stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תנועת דור דעה
היסטוריה > כיום

לאחר פטירתו של הרב יחיא קאפח המשיך את דרכו תלמידו הרב יחיא אביץ' שאף מונה לרב הראשי בתימן בהסכמת כל הקהילה. המחלוקת דעכה לאחר שניסיונות הפיוס בין שתי הקבוצות הצליחו, כשהדרדעים תחת הרב שלום קורח, ומתנגדי הדרדעים תחת הרב סעיד עוזרי, התאספו יחדיו. עם עליית יהודי תימן לארץ, היווה נכדו של הרב יחיא קאפח, הרב יוסף קאפח, כדמות הבכירה בקרב קבוצה זו. הרב יוסף קאפח, חתן פרס ישראל, שאף להמשיך את דרכו של סבו בכל הנוגע להליכה אחר משנתו של הרמב"ם, במחשבה, בהלכה ובנוסח התפילה, וכחלק ממפעל חייו ערך חיבורים חשובים רבים של הרמב"ם ורב סעדיה גאון (ראו חיבוריו שיצאו לאור), וכן הוציא שתי מהדורות חדשות של סדר התפילה הבלאדי. בניגוד לסבו הוא נמנע מלהביע כל דעה על הזוהר, מעבר לאמירה שמוטב לאדם לשאוב השפעה רוחנית מחיבוריו של הרמב"ם. יתר על כן, במענה לשאלת עיתונאי הוא השיב כי הספר מקובל עליו ואף הפנה בספריו לספר הזוהר. לכן יש ספק אם יש להתייחס לרב קאפח הנכד כדרדעי או לא. כוונתו הייתה כנראה ליישב בין שתי הקבוצות, כמו שהמהרי"ץ ניסה ליישב בין המסורתיים לבין המקובלים. עם זאת הוא לא הביע בפומבי התנגדות לספר הזוהר.
הרב יוסף קאפח נפטר בשנת 2000. תלמידו וממשיכו העיקרי, הרב ד"ר רצון ערוסי, רבה של קריית אונו, הבהיר בתשובה כי אין מקום היום להתנגדות לספר הזוהר. לדבריו, הסיבות שגרמו לפריצת המחלוקת בתימן, בהן אמונות טפלות שהוגדרו כקבליות אך אסורות גם לדעת רבים מפוסקי אשכנז וספרד, אינן קיימות היום בישראל. עוד כתב שהמחלוקת בעניין זה פסה מן העולם ואך "שועלים קטנים מחבלים כרמים" הם הממשיכים להחיותה.
מחוץ לעדת תימן, הרב חיים קניבסקי פסק שדרדעים שאינם מאמינים בספר הזוהר אינם מצטרפים למניין והם כאפיקורוסים. הרב בן ציון מוצפי מביא בשם הרב חיים סינואני והרב מרדכי שרעבי שהם ככופרים בתורה שבעל פה ואסור להתפלל בבתי הכנסת שלהם אם הם מפרסמים את דעתם ברבים. הרב יצחק יוסף אמר שאביו, הרב עובדיה יוסף הסתפק בדבר ולמעשה חשש לצרף דרדעים למניין, אך הוסיף שהיות וכולם גדלו בישיבות של בני העדות האחרות לא נשארו מהם מי שכופרים בזוהר. אולם במענה לשואל רואים שהרב עובדיה יוסף ידע שהדרדעים דבקו בכפירתם בזוהר, ואף על פי כן, פסק הרב כי אין הם נחשבים לכופרים בתורה כיוון "שקשה לומר כן [שהם כופרים], שהרי הזוהר היה גנוז שנים רבות, ואחר שנמצא הם מצאו בו כל מיני קושיות, שלדעתם, מראה סתירה לנאמר בתורה, ולכך אי אפשר לדונם ככופרים". כלומר, הרב עובדיה יוסף לא ראה בכפירה בזוהר כפירה בתורה, היות שלספר הזוהר אין מסורת בישראל. מאידך, הרב יחיא קאפח פסק בספרו "מלחמות ה'" כי מי שדבק בספר הזוהר ובמקובלים הרי הוא עובד עבודה זרה ואסור לאכול משחיטתו ולצרפו לכל דבר שבקדושה, ואין לו חלק לעולם הבא.
השקפת אנשי התנועה > רקע

