stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עולם היורה: נפילת הממלכה
הערות שוליים

↑  Jacob Stolworthy, Jurassic World 2 director JA Bayona: 'Jeff Goldblum Fallen Kingdom role is a cameo', independent.co.uk, ‏8 בדצמבר 2017
| סטיבן ספילברג |
| --- | --- | --- |
| סרטים שביים | שוגרלנד אקספרס (1974) • מלתעות (1975) • מפגשים מהסוג השלישי (1977) ‏• 1941 (1979) • שודדי התיבה האבודה (1981) • אי.טי. (1982) • אזור הדמדומים: הסרט (1983) • אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור (1984) • הצבע ארגמן (1985) • אימפריית השמש (1987) • אינדיאנה ג'ונס ומסע הצלב האחרון (1989) • תמיד (1989) • הוק (1991) • פארק היורה (1993) • רשימת שינדלר (1993) • פארק היורה: העולם האבוד (1997) • אמיסטד (1997) • להציל את טוראי ריאן (1998) • אינטליגנציה מלאכותית (2001) • דו"ח מיוחד (2002) • תפוס אותי אם תוכל (2002) • טרמינל (2004) • מלחמת העולמות (2005) • מינכן (2005) • אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח (2008) • הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011) סוס מלחמה (2011) • לינקולן (2012) • גשר המרגלים (2015) • העי"ג (2016) •‏ העיתון (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • סיפור הפרברים (2021) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סרטים שהפיק | פולטרגייסט (1982) • גרמלינס (1984) • בחזרה לעתיד (1985) • הגוניס (1985) • סיפור אמריקאי (1986) • זהירות הבית מתפרק (1986) • יום במלכודת (1987) • המסע לעמק החלומות (1988) • מי הפליל את רוג'ר רביט (1988) בחזרה לעתיד 2 (1989) • ארכנופוביה (1990) • בחזרה לעתיד 3 (1990) • ג'ו נגד הוולקנו (1990) • פסגת הפחד (1991) • פייבל במערב הפרוע (1991) • קספר (1996) • טוויסטר (1996) • גברים בשחור (1997) • פגיעה קטלנית (1998) • המסכה של זורו (1998) פארק היורה 3 (2001) • גברים בשחור 2 (2002) • האגדה של זורו (2005) • זכרונותיה של גיישה (2005) • גיבורי הדגל (2006) • מכתבים מאיוו ג'ימה (2006) • רובוטריקים (2007) • לכודים ברשת (2008) • רובוטריקים 2 (2009) • רובוטריקים 3: אפלת הירח (2011) • גברים בשחור 3 (2012) • מסע של מאה צעדים (2014) • עולם היורה (2015)  • העי"ג (2016) •‏ העיתון‏ (2017) • שחקן מספר אחת (2018) • עולם היורה: נפילת הממלכה (2018) • עולם היורה: עולם חדש (2022) • הפייבלמנים (2022) |  |
| סדרות שהפיק | עלילות טייני טון (1990-92) • אנימניאקס (1993-98) • פינקי והמוח (1995-98) • אחים לנשק (2001) • The Pacific (2010) • השמיים נופלים (2011-15) • עולם היורה: מחנה הקרטיקון (2020-22) • עולם היורה: תאוריית הכאוס (2024-) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17748979v (data) 
גיבורי הסרט הראשיים: כריס פראט וברייס דאלאס הווארד בראיון.
השחקן כריס פראט לצד בובה של ולוצירפטור.
עלה אפי

עיטור עלה אפי של זיזף גדול.
עלה אפי (באנגלית: "noseleaf"), הוא עיטור עור בולט ויחודי המאפיין מספר משפחות של עטלפים הפעילים בלילה, והוא מהווה חלק ממערכת איכון ההד של העטלפים שבה הם משתמשים כדי לנווט את דרכם ולמצוא מזון באפילה. העיטור מכונה "עלה אפי" משום שהוא מורכב בדרך כלל ממשטח עגלגל דמוי עלה המכסה את האף של העטלף.
מאפיינים

העלה האפי הוא חלק ממערכת איכון ההד; דרכו העטלף פולט ומכוון את גלי הקול לעבר סביבתו וההד המוחזר נקלט באוזניים. באופן זה העטלף יכול לנווט ביעילות בלילה ולא להיתקל בעצמים וכמו כן מאתר בעזרתו את טרפו כדוגמת חרקים מעופפים.
באופן כללי המבנה דומה בכל המינים, אך לכל מין יש צורה אופיינית לו: עלה גדול או קטן שמזדקר בצורה ישרה מעל האף כזיז (אצל מיני הזיזף) או עלה בינוני ורחב כפרסת סוס (אצל מיני הפרסף); עם זאת ישנן מספר מינים עם עיטורים יוצאי דופן. בין הצורות המיוחדות ניתן למנות את זו של עטלף צהוב-כנף (עלה רחב בצבע כתום עם קמטים בולטים במרכזו ובצדדיו שנראים כקרניים), ערפד חקיין (עלה מקומט דמוי אף חזיר), זיזף חרב (עלה ארוך מאוד בצורת חרב), זיזף חנית (עלה זקוף ומשולש בצורת חנית) ומספר מינים נוספים. המיקום והצורה המדויקת של העלה האפי יכולים לשמש כאמצעי חשוב עבור זיהוי וסיווג של העטלף.
העלה האפי נמצא לרוב רק אצל המינים הפעילים בלילה ובעיקר אצל בני המשפחות הבאות:
משפחת זיזפיים (Phyllostomidae)
משפחת פרספיים (Rhinolophidae)
משפחת פרספוניים (Hipposideridae)
משפחת ערפדים מדומים (Megadermatidae)
גלריה

