stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסילי מירוביץ'
ניסיון חילוץ איוון השישי

מירוביץ' שובץ לאחר מכן כקצין במבצר שליסלבורג, המצודה בה איוואן השישי נכלא. מירוביץ' החל במהרה להבין את זהותו של האסיר ששמו נאסר מצוות הכלא, והוא קבע את עצמו כמצילו. כוונותיו המקוריות של מירוביץ' היה להביא לעצמו תהילה באמצעות הצלת הצאר האמיתי, כך שיוכל ליהנות מחיים טובים יותר. עם זאת, הוא לא הבין שהייתה פקודה סודית להרוג את איוואן אם ינסו לחלצו.
הוא מצא שותף בשם אפולון אושאקוב בתחילת מאי 1764. תוכניתם כללה ניסיון של אושקוב להיכנס למבצר בסירה עם צו מזויף של הקיסרית המורה על שחרורו של איוואן הששי. לאחר מכן הם יעצרו את מפקד הכלא ויבריחו את איוון לסנקט פטרבורג דרך נהר הנייבה. שם, הם יודיעו על איוון כשליט ראוי. ההפיכה לא הלכה לפי התוכנית כאשר אושאקוב נשלח לפתע ללוות שיירה לסמולנסק. אולם אושקוב, באמתלה של מחלה, נפרד מהשיירה ופנה לעבר הבירה. עם זאת, הוא לא חזר וטבע בדרכו.
מירוביץ', לאחר שחיפש אחרי שותפים חדשים ללא הצלחה, החליט להשלים את ההפיכה לבדו. הוא כתב מניפסט המצהיר על זכותו של איוואן לכתר, וב-16 ביולי, סמוך לשעה 02:00, הוא קרא לאנשים שנמצאים תחת פיקודו לנשק והחל בניסיונו לשחרר את איוון. לאחר שמירוביץ' תפס את השערים הראשיים, המפקד הוזעק לבדוק מה קורה והודח על ידי מירוביץ' ללא התחשבות. חילופי יריות בין אנשיו של מירוביץ' לשומריו של איוואן, הסתיים בהפסקת אש מוסכמת על ידי השומרים. עם זאת, כאשר הגיע מירוביץ' לצינוק שבו הוחזק איוואן, הוא גילה שהאחרון כבר הוצא להורג על ידי השומרים האחראים על ביצוע הפקודה הסודית של הקיסרית. לאחר מכן נכנע מירוביץ' לשומרי הכלא.
הוצאתו להורג

החקירה נמשכה שבועות רבים ובמהלכה סירב מירוביץ' לנקוב בשמות שותפיו. יקטרינה, אף על פי שכעסה, דחתה את פסק הדין ברוב קולות בית המשפט ובחרה שלא לדחוף לעונש אלים ואף הכחישה את הצעת חבר השופטים לעינויים. לבסוף, מירוביץ' הוצא להורג ב-15 ספטמבר וחיילים מעורבים רבים אחרים נידונו למלקות וגלות.
לקריאה נוספת

Alexander, J. T. (1989). Catherine the Great: Life and Legend. New York: Oxford University Press. ISBN 9780195061628.
Massie, R. K. (2016). Catherine the Great: Portrait of a Woman. London: Head of Zeus. ISBN 9781784975845.
Rounding, V. (2007). Catherine the Great. London: Arrow Books. ISBN 9780099462347.
«По делу Мировича» (его два прошения и официальная записка о суде над ним // Сборник исторических материалов и документов, относящихся до истории России XVIII—XIX вв. / изд. М. Михайловым. — СПб., 1873.
Ковалевский Е. Е. Граф Д. Н. Блудов и его время. — СПб., 1866 (приложение).
Бантыш-Каменский Д. Н.. История Малой России. — Т. IV.
Шубинский С. Н. Иоанн Антонович // Русская Старина. — Т. XXIV и XXV.
Бильбacoв В. А. Иоанн Антонович и Мирович. — М., 1908. — 123 с.
«Записка» В. П. Кочубея // Чтения в Московском Общ. Истории и Древностей Российских. (1860, III)
Бильбасов. Шлиссельбургская нелепа. Исторический вестник, 1888, Т. 32 (апрель, май, июнь), 842 стр.. Архивировано 14 февраля 2012 года.
Мирович, Василий Яковлевич // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399839305171  PLWABN: 9810572175105606  LCCN: n91035302  RSL: 000167067  VIAF: 41015477   WorldCat (עם VIAF): 41015477
מבצע הד חוזר

מבצע הד חוזר התקיים במרץ 2012 בין צה"ל לארגוני הטרור הפלסטיניים ברצועת עזה. ההסלמה החלה בעקבות חיסול זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית על ידי צה"ל ב-9 במרץ. בעקבות זאת החל ירי רקטות נרחב מרצועת עזה לעבר מטרות אזרחיות ויישובים בישראל, ובתגובה תקף חיל האוויר הישראלי יעדי טרור. ההסלמה נמשכה מספר ימים ודעכה ב-16 במרץ.
רקע

