stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיולה קפוש
קורות חיים

דיולה קניג נולד במשפחה יהודית כבנם של מור קניג, סוחר במוצרי אופנה לנשים, ושל יוזפה צ'ילאג (1876–1935). בשנת 1915 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ברז'ני דניאל בבודפשט ולאחר מכן שירת כלוחם עד תום מלחמת העולם הראשונה. בין השנים 1918–1923 השלים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט, וקיבל תואר ברפואה ב-1923. לאחר מכן היה רופא חיצוני במרפאה הפנימית מס' 3 בבודפשט. מספטמבר 1924 עד אוגוסט 1925 עבד כמתמחה בבית החולים לילדים שטפניה שהיה צמוד למרפאת הילדים של האוניברסיטה, לאחר מכן עד 1929 היה מתמחה באוניברסיטה ובין 1929 לבין 1937 היה מרצה ורופא באוניברסיטה בקליניקת הילדים. הוא ניהל בקליניקה, באופן עצמאי, את המחלקה הנוירולוגית במשך שמונה שנים. החל מ-1 בספטמבר 1937 פוטר מתפקידו הקליני בשל יהדותו. מ-1937 עד 1940, היה הרופא הראשי של בית החולים לילדים שטפניה.
משנת 1940, עקב החוק היהודי השני, הוא לא היה יכול לעבוד יותר במישרה ציבורית, אלא לעסוק רק בפקטיקה פרטית. מ-15 ביוני 1943 עד 10 במרץ 1944, הוא נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). למזלו תחילה במחלקות הילדים והנוירולוגיה של בית החולים סנט אישטוואן. רק ב-20 באוקטובר 1944 נלקח לעבודות כפייה של ממש, משם הצליח להימלט בנובמבר. לאחר מכן הוסתר על ידי מטופליו. מפברואר 1945 הפך שוב לרופא ולאחר מכן בדרגת מרצה בכיר בבית החולים סנט אישטוואן בבודפשט. ב-1947, באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) מונה לפרופסור פרטי חיצוני (שלא חלק מהסגל) בקורס "פרקים נבחרים מנוירולוגיה של הילדות". ב-1947 קיבל לידיו את ניהול בית החולים המשוחזר (נבנה מחדש) לילדים ברחוב מדאראס, שהופרד אז מבית החולים סנט רוקוש כמוסד עצמאי. ביוזמתו, ב-24 בספטמבר 1951, הוכנס לבית החולים הטיפול של הרפואה המונעת וניתן לתארך מכאן את כניסתה של מה שמכונה "יחידת פוליקליניקה המחוזית".
הוא זכה בפרס קושוט בשנת 1952 על עבודתו ועל הצגת צורת הריפוי והארגון החדשה שפיתח. בשנת 1953 נבחר לחבר הנשיאות של החברה ההונגרית-סובייטית. באוקטובר 1957 התפטר מעבודתו ועזב לשווייץ עם דרכון הגירה מסיבות משפחתיות. הוא עבד שנה במרפאת הילדים בבזל. במהלך שהותו בשווייץ ביצע עבודה מדעית חלוצית בניתוח אלקטרופורטי של מי שפיר. הוא חזר להונגריה ב-1958 ועד 1962 היה סגן המנהל והרופא הראשי של בית החולים לילדים היים פאל של עיריית בודפשט ולאחר מכן עבד כרופא ראשי של בית החולים מ-1962 עד פרישתו ב-1971.
קפוש היה חבר ואחד ממנהיגי ועדת תמותת תינוקות בבודפשט. כ-60 מאמריו שפורסמו מכסים תחומים רבים של רפואת הילדים. בנוסף לעבודותיו החלוציות בנוירולוגיה ופסיכיאטריה של ילדים, הוא פרסם ממצאים ושיטות מקוריות רבות בתחומי הפתופיזיולוגיה, אימונולוגיה, נפרולוגיה, מחלות זיהומיות, לידה מוקדמת, תאונות ילדות, בריאות הציבור וטיפול מונע. הוא היה חבר בהנהלת איגוד רופאי הילדים ההונגרים (עד 1968) ובוועדת תמותת תינוקות (1961–1962).
אשתו הראשונה הייתה ארז'בט קלמן (1896–1958), בתם של איגנץ קלמן ושל שרולטה מאייר, איתה התחתן ב-1932. בבודפשט. אשתו השנייה הייתה ד"ר ז'וז'ה יאקאב, הרופא הראשי; ילדם אנדראש קפוש (1962).
עבודותיו העיקריות

Die Hypermotilität in Kindesalter (F. Enkével, Stuttgart, 1938)
רעד בילדות (בודפשט, 1947)
עוויתות ורגישות לפרכוסים בינקות ובילדות (אמיל ליטבאי, בודפשט, 1950, מהדורה שנייה מתוקנת: 1958)
בחירת המועד לניתוחי הילדות (אמיל ליטבאי, בודפשט, 1957)
דלקת קרום המוח טוקסופלזמית חריפה של ילד בן 11 (בודפשט, 1961)
פרסים והוקרה

