stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר אורלוב
הזהב הספרדי

ב-12 באוקטובר 1936 קיבל אורלוב הודעה מניקולאי יז'וב ראש הנ.ק.ו.ד. כי עליו להסדיר עם ראש ממשלת ספרד את משלוח עתודות הזהב של ספרד לברית המועצות בספינה סובייטית, תחת סודיות מרבית. יז'וב הוסיף כי אם הספרדים ידרשו ממנו לחתום על קבלה, עליו לסרב ולהבטיח שקבלה רשמית תונפק במוסקבה על ידי הבנק הלאומי הסובייטי. במהלך החודשים הבאים ארגן אורלוב העברה של כ-70 אחוז מעתודות הזהב של ספרד לברית המועצות ל"משמרת". באותה עת היו לספרד עתודת זהב הרביעית בגודלה בעולם, בשווי של כשמונה מאות מיליון דולר, בערכים של אז. בתחילה חשב אורלוב שזו משימה בלתי אפשרית, הרפובליקאים נחלו תבוסות וכוחות פרנקו התקדמו אל מדריד, התושבים נטשו את בתיהם והממשלה התכוננה להעתיק את מושבה. במצב זה לא היה סיכוי למבצע העברת הזהב, אך אורלוב ידע שאם לא יביא את הזהב ימצא עצמו עומד מול כיתת יורים. הוא נפגש עם שר האוצר הספרדי ולהפתעתו אמר לו השר כי שאמנם כדאי להפקיד את אוצר המדינה ב"מקום בטוח". אנשיו של אורלוב ציודו במסמכים מזויפים לפיהם הזהב מועבר לבנק אוף אמריקה והעמיסו 7,900 ארגזים מלאים מטילי זהב במשקל 510 טון על ארבע ספינות סובייטיות, שהפליגו בחשאי מנמל קרתגנה בים התיכון לנמל אודסה ומשם נשלחו ברכבת למוסקבה. עמיתיו בנ.ק.ו.ד. שלחו לאורלוב איגרת ברכה, אך סטלין לא זיכה אותו במילת שבח. סטלין הזמין את כל חברי הפוליטביורו למסיבה בדירתו בקרמלין ובה לעג לספרדים באומרו כי הם "יראו את הזהב שלהם כשם שהם רואים את אוזניהם".
עריקתו

