stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיטת בורדה
הגדרה נוספת

דירוג בורדה של מועמד ניתן להגדרה גם באופן הבא:
לכל זוג מועמדים  {\begin{aligned}s\end{aligned}} ו- {\begin{aligned}t\end{aligned}}, נסמן ב-  {\begin{aligned}N_{s,t}\end{aligned}} את מספר הבוחרים המדרגים את  {\begin{aligned}s\end{aligned}} לפני  {\begin{aligned}t\end{aligned}}.
דירוג בורדה של מועמד  {\begin{aligned}s\end{aligned}} שווה ל-  \sum _{t\neq s}N_{s,t}.
נראה שהגדרה זו שקולה להגדרה הקודמת:
יהי  \ a_{s,t,k} שווה ל-1 אם בוחר  {\begin{aligned}k\end{aligned}} מדרג את  {\begin{aligned}s\end{aligned}} לפני  {\begin{aligned}t\end{aligned}}, ושווה ל-0 אחרת.
ברור ש-  \ N_{s,t}=\sum _{k}a_{s,t,k} ולכן  \sum _{t\neq s}N_{s,t}=\sum _{t\neq s}\sum _{k}a_{s,t,k}.
לפי ההגדרה הראשונה, דירוג בורדה של מועמד הוא סכום מספר המועמדים שדורגו תחתיו על ידי כל בוחר, כלומר  \sum _{k}\sum _{t\neq s}a_{s,t,k}. בהחלפת סדר הסכימה יתקבלו ביטויים זהים ולכן ההגדרות שקולות.
היסטוריה ושימושים

שיטת בורדה הוצעה לראשונה במאה ה-13 על ידי המדען והפילוסוף רמון ליול, אולם היא נקראת על שם המתמטיקאי הצרפתי בן המאה ה-18 ז'אן-שארל דה בורדה שהגה אותה בשנת 1770.
בבחירות לפרלמנט של נאורו ולבית המחוקקים הלאומי של סלובניה משתמשים בשיטת בורדה, וניתן לומר שגם המנצח בתחרות האירוויזיון נקבע על פי סוג של שיטת בורדה.
במונחים של תורת המשחקים, שיטת בורדה היא סוג של פונקציית בחירה חברתית, כלומר פונקציה המקבלת את יחסי ההעדפות של הבוחרים ומחזירה את המועמד הנבחר.
שיטת בורדה מקיימת את תכונת המונוטוניות חלשה והפה אחד.
השיטה אינה מקיימת את תבחין קונדורסה הדורש שכאשר יש מועמד  {\begin{aligned}i\end{aligned}} שעבורו לכל מועמד אחר  {\begin{aligned}j\end{aligned}} יש יותר בוחרים המעדיפים את  {\begin{aligned}i\end{aligned}} על  {\begin{aligned}j\end{aligned}} - אז  {\begin{aligned}i\end{aligned}} ייבחר.
דוגמה

תהי  {\begin{aligned}N\end{aligned}} קבוצה של 21 בוחרים, ויהיו   {\begin{aligned}A\end{aligned}}, {\begin{aligned}B\end{aligned}} ו- {\begin{aligned}C\end{aligned}} שלושה מועמדים.
נניח שהבוחרים דירגו את המועמדים באופן הבא:
| מספר הבוחרים | מקום ראשון | מקום שני | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  {\begin{aligned}A\end{aligned}} |  {\begin{aligned}B\end{aligned}} |  {\begin{aligned}C\end{aligned}} |
| 7 |  {\begin{aligned}A\end{aligned}} |  {\begin{aligned}C\end{aligned}} |  {\begin{aligned}B\end{aligned}} |
| 7 |  {\begin{aligned}B\end{aligned}} |  {\begin{aligned}C\end{aligned}} |  {\begin{aligned}A\end{aligned}} |
| 6 |  {\begin{aligned}C\end{aligned}} |  {\begin{aligned}B\end{aligned}} |  {\begin{aligned}A\end{aligned}} |
נחשב את דירוג בורדה של כל אחד מהמועמדים :
עבור מועמד  {\begin{aligned}A\end{aligned}}: יש שמונה בוחרים שמעניקים לו 2 נקודות ושלושה עשר בוחרים שמעניקים לו 0 נקודות. לכן,  {\begin{aligned}A\end{aligned}} מקבל בסך הכל 16 נקודות בורדה.
עבור מועמד  {\begin{aligned}B\end{aligned}}: יש שבעה בוחרים שמעניקים לו 2 נקודות, שבעה בוחרים שמעניקים לו נקודה אחת ושבעה בוחרים שמעניקים לו 0 נקודות. לכן,   {\begin{aligned}B\end{aligned}} מקבל בסך הכל 21 נקודות בורדה.
עבור מועמד  {\begin{aligned}C\end{aligned}}: יש שישה בוחרים שמעניקים לו 2 נקודות, ארבעה עשר בוחרים שמעניקים לו נקודה אחת ובוחר אחד שמעניק לו 0 נקודות. לכן,  {\begin{aligned}C\end{aligned}} מקבל בסך הכל 26 נקודות בורדה.
כיוון שדירוג בורדה של מועמד  {\begin{aligned}C\end{aligned}} גדול ממש מדירוג בורדה של שני המועמדים האחרים,  {\begin{aligned}C\end{aligned}} הוא מנצח בורדה במקרה זה.
לקריאה נוספת