אחרי תוכנית ההתנתקות ונסיגת צה"ל מרצועת עזה, ארגון הטרור חמאס השתלט על רצועת עזה ואחרי הפיכה אלימה נהפך לריבון בפועל. מ-2006 התגבר ירי הרקטות אל עבר ערי ישראל, כאשר בנוסף לרקטות הקסאם הפלסטיניות נורו רקטות גראד תקניות שהוברחו במנהרות ההברחה של רצועת עזה. מאז אירעו לסירוגין הסלמות ורגיעות בין ישראל לחמאס, אך טפטוף הרקטות המשיך באופן קבוע, והגיע לשיאו בחודשי נובמבר ודצמבר של 2008. בסוף דצמבר פתח צה"ל במבצע עופרת יצוקה בו נגרם נזק כבד לארגוני הטרור ובראשם החמאס, דבר שהביא לירידה משמעותית בכמות הרקטות המשוגרות לעבר ישראל ולרגיעה ארוכת-טווח.
בתחילת 2011 החלה ההרתעה שישראל השיגה ב"עופרת יצוקה" להישחק וירי הרקטות גדל בהדרגה, דבר שהוביל לפרישת סוללות "כיפת ברזל", מערכת הגנה אקטיבית כנגד ארטילריה רקטית, סביב הערים הגדולות שבטווח הטילים במטרה להגן עליהן מירי הרקטות. במהלך השנה רשמה "כיפת ברזל" יירוטי בכורה מוצלחים ובהמשכה גדל מספר הסוללות מ-2 ל-3 והן נפרשו באשדוד, בבאר שבע ובאשקלון. צה"ל תכנן להציב את אחת הסוללות באזור גוש דן במסגרת ניסוי מבצעי, אך בעקבות ההסלמה במרץ 2012 תוכנית זו בוטלה, וכל הסוללות נשארו באזור הדרום.
ההסלמה הקודמת התרחשה על רקע מתקפת הטרור בדרום ישראל, באוגוסט 2011, שבה בוצע פיגוע משולב בכביש 12 בו נהרגו 8 ישראלים. ישראל האשימה בפיגוע את ועדות ההתנגדות העממית, ומספר שעות אחרי הפיגועים תקף חיל האוויר הישראלי ברפיח קבוצת מחבלים מוועדות ההתנגדות העממית. כ-6 מהם נהרגו, בהם כמאל אל-נירב, מפקד הזרוע הצבאית של הארגון, וחאלד שעת', בכיר בארגון. בעקבות החיסול, ירו הפלסטינים רקטות לעבר ישראל, וחילופי האש נמשכו מספר ימים. בדיעבד התברר שכל המחבלים שהשתתפו בפיגוע היו אזרחים מצרים, שהיו קשורים לארגוני ג'יהאד עולמי הפועלים בסיני.
ב-9 במרץ 2012 חיסל צה"ל, באמצעות כלי טיס, את זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית, בעת שנסע במכוניתו בשכונת תל אל-הווא שבמערב עזה. יחד איתו נהרג מוחמד אחמד אל-חנני, ששוחרר בעסקת שליט. לדברי צה"ל פעולת סיכול ממוקד זו נעשתה בעת שאל-קייסי עסק בתכנון פיגוע נגד ישראל, ככל הנראה באמצעות ציר ה-ח'. צה"ל טען גם כי קייסי "נמנה עם מתכנני הפיגוע בכביש 12".
מהלך הלחימה

