stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יד מרדכי

ערך זה עוסק בקיבוץ בישראל. אם התכוונתם לחברה ישראלית לייצור ושיווק מוצרי מזון, ראו .
| --- | --- |
פסל אנילביץ ליד מגדל המים ההרוס ממלחמת העצמאות
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: חוף אשקלון
גובה ממוצע: ‎42 מטר
תאריך ייסוד: 1943
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 987 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 950 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) יד מרדכי(למפת מערב הנגב רגילה) יד מרדכי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד מרדכי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד מרדכי31°35′20″N 34°33′31″E﻿ / ﻿31.5890088914615°N 34.5584907408833°E﻿ / 31.5890088914615; 34.5584907408833  heמפת היישובים של מועצה אזורית חוף אשקלון באדום - יד מרדכי בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10
www.yadmor.org.il
מגדל המים באתר "מצפה הים" בצפונה של נתניה
יד מרדכי - מבט מגבעת הפסל
סמלי השומר הצעיר בפסיפס בבית ספר "שקמה"
פתיחת שנת הלימודים בקיבוץ יד מרדכי ספטמבר 2024, עם נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג
יַד-מָרְדְּכַי הוא קיבוץ השוכן במישור החוף הדרומי, כעשרה קילומטרים מדרום לאשקלון. הקיבוץ נוסד על ידי חברי תנועת השומר הצעיר מפולין.
הקיבוץ שייך למועצה אזורית חוף אשקלון.
קיבוץ יד-מרדכי עלה להתיישבות בדצמבר 1943. כמה חודשים קודם לכן פרץ מרד הלוחמים היהודיים בגטו ורשה, וחברי הקיבוץ החליטו לקרוא לקיבוץ על שם אחד ממנהיגיו, איש השומר הצעיר, מרדכי אנילביץ' שנפל במהלך המרד. סיפור עמידתו של הקיבוץ במשך שישה ימים בקרב יד מרדכי מהווה את אחד מסיפורי הגבורה של מלחמת העצמאות.
היסטוריה

חברי הקיבוץ הראשונים הגיעו משני גרעיני הכשרה בפולין. הם עלו לארץ-ישראל כבודדים בשנים 1933–1938 והתארגנו יחדיו בקיבוץ שנקרא "מצפה הים", בסמוך לעיר נתניה (כיום בתוך תחומי העיר), על מצוק הצופה אל הים. הקיבוץ שכן שם בין השנים 1936 עד 1943. שטח הקרקע שהוקצה לקיבוץ – 14 דונם, היה זעיר ולא אפשר את התפתחותו. חברי הקיבוץ עסקו בלימוד דייג ימי, גידול ירקות וגידול דבורי דבש. עבדו בפרדסי נתניה, בסלילת כבישים באזור, במאפיות בנתניה וכדומה. כוונת החברים הייתה להגיע לשטח שיאפשר פיתוח משק חקלאי. בדצמבר 1943 עבר הקיבוץ לאזור שהוקצה לו על ידי המוסדות המיישבים, כ־10 ק"מ מדרום לאשקלון, בסביבות הכפר סומסום. הקמת הקיבוץ במיקומו הנוכחי היוותה השלמה למפעל ההתיישבות בנגב המערבי, בשכנות לקיבוצים גברעם וניר-עם.
אחרי עלותו על הקרקע בדצמבר 1943, בסמיכות אירועים למרד גטו ורשה, החל הקיבוץ בתקופה של בנייה והתרחבות: נבנו בתי ילדים ובתים ראשונים למגורי חברים, ענפי החי והשדה גדלו והונח יסוד למפעל שימור ירקות. על ראש הגבעה הוקם מגדל מים גבוה. במשך קרוב ל-5 שנים התנהלו חיי הקיבוץ על מי מנוחות תוך קיום יחסי שכנות טובה עם ערביי הסביבה. מסכת יחסים מיוחדת נרקמה עם הכפרים הערביים השכנים: בית ג'ירג'יה ודיר סניד. היה רצון כן לפתח יחסי שכנות טובים, ובין שאר תפקידי ה"מוכתר", היו ייצוג הקיבוץ כלפי שלטונות המנדט וערביי הסביבה. בשער הקיבוץ הוקם צריף מיוחד לרופא הקיבוץ שנתן טיפולים בחינם לערביי הסביבה. טרקטור זחל קטרפילר 22 (אנ') ביצע עיבודים בתשלום לערביי הכפרים השכנים[דרוש מקור].
בסוף 1944 חובר היישוב לרשת החשמל.
בסקר הכפרים בארץ ישראל שערכה ממשלת המנדט בשנת 1945, האוכלוסייה ב"מצפה הים" נספרה כחלק מהעיירה הרביא, שבה היו בסך הכל 2,300 תושבים, 2,200 מוסלמים, 40 נוצרים ו-60 יהודים (תושבי מצפה הים).
באפריל 1946 הוחלף שם הקיבוץ מ"מצפה הים" ל"יד מרדכי".
היסטוריה > מהחלטת האומות המאוחדות ועד הפלישה המצרית

