stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרל פון רוקיטנסקי
הערות שוליים

↑  באתר גניאלוגי geni
↑  Felicitas Seebacher: "Freiheit der Naturforschung!" Carl Freiherr von Rokitansky und die Wiener medizinische Schule. Wissenschaft und Politik im Konflikt. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften [ÖAW], Wien 2006, עמ'47
↑  Helmut Rumpler, Helmut Denk, Christine Ottner: Carl Freiherr von Rokitansky 1804–1878. Pathologe, Politiker, Philosoph, Gründer der Wiener Medizinischen Schule des 19. Jahrhunderts. Wien, Böhlau 2005, עמ' 9. ISBN 3-205-77205-9
↑  2010 R.Sedivy
↑  מחלותיו וסיבת מותו של רוקיטנסקי באתרpubmed ‏Roland Sedivy Rokitansky's diseases and cause of death: A short pathological and historical discourse;160(5-6):147-51  2010  Wien Med Wochenschr March
↑  Fastl, Monika Kornberger, art.Maria Weis, Oesterreichisches Musiklexikon, online 2020
↑  Clemens Hoeslinger art. Hans Rokitansky in Oesterreichisches Biographisches LexikonÖBL 1815-1950, Bd. 9 (Lfg. 43, 1986), עמ' 221
↑  Ursula Rokitansky-Tilscher - art. Karl Rokitansky in Oesterreichisches Biografisches Lexikon ab 1815 (2. überarbeitete Auflage - online 2024
↑  פרוקופ רוקיטנסקי באתר הגנאלוגי geni
↑  C. A. J. Mayer.Über Verdoppelungen des Uterus und ihre Arten, nebst Bemerkungen über Harenscharte und Wolfsrachen. Journal der Chirurgie und Augen-Heilkunde, Berlin, 1829, 13: 525-564
↑  K. F. von Rokitansky. Verdoppelungen des Uterus. Medizinische Jahrbücher des kaiserl. königl. österreichischen Staates, Wien, 1838, 26: 39-77.
↑  H. Küster. Uter bipartitus solidus rudimentarius cum vagin solida.
Zeitschrift für Geburtshilfe und Gynäkologie, Stuttgart, 1910, 67: 692—718.
↑  A. Hauser, W. E. Schreiner. Das Mayer-v. Rokitansky-Küster Syndrom Schweizerische medizinische Wochenschrift, Basel, 1961, 91: 383-384
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427914205171  PLWABN: 9812629598705606  BIBSYS: 98038833  CiNii: DA0836493X  GND: 11874951X  ICCU: PALV042397  ISNI: 0000 0000 8157 898X  LCCN: no2005068503  NKC: jk01102622  NLG: 243454  NTA: 07267153X  RERO: 02-A000138938  SUDOC: 139928340  VcBA: 495/240943  VIAF: 77111220   WorldCat (עם VIAF): 77111220 
צילום דיוקן מ-1870, בשנה בה התמנה רוקיטנסקי כיושב ראש האגודה האנתרופולוגית של וינה
רוברט ראיין

| --- | --- |
רוברט ראיין (1961)
רוברט ראיין (1961)
 לידה:  11 בנובמבר 1909 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  11 ביולי 1973 (בגיל 63) ניו יורק, ארצות הברית
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1940–1973 (כ־33 שנים)
 מקום לימודים:  דארטמות' קולג' 
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
רוברט ראיין (באנגלית: Robert Bushnell Ryan‏; 11 בנובמבר 1909 – 11 ביולי 1973) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי אשר גילם בעיקר שוטרים ובריונים מושחתים.
ביוגרפיה

הוא למד משחק בהוליווד והופיע בתפקדים קטנים בסרטים של חברת RKO בתחילת שנות ה-40.
במלחמת העולם השנייה התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ושירת בתור מדריך טירונים. באותה תקופה הכיר והתיידד עם הסופר והבמאי לעתיד ריצ'רד ברוקס שלפי ספרו The Brick Foxhole, נוצר הסרט אש צולבת בו גילם רוצח אנטישמי. הסרט הזה זיכה אותו בפעם היחידה במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1947.
לאורך 40 שנים הופיע ביותר מ-50 סרטים, בעיקר סרטי פשע, מערבונים וסרטי מלחמה. ובסדרות טלוויזיה.
ראיין היה נשוי לג'סיקה קדולדר משנת 1939 עד למותה ב-1972 והיו להם שני בנים ובת. הוא מת מסרטן ריאות בשנת 1973, בן 63.
פילמוגרפיה חלקית

אש צולבת (1947) - לפי ספרו של ריצ'רד ברוקס
במלכודת (1949) - בבימויו של מקס אופולס
בהלה בצוק השחור (1955)
לבבות בודדים (1958)
ארמון הקרח (1960), לפי ספרה של עדנה פרבר
היום הארוך ביותר (1962), כגנרל ג'יימס גאווין
בילי באד (1962)
יום לפני הכניעה (1965)
12 הנועזים (1967)
חבורת הפראים - The Wild Bunch (1969)
שון מורגן

