stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרעין גלקטי פעיל

דיסקת ספיחה סביב חור שחור, עם סילוני חומר הנפלטים מהקטבים
גרעין גלקטי פעיל (באנגלית: Active galactic nucleus; מוכר בראשי התיבות AGN) הוא אזור קטן במרכז של גלקסיה שמהווה מקור לפליטה חזקה של אנרגיה שלא ניתן לשייך אותה לקרינה רגילה של כוכבים. עוצמת הקרינה משתנה מגלקסיה אחת לשנייה, אך באופייה היא דומה לקרינה הנצפית בקווזרים. קיים רצף ברור של עוצמת קרינה מגלקסיות הפעילות בעוצמה חלשה ועד לעוצמות הנצפות בקווזרים רחוקים, ולכן מניחים שהקווזרים הם ליבות של גלקסיות פעילות.
בין הגלקסיות הפעילות שנתגלו לראשונה היו NGC 1068 ו-NGC 4151, שהן קרובות יחסית לשביל החלב והפעילות במרכזן חזקה.
המודל המקובל על רוב החוקרים כיום להסברת מקור הקרינה של גלקסיה פעילה הוא מודל המבוסס על דיסקת ספיחה סביב חור שחור על-מסיבי, בדומה למודל הסברת הקווזרים. ההבדל בעוצמת הקרינה בין גלקסיה אחת לשנייה מוסבר בגודלו של החור השחור, כמות החומר סביבו, ופרמטרים נוספים. ככל שמשתכללות טכניקות התצפית מגלים פעילות גם בגלקסיות שנחשבו "שקטות", וכיום נחשבות רוב הגלקסיות הספירליות לגלקסיות פעילות ברמה כזו או אחרת. נצפו גם גלקסיות אליפטיות פעילות, אם כי בדרך כלל הן פולטות בעיקר קרינת רדיו.
דיסקות ספיחה שמכילות כמות רבה של חומר גורמות לפליטת סילוני חומר במהירות גבוהה מאוד מהקטבים. סילונים אלו (אנ') מהווים מקור רב עוצמה לפליטה של קרינת רנטגן.
היסטורית שם

בעבר, היו קוראים לגרעין הגלקטי הפעיל כגלקסיה אקטיבית כיוון שלא הבינו מה מקור התופעה, לאחר זמן מה הבינו כי המינוח גלקסיות אקטיביות לא התאים לתיאור הגרעין הגלקטי הפעיל מבחינת הפיזיקה שלו. גלקסיות אקטיביות הן גלקסיות בפני עצמן אשר בעלות גרעין גלקטי פעיל שפולט אנרגיה רבה, ולכן כאשר אומרים גלקסיה אקטיבית לא מתכוונים לגרעין גלקטי פעיל אלא לגלקסיה אשר בעלת גרעין אקטיבי פעיל בליבת הגלקסיה.
גרי ונדרמולן

גרי ונדרמולן (נולד ב-2 במאי 1960) הוא כדורגלן עבר אנגלי-ישראלי יהודי וכיום שחקן גולף חצי-מקצועני בישראל, אשר שיחק בעמדת החלוץ בקבוצת בית"ר ירושלים.
קריירה

ונדרמולן נולד וגדל בסאות'אנד שבאנגליה כבן למשפחת מהגרים מהולנד. החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער המקומית, אך לא הצליח להשתלב בקבוצת הבוגרים ועבר לוימבלדון ששיחקה אז בליגה השלישית באנגליה. לאחר מכן עבר לקבוצת הכדורגל החצי-מקצוענית של סן דייגו שבארצות הברית.
בעונת 1986/1987 חיפש יושב ראש קבוצת בית"ר ירושלים דאז, רוני בר-און, חיזוק זר לקבוצה וצירף את ונדרמולן. עד מהרה השתלב ונדרמולן כמחליף של אבי גולדר שהיה לקראת סוף הקריירה, ושיחק לצידו של הכוכב הגדול של בית"ר בעונה זו, אלי אוחנה. ונדרמולן היווה שחקן משמעותי בעונת האליפות כששיתף פעולה עם אוחנה והבקיע שערים חשובים. בולט במיוחד צמד השערים שהבקיע נגד מכבי חיפה באותה העונה, אחד מהם בהקשתה לשערו של אבי רן. בשנים אלו דבק בו הכינוי "וונדר וומן" על ידי האוהדים.
לאחר שחרורו מהקבוצה באמצע עונת 1988/1989, עבר לשחק בקבוצות בליגות הנמוכות ובהמשך פרש מכדורגל. ונדרמולן שיחק בבית"ר 30 משחקים והבקיע 6 שערים.
חיים אישיים

