stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון מרשל הרלן
חיים אישיים

בדצמבר 1856 נשא הרלן לאישה את מלווינה פרנץ' שנקלין, בתו של איש עסקים מאינדיאנה. על פי ידידיהם ועל פי זיכרונותיה של שנקלין, הנישואים היו מאושרים והם נמשכו עד למותו של הרלן. לזוג נולדו שלושה בנים ושלוש בנות. בנם הבכור, ריצ'רד, היה לכומר פרסביטריאני ושירת כנשיא לייק פורסט קולג'. בנם השני, ג'יימס ס. הרלן, עסק בעריכת דין בשיקגו והיה התובע הכללי של פוארטו ריקו ויושב ראש מועצת הסחר הבין-מדינתי. בנם הצעיר, ג'ון מיינרד הרלן, עסק גם הוא בעריכת דין בשיקגו והיה חבר מועצת העיר. בנו של ג'ון מיינרד, ג'ון מרשל הרלן השני, היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית כמו סבו בשנים 1955–1971.
הרלן היה נוצרי פונדמנטליסט ולאמונתו הדתית היה מקום חשוב בחייו, כשופט בבית המשפט העליון, ובכלל. בתקופת כהונתו על כס השיפוט הוא היה בעל תפקיד בכיר בכנסייה הפרסביטריאנית של שדרת ניו יורק בוושינגטון הבירה. בכנסייה זו הוא לימד אנשים בגיל הביניים בבית ספר של יום ראשון מ-1896 ועד למותו. הרלן היה גם חבר בבונים החופשיים.
מותו

ג'ון מרשל הרלן נפטר בוושינגטון הבירה ב-14 באוקטובר 1911 לאחר 33 שנות על כס השיפוט. הוא היה השלישי באורך כהונתו עד אז והשישי באורך כהונתו עד היום. הוא היה אחרון השופטים שכיהנו תחת נשיאותו של מוריסון וייט שנותר על כס השיפוט. הוא נטמן בבית הקברות רוק קריק שבוושינגטון, מקום בו קבורים שופטים נוספים שכיהנו בבית המשפט העליון. הלראן, שסבל מקשיים פיננסיים במשך כל תקופת כהונתו בבית המשפט, הותיר אחריו מעט נכסים שיכלו לפרנס את אלמנתו ואת שתי בנותיו הרווקות. בחודשים שלאחר מותו, הקימו חברים מובילים בלשכת עורכי הדין של בית המשפט העליון קרן לרווחת משפחתו.
מורשתו והנצחתו

בעשורים שלאחר מותו, נשכח הרלן כמעט לחלוטין, אך המוניטין שלו החל להשתפר באמצע המאה ה-20, וחוקרים רבים מחשיבים אותו כיום כאחד מהשופטים הגדולים בבית המשפט העליון בתקופתו. הוא נודע בעיקר בשל המוניטין שלו כ"מתנגד הגדול" (The Great Dissenter"), והוא ייזכר במיוחד בשל חוות דעת המיעוט שלו בפסק דין פלסי נגד פרגוסון. ההיסטוריון ד. גרייר סטפנסון כתב ש"יותר מכל אחד מהשופטים העליונים שלצידם הוא כיהן, הרלן הבין את תיקוני השיקום ככאלו שמיסדו זכות מוגנת ברמה הלאומית נגד אפליה גזעית, אף על פי שהיה זה אמצעי של בית המשפט שלעיתים קרובות ביטא את הייעוד שלהם בחוות דעת המיעוט שלו". חוקר המשפט ברנרד שוורץ כתב ש"חוות דעת המיעוט המרכזיות של הרלן אושרו באופן כללי בבית המשפט של ההיסטוריה. מאה שנים לאחר מכן, התנגדותו לפירוש הצר של זכויות האזרח, שאומץ על ידי דעת הרוב, זכתה לאישור באופן כללי". השקפתו של הרלן, שהתיקון ה-14 קבע שמגילת הזכויות תיושם במדינות, גם היא אומצה באופן כללי על ידי בית המשפט העליון.
על שמו של הרלן נקרא בית ספר תיכון ציבורי בשיקגו, ובית ספר תיכון בסן אנטוניו שבטקסס. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי. ב-1994 הקים סנטר קולג', שהרלן נמנה עם בוגריו, משרת פרופסורה בממשל על שמו. בית הספר למשפטים של אוניברסיטת לואיוויל הקים על שמו קרן מלגות.
ב-1906 תרם הרלן עותק של תרגום המלך ג'יימס לבית המשפט העליון. עותק זה נודע כ"תנ"ך של הרלן" ועד היום הוא נחתם על ידי כל שופטי בית המשפט העליון לאחר השבעתם.
ג'וזפה רוסי

ג'וזפה רוסי (באיטלקית: Giuseppe Rossi; נולד ב-1 בפברואר 1987 בטינק, ניו ג'רזי) הוא כדורגלן אמריקאי-איטלקי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ספאל.
חייו