בסבב הלחימה, שנמשך ארבעה ימים, ירו מחבלים פלסטינים כ-300 רקטות, חלקן הגדול רקטות גראד. באזורים שבהם פעלה מערכת "כיפת ברזל", הצליחה המערכת ליירט 56 מתוך 73 הרקטות. היה זה סבב הלחימה הנרחב ביותר מאז מבצע עופרת יצוקה בשנת 2009, ובנוסף לארגון ועדות ההתנגדות העממית השתתף בו ארגון הג'יהאד האסלאמי.
יעדי התקיפה של חיל האוויר הישראלי כללו 19 חוליות שעמדו לשגר רקטות ו-18 מחסנים לייצור ואחסון אמצעי לחימה ובורות שיגור. 26 פלסטינים מהם 22 חמושים ו-4 אזרחים שהיו בסביבת הלחימה נהרגו בתקיפות. לפחות 74 פלסטינים נפצעו בדרגות שונות ונוספים לקו בחרדה. סוכנות הידיעות הפלסטינית מען פרסמה רשימה שמית של כ-20 פעילי טרור שנהרגו, בהם אל-קייסי עצמו, 5 פעילי ועדות ההתנגדות העממית נוספים ו-13 פעילי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. מספר דיווחים של הפלסטינים על ילדים פלסטיניים שנהרגו על ידי צה"ל התגלו כשקריים.
מהירי הפלסטיני נפצע קשה עובד זר אחד בישראל, אזרחים נוספים נפצעו קל או לקו בחרדה, ונגרם נזק לרכוש. במהלך סבב הלחימה לא פעלו מוסדות החינוך ביישובים שבמרחק 40 עד 7 קילומטרים מהרצועה, ועובדים רבים לא הגיעו לעבודתם, אם משום שמקומות עבודתם נמנעו מלפעול, ואם משום שנאלצו לשמור על ילדיהם עקב סגירת מוסדות החינוך.
ב-12 במרץ דווח בכלי התקשורת על הסכם להפסקת אש שהושג בתיווך מצרים, וב-14 במרץ התחדשו הלימודים ביישובים המאוימים בישראל. ירי הרקטות הצטמצם באופן משמעותי, אולם לא פסק לחלוטין, ונורו רקטות, בין היתר לבאר שבע, לנתיבות, לאופקים ולאשדוד. הג'יהאד האסלאמי טען שהוא מחויב להפסקת האש, ואינו עומד מאחורי ירי רקטות אלה. טפטוף ירי הרקטות הביא לכך שב-15 ו-16 במרץ הושבתו מוסדות החינוך ביישובים המאוימים, בהחלטה של ראשי הערים, שהתקבלה בניגוד להנחיות של פיקוד העורף. למרות הסכם הפסקת האש ירי הרקטות המשיך לפחות עד 29 במרץ.
בסבב ההסלמה ירה הג'יהאד האסלאמי מטח של חמש רקטות גראד על באר שבע. מערכת "כיפת ברזל" יירטה שתיים מהן ושלוש הרקטות הנותרות הצליחו לחדור והתפוצצו בעיר. אחת מהן התפוצצה בבית ספר וגרמה לנזק רב אך ללא נפגעים, למעט כמה אנשים שלקו בחרדה, רקטה שנייה נחתה ליד בית אך לא התפוצצה והרקטה השלישית התפוצצה בשכונת מגורים על מכונית וגרמה לנזק ללא נפגעים. גם באשדוד מערכת "כיפת ברזל" החטיאה רקטת גראד מתוך מטח של שבע רקטות והיא התפוצצה בעיר וגרמה לנזק רב ומספר פצועים קל משברי זכוכית.
הערות שוליים

↑  אליאור לוי וחנן גרינברג, 6 הרוגים בתקיפה ברפיח - בהם מפקד ארגון טרור, באתר ynet, 18 באוגוסט 2011
↑  אלכס פישמן, "תחקיר הפיגועים בכביש לאילת: כל המחבלים היו מצרים", ידיעות אחרונות, 21 בספטמבר 2011
↑  אלכס פישמן, "טעות באויב", ידיעות אחרונות, 21 באוקטובר 2011
↑  צה"ל חיסל בכירים בארגון "ועדות ההתנגדות" שתכננו פיגוע משולב נגד ישראל, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 9 במרץ 2012
↑  עמוס הראל, אבי יששכרוף, לקחי ההסלמה בדרום: כיפת ברזל העניקה לדרג המדיני הישג חשוב, אך מוגבל, באתר הארץ, 14 במרץ 2012
↑  יואב זיתון, 85% הצלחה לכיפת ברזל: "לא מערכת הרמטית", באתר ynet, 12 במרץ 2012
↑  Top Tweet on Gaza Proven False, הבלוג של צה"ל
↑  Israel denies boy killed on way to school was drone victim, AFP (published in the Sydney Morning Herald) 13-03-2012
↑  Palestinians: Gaza boy dies of wounds, AP 14-03-2012
↑  אילנה קוריאל, האלוף רוסו: אין פתרון קסם, גורמים סוררים בעזה, באתר ynet, 14 במרץ 2012.
↑  דורון נחום, הג'יהאד האסלאמי: "אנו מחוייבים להפסקת האש", באתר nana10‏, 16 במרץ 2012
↑  בדרום שוב לא לומדים, צה"ל חזר לתקוף בעזה, באתר ynet, 15 במרץ 2012
↑  http://www.shabak.gov.il/publications/updates/Pages/graf3.aspx
↑  2 גראדים בלב באר-שבע: אחד פגע בבית ספר, אחר ברכב, באתר וואלה, 11 במרץ 2012.
משגר טילים של סוללת "כיפת ברזל" באשקלון.
רצועת עזה
ולדימיר ויסוצקי