על ביצועה המוצלח של משימת העברת הזהב הוענק לאורלוב עיטור לנין, העיטור הגבוה ביותר בברית המועצות. אורלוב המשיך בפעילותו בספרד, שהתרכזה בחיסולם של אוהדי הלאומנים בד בבד עם טרוצקיסטים ואנשי מפלגת הפועלים של האיחוד המרקסיסטי, שהייתה מפלגה ספרדית שנוצרה מאיחוד של המפלגה הטרוצקיסטית הספרדית עם מפלגות פועלים ואיכרים ספרדיות.
בינתיים החל בברית המועצות בשנת 1936 המהלך של הטיהורים הגדולים, שנועד על ידי סטלין לביסוס שלטונו באמצעות טרור ממשלתי, שהופנה בעיקרו כלפי ראשי השלטון. גנרלים בצבא האדום, סופרים, אמנים ומדענים היו קורבנות הטיהורים לצד אזרחים פשוטים שעלה נגדם חשד קל להתנגדות לשלטונו של סטלין. הקורבנות הועמדו לדין בסדרת משפטי ראווה שנקראו משפטי מוסקבה, הורשעו והוצאו להורג.
בינואר 1937 נפצע אורלוב בתאונת דרכים בספרד. בהיותו מאושפז בבית חולים בפריז הגיע מברית המועצות לבקרו בן דודו וחבר נעוריו זינובי קצנלסון, שהיה סגן מפקד הנ.ק.ו.ד. באוקראינה ובסתר היה ממתנגדי סטלין. בן הדוד גילה את אוזנו של אורלוב על תכנון להדיח את סטלין בדרך חוקית באמצעות האשמה כי היה בצעירותו סוכן האוכראנה, הבולשת של הצאר. קצנלסון סבר שהצבא יתמוך במהלך. קצנלסון חזר למוסקבה, נאסר והוצא להורג. אורלוב הבין עתה כי גורלו נחרץ. הוא חשש שבן דודו לא עמד בעינויים וסיפר לחוקריו על שיחתם בבית החולים. כשחזר אורלוב לספרד הגיע לשם שליח של הנ.ק.ו.ד. שהיה ידוע כרוצח מקצועי, ואורלוב חשש שהוא בא לחסלו. אורלוב החליט לערוק. הכנותיו לעריקה ארכו חודשים רבים, עד שב-9 ביולי 1938 קיבל שדר מניקולאי יז'וב כי עליו להתייצב מיד בלשכתו של קונסול ברית המועצות בפריז שיסיע אותו לאנטוורפן, שם יעלה אורלוב על ספינה סובייטית שתפליג לברית המועצות. אורלוב ואשתו הגיעו לפריז, אך אורלוב לא התייצב בקונסוליה הסובייטית, אלא בשגרירות ארצות הברית וביקש לדבר עם השגריר. התברר כי השגריר נמצא בחופשה ואז התייצב אורלוב בשגרירות קנדה וביקש מקלט מדיני. בעת עריקתו נשא כבר אורלוב דרגת גנרל.
לקנדה לא היו אז יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות ואורלוב, שנשא דרכון סובייטי, חשש שבקשתו תידחה, אך מזכיר השגרירות, שהיה בעבר ראש מחלקת ההגירה בארצו והכיר היטב את נושא המקלט הפוליטי, נעתר לבקשתו והעניק לו ולמשפחתו אשרת כניסה לקנדה ל"בילוי חופשה קצרה בקוויבק". כבר באותו ערב יצאו אורלוב, אשתו ובתו לקנדה בספינה שהפליגה מנמל שרבור. קציני הנ.קו.ד. שחיכו לאורלוב באנטוורפן המתינו לשווא.
שהייתו של אורלוב בקוויבק אכן לא ארכה זמן רב, אך הוא ניצל פרק זמן זה להבטחת שלום אמו ואמה של אשתו בברית המועצות. הוא שלח קרוב משפחה שלו שגר בארצות הברית לצרפת עם שתי מעטפות מלאות מסמכים שנמסרו לשגרירות הסובייטית המעטפות היו מיועדות אחת לסטלין ואחת ליז'וב, בצירוף הודעה כי את תפגענה אמו וחמותו או אף אם תוטרדנה, יפרסם בארצות הברית את כל הידוע לו על השקרים והתככים של סטלין ואיך הוא ביים את משפטי הראווה. הוא דרש מיז'וב לבטל כל הוראה לחסלו, אם ניתנה כזו לשליחיו בארצות הברית, מאחר שעותק נוסף של המסמכים המרשיעים מופקד בידי אנשים שקיבלו ממנו הוראה למסור את המסמכים לעיתונות, אם תהיה התנקשות בחייו. ההתנקשות לא קרתה, ככל הנראה עקב הוראתו של סטלין, ואורלוב אכן לא פרסם את תוכן המסמכים ואת העובדות הידועות לו על סטלין ופשעיו, אלא רק לאחר מותו של סטלין.
עריקתו שיבשה בין היתר תוכנית רצח לב טרוצקי ואפריקה דה לאס הראס גאווילן הייתה צריכה לחזור לברית המועצות.
בארצות הברית

אורלוב, אשתו ובתו עזבו את קנדה לארצות הברית והגיעו לניו יורק ב-13 באוגוסט 1938. בניו יורק פגש אורלוב קרובי משפחה והם קישרו אותו לעורך דין בשם ג'ון פרדריק פיינרטי, שהיה חבר בוועדת חקירה של הקונגרס, שאספה פרטים על משפטי מוסקבה. עורך הדין ארגן לאורלוב פגישה עם שר המשפטים האמריקאי, בה ביקש אורלוב רשות להשתקע בארצות הברית. הוא נענה כי לא יקבל מסמך רשמי על כך, אך הוא חופשי להתגורר בכל מקום בארצות הברית. משום מה לא הופנה אורלוב לגורמי הביטחון והמודיעין האמריקאים שהיו עשויים להפיק תועלת מהמידע העצום שאורלוב צבר אודות מערכות השלטון והביטחון של ברית המועצות.
עם הגיעו לארצות הברית שלח אורלוב מכתב ללאון טרוצקי שהתגורר אז כגולה במקסיקו, בו הזהיר אותו מפני ניסיון התנקשות בחייו, אך טרוצקי סבר כי המכתב הוא מתיחה של שירותי הביטחון הסובייטיים. המציאות הוכיחה את נכונות המידע על ההתנקשות, כאשר ב-20 באוגוסט 1940 התנקש סוכן של הנ.ק.ו.ד. בחיי טרוצקי והרגו.
אורלוב ומשפחתו נדדו מעיר לעיר ברחבי ארצות הברית, כשאורלוב מציג עצמו בשם אלכסנדר ברג, ולאחר מכן בשמות נוספים, זאת מחשש שחשיפת מקום הימצאו תוביל אליו את מחסלי הנ.קו.ד. בשנת 1940 התיישבה המשפחה בלוס אנג'לס. את בתו ורה לא שלח לבית ספר. את לימודיה קיבלה בבית מידי הוריה, ששניהם היו בעלי השכלה גבוהה. הבת לא החלימה מדלקת הפרקים ממנה סבלה מזה שנים. מצבה החמיר והיא לקתה בלבה ומתה בשנת 1940, בהיותה בת שש עשרה. הוריה הביאו אותה לקבורה בבית עלמין בעיר  קיימברידג' במדינת מסצ'וסטס. הם רצו להשתקע בעיר זאת, אך נאלצו להמשיך בנדודיהם לאחר מותו הפתאומי של ולטר קריביצקי, יהודי מבכירי הביון הסובייטי שערק למערב בשיא תקופת הטיהורים הגדולים, אשר ב-10 בפברואר 1941 נמצא מת בבית מלון בוושינגטון הבירה כשלידו אקדח. לכאורה נראה היה כי התאבד, אך הועלתה גם הסברה שמקום מחבואו נתגלה לביון הסובייטי והוא נרצח על ידי סוכנים סובייטיים.
לבסוף השתקעו אורלוב ואשתו בעיר קליבלנד במדינת אוהיו וגרו בה במשך כל ימי מלחמת העולם השנייה. בקליבלנד החל אורלוב ללמוד מנהל עסקים במכללה והשלים את לימודיו בקבלת תואר ב-15 ביוני 1945. תוך כדי לימודיו רכש מיומנות רבה בשפה האנגלית.
תדהמת השירותים האמריקאים