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1978 (בן 45) פיטרמריצבורג, דרום אפריקה 
 מוקד פעילות:  דרום אפריקה 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  קולג' מריצבורג 
 סוגה:  פוסט-גראנג' 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 www.seether.com
 פרופיל ב-IMDb
 
שון מורגן בהופעה של להקת סית'ר בבסיס חיל האוויר אינג'ירליק בטורקיה, 2012
שון מורגן ולגמוד (באנגלית: Shaun Morgan Welgemoed; נולד ב-21 בדצמבר 1978) הוא מוזיקאי מדרום אפריקה, הידוע כסולנה של להקת הגראנג' סית'ר.
ביוגרפיה

מורגן הוא כותב השירים של הלהקה, וכותב בעיקר על הילדות הקשה שעברה עליו, רגעים שבהם הרגיש חנוק מכל עבר ובדידות - שירי גראנג'. הוריו של מורגן התגרשו כשהיה צעיר, והוא גר עם אביו ששלח אותו לפנימייה צבאית. מורגן לא היה יכול לנגן על גיטרה בלהקה כי אביו אסר עליו, ובשל כך לימד את עצמו בסתר. מורגן היה קרוב בתקופה זו למצב של התאבדות כמה וכמה פעמים.
מורגן החל לשיר בגיל 8 בבית סיפרו ובגיל 12 קנה גיטרה מהכסף שחסך.
קולו של מורגן עבה ומזכיר את קולו של קורט קוביין, סולנה של להקת הגראנג' נירוונה. סית'ר מבצעים קאברים לנירוונה בסיום ההופעות שלהם.
בשנת 2007 אחיו הצעיר של מורגן נמצא מת למרגלות הבניין בו הוא גר; לידו נמצא מכתב התאבדות שהוכיח שהוא קפץ מהגג. מורגן כתב עליו שיר עם להקתו סית'ר שנקרא Rise Above This מהאלבום Finding Beauty in Negative Spaces.
רות קופל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1895 גרמניה
 פטירה:  1975 (בגיל 80 בערך) ירושלים
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  ציור
 זרם באמנות:  ציור בוטאני
 יצירות ידועות:  מגדיר הצמחים הראשון לצמחי ארץ ישראל FLORA PALESTINA
 
רות קופל  (בגרמנית: Ruth Koppel;‏ 1895–1975) הייתה ציירת בוטנית ישראלית.
ביוגרפיה

קופל התגוררה בבארן שבגרמניה ועבדה כציירת מדעית, בתחום הרפואה, באוניברסיטת פרנקפורט.
בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל עם בעלה, רב-החובל מרטין קופל והשניים עברו להתגורר בחיפה. במרפסת ביתה, ברחוב מסדה 17, התקיימו הלימודים של הכיתות הראשונות במה שעתיד להפוך לבית ספר "חוגים".
לפני עידן הצילום הדיגיטלי, נהגו במחלקה לבוטניקה להיעזר בכישרונם של ציירים מומחים שתחום התמחותם היה ציורי בוטניקה וצמחים. קופל עמדה בעצמה על ההבדל שבין ציור הצמחים לצילומם. לדעתה, דווקא הציור מתאים יותר למטרה המדעית משום שיש בו אפשרות אלימיניציה של פרטים בלתי חשובים, והדגשת הקווים האופייניים.
קופל איירה את מגדיר הצמחים הראשון לצמחי ארץ ישראל אשר יצא לאור בשנת 1938 על ידי הבוטנאים מיכאל זהרי, אלכסנדר אייג, ונעמי פיינברון דותן מהאוניברסיטה העברית וכן מגדירים נוספים. ציוריה של קופל, לצד אלה של האמנית ברכה אביגד, הופיעו ברוב ספרי הבוטניקה שראו אור בעברית וכן ב"פלורה פלסטינה" (FLORA PALESTINA). בין עבודותיה היו האיורים שליוו את מגדיר הפטריות של טשרנה רייס, "כמהין ופטריות" (הוצאת תרשיש, ירושלים תשי"ב, 1951).
ציוריה זכו להופיע בתערוכות שונות. ביניהן, התערוכה שהוצגה בשנת 1951 בבצלאל והתערוכה שהתקיימה בשנת 2002 בגן הבוטאני בירושלים בה הוצגו מאה ציורים ממיטב עבודותיה של קופל.
בשנותיה המאוחרות גרה בירושלים.
הערות שוליים