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1938 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  25 ביולי 1980 (בגיל 42) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות 
 תקופת הפעילות:  1959–1980 (כ־21 שנים) 
 מקום לימודים:  בית ספר התיאטרון האמנותי של מוסקבה, מכון להנדסה אזרחית במוסקבה 
 סוגה:  בארד, שנסון רוסי, שאנסון, פרוזה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  Russian guitar 
 חברת תקליטים:  מלודיה 
 בן או בת זוג:  איזולדה ויסוצקיה (1960–ערך בלתי־ידוע) מרינה ולדי (דצמבר 1970–25 ביולי 1980) לודמילה אברמובה (25 ביולי 1965–10 בפברואר 1970)  Oksana Yarmolnik 
 צאצאים:  ארקדי ויסוצקי, ניקיטה ויסוצקי 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  פרס משרד הפנים של רוסיה  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
ולדימיר סמיונוביץ' ויסוצקי (ברוסית: Влади́мир Семёнович Высо́цкий;‏ 25 בינואר 1938 – 25 ביולי 1980) היה זמר-יוצר, משורר ושחקן תיאטרון וקולנוע רוסי, ממוצא יהודי, מהבולטים והמפורסמים בברית המועצות. למרות שהממסד התרבותי הסובייטי התעלם מיצירתו ולא הוציא את ספריו ושיריו לאור, הוא השיג תהילה יוצאת דופן עוד בחייו. עד היום השפעתו רבה ומשמעותית. רבים מהמוזיקאים והשחקנים הידועים ברוסיה, רוצים לחקות את מעמד האייקון לו זכה. כל 1,000 השירים שכתב ושר, פורסמו, ורבים מהם מתורגמים לכ-150 שפות. בלשנים חוקרים את חידושי הלשון שכתב בשפה הרוסית.
קורות חיים

נולד במוסקבה לסמיון, קצין צבא יהודי ונינה, מתרגמת רוסיה. סבו מצד אביו, וולף בן שלמה, היה קרוב משפחה רחוק של קלונימוס זאב ויסוצקי, מייסד תה ויסוצקי; לאחר מהפכת אוקטובר שינה וולף את שמו לולדימיר. הוריו התגרשו זמן קצר לאחר לידתו ובזמן המלחמה חי עם אמו (כשנדרש כ״בן-תערובת״ לבחור את אחד הלאומים של הוריו, נרשם כרוסי). כשאביו חזר מהמלחמה, עבר ולדימיר לגור איתו ועם יבגניה, אמו החורגת, שגידלה אותו בזמן שאביו שהה בבסיס במזרח גרמניה. בגיל 17 חזר להתגורר אצל אמו.הוא למד שנה אחת (1955–1956) במכון להנדסה אזרחית במוסקבה ופרש מהלימודים כדי להצטרף לבית הספר לתיאטרון על שם ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו. שם סיים את לימודיו במגמת המשחק ב־1960.
אשתו הראשונה של ויסוצקי הייתה איזה ז'וקובה. ב־1965 נשא את אשתו השנייה, לודמילה אברמובה ולשניים נולדו שני ילדים. ב־1967 נרקמה מערכת יחסים בינו לבין שחקנית הקולנוע הצרפתית ממוצא רוסי, מרינה ולאדי, והשניים נישאו בשנת 1969. בנישואיהם כמעט לא חיו יחד, ולו כי אף אחד מהם לא הסכים לוותר על הקריירה המצליחה שלו בארץ מולדתו. הקשר ביניהם התבסס בעיקר על שיחות, התכתבויות ופגישות. שירים רבים של ויסוצקי מדברים על הקשיים בקשר מרחוק. לאחר מותו, בעזרת מתורגמן, כתבה עליו ולאדי ספר.
שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה

החל להופיע בתיאטרון הדרמה על שם אלכסנדר פושקין. מ־1964 הוא החל לשחק בתיאטרון טגנקה לדרמה וקומדיה של יורי ליובימוב שבמוסקבה, שבו שיחק בתפקידים ראשיים, כגון המלט. במקביל, כיכב ב-26 סרטי קולנוע וטלוויזיה. בשנת 1979 הוא השתתף באחד התפקידים הראשיים בסדרת טלוויזיה של הבמאי סטניסלב גובורוחין "מקום המפגש אינו ניתן לשינוי". הסדרה זכתה להצלחה רבה ומוקרנת עד היום.
מלחין, משורר וזמר

הפופולריות של ויסוצקי כזמר ופזמונאי הייתה גדולה אף יותר. הוא החל את דרכו ככותב מוזיקה ושירים לסרטים ומחזות, אך השלטונות הסובייטים התירו רק למעט מהם להתפרסם. פרסומו הגיע בעיקר מהופעות רבות בבתי קפה, מועדונים והפצה נרחבת של קלטות לא רשמיות (סאמיזדאט). הוא כתב על חיי הכלא הסובייטי, על צביעות השלטונות ועל קשיי החיים של האנשים הרגילים. את שיריו הלחין וניגן בגיטרה רוסית בעלת שבעה מיתרים.
שיריו הכילו לרוב סאטירה ואירוניה דקה על החיים בברית המועצות וקשייהם. חברת התקליטים הממשלתית "מלודיה" הוציאה רק שירים מעטים שלו במהלך חייו ומעריציו הרבים נאלצו להסתפק בהקלטות ביתיות חובבניות. על אף הצנזורה והכרה מצומצמת ביותר של רשויות התרבות הסובייטיות במוזיקה שלו, הוא הפך לפופולרי ביותר והופיע בערים רבות ברחבי ברית המועצות.
סוף הדרך

