stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סתוונית היורה

סִתְוָנִית הַיּוֹרֶה (שם מדעי: Colchicum stevenii Kunth) היא גאופיט שכיח מאוד בעל פקעת קטנה ופריחה ורודה צמודה לאדמה, שגובהו 4 עד 8 ס"מ בסוג סתוונית ממשפחת הסתווניתיים, בעבר שויכה למשפחת השושניים. תפוצתה העולמית מצומצמת למזרח הים התיכון: טורקיה, קפריסין, איים במזרח הים האגאי, לבנון-סוריה, ירדן וישראל. היא גדלה בקבוצות או בפרטים בודדים בבתי גידול טבעיים בלבד, בבתה ובשדות. היא נפוצה בכל החבל הים-תיכוני ובחגורת הספר של ישראל, מהגליל העליון והגולן ועד צפון הנגב, ופריחתה בסתיו, מאמצע אוקטובר עד תחילת ינואר בעיקר בנובמבר.
סתוונית היורה סתוונית ירושלים הן שני מינים דומים במבנה הפרח, אך נבדלים זה מזה בשני מאפיינים עיקריים. בסתוונית היורה העלים מופיעים בבסיס הפרחים בד בבד עם הפרחים, לעיתים רחוקות קצת אחריהם עד מספר ימים. רוחבם של העלים 1 עד 2 מ"מ לעיתים רחוקות 3 מ"מ. זאת בניגוד לסתוונית ירושלים שבה העלים מופעים רק לאחר הפריחה, לאחר התייבשות מוחלטת של הפרחים. הפרחים של סתוונית היורה קטנים 2.5 עד 3.1 ס"מ. בעוד שהפרחים של סתוונית ירושלים גדולים יותר, מעל 4 ס"מ.
שמה של המשפחה, בעברית ובלטינית, קרויה על שם הסוג הנפוץ סתוונית. על מקור השם ראו ערך סתוונית.
מאפיינים

הפרח והעלים יוצאים ללא גבעול, כאשר הפרחים בוקעים לפני העלים. צורת הפרח כמשפך קטן, ולו שישה עלי כותרת המסודרים בשתי שכבות, פנימית וחיצונית, בכל שכבה שלושה עלים. אורך עלי הכותרת יכול לנוע בין 2 ס"מ ל–5 ס"מ; צורתם משתנה, ויכולה להיות מאורכת, סרגלית או דמוית ביצה; גם צבעם משתנה ויכול לנוע מסגול בהיר, דרך ורוד ועד כמעט לבן. בפרחים מבקרים מגוון חרקים, בעיקר דבורים, זבובים ופרפרים. העלים בוקעים תוך כדי הפריחה, וצבעם ירוק כהה. צורתם צרה ומאורכת והם נראים כמו מרזבים קטנים (צורה מרזבית).
לצמח פקעת חד-שנתית המכילה חומר רעיל בשם קולכיצין, בו משתמשים ברפואה לטיפול במחלות פרקים. בסוף עונת הצמיחה, באביב נותרת הפקעת שנוצרה בחורף, ולצידה ניצן של הפקעת של השנה הבאה. מהניצן יתפתח הצמח החדש, שורשים, תפרחת ועלים. במשך החורף הניצן יגדל, ואילו הפקעת הישנה תצטמק, וכך התהליך חוזר על עצמו.
תפוצה ובית גידול

תפוצתה העולמית של סתוונית היורה מצומצמת למזרח הים התיכון: דרום מערב טורקיה, קפריסין, איים במזרח הים האגאי, לבנון, מערב סוריה, ירדן וישראל. היא גדלה בקבוצות או בפרטים בודדים בבתי גידול טבעיים בלבד, בבתות ובשדות ובסדקי סלעים, בעיקר בהרים במעונות סלעיים ואבניים פתוחים שטופי שמש. בישראל היא נפוצה בכל החבל הים-תיכוני ובחגורת הספר, מהגליל העליון, הגולן וחוף הגליל ועד צפון הנגב, אך לא בעמק החולה. הפריחה בסתיו, מאמצע אוקטובר עד תחילת ינואר בעיקר בנובמבר.
מורפולוגיה

