stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dongfeng Fengxing Jingyi S50

| --- | --- |

Dongfeng Fengxing Jingyi S50
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Dongfeng Fengxing Jingyi S50 ev (גרסה מנוע חשמלי)
 יצרן:  Dongfeng Motor Corporation (אנ')
 שנות ייצור:  2014 - הווה
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין  תוניסיה תוניסיה
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 פלטפורמה:  Nissan B platform (אנ')
 אורך:  4,630 מ"מ
 רוחב:  1,790 מ"מ
 גובה:  1,526 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,700 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 16 שסתומים, 1,498 סמ"ק המפיק 101 כ"ס ב-6,000 סל"ד, מנוע ניסאן סדרה "Nissan HR engine" (אנ') סוג מנוע "HR15DE"  4 צילינדרים 1,598 סמ"ק המפיק 120 כ"ס ב-6,000 סל"ד, מנוע ניסאן סדרה "Nissan HR engine" (אנ'), סוג מנוע "HR16DE"  4 צילינדרים 1,997 סמ"ק המפיק 147 כ"ס ב-6,000 סל"ד (ממרץ 2015), מנוע מתוצרת קבוצת PSA  מנוע חשמלי "S50ev" המפיק 122 כ"ס, יוצר מנובמבר 2017 - אוקטובר 2019  מנוע חשמלי "S50ev" המפיק 163 כ"ס, מיוצר מאוקטובר 2019
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תיבת הילוכים רציפה
 מהירות מרבית:  165 קמ"ש (מנועים: 1.5 ליטר, 1.6 ליטר)  180 קמ"ש (מנוע 2.0 ליטר)  150 קמ"ש (מנועים חשמליים)
Dongfeng Fengxing Jingyi S50, קרוי גם: Dongfeng Fengxing Jingyi S50 ev (גרסה מנוע חשמלי משנת 2017) היא מכונית משפחתית קומפקטית מסדרה Dongfeng Fengxing Jingyi (אנ') מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Dongfeng Motor Corporation (אנ'), (שם בסינית: 东风风神) אשר מיוצרת משנת 2014 בסין ובתוניסיה
"Dongfeng Fengxing Jingyi S50"

דגם "Dongfeng Fengxing Jingyi S50" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג בעיר בייג'ינג באפריל 2014
4 דלתות.
5 נוסעים
מנועי בנזין.
מנוע הנעה קדמית.
פלטפורמה: Nissan B platform (אנ')
"Dongfeng Fengxing Jingyi S50" > מתיחות פנים

המנוע הנוסף שהורכב בדגם "Dongfeng Fengxing Jingyi S50" החל ממרץ 2015 הוא מנוע בנזין בנפח 2.0 כ"ס בנפח 147 כ"ס שמקורו בקבוצת PSA הצרפתית.
בשנת 2018 עבר הדגם מתיחת פנים. השינוי היה באלמנטים קדמיים ואחוריים, המשלבים מנורות הלוגן מעורבות, חלל פנים חדש בהשראת מכוניות גרמניות ובחומרים.
"Dongfeng Fengxing Jingyi S50" > דגם מנוע חשמלי "Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV"

במאי 2016 בתערוכת הרכב בבייג'ינג, חשפה היצרנית "Dongfeng Motor Corporation " את הדגם החשמלי "Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV", המבוסס על דגם הסדאן ה- "Fengxing Jingyi S50" לפני מתיחת הפנים.
מאז נובמבר 2017 היצרנית משווקת את המכונית גם כגרסת S50ev חשמלית. הרכב הופעל בתחילה על ידי מנוע חשמלי סינכרוני מגנט קבוע של 120 כ"ס המואץ ל -50 קמ"ש תוך 3.6 שניות. היצרן מציין את המהירות המרבית של 150 קמ"ש והטווח החשמלי הוא 255 ק"מ. סוללת ליתיום-יון קיבולת של 38.09 קוט"ש. תאוצה בין 0–100 היא 11.0 שניות.
הגרסה החשמלית שופרה בסתיו 2019. לצד העדכון, המנוע קיבל הספק של 163 כ"ס וקיבולת סוללת ליתיום-יון הוגדלה ל -56.9 קוט"ש. תאוצה בין 0–100 היא 10.0 שניות.
גלריה

דגם "Dongfeng Fengxing Jingyi S50", שנת 2016
דגם "Dongfeng Fengxing Jingyi S50", שנת 2017
דגם "Dongfeng Fengxing Jingyi S50", שנת 2017
דגם "Dongfeng Fengxing Jingyi S50"
דגם "Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV"
דגם "Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV"
דגם "Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV"
דגם "Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV", שנת 2019
ראו גם

