stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרנהורסט (אוניית מערכה, 1936)
הפלישה לנורווגיה > מבצע "יונו" (Juno)

לקראת סוף חודש מאי היה ברור שבעלות הברית הפסידו את המערכה. הבריטים החלו לפנות את כוחותיהם בדרך הים במבצע alphabet (אלפבית) בין 5 ביוני ל-8 ביוני, והצי הגרמני נערך למבצע "יונו" כדי לפגוע בשיירות הפינוי. גנייזנאו הייתה אוניית הדגל של השייטת הגרמנית שנערכה למטרה זו, ויחד עמה היו בשייטת שרנהורסט, הסיירת הכבדה אדמירל היפר, ארבע משחתות וחמש אוניות סיוע. השייטת יצאה מקיל ב-4 ביוני, והגיעה סמוך לחופי צפון נורווגיה ב-8 ביוני. בדרכן הטביעו האוניות הגרמניות שלוש אוניות סוחר בריטיות, והניחו לאוניית בית חולים אחת לשוט לדרכה.
ב-8 ביוני אחר הצהריים זיהתה שרנהורסט עשן במזרח. הייתה זו נושאת המטוסים הבריטית אה"מ גלוריוס (Glorious), שהייתה מלווה בשתי משחתות. הכוח הבריטי הפליג בנפרד מהכוח הבריטי המרכזי שהיה מצפון לו; לא ברור מדוע התיר הפיקוד הבריטי לאונייה להפליג לבדה. מפקד השייטת הבריטית הורה לאחת המשחתות לבדוק את זהות האוניות הזרות, ומשהתקרבה פתחו האוניות הגרמניות באש. הכוח הבריטי לא היה מוכן כלל לקרב; נושאת המטוסים הפליגה במהירות נמוכה יחסית, כשרק חלק מדוודיה פועלים, ומטוסיה מאוחסנים מתחת לסיפון ולא מוכנים להמראה. בתוך שעה הטביעו האוניות הגרמניות את נושאת המטוסים ואת שתי המשחתות; 1,519 קצינים ומלחים, בהם אנשי צוות אוויר, טבעו בים, ורק 39 ניצלו על ידי אונייה נורווגית שאספה אותם מאוחר יותר.
אחת המשחתות הבריטיות הצליחה לירות טורפדו שפגע קשה בשרנהורסט. בדופנה נפער חור בגודל 6 על 14 מטרים, ולמעלה מ-2,500 טון מים חדרו לאונייה. 48 מלחים נהרגו, והאונייה נטתה על צידה ושקעה 3 מטרים במים.
מפקד השייטת הגרמנית, אדמירל וילהלם מרשל (Marschall) חשש מתגובה בריטית והורה לחזור לטרונדהיים. שרנהורסט הפגועה הצליחה להגיע לשם למחרת אחר הצהריים, ולהתחיל בתיקונים. מפציצים בריטיים תקפו אותה שם כמה פעמים, ללא תוצאות. גם בדרכה חזרה לגרמניה, לשם יצאה ב-20 ביוני, הותקפה שרנהורסט על ידי מטוסים בריטיים ואוניות שטח ניסו לפגוע בה, אך המודיעין הגרמני הצליח להתריע על כך בזמן וההתקפות נכשלו. גם גנייזנאו נפגעה קשות מטורפדו שנורה על ידי צוללת בריטית, ושתיהן נזקקו לתיקונים ארוכים, שנמשכו עד סוף שנת 1940.
שני הצדדים ראו בקרב כישלון. הבריטים איבדו נושאת מטוסים חיונית ושתי משחתות, ומספר רב של אנשי צוות אוויר שהיו נחוצים מאוד. מאידך, הגרמנים לא הצליחו למנוע את פינוי הכוחות הבריטיים ולא הצליחו לפגוע בכוחות הרבים שהתפנו משם. מפקד השייטת הגרמנית הודח מתפקידו; מטרתו הייתה לפגוע בשיירות ולא להסתבך בקרב עם אוניות מלחמה בריטיות, והוא חרג מתפקידו.
מבצע "ברלין"

