stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה
שחקנים ידועי שם שלמדו בבית הספר

מישל אומון (אנ')
סבין אזמה (אנ')
מארי-כריסטין בארו
נטלי ביי
ז'אן-פול בלמונדו
שרה ברנר
קרול בוקה
מישל בוקה (אנ')
ז'אק שרון (אנ')
פטריק שנה (אנ')
ברונו קרמר (צר')
ססקיה כהן-טנוג'י (צר') (מתגוררת בישראל)
ג'רום דהשאן (אנ')
אנדרה דוסוליה (אנ')
ניקול גרסיה (אנ')
אנני ז'ירארדו
רוברט הירש (אנ')
איזבל הופר
פרנסיס הוסטר (אנ')
קריסטוף לאמברט (אנ')
ז'אק לאסאל (צר')
ז'אק מרטין (אנ')
לודמילה מיכאל (אנ')
ז'אן מורו
נועם מורגנשטרן (צר')
ז'ראר אורי
ז'ראר פיליפ
ז'אן רושפו (אנ')
הנהר הקודר (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ויאצ'סלב שישקוב 
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  דרמה היסטורית
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1928 
 
הנהר הקודר (ברוסית: Угрюм-река) הוא רומן אפוס משנת 1933 מאת ויאצ'סלב שישקוב, המספר את סיפורה של משפחה סיבירית אחת, המעורבת עמוק בבהלת הזהב הסיבירית, ברוסיה של סוף המאה ה-19.
פרסומים ותרגומים

חלק ראשון מהרומן, "מקורות" (Истоки) הופיע לראשונה בשנת 1928 במגזין Sibirskiye Ogni (אורות סיביר), גיליונות 3 ו-4. קטע מתוך חלק 6 פורסם על ידי העיתון "נובמבר האדום" בשנת 1932 (גליונות 9 ו-10). הרומן כולו (שלקח 12 שנים לכתוב) יצא כמהדורה נפרדת בשנת 1933 דרך הוצאת Khudozhestvennaya Literatura.
הרומן תורגם לגרמנית (בשם Der dunkle Strom), צ'כית (Řeka života) ופולנית (Rzeka posępna). זה תורגם לאנגלית על ידי אירינה הנדרסון (מוצ'אלובה). היא נפטרה לפני השלמת התרגום שהושלם על ידי אמילי ג'סטיס. הספר פורסם באופן פרטי בשנת 2006 על ידי הארי הנדרסון, בעלה של אירינה הנדרסון.
רקע

בשנת 1891 סיים שישקוב את המכללה הטכנית בעיר וישנוולוצק, ולאחר תרגול של שלוש שנים הצטרף למשרד התחבורה האזורי בעיר טומסק. שם הוא פגש את ניקולאי יפימוביץ' מטיונין, צאצא של משפחת הסוחרים העשירה, שסיפר לו הרבה על ההיסטוריה של כריית הזהב באזור זה. האבטיפוסים למשפחת גרומוב (הסב, האב ובנו בהתאמה) הפכו לקוסמה, אווריאן וניקולאי מטונין. הנהר הקודר שנקרא נהר אוגריום בספר, הוא נהר בדיוני, אך במובנים ופרטים רבים הוא דומה לניז'ניאיה טונגוסקה.
עלילה

זוהי סיביר של אמצע המאה ה-19, ודנילה גרומוב על ערש דווי מגלה לבנו פיוטר את מקום הימצאו של העושר העצום שהסתיר ביער, אותו אסף בימים עברו, כשהיה חבר בכנופיית עבריינים. פיוטר, גם אם נתקע בסוגיות אישיות ענקיות, כולל שתייה כבדה וסוגיות נפשיות (שבסופו של דבר מוביל אותו למוסד סגור), מצליח לבנות עסק משגשג על הכסף הזה, אבל אפילו יותר מוצלח ממנו הוא בנו פרוחור, מוכשר וצעיר, שיוצר אימפריה תעשייתית בכל סיביר שמביאה לו עושר, עוצמה והשפעה רבה.
אך נראה כי הרע שעשה דנילה גרומוב רודף את נכדו. בתחילה, אדם ישר, פרוחור, דרך רצף האסונות (כולל מותה המסתורי של אהובתו אנפיסה, שאביו גם מתלהב ממנה), מתדרדר ללהט השררה, הבגידה, המהומה הרגשית, ולבסוף טירוף שמוביל אותו להתאבדות.
ניתוח

