stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה
ביוגרפיה

אלפונסו השמיני נולד ב-11 בנובמבר 1155 לסנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה ולבלאנקה מנווארה, בתם של גרסיה רמירס, מלך נווארה ושל מרגרט מל'אגל.
בשנת 1158 מת אביו סנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה, ואלפונסו עלה לשלטון במקומו. בתחילת שלטונו התמרדה נגדו האצולה, ואלפונסו נאלץ להילחם כנגד טוענים אחרים לכתר. בשנת 1187 סיכם אלפונסו עם פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על נישואי ילדיהם קונרד השני, דוכס שוואביה עם ברנגלה, מלכת קסטיליה, אולם לבסוף הנישואים לא נערכו. אלפונסו נלחם במשך תקופה ארוכה בבן דודו אלפונסו התשיעי, מלך לאון, ובשנת 1197 השיא את בתו ברנגלה, מלכת קסטיליה לאלפונסו התשיעי, על מנת לסיים את הסכסוך. בשנת 1200 תבע אלפונסו את דוכסות גסקוניה מגיסו ג'ון, מלך אנגליה, בטענה שהובטחה לו כנדוניה עם נישואיו לאלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה.
אלפונסו השמיני ואשתו אלינור הפכו את האלקסר של סגוביה למקום מגוריהם העיקרי, ובימיהם החלו העבודות לבנייתו של מבצר האבן הקיים כיום.
פועלו במסגרת "הרקונקיסטה"

בשנת 1195 ניצל אלפונסו את פקיעת הסכם שביתת הנשק עם המוסלמים, את מחלתו של אבו יוסוף יעקוב אל מנסור ואת העובדה שמושל אל-אנדלוס (אחיו של אל מנסור) יצא מהפרובינציה הספרדית למרוקו כדי לתפוס את השלטון; ונע בראש צבא נוצרי מאוחד לכיוון אל-אנדלוס. אך אל מנצור הגיב במהירות, מחץ את ההתנגדות מבית ונחת עם צבאו על חופי ספרד; הצבאות נפגשו לא רחוק מטולדו ובקרב הקשה הובסו הנוצרים, הצבא הקסטיליאני הושמד ואיתו רוב האצילים. הצבא המוסלמי סבל אבדות כבדות בקרב ולכן לא היה יכול לנצל את ההצלחה ולעלות על טולדו; וכן לא יכול היה לצאת למסעות עונשין לאחר מכן להזדמנות להרחבת תחומי ההשפעה של הח'ליפות. בשנת 1211 חצה מוחמד אל נאסר את מיצרי גיברלטר עם צבא גדול והצליח להדוף את הנוצרים מגבולות אל-אנדלוס.
לבקשתם של שליטי הנסיכויות הנוצריות בחצי האי האיברי, הכריז האפיפיור אינוקנטיוס השלישי על מסע צלב נגד המוסלמים; בספרד נוצרה ברית של ארבעה מלכים נוצרים מקסטיליה, אראגון, נווארה ופורטוגל; ובשנת 1212 נפגשו הצבאות בפיקוד אלפונסו בקרב לאס נאווס דה טולוסה שנערך בסיירה מורנה שבספרד, לפני הקרב ערכו הנוצרים פרעות בקהילה היהודית הקטנה של טולדו. הנוצרים תקפו את המחנה המוסלמי בהפתעה, הח'ליף ברח וצבאו הושמד. הניצחון נתן דחיפה משמעותית למאמצים של הנסיכויות הנוצריות להדוף את המוסלמים מכל ספרד; מבצרים חשובים על גבול אנדלוסיה נתפסו לאחר הקרב והיוזמה עברה לידי הנוצרים.
פעילות פנים ממלכתית

בשנת 1202 העניק המלך אלפונסו השמיני צ'ארטר עירוני לעיר מדריד שהסדיר את פעילות המועצה העירונית, שסמכויותיה הורחבו עוד יותר בשנת 1222 על-ידי המלך פרננדו השלישי.
במאות ה-12 ו-ה-13 ואיאדוליד גדלה במהירות הודות לזכויות היתר שניתנו בידי אלפונסו השמיני ואלפונסו העשירי, שניהם מלכי קסטיליה, ולאכלוס האזור מחדש לאחר הרקונקיסטה. תחת פעילות זו הורחבה החומה שנבנתה על ידי המוסלמים במאה ה-11 בעיירה בחאר במהלך במאה ה-12 לבקשת המלך אלפונסו השמיני.
כנסיית סנטה מריה דה לה אסונסיון שבעיר קסטרו אורדיאלס בנויה בסגנון גותי. היא נבנתה תחת חסותו של המלך אלפונסו השמיני מקסטיליה במאה ה-13 (אם כי בנייתה הושלמה במאה ה-15). הוכרזה כאנדרטה לאומית בשנת 1931.
בנוסף לכך בשנות מלכותו נתן מעמד של עיר בצו המלך למספר ערי חוף בקטנבריה דוגמת סנטיאנה דל מאר וסן ויסנטה דה לה בארקרה.
מותו ומורשתו