מטרתן העיקרית של שרנהורסט וגניזנאו הייתה פשיטה על נתיבי הסחר הימי של בריטניה, במטרה לנתק אותה ממקורות האספקה והתגבורת שלה. לאחר שנורווגיה נכבשה יכול היה הצי הגרמני להחזיר אותן למשימה זו. בדצמבר 1940 החלו ההכנות ליציאתן לאוקיינוס האטלנטי. ב-28 בדצמבר נעשה ניסיון ראשון, אך סערה כבדה מנעה את יציאתן לים. ב-22 בינואר יצאו שוב שתי האוניות לים, למבצע "ברלין". על שתי האוניות פיקד אדמירל גינתר ליטיינס (Günther Lütjens). לכוח הגרמני ניתנה הוראה להימנע ממגע עם אוניות מלחמה בריטיות ולהתמקד בתקיפת אוניות סוחר. האוניות הגרמניות נצפו כאשר עברו במיצר בין האיים הדניים זילנד ופין. הצי הבריטי הפליג בכוח גדול (שלוש אוניות מערכה, שמונה סיירות ואחת עשרה משחתות) כדי ללכוד את האוניות הגרמניות. מפקד הצי הבריטי, אדמירל ג'ון טובי, סבר שהאוניות הגרמניות ינסו לפרוץ לאוקיינוס האטלנטי בין איי פארו לאיסלנד, ולכן הפליג לשם. שרנהורסט וגנייזנאו אכן פנו לנתיב זה, אך ב-28 בינואר הבחינו בסיירת בריטית שסיירה שם, ומיהרו לפנות לנתיב אחר. ב-5 בפברואר עברו האוניות הגרמניות דרך מצר דנמרק (Denmark Strait), בין איסלנד לגרינלנד ונכנסו לאוקיינוס האטלנטי.
השיירה הראשונה שאותה ניסו האוניות הגרמניות לתקוף הייתה HX-108, שהפליגה מקנדה לבריטניה. ה"אחיות" זיהו את השיירה ב-8 בפברואר, במרחק של 28 ק"מ מהן. הכוח הגרמני ניגש לתקיפה, אך משהתקרבו אל השיירה הסתבר שבין אוניות המלחמה המלוות הייתה אוניית המערכה הבריטית אה"מ ראמיליס. על פי הוראותיו, הורה ליטיינס לאוניות הגרמניות לנתק מגע. הוא חשש שהבריטים ידעו כעת ש"האחיות" נמצאות בים, אך בפועל הבריטים הבחינו רק באונייה אחת וטעו בזיהויה.
ב-22 בפברואר הוכיחו האוניות הגרמניות את כוחן. באותו יום יירטו שרנהורסט וגנייזנאו שיירה שהייתה בדרכה חזרה מבריטניה לארצות הברית, והטביעו חמש אוניות סוחר (בהן שתי מיכליות) בתפוסה של למעלה מ-25,000 טון.
ה"אחיות" המשיכו בדרכן, כשהן מתדלקות ממיכליות גרמניות שהמתינו להן. הן פעלו באזור שבו לא היה כיסוי אווירי בריטי, ולפיכך לא התגלו. הן המשיכו כעת דרומה, מתוך כוונה ליירט את השיירות הדרומיות, שהפליגו מבריטניה לגיברלטר ולפריטאון שבסיירה לאון. ב-6 במרץ הבחינו האוניות בשיירה נוספת, אך לאחר זמן קצר הסתבר שהשיירה מלווה, גם הפעם, באוניית מערכה. הפעם המדובר היה באוניית המערכה אה"מ מלאיה; למרות שהייתה זו אוניית מערכה מיושנת, שהושקה ב-1915, העדיפו האוניות הגרמניות שלא להיכנס עמה לקרב. אולם, במקום זאת הן הודיעו לצוללות גרמניות שהפליגו בסביבה על מיקומה של השיירה. בלילה שבין 8 ל-9 במרץ תקפו הצוללות U-124 ו-U-105 את השיירה, הטביעו 6 אוניות סוחר ופגעו קשות ב"מלאיה".
ב-16 במרץ תקפו האוניות הגרמניות שש עשרה אוניות סוחר בריטיות ואחרות, בתפוסה כוללת של למעלה מ-80,000 טון; האוניות הוטבעו או נלכדו. לאחר הצלחה זו פנו האוניות הגרמניות לברסט, בצרפת. המטרה הייתה לאפשר לאוניות תיקונים דרושים, אך גם ליצור הסחה שתאפשר לסיירות הכבדות אדמירל היפר ואדמירל שר לעבור גם הן לאוקיינוס. כמו כן, אוניית המערכה ביסמרק והסיירת הכבדה פרינץ אויגן היו אמורות לצאת בתוך כמה שבועות לגיחה לאוקיינוס האטלנטי, וה"אחיות" היו אמורות להמתין להן בצרפת. אדמירל ליטיינס עצמו היה אמור לפקד על ביסמרק ופרינץ אויגן. ב-22 במרץ נכנסו שתי ה"אחיות" לברסט, לאחר שהשלימו מסע בן יותר מחודשיים ולמעלה מ-17,800 מיל ימי (קרוב ל-33,000 ק"מ), בו הטביעו ולכדו, יחד ולחוד, 22 אוניות בתפוסה של למעלה מ-113,000 טון.
השהייה בברסט ומבצע "קרברוס"