פרסום ספרו של אורלוב בשנת 1953 גרם לתדהמה ב-FBI וב-CIA. הכיצד קרה שאדם כה בכיר בשירותים החשאיים הסובייטיים התגורר זה 15 שנה בארצות הברית בעילום שם ללא ידיעתם, והידע שלו לא נוצל לטובת הארץ שנתנה לו מקלט. אורלוב זומן לחקירה ב-FBI ופעמיים הופיע בפני תת-ועדה של הסנאט. הוא הפחית בערך מעורבותו בחיסולם בספרד של אנשי התאים הטרוצקיסטים שבשורות הלוחמים הרפובליקאים והבריגדות הבינלאומיות. כמו כן שמר על שתיקה ולא מסר את שמותיהם של סוכני הנ.ק.ו.ד. הידועים לו.
הסיבה למחדלם זה של השירותים האמריקאים מלחקור את אורלוב במשך 15 שנה, הייתה כי בעת עריקתו של אורלוב והגעתו לארצות הברית בשנת 1938 היו השירותים שקועים במעקב אחר המתרחש בגרמניה הנאצית. הם לא גילו אז אותה מידת עניין בברית המועצות. בשנת 1953, כשנתפרסם ספרו של אורלוב ונתברר כי מר אלכסנדר ברג האלמוני מקליבלנד הוא אלכסנדר אורלוב בכיר בשירותים החשאיים הסובייטיים, היה זה כבר בעיצומה של המלחמה הקרה. על רקע זה נגרם המחדל שהביא לתדהמת השירותים.
שארית חייו

בשנת 1962 נתמנה אורלוב למשרת עוזר מחקר בכיר בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, משרה אותה השיג בסיוע ה-CIA, שאף סייע לו להוציא לאור בשנת 1973 את ספרו השני The Handbook of Counter-Intelligence and Guerilla Warfare (בעברית: "ספר הדרכה למודיעין נגד וללוחמת גרילה").
אלכסנדר אורלוב נפטר בשנת 1973 בקליבלנד והוא בן 78 שנים במותו. הוא הובא לקבורה בעיר קיימברידג' במדינת מסצ'וסטס. לאחר מותו ראה אור בשנת 2004 ספר זכרונותיו The March of Time (בעברית: "מסע הזמן").
ספריו

The Secret History of Stalin's Crimes. Random House, 1953.
The Handbook of Intelligence and Guerrilla Warfare. An Arbor University Press, 1963.
The March of Time, St Ermin's Press, 2004
לקריאה נוספת

יעקב שחם, פרקים בתולדות שירות הביטחון של ברית המועצות 1917–1991. בחוברת "עיונים בביטחון לאומי" בהוצאת המכון לחקר הביטחון הלאומי של אוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון הלאומי. גיליון 7, נובמבר 2004.
Vin Arthey, The Kremlin's Geordie Spy: The man they swapped for Gary Powers, Dialogue, 2010
Boris Volodarsky, Stalin's Agent: The Life and Death of Alexander Orlov, Oxford University Press,2015
, הבוגד שלא בגד, מבט מל"מ 74, המרכז למורשת המודיעין, יולי 2017, עמ' 7–11.
הערות שוליים

