stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המחזור החודשי
שלבי המחזור > שלב הביוץ

במהלך השלב הפוליקולרי, רמות אסטרוגן המופרשות על ידי הזקיקים מדכאות את ההפרשה של ההורמון LH המופרש מההיפופיזה. כאשר מתקרב מועד הביוץ והזקיק הדומיננטי והביצית שבתוכו עומדים להיות בשלים, רמות האסטרוגן מגיעות לגבול מסוים אשר ממנו מתחיל גירוי להפרשה של LH- כלומר, יש שתי תגובות הפוכות של LH לאסטרוגן, אשר יכולות להיות מוסברות על ידי קיומם של שני רצפטורים שונים בהיפותלמוס האחראים לכך- האחד, אסטרוגן-רצפטור-אלפא, אשר אחראי למנגנון היזון שלילי בין רמות האסטרוגן לרמות LH, ואסטרוגן-רצפטור-בתא, האחראי ליחס חיובי בין רמות האסטרוגן לרמות LH. לסיכום, בערך ביום ה-12 רמות האסטרוגן מגיעות לרמה כזו הגורמת לשחרור ולעליה גבוהה ברמות LH (נקרא גם LH surge) ואשר נמשך 48 שעות.
שחרור ההורמון LH מביא לבשלות הביצית ולהחלשת דופן הזקיק, וליציאת הביצית מתוך הזקיק ומן השחלה בדרכה אל החצוצרה. קוטרה של ביצית בשלה הוא כ-0.2 מ"מ. לאחר מעבר מהיר של הביצית בחלל הפריטונאלי, היא מגיעה לחצוצרה ומחכה להפריה על ידי הזרע. ההפריה, אם מתרחשת, היא באזור האמפולה של החצוצרה (האזור הרחב ביותר של החצוצרה). משך הזמן של הביצית המופרית בדרכה עד לרחם הוא 3 ימים, כאשר משך ההשרשה באנדומטריום (רקמת הרחם) אורך 3 ימים נוספים. אצל חלק מן הנשים, יש כאב המתלווה לתהליך הביוץ, הנקרא "מיטלשמרץ" (מגרמנית- Mittelschmerz).
שלבי המחזור > השלב הלוטאלי

השלב הלוטאלי נקרא גם השלב המפריש (סקרטורי). תפקיד חשוב בשלב זה יש לגופיף הצהוב, אשר מפריש בעיקר פרוגסטרון. פרוגסטרון הופך את רירית הרחם לבשלה לצורך תהליך ההשרשה של הביצית המופרית.
למעשה, לאחר הביוץ, ההורמונים FSH ו- LH שמקורם מההיפופיזה מביאים להיווצרותו של הגופיף הצהוב (הנוצר מהזקיק הדומיננטי, אשר ממנו כאמור בקעה הביצית במהלך הביוץ). הגופיף הצהוב נקרא כך ככל הנראה בגלל הצטברות פיגמנט צהוב. רמת ייצור הפרוגסטרון עולה בהתמדה עד 7 ימים לאחר הביוץ, ואז מתחילה ירידה איטית של רמות אלו. לקראת סוף השלב הלוטאלי, מתחילים להופיע רצפטורים הרגישים יותר ל- HCG מאשר ל- LH, ואכן, אם מתקיימת הפריה והשרשה, HCG המופרש מהטרופובלסט יכול לתמוך בגופיף הצהוב ליצור פרוגסטרון. משך חייו של הגופיף הצהוב ללא היריון הוא 14 יום, כאשר ירידת רמות הפרוגסטרון בסוף השלב הלוטאלי מפנה את הדרך יחד עם ירידה ברמות האסטרוגן לגיוס מחודש של קבוצת זקיקים לתחילת חיי מחזור חדש.
מחזור לא סדיר ופתולוגיות נוספות

