stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה בכדורגל חופים
שלבי הגמר > הנבחרות המצליחות ביותר

| נבחרת | תארים | סגנויות | מקום שלישי | מקום רביעי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פורטוגל פורטוגל | 8 (2002, 2007, 2008, 2010, 2015, 2019, 2020, 2021) | 10 (2000, 2001, 2004, 2005, 2006, 2009, 2013, 2016, 2017, 2022) | 6 (1998, 1999, 2003, 2011, 2014, 2018) | 1 (2023) |
| ספרד ספרד | 5 (1999, 2000, 2001, 2003, 2006) | 4 (2002, 2014, 2018, 2023) | 1 (2019) | 9 (1998, 2007, 2009, 2013, 2015, 2016, 2017, 2021, 2022) |
| רוסיה רוסיה | 5 (2009, 2011, 2013, 2014, 2017) | 2 (2012, 2019) | 5 (2007, 2008, 2010, 2015, 2016) | 1 (2018) |
| איטליה איטליה | 3 (2005, 2018, 2023) | 2 (1998, 2010) | 6 (2001, 2009, 2012, 2017, 2021, 2022) | 6 (1999, 2000, 2004, 2006, 2008, 2019) |
| שווייץ שווייץ | 2 (2012, 2022) | 2 (2011, 2020) | 1 (2013) | 4 (2003, 2005, 2010, 2014) |
| צרפת צרפת | 1 (2004) | 3 (1999, 2003, 2007) | 3 (2000, 2002, 2005) | 2 (2001, 2020) |
| אוקראינה אוקראינה | 1 (2016) | 1 (2015) | 2 (2004, 2020) | - |
| גרמניה גרמניה | 1 (1998) | - | - | - |
| פולין בלארוס | - | 1 (2021) | 1 (2023) | - |
| הולנד הולנד | - | 1 (2008) | - | - |
| פולין פולין | - | - | 1 (2006) | - |
| רומניה רומניה | - | - | 2 (2011, 2012) | - |
| טורקיה טורקיה | - | - | - | 1 (2002) |
סטטיסטיקות > הופעות במעמד הסופרפיינל

| נבחרת | הופעות בסופרפיינל | שנים |
| --- | --- | --- |
| פורטוגל פורטוגל | 22 | 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 |
| איטליה איטליה | 21 | 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022 |
| ספרד ספרד | 19 | 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022 |
| שווייץ שווייץ | 19 | 2003, 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022 |
| רוסיה רוסיה | 14 | 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 |
| אוקראינה אוקראינה | 11 | 2004, 2006, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 |
| צרפת צרפת | 10 | 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2015, 2020 |
| פולין פולין | 7 | 2006, 2008, 2009, 2012, 2013, 2017, 2021 |
| בלארוס בלארוס | 7 | 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 |
| גרמניה גרמניה | 4 | 2005, 2014, 2016, 2020 |
| רומניה רומניה | 3 | 2010, 2011, 2012 |
| אוסטריה אוסטריה | 3 | 2002, 2004, 2005 |
| הולנד הולנד | 2 | 2008, 2013 |
| טורקיה טורקיה | 2 | 2002, 2019 |
| אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 1 | 2018 |
| צ'כיה צ'כיה | 1 | 2008 |
| הונגריה הונגריה | 1 | 2005 |
| בלגיה בלגיה | 1 | 2004 |
| נורווגיה נורווגיה | 1 | 2003 |
מודגש: מייצג את השנה בה הנבחרת זכתה בסופרפיינל
ראו גם

כדורגל חופים
גביע אירופה בכדורגל חופים
ישראל באליפות אירופה בכדורגל חופים
הערות שוליים

↑  ידועה גם תחת הקיצורים Euro BS League או EBSL
↑  באנגלית: European Pro Beach Soccer League
↑  אליפות אירופה המקצוענית בכדורגל חופים (EPBSL)
אגוז

ערך זה עוסק בפרי יבש. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אגוז עם קליפה
סנאי אוכל אגוז
פרנסואה בארו, ציור של אגוזים, 1932
אֱגוֹז, בבוטניקה, הוא פרי יבש פשוט בעל זרע יחיד (לעיתים נדירות זרע כפול) שקליפתו החיצונית הופכת קשה מאוד בבשלות, ואינה נפתחת באופן טבעי לשחרור הזרע הנמצא בתוכה. בבישול ההגדרה רחבה יותר וכוללת סוגי פירות וזרעים נוספים. הפרי של מיני האגוז השונים מכיל הרבה שומנים וחלבונים, וכן ערך תזונתי רב.
סוגי אגוזים

