stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ווקה אי. או.
היסטוריה > גיוס הון

בשנת 2014 גייסה החברה 10 מיליון דולר. ביוני 2016 גייסה החברה 22 מיליון דולר.
במאי 2019 גייסה החברה 31.7 מיליון דולר.
בינואר 2022 גייסה החברה 73 מיליון דולר.
בנובמבר 2022 גייסה החברה 135 מיליון דולר, לפי שווי של 750 מיליון דולר.
במאי 2024 גייסה החברה 100 מיליון דולר לפי שווי (לאחר הכסף) של 1.6 מיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן. בנוסף מכרו עובדי החברה מניות בסך 40 מיליון דולר.
הערות שוליים

↑  הילה חיימוביץ', ‏חברת Weka.IO הישראלית מגייסת 22 מיליון דולר, באתר Geektime‏, 7 ביוני 2016
↑  הילה חיימוביץ', ‏גם Nvidia וגם HP משקיעות ב-WekaIO הישראלית, באתר Geektime‏, 14 במאי 2019;
הגר רבט, חברת WekaIO גייסה 31.7 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 14 במאי 2019
↑  מאיר אורבך, חברת אחסון הנתונים Weka גייסה 73 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 6 בינואר 2022
↑  עידן בן טובים, ‏הסטארטאפ Weka גייס 135 מיליון דולר, אבל המנכ"ל טוען שזה ממש לא היה פשוט כמו פעם, באתר Geektime‏, 15 בנובמבר 2022;
מאיר אורבך, מאחסנת מזומנים: Weka גייסה 135 מיליון דולר לפי שווי של 750 מיליון, באתר כלכליסט, 15 בנובמבר 2022
↑  אושרי אלקסלסי, ‏הסטארטאפ הישראלי Weka השלים עכשיו גיוס ענק לפי שווי של 1.6 מיליארד דולר, באתר Geektime‏, 15 במאי 2024
↑  WEKA Nets $140M in Series E Funding at $1.6B Valuation, Weka, May 15, 2024
הפסאז'ים המקורים של פריז

גאלרי ויויאן, מהפסאז'ים המקורים המפוארים שברובע השני של פריז
הפסאז'ים המקורים של פריז (בצרפתית: Passages couverts de Paris) הם מכלול של מעברים (פסאז' הוא מעבר) בין בתים בהם הוקמו גלריות מסחריות.
מאפיינים

באופן כללי, הפסאז'ים המקורים הם מעברים וגלריות שחודרים מבעד לבתים, או שנבנו כחלק מהם. גלריות אלו מקורות בחלונות זכוכית שמחדירים אליהן אור בזנית, שיוצר תאורה מיוחדת ואופיינית להן. כמעט כל הפסאז'ים נמצאים בגדה הימנית של נהר הסן, בגבולות פריז לפני הרחבתה בשנת 1860, בעיקר באזור "השדרות הגדולות" של פריז, מקום בו התגוררו הלקוחות המבוססים יותר של העיר בתקופת הקמתם.
היסטוריה

רוב רובם של הפסאז'ים המקורים נבנו במחצית הראשונה של המאה ה-19, בעיקר בין השנים 1822–1837, במטרה להגן על קהל הלקוחות המבוסס יותר של העיר מפני פגעי מזג האוויר, וכדי להציע להם הרכב מסחרי מגוון. בפריז היו בסביבות 150 פסאז'ים מקורים בשנות החמישים של המאה ה-19, שהפכו מודל עבור ערים צרפתיות נוספות.
תוכנית השיפוצים הגדולה של הברון אוסמן, שחצתה את הרבעים הישנים של פריז בזמן סלילת השדרות הגדולות, האיצה את בנייתן של חנויות כלבו גדולות, ואלו הביאו לשקיעתם של הפסאז'ים המקורים ולהיעלמותם של חלקם הגדול.
ב"מדריך מצויר של פריז" מתקופת הקמתם נכתב: "פסאז'ים אלה, המצאה חדשה זו של המותרות התעשייתיים, הם מעברים מקורי זכוכית ומצופי שיש, העוברים במפולש דרך גושי-בתים שלמים, שבעליהם התאחדו לצורך יוזמות כגון אלה. משני צידי המעברים הללו, המקבלים את אורם מלמעלה, נמשכות המהודרות שבחנויות, כך שפסאז' כזה הוא בגדר עיר, אף עולם בזעיר אנפין".
אזכורים תרבותיים

הפילוסוף וחוקר התרבות הגרמני ולטר בנימין עבד על כתיבת מסה רחבת היקף שנקראה "מפעל הפסאז'ים", או "הפסאז'ים של פריז, מופע-קסמים דיאלקטי", בו התכוון לנתח את העידן המודרני דרך פרטים זניחים כביכול שלו, כגון הפסאז'ים המקורים. להשקפתו היו פסאז'ים אלה "צורות חלומיות של התרחשות", מעין חלומות של העידן הקפיטליסטי העולה, שמגלמים את ההתלהבות מן החדש והמודרני ביותר מחד ואת "החזרה הנצחית של הדומה" מאידך. "מפעל הפסאז'ים" של בנימין, אותו לא השלים מעולם, נועד להוביל עידן זה לעבר "התעוררות" מאותו חלום.
רשימת הפסאז'ים