מחזור לא מבייץ (anovulation): מחזור יכול להתרחש גם ללא ביוץ, זהו מחזור לא מבייץ. מחזור לא מבייץ מתרחש כאשר האסטרוגן מופרש וגורם לרירית הרחם להתעבות, אולם לא נוצר זקיק דומיננטי אשר ממנו פורצת הביצית אל החצוצרה. המחזורים הראשונים אצל נערה מתבגרת בחלקם אינם מבייצים במהלך השנה - שנה וחצי הראשונות. גם אצל אישה טרום הפסקת הווסת (פרה-מנופאוזה) קיימים מחזורים שאינם מבייצים. במחזור לא מבייץ, לא נוצר גופיף צהוב, ואין לפרוגסטרון השפעות על רירית הרחם. אסטרוגן ממשיך להביא לגדילה של רירית הרחם והתעבותה עד לנשירת הרירית, לרוב פחות מ-28 ימים. על כן, מחזורים לא מבייצים מאופיינים בחלק מן המקרים בדימום כבד יותר ובמשך מחזור קצר יותר.
מנורגיה (menorrhagia): זהו מחזור סדיר המאופיין בדימום כבד (יותר מ-80CC). גורמים כגון מיומות (שרירנים), סיבוכי היריון, אדנומיוזיס, התקנים תוך רחמיים, גידולים ממאירים וסיבות נוספות מביאות למנורגיה.
מיעוט וסת או היפו-מנוריאה (hypomenorrhea): זהו מחזור המאופיין בדימום נמוך (ולעיתים רק כתמי דם) או קצר. לעיתים הסיבה יכולה להיות חסימה חלקית הנוצרת על ידי קרום הבתולין. תסמונת אשרמן (asherman's syndrome) המאופיינת בהידבקויות של חלל הרחם, יכולה להביא לכך. נשים הנוטלות גלולות למניעת היריון מדווחות בחלק מן המקרים על דימום מועט, זוהי תופעה נורמלית.
מטרורגיה (metrorrhagia): זהו דימום המתרחש בין מחזורים. פוליפים אנדומטריאליים וכן סרטן צוואר הרחם עלולים לגרום לכך. גם מתן אסטרוגן חיצוני בשנים האחרונות מביא למטרורגיה.
מנומטרורגיה (menometrorrhagia): זהו דימום המתרחש באינטרוולים לא סדירים. כמות ומשך הדימום משתנים גם הם. גידולים ממאירים או סיבוכי היריון יכולים להביא למנומטרורגיה.
נדירת וסת או אוליגומנוריאה (Oligomenorrhea): זהו מחזור חודשי באינטרוולים ארוכים (מעל 35 ימים בין מחזור למחזור). כאשר ישנם מעל 6 חודשים ללא מחזור, זה נקרא א-מנוריאה (amenorrhea). אוליגומנוריאה יכולה לנבוע מסיבות אנדוקרינולוגיות (למשל, היריון, סיבות הקשורות במערכת ההיפותלמוס-היפופיזה, מנופאוזה) או סיבות סיסטמיות (ירידה משמעותית במשקל). לעיתים קיימים גידולים המפרישים אסטרוגן והמביאים לתמונה קלינית של אוליגומנוריאה.
דימום השתרשות: דימום חלש (הפרשות חומות, או ורודות) בשבוע השלישי, או רביעי מאז המחזור האחרון. הדימום נובע מהשתרשות ההריון ברחם, ומתרחש בכ-20% מההריונות.
ראו גם

בגרות מינית
אסטרדיול
שחלה
המטוקולפוס
הערות שוליים

↑  Silverthorn, Dee Unglaub (2013). Human Physiology: An Integrated Approach (6th ed.). Glenview, IL: Pearson Education, Inc. pp. 850–890. ISBN 0-321-75007-1.
↑  דימום בתחילת הריון, מתוך אתר קופ"ח כללית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562995105171  BNE: XX6058391  GND: 4074728-1  LCCN: sh85083601  LNB: 000124786  NKC: ph122754 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מחזור וסת אופייני
המחזור החודשי
שחלה העומדת לשחרר ביצית
יוקולילי

| --- | --- |

יוקלילי מתוצרת מרטין, שנת 1930
 
 סיווג:  קורדופוניים
 קבוצה:  כלי פריטה, כלי מיתר
 מנעד
 
יוּקולֶיְלִי (בהוואית: ʻukulele, אוּקוּלֵלֵה) הוא כלי נגינה השייך למשפחת כלי המיתר המסורגים. הכלי נראה כגרסה מוקטנת של גיטרה, בעלת ארבעה מיתרי גיטרה עשויים מניילון. צליליו גבוהים מאשר צלילי הגיטרה.
בנוסף לצורתו המקורית, ליוקולילי גרסאות נוספות המשלבות ייחודיות של כלי מיתר אחרים עם הצורה והכיוון המוכרים של היוקולילי (כמו בנג'ו (בנג'ולילי) ובס).
היסטוריה

מוצאו של היוקולילי מהוואי ותרגום השם הוא "פרעוש קופץ". התפתחותו החלה בסוף המאה ה-19, בסביבות שנת 1880.
ייצורו הראשוני של כלי זה מיוחס לשלושה מהגרים מפורטוגל שהגיעו להונולולו בהוואי בשנת 1879 ושמותיהם מנואל נונס, חוזה דה אספריטו סנטו ואוגוסטו דיאז. לא ניתן לייחס לשלושתם מקוריות בהמצאת הכלי, מכיוון שהוא הזכיר מאוד גרסה מוקטנת של כלי בשם קווטרו שהיה מעין גיטרה בת ארבעה מיתרים שהייתה נפוצה באמריקה הלטינית מאות שנים לפני שנוצר היוקולילי.
החל מתחילת המאה העשרים החל הכלי להיות נפוץ יותר גם בארצות הברית ואמנים רבים התפרסמו בנגינתם בו. בשלב מאוחר יותר חצה הכלי את האוקיינוס האטלנטי והחל להיות נפוץ גם בבריטניה, לשימוש עיקרי במוזיקת Good time וג'אז.
סוגים והכלאות