אגוז אשור
אגוז האלון (בלוט)
אגוז השמן הידוע גם בשם "אגוז הנר" – פריוֹ של העץ Aleurites moluccanus (אנ')
אגוז לוז (בונדוק)
אגוז מוסקט
אגוז מלבר הידוע גם בשמות "אגוז סאבא" או "ערמון גיאנה" – פריוֹ של העץ Pachira aquatica (אנ')
אגוז מלך הידוע גם בשמות "אגוז קליפורניה" או "אגוז מוח"
אגוז מלך לבן הידוע גם בשם "אגוז חמאה" – פריוֹ של העץ Juglans cinerea (אנ') וקרוב משפחתו של "אגוז המלך"
אגוז מקדמיה
ערמון
אגוז פקאן
קאריה (סוג הכולל את ה"פקאן")
אגוז שיאה
אגוזים בבישול

בבישול, המונח "אגוז" רחב יותר ומתייחס לסוגי זרעים ופירות שונים; באופן כללי, המונח מתייחס לכל גרעין גדול ושמנוני המצוי בתוך קליפה ומשמש להכנת מזון.
כמה סוגי אגוזים המשמשים בהכנת סוגי מזונות, אך אינם אגוזים על-פי ההגדרה הבוטאנית:
אגוז אדמה (המכונה גם בוטן)
אגוז ברזילאי או שקד ברזילאי (זרע העץ)
פיסטוק (הפרי של אלה אמיתית = אלת הבטנה, Pistacia vera)
צנובר (פרי עץ האורן)
קוקוס (אגוז הודו)
שקד מצוי
קשיו
אגוז נמר
ראו גם

דקה (מטבל)
הערות שוליים

↑  אכילת אגוזים מדי יום עושה את הדבר הזה למוח, באתר וואלה, 26 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541128505171  BnF: cb119441556 (data)  GND: 4042827-8  LCCN: sh85093481 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אגוז פקאן
רודף

| --- | --- |
 משנה:  משנה, מסכת סנהדרין, פרק ח', משנה ז'
 תלמוד בבלי:  מסכת סנהדרין, דף ע"ג, עמוד א'–דף ע"ד, עמוד א'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר נזקים, הלכות רוצח ושמירת נפש, פרק א'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה רמ"ז
 
בהלכה, רודף הוא אדם שמתכוון לבצע מעשה כה חמור, כך שמותר למנוע ממנו לעשות את המעשה גם במחיר הריגתו. להלכה יש דין רודף רק למי שמסכן את חיי חברו בשוגג או במזיד, ולמי שמנסה לאנוס במקרים שחייבים על הביאה כרת או מיתת בית דין. המונח שאול מהמקרה הקלאסי, שבו אדם רודף אחרי רעהו במטרה לרצוח אותו. על פי ההלכה מותר לכל מי שנוכח בסיטואציה זו להציל את הנרדף אפילו על ידי הריגת הרודף, בהיעדר אפשרות אחרת להצלת הנרדף. דיני רודף נדונו בתלמוד במסכת סנהדרין וברמב"ם בהלכות רוצח ושמירת הנפש (פרק א') והעיקרון עליו הן מבוססות מקובל גם מחוץ למסגרת ההלכה.
מקור

על פי הגמרא, הדין של הריגת הרודף נלמד ממה שכתוב לגבי נערה המאורסה "ואין מושיע לה" הא יש מושיע לה בכל דבר שיכול להושיעה, כלומר, ניתן להציל נערה מאורסה גם על ידי הריגת הרודף. הלימוד לגבי רודף שמנסה לרצוח נלמד בהיקש מהמשך הפסוקים "כי כאשר יקום איש על רעהו ורצחו נפש כן הדבר הזה".
על פי הספרי, למדים על דין רודף מן הפסוקים:
כִּֽי־יִנָּצ֨וּ אֲנָשִׁ֤ים יַחְדָּו֙ אִ֣ישׁ וְאָחִ֔יו וְקָֽרְבָה֙ אֵ֣שֶׁת הָֽאֶחָ֔ד לְהַצִּ֥יל אֶת־אִישָׁ֖הּ מִיַּ֣ד מַכֵּ֑הוּ וְשָֽׁלְחָ֣ה יָדָ֔הּ וְהֶֽחֱזִ֖יקָה בִּמְבֻשָֽׁיו׃ וְקַצֹּתָ֖ה אֶת־כַּפָּ֑הּ לֹ֥א תָח֖וֹס עֵינֶֽךָ (דברים פרק כה פסוק יא,יב)
"במבושיו - מה מבושיו מיוחד שיש בו סכנת נפשות והרי הוא ב'וקצתה', כך כל דבר שיש בו סכנת נפשות הרי הוא ב'וקצותה את כפה'. וקצותה את כפה - מלמד שאתה חייב להצילו בכפה. מנין אם אין אתה יכול להצילו בכפה, הצילו בנפשה? תלמוד לומר: לא תחוס עינך"
כלומר, האישה למעשה ניסתה לפגוע בחייו של הגבר ולכן חל עליה דין רודף. "לא תחוס עיניך" מדבר על האפשרות שבה לא ניתן לקצוץ את כפה וצריך להמיתה על מנת לשמור על חייו של הגבר.
וכך גם פסק הרמב"ם: "וקצותה את כפה – לא תחוס עינך": "שכל החושב להכות חבירו הכייה הממיתה אותו, מצילין את הנרדף בכפו של רודף, ואם אינן יכולין מצילין אותו אף בנפשו שנאמר 'לא תחוס עינך'".
גדרים > ניתן להצילו בנפשו