רשימה של הפסאז'ים המקורים שעדיין קיימים בפריז, ושיש אליהם גישה:
| רובע | שם | נבנה בשנה | אורך (מטר) | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ראשון | גאלרי וֶרוּ-דודה (Galerie Véro-Dodat) | 1826 | 80 |  רחוב ז'אן-ז'אק-רוסו 19  רחוב די בּוּלוּאָה 2 |
| שני | פסאז' בּן אייאד (Passage Ben-Aïad) | 1826 | 90 |  רחוב ליאופול בלאן 9–11  רחוב בוט שומון 8 |
| שני | פסאז' דו בּוּרְג-לַ'בֶּה (Passage du Bourg-l'Abbé) | 1828 | 47 |  רחוב סן-דני 120  רחוב דה פַּלֶסְטְרו 3 |
| שני | פסאז' דו קֶר (Passage du Caire) | 1798 | 360 |  רחוב ד'אלכסנדרי 33  כיכר די קר 2  רחוב סן-דני 237–239  רחוב די קר מספר 14, 34 ו-44 |
| שני | פסאז' שוּאַסו (Passage Choiseul) | 1829 | 190 |  רחוב דה פֶּטִי-שָאן 40  רחוב סן-אוגוסטן 23  רחוב דלרה 40  כניסה מפסאז' סנט-אן 59–61 |
| שני | גאלרי קולְבֵּר (Galerie Colbert) | 1826 | 83 |  רחוב דה פטי-שאן 6  רחוב ויויאן 4 |
| ראשון | פסאז' דה דו פאוויון (Passage des Deux-Pavillons) | 1820 | 33 |  רחוב בוז'ולה 6  רחוב פטי-שאן 5 |
| שני | פסאז' די גראן-קר (Passage du Grand-Cerf) | 1825 | 117 |  רחוב סן-דני 145  רחוב דוסוב 10 |
| שני | פסאז' דה פנורמה (Passage des Panoramas) | 1800 | 133 |  רחוב סן-מרק 10  שדרות מונמרטרה 11  רחוב ויויאן 38  רחוב מונמרטרה 151 |
| שני | פסאז' די פּונְסו (Passage du Ponceau) | 1826 | 92 |  שדרות סבסטופול 119  רחוב סן-דני 212 |
| שני | פסאז' דה פּראנְס (Passage des Princes) | 1860 | 80 |  שדרות דֶז איטַלְיֶן 5  רחוב רישלייה 97–99 |
| שני | פסאז' סן-אן (Passage Sainte-Anne) | 1829 | 47 |  רחוב סן-אן 59–61  פסאז' שואסו |
| שני | גאלרי וִיוִיאֵן (Galerie Vivienne) | 1823 | 176 |  רחוב דה פטי-שאן 4  רחוב ויויאן 6  רחוב דה לה בנק 5 |
| שלישי | פסאז' מולייר (Passage Molière) | 1791 | 47 |  רחוב קאנקמפואה 82  רחוב סן-מרטן 157,159,161 |
| שלישי | פסאז' ונדום (Passage Vendôme) | 1827 | 57 |  רחוב בּרנזֶ'ה 16  כיכר הרפובליק 3 |
| שישי | חצר סנטאנדרה (Cour du Commerce-Saint-André) | 1776 | 120 |  רחוב סנטאנדרה דס ארט 59  רחוב ל'אסיין קומדי 21  שדרות סן ז'רמן דה פרה 130 |
| שמיני | סיטה ברייה (Cité Berryer) | 1745 | 95 |  רחוב בואסי ד'אנגלה 24  רחוב רויאל 24 |
| שמיני | ארקאד דו לידו (Arcades du Lido) | 1926 | 120 |  שדרות שאנז אליזה 76-78  רחוב פונטייה 59 |
| שמיני | גלרי דה מדלן (Galerie de la Madeleine) | 1845 | 53 |  כיכר המדלן 9  רחוב בואסי ד'אגלה 30 |
| שמיני | פסאז' פוטו (Passage Puteaux) | 1839 | 29 |  רחוב ל'ארקאד 33  רחוב פאסקי 28 |
| תשיעי | פסאז' דו האוור (Passage du Havre) | 1845 | 115 |  רחוב קומארטן 69  רחוב סן-לאזאר 109 |
| תשיעי | פסאז' ז'ופרו (Passage Jouffroy) | 1845 | 140 |  שדרות מונמרטר 10-12  רחוב לה גראנז' באטלייר 9 |
| תשיעי | פסאז' ורדו (Passage Verdeau) | 1847 | 75 |  רחוב לה גראנז' באטלייר 6  רחוב פובור-מונמרטר 31ב' |
| עשירי | פסאז' בראדו (Passage Brady) | 1828 | 216 |  רחוב פובור סן-מרטן 43  שדרות שטרסבור 22,33  שדרות פובור סן-דני 46 |
| עשירי | פסאז' דו פראדו (Passage du Prado) | 1830 | 120 |  שדרות סן-דני 16  רחוב פובור סן-דני 16 |
גלריה