↑  סדרת המאמרים מאפריל 1953 במגזין לייף: חלק א, חלק ב, חלק ג, חלק ד באתר Google Books (באנגלית)
↑  The Sensational Secret behind the Damnation of Stalin, "לייף", 23 באפריל 1956, באתר Google Books.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380391505171  PLWABN: 9810682450505606  BNE: XX5321119  BnF: cb12413876h (data)  CiNii: DA08645804  GND: 11912520X  ISNI: 0000 0001 2117 6740  LCCN: n84101546  NARA: 10569696  NDL: 00524919  NKC: js2011650461  NTA: 229925758  SELIBR: 382398  SNAC: w6b99dw2  SUDOC: 033253773  VIAF: 1411541   WorldCat (עם VIAF): 1411541
סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1947 
 מדינה:  פולין פולין
 אולם ביתי:  ארנה אוסטרוב (3,086 מושבים)
 מיקום:  אוסטרוב ויילקופולסקי
 ליגה:  ליגת העל הפולנית   ליגת האלופות בכדורסל
 www.ksstal.pl
 
סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי (בפולנית: Stal Ostrów Wielkopolski), הידועה גם בשם Arged BM Slam Stal Ostrów Wielkopolski מטעמי חסות, היא קבוצת כדורסל פולנית מאוסטרוב ויילקופולסקי המשחקת בליגת העל הפולנית ובליגת האלופות בכדורסל. המועדון זכה באליפות פולין ב-2021.
היסטוריה

בשנת 2015 העפילה הקבוצה מהליגה השנייה אל ליגת העל הפולנית. בעונתה הראשונה סיימה הקבוצה במקום ה-13 עם מאזן 12–20 שלילי. בעונת 2016–17, לסטאל הייתה עונה היסטורית כשהקבוצה הגיעה לחצי גמר הליגה לאחר שניצחה את 3–0 ברבע הגמר. בחצי הגמר, סטאל הפסידה לז'לונה גורה אך ניצחה בסדרת המקום השלישי מול צ'ארני שלופסק.
בעונת 2017–18, לסטאל הייתה עונה מוצלחת עוד יותר כשהקבוצה הגיעה לגמר הליגה בפעם הראשונה לאחר שניצחה את פולסקי צ'וקייר טורון. בגמר, הקבוצה הפסידה לק.ק. ולוצלאווק, 2–4.
בשנת 2019 זכתה סטאל זכתה בגביע הפולני בכדורסל לאחר שניצחה את ארקה גדיניה 77–74 בגמר. זה היה הגביע הראשון אי פעם עבור המועדון.
בעונת 2020/2021 שיחקה הקבוצה ביורופקאפ ואף הגיעה לפיינל פור של הטורניר. היא הגיעה לגמר אך הפסידה לעירוני נס ציונה. מאוחר יותר באותה עונה, סטאל זכתה בגמר הליגה, אליפות פולין הראשונה בתולדות המועדון. הגארד יאקוב גרבץ' נבחר ל- MVP של גמר הליגה.
תארים והישגים

זכייה (1): 2020-21
סגנות (1): 2017-18
זכייה (1): 2019
סגנות (1): 2020/2021
עונה אחר עונה

| עונה | רמה | ליגה | מיקום | הגביע הפולני | תחרויות אירופיות | תחרויות אירופיות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011–12 | 3 | הליגה השלישית | 2 |  |  |  |
| 2012–13 | 2 | הליגה השנייה | 9 |  |  |  |
| 2013–14 | 2 | הליגה השנייה | 9 |  |  |  |
| 2014–15 | 2 | הליגה השנייה | זכייה |  |  |  |
| 2015–16 | 1 | ליגת העל הפולנית | 13 |  |  |  |
| 2016–17 | 1 | ליגת העל הפולנית | 3 |  |  |  |
| 2017–18 | 1 | ליגת העל הפולנית | סגנות |  | יורופקאפ | סיבוב מוקדמות ראשון |
| 2018–19 | 1 | ליגת העל הפולנית | 5 | זכייה |  |  |
| 2019–20 | 1 | ליגת העל הפולנית | 9 |  |  |  |
| 2020–21 | 1 | ליגת העל הפולנית | זכייה | חצי גמר | יורופקאפ | סגנות |
אוהדי סטאל ב-2019
סיגפריד אדסטרם

סיגפריד אדסטרם, בסביבות המחצית הראשונה של העשור השני של המאה ה-20
יוהנס סיגפריד אֶדסטְרֶם (בשוודית: Sigfrid Edström,‏ 21 בנובמבר 1870 – 18 במרץ 1964) היה תעשיין שוודי והנשיא הרביעי של הוועד האולימפי הבינלאומי (1942–1952).
ביוגרפיה

