stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולורדו (נהר)
אגן הניקוז

אגן הניקוז של נהר הקולורדו משתרע על שטח של 640,000 קילומטרים רבועים של דרום-מערב אמריקה הצפונית, השביעי בגודלו ביבשת. כ-618,000 קילומטרים רבועים או 97% מכלל שטח אגן הניקוז שוכנים בארצות הברית. הנהר ויובליו מנקזים את מרבית מערבן של המדינות קולורדו וניו מקסיקו, דרום-מערב ויומינג, מזרח ודרום יוטה, דרום מזרח נבדה וקליפורניה, וכמעט את כל אריזונה. האזורים המנוקזים במקסיקו, בתוך באחה קליפורניה וסונורה, קטנים מאוד ואינם תורמים נגר בר מדידה. מרבית האגן צחיח, והוא בתחומי המדבריות סונורה ומוהאבי והמרחבים של רמת קולורדו, אם כי שטחי יערות משמעותיים שוכנים בהרי הרוקי, ברמות קאיבאב, אקווריוס ומרקאגנט בדרום יוטה ובצפון אריזונה, בשולי מגיון במרכז אריזונה, בכמה רכסי הרים קטנים ובאיי שמיים. האגן משתרע מגובה פני הים במפרץ קליפורניה ועד גובה של 4,365 מטרים בפסגת אנקומפגרה בקולורדו, כשממוצע הגובה לכל אורך הנהר הוא 1,700 מטרים.
האקלים בשטח אגן הניקוז מגוון; הטמפרטורה החודשית הממוצעת הגבוהה היא 25.3°C באגן העליון ו-33.4°C באגן התחתון, והטמפרטורה החודשית הממוצעת הנמוכה היא 3.6°C- ו-8.9°C בהתאמה. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 164 מילימטרים ונעה בין יותר מ-1,000 מילימטרים בחלק מהאזורים בהרי הרוקי ל-15 מילימטרים בלבד בחלק המקסיקני של הנהר. האגן העליון מקבל את המשקעים בצורת שלג וגשם בחורף ובתחילת האביב, בעוד שהמשקעים באגן התחתון יורדים בעיקר כגשמים חזקים אך נדירים במהלך סופות הרעמים הקיציות שמקורן במונסון של אמריקה הצפונית.
נכון ל-2010 התגוררו 12.7 מיליון איש באגן הנהר קולורדו. האזורים המטרופוליטניים הגדולים ביותר באגן הניקוז הם פיניקס באריזונה ולאס וגאס בנבדה. צפיפות האוכלוסייה גבוהה גם לאורך החלק התחתון של נהר הקולורדו מסכר דייוויס דרומה, כשהערים העיקריות הן בולהד סיטי, לייק האווסו סיטי ויומה. מרכזי אוכלוסייה משמעותיים אחרים באגן כוללים את טוסון באריזונה, סנט ג'ורג' ביוטה וגראנד ג'נקשן בקולורדו. אוכלוסיית המדינות באגן הנהר קולורדו צומחת בקצב שהוא בין הגבוהים בארצות הברית. האוכלוסייה של נבדה לבדה צמחה ב-66% בין השנים 1990 ל-2000 ובמקביל גדלה אוכלוסיית אריזונה ב-40%.
אגן הניקוז של נהר הקולורדו גובל באגני ניקוז עיקריים רבים של אמריקה הצפונית. קו פרשת המים של אמריקה מהווה חלק גדול מן הגבול המזרחי של אגן הניקוז, כשהוא מפריד בינו לבין אגני הניקוז של הנהרות ילוסטון ופלאט – שניהם יובלים של הנהר מיזורי – בצפון מזרח, וממקורותיו של הנהר ארקנסו במזרח. הן המיזורי והן הארקנסו הם חלק ממערכת הנהר מיסיסיפי. דרומה משם גובל אגן הקולורדו באגן הניקוז של הריו גראנדה, שכמו המיסיסיפי זורם למפרץ מקסיקו, כמו גם סדרה של אגני ניקוז סגורים בדרום-מערב ניו מקסיקו ובקצה הקיצוני של דרום מזרח אריזונה.
בקטע קצר גובל אגן הניקוז של הקולורדו באגן הניקוז של הנהר סנייק, יובל של הנהר קולומביה, ברכס וינד ריוור של מערב ויומינג. דרומית מערבית משם, קו פרשת המים הצפוני של אגן הקולורדו עוקף את הקצה של האגן הגדול, כשהוא גובל באגני הניקוז הסגורים של ימת המלח הגדולה והנהר סווייר במרכז יוטה, ואגנים סגורים נוספים בדרום יוטה ונבדה. מערבה בקליפורניה גובל אגן הניקוז של הנהר קולורדו באגני ניקוז סגורים במדבר מוהאבי, שהגדול בהם הוא אגן הניקוז של ימת סלטון צפונית לדלתה של הנהר קולורדו. בדרום, גובלים אגני הניקוז של הנהרות סונויטה (Sonoyta), קונספסיון (Concepción) ויאקי, שכולם נשפכים למפרץ קליפורניה, באגן הניקוז של הקולורדו.
