stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיקגו בולס
יריבויות היסטוריות > היריבות עם ניו יורק ניקס

עוד יריבות שהייתה לבולס הייתה נגד ניו יורק ניקס. שתי הקבוצות נפגשו ארבע פעמים ברצף בין השנים 1991–1994, ונפגשו פעם נוספת ב-1996. פעמיים מתוך ה-5 הסדרה הגיע ל-7 משחקים. הפגישה הראשונה בין השתיים קרתה ב-1989, כששתי הקבוצות תויגו כ"קבוצות בעליה", הבולס של ג'ורדן והניקס של פטריק יואינג. הבולס ניצחו במפגש הזה 2–4.
יריבויות היסטוריות > היריבות עם מיאמי היט

היריבות עם ההיט התעצמה במיוחד בשנות ה-2000 כשתיים מהקבוצות המובילות במזרח, אבל שורשיה נעוצים בשנות ה-90, שבהם שלטו הבולס ומייקל ג'ורדן בליגה ללא עוררין והדיחו את מיאמי היט מהפלייאוף שלוש פעמים על מנת לזכות בסופו של דבר באליפות.
לאחר עזיבתו של ג'ורדן וכישלונם של ההיט בתחילת שנות ה-2000, היריבות התקררה אך נראתה כמתלהטת מחדש לאחר שנפגשו בפלייאוף של עונת 2005/2006, סדרה שהסתיימה בניצחון ההיט 2–4 שהמשיכו לגמר ה-NBA. אך הבולס נקמו עונה לאחר מכן כשהביסו את האלופים המכהנים ממיאמי, 4-0 בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
היריבות התעצמה בעונת 2010/2011 עם עלייתם של הבולס למקום הראשון בדירוג לפלייאוף המזרח, כאשר בשורותיהם משחקים דריק רוז, קרלוס בוזר וג'ואקים נואה בעידן שלאחר מייקל ג'ורדן. בנוסף לזה, ההיט השיגו את המקום השני, כאשר בשורותיהם מככב דוויין וייד (שדחה הצעה להצטרף לעיר הולדתו שיקגו) ועם הצטרפותם של הכוכבים כריס בוש ולברון ג'יימס (שדחו הצעה להצטרף לרוז ובוזר בשיקגו). הקבוצות נפגשו בגמר המזרח של שנת 2011, כאשר ההיט מנצחים 1–4 בסיכומה של הסדרה. בעונת של 2011/2012 נחשבות שתי הקבוצות ליריבות מרות, ולשתי המועמדות העיקריות לאליפות המזרח, כאשר את מיאמי מובילים הטריו המפורסם - וייד, ג'יימס ובוש, ואת שיקגו מובילים ה-MVP הצעיר בהיסטוריה דריק רוז, לואול דנג שנבחר למשחק האולסטאר, וקרלוס בוזר. ההיט שיחקו את הכמות השנייה בגודלה של משחקים נגד הבולס (111) והמאזן עומד על 38–47 לשיקגו (9–17 בפלייאוף). היריבות התאפיינה בעיקר במשחקים נוקשים עם עבירות גסות.
מאמני הקבוצה

