stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוחל מזרחי
הערות שוליים

↑  (Saxicola maurus) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
1 2 3  ד"ר יואב פרלמן, דוחל מזרחי, Saxicola maurus, באתר מרכז הצפרות הישראלי
1 2  ד"ר יואב פרלמן, להסתכל לדוחל בלבן של הזנב; זה הזמן לדוחל מזרחי!, באתר מרכז הצפרות הישראלי, ‏20 באוקטובר 2016
↑  Bechstein, Johann Matthäus (1802). Ornithologisches Taschenbuch von und für Deutschland, oder, Kurze Beschreibung aller Vögel Deutschlands für Liebhaber dieses Theils der Naturgeschichte (בגרמנית). Leipzig: Carl Friedrich Enoch Richter. p. 216.
↑  Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela, eds. (בינואר 2021). "Chats, Old World flycatchers". IOC World Bird List Version 11.1. International Ornithologists' Union. נבדק ב-3 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London, United Kingdom: Christopher Helm. pp. 243, 349. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Wittmann et al. (1995), Urquhart & Bowley (2002), Wink et al. (2002)
↑  Saxicola maurus, Observation.org
↑  ITIS - Report: Saxicola maurus, www.itis.gov
↑  Lars Svensson, Hadoram Shirihai, Sylke Frahnert & Edward C. Dickinson, Taxonomy and nomenclature of the Stonechat complex Saxicola torquatus sensu lato in the Caspian region, Bulletin of the British Ornithologists' Club 132(4), December 2012, עמ' 260-269
↑  IOC World Bird List Family Muscicapidae
1 2 3 4  Robertson (1977), Stoddart (1992), Urquhart & Bowley (2002)
↑  Bangs (1932), Urquhart & Bowley (2002)
↑  Urquhart & Bowley (2002)
↑  Robertson (1977), Urquhart & Bowley (2002)
↑  Bangs (1932), Inskipp et al. (2000), Urquhart & Bowley (2002)
↑  BLI (2009)
JobMaster

| --- | --- |


 סוג:  אתר אינטרנט
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־25 שנים)
 שירותים עיקריים:  לוח דרושים ומאגר פרופילים דיגיטליים
 www.jobmaster.co.il
JobMaster (מוכר גם כ-ג'וב מאסטר) הוא אתר דרושים וקריירה שפועל באינטרנט מאז שנת 1999, שנמצא בבעלות פרטית של מייסדיו, נתן לוי ושי חן. האתר החל כפלטפורמה לחיפוש עבודה, ובמהלך השנים התפתח והתרחב לשירותים נוספים בתחומי ניהול ופיתוח קריירה. האתר מציע שירותים מקצועיים שמטרתם לסייע למחפשי עבודה בקידום הקריירה שלהם, ולמעסיקים ומגייסים לסייע במציאת עובדים חדשים.
היסטוריה ואודות האתר

בשנת 1999 הוקם האתר על ידי שלושה שותפים בתקופה שבה האינטרנט רק החל להיכנס לישראל, נתן לוי, שי חן ודויד בן דויד. בשנת 2000 נוסד האתר כחברה בע"מ לאחר גיוס שני משקיעים: ORS (אחת מחברות ההשמה הראשונות בישראל) וקבוצת הבנייה אנג'ל.
בשנת 2002 החברה פיתחה והציעה לראשונה שירות של סוכן חכם - משרות מותאמות אישית נשלחות למייל או נייד של מחפשי עבודה. בשנת 2009 הושק האתר החדש והמשופר עם טכנולוגיות חיפוש מתקדמות.
בשנת 2010 לאחר מיתוג מחודש כל אחוזי הבעלות של החברה נרכשו חזרה על ידי המייסדים המקוריים נתן לוי ושי חן ונמצאים בבעלותם. בשנת 2011 נבחר האתר כאחד מחמשת האתרים הטובים ביותר לחיפוש עבודה של פורטל נקסטר מבית מאקו.
בשנת 2015 הושקה מערכת לניהול תהליך הגיוס. בשנת 2016 יצא JobMaster עם אפליקציות לניידים: אנדרואיד ואייפון. בשנת 2018 הושק מאגר פרופילים של מועמדים פוטנציאליים שמתחרה עם לינקדאין. בשנת 2021 הוענק למייסדי החברה פרס נשיא המדינה על גיוון בפרסום.
שירותים עיקריים

