stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נדולה
היסטוריה

האזור בו נמצאת נדולה היה אזור בו חיו בעבר אנשי שבט למבה בראשות הצ'יף הבכיר צ'יבלה, במאה ה-17, שהיגרו לאזור מקונגו. השם נדולה נגזר משם הנהר שמקורו בגבעות קלוקו ומתנקז לנהר קאפובו (אנ').‏
נדולה נוסדה בשנת 1904, על ידי ג'ון אדוארד "צ'יריפולה" סטפנסון (אנ') שישה חודשים בלבד לאחר ליווינגסטון. נדולה היא התחנה השנייה העתיקה ביותר בתקופה הקולוניאלית של זמביה. נדולה הייתה בתחילה בומה (אנ') ותחנת מסחר, שהיוו את ראשיתה כמרכז מנהלי ומסחרי.
קו הרכבת הראשי של רודזיה (אנ') הגיע לעיר בשנת 1907, וסיפק שירותי נוסעים עד לדרום בולוואיו, עם קישור לקייפטאון שבדרום אפריקה. הקו הוארך לדרום קונגו ומשם בסופו של דבר התחבר למסילת בנגואלה (אנ') שהגיעה לנמל לוביטו שבאנגולה הנמצא לחוף האוקיינוס האטלנטי. על מסילה זו עבר חלק ניכר מיצוא הנחושת של זמביה במשך שנים רבות. תחנת הרכבת של נדולה הפכה את העיר למרכז ההפצה והיצוא של זמביה.
לפני שנבנתה רשת הכבישים בשנות השלושים, מסלול הובלת הסחורות מנדולה עד קפאללה התבצע על נהר לואפולה (אנ'), על גבי סירות ומשם לנהר צ'מבשי (אנ'). זה היה נתיב הסחר העיקרי של אזור הצפון (אנ').
בשנת 1961 התרסק מטוס שהביא אנשים מרכזיים של האו"ם, כולל המזכיר הכללי השני של הארגון, דאג המרשלד, בפאתי נדולה.
היסטוריה > מורשת

בעבר נדולה הייתה המרכז התעשייתי הגדול ביותר של זמביה, בין המפעלים הגדולים שהיו בה היו: מפעל הרכבת הרכבים של לנדרובר, מפעל ייצור צמיגי דאנלופ, חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון ויוניליוור. כלכלת נדולה התכווצה משמעותית בין השנים 1980 ל־2000. מפעלי החברות הגדולות נסגרו, נעלמו ומבני התעשייה נשארו כ"פילים לבנים" בלתי מאוכלוסים. נדולה עדיין לא החזירה לעצמה את התהילה הכלכלית של הימים שלפני 1980.
אוכלוסייה

בין השנים 2000–2010 אוכלוסיית העיר צמחה ב־1.88%. נכון לשנת 2015 הצפיפות בעיר הייתה 520.8 נפש לקילומטר רבוע.
| 1950 | 1975 | 1990 | 2000 | 2010 | 2015 | 2021 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 30,621 | 132,135 | 329,228 | 374,757 | 451,246 | 575,710 | 495,802 |
גאוגרפיה

נדולה ממוקמת בחלק הצפוני של זמביה, כ־10 קילומטרים מדרום לגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. היא מהווה את המרכז הניהולי של אזור כריית הנחושת בקופרבלט (חגורת הנחושת). היא בנויה בגובה של כ־1,304 מטרים מעל פני הים.
תעשייה > זיקוק נחושת ונפט

אין מכרות בנדולה עצמה, אבל המכרה הפתוח בבוואנה מקובווה (אנ') נמצא כ־10 קילומטרים דרומית מזרחית למרכז העיר. בעבר הובאו נחושת ומתכות יקרות ממקומות אחרים בחגורת הנחושת לעיבוד בבתי זיקוק הנחושת והמתכות היקרות שהיו בנדולה. ייצוא הנחושת היווה 70–80 אחוזים מרווחי הייצוא של זמביה, על כן העיר חשובה מאוד לכלכלת המדינה.
בית הזיקוק לנפט הנמצא בנדולה מספק נפט מזוקק לכל המדינה. הוא הוקם מחדש בשנת 2001 לאחר שנפגע קשות משרפה בשנת 1999. חברת GL Africa Energy, באמצעות חברת הבת Ndola Energy Company Limited, מספקת חשמל בהספק של 105MW לרשת הלאומית של זמביה. כוח החשמל מופק מנפט כבד המסופק על ידי בית הזיקוק אינדיני נפט - The Indeni Petroleum refinery.
צינור הנפט מדאר א-סלאם (צינור טזאמה) מסתיים בבית הזיקוק שבעיר.
תעשייה > מחצבת אבן גיר