בזמן שלטונו של המלך אלפונסו השמיני, הממלכה החלה להשתמש בשלטי גיבורים וגם בדגלים במבצר בעל שלושה צריחים בצבע זהב/צהוב, קווי מתאר שחורים ושערים וחלונות כחולים.
ב-5 באוקטובר 1214 מת אלפונסו השמיני בגוטרייה-מוניוס, ובנו אנריקה הראשון, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
מרוב צער חלתה אשתו אלינור ומתה בבורגוס 28 ימים לאחר מכן, ב-31 באוקטובר.
בתרבות

אלפונסו השמיני הוא מגיבורי ספרו של ליון פויכטוונגר היהודיה מטולדו המתאר סיפור אהבה טראגי בנו  לרחל, ביתו של יועצו היהודי.
הרומן מתאר את גורלם של הסוחר היהודי אבן עזרא ובתו רחל, ואת הקשר הרומנטי שהתפתח בינה לבין אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה בספרד של המאה ה-12. הרומן מבוסס בחלקו על אירועים היסטוריים: קיומו של קשר רומנטי בין מלך קסטיליה אלפונסו השמיני לבין צעירה יהודייה אכן מתועד בהיסטוריה של בית המלוכה הספרדי.
משפחתו

בשנת 1177 התחתן אלפונסו עם אלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה, ממנה נולדו לו 11 ילדים:
ברנגלה, מלכת קסטיליה (1180–1246)
סנצ'ו (1181)
סאנצ'ה (1182–1185)
אנריקה (1184)
אורקה מקסטיליה, מלכת פורטוגל (1187–1220)
בלנקה, נסיכת קסטיליה (1188–1252)
פרננדו מקסטיליה (1189–1211)
מפאלדה (1190–1211)
לאונור מקסטיליה (1191–1244)
קונסטנס (1202–1243)
אנריקה הראשון, מלך קסטיליה (1204–1217)
אצטדיון אוונגרד (ויבורג)

| --- | --- |

 מיקום:  ויבורג, מחוז לנינגרד, רוסיה
 קואורדינטות:  60°42′06″N 28°45′25″E﻿ / ﻿60.7015419°N 28.75697136°E﻿ / 60.7015419; 28.75697136
 תקופת הפעילות:  1933–הווה (כ־91 שנים) 
 אדריכל:  אונו אולברג
 מושבים:  3,500 
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון אוונגרד (ברוסית: Cтадион Авангард) הוא אצטדיון רב-תכליתי בוויבורג, מחוז לנינגרד, רוסיה. בנייתו הושלמה בשנת 1933 על פי תכנון האדריכל הפיני אונו אולברג.
היסטוריה

האצטדיון נפתח בשנת 1933 כ-Viipurin keskusurheilukenttä, אצטדיון הספורט המרכזי של וייבורג, כאשר העיר הייתה חלק מפינלנד. באצטדיון היה יציע ראשי עם 5,500 מושבים ויציע עמידה עבור יותר מ-10,000 צופים ונחשב לאצטדיון הספורט המודרני ביותר בפינלנד.
האצטדיון שימש כמגרש הבית של מועדון הכדורגל סודט ואירח את אליפות פינלנד באתלטיקה בשנת 1937. הוא תוכנן גם כמקום למשחקי הכדורגל באולימפיאדת הקיץ שתוכננה לשנת 1940 ובוטלה.
האצטדיון נפגע קשה במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, ויבורג סופחה לברית המועצות והאצטדיון המשופץ קיבל את השם "אצטדיון אוונגרד".
הערות שוליים

1 2 3  Hintikka, Matti (2012). "Pallon perässä pihalta halliin". Euroopan rakennusperintöpäivät 2012 : Liikuttavat ympäristöt (PDF) (בפינית). Helsinki: Finnish National Board of Antiquities. p. 8. ISBN 978-952-67328-5-5.
אפקט זנון הקוונטי

אפקט זנון הקוונטי הוא מצב שבו חלקיק לא יציב הנצפה ברציפות, לא ידעך לעולם. התופעה מתרחשת מכיוון שכל מדידה גורמת לקריסה של מצב המערכת לאחד המצבים העצמיים של המערכת. בהקשר של אפקט זה, תצפית יכולה להיות פשוט בליעת החלקיק, ללא צופה במובן הקונבנציונלי.
את התופעה חזה לראשונה הפיזיקאי הסובייטי לאוניד קלפין ב-1958 וב-1977 תיארו אותה ג'ורג' סודרשן וביידיאנאיית' מיסרה (Baidyanaith Misra) מאוניברסיטת טקסס.
מקור השם לאפקט הוא בפרדוקס החץ של זנון מאליאה, שלפיו, מכיוון שחץ בתנועה אינו נע באף רגע נתון, לא ייתכן שהוא נע בכלל.
הגדרה

