stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עין נוטרה

| --- | --- |

שמורת עין נוטרה / א-תינה
 מיקום המעיין
 מדינה:  ישראל ישראל
 אזור:  מדרונות רמת הגולן
 קואורדינטות:  33°4′42.474″N 35°38′36.618″E﻿ / ﻿33.07846500°N 35.64350500°E﻿ / 33.07846500; 35.64350500
 גובה:  100 מטר
 נתוני המעיין
 סוג זרימה:  מעיין איתן
 סוג נביעה:  מעיין העתק
 ספיקה ממוצעת:  1,200 מ"ק לשעה
 אגן ניקוז:  נהר הירדן
 גישה למעיין
 נגישות לציבור:  פתוח לציבור
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) עין נוטרה(למפת אצבע הגליל רגילה) עין נוטרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין נוטרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין נוטרה
שְׁמוּרַת עֵין נוֹטֵרָה או עין א-תינה (מעיין התאנה) היא שמורת טבע קטנה במורדות המערביים של רמת הגולן, סמוך לעמק החולה.
עין א-תינה הוא מעיין הנובע כל ימות השנה ועל שמו קרויה השמורה. מי המעיין פורצים מבין שכבות של מסלע געשי ונתפשים בברכת בטון. עודפי המים המציפים את הבריכה פורצים דרך ראשו של צינור גדול ומבעד לצינורות על דופנות הבריכה. המים זורמים במורד הגבעה וניקווים לברכה נאה סמוך לחורשת אקליפטוסים מוצלת סמוך לערוץ מלאכותי של נהר הירדן. סביב המעיין גדלים עצי תאנה רבים והם שהעניקו למעיין את שמו. בשמורה גדלים גם עצי אלון, שיחי פטל, גומא ואירוס ענף, צמח נדיר, הפורח באביב בצהוב.
לפני מלחמת ששת הימים, היה אזור זה אזור מפורז בריבונות ישראל, אולם הסורים השתלטו דה-פקטו על שטחים לא מעובדים למרגלות הגולן וממערב לקו הירוק.
שמורת הטבע פתוחה לציבור ללא תשלום. ניתן להשתכשך ולשחות במי הבריכה, וכן לצעוד במעלה הפלג עד לנביעת המעיין. המסלול מתאים למשפחות, אך אין גישה למוגבלי ניידות.
שימוש במי המעיין

מי המעיין נתפסים בחלקם ומשמשים להשקיית שטחים חקלאיים של קיבוץ מעיין ברוך, והיתרה מוזרמת לערוץ העובר בשמורה. במרץ 2002 פורסמה ידיעה לפיה חברת מי עדן וקיבוץ מעיין ברוך ביקשו לנצל את מי המעיין, המצטיינים באיכותם ונקיונם, לצורך מכירתם כמים מינרליים. חברת הכנסת (דאז) נחמה רונן פעלה לעצירת התוכנית, בסיוע חברי כנסת נוספים, והתוכנית לשימוש מי המעיין נגנזה. היזמים-לכאורה הכחישו את התוכנית, ובנציבות המים לא התקבלה בקשה רשמית בעניין.
מאגר הגז נוטרה

בשנת 1980 ערכה שותפות חיפושי הגז "אבג'ק" וחברת "פז חיפושי נפט" קידוחי גז סמוך לשמורה בהם נתגלה גז. השותפות הפיקה גז בכמות השווה ל-175 חביות נפט ליום, שסופק לקיבוץ גונן לתקופה של עשרה חודשים. בשנת 1994 נערכו בסמוך קידוחים נוספים שקיבלו את השם "אסתר" שבהם גם נתגלה גז. בשנת 1996 החל קידוח "אסתר 3" לספק גז לקיבוץ נאות מרדכי ולמתקן של חברת החשמל במשך כחמש שנים. בשנת 2001, ניסתה "אבג'ק" שוב להפיק גז מנוטרה, אך בשנת 2002 השותפות נסגרה לאחר שנותרה ללא מזומנים.
תמונות

