stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריון
מאפיינים מוזיקליים > מוזיקה לקריון

מנעד הקריון תלוי במחירו. מאחר שעלות יצור פעמונים רבים בגדלים שונה היא רבה, מחירם של קריונים רבי פעמונים הוא גבוה ביותר. מסיבה זו מספר הקריונים ברחבי העולם מועט, והמוזיקה הנכתבת להם מועטה. ניתן להתאים מוזיקה לקריונים, אולם יש להתייחס למנעד המוגבל של צלילי הקריון.
המוזיקה לקריון נכתבת על שתי חמשות - התווים הנכתבים במפתח פה מסמלים את הצלילים המבוצעים באמצעות הרגלים (לחיצה על הדוושות), ואילו תווים הנכתבים בטרבל מסמלים את הצלילים המבוצעות באמצעות הידיים (לחיצה על המוטות).
בשל עוצמת צלילי הפעמון כמעט בלתי אפשרי ליצור יצירות קונצרטיות המשלבות בין הקריון לכלים אחרים, למעט יצירות מוזיקה אלקטרונית הניתנות להגברה רבה ולהתאמה לעוצמת צלילי הקריון.
מאפיינים מוזיקליים > הקלטת יצירות קריון

בשל עוצמת הצלילים של הקריון וצורתו הפיזית, הקלטת יצירות קריון היא קשה ביותר. יש לסדר את מכשירי ההקלטה באופן מיטבי כך שצלילי הפעמונים יקלטו בהם מבלי להפריע אחד לשני, ותוך התחשבות בהדים מהמבנה בו מצוי הקריון, דבר האפשרי רק באמצעות ניסויים וטעיות רבים.
קריונים ברחבי העולם

ריכוז הקריונים הגבוה ביותר נמצא בארצות השפלה.
| אזור | שטח (בקמ"ר) | מספר קריונים | ריכוז ל-1,000 קמ"ר |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| הולנד | 41,526 | 182 | 4.383 |  |
| בלגיה | 30,528 | 89 | 2.915 |  |
| בריסל | 161 | 2 | 12.422 |  |
| פלנדריה | 13,522 | 64 | 4.733 |  |
| ולוניה | 16,844 | 23 | 1.365 |  |
| נור, צרפת | 5,743 | 15 | 2.612 |  |
| קוט-ד'אור, צרפת | 8,763 | 5 | 0.571 |  |
לצורכי השוואה:
| ארצות הברית | 9,631,420 | 164 | 0.017 |  |
| אוסטרליה | 7,741,220 | 2 | 0.0003 |  |
| ישראל | 22,072 | 1 | 0.0453 |  |
בישראל יש קריון במגדל ימק"א ירושלים.
בתי ספר לנגינה בקריון

בתי ספר לנגינה בקריון מצויים בהולנד ובמכלן שבבלגיה. כמו כן ניתן ללמוד נגינה בקריון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי; באוניברסיטת מישיגן באן ארבור שבמדינת מישיגן (בה נמצאים שניים מתוך 27 הקריונים הקונצרטיים הקיימים ברחבי העולם); באוניברסיטת פלורידה; באוניברסיטת דנוור; ובאוניברסיטת מדינת מיזורי.
קרוליין הרקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בת 58 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  אנתוני קאלף 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרוליין הרקר (באנגלית: Caroline Harker; נולדה ב-1966) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה

הרקר היא בתם של השחקנים פולי אדמס וריצ'רד אוונס, ואחותה של השחקנית סוזאנה הרקר.
היא מוכרת מתפקידים כמו סיליה במיני סדרה "מידלמארץ'" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט, ובתפקיד השוטרת (ואחר כך סמלת בילוש) הייזל וולאס בסדרת המשטרה " A Touch of Frost" של רשת ITV ששודרה בשנים 1992 ועד 2003.
עוד שיחקה הרקר בשנת 2012 בארבעה פרקים באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
בעיבוד של מייק קני לספר "ילדי המסילה" בבימויו של דמיאן קרודן גילמה הרקר את דמות ה'אמא', בהצגה שהועלתה בתחנת הרכבת הבינלאומית ווטרלו (אנ').
ביוגרפיה > חיים אישיים

