stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קסם בת הים
הפקה

איג'יניו סטראפי, מנכ"ל ומייסד חברת ההפקה האיטלקית Rainbow S.p.A, שיתף בספטמבר 2021 שסדרת הטלוויזיה המונפשת "פינוקיו וחברים" תהיה אחת מהפקות המונפשות האחרונות שיעבוד עליהן, מפני שהוא מעוניין להתמקד בלייב אקשן. עם זאת, המשיך סטראפי להתמקד בהפקות מונפשות, בין היתר הפקה זו, אותה יצר, הפיק וביים, שלפי דבריו זמן רב הוא רצה ליצור "גיבורות בנות ים שהן בו זמנית לוחמות". סטראפי שיתף שהוא רצה להפיק סדרה שעוסקת בבנות ים מפני "שהיא נקודת פתיחה טובה לדבר על אקולוגיה וסביבה", נושא שיש לו דגש רב בעלילה. אשתו של סטראפי ואשת מפתח בחברת ההפקה האיטלקית, ג'ואן לי, היא גם שותפה ליצירת הסדרה. לי היא גם המפיקה בפועל שלה יחד עם דניס בראצ'י, סטפנו פראטיני ופאולה ורדנלי.
פיתוח סדרה זו נעשה יחד עם שירות הסטרימינג נטפליקס, אשר גם הפיץ אותה במדינות נבחרות ברחבי העולם. שירות הסטרימינג פנה לסטראפי שיפיק סדרת הנפשה נשית, שזו אחת מהמומחיות של החברה, שידועה בהפקה של "מועדון ווינX", וכך החלה העבודה על סדרה זו. זו לא הפעם הראשונה שנטפליקס משתפת פעולה עם סטראפי, אשר ידעו בחיבתו לשירות, לאחר שלקח חלק בהפקה ובהפצה של מספר פרויקטים שלו, ביניהם "עולם הווינX" ו"גורל: סאגת ווינX". שותפה נוספת להפקה היא Rai Kids שבבעלות רשת RAI, שבאיטליה הסדרה שודרה בנוסף לנטפליקס גם בערוצה Rai Gulp החל מ-1 בדצמבר 2024. ההנפשה הממוחשבת של הסדרה נעשתה על ידי Bardel Entertainment הקנדי ו-Rainbow CGI האיטלקי שבבעלות Rainbow S.p.A. הכותבים של הסדרה הם ריץ' בארנס, ננסי כהן וסטיב קובין, והשואו-ראנר שלה הוא גיא ברעלי, שאף גם לקח חלק בביום בנוסף לסטראפי יחד עם ויקי לופז אמורס.
הסדרה הוכרזה על ידי נטפליקס ב-9 ביוני 2022, לקראת פסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי שהתרחש שבוע לאחר מכן, יחד עם פרויקטים אירופאים מונפשים נוספים שיופצו על ידיו. בריאיון שעשה באוגוסט 2022, סיפר סטראפי שהסדרה תכלול 20 פרקים ושתקציבה כמעל 20 מיליון אירו, כאשר חלק ממימונה הוא מהמנהל הכללי לקולנוע ואודיו-ויזואלי. במרץ 2023 נודע שפרקי הסדרה יתפרסו על גבי שתי עונות, כאשר כל עונה תכלול עשרה פרקים. בספטמבר 2023 ציין סטראפי שהסדרה תצא בין השנים 2024–2025, לצד הסדרות "גורמיטי: העידן החדש" ו"מועדון ווינX" שמופקות גם על ידיו.
במרץ 2024 פורסם שהעונה הראשונה של הסדרה תעלה לנטפליקס במהלך הרבעון השלישי של שנת 2024, בתקופת הקיץ. לאחר שבתחילת יוני 2024 החלו להתפרסם תצוגות מקדימות מתוך הסדרה בעמודים שלה ברשתות החברתיות, פורסם ב-8 ביוני, במהלך יום האוקיינוסים העולמי, הטיזר הרשמי שלה ונודע שהיא תעלה לנטפליקס במהלך חודש אוגוסט. ב-10 ביוני 2024 הוכרז שהעונה הראשונה של הסדרה תעלה במלואה לשירות ב-22 באוגוסט. ב-19 ביולי 2024 פורסם טריילר הסדרה.
הפקה > שם הסדרה

כשהסדרה הוכרזה לראשונה ביוני 2022 נודע ששמה יהיה "קסם בת הים" ("Mermaid Magic"), לאחר מכן באוגוסט של אותה שנה סטראפי שיתף ששם זה הוא זמני. במרץ 2023 פורסם ששם הסדרה הוא "מרטרופוליס" ("Mertropolis"). שם זמני נוסף שהיה לסדרה הוא "מרלינדה: סוד האוקיינוס העמוק" ("Merlinda: The Secret of Deep Ocean"). ביוני 2023, במהלך פסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי, הוצגה הסדרה בשם חדש, "בנות ים: קסם המעמקים" ("Mermaids: Magic of The Deep"). בסופו של דבר הסדרה קיבלה את השם בו היא הוכרזה לראשונה.
מוזיקה

