stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סשה ברון כהן
ביוגרפיה > הזינוק בקריירה ו"המופע של עלי ג'י" > הדמויות בתוכנית > בוראט סאגדייב

בוראט מרגרט סאגדייב הוא דמות של עיתונאי מקזחסטן, אשר כביכול מציג את החיים האמריקאים בפני צופיו במולדתו. על מנת ליצור תחושה של זרות בפני מרואייניו של בוראט, הוא לבוש חליפה מיושנת, מטפח שפם עבות ומבטא זר כבד, כביכול קזחי. ברון כהן עצמו אינו דובר קזחית או רוסית ומשתמש בשפת העברית כ"קזחית", בין היתר משתמש פעמים רבות בביטוי המפורסם של דב גליקמן "ווא ווא ווי ווא".
מרואייניו של בוראט הם אנשים "מהרחוב" שאינם מודעים לכך שבוראט הוא דמות בדיונית ומתייחסים אליו ואל התבטאויותיו ברצינות. הוא מביע דעות גזעניות, אנטישמיות, הומופוביות, מיזוגניות ועוד. על ידי הבעת דעות אלה מצליח בוראט להוציא ממרואייניו זעזוע עמוק או הסכמה מלאה. בכתבה על דרום ארצות הברית שר בוראט בפאב באריזונה שיר בו הוא קורא "להשליך את היהודים לבאר", והקהל הצטרף אליו במחיאות כפיים. בנוסף, הוא נהנה לזעזע את מרואייניו בגילויים על מנהגים הנהוגים כביכול בקזחסטן: לטענתו נולד כפרי יחסי אונס בין אביו לאמו, ביצע גילוי עריות עם אחותו (העובדת בזנות), וקיים יחסי מין עם חיות.
בוראט גם הנחה את טקס פרסי ה-MTV בליסבון בשנת 2005. הוא עורר מחלוקת כאשר דוברים מממשלת קזחסטן ביקשו להבהיר כי בוראט אינו קזחי ומחו נגד הצגת הדעות החשוכות כ"קזחיות".
ב-3 בנובמבר 2006 יצא לאקרנים סרט באורך מלא (82 דקות) על עלילותיו של בוראט בארצות הברית, בשם "בוראט: רוצה לומד תרבות אמריקה בשביל נהדרת קזחסטן". בסרט זה נוסע בוראט לארצות הברית כדי ללמוד על מנהגיהם. בסרט זה מוצג בוראט כרגיל בקיצוניות רבה בדבריו הגזעניים למיניהם. במהלך מסעו, בוראט, מחליט לחפש אחר הכוכבת האמריקאית, פמלה אנדרסון, על מנת שתהיה אשתו, דבר המוביל לסדרת אירועים מצחיקים.
על סרט זה סשה ברון כהן קיבל את פרס גלובוס הזהב על השחקן הקומי הטוב ביותר.
ב-24 במרץ 2012 הושמעה בטעות, בטקס הענקת המדליות של תחרות קליעה בינלאומית שנערכה בכווית, הגרסה הפרודית והלועגת מהסרט "בוראט", במקום ההמנון הלאומי של קזחסטן. דובר שר החוץ הקזחי כינה את התקרית "סקנדל" ודרש לפתוח בחקירה מיידית של האירוע. מאוחר יותר, מארגני האירוע בכווית ונשיא התאחדות הקליעה התנצלו באופן רשמי בפני המשלחת מקזחסטן.
ב-23 באוקטובר 2020 יצא לאקרנים סרט המשך לסרט "בוראט", בהפצת אולפני אמזון, ששמו "סרט המשך בוראט: העברת שוחד עצום לשלטון אמריקני לרווחת קזחסטן בעבר אומה מופלאה". על תפקידו בסרט זכה בפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה > הזינוק בקריירה ו"המופע של עלי ג'י" > הדמויות בתוכנית > ברונו ג'יהארד

ברונו ג'יהארד הוא כתב האופנה האוסטרי של התוכנית. הוא סטראוטיפ מוקצן של הומוסקסואל, הלבוש בבגדים חשופים ופרובוקטיביים ומדבר במבטא אוסטרי כבד. לעיתים קרובות הוא מנהל ראיון ארוך ובו שאלות אשר סותרות אחת את השנייה. המרואיינים, בדרך כלל מעצבי אופנה או דוגמניות, מגיבים בצורה אוטומטית לשניהם ולא מבחינים בסתירה ולעיתים הוא אף גורם להם להביך את עצמם על ידי נתינת שאלות שעצם התשובה שלהן היא מביכה, לדוגמה - באחד הראיונות שלו עם כומר נוצרי דרש ממנו ברונו לענות על שאלות כן/לא בצורה של "אח, יה!" (כן) ו-"נישט, נישט" (לא). בדמותו של ברונו מעביר בארון כהן ביקורת חברתית לא רק בנושא הומופוביה, אלא גם בנושאים כמו דחיפת ילדים לתעשיית הבידור, הסכסוך הישראלי-ערבי, שרלטנים המתיימרים לתקשר עם המתים. הסרט מזעזע את הצופים שוב ושוב בהצגת סצנות גרפיות קיצוניות, בעיקר בהקשר של מין, גוף ומיניות חריגה, ובכך גורם לצופים לבחון את ערכי וגבולות המוסר והליברליות שלהם עצמם.
ביוגרפיה > הזינוק בקריירה ו"המופע של עלי ג'י" > אדמירל גנרל אלאדין