שמואל זמיר, מיכאל משלר, אילון סולן, תורת המשחקים, ירושלים: מאגנס, 2008, מסת"ב 9654932946
| בחירות |
| --- | --- | --- |
| שיטות בחירה | בחירות ישירות • בחירות יחסיות • טופס כללי • בחירות אזוריות • בחירות ארציות • בחירות רובניות • הצבעה בשני סיבובים • הצבעת אישור • שיטת בורדה • שיטת ג'פרסון • שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני • שיטת שולצה • שיטת הקול הנייד • חבר האלקטורים |  |
| הצבעה | אחוז הצבעה • הצבעה בדואר • הצבעה במעטפות כפולות • הצבעה חשאית • הצבעה מוקדמת • הצבעה ממוחשבת • הצבעה מרחוק • הצבעה באינטרנט • זכות בחירה • חובת הצבעה |  |
| אמצעי הצבעה | קלפי • מכונת הצבעה • פתק הצבעה • קלרוטריון |  |
| מונחים | כלכלת בחירות • דממת בחירות • רשימה • שריון • הסכם עודפים • עימות בחירות • בחירות מקדימות • חוג בית • בחירות ביניים • בחירות בזק |  |
| נוספים | פיקוח על בחירות • אחוז החסימה |  |
שלמה מווינה

שלמה הוא רב מסתורי מהעיר וינה שהופיע באתיופיה במאה ה-17.
החוקר וולף לסלאו זיהה את שלמה עם אברהם שמוזכר בכרוניקה אנונימית ואשר הציל את ביתא ישראל מכיליון וסבר ששמו "שלמה בן אברהם". זיהוי זה של לסלאו גלש גם לקוורין. הזיהוי של אותו אברהם שידוע במסורת ביתא ישראל בשם דינזו אברהם עם הרב שלמה מקורה בטעות של לסלאו שכן אין קשר בין שני האישים. במסורת ביתא ישראל מוזכר השם שלמה שהיה אזמץ' (מנהיג) יהודי וחי במאה ה-17, קוורין סבור כי לא ייתכן שהרב שלמה ואזמץ' שלמה הם אותו איש.
שלמה הגיע לאתיופיה ובידו ספרים רבניים במטרה לפגוש בביתא ישראל. בתקופתו, ממלכת סמין שכללה את רוב אנשי ביתא ישראל הייתה במלחמה נגד אתיופיה והסברה היא שפגש ביהודים שהיו נתיני אתיופיה.
במשך שהותו באתיופיה הרב היה בפולמוס דתי עם הישועים על הפרשנות במקרא בדבר הנבואות המספרות לכאורה על הולדת ישו. אחד הוויכוחים נערך בכפר דנקז, שבו שכן הקיסר סוסניוס, והרב ניצח בוויכוח לעיני קהל גדול, רבים נמשכו לדבריו והשפעתו הייתה גדולה. לאור השפעת הרב הפצירו הישועים בקיסר לגרשו, אך מאמציהם כשלו.
הרב גורש לבסוף מאתיופיה וספריו הרבניים הועלו באש, לאחר שפירושו לא תאם את פרשנות הקיסר.
יש המשערים כי הרב הוא האדם אשר השפיע על הפרשנות האתיופית למקרא החל מהמאה ה-17 ואילך, שיש בה עדויות להשפעה עברית.
לקריאה נוספת

לאונרדו כהן וסטיבן קפלן, "מקור חדש על יהודי מווינה בחצרו של מלך אתיופיה", פעמים 94-95, תשס"ג, עמ' 211-216
אהרן זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג
Wolf Leslau, "A Falasha Religious Dispute", Proceedings of the American Academy for Jewish Research Vol. 16, 1947, pp.71-95
James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168
הערות שוליים