ליוקולילי ארבע גרסאות עיקריות שונות בעלות כיוון שונה:
יוקולילי סופרן (המקורי) שכוון במקור G-C-E-A (התוים סול, דו, מי, לה, כשמיתר ה-G [סול] מכוון לאוקטבה אחת גבוהה יותר) ולאחר מכן שונה לכיוון גבוה יותר בטון שלם:
יוקולילי קונצרט גדולה מעט מהסופרן אך מכוונת בדומה לו.
יוקולילי בריטון - פותחה החל בערך משנת 1940, גדולה יותר ודומה מאוד לגיטרה. כיוונה זהה לארבעת המיתרים הגבוהים של גיטרה, D-G-B-E (התוים רה, סול, סי, מי).
יוקולילי טנור - כיוונה יכול להיות באחת מהצורות המוזכרות למעלה.
באופן כללי הכיוונים המוזכרים לעיל הם המסורתיים והסטנדרטיים, אולם בדומה לגיטרה ישנם אין ספור כיוונים נוספים ואמנים שונים שינו את הכיוון בהתאם לצרכיהם.
סוגים והכלאות > הכלאות

יוקולילי-בנג'ו (בנג'ולילי): תיבת התהודה מוחלפת בתוף של הבנג'ו. ניתן למצוא בכיוון A-D-F#-B ובכיוונים נוספים.
יוקולילי-בס: מיתרי הניילון הדקים מוחלפים במיתרי גומי עבים. בדומה לגיטרת הבס, על הכלי להיות מחובר למגבר על מנת להישמע בעוצמה סבירה.
יוקולילי-נבל: לתיבת התהודה הרגילה מתווספת תיבת תהודה נוספת המקבילה לצוואר של היוקולילי.
גיטללה: גוף של יוקללה בריטון בשילוב צוואר מוקטן של גיטרה קלאסית. הכלי בעל 6 מיתרים המכוונים קוורטה (שניים וחצי טונים) מעל לגיטרה סטנדרטית.
מספר כלי נגינה קרובים קרבה משפחתית ליוקולילי, כדוגמת היוקולילי הטהיטי שהוא חסר תיבת תהודה ופופולרי בפולינזיה ובפולינזיה הצרפתית.
אמני יוקולילי

ג'ייק שימבקורו - הוא וירטואוז יוקללה בינלאומי שפועל בארצות הברית. הוא מוכר בגרסתו האינסטורמנטלית לשירו של ג'ורג' האריסון "While My Guitar Gently Weeps".
ישראל קמקוויוואולה - מוזיקאי הוואי. נחשב לנגן יוקללה מיומן. הוא התפרסם בעיקר בזכות המאשאפ שלו: "Somewhere Over The Rainbow".
פול מור - לשעבר חבר להקת "הפונדקאים". מנגן בעיקר על בנג'ולילי אך גם על יוקולילי מסוג רגיל.
מת'יו מוריסון - הופיע מנגן ביוקולילי אף בסדרה glee.
הלהקה הנורווגית המודרנית "קצניאמר"
אמנדה פאלמר - אמנית קברט וזמרת רוק אלטרנטיבי, מנגנת גם ביוקלילי
דורוטי (dodie) קלארק - יוטיוברית יוצרת ומנגנת שמלחינה בין השאר שירים על יוקולילי
כלי הנגינה הראשון בו ניגן בצעירותו ג'ון לנון, חבר להקת הביטלס לשעבר, היה יוקולילי, וגם חברי הלהקה פול מקרטני וג'ורג' האריסון נהגו לנגן בו. הדבר זכה לאזכור בשיר Free as a bird שהוציאה להקת הביטלס בשנת 1995. כמו כן, מקרטני מנגן לעיתים על יוקולילי בהופעותיו, כמחווה לג'ורג' האריסון עם השיר Something.
מנגינת היוקולילי נשמעת גם בשיר "Hey, Soul Sister" של להקת Train ובשיר "Riptide" של להקת Vance Joy.
הלהקה Twenty One Pilots משתמשת ביוקלילי בהופעות חיות וככלי המרכזי בשירים רבים, מביניהם "House of gold" ו"We dont believe whats on tv", מנוגן על ידי הסולן טיילר ג'וזף.
להקת זושא עירבה את היוקלילי ככלי ראשי בשיריה, הנגן הראשי על היוקללי הוא סולן הלהקה שלמה גיסין. מלבד זאת הלהקה משלבת את היוקלילי עם כלים כמו גיטרה קלאסית, פסנתר, כינור וגיטרה בס שיוצרים את ההרמוניה המוזיקלית של סול משולב עם מוזיקה חסידית.
אדי ודר, סולן להקת Pearl Jam הוציא דיסק סולו הנקרא ukelele songs בו כלי הנגינה היחיד בכל השירים הוא היוקלילה.
בנג'ולילי
יוקלילי בס
יוקולילי טנור עשוי מעץ הקואה הנפוץ במדינת הוואי
טולדו

