עיניך בו בזמן אדם אחר השקוע בתחיבת מזון לפיו. והאנשים אפילו לא צוחקים, גם אני לא. מאז הגעתי לברלין, הפסקתי לחשוב שהאנושי הוא מגוחך."
בתקופה הזה רווח הסגנון הריאליסטי בטקסטים של ואלזר, ובייחוד ברומן עוזר לכל עת. אולם בטקסטים אחרים, בראש ובראשונה ביאקוב פון גונטן, הופך העולם הריאליסטי הזה – מבלי להיות לרומנטי או לאגדי – למרחב מפלצתי ולא מובן, לעיתים סתום לחלוטין.
יצירותיו והתקבלותן > תקופות היצירה של ואלזר > 1921-1913: ביל

בשנת 1913 שב רוברט ואלזר לשווייץ ברגל. הנסיגה למולדת היא גם נסיגה מן החברה ומן החוג הספרותי אל המרחב הפרטי. רק קשרים מעטים נשמרו. את ההשראה לכתיבתו מוצא ואלזר בהליכות ארוכות בטבע. שינוי המקום משתקף גם בהתקות התוכניות והסגנוניות בכתיבתו: הרחק מן הנושאים המעסיקים את אנשי העיר הגדולה. בכתיבתו הוא פונה לסוגת האידיליה, אולם גם זו קורסת שוב ושוב ואינה מנותקת מן המשבר העולמי. כזר שהוא גם בן-בית במולדתו שלו, ואלזר מתמקד בשנים הראשונות של חזרתו בשלווה ובחוסר החשיבות של ערים קטנות בניגוד לכרך הסואנת והראוותנית ברלין.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הולכים וגדלים הסדקים באידיליה זו: לנימתם האירונית של הטקסטים מיתוספים גם החששות וחוסר היציבות המאפיינים עתות מלחמה. פה ושם נזכרת המלחמה במפורש: "לנגד עיניי עמד ביתי הרך, היקר והנעים, רעייתי היפה והילדים המתוקים שאהבתי יותר מכול. אבל לנגד עיניי עמד גם הפגיון שהשלכתי מידי והקרב שממנו ברחתי."
מרבית ספריו של ואלזר יצאו לאור בזמן מגוריו בביל. אמנם רק טקסט ארוך אחד נכתב אז – הטיול (1917) – אולם כמה אסופות של קטעי פרוזה יצאו לאור. הטיול הוא טקסט פרוזה שפורסם לראשונה באופן עצמאי בהוצאת הובר (Huber) ככותר התשיעי בסדרה "מסַפְּרים שווייצרים". ב-1919 פורסם אותו סיפור בגרסה ערוכה (על ידי ואלזר עצמו) באסופה Seeland. האסופות חיבורים (1913), סיפורים (1914) ושירים קטנים (1915) הודפסו בהוצאת קורט וולף (Wolff) בלייפציג. קטעי פרוזה (1917) יצא לאור בהוצאת ראשר (Rascher) בציריך, פרוזה קטנה (1917), חיי משורר (1917) וזלנד (1920) יצאו לאור בהוצאת אלכסנדר פרנקה (Francke) בברן, הקובץ קומדיה (1919) יצא לאור בהוצאת ברונו קסירר (Cassirer) בברלין, אף שהיה מיצירותיו המוקדמות.
יצירותיו והתקבלותן > תקופות היצירה של ואלזר > 1933-1921: ברן

בשנת 1921 עבר רוברט ואלזר לברן. משנת 1929 ואילך התגורר במוסד הפסיכיאטרי ולדאו שליד ברן ושם המשיך בכתיבה הספרותית עד 1933.
יצירותיו והתקבלותן > התקבלות יצירתו

