stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בג"ץ קו לעובד נגד משרד הפנים

בג"ץ 11437/05 קו לעובד ואחרים נגד משרד הפנים ואחרים, שניתן בשנת 2011 ומוכר כ"בג"ץ נוהל עובדת זרה", הוא החלטה בעתירה שהוגשה על ידי עמותות לקידום זכויות אדם, העוסקות, בין היתר, בהגנת מעמדם של עובדים זרים. בג"ץ הורה לבטל את "נוהל טיפול בעובדת זרה בהריון ועובדת זרה אשר ילדה בישראל", (נוהל 5.3.0023 – נוהל עובדת זרה), בהיותו פוגע בזכויות החוקתיות של עובדת זרה להורות ולמשפחה, בציפיותיה הכלכליות, אינו מתיישב עם תפיסת משפט העבודה הישראלי ועומד בניגוד לאמנות בין-לאומיות. נקבע כי הרשות המוסמכת רשאית לגבש נוהל חדש אשר יבטיח את קידום המדיניות הממשלתית בנושא זה, בלא פגיעה בלתי-סבירה ובלתי-מידתית בעובדת הזרה.
פסק דין זה הוא פסק דינה האחרון של השופטת אילה פרוקצ'יה בבית המשפט העליון.
רקע לפסק הדין

החל משנות ה-90 גדל היקף הבאתם של זרים לישראל לעבודה חוקית בישראל. עם הזמן, מספרם של העובדים הזרים העובדים בישראל ללא היתר גדל אף הוא. עובדים ישראלים נאלצו להתחרות על מקומות עבודה עם עובדים זרים שעלות שכרם פחותה ובהתאם לכך חל גידול באבטלה ונוצר נטל על אוצר המדינה. מעבר לזה, נוצרה פגיעה קשה בזכויות היסוד של העובדים הזרים, אשר נגרמה מצד חלק מן המעסיקים בהיעדר נורמות ברורות המסדירות את מעמדם של העובדים הזרים.
מעמדם של העובדים הזרים עוגן בחוק עובדים זרים, התשנ"א–1991, שנועד להסדיר את מערכת היחסים בינם לבין המעסיק, ולהבטיח את זכויותיהם הבסיסיות. משנת 1996 התקבלו מספר החלטות בממשלה אשר נועדו להפחית את העסקת העובדים הזרים בישראל, בנוסף לכך ניסו להבטיח את יציאת העובדים את הארץ עם פקיעת היתר העבודה שניתן להם, בעזרת הידוק הפיקוח של הרשויות. במסגרת מדיניות הידוק הפיקוח על מהגרי עבודה הוחלט למנוע את שהותם של עובדים זרים בישראל אם בן משפחה מדרגה ראשונה שלהם מצוי בישראל, כדי למנוע מצב בו העובדים הזרים משתקעים בישראל באמצעות ילדיהם.
"נוהל עובדת זרה" גובש בשנת 2009, לפיו, עובדת זרה אשר ילדה בישראל מחויבת לעזוב את ישראל עד 90 ימים מיום הלידה ואם האם מעוניינת לשוב לעבוד בישראל בהתאם לאשרת העבודה שלה, היא יכולה לשוב אולם אך ורק בגפה, ללא תינוקה. חמישה ארגוני זכויות אדם, (קו לעובד, האגודה לזכויות האזרח בישראל, נעמת, המוקד לפליטים ולמהגרים ורופאים לזכויות אדם), הגישו עתירה נגד עיקריו של הנוהל ובקשתם הייתה לבטלו.
הדיון > טענות הצדדים