ערך זה עוסק בעיר בספרד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
טולדו (בספרדית: Toledo, הגייה: [toˈleðo]. בעבר נקראה גם טוליטולא) היא עיר במרכז ספרד, כ-70 ק"מ דרומית לעיר הבירה מדריד. טולדו שוכנת על גבעה לשפת נהר הטחו בגובה של כ-454 מטר מעל פני הים. טולדו היא בירת פרובינציית טולדו(אנ') והמחוז האוטונומי של קסטיליה-לה מנצ'ה. בעיר גרים כ-75,000 תושבים (נכון ל-2005), ושטח השיפוט שלה כ-232 קמ"ר.
טולדו הייתה בירת ממלכת ספרד במשך 476 שנה, בין 1085 ל-1561, אז עבר התואר למדריד. העיר שמרה על צורתה מימי הביניים: העיר העתיקה מוקפת חומה ובנויה מסמטאות צרות.
עד לגירוש יהודי ספרד הייתה העיר מרכז יהודי מפואר ופעלו בה אחדים מחכמי ישראל המפורסמים.
ב-1986 זכתה טולדו למעמד של אתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו.
היסטוריה > העת העתיקה

| --- | --- |
 :  ראו גם – לוסיטנים, היספניה טארקוננסיס
מקור המידע ההיסטורי הקדום ביותר על העיר הוא דברי ההיסטוריון הרומי טיטוס ליוויוס, שכתב כי העיר ניתנה לפרוקונסול "מרקוס פולביוס" ונקראה טולטום (Toletum). הרומאים כבשו את העיר מידי הוֶטוֹנִים ב-192 לפנה"ס.
מיקומה הטופוגרפי של העיר הקטנה, על גבעה מוקפת נהר, נבחר משום הקלות להגן עליה מהתקפות. שני שלישים מהיקף העיר היו מוקפים נהר, שעליו בנו הרומאים גשר, שנהרס ונבנה מחדש בימי הכיבוש המוסלמי.
טולדו הייתה בשטחה של הפרובינקיה היספניה טארקוננסיס (Hispania Tarraconensis). בתקופה הרומאית הייתה העיר ידועה בתעשיית הנשק והברזל שלה.
היסטוריה > ימי הביניים

| --- | --- |
 :  ראו גם – הממלכה הוויזיגותית, ראשית ימי הביניים
במאה החמישית, עם היחלשות האימפריה הרומית, נכבשה על ידי האלאנים ובהמשך על ידי הוויזיגותים, ששלטו ברוב חלקי חצי האי האיברי, והפכו את טולדו לבירת ספרד. בשנת 589 כונסה מועצת טולדו (אנ') השלישית, במטרה לאחד בין הקבוצות הנוצריות השונות בממלכה. בעקבות מועצה זו הומרה האצולה הויזיגותית לנצרות קתולית וטולדו הייתה לעיר קתולית עד לכיבוש המוסלמי בשנת 711.
תחת השלטון המוסלמי נקראה טולדו טוליטולה (Tulaytulah, בערבית: طليطلة). טולדו הייתה בתחילה תחת שלטון חליפות אומיה, ובשנת 756 עברה לאמירות קורדובה, ומאוחר יותר לחליפות קורדובה. בתקופה המוסלמית זכתה טולדו לתור הזהב שלה וחיו בה בצוותא יהודים, מוסלמים ונוצרים.
ב-1085 כבש אלפונסו השישי, מלך קסטיליה את טולדו וקבע בה את בירת המדינה. בימי אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה (1252 - 1284) הייתה העיר למרכז תרגומים של יצירות פילוסופיות, מדעיות ותרבותיות, מערבית לקסטיליאנית וללטינית. את התרגומים ביצעה "אסכולת המתרגמים" שהקים הארכיהגמון ריימונדו דה סובטאט, שכיהן בטולדו בשנים 1125 - 1152.
התקופה שבין 711 ל-1492 נקראת בספרדית "לה קונוויוונסיה" (La Convivencia) - תקופת הדו-קיום של טולדו. בעיר חיו בצוותא יהודים, מוסלמים ונוצרים. גירוש יהודי ספרד בשנת 1492 הביא לנסיגה חברתית וכלכלית בחשיבות העיר.
היסטוריה > העת החדשה

המאה ה-16 הביאה לפריחת העיר מחדש שעה שהמלך קרלוס הראשון, שהיה גם שליט אוסטריה, קבע את מקום חצרו בטולדו. התפתחות האימפריה הספרדית ברחבי העולם החדש גרמה לכך שהעיר הייתה קטנה מדי לצורכי הביורוקרטיה. בשנת 1561 העתיק המלך פליפה השני את חצר המלכות למדריד, וטולדו לא חזרה עוד לגדולתה.
למעט כ-300 שנים של שלטון מוסלמי, התקיימה בטולדו פעילות דתית ענפה של הכנסייה הקתולית. מהמאה ה-5 ועד המאה ה-16 נערכו בה כ-30 כינוסים של הכנסייה, החל מ-447, בעניין התאולוג פריסליאן, שהיה הנוצרי הראשון שהוצא להורג בגין כפירה, וכלה במועצה שנערכה ב-1582 - 1583, בראשות פליפה השני, מלך ספרד.
בכיכר המרכזית העתיקה של העיר בוצע בשנת 1600 טקס האוטו-דה-פה.
תושבי העיר מקיימים את תהלוכת הפסחא, בשעות החשכה, ובה מוציאים מהכנסיות פסלים של ישו ונושאים אותם על אפיריונים. התהלוכה צועדת לאיטה, תוך כדי הפסקות בהן הצועדים שרים. הצועדים לבושים רובם בשחור, חובשים כובעים מחודדים, ומטלטלים פנסי רוח.
מבנים ואתרים > מבצר אלקסר

