stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנריקו אלברטוסי
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1961 | 1 | 0 |
1962: 0
1963: 0
1964: 0
| 1965 | 4 | 0 |
| 1966 | 8 | 0 |
| 1967 | 4 | 0 |
| 1968 | 1 | 0 |
| 1969 | 2 | 0 |
| 1970 | 10 | 0 |
| 1971 | 1 | 0 |
| 1972 | 3 | 0 |
| סה"כ | 34 | 0 |
שמורת נבק

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1992 
 נתונים ומידות
 שטח:  600 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  מצרים מצרים
 מיקום:  דרום סיני 
 קואורדינטות:  28°16′41″N 34°22′48″E﻿ / ﻿28.278°N 34.38°E﻿ / 28.278; 34.38
  (למפת סיני מוגדלת) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףשמורת נבק(למפת סיני רגילה) אל-עריש אסמאעיליה שארם א-שייח' סואץ ג'בל קתרינה טאבה נואיבה אבו רודס נח'ל א-טור פורט סעיד ישראל ירדן ערב הסעודית  הים התיכון ים סוףשמורת נבק
 
שמורת נבק (NPA) (בערבית: محمية نبق) היא שמורת טבע הנמצאת בדרום מזרח חצי האי סיני במחוז דרום סיני במצרים. שטח השמורה הוא כ-600 קילומטרים רבועים. השמורה היבשתית נפרשת לאורך של 47 קילומטרים בחוף מפרץ אילת, מראס אתנתור (Ra’s aţ Ţanţūr) בצפון ועד לכפר הבדואי נבק, הנמצא מצפון למפרץ נבק, בדרום. השמורה הוקמה ב-1992 והורחבה ב-1996 כשנוסף לאזור המוגן גם הקטע הימי מדהב בצפון השמורה ושמה שונה לאזור המשאב המוגן והמנוהל נבק NABQ Managed Resource Protected Area ובקיצור (NMRPA).
שמורת נבק מאופיינת במגוון גדול של בתי גידול ומערכות אקולוגיות בסביבה ייחודית, המייצגת מערכת אקולוגית יבשתית/ימית שלמה המאפיינת את חוף מפרץ אילת. לאזור יש מגוון ביולוגי יוצא דופן: שוניות האלמוגים הן מהמגוונות ביותר בים האדום המצרי (208 מינים של אלמוגים קשים), והן ביתם של מספר רב של דגים (438 מינים) וחסרי חוליות ימיים. יש להם ערך כלכלי רב, בכך שהם מספקים בסיס לפעילויות תיירותיות בינלאומיות ומקיימים דיג בדואי מקומי.
שמורת נבק כוללת מופע משמעותי של מנגרובים, שורה של שיחי אביצניה ימית (אנ') משתרעת לאורך 4.5 קילומטרים רציפים למחצה הנחשבים למנגרוב הצפוני ביותר בים האדום ובמערכת האוקיינוס ההודי, הוא מהווה בית גידול חשוב לדגים ובעלי חיים ימיים, ואתר קינון לרבים מעופות המים באזור. מצעי עשב ים משמעותיים מספקים מזון לשני מינים הנמצאים בסכנת הכחדה, לצב הים הירוק ולתחש המשכן.
פנים השמורה הוא סביבה הררית המאוכלסת בחיות בר מגוונות, הכוללות מספר מינים בסכנת הכחדה. ואדי כיד, ששפכו נמצא בדרום השמורה, הוא אחד מאגני הניקוז הגדולים ביותר הנשפכים אל מפרץ אילת בצד המצרי. ניתן להתייחס אליו כוואדי הצמחי ביותר בכל רחבי המפרץ, עם המצבור הגדול ביותר של סלוודורה פרסית.
בשמורת נבק יותר מ-20 מינים המצויים בסכנת הכחדה בעולם. המינים המשמעותיים ביותר שעבורם שמורת נבק יכולה לתרום לשימור הגלובלי שלהם הם צבים ימיים, כרישים, תחשאים, שחף לבן עין, צבי הנגב ויעל נובי.
האזור מאוכלס על ידי בדואים המשתייכים לשבט אל-מזינה. חלק מהם עדיין שומרים על אורח חייהם המסורתי במידה רבה, כולל פרנסה על דיג, מרעה ותיירות. באזור יש אתר ארכאולוגי בוואדי סיאלת דלאל (Wādī Sayyālat Dalāl). המערכות הטבעיות בשטח השמורה עדיין שלמות ולא התרחש פיתוח באזור, למעט כרייה וחציבת אלביט (מינרל) בוואדי אל סמרה (ממזרח לראס אתנתור שבצפון השמורה (Samrā’ Wādī)) וממכרה הנחושת הישן שאינו פעיל.
נבק