↑  Wolf Leslau, "A Falasha Religious Dispute", Proceedings of the American Academy for Jewish Research Vol. 16, 1947, p.79-80
1 2  James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, ISBN 9780812231168, p. 107
↑  חיים רוזן, "השימוש באילנות יוחסין בקרב ביתא ישראל - לדמותו של גיבור היסטורי בספרות ובמסורות", פעמים 58, תשנ"ד, עמ' 121
1 2 3  לאונרדו כהן וסטיבן קפלן, "מקור חדש על יהודי מווינה בחצרו של מלך אתיופיה", פעמים 94-95, תשס"ג, עמ' 213
↑  אהרן זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג, עמ' 157-158
↑  כהן וקפלן, עמ' 213-214; סטיבן קפלן ומליי מולוגטה, "תרגומי מקרא לגעז - הקשרים יהודיים ונוצריים", פעמים 83, תש"ס, עמ' 123
שייטת אוניות המערכה השנייה (בריטניה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  בריטניה בריטניה
 סוג:  שייטת
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1912–1945 (כ־33 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 יחידת אם:  הצי המלכותי הצי המלכותי
 
שייטת אוניות המערכה השנייה הייתה שייטת ימית של הצי המלכותי הבריטי שהורכבה מאוניות מערכה. שייטת אוניות המערכה השנייה הייתה בתחילה חלק מה"גרנד פליט" ("הצי הגדול") של הצי המלכותי. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוחזר ה"גרנד פליט" לשמו המקורי, הצי האטלנטי. השייטת שינתה את הרכבה לעיתים קרובות כאשר אוניות נפגעו, פרשו או הועברו.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

כחלק מה"גרנד פליט", השייטת השתתפה בקרב יוטלנד.
במהלך קרב יוטלנד, הרכב שייטת אוניות המערכה השנייה היה כדלקמן:
פלגה ראשונה
אה"מ קינג ג'ורג' החמישי אוניית הדגל של תת אדמירל סר מרטין ג'ראם; קפטן פ.ל. פילד;
אה"מ אייג'קס קפטן ג.ה. ביירד;
אה"מ סנטוריון קפטן מ. קולמה-סימור ;
אה"מ ארין קפטן ו.א. סטנלי ;
פלגה שנייה
אה"מ אוריון אוניית הדגל של אדמירל משנה א.ק. לוויסון; קפטן או. בקהאוז;
אה"מ מונרך קפטן ג.ה. בורט;
אה"מ קונקרור קפטן ה.ה.ד. טותיל;
אה"מ ת'ארנדרר קפטן ג'.א. פרגוסון.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בשלב זה הייתה השייטת בצי הבית והורכבה מ:
אה"מ רויאל אוק ספינת הדגל של אדמירל משנה הנרי בלגרוב; קפטן וו.ג. בן;
אה"מ רויאל סובריין קפטן ל.ו. מורגן;
אה"מ ראמיליס קפטן ה.ט. ביילי-גרומן;
אה"מ נלסון קפטן ג.ג'.א. מיילס;
אה"מ רודני קפטן א.נ. סירפט.
מפקדים

תת-אדמירל סר ג'ון ג'ליקו (מאי-דצמבר 1912)
תת-אדמירל סר ג'ורג' וורנדר (1912–1915)
תת-אדמירל סר מרטין ג'ראם (1915–1916)
תת-אדמירל סר ג'ון דה רובק (1916–1919)
תת-אדמירל סר הנרי אוליבר (מרץ-אפריל 1919)
תת-אדמירל סר ארתור לבסון (1919–1920)
תת-אדמירל סר ויליאם ניקולסון (1920–1921)
אדמירל משנה רג'ינלד דראקס (1929–1930)
אדמירל משנה צ'ארלס ליטל (1930–1931)
אדמירל משנה וילפרד פרנץ' (1931–1932)
אדמירל משנה רגנאר קולווין (1932–1933)
אדמירל משנה מקס הורטון (1933–1935)
אדמירל משנה צ'ארלס רמזי (1935–1937)
תת-אדמירל לאכלן מקינון (1937–1939)
אדמירל משנה לנסלוט הולנד (ינואר-ספטמבר 1939)
אדמירל משנה הנרי בלגרוב (ספטמבר-אוקטובר 1939)
תת-אדמירל סר אלבן קרטייס (1941–1942)
תת-אדמירל סר ברוס פרייזר (1942–1943)
תת-אדמירל סר הנרי מור (1943–1944)
תאודוטוס הביזנטיני