התנועה ביקשה לשחזר את מה שהבינה כתפיסה היהודית המקורית בתחומי ההלכה, מחשבת ישראל, תפילה, חינוך ועוד. זאת, במטרה לשוב אל היהדות הרבנית "האותנטית" ולתקן סטיות שהשתרשו במהלך השנים. המודל שעמד לפני מייסדי התנועה היה זה של הרמב"ם כפי שבא לידי ביטוי בחיבוריו ההלכתיים, בתפיסת העולם הרציונליסטית בה החזיק, בשיטתו בענייני אמונות ודעות ובאופן בו שילב תורה ומדע.
הדרדעים דוחים את תפיסת העולם הקבלית בשל הבנתם את התאולוגיה הקבלית כמכוונת את העבודה לאל רק באמצעות הספירות. בכך הם רואים פגיעה בייחוד השם ועבודה זרה. כמו כן, הם מתנגדים לעולמה של הקבלה המעשית הכולל קמיעות, לחשים ועוד - תחום שהתפתח מאוד במאות האחרונות ביהדות תימן. בנוסף, הדרדעים טוענים שספר הזוהר לא נכתב בידי רבי שמעון בר יוחאי, ואין לספר הזוהר שום קשר לחז"ל.
הדרדעים קיבלו עליהם את שיטת הרמב"ם בכל עניין, הן בענייני הלכה ומנהג, הן בפילוסופיה יהודית. בסידוריהם, המבוססים על התכלאל הבלדי, השמיטו את מרבית הקטעים שמקורם בקבלה, ואשר נוספו במהלך השנים לסידורי יהודי תימן. הם נמנעים מלקיים מנהגים המבוססים על הקבלה.
את פעולותיו של הרב יחיא צאלח (המהרי"ץ) במהלך המאה ה-18 תפסו הדרדעים כניסיון למתן השפעה קבלית על סידור התפילה[דרוש מקור].
אמונה > עיקרי אמונה

הדרדעים מייחסים חשיבות מיוחדת לעיקר האמונה השני של הרמב"ם בנושא הייחוד המוחלט של האל, שלדעתם נפגמה על ידי מערכת הספירות בקבלה הרווחות כיום. לתמיכה בכך הם פונים לכתבים הפילוסופיים של גאונים וראשונים שונים כמו רב סעדיה גאון, רבנו בחיי אבן פקודה, רבי יהודה הלוי והרמב"ם.
אמונה > הגדרת הכפרנות

ישות שעליה מדובר תכופות בחיבורים האזוטריים של הקבלה, במיוחד בזוהר, היא הנקראת כ"זעיר אנפין", (במקביל לדמיורגוס), אשר לפי המונח והשימוש בו לקוח ממוצא הכנסייה הגנוסטית, אם כי בתקופות מאוחרות יותר נתפש בעיני המקובלים כאחד המלאכים בגן עדן הקשורים ליכולות הרגשיות של הנשמה ולמושג "כוח סופי". אותה דמות ידועה גם בכתבים לטיניים בשם Microprosopus, שמקורה ביוונית mikros = קטן, בשילוב prosopon = פנים, ונאמר שיש לה אב. מקובלים מסוימים טוענים שהתפילות ועשיית המצוות הולכות אל "זעיר אנפין", ושהעולם נברא על ידו. עבור מארי יחיא קאפח, אמירות כאלה היו בגדר כפירה, שכן לפיו אין ולא היה אחר מלבד אלוהים שברא את העולם, ואליו בלבד עלינו להתפלל. מנגד, טוענים ה"עיקשים" (מתנגדי הדרדעים בפי הדרדעים) שגם הרמב"ם לא חף מהשפעות זרות, שכן גם הוא למד ויישם את הפילוסופיה היוונית והושפע ממנה בתפיסתו התאולוגית-פילוסופית. על כך ישיבו הדרדעים ותלמידי הרמב"ם שהרמב"ם אכן הושפע מהפילוסופיה היוונית, אך זו לא הייתה אחת ממקורותיו בעת שקבע את פסיקותיו במשנה תורה. יתרה מזאת, לפי תפישת הדרדעים הרמב"ם מעודד ואף מחייב את האדם ללמוד לימודי חול ובראשם מדעים ופילוסופיה, ואין בכך פסול משום שמותר ללמוד חכמות חול מהגוים, והאיסור הוא על לשאוב מהגוים רעיונות רוחניים (כפי שלטענתם עשו המקובלים עם רעיון הגנוסיס), והם נשענים על דברי המדרש: "חכמה בגוים – תאמן... תורה בגוים אל תאמן".
במכתב להראי"ה קוק, טוען מארי יחיא קאפח כי אמונות כמו אלה עומדות בפועל בסתירה לתורה שניתנה לעם ישראל על ידי משה. הוא מותח ביקורת חריפה נגד הזוהר על כך שגורם לעידוד של אמונות כפרניות, כמו זו של ה"זעיר אנפין", וכן נגד המקובלים המודרניים הטוענים ש"זעיר אנפין" הוא האלוהים וישראל הם העם שלו, כמתואר בספר הברית (מאמר כ', פרק טו') ובספר יושר לבב (עמוד ד), וטוענים באופן שגוי שהוא זה שהוציא את ישראל מארץ מצרים, ושאשתו (שהיא ספירת המלכות) היא שהכתה את המצרים בעשרת המכות ובים, ואילו הוא שהתגלה לישראל בהר סיני ונתן את התורה שבכתב. כל האמונות הללו, טען מארי קאפח, צריכים להימחק מדת ישראל. משום שמשמעות התורה ברורה שרק אלוהים, ואלוהים לבדו, עשה את כל הנסים וההתגלויות האלה למען ישראל.
אמונה > גלגול נשמות וההידבקות בצדיקים