עצי תאנה בעין א-תינה
זרימה בעין נוטרה
הערות שוליים

↑  דרור גלעד והלל גלזמן, סקר מעיינות צפון ישראל - דו"ח מס' 1: רמת הגולן, משרד החקלאות, ירושלים, 1991.
↑  עין תינה - עין נוטרה, באתר טבע  ונופים בישראל
↑  צפריר רינת, "מי עדן" מעוניינת לנצל מי שמורת טבע, באתר הארץ, 19 במרץ 2002
↑  עודד שורר, סימני גז בקידוח "נוטרה" בעמק החולה, מעריב, 25 באוגוסט 1980
↑  עודד שורר, גז מומס במים בקידוח "נוטרה 2", מעריב, 15 באוקטובר 1980
↑  תכניות רבות לקידוחיי נפט: תשקיף הנפקת הזכויות של "חיפושי נפט של פז", דבר, 10 בנובמבר 1981
↑  אבג'ק - הוחל בקידוח אסתר 12, באתר גלובס, 9 בנובמבר 1997
↑  אלי דניאל, לאבג'ק אין מזל: השותפות לא תוכל להפיק גז מקידוח אסתר #4 הנמצא בעמק החולה, באתר TheMarker‏, 23 במרץ 2001
↑  אבג'ק - מספקת גז לנאות מרדכי, באתר גלובס, 6 ביוני 1996
↑  אבג'ק - נכנסת לקידוח נוטרה, באתר גלובס, 6 בפברואר 2001
↑  שותפות חיפושי הגז אבג'ק מזל נסגרת בעקבות כשלון הגיוס האחרו, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2002
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
חיים רוקח

חיים רוקח (נולד ב-1961) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כראש מועצה אזורית גולן ואלוף-משנה במילואים. במקצועו הוא אדריכל.
רוקח שירת כאלוף-משנה בפיקוד העורף, הוא פיקד על נפת העמקים של הפיקוד ושימש כמנהל הלחימה של מחוז חיפה.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו ב-2008 התמודד רוקח מול ראש המועצה המכהן, אלי מלכה אך הפסיד לו. בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו ב-2018 רוקח ניצח את מיכל רייקין, לאחר שקיבל כ-52.32% מקולות המצביעים.
ביולי 2023, הכריז על מועמדותו לקדנציה שנייה לראשות המועצה האזורית גולן. בפברואר 2024 הפסיד בבחירות לאורי קלנר.
חיים אישיים

רוקח מתגורר במושב נוב ונשוי לאור-לי, הוא אב ל-5 בנות וסב ל-9 נכדים.
הערות שוליים

↑  מערכת שישי בגולן, חייו הכפולים של מפקד נפת העמקים – אלוף משנה במיל' חיים רוקח, באתר שישי בגולן והגליל, ‏22 בדצמבר 2014
↑  תני גולדשטיין, הבחירות למועצות האזוריות: ניצחונות למכהנים, באתר ynet, 28 בנובמבר 2007
↑  חיים רוקח עובד בשטח בשבילך, באתר https://www.haim-rokach.com/
↑  קצין וג'נטלמן: ניהל קמפיין במלחמה בעזה, וחגג ניצחון יחד עם ראש המועצה היוצא, באתר ynet, 28 בפברואר 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברשה

ערך זה עוסק בעיר באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
תאטרו גרנדה, מקום ההופעות העיקרי בעיר
בְּרֶ֫שָׁה (באיטלקית: Brescia) היא עיר במחוז לומברדיה שבצפון איטליה. העיר נמצאת למרגלות הרי האלפים, ובה קרוב ל-200,000 תושבים. ברשה היא העיר השנייה בגודלה במחוז לומברדיה לאחר בירת המחוז, מילאנו. ברשה ידועה בכינויה "לביאת איטליה" (Leonessa d'Italia), כינוי בו זכתה לאחר עשרה ימים של התקוממות עממית בעיר כנגד השלטון האוסטרי, ואשר פרצה ב-23 במרץ 1849.
העיר מהווה את המרכז המנהלי של נפת בְּרֶ֫שָׁה, אחת הנפות הגדולות באיטליה ובה כ-1.2 מיליון תושבים. העיר, אשר בימי קדם נודעה בשם Brixia, היוותה עוד בטרם קמה האימפריה הרומית מרכז אזורי חשוב, ועד היום שרדו בה מבנים מימי רומא העתיקה ומימי הביניים, בהם הטירה הבולטת בנוף העיר. העיר נמצאת במרכז האזור התעשייתי השלישי בגודלו באיטליה ובולטת בו תעשיית הרכב וכלי עבודה, וכן בית החרושת לנשק ברטה. רוב מפעלי התעשייה באזור הם בגודל קטן או בינוני, רבים מהם בניהול משפחתי. רבים באזור אף מועסקים במגזר הבנקאי ותעשיית התיירות נהנית מן הקרבה לאתרי תיירות ידועים, בהם: אגם גארדה, אגם איזאו והרי האלפים.
גבולות העיר העתיקה של ברשה הם מלבניים והרחובות עשויים במתווה שתי וערב, זאת על פי התכנון הרומי המקורי, אף שתחומי העיר שבין החומות גדולים מאלה של העיר הרומית, אשר שכנה רק ברבע הצפון-מזרחי של "העיר העתיקה" הנוכחית.
היסטוריה > העת העתיקה

קיימות גרסאות מיתולוגיות שונות על אופן היווסדה של ברשה. סיפור מיתולוגי אחד מייחס את יסודה להרקולס, בעוד שעל פי סיפור אחר מייסד העיר היה פליט שנמלט מן המצור על טרויה. סיפור מיתולוגי נוסף מייחס את יסודה למלך הליגורים, סידנוס, אשר פלש למישור פאדן בשלהי תקופת הברונזה, ועל שמו נקראת הגבעה שעליה ניצבת היום טירה מימי הביניים, Colle Cidneo (גבעת סידנוס). היסטוריונים מייחסים את יסודה של העיר לאטרוסקים.
במאה ה-4 לפנה"ס פלש לאזור השבט הגאלי סנומני והפך את ברשה לבירתם. בשנת 225 לפנה"ס הפכה ברשה לעיר רומית, כאשר שבט הסנומני נכנע לרומאים. בתקופת המלחמות הפוניות בריקסיה (Brixia) (כפי שנקראה אז) הייתה בדרך כלל בעלת בריתה של רומא. בשנת 202 לפנה"ס היא חברה לאיחוד הקלטי נגד רומא, אולם כתוצאה מהסכם חשאי, עברה לצידה של רומא, התקיפה את שבט האינסוברים בהפתעה והביאה להתמוטטותם. בתקופה שלאחר המלחמות הפוניות הייתה העיר חלק מן האימפריה הרומית וזכתה למידה מסוימת של עצמאות מינהלית. בשנת 89 לפנה"ס הוכרה בריקסיה כ"עיר" (בלטינית: civitas) ובשנת 41 לפנה"ס זכו תושביה לאזרחות רומית. בשנת 27 לפנה"ס יסד אוגוסטוס קיסר מושבה אזרחית בעיר ואילו טיבריוס בנה אמת מים אל העיר. בימי רומא העתיקה היו בעיר לפחות שלושה מקדשים, אמת מים, תיאטרון, פורום רומאי ובו מקדש נוסף שבנה אספסיאנוס, וכן מרחצאות.
בשנת 312 כאשר כוחותיו של קונסטנטינוס התקדמו לעבר צבאו של מקסנטיוס נערך קרב בבריקסיה שבו האויב נסוג עד ורונה. בשנת 402 נבזזה העיר על ידי ויזיגותים מכוחותיו של אלאריק הראשון. בשנת 452 הטילו ההונים ובראשם אטילה מצור על העיר והכניעוה, כארבעים שנה מאוחר יותר הייתה העיר אחת הראשונות שנפלו לידי המצביא הגותי תאודוריך הראשון.
היסטוריה > ימי הביניים