תאודוטוס מביזנטיון, שהיה ידוע גם בכינוי "תאודוטוס הבורסקאי" ו"תאודוטוס הסנדלר", היה כותב נוצרי מוקדם, במחצית השנייה של המאה השנייה.
תאודוטוס טען בכתביו שישו אומנם נולד לאם בתולה, אולם רק במועד מאוחר יותר חדר בו הלוגוס. כלומר, רק כאשר הוא נמשח ברוח הקודש בעת הטבלתו, הטבלה זו היא שהפכה אותו לאלוהי. לדעתו, בזמן לידתו ישו היה אדם, בשר ודם ולא אל, ורק לאחר שביצע את ציוויו למופת אימץ אותו האל להיות בנו. טיעוניו נדחו על ידי הכנסייה הנוצרית.
דברי תאודוטוס היוו בסיס לפיתוח הזרם הנוצרי אדופטיוניזם (אנ') (הקרוי גם מונרכיאניזם דינמי) (אנ') זרם שהוכרז ככפירה על ידי האפיפיור ויקטור הראשון, שגם נידה את תאודוטוס מהכנסייה הנוצרית.
ראו גם

כריסטולוגיה
שייטת הים הכספי

| --- | --- |
סמל שייטת הים כספי של רוסיה
סמל שייטת הים כספי של רוסיה
 פרטים
 כינוי:  השייטת הכספית
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:  הצי הרוסי 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  4 בנובמבר 1722 – הווה (301 שנים)
 מקים היחידה:  פיוטר הגדול
 מלחמות:  מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723)   מלחמת האזרחים ברוסיה   מלחמת העולם השנייה   המלחמה הקרה   מבצעי אכיפה של משמר החופים   מלחמת האזרחים בסוריה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  לוחמים בשירות סדיר
 ציוד עיקרי:  ספינות קרב
 פיקוד
 יחידת אם:  הצי הרוסי
 מפקד נוכחי:  אלכסנדר פשקוב 
 עיטורים
 עיטור הדגל האדום 
 
שייטת הים הכספי (ברוסית: Каспийская флотилия ВМФ России) היא שייטת הצי הרוסי שספינותיה משייטות במימי הים הכספי. בסיס השייטת נמצא באסטרחן וזוהי השייטת החזקה ביותר בים הכספי. בסיסי המשנה של היחידה נמצאים במחצ'קלה ובכספייסק (כ-15 ק"מ ממחצ'קלה). בשנת 2017 הוחלט על הרחבה משמעותית של בסיס בכספייסק והפיכתו לבסיס הראשי של השייטת. עבודות בנייה מתוכננות להיסתיים בשנת 2020. נכון לשנת 2021 הסתיימו שלבים ראשונים של בניית הבסיס החדש. לאחר סיום העבודות הוא יהיה מותאם לעגינה של 54 ספינות.
היסטוריה

שייטת הים הכספי הוקמה על ידי פיוטר הגדול בנובמבר 1722 כשטבילת האש הראשונה שלה הייתה במלחמת רוסיה–פרס (1722–1723) שבמהלכה הצליחה השייטת לכבוש שורת מבצרים בחוף הים הכספי ולהביס את הצי הפרסי במהלך מבצעים לכיבוש דרבנט ובאקו. בהתאם לתנאי הסכם גוליסטן האימפריה הרוסית קיבלה בלעדיות על אחזקת צי צבאי בים הכספי. מ-1867 ועד 1992 הבסיס העיקרי של השייטת היה בבאקו. ב-1918, בעיצומה של מלחמת האזרחים ברוסיה הגיעו האנגלים לבאקו ומרבית מספינות השייטת הושמדו ולכן הועבר בסיסה לפטרובסק, באותה תקופה הייתה השייטת כחלק מהצי הלבן של הצבא הלבן. ב-1920 השייטת חזרה לבאקו ושם ישבה עד להתפרקות ברית המועצות. באוגוסט 1941 השייטת נטלה חלק במבצע משולב עם חיל הנחתים וחיל הצנחנים במבצע לכיבוש איראן, יחד עם צבא בריטניה, והשייטת עגנה לעיתים קרובות גם בפהלוואי, נואושהר ובנדר-שך שבצפון אירן ולחופי הים הכספי. ב-1992 אוניות שייטת הים הכספי חולקו בין מדינות חבר המדינות שבים הכספי ושייטת הים הכספי הרוסית עברה לבסיס הימי באסטרחן.
שייטת הים הכספי משמשת כיום כשייטת עזר למבצעי אכיפה של משמר החופים הרוסי במסגרת המאבק בציד לא חוקי של הדיג באזור הים הכספי והרצון לשמור על הסחר החוקי בקוויאר. השייטת מחזיקה בצי אוניות כשהישנות שבהן נבנו בשנות ה-80 והחדשה שבהן היא אוניית המשמר "טטרסטן" שנכנסה לשירות ב-2003.
לאחרונה החל תהליך חידוש ספינות השייטת והיא אמורה להכיל כ-90% אוניות משמר מודרניות, ביניהן ספינת התותחים הקטנה "בּוּיאן", שאב טיפוס שלה יצא ב-2006. ב-2010 שלב המודרניזציה בשייטת התקדם עוד שלב כאשר הוחל בבניית הסטי"ל "בּוּיאן-M". בשנת 2020 בבסיס החדש בקספייסק נכנסה לשימוש מבצעי מערכת חדשה להגנה מבוססת על טילים.
בשנת 2015 במסגרת המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה ספינות השייטת שיגרו טילים לאזור סוריה. בשנת 2022 ספינות השייטת שיגרו טילים מדגם 3M-54 Klub לאוקראינה.
הרכב הצי