טענות העותרים היו שהנוהל פוגע פגיעה קשה בזכויותיה החוקתיות של העובדת הזרה למשפחה ולהורות. זכויות אלה הן חלק מהגשמת עקרון האוטונומיה של הרצון הפרטי. חוקיות הפגיעה צריכה להיבדק על פי פסקת ההגבלה שבחוק יסוד כבוד האדם וחירותו ואינה עומדת במכלול תנאיו – פגיעה לא מכוח חוק, ושאינה מידתית. בנוסף, חיובה של העובדת הזרה לעזוב את עבודתה בארץ לאחר לידת תינוקה נוגד את התפיסה הבסיסית של דיני העבודה ובראשם חוק עבודת נשים, התשי"ד–1954 וחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, התשמ"ח–1988. כמו כן, נטען כי הפסקת העבודה של עובדת בהריון אסורה לפי המשפט הבין-לאומי. על פי "האמנה בדבר איסור אפליה נגד נשים לצורותיה" ועל פי "אמנת ארגון העבודה הבין-לאומי בדבר שוויון הזדמנויות, ושוויון היחס לעובד ולעובדת: עובדים בעלי אחריות משפחתית".
תשובת המדינה הייתה שהנוהל הוא אחד הביטויים להגשמת המדיניות הממשלתית להידוק הפיקוח על מהגרי עבודה. המדינה טענה כי אין לעובד הזר זכות לצפייה לשהות בישראל למשך מלוא התקופה המקסימלית שנקבעה בחוק הכניסה לישראל, (63 חודשים). אין לאדם זכות קנויה להיכנס לישראל ולשבת בה. בנוסף, ציינה כי זכותו של העובד הזר להורות ולמשפחה אינה גורעת מהיקף שיקול-הדעת המוקנה למדינה באשר להגבלת כניסתם ושהייתם של זרים בשטחה. הנוהל אינו פוגע בזכותה של העובדת הזרה להורות ולחיי משפחה, אלא רק קובע כי מימוש זכות זו לא ייעשה בתחומי המדינה. הזכות החוקתית למימוש הורות ומשפחה בישראל נתונה לישראלי, והיא אינה נתונה לעובד הזר.
המדינה הוסיפה, כי אף אם הנוהל פוגע בזכות היסוד של העובדת הזרה להורות ולחיי משפחה, כחלק מהזכות לכבוד האדם, הרי שמדובר בפגיעה העומדת בתנאי פיסקת ההגבלה שבחוק-יסוד כבוד האדם וחירותו (סעיף 8). הנוהל עונה על דרישת המידתיות. הזכות לחיי משפחה ולהגנת המדינה על התא המשפחתי היא זכות יחסית ולא מוחלטת, והיקף מימושה תלוי באינטרסים שונים, וביניהם גם הגבלת הגירת עבודה.
הנוהל נוצר למען תכלית ראויה. התרת שהותה של העובדת הזרה עם ילדה בישראל יוצרת קשיים הן מבחינת טובת המעסיק והן מבחינת טובת הילד. אשר למעסיק, עולה חשש כי העובדת לא תוכל לעמוד בדרישות העבודה לאור צורכי הטיפול בילד. בתנאים אלה, מעסיק לא בהכרח יסכים להעסיק עובדת המטפלת בילד, ובמיוחד כך בתחום הסיעודי. אשר לטובת הילד, קיים ספק אם העובדת תוכל לטפל בו כראוי כשמוטלות עליה מטלות עבודה אינטנסיביות. עוד נטען כי על פי הנוהל, היולדת מקבלת אשרת שהייה לשלושה חודשים ובמקרים בעלי אופי הומניטרי מיוחד, מעניק הנוהל שיקול דעת לגורם המוסמך להאריך את ימי השהייה של העובדת ותינוקה מעבר ל-90 יום.
פסק הדין