סלע מחלוקת נוסף בין דרדעים למקובלים נוגע לדחיית הדרדעים את הרעיון של גלגול נשמות. בין היתר הם מבססים את דעתם עקב חוסר הציון של גלגול הנשמות בתלמוד; העובדה שהגלגול תופס חלק מרכזי בדתות פגאניות אחרות; ובעיקר על בסיס התנגדותו של רס"ג, שכתב:
"הנני אומר כי אנשים, ממי שנקראים יהודים, מצאתים מאמינים בגילגול וקורים אותו "ההיעתקות", וענינו לדעתם רוח ראובן תהיה בשמעון, ואחר כך בלוי, ואחר כך ביהודה... ודברים רבים מן ההזיות הללו והבלבולים".
נקודת מבט זו משותפת לא רק לתלמידי הרמב"ם שאינם דרדעים, אלא גם לרבים ביהדות האורתודוקסית המרכזית. יתרה מזאת, הדרדעים נמנעים מלהתפלל, לפנות או לבקש בקשות מכל כוח או ישות נפרדת ובלתי תלויה מלבד אלוהים. הם נגד פנייה אל מלאכים או רבנים שנפטרו. ההתנגדות כוללת מקרים בו האדם מעוניין שהמלאך או נשמת הצדיק ייפנו את התפילה שלו לאלוהים, כלומר ישמשו כמתווכים (או, "מליצי יושר"). הדרדעים מחשיבים מנהגים כאלה כמנוגדים לחלוטין לעקרונות המהותיים ביותר של מה שהם מאמינים כיהדות אותנטית: לשרת את הבורא האחד שאין דומה לו מבלי לצרף מתווכים בתפילות ובקיום המצוות. זאת על סמך הבנתם את הספרים הנזכרים לעיל, ובפרט על ההלכות הנוגעות למתווך או מליץ המוזכרים במשנה תורה ובעיקר החמישי של י"ג עיקרי האמונה. תפילה, ביהדות, היא סוג של הביטוי האוניברסלי והשכיח ביותר לעבודת ה' מאז שבוטלה הקורבנות לאחר חורבן בית המקדש השני. לפי קביעת חז"ל: "אֵיזוֹ הִיא עֲבוֹדָה שֶׁבַּלֵּב? זוֹ תְּפִלָּה".
בנוסף לסוגיית הפנייה לכוחות עליונים שאינם הקב"ה, הדרדעים מסתייגים מהנוהג המקובל של ביקור בקברי צדיקים, אנדרטאות ושאר מקומות עלייה לרגל שכוללים את חייהם ופועלם של רבנים שנפטרו, כפי שהנוהג מצוי כיום, זאת משום שהסגידה וההתחקות אחר אותם רבנים מזכירה פולחן אישיות שיש בו אבק עבודה זרה., ועובר על איסור בניית הבמות ומזבחות. זו, כך הם טוענים, אותה הסיבה שהמסורת היהודית אינה מפרטת את מקום קבורתו של משה. בניגוד לכך, מסופר בתלמוד הבבלי על כלב בן יפונה שהתפלל ב"קברי אבות" בעת כניסת המרגלים לארץ. על כך ישיבו הדרדעים שבמקרה של כלב לא מדובר בעליה לרגל קבועה וממוסדת, אלא ביקור חד פעמי; הסיפור לא מובא כמקור ללימוד הלכה, אלא מסופר כהערה צדדית בחלק מדיון בגמרא, והדבר מנוגד לדברי התלמוד ירושלמי: "והצדיקים אין בונים להם נפש על קברותיהם שדבריהם הם זכרונם ולא יפנה אדם לבקר הקברות". כמו כן ישיבו שאין להבין אגדה זו כפשוטה ודברי חז"ל "הם רק משל וביטוי לפרישתו של כלב מעצת מרגלים ושנדבק באמונתם של האבות".
דגש ייחודי על מצוות

ישנן מספר מצוות והלכות עליהם הדרדעים עשויים לשים דגש, להבליט במיוחד או להחשיב כקווים מנחים וערכי יסוד, עקב טענתם שנושאים אלה ננטשו או שונו לבלי היכר על־ידי חלקים גדולים בעולם היהודי. נושאים אלה כוללים:
הלכות איסורי עבודה זרה, שלפי השקפתם אוסרות כל שימוש במתווכים שמימיים בין האדם לבין האלוהים, ואוסרים על תפילות ושאר פניות לישויות כמו רבנים (חיים או מתים) או ספירות, ומתירות רק פניה אל הישות העליונה והיחידה - אלוהים, ושאין לעשות שום פעולות של דבקות דתית לאף ישות או התגלמות של האל מלבד האל עצמו;
הלכות מסוימות בנושא כשרות, כגון חליטה - טבילת הבשר במים רותחים לפני הבישול;
החיוב כיסוי הראש החל נשים לא נשואות צריכות ללבוש כיסוי ראש, ולא רק נשואות;
קיום מצוות הנחת תפילין הכוללת את חול המועד של חגי סוכות ופסח;
השתדלות על עטיית טלית או תפילין לאורך כל היום (למעט במקרים שהתלמוד אוסר, כמו בבית הכסא).  הדרדעים לרוב מתפללים לפי נוסח התפילה הבלאדי של הרב יוסף קפאח, אשר נוסח זה בנוי זה על נוסח התפילה של המהרי"ץ, ולכן מכיל כמה תוספות קבליות, המאפשר להם להתפלל יחד עם המתפללים בנוסח הבלאדי שאינם דרדעים. עם זאת, התוספות הקבליות מסומנות בבירור על ידי הערות שוליים כתוספות מאוחרות יותר.
לקריאה נוספת

