stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יירגן אודולף
קורות חייו > מחקריו

בשנת 1978 קיבל אודולף תואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן. נושא עבודת המחקר היה "מחקרים על שמות גופי מים סלאביים ומונחי גופי מים" (Studien zu slavischen Gewässernamen und Gewässerbezeichnungen). בכך עסקה גם מרבית עבודתו לאחר מכן. את ההביליטציה קיבל בשנת 1990 עם עבודה בנושא Die Stellung der Gewässernamen Polens innerhalb der alteuropäischen Hydronymie ("מקומם של שמות גופי המים של פולין בתוך ההידרונימיה האירופית העתיקה"), ובשנת 2000 מונה לפרופסור לאונומסטיקה באוניברסיטת לייפציג. במסגרת האוניברסיטה עמד בראש מרכז הייעוץ לשמות של החברה לחקר השמות. ב-2008 פרש והיה לפרופסור אמריטוס.
באוניברסיטת מינסטר עמד בראש Arbeitsstelle Ortsnamen לחקר שמות מקומות, שתיעד והסביר במסגרת מיזם ארוך-טווח בשם Ortsnamen zwischen Rhein und Elbe – Onomastik im europäischen Raum ("שמות מקומות בין הריין והאלבה: אונומסטיקה במרחב האירופי") את שמות המקומות באזור שבין הריין והאלבה. האקדמיה למדעים בגטינגן (אנ') בחרה באודולף לחבר בהתכתבות בחטיבה הפילולוגית-היסטורית שלה.
קורות חייו > תקשורת

משנת 1999 עד 2011 שידר אודולף ברדיו איינס (Radio Eins) בברלין; התוכנית שלו נקראה Numen Nomen Namen. ב-2005 החל לשדר בתוכנית הטלוויזיה "Stern TV". בספטמבר 2005 ראה אור ספרו Professor Udolphs Buch der Namen ("ספר השמות של פרופסור אודולף"), בשיתוף העיתונאי סבסטיאן פיצק (אנ'). מאז 2006 הנחה בתחנת הרדיו "NDR 1 סקסוניה התחתונה" תוכנית בשם Der Namenforscher ("חוקר השמות"). באותה שנה הופיע בשתי תוכניות ב-ZDF: Deutschland – Deine Namen ("גרמניה – שמותייך") ובתוכניתו של יוהנס ב. קרנר (אנ').
מאז 2008 הוא מסביר שמות משפחה בכל בוקר בתחנת הרדיו SWR1 ריינלנד-פפאלץ. מופיע בערוץ הטלוויזיה SWR בריינלנד-פפאלץ בתוכנית Namenforscher ("חוקר השמות"), לצד המנחה ינס היבשן (אנ'), ומסביר את מקורם של שמות מקומות ושמות משפחה.
לרגל פסטיבל שנתי באורניינבורג בשנת 2009, ביצעו יירגן אודולף וצוותו עבור העיר מחקר על המקור, ההתפלגות והתדירות, וכן משמעות שמות המשפחה של תושבי העיר. בתחנת הרדיו אנטנה ברנדנבורג (אנ') משודרת התוכנית Examen für Namen מאז 2011. הוא מופיע בתוכנית בשם „Ihren Namen bitte!“ – Namenforscher Udolph erklärt ihn ("שמכם בבקשה!" – חוקר השמות אודולף מסביר אותו) ב-MDR תורינגיה.
קורות חייו > חייו האישיים

אודולף נשוי מאז 1971 ואב לארבעה ילדים.
ספריו

Studien zu slavischen Gewässernamen und Gewässerbezeichnungen. Ein Beitrag zur Frage nach der Urheimat der Slaven. Winter, Heidelberg 1979, ISBN 3-533-02818-6.
Zuflüsse zur unteren Elbe. Von Seege und Stecknitz bis zur Mündung. Band 16 der Hydronymia Germaniae. Steiner, Stuttgart 1990, ISBN 3-515-05741-2.
Die Stellung der Gewässernamen Polens innerhalb der alteuropäischen Hydronymie. Winter, Göttingen 1990, ISBN 3-533-04326-6.
Namenkundliche Studien zum Germanenproblem. (= Reallexikon der Germanischen Altertumskunde – Ergänzungsbände Band 9.) Walter de Gruyter, Berlin / New York 1994, ISBN 3-11-014138-8.
Ostern, Geschichte eines Wortes. Winter, Heidelberg 1999, ISBN 3-8253-0866-9.
Völkernamen, Ländernamen, Landschaftsnamen. Protokoll der Tagung im Herbst 2003. Universitätsverlag, Leipzig 2003, ISBN 3-937209-20-4 (u. a. mit Ernst Eichler und Heinrich Tiefenbach).
mit Sebastian Fitzek: Professor Udolphs Buch der Namen. Woher sie kommen, was sie bedeuten. Bertelsmann, München 2005, ISBN 3-570-00879-7 (2007 als Taschenbuch bei Goldmann München, ISBN 978-3-442-15428-9).
Die Ortsnamen Hall, Halle, Hallein, Hallstatt und das Salz. Bielefeld 2014, ISBN 978-3-89534-866-2.
Martinus Luder – Eleutherius – Martin Luther. Warum änderte Martin Luther seinen Namen? (Indogermanische Bibliothek. Dritte Reihe: Untersuchungen), Universitätsverlag Winter, Heidelberg 2016, ISBN 978-3-8253-6640-7, יירגן אודולף, באתר OCLC (באנגלית).
לכבוד יום הולדתו ה-65

