stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארטמיס 3
תכנון ופיתוח

בדצמבר 2017, עם אשרור הצו "Space Policy Directive 1" שאותו יזם ממשל טראמפ, הוקמה תוכנית למשימות מאוישות אל הירח, שמאוחר יותר קיבלה את השם "תוכנית ארטמיס". במסגרת תוכנית זו הוחלט כי יעשה שימוש בחללית האוריון עבור המשימות וכי תוקם תחנת חלל מסביב לירח (Lunar Gateway). תחילה נקראה המשימה "Exploration Mission-3" (משימת מחקר 3) ומטרתה הייתה לשלוח ארבעה אסטרונאוטים למסלול אליפטי סביב הירח ולהציב את המודולים הראשונים כחלק מתחנת החלל הירחית. במאי 2019, שונתה תוכנית משימה זו ונקבע שהמודולים שתוכננו להיות משוגרים במשימה זו, ישוגרו בנפרד על ידי משגר מסחרי. כמו כן שונה אז גם שמה של המשימה לארטמיס 3 ומטרתה המעודכנת הייתה לבצע נחיתה מאוישת כאשר ארבעה אסטרונאוטים ישוגרו בחללית האוריון, יעגנו בתחנת החלל הירחית אשר תהיה מינימלית ביותר ותורכב ממודול אספקת כוח והנעה ומודול עגינה ומגורים ולאחר מכן שניים מהאסטרונאוטים יבצעו נחיתה אל פני השטח באמצעות נחתת אשר תעגון בתחנה מראש. בתחילת 2020 שונתה שוב תוכנית המשימה וננטש רעיון העגינה של האוריון והנחתת בתחנת החלל הירחית ובמקום זאת הוחלט שתבוצע נחיתה ישירה.
ראו גם

תוכנית ארטמיס
הערות שוליים

↑  ‏ "Report No. IG-20-018: NASA's Management of the Orion Multi-Purpose Crew Vehicle Program",‏ 16 ביולי 2020, נאס"א
↑  קנת' צ'נג,‏ "For Artemis Mission to Moon, NASA Seeks to Add Billions to Budget",‏ 13 במאי 2019, ניו יורק טיימס
↑  ת'ליה פטרינוס,‏ "Artemis Moon Program Advances – The Story So Far",‏ 31 במאי 2019, אתר נאס"א
↑  פיליפ סלוס,‏ "NASA evaluates EM-2 launch options for Deep Space Gateway PPE",‏ 4 בדצמבר 2017, NASASpaceFlight.com
↑  לורן גראש,‏ "NASA administrator on new Moon plan: ‘We’re doing this in a way that’s never been done before’",‏ 17 במאי 2019, The Verge
↑  צ'לסי גוד,‏ "NASA's 'critical path' to the moon no longer requires a Lunar Gateway: Report", ‏ 16 במרץ 2020, Space.com
↑  ג'ף פוסט,‏ "NASA refines plans for launching Gateway and other Artemis elements",‏ 14 במאי 2020, SpaceNews.com
ז'ורז'יניו (כדורגלן איטלקי)

ז'ורז'ה לואיז פרלו פיליו (בפורטוגזית: Jorge Luiz Frello Filho; נולד ב-20 בדצמבר 1991), הידוע בכינוי ז'ורז'יניו (Jorginho) הוא כדורגלן איטלקי-ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת איטליה. בינואר 2014 הוא עבר לנאפולי, שם זכה זמן קצר לאחר מכן בגביע איטליה ובסופרקופה. הוא שיחק 160 משחקים עבור המועדון לפני שחתם בצ'לסי ב-2018, שם זכה בליגה האירופית בעונתו הראשונה, ואחריה בליגת האלופות במהלך עונת 2020/21. לאחר ארבע שנים וחצי בצ'לסי, ז'ורג'יניו הצטרף לארסנל ב-2023.
קריירה

ז'ורז'יניו נולד בעיירה אימביטובה (אנ') הנמצאת במדינת סנטה קטרינה בברזיל. בגיל 15 הוא עזב לאיטליה והצטרף למחלקת הנוער של הלאס ורונה. ביוני 2010 הושאל לקבוצת סמבוניפססה מהליגה השלישית באיטליה. בעונה זו ערך 31 הופעות ואף הבקיע שער וסיפק עשרה בישולים. ב-4 בספטמבר 2011 ערך ז'ורז'יניו את הופעת הבכורה שלו במדיה של הלאס ורונה כמחליף בדקה ה-76.
ב-18 בינואר 2014 חתם בשורות נאפולי בחוזה של ארבע וחצי שנים. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק הגביע האיטלקי נגד רומא, הפך את התוצאה ל-2–3 ובכך העלה את נאפולי לגמר הגביע. בחמש העונות שלו בנאפולי הוא היה מהשחקנים הבולטים בקבוצה ונחשב לאחד הקשרים הטובים בסרייה א'.
ב-14 ביולי 2018 חתם בצ'לסי בחוזה לחמש שנים, באותו היום, מונה מאוריציו סארי שאימן את ז'ורז'יניו בנאפולי למאמן הקבוצה. את שערו הראשון בקבוצה כבש במחזור הראשון של הפרמייר ליג, בניצחון על האדרספילד.
ב-31 בינואר 2023 חתם ז'ורז'יניו בארסנל תמורת 12 מיליון אירו.
קריירת נבחרות