פרס קושוט (1952)
פרס בוקאי (1954, 1980)
עיטור מסדר הכשרון של העמל דרג זהב (1970)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו בקטלוג המוזיאון הספרותי פטפי)
Harmat György: A Madarász utcai Gyermekkórház múltja, jelene és jövője (2001. február 25.) Orvosi Hetilap, 142. évfolyam, 8. szám (העבר, ההווה והעתיד של בית החולים לילדים ברחוב מדאראס) (דרוש מינוי)
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי של רופאים הונגריים)
Új magyar életrajzi lexikon III. (H–K). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2002. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
הערות שוליים

↑  "Elhunyt Kapus Gyula". נפסבדשאג (עיתון). 1989-11-04. p. 23. נבדק ב-2021-02-27.
↑  "Mai sors". Az Est. 1935-11-22. p. 8. נבדק ב-2021-02-27.
↑  A Pázmány Péter Tudományegyetem almanachja, 1947-1948
↑  "Az MSzT új vezetősége és elnöksége". Vasmegye. 1953-02-17. נבדק ב-2021-02-27.
↑  György István (1958-10-15). "Kapus tanár hazatért". Népszabadság. p. 8. נבדק ב-2021-02-27.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 320/1932. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-02-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7948 8862  VIAF: 121394631   WorldCat (עם VIAF): 121394631 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דיולה קפוש".
מאיר שיל"ת

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1909 כ"ה בחשון תר"ע יאסלו, פולין
 פטירה:  19 במאי 1977 (בגיל 67) פתח תקווה 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מקום מגורים:  ירושלים, גבעתיים
 מקצוע:  כלכלן וחשבונאי
 תפקיד:  פקיד שומה 2
 בת זוג:  צפורה לבית פרוינד
 
מאיר שילת (9 בנובמבר 1909 – 19 במאי 1977) היה תעשיין, סוחר ואיש ציבור ישראלי.
קורות חייו

נולד ביאסלו, שבפולין, בכ"ה חשון תר"ע ב-9 בנובמבר 1909, לראובן ב"ר מנשה ב"ר יוסף, ב"ר ישראל שיל"ת (מגדולי חסידי רופשיץ וסוחרי עץ ויערות ידועים בגליציה) ולטויבה בת ראובן יוסף נויבירט (ראש ישיבת "עץ חיים" בברלין).
קיבל חינוך מסורתי בחדר, בבית המדרש לרבנים, והמשיך בלימודים תורניים בישיבות שונות. עבד בעיסקי המשפחה במסחר יערות ועצים והמשיך בלימודיו.
בשנים 1928–1933 היה יו"ר "צעירי מזרחי" ומורשה קק"ל בעיר יאסלו (פולין).
בשנת 1933 נשא לאשה את צפורה בת אלימלך פרוינד. להם נולדו שני בנים: אליעזר שיל"ת, ואהוד שיל"ת.
פעילות בארץ ישראל

באותה שנה עלה לארץ. השתלם בכלכלה ובמדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים. השתלם ולמד גם בהנהלת חשבונות. התגורר בירושלים עד אחרי מלחמת השחרור בשנת 1948 ומשם עבר לגור עם משפחתו לתל אביב ובשנת 1956 לגבעתיים.
עד שנת 1953 היה פעיל בתעשייה בארץ. משנת 1953 בשירות המדינה.
בתור כלכלן וחשבונאי נתמנה כפקיד שומה במס הכנסה תל אביב, דרום 2, בית רומנו ובמקומות נוספים בארץ. כמו כן עבד גם בנציבות מס הכנסה. לאחר פרישתו כיהן בהתנדבות כיו"ר המועצה הדתית בגבעתיים.
היה הנשיא ה-16 בשנים 1962–1963 של "לשכת הכוכב מס' 13" של הבונים החופשיים, בחסות הלשכה הגדולה למדינת ישראל, ופעל בה בתל אביב. בשנת 1969 נוסדה לשכת בת ללשכת הכוכב בשם לשכת "אחווה" ומאיר שיל"ת עמד בראשה.
שימש גם כנשיא לשכת הרוא"ה - בבני ברית ונשיא לשעבר של לשכת גבעתיים - בני ברית.
פעיל בחברות צדקה. שימש כמגיד בשיעורים תורניים, ומרצה בנושאי יהדות, בכלכלה ובנושאים תורניים שונים.
כתב מאמרים ובקורת ספרים בכלכלה, במדעי החברה. בסוציולוגיה ובאספנות בולים.
נפטר ב־19 במאי 1977 בפתח תקווה. נקבר בבית העלמין בנחלת יצחק.
כתביו > ספרים

"כיצד לאסוף בולים: מדריך ויועץ לחובבי בולים" / י. ראובני [=מאיר שיל"ת].
"המבחן העולמי במידות ודרך ארץ : מראות ורשמים", א חשון תשנ"ב
כתביו > חוברות

