stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תלמיד חכם שסרח
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף י"ז, עמוד א'; תלמוד ירושלמי, מסכת מועד קטן,  פרק ג', הלכה א'.
↑  שו"ת הרמב"ם, סימן קי"א; וראו גם במשנה תורה לרמב"ם, הלכות תלמוד תורה, פרק ז', הלכה א'
↑  במקרה מסוים מצאנו שעונש מוות נקבע רק לחכם ולא לאנשים אחרים: לגבי זקן ממרא - תלמיד חכם החולק על הוראת בית הדין הגדול, ופוסק הלכה למעשה בניגוד לדעתם. דין זה תקף רק לגבי תלמיד חכם סמוך הראוי לפסוק הלכות (משנה, מסכת סנהדרין, פרק י"א, ב'). לדעה מסוימת של התנא רבי יוסי ברבי יהודה קיימת חומרא נוספת לגבי תלמיד חכם, שאם עבר עבירה במזיד - יקבל את עונשו גם אם העדים לא היתרו בו שהוא עושה איסור, מפני שחזקתו שידע שהדבר אסור (תלמוד בבלי מסכת סנהדרין דף ח עמוד ב).
↑  תלמוד בבלי, מסכת מועד קטן, דף י"ז, עמוד א'
↑  מקור הביטוי במקרא, מלכים ב פרק יד, י, שם אומר יואש מלך ישראל לאמציה מלך יהודה שרצה להילחם איתו: יותר מכובד יהיה מבחינתך לשבת בביתך מאשר להילחם ולהתבזות.
↑  הושע פרק ד פסוק ה. תלמיד חכם, לפי דרשה זו, נמשל לנביא.
↑  חלק יורה דעה, סימן של"ד, סעיף מ"ב.
↑  מסכת חגיגה, דף ט"ו, א'.
↑  מסכת ברכות, דף י"ט, א'.
↑  משנה תורה לרמב"ם, הלכות סנהדרין, פרק י"ז, ז'-ו'. ופירוש "כסף משנה" שם.
↑  שו"ת הרדב"ז, חלק ו' סימן ב' אלפים וע"ח.
↑  מסכת חגיגה דף טו
↑  הלכות תלמוד תורה, פרק ד', א'
↑  הוא מביא את הפסוק במשלי (פרק כ"ב, פסוק י"ז): "הַט אָזְנְךָ וּשְׁמַע דִּבְרֵי חֲכָמִים וְלִבְּךָ תָּשִׁית לְדַעְתִּי", המשמש בגמרא כמקור להיתר זה: הקשב לדברי החכמים, אבל את לבך תשית לדעת ה' ולא לדברי אותם חכמים.
↑  החיד"א בספרו "ברכי יוסף", יורה דעה סימן רמו סעיף קטן ט
↑  שו"ת "אגרות משה" אבן העזר חלק א סימן צו
תומאזו הראשון, רוזן סבויה

טומאזו הראשון, רוזן סבויה (באיטלקית: Tommaso I di Savoia; ‏20 במאי 1178 – 1 במרץ 1233) היה רוזן סבויה בין השנים 1189–1233.
ביוגרפיה

טומאזו נולד ב-20 במאי 1178 באגבל, לאומברטו השלישי, רוזן סבויה ולביאטריס מוויינואה, בתם של ז'ראר הראשון, רוזן מאקון ומורט דה סאלין.
בשנת 1189 מת אביו אומברטו השלישי, רוזן סבויה, וטומאסו עלה לשלטון במקומו. בתחילה היה טומאזו תחת עוצרותו של בוניפאצ'יו דל מונטפראטו, אך עד מהרה השתחרר ממנו טומאזו והחל לשלוט לבדו ברוזנות.
בשנת 1195 חטף טומאזו את מרגריט מז'נבה, בתם של גיום הראשון, רוזן ז'נבה ובאטריצ'ה דה פאוצ'יני, בעת שהובילו אותה לחתונתה עם פיליפ השני, מלך צרפת, משום שנמשך אחר יופייה, וטען שפיליפ נשוי וממילא אינו יכול להתחתן עמה.
טומאזו הרחיב את שליטתו באזור על ידי שדאג למינוי בניו הרבים לתפקידי בישופות בסביבה, ולחיתון בנותיו עם שליטים שכנים. בנוסף נלחם טומאזו בקרבות רבים, על מנת להרחיב את שליטתו. בשנת 1215 כרת טומאזו ברית עם מילאנו נגד מונטפראט, והרס את העיר קאזאלה, ובשנת 1218 צירף טומאזו את אזור וו לנחלותיו, לאחר היכחדותו של בית צרינגן, ובשנת 1222 הוא תפס את העיר קאבור. בנוסף השתמש תומאזו במיקומה האסטרטגי של הרוזנות, והרחיב על ידי כך את השפעתו המדינית והכלכלית.
ב-1 במרץ 1233 מת טומאזו במונקאליירי, ובנו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1195 התחתן טומאסו עם מרגריט מז'נבה, בתם של גיום הראשון, רוזן ז'נבה ובאטריצ'ה דה פאוצ'יני, ממנה נולדו לו 19 ילדים:
אמדאו הרביעי, רוזן סבויה (1197–1253)
הלנה מסבויה (לא ידוע–1230)
אומברטו מסבויה (לא ידוע–1223)
תומאס, רוזן פלנדריה (1199–1259)
אליזבטה מסבויה (לא ידוע–1235)
איימונה, הלורד של שאבלה (לא ידוע–1237)
אנריקו, הלורד של ליון (1205–1230)
גוליילמו מסבויה (לא ידוע–1268)
אמדיאו מסבויה (לא ידוע–1239)
מריה מסבויה (לא ידוע–1210)
מגדלנה מסבויה (לא ידוע–1239)
פייטרו השני, רוזן סבויה (1203–1268)
פיליפו הראשון, רוזן סבויה (1207–1285)
בוניפאצ'ו מסבויה (1217–1270)
באטריצ'ה מסבויה (1206–1266), התחתנה עם רמון ברנגאר הרביעי, רוזן פרובאנס
אלסיה מסבויה (לא ידוע–1250)
אגתה מסבויה (לא ידוע–1245)
מרגריטה מסבויה (1202–1273), התחתנה עם הארטמן הראשון, רוזן קיבורג
אביטה מסבויה (1215–1292), התחתנה עם בולדווין דה רדוורס, רוזן דבון השביעי, ולאחריו התחתנה עם רוברט אגילון
תמנון חקיין