בשנת 568 (או 569) עברה ברשה מידי האימפריה הביזנטית לידי הלומברדיה שהפכה אותה לבירת אחת מן הדוכסויות העצמאיות למחצה שבשליטתם. הדוכס הראשון בברשה היה אלאכיס שנפטר בשנת 573. חלק מדוכסיה של ברשה היו אחר כך למלכי לומברדיה. בשנת 774 נפלה ברשה לידי קרל הגדול שסיים את קיומה של ממלכת לומברדיה בצפון איטליה. בין השנים 855 ל-875, בעת שהייתה תחת שלטונו של לואי השני מלך איטליה (825-875), ברשה הפכה דה פקטו לבירת האימפריה הרומית הקדושה. בתחילת מאה ה-12 הפכה ברשה לקהילה עצמאית ולאחריה התפשט תחום שלטונה לאזורים סמוכים, על חשבון בעלי אדמות מקומיים, ואף על חשבון קהילות עצמאיות סמוכות, בהן ברגמו וקרמונה.
במאות ה-12 וה-13 בין הערים הלומברדיות לבין הקיסרים הגרמנים, ברשה הייתה בין הערים המתקוממות. בקרב לגאנו, ב-29 במאי 1176, היה הכוח מבני העיר ברשה השני בגודלו לאחר הכוח ממילאנו. בשלום קונסטנץ (1183) (ע"ש העיר קונסטנץ בה נחתם) אשר סיים את המלחמה עם פרידריך ברברוסה נקבע באופן רשמי מעמדה של ברשה כקהילה עצמאית. בשנת 1201 הפודסטה רמברטינו בובאללי כרת הסכם שלום והקים ליגה עם הערים קרמונה, ברגמו ומנטובה. בשנת 1238 הטיל פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מצור על העיר, זאת לאחר שכוחות העיר השתתפו בקרב קורטנובה (27 בנובמבר 1237). ברשה לא נכנעה למצור.
היסטוריה > העת החדשה

לברשה תפקיד בולט בהיסטוריה של התפתחות הכינור. ממסמכי ארכיון רבים ניתן ללמוד כי בין השנים 1585 ל-1895 פעלו בעיר נגני כלי מיתר ובוני כלי מיתר בולטים. בתחילת המאה ה-16 הייתה ברשה אחת הערים העשירות בלומברדיה, אולם היא הקשתה להתאושש מתוצאות כיבושה ובזיזתה על ידי הצרפתים בשנת 1512. העיר נכבשה בידי נפוליאון בונפרטה והייתה חלק מממלכת איטליה הנפוליאונית לאחר שזה היה לקיסר צרפת.
בשנת 1769 ידעה העיר חורבן לאחר שמבצר סן נזרו ספג מכת ברק ועלה באש. כתוצאה מן השריפה התפוצצו 90 טון אבק שרפה שהיו מאוחסנים במקום. כשישית מן העיר נהרסה וכ-3,000 תושבים נהרגו.
עם תום התקופה הנפוליאונית, בשנת 1815, ברשה סופחה למדינת החסות האוסטרית ממלכת לומברדיה-ונציה. בשנת 1848 פרץ מרד בברשה. מרד נוסף פרץ במרץ 1849, לאחר שצבא פידמונט פלש לממלכת לומברדיה, ובני ברשה סילקו את אנשי המינהל האוסטרי ויחידת הצבא האוסטרית שהייתה בעיר נסוגה לתוך המבצר. לאחר שצבא פידמונט נסוג לאחור בלחץ צבא אוסטריה, נותרו בני ברשה ללא תמיכה, אולם הצליחו למנוע מצבא אוסטריה להשתלט מחדש על העיר במשך עשרה ימים של קרבות רחוב עקובים מדם, אותם מציינים בעיר עד היום כ"עשרת הימים בברשה". גבורת בני העיר היוותה השראה למשורר ג'יוזו קרדוצ'י כאשר כינה את העיר "לביאת איטליה". בשנת 1859 הצביעו תושבי ברשה ברוב גדול בעד הצטרפות לממלכת איטליה.
אתרים בולטים בעיר