גאולוגיה

עד תור הקרטיקון, לפני כ-100 מיליון שנים, היה רוב החלק המערבי של אמריקה הצפונית שקוע תחת מי האוקיינוס השקט. כוחות טקטוניים מהתנגשות לוח פרלון בלוח הצפון-אמריקאי הרימו את הרי הרוקי בתקופה שלפני 75 ל-50 מיליון שנים באירוע יוצר ההרים הידוע כאורוגנזה הלרמידית. הקולורדו נוצר לראשונה כפלג הזורם מערבה והמנקז את החלק הדרום-מערבי של הרכס. התרוממות זו הסיטה גם את הנהר גרין ממסלולו המקורי שבו זרם אל נהר המיסיסיפי, מערבה לעבר הקולורדו. לפני 30 עד 20 מיליון שנים הובילה פעילות געשית הקשורה לאורוגנזה להתפרצות האיגנימבריט של אמצע השלישון, שיצרה תצורות קטנות יותר דוגמת הרי צ'יריקאווה באריזונה והשקיעה כמויות מסיביות של אפר ושברים געשיים באזור האגן. רמת קולורדו החלה להתרומם במהלך האאוקן, בין לפני 55 ל-34 מיליון שנים, אבל הגיעה לגובהה הנוכחי רק לפני כ-5 מיליון שנים, בערך באותו הזמן שבו קבע נהר הקולורדו את מסלולו הנוכחי למפרץ קליפורניה.
לוח הזמנים של היווצרות המסלול הנוכחי של הקולורדו והגרנד קניון ורצף האירועים אינם ודאיים. לפני שמפרץ קליפורניה נוצר בין לפני 12 ל-5 מיליון שנים בתהליכי שבירה לאורך הגבול בין הלוח הצפון אמריקאי ללוח הפסיפי, זרם הקולורדו מערבה לשפך באוקיינוס השקט, קרוב לוודאי למפרץ מונטריי במרכז חופה של קליפורניה, תוך יצירת הקניון התת-ימי של מונטריי. התרוממות הרי סיירה נבדה החלה לפני 4.5 מיליון שנים, וגרמה להסטה של מסלול הקולורדו כלפי מפרץ קליפורניה. ככל שהתקדמה התרוממות רמת קולורדו בין לפני 5 ל-2.5 מיליון שנים, שמר הנהר על מסלולו המקורי (נחל קודמני), התחתר לעומק וחצב את הגרנד קניון. לשמירה על המסלול הקודמני היה תפקיד חשוב בעיצוב תוואי נוף יוצאי דופן באגן הניקוז, כדוגמת חציית עמק פרדוקס בקולורדו על ידי הנהר דולורס, והמעבר שחצב הנהר גרין בהרי יואינטה ביוטה.
משקעים שנישאו מהרמה כסחף בנהר הקולורדו יצרו דלתה נרחבת הבנויה מיותר מ-42,000 קילומטרים מעוקבים של חומר שסכר את החלק הצפוני של המפרץ לפני כמיליון שנים. המים שנותרו צפונית לסכר שנותק ממי המפרץ, התאדו בסופו של דבר ויצרו את שקע סלטון, שעומקו הגיע עד 79 מטרים מתחת לפני הים. מאז שינה הנהר את מסלולו לתוך שקע סלטון לפחות שלוש פעמים ויצר בו את ימת קאווייה, שבגודלה המקסימלי הציפה את העמק עד העיר אינדיו של ימינו. הימה התאדתה לחלוטין 50 שנים לאחר שהנהר שב ושינה את מסלולו לעבר המפרץ. ניתן להתייחס לימת סלטון של ימינו כאל מקבילה מודרנית של ימת קאווייה, אם כי בקנה מידה קטן בהרבה.
בין לפני 1.8 מיליון שנים ללפני 10,000 שנים, זרמו קילוחי בזלת מסיביים מהשדה הגעשי יואינקארט בצפון אריזונה וסכרו את נהר הקולורדו בתוככי הגרנד קניון. נוצרו לפחות 13 סכרי לבה, שהגדול בהם היה בגובה 690 מטרים ומאחוריו נוצר אגם באורך של כ-800 קילומטרים שהגיע עד לקרבת העיירה מואב ביוטה של ימינו. היעדר מרבצי משקעים שמצטברים בדרך כלל באגמים סגורים, לאורך קטע זה של נהר הקולורדו, מעיד שמרבית הסכרים לא שרדו יותר מכמה עשרות שנים לפני שהתמוטטו ונשטפו. התמוטטות סכרי הלבה שנגרמה על ידי סחיפה, דליפות וקוויטציה גרמו לשיטפונות קטסטרופליים, שככל הנראה היו בין הגדולים ביותר שהתרחשו בארצות הברית, שווי ערך לשיטפונות מיזולה שהתרחשו בצפון-מערב ארצות הברית של ימינו בפליסטוקן. מיפוי של המשקעים מהשיטפונות מעיד כי נחשולים בגובה של עד 210 מטרים עברו בגרנד קניון. והגיעו לשיאי ספיקה של 480,000 מטרים מעוקבים בשנייה.
