stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דורותיאה ליביו
ביוגרפיה

דורותיאה ליביו נולדה לליאון ומינדרה (לבית סלטר) כהן משפחה יהודית בבוקרשט שבממלכת רומניה. נקראה על שם סבתה מצד אביה. אמה באה ממשפחה בת שבעה ילדים והייתה פסנתרנית בצעירותה.  
היו אלה נישואיו השניים של אביה. מנישואיו הראשונים היה לו בן אחד.
בגיל 9 חלתה במחלת ריאות חמורה. בזכות הקפדה על דיאטה מיוחדת, היא עלתה במשקלה והחלימה לאחר כחצי שנה. למדה בגימנסיה צרפתית משנת 1936. בשנת 1937 החלה לימודי זמרה, משחק וריקוד בקונסרבטוריון על שם אלברטו דלה-פרגולה בעיר.
בשנת 1939, בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה הקימו אמנים יהודים את התיאטרון היהודי באראשאום וליביו הצטרפה לתיאטרון. בשנת 1941 (בגיל 15) קיבלה תפקיד ראשי באופרטה של אופנבאך (Monsieur Choufleuri) וזכתה להצלחה גדולה בתפקידה. בהמשך השתתפה באופרטות נוספות ובמופעי רוויו.
את בעלה, רוביו ליביו (Rubio Liviu), במאי ושחקן, הכירה בתיאטרון בגיל 15. הוא היה נשוי ומבוגר ממנה בעשר שנים. לאחר שליביו התגרש מאשתו נישאו השניים וב-1945 נולד הבן מריו. אביה נפטר בגיל 60 כשמריו היה בן שלושה חודשים.
רוביו ליביו נאלץ בשנת 1945 לברוח מבוקרשט לפריז מחשש שייעצר בשל פעילותו האנטי-קומוניסטית.
שנה לאחר מכן, דורותיאה השאירה את בנה התינוק בידי סבתו, ברחה גם היא לפריז והצטרפה לבעלה.
הבן, מריו ליביו לימים אסטרופיזיקאי נודע.
בשנת 1950 התגרשו בני הזוג וליביו עלתה לישראל בגפה.
בישראל נישאה למוזיקאי פאול קוֹסלָה, שעלה גם הוא מרומניה באותה תקופה, ונולד לה בן נוסף, אילון.
בעלייה הגדולה מרומניה בראשית שנות ה-50 הגיעו לארץ אמנים רבים מתחום המוזיקה הקלה. רבים מהם הופיעו בפני הקהל בבתי הקפה של תל אביב והשמיעו לקהל מוזיקה פופולרית לועזית, רומנית, איטלקית וספרדית במקצבי הרומבה והסמבה, שנקראו בפי אנשי התקופה "מוזיקה סלונית", להבדילה משירי מולדת ישראליים. ביניהם היו דוצ'י קרלו ותזמורתו, פאול קוסלה והרמן קוסלה ותזמורתם והבולטת שבהם דורותיאה ליביו. בספרם "איפה היינו ומה עשינו" מכנים אמנון דנקנר ודוד טרטקובר את מגזר תרבות ישראלי זה בשם "החגורה הרומנית" שבמסגרתה הופיעה "פצצת הזמר הנפלאה דורותיאה ליביו".
במדורו הסאטירי "מה נשמע" ב"דבר השבוע" תיאר דן בן אמוץ את הופעתה של דורותיאה ליביו בנשף בחירת מלכת היופי תשי"ג-1953 שנערך בקפה "ריביארה" בבת ים:
”דורותי ליביו עולה לשיר. כמה מספרים. התזמורת מסתירה לי אותה. אני רואה רק את הרגלים והשיניים שלה. לובשת שמלת טפטה לבנה עם פסים שנגמרים באמצע הגב. על החזה יש לה פרפר שחור מבד. היא שרה בעברית בשקט ובצרפתית בקול רם. גמרה לשיר – מחיאות כפיים. התחילה שיר הונגרי ושכנה שלי מזמזמת אותו בקול רם.”
דורותיאה ליביו הופיעה במסגרת תיאטרון הרֶביוּ והמוזיקה "דו רה מי", בניהולו של ג'ורג' ואל והפכה לכוכבת שלו. התיאטרון הופיע בתל אביב ונהג לערוך סבבים של הופעות בערי השדה, אשר משכו אליהם קהל רב של עולים מרומניה וממרכז אירופה והציג אופרטות כדוגמת "הרוזנת מאריצה" ו"סילבה נסיכת הצ'רדש" של אמריך קלמן. במסגרת התיאטרון שחקו ושרו גם אלכסנדר יהלומי וג'טה לוקה.
תרבות זו הלכה ונמוגה במשך שנות ה-60.  לאחר סגירת "דו-רה-מי" ערכו בני הזוג סיורי הופעות ברחבי העולם מטעם המגבית היהודית. הם הוזמנו להופיע באוסטרליה. תחילה בהופעה במלבורן מול קהל יהודי גדול, שם הופיעו יחד עם פרנק סינטרה, ולאחר מכן הופיעו בסידני. הם המשיכו להופיע באוסטרליה במשך שנה.
ליביו נפטרה ב-20 בדצמבר 2023, בגיל 97. היא הובאה לקבורה בבית העלמין ירקון על יד פתח תקווה.
ספרה