האתר הוא פלטפורמה אינטרנטית המספקת גישה להזדמנויות תעסוקה בישראל. JobMaster הוא מבין האתרים הגדולים בישראל המציעים רק משרות שמתפרסמות ישירות על ידי המעסיקים. כדי להקל על מחפשי העבודה, המשרות מסווגות בקטגוריות, כגון תחום עיסוק, אזור גאוגרפי, היקף משרה (מלאה, חלקית, זמנית) ועוד, מה שמאפשר חיפוש ממוקד של משרות המתאימות ביותר לצרכים האישיים. האתר מציע משרות בתחומים, כגון הייטק, אלקטרוניקה, שיווק, מכירות, כלכלה, מחשבים, מנהלה ומזכירות, מכונות ותעשייה, משרות לסטודנטים ונוער, פרסום ועוד. משתמשי הפלטפורמה יכולים לשלוח את קורות החיים שלהם ישירות למעסיקים ללא תשלום.
בנוסף, JobMaster מספקת כלים לניהול וקידום קריירה באמצעות רשת חברתית מקצועית המשולבת באתר. נכון לנובמבר 2024, הפלטפורמה כוללת כמעט מיליון פרופילים דיגיטליים של מועמדים פוטנציאליים. רשת זו מאפשרת למשתמשים ליצור קשרים מקצועיים, לאתר מועמדים פוטנציאליים לגיוס, ולהתחבר עם קולגות ואנשי מקצוע בתחומים שונים.
הפלטפורמה מציעה גם שירותים נוספים למחפשי עבודה, כגון טיפים לכתיבת קורות חיים, הכנה לראיונות עבודה ועוד. האתר מסייע למועמדים לקדם את הקריירה שלהם, לשפר מיומנויות מקצועיות ולהתמקצע בתחום עיסוקם תוך ניצול הזדמנויות התעסוקה הקיימות בשוק.
מחפשי העבודה יכולים להיעזר במערכת חיפוש מתקדמת, הכוללת "סוכן חכם", המספקת התראות על משרות חדשות התואמות את פרופיל החיפוש ונשלחות ישירות למייל או לנייד של מחפש העבודה. בנוסף, האתר מאפשר יצירת קשר ישיר עם מעסיקים באמצעות צ'אט. כל משתמש יכול ליצור לוח אישי, שבו ניתן לשמור משרות מעניינות, לעקוב אחר מועמדויות שנשלחו ועוד.
החל משנת 2000 האתר משתתף בירידי תעסוקה באוניברסיטאות ומכללות בישראל: אוניברסיטת ירושלים, אוניברסיטת באר שבע, אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת תל אביב. בשנת 2020 החל האתר בשיתוף פעולה עם התאחדות התעשיינים בישראל.
הערות שוליים

1 2 3  חמשת אתרי הדרושים ועבודה הטובים בארץ, באתר ‏מאקו‏, 13 בספטמבר 2011
↑  אלה הזוכים בתחרות הגיוון הישראלי בשיווק ובפרסום, באתר ‏מאקו‏, 30 בנובמבר 2021
↑  מאגר פרופילים, ‏2024
חנקן טורקסטני

| חנקן טורקסטני |
| --- | --- |
 חנקן טורקסטני זכר בוגר
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: חנקניים
סוג:: חנקן
מין:: חנקן טורקסטני
שם מדעי
 Lanius phoenicuroides ‏Schalow, 1875
תחום תפוצה
 מפת תפוצה משותפת לחנקן טורקסטני ולחנקן ערבות:    חנקן טורקסטני - Lanius phoenicuroides   חנקן ערבות - Lanius isabellinus   חורף 

חַנְקָן טוּרְקֶסְטָנִי (שם מדעי: Lanius phoenicuroides) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת החנקניים. הוא מקייץ ומקנן במערב ובמרכז אסיה, וחורף בדרום חצי האי ערב ובאזורים במזרח ומרכז אפריקה.
בישראל הוא מזדמן נדיר בעונות הנדידה, כשרוב התצפיות התרחשו בערבה באביב.
טקסונומיה ואטימולוגיה