בעתירה זו דנו במותב תלתא השופטת אילה פרוקצ'יה, השופט סלים ג'ובראן והשופט אליקים רובינשטיין. ההכרעה התקבלה פה אחד על פי פסק דינה של השופטת פרוקצ'יה שקבעה כי כפייתה של אישה לבחור בין המשך תעסוקה, תוך הגשמת ציפיותיה הכלכליות הלגיטימיות, לבין הגשמת זכותה לאמהות, אינה מתיישבת עם התפיסות הערכיות והמשפטיות-חוקתיות של החברה בישראל. כיוון שאין מדובר בחוק אלא בנוהל, השופטת פרוקצ'יה בחנה את העתירה בהתאם לכללי המשפט המנהלי, במסגרתם, יש לאזן בין שיקולי המדיניות הציבורית לבין הפגיעה בזכויותיה של העובדת הזרה.
ברגע שהעובד הזר נכנס למדינת ישראל כדין, עקרונות המשפט הישראלי חלים גם לגביו. אמנם, אין הוא אזרח או תושב ולכן אינו יכול לבחור ולהיבחר ולא מוטלת עליו חובת שירות צבאי אך חוק יסוד כבוד האדם וחירותו קובע שזכויות היסוד בישראל מושתתות על ההכרה בערך האדם, בקדושת חייו ובהיותו בן חורין, לכן יחולו גם על העובד הזר.
לכל אדם יש את הזכות להורות, לחנך ולגדל את ילדו, וזכותו של הילד לגדול בחיק הוריו, ליהנות מחום ואהבת אם בשנות גידולו. זכויות אלו שלובות זו בזו ויוצרות יחד את הזכות לאוטונומיה של המשפחה. השופטת פרוקצ'יה פוסקת כי זכויות אלו הן מיסודות הקיום האנושי, וקשה לתאר זכויות אנוש שתשווינה להן בחשיבותן ובעוצמתן. הנוהל בצורתו זו מהווה פגיעה בזכות החוקתית של העובדת הזרה להורות.
כפיית העובדת הזרה בין גזירה זו לאחרת מאלצת את העובדת לבחור בין גידול ילדה וזכותה להורות לבין ציפיותיה הכלכליות הלגיטימיות, ועשויה לפגוע בזכותה החוקתית לקניין במונחו הרחב של מושג זה, (סעיף 3 לחוק יסוד כבוד האדם וחירותו). ההגנה על הזכות הרכושית החוקתית ניתנת גם היא, לכל אדם בישראל, ואף לעובדים הזרים. נוהל המחייב את עזיבתה של העובדת את הארץ לאחר הלידה פוגע פגיעה קשה בציפיותיה הכלכליות למצות את תקופת עבודתה בישראל (נאמר בבחינת "צריך עיון").
במסגרת איזון האינטרסים המנהלי נקבע כי אמנם נוהל עובדת זרה נוצר למען תכלית ראויה (למנוע את השתקעות המשפחה בישראל), אך הפגיעה שהוא פוגע בזכויותיה של העובדת הזרה אינה מידתית לתועלת המושגת. הוא אינו מתיישב עם תפיסת משפט העבודה הישראלי באשר להגנה על זכויות עובדת בהריון ולאחר הלידה, ועם האיסור להפלות עובדת בשל הריון, לידה והורות במסגרת הזכות לשוויון בתעסוקה. הנוהל אף עומד בניגוד לתפיסת ההגנה על מהגרי עבודה באמנות הבין-לאומיות. תכליתו ראויה, אולם התועלת שתצמח מכך למדינה עשויה להיות מושגת באמצעי אחר, שפגיעתו פחותה, למשל ערבויות כספיות.
השופט רובינשטיין הסכים עם השופטת פרוקצ'יה ובנוסף התייחס למסורת היהודית וציין כי לא רק שיש חובה לסייע לזר ולתת לו תחושת שוויון אלא עם ישראל אפילו נצטווה לאהוב את הזר – "ואהבתם את הגר כי גרים הייתם בארץ מצרים" (דברים י, יט). הוסיף כי יחס מיוחד זה לאדם הזר מתבטא גם במעמדו של הזר במשפט בכלל ובדיני עבודה בפרט. התורה מצווה על שוויון הגר במשפט: "תורה אחת ומשפט אחד יהיה לכם ולגר הגר אתכם" (במדבר טו, טז).
הצו על-תנאי הפך למוחלט, בית המשפט פסק כי הנוהל לטיפול בעובדת זרה בהריון ובעובדת זרה אשר ילדה בישראל יבוטל, ועמו יבוטל חיובה של העובדת הזרה לעזוב את ישראל עם תינוקה בטרם פקעה תקופת רישיון העבודה שניתן לה. הרשות המוסמכת תוכל לגבש נוהל חדש אשר יבטיח את קידום המדיניות הממשלתית בנושא, ללא פגיעה בלתי סבירה ובלתי מידתית בעובדת הזרה.
בעקבות פסק הדין

המדינה הגישה עתירה לדיון נוסף בבג"ץ. בקשת המדינה נדחתה בנימוק שאין בפסיקה משום חידוש המצדיק דיון נוסף.
הנוהל הוחלף בנוהל אחר בתאריך אחד במאי 2013. הנוהל החדש קובע כי עובדת זרה שילדה במהלך 63 חודשי העבודה הראשונים לשהותה בישראל, רשאית לבחור האם לצאת עם הילד מישראל ואז לשוב ולעבוד בישראל, או להמשיך ולשהות עם הילד בישראל עד לתום 63 החודשים בתקופת הרישיון. ברם, היתר השהייה הניתן לעובדת הזרה תלוי ביכולתה לשלב בין גידול ילדה לחובותיה לעבודתה. הנוהל מבהיר כי המשך שהייתה בישראל לא תקנה לעובדת הזרה ולילדה זכויות נוספות מעבר לזכויות הנתונות לה מכוח הרישיון המקורי שניתן לה. עובדת שילדה לאחר 63 חודשי שהייה בישראל, תידרש לצאת את הארץ עם הילד, לאחר חופשת הלידה, וככל שיבקש מעסיקה האחרון להמשיך ולהעסיקה, תוכל לשוב לישראל אך ללא הילד. בנוסף מודגש כי אין בהוראות הנוהל לשנות או לגרוע מהוראות חוק עבודת נשים, תשי"ד–1954, או כל חקיקה ישראלית המסדירה את אופן עבודתן של נשים בהריון.
ראו גם

קו לעובד
חוק הכניסה לישראל
חוק עבודת נשים
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה
לקריאה נוספת

דפנה ברק-ארז, תקדימיוֹת - נשים קובעות תקדים במשפט הישראלי, כנרת, זמורה, דביר, 2024, הפרק "ללדת ולהיפרד, ללדת ולעזוב?", עמ' 234–236.
הערות שוליים

↑  דנג"ץ 3860/11 משרד הפנים ואחר נ' קו לעובד ואחרים, ניתן ב־8 בדצמבר 2011
אילונה אלק