סיגפריד אדסטרם נולד בנובמבר 1870 בכפר קטן במורלנדה שבחבל בוהוסלן. בנעוריו היה אדסטרם אצן מצטיין, והיה מסוגל לסיים ריצת 100 מטר ב-11 שניות בלבד. ב-1891, הוא סיים את לימודיו במרכז הטכנולוגי של גטבורג, ומשם המשיך ללימודים במכון הטכנולוגי של ציריך ובארצות הברית. בין השנים 1900 ל-1903, עבד אדסטרם כמנהל חשמל בצי החשמליות של גטבורג, ומשם עבר לתפקיד ברשת החשמל, ASEA. ב-1934, מונה לנשיא החברה - תפקיד בו החזיק עד שנת 1939.
כבר מגיל צעיר השתלב אדסטרם בתעשיית הספורט, וב-1912 שימש כראש הוועדה המארגנת של האולימפיאדה שנערכה באותה שנה בסטוקהולם. בזמן המשחקים, נוסדה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית על ידי נציגים משבעה עשר ארגוני אתלטיקה לאומיים (ארצות הברית, יוון, נורווגיה, דנמרק, גרמניה, רוסיה, בלגיה, אוסטרליה, אוסטריה, מצרים, אנגליה, צ'ילה, קנדה, פינלנד, צרפת, הונגריה ושוודיה), ואדסטרם נבחר לנשיא ההתאחדות הראשון. הוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 1946, אז החליפו לורד ברגלי.
ב-1920, הפך אדסטרם לחבר בוועד האולימפי הבינלאומי, ואחרי שהחזיק במספר משרות מפתח, הפך לסגן-נשיא הוועד ב-1931. אחרי מותו של אנרי דה באיה-לאטור ב-1942, התמנה אדסטרם לנשיא בפועל של הוועד האולימפי הבינלאומי, ועם סיום מלחמת העולם השנייה הפך לנשיא הרשמי של הוועד. מתוקף תפקידו, הייתה לאדסטרם תרומה חשובה בתחיית המשחקים האולימפיים אחרי מלחמת העולם השנייה. ב-1952, פרש אדסטרם מתפקידו ובמקומו מונה אייברי בראנדייג' האמריקאי.
ב-1931 היה אדסטרם שותף להחלטה מעוררת המחלוקת של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, שהחליטה להחרים את האצן הפיני פאבו נורמי, מהשתתפות באולימפיאדת לוס אנג'לס 1932, משום שראתה בו ספורטאי מקצועני - דבר שהיה אסור באותם ימים במשחקים האולימפיים. כתוצאה מההחלטה חלה התדרדרות של ממש ביחסים בין שתי המדינות הסקנדינביות, לפחות בכל האמור לשיתוף פעולה ספורטיבי.
אדסטרם נפטר ב-1964 בסטוקהולם, כשהוא בן 93.
סיס ואוקס

| סיס ואוקס |
| --- | --- |
 סיס ואוקס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סיסאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סיסיים
סוג:: סיס קשה-זנב
מין:: סיס ואוקס
שם מדעי
 Chaetura vauxi ‏Townsend, 1839
תחום תפוצה


סיס ואוקס (שם מדעי: Chaetura vauxi) הוא מין של עוף מהיר ממשפחת הסיסיים, החי בטבע באמריקה הצפונית ונודד דרומה לאמריקה המרכזית ולקצה הצפוני של אמריקה הדרומית. הוא קרוי על שם החוקר האמריקאי ויליאם סנסום ואוקס (אנ').
תיאור

סיס זה קטן יחסית, באורך של 10.7 עד 11.2 סנטימטרים ומשקלו עד 18 גרם בלבד. הוא מעופף מהיר ביותר בזכות מבנה כנפיו האווירודינמיות והוא חי בלהקות עצומות שכמעט ואינן נוחתות. ראשו והחלק העליון של גופו ושל כנפיו שחורים בעוד החלק התחתון, הזנב והחזה חומים-בהירים. שני הזוויגים דומים מאוד וחסרי הבדלים בולטים.
תפוצה והתנהגות

הסיס מצוי בקבוצות החיות מדרום אלסקה עד מרכז קליפורניה, דרום מקסיקו, לצפון חצי האי יוקטן, מזרח פנמה וצפון ונצואלה. האוכלוסיות של מרכז ארצות הברית נודדות דרומה יותר למדינות אמריקה המרכזית. לרוב הם חיים בסביבות יערות מחטניים או נשירים ולעיתים בשטחים פתוחים יותר. הם חיים גם לאורך כמה ערים, העיקרית שבהם היא פורטלנד שבאורגון, שם נמצאת הקהילה הגדולה ביותר שלהם. הסיסים מתקרבים לארובות בבית הספר היסודי צ'פמן באופן קבוע כל שנה, מה שעוזר להם להתחמם מול טפרטורות קפואות בחוץ. בתגובה בית הספר החליט להשתמש במערכות החימום שלו כדי שלא לפגוע בארובה ונעזר במערכות חימום חלופיות. הארובה מיועדת אך ורק עבור הסיסים. הסיסם בתורם מושכים עופות דורסים כמו נץ קופר ובז נודד הממתינים להם בכניסה לארובות. גם עשרות צפרים מגיעים לחזות בהמוני הסיסים כל שנה.
הנקבות מקננות רק בחללי עצים או בחורים טבעיים אחרים, אך גם בארובות ועליות גג. היא מטילה עד 3 ביצים לבנות בין מרץ ליולי.
הסיס הוא עוף להקני הנודד בחבורות שבין 30 פרטים למאות פרטים, לעיתים גם עם סיסים מהמין Streptoprocne zonaris. סיסים אלה שועטים במהירות דרך האוויר ופולטים קריאות עזות. הם ניזונים באוויר מחרקים כמו עשים, חיפושיות, צרעות ומטרמיטים ונמלים מכונפים.
תפוצה והתנהגות > תת-מינים

