stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האמנה להגנה על זכויותיהם של כל מהגרי העבודה ובני משפחותיהם
תכנים עיקריים של האמנה

האמנה קובעת סטנדרטים מינימליים שאותם המדינות החברות באמנה יאמצו כלפי עובדים זרים ובני משפחותיהם, ללא תלות במעמד החוקי שלהם. לעיתים מהגרי עבודה לא חוקיים מקופחים או מגורשים תוך רמיסת זכויות אדם בסיסיות להן כל אדם זכאי. בנוסף האמנה מוסיפה בפרק III זכויות נוספות לעובדים זרים חוקיים.
הפרקים העיקריים באמנה כוללים: מטרה והגדרות, מניעת אפליה במתן זכויות, זכויות אדם לכל מהגרי העבודה, הן חוקיים והן לא חוקיים, זכויות נוספות למהגרי עבודה ובני משפחותיהם הרשומים באופן חוקי. פרק III, סעיפים 8-35, מבטיח זכויות אדם לכל מהגר עבודה ובכללן זכויות אזרחיות, פוליטיות, כלכליות, סוציאליות ותרבותיות. סעיף 15 מגן בפני פגיעה בזכות לרכוש, סעיף 21 מגן מפני השמדת מסמכי זהות כמו דרכון, סעיף 22 מונע גירוש קולקטיבי או שרירותי, סעיף 20 קובע שמהגר עבודה לא יקופח ולא יאבד אישור שהייה על רקע הפרת חוזה, סעיף 23 מאפשר למהגר העבודה להסתייע בשירותים הקונסולריים של נציגות מדינתו אם לדעתו הופרה האמנה כלפיו, סעיף 16 מאפשר במקרה של מעצר, להיוועץ עם הקונסול של ארצו, סעיף 25 קובע תנאי עבודה ותנאים סוציאליים זהים לחלוטין למהגר עבודה ולאזרחי המדינה.
סעיפים נוספים שנוגעים לזכויות אדם בסיסיות: סעיף 9 – הזכות לחיים, סעיף 10 – מניעת עינויים ואכזריות, סעיף 11 – נגד עבדות או עבודה כפויה, סעיף 12 – חופש מחשבה, דעה ודת, סעיף 13 – חופש הבעת דעה, סעיף 14 – הזכות לפרטיות, סעיף 16 – הזכות לחופש ולביטחון ושלא להיעצר באופן שרירותי, מעמד שווה בפני החוק, סעיף 18 – שוויון בפני החוק ביחס לאזרחים, סעיף 27 – הזכות לביטחון סוציאלי כמו לכל אזרח, סעיף 28 – הזכות לעזרה רפואית, סעיף 30 – הזכות לחינוך ילדי מהגרי העבודה באופן שווה, בלי תלות לגבי מעמדו החוקי.
בפרק IV מוזכרות זכויות אחרות של מהגרי עבודה חוקיים ובני משפחותיהם בנוסף לזכויות המגיעות להם לפי פרק III. על פי סעיף 37 יהיה זכאי מהגר העבודה לקבל הסברים לפני עזיבתו את מדינת האם, או לחלופין במדינת היעד לגבי התנאים והחוקים במדינה שבה יהיה מועסק. סעיף 38 – מדינות מעסיקות יאפשרו היעדרות זמנית של מהגר עבודה חוקי ממדינתם, מבלי שיאבד את רישיונו. בסעיף 39 נאמר שלמהגר עבודה חוקי חופש תנועה מלא במדינת המעסיק וכן חופש לבחור במקום מגוריו. על פי סעיף 40, למהגרי עבודה הזכות לייצר קשרים כלכליים ומסחריים כדי להגן על השקעתם. סעיף 43 עוסק בשוויון בנגישות למוסדות חינוך, לדיור ולדיור מוגן, לשירותי בריאות, לשירותים סוציאליים ותרבותיים. בסעיף 44 מצוין שהמדינה תסייע בשמירה על שלמות המשפחה של מהגר העבודה. לפי סעיף 47 מוכרת הזכות להעברת כספים לתמיכה במשפחותיהם של מהגרי העבודה, שבארץ המוצא. לפי סעיף 49, מהגר עבודה שאיבד את מקום עבודתו וזכאי לפיצויים, המדינה תאריך את רישיון השהייה שלו על פי הצורך למשך תקופת האבטלה המקובלת. בסעיף 51 מצוינת הזכות לחפש עבודה חלופית במקרה של הפסקת עבודה, מבלי לאבד את הזכות לרישיון שהייה חוקי. בסעיפים 52-53 מהגר עבודה חוקי ובני משפחתו, יוכלו לבחור באופן חופשי את סוג העבודה שהם רוצים, כל זאת תחת מגבלות והסתייגויות מסוימות שהמדינה יכולה לקבוע. סעיף 54 קובע שמהגר עבודה חוקי ייהנה מאותו חוק שקיים כלפי אזרח מדינה ביחס להגנה בפני פיטורין, הטבות למובטלים, גישה לעבודות ציבוריות. סעיף 56- אין לגרש מהגר עבודה למעט על פי חוק מדינה וכן למנוע מצב שיפסיד זכויות שצבר- הכל תחת מגבלות פרק III.
מנגנון יישום ואכיפה