Dongfeng Fengshen S30
Dongfeng Fengshen A30
הערות שוליים

↑  דגם Dongfeng S50 סדאן חדשה שנבנתה בתוניסיה automobile.tn/fr/magazine/nouveautes/20190504-nimr-presente-son-vehicule-particulier-monte-en-tunisie
↑  דגם dongfeng-fengxing-jingyi-s50 מקבל מנוע צרפתי 2.0 ליטר, בסין carnewschina.com/2015/03/05/dongfeng-fengxing-jingyi-s50-to-get-a-french-2-0-in-china
↑  "Dongfeng Fengxing Jingyi" היא סדרת רכבי נוסעים הנמכרים תחת מותג המשנה דונגפנג פנג-שינג (东风 风行) של דונגפנג ליוז'ו מוטור (אנ'), חברת בת של דונגפנג מוטורס (אנ')
↑  דגם Dongfeng Fengxing Jingyi S50 מוכן לתערוכת הרכב בבייג'ינג carnewschina.com/2014/04/09/dongfeng-fengxing-jingyi-s50-is-ready-for-the-2014-beijing-auto-show
↑  דגם Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV בתערוכת הרכב הבינלאומית של בייג'ינג במאי 2016 carnewschina.com/2016/05/04/dongfeng-goes-electric-on-the-beijing-auto-show/ דגם Dongfeng-Fengxing Jingyi S50 EV
6G

בתחום הטלקומוניקציה, 6G (קיצור של: 6th Generation, דור 6) הוא תקן הדור השישי הנמצא בפיתוח עבור טכנולוגיות תקשורת אלחוטית, התומכות ברשתות נתונים סלולריות. זהו היורש המתוכנן לטכנולוגיית 5G, ולפי הצפי יהיה מהיר יותר משמעותית, במהירות של כ-95 גס"ש. כמו קודמותיה, רשתות 6G תהיינה רשתות סלולריות בפס רחב, בהן אזור השירות מחולק לאזורים גאוגרפיים קטנים הנקראים תאים (cell). מספר חברות (כמו נוקיה, אריקסון, וואווי, סמסונג, LG, אפל) גילו עניין רב ב-6G, כמו גם כמה מדינות (כגון סין, דרום קוריאה ויפן). 6G צפויה להיות זמינה מסחרית בשנות ה-30 של המאה ה-21. יש הערכות שמהירותה תהיה גבוהה מעבר לפי 50 מרשת 5G המהירה ביותר.
טכנולוגיה

מספר מחקרים תרמו להתקדמות ניכרת לקראת 6G. קבוצה שבסיסה באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה, טענה להתקדמות משמעותית בטכנולוגיה שתאפשר את פיתוח המכשירים ל-6G. בשני מאמרים שפורסמו ב-"IEEE Electron Device Letters"
הם דיווחו על שימוש בטרנזיסטור עשוי מגליום ניטריד "קוטבי" בעל אלקטרונים בניידות גבוהה (HEMT). נוכחותו של מטען זה בטרנזיסטור מעניקה לטרנזיסטור את היכולת לפעול בתדרים גבוהים, מכיוון שהאלקטרונים חופשיים לנוע דרכו במהירות ללא הפרעה. אף על פי שהנתונים טרם פורסמו, החוקרים טוענים כי הם מראים תוצאות מבטיחות, ועל פי התוכנית שלהם הם בסופו של דבר יבדקו את הרכיבים החדשים בתדרים גבוהים אף יותר מבעבר (140GHz ו-230GHz, וגם בתדרים שבתחום הטרה-הרץ).
בשנת 2020 מדענים מהאוניברסיטה הטכנולוגית של נאניאנג בסינגפור ומאוניברסיטת אוסקה ביפן הודיעו כי הם יצרו שבב שתוכנן במיוחד עבור 6G.
באוקטובר 2020 הברית לפתרונות בתעשיית הטלקומוניקציה (ATIS) השיקה את "Next G Alliance", ברית המורכבת מ-AT&T, Ericsson, Telus, ורייזון תקשורת, T-Mobile, מיקרוסופט, סמסונג ואחרים ש"תקדם את המנהיגות הטכנולוגיתה בתחום המובייל בצפון אמריקה ב-6G ומעבר במהלך העשור הבא."
ב-6 בנובמבר 2020 סין שיגרה למסלול רקטה מדגם Long March 6 עם מטען של שלושה עשר לוויינים. על פי הדיווחים, אחד הלוויינים ישמש כלווין בדיקה לטכנולוגיית 6G,
בפברואר 2022 הצהירו חוקרים סינים שהם השיגו שיא מהירות שידור נתונים באמצעות גלים מילימטריים. החוקרים שידרו נתונים בקצב של 1 טרה-בייט בשנייה למרחק של 1 ק"מ.
הערות שוליים

