stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע שמר
ספרים שהוצאו בעריכה משותפת

J. Shemer and Miko Viononen, “Technology assessment in health care - From theory to practice”, 1995, Gefen
J. Shemer and Tore Schersten, “Health care system reform”, 1995, Gefen
Y.L. Danon and J. Shemer, “Chemical warfare Medicine: Aspects and perspectives from Persian Gulf War”, 1994, Gefen
J. Shemer and Yehuda Shoenfeld, “Terror Medicine”, 2003, Past
יהודה שיינפלד (עורך ראשי), י. שמר וגד קרן (עורכי משנה), האנציקלופדיה הישראלית לרפואה (10 כרכים), 2007, הוצאת ידיעות אחרונות.
יהושע שמר, ברונו לביא, משה אקשטיין, "מחשבים ומחשבות בבית החולים", 2014, הוצאת רמות, אוניברסיטת תל אביב.
סיגל שפרן תקוה, יהושע שמר, יוסי וייס, "מפגשים בעולם הבריאות: מטפל, מטופל ומה שביניהם", 2019, הוצאת אקדמון ואסותא.
יהושע שמר, שמוליק בן יעקוב, יוסי וייס, "חוק זכויות החולה, המהפכה שטרם הושלמה", 2001, הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד.
יהושע שמר, ויטה בראל, "היפגעות בישראל", 2001, הוצאת מגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
הערות שוליים

1 2  על פי ראיון עם טלי ליפקין שחק בתוכנית הרדיו "על אזרחי" בגלי צה"ל, 22 באוקטובר 2011
↑  בועז אפרת‏, המתנגדים לסגר, ואלו שאינם אופטימיים: כוורת הקורונה של גמזו, באתר וואלה, 29 ביולי 2020
↑  סקר הנוגדנים לקורונה | פרופ' שוקי שמר - קורונה גל שני | ערוץ 13 תאריך שידור 7.7.20, נבדק ב-2024-04-09
↑  פרופ' שוקי שמר - מתראיין בנושא קורונה | ערוץ 13 תאריך שידור 23.6.20, נבדק ב-2024-04-09
↑  פרופ' שוקי שמר על חיסון הקורונה | #דעת_מומחה פרופ' שוקי שמר, יו"ר אסותא מרכזים רפואיים, על חיסון הקורונה >> | By אסותא מרכזים רפואייםFacebook, נבדק ב-2024-04-09
↑  מרב בטיטו, פרופ' שוקי שמר: "אם כולנו היינו עוטים מסכה - לא היה נגיף", באתר ynet, 27 ביולי 2021
↑  פרופ' שוקי שמר: "ההחלטה על רכש החיסונים אמיצה, צריך ללכת עליה", באתר Doctors Only, ‏31 במרץ, 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281670705171  BnF: cb162117806 (data)  GND: 12464385X  ISNI: 0000 0000 8001 1164  LCCN: n95800983  NSK: 000444805  VIAF: 68186214   WorldCat (עם VIAF): 68186214
היכל הספר

| --- | --- |

הטבע מסביב ומזרקות המים, "וזרקתי עליכם מים טהורים וטהרתם"
 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה
 כתובת:  מוזיאון ישראל 
 מיקום:  מערב ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  דוד שמואל גוטסמן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1965
 תאריך פתיחה רשמי:  20 באפריל 1965 
 אדריכל:  ארמן פיליפ בארטוס, פרדריק ג'ון קיזלר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אוונגרד 
 
 קואורדינטות:  31°46′24″N 35°12′10″E﻿ / ﻿31.773333333333°N 35.202777777778°E﻿ / 31.773333333333; 35.202777777778
 אתר רשמי
  (למפת ירושלים מוגדלת) היכל הספר(למפת ירושלים רגילה) היכל הספר(למפת הרי ירושלים רגילה) היכל הספר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) היכל הספר
 
מתחם היכל הספר (לפניו מוצב קיר בזלת שחור) מה שמסמל את מגילת מלחמת בני אור בבני חושך ממגילות מדבר יהודה אשר חלקן נמצאות בהיכל הספר
היכל הספר הוא אגף במוזיאון ישראל המשמש מקום משכן לכמה מהתגליות הארכאולוגיות החשובות של המאה ה-20, ביניהן כתבי-יד עתיקים ונדירים כגון מגילות מדבר יהודה וכתר ארם צובא. היכל הספר מוקדש ברובו לאורחות החיים של כתות יהודיות קדומות.
מבנה ההיכל > תכנון המבנה