מנגנון היישום והאכיפה של האמנה הוא הוועדה להגנה על זכויותיהם של כל מהגרי העבודה ובני משפחותיהם. ועדה זו מורכבת ממומחים עצמאיים העוקבים אחר יישום האמנה במדינות שהן צד לאמנה. המושב הראשון של הוועדה היה במרץ 2004. כל מדינה, בתום שנה להצטרפותה לאמנה, מחויבת לשלוח דוח מפורט לוועדה על יישום זכויות מהגרי העבודה במדינתה, בהתאם לעקרונות האמנה, ולאחר מכן שוב כל חמש שנים. הוועדה אחראית לבחון את הדוחות ולהעביר הערות והמלצות בהתאם.
הוועדה תאפשר בנסיבות מיוחדות ליחידים לפנות אליה במידה ולדעתם הייתה הפרה של הזכויות המתוארות באמנה, וזאת בכפוף לכך שעשר מדינות לפחות יאשרו הליך כזה בהתאם לסעיף 77 של האמנה. הוועדה עורכת פגישות בז'נבה פעמיים בשנה ובנוסף, הוועדה עורכת כנסים לדיון בנושאי האמנה ויכולה להפיץ דוחות פומביים בהתאם.
מדינות חברות באמנה

לפי סעיף 87 באמנה, היא נכנסת לתוקף עם אשרור של עשרים מדינות. האמנה נכנסה לתוקף ב-14 במרץ 2003 וכיום חברות בה 51 מדינות. המדינות החברות נכון לדצמבר 2017, הן: אלבניה, אלג'יריה, ארגנטינה, אזרבייג'ן, בנגלדש, בליז, בוליביה, בוסניה והרצגובינה, בורקינה פאסו, כף ורדה, צ'ילה, קולומביה, קונגו, אקוודור, מצרים, אל סלבדור, גאנה, גואטמלה, גיאנה, גינאה, הונדורס, אינדונזיה, ג'מייקה, קירגיזסטן, לסוטו, לוב, מדגסקר, מאלי, מאוריטניה, מקסיקו, מרוקו, מוזמביק, ניקרגואה, ניז'ר, ניגריה, פרגוואי, פרו, הפיליפינים, רואנדה, סאו טומה ופרינסיפה, סנגל, סיישל, סרי לנקה, סנט וינסנט והגרנדינים, סוריה, טג'יקיסטן, טורקיה, מזרח טימור, אוגנדה, אורוגוואי וונצואלה.
מדינות שחתמו אך טרם אשררו: ארמניה, בנין, קמבודיה, קמרון, צ'אד, קומורו, גבון, גמביה, גינאה ביסאו, האיטי, ליבריה, מונטנגרו, פאלאו, סרביה, סיירה לאון וטוגו.
ניתן לראות שמדינות שקולטות מהגרים במערב אירופה ובצפון אמריקה לא הצטרפו לאמנה. ובנוסף, ניתן לראות שמדינות מקור, שמהן יצאו מהגרי העבודה, אשררו את האמנה מתוך כוונה להגן על אזרחיהם העובדים במדינות זרות.
סוגיות עיקריות שמתעוררות

ניתן לראות כי מדינות רבות לא הצטרפו לאמנה ולכן השפעת האמנה על מהגרי העבודה עדיין קטנה. שום מדינה מערבית הקולטת מהגרי עבודה לא הצטרפה ובכללן מדינות מערב-אירופה וצפון אמריקה, שבהן מספר מהגרי העבודה הגבוה ביותר. זהו מצב היוצר א-סימטריה בין מדינות האם של מהגרי העבודה, שרובן חתומות על האמנה, למדינות היעד שרובן לא חתומות על האמנה. בנוסף, קיימות סיבות נוספות להיענות הנמוכה; ישנן מדינות הטוענות שיש להן חוקים מוסדרים למהגרי עבודה ואין צורך להחליפם על ידי אימוץ אמנה זו ולחלק מן המדינות יש מספר מהגרי עבודה נמוך. כמו כן, קיימות סיבות סוציאליות, כלכליות ופוליטיות לאי הצטרפותן של חלק מן המדינות לאמנה; ישנן מדינות הרואות בסוגיה זו כעניין לאומי פנימי וסיבה נוספת היא שלעיתים חוסר יציבות כלכלית ואבטלה גבוהה בקרב אזרחי המדינות, גורם להן שלא לעודד הגירת עבודה.
חלק מהמדינות חוששות כי לדעתן האמנה מבטיחה יותר מדי זכויות למהגרי העבודה; צירוף משפחות לאמנה, זכויות גם למהגרי עבודה לא חוקיים, מדינות חוששות כי הצטרפות לאמנה תעודד הגירה לא חוקית למדינה ומדינות אשר יצטרפו לאמנה יהיו נתונות לביקורת חיצונית אשר עשויה להציגן באור שלילי מבחינת כיבוד זכויות אדם.
המעמד החוקי של העובדים הזרים בישראל