לאחר פרישתו ממשחק פעיל חזר למשפחתו באנגליה ועבד בתור מורה לחינוך גופני, אך כעבור מספר שנים שב לישראל והתחתן עם אתי, אותה הכיר מימיו ככדורגלן, להם נולדו 4 ילדים.
ונדרמולן הקים ביחד עם אשתו חברה לשיפוצים ועיצוב פנים כקבלן פרטי והשתקע ברעננה.
ב-2005 החל לשחק גולף ואף התחרה על תואר אליפות ישראל בגולף לרמה השנייה מספר שנים.
תארים

אליפות המדינה (1): 1986/1987
הערות שוליים

↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק שמיני, גרי ונדרמולן, עמוד 154, הוצאת Media41LTD
↑  רון עמיקם, 17 המופלאים, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2008
↑  יניב טוכמן, ונדרמולן מאמין שהדשא במגרש הגולף ירוק יותר, באתר nrg‏, 10 באפריל 2013
גשר קסר א-ניל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר 
 מיקום:  מחוז קהיר 
 מדינה:  מצרים 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 6 ביוני 1933
 תאריך פתיחה רשמי:  6 ביוני 1933 
 אדריכל:  Ralph Freeman 
 מידות
 אורך:  1,932 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  7 
 קואורדינטות:  30°02′37″N 31°13′47″E﻿ / ﻿30.043742°N 31.229667°E﻿ / 30.043742; 31.229667
  (למפת קהיר מוגדלת) גשר קסר א-ניל(למפת קהיר רגילה) גשר קסר א-ניל
 
מראה הגשר כשברקע משתרע האי ג'זירה. בחלק העליון של התמונה נראה מגדל קהיר
גשר קסר א-ניל (בערבית: كوبري قصر النيل) הוא גשר הנטוי על גבי נהר הנילוס בקהיר, בירת מצרים. הוא מחבר בין הגדה המזרחית של הנהר לבין חלקו הדרומי של האי ג'זירה.
הגשר, באורך של 382 מטר וברוחב של 20 מטר, בנוי מפלדה ובו שבעה מקטעים.
הגשר

בניית הגשר החלה בשנת 1931, בתכנונו של ראלף אנתוני פרימן (Ralph Anthony Freeman). הוא נחנך ב-6 ביוני 1933 על ידי פואד הראשון, מלך מצרים. הגשר החליף את הגשר הראשון שהוקם על פני הנילוס בקהיר, גשר אל ג'זירה, אשר נחנך ב-1871, ופורק לקראת הקמת הגשר החדש. בשני מבואות הגשר הוצבו שני זוגות של פסלי אריות מארד לצידם של עמודי גרניט גבוהים. פסלי האריות נוצרו בשלהי המאה ה-19 על ידי הפסל הצרפתי אנרי אלפרד ז'קומאר (Henri Alfred Jacquemart).
הגשר נקרא במקור בשם גשר הח'דיו איסמעיל על שמו של איסמעיל פאשא, אביו של המלך פואד. לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, הוחלף שמו לשם הנוכחי.
כיום מחברת הדרך החולפת על הגשר בין בית האופרה של קהיר הממוקם בדרומו של האי ג'זירה לבין כיכר א-תחריר שבגדה המזרחית של הנילוס. בשל הנוף הנשקף ממנו הגשר הוא אתר פופולרי לטיולי ערב לאורך מדרכות הולכי הרגל שמשני צידיו. בימי המהפכה במצרים ב-2011 צעדו המוני מפגינים לאורך הגשר אל כיכר א-תחריר.
כ-800 מטר מצפון לגשר, נטוי על פני הנילוס גשר השישה באוקטובר, שנפתח ב-1996.
מראה פסלי האריות במבוא המזרחי של הגשר
מפגינים ושוטרים על הגשר בימי המהפכה במצרים ב-2011
מראה הגשר וסביבתו בלילה
גיגאנוטוזאורוס

| גיגאנוטוזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 98–97 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קרכרודונטוזאוריים
סוג:: גיגאנוטוזאורוס
מין:: גיגאנוטוזאורוס קרוליני
שם מדעי
 Giganotosaurus carolinii ‏קוריאה וסגדו, 1995

גיגאנוטוזאורוס (שם מדעי: Giganotosaurus; משמעות שמו: "לטאה ענקית דרומית") הוא סוג של דינוזאור תרופוד טורף ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים. בסוג זה מין יחיד - Giganotosaurus carolinii. מאובניו נתגלו בפטגוניה בשנות ה-90 של המאה ה-20, והוא הוגדר כמין טקסונומי בשנת 1995. במקור שימש שם זה לסוג זאורופוד מאנגליה, בידי החוקר הארי סיילי מ-1869, אך כיום סוג זה בטל מספק.
הגיגאנוטוזאורוס היה הדינוזאור הקרניבור היבשתי הגדול ביותר לאחר הספינוזאורוס, הגדול ביותר בבני משפחת הקרכרודונטוזאוריים (וקבוצת האוונתרפודה) ובטורפים של אמריקה הדרומית. הוא חי לפני 97 מיליון שנה, והיה מוגבל בתפוצתו לדרום אמריקה (הוא נתגלה רק בפטגוניה, שנמצאת כיום במרכז ארגנטינה). ככל הנראה לפני 100-80 מיליון שנה קצוות היבשות: צפון אפריקה, דרום אמריקה ודרום ארה״ב היו קרובות או מחוברות, מה שמסביר איך משפחת הקרכרודונטוזאוריים הצליחה להשתרע לשטח רב כל כך.
תיאור