"אספנות ספרים ובולים",
"כיצד לאסוף בולים".
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "מאיר שיל"ת", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יח (1969), עמ' 5436
↑  אליעזר שיל"ת, מאיר שיל"ת שורשים, באתר My Heritage
↑  מאיר שיל"ת, כיצד לאסוף בולים, באתר הספריה הלאומית, ‏1947
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475250505171  VIAF: 308258970   WorldCat (עם VIAF): 308258970
מאיר לניאדו

| --- | --- |

מאיר לניאדו (מימין) לצד הרב יעקב מאיר
 לידה:  1900 ירושלים 
 פטירה:  25 במאי 1966 (בגיל 66 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת כהונה:  ? – 25 במאי 1966 
 תקופת הפעילות:  ? – 25 במאי 1966 
 תחומי מחקר:  ספרות חוק ומשפט ומיתולוגיית הדתות
 פעילויות נוספות:  עורך עיתון החרות, המושל הצבאי של יפו וחבר הוועד הפועל של ביה"ח משגב לדך
 
מאיר לניאדו (1900 – 25 במאי 1966) היה איש ציבור ירושלמי, עורך דין, עורך עיתון החרות, נשיא ועד העדה הספרדית, חבר ועד אספת הנבחרים השנייה, המושל הצבאי של יפו, מחבר ספרי חוקים וחוקר דתות.
קורות חיים

נולד בירושלים בי"ד באדר ה'תר"ס לרב רפאל שלמה לניאדו ולזימבול, בן למשפחת רבנים שמוצאה בחלב שבסוריה, אליה הגיעה המשפחה מספרד לאחר גירוש היהודים.
בצעירותו למד והתחנך אצל אביו בישיבת "אוהל מועד", ובהמשך אצל הרב עזרא עטייה והרב עזרא חוצני. כשסיים את לימודיו בישיבה למד מדעים ומשפטים, ובשנת 1924 סיים את לימודיו והפך לעורך דין. בתקופה זו פרסם מאמרים בעיתון דואר היום.
לאחר כיבוש הבריטים את ירושלים, נמנה עם מייסדי הסתדרות "חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח), ונבחר לשמש כחבר בה. נמנה עם מייסדי התאחדות הספרדים העולמית, ונבחר אל הוועד הפועל המרכזי שלה בארץ ישראל. כן נמנה עם מייסדי ומנהלי הבנק "קדם לקרידיט בע"מ".
בשנת 1925 שימש כחבר ועד אספת הנבחרים השנייה, וחבר הוועד הלאומי. בשנת 1923 היה הכוח המכריע בוועד העדה הספרדית, ובחודש מאי 1932 נבחר לשמש כנשיא הוועד.
בשנת 1929 נבחר לשמש כחבר הוועד הפועל של התאחדות בעלי הבתים והקבלנים בירושלים. לאחר מאורעות תרפ"ט השתתף בהגנה הקיבוצית של עורכי דין על היישוב היהודי. בחודש אוקטובר 1932 ערך והוציא לאור יחד עם אברהם אלמליח את עיתון "החרות" למשך תקופה.
בשנת 1942 נבחר לשמש כחבר הוועד הפועל של בית החולים משגב לדך. בהמשך יצא מספר פעמים כשליח לתורמים מחו"ל מטעם הסוכנות היהודית, מתוקף היותו דובר מספר שפות, ביניהן: ערבית, ספרדית, צרפתית, אנגלית ופרסית. בהשפעתו על תורמים כשליח, סייע להקמת החברות "אמקור", "הארגז", "אמפא" ועוד.
בחודש יולי 1948 נבחר לשמש כמושל הצבאי של יפו, בתפקיד רב-סרן למשך כשנתיים. היה מועמד אחרון ברשימתו של יצחק גרינבוים לבחירות לאספה המכוננת. בביקור שערך בדרום אמריקה בשנת 1949, נפגש עם שר ההגנה של קובה, סגונדו קורטי, וראש מטה הצבא הקובני, גנרל רופרטו קבררה.
בשנת 1962 ייסד עם יצחק בן-צבי את 'הקדש' ארם צובא. כן שימש בין היתר כחבר ועדת הבחירות לרבנות הראשית, ותמך במועמדתו של הרב יצחק נסים. ביוזמתו נוסד תלמוד תורה "בית אהרון", "בית הספר בליליוס למלאכה" ובית המדרש לרבנים "זיכרון מאיר".
עבודתו הספרותית כללה כתיבת ספרי חוק ומשפט, וכן ספרים העוסקים במיתולוגיה של הדתות בהודו, סין ויפן.
הלך לעולמו ב-25 במאי 1966 (ו' בסיוון ה'תשכ"ו), ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
קורות חיים > חיים אישיים