בנדולה נמצאות עתודות אבן גיר עצומות הנחשבות להומוגניות מסוגן בעולם. החציבה ועיבוד אבן הגיר מהווים אפוא חלק מהמרכיבים של כלכלת נדולה כמו שהנחושת בשאר חלקי המדינה, הגיר והסיד הם מרכיבים מרכזיים בייצור מלט; לייצור 100 קילוגרמים מלט מפעל המלט צריך 80 קילוגרמים גיר/סיד.
בין השנים 1974 ל־2009 סיפקה נדולה מעל 50% מהמלט של זמביה ממפעל הממוקם כ־5 קילומטרים דרומית מזרחית ממרכז העיר. המפעל נקרא מלט צ'ילנגה. מלט צ'ילנגה ניהלה שני מפעלים בזמביה: אחד נבנה בשנת 1949 בצ'ילנגה (אנ') (מכאן שם חברת האם) והשני נבנה בשנת 1969 בנדולה. בשנת 2008, חברת האחזקות החדשה, זמביה מלט Lafarge, השלימה בנייתו של מפעל חדש Chilanga המפיק כמות כפולה מנפח הייצור של המפעל הישן בנדולה. באמצע 2009, המפעל החדש המשיך לצבור תאוצה לקראת כושר הייצור המלא שלו, עם זאת המפעל הישן בנדולה נותר שחקן משמעותי בתעשיית המלט באזור. השילוב של מרבצי הגיר העצומים ותשתיות התחבורה הקיימות שעוברות דרך נדולה שמרו על העיר כיעד אטרקטיבי להשקעה בייצור מלט ופעילויות נלוות .
מפעל עיבוד חשוב נוסף המבוסס על אבן גיר באזור הוא "נדולה ליים". נדולה ליים ממוקמת ליד שני מפעלי ייצור המלט. הוא מספק לתעשיית הכרייה כמו גם לחקלאים הדורשים סיד חקלאי. חברת Ndola Lime נמצאת בבעלותה המלאה של ZCCM Investment Holdings, חברת אחזקות ממשלתית באמצעותה שומרת ממשלת זמביה את האינטרס הפעיל שלה, בכרייה במדינה ובתעשייה הכבדה הקשורה לה.
לארבעת מפעלי העיבוד (מפעלי המלט, מפעל הסיד ובוואנה מקובווה ) יש זכויות כרייה על קרקע הממוקמת מסורתית לבני שבט הצ'יוולה. על כן ראש השבט, צ'יף צ'יוולה הוא בעל עניין משמעותי בתעשיות האלה ובכלכלה של נדולה.
תעשייה > חשמל

תחנת הכוח התרמית הנראית על קו הרקיע ליד תחנת הרכבת, נבנתה בכדי להניע את המכרות ובתי הזיקוק, היא הפסיקה לפעול בשנות השישים של המאה ה-20, ברגע שנכנסה לפעולה תחנה חדשה בנדולה. תחנת הכוח החדשה נבנתה בשני שלבים. החלק הראשון נכנס לעבודה בשנת 2013 והתחנה ספקה 55MW והחלק השני הוכנס לעבודה בינואר 2017. תחנת הכוח החדשה מספקת 105MW. תחנת כוח נוספת נבנתה ליד סכר קאריבה שעל גבול זימבבואה. התחנה פועלת מאז 1976, וכוללת ארבעה גנרטורים של 150 מגה-ואט (200,000 כ"ס) כל גנרטור בהספק כולל של 600 מגה -ואט (800 אלף כ"ס); בשנת 2013, הושלמה העבודה להרחבת התחנה תוך הגדלה הקיבולת ב־360 מגה-ואט נוספים (480,000 כ"ס) לכדי 960 מגה-ואט (1,290,000 כ"ס) בשלב זה נוספו שני גנרטרים נוספים של 180MW כל אחד.
החברה המצרית אלסווידי אלקטריק (אנ') הצטרפה לקונסורציום של חברות מקומיות בראשות ZESCO Ltd (רשות אספקת החשמל בזמביה), והקימה מפעל לייצור שנאים ומפעל ייצור מדי חשמל בזמביה בשנת 2008. שני המתקנים הללו ממוקמים כ־5 קילומטרים דרומית למרכז העיר נדולה.
אַקלִים