הפיקוד הגרמני תכנן להשתמש בברסט כנקודת יציאה לאוניות הגרמניות, שתוכלנה להצטרף לאוניות אחרות בים. אולם, המרחק הקצר מברסט לבריטניה הפך את שתי האוניות ליעד קל יחסית למפציצי חיל האוויר המלכותי. שמונה ימים לאחר שהגיעו לברסט הופצצו האוניות בפעם הראשונה (30 במרץ 1941); עשרות גיחות הפצצה נערכו נגד שתי האוניות, אך רובן לא השיגו את מטרתן.
ב-1 ביוני נכנסה לנמל ברסט הסיירת הכבדה פרינץ אויגן, לאחר שתקלה במנועיה הכריחה אותה לפנות לנמל. שרנהורסט עצמה סבלה מבעיות במנועיה, והתיקונים ארכו עד חודש יולי. לאחר סיום התיקונים יצאה האונייה לניסויי ירי ומנוע ליד לה רושל; שם נפגעה בפעם הראשונה מחמש פצצות חודרות שריון שהוטלו מהאוויר ונזקקה לתיקונים נוספים, שנמשכו עד דצמבר 1941.
ב-27 במאי 1941 טובעה אוניית המערכה ביסמרק על ידי הצי הבריטי. היטלר החל לאבד את אמונו בצי הגרמני, מחד, ומאידך החל הפיקוד הגרמני לחשוש מפלישה בריטית צפויה לנורווגיה, שכדי להדוף אותה היה צורך בכוח ימי משמעותי באזור. מעבר לכך, היה ברור ששהייתן של האוניות בברסט מסכנת אותן יותר ויותר. בשל כל הסיבות הללו, הוחלט על החזרתן לגרמניה, במבצע "קרברוס".
הפיקוד הימי סבר שנתיב החזרה הרצוי צריך להיות דרך האוקיינוס האטלנטי ומצר דנמרק, אך היטלר העדיף חזרה מהירה דרך תעלת למאנש. היו בכך סיכונים רבים; בנתיב זה היו האוניות תחת כיסוי מכ"ם בריטי וחשופות לכוחות ים ואוויר בריטיים לכל אורך הדרך, וכן למוקשים ימיים רבים שהונחו על ידי הבריטים. אולם, היטלר עמד על שלו. אוניות שולות מוקשים נשלחו לפנות את הנתיב, ספינות טורפדו עמדו הכן לליווי האוניות, והלופטוואפה הקצה מספר רב של מטוסים להבטחת כיסוי אווירי.
בליל ה-11 בפברואר 1942 יצאו שלוש האוניות הגרמניות מברסט, בליווי שש משחתות. הבריטים הופתעו, ולא ידעו על יציאתן של האוניות לים עד שעברו כמה שעות. למרות שגם הבריטים העריכו שהגרמנים יעברו בתעלה ולא דרך מצר דנמרק, הם סברו שהגרמנים ינסו לחצות את הקטע הצר ביותר בתעלה (מצר דובר) בלילה, כדי להימנע מסיכון; בפועל העדיפו הגרמנים לצאת בלילה כדי להפתיע את הבריטים, ולחצות את המצר בשעות היום. התגובה הבריטית לא הייתה מתואמת, והגרמנים הצליחו להגיע לווילהמלסהאפן ב-13 בפברואר בשעות הבוקר. למרות שמטוסים וספינות בריטיות לא הצליחו לפגוע בהן, נפגעו שרנהורסט וגנייזנאו בדרכן ממוקשים. שתי האוניות עברו תיקונים ממושכים, עד תחילת 1943.
הבריטים ראו ביציאתן של ה"אחיות" מברסט כישלון חמור, אולם בפועל הוסר האיום שהיוו אוניות אלו על התעבורה באוקיינוס האטלנטי. בבריטניה נקרא המבצע "The Channel Dash" - "המאוץ בתעלה".
קרב כף הצפון והטבעתה של שרנהורסט

לאחר הטבעתה של ביסמרק סר חינו של הצי הגרמני בעיני היטלר. הוא היה מאוכזב יותר ויותר מאוניות השטח שלו, וכובד המשקל הלך ועבר לצוללות. אוניות השטח הכבדות הועברו לצפון, כנגד איום הפלישה לנורווגיה וכדי לפגוע בשיירות לברית המועצות.
גנייזנאו נפגעה קשות בהפצצה אווירית ב-26-27 בפברואר 1942, ולמעשה יצאה מהשירות. בפעם הראשונה, התפרק צמד ה"אחיות", ושרנהורסט נותרה לבדה. האונייה עברה תיקונים ושיפוצים רבים, ובתחילת 1943 הייתה מוכנה ליציאה צפונה, כדי להיות חלק משייטת שתאיים על השיירות, יחד עם אוניית המערכה טירפיץ. במרץ 1943 הגיעה שרנהורסט לאלטנפיורד, בצפון נורווגיה.
קרב כף הצפון והטבעתה של שרנהורסט > מבצע Sizilien

