stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פועלי אגודת ישראל
חלוקת נכסי התנועה

ב-25 ביולי 2018 הוציאה השופטת המחוזית בלוד, עירית וינברג נוטוביץ, צו פירוק זמני לתנועה ולגופים הקשורים אליה.
ב-22 באוגוסט 2022 נתן בית המשפט בלוד, בראשות השופטת וינברג נוטוביץ, תוקף של פסק דין להסדר הגישור בין המנהלים המיוחדים לרוב מוחלט של המשיבים. הצעת המגשר כי האגודה תפורק ותחוסל ונכסיה יחולקו כמפורט בהסכם הגישור.
בהחלטה סופית של המגשר השופט בדימוס אילן ש' שילה מיום 26 בפבואר 2023 הוחלט על חלוקת הנכסים של פועלי אגודת ישראל כדלהלן:
| עמותה | שיעור החלוקה |
| --- | --- |
איחוד מוסדות גור: 24% ובנוסף הוצאות משפט בסך 300,000 ש"ח
ישיבת נזר ישראל גור בראשון לציון: מקרקעין (שטח הישיבה)
ישובי פא"י בבית חלקיה: 21%
עמותת מתנ"ס נחל שורק: 4%
קריית חינוך שעלבים: 6%
אגודה אח"ת: 2%
עמותת נוער כהלכה: 1%
ישיבת קול תורה בירושלים: 6%
המכון לחקר החקלאות על פי התורה: 6%
בית המדרש להלכה בהתיישבות החקלאית: 6%
מרכז קהילתי שליד קריית פא"י ברחובות: 7.5%
אולפנת הרב בהר"ן: מקרקעין (שטח האולפנה)
אור נהרדעא: 5%
עמותת נצח ישראל: 7.5%
אור העולם: 5%
עמינדב אגודה תורנית להתנדבות: 5%
נציגי המפלגה ומועמדיה לכנסת

| כנסת | חברי כנסת/מועמדים | הערות |
| --- | --- | --- |
| מועצת המדינה הזמנית (1948) | נציג אחד: קלמן כהנא |  |
| הכנסת ה-1 (1949) במסגרת החזית הדתית המאוחדת | 3 מנדטים (מתוך 16 לרשימה כולה): בנימין מינץ, אברהם יהודה גולדראט, קלמן כהנא |  |
| הכנסת השנייה (1951) | 2 מנדטים:בנימין מינץ, קלמן כהנא | מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: אברהם יהודה גולדראט, יעקב כ"ץ לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן |
| הכנסת השלישית (1955) במסגרת חזית דתית תורתית | 3 מנדטים (מתוך 6 לרשימה כולה): בנימין מינץ, קלמן כהנא, יעקב כ"ץ | ב-3 בנובמבר 1955 שינתה הסיעה את שמה ל"אגודת ישראל-פועלי אגודת ישראל". |
| הכנסת הרביעית (1959) במסגרת חזית דתית תורתית | 3 מנדטים (מתוך 6 לרשימה כולה): בנימין מינץ, קלמן כהנא, יעקב כ"ץ |  ב-9 באוגוסט 1960 התפלגו המפלגות אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל שהרכיבו את החזית הדתית תורתית לשתי סיעות נפרדות.  ב-30 במאי 1961 נפטר בנימין מינץ. החליף אותו שלמה יעקב גרוס חבר אגודת ישראל. |
| הכנסת החמישית (1961) | 2 מנדטים: קלמן כהנא יעקב כ"ץ | מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: חיים קהן, יעקב ברונר לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן |
| הכנסת השישית (1965) | 2 מנדטים: קלמן כהנא, יעקב כ"ץ, אברהם ורדיגר |  מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: חיים קהן  ב-21 בדצמבר 1967 נפטר יעקב כ"ץ. החליף אותו אברהם ורדיגר  לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן |
| הכנסת השביעית (1969)  | 2 מנדטים: קלמן כהנא, אברהם ורדיגר | מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: חיים קהן, זאב שוורץ. לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן |
| הכנסת השמינית (1973) במסגרת חזית דתית תורתית | 2 מנדטים (מתוך 5 לרשימה כולה): קלמן כהנא, אברהם ורדיגר  |  מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: חיים קהן  ב-15 במרץ 1977 התפלגו המפלגות אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל שהרכיבו את החזית הדתית תורתית לשתי סיעות נפרדות. |
| הכנסת התשיעית (1977) | מנדט אחד: קלמן כהנא | מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: אברהם ורדיגר, חיים קהן. לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן |
| מועמדי המפלגה לכנסת ה-10 (1981) | אברהם ורדיגר, שלום שכנא רותם, הרב שמעון אליטוב לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן |  |
| הכנסת ה-11 (1984) במסגרת מורשה | מנדט אחד (מתוך 2 לרשימה כולה): אברהם ורדיגר | ב-29 ביולי 1986 פרש חיים דרוקמן נציג מצ"ד מהסיעה המשותפת וחזר למפד"ל. בעקבות כך שונה שם הסיעה ל"מורשה-פא"י". |
| הכנסת ה-12 (1988) במסגרת אגודת ישראל | מנדט אחד (מתוך 5 לרשימה כולה): אברהם ורדיגר |  |
| הכנסת ה-13 (1992) במסגרת יהדות התורה | מנדט אחד (מתוך 4 לרשימה כולה): אברהם ורדיגר | ב-28 ביוני 1994 פרש מנחם פרוש מהכנסת במסגרת הסכם רוטציה. החליף אותו אברהם ורדיגר. |
| מועמדי המפלגה לכנסת ה-14 (1996) במסגרת יהדות התורה | חנוך ורדיגר |  |
| מועמדי המפלגה לכנסת ה-15 (1999) במסגרת יהדות התורה | חנוך ורדיגר |  |
ראו גם