היסטוריה > התיישבות אמריקנים > המחלוקת על שמו של חלקו העליון של נהר הקולורדו

עד 1921 היה קרוי חלקו העליון של נהר הקולורדו מעל למפגש עם הנהר גרין ביוטה במגוון שמות. האבות הספרדים הפרנציסקנים דומינגס ואסקלנטה כינו אותו ריו סן רפאל (Rio San Rafael) ב-1776. במהלך אמצע המאה ה-19 היה קטע הנהר בין הנהר גניסון לנהר גרין קרוי בשם הנהר גרנד (Grand River). הנהר מעל לשפך של נהר הגניסון אליו קיבל מגוון שמות: נהר בנקרה (Bunkara), "המזלג הצפוני של הנהר גרנד" (North Fork of the Grand River), הנהר בלו (Blue River) והנהר גרנד. השם האחרון לא הפך לשם המקובל עד שנות ה-70 של המאה ה-19.
ב-1921 הגיש אדוארד טיילור (Edward Thomas Taylor‏; 1858–1941), אחד מנציגי קולורדו בקונגרס של ארצות הברית, בקשה ל"ועדת הקונגרס על סחר בין מדינתי וסחר חוץ" (Congressional Committee on Interstate and Foreign Commerce), כיום ועדת הקונגרס לאנרגיה ומסחר, לשנות את שם הנהר מנהר גרנד לנהר קולורדו. טיילור ראה את העובדה שהנהר קולורדו מתחיל מחוץ לגבול מדינתו כ"תועבה". ב-25 ביולי הפך שינוי השם לרשמי בהחלטה מספר 460 המשותפת לשני בתי הקונגרס, למרות התנגדויות של נציגים מוויומינג, יוטה והסקר הגאולוגי של ארצות הברית, שציינו שהנהר גרין ארוך הרבה יותר ואגן הניקוז שלו גדול יותר מאשר אגן הניקוז של הגרנד בנקודה בה נפגשו, אף שהגרנד תרם יותר מים לנהר המשותף.
מפעלים הנדסיים ופיתוח > פיתוח האגן העליון בשנים 1970-1950

למעט קולורדו, שאר המדינות באגן העליון של נהר הקולורדו נשארו יחסית בלתי-מפותחות בעשורים הראשונים של המאה ה-20 והשתמשו בחלק קטן מהמים שהוקצבו להם בהסכם נהר הקולורדו. צריכת המים גברה משמעותית בשנות ה-50 של המאה ה-20, ומים נוספים הוסטו מאגן הנהר קולורדו מזרחה אל רצועת הערים שלרגלי רכס הרוקי, לאזור סולט לייק סיטי ביוטה ולאגן הריו גראנדה בניו מקסיקו. מיזמים אלו כללו את מנהרת רוברטס (Roberts Tunnel) שהושלמה ב-1956, ומובילה מדי שנה 78 מיליון מטרים מעוקבים של מים מהנהר בלו לעיר דנוור. ומיזם פריינגפן-ארקנסו, המוביל 85.4 מיליון מטרים מעוקבים של מים מהנהר פריינגפן (Fryingpan River) לאגן הנהר ארקנסו מדי שנה. בלא תוספת של אגירת מים באגן העליון, לא הייתה ודאות שמדינות האגן העליון היו מסוגלות להשתמש בכל הכמות של המים שהוקצבה להם בהסכם נהר הקולורדו. היה קיים גם החשש שבצורת תפגע ביכולת של האגן העליון לספק את כמות המים השנתית של 9.3 מיליארד מטרים מעוקבים מעבר לליז פרי, כפי שנקבע בהסכם. חוק בקונגרס ב-1956 סלל את הדרך למיזם אגירת מי נהר הקולורדו, שכלל הקמת סכרים גדולים על הנהרות קולורדו, גרין, גניסון וסן חואן.
הטיוטות הראשונות של מיזם אגירת מי נהר הקולורדו כללו הקמת שני סכרים על הנהר גרין בתוך פארק אקו, חלק מהמונומנט הלאומי דינוזאור, צעד שספג ביקורת הן משירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית והן מקבוצות ארגוני איכות הסביבה דוגמת מועדון סיירה. ההתנגדויות לסכרים היו בקנה מידה לאומי ולשכת הטיוב ביטלה את התוכניות לסכרים במונומנט הלאומי דינוזאור בתמורה להקמת סכר בקניון פליימינג (Flaming Gorge Dam) ולהגבהת הסכר המתוכנן בקניון גלן. ההתנגדות המפורסמת להקמת סכר קניון גלן, המרכיב העיקרי במיזם אגירת מי הקולורדו, לא צברה תאוצה עד שהבנייה הייתה כבר בעיצומה. הסיבה לכך הייתה מיקומו המבודד של קניון גלן ושמרבית הציבור האמריקני אפילו לא ידע על קיומו של הקניון המרשים. המעטים שידעו טענו כי לקניון ערך נופי גדול בהרבה מפארק אקו. מנכ"ל מועדון סיירה, דייוויד ברואר נאבק בסכר במהלך הקמתו ובמשך שנים רבות אחר כך ועד מותו בשנת 2000. ברואר האמין בכל לבו כי היה אחראי אישית לכישלון למנוע את הצפת קניון גלן, וקרא לכך "השגיאה החמורה ביותר, החטא הגדול ביותר".