הסדרה הולחנה על ידי מתאו קורלו. שיר הפתיחה, "Making Waves", בוצע בשפה האנגלית על ידי אשלי אלישה ובשפה האיטלקית על ידי אלאונורה סגלוסיו, רוזי מסינה ומיכלאנג'לו נארי. השיר הופק ונכתב על ידי דניאל מנדלמן יחד עם כתיבתה של סוואנה פיליאו. השירים "Shine and Glow", שמשמש כשיר שינוי הצורה, ו-"Home with You" הופקו ונכתבו גם על ידי מנדלמן, כאשר הם בוצעו בשפה האנגלית על ידי מיה מארי.
קבלה

מספר ימים לאחר השקת הסדרה, היא הייתה במקום הראשון בנטפליקס במעל 50 מדינות ברחבי העולם בקטגוריית סדרות הטלוויזיה לילדים הנצפות ביותר. בספטמבר 2024 נודע שמספר המדינות עלה ל-80, כאשר הסדרה נצפית על ידי קהל מגוון של ילדים, נערים והורים. לי בראון סקר את העונה הראשונה של הסדרה באתר "The Review Geek" והעניק לה 6.5 כוכבים מתוך 10. הוא שיבח בסקירה את העלילה, את הייחודיות של הדמויות הראשיות ואת הפרטים הקטנים בהנפשה.
מדיה ומוצרים נלווים

בספטמבר 2023 סטראפי שיתף שבהשראת הסדרה תהיה תוכנית רישוי שתכלול מוצרים שונים. במרץ 2024 שיתף מטאו אוליבטי, סמנכ"ל המכירות והאסטרטגיה של Rainbow S.p.A, שבין המוצרים שיהיו לסדרה יכללו מזון ממותג, צעצועים ופריטי בית ספר. ביריד Bologna Children's Book Fair שהתרחש באפריל 2024, הוצגו לראשונה מספר מוצרים של הסדרה, אשר כוללים חוברות פעילות וספרי מדבקות בהוצאת Tridimensional, אשר יצאו לשווקים בנובמבר של אותה שנה. החברה החלה להוציא בפברואר 2025 מגזינים חודשיים של הסדרה, הכוללים פעילויות, קומיקס והפתעה נלוות. בינואר 2025 הוכרז שבובות, ערכות משחק וצעצועים של הסדרה יפותחו על ידי Headstart International, כאשר הם ייצאו לחנויות בסתיו של אותה שנה.
לסדרה יש עמודים ברשתות החברתיות פייסבוק, אינסטגרם וטיקטוק, ואף יש לה ערוץ יוטיוב. כמו כן לסדרה יש אתר רשמי שכולל סרטונים, פעילויות, מידע על הדמויות ובלוג.
ניסיון ההתנקשות בדונלד טראמפ בפנסילבניה (יולי 2024)

| --- | --- |

מיקום אזור ההתנקשות
 תאריך:  13 ביולי 2024
 מקום:  באטלר, פנסילבניה, ארצות הברית
 מטרה:  דונלד טראמפ
 קואורדינטות:  40°51′25″N 79°58′16″W﻿ / ﻿40.857027777778°N 79.971°W﻿ / 40.857027777778; -79.971
 סוג:  ניסיון התנקשות, אלימות פוליטית, פיגוע ירי 
 נשק:  רובה בסגנון AR-15
 הרוגים:  2 (ביניהם המתנקש)
 פצועים:  3 (כולל דונלד טראמפ)
 מבצע:  תומאס מת'יו קרוקס
 מספר מפגעים:  1
  (למפת פנסילבניה מוגדלת) האריסברג פילדלפיה פיטסבורג אלנטאון אירי סקרנטון וילאמספורט ניו יורק ניו ג'רזי  מרילנד דל. ויר. מע. א ו ה י ו  ימת איריניסיון ההתנקשות בדונלד טראמפ בפנסילבניה(למפת פנסילבניה רגילה) האריסברג פילדלפיה פיטסבורג אלנטאון אירי סקרנטון וילאמספורט ניו יורק ניו ג'רזי  מרילנד דל. ויר. מע. א ו ה י ו  ימת איריניסיון ההתנקשות בדונלד טראמפ בפנסילבניה he
 
ניסיון ההתנקשות בדונלד טראמפ התרחש ב-13 ביולי 2024 בקרבת העיר באטלר שבפנסילבניה, בארצות הברית, ובו נורה ונפצע המועמד הרפובליקני דונלד טראמפ, בעת שנאם בעצרת בחירות לקראת הבחירות לנשיאות ב־2024, שבהן ינצח בסופו של דבר. טראמפ נפצע קל מהירי, דימם מאוזנו הימנית, וחולץ מהאזור במצב קל. אחד ממשתתפי העצרת נהרג.
רקע