בעבר, נווה מדבר קטן בחוף מפרץ אילת ובו מספר תמרים לא מטופחים, שבדואים עניים היו פוקדים אותה לעיתים. נבק נמצאת כ-24 קילומטרים מצפון לשארם א-שייח'. פירוש השם הוא פרי עץ השיזף, (העץ הנקרא סדר ועל שמו ראס סודר וואדי סודר). כיום יש בנבק מלונות ומתקני ושרותי תיירות והיא מהווה את גבולה הדרומי של שמורת נבק. באזור נבק רוחב המלחה מהחוף עד ההרים הוא כ-6 קילומטרים. בחלקה המזרחי (הסמוך לים) היא בעל אופי טיני, במרכזה היא בעלת אופי חולי ובמערב היא גסת גרגר וחצצית. חלק גדול מרוחב המלחה מוצף בזמן הגאות.
לפני מלחמת סיני הקים הצבא המצרי מוצב במקום. המוצב נועד לחסום כוח שיגיע מוואדי כיד לכיוון ראס נצרני ושארם א-שייח'. המוצב ננטש לפני הגעת חטיבה 9 אליו (אף על פי שכוח מצרי נשלח לחסימת פתח ואדי כיד).
פלורה

בגבול שטח ההצפה ישנן תלוליות ועליהן שיחי ימלוח פגום, ומעבר להן שיחי זוגן לבן, וזוגן אדום, כשהזוגן הלבן נפוץ יותר בשל התאמתו הטובה יותר לאקלים ולקרקע המלחה שלחצה האוסמוטי גבוה. כמו כן, ניתן למצוא ברצועת הזוגן, גם פריטים בודדים של אוכם מדברי. בחלק המערבי של המלחה, במניפות הסחף של הוואדיות הגדולים באזור, ואדי כיד (Wadi Kid ששפכו כ-8 קילומטרים מצפון לנבק) וואדי אום עדוי (Wadi Umm ‘Adawī שהוא הדרומי בין השניים ושפכו מול נבק), גדלה סלוודורה פרסית. שיחי הסלוודורה נמוכים ומוקפים תלוליות חול ומעידים על הימצאות מי תהום מתוקים שאינם עמוקים ביותר.
פלורה > המנגרובים

עיקר פרסומה של נבק מגיע בזכות תופעת המנגרובים שעל חוף ימה. בנבק קיימות חורשות של המין אביצניה ימית שאופייניות לחופים טרופיים, והמופע שלהן בשמורת נבק הוא הצפוני ביותר באוקיינוס ההודי. אורך משוכת המנגרובים, הנמצאת על קו המים של החוף הוא כ-4.5 קילומטרים המורכבים ממספר רצפים.
צמח האביצניה הוא בעל עלים גלדניים אשר צידם העליון הוא ירוק כהה וצידם התחתון בהיר יותר. פריחת האביצניה חלה בסוף החורף והבשלת הפירות בחודשים אוקטובר-נובמבר. פירות העץ הם דמויי פרי עץ השקד בניגוד לעצי מנגרובה אחרים, שבהם השורשון שבתוך הפרי נובט עוד בהיותו על העץ ועם נפילת הפרי על הקרקע הטינית הוא נועץ בה את שורשונו, אצל האביצניה הזרע נובט רק בהיותו על הטין ומעמיק את שורשו אל תוך הטין עד הגעה לשכבת המים המתוקים (אך בעלי מליחות גבוהה). הצמח מצמיח שורשי אויר הנראים כמקלות חלולים קצרים הנטועים במים ובטין שלמרגלות העץ.
סביב המנגרובים התפתחה סביבת חיים הכוללת בעלי חיים הנמצאים במים שסביב המנגרובים ועל גבי עלי וצמרות העצים.
פאונה

הסביבה הימית בשמורה שופעת חיים וכוללת מעל 200 סוגי אלמוגים, מעל 400 סוגי דגים וכן סוגי צבים, חלזונות, צדפות, כיטונים וסילוניות רבים. בין בעלי החיים הגדולים נמנים:
פאונה > עופות

לבנית ים סוף
סולה לבנת בטן
שחף לבן עין
אנפית מנגרובים
פאונה > יונקים

צבי הנגב
יעל נובי
פאונה > בעלי חיים ימיים

כרישיים
תחשאים
האונייה הטרופה "מריה שרודר"

בסמוך לנבק, כ-100 מטר מהחוף, על ריף האלמוגים, נמצאים חלקי שלד האונייה הטרופה "מריה שרודר". זוהי ספינת סוחר שנבנתה במספנה בטרונדהיים שבנורווגיה והושקה ב-1920. לאחר שירות כסוחרת, גויסה במלחמת העולם השנייה והשתתפה בשיירות של בנות הברית, כולל שיירות בצפון האוקיינוס האטלנטי. לאחר המלחמה נרכשה הספינה על ידי איש עסקים גרמני ושמה שונה ל"מריה שרודר". ב-11 באפריל 1956, בעת שהפליגה מנמל עקבה אל גרמניה, עלתה הספינה על ריף האלמוגים של נבק. הניסיונות לחלצה כשלו והיא הוכרזה כאבדן מלא (Total Loss). שלד הספינה משמש כאטרקציה נוספת לצוללים בריף האלמוגים.
גלריית תמונות