מפעלים הנדסיים ופיתוח > תוכנית המים של דרום-מערב הפסיפיק

בסופו של דבר גברו הגידול בחקלאות והביקוש למים של הערים באריזונה על יכולת הקיבולת של הנהרות המקומיים. החששות ממחסור במים הובילו ליצירת תוכנית המים של דרום-מערב הפסיפיק (Pacific Southwest Water Plan) בשנות ה-50 של המאה ה-20, שמטרתה יצירת מיזם שיאפשר לאריזונה לנצל את כל ההקצבה בת 3.36 מיליארד מטרים מעוקבים שקיבלה בהסכם. הגרסה המקורית של התוכנית הציעה להטות מים מהנהר טריניטי בצפון קליפורניה על מנת לצמצם את התלות של דרום קליפורניה בקולורדו, ובתמורה לאפשר לשאוב יותר מים למרכז אריזונה. בשל האנרגיה הרבה שנדרשה כדי לשאוב את מי נהר הקולורדו לאריזונה, כללה התוכנית הצעות להקמת סכרים הידרואלקטריים בקניון ברידג' (Bridge Canyon Dam), ובקניון מרבל שהיו אמורים להציף חלקים גדולים של הקולורדו בתוך הגרנד קניון ולצמצם את כמות המים בשאר חלקי הערוץ. כשתוכניות אלו התפרסמו פעלה בהצלחה התנועה לאיכות הסביבה, שעדיין לא התאוששה מהמחלוקת סביב קניון גלן, לטרפד את התוכנית. כתוצאה, הוסרו הסכרים בגרנד קניון מסדר היום של התוכנית, והגבולות של הפארק הלאומי גרנד קניון הורחבו במטרה לסכל כל פיתוח נוסף באזור. את האנרגיה החסרה השלימו באמצעות בניית תחנת כוח פחמית בשמורת הנאוואחו סמוך לפייג' באריזונה ב-1976. המיזם שהוקם בסופו של דבר, מיזם מרכז אריזונה, משקה שטח חקלאי של 3,400 קילומטרים רבועים ומספק מים לצריכה עירונית ליותר מ-5 מיליון תושבים מפיניקס ועד טוסון.
מפעלים הנדסיים ופיתוח > השלכות סביבתיות > מזכר 319

במאה ה-21 החל עניין מחודש בהשבת זרם מים מוגבל לדלתה. ב-20 בנובמבר 2012 נחתם, במסגרת הוועדה הבינלאומית לגבולות ומים של ארצות הברית ומקסיקו, הסכם שכונה "מזכר 319" ("Minute 319") שעדכן את חוק הנהר על מנת להתייחס לשאלה כיצד תושפע חלוקת המים השנתית בנפח 1.9 מיליארד מ"ק שהוקצבו למקסיקו מתנאים של בצורת או של עודף במים. בתנאים של עודף מים (כשפני אגם מיד מעל לגובה של 349 מטרים מעל פני הים) תוגדל הזרמת המים למקסיקו ב-49 מיליון מ"ק. במקרים שגובה פני האגם גבוהים יותר יוגדלו מכסות המים למקסיקו בצורה פרוגרסיבית עד לתוספת מקסימלית של 250 מיליון מ"ק לשנה. בנוסף התחייבה ארצות הברית לסייע ב-21 מיליון דולרים לתקן את תעלות ההשקיה בעמק מקסיקלי על מנת למנוע דליפה ולחסוך במים. מזכר זה מאפשר לשחרר בממוצע 56 מיליון מ"ק לדלתה. המים ישוחררו לדלתה הן כזרם קבוע שנתי, והן כ"פעימת זרם" (pulse flow) באביב שנועדה לחקות את הזרימה המקורית של הנהר בעקבות הפשרת השלגים. פעימת הזרם הראשונה, שחרור של 130 מיליון מ"ק במשך 8 שבועות, החלה ב-21 במרץ 2014 במטרה להחיות 9.5 קילומטרים רבועים של אדמות ביצה. פעימה זו הגיעה לים ב-16 במאי 2014, בפעם הראשונה זה 16 שנים שמים כלשהם זרמו מהקולורדו לאוקיינוס, פעולה שזכתה לשבחים כ"ניסוי בעל משמעות אקולוגית ופוליטית היסטורית" ונקודת ציון בשיתוף הפעולה בין ארצות הברית למקסיקו בשימור הטבע. עם סיום הפעימה הוחל בשחרור קבוע של 64 מיליון מ"ק במשך שלוש השנים הבאות, כמות המהווה רק אחוז קטן מאוד מהספיקה של הנהר לפני שהוקמו עליו הסכרים.
