stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גמר ליגת האלופות 1996
הדרך אל הגמר > אייאקס

אייאקס, אלופת אירופה המכהנת, הוגרלה בשלב הבתים הראשון לבית ד', לצידן של ריאל מדריד, פרנצווארוש וגראסהופרס ציריך. אייאקס הפגינה יכולת מרהיבה בשלב הבתים, אותו סיימה ללא הפסד ועם 15 שערי זכות לעומת שער חובה אחד בלבד. היא גברה פעמיים על ריאל מדריד, 1–0 ביתי ו–2–0 בחוץ, וכבשה תשעה שערים בשני משחקים מול פרנצווארוש, אותה ניצחה 5–1 בחוץ ו־4–0 בבית. איבוד הנקודות היחיד של אייאקס בשלב זה היה בציריך במחזור הרביעי של שלב הבתים, במשחק שהסתיים בשוויון 0–0. ליטמאנן כבש בשלב הבתים שישה שערים, חמישה מתוכם מול פרנצווארוש, והיה מלך שערי אייאקס בשלב זה. פטריק קלויברט כבש ארבעה שערים בשלב זה. ברבע הגמר פגשה אייאקס את בורוסיה דורטמונד. במשחק הראשון ניצחה אייאקס בחוץ בתוצאה 2–0, משערים של אדגר דווידס וקלויברט. אייאקס השלימה את ההעפלה עם ניצחון חלק נוסף במגרשה הביתי, 1–0 משער של קיקי מוסאמפה, והעפילה לחצי הגמר עם ניצחון כולל של 3–0. בחצי הגמר פגשה אייאקס את פנאתינאיקוס היוונית. במשחק הראשון באמסטרדם רשמה אייאקס את הפסדה הראשון בטורניר באותה עונה, 1–0 משער של כריסטוף וארז'יחה שלוש דקות לסיום המשחק. בגומלין באתונה כבש ליטמאנן כבר לאחר ארבע דקות והשלים צמד בדקה ה־77. ארבע דקות לסיום קבע נורדין ווטר את תוצאת הסיום, 3–0 לאייאקס במשחק ו־3–1 בסיכום שני המפגשים, ששלחו את אייאקס לגמר שני ברציפות ושישי בתולדותיה.
המשחק > סיכום

יובנטוס הגיעה למשחק ללא מאסימו קאררה המושעה. מנגד, הציב לואי ואן חאל שבעה שחקנים שפתחו גם במשחק הגמר הקודם, אך חסר את מארק אוברמארס הפצוע ואת מיכאל רייזיחר המושעה, שספג כרטיס צהוב בשני משחקי חצי הגמר מול פנאתינאיקוס.
המשחק > סיכום > מחצית ראשונה

ההזדמנות הראשונה במשחק הייתה של יובנטוס. לאחר שבעיטה ממרחק נהדפה על ידי שוער אייאקס, אדווין ואן דר סאר, נכשלה ההגנה בהרחקת הכדור, ופבריציו ראבנלי הגיע מאחור ובעט בנגיעה לרשת החיצונית. השער הראשון במשחק הגיע בדקה ה־13. כדור קשתי נשלח לכיוון הרחבה של אייאקס, וננגח לאחור על ידי פרנק דה בור. ראבנלי הקדים בנגיעה את ואן דר סאר שיצא משערו, ומזווית קשה גלגל כדור למסגרת. סוני סילוי לא הצליח להדביק את הכדור, ויובנטוס עלתה ליתרון 1–0.
אייאקס כמעט והשיגה את השוויון לאחר שכדור קרן נהדף על ידי שוער יובנטוס, אנג'לו פרוצי אל מחוץ לרחבה. קיקי מוסאמפה בעט מהאוויר, וינסטון בוחארדה המשיך בנגיעה ונוואנקו קאנו נגח לעבר השער, אך פרוצי בזינוק לאחור הציל מקו השער. בדקה ה־41 הגיע שער השוויון של אייאקס, לאחר שכדור חופשי של פרנק דה בור נהדף על ידי פרוצי למרכז הרחבה, שם השתלט על הכדור יארי ליטמאנן שכבש מקרוב, שוויון 1–1 בסיום המחצית הראשונה.
המשחק > סיכום > מחצית שנייה

יובנטוס שלטה במחצית השנייה והגיעה למספר מצבים מסוכנים. המצב המסוכן הראשון במחצית השנייה הגיע לאחר שראבנלי מצא את אלסנדרו דל פיירו בתוך הרחבה, והאחרון בעט ברגל שמאל כדור גבוה לכיוון מרכז השער, אותו הדף ואן דר סאר. ההזדמנות הטובה ביותר במחצית השנייה הייתה של חלוץ יובנטוס, ג'אנלוקה ויאלי, שהשתלט על ניסיון בעיטה שנבלם בתוך הרחבה, עבר את ואן דר סאר ובעט לרשת החיצונית. בסיום 90 הדקות נשמרה תוצאת המחצית, והקבוצות הלכו להארכה. בפעם הראשונה מאז הונהגה שיטת ליגת האלופות בעונת 1992/1993 הגיע משחק הגמר להארכה בתום 90 דקות.
המשחק > סיכום > הארכה

