stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד בן זאיד אאל נהיאן
חיי משפחה

השייח' מוחמד בן זאיד נולד באל-עין ב-11 במרץ 1961, במה שהייתה אז חבר המדינות הטריטוריאליות.
הוא בנו השלישי של זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, הנשיא הראשון של איחוד האמירויות הערביות ושליט אבו דאבי, ושל אשתו השלישית, שייח'ה פאטמה בנת מובארכ אל-כתבי (אנ').
למוחמד יש 16 אחים: חמדאן, הַזַּ֫אע, סעיד, עיסא, נהיאן, סייף, טחנון, מנצור, פלאח, ד'יאב, עומר, ח'אלד, ח'ליפה, סולטאן, נאצר ואחמד. בנוסף לאלה, יש לו כמה אחיות.
יש לו חמישה אחים מלאים צעירים יותר: חמדאן, הַזַּ֫אע, טחנון, מנצור ועבדאללה. הם מכונים בני פאטמה, על שם אימם.
נשוי ואב לתשעה.
הערות שוליים

↑  Rhodes, Ben (2018-10-12). "A Fatal Abandonment of American Leadership". The Atlantic (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-10-13.
↑  "The ambitious United Arab Emirates". The Economist. 6 באפריל 2017. נבדק ב-11 באפריל 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Despots are pushing the Arab world to become more secular". The Economist. 2 בנובמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "UAE leader returns after lengthy unexplained absence". Middle East Eye. נבדק ב-27 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  D. Kirkpatrick, David (2 ביוני 2019). "The Most Powerful Arab Ruler Isn't M.B.S. It's M.B.Z." The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Worth, Robert F. (2020-01-09). "Mohammed bin Zayed's Dark Vision of the Middle East's Future". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-01-12.
↑  "Mohammad Bin Zayed named among Time's 100 most influential people 2019". Gulf News. 18 באפריל 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  שליט אבו דאבי נבחר לנשיא החדש של איחוד האמירויות, באתר מעריב אונליין, 14 במאי 2022
↑  https://www.bloomberg.com/features/2023-worlds-richest-families/
| מונרכים מכהנים |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | צ'ארלס השלישי (אוסטרליהאיי שלמהטובאלוניו זילנדפפואה גינאה החדשה אוסטרליה, איי שלמה, טובאלו, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה) • טופו השישי (טונגה טונגה) |  |
| אירופה | ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה ועמנואל מקרון (אנדורה אנדורה)‏1 • פיליפ (בלגיה בלגיה) • פרדריק העשירי (דנמרק דנמרק) • וילם-אלכסנדר (הולנד הולנד) • אנרי (לוקסמבורג לוקסמבורג) • הנס אדם השני (ליכטנשטיין ליכטנשטיין) • אלבר השני (מונקו מונקו) • צ'ארלס השלישי (הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת) • האראלד החמישי (נורווגיה נורווגיה) • פליפה השישי (ספרד ספרד) • פרנציסקוס (קריית הוותיקן קריית הוותיקן) • קרל ה-16 גוסטב (שוודיה שוודיה) |  |
| אמריקה | צ'ארלס השלישי (איי בהאמהאנטיגואה וברבודהבליזגרנדה (מדינה)ג'מייקהסנט וינסנט והגרנדיניםסנט לוסיהסנט קיטס ונוויסקנדה איי בהאמה, אנטיגואה וברבודה, בליז, גרנדה, ג'מייקה, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס, קנדה) |  |
| אסיה | מוחמד בן זאיד (איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות) • ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק (בהוטן בהוטן) • חמד (בחריין בחריין) • חסן אל-בולקיה (ברוניי ברוניי) • נארוהיטו (יפן יפן) • עבדאללה השני (ירדן ירדן) • משעל (כווית כווית) • עבדאללה (מלזיה מלזיה)‏2 • היית'ם (עומאן עומאן) • סלמאן (ערב הסעודית ערב הסעודית) • תמים (קטר (מדינה) קטר) • נורודום סיהאמוני (קמבודיה קמבודיה) • ראמה העשירי (תאילנד תאילנד) |  |
| אפריקה | מסוואטי השלישי (אסוואטיני אסוואטיני) • לטסי השלישי (לסוטו לסוטו) • מוחמד השישי (מרוקו מרוקו) |  |
מונרך • מונרכיה חוקתית • מונרכיה נבחרת • מונרכיה העוברת בירושה • מונרכיה אבסולוטית • מונרכיה פדרלית • דיארכיה  הערות: 1ראשיה הרשמיים העליונים של אנדורה הם הנסיכים-שותפים (דיארכיה): נשיא צרפת עמנואל מקרון ובישוף אורז'יי ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה 2היאנג די-פרטואן אגונג המלזי משלב מלוכה עם תפקיד נשיאותי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010632217105171  PLWABN: 9811266265605606  GND: 1117987507  ISNI: 0000 0004 3636 0411  LCCN: no2014079574  VIAF: 310520891   WorldCat (עם VIAF): 310520891
מחוז מיאמי-דייד