אילונה אלק-שהרר (בהונגרית: Elek-Schacherer Ilona; ‏17 במאי 1907 – 24 ביולי 1988) הייתה סייפת יהודייה-הונגריה. האלופה האולימפית הראשונה שזכתה פעמיים ברציפות (ברלין 1936 ולונדון 1948) ואלופת העולם ברומח בעלת 18 מדליות, מהן 11 מדליות זהב. נחשבת לאחת הסייפות הגדולות בהיסטוריה. אחותה מרגיט אלק סגנית אלופת עולם ברומח אישי (ורשה 1934 וסן רמו 1936).
ביוגרפיה

אלק-שהרר נולדה בבודפשט. אחותה הצעירה, מרגיט אף היא הייתה סייפת מצטיינת.
ביוגרפיה > 1933

באליפות אירופה בסיף שנערכה בבודפשט, בשנת 1933 זכתה אלק במדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי.
ביוגרפיה > 1934

באליפות אירופה בסיף שנערכה בוורשה, פולין בשנת 1934 זכתה אלק בשתי מדליות זהב בתחרות רומח אישי ובתחרות רומח קבוצתי.
ביוגרפיה > 1935

באליפות אירופה בסיף שנערכה בלוזאן, שווייץ בשנת 1935 זכתה אלק פעם נוספת בשתי מדליות זהב בתחרות רומח אישי ובתחרות רומח קבוצתי.
ביוגרפיה > 1936

באליפות אירופה בסיף שנערכה בסן רמו איטליה בשנת 1936 זכתה אלק במדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי.
ביוגרפיה > 1936 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה אלק במדליית זהב בתחרות רומח אישי. במדליית הכסף זכתה הלנה מאייר מגרמניה האלופה האולימפית מאמסטרדם 1928 ובמדליית הארד זכתה האלופה היוצאת מלוס אנג'לס 1932 אלן פרייס מאוסטריה, שלוש המנצחות הן יהודיות. בטקס חלוקת המדליות מאייר לבשה את המדים הרשמיים שכללו את צלב הקרס והצדיעה במועל יד, כמו שאר ספורטאי גרמניה.
ביוגרפיה > 1937

באליפות העולם בסיף הראשונה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1937 זכתה אלק בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי ומדליית כסף בתחרות רומח אישי.
ביוגרפיה > 1938–1945

עקב מלחמת העולם השנייה לא נערכו שתי אולימפיאדות (1940 ו-1944) וכך נמנע ממנה לזכות במדליות נוספות.
ביוגרפיה > 1948

באליפות העולם בסיף שנערכה בהאג, הולנד בשנת 1948 זכתה אלק במדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה אלק במדליית זהב בתחרות רומח אישי והגנה על תוארה לאחר 12 שנים. במדליית כסף זכתה קארן לחמן מדנמרק ובמדליית ארד זכתה פרייס.
ביוגרפיה > 1951

באליפות העולם בסייף שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1951 זכתה אלק בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות רומח אישי ומדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי.
ביוגרפיה > 1952

באליפות העולם בסיף שנערכה בקופנהגן, דנמרק בשנת 1952 זכתה אלק במדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה אלק במדליית כסף בתחרות רומח אישי. במדליית זהב זכתה אירנה קמבר-קורנו מאיטליה ובמדליית ארד זכתה קארן לחמן.
ביוגרפיה > 1953

באליפות העולם בסיף שנערכה בבריסל, בלגיה בשנת 1953 זכתה אלק במדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי.
ביוגרפיה > 1954

באליפות העולם בסיף שנערכה בלוקסמבורג, בשנת 1954 זכתה אלק בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי ומדליית כסף בתחרות רומח אישי.
ביוגרפיה > 1955

באליפות העולם בסיף שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1955 זכתה אלק בשתי מדליות, מדליית זהב בתחרות רומח קבוצתי ומדליית ארד בתחרות רומח אישי.
ביוגרפיה > 1956

באליפות העולם בסיף שנערכה בלונדון, בריטניה בשנת 1956 זכתה אלק במדליית ארד בתחרות רומח קבוצתי.
הערות שוליים

↑  אליפות העולם הראשונה בסייף נערכה בשנת 1937 בפריז. באופן רשמי, התחרויות הבינלאומיות שקדמו לה, אינן נחשבות כאליפות עולם בסייף, בין השאר מכיוון שהמדינות שהשתתפו בהן כללו אך ורק מדינות מאירופה. למרות זאת, ניתן להתייחס אליהן כאליפות עולם בסייף או כאליפות אירופה בסייף.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7943 4776  VIAF: 121443220   WorldCat (עם VIAF): 121443220
ההנאה שבאטיות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מילן קונדרה 
 שפת המקור:  צרפתית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  צ'כוסלובקיה 
 הוצאה
 הוצאה:  Harper Perennial 
 תאריך הוצאה:  1994 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה-דביר
 תאריך:  1995
 תרגום:  חגית בת-עדה
 מספר עמודים:  167
 