שם הסוג, Lanius, נגזר מהמילה הלטינית ל"קצב", בשל הרגלי האכילה של החנקן: הוא נוהג לשפד את טרפו ולקרוע ממנו פיסות. שם המין הספציפי phoenicuroides מגיע משמה המדעי של החכלילית, Phoenicurus, והסיומת היוונית -oides, שמשמעותה "דומה"; בשל זנבו האדום, בדומה לזנבה של החכלילית.
המין תואר לראשונה על ידי הרמן שאלו (אנ') בשנת 1875. הטיפוס על-פיו תואר המין נאסף בשימקנט שבדרום קזחסטן. שאלו קרא למין החדש Otomela phoenicuroides. נכון לעכשיו (2023) איגוד האורניתולוגים הבין-לאומי מפרטת את חנקן טורקסטני בסוג חנקן כמין נפרד. במשך תקופה ארוכה נחשב החנקן הטורקסטני לתת-מין חנקן ערבות. עם זאת, שני הטקסונים הללו נבדלים זה מזה בניצוי, בנוסחת הכנפיים, בזמני חיוף הנוצות ובמסלולי הנדידה, ויש גם דיווחים על הבדלים בקולות. רצפי ה-mtDNA של שני הטקסונים הללו נבדלים בכ-4%.
בשנת 1930 האורינתולוג הרוסי בוריס שטגמן הפריד בין 4 תת-מינים של חנקן ערבות: L. i. isabellinus, L. i. phoenicuroides, L. i. speculigerus ו- L. i. tsaidamensis. סיווג זה התקבל על ידי מחברים מאוחרים יותר עד Cramp and Perrins (1997). אולם קודם לכן, מחברים רוסיים - כמו קורלוב (1970), סטפניאן (1990), קריוקוב (1995) ופאנוב (1996) - הפרידו את החנקן הטורקסטני למין עצמאי. כיום התת-מין L. i. speculigerus אוחד עם התת-המין הטיפוסי L. i. isabellinus. בנוסף, תואר תת-מין שלא התקבל בשם L. p. karelini (Bogdanov, 1881), אשר עשוי לכלול צורות היברידיות של חנקן טורקסטני וחנקן אדום-גב הנובעות מאינטרוגרציה ((אנ'), מעבר של גֶן ממאגר גנים של מין ביולוגי מסוים למאגר אחר (באמצעות רביית כלאיים)). ללא קשר לטקסונומיה של תת-מין זה, ידוע כי חנקנים טורקסטנים מקיימים רביית כלאיים עם מיני חנקנים אחרים. אצל פרטים התואמים בניצויים לתת-מין המוצע L. p. karelini או לבני הכלאיים אין לעולם נוסחת כנף בטווחי ביניים בין המינים הללו, אלא היא תמיד אופיינית לחנקנים טורקסטנים; יתרה מזאת, לא ניתן להסביר את כל הבדלי הנוצות בין טורקסטנים "טיפוסיים" לבין פרטים המשוערים ככלאיים כתוצאה של רביית כלאיים בלבד.
תיאור

אורך הגוף 16.5–18 ס"מ; טווח משקל הגוף נמדד בטווח של 25–38 גרם אצל 20 זכרים ו-26.3–34 גרם אצל 8 נקבות; ובפרטים החורפים בקניה – 19.4–32.1 גרם (עם זאת, טווח תפוצה זה כולל גם לפחות כמה חנקני ערבות). שלא כמו במקרה של חנקני ערבות, אצל חנקן טורקסטני אין דו-צורתיות זוויגית המתבטאת בשוני בממדי הגוף. אצל זכר בוגר הכיפה ברובה בצבע חום-חלוד; אך קיימת שונות אצל הפרטים, צבעם יכול לנוע בין גוונים שונים של חום, חום-אפור, או אפור לחלוטין. על הפנים ישנה מסכה שחורה. אצל פרטים טיפוסיים הגב חום, ובאלה מהמופע הצבעוני יותר - חום חולי ובהיר יותר. חלקו התחתון של הגוף לבן ובדרך כלל עם גוון חלוד או ורדרד. פס-הגבה לבן, צר ומובחן משאר הנוצות.
הנקבות שונות באופן מובהק מזכרים. יש להם צבע תחתון לבנבן של הגוף, עם פספוס רוחב כהה על החזה ובצדדים. צבע המסכה על הפנים יותר אפור-חום מאשר שחור, ובאזור שלפני העין המסכה נעדרת או מוגבלת למדי. בדומה לזכר הגבה מנוגדת לשאר הנוצות, אך פחות בולטת. קיימת שונות אינדיבידואלית בין נקבות, ולחלקן אין כמעט פספוס בחלקים התחתונים. אצל בוגרים משני הזוויגים הקשתית חומה, והמקור והרגליים בצבע שחור-חום.
תפוצה

החנקן הטורקסטני מקנן החל ממרכז ומזרח קזחסטן (אם כי הוא אינו נצפה בערבות בחלקה הצפוני) ועד לאזור הממוקם מזרחית לים הכספי, צפון-מזרח, מזרח ודרום איראן, אפגניסטן, פקיסטן (החלק הצפוני, כנראה גם ממערב לנהר האינדוס) והקצה הצפון-מערבי של סין (צפון-מערב שינג'יאנג). הוא חורף בחצי האי ערב, בצפון-מזרח ומזרח אפריקה, ובמספרים קטנים יותר במרכז אפריקה (מערבה עד ניז'ר וקמרון) ומערב אפריקה. קיימים כנראה גם שטחי חריפה בדרום איראן ומזרחה עד צפון-מערב הודו. על פי ההערכות של BirdLife International, טווח התפוצה של המין משתרע על פני 5.67 מיליון קמ"ר. תחום התפוצה של החנקן הטורקסטני אינו חופף לזה של חנקן ערבות, זאת על-אף שברכס טיין שאן מפרידים ביניהם שני רכסי הרים מקבילים ברוחב 150 ק"מ בלבד.
תפוצה > תצפיות בישראל