בנדולה מתקיים אקלים סובטרופי לח, כלומר אקלים חם וממוזג. בחורף, יש פחות גשמים מאשר בקיץ. האקלים מסווג כ- Cwa על ידי מערכת קופן-גייגר. כמות המשקעים נעה בסביבות 1,131 מילימטרים בשנה.
העונה הרטובה מעוננת, העונה היבשה סוערת ובעיקר בהירה, והיא חמימה כל השנה. במהלך השנה, הטמפרטורה בדרך כלל נעה בין 9°C ל 34°C והיא לעיתים רחוקות מתחת ל־7°C או מעל 37°C.
העונה החמה נמשכת חודשיים, מ-14 בספטמבר ועד 12 בנובמבר, כשהטמפרטורה הגבוהה היומית הממוצעת היא מעל 32°C.
העונה הקרירה נמשכת כ-7 חודשים, מ-22 בדצמבר ועד 30 ביולי, כשהטמפרטורה הגבוהה היומית הממוצעת היא מתחת ל-26°C.
יום רטוב הוא יום עם לפחות 1.00 מילימטרים של משקעים. הסיכוי לימים רטובים בנדולה משתנה באופן משמעותי מאוד לאורך כל השנה.
העונה הרטובה נמשכת כ-4 חודשים, מ-18 בנובמבר עד 24 במרץ, עם סיכוי גדול מ־40% ליום נתון להיות יום רטוב. הסיכוי ליום רטוב מגיע לשיא של 80% ב־21 בינואר.
העונה היבשה נמשכת קרוב ל-8 חודשים, מ-24 במרץ עד 18 בנובמבר. הסיכוי הקטן ביותר ליום רטוב הוא 0% ב־19 ביוני.
| אקלים בנדולה   Ndola> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בנדולה   Ndola> ינואר.26.6.17.1.292.9 | אקלים בנדולה   Ndola> פברואר.26.9.17.1.249 | אקלים בנדולה   Ndola> מרץ.27.4.16.5.170.1 | אקלים בנדולה   Ndola> אפריל.27.5.14.4.45.5 | אקלים בנדולה   Ndola> מאי.26.6.10.8.3.5 | אקלים בנדולה   Ndola> יוני.25.1.7.9.0.7 | אקלים בנדולה   Ndola> יולי.25.2.7.8.0.1 | אקלים בנדולה   Ndola> אוגוסט.27.5.10.2.0.4 | אקלים בנדולה   Ndola> ספטמבר.30.5.13.6.2.9 | אקלים בנדולה   Ndola> אוקטובר.31.5.16.2.31.5 | אקלים בנדולה   Ndola> נובמבר.29.4.17.1.130.3 | אקלים בנדולה   Ndola> דצמבר.27.17.2.305.9 | אקלים בנדולה   Ndola> שנה.27.6.13.8.1,232.8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: NOAA
תחבורה

בנדולה עובר קו מסילת הרכבת של רכבת זמביה (אנ'). קו המקיים שירותי נוסעים ומטענים בין קיטווה וליווינגסטון דרך קבווה (אנ') ולוסקה. מנדולה מסתעפים קווי רכבת נוספים למטענים המגיעים לעיירות באזור חגורת הנחושת כמו גם לעיר לובומבאשי שבהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
כביש T3 (אנ') מקשר את נדולה לקיטווה במערב (העיר השנייה של באזור חגורת הנחושת; הכביש הוא רב נתיבי ) ולוסאקה בדרום, ואילו כביש M4 (אנ') מקשר את נדולה לעיר מופולרה (אנ') הנמצאת בצפון אזור חגורת הנחושת.
נמל התעופה הבינלאומי סיימון מוואנסה קאפבווה (אנ') משמש לטיסות מקומיות לבירה לוסקה ולטיסות בינלאומיות לאדיס אבבה באתיופיה, ליוהנסבורג בדרום אפריקה ולניירובי בקניה. זהו אחד מארבעת שדות התעופה הבינלאומיים בזמביה. מאידך ממשלת זמביה החלה להקים בשנת 2020, נמל תעופה בינלאומי חליפי במערב נדולה שישמש כנמל התעופה הראשי של אזור חגורת הנחושת (ממש ליד אנדרטת אתר ההתרסקות של דאג המרשלד).
מסחר

בנדולה נמצא אחד העיתונים הלאומיים הגדולים במדינה, טיים זמביה (אנ') Times of Zambia, כמו גם בית הדפוס של זמביה בשם Printpak. העיתון ובית הדפוס פועלים תחת חברה אחת בשם TimesPrintpak. בית הדפוס של הכנסייה הקתולית, Mission Press, גם הוא ממוקם גם בנדולה.
המטה של תאגיד שירותי הדואר של בזמביה (זמפוסט) והאצטדיון האולטרה מודרני של זמביה נמצאים בנדולה ( אצטדיון Mwanawasa לוי (אנ')). באצטדיון מתקיימים אירועי ספורט בינלאומיים שזמביה מארחת.
בנדולה נמצא הסניף המרכזי והיחיד בזמביה של הבנק המרכזי במדינה, בנק זמביה (אנ'). לכל בנקים הגדולים בזמביה יש לפחות סניף אחד בנדולה. לקבוצת הביטוח הגדולה בזמביה, ZSIC (מבוטא "zeesk"), יש הרבה נכסים מסחריים בעיר.
ספורט ופנאי

כמו ערים רבות שבאזור חגורת הנחושת (קופרבלט), הספורט וחיי בילוי של נדולה נתמכו על ידי תאגידי הכרייה שבאזור. עם התפרקות תאגיד הכרייה זמביה המאוחדת-מכרות נחושת בע"מ (ZCCM). מתקני ספורט ובילוי רבים הידרדרו במהירות. עם זאת, מקומות ספורט משמעותיים שרדו והמשיכו להתקיים כמו מועדון הטניס של נדולה, בריכת השחייה של נדולה (ציבורית), אזור קניני Kanini הנמצא כ־3 קילומטרים ממרכז העיר הכולל מספר מועדוני ספורט ושדות משחקים כמו מועדון הגולף, מועדון הכדורגל של נדולה, מועדון הרוגבי ואחרים. בערך 10 קילומטרים צפונית-מערבית למרכז העיר, יש מסלול מרוצי מכוניות פופולרי בקרב חובבי הספורט המוטורי.  בעיר מספר פארקים ירוקים לבילוי הנהנים מרמת תחזוקה בסיסית ביותר ופתוחים לקהל הרחב. חשיבות מיוחדת יש לאנדרטה באתר ההתרסקות של דאג המרשלד Dag Hammarskjöld הממוקמת כ־10 קילומטרים מצפון-מערב ממרכז העיר. בצפון מערב העיר, נמצא אצטדיון לוי מוונוואסה עם קיבולת של 50,000 מקומות ישיבה. נדולה היא ביתה של נבחרת הכדורגל הלאומית של זמביה זסקו יונייטד (אנ').
חינוך