Karlheinz Hengst, Dietlind Krüger (Hrsg.): Familiennamen im Deutschen. Erforschung und Nachschlagewerke. Deutsche Familiennamen im deutschen Sprachraum. Jürgen Udolph zum 65. Geburtstag. Universitätsverlag, Leipzig 2009, ISBN 978-3-86583-392-1.
הערות שוליים

↑  27.12.2017, SWR1: 10 Jahre „SWR1 Ihr Name im Radio“ mit Jürgen Udolph | Kommunikation | Unternehmen, swr.online, ‏2017-12-27 (בגרמנית)
↑  Hallo Brandenburg, www.antennebrandenburg.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277133305171  PLWABN: 9810595836505606  BIBSYS: 90263349  BnF: cb120260051 (data)  GND: 109535723  ISNI: 0000 0001 0870 1512  LCCN: n79136860  MusicBrainz: b11efe28-9591-4ed9-abb6-b51e5f506a4f  NKC: mub2013783822  NTA: 067879756  RERO: 02-A003917741  SUDOC: 028421523  VIAF: 12321972   WorldCat (עם VIAF): 12321972
ישיבת סקוקי

| --- | --- |

 ישיבה
 תקופת הפעילות:  15 באוקטובר 1921 – הווה (103 שנים) 
 מייסדים:  שאול זילבר 
 מיקום
 מיקום:  7135 N Carpenter Rd, Skokie, IL, 60077 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  42°00′43″N 87°45′39″W﻿ / ﻿42.011811°N 87.760724°W﻿ / 42.011811; -87.760724
 www.htc.edu
  (למפת שיקגו מוגדלת) ישיבת סקוקי(למפת שיקגו רגילה) ישיבת סקוקי
 
המכללה התאולוגית העברית (באנגלית: Hebrew Theological College, מכונה גם בקיצור "ישיבת סקוקי" או HTC) היא ישיבה בסקוקי, אילינוי, ארצות הברית שמתמקדת בלימודי תורה ופועלת גם כאוניברסיטה פרטית המפעילה תוכניות נפרדות לגברים ולנשים. הישיבה נוסדה כמוסד אורתודוקסי מודרני, ולומדים בה גם תלמידים מרקע חרדי וחסידי.
על בוגרי הישיבה הבולטים נמנים דוד אפלבום, דוד ביגמן, חיים צימרמן, דן פטינקין, חיים דוב שעוועל, דוב ברל ויין, אברהם טברסקי נתן צבי פינקל.
המכללה התאולוגית העברית (HTC) נוסדה בשנת 1921 בעיר שיקגו על ידי חיים צבי רובינשטיין (1872–1944) ושאול זילבר (1876-1946). בשנת 1958 הישיבה עברה לפרבר הצפוני של שיקגו, סקוקי.
HTC נוסד כמוסד אורתודוקסי מודרני להשכלה גבוהה. אבל כיום לומדים בה גם חרדים וחסידים. מטרתו העיקרית של בית הספר היא להכין את התלמידים לקבלת תפקידים פורמליים כמחנכים, וכן להסמיך לרבנות. כמטרה משנית, המוסד שואף לספק לתלמידיה מיומנויות בשבע האמנויות החופשיות.
מבנה

הישיבה מורכבת מבית מדרש וכולל הסמכה לרבנות; מכון בליטשטיין לנשים והישיבה התיכונית פסמן. המכללה מורכבת מבית הספר ללימודי עברית ובית הספר לאמנויות ומדעים.
תוכנית הגברים מציעה תואר ראשון עם התמקדות במדעי יהדות ובמיוחד תלמוד, עם עיסוק צדדי במנהל עסקים, חשבונאות ופסיכולוגיה. תוכנית הנשים (הממוקמת בקמפוס נפרד) מציעה מגמות בלימודי יהדות בתנ"ך, לשון עברית והיסטוריה של עם ישראל. ניתן ללמוד בנוסף גם לימודי חול ובהם מנהל עסקים, מדעי המחשב והמידע, חינוך (כולל חינוך יסודי ומיוחד), אנגלית, מדעי הבריאות ופסיכולוגיה.
מבנה > מנהלי הישיבה