הנשיא לשעבר דונלד טראמפ הוא נשיא ארצות הברית ה־45, והמועמד הרפובליקני בבחירות לנשיאות ארצות הברית. עצרת הבחירות שבה נכח נערכה במסגרת הקמפיין הנשיאותי שלו במטרה לגייס קולות במדינה המתנדנדת פנסילבניה. בכל העצרות של טראמפ, השירות החשאי הקפיד לבדוק שלאף אחד מהנוכחים בעצרת אין כלי נשק על גופו. ניסיון ההתנקשות אירע מספר ימים לפני הוועידה הלאומית הרפובליקנית שתוכננה ל־15 ביולי. לפי ההערכות נכחו בעצרת 50,000 איש.
ניסיון ההתנקשות

תומאס מת'יו קרוקס עלה באמצעות סולם שרכש על גג של מבנה סמוך שהיה ממוקם במרחק משוער של 125 מטרים מהבמה שעליה עמד דונלד טראמפ. בשעה 18:11 (שעון החוף המזרחי), בעת שטראמפ הפנה את ראשו על מנת להביט לעבר נתונים סטטיסטיים אודות הגירה בלתי חוקית לארצות הברית, קרוקס ירה שמונה יריות לכיוונו של טראמפ באמצעות רובה חצי-אוטומטי בסגנון AR-15. קרוקס לא עבר בדיקה ביטחונית מכיוון שהוא היה ממוקם מחוץ לאזור של העצרת שהיה מאובטח.
במהלך הירי חש טראמפ בפגיעה באוזנו, הניח את ידו על אוזנו ומיד לאחר מכן התכופף תחת הפרגוד. סוכני השירות החשאי זינקו לעבר טראמפ וסוככו עליו.
לאחר כ-25 שניות שבהן שכב על הקרקע החלו סוכני השירות החשאי לפעול על מנת לחלצו מהזירה לעבר הרכב. טראמפ נעמד, ביקש לנעול את נעליו בחזרה, ולאחר מכן הניף את אגרופו לעבר הקהל וקרא "הילחמו!, הילחמו!". לאחר מכן טראמפ לווה לרכב ונלקח משם לבית החולים מקומי לבדיקה וטיפול.
בנוסף לדונלד טראמפ, שלושה משתתפים בעצרת נפגעו – הכבאי קורי קומפרטורה בן ה-50 נהרג ושניים נפצעו באורח אנוש. קומפרטורה, אשר נכח באירוע יחד עם בנותיו ואשתו, נהרג באופן מיידי כאשר הוא השליך את עצמו על אשתו ובנותיו על מנת להגן עליהן בגופו.
המתנקש

המתנקש היה תומאס מת'יו קרוקס, בן 20 מהעיירה בת'ל פארק שבפנסילבניה, השוכנת במרחק שעת נסיעה ממקום הירי. קרוקס היה רשום כמצביע רפובליקני. ב-20 בינואר 2021, אז נבחר ג'ו ביידן לנשיא ארצות הברית, תרם קרוקס 15 דולר לארגון הקשור למפלגה הדמוקרטית.
לאחר ניסיון ההתנקשות

טראמפ הועבר לבית החולים באטלר ממוריאל לבדיקה. שיירת הרכב שלו יצאה מבית החולים בסביבות השעה 21:30 בערב לכיוון נמל התעופה הבין-לאומי של פיטסבורג. דובר השירות החשאי אישר כי "התרחשה תקרית" ואישר שטראמפ בטוח. גם דובר הקמפיין, סטיבן צ'ונג, אישר שטראמפ בסדר.
ה-FBI פתח בחקירה בשיתוף עם משרד המשפטים, השירות החשאי של ארצות הברית והלשכה לאלכוהול, טבק, כלי נשק וחומרי נפץ. האירוע נחקר כניסיון התנקשות. זו הפעם הראשונה שנשיא ארצות הברית או מועמד לנשיאות בהווה או לשעבר נורה מאז רונלד רייגן ב-1981.
לאחר הירי, טראמפ פרסם הצהרה ב-Truth Social שבה הודה לאכיפת החוק ולשירות החשאי והביע את תנחומיו למשפחות ההרוגים והפצוע. טראמפ סיפר על האירועים: ”זה מדהים שמעשה כזה יכול להתרחש בארצנו. בשלב זה לא ידוע דבר על היורה, שמת כעת. ירו בי בכדור שחדר את החלק העליון של אוזן ימין שלי. ידעתי מיד שמשהו לא בסדר בכך ששמעתי קול רחש, יריות, ומיד הרגשתי את הכדור קורע את העור. דימום רב התרחש, אז הבנתי מה קורה.” האבטחה במגדל טראמפ הוגברה על ידי משטרת ניו יורק.
ב-23 ביולי, עשרה ימים לאחר ניסיון ההתנקשות, לאחר ביקורת נרחבת על פגמים ביטחוניים בעצרת ושימוע בקונגרס, הודיעה מנהלת השירות החשאי קימברלי צ'יטל על התפטרותה מתפקידה לנוכח כישלון הארגון למנוע את האירוע.
חקירת ניסיון ההתנקשות