באופן כללי, ניתן להגדיר את אפקט זנון הקוונטי כאוסף התופעות שבהן שינוי מעוכב על ידי אינטראקציה שיוצרת מצב שיכול להתפרש כמציין אם השינוי טרם התרחש או שכבר התרחש.
על אף שההגדרה לעיל הוצעה כפרשנות לניסוי המסוים של החזרה של אטומים על ידי "מדידה" (בליעה) במראה מחורצת, היא מתארת מגוון גרסאות של האפקט. במכניקת הקוונטים, האינטראקציה נקראת "מדידה" כי התוצאה שלה יכולה להתפרש במושגים של מכניקה קלאסית. מדידות תכופות מעכבות את השינוי, אשר יכול להיות מעבר של חלקיק מאזור מסוים בחלל לאזור אחר, מעבר פוטון בגלבו ממצב אחד לאחר או מעבר של אטום ממצב קוונטי אחד לשני. כל אלה נחשבים יישומים של אפקט זנון הקוונטי. מטבעו, האפקט מתבטא רק במערכות שהמצבים הקוונטיים בהן ניתנים להבדלה (אורתוגונליים) ולכן הוא אינו בר-יישום לתופעות קלאסיות וגופים מקרוסקופיים. הדבר דומה למצב בחור שחור בו החומר הנשאב אליו הופך לדחוס מאוד וצפוף מאוד, והחומר מקיים אינטראקציות (מדידות) רבות עם עצמו עקב הגרביטציה החזקה, ואז השינוי מעוכב (הזמן "מתקתק" בקצב איטי יותר עבור או ביחס לחומר המתקרב לחור השחור, מאשר עבור חומר במקומות אחרים ביקום).
מדידות מחזוריות של מערכת קוונטית

תהי מערכת במצב A, שהוא מצב עצמי של אופרטור המדידה. נניח כי עם מעבר הזמן, המערכת תדעך בהסתברות מסוימת למצב B. אם מדידות מבוצעות באופן מחזורי, עם מרווח זמן סופי ביניהן, כל מדידה תגרום לקריסת פונקציית הגל לערך עצמי של אופרטור המדידה. בין המדידות, המערכת מתפתחת ממצב הערך העצמי לסופרפוזיציה של המצבים A ו-B. כאשר הסופרפוזיציה נמדדת, היא קורסת שוב, למצב A, כמו במדידה הראשונה, או למצב B. עם זאת, ההסתברות לקריסה למצב B, לאחר זמן קצר מאוד t, מתכונתית ל-t2, מכיוון שההסתברות של מצב מסוים מתכונתית לריבוע המשרעת, והמשרעת מתנהגת בצורה ליניארית. לכן, בגבול מספר גדול של מרווחים קצרים, עם מדידה בסיום כל מרווח, ההסתברות של התרחשות המעבר למצב B שואפת לאפס.
על-פי תאוריית דה-קוהרנטיות קוונטית, קריסה של פונקציית גל אינה אירוע בדיד ורגעי. מדידה היא תהליך שקול לצימוד חזק של המערכת הקוונטית לסביבה תרמית רועשת לזמן קצר מאוד, וצימוד חזק רציף שקול למדידה תכופה. הזמן שלוקח לפונקציית הגל לקרוס קשור לזמן הדה-קוהרנטיות של המערכת כאשר היא מצומדת לסביבה. ככל שהצימוד חזק יותר וזמן הדה-קוהרנטיות קצר יותר, כך פונקציית הגל תקרוס מהר יותר. כך שבתמונת הדה-קוהרנטיות, יישום מושלם של אפקט זנון תואם לגבול שבו המערכת הקוונטית מצומדת באופן רציף לסביבה, הצימוד הזה חזק במידה אינסופית ו"הסביבה" היא מקור אינסופי של אקראיות תרמית.
ניסויים

באופן ניסויי, דיכוי חזק של התפתחות מערכת קוונטית הודות לצימוד סביבתי נצפה במספר מערכות מיקרוסקופיות.
ב-2001 צפו מרק רייזן וקבוצתו מאוניברסיטת טקסס באפקטי זנון ואנטי-זנון הקוונטיים עבור מערכות קוונטיות לא יציבות, כפי שהוצע על ידי סודרשן ומיסרה. אטומי נתרן בטמפרטורה נמוכה מאוד נלכדו בסריג אופטי מאיץ והאיבוד עקב מינהור קוונטי נמדד. התפתחות המערכת הופרעה על ידי הקטנת התאוצה, ועקב כך עצירת המנהור. הקבוצה תיעדה את התלות של דיכוי קצב הדעיכה או עידודו, באופן המדידה.
ב-1989 צפו דייוויד ויינלנד וקבוצתו ב-NIST באפקט זנון הקוונטי עבור מערכת אטומית של שתי רמות אשר נחקרה במהלך ההתפתחות שלה. כ-5000 יוני בריליום-9 אוחסנו במלכודת פנינג גלילית וקוררו בעזרת לייזר לטמפרטורה נמוכה מ-250 מילי-קלווין. מתקף RF רזוננטי הושם למערכת. אם היה מושם לבדו, היה גורם לכל אוכלוסיית מצב היסוד לנדוד למצב מעורר. לאחר השמת המתקף, היונים נוטרו לפוטונים שנפלטים עקב רלקסציה. אז "נמדדה" מלכודת היונים בקצב גבוה על ידי מתקפי על-סגול, במהלך מתקף ה-RF. בהתאם לצפוי, מתקפי העל-סגול דיכאו את המערכת למצב המעורר. התוצאות היו בהתאמה טובה למודלים התאורטיים.
מעבר אטום אחד מאזור חלל מסוים לאזור אחד, אשר מדוכא על ידי "מדידה" (דה-קוהרנטיות באינטראקציה עם החריצים במראה), ייחשב לעדות ניסיונית של אפקט זנון.
משמעות עבור מדע קוגניטיבי