שאול זילבר 1921–1946
אוסקר ז. פאסמן 1946–1964
סיימון ג' קרמר
אירווינג ג'יי רוזנבאום
דון וול 1981–1989
ג'רולד איזנברג 1989–2013
שמואל לייב שומאן 2013-הווה
ראו גם

אוניברסיטת בר-אילן
המכללה הטכנולוגית בירושלים
ישיבה יוניברסיטי
הערות שוליים

↑  Wein, Berel (1990). Triumph of Survival. p. 334. ISBN 1-57819-593-4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262556405171  ISNI: 0000 0001 2112 0499  LCCN: n87913794  VIAF: 152543129   WorldCat (עם VIAF): 152543129
ג'וש שפירו

ג'ושוע דייוויד שפירו (באנגלית: Joshua David Shapiro; נולד ב-20 ביוני 1973) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי המכהן כמושל ה-48 של קהיליית פנסילבניה, מאז ינואר 2023. שפירו, חבר המפלגה הדמוקרטית, נבחר בבחירות האמצע ב-2022 למושל המדינה. טרם כהונתו כמושל שירת כתובע הכללי של פנסילבניה בשנים 2017–2023 תחת המושל טום וולף.
ביוגרפיה > ראשית חייו ותחילת דרכו הפוליטית

שפירו נולד ביוני 1973 בקנזס סיטי שבמיזורי. אביו שירת בצי ארצות הברית ובילדותו גדל שפירו בדרשר, עיירה במחוז מונטוגומרי שבפנסילבניה, מצפון לפילדלפיה.
בתור ילד הצטרף למאבק למען מסורבי העלייה מברית המועצות, בעידוד הוריו, בית הספר היהודי ובית הכנסת. הוא התכתב עם ילד בשם אבי גולדשטיין ממשפחה יהודית בטביליסי, וגייס ילדים נוספים מרחבי העולם לכתוב לו. הוריו אף נסעו לברית המועצות שם נתנו טלית לאותו ילד לקראת הבר מצווה. לבסוף כאשר המשפחה קיבלה ויזה לעלייה לישראל, הם עברו בדרך בפנסילבניה, שם גולדשטיין ושפירו חגגו ביחד בר מצווה. שפירו גם נאם בעצרות למען הסירובניקים, ופנה לנבחרי ציבור בהם הסנאטורים ארלן ספקטור וג'ו ביידן על מנת לעודד אותם לתמוך במאבק. שפירו העיד שהשתתפותו במאבק זה גרמה לו להקדיש את חייו לפעילות ציבורית.
הוא למד בבית הספר התיכון "האקדמיה העברית עקיבא", הידועה כיום בשם "האקדמיה העברית ע"ש ג'ק מ. ברק". שפירו נרשם לאוניברסיטת רוצ'סטר, שם למד מדע המדינה והיה ב-1992 לסטודנט הראשון בשנתו הראשונה ללימודים שניצח בבחירות לנשיאות התאחדות הסטודנדטים באוניברסיטת רוצ'סטר. בשנת 1995 השלים את לימודיו הגבוהים בהצטיינות. בזמן שעבד בגבעת הקפיטול במהלך היום, למד שפירו במקביל בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון כסטודנט בלימודי ערב, וב-2002 קיבל תואר שני במשפטים.
לאחר שסיים את לימודיו ברוצ'סטר, עבר שפירו לוושינגטון הבירה. הוא התחיל את דרכו הפוליטית כיועץ פרלמנטרי עבור הסנאטור קרל לווין ממישיגן, ולאחר מכן שימש כיועץ בכיר עבור חבר הקונגרס פיטר דויטש (אנ') מפלורידה. כעבור זמן מה מונה ליועץ בלשכתו של הסנאטור רוברט טוריצ'לי מניו ג'רזי. בשנים 1999–2003 היה ראש הסגל של חבר הקונגרס ג'ו האפל (אנ'), שייצג בבית הנבחרים חלקים ממחוז מונטוגומרי השוכנים במחוז הקונגרס ה-13 של פנסליבניה. בשנת 2004 התמודד שפירו לבית הנבחרים של פנסילבניה כנציג מחוז הבחירה ה-153. הוא ניצח בבחירות בהפרש של כעשרה אחוזים, וגבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית וחבר הקונגרס לשעבר ג'ון פוקס (אנ'). הוא נבחר מחדש לבית המחוקקים המדינתי ב-2006, 2008 ו-2010.
לאחר בחירות 2006 לבית המחוקקים של פנסילבניה, היה לדמוקרטים רוב של מושב אחד בבית הנבחרים, אך המפלגה לא הצליחה להתאחד מאחורי מועמד אחד לראשות הבית. שפירו סייע בתיווך עסקה שהביאה לבחירתו של הרפובליקני המתון דניס או'בריאן ליושב ראש בית הנבחרים. בתמורה, מינה או'בריאן את שפירו לסגנו. בעודו חבר בית הנבחרים המדינתי, היה שפירו בין התומכים הראשונים במועמדותו של הסנאטור ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית ב-2008. היה זה בניגוד לחלק גדול מהממסד הפוליטי בפנסילבניה, שתמך במועמדותה של הילרי קלינטון. בשנים 2006–2017 עסק שפירו במקביל בדיני תאגידים במשרד עורכי הדין "סטרדלי, רונון, סטיבנס ויאנג" שבפילדלפיה.
בשנת 2011 זכה שפירו בבחירות למועצת הנציבים של מחוז מונטוגומרי. הבחירות סימנו את הפעם הראשונה בהיסטוריה של פנסילבניה בה המפלגה הרפובליקנית איבדה את אחיזתה בשליטת המועצה. שפירו התמנה ליושב ראש המועצה מייד לאחר מכן. באפריל 2015 מינה אותו מושל פנסילבניה טום וולף לחבר במועצת המדינה לפשיעה ועבריינות. ב-2016 הצביע שפירו בעד העלאת מיסים ב-11%, מה שהעלה את תשלום הארנונה המחוזית ב-66 דולר אמריקאי. במהלך כהונתו יישמה המועצה תקציב מבוסס-אפס והעבירה את השקעות הפנסיה המחוזיות מקרנות גידור לקרנות מחקות. הדמוקרטים שמרו על הרוב במועצה גם בבחירות 2015, ושפירו כיהן שם עד 17 בינואר 2017.
ביוגרפיה > מושל פנסילבניה > היבחרו לתפקיד