הסתדרות פועלי אגודת ישראל
לקריאה נוספת

עדה גבל, חרדים ואנשי מעשה - פועלי אגודת ישראל 1939-1933, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2017
יוסף פונד, פרולטרים דתיים התאחדו!, פועלי אגודת ישראל - אידאולוגיה ומדיניות, ירושלים, יד יצחק בן צבי, תשע"ח.
הערות שוליים

1 2 3  שמואל מרצבך, ‏חיֵי פא"י: אפשרות היסטורית לחרדיות עכשווית, השילוח, 4 ביולי 2023
↑  מרדכי ברויאר, על 'שטר מכירה' ומאבק מקצועי בפולין שלפני השואה
צור ארליך, הפועל: חייו המסובכים של בנימין מינץ, כתבה שהתפרסמה בעיתון מקור ראשון
1 2  עדה גבל, ‏'זרים להם לעולים אלה דרכי חיינו, דרכי החלוץ החרדי' – קיבוץ חפץ חיים בתקופת השואה ולנוכח קליטת הניצולים, ישראלים ‏3, סתיו 2011, עמ' 119–146
↑  ש. ז. מוזס, לקראת הועידה הארצית, שערים, 22 באפריל 1940
↑  שערים 12 יולי 1940, עמ' 6  החלטות הועידה
↑  הגיעה השעה לאיחוד במחנה הפועלים הדתיים, הצופה, 25 באוקטובר 1944
↑  שערים, 24 באוגוסט 1950, עמ' 1
↑  שערים 8 באוגוסט 1956, עמ' 1
↑   צור ארליך, מתוך מוסף 'דיוקן' של 'מקור ראשון' בט"ו בסיון תשע"א, 17.6.2011
↑  בנימין מינץ, מבחר כתבים, מכתב א' עמ' 327-328
↑  בנימין מינץ, מבחר כתבים, מכתב ב' עמ' שלו-שלח
↑  בנימין מינץ, מבחר כתבים, מכתב ג' עמ' שלח-שלט
↑  פועלי האגודה פוצצו אסיפה של האגודה, חרות, 16 ביולי 1951
↑  פועלי אגודת ישראל מצטרפים לממשלה, דבר, 4 בדצמבר 1952
↑  פסק דין נגד שרות לאומי, שערים, 9 בדצמבר 1952
↑  מזכירות פועלי אגודת ישראל הורכבה מחדש, דבר, 18 בינואר 1953
↑  מזכירות פאג"י על עניין גולדרט, דבר, 4 בינואר 1954
↑  מסקנות הוע' לעניין גולדרט, דבר, 10 בינואר 1954
↑  פרטים נוספים ב"עניין גולדראט", דבר, 5 בינואר 1954
↑  ועדת הכנסת מגנה מיקוח כספי על מנדטים, דבר, 6 בינואר 1954, המשך הידיעה, דבר, 6 בינואר 1954
↑  הכנסייה הגדולה של האגודה ב-29 ביוני, דבר, 11 ביוני 1954
↑  ראו מקור הערת שולים בערך עליו
↑  משה הורביץ, שהמפתח בידי הרב שך, המלחמה נגד פא"י עמ' 70, הוצאת כתר, ירושלים
↑  מכתב מחודש אב תשכ"א, "השקפתנו" חלק א
↑  ראו עוד, לקראת דמוקרטיזציה במנהיגות החרדית, בנימין בראון, מחקר מדיניות ירושלים, ניסן תשע"א, עמוד 30
↑  נכד הגר"ח גריינמן בפרסום ראשון: התגובה ל"טרייף" ומי הגיע להתנצל בחשאי - כל הזמן, באתר כל הזמן, ‏12 בנובמבר 2017
↑  דפנה שרייבר, רבי ישראל אלטר וגור בישראל, מאי 2021, עמ' 226
↑  יהושע ביצור, אגו"י ופא"י ירוצו יחד לבחירות, מעריב, 23 באוגוסט 1973
↑  דפנה שרייבר, רבי ישראל אלטר וגור בישראל, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור לפילוסופיה, עמוד 226, מאי 2021