.
מחוז מיאמי-דייד (באנגלית: Miami-Dade County, נקרא בקיצור גם מחוז דייד) הוא מחוז שנמצא בדרום-מזרח מדינת פלורידה שבארצות הברית. על פי דו"ח מפקד אוכלוסין משנת 2019, אוכלוסיית המחוז מנתה 2,716,940 תושבים, מה שהופך אותו למחוז המאוכלס ביותר במדינת פלורידה, ולשביעי המאוכלס ביותר בארצות הברית. בנוסף, המחוז הוא גם השני הגדול ביותר במדינה במונחים של שטח קרקעי, עם 6,296 קמ"ר. כמחצית מאוכלוסיית מטרופולין דרום פלורידה מתגוררת במיאמי-דייד וכמה מהערים הראשיות של המדינה נמצאות בו. מושב המחוז נמצא בעיר מיאמי, הגדולה ביותר במחוז והעיר המרכזית בדרום פלורידה.
במחוז מאוגדות 34 ערים בכמה אזורים קורפרטיבים. חלקיו הצפוניים, המזרחיים והמרכזיים מעוירים במידה רבה מאוד וקיימים בהם רבי-קומות רבים הבנויים לאורך קו החוף. בנוסף, במחוז נמצא גם מרכז העסקים הראשי של דרום פלורידה, האזור המסחרי של מיאמי (דאונטאון מיאמי). בדרום המחוז נמצאים האזורים רדלנד (Redland) והומסטד (Homestead) המשמשים את התעשייה החקלאית של מיאמי. באזור זה, המאוכלס בדלילות, נמצאת רק כשליש מכמות האוכלוסייה בו וזאת בניגוד לצפון-המחוז העירוני בו הצפיפות רבה הרבה יותר. החלק המערבי של המחוז מגיע עד לפארק הלאומי אוורגליידס ומושביו. בחלק המזרחי נמצא הפארק הלאומי ביסקיין.
בשטח המחוז  נבנתה טירה על ידי אדוארד לידסקאלנין שמהווה אטרקציה תיירותית.
היסטוריה > הילידים (האינדיאנים)

העדות הקדומה ביותר ליישובים של ילידים אמריקנים (אינדיאנים) באזור מיאמי היא מלפני כ-12,000 שנה. התושבים הקדומים הראשונים התיישבו על גדות נהר המיאמי, כשהכפרים העיקריים היו בגדה הצפונית של הנהר.
התושבים המקומיים בתקופת ההגעה הראשונית של מתיישבים אירופאיים היו בני הטקווסטה (Tequesta), אשר שלטו במרבית דרום מזרח פלורידה, כולל מה האזורים שהיום מוכרים בשמות מחוז מיאמי-דייד, מחוז ברוורד (Broward) והחלק הדרומי של מחוז פאלם-ביץ' (Palm Beach). בני הטקווסטה ניזונו מדיג, צייד ואיסוף פירות ושורשים של צמחים (אם כי הם לא עסקו בחקלאות מסודרת).
היסטוריה > מגלי ארצות ומתיישבים אירופאים

בשנת 1513, חואן פונסה דה ליאון היה האירופאי הראשון שביקר באזור כשהפליג למפרץ ביסקיין. ביומן שלו נכתב כי הגיע לצ'קוושה (Chequescha), וריאציה של השם טקווסטה, השם הידוע הראשון של אזור מיאמי. לא ידוע לפי היומן האם הוא ירד לחוף או יצר קשר כלשהו עם הילידים.
פדרו מננדז דה אווילה (Pedro Menéndez de Avilés) ואנשיו היו הראשונים לתעד ירידה לחוף כאשר ביקרו בישובי הטקווסטה ב-1556, במהלך חיפושים אחר בנו הנעדר של אווילה שאונייתו טבעה באזור שנה לפני כן. חיילים ספרדים בהובלת האב פרנצ'סקו וילהריאל בנו מיסיון ישועי בפתח נהר המיאמי כעבור שנה, אולם מיסיון זה לא החזיק מעמד זמן רב. לאחר שהספרדים עזבו את האזור, בני הטקווסטה נאלצו להילחם במחלות שמקורן באירופה, כגון אבעבועות שחורות. בשנת 1711, בני הטקווסטה שלחו זוג ראשי שבטים (צ'יפים) מקומיים להוואנה, קובה, כדי לברר על אפשרות להגר לשם. הקובנים שלחו שתי ספינות לסייע להם, אולם המחלות הספרדיות הכו בהם ורוב בני הטווקסטה מתו.
מתיישבי הקבע האירופאיים הראשונים הגיעו למקום בראשית המאה ה-19. מתיישבים הגיעו מאיי בהאמה לדרום פלורידה ואזור הקיז (Keys) על מנת לחפש אוצרות שמקורם בספינות שעלו על שרטון בשונית פלורידה הגדולה. בערך באותו זמן, האינדיאנים בני שבט הסמינול (Seminole) הגיעו למקום, ביחד עם קבוצה של עבדים שברחו. באזור התרחשה מלחמת הסמינול השנייה, במהלכה רב-סרן ווילאים ס. הארני הוביל מספר פשיטות כנגד האינדיאנים. מרבית התושבים הלא-אינדיאנים היו חיילים שהוצבו במצודת דאלאס (Fort Dallas). זאת הייתה המלחמה ההרסנית ביותר כנגד האינדיאנים בתולדות אמריקה, והיא גרמה לאובדן כמעט מוחלט של אוכלוסיית מיאמי באותה תקופה.
לאחר תום המלחמה בשנת 1842, ויליאם אינגליש הקים מחדש מטע שהוקם במקור על ידי דוד שלו על גדות נהר מיאמי. הוא הקים את "הכפר של מיאמי" (Village of Miami) על הגדה הדרומית של נהר המיאמי ומכר מספר חלקות אדמה. ב-1844, מיאמי הפכה למושב המחוז, וכעבר 6 שנים מפקד אוכלוסין שנערך דיווח על 96 תושבים באזור.
מלחמת הסמינול השלישית שהתרחשה בין השנים 1855–1858 לא הייתה הרסנית כמו קודמתה, אולם היא האטה את ההתיישבות בדרום מזרח פלורידה. בתום המלחמה, חלק מהחיילים נשארו במקום.
הערות שוליים