דינו של הרודף הוא, כדברי חז"ל, ש"ניתן להצילו בנפשו". כלומר, מותר, ואף מצווה, להרוג את הרודף כדי להציל את הנרדף. כל היכול להציל נרדף ולא עשה זאת ביטל מצוות עשה שהיא "וקצותה את כפה", ועבר על שני לאוין שהם "לא תחוס עינך" ו"לא תעמוד על דם רעך".
ההיתר להרוג את הרודף אינו חל במקרה ש"ניתן להצילו באחד מאבריו" – כלומר, במקרה שכדי להציל את הנרדף אין צורך להרוג את הרודף, אלא ניתן להסתפק בקטיעת איבר וכדומה. במקרה כזה, אם בכל זאת אדם הרג את הרודף, פסק הרמב"ם, שאף שההורג עבר על איסור רציחה, הרי אין בית דין ממיתים אותו, וזאת בניגוד לרוצח רגיל, שדינו מיתה בסיף.
בנוגע למטרת ההריגה הסתפק הרב יחזקאל לנדא, בעל ה"נודע ביהודה", האם ההריגה היא על מנת למנוע מהרודף לרצוח את הנרדף (ולכן רשאי כל אדם לפעול במסגרת דין רודף גם ללא הוראה מבית דין מוסמך), או שהמטרה היא להעניש את הרודף על כך שסופו לרוצחו (והחידוש הוא שכל אדם יכול להענישו מבלי סמכות בית דין).
גדרים > רודף בשוגג

בתלמוד מובאת מחלוקת בין תנאים האם דין רודף תלוי בכוונת הרודף לרצוח, ואין לפגוע בו אלא אם כן היתרו בו. הכרעת האמורא רב הונא היא שגם בהיעדר כוונת זדון, כגון בילד קטן העושה פעולה שמסכנת אחרים, ניתן לפגוע ברודף בהיעדר ברירה אחרת. במקרה של עובר שמסכן את חיי האם מותר להרוג את העובר רק כל עוד לא הוציא את ראשו. אם הוציא את ראשו אסור להרוג אותו כי אין דוחין נפש מפני נפש, וטבע העובר הוא לסכן את אמו. הרמב"ם פסק בעקבות הכרעת רב הונא. יישום מעשי אחר של שאלה זו נוצר בתקופת השואה, כשלעיתים בכיו של תינוק היה עלול להסגיר את אלו שהסתתרו עמו.
רודף בעבירות אחרות

בגמרא ישנה מחלוקת לגבי מי שעומד לחלל שבת או לעבוד עבודה זרה האם ניתן להורגו על מנת למנוע ממנו לעבור את העבירה. להלכה נפסק שלא.
נזקים ממוניים

אף שמותר להציל את הנרדף בכל דרך אפשרית, "אין אדם מציל עצמו בממון חבירו", ולכן המציל עצמו על ידי גרימת נזק, חייב לשלם לניזוק, אך אם גרם נזק לרכוש הרודף פטור מצד "שלא יהא ממונו של רודף חביב עליו מגופו". לעומת זאת, רודף ששבר כלים פטור מתשלום, מפני שחושף עצמו למוות בעצם הרדיפה וממילא חל עליו הכלל "קם ליה בדרבה מיניה". לעומתם הרודף אחר הרודף פטור מנזק של כל רכוש, לא מעיקר הדין אלא משום תקנה, שלא יתמהמה מלעזור לנרדף.
על פי הרמב"ם, דין רודף עשוי להיות מיושם גם כלפי חפצים "רודפים". כך למשל הוא פסק שאם ספינה עומדת לטבוע מכובד משאה, ומישהו זורק את המשא לים – הוא פטור מתשלומים, מפני "שהמשא שבה כמו רודף אחריהם להרגם, ומצוה רבה עשה שהשליך והושיעם".
רצח רבין ופסק דין רודף

לאחר רצח ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, בידי יגאל עמיר, טען עמיר שעל רבין חל דין רודף, בעקבות חתימתו על הסכמי אוסלו, וטענה זו נתפסה כהוכחה לכוונות הזדון של יגאל עמיר ברצח רבין.
ראו גם