מדינת ישראל אינה חברה באמנה זו והמעמד של העובדים הזרים הוא ארעי. כלומר, עובד זר לא זכאי לקבל מעמד של תושב קבע או תושב ארעי, או להתחיל תהליך של התאזרחות. כדי שעובד זר יקבל אשרת שהייה בארץ, על חברת כוח אדם קבלנית להגיש בקשה למשרד הפנים, בשם אותו עובד שהיא רוצה לגייס ולאחר אישורה, העובד הזר רשאי לקבל את האשרה מנציגות ישראלית הנמצאת במדינתו. מדינת ישראל מקצה מכסות לענפים מסוימים שבהם עובדים זרים רשאים לעבוד והם אינם רשאים לעבור מענף לענף, אך יכולים להחליף מעסיק באותו ענף. העובדים הזרים בישראל מועסקים תחת חברת כוח אדם שהביאה אותם והיא זו שמוסמכת להעביר אותם ממעביד למעביד. בישראל אין חקיקה מקיפה לגבי הזכויות והחובות המגיעות לעובדים הזרים, אך קיים חוק עובדים זרים, התשנ"א-1991 שאינו עוסק בזכויות אדם בסיסיות, אלא עוסק בכמה זכויות וחובות מצומצמים, בין הזכויות נמצאת הזכות לקבל דיור וביטוח בריאות מהמעביד והזכות להחזיק העתק של חוזה ההעסקה. כמו כן, החוק מגדיר את חובות המעביד וחברת הקבלן כלפי המדינה. יתר על כן, לעובדים הזרים במדינת ישראל לא ניתנות זכויות פוליטיות, אך שמורה להם הזכות המרכזית לפניה לערכאות משפטיות. לגבי מעמדו החוקי של העובד הזר, קיים חוק הכניסה לישראל, התשי"ב-1952.
בישראל היה קיים הסדר כבילה שעל פיו עובד זר לא יכול היה להחליף מעביד, אך בג"ץ קו לעובד במרץ 2006 קבע כי מעתה יוכל העובד הזר להחליף מעביד. בסוף 2006, ממשלת ישראל קיבלה החלטות לפיהן יש להבטיח תשלום שכר כחוק ומתן תנאים הוגנים לעובדים הזרים ולשמור על זכויותיהם. ההסדר המעודכן של הממשלה לא שינה את מעמדם הארעי של העובדים הזרים ואינו מבטיח להם את הזכאות למעמד חוקי קבוע למשך חמש שנים. כלומר, המדינה רשאית לשלול מהעובד הזר את מעמדו החוקי בישראל בכל עת וכן החברה הקבלנית עשויה לפטר את העובד בתום שנת המחויבות ואז העובד יאבד את מעמדו החוקי. בנוסף, עובד/ת זר אשר התחתן עם עובד/ת זר אחר או עם אזרח ישראלי והוא הורה לילד שנולד בישראל, מאבד את מעמדו כעובד חוקי ומועמד לגירוש.
ראו גם

אמנות בין-לאומיות בנושאי זכויות אדם
עובדים זרים בישראלהמוקד לפליטים ומהגרים
משבר ההגירה באירופה
לקריאה נוספת

מדינת ישראל רשות האוכלוסין וההגירה. (ינואר, 2013). זכותון לעובדים זרים.
United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization. (2017). L EARNING TO LIVE TOGETHER. :
International Catholic Migration Commission. (2006, March). Strengthening Protection of Migrant Workers and Their Families with International Human Rights Treaties.
קהילת עורכי הדין בישראל. (פברואר, 2011). התשתית הרשמית והבסיס החוקי להעסקת זרים בישראל.
Guide. CareGivers, המדריך הישראלי לבני משפחה מטפלים. (ח.ת). העסקת מטפל זר.
UN- Claiming Human Rights. (2010, January). The committee on migrant workers
The UN Migration Agency International Organization for Migrations
הערות שוליים