זיזף זהוב
פרסף גדול
ערפד מדומה זוטר
זיזף הצוף
פאט בארקר

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1943 (בת 81) ת'ורנאבי-און-טיז, יורקשייר, הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 לאום:  בריטית
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  בית הספר לכלכלה של לונדון, אוניברסיטת דרהאם 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  רומן
 זרם ספרותי:  פוסטמודרניזם 
 נושאי כתיבה:  זיכרון, טראומה, שרידה, החלמה
 יצירות בולטות:  טרילוגיית Regeneration
 בן או בת זוג:  David Barker 
 פרסים והוקרה:  פרס מאן בוקר, פרס הסיפורת של הגרדיאן
 
פטרישה (פאט) מרי וו' בארקר, CBE, FRSL (אנגלית: Patricia Mary W. "Pat" Barker; נולדה ב-8 במאי 1943, ת'ורנאבי-און-טיז, יורקשייר, הממלכה המאוחדת) היא סופרת בריטית בשפה האנגלית. יצירתה עטורת הפרסים עוסקת בנושאי זיכרון, טראומה, שרידה, והחלמה, וסגנונה תואר כ"ישיר, בוטה, ופשוט". בשנת 2012, כלל האובזרבר את טרילוגיית Regeneration ברשימת "10 הרומנים ההיסטוריים הטובים ביותר".
ביוגרפיה

בארקר נולדה למשפחה ממעמד הפועלים ביורקשייר. אמהּ, מוירה, הלכה לעולמה בשנת 2000. זהותו של אביה אינה ידועה. לפי הטיימס, מוירה הרתה "לאחר ליל שיכרות בעת שירותה בחיל הנשים של הצי המלכותי הבריטי", ומכיוון שחיה בתרבות שבה ילדים מחוץ לנישואים גרמו חרפה, הציגה את בתהּ כאחותהּ. השתיים חיו עם סבתהּ של בארקר (אמהּ של מוירה) אליס, ועם סבהּ החורג ויליאם, עד שמוירה נישאה ועזבה את הבית, כשבארקר הייתה בת שבע. לבארקר ניתנה האפשרות להצטרף לאמהּ, אך היא בחרה להמשיך לגור עם סבתהּ "משום שאהבתי אותה, ומשום שאבי החורג לא גילה חיבה כלפי, ואני לא כלפיו." סבתה וסבה החורג ניהלו חנות פיש אנד צ'יפס, אך נקלעו לקשיים, והמשפחה הייתה "ענייה מרודה; חיינו על תוכנית הסעד הלאומית".
בארקר הצטיינה בלימודי בית הספר, ולימים למדה היסטוריה כללית בלונדון סקול אוף אקונומיקס. לאחר השלמת לימודיה, בשנת 1965, שבה לביתה כדי לסעוד את סבתה, שהלכה לעולמה בשנת 1971. בשנת 1969, הכירה בפאב את דייוויד בארקר, פרופסור לזואולוגיה ונוירולוג, שהיה מבוגר ממנה ב-20 בשנה. בארקר עזב את אשתו ועבר לגור עם בארקר. לזוג נולדו שני ילדים, והם נישאו בשנת 1978, לאחר שהשלים את הליך הגירושים שלו. בתם אנה ראלף אף היא סופרת. דייוויד בארקר מת בשנת 2009.
קריירה