ההופעות והנסיעות המרובות ערערו את בריאותו. ידוע כי בתקופה האחרונה של חייו השתמש ויסוצקי בסמים כדי להיות מסוגל להופיע, דבר שפגע בו עוד יותר. בקיץ 1980 היה נתון במעקב רפואי, אך ב־25 ביולי באותה שנה הוא נפטר, בגיל 42, מסיבה שאינה ידועה בוודאות. באותה שנה התקיימה אולימפיאדת הקיץ במוסקבה, ומלבד תושבי מוסקבה ומתחרים באולימפיאדה איש לא הורשה להיכנס לתחומי העיר; כמו כן, הדיווח על מותו בתקשורת הרוסית היה מצומצם ביותר, ולמרות זאת הגיעו להלווייתו אנשים רבים.
לאחר מותו

בתקופת הגלאסנוסט בסוף שנות השמונים החלו השלטונות הסובייטיים להתיר את הפצת אלבומיו ומילות שיריו באופן חוקי. ההערצה כלפיו בציבור הרוסי נמשכת שנים רבות לאחר מותו.
ארקדי דוכין הקליט ב־1989 אלבום משירי ויסוצקי בעיבוד מילולי לעברית, שנקרא "רוצה ויהיה". ב־1990 הוציא הזמר ליאור ייני את האלבום "ליאור ייני שר ויסוצקי". ב־1994 יצא "אל הפסגה", אוסף שירי ויסוצקי מתורגמים לעברית בביצוע מיכאל גולדובסקי.
אסטרואיד 2374 ולאדוויסוצקי, שהתגלה על ידי לודמילה זורבלבה קרוי על שמו.
בשנת 2011 הופק סרט קולנוע ביוגרפי על חייו בשם "ויסוצקי. תודה שאני חי" בכיכובם של סרגיי בזרוקוב, איוואן אורגנט, אנדריי פאנין ואוקסנה אקינשצ'ינה. התסריט נכתב על ידי בנו של הזמר, ניקיטה ויסוצקי. הסרט זכה לשבחים ופרסים.
בשנת 2014 הבניין הגבוה ביקטרינבורג נקרא על שם הזמר בתמיכת משפחתו.
פסלים ואנדרטאות לזכרו של ולדימר ויסוצקי מוצבים בערים אודסה, וורונז', ולדיווסטוק, מגדן, מריאופול, קיילצה.
גלריה

אנדרטה לולדימיר ויסוצקי (רו') במוסקבה
קברו של ולדימיר ויסוצקי בבית העלמין וגנקובסקויה שבמוסקבה
"מוזיאון ויסוצקי בטגנקה" (רו') הממוקם ברחוב על שמו במוסקבה
לקריאה נוספת > ספרים

מרינה ולדי, ולדימיר ויסוצקי, תל אביב: אור עם, תש"ן (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > מאמרים

רבינא, פזית. למשורר צוואר ארוך ועל כן יש לדאוג להוריד לו את הראש [על המשורר הרוסי ולדימיר ויסוצקי]. דבר, דבר השבוע, מוסף ער"ש של דבר, י"ח בניסן, תש"ן, 13.4.90: 20-22
חן, רועי. שבעה מיתרים ועיר אחת. מסע אחר, 238: 84-85, 2011.
בן-יהודה, נתיבה ; מירסקי, נילי ; סומק, רוני. ויסוצקי בעברית. חדשות, קליפ, ע' 12–13, 5.4.1990.
קרון, חוה.הטרובדור. דעות אחרונות, זמנים מודרניים, ע' 17–18, 3.2.1988.
סרנה, יגאל.לד מהגרים שמרגיש צמרמורת. דעות אחרונות, 7 ימים, ע' 38–40, 6.4.1990
הערות שוליים

1 2  חמישה דברים שאולי לא ידעתם על ולדימיר ויסוצקי, בעמוד הפייסבוק של אנו – מוזיאון העם היהודי
↑  Кем был Владимир Высоцкий по национальности.
↑  Vysotsky: Thank God I'm Alive, 2011-12-01, נבדק ב-2018-05-12
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271714405171  PLWABN: 9810566605105606  BIBSYS: 90078740  BNE: XX880201  BnF: cb119287395 (data)  CiNii: DA0254613X  GND: 118809636  ICCU: MILV011324  ISNI: 0000 0001 2119 0710  LCCN: n82116322  LNB: 000089476  MusicBrainz: ebe42a0b-6a6f-4eb6-b436-5c0f351d96f3  NDL: 00621620  NKC: jn19990210661  NLA: 40415188  NSK: 000060774  NTA: 069292345  RERO: 02-A000174035  RSL: 000079617  SELIBR: 100460  SUDOC: 02719101X  Trove: 1152783  VIAF: 6283836   WorldCat (עם VIAF): 6283836
נינו בורג'נדזה

