stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייטור קראנקה
קריירת משחק

קראנקה החל את הקריירה בקבוצת הנוער של דפורטיבו אלאבס, בסמוך למקום מגוריו, ועבר לעונה אחת במדי הנוער של אתלטיק בילבאו בשנת 1992 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה אז בליגת המשנה הספרדית. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בליגה הבכירה ערך ב-7 בנובמבר 1993. מאמן הקבוצה יופ היינקס נתן לו את ההזדמנות וקראנקה שיחק 90 דקות מול סלטה ויגו, במשחק שהסתיים בשוויון 1-1. עד לסיום העונה המשיך לשחק לסירוגין בקבוצת המילואים ובקבוצה הבכירה, עד שקודם סופית לקבוצה הבכירה של המועדון.
לקראת עונת 1997/1998 מונה יופ היינקס לתפקיד המאמן בריאל מדריד, והמאמן החתים בקבוצה את קראנקה. במהלך תקופתו במדריד שימש קראנקה בעיקר כשחקן מחליף. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה ריאל בליגת האלופות לאחר ניצחון במשחק הגמר על יובנטוס, אך קראנקה לא היה בסגל למשחק. הוא החמיץ את מירב עונת 1998/1999 עקב בעיה בלב, אך חזר כדי לזכות בשנית בליגת האלופות, כשעלה בהרכב הפותח בניצחון הקבוצה במשחק הגמר על ולנסיה בתוצאה 0–3. עונה אחר כך היה שחקן משמעותי יותר בריאל, ועזר לה לזכות באליפות ספרד ראשונה אחרי ארבע שנים. בעונה שאחריה השיגה ריאל זכייה נוספת בליגת האלופות, הפעם הוא ישב על הספסל ולא שותף בניצחון 1–2 במשחק הגמר על באייר לברקוזן.
לאחר חמש עונות במדריד, ולקראת עונת 2002/2003, שב לאתלטיק בילבאו. הישג השיא שלו עם הקבוצה היה המקום החמישי בעונת 2003/2004, שהבטיח לקבוצה העפלה לגביע אופ"א. לאחר ארבע עונות במדי בילבאו, עזב קראנקה לעונת פרישה בארצות הברית במדי קולורדו ראפידס, ולאחריה פרש ממשחק פעיל.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

בשנים 1993–1996 היה קראנקה חלק מנבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21. הוא ערך במדיה 14 הופעות, ביניהן בשני טורנירי אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21, שהסתיימו במקום שלישי (1994) ושני (1996). הוא ייצג את הנבחרת האולימפית של ספרד באולימפיאדת אטלנטה (1996), שהודחה ברבע גמר הטורניר.
במדי נבחרת ספרד ערך הופעה אחת בלבד, ב-26 באפריל 1995, בניצחון 0–2 בירבאן על ארמניה במסגרת מוקדמות יורו 1996.
לקראנקה גם שש הופעות במדי נבחרת חבל הבסקים בכדורגל בשנים 1994–2004.
קריירת אימון

כשנתיים לאחר פרישתו מונה קראנקה לתפקיד מאמן נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 16. בשנת 2010 הוא מונה על ידי ז'וזה מוריניו לתפקיד עוזר המאמן של ריאל מדריד. הוא נשלח לעיתים קרובות להתראיין בכלי התקשורת במקומו של המאמן, עקב סכסוכים חוזרים ונשנים בין המאמן לתקשורת.
ב-13 בנובמבר 2013 מונה בפעם הראשונה לתפקיד המאמן הראשי, לאחר שחתם בקבוצת מידלסברו מליגת המשנה האנגלית. הקבוצה, שהחלה את העונה עם יכולת חלשה ודורגה רק במקום ה-16, פיטרה את מאמנה והעניקה לו את ההזדמנות, כמאמן הזר הראשון בהיסטוריה של המועדון. הוא הוביל את הקבוצה למקום ה-12 בטבלה בסיום העונה. בעונת 2015/2016 הוביל את הקבוצה למקום השני ממנו העפילה לפרמייר ליג. ב-16 במרץ 2017 פוטר מתפקידו לאחר שלוש וחצי שנים.
ב-9 בינואר 2018 מונה למאמן נוטינגהאם פורסט מהצ'מפיונשיפ. ב-11 בינואר 2019 התפטר מתפקידו.
ב-31 ביולי 2020, אחרי יותר משנה וחצי בהן לא אימן כדורגל, מונה למאמנה של בירמינגהאם סיטי מהצ'מפיונשיפ וחתם על חוזה לשלוש שנים במועדון. ב-16 במרץ 2021 התפטר מתפקידו.
ב-18 באפריל 2022 מונה למאמן גרנדה מהלה ליגה. בסיום העונה לא הצליח לשקם את הקבוצה ונשר יחד עמה לליגה השנייה. ב-8 בנובמבר 2022 פוטר מהקבוצה לאחר פתיחת עונה לא טובה.
ב-4 בינואר 2023 מונה למאמן מכבי תל אביב. את עונת 2022/23 הוא סיים עם מכבי תל אביב במקום השלישי ועם הדחה בחצי גביע המדינה. הוא זכה באחוזי הצלחה נמוכים יחסית לעומת מאמנים אחרים של מכבי תל אביב בעשר השנים שלפני מינויו. הדבר הוביל למחאה מצד קהל האוהדים, וכחודש לאחר סיום העונה, ימים ספורים לפני שהיה אמור להעביר את האימונים לקראת העונה הבאה, הודיעה הקבוצה על פיטוריו ממכבי תל אביב ב-25 ביוני 2023.
תארים