הרקר נשואה לשחקן אנתוני קאלף.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | חדר מיון | Casualty | הלן ברדלי / טסה | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 1992–2003 |  | A Touch of Frost | הייזל וואלס | סדרת טלוויזיה (11 פרקים) |
| 1993 |  | Riders | טורי לוול | סרט טלוויזיה |
| 1994 | טירופו של המלך ג'ורג' | The Madness of King George | גברת פיצהרברט |  |
| 1994 | מידלמארץ' | Middlemarch | סיליה ברוק | מיני-סדרה |
| 1994 |  | Honey for Tea | לוסי קורטני | סדרת טלוויזיה (7 פרקים) |
| 1997 |  | Holding On | ויקי | סדרת טלוויזיה (8 פרקים) |
| 1997–1998 |  | Keeping Mum | ונדי | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 1999 |  | Een vrouw van het noorden | שארלוט |  |
| 2002 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | טמזין פרוקטור | בפרק "Market For Murder" |
| 2003 | המלחמה של פויל | Foyle's War | ג'יין הרדימן | בפרק "The Funk Hole" |
| 2004 |  | Auf Wiedersehen, Pet | פרו סקוט-ג'ונס | סדרת טלוויזיה (5 פרקים) |
| 2004 |  | Murder in Suburbia | טסה נות'אובר | בפרק "Sanctuary" |
| 2007 | ליידי גודייבה | Lady Godiva: Back in the Saddle | קתרין אוסבורן |  |
| 2007 |  | The Man Who Lost His Head | פיונה הריסון | סרט טלוויזיה |
| 2011 | תחבולות חדשות | New Tricks | טביתה הול-צ'למרס | בפרק "Tiger Tiger" |
| 2012 | קורוניישן סטריט | Coronation Street | אלישה דוונפורט | סדרת טלוויזיה (4 פרקים) |
| 2021 | יום האם | Mothering Sunday | סילביה הובדיי | סרט קולנוע |
הערות שוליים

↑  IMDb database
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2009118122  VIAF: 96803653   WorldCat (עם VIAF): 96803653
קריסת המרכז המסחרי בריגה (2013)

| --- | --- |

 תאריך:  21 בנובמבר 2013 
 מיקום:  Zolitūde 
 קואורדינטות:  56°56′38″N 24°01′03″E﻿ / ﻿56.943888888889°N 24.0175°E﻿ / 56.943888888889; 24.0175
 הרוגים:  54 
 פצועים:  55 
  (למפת ריגה מוגדלת) יורמלה מרופה בביטה קיקבה סלספילס סטופיני גרקלנה אדז'י צרניקבהקריסת המרכז המסחרי בריגה(למפת ריגה רגילה) יורמלה מרופה בביטה קיקבה סלספילס סטופיני גרקלנה אדז'י צרניקבהקריסת המרכז המסחרי בריגה
 
קריסת המרכז המסחרי בריגה בשנת 2013 הוא אסון המוני שהתרחש בעיר ריגה בשנת 2013, והוביל למותם של עשרות ולהתפטרותו של ראש ממשלת לטביה.
פרטי האירוע

ב-21 בנובמבר 2013, בשעה 17:41 (לפי השעון המקומי) קרס גג בנין מרכז מסחרי במערב ריגה, בירת לטביה. באסון נהרגו 54 בני אדם, מתוכם שלשה עובדי כוחות ההצלה. 55 נוספים נפצעו, ונזקקו לטיפול רפואי. זהו האסון החמור ביותר שאירע בלטביה, מאז טביעת האונייה "מייקובסקי" בשנת 1950.
לאחר האסון טען נשיא לטביה אנדריס ברזינש כי שחיתות שלטונית היא שאפשרה את כשלי הבנייה בפרויקט, וכי על האחראים ליתן את הדין. האשמות הובילו בסופו של דבר להתפטרותו של ראש ממשלת לטביה, ואלדיס דומברובסקיס, שבוע מאוחר יותר.
הבניין

המרכז המסחרי הושלם בנובמבר 2011 וזכה לשבחים רבים, הבניין אף זכה בתואר "בנין השנה" של שנת 2011 בלטביה. עלות הבניה עמדה על 1.4 מיליון אירו ושטח הבניין עמד על 4,750 מ"ר. הבניין נבנה עם גג ירוק שרק חלק ממנו נבנה, כשבתכנון נועד גג הבניין להיות מכוסה בשכבה של כ-30 ס"מ אדמה. גג הבניין לאחר השלמת כיסויו באדמה היה אמור לשמש כחצר עבור בנין מגורים סמוך שנבנה כחלק מן הפרויקט.
הפרויקט כולו נבנה על ידי חברה בבעלות אנשי עסקים ויזמים ליטאיים. עם זאת, בשעת הקריסה היה המרכז המסחרי בבעלות חלקית של חברה מקומית, אולם העבודות על הגג שגרמו ככל הנראה לקריסה נעשו על ידי יזמי הבניין המקוריים. אולם בעלי החברה סירבו להכיר באחריותם ולהתפטר מניהולה, דבר שעורר זעם בקרב תושבים רבים.
הערות שוליים