↑  הדף בקטלוג הספרייה הלאומית
↑  תחיה גל, על נשים ופרחים, למרחב, 18 בדצמבר 1967
↑  מרטין קופל
↑  אילנה גל-אור, מעולם החי והצומח, על המשמר, 22 במאי 1964
↑  מוזיאון אורי ורמי נחושתן, רות קופל וברכה אביגד
↑  גלריה אגוזי,רות קופל, הציור: נוף הכרמל
↑  על המגדיר: כמהין ופטריות
↑  ישורון קשת, תערוכות בירושלים, הארץ, 20 במאי 1955, עמ' 10
↑  תערוכה במוזיאון "בצלאל", הארץ, 2 בפברואר 1951
↑  גלריה אגוזי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010489583105171  VIAF: 5164115057810052903   WorldCat (עם VIAF): 5164115057810052903
ריצוף אקסום

תהליך העבודה של ריצוף Exome: חלק 1.
ריצוף אקסומים, הידוע גם כ-whole exome sequencing ריצוף אקסום שלם (WES), הוא טכניקה גנומית לריצוף כל האזורים המקודדים לחלבונים של גנים בגנום (המכונה אקסום). תהליך הריצוף מורכב משני שלבים:
השלב הראשון הוא לבחור רק את אזורי ה-DNA המקודדים לחלבונים. אזורים אלה ידועים כאקסונים – לבני אדם יש כ-180,000 אקסונים, המהווים כ-1% מגנום האדם, או קרוב ל-30 מיליון זוגות בסיסים.
השלב השני הוא ריצוף ה-DNA האקסוני באמצעות כל טכנולוגיית ריצוף DNA בתפוקה גבוהה.
המטרה של גישה זו היא לזהות וריאנטים גנטיים שמשנים את רצפי החלבון, ולעשות זאת בעלות נמוכה בהרבה מריצוף גנום שלם. כיוון שווריאנטים אלו יכולים לגרום הן למחלות מנדליות והן למחלות פוליגניות נפוצות, כגון מחלת אלצהיימר, לריצוף אקסומים שלם יש שימוש במחקר אקדמי וגם כאבחון קליני.
זרימת עבודה של רצף Exome: חלק 2.
מוטיבציה והשוואה לגישות אחרות

ריצוף אקסומים יעיל במיוחד בחקר מחלות מנדליות נדירות, מכיוון שהוא דרך יעילה לזהות את הווריאנטים בכל הגנים של הנבדק. מחלות אלו נגרמות לרוב על ידי וריאנטים גנטיים נדירים ביותר שקיימים רק במספר זעיר של פרטים; לעומת זאת, טכניקות כמו מערכי SNP יכולות לזהות רק וריאנטים גנטיים משותפים השייכים לפרטים רבים באוכלוסייה הכללית.
בעבר, בדיקות גנטיות קליניות נבחרו על סמך ההצגה הקלינית של המטופל (כלומר התמקדו בגן אחד או במספר קטן הידוע כקשור לתסמונת מסוימת), או סקרו רק סוגים מסוימים של וריאנטים (למשל הכלאה גנומית השוואתית ). אך הבדיקות סיפקו אבחנות גנטיות סופיות בפחות ממחצית מכלל החולים.
מתודולוגיה טכנית > שלב 1: אסטרטגיות להעשרת target-ים

שיטות העשרה של target-ים מאפשרות ללכוד באופן סלקטיבי אזורים גנומיים מעניינים מדגימת DNA לפני שמבצעים את הריצוף. מספר אסטרטגיות להעשרת target-ים פותחו מאז פותח המקור של שיטת הברירה הגנומית הישירה (DGS) בשנת 2005.
למרות שתוארו טכניקות רבות ללכידה ממוקדת, רק כמה מהן הורחבו ללכידת אקסומים שלמים. אסטרטגיית העשרת היעד הראשונה ( target enrichment strategy) שיושמה על רצף שלם של אקסומים הייתה שיטת הלכידה ההיברידית מבוססת מערך בשנת 2007, אך ה'לכידה בפתרון' צברה פופולריות בשנים האחרונות.
מתודולוגיה טכנית > שלב 1: אסטרטגיות להעשרת target-ים > לכידה מבוססת מערך