הנתונים מעודכנים לסוף עונת 2023/2024:
| מאמן | שנים | עונה סדירה> משחקים | עונה סדירה> ניצחונות | עונה סדירה> הפסדים | עונה סדירה>  % הצלחה | פלייאוף> משחקים | פלייאוף> ניצחונות | פלייאוף> הפסדים | פלייאוף>  % הצלחה | הישגים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ג'וני קר | 1966–1968 | 163 | 62 | 101 | 0.380 | 8 | 1 | 7 | 0.125 | זכייה בפרס מאמן העונה (1967) |
| דיק מוטה | 1968–1976 | 656 | 356 | 300 | 0.543 | 47 | 18 | 29 | 0.383 | זכייה בפרס מאמן העונה (1971) |
| אד באדג'ר | 1976–1978 | 164 | 84 | 80 | 0.512 | 3 | 1 | 2 | 0.333 | – |
| לארי קוסטלו | 1978–1979 | 56 | 20 | 36 | 0.357 | – | – | – | – | – |
| סקוטי רוברטסון | 1979 | 26 | 11 | 15 | 0.423 | – | – | – | – | – |
| ג'רי סלואן | 1979–1982 | 215 | 94 | 121 | 0.437 | 6 | 2 | 4 | 0.333 | – |
| פיל ג'ונסון | 1982 | 1 | 0 | 1 | 0.000 | – | – | – | – | – |
| רוד ת'ורן | 1982 | 30 | 15 | 15 | 0.500 | – | – | – | – | – |
| פול וסטהד | 1982–1983 | 82 | 28 | 54 | 0.341 | – | – | – | – | – |
| קווין לוגרי | 1983–1985 | 164 | 65 | 99 | 0.396 | 4 | 1 | 3 | 0.250 | – |
| סטן אלבק | 1985–1986 | 82 | 30 | 52 | 0.366 | 3 | 0 | 3 | 0.000 | – |
| דאג קולינס | 1986–1989 | 246 | 137 | 109 | 0.557 | 30 | 13 | 17 | 0.433 | – |
| פיל ג'קסון | 1989–1998 | 738 | 545 | 193 | 0.738 | 152 | 111 | 41 | 0.730 | 6 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1991–1993, 1996–1998) זכייה בפרס מאמן העונה (1996) פעמיים מאמן במשחק האולסטאר (1992, 1996) |
| טים פלויד | 1998–2001 | 239 | 49 | 190 | 0.205 | – | – | – | – | – |
| ביל ברי | 2001 | 2 | 0 | 2 | 0.000 | – | – | – | – | – |
| ביל קרטרייט | 2001–2003 | 151 | 51 | 100 | 0.338 | – | – | – | – | – |
| פיט מאיירס | 2003 | 2 | 0 | 2 | 0.000 | – | – | – | – | – |
| סקוט סקיילס | 2003–2007 | 337 | 165 | 172 | 0.490 | 22 | 10 | 12 | 0.455 | – |
| פיט מאיירס | 2007 | 1 | 0 | 1 | 0.000 | – | – | – | – | – |
| ג'ים בוילן | 2007–2008 | 56 | 24 | 32 | 0.429 | – | – | – | – | – |
| ויני דל נגרו | 2008–2010 | 164 | 82 | 82 | 0.500 | 12 | 4 | 8 | 0.333 | – |
| טום ת'יבודו | 2010–2015 | 394 | 255 | 139 | 0.647 | 51 | 23 | 28 | 0.451 | זכייה בפרס מאמן העונה (2011) מאמן במשחק האולסטאר (2012) |
| פרד הויברג | 2015–2018 | 270 | 115 | 155 | 0.426 | 6 | 2 | 4 | 0.333 | – |
| ג'ים בוילן | 2018–2020 | 123 | 39 | 84 | 0.317 | – | – | – | – | – |
| בילי דונובן | 2020–הווה | 318 | 156 | 162 | 0.491 | 5 | 1 | 4 | 0.200 | – |
מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)

| ג'נרל מנג'ר | תקופה | הישגים |
| --- | --- | --- |
| דיק קליין | 1967–1969 | – |
| פאט ויליאמס | 1969–1973 | – |
| דיק מוטה | 1973–1976 | – |
| ג'רי קראוס | 1976 | – |
| ג'ון קובלר | 1976–1978 | – |
| רוד ת'ורן | 1978–1985 | – |
| ג'רי קראוס | 1985–2003 | 6 זכיות באליפות ה-NBA‏ (1991–1993, 1996–1998)   2 זכיות בפרס מנהל העונה (1988, 1996) |
| ג'ון פקסון | 2003–2009 | – |
| גאר פורמן | 2009–2020 | זכייה בפרס מנהל העונה (2011) |
| ארתוראס קרנישובאס | 2020–הווה | – |
הישגים ופרסים > שיאים למשחק בודד

חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
נקודות: 69, מייקל ג'ורדן מול קליבלנד קאבלירס, 28 במרץ 1990.
ריבאונדים: 37, טום בורווינקל מול פיניקס סאנס, 8 בינואר 1970.
אסיסטים: 24, גאי רוג'רס מול ניו יורק ניקס, 21 בדצמבר 1966.
חטיפות: 10, מייקל ג'ורדן מול ניו ג'רזי נטס, 29 בינואר 1988.
חסימות: 12, נייט ת'ורמונד מול אטלנטה הוקס, 18 באוקטובר 1974.
הישגים ופרסים > שיאי קריירה בקבוצה