↑  נח זבולוני, אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל מנהלים משא ומתן על מיזוג, חרות, 10/02/1965
↑  הגביר שאל את פרוש: הרבי נורמלי? באתר כל הזמן
↑  נח זבולוני, אגו"י - על סף פילוג, באתר ranaz.co.il, ‏01/06/1983
↑  הבנקאות בחיפה - אגודות שיתופיות לאשראי וחיסכון, ב"חיפה מבלי לקום מהכורסא"
1 2  על פי דו"ח החוקר עופר אלקלעי שהוגש לבית המשפט
↑  שחר אילן, האוצר שמסתתר בשטח ההפקר של האגודות העותמניות, באתר כלכליסט, 1 ביולי 2018
↑  דו"ח החוקר עופר אלקלעי סעיף 226
↑  דו"ח החוקר אלקלעי, סעיפים 73–74 וסעיף 91
↑   דו"ח החוקר אלקלעי, סעיפים 37-66
↑  דו"ח החוקר אלקלעי, סעיף 34
↑  דו"ח החוקר אלקלעי, סעיף 31
↑  החלטה על צו פירוק זמני לפועלי אגודת ישראל
↑  החלטה סופית בענין פירוק וחלוקת נכסי פועלי אגודת ישראל
| סיעות הכנסת התשיעית |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | הליכוד (חרות • המפלגה הליברלית • לע"ם) • ד"ש • מפד"ל • שלומציון • אגודת ישראל • התנועה הדמוקרטית • ח"כ יחיד: משה דיין |  |
| אופוזיציה | המערך (העבודה • מפ"ם) • חד"ש (הפנתרים השחורים • רק"ח) • פיתוח ושלום • מחנה של"י • רצ • ליברלים עצמאיים • פועלי אגודת ישראל • הרשימה הערבית המאוחדת |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266647005171  LCCN: no2001018406  VIAF: 127217111   WorldCat (עם VIAF): 127217111
שמואל רולבנט

שמואל רולבנט, (17 בנובמבר 1917- 18 באוגוסט 1984) היה ד"ר לכלכלה, ולמדע המדינה, היה סופר, נואם,
איש מפא"י, שימש כדובר ההסתדרות ועיתונאי בדבר בשנות ה-50.
רולבנט יליד חרבין, סין, עלה לארץ 1936. למד שנתיים בטכניון, חיפה אדריכלות. ב-1938 נסע ללונדון שם למד סוציולוגיה ומדעי המדינה ב-London school of Economics. שם קיבל דוקטורט. התחתן עם רינה בלונדון ב-1949, ונולדה לו בת ב-1950- ימימה. עלו לארץ וגרו בגבעתיים ב-1950. ב-1972 התחתן בשנית עם סוניה, ניצולת שואה, מורה לצרפתית בתל אביב.
מספריו

הערבים: פוליטיקה ואנשים, מו"ל אמל, 1948.
"מפא"י: מפלגת העבודה הישראלית". באנגלית: "Mapai, Labour Party of Israel" Samuel Rolbant, Poale Zion, 1949 - 32 pp. ; בספרדית: "Mapai : Partido obrero Israeli / Samuel Rolbant." 1957. Buenos Aires : Juventud Mapai
"המבנה הדמוגרפי, הכלכלי והחברתי של ציבור הפקידים בישראל." הסתדרות הפקידים בישראל ע״י ״ספרית הפקיד״, 1966.
"העלייה <1962-1965> : המבנה הדימוגרפי, המקצועי והחברתי: ההסתדרות במערך הקליטה". הוצאה, שנת 1967.
שמואל רולבנט, ישראל בעידן המדע, עם הספר, 1967
הערות שוליים