בארקר החלה לכתוב סיפורת באמצע שנות העשרים שלה. שלושת הרומנים הראשונים שלה לא ראו אור, ולדבריה בריאיון לגרדיאן "לא הגיע להם לראות אור: בכתיבתם הייתי סופרת ענוגה ונעימת הליכות, ואין זו אני. בקול שלי יש זימה וחספוס."
הרומן הראשון שפרסמה הוא Union Street‏ (1982), ובו שבעה סיפורים מקושרים על בני מעמד הפועלים האנגלי, שחייהם כבולים לעוני ולאלימות. במשך עשר שנים נדחה כתב היד שוב ושוב על ידי מוציאים לאור בטענה שהוא "קודר ומדכא מדי". בסופו של דבר פגשה בארקר את הסופרת אנג'לה קארטר בסדנת כתיבה. קארטר אהבה את כתב היד של בארקר, ואמרה לה "אם הם לא מצליחים להזדהות עם הנשים שאת יוצרת, זו הבעיה המחורבנת שלהם", והציעה לבארקר לשלוח את כתב היד להוצאת ויראגו הפמיניסטי, שאכן הסכימה להוציא את הספר. לימים הופק סרט הוליוודי על בסיס הספר, תחת השם Stanley and Iris, בכיכּוּב רוברט דה נירו וג'יין פונדה, אך לדעת בארקר הסרט כמעט שאינו קשור לספרהּ. כתב העת ניו סטייטסמן כינה את הספר "יצירת מופת, סוף סוף, על מעמד הפועלים" ומדור ביקורות הספרים של הניו יורק טיימס כינה אותו "מעולה, נשכני ומלוכלך" נכון לשנת 2003, הספר עדיין אחד הנמכרים ביותר של הוצאת ויראגו.
גם שני הרומנים הבאים של בארקר -- Blow Your House Down‏ (1984) ו-Liza's England‏ (1986) -- תיארו את חיי נשות מעמד הפועלים ביורקשייר. אתר BookForum תיאר אותם כ"מלאי רגש, אלימות, ושפל מוסרי, אבל לעולם לא נצלניים או סנסציוניים, וכמעט אף פעם לא סנטימנטליים." Blow Your House Down מתאר זונות בעיר בצפון אנגליה, שנרדפות על ידי רוצח סדרתי. Liza's England, שכונה "יצירת מופת של זמננו" על ידי ה-Sunday Times, מתאר את חייה של אשה בת מעמד הפועלים שנולדה בראשית המאה ה-20.
טרילוגיית "התחדשות" (Regeneration)

לאחר פרסום Liza's England חשה בארקר ש"הכנסתי את עצמי למשבצת שבה אני מתויגת כסופרת צפונית, מקומית, מעמד הפועלים, פמיניסטית [...] וזה לא שאני כל כך מתנגדת לתגיות, אבל בנקודה מסוימת אנשים קוראים את התגיות ולא את הספר. והרגשתי שהגעתי לנקודה הזו.", כפי שתיארה זאת בשנת 1992. בהזדמנות אחרת אמרה שנמאס לה ממבקרים ששאלו "'אה, אבל האם היא יכולה לכתוב גם על גברים?' -- כאילו זה איזה אוורסט."
לכן הפנתה את תשומת לבה למלחמת העולם הראשונה, שעליה רצתה לכתוב מאז ומעולם, בשל התנסותו של סבה החורג באותה מלחמה. הייתה לו צלקת מפציעת כידון רובה, והוא סירב לדבר על המלחמה. בארקר חיברה טרילוגיית רומנים שנקראת בדיעבד טרילוגיית התחדשות (Regeneration), כשם הרומן הראשון בסדרה (1991, יצא בעברית בשנת 2006 בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בתרגום אלינוער ברגר). אחריו באו The Eye in the Door‏ (1993) ו-The Ghost Road‏ (1995, תורגם לעברית בשם דרך הרפאים בידי דניאל סנדרס, ויצא בהוצאת משכל, 1999). הרומנים מתארים את מלחמת העולם הראשונה באמצעות התמקדות בהשלכות של חוויות טראומטיות. הספרים ממזגים היסטוריה ובדיון, ובארקר שואבת רבות ממשוררי מלחמת העולם הראשונה ומוויליאם ריברס, רופא צבאי שעבד עם נפגעי הלם קרב. הדמויות הראשיות מבוססות על דמויות היסטוריות, חוץ מן הדמות בילי פריור, שאותו המציאה בארקר כבן דמותם של המשוררים-החיילים הבריטיים וילפרד אוון וזיגפריד ששון.
"אני חושבת שנפשם של כל הבריטים סובלת מן הסתירה שרואים אצל ששון ואצל אוון, היינו שהמלחמה היא מצד אחד איומה ואסור לחזור עליה לעולם, ומצד שני החוויות ממנה זוכות לחשיבות עצומה." אמרה בארקר לגרדיאן. "אף אומה לא צופה בסרטי מלחמה בדיוק באופן שבו הבריטים עושים זאת."
בארקר אמרה לעיתונאית העצמאית ורה רויש:
אני חושבת שיש הרבה יתרונות לכתיבה על ההיסטוריה, כי לפעמים זה מאפשר להתמודד עם דילמות עכשוויות באופן שיתקבל יותר טוב אצל קוראים כי הן מוצגות בכסות לא מוכרת. כך מתאפשר להם לא לדבוק בעמדה האוטומטית הקיימת שלהם בנושא, בעוד שאם כותבים על נושא עכשווי במפורש, לפעמים מצליחים רק להפעיל דעות קדומות. אני חושב שרומנים היסטוריים עשויים להיות דרך עקיפה מועילה מאוד אל ההווה.
הטרילוגיה התקבלה בהערכה רבה מאוד בקרב הביקורת האנגלית. הניו יורק טיימס תיאר את הטרילוגיה כ"הגות עזה על אימי המלחמה ועל השלכותיה הפסיכולוגיות" הסופר ג'ונתן קו תיאר אותה כ"אחת מיצירות המופת האמיתיות היחידות בסיפורת הבריטית של שלהי המאה ה-20". בשנת 1995 זכה הספר השלישי בטרילוגיה בפרס מאן בוקר.
כיבודים ופרסים