ההנאה שבאיטיות (בצרפתית: La lenteur) הוא רומן מאת הסופר הצ'כי, מילן קונדרה, שראה אור בשנת 1994.
זהו הראשון מבין הרומנים "הצרפתים" של קונדרה, שלאחר הגירתו לצרפת הפסיק לכתוב בשפת אימו, הצ'כית.
תוכן הספר

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: שגיאות לשון, ניסוח, פיסוק ותרגמת.
המספר הוא סופר המבקר עם אשתו במלון הנמצא בטירה באחד ממחוזות צרפת. במהלך הנסיעה מוטרד הזוג על ידי מכונית שעוקבת אחריהם. לנוכח האופי המסוכן של תנועת הכבישים, תוהה אשתו של הסופר מדוע נהגים אינם חוששים כשהם מאחורי ההגה. הסופר מנסה לענות לה. מסצנה זו מפותח המוטיב של הספר, השתקפות על התאוצה בעידן המודרני, אשר מנוגדת ל"איטיות "של תקופות קודמות:" ונשאלת השאלה: מדוע נעלמה ההנאה שבאטיות?"
שני קווי עלילה מלווים את ביקור הסופר ואשתו: האחד מתקיים במאה ה-18 והשני בהווה. הראשון מתרחש בטירה דומה מאוד לזו בה הם שוהים ומסופר כמו אגדה העתיקה: עלילת סיפור מאת הסופר הצרפתי ויוונט דנון, שפורסם בשנת 1777 ובו אביר צעיר שפיתה את מאדאם דה טי המנוסה על פי כל כללי אמנות האהבה ובמובן זה מנוסה בהנאה שבאיטיות. בני הזוג יודעים שיהיה להם לילה אחד לעצמם. מאדאם דה טי משתמשת במעשה כדי להונות את בעלה על אהובה האמיתי, המרקיז. האחרון, בתורו, מגלה מאוחר יותר בפני האביר כי מאדאם דה טי הייתה פריג'דית, מה שהמתחרה לא ראה. הוא מציין שלא יהיה "לא מחר" לאותו לילה. הסופר, המספר הראשי "חתר למימוש עצמי" כדי למנוע זאת להיכשל בצורה מגוחכת. לטענתו, אף על פי שהעולם נעשה קשה יותר ויותר לעקוב, כולם מאמינים שהם פועלים באופן עצמאי. על ידי ערבוב סגנונות בדיוניים ומסיים, הקורא שומר גם על "האשליה של אוטונומיה אישית".
הסופר משחזר את הסיפור הזה בסביבה הנתונה של הטירה בזמן שהוא ואשתו מבלים שם את הלילה. העלילה האחרת מתארת ועידה בינלאומית של אנטומולוגים המדומיינת באותה טירה בהווה המסופר. בכנס יעביר הפרופסור הצ'כי, צ'צ'ופישקי, שנאלץ לעבוד כעובד בניין במשך עשרים שנה לאחר 1968 עקב הדחתו מהאקדמיה בידי המשטר הקומוניסטי, יעביר הרצאה על מחקר זבובים אותו נאלץ לזנוח. למרות שהוחזר לתפקידו אחרי נפילת המשטר, המצב מציף אותו לחלוטין, כך שהוא, המום מרגשותיו, הוא שוכח לשאת את נאומו המוכן ורק מדבר על עצמו ועל חייו הלא מוצלחים. מתברר כי אובדן תפקידו במכון לא נבע מעבודתו הפוליטית, מכיוון שהוא לא היה אדם פוליטי ולא פעל מסיבות מוסריות. במקום זאת, הוא לא העז להכחיש קבוצה של חברי אופוזיציה שהפעילו עליו לחץ להיפגש במכון: הוא חשש שהם עשויים ללעוג לו. בנוסף, לעומת שאר הפרופסורים הוא נראה צעיר וחטוב עקב השנים בו נאלץ לעבוד עבודה פיזית למחייתו במקום מחקריו האקדמיים.
בשולי הקונגרס דנה קבוצה בתאוריה לפיה אינטלקטואלים ופוליטיקאים נהנתניים ונרקיסיסטים משמשים בהיסטריה את חברת התקשורת כ"רקדנים מוסריים". כוונתם היא לפתות קהל בלתי נראה ב"ג'ודו המוסרי" שלהם.
מאסאשי טאשירו