↑  http://rt.com/news/riga-mall-collapse-latvia-118/
↑  http://rus.delfi.lv/news/daily/latvia/prezident-tragediya-v-maxima-massovoe-ubijstvo.d?id=43841544
↑  http://www.tvnet.lv/zinas/latvija/487961-valdis_dombrovskis_pazino_par_atkapsanos_no_amata
↑  http://www.tvnet.lv/zinas/latvija/488207-maxima_latvija_vaditajs_jasinsks_atlaists_no_amata
ראדומיר

ערך זה עוסק בעיר בבולגריה. אם התכוונתם למרשל סרבי, ראו .
ראדומיר (בבולגרית: Радомир) היא עיר במערב בולגריה, השנייה בגודלה מבחינת כמות אוכלוסין במחוז פרניק, השוכנת 13 ק"מ מבירת המחוז פרניק ו-33 קילומטרים דרומית מערבית לבירה סופיה.
היסטוריה > תולדות היישוב

היישוב מוזכר לראשונה בשמו המודרני בתעודות עות'מאנית מ-1488 ואוזכר ככפר בשם אוראדמור בראשית המאה ה-15. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הפך היישוב חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמה הארמייה הבולגרית ה-1 בפיקודו של סטפן נרזוב בחזית המקדונית, תחת פיקוד גרמני כולל על החזית. ב-17 בספטמבר 1918 הבקיעו כוחות סרבים וצרפתים את קווי הבולגרים בקרב דוברו פולה במקדוניה. האוגדות השנייה והשלישית של הצבא הבולגרי, אשר היו מסופחות לארמייה ה-11 הגרמנית קרסו ויחידות מתוכן נטשו את החזית ונסוגו לראדומיר הסמוכה לגבול הסרבי.
בראדומיר הכריזו החיילים על מרד כנגד המלך פרדיננד הראשון ועל הקמת "הרפובליקה של ראדומיר" בראשות ראיקו דאסקלוב ממנהיגי מפלגת האיכרים. הכוחות נעו אל עבר הבירה סופיה, שם נתקלו ביחידות צבא גרמניות ובצוערי האקדמיה הצבאית הבולגרית, אשר עשרות מהם נפלו בקרב על הגנת המלוכה, תוך שהם מצליחים לבלום את המורדים. אירועים אילו הולידו תגובת שרשרת שהובילה לכניעת הממלכה,.
היסטוריה > כישלון גירוש יהודי "בולגריה הישנה"

ממלכת בולגריה הייתה בעלת בריתה של גרמניה הנאצית במרבית שלבי מלחמת העולם השנייה. ב-22 בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב ראש הקומיסריון לשאלות יהודיות, הסכם בשם ממלכת בולגריה עם תיאודור דנקר בשם גרמניה הנאצית על העברתם של 20,000 יהודים המצויים בחזקת הבולגרים לידי הגרמנים בשטחי פולין. הוחלט להקים 3 מחנות מעצר מרכזיים, האחד בראדומיר והאחרים בדופניצה ובלגואבגרד. מחנה ראדומיר יועד לכליאת 3,000 מגורשים מקרב יהודי "בולגריה הישנה", מהערים סופיה, קיוסטנדיל וסמוקוב, אשר גירושם תוכנן להתחיל ב-10 במרץ. המחנות בדופניצה ובלגואבגרד יועדו לכליאת מגורשי תראקיה היוונית. תוכנית גירוש יהודי "בולגריה הישנה" לא יצאה אל הפועל בשל מאבקם של פוליטיקאים ואנשי כנסייה, שהביאו לביטול צו הגירוש.
כלכלה ותחבורה

בשטח הרשות המקומית קיימים מפעלים לעיבוד מתכות וייצור חלקי מכונות, לתרופות ומוצרי קוסמטיקה ומפעלי טקסטיל. בראשית המאה ה-21 ממצבת עצמה העיר גם כיעד תיירותי ובשטח הרשות המקומית קיים בית מלון ומספר בתי הארחה. בראדומיר מבקרים 10,244 תיירים בממוצע לשנה. בשטח הרשות המקומית 244 עסקים פעילים, מרביתם בגודל בינוני-קטן. 56% מכוח העבודה הם שכירים המועסקים במגזר הפרטי. 20.3% מכוח העבודה מועסקים במגזר החקלאות, 21.7% במגזר התעשייה ו-12% במגזר השירותים. העיר מקושרת באמצעות כביש מהיר ומסילת רכבת לבירה סופיה וכן לעורקי התחבורה מספר 4 ו-8 של נתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
דמוגרפיה

אוכלוסיית ראדומיר מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה. 6.2% מהאוכלוסייה הם בעלי השכלה על תיכונית. מרבית אוכלוסיית העיר ממוצא בולגרי ומיעוטה צוענים.
הערות שוליים

↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 26.
↑  אלברט רומנו, יהדות בולגריה, בתוך אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 359-358.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמודים 72-71.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמודים 100-99.
↑  העיר ראדומיר-סקירה כלכלית, באתר הרשות המקומית ראדומיר (בבולגרית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567391405171  LCCN: n90699614  NKC: ge874238  VIAF: 124467597   WorldCat (עם VIAF): 124467597
ראדומסק

ראדומסק (בפולנית: Radomsko, ביידיש: ראַדאָמסק) היא עיירה בדרום פולין. היא יושבת על גדות הנהר ראדומקה, 190 קילומטר דרום-מערבית לבירה ורשה ו-90 קילומטר דרומית לעיר לודז'.
יהודים ברדומסק

בשנת 1643 אסר המלך הפולני ולדיסלב IV על יהודים להתגורר בעיר. היהודים התיישבו בכפר שכן בשם Bugaj. כמו בערים אחרות, הם עסקו במסחר בעיר, אבל בערב היו צריכים לעזוב אותה. בראשית המאה ה-19, אוחד הכפר עם העיר, אך יהודים המשיכו לגור רק בשטחי הכפר לשעבר. בשנת 1827 הגיע מספר התושבים בעיר לכאלף ושמונה מאות, מתוכם שלוש מאות ושבעים יהודים. האיסור לישיבת יהודים נשאר בתוקף עד לשנת 1862, אז החלו יהודים להתיישב גם בחלקי העיר האחרים. אוכלוסיית היהודים מנתה מעל 5,000 איש (41% מהתושבים) בשנת 1897.
בשנת 1921 היו ברדומסקו 18,732 תושבים, 7,774 מהם יהודים. בבחירות למועצת העיר בדצמבר 1927 נבחרו 8 יהודים מתוך 24 חברי מועצה.
בגלל היערות הרבים בסביבת העיר, התפרנסו רבים מהתושבים ובכללם היהודים מתעשיית רהיטים ומוצרי עץ.
בהיסטוריה היהודית נודעה העיר בשל חסידות ראדומסק.
אחת המשפחות היהודיות המפורסמות בעיר הייתה משפחת גרינשפן. הוריו של הרשל גרינשפן היו ילידי העיר.
הקהילה היהודית בשואה

רדומסקו הופצצה מהאוויר כבר ב-1 בספטמבר 1939, הגרמנים נכנסו לעיר ב-3 בספטמבר.
ב-12 בספטמבר 1939 אספו הנאצים את הגברים היהודים בכיכר השוק. הם אולצו, תוך הכאות בשוטים, לכסות בידיהם תעלות שנחפרו קודם המלחמה כהגנה בפני טנקים גרמניים. הגרמנים השכיבו את היהודים במשך שעות בכיכר תוך איום לירות במי שיזוז. מאוחר יותר, הובלו היהודים לנחל רדומקה והוכרחו לייצר בגופם גשר בעוד אחרים צועדים על "הגשר החי" מגדה לגדה. מקצת היהודים הוכנסו לדוודי מים והושארו שם עד שלא יכלו לנשום.
בשני מקרים, בספטמבר ובנובמבר, נדרשו היהודים לשלם כופר לאחר שכמה מנכבדי הקהילה נתפסו כבני ערובה.
גטו רדומסקו היה השני שהוקם בפולין. ב-20 בדצמבר 1939 הודיעו הגרמנים כי תוך יום אחד נדרשים היהודים להיכנס לתוכו. בהמשך קלט הגטו גם פליטים מלודז וישובים אחרים ברכבות. הפליטים הוסעו מספר ימים ללא מזון והגיעו באפיסת כוחות לתחנת הרכבת ברדומסקו. אנשי היודנראט היו צריכים להוריד אותם על כפיים מהרכבות ולסחוב אותם לגטו.
ב-12 בנובמבר 1939 נצטווה יו"ר הקהילה, משה ברגר, להקים יודנראט. במאי 1941 החליף אותו ויקטור גוטשטט בתפקיד היו"ר. אנשי היודנראט הקימו בין היתר מטבח ציבורי. בגטו הוקם גם, בתמיכת היודנראט, בית יתומים ובו כשישים ילדים בני 3-6.
תושבי הגטו סבלו התעללויות, עבודות כפייה ומשלוחים לאושוויץ ולמחנות כפייה. בגטו רדומסקו התרחשו 2 אקציות: הראשונה ב-9-12 באוקטובר 1942. האקציה כללה כ-10,000 מיהודי הגטו וכן 4000 יהודים שהגיעו באותם ימים מפשדבוז' ופלאוונו. הם נשלחו ברכבות לטרבלינקה. בגטו נותרו 321 יהודים, בכללם 7 מאנשי היודנראט, אנשי המשטרה היהודית, 8 רופאים ורופאי שיניים וכן בעלי מקצוע שונים. בחודשים לאחר מכן, רוכזו בגטו יהודים מכפרים ועיירות בסביבות העיר. ב-6 בינואר 1943, נשלחו כ-4,500 יהודים לטרבלינקה. בתום האקציה השנייה, החלו הגרמנים ועוזריהם לצוד יהודים שהסתתרו בגטו. מאות מהם נרצחו ונקברו בבית הקברות היהודי.
ערים תאומות