במקור תוכנן המבנה להוות חלק מהספרייה הלאומית על קמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית הסמוכה.
המבנה תוכנן על ידי האדריכל ארמן פיליפ בארטוס אשר נבחר בשנת 1955 על ידי מממן הפרויקט, דוד שמואל גוטסמן, אשר רכש ארבע מהמגילות עבור המוזיאון והסכים לממן את המבנה להצגתן. האדריכל בארטוס נבחר בשל נישואיו לסלסט רות, בתו של גוטסמן. עם בארטוס שיתף פעולה בתכנון המבנה האדריכל פרדריק ג'ון קיזלר.
בחירת האדריכלים עוררה התנגדות רבה בקרב אדריכלים ישראלים אשר טענו כי למבנה בעל חשיבות זה יש לבחור אדריכלים מקומיים. הביקורת הועלתה בעיקר נגד הנפוטיזם וכן נגד ההשכלה הארכיטקטונית של קיזלר אשר לא סיים את לימודי האדריכלות שלו (אותם עשה בווינה וברלין) והיה חסר תואר רשמי (אף שהיה לו רישיון של מדינת ניו יורק לעסוק באדריכלות).
למרות הביקורות שליוו את הקמת המבנה, אשר החלה בדצמבר 1961, נחשב המבנה מיד עם חנוכתו לאחד מהמבנים בעלי רמת הגימור הגבוהה בישראל. כמו כן, נחשב המבנה ליצירה האוונגרדית היחידה שנוצרה בישראל.
מבנה ההיכל > חזון אדריכלי

המבנה מורכב ממסדרון תת-קרקעי המוביל לאולם המצוי מתחת לכיפה. שני-שלישים של האולם בנויים מתחת לפני השטח, וכיפתו משתקפת בברכת המים המקיפה אותו. הכניסה להיכל הספר נמוכה ממפלס המוזיאון. בין הכניסה לאולם המרכזי מבנה דמוי מערה בו מוצגים כלים המתארים את חיי קהילת האיסיים במדבר.
הסמיכות של הכיפה הלבנה לקיר הבזלת השחור שלידו - צורות גאומטריות מנוגדות כל כך - יוצרת תופעה מיוחדת ורבת רושם בנוף. צורה זו נועדה לסמל את מלחמת בני אור בבני חושך בה האמינה כת האיסיים, לה מיוחסות מגילות מדבר יהודה המוצגות בהיכל.
במקור על פי תוכניות האדריכל, הייתה אמורה לבעור אש במרכז המבנה המעוגל. להבת האש תוכננה כך שתצא מהפתח שבקודקוד המבנה, כשמזרקות המים מפוזרות סביבה. בשל קשיים כלכליים לא בוצע הדבר לבסוף, ורק מזרקות מים שולבו במבנה. עם חידוש המבנה בשנת 2005, בכוונת אדריכל השימור נחום מלצר היה להשלים את אלמנט הבעירה במבנה, אך בשל החמרת תקנות מכבי האש בישראל, לא התאפשר עוד לבצע את הדבר.
מבנה ההיכל > חלקי המבנה

הכיפה:
מזכירה בצורתה קבר קדוש או מכסה של כד הדומה לצורות של מכסי הכדים שבהם נמצאו המגילות הגנוזות. היא מוצבת בתוך בריכת מים רבועה, כך שבמבט-על רואים שתי צורות הנדסיות מושלמות: ריבוע ובתוכו עיגול. הכיפה מכסה מבנה ששני שלישים ממנו חפורים באדמה כסמל לצורך המדינה הצעירה להכות שורשים ולהיאחז בקרקע. בנויה מבטון ומחופה באריחים של חרסינה לבנה.
מים:
מזרקות המים מסביב לכיפה מסמלות את הטהרה והטבילה אשר היו חלק מרכזי בחיי אנשי קומראן. המים נזרקים, כמתואר בפסוק: ”וְזָרַקְתִּי עֲלֵיכֶם מַיִם טְהוֹרִים וּטְהַרְתֶּם” (יחזקאל, ל"ו, כ"ה). הבריכה, הנמצאת מתחת למזרקות, מסמלת את צורת מקווה הטהרה.
קיר הבזלת:
מסמל את הגלות ואת הנטל שרבץ על עם ישראל במשך 2000 שנה. צבעו מנוגד ללובן הכיפה, צבע המסמל את התחדשות העם בארצו.
מדרגות הכניסה:
אל המפלס התחתון יורדים במדרגות חיצוניות הנמצאות בסמוך לקיר השחור. המדרגות מוגנות באמצעות מעקה הבנוי מעמודי אבן גבוהים ונמוכים לסירוגין. הירידה בהן משולה לירידה למקווה טהרה, כדי ליצור אצל המבקר תחושה שהוא עובר מעין טקס טהרה לפני כניסתו להיכל.
תצוגות היכל הספר