עלילת הסרט מתמקדת בעלילותיו של דיקטטור בשם אלאדין ממדינה איסלמית בדיוניות בצפון אפריקה בשם וואדייה, אשר מוחלף בחשאי בכפיל, וכעת הוא חייב לבנות מחדש את חייו בניו יורק. דמותו של הדיקטטור המגולמת על ידי ברון כהן מהווה פרודיה למספר מנהיגים של משטרים טוטליטריים, כמו מועמר קדאפי ואידי אמין.
ב-26 בפברואר 2012 הודיעה האקדמיה האמריקאית לקולנוע כי היא אוסרת את כניסתו של סשה ברון כהן לטקס פרסי אוסקר ה-84 בשל החשש שיעורר מהומות כמנהגו. על אף האיסור הגיע ברון כהן לקבלת הפנים של פרסי האקדמיה, מחופש בתור הדיקטטור, מלווה בשתי שומרות ראש (רמז למועמר קדאפי), בעודו מברך את הכתבים ב"שלום, מוות למערב!" ומחזיק בכד שלטענתו הכיל את האפר של המנהיג הצפון קוריאני המנוח קים ג'ונג איל. בהמשך, במהלך ראיון טלוויזיה שהעניק, שפך ברון כהן את תכולת הכד על חליפתו של מנחה תוכנית הטלוויזיה "אמריקן איידול" ראיין סיקרסט. בנוסף, העלה ברון כהן סרטונים לאינטרנט בהם הוא מכריז כי הוא "ניצח את המערב והציוניים" על ידי הגעתו לאוסקר.
ביוגרפיה > הזינוק בקריירה ו"המופע של עלי ג'י" > גרימסבי

סרט סרט פעולה-ריגול קומי בריטי-אמריקאי משנת 2016, בו ברון כהן מככב בתור קארל "נובי" בוצ'ר, חוליגן כדורגל אנגלי.
ביוגרפיה > הזינוק בקריירה ו"המופע של עלי ג'י" > מי זו אמריקה?

ביולי 2018 החל בשידור הסדרה "מי זו אמריקה?" של רשת Showtime, בה מככב ברון כהן במספר דמויות מוחצנות שנפגשות עם מפורסמים אמריקאים בהם פוליטיקאים וידוענים. בחלק ממפגשים אלה מוצגים צדדים שליליים או מגוחכים אצל אותם אמריקאים. אחת הדמויות שאותן ברון כהן מגלם היא ערן מורד, איש צבא ישראלי לוחמני.
ביוגרפיה > הזינוק בקריירה ו"המופע של עלי ג'י" > אלי

באפריל 2018 פורסם כי ברון כהן יגלם את המרגל הישראלי אלי כהן בסדרה "אלי". את הסדרה בת ששת הפרקים יצר גידי רף, בהפקה משותפת של הערוץ הצרפתי +Canal (אנ') ונטפליקס. הסדרה עלתה לשידור ב-6 בספטמבר 2019.
ביוגרפיה > פרויקטים נוספים

באוקטובר 2024, פורסם כי ברון כהן ורוזמונד פייק ישחקו בתפקידים הראשיים בסרט "Ladies First" עבור נטפליקס. ברון כהן יגלם דמות של גבר שוביניסט שמוצא את עצמו בעולם מקביל שבו נשים שולטות.
אקטיביזם ונדבנות

כהן ידוע בפעילויות פילנתרופיות, כגון תמיכה בילדים בסוריה, עיראק, תימן וסומליה, וכן תרומת ציוד מגן לעובדי מערכת הבריאות הבריטית בתקופת הקורונה. כהן הוא ממייסדי הקואליציה "Stop Hate for Profit", הפועלת נגד רווחים של חברות המדיה החברתית מקונספירציות, גזענות ודברי שנאה.
באוקטובר 2024, ברון כהן תרם חצי מיליון דולר לוועד ההצלה הבינלאומי (אנ') (IRC) ולארגון "הצילו את הילדים" (אנ') עבור סיוע לילדים בסודאן, הנמצאים במצוקת רעב חמורה. התרומה נועדה לתמוך בפעילות של הארגונים בתחום התזונה, מים, תברואה ושירותי בריאות לאנשים הנזקקים, בתוך סודאן ובמדינות שכנות שאליהן נמלטו פליטים. כהן הצהיר כי בסודאן ישנם כ-25.6 מיליון אנשים הסובלים מרעב, ומשבר הרעב החמור במדינה לא זוכה לתשומת לב מספקת מהעולם.
אקטיביזם ונדבנות > אקטיביזם פרו-יהודי ופרו-ישראלי

