stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מודסט מוסורגסקי
חיי מוסורגסקי > מוסורגסקי בצעירותו

מוסורגסקי, בן למשפחה עשירה שמוצאה מאצולת רוסיה הוותיקה, התחיל ללמוד נגינה בפסנתר בגיל שש, עם אמו. הוא התקדם במהירות וכעבור שלוש שנים יכול היה לנגן קונצ'רטו של ג'ון פילד לפני בני משפחה וחברים. 
בגיל עשר יצאו הוא ואחיו ללמוד בסנקט פטרבורג, שם המשיך בלימודי פסנתר אצל אנטון הרקה.
למוסורגסקי נועדה קריירה של קצין צבא, ובהגיעו לגיל 13 נכנס לבית הספר לצוערים של חיל המשמר, אך המוזיקה לא איבדה מחשיבותה בחייו. בשנת 1852 פרסם, על חשבון אביו, יצירה קצרה לפסנתר (לגמרי לא אופיינית לסגנונו), וכעבור שנה תיאר אלכסנדר בורודין את הנער בן ה-17 כ"פסנתרן חובב אלגנטי". בשנת 1856 סיים מוסורגסקי בהצלחה את מכללת חיל הפרשים והתמנה לקצין בגדוד המשמר פריאובראז'נסקי, הגדוד הראשון במעלה של חיל המשמר הקיסרי. בשנות לימודיו גילה עניין בהיסטוריה ולמד פילוסופיה גרמנית.
חיי מוסורגסקי > מוסורגסקי בבגרותו

במהלך השנתיים הבאות פגש מוסורגסקי כמה דמויות חשובות בחיי התרבות של רוסיה, בהם סזאר קואי (גם הוא קצין צבא) ומילי באלאקירב. מוסורגסקי חיבר כמה שירים וקטעים לפסנתר, לצד מספר ניכר של תרגילים בקומפוזיציה בהדרכת באלאקירב, ובשנת 1858 ויתר על הקצונה לאחר משבר קשה. ייתכן שלמשבר זה היה רכיב רוחני (במכתב אל באלאקירב הוא מזכיר "מיסטיקה ומחשבות ציניות בנוגע לאלוהות"), אבל טבעו האמיתי כנראה לא ייוודע לעולם. בשנת 1859 רכש מודסט בן ה-20 ניסיון חשוב בתיאטרון כאשר סייע בהכנות להפקת האופרה של גלינקה, החיים למען הצאר בנחלת גלבוב של זמרת לשעבר ובעלה העשיר; הוא פגש גם את ליאדוב ונהנה מביקור מפרה במוסקבה - שאחריו הצהיר על אהבתו ל"כל דבר רוסי".
על אף ההתגלות הזאת, המוזיקה של מוסורגסקי עדיין נטתה לעבר מודלים זרים: עם באלאקירב למד בעיקר מוזיקה גרמנית (לרבות סימפוניות של בטהובן), וסונאטה לארבע ידיים שהוציא מתחת ידיו בשנת 1860 מכילה את הפרק היחיד שלו בצורת סונאטה. קשה גם להבחין באיזה דחף "לאומני" בולט באופרה שלו "אדיפוס באתונה", שעליה עבד בין גיל 19 ל-22 (ולבסוף נטש בלי לסיים), או ב"אינטרמצו אין מודו קלאסיקו" לפסנתר סולו (עובד ותוזמר בשנת 1867). זו הייתה היצירה האחרונה שחיבר מדצמבר 1860 עד אוגוסט 1863: הסיבות לכך נעוצות כנראה בהופעתו מחדש של המשבר הסובייקטיבי שלו בשנת 1860 והקשיים, האובייקטיביים לחלוטין, שנבעו מ"שחרור האריסים" בשנה שלאחריה - מצב שהותיר את המשפחה משוללת מחצית מנחלתה ואת מוסורגסקי עושה חלק גדול מזמנו בכפר הולדתו, במאמצי שווא לבלום את ההתרוששות המשמשת ובאה.
אותה עת כבר השתחרר מוסורגסקי מהשפעת באלאקירב ובעיקר לימד בעצמו. בשנת 1863 החל בכתיבת אופרה נוספת - "סאלאמבו" - שעליה עבד בין 1863 ל-1866 לפני שאיבד עניין בפרויקט. במשך התקופה הזאת חזר לסאנקט פטרבורג, התפרנס כעובד מדינה בדרג נמוך וחי ב"קומונה" של שישה אנשים. בשיכרון שנסכה עליו האווירה האמנותית והאינטלקטואלית עסק בקריאה ובדיונים בקשת רחבה של רעיונות אמנותיים ומדעיים - בהם אלה של הסופר בעל דעות מהפכניות ניקולאי צ'רנישבסקי, שנודע בקביעתו, כי באמנות "צורה ותוכן הם הפכים". השפעות אלה קרבו אותו יותר ויותר לאידיאל של "ריאליזם" אמנותי על כל המתחייב ממנו, ותהיה זו האחריות להעתיק את החיים "כמו שבאמת חיים אותם"; ההתעסקות המתמדת בשכבות הנמוכות של החברה; או הדחייה של צורות מוזיקליות חוזרות וסימטריות כיוון שאינן נאמנות די הצורך למהלך, שאיננו חוזר על עצמו ואיננו צפוי, של "החיים האמיתיים".
"החיים האמיתיים" הנחיתו על מוסורגסקי מהלומה מכאיבה במיוחד בשנת 1865, עם מות אמו; אז פקדה את המלחין תקופת האלכוהוליזם הרצינית הראשונה שלו. בשנה שלאחריה פורסמו שיריו ה"ריאליסטיים" הראשונים. בשנת 1867 גם סיים את הגרסה התזמורתית המקורית הראשונה של לילה על הר קירח. באלאקירב מתח עליה ביקורת וסירב לנצח עליה והתוצאה הייתה, שהיצירה לא בוצעה מעולם בחיי מוסורגסקי.
חיי מוסורגסקי > מוסורגסקי בשיאו