בהיכל הספר מוצגות שלוש המגילות שנקנו ב-1947 על ידי אליעזר סוקניק ועוד ארבע המגילות שנקנו בארצות הברית על ידי יגאל ידין. כן מוצגת מגילת המקדש שיגאל ידין היה מעורב ברכישתה והגיעה לידיו לאחר מלחמת ששת הימים. על מנת להגן על המגילות מוצג קטע ממגילה בין 3 ל-6 חודשים, ולאחר מכן מוחזר לשימור ומוחלף במקטע אחר. יוצא מן הכלל היא מגילת ישעיהו שהעתק שלה מוצג בשלימותו במרכז ההיכל.
בקומה התחתונה של האולם מוצג כתר ארם צובא שחוקרי המקרא רואים בו את הנוסח המדויק ביותר של התנ"ך, המכונה גם "הכתר", כתב היד נמסר למוזיאון ישראל על ידי יד בן-צבי, בשל תנאי התחזוקה הקפדניים שיש לשומרו בהם. על ההיסטוריה של כתב היד ודרכו לידי המכון נכתב הספר תעלומת הכתר.
המבנה בקולנוע ובטלוויזיה

בשל ייחודו של המבנה, שימש המבנה כרקע לסרט מדע בדיוני[דרושה הבהרה]. כמו כן, בהיכל הספר צולם שלב הגמר של כל פרק מפרקי סדרת הטלוויזיה הצופן ששודרה בערוץ הראשון.
הערות שוליים

↑  "החלה בנית בית הגנזים למגילות ים המלח", עיתון "הארץ", 20 בדצמבר 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262528305171  GND: 1012797-5  LCCN: n85105646  NKC: zmp20221152395  VIAF: 133516257   WorldCat (עם VIAF): 133516257 
הכיפה וקיר הבזלת
המגילות בהיכל הספר
אודיה רוזנק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בינואר 1991 (בת 34) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  שירה 
 
אוֹדֶיָה רוֹזְנַק (נולדה ב-22 בינואר 1991, ז' בשבט ה'תשנ"א) היא משוררת, במאית ותסריטאית קולנוע ישראלית.
קורות חיים

רוזנק נולדה וגדלה בירושלים למשפחה ציונית דתית. היא בתם של ד"ר דניאל רוזנק, גינקולוג, ויעל רוזנק לבית חבושה, בת למשפחה שעלתה לישראל מבגדד, שעבדה כמורה ללשון ולתנ"ך. סבה, פרופ' מיכאל רוזנק, היה פילוסוף של החינוך היהודי ולימד באוניברסיטה העברית בירושלים; דודה, פרופ' אבינועם רוזנק, הוא מרצה בכיר בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. כשהייתה בת שבע התייתמה מאמה יעל שנפטרה מסרטן השד, אובדן שהשפיע רבות על יצירתה.
היא למדה בבית הספר התיכון פלך לבנות, ולאחר מכן שירתה כמורה חיילת בבית ספר שדה כפר עציון.
בשנת 2011, כשהייתה בת 20, יצאה בשאלה. רוזנק מגדירה את עצמה כמאמינה באלוהים, אך מקיימת אורח חיים חילוני.
קריירה קולנועית

רוזנק היא בוגרת לימודי קולנוע במסלול הלימודים המלא בבית הספר סם שפיגל, וסיימה את לימודיה בשנת 2017.
בשנת 2015 כתבה וביימה את הסרט הקצר "פרא", דרמת התבגרות מינית בצל יתמות מאם.
בשנת 2017 כתבה וביימה את הסרט הקצר "מי שחלמה", קומדיה שחורה בהשתתפות השחקניות דפני אטלס ויעל שרוני, העוסקת בתרבות השכול הישראלית. הסרט מציג את סיפורה של נערה צעירה שאביה נהרג בפיגוע, המתבקשת להשיא משואה בטקס שכונתי ביום הזיכרון. הוא זכה בפרסים והשתתף בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם, בהם פסטיבל הסרטים הבינ"ל חיפה, פסטיבל הסטודנטים הבינלאומי תל אביב, פסטיבל הסרטים הבינלאומי שיקגו שבו זכה בפרס חביב הקהל, פסטיבל הסרטים והצילום הבינ"ל Camerimage, פסטיבל הסטודנטים הבינלאומי מינכן, פסטיבל הסרטים הבינלאומי ניו יורק ופסטיבל הסרטים הבינלאומי סינגפור, שבו זכה בפרס הסרט הטוב ביותר.
בשנת 2018 ביימה והשתתפה בסרט התיעודי הקצר "ביופסיה", שתיעד אותה במהלך בדיקת ביופסיה לגילוי סרטן השד. הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב 2019 ונמכר להפצה במסגרת פרויקט "מנה ראשונה".
במהלך שנת 2020, עם התפשטות נגיף הקורונה, יצרה עם יוצר הקולנוע יוסי אולך את סדרת הרשת העצמאית "יומן מגפה".
שירה