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1956 (בן 68) קאראטסו, מחוז סאגה, יפן
 שם לידה:  מאסאשי טאשירו (田代政)
 מוקד פעילות:  יפן 
 תקופת הפעילות:  1980 2002 2008–2001 2002–2004 2008–2010
 עיסוק:  מנחה טלוויזיה, זמר, שחקן, במאי
 סוגה:  דו-וופ
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  יפנית 
 שיתופי פעולה בולטים:  Rats & Star
 פרופיל ב-IMDb
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
מאסאשי טאשירו (ביפנית: 田代 まさし, שמו האמיתי נהגה זהה אך נכתב כ-田代 政; נולד ב-31 באוגוסט 1956) הוא בדרן טלוויזיה יפני לשעבר ומייסד להקת Rats & Star. טאשירו היה סולן טנור בלהקה ומאוחר יותר נודע כבדרן טלוויזיה ביפן. כמו כן, ביים סרט לאחר שלהקתו התפרקה.
מעצרו בשנת 2000, לאחר שהציץ מתחת לשמלתה של אישה, סימן את תחילת הסתבכותו של טאשירו עם החוק.
ביוגרפיה

מאסאשי טאשירו נולד במחוז סאגה ב-31 באוגוסט 1956. הוריו של טאשירו התגרשו בילדותו לאחר שאביו, מנהל רשת קברט, ברח מביתו יחד עם אישה אחרת. כתוצאה מכך, גדל טאשירו בשנותיו הראשונות עם אימו בלבד. בשנת 1961, כאשר טאשירו היה בן שש, הוא ואימו עברו לטוקיו, שם למד בגן ילדים מיסיונרי. בשנת 1963, החל את לימודיו בבית ספר יסודי בשינג'וקו. בגיל 13, כאשר היה תלמיד בחטיבת ביניים, אימו נישאה מחדש והוא בחר להשתלב בכיתה גבוהה יותר בבית ספר תיכון ולחיות עם אביו כדי לא להיות תלוי כלכלית בבעל החדש של אימו.
בשנת 1972, החל ללמוד מכונאות במכון הטכנולוגי של תיכון שיבאורה לאחר שסיים את לימודיו בחטיבת הביניים נאקסה בחודש מרץ של אותה שנה. בשיבאורה, הכיר את מאסיוקי סוזוקי. מאוחר יותר הקימו את הלהקה The Chanels. באותה תקופה, השניים נודעו כעברייני נוער.
טאשירו היה מעורב לכאורה בקטטות, כנופיות אופנוענים (בוסוזוקו) ו"ציד-בנות" (נאנפה) במסיבות דיסקו בכל יום במהלך שהותו בבית הספר. הוא נעצר על ידי המשטרה בחשד לתקיפה. את אשתו הנוכחית, שכעת הוא פרוד ממנה בעקבות מספר שערוריות ומאסר, פגש בסוף השנה הראשונה ללימודים בתיכון.
במרץ 1975, סיים את לימודיו במכון הטכנולוגי של תיכון שיבאורה. באותה עת החל לנהוג במכוניות. מכוניתו הראשונה הייתה של חברת ניסאן סאני. מכוניותיו הבאות היו ניסאן גלוריה, שברולט קמארו, פורד, הונדה פרלוד ומרצדס-בנץ. העיסוק במכוניות נהיה עבורו לאובססיה.
לאחר סיום הלימודים ב-1975, הקים מאסאיוקי סוזוקי את להקת הדו-וופ The Chanels יחד עם טאשירו, נובויושי קוואנו ואחרים באותה שנה. סוזוקי היה הסולן הראשי, קוואנו היה חצוצרן וטאשירו היה בריטון.
ביוני 1975, ברח טאשירו מביתו לאחר שהתקוטט עם אביו. מאוחר יותר, הועסק על ידי חבר הלהקה הירויוקי קובוקי ועבד אצלו כפקיד בתחנת דלק. הוא גר בחדר השנה של החברה במשך שנתיים. לאחר מכן, נהיה נהג משאית והועסק על ידי הנשיא של חברת משאיות, שהיה לקוח בתחנת הדלק של קובוקי בשנת 1978. למרות שהקים את הלהקה, הוא המשיך לכאורה לעבוד כנהג משאית מכיוון שחשב כי "עולם הבידור מפחיד".
הצלחה מסחרית > The Chanels ו-Rats & Star