רוסי גדל במחלקת הנוער של קבוצת פארמה ובשנת 2004 עבר למחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד. שנה לאחר מכן עלה לקבוצה הבוגרת בה הבקיע שער אחד בחמשת המשחקים בהם שותף עד לסיום העונה. בתחילת עונת 2006/2007 הושאל רוסי לניוקאסל יונייטד וגם בה הבקיע שער אחד בסיבוב השלישי של גביע הליגה האנגלית נגד פורטסמות'. לאחר שחזר מההשאלה ב-1 בינואר 2007, הושאל שוב, הפעם לקבוצת נעוריו פארמה, במדיה הציג יכולת מצוינת כשב-19 משחקים בהם שותף הבקיע 9 שערים.
ב-31 ביולי 2007 נרכש רוסי על ידי ויאריאל תמורת 10 מיליון אירו. בוויאריאל הפך רוסי לשחקן בכיר בליגה הספרדית ובשלוש עונותיו הראשונות בקבוצה כבש 33 שערים.
רוסי היה שותף בכל הנבחרות הצעירות של איטליה ולקראת אולימפיאדת בייג'ינג 2008 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת. רוסי סיים כמלך השערים של טורניר הכדורגל באולימפיאדת בייג'ינג, עם 4 כיבושים. את שערו הראשון במדי הנבחרת כבש במשחק ידידות נגד צפון אירלנד. תשעה ימים לאחר מכן כבש לראשונה במשחק רשמי, כשהבקיע צמד נגד ארצות הברית בגביע הקונפדרציות 2009. בנוסף על כך היה שותף לנבחרת במוקדמות מונדיאל 2010, שבסיומן העפילה איטליה למונדיאל מהמקום הראשון.
ב-27 בנובמבר 2010, בהופעתו ה-18 במדי הנבחרת, נבחר רוסי על ידי המאמן צ'זרה פראנדלי לענוד לראשונה את סרט הקפטן במשחק נגד נבחרת רומניה.
ב-4 בינואר 2013 חתם רוסי בפיורנטינה האיטלקית, לאחר 5 עונות בוויאריאל ו-54 שערים. ב-22 בינואר 2016 הושאל רוסי ללבאנטה הספרדית עד לסוף העונה. ב-28 באוגוסט 2016 הושאל רוסי לסלטה ויגו. ב-4 בדצמבר 2017 חתם רוסי בגנואה בה שיחק תשעה משחקים. בשנת 2019 נותר ללא קבוצה. לאחר שנה מחוץ למגרשים הצטרף בפברואר 2020 לקבוצת ריאל סולט לייק מליגת ה-MLS.
גרנוויל

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  גרנדה (מדינה) גרנדה
 מחוז:  סנט אנדרו
 שפה רשמית:  אנגלית
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,400 (2010)
 קואורדינטות:  12°07′09″N 61°37′35″W﻿ / ﻿12.119166666667°N 61.626388888889°W﻿ / 12.119166666667; -61.626388888889 
 אזור זמן:  UTC -4
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרנדה מוגדלת) סנט ג'ורג'ס הילסבורו גוייב הים הקריבי האוקיינוס האטלנטי גרנוויל(למפת גרנדה רגילה) סנט ג'ורג'ס הילסבורו גוייב הים הקריבי האוקיינוס האטלנטי גרנוויל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גרנוויל (באנגלית: Grenville; ידועה גם בשמה הצרפתי לשעבר, לה ביי (מצרפתית: La Baye)) היא בירת מחוז סנט אנדרו שבמדינת גרנדה. זהו היישוב השני בגודלו במדינה לאחר בירתה, סנט ג'ורג'ס. גרנוויל שוכנת על מפרץ הנושא את שמה במרכזו של החוף המזרחי של מדינת האי. העיירה מהווה את מרכז הפעילות הכלכלית של חלק זה של האי, כולל פעילות ייצוא חקלאי ענפה. המפעל הגדול באי לעיבוד אגוז המוסקט פועל בגרנוויל.
העיירה נקראת על שמו של ג'ורג' גרנוויל, ראש ממשלת בריטניה בין השנים 1763-1765.
הערות שוליים