מפעלים הנדסיים ופיתוח > עתיד לא בטוח

כשנוסח הסכם נהר הקולורדו בשנות ה-20 של המאה ה-20, הוא היה מבוסס על פחות מ-30 שנים של מדידות שהגיעו למסקנה שהספיקה השנתית של הנהר בליז פרי היא 21.6 מיליארד מ"ק מים. מחקרים מודרניים המבוססים על טבעות עצים גילו ששלושים שנים אלו היו קרובות לוודאי הגשומות ביותר בתקופה של 500 עד 1,200 השנים האחרונות והספיקה השנתית הטבעית הממוצעת לאורך זמן בליז פרי היא ככל הנראה 16.7 מיליארד מ"ק, בהשוואה לזרם הטבעי בשפך 20.1 מיליארד מ"ק. משום כך הוקצבו למשתמשים יותר מים ממה שבפועל זורם בנהר. שנות בצורת החריפו את בעיית הקצבת היתר של המים. כולל הבצורת בשנות ה-50 של המאה ה-20 שבמהלכן היו כמה שנים רצופות של ספיקה נמוכה במיוחד המשמשות לעיתים קרובות בתכנון של "התסריט הגרוע ביותר".
הבצורת המתועדת החמורה ביותר החלה בתחילת המאה ה-21, שבה הזרימה בנהר הגיעה לרמה רגילה או מעליה רק בארבע שנים בין שנת 2000 לשנת 2012. המים במאגרים הראשיים באגן צנחו לשפל חסר תקדים. כשאגם פאוול התכווץ לכדי שליש מהקיבולת שלו בתחילת 2005, הרמה הנמוכה ביותר שנרשמה מאז שהמאגר החל להתמלא ב-1969. אגן הניקוז חווה מגמת התחממות, שאליה נלוו הפשרת שלגים מוקדמת והצטמצמות המשקעים. מחקר מ-2004 הראה שצמצום שבין 1% ל-6% של המשקעים יוביל לירידה בכמות הנגר ב-18% עד שנת 2050. האחסון הממוצע של המאגרים קטן בלפחות 32%, תוך כדי פגיעה באספקת המים לאזור ובייצור החשמל. מחקר שנערך על ידי מכון סקריפס לאוקיינוגרפיה ב-2008 ניבא שהן אגם מיד והן אגם פאוול ניצבים בפני סיכוי סביר של הצטמצמות המים לרמה שתמנע שימוש באגם או "בריכה מתה" עד 2021 אם ימשכו המגמות הנוכחיות של התייבשות וקצב השימוש במים.
בשלהי 2010 הצטמצם אגם מיד עד לגובה של כ-2.5 מטרים מעל גובה "אזהרת בצורת", רמה שבה אריזונה ונבדה יהיו חייבות לקצוב את המים כפי שהותווה בהסכם נהר הקולורדו. למרות זרימה מעל הממוצע ב-2011 שהגביהה את המאגר הענק ביותר מ-9 מטרים. תנאי בצורת קיצונית חזרו ב-2012 וב-2013. רמות המים במאגרים היו כל כך נמוכות בתחילת שנת 2014 ולשכת הטיוב נאלצה לצמצם את שחרור המים מאגם פאוול ב-925 מיליון מ"ק – הפעם הראשונה שבוצע צמצום בסדר גדול כזה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר אגם פאוול התמלא לראשונה. עקב כך צנח אגם מיד שבהמשך לשפל הגדול ביותר בתולדותיו מאז 1937, כאשר התמלא לראשונה. פיתוח מהיר וצמיחה כלכלית מסבכים עוד יותר את נושא אספקת המים המובטחת, בייחוד בקדימות בזכויות המים שיש לקליפורניה על אלו של נבדה ואריזונה. במקרה של צמצום באספקת המים, יצטרכו נבדה ואריזונה לסבול קיצוצים חריפים לפני שיחול קיצוץ בהקצבה של קליפורניה, הגדולה מההקצבה של שתי המדינות ביחד.אף שיושמו צעדים קפדניים לשימור המים, הסיכון של מחסור חריף במים באגן הנהר קולורדו ממשיך לגדול מדי שנה.
לאחר כמות שלג נמוכה בהרבה מהממוצע בשנת 2018, העריכו מומחי לשכת הטיוב את הסיכויים להצהרה רשמית על מחסור בשנת 2020 ב-52%, ב-2021 ב-64% וב-2022 ב-68%. ביולי 2021, לאחר שני חורפים יבשים במיוחד, ירדו פני אגם פאוול לרמתם הנמוכה ביותר מאז 1969 כאשר המאגר התמלא לראשונה. בתגובה, החלה לשכת הטיוב לשחרר מים ממאגרים במעלה הזרם על מנת להשאיר את אגם פאוול מעל הרמה המינימלית לייצור אנרגיה הידרואלקטרית. אגם מיד ירד לרמה שצפויה לגרום לקיצוצים פדרליים באספקת המים באריזונה ובנבדה בפעם הראשונה בהיסטוריה, והוא צפוי להמשיך לרדת עד 2022. ב-16 באוגוסט 2021 הודיעה קמיל טוטון, סגנית מנכ"ל לשכת הטיוב, על החלטה על קיצוצים של מכסות המים לחקלאים באריזונה ובנבדה בתחילת 2022 בשל ירידת מי אגם מיד לשפל הגדול ביותר בתולדותיו.