סתוונית היורה היא גאופיט רב-שנתי בעלי פקעת חד-שנתית, רדודה (עומקה 4 עד 7 ס"מ ואף יותר) עם ציצה של שורשים מתכווצים (פקעת היא איבר אגירה תת-קרקעי שהוא גבעול מעוּבֶּה של צֶמח בתוך האדמה והיא בעלת רקמה אחידה ללא גלדים שמשמשת גם לרבייה וגטטיבית). כל פקעת מוציאה קבוצה צפופה של עד 9 פרחים. הפקעת עטופה בקליפות קרומיות חומות (דמוית בצל) צורתה כדורית עד חצי כדורית, וליתר דיוק היא קמורה בצדה האחד, שטוחה ומתמשכת במקצת בצדה השני, קוטרה על פי רוב כ-2 ס"מ או מעט יותר גדולה. השורשים המתכווצים מציבים את הפקעת (גם אם נשתלו אופקית או הפוכה) בעומק ובמעמד המתאים בקרקע. הפקעת, שמכילה את הרעלן קולכיצין, מוגנת מאכילתה על ידי רוב בעלי חיים למעט מספר בעלי חיים כמו חזירים, דורבנים וחולד תת-קרקעי.
העלים יושבים (חסרי פטוטרת ולוואים) וערוכים כשושנת בבסיס הצמח. העלים מרזביים, מוארכים וצרים מאוד (כ-5 מ"מ או פחות). הם פשוטים, תמימים, שטוחים, דמויי סרגל-אזמל (קציהם הולך ומצטרר), עטופים בנדן קרומי, מעורקים לאורכם בעורקים מקבילים והעורק המרכזי כהה ושקוע.
התפרחות בת פרח אחד, חסרות עמודי תפרחת והפרחים פורחים ממש בגובה הקרקע. השחלה ממוקמת בראש הפקעת עמוק בתוך האדמה. הפרחים גדלים באגודות של עד 9 פרחים, והם מופיעים עם העלים, לעיתים רחוקות קצת לפניהם (עד מספר ימים).
הפרחים, נכונים, עטופים בנדן קרומי, בעלי שחלה עילית, על פי רוב דו-מיניים, לעיתים פוליגמיים (פרחים דו-מיניים ופרחים חד-מיניים זכריים על אותו פרט) בסוף הפריחה של הפרט מופיעים פרחים חסרי עמוד עלי ועל כן הם זכריים בלבד אך גם פרטים (פקעות) שהן קטנות מאוד והתחילו לפרוח - יעשו לרוב פרחים זכריים בלבד.
אורכם של הפרחים 2 עד 4.5 ס"מ, צבעם ורוד וגוונים של לילך. לפרחים ריח עדין וחלש לאף האנושי והם מואבקים על ידי חרקים קטנטנים: כמו זבובי-רחף ודבורי-דבש, שחלקם מעדיפים את האבקה וחלקם את הצוף.
הפרח בעל עטיף פשוט כותרתי (ללא גביע), דמוי משפך, בעל צינור ארוך מאוד וצר, מאוחה עלים ו-6 אונות ששווות פחות או יותר זו לזו בצורתן ובגודלן, ורודות הומוגניות חסרות עורקים (בשונה ממיני הכרכום). הצינור ארוך מאוד וצר בבסיס הפרח ורובו טמון מתחת לפני הקרקע.
הצופנים 6, מרוחקים זה מזה וכל אחד ככתם כהה, כתפיחה צהובה כתומה. הצופן ממוקם בחיק שבין בסיס האבקן לאונה. כמות הצוף מועטה.
האבקנים 6, והם מסודרים בשני דּוּרִים, שלושה קצרים ושלושה ארוכים.
הזירים מפורדים דקים ונעוצים בפי צינור העטיף (בלוע העטיף), על בסיס האונות, וקצרים מהן. המאבקים צהובים ובני שתי לשכות, והם מתחברים מבסיסם אל הזיר (basifixed anther) או מגבם באזור צר יחסית (dorsifixed anther) ופונים לכל מיני כיוונים. פתיחת המאבקים באמצעות סדקי אורך שפונים החוצה ולעיתים רחוקות פנימה.
השחלה עילית יושבת (מחוסרת עוקץ של עצמה), תת-קרקעית כלומר, טמונה מתחת לפני הקרקע בעומק של עד כ-10 ס"מ, והיא בעלת 3 עלי שחלה מאוחים, 3 מגורות, בכל מגורה הרבה ביציות, השיליה חיקית (זוויתית) ו-3 עמודי השחלה, מפורדים, ארוכים מאוד ובולטים מתוך צינור העטיף ובאורכים שונים ביחס לאבקנים: ארוכות, שוות או קצרות מהן. כל עמוד שחלה נושא צלקת זעירה.
הפרי הלקט, דמויי ביצה או אליפסה, הנפתח תוך הפרדות המגורות זו מזו (פְּתִיחָה חוֹצַת מְגוּרָה) על ידי 3 סדקים מתהווים בין המגורות. עוקץ ההלקט מתארך תוך הבשלת ההלקט. הפרי מתפתח בשחלה התת-קרקעית, ועם ההבשלה, הוא עולה מעל פני הקרקע וזרעיו מפזרים. ההלקט מכיל את האלקלואיד קולכיצין.
הזרעים רבים אדומים-חומים, כדוריים או כמעט כדוריים (בעלי זוויות). הזרעים מכילים אנדוספרם שמנוני, חסר עמילן ואת האלקלואיד קולכיצין.
מחזור חיי הפרח והצמח