הקריירה של מוסורגסקי בשירות המדינה הייתה רחוקה מלהיות יציבה או מובטחת: אף כי הוצב למשרות שונות ואף קודם באותן שנים ראשונות, הרי בשנת 1867 הוכרז כ"עודף", דהיינו, הוא נשאר "בשירות" אך ללא משכורת. לעומת זאת, בחייו כאמן חלו התפתחויות נחרצות. בשנת 1867 התייחס סטאסוב לראשונה אל חבורת המלחינים הרוסים, שהתקבצו באופן רופף סביב באלאקירב, אך מוסורגסקי חדל כבר בשלב זה לנסות לרצות את באלאקירב והתקרב אל אלכסנדר דארגומיז'סקי, המבוגר יותר. מאז 1866 עבד דארגומישקי על האופרה שלו "אורח האבן", גרסה של סיפור דון חואן לטקסט של פושקין, שהמוזיקה תציג, לדבריו, "בדיוק כמות שהוא, כך שהאמת הפנימית של הטקסט לא תתעוות", 
ובאופן שישים קץ לחלוקה ה"לא מציאותית" בין אריה לרצ'יטטיב לטובת רצף דקלומי, דיבורי אך מועצם לירית, שיימצא אי שם בין השניים. בהשפעת היצירה הזאת (ורעיונותיו של גאורג גוטפריד גרווינוס, לפיהם "המטרה הנעלה ביותר של חיקוי מוזיקלי הוא רגש, והשיטה הנכונה לחקות רגש היא במימיקה של דיבור") מיהר מוסורגסקי לכתוב מוזיקה לאחת-עשרה התמונות הראשונות של "נישואים" מאת גוגול, בניסיון לתרגם למוזיקה את הדיאלוג של המחזה, השואף לטבעיות ולפשטות יום-יומית מכוונת. ביצירה זו הגיע מוסורגסקי לקיצוניות בשאיפתו לנטורליסטי בכתיבת מוזיקה למילים. הוא נטש את העבודה ללא תזמור אחרי שסיים את המערכה הראשונה ואף כי הדים לדקלום האופייני הזה נשמעים גם ביצירות ווקאליות מאוחרות שלו, דרך הכתיבה הנטורליסטית הייתה רק לאחת מצורות הביטוי הרבות ביצירתו ולא מעבר לזה.
חודשים אחדים אחרי שהפסיק לעבוד על "נישואים", השתכנע מוסורגסקי בן ה-29 לכתוב אופרה על סיפורו של בוריס גודונוב. לשם כך צירף ועיצב טקסט מתוך המחזה של פושקין וההיסטוריה של קאראמזין והשלים את הפרטיטורה רחבת הממדים בשנה שלאחריה, שבמהלכה התגורר אצל חברים ועבד במחלקת הייעור של המדינה. אבל בשנת 1871 לא התקבלה האופרה להפקה בימתית, כנראה משום שלא היה בה תפקיד מתאים ל"פרימדונה"; מוסורגסקי ניגש לעבודה והוציא גרסה שנייה, מעובדת ומורחבת. במשך אותה שנה שבה חלק מגורים עם רימסקי-קורסקוב הכניס ביצירה שינויים הרבה מעבר למה שדרש התיאטרון. בגרסתה זו התקבלה האופרה, כנראה במאי 1872, ושלושה קטעים מתוכה הוצגו בתיאטרון מריאינסקי בשנת 1873. (יש אומרים, שהאופרה נדחתה שנית בשנת 1872, אך אין ראיות לדבר.)
עד להפקה הראשונה של "בוריס גודונוב" בפברואר 1874, הספיק מוסורגסקי לקחת חלק בפרויקט ביש המזל של מלאדה (שבמהלכו עיבד את "לילה על הר קירח" למקהלה) והחל לכתוב את "חוֹבַנשצ'ינה" (אנ'). "בוריס גודונוב" לא זכתה להצלחה בקרב המבקרים והוצגה לא יותר מתריסר פעמים, אך התגובה האוהדת מצד הקהל עשתה אופרה זו לפסגת הקריירה של מוסורגסקי.
חיי מוסורגסקי > מוסורגסקי בשקיעתו