מפת שמורת נבק
מראה כללי של נווה המדבר נבק
משוכת המנגרובים (צמחי אביצניה ימית) - מבט מכיוון הים
שורשי האוויר של המנגרובים
פרי האביצניה
הספינה הטרופה "מריה שרודר" מול חוף נבק
מבט מערבה על המלחה ורכס ההרים
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מנחם זהרוני, "משרם א-שייח' לנבק", בתוך "נופים ואתרים", הוצאת משרד הביטחון, 1973, עמ' 317-314
↑  זאב וילנאי, סיני עבר והווה, הוצאת אחיעבר, 1969, עמ' 215
↑  שלום כהן, האפוס של טיראן, העולם הזה, גיליון 996, 14 בנובמבר 1956, עמ' 18
↑  זוגן לבן, באתר "צמח השדה"
↑  זוגן אדום, באתר "צמח השדה"
↑  זאב משל, דרום סיני, עמ' 43, שהל"י-שרותי הוצאה לאור ישראליים, 1971
↑  זאב משל טוען שורת המנגרובים באל מנקטע (4 ק"מ מדרום לראס אתנתור, קואורדינטות 28.207385, 34.420245, היא הצפונית בעולם), משל עמ' 149
↑  Maria Schröder, באתר Red Sea Wreck Project, ‏19 באוגוסט 2013
איוואן סטפן, קיסר בולגריה

איוואן סטפן (בבולגרית Иван Стефан;‏ 1300 -1373, נאפולי, ממלכת נאפולי), היה קיסר (צאר) האימפריה הבולגרית השנייה רק במשך שנה אחת 1330-1331.
על כס ממלכת בולגריה

איוואן סטפן כיהן גם כקיסר משותף, ביחד עם אביו מיכאל שישמן בין השנים 1323-1324, אבל ברח לסרביה לאחר נישואיו השניים של מיכאל שישמן. עם מותו של מיכאל שישמן בשנת 1330, ובעזרת דודו, דספוט סרביה, החזיר לעצמו איוואן סטפן את כס האימפריה הבולגרית.
בשנת 1330 הביזנטים בראשות קיסר אנדרוניקוס השלישי, כבשו ערים רבות בתראקיה. כתוצאה אצילים ווסאלים ערכו הפיכה צבאית כנגד איוואן סטפן, אמו ואחיו, והם נאלצו לברוח לסרביה. איוואן אלכסנדר הוכרז כקיסר החדש וקיבל את כס ממלכת בולגריה. אחיו של איוואן סטפן, שישמן, ניסה ללא הצלחה להחזיר את הכיסא ב-1337 בסיוע מונגולים וביזנטים.
איוואן סטפן, עבר עם אימו לדרום איטליה עם אימו, שם חי תחת השם לודוויקוס, נישא לנסיכה מקומית וכנראה שהעמיד צאצאים. קיים תיעוד לגביו ממקורות ראשוניים, בו צוין שבשנת 1363 היה כלוא בעיר סיינה. לפי מקורות שניוניים, ניתן להסיק שאיוואן סטפן הלך לעולמו בשנת 1373, בעיר נאפולי, אשר בממלכת נאפולי.
הערות שוליים

↑  Detlev Schwennicke, Europäische Stammtafeln, Band II (1984)Tafel 172
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מיכאיל שישמן  1330-1324 | קיסרי האימפריה הבולגרית השנייה  1331-1330 | הבא: איוואן אלכסנדר  1371-1331 |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130725411X  VIAF: 6038169865888492150004   WorldCat (עם VIAF): 6038169865888492150004
Sunny

Sunny (סאני, "שטופת שמש" באנגלית) הוא שיר עליז שכתב בובי הב בעקבות אסון שניחת עליו. עד כה הוקלטו מאות גרסאות כיסוי לשיר המצליח, שהגיע למקום ה-25 ברשימת "מאה השירים של המאה" של ארגון האמנים BMI.
הפקה