2010 - My Life - On and Off Stage - אוטוביוגרפיה
ז'ילמר

ז'ילמר דוס סנטוס נבס (פורטוגזית: Gylmar dos Santos Neves; ‏22 באוגוסט 1930 – 25 באוגוסט 2013), הידוע בשם ז’ילמר, היה שוער כדורגל ברזילאי. במהלך הקריירה שיחק בקורינתיאנס ובסנטוס, וידוע במיוחד כמי שעמד בהצטיינות בשערה של נבחרת ברזיל בשלושה טורנירים של גביע העולם. הוא נבחר על ידי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS) לשוער הברזילאי הטוב במאה ה-20 ולאחד מטובי השוערים בתולדות הכדורגל.
קריירה

נולד בסנטוס שבסאו פאולו. ז’ילמר החל את קריירת המשחק שלו ב-1945, כאשר הצטרף למחלקת הנוער של המועדון ג'בקווארה ששכן בעיר הולדתו. ב-1951 הוא הצטרף לקבוצת קורינתיאנס, והחל במדיה את הקריירה המקצוענית. הוא שיחק בקבוצה במשך עשר שנים והיה שותף לזכייתה בשלוש אליפויות מחוזיות, בשנים 1951, 1952 ו-1954.
ב-1961 חתם ז’ילמר בקבוצת סנטוס, במדיה היה חלק בקבוצת הכדורגל הטובה ביותר של אותה תקופה שנחשבת גם לאחת מהקבוצות הספורטיביות הטובות בהיסטוריה. הוא שיחק בה לצד שחקנים כמו פלה, פפה, זיטו ואחרים. בעוד הקבוצה הציגה משחק התקפה מרהיב, ז’ילמר שמר גם על כמות ספיגות נמוכה שלה. במשך שמונה השנים בהן שיחק בסנטוס הוא זכה עמה במרבית התארים האפשריים, ובהם חמש אליפויות סאו פאולו, שני גביעי ליברטדורס בשנים 1962 ו-1963, ופעמיים בגביע הביניבשתי באותן שנים – בפעם הראשונה לאחר ניצחון על בנפיקה ליסבון אותה הוביל אאוזביו, ובפעם השנייה לאחר ניצחון על מילאן.
החל משנת 1953 שיחק ז’ילמר גם בנבחרת ברזיל, ובסך הכל ערך במדיה 94 הופעות. הוא היה השוער הפותח של הנבחרת שזכתה במונדיאל 1958 ובמונדיאל 1962 – גביעי העולם הראשונים בהם זכתה ברזיל. במונדיאל ב-1958 הוא ספג ארבעה שערים בלבד לאורך הטורניר כולו. בכך הפך לשוער הראשון בהיסטוריה שזוכה בשני גביעי עולם בתפקיד הפותח. הוא השתתף עם הנבחרת גם במונדיאל 1966 שנערך באנגליה, אך שם השתתף בשני משחקים בלבד בטרם הוחלף בהרכב על ידי אילטון קוראה ארודה.
את משחקו האחרון בקריירה שיחק ז’ילמר ב-12 ביוני 1969, נגד נבחרת אנגליה באצטדיון המרקנה.
בשנת 2000 לקה בשבץ ומאז נלחם על חייו. הוא נפטר ב-25 באוגוסט 2013 כתוצאה מהתקף לב.
הערות שוליים