בכ"ט בנובמבר 1947 נערכה בעצרת האומות המאוחדות ההצבעה על חלוקת ארץ ישראל. על פי מפת החלוקה, שטח הקיבוץ אמור היה להיכלל בשטח המדינה הערבית שתוקם.
האזור שמסביב לקיבוץ, לרבות העיר מג'דל (לימים תוקם בה אשקלון) היה בשליטה ערבית. המצב הביטחוני הלך והחמיר. הנסיעה לתל אביב נעשתה קשה יותר ויותר. יריות ומחסומים של פורעים ערביים הפכו לעניין של שגרה. היחסים הטובים עם השכנים פסקו לחלוטין. הקיבוץ נכנס למצב של מצור וניתוק ממרכז הארץ. מעתה התנהל הקשר עם המרכז באמצעות שיירות שאורגנו על ידי חטיבת הנגב, פלמ"ח. מדי יום היו הפורעים במכוניות העוברות בכביש הראשי יורים לעבר הקיבוץ. מסגריית הקיבוץ מיגנה את הקבינות של נהגי המשאיות בלוחות שריון. במשך כ־6 חדשים עד לפלישה (15 במאי 1948) חיו הנהגים תחת סכנה מתמדת של היפגעות ממוקשים וממארבים בכבישים ובדרכים.
בערב ליל הסדר בפסח תש"ח, הצליחה שיירה של משאיות, שהייתה מלווה על ידי משוריינים של הפלמ"ח, לפרוץ את הדרך ליד מרדכי. השיירה הביאה עמה מצות ומצרכים לליל הסדר וגם שבעה רובים צ'כיים. הייתה זו השיירה האחרונה שהצליחה לחדור את המצור על הנגב ולהגיע לקיבוץ עד תחילת הפלישה. מיקומו של הקיבוץ על אם הדרך לתל אביב הפך אותו ליעד לאויב.
חברי הקיבוץ היו מודעים לסכנה ועסקו כל העת בביצורו, אגירת מזון, מים והתחפרות. כשבוע לפני הקרב תוגבר הקיבוץ במחלקת פלמ"ח.
היסטוריה > המערכה במלחמת העצמאות

בתחילת מלחמת העצמאות נערך בגבול הקיבוץ קרב בלימה, בניסיון לעצור את הצבא המצרי הסדיר שנע צפונה לעבר תל אביב. במשך שישה ימים החל מ-18 במאי ועד ל-23 במאי נערכו ניסיונות של חטיבה מצרית סדירה לכבוש את קיבוץ יד מרדכי עליו הגנו 150 לוחמים עם 75 כלי נשק קלים.
כאשר התברר סופית שהתגבורת שנשלחה לא מצליחה לחדור את הכיתור המצרי, ולאחר שהלוחמים נותרו ללא תחמושת ונשק ראוי וספגו אבדות כבדות, הוחלט על נטישת הקיבוץ.
סיפור עמידת קומץ הלוחמים החמושים בנשק דל, מנותקים ללא סיוע חיצוני כנגד חטיבה מצרית סדירה, הפך לאחד הסמלים הבולטים של עמידה עיקשת בתש"ח.
היסטוריה > השחרור והבניה מחדש

באוקטובר 1948 במסגרת מבצע יואב תקף הגדוד השלישי מחטיבת יפתח בפיקודו של גדעון (גידי) אילת מכיוון ניר עם מערבה, תפסו משלטים ובכך תקעו את טריז בית חנון. מפקד החטיבה המצרית שישב באזור יד מרדכי – מג'דל וחשש מכיתור נוסף לכיתור כיס פלוג'ה, החליט לפנות את האזור. עם נסיגתו של הצבא המצרי מהאזור, נעו מצפון והגיעו ב-5 בנובמבר 1948 לוחמי גדוד 55 גבעתי לקיבוץ ששוחרר. כעבור יום ב-6 בנובמבר חזרו אליו החברים והחלו בשיקומו. באותה שנה הצטרף לקיבוץ גרעין של חברי השומר הצעיר מבולגריה וזמן קצר לאחר מכן הגיע גרעין נוסף של צעירים מאורוגוואי.
היסטוריה > טבח שבעה באוקטובר

במהלך טבח שבעה באוקטובר הותקף הקיבוץ על ידי חוליות מחבלי חמאס רכובים על אופנועים ועל גבי טנדר טויוטה. כיתת הכוננות של הקיבוץ ביחד עם תגבורת של חוליית מג"ב הצליחה למנוע מהם לחדור לקיבוץ והחזיקה מעמד עד שהגיע כוח ימ"מ שהרג את המחבלים ושבה אחד מהם. לא דווח על נפגעים מהקיבוץ. שני לוחמי חטיבת הצנחנים- איתי אליהו מרציאנו ואילי גמזו מגדוד 890 נהרגו בקרבות בצומת יד מרדכי.
הנצחה