לז'ורז'יניו אזרחות איטלקית שמאפשרת לו לשחק בנבחרת איטליה, הוא זומן לצמד המשחקים נגד ספרד וגרמניה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כמחליף בדקה ה-89 נגד ספרד.
תארים > קבוצתיים > נאפולי

גביע איטלקי: 2013/2014
הסופר קאפ האיטלקי: 2014
הליגה האירופית: 2018/2019
ליגת האלופות: 2020/2021
הסופר קאפ האירופי: 2021
גביע העולם למועדונים: 2021
ארסנל
מגן הקהילה: 2023
תארים > קבוצתיים > נבחרת איטליה

אליפות אירופה: יורו 2020
תארים > אישיים

נבחרת העונה בליגה האירופית: 2018/2019
הנבחרת המצטיינת באליפות אירופה: 2020
שחקן השנה של אופ"א: 2020/2021
הערות שוליים

↑  רכש ראשון לסארי: ז'ורז'יניו הוצג בצ'לסי, באתר ערוץ הספורט, 14 ביולי 2018
↑  Jorginho signs for Arsenal, Jorginho signs for Arsenal (באנגלית)
↑  "Arsenal sign Jorginho from Chelsea in £12m deal". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-02-01.
| נבחרת איטליה – יורו 2020 (אלופת אירופה) |
| --- | --- | --- |
|  1 סיריגו •  2 די לורנצו •  3 קייליני •  4 ספינאצולה •  5 לוקאטלי •  6 וראטי •  7 פלגריני •  8 ז'ורז'יניו •  9 בלוטי •  10 אינסינייה •   11 ברארדי •  12 פסינה • 13 אמרסון •  14 קייזה • 15 אצ'רבי • 16 כריסטנטה • 17 אימובילה • 18 בארלה • 19 בונוצ'י • 20 ברנרדסקי • 21 דונארומה • 22 רספאדורי • 23 בסטוני • 24 פלורנצי • 25 טולוי • 26 מרט • מאמן: מאנצ'יני |  1 סיריגו •  2 די לורנצו •  3 קייליני •  4 ספינאצולה •  5 לוקאטלי •  6 וראטי •  7 פלגריני •  8 ז'ורז'יניו •  9 בלוטי •  10 אינסינייה •   11 ברארדי •  12 פסינה • 13 אמרסון •  14 קייזה • 15 אצ'רבי • 16 כריסטנטה • 17 אימובילה • 18 בארלה • 19 בונוצ'י • 20 ברנרדסקי • 21 דונארומה • 22 רספאדורי • 23 בסטוני • 24 פלורנצי • 25 טולוי • 26 מרט • מאמן: מאנצ'יני | איטליה |
| נבחרת איטליה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 דונארומה •  2 די לורנצו •  3 דימרקו •  4 בונג'ורנו •  5 קלאפיורי •  6 גאטי •  7 פרטזי •  8 ז'ורז'יניו •  9 סקמאקה •  10 פלגריני •   11 רספאדורי •  12 ויקאריו • 13 דרמיאן •  14 קייזה • 15 בלאנובה • 16 כריסטנטה • 17 מנצ'יני • 18 בארלה • 19 רטגי • 20 זקאני • 21 פג'ולי • 22 אל שעראווי • 23 בסטוני • 24 קמביאזו • 25 פולורונשו • 26 מרט • מאמן: ספאלטי |  1 דונארומה •  2 די לורנצו •  3 דימרקו •  4 בונג'ורנו •  5 קלאפיורי •  6 גאטי •  7 פרטזי •  8 ז'ורז'יניו •  9 סקמאקה •  10 פלגריני •   11 רספאדורי •  12 ויקאריו • 13 דרמיאן •  14 קייזה • 15 בלאנובה • 16 כריסטנטה • 17 מנצ'יני • 18 בארלה • 19 רטגי • 20 זקאני • 21 פג'ולי • 22 אל שעראווי • 23 בסטוני • 24 קמביאזו • 25 פולורונשו • 26 מרט • מאמן: ספאלטי | איטליה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים איטלקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריקרדו פרי