בשנת 1983 זכתה בארקר בפרס אגודת פוסט (Fawcett Society) עבור הרומן Union Street. בשנת 1993 זכתה בפרס הסיפורת של הגרדיאן עבור הספר The Eye in the Door. בשנת 1995 זכתה בפרס מאן בוקר עבור דרך הרפאים. בשנת 1997 הוענק לבארקר דוקטור לשם כבוד מטעם האוניברסיטה הפתוחה הבריטית. בשנת 2000 צורפה למסדר האימפריה הבריטית בדרגת "מפקדת" (Commander). בשנת 2001 זכתה בפרס די ולט לספרות.
ספריה שתורגמו לעברית

דרך הרפאים, בתרגום דניאל סנדרס, הוצאת משכל, 1999
הנער שחצה גבולות, בתרגום צילה אלעזר, הוצאת משכל, 2003
עולם אחר, בתרגום עופר שור, הוצאת משכל 2001
התחדשות, בתרגום אלינוער ברגר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006
הערות שוליים

↑  קרולה דיבל, http://www.robertchristgau.com/u/cd/bkrev/baker-81.php "Work Ethics"], בתוך Voice Literary Supplement, אוקטובר 1981.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מאיה ג'אגי, "Dispatches from the front", באתר הגרדיאן, 16 באוגוסט 2003.
↑  ויליאם סקידלסקי, "The 10 best historical novels", באתר הגרדיאן, 13 במאי 2012.
↑  דף ביוגרפי על בארקר (אנגלית), באתר המועצה הבריטית.
1 2  פיטר קמפ, "Pat Barker's last battle? War has been her greatest obsession – and it looms large in her new novel" באתר הטיימס, 1 ביולי 2007.
↑  אזכור בארקר ברשימת בוגרים מפורסמים (אנגלית), באתר המוסד.
↑  האנה דיוויז, "Novelist Pat Barker", באתר The Journal.
↑  דף ביוגרפי על פארקר (אנגלית) באתר jrank.
1 2 3  רוב ניקסון, ריאיון עם בארקר (אנגלית) בכתב העת Contemporary Literature, כרך 45, גיליון 1.
↑  איוון גולד, " North Country Women ", באתר הניו יורק טיימס, 2 באוקטובר 1983.
↑  ריצ'רד לוק, "Chums of War: Pat Barker revisits the trauma of World War I", באתר Book Forum, פברואר-מרץ 2008.
↑  בלינדה ווב, "The other Pat Barker trilogy", באתר הגרדיאן, 20 בנובמבר 2007.
↑  קלודיה רות פירפונט, "Shell Shock", באתר הניו יורק טיימס, 31 בדצמבר 1995.
↑  ג'ון איזרד, "Warring fictions: Pat Barker talks to John Ezard about the ghosts of war still within us all", באתר הגרדיאן, 11 בספטמבר 1993.
↑  מיצ'יקו קאקוטאני, "Exploring Small Stories of the Great War", באתר הניו יורק טיימס, 29 בפברואר 2008.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425923605171  PLWABN: 9810705731905606  BIBSYS: 90059654  BNE: XX846655  BnF: cb121595753 (data)  CiNii: DA08576097  GND: 12048787X  ICCU: RAVV042619  ISNI: 0000 0001 1453 1791  LCCN: n83178568  LNB: 000027103  NDL: 00462803  NKC: jx20051121001  NLA: 36536027  NLG: 77577  NSK: 000375074  NTA: 071338136  RERO: 02-A002969716  SELIBR: 266387  SUDOC: 030114799  Trove: 1278795  VIAF: 98651598   WorldCat (עם VIAF): 98651598
פארק אואנו

| --- | --- |

מבקרים בפארק נהנים מפריחת עצי הדובדבן
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  הוקם ב-19 באוקטובר 1873
 מבקרים בשנה:  למעלה מ10 מיליון (נכון ל־2011)
 בעלות:  טוקיו 
 נתונים ומידות
 שטח:  538.50696 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  יפן טוקיו, יפן
 מיקום:  Ueno-kōen 
 קואורדינטות:  35°42′44″N 139°46′16″E﻿ / ﻿35.712222°N 139.771111°E﻿ / 35.712222; 139.771111
 אתר רשמי
  (למפת טוקיו מוגדלת) פארק אואנו(למפת טוקיו רגילה) פארק אואנו
 