פיאצה דלה לוג'יה (Piazza della Loggia) כיכר מתקופת הרנסאנס שבה בולט מבנה בניין העירייה, אשר נבנה בשנת 1492.
דואומו וקיו (Duomo Vecchio, מילולית "הקתדרלה העתיקה"), היא כנסייה בסגנון רומנסקי. המבנה המרכזי נבנה במאה ה-11 על חורבות כנסייה קודמת.
דואומו נובו (Duomo Nuovo, מילולית "הקתדרלה החדשה"). כנסייה שבנייתה החלה בשנת 1604 ונמשכה עד לשנת 1825.
ספורט

העיר ברשה הייתה נקודת הזינוק והסיום למרוץ אלף המילין, מרוץ מכוניות שנערך מדי שנה בחודש מאי בין השנים 1927–1957 בנתיב בין ברשה לרומא. לזכר המירוץ ההיסטורי נערך מדי שנה בברשה מרוץ נוסטלגי בהשתתפות מכוניות מרוץ עתיקות, המושך אליו אלפי צופים. בברשה אף נערך, לאחרונה בשנת 1921, מרוץ המכוניות "גביע פלוריו", אחד ממרוצי המכוניות הראשונים בהיסטוריה, שהחל בשנת 1900.
בברשה פועלת קבוצת הכדורגל ברשה קלצ'ו, אשר שיחקה שנים רבות בסרייה א', הליגה הבכירה באיטליה. כיום היא משחקת בסרייה ב'.
ערים תאומות

חוף השנהב בואקה, חוף השנהב
"הקתדרלה העתיקה" בברשה
תל עזזיאת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג הר:  תל
 גובה:  298 מטרים
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  ישראלישראל
 קואורדינטות:  33°13′32″N 35°40′01″E﻿ / ﻿33.2256°N 35.6669°E﻿ / 33.2256; 35.6669
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) תל עזזיאת(למפת אצבע הגליל רגילה) תל עזזיאת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל עזזיאת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תל עזזיאת
 
שרידי מבנים בתל עזזיאת
תל עזזיאת (בערבית: تل العزيزيات) או גבעת עֲזָז הוא גבעה במזרח עמק החולה במורדות רמת הגולן, כשני קילומטרים ממערב לתל פאחר, כשלושה קילומטרים צפונית לכפר סאלד וקילומטר ממזרח ליישוב שאר ישוב. התל מתנשא לגובה של 298 מטרים מעל פני הים.
התל נמצא ליד חורבת עומרית. על התל נמצאים, באזור המוצב הסורי לשעבר, שרידי מבנים הלניסטיים, רומיים, ביזנטיים ועות'מאניים.
על התל בתחום ארץ ישראל המנדטורית, בתחום המדינה היהודית על פי החלטת החלוקה, בקו הגבול הבינלאומי בין ארץ ישראל לסוריה התנהלו קרבות בין צה"ל והצבא הסורי במלחמת העצמאות. לאחר קרב תל עזזיאת ב-1948 נותר התל בידיים סוריות. על פי הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות נכלל התל במפורז הצפוני והסורים הסיגו ממנו את כוחותיהם. במאי 1951 בעקבות עימות צבאי חריף בין סוריה לישראל (תקרית אל-חמה וקרב תל מוטילה) על רקע מפעל ייבוש החולה נוצרה חלוקה דה-פקטו של האזורים המפורזים שב הצבא הסורי ואייש את התל שמירר את חייהם של תושבי צפון אצבע הגליל (בעיקר דן, דפנה ושאר ישוב) עד כיבוש התל במלחמת ששת הימים בידי חטיבת גולני. בלילה שבין 8 ל-9 בדצמבר 1954 במהלך מבצע צרצר נשבו בקרבת התל 5 חיילי צה"ל, ובהם מאיר מוזס ואורי אילן, בידי כוח סורי.
מרק בלוך