יובנטוס הוסיפה לשלוט גם בדקות ההארכה, והגיעה למצב מסוכן בחציה השני של ההארכה, כשולדימיר יוגוביץ' פרץ לרחבה ועבר את בוחארדה שנפל עליו וספק הכשיל אותו. יוגוביץ' שנפל הצליח להעביר את הכדור לדל פיירו שהיה חופשי ובעט בנגיעה ברגל ימין, אך ואן דר סאר קלט את הכדור. בסיום ההארכה התוצאה נשארה 1–1, והקבוצות עברו להכרעה בדו־קרב בעיטות עונשין.
אייאקס הוגרלה לבעוט ראשונה, והבועט היה אדגר דווידס, שבעט נמוך למרכז השער, ופרוצי הצליח להדוף. יובנטוס ניצלה את ההזדמנות ועלתה ליתרון לאחר שצ'ירו פרארה כבש את הפנדל שלו. לאחר הבעיטה של פרארה הגיע רצף של ארבע בעיטות מוצלחות, שתיים לכל קבוצה, ובמצב של 3–2 ליובנטוס ניגש סוני סילוי לבעוט עבור אייאקס. סילוי בעט בחצי גובה לפינה הימנית, אך פרוצי זינק לכיוון הנכון והדף את הפנדל. יוגוביץ' ניגש לבעוט את הפנדל הרביעי של יובנטוס. הבעיטה שלו הלכה נמוך לפינה השמאלית והכניעה את ואן דר סאר, יובנטוס ניצחה 4–2 וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
המשחק > פרטים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 במאי 1996 | הולנד אייאקס | 1–1‏ה | איטליה יובנטוס | סטאדיו אולימפיקו, רומא צופים: 67,000 שיפוט: מנואל דיאז וגה (ספרד) |
| 22 במאי 1996 | יארי ליטמאנן  41' | (סיקור) | פבריציו ראבנלי  13' | סטאדיו אולימפיקו, רומא צופים: 67,000 שיפוט: מנואל דיאז וגה (ספרד) |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   |  אדגר דווידס    יארי ליטמאנן    ארנולד סחולטן    סוני סילוי | 4-2 |  צ'ירו פרארה    ג'אנלוקה פסוטו    מישל פדובאנו    ולדימיר יוגוביץ' |   |
המשחק > הרכבי הקבוצות

| --- | --- |
              יובנטוס :               אייאקס אמסטרדם
לאחר המשחק

לאחר ניצחונה של יובנטוס הועלו כלפיה האשמות בשימוש בסמים באופן ממושך ועקבי בין השנים 1994–1998. לפי ההאשמות, יובנטוס השתמשה באריתרופויאטין, על מנת לתמרץ את שחקניה, והעניין הגיע לבית המשפט ב־2002. מספר שחקנים העידו נגדו כי נתן להם סמים בניגוד לידיעתם, וביניהם זינדין זידאן, רוברטו באג'ו, פיליפו אינזאגי וג'אנלוקה ויאלי. ב־2004 רופא המועדון, ריקרדו אגריקולה, קיבל עונש מאסר על תנאי וקנס של 2000 אירו בעוון מתן תרופות לשיפור הביצועים לשחקנים, ובמיוחד אריתרופויאטין, אך הוא זוכה בערעור שהגיש שנה לאחר מכן. ההמטולוג המוביל ג'וזפה ד'אונופריו טען כי "כמעט בטוח" שהקשרים אנטוניו קונטה ואלסיו טקינארדי נטלו אריתרופויאטין על מנת להתגבר על התקפי אנמיה קצרים, וכי זה "סביר מאוד" ששבעה שחקנים נוספים – אלסנדרו בירינדלי, אלסנדרו דל פיירו, דידייה דשאן, דימאס, פאולו מונטרו, ג'אנלוקה פסוטו ומורנו טוריצ'לי – נטלו אריתרופויאטין במינונים קטנים.
הערות שוליים