ברון כהן התבטא מספר פעמים במוצהר כנגד אנטישמיות באופן כללי, ואף הציג דוגמאות בחלק מסרטי הסאטירה שלו ("בוראט"), התבטא גם פעמים רבות בעד מדינת ישראל ואף כיכב במיני-סדרה בינלאומית על אודות גיבור ישראל (איש המוסד אלי כהן ב"אלי") שהופצה ב-Netflix. בתחילת מלחמת חרבות ברזל חתם, יחד עם עוד מאות שחקנים קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד, על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על-ידי ארגון הטרור הפלסטיני חמאס, בעקבות פלישתם במהלך טבח שבעה באוקטובר. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. בנוסף ברון כהן שותף למכתב מחאה פומבי שמתח ביקורת כלפי גילדת התסריטאים, בגנות שתיקתם הרועמת בנוגע לזוועות ולרציחות ההמוניות הרבות שבוצעו על-ידי מחבלים ערבים ומוסלמים נגד יהודיות וישראלים באותה עת.
חיים אישיים

ב-16 במרץ 2010 התחתן ברון כהן עם השחקנית האוסטרלית איילה פישר, שהתגיירה בזמן שהיו מאורסים. לזוג שתי בנות ובן. ב-5 באפריל 2024 הודיעו פישר וברון כהן באמצעות אינסטגרם כי הגישו בקשה לגירושין ב-2023.
פילמוגרפיה חלקית > קולנוע

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | Punch | דמות ללא שם | סרט קצר |
| 2000 | The Jolly Boys' Last Stand | ויני |  |
| 2002 | עלי ג'י - הסרט | עלי ג'י בוראט סגדאייב | תסריטאי / מפיק |
| 2003 | Spyz | ג'יימס בונד (עלי ג'י) | סרט קצר תסריטאי / מפיק |
| 2005 | מדגסקר | המלך ג'וליאן השלושה עשר | דיבוב |
| 2006 | לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי | ז'אן ג'ירארד |  |
| 2006 | בוראט | בוראט סגדאייב | תסריטאי / מפיק |
| 2007 | סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט | אדולפו פירלי |  |
| 2008 | מדגסקר 2 | המלך ג'וליאן השלושה עשר | דיבוב |
| 2009 | ברונו | ברונו ג'הארד | תסריטאי / מפיק |
| 2011 |  | המפקח גוסטאב |  |
| 2012 | הדיקטטור | אדמירל גנרל חאפז אלאדין | תסריטאי / מפיק |
| 2012 | מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה | המלך ג'וליאן השלושה עשר | דיבוב |
| 2012 | עלובי החיים | מר ת'נרדייה |  |
| 2013 | חדשות בהפרעה | עיתונאי BBC News |  |
| 2016 | גרימסבי | נורמן "נובי" גרימסבי | תסריטאי / מפיק |
| 2016 | אליס מבעד למראה | זמן |  |
| 2020 | משפט השבעה משיקגו | אבי הופמן |  |
| 2020 | בוראט 2 | בוראט סאגדייב |  |
| יפורסם בהמשך | Ladies First | יפורסם בהמשך |  |
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

טו-אף-טו (1996 - 1997) (סדרת טלוויזיה)
המופע של שעה 11 (1998 - 1999) (סדרת טלוויזיה)
המופע של עלי ג'י (2000, 2003 - 2004) (סדרת טלוויזיה)
משפחת סימפסון; הפרק "The Greatest Story Ever D'ohed"‏ (2013)
מי זו אמריקה? (2018 - 2019)
אלי (2019)
"כתב ויתור" (2024)
מערת אל קסטיו

ארמיליו אלקאלדה דל ריו, מגלה מערת אל קסטיו
מערת אל קסטיו (בספרדית: La cueva de El Castillo) היא מערה קדומה בצפון ספרד, שבה התגלו ציורי קיר, או ציורי מערות מתקופת האבן הקדומה, בחלקה המאוחר יותר - התקופה הפלאוליתית העליונה (לפני 20,000 - 45,000 שנים). אחד הציורים שנמצא בה נחשב, נכון ל-2013, לציור העתיק ביותר ששרד, שצויר על ידי אדם. גילו מוערך בכ-40,000 שנה ויותר. ב-2008 נוספה המערה לאתר המורשת העולמית מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד של ארגון אונסק"ו.
מיקום וגילוי