נינוֹ בּוּרגָ'נַדזֶה (בגאורגית: ნინო ბურჯანაძე‏; נולדה ב-16 ביולי 1964) היא משפטנית ופוליטיקאית גאורגית שהייתה פעמיים נשיאה זמנית של גאורגיה, לאחר מהפכת הוורדים (2003-2004), ולאחר המשבר הפוליטי בסוף 2007 (2007-2008). היא כיהנה בתפקיד יושבת ראש הפרלמנט של גאורגיה מנובמבר 2001 עד יוני 2008, לפני הפלישה הרוסית לגאורגיה.
תחילת חייה

בורג'נדזה נולדה בעיר כותאיסי שבגאורגיה הסובייטית בשנת 1964. אביה, אנזור בורג'נדזה, היה המזכיר הראשון של נפת תרג'ולה (לימים, עם תום העידן הסובייטי בגאורגיה, הפך למיליונר עם מונופול בתחום הדגן). בשנת 1981 סיימה את חוק לימודיה בבית הספר על שם אקקי צרתלי בכותאיסי, ומשם עברה לטביליסי וסיימה בשנת 1986 את לימודיה בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי. בהמשך, בשנים 1986-1989, למדה באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה. ב-1990 סיימה לימודי דוקטורט במשפט בינלאומי. משנת 1991 משמשת מרצה מן המניין במעמד פרופסור חבר (Associate Professor) בפקולטה למשפט בינלאומי באוניברסיטת טביליסי. במקביל עסקה בתפקיד יועץ-מומחה למשפט בינלאומי לפרלמנט של גאורגיה ולמשרד לאיכות הסביבה ולמשאבי הטבע של גאורגיה.
קריירה פוליטית

בשנת 1995 נבחרה לפרלמנט הגאורגי במסגרת מפלגת איחוד האזרחים של גאורגיה שבראשה עמד נשיא גאורגיה דאז, אדוארד שוורדנדזה, ונתמכה כספית על ידי אביה. בתחילת דרכה עמדה בראשות הוועדה הפרלמנטרית לחוקה (1998-1999). לאחר מכן, בין השנים 2000-2001, עמדה בראש הוועדה הפרלמנטרית ליחסים בינלאומיים. במהלך כהונתה נודעה בתמיכתה בערכים פרו-מערביים וכחסידת שילוב גאורגיה בנאט"ו ובאיחוד האירופי. היא הייתה בעלת ברית קרובה של קבוצת הרפורמיסטים ב"איחוד האזרחים" שהונהגה על ידי מיכאיל סאקשווילי וזוראב ז'ווניה. ב-10 בנובמבר 2001 התפטר ז'ווניה מתפקיד יושב ראש הפרלמנט ובורג'נדזה החליפה אותו. היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד זה.
במקביל לפעילותה הפרלמנטרית כיהנה כסגנית נשיא העצרת הפרלמנטרית לשיתוף פעולה של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE PA) משנת 2000. בשנים 2001-2002 הייתה נשיאת העצרת הפרלמנטרית לשיתוף הפעולה הכלכלי של הים השחור (BSEC).
אף על פי שהעניקה תמיכה רבה למדיניותו של שוורדנדזה כלפי המדינות הזרות (במיוחד רוסיה), היא התבטאה במרץ נגד השחיתות בממשלה וחוסר היעילות של מדיניות הפנים. כשהיא מכריזה עליה כ"בלתי קבילה לחלוטין". בשנת 2002 עזבה את המפלגה, וייסדה מפלגת אופוזיציה בשם בורג'נדזה-דמוקרטים.
לאחר שהבחירות ב-2 בנובמבר 2003 הוכרזו כמזויפות היא הצטרפה למנהיגי האופוזיציה, הוקיעה את תוצאות הבחירות, ודחפה לקיום הפגנות נרחבות נגד שוורדנדזה. במצב הפוליטי שנוצר הביאו תנאי החוקה הגאורגית, למינויה לתפקיד נשיאת זמנית של גאורגיה מיום התפטרותו של שוורדנדזה ב-23 בנובמבר, עד לקיום בחירות חדשות וכניסתו של נשיא חדש לתפקיד. אחת מפעולותיה הראשונות של בורג'נדזה הייתה לבקש את אחדות האומה וביטול מצב החירום שעליו הכריז שוורדנדזה, במטרה להחזיר את היציבות למדינה בעלת ההיסטוריה הארוכה של אלימות פוליטית. בתקופה הסוערת של אי-יציבות במהלך מהפכת הוורדים זכתה להערכה רבה מצד כל המפלגות הפוליטיות ובקרב אזרחי גאורגיה.
ב-4 בינואר 2004 ניצח מיכאיל סאקשווילי בבחירות בגאורגיה ברוב גדול, ונכנס לתפקידו ב-25 בינואר. ב-28 במרץ 2004 נבחר פרלמנט חדש, וב-22 באפריל חזרה בורג'נדזה לתפקידה כיושבת ראש הפרלמנט של גאורגיה.
בעקבות המשבר הפוליטי שפרץ בסוף 2007 החליט סאקשווילי על קיום בחירות חדשות בינואר 2008. ב-25 בנובמבר 2007 התפטר סאקשווילי מתפקידו ובורג'נדזה הפכה, מתוקף תפקידה, לנשיאה הזמנית של גאורגיה, עד לקיום הבחירות שנערכו ב-20 בינואר 2008‏.
בורג'נדזה ביקשה להתמודד על הנהגת המפלגה הלאומית המאוחדת לקראת הבחירות. אולם ב-21 באפריל הודיעה כי לא תנסה להיבחר מחדש כיוון שלא נוצרה הסכמה כללית לגבי הרשימה הסופית שתתמודד בבחירות. ב-7 ביוני 2008 הסתיימה תקופת כהונתה, עם פתיחת מושב הפרלמנט הגאורגי. דוד באכרדזה, שר החוץ של גאורגיה לשעבר, נבחר פה אחד להחליף אותה בתפקיד.
בהמשך להתפטרותה הצהירה בורג'נדזה כי היא תרכיב צוות חשיבה, שיהיה גוף חדש בנוף הפוליטי. ב-7 ביולי נחנך גוף חדש בראשות בורג'נדזה, "הקרן לדמוקרטיה ופיתוח".
ב-27 באוקטובר 2008, לאחר הפלישה הרוסית לגאורגיה, הכריזה בורג'נדזה על ייסודה של "מפלגת אופוזיציה מהוקצעת" בשם התנועה הדמוקרטית - גאורגיה המאוחדת.
בורג'נדזה נשואה לבדרי ביצדזה, שכיהן עד פברואר 2004 כסגן התובע הכללי של גאורגיה, וכיום משמש ראש המשרד הממשלתי הממונה על הגנת הגבולות של גאורגיה (משמר הגבול הגאורגי).
הערות שוליים