גופתו של קרוקס נלקחה מהגג. הוא לא נשא תעודת זהות. הבולשת הפדרלית והחטיבה לביטחון לאומי של משרד המשפטים של ארצות הברית פתחו בחקירת הירי וביקשו אישור לזהותו של היורה באמצעות ביומטריה של טביעות אצבע ופרופיל DNA. חוקרים פדרליים זיהו אותו כגבר לבן בן 20 מפנסילבניה.
ג'יימס קומר יושב ראש ועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים של ארצות הברית שלח זימון לקימברלי צ'יטל (אנ'), מנהלת השירות החשאי של ארצות הברית למסור עדות ב-22 ביולי במסגרת החקירה של הוועדה בנוגע לניסיון ההתנקשות בטראמפ, ובנוסף שלח למנהלת השירות החשאי מכתב, ובו דרישה למסור לוועדה לפני כן מסמכים תרשומות ועוד עד ל-18 ביולי.
מארק א. גרין יושב ראש ועדת ביטחון המולדת של בית הנבחרים של ארצות הברית זימן לעדות בפני הוועדה ב-23 ביולי את אלחנדרו מיורקס, מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית, כריסטופר ריי מנהל ה-FBI וקימברלי צ'יטל מנהלת השירות החשאי.
במהלך החקירה עלה כי כשעה לפני ניסיון ההתנקשות זיהה השירות החשאי את קרוקס כחשוד, וכ-20 דקות לפני הירי הוא נצפה על גג המבנה שממנו ירה על טראמפ.
תגובות > בארצות הברית

הנשיא המכהן ג'ו ביידן פרסם הצהרה שבה תייג את האלימות כ"חולנית... אנחנו לא יכולים להיות כאלה... כולם חייבים לגנות את זה", תוך שהוא מצהיר בנפרד שהוא אסיר תודה לשמוע שטראמפ בטוח. ושוחח עם טראמפ לאחר התקרית. מושל פנסילבניה, ג'וש שפירו גינה את האלימות הפוליטית. מושל פלורידה, רון דסנטיס, שהתמודד נגד טראמפ בפריימריז הרפובליקנים ב-2024, הצהיר שהוא ואשתו מתפללים למען טראמפ. הנשיא לשעבר ג'ורג' בוש כינה את התקרית "התקפה פחדנית" ומחא כפיים לשירות החשאי על תגובתם. גם הנשיאים לשעבר ברק אובמה וביל קלינטון ומזכירת המדינה לשעבר הילרי קלינטון גינו את המתקפה ואיחלו לטראמפ החלמה מהירה.
מספר פוליטיקאים רפובליקנים האשימו את הדמוקרטים באחריות למעשה – כך לדוגמה מייק קולינס מג'ורג'יה האשים את הנשיא ג'ו ביידן בהסתה. הסנאטור הרפובליקני ג'יי. די. ואנס מאוהיו שהוכרז יומיים לאחר מכן כמועמדו של טראמפ לסגן הנשיא, האשים את הרטוריקה הפוליטית של מסע הבחירות לנשיאות ביידן, והסנאטור הרפובליקני טים סקוט מדרום קרוליינה האשים את הודעות "השמאל הרדיקלי והתקשורת הארגונית".
תגובות > בעולם

מנהיגים פוליטיים רבים גינו את הירי כולל ג'סטין טרודו מקנדה, חאבייר מיליי מארגנטינה, אנתוני אלבניזי מאוסטרליה ובנימין נתניהו מישראל.
ראו גם

ניסיון ההתנקשות בדונלד טראמפ בפלורידה (ספטמבר 2024)
ניסיונות התנקשות בנשיאי ארצות הברית
אוון ווצ'י
תמונת טראמפ מניף אגרוף
ויליאם פיין

ויליאם בילס פיין (באנגלית: William Bliss Pine;‏ 30 בדצמבר 1877 – 25 באוגוסט 1942) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את אוקלהומה בסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

פיין נולד באילינוי אך בהמשך עבר לקנזס ולבסוף לאוקלהומה ב-1904, שם היה לאיש עסקים וליצרן נפט. לאחר סיום לימודיו היסודיים עבד פיין כמורה. ב-1924 נבחר לסנאט מטעם המפלגה הרפובליקנית והחליף את רוברט ל. אוון הדמוקרטי. ב-1930 ניסה להיבחר שוב לסנאט אך הובס בבחירות על ידי תומאס גור.
ב-1934 ניסה להתמודד על משרת מושל אוקלהומה, אך נכשל. הוא ניסה להתמודד שוב לסנאט ב-1942 אך נפטר לפני הבחירות.
הערות שוליים