לדברי שישקוב עצמו, "הנושא המרכזי של הרומן ... הוא ההון, על כל הצחנה והגזלות הספציפיות שלו. זה צומח אל תוך עצמו, כמו גם בכל דרך אפשרית כלפי חוץ, מתפתח וצובר כוח ואז, לאחר שהגיע לגבולותיו, הוא מתפורר, ומוצקותו המזוינת מאותגרת על ידי התודעה העצמית הגוברת של העובדים... הפקרות, אלימות, ברבריות, ניצול ללא רחמים של העבודה, כל זה מקלל הרומן, שניתן היה לראות בו ככתב אשמה על ההון, לכל מערכת הדיכוי של פעם. הנהר הקודר ננעל על עצמו, ועכשיו יש את השקיעה שפורצת את חושך העולם הישן, יש קולות חדשים של הקרבות והניצחונות העתידיים משם זורם נהר השמחה", כתב הסופר במגזין "ספרות לנינגרדית", ב-7 נובמבר 1933.
ביקורת ומורשת

הספר זכה לביקורות חיוביות מאוד עם צאתו לאור. תואר כ"מרקם עצום", "תמונה אינטגרלית ענקית, הבוחנת את בראשית תעשיית כריית הזהב הרוסית, את הסתירות הפנימיות שלה ואת הולדתה של תנועת הפועלים העצומה."   "לאחר שקראתם את "הנהר הקודר", הוא נשאר איתך לנצח," כתב טומאשבסקי בליטרטורנאיה גאזטה.
"מי שירצה להסתכל לעומק על ההיסטוריה של סיביר, לא יוכל להסתדר בלי שישקוב", כתב קונסטנטין פדין בשנת 1945. ב-28 במרץ 1950, כשהוא נואם בישיבה לזכר מורשתו של שישקוב, העיר פדין: "הנהר הקודר הוא חלק מהספרות הקלאסית הרוסית הגדולה. ספרים כאלה הם גאוות המורשת הספרותית שלנו."
שישקוב ראה את הרומן כהישג חייו, ופעם כינה אותו 'הפסד גדול'. "הדבר הזה, מבחינת הצפיפות, ריכוז החיים האמיתיים והסבל האנושי בהם הוא עוסק, הוא הספר העיקרי בחיי ויכול להיות שזו הסיבה היחידה שנולד בכלל", כתב במכתבו ב-5 באפריל 1933 לאחיו.
ביקורת ומורשת > עיבודים

בשנת 1968 צילם יארופולק לפשין סרט טלוויזיה בן ארבעה חלקים עבור אולפני הקולנוע סברדלובסק, בכיכובו של גאורגי יפיפנצוב כפרוחור גרומוב וליודמילה צ'ורסינה בתפקיד אנפיסה.
בשנת 2020 אמורה לצאת סדרת טלוויזיה באותו שם בערוץ הראשון ברוסיה. את גרומוב מגלם אלכסנדר באלוייב, פרוחור מגולם על ידי אלכסנדר גורבאטוב ואת אנפיסה מגלמה יוליה פרסילד.
לקריאה נוספת

Мешалкин П. Н. Меценатство и благотворительность сибирских енисейских купцов. — Красноярск: Красноярское книжное издательство, 1995. — 400 с.
Аференко В. А. Загадки рода Матониных из книги В. Я. Шишкова «Угрюм-река». — Железногорск: Полиграфист, 1999. — 88 с.
Буровский А. М. Сибирская жуть-3. — М.: ОЛМА-Пресс, 2001. — ISBN 5-224-01979-6.
הערות שוליים