נדיר ביותר, נצפה מדי כמה שנים בעיקר בדרום הארץ, ובעיקר באביב:
| תאריך | מיקום התצפית |
| --- | --- |
05.07.2003: נאות סמדר
26.03.2006: 2 פרטים בערבה, ק"מ 77
27.04.2008: ביוב אליפז
04.10.2010: אליפז
21.08.2010: אזור חצור
27.03.2012: יטבתה
21.03.2018: בקעת עובדה
24.03.2018: שדות יטבתה
29.03.2021: עזוז, חאן בארותיים
05.05.2021: שמורת שיזף
20.11.2021: שדות נאות סמדר
17.03.2022: יהל
אקולוגיה והתנהגות

בית הגידול של חנקן טורקסטני הוא בעיקר אזורים חמים ויבשים, כולל מדבריות למחצה ומדבריות. עם זאת, הם נמצאו בסביבות רבות אחרות. אלה כוללים סוגים שונים של יערות - על גדות נהר, נשירים, או שנוצרו על ידי חמד שחור ((אנ') Haloxylon ammodendron) - או סתם רצועות יער, סבך שיחים, גנים, גדות ליד שטחים פתוחים או מטעים. חנקנים אלה שוכנים הן באזורי שפלה והן באזורים הרריים; במערב טיאן שיין עד לרום של 2500–2700 מטר מעל פני הים (מקסימום עד 3500 מטר). הם נצפים שם בין ערערים נמוכים מעורבים ביערה.
החנקן הטורקסטני נוהג לקנן בעצי אשל הגדלים על בגדות נהר, מקבצי שיחים בערבות יבשות, ערער, חמד (Haloxylon), משמש (Prunus armeniaca), עצי תפוח (Malus), צפצפה (Populus), פיסטוק (Pistacia vera), Caragana, יצהרון מכסיף (Elaeagnus angustifolia), דובדבן (Cerasus), וברברית (Berberis). אין הרבה מידע זמין על מזונם של חנקנים טורקסטנים המתייחס אליהם באופן חד-משמעי, וגם לא לחנקני ערבות. כמוהם, כנראה שהם אוכלי חרקים בלבד.
אקולוגיה והתנהגות > קינון

חנקנים טורקסטנים מקיימים מחזור גידול אחד בשנה. עונת הקינון מתחילה בדרום טורקמניסטן בסוף אפריל, בחלק הקזחי של הרי אלטאי - בסוף מאי, בפקיסטן - מאמצע אפריל עד אמצע יוני. לפי מקור אחד, ישנה חפיפה בטריטוריות של זוגות, ולפי מקור אחר - זוגות מקננים בטריטוריות מבודדות, במרחק של 100 עד 300 מטר זה מזה. הקן ממוקם בגובה 0.3–7 מטר מעל פני הקרקע. הקן עשוי מגבעולי דשא יבשים, ומרופד בעשבים רכים. התטולה מכילה 4 עד 8 ביצים, אבל לרוב 5 או 6. טווח המידות שנמדדו ל-87 ביצים היה 21–24 על 15.6–17.8 מ"מ (בממוצע 22.15 על 16.37 מ"מ). לקליפה צבע אדמדם או קרמי, והיא מעוטרת בדוגמאות חומות-אדמדמות ואפורות, בצפיפות גבוהה יותר בקצה הרחב. הדגירה נמשכת 15–16 ימים. הנקבה דוגרת לבדה, כשהזכר עוזר בהאכלתה. שני ההורים משתתפים בגידול והאכלת הצעירים. הגוזלים פורחים בגיל 13–14 ימים.
סטטוס ואיומים

ה-IUCN מסווג את מצב השימור של המין כ"ללא חשש" החל משנת 2016. טרם נערך אומדן לאוכולוסייה העולמית, אך המין אינו נדיר ברמה העולמית. הארגון BirdLife International מחשיב את מגמת האוכלוסייה כיציבה בשל היעדר איומים ניכרים.
הערות שוליים > ביאורים

↑  נוסחת כנף מתארת את צורת הקצה המרוחק של כנף הציפור בצורה מתמטית. דרך זו יכולה לשמש כדי לעזור להבדיל בין מינים בעלי ניצוי דומה, ולכן היא שימושית במיוחד עבור בטיבוע ציפורים.
ביצי חנקן טורקסטני, נאספו מטורקמניסטן; אוסף מוזיאון טולוז
ביצת קוקייה אירופית (משמאל) לצד ביצי חנקן טורקסטני, אוסף מוזיאון טולוז
סלעית הודית

| סלעית הודית |
| --- | --- |
 סלעית הודית זכר במופע לבן-כיפה ('capistrata'), רג'אסטן, הודו  סלעית הודית זכר במופע לבן-בטן ('picata'), רג'אסטן, הודו
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: סלעית
מין:: סלעית הודית
שם מדעי
 Oenanthe picata ‏בליית, 1847