↑  ויליאם פיין, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוקלהומה אוקלהומה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 2 | רוברט ל. אוון • ויליאם פיין • תומאס גור • ג'ושוע לי • אדוארד מור • רוברט קר • ג'. האוורד אדמונדסון • פרד רוי האריס • דייוויד בורן • ג'ים אינהוף • מארקוויין מולין |  |
| קבוצה 3 | תומאס גור • ג'ון הארלד • אלמר תומאס • מייק מונרוני • הנרי בלמון • דון ניקלס • טום קובורן • ג'יימס לנקפורד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008045960  US Congress: P000360  VIAF: 53953907   WorldCat (עם VIAF): 53953907
יהודית הלוי-צוויק

| --- | --- |

פרופ' יוסף קלוזנר ויהודית הלוי-צוויק בטקס הענקת פרס קלוזנר לצוויק, 1956
 לידה:  1 בדצמבר 1923
 פטירה:  1 ביולי 2012 (בגיל 88)
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  פרופסור לספרות באוניברסיטת חיפה
 בן זוג:  אברהם צוויק (1919–2001)
 
יהודית הלוי-צוויק (1 בדצמבר 1923 – 1 ביולי 2012) הייתה חוקרת ספרות ומחנכת ישראלית, פרופסור לספרות באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

יהודית הלוי נולדה בשנת 1923 בעיירה קֶלם שבליטא, בת בכורה לאברהם ורבקה הלוי. בינקותה, ב-1925, עלתה לארץ ישראל עם משפחתה, שהתיישבה בעפולה, שם נולדו שני אחיה, יוסף וגדעון. למדה בבית ספר יסודי של זרם "הפועל המזרחי" בעפולה והמשיכה בכפר ילדים שבגבעת המורה. המשיכה בגימנסיה ביאליק בחיפה. בשנת 1937, בהיותה בת ארבע עשרה, זכתה בתחרות חיבורים מטעם חברת "הסנה" על חשיבות הביטוח והחיסכון. לאחר סיום לימודיה בתיכון עברה ללמוד בחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, שם קיבלה תואר מוסמך בספרות עברית וערבית. עבודת הגמר שלה, שכותרתה "מושג היהדות בספרות ההשכלה", זיכתה אותה בשנת 1948 בפרס קלוזנר מטעם עיריית תל אביב. בשנת 1956 זכתה שוב בפרס קלוזנר. עוד במהלך לימודיה עבדה כמורה בכפר ילדים.
ב-1952 מונתה למנהלת בית הספר התיכון בקריית טבעון, שהוקם באותה שנה וצמח בהדרגה תחת ניהולה. בבית ספר זה גם לימדה ספרות, תנ"ך וערבית. בשנות השישים חזרה ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1969 קיבלה תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "תקופת גרמניה (1914–1924) ביצירתו של ש"י עגנון", שנכתבה תחת הנחייתו של פרופ' דב סדן. ב-1972 הצטרפה לסגל החוג לספרות השוואתית באוניברסיטת חיפה. בשנים תשל"ח–תש"ם עמדה בראש החוג. במקביל הרצתה בסמינר אורנים.
פרסמה מאמרים בעיתונים "הפועל הצעיר", "דבר הפועלת", "למרחב" ו"דבר" ובכתב העת "עלי שיח".
בשנת 1990 נבחרה כיקירת קריית טבעון. בשנת 1991 קבלה את "פרס קריב" מטעם עיריית חיפה, על ספרה "תולדות ספרות האגרונים".
לאחר פרישתה מהאוניברסיטה התנדבה במשך שנים רבות, עד לפטירתה, להרצות על ספרות ושירה ובעיקר על יצירות עגנון, במרכז ההנצחה בטבעון ובחוג לקשישים ביישוב.
משפחתה

ב-1949 נישאה למהנדס אברהם צוויק, לימים מנכ"ל רכבת ישראל, והם התיישבו בקריית טבעון. לבני הזוג נולדו שלושה בנים: רמי, פרופסור למנהל עסקים באוניברסיטת קליפורניה בריוורסייד, אורי, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, וחנן, כלכלן.
בשנת 2001 התאלמנה מבעלה. נפטרה בי"א בתמוז תשע"ב, 1 ביולי 2012 ונטמנה לצד בעלה בבית העלמין של קריית טבעון.
ספריה

מושג היהדות בספרות ההשכלה: ממשה מנדלסון ועד מנדלי מוכר-ספרים, הוצאת דביר, 1955.
ראשיתה של ביקורת עגנון: תרס"ט–תרצ"ב, אוניברסיטת חיפה, 1984.
עגנון במעגלותיו: עיונים באמנות הסיפור של עגנון, פפירוס, 1989.
תולדות ספרות האִגְּרונים (הבריוונשטעלערס) העבריים (מאה 16 – מאה 20), פפירוס, 1990.
בעריכתה:
יהודה עמיחי - מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988.
הערות שוליים

↑  חלוקת הפרסים בהתחרות "הסנה", דבר, 20 באוגוסט 1937
↑  יהודית הלוי וש. זמירין - חתני פרס קלוזנר, המשקיף, 23 בפברואר 1948
↑  חולק פרס קלויזנר, למרחב, 6 במרץ 1956
↑  ראובן בן צבי, ממלא המקום קיבל... קביעות, מעריב, 22 במרץ 1965
↑  יהודת הלוי - אברהם צוויק נשאים, דבר, 17 במאי 1949
↑  גבריאל מוקד, יהודה עמיחי: התקבלותו של משורר, מעריב, 6 בינואר 1989
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312866505171  GND: 103300279  LCCN: n88192570  VIAF: 32407213   WorldCat (עם VIAF): 32407213
העולם ההלניסטי