פארק אואנו (ביפנית: 上野公園) הוא פארק ציבורי רחב ידיים ברובע אואנו שבטוקיו (הנמצא ברובע המיוחד, טאייטו). הפארק הוקם בשנת 1873 על אדמות שהיו שייכות בעבר למקדש קאניי-ג'י. בהיותו אחד מהגנים הציבוריים הראשונים של יפן, הוא הוקם ברוח מערבית תוך השאלה והטמעה של שיטות עבודה בינלאומיות שאפיינו את תקופת מייג'י המוקדמת. זהו משכנם של מספר מוזיאונים משמעותיים, דוגמת המוזיאון הלאומי של טוקיו, מוזיאון הטבע והמדע הלאומי, המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית.
פארק אואנו השתתף בעבר בחגיגות האביב בזכות פריחת עצי הדובדבן. בשנים האחרונות הפארק והאטרקציות שבו זוכים לפופולריות גדולה, עם למעלה מעשרה מיליון מבקרים בשנה, אשר הופכים את הפארק לפארק העירוני הפופולרי ביותר ביפן.
היסטוריה

השטח של פארק אואנו היה שייך בעבר למקדש Kan'ei-ji, אשר נוסד ב-1625. רוב המבנים של המקדש נהרסו בקרב אואנו ב-1868, כחלק ממלחמת בושין, כאשר צבא שוגונות טוקוגאווה הובס בידי אלה השואפים לרסטורציה של שלטון הקיסר. בדצמבר של אותה שנה, הפכה גבעת אואנו לרכושה של העיר טוקיו.
כאשר נוסד ב-1873, פארק אואנו נוהל בידי משרד ענייני פנים (כיום משרד הפנים והתקשורת), ולאחר מכן בידי משרד החקלאות והמסחר, ואחר כך למשרד המשפחה הקיסרית (כיום סוכנות משק הבית הקיסרי). בשנת 1924, לכבוד חתונתו של הקיסר הירוהיטו, פארק אואנו ניתן לעיר באופן רשמי בידי הקיסר טאישו, ממנו קיבל גם את השם הרשמי שלו, שנמצא בשימוש גם היום: "פארק המתנה הקיסרית אואנו".
אתרים חשובים בפארק

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גלריית תמונות

המוזיאון הלאומי של טוקיו
המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית
מוזיאון המדע הלאומי
מוזיאון האמנות המטרופוליני של טוקיו
מוזיאון שיטמאצ'י
טוקיו בונקה קאיקן
מאוזוליאום של שושלת טוקוגאווה
אולם הקונצרטים סוגאקודו
הספרייה הבין-לאומית לספרות ילדים
מוזיאון האומנות של אוניברסיטת טוקיו לאומנות
המוזיאון המלכותי של אואנו
הפגודה של מקדש קאניי-ג'י
ההיכל המרכזי של מקדש קאניי-ג'י
פסל של טקמורי סאיגו מוציא לטיול את כלבו
פסל של הנסיך קומטסו אקיהיטו, רוכב על סוסו
אנדרטה לשוגיטאי, חיל העילית של השוגון בתקופת הבקמאטסו
אנדרטה ליוליסס ס. גרנט, נשיא ארצות הברית ה-18
פסל של אנטוניוס פרנסיסקוס באודויין
האקדמיה לאומנות
הכניסה לגן החיות אואנו
הערות שוליים

1 2  Havens, Thomas R. H, Parkscapes: Green Spaces in Modern Japan.,אוניברסיטת הוואי, 2011; ISBN 9780824834777
↑  Ueno Park, באתר ספריית הדיאט של יפן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00637408  VIAF: 315145779   WorldCat (עם VIAF): 315145779
עלה בקנה אחד

עָלָה בְּקָנֶה אֶחָד הוא ניב עברי שמקורו בספר בראשית, בחלום פרעה על השיבולים העולות בקנה אחד, ומשמעותו: 'הִתְאים', 'התיישב עם'. למשל: 'המשכורות הצנועות שניתנו באותן השנים עלו בקנה אחד עם ערכי הצניעות והשוויון'.
קנה הוא גבעול גבוה, עמוד חלול הנושא בצמחים מן הדגנים והגמאים את העלים והפרחים. שיבולים העולות בקנה אחד משלימות ותואמות זו את זו.
הניב השתרש בשפה העברית לתקופותיה, ומרבים להשתמש בו גם במאה ה-21, והיפוכו: "לא עלה בקנה אחד".
מקור הביטוי