אוניברסיטת נורת'רייז (אנ') נוסדה בשנת 2003.
בתי הספר בנדולה מתפלגים כלהלן: 4 בתי ספר יסודיים, 8 בתי ספר תיכונים, 3 בתי ספר מקצועיים, בית ספר לאחיות, בית ספר לרפואה של אזור חגורת הנחושת ובית ספר בינלאומי.
תרבות

בנדולה נמצא מוזיאון אזור חגורת הנחושת, עם אוסף אבני חן ומינרלים מאזור חגורת הנחושת.
אגמים קטנים שנוצרו על ידי סכרים שהוקמו ביובלי הנהרות קאפובו ואיטאווה הזורמים בדרום מזרח העיר, משמשים לשייט ולנופש.
תחנת הכוח התרמית הישנה, הנראית על קו הרקיע ליד תחנת הרכבת, מהווה אטרקציה תיירותית.
תרבות > אנדרטאות לאומיות

עץ העבדים או עץ העבדים מוקויו שסביבו החזיקו סוחרי העבדים הערבים את העבדים בשווק עבדים שהיה במקום במאה התשע עשרה (עץ מוקויו דומה לעץ שיקמה או תאנה). העץ התמוטט כי טרמיטים אכלו את תוכו.
אנדרטת דאג המרשלד Dag Hammarskjöld הנמצאת במרחק עשרה קילומטרים ממרכז נדולה לאורך הכביש Ndola/Kitwe מנציחה את המקום בו נהרג מזכ"ל האו"ם בתאונת מטוס ב־18 בספטמבר 1961 במהלך משבר קונגו .
אגם צ'ילנגווה הנמצא 14 קילומטרים מזרחית לנדולה בנקודת ציון -12 ° 58 'S 28 ° 45' E, שנוצר כתוצאה מהתמוטטות סלעים לתוך מערת גיר. לאגם יש משמעות תרבותית מקומית.
מקומות תפילה

מקומות התפילה בעיר, הן בעיקר כנסיות ומקדשים נוצריים ומסגדים מוסלמים.
ערים תאומות

הממלכה המאוחדת אלדרשוט, אנגליה, הממלכה המאוחדת
מלאווי בלנטייר, מלאווי
פורטוגל פורטו, פורטוגל
קנדה רג'יינה, קנדה
רוסיה מחצ'קלה, דאגסטן, רוסיה
הרפובליקה העממית של סין חרבין, הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לובומבאשי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
נמיביה ואלוויס ביי, נמיביה
ראו גם

זמביה
לוסקה
קסאמה
סאלח טריף

סאלח טריף (בערבית: صالح طريف; תעתיק מדויק: צאלח טריף; נולד ב-9 בפברואר 1954 בג'וליס) הוא איש ציבור דרוזי-ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר. היה השר הלא יהודי הראשון שכיהן בממשלות ישראל. דודו היה השייח' אמין טריף, שהיה מנהיגה הרוחני של העדה הדרוזית במשך שנים רבות, ואחיינו, שייח' מוואפק טריף, הוא המנהיג הרוחני של העדה כיום.
קורות חיים

נולד בג'וליס ב-1954. שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סרן. לאחר שחרורו, בשנת 1983 התקבל ללימודים באוניברסיטת חיפה והשלים תואר ראשון. במקביל, פנה לפוליטיקה ובאותה שנה נבחר לראש המועצה המקומית ג'וליס. טריף החזיק בתפקיד עד שהפסיד בבחירות המקומיות בנובמבר 1993.
בפברואר 1992 נכנס לראשונה לכנסת ה-12 מטעם מפלגת העבודה עם התפטרות עזר ויצמן מהכנסת. וכיהן ברציפות עד הכנסת ה-15.
בממשלת שרון כיהן כשר בלי תיק הממונה על המגזר הערבי, וכשר לענייני מיעוטים במשרד ראש הממשלה. כך, היה לשר הלא-יהודי הראשון בישראל. בעקבות ההחלטה להעמידו לדין באשמת שוחד, מרמה והפרת אמונים, נאלץ להתפטר מהממשלה בינואר 2002.
עם התפטרותו מממשלת שרון, ביקש טריף מוועדת הכנסת להסיר את חסינותו. הוא עמד לדין בבית משפט השלום בראשון לציון, ובדצמבר 2003 הורשע במתן שוחד ובמרמה והפרת אמונים, ונגזרו עליו 6 חודשי עבודות שירות, קנס בסך 25,000 ש"ח ו-18 חודשי מאסר על-תנאי. ערעוריו לבית המשפט המחוזי, ובהמשך לבית המשפט העליון נדחו שניהם.
בבחירות לכנסת ה-16 לא הוצב ברשימת מפלגתו במקום אשר איפשר לו להיכנס לכנסת. בשלהי הכנסת ה-16 חזר טריף לכהן כחבר הכנסת במקום עמרם מצנע, שהתפטר. טריף סירב להישבע אמונים, כל עוד לא הסתיימו ההליכים המשפטיים נגדו, אולם נקבע כי אין בכך כדי למנוע ממנו מלכהן. טריף עצמו התפטר כעבור חודשיים, ופינה את מקומו לרונן צור.
טריף נחשב עד היום כאחד המנהיגים הפוליטיים החזקים במגזר הדרוזי. בבחירות הפנימיות שנערכו במפלגת העבודה ב-2011 תמך בסיבוב הראשון במועמדותו של יצחק הרצוג ובסיבוב השני במועמדותה של שלי יחימוביץ'.
הערות שוליים