הב כתב את השיר לאחר שניחת עליו אסון כפול, לאומי ואישי. ב-23 בנובמבר 1963, למחרת רצח הנשיא קנדי, נהרג אחיו הבכור, הזמר הרולד הב, בקרב סכינים מחוץ למועדון לילה בעיר נאשוויל, טנסי. הב שתה ויסקי לשוכרה וחשש להירדם. בהביטו כלפי מעלה ראה לראשונה בחייו את השמיים נצבעים בסגול והחל לחבר את השיר "סאני" על הגיטרה. כשסיים לחברו היה פיכח. על כוונת השיר מספר הב:
כל כוונתי הייתה לחשוב על זמנים מאושרים יותר - על יום בהיר יותר - מכיוון שהייתי בשפל באותה עת. אחרי שכתבתי את "סאני", חשבתי שזו גישה שונה לכוונתו של ג'וני בראג בשירו "הולך לי בגשם" (Just Walkin' in the Rain).
השיר אליו מתייחס הב נפתח בשורות "הולך לי בגשם, נרטב כולי / מענה את לבי בניסיון לשכוח / הולך לי בגשם, כה בודד ומדוכדך / רק משום שלבי עוד זוכר אותך". הוא הוכתב על ידי האנס הבער ג'וני בראג לכייס רוברט ריילי בשנת 1953, לאחר שהעיר לריילי כי "הנה אנו הולכים לנו בגשם, חושבים מה הנערות עושות". שירו של בראג מהרהר בעצב בעבר, בעוד שהב מנסה להסתכל על מצבו הנוכחי מנקודת מבט עתידית ולמצוא בה נחמה. כעבור שנים אחדות נקט אהוד מנור גישה דומה בשירו בשנה הבאה, העוסק בכמיהתו לבלות עוד זמן עם אחיו הצעיר יהודה שנפל במלחמת ההתשה.
"סאני" הוקלט בניו יורק והופץ כסינגל בשנת 1966. בעקבות הצלחתו המיידית של השיר הצטרף הב לסיבוב הופעותיה של להקת הביטלס. גרסאות הכיסוי לשיר לא איחרו לבוא. עוד באותה שנה הגיעו גרסאותיהם של ג'ורג'י פיים ושל שר לטבלת מצעד הפזמונים הבריטי. בין המבצעים הידועים של השיר נמנים ג'יימס בראון, אלה פיצג'רלד, ג'ימי סמית, לס מק'קאן, פרנק סינטרה עם דיוק אלינגטון, מרווין גיי, פט מרטינו עם ג'ון סקופילד, סטנלי ג'ורדן, אלקטריק פלאג, ארבע העונות, באדי ריצ'רד, וילסון פיקט, ג'וני מת'יס, מינה, חוזה פליסיאנו ודאסטי ספרינגפילד.
בשנת 1976 ביצעה להקת בוני אם את השיר בסגנון דיסקו שזכה לתהילה. דגימה מביצוע זה שימשה את להקת בוגי פימפס ליצירת להיטה "סאני" משנת 2004. הב עצמו ביצע את שירו בסגנון דיסקו בשנת 1976 וזכה להצלחה מסוימת במצעד הרית'ם אנד בלוז השנתי.
גרסאות כיסוי בעברית

ב-1967 הקליט רן אלירן גרסה עברית לשיר בשם "בּוֹאי", למילים שהוא כתב.
להקת הבנות הישראלית בנות יעקב הקליטה ב־1996 את השיר במילים עבריות בשם "סמי", ללא זיקה למילים המקוריות. את המילים העבריות כתב ערן איזנהנדלר.
ראו גם

בשנה הבאה
הערות שוליים

↑  Broadcast Music Incorporated
↑  https://www.songfacts.com/facts/bobby-hebb/sunny
1 2  https://www.nashvillescene.com/news/remembering-bobby-hebb-a-nashville-original-who-belonged-to-the-world/article_94c00048-bb96-5fa2-9a7f-84c8c1726d0c.html
↑  סיפור השיר "הולך לי בגשם" באתר Songfacts
↑  רן אלירן - זר של פזמונים באתר סטריאו ומונו
↑  האלבום "לא פחות מ־100" באתר Discogs.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 508118f4-56ef-318f-aeae-04ad21759e68
אבדוקיה, נסיכת בולגריה

אֶבְדוֹקִיָּה, נסיכת בולגריה (בבולגרית: Евдокия‏; 5 בינואר 1898, סופיה, נסיכות בולגריה - 4 באוקטובר 1985, פרידריכסהאפן גרמניה המערבית) הייתה נסיכת בולגריה.
ביוגרפיה

אבדוקיה נולדה בסופיה ב-5 בינואר 1898, ילדתם השלישית של פרדיננד הראשון, נסיך בולגריה דאז, ורעייתו, מריה לואיזה, נסיכת בורבון-פארמה, אחות לבוריס. בשנת 1946, לאחר ביטול המלוכה בבולגריה וכינון הרפובליקה העממית הבולגרית, נמלטה עם משפחתה מבולגריה לאלכסנדריה שבמצרים, ובהמשך עברה לספרד. מאוחר יותר היגרה לגרמניה המערבית וחיה לצד אחותה, נדז'דה. היא נפטרה ב-4 באוקטובר 1985 בגיל 87 שנים.
אבי רן

הלוייתו של אבי רן, יולי 1987. צלם: ישראל סימיונסקי, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
אבי רן (25 באוגוסט 1963 – 11 ביולי 1987) היה שוער כדורגל בקבוצת מכבי חיפה ובנבחרת ישראל, ונחשב לאחד מגדולי השוערים הישראליים בכל הזמנים. נהרג בתאונת שיט בה פגעה סירת מרוץ באופנוע ים שרכב עליו בכנרת.
ביוגרפיה > ילדותו

בילדותו התגורר רן באזור גשר פז בחיפה, הקרוב לשכונת קריית חיים, בה שכן מגרש האימונים של הפועל חיפה. אביו משה רן, לשעבר שוער בהפועל חיפה, רשם אותו לקבוצה, שם שיחק עד להגיעו לגיל 11. לאחר שעברה משפחתו להתגורר באזור כרמל מערבי בחיפה, עבר רן למכבי חיפה, שהתאמנו במגרשי "קצף" הקרובים יותר לביתם החדש.
רן למד בבית הספר "מישלב" וזכה במדיו באליפות בתי הספר בכדורגל. הוא שיחק בקבוצת הנוער של מכבי חיפה והצטיין במדיה, ובשנת 1979 זכה עם קבוצת הנוער באליפות וזומן לסגל נבחרת הנוער של ישראל.
ביוגרפיה > קריירה מקצועית