מפסגה זו מתחילה ירידה מתונה אך רצופה. החוג של באלאקירב החל כבר להתפורר. מוסורגסקי, שהתרחק בהדרגה מחבריו הקודמים, נפל קורבן ל"התקפי טירוף" שהיו קשורים, יש להניח, לאלכוהוליזם. חברו, הצייר ויקטור הרטמן, מת וקרובו, הרוזן גולנישב-קוטוזוב, שהיה שותפו לחדר וחיבר את השירים שמוסורגסקי הלחין, פרש מן השותפות ונשא אישה. במשך זמן מה, הצליח מוסורגסקי להתמיד בתפוקה היצירתית שלו, שכללה בשנת 1874 שירים, את פרלוד "חובנשצ'ינה" ובעיקר את "תמונות בתערוכה" שנכתבה לזכרו של הרטמן. הוא החל גם לעבוד על אופרה נוספת המבוססת על גוגול, "יריד סורוצ'ינצי" (שבשבילה ערך עוד עיבוד כוראלי של "לילה על הר קירח").
בשנים הבאות הידרדר מוסורגסקי יותר ויותר. עם היותו עכשיו חלק מחוג חדש של אנשי שם, בהם זמרים, רופאים ושחקנים, יכולתו לעמוד בפני המשקה פחתה והלכה והוא התאבל על כמה וכמה מיתות של ידידים קרובים. מדי פעם, בכל זאת, נראה שהוא מצליח לבלום את האלכוהוליזם ובתקופות אלה עבד והלחין. החיבורים המרשימים ביותר שלו במהלך שש שנות חייו האחרונות היו ארבעה "שירים ומחולות של מוות". עבודתו בשירות המדינה התערערה עוד יותר עקב "מחלותיו" והיעדרויותיו התכופות. למזלו הצליח להשיג העברה לתפקיד אצל מנהל חובב מוזיקה, שהתייחס אליו בסלחנות ובאורך רוח, ובשנת 1879 קיבל אפילו היתר לצאת למסע בן 3 חודשים ב-12 ערים, כמלווה לזמר.
כך או אחרת, הנפילה הייתה בלתי נמנעת. בשנת 1880 פוטר לבסוף משירות המדינה. קבוצת ידידים שהייתה ערה למצבו הנואש, הסדירה לו מלגת קיום, לאפשר לו להשלים את "חובנשצ'ינה"; קבוצה אחרת ארגנה קרן דומה לתמוך בו עד סיום "יריד סורוצ'ינצי". אך שום יצירה משתי אלה לא הושלמה לגמרי. בראשית 1881 הצהיר מוסורגסקי הנואש לידיד, ש"לא נותר לו אלא לקבץ נדבות". ארבעה התקפים עברו עליו בזה אחר זה. הוא אושפז בתנאים נוחים ונדמה היה שהוא מתאושש, אך המצב היה חסר תקווה. רפין צייר את תמונת דיוקנו המפורסמת במה שהתברר כימים האחרונים לחיי המלחין: הוא מת שבוע לאחר יום הולדתו ה-42.
מוסורגסקי נקבר בבית הקברות של מנזר אלכסנדר נייבסקי בסנקט פטרבורג.
יצירותיו