מערת אל קסטיו היא חלק ממכלול מערות, הקרוי "המערות של מונטה קסטיו" (Las cuevas del monte Castillo). המכלול כולל בתוכו בנוסף למערת אל קסטיו גם את מערת Las Monedas, מערת Las Chimeneas, מערת La Flecha ומערת La Pasiega. הוא נמצא בקהילה האוטונומית קנטבריה, שבצפון ספרד, 30 קילומטר דרומית לבירת המחוז סנטנדר. יש בו חללים רבים, ובהם נמצאו כ-100 ציורי קיר שונים, רובם מעין סטנסיל או העתק של כף יד ודיסקים קטנים, שצוירו על קירות ותקרת החללים, בדרך כלל בעזרת פחם או אוכרה, ומיעוטם ציורי בעלי חיים שונים. מערת אל קסטיו עצמה, התגלתה ב-1903 על ידי הארכאולוג ארמיליו אלקלדה דל ריו, כאשר עסק בחפירות ארכאולוגיות במערת אלטאמירה הסמוכה, שהתגלתה כעשרים שנה קודם לכן, ושגם בה ציורי קיר רבים.
המערה נוספה לאתר המורשת העולמית ב-2008, עוד לפני שהתגלה גילם האמיתי של הציורים על קירותיה.
תיארוך וזהות היוצרים

ב-2012 התפרסם לראשונה מאמר שקבע את גיל הציורים במערת אל קסטיו בשיטת אורניום-תוריום.
בחלק המערה הקרוי "פאנל הידיים" - Panel de las Manos מצוירות כ-40 כפות ידיים וכן עשרות דיסקים אדומים. החוקרים כותבי המאמר בדקו כמה דגימות מתוכם ומסתבר שמדובר בממצאים עתיקים בהרבה מכפי ששיערו עד אותה עת. על פי ממצאי מחקר זה, הציור העתיק ביותר הוא דיסק או נקודה אדומה שגילה מוערך כעת בכ-40,800 שנה לפחות ונכון ל-2013 מקובל לראות בה כציור הקיר הקדום ביותר ששרד, מעשה ידי אדם. סביבה צוירו במשך אלפי שנים לאחר מכן, כפות הידיים והחיות השונות.
עד גילוי תיארוך זה, מקובל היה בין הארכאולוגים לראות בציורים שבמערת שובה, בדרום צרפת, כציורים העתיקים ביותר. הם צוירו לפי הידוע כיום בערך לפני כ-30,000 עד 35,000 שנים.
באוסטרליה נמצא ציור קיר שתוארך לתקופה מאוחרת יותר, אך מתאר ציפור, אשר לפי הידוע לנו כיום הוכחדה לפני יותר מארבעים אלף שנה. המשמעות היא, שיש אפשרות שהציור האוסטרלי יסתבר בסופו של דבר כציור העתיק ביותר בעולם ושיטת תיארוכו הייתה מוטעית, אך לחלופין, ישנה גם האפשרות שזמן הכחדת אותה ציפור היה מאוחר מכפי שסוברים כעת המדענים, או שמדובר בציור דמיוני, שרק במקרה דומה לאותה ציפור נכחדת. באוקטובר 2014 התפרסם כי גילו של ציור מערות (יד אדם), שנמצא במערה באינדונזיה, מגיע ל-40,000 שנה לפחות. גם תגלית זו, אם תאומת, יכולה להתחרות מבחינת הגיל בתגליות של מערת אל קסטיו, אף כי עדיין קיים פער של 800 שנה, מבחינה זו, "לטובת" מערת אל קסטיו.
הנחת החוקרים בדרך כלל היא שיוצרי ציורי הקיר הקדומים היו ראשוני ההומו ספיינס באירופה, אולי ראשוני התרבות האוריניאקית, שהחלה ככל הנראה בערך לפני כ-42,000 עד 45,000 שנה. מקובל לתארך לאותו מועד גם את הגעתם של ראשוני אבות המין האנושי של ימינו, מאפריקה לאירופה. עם זאת, התיארוך החדש של הציור הקדום ביותר, מעלה גם את האפשרות, שצויר אולי על ידי האדם הניאנדרטלי, אשר הוכחד סופית ככל הנראה לפני 28,000 עד 40,000 שנים. הנושא טרם הוכרע, בשל העובדה שמחד, לא נמצא ציור קיר מתקופה שקדמה להגירת הומו ספיינס לאירופה. אילו נמצא כזה, הדבר יכול היה להוכיח שגם האדם הניאנדרטלי ידע אולי לצייר ציורים שכאלה. מאידך, לא נמצאו באפריקה ציורי קיר קדומים מספיק, שיוכיחו סופית שהומו ספיינס היה היוצר הבלעדי שלהם, עוד לפני הגירתו לאירופה. חוקרים אחדים קושרים בין ההגירה לבין תחילת הציור הקדום. התאוריה שלהם היא שהתחרות באירופה, בין המתיישב החדש - ההומו ספיינס, לבין התושב הוותיק - האדם הניאנדרטלי, המריצה את התפתחותו השכלית של ההומו ספיינס ובין השאר איפשרה לו לפתח את הציור תוך אלפי שנים ספורות, מה שלא נעשה במשך עשרות אלפי שנות חיים נפרדים, הומו ספיינס באפריקה והאדם הניאנדרטלי באירופה.
טכניקת התיארוך