מיקרו - מערכים(Microarrays) המכילים אוליגונוקלאוטידים חד-גדיליים עם רצפים מהגנום האנושי עוזרים לקבע את האזור הגנומי בו אנו מעוניינים על גבי משטח. מפרקים DNA גנומי כך שנוצרים שברים דו-גדיליים. השברים עוברים שינוי בקצוות כדי לייצר קצוות קהים כדי שיתחברו לרצפים אוניברסליים מתווספים. שברים אלה עוברים הכלאה לאוליגו במיקרו-מערך. שברים שלא התחברו נשטפים והשברים הרצויים נתפסים רצפים האוניברסליים שהוספנו. לאחר מכן, השברים שנשארו מוגברים באמצעות PCR.
Roche NimbleGen היה הראשון לקחת את טכנולוגיית DGS המקורית ולהתאים אותה לריצוף הדור הבא(next-generation sequencing). הוא פיתח את מערך ה-Sequence Capture Human Exome 2.1M כדי ללכוד ~180,000 אקסונים מקודדים. שיטה זו גם חוסכת בזמן וגם חסכונית בהשוואה לשיטות מבוססות PCR. מערך לכידה Agilent ומערך הכלאה גנומי השוואתי הן שיטות נוספות שניתן להשתמש בהן ללכידה היברידית של רצפי הtargrt. המגבלות בטכניקה זו כוללות את הצורך בחומרה יקרה וכן בכמות גדולה יחסית של DNA.
מתודולוגיה טכנית > שלב 1: אסטרטגיות להעשרת target-ים > לכידה בנוזל

כדי ללכוד אזורים גנומיים שאנו מעוניינים בהם באמצעות לכידה בתמיסה, נצטרך מאגר של אוליגונוקלאוטידים (פרובים) מסונתזים ומותאמים אישית המשולבים בתמיסה לדגימת DNA גנומי פרגמנטי. הפרובים (המסומנים בחרוזים) יוצרים הכלאה סלקטיבית לאזורים הגנומיים המעניינים אותנו ולאחר מכן ניתן למשוך את החרוזים (כיום כולל את שברי ה-DNA המעניינים) ולשטוף אותם כדי לנקות החומרים העודפים הבלתי רצויים. לאחר מכן, מסירים את החרוזים וכך נוכל לרצף את הפרגמנטים היוצרים רצף DNA סלקטיבי של אזורים גנומיים (למשל, אקסונים) שיש לנו בהם עניין (target-ים).
שיטה זו פותחה כדי לשפר את שיטת העשרת הtargrt-ים תוך לכידת הכלאה. בלכידת נוזל (בניגוד ללכידה היברידית) יש עודף פרובים של target-ים על פני הכמות הנדרשת. גודל הtarget (אזור המטרה בגנום) האופטימלי הוא כ-3.5 מגה-בסיסים ומניב כיסוי מצוין של אזורי המטרה. השיטה המועדפת תלויה במספר גורמים: מספר זוגות בסיסים באזור אותו אנו מעוניינים לרצף, תכונות הרידים באזור, הציוד בבית וכו'.
מתודולוגיה טכנית > שלב 2: ריצוף

קיימות פלטפורמות ריצוף של הדור הבא(Next Generation Sequencing) רבות זמינות, לאחר מתודולוגיות רצף Sanger הקלאסיות. פלטפורמות אחרות כוללות את Roche 454 sequencer ומערכות Life Technologies SOLiD, Life Technologies Ion Torrent ו-Illumina Genome Analyzer II (לא בשימוש) והמכשירים הבאים מסדרת Illumina MiSeq, HiSeq ו-NovaSeq, בכולם ניתן להשתמש על מנת לרצף אקסומים באופן מקביל ומאסיבי. מערכות NGS "רידים קצרים" אלו מתאימות במיוחד לנתח קטעים קצרים יחסית של רצף DNA, כפי שנמצא באקסונים אנושיים.
רופקוקסיב

|  נתונים כימיים |
| --- | --- |
 מסה מולרית:  314.061 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C (אוסטרליה) 
 מזהים
 קוד ATC:  M01AH02 
 מספר CAS:  162011-90-7
 PubChem:  5090
 ChemSpider:  4911
 
מבנה כימי
רופקוקסיב (Rofecoxib) היא תרופה מקבוצת נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAID). פותחה על ידי חברת מרק בשם המסחרי Vioxx.
משמשת לטיפול בתסמיני דלקת מפרקים ניוונית וכמשכך כאבים. בניגוד לנוגדי דלקת לא סטרואידיים מהדור הישן (כמו אספירין), רופקוקסיב פועלת באופן יותר ספציפי, לכן יש לה פחות תופעות לוואי במערכת העיכול.
התרופה אושרה לשימוש על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקני בשנת 1999, אך הורדה מהמדפים על ידי חברת מרק עצמה בספטמבר 2004, בעקבות חשש מפני סיכון מוגבר להתקף לב במינונים גבוהים. מחזור המכירות השנתי של התרופה עמד על 2.5 מיליארד דולר בארצות הברית בלבד, מה שהופך אותה לאחת התרופות שהיו בשימוש נרחב ביותר שהורדו מהמדפים.
ראו גם

פרשת ויוקס
ריטה זוהר

| --- | --- |

ריטה זוהר עם הבמאי חורחה גורביץ'
 לידה:  16 בינואר 1944  (בת 80) באלטה, ממלכת רומניה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1948
 פרסים והוקרה:  "פרס אופיר" (1990) "פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סלרנו" (1990) "פסטיבל הקולנוע ירושלים" (2009)
 פרופיל ב-IMDb
 