הגיגאנוטוזאורוס היה יחסית גדול מן הטירנוזאורוס רקס, והוא היה אחד היצורים האימתניים ביותר שנעו אי פעם על פני האדמה. אורכו היה 12–14 מטרים (39–46 רגל) ומשקלו 8–9 טונות. אורך הגולגולת הגיע ל-1.8 מטרים (5.9 רגל) ואורך עצם הירך שלו הגיע למטר וחצי. זנבו היה ארוך ושרירי במיוחד, וכנראה נשמר מורם כל הזמן משיקולי שווי משקל, בפרט בשעה שרץ. עם זאת, ממחקרים אחרונים נובע שהיה מסוגל להגיע למהירות רבה (יותר בהמשך), אך המומחים מעריכים כי לא נזקק כלל לריצה מהירה כי טרפו ככל הנראה היה מהאיטיים והמגושמים ביותר שבדינוזאורים היבשתיים.
היה לו ראש גדול במיוחד ביחס לגוף שנישא על צוואר שרירי, עבה וקצר. היו לו שיניים חדות ומשוננות שאורכן היה בערך 30 סנטימטרים (12 אינץ'), צורתן נועדה לעזור לטורף לחתוך בקלות בבשר הטרף ולגרום לדימומים עמוקים. ידיו היו קצרות וחזקות ושימושן היה לחתוך חתיכות קטנות מבשר הטרף אחרי שהיה מת על הקרקע, היו בהן שלוש אצבעות נושאות טפרים חדים וארוכים, שאורך כל אחד מהם כ-30 ס"מ. הגיגאנוטוזאורוס הלך על שתי רגליים.
במקביל לגיגאנוטוזאורוס חיו באזור ארגנטינה באותה תקופה זאורופודים, כמו אראגוזאורוס וארגנטינוזאורוס, שקרוב לוודאי שימשו מזון לגיגאנוטוזאורוס. הטורף הענקי השתמש בלסתותיו הכבדות מלאות השיניים המחודדות וייתכן שצד בדומה לקרוב משפחתו מאמריקה הצפונית - האקרוקנתוזאורוס שנודע כצייד זאורופודים.
לפי מחקרים הג׳יגנוטוזאורוס היה מהיר מאוד יחסית לגודלו העצום והגיע למהירויות של 50 קמ״ש, ככל הנראה ההסבר לכך הוא שעל פי מחקר השוואתי בין הטורף הזה לטי-רקס, משקלו ביחס לגודלו היה קטן הרבה יותר משל הטירנוזאורוס. המשקל המופחת נובע מרמת שריר נמוכה יותר שאפשרה לו להגיע לגודל רב יותר ועם זאת גם למהירות גבוהה.
במחקר אף הוסיפו הבדלים רבים בין שני הטורפים האדירים הללו וביניהם הוא שלגיגאנוטוזאורוס ככל הנראה לא הייתה ראייה בניקולרית (מצב שבו שתי העיניים פונות קדימה ובכך משתפרת משמעותית יכולת ניתוח המרחק והגודל של הטרף, מצוי ברוב הטורפים.) וזה מעלה השערות כגון:
א.) אם עיניו לא התאימו לגמרי לעיני טורף, אולי זה מרמז יותר שהיה אוכל נבלות.

ב.) אם לא היה לו גישה לניתוח גודל משופר של הטרף, אולי לא היה צריך אותו כלל, כי צד חיות גדולות ואיטיות במיוחד.
הבדל נוסף מלבד היחס במשקלים שלהם (גיגאנוטוזאורוס היה גדול אך קל יותר ביחס לטי-רקס) הוא, צורת ותפקיד הגולגולת, הלסת והשיניים שלהם. מצאו שלגיגאנוטוזאורוס הייתה נשיכה חלשה משמעותית, אך שיניים המותאמות לחתוך חתיכות מהטרף בעודו בחיים ובכך לשבוע בלי קרב קשה מהטרף, בנוסף החתכים יגרמו לדימומים ובמקרים קשים אף לזיהומים שיבטיחו ארוחה גדולה בהמשך.
לפי מחקרים אחרונים מצאו כי הגיגאנוטוזאורוס היה ״בעל דם-חם״ והמטבוליזם שלו היה במהירות בין זוחל ליונק. הדם החם עזר לו לעלות במשקל בזמן יותר קצר ובכך להגדיל את סיכויי הישרדותו, והגדלת הסיכוי להגיע לגודל עצום ככל האפשר.
בתרבות