השיטה הנפוצה ביותר לתיארוך רדיומטרי היא פחמן 14, אך שיטה זאת אינה מספקת לטווח הזמן של האתר. בנוסף לכך, היא מתארכת רק ממצאים העשויים מחומרים אורגניים, כמו פחם וכו', בעוד מרבית ציורי המערות למשל, צוירו בצבעים לא אורגניים, אלא במינרלים, בעיקר צבע אוכרה.
אליסטייר פייק מאוניברסיטת בריסטול שבבריטניה ושותפיו השתמשו בשיטה אחרת למדידת גילם של ממצאים עתיקים במערות, גם אם אינם אורגניים. השיטה מבוססת על תיארוך הספלאותמים המכסים את הציורים. מים מחלחלים בסלעי המערות ובזרימתם האיטית בדרך זו הם אוספים איתם קלציט, תרכובת סידנית הכוללת בתוכה שאריות של אורניום רדיואקטיבי. כשאותם מים זורמים על פני ציור כלשהו הם משאירים אחריהם על פני הציור משקע קלציטי, הכולל גם את האורניום. לאורניום זה יש זמן מחצית חיים ידוע, שבמרוצתו הוא דועך לאיטו והופך לתוריום. בשיטה זו ניתן אם כן למדוד את גילו של הכיסוי הקלציטי של כל ממצא במערה, אם הוא אמנם מכוסה בקלציט, כלומר, לקבוע גיל מינימלי של אותו ממצא. אפשר שהממצא יהיה עתיק בהרבה מאותה תכסית שלו, אבל גילו בוודאי איננו יכול להיות פחות מגיל התכסית הקלציטית.
פייק וחבריו מתארים במאמרם מדידה של כ-50 ממצאים שכאלה, מ-11 מערות שונות בצפון ספרד. והממצא העתיק ביותר שמצאו כך, היה אותה נקודה אדומה במערת אל קסטיו, שגילה היה לפחות 40,800 שנה. הממצא השני בעתיקותו היה ציור של יד אדם, בצבע אדום, על פני אותו קיר במערת אל קסטיו. ציור זה תוארך לפני לפחות 37,300 שנה. הציור השלישי בעתיקותו היה ציור של סימן הדומה למספר "1", אשר היה מצויר על פני קיר במערת אלטאמירה הסמוכה, ואשר גילו נקבע כלפחות בן 35,600 שנה.
תוכניתם של המדענים כעת היא, לחזור בקנה מידה גדול יותר על אותן בדיקות באותה שיטה, במערות נוספות ובממצאים נוספים, ולנסות לתארך בצורה יסודית יותר את ההיסטוריה של הציור האנושי, מתחילתו.
ראו גם

אמנות פרהיסטורית
מערת לאסקו
מערת אלטאמירה
הערות שוליים

↑  "World's Oldest Cave Art Found—Made by Neanderthals?"‏, 14 ביוני 2012, באתר נשיונל ג'יאוגרפיק
↑  "יצירת אמנות ניאנדרתלית", 18 ביולי 2012, באתר נשיונל ג'יאוגרפיק, המהדורה הישראלית
↑  "Cave of Altamira and Paleolithic Cave Art of Northern Spain"
↑  דף עזר של משרד התיירות הספרדי, על מערת אל קסטיו, בטרם גילוי תיארוך הממצאים
↑  Science - 15 June 2012, Vol. 336 no. 6087 pp. 1409-1413
↑  Oldest confirmed cave art is a single red dot, ניו סיינטיסט, 20 ביוני 2012
↑  "אוסטרליאן ג'יאוגרפיק", 3 ביוני 2010
↑  ציור מערה מוכיח: האמנות לא נולדה באירופה, באתר ynet, 9 באוקטובר 2014
קרן אייל חרותה ומחוררת ממערת אל קסטיו
יהודה דוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 72 בערך) אלג'יר
 ענף מדעי:  רפואה
 
יהודה ג'אן לוק דוד (נולד ב-1953) הוא רופא מנהל מחלקת כירורגיית כף היד במרכז הרפואי קפלן. התפרסם במאבקו וניצחונו בתביעת דיבה שהגיש נגדו אביו של מוחמד א-דורה.
קורות חיים