לא הרחק מהכיכר המרכזית של העיר עומד מבצר האלקסר (Alcázar). הוא ממוקם באזור הגבוה של העיר ובולט למרחק. המבצר שימש ככזה כבר בתקופה הרומאית, נכבש על ידי המוסלמים (ומכאן שמו - אלקסר (القصر)- בערבית: הארמון).
המבצר שופץ בתקופת המלכים אלפונסו השישי ואלפונסו העשירי.
בעת מלחמת האזרחים היה המבצר נתון במצור של הכוחות הרפובליקנים, שצרו על כוחותיו של הקולונל חוזה מוסקארדו איטוארטה (José Moscardó Ituarte), ואף תפסו את בנו בן השש-עשרה כבן ערובה. משאיימו להוציא את בנו להורג, ביקש זה מאביו כי ייכנע לצרים, לבל יוציאוהו להורג בירייה. תשובת האב לבנו הייתה נחרצת:
"אם כן, הקדש את נפשך לאל, צעק 'יחי המלך הנוצרי', ומות מות גיבורים."
לסיפור המבצר פן אחר, אכזרי לא פחות. על פי המסופר, כמאה בני ערובה שהשתייכו לתנועה הרפובליקנית, ובכללם נשים וילדים, נלקחו למבצר ולא נראו יותר חיים.
מבצר האלקסר ניזוק בצורה קשה בעת המצור, שופץ ביסודיות ובהווה הוא מאכסן את הספרייה הלאומית של קסטיליה-לה מאנשה ואת מוזיאון הנשק (Museo del Ejército).
מבנים ואתרים > הקתדרלה

הקתדרלה של טולדו היא קתדרלה גותית מן המאה ה-13, המשלבת בין סגנון גותי בשל לסגנון מודחארי. זוהי אחת משלוש הקתדרלות מהמאה ה-13, שיא העידן הגותי בספרד, והיא נחשבת למייצגת הסגנון. בנייתה החלה ב-1226, במהלך שלטונו של פרננדו השלישי, מלך קסטיליה, והתוספות הגותיות האחרונות נבנו במאה ה-15, אז הושלמו קמרונות הספינה הראשית ב-1493, בתקופת המלכים הקתוליים.
תכנון הקתדרלה התבסס על זה של קתדרלת בורז' הצרפתית. מאפיין בולט בקתדרלה, הבנויה מאבנים לבנות שנחצבו באתר קרוב לטולדו, הוא שילוב האור וההישגים המובנים בקמרונות. אחד מהאוצרות המרהיבים המצויים בקתדרלה הוא מזבח הבארוק מאת נרקיסו טומה (Narciso Tomé), בגובה מספר קומות, עם פסלים מסטוקו, ציורים, יציקות ברונזה ומספר צבעי שיש. המזבח הוא יצירת מופת של שילוב אמנויות בארוקיות, ויופיו מוגבר בעזרת תאורה ייחודית של השמש, מספר דקות ביום, דרך חור בתקרה, דבר היוצר תחושה כאילו המזבח עולה לגן עדן.
תצוגה בארוקית זו מנוגדת לסגנון הגותי של הקתדרלה. המשחקים באור הפכו לשמה השני של הקתדרלה, הודות ליותר מ-750 חלונות ויטראז' מהמאות ה-14 עד ה-16, יצירתם של האמנים הטובים בזמנם בספרד.
מבנים ואתרים > בית הכנסת אל טרנסיטו

בית הכנסת אל טרנסיטו מהווה את אחד האתרים שהותירו אחריהם יהודי טולדו. עיצוב מבנהו הפנימי מבטא את הרמה הכלכלית אליה הגיעו יהודי העיר.
בית-הכנסת הוקם ביוזמתו של שמואל אבולעפיה (1320 – 1360), נצר למשפחה יהודית עתיקה. הוא הופקד על אוצרו של פדרו הראשון, מלך קסטיליה (1350 – 1369). בית-הכנסת שהקים בתחומה של אחוזתו הפרטית בטולדו בתוך הרובע היהודי (ה"חודריה"). מטרתו של בית-הכנסת הייתה לשמש את הלוי, שהיה חבר רם מעלה בקהילה היהודית, כבית תפילה פרטי, ושער חיבר בין בית-הכנסת לבין ביתו. בית-הכנסת נחנך בשנת 1357.
תאריך חנוכתו מוצפן על ידי גימטריה בכתובת, המתנוססת על גבי הקיר המזרחי של בית-הכנסת: "ויבן את הבית ויכלהו בשנת טוב ליהודים". האותיות "טוב ליהודים" מודגשות, למעט האות ה', ובגימטריה הריהן 117, שפירושה שנת 117 לאלף החמישי למניין היהודי, היא שנת ה'קי"ז. חנוכת הבית, כפי שנאמר בהמשך הכתובת, הייתה בשבוע שקוראים בו פרשת בראשית, החל בחודש תשרי.
לאחר גירוש יהודי ספרד הועבר הבית לידי הממסד הנוצרי והפך לכנסייה שנשאה את השם "El Transito de Nuestra Señora ". בשנת 1877 הכריזה ממשלת ספרד על האתר כאתר לאומי וכיום הוא משמש כמוזיאון היסטורי לתולדות יהודי טולדו וספרד.
מבנים ואתרים > בית הכנסת הקרוי סנטה מריה לה בלנקה