↑  Commentaries to Угрюм-река. The Collected Works by V.Y. Shishkov in 10 volumes. Moscow, Pravda Publishers. 1974. Volume 6, pp. 526-527
↑  Gloomy River at the Modern Novel
↑  Аференко В. А. Загадки рода Матониных и книги В. Я. Шишкова «Угрюм-река». — Железногорск: Полиграфист, 1999.
1 2 3  Commentaries to Угрюм-река. The Collected Works by V.Y. Shishkov in 10 volumes. Moscow, Pravda Publishers. 1974. Volume 6, pp. 526-527
↑  Literaturny Leningrad, 1933, No.13
↑  Zvezda, 1935, No.4
↑  Литературная газета, 1945, No. 12
↑  Literaturnaya Gazeta, 1945, No.11
הקורפוס ה-15 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1946 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
הקורפוס ה-15 היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ב-1 באוקטובר 1933 הוקם הקורפוס ה-15 כחלק מיחידות המילואים של צבא ארצות הברית, וב-15 בפברואר 1943 הופעל הקורפוס במחנה בורגארד, לואיזיאנה תחת פיקודו של וייד הייסליפ.
ביולי 1944 נחת הקורפוס בנורמנדי, ולאחר מכן השתתף במבצע קוברה, וב-8 באוגוסט כבש הקורפוס את לה-מאן. בהחלטה שנויה במחלוקת נאלץ הקורפוס לעצור בארז'נטאן, ולא לחבור לכוחות הקנדיים בפאלז, ובכך נמנעה השמדת הכוחות הגרמניים בכיס פאלז. לאחר מכן כבש הקורפוס ראש גשר על הסן, ובסתיו אותה שנה השתתף בקרב לורן. בינואר 1945 לחם הקורפוס באלזס במסגרת מבצע נורדווינד, ולאחר מכן השתתף בחיסול כיס קולמר.
ב-15 במרץ 1945 פתח הקורפוס במתקפה גדולה לעבר גרמניה, יחד עם הקורפוס ה-6 והקורפוס ה-21. ב-20 במרץ פרץ הקורפוס דרך קו זיגפריד, כבש את הומבורג ואת צווייבריקן, וב-26 במרץ חצה את נהר הריין באזור וורמס ומנהיים. ב-13 באפריל כבש הקורפוס את נירנברג, וב-3 במאי כבש את מינכן. למחרת התקדם הקורפוס לזלצבורג שבאוסטריה, שם שהה בתום הלחימה ב-8 במאי.
לאחר המלחמה פורק הקורפוס, אולם חזר והוקם שוב כמה פעמים נוספות, ובשנת 1968 פורק באופן סופי.
מפקדים

וייד הייסליפ (פברואר 1943 - יוני 1945)
וולטר רוברטסון (יוני 1945 - מרץ 1946)
המטבח היווני

טברנה, מסעדה יוונית, המהווה חלק בלתי נפרד מהנוף והתרבות היוונית.
המטבח היווני (ביוונית: Ελληνική Κουζίνα) הוא מונח המתאר את תרבות האוכל והבישול של יוון. בדומה למטבחים ים-תיכוניים אחרים, הוא מתבסס כבר מימי העת העתיקה על שלושת היסודות של חיטה, שמן זית ויין. המטבח היווני עושה שימוש בירקות, שמן זית, דגנים, דגה ובשר, כולל בשר חזיר, בשר עוף, כבש, ארנבת ועיזים. מרכיבים חשובים אחרים במטבח היווני הם גבינות, יוגורט, מיץ לימון, עשבי תיבול וזיתים. בצק פילו, אגוזים, דבש ופירות הם מרכיבים שכיחים בקינוחים.
המטבח היווני המודרני ממשיך מסורות קדומות מימי יוון העתיקה והאימפריה הביזנטית, ומשלב השפעות מהמטבח הטורקי, הבלקני והאיטלקי.
היסטוריה

ליוון מטבח מגובש שמקורו בתרבויות שישבו ביוון לפני 4,000 שנים ויותר.
תרבותה של יוון העתיקה כללה גם מטבח מפותח אשר זכה לתיעוד בכתובים, לצד עדויות נוספות העולות מהממצא הארכאולוגי. בשנת 330 לפנה"ס לערך כתב ארכסטראטוס את ספר הבישול הראשון המתועד.
המטבח ביוון העתיקה התבסס על חיטה, שמן זית ויין - יסודות מרכזיים במטבח היווני עד היום. מקור החלבונים העיקרי היה דגה ואילו אכילת בשר הייתה מאכל של בני האצולה והעשירים בלבד.
המטבח היווני התפתח והתרחב בתקופת האימפריה הביזנטית. מעמדה של קונסטינטופול כמרכז סחר בין-לאומי הנגיש למקומיים מצרכים חדשים שהשתלבו במהרה בתזונה המקומית. המטבח הביזנטי נכללו עתהתבלינים חדשים כגון אגוז מוסקט, ריחן מצוי וביצי דגים אשר הגיעו ליוון בדרכי המסחר. הלימון הגיע ליוון במאה השנייה לספירה, ותחילה נעשה בו שימוש רפואי. בהמשך, הוא מצא את דרכו לתזונה היוונית. הבשר הלך ונעשה שכיח יותר, וכך במקביל הדגים הפכו בעיקר לנחלתם של היושבים לחופי הים האגאי.
גם תקופת הכיבוש העות'מאני הארוכה השפיעה רבות על המטבח היווני וישנם מאכלים רבים המשותפים למטבח היווני ולטורקי - מאכלים שמקורם בטורקיה או במזרח התיכון כגון המוסקה, הצזיקי והבורקס.
המטבח היווני המודרני