המלך המצרי, פרעה, חולם שני חלומות המבשרים את בואן של שנות שובע רב ואחריהן שנות רעב גדול שיפקוד את האזור. בחלומו השני, מספר המקרא בספר בראשית, פרק מ"א, פסוקים ה'–ז':
וַיִּישָׁן, וַיַּחֲלֹם שֵׁנִית; וְהִנֵּה שֶׁבַע שִׁבֳּלִים, עֹלוֹת בְּקָנֶה אֶחָד בְּרִיאוֹת וְטֹבוֹת. וְהִנֵּה שֶׁבַע שִׁבֳּלִים, דַּקּוֹת וּשְׁדוּפֹת קָדִים צֹמְחוֹת, אַחֲרֵיהֶן. וַתִּבְלַעְנָה, הַשִּׁבֳּלִים הַדַּקּוֹת, אֵת שֶׁבַע הַשִּׁבֳּלִים, הַבְּרִיאוֹת וְהַמְּלֵאוֹת; וַיִּיקַץ פַּרְעֹה, וְהִנֵּה חֲלוֹם
רש"י מפרש "בקנה אחד"- טואיד"ל בלע"ז [גבעול], משמע, שבע השיבולים הבריאות והטובות עלו מגבעול אחד.
בעל הטורים מקשר את הקנה לקני המנורה שמפיצים אור. על כן השיבולים הבריאות עלו בקנה אחד, ואילו בשדופות לא נאמר: קנה אחד. "שהשובע הוא אור לעולם, ולכך ראה בטובות בקנה אחד ובשדופות לא ראה בקנה אחד"
מלבי"ם מסביר את הופעת "בקנה אחד" בשיבולים הטובות בדרך זו: "לפי ששבע שני השובע היו רצופים בזה אחר זה, ע"כ עלו בקנה אחד המצרפם", שנות השובע הגיעו ברצף, מה שאין כן בשנות הרעב. הסבר נוסף לקנה האחד, לדעתו, טמון בבריאותן של השיבולים היפות; קנה אחד יצמיח שבע שבולים טובות.
"תיאור שבע השיבולים המלאות הצומחות מקנה אחד, כלומר מגבעול אחד, הוא סימן לשפע, העתיד לאפיין את שבע השנים הטובות – שנות השובע". מסבירה האקדמיה ללשון העברית כל הפירושים הללו מניחים בבסיס דבריהם, ששיבולים העולות מקנה אחד הן דומות, תואמות.
שימושי הביטוי בשפה

הריטב"א, שחי בין השנים 1250–1330, כותב בפירושו לתלמוד, מסכת כתובות: "רשב"ג, היינו ת"ק, ורש"י ז"ל, היינו ר"ח, ושתי הגרסאות עולות בקנה אחד"
במאמר בכתב עת "המאסף", דור המאספים, מספטמבר 1787 נכתב: "ומעתה אביא הראיות אשר עליהם בניתי מאמרים אלה, והם ממה שמצאתי בדברי חז"ל, על מקומות מפושרות בש"ס ובמדרשות, וכל דבריהם עולים בקנה אחד"
בעיתון "הצפירה" משנת 1867 כותב בנימין צבי שיינפינקעל במדור ידיעות הטבע – מאמר בשם: "אודם הבושה", על מחקריו של דרווין: "על פני הקוף החלקים למשעי בלי שיער, יכיר כל רואה את האודם אם תאוה עזה תשתער בחבו. אבל ההתאדמות העדינה הבאה ממקור הבשת, לא תארח עליהם לעולם, אשר אמנם הדבר הזה עולה בקנה אחד עם טבעם ותכונתם, כי בני השחץ האלה בוש לא יבושו גם הכלם לא ידעו."
במעריב מאוקטובר 1990 מתראיין אריאל רוזן-צבי, ואומר: "אבא [...] האמין שכביסה מלוכלכת מכבסים בבית. זו גישה פוליטית של מיעוט המתחייב בנאמנות לכיתה. אני השתחררתי ממנה. היא אינה עולה בקנה אחד עם תפישה דמוקרטית ומנציחה עוולות"
הערות שוליים

1 2  עָלָה בְּקָנֶה אֶחָד, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏1 בנובמבר 2015
↑  אברהם אבן שושן, המילון החדש, קרית ספר, תשכ"ט
↑  ראו בערך מארק בליצשטיין : "בהמשך עזב את המפלגה הקומוניסטית האמריקאית שאליה השתייך, וייחס זאת לנטייתו המינית, אשר לא עלתה בקנה אחד עם אידאולוגיית המפלגה"
↑  בראשית, מא, ה - ויקיטקסט
1 2  בראשית, פרק מא, ובלכתך בדרך (לימוד יומי אוטומטי)
↑  ריטב"א על כתובות, כ"ו, א'. תלמוד מהדורת ויליאם דוידסון
↑  "תשובה לשאלת השואל לחודש אב תקמ"ו", המאסף, 17 בספטמבר 1787
↑  בנימין צבי שיינפינקעל, "אודם הבושה", הצפירה, 26 בדצמבר 1867
↑  נטע שדמי, "לא משאיר כביסה מלוכלכת בבית", מעריב, 5 באוקטובר 1990
דף מתוך כתב-יד מפואר משנת 1299 של התנ"ך (מאוסף שכלל גם את תנ"ך קניקוט), המכיל את הסיפור על חלום פרעה. נמצא בספרייה הבודליאנית של אוניברסיטת אוקספורד
פאמיוט