במהלך המלחמה ניסו הצדדים השונים להשתלט על האי סבאלברד (שפיצברגן) שמצפון לנורווגיה. עיקר חשיבותו של האי הייתה לצורך הקמת תחנות לחיזוי מזג האוויר. שני הצדדים הקימו תחנות חיזוי על האי. בניסיון להשמיד תחנת חיזוי שהוקמה על ידי בעלות הברית על האי, יצאה שייטת ובה טירפיץ ושרנהורסט, יחד עם תשע משחתות, כדי להפגיז את מתקני החוף של בעלות הברית ולחפות על נחיתתם של חיילים גרמניים באי. המבצע נקרא Sizilien (סיציליה), ונמשך מה-6 בספטמבר 1943 ועד 9 בו. השייטת הפגיזה את המתקנים על האי והנחיתה בו כוח חיילים, אך לאחר כמה ימים נסוגו החיילים והאוניות; מול העליונות הימית המוחלטת של בעלות הברית לא היו הגרמנים יכולים לתספק את הכוח שעל האי.
קרב כף הצפון והטבעתה של שרנהורסט > קרב כף הצפון

ב-25 בדצמבר 1943 יצאה שרנהורסט בדרכה צפונה, כדי ליירט שתי שיירות שהיו בדרכן אל ומברית המועצות. אל שרנהורסט נלוו חמש משחתות, והשייטת כולה הייתה בפיקוד קונטר-אדמירל אריך ביי. הבריטים, בפיקודו של אדמירל ברוס פרייזר, ציפו לשרנהורסט והעריכו שתצא לתקוף את השיירה. הליווי לשיירה שהפליגה לברית המועצות היה מורכב מאוניית מערכה אחת, אה"מ דיוק אוף יורק, סיירת קלה וארבע משחתות; ליווי השיירה השבה מברית המועצות כלל סיירת כבדה אחת, אה"מ נורפוק (Norfolk), שתי סיירות קלות ומספר משחתות. הבריטים ידעו על יציאתה של שרנהורסט גם מפיצוח שידורים גרמניים וגם מתצפיות של סוכנים שצפו על הנמל.
בחצות הלילה שבין 25 ל-26 בדצמבר התקרבו שתי השיירות לביירנייה. לקראת הבוקר הורה מפקד השייטת הגרמנית, אדמירל ביי, למשחתות להתפרס לצורך סריקת הים וחיפוש השיירה. ביצוע לקוי של הוראותיו גרם לכך שהמשחתות איבדו את הקשר עם שרנהורסט. ב-8:30 בבוקר גילו הסיירות הבריטיות את האונייה הגרמנית על מסכי המכ"ם שלהן; שרנהורסט לא הייתה מודעת לכך. כשעה לאחר מכן פתחו האוניות הבריטיות באש. הן השיגו כמה פגיעות באונייה הגרמנית: אחת מהן הייתה פגיעה קריטית במכ"ם של שרנהורסט. בלילה הארקטי ששרר איבדה האונייה הגרמנית את יכולתה להשיב אש יעילה. הגרמנים ניתקו מגע ופנו לדרום מזרח במהירות גבוהה; מאוחר יותר ניסתה שוב שרנהורסט לפנות צפונה כדי לתקוף שוב את השיירה, ושוב נהדפה על ידי המלוות הבריטיות. אחר הצהריים ניסתה שרנהורסט שוב לתקוף את השיירה. הפעם הצליחה אוניית המערכה הבריטית "דיוק אוף יורק" לסגור את הטווח, ובמטח השני של תותחיה הצליחה לשתק שניים מצריחי התותחים הראשיים של שרנהורסט. בשעה 18:00 כבר היו תותחיה הראשיים של האונייה הגרמנית משותקים; ב-18:20 נפגע אחד מהדוודים הראשיים, ומהירותה של שרנהורסט ירדה ל-10 קשר, דבר שאיפשר למשחתות הבריטיות להתקרב אליה ולירות טורפדו. למרות הנזק הכבד שספגה, המשיכה שרנהורסט לירות בכל התותחים שנותרו תקינים. ב-19:37 ירתה המשחתת ג'מאיקה מטח טורפדו קטלני, וכמה דקות לאחר מכן התהפכה שרנהורסט וטבעה. האוניות הבריטיות אספו מן המים 36 מלחים גרמניים (מתוך צוות של 1,968), אך לא התעכבו לאסוף יותר, מחשש להיפגע על ידי צוללות גרמניות.
מאוחר יותר באותו ערב אסף אדמירל פרייזר את קציניו על אוניית המערכה דיוק אוף יורק, ואמר להם: "רבותי, הקרב נגד שרנהורסט הסתיים בניצחוננו. אני מקווה, שאם מישהו מכם ייאלץ להוביל את אונייתו לקרב נגד יריב חזק בהרבה, כי אז יוכיח את האומץ והתעוזה שהוכיחה שרנהורסט הערב".
ב-3 באוקטובר 2000 נמצאו שרידיה של שרנהורסט על קרקעית הים, בעומק כ-300 מטרים, במרחק של כ-130 ק"מ מצפון-צפון מזרח לכף הצפון.
הערות שוליים