כבר במהלך כונתו כתובע הכללי נחשב שפירו למועמד פוטנציאלי לתפקיד מושל פנסילבניה. ב-13 באוקטובר 2021 הכריז שפירו באורח רשמי על מועמדותו לתפקיד המושל בבחירות 2022. בינואר 2022 דיווח מטה הבחירות של שפירו כי גייס 13.4 מיליון דולר בכספי בחירות, שתואר כסכום שיא למועמד בשנת בחירות. בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לא ניצב בפני שפירו אף מתמודד, וב-17 במאי 2022 נבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית. יריבו הרפובליקני בבחירות היה דאג מסטריאנו (אנ'), חבר הסנאט של פנסילבניה.
שפירו הגדיר את עצמו במהלך הבחירות כדמוקרט פרוגרסיבי, ובהמשך ביסס את מצעו בין היתר על הגנת זכויות הצבעה, הזכות להפיל, והעלאת שכר המינימום ל-15 דולר לשעה. מסע הבחירות של שפירו נתקל בביקורת מצד פרוגרסיבים אחדים בתוך המפלגה הדמוקרטית בגלל תמיכתו בעונש מוות על "פשעים אכזריים", כמו גם בשל התנצחויותיו הפומביות עם התובע המחוזי של פילדלפיה לארי קרסנר, והתפשרותו עם איגודי המשטרה למען העברת חקיקות לרפורמות במשטרה. עם זאת, המאמצים לגייס יריב לשפירו בבחירות המקדימות לא הניבו פרי. מאוחר יותר שינה שפירו את עמדתו, ואמר שכעת הוא מתנגד לעונש המוות ויחתום על הצעת חוק לביטולו.
עוד לפני הבחירות המקדימות, מטה הבחירות של שפירו פרסם תעמולה טלוויזיונית ברחבי פנסילבניה, המתייחסת לזכייתו האפשרית של מסטריאנו במועמדות הרפובליקנית כ"ניצחון למה שדונלד טראמפ מייצג", בהתייחס לעמדתו של מסטריאנו בדבר איסור הפלות ולמאמציו להפוך את תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. פרסום זה נועד כדי להדביק בשלב מוקדם למסטריאנו תדמית של קיצוני שעליה יוכל שפירו לבסס את מסע הבחירות שלו כמועמד המתון בין השניים אם מסטראינו ייבחר, אולם גם עלו טענות שזה היה ניסיון להתערב בבחירות המקדימות במפלגה היריבה על מנת שייבחר מועמד קיצוני שסיכוייו לניצחון בבחירות הכלליות נמוך יותר. מסטריאנו זכה בפריימריז הרפובליקניים ברוב גדול ויריבו המוביל, חבר הקונגרס לשעבר לו ברלטה (אנ'), אמר מאוחר יותר שהתעמולה של שפירו כנראה תרמה לניצחונו של מסטריאנו.
ביום הבחירות הכלליות, 8 בנובמבר 2022, גרף שפירו 2,973,054 קולות, שהיוו 56.2% מסך קולות הבוחרים. לפיכך, נבחר למושל פנסליבניה. יריבו מסטריאנו גרף 2,222,344 קולות, שהיוו 42% מכלל הקולות.
ביוגרפיה > מושל פנסילבניה > כהונתו כמושל