מוסר (הלכה)
לקריאה נוספת

דב פרימר, "הגדרת דין רודף" (הגנה עצמית במשפט העברי), אור המזרח, כרך לא (1983), 325 – 337; (פורסם גם בספר נדיב לב)
מקדש וסטה

שרידי מקדש וסטה
תרשים של אבן ועליה הכתובת "תיאודריך הגדול" אשר נמצאה במקדש
מקדש וסטה היא מקדש שעמד בפורום בעיר רומא בתקופה העתיקה, בסמוך למקדש קסטור ופולוקס, למקדש קיסר, ולבית הבתולות הווסטליות.
תיאור המבנה

צורת המקדש ייחודית בשל הרצון של האדריכלים שמבנה המקדש ידמה לבקתות הקש והבוץ של המתיישבים הראשונים באזור זה. במקור היה פולחנה של האלה וסטה נעשה במרכז בית המשפחה, וצורת המבנה נועדה להזכיר זאת.
המבנה בנוי בסגנון אדריכלות יוונית, עם עמודים קורינתיים עשויים שיש. במרכז החדר המרכזי העגול היו עשרים עמודים קורינתיים, והמקדש בנוי על פודיום עגול שקוטרו 15 מטרים.
במרכז תקרת המבנה היה פתח אוורור ובמרכז המקדש דלקה האש הקדושה של האלה. סביב קירות המבנה החיצוניים היה מעגל נוסף של עמודים.
כל מקדשי וסטה היו עגולים, ופתחיהם פנו מזרחה לכיוון השמש הזורחת המסמלת את מקור החיים. במרכז המקדש לא היה פסל של האלה - אלא רק האש הקדושה לה.
הקמת המבנה

המקדש שבפורום נבנה במאה השלישית לפני הספירה.
המקדש ניזוק בשריפה פעמיים. הפעם הראשונה אירעה בשנת 64, בתקופת מלכותו של הקיסר נירון, כאשר נשרפה מרבית העיר רומא, והפעם השנייה בשנת 191, כאשר לאחר השריפה שיקמה את המקדש יוליה דומנה, אשת הקיסר ספטימיוס סוורוס.
המקדש נבזז מספר רב של פעמים, ובמהלך המאה ה-16 מרבית חלקי המבנה העשויים שיש נלקחו לשימושים משניים ברחבי רומא. חלק המבנה העומד כיום שוחזר בשנות ה-30 של המאה ה-20.
המשפט החוקתי של מדינת ישראל

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לענף המשפטי עצמו, ראו .
| --- | --- |

המשפט החוקתי של מדינת ישראל, מהדורה שישית, כרך א'
 מידע כללי
 מאת:  אמנון רובינשטיין
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  משפט חוקתי בישראל
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת שוקן (מהדורה ראשונה)
 תאריך הוצאה:  1969 (מהדורה ראשונה)
 מספר עמודים:  291 (מהדורה ראשונה)
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורות נוספות:  ראה מהדורות הספר
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9651904100
 הספרייה הלאומית:  002023187, 002023186, 001198663, 002470214, 001955858
המשפט החוקתי של מדינת ישראל, מהדורה שישית, כרך ב
המשפט החוקתי של מדינת ישראל הוא ספר יסוד במשפט חוקתי בישראל. מהדורה ראשונה של הספר (בשם "המשפט הקונסטיטוציוני של מדינת ישראל"), מאת אמנון רובינשטיין, יצאה לאור בשנת 1969 בהוצאת שוקן, ומאז התפרסם במהדורות אחדות. במהדורה החמישית הצטרף אל רובינשטיין לכתיבת הספר ברק מדינה. הספר צוטט מאות פעמים בפסיקת בתי המשפט בישראל.
מהדורות הספר