ריאל מדריד
ליגת האלופות (3): 1997/1998, 1999/2000, 2001/2002
אליפות ספרד: 2000/2001
הגביע הביניבשתי: 1998
הסופר קאפ הספרדי (2): 1997, 2001
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, קראנקה הוצג במידלסבורו: "למדתי המון ממוריניו", באתר וואלה, 13 בנובמבר 2013
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, יומיים לפני מנצ'סטר יונייטד: אייטור קראנקה פוטר ממידלסברו, באתר וואלה, 16 במרץ 2017
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, העברות בעולם - 9.1: רונאלדו רוצה לצ'לסי, אלכסיס סגר בסיטי, באתר וואלה, 9 בינואר 2018
↑  העברות בעולם - 11.1: יונייטד הציעה ליובנטוס טרייד בין פוגבה לדוגלאס קוסטה, באתר וואלה, 11 בינואר 2019
↑  Aitor Karanka appointed Birmingham City head coach, Sky Sports (באנגלית)
↑  אייטור קראנקה מונה למאמן מכבי, באתר מכבי תל אביב, ‏4 בינואר 2023
↑  איפה אייטור קראנקה? דירוג מאמני מכבי ת"א בעידן מיץ' גולדהאר, באתר ערוץ הספורט, 9 במאי 2023
↑  "מנותקים נמאסתם": מחאת אוהדי מכבי ת"א, באתר ערוץ הספורט, 14 ביוני 2023
↑  ליאור טימור, תודה אייטור קראנקה, באתר מועדון הכדורגל מכבי תל אביב, ‏2023-06-25
| נבחרת ספרד – אולימפיאדת אטלנטה 1996 |
| --- | --- | --- |
|  1 מורה •  2 מנדייטה •  3 ארנסבאל •  4 נבארו •  5 סנטי •  6 אוסקר •  7 ראול •  8 רוברטו •  9 קורינו •  10 חוסה איגנסיו •   11 אידיאקס •  12 קראנקה • 13 אייסקורטה •  14 מוריינטס • 15 דה לה פנייה • 16 לרדין • 17 סייטס • 18 דני • מאמן: קלמנטה |  1 מורה •  2 מנדייטה •  3 ארנסבאל •  4 נבארו •  5 סנטי •  6 אוסקר •  7 ראול •  8 רוברטו •  9 קורינו •  10 חוסה איגנסיו •   11 אידיאקס •  12 קראנקה • 13 אייסקורטה •  14 מוריינטס • 15 דה לה פנייה • 16 לרדין • 17 סייטס • 18 דני • מאמן: קלמנטה | ספרד |
איילין פורסטר אגאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בדצמבר 1899 בואנוס איירס, ארגנטינה 
 פטירה:  17 בנובמבר 1991 (בגיל 91) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  פריז, צרפת
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה (1926)  בית הספר לאמנות בייאם שו  בית ספר הית'פילד 
 תקופת הפעילות:  1920–1991 (כ־71 שנים) 
 זרם באמנות:  סוריאליזם 
 הושפעה על ידי:  הנרי טונקס, Leon Underwood 
 בן או בת זוג:  ג'וסף בארד 
 
איילין פורסטר אגאר (באנגלית: Eileen Forrester Agar;‏ 1 בדצמבר 1899, בואנוס איירס שבארגנטינה – 17 בנובמבר 1991 בלונדון, שבאנגליה) הייתה ציירת וצלמת ששמה נקשר בתנועה הסוריאליסטית בזכות ציוריה הסוריאליסטים, הקולאז'ים והחפצים שיצרה.
ביוגרפיה