למרות שהוא התגלה רק בשנים האחרונות הגיגאנוטוזאורוס כיכב במספר סרטים:
גיגאנוטוזאורוס נראה בסדרה נרדף בידי דינוזאורים של נייג'ל מארוון. הוא טורף פרט של מקרוגריפוזאורוס ולאחר מכן להקת גיגאנוטוזאורוסים צדה צעירי ארגנטינוזאורוס, גדולים מהם לא פחות.
הוא מופיע בסדרה בראשית כיצור שיוצא ממעבר בסמוך לשדה תעופה וטורף את נייגל מארוון שלא ראה אותו. בהמשך הוא רודף אחרי מטוסים בשדה התעופה, אך לבסוף חוזר למעבר וגורר איתו 2 עיתונאים.
הוא נראה בסרט דינוזאורים: ענקי פטגוניה מ-2007, שם הוא מנסה לצוד פרטי ארגנטינוזאורוסים אך נכשל.
גיגאנוטוזאורוס גדול מופיע בסרט מסע אל בטן האדמה מ-2008, שם הוא רודף אחרי טרוור ושון, אך נופל מהסלעים לתוך לבה רותחת. הוא נראה גם בחלומו של טרוור, בו הוא כמעט תופס אותו.
הגיגאנוטוזאורוס מופיע בסרט עולם היורה: עולם חדש בתור טורף-על ב"עמק ביוסין" המהווה את היריב העיקרי של הטירנוזאורוס והוא מאיים גם על חבורת הגיבורים שמצליחים להימלט ממנו במטוס, תוך שהטירנוזאורוס והתריזינוזאורוס של העמק הורגים אותו יחדיו. הוא מופיע גם בפרולוג עולם היורה: עולם חדש, בו הוא נלחם בטירנוזאורוס ואף הורג אותו. בסרט עולם היורה הוא מהווה את החומר הגנטי שממנו נוצר ה"אינדומינוס רקס" הקטלני, הדומה במקצת לגיגאנוטוזאורוס. שלדו של יצור זה נראו בסרט ההמשך עולם היורה: נפילת הממלכה.
בסדרה הכוכב דינוזאור מוצגים זוג קרכרודונטוזאורים בפרק ״הביצה של אלפא״, אך הפרק מתרחש בדרום אמריקה בתקופה בה חי הגיגאנוטוזאורוס, כך שייתכן שמדובר בפרטי גיגאנוטוזאורוס.
מככב בסדרת ילדים בנטפליקס שנושאת את שמו, בה קיצרו את שמו ל"גיגנטו".
בנוסף הוא מופיע במשחקי המחשב Jurassic World: Alive, עולם היורה: המשחק, פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution וJurassic World Evolution 2.
גשר קסטיוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת תחתית, גשר אבן, גשר רומי 
 על שם:  Lucius Cestius 
 מיקום:  עיריית רומא 
 מדינה:  איטליה איטליה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 46 לפני הספירה
 תאריך פתיחה רשמי:  44 לפנה״ס 
 חומרי בנייה:  אבן 
 מידות
 אורך:  80.4 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  3 
 קואורדינטות:  41°53′24″N 12°28′38″E﻿ / ﻿41.88999°N 12.47725°E﻿ / 41.88999; 12.47725
  (למפת רומא מוגדלת) גשר קסטיוס(למפת רומא רגילה) גשר קסטיוס
 
הגשר כיום
גשר קסטיוס (בלטינית: Pons Cestius - "פונס קסטיוס", באיטלקית: Ponte Cestio - "פונטה צ'סטיו" - גשרו של קסטיוס) הוא גשר אבן המקשר בין אי הטיבר מצפון (בגדתו המזרחית/ הימנית של עיקול הטיבר) עם אזור טרסטוורה מדרום (בגדתו השמאלית /מערבית של עיקול הטיבר), בעיר רומא.
היסטוריה