הרכב הצי (נכון לשנת 2020):
ספינות סיור- 2 ספינות סיור מדגם גפרד (ספינה בגודל של פריגטה ועליה כ-100 חיילים) מצוידות ב-3M-54 Klub.
ספינות טילים - 7. חלקם מצוידות ב-3M-54 Klub.
ספינות תותחים - 8 (ספינה קטנה ועליה כ-15 חיילים)
שולות מוקשים - 7
ספינות נחיתה לא חמושות - 8
יחידות יבשתיות:
רגימנט נחתים עם שני גדודים
2 גדודים של משמר חופים חמושים בטילים
הערות שוליים

↑  https://dsm.forecastinternational.com/wordpress/2020/01/30/russian-caspian-flotilla-receiving-bal-missile-system/
| הכוחות המזוינים של האימפריה הרוסית |
| --- | --- | --- |
| פיקוד | המפקד העליון • משרד המלחמה • המטה הכללי הרוסי (הפיקוד במלחמת העולם הראשונה) |  |
| חילות הצבא | הצי הרוסי הקיסרי • חיל האוויר הרוסי הקיסרי • צבא האימפריה הרוסית |  |
| ציי האימפריה הרוסית | הצי הבלטי • צי הים השחור • צי האוקיינוס השקט • שייטת הים הכספי |  |
| רפורמות ומוסדות צבאיים | גזרת הקנטוניסטים • הגווארדיה הרוסית • הרפורמה הצבאית של אלכסנדר השני |  |
שיווק גרילה

שיווק גרילה (שנקרא גם "פרסום גרילה" או "קמפיין גרילה") היא טקטיקה שיווקית בה חברה (לרוב מסחרית) משתמשת בפעולות ייחודיות, מפתיעות ושאינן שגרתיות על מנת לקדם מוצר או שירות.
היא נחשבת לאחת הטכניקות העקיפות בעולם השיווק הוויראלי.
השוני בה משאר שיטות השיווק המסורתיות נובע מכך שבטכניקה שיווקית זו מסתמכת החברה לרוב על אינטראקציה אישית, אופי הפרסום הוא בעל תקציב קטן יותר משיווק מסורתי, מתמקד בקבוצות קטנות וממוקדות של אנשי שיווק אשר אחראים להפיץ את המוצר או השירות במיקום מסוים ולא באמצעות מסעות פרסום תקשורתיים נרחבים.
תהליך

חברות המשתמשות בשיווק גרילה מסתמכות על קידום המכירות הפנימיות שלהן כדי להפיץ באמצעות שיווק ויראלי, או מפה לאוזן וכך להחיל את השמועה, ליצור הד ברשת שהמטרה לבסוף היא להגיע לקהל רחב יותר בחינם.
חיבור לרגשות הצרכן הוא המפתח לשיווק גרילה מוצלח. השימוש בטקטיקה זו אינו מיועד לכל סוגי הסחורות והשירותים, משתמשים בו בייחוד למוצרים "נועזים" יותר. וממקדים צרכנים צעירים בעלי סיכוי גבוה יותר להגיב בחיוב.
שיווק גרילה מתרחש במקומות ציבוריים המציעים קהל גדול ככל האפשר, כגון רחובות, קונצרטים, פארקים ציבוריים, אירועי ספורט, פסטיבלים, חופים, מרכזי קניות ורלוונטי במיוחד כיום לרשת האינטרנט. מרכיב מרכזי בשיווק גרילה הוא בחירת הזמן והמקום המתאימים לניהול מסע פרסום כדי להימנע מבעיות משפטיות אפשריות.
שיווק גרילה יכול להיות מקורה, בחוץ, בסמוך לאירועים או חוויתי, אשר נועד לגרום לציבור לתקשר עם מותג.
שיטות מפתח

בשיווק גרילה יוצרים ומשתמשים בשיטות חדשניות, שאינן שגרתיות ולעיתים נחשבות לאגרסיביות במטרה להגביר את המכירות או למשוך עניין במותג או בעסק.
שיטות אלה הן לרוב בעלות נמוכה ולעיתים אפסית וכוללות שימוש נרחב באינטראקציות אישיות יותר באמצעות הודעות ופרסומים ויראליים ברשתות חברתיות.
דוגמה:
משווק אנונימי יוצר 3 משתמשים ברשת חברתית, הראשון: משתמש א' - מעלה פרסום ובו הוא מבקש המלצה על מוצר מסוים המבצע פעולה מסוימת.
אותו המשווק יוצר משתמש ב' באותה רשת חברתית. הוא עונה למשתמש א' ונותן לו המלצה על מוצר המבצע את אותה פעולה, משתמש ג' - חווה דעתו החיובית גם כן וכך מתחיל דיון בעל אופי ויראלי אשר מטרתו היא פרסום המוצר אותו מקדם המשווק.
ההיסטוריה של שיווק הגרילה

שיווק גרילה הוא תוצר של המעבר למדיה אלקטרונית משיווק דפוס, רדיו וטלוויזיה מסורתי.
שיטת שיווק זו החלה לתפוס תאוצה במרחב האינטרנטי בבלוגים פורומים ובחדרי הצ'ט של תחילת שנות ה-2000 וצברה פופולריות עם עלייתן של הטכנולוגיות הניידות ואופיו של  החיבור בין המשתמשים, מכיוון שכיום החיבוריות לרשת מתבצעת בקלות מכל מקום, התעצמו היכולות להגביר את המסרים ולהתמקד בקבוצות יעד של צרכנים (לפי קבוצות, דפים ותחומי עניין).
הביטוי נטבע על ידי ג'יי קונרד לוינסון בספרו מ-1984 "שיווק גרילה". מטרתו היא ליצור "באז" (הד) על מוצר או מותג באופן שיגביר את הסבירות שצרכן ירכוש את המוצר או השירות, או שישוחח על כך עם קונים פוטנציאליים אחרים.
שיווק גרילה עשוי להיות יעיל עבור עסקים קטנים, אם הם מעלים בידם ליצור הד שיווקי משמעותי.
לקריאה נוספת

Benjamin Bach, An Investigation into the Relevance of Guerrilla Marketing to Small and Medium-Sized Enterprises, Munich: GRIN Verlag, 2007, ISBN 9783638874052
Michael Serazio, Your Ad Here: The Cool Sell of Guerrilla Marketing, New York: New York University Press, 2013, ISBN 9780814724590
ספריו של ג'יי קונרד לוינסון בWebarchive (גרסאות מלאות)
הערות שוליים

↑  ADAM HAYES, Guerrilla Marketing, investopedia.com, ‏1.6.2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph580609
שנות העופרת באיטליה

ג'וזפה ממאו מכוון אקדח אל עבר המשטרה במהלך הפגנה, 1977
שנות העופרת (באיטלקית: Anni di piombo) היו תקופה של מהומה חברתית ופוליטית באיטליה שנמשכה מסוף שנות ה-60 ועד סוף שנות ה-80, שאופיינה בהקצנה של השיח הפוליטי ובגל של פעולות טרור מצידם של השמאל הרדיקלי והימין הרדיקלי כאחד.
שם התקופה מגיע מהמספר הרב של אירועי הירי שחלו בה, וכן מהסרט "זמני העופרת" בבימוי מרגרטה פון טרוטה, אשר תורגם לאיטלקית כ"שנות העופרת". הסרט מתאר תקופה דומה של טרור פוליטי רדיקלי, ומציג שתי חברות בסייעת הצבא האדום - ארגון שמאל קיצוני חמוש שפעל בגרמניה המערבית באותן שנים.
נוהגים לסמן את תחילת שנות העופרת בשביתות הסתיו החם משנת 1969 עד שנת 1970; מותו של השוטר אנטוניו אנארומה ב־19 בנובמבר 1969; פיצוץ פיאצה פונטנה בדצמבר של אותה שנה, בה נהרגו 17 ובוצעו על ידי טרוריסטים ימניים במילאנו; והמוות שלאחר מכן באותו חודש של העובד האנרכיסט השמאלני ג'וזפה פינלי בעת שהותו במעצר המשטרה בחשד לפשע שלא ביצע.
שנות העופרת והטרור הפוליטי באיטליה הסתיימו בשלהי שנות ה-80, כאשר מרבית חברי ארגוני הטרור נטשו את פעילותם או נעצרו על ידי המשטרה האיטלקית.
שנות העופרת אינן מיוחדות רק לאיטליה. שנות ה-60 וה-70 ידעו פעילות פוליטית רדיקלית גם במדינות כגון גרמניה המערבית, צרפת וטורקיה.
ראו גם

הבריגדות האדומות
הערות שוליים

↑  "Italy's history of terror" (באנגלית בריטית). 2004-01-06. נבדק ב-2021-10-08.
↑  גל שביתות מאיים על איטליה, הארץ, 19 באוקטובר 1969
↑  גל שביתות פוקד את איטליה, למרחב, 18 בספטמבר 1969
↑  פרובוקציות פשיסטיות באיטליה, דבר, 26 בדצמבר 1969
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלמות טריטוריאלית

שלמות טריטוריאלית או שלמות תחומתית (באנגלית: Territorial integrity) היא עיקרון בתחום המשפט הבינלאומי הפומבי הקובע כי אל למדינות לקדם סיפוח שטחים או שינויי גבול בתחומן של מדינות אחרות. העיקרון אף קובע כי שינויי גבול שנקבעו באמצעות שימוש בכוח הם צעדי תוקפנות ומהווים עילה למלחמה.
בשנים אחרונות התגלע מתח בין עקרון השלמות הטריטוריאלית לבין המושג התערבות הומניטרית מכוח סעיף 73b של מגילת היסוד של האומות המאוחדות, המחייב את החותמות "לפתח שלטון עצמי, לתת יחס נאות לשאיפותיהם המדיניות של העמים, ולסייע להם בפיתוח מוסדותיהם המדיניים העצמאיים, בהתאם לנסיבות המיוחדות של כל טריטוריה ותושביה והשלבים השונים של התקדמותה." עקרונות השלמות הטריטוריאלית וההתערבות ההומניטרית באו לידי קונפליקט במלחמת קוסובו.
רקע היסטורי

החל משחר ההיסטוריה של העמים היו קיימות יחידות מדיניות שתבעו לעצמן טריטוריה מוגדרת. פלישה זרה לטריטוריה זו הייתה בבחינת עילה למלחמה, ובדרך כלל הוכרעה בשדה הקרב. לעיתים היו מספר רמות של שלטון, שבמסגרתן יחידות מדיניות שונות הכריזו מלחמה זו על זו, בעוד שהן הכירו יחדיו בסמכות שלטונית גבוהה יותר. כך שליטים פאודליים בימי הביניים היו יוצאים למלחמה איש ברעהו, בעוד כולם הכירו בסמכות המלך היחיד השולט מעליהם. יש הרואים בשלום וסטפאליה משנת 1648 את התגלמות הרעיון המודרני של שלמות טריטוריאלית, אף שיש החולקים על קביעה זו.
אחת ממטרותיו של חבר הלאומים, שנוסד לאחר מלחמת העולם הראשונה, הייתה לקיים את עקרון השלמות הטריטוריאלית, בין שאר עקרונות המשפט הבינלאומי הפומבי. מכוח עיקרון זה גינה חבר הלאומים את פלישת איטליה לאתיופיה. חבר הלאומים תמך ברפובליקה הסינית כנגד הקמתן של ישויות מדיניות נפרדות, מנצ'וקוו, מנצ'וריה ומונגוליה הפנימית. היסטוריונים רבים קושרים את ירידת קרנו של חבר הלאומים בכשלונו לכפות את עמדתו בנושאים אלה.
עם יסוד האומות המאוחדות ומאוחר יותר ארגונים בינלאומיים נוספים דוגמת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, עקרון השלמות הטריטוריאלית היה לעיקרון מנחה ביישוב סכסוכים בינלאומיים. עקרון השלמות הטריטוריאלית מנחה לעיתים קרובות את יחסם של ארגונים אלה לסכסוך הישראלי-פלסטיני. עקרון השלמות הטריטוריאלית אף קיבל ביטוי נרחב ב"עשרת העקרונות" של הסכמי הלסינקי של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה משנת 1975, בהם העיקרון הרביעי מוקדש ל"שלמות טריטוריאלית של האומות".
ראו גם

תחום טריטוריאלי
מים טריטוריאליים
הערות שוליים

↑  שְׁלֵמוּת תְּחוּמָתִית במילון גאוגרפיה אנושית (תשע"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810808958805606
תאודו טיווט

מראה חיצוני של האולם הביתי, "ז'ופה"
תאודו טיווט (במונטנגרית: KK Teodo Tivat), היא קבוצת כדורסל מונטנגרית מהעיר טיווט שעל חוף מפרץ קוטור, המתמודדת באופורטוניטי ליגה ובליגה הבלקנית.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנות ה-90 והשתתפה בליגה היוגוסלבית/סרבית. ובליגה המונטנגרית שהוקמה בשנת 2006, לאחר פירוקה של המדינה המשותפת של סרביה ומונטנגרו. בסיום עונת 2008/09 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. מאז מסיימת הקבוצה באופן קבוע בפלייאוף העליון ונחשבת לקבוצה יציבה. החל מעונת 2012/13 משתתפת הקבוצה בליגה אירופאית, הליגה הבלקנית
הקבוצה מארחת באולם ז'ופה בעיר, שנבנה בשנת 1985 ומכיל 1,000 מקומות ישיבה.
שמואל שחם

| --- | --- |
 כינוי:  מולה
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 202  מפקד חטיבת הנגב
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 
שמואל שחם הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת הנגב.
קורות חייו

עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר שחם מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה, ושימש כמפקד מחלקה ולחם במלחמת ששת הימים. במלחמת ההתשה שימש כמפקד פלוגה. בשנת 1972 מונה למפקד גדוד 202 של חטיבת הצנחנים, ופיקד על כוח מהגדוד במבצע ברדס 54–55. בשנת 1975 מונה למפקד חטיבת הנגב. לאחר מכן מונה לנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בגרמניה.
הערות שוליים

↑  אילן כפיר, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1982, כרך רביעי – "צנחנים", עמוד 140.
↑  מבצע "ברדס 54–55" – 20 בפברואר 1973, באתר העמותה להנחלת מורשת הצנחנים.
↑  שמואל שחם, השוואה בלתי הוגנת, באתר הארץ, 26 במאי 2013.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שטח הניסויים אברדין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אזור אימונים צבאיים, בסיס צבאי, יישוב לצורכי מפקד אוכלוסין, ארסנל 
 על שם:  אברדין 
 מיקום:  מחוז הרפורד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  מחלקת הצבא של ארצות הברית 
 מפעיל:  צבא ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 20 באוקטובר 1917
 תאריך פתיחה רשמי:  דצמבר 1917 
 מידות
 שטח:  11.1 מייל רבוע (נכון ל־1 ביולי 2019) 
 גובה מעל פני הים:  7 מ' 
 קואורדינטות:  39°28′30″N 76°07′30″W﻿ / ﻿39.475°N 76.125°W﻿ / 39.475; -76.125
 אתר רשמי
 he
 
שטח הניסויים אַבֶּרְדִין (Aberdeen Proving Ground;‏ APG) הוא מתקן של צבא ארצות הברית הממוקם בסמוך לאברדין, מחוז הרפורד, מרילנד, בארצות הברית. יותר מ־7,500 אזרחים ו־5,000 אנשי צבא עובדים ברחבי המתקן.
תולדות המתקן

שטח הניסויים אברדין הוא מתקן הניסויים הפעיל הוותיק ביותר של צבא ארצות הברית: הוא הוקם ב־20 באוקטובר 1917, שישה חודשים לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה. על התכנון והבנייה פיקח בריגדיר גנרל קולדן ראגלס, ששימש מאוחר יותר כמפקד חיל החימוש האמריקאי. מיקומו נבחר כך שיאפשר תכנון וניסוי של כלי נשק וציוד בסמוך למרכזי תעשייה ושילוח באותם ימים. שטח הניסויים יועד להחליף את שטח הניסויים בסאנדי הוק, שהיה קטן מדי עבור חלק מכלי הנשק שנבדקו. בשיא מלחמת העולם השנייה, שוכנו בשטח הניסויים אברדין 2,348 קצינים ו־24,189 חוגרים.
בשנות ה-60 פעל באברדין כור גרעיני במתקן קרינת הפעימה של הצבא. ב־6 בספטמבר 1968, אירעה בכור הגעה לקריטיות במהלך בדיקות הפעלה. תאונה זו לא פגעה בסגל המתקן אך שחררה מספיק חום כדי להגיע לנקודת ההתכה של הדלק בליבה, 1150 מעלות צלזיוס. זה הזיק לרכיבי הדלק של הכור, והיתך את ארבע הטבעות המרכזיות זו לזו. זוהי אחת משלושים ושלוש תאונות קריטיוּת ברחבי העולם, בין 1949 ל־2000.