↑  U.S. Census Bureau QuickFacts: Miami-Dade County, Florida, www.census.gov (באנגלית)
↑  US Census Bureau, County Population Totals: 2010-2019, The United States Census Bureau (באנגלית אמריקאית)
↑  US Census Bureau
↑  אתה האינטרנט הרשמי של מחוז מיאמי-דייד (הקישור אינו פעיל)
1 2  Parks, Arva Moore, Miami: The Magic City. Miami: Centennial Press., 1991, עמ' P.12, ISBN [[מיוחד:משאבי ספרות חיצוניים/ISBN 0-9629402-2-4|ISBN 0-9629402-2-4]]
↑  Parks, p 14
↑  Parks. p.14-16
↑  About Miami-Dade County, www.miamidade.gov (באנגלית)
| דגל פלורידה פלורידה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | טאלאהאסי |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור מפרץ טמפה • ביג בנד • דרום פלורידה • דרום מערב פלורידה • החוף הנשכח • החוף הראשון • הידית של פלורידה • הקיז • חוף האוצר • חוף האיזמרגד • חוף הזהב • חוף החלל • חוף הטבע • חוף השמש • מרכז פלורידה  • צפון מרכז פלורידה |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ג'קסונוויל • מיאמי • טמפה • סנט פיטרסבורג • אורלנדו • הייליה • טאלאהאסי • פורט לודרדייל • פורט סנט לוסי • פמברוק פיינס • קייפ קורל • הוליווד • גיינסוויל • מיראמר • קורל ספרינגס • קלירווטר • מיאמי גארדנס • פאלם ביי • וסט פאלם ביץ' • פומפנו ביץ' |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות פלורידה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491699005171  GND: 1282215086  ISNI: 0000 0004 0631 9901  LCCN: no99023004  MusicBrainz: 53aaf938-693d-4721-89c6-636bbdfd1ac7  NARA: 10036681  VIAF: 126991009   WorldCat (עם VIAF): 126991009
אה"מ ראטלר (1843)