↑  90 Min, Juventus vs Ajax: Revisiting the Doping Scandal That Tarnished the Champions League Final of 1996, Sports Illustrated (באנגלית אמריקאית)
↑  "Zidane admits using creatine in Juventus doping trial". ABC News (בAustralian English). 2004-01-26. נבדק ב-2022-08-18.
↑  הארץ, גם זידאן העיד שקיבל מיובה חומרים אסורים, באתר הארץ, 26 בינואר 2004
↑  עונש מאסר לרופא יובנטוס שנתן חומרים אסורים לשחקנים, באתר ynet, 26 בנובמבר 2004
↑  The drug scandal that blackens the name of Juve's team of the Nineties, The Independent, ‏2004-12-01 (באנגלית)
| משחקי גמר גביע אירופה וליגת האלופות |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 |  |
| ליגת האלופות | 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
גזפרום

| --- | --- |


מרכז לאחטה בסנקט פטרבורג, מטה החברה
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית/ממשלתית;  נסחרת בבורסה לניירות ערך בלונדון, בבורסת מוסקבה ובבורסה לניירות ערך בפרנקפורט.
 בורסה:  בורסת מוסקבה (23 בינואר 2006–GAZP) 
 מייסדים:  ממשלת רוסיה
 תקופת הפעילות:  8 באוגוסט 1989 – הווה (35 שנים)
 חברות בנות:  Gazprom EP International B.V. Nigaz YugoRosGaz SLOVENSK PLYNÁRENSKÝ PRIEMYSEL A.S. Nord Stream AG רוסאוקראנרגו Bosphorus Gaz Corporation גזפרום אקספורט גזפרום אוויה מועדון הכדורגל זניט גזפרומבנק גזפרום נפט סבראנרגיה סיבור מוסאנרגו נובאטק סטרויטרנסגז גזפרום ארמניה גזפרום טרנסגז בלארוס Overgas Vemex Eesti Gaas Gasum VNG – Verbundnetz Gas Gazprom Germania Wingas Prometheus Gas PANRUSGÁZ GÁZKERESKEDELMI ZRT BORSODCHEM ZRT. Latvijas Gāze מפעל וולז'סקי לסיבים סינתטיים
 מיקום המטה:  סנקט פטרבורג, רוסיה
 משרד ראשי:  מרכז לאחטה
 בעלות:  הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה (50.37%) ADR (25.20%) אנשי עסקים שונים (14.57%) רוסנפטגז (10.97%) רוסגזיפיקאציה (0.89%)
 ענפי תעשייה:  פטרוכימיה בנקאות תקשורת ספורט
 מוצרים עיקריים:  נפט, גז טבעי
 הכנסות:  87.4 מיליארד דולר (2020)
 רווח תפעולי:  8.5 מיליארד דולר (2020)
 רווח:  2.25 מיליארד דולר (2020)
 הון עצמי:  14,804,732,000,000 רובל רוסי (נכון ל־2020) 
 יו"ר:  ויקטור זובקוב 
 מנכ"ל:  אלכסיי מילר
 עובדים:  469,600 (2017)
  
 Gazprom.com
 
גזפרום PJSC (Open joint-stock company) (ברוסית: ОАО Газпром) הוא תאגיד רב-לאומי רוסי, חברת האנרגיה הגדולה ביותר ברוסיה. חלקה של גזפרום במאגרי הגז העולמיים הוא 16%, והיא מפיקת הגז הטבעי הגדולה בעולם (מפיקה כ-12% מהגז בעולם). היא מספקת כמעט את כל תצרוכת הגז של מרכז אירופה, מזרח אירופה, ומדינות ברית המועצות לשעבר.
כ-25% מאספקת הגז של האיחוד האירופי מגיעים מנכסי החברה (65% מאספקת הגז של אוסטריה, 36% מזו של גרמניה, 27% מזו של איטליה ו־25% מזו של צרפת).
נכון לשנת 2021, בבעלות החברה מערכת הולכת הגז הגדולה בעולם, שאורכה הוא 175.2 אלף קילומטרים.
פעילות