לניאדו היה נשוי ללאה ז'ולטי, ולזוג נולדו שני ילדים - רות גיל (ילידת 1933), סופרת ומרצה למדעי המדינה, ופרופסור שלמה לניאדו (יליד 1936), יקיר העיר תל אביב לשנת 2019, מייסד מחלקת הלב והקרדיולוגיה של בית החולים איכילוב ומנהלה במשך 30 שנים (עד פרישתו לגמלאות), ורופאו של מנחם בגין כראש הממשלה.
חיבוריו

קובץ החוקים העות'מאנים – קובץ החוקים העות'מאנים הנהוגים בארץ ישראל כפי שהותקנו על ידי ממשלת ארץ ישראל, ירושלים ה'תרפ"ט
החוק הפלילי בארץ ישראל – החוק הפלילי העות'מאני הנוהג בארץ ישראל, ועוד, ירושלים ה'תרצ"ג
דיני עונשים בארץ ישראל – הפרוצדורה הפלילית העות'מאנית, ועוד, ירושלים ה'תרצ"ב
בדור יורד – על העדה הספרדית בירושלים
דתות העמים וכתבי קדשם – שישה חלקים
זיכרון מאיר – ספר היובל לרב יעקב מאיר, חיבור משותף לו ולמשה דוד גאון, ירושלים ה'תרצ"ו
עמקי שפה – ביאור מילים קשות בתנ"ך
העולם הספרדי – ירושלים ה'תש"ו
לקריאה נוספת

משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב', עמ' 312 - 314
משה בצרי, ליקוטי המליץ, הוצאת מכון הכתב, ירושלים התשס"ה (עמ' 115 - 117)
הערות שוליים

↑  רשימת יצחק גרינבוים, באתר הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr95011430  VIAF: 20150380557813372093   WorldCat (עם VIAF): 20150380557813372093
מרי לו (מחזמר)

| --- | --- |

 מילות השירים:  מירית שם אור
 ליברטיסט:  דן אלמגור סטיבן דקסטר
 מוזיקה:  צביקה פיק
 תקופת ההתרחשות:  שנות השבעים של המאה ה-20
 מדינה:  ישראל ישראל
 סוגה:  מחזמר להיטים, קומדיה רומנטית
 הצגת בכורה:  2002 (תיאטרון הבימה) 2016 (עצמאית)  2023 (תיאטרון ארצי)
 מספר מערכות:  2
 שפה:  עברית
מֶרִי לוּ הוא מחזמר להיטים ישראלי מאת דן אלמגור וסטיבן דקסטר (אנ'), המבוסס על שיריו של המלחין צביקה פיק.
המחזה נכתב על פי סיפור מאת מירית שם-אור, תמלילנית מרבית שירי ההצגה.
תקציר העלילה > מערכה 1