↑  גיא אביעזר, דקו הודיע על פרישה: "השרירים כבר לא סוחבים", באתר nrg‏, 26 באוגוסט 2013
| נבחרת ברזיל – מונדיאל 1958 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 קסטיליו •  2 בליני •  3 ז'ילמר •  4 דז'למה סאנטוס •  5 דינו סאני •  6 דידי •  7 זגאלו •  8 אוריקו •  9 זוזימו •  10 פלה •   11 גארינצ'ה •  12 נילטון סנטוס • 13 מואקיר •  14 דה סורדי • 15 אורלנדו • 16 מאורו • 17 ג'ואל • 18 אלטפיני • 19 זיטו • 20 ואוה • 21 דידה • 22 פפה • מאמן: פאולה |  1 קסטיליו •  2 בליני •  3 ז'ילמר •  4 דז'למה סאנטוס •  5 דינו סאני •  6 דידי •  7 זגאלו •  8 אוריקו •  9 זוזימו •  10 פלה •   11 גארינצ'ה •  12 נילטון סנטוס • 13 מואקיר •  14 דה סורדי • 15 אורלנדו • 16 מאורו • 17 ג'ואל • 18 אלטפיני • 19 זיטו • 20 ואוה • 21 דידה • 22 פפה • מאמן: פאולה | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – מונדיאל 1962 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 ז'ילמר •  2 דז'למה סאנטוס •  3 מאורו •  4 זיטו •  5 זוזימו •  6 נילטון סנטוס •  7 גארינצ'ה •  8 דידי •  9 קואוטיניו •  10 פלה •   11 פפה •  12 ג'איר מריניו • 13 בליני •  14 חורנדיר • 15 אלטאיר • 16 זקוויניה • 17 מנגלביו • 18 ג'איר דה קוסטה • 19 ואוה • 20 אמרילדו • 21 זגאלו • 22 קסטיליו • מאמן: מוריירה |  1 ז'ילמר •  2 דז'למה סאנטוס •  3 מאורו •  4 זיטו •  5 זוזימו •  6 נילטון סנטוס •  7 גארינצ'ה •  8 דידי •  9 קואוטיניו •  10 פלה •   11 פפה •  12 ג'איר מריניו • 13 בליני •  14 חורנדיר • 15 אלטאיר • 16 זקוויניה • 17 מנגלביו • 18 ג'איר דה קוסטה • 19 ואוה • 20 אמרילדו • 21 זגאלו • 22 קסטיליו • מאמן: מוריירה | ברזיל |
| נבחרת ברזיל – מונדיאל 1966 |
| --- | --- | --- |
|  1 ז'ילמר •  2 דז'למה סאנטוס •  3 פידליס •  4 בליני •  5 בריטו •  6 אלטאיר •  7 אורלנדו •  8 פאולו הנריקה •  9 רילדו •  10 פלה •   11 ז'רסון •  12 מאנגה • 13 דנילסון •  14 לימה • 15 זיטו • 16 גארינצ'ה • 17 ז'אירזיניו • 18 אלסינדו • 19 סילבה • 20 טוסטאו • 21 פאראנה • 22 אדו • מאמן: פאולה |  1 ז'ילמר •  2 דז'למה סאנטוס •  3 פידליס •  4 בליני •  5 בריטו •  6 אלטאיר •  7 אורלנדו •  8 פאולו הנריקה •  9 רילדו •  10 פלה •   11 ז'רסון •  12 מאנגה • 13 דנילסון •  14 לימה • 15 זיטו • 16 גארינצ'ה • 17 ז'אירזיניו • 18 אלסינדו • 19 סילבה • 20 טוסטאו • 21 פאראנה • 22 אדו • מאמן: פאולה | ברזיל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2006219086  VIAF: 6835831   WorldCat (עם VIAF): 6835831
דמיטרי אפרצב

דמיטרי (דימי) אָפַּרצֶב (ברוסית: Дмитрий Апарцев; נולד ב-23 בינואר 1969) הוא פוליטיקאי ישראלי שהיה ראש המועצה המקומית של קצרין  משנת 2024-2013, היה מנכ"ל המשרד לקליטת העלייה משנת 2009 עד לשנת 2013.
ביוגרפיה