גזפרום היא מהחברות הגדולות בעולם מבחינת שווי שוק. מכירותיה בשנת 2014 הסתכמו ב-106.3 מיליארד דולר, והרווח הנקי שלה עמד על 3.1 מיליארד דולר. ברשות החברה עתודות של 28,800 מיליארד מטר מעוקב (BMC) גז טבעי שווי ערך ל-16% מהעתודות העולמית. לאחר שרכשה את חברת הנפט סיבנפט, היא נחשבת לבעלת עתודות הנפט השלישית בגודלה בעולם (119 מיליארד חביות) לאחר סעודיה (263 מיליארד) ואיראן (133 מיליארד).
החברה נמצאת ברובה בשליטה ממשלתית (50.01%), והיא הגדולה ביותר בעולם מסוגה. יש לה גם החזקות בתחום הבנקאות (גזפרום בנק), הביטוח, התקשורת הבנייה והחקלאות. פעמים רבות השתמשה ממשלת רוסיה בחברה למטרות מניפולציה ביחסים בינלאומיים, בין השאר בסכסוך הגז בין אוקראינה לרוסיה בתחילת 2006, ובמשבר הגז בין בלארוס לרוסיה בתחילת 2007.
החלק עיקרי של שדות התפוקה של גזפרום ממוקם סביב מפרץ אובּ, במחוז האוטונומי של ימלו-ננץ, מערב סיביר. חצי האי ימל מתוכנן להיות אזור תפוקת הגז העיקרי של גזפרום, שמחזיקה במערכת העברת הגז הגדולה ביותר בעולם, עם 158,200 קילומטרים של קווי גז.
בימיו האחרונים של גרהרד שרדר בתפקיד קנצלר גרמניה, הוא חתם על הסכם שנוי במחלוקת עם החברה כאשר ולדימיר פוטין היה נציגה, לבניית צינור הגז הצפון אירופי כדי שהיא תספק גז ישירות לגרמניה מבלי לעבור בצינורות הגז של פולין, אוקראינה והמדינות הבאלטיות. מיד לאחר צאתו מתפקיד הקנצלר הוא התמנה ליושב ראש ועידת בעלי המניות בחברה שבונה את הצינור.
ישנו ניסיון של הקרמלין להשתלט דרך החברה על אספקת הגז למדינות מערב אירופה, וליצור תלות קיומית של אותן המדינות בהחלטות הממשלה הרוסית. החברה תורמת כ-20% מכלל ההכנסות ממסים למדינה. אספקת הגז למזרח אירופה ולמרכזה, וכן לכל מדינות ברית המועצות לשעבר, נמצאת בבלעדיות כמעט מלאה של החברה. לגזפרום בעלות על 50% בחברת סחלין אנרג'י הפועלת להפקת גז ונפט באזור סחלין.
מנהלי החברה הציבו להם למטרה להגיע לשווי כספי של טריליון דולר עד שנת 2017. יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא ראש ממשלת רוסיה לשעבר, ויקטור זובקוב. מנכ"ל החברה הוא אלכסיי מילר.
בשנת 2002 הוזכרה החברה יחד עם קבוצה של חברות אחרות בתחום האנרגיה, ובראשן אנרון, כזוכות בפרס איג נובל (הסאטירי) על "אימוץ של המושג המתמטי של מספרים מדומים לעולם העסקים", וזאת בהקשר לשערורייה החשבונאית שהסתיימה בפשיטת רגל של אנרון.
גזפרום כספונסר ספורטיבי

גזפרום היא הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג הנחשב לעשיר ביותר במזרח אירופה ומועדון הכדורגל הכוכב האדום בלגרד. בנוסף, שימשה גזפרום כספונסר העיקרי של ליגת העל הרוסית בהוקי קרח ועודנה הספונסר הראשי של נבחרת האופניים הרוסית "קטיושה", המתחרה בטור דה פראנס.
בנוסף, דווח בספטמבר 2010 כי גזפרום התכוונה לקנות 30% ממניות קבוצת הכדורגל מילאן, צעד שקודם במידה רבה גם על ידי סילביו ברלוסקוני, ראש ממשלת איטליה והבעלים של קבוצת מילאן, שגם נחשב לחברו הקרוב של ולדימיר פוטין, מאנשי השליטה בתאגיד גזפרום.
ב-16 בספטמבר 2013 חתמה החברה על הסכם חסות ראשי עם פיפ"א ל-4 שנים החל מ-2015. באותה שנה נחתם הסכם חסות גם עם לבסקי סופיה מליגת העל הבולגרית בכדורגל.
החל משנת 2013 החברה מפעילה תוכנית כדורגל למען חברות. בנוסף, התאגיד היה לאחד הספונסרים של ליגת האלופות במשך עשור החל משנת 2012.
עד הפלישה הרוסית לאוקראינה, הייתה גזפרום הספונסר הראשי של מועדון הכדורגל הגרמני שאלקה 04. אולם, לאחר הפלישה, ביטלה שאלקה 04 את קשריה עם החברה.[דרוש מקור]
באפריל 2024, גזפרום ניהלה מגעים להיות הספונסר של קבוצת הכדורגל ההונגרית פרנצווארוש כשהיא תשלם 5 מיליון יורו לשנה.
בעלות

כחברת מניות, מניותיה מוחזקים בידי:
ממשלת רוסיה (50,23%), באמצעות:
הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה (38,37%);
רוסנפטגז (10,97%);
רוסגזיפיקאציה (0,89%);
חברת ADR‏ (25,20%);
אישים פרטיים (24,57%).
עד 2020 החברה הייתה רשומה במוסקבה, אך מאז 2020 משרדיה הראשיים ממוקמים בעיר סנקט פטרבורג במרכז לאחטה.
הנהלה > מנכ"לי החברה

רם ויאחירב (1993—2001)
אלכסיי מילר (משנת 2001)
הנהלה > דירקטוריון החברה

בדירקטוריון החברה חברים שרי ממשלת רוסיה כדוגמת שר המסחר והתעשייה, שר האנרגיה ושר החקלאות.
הנהלה > דירקטוריון החברה > יושבי ראש הדירקטוריון