המטבח היווני כולל מרכיבים שהובאו מן האמריקות: העגבנייה, תפוח האדמה והפלפל, אך גם ירקות אשר היו בו בעת העתיקה כמו המלפפון.
במטבח היווני המודרני נעשה שימוש רב בעשבי תיבול טריים: אורגנו, מנתה, שום, בצל, שמיר, בזיליקום, תימין, שומר ועלי דפנה.
הטופוגרפיה של יוון והיותה ארץ הררית הביאו להעדפת גידול עזים וכבשים על פני גידול בקר, ובשל כך נעשה שימוש בגבינות העשויות חלב עיזים וכבשים, והשימוש בבקר מועט יחסית.
בין גבינותיה הרבות של יוון יש למנות את הפטה, קאסרי, קפלוגרביירה, גרביירה, אנתוטירוס, מאנורי מצוונה והמיציתרה.
חופיה הארוכים של יוון ואיים הרבים מביאים לשימוש רב בדגה באיים ולאורך החוף.
מאפיין נוסף של המטבח היווני הוא סגנון האכילה המשותף - בכל רחבי יוון נפוצות הטברנות המגישות אוכל יווני בסגנון ביתי במחירים זולים, ואשר משקפות את תרבות האכילה מחוץ לבית הנפוצה ביוון.
מאכלים אופייניים

ניתן לאפיין ביוון מספר אזורים קולינריים להם מאפיינים ומאכלים מקומיים, ייחודיים כך לדוגמה ה"כניוטיקו בורקי" - מאכל תפוחי אדמה עם קישואים, גבינת מיזיתרה ומנתה אופייני לאי כרתים, ואינו נאכל מחוץ לאי זה.
לחם פקסימתיה היה מאכל בסיסי של תושבי כרתים.
מאכלים אחרים משותפים לכל אזורי יוון.
מאכלים אופייניים > מתאבנים

צורת הגשה המאפיינת את המטבח היווני היא המזה (μεζές) (המכונים בישראל "מזטים") - הגשת מנות ראשונות בו זמנית במספר רב של צלחות קטנות כדי לעורר את התיאבון, כאשר לצידן מוגשים לרוב פיתות ואוזו - משקה אלכוהולי בטעם אניס.
מנות המזה כוללות:
ירקות מטוגנים (טיגאניטה) - לרוב כרובית, חצילים, פלפלים, קישואים ופטריות.
דולמאדאקיה - עלי גפן ממולאים אורז, ולעיתים המילוי כולל ירקות נוספים או בשר.
"פאבה" - מחית אפונה או שעועית
סלט יווני, המכונה ביוון "סלט כפרי" ("חוריאטיקי") הכולל עגבניות, מלפפונים, בצל אדום, גבינת פטה, זיתי קלמנטה ושמן זית.
"קולוקיתואנתוי" - פרחי קישואים ממולאים גבינה או אורז
"לאכאנוסאלאטה" - סלט כרוב בשמן זית ולימון
"מליצאנוסאלאטה" - סלט חצילים
"פאנצארוסאלאטה" - סלט סלק
"סאגאנאקי" - גבינה מטוגנת
"סקורדאליה" - ממרח שום על בסיס תפוחי אדמה או לחם ישן, בדרך כלל בתוספת שקדים; מזכיר את מטבל הת'ום הלבנוני.
טירופיטה (τυρóπιτα): מאפה פילו במילוי גבינת פטה וקפלוטירי
ספנקופיטה (σπανακόπιτα): מאפה פילו במילוי תרד עם גבינת פטה ועשבי תיבולמאפה ספנקופיטה
"טאראמוסאלאטה" - סלט ביצי דגים, דומה לאיקרה
"צזיקי" - סלט יוגורט עם מלפפון, שמיר ושום
"מרידאס" - דגים קטנטנים שלמים מטוגנים במעטפת פריכה.
"ספנקוריזו" - פילאף אורז המבושל יחד עם תרד, עגבניות ושמיר.
מאכלים אופייניים > מרקים