| --- | --- |

מרק בלוך
 לידה:  6 ביולי 1886 הרובע השני של ליון, צרפת 
 פטירה:  16 ביוני 1944 (בגיל 57) Saint-Didier-de-Formans, צרפת 
 שם לידה:  Marc Léopold Benjamin Bloch 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  Le Bourg-d'Hem 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר (1908)  אוניברסיטת לייפציג (1909)  אוניברסיטת שטרסבורג  תיכון לואי הגדול 
 מנחה לדוקטורט:  Christian Pfister 
 מוסדות:  האוניברסיטה של שטרסבורג (1919–1936)  סורבון (1936–1939)  אוניברסיטת מונפלייה (1941–1944) 
 תלמידי דוקטורט:  François Chevalier 
 פרסים והוקרה:  מדליית הרזיסטנס (24 באפריל 1946)  צלב המלחמה 1939-1945  מוות למען צרפת  צלב המלחמה 1914–1918  אביר בלגיון הכבוד (8 בנובמבר 1920) 
 צאצאים:  Étienne Bloch 
 
מרק לאופולד בנימין בלוך (בצרפתית: Marc Léopold Benjamin Bloch‏; 6 ביולי 1886 – 16 ביוני 1944) היה היסטוריון יהודי צרפתי של ימי הביניים בצרפת וממייסדי אסכולת האנאל. בלוך נרצח בידי הנאצים כחבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית.
קורות חיים

בלוך נולד בליון שבצרפת, לגוסטב בלוך, פרופסור להיסטוריה עתיקה, ולשרה (לבית אבשטיין). אביו היה מצאצאי אריה לייב גינצבורג. הוא למד היסטוריה וגאוגרפיה באקול נורמל סופרייר שבפריז בין השנים 1904 ו-1906, ובהמשך השתלם גם באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת לייפציג.
בשנים 1905–1907 שירת בצבא צרפת והגיע לדרגת סמל. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בחיל הרגלים, הגיע לדרגת קפטן וזכה באות לגיון הכבוד. בשנים 1909–1912 השתלם במסגרת מלגה מקרן תייר (Thiers), וב-1913 פרסם את חיבוריו הראשונים.
בלוך השלים ב-1920 את הדוקטורט שלו בנושא "מלכים וצמיתים" (Rois et Serfs), על שחרור צמיתים בידי מלכי צרפת. הוא לימד באוניברסיטת שטרסבורג, ורק בשנת 1936 מונה לפרופסור להיסטוריה כלכלית בסורבון בפריז ונהייה שם ב-1937 פרופסור מן המניין.
עם הפלישה הגרמנית לצרפת, גויס בלוך לצבא ושוחרר לאחר תבוסת הצבא הצרפתי. עם הכיבוש הנאצי של צפון צרפת סולק בלוך מהסורבון ב-1940, בשל יהדותו. לאחר שלוש שנים הצטרף למחתרת הצרפתית בליון, והגיע שם למעמד בכיר. ב-8 במרץ 1944 נתפס בידי הגסטפו, נכלא ועונה. ב-16 ביוני הוצא להורג ביער, עשרים וחמישה קילומטרים צפונית לליון, ביחד עם 29 חברי מחתרת נוספים.
ב-1998, בתום מאבק ארוך, האוניברסיטה למדעי רוח וחברה של שטרסבורג נקראה על שמו של בלוך "אוניברסיטת מרק בלוך". ואולם, ב-2009 אוניברסיטה זו אוחדה עם אוניברסיטת שטרסבורג ואיבדה את מעמדה כאוניברסיטה עצמאית. בנובמבר 2024 החליט הנשיא עמנואל מקרון להעלות את עצמותיו לפנתאון.
עבודתו