יצירותיו של מוסורגסקי, החדשניות במובהק, שייכות עם זאת לז'אנר התקופה הרומנטית ונשענות על המסורת המוזיקלית הרוסית. הוא השפיע על מלחינים רוסים רבים אחריו, בהם דמיטרי שוסטקוביץ' (השפעתו של מוסורגסקי ניכרת בעיקר בסימפוניות האחרונות שלו) וסרגיי פרוקופייב (באופרות). בשנת 1868/9 הוא הלחין את האופרה "בוריס גודונוב", על חייו של הצאר הרוסי בוריס גודונוב, אך האופרה נדחתה על ידי תיאטרון מריאינסקי. מאוחר יותר, מוסורגסקי שיפץ את יצירתו עד הגרסה האחרונה בשנת 1874. הגרסה המוקדמת נחשבת לאפלה ותמציתית יותר מאשר הגרסה המאוחרת, אם כי גולמית וגסה יותר. ניקולאי רימסקי-קורסקוב תזמר מחדש את האופרה בשנת 1896 ושנית בשנת 1908. האופרה שופצה ועובדה על ידי מלחינים אחרים, בהם שוסטקוביץ', אשר יצר שתי גרסאות, אחת לסרט קולנוע ואחת לתיאטרון.
"חוֹבַנשצ'ינה", אופרה מעורפלת יותר, מעולם לא הושלמה על ידי מוסורגסקי ולא הוצגה בימי חייו, אך רימסקי-קורסקוב סיים אותה והופעת הבכורה שלה הייתה בשנת 1886 בסנקט פטרבורג. גם האופרה הזו שופצה על ידי שוסטוקוביץ'. אופרה נוספת שנשארה לא גמורה לאחר מות המלחין היא האופרה "היריד בסורוצ'ינסקיה". למרות זאת, קטע הריקוד, "הגופאק" (ריקוד עם אוקראיני) המפורסם, נלקח משם. המלחין ניקולאי צ'רפנין השלים את היצירה.
אחת מהיצירות הפראיות והסוערות של מוסורגסקי היא הפואמה הסימפונית "לילה על הר קירח", אשר הפכה למפורסמת במיוחד לאחר הופעתה בסרט של אולפני וולט דיסני "פנטסיה".
היצירה המבוצעת ביותר שלו היא מחזור היצירות לפסנתר המתארות תמונות בצלילים - "תמונות בתערוכה". הלחן, המוכר לרוב בזכות הגרסה המתוזמרת של מוריס ראוול, נכתב להנצחת ידידו, האדריכל ויקטור הרטמן. היצירה נהפכה למפורסמת אף יותר כאשר בשנת 1971 הוציאה להקת הרוק המתקדם אמרסון, לייק ופאלמר אלבום בעל אותו שם - "Pictures at an Exhibition".
מוסורגסקי נחשף למוזיקה היהודית העממית ואף  הושפע ממנה. הוא נמשך אל נושאים יהודיים ותנכיים והתייחס לכך בחלק מיצירותיו. כך למשל ביצירתו "יהושוע בן נון" ו"שיר העברי". על השפעה זו הרחיב וכתב  המלחין הישראלי יהויכין סטוצ'בסקי בספרו "פולקלור מוזיקלי של יהודי מזרח - אירופה"  שפורסם בשנת 1958.
הנצחה

פסגות מוסורגסקי באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקראות על שמו של מודסט מוסורגסקי.
ראו גם

רשימת יצירותיו בוויקיפדיה האנגלית
הערות שוליים

↑  פסגות מוסורגסקי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265598905171  PLWABN: 9810597528605606  BIBSYS: 90363095  BNE: XX1051723  BnF: cb138977651 (data)  CANTIC: a10314714  CiNii: DA01666216  GND: 118641255  ICCU: CFIV069189  ISNI: 0000 0001 2018 0000  LCCN: n79127149  LNB: 000034880  MusicBrainz: c1380b12-3909-47d8-a5fd-d20e76123310  NDL: 00524664  NKC: jn20000604107  NLA: 36175073  NLG: 235508  NLK: KAC200810620  NSK: 000063650  NTA: 069688087  RERO: 02-A000117756  SELIBR: 78584  SNAC: w6930sbn  SUDOC: 050121960  Trove: 1224207  VcBA: 495/44496  VIAF: 49408900   WorldCat (עם VIAF): 49408900 
דיוקן של מוסורגסקי מאת רפין, צוירה מספר ימים לפני מותו של המלחין
קברו של מוסורגסקי בסנקט פטרבורג
"בוריס גודונוב" מאת א. גולובין 01
ציפורלה

| --- | --- |

 מקום הקמה:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 סוגה:  סלפסטיק, איגיון 
 tziporela.com
 חברים
 נעמה אמית תמרה קלינגון גל פרידמן (שחקן) אפרת אביב בן פרי דאנה איבגי לוטוס אתרוג מאיה ורטהיימר 
 
צִיפּוֹרֶלָה הוא אנסמבל של שחקני תיאטרון המעלה מופעים הומוריסטיים שמתאפיינים בנונסנס ובסלפסטיק. הקבוצה פעילה משנת 2005.
היסטוריה

האנסמבל הוקם בשנת 2005 והעלה את המופע "עקיצה טבעית". חברי הקבוצה הם חברי אותה כיתה של מחזור מ' בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. עד נובמבר 2009 העלו את המופע 200 פעמים .
בדצמבר 2006, זכה האנסמבל בפרס קיפוד הזהב בקטגוריה "עבודה קבוצתית" עבור המופע "עקיצה טבעית". במרץ 2011, שוב זכו בפרס, על המופע "דרך חגב".
במרץ 2012 ציפורלה נסעו לסיבוב הופעות בן שלושה שבועות באוסטרליה. ב-2013 הופיעו במילאנו.
באוגוסט 2013 אירח האנסמבל את אורנה בנאי בהופעותיו.
בקיץ 2014 קיימה ציפורלה מסע הופעות בניו יורק שכלל 42 הופעות של "אוד בירדז" באולם המפורסם באוף ברודוויי – The Players Theatre. כמעט כל הכרטיסים נמכרו מראש והמופע זכה לסיקור תקשורתי רחב היקף בניו יורק וישראל ואף קיבל ביקורות נלהבות של הניו יורק טיימס, הפינגטון פוסט, ברודוויי מגזין ועוד.
ב-11 ביולי 2015 ערך האנסמבל מופע מיוחד לציון עשור של פעילות, במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
יוצרים ומייסדים