ואלזר, שחוץ מהשתתפותו בחוג הסופרים של כתב העת די אינזל בתקופת יצירתו המוקדמת לא השתייך מעולם לאסכולה ספרותית, לקבוצה או לזרם, היה לפני מלחמת העולם הראשונה וגם בשנות ה-20 של המאה ה-20 סופר מוערך, אם כי בסוף התקופה הזו נודע בעיקר בזכות רשימותיו בעיתון. עם זאת, בשנות ה-30 הלך ונשכח ואלזר בגרמניה וגם המהדורות החוזרות שהוציא קרל זליג בשווייץ לא שינו זאת.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 חזר ונתגלה רוברט ואלזר לקהל הרחב, אף שבין מעריציו בימי חייו נמנו כריסטיאן מורגנשטרן, רוברט מוסיל, קורט טוכולסקי, פרנץ קפקא, ולטר בנימין והרמן הסה. מאז פורסמו כמעט כל כתביו במהדורות מוערות ומקיפות ופוענחו ונערכו הטיוטות המאוחרות שהשאיר אחריו. בין השאר השפיע ואלזר על מחברים מודרניים שונים, כגון: מרטין ואלזר, פטר ביקסל, פטר הנדקה, ו.ג. זבאלד ואלפרידה ילינק.
בשנת 1967 העבירה אחותו של רוברט ואלזר, פאני הגי-ואלזר, את עיזבונה לקרן קרל זליג, שהוקמה ב-1966 על ידי ד"ר אליו פרליך (Fröhlich), בתנאי שכל המסמכים יישמרו, יעובדו ויונגשו בארכיון שיוקם על שמו של רוברט ואלזר. בשנת 1973 ייסדה הקרן את הארכיון. בשנת 1996 הקימה קרן קרל זליג את אגודת רוברט ואלזר וב-2004 שינתה את שמה לקרן רוברט ואלזר בציריך. בשל קשיים כספיים עברה הקרן לברן ב-2009 ופתחה שם את מרכז רוברט ואלזר. מטרת המרכז היא לשמר, לקטלג ולחקור את כתביו של רוברט ואלזר ושל ידידו והמצנט שלו קרל זליג ולהנגישם לקהל הרחב. פרט לארכיון רוברט ואלזר, המרכז מחזיק ספרייה עם כל כתביו של רוברט ואלזר ומציג תערוכות נושאיות מתחלפות הנוגעות לרוברט ואלזר.
ב-1978 הוקמה בעיר מולדתו ביל קרן רוברט ואלזר בביל/ביין, המעניקה את פרס רוברט ואלזר לספרי ביכורים שווייצריים בגרמנית ובצרפתית.
על שמו של רוברט ואלזר נקראת רכבת-רוכנת של שירות הרכבות השווייצרי.
יצירותיו שתורגמו לעברית

עוזר לכל עת, (עם עובד, תרגמה והוסיפה אחרית דבר: אילנה המרמן). 1987.
יאקוב פון גונטן, (עם עובד, תרגמה והוסיפה אחרית דבר: אילנה המרמן). 1989.
איש שלא הבחין בשום דבר, (ספרית פועלים - סיפורת, מגרמנית: רן הכהן, ליקטה והוסיפה אחרית דבר: נגה אלבלך). 2010.
אפר, מחט, עיפרון וגפרור (עם עובד, תרגמה טלי קונס- ליקטה: אילנה המרמן). 2013.
האחים טאנר (עם עובד, תרגם ארז וולק. הוסיפה אחרית דבר: טלי קונס). 2016.
יצירותיו בגרמנית