↑  Grenada - The Commonwealth
גרנודיוריט

| --- | --- |
דוגמת גרנודיוריט ממסיב סנטרל בצרפת
דוגמת גרנודיוריט ממסיב סנטרל בצרפת
 סוג הסלע:  סלע יסוד
 סביבת היווצרות:  פלוטונית
 הרכב:  קוורץ, פצלת השדה (לפחות 65% פלגיוקלז), נציץ כהה (ביוטיט, הורנבלנדה)
 תכונות וזיהוי:  צבע: מנומר שחור ולבן (גוון המכונה "מלח ופלפל"); גבישים גדולים;
גרנודיוריט הוא סלע יסוד פלוטוני הדומה לגרניט, אך נבדל ממנו בתכולתו הרבה יותר של פלגיוקלז לעומת אורתוקלז. רשמית, גרנודיוריט מוגדר לפי דיאגרמת QAPF כסלע יסוד פנריטי שתכולת הקוורץ גדולה מ-20% מנפח הסלע וש-65% מפצלת השדה שלו היא פלגיוקלז. הסלע מכיל בדרך כלל כמויות גדולות של נציצים, ביוטיט והורנבלנדה, אשר משווים לו מראה כהה יותר מגרניט. הנציצים יכולים להיות בתצורה של גבישים משושים מפותחים היטב, ואילו ההורנבלנדה יכול להופיע כגבישים דמויי-מחט. מקור השם גרנודיוריט הוא בשני סלעים הדומים לו: גרניט ודיוריט. את השם הציע ג'ורג' פרדיננד בקר (Becker) במפות של חגורת הזהב בהרי סיירה נבדה שהכין ב-1892. התיאור הראשון של הסלע נעשה בידי ולדמר לינדגרן (Waldemar Lindgren) ב-1893.
גרנודיוריט נוצר במחדר פלוטוני של מאגמה עשירה בצורן דו-חמצני, והוא מתקרר בבתוליתים או בסדנים מתחת לפני כדור הארץ. הוא בדרך כלל נחשף על פני השטח לאחר התרוממות טקטונית וסחיפה. הסלע הגעשי המקביל לגרנודיוריט הוא דקיט.
גרנודיוריט משמש לרוב בצורת אבן גרוסה עבור תשתית לסלילת כבישים, אולם לעיתים הוא משמש לקישוט. נודעו בהיותם עשויים מגרנודיוריט: אבן רוזטה, שנחצבה מסלע גרנודיוריט, וסלע פלימות', גוש סלע קרחוני תועה של גרנודיוריט.
הערות שוליים

↑  Text-book of petrology
| סלעים |
| --- | --- | --- |
| סלעי יסוד | סלעי יסוד |  |
| סלעים געשיים | אבן זפת • אגלוטינט • אגלומרט • אובסידיאן • איגנימבריט • אנדזיט • אצת פלה • בוניניט • בזלת • בזלת תולאיטית • בסניט • ברקציה געשית • דמעות אפאצ'ים • דמעות פלה • דקיט • הוואיט • היאלוטוף • היאלוקלאסטיט • טוף • טפריט • טקיליט • טרכיט • לטיט • לפיליסטון • מליליטיט • נפליניט • סידרומלן • סקוריה • פוידיט • פומיס • פונוליט • פלגוניט • פרליט • קומטיט • קרבונטיט • ריודקיט • ריוליט • שערות פלה |  |
| סלעי ביניים | דיאבז • למפרואיט |  |
| סלעים פלוטוניים | אנורתוזיט • גברו • גרנודיוריט • גרניט • דוניט • דיוריט • טונליט • טרוקטוליט • מונזוגברו • מונזוגרניט • מונזודיוריט • מונזוניט • מונזוסיאניט • סיאניט • פרידוטיט • קוורץ דיוריט • קימברליט |  |
| סלעים מותמרים | סלעים מותמרים |  |
|  | אמפיבוליט • אקלוגיט • גנייס • הורנפלס • לווחה • לפיס לזולי • מיגמטיט • פיליט • צפחה • קוורציט • שיש • סטיאטיט |  |
| סלעי משקע | סלעי משקע |  |
|  | אבן בוץ • אבן גיר • אבן חול • אבן חול נובית • אואולית • ארקוזה • ברקציה • דולומיט • חוואר • חוואר הלשון • חלמיש • חרסית • אבן טין • כורכר • פצלי שמן • פצלים • צור • קונגלומרט • קירטון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538562505171  GND: 4331050-3  LCCN: sh85056424
גשר טרומסה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר זיזי, גשר 
 על שם:  טרומסה 
 כתובת:  טרומסה 
 מיקום:  טרומסה 
 מדינה:  נורווגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1958 – 3 ביולי 1960
 תאריך פתיחה רשמי:  3 ביולי 1960 
 חומרי בנייה:  בטון דרוך 
 מידות
 אורך:  1,016 מ' 
 גובה:  36 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  58 
 מִפְתָּח מרבי:  80 מ' 
 קואורדינטות:  69°39′05″N 18°58′41″E﻿ / ﻿69.6513°N 18.978130555556°E﻿ / 69.6513; 18.978130555556
  (למפת טרומס מוגדלת) טרומסהגשר טרומסה(למפת טרומס רגילה) טרומסהגשר טרומסה
 