בית הכנסת אבן שושן, הקרוי כיום סנטה מריה לה בלנקה ("מריה הלבנה הקדושה"), הוא אחד משני בתי הכנסת האחרונים שנותרו בטולדו. בית הכנסת נוסד על ידי דון יוסף אבן שושן.
המבנה שימש כבית הכנסת המרכזי של יהודי טולדו עד למאה ה-14, והפך לכנסייה בשנת 1405.
בבית הכנסת יש 24 עמודי-תמך. מעל מיקומו של ארון הקודש תלוי צלב גדול.
מבנים ואתרים > ביתו של הצייר אל גרקו

אֶל גרקו הוא השם שבו התפרסם הצייר והפסל דומניקוס תאוטוקופולוס, יליד כרתים, שהיגר לטולדו ב-1577. העיר הייתה אז הבירה הכנסייתית של ספרד, ובה יצר את יצירותיו הבוגרות והחל לצייר קישוטי מזבח ודיוקנאות.
ניתן לבקר בביתו של הצייר בעיר. מוזיאון בקרבת מקום מכיל עבודות חשובות של הצייר, ובהן תמונות ישו ושנים עשר השליחים.
האתר השלישי בטולדו הקשור לצייר הוא הכנסייה של סאנטו תומה. בכנסייה זו נמצא אחד מציוריו הידועים ביותר של אל גרקו, "הלוויה של הרוזן אורגז". זוהי תמונת שמן על קנבס, המתארת את לוויית הרוזן, שמת במאה הארבע עשרה.
יהדות טולדו

יהודי טולדו עמדו במוקד ההתפתחויות בעיר כאשר יהודי ספרד חוו את תוצאות קשרי הגומלין בינם לבין הנוצרים והמוסלמים ותולדותיהם מייצגות את תולדות יהדות ספרד.
הנוכחות היהודית בעיר החלה במאה השישית לספירה, תחת שלטון הוויזיגותים. היהודים היו נתונים לגזרות שגזרו עליהם השלטונות, כולל דרישה להמרת דת. עם כיבוש העיר על ידי המוסלמים בשנת 715 החלה הקהילה לשגשג, שגשוג שהגיע לשיא במאה העשירית - "תור הזהב" של יהודי טולדו.
עם כיבוש העיר על ידי אלפונסו השישי ב-1085 לא חל שינוי משמעותי לרעה במעמדם, וחלק מבני הקהילה השתלבו בממשל. רק במאה השתים עשרה החלו השלטונות להתנכל לקהילה.
במהלך המאה השלוש-עשרה נמשכו הגזרות. ב-1219 הוטל על יהודי העיר מס גולגולת, והחל מסע להמרת דתם מצד הממסד הנוצרי.
במהלך המאה הארבע עשרה הוחמר היחס ליהודים. בתחילה הם נדרשו לשאת סימן מזהה על בגדיהם. ב-1355 נערכו פרעות ביהודי העיר, וכ-1000 יהודים נרצחו. ב-1391 נרצחו בפרעות קנ"א אלפי יהודים, ובתי כנסת הפכו לכנסיות. בשנת 1485 העבירה האינקוויזיציה הספרדית את מקום מושבה לטולדו. ב-1492, עם גירוש יהודי ספרד, נסתם הגולל על הקהילה היהודית בטולדו.
בין חכמי טולדו הידועים היו אברהם בן מאיר אֶבּן עזרא (ראב"ע), רבי יהודה הלוי (ריה"ל), הראב"ד הראשון, רבי מאיר הלוי (הרמ"ה) והרא"ש ובנו יעקב בן אשר.
בטולדו נותרו עד היום שרידים לעברה המפואר של הקהילה היהודית. בעיר שני בתי כנסת שנותרו בשלמותם ורחובות ובניינים רבים שהיו שייכים ליהודים, קרויים בשמות עבריים או בעלי זיקה לעברית. שמות המשפחה היהודיים-ספרדיים טולדנו ואבן-טולילא נגזרים משם העיר בספרדית ובערבית.
בית הכנסת הקרוי "סנטה מריה לה בלנקה" שימש עד שנת 1948 ככנסייה. הקהילה היהודית בטולדו ביקשה להחזיר אותו לבעלותה, אך מכיוון שתמורתו מבקשת הכנסייה הקתולית את חדר הסעודה האחרונה שבירושלים, לא בוצעה כל עסקה נכון לאוקטובר שנת 2014.
בשנים האחרונות ניתנת התייחסות מיוחדת להיסטוריה של היהודים בספרד. עמותה שהוקמה על ידי יותר מ-20 ערים ספרדיות שמה לה למטרה לשקם ולשמר את תרבות העם היהודי ותקופת תור הזהב של יהודי ספרד. כחלק מיוזמה זאת שובצו אריחי קרמיקה מיניאטוריים לאורך סמטאות הרובע היהודי בטולדו ("חודריה" ובלעז: LA JUDERÍA), ועליהם ניתן לזהות את המילים 'ספרד', 'זכור' ו- 'חי' בעברית, וכן את סמל מנורת שבעת הקנים.
גלריית תמונות