↑  העצרת הפרלמנטרית לשיתוף פעולה של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה - OSCE PA‏
‏ Parliamentary Assembly of the Organization for Security and Co-operation in Europe‏
↑  הנשיא הכריז על מצב חירום לאחר ניסיון ההפיכה, באתר ynet, 22 בנובמבר 2003
↑  ‏"אנחנו צריכים ניצחון מכריע בבחירות" - סאקשווילי, 24.11.2007, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
↑  הנשיאה הזמנית בגרוזיה: נינו בורג'נדזה, יושבת ראש הפרלמנט, באתר ynet, 23 בנובמבר 2003
↑  ‏גאורגיה: בצעד מפתיע, בורג'נדזה אומרת כי לא תנסה להיבחר מחדש, 22.4.2008, "רדיו ליברטי", (באנגלית)
↑  ‏באכרדזה נבחר ליושב ראש הפרלמנט החדש, 7.6.2008, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
↑  ‏בורג'נדזה מספרת על תוכניותיה, 18.6.2008, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
↑  ‏בורג'נדזה חונכת קרן, 7.7.2008, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
↑  ‏בורג'נדזה משיקה מפלגה, 27.10.2008, "סיביל ג'ורג'יה", (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: זוראב ז'ווניה | גאורגיה יושבת ראש הפרלמנט של גאורגיה   2001–2008  | הבא: דוד באכרדזה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אדוארד שוורדנדזה | גאורגיה נשיאת גאורגיה (זמנית)   2003–2004  | הבא: מיכאיל סאקשווילי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מיכאיל סאקשווילי | גאורגיה נשיאת גאורגיה (זמנית)   2007–2008  | הבא: מיכאיל סאקשווילי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810541805805606  GND: 1269676008  ISNI: 0000 0000 5591 7300  NKC: js20061013019  VIAF: 84254933   WorldCat (עם VIAF): 84254933 
נינו בורג'נדזה במהלך הפגנות מהפכת הוורדים,
5 בנובמבר 2003
פיגוע הירי בצומת עפרה

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |
 תאריך:  א' טבת ה'תשע"ט, חנוכה
 מקום:  טרמפיאדה בסמוך לעופרה
 מטרה:  אזרחים, בהם אשה בהריון
 קואורדינטות:  31°57′20″N 35°15′21″E﻿ / ﻿31.95541808611°N 35.255737268496°E﻿ / 31.95541808611; 35.255737268496
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  קלצ'ניקוב AK-47
 הרוגים:  1, עובר שנולד פג
 פצועים:  6 
 מבצע:  חמאס חמאס
 מספר מפגעים:  ככל הנראה 2
 מניע:  טרור פלסטיני לאומני
  (למפת דרום השומרון מוגדלת) פיגוע הירי בצומת עפרה(למפת דרום השומרון רגילה) פיגוע הירי בצומת עפרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פיגוע הירי בצומת עפרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פיגוע הירי בצומת עפרה
 