עלילת המחזה מתרחשת ברובה בעיר חוף ישראלית במשך עשור שלם החל מראשית שנות ה-70. במרכזה סיפור התבגרותו של גבריאל המחוזר על ידי שתי נערות: אלה, חברת הילדות הנאמנה שלו, ומירי ששואפת להגשים את חלומה להפוך לכוכבת.
עם מות אביו של גבריאל, בעלים של בית קולנוע עירוני ישן, קלרה, אשתו של הבעלים ואמו החורגת של גבריאל, מחליטה להפוך את הקולנוע למועדון דיסקו בו יופיעו שני בניה, סמי ופרדי. ריקרדו, אמרגן חלקלק, משכנע את קלרה ובניה להפוך את אולם הקולנוע למועדון גו-גו ואת מירי לאמץ את שם הבמה "מרי לו" ולעבור עמו לארצות הברית.
המחזה מתחיל כשגבריאל לוין על הבמה, בשנת 1982, נזכר במירי ("מרי לו"). העלילה חוזרת לשנת 1971, כשגבריאל נתקע עם אופניו במירי לובוביץ' בטעות, והם מתחברים. הוא מציע לה לבוא לראות כיצד הוא מפעיל את הקולנוע של אביו, ומכיר אותה לחברת ילדותו, אלה ("אהבה בסוף הקיץ"). בנוסף, מירי מכירה את אמו החורגת הרעה של גבריאל, קלרה מסיקה-בראון-בוזגלו-לוין. מירי וגבריאל מדברים על רצונם להצליח בקולנוע: מירי כשחקנית וגבריאל כבמאי ("כמו בסרטים"). גבריאל מזמין את מירי למסיבה שתיערך בביתו, ומירי הולכת לבקר את בת דודתה, סיגי. אלה מגיעה וניכר שהיא לא מתלהבת מהיחסים בין גבריאל ומירי ("יד ביד").
אחיו החורגים של גבריאל, סמי ופרדי מסיקה, מארגנים את המסיבה. סמי, שמאמין בסימנים, טוען שהיום יכיר את אהבת חייו- שתהיה ג'ינג'ית ושמה יתחיל ב-ס'. כשמירי וסיגי מגיעות, סמי מחליט שסיגי היא אהבת חייו והוא רוקד איתה, כשגבריאל רוקד עם מירי ("מסיבת יום שישי"). במהלך המסיבה, קלרה מגיעה ומבשרת שלאחר מחלה קשה, אביו של גבריאל מת, והם הולכים להלוויה כשמירי וסיגי הולכות ("נאסף תשרי"). במהלך ההלוויה, מסתבר שכיוון שלא הייתה צוואה, הרכוש מחולק שווה בשווה בין ארבעת בני המשפחה, כשעתיד הקולנוע ייקבע בשותפות. אלה מנסה לנחם את גבריאל למרות שהוא לא מוכן להיות איתה ("יד ביד"). מעט לאחר מכן, קלרה ובניה משתלטים על הבית ועל החדר של גבריאל ("דם חם") וקלרה אומרת שמירי התקשרה, ומוסרת שהיא בארצות הברית ויש לה חבר. לאמיתו של דבר קלרה מונעת מהם לדבר בטלפון, וכך עוברות שש שנים בהן גבריאל מתגעגע ("דמדומים").
ב-1977, סמי ופרדי מציגים את יכולת הגיטרה שלהם ("הרקדן האוטומטי") בפני ריקרדו, אמרגן שקלרה הביאה כדי לייצג אותם. ריקרדו מגיע למסקנה שיש לסגור את הקולנוע ולהקים במקומו מועדון גו-גו, שם הם יערכו הופעות ("מעלה מעלה"). במהלך המבחנים לרקדניות, סמי פוגש את סיגי ומקבל אותה לתפקיד. אלה וגבריאל נפגשים שוב, וגבריאל מזמין את אלה למסיבת הפתיחה של המועדון ("גבריאל"). מעט לפני הפתיחה, אחת מהרקדניות מחליקה על גלגיליות שמירי השאירה זרוק במועדון, ויש למצוא לה מחליפה. המסיבה מתחילה ("מי שלא רוקד עומד") וריקרדו מציג את מתי, הרקדן האוטומטי, ואת פרדי וסמי שמנגנים ("הרקדן האוטומטי"). נערות הגו-גו הן סיגי ומירי, וגבריאל ומירי מתאחדים. סיגי וסמי שוכבים ואילו פרדי מגלה רגשות למתי ("מי שלא רוקד עומד").
ריקרדו עובר לגור אצל קלרה וקונה את ליבה ("המראה"), ומשכנע אותה להוציא עוד כסף על המועדון. הם מתחילים מערכת יחסים ("דם חם"). באותו הזמן סיגי ומירי עוברות גם הן לגור בבית ("לגור איתו"). מעט לאחר מכן, ריקרדו מגלה את מירי שרה, ומציע לייצג אותה ולקחת אותה לארצות הברית, בתור "מרי לו", ולהפוך אותה לכוכבת ("דיווה").
תקציר העלילה > מערכה 2

סיגי כועסת על סמי שלא מוכן להתחתן איתה ומחכה לסימנים, וסמי מציע לה נישואין ("סימנים"). ריקרדו משכנע את מירי לנסוע איתו לארצות הברית כדי שיהפוך אותה לכוכבת ("אין מדינה לאהבה"). גבריאל שומע על כך ומתעמת עם מירי, שמטיחה בו שהיא חייבת לנסוע לארצות הברית כדי להצליח ("שיר הפרחה"). מירי עוזבת עם ריקרדו, וגבריאל מבשר על כך לקלרה ומתעקש שריקרדו נטש אותה ("אני לא יכולה בלעדיך").
סמי וסיגי מתחתנים ומסתבר שסיגי בהריון ("אלף נשיקות"). פרדי מנסה להסביר למתי למה הוא לא יכול לחשוף את מערכת היחסים ביניהם ("לגור איתו") ואלה וגבריאל שוב ביחד. בינתיים בארצות הברית, ריקרדו מצליח לסדר למירי כמה תפקידים קטנים ("המראה") וצילומים רבים ("מה עכשיו"). העבודה הקשה גורמת למירי להיות מותשת, וריקרדו מסמם אותה ("פרפרה", "המראה") וגורם לה לצלם סרט פורנו אלים ("מה עכשיו").
באותו הזמן, אלה וגבריאל מתכוננים לחתונתם, וסיגי, קלרה והבנות צוחקות על כך שאלה תמימה ולא מבינה שגבריאל לא אוהב אותה ("אלה סינדרלה"). לאחר מכן הן מקבלות עיתון עם ריאיון עם מירי, וכשגבריאל רואה את זה, הוא כועס על הבנות וטוען שאף אחת מהן לא ברמה שלה. אלה שומעת את זה וגבריאל מבטל את החתונה איתה ("לא אני הוא האיש").
השנים עוברות, קלרה נשארת בודדה, ומכות רבות נוחתות עליה- עזיבה של פרדי עם מתי לסן פרנסיסקו, עזיבה של סיגי וסמי כדי להתרחק ממנה, וחובות רבים שריקרדו השאיר. בצערה היא מחליטה לשרוף את המועדון ("בין האצבעות") ומוצאת את מותה בשריפה (בגרסה המחודשת משנת 2023 גבריאל מציל אותה). לאחר מכן, בשנת 1982, גבריאל פוגש את אלה שסיימה ללמוד עריכת דין, ועזרה לו עם כספי הביטוח. אלה חושפת שהייתה צוואה לאביו של גבריאל ושהקולנוע שייך לו. גבריאל מחליט לפתוח מחדש את הקולנוע. הוא מוצא את הגלגיליות של מירי ומתגעגע אליה ("מרי לו").
בארצות הברית, התהילה של מירי חלפה וריקרדו מעביד אותה קשה במועדון הגו-גו. סמי מגיע, בניסיון להתאוורר מהנישואין עם סיגי, ומבשר למירי על כך שגבריאל לא התחתן עם אלה ואומר למירי שגבריאל אהב אותה תמיד ("אני לא יכולה בלעדיך").
(בגרסה המחודשת משנת 2023 גבריאל מגיע אבל מירי מסרבת לחזור איתו). לאחר מכן גבריאל פותח את הקולנוע מחדש, כשפרדי ומתי באים.(בגרסה המחודשת משנת 2023 גם קלרה מגיעה לפתיחת הקולנוע וגבריאל מודה לה על העזרה לגיוס כספים לחידוש הקולנוע.) לפתע מירי מגיעה ומנסה להתנצל בפניו. גבריאל אומר לה שהוא ניסה שנים לביים את רגע האיחוד ביניהם בראשו, ושהם לא צריכים לדבר. הוא מנשק אותה וכך המחזה נגמר ("מרי לו").
הפקות > הפקת 2002 - תיאטרון הבימה