| תמנון חקיין |
| --- | --- |
 תמנון חקיין
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: סילוניות
סדרה:: תמנונאים
תת־סדרה:: Incirrina
משפחה:: תמנוניים
סוג:: Thaumoctopus
מין:: תמנון חקיין
שם מדעי
 Thaumoctopus mimicus

תְּמָנוּן חקיין (שם מדעי: Thaumoctopus mimicus) הוא מין של סילונית ממשפחת התמנוניים, החי בימים הרדודים של האזור האינדו-פסיפי, מים סוף עד קלדוניה החדשה וממפרץ תאילנד והפיליפינים בצפון עד לשונית המחסום הגדולה בדרום, אך רוב התמנונים חיים במימי אינדונזיה הרדודים, בקרבה לשוניות אלמוגים, אך על אדמה חולית. בנובמבר 2021 נצפה במפרץ אילת תמנון חקיין.
תמנון זה יחידי בסוגו והוא קרוב למין תמנון וונדרפוס, אף שיש מספר הבדלים ביניהם. הוא תואר רק בשנת 2005, ופירוש שמו המדעי מיוונית הוא: "thaûma" - פלאי ו-"ὀκτώπους" - שילוב של "oktō" - שמונה ושל "pous" - זרוע, כלומר: "בעל שמונה זרועות (תמנון) פלאי". השם של המין פירושו: חקיין, עקב מנהגו לחקות בעלי חיים ימיים אחרים.
תיאור

התמנון החקיין הוא תמנון באורך של 60 סנטימטרים בקירוב, והוא בעל מבנה עיניים גדולות בעלות "קרניים" קטנות מעליהם. הוא בעל פיגמנטים, כמו שאר התמנונים, העוזרים לו לשנות את צבעו, ואף את צורת עורו והוא משתמש בפיגמנטים כדי להסוות את עצמו לרקע של חול או חצץ ימי בצבע צהוב עד בז' בהיר. בנוסף הוא יכול לפרוש את זרועותיו ולהרחיב את שטחם כשצבעו בולט בצבעי שחור או חום כהה ולבן או בהיר וגם לרחף במים באופן בולט.
התנהגות זו עוזרת להרתיע טורפים מלתקוף את התמנון עקב החיקוי של יצורי ים ארסיים או מסוכנים שבמקרים רבים עוטים צבעי אזהרה. התמנון מדמה אולי לזהרון, נחשי ים או אף למדוזה או דג סולית. בנוסף התמנון מנצל את יכולתו כדי לפתות לעברו מיני סרטנים שהוא אוכל, תוך שימוש בזרועו כדי לדמות אותה לנקבת סרטן. הסרטן מגלה את טעותו רק כשהתמנון מתביית עליו עם כריות היניקה החזקות של רגליו. אפשרות נוספת שלו היא להידמות לאלמוג או ספוג, מה שמסייע להתקרבות טרף קטן כמו דגים קטנים או חסילונים שהוא לוכד.
למרות התגוננותו המיוחדת, נוסף על היכולת לפלוט ענן של דיו בעת מתקפה, הוא עדיין עשוי להיטרף בידי עקרבנוניים מוסווים, סוליתאים או טרפידים.
הערות שוליים