הגשר נבנה במהלך המאה הראשונה לפנה"ס ככל הנראה בין השנים 62 ו-27 לפנה"ס, לאחר בניית גשר ארבעת הראשים המקשר את האי לגדתו הצפונית של נהר הטיבר.
גשר זה ניזוק במהלך המאה ה-19 ורק חלקים מועטים מהמבנה המקורי נותרו על ימינו. בגשר המתוקן משתמשים גם כיום.
הגשר היה הגשר הראשון ברומא העתיקה שקישר את הגדה המזרחית למערבית של הטיבר.
הקיסר ולנטיניאנוס הראשון שיפץ את הגשר במאה הרביעית. אחריו שיפצו אותו ואלנס וגרטיאנוס, השיפוץ הסתיים בשנת 369 והגשר נחנך מחדש בשנת 370 בשם "גשר גראטיאני" (pons Gratiani). במהלך השיפוץ צופה הגשר באבן טרוורטין שנלקחה מתיאטרון מרקלוס שבגדתו הצפונית של הנהר. אורכו של הגשר היה 42 מטרים, רוחבו כ-8.2 מטרים, והוא כלל קשת מרכזית גדולה שקוטרה 23.65 מטרים, ושתי קשתות קטנות משני צדדיה (שקוטרן 5.8 מטרים).
בין המאה ה-12 ושנת 1834 שופץ הגשר מספר פעמים.
במהלך השנים 1888 ו-1892, עת נבנו רציפי גדות הטיבר, נהרס הגשר ונבנה מחדש לצורך הרחבת הנהר מ-48 מטרים ל-76 מטרים. הגשר הקדום היה קצר מדי, ולכן נבנה גשר חדש בן שלוש קשתות, שהמרכזית בהן נבנתה מאבני הקשתות המקוריות.
גריל מעורב הונגרי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מזון, מנה 
 מוצא:  הונגריה 
 מרכיבים עיקריים:  בשר 
 
Fatányéros, כפי שהוגש בהונגריה.
הגרסה השוודית של המנה, Plankstek.
גריל מעורב הונגרי (בהונגרית: Fatányéros) מילולית: "של צלחת עץ" הוא מנת מנגל הונגרית מעורבת בשר מסורתית (או נקראת גם פצ'ניה, כלומר "מטוגן/צלי" בהונגרית), שמקורה אולי בטרנסילבניה.
בסקנדינביה, נהוג לתרגם את שם המנה כסטייק קרש (בדנית: plankebøf; בשוודית: plankstek), והוא כולל בדרך כלל תפוחי אדמה דוכסית.
בהונגריה

המנה Fatányéros (גריל מעורב הונגרי) הייתה בתפריט משנת 1900 במסעדה המפורסמת Wampetich (לימים מסעדת גונדל) שממוקמת עד היום בשולי הפארק העירוני של בודפשט. המנה כונתה "fatányéros", דהיינו גריל מעורב הונגרי על מגש עץ. המנה אכן הוגשה על מגש עץ, והכילה פרוסות צלויות של בשר עגל, בקר, קציצות חזיר, פרוסת כבד אווז ופרוסת בייקון - בגריל או צלוי על מחבת. כתוספת הגישו טוגנים או פרוסות עבות של תפוחי אדמה מטוגנים, יחד עם סלט ירוק מעורב טרי, כשסכין גדולה עם מוטיבים הונגריים תקועה באמצע הסטייק.
סטייקים נקראו בהונגרית פצ'ניה (pecsenye) ובסרבו-קרואטית באותו שם בכתיב שונה (pečenje) הם חלק מהמטבח ההונגרי המסורתי ועשויים להתייחס לכל סוג של בשר מטוגן או צלוי במחבת: חזיר, בקר, עוף או ציד. הסטייקים האלה מוגשים לרוב על מגש עץ, כמו:
Bakonyi pecsenye
Cigánypecsenye
Tordai pecsenye
Erdélyi fatányéros
והם מסודרים בצורה מאוד דקורטיבית עם קישוט, ירקות מטוגנים וסלט.
בסקנדינביה

המנה פופולרית גם בסקנדינביה, אם כי היא מעט שונה מהגרסה ההונגרית. בדנמרק הוא נקרא כאמור בשם plankebøf, ובשוודיה plankstek, כלומר "סטייק קרש". המנה מוגשת גם שם בדרך כלל עם תפוחי אדמה דוכסית, ירקות ורוטב ביארנז.
לספר השוודי Maträtternas historia, שזכה בפרס "הספר הטוב ביותר בהיסטוריה הקולינרית" בשנת 2020 על ידי פרסי Gourmand, יש תיאוריה שונה לגבי מקור המנה. הוא מתאר כיצד האינדיאנים נהגו לבשל דגים ולפעמים בשר על קרש דובדבן. בפעם הראשונה שבה מנה דומה הופיע בניו יורק בספר הבישול של צ'ארלס רנהופר "האפיקוריאן" היה בשנת 1893.
הערות שוליים

↑  Gundel, Karoly (1992). Gundel's Hungarian cookbook. Budapest: Corvina. p. 83. ISBN 963-13-3600-X. OCLC 32227400.
↑  "Famous Hungarian recipes". ארכיון מ-2016-09-16. נבדק ב-2016-09-05.
↑  Duxbury, John (2018-04-27). "Recipe: How to make classic Swedish steak on a plank". The Local. ארכיון מ-2020-10-26. נבדק ב-2020-10-24.
ג'יימס פארמר

| --- | --- |

פארמר ב-1964
 לידה:  19 בינואר 1920 מרשל, טקסס
 פטירה:  9 ביולי 1999  (בגיל 79) פרדריקסבורג, וירג'יניה
 שם מלא:  ג'יימס לאונרד פארמר ג'וניור
 מדינה:  ארצות הברית
 השכלה:  קולג' ויילי  תיכון מרשל 
 מפלגה:  המפלגה הליברלית של ניו יורק 
 בת זוג:  וויני כריסטי (1945–1946) לולה פטרסון (1949–1977)
 פרסים והוקרה
 פרס הספר ע"ש ליליאן סמית' (1985)  מדליית החירות הנשיאותית 
 