המרקים האופיינים ביוון הם:
פָֿאקֶס, או פָֿאקִי־סוּפָּה – מרק עדשים
פאסולדה – מרק שעועית המוגדר לפעמים כמאכל לאומי של יוון
קוֹטוֹסוּפָּה - מרק עוף
פְּסָארוֹסוּפָּה - מרק דגים
אַבְגֿוֹלֵמוֹנוֹ (αυγολέμονο) – משפחת מרקים מבוססי לימון וחלמון ביצה, ביחד עם ציר כלשהו (עוף, בשר או דגים); נפוץ במיוחד ביוון הוא ה"קוטוסופה אבגולמונו", שהוא אבגולמונו על בסיס עוף
מאכלים אופייניים > מאכלי בשר ומאכלי ים

מנות עיקריות יווניות אופייניות הן:
תמנון צלוי בחומץ;
גירוס - קבב בשר צלוי, המוגש לרוב עם צזיקי או יוגורט. לעיתים מנה זו מוגשת בתוך פיתה ומהווה מזון מהיר;
סופלאקי - מזון מהיר עירוני, שיפודי עוף בפיתה עם סלט ירקות ויוגורט או צזיקי;
"קלפטיקו" - בשר בצלייה איטית;
"קפטדקיה" - כדורי בשר מטוגנים באורגנו ומנתה
"מוסקה" - תבשיל בשר טחון וחצילים בציפוי רוטב בשמל.
"לוקאניקו" - נקניק יווני
מאכלים אופייניים > מאכלי בשר ומאכלי ים > קינוחים

בין הקינוחים האופייניים ליוון הם ה"אמיגדלוטה" או ה"פסטלי" הכוללים שקדים טחונים עם סוכר ומי ורדים; הבקלווה; החלווה; עוגת הקארידופיטה; עוגיות קולוראקיה, בוגטסה ועוגיות קוראבידס; ממתקי לוקמס, לוקומי ויוגורט עם דבש.
מאכלים אופייניים > משקאות

ביוון מוגש הקפה שחור המכונה "קפה יווני". קפה זה מוגש כשהוא סמיך, ולרוב ממותק. הקפה אינו מסונן, ומשקעי הקפה שוקעים לתחתית הכוס ואינם נשתים.
יין נשתה ביוון מאז העת העתיקה. כיום גם הבירה פופולרית ביוון.
פְרפֶּה - משקה קיץ פופולרי עתיר קפאין עשוי מספר מנות אספרסו מוקצף עם קרח, חלב וסוכר.
משקה אלכוהולי נפוץ המסמל את יוון הוא האוזו שטעמו אניס.
משקה אלכוהולי נוסף הנפוץ יותר בעיקר אצל המקומיים הוא ראקי (raki) מעין שילוב של כוהל עם סודה, המשקה קל להכנה עד כי בכל בית בעיר ובכפר מכינים את הראקי על בסיס שבועי, איתו פותחים את הארוחה ואתו סוגרים את הארוחה, בטברנות המקומיות יגישו לכם את הראקי על חשבון הבית בסיום הארוחה. ישנה תעשייה ליצור ראקי רגיל ובטעמים, המוכר והנפוץ הוא ראקי דבש, ניתן למצוא בשווקים בקבוקי מים מינרליים עם ראקי ביתי ללא תיוג בעלות נמוכה מאד.
ראו גם