ריקרדו פרי (באיטלקית: Riccardo Ferri; נולד ב-20 באוגוסט 1963 בקרמה) הוא כדורגלן ומאמן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הבלם.
פרי שיחק לאורך רוב הקריירה בקבוצת נעוריו אינטר מילאנו. הוא זכה עם הקבוצה פעמיים בגביע אופ"א, וכן באליפות איטליה ובקופה איטליה. פרי ערך 45 הופעות במדי נבחרת איטליה, וייצג אותה בין היתר בטורנירי יורו 1988 ומונדיאל 1990.
קריירה מקצועית

פרי החל את דרכו בקבוצת הנוער של אינטר מילאנו. לקראת עונת 1981/1982 עלה פרי לשחק בשורות הקבוצה הבוגרת, וב-11 באוקטובר 1981 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בניצחונה הביתי של אינטר 3-2 על צ'זנה. פרי סיים את העונה עם שתי הופעות בלבד, ולא שותף בזכייתה של אינטר בקופה איטליה עם ניצחון על טורינו במשחק הגמר.
החל מעונת 1983/1984, תפס פרי מקום קבוע במרכז ההגנה של אינטר. הגעתו של המאמן ג'ובאני טרפטוני לקבוצה בעונת 1986/1987 שדרגה את יכולתה של הקבוצה, ופרי היה מהבולטים בזכייתה של הקבוצה באליפות איטליה לעונת 1988/1989. הוא שותף ב-31 מתוך 34 משחקיה של הקבוצה בליגה, בעונה בה ספגה הקבוצה 19 שערים בלבד ברך לזכייה בפער של 11 נקודות מנאפולי. בעונת 1990/1991, בעונתו האחרונה של טרפטוני, השתתפה הקבוצה בגביע אופ"א והשלימה זכייה ראשונה בתולדותיה במפעל. פרי ערך עשר הופעות במסגרת הטורניר באותה העונה, כולל בשני משחקי הגמר מול רומא שהסתיימו בניצחונה המצטבר של אינטר בתוצאה 2-1.
בעונת 1993/1994 זכתה הקבוצה בפעם השנייה בגביע אופ"א, לאחר צמד מפגשי גמר מול אוסטריה זלצבורג. במשחק הראשון, בו ניצחה אינטר 1-0 בחוץ את האוסטרים, עלה פרי מהספסל בדקה ה-75. אינטר ניצחה בתוצאה זהה גם בבית, במשחק בו עלה פרי שוב כמחליף, הפעם לאחר 67 דקות. בסך הכול ערך פרי שבע הופעות במסגרת הטורניר באותה העונה. בסיום אותה העונה סיים פרי את דרכו באינטר לאחר 13 עונות במדי הקבוצה הבוגרת. לזכותו 290 הופעות ליגה במדי אינטר, ובסך הכול 418 הופעות בהן כבש שמונה שערים.
לקראת עונת 1994/1995 עבר פרי לסמפדוריה יחד עם חברו לקבוצה וולטר זנגה, כחלק מעסקת החליפין במסגרתה עשה ג'אנלוקה פליוקה את הדרך ההפוכה. לאחר שתי עונות, בהן ערך 36 הופעות ליגה במדי סמפדוריה, פרש פרי ממשחק פעיל בגיל 33.
עם פרישתו ממשחק חזר פרי לאינטר, הפעם על תקן מאמן נוער בקבוצה. המינוי לא החזיק מעמד עד לתום העונה, ופרי עזב לאחר מספר מחלוקות מול נשיא הקבוצה מאסימו מוראטי. לקראת עונת 1997/1998 התמנה לתפקיד מאמן פאביה מהליגות הנמוכות, אך סיים את דרכו לאחר 14 מחזורים בלבד ולא שב עוד לתפקיד המאמן.
קריירה מקצועית > נבחרת איטליה