להקת The Chanels נוסדה בשנת 1975 והחלה להופיע כלהקת חובבים בשנת 1976. הם נבחרו להיות "להקה מספר אחת" בתוכנית טלוויזיה יפנית בשם "Ginza Now" (ギンザNOW) וזכו בפרס בתחרות מוזיקלית תחת חסותה של חברת ימאהה.
הופעת הבכורה של טאשירו בלהקה הייתה בשנת 1980. מאז הצטרפותו, נודעה הלהקה בשל סגנון הרית'ם אנד בלוז. ארבעת הסולנים של הלהקה, בתוכם טאשירו, השחירו בהופעות את פניהם באמצעות משחת נעליים ונהיו מפורסמים ופופולריים. הסינגל הראשון שלהם, "Runaway", מכר מעל למיליון עותקים. הסינגל של הלהקה משנת 1981, "Hurricane", זכה לגרסת כיסוי על ידי הצמד פאפי. בשנת 1983, שינתה את הלהקה את שמה ל-Rats & Stars עקב הדמיון למותג הצרפתי Chanel.
לאחר התפרקות הלהקה בפועל בשנת 1986, שחרר טאשירו אריך-נגן בשם "The Legend of Niijima" (新島の伝説 Niijima no densetsu) כאומן סולו.
במרץ 1996, התאחדו חברי הלהקה Rats & Star למשך שישה חודשים והכינו גרסת כיסוי לשיר "If I Could Meet You in a Dream" (夢で逢えたら Yume de Aetara)" של הזמר אליצ'י אוטאקי מלהקת Happy End באפריל של אותה שנה. הם הופיעו בסילבסטר של אותה שנה.
הצלחה מסחרית > בדרן טלוויזיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנים 1993 -1996 הוא הופיע בתוכנית טלוויזיה ביחד עם קן שימורה.
תקרית המציצנות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תקרית "איש השנה"

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תוכניות שהשתתף בהן > טלוויזיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תוכניות שהשתתף בהן > רדיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
עבודות מוזיקליות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספרים > חברים של להקת Rats & Star

מאסאיוקי סוזוקי
נובויושי קוואנו
ראו גם

מציצנות
עבירת מין
Damnatio memoriae
החלטה 236 של מועצת הביטחון של האו"ם

| --- | --- |

 תאריך:  11 ביוני 1967
 ישיבה מספר:  1357
 קוד:  S/RES/236(1967) (מסמך)
 סיכום הצבעה:  15 הצביעו בעד 0 הצביעו נגד 0 נמנעו 
 חברות קבועות:  טיוואן הרפובליקה הסינית צרפת צרפת הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית ברית המועצות (1955–1980) ברית המועצות
 חברות לא קבועות:  ארגנטינה ארגנטינה ברזיל (1960–1968) ברזיל הרפובליקה העממית של בולגריה הרפובליקה העממית של בולגריה קנדה קנדה דנמרק דנמרק אתיופיה (1897–1975) אתיופיה הודו הודו יפן יפן מאלי מאלי ניגריה ניגריה
 
החלטת מועצת הביטחון של האו"ם מספר 236 היא החלטה של מועצת הביטחון של האו"ם אשר התקבלה ב-11 ביוני 1967 ועסקה בהפסקת האש בין ישראל וסוריה במלחמת ששת הימים.
ההחלטה התקבלה לאחר דיווחים בעל פה מפי המזכיר הכללי של האו"ם או תאנט. מועצת הביטחון גינתה את ההפרות על הפסקת האש וחזרה על קריאתה מהחלטה מספר 234.
המועצה ביקשה שהמזכ"ל ימשיך לדווח על המצב ואשררה את דרישתה להפסקת אש. היא קראה לצדדים לסגת לעמדות בהם נמצאו בזמן הכרזת הפסקת האש ב-16:30 שעות GMT של ה-10 ביוני 1967 וקראה לשיתוף פעולה עם מפקד כוח המפקח על הפסקת האש ועם משקיפים מטעמו.
פגישה מועצת הביטחון התכנסה על פי בקשת סוריה וקיבלה את החלטה הזו פה אחד.
ראו גם

מלחמת ששת הימים
זינגרה

| --- | --- |
 סוגה:  טלנובלה
 יוצרים:  ראול לקונה
 כותבים:  אנריקה טורס
 בימוי:  ניקולס דל בוקה
 שחקנים:  אנדריאה דל בוקה גבריאל קוראדו מריה רוזה גאלו לידיה למאיסון חואן פלומינו הנרי זאקה
 ארץ מקור:  ארגנטינה
 שפות:  ספרדית 
 מקום התרחשות:  בואנוס איירס 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  180
 הפקה
 מפיק:  אורנלה זמפיצ'יניני
 חברת הפקה:  Sonotex 
 אתר צילומים:  בואנוס איירס, ארגנטינה
 צלמים:  פלביו פאבה
 אורך פרק:  60 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Sonotex HOT ויוה
 תקופת שידור מקורית:  1 באפריל 1996 – 6 בדצמבר 1996
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
זינגרה (בספרדית: Zíngara; באנגלית: Zingara) היא טלנובלה ארגנטינאית שהופקה בשנת 1996. כוכבי הטלנובלה הם אנדריאה דל בוקה וגבריאל קוראדו.
שיר הנושא של הטלנובלה הוא "Tonta, Pobre Tonta" (טיפשה, טיפשה מסכנה) והוא מבוצע על ידי אנדריאה דל בוקה. את שיא הנושא כתבו טדי חוארן ורוברטו ליבי.
בניגוד לטלנובלה הארגנטינאית פנינה שחורה ששודרה כשנה קודם לכן והגיעה להצלחה רבה, טלנובלה זו לא זכתה להצלחה רבה כפי שציפו היוצרים.  זאת למרות שהסדרה מאחדת בשנית את הזוג אנדריאה דל בוקה וגבריאל קוראדו אשר משחקים שוב ביחד. - מה שהיה אמור לגרום לפרסום רב יותר של הסדרה.
עלילה