↑  תמנון חקיין באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  נעה פישר, צפו: תמנון שנדיר למצוא בישראל אותר באילת, באתר ynet, 14 בנובמבר 2021
ששת הגדולים

מרטין לותר קינג
ג'יימס פארמר
ג'ון לואיס
א. פיליפ רנדולף
רוי וילקינס
ויטני יאנג
ששת הגדולים (באנגלית: Big Six) הוא הכינוי שניתן לשישה פעילים בולטים, ממארגני המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות שנערך באוגוסט 1963 כחלק ממאבקם של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. השישה הם: מרטין לותר קינג, ג'יימס פארמר, ג'ון לואיס, א. פיליפ רנדולף, רוי וילקינס וויטני יאנג.
ג'יימס פארמר התייחס למונח "שישה הגדולים" באוטוביוגרפיה שלו (Lay Bare the Heart - 1985), כמקור להקמתה של המועצה למנהיגות זכויות האדם. הוא לא כלל את א' פיליפ רנדולף ברשימת "ששת הגדולים", במקום זאת כלל את דורותי הייט, נשיאת המועצה הלאומית לנשים שחורות (National Council of Negro Women) כאחת מששת הגדולים. הוא גם ציין כי העיתונות התייחסה לא פעם לקבוצה כ"ארבעת הגדולים", למעט הייט וג'ון לואיס, אותם ייחס לסקסיזם ולהטיה בגילאים, בהתאמה.
ששת הגדולים > מרטין לותר קינג

מרטין לותר קינג (15 בינואר 1929 – 4 באפריל 1968), יו"ר התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית (SCLC), היה כומר בפטיסטי, פעיל והמנהיג המפורסם ביותר של התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח. קינג זכה בפרס נובל לשלום בשנת 1964, וב-1977, תשע שנים לאחר הירצחו, קיבל את מדליית החירות הנשיאותית עבור קידומו למניעת אלימות וקידום שוויון זכויות. קינג נחשב עד היום לשוחר שלום ולקדוש מעונה על ידי רבים ברחבי העולם. לכבודו מצוין מדי שנה יום מרטין לותר קינג ואנדרטת מרטין לותר קינג נבנתה לכבודו בוושינגטון די. סי..
ששת הגדולים > ג'יימס פארמר

ג'יימס פארמר (אנ')‏ (12 בינואר 1920 – 9 ביולי 1999), בשנת 1942, הקים את הקונגרס לשוויון גזעי (CORE) ארגון פציפיזם שיועד להשגת הרמוניה גזעית ושוויון באמצעות מחאה והתנגדות בלתי אלימה. כאשר חסידיו של פארמר שאלו אותו פעם, "מתי אתה מתכוון להילחם?" תגובתו של פארמר הייתה, "אנו נלחמים לאחור, אנו משתמשים בנשק החדש, התנגדות." תורתו של פארמר הייתה לקיים ישיבות המוניות במרחבים ציבוריים כאות מחאה ונסיעות חופש, ניסיונות להילחם בהפרדה גזעית במסעדות ובתחבורה. פעולות אלה אפשרו ל-CORE להשיג תמיכה ופרסום בינלאומיים, מכיוון שאנשים ברחבי המדינה קיבלו השראה להיות מתנדבים בארגון שיצדד בזכויות אזרח. לימים סיפר פארמר, כי משיכה של קהל רחב זה היא הישגו הגדול ביותר.
פארמר לא נכח במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות מכיוון שנכלא קודם לכן בגין "הפרעה לשלום" לאחר ניסיונותיו לארגן הפגנות. בהמשך, התמודד עם ביקורת על החלטתו להיות מועסק על ידי הנשיא ריצ'רד ניקסון, שלדברי פארמר הייתה זו הזדמנות עבור אפריקאים-אמריקאים להשפיע ישירות על המדיניות הפדרלית. בשנת 1998, זמן קצר לפני מותו, זכה במדליית החירות הנשיאותית על מאמציו למען זכויות האזרח.
ששת הגדולים > ג'ון לואיס

ג'ון לואיס (21 בפברואר 1940 – 17 ביולי 2020) הפך למנהיג בתנועה לזכויות האזרח כנשיא הוועדה למניעת אלימות בקרב סטודנטים (SNCC) וכמשתתף עם מנהיגים אחרים שנלחמו על זכויות אזרח כגון: דיאן נאש, ג'יימס באבל וברנרד לאפייט בתנועת הסטודנטים נאשוויל (1959–1962). לואיס היה אחד מ-13 רוכבי החופש. בזמן לימודיו באויברסיטה, השתתף בישיבות המוניות כאות מחאה במסעדות מופרדות בנאשוויל. מקומות ישיבה אלה העניקו השראה לאחרים ברחבי המדינה ליזום מחאות דומות על הפרדה גזעית במסעדות ותחבורה ציבורית. לואיס, בגיל 23, ייצג את SNCC בנאום שנשא ב-28 באוגוסט 1963 ובמרץ במצעד בוושינגטון, הצעיר מששת הגדולים שעשה זאת. לואיס ייצג את המחוז החמישי בג'ורג'יה, מחוז הכולל כמעט את כל אטלנטה, בבית הנבחרים של ארצות הברית משנת 1987 ועד מותו. ב-2010 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית.
ששת הגדולים > א. פיליפ רנדולף