ריטה זוהר (נולדה ב-16 בינואר 1944) היא שחקנית ישראלית, זוכת פרס אופיר על משחקה בסרטו של אברהם הפנר "אהבתה האחרונה של לורה אדלר".
ביוגרפיה

ריטה זוהר נולדה במחנה ריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה, בעיר באלטה בברית המועצות. בשנות ה-50 עלתה לארץ יחד עם אימה וסבתה, אשר שוכנו יחד במחנה דוד.
ביוגרפיה > קריירת משחק

זוהר משחקת בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה מזה כ-55 שנה. התחילה לשחק מגיל ארבע, ובגיל 17 עברה לשחק בתיאטרון הקאמרי ובהצגות בשפת היידיש. בשלב מסוים עברה להתגורר בארצות הברית, שם למדה אצל לי סטרסברג.
בשנת 1984 שיחקה בסרט "אמדאוס" את גברת שלומברג.
לאחר עשור שבו לא שיחקה ולא הופיעה בישראל, ליהק אותה הבמאי אברהם הפנר לתפקיד לורה אדלר בסרטו "אהבתה האחרונה של לורה אדלר" (1990), היא מזוהה עם התפקיד עד היום וזכתה עליו בפרס אופיר בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר". שמונה עשרה שנים מאוחר יותר, שיחקה את התפקיד הראשי בסרטו של חורחה גורביץ' "בדרך אל החתולים" (2011) המבוסס על רומן מאת יהושע קנז. על תפקידה בסרט זה זכתה בפרס המשחק בפסטיבל הקולנוע ירושלים (2009) והייתה מועמדת לפרס אופיר.
חיים אישיים

זוהר מתגוררת כיום בלוס אנג'לס. התחתנה בשנת 1968, היא ובעלה הורים לשלושה.
פרסים

| ארגון | שנה | מקבל | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס אופיר | 1990 | "אהבתה האחרונה של לורה אדלר" | השחקנית הטובה ביותר | זכייה |
| פרס אופיר | 2009 | "בדרך אל החתולים" | השחקנית הטובה | מועמדות |
| פסטיבל הסרטים הבינלאומי של סלרנו | 1990 | "אהבתה האחרונה של לורה אדלר" | השחקנית הטובה ביותר | זכייה |
| פסטיבל הקולנוע ירושלים | 2009 | "בדרך אל החתולים" | השחקנית הטובה ביותר | זכייה |
הערות שוליים

↑  The Holocaust History Project
1 2 3 4 5    ריקי רט, ‏"הבמה היא הבית שלי", בעיתון מקור ראשון, 24 בנובמבר 2021
↑  שלדון טייטלבוים, THE BIZ, באתר לוס אנג'לס טיימס, 23 ביוני 2001 (באנגלית)
| פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | ריטה זוהר (1990) • דפנה רכטר (1991) • ענת וקסמן (1992) • חגית דסברג (1993) • רונית אלקבץ (1994) • חנה אזולאי-הספרי (1995) • לוסי דובינצ'יק (1996) • אסתי זקהיים (1997) • דפנה רכטר (1998) • אוולין קפלון (1999) • טינקרבל (2000) • רונית אלקבץ (2001) • אורלי זילברשץ (2002) • איילת זורר (2003) • דאנה איבגי (2004) • סיגלית פוקס (2005) • אסי לוי (2006) • רונית אלקבץ (2007) • היאם עבאס (2008) • עירית קפלן (2009) • מיה דגן (2010) |  |
| 2011 ואילך | אוולין הגואל (2011) • הדס ירון (2012) • סיון לוי (2013) • דאנה איבגי (2014) • מורן רוזנבלט (2015) • נועה קולר (2016) • שאדן קנבורה (2017) • שרה אדלר (2018) • לירון בן-שלוש (2019) • אלונה איב (2020) • ג'ונא סולימאן (2021) • ריטה שוקרון (2022) • ריימונד אמסלם (2023) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שאול הראל

אין תמונה חופשית
שאול הראל (נולד ב-1937) הוא רופא ילדים ונוירולוג ישראלי, פרופסור לרפואה באוניברסיטת תל אביב. נושאי המחקר העיקריים שלו הם: בעיות בתחום הנוירולוגי וההתפתחותי של ילדים, פיגור בגדילה תוך רחמית והתפתחות המוח.
ביוגרפיה