הנתונים מתייחסים לעונה הסדירה בלבד, ומעודכנים לסוף עונת 2023/2024. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת 1973/1974.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  נקודות: 1. מייקל ג'ורדן - 29,277  2. סקוטי פיפן - 15,123  3. בוב לאב - 12,623  4. לואול דנג - 10,286  5. ג'רי סלואן - 10,233 |  ריבאונדים: 1. מייקל ג'ורדן - 5,836  2. טום בורווינקל - 5,745  3. סקוטי פיפן - 5,726  4. ג'ואקים נואה - 5,387  5. ג'רי סלואן - 5,385 |  אסיסטים: 1. מייקל ג'ורדן - 5,012  2. סקוטי פיפן - 4,494  3. קירק היינריך - 3,811  4. נורם ואן ליר - 3,676  5. דריק רוז - 2,516 |  חטיפות: 1. מייקל ג'ורדן - 2,306  2. סקוטי פיפן - 1,792  3. קירק היינריך - 857  4. נורם ואן ליר - 724  5. לואול דנג - 639 |  חסימות: 1. ארטיס גילמור - 1,029  2. מייקל ג'ורדן - 828  3. ג'ואקים נואה - 803  4. סקוטי פיפן - 774  5. טאג' גיבסון - 695 |  |  |  |
הישגים ופרסים > פרסים אישיים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  MVP של העונה הסדירה מייקל ג'ורדן - 1988, 1991, 1992, 1996, 1998  דריק רוז - 2011 MVP של סדרת הגמר מייקל ג'ורדן - 1991, 1992, 1993, 1996, 1997, 1998 שחקן ההגנה של העונה מייקל ג'ורדן - 1988  ג'ואקים נואה - 2014 רוקי השנה מייקל ג'ורדן - 1985  אלטון ברנד - 2000  דריק רוז - 2009 השחקן השישי של העונה טוני קוקוץ' - 1996  בן גורדון - 2005 השחקן המשתפר של העונה ג'ימי באטלר - 2015 מאמן השנה ג'וני קר - 1967  דיק מוטה - 1971  פיל ג'קסון - 1996  טום ת'יבודו - 2011 מנהל השנה ג'רי קראוס - 1988, 1996  גאר פורמן - 2011 MVP של משחק האולסטאר מייקל ג'ורדן - 1988, 1996, 1998  סקוטי פיפן - 1994 |  חמישיית העונה הראשונה מייקל ג'ורדן - 1987–1993, 1996–1998  סקוטי פיפן - 1994–1996  דריק רוז - 2011  ג'ואקים נואה - 2014 חמישיית העונה השנייה בוב לאב - 1971, 1972  נורם ואן ליר - 1974  מייקל ג'ורדן - 1985  סקוטי פיפן - 1992, 1997  פאו גאסול - 2015  דמאר דרוזן - 2022 חמישיית העונה השלישית סקוטי פיפן - 1993, 1998  ג'ימי באטלר - 2017 חמישיית ההגנה הראשונה ג'רי סלואן - 1969, 1972, 1974, 1975  נורם ואן ליר - 1974, 1976, 1977  מייקל ג'ורדן - 1988–1993, 1996–1998  סקוטי פיפן - 1992–1998  דניס רודמן - 1996  ג'ואקים נואה - 2013, 2014  אלכס קארוסו - 2023 חמישיית ההגנה השנייה ג'רי סלואן - 1970, 1971  נורם ואן ליר - 1972, 1973, 1975, 1978  בוב לאב - 1972, 1974, 1975  ארטיס גילמור - 1978  סקוטי פיפן - 1991  הוראס גרנט - 1993, 1994  קירק היינריך - 2007  בן וולאס - 2007  ג'ואקים נואה - 2011  לואול דנג - 2012  ג'ימי באטלר - 2014, 2016 |  חמישיית הרוקיז הראשונה ארווין מולר - 1967  קליפורד ריי - 1972  סקוט מיי - 1977  רג'י ת'יאוס - 1979  דייוויד גרינווד - 1980  קווינטין דיילי - 1983  מייקל ג'ורדן - 1985  צ'ארלס אוקלי - 1986  אלטון ברנד - 2000  קירק היינריך - 2004  לואול דנג - 2005  בן גורדון - 2005  דריק רוז - 2009  טאג' גיבסון - 2010  ניקולה מירוטיץ' - 2015  לאורי מארקנן - 2018 חמישיית הרוקיז השנייה סטייסי קינג - 1990  טוני קוקוץ' - 1994  רון ארטסט - 2000  מרכוס פייזר - 2001  ג'יי ויליאמס - 2003  טיירוס תומאס - 2007  קובי וייט - 2020  פטריק ויליאמס - 2021  איו דוסומו - 2022 |  מאמנים במשחק האולסטאר פיל ג'קסון - 1992, 1996  טום ת'יבודו - 2012 שחקנים במשחק האולסטאר גאי רוג'רס - 1967  ג'רי סלואן - 1967, 1969  בוב בוזר - 1968  צ'ט ווקר - 1970, 1971, 1973, 1974  בוב לאב - 1971–1973  נורם ואן ליר - 1974, 1976, 1977  ארטיס גילמור - 1978, 1979, 1981, 1982  רג'י ת'יאוס - 1981, 1983  מייקל ג'ורדן - 1985–1993, 1996–1998  סקוטי פיפן - 1990, 1992–1997  בי. ג'יי. ארמסטרונג - 1994  הוראס גרנט - 1994  דריק רוז - 2010–2012  לואול דנג - 2012, 2013  ג'ואקים נואה - 2013, 2014  פאו גאסול - 2015, 2016  ג'ימי באטלר - 2015–2017  זאק לאבין - 2021, 2022  דמאר דרוזן - 2022, 2023 |  |  |  |  |
הישגים ופרסים > שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות

| מספר | שחקן | עמדה | שנים בקבוצה | שנת הפרשה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 | ג'רי סלואן | קלע | 1976-1966 | 1978 |
| 10 | בוב לאב | סמול פורוורד | 1976-1968 | 1994 |
| 23 | מייקל ג'ורדן | קלע | 1993-1984, 1998-1995 | 2003 |
| 33 | סקוטי פיפן | סמול פורוורד | 1998-1987, 2004-2003 | 2005 |
הערות שוליים