סתוונית היורה פורחת ומלבלבת בסתיו יומיים שלושה לאחר שירדו גשמי סתיו מבורכים, משמעותיים, מעל 5 מ"מ. ואם כמות המשקעים פחותה ייתכן ויפרחו פרטים בכיסי קרקע בסלעים ובשקעים למרגלות מצוקים קטנים וכפלי קרקע אשר נרטבו יותר. כנראה שהפריחה והלבלוב במין זה מתרחשים בגלל צרוף של ירידת טמפרטורה וגם כמות גשם.
בגלל שהגשמים מקדימים במישור החוף, הפריחה חלה בשרון ובחוף הכרמל כבר באוקטובר ובשאר אזורי ישראל בחודשי נובמבר דצמבר. במעונות יובשניים ובמיוחד בספר המדבר מצויות אוכלוסיות שפורחות ללא עלים. לרוב פורחים בכל צמח כשני פרחים בעת ובעונה אחת. משך הפריחה של צמח בודד הוא 5 ימים עד 31 ימים. ומשך חיי הפרח 2.4 עד 6.1 ימים.
הפקעת החד-שנתית מתמלאת חומרי תשמורת במשך החורף והאביב, ובשנה הבאה היא מתרוקנת ומצמיחה נצר על-קרקעי שמפתח בקרקע פקעת חדשה שמתפתחת בצדה השטוח של הפקעת הישנה. הפקעת הישנה מהשנה הקודמת מצטמקת ונדחקת הצדה וכלפי מעלה.
העלווה הירוקה מתייבשת והולכת במהלך אפריל. הפרי מבשיל מתחת לפני הקרקע ועולה על פניה רק באביב. הפירות הירוקים מופיעים בתחילת פברואר ומבשלים במהלך מרץ ומפיצים את הזרעים במהלך אפריל תחילת מאי.
בסתוונית היורה ישנה תופעה מיוחדת (בדומה לצלף זהבית, ולסתוונית הקליפות) של הופעת פרחים זכריים (ללא עמוד שחלה) בסוף תקופת הפריחה של כל פרט שבו מספר הפרחים הראשונים גדול משלוש. אחוז הפרחים הזכריים מכלל הפרחים הפתוחים עולה עם התקדמות עונת הפריחה. בשבוע האחרון לפריחה רוב הפרחים הם זכריים. בסוף עונת הפריחה כמעט אין פרחי נקבה זמינים להפריה. הפרחים הזכריים קטנים יותר בהשוואה לפרחים הדו-מיניים.
האבקה והתאמת סתוונית היורה לסתיו המזרח ים-תיכוני

מערכת הרבייה של סתוונית היורה היא מטיפוס אי-תאימות עצמית, כלומר אי-יכולת של גרגר אבקה להפרות את הביצית של צמח בעל אותו מטען גנטי, ובנוסף הצלקות נישאות מעל האבקנים ובכך שיעור האבקה העצמית מופחתת.
נמצאו 4 התאמות של סתוונית היורה לפריחה בסתיו. האחת, הפרחים גדולים ובולטים ונראים היטב בתקופת הסתיו, שבה העשבים האחרים עדיין נמוכים. השנייה, משך הפריחה הארוך הן של הפרח והן של הצמח כולו משמש פיצוי על מיעוט מאביקים ומענה על נזקי הגשם שעלול לפגוע בפרחים. השלישית, בייצור של צוף מועט יש שני רווחים בצדו: מניעת בזבוז משאבים וזימון מאביקים שונים המשוועים לצוף בסתיו. רביעית, עמודי שחלה באורך שונה מאפשרת האבקה יעילה על ידי מאביקים שונים בעלי דרישות שונות בתקופה של מחסור בהם. בסתוונית היורה מבקרים בעיקר מאביקים קטנטנים: דבורת הדבש (צעירות), ומספר רב של מיני דבורי בר, זבובי רחף ופרפרים. דבורי הדבש הצעירות אוספות בעיקר צוף ונוגעות בצלקות האמצעיות והנמוכות. דבורת הבר, (רבות מהסוג Andrena) אף הן אספו נגעו בצלקות האמצעיות והנמוכות אבל הן אוספות גם צוף וגם אבקה שנחוצה לשם גידול צאצאיהן. זבובי הרחף אוספים אבקה בלבד והן נוגעים בדרך כלל בצלקות האמצעיות והגבוהות.
גלריה

פריחה עם עלים
מרבד פריחה
פריחה בכיסי סלע
דבורת בר מהסוג אנדרנה אוספת אבקה מפרח של סתוונית היורה
סתוונית היורה
פירות מתפתחים
צמח בפרי
פרי בשל
פרי מפיץ זרעים
הערות שוליים

