אוניית מכולות
היסטוריה

אוניות משא התחלקו באופן היסטורי לשני סוגים: צובר ומטען כללי. צובר הוא מטען בתפזורת דוגמת חיטה או פחם אשר משונע בספנת האונייה (מחסן) כשאינו ארוז, בדרך כלל בכמות גדולה. לעומת זאת מטען כללי משונע באריזות ובדרך כלל מדובר במוצרים. טרם עידן המכולה, בשנות ה-50 של המאה ה-20, מטען כללי הוטען לאוניות בצרורות אשר הכילו חבילות מוצרים בגדלים שונים. על סיפון האונייה נפרק המטען מן הצרור ואוחסן, חבילה אחר חבילה, בספנה. עבודה זו לקחה זמן רב והצריכה עבודה של סוורים רבים.
אריזת חבילות של מטען כללי במכולות, בנפח הנע שבין 28–85 מטר מעוקב, או עד למשקל של 29 טון, מאפשרת לטעון מטען בגודל זה בבת אחת על האונייה ולפרוק אותו ממנה בהליך אחיד, ללא תלות בתוכן המכולה. השימוש במכולות הביא לעלייה משמעותית ביעילות ההובלה של מטען כללי, בקיצור זמן ההובלה ב-84% והפחתת עלות ההובלה ב-35%. נכון לשנת 2001, יותר מ-90% מן המטען הכללי המשונע בעולם מועבר כשהוא ארוז במכולות תקניות. בעוד שבשנות ה-50, בארצות הברית, עלות ממוצעת של טעינת אונייה בטון אחד של מטען כללי הייתה 5.86 דולר, היום, טעינת טון אחד של מטען כללי כשהוא ארוז במכולות עולה 16 סנט, אחד חלקי 36 של העלות ההיסטורית.
הרעיון של בניית אוניות מכולה תחילתו בנהג משאית אמריקאי בשם מלקולם מקלין, אשר בשנת 1931 רכש את משאיתו הראשונה והחל לאסוף מטענים מנמלים שונים. בעודו ממתין להטענת המשאית במטען כללי, תהליך ארוך ומייגע באותם הימים, הוא הגה רעיון לייעל את הטענת ופריקת המטען ובכך לחסוך זמן וכוח אדם. בשנות ה-50 החל תהליך של מיכון מואץ בתחום טעינה ופריקה של מטעני אוניות, אולם עיקר הפיתוח היה בתחום הגדלת הצרורות, פיתוח משטחים, מסועים ודרכים נוספות שבהן מכונות משנעות מטען כללי. הרעיון של מקלין, לארוז מטען כללי במכולות אחידות, הביא למהפך בשינוע מטענים.
אוניות המכולות הראשונות היו מכליות מדגם T-2, שנקנו מעודפי הצי האמריקאי לאחר מלחמת העולם השנייה והוסבו לנשיאת מכולות. חברת המשאיות של מקלין הפכה עד לשנת 1955 לאחת מחברות המשאיות הגדולות בארצות הברית ובאותה שנה רכש חברת ספנות קטנה בשם ווטרמן (Waterman) והסב שתי אוניות לנשיאת מכולות. באפריל 1956 החלה לפעול אוניית המכולות הראשונה (מבין השלוש) בארצות הברית, Ideal X, מכלית מוסבת שנשאה 58 מכולות מתכת על הסיפון, בין נמלי ניוארק ויוסטון. בעוד שאוניות המכולות הראשונות היו למעשה מכליות שנשאו מכולות על סיפונן, בשנת 1957 הסב מקלין חמש אוניות משא נוספות, מדגם C-2, שנשאו מכולות אף בספנה. הראשונה בהן, Gateway City, נכנסה לשירות באוקטובר 1957 ונשאה 226 מכולות. פריקה וטעינה של אוניית משא בעלת מטען בסדר גודל זהה לזה שנשאה Gateway City הצריך עבודת צוות של כ-150 סוורים במשך 4 ימים. לעומת זאת אוניית המכולות החדשה הצריכה עבודת צוות של 14 איש במשמרת אחת של 8 שעות להשלמת אותה מטלה.
המהפכה שהביא מקלין לתחום שינוע המטענים לא התנהלה על מי מנוחות. בשנים הראשונות השינוע במכולות נתקל בהתנגדות עזה של חברות ספנות, חברות רכבת ואיגודי עובדים, אשר פעלו למנוע את הפעלתן של אוניות המכולות. במשך עשר שנים נוהל מאבק משפטי בארצות הברית עד שנפתח קו המכולות הבינלאומי הסדיר הראשון בין ארצות הברית לנמל רוטרדם.
השימוש במכולות שינה את פני ההובלה הימית והסחר העולמי. היום ניתן לטעון ולפרוק אוניות מכולות בתוך שעות ספורות בעוד שבעבר אוניות מטען כללי היו מתעכבות בכל נמל במשך ימים לטעינה ופריקה. אוניות המכולות הביאו לירידה חדה בעלויות העבודה, במשך השינוע מנמל לנמל. בעבר משלוח של מטען מהודו לאירופה בדרך הים היה אורך חודשים, בעוד שבימינו המטען מגיע ליעדו בתוך שבועות ספורים. שילוח מטענים במכולות הביא אף לירידה חדה באחוז הפחת והשבר במהלך השינוע. העובדה שמטענים נעולים וחתומים בתוך מכולות אף הביא לירידה בכמות גנבות המטענים.
כיום יצואנים מטעינים את סחורתם לתיבות בעלות ממדים תקניים, מכולות, אותן מספקות חברות הספנות. המכולות מובלות לנמל במשאית או ברכבת, ומוטענות לאוניות המכולות. בטרם עידן המכולות צוותים גדולים של סוורים עמלו במשך שעות כדי להתאים מטען כללי בעל צורה חיצונית מגוונת לחללי הספנות של אוניות, כך שהאונייה תישא מטען מרבי. היום, מטען כללי נישא במכולות אחידות בצורתן, רבות מהן נבדלות זו מזו אך ורק בקוד המזהה הנמצא על דפנותיהן, ומאפשרות ניצול מרבי של חללי האחסון של האונייה. מערכות מחשוב מודרניות מאפשרות מעקב מדויק אחר התנועה של כל מכולה, אף כאשר היא עושה דרכה בים, עד כי ניתן לאמוד בדיוק של דקות את מועד הגעת המכולה ללקוח, אף כאשר האונייה נמצאת במרחק הפלגה של שבועיים מן הנמל. בזכות התפתחויות אלה יש מובילים ימיים המסוגלים להבטיח ללקוחותיהם כי מכולות יגיעו ללקוח במועד קבוע מראש.
אורכן של אוניות המכולות הגדולות בימינו מגיע כדי 400 מטר והן מסוגלות לשאת מטען השווה לזה של 16–17 אוניות משא בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה.