stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועידת קזבלנקה

| --- | --- |

רוזוולט וצ'רצ'יל (יושבים) בוועידת קזבלנקה
 עיר:  קזבלנקה 
 מדינה:  מרוקו מרוקו
 תאריכים:  14 בינואר 1943 – 24 בינואר 1943 (11 ימים) 
 עילה:  היערכות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה
 משתתפים
 ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט  הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל  צרפת מנהיגי צרפת החופשית
 → האמנה האטלנטיתועידת קהיר ←
 
ועידת קזבלנקה נערכה בעיר קזבלנקה שבמרוקו ובמסגרתה נועדו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל, יחד עם ראשי המטות שלהם ומנהיגי צרפת החופשית, כדי לתכנן ולתאם את האסטרטגיה של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, בעיקר בזירה האירופאית.
הוועידה נערכה בין ה-14 בינואר ל-24 בינואר 1943. שם הקוד שלה היה SYMBOL ולעיתים ANFA, על שם המלון שאירח את הנועדים. הייתה זו הוועידה הראשונה של ראשי בעלי הברית במלחמה והמטרות שלשמן כונסה לא הוגדרו היטב. בפועל דנו בה בצעדים שיש לנקוט לסיום המלחמה, כמו גם בסדרי העולם שלאחריה.
ועידת קזבלנקה הייתה אמורה להיות ועידת פסגה משולשת, כמו הוועידות שבאו אחריה. אולם מנהיג ברית המועצות סטלין סירב לבוא, משום שלא רצה לעזוב את רוסיה הנאבקת במצור הגרמני המתמשך ובחורף הקשה.
ההחלטות העיקריות שנפלו בקזבלנקה הן:
תביעתן של בעלות הברית לכניעה ללא תנאי של מדינות הציר.
הוסכם על שתי פעולות צבאיות משמעותיות: הפלישה לסיציליה ומתקפת מפציצים משולבת (אנ') ביום ובלילה על אדמת גרמניה, אשר נועדה להרוס את התשתית התעשייתית והצבאית הגרמנית ולפגוע במורל האזרחי.
הושטת סיוע ותמיכה בברית המועצות.
יישור ההדורים בין המנהיגים הצרפתים שארל דה גול ואנרי ז'ירו, גם אם ברמה שטחית והצהרתית בלבד, והסדרת השלטון בטריטוריות הצרפתיות המשוחררות בצפון אפריקה. דה גול סירב בתחילה לבוא לוועידה, אך שינה את דעתו לאחר שצ'רצ'יל איים למשוך את תמיכתו בממשלה הגולה של דה גול בבריטניה.
כמו כן נודעה חשיבות למה שלא הוחלט בוועידה, אף שנידון בה: בעלות הברית החליטו שלא לפתוח חזית שנייה של ממש באירופה ב-1943. צ'רצ'יל ורוזוולט ידעו שסטלין לא יראה בעין יפה את החלטה זו, שכן במתקפה בסיציליה לא היה די כדי ללחוץ על הגרמנים ועל ידי כך להקל על הרוסים את מלאכתם בחזית המזרחית. על מנת לפייס את הרוסים התקבלה ההחלטה על תמיכה וסיוע שיוגש להם. ייתכן שהשתתפות רוסית בוועידה הייתה מביאה להכרעה שונה ולפתיחת חזית שנייה באירופה כבר ב-1943.
מנקודת המבט הפנים-אמריקאית הייתה לוועידת קזבלנקה משמעות סמלית והיסטורית: לראשונה עזב נשיא מכהן את ארצות הברית בעת מלחמה, ולראשונה ביקר נשיא מכהן ביבשת אפריקה. בהציגו לאומה האמריקאית את תוצאות הוועידה בנאום ברדיו ב-12 בפברואר 1943, הסיט רוזוולט את הדגש מהחזית האירופית לזו הפאסיפית, שלא עמדה במרכז הדיונים בוועידה. הוא אמר כי "יש דרכים רבות המובילות ליפן", ככל הנראה כדי לפנות לדעת הקהל האמריקאי, שמטבע הדברים התעניין יותר בחזית שבה נלחמו האמריקאים מול יפן.
הצהרת קזבלנקה

בכנס הופקה הצהרה על כך ש"בעלות הברית נחושות בהחלטתן להילחם עד כניעה ללא תנאי", כלומר שכוחות הברית ילחמו עד ל"כניעה ללא תנאי" של מעצמות הציר בכלל וגרמניה בפרט. את הביטוי שאל רוזוולט מהגנרל יוליסס ס. גרנט שהצהיר הצהרה דומה במלחמת האזרחים האמריקנית.
נוסח זה בא להחליף ניסוח קודם בו נאמר ש"בעלות הברית נחושות בהחלטתן להילחם עד הסוף".
וילהלם, דוכס וירטמברג

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1994 (בן 30) רוונסבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 
וילהלם פרידריך קרל פיליפ אלברט ניקולאוס אריך מריה הרצוג פון וירטמברג (נולד ב-13 באוגוסט 1994) הוא ראש בית וירטמברג ואיש עסקים גרמני. הוא יו"ר Hofkammer des Hauses Württemberg, החברה המנהלת את היערות, החוות, היקבים והשיכונים של משפחת המלוכה לשעבר של ממלכת וירטמברג.
ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-13 באוגוסט 1994 והוא בנם הבכור של פרידריך, דוכס וירטמברג ושל מריה, נסיכת ויד, בתם של אולריך, נסיך ויד ואלקה פישר. הוא הוטבל בספטמבר 1994 עם דודיו אריך, נסיך Waldburg zu Zeil und Trauchburg, והנסיך וילהלם מוויד, כסנדקיו. יש לו שתי אחיות צעירות יותר, הדוכסית מארי אמלי (ילידת 1996) והדוכסית סופיה דורותיאה (ילידת 1997).
ב-9 במאי 2018, אביו של וילהלם מת בתאונת דרכים בעת שנסע בדרכו הביתה לפרידריכסהאפן. עם מות אביו, וילהלם הפך ליורש העצר של סבו, קרל, דוכס וירטמברג כראש בית וירטמברג. ביולי 2019 הוכרז גם כי וילהלם יהיה ראש ה-Württemberg Hofkammer בעתיד, המשרדים המנהליים של העסק המשפחתי.
ב-7 ביוני 2022 וילהלם ירש את מקומו כראש בית וירטמברג לאחר מותו של סבו, קרל, דוכס וירטמברג.
וילהלם לא נשוי. יורש העצר לראשות הבית הוא דודו מצד אביו של וילהלם, אברהרד, נסיך וירטמברג.
הערות שוליים

↑  "Baptême de l'Héritier". Point de vue (בצרפתית). No. 2408. Paris. 1994-09-27. p. 11.
↑  "Trauer um Friedrich Herzog von Württemberg - Herzog stirbt bei Verkehrsunfall". suedkurier.de (בגרמנית). Südkurier Online. 2018-05-09. נבדק ב-2022-06-07.
↑  "Duke Friedrich of Württemberg killed in car crash". Royal Central (באנגלית בריטית). 2018-05-10. נבדק ב-2022-06-07.
↑  "Friedrich Herzog von Württemberg: Wird sein Sohn der nächste Erbprinz?". stuttgarter-zeitung.de (בגרמנית). Stuttgarter Zeitung. 2018-05-11. נבדק ב-2022-06-07.
↑  "Adelshaus von Württemberg: Wilhelm soll Geschäfte übernehmen". welt.de (בגרמנית). Die Welt. 2019-07-20. נבדק ב-2022-06-07.
↑  [[[Süddeutsche Zeitung]] "Carl Herzog von Württemberg gestorben"] (בגרמנית). 2022-06-07. {{cite web}}: Check |url= value (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1169933661  VIAF: 2506154076027511860001   WorldCat (עם VIAF): 2506154076027511860001
ויסנס רץ'

ויסנס רץ' אי פלומיר (בקטלאנית: Vicenç Reig i Falomir ;‏ 1866/7 - 18 בדצמבר 1918) היה שוער כדורגל קטלאני ששיחק בברצלונה בין 1900 ל-1903. ב-1908 היה נשיא המועדון, תפקיד אותו מילא במשך 22 ימים, פרק הזמן הקצר ביותר לנשיא בהיסטוריית המועדון.
קריירה כשחקן

בצעירותו עסק רץ', יליד בוריול שבספרד, בספורט, בעיקר ברכיבת אופניים ובכדוריד בסקי, ענף ספורט שדורש כישרון עם הידיים. בזכות כך הצליח לעשות את המעבר לכדורגל כשוער, ובסתיו 1900, כשהיה בן 33 או 34, הצטרף לברצלונה כשוערה.
רץ' עמד בשערה בשתי המהדורות הראשונות של קופה מקאיה, תחרות הכדורגל המסודרת הראשונה בספרד, שהוכרה מאוחר יותר כאליפות קטלוניה. לאחר שהגיעה לגמר ב-1901, זכתה ברצלונה בתואר ב-1902 - היה זה התואר הראשון בהיסטוריית המועדון. במהדורה זו ניצחה ברצלונה את כל 8 משחקיה, תוך שהיא מבקיעה 60 שערים וסופגת שניים בלבד. בהמשך השנה השתתף עם הקבוצה בגביע המלך דון חואן קרלוס הראשון, שהפך מאוחר יותר לטורניר הגביע הרשמי של ספרד. ב-13 במאי 1902 שיחק רץ' בחצי הגמר נגד ריאל מדריד, שהיה למעשה הקלאסיקו הראשון בהיסטוריה, והוא היה שותף לניצחון קבוצתו 3-1. בגמר הפסידה ברצלונה לביסקאיה.
ב-1903 זכה רץ' עם ברצלונה בתואר נוסף, גביע ברצלונה, שמאוחר יותר הוכר כמהדורה הרביעית של אליפות קטלוניה. בסך הכול, השתתף ב-40 משחקים במדי ברצלונה.
נשיא ברצלונה

ב-1908 היה מועדון הכדורגל ברצלונה בתקופתו הקשה ביותר והיה קרוב לסגירה. מספר שחקנים מובילים עזבו ולא נמצאו להם מחליפים. המועדון לא הצליח לזכות באף תואר מאז אליפות קטלוניה של 1905. מצבו הכלכלי הידרדר, והיו רק 38 חברי מועדון. בישיבת חברי המועדון ב-11 בנובמבר נבחר רץ' לשמש נשיא המועדון, כמחליף של ז'ולי מריאל. רץ', שראה שהוא לא מצליח לשנות את המצב, כינס ישיבה מיוחדת ב-2 בדצמבר, בה נכחו 20 חברי מועדון בלבד. בישיבה הודיע על התפטרותו, 22 ימים בלבד לאחר שהחל בתפקיד. זהו פרק הזמן הקצר ביותר עבור נשיא ברצלונה בהיסטוריית המועדון. החליפו ז'ואן גאמפר, שעמד לראשונה כנשיא המועדון מאז עזר להקימו כ-10 שנים לפני כן. גאמפר הצליח להרים את המועדון ולהצילו מסגירה. רץ' נשאר במועדון, בצוות של חברי הנהלה שתפקידם היה לבחור את השחקנים שישתתפו בכל משחק.
ויסנס הלך לעולמו ב-1918 בברצלונה.
תארים > ברצלונה

קופה מקאיה 1902
גביע ברצלונה 1903
לקריאה נוספת

אנטוני קלוזה, Diccionari del Barça ‏ (1999),‏ ISBN 8441201269
הערות שוליים

↑  לעיתים נקרא בשם הספרדי "ויסנטה" (Vicente)
שחקני ברצלונה שזכו בקופה ברצלונה ב-1903: 
 עומדים: וידאל, רץ', טרדס וליובט; 
יושבים: לסלטה, האריס, גאמפר, ויטי, מייר, שטיינברג ואוסו.
ואסיליוס בארקאס

ואסיליוס בארקאס (ביוונית: Βασίλειος "Βασίλης" Μπάρκας; נולד ב-30 במאי 1994) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת השוער.
קריירה

בארקאס שיחק בקבוצת הנוער של אטרומיטוס, ובתחילת עונת 2013/2014 חתם על חוזהו המקצועני הראשון.
ב-20 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף לשוער אנדריי גורבונוב בדקה 83. ב-30 בינואר 2016 ערך את הופעתו הראשונה בהרכב ועד לתום העונה היה לשוער הראשון של הקבוצה.
ב-9 ביוני 2016 חתם בא.א.ק. אתונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-27 בנובמבר 2016, בניצחון קבוצתו 3–0 על פלטניאס.
ב-20 ביולי 2017 הוא שבר את אגודל יד ימינו, ושב להרכב ב-29 בנובמבר 2017.
ב-7 ביוני 2018 האריך את חוזהו בקבוצה עד לתום עונת 2021/2022.
ב-30 ביולי 2020 חתם בסלטיק לארבע שנים.
ב-7 ביולי 2022 הושאל לעונה אחת לאוטרכט.
קריירה > קריירת נבחרות

בארקאס ערך הופעת בנבחרות יוון עד גיל 19 ועד גיל 21, וב-27 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון נבחרתו 1–0 על מצרים במשחק ידידות.
תארים

אליפות: 2017/2018
הערות שוליים

↑  ΠΑΟΚ - Ατρόμητος 1-1
↑  Ο... ιπτάμενος Ελληνο-ολλανδός
↑  Οχυρώνει τα γκολπόστ με Λόρια και Μπάρκα
↑  Σοβαρή ζημιά ο Μπάρκας
↑  Μπάρκας: «Ελπίζω να γίνω ξανά βασικός»
↑  Στην ΑΕΚ μέχρι το 2022 ο Μπάρκας
↑  העברות בעולם, 30.7: זלאטן שוכנע להישאר במילאן, אופמקאנו האריך חוזה בלייפציג, באתר וואלה, 30 ביולי 2020
↑  Egypt - Greece, Mar 27, 2018 - International Friendlies - Match sheet, www.transfermarkt.com (באנגלית)
ויליאם פיטרסון (אתלט)

ריינהולד ויליאם אוגן פיטרסון-ביורנמן (בשוודית: Reinhold William Eugen Petersson- Björneman; ‏6 באוקטובר 1895 - 10 במאי 1965) היה אתלט שוודי, אלוף אולימפי (אנטוורפן 1920), 4 פעמים אלוף שוודיה (1918 - 1920 ו-1924) ושיאן שוודיה במשך כ-10 שנים (1918 - 1927) בקפיצה לרוחק. עד לאולימפיאדת טוקיו (1964) הוא היה האתלט הלא אמריקאי היחידי שזכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

פיטרסון נולד בסנדבי.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה פיטרסון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.15 מטר, לפני קארל ג'ונסון מארצות הברית (7.095 מטר) ובן ארצו אריק אברמסון (7.08 מטר). מדליית ארד, בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 42.8 שניות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 42.2 שניות וצרפת (42.5 שניות).
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 11.0 שניות (1918)
קפיצה לרוחק: 7.39 מטר (1924)
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
ואסיליס דימיטריאדיס

ואסיליס דימיטריאדיס (ביוונית: Βασίλης Δημητριάδης; נולד ב-1 בפברואר 1966 בסלוניקי) הוא כדורגלן עבר יווני, ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום המנהל האופרטיבי של מחלקת הכדורגל בא.א.ק. אתונה.
דימיטריאדיס החל את הקריירה באריס סלוניקי, במדיה פרץ כשחקן בינלאומי בטרם עבר לשחק בא.א.ק. אתונה. במדיה של האחרונה הפך דימיטריאדיס למלך השערים של הליגה היוונית פעמיים ברציפות, ועמה זכה בשלוש אליפויות רצופות ובגביע אחד. לזכותו שני שערים ב-28 הופעות במדי נבחרת יוון, אותה ייצג בין היתר בטורניר מונדיאל 1994, הראשון בתולדות הנבחרת.
לאחר שפרש במדיה של אריס סלוניקי, פנה לקריירה ניהולית בספורט, והחל משנת 2013 הוא משמש כמנהל אופרטיבי במחלקת הכדורגל של א.א.ק. אתונה.
קריירת משחק

דימיטריאדיס החל את הקריירה הבוגרת בשורותיה של אריס סלוניקי בעונת 1986/1987. כבר בעונת הבכורה שלו היה שותף ב-15 משחקי ליגה, בהם כבש שלושה שערים. כבר בעונה לאחר מכן תפס את המקום הקבוע בחוד ההתקפה של הקבוצה, עם 12 שערי ליגה ב-29 הופעות, שהקנו לו זימון בכורה לנבחרת יוון.
דימיטריאדיס שיחק בקבוצה לאורך חמש עונות, בהן התקשה להגיע עמה להישגים אישיים וקבוצתיים, אך הפך במדיה לשחקן בינלאומי, ובסך הכול כבש 38 שערי ליגה ב-123 הופעות.
לקראת עונת 1991/1992 חתם דימיטריאדיס בא.א.ק. אתונה של המאמן דושאן באייביץ', והפך במהרה למוציא לפועל העיקרי בתור הזהב של הקבוצה, וכבר בעונת הבכורה שלו תרם 28 שערי ליגה ב-34 הופעות והיה למלך השערים של ההליגה היוונית, בדרך לזכייתה של קבוצתו באליפות. באותה העונה כבש את שערה הראשון של הקבוצה באירופה באותה העונה, בסיבוב הראשון של גביע אופ"א. בסיבוב השני פגשה הקבוצה את ספרטק מוסקבה, ולאחר שוויון 0-0 בחוץ, נקלעה א.א.ק. לפיגור ביתי. בדקה ה-75 כבש דימיטריאדיס את השער שהשלים מהפך והעלה את הקבוצה לשמינית הגמר. בשלב זה נכנעה א.א.ק. 3-2 לטורינו בסיכום שני המפגשים.
בעונה לאחר מכן קבע שיא קריירה אישי של 33 שערי ליגה במספר זהה של הופעות, נתון שהעניק לו את תואר מלך השערים עונה שנייה ברציפות, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות נוספת. הוא אף כבש שער מול פ.ס.וו. איינדהובן בסיבוב השני של ליגת האלופות, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבתים. בעונת 1993/1994 זכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות, אך היה זה חברו להתקפת הקבוצה והנבחרת, אלכסיס אלכסנדריס, שזכה בתואר מלך השערים, בעוד דימיטריאדיס הסתפק ב-11 שערי ליגה בלבד ב-33 הופעות. עונה לאחר מכן, היה שותף להעפלתה הראשונה אי פעם של קבוצה יוונית לשלב הבתים של ליגת האלופות, אך נשאר מחוץ לרוטציה במפעל האירופי, ובכל שלב הבתים ערך הופעה בודדת, כמחליף.
מעמדו של דימיטריאדיס בקבוצה הלך ופחת. בעונת 1995/1996 היה שותף לזכייה בגביע היווני, אך לא שותף במשחק הגמר בו הביסה קבוצתו 1–7 את אפולון אתונה. בליגה כבש שער בודד בעשרים הופעות. הוא פתח עם הקבוצה את עונת 1996/1997, אך לאחר שערך חמש הופעות ליגה בלבד, שוחרר במהלך העונה בחזרה לקבוצת נעוריו, אריס סלוניקי.
במדיה של אריס חזר דימיטריאדיס לשחק באופן קבוע וכבש שמונה שערי ליגה ב-15 הופעות, אך בסוף העונה נשרה הקבוצה לליגת המשנה, ודימיטריאדיס פרש ממשחק בגיל 31.
קריירת משחק > נבחרת יוון

דימיטריאדיס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון תחת המאמן מילטוס פאפאפוסטולו, ב-17 בפברואר 1988, יחד עם ארבעה שחקנים יוונים נוספים שערכו בכורה באותו המשחק, כאשר פתח בהרכב יוון בניצחון 2–3 על צפון אירלנד במשחק ידידות ביתי.
הופעתו הראשונה במשחק רשמי הייתה גם להופעתו היחידה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, בתבוסה 0–4 לבולגריה ב-11 באוקטובר 1989. את שערו הראשון במדי יוון כבש כשנה לאחר מכן, ב-5 בספטמבר 1990, כשעלה כמחליף בניצחון הביתי 0–1 על אלבניה במשחק ידידות וכבש את השער היחיד במשחק. הוא היה שותף גם לטורניר מוקדמות יורו 1992, עם ארבע הופעות וללא שערים.
דימיטריאדיס היה שותף לטורניר מוקדמות מונדיאל 1994, עם חמש הופעות, כולן בהרכב, ושער בודד בפנדל מול לוקסמבורג. יוון העפילה מטורניר המוקדמות למונדיאל הראשון בתולדותיה, ודימיטריאדיס זומן על ידי המאמן אלקטס פנאגוליאס לסגל לקראת טורניר הגמר בארצות הברית. יוון לא הצליחה להגיע להישגים בטורניר, ורשמה את ההופעה החלשה ביותר אי פעם לנבחרת אירופית. דימיטריאדיס לא שותף במשחק הפתיחה בו הובסה 0–4 על ידי ארגנטינה. הוא עלה כמחליף לאחר כשעה במשחק השני של יוון, בו הובסה באותה התוצאה על ידי בולגריה, ושוב שותף כמחליף לכעשר דקות כאשר יוון נוצחה 0–2 על ידי ניגריה בדרך להדחה מהטורניר ללא נקודות וללא שערי זכות.
בתום טורניר המונדיאל סיים דימיטריאדיס את דרכו בנבחרת יוון עם שני שערים ב-28 הופעות.
תארים

אליפות יוון (3): 1991/1992, 1992/1993, 1993/1994
הגביע היווני: 1995/1996
מלך השערים של ליגת העל היוונית (2): 1991/1992, 1992/1993
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1986/1987 | אריס סלוניקי | יוון ליגת העל היוונית | 15 | 3 |
| 1987/1988 | אריס סלוניקי | יוון ליגת העל היוונית | 29 | 12 |
| 1988/1989 | אריס סלוניקי | יוון ליגת העל היוונית | 25 | 7 |
| 1989/1990 | אריס סלוניקי | יוון ליגת העל היוונית | 25 | 7 |
| 1990/1991 | אריס סלוניקי | יוון ליגת העל היוונית | 29 | 9 |
| 1991/1992 | א.א.ק. אתונה | יוון ליגת העל היוונית | 34 | 28 |
| 1992/1993 | א.א.ק. אתונה | יוון ליגת העל היוונית | 33 | 33 |
| 1993/1994 | א.א.ק. אתונה | יוון ליגת העל היוונית | 33 | 11 |
| 1994/1995 | א.א.ק. אתונה | יוון ליגת העל היוונית | 29 | 8 |
| 1995/1996 | א.א.ק. אתונה | יוון ליגת העל היוונית | 20 | 1 |
| 1996/1997 | א.א.ק. אתונה | יוון ליגת העל היוונית | 5 | 0 |
| 1996/1997 | אריס סלוניקי | יוון ליגת העל היוונית | 15 | 8 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 292 | 127 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת יוון> שנה | נבחרת יוון> הופעות | נבחרת יוון> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1988 | 4 | 0 |
| 1989 | 3 | 0 |
| 1990 | 3 | 1 |
| 1991 | 7 | 0 |
| 1992 | 5 | 0 |
| 1993 | 2 | 1 |
| 1994 | 4 | 0 |
| סה"כ | 28 | 2 |
וילהלם, דוכס אולדנבורג