אפקט זנון הקוונטי הופך לתפישה מרכזית בחקר תאוריות שנויות במחלוקת ולא מוכחות של מודעות תודעה קוונטית בדיסציפלינת המדעים הקוגניטיביים. בספרו "היקום המודע" (The Mindful Universe) טוען הנרי סטפ, פרופסור לפיזיקה קוונטית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שאפקט זנון הקוונטי הוא השיטה העיקרית שבה התודעה מחזיקה סופרפוזיציה של מצב המוח בתשומת לב. הוא טוען כי תופעה זו היא הדרך שבה הרצון המודע יוצר שינוי, פתרון אפשרי לדיכוטומיית תודעה-גוף.
אפקט זימן

פיצול קווים ספקטרלים כפי שצולם על ידי פיטר זימן
אפקט זימן (באנגלית: Zeeman effect) מתאר פיצול של רמות אנרגיה באטום כתוצאה מנוכחות שדה מגנטי. הפעלת השדה המגנטי מסירה את הניוון ברמת האנרגיה, וכל רמה המתאימה לתנע זוויתי קוונטי  \ J מתפצלת עתה ל- \ 2J+1 רמות בעלות מספר קוונטי מגנטי  \ M שונה. האפקט קרוי על שם הפיזיקאי ההולנדי פיטר זימן, אשר גילה אותו ב-1896, וקיבל על תגליתו זו את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1902, יחד עם הנדריק לורנץ.
אפקט זימן הנורמלי

בהיעדר שדה מגנטי חיצוני, כל רמת אנרגיה באטום מנוונת  \ 2J+1 פעמים, כאשר  \ J הוא המספר הקוונטי המציין את התנע הזוויתי הכולל של האטום ( \ J=L+S). הדבר נובע מכך שרמות האנרגיה אינן תלויות במספר הקוונטי המגנטי  \ M – היטל התנע הזוויתי על ציר Z, בשל סימטריה כדורית של התנע הזוויתי.
עם הפעלת שדה מגנטי (בכיוון ציר Z, ללא הגבלת הכלליות), נשברת הסימטריה ומוסר הניוון, כך שנוצר פיצול של רמת האנרגיה ל- \ 2J+1 רמות אנרגיה שונות, שכל אחת מהן תלויה במספר הקוונטי M. עדות לפיצול זה באה לידי ביטוי בפיצול הקווים הספקטרליים של מקור אור למספר רכיבים.
לפי חוק שימור האנרגיה, מתקבל כי וקטור התנע הזוויתי הכולל  \ J מבצע בהשפעת השדה המגנטי נקיפה (פרצסיה) בזווית קבועה סביב ציר Z. אנרגיית החלקיק בשדה מגנטי  \ H תהיה:
E=E_{0}-H\cdot \mu _{H}
כאן  \ E_{0} - אנרגיית החלקיק ללא שדה חיצוני ו- \ \mu _{H} - רכיב המומנט המגנטי של החלקיק בכיוון הפעלת השדה (ציר Z). מתוך הגדרת הקשר בין המומנט המגנטי לתנע הזוויתי של האטום (הן בהצגה הקלאסית והן בהצגה הקוונטית), מתקבל כי רכיב זה של המומנט המגנטי נתון על ידי:
\mu _{H}=-{\frac {e\hbar M}{2mc}}
כאן  \ e הוא ערכו המוחלט של מטען האלקטרון,  \ m היא מסתו של האלקטרון,  \ c היא מהירות האור ו- \ \hbar  הוא קבוע פלאנק.
נהוג להגדיר בהקשר זה את תדירות לרמור:  \sigma ={\frac {1}{2\pi }}{\frac {eH}{2mc}}. ניתן להראות, תוך שימוש במשוואות תנועה ובמודל האטום של בוהר, כי תדירות זו היא תדירות הנקיפה סביב ציר Z.
הצבת ביטויים אלה בביטוי עבור אנרגיית החלקיק נותנת את הגודל האנרגטי של הפיצול, דהיינו התוספת לאנרגיית הרמה מעבר לאנרגיה המקורית  \ E_{0}:
\ E=E_{0}+h\sigma M
תוספת האנרגיה תלויה ליניארית במספר הקוונטי המגנטי  \ M, ועל כן גודל הפיצול הוא אחיד (עבור כל רמת  \ J). על פי כללי הברירה הקוונטיים, הנובעים מכך שההפרשים בתנע הזוויתי בין הרמות הם רק בשיעורים של  \ \hbar , מתקבל כי המעברים המותרים בין רמות האנרגיה יהיו רק עבור  \Delta M=0,\pm 1. לכן, הקו הספקטרלי מתפצל לשלושה קווים בלבד, כל אחד מהם מתאים למעבר מותר ב- \ \Delta M מסוים. האפקט כולו מתקיים רק עבור קווים ספקטרליים של סינגלט, דהיינו עבור אטומים בעלי ספין השווה לאפס.
אפקט זימן האנומלי