למרגלות בית הביטחון של הקיבוץ הוקם קבר אחים לחללי קרב יד מרדכי. האתר תוכנן על ידי אדריכל הנוף יוסף סגל בשנת 1948 אבל המצבות הקבועות על קברי החללים הונחו רק כמה שנים לאחר מכן, לאחר ההחלטה על צורת המצבה הצבאית האחידה.
במרכז הקיבוץ, ליד מגדל המים שהופגז וקרס עם תום מלחמת העצמאות הוקמה ב-1951 אנדרטה לזכרו של מרדכי אנילביץ'. את האנדרטה יצר הפסל נתן רפופורט וזהו פסלו הראשון בארץ. לרגלי גבעת האנדרטה נערכת מדי שנה עצרת גדולה הנועלת את אירועי יום הזיכרון לשואה ולגבורה, ואשר אליה מגיעים אלפי אזרחים מכל רחבי ישראל. באופן היסטורי העצרת היא פרי יוזמה של "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר", אשר הוביל המשורר אבא קובנר. בעצרת נושאים דברים נציגי הממשלה, צה"ל, תנועת השומר הצעיר, התנועה הקיבוצית, קבוצת חבצלת, הקיבוץ, נציג מורשת ואישי ציבור נוספים.
ב-1965 נפתח למבקרים אתר שחזור הקרב מ-1948, אתר ייחודי בו מדמות דמויות מתכת את הצדדים הלוחמים בשדה הקרב.
ב-1968 נחנך מוזיאון יד מרדכי משואה לתקומה, המנציח את גבורת מגיניו וגבורת לוחמי גטו ורשה. המוזיאון נבנה בסמוך לבית העלמין הצבאי בו טמונים 26 חברים ואנשי פלמ"ח שנפלו בקרבות מלחמת העצמאות ביד מרדכי. קורות הקיבוץ במלחמת העצמאות ועמידת חבריו ומגיניו בקרבות הונצחו גם בספרה של הסופרת האמריקאית מרגרט לארקין (אנ'), "השמש לא עמד דום".
ב-2011 נחנכה למרגלות גבעת הפסל יד הזיכרון לגרשון דובינבוים ולמבצע פינוי הילדים במלחמת העצמאות ובה משוריין משוחזר בו פונו.
חשיפת פסל מרדכי אנילביץ ביד מרדכי, 1951
חזית כניסה למוזיאון יד מרדכי בתכנון האדריכלים אריה שרון ואלדר שרון
אתר שחזור קרב יד מרדכי
קבר האחים
פסל לזכרו של מרדכי אנילביץ שיצר נתן רפופורט
חדר האוכל
אתר קיר גרפיטי לזיכרון בה נקודה בה נהרגו לוחמי צנחנים בהגנה על קיבוץ יד מורכי במתקפת הפתע באירועי 7 באוקטובר 2023
הקיבוץ כיום

התושבים עוסקים בחקלאות, תעשייה (הקיבוץ הוא הבעלים של כמחצית מכוורת יד מרדכי ושותף בה יחד עם קבוצת שטראוס), מסחר ותיירות.
בקיבוץ שני בתי ספר: "חופים" - בית ספר יסודי אזורי. "שקמה" - תיכון אזורי שש-שנתי.
בקיבוץ ממוקם בסיס של משמר הגבול.
בהיותו יישוב חקלאי או יישוב באזור פיתוח, עובדים המעתיקים את מקום מגוריהם ליישוב וגרים בו לפחות שישה חודשים רצופים, נהנים מכך שאם  התפטרו לשם כך מעבודתם, ההתפטרות תיחשב להם כפיטורים. בהיותו אחד מיישובי עוטף עזה, ניתן לתושביו זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
ראו גם