| --- | --- |
תחרות "משיכת חבל" בין אוניית המדחף "ראטלר" לאוניית המשוטות "אלקטו", 3 באפריל 1845
תחרות "משיכת חבל" בין אוניית המדחף "ראטלר" לאוניית המשוטות "אלקטו", 3 באפריל 1845
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סלופ קיטור (מדחף ומפרשים)
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת הצי המלכותי בשירנס
 הוזמנה:  12 במרץ 1941, ההזמנה עודכנה ב-24 בפברואר 1842
 תחילת הבנייה:  אפריל 1842
 הושקה:  13 באפריל 1843
 תקופת הפעילות:  12 בדצמבר 1844 – 17 במאי 1856 (11 שנים)
 אחריתה:  נגרטה (יולי-נובמבר 1856)
 מלחמות וקרבות:  המלחמה האנגלו-בורמזית השנייה
 מידות
 הֶדְחֶק:  1,112 טון
 תפוסה:  8094‏888 טון לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה
 אורך:  כללי 195 רגל (59.5 מ')
 רוחב:  "32-8 רגל (9.9 מ')
 עומק הספנה:  "½18-7 רגל (5.7 מ')
 שוקע:  ממוצע "11-5 רגל (3.5 מ')
 נתונים טכניים
 מספר תרנים:  3 תרנים
 סוג המעטה:  מעטה ברקנטינה
 הנעה:  מנוע קיטור חד-דרגתי 4 צילינדרים, 200 כוחות סוס מתוצרת מודסלי
 צורת הנעה:  מדחף
 אמצעי לחימה
 חימוש:  תותח 8 אינץ' סובב  8 תותחי 32 ליטראות לאורך הדפנות
אוניית הוד מלכותה "ראטלר" (באנגלית: HMS Rattler), שהושקה ב-1843, הייתה סלופ קיטור מדחפי נושא 9 תותחים, אחת מאוניות המדחף הראשונות של הצי המלכותי הבריטי. ניצחונה בתחרות "משיכת חבל" נגד אוניית המשוטות "אלקטו" (HMS Alecto), שנערכה זמן מה אחרי כניסתה לשירות, נחקק בדפי ההיסטוריה הימית של המאה ה-19 כאירוע מכונן.
כשהוזמנה בניית האונייה ב-12 במרץ 1841 היא יועדה להיות אוניית משוטות ומפרשים בעלת 4 תותחים. בעקבות הפלגות המבחן המוצלחות שערך הצי המלכותי באוניית המדחף הנסיונית הראשונה "ארכימדס" של פרנסיס פטיט סמית, החליטה האדמירליות לבחון את הטכנולוגיה החדשה ביסודיות בכלי שיט מלחמתי משל עצמה, וב-24 בפברואר 1842 נשלחה הזמנה מעודכנת למספנת הצי בשירנס (אנ') לשנות את התוכניות ולבנות את "ראטלר" כאוניית מפרשים ומדחף בעלת 9 תותחים. בשלב זה עדיין הועידו ראשי האדמירליות למדחף תפקיד משני, כלומר חשבו על אוניית מפרשים עם מדחף ולא להפך. ויליאם סיימונדס, הארכיטקט הימי הראשי של הצי (אנ') תכנן את האונייה מחדש, והיא אחת מאוניות המלחמה הבריטיות הראשונות שהותקן בה מדחף תוך כדי הבנייה ולא הוסבה מאוניית משוטות לאוניית מדחף. איזמבארד קינגדום ברונל, שבנה באותו זמן את אוניית המדחף האוקיאנית הראשונה "גרייט בריטיין", שימש יועץ טכני לאדמירליות.
"ראטלר" הייתה האונייה החמישית בצי המלכותי שנקראה בשם זה.
תיאור האונייה

בניית האונייה החלה באפריל 1842, והיא הושקה ב-13 באפריל 1843. אורך סיפון התותחים (הסיפון העליון) היה "176-6 רגל (53.80 מ'), אורך השדרית "½157-9 רגל (48 מ'), והאורך הכללי 195 רגל (59.4 מ'). רוחבה המרבי היה "32-8 רגל (9.9 מ'), עומק הספנה "½18-7 רגל (5.7 מ') והשוקע הממוצע "½11-5 רגל (3.5 מ'). תפוסת האונייה הייתה 888 טון (לפי מידת התפוסה הבריטית הישנה), והדחקה 1,112 טון. בנוסף למנוע הקיטור היה לאונייה גם מערך מעטה של ברקנטינה: שלושה תרנים, על התורן הקדמי שלושה מפרשים רוחביים, ועל התרנים הראשי והאחורי מפרשים אורכיים.
אחרי ההשקה נגררה האונייה אל מעגנת איסט אינדיה (East India Docks) (אנ') כדי להתקין בה את המנועים. היא צוידה בשני דודי צינורות אש (אנ') מלבניים. המנוע היה מתוצרת Maudslay, Sons and Field (אנ') – מנוע קיטור חד-דרגתי עם ארבעה צילינדרים אנכיים, קוטר כל צילינדר 40.25 אינץ' (1.02 מ') ואורך מהלך 48 אינץ' (1.22 מ'); הספקו הנומינלי - 200 כוחות סוס. מהירות סיבוב המדחף הייתה פי 4 בערך מזו של המנוע. אחרי התקנת המנועים הועברה האונייה למספנת הצי המלכותי בווליץ' (אנ') כדי לצפות בפחי נחושת את תחתיתה להגנה מפני תולעת אוניות וצמדה.
חימושה כלל תותח 8 אינץ' (60 cwt) נטען-לוע וחלק-קנה באורך 8 רגל ו-10 אינץ' לירי פגזים, או תותח 68-ליטראות (68 cwt) נטען-לוע באורך 10 רגל על מִקְבָּע סובב (pivot mount) ושמונה תותחי בלומפלד (Blomefeld) 32-ליטראות לירי כדורי תותח מלאים שהוצבו על עגלות-תותחים לאורך הדפנות.
הפלגות המבחן והתחרות עם אה"מ "אלקטו"