גאלרי ורו-דודה שברובע הראשון של פריז
פסאז' שוּאָסו שברובע השני
פסאז' דה פּרנס שברובע השני
פסאז' דה פנורמה שברובע השני
גאלרי קולבר שברובע השני
מדרגות בגאלרי ויויאן שברובע השני
פסאז' ונדום שברובע השלישי
פסאז' פונסו שברובע השלישי
הכניסה לפסאז' ונדום מכיוון כיכר רפובליק, שברובע השלישי
פסאז' ז'ופרואה שברובע התשיעי
פסאז' ורדו שברובע התשיעי
פסאז' די פראדו שברובע העשירי
ראו גם

הפסאז'ים הייחודיים של פריז - כתבה באתר הארץ
התרבות הלומקוויאנית

תצלום לווין של אגם טורקאנה. אתר לומקווי נמצא בחוף המערבי, מעט צפונה לסנטרל איילנד
התרבות הלומקוויאנית (באנגלית: Lomekwian) היא שם שניתן למסורת סיתות כלי אבן פרהיסטוריים מן התקופה הפלאוליתית התחתונה שהתגלו בשנת 2011 באתר לומקווי 3 לחופי אגם טורקאנה בקניה.
הכלים הלומקוויאנים מתוארכים לתקופה של 3.3 מיליון שנה לפני זמננו – כלי האבן העתיקים ביותר המוכרים למדע וקדומים במאות אלפי שנים מן התרבות האולדובאית, שנחשבה עד גילויים לתרבות כלי האבן העתיקה ביותר. הם גם קדומים במאות אלפי שנים מן המאובנים הקדומים ביותר המשויכים לסוג האדם, ולפיכך ייתכן שהם סותתו על ידי הומינינים שקדמו לו, קרוב לוודאי אוסטרלופיתקים.
גילוי

כלי האבן התגלו באתר לומקווי, סמוך לחופו המערבי של אגם טורקאנה בקניה. אגם טורקאנה הוא אחד האזורים העשירים בעולם בממצאים ארכאולוגים ופלאואנתרופולוגים מן האבולוציה של האדם. הגילוי נעשה ביולי 2011 על ידי צוות בינלאומי של ארכאולוגים צרפתים, אמריקאים וקנייתים, בראשותה של הארכאולוגית הצרפתית סוניה הרמנד, פרופסורית לארכאולוגיה פלאוליתית באוניברסיטת סטוני ברוק בניו יורק.
מטרתו המקורית של הצוות הייתה לחפש מאובנים נוספים של קניאנתרופוס פלטיאופס, הומינין שנוי במחלוקת שגולגולת אחת שלו התגלתה באתר הסמוך לומקווי 1. אך באחד הבקרים תעו החוקרים בדרכם לאתר, כאשר הרמנד נוהגת ברכב השטח של המשלחת בנוף המדברי המחורץ וחסר הדרכים, ובעלה ג'ייסון לואיס, אנתרופולוג אמריקאי באוניברסיטת סטוני ברוק ואף הוא חבר הצוות, מנווט באמצעות GPS. הרמנד פנתה בטעות שמאלה כאשר ה-GPS הורה על פנייה ימינה, והצוות מצא את עצמו באתר בלתי-נחקר שקיבל בדיעבד את הכינוי לומקווי 3. הרמנד החליטה להישאר במקום ולסקור אותו, ועוד באותו יום גילה הצוות כ-20 כלי אבן מסותתים. בהמשך החפירות במקום התגלו בסך הכל כ-150 אבנים מסותתות, חלקן על פני השטח וחלקן מתחתיו.
הגילוי פורסם במאמר מדעי בכתב העת המדעי היוקרתי Nature במאי 2015, שבו הציעו החוקרים את המונח "לומקוויאני", בהתאם לנוהג לקרוא תרבויות כלי אבן פרהיסטוריות על-שם האתר שבו התגלו לראשונה.
תיארוך