דוד נולד באלג'יר והיגר עם משפחתו לצרפת בגיל 8. למד רפואה בצרפת וב-1976, בהיותו בן 23, עבר לישראל, ועשה חלקים מההתמחות שלו במרכז הרפואי שערי צדק ובבית החולים תל השומר. בשנת 1980 עלה לישראל באופן רשמי. ב-1985, בהיותו בן 32, גויס לצה"ל ושירת כקצין רפואה בדרגת רס"ן. במלחמת לבנון השנייה התנדב לשרת במילואים ולחם עם גדוד 932 של חטיבת הנח"ל. על פועלו במלחמה זכה בצל"ש מטעם אלוף פיקוד המרכז. בשנת 2007 הדליק משואה בטקס יום העצמאות, כנציג צה"ל. באותה שנה סיים את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, שם קיבל תואר שני במדע המדינה. במהלך השנים חזר בתשובה.
ב-2012 הצטרף למפלגת הבית היהודי, כמתמודד בבחירות המקדימות למועמדי המפלגה לכנסת. הקשר שלו למפלגה זו נוצר למעלה משנה קודם לכן, כאשר איילת שקד לחצה, בעזרת תנועת "ישראל שלי", על גורמי ממשל ישראלים שונים, למען מימון הגנתו וערעורו במשפט הדיבה שהגיש נגדו ג'מאל א-דורה. שקד גם הפגישה אותו עם נפתלי בנט ובבחירות הפנימיות לראשות המפלגה הוא הודיע אכן, תחילה, על תמיכתו בבנט. בשלב מסוים אף היה מנהל מערכת הבחירות הפנימית של בנט במגזר הצרפתי והצפון אפריקאי. בהמשך העביר את תמיכתו לדניאל הרשקוביץ שלבסוף פרש מהמירוץ.
בנובמבר 2012, יומיים לפני הבחירות המקדימות לרשימה לכנסת הודיע על פרישתו, כדי להתמקד בטיפול במחלת הסרטן שלקה בה. בבחירות עצמן הוצב למרות פרישתו במקום ה-28 ברשימה המשותפת עם האיחוד הלאומי. בשנת 2014 הודיע כי בכוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות מדינת ישראל, אך לבסוף לא השתתף במירוץ.
באפריל 2013 הוענקה לו תעודת הצטיינות ממפקד האוגדה שלו, על התגייסותו למבצע עמוד ענן בצו חירום למרות מחלתו.
דוד הוא מומחה באמנויות הלחימה ג'ודו, קראטה וג'ו ג'וטסו, ובעל חגורה שחורה דאן 2. שירת עד 2013 בחטיבת הצנחנים. נשוי לנטלי ואב לשתי בנות ובן. תושב יהוד.
פרשת מוחמד א-דורה

ד"ר דוד התפרסם במאבקו בג'מאל א-דורה, אביו של מוחמד א-דורה. הוא טען בשעתו, כי ג'מאל א-דורה משקר בטענותיו נגד צה"ל, לפחות בנקודה מסוימת אחת, אותה הוא (דוד) הכיר אישית. א-דורה האב הראה פצעים שהיו לו על ידיו וטען כי אלה הם פצעי היריות שירה בו צה"ל, באותה תקרית בה נהרג לטענתו בנו. דוד טען כי הפצעים על ידיו של ג'מאל א-דורה הם פצעים, שהוא עצמו, ד"ר דוד, טיפל בהם בשנת 1994, שש שנים לפני פרשת מוחמד א-דורה, וכי הם נגרמו לג'מאל א-דורה על ידי החמאס, ב-1992. לדברי דוד, ג'מאל א-דורה היה משתף פעולה של ישראל, אנשי החמאס גילו זאת ותקפו אותו בסכינים ובגרזנים ועקב כך הוא סבל משיתוק בידיו. בבית החולים שיפא בעזה לא הצליחו לשפר את מצבו והוא נשלח לטיפול ושיקום בתל השומר, שם עבד ד"ר דוד כמומחה לכירורגיית כף היד.
א-דורה הגיש תביעת דיבה בצרפת כנגד דוד, ובאפריל 2011 הערכאה הצרפתית הנמוכה יותר קיבלה את טענותיו והרשיעה את דוד בהוצאת דיבה.
במהלך המשפט, א-דורה, ותומכיו הביאו שלל "ראיות" על טיפוליו הרפואיים, שהראו שהפציעות בידיו אירעו כביכול בשנת 2000, כלומר בשנת התקרית. דוד הביא ראיות נגדיות, שבערכאה הצרפתית העליונה נקבע שהן מראות שיש לדחות את כל טענות א-דורא. לדוגמה: א-דורא הביא את התיק הרפואי מבית החולים המלכותי בירדן, שבו טופל לטענתו אחרי התקרית. התיק היה אמור להוכיח את טענתו על מקור פצעיו. דוד, בתגובה, הביא דו"ח ממעבר הגבול בגשר אלנבי, שמראה שא-דורא עבר שם לכיוון ירדן, יומיים אחרי התאריך שמופיע על התיק הרפואי מירדן.
שנה לאחר מכן, בפברואר 2012, קיבל בית המשפט העליון בצרפת את ערעורו של דוד וזיכה אותו מאשמת הוצאת דיבתו של ג'מאל א-דורה. בית המשפט קבע בניגוד לערכאה דלמטה, כי ד"ר דוד אכן ניתח את ג'מאל בבית החולים תל השומר ב-1994 ויכול היה אכן להעיד לגבי אותם פצעים בהם טיפל בניתוח, ובהמשך לכך ולאור זאת קיבל את ראיותיו ודחה את תביעת הדיבה נגדו. את הערעור מימנה מדינת ישראל ולא ד"ד דוד אישית, בניגוד למה שהיה בערכאה הראשונה. המימון ניתן כיוון ש"הוא לא נלחם מלחמה אישית ופרטית, אלא נלחם למען המדינה". כך קבע משה יעלון, המשנה לראש הממשלה דאז.
הערות שוליים