↑  ארוכה הדרך לחירות, באתר אלכסון, ‏2019-03-05
↑  א. נויברג, Medinat Yiśrael מדינת ישראל: 708-728, בית הספר לספרנות ע"י האוניברסיטה העברית, 1970. (בiw)
↑  Rolbant, Samuel. WorldCat Identities
↑  "Joint Service Will Recall Holocaust", The Central New Jersey Home News, May 3, 1980. Dr. Samuel Rolbant, an Israeli lecturer and writer
↑  ⁨דבר⁩ | Page 12 | 10 February 1961 | Newspapers | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il הרצאת ד"ר שמואל רולבנט...
↑  ביצרון, אדר תשי"ז עמ' 200
↑  גליון #863 - 6 במאי 1954 | ארכיון העולם הזה, באתר thisworld.online
↑  "Joint Service Will Recall Holocaust", The Central New Jersey Home News, May 3, 1980
↑  Samuel Rolbant, The Arabs: Politics and People, Amal Publications, 1948. (באנגלית)
↑  Samuel Rolbant, Mapai, Labour Party of Israel, Poale Zion, 1949. (באנגלית)
↑  Mapai : Partido obrero Israeli / Samuel Rolbant | Samuel Rolbant | The National Library of Israel, www.nli.org.il (בספרדית)
↑  העליה : המבנה הדימוגרפי,המקצועי והחברתי: ההסתדרות במערך הקליטה / שמואל רולבנט; פתח-דבר - ע' חדד; הקדמה - ז' מסחרי | רולבנט, שמואל | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267141605171  GND: 1131830997  ISNI: 0000 0000 6700 2423  LCCN: n86042430  NKC: jo2016906366  NLA: 49782760  VIAF: 75330448   WorldCat (עם VIAF): 75330448
עירייה

בניין עירייה בעיר מייסור, קרנטקה שבהודו, 11/08
בניין עיריית מומבאי, 11/08
עירייה היא יחידת שלטון מקומי, שתפקידה לדאוג לרווחת התושבים בעיר נתונה. את ראש העירייה וחברי מועצת העירייה, בוחרים תושבי העיר אחת לתקופה מסוימת (בישראל – אחת לחמש שנים).
במדינות רבות (ובמידה מסוימת – גם בישראל), נהוג שהמפלגות השונות, החברות גם ברשות המחוקקת וברשות המבצעת, מעמידות מועמדים מטעמן לראשי ערים ורשימות למועצת העיר, בשאיפה שאלה יקדמו את ענייניהן בעיר.
תפקידי העירייה

ניתן לחלק את תפקידי העירייה לשני תחומים עיקריים:
מתן שירותים
פיקוח ורישוי
תפקידי העירייה > מתן שירותים

בתחום מתן השירותים ניתן להבחין בין:
תפקידי העירייה > מתן שירותים > השירותים לתושב

שרותי תברואה – פינוי אשפה מבתים ועסקים, מחזור אשפה, ניקוי רחובות ושווקים, הדברת מזיקים ופינוי פגרים.
שיפור פני העיר – טיפוחה ושמירתה של חזות העיר, תחזוקת הכבישים והמדרכות, טיפוח ותחזוקה של פארקים וגנים, התקנת אמצעי בטיחות וסימון כבישים, התקנת לוחות מודעות ועוד.
חניה עירונית – תכנון מערך החניה בעיר, שילוט ותמרור החניה המוסדרת, הפעלת חניונים עירוניים ופינוי צירי תנועה.
כבאות והצלה – שירותי חירום – כיבוי והצלה, ביקורות למתן רישיון עסק, מתן אישורי בנייה ואכלוס, הדרכות וייעוץ בכל הקשור לנושאי הבטיחות בפני אש.
שירות וטרינרי – שמירה על בריאות הציבור מפני מחלות וסכנות שמקורן בבעלי החיים, פיקוח על כל מוצרי המזון שמקורם מהחי – בשר, דגים, מוצרי חלב, עופות וביצים, כדי למנוע הפצת מחלות והרעלת מזון, רישום וחיסון בעלי חיים ועוד.
מים – בעבר אחד השירותים העיקריים שהייתה מספקת העירייה היה אספקת מים, אולם יוזמה של משרד הפנים להפרטת משק המים העירוני הובילה לחקיקת "חוק תאגידי המים והביוב – 2001" אשר אוסר על הרשויות המקומיות ובכללן העיריות החל מפברואר 2008 לטפל בכל נושא המים והביוב שברשותן ולהעביר את הטיפול לתאגיד פרטי.
תפקידי העירייה > מתן שירותים > שירותים לקהילה