א. פיליפ רנדולף (אנ')‏ (15 באפריל 1889 – 16 במאי 1979), היה סוציאליסט מתנועת הפועלים. בשנת 1925 הוא ארגן את "Brotherhood of Sleeping Car Porters". היה זה המאמץ הרציני הראשון להקמת איגוד עובדים וזכויות עבור עובדי חברת פולמן, חברה שהייתה מעסיקה מרכזית של אפרו-אמריקאים.
ששת הגדולים > רוי וילקינס

רוי וילקינס (אנ')‏ (31 באוגוסט 1901 – 8 בספטמבר 1981) היה פעיל זכויות אזרח בולט כבר משנות השלושים. בשנת 1955 מונה למנהל האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים (NAACP). היה בעל מוניטין כדובר רהוט של התנועה לזכויות האזרח. הוא השתתף במצעד בוושינגטון (1963), במצעדים מסלמה למונטגומרי (1965) ובמצעד נגד הפחד (1966).
ששת הגדולים > ויטני יאנג

ויטני יאנג (אנ')‏ (31 ביולי 1921 – 11 במרץ 1971) בילה את רוב הקריירה שלו במניעת אפליה בשוק העבודה, בפרט בדרום ארצות הברית. בשנת 1961 נבחר יאנג כמנהל הליגה האורבנית הלאומית, תפקיד אותו מילא עד מותו בטרם עת בשנת 1971. כמנהל המִנהל, הוא הפך את הליגה הלאומית העירונית מארגון זכויות אזרח פסיבי לארגון שנלחם באגרסיביות למען הצדק, הוא עשה זאת על ידי הצגת מדיניות ותוכניות חינוכיות חדשות שלא הוכרו על ידי חברי הליגה הלבנים.
הערות שוליים

↑  Lopez Matthews, LibGuides V2: Welcome to the Howard University Libraries: Welcome, library.howard.edu (באנגלית)
↑  6 הגדולים, באתר sshelco-primo.hosted.exlibrisgroup.com
↑  Big Six, sshelco-primo.hosted.exlibrisgroup.com
↑  James Farmer, Lay Bare the Heart: An Autobiography of the Civil Rights Movement, TCU Press, 1998, ISBN 978-0-87565-188-0. (באנגלית)
↑  Federal Holidays, U.S. Office of Personnel Management (באנגלית)
↑  Tavernise, Sabrina (2011-08-22). "A Dream Fulfilled, Martin Luther King Memorial Opens". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-07-19.
↑  Farmer, James (1920–1999), www.encyclopediavirginia.org
↑  Roy Wilkins | American human-rights activist, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
שרון בראוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1973 (בת 51 בערך) 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 מקום פעילות:  בית הכנסת "עיקר" בלוס אנג'לס
 השתייכות:  התנועה הקונסרבטיבית
 תפקידים נוספים:  דוברת בנושאי צדק חברתי, שיתוף פעולה בין מיעוטים, מאבק בגזענות ובאנטישמיות.
 מספר צאצאים:  3 
 
הרב שרון בראוס (באנגלית: Sharon Brous) היא מייסדת בית הכנסת "עיקר" בלוס אנג'לס, ומכהנת בו מאז הקמתו בשנת 2004. היא נחשבת בין הרבנים המשפיעים ביותר בארצות הברית. היא פעילה, דוברת ודורשת בנושאי צדק חברתי, שיתוף פעולה בין מיעוטים, מאבק בגזענות ובאנטישמיות.
קריירה

בראוס היא בוגרת אוניברסיטת קולומביה: תואר בוגר מ-1995 ותואר מאסטר בזכויות אדם, והוסמכה לרבנות בתנועה הקונסרבטיבית בידי בית המדרש לרבנים באמריקה ב-2001.
עד 2004 כיהנה בקהילת בני ישורון בניו יורק, אז עברה ללוס אנג'לס וייסדה את קהילת "עיקר". בית הכנסת עיקר נחשב לאחד מ-50 הארגונים היהודיים (ללא מטרות רווח) החדשניים ביותר מדי שנה מאז ייסודו, ונחשב מוקד ליהודים צעירים ובלתי-מזדהים בלוס אנג'לס. היא מכהנת בפקולטה של מכון הרטמן צפון אמריקה, קרן וקסנר, REBOOT, הסמינר תאולוגי אובורן, המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל ועוד.
ברשימת הרבנים של המגזין The Daily Beast דורגה מקום חמישי ב-2012 ומקום ראשון ב-2013. המגזין Forward דירג אותה בין 50 היהודים האמריקאים המשפיעים ביותר. מגזין ניוזוויק בחר בה לדמות הדתית המשפיעה ביותר בקהילה היהודית בארצות הברית.
השתתפות פוליטית לאומית