Schneewittchen, 1901, verse drama
Fritz Kochers Aufsätze, 1904 ISBN 3-518-37601-2
Geschwister Tanner, 1907 ISBN 3-518-39982-9
Der Gehülfe, 1908 ISBN 3-518-37610-1
Poetenleben, 1908 ISBN 3-518-01986-4
Jakob von Gunten, 1909 ISBN 3-518-37611-X
Gedichte, 1909
Kleine Dichtungen, 1914 ISBN 3-518-37604-7
Prosastücke, 1916
Der Spaziergang, 1917 ISBN 3-518-37605-5
Kleine Prosa, 1917
Poetenleben, 1917 ISBN 3-518-01986-4
Komödie, 1919
Seeland, 1920 ISBN 3-518-37607-1
Die Rose, 1925 ISBN 3-518-37608-X
Der Räuber, 1925 (veröffentlicht 1978) ISBN 3-518-37612-8
Große Welt, kleine Welt, 1937
Dichterbildnisse, 1947
Dichtungen in Prosa, 1953
Robert Walser – Briefe, 1979
Geschichten, 1985 ISBN 3-518-37602-0
Der Spaziergang. Prosastücke und Kleine Prosa., 1985 ISBN 3-518-37605-5
Aufsätze, 1985 ISBN 3-518-37603-9
Bedenkliche Geschichten. Prosa aus der Berliner Zeit 1906-1912, 1985 ISBN 3-518-37615-2
Träumen. Prosa aus der Bieler Zeit 1913-1920, 1985 ISBN 3-518-37616-0
Die Gedichte, 1986 ISBN 3-518-37613-6
Komödie. Märchenspiele und szenische Dichtung, 1986 ISBN 3-518-37614-4
Wenn Schwache sich für stark halten. Prosa aus der Berner Zeit 1921-1925, 1986 ISBN 3-518-37617-9
Zarte Zeilen. Prosa aus der Berner Zeit 1926, 1986 ISBN 3-518-37618-7
Es war einmal. Prosa aus der Berner Zeit 1927-1928, 1986 ISBN 3-518-37619-5
Für die Katz. Prosa aus der Berner Zeit 1928-1933, 1986 ISBN 3-518-37620-9
Aus dem Bleistiftgebiet Band 1. Mikrogramme 1924/25, 1985 ISBN 3-518-03234-8
Aus dem Bleistiftgebiet Band 2. Mikrogramme 1924/25, 1985 ISBN 3-518-03234-8
Aus dem Bleistiftgebiet Band 3. Räuber-Roman, Felix-Szenen, 1986 ISBN 3-518-03085-X
Aus dem Bleistiftgebiet Band 4. Mikrogramme 1926/27, 1990 ISBN 3-518-40224-2
Aus dem Bleistiftgebiet Band 5. Mikrogramme 1925/33, 2000 ISBN 3-518-40851-8
Aus dem Bleistiftgebiet Band 6. Mikrogramme 1925/33, 2000 ISBN 3-518-40851-8
Unsere Stadt. Texte über Biel., 2002 ISBN 3-907142-04-7
Feuer. Unbekannte Prosa und Gedichte., 2003 ISBN 3-518-41356-2
Tiefer Winter. Geschichten von der Weihnacht und vom Schneien. Hg. v. Margit Gigerl, Livia Knüsel u. Reto Sorg. Frankfurt: Insel Taschenbuch Verlag 2007 (it; 3326), ISBN 978-3-458-35026-2
מהדורות מוערות בגרמנית

Walser, Robert: Werke. Berner Ausgabe. Hg. v. Lucas Marco Gisi, Reto Sorg, Peter
Stocker u. Peter Utz. Suhrkamp, Berlin seit 2018ff. (=BA)
Walser, Robert: Kritische Robert Walser-Ausgabe. Kritische Ausgabe sämtlicher
Drucke und Manuskripte. Hg. v. Wolfram Groddeck, Barbara von Reibnitz u.a..
Stroemfeld, Schwabe, Basel, Frankfurt am Main 2008ff. (=KWA).
Walser, Robert: Aus dem Bleistiftgebiet. Hg. v. Bernhard Echte u. Werner Morlang i.
des Robert Walser-Archivs der Carl Seelig-Stiftung, Zürich. Suhrkamp, Frankfurt am Main 1985–2000 (=AdB).
Walser, Robert: Sämtliche Werke in Einzelausgaben. 20 Bde. Hg. v. Jochen Greven. Suhrkamp, Zürich, Frankfurt am Main 1985-1986 (=SW).
לקריאה נוספת

קרל זליג, שיטוטים עם רוברט ואלזר, תרגמה מגרמנית: רחל ליברמן, ספריית הפועלים, 2023
The Review of Contemporary Fiction, Vol. XII, no. 1 (Robert Walser special issue)
Davenport, Guy "A Field of Snow on a Slope of the Rosenberg" Georgia Review 31:1 (Spring 1977) pp. 5–41
Frederick, Samuel. Narratives Unsettled: Digression in Robert Walser, Thomas Bernhard, and Adalbert Stifter. Evanston, Ill: Northwestern University Press, 2012.
Vila-Matas, Enrique Bartleby & Co. ISBN 0-8112-1591-1
Gary J. Shipley. "Smithereens: On Robert Walser’s Microscripts" The Black Herald (issue 4, October 2013) pp. 104–119
Ahmadian, Mahdi and Mohsen Hanif. "An Existential Crisis: the Significance of the Opening and Concluding Passages of Robert Walser’s Jacob Von Gunten." Forum for World Literature Studies 10.3 (2018): 463-472.
הערות שוליים