ג'יימס לאונרד פארמר ג'וניור (באנגלית: James Leonard Farmer Jr;‏ 12 בינואר 1920 – 9 ביולי 1999) היה פעיל אמריקאי לזכויות האזרח ומנהיג בתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, שדחף להתנגדות בלתי אלימה על מנת להפסיק את ההפרדה הגזעית בארצות הברית. פארמר שירת לצד מרטין לותר קינג, והיה אחד מששת הגדולים. הוא היה היוזם והמארגן של נסיעת החופש הראשונה בשנת 1961.
ביוגרפיה

ג'יימס לאונרד פארמר ג'וניור נולד במרשל, טקסס, לג'יימס ל. פארמר האב ופרל יוסטון, ששניהם היו אנשי חינוך. אביו היה פרופסור במכללת וויילי, מכללה שחורה מבחינה היסטורית, וכומר מתודיסטי עם דוקטורט בתאולוגיה מאוניברסיטת בוסטון. אמו, עקרת בית, הייתה בוגרת מכון בת'ון-קוקמן בפלורידה ומורה לשעבר.
כאשר פארמר היה ילד צעיר, בערך שלוש או ארבע, הוא רצה לקנות קולה כשהיה בעיר עם אמו. אמו אמרה לו בתוקף שזה בלתי אפשרי כרגע ושהוא צריך לחכות עם זה עד שהם יחזרו הביתה. פארמר רצה להשיג אחד כזה ואז בקנאה התבונן בילד צעיר אחר שנכנס פנימה לקנות קולה. אמו אמרה לו שהילד האחר יכול לקנות את הקולה בחנות ההיא מכיוון שהוא לבן עור, אבל פארמר היה אדם בעל צבע כהה ולא הותר לו לרכוש בחנות זו. הרגע המכונן, חסר הצדק, היה החוויה הראשונה, אך לא האחרונה, שאותה זכר פארמר בהפרדה הגזעית. פארמר היה ילד מוכשר להפליא, וכבר בגיל 14 נרשם והתקבל למכללת וויילי, מכללה שחורה היסטורית בה אביו לימד. מלווין ב. טולסון, פרופסור לאנגלית, נעשה לחונך שלו.
בגיל 21 הוזמן פארמר יחד עם עוד קבוצת סטודנטים לבית הלבן לשוחח עם הנשיא פרנקלין רוזוולט. טרם השיחה עם הנשיא, אלינור רוזוולט, הגברת הראשונה, שוחחה עם הקבוצה עמה בא פארמר והוא מיד מצא חן בעינייה. כאשר הקבוצה נכנסה לשוחח עם הנשיא, גברת רוזוולט התיישבה מאחור. לקראת סיום המפגש, הורשו הצעירים לשאול שאלות. פארמר פנה לנשיא ושאל: "בדברי הפתיחה שלך תיארת את בריטניה וצרפת כאומות החופש של העולם, לאור המדיניות הקולוניאלית שלהן באפריקה, איך הן יכולות להיחשב בעינייך כאומות החופש?" הנשיא התחמק מהשאלה, והיא קראה, "רק רגע, לא ענית לשאלה!".
פארמר השלים תואר ראשון במדע במכללת וויילי בשנת 1938, ותואר ראשון באלוהות מבית הספר לדת באוניברסיטת הווארד בשנת 1941. בהשראת הווארד תורמן, פרופסור לתאולוגיה באוניברסיטת הווארד, פארמר החל להתעניין בגנדי ובפציפיזם. מרטין לותר קינג ג'וניור חקר זאת מאוחר יותר ואימץ רבים מעקרונותיו גם הוא. פארמר החל לחשוב כיצד להפסיק את העיסוק בגזענות בארצות הברית תוך כדי עבודתו במפלגת הפיוס, אליה הצטרף לאחר סיום הלימודים.
במהלך שנות החמישים שימש פארמר כמזכיר הלאומי ליגת הסטודנטים לדמוקרטיה תעשייתית (SLID), סניף הנוער של הליגה הסוציאליסטית לדמוקרטיה תעשייתית. בהמשך, הפך ה- SLID לארגון הסטודנטים למען חברה דמוקרטית.
בשנת 1945, נישא פארמר לוויני כריסטי, כריסטי נכנסה להריון זמן קצר לאחר נישואיהם ואז מצאה פתק שקיבל מאישה אחרת באחד מכיסי מעילו של פארמר, מקרה זה גרם לה להפיל את עוברה, ולגירושיהם זמן קצר לאחר מכן.
כעבור כמה שנים התחתן פארמר עם לולה א. פטרסון. היא אובחנה כחולה בלימפומת הודג'קין, כך שנאמר לשניים שלא יוכלו להביא ילדים לעולם, כיוון שבאותה תקופה הריון עלול היה להחמיר את המחלה. שנים אחר כך, חיפש הזוג לשמוע חוות דעת נוספת אשר נתנה לשניים תקווה. באותה תקופה שוכנעה לולה לנסות להביא ילדים לעולם. בתחילה, עברה הפלה, אך אז ילדה בהצלחה בת, תמי לין פארמר, ילידת 14 בפברואר 1959. ובת שנייה, אביי פארמר, נולדה בשנת 1962.
פעילות > ייסוד CORE