מגדל המים (יד מרדכי)
מוזיאון יד מרדכי משואה לתקומה
לקריאה נוספת

מרגרט לארקין, השמש לא עמד דום, מערכות, 1963.
ישראלים 1 (תשס"ז), עמ' 137–176.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ובנו חרבות עולם, שממות ראשונים יקוממו, דבר, 6 בדצמבר 1943
↑  מפה בהוצאת הקרן הקיימת לישראל, 1947, עם סימון היישוב בשמו 'מצפה הים', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  חשמל בחירבייה, משמר, 21 בספטמבר 1944
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 31
↑  מפה משנת 1944 בהוצאת המחלקה להתישבות חקלאית בסוכנות היהודית, עם סימון היישוב בשמו ההיסטורי 'מצפה הים', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  שמות לישובים על אדמת הקהק"ל, הארץ, 15 באפריל 1946
↑  אילנה קוריאל, "הוקפצנו בבגדי בית, ישר ירו עלינו RPG": הלוחמים שהצילו את קיבוץ יד מרדכי, באתר ynet, 18 באוקטובר 2023.
↑  פרידה מרציאנו, ‏מעולם לא חשבתי שיגיע הרגע, שאהיה חלק מיום הזיכרון, באתר מעריב אונליין, 12 במאי 2024
↑  יהודה הגדרתי, יד מרדכי התנערה ומקוממת הריסותיה, הַבֹּקֶר, 24 במאי 1949
↑  האנדרטות ביד־מרדכי לזכר מ. אנילביץ' ומלחמת העצמאות, קול העם, 18 באפריל 1951
↑  אלירם משה, בעקבות הדס: הוכנס ספר תורה לביהכנ"ס מג"ב ביד מרדכי, באתר כאן דרום - אשקלון, ‏2017-07-05
↑  תקנה 12(ב) לתקנות פיצויי פיטורים (חישוב הפיצויים, והתפטרות שרואים אותה כפיטורים), תשכ"ד-1964
↑  בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538138405171  BnF: cb16274895g (data)  LCCN: nr91012680  VIAF: 127209491   WorldCat (עם VIAF): 127209491 
אתר שחזור הקרב - מדמה את התקפת החיילים המצריים
רידואן

| --- | --- |
 לידה:  1077
 פטירה:  10 בדצמבר 1113 (בגיל 36 בערך)
 
רידואן בן תותש (בערבית: رضوان بن تتش;‏ 1077 – 10 בדצמבר 1113) היה האמיר הסלג'וקי של העיר חאלב משנת 1095 עד למותו.
ביוגרפיה > רקע

רידואן נולד ככל הנראה בשנת 1077 או בסמוך לכך. הוא היה הבכור מבין חמשת בניו של תותוש הראשון אחיו של הסולטן הסלג'וקי מאליק-שאה הראשון (Malik-Shah I) בשנת 1078 שלח מליק-שאה את תותש לכבוש את סוריה ואת האזורים הסמוכים מידי האמירים תוך שהוא מנהל מלחמה מול צבא של השושלת הפאטמית שמרכזה היה בקהיר. תותש וכבש את חלב ב-1079, לאחר מכן הוא פנה לדמשק שהייתה תחת מצור הצבא פטימי, כשהוא נענה לקריאה של השליט הטורקמני של דמשק, הסלג'וקים תפסו את השלטון בדמשק והמשיכו לכבוש את דרום סוריה וארץ ישראל, כולל הערים ירושלים, עכו, צור, בסיכומו של המערכה הוקמה הלכה למעשה מדינה סלג'וקית עצמאית למחצה בשטחי סוריה.
הסולטאן מליק-שאה נפטר בנובמבר 1092, ומאחר שלא היו נסיכים האימפריה סלג'וקית העצומה החל מאבק על השלטון. תותוש תבע את כס המלכות של אם כי הוא זכה לתמיכה מועטה מהאליטה הטורקית. במהלך המאבקים והעימותים כבש תותוש את מוסול, חלבו דיארבקיר. בשנת 1094 פלש תותוש, מלווה בבנו, דוקאק, למערב איראן בקרב מכריע בסמוך לעיר ריי (איראן) מול יריבו על ירושת מליק-שאה, הוא נהרג על ידי כוחותיו של בן דודו, הטוען לכתר ברקירוק (Berkyaruq) ב־25 בפברואר 1095.
ביוגרפיה > תפיסת השלטון בחאלב

משנודע לרידואן נודע על מות אביו הוא חזר לחאלב והשתלט על כס המלכות הסלג'וקי של סוריה, ובמהלך שנועד לחזק את מערכת הבריתות עם אמירים מקומיים הוא נשא לאישה את בתו של שליט אנטיוכיה יגי-סיאן, ובתמורה הכיר הלה ברידוואן כעל האדון שלו. במהלך נוסף להבטיח את שלטונו הוא ציווה על רציחתם של שני אחיו, אבו טאליב ובחרם. דוקאק, הצליח להימלט וברח לדמשק, שם הקים אמירות עצמאית. רידואן, לעומת זאת, לא הכיר בשלטונו של דוקאק והכריז על עצמו כשליט הלגיטימי היחיד של הסלג'וקים הסורים. רידואן ניסה לכפות את שלטונו על ידי מצור על דמשק ומשנכשל המצור נאלץ לקבל דה-פקטו את חלוקת המדינה הסלג'וקית הסורית לשניים, חאלב ודמשק.
ביוגרפיה > המצור על אנטיוכיה