1 2  Colchicum stevenii Kunth, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
1 2 3  סתוונית היורה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  L. Watson and M.J. Dallwitz, The Families of Angiosperms - Colchicaceae DC, DELTA – DEscription Language for TAxonomy, ‏27-11-2013
1 2 3 4  אמוץ דפני, דן איזיקוביץ, 27, האבקה בראי ישראלי ישראל, ישראל: פרדס הוצאה לאור, 2023, עמ' 209-2017
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 766-774
1 2 3  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 507-513
סתוונית היורה בחצר בית בנתניה
העטיף פשוט, עשוי צינור צר וארוך ושש אונות הערוכות בדמות משפך. המאבקים צהובים.
נסים אוחנה

| --- | --- |

 לידה:  1882 מדיאה, אלג'יריה
 פטירה:  1962 (בגיל 80 בערך) כ"ד אדר ב' תשכ"ב חיפה, ישראל
 מקום קבורה:  מתחם בתי הקברות בחיפה 
 תקופת הפעילות:  ?–1962 
 
שלט לזכר הרב אוחנה בבית כנסת "היכל נתנאל" בחיפה
הרב נסים בנימין אוחנה (מדיאה - דצמבר 1881, חיפה - 30 במרץ 1962) היה סגן הרב הראשי במצרים, רב ראשי בעזה, בחיפה ובמקומות נוספים.
ביוגרפיה

נולד בראש חודש טבת תרמ"ב במדיאה שבאלג'יריה. אביו, המקובל מסעוד (גד) אוחנה (צאצא של הרב סולימאן אוחנה), היה ידוע באהבתו לציון וב-1886 עלה לארץ ישראל בהיות בנו נסים בן 4 והמשפחה השתקעה בירושלים. בגיל 18 החל ללמוד בישיבה ובגיל 21 הוסמך לרבנות על ידי הרב יעקב שאול אלישר, הרב חיים משה אלישר והרב שמואל סלנט. בגיל 22 הוא נישא למרים, בתו של הרב נחמן בטיטו. את השכלתו החילונית רכש בבית הספר כל ישראל חברים בירושלים.
החל מ-1907 היה הרב של יהודי עזה במשך 5 שנים, שם ייסד בית ספר ללימוד תנ"ך ותלמוד בשפה העברית, ואליעזר בן-יהודה נכח בפתיחה שלו. בנוסף, הוא התקין שם מקווה טהרה לנשים, ויזם הקמה של בית עלמין. סייע למקימי חוות רוחמה.
בגיל 30 שב לירושלים, לאחר פטירת אשתו מרים. באותה שנה, לאחר שהתחתן בשנית עם פרלה פרירה, בתו של הרב יצחק משה פרירה, עבר הרב אוחנה לניו יורק על-מנת לכהן שם כרב לקהילת יוצאי חלב, שם לימד עברית ותורה במשך שנתיים. הוא עבר לשם לבדו על מנת להכין את הקרקע לבואה של משפחתו. בעת שפרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914, שהה הרב אוחנה בירושלים. עקב נתינותו הצרפתית, שלטונות האימפריה העות'מאנית, שלחמה בצרפת, מנעו ממנו לצאת משטח האימפריה, ובמקום זאת הגלו אותו לאלכסנדריה שבמצרים. לאחר חצי שנה מינה אותו הרב הראשי של אלכסנדריה לרב הראשי של מלטה, שם כיהן חמש שנים.
בשנת 1920 הוזמן הרב אוחנה על ידי הרב חיים אלישר להיות הרב הראשי של פורט סעיד. הרב אוחנה נענה להצעה ובפורט סעיד הוא הרביץ תורה וייסד את בית הספר העברי "זיכרון משה". חיים ויצמן הוזמן לירות את אבן הפינה של בית ספר זה. בזמן שהותו במצרים, השתתף הרב אוחנה במסיבת תה שערך ב-1924 מלך מצרים, פואד הראשון. ב-1935 מונה לראש בית-דין בקהיר וסגן הרב הראשי למצרים. הרב אוחנה פעל למען הפצת הציונות בקהילתו, עודד את יהודי מצרים לעלות לארץ ישראל וסייע לעלייה, הטיף לחינוך דתי לאומי והיה מזוהה עם המזרחי, פיקח על לימוד השפה העברית בבתי ספר ונתן שיעורים בתלמוד בישיבות.
ב-1947 מונה לראש בית-דין ורב ראשי לעדה הספרדית לעיר חיפה והמחוז (שכלל את היישובים מעכו עד חדרה). באותה שנה אמר דברי זיכרון על צדוק ליסבונה שנהרג בעת שניסה למנוע שוד, ודבריו צוטטו בעיתון דבר.
ביולי 1947, החליף את הרב ברוך מרקוס ונעתר לבקשת הבריטים לבקר אצל עולי הגרדום, ביקר את חברי האצ"ל יעקב וייס, אבשלום חביב ומאיר נקר ערב עלייתם לגרדום, אמר עמם את "הווידוי המלא" וקריאת שמע ישראל והתפלל לעילוי נשמתם, אך נמנע מלהשאר עימם בעת התלייה עקב ניסיונו הקודם במצרים עם עולי הגרדום אליהו חכים ואליהו בית-צורי.
בשנת תשכ"א חתם על מכתב רבנים המברך את הפועל המזרחי על פעולותיו לחיזוק היהדות וההתיישבות הדתית, לרגל חגיגות 40 שנה לייסודו.
ב-1962 בכ"ד באדר ב' תשכ"ב נפטר הרב נסים בנימין אוחנה בגיל 80 והובא למנוחות בבית העלמין בחיפה. רחוב הרב אוחנה בעיר נקרא על שמו.
כתביו וחיבוריו