ב-1924 פרסם בלוך אחד ממחקריו המפורסמים ביותר: "Les rois thaumaturges: étude sur le caractère surnaturel attribué à la puissance royale particulièrement en France et en Angleterre" ("מגע הקסם של המלכים: מחקר אודות האופי העל טבעי המיוחס למלכים, בעיקר בצרפת ובאנגליה"). במחקרו הוא חקר מסורת עתיקה, לפיה מגע ידיו של המלך יכול לרפא אדם ממחלת שחפת בלוטות הלימפה ("סקרופולה"). מטרתו הייתה להבין כיצד נתפס הנס במחשבה העממית וכיצד הוא סייע לשוות למוסד המלוכה אופי על טבעי. לעבודה זו של בלוך הייתה השפעה רבה לא רק על תחום ההיסטוריה החברתית של ימי הביניים, אלא גם על חקר האנתרופולוגיה התרבותית.
ב-1929 ייסד בלוך יחד עם לוסיאן פבר את כתב העת אנאלים (שנתונים/ רשומות) של ההיסטוריה הכלכלית והחברתית (Annales d'histoire économique et sociale). כתב עת זה מופיע (נכון ליוני 2008) בשם אנאל: היסטוריה, מדעי החברה. משם כתב העת נגזר שמו של זרם חדשני במחקר ההיסטורי: "אסכולת האנאל". בספרו על המאפיינים המקוריים של ההיסטוריה הכפרית הצרפתית (caractères originaux de l'histoire rurale française‏, 1931) הוא פרץ דרכים חדשות במחקר, כשהפך את ההשוואה השיטתית - במקרה זה, בין אנגליה לצרפת - למרכיב מרכזי בניתוח תבניות העומק של החברה הכפרית. ממש ערב מלחמת העולם השלים מארק בלוך את ספרו המונומטלי החברה הפיאודלית (La Société féodale), שהתפרסם בשני חלקים בין 1939–1940. בספרו תיאר את הקשרים בין האדונים לבין המשועבדים להם, את דרכי השלטון בחברה הפיאודלית ואת אחזקת הקרקע בתקופה זו, וכן את תנאי הקיום החומריים והלכי הרוח שהיוו רקע להתפתחות החברה הפיאודלית. גם בספר זה השתמש בכלי ההשוואה השיטתית.
לצד מחקריו הפרטניים והאתגר האינטרדיסציפלינרי שגילם כתב-העת אנאל, בלוך הותיר חותם רב חשיבות על ההיסטוריוגרפיה (חקר הכתיבה ההיסטורית) גם באמצעות ספרו הבלתי גמור "אפולוגיה על ההיסטוריה או מקצועו של ההיסטוריון" (Apologie pour l'histoire ou métier d'historien), עליו שקד לפני מותו, בו דן בכמה בעיות יסוד של המחקר ההיסטורי וניסח פתרונות מקוריים. ספרו האחרון של בלוך, "תבוסה משונה" (L'Étrange Défaite) שפורסם לאחר מותו, עוסק בסיבות העמוקות לכשלונו של צבא צרפת בעמידה מול מלחמת הבזק הגרמנית ב-1940.
בלוך מחה נגד הגדרת ההיסטוריה כ"מדע העבר", וטען שעצם ראיית העבר ככזה שיכול להיות אובייקט למדע, הוא מגוחך - והציע הגדרה משלו: "ההיסטוריה היא המדע של האנשים בזמן".
חיבוריו שתורגמו לעברית

מרק בלוך, "הרהורים של היסטוריון". תרגום: חיים רינגוורץ, רסלינג, 2009
החברה הפיאודלית (1939-1940). תרגום: אורה גרינגרד, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1988, כולל מילון מונחים
אפולוגיה על ההיסטוריה או מקצועו של ההיסטוריון . ערך והקדים מסה: ב"ז קדר, תרגום: צביה זמירי (ירושלים: מוסד ביאליק, 2002
ראו גם בקישורים חיצוניים
לקריאה נוספת

Carole Fink, Marc Bloch: A Life in History, Cambridge University Press, 1989
הערות שוליים