תצפית אל הגשר. מימין נראית קתדרלת איסהאב
מראה הגשר בחורף מכיוון טרומסלאדן. הגדרות הגבוהות משני צדדיו נועדו למנוע מעשי התאבדות
גשר טרומסה (בנורווגית: Tromsøbrua) הוא גשר זיזים עשוי בטון מזוין בצפון נורווגיה, המחבר בין רובע טרומסלאדן (Tromsdalen) לבין מרכזה של העיר טרומסה (Tromsø) השוכן על אי (Tromsøya). הגשר חוצה את מצר טרומסייסונדט (Tromsøysundet) בנקודה הצרה ביותר שלו, ואורכו 1,036 מטרים. לאורכו 58 מפתחים, רוחבו של המפתח הגדול ביותר הוא 80 מטרים, וגובהו מעל פני המים הוא 36 מטרים. הגשר שרוחבו 8.3 מטרים, נושא על גבו את כביש 862, ובו נתיב תנועה בודד לכל כיוון וכן מדרכות משני צדדי הכביש.
בניית הגשר החלה בשנת 1958 והוא נפתח לתנועה שנתיים לאחר מכן. עלות בנייתו הייתה 14.5 מיליון קרונה נורווגית, והוא החליף שירות מעבורות שפעל בין שני צדדי המצר עד חנוכתו. הגשר עודד את התפתחותה של העיר, ובשנות ה-90 של המאה ה-20 נחפרה מנהרת טרומסייסונדט (Tromsøysund) מתחת למי המצר, כשלושה ק"מ צפונית לגשר.
מאז שנחנך, היה הגשר, יחד עם קתדרלת איסהאב הסמוכה לקצהו המזרחי, לאחר מסימני ההיכר של טרומסה, ובשנת 2002 הוא הוכר כמבנה לשימור. הגשר הפך ליעד פופולרי למתאבדים, ובשנת 2005 נאלצו הרשויות להגביה את הגדרות לאורכו כדי להילחם בתופעה.
גארינצ'ה

מנואל פרנסיסקו דוס סאנטוס (בפורטוגזית: Manuel Francisco dos Santos; ‏28 באוקטובר 1933 – 20 בינואר 1983), הידוע בכינוי גארינצ'ה (זו ההגייה שהשתרשה בישראל, אך ההגייה הנכונה היא גארינשה; בפורטוגזית: Garrincha), היה כדורגלן ברזילאי ששיחק עם נבחרת ברזיל בקבוצות המנצחות של מונדיאל 1958 ומונדיאל 1962. מלך השערים בכל הזמנים של בוטפוגו ושני בטבלת שיאני ההופעות שלה.
ילדות

גארינצ'ה נולד ב-28 באוקטובר 1933 בפאו גרנדה, מחוז מאגה, בריו דה ז'ניירו שבברזיל. רגלו הימנית הייתה קצרה ב-6 סנטימטר מהשמאלית ורופא אישר כי הוא ילד נכה. אביו היה אלכוהוליסט, בעיה שגם גארינצ'ה סבל ממנה מאוחר יותר בחייו. בגלל שהיה בעל מבנה גוף קטן הוא נקרא בשם גארינצ'ה על שם ציפור שיר, שם שנשאר מגיל 4 בקרב משפחתו וחבריו.
למרות כישרונו העצום, למעשה הוא שיחק ברמה מקצועית רק בשנות העשרה המאוחרות שלו. אחיו הצעיר, ג'ימי דוס סנטוס, היה גם כן כדורגלן ששיחק 20 פעמים עבור ואסקו דה גאמה בליגה הראשונה ב-1959.
קריירה > קריירת מועדונים

במסגרת מועדונים, גארינצ'ה שיחק 581 משחקים וכבש 232 שערים בבוטפוגו. הוא שיחק גם בקורינתיאנס, פלמנגו, אולריה בברזיל ואתלטיקו ג'וניור בקולומביה. הקריירה המקצוענית שלו נמשכה מ-1953 עד 1972.
קריירה > קריירה לאומית