חברי האנסמבל מנהלים ומביימים את עצמם ומקבלים את כל ההחלטות בצורה שוויונית. הם הקימו את הקבוצה במטרה לקחת אחריות על עתידם המקצועי ולייצר תפקידים עבור עצמם במקום להציע את עצמם לתפקידים קיימים. על פי בדיחה פנימית של חברי הקבוצה, ציפורלה היא ציפור האגו שמקננת בליבו של כל שחקן, ועל שמה קראו לקבוצה.
מייסדי הקבוצה הם אפרת אביב, דאנה איבגי, לוטוס אתרוג, דודו גולן, עמרי דורון, תומר נהיר פטלוק, בן פרי, גל פרידמן ותמרה קלינגון. עד לשנת 2012 היה חבר בקבוצה גם רותם קינן, וב-2010 הצטרפה לקבוצה נעמה אמית.
שחקנים נוספים:
סוזנה פפיאן, גיה באר גורביץ', יוסי ירום שני, אדי קבטנר, מאיה ורטהיימר, כרמל נצר.
האנסמבל מארח בהופעות מיוחדות אמנים שונים.
מופעים

"עקיצה טבעית" (2005) - המופע המבוסס על הופעת הסיום של הסטודיו, מורכב מקטעי נונסנס, סלפסטיק וסאטירה. המופע זכה בפרס קיפוד הזהב לעבודה קבוצתית בשנת 2007.
"דרך חגב" (2010) - מחזמר חרקים מופרע על פי ספרו של עוזי בן כנען, ולחנים מאת אסף קורמן.
"התקפת לב" (2011)
"Odd Birds" - מופע באנגלית
"סטריאוטיפי" (2017)
"קלאסה" (2023) - מופע זה כולל חלקים סאטירים באופן מובהק, לצד קטעי נונסנס מוזיקליים.
מופעים > סדרת רשת

"ציפוקליפסה עכשיו" (2020) - סדרת רשת.
הערות שוליים

↑  קובי בן-שמחון, עקיצה טבעית: מופע הבידור הלוהט של התקופה, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2009
↑  שי גרינברג, העיר תל אביב, אנסמבל ציפורלה חוגג 200 הצגות, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2009
↑  טלי רבן, עכבר העיר, עולים לשוליים, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2006
↑  טל לוין, עכבר העיר, הוכרזו הזוכים בטקס פרסי הפרינג', באתר הארץ, 4 במרץ 2011
↑  ארל'ה הצמצם הבוער, עכבר העיר, הצמצם הבוער: ציפורלה מאחדת כוחות עם אורנה בנאי, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2013
↑  הגר בוחבוט, עכבר העיר, מצוותא לאוף ברודווי: סיפור ההצלחה של ציפורלה, באתר הארץ, 10 ביולי 2015
↑  מרט פרחומובסקי, עכבר העיר, ציפורלה - מופע העשור: רישול מלא קסם וקריצות למביני עניין, באתר הארץ, 12 ביולי 2015
↑  אייל מלובן, עכבר העיר, ציפורלה רוצים לכבוש את העולם, באתר הארץ, 20 במאי 2012
↑  ליאת רון, ‏השחקן רותם קינן: "אם לא הייתי יוזם כל הזמן, הייתי בצרות", באתר גלובס, 9 בדצמבר 2017
↑  בירורות:
מרט פרחומובסקי, ‏ביקורת תיאטרון: "דרך חגב" של ציפורלה – לך אל הנמלה, באתר "במחשבה שנייה", 30 באוגוסט 2010
טל פרי, ‏מסע בין חרקים, באתר גלובס, 25 במאי 2010
↑  טל אימגור, עכבר העיר, "התקפת לב": הצצה למופע החדש של ציפורלה, באתר הארץ, 9 בפברואר 2012
לארה וולמן, עכבר העיר, דרך חגב: שטיקים על חרקים וחיות אחרות, באתר הארץ, 12 ביוני 2010
↑  מיה אשרי, המופע החדש של "ציפורלה": בני 12, אך עדיין בועטים, באתר הארץ, 23 באפריל 2017
↑  איה חיות, במופע החדש ציפורלה סוף סוף הבינו: כדי להביע ביקורת אמיתית צריך להסתכן, באתר ynet, 28 במרץ 2024
↑   יאיר בריל, אנסמבל ציפורלה מספק קצת אופטימיות ברשת. כלומר, בערך, באתר הארץ, 20 ביולי 2020
ג'נין דוביצקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביוני 1952 (בת 72) לנקסטר, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Christine Janine Drzewicki 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1972 
 מקום לימודים:  תיכון נוטינגהאם לבנות 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'נין דוביצקי (באנגלית: Janine Duvitski; נולדה ב-28 ביוני 1952) היא שחקנית אנגלייה. היא מוכרת מהופעתה בתפקיד ג'יין אדוארדס בסדרת הטלוויזיה "Waiting for God", פיפה טרנץ' בסדרה הקומית "רגל אחת בקבר" וג'קלין סטיוארט בסיטקום "Benidorm". דוביצקי זכתה להכרה לראשונה ב-1977 כששיחקה במחזה "המסיבה של אביגייל" שכתב וביים מייק לי.
ביוגרפיה