↑  ולטר, בנימין., ביקורת ומראית־עין : מבחר כתבים על ספרות ותיאטרון, רסלינג, 2015
↑  רוברט ואלזר, תרגום: אילנה המרמן, אחרית דבר מאת אילנה המרמן, עוזר לכל עת, עם עובד, 1978
↑  Kunkel, Benjamin, "Still Small Voice: The Fiction of Robert Walser", The New Yorker, 2007
↑  Robert Mächler, Das Leben Robert Walsers, Suhrkamp, Frankfurt am Main, 1976, ISBN 3-518-39986-1
↑  Peter von Matt, Die tintenblauen Eidgenossen. Über die literarische und politische Schweiz., dtv, München, 2004, עמ' 214
↑  Walser, Robert, תרגום: Aus dem Schweizerdeutschen von Händl Klaus u. Raphael Urweider, Der Teich. Szenen. Zweisprachige Ausgabe., Berlin: Reto Sorg. Insel Verlag, 2014
↑  Walser, Robert: Briefe 1921–1956. Hg. v. Peter Stocker u. Bernhard Echte. Unter Mitarbeit v. Peter Utz u. Thomas Binder. Suhrkamp, Berlin 2018, S. 299-300.
↑  Lucas Marco Gisi: Werkphasen. In: Lucas Marco Gisi (Hrsg.): Robert Walser-Handbuch. J. B. Metzler, Stuttgart 2018, ISBN 978-3-476-04594-2, S. 74.
↑  Robert Walser: Aschinger. In: Aufsätze. Bd. 3. Hrsg. von Jochen Greven (=Sämtliche Werke; 3),69.
↑  Robert Walser: Träumen. Hrsg. von Jochen Greven. Zürich, Frankfurt am Main: Suhrkamp 1985.S. 97.
↑   בועז יזרעאלי, קובץ השיחות עם ואלזר, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269514905171  PLWABN: 9810655047105606  BIBSYS: 90146315  BNE: XX965731  BnF: cb119288383 (data)  CANTIC: a11700713  GND: 118628860  HDS: 012378  ICCU: CFIV000453  ISNI: 0000 0001 2100 034X  LCCN: n50024511  LNB: 000063005  MusicBrainz: cda938a2-72ed-494b-b684-6eb5609ab831  NDL: 00460124  NKC: jn20000720324  NLA: 35589271  NLG: 68207  NLK: KAC200906671  NSK: 000203488  NTA: 068862970  RERO: 02-A003956149  RKD: 221534  SELIBR: 229035  SNAC: w6449m43  SUDOC: 027192261  TLS: Robert_Walser  Trove: 1005950  ULAN: 500396822  VcBA: 495/114592  VIAF: 27072914   WorldCat (עם VIAF): 27072914
אקסיומת היסוד

בתורת הקבוצות, אקסיומת היסוד היא אקסיומה במערכת תורת הקבוצות האקסיומטית (ZFC), שהוצגה לראשונה על ידי ג'ון פון נוימן. האקסיומה מבטיחה שקבוצות פתולוגיות מסוימות לא קיימות, למשל שאין קבוצה שמכילה את עצמה או קבוצות דומות.
באופן פורמלי, אקסיומת היסוד היא האקסיומה הבאה:
במילים אחרות, לכל קבוצה x, ליחס הסדר החלקי  \in  שמוגדר על איברי x יש איבר מינימלי.
אקסיומת היסוד שונה מהאקסיומות האחרות של ZFC בכך שהיא מגבילה את האפשרויות לקבוצות שמופיעות במודל, בניגוד לשאר האקסיומות שמאפשרות לבנות קבוצות מתוך קבוצות קיימות.
אקסיומה זו משמשת בעיקר לטיפול בתכונות של סודרים ולאפשר הגדרות באינדוקציה על פני כל הקבוצות.
מסקנות > אין סדרת שייכות יורדת אינסופית