המטבח הקפריסאי
המטבח ביוון העתיקה
תזונה ים תיכונית
הערות שוליים

↑  J. W. Stirling, Colin Renfrew, The Emergence of Civilization: The Cyclades and the Aegean in the Third Millennium., Man 8, 1973-06, עמ' 317 doi: 10.2307/2800872
| מטבחים בעולם |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • איסלנד • אירלנד • איטליה • אסטוניה • בלארוס • בולגריה • בלגיה • בריטניה (אנגליה • סקוטלנד) • גרמניה • הונגריה • הולנד • יוון • לוקסמבורג • ספרד • סקנדינביה (דנמרק • נורווגיה • שוודיה) • פולין • פורטוגל • צ'כיה • צרפת • רומניה • רוסיה • שווייץ |  |
| אמריקה | ארצות הברית • ארגנטינה • ברזיל • האיטי • ונצואלה • מקסיקו • פרו |  |
| אסיה | אינדונזיה • גאורגיה • הודו • וייטנאם • טורקיה • יפן • קוריאה • ירדן • ישראל • לבנון • מונגוליה • סוריה • סין • סינגפור • עיראק • פרס • קזחסטן • קטר • תאילנד • תימן |  |
| אפריקה | אריתראה • אתיופיה • דרום אפריקה • לוב • מדגסקר • מצרים • מרוקו • תוניסיה • גאנה |  |
| שונות | המטבח היהודי • מטבחי אמריקה הלטינית • המטבח המזרח-תיכוני • המטבח הים-תיכוני • המטבח האסייתי • המטבח ביוון העתיקה • מטבח ימי הביניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560226005171  BnF: cb12012308q (data)  LCCN: sh85031825  SUDOC: 028247981 
דגים טריים - אחד ממקורות המזון המאפיינים את יוון; צלחת חרס ועליה דגים אדומים, שנת 350–325 לפנה"ס.
טימין, אחד התבלינים הנפוצים ביותר במטבח היווני, אוזכר כבר באודיסאה.
סלט חוריאטיקי ("סלט יווני") - אחת המנות הידועות ביותר מהמטבח היווני.
מנת מזה הכוללת גבינת פטה וזיתים
טאראמוסאלאטה - סלט ביצי דגים
מרק פאסולאדה
מוסקה
פיתות עם גירוס
קוראבידס
יוגורט עם דבש.
הכנת Bougatsa בבית קפה באתונה
משקה הראקי
הקורפוס ה-15 (בריטניה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1915–1918 (כ־3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   לוטננט גנרל
 מפקדים
 
הקורפוס ה-15 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם בחזית המערבית.
היסטוריה

הקורפוס הוקם במצרים ב-9 בדצמבר 1915 בפיקודו של הנרי הורן. הקורפוס השתתף בהגנה על תעלת סואץ, ובמרץ 1916 נשלח לצרפת, שם צורף לארמייה הרביעית של חיל המשלוח הבריטי. ביולי 1916 לחם הקורפוס שכלל את הדיוויזיות ה-7 וה-21 במהלך הקרב על הסום, תוך שכוחותיו סופגים אבדות כבדות. בשנת 1917 לחם הקורפוס בקרב איפר השלישי, ובשנת 1918 לחם במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. לאחר סיום המלחמה פורק הקורפוס.
מפקדים

הנרי הורן (דצמבר 1915 - ספטמבר 1916)
ג'ון פיליפ דו קן (ספטמבר 1916 - אפריל 1918)
בוואור דה ליל (אפריל 1918 - נובמבר 1918)
הקורפוס ה-15 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת קורפוס בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  שטרסבורג
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  20 במרץ 1871 – יוני 1919 (כ־48 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הקורפוס ה-15 (בגרמנית: XV. Armee-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-20 במרץ 1871 כאזור הגיוס של אלזס-לורן, שסופחה אז לקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה אדוארד פון פרנסקי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה הקורפוס חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית. הקורפוס בפיקודו נטל חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן. לאחר מכן לחם כחלק מהארמייה הרביעית בקרב איפר הראשון, ובשנת 1916 לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב ורדן. בהמשך לחם הקורפוס בקרב על הסום, כחלק מהארמייה הראשונה, ובמתקפת האביב הגרמנית לחם בקרב השני על המארן ובקרב השלישי על האן. במהלך מתקפת מאה הימים הוא נלחם כחלק מהארמייה ה-19 בקבוצת הארמיות אלברכט, ולאחר המלחמה, ביוני 1919, פורק הקורפוס.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים אדוארד פון פרנסקי (20 במרץ 1871 - 31 באוקטובר 1879)
גנרל חיל הרגלים אדווין פון מנטויפל (1 בנובמבר 1879 - 15 בספטמבר 1885)
גנרל חיל הפרשים וילהלם פון היודוק (16 בספטמבר 1885 - 3 בנובמבר 1890)
גנרל חיל הרגלים אלפרד פון לווינסקי (4 בנובמבר 1890 - 31 במרץ 1892)
גנרל חיל הרגלים וילהלם פון בלום (1 באפריל 1892 - 3 באפריל 1896)
גנרל חיל הרגלים קונו פון פלקנשטיין (4 באפריל 1896 - 6 במאי 1899)
גנרל לוטננט אמיל פון מרשידט-הילסם (7 במאי 1899 - 8 ביוני 1900)
גנרל חיל הרגלים אנטון הרווארט פון בייטנפלד (9 ביוני 1900 - 31 במרץ 1903)
גנרל חיל הרגלים לאופולד הנטשל פון גילגנהיימב (1 באפריל 1903 - 30 בינואר 1910)
גנרל חיל הרגלים מקס פון פבק (31 בינואר 1910 - 28 בפברואר 1913)
גנרל חיל הרגלים ברתולד פון דיימלינג (1 במרץ 1913 - 24 במאי 1917)
גנרל לוטננט אמיל אילזה (25 במאי 1917 - 15 באפריל 1919)
גנרל לוטננט ארנולד לקיז (16 באפריל 1919 - יוני 1919)
הקורפוס ה-35 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  20 בינואר 1942 – 8 במאי 1945 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה מבצע ברברוסה  מבצע בגרטיון
 פיקוד
 מפקדים
 