הפלגת המבחן הראשונה של "ראטלר" נערכה ב-30 באוקטובר 1843, עוד לפני שהועברה למספנת ווליץ' לציפוי התחתית בפחי נחושת. דבר זה מצביע על אהדת האדמירליות לרעיון ההנעה המדחפית והרצון לבחון את ביצועי המדחף כבר בהזדמנות הראשונה, ולא על הספקות שכרסמו אצל ראשי האדמירליות כפי שמקובל לחשוב.
האונייה הוכנסה לראשונה לשירות פעיל ב-12 בדצמבר 1844 בווליץ', והפיקוד עליה נמסר לידי קומנדר הנרי סמית. היא הוצבה בפורטסמות.
במרץ ובאפריל ערכה מחלקת ההנדסה של המספנה המלכותית בווליץ' סדרה של כחמישה-עשר ניסויים והפלגות מבחן עם האונייה, ללא מפרשים, כדי לאסוף נתונים על יעילותו של המדחף כאמצעי הנעה. בדיקות אלה היו המקיפות והמועילות ביותר שנערכו עד אז באוניית מדחף. תחילה הורכב ל"ראטלר" מדחף בורגי באורך 5 רגל ו-9 אינץ', וככל שקיצרו אותו כך גדלה מהירות האונייה. בסופו של דבר הוחלט על מדחף באורך 15 אינץ', והגיעו למסקנה כי אורכו של מדחף צריך להיות שישית מהפסיעה שלו.
התחרות המפורסמת בין "ראטלר" המדחפית לאה"מ "אלקטו" (1839) (אנ'), סלופ קיטור מונעת בגלגלי משוטות, נערכה ב-3 באפריל 1845. שתי האוניות היו זהות כמעט במידותיהן. לשתיהן הייתה אותה צורת גוף, אם כי "ראטלר" הייתה ארוכה בקצת מעל 12 רגל. לשתיהן היו מנועים בהספק נומינלי של 200 כוחות סוס, אך מנועה של "אלקטו" מיושן יותר. שתי האוניות נקשרו זו לזו בחבל ארוך בירכתיהן, השתיים הפעילו את מנועיהן במלוא הקיטור קדימה, ובתחרות המשיכה גברה "ראטלר" והצליחה לגרור את "אלקטו" במהירות של 2.8 קשרים (5.2 קמ"ש).
רבים סבורים שניצחונה של "ראטלר" בתחרות עם "אלקטו" הוא ששכנע סופית את האדמירליות לאמץ את המדחף להנעת ספינות הצי המלכותי, אך מחקרים מודרניים מפריכים זאת ומראים שההחלטה על המעבר מגלגל משוטות למדחף התקבלה עוד קודם לכן. האדמירליות ידעה שמנועיה של "ראטלר" חזקים לאין שיעור יותר מאלו של "אלקטו", והתחרות נועדה ליחסי ציבור בלבד, משום שהיא התחייבה עוד קודם לתוכנית בנייה של אוניות מדחף. במדידות שנעשו במהלך ה"תחרות" פיתח מנועה של "ראטלר" הספק אינדיקטורי של 300 כוחות סוס (220 קילוואט), בעוד זה של "אלקטו" 141 כוחות סוס (105 קילוואט).
אחד ממדחפי האונייה, שהוצג בעבר במספנה ההיסטורית בפורטסמות (אנ'), מוצג כיום באוניית המוזיאון "גרייט בריטיין" בבריסטול.
שירותה המבצעי

ב-17 במאי 1845 גררו "ראטלר" ואוניות המשוטה "מאנקי" (HMS Monkey) ו"בלייזר" (HMS Blazer) לאורקניי את אה"מ "ארבוס" ו"טרור", אוניות המשלחת של פרנקלין לחוג הארקטי, לתחילת מסען, אך נאלצו לנטוש אותן 60 מייל צפונית-מערבית לסטרומנס. "ראטלר" חזרה אל ווליץ' ב-10 ביוני וצורפה לאסקדרון הניסויים של הצי (אנ'). ב-29 באוגוסט 1846 עלתה על שרטון בליסבון, פורטוגל, אך הצליחה להיחלץ. היא עזבה את אסקדרון הניסויים בנובמבר 1846, והפליגה אל גיברלטר כדי לגרור את אה"מ "סופרב" (HMS Superb). ב-17 בנובמבר קיבל את הפיקוד על האונייה קומנדר ריצ'רד מורמן (Moorman), והיא הוצבה בתחנת הצי בדרום אמריקה. ב-13 בספטמבר 1847 הוצאה משירות פעיל והושבתה בווליץ'.
שירותה המבצעי > שייטת מערב אפריקה