המחזמר עלה לראשונה בתיאטרון הלאומי הבימה בשנת 2002, וזכה להצלחה רבה ולמעלה מ-400 הצגות. המחזמר עלה גם בארצות הברית בפני הקהילות היהודיות וזכה גם שם לביקורות נלהבות.
הפקות > הפקת 2002 - תיאטרון הבימה > צוות

בכורה: 2 במאי 2002, תיאטרון הבימה, תל אביב.
במאי: סטיבן דקסטר
ניהול מוזיקלי: צביקה פיק ודרור מרגלית.
תזמורת: דרור מרגלית - פסנתר וניצוח, דני בושקניץ - בס, גיל לדין - תופים, שי אלון - גיטרה, אסף שמואלי - קלידים.
תפאורה: יוסי בן-ארי.
תלבושות: יובל כספין.
כוריאוגרפיה: קלוד דדיה.
תאורה: מאיר אלון.
הדרכה קולית: חדוה מלר.
עיצוב סאונד: אריק אביגדור.
ניהול מוזיקלי: צביקה פיק.
הפקות > הפקת 2016

ביולי 2015 נודע כי המחזמר יחודש ויעלה במהלך 2016, בהפקת הדרן יזמות והפקות וחסידה הפקות. חלק מהשחקנים בהפקה המקורית השתתפו גם בהעלאה המחודשת.
בכורה: 21 בפברואר 2016, היכל התרבות קריית מוצקין.
במאי: סטיבן דקסטר.
ניהול מוזיקלי: צביקה פיק.
הפקות > הפקת 2023

בשנת 2023, העלה התיאטרון הארצי לילדים ולנוער גרסה חדשה למחזמר בכיכובם של ליהי טולדנו וטל גרושקה שמביים צדי צרפתי ומנהל מוזיקלית טל בלכרוביץ.
דמויות ושחקנים