הקורפוס ה-35 (בגרמנית: XXXV. Armeekorps) היה קורפוס של הוורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-20 בינואר 1942 על בסיס הפיקוד המיוחד הגבוה ה-35 (Höheres Kommando z.b.V. XXXV),שלחם במהלך מבצע ברברוסה ובמהלך הקרב על מוסקבה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, וכמפקדו מונה רודולף קמפה. הקורפוס לחם בקרבות השונים בגזרה המרכזית, והושמד במהלך מבצע בגרטיון. על בסיס שרידי הקורפוס הוקם קורפוס האס אס ה-13.
מפקדים

רודולף קמפה (20 בינואר 1942 - 19 ביולי 1942)
אדגר טייסן (19 ביולי 1942 - 13 באוגוסט 1942)
רודולף קמפה (13 באוגוסט 1942 - 1 בנובמבר 1942)
לותר רנדוליץ (1 בנובמבר 1942 - 5 באוגוסט 1943)
פרידריך ויזה (5 באוגוסט 1943 - ינואר 1944)
הורסט גרוסמן (ינואר 1944 - פברואר 1944)
פרידריך ויזה (פברואר 1944 - 25 ביוני 1944)
קורט-יירגן פון ליצוב (25 ביוני 1944 - 5 ביולי 1944)
סדר הכוחות > מבצע ברברוסה

במבצע ברברוסה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-52
הדיוויזיה ה-197
הדיוויזיה ה-15
הדיוויזיה ה-112
סדר הכוחות > הקרב על מוסקבה

במהלך הקרב על מוסקבה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפרשים ה-1
הדיוויזיה ה-95
הדיוויזיה ה-262
הדיוויזיה ה-293
הדיוויזיה ה-296
סדר הכוחות > מבצע בגרטיון

במבצע בגרטיון כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-6
הדיוויזיה 45
הדיוויזיה ה-134
הדיוויזיה ה-296
הדיוויזיה ה-383
הקורפוס ה-14 (בריטניה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1916 1943 – 1918 1945 (כשנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 דרגת המפקד:   לוטננט גנרל
 מפקדים
הקורפוס ה-14 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

בינואר 1916 הוקם הקורפוס ה-14 בצרפת, ולמפקדו מונה רודולף למברט. הקורפוס לחם בקרב על הסום בקיץ אותה שנה, ובקיץ 1917 לחם בקרב פשנדל. באוקטובר 1917 הועבר הקורפוס לחזית האיטלקית ולמברט מונה למפקד הכוחות הבריטיים בחזית זו. הוא הוביל את המתקפה העיקרית בקרב ויטוריו ונטו, שהביא להכנעת הצבא האוסטרו-הונגרי בראשית נובמבר 1918.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה, הקורפוס ה-14 הוקם בצפון אפריקה בסוף 1943 כחלק מתוכנית הכיסוי לנחיתות באנציו. בתחילה הוקצה הקורפוס לארמייה ה-12, ובהמשך הועבר תחת פיקוד הארמייה השביעית של ארצות הברית ולבסוף תחת קבוצת הארמיות ה-15 ככוח עתודה למערכה האיטלקית.
מפקדים

רודולף למברט (ינואר 1916–מרץ 1918)
ג'יימס באבינגטון (אוקטובר 1918–1919)
הקרב על ווסנות'

| --- | --- |

לכידת מסך מתוך המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  18 ביוני 2003 
 סוגה:  משחק אסטרטגיה מבוסס תורות
 מספר שחקנים:  1–9
 פיתוח:  Nils Kneuper 
 ארץ מקור:  אוסטרליה 
 שפות:  אנגלית, יפנית, פולנית, סלובנית, סינית מפושטת, הונגרית, קטלאנית, רוסית, איטלקית, גליסית, צ'כית, גרמנית, גאלית סקוטית, ספרדית, סינית מסורתית, צרפתית, טורקית 
 כלי משחק:  hex map 
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק מחשב מרובה משתתפים 
 פלטפורמות:  קומודור אמיגה, iOS, Microsoft Windows, macOS, לינוקס, Mac OS Classic 
 wesnoth.org
 