ב-2013 בירכה את הנשיא אובמה וסגן הנשיא ביידן באירוע התפילה הלאומי בעקבות השבעתם לקנדציה השנייה.
ב-2017 נאמה בעצרת של מצעד הנשים בוושינגטון בעקבות השבעתו של דונלד טראמפ לנשיאות, כנגד גזענות ואנטישמיות. לצדה נאמה הפעילה הפלסטינית-מוסלמית לינדה סרסור, והשתים שיתפו פעולה גם בגיוס כספים לשיקום בתי קברות יהודיים שחוללו.
כתבים

בראוס תרמה למספר ספרים, בהם The Modern Jewish Girl's Guide to Guilt, A dream of Zion: American Jews reflect on why Israel matters to them, ו The Women's Torah Commentary: New Insights from Women Rabbis on the 54 Weekly Torah Portions.
לקריאה נוספת

Ruth Andrew Ellenson, ed. (2005). The Modern Jewish Girl's Guide to Guilt. Penguin.
Jeffrey K. Salkin, ed. (2007). A dream of Zion: American Jews. Jewish Lights Publishing.
Sharon Brous and Jill Hammer. “Proclaiming Liberty throughout the Land.” In The Women's Torah Commentary: New Insights from Women Rabbis on the 54 Weekly Torah Portions. Edited by Elyse Goldstein, pages 238–45. Woodstock, Vermont: Jewish Lights Publishing, 2000. ISBN 1-58023-076-8.
הערות שוליים

↑  מיכל דניאל, רבנים נגד גזענות, באתר ynet, 26 בדצמבר 2010
↑  ה'ניוזוויק' מציג: 50 הרבנים המשפיעים ביותר בארצות הברית (בתצלום: הזוֹכה), באתר "Israeli Life USA", ‏25 במרץ 2013
תוראד-אג'ינה

התוראד-אג'ינה (באנגלית: Thorad-Agena) היה משגר נגזרת של טילי התור והדלתא. השלב הראשון היה טיל תור שפותח עבור טילי הדלתא. השלב השני היה שלב אג'ינה-D  ששימש בתור-אג'ינה. שלושה מאיצי קסטור שימשו כמאיצים. 43 שיגורים בוצעו בין השנים 1966 ל-1972 מתוכם שני שיגורים נכשלו ושיגור אחד נכשל חלקית.
לתוראד-אג'ינה היו שתי גרסאות: ל-SLV-2G היו מאיצי קסטור 1 ול-SLV-2H היו מאיצי קסטור 2.
תסמונת FOP

| --- | --- |

השלד של הארי ריימונד איסטלק (אנ'), סובל מהתסמונת, מחלה הגורמת לרקמות רכות פגומות לצמוח מחדש כעצם. הסובלים נכלאים אט אט על ידי שלד משני.
 תחום:  ראומטולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  1112501 
 סיווגים
 ICD-11:  FB31.1 
 
תסמונת FOP (באנגלית: Fibrodysplasia ossificans progressiva), היא תסמונת נדירה ביותר, הגורמת לרקמות החיבור בגוף, כמו הרצועות והגידים, להפוך לעצם. התסמונת נגרמת עקב מוטציה גנטית.
ילדים החולים ב-FOP נולדים עם בהונות גדולות, לעיתים עם מחסור במפרק, או שהם בעלי צליעה. המחלה בדרך כלל פורצת לקראת גיל 10. אדם החולה במחלה יתחיל בדרך כלל לפתח עצמות נוספות באזור הראש והצוואר, אחר כך באזור החזה והידיים, ולבסוף ברגליים.
טרם נמצאה תרופה אפקטיבית למחלה, וטיפולים שונים מצליחים להתמודד בדרגות שונות של הצלחה עם הסימפטומים שלה.
האדם לא מסוגל להזיז שום שריר שנהפך לעצם, ובעקבות זאת נהפך לפסל. הגיל המרבי של חולי תסמונת FOP הוא 45.
המחלה נחשבת לנדירה ביותר, ובספרות הרפואית מתועדים רק 800 מקרים, 285 מתוכם בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ערגה שילוני, ‏האישה שהופכת לפסל אנושי בעקבות מחלה נדירה, באתר ‏מאקו‏, 7 במאי 2014
↑  נחשף מול המצלמה: הבחור ששריריו הופכים לעצמות, באתר ‏מאקו‏, 9 במרץ 2015
↑  nrg סגנון, מזעזע: יסמין פלויד מפתחת שלד שני על גופה, באתר nrg‏, 27 בדצמבר 2016
↑  אשר אטדגי, התסמונת הנדירה של אנסטסיה שגורמת לה להפוך לפסל אנושי: "לא נרים ידיים", באתר mynet‏ כפר סבא, 1 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542327505171  LCCN: sh2006000680  NDL: 01187166 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחלות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תכנון (הנדסה וכלכלה)