מהדורה ראשונה: תשכ"ט, 291 עמודים. בעת כתיבת מהדורה זו היה רובינשטיין מרצה בכיר בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב. פרקי הספר חולקו לשערים אחדים:
הקמת המדינה וסדרי השלטון הזמניים
עקרונות כלליים של המשפט הקונסטיטוציוני הישראלי
הכנסת
הממשלה
נשיא המדינה.
מהדורה שנייה: תשל"ד, 517 עמודים. בעת כתיבת מהדורה זו היה רובינשטיין פרופסור, דיקן הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
מהדורה שלישית: תשמ"א-1980, 488 עמודים.
מהדורה רביעית: תשנ"א-1991, שני כרכים.
מהדורה חמישית: תשנ"ז-1996, שני כרכים. במהדורה זו הצטרף לכתיבת הספר ברק מדינה, מרצה למשפטים במסלול האקדמי המכללה למינהל, ולימים דיקן הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
מהדורה שישית: תשס"ה-2005, 1,242 עמודים (שני הכרכים הראשונים). במהדורה זו שונה שם הספר, והוא נקרא המשפט החוקתי של מדינת ישראל. הספר חולק לשלושה כרכים, הראשון בשם "עקרונות יסוד", השני בשם "רשויות השלטון ואזרחות", והשלישי, שטרם יצא לאור, יעסוק בזכויות האדם. בהקדמה לספר מעידים המחברים: "מהדורה זו נכתבה כולה מחדש, ונוסף לה דיון בנושאים רבים שלא נכללו במהדורות קודמות של ספר זה. בין היתר הרחבנו במידה ניכרת את הדיון במעמדם של חוקי היסוד וב"מהפכה החוקתית"; העמקנו את הדיון במהותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית, והוספנו דיון במעמדם של אזרחי ישראל הערבים כמיעוט לאומי."
תוכן המהדורה השישית

החלק הראשון, עקרונות יסוד, דן ביסודות המשפט החוקתי של מדינת ישראל:
הקמת המדינה, כינון מוסדות השלטון בה ומעמדה של ההכרזה על הקמת המדינה.
מעמדם של חוקי היסוד כחוקה.
עקרון הפרדת הרשויות, מעמדה של הרשות השופטת ועקרון חוקיות המִנהל.
ביקורת שיפוטית.
עקרון שלטון החוק.
מעמדם של ערביי ישראל כמיעוט לאומי.
מדינת ישראל כמדינה יהודית.
החלק השני, רשויות השלטון ואזרחות, כולל ארבעה שערים, ששלושת הראשונים שבהם נכללו כבר במהדורה הראשונה של הספר:
הכנסת
הממשלה
נשיא המדינה
אזרחות.
פרס ישראל בחקר המשפט לאמנון רובינשטיין

הספר זכה לאזכור נכבד בנימוקי חבר השופטים להענקת פרס ישראל בחקר המשפט לאמנון רובינשטיין:
התרומה המרכזית של פרופ' רובינשטיין למשפט הציבורי בישראל היא ספרו על "המשפט החוקתי של מדינת ישראל". ספר זה (שפורסם במהדורה הראשונה בשנת 1969) היה הספר המקיף הראשון שפורסם בישראל על דיני חוקה. באופן טבעי הוא הפך לספר יסוד, לא רק לצורך הוראה בפקולטות למשפטים, אלא גם לשימוש מעשי של עורכי דין ושופטים, ומעבר לכך מקור חיוני (ובעצם יחיד) לכל סטודנט ואדם המתעניין בדיני חוקה (לרבות זכויות אדם) בישראל. הספר אינו מסתפק בריכוז יסודי ושיטתי של מקורות המשפט ובהצגתם בצורה בהירה, אלא הוא גם מקדם ערכי יסוד של דמוקרטיה, שוויון וזכויות אדם. הוא שמר במשך כל השנים על המעמד של ספר מוביל ומחנך לדורות רבים של סטודנטים, משפטנים ואחרים, ואף שימש פעמים רבות מקור שצוטט בפסקי הדין של בית המשפט העליון. הספר עודכן בהתמדה, ויצא מדי כמה שנים במהדורה חדשה. זה עתה יצאו לאור שניים מתוך שלושת כרכיו במהדורה שישית (שהוכנה יחד עם ד"ר ברק מדינה).
הערות שוליים

1 2  דניאל פרידמן, "פרופ' א' רובינשטיין, המשפט הקונסטיטוציוני של מדינת ישראל", הפרקליט מ, עמ' 539–543, נובמבר 1992.
1 2  קלוד קליין, " פרופ' א. רובינשטיין - המשפט הקונסטיטוציוני של מדינת ישראל", עיוני משפט ד, תשל"ד, עמ' 227-226
↑  קלוד קליין, "אמנון רובינשטיין - המשפט הקונסטיטוציוני של מדינת ישראל", הפרקליט לג, תשמ"א, עמ' 626
↑  נימוקי השופטים – פרופ' אמנון רובינשטיין, באתר פרס ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007761389305171
אצטדיון מוליניו

| --- | --- |

פנים האצטדיון
 מיקום:  וולברהמפטון, אנגליה
 קואורדינטות:  52°35′25″N 2°07′49″W﻿ / ﻿52.590277777778°N 2.1302777777778°W﻿ / 52.590277777778; -2.1302777777778
 תקופת הפעילות:  1889–הווה (כ־135 שנים)
 הורחב:  2011-2012
 בעלים:  מועצת העיר של וולברהמפטון
 מפעיל:  וולברהמפטון וונדררס
 משטח:  דשא
 אדריכל:  ארצ'יבלד לייטץ' 
 מושבים:  31,750
 he
 