צמחייה ובעלי חיים

נהר הקולורדו ויובליו מזינים חגורות נרחבות של צמחיית גדות הנחלים כשהם חוצים את אזורי המדבר הצחיחים שבאגן הניקוז. אף שגדות הנחלים מייצגות רק חלק קטן מהאגן והושפעו ממפעלי ההנדסה ותעלות ההטיה במקומות רבים, יש בהם את המגוון הביולוגי הגדול ביותר מכל בית גידול אחר באגן. אזורי צמחיית הגדות הבולטים ביותר לאורך הנהר הם האזורים בקולורדו התחתון מעבר לסכר דייוויס. בייחוד בדלתה של נהר הקולורדו, שבה צמחיית הגדות מהווה בית גידול ל-358 מינים של עופות למרות הצמצום בזרימת מים מתוקים וצמחים פולשים דוגמת מין אשל (Tamarix ramosissima). הקטנת שטח הדלתה גם מאיימת על בעלי חיים דוגמת היגוארים ודולפין הוואקיטה, האנדמי למפרץ. הפיתוח האנושי של נהר הקולורדו גם עזר ליצור אזורי צמחיית גדות חדשים באמצעות מניעת שיטפונות, בייחוד בגרנד קניון.
יותר מ-1,600 מינים של צמחים גדלים באגן הניקוז של הקולורדו, החל בלראה משולשת, קקטוס סגווארו ועץ יהושע של מדבריות סונורה ומוהאבי וכלה ביערות של הרי הרוקי ורמות אחרות, שבהם העצים העיקריים הם אורן הזפת, אשוח תת-אלפיני, אשוח דאגלס ואשוחית אנגלמן. לפני שהחלו לחטוב עצים במאה ה-19 היה שפע של יערות במקומות הגבוהים שהשתרעו דרומה עד לגבול ארצות הברית-מקסיקו, ונגר מאזורים אלו הזין חבורות עשב שופעות בעמקי הנהרות. בכמה מהאזורים הצחיחים של אגן הניקוז, כדוגמת עמק הנהר גרין בחלקו העליון בוויומינג, הפארק הלאומי קניונלנדס ביוטה ועמק הנהר סן פדרו באריזונה וסונורה, היו שטחים נרחבים של עשב שבהם רעו יונקים גדולים דוגמת הביזון האמריקאי והאנטילוקפרה האמריקנית עד לשנות ה-60 של המאה ה-19. בסמוך לטוסון באריזונה, "היכן שכיום יש רק מדבר אבק דק יבש, העשב הגיע פעם לגובה של אדם על גב סוס."
הנהרות והנחלים באגן הקולורדו היו פעם ביתם של 49 מינים מקומיים של דגים, שמהם 42 היו אנדמיים. מפעלי הנדסה וויסות הזרימה בנהר הובילו להכחדה של ארבעה מינים ולצמצום חמור באוכלוסיות של 40 מינים. בין הדגים המצויים בסיכון גבוה Gila elegans (באנגלית Bonytail chub)‏, Gila cypha (באנגלית humpback chub) וקרפיון זאב קולורדו ממשפחת הקרפיוניים ו-Xyrauchen texanus‏ (razorback sucker) ממשפחת Catostomidae, כולם ייחודיים למערכת נהר הקולורדו ומותאמים היטב לתנאי המים העשירים בטין ולתנודות בקצב הזרימה. מים צלולים וקרים שמשוחררים מתחתית הסכרים שינו באופן משמעותי את מאפייני בית הגידול למינים אלו ולמיני דגים אחרים באגן הנהר קולורדו. 40 מינים נוספים שקיימים כיום בנהר, במיוחד הטרוטה החומה הוחדרו למערכת הקולורדו במהלך המאה ה-19 וה-20, בייחוד עבור ספורט דיג חובבים.
פעילות נופש

נהר הקולורדו התפרסם בשל האשדות והקניונים הדרמטיים שלאורכו ולכן הוא אחד מנהרות המים הלבנים המבוקשים ביותר בארצות הברית, וקטע הנהר שבגרנד קניון, שעליו שטים יותר מ-22,000 אנשים מדי שנה, כונה "הסבא של מסעות הרפטינג" ("granddaddy of rafting trips"). מסעות השיט בגרנד קניון מתחילים בדרך כלל בליז פרי ומסתיימים בנחל דיאמונד קריק (Diamond Creek) או באגם מיד, ונמשכים בין יום ל-18 ימים במסעות השיט המסחריים ובין יומיים ל-25 ימים במסעות פרטיים. קשה מאוד לארגן מסעות שיט פרטיים משום ששירות הפארקים הלאומיים מגביל את התנועה בנהר במטרה להגן על הסביבה. מי שבכל זאת מבקש לארגן מסע כזה עלול להמתין יותר מעשר שנים להזדמנות כזו.