כאשר הקו הספקטרלי אינו סינגלט, דהיינו עבור אטומים בהם הספין אינו אפס, מתקבל תחת הפעלת שדה מגנטי פיצול של הקו לרכיבים רבים יותר, והבדלי האנרגיה בין הרמות המפוצלות אינם אחידים עוד. בניגוד לאפקט הנורמלי, שבו גודל הפיצול תלוי רק במספר הקוונטי המגנטי  \ M, במקרה זה גודל הפיצול תלוי גם בערכי המספרים הקוונטיים  \ J ו- \ L. מבחינה מתמטית, ניתן להציג את האנרגיה של הרמה באופן הבא:
\ E=E_{0}+h\sigma Mg_{L}
כאן  \ g_{L} הוא פקטור לנדה -
g_{L}=1+{\frac {J(J+1)+S(S+1)-L(L+1)}{2J(J+1)}}
ניתן לראות כי שיעור הפיצול באפקט האנומלי הוא מכפלה רציונלית של הפיצול הנורמלי 
האחיד, כלומר הכפלה בפקטור לנדה (שהוא שבר כלשהו). כללי הברירה עבור  \ \Delta M נשארים ללא שינוי, אך בשל התלות ב- \ J וב- \ L מתקבלים רכיבים נוספים לקו הספקטרלי, הנובעים מכך שהפרשי האנרגיה בין הרמות המפוצלות אינם אחידים.
אפקט זימן הנורמלי הוא מקרה פרטי של האפקט האנומלי: כאשר הספין  \ S הוא אפס, מתקבל כי  \ J=L, ואזי פקטור לנדה הוא 1.
פיצול זה ברמות האנרגיה מתקבל כאשר האינטראקציה של האטום עם השדה המגנטי חלשה יחסית לאינטראקציית ספין-מסילה. עבור שדה מגנטי חזק יותר מתקבל פיצול שונה במקצת - אפקט פאשן-באק.
קיטוב שנוצר מהפיצול

אפקט זימן מתאפיין בכך שקיטוב האור הנפלט תלוי ב- \ \Delta M של המעבר:
כאשר  \Delta M=\pm 1, הפוטון הנפלט מקוטב מעגלית, בניצב לשדה המגנטי. מעברים אלה מסומנים ב- \ \sigma _{\pm } בהתאמה.
כאשר  \ \Delta M=0, הפוטון הנפלט מקוטב ליניארית, במקביל לשדה המגנטי. מעבר זה מסומן ב- \ \pi .
שוני זה בקיטובים נובע מעקרונות של שימור תנע זוויתי. במעברים בהם  \ \Delta M אינו אפס, הפרש התנע הזוויתי המתקבל, בשיעור של  \ \hbar , מועבר לפוטון, ואילו במעברים שבהם נשמר  \ \Delta M, נשמר גם התנע הזוויתי.
מדידת האפקט

כדי למדוד את פיצול הקו הספקטרלי כתוצאה מאפקט זימן, יש צורך במכשיר מדידה בעל יכולת הפרדה גבוהה בין אורכי גל. לשם כך נעזרים באינטרפרומטריה, ובדרך כלל נהוג להשתמש באינטרפרומטר פברי-פרו.
אנטוניו ראדיץ'

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1987 (בן 37) קריז'בצי, קרואטיה 
 מדינה:  קרואטיה 
 agadmator.com
 
אנטוניו ראדיץ' (נולד ב-16 ביוני 1987), הידוע יותר כאגדמטור (הגייה סרבו-קרואטית: [agad'mator̩]), הוא יוטיובר ושחמטאי קרואטי. יש לו את אחד מערוצי השחמט הפופולריים ביותר ביוטיוב, והוא היה יוטיובר השחמט הרשום ביותר מ-2018 ועד סוף 2021, אז עקפה אותו GothamChess. למרות שהוא אינו משתתף בהרבה טורנירי שחמט בינלאומיים, הוא פעיל בפלטפורמות השחמט המקוונות השונות, כולל Lichess ו-Chess.com. בערוץ שלו, ראדיץ' סוקר את משחקי הטורנירים האחרונים של שחקנים מובילים, משחקים היסטוריים והרכבי שחמט. מדי פעם הוא מציג משחקים מהירים משלו בזמן אמת, ששיחקו בליצים.
רקע