אצטדיון מוליניו - מבט חיצוני
פסלו של כדורגלן העבר, בילי רייט, בכניסה המערבית לאצטדיון מוליניו
אצטדיון מוליניו (באנגלית: Molineux Stadium) הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בוולברהמפטון שבאנגליה, ומכיל 31,750 מקומות ישיבה. מאז שנת 1889 האצטדיון משמש לאירוח משחקיה הביתיים של קבוצת וולברהמפטון וונדררס (וולבס), אשר נכון לעונת 2024/2025 משתתפת בפרמייר ליג. אצטדיון זה נחשב לראשון אשר נבנה עבור קבוצה בפוטבול ליג, ולאחד הראשונים בבריטניה, אשר הותקנה בהם תאורה.
היסטוריה

השם מוליניו נגזר משמו של סוחר מקומי מצליח, בנג'מין מוליניו, שב-1744 רכש את חלקת האדמה עליה נמצא האצטדיון והקים בתחילה את "בית מוליניו". ב-1860 נרכש הנכס על ידי יזם אחר ובסמוך אליו נפתח פארק לרווחת הציבור, שנקרא "מגרשי" מוליניו (Molineux Grounds), וכלל, בין היתר, זירת החלקה על קרח, מסלול למרוצי אופניים ומגרש כדורגל. ב-1889 נשכר השטח על ידי מבשלת נורת'המפטון לשימושה של קבוצת וולברהמפטון וונדררס ששיחקה עד אותה עת במגרש דדלי רוד (אנ'). במשחק הבכורה במגרש "מוליניו גראונד" (כפי שנקרא האצטדיון ברוב שנותיו מאז), שנערך ב-7 בספטמבר 1889, ניצחה הקבוצה המקומית את נוטס קאונטי בתוצאה 0:2 לעיני 4,000 צופים. הוולבס רכשו את המגרש ב-1923 תמורת 5,607 ליש"ט והחלו בבניית אצטדיון בתכנונו של אדריכל האצטדיונים המפורסם, ארצ'יבלד לייטץ'. הבניה הייתה מדורגת. כאשר בתחילה נבנה יציע אחד והיציע הרביעי הושלם רק ב-1934.
ב-1953 היה אחד מהאצטדיונים הראשונים באנגליה בהם הותקנה תאורה ובעקבות כך התקיימו בו בשנות ה-50 משחקי ידידות, שנערכו באמצע השבוע בין הוולבס (שנחשבו אז כאחד המועדונים החזקים באנגליה) ובין מועדונים אירופיים בולטים. בשנים שלפני גביע אירופה לאלופות וגביע אירופה למחזיקות גביע נחשבו משחקים אלו ליוקרתיים, משכו קהל רב וצולמו לעיתים קרובות לטלוויזיה על ידי ה-BBC. בתצורתו הישנה, שכללה יציעי עמידה, הכיל האצטדיון מעל 60,000 מקומות. מספר שיא של צופים נרשם במשחק מול ליברפול ב-1939, עם 61,315 צופים. בשנות ה-50 - שנות השיא של המועדון, מספר הצופים עלה בדרך כלל על 40,000. "מוליניו גראונד" עבר שינויים מסוימים עד סוף שנות ה-80 אך נשאר ברובו הגדול במתכונת הישנה שלו. בסוף שנות ה-80, במקביל להתדרדרות של המועדון לליגה הרביעית, הגיע המועדון לסף פשיטת רגל ומכר ב-1986 את האצטדיון למועצת העיר וולברהמפטון תמורת 1.12 מיליון ליש"ט.
רכישת המועדון והאצטדיון על ידי איש העסקים המקומי ג'ק הייוורד (אנ') ב-1990, יחד עם הצעדים שננקטו באנגליה בעקבות דו"ח טיילור (בין היתר, איסור על יציעי עמידה) הביאו לשיפוץ מסיבי באצטדיון. במשך מספר שנים, בצורה מדורגת, נהרסו שלושה מיציעיו: בכל פעם יציע אחד ויציע מודרני נבנה תחתיו. פתיחתו הרשמית של האצטדיון המחודש הייתה ב-7 בדצמבר 1993 במשחק ידידות מול המועדון ההונגרי, הונבד שהיה מועדון פאר בשנות ה-50 ומשחק ידידות מולו שנערך במוליניו גראונד בדצמבר 1954 נחשב כאירוע שיא בתולדות הוולבס. לאחר השיפוץ עמד מספר המקומות באצטדיון על כ-28,000. בשורה של שיפוצים נוספים בשנים שמאז הוגדל מספר המושבים למעל ל-32,000. השיפוץ המשמעותי ביותר בתקופה זו היה ב-2011 כשהיציע הצפוני נהרס ונבנה מחדש, כולל הקמת "מוזיאון וולבס" שנבנה בחלקו התחתון. שיפוץ זה העלה את מספר המושבים מ-29,400 ל-31,700.
מספר השיא של צופים באצטדיון המחודש נקבע ב-24 ביוני 2003, בקונצרט של להקת הרוק בון ג'ובי בו צפו כ-34,000 איש.
מבנה