כמה קטעים אחרים של הנהר ויובליו פופולריים לביצוע רפטינג על מים לבנים, וברבים מהם פועלות חברות מסחריות. קניון קטרקט של הקולורדו וקטעים רבים של היובלים במקורות הנהר עמוסים אפילו יותר מהגרנד קניון, וכ-60,000 נופשים שטים מדי שנה בקטע בן 7 קילומטרים מעל היישוב הקטן רדיום (Radium) בקולורדו. חלקו העליון של הקולורדו כולל רבים מהאשדות המאתגרים ביותר, כולל אלו בקניון גור (Gore Canyon), הנחשבים כל כך מסוכנים עד ש"השיט איננו מומלץ". קטע נוסף של הנהר מעל מואב, המכונה כ"היומי" ("Daily") של הקולורדו או "קטע מגדלי הדייגים" ("Fisher Towers Section") הוא קטע המים הלבנים העמוס ביותר ביוטה, עם יותר מ-77,000 מבקרים בשנת 2011 לבדה. גם האשדות בקניונים גריי (Gray) ודסוליישן (Desolation) של הנהר גרין והקטע הקל יותר בפארק המדינתי גוזנקס של נהר סן חואן התחתון הם קטעים חביבים על שייטים.
אחד עשר פארקים לאומיים של ארצות הברית שוכנים באגן הניקוז של הקולורדו: ארצ'ס, הקניון השחור של הגניסון, קניונלנדס, ברייס קניון, קפיטול ריף, גרנד קניון, מסה ורדה, פטריפייד פורסט, הרי הרוקי, סגווארו וציון, ובנוסף יערות לאומיים, פארקים מדינתיים ואזורי נפש רבים. טיולים רגליים, תרמילאות, מחנאות, סקי ודיג הם בין אפשרויות הנופש הרבות שאזורים אלו מציעים. ספורט הדיג הצטמצם בנחלים רבים באגן הניקוז, בייחוד בהרי הרוקי, בשל מים עודפים מזוהמים מפעילות של מכרות ומחקלאות שזרמו לנחלים.
מאגרי המים העיקריים שעל הקולורדו הם יעדי תיירות פופולריים בקיץ. מגורים בבתי סירות וסקי מים הם פעילויות נפוצות באגמים מיד, פאוול, הוואסו ומוהאבי כמו גם במאגר נקיק פליימינג ביוטה ובוויומינג ובאגם נאוואחו בניו מקסיקו וקולורדו. באגם פאוול ובאזור הנופש הלאומי קניון גלן שסביבו ביקרו יותר מ-2 מיליון מבקרים בשנה נכון ל-2007, בעוד שקרוב ל-7.9 מיליון איש ביקרו באגם מיד ובאזור הנופש הלאומי אגם מיד ב-2008. תעשיית הנופש בנהר הקולורדו מעסיקה כרבע מיליון איש ותורמת 26 מיליארד דולר מדי שנה לכלכלת דרום-מערב ארצות הברית.
ביאורים

↑  באנגלית Braided stream, פרופסור שלמה שובאל מגדיר מונח זה כ"זרם מפוזר, תנועת מים באפיק נהר שנראית כרשת של נתיבים רדודים המתאחדים ומתפלגים חליפות בשעה שהם מתפתלים בין שרטונות."
↑  נתוני הספיקה הם עבור הנהר גרין כ-190 קילומטרים מהשפך לקולורדו. מד הספיקה בנקודה זו מודד זרם מאגן ניקוז בן 116,000 קילומטרים רבועים המייצגים כ-93.2% מסך כל האגן.
↑  לפני שהיטו את מרבית מי הנהר להשקיה ולמי שתייה הייתה ספיקת הנהר 57 מטרים מעוקבים בשנייה
↑  המידע על הספיקה הוא באזור היישוב בלאף (Bluff) ביוטה, השוכן כ-187 קילומטרים משפך הנהר לנהר הקולורדו. המדידה מייצגת אגן ניקוז של כ-60,000 קילומטרים, 93.5% מהאגן.
↑  נתוני הספיקה הם מהיישוב הקטן ליטלפילד באריזונה, כ-106 קילומטרים מהשפך לקולורדו, מקום בנהר מעל לשפך של היובל העיקרי של נהר הווירג'ין, הנהר מאדי. נתונים אלו מייצגים שטח של אגן ניקוז בן 13,000 קילומטרים רבועים כ-39% מסך כל אגן הניקוז.
↑  מאנגלית Sky islands, רכסי הרים מבודדים שונים מאוד מסביבתם הקרובה שנוצרו בהם בתי גידול ייחודיים
↑  אגני ניקוז של נהרות שאינם זורמים לים אלא לתוך אגם פנימי
↑  באנגלית Mid-Tertiary ignimbrite flare-up, תקופה של התפרצויות געשיות שמרכזן במערב ארצות הברית של ימינו. תוצאות התפרצויות אלו הם מרבצים של איגנימבריט, סלע געשי פירוקלסטי שהושקע בהתפרצויות אלו
↑  באנגלית antecedent stream. פרופסור שלמה שובאל מגדיר מונח זה כ"נהרות או נחלים החוצים מבנים גאולוגיים בולטים בנוף, משום שנתיב זרימתם הותווה לפני התפתחות המבנים הגאולוגיים. התרוממות אטית של המבנה מאפשרת לנהר לשמור על תוואי זרימתו המקורי בעת שהוא מתחתר במבנה המתרומם וממשיך לחצות אותו."