בשנת 1942, הקים פארמר את הקונגרס לשוויון גזעי (CORE), ארגון פציפיזם שיועד להשגת הרמוניה גזעית ושוויון באמצעות מחאה והתנגדות בלתי אלימה.
בריאיון לרוברט פן וורן בשנת 1964, תיאר פארמר את עקרונות היסוד של CORE כדלקמן:
ג'ק ספראט היה סועד משיקגו שלא נתן שירות למי שאינו לבן, CORE, בהמלצתו ותמיכתו של פארמר, החליטו לבצע ישיבה רחבה במסעדתו בה יתפסו את כל המושבים הזמינים במסעדה ובכך למנוע ממנו להתפרנס. עשרים ושמונה חברים מהארגון נכנסו בקבוצות למסעדתו של ספראט, עם לפחות אדם שחור אחד בכל קבוצה, איש לא יאכל עד אשר יוגש אוכל גם ללקוחות השחורים. הלקוחות האחרים, שכבר היו במסעדה, עשו את אותו הדבר והששתתפו גם הם במחאה. מנהל המקום אמר להם כי ישמשו את הלקוחות השחורים, אם כי במרתף, אך הקבוצה סירבה ודרשו שיקבלו שירות במסעדה כמו כולם. לאחר מכן, הוצע לשחורים לשבת בפינה האחורית ולקבל שם שירות, גם את ההצעה הזאת דחתה הקבוצה. לבסוף, התקשר ספראט למשטרה. עם כניסת המשטרה, סירבה המשטרה לפנות את קבוצת CORE החוצה. לבסוף, נכנע בעל המסעדה ונתן שירות לשחורים כמו כולם.
פעילות > נסיעות החופש

בשנת 1961 נבחר פארמר, שעבד ב-NAACP, למנהל הלאומי של CORE.
אף על פי שבית המשפט העליון של ארצות הברית קבע, כי נסיעות באוטובוסים בין עירוניים בהפרדה אינם חוקיים, הדבר לא יושם ובמרבית המקומות עדיין ביצעו הפרדה. גורדון קארי הציע את הרעיון של נסיעות החופש, ופארמר אהב את הרעיון. נסיעת החופש הראשונה יצאה מוושינגטון הבירה ב-4 במאי 1961, ויועדה להגיע לניו אורלינס ב-17 במאי.
במהלך נסיעות החופש נסעו פעילים ברחבי הדרום כדי לבצע אינטגרציה במקומות ישיבה באוטובוס ולבטל הפרדות בתחנות אוטובוסים, כולל בשירותים ובברזיות. דבר זה התברר כמשימה מסוכנת. לפני שהקבוצה הגיעה לאלבמה, החלק המסוכן ביותר במחאה, נאלץ פארמר לחזור לביתו עקב מות אביו. באלבמה, הוכו הנוסעים, 22 נפצעו, מתוכם חמישה אושפזו. התקיפות ההמוניות עצרו באופן זמני את נסיעות החופש. אוטובוס אחד, באניסטון אלבמה, הוצת, והנוסעים נאלצו לברוח כדי להציל את חייהם.
דיאן נאש וחברים אחרים בתנועת הסטודנטים בנאשוויל וב-SNCC, גייסו במהירות סטודנטים כדי להפעיל מחדש את נסיעות החופש במקום בו הפסיקה הראשונה. פארמר הצטרף לקבוצה במונטגומרי באלבמה. נסיעה זו הסתיימה באלימות קשה כלפי המוחים, תוך פציעה קשה של צלם שתיעד את האירוע. התגובות האלימות והאירועים משכו את תשומת לבה של התקשורת הארצית.
ב-24 במאי 1961, נוסעי החופש חידשו את הנסיעות שלהם והגיעו לג'קסון מיסיסיפי. הם נעצרו במקום בגין "הפרת שלום הציבור" עקב שימוש במתקנים "ללבנים בלבד". ארגונים שונים ארגנו נסיעות חופש נוספות אל הדרום. בהגיעם לג'קסון הם נעצרו. עד סוף הקיץ, נכלאו במיסיסיפי יותר מ-300 נוסעי חופש. רוס בארנט, שהיה אז, מושל מדינת מיסיסיפי תמך במעצרים, וטען כי: "הכושי הוא שונה מאחר שאלוהים ברא אותו שונה כדי להעניש אותו".
נוסעי "נסיעות החופש" זכו ליחס נוקשה, שוכנו בתאים קטנים ומלוכלכים והוכו מדי פעם. בג'קסון, מספר אסירים גברים אולצו לבצע עבודות קשות בחום כבד. אחרים הועברו למתקני כליאה בתנאים קשים. לעיתים הגברים נתלו מקירות על ידי שלשלאות. בדרך כלל החלונות בתאים היו סגורים בימי חום, דבר שהקשה על הנשימה.
הנוסעים העצורים והשפוטים הכריזו על מדיניות "Jail No Bail" - הם סירבו לשלם קנסות ערבות, על מעצרים משפטים והרשעות שנגדו את החוקה, ובכך שמרו את הנושא בדיון הציבורי ובתקשורת. כל עציר נשאר בכלא במשך 39 יום, הזמן המקסימלי שבו הם יכלו להישאר בלי לאבד את זכותם לערער על מעצר, משפט והרשעה בניגוד לחוקה. לאחר תקופה זו הם הגישו ערעור ושילמו ערבות.
בשנה שלאחר מכן עבדו קבוצות זכויות אזרחיות, בתוספת מאות סטודנטים מהקולג' מהצפון, עם פעילים מקומיים במיסיסיפי. שלושה מהם, ג'יימס צ'ייני, אנדרו גודמן ומייקל שוורנר, שאת כולם פארמר גייס עבור CORE, נעלמו במהלך חופשת קיץ במיסיסיפי. מחקירת ה-FBI, בסיוע במשטרה המקומית, גילו את גופותיהם קבורות באדמה. רציחות אלו העניקו השראה לסרט העלילתי משנת 1988, מיסיסיפי בוערת. שנים לאחר מכן, תוך שהוא נזכר באירוע, אמר פארמר, "כל מי שאומר שהוא לא פחד במהלך המאבק של התנועה לזכויות האזרח הוא שקרן או חסר דמיון. אני חושב שכולנו פחדנו. כל הזמן פחדתי. זה לא שהידיים שלי רעגו, אבל בפנים רעדתי."
המשך קריירה