העולם ההלניסטי שנוצר כתוצאה מהקולוניזציה היוונית וממלחמותיו של אלכסנדר הגדול הקיף את כל אגן המזרחי של הים התיכון, חלקים מהאגן המערבי, את כל המזרח התיכון וחלקים מאסיה המרכזית. נהוג למנות את התקופה ההלניסטית ממותו של אלכסנדר הגדול בשנת 323 לפנה"ס ולסיימה בשנת 30 לפנה"ס עם מותה של המלכה ההלניסטית האחרונה קלאופטרה.
במזרח הגיע בתוך יבשת אסיה עד הודו ואילו במערב עד אזור פרובאנס של ימינו בצפון מזרח כלל את אזור חצי האי קרים ושטחים הנמצאים מזרחית לו. הישויות המדיניות העיקריות הוקמו על ידי הדיאדוכים שהיו רובם ככולם קצינים בכירים בצבאו של אלכסנדר הגדול. דיאדוכים אלה נלחמו האחד בשני עד חורמה במשך עשרות שנים בעימות הידוע בשם מלחמות הדיאדוכים. הם הורישו את הסכסוך המר לצאצאיהם שהמשיכו אותו עד שקיעת העולם ההלניסטי ועלייתה של האימפריה הרומית. למרות האיבה הגלויה בין הממלכות ההלניסטיות, הן שיתפו פעולה בתחומים רבים בהם כלכלה, תרבות ועוד.
לממלכות ולישויות המדיניות שהרכיבו עולם זה היו מאפיינים שונים, לעיתים הפוכים זה לזה, אך כולם היו נאמנים לתרבות ההלניסטית, אם כי מאפייניה היווניים היו חזקים יותר בחופיו של הים התיכון והשפעתה של תרבות זו הלכה והצטמצמה ככל שהתרחקה המדינה מהאזור הים תיכוני.
הגיוון המדיני והחברתי הכלכלי היה רב. מערי מדינה שהמשיכו את המסורת של יוון הקלאסית עם מוסדות דמוקרטיים וטיראניה דרך ליגות מקומיות של מספר ערים או אזורים גאוגרפיים דוגמת הליגה האיטולית ביוון גופא עד מדינות ענק כגון מצרים התלמיית והממלכה הסלאוקית שהתאפיינו במשטר מלוכני.
הארצות העיקריות > ארץ האם היוונית בתקופה ההלניסטית

תמורות גדולות עברו גם על יוון גופא. בריתות בראשות אחת מערי הפוליס הגדולות פינו את הבכורה למוסדות פוליטיים חדשים, שתרומתם למפעל היווני הייתה צנועה בתקופה הקלאסית. אלו הן הליגה האיטולית מצפון-מרכז יוון והליגה האכאית שמרכזה בפלופונס. לצדן בחשה ממלכת מוקדון בקלחת היוונית. מוקדון שלטה על חלקים נרחבים של יוון בצורה ישירה בעזרת חילות מצב בנקודות אסטרטגיות ובמקומות אחרים בעזרת בעלות ברית מטעמה.
תבאי הגדולה שהייתה אחת הערים הדומיננטיות בתקופה הקלאסית ואף נהנתה תקופה קצרה מהגמוניה נחרבה אחרי מצור קשה שבמהלכו תושביה נטבחו ומי שלא נטבח נמכר לעבדות. היא מעולם לא השתקמה מהמכה הקשה הזאת ולא שבה למעמדה הקודם. אתונה שעושרה התבסס על סחר ימי מפותח המשיכה לשגשג מבחינה כלכלית והייתה כרך גדול, אך ירדה מעוצמתה הצבאית. ספרטה בעלת העבר הצבאי המפואר ניסתה להשתקם מהמפלות שספגה במאה ה-4 לפנה"ס אך כוחה לא עמד לה נגד העולים החדשים על במת ההיסטוריה היוונית - הליגות האזוריות של אכאיה ואיטוליה מחד וממלכת מוקדון מאידך.
מאבק חורמה שהתנהל בין הליגה האיטולית לליגה האכאית ובין ספרטה לכל השאר בתוספת לפלישות מקדוניות שהתרחשו מדי פעם אפיינו את התקופה ההלניסטית מהצד היווני. בנוסף אליהם, פלשו אליהם שבטים קלטים חזקים שניפצו את הצבאות שנשלחו נגדם ורק בעזרת הצבא האיטולי הצליחו היוונים להתגבר על האיום. הקלטים עברו בסופו של דבר לאסיה הקטנה שבה הקימו מדינה בשם גלטיה.
השפעות התרבותיות של ההלניזם הורגשו במידה רבה גם ביוון, אך המרכיב היווני היה, מטבע הדברים, חזק מאוד בחברה זו והשפעות זרות מבחוץ היו מתונות יחסית.
בסוף המאה שנייה לפנה"ס הפנתה רומא את מבטה מזרחה ובסדרת מלחמות שנמשכו עד אמצע המאה הביסה את ממלכת מוקדון וכתוצאה מכך הפכה לגורם דומיננטי באזור. עם הזמן כוננה רומא שלטון ישיר על יוון והיא נכנסה לתחומי המדינה הרומית. היוונים ניסו למרוד, אך ללא הועיל.
הארצות העיקריות > מוקדון