אגאר נולדה קרוב לבואנוס איירס לאב סקוטי ואם אמריקאית. אביה מכר טחנות רוח ומכונות חקלאיות. היא גדלה בוילה של המשפחה והיו לה מורים פרטיים לפני שהחלה ללכת לבית הספר. המשפחה הגיעה לבריטניה בערך כל שנתיים במשך ילדותה, ומאוחר יותר, עברה המשפחה לגור בלונדון. מאחר שנולדה למשפחה אמידה, הציפייה הייתה שתינשא למישהו במעמדה. אך כישרונותיה האמנותיים של אגאר התגלו כבר בגיל צעיר, ומוריה עודדו אותה לפתח כישורים אלה. בין השנים 1920–1921, למדה אגר בבית הספר לאמנות של ליאון אנדרווד ושם פגשה את הפסל האנגלי הנרי מור. בין השנים 1921–1924 למדה אגאר בבית הספר לאומנות הידוע סלייד (Slade School of Fine Art). שם מעגל ההיכרות האמנותית שלה גדל וכלל את מעצב התיאטרון אוליבר מסל, המאייר רקס ויסלר והצלם ססיל ביטון. בשנת 1925 נישאה לרובין ברטלט, אך בשנת 1929 התגרשה ממנו, לאחר שהתאהבה בסופר ההונגרי ג'וזף בארד לו נישאה בשנת 1940. בזמן למודיה הפנתה עורף לעושרם של הוריה וסרבה להשתמש ברולס-רויס שהם שלחו לאסוף אותה מבית הספר. נישואיה הראשונים יצרו למענה את האפשרות להתרחק מהם ומאורח חייהם. יחד עם בעלה הראשון סיירה בצרפת ובספרד. בשנה בה נישאה לראשונה הרסה אגאר את רוב עבודותיה המוקדמות. הזוג גר בדייפ.
קריירה

בין השנים 1928 ו-1930 סיירו אגאר ובארד ברחבי אירופה ופגשו אנשי ספרות ואומנים ידועים, כולל המשוררים עזרא פאונד וויליאם בטלר ייטס, הצייר אדריאן סטוקס, והסופר אוולין וו.
אגאר פגשה את ג'וסף בארד, שהפך להיות בעלה השני, בשנת 1926. היא בלתה איתו את חמישים השנים הבאות ואת אהבתו לתכשיטים שילבה גם ביצירותיה. בין השנים 1927–1928 גרו אגאר ובעלה בלונדון, אך בילו את החורפים בפורטופינו. בשנת 1928 עברו אגאר ובעלה לפריז ושם התוודעה אל אומנים סוריאליסטים כמו אנדרה ברטון וקונסטנטין ברנקוזי. בשנת 1930 חזרה אגאר לאנגליה וציירה את היצירה הסוריאליסטית הראשונה שלה, בשם The Flying Pillar, שמאוחר יותר נקראה Three Symbols, בהשפעת המניפסט הסוריאליסטי של ברטון. לדבריה של אגאר היצירה מסמלת את העולם הקלאסי המתמזג עם העולם המודרני.
באותה תקופה למדה אגאר אצל הצייר המופשט פרנטישק פולטין. עבודותיה המוקדמות, משנות העשרים, היו בעיקר ציורי דיוקנאות פוסט-אימפרסיוניסטים. אך בעקבות הדרכתו של פולטין ופגישותיה עם אנשים שונים באותה תקופה, החלה ליצור עבודות אחרות כגון תנועה בחלל ומוזה מודרנית (1931). היא החלה להציג את עבודותיה בשנת 1933 כחלק מקבוצת לונדון – אומנים שמרדו בסגנון המסורתי של האקדמיה המלכותית. באותה שנה הייתה לאגאר גם תערוכת יחיד ראשונה בגלריית בלומסברי.
בשנת 1934 שכרו היא ובעלה בית בדורסט שם פגשה את פול נאש והשניים החלו במערכת יחסים אומנותית ואישית, ויצרו יחד מספר עבודות. בשנת 1936 מבקרי האמנות הרברט ריד ורולאן פנרוז בחרו שלושה מציוריה וחמישה מחפציה הסוריאליסטיים לתערוכת הסוריאליסטים הבין-לאומית בניו-ברלינגטון. היא הייתה האישה הבריטית היחידה שנכללה בתוכנית, למרות שאגאר התנגדה לקרוא ליצירות שלה סוריאליסטיות היא הייתה אחת מהנשים הבודדות שהצליחו להציג בתערוכות סוריאליסטיות באנגליה וגם בארצות אחרות.
אחד הציורים היותר ידועים שלה, שנבחר להופיע בתערוכה, נקרא קוואדריגה (1935) הציור נעשה בהשראת תצלום של ראש סוס מהפרתנון. אגאר הכפילה את התצלום ארבע פעמים על בד, ויצרה קשר בין עבודתה לארבעת הסוסים הקשורים לאפוקליפסה. יצירה משמעותית נוספת הייתה גרסה מחודשת של מלאך האנרכיה – יציקה בגבס של ראשה שאותו כיסתה בחומרים שונים. הגרסה השנייה של היצירה כללה רקמה, נוצות, חרוזים וקונכיות. היא הוסיפה כיסוי עיניים כדי לשקף את חוסר הוודאות של העתיד באותה תקופה. במשך שנות ה-30 החלה אגאר להשתמש בחומרים מן הטבע, כגון צורות מוזרות של סלעים. היא ניסתה גם טכניקות אוטומטיות עם חומרים חדשים, צילומים, קולאג'ים וחפצים בהם השתמשה כמו בעבודה The Angel of Anarchy שיצרה בין השנים 1936–1940 והיום נמצא באוסף של מוזיאון טייט. יצירותיה הוצגו בתערוכות בין-לאומיות סוריאליסטיות שונות בניו יורק, בטוקיו, בפריז, ובאמסטרדם.
בשנת 1940 כבר הופיעו עבודות שלה בתערוכות סוריאליסטיות באמסטרדם, בניו-יורק, בפריז ובטוקיו, אך מלחמת העולם השנייה קטעה את הקריירה של אגאר ולאחריה לא הצליחה להשיג את אותה רמת הצלחה בין-לאומית. בשלב זה בחייה התקיימו 16 תערוכות יחיד שלה בין השנים 1946–1960. החל משנת 1965 ציירה אגאר בעיקר בצבעים אקריליים. תערוכה רטרוספקטיבית שלה, בשנת 1987 חידשה בקצרה את העניין בעבודותה. הקשרים ההדוקים שלה עם הקהילה הסוריאליסטית הבריטית ותפקידה כדמות נשית מובילה בתנועה הסוריאליסטית ביססה את מקומה בתולדותיה של תנועת הסוריאליזם.
בשנת 1988 היא פרסמה ספר אוטוביוגרפי ובשנת 1990 היא נבחרה כחברה באקדמיה המלכותית לאומנות (Royal Academy) באנגליה. היא נפטרה בלונודון ונקברה בפריז.
קריירה > קישור לעבודות