יהודה רצהבי, "דרדעים" (מנהגים ותקנות), עדות חלק א' עמודים 165–180.
ישראל ישעיהו, "דור דעה", שבות תימן, עמודים 166–231.
יוסף יובל טובי – תנועת 'דור־דעה' מתימן וביקורתו של ר' משה צארום על מנהגי הקבלה, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ו', 2016.
בת ציון עראקי קלורמן, השכלה, יהדות ואסלאם והוויכוח על הקבלה בתימן - היבטים חברתיים ותרבותיים, בתוך מאיר ליטבק ואורה לימור (עורכים), קנאות דתית, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים: 2007, עמודים 133–180.
לעשות רוצח

| --- | --- |

 סוגה:  דוקומנטרי
 יוצרים:  לורה ריקרדי מוירה דמוס
 כותבים:  לורה ריצ'ארדי, מוירה דמוס 
 בימוי:  לורה ריצ'ארדי, מוירה דמוס 
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  מחוז מניטווק 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  20
 הפקה
 חברת הפקה:  נטפליקס
 הפצה:  נטפליקס 
 אתר צילומים:  מחוז מניטווק 
 מוזיקה:  גוסטבו סנטאולאלה 
 אורך פרק:  47-66 דקות
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס
 תקופת שידור מקורית:  18 בדצמבר 2015 – 19 באוקטובר 2018 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
לעשות רוצח או להפוך אדם לרוצח (באנגלית: Making a Murderer) היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית אמריקאית בת 20 פרקים, בהפקת חברת נטפליקס אותה ביימו לורה ריקרדי ומוירה דמוס, המתארת את סיפורו של סטיבן אייברי, תושב מחוז מניטובק במדינת ויסקונסין בארצות הברית אשר ריצה 18 שנים בכלא בשל תקיפה מינית וניסיון לרצח של תושבת המחוז פני בירנסטן בשנת 1985. לאחר ניתוח בדיקות DNA שהוכיחו כי לא היה לו כל קשר לאירועים, שוחרר אייברי בשנת 2003. שנתיים לאחר מכן, נעצר אייברי בשנית והוגש נגדו כתב אישום בגין רצח הצלמת תרזה הולבק. הוא הורשע ברצח בשנת 2005, ומרצה מאסר עולם עד היום.
במקביל, עוקבת הסדרה אחרי סיפורו של ברנדון דסי, אחיינו של אייברי, שהורשע אף הוא ברצח תרזה הולבק ומרצה מאסר עולם.
העונה הראשונה הועלתה לאתר החברה ב-18 בדצמבר 2015. עם עלייתה, יצרה הסדרה הד תקשורתי וציבורי נרחב בארצות הברית אך גם ברחבי העולם, כאשר מאות אלפי בני אדם חתמו על עצומות הקוראות לנשיא ארצות הברית ברק אובמה לתת חנינה לאייברי ולדסי.
ב-22 ביוני 2017, לאחר מספר תהפוכות בערכאות המשפטיות, הורה בית המשפט לערעורים במדינת ויסקונסין, לשחרר את ברנדון דסי ממאסר באופן מיידי, לאחר שהתקבלה טענת עורכי דינו כי חקירתו הייתה לא חוקית.
נושא הסדרה