רוזנק היא משוררת פעילה ושיריה פורסמו בעיתונות, בכתבי עת לספרות ובאנתולוגיות. היא עובדת כמרצה ומנחת סדנאות כתיבה וקריאה. עד כה, ראו אור שני ספרי שירה פרי עטה. רוזנק מרבה לעסוק בשיריה בארוטיקה ובמיניות נשית ובתמות פמיניסטיות נוספות וכן ביתמות, מערכות יחסים ואמונה.
ספרה הראשון "בוא, לקק אותי" יצא לאור בשלהי 2020. הספר עורר הדים רבים וזכה להצלחה גדולה. שירי הספר עסקו בנושאים טעונים, בהם קשיי היתמות בעקבות אובדן האם, פנטזיות אלימות, תשוקה בלתי ממומשת, אהבה נכזבת ופגיעה מינית. לאחר צאת הספר חשפה רוזנק כי היא חוותה בצעירותה פגיעה מינית מצד אדם שהיה קרוב למשפחה, וכי היא סובלת מפוסט טראומה מורכבת.
ספרה השני "שמע, רפאל" יצא לאור בשלהי 2024. להבדיל מקודמו, בספר זה עוסקת רוזנק בריפוי ובהחלמה מטראומה, באמצעות עברית מרובדת, המשלבת בין שפת הקודש והרמזים מקראיים שזורים לבין עברית יומיומית.
שירה > יצירתה הספרותית > ספרים

בוא, לקק אותי. עריכה: חגי מרום, הוצאת מרום תרבות ישראלית, 2020.
שמע, רפאל. עריכה: ליאת קפלן, הוצאת מוסד ביאליק, 2024.
שירה > יצירתה הספרותית > השתתפות באנתולוגיות

"אהובי החדש", בלי להישיר מבט – אהבה בשירה העברית בת־זמננו, עריכה: מיכאל קגזנוב, קתרזיס, 2024.
הערות שוליים

↑  הסרט "ביופסיה", במסגרת פרויקט Shortime
↑  מיכל דובינסקי, ‏איך ייראה היום שאחרי השלום?, באתר ‏מאקו‏, 1 במאי 2019
1 2  ריאיון עם אודיה רוזנק בתוכנית "ליסה פרץ משוחחת", בכאן תרבות, 28 בפברואר 2021
↑  הסרט "מי שחלמה", ב־VOD של אתר בית הספר סם שפיגל ליצירה קולנועית – ברשימת 100 הסרטים הטובים ביותר שנעשו בבית הספר
↑  כתבה של דנה הרמן על הסרט הקצר "מי שחלמה", חדשות הערב בכאן 11, 3 באוקטובר 2017 (דרך אתר יוטיוב)
↑  סדרת הרשת "יומן מגפה", באתר יוטיוב
↑  ריאיון עם אודיה רוזנק בתוכנית "סוכן תרבות" בהגשת קובי מידן, בכאן 11‏, 8 בינואר 2021]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507591205171  VIAF: 310738346   WorldCat (עם VIAF): 310738346
נמל תל אביב

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:   תל אביב-יפו
 גוף מים:  הים התיכון 
 קואורדינטות:  32°05′52″N 34°46′23″E﻿ / ﻿32.097768°N 34.77318°E﻿ / 32.097768; 34.77318
 פרטים
 בעלים:  אוצר מפעלי ים
 
 www.yarid-hamizrach.co.il
 תבנית:לשוניות2
 
נמל תל אביב הוא נמל על חוף הים התיכון שפעל בשפך הירקון בצפון-מערב תל אביב בשנים 1938–1965 וכונה "הנמל העברי הראשון". הקמת הנמל נחשבה צעד משמעותי בהתפתחות הספנות העברית בתקופת המנדט. מאז העשור הראשון של המאה ה-21 משמש מתחם הנמל כמתחם בילוי.
הנמל ההיסטורי > רקע

הרעיון להקים נמל בתל אביב עלה עוד בראשית שנות ה-30 אך נשלל על ידי השלטונות הבריטים, שהעדיפו לחזק את נמל יפו ונמל חיפה. בשנת 1935 הבטיח ברנט ג'אנר להעלות את נושא הקמת נמל בתל אביב בפרלמנט הבריטי. במרץ 1936 דווח בעיתונות על מדידות באזור בו הוקם נמל תל אביב לצורך הקמת נמל במקום.
עם תחילת המרד הערבי הגדול ב-19 באפריל 1936, הוכרזה במסגרתו שביתה בנמל יפו. על מנת למנוע את נפילת ענף הפרדסנות, שייצא את תוצרתו דרך נמל יפו ועליו התבססה כלכלת היישוב, הוחלט להקים בתל אביב, "העיר העברית הראשונה", נמל חלופי עברי שיתבסס על עבודה עברית, ולפיכך לא יזדקק לעובדי הנמל הערבים השובתים. זאת על אף התנגדות השלטון הבריטי, אשר ראה בכך כניעה לשביתה הערבית. לבסוף הסכימו הבריטים להקמת מזח בצפונה של תל אביב ובלבד שהמימון לא יבוא מקופת המנדט. מיקומו של הנמל נקבע בצפון העיר, אזור בו שפך הירקון מבקיע את רכס הכורכר. מזח נמל תל אביב נקבע בדיוק במקומו של 'עמוד הברזל' שקבעו במקום רב חובל אריה גרבנוב וחניכי בית הספר הימי זבולון של אגודת יורדי הים זבולון בשנת 1931.
תוכניות להקים נמל המתחרה בנמל יפו החלו כבר עם הקמתה של תל אביב. התוכנית להקמת הנמל בקצה רחוב אלנבי של ימינו לא עלתה בקנה אחד עם תוכנית גדס ולא יצאה לפועל. הנמל הוקם בחצי האי שיוצר שפך הירקון, בצפון-מערב העיר תל אביב.
הנמל ההיסטורי > תחילת פעילותו של הנמל