פטר פרידריך וילהלם, דוכס אולדנבורג (גרמנית: Peter Friedrich Wilhelm von Oldenburg;‏ 3 בינואר 1754 - 2 ביולי 1823) היה דוכס אולדנבורג בין השנים 1785 - 1823.
ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-3 בינואר 1754 באויטין, לפרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג ולאולריקה פרדריקה וילהלמינה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של מקסימיליאן מהסן-קאסל ופרדריקה שרלוטה מהסן-דרמשטדט.
בשנת 1762 נרצח פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, ובנו פאבל ירש את דוכסות הולשטיין-גוטורפ. בשנת 1773 נחתמה אמנת צארסקויה סלו, ולפיה אוחדו כל נחלות שלזוויג-הולשטיין תחת כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ואילו פאבל מונה לרוזן אולדנבורג. בדצמבר אותה שנה מסר פאבל על פי בקשת אמו יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה את רוזנות אולדנבורג לפרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, שהיה אף הוא נצר לבית הולשטיין-גוטורפ. פרידריך אוגוסט איחד תחתיו את כל נחלות בית אולדנבורג, ובשנת 1774 קיבל את התואר דוכס.
ב-6 ביולי 1785 מת אביו פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, ווילהלם עלה לשלטון במקומו. מכיוון שווילהלם היה נכה ורפה שכל, משל בן דודו פטר, בישוף ליבק כעוצר בשמו.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום וילהלם, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. בשנת 1806 נכבשה דוכסות אולדנבורג על ידי הצרפתים וההולנדים, אך בשנת 1807 שוקמה הדוכסות, ובשנת 1808 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין. עם זאת, בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי נפוליאון, ופטר עוצר הדוכסות הצטרף לבעלות הברית.
בשנת 1815 במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים והוענק לווילהלם התואר דוכס גדול, אולם וילהלם לא השתמש בו, ורק לאחר מותו החלו להשתמש בו יורשיו. ב-2 ביולי 1823 מת וילהלם, ובן דודו פטר הראשון, דוכס אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
וינטון רופר

וינטון אלן ואי רופר (באנגלית: Wynton Alan Whai Rufer, נולד ב-29 בדצמבר 1962 בוולינגטון שבניו זילנד) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ניו זילנדי. רופר שיחק בעמדת החלוץ בעיקר בקבוצות בשווייץ ובגרמניה, והיה מזוהה בעיקר עם ורדר ברמן, עמה זכה בתארים רבים. רופר ערך 23 הופעות והבקיע 12 שערים במדי נבחרת ניו זילנד, עמה השתתף במונדיאל 1982. רופר נבחר שלוש פעמים ככדורגלן השנה באוקיאניה, ואף הוכתר ככדורגלן המאה באוקיאניה על ידי קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה והמעבר לשווייץ

רופר נולד בוולינגטון שבניו זילנד לאב שווייצרי ולאם ניו זילנדית מאורית, ושיחק כנער במועדון המקומי ולינגטון דיאמונד, במדיו נבחר בשנים 1981 ו-1982 לכדורגלן הניו זילנדי הצעיר של השנה. הצלחתו של רופר משכה את עינו של קן בראון מאמנה של נוריץ' סיטי האנגלית, שהזמין אותו ואת אחיו הגדול, שיין רופר, להתרשמות. באוקטובר 1981 חתם וינטון רופר על חוזה מקצועני בנוריץ' והתאמן בקבוצה, אך לא קיבל אשרה לעבוד באנגליה, ולכן נאלץ לבטל את החוזה. במאי 1982 חתם רופר בפ.צ. ציריך, שם שיחק בהצלחה במשך ארבע שנים, בהן הבקיע 43 שערים במאה הופעות ליגה. גם את השנים הבאות העביר רופר בשווייץ, ולאחר שעזב את פ.צ. ציריך בשנת 1986, חתם בפ.צ. אראו, עמה הגיע למקום הרביעי בליגה בעונת 1987/88, והבקיע 21 שערים באותה עונה, ו-31 בסך הכל בשתי עונותיו בקבוצה. בקיץ 1988 חתם רופר בגראסהופרס ציריך, שם שיחק עונה אחת, בה הבקיע 18 שערי ליגה, וזכה בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על אראו, קבוצתו הקודמת. בתום עונה זו נבחר בפעם הראשונה ככדורגלן השנה באוקיאניה.
קריירת מועדונים > ורדר ברמן