מאקסיומת היסוד נובע שאין סדרה אינסופית יורדת של קבוצות:  \dots x_{2}\in x_{1}\in x_{0}.
הסיבה היא שהקבוצה  \{x_{i}|i<\omega \} תסתור את אקסיומת היסוד. מצד שני, בהנחת גרסה מוחלשת של אקסיומת הבחירה (אקסיומת הבחירה התלויה), גם הכיוון ההפוך נכון – מתוך כל דוגמה לקבוצה שסותרת את אקסיומת היסוד אפשר לבנות סדרת  \in  אינסופית יורדת. במילים אחרות יחס השייכות מבוסס היטב.
נעיר כי יכולה להיות במודל של אקסיומת היסוד סדרת שייכות אינסופית יורדת, כל עוד המודל לא "מכיר" אותה. לדוגמה, אם ניקח מודל של ZFC (כולל אקסיומת היסוד), M, ונסתכל על העל חזקה שלו ביחס לעל מסנן לא ראשי על הטבעיים. המודל המתקבל יקיים את אקסיומת היסוד (כמו כל טענה מסדר ראשון), אך יש בתוכו סדרת שייכות יורדת אינסופית:
נגדיר את  x_{n} להיות מחלקת השקילות בעל חזקה של הפונקציה  f_{n}(k)=\max(0,k-n) (זהו מספר טבעי לא סטנדרטי). כעת לפי משפט Łoś כיוון שהאוסף  \{k|f_{n+1}(k)\in f_{n}(k)\}=\mathbb {N} \setminus n שייך לעל המסנן הטענה  x_{n+1}\in x_{n} מתקיימת בעל החזקה, לכל n.
זו אינה סתירה כיוון שהסדרה  \{x_{n}\}_{n=0}^{\infty } היא לא איבר של על החזקה.
מסקנות > אינדוקציה על כל הקבוצות

נניח כי יש לנו טענה בשפה של תורת הקבוצות ואנחנו יכולים להוכיח שלכל קבוצה x, אם הטענה מתקיימת על כל האיברים של x אז היא מתקיימת גם על x. אז בהינתן אקסיומת היסוד – הטענה הזו מתקיימת על כל הקבוצות.
כי נניח בשלילה שיש x שלא מקיים את הטענה. על ידי הגדלת x אם יש צורך, נניח כי x סגור טרנזיטיבית, כלומר אם  z\in y\in x אז  z\in x (כאן אנחנו משתמשים באקסיומת האינסוף ובאקסיומת ההחלפה). לפי אקסיומת ההפרדה, יש תת-קבוצה y שמכילה את כל האיברים של x שאינם מקיימים את הטענה. קבוצה זו אינה ריקה (אחרת x היה מקיים את הטענה), ולכן, לפי אקסיומת היסוד, יש בה איבר מינימלי לפי יחס השייכות z. כל האיברים של z נמצאים ב-x אבל לא ב-y ולכן הם מקיימים את הטענה, ומכאן גם z מקיים את הטענה – בסתירה.
גם הכיוון ההפוך נכון – אם אקסיומת האינדוקציה על פני כל הקבוצות מתקיימת, אז גם אקסיומת היסוד מתקיימת.
מסקנות > סודרים

תחת אקסיומת היסוד ניתן להגדיר את הסודרים להיות בדיוק אוסף הקבוצות הטרנזיטיביות שאיבריהן סדורים קווית תחת יחס השייכות. האקסיומה מתרגמת במקרה הזה לכך שלכל תת-קבוצה לא ריקה יש מינימום.
מסקנות > הפרדוקס של ראסל

אקסיומת היסוד לא פותרת את הפרדוקס של ראסל. באופן כללי, לא ייתכן כי – אף על פי שאוסף מסוים של אקסיומות אינו עקבי – הוספת אקסיומה מסוימת תהפוך אותו לעקבי. ספציפית, במונחים מודרניים, הפרדוקס של ראסל מראה כי מחלקת כל הקבוצות שאינן איבר של עצמן, לא יכולה להיות קבוצה. מאקסיומת היסוד נובע רק שהמחלקה הזו מכילה את כל הקבוצות.
יקום פון-נוימן