מוקדון או מקדוניה הייתה ממלכה שנוסדה כמה מאות שנים לפני התקופה ההלניסטית ובמשך תקופה ארוכה נראתה כחצי-ברברית מנקודת המבט היוונית, אך אחד מבניה, אלכסנדר הגדול, הוא זה שאפשר את כינון התרבות ההלניסטית.
מוקדון תרמה את עיקר הכוחות לצבאו של אלכסנדר הגדול ורובם ככולם נותרו במזרח. בנוסף לכך מקדונים רבים יצאו את מולדתם להתיישב בארצות זרות. ההגירה, המלחמות התכופות והגיוסים לצבא פגעו באופן משמעותי במאגר הגברים במדינה מה שהשליך על יכולתה להתמודד עם המציאות. בנוסף לכך, השושלת הארגיאדית העתיקה הגיעה לסוף דרכה עם רציחתו בדם קר של אלכסנדר הרביעי, בנו הצעיר של אלכסנדר הגדול. במלחמות הדיאדוכים שהתפתחו נכנסה הממלכה לתקופת תוהו ובוהו ממנה יצאה רק כעבור שני דורות עם שלטונו של אנטיגונוס השני גונאטס שהצליח לכונן שלטון יציב בממלכה.
למוקדון לא הייתה גישה לאוצרות טבע או למסחר ועל אף שנהנתה מעמדת בכורה ביוון, הקשיים של סוף המאה ה-4 העיבו על התפתחותה ורק לקראת סוף המאה ה-2 הצליחה לשוב למעמד שהיה לה בימי הזוהר שלה בתקופת שלטונו של פיליפוס השני, אביו של אלכסנדר הגדול. לרוע מזלה זו הייתה גם העת שרומא התחילה להתפשט מזרחה ובסדרת מלחמות הוכרעה מוקדון. בסופו של דבר נקרעה הממלכה על ידי הרומאים לארבעה מחוזות גדולים ולא שבה עוד כישות מדינית עד סוף המאה ה-20, עת שבה כוננה באזור הצפוני של מוקדון מדינה מודרנית בעלת שם דומה - מקדוניה. עם זאת, הקשר האתני, ההיסטורי והתרבותי של המדינה המודרנית לישות המקדונית העתיקה הוא קלוש ביותר.
הארצות העיקריות > מצרים

מצריים הייתה הממלכה היציבה ביותר והעשירה ביותר מכל ממלכות הדיאדוכים והייתה גם האחרונה ליפול לפני הכובש הרומי. תלמי בן לאגוס ששלט במצרים בשם תלמי הראשון (סוטר) קיבל לידיו את פרובינציית מצרים עוד בימי חייו של אלכסנדר כשהצבא המקדוני-יווני כבש את מצרים בעת מסעו מזרחה. אלכסנדר בחר בתלמי למושל מצרים. תלמי לא בזבז זמן והניח את היסודות המוצקים שעליהם התבססה שליטת בית תלמי במצרים.
המלכים התלמיים של מצרים הנהיגו משטר של סבלנות דתית. בתקופתם נעשה תרגום השבעים של התנ"ך ליוונית. יתרה מכך אימצו התלמיים מנהגים רבים של בני המקום. לדוגמה, מלכים תלמיים רבים התחתנו עם אחיותיהם כמנהג הפרעונים העתיק. האלים המצרים כובדו ונבנו מקדשים לפולחנם, הכוהנים המצריים נהנו ממעמד נח בחברה ואף נעשה ניסיון למזג את אלי מצרים עם האלים היוונים העתיקים.
מלבד מצרים גופא, שלטו מלכי תלמי על מספר איים בים התיכון, מספר ערי חוף באסיה הקטנה ואף בארץ ישראל. השליטה במרחב הגאוגרפי הזה התאפשרה בזכות הצי המצרי, שהיה החזק בציים ההלניסטיים בתקופת הזוהר של הממלכה התלמיית.
מבחינה כלכלית נהנתה מצרים מפריחה בגלל עודפי ייצור המזון, סחר הפפירוס וסיבות נוספות. השלווה הופרה בסוף המאה ה-3 לפנה"ס והתפתחה לכדי משבר של ממש במאה ה-2 לפנה"ס עת מהפכות החצר האלימות שערערו את יציבות המשטר. תלמי הרביעי ניצח אמנם את אנטיוכוס השלישי, המלך הסלאוקי, בקרב רפיח (217 לפנה"ס), אך היה זה הניצחון התלמיי הגדול האחרון בשדה הקרב. כמה שנים לאחר מכן, קרע אנטיוכוס השלישי נחלות רבות ממצרים ובהן ארץ ישראל שעברה לשלטון סלאוקי.
התמוטטות הממלכה הסלאוקית תחת המתקפה הרומית וקריסתה תחת מרידות פנמיות העניקו מרווח נשימה למצרים במשך כ-150 שנה, אך מרידות מבית, תככי האריסטוקרטים ליד כס השלטון והעדר שליט חזק שייקח את העניינים לידיו ויתקן את המעוות גזרו את דינה של הממלכה. הממלכה גססה לאטה עד ההשתלטות הסופית של רומא בשנת 30 לפנה"ס.
הארצות העיקריות > פרגמון