ראדיץ' הוא תושב קריז'בצ'י, קרואטיה, והוצג לשחמט בגיל ארבע על ידי סבו אנטו קרנג'יץ', מאסטר FIDE. מאוחר יותר הוא הפסיק לשחק ולא חזר לשחמט עד שהיה בן 17 .
ערוץ יוטיוב

ראדיץ' יצר את ערוץ היוטיוב שלו ב-2007 בזמן שעבד עם אביו, שעבד כצלם וידאו לחתונה, ופרסם סרטוני חתונה כדי לקדם את העסק שלהם. הוא החל לפרסם סרטוני שחמט בשנת 2016. לאחר שהגיע ל-20,000 מנויים, הוא עזב את עבודתו כמעצב גרפי לעסקי צילום החתונות של אביו כדי להתמקד בערוץ במשרה מלאה. כמעט כל הסרטונים של רדיץ' עוקבים אחר אותו פורמט: ניתוח מפורט של משחק שחמט אחד. הוא בדרך כלל מפרסם סרטונים חדשים על בסיס יומי וסוקר בעקביות משחקים מטורנירים גדולים תוך 24 שעות. רבות מהביקורות שלו על משחקים היסטוריים מאורגנות בסדרות; לדוגמה, משחקים מהמשחק באליפות העולם בשחמט 1921.[10] הסרטון הפופולרי ביותר שלו, שכותרתו "הקרבת המלכה הגדולה בתולדות השחמט", זכה למעל 7.4 מיליון צפיות נכון למרץ 2024. בסרטון הוא מנתח משחק בין ראשיד נז'מטדינוב לאולג צ'רניקוב מ-1962. ב-7 בפברואר 2021, הוא הפך ליוצר תוכן השחמט הראשון שחצה את רף מיליון המנויים.
בשנת 2020, רדיץ' התחיל פודקאסט בשם The agadmator Podcast, שמתארח בערוץ היוטיוב שלו ובפלטפורמות שונות אחרות. יש לו גם ערוץ שני, "ערוץ אחר של אגדמטור" בו הוא משחק במשחקי וידאו, כלומר Hearthstone ו-Zelda II: The Adventure of Link.
אליהו ששון

אליהו ששון (2 בפברואר 1902, כ"ה בשבט ה'תרס"ב – 8 באוקטובר 1978, ז' בתשרי ה'תשל"ט) היה דיפלומט, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
קורות חייו > השכלה

אליאס-אליהו ששון נולד ב-1902 בעיר דמשק שבסוריה (אז באימפריה העות'מאנית). למד בבית ספר אליאנס בדמשק, בתיכון היוקרתי הנוצרי "אלעזריה" בדמשק לצד נוצרים ומוסלמים בני המעמד הגבוה וסיים את לימודיו באוניברסיטת סן-ז'וזף בביירות.
קורות חייו > פעילותו הציונית ובמסגרת התנועה הלאומית הסורית

בנעוריו, החל בשנת 1918, פעל במסגרת התנועה הלאומית הסורית ובחסותו ומימונו של המלך פייסל הוציא לאור עיתון ערבי בשם "אל חייאת" וערך בו לקידום "הבנה ושיתוף פעולה במזרח התיכון בין יהודים לערבים".
במקביל עסק בפעילות ציונית, והנהיג מאבקים של בני הדור הצעיר בדמשק לתת גוון עברי-ציוני לוועד הקהילה היהודית ובתי הספר שלה. הוא כתב מאמרים רבים בנושא זה לעיתונים עבריים שפורסמו בארץ ישראל כגון דואר היום. בשנים 1919–1920 היה מעורב בהקמה ועריכת עיתון בשם "אלשרק" (המזרח), עיתון ציוני בערבית שיצא לאור בדמשק לתקופה קצרה.
בשנים 1922–1927, ברח משלטונות המנדט הצרפתי וחי בעיר מרסין בטורקיה. באמצעות הכתיבה העיתונאית שמר על קשר עם מחנה פייסל "שניסה לשמר את גחלת הלאומיות הערבית וקרא לסילוק הגורם האימפריאליסטי ולכינון מדינה ערבית".
קורות חייו > פעילותו המודיעינית והמדינית עד תום מלחמת השחרור

בשנת 1927 עלה ששון לארץ ישראל. בארץ עבד כפועל, ובמקביל עסק בפעילות ציבורית כמרצה לענייני המזרח התיכון. לאחר שנים של פעילות עצמאית תוך ביקורת על הממסד היישובי בנושא היחס לערבים וקיפוח יהודי ארצות ערב חבר לממסד הציוני. בין השנים 1934–1948 עמד בראש המחלקה הערבית של הסוכנות, ניפק דוח יומי על העיתונות הערבית הפלסטינית וניירות רקע על סמך ניתוח עיתונות המזרח התיכון ומפגשים עם מנהיגים ערביים. כמו כן עסק באיסוף מודיעין, ובין השאר גייס במצרים את יולנדה הארמר, עיתונאית יהודיה ילידת אלכסנדריה, שביצעה משימות ריגול עבור הסוכנות והפעיל עבור המודיעין הצרפתי והאינטרסים של היישוב ומדינת ישראל ערב מלחמת העצמאות ובמהלכה את ראש ממשלת סוריה, ג'מיל מרדם. עם קום המדינה מונה למנהל מחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ. קודם לכן היה חבר במשלחת שליד האומות המאוחדות (1947–1948). ב-1948 וב-1949 היה חבר במשלחות ישראל לשיחות שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות עם מצרים ועם לבנון. לאחר מכן היה חבר במשלחת לוועידת לוזאן, ובהמשך עמד בראש המשלחת (1949).
קורות חייו > במשרד החוץ וממשלות ישראל