בתחילת 1097 נכנס לזירת העימות בין הפלגים הסלג'וקים הצבא הצלבני של מסע הצלב הראשון. תוך ניצול שלא מדעת של התוהו השלטוני התבססו הצלבנים, ללא התנגדות, מול חומות אנטיוכיה והחלו לצור על העיר. יגי סיאן שעד לאותו עת לא היה וסל נאמן לאדונו אלא ניסה לקדם את עצמו והאינטרסים של שלטונו תוך משחק פוליטי עם האמירים השונים נאלץ לפנות לאדונו רידואן לעזרה. הצבא המוסלמי שמקורות בני התקופה טוענים כי מנה 12,000 חיילים (פרשים ורגלים) תפס את מבצר חרים מידי חיל המצב הצלבני הקטן, והחל צועד לכוון אנטיוכיה, מולו שלחו הצלבנים כוח של 700 אבירים תחת פיקודם של בוהמון, רוברט מפלנדריה ואטיין מבלואה, מול חומות העיר נותרו כ-300 אבירים, חלקם ללא סוסים, וכל כוח הרגלים. הצלבנים שהיו נחותים במספרים 1 ל-10 מול הצבא המוסלמי בחרו בטקטיקה של תנועה מהירה שימוש בגורם ההפתעה וטקטיקות של הלם.
הצבא הצלבני הקטן, שלא היה כבול על ידי חיל רגלים איטי יצא ממחנה המצור באנטיוכיה בלילה של ה-8 בפברואר ונע במהירות אל שדה הקרב שנבחר בקפידה באזור גשר הברזל. על פי המקורות הנוצריים הצלבנים בחרו תא שטח צר, שימנע מהצבא המוסלמי לנצל את יתרונו המספרי ולאגף את כוחם הקטן, בין נהר האורונטס לאגם אנטיוכיה. הצלבנים, שכוחם היה מחולק לשישה גדודים, חששו לחייב את כל כוחם להתקפה חזיתית על הצבא המוסלמי העדיף, ולכן שמרו גדוד אחד ככוח עתודה.
הצבאות נפגשו ב-9 בפברואר. עיקר הכוח הצלבני תקף את כוח החלוץ המוסלמי, וכאשר בא הכוח העיקרי של צבא חלב לעזרת חיל החלוץ, גרם הלחץ של הכוחות המוסלמים העדיפים לנסיגה צלבנית. בשלב זה תקף גדוד העתודה הצלבני בפיקודו של בוהמון את המוסלמים מהאגף. ההימור הצלבני השתלם במלואו - בהתקפת פתע מחצו הפרשים הצלבנים את המערך המוסלמי, שברו את רוח אויביהם והביאו אותם לנסיגה מבוהלת משדה הקרב.
ביוגרפיה > שנות שלטון אחרונות

כניסת הצלבנים אל הזירה הסורית והפעילות הנמרצת של הנסיכויות הצלבניות כנגד האמירויות הסלג'וקיות, ובעיקר התפשטות נסיכות אנטיוכיה, העמידו את רידואן במצב קשה בו הוא נאלץ לתמרן. הוא אימץ אל חיקו את כת החשישיון והפעיל אותם כרוצחים שכירים כנגד מתנגדים מבית ומחוץ. כאשר אתאבג טוגתכין הגיע להוביל את הצבאות המוסלמים בצעדותיהם נגד צידון או טריפולי, הוא עבר ליד דמשק, שם ניסה רידואן להתנקש בו. כאשר פלש בולדווין הראשון מירושלים לדמשק, ביקש טוגתכין עזרה  מרידואן, אולם הלה הסתפק רק בשליחת כוח קטן של 100 פרשים. אירועים אלו ובידודו הפוליטי הולך וגובר החמירו את מצבו הכלכלי של רידואן.
רידואן נפטר ב־10 בדצמבר 1113 בחאלב, לאחר מותו השתוללו קבוצות של אנשי מיליציה חמושים ברחובות חלב, ורבים מתומכיו של רידואן, ובמיוחד חברי מסדר המתנקשים, נרצחו בהאשמה של בגידה ושיתוף פעולה עם הצלבנים. תחת לחץ ההמון והתוהו שיצר מותו של רידואן הועבר השלטון לבנו בן ה-16, אלפ ארסלן, ששלט תחת הפיקוח של האתאבג לולו אל-יאיא (Lu'lu' al-Yaya). בתחילה פעל אלפ ארסלן על בסיס המדיניות הידידותית לכת החשישיון של אביו, אך תחת לחץ של הסולטן הסלג'וקי ואוכלוסיית חלב, נקט בסדרה של צעדים נמרצים נגד החשישיון והוציא להורג את מנהיגיהם. כך נשלל מאלפ ארסלן בסיס התמיכה היחיד שלו. המצב הפוליטי בתוך חאלב הידרדר כשאלפ ארסלן איבד רסן, הוציא להורג שניים מאחיו שלו, כמה קצינים, כמה משרתים ובהמשך כל מי שנחשד כי הוא עוין לשליט הצעיר. באנרכיה שנוצרה נרצח אלפ ארסלן בשנת 1114, כל הנראה בפקודת האתאבג.
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, א-ב, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1963, 1973. - המחבר זכה בפרס ישראל; במהדורתו בצרפתית זכה הספר בפרס "האקדמיה הצרפתית".
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, ירושלים: מוסד ביאליק, 1975, 1985
Steven Runciman, A History of the Crusades, Cambridge university press, 1952 ISBN 0521061628
Christopher Tyerman. God's war: a new history of the Crusades, Harvard University Press, 2006
Thomas S. Asbridge, The Creation of the Principality of Antioch, 1098–1130. The Boydell Press, 2000
הערות שוליים