שפירו הושבע לתפקידו כמושל ב-17 בינואר 2023.
חיים אישיים

שפירו הכיר את אשתו לורי בבית הספר התיכון היהודי שבו הם למדו. הם נפגשו מחדש כאשר הוא היה איש צוות בקונגרס בוושינגטון והיא עבדה כאנליסטית בבית הלבן. ג'וש הציע לה נישואין ב-1997 בטחנת הקמח של מונטיפיורי בירושלים באחד מביקוריהם הרבים בישראל, והם התחתנו באותה שנה. לזוג ארבעה ילדים, והם מתגוררים בעיירה אבינגטון, מצפון לפילדלפיה.
שפירו הוא יהודי קונסרבטיבי השומר כשרות. הוא מדגיש בציבור את אמונתו היהודית: בסרטון שפתח את מסע הבחירות שלו למושל הציג את ארוחת השבת המשפחתית, וכשהתראיין מביתו נראתה ברקע חנוכיה עם שַמָּש בדמותה של השופטת רות ביידר גינסבורג. הוא מרבה לצטט (באנגלית) את פתגמו של רבי טרפון במסכת אבות "לֹא עָלֶיךָ הַמְּלָאכָה לִגְמֹר, וְלֹא אַתָּה בֶּן חוֹרִין לִבָּטֵל מִמֶּנָּה".
אלכסנדר נבסקי

אלכסנדר ירוסלביץ' נבסקי (בסלאבית מזרחית עתיקה: Александръ Ярославичь Невъскый‏; 30 במאי 1220 – 14 בנובמבר 1263) היה נסיך רפובליקת נובגורוד וולדימיר.
עלה לכס ב-1236, ופעל להגנת שטחי נובוגורוד מפני שוודיה, המסדר הליבוני והדוכסות הגדולה של ליטא. ב-15 ביולי 1240 ניצח את השוודים בקרב נייבה. בעקבות הקרב והניצחון  אימץ את השם "נבסקי" שמשמעותו "של נייבה"".
ב-5 באפריל 1242 פיקד על הקרב על הקרח. הקרב ידוע בשם "טבח הקרח". בקרב זה איבד המסדר הליבוני כ-20 אבירים ו-6 נלקחו בשבי. המלחמה נמשכה עד לשנת 1245. בשנת 1256 השתתף בקרבות נגד השוודים. לאחר מכך, עזב לוולדימיר. שלא כמו מדיניותו הלוחמנית נגד השוודים ונגד המסדר הליבוני, היה פייסני מאוד ביחס לטטרים. הוא כרת עמם מספר הסכמים שמנעו את כניסת הטטרים למרחב.
הוא ציית להוראות השליטים המונגולים.
נבסקי נקבר בוולדימיר. בשנת 1724 הועבר קברו לסנקט פטרבורג.
על שמו השדרה הגדולה של סנט פטרבורג - נבסקי פרוספקט.
עיטור אלכסנדר נבסקי

בשנת 1725 נוסד באימפריה הרוסית "עיטור אלכסנדר נבסקי הקדוש". העיטור היה השני בחשיבותו במערכת העיטורים של האימפריה והוענק אך ורק לבני משפחת הצארים ולקציני צבא בכירים (גנרלים).
העיטור בוטל בשנת 1917 לאחר מהפכת אוקטובר.
העיטור נוסד שוב במהלך מלחמת העולם השנייה (בקיץ 1942). העיטור נוסד כחלק מהמדיניות של הנהגת ברית המועצות לעידוד הפטריוטיות בעם ולהציג את חיילי הצבא האדום כממשיכי דרכם של הלוחמים הרוסיים מהמאות הקודמות. 
בשונה מגרסתו הקודמת של העיטור, הפעם הוא הוענק בעיקר לקצינים זוטרים על אומץ לב ומעשי גבורה אישיים במהלך הלחימה. לאחר התפרקות ברית המועצות שוב בוטל העיטור.
עיטור אלכסנדר נבסקי נוסד פעם שלישית במרץ 1992 כחלק ממערכת העיטורים של הפדרציה הרוסית. בשנת 2010 הוחלט על התנאים המחייבים להענקת העיטור. נכון ל-31 במרץ 2016 העיטור הוענק ל-136 אנשים. העיטור הראשון הוענק לבוריס גריזלוב.
ראו גם