בהגיעו לגיל 17 בעונת 1981/1982, ערך רן את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של מכבי חיפה, במשחק נגד מכבי תל אביב, ושמר על שער נקי. רן המשיך לשחק במשך רוב העונה, כאשר הוא מתחרה לסירוגין על אפוד השוער עם צדוק אברהמי.
בעונת 1983/1984 הגיע שלמה שרף למכבי חיפה. המאמן החדש חיפש שוער ותיק ומנוסה במקומו של רן בן ה-20, וביקש לשחרר את רן ולהביא במקומו את אריה חביב מהפועל יהוד. הדבר גרר  גל של מחאות מצד מספר שחקנים דוגמת ברוך ממן ורוני רוזנטל שביקשו להשאירו. יוחנן וולך, "המוח המקצועי" של מכבי חיפה, שהיה חסיד מובהק של התבססות על שחקני בית ומנע קודם לכן את שחרורם של שחקנים רבים, בהם רוזנטל, משה סלקטר, רפי אוסמו ויוסי קרמר, טרפד את המהלך והצליח למנוע את שחרורו של רן. וולך האמין בשוער הבית הצעיר, והכיר היטב את יכולתו עוד כשהיה ילד, הן כשחקן בקבוצת הילדים של מכבי חיפה, והן כתלמיד של אשתו רחל, מנהלת בית ספר מישלב, שבו זכה בתוארו הראשון בכדורגל. כמו כן היה וולך חבר של אביו של רן.
בעת ששיחק בקבוצה, זכתה מכבי חיפה באליפות הראשונה בתולדותיה, כשרן ספג 28 שערים. עונתו השנייה של רן כבר ביססה אותו כאחד משחקני המפתח של מכבי חיפה, תוך שהוא שובר שיא מועדון וסופג רק 18 שערים בעונה זו. באותה עונה הייתה חיפה קרובה לזכות בדאבל והגיעה לגמר גביע המדינה, שבו הפסידה לבית"ר ירושלים. בשנת 1986 התמודדה מכבי חיפה על אליפות שלישית ברציפות והובילה את הטבלה במרבית שלבי העונה. רן הצטיין ונבחר לכדורגלן העונה, אולם קבוצתו הפסידה את האליפות להפועל תל אביב במחזור האחרון.
באותה שנה זומן לראשונה לנבחרת ישראל, למשחק החוץ נגד נבחרת סקוטלנד. בתקופה זו הוצע לרן לשחק במדי קבוצות בכירות באירופה, ביניהן ליברפול. רן שיחק תשעה משחקים בנבחרת, מתוכם שמונה שהסתיימו בהפסד ואחת בתיקו, זאת מול כמה מהנבחרות הטובות בעולם, ביניהן ברזיל, ארגנטינה ונבחרת מערב גרמניה.
ב-1987 סיימה מכבי חיפה במקום התשיעי בטבלה. רן שמר על מעמדו כשחקן מפתח בקבוצה. מכבי חיפה הגיעה לגמר גביע המדינה באותה עונה ושיחקה מול מכבי תל אביב, אך הפסידה בפנדלים, לאחר תוצאת תיקו 3:3 במהלך 120 דקות. בשנה זו שחקני מפתח רבים שוחררו מהמועדון.
ביוגרפיה > התאונה בכנרת

ב-11 ביולי 1987 יצא רן עם כמה מחבריו לחוף "גיא" בטבריה. הוא רכב על אופנוע ים לעבר מרכז הכנרת, ולפתע הגיחה סירת מרוץ ופגעה בו. הסירה הפוגעת חילצה את רן אל חוף מלון "גלי כנרת" ולמקום הוזעקה ניידת טיפול נמרץ, שהגיעה כעבור מספר דקות. הרופא שהיה בניידת קבע את מותו של רן.
אלפים השתתפו בהלווייתו של רן, שיצאה מאצטדיון קריית אליעזר.
ב-1998, לכבוד היובל להקמת מדינת ישראל, נערך טקס בחירת "11 הגדולים" של חיפה בכל הזמנים. לרן ניתן התואר "שוער היובל" של חיפה.
תארים

אליפות (2): 1983/1984, 1984/1985
אלוף האלופים: 1985
גביע ליליאן: 1984
כדורגלן העונה בישראל: 1985/1986
חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי: 2009
הנצחתו