↑  International Convention on the Protection of the Rights of All Migrant Workers and Members of Their Families (entered into force 1 July 2003) 39481 UNTS vol. 2220, p. 3; Doc. A/RES/45/158
1 2  OECD. (2013, October). World Migration in Figures. Retrieved December 1, 2017, From: https://www.oecd.org/els/mig/World-Migration-in-Figures.pdf
↑  United Nations Treaty Collection. (2017, December). Human Rights, International Convention on the Protection of the Rights of All Migrant Workers and Members of their Families. Retrieved November 28, 2017, from: https://treaties.un.org/Pages/ViewDetails.aspx?src=IND&mtdsg_no=IV-13&chapter=4&clang=_en
↑  הכנסת, מחלקת מידע ומחקר. (דצמבר, 2006). מעמדם של עובדים זרים, גיוסם והעסקתם- סקירה משווה. אוחזר בתאריך ה 20 בנובמבר 2017, מתוך: https://www.knesset.gov.il/mmm/data/pdf/m01728.pdf
↑  OFFICE OF THE UNITED NATIONS HIGH COMMISSIONER FOR HUMAN RIGHTS. (2005). The International Convention on Migrant Workers and its Committee. Retrieved November 8, 2017. From: http://www.ohchr.org/Documents/Publications/FactSheet24rev.1en.pdf
↑  UNITED NATIONS, HUMAN RIGHTS. (N.D). COMMITTEE ON MIGRANT WORKERS, Retrieved November 7, 2017, From: http://www.ohchr.org/EN/HRBodies/CMW/Pages/CMWIntro.aspx
↑  ראו הערה 4
↑  ILO global estimates on migrant workers. (2015). Results and methodology. Special focus on migrant domestic workers. Retrieved November 26, 2017, From: www.ilo.org/wcmsp5/groups/public/---dgreports/---dcomm/documents/publication/wcms_436343.pdf
↑  United Nations Educational, Scientific and Cultural Organization. (2005, September). United Nations Convention on Migrants’ Rights. Retrieved November 8, 2017, From: http://unesdoc.unesco.org/images/0014/001435/143557e.pdf
↑  ראו הערה 7, עמוד 2
↑  ראו הערה 7, עמוד 2
↑  ראו הערה 7, עמוד 3
↑  ראו הערה 7, עמוד 3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7582247-7  NKC: unn2011670269  VIAF: 209904428   WorldCat (עם VIAF): 209904428
הטור של גואנגשי

| --- | --- |
 מדינות:  הרפובליקה העממית של סין
 סוג:  מרוץ קטעים
 חודש:  אוקטובר
 משך:  6 ימים
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  2017
 מרוצים עד כה:  3
 מנצח ראשון:  בלגיה טים ולנס
 מנצח אחרון:  ספרד אנריק מאס
 שנת מרוץ אחרונה:  2019
 
הטור של גואנגשי (שם מלא: GREE-Tour of Guangxi) הוא מרוץ אופניים בקטעים שמתקיים בגואנגשי. המרוץ הוא אחד ממרוצי הוורלד טור החדשים שקיימים, מכיוון שהוא קיים רק מ-2017. המנצח הראשון במרוץ הוא טים ולנס. המהדורה האחרונה של המרוץ התקיימה ב-2019. בשנים 2020, 2021 ו-2022 לא התקיים המרוץ בשל מגפת הקורונה ברפובליקה העממית של סין.
מנצחים > כללי

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2017 | בלגיה טים ולנס | לוטו–סודאל |
| 2018 | איטליה ג'אני מוסקון | קבוצת סקיי |
| 2019 | ספרדאנריק מאס | קוויק סטפ |
מנצחים > נקודות

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2017 | קולומביה פרננדו גאבייריה | קוויק סטפ |
| 2018 | הולנד פאביו יאקובסן | קוויק סטפ |
| 2019 | גרמניה פסקל אקרמן | בורה–הנסגרוהה |
מנצחים > מלך ההר

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2017 | איטליה דניאל אוס (אנ')‏ | BMC |
| 2018 | שווייץ סילבן דילייר (אנ')‏ | AG2R La Mondiale |
| 2019 | פולין תומאש מרצ'ינסקי (אנ') | לוטו–סודאל |
מנצחים > הרוכב הצעיר

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2017 | צרפת ז'וליאן אלאפיליפ | קוויק סטפ |
| 2018 | איטליה ג'אני מוסקון | קבוצת סקיי |
| 2019 | ספרד אנריק מאס | קוויק סטפ |
מרוץ הנשים

יחד עם מרוץ הגברים הוקם גם מרוץ נשים. אך לעומת הגברים, מרוץ הנשים הוא מרוץ חד יומי.
מרוץ הנשים > מנצחות