↑  במקורות שונים נקראת הסדרה "שרנהורסט".
↑  הסיווג "סיירת מערכה" היה הסיווג של הצי הבריטי במהלך המלחמה, למרות שלאחר המלחמה שינה הצי המלכותי את סיווג האונייה לאוניית מערכה. בצי הגרמני סווגה האונייה כ-Schlachtschiff, אוניית מערכה.
↑  Scharnhorst - Operational History
↑  מנועיה של שרנהורסט היו חזקים בכ-6,000 כ"ס לעומת גנייזנאו. ראו כאן להשוואה מלאה.
↑  Scharnhorst - The History - The Attack on the Northern Patrol
↑  במקור זה נאמר שהאונייה הבריטית הוטבעה בשעה 16:00, ואילו כאן מצוין שהשעה הייתה 20:00.
↑  ראו כאן.
↑  Scharnhorst - The History - Operation "Nordmark"
↑  ישנם חילוקי דעות בין המקורות מי מהאוניות הגרמניות נפגעה. כאן וכאן נאמר ששרנהורסט נפגעה; לעומת זאת, כאן וגם כאן נאמר שגנייזנאו היא זו שנפגעה. לפי איכותם של המקורות, נראה להעדיף את הגרסה שגנייזנאו היא זו שנפגעה.
↑  על שם האלה הרומית.
↑  באופן אירוני, על סיפון אונייה זו היו 1,600 שבויי מלחמה גרמניים שהובלו לשבי בבריטניה. ראו: http://www.bobhenneman.info/bhoj.htm.
↑  ראו כאן דיון מפורט בנושא.
↑  לתיאור מפורט מאוד של הקרב, ראו כאן וכאן.
↑  התאריך על פי אתר זה; בוויקיפדיה באנגלית התאריך הוא 3 בפברואר. ההבדל נובע כנראה מכך, שחציית המצר ארכה כיומיים (אורכו כ-480 ק"מ).
↑  Scharnhorst - The History - Operation "Berlin"
↑  על שם קרברוס, הכלב בעל שלושת הראשים מהמיתולוגיה היוונית.
↑  ראו: http://www.srh.noaa.gov/ohx/educate/atc/ww3.htm.
↑  אחד הסוכנים היה טורשטיין ראבי, שהתפרסם אחר כך כאחד מחברי הצוות ברפסודה קון-טיקי.
| אוניות המלחמה של הקריגסמרינה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| אוניות מערכה | ביסמרק • טירפיץ |  |
| סיירות מערכה | שרנהורסט • גנייזנאו |  |
| אוניות מערכה זוטא | אדמירל גרף שפה • דויטשלנד/ליצו • אדמירל שר |  |
| סיירות כבדות | אדמירל היפר • פרינץ אויגן  • בליכר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592479505171  GND: 4137727-8  LCCN: n79021358  NKC: kn20040316015  VIAF: 167651044   WorldCat (עם VIAF): 167651044 
אה"מ גלוריוס, שטובעה במבצע "יונו"
צילום אווירי של שרנהורסט, שנעשה על ידי חיל האוויר המלכותי בסביבות יולי 1942. שרנהורסט נמצאת ברבע הימני העליון של התמונה, מסומנת בחץ לבן.
אוניית המערכה הבריטית דיוק אוף יורק, בעת ליווי שיירה ארקטית
לוח הזיכרון ל"קרב הכף הצפוני" בנורדקאפ
תוכי מלכותי אוסטרלי

| תוכי מלכותי אוסטרלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
סוג:: אליסטרוס
מין:: תוכי מלכותי אוסטרלי
שם מדעי
 Alisterus scapularis ‏ליכטנשטיין, 1818
תחום תפוצה


תוכי מלכותי אוסטרלי (שם מדעי: Alisterus scapularis) הוא מין של תוכי ממשפחת התוכיים המצוי במזרח אוסטרליה. הוא מצוי מחצי האי כף יורק שבקווינסלנד ועד לדרך האוקיינוס הגדולה  שבויקטוריה. תוכי זה הוא אחד משלושת המינים מהסוג Alisterus הקרובים לרוסלה ולדררה.
תוכי זה בעל חד-צורתיות זוויגית ומגיע לאורך 43 ס"מ ולמשקל 195-285 גרם. תת-המין Alisterus scapularis minor הוא קטן יותר מתת-המין Alisterus scapularis scapularis. התוכי בעל נוצות בצבע אדום עז, גב כחול, נוצות כנפיים וזנב ירוקים-כהים ומקור ורוד עם קצה שחור. לחלק מהתוכים ישנן נוצות כתומות בזנבם כתוצאה ממחסור במלנין.
תוכי זה נפוץ ברחבי יערות לחים מצפון לדרום ולעיתים נמצא גם בביצות, ערבות לחות ואף בערים גדולות כמו קנברה וסידני בחלק מהפרברים. הוא ניזון בעזרת מקורו הרחב והקשיח מזרעים ופירות מהעצים או מאלה שנפלו לקרקע.
בדומה לתוכים אחרים הוא משמש חיית מחמד רגועה ובעלת יכולת לחקות קולות אחרים, אך לא קולות אנשים. עם זאת הם נחשבים למסורים למטפליהם. תוחלת החיים של תוכי זה בשבי יכולה להגיע ל-25 שנה.
תת-מינים