פרגמון הייתה אחת היורשות של ממלכתו של אחד הדיאדוכים בשם ליסימכוס שהתפרקה אחרי תבוסתו בקרב קורופידיון בשנת 281 לפנה"ס. מרכז הממלכה הייתה העיר העתיקה פרגמון וממנה משלה השושלת האטלידים.
הממלכה, הקטנה אך היציבה, נהנתה ממיקומה הגאוגפי, המרוחק ממרכזי הכוח של האימפריות הגדולות – מצרים מעבר לים, מרכז הכובד של הממלכה הסלאוקית מעבר השני של הרי הטאורוס ומוקדון מעבר לדרדנלים. עם זאת, נאלצה הממלכה להיאבק בשכנים מרים אחרים, שאיימו לכלותה. מזרחית לה נמצאה גלטיה שנוסדה על ידי שבטים קלטים שפלשו לבלקן בסוף המאה ה-3 לפנה"ס, נהדפו מיוון על ידי האיטולים וחצו את הדרדנלים. מצפון ניצבה ממלכת ביתיניה שגם היא לטשה עיניה על פרגמון העשירה.
בגלל העדר שכנים חזקים, יכולה הייתה הממלכה לשגשג ואף להפנות משאבים רבים למפעלי תרבות אדירים. הספרייה של פרגמון הייתה שנייה רק ללספריה הגדולה של אלכסנדריה בהיקף אוצרותיה. המסחר, החינוך והאמנות פרחו תחת ההנהגה המתונה והיעילה של בית המלוכה האטלידי.
מבחינה מדינית השכילה הממלכה למקמם עצמה לימין הכוח העולה בים התיכון – הרפובליקה הרומית. פרגמון הגישה סיוע צבאי ישיר ועקיף לרומאים במלחמתם בממלכות ההלניסטיות החזקות ובסופו של דבר עברה מרצונה החופשי לשלטונה הישיר של רומא וכוננה באזורה פרובינקיה רומית בשם אסיה.
הארצות העיקריות > הממלכה הסלאוקית

הממלכה הסלאוקית נוסדה על ידי סלאוקוס הראשון בשנת 312 לפנה"ס וירשה את מרבית שטחי האימפריה של אלכסנדר הגדול וביתר דיוק את שטחי הליבה של פרס ששליטיה מהשושלת האחמנית הפסידו את עצמאותם לאלכסנדר הגדול.
שליטי הממלכה הסלאוקית ניצבו לפני קושי מיוחד במינו. בניגוד למדינות הלניסטיות אחרות, הרכב האוכלוסייה המזרחית בממלכה לא היה אחיד. בגלל שטחיה העצומים, עמים רבים שכנו בין גבולותיה. דתות שונות, מערכות חברתיות שונות ואילוצים אחרים הפכו את הממשל בממלכה לקשה מאוד. בנוסף לכך, כמות המהגרים היוונים מוגבלת ולא היה די במהגרים אלה כדי ליישב ארץ גדולה כל כך ולהטביע בה חותם הלניסטי עמוק.
בניגוד לחזונו של אלכסנדר, שביקש להעביר את בירתו לבבל, התמקדו שליטי הממלכה באזורים הסמוכים לים התיכון ואילו בפנים הארץ שלטונם היה רעוע ועד מהרה אזורים רבים בממלכה ביקשו לכונן אוטונומיה או אף להתנתק באופן מוחלט מהמרות הסלאוקית. מגמות הפירוק התגברו עם מותו של סלאוקוס הראשון והחריפו לאט לאט עד ימי שלטונו של אנטיוכוס השלישי שהצליח ללכד את הממלכה באופן זמני. למרות הצלחותיו בתחום הפנים, הפסיד אנטיוכוס השלישי במלחמה לרומא והממלכה ספגה מכה קשה.
מרידות דוגמת מרד המכבים ומרידות אחרות, הנטל הכלכלי הכבד שנבע מהכישלון במלחמה הכריעו אותה ועד מהרה שקעה הממלכה בתוהו ובוהו פנימי. תוהו ובוהו זה נוצר וטופח ידי הרומאים שקטפו את הממלכה כפרי בשל באמצע המאה הראשונה לפנה"ס.