ישראל קריית ביאליק, ישראל
ראו גם

נערה בגיטו - יומן מתקופת השואה
הערות שוליים

↑  ספר יזכור ע. 233
↑  ספר יזכור קהילת רדומסק, עמוד 292
↑  האירוע הראשון מובא בעדותו של מיכאל שטיינלאוף, מס. פריט יד ושם 3548853, (02-605) מתאריך 16/10/57 (המקור בגרמנית), עמוד 5; השני מתועד בספר יזכור קהילת רדומסק, עמוד 293
↑  ספר יזכור עמודים 295-6
↑  ויקטור גוטשטט, באתר geni
↑  ספר יזכור, עמוד 294; יעקב קורץ, ספר עדות, עמוד 184
↑  ספר יזכור, עמוד 298
↑  ספר יזכור, עמוד 299
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532992705171  BnF: cb15524362g (data)  GND: 4544757-3  LCCN: n92122019  MusicBrainz: f23170a9-32b2-4f92-b3b1-5b4ae66b61a4  NKC: ge1018909  SUDOC: 175920095  VIAF: 142042729   WorldCat (עם VIAF): 142042729 
בית הקברות היהודי בראדומסק. 2016
אנדרטה לזכר יהודי ראדומסק שנספו בשואה, בבית הקברות נחלת יצחק
קבר אחים לנספי השואה בראדומסק. בית הקברות היהודי בראדומסק, 2016
ראש ממשלת סלובקיה

ראש ממשלת הרפובליקה הסלובקית (בסלובקית: Predseda vlády Slovenskej republiky) הוא ראש הממשלה בסלובקיה. באופן רשמי מדובר בתפקיד החוקתי השלישי בדרגתו (אחרי הנשיא ויו"ר הפרלמנט), אך בפועל מדובר בתפקיד הפוליטי המוביל במדינה. מאז עצמאותה של סלובקיה בשנת 1993, כיהנו 9 פוליטיקאים כראשי הממשלה. כיום נושא בתפקיד הפוליטיקאי רוברט פיצו.
היסטוריה

משרד ראש הממשלה הצ'כוסלובקי נוסד בשנת 1969 על ידי שינוי החוקה של הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית במהלך מאבקים על השליטה הסובייטית במדינה, תקופה שנקראה לימים האביב של פראג. עם עצמאותה של סלובקיה בשנת 1993 נוסד משרד ראש הממשלה הסלובקי ומאז כיהנו בו 9 ראשי ממשלה.
מכיוון שסלובקיה היא דמוקרטיה פרלמנטרית, ראש הממשלה אחראי גם על עבודה הפרלמנט הסלובקי. החוקה הסלובקית קובעת על ראש הממשלה זקוק לאמון הפרלמנט במשך כל כהונתו. כשראש ממשלה מאבד את אמון הפרלמנט, על הנשיא לפטר את ראש הממשלה ולמנות ראש ממשלה חדש או להשאירו עם סמכויות מוגבלות עד להחלטה על ראש ממשלה חדש. בנוסף, לא ראש הממשלה ממנה את שרי ממשלתו אלא הנשיא, אם כי מדובר בצעד די רשמי וראש הממשלה הוא זה שבפועל ממליץ לנשיא את מי למנות.
רשימת ראשי הממשלה