↑  קרנישובאס ממונה לסגן הנשיא לפעולות כדורסל, באתר שיקגו בולס, 13 באפריל 2020
↑  המובילים הסטטיסטיים של שיקגו בולס, באתר basketball-reference.com
| קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית האטלנטי | הבית המרכזי | הבית הדרום־מזרחי | הבית הצפון־מערבי | הבית הפאסיפי | הבית הדרום־מערבי |
| בוסטון סלטיקס | שיקגו בולס | אטלנטה הוקס | דנוור נאגטס | גולדן סטייט ווריורס | דאלאס מאבריקס |
| ברוקלין נטס | קליבלנד קאבלירס | שארלוט הורנטס | מינסוטה טימברוולבס | לוס אנג'לס קליפרס | יוסטון רוקטס |
| ניו יורק ניקס | דטרויט פיסטונס | מיאמי היט | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | לוס אנג'לס לייקרס | ממפיס גריזליס |
| פילדלפיה 76' | אינדיאנה פייסרס | אורלנדו מג'יק | פורטלנד טרייל בלייזרס | פיניקס סאנס | ניו אורלינס פליקנס |
| טורונטו ראפטורס | מילווקי באקס | וושינגטון ויזארדס | יוטה ג'אז | סקרמנטו קינגס | סן אנטוניו ספרס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443595005171  LCCN: n82243279  VIAF: 137143497   WorldCat (עם VIAF): 137143497 
ה"שיקגו בולס" בעונת 1969/1970
מייקל ג'ורדן, כוכב הקבוצה בין השנים 1984–1993 ובין 1995–1998
סקוטי פיפן, שחקן הקבוצה בין השנים 1987–1998
קירק היינריך, אחד מכוכבי הבולס בין השנים 2003–2010
לואול דנג, בחירת דראפט מ-2004 ואחד מכוכבי הבולס עד 2014
בן גורדון, בחירת דראפט מ-2004 ואחד מכוכבי הבולס עד 2009
ג'ואקים נואה, שחקן הקבוצה בין השנים 2007–2016
דריק רוז, אחד מכוכבי הבולס מ-2008 עד 2016
COINTELPRO

COINTELPRO (ראשי תיבות של Counter Intelligence Program; באנגלית: התוכנית לסיכול ריגול) הייתה סדרה של תוכניות חשאיות של ה־FBI, שכוונה להתחקות, לפקח ולסכל ארגונים פוליטיים אשר מתנגדים למשטר בתוככי ארצות הברית. תוכנית ה־COINTELPRO הרשמית התנהלה בשנים 1956–1971, ועקבה אחר מספר ארגונים כמו תנועת הפנתרים השחורים, הוועידה למנהיגות נוצרית דרומית (ארגונו של מרטין לותר קינג), הקו קלוקס קלאן, סטודנטים למען חברה דמוקרטית, כמעט כל הקבוצות שהפגינו נגד מלחמת וייטנאם וגם מפגינים בודדים שלא השתייכו לארגונים מסוימים. התוכנית נחשפה על־ידי ועדת האזרחים לחקירת ה־FBI, אשר פרצה למשרד שדה של ה־FBI במדיה, פנסילבניה, לקחה מספר תיקים, וחשפה את התוכנית על ידי העברת החומרים לעיתונים ולסוכנויות הידיעות.
טכניקות

לארגון ה־FBI היו כמה טקטיקות מרכזית אשר השתמשו בהם במבצעי COINTELPRO.
כוח בלתי חוקי: ארגון ה־FBI היה יוצר קשר עם תחנות המשטרה המקומיות מכמה סיבות: כדי לאיים על מתנגדים, לבצע פריצות לא חוקיות לבתים של מתנגדים ולבצע ונדליזם, תקיפות והתנקשויות. המטרה הייתה להפחיד מתנגדים, וכך לשבש את תנועותיהם.
ערעור של דעת הסובבים: ה־FBI ניסו לפגוע בארגונים על ידי קריאת תיגר על המוניטין שלהם בקהילה. הארגון תכנן תוכניות כדי למנוע ממנהיגים להפיץ את רעיונותיהם בפומבי או דרך התקשורת. יתר על כן, הארגון יצר ושלט בתקשורת שלילית שנועדה לערער את ארגוני הכוח השחור. יכולתו של ה־FBI ליצור חוסר אמון בתוך ארגונים מהפכניים וביניהם, נגעה בתדמיתם הציבורית והחלישה את הסיכויים לאחדות ותמיכה ציבורית.
לוחמה פסיכולוגית: ה־FBI והמשטרה השתמשו במספר רב של שיטות כדי לערער תנועות מתקדמות. הם שתלו סיפורי תקשורת כוזבים ופרסמו עלונים מזויפים בשם קבוצות ממוקדות: הם זייפו התכתבויות, שלחו מכתבים אנונימיים וביצעו שיחות טלפון אנונימיות. הם הפיצו מידע מוטעה אודות פגישות ואירועים, הקימו קבוצות תנועה שקריות המנוהלות על ידי סוכני ממשלה, הורים, מעסיקים, בעלי בתים, פקידי בתי ספר ואנשים מניפולטיביים או חזקים, כדי להזיק לפעילים. הם השתמשו במידע כוזב כדי ליצור חשד לגבי פעילים ממוקדים, לפעמים עם השלכות קטלניות.
נפגעים