במקצועות ההנדסה ובכלכלה, תכנון הוא קביעת תהליך לפיתוח או לשיפור של מוצר או פרויקט. התכנון כולל הגדרה של הזמן, הפעולות והמשאבים האנושיים והכלכליים הנדרשים, כולל סדר ותזמון הביצוע, תלויות הדדיות ופירוט המשאבים בכל פעולה. תכנון מתבצע בדרך כלל תוך שימוש בידע שנצבר מניסיון קודם (של המתכננים או של אחרים), תוך ניסיון לצפות את הצרכים העתידיים השונים ולהיערך אליהם.
תכנון מתקיים בכל מקצועות ההנדסה.
סוגי תכנון

תכנון עירוני
תכנון תחבורה
תכנון לאומי
תכנון סביבתי
תכנון תעסוקה
תכנון בנייה
ראו גם

תסקיר השפעה על הסביבה
עיצוב תעשייתי
תומאס קולינס

תומאס קולינס (באנגלית: Thomas Collins;‏ 1732 –  29 במרץ 1789) היה בעל אחוזת מטעים ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור שכיהן כנשיא דלאוור השמיני בשנים 1786–1789. לפני כן הוא היה קצין במיליציה של דלאוור במלחמת העצמאות של ארצות הברית וכיהן כחבר האספה הכללית של דלאוור.
ראשית חייו

תומאס קולינס נולד בכפר דאק קריק, כיום חלק מהעיירה סמירנה, שבמושבת דלאוור. הוא נשא לאישה את שרה, ולהם נולדו ארבעה ילדים. אחותו הייתה רעייתו של המושל לשעבר ג'ון קוק. קולינס למד משפטים, אך לא עסק במקצוע. ככל הנראה הוא היה עשיר מאוד, שכן הוא רכש שטחי אדמה נרחבים באזור דאק קריק בשלב מוקדם של חייו.
שירות צבאי

קולינס החל את שירותו הצבאי במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית כלוטננט קולונל במיליציה של מחוז קנט העילי בפיקודו של סיזר רודני, ותוך שנה הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל במיליציה של דלאוור. ב-1777 שירת קולינס בניו ג'רזי יחד עם גנרל ג'ורג' וושינגטון, אך הוא שב לביתו כדי להתמודד עם מרידות הלויאליסטים במחוז סאסקס. ככל הנראה הוא היה מעורב במאמצים לחסום את הגנרל ויליאם האו בצעדתו מנהר אלק, אך אין כל עדות שהוא נכח בקרב ברנדיויין (אנ').
קריירה

בשנים 1764–1767 שימש קולינס כשריף של מחוז קנט, והיה חבר באספת המושבה בחמישה מבין תשעת מושביה השנתיים בשנים 1767–1776. הוא היה חבר ועידת החוקה של דלאוור ב-1776 ונבחר לשתי תקופות כהונה למועצה המחוקקת של המדינה (כיום הסנאט של דלאוור) בשנים 1776 - 1783, ובחלק מהזמן כיהן כיושב ראש המועצה. ב-1782 נבחר קולינס כשופט בבית המשפט לפניות רגילות. ב-1786 בחרה בו האספה הכללית של דלאוור פה אחד כנשיא דלאוור, תפקיד בו הוא כיהן מ-28 באוקטובר אותה שנה ועד למותו. במהלך תקופת כהונתו כנשיא הייתה דלאוור המדינה הראשונה שאשררה את חוקת ארצות הברית בדצמבר 1787.
מותו

תומאס קולינס נפטר בביתו שבסמירנה ב-29 במרץ 1789. הוא נטמן באחוזת הקבר המשפחתית, אך מאוחר יותר הועברה קבורתו לבית הקברות של כנסיית סנט פיטר האפיסקופלית בסמירנה. הוא היה הראשון מבין נשיאי ומושלי דלאוור שנפטר בעת כהונתו.
על שמו של קולינס קרוי בניין משרדים של מדינת דלאוור בעיר דובר.
תיאטרו דלה פרגולה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון 
 כתובת:  Via dela Pergola 
 מיקום:  פירנצה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1656
 תאריך פתיחה רשמי:  1656 
 אדריכל:  פרדיננדו טאקה 
 קואורדינטות:  43°46′24″N 11°15′40″E﻿ / ﻿43.773278°N 11.261082°E﻿ / 43.773278; 11.261082
 www.teatrodellatoscana.it
  (למפת פירנצה מוגדלת) תיאטרו דלה פרגולה(למפת פירנצה רגילה) תיאטרו דלה פרגולה
 