בקיץ 1989, לאחר שבע שנים בשווייץ בהן הבקיע מעל למאה שערים בכל המסגרות, חתם רופר במועדון הגרמני ורדר ברמן מהבונדסליגה, בה אימן אוטו רהאגל. ביולי 1989 ערך את הופעת הבכורה בתיקו 0-0 מול פ.צ. סנט פאולי, וב-13 המחזורים הראשונים באותה עונה הבקיע שישה שערים, ועשרה בסך הכל בעונת הבכורה, 1989/90, בסיומה נבחר ככדורגלן השנה באוקיאניה בפעם השנייה ברציפות. בעונתו השנייה בקבוצה, 1990/91, הבקיע רופר 15 שערים, והיה חלק מהתקפה איכותית שכללה גם את קלאוס אלופס, מרקו בודה, פרנק נויבארט ואובה הארטגן. ברמן סיימה עונה זו במקום השלישי, ובתום העונה זכתה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בפנדלים על פ.צ. קלן, במשחק בו רופר שיחק 120 דקות והבקיע את הפנדל שלו בבעיטות ההכרעה. בעונת 1991/92 ירדה תפוקתו של רופר בליגה, כאשר הבקיע חמישה שערים בלבד והקבוצה סיימה רק תשיעית, אך הוא היה חלק חשוב בזכיית הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע, כאשר בדרך לגמר הבקיע שלושער בניצחון 6-0 על בקאו הרומנית, ובגמר הבקיע את השער השני בניצחון 2-0 על מונקו. בתום עונה זו, נבחר רופר בפעם השלישית בקריירה ככדורגלן השנה באוקיאניה.
עונת 1992/93 הייתה עונת השיא של רופר בבונדסליגה, כאשר הוביל את ורדר ברמן לזכייה באליפות במרחק נקודה אחת מהסגנית באיירן מינכן, לאחר שהבקיע 17 שערי ליגה באותה עונה, מרחק שלושה שערים ממלכי השערים לעונה זו, אולף קירסטן וטוני יבואה. רופר שיתף פעולה בהתקפת הקבוצה בעיקר עם אנדי הרצוג וברנד הובש בעונה זו. באוגוסט 1993 זכה רופר עם ורדר ברמן בגביע הסופר קאפ הגרמני, לאחר שהמשחק הסתיים בתיקו 1-1 בתום 90 דקות. רופר הבקיע שער יתרון לורדר ברמן בפתיחת ההארכה, אך אולף קירסטן השווה ללברקוזן. לאחר 120 דקות, הוכרע המשחק בבעיטות הכרעה, כשרופר הבקיע את הפנדל שלו. את עונת 1993/94 בבונדסליגה ברמן סיימה רק שמינית, ורופר הבקיע עשרה שערי ליגה. באותה עונה השתתפה ברמן בליגת האלופות, והודחה ברבע הגמר, שנערך במתכונת של שלב בתים, לאחר שסיימה במקום השלישי בבית שלה. רופר הבקיע שמונה שערים בליגת האלופות בעונה זו, אותה סיים כמלך השערים של המפעל, בצוותא עם רונאלד קומאן. באותה עונה, זכה רופר עם ורדר ברמן בפעם השנייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 3-1 בגמר על רוט-וייס אסן. רופר הבקיע את השער השלישי לברמן בגמר זה. באוגוסט 1994 זכה רופר עם ורדר ברמן בפעם השנייה ברצף בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 3-1 בהארכה על באיירן מינכן. רופר הבקיע את השער השלישי לברמן. את עונת 1994/95 החל רופר בברמן, בה שיחק עד לפגרת החורף והבקיע שני שערים. בינואר 1995 עזב רופר את ורדר ברמן לאחר חמש עונות וחצי, בהן הבקיע 59 שערי ליגה ב-174 הופעות, וחתם ביונייטד איצ'יהארה צ'יבה היפנית.
קריירת מועדונים > שלהי הקריירה

בינואר 1995 חתם רופר ביונייטד איצ'יהארה צ'יבה מליגת העל היפנית, כמו שחקנים רבים מהבונדסליגה שעברו אל הליגה היפנית בתקופה זו. רופר הצליח מאוד בליגה היפנית, והבקיע 25 שערים ב-49 הופעות. בחצי השני של עונת 1996/97, חזר רופר לגרמניה, כאשר חתם בקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה השנייה, שאומנה על ידי אוטו רהאגל, שהיה מאמנו של רופר בורדר ברמן. רופר הובא כחיזוק להתקפת הקבוצה, שנשרה בעונה הקודמת באופן מפתיע לבונדסליגה השנייה, לראשונה בתולדותיה. רופר היה חלק מקבוצה שהעפילה בחזרה אל הבונדסליגה בקלות מהמקום הראשון, והוסיף כוח בהתקפה שכללה את אולף מארשל, יורגן רישה ופאבל קוקה, כאשר הבקיע ארבעה שערי ליגה בחצי עונה. עם זאת, למרות שהקבוצה העפילה בחזרה לבונדסליגה, רופר לא נשאר בקייזרסלאוטרן, וחזר למולדתו ניו זילנד. עד לפרישתו בגיל קרוב ל-40, הוסיף רופר לשחק בקבוצות הניו זילנדיות סנטרל יונייטד, נורת' שור וקינגז, כאשר בשתי האחרונות שימש מאמן-שחקן, יחד עם אחיו שיין.
קריירה בינלאומית