פרי החל את דרכו בנבחרת איטליה הצעירה, אותה ייצג פעמיים באליפות אירופה עד גיל 21. ב-אליפות אירופה לנבחרות צעירות 1984 העפיל עם הנבחרת הצעירה עד לחצי גמר המפעל. באותו הקיץ היה פרי שותף לטורניר הכדורגל באולימפיאדת לוס אנג'לס, בו סיימה איטליה רביעית. שנתיים אחר כך, ב-אליפות אירופה לנבחרות צעירות 1986, העפיל פרי עם נבחרתו לגמר המפעל, שם נוצחה איטליה בדו-קרב בעיטות עונשין לספרד.
ב-6 בדצמבר 1986 החל פרי את דרכו בנבחרת איטליה הבוגרת, תחת המאמן אזליו ויצ'יני. הוא פתח בניצחון 2-0 על מלטה במסגרת מוקדמות יורו 1988, ואף כבש את השער הראשון לזכות איטליה במשחק, לאחר 12 דקות בלבד.
פרי נטל חלק בשישה משחקים מתוך השמונה של נבחרתו במוקדמות היורו, וסייע לה להעפיל לטורניר הגמר מהמקום הראשון בבית. במשחקי ההכנה לטורניר כבש פרי את שערו השני בנבחרת, במשחק ידידות מול לוקסמבורג. הוא זומן לסגל איטליה ליורו 1988 בגרמניה המערבית על ידי ויצ'יני, ופתח בהרכב בכל משחקיה של איטליה בטורניר. בשלב הבתים פתחה איטליה בשוויון 1-1 עם גרמניה המערבית המארחת, והמשיכה עם ניצחונות 1-0 על ספרד ו-2-0 על דנמרק. בחצי הגמר, עם פרי בהרכב, הפסידה איטליה 2-1 לברית המועצות.
איטליה נבחרה לארח את מונדיאל 1990, ולכן לא נטלה חלק בטורניר המוקדמות. במהלך השנתיים בין טורניר היורו למונדיאל, שותף פרי ב-12 משחקי ידידות, בהם כבש פעמיים - לרשתן של נורווגיה והונגריה. פרי זומן לסגל הנבחרת לקראת המונדיאל, ושותף בכל משחקיה של איטליה בטורניר. פרי פתח בהרכב בכל משחקי שלב הבתים, אותו סיימה איטליה במקום הראשון בבית עם מאזן מושלם של שלושה ניצחונות ואפס שערי חובה (מול אוסטריה, ארצות הברית וצ'כוסלובקיה). איטליה, עם פרי בהרכב, צלחה את שמינית הגמר עם 2-0 על אורוגוואי ואת רבע הגמר עם 1-0 על אירלנד, ובכך השלימה רצף של שישה ניצחונות רצופים ללא ספיגה. פרי שמר על מקומו בהרכב גם בהפסדה של איטליה בדו-קרב פנדלים לאחר 1-1 מול ארגנטינה, בו לא לקח הבלם חלק. במשחק על מקום השלישי, בו גברה איטליה 2-1 על אנגליה בסיומו של טורניר מוצלח, עלה פרי מהספסל בדקה האחרונה. פרי לא זכה להיכלל בנבחרת הטורניר, בה היה מקום לשלושה שחקני הגנה, אך צמד חבריו להגנה פאולו מלדיני ופרנקו בארזי כן נכללו בה.
לאחר טורניר המונדיאל פחתו דקות המשחק של פרי. הוא היה שותף לכישלונה של איטליה להעפיל ממוקדמות יורו 1992, וב-6 ביוני 1992 שיחק את משחקו הבינלאומי האחרון, שוויון 1-1 מול ארצות הברית בטורניר ידידות. בסך הכול ערך פרי 45 הופעות במדי איטליה, בהן כבש ארבעה שערים.
תארים

גביע אופ"א (2): 1990/1991, 1993/1994
אליפות איטליה: 1988/1989
הגביע האיטלקי: 1981/1982
הסופר קאפ האיטלקי: 1989
גביע העולם: 1990 (מקום שלישי)
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1981/1982 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| 1982/1983 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 12 | 0 | 6 | 0 | 4 | 0 | 0 | 0 | 22 | 0 |
| 1983/1984 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 24 | 0 | 2 | 0 | 6 | 0 | 0 | 0 | 32 | 0 |
| 1984/1985 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 28 | 1 | 8 | 0 | 5 | 0 | 0 | 0 | 41 | 1 |
| 1985/1986 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 27 | 0 | 7 | 0 | 8 | 0 | 0 | 0 | 42 | 0 |
| 1986/1987 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 30 | 0 | 8 | 1 | 7 | 0 | 0 | 0 | 45 | 1 |
| 1987/1988 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 25 | 2 | 10 | 1 | 5 | 0 | 0 | 0 | 40 | 3 |
| 1988/1989 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 31 | 0 | 8 | 0 | 6 | 0 | 0 | 0 | 45 | 0 |
| 1989/1990 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 20 | 0 | 2 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 24 | 0 |
| 1990/1991 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 26 | 0 | 2 | 0 | 10 | 0 | 0 | 0 | 38 | 0 |
| 1991/1992 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 29 | 2 | 2 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 33 | 2 |
| 1992/1993 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 20 | 1 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 26 | 1 |
| 1993/1994 | אינטר מילאנו | איטליהסרייה א' | 16 | 0 | 5 | 0 | 7 | 0 | 0 | 0 | 28 | 0 |
| 1994/1995 | סמפדוריה | איטליהסרייה א' | 20 | 0 | 3 | 0 | 5 | 0 | 1 | 0 | 29 | 0 |
| 1995/1996 | סמפדוריה | איטליהסרייה א' | 16 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 17 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 326 | 6 | 70 | 2 | 67 | 0 | 1 | 0 | 464 | 8 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
1986: 1
| 1987 | 8 | 0 |
| 1988 | 11 | 2 |
| 1989 | 9 | 1 |
| 1990 | 10 | 0 |
| 1991 | 3 | 0 |
| 1992 | 3 | 0 |
| סה"כ | 45 | 4 |
אלכסנדר דובצ'ק