https://www.imj.org.il/he/collections/205752
הערות שוליים

1 2 3  J. Marniemi, M. G. Parkki, Radiochemical assay of glutathione S-epoxide transferase and its enhancement by phenobarbital in rat liver in vivo, Biochemical Pharmacology 24, 1975-09-01, עמ' 1569–1572 doi: 10.1016/0006-2952(75)90080-5
↑  Y. W. Chow, R. Pietranico, A. Mukerji, Studies of oxygen binding energy to hemoglobin molecule, Biochemical and Biophysical Research Communications 66, 1975-10-27, עמ' 1424–1431 doi: 10.1016/0006-291x(75)90518-5
↑  Michel Remy, Eileen Agar, The International Encyclopedia of Surrealism, 2019 doi: 10.5040/9781474208031.0106
↑  Simpson, Ann., Eileen Agar, 1899–1991, NGS, 1999, ISBN 1-903278-00-7
1 2  K. Moroi, T. Sato, Comparison between procaine and isocarboxazid metabolism in vitro by a liver microsomal amidase-esterase, Biochemical Pharmacology 24, 1975-08-15, עמ' 1517–1521 doi: 10.1016/0006-2952(75)90029-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509851405171  AAG: 8106  BnF: cb16723570w (data)  GND: 122113934  ISNI: 0000 0000 8003 6177  LCCN: nr89016548  NGV: 3979  NTA: 074390430  PIC: 382187  RKD: 628  SNAC: w6sn428f  SUDOC: 264921127  TePapa: 43  ULAN: 500009712  VIAF: 76162165   WorldCat (עם VIAF): 76162165 
כובע שיצרה אגאר מחומרים טבעיים
איצ'ירו הטויאמה

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
איצ'ירו הטויאמה (ביפנית: 鳩山 一郎;‏ 15 בנובמבר 1887 - 20 ביוני 1959) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-52.
חייו

הטויאמה נולד בטוקיו למשפחה אמידה בעלת זיקה פוליטית. הוא היה בנם הבכור של קזואו הטויאמה, בוגר אוניברסיטת ייל ודובר בית הנבחרים של יפן, והארוקו הטויאמה, סופרת ומייסדת אוניברסיטת קיוריצו לנשים.
הטויאמה היה בונה חופשי ופרוטסטנטי בפטיסטי. הוא היה ראש הממשלה הנוצרי השלישי של יפן לאחר מלחמת העולם השנייה.
בנו של הטויאמה, איצ'ירו, היה בירוקרט באגף התקציב במשרד האוצר, ולפני פרישתו הגיע לדרגת סגן שר האוצר. בתקופה הפוליטית השנייה שלו, מילא איצ'ירו את תפקיד שר החוץ.
אחד מנכדיו של הטויאמה, יוקיו הטויאמה, היה ראש ממשלת יפן ב-2009.
קריירה פוליטית