↑  Runciman, Steven (1969) [1955], "The First Crusade: Antioch to Ascalon", in Marshall W. Baldwin & Kenneth M. Setton, A History of the Crusades Volume One: The First Hundred Years (second ed.), The University of Wisconsin Press, page 314
↑  Thomas Asbridge. The First Crusade: A New History. Simon & Schuster Inc 2010 page 184
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: ridvan-b-tutus
מקפת לסקר הירח

| --- | --- |

המחשת אמן של LRO
 מידע כללי
 סוכנות חלל:  נאס"א
 מפעיל:  מרכז טיסות החלל גודרד 
 יצרן:  מרכז טיסות החלל גודרד 
 תאריך שיגור:  18 ביוני 2009
 משגר:  אטלס 5
 אתר שיגור:  SLC-41, נמל החלל קייפ קנוורל
 http://lunar.gsfc.nasa.gov https://www.lroc.asu.edu
 משימה
 סוג משימה:  מקפת
 לוויין של:  הירח
 תאריך כניסה למסלול:  23 ביוני 2009
 מסלול:  מסלול קוטבי
 אפואפסיד:  50 ק"מ
 פריאפסיד:  50 ק"מ
 משך המשימה הכולל:  18 ביוני 2009 – הווה (15 שנים) 
 משך המשימה:  במקור שנה אחת.  פעיל כבר 15  שנים ו־8  חודשים
 מידע טכני
 משקל:  1,846 ק"ג
 כוח:  1,850 ואט
 אורך:  2.62 מ' 
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  35315
 מאגר המידע הלאומי:  2009-031A
 
לוגו המשימה
זריחת כדור הארץ מעל הירח. בתמונה נראה כדור הארץ, כשבחזיתו יבשת אפריקה והאוקיינוס האטלנטי, עולה באופק של הירח, מעל מכתש הפגיעה קומפטון שבצד הרחוק של הירח
המקפת לסקר הירח (באנגלית: Lunar Reconnaissance Orbiter או בקיצור: LRO) היא גשושית רובוטית מסוג מקפת של נאס"א ששוגרה אל הירח ב-2009 וכיום ממפה אותו בתלת-מימד ממסלול בגובה 50 ק"מ. אחת המטרות המקוריות של LRO הייתה הכנה לנחיתות מאוישות במסגרת תוכנית קונסטליישן, אך התוכנית בוטלה ב-2010.
הגשושית שוגרה ב-18 ביוני 2009 יחד עם LCROSS, והייתה למשימה הראשונה של נאס"א אל הירח אחרי 10 שנים. LRO ו-LCROSS הם המשימות הראשונות ששוגרו כחלק מהחזון לחקר החלל של ארצות הברית. העלות הכוללת של המשימה היא 583 מיליון דולר, מתוכן 504 מיליון דולר עבור LRO ו-79 מיליון עבור LCROSS.
LRO שלחה תמונות ראשונות המראות את הציוד ממשימות אפולו שהושאר על הירח.
המשימה

הגשושית פותחה במרכז טיסות החלל גודרד של נאס"א. זו גשושית כבדה (1,900 ק"ג) ומתוחכמת שנבנתה על מנת להקיף את הירח ממסלול קוטבי למשך שנת ארץ אחת. במסגרת הרחבת המשימה (עד 5 שנים נוספות) ניתן להשתמש ב-LRO כתחנת תקשורת בין כדור הארץ למשימות נוספות שישלחו אל הירח, כמו למשל נחתות או רכבי סיור.
ב-11 בפברואר 2009, אחרי שבנייתה הסתיימה, הועברה הגשושית ממרכז גודרד אל נמל החלל קייפ קנוורל. התכנון המקורי היה לשגר את ה-LRO באוקטובר 2008 אבל לאחר מספר דחיות הגשושית שוגרה ב-18 ביוני 2009 מ-SLC-41 בנמל החלל קייפ קנוורל.
המשימה > ציוד