מסך הפתיחה של המשחק
הקרב על ווסנות' (באנגלית: The Battle for Wesnoth) הוא משחק אסטרטגיה ממוחשב, שמפותח כתוכנה חופשית בשפת ++C על ידי מתכנתים ומעצבים רבים. המשחק מופץ בחופשיות תחת רישיון GNU GPL למערכות הפעלה רבות, ובהן חלונות, לינוקס ומקינטוש.
פיתוח המשחק החל ביולי 2003 על ידי דייוויד וייט, המפתח הראשי של המשחק, שביסס אותו על המשחקים Master of Monsters ו-Warsong שיצאו למערכת Sega Genesis. מטרתו הייתה ליצור משחק אסטרטגיה חופשי בעל כללים פשוטים מאוד אבל בינה מלאכותית חזקה ורמת קושי מאתגרת. העיקרון המרכזי שהנחה את הפיתוח הוא KISS: כדי שרעיון חדש יתקבל, אסור לו לסבך את המשחקיות.
פיתוח המשחק פעיל מאוד, ובאוקטובר 2005 החלה הפצת גרסה 1.0 (אף שניתן היה לשחק במשחק זמן רב לפני כן). הגרסה היציבה העדכנית ביותר של המשחק היא גרסה 1.12.6, אשר יצאה לאור במאי 2016. המשחק מתורגם למגוון שפות. החל מגרסה 1.1 המשחק כולל גם תרגום (חלקי) לשפה העברית.
תיאור המשחק

המשחק מתרחש בעולם פנטזיה שבו השחקן יכול לבנות צבא המורכב מבני אדם, אלפים, גמדים, אורקים וכדומה. המשחק מבוסס על הנעת החיילים, כל שחקן בתורו, על לוח משושה שמתאר את פני השטח. לכל יחידה יתרונות וחסרונות משלה. ההגנה של היחידה בפני התקפות מבוססת על פני השטח שעליהם היא נמצאת, מה שהופך את המיקום לאלמנט חשוב מאוד במשחק. ישנם שני סוגי התקפות שונים - פנים אל פנים או קליעים, וסוגי נשק שונים כאשר יחידות יכולות להיות חסינות או פגיעות לסוגי נשק מסוימים. במשחק גם מתקיים מחזור של יום ולילה, כאשר חלק מהיחידות נלחמות טוב יותר באחד מזמנים אלו.
ניתן לשחק במשחק כשחקן יחיד בסדרת משימות שבה הצבא עובר ממשימה למשימה, והמשימות סובבות סביב קו עלילה מסוים, וניתן לשחק במשימה בודדת העומדת בפני עצמה. קיימת גם אפשרות של משחק רב שחקנים דרך האינטרנט או על אותו מחשב.
התפשטות (סרט, 1971)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מילוש פורמן
 הופק בידי:  אלפרד קראון
 תסריט:  ז'אן-קלוד קרייר, מילוש פורמן, ג'ון גר, ג'ון קליין
 עריכה:  ג'ון קרטר
 שחקנים ראשיים:  לין קרלין באק הנרי
 צילום:  מירוסלב אונדריצ'ק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  28 במרץ 1971
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה קומית, סרט מוזיקלי, סרט קומדיה 
 פרסים:  גרנד פרי של פסטיבל קאן 
 דף הסרט ב־IMDb
 
התפשטות (באנגלית: Taking Off) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1971 בבימויו של מילוש פורמן, עם באק הנרי ולין קרלין בתפקידים הראשיים.
זה סרטו הראשון של פורמן בארצות הברית והוא עוסק ביחסי המורכב בין הורים לילדיהם בגיל ההתבגרות על רקע מרד הנעורים בארצות הברית בסוף שנות ה-60 וניסיונות פתטיים של ההורים להבין את ילדיהם.
בסרט מופיעים גם זמרים בקטעי זמרה כמו קתי בייטס (הופעה ראשונה בקולנוע), קרלי סימון וטינה טרנר עם בעלה אייק טרנר.
הסרט זכה בפרס גרנד פרי בפסטיבל הקולנוע בקאן.