גארינצ'ה ערך במדי נבחרת ברזיל 50 הופעות בהן כבש 12 שערים בין השנים 1955–1966. הוא הפסיד עימה רק משחק אחד, נגד הונגריה במונדיאל 1966, שהיה גם להופעתו האחרונה בסגל שלה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד צ'ילה בריו דה ז'ניירו ב-1955.
עשרה ימים לפני תחילת טורניר מונדיאל 1958 כבש גארינצ'ה את אחד משעריו היפים ביותר במשחק נגד פיורנטינה באיטליה. הוא עבר ארבעה שחקני הגנה ואת השוער לפני שהגיע למצב הבקעה מול שער ריק בו במקום לכבוש מיד הוא עצר את הכדור על קו השער ורק אז כבש. מהלך זה התפרש כלא ספורטיבי בעיני מאמניו הנסערים וכתוצאה מכך פספס את שני המשחקים הראשונים של נבחרתו במונדיאל. במשחק השלישי נגד ברית המועצות שיחק לראשונה עם פלה שהיה צעיר ממנו ב-7 שנים ומשם ברזיל המשיכה עד לזכייה בטורניר עם יכולת מרשימה של גארינצ'ה. בגמר נגד המארחת שוודיה בישל צמד שערים לואוה והמשחק הסתיים בתוצאה 2–5. בסיום הטורניר נבחר גארינצ'ה להיות בנבחרת המצטיינת.
לאחר הזכייה במונדיאל גארינצ'ה עלה במשקל, בין היתר בגלל ששתה רבות, ולכן החמיץ את משחק הידידות נגד אנגליה ב-13 במאי 1959. בסוף אותו חודש יצא לסיור בשוודיה עם קבוצתו בוטפוגו, והכניס נערה מקומית להיריון. עם חזרתו לברזיל דרס גארינצ'ה את אביו לאחר שנהג שתוי, ובאוקטובר אותה שנה נפטר האב עקב סרטן הכבד.
גארינצ'ה בלט מאד בהופעתוו בגביע העולם בצ'ילה. כשפלה נפצע לאחר המשחק השני והושבת להמשך הטורניר, גארינצ'ה הפך למנהיג בזכייה של ברזיל. בשמינית הגמר נגד ספרד בישל את שער הניצחון לאמרילדו עם מהלך מבריק. ברבע הגמר כבש צמד מנצח מול אנגליה. שערו הראשון הגיע בנגיחה מכדור קרן והשני לחיבורי השער האנגלי, שער שהיה לאחד היפים של אותו הטורניר. גם בחצי הגמר הרשים גארינצ'ה עם צמד נוסף נגד המארחת צ'ילה ובגמר נבחרתו ניצחה 1–3 את צ'כוסלוקיה. בסיום הטורניר נבחר להיות לשחקן ולכובש המצטיין עם 4 שערים.
מאז אותו מונדיאל גארינצ'ה לא היה יותר לשחקן הטוב שהיה. הוא ירד ברמת המשחק שלו ונאבק עם פציעה בברך שליוותה אותו בהמשך הקריירה. במונדיאל 1966 שנערך באנגליה כבש במשחקה הראשון של ברזיל נגד בולגריה את השער הראשון עם בעיטה חופשית עם החלק החיצוני של רגלו. השער השני הגיע מרגלי פלה. זהו המשחק היחיד בו השניים כבשו יחדיו. לאחר מכן באותו טורניר הגיעו שני הפסדים - להונגריה (שהיה גם למשחקו האחרון בנבחרת) ולפורטוגל שגרמו להדחתה של אלופת העולם של אותם הימים כבר בשלב הבתים.
שנותיו האחרונות ומותו

ההצלחה שחווה גארינצ'ה בקריירת המשחק שלו הייתה שונה מזו שמחוצה לה. הוא שתה רבות והיה מעורב בכמה תאונות דרכים, אחת מהן בהתרסקות משאית באפריל 1969 בה נהרגה חמותו. גארינצ'ה נישא פעמיים, תחילה ב-1952 לנאיר מארקס להם היו שמונה בנות והם נפרדו ב-1965, והשנייה הייתה לאזלה סוארס, זמרת סמבה, אליה נישא בטקס לא רשמי במרץ 1966. ב-1977 סוארס עזבה אותו לאחר שהכה אותה במהלך ויכוח. גארינצ'ה זכור עד היום גם ככדורגלן עם מספר ילדים רב, עם לא פחות מ-14.
לאחר סדרה של בעיות משפחתיות, כלכליות ובריאותיות נפטר ב-20 בינואר 1983 בגיל 49 כתוצאה משחמת הכבד שנגרמה מאלכוהוליזם. שנותיו האחרונות היו אומללות וקודרות - ונראה שהפך לגיבור נשכח - אבל בהלוויה שלו שיצאה ממרקאנה עד לפאו גרנדה הגיעו מיליוני אוהדים, חברים ושחקנים לשעבר כדי לחלוק כבוד. על מצבתו נרשם: "הנה נח בשלום מי שהיה לשמחת העם - מאנה גארינצ'ה". לזכרו הוחלט לקרוא לאצטדיון רב שימושי בברזיליה, אסטדיו מאנה גארינצ'ה, על שמו. ב-1962 יצא סרט המספר את סיפור הקריירה שלו וב-2003 יצא אחד נוסף שמדבר בנוסף על חייו מחוץ למגרשים.
תארים

אליפות ריו דה ז'ניירו (3): 1957, 1961, 1962
טורניר ריו-סאו פאולו (2): 1962, 1964
גביע העולם: 1958, 1962
גביע אוסוואלדו קרוז: 1960
כדור הזהב בגביע העולם: 1962
נעל הזהב בגביע העולם: 1962
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1958, 1962
השחקן המצטיין בליגה הברזילאית: 1962
השחקן המצטיין בליגה סאו פאולו: 1962
נבחרת השנה בעולם: 1962
היכל התהילה הברזילאי
השחקן הברזילאי הטוב ביותר במאה ה-20 מטעם הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל: מקום שני
גארינצ'ה (הכי רחוק מהשחקנים) בעת מסירה לעבר ואוה במהלך משחק גמר מונדיאל 1958
גארינצ'ה (שמאל) במהלך משחק במונדיאל 1962
פסל של גארינצ'ה במרקאנה
ג'וזפה קמפרי

| --- | --- |

קמפרי בגרנד פרי איטליה (1931)
 לידה:  8 ביוני 1892 איטליה מודי, איטליה
 פטירה:  10 בספטמבר 1933 (בגיל 41) איטליה מונצה, איטליה
 לאום:  ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הראשי של מילאנו 
 תקופת הפעילות:  ? – 10 בספטמבר 1933 
 