אלכסנדר דובצ'ק (בסלובקית: Alexander Dubček‏; 27 בנובמבר 1921 – 7 בנובמבר 1992) היה מדינאי סלובקי ושליטה של צ'כוסלובקיה במהלך האביב של פראג.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1921 בסלובקיה להורים קומוניסטים. בשנת 1925 היגר עם הוריו לברית המועצות והוא גדל בפרונזה שבקירגיזסטן בקומונה של מהגרים צ'כוסלובקיים. לאחר מכן עבר עם משפחתו לגורקי, בה למד בתיכון במגמת מסגרות מכונות. בשנת 1938 שבה המשפחה לצ'כוסלובקיה. דובצ'ק הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית ובמהלך מלחמת העולם השנייה היה פעיל במחתרת נגד השלטון הפשיסטי. בשנת 1944 הוא נטל חלק במרד הסלובקי, בו נפצע קשה. לאחר המלחמה, בשנים 1945–1949 הוא עבד בבית חרושת לשמרים בטרנצ'ין. בסוף שנות ה-1940 ובתחילת שנות ה-1950 צבר כוח במפלגה. בשנת 1963 הוא מונה למזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הסלובקית. בשנת 1967 התעוררה תסיסה בקרב האינטלקטואלים בצ'כוסולובקיה, נגד מזכ"ל המפלגה, אנטונין נובוטני, שהיה שריד מהתקופה הסטליניסטית. דובצ'ק צידד בדרישות לליברליזם, ודרש מנובוטוני לאפשר את הוצאתו של ספרו של לדיסלב מניאצ'קו לאור.
ביוגרפיה > מנהיג צ'כוסלובקיה

בסוף 1967 אולץ נובוטני להתפטר ובינואר 1968 הפך דובצ'ק למזכ"ל המפלגה ולשליט צ'כוסלובקיה בפועל. אחרי שהפך לשליט המדינה דאג לשיקום העיתונות החופשית, זכויות האזרח, ושחרור חברי המפלגה שנאסרו או הוגלו במהלך השנים. עם זאת, הבטיחו מנהיגי צ'כוסלובקיה כי הם דבקים בקומוניזם. ליברליזציה זו, שנודעה כ"האביב של פראג" וסוציאליזם עם פנים אנושיות, עוררה דאגה רבה במוסקבה. נשיא ברית המועצות ליאוניד ברז'נייב ודובצ'ק נפגשו, ובשל התעקשותו של דובצ'ק להנהיג בצ'כוסלובקיה "סוציאליזם בדרך הצ'כוסלובקית" נכשלה הפגישה. ב-20 באוגוסט 1968 החלה הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה במטרה לשים קץ לליברליזציה ולהפיל את שלטון דובצ'ק.
דובצ'ק נלקח בחטף למוסקבה ושם נחקר, אולם לאור המחאות בצ'כולובקיה ובעולם הוא הושב לצ'כוסלובקיה ואל תפקידו כמזכיר המפלגה. הנהגת ברית המועצות ראתה בכך ויתור זמני שיתוקן בהמשך. דובצ'ק ניסה להלך בין הטיפות. מצד אחד הזהיר את בני עמו שיתרחקו מקיצוניות וכי להתגרות בברית המועצות יהיה מחיר כבד ומצד שני הצהיר שצ'כוסלובקיה צריכה להתפתח על פי דרכה. ב-28 במרץ 1969, בעקבות ניצחון נבחרת צ'כיה על נבחרת רוסיה בהוקי קרח, אירעו בפראג מהומות אנטי סובייטיות שהרגיזו את שליטי ברית המועצות. בעקבות זאת, הושבה הצנזורה בצ'כוסלובקיה. ב-15 באפריל 1969 יצא דובצ'ק למוסקבה לשכנע את הנהגת ברית המועצות שננקטים צעדים מספקים למניעת מחאות אנטי-סובייטיות, וב-17 באפריל 1969, בעקבות אולטימטום של שר ההגנה של ברית המועצות, הוא הודח ממשרת המזכיר הראשי של המפלגה ובמקומו מונה השמרן גוסטאב הוסאק.
ביוגרפיה > לאחר הדחתו