LRO נושאת עימה מספר כלים לביצוע משימתה:
| שם | שימוש |
| --- | --- |
CRaTER: אפיון סביבת הקרינה הירחית והשפעותיה הביולוגיות
DLRE: מודד את הפליטה התרמית מקרקע הירח
LAMP: סורק את המכתשים החשוכים על הירח בחיפוש אחרי קרח על ידי שימוש בקרניים אולטרה סגולות
LEND: מספק מדידות, יוצר מפות ומאתר מאגרי קרח (מים) הקרובים לפני השטח של הירח
LOLA: מספק תמונה מדויקת של טופוגרפיית הירח והרשת הגאודטית שלה
LROC: מצלמה המספקת תמונות באיכות גבוהה של פני השטח של הירח
Mini-RF: מדגים טכנולוגיות מכ"ם מפתח סינתטי
בנוסף לציוד זה נושאת המקפת צ'יפ עליו רשומים שמות של 1.6 מיליון אנשים שהכניסו את שמותיהם דרך האינטרנט.
מהלך המשימה

ב-23 ביוני 2009 נכנסה המקפת למסלול סביב הירח, לאחר מסע בן 4 וחצי ימים מכדור הארץ. במהלך המסע נעשה תיקון מסלול אחד. כשהגיעה המקפת אל צידו הרחוק של הירח הופעלו מנועיה והכניסו אותה למסלול אליפטי סביב הירח. ב-15 בספטמבר, אחרי בדיקת מערכות, החלה המקפת את משימתה המרכזית - להקיף את הירח בגובה 50 ק"מ למשך שנה ולבצע את מטלותיה. אחרי סיום המשימה העיקרית בספטמבר 2010, הועברה LRO לידי Science Mission Directorate של נאס"א.
מהלך המשימה > איתור אתר התרסקותה של בראשית

ב-15 במאי 2019, כחודש לאחר התרסקותה של הגשושית בראשית, פרסם מרק רובינסון, חוקר ראשי בצוות משימת הצילום של המקפת (LROC), תמונות של אתר ההתרסקות, מתוך שלושת זוגות תמונות שצולמו על ידי צמד מצלמות הזווית הצרה (NAC) שלה ב-22 באפריל, 11 ימים לאחר ההתרסקות. בתמונות נראה בבירור כתם כהה בקוטר של כעשרה מטרים, המוסבר כשטח מחוספס בנקודת התנגשות הגשושית באדמת הירח, שאינו נראה בתמונות שצולמו בהקפה קודמת של המקפת. עיבוד תמונה המשווה בין התמונות הללו חושף כתם בהיר סביבות הכתם הכהה, בקוטר של כ-30-50 מטרים, וממנו חורגת דרומה קרן בהירה באורך של כמאה מטרים, המוסברים כדפוסים של התפרצות חלקיקים(אנ') עדינים או גזים שהתרחקו במהירות מנקודת ההתנגשות, חשפו את השכבה העליונה של רגולית הירח ופיזרו חלקיקי קרקע עדינים.
הגשושית נעה בנחיתתה מצפון הירח לדרומו, והנמיכה תוך כדי מעוף בקשת רחבה כלפי קרקע הירח. עקב תקלת הבלימה ואי התייצבות הגשושית בזווית אנכית לקרקע אותר מיקום ההתנגשות דרומית לאתר הנחיתה המיועד. נקודת הציון, קואורדינטות סלנוגרפיות 32.5956° צפון, 19.3496° מזרח, הוערכה באמצעות השוואת התמונות שצולמו ב-22 באפריל לשבע תמונות שצולמו מוקדם יותר, במרווח טעות של 95%, כעשרים מטרים בקו הרוחב ושמונה בקו האורך.
קנה המידה של התמונות גדול מכדי לקבוע האם הכתם הקטן הוא מכתש שנוצר במקום הפגיעה, או שמא פגיעת הגשושית השבירה בתאוצה גבוהה ובזווית נמוכה לאדמת הירח (פחות מעשר מעלות) מנעו יצירת צורת מכתש.
מהלך המשימה > גלריית תמונות

התמונה הראשונה מ-LRO (30 ביוני 2009)
אתר הנחיתה של אפולו 11
אתר הנחיתה של אפולו 12
אתר הנחיתה של אפולו 14
אתר הנחיתה של אפולו 15
אתר הנחיתה של אפולו 16
אתר הנחיתה של אפולו 17
מודול הנחיתה של אפולו 17
אתר הנחיתה של סרוויור 1
הצד הקרוב של הירח
הצד הרחוק של הירח
גבעה קטנה במרכז מכתש טיכו בעת זריחה
ראו גם