↑  Theodore S. Rappaport, Think 5G is exciting? Just wait for 6G, CNN, ‏10 בפברואר 2020
↑  Arjun Kharpal, China starts development of 6G, having just turned on its 5G mobile network, CNBC, ‏7 בנובמבר 2019
1 2  Andy Boxall, Tyler Lacoma, What is 6G, how fast will it be, and when is it coming?, Digital Trends, ‏3 ביוני 2021
↑  Jane Li, Forget about 5G, China has kicked off its development of 6G, Quartz, ‏7 בנובמבר 2019
↑  Tim Fisher, 6G: What It Is & When to Expect It, Lifewire, ‏19 בפברואר
↑  Romanczyk, Brian; Zheng, Xun; Guidry, Matthew; Li, Haoran; Hatui, Nirupam; Wurm, Christian; Krishna, Athith; Ahmadi, Elaheh; Keller, Stacia (במרץ 2020). "W-Band Power Performance of SiN-Passivated N-Polar GaN Deep Recess HEMTs". IEEE Electron Device Letters. pp. 349–352. doi:10.1109/LED.2020.2967034. ISSN 1558-0563. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "High Linearity and High Gain Performance of N-Polar GaN MIS-HEMT at 30 GHz - IEEE Journals & Magazine" (באנגלית אמריקאית). doi:10.1109/LED.2020.2980841. נבדק ב-2020-10-15.
↑  Moore, Samuel. "NJIT Library Ez-Proxy Logon Page". Spectrum-Ieee-Org.Libdb.Njit.Edu, 2020, https://spectrum-ieee-org.libdb.njit.edu:8443/tech-talk/semiconductors/devices/breakthrough-could-lead-to-amplifiers-for-6g-signals.
↑  Marcella Wolfe, ATIS Launches Next G Alliance to Advance North American Leadership in 6G, atis, ‏13 באוקטובר 2020
↑  China sends 'world's first 6G' test satellite into orbit, BBC, ‏7 בנובמבר 2020
↑  Stephen Chen, Race to 6G: Chinese researchers declare data streaming record with whirling radio waves, South China Morning Post, ‏10 בפברואר 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא טכנולוגיה ובנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
GTI

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 ענפי תעשייה:  רכב
 מוצרים עיקריים:  מכוניות
 
GTI (בראשי תיבות: Gran Turismo I niezione) הוא סימן מסחר פרסומי למכוניות מיצור סדרתי בעלות מאפייני ביצועים ועיצוב חיצוני ספורטיביים. בדרך כלל הוצמד הסימון למכוניות מדגמי מיני וסופר מיני בעיצוב 3 או 5 דלתות (הצ'בק). המכונית הראשונה שהסימול נקשר בשמה היא מזראטי 3500 GTI משנת 1962 אשר ניצחה במירוץ שנקרא Gran Turismo.
את עיקר פרסומו קיבל הסימון עם השקת הפולקסוואגן גולף GTI בשנת 1976 אשר סימן את תחילתה של סדרת השקות של כלי רכב קטנים יחסית ובעלי ביצועים עודפים של יצרני רכב רבים.
רכב זה היה בעל מערכת קירור מתקדמת, מנוע אחורי בעל מערכת הזרקת דלק.
ב-1984 הציגה פיג'ו גרסת GTI לפיג'ו 205.
ראו גם

פולקסווגן גולף
גרנד טורס
69–60 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 69–60 לפנה"ס
אירועים בולטים בעולם

67 לפנה"ס – מתה שלומציון המלכה
65 לפנה"ס – סיום מלחמת מיתרידטס השלישית.
63 לפנה"ס – כיבוש ארץ ישראל בידי האימפריה הרומית.
63 לפנה"ס – הורקנוס השני נהיה ל"אתנרך" ("נשיא העם", תואר הפחות מן התואר "מלך"), ואנטיפטרוס האדומי נהיה לאפוטרופוס על יהודה.
61 לפנה"ס – פומפיוס שב לרומא ועורך מצעד ניצחון.
נולדו

8 בדצמבר 65 לפנה"ס – הורטיוס, משורר רומי מפורסם (נפטר ב-8 לפנה"ס).
23 בספטמבר 63 לפנה"ס – אוגוסטוס קיסר, קיסר רומי (נפטר ב-14).
63 לפנה"ס – מרקוס ויפסניוס אגריפה, איש צבא ומדינאי רומי.
63 לפנה"ס – סטראבו, גאוגרף, היסטוריון ופילוסוף יווני.
נפטרו