הסדרה מגוללת את סיפורו של סטיבן אייברי, בן למשפחה ענייה של מתבודדים המתגוררת במחוז מניטווק (Manitowoc) בוויסקונסין. בשנת 1985 הואשם אייברי באונס ובניסיון לרצח של תושבת המחוז פני בירנסטן. הרצח התרחש ביער בסמוך למגרש הגרוטאות שבו מתגוררת משפחתו. על אף העובדה שהראיות במקרה זה היו שנויות במחלוקת, הורשע אייברי על ידי חבר המושבעים ונשלח לכלא ל-18 שנים. בשנת 2003, שוחרר אייברי לאחר שבדיקת DNA שבוצעה ניקתה אותו מאשמה וחשפה כי התוקף האמיתי היה אנס אלים שפעל במשך שנים באזור והיה מוכר למשטרה.
לאחר שחרורו מהכלא, הגיש אייברי תביעה על סך 36 מיליון דולר כנגד משרד השריף המקומי ונגד מחוז מניטווק בשל עוגמת הנפש שנגרמה לו בשל מאסר השווא. בשנת 2005, שבועות ספורים לפי שתביעתו התבררה בבית המשפט, נעצר אייברי בשנית והוגש נגדו כתב אישום בגין אונס, רצח והתעללות בגופתה של צלמת מקומית בשם תרזה הולבק, שנראתה בפעם האחרונה בשטח שסביב ביתו, לאחר שהגיעה לצלם באתר הגרוטאות של המשפחה
החל משלב זה עוקבת הסדרה אחרי ההתנהלות המשפטית בעניינו של אייברי.זו כוללת צילומים ממושכים מדיוני בית המשפט, בהם עורכי דינו של אייברי מנסים להילחם על חפותו, כשמולם עומדים שוטרים ואנשי המחוז, אותם ביקש אייברי לתבוע על הנזק שנגרם לו בשל תקופת המאסר הממושכת שעבר.
במקביל לסיפורו של אייברי, מתואר ההליך המשפטי של אחיינו ברנדון דסי, אשר בעת האירוע היה בן 16 בלבד. לאחר הרצח נלקח דסי לחקירה במשטרה ולאחר לחץ ממושך מצד החוקרים, כפי שעולה מפרקי הסדרה, הודה במיוחס לו והואשם ברצח מדרגה ראשונה, התעללות בגופה ובתקיפה מינית מדרגה שנייה. הוא נידון למאסר עולם, אותו הוא מרצה כיום.
הפקה

יוצרות הסדרה מוירה דמוס ולורה ריקרדי, שהכירו בלימודי הקולנוע באוניברסיטת קולומביה, התוודעו לפרשה לראשונה בנובמבר 2005 לאחר שקראו מאמר בעיתון "הניו יורק טיימס" אודות סיפור מעצריו של סטיבן אייברי. הן הסתקרנו והחליטו לנסוע לוויסקונסין על מנת לחקור את המקרה. במקור, תכננו השתיים להישאר באזור מספר שבועות ספורים, אך ההשתלשלות הדרמטית של החקירה הובילה לכך שבילו במחוז שנתיים וחצי, תיעדו את כל הדיונים המשפטיים וראיינו את מרבית המעורבים בפרשה.
במהלך עשר השנים עד להעלאת הסדרה לרשת, בהן נעו יוצרות הסדרה הלוך ושוב בין ניו יורק לוויסקונסין, הן ליקטו ראיות ובחנו מחדש את פרטי הפרשה בניסיון להבין האם אייברי הופלל על ידי רשויות האכיפה והתביעה בניסיון להימנע מלהודות בקלונם ולשלם את הפיצויים. במהלך הסדרה, השתיים חושפות את הכשלים במנגנון הפנימי של מערכת המשפט האמריקאית, המאפשרת לאדם חף מפשע להיאסר בעוון פשע שלא ביצע במשך 18 שנה.
הסדרה הוצעה למגוון רשתות (ביניהן HBO) שוויתרו עליה, לפני שנטפליקס רכשה אותה. במקור, הזמינה הרשת עונה של 8 פרקים אך לאחר מכן הגדילה את ההזמנה לעשרה פרקים.
ביקורת

קן קראץ', התובע הראשי במשפטם של אייברי ודאסי יצא בביקורת כנגד הסדרה וטען כי יוצרות הסדרה השאירו על רצפת העריכה מידע רלוונטי שיוכיח את אשמתו של אייברי. לפיו, "באופן מכוון, הן לא מספרות לצופים על לפחות 80% מהראיות שהוצגו בפני חבר המושבעים, ובהן הסלולרי של תרזה הולבק, מצלמתה, מכוניתה ומקומות נוספים שבהם הופיע הדי־אן־איי של אייברי".
בביקורת על הסדרה בעיתון "הניו יורק טיימס", נכתב כי הסדרה ממשיכה מצד אחד את טרנד סדרות ה"דוקו-רצח" דוגמת "The jinx" ו-"Serial", אך מנגד היא מספקת חוויה שונה ומיוחדת, המדמה קריאה של ספר - מותח, אינטנסיבי ורווי תהפוכות, אך מצד שני לעיתים מעייף, אטי וחוזר על עצמו.
במגזין "טיים" ציינו כי הסדרה משכנעת בעוול הקשה שהיא מציגה, אבל מנגד הדגישו כי מדובר בגרסה אחת של האמת. בהקשר זה, צוין במגזין כי מרתון הצפייה האינטנסיבי בסדרה מעניק לכל צופה את התחושה שהוא מומחה לפרשה. ובכך הופך פשע שהתרחש במציאות, לבידור להמונים. בדומה לטענתו של קראץ', פורטו בכתבת המגזין מספר פרטים משמעותיים לפרשה, שלא צוינו במסגרת הסדרה.
במסגרת כתבה במגזין "פיפל", הגיבו יוצרות הסדרה לטענות בנוגע למידע שנשאר על רצפת העריכה וטענו כי הייתה זו משימה בלתי אפשרית לכלול כל עובדה בנוגע לפרשה במסגרת הסדרה.
תגובות לסדרה