הנפגעים הגדולים ביותר מתוכניות ה־FBI היו חלק מקבוצות "הלאומנים השחורים". כדי לבצע פעולות נגד הקבוצות השונות, הונחו סוכנים להכפיש את קבוצות ה"לאומנים השחורים". הסוכנים הכפישו את הקבוצות בקרב קהילות רבות. תזכיר מ־4 במרץ 1968 מאת ג'י אדגר הובר, ראש ה־FBI לשעבר למשרדי ה־FBI הגדיר כיעד מרכזי של COINTELPRO את תוכנית "קבוצת השנאה הלאומנית". מטרת הקבוצה הייתה "למנוע את הקואליציה של קבוצות לאומיות שחורות לוחמניות; למנוע את עלייתו של משיח שיכול לאחד את קבוצת השחורים הלוחמנית לאומנית; כדי למנוע אלימות מצד קבוצות לאומיות שחורות; ומניעת צמיחה ארוכת טווח של ארגונים לאומניים שחורים, במיוחד בקרב בני נוער".
דו"ח מיוחד משנת 1970 שיועד לנשיא ניקסון חשף את הרעיונות מאחורי הפעולות שביצעה הממשלה נגד קבוצת "הפנתרים השחורים". בדו"ח נכתב כי קבוצת הפנתרים השחורים היא הקבוצה המסוכנת והפעילה ביותר בקרב קבוצות הלאומנים השחורים. נכתב כי מספר חברי הקבוצה עמד על כ־800, אך כי 25 אחוזים מהקהילה השחורה בארצות הברית רוחשת כבוד ואהדה לפנתרים השחורים. בגלל הנתונים הללו, הופעלו מבצעים רבים נגד קבוצת הפנתרים השחורים, כדי להבטיח שהפוטנציאל הגבוה של הקבוצה לא יתממש בקרב האוכלוסייה השחורה של ארצות הברית.
בין הנפגעים היה מרטין סוסטר שנידון ל-41 שנות מאסר ושוחרר לאחר 8 שנים בכלא.
החשיפה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תוכנית COINTELPRO הייתה חשאית עד שנת 1971. בשנה זו, ועדת האזרחים לחקירת ה־FBI פרצה למשרד שדה של ה־FBI בפנסילבניה. הוועדה לקחה כמה תיקים אשר חשפו את התוכנית. החומר שהוועדה מצאה הועבר לסוכנויות הידיעות. האקטיביסטים מוועדת האזרחים השתמשו בקרב אגרוף בין מוחמד עלי לג'ו פרייזר כמעין כיסוי למעשיהם. תחילה, סירבו ארגוני חדשות רבים לפרסם את המידע באופן מיידי, למעט עיתון ה"וושינגטון פוסט". העיתון אישר את מהימנות המסמכים, ופרסם אותם בעמוד הראשון (בניגוד לבקשת היועץ המשפטי לממשלה), מה שגרם לארגונים אחרים ללכת בעקבותיהם. במלך אותה שנה, הכריז ראש ה־FBI ג'יי אדגר הובר כי תוכנית COINTELPRO הסתיימה, וכי כל פעולות הביון יטופלו ממקרה למקרה.
הערות שוליים

↑  Brian Glick, War at Home: Covert action against U.S. activists and what we can do about, England: South End Press, 1989
↑  Noam Chomsky, Message from Noam Chomsky, Lingua 116, 2006-10, עמ' 1469 doi: 10.1016/j.lingua.2006.06.001
↑  A Short History of FBI COINTELPRO, web.archive.org, ‏2007-09-28
מכונית מעופפת