63 לפנה"ס – מיתרידטס השישי, מלך פונטוס.
GBU-8

פצצת GBU-8 מוצגת במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקני
GBU-8 היא פצצת דאייה בעלת מערכת הנחיה אלקטרו-אופטית שמורכבת מפצצת השימוש הכללי סימן 84 וערכת הנחיה מתוצרת רוקוול שהופכת את "פצצת הברזל" לנשק מונחה "שגר ושכח". המערכת מכונה גם 
HOBOS - Homing Bomb System. היא הייתה בשירות חיל האוויר האמריקני, וכן בשירות חיל האוויר הישראלי, שם כונתה "אגרוף אפור". ערכת הנחיה דומה פותחה גם לפצצת הסימן 118 והפכה אותה לפצצה מונחית שכינויה GBU-9.
ערכת ההנחיה מורכבת מראש ביות שכולל מצלמת טלוויזיה אשר מורכבת על חרטום הפצצה, משטחי יצוב לאורך גוף הפצצה וארבעה כנפוני זנב המסודרים בצורת "X" שנועדו לניהוג הפצצה. פותחו שני סוגים של ערכות הנחיה אותן ניתן להרכיב לחלופין על פצצת הסימן 84: KMU-353 בעלת ראש ביות המתביית על המטרה על-פי ניגודיות התמונה המתקבלת ממצלמת טלוויזיה שחור-לבן, ו-KMU-359 בעלת ראש ביות המתביית על המטרה על-פי הדמיית תת-אדום ונועד לתקיפה בלילה. ערכת הנחיה דומה ל-KMU-353 שכונתה KMU-390 פותחה לפצצת הסימן 118 והפכה אותה לפצצה מונחית שכינויה GBU-9.
לפני הטלת הפצצה, מתמרן הטייס את המטוס על מנת שהמטרה תיראה בצג הטלוויזיה אשר בתא הטייס ונועל את מערכת ההנחיה של הפצצה עליה. לאחר הטלת הפצצה יכול הטייס להסתובב על-מנת לחמוק מנשק נ"מ שמגן על אזור המטרה, בעוד הפצצה הנעולה על המטרה עושה את דרכה לעברה עד לפגיעה בה.
היסטוריה

במלחמת וייטנאם נאלצו טייסי חיל האוויר האמריקני להתמודד עם הגנת נ"מ כבדה בסביבת אתרים חשובים בווייטנאם אשר הקשתה עליהם לפגוע בהם באמצעות פצצות שימוש כללי שחייבו ביצוע יעפי הפצצה בקרבה רבה למטרה. על רקע זאת העניק חיל האוויר האמריקני ב-1967 חוזה לחברת רוקוול לפיתוח ערכת הנחיה אלקטרו-אופטית לפצצות הסימן 84 שלו, על-מנת שישמש להפצצת מטרות איכות במרחק רב מהן, תוך מזעור החשיפה של מטוסיו למערכי ההגנה של האויב. המערכת נבדקה בידי יחידות מטוסי F-4 פנטום בלחימה בווייטנאם ב-1969. יותר מ-4,000 ערכות הנחיה יוצרו. חיל האוויר האמריקני הטיל כ-700 פצצות GBU-8 במהלך מלחמת וייטנאם.
בשנת 1976 נכנסה הפצצה לשירות בחיל האוויר הישראלי, וקיבלה שם את הכינוי "אגרוף אפור". במלחמת לבנון הראשונה הושמדו באמצעותה שתי מטרות. בשנת 1991 הוצאה הפצצה משירות בחיל האוויר הישראלי.
מאפיינים (GBU-8)

אורך: 3.63 מטר (11 רגל 11 אינץ')
קוטר: 46 ס"מ (18 אינץ')
מוטת כנפונים: 1.12 מטר (3 רגל 8 אינץ')
משקל: 1027 ק"ג (2264 ליברות)
ראש קרב: פצצת סימן 84
מאפיינים (GBU-9)

אורך: 3.66 מטר (12 רגל)
קוטר: 63.5 ס"מ (25 אינץ')
מוטת כנפונים: 1.35 מטר (4 רגל 5 אינץ')
ראש קרב: פצצת סימן 118
Autorun.inf

Autorun.inf הוא קובץ, המיועד לשימוש על ידי רכיבי ה-AutoRun ו-AutoPlay, במערכות ההפעלה חלונות של מיקרוסופט. כדי שהקובץ יתגלה על ידי רכיבים אלו, עליו להיות ממוקם בתיקיית השורש של ההתקן. מכיוון שלחלונות אין רגישות לכתיבה בכתב קטן וגדול, ניתן לקרוא לקובץ AutoRun.inf,‏ Autorun.INF, או כל שילוב אחר.
רכיב ה-AutoRun התקבל בחלונות 95 כדרך להפחתת עלויות התמיכה. AutoRun מאפשרת להריץ באפן אוטומטי מתוך CD-ROM, תוכנית העשויה להדריך את המשתמש על אופן ההתקנה. הוספת קובץ ה-autorun.inf מאפשרת ליצרנים להחליט, איזה פעולה הם רוצים שתינקט בעת הכנסת ה-CD-ROM.  קובץ ה-Autorun.inf הפשוט ביותר מורכב מ-2 חלקים; הראשון מציין את הסמליל שייצג את התוכנה בסייר הקבצים (או "המחשב שלי") והשני מציין איזה תוכנית תופעל.
תוספות מיוחדות לקובץ הוספו בגרסאות היורשות של חלונות כדי לתמוך ב-AutoPlay ובתכונות נוספות.
GSG-9