↑  רס"ן יהודה דוד ג'אן לוק, באתר הגבורה.
↑  תומר ניר, ‏ד"ר יהודה דוד: אני פורש מהמרוץ בשל מחלת הסרטן, באתר "סרוגים", 11 בנובמבר 2012
↑  הבית היהודי בראשות נפתלי בנט - מיסודם של האיחוד הלאומי, מפד”ל החדשה באתר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-19.
↑  כתבה באתר thepost
↑  עדו בן פורת, אות הצטיינות לרופא שהתגייס למרות מחלתו, באתר ערוץ 7, 12 באפריל 2013
↑  מקור ראשון, "דיוקן", 7 ביוני 2013, עמוד 16 ואילך
↑  אבי וינברג, במעמד צד אחד, באתר העין השביעית, 8 במאי 2011
↑  פרשת א-דורה - ריאיון עם ד"ר דוד, באתר רשת
↑  ניצחון לרופא הישראלי: התקבל ערעורו בפרשת מוחמד א-דורה, nrg מעריב, 15.2.2012.
↑  פנחס וולף‏, משפט א-דורה: המדינה תממן הוצאות ערעורו של ד"ר דוד, באתר וואלה, 29 באפריל 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270273805171  ISNI: 0000 0004 0193 194X  VIAF: 297011177   WorldCat (עם VIAF): 297011177
מיכל שפירא

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1980 (בת 44) חיפה 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית, אנגלית, צרפתית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכל (מישל) שפירא (נולדה ב-10 באוקטובר 1980) היא זמרת ושחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

מיכל שפירא נולדה בחיפה לאביעד, פרופסור להנדסה אזרחית בטכניון וראומה שפירא, רופאה פנימית. גדלה בחיפה מלבד שנתיים בהן שהתה משפחתה בארצות הברית בעקבות שבתונים של אביה. למדה במגמת תיאטרון בחטיבת הביניים לאמנויות "רעות" ובמגמת תיאטרון בתיכון ויצו אמנויות קנדה חיפה. לה אחות צעירה, יעל שפירא, צ'לנית.
שירתה בצה"ל בלהקת חיל החינוך, המפיק המוזיקלי היה חגי גינסבורג והבמאי עידו מוסרי. למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב בשנים 2000–2003.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | תוכנית/סדרה | תפקיד | ערוץ | במאי | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | לאבד את אליס | זמרת ברים | HOT | סיגל אבין |  |
| 2019 | לעבור את הלילה | פוליאמורית | YES COMEDY | אופיר לובל |  |
| 2017 | הכוכב הבא לאירוויזיון | עצמה | קשת 12 | יואב צפיר |  |
| 2011 | הלוואי שתמותי |  | קשת ערוץ 2 | עמליה מרגולין |  |
| 2011 | סימני שאלה |  | רשת ערוץ 2 | אופיר בביוף |  |
| 2010–2011 | בקרוב אהבה |  | רשת ערוץ 2 | עמליה מרגולין |  |
| 2006 | IN CASE OF EMERGANCY | POTATO WOMAN | ABC |  |  |
| 2005 | השיר שלנו | מישל הסוהרת | YES | שירלי שטרן, רובי דואניאס | עונה 2 |
| 2005 | אינטרמצו עם אריק |  | חינוכית 23 |  |  |
| 2005 | האוסף של יוסף |  | YES |  | תוכנית מערכונים |
| 2004 | פרויקט Y | עצמה | YES |  | עונה 2; מקום שני |
| 2003 | לילה ללא לולה | אם צעירה | ראשון בדרמה HOT | שי כנות |  |
| 2002 | כנפיים | נח"לאית | ערוץ 1 |  |  |
| 2001 | חלומות נעורים | חן התחקירנית | HOT3 |  |  |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | אילוף הגוררת | עצמה | ריקי שלח |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | הצגה | תפקיד | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | עלובי החיים | פנטין | הבימה |  | משה קפטן |
| 2012 | היצור |  | צוותא | עיבוד של ירון אדלשטיין וטל ברנר לסיפור של שלום עליכם | ירון אדלשטיין וטל ברנר |
| 2007 | נסורת | הצגת יחיד | במסגרת פסטיבל Smallבמה באוניברסיטת תל אביב |  | מיכל רלוי |
| 2005 | צלילי המוסיקה | ברטה הנזירה |  |  | משה קפטן |
| 2004–2011 | קברטירוף | מופע יחיד- שירה, משחק, וכתיבה |  | מיכל שפירא | בימוי ועריכת טקסט: גיא מסיקה |
| 2003–2004 | מחזמר | סיגי | צוותא |  | משה נאור |
הערות שוליים