קומנדר ארתור קאמינג (Cumming) (אנ') פיקד על "ראטלר" מ-12 בפברואר עד 15 באפריל 1851. במהלך תקופה זו השתייכה לשייטת מערב אפריקה (אנ') שעסקה בהדברת סחר העבדים מהחוף המערבי של אפריקה לאמריקה. ב-30 באוקטובר 1849 לכדה אוניית עבדים ברזילאית, הבריגנטינה "אלפידה" (Alepide). היא הוצאה משירות פעיל והושבתה בווליץ' ב-15 באפריל 1851.
שירותה המבצעי > תחנת הצי של איי הודו המזרחית וסין

ב-28 באוגוסט 1851 הוחזרה האונייה לשירות מבצעי והוצבה בתחנת הצי של איי הודו המערבית וסין (אנ') תחת פיקודו של קומנדר ארתור מלרש (Mellersh). בעודה שם פרצה המלחמה האנגלו-בורמזית השנייה (10 בינואר 1852 עד 30 ביוני 1853). היא נבחרה להיות אוניית הדגל של סגן-אדמירל צ'ארלס ג'ון אוֹסְטֶן (Austen). במרץ 1853 פגעה "ראטלר" בסלע במישק המים באמוי שבסין וניזוקה קשות. היא הועלתה על החוף באי דדן (אנ') לתיקונים. ב-11 במאי 1853 ניהלה "ראטלר" קרב נגד ג'ונקות ליד נמוגן (Namugan). ב-5 באפריל 1855 קיבל את הפיקוד על האונייה קומנדר ויליאם אבדי גלוז (W. Abdy Gellows). ב-4 באוגוסט 1855 ניהלו "ראטלר", אה"מ "איגלט" (HMS Eaglet) ואוניית הצי האמריקאי "פַּאוּאֶטֵן" (USS Powhatan) קרב ימי במפרץ טאי-או בהונג קונג, נגד שודדי ים סיניים. בתחילת 1856 קיבלה פקודה לשוב לאנגליה.
אחריתה

"ראטלר" שבה לאנגליה והוצאה משירות פעיל בווליץ' ב-17 במאי 1856. היא נמכרה ונגרטה בווליץ' בין 22 ביולי ל-26 בנובמבר 1856.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Winfield (2014), chapter 12
↑  Colledge, Ships of the Royal Navy.
1 2 3 4 5  Winfield and Lion (2004), p. 210.
↑  הספק נומינלי (nominal horsepower) הוא ההספק התאורטי שמפתח מנוע קיטור כשהוא פועל בלחץ קיטור סטנדרטי של 7 ליברות לאינץ' מרובע ולא בלחץ הקיטור הממשי השורר בצילינדר שלו. פרמטר זה שימש לאומדן ההספק של מנועי הקיטור הראשונים בתחילת המאה ה-19. ההספק חושב על פי הנוסחה: 7 ליברות לאינץ' מרובע x שטח הבוכנה באינצ'ים מרובעים x מהירות הבוכנה הממוצעת ברגל לשנייה חלקי 33,000. (אנ')
↑  Murray (1858) p. 171.
↑  centum weight, בראשי תיבות cwt, וגם hundredweight, היא מידת משקל אנגלית ישנה. בעברית נקראת "כיכר אנגלית", ושווה ל-112 ליטראות או ל-50.8 ק"ג
↑  Lambert, p. 34.
↑  Murray (1858), p. 170-176.
↑  הספק אינדיקטורי (indicated horsepower) הוא ההספק "ברוטו" של המנוע, המחושב על פי לחץ הקיטור המשתנה השורר בצילינדר בזמן עבודתו. הלחץ נמדד באמצעות מכשיר הנקרא "אינדיקטור", ומכאן השם.(אנ')
↑  Lambert (1992), p.30; Lambert (2007), p. 408.
↑  "Memorials and Monuments in Portsmouth – HMS Rattler". Archived from the original on 5 April 2012. Retrieved 2 March 2008.
↑  "Affairs of Portugal". The Times. No. 19343. London. 16 September 1846. col A, p. 5.
↑  Davis, Peter. "Captain Authur Cumming RN". Retrieved 8 September 2010.
↑  "No. 21252". The London Gazette. 10 October 1851. p. 2545.
↑  "Sunken Rock at Amoy". The Standard. No. 8976. London. 16 May 1853.
"ראטלר" בעת ההתקפה על רנגון, 14 באפריל 1852
רגימנט ברמודה המלכותי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  חיל רגלים ומשימות אבטחה
 בסיס האם:  מחנה ווריק, ברמודה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1894–הווה (כ־130 שנה)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-350 חייליים
רגימנט ברמודה המלכותי (באנגלית: Royal Bermuda Regiment או בראשי תיבות: BRB) הוא רגימנט מילואים של הצבא הבריטי המוצב בטריטוריה הבריטית ברמודה.
אומנם מאז הקמת הקולוניה הבריטית בברמודה ב-1612 הוקמו מספר מיליציות ויחידות מתנדבים מקומיות לאורך השנים, רק ב-1894 על פי צו רשמי הוקמה יחידת קבע, קורפוס הרובאים המתנדבים ברמודה (בהמשך הפך לרגינמט רובאי ברמודה) ומספר חודשים לאחר גם מיליציית הארטילריה ברמודה, השניים שימשו להגנת איי ברמודה ואף לקחו חלק במערכות מרכזיות של הצבא הבריטי בהן מלחמת העולם הראשונה והשנייה. ב-1965 שני הרגימנטים אוחדו לכדי רגימנט ברמודה המלכותי ועם עזיבת יחידות חיל המצב הבריטיות באותה תקופה, הפך לכוח הצבאי היחיד המוצב באיי ברמודה.
היסטוריה