"תורת אמת" על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, והנספח לו הפירוש "מאיר עיני חכמים" על מסכת קידושין
"תשובה כהלכה" תשובות ופסקים בהלכה
תרגום מסכתות מן התלמוד הבבלי לעברית. הודפסו: קידושין, כתובות, בבא-מציעא.
"ודע מה שתשיב לאפיקורס", ספר שכתב על מנת להשיב למסיון הנוצרי יחד עם המופתי של עזה.
"ספר נא"ה (נסים אוחנה) משיב" – ספר שאלות ותשובות ופסקי דין.
"תורת הזבח" – ספר על דיני שחיטה.
"ספר תרי"ג מצוות" – מחברת אישית של הרב אוחנה, שהוצאה לאור לאחר פטירתו על ידי בני משפחתו.
"ויכוח עם האפיקורסים" ספר לחיזוק האמונה והדיפת טענות המיסיון
בנוסף, הוא כתב מאמרים בהלכה בעיתונים "הפוסק" ו"יד לאחים", חיבר תפילות, ביניהן "תפילת קיבוץ הגלויות", "פתיחת שערי ארץ" ו"תפילה לביטול המצור על ירושלים", וגם חיבר והלחין פיוטים, כמו "שיר הגאולה" ו"שיר הניצחון".
לקריאה נוספת

אהרן רחמים אוחנה-רונן, ספר המשפחה: משפחת הרב נסים בנימין אוחנה - מעשים, זכרונות, סיפורים, עם עובד, 2001
הערות שוליים

↑  אביעזר רביצקי, ש"ס: היבטים תרבותיים ורעיוניים, עם עובד, 2006, עמוד 219.
 מינויו של הרב אוחנה כחבר הרבנות הראשית בחיפה, הצופה, 13 בנובמבר 1946
↑  חיפה - הקריב את חייו כדי לטהר את מחננו, דבר, 5 בספטמבר 1947
↑  הלויה של שלושת הרוגי מלכות, דבר, 30 ביולי 1947
↑  ⁨וע"ז באנו על החתום⁩ | ⁨הצפה⁩ | 4 אוגוסט 1961 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית
↑  אמציה פלד, רחוב הרב ניסים אוחנה, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306304605171  GND: 1089851855  ISNI: 0000 0000 4939 8401  LCCN: nr97005547  VIAF: 51593635   WorldCat (עם VIAF): 51593635 
תמונת קברו בבית הקברות שדה יהושע בחיפה
משפחת צלליכין

משפחת צלליכין היא משפחה יהודית ענפה ובניה נמנים עם העלייה הראשונה, כחלק מהיישוב היהודי המתחדש בארץ ישראל. ראשוני המשפחה הגיעו לארץ ישראל בשנת 1882 כחלק מהגרעין החלוץ של הביל"ויים, ובמהלך השנים עלו נוספים. בני המשפחה נטלו חלק פעיל בחיי היישוב ובמאבק על הקמת המדינה. אבי המשפחה משה התגורר בשקלוב שברוסיה הלבנה, והיה דיין ממשפחת דיינים. צאצאיו עלו לארץ ישראל והתערו בה.
מקור שם המשפחה