לאחר הדחתו, היה דובצ'ק ליו"ר הפרלמנט הצ'כוסלובקי. שמו המשיך להנשא על ידי המפגינים הליברלים נגד השלטון הקומוניסטי, והשמרנים דרשו את מאסרו. בספטמבר 1969, במסגרת טיהור נרחב של הליברלים מהשלטון, הודח דובצ'ק מהנהלת המפלגה ומהאסיפה הלאומית. דובצ'ק סירב בישיבת ההדחה להודות במשגים בימי שלטונו. בדצמבר 1969 התמנה לשגריר צ'כוסלובקיה בטורקיה. מניחים שהוא מונה לתפקיד השגריר בתקווה שיערוק למערב. במרץ 1970 הושעה דובצ'ק מחברותו במפלגה הקומוניסטית וביוני 1970 הוא הודח מתפקידו כשגריר, הודח מהמפלגה, היה למכונאי, פקיד או מפקח במינהל היערנות בברטיסלאבה, בירת סלובקיה והתגורר בסנץ. דובצ'ק שמר על שתיקה, בהוראת השלטונות, אולם בתחילת 1974 במכתב תנחומים שפורסם באיטליה הגן על האביב של פראג וביקר את שלטונות ארצו שרדפו את תומכיו מימי שלטונו. באוקטובר 1974 שלח איגרת לנשיא הפרלמנט בו התלונן על שצ'כוסלובקיה הפכה למדינת משטרה ועל שסוכנים חשאיים עוקבים אחריו ואחרי בני משפחתו. השלטונות הגיבו על דברי הביקורת של דובצ'ק בלעג ובהצעה שדובצ'ק יהגר למדינה אחרת.
ב-1989 היה חבר פעיל במהפכת הקטיפה וב-28 בדצמבר נבחר לכהן כיו"ר האספה הפדרלית של צ'כוסלובקיה. באותה שנה זכה בפרס סחרוב לחופש המחשבה. לאחר הפילוג של צ'כיה וסלובקיה היה ליו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של סלובקיה. דובצ'ק נפצע בתאונת דרכים בספטמבר 1992 (שעוררה תאוריות קשר) ומת מפצעיו בתחילת נובמבר.
הערות שוליים

↑  ראש מפלגה ללא צללים, על המשמר, 26 בינואר 1968
↑  קלמנטיס נידון ללא יסוד חוקי, על המשמר, 30 ביוני 1963
↑  ישראל נוימן, אלכסנדר דובצ'ק - "צ'אושסקו חדש בעל אפשרויות בלתי-מוגבלות, דבר, 18 בינואר 1968
↑  צבי אמיתי, הדחתו של נובוטני, על המשמר, 8 בינואר 1968
↑  ש...ש...ש... הצנזור ישן, מעריב, 24 באפריל 1968
↑  יבוטלו הסאנקציות נגד סופרים בצ'כוסלובקיה, על המשמר, 18 בפברואר 1968
↑  צ'כיה מזהירה את בריה"מ - להימנע מהתערבות בענייניה הפנימיים, מעריב, 24 באפריל 1968
↑  אנאטול שוב, המארשאלים של הצבא הסובייטי - כנראה השליטים האמיתיים של ברית־המועצות, מעריב, 24 ביוני 1969
↑  א. אנאטול, צופרים ייללו בפראג - החלטתי לעזוב את רוסיה, מעריב, 21 באוגוסט 1969
↑  דובצ'ק: התגברנו על משבר חמור ביותר, על המשמר, 6 בפברואר 1969
↑  צבי אמיתי, צ'כוסלובקיה רחוקה מנורמליזציה, על המשמר, 7 באפריל 1969
↑  נאום שנשא דובצ'ק - אתגר חדש לבריה"מ, מעריב, 12 בפברואר 1969
↑  לדובצ'ק צפויות צרות נוספות, על המשמר, 18 באפריל 1969
↑  אולטימטום של מרשאל גרצ'קו השפיע יותר - ודובצ'ק סולק, מעריב, 21 באפריל 1969
↑  דובצ'ק הודח - הוסאק נבחר במקומו, על המשמר, 18 באפריל 1969
↑  ראשי האגף הליברלי בצ'כוסלובקיה נעצרו - מודיע ביטאון הצבא הפולני, דבר, 28 באוגוסט 1969
↑  גילויי מרי מאורגן בצ'כוסלובקיה ביום השנה לפלישה, על המשמר, 22 באוגוסט 1969
↑  הנוקשים דורשים את מאסר דובצ'ק, מעריב, 29 באוגוסט 1969
↑  פראג מודיעה רשמית: אלכסנדר דובצ'ק - הודח, דבר, 29 בספטמבר 1969
↑  דובצ'ק התפטר מתפקידו האחרון, מעריב, 8 באוקטובר 1969
↑  הודחו דובצ'ק ועוד 18 ליבראלים, צ'רניק מקים ממשלה חדשה, על המשמר, 28 בספטמבר 1969
↑  דובצ'ק שגריר בתורכיה?, על המשמר, 18 בנובמבר 1969
אלכסנדר דובצ'ק - שגריר של צ'כוסלובאקיה בתורכיה, מעריב, 16 בדצמבר 1969
דובצ'ק הגיע לאנקרה, דבר, 27 בינואר 1970
1 2  דב אפל, אני מאשים של אלכסנדר דובצ'ק, דבר, 23 באפריל 1975
↑  דובצ'ק הושעה מחברותו במפלגה, דבר, 22 במרץ 1970
↑  דובצ'ק הודח מתפקידו באנקרה, דבר, 25 ביוני 1970
↑  עולם ומלואו, דבר, 26 במאי 1975
↑  דובצ'ק הבודד, דבר, 21 באוגוסט 1978
↑  דובצ'ק מגן על רוח "האביב של פראג", מעריב, 14 במרץ 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260497305171  PLWABN: 9810624496005606  BIBSYS: 90593170  BnF: cb12185986h (data)  CiNii: DA05221641  GND: 118527622  ICCU: RAVV026247  ISNI: 0000 0001 1069 0859  LCCN: n50023837  LNB: 000349887  NARA: 10581828  NDL: 00465819  NKC: jn19990209161  NLA: 35046836  NSK: 000069983  NTA: 070449368  RERO: 02-A003194282  SELIBR: 184102  SUDOC: 030447526  Trove: 811140  VIAF: 68973802   WorldCat (עם VIAF): 68973802 
דובצ'ק ב-1968
אדוארד שפרד קריזי