אפרצב נולד ב-1969 בליטא הסובייטית (ברית המועצות). בינואר 1991 עלה מליטא לישראל. בישראל סיים בשנת 1994 לימודי תואר ראשון במדעי החיים מאוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2000 הוסמך לתעודת הוראה בסמינר אורנים. בשנת 1994 הוכשר בקורס לידיעת הארץ של החברה להגנת הטבע ובשנת 2002 סיים קורס גישור מטעם קרן קרב.
בשנים 1993–1996 עבד בחברה להגנת הטבע כמדריך טיולים בבית ספר שדה "גולן" בקצרין. לאחר מכן החל לעבוד בהוראה והיה מחנך ומורה לביולוגיה בבית הספר התיכון "נופי גולן" בקצרין, בו יזם תוכנית קליטה בבית הספר ובקהילה. בשנת 2000 ייסד בית ספר ערב למדעים בקצרין, אותו ניהל עד 2002. בבית הספר התיכון עבד עד 2001, עת מונה למנהל מחוז הצפון ואחראי פרויקטים בעמותת "מופת" לקידום ההוראה. במקביל לתפקידיו אלו, בשנים 2001–2002 מונה למנהל פרויקט "קליטה יזומה והרחבת התיישבות ברשויות הגליל" מטעם הרשות לפיתוח הגליל. בשנים 2002–2004 שימש רכז תעסוקה במרחב הצפון מטעם הסוכנות היהודית.
בשנת 1998 נבחר אפרצב לחבר המועצה המקומית קצרין ומונה לסגן ראש המועצה הממונה על תחום הקליטה וליו"ר הנהלת המתנ"ס המקומי. בתפקיד זה שימש עד 2004, אז מונה על ידי הסוכנות היהודית לראש נציגות הסוכנות בדרום-מזרח אוקראינה. בשנת 2008 סיים את תפקידו והתמודד בבחירות לרשות המקומית. כיהן בשנית כסגן וממלא מקום ראש המועצה המקומית ועמד בראש תחום הקליטה במועצה, עד למינויו בשנת 2009 על ידי השרה סופה לנדבר למנכ"ל המשרד לקליטת העלייה.
בשנת 2013 פרש מתפקידו על מנת להתמודד על ראשות המועצה המקומית קצרין.
בבחירות שנערכו ב-22 באוקטובר 2013 נבחר אפרצב לראשות המועצה בקצרין. בתפקיד זה החליף את ראש המועצה הוותיק, סמי בר-לב, שהחליט שלא להתמודד עוד, לאחר עשרות שנים בתפקיד. הוא שב ונבחר בבחירות 2018.
בשנת 2014 תמך אפרצב בפתיחת שבט תנועת הצופים "שבט עמיחי", יחד עם קרן "עמי-דואק" ודן קורן, במטרה לפתח את הנוער בקצרין.
בשנת 2014 נבחר ליו"ר מרכז מפלגת ישראל ביתנו.
בבחירות 2024, התמודד לכהונה נוספת מול יהודה דואה אך הפסיד כאשר קיבל 46% מהקולות, בעוד שדואה קיבל מעל 53%.
כמה ימים לאחר מכן הודיע אפרצב על פרישתו מהחיים הפוליטיים והתפטרותו מן המועצה.
נכון לספטמבר 2024, כיהן בתפקיד מנהל אגף קשרי ממשל במנהלת לשיקום הצפון במשרד ראש הממשלה
חיים אישיים

אפרצב נשוי ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  "מנכ"ל המשרד לקליטת העלייה התפטר, ארגוני העלייה נושמים לרווחה", באתר nrg,‏ 27 במאי 2013
↑  דימי אפרצב נבחר ליו"ר מרכז מפלגת ישראל ביתנו, באתר מפלגת ישראל ביתנו, 2 בדצמבר 2014
↑  "פרוטוקול ישיבת ועדה של הכנסת ה-25 מתאריך 16/09/2024", באתר כנסת פתוחה
ההפגנות בברזיל (2013)

הפגנות המחאה בברזיל הן סדרת הפגנות שפרצו בעצימות נמוכה החל מאוגוסט 2012 אך הפכו לסדרת מחאות בקנה מידה גדול יותר החל מאמצע יוני 2013. המחאות שפרצו בסדרת ערים בברזיל זכו לתמיכת תנועת Passe Livre, המורכבת מעורכי דין מקומיים שדרשו תחבורה ציבורית בחינם. ההפגנות הביעו מחאה על העלאת המחירים לנסיעה באוטובוסים, רכבות ורכבות תחתית, שמחירם התייקר בכמה ערים בברזיל. ההפגנות התפשטו והביעו בחובן גם מחאות נגד האלימות המשטרתית נגד המפגינים והפכו להפגנות הגדולות ביותר בברזיל מאז הפגנות 1992 נגד הנשיא דאז פרננדו קולור דה מלו. המדיה החברתית לקחה חלק משמעותי בארגון ההפגנות, בדומה לארגון ההפגנות בטורקיה. בהפגנות נטלו חלק כשני מיליון אזרחים.
רקע