נולד ב-1937 בשם שרלי הילסברג להורים יוצאי פולין שהיגרו לבלגיה מספר שנים לפני הולדתו. ניצל על ידי המחתרת הבלגית והוועד להגנת היהודים בבלגיה בתקופת השואה. בהיותו בן 5 נותק ממשפחתו והוחבא במקומות שונים בבריסל. אחת ממצילותיו הייתה אנדרה גלן-הרשקוביצ'י. איבד את הוריו, אחיו ואחותו באושוויץ, ובשנת 1949 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער.
הראל סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1966. הוא התמחה ברפואת ילדים במרכז הרפואי תל אביב וקיבל תואר מומחה ב-1971. בין השנים 1971 ל-1975 התמחה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בנוירולוגיית ילדים ומבוגרים ובהתפתחות הילד. הוא עשה השתלמות נוספת באוניברסיטת ואנדרבילט בנשוויל שבטנסי. משנת 1988 התמנה לפרופסור חבר ומשנת 1993 משמש כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב. הראל הוא ממייסדי החברה הישראלית לנוירולוגית ילדים, והיה נשיאה במשך מספר שנים. ב-1998 - נבחר לנשיא האיגוד הבינלאומי לנוירולוגית ילדים. בינואר 2001 זכה בפרס משרד הבריאות על מצוינות ותרומה לרפואה.
בשנת 2009 יצא הסרט הדוקומנטרי "ילדים ללא צל", העוסק בסיפור חייו של הראל.
רדיו וטלוויזיה של סרביה

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  24 במרץ 1929 – הווה (95 שנים) 
 מיקום המטה:  בלגרד 
  
 www.rts.rs
 
רדיו וטלוויזיה של סרביה (בסרבית: Radio Television Srbije) היא חברת רדיו וטלוויזיה ציבורית סרבית. זהו גוף השידור הגדול ביותר באזור יוגוסלביה לשעבר ובבלקן.
היסטוריה > רדיו בלגרד (1929–1948)

בשנת 1929 הוקמה חברת הרדיו "רדיו בלגרד" שהשיקה את ערוץ הרדיו באותו השם. לאחר השקת ערוץ הרדיו השני – "רדיו בלגרד 2", שונה שמו של ערוץ הרדיו "רדיו בלגרד" ל"רדיו בלגרד 1".
היסטוריה > רדיו וטלוויזיה של בלגרד (1958–1990)

בשנת 1958 השיק רדיו בלגרד את ערוץ הטלוויזיה בלגרד. בהמשך הושקה תחנת הרדיו "רדיו בלגרד 3". בשנת 1971, "רדיו וטלוויזיה של בלגרד" השיקה את ערוץ הטלוויזיה "טלוויזיה בלגרד 2" (TVB 2) וערוץ הטלוויזיה בלגרד נקרא בשם "טלוויזיה בלגרד 1" (TVB 1). בשנת 1989 השיקה החברה את ערוץ הנוער TVB 3K.
היסטוריה > רדיו וטלוויזיה של סרביה (מאז 1990)

בשנת 1992 שונה שם הרדיו והטלוויזיה של בלגרד ל"רדיו וטלוויזיה של סרביה" (RTS). שינוי השם השפיע גם על ערוצי הטלוויזיה: TVB 1 הפכה לערוץ RTS B1, בעוד TVB 2 הפכה ל-RTS B2 וערוץ TVB 3K הפכה ל-RTS B3 (האותיות "B" שייצגו את בלגרד, הוסרו משמות ערוצי הטלוויזיה בשנת 1995).
ב-10 ביוני 1999 נסגר ערוץ הטלוויזיה "RTS פרישטינה".
ביולי 2001 התקבל RTS לאיגוד השידור האירופי. ב-5 במאי 2006 נסגר ערוץ הטלוויזיה RTS 3. ב-28 בנובמבר 2008, RTS השיקה את ערוץ הטלוויזיה הדיגיטלית RTS, ב-9 בספטמבר 2009 נחנך RTS HD. בשנת 2015 שונה שם הערוץ הדיגיטלי ל-RTS 3. ב-1 באוקטובר 2018, RTS HD נסגר עקב העברת כל ערוצי הטלוויזיה של RTS לפורמט שידור זה.
ערוצי טלוויזיה ותחנות רדיו > ערוצי טלוויזיה לאומיים בנושאים כלליים

RTS 1 – ערוץ חדשות ומידע.
RTS 2 – ערוץ בידור.
הערוצים זמינים בכל אזורי סרביה ביבשה (שידור דיגיטלית DVB-T2) ב-UHF, בעבר הערוצים נקלטו בשידור אנלוגי (PAL) ב-MV ו-UHF וכטלוויזיה בכבלים, באמצעות לוויין ו-IPTV בשני הערוצים הראשונים.
ערוצי טלוויזיה ותחנות רדיו > ערוצי טלוויזיה בינלאומיים

RTS Svet.
ערוצי טלוויזיה ותחנות רדיו > ערוצים ארציים

RTS 3 – תרבות.
RTS HDi – ערוץ טלוויזיה בהפרדה גבוהה, נסגר בשנת 2018.
ערוצי טלוויזיה ותחנות רדיו > תחנות רדיו ארציות