שירותי רווחה – ילדים ונוער במצוקה, משפחות וזוגות במצוקה, נפגעי אלימות, קשישים, חסרי בית, מכורים לסמים ועוד.
בריאות הציבור – קידום בריאות לנשים הרות, תינוקות ופעוטות, תלמידים מבוגרים וקשישים.
חינוך – גני ילדים, חינוך יסודי, חינוך על יסודי וחינוך מיוחד.
ספורט – ניהול, אחזקה והפעלה של מרכזי ספורט עירוניים, פיתוח תשתיות ספורט, קיום אירועים מרכזיים ופיתוח ספורט בשכונות.
דת – הקמת בתי כנסת ומקוואות.
תרבות ופנאי – אירועי תרבות, ספריות עירוניות, מרכזים קהילתיים ומרכזי אומנויות.
תפקידי העירייה > פיקוח ורישוי

רישוי בנייה – הוצאת היתרי בנייה, בדיקת התוכניות והכנתן לדיון בוועדת התכנון המקומית או המחוזית.
פיקוח על הבנייה – אכיפת חוק התכנון והבנייה, פיקוח על הבנייה והתאמתה להיתר הבנייה. איתור עבירות, הכנת כתבי אישום וביצוע צווי הריסה.
רישוי עסקים – הוצאת רישוי לכל העסקים הטעונים רישוי, סיורים ובדיקות, מתן רישיונות לשילוט ולאירועים המוניים.
פיקוח על מבנים מסוכנים – איתור מבנים מסוכנים והנחיה בטיפול להסרת הסכנה.
ראו גם

עירייה (ישראל)
מנהלה מקומית
הערות שוליים

↑  אתר עיריית ירושלים,אגפי העירייה
↑  עו"ד דריה כנף, אדוני ראש העיר, תפצה אותי כי הרחוב מלוכלך, באתר ynet, 5 בספטמבר 2014
↑  יצחק ג'קי אדרי, מים בע"מ, באתר "העוקץ", 29 בנובמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb119499021 (data)  GND: 4019956-3  HDS: 010261  LNB: 000055131  NKC: ph123545
שולמית קליבנוב

| --- | --- |

שולמית קליבנוב, שנות ה-40 של המאה העשרים
 לידה:  28 בפברואר 1904 רומני, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 באוגוסט 1968 (בגיל 64) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 תאריך עלייה:  1922
 השכלה:  מכללת לוינסקי לחינוך 
 תקופת הפעילות:  1927–1967 (כ־40 שנה)
 עיסוק:  מחנכת
 תפקיד:  חברת ארגון ההגנה  פעילה בתנועת העבודה  חברת אספת הנבחרים הרביעית  פעילה במועצת הפועלות  שליחה למחנות העקורים באירופה מחנכת ומדריכה  מייסדת המדור לריפוי פדגוגי בעליית הנוער
 מפלגה:  מפא"י 
 
שולמית קליבנוב (28 בפברואר 1904 – 18 באוגוסט 1968) הייתה מחנכת, קצינת מטה לענייני חברות בארגון ההגנה, פעילה ועסקנית בתנועת העבודה. חברת אספת הנבחרים הרביעית, פעילה במועצת הפועלות, שליחה למחנות העקורים באירופה. מחנכת ומדריכה בעליית הנוער ומייסדת המדור לריפוי פדגוגי, מחלוצות החינוך המיוחד בישראל.
קורות חיים