כלי האבן הלומקוויאנים מתוארכים על-פי ייחוסם לשתי שכבות גאולוגיות של אבן טוף מאפר געשי, אשר תוארכו עוד לפני הגילוי על ידי חוקרי הגאולוגיה של אגם טורקאנה, באמצעות תיארוך רדיומטרי אשלגן-ארגון וארגון-ארגון ובתיארוך לפי פלאומגנטיזם, לגיל של כ-3.3 מיליון שנה לפני זמננו. זהו הגיל העתיק ביותר שנמצא לכלי אבן מסותתים כלשהם. עד גילוי הכלים הלומקוויאנים, כלי האבן הידועים העתיקים ביותר היו כלים אולדובאים בני 2.5 עד 2.6 מיליון שנה מאתר גונא שבאתיופיה.
מקובל בתחומי הארכאולוגיה והאנתרופולוגיה להגדיר ראשית הפרהיסטוריה החל מן העדויות הראשונות לסיתות כלי-אבן. לפי נוהג זה גילוי הכלים הלומקוויאנים הקדים את ראשית הפרהיסטוריה ב-700 אלף שנה.
מאפיינים

האבנים מלומקווי 3 כוללות גרעינים (אבנים שמהן הותזו נתזים קטנים יותר), נתזים וסדנים (שעל גביהם סותתו אבנים אחרות). הן גדולות למדי – גדולות מכלי האבן האולדובאים מאתר גונא באתיופיה. המסה הממוצעת של גרעין היא כ-3 ק"ג ושל נתז 842 גרם. לדעתה של הרמנד, נראה שהסתתים העדיפו אבנים גדולות והתעלמו מאבנים קטנות יותר שנמצאו יחד איתן. ההבדלים בגודל תואמים להבדל נוסף בין הכלים הלומקוויאנים והאולדובאים: נראה שהשיטה הלומקוויאנית עשתה שימוש באבני סדן שהונחו על האדמה, ועליהן סותתו אבני גרעין, אם באמצעות הטחתן באבן הסדן ואם באמצעות הכאתן באבן שלישית (ה"מקבת"). לעומת זאת, בשיטה האולדובאית גם הגרעין וגם המקבת בדרך-כלל הוחזקו ביד.
הרמנד פסלה את האפשרות שהאבנים נשברו כתוצאה מתהליכים טבעיים. ניתוח צורת השבירה מרמזת שהסתתים סובבו את האבנים והתיזו שברים מכיוונים שונים. החוקרים אף הצליחו להתאים את אחד הנתזים למגרעת באבן גרעין שממנה הותז.
יעודם של הכלים הלומקוויאנים אינו ידוע בוודאות, כיוון שעל עצמות בעלי חיים מאובנות מן האתר לא נמצאו סימני חיתוך מכלי אבן, כפי שנמצאו על עצמות באתרים אולדובאיים ומאוחרים יותר.
פרהיסטוריה

לא ידוע מי היו סתתי הכלים הלומקוויאנים, מכיוון שלא נתגלו באתר מאובנים שלהם. דעה מקובלת בתחום האבולוציה של האדם, שבה תמך בעיקר הפלאואנתרופולוג לואיס ליקי, רואה בסיתות כלי אבן יכולת בלעדית לסוג האדם, אשר פותחה במקורה על ידי המין העתיק ביותר שלו הומו הביליס (שם המין "הביליס", שפירושו ביוונית "מיומן", ניתן לו על ידי לואיס ליקי לציון יכולתו לסתת את כלי האבן האולדובאים). ואולם כלי האבן הלומקוויאנים, בני 3.3 מיליון שנה, עתיקים בהרבה מן המאובנים העתיקים ביותר המיוחסים להומו הביליס ולסוג האדם, ובכללם לסת עליונה קדומה במיוחד שגילה 2.7 מיליון שנה. הם בני זמנם של מאובני אוסטרלופיתקוס אפרנסיס שנמצאו באתרים אחרים באתיופיה ובקניה, ושל המאובנים המיוחסים לקניאנתרופוס פלטיאופס באתר לומקווי 1 לחופי אגם טורקאנה. ההפרש הגדול בין תיארוכים אלו תומך בהשערה שסיתות כלי-אבן קדום יותר היה בשימוש כבר אצל אוסטרלופיתקים.
ממצא קודם שתמך באפשרות סיתות כלי אבן אצל אוסטרלופיתקוס אפרנסיס התגלה באתר דיקיקה שבאתיופיה בשנת 2010: סימני חיתוך על עצמות מאובנות של אנטילופות אשר תוארכו לגיל של 3.4 מיליון שנה, והעידו לדעת מגליהם על שימוש בכלים לשחיטה של טרף או פגרים. ואולם הכלים ההיפותטים ששימשו לחיתוך העצמות לא התגלו, וחוקרים אחרים מתחו ביקורת על פירוש הממצא בטענה שהחתכים היו עשויים להגרם גם משיני טורפים או מרמיסה תחת רגלי בעלי חיים אחרים. לעומת העצמות מאתר דיקיקה, הכלים הלומקוויאנים הם עדות ישירה לסיתות אבנים בתקופה זו. חוקרים נוספים הציעו שיכולת הפיצוח של אגוזים באמצעות אבנים, שהתגלתה אצל שימפנזים מצויים החיים בטבע כיום, הייתה קיימת כבר באב הקדמון המשותף של האדם והשימפנזה, וממנה התפתח סיתות כלי האבן.
ראו גם