סלן
צ'אנדריאן 1
הערות שוליים

↑  http://www.al.com/news/huntsvilletimes/index.ssf?/base/news/120980611528670.xml&coll=1
↑  http://www.nasa.gov/mission_pages/LRO/multimedia/million_names.html
↑  Beresheet Crash Site Spotted! | Lunar Reconnaissance Orbiter Camera, lroc.sese.asu.edu
הסקוטי המעופף

| --- | --- |
רכבת מדגם אינטרסיטי 225 של וירג'ין טריינס בצבעי הקו, 2015
רכבת מדגם אינטרסיטי 225 של וירג'ין טריינס בצבעי הקו, 2015
 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מפעיל:  רכבת לונדון וצפון-מזרח
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  1863
 מידע על הקו
 תחילת הקו:  קינגס קרוס, לונדון
 סיום הקו:  תחנת הרכבת אדינבורו וייברלי, סקוטלנד
 אורך הקו:  632 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,435 מ"מ
 תרשים הקו
 
 קו החוף המזרחי הראשי עליו פועל השירות
 
הסקוטי המעופף (באנגלית: Flying Scotsman) הוא קו רכבת בינעירונית (אקספרס) המחבר את לונדון לאדינבורו בסקוטלנד.
הקו פועל כיום כקו יומי עם רכבות היוצאות מתחנת קינגס קרוס בלונדון לתחנת הרכבת אדינבורו וייברלי באדינבורו ובכיוון ההפוך בערך כל שעה. אורך הקו כ-632 קילומטרים ומשך זמן הנסיעה הוא כארבע שעות ועשרים.
היסטוריה

הקו נוסד בשנת 1863 על גבי מסילת קו החוף המזרחי הראשי שנבנתה לאורך שנות ה-40 של המאה ה-19, מספר חברות רכבת שונות ניהלו את הקו עד אשר מוזגו החברות בבריטניה לכדי "ארבע הגדולות" ב-1923 והקו עבר לידי רכבת לונדון וצפון-מזרח (LNER). תחילה נקרא הקו "האקספרס הסקוטי המיוחד" עד שב-1924 השם "הסקוטי המעופף" אומץ באופן רשמי עבור הקו. מספר חודשים לפני כן נחנך קטר מסדרת LNER A3 בשם "פליינג סקוטסמן" שנבנה עבור הקו ונקרא על שמו. הקטר נמצא עד היום במצב פעיל, אם כי בשימוש היסטורי, ונחשב לאחד הקטרים המפורסמים בעולם.
בשנים הראשונות משך הנסיעה עמד על עשר וחצי שעות כולל חצי שעה הפסקה ביורק, כעשרים שנים לאחר מכן רכבות מהירות יותר הורידו את משל הנסיעה לכשמונה וחצי שעות, וב-1898 הרכבות התקדמו לנוחות נסיעה גבוהה יותר עם חימום וקרון סעודה אך משך הזמן נותר דומה. שינויים בהגבלות המהירות הובילו לקיצור זמן הנסיעה ב-1938 לכדי שבע שעות ועשרים דקות וב-1948 עם ההלאמה של חברות הרכבות בבריטניה והקמת בריטיש רייל, כלל רכבות הקו הוחלפו בקטרים החדישים מסדרת A4 של LNER. תחת בריטיש רייל נותר הקו על כנו, אבל נוספו לו מספר עצירות לאורך המסילה, בין היתר ביורק, ניוקאסל ופיטרבורו.
לאחר ההפרטה מחדש של בריטיש רייל שהושלמה ב-1997, הקו המשיך להתקיים תחת מספר חברות פרטיות שקיבלו זיכיון להפעילו, בהן רכבת גרייט איסטרן (1996–2007), 'אקספרס החוף המזרחי הלאומי' (2007–2009), 'החוף המזרחי' (2009–2015), ו'וירג'ין טריינס' (2015-2018). מאז מופעל הקו על ידי החברה הממשלתית רכבת לונדון וצפון-מזרח (LNER) הנושאת בשם החברה ההיסטורית שהפעילה את הקו. כיום הקו פועל על בסיס רכבות בריטיש רייל סדרה 800 וסדרה 801 משפחת דגמים תוצרת היטאצ'י המכונה אזומה.
רכבות לאורך השנים

רכבת מדגם גרזלי A1 "שוטאובר", 1928
רכבת מדגם גרזלי A4 "איחוד דרום אפריקה" בתחנת קינגס קרוס, 1948
רכבת מדגם אינגליש אלקטריק סדרה 5 "המשמר השחור" בקינגס קרוס, שנות ה-60
רכבת אינטרסיטי 225 (סדרה 91) של חברת וירג'ין, 2016
רכבת מסדרה 801 'אזומה', 2021
יעקב חילביץ'

אין תמונה חופשית
יעקב חילביץ' (1913 – ?) היה מפעילי האצ"ל בתקופת המנדט הבריטי, שבגד בחבריו ומסר רשימות של חברי האצ"ל לבולשת הבריטית. כשנחשף הוברח על ידי הבולשת מהארץ. על אחריתו לא נודע דבר.