עם השביתה הערבית ב-1936, ביקשו המוסדות הציוניים רישיון מהממשלה לפרוק מטעני אוניות ליד שפך הירקון. ב-15 במאי נתן הנציב העליון את הרישיון והורה להקים תחנת ביקורת מכס, ועבודות הקמתו של מזח קטן החלו מיד על ידי חברה יהודית.
תיאור של תחילת הפעילות בנמל תל אביב ניתן על ידי ותיקי הפלוגה הימית של הפועל. תיאור מפורט ניתן על ידי יאיר שוחט (עובד הנמל מהקמתו עד סגירתו). עובדי נמל נוספים מוותיקי הפלוגה הימית המתארים את הקמת הנמל הם שמואל טנקוס, מנשה ברוך (נש), שייקה ערמוני, דוד מימון, יעקב ורדי, מכס זילברברג ואהרון אלטמן. 

מדברי ותיקי הפלוגה הימית של הפועל עולה התיאור הבא: עם אישור השלטונות הבריטיים להקמת מעגן לפריקת סחורות בתל אביב, הוטל על מרכז הפועל תל אביב בראשות זאב שרף להפעיל את הפלוגה הימית של הפועל בראשות יואל ליפשיץ לצורך תחילת הפעילות. פעולה ראשונה הייתה איתור המיקום המדויק של המעגן בסביבת יריד המזרח אשר חלק מהמבנים שלו היו אמורים לשמש כמחסנים.
בחירת מיקום המעגן נעשתה על ידי כתריאל יפה והאחים עמירם שוחט (מפעילי עלייה ב' אשר נספה בפעולת כ"ג יורדי הסירה) ויאיר שוחט, אשר חיפשו אזור בו המים בקרבת החוף הם מספיק עמוקים לצורך מעבר של סירות עמוסות. מיקום המעגן אושר על ידי רב החובל יוסף פודולי מאגודת זבולון. הוחלט להשתמש באופן זמני בסירות החתירה הכבדות של הפועל עד אשר תירכשנה דוברות במתכונת נמל יפו. בנוסף לסירות החתירה הוחלט להשתמש בסירת המנוע "טרומפלדור" של הפלוגה הימית ומקום עגינתה היה בירקון.

עם קבלת האישור על הקמת המעגן ומידע על מועד הגעת האונייה, אורגנה קבוצת סווארים סלוניקאים מעובדי נמל חיפה והם היו מוכנים להגיע לתל אביב עם הגעת האונייה הראשונה שהגיע בעזרת אלאלוף ספנות שהייתה בבעלות יהודים מסלוניקי.
טקס הפתיחה של נמל תל אביב, 23 בפברואר 1938.
כרזת ברכה של איגוד הספנות העברי לנמל תל אביב. כולל דגל של החברה לשירות ימי עתיד.
הנמל ההיסטורי > בניית הנמל

על מנת להקים את הנמל הוקמה חברת "אוצר מפעלי ים", ומניותיה נרכשו על ידי הציבור היהודי. עבודות הקמת הנמל התבצעו על ידי יהודים יוצאי יוון (בעיקר יוצאי קהילת סלוניקי), אשר להם היה ניסיון רב בעבודות מסוג זה. מזח העץ, שהקמתו נחגגה בפאר רב, התמוטט למחרת היום, אולם מזח מתכת חדש נבנה לאחר חודש.
נמל הקבע נחפר על פי תוכניתו של מהנדס העיר יעקב שיפמן. בניית הנמל הסתיימה בפברואר 1938, עת נפתח נמל הנוסעים. ב-23 בפברואר התקיים טקס פתיחה חגיגי בהשתתפות ראשי היישוב. בניית הנמל העברי הראשון עוררה התרגשות רבה ביישוב, ונחשבה בעיני רבים כצעד נוסף בדרך להקמת מדינה עצמאית. שירים רבים נכתבו לכבוד הנמל (המוכר בהם בימינו הוא "שיר לנמל" של לאה גולדברג המתחיל ב-"למרחקים מפליגות הספינות, אלף ידיים פורקות ובונות, אנו כובשים את החוף והגל, אנו בונים פה נמל"). רבים רכשו מניות בחברת "אוצר מפעלי ים" כהזדהות עם המפעל.