ג'וזפה קמפרי (באיטלקית: Giuseppe Campari;‏ 8 ביוני 1892 – 10 בספטמבר 1933) הוא נהג מרוצים איטלקי שהתחרה במגוון מרוצים ידועים דוגמת הטארגה פלוריו, מילה מילייה ומרוץ 24 השעות של לה מאן. נהרג בתאונה שאירעה בעת במהלך מרוץ במסלול מונזה.
קריירת מרוצים

קמפרי נולד בעיר לודי, דרומית-מערבית למילאנו, איטליה. כנער החל לעבוד בחברת אלפא רומיאו. בעבודתו שימש כנהג מבחן של רכבי החברה. כישוריו והתעניינותו הובילו להשתתפותו במרוצי טיפוס גבעות. בשנת 1914 הנהג הצעיר בן ה-21 הראה את יכולותיו וסיים רביעי בטארגה פלוריו. הקריירה הקצרה נעצרה זמן קצר לאחר מכן בעקבות מלחמת העולם הראשונה שעצרה את התחרויות באירופה.
לאחר סיום המלחמה, התחדשו המרוצים ובשנת 1920 זכה קמפרי בניצחון הראשון שלו במירוץ, שהיה המרוץ הרשמי הראשון של אלפא רומיאו, במסלול מוג'לו. הוא חזר על הניצחון במוג'לו גם בשנה לאחר מכן ולקח את המקום השלישי בטארגה פלוריו. בשנת 1924 ניצח גרנד פרי צרפת בו בחתרה כחלק מהקבוצה החזקה של אלפא רומיאו שכללה מלבדו את אנטוניו אסקרי והרוזן גאסטון ברילי-פרי.
עונת המרוצים של 1925 הייתה פחות מוצלחת עבור קמפרי. הוא וצוות אלפא רומיאו פרשו מהגרנד פרי הצרפתי ביולי לאחר שאסקארי התרסק ומת. בשנת 1926 יצאה מזראטי עם המזארטי 26, שנתנה ליצרנית שליטה כמעט מוחלטת האליפות היצרנים. למרות הביצועים החזקים של מזראטי, קמפרי השיג ניצחון לאלפא רומיאו בגביע אסרבו בשנת 1927. בשנת 1928 השיג ניצחון נוסף באסרבו ואת הניצחון הראשון במילה מילייה. בטארגה פלוריו, מרוץ בו התחרה מספר פעמים אך מעולם לא הצליח לנצח, הגיע למקום השני. אחרי ניצחון שני בריפות במילה מילייה נסע להתחרות בגרנד פרי האירי הבינלאומי, שהתקיים לראשונה בדבלין. במהלך המרוץ, שנערך לעיני 100,000 צופים, נפגע בעינו מאבן שעפה מהמסלול. באירלנד השתתף גם במרוץ שהתקיים בבלפסט, מרוץ אותו סיים במקום השני אחרי רודולף קרצ'יולה מקבוצת מרצדס.
בשנת 1930 טאציו נבולארי הצטרף לקמפרי בקבוצת אלפא רומיאו. שנה לאחר מכן השניים ניצחו את גרנד פרי איטליה והפכו לגיבורים לאומיים לאחר שהצליחו לקחת את הניצחון מידי נהגים צרפתים, שזכו במרוץ בשלוש השנים שקדמו. באותה שנה השיג ניצחון שלישי בגביע אסרבו. בשנת 1933 עבר להתחרות עבור קבוצת מזארטי לצידם של בקונין בורזקיני ולואיג'י פגיולי. עם מזארטי השיג ניצחון שני בגרנד פרי צרפת ובגיל 41 התכוון לפרוש בסיום העונה.
ב-10 בספטמבר 1933 לקח חלק בגרנד פרי מונצה, שאמור היה להיות המרוץ האחרון בקריירה שלו. בעודו מוביל את המרוץ, החליקה מכוניתו על כתם שמן באחת הפניות ופגעה בעצים שהיו סמוכים למסלול. קמפרי נהרג במקום מעוצמת הפגיעה.
הערות שוליים

↑  Three drivers lost lives on black Sunday of the 1933 Monza Grand Prix, SnapLap.net, 10 September 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16960379w (data)  GND: 1037732642  ISNI: 0000 0004 1026 2047  LCCN: no2013072346  VIAF: 304752376   WorldCat (עם VIAF): 304752376
גזה ברנאואר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בספטמבר 1874 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  15 בינואר 1945 (בגיל 70) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 
גזה ברנאואר בשמו העברי "צדוק" (בהונגרית: Bernauer Géza; בודפשט, 13 בספטמבר 1874 – בודפשט, 15 בינואר 1945) היה מהנדס מכונות, מהנדס חשמל, יהוד-הונגרי, מנהל מפעל. מנהל העסקים של חברת אריקסון בהונגריה.
קורות חיים