ההפגנות הראשונות פרצו בעיר נאטאל בריו גראנדה דו נורטה בין אוגוסט לספטמבר 2012, ונודעו בכינוי מרד האוטובוסים (Revolta do Busão) כאשר המפגינים שכנעו את העירייה המקומית להוריד את מחירי המחייה. הפגנות דומות אורגנו בפורטו אלגרה במרץ 2013 כשהמפגינים תבעו מהעירייה המקומית להוריד את מחירי התחבורה הציבורית.
ב-16 במאי 2013 פרצו הפגנות בגויאניה על רקע דומה, והשיא הגיע ב-28 במאי כשההפגנות בכיכר ביבליה בעיר הפכו לעימותים של ממש כשארבעה אוטובוסים נהרסו ושני אחרים נסקלו באבנים. הסטודנטים המקומיים נעצרו בעוון אלימות וב-6 ביוני סטודנטים חסמו את רחוב בגויאניה, והעלו באש מספר רכבים וניצתו זגוגיות של ניידות משטרה. ב-13 ביוני המחירים הורדו כניסיון הממשל להתגמש מול המפגינים.
ההפגנות פרצו בסאו פאולו לאחר שהעירייה וממשלת מדינת סאו פאולו המפעילה את מערכות הרכבות של סאו פאולו הכריזו על עליית מחירי כרטיסי הנסיעה ואז התפשטו המחאות לשאר החלקים במדינה.
אף שמחירי הנסיעה באוטובוסים היו עיקר הסיבה לפרוץ ההפגנות, חלקן העלו לסדר היום נושאים אחרים לרבות אכזבת האזרחים מהירידה באיכות שירותי הרווחה בברזיל בזמן שמופנים תקציבים רבים לבניית מתקני ספורט גדולים לקראת גביע הקונפדרציות ומונדיאל 2014 שתקציבו הגיע לכשבעה מיליארד ריאל ברזילאי, עם תקציב שצפוי להגיע לכ-32 מיליארד עד לתחילת הטורניר. בנוסף לזה, לצד הידרדרות מתמשכת באיכות החיים עולה התקציב להכנות לקראת אולימפיאדת 2016, שאף היא תיערך בברזיל.
המחאות התגברו על רקע עריכת משחקי גביע הקונפדרציות כשהמשטרה נערכת בכוחות מתוגברים, על רקע מחאות כנגד עליית מיסים.
סדר האירועים > 1 עד 14 ביוני

ביוני 2013 סדרת הפגנות פרצו בעיר סאו פאולו והביעו מורת רוח עמוקה נגד עליית מחירי הרכבות והמחאה הגדולה ביותר אורגנה ב-6 ביוני בשדרת פאוליסטה בסאו פאולו. ב-13 ביוני המשטרה דיווחה כי לא הצליחה להשתלט על המהומות, ובניסיון להרגיע את הרוחות ירתה כדורי גומי נגד המפגינים ואף נגד אנשי תקשורת שסיקרו את ההפגנות. כמה ארגוני ימין אף ביקרו את תגובת המשטרה האלימה.
סדר האירועים > 17 - 18 ביוני

כ-250,000 מפגינים יצאו לרחובות בכמה ערים ב-17 ביוני, כשההפגנות הגדולות ביותר פרצו בריו דה ז'ניירו כשמאה אלף איש יצאו להפגין. ההפגנות התחממו כשהמפגינים הפגינו מול בניין בית הנבחרים של מדינת ריו דה ז'ניירו ואילצו את ממשלת המדינה להגיב בחומרה כשכוחות המשטרה הצבאית ירו באש לעבר המפגינים. כמה מפגינים אושפזו ואחרים עוכבו לחקירה. ההפגנות פרצו גם בקהילות הברזילאיות מסביב לעולם מול שגרירויות ברזיל באוסטרליה ובספרד.
סדר האירועים > 19 - 22 ביוני

ההפגנות נמשכו אם כי בקנה מידה קטן יותר. כמה ראשי ערים בברזיל הכריזו על הורדת מחירי התחבורה. כשבלמעלה ממאה ערים בברזיל יצאו להפגין כ-2 מיליון מפגינים סך הכל, לרבות מפגינים שהפגינו מול בנייני הממשלה הפדרלית בברזיליה, סאו פאולו וריו דה ז'ניירו.
ב-22 ביוני הכריזה נשיאת ברזיל דילמה רוסף על רפורמה, כניסיון להרגיע את המפגינים.
הערות שוליים