הפארקים הלאומיים באגם טורקאנה
הערות שוליים

↑  Hillary Waterman (2015, October 1) "The Evolutionary Timeline Retooled"
Discover . Retrieved October 01, 2015
1 2  Kate Wong (2015, April 15) "Archaeologists Take Wrong Turn, Find World's Oldest Stone Tools"
Scientific American . Retrieved April 18, 2015
1 2  Michael Balter (2015, April 14) "World’s oldest stone tools discovered in Kenya"
Science News . Retrieved April 18, 2015
1 2 3 4 5  Harmand, S. et al. (2015) "3.3-million-year-old stone tools from Lomekwi 3, West Turkana, Kenya"
Nature . Vol. 521, pp. 310-315; doi:10.1038/nature14464
↑  McPherron, S. P. et al. (2010) "Evidence for stone-tool-assisted consumption of animal tissues before 3.39 million years ago at Dikika, Ethiopia"
Nature . Vol. 446, pp. 857-860; doi:10.1038/nature09248
↑  Domínguez-Rodrigo, M. et al. (2010) "Configurational approach to identifying the earliest hominin butchers"
PNAS. Vol. 107(49), pp. 20929–20934;     doi: 10.1073/pnas.1013711107
נוף לחופי אגם טורקאנה
גולגולת הומינין מאתר לומקווי 1 מתוארכת לתקופת הכלים הלומקוויאנים. מסווגת על ידי מייב ליקי כקניאנתרופוס פלטיאופס, ולדעת טים וייט היא גולגולת מעוותת של אוסטרלופיתקוס אפרנסיס
וודז'יסלאב

ערך זה עוסק בעיירה בפולין במחוז שוויינטוקז'יסקיה. אם התכוונתם לעיר בפולין במחוז שלזיה, ראו .
| --- | --- |
סמל וודז'יסלאבסמל וודז'יסלאב
תמונת בית כנסת בעיירה שנחרב
תמונת בית כנסת בעיירה שנחרב
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  שוויינטוקז'יסקיה שוויינטוקז'יסקיה
 מחוז:  ינדז'יוב
 תאריך ייסוד:  1317
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  971 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  50°31′12″N 20°11′26″E﻿ / ﻿50.52000°N 20.19056°E﻿ / 50.52000; 20.19056
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.wodzislaw.info.pl/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיוודז'יסלאב(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיוודז'יסלאב(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה רגילה) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' של. לו. פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהוודז'יסלאב(למפת פרובינציית שוויינטוקז'יסקיה מוגדלת) קיילצה אוסטרובייץ שוויינטוקז'יסקי  סטרחוביצה סקרז'יסקו-קמיינה לודז' שלזיה לובלין פולין קטן פודקרפצקיה מזוביהוודז'יסלאב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
וודז'יסלאב (בפולנית: Wodzisław) היא עיירה הנמצאת בפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בדרום-מרכז פולין. היא שוכנת 15 ק"מ דרום-מערב לעיר ינדז'יוב ו-51 ק"מ דרום-מערב לעיר קיילצה. נכון לשנת 2022 היא מונה כ-1,000 תושבים. טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה (בשנת 1937) חיה בה קהילה יהודית שמנתה כ-3100 יהודים (כ-294 משפחות). מרבית הקהילה הושמדה במחנה ההשמדה טרבלינקה.
היסטוריה

וודז'יסלאב נזכרת ברשימת הערים המלכותיות מימי המלך קז'ימייז' הגדול. בשנת 1370 עברה לידי משפחת האצילים לנצקורונסקי. באותה תקופה רבים מתושבי העיירה שהיו נוצרים קתולים הפכו לקלוויניסטים. ב-1638 החזיר אחד מצאצאיו של לנצקורונסקי את העיירה לחיק הכנסייה הקתולית ובשל כך הקלוויניסטים עזבו את וודז'יסלאב ומכרו את בתיהם ליהודים שהתיישבו באותה העת בעיר.
במחצית הראשונה של המאה ה-17 הייתה וודז'יסלאב מרכז כלכלי באזורה. היו בה בתי-מלאכה רבים, טחנת קמח, והתנהל בה מסחר רב. תקופת השגשוג והפיתוח נקטעה עם פלישת שוודיה לפולין באמצע המאה ה-17. רוב העיר נהרסה ומרבית תושביה נמלטו. לאחר הדיפת השוודים, השתקמה העיר בעזרת השלטונות, שביקשו לסייע לשיקום כלכלתה של וודז'יסלאב. בשל כך השלטונות פטרו את תושביה העיירה ממסים למשך 12 שנה.
משנת 1815 עד 1918 נכללה וודז'יסלאב במלכות פולין הקונגרסאית. בשנת 1869 ביטלו שלטונות רוסיה הצארית את מעמדה העירוני, במסגרת צעדי ענישה נגד ערים בפולין שתושביהן השתתפו במרד הפולני של 1863. אחרי מלחמת העולם הראשונה, עם כינון מדינת פולין העצמאית, נמשכה צמיחתה הדמוגרפית והכלכלית של וודז'יסלאב ובשנת 1939 מנתה אוכלוסייתה 6,890 נפשות.
יהדות וודז'יסלאב