רופר ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ניו זילנד במשחק ידידות מול נבחרת כווית בשנת 1980, כאשר טרם מלאו לו 18. רופר השתתף עם ניו זילנד במוקדמות מונדיאל 1982, והעפיל עם הנבחרת למונדיאל 1982 עצמו, לאחר שהבקיע שער ניצחון מול נבחרת סין במשחק המכריע על העלייה למונדיאל, שהסתיים בניצחון 2-1 של ניו זילנד. הופעה זו הייתה הראשונה של ניו זילנד במונדיאלים, והיחידה עד למונדיאל 2010. במונדיאל זה, ניו זילנד הפסידה את שלושת משחקיה בהפרש של שלושה שערים לפחות, והודחה בתום שלב הבתים. רופר פתח בשלושת המשחקים, והיה השחקן הצעיר ביותר בסגל הניו זילנדי. על אף התחלה של קריירה בינלאומית מבטיחה, רופר ערך לאחר מכן יחסית מעט הופעות בינלאומיות, ובין השנים 1986 ו-1995 ערך שתי הופעות בלבד. בשנתיים העוקבות ערך שש הופעות נוספות, ובשנת 1997 סיים קריירה בינלאומית של 17 שנים בנבחרת הבוגרת עם 23 הופעות ו-12 הבקעות.
קריירת אימון

רופר כאמור היה מאמן-שחקן בקבוצות בניו זילנד, ובמקביל הקים בית ספר לכדורגל בניו זילנד. רופר אימן את נבחרת הנערות עד גיל 16 של ניו זילנד בשנת 1999. בשנים 2014 - 2015 אימן רופר את נבחרת פפואה ניו גיני, והיה אחראי בנוסף על הנבחרת המקומית עד גיל 19, אותה הדריך באליפות אוקיאניה עד גיל 20 בשנת 2014.
תארים

עם גראסהופרס ציריך
הגביע השווייצרי: 1989
עם ורדר ברמן:
אליפות הבונדסליגה: 1992/93
הגביע הגרמני (2): 1990/91, 1993/94
הסופר קאפ הגרמני (2): 1993, 1994
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1991/92
עם קייזרסלאוטרן:
אליפות הבונדסליגה השנייה: 1996/97
תארים אישיים:
חבר מסדר ההצטיינות של ניו זילנד
כדורגלן המאה של קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה
היכל התהילה של הכדורגל הניו זילנדי
היכל התהילה של הספורט המאורי
מלך השערים של ליגת האלופות: 1993/94
כדורגלן השנה באוקיאניה (3): 1989, 1990, 1992
חיים אישיים

רופר המיר את דתו לנצרות במהלך שהותו בשווייץ. בשנת 1986 נשא לאישה את ליסה, ונולדו להם שני ילדים, קיילב וג'ושוע, גם הם כדורגלנים.
המכביה העשרים

| --- | --- |

סמל המכביה ה-20
 עיר מארחת:   ירושלים, ישראל
 מדינות משתתפות:  80
 ספורטאים משתתפים:  10,000
 טקס הפתיחה:  6 ביולי 2017
 טקס הנעילה:  17 ביולי 2017
 נפתח רשמית על ידי:  שרת התרבות והספורט מירי רגב
 הדליק את הלפיד האולימפי:  אורי ששון ירדן ג'רבי אנתוני ארווין מורן סמואל נטע ריבקין פביאן ז'ילו עומרי כספי
 האצטדיון הראשי:  אצטדיון טדי
 → המכביה התשע-עשרה המכביה העשרים-ואחת ← 
המכביה העשרים נערכה מ-4 ביולי עד 18 ביולי 2017, והייתה המכביה הגדולה ביותר מאז החלו להתקיים משחקי המכביה. השתתפו בה כ-10,000 ספורטאים מכ-80 מדינות, שהתחרו ב-3,000 תחרויות ב-46 ענפי ספורט שונים. משחקי המכביה נערכו ברחבי מדינת ישראל, עם זאת, בעקבות החלטת ממשלת ישראל, חלק ניכר מהם נערכו בירושלים. המכביה עמדה בסימן 50 שנה לאיחוד ירושלים.
טקס הפתיחה נערך באצטדיון טדי בירושלים ב-6 ביולי 2017, וטקס הסיום נערך ב-17 ביולי 2017 באמפי פארק לטרון.
משחקי הנוער נערכו בכפר הנוער בחיפה, בהשתתפות למעלה מ-2,000 בני נוער מרחבי העולם.
ממשלת ישראל העבירה לתנועת מכבי העולמית תקציב של 26 מיליון ש"ח לטובת קיום מכביה זו. תקציב השיווק של האירוע עמד על 5.5 מיליון ש"ח.
אנתוני ארווין (ארצות הברית ארצות הברית) האלוף האולימפי במשחה ל-50 מטר חופשי השתתף במכביה זו.