רדיו בלגרד 1 – כללי.
רדיו בלגרד 2 – תרבות.
רדיו בלגרד 3 – מוזיקה.
רחל ביהם

רחל ביהם (1924, זדונסקה וולה – 1944, אושוויץ) הייתה פעילת מחתרת בגטו לודז'.
ביהם נולדה בעיירה זדונסקה וולה כ-50 ק"מ מלודז'. לגטו לודז' נשלחה בקיץ של שנת 1942 עם אחיה ואחותה. בגטו הייתה חברה באיחוד תנועות הנוער הציוניות "חזית דור בני המדבר", ובמסגרת זו הייתה אחראית על שכבת הנערות.
ב-2 באוגוסט 1944 החל השלב האחרון בחיסול גטו לודז'. היהודים לא ידעו לאן מגרשים אותם וחשדו בגרמנים שניסו לשכנע שזה מעבר למקום עבודה חדש. ב-16 באוגוסט 1944 רחל ומשפחה נשלחו לעלות לרכבת והיא התנדבה לתעד את מסלול הנסיעה, ולהחביא את הפתק בקרון, מתוך מטרה שכאשר יחזרו הקרונות לגטו להטענת קבוצה נוספת של יהודים, יגיעו חבריה אל הפתק וידעו מהו היעד.
לצערה וצערם לא אמר להם השם אושוויץ דבר ולכן לא ידעו להיכן מובילים אותם.
סיפורה מתועד בשיר שחיבר חיים גורי, "רָחֵל ביהם מִלּוֹדְז'", על פזמונו החוזר:
סְעִי רָחֵל עִם הָרַכֶּבֶת וּרְאִי
לְאָן הוֹלֶכֶת הִיא
לְאָן הוֹלֶכֶת הִיא
רות קייזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1909 ברלין
 פטירה:  2010  (בגיל 101 בערך) ישראל
 מקום לימודים:  באוהאוס
 תקופת הפעילות:  1932–1975 (כ־43 שנים)
 תחום יצירה:  הוראה, אריגה
 פרסים והוקרה:  ציון לשבח מטעם קרן אליס דה רוטשילד ירושלים
 
רות קייזר (1909–2010 Ruth Cohn Kaiser) הייתה מעצבת טקסטיל ישראלית, מומחית באריגה על סוגיה – אריגה ידנית, תעשייתית ואמנותית.
ביוגרפיה

קייזר נולדה בברלין וגדלה בעיר קטנה בגרמניה המזרחית. היא למדה עיצוב טקסטיל במסגרת הכשרה מקצועית תיכונית והכשרה מקצועית גבוהה (Sorau/Niederlausitz) בדגש על לימודי אריגה, כולל אריגה ידנית ומכנית, צביעה ואשפרת אריגים. בשנים 1928–1932 למדה בסדנת אריגה בראשות גונטה שטולצל (1897–1983 Gunta Stölzl) בבאוהאוס והשלימה את הדיפלומה של בית הספר. ב-1934, לאחר שנתיים של עבודה בתעשיות הטקסטיל בגרמניה, עלתה לישראל והביאה ידע מקצועי באריגה ובעיצוב אריגה תעשייתית. בהשראת מחלקת האריגה בבאוהאוס, האריגה נחשבה גם בישראל למקצוע ייעודי לנשים. בשנים 1936–1937 עבדה קייזר כמדריכה מקצועית בקואופרטיב גיזה לאריגה ידנית של קיבוץ יגור, שפעל בבית החלוצות בחיפה. בשנים 1937–1939 עבדה כמדריכת אריגה גם בקואופרטיב אריגה בתל אביב, ובמרכז לחינוך והכשרה מקצועית ברחובות, מיסודה של ד״ר מאיה רוזנברג, במסגרת ארגון ויצו.
קייזר הייתה חלק מקבוצת נשים שעלו מאירופה לארץ ישראל בשנים 1933–1939 כשהן בעלות השכלה גבוהה בתחום העיצוב והאריגה, ביניהן גם חנה ברקאי ויוליה קיינר, והמעצבת אריקה קלוגר.
בתקופה זו פעלה בישראל תעשיית טקסטיל במתכונת של מפעלים משפחתיים, כמו מפעל האריגה אטון, מפעל להדפסת בדים Palestine Textile Prints – P.T.P ותשלובת ייצור טקסטיל אתא. במסגרות אלה נעשה עיצוב הבדים על ידי בן משפחה או טכנולוג, והיה נהוג לשחזר דגמים מוכרים מתעשיית הטקסטיל באירופה. מסיבה זו התקשו המעצבות להשתלב בעיצוב טקסטיל לתעשייה, ורובן פעלו כמעצבות לאריגה ידנית, וכמורות ומדריכות אריגה במסגרת פעילות ארגוני נשים להכשרה מקצועית של נשים בארץ ישראל.
בשנת 1951 היגרה קייזר לארצות הברית, עם בעלה הפסיכותרפיסט הלמוט קייזר, שם עבדה מעט כמעצבת אריגים לתעשייה. עם פטירתו חזרה לישראל, ובשנת 1962 החליפה את יוליה קיינר כראשת המחלקה ללימודי אריגה בבצלאל החדש. היא כיהנה בתפקיד שבע שנים, עד סגירת המחלקה בשנת 1969. בשנת 1974 לימדה אריגה במכללת שנקר במשך שנה אחת.
בין תלמידותיה: יהודית כץ, מעצבת טקסטיל בוגרת בצלאל בשנת 1969, מורה לאריגה, מעצבת אריגים לתעשייה, ואמנית אריגה.
תערוכות וציונים לשבח