↑  הספיקה הממוצעת של הקולורדו (גרנד) בסיסקו יוטה, כ-156 קילומטרים צפונית למפגש עם הנהר גרין, היא 203 מטרים מעוקבים בשנייה. בין נקודה זו לבין המפגש עם הנהר גרין נשפכים יובלים קטנים שחלקם נחלי אכזב. לנהר גרין יש ספיקה ממוצעת של 171 מטרים מעוקבים בשנייה כפי שנמדדו בעיירה גרין ריוור ביוטה, כ-190 קילומטרים מהשפך. בין נקודה זו לשפך יש רק יובל עיקרי אחד, נהר סן רפאל, התורם 3.7 מטרים מעוקבים בשנייה, עדיין נמוך בהרבה מהספיקה של הקולורדו בנקודת המפגש.
↑  גבעה בגובה 267 מטרים, שריד לפקק געשי, שהייתה תוואי נוף בולט לנווטים בנהר ומכאן שמה
↑  הכוונה למספר הפגנות ידועות ולרב המכר "כנופיית המקלות בגלגלים" שגיבוריו מתכננים לפוצץ את הסכר
↑  הפער בין הספיקה הטבעית בליז פרי (16.7 מיליארד מ"ק) והספיקה שנמדדה בין 1921 ל-2010 (13.22 מיליארד מ"ק) מוסבר ברובו מהטיות של המים בחלק של הקולורדו מעל ליז פרי והתאיידות מהמאגרים, בייחוד אגם פאוול.
↑  באנגלית Dead pool מתייחס לרמה הנמוכה ביותר של פני האגם המאפשרת שחרור מים מהסכר. לדוגמה, קיבולת מתחת ל-2.5 מיליארד מ"ק תהפוך את אגם מיד לבריכה מתה
אוהבי מריה

| --- | --- |
 בימוי:  אנדריי קונצ'לובסקי 
 הופק בידי:  יורם גלובוס, מנחם גולן 
 תסריט:  אנדריי קונצ'לובסקי 
 שחקנים ראשיים:  נסטסיה קינסקי טרייסי נלסון קארן יאנג ג'ון גודמן אנה תומסון ביל סמיתרוביץ' באד קורט קית' קאראדין אניטה מוריס ג'ון סאבאג' רוברט מיצ'ם וינסנט ספאנו 
 צילום:  ג'ון רויז אנצ'יה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  קנון גרופ 
 חברה מפיצה:  קנון גרופ, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 באפריל 1985 
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצלם יוני המנחם לצד נסטסיה קינסקי וג'ון סאבאג', באתר הצילומים של הסרט "אוהבי מריה"
אוהבי מריה (באנגלית: Maria's Lovers) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1984 בבימויו של אנדריי קונצ'לובסקי ובכיכובם של נסטסיה קינסקי, ג'ון סאבאג' ורוברט מיצ'ם. העלילה עוקבת אחר חייל שחזר ממלחמת העולם השנייה שמתחתן עם אשת חלומותיו, אך הוא אינו מסוגל לממש את נישואיו, מה שהרס את סיכויי הזוג לאושר משותף. הסרט הוא הסרט העלילתי האמריקני הראשון של קונצ'לובסקי ופתח את פסטיבל הסרטים של ונציה ה -41.
הסרט הוא הסרט העלילתי האמריקני הראשון של קונצ'לובסקי. בסקירתו על הסרט בוראייטי, טוד מקארתי הצביע על כך שקונצ'לובסקי היה ככל הנראה הבמאי הרוסי הראשון שעשה סרט אמריקאי מרכזי עם שחקנים ידועים.
הערות שוליים

↑  https://www.nytimes.com/1985/01/18/movies/screen-maria-s-lovers.html
↑  https://variety.com/1983/film/reviews/maria-s-lovers-1200426054/
גוי של שבת

מכונית בירושלים ועליה שלט "גוי של שבת"
גוי של שבת (מוכר גם בראשי התיבות גש"ש) הוא מונח ביהדות, המתייחס לגוי (כל אדם שאינו יהודי) שתפקידו להקל על יהודי בכך שהוא עושה מלאכות האסורות על היהודי בשבת (אחת מל"ט אבות מלאכה, תולדות שלהן, או איסור שבות). המונח יכול להתייחס ללא-יהודי שביצע באופן חד-פעמי פעולה שיש בה כדי להקל על איסורי השבת החלים על יהודי (למשל, נכנס בשבת בחורף לחדר שישבו בו יהודים והדליק את התנור), או למעמד מיוחד, מעין משרה, השמורה ללא-יהודי החי בין יהודים (למשל, לא-יהודי החי בסמוך לבית כנסת ומקבל משכורת על דאגתו לתחזוקת בית הכנסת מדי שבת).