אקסיומת היסוד שקולה גם לעובדה שכל הקבוצות מופיעות בבנייה האינדוקטיבית של פון-נוימן (וזה היה הניסוח המקורי של האקסיומה). הבנייה היא באינדוקציה טרנספיניטית על פני הסודרים:
V_{0}=\emptyset
V_{\alpha +1}={\mathcal {P}}(V_{\alpha })
V_{\alpha }=\bigcup _{\beta <\alpha }V_{\beta } עבור סודר גבולי.
V=\bigcup _{\alpha }V_{\alpha } – כאשר האיחוד נעשה על פני כל הסודרים.
אקסיומת היסוד שקולה לטענה ש-V ממצה את כל הקבוצות בעולם. תחת ההנחה הזו נגדיר את הדרגה של קבוצה x להיות הסודר  \alpha  הראשון בו  x\in V_{\alpha +1}.
נעיר כי ניתן להגדיר את הדרגה (ולהוכיח את שקילות ההגדרות) גם באינדוקציה על פני כל הקבוצות:
כך, למשל, אפשר לראות את השקילות בין אקסיומת היסוד וסכימת האינדוקציה.
המחלקה V מוגדרת בכל מודל שמקיים את אקסיומת ההחלפה, אקסיומת האיחוד ואקסיומת קבוצת החזקה. לכן, גם אם אנחנו מתחילים עם מודל של ZF ללא אקסיומת היסוד, V יהיה מודל של אקסיומת היסוד (בנוסף לשאר האקסיומות של ZF). מהסיבה הזו אם ZF ללא אקסיומת היסוד עקבית אז גם אקסיומת היסוד עקבית.
המיטוט של מוסטובסקי

הלמה של מוסטובסקי טוענת כי תחת הנחות רחבות, מודלים פנימיים מבוססים היטב של שפת תורת הקבוצות איזומורפיים לקבוצות טרנזיטיביות עם יחס השייכות הסטנדרטי. למה שימושית זו מדגימה את החשיבות של הביסוס-היטב של מודלים של ZF.
הרעיון הוא שאם  (M,E) הוא מודל של שפת תורת הקבוצות שמקיים את אקסיומת ההיקפיות, יחס השייכות בו מבוסס היטב ולכל x בתוכו האוסף  \{y|yEx\} הוא קבוצה, אז ניתן להגדיר את האיזומורפיזם הבא, הנקרא מיטוט מוסטובסקי:
ההגדרה היא הגדרה רקורסיבית, ולכן נכונותה מתבססת על הביסוס-היטב של היחס E ב-M – הנחה חזקה יותר מהתקיימות אקסיומת היסוד ב-M, כמו שצוין לעיל.
הערות שוליים

↑  כלומר המחלקה  \left\{x\mid x\notin x\right\}.
| נושאים בתורת הקבוצות |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | תורת הקבוצות הנאיבית • תורת הקבוצות האקסיומטית • קבוצה • יחידון • הקבוצה הריקה • קבוצת החזקה |  |
| פעולות | איחוד • חיתוך • משלים • הפרש סימטרי • מכפלה קרטזית |  |
| יחסים | יחס • יחס רפלקסיבי • יחס סימטרי • יחס אנטי-סימטרי • יחס טרנזיטיבי • יחס שקילות • יחס הופכי |  |
| פונקציות | פונקציה • פונקציה חד-חד-ערכית • פונקציה על • פונקציה חד-חד-ערכית ועל • פונקציית הזיווג של קנטור |  |
| משפטים | האלכסון של קנטור • משפט קנטור-שרדר-ברנשטיין • הלמה של צורן • משפט הסדר הטוב |  |
| סדר | סדר חלקי • סדר מלא • סדר טוב • טיפוס סדר • מספר סודר |  |
| עוצמות | עוצמה • קבוצה בת מנייה • קבוצה שאינה בת מנייה • עוצמת הרצף |  |
| אקסיומות | אקסיומת ההיקפיות • אקסיומת האיחוד • אקסיומת הקבוצה האינסופית • אקסיומת ההחלפה • אקסיומת קבוצת החזקה • אקסיומת היסוד • אקסיומת הבחירה |  |
| שונות | הפרדוקס של ראסל • השערת הרצף |  |
נדב העצני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בנובמבר 1960 (בן 64) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  חדשות, nrg, העיר 
 
נדב העצני (נולד ב-14 בנובמבר 1960) הוא עורך דין, פובליציסט ועיתונאי ישראלי.
ביוגרפיה