הסברים אפשריים למקור שם המשפחה:
קיים תיעוד המראה כי יהודה צלליכין, חבר ביל"ו וממייסדי המושבה ראשון לציון, נהג לאיית את שמו יהודא צאלאליכין.
קיים תיעוד המראה כי הרב צבי הירש (קאהאן), אחיו של יהודה שעלה ארצה בעקבותיו והתיישב ברחובות, כתב את שם המשפחה בשתי מילים: צלאל יכין.
לפי סברה אחת, שם המשפחה הוא למעשה חיבור בין שתי מילים : בצאלאל ו-יכין.
לפי סברה שנייה, השם התפתח כשם חיבה של אחד מבני המשפחה בעבר הרחוק. זאת בדומה לשמות חיבה של גברים שהתפתחו באמצעות הסרת ההברה הראשונה של שמם, לדוגמה: עקיבא שהפך לקיבא, בצלאל שהפך לצלאל או צלי, יעקב שהפך ל-קובי.
לפי סברה שלישית, ייתכן כי השם נגזר מהכינוי של רעייתו של בצלאל. שמות נשים היוו מקור חשוב ומקובל ליצירת שמות משפחה ובמקרים רבים התפתחו שמות המשפחה מכינויי הנשים שנגזרו משמות בעליהן (לדוגמה, מהשם רבקה נגזרו השמות: ריבקין, ריבקינד, ריבקה'ס, ריבלין. ומהשם דינה נגזר דיסקין; מהשם שרה נגזר שרהזון). ייתכן כי התפתחות השם משלבת את כינוי הרעיה על שם בעלהּ, ואת הסיומת הסלבית "(א)יכה" (לדוגמה: "מוטליכה היא אשתו של מוטיל"). מכאן שייתכן כי השתלשות השם צלאליכין: בצלאל 🡨 צלאל 🡨 צלאליכה 🡨 צלאליכין.
התפתחויות נוספות של שם המשפחה:
בארץ-ישראל, הוסרה האות "א" מתוך השם בעת המאבק בין העברית ליידיש על השפה שתשמש אותנו בחיי היום-יום. לדברי עמוס בן יצחק צלליכין: המורה יוסף ויתקין שלימד את בני המשפחה בבית הספר חביב בראשון לציון  בתקופה זו, לא היה מודע למקור ה"א" ולכן שכנע את תלמידיו שה"א" מקורה בשפה היידיש ולכן יש להשמיטה. וכך עשו.
חלק אחר מהמשפחה תרגם את ה"לא" ל- "לו", לפי הגיית השפה העברית על ידי האשכנזים, והשם הפך ל-"צלוליכין" – הגרסה המופיעה לאחרונה אצל כל המהגרים מרוסיה לארץ ישראל ולארצות הברית. ובצורה דומה "צלוליחין".
לחצים חברתיים ואחרים יצרו בארץ מוטיבציה ל"עִבְרוּת" שם המשפחה. אחדים מבני המשפחה אשר חויבו "לעברת" את שמותיהם לקחו את המקטע הראשון של שם המשפחה ושינו אותו ל-"צליל", ואחרים לקחו את סוף השם "יכין". אולם מרבית בני המשפחה נושאים את השם בצורה המקורית.
בעברית נכתב כיום השם: צלליכין. ובאותיות לטיניות הוא מופיע בווריאציות שונות בהן: Tsalalichin, Tsalalyachin, Tzalalikhin, Tsalalikhin, Tzalalikhin, Zalalichin, Zalalikhin, Calalichin.
הערה: לפי מחקר שבצע אלכסנדר ביידר, בתחילת המאה היו נפוצים השמות במקומות הבאים: צלאליכין בהומל ובקייב, צלעליכין בויטבסק ובמוהילב.
אחדים מבני משפחת צלליכין