לתוכי זה יש 2 תת-מינים:
Alisterus scapularis minor
Alisterus scapularis scapularis
הערות שוליים

↑  תוכי מלכותי אוסטרלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549135605171
תהליכי ייצור מכני

ייצור מכני הוא שם כולל לתהליכי ייצור לצורך עיבוד חומרי גלם לחלקים המשמשים לבניית מוצרים ומערכות.
המוצרים מיוצרים מחומרי גלם שונים כגון מתכת, פלסטיק, עץ, גומי וזכוכית ותהליכי הייצור השונים מותאמים לדרישות התכנון של כל פריט. תהליכי הייצור מאפשרים לממש בתעשייה את הייצור וההרכבה של מערכות ומנגנונים כגון מטוסים, מכוניות, תכשיטים, כלי נשק ומכונות לייצור מזון. עם פיתוח טכנולוגיות חדשות הפך תהליך הייצור לממוחשב, יעיל, ונותן מענה לצרכינו בתחומים השונים.
היסטוריה

לעיבוד חומרי הגלם והתאמתם למוצר הנידרש, משקל רב בהיסטוריה האנושית, כשידע זה יצר אימפריות וגרם לקריסתן, וכן היווה גורם מכריע בהתהוותן של תרבויות.
בממצאים ארכאולוגיים התגלו כלים תכשיטים מטבעות כלי מלחמה ומוצרים לבית שיוצרו מחומרים שונים כגון עץ, אבן, עצם ומתכות.
בתקופת האבן ובתקופות קודמות יותר תהליכי הייצור היו מבוססים על חיתוך ועיצוב באמצעות כלים מהחומרים הקשים שהיו זמינים. ועם גילוי היכולת לניצול המתכות, הפכו המתכות השונות ובעיקר הברזל לשמש אמצעי לייצור כלים ומוצרים.
היסטוריה > אבני דרך עיקריות

גילוי חומרים מסגסגים ופיתוח סגסוגות אשר שיפרו את תכונות חומרי הגלם כגון, פחמן שהוסיף לברזל קושי חוזק, ולחומרים כגון זהב חוזק כדי שצורתם תישמר.
בייצור המתכות השתמשו בתנורים וכבשנים למתן הצורה הראשונית ואחר כך מתן צורה סופית באמצעות כלי ריקוע.
בשלב הבא השתמשו ביציקת חומרים מתכתיים לתוך תבניות, ניתן היה לקבל מוצרים מדויקים יותר. בתקופה זו החלו להשתמש בסגסוגות. פיתוח כבשנים ליציקת מתכת (תקופת הברונזה, תקופת הברזל)אפשר את העיבוד של המתכות.
עם גילוי תכונות החמצן עלה הנושא ונחקר במדעי הכימיה והמטלורגיה. ביסוס הידע הכימי אפשר את שכלול תהליכי הייצור ואת המטלורגיה לקביעת תכונות הסגסוגת והיכולת ליצור פלדה ומתכות שונות.
פיתוח כלי הפצירה המתכתית הראשונה פרץ דרך ויכולת לשיבוב מתכת בצורה עדינה וזהו הבסיס לעיבוד שבבי, שהוא עיבוד מתכת על ידי הסרת חומר.
אם בעבר המכונות שהאדם בנה התבססו על גלגלי עץ (כגון טחנת מים), פתוח יכולת יצירת שיניים ותהליכי הקשיית מתכת אפשרו יצירת גלגלי שיניים מתכתיים ויצירת מנגנונים מכניים ממתכת. עם יצירת התנועה הסיבובית נוצר הבסיס למכונות עיבוד שבבי כגון כרסומת ומחרטה ומשחזת.
מיכון-המהפכה התעשייתית, שהגורם המרכזי להתרחשותה הוא המצאת מנוע הקיטור, תרמה להפיכת תהליכי העבודה מתהליכים ידניים בעיקרם לשימוש במכונות. המהפכה התעשייתית השנייה, שכללה פיתוח מנוע הבעירה הפנימית והדיזל והתפתחות ההידראוליקה והפנאומטיקה ושכלול שיטות ריתוך, הובילו למיכון תחום עיבוד המתכת וליצירת שיטות ייצור חדשות שאפשרו לייצר חלקים מורכבים יותר, חזקים יותר בפחות זמן. המצאת ה-CNC וכניסת המחשוב לתחום ושיפור דיוק המכונות.
תהליכי יציקה ועיצוב בדפורמציה פלסטית