↑  מזל מועלם, השר הלא-יהודי הראשון, באתר הארץ, 3 במרץ 2001
1 2  יוסף אלגזי, טריף זוכה ב-91' מקבלת שוחד והפרת אמונים, באתר הארץ, 31 באוגוסט 2001
↑  סאלח טריף - השר הלא-יהודי הראשון, באתר הארץ, 3 במרץ 2001
↑  הדס מגן, ‏סלאח טריף לא יתנגד להסרת חסינותו לקראת העמדתו לדין, באתר גלובס, 5 בינואר 2002
↑  סמדר שמואלי, חסינות טריף הוסרה; כתב האישום יוגש בימים הקרובים, באתר ynet, 29 בינואר 2002
↑  הדס מגן, ‏השר לשעבר סלאח טריף הורשע בשוחד, מרמה והפרת אמונים, באתר גלובס, 29 בדצמבר 2003
↑  פ (ראשון לציון) 1730/02 מדינת ישראל נגד סאלח טריף, ניתן ב-29 באפריל 2004
↑  עפ (ת"א) 71700/04 סאלח טריף נגד מדינת ישראל, ניתן ב-22 בינואר 2006
↑  מתן פריידין, בית המשפט העליון דחה את ערעורו של השר לשעבר סאלח טריף שהורשע בעבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים, באתר TheMarker‏, 24 באפריל 2006
↑  גדעון אלון, סלאח טריף: אצטרף לכנסת, אך לא אשבע אמונים, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2005
↑   יהונתן ליס, צמרת העבודה השתתפה באירוע של השר לשעבר סלאח טריף שהורשע במתן שוחד, באתר הארץ, 2 ביוני 2016
| יושבי ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת הפנים (1949–1974): | בנימין מינץ • יוסף ספיר • נחום חת • יעקב ריפתין • מרדכי סורקיס |  |
| יושבי ראש ועדת הפנים ואיכות הסביבה (1974–2006): | יוסף תמיר • יורם ארידור • שלמה הלל • שושנה ארבלי-אלמוזלינו • דב שילנסקי • יהושע מצא • סאלח טריף • מיכה גולדמן • דוד אזולאי • משה גפני • יורי שטרן • ראלב מג'אדלה |  |
| יושבי ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה (מ־2006): | ראלב מג'אדלה • אופיר פינס-פז • דוד אזולאי • אמנון כהן • מירי רגב • דודי אמסלם • יואב קיש • מיקי חיימוביץ' • סעיד אלחרומי • וליד טאהא • יעקב אשר |  |
סאלח טאריף עם מוואפק טריף ושגריר ארצות הברית דן שפירו במוזיאון המורשת הדרוזית בג'וליס, יולי 2012
סופיות שמש

| סופיות שמש |
| --- | --- |
 סופית שמש
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
תת־מחלקה:: עופות בתראים
קבוצה:: אקוורליטורניטס
סדרה:: סופיות שמש
תת־סדרה:: תרופודה
משפחות
 Rhynochetidae  Eurypygidae
שם מדעי
 Eurypygiformes ‏פורברינגר, 1888

סופיות שמש (שם מדעי: Eurypygiformes) היא סדרה קטנה במחלקת העופות ובה שני מינים חיים: סופית שמש (Eurypyga helias) וקגו (Rhynochetos jubatus). סופיות השמש הם קרובי משפחה רחוקים של העגוראים, הסדרה בה העגורים והרליות.
אלו הם עופות קרקע בינוניים החיים על קרקע היער ביערות גשם, אינם מעופפים לעיתים קרובות והם מגושמים מעט בתעופתם. הקגו הוא המין הגדול ביותר מהסדרה כיום.
מיון

בסדרה נכללות המשפחות הבאות:
משפחת קגואיים (Rhynochetidae) ובה מין יחיד קגו (Rhynochetos jubatus)
משפחת אורופיגיים (Eurypygidae) ובה מין יחיד סופית שמש (Eurypyga helias)
כמה חוקרים משייכים את המשפחה אפטורניים (Aptornithidae) לסדרה זו, אך בדרך כלל היא נחשבת למשפחה של עגוראים.
נתנאלה חג'ג'