דוביצקי נולדה בשם כריסטין ג'נין דרביקי (Christine Janine Drzewicki) בלנקסטר שבמחוז לנקשייר. אביה היה פולני. היא למדה בבית הספר למשחק "East 15 Acting School" בלונדון.
ביוגרפיה > טלוויזיה

דוביצקי הופיעה בסדרות טלוויזיה קומיות כמו "Waiting for God" (מ-1990 עד 1994), "רגל אחת בקבר (מ-1990 עד 2000) ו"בנידורם" (מאז 2007). במיני-סדרה "יריד ההבלים", עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם שיחקה בתפקיד גברת ביוט קרולי.
היא השתתפה במחזה הטלוויזיה "Blue Remembered Hills" מאת דניס פוטר. כמו כן שיחקה בתפקיד אורח בסדרות שונות בהן "המלחמה של פויל" (בפרק "Fifty Ships"), הסיטקום "Brush Strokes", "האזרח סמית'", הסדרה "Minder", "רציחות במידסומר", "המשפחה שלי", הסיטקום "Man About the House", הסדרה לילדים "The Georgian House", הסדרה הקומית "The New Statesman", סדרת הדרמה "The Black Stuff" מאת אלן בליסדייל, "The Knowledge", הסדרה "Z-Cars", הסיטקום "The Worst Week of My Life" ובמיני-סדרה "דוריט הקטנה". ב-2013 שיחקה בתפקיד אמילי סקטלבאט בתוכנית "Old Jack's Boat" בערוץ הילדים CBeebies.
ב-2015 כיכבה בסיטקום "בן לוקח בת" של ה-BBC.
ביוגרפיה > קולנוע

ב-1979 שיחקה דוביצקי בתפקיד קטן בסרט "דרקולה" בכיכובם של לורנס אוליבייה ודונלד פלזנס. ב-1980 היא הופיעה בסרט המוזיקלי "זכוכית שבורה". עוד בקולנוע הופיעה בסרטים "טירופו של המלך ג'ורג'" (1994), "רווק פלוס ילד" (2002), "העולם החדש" (2005) ו"אנג'ל" (2007).
ביוגרפיה > תיאטרון

ב-1977 הופיעה דוביצקי במחזה "המסיבה של אביגייל" מאת מייק לי ובבימויו. הצגת הבכורה הייתה באפריל 1977 בתיאטרון המפסטד, ואחר כך הועלתה ההצגה 104 פעמים. בנובמבר אותה שנה צולמה גרסה מקוצרת של המחזה לסדרה "Play for Today" של ה-BBC. דוביצקי גילמה את אנג'לה, אחות במקצועה, אשתו של טוני קופר, שמצטיירת כאשה כנועה ומעט ילדותית, לא פקחית וחסרת טקט.
עוד בתיאטרון שיחקה דוביצקי בהפקות של התיאטרון הלאומי, תיאטרון יאנג ויק והלהקה השייקספירית המלכותית.
ב-2007 הופיעה דוביצקי בהפקה מחודשת של האופרה האנגלית הלאומית למחזמר "On the Town".
ביוגרפיה > חיים אישיים