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 2017 | איטליה מריה ויטוריו ספרוטו | Bepink–Cogeas |
| 2018 | קובה ארלניס סיירה | קבוצת הנשים של אסטנה |
| 2019 | אוסטרליה קלואי הוסקינג | Alé–Cipollini |
הפארק הלאומי יער גיר

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1965
 נתונים ומידות
 שטח:  1,412 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  הודו הודו
 מיקום:  Junagadh district 
 קואורדינטות:  21°08′08″N 70°47′48″E﻿ / ﻿21.13556°N 70.79667°E﻿ / 21.13556; 70.79667
 
 
אריות בפארק
הפארק הלאומי יער גיר (באנגלית: Gir National Park) הוא פארק לאומי גדול השוכן במדינה גוג'ראט שבצפון-מערב הודו והוא אתר מורשת עולמית הידוע בחיות הבר הייחודיות שלו. זהו האזור היחיד בו חיים אריות בטבע מחוץ לאפריקה.
הפארק הוקם בשנת 1965 והוא מאכלס שטח של 1,412 ק"מ, מתוכם 258 ק"מ הם פארק לאומי 1,153 ק"מ הם אזור שימור של יערות נשירים יבשים בהם משגשגים בעיקר עצי הטיק. פארק זה היה ידוע לשליטים ההודים והבריטים ששלטו בהודו החל מהמאה ה-19 כאזור של ציד אריות ורבים באו לצוד אותם ולשמר אותם כגביע ציד. עד לסוף המאה ה-19 נראה נותר רק אריות מעטים באזור ולאחר מסע של לחצים מהשגרירים הבריטים על ממלכות פנימיות ובעזרת פעילי שימור ומחלקת היערות הממשלתית הוקמה לבסוף שמורה ייחודית בה האריות האסייתים היחידים בטבע לצד מגוון בעלי חיים אחרים.
בנוסף ישנם באזור פעילויות חינוך, הסברה, אתרי אטרקציות שונות וערוגות של מעל מיליון ק"ג דגניים לקציר. היער מספק גם מעל 123,000 טון של עצי הסקה.
באזור מספר סכרים לאורך נהר גודאבארי (אנ') הזורם בפארק. הסכרים הגדולים יכולים לגרום לפגיעה בעת הקיץ ובעתות בצורת בחיים בפארק, משימה ייחודית עבור צוות מחלקת היערות הממשלתי.
נוף הפארק מכוסה ביערות נשירים יבשים של עצי טיק ובאזורים מסוימים גם נוף סוואנה יבשה. באזור מעל 400 צמחים לרבות עצי פיקוס, שיזף, אפרסמון ייחודיים והעץ ההודי Syzygium cumini. לאורך החופים ניטעו גם עצי קזוארינה ו-Prosopis.
פאונה

בפארק מעל 2,375 מיני חיות, מהם 2,000 מיני חרקים, 300 מיני עופות, 38 מיני יונקים ו-37 מיני זוחלים. הפארק ידוע בעיקר באריות שלו, שהוא טורף-העל באזור (טיגריסים לא חיים בשמורה). כמות האריות גדלה מ-411 אריות ב-2010 ל-630 אריות בשנת 2015. חלק מהאריות נשלחים לגני חיות בהודו ומחוצה לה. האריות חיים במרכז גידול מיוחד וסופרים אותם מומחים בכל שנה כדי לוודא כמה מהם מצויים. למרות שהשמורה מוגנת לעיתים נכנסים אליה ציידים לא-חוקיים. כמו כן כמה אריות הורעלו אחרי תקיפת חיות בית. בנוסף הם בסכנה משיטפונות, שריפות, בצורות, מגפות ואסונות טבע אך עדיין זו השמורה המוגנת להם ביותר.
בנוסף לאריות ישנם טורפים גדולים אחרים כמו: נמר הודי, חתול ביצות, צבוע מפוספס ותן זהוב, גירית הדבש, נמיית רודי ונמייה הודית אפורה. גם חתול בר מתת-המין Felis silvestris ornata וחתול נמרי כהה, חיים בשמורה אך הם נראים רק לעיתים נדירות.
מהיונקים האחרים נראים בשמורה: חזיר בר הודי, צבי הודי, אנטילופה הודית, ארבע קרן, נילגאי, אייל נקוד ואייל סמבר. נראים בה גם דרבנים, ארנבות ולעיתים גם פנגולין הודי. מבין הזוחלים נראים בשמורה ביערות ובין השיחים מספר פיתוניים, צבי יבשה, לטאות כוח ותניני ביצות, אשר ב-1977 צוות היערות שחרר 1,000 תנינים לאגמי השמורה.
מבין העופות נראים בשמורה מינים רבים ביניהם: 6 מיני עופות דורסים חלקם בסכנה, עיט נחשים מצויץ, עיט נצי מצויץ, עיט ניצי, קטופה מצויה ואוח הודי וכן קלאו אפור הודי, טווס הודי, שליו בוש הסלע, סיס מצוייץ מהמין Hemiprocne coronata, הנקר Yungipicus nanus, מיני זהבניים, פיטיים וציפורי שיר שונות.
הנסיך לואיג'י, רוזן טראני