מכונית מעופפת היא כלי תחבורה שיכול לתפקד גם ככלי רכב וגם ככלי טיס. מונח זה מתייחס גם לכלי רכב המתפקדים כאופנועים בנסיעה על כביש. לעיתים המונח מתייחס כולל גם מכוניות מרחפות או כלי רכב אישיים בעלי יכולת המראה ונחיתה אנכית.
מאז תחילת המאה ה-20 נבנו אבות טיפוס רבים לרכבים מעופפים, תוך שימוש במגוון טכנולוגיות טיסה. רובם תוכננו להמריא ולנחות באופן קונבנציונלי באמצעות מסלול המראה. אולם אף אחד מהם לא הגיע לכדי ייצור סדרתי. זאת למרות התפתחות פרויקטים של המראה ונחיתה אנכית. עתידנים ציפו שעד סוף המאה ה-20 מכונית מעופפת אישית תהיה בת קיימא, ציפייה אשר התבדתה. באנגלית, הביטוי "איפה המכונית המעופפת שלי?", מבטא את כישלון החיזיון בנוגע לטכנולוגיית העתיד, וכן סיסמה בקרב אנרכיסטים וניאו־היפים המאוכזבים מהמאה ה-21.
מכוניות מעופפות הן גם נושא פופולרי בסיפורי פנטזיה ומדע בדיוני.
תומאס ברודי-סאנגסטר

| --- | --- |

ברודי-סאנגסטר בכנס קומיק-קון 2015
 לידה:  16 במאי 1990 (בן 34) לונדון, אנגליה
 סוגה מועדפת:  דרמה, סרט היסטורי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  מוזיקה
 מקום לימודים:  תיכון פימליקו 
 פרסים והוקרה:  Monaco Music Film Festival  פרסי בחירת הנוער 
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס ברודי-סאנגסטר (באנגלית: Thomas Brodie-Sangster; נולד ב-16 במאי 1990) הוא שחקן אנגלי. מוכר בין היתר ממשחקו בסדרה "משחקי הכס" ובסדרה "גמביט המלכה", וכן ממשחקו בסרטים: "אהבה זה כל הסיפור", "נני מקפי - קסם של אומנת", "הלגיון האחרון" ו"הרץ במבוך". הוא גם דיבב את קולו של פרב פלטשר בסדרת האנימציה "פיניאס ופרב".
ביוגרפיה

ברודי-סאנגסטר נולד ב-16 במאי 1990 בסאת'ק שבמרכז לונדון. יש לו אחות, אווה, והוא הבן של השחקנים אנסטסיה (טאשה) ומארק ארנסט ברודי-סאנגסטר.
משפחתו של אביו של ברודי-סנגסטר הם במקור מהעיירה בנצ'ורי (אנ') שבסקוטלנד. אביו, מוזיקאי במקצועו, כיכב בעיבוד המוזיקלי של "מלך האריות" בגרמניה. מהצד של אמו הוא בן דוד שני של השחקן יו גרנט, לצידו שיחק בסרט "אהבה זה כל הסיפור" (סבתא רבתא שלו וסבתו של גרנט היו אחיות). סבא רבא שלו היה הסופר אנתוני ברטרם.
ברודי-סאנגסטר מנגן בגיטרה ובבס ולמד לנגן בגיטרה לשמאליים כאשר גילם את פול מקרטני בסרט "נער משום מקום".
קריירה

תפקידו הראשון היה בסרט הטלוויזיה "תחנת ג'ים" בשנת 2001. בהמשך אותה שנה הוא גם שיחק בסרט הטלוויזיה "נס הכרטיסים". בשנת 2002 שיחק בסרט הטלוויזיה "הילדה של בובי" וכן בסרט הקצר "גברת מיטלמאהיר". בשנת 2003 שיחק בסרט "אהבה זה כל הסיפור" בתור סאם והיה מועמד לפרס האמן הצעיר, פרס אגודת מבקרי הקולנוע בפיניקס ופרס סטלייט. באותה שנה הוא גם שיחק בסרט הדרמה "היטלר: עלייתו של הרשע" הקשור למלחמת העולם השנייה, בתפקיד היטלר הצעיר, וזכה בפרס נימפת הזהב בפסטיבל הטלוויזיוני ה-43 במונטה קרלו על תפקידו בסרט "הופקד".
בשנת 2005 הוא שיחק בסרט "נני מקפי - קסם של אומנת" בתור סיימון בראון, הבן הבכור במשפחה. על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אמן צעיר בקטגוריות הרכבת השחקנים הצעירים הטוב ביותר והשחקן הראשי הצעיר הטוב ביותר. ב-2007 הופיע בתפקיד אורח לשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו" וכן שיחק בתפקיד רומולוס אוגוסטולוס בסרט "הלגיון האחרון" והיה מועמד לפרס אמן צעיר בפעם הרביעית בקטגוריית השחקן הראשי הצעיר הטוב ביותר בסרט בינלאומי באורך מלא.
בין השנים 2007 ו-2015 דיבב את פרב פלטשר בסדרת האנימציה "פיניאס ופרב". הסדרה כללה 4 עונות, סרט וסדרת בת בשם "פיניאס ופרב מארחים". מאחר שהסדרה הופקה בארצות הברית כל קטעי הדיבוב של ברודי-סאנגסטר הוקלטו טלפונית או באולפנים באנגליה. לפי יוצרי הסדרה, הוא המדובב היחיד שלא פגש את צוות המדובבים.
בשנת 2009 גילם את דמותו של פול מקרטני בסרט "נער משום מקום" המספר על נעוריו של ג'ון לנון.
בין השנים 2013–2014 גילם את דמותו של ג'וג'ן ריד, בעונות השלישית והרביעית של הסדרה "משחקי הכס". ב-2014 גילם את דמותו של ניוט בסרט "הרץ במבוך". על משחקו בסרט היה מועמד לפרסי בחירת הנוער.
ב-2015 שיחק בסדרת הדרמה "וולף הול" בתפקיד ראלף סאדלר. בספטמבר אותה שנה שב לגלם את דמותו של ניוט בסרט ההמשך ל"הרץ במבוך": "הרץ במבוך: מבחני הכווייה" וזכה בפרסי בחירת הנוער בקטגוריית הסרט הנבחר, לצד דילן או'בריאן.
ב-25 בינואר 2018 יצא הסרט השלישי בסדרת הסרטים - "הרץ במבוך: תרופת המוות" שגם בו הוא לקח חלק.
בשנת 2020, שיחק במיני סדרה של נטפליקס, "גמביט המלכה", בתור שחקן השחמט בני ווטס.
בשנת 2022 שיחק במיני סדרה ביוגרפית "פיסטול" בתפקיד מלקולם מקלארן.
קריירה > סרטי ברודי