העצני הוא בנו של עורך הדין אליקים העצני שהיה ח"כ מטעם מפלגת התחיה בכנסת ה-12, ואחיו של בעז העצני, פעיל בארגוני המאבק למען שלמות הארץ. בשנת 1972, בגיל 12 עברה משפחתו לקריית ארבע והייתה מהראשונות להתיישב שם. כיום העצני מתגורר בירושלים. העצני הוא בוגר לימודי משפטים, היסטוריה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית.
העצני החל את הקריירה העיתונאית שלו בעיתון "חדשות", שם שימש כתב השטחים בין 1984 ל-1988. בתחילת 1988 מונה לעורך עיתון חדש בשם "לעניין". עיתון בעל קו ימני שהקים בישראל איל העיתונות האוסטרלי רופרט מרדוק. העצני החל בבניית מערכת וגיוס עובדים, מרביתם עיתונאים צעירים המזוהים עם הימין. תחילה היה "לעניין" אמור להיות עיתון ארצי, לבסוף הוחלט שיתפרסם כמקומון באזור תל אביב והמרכז ויופץ בחינם במאה אלף עותקים, בפורמט של מגזין. כשבועיים לפני השקת העיתון, בדצמבר 1988, הוחלף העצני בתפקיד העורך על ידי משה שניצר ממעריב. מרדוק השקיע כמיליון וחצי דולר בהשקת העיתון, אך בינואר 1990 החליט להפסיק לממן את העיתון והוא נסגר. בהמשך עבר העצני לכתוב בעיתוני רשת שוקן "העיר" ו"כל העיר", ואחר כך שימש כתב ועורך ב"מעריב".
מאז שהוסמך כעורך דין, עוסק העצני בעיקר בעריכת דין. בעבודתו כעורך דין הוא מייצג רבות עניינים של הימין. בין השאר ייצג את המתנחלים בבית החום, וייצג את תנועת אם תרצו בתביעת דיבה שנדחתה כנגד מקימי דף הפייסבוק "אם תרצו - תנועה פאשיסטית".
העצני שימש יועץ משפטי של החברה לאיתור ולהשבת נכסים של נספי השואה. בעקבות ריאיון עמו בנוגע לעבודתו עם החברה, הגיש העצני תביעת דיבה נגד המראיינים, גיא מרוז ואורלי וילנאי בטענה שהטיחו בו האשמות בלא שנתנו לו להגיב. אחר כך משך את התביעה. העצני גם הוביל תביעה בשווי 300 מיליון נגד בנק לאומי, בדרישה שישיב את נכסי נספי השואה.
בתחילת 2003 זכה העצני בתביעת דיבה כנגד העיתונאי איתן אורן, שהאשים את העצני ב"חגיגה על הדם" בעקבות רצח רבין. השופט, נעם סולברג פסק לו פיצוי של 40,000 ש"ח, עוד 10,000 ש"ח הוצאות משפט ופרסום התנצלות בעמודי החדשות.
בינואר 2016 החל להגיש תוכנית רדיו שבועית ברשת ב', יחד עם נילי אושרוב, בשם 'שניים אוחזים'.
בנובמבר 2017 פרסם מאמר שבו קרא לראש הממשלה, בנימין נתניהו, לפרוש מתפקידו, בנימוק: "כל מי שייבחר במקומו - מכץ ועד סער, מארדן ועד לוין, יהיה טוב יותר לליכוד ולמדינה בנסיבות הנוכחיות. כי מעבר לכל דבר אחר, נתניהו הפך באשמתו לנטל כבד על הליכוד והמחנה הלאומי, שלא לדבר על הסכנות שנשקפות מצעדים נואשים שהוא עלול לנקוט כדי לנסות להציל את עורו". באפריל 2021 כתב שוב: "נתניהו צריך לפרוש בכבוד, הטיעון ששני מיליון בחרו בו - שחוק".
בפברואר 2021 הגיש עתירה לבג"ץ נגד המדינה בטענה למניעת החזרה לישראל שלא כדין, בעקבות סגר הקורונה השלישי שהוכרז אז. העצני היה בארצות הברית יחד עם אחיו ללא אפשרות לחזור לישראל. כרטיסי הטיסה שלהם נרכשו כמה שבועות לפני שהוכרז על הסגר השלישי והם כבר חוסנו במנה השנייה של החיסון. בעקבות העתירה הוקמה ועדת חריגים לנוסעים נכנסים, שקבעה מספר קריטריונים אחידים לחוזרים לישראל.