| --- | --- |

סמל היחידה
 פרטים
 כינוי:  GSG-9
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 שיוך:  משרד הפנים
 סוג:  יחידת לוחמה בטרור, יחידת השתלטות
 בסיס האם:  סנקט אגוסטין הנגלאר, סמוך לבון
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אפריל 1973 – הווה (כ־51 שנים)
 מקים היחידה:  אולריך וגנר
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-400 לוחמים
 ציוד עיקרי:  נשק קל ואמצעים מיוחדים
 פיקוד
 יחידת אם:  בונדספוליציי
יחידת משמר הגבול מס' 9 של המשטרה הפדרלית של גרמניה (בגרמנית: Grenzschutzgruppe 9 der Bundespolizei) היא יחידה GSG-9 - היחידה למלחמה בטרור ולמבצעים מיוחדים של המשטרה הפדרלית של גרמניה.
היסטוריה

היחידה הוקמה בעקבות טבח הספורטאים הישראלים במינכן באולימפיאדת מינכן 1972 וחוסר יכולתה של מערכת הביטחון במערב גרמניה להיאבק נגד מתקפות טרור ואירועי חטיפה ובני ערובה המוניים כגון זה.
היחידה הוקמה רשמית ב-17 באפריל 1973 כחלק ממשמר הגבול הפדרלי הגרמני (Bundesgrenzschutz), שהוכפף למשטרה הפדרלית ב-2005. שם היחידה נובע מהיותה היחידה התשיעית של משמר הגבול, לאחר ששמונה היחידות האחרות לא היו ברמת מוכנות גבוהה, ולכן הוקמה היחידה התשיעית.
היחידה מתנהלת על פי מודל האימונים של סיירת מטכ"ל ומשתפת פעולה עם הימ"מ הישראלי בתרגילים משותפים ללוחמה בטרור.
GSG-9 מתערבת במקרים של לקיחת בני ערובה, חטיפה, טרור ואיומי סחיטה. היחידה משמשת לעיתים גם כיחידה לאבטחת מתקנים, נטרול מטרות, איתור נמלטים ולעיתים ניהול פעולות חשאיות בהוראת ראש המשטרה הפדרלית. יתר על כן, היחידה פעילה מאוד בפיתוח שיטות וטקטיקות לביצוע משימות אלה. לבסוף, היחידה עשויה לספק ייעוץ למשרדים שונים ולמקבילותיה בעולם. היחידה מסייעת למשטרה הפדרלית (Bundespolizei) ולסוכנויות פדרליות ומקומיות אחרות לפי דרישתן במבצעים הדורשים את התערבותה.
ב-1977, מפקד משמר הגבול הישראלי צבי בר זיכה את GSG-9 בתואר "היחידה ללוחמה בטרור הטובה בעולם". באותה שנה הצליחה היחידה להכריע באופן מיטבי את משבר חטיפת טיסה 181 של לופטהאנזה. היחידה זכתה פעמיים ברציפות בשנים 2005-2006 בתחרות SWAT World Challenge, כאשר ב-2005 היא זכתה בכל 7 האירועים בתחרות.
בשנים 1972–2003 היחידה השתתפה ב-1,500 משימות. בין השאר, גרמניה הציעה לסייע להודו בעקבות פיגועי נובמבר 2008 במומבאי. היחידה סייעה לאמן ולשדרג את המשמרות לביטחון לאומי - היחידה העיקרית ההודית ללוחמה בטרור. היחידה גם סייעה לצוותי המשא ומתן של משטרת מומבאי.
מבנה

היחידה היא חלק מהמשטרה הפדרלית של גרמניה, ולכן יש ללוחמיה סמכויות של שוטרים מהשורה, כגון הזכות לעצור אנשים. היחידה והמשטרה הפדרלית נמצאים תחת אחריותו של משרד הפנים הפדרלי.
בסיס האם של היחידה הוא סנקט אוגוסטין-האנגלר (Sankt Augustin-Hangelar) שליד בון.
היחידה מורכבת מ-3 פלגות מבצעיות ומספר פלגות תמיכה:
אמצעי לחימה