נולדה בעיר רומני ברוסיה בשנת 1904 לראובן ולשושנה בת יצחק ליפשיץ. כשהייתה בת שנה וחצי נפטרה האם, בלידתה את ילדה התשיעי. האחות הבוגרת, אסתר, קיבלה על עצמה את עול הטיפול בילדים. האב היה מורה עברי ופעיל ציוני, ממייסדי החדר מתוקן ברומני, ובית המשפחה שימש אחד המרכזים לנוער הציוני-חלוצי בה. את ראשית חינוכה קיבלה ב"חדר" של אביה, שנהג להעמידה למבחן בידיעות התורה והגמרא, בהם הצטיינה. למדה בגימנסיה הרוסית וסיימה בהצטיינות. גילתה עניין מיוחד בתיאטרון והופיעה בהצגות, אחיותיה סיפרו כי חלמה להיות שחקנית.
עלתה ארצה עם משפחתה ב-1922. לפני כן עלו אחיה ירוחם, ממייסדי קיבוץ דגניה א ויעקב ואחותה רבקה. למדה חינוך והוראה בסמינר לוינסקי בתל אביב. לימדה בבית ספר "עממי" בהדר הכרמל שבחיפה, התערתה בחיים הציבוריים בעיר, הדריכה מורים ומורות והייתה פעילה בארגון אמהות עובדות ובמוסדות תנועת העבודה.
פעילות בהגנה

התגייסה להגנה וביולי 1942 מונתה כמרכזת-חברות ארצית, האחראית על הבנות ב"שורה", והייתה לקצינת מטה לענייני חברות במפקדת ההגנה. תפקידה שכלל גיוס נשים והכשרתן, ארגון החברות ופעילות הסברה. אסתר הרליץ סיפרה כי עוד לפני שהתגייסה להגנה, קיבלה ממנה הנחיה להישאר בבסיס הגיוס סרפנד ולסייע בהצבת הנשים שהתגייסו:
שיעור גבוה מבין המתגייסות לא היו חברות הגנה או כאלה שאפשר לסמוך עליהן. כל כן, נאמר לי שחברות ארגון ההגנה המתגייסות יזדהו בסיסמה "דרישת שלום משולמית". זה היה הקוד שעל פיו יכולתי לזהות את שליחות ההגנה ולכוונן ליחידות ולקורסים אשר לארגון ההגנה היה עניין בהם. את הבנות שציינו "דרישת שלום חמה משולמית" (בהדגשת "חמה") ידעתי לייעד ולשלוח לקורס לנשקיות.
יחד עם בבה אידלסון עסקה בגיוס נשים לחיל העזר הבריטי. סיפרה אידלסון: "כאשר היינו צריכים לגייס נשים לאיי. טי. אס. ולהקים את הקאדר הראשון של קצינות לצבא הבריטי, ספיקות רבות ליוו אותנו לא ביחס לנחיצות שבדבר, אלא כיצד ואיך נוכל לשמור על דמותנו היהודית והנשית בתוך צבא זר. נעזרתי על ידה של שולמית בבחירת הנשים לאותו קאדר ונוכחתי באיזו מידה היא מכירה כל אחת ואחת מהן, יודעת לעמוד על סגולותיהן מתוך הכרת עשייתן בעבר. שולמית האמינה בנשים שהיא ממליצה עליהן, להיות הראשונות בשירות חשוב זה. התנועה הלכה והתרחבה. אחרי הקאדר הראשון של הקצינות באו אלפים".
דמותה כמחנכת באה לידי ביטוי גם בפועלה בהגנה. במאמרה "לדמות המפקד" בביטאון דבר הפועלת, הסבירה: "תנועת ארגון ההגנה היא תנועה מחנכת. על הנוער לדעת כי לא די לאמן את היד, המגן זקוק גם להכשרת הנפש. לכן זקוקים אנו במסגרת זו למגע מחנך, ליחסי מורה וחניך". על דברים אלה אמר יצחק שדה: "שולמית היא דמות המפקדת האם".
פעילות ציבורית

הייתה נציגת אחה"ע-מפא"י, באספת הנבחרים הרביעית. הייתה פעילה בוועדת התרבות של תנועת הפועלות. במסגרת פעילותה נפגשה עם חוגים של חברות בשיחה ובהרצאה ובחוגי בית וריכזה סמינרים. פעלה למען העולים החדשים מארצות המזרח. על פעילות ציבורית זו סיפרה בבה אידלסון: "הופעותיה של שולמית בכינוסים שונים, בוועידות הפועלות, ועידת הסתדרות העובדים וקונגרסים ציוניים, בישיבות של הוועד הפועל של התנועה הציונית – בכל מקום ומקום הופיעה מתוך ההכרה המלאה בחשיבותו של הארגון בו השתתפה. עם הדרך-ארץ המיוחד למוסד הנבחר, אם בתנועת הפועלות ואם התנועה הציונית, ועל הכול – בהתמצאות שלה בשאלות שעמדו על הפרק. תמיד הייתה מתגלה בדרגתה המיוחדת כמחנכת; לא בלבד מחנכת את הילד אלא גם אנשים מבוגרים לחיי ציבור, מחנכת לאחריות, לאהבת האדם. הייתה בה המזיגה של הגישה החינוכית והיחס מהילד הקטן ועד הדרגה של אחריות ציבורית – אחריות מתוך אהבה לבני העם כולם".
פעילות חינוכית