| מס' | תמונה | שם   (שנות חיים) | תחילת כהונה | סיום כהונה | משך הכהונה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | ולדימיר מצ'יאר (1942–) | 1 בינואר 1993 | 15 במרץ 1994 | שנה אחת ו-73 ימים | מפלגת העם (אנ') |
| 2 |  | יוזף מורבצ'יק (אנ') (1945–) | 15 במרץ 1994 | 13 בדצמבר 1994 | 273 ימים | האיחוד הדמוקרטי (אנ') |
| (1) |  | ולדימיר מצ'יאר (1942–) | 13 בדצמבר 1994 | 30 באוקטובר 1998 | 3 שנים ו-321 ימים | מפלגת העם (אנ') |
| 3 |  | מיקולאש דז'ורינדה (אנ') (1955–) | 30 באוקטובר 1998 | 4 ביולי 2006 | 7 שנים ו-247 ימים | האיחוד הדמוקרטי-נוצרי (אנ') |
| 4 |  | רוברט פיצו (1964–) | 4 ביולי 2006 | 8 ביולי 2008 | 4 שנים ו-4 ימים | סוציאל-דמוקרטי (אנ') |
| 5 |  | איווטה רדיצ'ובה (1956–) | 8 ביולי 2008 | 4 באפריל 2012 | שנה אחת ו-271 ימים | האיחוד הדמוקרטי-נוצרי (אנ') |
| (4) |  | רוברט פיצו (1964–) | 4 באפריל 2012 | 22 במרץ 2018 | 5 שנים ו-352 ימים | סוציאל-דמוקרטי (אנ') |
| 6 |  | פטר פלגריני (1975–) | 22 במרץ 2018 | 21 במרץ 2020 | שנתיים | סוציאל-דמוקרטי (אנ') |
| 7 |  | איגור מטוביץ' (1973–) | 21 במרץ 2020 | 1 באפריל 2021 | שנה אחת ו-11 ימים | אנשים פשוטים (אנ') |
| 8 |  | אדוארד הגר (1976–) | 1 באפריל 2021 | 15 במאי 2023 | שנתיים ו-44 ימים | אנשים פשוטים (אנ') |
| 9 |  | לודוויט אודור (אנ') (1976–) | 15 במאי 2023 | 25 באוקטובר 2023 | 163 ימים | עצמאי |
| (4) |  | רוברט פיצו (1964–) | 25 באוקטובר 2023 | מכהן |  | סוציאל-דמוקרטי (אנ') |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 137156563697723242849   WorldCat (עם VIAF): 137156563697723242849
קשה להיות חרק!

קשה להיות חרק! (באנגלית: !It's Tough to be a Bug) הוא סרט תלת־ממדי שאורכו 9 דקות, המבוסס על הסרט של אולפני פיקסאר "באג לייף".
הסרט משתמש בפעלולי תאורה, אודיו אנימטרוניקס ופעלולי קולות וריחות הנותנים לקהל הצופה בסרט את ההרגשה איך העולם נראה מנקודת מבט של חרק.
גיבור הסרט הוא פליק - גיבור הסרט "באג לייף".
המתקן מצוי במרכז עץ החיים בפארק השעשועים ממלכת החיות של דיסני בדיסניוורלד שבאורלנדו, פלורידה. המתקן נפתח לקהל ב-22 באפריל 1998 - שבעה חודשים לפני שהסרט באג לייף יצא לאקרנים. מתקן זהה מצוי גם בפארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני באתר הנופש דיסנילנד שבקליפורניה - מתקן זה נפתח לקהל ב-8 בפברואר 2001.
הסרט הופק על ידי אולפני רית'ם אנד יוז ולא על ידי אולפני פיקסאר.
שיר הנושא

שיר הנושא של הסרט הופץ על גבי ה-CD "מוזיקה מההרפתקה הקליפורנית של דיסני" משנת 2001.
קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל

קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל (בגרמנית: Karl I. von Braunschweig-Wolfenbüttel;‏ 1 באוגוסט 1713 - 26 במרץ 1780), היה דוכס בראונשווייג-וולפנביטל בין השנים 1735–1780.
ביוגרפיה

קרל נולד בבראונשווייג ב-1 באוגוסט 1713 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן. בצעירותו שירת קרל בצבא האימפריה הרומית הקדושה, ולחם בשורותיו במלחמת הירושה הפולנית. ב-2 ביולי 1733 התחתן קרל עם פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת הנובר, כמה שבועות לאחר שאחותו אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל-בפרן התחתנה עם פרידריך, נסיך הכתר הפרוסי.
בשנת 1735 מת פרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, וקרל עלה לשלטון במקומו, תוך שהוא ממשיך לשרת בצבא הקיסרי. קרל העביר רפורמות מקיפות בדוכסות, ועם הזמן התחיל בניתוק קשריו עם בית הבסבורג, ובשנת 1750 אף ויתר על תפקידו כמפקד רגימנט בצבא ההבסבורגי. במהלך מלחמת שבע השנים תמך קרל בפרוסיה, מה שהביא לתוצאות הרסניות לדוכסות.
בעקבות פעולותיו להעברת רפורמות בדוכסות הידרדר מצבה הפיננסי של הדוכסות, ומשום כך מינה קרל בשנת 1773 את בנו קרל וילהלם פרדיננד לעוצר הדוכסות. ב-26 במרץ 1780 מת קרל, ובנו קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-2 ביולי 1733 התחתן קרל עם פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת הנובר, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל (1735–1806)
גאורג פרנץ (1736–1737)
סופיה קרולינה, נסיכת בראונשווייג-וולפנביטל (1737–1817), התחתנה עם פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-ביירוית
כריסטיאן לודוויג (1738–1742)
אנה אמליה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (1739–1807), התחתנה עם ארנסט אוגוסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך
פרידריך אוגוסט, נסיך בראונשווייג-וולפנביטל (1740–1805)
אלברכט היינריך (1742–1761)
לואיזה (1743–1744)
וילהלם אדולף (1745–1770)
אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, נסיכת הכתר של פרוסיה (1746–1810), התחתנה עם פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה
פרדריקה (1748–1758)
אוגוסטה דורותיאה (1749–1810)
לאופולד, נסיך בראונשווייג-וולפנביטל (1752–1785)
קרל הראשון, מלך וירטמברג