תיאטרון דלה פרגולה מבחוץ
תיאטרו דלה פרגולה (באיטלקית: Teatro della Pergola) הוא בית אופרה בפירנצה שבאיטליה. הבניין נמצא במרכז העיר, בוויה דלה פרגולה.
היסטוריה

התיאטרון נבנה בשנת 1656 בפיקוחו של האדריכל פרדיננדו טאקה וההפקה שחנכה אותו הייתה האופרה בופה Il podestà di Colognole מאת יאקופו מלאני. בית האופרה נחשב לעתיק ביותר באיטליה, מאחר שהוא ניצב באותו אתר עצמו זה למעלה מ-350 שנה.
בבית האופרה שני אולמות, ה"סאלה גראנדה", האולם הגדול, המכיל 1,500 מושבים, וה"סאלונצ'ינו", ה"אולמון", לשעבר אולם הנשפים שבקומה העליונה, המשמש כאולם רסיטלים מאז 1804 ובו 400 מושבים.
במקור שימש הבניין כתיאטרון החצר של הדוכסים רמי המעלה באותם ימים, ורק משנת 1718 ואילך נפתח לציבור. באולם זה הוצגו האופרות של מוצרט לראשונה באיטליה, והאופרות של דוניצטי, Parisina ו-Rosmonda d'Inghilterra, מקבת' של ורדי (1847) ו-Rantzau של מסקאני הועלו שם בהצגות בכורה. במאה ה-19 הוצגו שם אופרות של המלחינים הנודעים ביותר בתקופתם, בהם בליני ודוניצטי.
בשנת 1857 עוצב התיאטרון מחדש לדמותו הנוכחית; האולם בנוי בצורה המסורתית של פרסה עם שלושה מעגלי תאים ומעליהם יציע ויש בו 1,000 מושבים. הוא הוכרז אתר לאומי בשנת 1925 ושופץ תוך שמירה על מראיהו הקודם לפחות פעמיים.
כיום מציג התיאטרון קשת רחבה של כ-250 הפקות דרמה בשנה, החל במולייר וכלה בניל סיימון. אופרות מוצגות בו רק במסגרת פסטיבל האופרה השנתי מאג'ו מוזיקלה פיורנטינו.
לקריאה נוספת

Lynn, Karyl Charna, Italian Opera Houses and Festivals, Lanham, Maryland: The Scarecrow Press, Inc., 2005. ISBN 0-8108-5359-0
Plantamura, Carol, The Opera Lover's Guide to Europe, New York: Citadel Press, 1996. ISBN 0806518421
לין, קריל צ'ארנה, "בתי אופרה ופסטיבלים באיטליה", לאנהם, מרילנד 2005
פלנטאמורה, קרול, "מדריך לאוהבי אופרה באירופה", ניו יורק 1995
הערות שוליים

↑  Great Opera Houses by Spike Hughes London 1956
| פירנצה |
| --- | --- | --- |
| אתרים | גני בובולי • בית הכנסת הגדול של פירנצה • תיאטרו דלה פרגולה • הספרייה הלאומית • הספרייה הלורנציאנית • מסדרון וזארי • לוג'ה דיי מרקטו נואובו | חותם פירנצה |
| כיכרות | כיכר הסיניוריה • כיכר הרפובליקה • פיאצלה מיכלאנג'לו | חותם פירנצה |
| כנסיות | סנטה מריה דל פיורה וקמפנילה די ג'וטו • בזיליקת סנטה קרוצ'ה • סנטה מריה נובלה • הבפטיסטריום של פירנצה (ובו שער גן העדן) • בזיליקת סן לורנצו | חותם פירנצה |
| ארמונות | פאלאצו מדיצ'י • פאלאצו וקיו • פאלאצו פיטי | חותם פירנצה |
| מוזיאונים | גלריית אופיצי • האקדמיה לאמנות של פירנצה • המוזיאון הלאומי ברג'לו • מוזיאון הדואומו | חותם פירנצה |
| גשרים | פונטה וקיו • גשר סנטה טריניטה | חותם פירנצה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007344650105171  BnF: cb12314205d (data)  GND: 5197897-0  LCCN: n2002074515  MusicBrainz: b342fd1e-008c-4d19-ba78-e1a6a89a2a7c  NKC: pna2016933938  SUDOC: 032035055  VcBA: 494/36853  VIAF: 128036154   WorldCat (עם VIAF): 128036154
תוראלף סקולם

| --- | --- |

 לידה:  23 במאי 1887 Sandsvær Municipality, נורווגיה 
 פטירה:  23 במרץ 1963 (בגיל 75) אוסלו, נורווגיה 
 שם לידה:  Thoralf Albert Skolem 
 ענף מדעי:  לוגיקה מתמטית, תורת הקבוצות, תורת המודלים, אלגברה מופשטת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסלו (1909) 
 מנחה לדוקטורט:  Axel Thue 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוסלו (1916–1930)  Chr. Michelsen Institute (1930–1938)  אוניברסיטת אוסלו (1938–1957) 
 תלמידי דוקטורט:  אייסטיין אור 
 פרסים והוקרה:  פרס פריטיוף ננסן למצוינות, קטגוריית מתמטיקה-מדעי הטבע (1938)  מדליית גונרוס (1962)  אביר דרגה ראשונה במסדר אולב הקדוש (1954) 
 