רם ויאחירב (1993—1996, 2001—2002)
אלכסנדר קזאקוב (1996—1998)
פאריט גזיזולין (1998—1999)
ויקטור צ'רנומירדין (1999—2000)
דמיטרי מדבדב (2000—2001, 2002—2008)
ויקטור זובקוב (משנת 2008)
חברות בת > ארמניה

גזפרום ארמניה, חברה ארמנית-רוסית מ-1997 האחראית לפיתוח צינורות הגז בארמניה. בבעלות גזפרום 80% מהמניות.
חברות בת > בלארוס

גזפרום טרנסגז בלארוס (לשעבר בלטרנסגז), חברת גז בלארוסית מ-1992 שהוקמה על בסיס זאפאדטרנסגז (Zapadtransgaz). בבעלות גזפרום 50% מהמניות.
בלגזפרום בנק - בנק ש-49% מהמניות נמצאות בבעלות גזפרום.
חברות בת > בולגריה

Topenergy ‏ - 100%
Overgas Inc. AD ‏ - 50%
חברות בת > בריטניה

גזפרום שיווק ומסחר בע"מ (Gazprom Marketing and Trading Limited, בראשי תיבות GM&T) ‏ - 100%
חברות בת > הונגריה

Panrusgas Rt ‏ - 40%
Borsodchem ‏ - 25%
TVK ‏ - 13.5%
DKG-EAST Co ‏ - 38.1%
חברות בת > גרמניה

Agrogaz GmbH ‏ - 100%
Ditgaz ‏ - 49%
Verbundnetz Gas ‏ - 5.3%
גזפרום גרמניה (Gazprom Germania GmbH) ‏ - 100% הוקמה ב-1990 והיא חברת הגז הטבעי הגדולה בגרמניה. בראשה עמד ולדימיר קוטנייב, שגריר רוסיה בגרמניה בשנים 2004–2010. במרץ 2022, הועברה לניהול ממשלת גרמניה.
Wingas GmbH ‏ - 35%
Wintershall Erdgas Handelshaus GmbH & Co. KG ‏ - 50%
ZMB GmbH ‏ - 100%
חברות בת > יוון

פרומתאוס גז ‏ - 50%. חברה רוסית-יוונית מ-1991.
חברות בת > קזחסטן

KazRosGaz ‏ - 50%
חברות בת > לטביה

Latvijas Gāze ‏ - 35%
חברות בת > ליטא

Lietuvos dujos ‏ - 37.1%
Kaunas CHP ‏ - 100%
Stella Vitae ‏ - 30%
חברות בת > הולנד

BSPS B.V. ‏ - 50%
Gazprom EP International B.V
חברות בת > פולין

EuRoPol Gaz ‏ - 48%
חברות בת > רומניה

WIROM ‏ - 25%
חברות בת > סרביה

JugoRosGaz ‏ - 50%
Progress Gas ‏ - 50%
НИС нафтагас ‏ - 51%
חברות בת > טורקיה

תאגיד הגז בוספורוס, הוקמה ב-2003 ואחראית ל-3% משוק הגז בטורקיה. בבעלות גזפרום 40%.
Turusgaz ‏ - 45%
חברות בת > צ'כיה

Gas-Invest S.A. ‏ - 37.5%
Vemex s.r.o. ‏ - 33% חברת נפט וגז צ'כית משנת 2001 המחזיקה ב-21% משוק הגז הצ'כי
חברות בת > פינלנד

Gasum Oy ‏ - 25%
North Transgas Oy ‏ - 100%
חברות בת > סלובניה

Slovenský plynárenský priemysel
חברות בת > שווייץ

Baltic LNG AG ‏ - 80%
Nord Stream AG ‏ - 51%
ZMB (Schweiz) AG ‏ - 100%
Gas Project Development Central Asia AG (50 %) Europe AG
גזפרום שווייץ (Gazprom-Schweiz.CH)‏ - 100%
חברות בת > אסטוניה