שובר הגלים של הנמל לא נבנה כנהוג לתוך הים אלא נבנה במקביל לקו החוף, והמעגן נחפר בקרקע פרטית ביבשה בחוף הים מזרחית לקו המים. מצורת הבניה היה ברור שהנמל יהיה קטן ולא נמל עמוק מים, כך שאוניות לא יכלו להיכנס לתוכו אלא לעגון בקרבתו.
הנמל ההיסטורי > הפעלת הנמל

בעת פתיחתו היה קרוי הנמל בשם: שער ציון, משום שממנו הגיעו גם ספינות של עולים חדשים. כיום הרחוב הראשי שהוביל אל הכניסה הראשית של הנמל קרוי בשם: רחוב שער ציון. 
האוניות עגנו מחוץ לנמל, עבודות הפריקה והטעינה נעשו לדוברות שהוכנסו ל"בריכת הנמל" בעזרת ספינות גרר קטנות, אורכה של "בריכת הנמל" הוא כ-225 מטר ורוחבה הוא כ-63 מטר. נוסעים ועולים חדשים הורדו מן האוניות בלב ים לסירות קטנות, "לאנץ'" בשפת הנמל, ובאנגלית "(Launch (boat" ואלה יצאו ונכנסו לבריכת הנמל.
החברה לשירות ימי עתיד צוינה לשבח על ידי מנהל הנמל הראשון זאב הים (רב חובל), על כך שאוניות החברה ביקרו בקביעות בנמל החדש. בשנה הראשונה לקיומו ביקרו אוניות החברה בנמל תל אביב 62 פעמים. ”נאמנות זאת של "עתיד" לנמלנו הצעיר בתנאים רחוקים מנוחות וקרובים להפסד תרמה רבות לביסוסו של הנמל.”
עם הזמן צורפו לסווארים הסלוניקאים פועלים ומתנדבים מהאזור. ביניהם היו חברי הפלוגה הימית של הפועל וחברי אגודת זבולון.
מנהל הנמל הראשון היה זאב הים ומנהל התפעול הראשון היה רב החובל יוסף פודולי מאגודת זבולון.
במאי 1936 הוקם מזח קטן וביום 19 במאי 1936 הגיעה לחוף תל אביב האונייה היוגוסלבית צ'טוורטי אשר הביאה מטען של שקי מלט שמשקל כל אחד מהם כ־25 ק"ג. הסירות אשר שימשו להעברת המטענים היו "נחשון" ו"עמל" של הפלוגה הימית ועוד סירה של אגודת זבולון. יום פריקת המלט בחוף תל אביב מתואר על ידי יוסי גולדברג באתר האנציקלופדיה העירונית של עיריית תל אביב. ראש העירייה מאיר דיזנגוף נשא דברים ובסיומו של הטקס הועבר שק מלט אחד למשמורת במוזיאון תל אביב.
עם סיום השביתה הכללית הערבית באוקטובר 1936, היו סוחרים יהודים שטענו כי יש לשוב ולהשתמש בנמל יפו, אולם בן-גוריון העדיף את השיקולים הלאומיים על פני הכלכליים והמזח הפך לקבוע. עובדי נמל יפו הערבים פרסמו לאחר תום השביתה הצהרה בה תקפו את ממשלת המנדט על כך שאשרה את הקמת המזח בתל אביב ועל ידי כך "נישלה 2,000 משפחות ערביות מפרנסתן". ההצהרה ביקרה גם את ההנהגה הערבית ונשאל בה: "מהן ההכנות שנעשו בידי המנהיגים הנעלים, אשר תבעו מאתנו להתמיד בשביתה עד הסוף כדי להביא עלינו את העונש החמור הזה?".

מאז תום השביתה הערבית, הפעיל הוועד הערבי העליון לחץ מתמיד על הממשלה לבטל את הרישיון להפעלת המזח, אולם נכשל בכך ונאלץ להסתפק בקריאה לסוחרים הערבים להשתמש בנמל יפו בלבד ולהחרים את נמל חיפה כדי לפצות את נמל יפו על ההפסדים שנגרמו לו.
ב-23 בפברואר 1938 הנמל נפתח רשמית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה הנמל בסיס צבאי עבור הצבא הבריטי. בתקופת מלחמת העצמאות שימש כנמל האספקה הראשי של מדינת ישראל. מאחר שנמל חיפה נותר בשליטה בריטית.
האונייה הנורווגית "פולוכס" שנתקעה לאחר סערה מול חופי תל אביב ב-22 בפברואר 1934, בטרם נחפר הנמל במקום
נמל תל אביב בזמן שלב החפירה הראשון. מימין פתח היציאה למעגן האוניות
נמל תל אביב בשנים הראשונות להקמתו
נמל תל אביב, מתוך סדרת תצלומי אוויר של זולטן קלוגר, 1938-1937
אבן היסוד של יריד המזרח אותה הניח סיר ארתור ווקופ בשנת ה'תרצ"ג
הנמל ההיסטורי > לאחר הקמת המדינה