הוקם מגרש כדורגל על שמו ליד מגרשי "קצף" בדרום-מערב חיפה.
מפעל גביע המדינה בכדורגל לנוער נקרא על שמו של אבי רן.
פסל בדמותו של אבי רן הוצב באצטדיון רמת גן.
גן פסלים - דרומית לחיפה, נקרא על שמו של רן, לציון 20 שנה למותו (2007).
בשנת 2011 הונצחה דמותו של אבי רן על גבי בול, במסגרת סדרת "אגדת הכדורגל הישראלי".
ב-27 ביוני 2018 הודיעה קבוצת מכבי חיפה שהיציע הצפוני באצטדיון סמי עופר ייקרא על שמו. כמו כן תופיע תמונתו על גבי המנוי ליציע.
בנובמבר 2020 נחנכה כיכר על שמו בשכונת קריית אליעזר בחיפה.
הערות שוליים

↑  פרטי הבול באתר השירות הבולאי
↑  היציע הצפוני בסמי עופר ייקרא על שם אבי רן ז"ל, באתר ONE‏, 27 ביוני 2018
פסל של אבי רן המוצב בבית אבא חושי בחיפה
ניקולאוס החמישי

ציור בן-זמנו של ניקולאוס החמישי
ניקולאוס החמישי (בלטינית: Nicolaus V – Nicolaus Quintus), הוא טומאזו פארנטוצ'לי (באיטלקית: Tomamaso Parentucelli;‏ 15 בנובמבר 1397 – 24 במרץ 1455). ניקולאוס היה אפיפיור שכיהן ממרץ 1447 ועד יום מותו.
ראשית חייו

ניקולאוס החמישי נולד בשם טומאזו פארנטוצ'לי כבנם של פיסאן ברתולומאו (איטלקית: Pissan Bartolomeo), ואנדראולה (איטלקית: Andreola). אביו היה רופא שאולץ בשל סיבות פוליטיות שונות למצוא מחבוא בעיר סרזנה, מקום הולדתה של אנדראולה אשתו, שם נפטר בהיות ניקולאוס נער צעיר.
פארנטוצ'לי הצעיר התחיל את לימודיו האקדמאיים באוניברסיטת בולוניה, בהתמחות באומנות, אך נקלע לבעיות כלכליות ונאלץ למצוא עבודה בפירנצה, שם עבד תחילה כמורה פרטי לילדים של רינלדו דגלי אלביזי, ואחר כך בבית פאלו סטרוזי. כשחזר לבולוניה בשנת 1419, התחיל ללמוד תאולוגיה, ולאחר שלוש שנים, בתום לימודיו האקדמיים, בהיות בן 22 החל לשרת את ניקולו אלברגטי (איטלקית: Nicolo Albergati), הבישוף של העיר. פארנטוצ'לי ליווה את הבישוף בכל שליחויותיו, וכשאלברגטי מונה כקרדינל, עבר איתו לרומא.
פארנטוצ'לי ליווה את אלברגטי במשך כעשרים שנה, ובזכות כך התאפשר לו לעסוק בשני תחביביו – איסוף ספרים ואדריכלות הוא הכיר היטב את הכתוב בספרים שאסף, ואף נשתמרו כמה מספריו שבהם ניתן לראות את הערות השוליים שלו. ידיעותיו היו מהסוג האנציקלופדי כמקובל באותה תקופה, והוא זכה להפגין ידע זה בקונסול של פירנצה, כשהרבה לדבר עם הכמרים היוונים תאולוגיה סכולסטית. חרף ההצעות הנשנות מצד האפיפיור אאוגניוס ה-IV לבוא לשרת אותו, פארנטוצ'לי נשאר נאמן לאלברגטי וליווה אותו עד יום מותו.
בשנת 1443, עם מותו של ניקולו אלברגטי, מינה אאוגניוס הרביעי את טומאזו פארנטוצ'לי תחילה כסגן קמרלנמגו (Vice-CAMERLENGO), ולאחר שנה כבישוף של בולוניה. בתוקף תפקידו כבישוף, נשלח פעמיים לשליחות בגרמניה ובאיטליה. בשנת 1446, עקב הצלחתו העצומה בשליחותו, אאוגניוס הרביעי העניק לו את כובע הקרדינל, משרה אשר כיהן בה במשך חודשיים בלבד. ב-6 במרץ 1447 עם מות האפיפיור (ב-23 בפברואר), נבחר פארנטוצ'לי לאפיפיור על ידי שמונה עשר קרדינלים שהיו נוכחים בקונקולווה (Conclave), והוכתר ב-19 במרץ בשם ניקולאוס, שם שנבחר מתוך הודיה למורו ורבו הקרדינל ניקולו אלברגטי.
ניקולאוס החמישי היה בעל מבנה גוף קטן, פנים חיוורות, תווי פנים מובהקים ועיניים כהות וחודרות. הוא היה בעל אופי אנרגטי וחיובי. הוא תואר כאיש פשוט, צנוע, נקי מנפוטיזם ושבחר כל קרדינל שלו בקפידה, אך עם נטייה לכעוס כשלא עשו כרצונו באופן מיידי.
אפיפיור הרנסאנס