נתנאלה (נתי) חג'ג' (נולדה ב-7 באוגוסט 1976) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בליגת הנשים הבכירה מאז הקמתה ב-1998 ועד שנת 2010, ומאמנת כדורגל במחלקת הנוער של קבוצת הנשים מכבי צור שלום.
קריירה

חג'ג' החלה להתאמן ולשחק כדורגל במסגרת טורנירים בית ספריים בבית הספר התיכון אורט ביאליק בו למדה. טרם הקמתה של ליגת הנשים בישראל, שיחקה במחוז צפון של ליגת המחוזות.
עם הקמת הליגה, בשנת 1998, הצטרפה חג'ג' למכבי חיפה ושיחקה בשורותיה עד שנת 2003, אז פורקה הקבוצה. חג'ג' נחשבה לשחקנית מרכזית בחיפה וזכתה עם המועדון בשתי אליפויות ושלושה גביעים. בעונתה האחרונה בחיפה (2002/2003) סיימה כמלכת השערים של הקבוצה עם 18 כיבושים.
חג'ג' השתייכה לסגל נבחרת ישראל מיום הקמתה בשנת 1997 ועד שנת 2002. לזכותה 14 הופעות בנבחרת, בהן כבשה שער אחד.
בשנים אלה החלה לאמן במקביל להיותה שחקנית פעילה, בעיקר במחלקות נוער ונערות במכבי חיפה, בית הספר לכדורגל ביקנעם, בית הספר לכדורגל של מכבי תל אביב ומחלקות הנוער של מכבי צור שלום. עוד אימנה את קבוצת הפועל נהריה.
לאחר פירוקה של מכבי חיפה, עברה חג'ג' לשחק בהפועל פתח תקווה עד לשנת 2005, אז עברה לשנה אחת לבנות חיפה. בעונת 2006/2007 עברה לשורות מכבי צור שלום בה שיחקה שתי עונות, בסופן חזרה לשתי עונות נוספות בהפועל פתח תקווה עד שנת 2010. בשנה זו פרשה ממשחק פעיל ומונתה למאמנת מכבי חולון, איתה זכתה בשני גביעי מדינה – בעונת 2009/2010 ובעונת 2012/2013.
במקביל למכבי חולון אימנה גם את קבוצת הנערות של אס"א תל אביב ואת סגל הזהב של ההתאחדות לכדורגל. משנת 2015 מאמנת כדורגל במחלקת הנוער של קבוצת הנשים מכבי צור שלום.
תארים > כשחקנית > מכבי חיפה

אליפות המדינה: 1998/1999, 2001/2002
גביע המדינה: 1998/1999, 1999/2000, 2001/2002
תארים > כמאמנת > מכבי חולון

גביע המדינה: 2009/2010, 2012/2013
הערות שוליים

↑  קבוצת הנשים - מכבי חיפה, מתוך האתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  אורן אהרוני, כדורגל נשים: מכבי חולון מחזיקת גביע המדינה, באתר ynet, 1 במאי 2013
↑  לימור שפיגל, כדורגל נשים בישראל: לפרוץ את מסגרת החשיבה, באתר ynet, 8 במרץ 2012
מתחם היריד הבין-לאומי על שם רשיד כראמי

מבנה "הביתן הלבנוני" במתחם כשלצדו בריכת השתקפות
מתחם היריד הבין-לאומי על שם רשיד כראמי (בערבית: معرض رشيد كرامي الدولي في طرابلس) הוא מתחם בעיר טריפולי שבמחוז צפון לבנון במדינת לבנון, שהיה אמור לארח יריד בין-לאומי שנתי, אך בנייתו מעולם לא הושלמה עקב מלחמת האזרחים בלבנון. המתחם האליפטי, שתוכנן על ידי האדריכל הברזילאי אוסקר נימאייר, ממוקם בין המרכז ההיסטורי של העיר ובין אזור הנמל "אל-מינא" ושטחו כ-70 הקטאר.
על-אף שבנייתו לא הושלמה לחלוטין והעובדה שמעולם לא שימש את מטרתו המקורית, המבנים בו עדיין נחשבים לאחת הדוגמאות הבולטות והמרשימות ביותר לאדריכלות מודרנית בארצות ערב והמזרח התיכון, ועל כן ב-2023 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
הרכב המתחם

המתחם משתרע על אליפסה ששטחה 72 הקטאר, שבמרכזה מבנה התערוכות הגדול ומסביב לו נמצאים 14 מבנים משמעותיים (רובם בצד הקעור של המבנה המרכזי), בריכות השתקפות, שטחים ירוקים פתוחים ומגרש חניה.
הרכב המתחם > מבני הכניסה