בני משפחת צלליכין מוותיקי ראשון לציון:
יהודה צלליכין, יהודא (אידל) צאלאליכין. עלה ארצה בשנת 1882, מראשוני הביל"ויים ונמנה עם משפחות המייסדים של המושבה ראשון לציון. הוא היה לבעל אדמות וגואל אדמות, שימש במספר תפקידים ציבוריים.
חסיה בינינסון עלתה ארצה עם הביל"ויים והתיישבה בראשון לציון, נישאה ליהודא צאלאליכין.
זאב (וולוול) צלליכין, אחיינו של יהודה אידל. זאב עלה ארצה יחד עם אחותו שרה בשנת 1895 והתיישב בראשון לציון, שם נשא לאישה את חנה, בתו של הרב שלמה מוסאיוף מירושלים.
דוד צלליכין (בנו של זאב) ונדב בסקינד (נכדו של יהודה) ילידי ראשון לציון, היו בין ארבעת חברי ההגנה הראשונים במושבה. ובין שאר פעילויותיהם הקימו את הסליק ביקב בראשון. דוד היה אחראי על המחלקה הניידת (הסיירת) ונדב אחראי על הגפירים (הנוטרים).
עו"ד נעם לאונר, נכדו של יהודה אידל צלליכין, היה ראש עיריית ראשון לציון 1962-1965.
סרן שלמה צליל, בנו של דוד צלליכין. שירת כטייס בחיל האוויר, ונהרג בהתרסקות מטוס נורד במכתש הגדול ב-29 באפריל 1964.
בני משפחת צלליכין מוותיקי רחובות:
יצחק צלליכין, אחיו  של יהודה אידל, הגיע לרחובות בימי העלייה הראשונה. מצאצאיו: משפחות דנקנר, חפץ, יכין.
הרב צבי הירש קאהאן (צלאל יכין) אח נוסף של יהודה אידל, עזב את רוסיה בילדותו, והיה לרבה של הקהילה היהודית בפרנקפורט בגרמניה. עלה לארץ ישראל לפני שנת 1900 והשתקע בנחלה שרכש עבורו אחיו ברחובות. היה פעיל בנושאי דת וחינוך, הקים ייקב וייצא את תוצרתו לקהילה היהודית בגרמניה.
שרה-דבורה צלאליכין שעלתה ארצה עם אחיה זאב, התחתנה עם צבי רוזנשיין והשתקעה ברחובות.
צאצאים ידועים נוספים של משפחת צלליכין:
עובד בן עמי (דנקנר) (1905–1988), איש ציבור ופעיל במוסדות היישוב בארץ ישראל עוד טרם הקמת המדינה, והיה פעיל בהגנה. היה ממייסדי נתניה, אבן יהודה ואשדוד; מראשי תעשיית היהלומים בישראל.
משה דנקנר, מראשוני תעשיית היהלומים בישראל, וצאצאיו הם שמואל דנקנר, דני דנקנר, ונוחי דנקנר.
שמואל יכין, תא"ל (מיל), לשעבר ראש מחקר ופיתוח במשרד הביטחון, חתן פרס ביטחון ישראל. בצעירותו הוענק לו על ידי הרמטכ"ל מוטה גור צל"ש הרמטכ"ל על גילוי תבונה, אומץ לב, קור רוח ודבקות במשימה על הקרב בו השתתף בחזית רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
גור צלליכין, בעבר היה כתב לענייני צבא וביטחון וכתב מדיני ברדיו ובטלוויזיה; אחר כך שירת בתפקיד יועץ שר הביטחון לתקשורת.
לקריאה נוספת

ראשון לציון התרמ"ב–התש"א בעריכת דוד יודילביץ, ראשון לציון 1941.
הם לא ישברו אותנו: סיפורם של יצחק ושרה צלליכין – יכין, בישראל 2002.
ראשונים בהגנה – סיפור ה"הגנה" במרחב ראשון-לציון, 1990.
הערות שוליים

↑  תמונות בחתימת ידו של יהודה צלליכין, יהודא צאלאליכין, באתר הספרייה הלאומית, ‏1882, 1932
↑  צבי הירש צלאל יכין המכונה קאהאן, אמרי צבי – חידושים למסכת סנהדרין, באתר Hebrew Books, ‏תרנ"ח (1897) תרפ"ד (1923)
↑  דוד תדהר (עורך), "מרדכי דיסקין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 439
↑  Alexander ,Beider, A Dictionary of Jewish Surnames from the Russian Empire, Teaneck (NJ): Avotaynu, 1993
↑  דוד תדהר (עורך), "יהודה (אידל) צלליכין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 118
↑  קבוצה של ביל"ויים בראשון לציון, באתר הספרייה הלאומית, צילם: יעקב בן דב (1882-1968), ‏1922
↑  דוד תדהר (עורך), "חסיה צלליכין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 117
↑  פורטרט – חסיה צלליכין ערב עלייתה, באתר הספרייה הלאומית, ‏1883
↑  זאב צלליכין וחנה מוסאיוף, באתר אלבום המשפחות – עדת ראשון לציון
↑  משרד הביטחון, סרן שלמה צליל (צלליכין), באתר נזכור את כולם – אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  צבי הירש קאהן צלליכין, באתר הראשונים(הקישור אינו פעיל)
↑  סגן שמואל יכין – צל"ש הרמטכ"ל, באתר אתגר הגבורה
מחשבות אחדות אודות החינוך

| --- | --- |

המהדורה הראשונה של הספר.
 מידע כללי
 מאת:  ג'ון לוק
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסה
 נושא:  חינוך, פילוסופיה של החינוך
"מחשבות אחדות אודות החינוך" (באנגלית: Some Thoughts Concerning Education) הוא ספר מאת הפילוסוף האנגלי ג'ון לוֹק אשר פורסם בשנת 1693 והיה לאחד החיבורים המשפיעים ביותר בתחום החינוך. משך למעלה ממאה שנה נחשב ספרו של לוק כחיבור החשוב ביותר בתחום החינוך בבריטניה. במהלך המאה ה-18 תורגם הספר כמעט לכל השפות האירופיות, ולאחר פרסומו הכיר כמעט כל מחבר אירופאי בתחום החינוך בהשפעתו של הספר, כולל ז'אן-ז'אק רוסו.
בספרו "מסה על שכל האדם" לוק הניח את היסודות לתפיסה חדשה של תורת ההכרה: הוא טען כי שכלו של הילד בעת הולדתו הוא בבחינת "לוח חלק" (tabula rasa) ואינו מכיל כל רעיונות טבועים. בספרו "מחשבות אחדות אודות החינוך" מסביר לוק כיצד יש לחנך את הילד בעזרת שלוש שיטות שונות: פיתוח גוף בריא; יצירת אישיות טובה; ובחירה נכונה בתוכנית לימודים.
הספר מבוסס על אסופת מכתבים שלוק כתב לחבר אציל, אולם עצתו מצאה אוזן קשבת אצל רבים מאחר שרעיונותיו בתחום החינוך אפשרו לנשים ולבני המעמדות הנמוכים לשאוף לפיתוח אותה אישיות שזכו לפתח בני המעמדות הגבוהים, אשר היו קהל היעד המקורי לעבודתו של לוק.
תוכן היסטורי