קתדרלת אלכסנדר נבסקי
קתדרלת אלכסנדר נבסקי (סופיה)
קתדרלת אלכסנדר נבסקי (טאלין)
כנסיית אלכסנדר נבסקי (ירושלים)
הערות שוליים

↑  https://twitter.com/eluttwak/status/1284501193109254144, Twitter
| שליטי רוסיה |
| --- | --- | --- |
| נסיכי נובוגרוד | רוריק • אולג |  |
| נסיכי קייב | אסקולד ודיר • אולג • איגור • אולגה • סוויאטוסלאב הראשון • יארופולק הראשון • ולדימיר הראשון "הקדוש" • סוויאטופולק הראשון • יארוסלאב הראשון • סוויאטופולק הראשון • יארוסלאב הראשון • איזיאסלאב הראשון • וסלאב • איזיאסלאב הראשון • סוויאטוסלאב השני • וסבולוד הראשון • איזיאסלאב הראשון • וסבולוד הראשון • סוויאטופולק השני • ולדימיר השני • מסטיסלאב הראשון • יארופולק השני • ויאצ'סלב הראשון • ווסוולוד השני • איגור השני • איזיאסלאב השני • יורי הראשון • ויאצ'סלב הראשון • איזיאסלאב השני • יורי הראשון • איזיאסלאב השני • ויאצ'סלב הראשון • רוסטיסלאב הראשון • איזיאסלאב השלישי • יורי הראשון • איזיאסלאב השלישי • מסטיסלאב השני • רוסטיסלאב הראשון • איזיאסלאב השלישי • רוסטיסלאב הראשון • ולדימיר השלישי • מסטיסלאב השני |  |
| נסיכי ולדימיר | אנדרי בוגולובסקי • מיכאל הראשון • יארופולק השלישי • מיכאל הראשון • וסבולד השלישי • יורי השני • קונסטנטין מרוסטוב • יורי השני • יארוסלאב השני • סוויאטוסלאב השלישי • מיכאל חורובריט • סוויאטוסלאב השלישי • אנדרי השני • אלכסנדר נבסקי • יארוסלאב השלישי • וסילי הראשון • דמיטרי • אנדרי השלישי • דמיטרי • אנדרי השלישי • מיכאיל • יורי השלישי • דמיטרי • אלכסנדר • אלכסנדר מסוזדל • איוואן הראשון |  |
| נסיכי מוסקבה | דניאיל • יורי • איוואן הראשון "שק הכסף" • סמיון איוואנוביץ' • איוואן השני "האדום" • דמיטרי דונסקוי • וסילי הראשון • וסילי השני • איוואן השלישי "הגדול" • וסילי השלישי • איוואן הרביעי "האיום" |  |
| צארים של רוסיה | איוואן הרביעי "האיום" • פיודור הראשון • בוריס גודונוב • פיודור השני • דמיטרי הכוזב הראשון • דמיטרי הכוזב השני • וסילי שויסקי • מיכאיל הראשון • אלכסיי הראשון • פיודור השלישי • איוואן החמישי • פיוטר הראשון "הגדול" |  |
| קיסרי רוסיה | פיוטר הראשון "הגדול" • יקטרינה הראשונה • פיוטר השני • הקיסרית אנה • איוואן השישי • הקיסרית יליזבטה • פיוטר השלישי • יקטרינה השנייה "הגדולה" • פאבל הראשון • אלכסנדר הראשון "המנצח" • ניקולאי הראשון • אלכסנדר השני "המשחרר" • אלכסנדר השלישי • ניקולאי השני |  |
| שליטי ברית המועצות | גאורגי לבוב • אלכסנדר קרנסקי • ולדימיר לנין • יוסיף סטלין • גאורגי מלנקוב • ניקיטה חרושצ'וב • ליאוניד ברז'נייב • יורי אנדרופוב • קונסטנטין צ'רניינקו • מיכאיל גורבצ'וב |  |
| נשיאי הפדרציה הרוסית | בוריס ילצין • ולדימיר פוטין • דמיטרי מדבדב • ולדימיר פוטין |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298909005171  PLWABN: 9810624623505606  BIBSYS: 90272456  BnF: cb126522596 (data)  GND: 119392577  ISNI: 0000 0000 8144 9547  LCCN: n83151250  LNB: 000166739  NKC: ola2002103665  NLG: 330814  NTA: 071392599  SELIBR: 228175  SNAC: w6qv4nc8  SUDOC: 050603701  VcBA: 495/47728  VIAF: 64816072   WorldCat (עם VIAF): 64816072 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מונזר דג'אני