1964- תערוכת יחיד "שטיחים באריגת טפסטרי", בבית הנכות הלאומי בצלאל ירושלים (1906–1965).
1972- תערוכה ותצוגה מתחלפת, בית אות המוצר, ירושלים.
1975- תערוכה קבוצתית "עבודות בחוט" שאצר איזיקה גאון במוזיאון ישראל.
1989- ציון לשבח מטעם קרן אליס דה רוטשילד ירושלים.
הערות שוליים

↑  Droste, Magdalena (Hrsg.) ., Gunta Stölzl. Weberei am Bauhaus und aus eigener Werkstatt, Berlin: Bauhaus-Archiv, 1987
↑  רעות ברנע, מגלים אוצרות // יובל עציוני, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2022-12-19
↑  סיגל דוידי, בונות ארץ חדשה, אדריכליות וארגוני נשים בתקופת המנדט, למדא: האוניברסיטה הפתוחה, 2020
↑  יובל עציוני, שבעה בדים, שבע דמויות מפתח בתולדות תרבות טקסטיל בישראל., [טליה טוקטלי עורכת], 1280, כתב עת לתרבות חומרית, עמותת אמנים יוצרים בישראל. גיליון 45, 2023
↑  יובל עציוני, סיפורי בדים: מבט נרטיבי על סיפורם של מעצבי טקסטיל בישראל תוך מיקוד בשנים 1993- 1970. עבודת גמר לקבלת תואר M.Ed., סמינר הקיבוצים, המכללה לטכנולוגיה ולאמנויות, הפקולטה לאמנויות., 2015
↑  עפרת, ג' (1987), ירושלים: בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, בצלאל החדש 1935-1955
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רות קייזר".
חזית בניין בצלאל החדש בירושלים
שון מונסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 באפריל 1982 (בן 42) בריוויל, ארצות הברית 
 עמדה:  פאוור פורוורד 
 גובה:  2.05 מטרים
 
שין "שון" מונסון (אנגלית: Sean "Shawn" Munson; נולד ב-27 באפריל 1982 בבריוויל, מערב וירג'יניה) הוא כדורסלן עבר ישראלי-אמריקאי. מונסון משחק בעמדת הסנטר ומתנשא לגובה של כ-205 סנטימטרים.
חייו

מונסון, החל בקריירת המכללות, כאשר שיחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת לפאייט בתחרויות של פטריוט ליג ובמקביל למד לתואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב. בעונתו הראשונה, באוניברסיטה, רשם ממוצעים של כ-9.5 נקודות ו-6 כדורים חוזרים, שלא עזרו לקבוצתו להעפיל למשחקי ההצלבה של הדיוויז'ן ה-1 של ליגת המכללות. בשנת 2001 עבר לאוניברסיטת וגנר, עימה שיחק במשך שתי עונות.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, שיחק מונסון במספר קבוצות מהליגות החצי מקצועניות של ארצות הברית (ביניהן בליגת ה-USBL) במשך שנתיים.
במהלך שנת 2005, מונסון התגייר.
בתחילתה של עונת 2005/06, מונסון, עזב את ארצות הברית וחתם במדיה של הקבוצה הלוקסומבורגית, הכוכב השחור מארסק, עימה זכה באליפות לוקסמבורג. לאחר עונה אחת, עבר אל שורותיה של הפועל גלבוע/עפולה. לאחר עונה אחת, מונסון עזב את הקבוצה ועבר אל בני השרון, לאחר שלא קיבל דקות משחק במדי גלבוע/עפולה. בשנת 2009 פרש ממשחק פעיל וייסד חברת טיולים בשם "Virginia River Trips" שיושבת בווייט פוסט, וירג'יניה.
הערות שוליים

↑  דנה סידי, הגיעה עונת המונסון, באתר ynet, 14 בדצמבר 2007
↑  דנה סידי, בני השרון החתימה את שון מונסון, באתר ynet, 13 באוגוסט 2007