במסמכים מן המאה ה-14 נזכרות כמה משפחות של סוחרים יהודים שהתיישבו בוודז'יסלאב. התיישבות של יהודים בהיקף גדול החלה בראשית המאה ה-17, עם עזיבתם של הקלוויניסטים, שמכרו את בתיהם. עם התפתחות היישוב החלה התארגנות יהודית וודז'יסלאב וייסוד קהילה. כנסייה אריאני הוסבה לבית כנסת. הוקצה חלקת קרקע לבית עלמין שגודר והוכשר. על אף בריחת היהודים מהעיר עם פלישת השוודים באמצע המאה ה-17, משחזרה העיירה והשתקמה, שבו אליה גם רוב היהודים ורק מקצתם נשארו בפינצ'וב הסמוכה.
בסוף המאה ה-17 היו בוודז'יסלאב כ-200 משפחות יהודיות וקהילת וודז'יסלאב הייתה אחת הגדולות והחשובות באזור. אחדים מבני הקהילה ייצגו את יהודי האזור ב"ועד ארבע הארצות" (עד פירוקה ב-1764). בשנת 1791 ייצגו את יהודי פולין ב"סיים ארבע השנים" (דיונים בפולין אודות היטמעות היהודים במדינה). בוודז'יסלאב פעל כמגיד הרב צבי הירש, מחבר ספרי הדרושים "ארץ צבי" ו"עשרה למאה" ואביו של הרב שמחה בונים מפשיסחא. רבה הראשון של הקהילה, היה הרב דוד מאולקוש (נפטר בשנת 1618) ואילו הרב האחרון של הקהילה היה הרב יעקב יצחק אלחנן רוטנברג (נספה בשואה בשנת 1942) שכיהן גם באדמו"רות לשושלת אפטא. בנו של רוטנברג היה גם כן רב הקהילה- הרב יששכר בער הלוי רוטנברג. מרבית יהודי וודז'יסלאב היו חסידים.
במאה ה-18 היו רוב יהודי וודז'יסלאב סוחרים זעירים ובעלי מלאכה. במאה ה-19 נוסדו בעיירה בתי-מלאכה גדולים ומפעלי ייצור, בענף העור. בבתי-המלאכה הועסקו רק פועלים יהודים. בשנת 1918, לאחר מלחמת העולם הראשונה, היו בעיר מהומות אנטישמיות. אף שממשלת פולין העצמאית החזירה לוודז'יסלאב את זכויות העיר שלה, סבלו התושבים בשנות ה-20 הראשונות ממצוקה כלכלית קשה.
בתקופה שבין שתי המלחמות העולם התאפיינה העיר בפריחה חסרת תקדים של חיי הציבור היהודיים. ב-1920 כבר היה בוודז'יסלאב סניף גדול של ההסתדרות הציונית. נציגים ציונים נבחרו לוועד הקהילה ולמועצת העיר והיו פעילים בכל תחומי החיים היהודיים, לרבות תרבות וחינוך. בעיר פעלו מפלגות ציוניות כגון: "פועלי ציון", "המזרחי" ו"החלוץ", ונוסדו גם קנים של תנועות נוער ציוניות - "החלוץ הצעיר", בית"ר ועוד. בשנת 1928 נוסדה בוודז'יסלאב ספרייה יהודית שהיו בה ספרים ביידיש, בעברית ובפולנית. בעבר לא היו בעיירה בתי-ספר יהודיים שלמדו בהם לימודי חול אלא היה מדובר בחדרים ומקצתם המשיכו בלימודיהם בישיבות. בתחילת שנות ה-20 נוסד בוודז'יסלאב בית-ספר עברי ראשון, ביזמת פעילי "המזרחי".
בספטמבר 1939, בזמן מלחמת העולם השנייה, וודז'יסלאב נכבשה בידי הגרמנים. כבר בימים הראשונים לכיבוש החלו בעיירה מעשי התעללות ביהודים, הוחרמו בתי המגורים של היהודים על תכולתם, והיהודים נצטוו לעבור לגטו. בפברואר 1941 ישבו בגטו בוודז'יסלאב 3055 יהודים, בהם גם מגורשים מן ינדז'יוב ומקרקוב. 21 בספטמבר 1942, בערב יום הכיפורים תש"ג, כיתרו אנשי ה-SS ושוטרים פולנים את הגטו מכל עבריו על מנת לבצע בו אקציה. תושבי הגטו ידעו על תוכניותיהם של הגרמנים לקיים בוודז'יסלאב אקציה ועל כן צעירים נמלטו ליישובים סמוכים ומרבית התושבים התחבאו במקומות מסתור ובונקרים. עם כניסתם הגרמנים לגטו מצאו עיירת רפאים, למעת הזקנים שלא יכלו להתחבא או לברוח - אלה שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. שבוע ימים נשארו אנשי ה-SS בעיירה בחיפוש אחר מסתתרים, ולבסוף כאשר לא יכלו עוד היהודים להחזיק מעמד בבונקרים ובחורבות, ללא מזון ומים, והסגירו עצמם לידי הגרמנים. בנובמבר, אחרי סלקציה, הועברו מקצת היהודים האלה למחנות עבודה, ואילו רובם שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. לאחר מכן העלו הגרמנים את הגטו באש והוא נשרף כליל.
יהדות וודז'יסלאב > הנצחה