חישול - חישול במתכות, הוא תהליך עיצוב מתכת המבוצע על חומר מחומם בעזרת כלי צורתי. מכבשי החישול מפעילים לחץ הידראולי או מכני באמצעות מכה או לחיצה. לחץ החישול יכול להיות בין מאות טונות ועד 50000 טון. התהליך נפוץ בייצור חלקי מנועי מטוסים. תהליך החישול משפר את התכונות המכניות של המתכת על ידי שינוי מבנה החומר במהלך התהליך.
ערגול - בעיבוד מתכת, ערגול הוא תהליך ייצור בו עובר חומר גלם דרך זוג גלילים כדי להקטין את עובי החומר או לתת לו צורה עם פרופיל קבוע.
עיצוב פח בכבישה
יציקת חול - "יציקה" היא תהליך ייצור שבו יוצקים חומר גלם מותך, כגון מתכת או פלסטיק, לתוך תבנית בעלת צורה רצויה, שבה הוא מתמצק ומקבל את צורת חלל התבנית. כשהחומר מתמצק מוציאים אותו על ידי הסרת התבנית או שבירתה. חומרי היציקה הם בדרך כלל מתכות, זכוכית, תהליך היציקה משמש לרוב ליצירת צורות מורכבות שקשה לייצר אותן בשיטות אחרות כגון עיבוד שבבי
ייצור חלקים מחומרים מרוכבים

ייצור מחומרים מרוכבים ניתן להגדרה כשילוב מקרוסקופי של שני חומרים שונים או יותר, אשר קיימת התאמה בשטח הפנים שלהם. מכיוון שחומרים מרוכבים משמשים בעיקר ליישומים הנדסיים או מבניים, ניתן לצמצם את ההגדרה לחומרים המכילים משריינים כמו סיבים או חלקיקים, הנתמכים על ידי חומר מאגד - מטריצה. לדוגמה יריעות מסיבי גרפיט אפוקסי בשכבות רבות מודבקות בעזרת כלים צורתיים מיוחדים ויוצרים גוף הנדסי. המאפיין מוצר זה הוא חוזק גבוה עמידות בקורוזיה, משקל נמוך, ושקיפות למערכות מכ"ם. תכונות אלה הן המניע העיקרי לשימוש בחומר במערכות מוטסות כמו מטוסי נוסעים כמו בואינג 787 "הדרימליינר " או מטוסי קרב חדישים או מטוסים-ללא טייס מתקדמים שבנויים כבר ברובם מחומרים מרוכבים.
חומרים מרוכבים על בסיס סיבי זכוכית משמשים כיום במגוון עצום של יישומים כולל יישומים לא יקרים כמו סירות, מוצרי צריכה כגון רהיטים, חלקי מכוניות ורכבות, חלקי מטוסים, מוצרי בניין, גשרים ועוד.
ייצור חלקים בהדפסת תלת מימד

סטריאוליתוגרפיה (Stereolithography): שיטת ההדפסה המסחרית והוותיקה ביותר. נמצאת בשימוש משנות ה-90 המוקדמות. הבסיס לשיטה זו הוא נוזל מסוג פוטופולימר ההופך למוצק בחשיפה לאור. ב-SLA משתמשים בקרן לייזר או במקרן DLP כדי למצק את הנוזל שיכבה אחר שיכבה. מתקבל מודל מדויק מאוד ובעל פרטים ברורים, כאשר התוצאה יכולה להיות גם שקופה. עם זאת, התכונות המכניות של המודל אינן טובות. הוא קשה, שביר ומושפע לאורך זמן מתנאי הסביבה, כגון לחות, חום ואור. במקביל יש המשך פיתוח של שיטות הדפסה נוספות ופיתוח חמרי גלם, אשר מאפשרים לקבל מוצרים ללא מגבלות של תכונות מכניות.
ייצור חלקים בהדפסת תלת מימד > יישומים

בשנות האלפיים, ניתן לייצר איברים להשתלה בבני אדם, ובתעשיית המתכת יש אפשרות להדפיס חלקים או הרכבות המכילים סוגים שונים של מתכות. בתעשיית האלקטרוניקה יש כבר יישומים של הדפסת מעגלים כאשר המעגל מכיל כבר גם סוגי רכיבים פשוטים. בתעשיית המזון יש כבר אפשרות להדפסת סוגי מזון לשימוש בני אדם. ביישומים בתעשיית המתכת, החלק המיוצר עובר תהליכי עיבוד שבבי וטיפולים טרמיים כנדרש.
חומרים לכלי חיתוך