גזה ברנאואר נולד במשפחה יהודית כאחד משבעה ילדיהם של מור ברנאואר ושל קטלין פסל. הוא קיבל תואר בהנדסת חשמל ובהנדסת מכונות ב"אוניברסיטת המלכותית יוז'ף לטכנולוגיה" (שמה כיום אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה). הוא היה עובד של חברת אריקסון השוודית שפתחה מפעלים בהונגריה. מאז הקמתה (1911). בתחילה, היה מנהל אחד ממפעלי הייצור ההמוני של החברה עם זרם נמוך. מאמצע שנות ה-20 מונה למנכ"ל העסקים של התאגיד הונגרי כולו, שהיה אחד מתאגידי הטכנולוגיה, הטלקומוניקציה והאלקטרוניקה הגדולים והחשובים ביותר בהונגריה (ובעולם כולו) באותה תקופה. תפקידו כמנכ"ל נפסק כאשר אריקסון מכרה את המפעל שלה בהונגריה (1937). הוא היה חבר עוד זמן מה במועצת המנהלים של האיגוד האלקטרוטכני ההונגרי, אך בשל החוקים היהודיים (משנת 1938 ואילך) ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי נאלץ להתפטר מכל תפקידיו. במהלך רדיפת היהודים במלחמת העולם השנייה הוא נהנה מחסינות בשל אזרחותו השוודית. מותו נגרם עקב התרסקות רימון לתוך הווילה שלו בבודה במהלך המצור על בודפשט. אשתו הייתה ויקטוריה הדוויג קוהן.
מבין שבעת אחיו הידועים הם: איזידור ברנואר, מהנדס מכונות ומנכ"ל מפעלי הגז, ז'יגמונד ברנאואר, מהנדס כימי ועורך פטנטים.
לקריאה נוספת

כתב העת אלקטרוטכניקה משנת 1911. בין רשימת החברים גזה ברנאואר, מנהל מפעל
כתב העת אלקטרוניקה 1912 גיליון 23
גיליון כתב העת אלקטרומכניקה משנת 1926
גיליון כתב העת אלקטרומכניקה משנת 1935 גיליון 17-16
גיליון כתב העת אלקטרומכניקה משנת 1937 גיליון 16-15
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 1284/1874. folyószáma alatt".
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. XI. ker. állami halotti akv. 930/1945. folyószáma alatt.
גרנוויל פרקינס

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1830 בולטימור, ארצות הברית 
 פטירה:  18 באפריל 1895 (בגיל 64) 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 
גרנוויל פרקינס (באנגלית:Granville Perkins ‏; 1830–1895) היה מאייר וצייר אמריקאי, הידוע בעיקר בנושאי נוף וים. הוא תרם איורים למספר כתבי עת וספרים של שנות ה -70 וה -80. הוא גם צייר בשמנים ובצבעי מים, והציג את עבודותיו באקדמיה לאמנויות בפנסילבניה ובאקדמיה הלאומית לעיצוב.
ביוגרפיה

גרנוויל פרקינס נולד בבולטימור, מרילנד בשנת 1830, והפך לצייר בגיל חמש עשרה, ועבד עם משפחת ראוול בהפקות תיאטרון כמו "מזולואה", "המפלצת הירוקה" ו"ג'קו או הקוף הברזילאי".
עם משפחת ראוול נסע פרקינס לקובה, ג'מייקה, יוקטן ומרכז אמריקה בין השנים 1851-1856. הציורים שהוא הכין על מסעות אלה מעידים על תשוקתו לנושאים טרופיים. בשנת 1856 הציג ציור המבוסס על מסעותיו, "קייפ קרואה, קובה", באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה.
פרקינס למד אמנות אצל הצייר הימי ג'יימס המילטון באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בפילדלפיה. בשנת 1860 עבר לעיר ניו יורק, שם עבד כמאייר עבור כתבי עת כמו הארפר'ס ויקלי ועיתון מאויר של פרנק לסלי.
האיורים של פרקינס הופיעו במגוון ספרים. ארבעה מציורי הנוף שלו נחקקו לספר מתנה אלגנטית "ציורי אמריקה", בעריכתו של ויליאם קולן בראיינט. שלושה רישומים של נופי ניו המפשייר נחקקו לספרם של דרייק וגיבסון "לב ההרים הלבנים".
בניו יורק הציג פרקינס ציורים באקדמיה הלאומית לעיצוב בין השנים 1862 ו- 1883. בשנת 1870, הוא חיפש שוב נושאים טרופיים לצייר, והפעם נסע מניו יורק לקליפורניה ומשם בספינה סביב כף הורן.
הוא היה חבר באגודת צבעי המים בניו יורק, כמה מציוריו של פרקינס מהטיול הזה היו צבעי מים, ציוריו של פרקינס בשנות ה -70 וה -1880 הציגו לעיתים קרובות נופים דרום אמריקאים.
גרנוויל פרקינס נפטר בעיר ניו יורק בשנת 1895.
הערות שוליים