ניקולאוס היה מראשוני האפיפיורים של הרנסאנס, הוא ניסה לקדם את מעמד הכנסייה והנצרות על ידי הפיכתה למובילת התרבות, ועשה זאת על ידי הכנסת אינטלקטואלים שונים ואמנים לשותפות איתו בכנסייה. אימוץ הלך רוח הרנסאנס היה עניין מהפכני באותה התקופה, שכן המשכילים של אותה העת, ביניהם לורנצו וואלה (Lernzo Valla), השתמשו בטכניקות טקסטואליות והיסטוריות שהיו מנוגדות למחשבת הכנסייה, ואף הוכיחו כי מתת קונסטנטינוס היה זיוף של המאה ה-8. עניין זה לא הרתיע את ניקולאוס, שכן מטרתו הייתה להפוך את רומא למקום של אמנות, ספרות ויצירה, עיר פורחת שתהיה ראויה להיות בירת הנצרות העולמית. מבחינה ארכיטקטונית, הוא ביקש מאמנים לשפץ ולבנות מחדש כנסיות רבות, ארמונות וגשרים ברומא. בין האמנים שאותם העסיק נמנו פרה אנג'ליקו (Fra Angelico), ושותפו בנזו גוזילו (Benozzo Gozzoli).
אחת ממטרותיו של ניקולאוס במהלך כהונתו כאפיפיור הייתה העשרת חיי הדת של מאמיניו. הוא השתמש בחגיגות של אחדות הכנסייה בשנת 1450 על מנת למשוך את ההמונים, ושלח שליחי כנסייה לארצות הנוצריות החשובות במטרה להחזיר את הסמכות הדתית ואת הכבוד לחיי הדת והאורתודוקסיה, שבזמנו החלו להידרדר. בין השליחים נמנו ניקולאוס קוזאנוס, שנשלח לגרמניה, בוהמיה והאזור, ג'ובאני דה קפסטראנו שנשלח למרכז אירופה, והקרדינל גיום ד'אסטוטוויל (אנ') שנשלח לצרפת. לצערו של ניקולאוס החמישי, שליחותם לא נחלה הצלחה מרובה.
בזכות קשריו הטובים עם משפחות רומיות הוא הצליח להחזיר את הסדר והיציבות לעיר. הוא הסיר את שליחי החרב, קנה בחזרה ערים, ניקה את הרחוב וסלל דרכים. הוא שיקם את ה"אקווה וירגו", מקום יקר ללב האיטלקים עד ימים אלו (Acqua Tervi). עם זאת, ניקולאוס בעיקר עבד על הפיכת קריית הוותיקן למקום שיהיה ראוי למושב האפיפיור (שעד אז ישב במקום אחר). עדיין ניתן לראות חלק מהשיפוצים שערך בוותיקן, בעיקר בצד השמאלי של St. Damasusand, ובית התפילה של סאן לורנזו. כמו כן הוא שיפץ את בזיליקת פטרוס הקדוש.
דיפלומטיה

תקופת כהונתו של אאוגניוס הרביעי, האפיפיור שקדם לניקולאוס, הייתה סוערת. הוא לא היה מקובל בצרפת, גרמניה נאפולי וגם לא על בני עירו רומא. עימות שהיה לאאוגניוס הרביעי עם מרטינוס החמישי הוביל בסופו של דבר לגירוש של אאוגניוס מרומא למשך תשע שנים עד לסתיו של שנת 1443. ניקולאוס לעומת זאת, היה דיפלומט מוצלח ונחל הצלחות פוליטיות רבות. בעת הכתרתו אמר לנציגים של גרמניה ונפולי שנכחו באירוע, כי לדעתו האפיפיור שעד כה פרס את ידיו יתר על המידה, ובכך גזל מכוחם של הבישופים המקומיים, וכי בכוונתו לתת זכויות מתאימות לבישופים השותפים במלאכתו. בין הצלחותיו הדיפלומטיות של ניקולאוס נמנות הסרת המחלוקת העזה בין מועצת בזל והאפיפיור פליקס החמישי, ונתינת עצמאות מדומה לבלוגנה שלא הייתה ניתנת למשטור בכל מקרה.
גם בתחום הדתי ניקולאוס שאף לשלום והיה שותף בגישור בין הכנסייה הקתולית לכנסייה היוונית, ובשנת 1451 התיר לקפריסאי ממוצא יווני לשאת אישה "בנישואים קתוליים על פי הניסוח היווני", דוגמה אחת לסימביוזה של מסורות בתחום הדתי.
סוף ימיו