לאחר הקמת מדינת ישראל המשיך לפעול באופן רגיל. בשנותיה הראשונות של ישראל הועלו תוכניות להמשיך ולפתח את הנמל כנמל ראשי נוסף לצד נמל חיפה. התוכניות נגנזו מפני שהתברר כי לא היה די שטח בעורף הנמל (שהיה כבר בנוי) לצורך הרחבתו, ושמסובך להעביר מסילת ברזל ודרכים רחבות לנמל דרך שטח העיר. לפיכך הוחלט באמצע שנות החמישים לבנות נמל חדש בשפך נחל לכיש, לימים נמל אשדוד. בינתיים, שימש נמל תל אביב להבאת סחורות שונות, בהן נפט ומזוט, לתחנת הכוח רדינג.
עבודות הפריקה והטעינה הופסקו ב-3 בנובמבר 1965 הן בנמל תל אביב והן בנמל יפו, בעקבות פתיחתו של נמל אשדוד. האונייה האחרונה עגנה בנמל תל אביב ביום 25 באוקטובר 1965. שטחו של הנמל בתל אביב נזנח והפך למוקד של זנות ושל סמים וחלק מן המבנים שבו נהרסו בחלקם או הפכו ל"מחסנים" עבור כלי בית וקרמיקה. לאחר סגירתו שימש הנמל כשטח של מחסנים ובתי מלאכה. במלחמת יום הכיפורים הועברו הדוברות של הנמל לחזית הדרום, ושימשו לצליחת תעלת סואץ, ואחר כך כבסיס לגשר היבשתי שבנה חיל ההנדסה בתעלה. באמצע שנות התשעים הוחלט בעיריית תל אביב ובחברת אוצר מפעלי ים להפוך את הנמל למתחם מסחר תיירות ופנאי, והמתחם הותאם לשימושים אלה.
הנמל ההיסטורי > שיקום הנמל כמתחם בילוי

בשנת 1988 החלו זוג האדריכלים יעקב יער ואורה יער יחד עם אדריכלית הנוף לאה רובננקו עובדים על תוכנית לשיקום ופיתוח הנמל כמתחם בילוי ותעסוקה. אולם שנה אחר כך נמכר חלק משטח הנמל, שהיה בבעלות "החברה לפיתוח תל אביב", לאנשי העסקים יעקב נמרודי וגד זאבי שביקשו לבנות במקום. הסוכנות היהודית שהייתה בעל מניות ב "חברה לפיתוח תל אביב" יחד עם עיריית תל אביב, התנגדה למכירת החברה בלי שנערך מכרז פומבי וקידום תוכנית המתאר לאזור התעכב במשך שנים רבות.
במהלך שנות ה-90 נעשה ניסיון ראשון בתהליך שיקום הנמל כאשר החלו לשפץ חלקים מן המתחם ולנסות לחבר את טיילת תל אביב אל תוך המתחם ביחד עם הקמתם של מתחמי בידור במתחם. בשנת 2001 החלה חברת אוצר מפעלי ים בפרויקט שיקום נמל תל אביב, הכולל השקעה בשיקום המבנים ובשיקום התשתיות כחלק מהפיכתו של הנמל למתחם תרבות בילוי ופנאי הפתוח לציבור הרחב. מטרתו העיקרית של הפרויקט הייתה שדרוג המרחב והנוף הציבורי, החזרת נמל תל אביב לידי הציבור והפיכתו למתחם תרבות ובילוי. כאשר מתחם הנמל הפך למתחם בילוי בדצמבר 2004. במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 נעשו במתחם שיפוצים נרחבים ושוקמו מבנים, בין היתר הוקם במקום גם שוק הנמל.
נמל תל אביב בלילה, 20 בספטמבר 2014.
שוק האיכרים בנמל תל אביב, 22 ביוני 2017.
מיצב בנמל תל אביב.
כתובת כניסה בנמל תל אביב.
מגדלור הנמל ותל כודאדי

בשנת 1935 הוקם מגדלור נמל תל אביב הוקם בצידו השני של נחל הירקון בסמוך אל תחנת הכוח רדינג על ידי הבריטים ומתחתיו נחשף תל ארכאולוגי בשם: "תל כודאדי". המגדלור הפסיק לפעול בשנת 1965 עם פתיחתו של נמל אשדוד ובמשך שנים רבות עמד נטוש ומוזנח. בשנת 2011 החל לעבור תהליך שיקום ושיפוץ שנמשך במשך שנתיים.
במסגרת פרויקט שיקום הנמל הוכרזה תחרות אדריכלים במסגרתה הוצגו הצעות לפיתוח המרחב הציבורי בנמל. במסגרת התוכנית הזוכה, שהוצגה על ידי משרד האדריכלים מייזיליץ-כסיף בשיתוף עם האדריכלית גלילה יבין, נבנו טיילות עץ ייחודיות (בשטח כולל של למעלה מ-20 אלף מ"ר), תוכננו פינות ישיבה והצללה ושוקמו שטחי החניה (כאשר אלה נבנו כך שיוכלו לארח שווקים וירידים).
בנמל פועלים למעלה מ-60 עסקים מתחומי האוכל, אופנה, בריאות ותקשורת, אולמות אירועים וכנסים, מועדונים וחנויות. בין העסקים הללו פעלה תחנת הרדיו האזורית "רדיו תל אביב". בנמל פועל שוק איכרים פתוח. הרחוב הראשי במתחם הנמל קרוי בשם: "רחוב נמל תל אביב".
החל משנת 2012 מדי חצי שנה מתקיים מופע "קולות חדשים" ביוזמת רובי ראובני ואנשי האנגר 13.
גלריה