1 2  Granville Perkins | Questroyal, www.questroyalfineart.com
↑  Granville Perkins - Biography, www.askart.com
↑  Drake, Samuel Adams and W. Hamilton Gibson (1882). The Heart of the White Mountains, Their Legend and Scenery. New York: Harper and Brothers. Granville Perkins.
↑  Manthorne, Katherine Emma (1989). Tropical Renaissance: North American Artists Exploring Latin America. Washington and London: Smithsonian Institution Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6705 5496  LCCN: n85028346  RKD: 62700  SNAC: w6226n3m  ULAN: 500001534  VIAF: 33419161   WorldCat (עם VIAF): 33419161 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גרנוויל פרקינס".
ג'וזפה קליוטי

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1931 נאפולי, איטליה 
 פטירה:  16 ביולי 2024 (בגיל 92) וארזה, איטליה 
 ענף מדעי:  פיזיקה גרעינית, פיזיקה, creative and professional writing 
 מקום מגורים:  וארזה 
 מקום לימודים:  ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 מוסדות:  אוניברסיטת פאביה  אוניברסיטת ג'נובה  הפוליטכניקום של מילאנו 
 
ג'וזפה קליוטי (באיטלקית: Giuseppe Caglioti; 19 באוגוסט 1931 – 16 ביולי 2024) היה פיזיקאי, אקדמאי, חוקר וסופר איטלקי. היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו. קליוטי היה חבר מלא במכון הלומברדי לאקדמיה למדעים ולספרות, חבר באקדמיה העולמית לאמנות ומדע ובאגודה הפיזיקלית האיטלקית וחבר במכון ללימודים גבוהים ג'רולמו קרדאנו.
קריירה

ג'וזפה קליוטי סיים את לימודיו בפיזיקה באוניברסיטת רומא לה ספיינצה בשנת 1953, והתמחה באותה אוניברסיטה בפיזיקה גרעינית (1955), ובמעבדה הלאומית ארגון, אילינוי, ארצות הברית, במדעי והנדסת גרעין (1956). הוא שימש כעוזר במכון לפיזיקה של אוניברסיטת רומא (1953-1955), ולאחר מכן כחוקר בוועדה הלאומית לאנרגיה גרעינית (CNEN ולאחר מכן ENEA) של איטליה (1955–1970). בתפקיד זה, קליוטי היה חוקר מתמחה תושב במעבדה הלאומית ארגון (1956–1957), באנרגיה האטומית של קנדה בע"מ (AECL), צ'וק ריבר, קנדה (1959), במרכז המחקר המשותף של האיחוד האירופי, איספרה, איטליה (1959–1971), ובאופן לא רציף (1966–1973) כפרופסור אורח במעבדה הלאומית ברוקהייבן ובאוניברסיטת סטוני ברוק, ניו יורק, ארצות הברית.
קליוטי היה פרופסור מן המניין לפיזיקה של מצב מוצק (1970–2006), ומנהל המכון (כיום המחלקה) להנדסה גרעינית באוניברסיטת הפוליטכניקה של מילאנו; פרופסור אמריטוס משנת 2006.
תחומי המחקר המקוריים של קליוטי התמקדו בפיזיקה גרעינית ניסויית בסיסית ויישומית, ספקטרוסקופיית נייטרונים ולימוד מבנה וביצועים מכניים של חומרים. בתחומים אלו, קליוטי היה מחבר/שותף מחבר של כ-130 פרסומים מדעיים, בעיקר בכתבי עת או ספרים בינלאומיים. החל משנות השמונים, התעניינותו עברה למחקר טכנולוגי (פטנט על גלגלי מכונית קלים במיוחד) ולפיתוח פרויקט Piezo-MusiColor: שילוב סינרגטי של מדע, טכנולוגיה ואמנות (פטנט על MusiColor) במטרה להנאה אינטראקטיבית וסינאסתטית ממוזיקה וצלילים גם על ידי עיוורים, חירשים וכבדי שמיעה.
לאורך קווי מחקר בין-תחומיים אלו, קליוטי חקר את מושג שבירת הסימטריה כתכונה משותפת במדע ובאמנות, ואת הקשר בין פיזיקה קוונטית לתפיסה. חקירות אלו היו נושא לכ-50 מאמרים על קשרים בין מדעי האדם והטבע, מספר ספרים פופולריים וקורס לתארים מתקדמים על אסתטיקה – רכיבים מדעיים של הרמוניה ויופי, שנערך במשך שנים רבות (2003–2010) בפקולטה לעיצוב, באוניברסיטת הפוליטכניקה של מילאנו.
פרסים

פרס הפיזיקה של האגודה הפיזיקלית האיטלקית (1963)
מדליית זהב למדעי הפיזיקה של אקדמיית הארבעים, איטליה (1978)
מדליית זהב של האקדמיה הלאומית של לינצ'י, איטליה (2005)