בשנת 1609, בעקבות סופה טבעה קבוצת אוניות בריטיות מחברת וירג'יניה (בדרכם למושבת וירג'יניה), שורדיהן הגיעו לאיי ברמודה, וב-1612 האיים נדקפו לכתר הבריטי והחל יישובם באופן רשמי כקולוניה בריטית. מושל ברמודה הראשון ריצ'רד מור חשש מפלישה ספרדית והחל לעבוד על ביצורים סביב היישוב האנגלי בסינט ג'ורג' וסביב נמל קסטל, הוא הקים מיליציה שתאייש את הביצורים ותעזור בהגנה על הקולוניה הצעירה. ב-1701 הוקם כוח צבאי מקצועי ועצמאי ממושל האי שהורכב מיחידות רגלים, פרשים וארטילריה. לאחר סיום מלחמת העצמאות של ארצות הברית ב-1783 הצי המלכותי הרחיב משמעותית את בסיס הצי בברמודה והפך אותו לבסיס הצי העיקרי באוקיינוס האטלנטי. במקביל להתרחבות נוכחות הצי המלכותי בברמודה, הצבא הבריטי ביסס חיל מצב שהורכב מיחידות בריטיות שהוצבו באיים ברוטציה כדי להגן על נכסי הצי המלכותי, כתוצאה מכך המיליציות המקומיות החלו בהדרגה לדעוך.
היסטוריה > קורפוס הרובאים המתנדבים ברמודה

'קורפוס הרובאים המתנדבים ברמודה' (באנגלית: Bermuda Volunteer Rifle Corps או בראשי תיבות: BVRC) הוקם בשנת 1894 ככוח צבאי שהתבסס על שלושה פלוגות, כל אחת הוצבה בקצה אחר של ברמודה, במטרה להגן דרך קבע באיים ובמתקני הצבא והצי. הקורפוס התבסס על חיילי מילואים שחיובו לאימון ירי שנתי וגויסו בעיתות חירום, חיילי הקורפוס לא נדרשו לשירות מעבר לים. בשנים הראשונות קיבלו החיילים ציוד ומדים בהתאם לנהוג ביחידות רובאים אחרות בצבא הבריטי, כולל מדים בצבע ירוק כהה (ירוק רובאי), סמל הקורפוס אף כלל בתוכו את צלב מלטה המזוהה עם יחידות הרובאים, בהמשך קיבלו החיילים מדי חאקי (בדומה ליחידות אחרות בצבא) ומדי הרובאים הירוקים שימשו אותם כמדי יצוג.
במהלך מלחמת העולם הראשונה כח של 88 חיילים ומפקדם (קפטן ריצ'רד טקר) התנדבו להצטרף ללחימה בחזית המערבית, שם הם נלחמו כחלק מרגימנט לינקונשייר המלכותי. עד לספטמבר 1916 הכח איבד כמחצית מחייליו, עת נשלח כח מתנדבים נוסף מקורפוס הרובאיים של קצין אחד ו-36 חיילים שהוכשרו להפעיל מקלעים, אלו הרכיבו 12 צוותי מקלע לואיס שהשתלבו בגדוד הראשון של רגימנט לינוקנשייר המלכותי.
היסטוריה > מיליציית הארטילריה ברמודה

'מיליציית הארטילריה ברמודה' (באנגלית: Bermuda Militia Artillery) הוקמה בשנת 1895 בתור כוח מילואים לאיוש סוללות ארטלריה שהגנו על איי ברמודה, כחלק מחיל מצב הארטילריה המלכותי (אחד משלושת הזרועות של רגימנט הארטילריה המלכותי). בעוד שקורפוס הרובאים שהוקם באותה התקופה הורכב ברובו ממתנדבים אירופאים (לבנים), משום שבתקופה זו הונהגה הפרדה גזעית בברמודה, מיליציית הארטילריה הורכבה ברובה ממתנדבים אפרו-קריבים (שחורים).
בהקמתה, כללה המיליציה פלוגת מתנדבים אחת של עשרה חיילים, בעשור הראשון של המאה ה-19 כוחה גדל לכ-200 חיילים ושתי פלוגות. מספר חיילים נשלחו לבריטניה לקחת חלק באירועי יובל היהלום של המלכה ויקטוריה ב-1897 ושוב בהכתרת אדוארד השביעי ב-1902. במהלך מלחמת העולם הראשונה כוח מהמיליציה של 201 חיילים וקצינים נשלח לחזית המערבית, שם לקחו חלק בעיקר במשימות סיוע ואספקה לסוללות הארטילריה. בסוף המלחמה המיליציה נסגרה אך הוקמה מחדש מספר חודשים לאחר מכן ב-1920 עם כ-210 חיילים כולל שישה קצינים, ב-1928 היחידה אורגנה מחדש כרגימנט מילואים אך המשיכה לשמר את הכינוי "מיליציה".
לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה, הותקנו זוג תותחי 6 ליטראות בסוללה חדשה במחנה ווריק, בנוסף הוחלט להקים כוח מתנדבים נוסף מיליציית הרגלים ברמודה שהוחפפה למיליציית הארטילריה והתבססה על מתנדבים אפרו-קריבים (שחורים). ב-3 בספטמבר 1939, בדומה לשאר הכוחות הרחבי האימפריה הבריטית, הכוחות בברמודה גויסו בהכנה למערכה הצבאית הקרבה, בנוסף הוחלט על גיוס חובה שחל גם בברמודה.
היסטוריה > אחרי מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה, בשנות ה-50 נסגר מעגן הצי המלכותי ברמודה מה שהוריד באופן משמעותי את הצורך הכוחות צבאיים בברמודה, כאשר מטרתם העיקרית הייתה להגן על מתקני הצי המלכותי באיים. כתוצאה מכך באפריל 1953 כוחות הצבא הבריטי שהוצבו באי הוצאו ממנו וכוח מצומצם שנותר בברמודה עזב אף הוא ב-1957, למרות זאת, השלטונות בברמודה החליטו להמשיך לתחזק את שתי יחידות המתנדבים על חשבון תקציב שלטונות האיים. עם הוצאת סוללות הארטילריה מהאי, בהשפעת ההפרדה הגזעית שהמשיכה להתקיים, הוחלט להפוך את מילציית הארטילריה ליחידת חיל רגלים במקום לאחד אותם עם קורפוס הרובאים (ששמו שונה בתקופה זו לרובאי ברמודה) והשניים התקיימו במקביל עד שאוחדו לבסוף ב-1 בספטמבר 1965 לכדי רגימנט ברמודה.
ב-1 בספטמבר 2015 קיבל הרגימנט מידי המלכה אליזבת השנייה את התואר "מלכותי" במעמד 50 שנים להקמתו, וכן את שמו הנוכחי רגימנט ברמודה המלכותי.
מבנה

מפקדת הרגימנט
פלוגה A: פלוגת רובאים הכוללת יחידות סיור ימי, פינוי פצצות ויחידות צלילה מבצעית
פלוגה B: פלוגת רובאים המתמחה בחילוץ והצלה ומשימות טקסיות
פלוגת לוגיסטיקה
גף אימון והכשרה
יחידת משמר חופים
גלריה

חיילי הרגימנט במדי יצוג (אקלים חם, מס' 3), 2016
חייל הרגימנט באימון בארצות הברית, 2018
חיילי הרגימנט במשימת שמירה על טורניר גביע העולם בקריקט, 2007
חיילי הרגימנט באימון בארצות הברית, 2021
חיילי הרגימנט במדי יצוג (אקלים ממוזג, מס' 2), 2006
ראו גם

רגימנט גיברלטר המלכותי
כוח ההגנה איי פוקלנד
רגימנט איי קיימן
מתנדבי מיליציית הארטילריה במצרים במלחמת העולם הראשונה, 1916
מתנדבי קורפוס הרובאים ברדכם להילחם במלחמת העולם השנייה, 1940
חיילי הרגימנט בטקס לציון יום הולדת המלכה, 2017
יעקב רקח

| --- | --- |

שער הספר "שערי תפילה" לרבי יעקב רקח
 לידה:  1800 תק"ס טריפולי
 פטירה:  2 באפריל 1891 (בגיל 91 בערך) כ"ג באדר ב' תרנ"א
 מקום פעילות:  טריפולי, לוב במקומות רבים אחרים.
 תקופת הפעילות:  ?–1891 
 תפקידים נוספים:  כותב, פייטן
 רבותיו:  מסעוד חי רקח 
 בני דורו:  ר' חיים פלאג'י, ר' חיים בנימין פונטרימולי, ר' שלום עגיב
 חיבוריו:  "שולחן לחם הפנים", "שערי תפילה", "קול יעקב", "פיתח הסמדר", "טוב להודות", "קולו של יעקב", "מעטה התהילה", "טוב להודות", "קשורים ליעקב”, ורבים נוספים. 
 
רבי יעקב רקח (ה'תק"ס, 1800 - כ"ג באדר ב'
תרנ"א, 2 באפריל
1891, טריפולי, לוב) היה ראש ישיבה, מחכמי יהדות טריפולי.