בין השנים 1927 ל-1947 הייתה מורה וניהלה בתי ספר. בסתיו 1947 הצטרפה כמורה למשלחת הסעד הראשונה שיצאה לעבודה במחנות העקורים בגרמניה, שם שהתה מספר חודשים ופעלה למען ילדים ניצולי השואה. על כך כתבה לאחיה, ירוחם:
בכל אופן הם נרתעים מחיי עם לוחם ומחפשים להם אחיזה באשליות של ה"שקט" שלאחר המלחמה באירופה. חלק מהם וודאי יהגרו לאמריקה. לא כן הנוער. אני מתכוונת לנערים ולנערות שבתנועות החלוציות. אילו הייתה אפשרות להעלותם מיד, היינו מקבלים תגבורת יפה של אנשים. אך הדרכים "משובשות" והנוער צעיר מדי לצאת מכאן בתנאים כאלה. גם ההורים אינם מסכימים לשלוח את בניהם בדרכים האלה. קיווינו כי עתה ייפתחו שערי הארץ, לפחות בשביל הצעירים [...] בינתיים, אני נכנסתי לעבודה לפעילה בכל השטחים החינוכיים של חיי המחנה ובין יהודי ברלין. אני מלמדת בביה"ס, מדריכה מורים, נותנת שיעורים לדוגמה, מדריכה את מדריכי הנוער, ארגנתי שעורי ערב ללימוד השפה העברית למבוגרים, ולפעמים אני מרצה באוניברסיטה עממית ליהודי המחנות.
ראתה בפעולה החינוכית את המפתח לעתיד הילדים. "ידענו כי על אדמת נכר, במחנות האלה, לא נוכל להחזיר לילדים את אשר חסר לו – בי"ס מסודר, מחנכים מתאימים, חיים חברתיים תקינים [...] ניתן לנו להקים את בית הספר, להעלות את רמת הלימודים, על ידי פיקוח וסידור תוכנית הלימודים [...] ניתן לנו להיות המדריכים והמורים לדוגמה בקרב ציבור המורים של שארית הפליטה [...] בסעד זה שהגשנו לו [לילד], הייתה נעוצה בשורת העתיד".
פעילות חינוכית > מפקחת חינוכית

עם שובה לארץ בנובמבר 1948 נתמנתה למפקחת חינוכית בעליית הנוער במחוז הצפון. באותה התקופה נקלטו חניכים במחנה המעבר רמת הדסה ועליה הוטל הפיקוח גם על מחנה זה. היא התמקדה בטיפול בילדים הקטנים שהגיעו מאירופה ומארצות האסלאם. בשנת 1951, דוד אומנסקי, איש עליית הנוער, הודיע לה על הכוונה למסור לידה את תפקיד רכזת המדור לריפוי פדגוגי. הוא ציין כי "אמנם צר מאוד היה לה להיפרד מהפיקוח החינוכי, מחברות הילדים עליהם פיקחה, מהקיבוצים אותם הכירה וכן מפעולתה המיוחדת ברמת הדסה. היא חששה מהתפקיד החדש." אותה שנה היא כתבה:
הפסקת הקשר עם מקום קליטתו הראשון של הילד, גורמת לי צער רב. זכיתי במשך שלוש שנות עבודתי בפיקוח ללוות את הילד בכל פיתולי ההתאקלמות במסגרתנו. כל פגישה נוספת שלי אתו הבטיחה לו את הדאגה בו ורציפות הפגישות נטעה בלבו בטחון, אשר אבד לא עם עקירתו מחיק משפחתו. [...] "שולמית מרמת-הדסה" קראו לי הילדים בשמחה. רמת הדסה הייתה שלב יקר וחשוב בעבודת ההדרכה והפיקוח. היא הייתה בי"ס חשוב לילד העולה, למחנך ולמדריך. ולי: בעיות חינוכיות בקליטה ראשונה, ביה"ס הראשון לילד על אדמת המולדת מהו, המדריך הראשון, המטפלת, קביעת דרכי עבודה ועיצוב דמות האדם הצעיר. כל הבעיות האלו למדתי במוסד זה ע"י הסתכלות, הדרכת העובדים ומגע עם הילדים. האם לא זכייה היא זו?
מותה והנצחתה