דוביצקי נשואה לשחקן פול בנטול. לבני הזוג יש ארבעה ילדים בהם השחקנית, רובי בנטל. בתה הצעירה אדית היא זמרת בלהקת "FOURS".
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 |  | Man About the House | שילה | בפרק "And Then There Were Two" |
| 1976 |  | The Georgian House | אריאדנה | סדרת טלוויזיה |
| 1977 | ג'ברווקי | Jabberwocky | Fanatic |  |
| 1978 |  | Alphabetical Order | לזלי | סרט טלוויזיה |
| 1978 |  | Me! I'm Afraid of Virginia Woolf | מורין | סרט טלוויזיה |
| 1979 |  | The Knowledge | פקידת קבלה | סרט טלוויזיה |
| 1979 | שוד הרכבת הגדול | The Great Train Robbery | מגי |  |
| 1979 |  | Afternoon Off | דורין | סרט טלוויזיה |
| 1979 | דרקולה | Dracula | אנני |  |
| 1979 |  | Murder at the Wedding | גייל | מיני-סדרה |
| 1980 |  | The Black Stuff | סטודנטית | סרט טלוויזיה |
| 1980 |  | Breaking Glass | מוריאל ביילי | סדרת טלוויזיה |
| 1980 | זכוכית שבורה | Breaking Glass | ג'קי |  |
| 1981 | בנים ואוהבים | Masterpiece Theatre: Sons and Lovers | ביאטריס | מיני-סדרה |
| 1982 |  | The Missionary | מיליסנט |  |
| 1985 | הכלה | The Bride | משרתת |  |
| 1988 | טובעים במספרים | Drowning by Numbers | מרינה בלאמי |  |
| 1990 |  | The New Statesman | מתורגמנית | בפרק "Who Shot Alan B'Stard?" |
| 1990–1994 |  | Waiting for God | ג'יין אדוארדס | סדרת טלוויזיה |
| 1994 | ג'ורג'ינו | Giorgino | ג'וזט |  |
| 1994 | טירופו של המלך ג'ורג' | The Madness of King George | מרגרט ניקולסון |  |
| 1996 | סוויטה בלונדון | London Suite | אמה -נני | סרט טלוויזיה |
| 1997 | איימי פוסטר | Amy Foster | גברת פין |  |
| 1998 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | דירדרי טיבס | בפרק "Death of a Hollow Man" |
| 1998 | יריד ההבלים | Vanity Fair | גברת ביוט קרולי |  |
| 2000 | המשפחה שלי | My Family | גברת הודר | בפרק "Pain in the Class" |
| 1990–2000 | רגל אחת בקבר | One Foot in the Grave | פיפה | סדרת טלוויזיה |
| 2002 | רווק פלוס ילד | About a Boy | קרוליין |  |
| 2003 | רופאים | Doctors | מרי וינטרבורן | בפרק "All the Lonely People" |
| 2003 | המלחמה של פויל | Foyle's War | איב רדמונד | בפרק "Fifty Ships" |
| 2003 | טיפוס חברתי | The Young Visiters | המלכה ויקטוריה | סרט קולנוע |
| 2004 |  | Shadow Play | קייטי | סדרת טלוויזיה |
| 2004 | משפט ועונש | Trial & Retribution | סנדרה דאטון |  |
| 2005 | העולם החדש | The New World | מרי |  |
| 2004–2006 |  | The Worst Week of My Life | איב | סדרת טלוויזיה |
| 2007–2016 | בנידורם | Benidorm | ג'קלין סטיוארט |  |
| 2007 | אנג'ל | Angel | הדודה לוטי |  |
| 2008 | דוריט הקטנה | Little Dorrit | גברת מיגלס | מיני-סדרה |
| 2011 |  | The Buggy Grand Prix | סבתא מאם | סרט קצר |
| 2013 |  | Plebs |  | בפרק "Saturnalia" |
| 2013–2015 |  | Old Jack's Boat | אמילי סקטלבאט | סדרת טלוויזיה |
| 2015–2016 | בן לוקח בת | Boy Meets Girl | פגי |  |
| 2016 | דוקטור ת'ורן | Doctor Thorne | ליידי סקצ'רד | מיני-סדרה |
| 2016 | הודיני ודויל | Houdini and Doyle | מרתה | בפרק "The Monsters of Nethermoor" |
| 2023 | הזוג ממול | The Couple Next Door | גלוריה | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2023 |  | Tom Jones | מיס ווילקינס | 3 פרקים |
| 2024 | שר הטבעות: מלחמת הרוהירים | The Lord of the Rings: The War of the Rohirrim |  | דיבוב |
הערות שוליים

↑  "Janine Duvitski". bfi. אורכב מ-המקור ב-2010-08-19. נבדק ב-18 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Janine Duvitski". IMDb. נבדק ב-18 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hannah Ellis-Petersen. "BBC starts filming sitcom starring transgender actor | Television & radio". The Guardian. נבדק ב-2016-03-09.
↑  Rosanna Greenstreet (בנובמבר 2012). "Family jewel: Interview with Ruby Bentall". Sheengate Publishing. אורכב מ-המקור ב-2013-06-03. נבדק ב-20 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 3739071d-2097-4100-b3e4-07882f68f880
פרל מקי

| --- | --- |

מקי בכנס קומיק-קון, סן דייגו ב-2017
 לידה:  29 במאי 1987 (בת 37) בריקסטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 מקום לימודים:  בית הספר למשחק בריסטול אולד ויק  אוניברסיטת בריסטול  Burntwood School 
 אתר אינטרנט
 פרופיל ב-IMDb
 