טולדו - צילום פנורמי שצולם מעברו השני של נהר הטחו (יוני 2014)
טולדו - צילום שצולם מעברו השני של נהר הטחו (יוני 2014)
שירטוט של העיר טולדו במאה ה-16
נהר טחו החוצה את העיר
שער הכניסה הראשי לעיר
שער השמש בחומת העיר
שער ביסאגרה בחומת העיר
הסמל במשקוף השער
פנים הקתדרלה
מזבח הקתדרלה
הקתדרלה של טולדו
גשר סאן מרטין מעל נהר הטחו במזרח העיר
פינת רחובות שמואל הלוי ומעבר היהודים
הכניסה לבית הכנסת הקרוי "סנטה מריה לה בלנקה"
אריח בכיתוב בעברית 'חי' ברובע היהודי בטולדו
ערים תאומות

גרמניה אאכן, גרמניה
צרפת אז'ן, צרפת
מקסיקו גואנחואטו, מקסיקו
סוריה דמשק, סוריה
קובה הוואנה, קובה
בולגריה וליקו טרנובו, בולגריה
ארצות הברית טולדו, אוהיו, ארצות הברית
יפן נארה, יפן
ישראל צפת, ישראל
ארצות הברית קורפוס קריסטי, טקסס, ארצות הברית
לקריאה נוספת

יצחק בער, תולדות היהודים בספרד הנוצרית, הוצאת עם עובד, 1965
הערות שוליים

↑  מתו הספר: Hernandez, Francisco, Obras completas, I (Vida y obra de Francisco Hernández / ed. Germán Somolinos D'ardois [ed.]), México, D.F. 1960.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554957505171  GND: 4078343-1  ISNI: 0000 0001 2097 4302  LCCN: n79021811  MusicBrainz: 5c253919-3b81-463b-a5dc-887b6773d3e7  NKC: ge137898  VIAF: 262780836   WorldCat (עם VIAF): 262780836 
גשר טולדו
אלקסר של טולדו
הקתדרלה
טולדו מאת בן העיר אל גרקו
ביתו של הצייר אלגרקו
מירזא מסרור אחמד

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1950 (בן 74) רבוה, פקיסטן 
 מדינה:  פקיסטן 
 השכלה:  האוניברסיטה לחקלאות של פייסלאבאד 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 חתימה:   
 
מירזה מסרור אחמד (נולד ב-15 בספטמבר 1950) הוא המנהיג הנוכחי של הקהילה המוסלמית האחמדית.
התואר הרשמי שלו בתנועה הוא 'הח'ליף החמישי של המשיח'. הוא נכנס לתפקידו בשנת 2003.
ביוגרפיה

מירזה מסרור אחמד נולד ב-15 בספטמבר 1950 ברבווה, פקיסטן, לאביו מירזה מנסור אחמד ואמו סהיבזדי נאסירה בגום. הוא נכדו של מירזה בשיר-אוד-דין מחמוד אחמד, הח'ליף השני של הקהילה המוסלמית האחמדית, ואחיינו של מירזה טאהיר אחמד, הח'ליף הרביעי. למסרור שני אחים ושתי אחיות: מירזה אידריס אחמד, מירזה מגפור אחמד, אמטול קודוס ואמטול ראוף.
ב-21 בינואר 1977 נשא לאישה את סהיבזדי אמאטול סאבוח בגום. לזוג נולדה בת, אמטול וריס פאטה, ובן, מירזה וואקס אחמד.
קריירה מוקדמת

מסרור אחמד התגורר בגאנה למעלה משמונה שנים. הוא הקים את בית הספר התיכון האחמדי בסלאגה, שם כיהן כמנהל במשך שנתיים. לאחר מכן היה מנהל בית הספר התיכון האחמדי באסרקיר, שם שימש כמנהל במשך ארבע שנים.
לאחר מכן שימש כמנהל החווה החקלאית אחמדיה בדפאלי באזור צפון גאנה בה עבד במשך שנתיים. הוא גידל בהצלחה חיטה בפעם הראשונה בגאנה. הניסוי של גידול חיטה כגידול כלכלי בגאנה הוצג ביריד סחר בינלאומי והתוצאות הוגשו למשרד החקלאות בגאנה.
זמן קצר לאחר שירותו בגאנה חזר אחמד לפקיסטן ושימש כמנהל החינוך בקהילה בפקיסטן, וב-10 בדצמבר 1997 מונה לנאזיר עאלה (מנהל ראשי) ואמיר מקומי, עד לבחירתו כח'ליף.
כהונתו כח'ליף