במשרד החוץ שימש ראש המשרד המיוחד בפריז לקשר עם הערבים, ציר ישראל בטורקיה (1950–1952), שגרירות ישראל ברומא (1953–1960) ושגריר ישראל בשווייץ (1960–1961).
בשנת 1961 שב לישראל על מנת להצטרף לממשלתו של דוד בן-גוריון כשר הדואר. בתפקיד זה החזיק גם תחת ממשלת לוי אשכול עד תחילת ינואר 1967, עת מונה לשר המשטרה במקומו של בכור-שלום שטרית שפרש מטעמי בריאות. כשר הדואר התנגד להמלצות ועדה בראשות צבי דינשטיין שהמליצה להעביר את שירותי הטלפוניה בישראל לידי חברה אשר בשלב ראשון יהיו מניותיה בידי הממשלה, בגלל דאגה לעובדים ועל כן ההמלצות לא יושמו.
כשר המשטרה כיהן עד סוף שנת 1969, תחת לוי אשכול וגולדה מאיר. בכניסתו של ששון למשרד המשטרה הוא קיבל תפקיד נעדר סמכויות והוא ניהל מאבק להעברת סמכויות מהמשטרה למשרד המשטרה. ששון דחף להעברת המטה הארצי לירושלים.
בשנת 1965 נבחר ששון לכנסת השישית מטעם המערך וב-1969 נבחר בשנית לכנסת השביעית. בשנות כהונתו היה חבר בוועדת החוץ והביטחון, ועדת הפנים, וועדת העבודה.
קורות חייו > לשאלת ארץ ישראל אחרי מלחמת ששת הימים

ימים ספורים לאחר תום מלחמת ששת הימים, כשר בממשלת האחדות הראשונה בראשותו של לוי אשכול לקח על עצמו את תפקיד 'המוכיח בשער' ובשורה של תזכירי רקע מקיפים לישיבות הממשלה (יוני 1967-יולי 1968), לצד הופעותיו הציבוריות במליאת הכנסת, בפורומים מפלגתיים ובהרצאות, הטיף לצאת ביוזמה ישראלית שעיקרה לנצל את תוצאות המלחמה - שטחי הכיבוש, יהודה ושומרון ורצועת עזה, לפתרון בעיית הפליטים מקרב ערביי ארץ ישראל. משא ומתן ישיר עם נציגי האוכלוסייה הערבית הארץ ישראלית יביא לכל הפחות לשלום עמם אם במסגרת שתי גדות נהר הירדן תוך הסכם ושיתוף עם ירדן ואם במסגרת הגדה המערבית בלבד - מדינה פלשתינאית עצמאית או יחידה אוטונומית פלשתינאית שתהיה קשורה בהסכמים עם ישראל, וסביר שינטרל את שורש הסכסוך הישראלי-ערבי וכלי הניגוח העיקרי שבידי העולם הערבי מול מדינת ישראל.
ב-1970 התריע כי סיפוח הגדה המערבית במצב הדמוגרפי דאז, יהפוך את ישראל למדינה דו-לאומית.
ששון נפטר באוקטובר 1978 בתום מחלה קשה שריתקה אותו למיטתו במשך מספר שנים ואילצה אותו לפרוש מתפקידו כשר המשטרה. נקבר בהר המנוחות בהלוויה שבה לקחו חלק אלפים.
קורות חייו > משפחתו

מ-1921 ועד מותו היה נשוי לג'וליה (יעל) לבית זגול-לוי. השניים הורים לשלוש בנות ובן.
בתו רינה נישאה לרפאל לוי, שכיהן כממונה על מחוז ירושלים במשרד הפנים, בנו משה ששון היה דיפלומט, שכיהן בין היתר כשגריר באיטליה ובוותיקן וכשגריר במצרים, בתו אורה נישאה לאביעד יפה, דיפלומט וחבר הכנסת.
ספרו

בדרך אל השלום: אגרות ושיחות, תל אביב: עם עובד בשיתוף עם החברה האמריקאית ישראלית למו"לות, תשל"ח-1978.
לקריאה נוספת

ירון רן, הערביסט, ישראל: הוצאת אפי מלצר, 2018, מסת"ב 978-965-7195-48-2
אליהו ששון, השלום - כחרס הנשבר, תזכירים לדיון בממשלה (יוני 1967-יולי 1968), בעריכת אורה יפה, ירושלים תשע"ד
ירון רן, אליהו ששון – מדמשק לירושלים, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, ירושלים תשפ"ב, גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
ביאורים