עבודתו של לוק אינה בונה פילוסופיה של חינוך מן היסוד אלא נשענת על יסודות מקובלים של המהפכה בחינוך מן המאה ה-17, בשילוב רעיונותיו של לוק. מחברים בריטים אחרים כגון ג'ון אבלין, ג'ון אוברי, ג'ון איצ'ארד וג'ון מילטון קדמו ללוק בתמיכה בשינויים דומים בתוכנית הלימודים ובשיטות הלימוד, אולם הם לא הצליחו להגיע לקהל רחב כל כך שספרו של לוק זכה להגיע אליו. על רקע העובדה כי אחרים קדמו לו ברעיונות חינוכיים דומים, לוק עצמו, לאורך ספרו, מתייחס לחיבורו כחיבור מהפכני; כפי שציין החוקר ניית'ן טרקו, "לוק מעמיד באופן מפורש את המלצותיו בניגוד לחינוך 'הרגיל', 'המקובל', 'הנפוץ', או 'הכללי'"
ככל שאנגליה הפכה מרקנטיליסטית יותר וחילונית יותר, הערכים של חינוך הומניסטי מימי הרנסאנס, אשר הפכו את הסכולסטיקה לערך עליון, הלכו ונעשו בלתי רלוונטיים בעיני רבים. מהפכנים חינוכיים כג'ון לוק, ופיליפ דודברידג' אחריו, הלכו בדרכו של פרנסיס בייקון כאשר קראו תיגר על הסמכות התרבותית של החינוך הקלאסי ויצאו חוצץ נגד שיטת ההוראה בקיימברידג' ואוקספורד, אשר קבעה כי "כל תלמידי התואר הראשון – בבירור מחלוקותיהם חייבים להניח הצידה את המחברים השונים, אלה אשר גרמו לפילוגים רבים וסכסוכים באסכולות השונות, ולהסתמך אך ורק על תורת אריסטו ואלה שהגנו עליה, ולבסס את שאלותיהם עליה, ולהוציא מלימודיהם שאלות עקרות ולהסתייג מן הפילוסופיה האמיתית". במקום לדרוש כי ילדיהם יבלו את כל זמנם בלימוד חיבורים ביוונית ובלטינית, מספר גדל והולך של משפחות החלו לדרוש תוכנית לימודים מעשית לילדיהם; זאת על ידי חשיפת הילד לחידושי המהפכה המדעית, מתמטיקה ושפות מודרניות. בכך קיוו הורים אלה להכין את ילדם לכלכלה המשתנית באנגליה ולעולם החדש שהתהווה סביבם.
החיבור

אחת מן המשפחות הללו הייתה משפחת קלארק מצ'יפלי שבמחוז סאמרסט באנגליה. בשנת 1684 ביקש אדוארד קלארק את עצת חברו, ג'ון לוק, באשר לדרך שבה יש לחנך את בנו ויורשו, אדוארד הצעיר. לוק הגיב לפניה זו בסדרת מכתבים אשר שימשו כבסיס לחיבור "מחשבות אחדות אודות החינוך"; אולם רק בשנת 1693, לאחר שזכה לעידודו של קלארק וחבר נוסף בשם ויליאם מולינו, פרסם לוק את החיבור. לוק, אשר היה "ביישן" ככל שהדבר נגע לחשיפה ציבורית, החליט לפרסם את החיבור באופן אנונימי.
אף שלוק ערך מחדש והרחיב את החיבור המקורי פעמים רבות בטרם מותו. הוא מעולם לא שינה באופן מהותי את "הסגנון המוכר והידידותי של העבודה". ההקדמה הביאה לידיעת הקורא את תחילתו הצנועה של הספר כסדרת מכתבים, ולפי החוקר ניית'ן טרקו, עובדה זו איפשרה לקורא לקבל ביתר קלות את עצותיו של לוק בספר, אשר בנסיבות אחרות היו עשויות להצטייר כהתערבות בענייניה הפנימיים של המשפחה. טרקו טוען כי לוק התייחס לקוראיו כאל ידידיו, והם השיבו לו באותו מטבע.