לראובן פרס קמפנה יש בת בשם פלומה. כאשר אשתו מתה, ראובן מתחתן בשנית לאישה בשם דורה ויסקונטי. דורה ויסקונטי היא בעצם בת דודתה של טרסה ויסקונטי מהסדרה "סלסטה". לשניים נולדה בת בשם נורמה. יום אחד, ראובן נפטר, ופלומה יורשת את כל כספו. דורה, אשר רוצה את כל כספו של בעלה לעצמה, גורמת לכך שפלומה תיעלם. כולם מאמינים שהיא מתה, אך רק סבתה מאמינה שפלומה בעודה בחיים.
5 שנים לאחר מכן, בתה של דורה, נורמה, מתארסת לאיש בשם חוליאן ארגואז'ו, רודף שמלות מושבע, ויש לו סוכנות דוגמנות בשותפות יחד עם חברו הטוב, פנצ'ו. בינתיים, צוענייה זקנה בשם מיטרה מוצאת צעירה מחוסרת הכרה בחוף הים. מכיוון שהצעירה אינה זוכרת שום דבר מעברה, מיטרה מחליטה לקחת אותה לביתה ולגדל אותה. היא מעניקה לה את השם סיבינקה ("צוענייה") בלי לדעת שזו בעצם פלומה פרס קמפנה. יום אחד, "סיבינקה" פוגשת את חוליאן, ומתאהבת בו.
בבית משפחת הצועניים גרים מספר נפשות; מיטרה, ראש המשפחה, והאחראית על סדר הבית; קוליה, בנה הטיפש וגס הרוח של מיטרה, וסטייבה, בן הדוד של קוליה, אדם קר לב, אכזרי, ומאוד מחושב בלבו. הוא אדם אלים ומיטרה אינה רואה את הרוע שלו. "סיבינקה" תיאלץ לסבול את גסות הרוח של משפחת הצוענים שאימצה אותה אליה מבלי לדעת שהיא אינה שייכת למשפחה זו.
בינתיים, חוליאן מתערב עם חברו, פנצ'ו, שהוא ישכב אתה. פנצ'ו מנסה להזהיר את "סיבינקה" מפניו, אך היא לא מקשיבה לו. חוליאן מצליח במזימתו, ושוכב עם סיבינקה ונעלם בבוקר למחרת, כשהוא השאיר מאחוריו רק מכתב, בו הוא מודה לה על הלילה הנפלא. "סיבינקה" עצובה והמומה וחוזרת לביתה רק כדי לגלות שמשפחתה כועסת על מה שעשתה ואינה מוכנה להכניסה הביתה. בן דודה הצועני של "סיבינקה", סטייבה, שמאוהב בה, משכנע את מיטרה להרשות לה להישאר, אך בתור משרתת.
מעתה ואילך, מיטרה מתייחסת לסיבינקה באכזריות, מעליבה אותה ומשפילה אותה. יום אחד, סיבינקה נפגעת מרכב והיא נפגעת בראשה. כתוצאה מהמכה, לסיבינקה חוזר הזיכרון על חייה הקודמים, אך היא שוכחת הכל על חייה כצוענייה. כשהיא חוזרת לאחוזת פרס - קמפנה, היא מגלה שאחותה היא הבעלים של הכל, ושחוליאן הוא החבר של אחותה. בנוסף, היא צריכה להתמודד עם ארסיירו, בעלה החדש של דורה ויסקונטי, אדם אכזרי שרוצה את הכסף של החברה, עם דורה ויסקונטי, אשר לא סובלת את פלומה, ועם נורמה, שמתחרה איתו על חוליאן. היחיד שהיא מרגישה בנוח איתו הוא רודי, בנה של אבליה, המשרתת. לרודי יש סרטן ולכן הוא מתמודד עם קשיים רבים ולכן פלומה מעודדת אותו.
כאשר מיטרה והילדה נפגשות, נוצר קונפליקט בין שתי המשפחות - בין העולם הצועני לבין העולם המודרני. פלומה תיאלץ לנסות לגשר בין השתיים כאשר מיטרה מבינה שלמעשה ההתאכזרות שלה הייתה לא מוצדקת ולאחר שהיא מבינה שסטייבה אינו האדם שחשבה שהוא. חוליאן יצטרך להשיב את אהבתה של פלומה. גם לחוליאן יש בעיות משלו - נורמה הנודניקית, פנצ'ו "חברו" הטוב שמאוהב בנורמה, וכמובן - המלחמה שלו להשיב את פלומה אליו לפני שיהיה מאוחר מדי.