בשנת 2006 הקים ברודי-סאנגסטר את חברת "סרטי ברודי" (Brodie Films), יחד עם אימו, טאשה ברטרם, "כדי ליצור הזדמנויות בתעשיית הקולנוע עבור כישרון בריטי חדש; סופרים חדשניים, שחקנים ובמאים". החברה התפרקה במאי 2013.
קריירה > מוזיקה

בינואר 2010 הצטרף ברודי-סאנגסטר ללהקה "ווינט", בה אימו שרה, בתור נגן הבס.
חיים אישיים

ביולי 2022 פורסם כי ברודי-סאנגסטר נמצא בזוגיות עם השחקנית טאלולה ריילי (אנ'), לאחר שהשניים הכירו כשעבדו יחד על הסדרה "פיסטול". ביולי 2023 פורסם כי השניים התארסו. השניים התחתנו ב-22 ביוני 2024 בהרטפורדשייר.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | אהבה זה כל הסיפור | סאם | מועמד פרס סטלייט לשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט קולנוע (אנ') |
| 2005 | נני מקפי - קסם של אומנת | סיימון בראון |  |
| 2006 | טריסטן ואיזולדה (אנ') | טריסטן הצעיר |  |
| 2007 | הלגיון האחרון (אנ') | רומולוס אוגוסטולוס |  |
| 2009 | כוכב בהיר | סמואל בראוני |  |
| 2009 | נער משום מקום | פול מקרטני |  |
| 2011 | Hideaways | ליאם |  |
| 2011 | Death of a Superhero | דונלד קלארק |  |
| 2011 | אלבטרוס (אנ') | מארק |  |
| 2012 | פורעי החוק (אנ') | רוב |  |
| 2014 | הרץ במבוך | ניוט |  |
| 2014 | Phantom Halo | סמואל אמרסון |  |
| 2015 | הרץ במבוך: מבחני הכווייה | ניוט |  |
| 2015 | מלחמת הכוכבים - פרק 7: הכוח מתעורר | הקצין טניסון |  |
| 2018 | הרץ במבוך: תרופת המוות | ניוט |  |
| 2020 | לרכב על דרקון (אנ') | פיירדרייק | דיבוב |
| 2022 | Sleep No More | סמואל אמרסון |  |
| 2025 | Grand Prix of Europe | אד | דיבוב |
| TBA | Mouse Guard |  | דיבוב |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Station Jim | הנרי | סרט טלוויזיה של BBC |
| 2001 | The Miracle of the Cards | קרייג שרגולד (אנ') | סרט טלוויזיה של Ion Television (אנ') |
| 2002 | Stig of the Dump | בארני | מיני-סדרה |
| 2002 | Bobbie's Girl | אלן לנגהאם | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2002 | London's Burning | סטיבן | פרק: "Episode 6" |
| 2003 | היטלר: עלייתו של הרשע (אנ') | אדולף היטלר הצעיר | מיני-סדרה |
| 2003 | Entrusted | תומאס פון גאל | סרט טלוויזיה של ARD |
| 2003 | Ultimate Force | גבריאל | פרק: "What in the Name of God" |
| 2004 | Feather Boy | רוברט נובאל | מיני-סדרה |
| 2005 | Julian Fellowes Investigates: A Most Mysterious Murder | ג'ון דאף | פרק: "The Case of the Croydon Poisonings" |
| 2006 | Molly: An American Girl on the Home Front | ילד בתחרות איות | סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2007–2015 | פיניאס ופרב | פרב פלטשר | דיבוב; 129 פרקים |
| 2007 | דוקטור הו | טימות'י "טים" לטימר | 2 פרקים |
| 2008 | פינוקיו (אנ') | לוצ'יניולו (אנ') | פרק: "Part 2" |
| 2010 | Some Dogs Bite | קאסי | סרט טלוויזיה של BBC |
| 2010–2011 | פיניאס ופרב מארחים | פרב פלטשר | דיבוב; 20 פרקים |
| 2011 | לואיס (אנ') | אדם דאגלס | פרק: "The Mind Has Mountains" |
| 2011 | פיניאס ופרב הסרט: המסע אל היקום המקביל | פרב פלטשר | דיבוב; סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני |
| 2012 | Accused | ג'ייק מורי | 2 פרקים |
| 2013–2014 | משחקי הכס | יוג'ן ריד | 10 פרקים |
| 2014 | אבא אמריקאי | שותף של אייברי | דיבוב; פרק: "I Ain't No Holodeck Boy" |
| 2015 | וולף הול | ראלף סדלר (אנ') | מיני-סדרה |
| 2015–2020 | כנפי הרעם בפעולה | ג'ון טרייסי (אנ') | דיבוב; 68 פרקים |
| 2017 | יום האף האדום למעשה (אנ') | סאם | סרט טלוויזיה קצר של BBC One |
| 2017 | חסרי אלוהים (אנ') | ווייטי וין | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2020 | גמביט המלכה | בני ווטס | 4 פרקים מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') |
| 2022 | פיסטול | מלקולם מקלארן | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2022 | Interrupting Chicken | שוליית הקוסם | דיבוב; פרק: "Dr. Chickenstein / The Sorcerer's Thesaurus" |
| 2023 | דודג'ר | ג'ק דוקינס (אנ') | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2024 | Unsinkable | הוקינס | תפקיד ראשי; 11 פרקים |
| 2024 | Wolf Hall: The Mirror and the Light | ראלף סדלר (אנ') | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
מועמדויות ופרסים