Eesti Gaas AS ‏ - 37%
חברות בת > רוסיה

גזפרום אינטרנשיונל (Gazprom EP International B.V) החטיבה הבינלאומית של גזפרום ומושבה באמסטרדם, הולנד.
גזפרום אקספורט  (ברוסית: Газпром Экспорт) הוקמה ב-1973 כ-Газэкспорт, יצואנית הגז העיקרית של רוסיה ויצואנית הגז הטבעי הגדולה בעולם.
גזפרום פרומגז
גזפרום אינווסטהולדינג  (ברוסית: Газпром Экспорт) הוקמה ב-1997 כחברת השקעות.
גזפרום נפט (ברוסית: Газпром нефть), הוקמה ב-1995 כסיבנפט.
גזפרום מדיה (ברוסית: ОАО Газпром-Медиа) חברת החזקות תקשורת רוסית שהוקמה ב-1998 והיא הבעלים של רשת הטלוויזיה הרוסית NTV.
גזפרום תעופה (ברוסית: Газпром авиа) חברת תעופה רוסית בבעלות גזפרום שהוקמה ב-1995 ומפעילה טיסות סחר ומטוסי נוסעים ברוסיה ומחוצה לה. מטה החברה בנמל התעופה הבינלאומי אוסטאפייבו, מוסקבה. מטה עיקרי בנמל התעופה יאמבורג, במחוז האוטונומי של ימלו-ננץ.
גזפרום בנק (ברוסית: Газпромбанк), הוא רשמית הבנק הפרטי הגדול ביותר ברוסיה, שהוקם ב-1990.
גזפרום אנרגוהולדינג (ברוסית: Газпром энергохолдинг) היא חברת החזקות בבעלותה נמצאים תחנות כוח המוסקבאיות.
סיבּור הולדינג (ברוסית: Сибур Холдинг) היא חברת החזקות רוסית הנחשבת לחברה הנפטוכימית הגדולה במזרח אירופה. הוקמה ב-1995.
גזפונד (ברוסית: Газфонд) היא קרן פנסיה פרטית רוסית שבשנת 2009 הייתה קרן הפנסיה הגדולה ביותר ברוסיה. קיימת מאז 1994.
גזפרום סוציאינווסט (Sotsinvest.Gazprom.ru), חברה להשקעה בפרויקטים של בנייה.
גזפרום מערכות חלל, זרוע החלל של גזפרום.
גזפרום מג'רגיונגז, חברת החזקות לניהול משאבי הגז האזוריים ברוסיה.
גזפרום טרנסגז סנקט פטרבורג, חברת זיקוק נפט בסנקט פטרבורג.
גזפרום טרנסגז מוסקבה, חברת זיקוק נפט במוסקבה.
גזפרום אורנבורג, חברת זיקוק נפט באורנבורג.
גזפרום טרנסגז קאזאן, חברת זיקוק נפט בקאזאן.
מוסאנרגו, MosEnergo, חברת האנרגיה של מוסקבה
YugoRosGaz
רוסאוקראנרגו ברוסית: РосУкрЭнерго
ווסטוק גזפרום
SeverEnergia
נובאטק, Novatek
Stroitransgaz
גזפרום קפיטל
מכון המחקר המדעי של גזפרום
גזפרום גז נוזלי
הערות שוליים

↑  https://www.gazprominfo.ru/articles/natural-gas-transportation/
↑  Winners of the Ig® Nobel Prize
↑  אוריאל דסקל, פוטינבול, באתר כלכליסט, 28 באפריל 2014
↑  ליגת העל הבולגרית נגד גזפרום, באתר כלכליסט, 11 באוגוסט 2013
↑  "Акции" (ברוסית). ПАО «Газпром». נבדק ב-2018-06-27.
↑  "ПАО ГАЗПРОМ, Москва: ИНН 7736050003, ОГРН 1027700070518, адрес, телефон, сайт, реквизиты, выписка из ЕГРЮЛ". www.spark-interfax.ru. נבדק ב-2019-06-05.
↑  נחום טרדאי, ‏6,000 מפעלים כושלים "על הכוונת" של ועדה מיוחדת ברוסיה, באתר גלובס, 31 באוקטובר 1996
↑  נדב נוימן, ‏עסקת ענק: רוסיה תספק לסין גז ל-30 שנה ב-400 מיליארד ד', באתר גלובס, 21 במאי 2014
↑  רוסיה תמכור לסין גז טבעי במשך 30 שנה בהיקף של 400 מיליארד דולר, באתר כלכליסט, 21 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307861805171  GND: 6030692-0  ISNI: 0000 0001 0592 1907  LCCN: n2001090116  NDL: 01106527  NKC: kn20090130007  VIAF: 158766181   WorldCat (עם VIAF): 158766181 
מנכ"ל גזפרום אלכסיי מילר וראש תאגיד הנפט הלאומי הסיני CNPC ג'ואו ג'יפינג חתמו על חוזה ל-30 שנה במהלכן תספק גזפרום לתאגיד הנפט הלאומי הסיני גז טבעי בהיקף 400 מיליארד דולר. 25 במאי 2014
דיאתמה

ציור של גוסטב דורה, המציג את יהודה המכבי רודף אחרי טימותאוס במערכה בגלעד
דיאתמה (או דתמה, דתימה) הייתה עיר מבצר בגלעד, אליה נמלטו היהודים מפני טימותיאוס, נציב גלעד הסלאוקי, במרד החשמונאים. הם התבצרו בעיר, התכוננו למצור, ושלחו ליהודה המכבי בקשה לעזרה.
מתואר שהביצורים של העיר היו כה חזקים עד שנדרשו אין ספור נושאי סולמות ומכונות מלחמה בשביל לכובשו.
במקום לתקוף ישירות את דיאתמה ממערב, ניצלו יהודה המכבי ואחיו, יונתן הוופסי, את יחסיהם הטובים עם הנבטים, חצו את המדבר וכבשו את בצרה. משם הם חזרו מערבה ותקפו את צבא טימותיאוס בשלשה ראשים, בשעה שהחל להסתער על המבצר. יהודה גירש את טימותאוס, הרג שמונה אלפים מחיילי האויב והציל את העיר.
מיקום העיר