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1951 (בן 73) ירושלים 
 ענף מדעי:  מדע המדינה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טקסס באוסטין  אוניברסיטת מזרח מישיגן  אוניברסיטת דרום קרולינה 
 מוסדות:  אוניברסיטת ירדן  אוניברסיטת ביר זית  אוניברסיטת אל-קודס 
 
מונזר דג'אני דאודי (בערבית: منذر دجاني, תעתיק מדויק: מנד'ר דג'אני,‏ 22 בפברואר 1951) הוא חוקר פלסטיני במדע המדינה וביחסים בינלאומיים, פרופסור באוניברסיטת אל-קודס בירושלים, דיקן הפקולטה לאמנויות, וראש מרכז עיסאם סרטאווי לקידום השלום והדמוקרטיה הפועל באוניברסיטה זו.
ביוגרפיה

מונזר דג'אני דאודי נולד כילד חמישי של סולימאן דג'אני ממשפחת דג'אני-דאודי ושל עבלה עווידה, ברובע סוק אל בזאר בשכונה המוסלמית שבעיר העתיקה בירושלים.
התחנך בבית הספר Friends School ברמאללה ואחר כך במכללת ויקטוריה במעאדי בקהיר. לאחר מכן
למד בבית הספר ג'ורג' הקדוש בירושלים.
בהמשך רכש תואר ראשון בניהול מערכות ומדעי החברה מאוניברסיטת מזרח מישיגן ב-1974, והמשיך במוסד לתואר שני במדעי החברה, כלכלה, היסטוריה ומדעי המדינה אותו סיים ביוני 1975. הוא רכש תואר שני באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם כתב עבודת תזה בנושא ""פלורליזם: דינמיקה של תורת הקבוצות", והמשיך ללימודי דוקטורט במוסד, אותם סיים במאי 1982. עבודת הדוקטורט שלו נשאה את התואר, "סכסוך ויישוב הסכסוך: הצעות ונוסחאות לשלום במזרח התיכון", בהנחיית הפרופסור קארל ליידן. משנת 1979 עד שנת 1981 לימד באוניברסיטת טקסס באוסטין, אחר כך, משנת 1981 עד שנת 1984 לימד באוניברסיטת Southwest Texas State University, ולאחר מכן, בין השנים 1984 ל-1995 לימד באוניברסיטת ירדן בעמאן. בין השנים 1995 ל-1997 לימד באוניברסיטת ביר זית.
בשנת 1999 יסד את המחלקה למדעי המדינה וליחסים בינלאומיים באוניברסיטת אל-קודס, ועמד בראשה עד בשנת 2005
הוא אחיו של פרופסור מוחמד דג'אני. נשוי לד"ר ח'ולוד דג'אני, רופאה, ואב לשלושה ילדים.
כריסטוף פרובסט

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1919 מורנאו אם שטפלזה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 הוצאה להורג:  22 בפברואר 1943 (בגיל 23) כלא שטדלהיים, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 מקום קבורה:  בית הקברות ביער פרלצ'ר 
 השכלה:  Landheim Schondorf 
 עיסוק:  סטודנט, לוחם במחתרת
 בן או בת זוג:  Herta Siebler-Probst 
 
כריסטוף פרובסט (נולד ב-6 בנובמבר 1919 -22 בפברואר 1943) היה חבר בקבוצת הוורד הלבן, שהיוותה חלק מההתנגדות הגרמנית לנאציזם. פרובסט הוצא להורג במינכן, גרמניה.
קורות חיים

פרובסט נולד במורנאו אם שטפלזה (אנ'), סמוך לאגם שטפלזה (אנ') בגרמניה. התחתן בגיל צעיר וגידל שני ילדים קטנים יחד עם אשתו. לאורך רוב חייו היה חילוני אך כאשר התבגר התקרב יותר לאמונה הקתולית. בעקבות העקרונות המוסריים והחשיבות שייחס לשלווה ולחירות כמרכיב חיוני בחיי אדם, הוא תיעב את היטלר והנאציזם.
פעילותו ב"וורד הלבן"