| --- | --- |

 טריטוריה:  גרינלנד גרינלנד
 מחוז:  סרמרסוק
 תאריך ייסוד:  1742
 שטח:  18.34 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,308 (1 בינואר 2020)
 קואורדינטות:  61°59′40″N 49°40′0″W﻿ / ﻿61.99444°N 49.66667°W﻿ / 61.99444; -49.66667
 sermersooq.gl
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרינלנד מוגדלת) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור פאמיוט(למפת גרינלנד רגילה) נוק קאקורטוק אילוליסאט סיסימיוט אסיאט מאניצוק טאסילאק נארסאק קאנאק קנגרטיטיווק קנדה איסלנד אוקיינוס הקרח הצפוני מפרץ באפין  ים גרינלנד  האוקיינוס האטלנטי  ים לברדור פאמיוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פאמיוט (בגרינלנדית: Paamiut) בעבר נקראה פרדריקסהוב (Frederikshåb) היא עיר השוכנת בדרום-מערב גרינלנד, לחופי ים לברדור. לפי מספר התושבים בעיר, מדורגת פאמיוט במקום השמיני באי. בספטמבר 2013 התגוררו בעיר 1,515 תושבים.
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באזור פאמיוט, מעידים על התיישבות בני אדם במקום לפני כ-3,500 שנה.
בשנת 1742 הקים הסוחר הדני יאקוב סברין (Jacob Severin) באזור העיר תחנת מסחר, והוא קרא לה פרדריקסהוב, על שם פרדריק החמישי, מלך דנמרק.
ההתיישבות במקום שגשגה הודות לסחר ענף בפרוות ובליוויתנים, העיר נודעה גם באמני הסטיאטיט שישבו בה. בשנת 1909 הוקמה בעיר כנסייה מעץ בסגנון נורווגי והכנסייה נחשבת לאחת היפות בגרינלנד.
כתוצאה מהתחממות העולמית החלו להגיע לחופים הסמוכים לעיר דגי הקוד (מין בקלה). משנות החמישים ועד לסוף שנות השמונים שגשגה תעשיית הדייג בעיר, דבר שהביא רבים להתגורר בעיר, ואת הרשויות לפתח את פאמיוט כעיר ראשית לאזורה. במסגרת תוכנית הפיתוח שכונתה G60, נבנו בעיר בית חולים, אולם ספורט הגדול בגרינלנד, ומבני תעשייה גדולים.
בסוף שנות השמונים הצטמצמה אוכלוסיית דגי הקוד, ותושבים רבים עזבו את פאמיוט.
במרכז העיר נמצא מוזיאון מקומי, השוכן בנגריה ומחסן מלח מהמאה ה-19.
תחבורה

קו המעבורת Arctic Umiaq המקשר בין נארסאק לאילוליסאט, עוצר בעיר. בשנת 2007 נפתח שדה התעופה של העיר, ובו מסלול טיסה שאורכו 799 מטרים. חברת התעופה אייר גרינלנד מפעילה טיסות סדירות באמצעות מטוסי ה-STOL שלה לנרסארסואק ולנוק.
כלכלה

מרבית התושבים בעיר מתפרנסים מדייג. כשאר הערים במערב גרינלנד, גם חופה של העיר אינו קופא בחורף. זרם מערב גרינלנד הנגרם מזרם מזרח גרינלנד, סוחף עמו בעונת הסתיו דובי ים.
דמוגרפיה

בשנת 2013 התגוררו בעיר 1,515 תושבים, נתון המציב את העיר במקום השמיני במספר תושביה בגרינלנד. בשנת 2005 דורגה פאאמיוט במקום השביעי, בשני העשורים האחרונים אוכלוסיית העיר מדלדלת כמעט מדי שנה, משנת 1990 ירדה אוכלוסיית העיר בשיעור של 31 אחוזים.
אוכלוסיית העיר בין השנים 1991-2010. מקור: משרד הסטטיסטיקה הגרינלנדי
אקלים

האקלים בעיר הוא אקלים קוטבי, עם חורף מושלג וקיץ קר.
| אקלים בפאאמיוט> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בפאאמיוט> ינואר.−3.4.−10.1.66 | אקלים בפאאמיוט> פברואר.−3.−10.2.64 | אקלים בפאאמיוט> מרץ.−2.7.−9.9.64 | אקלים בפאאמיוט> אפריל.0.6.−5.7.58 | אקלים בפאאמיוט> מאי.4.2.−1.1.58 | אקלים בפאאמיוט> יוני.6.5.1.1.67 | אקלים בפאאמיוט> יולי.8.8.2.8.91 | אקלים בפאאמיוט> אוגוסט.8.2.2.7.92 | אקלים בפאאמיוט> ספטמבר.6.2.0.7.80 | אקלים בפאאמיוט> אוקטובר.2.9.−2.8.71 | אקלים בפאאמיוט> נובמבר.0.3.−6.1.84 | אקלים בפאאמיוט> דצמבר.−2.3.−8.9.83 | אקלים בפאאמיוט> שנה.2.2.−4.878 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: המכון המטאורולוגי הדני
ערים תאומות