↑  שיר מהמופע
↑  שיר נוסף מהמופע
↑  שואוריל
↑  שיר המריבה - YouTube
↑  מיכל שפירא ומשה לוי - i'll never win - michal shapira moshe levi - YouTube
↑  פזמון חוזר: מיכל שפירא שרה לגלעד שליט, באתר nrg מעריב, 21 בדצמבר 2008
↑  הזמן של אמיליה - בבוקר אחרי - YouTube
↑  She Knows / Oppenheim Music Project - Youtube
↑  In The City / Oppenhiem Music project - YouTube
↑  DEPECHE MODE ' Shake The Disease' from AVSHALOM LEVI מבצעת מיכל שפירא - YouTube
↑  Depeche Mode / Shake the Disease by OPPENHEIM MUSIC PROJECT - YouTube
↑  בוא אלי - YouTube
↑  Kamila Drago: קמילה במושב האחורי - YouTube
↑  מה זה עצוב (רחמים) - מיכל שפירא ואורי סלונים - YouTube
↑  השיר "גאות" של להקת נקמת הטרקטור
↑  מיכל שפירא במופע מחווה לאיימי ויינהאוס, באתר יו טיוב
↑  מיכל שפירא תקליט ראשון באתר הדסטארט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007450769405171  VIAF: 30148874356349620281   WorldCat (עם VIAF): 30148874356349620281
זבולון סימן-טוב

| --- | --- |

זבולון סימן-טוב, 2005
 לידה:  1959 (בן 66 בערך) אפגניסטן (1930–1973) הראת, אפגניסטן
 מדינה:  אפגניסטן 
 מקום מגורים:  ישראל
 ידוע בשל:  היהודי האחרון באפגניסטן
 השקפה דתית:  יהדות 
 
זבולון סימן-טוב (בדארי: زابلون سیمینتوف; נולד ב-1959) הוא סוחר שטיחים יהודי, שהתגורר בקאבול. הוא היה מאחרוני היהודים שחיו באפגניסטן. סימן טוב התפרסם כשהוצג בכלי התקשורת כיהודי האחרון שחי שם. בספטמבר 2021 החליט לעזוב את אפגניסטן.
ביוגרפיה

סימן-טוב נולד בעיר הראת במערב אפגניסטן, סמוך לגבול עם איראן, שבה התקיימה במשך שנים קהילה יהודית ענפה. סימן-טוב הגיע לקאבול כילד כשהוריו ברחו בשנות ה-50 מהעיר הראת, לאחר שהאפגנים בעיר החלו לרדוף את בני עירם היהודים בעקבות הקמת מדינת ישראל.
בשנות השבעים עזבו רוב בני הקהילה היהודית את קאבול, והתפזרו בעולם. אחרי הפלישה הסובייטית בדצמבר 1979 עזבו המשפחות היהודיות האחרונות את קאבול, ונותרו בה רק יהודים בודדים. ביניהם, זבולון סימן-טוב, שהיה מוכר שטיחים, ויצחק לוי, שהיה מעין רופא אליל. שניהם הכריזו על עצמם כגבאי בית הכנסת היחיד שנותר בקאבול, עברו להתגורר במתחם הריק של בית הכנסת ושמרו עליו. לעיתים התקבצו שם אזרחים זרים או חיילים יהודים המוצבים במדינה, וכך המשיך בית הכנסת להיות פעיל מעת לעת.
לפרנסתו פתח סימן-טוב חנות שטיחים סמוך לביתו, אולם הוא נאלץ לסגור אותה בשנת 2001, לאחר הפלישה האמריקאית לאפגניסטן. צורכי הדת שלו נשלחו אליו מדי חג על ידי ארגון יהודי מניו יורק. בשר כשר, לצרכיו האישיים ולפרנסתו, שחט סימן-טוב בעצמו, לאחר שקיבל אישור מיוחד מרב בסמרקנד שבאוזבקיסטן הסמוכה.
בשלב מסוים עלה סימן-טוב עם משפחתו לישראל וגר בחולון כמה שנים. הוא הסתכסך עם אשתו, סירב לתת לה גט ולשלם מזונות, ברח מישראל וחזר לקאבול להתגורר במתחם בית הכנסת, כאשר משפחתו גרה עד היום בחולון. גם יצחק לוי עלה לישראל, הותיר את משפחתו בבאר שבע, וחזר לקאבול.
ביוגרפיה > הסכסוך על ספר התורה

סימן-טוב טען שמשפחתו הביאה את ספר התורה העתיק של בית הכנסת, ולכן גם טען לבעלותו עליו. גם יצחק לוי טען מנגד לבעלות על ספר התורה הנדיר והיקר. עקב כך, שררו בין סימן-טוב ללוי יחסי עוינות. המחלוקת התגלגלה להאשמות הדדיות בפני הרשויות, ובסופה נכלאו סימן-טוב ולוי על ידי הטליבאן. בתקופת מעצרם נבזז בית הכנסת וספר התורה העתיק נגנב. הם שוחררו ממעצרם ללא פתרון לשאלה מי גנב את הספר.
בשנת 2005 מת לוי וסימן-טוב נותר לבדו במתחם בית הכנסת.