תת מקלע MP5 של הקלר וקוך.
תת-מקלע MP7A1 של הקלר וקוך.
רובה סער הקלר וקוך G36.
רובי קרבין קומנדו 416 ו-417 של הקלר וקוך.
רובה אוטומטי G8.
רובה צלפים DSR-1.
רובה צלפים חצי-אוטומטי PSG-1.
רובה סער זיג זאואר SG550
רובה סער בולפאפ שטייר AUG‏ A3.
אקדח גלוק 17.
אקדח USP של הקלר וקוך.
רובה shotgun רמינגטון 870.
מטול רימונים MZP-1 של הקלר וקוך.
רקטה נגד טנקים ארמברסט.
ראו גם

ישראל ימ"מ - המקבילה הישראלית
ארצות הברית FBI HRT - המקבילה האמריקאית
צרפת GIGN - המקבילה הצרפתית
ברזיל BOPE - המקבילה הברזילאית
רוסיה SOBR - המקבילה הרוסית
הערות שוליים

↑  History of The Original SWAT WORLD Challenge "Team GSG-9, the Federal Border Police of Germany, swept the competition and won all seven events."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007368324505171  GND: 4100247-7  LCCN: n78026627  VIAF: 124313493   WorldCat (עם VIAF): 124313493
M69

| --- | --- |

M69 בצילום של טלסקופ החלל האבל
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  קשת
 שמות נוספים:  NGC 6637
 מגלה:  שארל מסיה
 תאריך גילוי:  31 באוגוסט 1780
 סוג:  צביר כדורי
 בהירות נראית:  7.6+
 סיווג מורפולוגי:  V
 עלייה ישרה:  18ʰ 31ᵐ 23.10ˢ
 נטייה:  ‏53.1″ ‏20′ ‏32°‏-
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  7.2-
 מרחק:  29,700  שנות אור 9,105.96  פארסק
 קוטר:  85 שנות אור
 מסה:  300,000 ☉M
M69 (מ-Messier 69, נקרא גם NGC 6637) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים קשת הנמצא במרחק של כ-29,700 שנות אור ממערכת השמש. זהו אחד מהצבירים הכדוריים המתכתיים ביותר שידועים, ככל הנראה תוצאה של היווצרותו בסמוך למרכז השביל החלב.
היסטוריה

הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-31 באוגוסט 1780 יחד עם M70 הסמוך והוכנס לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית ללא כוכבים עמומה וקשה לצפייה. לדברי מסיה, הערפילית כבר התגלתה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי סביב שנת 1851 ותחת הציון Lac I.11, תוארה כ"דומה לגרעין של שביט". לפי רישומיו של לאקאי שכוללים מיקום ובהירות, לא נראה שהוא אכן צפה בצביר זה אלא בערפילית NGC 6634. בשנת 1784 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M69 וציין שזהו צביר כוכבים שנראה כמו מיניאטורה של M53. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1834 וציין שיש בו כוכבים מדרגת בהירות 14-15 ושהוא עגול ובהיר עם מרכז בהיר יותר מהשוליים.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 7.6 כך שהוא עמום יחסית. ניתן להבחין בו רק באמצעות משקפת איכותית או טלסקופ ועל מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 14, יש צורך בטלסקופ מקצועי. זהו אחד מעצמי מסיה הדרומיים ביותר ובשל כך ובשל עמימותו קשה לצפות בו מאירופה. מיקומו כ-2.5 מעלות מצפון-מזרח לכוכב קאוס אוסטרליס (ε בקשת) וכ-3.3 מעלות מדרום מזרח לכוכב קאוס מרידיונליס (δ בקשת). כ-2.5 מעלות ממזרח לו נמצא הצביר הכדורי M70 וכ-5.3 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לו נמצא הצביר M54.
מאפייני הצביר

M69 נמצא קרוב יחסית למרכז שביל החלב - כ-6,000 שנות אור בלבד. גודלו הזוויתי כפי שמופיע בחשיפה ארוכה הוא פחות מ-10 דקות קשת שממרחק של כ-29,700 שנות אור נותן לו רדיוס של כ-85 שנות אור. ליבתו צפופה, חצי ממסתו המוערכת בכ-300,000 מסות שמש מרוכזת ברדיוס של כ-7 שנות אור בלבד. מתכתיותו גבוהה יחסית לצבירים כדוריים, אך עדיין נמוכה בהרבה מזו של כוכבים כמו השמש, והספקטרום של אורו מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי G2 או G3, שמאפין צבירים זקנים יחסית. בצביר התגלו מעל ל-60 כוכבים משתנים, מהם 8 מסוג משתני RR בנבל ושניים דומים למירה.
המרחק לצביר הסמוך M70 דומה למרחק אל M69 כך שהם קרובים זה לזה והמרחק ביניהם מוערך בכ-1,800 שנות אור. הצביר M54 שנראה קרוב לשניהם נמצא למעשה במרחק גדול פי שלושה מהם כך שהמרחק בינו ובין M69 גדול פי שניים מהמרחק בין M69 ובין כדור הארץ.
הערות שוליים