↑  יותר ממיליון מפגינים בברזיל נגד שחיתות ובזבוז במערכת הפוליטית
↑   רויטרס, מיליון מפגינים צעדו ברחבי ברזיל במחאה על יוקר המחיה, באתר TheMarker‏, 21 ביוני 2013
↑  ברזיל סוערת: הפגנת "מיליון" נגד הממשלה
↑  ברזיל: מעל מיליון בני אדם הפגינו, עימותים בין המשטרה למפגינים
↑  ברזיל: על רקע ההחלטה להעלות את מחירי התח"צ, כ-25 עיתונאים הותקפו
↑  סוכנויות הידיעות, מיליון בני אדם הפגינו בברזיל: "יצאנו מהפייסבוק", באתר ynet, 21 ביוני 2013
↑  מערכת וואלה! חדשות‏, ניסיון לסיים את המחאה: נשיאת ברזיל הציגה רפורמה, באתר וואלה, 22 ביוני 2013
תל בית שמש

| --- | --- |

שרידי שער הכניסה הדרומי לעיר, מתקופת הברונזה
 מידות
 שטח:  30 דונם 
 גובה מעל פני הים:  250 מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות הכנענית
 תקופות:  ברונזה בייניימית תקופת הברונזה המאוחרת תקופת הברזל I תקופת הברזל II
 ננטש:  ימי הביניים המוקדמים
 סוג:  תל
 מאורעות:  מסע סנחריב בארץ ישראל
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  אוניברסיטת תל אביב החל מ-1990  רשות העתיקות
 ארכאולוגים:  שלמה בונימוביץ וצבי לדרמן
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  לא
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  ממערב לעיר בית שמש, ממערב וממזרח של כביש 38
 קואורדינטות:  31°45′02″N 34°58′29″E﻿ / ﻿31.7506213°N 34.9747437°E﻿ / 31.7506213; 34.9747437
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) תל בית שמש(למפת השפלה רגילה) תל בית שמש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל בית שמש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל בית שמש  he תל בית שמשhe תל בית שמשמפת  __ בית שמשמכל הצדדים: __ מועצה אזורית מטה יהודה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תֵּל בֵּית שֶׁמֶש הוא תל קדום הממוקם ממערב לעיר בית שמש של ימינו, צמוד לכביש 38, בין צומת הכניסה הצפוני לצומת הכניסה הדרומי לבית שמש. התל מזוהה עם היישוב המקראי בֵּית שֶׁמֶש. במאמר המסכם את החפירות הממושכות המתנהלות בתל, קבעו חוקרי המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב פרופ' שלמה בונימוביץ וד"ר צבי לדרמן כי "תל בית-שמש הוא אתר מפתח ללימוד קצה גבול ההתפשטות הפלישתית והדינמיקה התרבותית והחברתית באזורי המפגש והחיכוך בתקופת הברזל א'". תל בית שמש שימש כמרכז מִנהלי וכלכלי חשוב של ממלכת יהודה.
תולדות היישוב העתיק

באתר התקיימה עיר עוד בתקופה הכנענית הקדומה, אולם רק בתקופה הכנענית המאוחרת החלה לשגשג ולקיים קשרי מסחר ענפים עם הארצות השכנות (ככל הנראה ממלכת מצרים בדרום). תושבי המקום קיימו כנראה את פולחן אל השמש כפי שמרמז שמו של היישוב שהיה מושבה של האלה הכנענית שפש. בתקופה זו הייתה העיר יישוב קטן יחסית ששכן בצל ערי המדינה האזוריות ירושלים וגזר.
בין מכתבי אל-עמארנה מהמאה ה-14 לפנה"ס, נמצאים שני מכתבים שנכתבו אל פרעה מאת "בעלת הלביאות" (אנ'), שהייתה ככל הנראה שליטת בית שמש, לפי מיקומם של המאורעות האלימים שהיא מתארת בקרבת מקום מושבה, בעמק איילון ובעמק שורק, הקשורים לפעילות העפירו.
העיר בית שמש העתיקה מוזכרת בספר יהושע, שם נמנית בין שלוש עשרה ערי הכהנים, העיר ומגרשיה הועברו כעיר הכהנים על פי הגורל שנערך במשכן שילה על ידי יהושע בן נון ואלעזר הכהן. אף על פי שהעיר מופיעה בתנ"ך ובתלמוד שמה אינו מוזכר במקורות אחרים.
על פי הממצאים הארכאולוגים הרבים בתל, ניכר שבית שמש נחרבה מספר פעמים, בין היתר על ידי מסע העונשין של סנחריב בשנת 701 לפנה"ס. בפעם הזו כאשר שוקמה העיר, היא שגשגה והגיעה לשיאה, עם תעשייה מפותחת של ייצור שמן זית, וכלים המתאימים לריסוק המוני של זיתים ואחסנת כמות רבה של שמן - בכמות שככל הנראה עלתה על הצורך המקומי, מה שהוביל את החוקרים למסקנה שהייתה יישוב משמעותי בכלכלה המקומית ואולי אף ייצאה לאימפריה האשורית את השמן.
כאשר בית שמש נחרבה בשנת 586 לפנה"ס, הפעם בידי נבוכדנצר מלך בבל, היא שוקמה ונבנתה מחדש מעט מזרחה ממיקומה הקודם, אולם ירדה ממעמדה, ואילו בימי שיבת ציון חזרו אליה משפחות הכהנים שגלו על ידו. באתר נמצאו ממצאים של ישוב יהודי ימי בית שני. היא מוזכרת בתלמוד כמקום יישוב קטן וזניח. רק במאה ה-5 לספירה, נבנה במקום מנזר ביזנטי גדול.
זיהוי התל