פרל מקי (באנגלית: Pearl Mackie; נולדה ב-29 במאי 1987) היא שחקנית, רקדנית וזמרת בריטית. היא ידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד ביל פוטס בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". ב-2010 סיימה מקי את לימודיה בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק. תפקידה החשוב הראשון בטלוויזיה היה בשנת 2014, בו גילמה את אן-מארי פרייזר באופרת הסבון "רופאים" של ערוץ BBC One.
ביוגרפיה

מקי גדלה בבריקסטון שבדרום לונדון. היא ממוצא הודו מערבי מצד אביה ואנגלייה מצד אמה. סבא שלה הוא פיליפ מקי, מי שכתב את התסריט לסרט "עובד המדינה העירום" על חייו של קוונטין קריספ. מקי קיבלה תואר בדרמה מאוניברסיטת בריסטול, והיא מדברת אנגלית, צרפתית וספרדית. בתקופת הלימודים השתתפה בסדנאות רבות ושיחקה במחזות מעבר לתוכנית הלימודים.
ב-2010 סיימה את הלימודים בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק. באותה שנה הייתה מקי מועמדת יחד עם רודי פיטרס לפרס קרלטון הובס של ה-BBC על הופעה מצטיינת במחזה "Noughts & Crosses".
קריירה

ב-2013 הופיעה מקי יחד עם מרטין פרימן, מקסין פיק, מורוונה בנקס ומאט ברי בקומדיה המוזיקלית "סוונגלי". ב-2014 גילמה מקי את אן-מארי פרייזר בסדרה "רופאים", ואת מיה במחזה "Crystal Springs" בתיאטרון פארק בלונדון. עוד שיחקה בסאטירה הפוליטית "Obama-ology" בתיאטרון פינבורו במערב לונדון, בתפקידי צ'צ'ה וקטיס.
ב-2015 שיחקה מקי בהפקה בווסט אנד של התיאטרון המלכותי הלאומי של המחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" עיבוד לרומן באותו שם. באותה שנה הופיעה בסרט הקצר "Date Aid" של ארגון בונד (אנ') בתשדיר שירות סאטירי. מקי גם עבדה כמדריכה למשחק ב-Troupers, חברה ללימוד משחק לילדים ולצעירים.
ב-23 באפריל 2013 פורסם שמקי תשחק בתפקיד ביל פוטס, המלווה של הדוקטור בסדרת הטלוויזיה הבריטית "דוקטור הו". במרץ 2017 הוכרז שביל תהיה המלווה הראשונה בתולדות הסדרה שהיא לסבית מוצהרת.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | סוונגלי | F.O.H. girl |  |
| 2019 | Greed | קאת'י |  |
| 2020 | קו האופק | פסקל |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | רופאים | אן-מארי פרייזר | בפרק "Love Is Blind" |
| 2017 | דוקטור הו | ביל פוטס | עונה עשירית (13 פרקים) |
| 2021 | שני נהרות | ג'ן רפרטי | מיני-סדרה |
| 2022 | Lloyd of the Flies | ג'ינה | דיבוב; 17 פרקים |
| 2023 | Tom Jones | הונור ניוטון | 4 פרקים |
| TBA | הדיפלומטית |  | סדרת טלוויזיה עתידית של נטפליקס |
פילמוגרפיה > וידאו קליפים

| שנה | אמן | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Years & Years | "Real" | קלאבר |
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | קומדיה של טעויות | The Comedy of Errors | אדריאנה | תיאטרון סירקומדיה, בריסטול |
| 2010 | ציד המכשפות | The Crucible | טיטובה | תיאטרון רויאל, בריסטול |
| 2012 |  | Only Human | נינה | תיאטרון 503, לונדון |
| 2012 |  | Home | אישה 1 / פאטי מיי | The Last Refuge, לונדון |
| 2014 |  | Crystal Springs | מיה | תיאטרון פארק, לונדון |
| 2014 |  | Obama-ology | צ'צ'ה | תיאטרון פינבורו, לונדון |
| 2014 |  | Disnatured: Shakespeare in Shoreditch | ריגן | תיאטרון ריפט, פסטיבל שייקספיר בשורדיץ' |
| 2014 |  | Hello Kind World |  | פאב Drayton Arms, לונדון |
| 2015 |  | The Helen Project | הלנה מטרויה | The Face to Face Festival, לונדון |
| 2015 |  | A Mad World, My Masters | טרולי קידמן | תיאטרון רויאל, ברייטון |
| 2015–2016 | המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה | The Curious Incident of the Dog in the Night-Time | נערת פאנק | התיאטרון המלכותי הלאומי |