הטויאמה נכנס לבית הנבחרים כנציג מפלגת ריקן סייוקאי ב-1915. הוא היה מועמד לראשות הממשלה ב-1946 אך מועמדותו נפסלה על ידי המפקד העליון של כוחות הברית בעקבות החשד שהיה חלק מהמשטר האוטוריטרי של שנות ה-30 וה-40. הוא טוהר ב-1951 והורשה לשוב לפוליטיקה. הוא התמנה לתפקיד ראש ממשלת יפן ב-1954, ובמסגרת תפקידו הוא כונן יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות. הוא גם חנן מספר פושעי מלחמה שנשפטו למאסר עולם בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק.
אחוות סולנצבו

קבוצת הפשע המאורגן סולנצבו (ברוסית: Солнцевская организованная преступная группировка), הידועה גם בשם אחוות סולנצבו (רוסית: Солнцевская братва), היא אחד מהארגונים המכונים המאפיה הרוסית, ונחשב לאחד מארגוני הפשע הגדולים בעולם.
היסטוריה > עליית כוחה

כנופיית סולנצבו הוקמה בסוף שנות השמונים על ידי סרגיי מיכאילוב, מלצר לשעבר שריצה עונש מאסר בגין הונאה. הכנופיה שהתבססה ברובע סולנצבו במוסקבה, גייסה בחורים מובטלים מקומיים, אגרסיביים ששימשו כחיילים להשכיר ושיתפה פעולה עם הגנב בחוק ג'מאל חאשידזה כדי לשפר את המוניטין שלה בקרב פושעים. סולנצבו ממוקמת גם באופן אסטרטגי בסמוך לכביש M3 המוביל לאוקראינה, דרךMKAD, כביש הטבעת של מוסקבה, כמו גם לשדה התעופה הבינלאומי ונוקובו. שליטה במרכזי התחבורה הללו אפשרה לאחווה להיכנס לעסקי ייבוא הרכב. אולם בראשית שנות התשעים, אתגר הדומיננטיות של סולנצבו נפגע עם התחזקותה של המאפיה הצ'צ'נית. יחד עם כנופיית אורוחובסקאיה וארגוני פשיעה סלאביים אחרים, סולנצבו כרתה ברית להוצאת הצ'צ'נים. מלחמת הכנופיות הביאה לנפגעים רבים באותן שנים ונודעה בעיקר בתקריות כמו קרב היריות בקולנוע "קזחסטן" במוסקבה בו נהרגו שישה צ'צ'נים וארבעה רוסים.
החבורה נקשרה בשלב מסוים אל איש הפשע המאורגן סמיון מוגילביץ', שדרכו הארגון עסק בהלבנת הון. בשנת 1995 במלון בפראג, בה השתתפו מיכאילוב כמו גם סוחר הסמים האוזבקי גפור ראחימוב, נערכה פשיטה של המשטרה הצ'כית לאחר שהתקבל מידע כי הם מתכוונים להרוג את מוגילביץ' שם בעקבות סכסוך ביניהם. ברם, מוגילביץ' עצמו לא נמצא בשום מקום, לאחר שהוא עצמו קיבל מידע מוקדם על כוונתם הזדונית של שתי הקבוצות להתנקש בחייו.
בסוף שנות התשעים החלה האחווה לעבור לתחום הבנקאות, מהלך שאיפשר להם להלבין את כספם ולהתקרב לאוליגרכים.
היסטוריה > פעילות מעבר לים

בשנות התשעים שלחה האחווה את ויאצ'סלב איוואנקוב לברייטון ביץ', ניו יורק, ואת מיכאיל אודנוסה לאטלנטה, ג'ורג'יה, כדי להשתלט על פעילויות הפזורה הרוסית שם. עם זאת, ה-FBI הוזעק אל מקום שהותו של איוונקוב, שאחרי חקירה ממושכת הוא נעצר והורשע בסחיטה והפך לגנב בחוק הראשון שהורשע בארצות הברית. בעוד שאיוואנקוב לא הצליח באותה מידה, מקבילו אודנוסה שולט בפשע המאורגן הרוסי באטלנטה למעלה מ-20 שנה, תוך הימנעות מתביעה. אודנוסה חלש על הפשע המאורגן בעיר, עם צבא רוצחים שגיבה אותו. אף על פי שארגונו אינו גדול כמו קרטלי הסמים של מקסיקו ששלחו גברים לנסות ולהקים חנות באטלנטה, אודנוסה וחבריו הצליחו להכות את קרטלי הסמים המקסיקניים ואת הכנופיות האפרו-אמריקאיות באטלנטה. אחוות סולנצבו פעלה גם בישראל, ובעיקר השתמשה בה כבסיס למבצעי הלבנת הון, ברם ניסיונות החדירה אל הפוליטיקה הישראלית הוכתרו ככישלון בשל פעילות נמרצת של משטרת ישראל. הארגון מעורב גם בסחר הקוקאין הבינלאומי, כאשר קשריו לקרטלי סמים קולומביאנים בתיווך שבט המאפיה קונטררה-קארואנה.
היסטוריה > מצב נוכחי