על פי הטקסט התנכי שכנה בית שמש בסמוך לצרעה, אשתאול ועקרון. על פי כתבי אוסביוס, היסטוריון נוצרי מהמאה השלישית, נמצאת בית שמש באתר הנמצא 10 מיל מבית גוברין ובסמוך לאמאוס. על סמך מידע זה הצביע החוקר אדוארד רובינסון על תל רמיילה שניצב סמוך לכפר הערבי עין שמס שבשמו נשתמר זכר העיר הקדומה. זיהוי זה של רובינסון שנוי במחלוקת.[דרוש מקור]
התל ששטחו כ-30 דונם, יושב על פסגה בגובה 250 מטר מעל פני הים בנקודה אסטרטגית על ערוץ נחל שורק מצפון ונחל שמש ממערב עובדה שאפשרה אספקת מים סדירה ליישוב, אוכף מחבר את הפסגה לרכס ההרים הנמצא ממזרח.
המחקר באתר > החפירות שבוצעו באתר

החפירות הארכאולוגיות הראשונות בתל נערכו בין השנים 1911–1912 במימון הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל בראשותו של דנקן מקנזי, וכבר אלו חשפו ממצאים חשובים שהתמקדו בשלוש ערים מתקופות שונות.
בין השנים 1928–1935 בוצעה חפירה נוספת במימון קולג' הוורפורד בפנסילבניה בראשותו של אליהו גראנט, וזו חשפה את מירב שטחי התל ובעיקר חלקו המערבי והנקרופוליס שמחוץ לתחומים המבוצרים. ממצאי חפירות אלו פורסמו בשנת 1939 ובפסקת הסיכום ציין העורך כי יש צורך בחפירות שיטתיות ובקנה מידה גדול על מנת להגיע לתמונה מלאה של האתר.
בשנת 1967, במסגרת עבודות דחק לתושבי בית שמש התקיימו בתל עבודות שיקום.
מאז שנת 1990 נערכות במקום חפירות נוספות בניהול המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב בראשותם של צבי לדרמן ושלמה בונימוביץ. החפירה בוצעה מתוך כוונה לענות על מספר שאלות שנותרו פתוחות במבנה השכבות של התל ולמפות את ההקשר התרבותי של תל בית שמש "במסגרת ארכאולוגית רחבה של אזור נחל שורק". החפירות התמקדו בצד הצפון מזרחי של התל שלא נחפר כלל, אולם שפכו אור רב גם על ממצאים קודמים.
החל מעונת החפירות של שנת 2008 הופעלו באתר שיטות הדמיה דיגיטלית במטרה לשחזר את מראה השרידים והממצאים בעתות קדם, במאמר שתקציר שלו פורסם באתר רשות העתיקות מתארים החוקרים את הפעלת הכלים החדשניים: "אגף אחד מתוך מבנה גדול אשר קבור כולו תחת מפולות הלבנים. במהלך החשיפה הורחבה פלטפורמת התיעוד הדיגיטלי-מבוסס GIS, שמשלחת תל בית-שמש הייתה חלוצה בשימוש בה. בעזרת שיטה זו נאסף מידע רב ומפורט באשר למיקומן ולתנוחתן המרחבית של לבני הבוץ בעיי המפולת. המידע שנאסף ומוחשב אפשר בניית מודלים ויזואליים דו- ותלת-ממדיים של האגף שנחפר. בניתוח שנערך על מודלים אלו, בשילוב עם המידע הרב שנאסף, התגלתה המכניקה של החורבן וניתן לשחזר את מבנהו של החדר לפני חורבנו. יתרה מזו, מודל ה־GIS מאפשר לנו “לחפור” שוב ושוב את החדר ולהבין את תהליכי החורבן אשר התחוללו בו".
בין השנים 2019–2020 התנהלו במזרח התל חפירות הצלה שנוהלו על ידי בועז גרוס מטעם מכון ישראלי לארכאולוגיה (ע"ר) והמכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב ומטעם רשות העתיקות, ומשלחת נוספת בראשותם של צבי לדרמן ויהודה גוברין מטעם ההיברו יוניון קולג'. בחפירות, שהיקפן עמד על 940 ריבועי חפירה התגלו מערכת צפופה של בנייני ציבור, חדרי אחסון ומתקני תעשייה חקלאיים וחללים תת-קרקעיים. חפירות ההצלה נערכו, לאחר שכבר הוסכם בין רשות העתיקות לחברת נתיבי ישראל, שבתום החפירות האתר יהרס לטובת הרחבת כביש 38. בשל הממצא החשוב שנתגלה בתל בית שמש, החל מינואר 2019 נעשים ניסיונות לעיצוב דעת קהל על מנת להפוך את האתר לגן לאומי וחברת נתיבי ישראל הסכימה לצמצם את הרחבת כביש 38 באזור התל.
שילוב המיזמים המקבילים של חפירות ההצלה ברמת בית שמש, החפירות המתמשכות של אוניברסיטת תל אביב משנות ה-90 והמחקר הסביבתי שנערך בתחום העיר הם דוגמה ייחודית לסינתזה במחקר ארכאולוגי אזורי, שהביאה להרחבת יריעת המחקר והתארכות תקופת החפירות.
המחקר באתר > פיתוח האתר