הנסיך לואיג'י, רוזן טראני (באיטלקית: Luigi di Borbone-Due Sicilie‏; 1 באוגוסט 1838 – 8 ביוני 1886), היה בנו הבכור של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות מאשתו השנייה מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה.
ביוגרפיה

לואיג'י נולד ב-1 באוגוסט 1838 בנאפולי, לפרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ולמריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הארכידוכס קרל, דוכס טשן והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. בעת לידתו היה לואיג'י השני בתור לרשת את ממלכת שתי הסיציליות, לאחר אחיו למחצה פרנצ'סקו, דוכס קלבריה.
בשנת 1859 מת אביו פרננדו השני, ואחיו פרנצ'סקו השני עלה לשלטון במקומו. זמן קצר לאחר מותו ניצחו הכוחות הצרפתיים והסרדיניים את הצבא האוסטרי במלחמת אוסטריה-סרדיניה, מה שהוביל כעבור זמן קצר לאיחוד איטליה ולהדחתו של אחיו מהשלטון. לואיג'י לחם נגד הכוחות האיטלקיים, ואף התנגד לבריחתו של אחיו מהמדינה, אולם לבסוף נמלט אף הוא לצרפת.
ב-5 ביוני 1861 התחתן לואיג'י עם מתילדה לודוביקה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה, ממנה נולדה לו בת אחת:
מריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות (1867–1909), התחתנה עם וילהלם, נסיך הוהנצולרן.
לואיג'י הפך עם השנים לאלכוהוליסט, בעוד אשתו בילתה את זמנה בנסיעות. ב-8 ביוני 1886 מת לואיג'י בפריז כתוצאה ממחלת לב, אולם יש הטוענים כי התאבד בשנת 1878 על ידי שהשליך את עצמו לאגם צוג (אנ') ליד ציריך, אך עקב היותו גיסו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה הוצנע דבר מותו.
המוזיאון להיסטוריה של הטבע (סטוקהולם)

| --- | --- |

המוזיאון הממלכתי להיסטוריה של הטבע
המוזיאון הממלכתי להיסטוריה של הטבע
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון להיסטוריה של הטבע
 כתובת:  נורה יורגודן 
 מיקום:  עיריית סטוקהולם 
 מדינה:  שוודיה 
 מבקרים בשנה:  330,211
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 13 בנובמבר 1916
 תאריך פתיחה רשמי:  1916 
 אדריכל:  אקסל אנדרברי 
 סגנון אדריכלי:  אר נובו 
 קואורדינטות:  59°22′08″N 18°03′13″E﻿ / ﻿59.368889°N 18.053611°E﻿ / 59.368889; 18.053611
 www.nrm.se
  (למפת סטוקהולם מוגדלת) המוזיאון להיסטוריה של הטבע(למפת סטוקהולם רגילה) המוזיאון להיסטוריה של הטבע
 
המוזיאון הממלכתי להיסטוריה של הטבע (בשוודית: Naturhistoriska Riksmuseet) הוא מוזיאון בתחומי הביולוגיה והגאולוגיה שהוקם בפרוור מצפון לסטוקהולם בירת שוודיה בשנת 1819. המוזיאון הוא מבנה המוזיאון הגדול ביותר בשוודיה, והוא כולל גם את הקוסמונובה (Cosmonova), פלנטריום וקולנוע IMAX היחיד בצורת כיפה בשוודיה. בניין המוזיאון הנוכחי תוכנן על ידי האדריכל אקסל אנדרברי (Axel Anderberg), ונחנך ב-13 בנובמבר 1916. הוא שוכן באזור פֵסְקוֹטִי (Frescati) בתוך הפארק העירוני הלאומי המלכותי (Kungliga nationalstadsparken).
היסטוריה