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1812 קנט, האימפריה הבריטית
 פטירה:  27 בינואר 1878  (בגיל 65) לונדון, האימפריה הבריטית
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 מקום קבורה:  לונדון
 ידוע בשל:  ספרו על 15 הקרבות המכריעים בתולדות האנושות
 השכלה:  איטון קולג', אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת לונדון
 מקצוע:  היסטוריון, שופט עליון
 מעסיק:  אוניברסיטת לונדון 
 תפקיד:  שופט עליון בציילון
 תואר:  סר, פרופסור
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 
סר אדוארד שפרד קריזי (באנגלית: Edward Shepherd Creasy;‏ 12 בספטמבר 1812, קנט – 27 בינואר 1878, לונדון) היה היסטוריון בריטי.
נולד בשנת 1812 במחוז קנט. למד באיטון קולג' ובאוניברסיטת קיימברידג', שם רכש את תוארו בשנת 1837. בין השנים 1840–1860 לימד באוניברסיטת לונדון, שם זכה למינוי פרופסור להיסטוריה מודרנית ועתיקה, והתמחה בעיקר בהיסטוריה של האימפריות הבריטית והעות'מאנית. בשנת 1860 קיבל תואר אבירות ומונה לשופט עליון בציילון (שמה של סרי לנקה בתקופה הקולוניאלית). בשנת 1870, שב ללונדון בשל בריאות לקויה ושם הלך לעולמו בשנת 1878.
כמו היסטוריונים אירופאים רבים בני דורו, האמין קריזי בעליונות הגזע הלבן האירופי אל מול נחיתות העמים שאינם אירופיים, והתייחס לאירופה כאל מקור הציוויליזציה הנאורה.
תפישה זו העניקה צידוק מוסרי לקולוניאליזם ואחר כך לרדיפת מיעוטים.
מתוך עמדה זו חיבר קריזי את מרבית כתביו. ספרו המפורסם ביותר היה: "15 הקרבות המכריעים של העולם" (1851). רוב חיבוריו היו בתחום ההיסטוריה, אך בשנת 1870 כתב גם רומן בשם:
The Old Love and the New
ברשימת ספריו בתחום ההיסטוריה ניתן למנות גם את:
The Text-Book of the Constitution, London, 1848
Historical and Critical Account of the Several Invasions of England, London, 1852
The Rise and Progress of The English Constitution, London, 1853
History of the Ottoman Turks, London, 1856
History of England, London, 1870
The Imperial and Colonial Institutions of the Britannic Empire, London, 1872
הערות שוליים

↑  "אדוארד שפרד קריזי", באתר אוניברסיטת קיימברידג' (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260138805171  PLWABN: 9810642605405606  BIBSYS: 90780155  BNE: XX1234992  BnF: cb123152676 (data)  CiNii: DA02338675  GND: 107616904  ISNI: 0000 0001 1026 4219  LCCN: n81040888  NDL: 00766517  NKC: xx0231114  NLA: 35490028  NLG: 149855  NTA: 085365564  SNAC: w6gq82h0  SUDOC: 080521185  Trove: 971688  VcBA: 495/202751  VIAF: 49293237   WorldCat (עם VIAF): 49293237
אומברטו נובילה

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1885 Lauro, איטליה 
 פטירה:  30 ביולי 1978 (בגיל 93) רומא, איטליה 
 מקום קבורה:  בית קברות פלמיניו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני 
 פרסים והוקרה:  קצין בכיר במסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (27 בדצמבר 1966)  מדליית הזהב של הקונגרס (29 במאי 1928)  מסדר דיית הזהב  אביר במסדר הצבאי של סבויה (10 ביוני 1926)  מסדר אולף הקדוש 
 בן או בת זוג:  Hermine Speier 
 