על פי נתוני רשויות אכיפת החוק בארצות הברית, כפי שפורסם במהלך שערוריית ויקיליקס ב-2010, כנופיית סולנצבו ממשיכה בפעולות שונות תחת חסותו של שירות הביטחון הפדרלי.
ראו גם

המאפיה הרוסית
ארגון הפשע טמבוב
לקריאה נוספת

מישה גלני, מקמאפיה - פשע ללא גבולות, הוצאת ידיעות ספרים 2008.
הערות שוליים

↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2014-09-10. נבדק ב-2014-05-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יתר פירוט ניתן למצוא בספר מק'מאפיה מאת מישה גלני
↑  Khlebnikov P.; Conversation with a Barbarian: Interviews with a Chechen Field Commander on Banditry and Islam - Moscow, Detekiv-Press, 2003
↑  Paul Khlebnikov - Godfather of the Kremlin
↑  "The Billion Dollar Don" (Transcript of BBC Panorama documentary which cites Mikhailov and Solntsevskaya in association with Mogilevich)
↑  Glenny; McMafia
↑  Friedman, Robert; Red Mafiya: How the Russian Mob Has Invaded America; 2000
↑  Gentelev, Alexander; Thieves by Law; 2010
↑  גלני; מק'מאפיה
↑  US embassy cables: Moscow mayor oversees corrupt system, says US
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה ובנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אילן אור

ערך זה עוסק במנהל נמל אשדוד ונמל חיפה. אם התכוונתם לראש המועצה המקומית יסוד המעלה, ראו .
אין תמונה חופשית
אילן אור (1941 – אוקטובר 2022) היה מראשוני שייטת הצוללות של חיל הים ומנהל נמל אשדוד ונמל חיפה.
ביוגרפיה

את שירותו הצבאי עשה בצוללת "אח"י רהב". בוגר אוניברסיטת חיפה בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ולמד ניהול נמלים בארצות הברית.
עבד כ-25 שנים ברשות הנמלים. בתקופה זו מילא מגוון תפקידים כולל מנהל נמל אשדוד (בשנים 1983–1988) ומנהל נמל חיפה (בשנים 1988–1992). בין 1992 ל-1995 ניהל חברה ישראלית בארצות הברית העוסקת בתחום הלוגיסטיקה. החל משנת 1995 היה הבעלים והמנכ"ל של חברת "אילן אור פיתוח עסקי ויועצים בע"מ".
הרצה בנושאי נמלי ים ולוגיסטיקה באוניברסיטת חיפה, במכללה האקדמית גליל מערבי, ובהשתלמויות למנהלים מארצות מתפתחות.
נפטר באוקטובר 2022.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדני המשכן

אדני המשכן הם אדנים ששימשו להעמדת העמודים והקרשים במשכן. במשכן היו בסך הכל 165 אדנים, 100 אדני כסף ו-65 אדני נחושת בגדלים שונים. כל אדן הונח על הקרקע ולתוכו הוכנס קרש או עמוד. משקלם הרב של האדנים (כ-50 ק"ג כל אחד) מנע מהעמודים ליפול. את כל האדנים נשאו בני מררי.
אדני הקרשים

במשכן היו בסך הכל 48 קרשים. לכל קרש היו שתי ידות, שהוכנסו לתוך האדנים, כל יד לתוך אדן אחד, כך שהיו שני אדנים לכל קרש - סך הכל 96 אדנים. האדנים היו עשויים מכסף ומשקלם היה כיכר כסף (כ-50 ק"ג). גודל כל אדן היה אמה על 3/4 אמה, בגובה אמה. הם היו חלולים ועובי דופן האדן היה רבע אמה, כך שהחלל שנוצר היה בגודל של חצי אמה על רבע אמה. ולדעת הרמב"ן, לא היה שיעור לעובי דפנות האדנים, אך היה צריך שכל הדפנות יהיו באותו העובי. אך לדעת הרא"ם, הדפנות הפנימיות של האדנים היו בעובי שני טפחים ואצבע (0.375 אמה), אך החיצוניות היו בעובי מינימלי, כדי שלא נצטרך לחרוץ יותר מדי בצידי הקרש.
האדנים עמדו בצפיפות זה לצד זה, והיו אחד מאמצעי ייצוב הקרשים, חוץ מהבריחים והטבעות. היריעות לא כיסו את האדנים ולכן הם נראו גם במבט מבחוץ.
אדני העמודים