האצטדיון נמצא במרחק של כ-600 מטר מצפון למרכז העיר וולברהמפטון, מעברו הצפוני של כביש הטבעת המקיף את מרכז העיר. הוא כולל ארבעה יציעים:
יציע בילי רייט - היציע המערבי, נקרא על שם קפטן הוולבס ונבחרת אנגליה במשך שנים רבות. יציע זה נחשב כיציע המרכזי: ספסלי הקבוצות ממוקמים לרגליו ועמדת הטלוויזיה והתקשורת נמצאת בו. כמו כן, משרדי הקבוצה נמצאים בחלקו התחתון.
יציע סטן קאליס (אנ') - היציע הצפוני, נקרא על שם מאמן הוולבס בשנות השיא של המועדון בשנות ה-50 של המאה ה-20. זהו היציע הגבוה והחדיש ביותר באצטדיון (בנייתו הושלמה ב-2012) ומוזיאון וולבס ממוקם בחלקו התחתון.
יציע סטיב בול (אנ') - היציע המזרחי, נקרא על שם מלך השערים של הוולבס בכל הזמנים. זהו היציע הוותיק ביותר באצטדיון (נבנה ב-1979)
יציע ג'ק הייוורד - היציע הדרומי, נקרא על שם הבעלים של המועדון בשנים 1990–2007
הערות שוליים

↑  Nick Miller, The night Wolves became ‘champions of the world’ against Honved, באתר הגרדיאן, 13 בדצמבר 2014
מומוס

ערך זה עוסק באל ההיתול, הלגלוג והביקורת במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם לזמר, ראו .
| --- | --- |

 תפקיד:  אל ההיתול, הלגלוג והביקורת
 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אב:  ארבוס 
 אם:  ניקס 
 
איור של מומוס על קלף טארוט מהמאה ה-18
מוֹמוֹס (ביוונית: μῶμος) היה ליצן החצר של האולימפוס במיתולוגיה היוונית. הוא נחשב גם כאל ההיתול, הלגלוג והביקורת. כמו המוות והשינה, גם הוא בנה של ניקס, אלת הלילה.
הוא גורש מהאולימפוס על ידי זאוס עקב לשונו "המושחזת".
המילה מימיקה שפרושה - הבעות פנים מקורה במומוס, ומכאן גם המילה פנטומימה - משחק של תנועה והבעות פנים ללא מילים. המושג מומוס מתאר שחקן פנטומימה, ליצן, חקיין, בדרן.
אלגוריתם גאוס-ניוטון

אלגוריתם גאוס-ניוטון הוא אלגוריתם לפתרון בעיות ריבועים פחותים לא ליניאריות. האלגוריתם, המיוחס לקרל פרידריך גאוס, הוא למעשה תיקון של שיטת ניוטון למציאת שורשים של פונקציה ממשית, ללא שימוש בנגזרות ממעלה שנייה.
תיאור הבעיה

בהינתן m פונקציות  f_{i}(x_{1},...,x_{n}) כאשר  1\leq i\leq m, וכן  \ m\geq n,
בעיית האופטימיזציה היא למצוא וקטור  \ p=(x_{1},...,x_{n}) כך שהסכום  \ S(p)=\sum _{i=1}^{m}(f_{i}(p))^{2} הוא מינימלי, כלומר לכל וקטור  \ q=(y_{1},...,y_{n}) מתקיים  S(p)\leq S(q).
האלגוריתם

אלגוריתם גאוס-ניוטון הוא תהליך איטרטיבי. כלומר, יש לספק ערך התחלתי ל- \ p, שנקרא לו  \ p^{0}.
ערכים עוקבים של  \ p^{k} ניתנים אחר כך על ידי חזרה על היחס:
\ p^{k+1}=p^{k}-{\Big (}J_{f}(p^{k})^{\top }J_{f}(p^{k}){\Big )}^{-1}J_{f}(p^{k})^{\top }f(p^{k})
כאשר:
את המטריצה ההופכית אין צורך לחשב במפורש.
במקומה נוכל לסמן את  \delta _{k}=-{\Big (}J_{f}(p^{k})^{\top }J_{f}(p^{k}){\Big )}^{-1}J_{f}(p^{k})^{\top }f(p^{k}) מתקיים
p^{k+1}=p^{k}+\delta _{k}
{\Big (}J_{f}(p^{k})^{\top }J_{f}(p^{k}){\Big )}\delta _{k}=J_{f}(p^{k})^{\top }f(p^{k}) על ידי הכפלה של שני הצדדים ב  {\Big (}J_{f}(p^{k})^{\top }J_{f}(p^{k}){\Big )}
נסמן  A={\Big (}J_{f}(p^{k})^{\top }J_{f}(p^{k}){\Big )},b=J_{f}(p^{k})^{\top }f(p^{k})
וקיבלנו אם כך מערכת משוואות ליניאריות  A\delta _{k}=b למציאת  \delta _{k}.
המלחמה הצפונית הגדולה