סַלְעִית הָדִּית או סַלְעִית מִזְרָחִית (שם מדעי: Oenanthe picata) היא מין של ציפור שיר במשפחת החטפיתיים. היא נמצאת באפגניסטן, מצרים, הודו, איראןהודו, קזחסטן, לבנון, נפאל, עומאן, פקיסטן, רוסיה, טג'יקיסטן, טורקמניסטן, איחוד האמירויות הערביות ואוזבקיסטן. בית הגידול הטבעי שלה הוא מדבריות חמים.
בישראל נרשמה תצפית שגויה בזכר ב-4 בפברואר 1986 בבריכות המלח ליד אילת. בעקבות הגדרתה ותיאורה של סלעית הבזלות, הגיעו להבנה כי מדובר היה בזיהוי שגוי של האחרונה, והיא הוסרה מרשימת ציפורי הארץ במאמר שהתפרסם ב-2012.
טקסונומיה ואטימולוגיה

שם הסוג Oenanthe נגזר מהמילים ביוונית העתיקה oenos (οίνος), "יין" ו-anthos (ανθός), "פרח"; זה מתייחס לחזרתה של הסלעית האירופית ליוון באביב בדיוק בזמן פריחת הגפנים.שם המין הספציפי picata מגיע מלטינית, מהמילה picatus, שמשמעותה "מרוח בזפת", בהתייחס לצבעי השחור-לבן שלה. השם האנגלי לסלעית "wheatear" אינו נגזר מ"חיטה" או "אוזן", אלא הוא השחתה לשונית מהמאה ה-16 של "לבן" ו"עכוז", ומתייחס לשת הלבן הבולט המופיע ברוב המינים.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים נפרדים.
תיאור

אורכה של הסלעית ההודית הוא כ-15ס"מ, ומשקלה 20–25 גרם.
היא פולימורפית ויש לה שלושה מופעים מובחנים:
מופע שחור-בטן ('opistholeuca') - הזכר הבוגר שחור לגמרי למעט השת, תחתית סוככות הזנב, בסיס וצדי הזנב שהם לבנים; אברות הזנב המרכזיות והפס בקצה הזנב שחורים. הנקבה דומה, אך בעלת גוון שחור מפויח יותר.
מופע לבן-בטן ('picata') - הזכר הבוגר דומה למופע הקודם, אך בנוסף גם הבטן לבנה. הנקבה דומה לזכר, אך הצבע השחור מוחלף בחום-אפרפר, והבטן יותר צהבהבה.
מופע לבן-כיפה ('capistrata') - הזכר הבוגר דומה למופע לבן-הבטן עם בטן לבנה וגרון שחור, אך בנוסף אליהם גם הכיפה והעורף לבנים. הנקבה דומה לזכר אך הכיפה והחלקים השחורים מוחלפים בחום-אדמה, והבטן יותר צהבהבה.
הדומיננטיות הגאוגרפית של שלושת מופעי הנקבות לא בדיוק תואמת את הדומיננטיות של שלושת מופעי הזכרים, אך בשטחי החריפה יש הפרדה בהתאם.
תפוצה ובית גידול

תפוצתה של הסלעית ההודית משתרעת מצפון-מזרח ודרום-מזרח איראן, דרך טורקמניסטן מזרחה עד מערב רכס טיין שאן, הרי פמיר, וצפון ומערב פקיסטן; והיא חורפת בדרום-מערב אסיה. היא נפוצה למדי בחורף בפקיסטן ובצפון-מערב הודו דרום-מזרחה עד דלהי, מרכז מאדהיה פרדש וצפון מהאראשטרה (חנדש). היא מגיע לאזורי הקינון במרץ (בלוצ'יסטן) או אמצע אפריל (צ'יטרל), ונשארת עד ספטמבר. היא נצפית בשטחי החריפה מתחילת אוגוסט (קראצ'י) עד סוף מרץ.
הסלעית ההודית היא מין החובב אזורים צחיחים וצחיחים למחצה, והיא מצויה באופן מקומי באזורים סלעיים עקרים, דיונות חול עם צמחיית שיחים, שטחי חקלאות, נקיקים, מחוץ לכפרים ומחנות נוודים. בחורף היא נצפית במדבריות סלעיים למחצה, ומדבריות עם דיונות חול, שטחי חקלאות, נקיקים, פאתי כפרים ומחנות נוודים, מכלאות בקר ועוד; בדרך כלל מגובה פני הים כמעט עד לרום של כ-1,200 מטר, אך היא נצפית גם ברום 2,700 מטר באזורים עם שלג עמוק.
סטטוס