1 2  Ronald Stoyan, Stefan Binnewies, Susanne Friedrich: Atlas of the Messier Objects: Highlights of the Deep Sky
| קטלוג מסיה |
| --- | --- | --- |
| צבירי כוכבים | M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M18 • M19 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M28 • M29 • M30 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M41 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M50 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M62 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M75 • M79 • M80 • M92 • M93 • M103 • M107 |  |
| גלקסיות | M31 • M32 • M33 • M49 • M51 • M58 • M59 • M60 • M61 • M63 • M64 • M65 • M66 • M74 • M77 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M94 • M95 • M96 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M104 • M105 • M106 • M108 • M109 • M110 |  |
| ערפיליות | M1 • M8 • M16 • M17 • M20 • M27 • M42 • M43 • M57 • M76 • M78 • M97 |  |
| אחרים | M40 • M73 |  |
שארל מסיה • קטלוג קלדוול • הקטלוג הכללי החדש
M70

| --- | --- |

M70 בצילום של טלסקופ החלל האבל
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  קשת
 שמות נוספים:  NGC 6681
 מגלה:  שארל מסיה
 תאריך גילוי:  31 באוגוסט 1780
 סוג:  צביר כדורי
 בהירות נראית:  7.9+
 סיווג מורפולוגי:  V
 עלייה ישרה:  18ʰ 43ᵐ 12.76ˢ
 נטייה:  ‏31.6″ ‏17′ ‏32°‏-
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  6.8-
 מרחק:  29,400  שנות אור 9,013.98  פארסק
 קוטר:  70 שנות אור
 מסה:  179,000 ☉M
 הסחה לאדום:  200 ק"מ/שנייה
M70 (מ-Messier 70, נקרא גם NGC 6681) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים קשת הנמצא במרחק של כ-29,400 שנות אור ממערכת השמש.
היסטוריה

הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-31 באוגוסט 1780 יחד עם M69 הסמוך והוכנס לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית ללא כוכבים סמוכה ל-M69. בשנת 1784 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M69 וזיהה שזהו צביר כוכבים. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1834 וציין שיש בו כוכבים מדרגת בהירות 14 ושהוא עגול ובהיר עם מרכז בהיר יותר מהשוליים. בשנת 1995 גילו חובבי האסטרונומיה אלאן הייל ותומאס בופ בזמן שצפו ב-M70 את שביט הייל-בופ, שחלף במרחק של כחצי מעלה ממנו.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 7.9 כך שהוא עמום יחסית. ניתן להבחין בו רק באמצעות משקפת איכותית או טלסקופ ועל מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 14, יש צורך בטלסקופ מקצועי. זהו אחד מעצמי מסיה הדרומיים ביותר ובשל כך ובשל עמימותו קשה לצפות בו מאירופה. מיקומו הוא על הקו המחבר את הכוכב קאוס אוסטרליס (ε בקשת) עם הכוכב אסקלה (ζ בקשת), כ-4.5 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לקאוס אוסטרליס וכ-4.8 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב ζ בקשת. כ-2.5 מעלות ממערב לו נמצא הצביר הכדורי M69 וכ-3 מעלות מצפון-מזרח לו נמצא הצביר M54.
מאפייני הצביר

M70 נמצא קרוב יחסית למרכז שביל החלב – כ-7,000 שנות אור בלבד. גודלו הזוויתי כפי שמופיע בחשיפה ארוכה הוא כ-8 דקות קשת שממרחק של כ-29,400 שנות אור נותן לו רדיוס של כ-70 שנות אור. ליבתו צפופה מאוד, חצי ממסתו המוערכת בכ-179,000 מסות שמש מרוכזת ברדיוס של כ-6 שנות אור בלבד. הספקטרום של אורו מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי G0 או G1, שמאפין צבירים זקנים יחסית. בצביר התגלו עד היום רק שני כוכבים משתנים.
המרחק לצביר הסמוך M69 דומה למרחק אל M70 כך שהם קרובים זה לזה והמרחק ביניהם מוערך בכ-1,800 שנות אור. הצביר M54 שנראה קרוב לשניהם נמצא למעשה במרחק גדול פי שלושה מהם כך שהמרחק בינו ובין M70 גדול פי שניים מהמרחק בין M70 ובין כדור הארץ.
הערות שוליים