המלחמה הצפונית הגדולה התנהלה בין קואליציה שכללה את רוסיה הצארית, דנמרק-נורווגיה וסקסוניה-האיחוד הפולני-ליטאי (והחל מ-1715 גם את פרוסיה והנובר) נגד שוודיה בין השנים 1700–1721. המלחמה החלה במתקפה מתואמת של הקואליציה על שוודיה ב-1700, ונסתיימה ב-1721 עם חתימת הסכם ניסטאד והסכמי סטוקהולם. כתוצאה מהמלחמה רוסיה דחקה את רגליה של שוודיה מעמדת הכח הדומיננטי בים הבלטי, וכך נעשתה, למעשה, למעצמה אירופאית מן המעלה הראשונה.
רקע

בין 1560 ל-1660, בנתה שוודיה אימפריה בלטית שמרכזה במפרץ הפיני שכללה את קרליה, אינגריה, אסטוניה וליבוניה. במהלך מלחמת שלושים השנים שוודיה השיגה שטחים גם בגרמניה כולל כמה מובלעות דוגמת פומרניה, ויסמר (עיר נמל בצפונה של גרמניה), ורדן וברמן. במהלך אותה תקופה כבשה שוודיה מחוזות דנים ונורווגים. השוודים הם עם קטן הגר בחבל ארץ חסר משאבי טבע משמעותיים פרט לברזל ועץ. כתוצאה מכך, נאלצו מלכי שוודיה להסתמך על אימון הצבא ולא על גודלו. הצבא השוודי היה בין המעולים באירופה ופעמים רבות הביס יריבים חזקים, שהיו רבים ממנו. בגלל מיעוט תושביה, עם התארכות המלחמה התקשתה שוודיה לעמוד באבדות הרבות בקרבות ולתמוך בצבאה.
פרוץ המלחמה

הישגיה של שוודיה בחוזה סטולבובו משנת 1617 מנעו מרוסיה גישה ישירה לים הבלטי, ומאבקים פנימיים במהלך המאה ה-17 עם כמה פלישות זרות, מנעו מרוסיה לקרוא תיגר על שוודיה למען רווח זה. המזל הרוסי השתנה עם עלייתו של פיוטר הראשון לשלטון. לאחר שכונן שלום עם האימפריה העות'מאנית, והפנה את תשומת לבו להשגת העליונות המיוחלת בים. יעדו היה הים הבלטי, שחלקו המזרחי נכבש כמעט כולו על ידי שוודיה חמישים שנה קודם לכן. פיוטר הכריז מלחמה על שוודיה ועל מלכה בן ה-16, קרל ה-12, מלך שוודיה.
המלחמה החלה בקרב בין שוודיה לדנמרק, שהסתיים בתוצאות מרות עבור הקואליציה. הדנים חתמו על הסכם עם השוודים. הם הצטרפו ללחימה רק לאחר מספר שנים, כאשר הרוסים ניצחו בקרב פולטבה. עם הנחלת התבוסה לדנים, הפנה קרל את תשומת לבו לרוסיה. למרות גודלה העצום, רוסיה לא הייתה מוכנה דיה להילחם בצבא השוודי האיכותי, וניסיונה הראשון לתפוס את החוף הבלטי הסתיים באסון בקרב נארווה בשנת 1700. בקרב זה ספרו הרוסים כמה עשרות אלפי הרוגים, כאשר יתרת הצבא התפזר לכל הרוחות פרט לשני רגימנטים נאמנים לצאר. רגימנטים אלו הפכו ברבות השנים לגוורדיה הרוסית. התבוסה בנרבה ביטלה את מעמדה של רוסיה כשחקן משמעותי במלחמה למשך מספר שנים, מה שאפשר לקרל למקד את תשומת לבו בפולין ובסקסוניה. פיוטר ניצל תקופה זו כדי לשפר את איכות צבאו ואף לכבוש את השטח בו שוכנת כיום אסטוניה, שעה שהמלך השוודי, שהיה משוכנע ביכולתו להכניע את הרוסים, התעלם מהמתרחש בגזרה זו.