במרץ 2021, הכריזה עיריית בית שמש על תוכנית להקמת מרכז מבקרים באתר ושימור התל כולו כפארק ארכאולוגי, בהשקעה של עשרות מיליוני שקלים.
הממצאים בשכבות התל

לאחר שבחפירה הראשונה בשנים 1911–1912 אותרו 3 ערים נפרדות מתקופות שונות, בחפירה של המשלחת של הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל בשנים 1928–1935 מוינו הממצאים באתר ל-6 שכבות תיארוך. בחפירות שבוצעו בראשית המאה ה-21 נמצאו שכבות נוספות.
הממצאים בשכבות התל > ברונזה קדומה

שכבה זו נחפרה על ידי המשלחת האמריקאית של גראנט. מתקופה זו זוהו ממצאים בודדים בלבד שנמצאו על מפלס הקרקע המקורי של התל.
הממצאים בשכבות התל > תקופת ברונזה בייניימית

הממצא העיקרי מתקופה זו היא מערכת ביצורים מאסיבית שחשף מקנזי בראשית המאה ה-20, ונחפרה בהמשך באופן נרחב יותר. בתקופת קיומה של העיר הקדומה משכבה זו נבנתה חומת העיר, ובחורבותיה נמצאו כלי קרמיקה מיובאים מהתרבות המיקנית. בחומה התגלה שער הכניסה והמגדל המערבי ההרוס לחלוטין - החוקרים מין המשלחת האמריקאית של גארנט הגיעו למסקנה כי המגדל הדרום מערבי הוא תוספת מאוחרת. לא ברור האם העיר משכבה חמישית נהרסה בלחימה אך החוקרים ייחסו את סופה למערכה של צבא מצרים.
הממצאים בשכבות התל > תקופת הברונזה המאוחרת

בית שמש של תקופת הברונזה המאוחרת הייתה עיר משגשגת. החוקרים זיהו שתי תקופות משנה: IVA ו-IVB כאשר ביניהם מפרידה שכבת שרפה, ההרס מיוחס לתקופה של אי-יציבות פוליטית באזור כפי שמשתקף במכתבי אל עמרנה. בנית מידות מפואר נחשף על התל ודומה מאוד לבתים מפוארים שנחשפו בין היתר בתל גזר ותל בטש. בבניין אחר שנחשב נמצאו כבשנים שהשימוש המקורי בהם לא הוברר, אך ייתכן והיה קשור לכבשן מוארך נוסף שנחשב בקרבת מקום ושימש ככל הנראה להתכת נחושת. בורות מים רבים נחצבו בסלע וצופו בטיח אטום למים עם צוואר צר המגיע עד לקצה השכבה. בחפירות נחשפו מספר ממצאים בעלי עניין מיוחד ובהם טבלה עם כיתוב באלף-בית של אוגרית ואוסטרקון עם כתובת בכתב פרוטו-כנעני.