מסרור אחמד החל לכהן כח'ליף החמישי ב-22 באפריל 2003, מספר ימים לאחר פטירת קודמו מירזה טאהר אחמד.
במסגרת תפקידו הוא מסייר לעיתים קרובות ברחבי העולם, ומבקר במדינות שונות עבור ג'לסה סלנה (מפגשים שנתיים) של חברי הקהילה. הוא גם מוביל בקביעות תפילות במסגד שלו בלונדון.
כהונתו כח'ליף > דעות והתבטאויות > על פרשת קריקטורות מוחמד

בשנת 2006, עיתון דני פרסם כמה קריקטורות של מוחמד שהסעירו את המוסלמים ברחבי העולם. אחמד גינה את מפרסמי הקריקטורות ואמר כי מדובר בניצול לרעה של חופש הביטוי. במקביל, הוא גינה את התגובה האלימה של כמה מוסלמים ברחבי העולם. הוא הנחה את קהילתו להפיץ את דמותו של מוחמד בדנמרק כמו גם את שאר העולם. דרשותיו בנושא זה פורסמו מאוחר יותר כספר.
כהונתו כח'ליף > דעות והתבטאויות > על הקמת מסגד ליד הגראונד זירו

בשנת 2010 תוכננו תוכניות לבניית מרכז קהילתי מוסלמי בן 13 קומות שנמצא שני רחובות ממרכז הסחר העולמי בעיר מנהטן, ניו יורק. אף על פי שהבניין לא היה אמור להיראות ממרכז הסחר, הקמת מסגד קרוב כל כך לגראונד זירו תהיה פוגענית, שכן החוטפים בפיגועי 11 בספטמבר היו טרוריסטים אסלאמיים. מסרור אחמד התייחס לתוכנית להקמת המסגד ליד הגראונד זירו, והצהיר: "אם ייבנה מסגד באתר המוצע, הקהילה המוסלמית האחמדית הייתה רוצה לראות כנסיות, בתי כנסת, מקומות תפילה הינדים ומקומות פולחן של כל הדתות האחרות שנבנו גם הם באזור. זו תהיה דוגמה טובה לכך שמאקט של רוע ואימה נוצרו אחדות ושלום."
כהונתו כח'ליף > דעות והתבטאויות > על פתווה נגד הכנסיות בערב הסעודית

ב-8 באפריל 2012, גינה מירזה מסרור אחמד את הפתאווה (צו) שפרסם עבדול עזיז אל-שייח, המופתי הגדול של סעודיה, בו קרא להשמיד את כל הכנסיות בערב הסעודית ובמדינות ערב הסובבות אותה.
"הייתי המום ועצבני מאוד כשנודע לי שהמופתי הגדול של סעודיה קרא להרוס את כל הכנסיות באזור", אמר מסרור. "הדברים שאמר מנוגדים לחלוטין לתורת האסלאם ויש לגנותם באופן מוחלט. אנו מגלים שהנביא הקדוש (עליו השלום) בילה את כל חייו בהטפה לשלום, סובלנות וצדק. לפיכך לא יכולה להיות שום מסקנה אחרת מלבד שמה שהמופתי הגדול אמר שגוי לחלוטין ומציג חוסר הבנה מוחלט של האסלאם מצדו."
כהונתו כח'ליף > דעות והתבטאויות > על הסרט 'תמימות המוסלמים'

בדרשות יום שישי שנערכו ב-21 וב-28 בספטמבר 2012, גינה הח'ליף את הסרט האנטי-אסלאמי 'תמימות המוסלמים'. לדבריו, רגשות מוסלמים נגד הסרט היו מוצדקים במידה מסוימת, אך עם זאת הוא גינה תגובות קיצוניות כנגד הסרט שבסופו של דבר גרמו לכל הפחות ל־75 הרוגים ברחבי העולם. בדרשות יום שישי השתתפו כלי תקשורת רבים כולל ה-BBC. בנאומו הוא אמר שיוצרי הסרט יסבלו כולם מייסורים גדולים מאת אלוהים.
כהונתו כח'ליף > דעות והתבטאויות > על הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו"

ב -7 בינואר 2015 חמושים נאלצו את דרכם למשרדי העיתון הצרפתי הסאטירי שרלי הבדו שבפריז. הם ירו והרגו 12 בני אדם במהלך הפיגוע. ההתקפה נקשרה בקריקטורות שלעגו למוחמד, שהתפרסמו בשרלי הבדו בשנים האחרונות. הח'ליף גינה באופן מוחלט את פיגועי הטרור. לדבריו, להתקפות אין שום קשר לתורתו האמיתית של האסלאם וכי על העבריינים להיענש על פי החוק. הוא הוסיף כי קריקטורות כאלה מכאיבות למוסלמים שוחרי שלום ברחבי העולם ויש לגנותם, אך כל צורה של תגובה אלימה או בלתי חוקית לעולם לא תוכל להיות מוצדקת והיא מנוגדת לחלוטין לתורת האסלאם. הח'ליף גם הצהיר כי היציאה לרחובות במחאה אינה תגובה ראויה, במקום זאת המוסלמים צריכים להגיב בכך שהם מרבים בתפילה.