אומברטו נובילה עם כלבתו טיטינה בשנת 1926
אוּמְבֶּרְטוֹ נוֹבּילֶה (באיטלקית: Umberto Nobile;‏ 21 בינואר 1885 - 21 ביולי 1978) היה מהנדס תעופה איטלקי וחוקר החוג הארקטי. נובילה פיתח וקידם ספינות אוויר קשיחות למחצה בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה לשנייה. הוא זכור בעיקר בתכנון והטסת ספינת האוויר "נורגה", שהיא אולי כלי הטיס הראשון שהגיע אל הקוטב הצפוני, ושהייתה ללא ספק כלי הטיס הראשון שטס מעל כיפת הקרח הקוטבית מאירופה לאמריקה. נובילה גם עיצב והטיס את ספינת האוויר "איטליה", ספינת האוויר הקוטבית השנייה; המשלחת הזאת, השנייה במספר, הסתיימה בתאונה קטלנית והביאה למאמצי חילוץ בינלאומיים.
ראשית הקריירה

נובילה נולד בלאורו, בנפת אבלינו שבדרום איטליה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת נאפולי בתארים הן בהנדסת חשמל והן בהנדסת תעשייה וניהול. בשנת 1906 החל לעבוד ברשת מסילות הברזל של איטליה, שם עבד על חישמול מערכת המסילות. בשנת 1911 החל להתעניין בשדה ההנדסה האווירית ונרשם לקורס של שנה שהציע צבא איטליה. עבודתם של חלוצי ספינת האוויר, כגון פרדיננד פון צפלין ריתקה אותו זה מכבר. כשאיטליה נכנסה למלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, ניסה נובילה, אז בן 29, להתגייס, אך נדחה שלוש פעמים משום שנמצא בלתי כשיר גופנית לשירות קרבי.
נובילה צורף לחיל האוויר האיטלקי ועשה את תקופת המלחמה בפיקוח על בניית ספינת אוויר ובפיתוח דגמים חדשים. הצבא האיטלקי החל להשתמש בספינות אוויר כבר בשנת 1912, במהלך מלחמת איטליה-טורקיה, למשימות הפצצה נגד אוניות אויב. האיטלקים השתמשו גם בספינות אוויר אחרות, קטנות יותר, שחלקן נבנו בבריטניה. אף לא אחד מן הדגמים שעיצב נובילה לא טס עד לאחר המלחמה.
ביולי 1918, יצר נובילה שותפות עם המהנדסים ג'וזפה ואלה, בנדטו קרוצ'ה וצ'לסטינו אוזואלי, שנקראה מפעל הבנייה האווירונאוטי. במהלך תקופה זו גם הרצה באוניברסיטת נאפולי, הוציא רישיון לטייס מבחן וכתב את ספר הלימוד Elementi di Aerodinamica ("יסודות הארודינמיקה"). הוא השתכנע, שספינות אוויר קשיחות למחצה, בגודל בינוני, עולות על דגמים של ספינות אוויר קשיחות ושאינן קשיחות. המיזם הראשון של החברה היה "רומא", ספינת אוויר מדגם T-34, שתוכננה לטיסה טראנס-אטלנטית. כשספינת האוויר הבריטית R-34 חצתה את האוקיינוס האטלנטי בשנת 1919, מכרו נובילה ושותפיו את ה-T-34 לצבא איטליה. בהמשך רכש צבא ארצות הברית את הספינה וגייס אותה לפעילות בשם "רומא". ה"רומא" התרסקה לבסוף בלאנגלי, וירג'יניה בשנת 1922 כשנתקלה בכבלי מתח גבוה. בתאונה נהרגו 34 איש.
באותה שנה, אל מול אי-יציבות פוליטית ואיומים להלאים את החברה, נסע נובילה לארצות הברית לעבוד שם כיועץ לחברת גודייר, יצרנית צמיגים וגומי באקרון, אוהיו. הוא חזר לאיטליה ב-1923 והחל לבנות ספינת אוויר חדשה, ה-N-1. נוסף לכך, לפי הביוגרפיה שלו ולמאמרים רבים מספור, נלכד נובילה ברשת של תככים פוליטיים ומקצועיים עם מתחרים ומוציאי דיבה. מתנגדיו העיקריים היו, כפי הנראה, גנרל גטאנו ארטורו קרוקו, יצרו ספינות אוויר מתחרה, וגנרל איטלו באלבו, ראש המטה הכללי של חיל האוויר, שביקש לפתח את צי האוויר האיטלקי בספינה כבדה מן האוויר, ולא בספינות האוויר שנובילה עיצב.