| שנה | פרויקט | טקס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Entrusted | נימפת הזהב בפסטיבל הטלוויזיה במונטה קרלו | השחקן הטוב ביותר במיני סדרה | זכייה |
| 2004 | אהבה זה כל הסיפור | פרס אגודת מבקרי הקולנוע בפיניקס | השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי או משני (נוער) | מועמדות |
| 2004 | אהבה זה כל הסיפור | פרס אגודת מבקרי הקולנוע בפיניקס | הרכב השחקנים הטוב ביותר: אהבה זה כל הסיפור | מועמדות |
| 2004 | אהבה זה כל הסיפור | פרס סטלייט | שחקן המשנה הטוב ביותר | מועמדות |
| 2004 | אהבה זה כל הסיפור | פרס אמן צעיר | השחקן הטוב ביותר בסרט באורך מלא - שחקן משנה צעיר | מועמדות |
| 2007 | נני מקפי - קסם של אומנת | פרס אמן צעיר | הרכב השחקנים הצעירים הטוב ביותר בסרט מלא | מועמדות |
| 2007 | נני מקפי - קסם של אומנת | פרס אמן צעיר | השחקן הראשי הצעיר הטוב ביותר בסרט באורך מלא | מועמדות |
| 2008 | הלגיון האחרון (אנ') | פרס אמן צעיר | השחקן הראשי הצעיר הטוב ביותר בסרט בינלאומי באורך מלא | מועמדות |
| 2015 | הרץ במבוך | פרסי בחירת הנוער 2015 | הסרט הנבחר: הדירוג הטוב ביותר | מועמדות |
| 2015 | הרץ במבוך | פרסי בחירת הנוער 2015 | הכימיה הטובה ביותר (משותף עם דילן או'בריאן) | מועמדות |
| 2016 | הרץ במבוך: מבחני הכווייה | פרסי בחירת הנוער 2016 | הכימיה הטובה ביותר (משותף עם דילן או'בריאן) | זכייה |
| 2018 | הרץ במבוך: תרופת המוות | פרסי בחירת הנוער 2018 | הסרט הנבחר: אקשן | מועמדות |
הערות שוליים

↑  כתבה באתר קולטבוקס (באנגלית)
↑  Winnet - האתר הרשמי
↑  winnet - דף הפייסבוק של הלהקה
↑  קייטלין הואמאני, Thomas Brodie-Sangster and Talulah Riley Are Engaged: 'Love Is All Around', באתר פיפל, 27 ביולי 2023
↑  אלי מיור, ‘Love Actually’ star Thomas Brodie-Sangster, 34, marries actor Talulah Riley in romantic ceremony, באתר אינדפנדנט, 24 ביוני 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447621105171  PLWABN: 9810637006605606  BIBSYS: 1459181431521  BNE: XX5593654  BnF: cb166037460 (data)  GND: 1033932310  ISNI: 0000 0000 4877 6458  LCCN: no2006065172  NKC: xx0148692  NLK: KAC2020M4152  RERO: 02-A022501081  SUDOC: 184554969  VIAF: 31751484   WorldCat (עם VIAF): 31751484