הכניסה הראשית למתחם נמצאת קרוב לקצה הדרומי של המבנה המרכזי. היא כוללת עלייה שבסופה נמצאים רחבה גדולה עם תרנים שיועדו לדגלי המדינות המתארחות, מבנה שיועד לקבלת פני הבאים ולפנאי ולצדו פורטיקו, שעוצב בהשראה "מסורתית-ערבית", ממנו ניתן לצפות על כל המתחם. המבנה שופץ בשנות ה-90 של המאה ה-20 כדי לשכן בו את משרדי ניהול המתחם והוא השתמר במצב טוב יחסית.
הרכב המתחם > מבנה התערוכות הגדול

המבנה המרכזי שלפי התוכנית של נימאייר כל הפרויקט סובב סביבו ובו המדינות המתארחות ביריד היו יכולות להקים את הדוכנים שלהן. למעשה מדובר בתקרת בטון, שבמרכזה היא קשתית ובקצותיה יש חלקים ישרים שמייצרים צורת בומרנג, כאשר מוחזקת על ידי שתי שורות של עמודי בטון לאורך הבומרנג ומחוזקת על ידי קורות חיצוניות (inverted beams) מעל הגג. אורך הבומרנג 640 מטר (כאשר אורך החלק הקשתי 300 מטר ואורך כל אחד מהחלקים הישרים 170 מטר), רוחבה 70 מטרים והגובה תחתיה הוא שישה מטרים. בין החלק הקשתי לחלקים הישרים תוכננו פתחים בתקרה בצורה עין. בשנות ה-90 החלק הדרומי של המבנה שופץ ונוצרו כמה חללים סגורים על ידי הוספת קירות זכוכית בין עמודי הבטון, והם משמשים לתערוכות וכנסים בהיקפים קטנים. לעומתו החלק הצפוני הוזנח ומצבו הידרדר ברמה שהוא דורש שיפוץ משמעותי כדי לשמור על שלמותו.
הרכב המתחם > בית ההארחה (פרויקט מנג'רה)

בית ההארחה היה אמור להכיל 14 חדרים עבור אורחים חשובים מאוד. הוא בן קומה אחת, ובמרכזו יש אטריום לא-מקורה שאמור לדמות חוש (אנ') - סוג של חצר פנימית שאופיינית בחלקים מהעולם הערבי ובפרט בטריפולי העתיקה. התקרה שלו מורכבת מקורות בטון שיוצרות מעין מבנה של פרגולה. ב-2016, בסיוע האיחוד האירופי, התחיל פרויקט שיפוץ של המבנה, תוך שימור המאפיינים האדריכליים שלו, כך שיוכל לשמש למטרה חדשה: פרויקט "מנג'רה" (منجرة, Minjara, מילולית: "נגרייה") שנועד לתת מתחם שיעזור לשקם את תעשיית הנגרות המסורתית של טריפולי שדעכה החל מהעשורים האחרונים של המאה ה-20. הפרויקט הושלם ב-2018 והחל לספק מתחם עבודה לנגרים מקומיים ולסייע להם בשיווק הרהיטים שלהם. ב-2022 פרויקט השיפוץ של בית ההארחה זכה בפרס אגא חאן לאדריכלות.
הרכב המתחם > הביתן הלבנוני

מבנה ריבועי בקרבת הקצה הדרומי של המבנה המרכזי, אשר מוקף כולו על ידי בריכת השתקפות ומקושר לשאר המתחם על ידי גשר מבטון. לפי חלק מהמקורות הוא נועד לשמש כ"מוזיאון לבנון". במרכזו חלל סגור על ידי מעטפת זכוכית עם עמודי פלדה, שמוקפים בארקדה מבטון. המבנה דומה מאוד למבנה אחר שנימאייר תכנן באותה תקופה - ארמון איטמרטי (אנ') בברזיליה, משכנו של משרד החוץ הברזילאי (אנ'); אך בניגוד לארמון איטמרטי בו נימאייר תכנן מעטפת שמורכבת מקשתות חצי עגולות, בביתן הלבנוני הוא השתמש בקשתות מחודדות, מאפיין בולט באדריכלות האסלאמית.
בניית המבנה כמעט הושלמה לחלוטין לפני הפסקת הבנייה ב-1975, אך מאז הוא לא תוחזק, הפלדה החלידה והרבה מהאובייקטים בתוך המבנה למעט השלד נגנבו.
הרכב המתחם > התיאטרון הניסיוני

מבנה של כיפת בטון בגובה 60 מטרים שהייתה אמורה להכיל תיאטרון עם 1,000 מושבים, עם במה עגולה במרכזו. נימאייר ייעד אותו להיות "תיאטרון ניסיוני" שיציג מגוון רחב של סגנונות.
המבנה מזכיר כיפות אחרות שנימאייר תכנן, כמו היכל הישיבות במטה (אנ') של המפלגה הקומוניסטית של צרפת בפריז שהושלם ב-1970 והמוזיאון הלאומי אונסטינו גימראיס (פור') בברזיליה שהושלם ב-2006.
עם הפסקת הבנייה ב-1975 המעטפת החיצונית הושלמה אך החלק הפנימי עדיין לא היה בשלב מתקדם. בשל חוסר תחזוקה מצב הבטון המזוין הידרדר והפלדה שבו החלידה, ובנוסף קומת הכניסה הוצפה במים כך שלא ניתן להגיע מהכניסה הראשית לקומה העליונה של המבנה.
הרכב המתחם > ביתן ה"פירמידה"