בשטח מחנה ההשמדה טרבלינקה הוקם אתר הנצחה לאומי של פולין, בצורת בית עלמין. מונחות בו 17,000 אבנים עליהן חרוטים שמות הקהילות שמהן הובאו לטרבלינקה הקורבנות להשמדה, ביניהן הקהילה "Wodzisław".
לקריאה נוספת

מ. צאנין, ווידז'יסלאב וחנצ'ין בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 252–255 (תיאור החורבן ותיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
מצבת האבן באתר ההנצחה בטרבלינקה
וורטה

| --- | --- |
קילנה - נקבת וורטה; מתוך הפרק "The Ship", עונה 5 של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", 1997.
קילנה - נקבת וורטה; מתוך הפרק "The Ship", עונה 5 של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", 1997.
 הופעה ראשונה:  הפרק "The Jem'Hadar" - פרק סיום עונה 2 של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9"
 נתונים
 מנהיג הגזע:  המייסדים
 טריטוריית מגורים:  רביע גמא
 כוחות:  טלקינזיס
וורטה (באנגלית: Vorta) הוא גזע חייזרי בדיוני דמוי-אדם המופיע ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", בעיקר בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק תשע".
הוורטה הם משרתיהם של המייסדים של הדומיניון, להם הם סוגדים כאלים. בדרך כלל הם מבצעים תפקידים של ניהול, דיפלומטיה או משמשים כמפקדי יחידות חיילי ג'מהדאר. הנוכחות של הוורטה בדרך כלל מצביעה על אינטרס של הדומיניון, או מעורבות במצב נתון.
פיזיולוגיה

וורטה הם דמוי-אדם בעלי עור לבן, שיער שחור ועיניים בצבע לילך. יש להם שמיעה טובה וראייה ירודה בהשוואה לבני אדם, והם חסינים מפני רוב הצורות של רעל. לוורטה יש גם טעם אסתטי וחוש טעם גרועים מאוד. הדברים היחידים שהם מסוגלים לחוש בטעמם הם פריטי מזון מאוד מסוימים מעולם הבית שלהם. על פי וואיון 6, הוורטה היו פעם מין פשוט של שוכני עצים, אשר המייסדים עיצבו מחדש מבחינה גנטית. הוורטה מאמינים שהמייסדים הם אלים, כתוצאה של ההנדסה הגנטית הזו.
הוורטה מתרבים באמצעות שיבוט. בניגוד לג'מהדאר, שהוא גזע חד-מיני (קיימים רק ג'מהדאר זכרים; אין נקבות ג'מהדאר), קיימים וורטה הן ממין זכר והן ממין נקבה. מעולם לא הובהר באופן חד-משמעי אם הוורטה מסוגלים בפועל לרבייה מינית.
אריס היא הוורטה היחידה שהפגינה יכולות טלקינזיס. לדבריה, יכולת זו קיימת בצורה מוגבלת בקרב בני-מינה. יחד עם זאת, יש להטיל ספק בדבריה, שכן במהלך כל האינטראקציה עימה - כל פעולותיה היו שקר ורמאות (ראה פרק: "The Jem'Hadar").
על פי הפרק "Treachery, Faith, and the Great River", לוורטה יש מכשיר המושתל בגופם, בבסיס הגולגולת, המשמש לצורך התאבדות. אם וורטה צריך לסיים את החיים של עצמו, הוא יכול להפעיל את המכשיר, ולמות בתוך שניות. על אף שלוורטה נאמר כי התהליך נטול כל כאב, בפועל מסתבר אחרת.
הוורטה הונדסו בכוונה להיות חסינים לרעל, עובדה שהפגינה וואיון כאשר גמע בקבוק מורעל של קנר (Kanar; משקה קרדאסי), אשר היה מיועד לדוקאט. וואיון מתגאה על חסינותו, באומרו: "זה עוזר כשאתה דיפלומט" (הפרק: "Ties of Blood and Water").
היסטוריה