כמנהל חברת CORE, פארמר נחשב לאחד מ"ששת הגדולים" של התנועה לזכויות האזרח שסייע בארגון המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות בשנת 1963. פארמר התפטר כמנהל החברה בשנת 1966. בשלב זה, החליט הקונגרס להעביר את חוק זכויות אזרח ב-1964, ואת חוק זכויות הצבעה ב-1965.
בשנת 1968, פארמר התמודד בבחירות לקונגרס של ארצות הברית כחבר מהמפלגה הליברלית, תוך שהוא נתמך כל ידי המפלגה הרפובליקנית, אבל הפסיד לשירלי צ'יזהולם.
בשנת 1969 הציע הנשיא הפובליקני החדש, ריצ'רד ניקסון לפארמר את תפקיד עוזר מחלקת בריאות חינוך ורווחה (כיום: מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית)בשנה שלאחר מכן, מתוסכל מהביורוקרטיה בוושינגטון, התפטר פארמר מהתפקיד.
פארמר פרש מפוליטיקה בשנת 1971 אך נותר פעיל, מרצה מכהן ופעיל בוועדות שונות. בשנת 1975 הקים את הקרן לחברה פתוחה. החזון שלה היא אומה בה אנשים חיים בקהילות משולבות יציבות, שבה כוח פוליטי ואזרחי משותף לאנשים מגזעים ואתניים שונים. הוא ניהל את הארגון עד 1999.
בשנת 1985, פרסם את האוטוביוגרפיה שלו "Lay Bare the Heart", בנוסף לספר שכתב בשנת 1965, "Freedom-When". בשנת 1984 החל פארמר ללמד במכללת מרי וושינגטון (כיום אוניברסיטת מרי וושינגטון) בפרדריקסבורג, וירג'יניה.
פארמר פרש מתפקידו בהוראה בשנת 1998. הוא נפטר ב-9 ביולי 1999, מסיבוכים של סוכרת בפרדריקסבורג, וירג'יניה, בגיל 79.
מורשת ופרסים

בשנת 1987 הקימה מכללת מרי וושינגטון, המכללה בה לימד פארמר, את תוכנית מלומדי ג'יימס פארמר, תוכנית המעודדת סטודנטים מקבוצות מיעוט להירשם למכללה.
בשנת 1995 נקרא רחוב על שמו ועל שם אביו בעיר הולדתו, מרשל שבטקסס.
בשנת 1998 העניק הנשיא ביל קלינטון לפארמר את מדליית החירות הנשיאותית.