זמן קצר לאחר שהוקמה האקדמיה המלכותית השוודית למדעים היא החלה לקבל פריטים מאספנים, ובאחת מהפגישות הראשונות הוחלט לרכוש מחסן לאחסונם. האוספים גדלו במהירות, אך ניזוקו תכופות מפגעי מזג האוויר וממעילות. תנאים טובים יותר נוצרו כאשר האקדמיה קיבלה בית משלה ב-1778, וכאשר אנדש ספרמן (Anders Sparrman‏; 1748–1820), תלמיד של קארולוס ליניאוס ומדען שהשתתף במשלחת השנייה של ג'יימס קוק, מונה למשגיח על האוספים שנה קודם לכן. ספרמן, הוחלף בשנת 1798 על ידי קונרד קוּאֵנְסֵל (Conrad Quensel), אשר תרם תרומות יקרות ערך לסדר המדעי ולרישום הפריטים.
חלק מהפריטים היו כמה אוספי מינרלים, אוספים אנטומולוגיים וזואולוגיים גדולים שמרשל החצר קאלה (שארלס) דֵה יָיר (Charles De Geer) העניק ב-1778, ועשבייה של רופא מחוזי בשנת 1785. בשנת 1801, נוספו על פי צו מלכותי אוספי טבע השייכים למלכה לואיזה אולריקה ואוחסנו בארמון דרוטנינגהולם. כבר בשנת 1784 הוחלט כי מוזיאון האקדמיה יהיה פתוח לקהל במקרים מסוימים וכי המנהל יציג את האוספים. אוּלוֹבְ צְוַוץְ' (Olof Swartz‏; 1807-1818) ניהל את המוזיאון כחלק מתפקידיו כמנהל הגן הבוטני Bergianska trädgården ומזכיר האקדמיה, וקיבל ב-1818 את יוהאן וילהלם דולמן (Johan Wilhelm Dalman) כאוצר מיוחד.
באותה עת בערך, העניק מרשל החצר גוסטב פון פַּאִיקוּל (Gustaf von Paykull), את אוספי הזואולוגיה העשירים שלו במתנה למדינה. המוזיאון הלאומי, שכלל בתחילה רק זואולוגיה, נבע ממיזוג אוספיו של פון פאיקול והאקדמיה השוודית למדעים בשנת 1819 (אם כי ייקח עוד מספר שנים עד שהן התמזגו פיזית).
בעקבות הצמיחה המהירה של האוספים החליטה האקדמיה לרכוש את ארמון ווסטמנסקה (Westmanska palatset) בשנת 1828. העברת המוזיאון למבנה זה בוצעה על ידי סוון נילסון (Sven Nilsson), שבמהלך תקופת הניהול שלו (1828–1831) הקים את מחלקות המוזיאון, שהוקדשו לפאונה הנורדית. בתקופתו (1831–1839) של בנגט פְרִיס (Bengt Fries) כאוצר, המוזיאון נפתח לציבור בנובמבר 1831. באמצעות הגדלת מענקי הממשלה בשנת 1841, הפך המוזיאון למוזיאון לתולדות הטבע, אם כי אוספי הבוטניקה והמינרלוגיה של האקדמיה השוודית למדעים לא נכללו אוטומטית. היו חמש מחלקות, שלכל אחת אוצר משלה. המוזיאון להיסטוריה של הטבע קיבל בהמשך מחלקות חדשות, למשל לאוספי בעלי חיים מאובנים בשנת 1864, לאוספי צמחים מאובנים בשנת 1885, ולאוספים האתנוגרפיים ב-1900.
המבנה

מתחם הבניין הגדול של המוזיאון הלאומי הוקם בשנים 1907–1916 על פי שרטוטיו של האדריכל אקסל אנדרברי. המוזיאון עצמו כלל במקור חמישה אגפים משולבים, בהם שוכנים מחלקות המוזיאון השונות. אחד החלקים הראשונים שהושלם היה מה שמכונה "מוזיאון הלווייתן" (Hvalmuseet), ובו הוצגו שלדים. הוא נפתח בשנת 1908.
המוזיאון נחנך ב-13 בנובמבר 1916, ונוהל על ידי האקדמיה עד 1965.
הבניין בנוי מלבנים בסגנון קלאסי, אפילו חדרי מדרגות והפרוזדורים עוצבו על ידי האדריכל בצורה ראוותנית, בעוד שאולמות התצוגה תוכננו בסגנון פשוט יותר. הקירות בנויים בעיקר מלבני הֶלְסִינְבּוֹרִי (Helsingborgstegel) אדומים והמשקופים והכרכובים של החלונות עשויים גרניט בהיר. הגגות מכוסים ברעפים מזוגגים שחורים, והכיפה מחופה בלוחות נחושת.
האדריכלות של אנדרברי הושפעה מהגרסה השוודית לסגנון הבארוק המכונה "סגנון קרולינסק" (Karolinsk stil), שהותאמה לסגנון האר-נובו של אותה תקופה. החלק המרכזי בבניין הוא מגדל המסתיים בכיפה בגובה 25 מטרים, המאפשרת מעבר של אור יום לכל הקומות עד לאולם הכניסה. במקור נועד המגדל להדגים את מטוטלת פוקו. בשנת 1993 נוסף למבנה המוזיאון אגף שישי המכיל את הקוסמונובה, הפלנטריום הגדול ביותר בשוודיה, שהוקם בחצר בצד הצפוני. בנוסף לבניין הראשי, נבנו שני בתי מגורים מעץ למנהלים, המכונים "הווילות השחורות".
החזית המערבית של המוזיאון
הכיפה
האולם המרכזי
האולם המרכזי
גרם המדרגות המרכזי
מודל של מבנה המוזיאון
ניהול וחזון