קרל הראשון, מלך וירטמברג (בגרמנית: Karl I Friedrich Alexander von Württemberg;‏ 6 במרץ 1823 – 6 באוקטובר 1891), היה מלך וירטמברג, בין השנים 1864–1891.
ביוגרפיה > ילדותו

קרל נולד ב-6 במרץ 1823 בשטוטגרט שהייתה חלק מממלכת וירטמברג, לווילהלם הראשון, מלך וירטמברג, ולפאולינה תרזה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג. בצעירותו למד קרל באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת טיבינגן.
ב-13 ביולי 1846 התחתן קרל עם אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ושרלוטה, נסיכת פרוסיה, אולם, לבני הזוג לא היו ילדים.
ביוגרפיה > שלטונו

ב-25 ביוני 1864 מת אביו וילהלם הראשון, מלך וירטמברג, וקרל עלה במקומו לשלטון.
קרל עמד לצידה של אוסטריה במאבק על השליטה בגרמניה, ואף השתתף במלחמת אוסטריה–פרוסיה לצד אוסטריה. וירטמברג הובסה במהירות, יחד עם שאר בעלות הברית של אוסטריה, וחלקה הצפוני נכבש על ידי הפרוסים. בשלום פראג נאלצה וירטמברג לשלם לפרוסיה 8 מיליון גולדן בתור פיצויים, אך לא איבדה שטחים מהממלכה. לאחר מכן חתם קרל על הסכם הגנה והתקפה חשאי עם פרוסיה, ובשנת 1870 לחמה וירטמברג לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה.
בשנת 1871 וירטמברג הפכה למדינה בתוך האימפריה הגרמנית, אבל שמרה על השליטה שלה בתחומי הדואר, הטלגרף ומסילות ברזל. כמו כן, היו לה גם זכויות מיוחדות בתחום המיסוי והצבא. במהלך השנים הבאות, נעשו רפורמות חשובות רבות במדינה, בעיקר בתחום הכספים, ובשנת 1879 נעשו שינויים קלים בחוקת המדינה.
בשנת 1870 אימצו קרל ואשתו את אחיינית אשתו ורה קונסטנטינובנה, בתו של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ובשנת 1888 הסתבך קרל בשערורייה, עקב קשריו ההומוסקסואליים עם צ'ארלס וודקוק האמריקאי.
ב-6 באוקטובר 1891 מת קרל בשטוטגרט, ואחיינו וילהלם השני, מלך וירטמברג עלה לשלטון במקומו.
קרול שלבי

| --- | --- |

שלבי ב-2007
 לידה:  11 בינואר 1923 ליסבורג, ארצות הברית 
 פטירה:  10 במאי 2012 (בגיל 89) דאלאס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Woodrow Wilson High School 
 פרסים והוקרה:  Motorsports Hall of Fame of America 
 www.carrollshelby.com
 
קרול האל שלבי (באנגלית: Carroll Hall Shelby; ‏11 בינואר 1923 – 10 במאי 2012) היה מעצב רכב ונהג מרוצים אמריקני.
שלבי ידוע בעיקר בשל הכנת רכבי מוסטנג הידועים בשם מוסטנג קוברה אותם הוא ייצר לחברת פורד משנת 1965. הוא ייסד את החברה "שלבי אמריקה" בשנת 1962; כיום מוכרת החברה רכבי פורד משופרים, כמו גם חלקי רכב.
ביוגרפיה

קרול שלבי נולד ב-11 בינואר 1923 בעיר ליסברג (באנגלית: Leesburg), טקסס, לווארן האל שלבי (Warren Hall Shelby), דוור במקצועו, ולאלואיז לורנס שלבי (Eloise Lawrence Shelby). בגיל 7 סבל שלבי מבעיות בלב וכתוצאה מכך העביר את רוב שנות ילדותו במיטה. כאשר מלאו לשלבי 14, מצבו השתפר והוא התגבר על בעיותיו הבריאותיות.
לאחר שסיים את לימודיו ב-1940, בבית הספר ע"ש וודרו וילסון אשר בדאלאס, טקסס, התגייס שלבי לחיל האוויר של צבא ארצות הברית ושירת כמדריך טיסה וטייס ניסוי במשך מלחמת העולם השנייה.
אשתו הראשונה הייתה ז'אן פילדס; הם התחתנו ב-18 בדצמבר 1943. ביתם שרון אן שלבי נולדה שנה לאחר מכן ב-27 בדצמבר 1944. לזוג נולדו שני ילדים נוספים, בנם השני, מייקל הל (נולד ב-2 בנובמבר 1946) ובנם השלישי, פטריק בורק (נולד ב-23 באוקטובר 1947). מאוחר יותר, בפברואר 1960, נפרדו קרול וז'אן. שלבי נישא בשנית לקליאו פטרישה מרגוריטה שלבי ב-3 בספטמבר 1997.
במשך שנות ה-50 של המאה ה-20 היה קרול שלבי נהג בקבוצות קד-אלרד, אסטון מרטין ובמזראטי. כשנהג עבור דונלד היילי באוסטין-היילי 100S, קבע שלבי 16 שיאי מהירות בארצות הברית ובעולם. יחד עם רוי סלוודורי, כשהם נוהגים בקבוצת אסטון מרטין, זכה שלבי במרוץ 24 השעות של לה מאן של שנת 1959. הוא נהג במירוץ הר וושינגטון במכונית מסוג פרארי 375GP וקבע שיא של 10 דקות ו-21.8 שניות. בשנים 1956 וב-1957 היה שלבי נהג השנה של המגזין ספורטס אילוסטרייטד. שלבי התחרה בפורמולה 1 בין השנים 1958-1959 והשתתף בשמונה אליפויות עולם ובעוד מספר מרוצים שאינם אליפויות.
עיצוב המכוניות

לאחר פרישתו ממרוצים באוקטובר 1959, מסיבות בריאותיות, פתח שלבי בית-ספר לנהיגה וכמו כן, הקים את חברת שלבי אמריקה.
שלבי השיג רישיון ליבוא רכבי ספורט מוצלחים מתוצרת AC מוטורס הבריטית. הוא החליף את המנוע המקורי במנוע אמריקני תוצרת פורד והציג את המכונית לאמריקנים כ-AC קוברה שלאחר מכן נודעה בשם שלבי או שלבי קוברה. שלבי המשיך לבנות רכבים על בסיס רכבי פורד. בין הרכבים שבנה נכללים דייטונה קופה, פורד GT40, שלבי GT350, שלבי GT500 וכן 427 שלבי קוברה.
לאחר שנפרד מפורד, החל שלבי לעזור בפיתוח מכוניות ספורט יחד עם חטיבותיהן של דודג' ושל אולדסמוביל האמריקניות. שתי אלו נחשבו לשתיים מבין שלוש חברות הרכב הגדולות באמריקה. הזכורה ביותר מבין המכוניות פרי שיתוף הפעולה הזה היא הדודג' וייפר.
פורד סיפקה תמיכה כלכלית לשלבי קוברה משנת 1962 עד 1965. כמו כן, היא תמכה כלכלית בפורד GT אשר יוצרה בשיתוף פעולה עם "פורד אדוונס ויהיקלס" של ג'ון וויירס, בשנת 1963, ולאחר מכן, בשיתוף עם "שלבי אמריקה" משנת 1964 עד 1967.
שלבי נכנס להיכל התהילה הבינלאומי של הספורט המוטורי בשנת 1991 ובשנת 1992 נכנס להיכל התהילה האמריקני של הספורט המוטורי.
בשנת 2003 חברת פורד וקרול שלבי חידשו את הקשר ושלבי נעשה ליועץ הטכני של פרויקט הפורד GT. באותה שנה ייסד שלבי את קרול שלבי אינטרנשיונל בע"מ שבסיסה בלאס וגאס, נבדה. בשנת 2008 זכה שלבי בתואר מנהל הרכב של השנה (Automotive Executive of the Year Award) המוענק על מצוינות בתחום הניהול והחדשנות בענף הרכב.
גלריה

חלק מרכבי שלבי
שלבי AC קוברה
שלבי דייטונה קוברה קופה 1964 (CSX2299)
שלבי GT350
שלבי GT350 שנת 1969
שלבי GT 500 שנת 1969
פורד שלבי GT500
סופר סנייק שנת 2007
פורד שלבי GT500 שנת 2010
בתרבות

דמותו של מיילס מבוצעת על ידי השחקן מאט דיימון בסרט פורד נגד פרארי משנת 2019.
ראו גם

שלבי אמריקה
פורד נגד פרארי