בינואר 2016, כחודש לאחר עליית הסדרה לרשת, טענה ארוסתו לשעבר של אייברי ג'ודי סטצ'ובסקי, במסגרת תוכנית אירוח בה הופיעה, כי היא מאמינה שאייברי אשם ברצח הולבק וסיפרה כי נהג כלפיה באלימות והכה אותה פעמים רבות. בתגובה, טענו עורכי דינו של אייברי כי סטצ'ובסקי הייתה נתונה תחת לחץ רב, גם במהלך המשפט, להפסיק לתמוך באייברי.
בחודש זה פרסמה פגי בירנשטן, קורבן האונס במשפטו הראשון של אייברי, כתבה ב"פרויקט מרשל", עיתון תחקירים מכוון, בלתי תלוי וללא כוונת רווח, המתמחה בסיקור מערכת המשפט הפלילי באמריקה, בה סיפרה על תחושותיה לאחר שהבינה כי היא אחראית למאסרו הממושך של אדם חף מפשע. כן סיפרה על הכעס שהציף אותה כשגילתה שנעשים מאמצים להוכיח את חפותו של מי שהאמינה שאנס אותה ועל תסכולה ביחס לשיטות שבהן השתמשו השוטרים כדי לגרום לה להצביע על אייברי במסדר הזיהוי, ולאשר שהוא זה שתקף אותה.
לאחר עליית הסדרה, חתמו מאות אלפים על שתי עצומות מקוונות שדורשות מהנשיא אובמה להעניק חנינה לאייברי ולאחיינו ברנדון דסי. על אף יוזמה זו, בסמכותו של נשיא ארצות הברית להעניק חנינה רק לאנשים שהורשעו בפשעים פדרליים, ועל כן אין ביכולתו להעניק חנינה לאייברי ולדסי, שכן הם הורשעו בבתי משפט של מדינת ויסקונסין. אתר "vox" בו צוין מידע זה יצא בביקורת כנגד יוזמת העצומות, לפיה "העצומות מעידות על בעיה גדולה יותר בהבנת הציבור את מערכת המשפט האמריקאית ובאופן שבו היא מוצגת על ידי התקשורת".
בעקבות ההד התקשורתי סביב הסדרה והעדויות שנחשפו בה, הגיש אייברי ב-7 בינואר 2016 בקשה לעמוד מחדש לדין, בטענה שלא מימש את זכותו להליך הוגן.
תגובות לסדרה > משפטו של ברנדון דסי

ב-12 באוגוסט 2016, הורה בית המשפט במילווקי לשחרר את ברנדון דסי ממאסר בתוך 90 יום, לאחר שהתקבלה טענת עורכי דינו כי חקירתו הייתה שלא כדין והפרה את זכויותיו החוקתיות ואת התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית, המבטיח את הזכות להליך הוגן. עורכי דינו טענו כי ההודאה הוצאה מדסי בכוח, שהוא היה קטין בעת החקירה, שנחקר ללא נוכחות מבוגר מטעמו וכן קיבל הבטחות שווא מטעם החוקרים. בהחלטתם קבעו השופטים כי: "הבטחות שווא חוזרות ונשנות, שנלקחו בחשבון יחד עם כל הגורמים הרלוונטיים – גילו של דסו, מוגבלות שכלית והיעדר מבוגר תומך בחייו, הובילו להודאה שלא מרצון". עם זאת, ב-17 ביוני 2016, קיבל בית המשפט לערעורים בוויסקונסין את עמדת התביעה וקבע כי דסי יישאר במאסר. ב-22 ביוני 2017, שינה בית המשפט לערעורים את החלטתו וקבע כי יש לשחרר את דסי ממאסר. למרות זאת, ביולי 2017 ביקשה הפרקליטות של וויסקונסין שימוע חוזר ובדצמבר 2017 בית המשפט לערעורים הותיר את הרשעתו של דסי על כנה, ברוב של 4 מול 3 שופטים.
בטקס פרסי האמי ה-68 שנערך בלוס אנג'לס בספטמבר 2016, זכתה הסדרה בארבעה פרסים, בכללם פרס לסדרה התיעודית הטובה ביותר.
פרקי הסדרה

כל עשרת פרקי הסדרה הועלו במלואם לאתר חברת נטפליקס ב-18 בדצמבר 2015
| מספר | שם הפרק | אורך פרק |
| --- | --- | --- |
| 1 | "Eighteen Years Lost" | 64 דקות |
| 2 | "Turning the Tables" | 57 דקות |
| 3 | "Plight of the Accused" | 63 דקות |
| 4 | "Indefensible" | 66 דקות |
| 5 | "The Last Person to See Teresa Alive" | 59 דקות |
| 6 | "Testing the Evidence" | 59 דקות |
| 7 | "Framing Defense" | 63 דקות |
| 8 | "The Great Burden" | 47 דקות |
| 9 | "Lack of Humility" | 66 דקות |
| 10 | "Fighting for Their Lives" | 63 דקות |
הערות שוליים