לסלעית ההודית יש טווח תפוצה גדול, ונראה שמספרי האוכלוסייה יציבים, אם כי סך גודל האוכלוסייה לא הוערך, אך נראה כי המין אינו עומד בקריטריונים להיחשב פגיע, וכיום הוא מסווג במצב שימור "ללא חשש" על ידי ה-IUCN.
גלריה

סלעית הודית זכר במופע שחור-בטן ('opistholeuca'), גוג'ראט, הודו
זכר במופע לבן-בטן ('picata'), ראג'סטאן, הודו
נקבה במופע לבן-בטן ('picata'), קרנאטקה, הודו
זכר במופע לבן-כיפה ('capistrata'), גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
נקבה במופע לבן-כיפה ('capistrata'), גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
הערות שוליים

↑  סלעית הודית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ד"ר יואב פרלמן, אז מי את? סלעית הבזלות, באתר מרכז הצפרות הישראלי, ‏19 בינואר 2016
↑  Hadoram Shirihai, Correcting the identification of two rare wheatear records in Israel, The Bulletin of the British Ornithologists’ Club 132 (4), 2012, עמ' 226–235
↑  James A. Jobling, The Helm dictionary of scientific bird names [electronic resource : from aalge to zusii], London : Christopher Helm, 2010, ISBN 978-1-4081-3326-2
1 2  Nigel Collar, Variable Wheatear (Oenanthe picata), version 1.0, Birds of the World, 2020 doi: 10.2173/bow.varwhe1.01
1 2 3  Salim Ali & S Dillon Ripley (1998). Handbook of the birds of India and Pakistan. Vol. 9 (2nd ed.). Oxford University Press. pp. 51–53.
↑  Collar, N. (2016).
↑  Sanjay Thakur; Rajiv Pandit & Anil Mahabal (2015). "First record of Variable Wheatear Oenanthe picata (Aves: Passeriformes: Muscicapidae) from Osmanabad District and range extension to southeastern Maharashtra, India". Journal of Threatened Taxa. 7 (3): 7042–7043. doi:10.11609/jott.o4265.7042-3.
↑  Variable Wheatear (Oenanthe picata) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
Leekspin

"ילדת הלוטימה", אינואה אוריהימה, מסובבת את הכרישה שלה באנימציית הפלאש
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ילדת הלויטמה (ידועה גם כמסובבת הכרישה – Leekspin) היא אנימציית פלאש המציגה חלק מהשיר המסורתי הפיני "הפולקה של איווה", שהושר במקור על ידי רביעיית Loituma באלבום הבכורה שלהם שיצא בשנת 1998, "הדברים של היופי". האנימציה הופיעה באינטרנט בסוף אפריל 2006, ובמהרה הפכה פופולרית. האנימציה מורכבת מ-6 פריימים המציגים את דמות האנימה אינואה אוריהימה מסדרת האנימה "בליץ'" מסובבת כרישה בלופ של 27 שניות.
תוכן

האנימציה של ילדת הלוטימה נלקחה מהפרק השני של סדרת האנימה "בליץ'", בין הדקה ה-12 לדקה ה-14 (בהתאם לגרסה). בקליפ, אינואה מסובבת כרישה בזמן שהיא מדברת עם שתי הדמויות מהסדרה, איצ'יגו קורוסאקי ורוקיה קוצ'יקי. הסצנה של אינואה מסובבת את הכרישה היא מאין בדיחה סביב אופייה, שכן היא רוצה לבשל מאכל שבתרבות היפנית נראה כלא אכיל.
המוזיקה מורכבת מהמחצית השנייה של הבית החמישי (שכולל 4 שורות) ומכל הבית השישי (שכולל 8 שורות) מהשיר "הפולקה של איווה" ("Ievan Polkka"). בניגוד לשאר השיר, לשני הבתים האלו אין כל משמעות, וכל זמר ששר את השיר נוטה לשנות במעט את ה"מילים". בדרך כלל בשירונים הבתים האלו לא מופיעים, דבר הגורם לבלבול לאנשים המנסים למצוא תרגום תואם לאנימציה.
ישנו חוסר ודאות לגבי הירק המוצג באנימציה. בגרסה היפנית הוא מזוהה כבצל ולשי, אך בגרסה האמריקאית הוא מזוהה ככרישה, ומכאן נגזר שמה של האנימציה (Leekspin).
פופולריות