בשונה מהקרשים שהיו מחוברים זה לזה ואדניהם היו רק אמצעי אחד מתוך שלושה על מנת לייצב אותם – העמודים היו מרוחקים זה מזה והדבר היחיד שהיה מחזיק אותם שלא יפלו היה האדנים. בנוסף לכך, לכל עמוד היה רק אדן אחד ולא שניים. במקורות לא נמצא כתוב גודלם המדויק של אדני העמודים, אך ניתן לשער שהם היו רחבים יותר מהעמודים עצמם (שהיו אמה על אמה ולא נמצא שהיה להם יתד בתחתיתם בדומה ליתדות הקרשים), על מנת להחזיק אותם.
אדני העמודים > עמודי החצר

לחצר היו בסך הכל 56 עמודים (לא כולל עמודי המסך). כל עמוד הוכנס לתוך אדן העשוי מנחושת. גודלם המדויק של האדנים לא נמצא במקורות, אך ניתן לשער שהם היו רחבים מספיק כדי שהעמודים, שהיו אמה על אמה, יכנסו לתוכם. אדנים אלו היו אמצעי ההצבה היחיד שהיה לעמודי החצר. ייתכן כי מיתרי ויתדות החצר אשר בהם מתחו את קלעי החצר סייעו גם כן בייצוב העמודים.
אדני העמודים > עמודי הפרוכת

הפרוכת נתלתה על גבי ארבעה עמודים. כל עמוד הוכנס לתוך אדן העשוי מכסף, שמשקלו היה כיכר. גם לאדנים אלו לא נמצא גודל מדויק.
אדני העמודים > עמודי המסכים

במשכן היו שני מסכים ששימשו להפרדה בין האזורים השונים במשכן. מסך פתח אוהל מועד הוצב בכניסה לאוהל מועד ושימש להפרדה בין החצר לאוהל עצמו. הוא נתלה על גבי חמישה עמודי שיטים המצופים בזהב. מסך שער החצר נתלה בכניסה למשכן והפריד בין המחנה למשכן עצמו. הוא נתלה על גבי ארבעה עמודי שיטים המקושטים על ידי חישוקי כסף. אם כן, היו בסך הכל תשעה עמודים למסכים ולכל עמוד היה אדן אחד בלבד. אדנים אלו היו עשויים מנחושת. גם לאדנים אלו לא נמצא גודל מפורש במקורות.
מימון האדנים