פיגוע הירי בצומת עפרה היה פיגוע ירי שבוצע על ידי מחבלים פלסטינים ממכונית פלסטינית בטרמפיאדה בצומת שליד עפרה שבהרי בנימין בא' בטבת תשע"ט (9 בדצמבר 2018), במהלך חג החנוכה. בפיגוע נפצעה קשה שירה איש-רן, ובעלה עמיחי נפצע באופן בינוני. העובר שברחמה יולד פג בניתוח חירום ומת כעבור שלושה ימים. חמישה אזרחים נוספים נפצעו בדרגות שונות.
הפיגוע

בא' בטבת תשע"ט, ליל נר שמיני של חנוכה (9 בדצמבר 2018), סמוך לשעה 21:30, הגיעו מחבלים בנסיעה ברכב סמוך לתחנת אוטובוס בצומת עפרה ואחד מהם החל לירות לכיוון אנשים שעמדו בתחנה. כתוצאה מהירי נפצעה באורח קשה שירה איש-רן שהייתה בחודש השביעי להריונה, בעלה עמיחי נפצע באופן בינוני וחמישה אזרחים נוספים נפצעו בדרגות שונות.
שירה פונתה על ידי צוותי ההצלה לבית החולים שערי צדק בירושלים כאשר היא במצב קשה, הובהלה לניתוח חירום והרופאים יילדו אותה והעבירו את הפג ליחידה לטיפול נמרץ בילוד כשהוא סובל מפגיעה רב-מערכתית. לאחר שלושה ימים נפטר, ובהספדים ניתן לו השם שנבחר לו על ידי הוריו (שלא יכלו להשתתף בלוויה עקב פציעתם) - עמיעד ישראל. ב-26 בדצמבר קיבלה המשפחה ספר תורה לזכרו מתורם מברזיל.
לאחר הפיגוע

לפי הערכת השב"כ, פיגוע זה ופיגוע הירי בגבעת אסף ,שאירע ארבעה ימים לאחר מכן, בוצעו על ידי מחבלים מאותה חוליית טרור של חמאס.
ב-12 בדצמבר אותרו המחבלים, אחים בני חמולת ברגותי, על ידי השב"כ סמוך לרמאללה על ידי כוחות הימ"מ וצה"ל. אחד המחבלים, סאלח ברגותי, נהרג כשניסה לברוח ומספר חשודים נוספים נעצרו. ב-8 בינואר 2019 נעצר עאסם ברגותי, אחד המחבלים שהשתתפו בפיגוע.
ב-4 במרץ 2019, כחודשיים לאחר הפיגוע, אישר בג"ץ להרוס את ביתו של עאסם ברגותי ולמחרת הרס צה"ל את הבית. ב-17 באפריל 2019 הרס צה"ל את ביתו של צאלח ברגותי.
הערות שוליים

↑  טל לב רם, ‏שישה פצועים כתוצאה מירי בעופרה, מהם אחת באורח קשה ושניים בינוני, באתר מעריב אונליין, 9 בדצמבר 2018.
↑  הפיגוע בעפרה: הרופאים יילדו את הפצועה קשה, נשקפת סכנה לחייה, באתר ynet, 9 בדצמבר 2018.
↑  יואב אבן ויאיר שרקי, כתב לענייני דתות, ‏פיגוע הירי: התינוק במצב קריטי, באתר ‏מאקו‏, 10 בדצמבר 2018.
↑  יואב אבן, ‏הפיגוע בעפרה: נקבע מות התינוק, באתר ‏מאקו‏, 12 בדצמבר 2018.
↑  ענבר טויזר, "בראשית": ספר תורה לזכר התינוק שנרצח בפיגוע בעפרה, באתר ynet, 26 בדצמבר 2018
↑  אליאור לוי, יואב זיתון ואלישע בן קימון, פלסטיני שנקשר לפיגוע בעפרה חוסל באזור רמאללה, באתר ynet, 12 בדצמבר 2018.
↑  יואב זיתון, אליאור לוי ואלישע בן קימון, הותר לפרסום: נעצר המחבל מהפיגועים בגבעת אסף ועפרה, באתר ynet, 8 בינואר 2019
↑  אור ירוק להרס בית המחבל, באתר ערוץ 7, ‏04/03/2019
↑  אמיר בוחבוט‏, צה"ל הרס את בית המחבל שרצח שלושה בפיגועים בעפרה ובגבעת אסף, באתר וואלה, 7 במרץ 2019
↑  טל לב רם, ‏צה"ל מאשר: נהרס ביתו של המחבל שביצע את הפיגוע בעפרה, באתר מעריב אונליין, 17 באפריל 2019