| שם הדמות | אודות הדמות | שחקן/ית בהפקת 2002 | שחקן/ית בהפקת 2016 | שחקן/ית בהפקת 2023 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| מרים "מירי" לובוביץ / מרי לו | גיבורת המחזמר מתאהבת בגבריאל והופכת לבת זוגו ובמהלך המחזמר נפרדת ממנו כדי לקדם את עצמה בחו"ל אך חוזרת לבסוף לגבריאל. | יעל בר-זוהר / מיכל אמדורסקי | שיר מורנו / ירדן מרחבי | ליהי טולדנו / מאי מלר |
| גבריאל לוין | גיבור המחזמר מתאהב במרי לו והופך לבן זוגה וחבר ילדות של אלה שמאוהבת בו | אמיר פיי גוטמן / גיא זו-ארץ | אסף הרץ | טל גרושקה / תומר ברש |
| אלה | חברת ילדות של גבריאל שמאוהבת בו ועומדת להתחתן איתו עד שגבריאל מבטל את החתונה בגלל שהוא עדיין מאוהב במרי לו | אביטל לבני / איילת רובינסון | הילה סעדה | לירון ויגדור / מיקה צור |
| קלרה מסיקה בראון בוזגלו לוין | האמא החורגת של גבריאל שונאת את גבריאל ומרי לו מפרידה ביניהם בת זוגו של ריקרדו עד שהוא נוטש אותה | אילנה אביטל / שרי/ אורנה רוטברג | מאיה בוסקילה / שמרית לוי ששון | טלי אורן / יפעת זהר כהן |
| ריקרדו כהן | סוכן אומנים מפוקפק נהיה בן זוג של קלרה לטובות הנאה בלבד | יגאל שדה | גיא זו-ארץ | אקי אבני / רועי ויינברג |
| סמי מסיקה | הבן של קלרה אח של פרדי ואח חורג של גבריאל בן זוג של סיגי ולבסוף מתחתן איתה | גיא מסיקה / אושרי סהר / גיא זוארץ | ישראל אטיאס | מיכאל גבעתי / גלעד מרחבי |
| פרדי | הבן של קלרה ואח של סמי ואח חורג של גבריאל מסתיר מאמו שהוא הומו עד לפני סוף המחזמר | גומא שריג / אסף גולדשטיין / יניר בלסן | טום באום | ליעם פינטו |
| סיגי | בת דוד של מרי לו בת זוג של סמי ומתחתנת איתו לבסוף | טלי אורן / קרן רון | שמרית לוי ששון / גאלה קוגן | נוי הלפרין / אלה רוזנצווייג |
| שירלי |  | שמרית לוי ששון |  |  |
| טינה |  | הילה זיתון / נועם אורגד |  |  |
| מתי | הרקדן האוטומטי, בן זוגו של פרדי | יגאל אלקיים / שחר ישין / שחר פרץ / רוס אליהו / עומר שיש |  | שגיא אקשוטי |
| כריס |  | ניר בלאסן / ערן חגי |  |  |
| נטלי |  | ליטל גבאי |  |  |
| מייקי |  | צור לי-אדטו / יוסי אלמוג |  |  |
| סטיב |  | יואב סיב |  |  |
| שלי |  | קרן רמי |  |  |
השירים

להלן רשימת כל 25 השירים המשולבים במחזמר, לפי סדר הופעתם. כל השירים הולחנו על ידי צביקה פיק.
השירים > מערכה ראשונה

| מס' השיר | שם השיר | תמלילן/ית | ביצוע מקורי | ביצוע במחזמר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מרי לו | מירית שם אור | צביקה פיק | גבריאל |
| 2 | אהבה בסוף הקיץ | מירית שם אור | צביקה פיק | הלהקה, אלה |
| 3 | כמו בסרטים | דן מרגלית | צביקה פיק | מירי, גבריאל |
| 4 | יד ביד | בצלאל אלוני | עפרה חזה | אלה |
| 5 | מסיבת יום שישי | מירית שם אור | צביקה פיק | סמי, פרדי, סיגי, גבריאל והלהקה |
| 6 | נאסף תשרי | נתן יונתן | צביקה פיק | הלהקה, גבריאל |
|  | יד ביד | בצלאל אלוני | עפרה חזה | אלה |
| 7 | דם חם | מירית שם אור | שרי | קלרה |
| 8 | דמדומים | מירית שם אור | צביקה פיק | גבריאל |
| 9 | הרקדן האוטומטי | מירית שם אור | צביקה פיק ורותי נבון | סמי, פרדי |
| 10 | מעלה מעלה | מירית שם אור | צביקה פיק | סמי, פרדי, ריקרדו, קלרה והלהקה |
| 11 | גבריאל | שמואל קרול | עפרה חזה | אלה |
| 12 | מי שלא רוקד עומד | מקס גת-מור | צביקה פיק | הלהקה, קלרה, ריקרדו, גבריאל |
|  | הרקדן האוטומטי | מירית שם אור | צביקה פיק ורותי נבון | סמי, פרדי, מירי, סיגי והלהקה |
| 13 | המראה | מירית שם אור | צביקה פיק | ריקרדו |
|  | דם חם | מירית שם אור | שרי | קלרה |
| 14 | לגור איתו | מירית שם אור | ריקי גל | מירי, סיגי, קלרה |
| 15 | דיווה | יואב גינאי | דנה אינטרנשיונל | ריקרדו והלהקה |
השירים > מערכה שנייה