המוזיאון הלאומי לתולדות הטבע הוא רשות ממשלתית הפועלת תחת משרד התרבות של שוודיה ומשימתו קידום הידע, המחקר והעניין במבנה ובהתפתחות כדור הארץ והיקום, ממלכות החי והצומח, הביולוגיה האנושית והסביבה הטבעית.
האוספים של המוזיאון הלאומי לתולדות הטבע כוללים מעל לתשעה מיליון בעלי חיים, צמחים, פטריות, מינרלים ומאובנים מכל רחבי העולם. יחד עם שחזור סביבות טבעיות, DNA, טיבוע בעלי חיים וחומרים אחרים הם חיוניים לעבודה המדעית.
החוקרים העובדים במוזיאון ממפים את היחסים בין המינים והמגוון שלהם, חוקרים את מבנה הסלעים או מראים כיצד אנו, בני האדם, משפיעים על הטבע סביבנו. עשרה פרופסורים מובילים את העבודה יחד עם צוות מדעי וטכני. מעל ארבע מאות חוקרים אורחים מגיעים למוזיאון מדי שנה. במוזיאון עובדים כארבעים דוקטורנטים.
במחלקת המחקר מנוהלים כמה פרויקטים בינלאומיים ובהם GBIF שוודיה, ו-FishBase.
תערוכות קבועות

מאובנים ואבולוציה – תערוכה על החיים על פני האדמה
המסע האנושי – תערוכה על ההיסטוריה האנושית
האדם כחיה – תערוכה על גוף האדם
חיים במים – תערוכה על כל דבר החי במים, החל מלווייתנים גדולים ועד פלנקטון זעיר.
מגוון החיים – תערוכה על בעלי החיים, מפגש עם זוחלים, חרקים ויונקים
טבע בשוודיה – תערוכה על התנהגות בעלי החיים והאינטראקציה בטבע של שוודיה
האזור הארקטי – תערוכה על החיים בעולם הלבן, האזור הארקטי ואנטארקטיקה
אוצרות מפנים כדור הארץ – תערוכה על תעלומת המינרלים, מטאוריטים שהגיעו ממרחק רב ואבני חן נוצצות
משימה: אקלים – תערוכה על אקלים בעתיד והשלכותיו
גלריית הלוויתנים
מגוון החיים
מאובנים
המסע האנושי
הערות שוליים

↑  Kenneth Nyberg, Anders Sparrman (בשוודית)
1 2  שלט האגף הצפוני באנגלית ובשוודית
↑  "Naturhistoriska riksmuseet". www.sfv.se. Statens Fastinghetsverk. אורכב מ-המקור ב-14 באוקטובר 2014. נבדק ב-17 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Global Biodiversity Information Facility GBIF-Sweden
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0605 2864  LCCN: n84091425  NKC: ko2007393078  Trove: 984663  VIAF: 133652953   WorldCat (עם VIAF): 133652953
הפארק הלאומי לוס קטיוס

הפארק הלאומי לוס קטיוס (בספרדית: Parque Nacional de Los Katíos) שוכן בצפון-מערב קולומביה ומשתרע על פני שטח של 720 קילומטרים רבועים. הפארק הוא חלק מנתק דריין, אותו חולקות פנמה וקולומביה, והוא גובל בפארק הלאומי דריין שבפנמה. התוואי המתוכנן של הכביש הפאן-אמריקאי עובר דרך הפארק. הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1994 בשל המגוון הביולוגי שלו, והוא בית גידול עבור רבע ממיני העופות שנצפו בקולומביה, למרות ששטחו הוא פחות מאחוז אחד משטח המדינה כולה.
ביוני 2009 החליטה ועדת המורשת העולמית להוסיף את לוס קטיוס לרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון בעקבות בקשת ממשלת קולומביה, שתכננה להשתמש בהחלטה זו על מנת לקדם את התמיכה הבינלאומית באזור בשל פעילויות בלתי חוקיות, כגון בירוא יערות, הגורמות לו לנזקים.