1 2  ישוחרר? שוב זוכה הנאשם מ"לעשות רוצח", באתר ynet, 23 ביוני 2017
1 2  אילן קפרוב‏, אשם עד שתוכח חפותך: "לעשות רוצח" הופכת דרמה משפטית למותחן ממכר - וואלה תרבות, באתר וואלה, 3 בינואר 2016
1 2  ארה"ב: בוטלה הרשעת נאשם שתועד בסדרה "לעשות רוצח" - וואלה חדשות, באתר וואלה, 13 באוגוסט 2016
↑  Monica Davey, Freed by DNA, Now Charged in New Crime, The New York Times, November 23, 2005
1 2 3  חן חדד, מאות אלפי צופים קוראים לאובמה להעניק חנינה לנאשם מהסדרה "עשייתו של רוצח", באתר הארץ, 5 בינואר 2016
↑  Maya Rhodan, Prosecutor in Making a Murderer Case Says Key Details Missing from Documentary, TIME.com, December 30, 2015
↑  Mike hale, Review: ‘Making a Murderer,’ True Crime on Netflix, The New York times, December 16, 2015
↑  Samantha Grossman, Here’s What Was Left Out of Making a Murderer, TIME.com, January 5, 2016
↑  Tara fowler, Making a Murderer Filmmakers Respond to Prosecutor's Accusations That They Omitted Key Evidence from Netflix Series, People.com, February 1, 2016
1 2  חן חדד, "עשייתו של רוצח": ארוסתו לשעבר של סטיבן אייברי טוענת "הוא מפלצת", באתר הארץ, 17 בינואר 2016
↑  Free Steven Avery, change.org
↑  pardon Steven Avery and Brendan Dassey for their alleged involvement in the murder of Teresa Halbach, petitions.whitehouse.gov
↑  German Lopez, President Obama can't pardon Making a Murderer's Steven Avery, vox.com, Januray 8, 2016
↑  Katie Delong, Steven Avery files appeal, asking judge to throw out his murder conviction, FOX6, January 12, 2016
↑  בוטלה הרשעתו של נאשם מהסדרה "לעשות רוצח", באתר ynet, 13 באוגוסט 2016
↑  למרות הזיכוי: הנאשם מ"לעשות רוצח" נשאר בכלא, באתר ynet, 17 בנובמבר 2016
↑  Tarm, Michael. "Conviction of Brendan Dassey in 'Making a Murderer' case narrowly upheld by appeals court". chicagotribune.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-04-07.
↑  אמי 2016: "משחקי הכס" שברה שיאי זכייה בלילה מלא בהפתעות - וואלה תרבות, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2016
שנות ה-70 של המאה ה-20 במוזיקה הפופולרית

ערך זה מכיל סקירה של האירועים והמגמות העיקריות במוזיקה הפופולרית במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20.
במהלך העשור הז'אנרים הדומיננטיים בעולם המערבי היו מוזיקת רוק, דיסקו, פאנק רוק, מוזיקת פאנק ומוזיקת נשמה, רגאיי, הארד רוק והבי מטאל, רוק מתקדם, קאנטרי רוק, סינת'-פופ, ורוק קל.
באירופה > מוזיקת רוק

אחד מהאירועים החשובים והמשפיעים ביותר בתעשיית המוזיקה במהלך העשור היה הפירוק של להקת הביטלס באביב 1970. בהמשך פול מקרטני הקים את הלהקה החדשה Wings, אשר זכתה לפופולריות רבה. יתר חברי להקת הביטלס - ג'ון לנון, ג'ורג' הריסון ורינגו סטאר - המשיכו גם הם עם קריירות סולו מוצלחות במהלך העשור. אלבומי הסולו של לנון, מקרטני והאריסון שיצאו במהלך שנת 1970, Imagine, McCartney ו־All Things Must Pass זכו להצלחה רבה והכילו כמה מהלהיטים הגדולים ביותר של העשור.
באירופה > מוזיקת רוק > הארד רוק

מוזיקת ההבי מטאל זכתה לפופולרית רבה במהלך העשור. הלהקות הדומיננטיות בז'אנר באותה העת היו הלהקות הבריטיות לד זפלין, בלאק סבאת' ודיפ פרפל.
באירופה > מוזיקת רוק > רוק מתקדם

ז'אנר הרוק המתקדם התפתח בסוף העשור הקודם מהבלוז רוק והרוק הפסיכדלי. העיבודים שילבו לעיתים קרובות אלמנטים שנלקחו ממוזיקה קלאסית, מוזיקת ג'אז ומוזיקת עולם. קטעים אינסטרומנטליים היו נפוצים למדיי ברוק המתקדם, בעוד שמילות השירים היו לעיתים רבות מופשטות או שעסקו בתחום הפנטזיה. להקות רוק מתקדם הפיקו לעיתים רבות אלבומי קונספט שעסקו בסיפורים אפים או בנושא על גדול. להקת קינג קרימזון וכמו גם להקת המודי בלוז נחשבות ללהקות החלוציות הבולטות של הז'אנר. אמני רוק מתקדם בריטיים בולטים נוספים כוללים להקות כמו Yes, ג'נסיס, פינק פלויד, ג'ת'רו טאל, סופרטאמפ ו-אמרסון, לייק ופאלמר. הרוק המתקדם היה בשיא הפופולריות שלו במהלך אמצע העשור. אחד מאלבומי הרוק המתקדם הבולטים ביותר מתקופה זו הוא אלבומה של פינק פלויד The Dark Side of the Moon מ-1973 זכה להצלחה מיידית, ונשאר במצעדי הפזמונים במשך 741 שבועות בין השנים 1973 ל-1988, כאשר לאורך השנים נמכרו קרוב ל-50 מיליון עותקים של האלבום. זהו האלבום המצליח ביותר מבחינה מסחרית של הלהקה ואחד האלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
באירופה > מוזיקת רוק > רוק קל