| מס' השיר | שם השיר | תמלילן/ית | ביצוע מקורי | ביצוע במחזמר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | סימנים | אהוד מנור | צביקה פיק | סיגי, סמי והבנים |
| 2 | אין מדינה לאהבה | יהונתן גפן | צביקה פיק | ריקרדו |
| 3 | שיר הפרחה | אסי דיין | עפרה חזה | מירי |
| 4 | אני לא יכולה בלעדיך | מקס גת-מור | דנה אינטרנשיונל | גבריאל, קלרה |
| 5 | אלף נשיקות | מירית שם אור | יהורם גאון | פרדי, קלרה, סמי, סיגי והלהקה |
|  | לגור איתו | מירית שם אור | ריקי גל | פרדי |
|  | המראה | מירית שם אור | צביקה פיק | ריקרדו, מירי והבנים |
| 6 | מה עכשיו | מירית שם אור | צביקה פיק | מירי והבנים |
|  | המראה | מירית שם אור | צביקה פיק | ריקרדו והבנים |
|  | מה עכשיו | מירית שם אור | צביקה פיק | מירי |
| 7 | פרפרה | יהונתן גפן | צביקה פיק | מירי |
|  | המראה | מירית שם אור | צביקה פיק | ריקרדו |
|  | מה עכשיו | מירית שם אור | צביקה פיק | הבנות |
| 8 | אלה סינדרלה | מירית שם אור | צביקה פיק | קלרה, סיגי והבנות |
| 9 | לא אני הוא האיש | אלכסנדר פן | צביקה פיק | גבריאל |
| 10 | בין האצבעות | מירית שם אור | רותי נבון | קלרה |
|  | מרי לו | מירית שם אור | צביקה פיק | גבריאל והבנות |
|  | אני לא יכולה בלעדיך | מקס גת מור | דנה אינטרנשיונל | מירי |
|  | מרי לו | מירית שם אור | צביקה פיק | הבנות |
השירים > מחרוזת סיום

בהשתתפות כל הקאסט
| שם השיר | סולו |
| --- | --- |
אהבה בסוף הקיץ: הבנים, הבנות
הרקדן האוטומטי: פרדי, מתי
לגור איתו: סמי, סיגי
גבריאל: אלה
דיווה: ריקרדו
דם חם: קלרה
שיר הפרחה: מירי
מרי לו: גבריאל
מעלה מעלה: כולם/ן
בתרבות

גרסה פרודית למחזמר שודרה ב"רק בישראל" בהשתתפותם של אמיר פרישר גוטמן ואילנה אביטל.
ראו גם

תמיד אותו חלום
אילנה אביטל מתוך המחזמר "מרי לו" ב-2003
יחידה לטיפול נמרץ

ערך זה עוסק ביחידה בבית חולים. אם התכוונתם לסדרת טלוויזיה ישראלית, ראו .
אמבולנס טיפול נמרץ צהוב של מגן דוד אדום בנשר
יחידה לטיפול נמרץ (באנגלית: ICU – Intensive Care Unit או CCU – Critical Care Unit) היא מחלקה ייעודית בבית חולים המספקת טיפול לחולים במצב קשה הנזקקים לטיפול נמרץ.
הצוות הרפואי העובד במחלקת טיפול נמרץ מורכב מרופאים מומחים לטיפול נמרץ וצוות סיעודי בעל הכשרה ייעודית למחלקה זו.
סוגי מחלקות לטיפול נמרץ

ברוב בתי החולים בישראל קיימת יחידה אחת, או יותר, לטיפול נמרץ בתחומים מסוימים של הרפואה. קיומן של היחידות נקבע על פי אופיו של בית החולים והמשאבים המצויים בו. ליחידות לטיפול נמרץ אין שמות אחידים. בין סוגי היחידות לטיפול נמרץ ניתן למצוא:
יחידה לטיפול נמרץ ביילוד לרבות טיפול בפגים
יחידה לטיפול נמרץ בילדים
יחידה לטיפול נמרץ קרדיולוגי (טיפול נמרץ לב)
יחידה לטיפול נמרץ נוירוכירורגי
יחידה לטיפול נמרץ נוירולוגי – נוירוכירורגי
יחידה לטיפול נמרץ כירורגית
יחידה לטיפול נמרץ כללי או נשימתי
ציוד ושיטות

בין המכשירים הנפוצים ביחידות לטיפול נמרץ ניתן למצוא:
מכונות הנשמה המסייעות בהנשמת חולים שאינם נושמים בצורה עצמונית, זאת בעזרת צינור בקנה הנשימה (endotracheal tube) או דרך פתח הנעשה בקנה הנשימה בצוואר (פיום קנה)
מכונות דיאליזה לסיוע לחולים הסובלים מאי-ספיקת כליות
מכשירי IPV לפינוי הפרשות מהריאות וגיוס חלקי ריאה שקרסו
מכשירי ניטור למדידת מדדים חיוניים של הגוף, כגון: לחץ דם, טמפרטורת גוף, דופק ועוד
צינורות הזנה לחולים שאינם מסוגלים לבלוע
צינורות שאיבה להוצאת נוזלים וגזים שונים מחללי הגוף (קיבה, קנה נשימה, ועוד)
צינורות ניקוז שתן (צנתר ("קתטר"))
עירויים לנוזלים ולתרופות
חולים רבים ביחידות לטיפול נמרץ אינם נמצאים בהכרה, או נמצאים בהכרה חלקית בלבד.
מספר המיטות המוגבל ביחידות לטיפול נמרץ, מעורר לעיתים קרובות דילמות קשות של אתיקה רפואית – בנוגע לברירת החולים אשר ראוי ולא ראוי לאשפזם לטיפול ביחידה זו.