ב-10 ביולי 2006, העיתון הפיני "הלסינגין סנומט" דיווח שהאנימציה היפנית גרמה לעלייה גדולה מאוד בפופולריות של הלהקה לויטומה ששרה את השיר במקור, והיא קיבלה אלפי מכתבי מעריצים מכל העולם.
היוצר של המם דווח כבלוגר רוסי אשר מכנה את עצמו "g_r_e_e_n" והוא העלה את האנימציה ב-23 באפריל 2006 והוא פורסם ב-LiveJournal הרוסי. השיר זכה לפופולריות ואהדה רבה ברוסיה כצלצול לטלפון.
כמו רוב הממים האינטרנטיים, נוצרו בעקבותיו פרודיות וסרטונים רבים. לדוגמה, הדמות הווירטואלית האטסונה מיקו שרה את השיר בעודה מחזיקה כרישה כמחווה למם.
יסעור כהה-כנף

| יסעור כהה-כנף |
| --- | --- |
 יסעור כהה-כנף, ניו זילנד
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
משפחה:: יסעוריים
סוג:: יסעור אפור
מין:: יסעור כהה-כנף
שם מדעי
 Ardenna carneipes ‏גולד, 1844
תחום תפוצה
 מפת התפוצה של יסעור כהה-כנף

יַסְעוּר כֵּהֵה-כָּנָף (שם מדעי: Ardenna carneipes; לשעבר Puffinus carneipes) הוא מין של עוף ים ממשפחת היסעוריים, שתפוצתו משתרעת על-פני האוקיינוסים השקט וההודי.
בישראל הוא נצפה פעם אחת בלבד, ב-16 באוגוסט 1980 במפרץ אילת על-ידי האורניתולוג הדורם שיריחי.
טקסונומיה ואטימולוגיה

ניתוח פילוגנטי באמצעות DNA מיטוכונדריאלי שפורסם בשנת 2004 מצא כי הסוג Puffinus (יסעור) הורכב משני ענפים נפרדים והיה פוליפילטי. כדי שהסוגים יהיו מונופילטיים הועברה קבוצת מינים לסוג Ardenna (יסעור אפור), סוג שתואר בשנת 1853 על ידי לודוויג רייכנבך. כמקור לשם הסוג, רייכנבאך צוטט את חוקר הטבע האיטלקי אוליסה אלדרובנדי אשר בשנת 1603 השתמש באיות "Artenna" עבור עוף ימי. מקור שם המין הספציפי, carneipes, בלטינית. הוא מורכב מהמילים caro, camis "בשר"; ו-pes "רגל"; בשל צבע רגליו. זה גם שמו העממי באנגלית.
מחקר פילוגנטי מולקולרי שפורסם ב-2021 מצא מעט מאוד הבדלים גנטיים בין יסעור כהה-כנף לבין יסעור ורוד-רגל (A. creatopus (אנ')). מחברי המחקר הציעו כי איחוד המינים יהיה נכון יותר מבחינה טקסונומית. יחד עם יסעור ורוד-רגל שגם לו מקור בהיר, הוא יוצר את קבוצת Hemipuffinus, תת-סוג שאולי המין האטלנטי יסעור שחור-כיפה גם חלק ממנו. יסעורים גדולים אלה הם בין אלה שהופרדו לסוג Ardenna. ניתוח גנטי עדכני מצביע על עדויות לסטייה חזקה בין המושבות באוקיינוס השקט ביחס לאלו שבדרום ומערב אוסטרליה, סביר להניח שהוסבר על ידי פילופטריה והבדלים באסטרטגיות חיפוש מזון בעונת הקינון.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא הובחנו תת-מינים נפרדים.
תיאור

אורכו של היסעור כהה-הכנף 40–47 ס"מ, מוטת כנפיו 99–107 ס"מ; ומשקלו 510–750 גרם. ניצויו חום כהה ואחיד בגוון שוקולד מריר. יש לו רגליים ורדרדות בהירות, ומקורו ורדרד בהיר עם קצה שחור בולט ומעוקל. זנבו קצר וחזק יותר משל יסעור פסיפי הדומה לו במופע כהה (לאחרון בנוסף יש בדרך כלל מקור כהה).
תיאור > קולות

קריאותיו של היסעור כהה-הכנף מזכירות "חתולים נלחמים", עם יללות רמות וגניחות.
תפוצה והתנהגות