מסוף שנות ה-60 החל להיות מקובל לחלק את מוזיקת הרוק של המיינסטרים לשניים - רוק קל והארד רוק. הרוק הקל באופן כללי הושפע רבות מהפולק רוק, עשה שימוש בכלי נגינה אקוסטיים, ושם דגש רב יותר על מלודיות והרמוניות. אמני הרוק הקל הבריטיים הדומיננטיים ביותר של העשור כוללים בין היתר את 10cc, מונגו ג'רי, ההוליס, רוד סטיוארט, הפרויקט של אלן פרסונס, פול מקרטני וכנפיים, קט סטיבנס, סטיב וינווד, ואלטון ג'ון.
באירופה > מוזיקת רוק > גלאם רוק

תת-ז'אנר הגלאם רוק התפתח במקור בבריטניה בתחילת העשור. הרכבי הגלאם רוק היו מובחנים בעיקר בהופעה חיצונית מושכת-עין. המבצעים הופיעו באיפור כבד קאמפי ולבוש דראג שהעבירו מסר של דו-מיניות. כמה מהמוזיקאים הבריטיים הבולטים ביותר של גלאם רוק הם פרדי מרקיורי, דייוויד בואי, מארק בולאן מלהקת טי רקס ובריאן אינו מלהקת רוקסי מיוזיק. שיא ההצלחה של הגלאם רוק היה במהלך אמצע העשור.
באירופה > מוזיקת רוק > פאנק רוק

באמצע העשור מוזיקת להקות הגראז' רוק שהייתה פופולרית בעשור הקודם התפתחה לז'אנר הפאנק רוק. אמנים כמו סקס פיסטולס והקלאש היו כמה מהאמני הפאנק רוק הבריטיים הראשונים שזכו להצלחה עצומה הן בבריטניה והן בארצות הברית. מוזיקת הפאנק הייתה באותה העת גם מזוהה גם אופנת הפאנק ומאופיינת בבוז לתרבות המיינסטרים. להקת הסקס פיסטולס הבריטית היו גם מלהקות הפאנק רוק הדומיננטיות לקראת סוף העשור.
באירופה > מוזיקת פופ

אלטון ג'ון היה אחד מהזמרים המצליחים ביותר בשנות ה-70, והיו לו במהלך העשור שירים במגוון סגנונות מוזיקליים כולל בלדות וארנה רוק. כמה מהשירים הפופולריים ביותר שלו במהלך שנות ה-70 כללו את השירים "Crocodile Rock", "Goodbye Yellow Brick Road", "Bennie and the Jets", "Philadelphia Freedom", ו-"Don't Go Breaking My Heart" (דואט שביצע יחד עם קיקי די). אמנים אירופאים דומיננטיים אחרים בז'אנר הרוק הקל במהלך העשור כללו את קט סטיבנס, להקת פליטווד מק וג'ואן ארמטריידינג.
אחת מהלהקות האירופאיות המצליחות ביותר במהלך העשור הייתה הלהקה השוודית אבבא. הלהקה הצליחה לצבור פופולרית רבה ברחבי העולם בתחילה לאחר שזכתה בתחרות האירוויזיון ב-1974. בהמשך העשור הלהקה הפכה לאחת מהלהקות האירופאיות הפופולריות ביותר בכל הזמנים, וכמו גם לאחת מהלהקות היחידות שמגיעות ממדינה שאינה דוברת אנגלית אשר זכו להצלחה בינלאומית בקנה מידה כה גדול. חלק מהשירים הפופולריים ביותר של הלהקה שפורסמו במהלך העשור כללו את "Waterloo", "Mamma Mia", "Take a Chance on Me", " Knowing Me, Knowing You", "Dancing Queen" ו-"The Winner Takes It All".
להקה נוספת שהייתה לאחת מהלהקות המצליחות ביותר בעולם במהלך העשור הייתה הלהקה הבריטית בי ג'יז אשר לה היו במהלך העשור מספר להיטים שכיכבו בצמרת מצעדי הפזמונים באירופה ובארצות הברית. הלהקה הצליחה למכור לאורך השנים מעל ל-250 מיליון אלבומים ברחבי העולם.
להקת אבבא, 1974
אלטון ג'ון, תצלום מהופעה שהתקיימה ב-1971
הבי ג'יז, 1977