בפשיטתא נכתב "רמתה", ממנו פירש ג'ורג' אדם סמית (אנ') שמדובר ברמת גלעד. עם זאת, לא ניתן לזהות את המקום באופן ודאי.
הערות שוליים

↑  "דתמה" בתרגום א. ש. הרטום, "דתימה" בתרגום אוריאל רפפורט.
↑  ספר המקבים א ה, פסוקים ט-יא
↑  ספר המקבים א ה, פסוקים כט-לד
↑  "Historical Geography of the Holy Land," p. 589
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה צבאית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דירה קהילתית

דירה קהיליתית או קומונלקה (מרוסית: коммуналка) הופיעה בברית המועצות לאחר המהפכה הרוסית של 1917. המונח "דירות קהילתיות" הוא תוצאה של התקופה הסובייטית. הרעיון של דירות קהילתיות צמח ברוסיה ובברית המועצות כתוצאה ממשברי דיור באזורים עירוניים – הרשויות הציגו את הרעיון כ"חזון הקולקטיבי החדש של העתיד". בין 2 ל-7 משפחות בדרך כלל חלקו דירה שכזאת, לכול משפחה היה חדר אחד, אשר שימש כסלון, חדר אוכל וחדר שינה לכול המשפחה (מעין סטודיו). כול הדרים של הדירה חלקו את אותו מסדרון, מטבח, חדר אמבטיה וטלפון (אם היה). הדירה הקהילתית נהייתה צורת הדיור השולטת בברית המועצות במשך דורות, ודוגמאות להן עדיין קיימות במרכזי ערים ברוסיה.
ההיסטוריה של הדירה הקהילתית > העלייה של הדירות הקהילתיות

הדירות הקהילתיות הראשונות הופיעו בתחילת המאה ה-18, היכן שדירות חולקו במחיצות על ידי הבעלים ל"פינות", בדרך כלל למשכנים קטנים. מאמצע המאה ה-19 המספר של דירות שכאלו עלה בצורה משמעותית. בדרך כלל הן כללו בין 3–6 חדרים.
במאה ה-20, כאשר ברית המועצות עברה תהליך אינטנסיבי של תיעוש ועיור, בתחילת התהליך, כ-80% מהאוכלוסייה התגוררה באזורים כפריים ויישובים קטנים, הנתון הזה צמח ל-80% מהאוכלוסייה התגוררה באזורים עירוניים בשנות ה-90. חקלאים עברו מאזורים כפריים בגלל העוני ותהליך הקולקטיביזציה, לעיר בגלל תהליך התיעוש של הכלכלה. התהליך הזה גרם להרבה לחץ על הדיור העירוני הקיים. דירות קהילתיות היו התשובה למשבר הדיור הזה, והרבה חישבו אותן ליותר טובות מהאלטרנטיבות שהיו קיימות באותו זמן: קומונות, הוסטלים ובסיסים צבאיים.
לנין הרהר על הפתרון הזה, וכתב טיוטות לתוכנית ש"תחרים ותאכלס מחדש דירות פרטיות" זמן קצר לאחר המהפכה הרוסית. התוכנית שלו נתנה השראה להרבה ארכיטקטים להתחיל לתכנן מיזמים של דיור קהילתי, כדי ליצור "טופוגרפיה מהפכנית". הדירה הקהילתית הייתה מהפכנית בכך שהשתמשה ב-"איחוד קבוצות חברתיות שונות במרחב אחד". יתר על כן, דיור היה בבעלות הממשלה, ולמשפחות הוקצו מספר קטן מאוד של מטרים מרובעים לכול אחת.
ההיסטוריה של הדירה הקהילתית > הנפילה של הדירות הקהילתיות

אחרי מותו של יוסיף סטלין ב-1953, משטרו של ניקיטה חרושצ'וב התחיל בקמפיין חדש לדיור המוני, כדי להעלים את משברי הדיור הקיימים ויצירת דירות פרטיות לתושבים עירוניים. הקמפיין הזה היה התשובה לדרישה הפופולרית ל"תנאי מחיה משופרים, דיור חד-משפחתי ופרטיות". חרושצ'וב האמין שבנתינה לתושבים דירות פרטיות, הדבר יעורר בהם התלהבות רבה למערכת הקומוניסטית ואת האמונה שבכך שהיא משפרת לאזרחים את תנאי המחיה היא תוביל לכוח עבודה יותר פרודוקטיבי ובריא. למרות זאת, הדירות החדשות נבנו במהירות רבה, עם דגש על כמות מאשר איכות, ובשכונות לא מפותחות, עם מערכת תחבורה ציבורית גרועה, הדירות הפכו את חיי היום-יום קשים יותר לעובדים. הבלוקים החדשים של הדירות נקראו במהרה "חרושצ'ובקות", על שמו של חרושצ'וב.
חיים בדירה הקהילתית > המבנה של דירה קהילתית