"מתכת קושיות", או בראשי תיבות מתק"ש, הוא חומר המשמש לייצור כלי חיתוך, המתק"ש מיוצר מתערובת אבקות מתכת כגון טונגסטן כחומר שוחק וקובלט כחומר מאחד. לאחר הכנת התערובת וכבישתה במכבש, ייצור המתק"ש מבוצע בתהליך סינטור שהוא "אפיית" הכלי בתנור ולסיום הייצור מבוצעת השחזה סופית. לשיפור התכונות המכניות של הכלי ולעמידתו בשחיקה ובמכות משתמשים בתהליכי ציפוי שונים עם חומרים כמו TIC טיטניום- קרבייד. הכלים המיוצרים יהיו מקדחים כרסומים וכו' כאשר כל גוף הכלי עשוי ממתק"ש. כלים רבים מבוססים על מחזיקי כלים אליהם מוצמדת בקצה לוחית שניתנת להחלפה לאחר שהתבלתה. בחלק מהכלים מוצמדת לוחית המתק"ש לכלי באמצעות הלחמה. "ישקר" היא חברה ישראלית בינלאומית לייצור מתק"ש וכלי חיתוך.
High-speed steel - "פלדה מהירה - פלדה זו מיוצרת מפלדת פחמן מסוגסגת בחומרים כגון טונגסטן, וונדיום הפלדה עוברת טיפול טרמי לקושי של 60 HRC, החומר נפוץ כבר עשרות שנים והוא עדיין בשימוש נרחב, כאשר כיום הכלים עוברים ציפויים לעמידה בשחיקה.
יהלום או "בורזון - חומרים מאוד קשים המשמשים לייצור אופני השחזה וכלי חיתוך לחריטה, כירסום ולתהליכים מיוחדים. היהלום נחשב לחומר בעל הקושי הגבוה ביותר בטבע. ולכן מסוגל לחתוך ולעבד חומרים קשים ביותר. לייצור כלי החיתוך משתמשים ביהלום טבעי ביהלום מלאכותי או בבורזון. היהלום מיוצר מגז פחמן בטמפרטורה ובלחץ גבוהים. לעומתו הבורזון מיוצר מהגז בורון ניטריד. ההבדל בין שני סוגי החומרים ניגזר מהשימושים בעיבוד שבבי. היהלום לא מתאים לעיבוד פלדות מאחר שבתהליך החיתוך יש ריאקציה בין הפחמן של הפלדה לפחמן של ביהלום. לכן בעיבוד פלדות משתמשים בבורזון. ובכל שאר החומרים ביהלום.
תופעות שלמות פני שטח בעיבוד מכני

בתהליכי עיבוד כמו חריטה כירסום השחזה ו-EDM יש סכנה להיווצרות סדקים בעת עיבוד החלקים. בעיבוד חומרים קשים סדקים אלה עלולים לגרום לשברי התעייפות ולכשל מערכות מכניות ותעופתיות. במחקרים רבים שפורסמו במסגרת תופעות שלמות פני שטח בעיבוד מכני יש הנחיות מפורטות לפרמטרים ולהנחיות העיבוד שיבטיחו את איכות החלקים המעובדים.
ראו גם

חוזק חומרים
עיבוד בהתפרקות חשמלית
הערות שוליים

↑  א' ברוכמן, טכנולוגיה של ייצור, תל אביב: אורט ישראל, 1983
↑  פרופ' ישעיהו ירניצקי, מדריך לעיבודים שבביים, חיפה: מכלול, 1989
↑  Forging | technology, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  rolling
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4123984-2 
תיאור משחזת צילינדרית
ביצוע לפינג על מכונת לפינג
כלי חיטוט broaching
חיתוך cnc של פח בעזרת קרן לייזר
כרסומת מבוקרת מחשב
מכונת קידוח עמוק לייצור חלקים כמו קנה רובה
מכונת CNC לניקוב פחים
תהליך חיתוך בסילון מים בלחץ של 60,000 psi
תהליך החישול מבוצע במכבש בטמפרטורה גבוהה
תיאור תהליך העירגול
תוכי כתום-בטן

| תוכי כתום-בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דרראים
סוג:: תוכי עשב
מין:: תוכי כתום-בטן
שם מדעי
 Neophema chrysogaster ‏לאת'אם, 1790

תוכי כתום-בטן (שם מדעי: Neophema chrysogaster) הוא מין של תוכי ממשפחת הדרראים החי באוסטרליה ומצוי בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
מאפיינים

אורכו של תוכי זה 20 ס"מ, והוא בעל גוף ירוק בהיר עם חזה גדול צהוב, כנפיים ירוקות כהות עם צבע כחול וראש ירוק בעל כתם כחול על מצחו. המקור קטן ואפור ומתחת לבטן כתם כתום שנתן למין את שמו. תוכי זה מזכיר במראהו את התוכון אך שייך לסוג אחר.
תוכים אלה עפים בלהקות קטנות לאורך הערבות ולאורך החופים האוסטרליים, ומחפשים זרעים ומיני עשבים, עשבי ים ואצות קלפ למאכל. הם מקננים  בחורי עצים. גודל התטולה הוא 4-5 ביצים.
תוכים אלה נפוצו בעבר בהמונים ברחבי דרום-מזרח אוסטרליה, אך מספרם הידלדל מאוד בטבע עקב מספר סיבות: הרחבת החקלאות, כריתת יערות ופגיעה בחופים; הבאת מיני יונקים טורפים הניזונים מהתוכים ומביציהם; הבאת עופות פולשים, כמו זרזירים וגבתונים, המתחרים עם התוכים על מזון ואתרי קינון; הפצת מחלות חדשות.
נכון ל-2018 מספרם של התוכים האלה הוא כ-50 פרטים בוגרים בטבע, ועוד כ-300 בשבי ובמיזמי רבייה.
הערות שוליים

↑  תוכי כתום-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407394905171  LCCN: sh2017004189