נפטרה בתל אביב ב-18 באוגוסט 1968 והיא בת 64. נטמנה בבית העלמין קריית שאול. בהלווייתה השתתפו שרים, חברי כנסת, אנשי ציבור, מחנכים ורבים מחניכיה. השר משה קול ספד לה: "חיי שולמית קליבנוב היו קודש לחינוך. היא הייתה אישיות מקרינה ומחנכת שהטביעה חותמה על רבים". השר ישראל גלילי אמר: "מוקד החינוך, מוקד ההתגוננות ומוקד העלייה היו ציוני דרכה של שולמית קליבנוב. היא מצאה תמיד את האנושי, היפה, העז והמתאים לצורכי עתידם של העם והמולדת. חניכיה פזורים בכל רחבי הארץ וכמוהם כמונו נזכור תמיד את הדמות הזוהרת והיקרה לנו".
לאחר מותה תרמה משפחת קליבנוב את ספרייתה, שכללה כ-400 ספרים בנושאים תנועת הפועלים, ההגנה, החינוך והעבודה הסוציאלית, לספריית המוסד החינוכי של קיבוצי השומר הצעיר בגליל העליון אשר בקיבוץ עמיר.
לקריאה נוספת

ליפשיץ א', לרר ר' (עורכים). (1969). שולמית קליבנוב: לדיוקנה. ירושלים: הוצאת המחלקה לעליית ילדים ונוער.
פטישי, ח'. (2006). מחתרת במדים: ה"הגנה" והחיילים הארץ-ישראלים בצבא הבריטי 1939-1946. רעננה: משרד הביטחון – ההוצאה לאור.
בן-אריה, ש'. (2011). "קליבנוב, שולמית", חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תל אביב: מדיה 10, עמ' 36.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ליפשיץ א', לרר ר' (עורכים). (1969). שולמית קליבנוב: לדיוקנה. ירושלים: הוצאת המחלקה לעליית ילדים ונוער, עמ' 10.
↑  בין המורים, דבר, 18.10.1936.
↑  במועצת פועלי חיפה, דבר, 10.12.1937.
1 2 3 4  בן-אריה, ש'. (2011). "קליבנוב, שולמית", חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תל אביב: מדיה 10, עמ' 36.
↑  פטישי, ח'. (2006). מחתרת במדים: ה"הגנה" והחיילים הארץ-ישראלים בצבא הבריטי 1939-1946. רעננה: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמ' 80.
↑  ליפשיץ א', לרר ר' (עורכים). (1969). שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 37.
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 49.
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 37.
↑  ליפשיץ, לרר.שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 98.
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 18.
↑  ליפשיץ א', לרר ר' (עורכים). (1969). שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 18.
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 20.
↑  ב.צ. אופז, "ילדים קשי-חינוך מוחזרים לחיי עבודה ויצירה תקינים", דבר, 22.4.1954.
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 21.
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 101.
↑  משפחות אומנות נתכנסו בת"א, דבר, 21 בדצמבר 1964
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 20-22.
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 11.
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 14.
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 107.
↑  שולמית קליבנוב למנוחות, דבר, 20 באוגוסט 1968
↑  ליפשיץ, לרר. שולמית קליבנוב: לדיוקנה. עמ' 136.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012508952405171  VIAF: 8169919829158170871   WorldCat (עם VIAF): 8169919829158170871 
קליבנוב ומשפחתה, 1908. במרכז התמונה האב ראובן, שולמית נשענת עליו וידו על כתפה.
שולמית קליבנוב נושאת דברים בכינוס מועצת הפועלות. על ידה (מימין לשמאל): בבה אידלסון, גולדה מאיר, עדה מימון
קליבנוב (במרכז התמונה) בנשף פורים יחד עם ילדי כפר הנוער קריית יערים
שולמית קליבנוב בביקור בבית הנשיא זלמן שזר ורעייתו רחל כצנלסון-שזר, 1964
שמואל גרינגאוז

שמואל גרינגאוז (גם גרינהויז) (1900 בטילזיט (פרוסיה המזרחית) – 1972 בארצות הברית) היה כלכלן יהודי גרמני-ליטאי-אמריקאי, ניצול השואה, ונציג בכיר של העקורים היהודים במחנות העקורים, מיד לאחר מלחמת העולם השנייה, באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה.