פגמי ייצור בדיני נזיקין
הצעת הקודיפיקציה ומבט לעתיד

הצעת הקודיפיקציה היא ראשית איגודם, ושנית תיקונם והרחבתם (בהתאם לנדרש) של כלל החוקים האזרחיים שחוקקה הכנסת משנות השישים ואילך, תחת חוק מקיף אחד הנקרא חוק דיני ממונות. חוק דיני ממונות עודנו בגדר הצעת חוק בלבד (הצעת הקודיפיקציה). לעניין חוק האחריות למוצרים פגומים בוצעו מספר שינויים בהצעת הקודיפיקציה בהם נדון להלן.
בסעיף הראשון בחוק נעשתה הרחבה של הגדרת המונח "מוצר". הגדרת המוצר בחוק המקורי הייתה בלתי מספקת. פירוט הגדרת ה"מוצר" בהצעת הקודיפיקציה מאפשרת הטלת אחריות בגין פגמים גם בתחומים בהם המוצר פחות קונבנציונלי ומוחשי. לעומת זאת סעיף ההגדרה שהיה קיים בחוק ל"נזק גוף" בוטל בהצעת הקודיפיקציה. ייתכן שהסיבה לכך היא כי קיימת הגדרה ל"נזק גוף" חיצונית לחוק האחריות למוצרים פגומים, ולא ראו צורך לחזור עליה.
בהצעת הקודיפיקציה שינו את מיקומו של סעיף סיווג התחולה (סעיף 9). סעיף זה הושם מיד לאחר הסעיף הראשון. יש להניח שהדבר נעשה משום שסעיפים אלו מקנים לאזרח היכרות בסיסית עם החוק: פירוש מונחי מפתח והיקף חלות החוק.
בסעיף העוסק בהגדרת היצרן בהצעת הקודיפיקציה, הושם דגש על נשיאה באחריות של יצרן חומר הגלם בנוסף לאחריות יצרן המוצר המוגמר ויצרן הרכיב. דגש זה מבטא גישה הדוגלת בקשת רחבה של הנושאים באחריות חמורה בשרשרת הייצור.
הסעיף העוסק בהגדרת המוצר הפגום עבר שינוי נוסח משמעותי. הוקצע סעיף נפרד לפגם בפיתוח המוצר (ראו ערך פגם בפיתוח) . ההתייחסות למוצר שבהליך ייצורו נפל פגם השתנתה. על פי הנוסח החדש נפל פגם בהליך הייצור אם הייתה חריגה מהמוצר המתוכנן שיצרה סיכון בטיחותי בלתי סביר. ניתן להעלות ביקורת על ניסוח זה שכן היה ונגרם נזק גוף עקב ליקוי במוצר ממילא המוצר מסוכן באופן בלתי סביר ולכן אין חיוניות בצירוף המילים בלתי סביר המכביד על הנפגע שלא לצורך. נוסח הגדרת פגם באזהרות/הוראות שימוש לא השתנה מהותית.
בהצעת הקודיפיקציה בוטלה ההגנה של היצרן מאחריות בגין חשיפה במודע וברצון של הצרכן את עצמו לסיכון החבוי במוצר. יכולים להיות לכך מגוון רציונליים.
רציונל ראשון הוא החלת גישה פטרנליסטית על הצרכן וחוסר נכונות לאפשר לו לוותר על הגנה העומדת בפניו בדין.
הסבר אחר נובע משיקולי מדיניות. כחברה נהיה מעוניינים לדחות הסדרים הגורמים לפגיעה בפרטים בסביבתנו, בפרט כאשר יש בפגיעה בפרטים כדי להזיק לחברה כולה. לא אחת הניזוקים ממוצרים פגומים מאבדים את יכולתם להתפרנס ונשענים על קצבאות מן המדינה. הואיל וכך הניזוקים מכבידים על קופת המדינה וגוררים את הגדלתם של נטל התשלומים השונים בהם מחויב האזרח. בהצעת הקודיפיקציה מציעים להותיר את נטל הפיצויים על היצרן, אף במקרים בהם הצרכן חשף עצמו מרצון לסיכון, וכך לא יזקק אותו צרכן לסיוע מן המדינה.
בהצעת הקודיפיקציה חידדו את הגדרת ההגנה בגין חסר ידע מדעי-טכנולוגי המנויה בסעיף הרביעי בחוק הקודם, כך שיהיה נהיר שמדובר במבחן אובייקטיבי. הדבר בא לידי ביטוי על ידי הוספת המילה "סביר". דרוש שהיצרן הסביר לא היה יכול לדעת על הפגם במוצר בהתאם לטכנולוגיה באותה העת. יש להניח שהמטרה בכך היא למנוע טענות מצד יצרנים, שבפניהם ספציפית לא עמדה הטכנולוגיה לגלות את הפגם, כאשר בפני רוב היצרנים בשוק הייתה קיימת הטכנולוגיה שאפשרה גילוי פגם זה.
יש הגורסים שאף אם יצרן נהנה מהגנה מפני אחריות לפגם משום שלא היה יכול לגלותו בעבר, יש להטיל עליו אחריות הצופה פני עתיד. כך ניתן להטיל עליו חובה לפעול להזהרת הצרכנים, לחלופין חובה לפעול לאיתורם של המוצרים הפגומים ולהשמידם, או לחייב יצרן זה להיות תחת פיקוח זמני של מוסד בעל ידע טכנולוגי רב.
בחוק המקורי מתואר שאילו הייתה התרשלות חמורה מצד הצרכן בית המשפט יכול להפחית את הפיצויים. הצעת הקודיפיקציה החליפה את צירוף המילים "התרשלות חמורה" ב"סטייה חמורה מהתנהגות ראויה". יש להניח שהדבר נעשה בשל הקושי של הדין למלא את המונח התרשלות חמורה בתוכן. הנוסח החדש ברור ומתאים יותר להגדרות שבחוק לאחריות למוצרים פגומים (שהתרשלות אינה נידונה בו).
בהצעת הקודיפיקציה לא מצוינת הגבלה על ההגנות ליצרן כאשר מדובר בקטין מתחת לגיל 12. ייתכן שההסבר לכך הוא כי חוק זה מגן באופן נרחב על הניזוק וכך אין צורך להגנות נוספות לקטינים. הסבר חלופי גורס כי החוק מאפשר החלה שונה כאשר מדובר בילד. כך למשל הקטנת פיצויים בשל סטייה חמורה מההתנהגות הראויה, תפורש כסטייה מהתנהגות ראויה של ילד.
התקרה לפיצוי עבור נזק שאינו ממוני נשארה בעינה, אך צוין בהערת שוליים בהצעת הקודיפיקציה, שהסכום יעודכן במהלך הליך החקיקה.
בהצעת הקודיפיקציה הוארכה תקופת ההתיישנות בשנה. הדבר תואם את המגמה הכללית של חוק זה להחמיר עם יצרנים, ומאפשר לצרכנים תקופת שהות ארוכה יותר להשלים את תביעת הפיצויים בגין נזק שנגרם להם.