ב-19 במרץ 1452, ניקולאוס הכתיר את פרידריך השלישי לקיסר ברומא, וזאת הייתה לפעם האחרונה שבה באפיפיור מכתיר את הקיסר. בסוף ימיו נדמה כי ניקולאוס ניסה לרכז את השלטון בידיו הבלעדיות ולשם כך ביטל את מועצות ההגמונים. אך ניסיון זה הביא למרד, כשבינואר 1453, נודע כי סטפאנו פורקארו (Stefano Porcaro) רקם תוכנית להתנקשות בחיי ניקולאוס. בעקבות כך, ניקולאוס הוציא את סטפאנו ושותפיו להורג, אך המשיך לדאוג ולחשוש מאז.
לאחר מכן ביוני, חדשות על נפילת קונסטנטינופול בידי הטורקים (29 במאי) הגיעו לידו והוא ניסה לארגן מסע צלב אך ללא הועיל. בנוסף לכך, הוא זימן קונגרס של המדינות האיטלקיות לרומא כדי להגיע להסכם שלום, אך גם זה היה לשווא. לבסוף הסכם שלום חשאי נרקם בין ונציה למילאנו, שאליה הצטרפה גם פירנצה. למרות כעסו של ניקולאוס, שלא ידע על המשא ומתן (הסכם לודי). אף על פי שבתחילה ניקולאוס כעס שלא ידע על המשא ומתן, הוא תמך בהסכם ואף שכנע את אלפונסו הראשון, מלך נאפולי וסיציליה להצטרף להסכם, אשר הוביל לשלום שנמשך בין כוחות האיטלקיים (מלבד גנואה), במשך עשרים וחמש שנה.
ספריו

ניקולאוס החמישי היה איש משכיל שאהב להיות בחברת אנשים משכילים והמוניסטים. הוא ארגן את תרגומם של שלל ספרים יוונים קלאסיים ללטינית. איסוף ספרים היה תחביבו של ניקולאוס עוד בתקופה ששירת את ניקולו אלברגטי, ובעת כהונתו כאפיפיור ניצל את כוחו לאיסוף ספרים נרחב אף יותר. ניקולאוס שלח שליחים שילקטו ואף יבזזו ספרים ויומנים מכנסיות וארמונות ברחבי אירופה, וכך שימר ספרים, יומנים וכתבים עתיקים רבים. איחוד של הכניסה המערבית והמזרחית בתקופת ניקולאוס החמישי, תרם אף הוא לאיסוף הספרים וכן להגעת משכילים יוונים רבים למערב בעקבות הגעתו של יואנס בסריון (John Bessarion) שהיה ארכיבישוף של ניקאה.
עם מותו הוריש את אוסף ספריו שמנה 1,200 ספרים ביוונית ובלטינית לספריית הוותיקן ולמעשה היה המייסד האמיתי של הספרייה. ניקולאוס החמישי נחלש בעקבות מחלת השיגדון ומת במרץ 1455. חלומותיו לשיקום רומא, והצבת האפיפיורות כמנהיגת הציוויליזציה נמוגו עם נפילת קונסטנטינופול על כל השלכותיה. ניקולאוס לא השלים את כל הפרויקטים שהתחיל בימיו, אך בנאומו האחרון על מיטתו חוליו הוא סיפר על הצלחותיו הרבות וכן הדגיש לקרדינלים שלו את חזונו הדתי להמונים חסרי התרבות וההשכלה.
היובל

דאגתו של ניקולאוס החמישי להמון העם חסר ההשכלה והתרבות עוצבה הרבה בהשפעת רעיון שנת היובל (ג'ובילאו) ב-1450. שנת הג'ובילאו היא השנה בה עולים לרגל לרומא על מנת להיטהר מחטאים, טקס שנוסד על ידי בוניפציוס הקדוש (Bonifacus Octavus) בשנת 1300. שנת היובל ב-1450 הייתה יוצאת דופן משום שהייתה זו השנה הראשונה שבה לא היה לאפיפיור יריב, והחגיגות באותה השנה הפכו לחגיגות של אחדות ושלום הכנסייה. החגיגות ועולי הרגל הציפו את רומא עד כדי כך שרבים נאלצו ללון בשדות ובכרמים כי לא היו מיטות פנויות בעיר. ניקולאוס ראה בחגיגות הזדמנות פז לעידוד הדת, ובכל סוף שבוע הציג את דמויותיהם של פטרוס ופאולוס וישוע בחוצות העיר. ליובל היו השלכות הרסניות בדמות מגפה קשה שפרצה בקיץ, והשתוללות של חמור ב-19 בדצמבר שגרמה לדריסה המונית שבה נהרגו כמאתיים אנשים. עם כל זאת, חגיגות היובל סימלו רשמית את איחוד הממלכה ואת סמכות הכנסייה ברומא.
לקריאה נוספת

The entry "NICHOLAS V", The oxford Dictionary of Popes, p. 244-245, 1986 Edition
The entry "NICHOLAS V", The Papacy An Encyclopedia, Vol. 2, pp. 1040-1042, 2002 Edition
Duffy, Eamon. Saints and Sinners, A History of the Popes (Yale University Pres, 1997)
Ullmann, Walter. A Short History of the Papacy in the Middle Ages (London, Methuen, 1972)
Scannell, Thomas. "Pope Nicholas V." The Catholic Encyclopedia. Vol. 11. New York: Robert Appleton Company, 1911. 8 May
ארבל, בנימין. "צומת תרבויות ים תיכוני: קפריסין ה"פרנקית והווציאנית", זמנים: רבעון להיסטוריה (האוניברסיטה הפתוחה תל אביב, קיץ 1990)
טים קרול

טימותי "טים" מיכאל קְרוּל (בהולנדית: Timothy "Tim" Michael Krul; נולד ב-3 באפריל 1988) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת השוער בלוטון טאון.