Chaetura vauxi andrei
Chaetura vauxi aphanes
Chaetura vauxi gaumeri
Chaetura vauxi ochropygia
Chaetura vauxi richmondi
Chaetura vauxi tamaulipensis
Chaetura vauxi vauxi
גלריה

מושבות ענק של הסיס
סיסים מתכנסים בארובה לפני שנתם
הערות שוליים

↑  סיס ואוקס באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534702005171
נקודת פרס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  72°08′00″S 74°38′00″W﻿ / ﻿72.1333°S 74.6333°W﻿ / -72.1333; -74.6333
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת פרס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת פרס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת פרס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת פרס
 
נקודת פרס (באנגלית: Perce Point) היא לשון יבשה נמוכה מכוסה קרח, צפונית מערבית לנקודת ברליוז, על החוף הדרומי של חצי האי בטהובן, בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנקודה

לשון היבשה התגלתה על יד סנאו (Snow), פרס (Perce) וקרול (Carroll) מהשירות האנטארקטי של ארצות הברית, אשר יצאו לטיסת חקר מתחנת האי סטונינגטון, ב-22 בדצמבר 1940.
הנקודה צולמה מהאוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בשנת 1947.
הרכס מופה בשנת 1959 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר אלה.
הרכס מופה בשנית בהתבסס על תצלומי לווין לנדסאט שצולמו בשנת 1973.
היסטוריה > מקור השם

הנקודה נקראה בתחילה "כף פרס" (Cape Perce) על שמו של ארל ב. פרס (Earl B. Perce), טייס המשנה של המשלחת.
לימים שונה השם ל"נקודת פרס", בשל היותה קטנה יותר.
ראו גם

נקודת אבליישן
נקודת דייקמן
נקודת מאזה
| אתרים על שם מלחינים, מוזיקאים ויצירות מוזיקליות באי אלכסנדר |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | באלאקירב • בארטוק • גילברט • דיליוס • מיקאדו • סאליבן • סיבליוס • פלסטרינה |  |
| הדומי קרח | הנדל • וגנר • מוצרט |  |
| מדפי קרח | באך • ברהמס • בריטן |  |
| שדות שלג | שדה השלג פרסל |  |
| מפרצונים | בוקריני • ברהמס • בריטן • היידן • ובר • ורדי • מנדלסון • סטרווינסקי • פורה • קופרן • ראמו • שוברט |  |
| הרים, רמות ומצוקים | רכס אטאנסוב • רמת אלגר • נונאטאקי אפאלאצ'יה • הר בורודין • פסגת גלוק • הר גריג • רמת דביסי • הר וילבי • מעבר האפנר • הרי לאסוס • הר ליסט • שלוחת מאהלר • פסגות מוסורגסקי • הר מורלי • נונאטאק פיגארו • הר פינאפור • גבעות פינלנדיה • הר צ'ייקובסקי • הר שומאן • גבעת שופן |  |
| חצאי אי | אירואיקה • בטהובן • מונטוורדי • שוסטקוביץ' |  |
| לשונות יבשה | נקודת ברליוז • נקודת רוסיני |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5  מידע היסטורי
סטאלג (סדרת ספרים)

| --- | --- |

עטיפת הספר הראשון בסדרה
 מידע כללי
 מאת:  מירון אוריאל 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ארוטיקה, ספרות זולה 
 מקום התרחשות:  שטח הכיבוש הנאצי 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  ישראל 
 תאריך הוצאה:  1961 
 