הנמל בשנת 1950 לערך
הנמל יחד עם יריד המזרח בשנות ה-30, קפה גלינה ברקע
האונייה צ'טבורטי בפריקתה מול חוף תל אביב, מאורעות 1936
מכסה לבריכת תשתיות הנושא את חותמת הנמל ההיסטורית משנת 1936. מכסה זה שוחזר כחלק מחגיגות ה-70 לנמל תל אביב בשנת 2006 על ידי 'אוצר מפעלי ים' כחלק משיקום תשתיות הנמל
עבודת דוברות בנמל תל אביב 1952.
כתובת "שיר לנמל", של לאה גולדברג בכניסה לנמל תל אביב
הכניסה לנמל
המבנה המעוגל של חברת מספרו בכניסה לנמל ת"א (1939).
הטיילת בנמל
העגורן המשופץ של הנמל
מזח הנמל כיום
הטיילת בנמל תל אביב, 2013
ראו גם

| --- | --- |
 חוף תל אביב  שפך הירקון  גלידה מונטנה  יריד המזרח  תל כודאדי:  גשר ווקופ  אצטדיון המכביה  מגדלור תל אביב  מרכז הירידים והקונגרסים בישראל
לקריאה נוספת

דב לוצקי (עורך), כ"ה לנמל תל אביב, הוצאת אוצר מפעלי ים, 1961.
עופר רגב, טיול קטן בעיר גדולה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור
זאב הים (רב חובל), נתיבי ים הוצאת מלוא בע"ם בשיתוף החבל הימי לישראל, 1972, עמ' 60.
יצחק אייזיק הלוי הרצוג נמל תל אביב - שער לשבי ציון בתוך "ישראל והים - אסופה", הוצאת ספרים מ ניומן בע"מ עמ'248–249.
דניאלה רן, בין ספינה לרציף' תולדות לשכת הספנות הישראלית 1982-1932, פרדס הוצאה לאור, 2008, עמ' 16–19, 28, 42, 44, 48, 52, 54, 63-62, 81, 97-95, 104, 106, 134, 158-157, 160, 166, 175, 192, 198.
דוד רמז צער גידול נמלים בתוך ישראל והים - אסופה, הוצאת ספרים מ ניומן בע"מ עמ' 255–257.
שמשון בובר, ליקט וערך "הימיה" – אסופת סיפורים על שנות חיינו היפות ביותר בפלוגה הימית של הפועל, דפוס אפעל, 2004. ומתוכו יאיר שוחט "זכרונות על הקמת נמל תלאביב" עמ' 29-28.
הלל ירקוני הים האנייה ועם ישראל, הוצאת פרדס הוצא לאור, 2009, עמ' 275–277.
הערות שוליים

↑  אין בדעת הממשלה לבנות נמל בתל אביב, דואר היום, 22 ביוני 1934
↑  על המצב הכלכלי בארץ ובגולה, הארץ, 2 בינואר 1936
↑  נמל לתל אביב, דואר היום, 26 באוגוסט 1935
↑  נסתיימה עבודת התקונים בנמל יפו, הארץ, 15 במרץ 1936
1 2  יהושע פורת, ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1939-1929, עמ' 210.
↑  הקמת נמל תל אביב
↑  זכרונות יאיר שוחט על הקמת נמל תל אביב
↑  רב חובל זאב הים, נתיבי ים עמ' 60.
↑  יוסי גולדברג, נמל תל-אביב, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  נפט ומאזוט הובאו ארצה, למרחב, 27 בנובמבר 1956
↑  קובי אשכנזי, נמל הקרמיקה, מעריב, 15 באוקטובר 1982
↑  עמית דובקין, נמל תל אביב - בחזרה לרומנטיקה, מעריב, 19 באפריל 1988
↑  איה אורן, הוטל עיקול על מניות הסוכנות בחברה לפיתוח תל אביב - לבקשת גד זאבי, מעריב, 9 במרץ 1989
↑  עודד שורר, לאחר ויכוח חריף הוחלט בסוכנות: נמל תל אביב יוצע לקבלנים במכרז פומבי, מעריב, 14 בפברואר 1989
↑  "אנו בונים פה נמל" - טייק 2, באתר TheMarker‏, 5 בדצמבר 2004
תבנית:בקרת זהויות
מגדלור נמל תל אביב שהוקם בצדו השני של נחל הירקון בסמוך לתחנת הכוח רדינג ולצידו תל כודאדי שנמצא תחתיו