מעט מאוד ידוע על ההיסטוריה של הוורטה. על פי ואיון בפרק "Treachery, Faith, and the Great", בקרב הוורטה ישנה אגדה, ועל פיה - הם היו זן פרימיטיבי דמוי-קוף, עד שמייסד התרסק על פני כוכב הבית שלהם. הוורטה עזרו למייסד והצילו את חייו, ובתמורה - המייסד הבטיח כי יום אחד הם יהיו חלק חשוב באימפריה גדולה. המייסדים סייעו לוורטה להפוך לגזע מתקדם מבחינה טכנולוגית, כמו גם הינדסו אותם גנטית על מנת לשפר אצלם תכונות מסוימות.
דמויות וורטה ידועות

פרט לוורטה אשר שמותיהם מפורטים להלן, דמות וורטה חסרת שם מופיעה לצידו של גול רבוק (בפרק "The Dogs of War"), וכן שני וורטה מופיעים לצידה של המִשְתָנָה נקבה כאשר היא חותמת על הסכם שלום, בתום מלחמת הפדרציה-דומיניון (בפרק: "What You Leave Behind").
| שם הדמות (עברית) | שם הדמות (אנגלית) | שם השחקן | מספר הפרקים בהם הופיעה הדמות | עלילות הדמות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| בוראת' | Borath | דניס כריסטופר | 1 | עורך ניסוי על צוות הדיפאיינט כדי לאמוד עד כמה רחוק הם ילכו על מנת למנוע מהדומיניון לחדור לרביע אלפא (הפרק: "The Search, Part II"). |
| דיינוס | Deyos | ריי בוקטניקה | 2 | מפקד מחנה כליאה 371 (הפרקים: "In Purgatory's Shadow" ו-"By Inferno's Light"). |
| אריס | Eris | מולי הייגן | 1 | מתיימרת להיות אסירה של הג'מהדאר  כדי לרכוש את אמונם של בנג'מין סיסקו וקווארק (הפרק: "The Jem'Hadar"). |
| גלנון | Gelnon | לילאנד קרוק | 2 | וורטה האחראי למתקפת פתע מוצלחת על הדיפאיינט (הפרק "One Little Ship"); נציג לסינדיקט "אוריון" (הפרק "Honor Among Thieves"). |
| קיוואן | Keevan | כריסטופר שיה | 2 | לאחר שהוא בוגד בחיילי ג'מהדאר שתחת פיקודו - הופך לאסיר של צי הכוכבים (הפרק "Rocks and Shoals"); מאוחר יותר, הוא נהרג בטעות (הפרק "The Magnificent Ferengi"). |
| קילנה | Kilana | קייטלין הופקינס | 1 | מובילה ניסיון כושל להציל מייסד מתוך ספינת ג'מהדאר אשר התרסקה (הפרק: "The Ship"). |
| לאורן | Luaran | קיטי סווינק | 1 | מפקדת ספינת ג'מהדאר אשר נגנבה על ידי דמאר, גראק, קירה נריס, ורוסוט (הפרק: "Tacking Into the Wind"). |
| וואיון | Weyoun | ג'פרי קומבס | 23 | וורטה ששיבוטו נפוץ; מפקד כוחות הדומיניון ברביע אלפא. |
| ילגרון | Yelgrun | איגי פופ | 1 | וורטה אשר נשלח לנהל משא ומתן לחילופי שבויים בין אישקה לבין קיוואן (הפרק: "The Magnificent Ferengi"). |
הקיץ של אביה

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לסרט המבוסס על ספר זה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  גילה אלמגור 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  אוטוביוגרפיה 
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד 
 תאריך הוצאה:  1985 
 מספר עמודים:  232 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990038622100205171, 990004105390205171
 
הקיץ של אביה הוא ספר אוטוביוגרפי פרי עטה של גילה אלמגור. הספר מבוסס על סיפור ילדותה, ועלילתו מתרחשת בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. הספר תורגם ל-11 שפות.
הספר עובד להצגת יחיד בכיכובה של אלמגור שעלתה לראשונה ב-12 במאי 1987, בבימוי של איציק ויינגרטן. ההצגה זכתה ב"פרס רובינא" והוצגה מאז מאות פעמים.
בשנת 1988 הופק הסרט המבוסס על הספר.
בשנת 1992 יצא ספר המשך, "עץ הדומים תפוס", המבוסס על חוויית נעוריה של אביה, הדמות המרכזית בסיפור. בשנת 1994 יצאה גם גרסת הסרט.
בשנת 2022 יצא הספר "הקיץ של אביה" במהדורה חדשה בהוצאת עם עובד. מהדורה זו כוללת גם את "עץ הדומים תפוס". בריאיון בעקבות יציאת המהדורה החדשה סיפרה אלמגור שההוצאה ביקשה שתשנה את סוף הספר, כך שיהיה חיובי יותר, אך היא סרבה.