פרובסט היה סטודנט לרפואה באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן ובאותה התקופה היו קבוצות סטודנטים מחתרתיות אנטי-נאציות ששיתפו פעולה ושמרו על קשר בינן לבין עצמם. החשובה בהן הייתה קבוצתם של הנס שול, וילי גראף ואלכסנדר שמורל בשם "הורד הלבן". ובשל שנאתו להיטלר ולנאציזם הסכים לסייע לשול ולשמורל להילחם נגד המשטר.
פרובסט לא נראה אדם אשר נחפז לסכן עצמו. כלפי חוץ, הוא ניהל יחד עם חבורתו חיים סטודנטיאליים עליזים וחסרי דאגות. ביום יום נכחו חברי "הוורד הלבן" בהרצאות וסמינרים, ובערבים השתתפו בשיעורי ריקוד, האזינו בהתלהבות לקונצרטים של מוזיקה קלאסית ושרו אורטוריות ב"מקהלת באך" המקומית. אך זה היה למעשה מסווה לעיסוקם האמיתי, המפחיד בהרבה, שהיה לעורר את העם הגרמני להתמרד נגד המשטר הנאצי. לאחר כמה זמן הנס שול ואלכסנדר שמורל שותפיו של פרובסט החלו לכתוב עלונים אנטי-נאציים ולהפיץ אותם ברחבי האוניברסיטה כדי לעורר את הסטודנטים למרד כללי, גיבשו את דעתם לכתוב עלונים מחתרתיים נגד המשטר הנאצי, וכבר בשלב מוקדם שיתפו ביוזמתם את כריסטוף פרובסט.
בעלונים היה כתוב על הקונפליקט עם נוער היטלר, פיזור תנועת הנוער המחתרתית, הזוועות במחנות הריכוז ומעשי הטבח בארצות הכבושות. בעקבות פרסום עלונים אלו חברי "הורד הלבן" נחשפו וב-21 בפברואר נפתח המשפט הראשון ובו עמדו הנס שול, סופי שול וכריסטוף פרובסט על דוכן הנאשמים. לאחר המשפט ביום שישי, 22 בפברואר 1943, צעדו הנס וסופי שול וכריסטוף פרובסט בדרכם האחרונה אל הגיליוטינה של כלא שטלהיים בברלין.
לקריאה נוספת

ינינה אלטמן, הוורד הלבן, ישראל: פרדס הוצאה לאור, 2007.
הערות שוליים

1 2  דני אורבך, ואלקירי, ידיעות ספרים, 2009, עמ' 154,161
↑  דני אורבך, ואלקירי, ידיעות ספרים, 2009, עמ' 162,164
↑  דני אורבך, ואלקירי, ידיעות ספרים, 2009, עמ' 181,182,184
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11917958X  ISNI: 0000 0000 5212 3265  LCCN: no99067660  SUDOC: 162502524  VIAF: 3275078   WorldCat (עם VIAF): 3275078
חבלי משיח (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע נעמי שמר
 מתוך האלבום "הגשש החיוור בשירי נעמי שמר", "על הדבש ועל העוקץ"
 יצא לאור:  1978
 שפה:  עברית
 אורך:  3:25
 כתיבה:  נעמי שמר
 לחן:  נעמי שמר
 עיבוד:  גיל אלדמע ("על הדבש ועל העוקץ")
 
חבלי משיח הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה המשוררת, המוזיקאית והפזמונאית הישראלית נעמי שמר. שמר יצרה את השיר לכבוד יום העצמאות ה־30 של מדינת ישראל, שחל בתשל"ח (1978), והיא ביצעה אותו בעצמה בתוכנית טלוויזיה שהנחתה ביום הזה.
השיר התפרסם שנה מאוחר יותר גם בביצוע "הגשש החיוור", ונכלל באלבומם "הגשש החיוור בשירי נעמי שמר" (1979). ב־1981 נכלל השיר באלבום ה־17 משירי נעמי שמר והראשון שבו היא ביצעה את השירים, "על הדבש ועל העוקץ". ב־2019 כלל יהושע לימוני את השיר באלבום הסולו הרביעי שלו, "מתפוצץ". גרסתו זכתה לביקורות אוהדות ולהשמעות רדיו רבות.
על השיר

התמה של השיר היא חבלי משיח. בספרה של שמר "סימני דרך" בדף השיר מופיע צילום הערך במילון של "חבלי משיח" (על פי תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ח, עמוד ב', "חבלו של משיח") – כינוי לצרות ולפורענויות שיבואו על העולם קדם ביאת המשיח, על פי אמונת ישראל.
מצעדי מוזיקה

"חבלי משיח" בביצוע נעמי שמר הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־15 במאי 1978, זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון ב־31 ביולי 1978. הוא שהה במקום הראשון במשך שבועיים רצופים. בסך הכל צעד השיר במשך 15 שבועות, עד 4 בספטמבר 1978, אז יצא מהמצעד.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשל"ח של התחנה השיר דורג במקום ה־11.
מצעדי מוזיקה > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1978)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1978)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1978)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1978)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשל"ח)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשל"ח)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשל"ח)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (תשל"ח)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | רשת ג' | 11 |  |