↑  J. Boyles et al.: YOUNG RADIO PULSARS IN GALACTIC GLOBULAR CLUSTERS, p. 11
↑  L. L. Watkins, R. P. Van Der Marel, A. Bellini, J. Anderson: HUBBLE SPACE TELESCOPE PROPER MOTION (HSTPROMO) CATALOGS OF GALACTIC GLOBULAR CLUSTERS. II. KINEMATIC PROFILES AND MAPS, p. 4
↑  W. E. Harris: New color-magnitude data for twelve globular clusters, Astrophysical Journal Supplement Series (Supplement no. 292), vol. 29, Oct. 1975, p. 409
| קטלוג מסיה |
| --- | --- | --- |
| צבירי כוכבים | M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M18 • M19 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M28 • M29 • M30 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M41 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M50 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M62 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M75 • M79 • M80 • M92 • M93 • M103 • M107 |  |
| גלקסיות | M31 • M32 • M33 • M49 • M51 • M58 • M59 • M60 • M61 • M63 • M64 • M65 • M66 • M74 • M77 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M94 • M95 • M96 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M104 • M105 • M106 • M108 • M109 • M110 |  |
| ערפיליות | M1 • M8 • M16 • M17 • M20 • M27 • M42 • M43 • M57 • M76 • M78 • M97 |  |
| אחרים | M40 • M73 |  |
שארל מסיה • קטלוג קלדוול • הקטלוג הכללי החדש
M72

| --- | --- |

M72 בצילום של טלסקופ החלל האבל
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  דלי
 שמות נוספים:  NGC 6981
 מגלה:  פייר מאשן
 תאריך גילוי:  30 באוגוסט 1780
 סוג:  צביר כדורי
 בהירות נראית:  9.3+
 סיווג מורפולוגי:  IX
 עלייה ישרה:  20ʰ 53ᵐ 27.70ˢ
 נטייה:  ‏14.3″ ‏32′ ‏12°‏-
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  6.8-
 מרחק:  55,400  שנות אור 16,985.53  פארסק
 קוטר:  105 שנות אור
 מסה:  168,000 ☉M
 הסחה לאדום:  345- ק"מ/שנייה
M72 (מ-Messier 72, נקרא גם NGC 6981) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים דלי הנמצא במרחק של כ-55,400 שנות אור ממערכת השמש. זהו הצביר העמום ביותר בקטלוג מסיה ואחד הצבירים הרחוקים ביותר שבו.
היסטוריה

הצביר התגלה על ידי האסטרונום הצרפתי פייר מאשן, עוזרו של שארל מסיה, בלילה בין ה-29 וה-30 באוגוסט 1780 ומסיה עצמו צפה בו ב-4 באוקטובר באותה שנה וצרף אותו לקטלוג מסיה, שם תואר כערפילית עמומה ללא כוכבים מעל הצוואר של הגדי, דומה ל-M71. בשנת 1783 צפה האסטרונום ויליאם הרשל ב-M72 וזיהה שזהו צביר כוכבים וציין שהצליח להבחין ב-150 מהם. בתצפית מאוחרת יותר בשנת 1810 הוא ציין שצורתו של הצביר עגולה ושמרכזו צפוף בהרבה משוליו. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1825 וציין שכוכבי הצביר חלשים מאוד וקשים להפרדה מאור הרקע של הצביר.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 9.3 וגודלו הזוויתי כ-6.6 דקות קשת, כך שהוא עמום וקטן וקשה להבחין בו בלי טלסקופ. על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 14, יש צורך בטלסקופ מקצועי. קשה לאתר את M72 בשל עמימותו, הוא נמצא כ-3.5 מעלות מדרום לכוכב μ (מו) בדלי, כ-3.3 מעלות מדרום-דרום-מזרח לכוכב ε (אפסילון) בדלי וכ-4 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב ν (נו) בדלי. כ-1.3 מעלות ממזרח ל-M72 נמצא האסטריזם M73 וערפילית שבתאי (NGC 7009) נמצאת מעט פחות מ-3 מעלות מצפון-מזרח לו.
מאפייני הצביר

אף על פי ש-M72 הוא אחד הצבירים העמומים והקטנים בקטלוג מסיה, הוא למעשה גדול ובהיר ורק בשל המרחק הגדול אליו, כ-55,400 שנות אור, הוא אינו מרשים. מסתו מוערכת בכ-168,000 מסות שמש, קוטרו כ-106 שנות אור והוא מאיר בעוצמה של פי 54,000 מהשמש. זוהו בו עד היום כ-50 כוכבים משתנים, רובם מסוג משתני RR בנבל שמאפשרים להעריך את מרחקו. צפיפותו אינה גבוהה במיוחד, חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של יותר מ-14 שנות אור. הספקטרום של אורו מתאים לקרינת כוכב מסוג ספקטרלי F7. ממדידת ההסחה לאדום של אורו נראה שהוא נע במהירות גבוהה יחסית של כ-345 קילומטר בשנייה בכיוון מערכת השמש.