היסעור כהה-הכנף מקנן במושבות, ויש לו שני אזורי קינון עיקריים; אחד בדרום-מערב האוקיינוס השקט כולל את האי הלורד האו (כ-22,654 זוגות), דרום אוסטרליה (כ-1,800 זוגות המקננים בשני איים) וצפון ניו זילנד (כ-13,000 זוגות); האוכלוסייה האחרת כוללת לא יותר מ-36,000 זוגות המקננים ב-42 איים לאורך חופי מערב אוסטרליה מכף לווין ועד לארכיפלג רצ'רצ'ה. 500 זוגות נוספים מקננים באי סן פול שבאוקיינוס ההודי. תיעוד של יסעורים באי אסטולה בפקיסטן בים הערבי לא התקבל. עדויות אחרונות מצביעות על ירידה באוכלוסיות בחלק גדול מטווח התפוצה של המין. המין סווג לאחרונה במצב שימור של "קרוב לסיכון" באוסטרליה וכפגיע מבחינה לאומית בניו זילנד, והומלץ לרישום במסגרת ההסכם לשימור אלבטרוסים ויסעורים. ברמת המדינה, המין רשום כפגיע במערב אוסטרליה ובניו סאות' ויילס ונדיר בדרום אוסטרליה.
היסעור מקייץ בצפון האוקיינוס השקט, בו מספרים גדולים נלכדים בטעות במהלך דיג. המין סובל גם מהשפעות הקשורות לאקלים ומזיהום משמעותי של מתכות כבדות, שהסיבה לכך אינה מובנת במלואה, אך ככל הנראה נובעת מבליעה של כמויות משמעותיות של פלסטיק, שהיסעורים מזהים בטעות כמזון צף על פני האוקיינוס.
תפוצה והתנהגות > קינון

עונת הקינון של היסעור כהה-הכנף מתקיימת מספטמבר עד מאי. התטולה מכילה ביצה לבנה יחידה בגודל 69 על 46 מ"מ, המוטלת מתחילת עד אמצע דצמבר ובוקעת בסוף ינואר או תחילת פברואר. האפרוחים עוזבים את הקן במאי. הביצה מוטלת בקן מרופד קלות בתא הממוקם בחלקן האחורי של מחילות (באורך 1–4 מטר). היסעורים עשויים להיות רגישים להפרעות אנושיות, ולעיתים קנים ננטשים זמנית ביום שלאחר התערבות חוקרים, אם כי בדרך כלל העופות חוזרים לקן בתוך יום או יומיים. לביצים של מין זה יש עמידות משופרת לטמפרטורות נמוכות (תכונה משותפת לשאר היסעורים), המאפשרת לביצה להמשיך ולהתפתח עם השפעה מועטה על הצלחת הקינון. הצלחת הקינון של היסעורים מושפעת גם מתנאים אוקייניים, כאשר שנים טובות נובעות מזרמי האוקיינוס המביאים הרבה דגים קטנים לים ליד מושבות הקינון. יסעורים צעירים מתחילים לחזור למושבות בגיל 4 ומתחילים להתרבות לראשונה בגיל 5-6.
תפוצה והתנהגות > תזונה

היסעורים מתמחים בציד דגים קטנים הנתפסים בצלילות רדודות אל תוך להקות, או מדי פעם צלילות עמוקות יותר המגיעות לעומק של 30 מטר. לעיתים הם צדים גם דיונונים קטנים. האפרוחים מוזנים במנות אוכל של 80–90 גרם כל 2–3 יום בממוצע.
ביאורים

↑  פילופטריה היא הנטייה של בעל חיים להישאר באזור מסוים או לחזור אליו
Maclisp

| --- | --- |
 פרדיגמות:  פונקציונלי, פרוצדורלי, השתקפותי, מטא־תכנות
 תאריך השקה:  1967
 מתכנן:  המעבדה לבינה מלאכותית באוניברסיטת MIT
 מפתח:  ריצ'רד גרינבלט, ג'ון ל. וייט
 הושפעה על ידי:  Lisp 1.5
 השפיעה על:   Common Lisp, Lisp Machine Lisp, Spice Lisp, NIL, S-1 Lisp
 
MACLISP (לעיתים MacLisp או MacLISP) היה מבין הניבים הראשונים של שפת התכנות Lisp שעיצבו את Common Lisp. מקור הניב הוא מפרויקט MAC (ראשי תיבות Mathematics and Computation, ומכאן נגזר שמו) במעבדת המחקר לבינה מלאכותית של אוניברסיטת MIT בסוף שנות ה־60, והיה מבוסס על Lisp 1.5. ריצ'רד גרינבלט היה המפתח העיקרי לקוד המקור עבור מחשבי ה־PDP-6. ג'ון ל. וייט היה אחראי על הפיתוח והתחזוקה של הניב בשלבים מאוחרים יותר. השם MacLisp התחיל להיות בשימוש רק בתחילת שנות ה־70 כדי להבדיל אותו מפיצולים אחרים של Lisp שפותחו אז למחשבי PDP-6, בייחוד BBN Lisp.
הערות שוליים

1 2  Steven Levy, Hackers: Heroes of the Computer Revolution, Doubleday, 1984, ISBN 0-385-19195-2
↑  Project MAC Progress Report IV: July 1966 to July 1967 עמוד 19:

"The higher-level language used for most of the vision laboratory program is the PDP-6 LISP System. This system is based chiefly on the LISP 1.5 programming language, but has been extensively modified in a number of ways. These include many new functions and services, including facilities for linking with programs written in other languages."