ליצירת האדנים השתמשו בצלאל בן אורי ואהליאב בן אחיסמך בשני חומרים: כסף ונחושת. בתורה מתואר כיצד השיגו את החומרים האלו:
(כא) וַיָּבֹאוּ כָּל אִישׁ אֲשֶׁר נְשָׂאוֹ לִבּוֹ וְכֹל אֲשֶׁר נָדְבָה רוּחוֹ אֹתוֹ הֵבִיאוּ אֶת תְּרוּמַת ה' לִמְלֶאכֶת אֹהֶל מוֹעֵד וּלְכָל עֲבֹדָתוֹ וּלְבִגְדֵי הַקֹּדֶשׁ. ... (כג) וְכָל אִישׁ אֲשֶׁר נִמְצָא אִתּוֹ תְּכֵלֶת וְאַרְגָּמָן וְתוֹלַעַת שָׁנִי וְשֵׁשׁ וְעִזִּים וְעֹרֹת אֵילִם מְאָדָּמִים וְעֹרֹת תְּחָשִׁים הֵבִיאוּ. (כד) כָּל מֵרִים תְּרוּמַת כֶּסֶף וּנְחֹשֶׁת הֵבִיאוּ אֵת תְּרוּמַת ה' וְכֹל אֲשֶׁר נִמְצָא אִתּוֹ עֲצֵי שִׁטִּים לְכָל מְלֶאכֶת הָעֲבֹדָה הֵבִיאוּ.
כלומר, העם התנדב והביא את כל החומרים הנצרכים למלאכת המשכן. כמות החומרים שנאספו, מפורטת בפרשת פקודי. משקל כל הנחושת היה 70 כיכר ו-2,400 שקל (סך הכל 212,400 שקל, בערך 3.5 טון). נחושת זו שימשה לכל כלי הנחושת שהיו במשכן, לכן לא ידועה בדיוק כמות הנחושת ממנה היו עשויים אדני העמודים.
לעומת זאת, על אדני הכסף התורה מפרטת יותר. העם נצטווה לתת מחצית השקל לצורך מימון האדנים ושאר כלי הכסף. כל אדם מעל גיל עשרים היה חייב לתת חצי שקל כסף למשכן. כמות הכסף שנאספה מפורטת גם כן בפרשת פקודי ושם כתוב:
(כה) וְכֶסֶף פְּקוּדֵי הָעֵדָה מְאַת כִּכָּר וְאֶלֶף וּשְׁבַע מֵאוֹת וַחֲמִשָּׁה וְשִׁבְעִים שֶׁקֶל בְּשֶׁקֶל הַקֹּדֶשׁ. (כו) בֶּקַע לַגֻּלְגֹּלֶת מַחֲצִית הַשֶּׁקֶל בְּשֶׁקֶל הַקֹּדֶשׁ לְכֹל הָעֹבֵר עַל הַפְּקֻדִים מִבֶּן עֶשְׂרִים שָׁנָה וָמַעְלָה לְשֵׁשׁ מֵאוֹת אֶלֶף וּשְׁלֹשֶׁת אֲלָפִים וַחֲמֵשׁ מֵאוֹת וַחֲמִשִּׁים. (כז) וַיְהִי מְאַת כִּכַּר הַכֶּסֶף לָצֶקֶת אֵת אַדְנֵי הַקֹּדֶשׁ וְאֵת אַדְנֵי הַפָּרֹכֶת מְאַת אֲדָנִים לִמְאַת הַכִּכָּר כִּכָּר לָאָדֶן. (כח) וְאֶת הָאֶלֶף וּשְׁבַע הַמֵּאוֹת וַחֲמִשָּׁה וְשִׁבְעִים עָשָׂה וָוִים לָעַמּוּדִים וְצִפָּה רָאשֵׁיהֶם וְחִשַּׁק אֹתָם.
בפסוקים אלו מבואר, שמספר האנשים שנתנו את הכסף הוא 603,550 אנשים. כל אחד נתן חצי שקל, סך הכל 301,775 שקלים. כמות זו שווה למאה כיכרות כסף ו1,775 שקלים, משום שכיכר כסף שווה לשלושת אלפים שקלים. מהכיכרות נעשו כל אדני הכסף שבמשכן - אדני הקרשים ואדני הפרוכת - סך הכל מאה אדנים, כיכר לאדן. ומהכסף הנותר נעשו ווי העמודים והחישוקים המקשטים אותם.
ראו גם

כלי המשכן
מסך פתח אוהל מועד
יריעות המשכן
חצר המשכן
אדן
מחצית השקל
הערות שוליים

↑  ספר במדבר, פרק ג', פסוק ל"ו.
↑  רש"י, ספר שמות, פרק כ"ו, פסוק י"ז.
↑  רש"י, מסכת שבת, דף צ"ח, עמוד ב', ד"ה לרבי יהודה
↑  ראו איור כאן.
↑  ספר שמות, פרק כ"ו, פסוק י"ז.
↑  רש"י, ספר שמות, פרק כ"ו, פסוק ח'.
↑  שפתי חכמים על ספר שמות, פרק כ"ז, פסוק י'.
↑  20 בצפון, עשרים בדרום, עשרה במערב ושישה במזרח.
↑  ספר שמות, פרק כ"ו, פסוק ל"ב.
↑  ספר שמות, פרק ל"ח, פסוק כ"ז.
↑  ספר שמות, פרק כ"ו, פסוקים ל"ו–ל"ז.
↑  ספר שמות, פרק כ"ז, פסוק ט"ז.
↑  ספר שמות, פרק ל"ח, פסוק כ"ט ורש"י על פסוק כ"ד.
↑  ספר שמות, פרק ל', פסוקים י"א–ט"ז.
↑  רש"י, ספר שמות, פרק ל"ח, פסוק כ"ו.
| המשכן וכליו |
| --- | --- | --- |
| מבנה המשכן | אוהל מועד • חצר המשכן • קרשי המשכן • יריעות המשכן • עמודי המשכן • קלעי החצר • אדני המשכן |  |
| מָסַכִים | הפרוכת • מסך פתח אוהל מועד • מסך שער החצר |  |
| כלי המשכן | ארון הברית • הכרובים • כפורת • המנורה • שולחן הפנים • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • הכיור |  |
| בגדי כהונה | מכנסיים • אבנט • כתונת • מצנפת/מגבעת • מעיל • אפוד • חושן • ציץ |  |
| נושאי המשכן | שבט לוי • גרשון • קהת • מררי |  |
| אדריכלי המשכן | בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
| אוהלי המשכן | משכן משה • משכן גלגל • משכן שילה • משכן נוב • משכן גבעון |  |
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
דגם של מיכאל אוספיס מקדומים. ניתן לראות היטב את עמודי החצר ואדני המסך (לחץ על התמונה להגדלה).