↑  בעוד שבפרסומים הרשמיים 1902 מצוינת כשנת לידתו, ישנם מקורות הגורסים כי נולד בשנים 1900 או 1901.
↑  "אלעזריה" נחשב לחממה לצמיחת מנהיגי הלאומיות הסורית. חבריו של ששון לספסל הלימודים היו לימים חברים בממסד הפוליטי צבאי ותקשורתי במזרח התיכון והקשרים שנרקמו בימי התיכון הניבו פרותיהם המודיעיניים שנים קדימה
↑  העיתון הופיע שלוש פעמים בשבוע ותפוצתו בהשוואה לשאר העיתונים שהופיעו בימים ההם לא קטנה, 7000 עותקים. סופרים בעלי שם מוסלמים ונוצרים לקחו חלק בכתיבת מאמריו הראשיים
הערות שוליים

↑  רן, עמ' 25.
↑  אליהו ששון, השלום - כחרס הנשבר, תזכירים לדיון בממשלה (יוני 1967-יולי 1968), בעריכת אורה יפה, ירושלים תשע"ד, עמ' 81
↑  Yaron Harel, "Ha-Mizrah/al-Sharq: A Zionist Newspaper in Damascus during the Reign of Faysal in 1920", Middle Eastern Studies, 50:1 (2014), 129-143.
↑  אלי אשכנזי‏, קפה עם ראש ממשלת סוריה: סיפורו של הסוכן היהודי "הנעלם" בדמשק, באתר וואלה, 3 בינואר 2019
↑  הומלץ למסור משק הטלפונים לחברה ציבורית, דבר, 28 בינואר 1964
↑  א. ששון נוטה להתפטר, דבר, 18 במאי 1967
עד לאחר יום העצמאות, מעריב, 19 במאי 1967
↑  מטה משטרת ישראל להר הצופים, מעריב, 7 באוגוסט 1967
↑  אליהו ששון, השלום - כחרס הנשבר, תזכירים לדיון בממשלה (יוני 1967-יולי 1968), בעריכת אורה יפה, ירושלים תשע"ד, עמ' 1
↑  אליהו ששון, השלום - כחרס הנשבר, תזכירים לדיון בממשלה (יוני 1967-יולי 1968), בעריכת אורה יפה, ירושלים תשע"ד, עמ' 22
↑  אליהו ששון, הערבי בשטחים אינו רק בן-אדם, דבר, 26 במרץ 1970
↑  אליהו ששון – למנוחות, דבר, 10 באוקטובר 1978.
↑  יהושע ביצור, האיש שבילה כמחצית מחייו במשרדי הממונה על המחוז, מעריב, 9 בנובמבר 1986.
↑  ביקורת: אליהו אילת, ספר חדש: בניין גשרים לעולם הערבי, דבר, 11 בספטמבר 1978.
| שרי המשטרה ושרי ביטחון הפנים בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי המשטרה | בכור-שלום שטרית • אליהו ששון • שלמה הלל • חיים בר-לב • רוני מילוא • משה שחל |  |
| שרים לביטחון הפנים | משה שחל • אביגדור קהלני • שלמה בן עמי • עוזי לנדאו • צחי הנגבי • גדעון עזרא • אבי דיכטר • יצחק אהרונוביץ' • יריב לוין • גלעד ארדן • אמיר אוחנה • עמר בר-לב |  |
| שרים לביטחון לאומי | איתמר בן גביר |  |
| שרי הדואר והתקשורת בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי הדואר | מרדכי נורוק • יוסף בורג • ישראל ברזילי • בכור-שלום שטרית • בנימין מינץ • אליהו ששון • ישראל ישעיהו-שרעבי • אלימלך-שמעון רימלט |  |
| שרי התקשורת | שמעון פרס • אהרן אוזן • יצחק רבין • מנחם בגין • מאיר עמית • יצחק מודעי • יורם ארידור • מרדכי צפורי • אמנון רובינשטיין • גד יעקבי • רפאל פנחסי • משה שחל • שולמית אלוני • לימור לבנת • בנימין בן אליעזר • ראובן ריבלין • אריאל שרון • אהוד אולמרט • דליה איציק • אברהם הירשזון • אריאל אטיאס • משה כחלון • גלעד ארדן • בנימין נתניהו • צחי הנגבי • איוב קרא • דודי אמסלם • יועז הנדל • איתן גינזבורג • יועז הנדל • שלמה קרעי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298789605171  ISNI: 0000 0003 8532 3484  LCCN: n79092089  NTA: 132400618  SUDOC: 242441378  VIAF: 228897162   WorldCat (עם VIAF): 228897162
אמא (שיר של שירי מימון)

"אמא" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמרת הישראלית שירי מימון. השיר יצא לאור ב-6 בפברואר 2023, על-ידי חברת התקליטים הליקון.