ספרי סְטָאלָג הם סדרת ספרי כיס ארוטיים (ספרות זולה) עבריים שהיו נפוצים בישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20, ועסקו בעיקר בחיילים שבויים במחנה שבויים נאצי (בגרמנית: Stalag – "מחנה שבויים"), העוברים התעללות מינית בידי הסוהרות. עלילתם של ספרים אחרים מסוג זה מתרחשת במלחמות אחרות, אך במרכזה נותר השילוב של סקס וסאדיזם. ישנם יותר מ-100 ספרים שונים בסגנון זה, העוסקים במלחמות שונות, ואף במלחמות ביפן, קוריאה, אלג'יריה, אפריקה, קובה ודרום אמריקה.
הספרים הוצגו כתרגום מאנגלית, ולמחבריהם ניתנו שמות לועזיים הולמים, כגון "ויקטור בולדר", "קים רוקמן", "מדלין רושמון", אך למעשה נכתבו על ידי כותבים ישראלים, ובראשם מירון אוריאל. הספרים יצאו לאור בהוצאת ינשוף והמו"ל העיקרי של הספרים היה עזרא נרקיס.
הספר הראשון בסדרה יצא לאור בשנת 1961, ונקרא "סטאלג 13", בעקבות סרטו הנודע של בילי ויילדר משנת 1953, "סטלאג 17". מחבר הספר, אלי קידר, נקרא בשם העט "מייק באדן". ספרים נוספים, כגון "סטאלג 33" נקראו במספרים סידוריים, ובהמשך ניתנו שמות אחרים, כגון "סטאלג הזאבות". אף שהספרים היו בדיוניים, בעטיפה האחורית של אחדים מהם הם הוצגו כתיאור היסטורי. הספר "הייתי מפקדו של סטאלג" נכתב (על ידי מירון אוריאל) כזיכרונותיו לכאורה של "קולונל מרטין רוזנברג".
שניים מהספרים, "הייתי כלבתו הפרטית של קולונל שולץ", מאת "מוניק קורנו", ו"הנה בא הקברן המתוק" מאת "מייק באדן", הוחרמו על ידי המשטרה, והמו"ל, יצחק גוטמן, הורשע בפרסום דבר תועבה שעלול להביא להשחתת המידות.
בשנת 2006 יצא סרטו הדוקומנטרי של ארי ליבסקר "סטאלגים: שואה ופורנוגרפיה בישראל" (60 דק'), המנתח את עלייתה ונפילתה של תופעת הסטאלגים על רקע משפט אייכמן וכתבי ק. צטניק.
אזכורים בתרבות

באחד מפרקי סדרת התסכיתים "משפחת שמחון" תופס מר שמחון את בתו נאווה קוראת בספר "סטאלג 340" והוא מקריא מתוכו "היא עמדה מולו עם הפרגול כששדיה חשופים". כשנאווה מודה שקנתה את הספר, הוא זועם: "בכסף שלי? בכסף שאני עובד וטורח להשיג אותו, את קונה שמלאג עם שדיים חשופות?"
בסרט "אסקימו לימון" בנצי הרגיש, מגיבורי הסרט, קורא סטאלג באמבטיה.
בספרה של לימור נחמיאס, "סרט לבן על כיפה אדומה", גיבור הספר מוצא בעיזבון של אביו אוסף של סטאלגים, ומעניק אחד מהם שי לאהובתו (עמ' 101).
בספר סיפור על אהבה וחושך, מספר עמוס עוז על אביו שגער בו בנערותו: "רובץ שתים עשרה שעות רצופות על הגב וקורא דברי הבל וזבל?... בושה וחרפה! 'גמד' ו'סטאלאג'! גועל נפש כזה, שמיועד רק לחלאת אדם!"
בסדרה היהודים באים מוזכרת סדרת הספרים במערכון שלם, המציג גרסה סאטירית של המשפט נגד כותביה.
לקריאה נוספת

ניצה בן-ארי, דיכוי הארוטיקה: צנזורה וצנזורה עצמית בספרות העברית 1930–1980, אוניברסיטת תל אביב, ההוצאה לאור, 2006, עמ' 152–162.
הערות שוליים

↑   היהודים באים עונה 5 | סטאלאג - מתוך פרק 11, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 05:05)
אמליה וגה

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1984 (בת 39) סנטיאגו דה לוס קביירוס, הרפובליקה הדומיניקנית 
 מדינה:  הרפובליקה הדומיניקנית 
 בן או בת זוג:  אל הורפורד 
 פרסים והוקרה:  Miss Dominican Republic (2002)  מיס תבל 2003 
 www.ameliavega.com
 
אמליה וגה (בספרדית: Amelia Vega; נולדה ב-7 בנובמבר 1984) היא דוגמנית וזמרת דומיניקנית. מיס תבל 2003.
ביוגרפיה

וגה נולדה בסנטיאגו דה לוס קביירוס, לאם טייסת, אשר ייצגה את הרפובליקה הדומיניקנית בתחרות מיס עולם של שנת 1980, ולאב רופא, שעבד בין היתר גם בניו יורק.
היא למדה בבית ספר למשחק ודוגמנות בעירה וב-2003 נבחרה למלכת היופי של הרפובליקה הדומיניקנית, בתחרות מיס תבל 2003 שנערכה באותה שנה בפנמה קטפה את המקום הראשון מבין 71 מתמודדות מרחבי העולם ובנוסף זכתה בפרס על התלבושת הלאומית. במסגרת תפקידה כמיס תבל לקחה חלק בפעילויות צדקה של עמותות שונות.
וגה זכתה בפרס מדליית הכבוד בהמשחקים הפאן-אמריקאיים 2003 ובאותה שנה הנחתה את פסטיבל המוזיקה הלטינית הנערך בארצה.
הופיעה על גבי מגזינים שונים וביניהם קוסמופוליטן והרפרס בזאר ותמונתה הופיעה בקמפיין של חברת הקוסמטיקה "קאוור גירל".
הנחתה את תוכניות המציאות "Voces de América" ו-"Suegras" ששודרו בערוץ טלמונדו ו-"Segunda Oportunidad" ששודרה בטלוויזיה המקסיקנית.
ב-2005 הופיעה וגה בסרט "קובה סיפור אהבה".
וגה הופיעה על כריכת הספר שיצא לאור על ידי "ארגון מיס תבל" הנקרא "יופי אוניברסלי". ב-2010 הוציאה אלבום שירים שאותו הקליטה ובנוסף היא מחזיקה בבעלותה שני בוטיקים.
נשות סטפפורד (סרט, 1975)

| --- | --- |

 מבוסס על:  הספר "נשות סטפפורד" מאת אירה לוין
 בימוי:  בריאן פורבס 
 הופק בידי:  אדגר שרניק 
 תסריט:  ויליאם גולדמן, איירה לוין 
 עריכה:  Timothy Gee 
 מוזיקה:  מיכאל סמול 
 צילום:  אוון רויזמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Palomar Pictures 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1975 
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט דיסטופי, סרט אימה, סרט בלשי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נשות סטפפורד (באנגלית: The Stepford Wives) הוא סרט אימה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 1975 בבימויו של בריאן פורבס המבוסס על ספר עם אותו השם משנת 1972 מאת אירה לוין. בסרט ממככבים קתרין רוס, פולה פרנטיס, פיטר מאסטרסון וטינה לואיז.
הסרט היווה לאורך השנים מקור השראה למספר רימייקים, כולל הרימייק משנת 2004 בכיכובן של ניקול קידמן, בט מידלר וגלן קלוז.
תקציר העלילה

ג'ואנה אברהרט (מגולמת על ידי קתרין רוס) היא צלמת ואמנית צעירה ושאפתנית אשר עוברת יחד עם בעלה וולטר (מגולם על ידי פיטר מאסטרסון) ושני ילדיהם לעיירה הפרברית האידיאלית לכאורה סטפפורד אשר במדינת קונטיקט. ג'ואנה שמה לב די מהרה שכל הנשים בסטפפורד נראות לכאורה מושלמות באופן לא טבעי, מסורות בצורה אובססיבית לעבודות הבית, וכנועות בצורה מטרידהן לבעליהן, ללא שום אינטרסים משלהן או שאיפות בחיים מלבד לתפקיד של עקרות בית.
ג'ואנה מתיידדת בהמשך עם שתי חברות חדשות - בובי מרקוב (מגולמת על ידי פאולה פרנטיס) וצ'ארמיין ווימפריס (מגולמת על ידי טינה לואיז), אשר גם מרגישות אי-נוחות לגבי ההתנהגות המוזרה של יתר נשות העיירה. כאשר ג'ואנה חוקרת יותר מה הסיבה לכך היא מגלה שהגברים בסטפפורד, כולל בעלה, משתייכים לאגודה סודית של גברים, ושכל הנשים בסטפפורד היו בעבר חזקות ועצמאיות, אך כולן הוחלפו באופן שיטתי על ידי בעליהן בכפילים אנדרואידים אשר תוכנתו להיות עקרות הבית ה"מושלמות" - צייתניות לחלוטין, אינן מעוניינת בעצמאות, ומתמקדות אך ורק בריצוי בעליהן.
ג'ואנה מבינה שאותו הגורל מצפה לה בקרוב ובשל כך היא מנסה באופן נואש לברוח מהעיירה על מנת להימנע מלהפוך ל"אשת סטפפורד" הבאה.
צוות השחקנים הראשי

קתרין רוס בתפקיד ג'ואנה אברהרט
פולה פרנטיס בתפקיד בובי מרקוב
פיטר מאסטרסון בתפקיד וולטר אברהרט
נאנט ניומן בתפקיד קרול ואן סנט
טינה לואיז בתפקיד שרמיין ווימפריס
קרול רוזן בתפקיד ד"ר פנצ'ר
פטריק אוניל בתפקיד דייל "דיז" קובה
פרנקלין קאבר בתפקיד אד ווימפריס