המהפכה הצרפתית
תוצאות והשלכות > תוצאות ישירות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | עדיין מוקדם מדי לדעת. | “ |

|  – ג'ואו אנלאי בתשובה לשאלה "מה היו השפעותיה של המהפכה הצרפתית?", 1972. הציטוט המפורסם מדויק אך מטעה; הוא חשב שמדובר בהתייחסות לאירועי מאי 1968. |  – ג'ואו אנלאי בתשובה לשאלה "מה היו השפעותיה של המהפכה הצרפתית?", 1972. הציטוט המפורסם מדויק אך מטעה; הוא חשב שמדובר בהתייחסות לאירועי מאי 1968. |  |
תוצאותיה המתמשכות, וכנראה הבולטות ביותר, של המהפכה הצרפתית היו השינויים המפליגים שהכניסה במשטר הפנימי של צרפת. הערב-רב של פלכים, חבלים ונחלות, מורשת מאות שנות התפשטות איטית, הוחלף במערכת אחידה וסדורה של מחוזות שהתמידה באופן בסיסי עד ימינו. ב-1790 החלה האספה בעבודה על קובץ חקיקה אזרחי שנועד להמיר את מערכות המשפט המגוונות והמבולבלות, מבוססות המסורת והתקדים, ששררו בממלכה בחוק אחיד ושווה לכול; אף כי נפוליאון, שעל שמו נקרא, השלים אותו, מרב העבודה נעשתה בעת המהפכה. גם הענישה הפלילית הואחדה. "הקוד האזרחי" היה אחד המסמכים המשפיעים ביותר בתולדות המשפט, ועודנו משמש במספר מדינות. ב-1791 כינסה האספה גם את הוועדה המיוחדת למידות ומשקלות כדי ליצור קנה מידה אחיד בתחום. זו יצרה לבסוף את השיטה המטרית, שהיא הנפוצה ביותר בעולם כיום. הניב הפריזאי והצרפתית הספרותית הוכרזו כלשון התקנית, וב-4 ביוני 1794 הגיש האב גרגואר את הדו"ח המפורסם "על חשיבות הכרתת העגות המקומיות" בו עמד על הצורך לחסל את הניבים האזוריים ולכונן שפה לאומית אחידה כדי לגבש את האומה החדשה. תהליך כפיית הצרפתית התקנית על תושבי צרפת, שהוחל בו אז, נמשך עוד למעלה ממאה וחמישים שנה.
גם נזקיהם הישירים של אירועי העשור היו מוחשיים וניתנים לרישום. ראשית כול, יותר מ-600,000 איש שילמו בחייהם. הם מתו בטרור, בעימותים, ברעב ובמחלות, אך בעיקר בשתי המלחמות עד 1799. למעט הטבח בוונדה, שעלו דרישות מודרניות להכיר בו כרצח עם, שלטון הטרור בשאר צרפת, גבה אולי 50,000 נפש מכל הסיבות. ההרס שנגרם לכלכלה הצרפתית היה אדיר. המהפכנים ביטלו את מערכות המיסוי הסבוכות הישנות, אך גילו שהמיסים הישירים החדשים קשים לאכיפה, והמלחמה והרדיפות חיסלו מגזרים שלמים בכלכלה, כמו מוצרי היוקרה שהביקוש להם כמעט ונעלם. האינפלציה המשתוללת (45 מיליארד הליבר בכסף נייר שהוצאו למחזור הכספים היו שווים ריאלית אולי שביעית מערכם הנקוב) חיסלה כל תמריץ להשקעות ועסקים וצמצמה חדות את האשראי בשוק. 10% מתושבי פריז היו מובטלים ב-1798, שיעורים שחזרו על עצמם ביתר המדינה ושנלוו אליהם עוני ופשע. ערי הנמל והתעשייה הגדולות, כמו בורדו וליון, איבדו רבים מתושביהן עקב המחסור וההגירה החוצה. באופן גס, הוערך שהמשק הצרפתי פיגר בדור שלם לפחות עקב המהפכה, והשיקום ההדרגתי החזיר אותו בקושי לרמות של 1789 רק בשנות ה-30 של המאה ה-19.
למהלומות שספגה הכנסייה היו תוצאות חמורות. מוסדות החינוך בפיקוח כמרים שהצמיחו את הוגי הנאורות ואת האינטלקטואלים מחוללי המהפכה לא יכלו להמשיך לתפקד וגזרו בורות על הציבור הצרפתי: מספר התלמידים בבתי-הספר הגבוהים ירד בשני שלישים, מכמעט 50,000 לפחות מ-15,000; אחוז יודעי קרוא וכתוב הידרדר מכמעט 40% ב-1789 לכ-30% בלבד ב-1815. מצבם של העניים הורע מאוד עקב חיסול מנגנוני גיוס וחלוקת הצדקה הוותיקים והמבוססים של הכנסייה, שהמדינה החליפה בחוקים ובמוסדות תאורטיים שהשפעתם הייתה מועטה. הלאמת בתי-החולים, ופירוק מסדרי הנזירות שהיו אמונים עליהם, חוללה משבר קשה במיוחד בתחום הבריאות שהשפעתו הייתה לדורות. ב-1847 הייתה אוכלוסיית המדינה גדולה ברבע, 35 מיליון לעומת 28 מיליון, אך מספר בתי-החולים היה קטן כמעט בחצי יחסית ל-1789.
צרפת שלאחר המהפכה הייתה מדינה ריכוזית יותר משמלכי המשטר הישן, שנגד עריצותם ושרירותם יצאה, אף יכלו לדמיין. הממשל המרכזי ומספר המועסקים בו גדלו לאין שיעור, ועמם נטל המס שהוטל כדי לממנם. ערב עליית נפוליאון קיבלו 250,000 איש משכורת מהמדינה, פי חמישה יותר מתחת לואי השישה-עשר. המוסד הלאומי הגדול והחשוב ביותר היה הצבא, שתפח הרבה מעבר לחיל הקבע שהחזיקו שליטי העבר עקב מדיניות רדיקלית של גיוס חובה והפניית משאבים מסיבית אליו. הוא סיפק אפיק קידום מהיר לצעירים מוכשרים ויצר שוויון בין המשרתים בו.