מול מרכז המבנה המרכזי בצד מזרח מצויה כניסה משנית שלידה עומד ביתן קטן יחסית במעין צורת פירמידה עם בסיס בצורת כוכב עם שמונה קודקודים. מטרתו המדויקת לא ידועה, אך הוא ככל הנראה היה מיועד עבור הפעלות לילדים ולידו שכן מגרש משחקים. המגרש נהרס לחלוטין, והפירמידה נמצאת בסכנת קריסה חלקית.
הרכב המתחם > מוזיאון החלל ומנחת המסוקים

יחסית במרכז המתחם ניצב מבנה תת-קרקעי שיועד להיות מוזיאון חלל. נימאייר, בדומה לכמה אדריכלים ואמנים אחרים בעולם, הושפע מהמרוץ לחלל שהתקיים באותה תקופה, ורצה ליצור חלל שיוקדש לחלל בפרויקט שלו. על תקרת המבנה ניצב מנחת מסוקים בצורת דסקה, שמוחזק על ידי עמוד בטון מרכזי שמתפשט כלפי מעלה. קומת המוזיאון הוצפה ונבזזה מהאובייקטים שהיו בה, ובעוד המנחת מחזיק מעמד מצב הבטון ממנו הוא בנוי מידרדר.
הרכב המתחם > מגדל המים

בחלק הצפוני של המתחם, בקרבת התיאטרון הפתוח, נמצא מגדל מים בצורה גלילית כשבראשו עולה מעין מעטפת בצורה שמזכירה פטרייה ובחלקו העליון יש חריצים המאפשרים תצפית. בראשו של המגדל הייתה אמורה להיות מסעדה עם תצפית פנורמית ליתר המתחם ולחלקים נוספים מטריפולי. הבניין נמצא במצב תחזוקתי ירוד והגישה אליו נחסמה מסיבות בטיחותיות וסכנת קריסה.
הרכב המתחם > התיאטרון הפתוח וקשת השער

ליד מוזיאון החלל קיימת בריכת השתקפות גדולה שבתוכה נמצא התיאטרון הפתוח. מעל הגשר שמוביל לתיאטרון נמצאת קשת גדולה מבטון, שנראית כמו גרסה מוקטנת של קשת השער בסנט לואיס שבארצות הברית, שעוצבה על ידי אירו סארינן. הגשר מוביל למשטח טרפזי שעליו יש 600 מושבים ומולו, על פלטפורמה מופרדת בתוך הבריכה, ניצבת הבמה שעליה ממקומת מעטפת בטון לשיפור האקוסטיקה. התיאטרון אירח מספר הופעות מפעם לפעם עד שב-2016 התרחשה קריסה חלקית והוא נסגר לציבור מסיבות בטיחותיות.
הרכב המתחם > מבנים משניים

מקבץ של ארבעה מבנים קטנים נמצא בקרבת הקצה הצפוני של המבנה המרכזי. המבנים, שנועדו לספק מזון למבקרים באתר, בנויים מגגות של ריבועי בטון רחבים שיוצרים הצללה ונתמכים על ידי מבנה בטון עם שטח קטן יותר במרכזם. לא נעשה בהם שימוש כלשהו והם נזנחו. בחלק הצפוני תכנן נימאייר מעין "אגף דיור", שכלל מספר מבנים קטנים יחסית שמדגימים עקרונות לעיצוב דיור שנימאייר רצה לקדם. האגף כולל "מוזיאון דיור" חד-קומתי בצורה ספירלית ואת בית מנהל היריד, שעוצב בצורה ייחודית שאמורה לדמות יחידת דיור בסגנון אדריכלי "בלתי-מרוסן" ומזכירה את פרויקט "קאזה דאש קנואש" (פור') של נימאייר בריו דה ז'ניירו. המבנים לא השתמרו בצורה טובה והאובייקטים בהם נבזזו.
קרוב אליהם, בקצה הצפוני של המתחם, מוקם מבנה שהיה אמור לשמש כדיור לעובדי המתחם ונימאייר השתמש בו כמעין אב-טיפוס לבניין מרובה דירות. הבניין, בבסיסו מלבן ארוך, בן ארבע קומות והיה אמור להכיל 10 דירות. הוא הושלם ורוהט לפני סיום הבנייה, אך הוא ניזוק קשות במלחמת האזרחים. בשנת 2000 משקיע פרטי קיבל אישור לשפץ את המבנה, ואף ששמר על שלד הבטון השיפוץ לא התחשב במאפיינים האדריכליים האחרים של התכנון המקורי והוא הפך למלון מרובה חדרים. המלון נסגר בסופו של דבר ונבדקו אפשרויות לשחזור המבנה כך שידמה לתכנון המקורי. בצד הקמור של המבנה המרכזי מוקמו מבנים קטנים שיועדו לשירותי מנהלה ולתחנת כיבוי אש, אף הם ניזוקו קשות במהלך המלחמה ונותרו נטושים ומוזנחים.