שטח בדירות קהילתיות נחלק למרחבים משותפים וחדרים פרטיים. "מתמטית או בירוקרטית" עם חוסר תשומת לב לשטחים הפיזיים של המבנים הקיימים. רוב הדירות תוכננו בצורה לקויה, ובכך יצרו "חללים מוזרים, מסדרונות ארוכים וכניסות חשוכות דרך מבואות פנימיות" משפחות שלמות חיו בחדר אחד וצפוף, עם תקוה קטנה לשינוי מצבם.
הדיירים היו אמורים לחלוק במטבח, חדר הרחצה ובמסדרונות בין עצמם, אך אפילו המרחבים האלה חולקו. לדוגמה, לכול משפחה יכלה להיות את השולחן שלה במטבח, כירה משלה, פעמון משלה, ואפילו מתג משלה, אפילו העדיפו ללכת עד סוף המסדרון, ולהדליק את האור לחדר הרחצה מהמתג שלהן, ולא של דייר אחר. כמו כן, המסדרונות בדרך כלל לקו בתאורה ראויה, מכיוון שלכול משפחה היה את המתג לשלוט על המנורה במסדון שמחוץ לדלתה, והן היו מדליקות אותה רק לשימושן האישי. מכיוון שדירות קהילתיות היו יחסית קטנות, דיירם היו צריכים לפעמים לחכות כדי להשתמש בכיור המטבח או בחדר הרחצה. המטבח היה המרחב העיקרי בו דיירים תיקשרו אחד עם השני, "הם שיתפו אחד את השני עם השמחות שלהם והיגון שלהם", ובתכנון אחריויות משותפות. מפחד לגנבות, דיירים אף פעם לא השאירו את המצרכים שלהם במטבח אלא אם היה להם מנעולים על ארונות המטבח. למרות זאת, בדרך כלל הן אכסנו את מוצרי הטואלטיקה שלהן במטבח ולא בחדר הרחצה, מכיוון שדיירם אחרים יכלו להשתמש ביותר קלות בדברים שנשארו לבד בחדר הרחצה. כביסה נתלתה לייבוש גם במטבח וגם בחדר הרחצה.
חיים בדירה הקהילתית > הדינמיקה של דירות קהילתיות

הדירות הקהילתיות היו סוג הדיור היחידי בברית המועצות בו לדיירים "לא הייתה סיבה ספציפית לחיות אחד עם השני". צורות אחרות של מחיה קהילתית התבססו על סוג עבודה או מכנים משותפים אחרים, אך בדירות הקהילתיות דיירים הוצבו לחיות אחד עם השני באקראיות, כתוצאה מהפצת הדיור על ידי גוף ממשלתי. לדיירים הללו התחייבות קטנה במחיה הקהילתית אחד לשני. למרות הטבע האקראי של חיים משותפים, דיירים היו צריכים להתמצא בדיור הקהילתי, משדרש מהם לקחת אחריות משותפת ואמונה אחד בשני. לוחות הזמנים של העבודה פורסמו במטבח או במסדרון, בדרך כלל תכננו כך שמשפחה אחת "תהיה בשירות" בכול זמן. המשפחה שעבדה הייתה אחראית על ניקיון המרחבים המשותפים על ידי טיטוא ושטיפת המטבח כול כמה ימים, ניקיון חדר הרחצה וזריקת האשפה. המטבח הקהילתי היה מרכז החיים בדירה, שם סיפרו חדשות, ריכלו, ואמרו דברים רעים וטובים אחד על השני.
למרות כול האתגרים הללו, הרבה דיירם לשעבר של דירות קהילתיות מסתכלים בחזרה לעבר בצורה מאוד נוסטלגית על תחושת המשפחתיות שהייתה להם עם שכניהם. כאשר שאלו איפה הייתם מעדיפים לגור, אישה אחת שהתגוררה לאורך כול חייה בדירה קהילתית בסנט פטרסבורג אמרה:
"יותר טוב לחיות בדירה קהילתית, גדולה, באזור היסטורי של סנט פטרסבורג, מאשר במשכן דירות פרטי. במשכן דירות פרטי יש סוג של נתק, החיים יותר משעממים... כולם עסוקים בעצמם. ופה, (בדירה קהילתית) אנחנו כמו משפחה אחת גדולה. אם מישהו נמצא בצרה, היא משותפת. או אם יש לך אושר, אתה משתף אותו גם. זה עובד טוב מאוד".