תוראלף סקולם (בנורווגית: Thoralf Albert Skolem;‏ 23 במאי 1887 – 23 במרץ 1963, אוסלו) היה מתמטיקאי נורווגי, שעבד בתחום לוגיקה מתמטית.
ביוגרפיה

תוראלף סקולם נולד בעיירה סנדסוואר למשפחת מורה מקומי. בשנת 1905 הוא התחיל לימודים באוניברסיטת אוסלו. בשנת 1909 הוא התחיל לעבוד כעוזר לפיזיקאי כריסטיאן בירקלנד ועסק במחקרים בתחום פיזיקה גרעינית. בשנת 1909 הוא השלים עבודת גמר Investigations on the Algebra of Logic ונסע לסודאן לחקר תופעות פיזיקליות בתחום האופטיקה.
בשנת 1918 סקולם נבחר לאקדמיה למדעים של נורווגיה. סקולם היה בדעה שאין הכרח בהשלמת תואר שלישי באופן פורמלי, אך בסופו של דבר הגיש את העבודה וקיבל את התואר בשנת 1926.
בשנים 1916–1930 סקולם לימד באוניברסיטת אוסלו ואז עבר לברגן בה התחיל לעבוד במכון לחקר מתמטיקה.
במשך שנים תוראלף סקולם היה נשיא איגוד המתמטיקה הנורווגי ועורך של Norsk Matematisk Tidsskrift. כמו כן הוא היה עורך-מייסד של Mathematica Scandinavica.
תוראלף סקולם פרסם כ-180 מאמרים בתחומים שונים של מתמטיקה, רובם בתחום לוגיקה מתמטית ותורת הקבוצות. הוא היה חלוץ בחקר סריגים. הוא חקר ותיאר את רצף סקולם שדומה מאוד לרצף לנגפורד.
תעשה לי ילד

ערך זה עוסק בביטוי סלנג עברי. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה ישראלית, ראו .
"תעשה לי ילד" הוא ביטוי סלנג ישראלי מודרני, שבא להביע התלהבות מאדם והערצה לו, על מעשה מסוים שעשה או על מכלול הישגיו. ההערצה מתבטאת במשמעותו המילולית של הביטוי, המביעה רצון (לעיתים רבות הומוריסטי בלבד) שמושא הביטוי יהיה אבי הילד של אומרת הביטוי. ניתן למצוא גם שימוש אירוני באותו הביטוי כאשר הוא מופנה על ידי גבר אל גבר אחר, ולא רק בפנייה של אישה אל גבר. הביטוי עם משמעות זהה קיים גם בפנייה אל אישה: "תעשי לי ילד".
כביטוי סלנג, הביטוי כולל את הצורה הלא תקנית של ציווי - "תעשה", ולא את הצורה התקנית, "עשה". בנוסף מהווה הביטוי דוגמה נוספת לכך שבעברית ישראלית תפס הפועל "עשה" את מקומם של פעלים רבים, ממוקדים יותר - הביטוי הוא "תעשה לי ילד" ולא "תוליד לי ילד".
גרסה מוגברת של הביטוי היא הצורה "תעשה לי תאומים" ואף "תעשה לי שלישייה" ו"תעשה לי רביעייה", ובהכללה "תעשה לי ילדים".
הביטוי משמש כשמן של שתי סדרות טלוויזיה ישראליות:
"תעשה לי ילד" - שודרה בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה בכבלים HOT בשנת 2008 ובמרכזה הלהקה הבדיונית "ההסתדרות".
"ליהיא גרינר תעשי לי ילד" - שודרה בשנת 2013 ועקבה אחר הריונה של הידוענית ליהיא גרינר.
הביטוי אף מופיע כשם השיר של מאור גולדשטיין ועידו פרנקל "אני הולך לי ברחוב, היא ניגשת די קרוב הכל נהיה לחוץ אני פשוט מתחיל לרוץ נאור תעשה לי ילד", בשירו של שלמה ארצי "נצמדנו" "ולפעמים היית לוחשת לי, בין אנשים / בוא נתחתן, תעשה לי ילד, ותכתוב לי שיר", בשיר "רק אני" של יפתי ומירית שם אור "כל הבנות רצות לקנות רוצות לראות סמל מין 'יפתי תעשה לי ילד'" ובשיר "יונתן שפירא" של הזמרת איה כורם "יונתן שפירא", תעשה לי ילדים".