לפאאמיוט הסכם ערים תאומות עם:
דנמרק פרדריקסהאבן (אנ'), דנמרק
הערות שוליים

↑  האקלים בפאאמיוט באתר המכון המטאורולוגי הדני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550305405171  LCCN: n81018301  MusicBrainz: d5e2b3e6-663f-4d53-9984-332271bd031c  VIAF: 124340878   WorldCat (עם VIAF): 124340878
פופוניה

| פופוניה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: דקלאים
משפחה:: דקליים
סוג:: Bactris
מין:: פופוניה
שם מדעי
 Bactris gasipaes ‏קונת, 1816
תחום תפוצה

פרי
פופוניה (שם מדעי: Bactris gasipaes) הוא מין דקל נפוץ באזורים הטרופיים ממרכז אמריקה עד יער האמזונאס. הוא מהווה חלק חשוב בתזונת העמים הילידים באזורי תפוצתו.
עקב התפוצה הרחבה, לצמח שמות שונים באזורים שונים ובשפות שונות. בין השמות הנפוצים:

באנגלית: peach-palm or pewa (טרינידד וטובגו), peyibay(e), ו-pejivalle. בספרדית: pejibaye (בקוסטה ריקה וניקרגואה), chontaduro or chantaduro (בקולומביה ואקוודור), pijuayo (בפרו), pijiguao (בוונצואלה), tembé (בבוליביה), pixbae (יש לבטא: pibá) (בפנמה), ו-cachipay (בקולומביה). בפורטוגזית: pupunheira (העץ), and pupunha (הפרי) (בברזיל).
תיאור

גובה העץ עד 20 מטר. לכול עץ ייתכנו מספר גזעים. קוטר הגזע 15 עד 30 ס"מ. בראש כל גזע 15 עד 25 כפות. אורך הכפות כמטר וחצי, על בסיס עלה באורך של כמטר אחד. לרוב, בסיס העלה מכוסה קוצים ארוכים וחדים, אך קיימים פנוטיפים ללא קוצים.
הפופוניה פורחת ומניבה לאורך כל השנה, אבל עיקר הפריחה באוגוסט עד דצמבר, והפירות מבשילים מדצמבר עד יולי.
בכל אשכול פרי, בין 50 ל-1,000 פירות. הפירות דמויי טיפה בקוטר של 3-5 ס"מ ובאורך של 4-6 ס"מ, הקליפה בגוונים של ירוק, צהוב, כתום או אדום על פי מידת הבשלות. הציפה בצבע כתום (גם כאשר הקליפה ירוקה).
העץ צומח תחת שמש ישירה, בכל הקרקעות, החל מגובה פני הים ועד לגובה של 800 מטר מעל פני הים. הפופוניה צומחת באופן טבעי באזורים בהם יורדים 1,900 עד 6,000 מ"מ גשם בשנה.
שימושים וחשיבות כלכלית

| --- | --- |
קלוריות: 164
שומנים: 12.25 גרם
חלבון: 8 גרם
סידן: 28 מ"ג
זרחן: 31 מ"ג
ברזל: 3.3 מ"ג
קרוטן: 1,500 מ"ג ?
ויטמין B1: 0.06 מ"ג
ויטמין C: 34 מ"ג
הפופוניה היא צמח שניתן לנצל את כל חלקיו, אבל רובם אינם מנוצלים בצורה מסחרית.
בחקלאות האינדיאנית המסורתית, הפופוניה גודלה בעבור פריה, אבל היום, הפופוניה מגודלת בעיקר עבור הפקה של לבבות דקל. לפופניה יתרון בהפקה של לבבות דקל. ניתן לבצע קציר ראשון של לבבות הפופוניה כבר 18 עד 24 חודשים לאחר הנטיעה. אורך הלבבות כ-40 ס"מ והקוטר נע בין 1.5 ס"מ ל-4 ס"מ. כל עץ יכול להוציא עד 15 ייחורים, כך שתפוקת הלבבות לעץ גבוהה. מכל הקטר של פופוניה מפיקים בין 5,000 ל-12,000 לבבות דקל בשנה. התחזית לעליה עולמית בצריכת לבבות דקל הביאה לנטיעה מסיבית של מטעי פופוניה בברזיל מהצפון עד לסאו פאולו.
הפרחים הזכריים, לאחר שהם נושרים, נטחנים ומשמשים לתיבול.
לפירות טעם דומה לתירס טרי, ומרקם דומה לתפוח אדמה מבושל. את הפירות אוכלים לרוב מבושלים במים. מהפרי המבושל ניתן להכין קמח, גלידה, ריבות, מחית, לשלב בתבשילים שונים (כמו עוף בפופוניה ודבש), ומזון לבעלי חיים.
העצה של הפופוניה בצבע חום כהה. היא קשה ודחוסה. ניתן להשתמש בעץ לבניה, יצור חכות, ולהכנת תכשיטים. השורש של הפופוניה משמש כורמיציד (קוטל תולעים). עלי הפופוניה משמשים לסכך, ולקליעה של סלים.