↑  Descendants of Lion Asser Arie Asher Loeb Gunzburg, Geneanet.org
↑  עלילת בלוך, באתר nrg, באתר nrg
↑  ב"ז קדר, "מארק בלוך - בין חייו למחקרו", בתוך: אפולוגיה על ההיסטוריה או מקצועו של ההיסטוריון, ירושלים: מוסד ביאליק, תשס"ב 2002, עמ' 9
↑  יואב גלבר, "היסטוריה, זיכרון ותעמולה", הוצאת עם עובד, ספרית אפקים, עמ' 23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258883205171  PLWABN: 9810572175705606  BIBSYS: 90063995  BNE: XX855595  BnF: cb118923821 (data)  CANTIC: a10427909  CiNii: DA00434168  GND: 118659081  ICCU: CFIV072267  ISNI: 0000 0000 8343 3397  LCCN: n79142969  LNB: 000045373  Léonore: 38488  NDL: 00433537  NKC: jn20000700187  NLA: 36052414  NLG: 151593  NLK: KAC200004021  NSK: 000213985  NTA: 068976356  RERO: 02-A003014346  SELIBR: 231827  SUDOC: 02673298X  Trove: 1202584  VcBA: 495/25560  VIAF: 46757545   WorldCat (עם VIAF): 46757545
יהודה וולמן

יהודה וולמן (נולד ב-2 בנובמבר 1950) הוא פעיל התיישבות, פעיל חברתי ופוליטיקאי ישראלי, ראש המועצה האזורית גולן לשעבר.
ביוגרפיה

וולמן היה חבר בגרעין הנח"ל של הנוער העובד שהצטרף למשק מרום גולן. בהמשך, היה נציג הקיבוץ המאוחד בתנועת הצופים העבריים ומילא בה מספר תפקידים, בהם: מנהל מחלקת ההכשרות, מרכז כיתות י"א י"ב, מפקד טיולי התנועה לחצי האי סיני, מרכז סמינרי ההדרכה ואיש הקשר והביצוע של התנועה מול התנועות הקיבוציות בנושא הקמת היאחזויות נח"ל וקיבוצים חדשים. במסגרת זו, היה ממקימי קיבוץ אורטל ברמת הגולן. כמן כן, היה מרכז הוועדה הרעיונית-פוליטית של התק"ם וחבר מרכז מפלגת העבודה.
היה יו"ר ארגון "מענ"ה" – מטה על נגד הגזענות. במסגרת זו ארגון צעדות כנגד הרב מאיר כהנא.
ריכז את מטה המאבק של הקיבוצים בתקופת משבר הקיבוצים.
מ-1988 ועד 2001 כיהן כראש המועצה האזורית גולן.
חיים אישיים

נשוי לחגית לבית לינדנר, מטפלת בדרמה ומנחת יוגה צחוק. לזוג שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  צבי אילן, הווי של רפסודיות, דבר, 26 באוגוסט 1975; תנועת הצופים מוציאה השנה 12 גרעינים להגשמה, דבר, 26 באוגוסט 1975
↑  יהודה וולמן, האם נטשה "העבודה" את ההתיישבות?, מעריב, 5 באוגוסט 1987
↑  פאר לי שחר, זאב אופירי, רן לוי, אהרן אורגד, יצחק שמיר: הסטודנט הערבי מרגיש טוב מדי באוניברסיטאות שלנו, חדשות, 19 במאי 1987
↑  אורי הייטנר, תועבה, 27 בפברואר 2019
↑  מנחם רהט ויצחק דיש, מטה המאבק של ההתיישבות: אנו מאמינים בכנותו של שר-האוצר, מעריב, 5 באוגוסט 1987
אלי מלכה

אליהו (אלי) מלכה (נולד בצפת בשנת 1957) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה האזורית גולן.
ביוגרפיה

בין השנים 1991–1996 הוביל מלכה את המאבק על ריבונות ישראל ברמת הגולן בתפקידו כיו"ר ועד יישובי הגולן. בשנת 1996 הקים עם אביגדור קהלני את מפלגת הדרך השלישית ושימש כמנכ"ל המפלגה, שהתמודדה בבחירות לכנסת הארבע עשרה וזכתה בארבעה מושבים.
בשנת 2001 נבחר לראשות המועצה האזורית גולן וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2018.
בתום הקדנציה הראשונה זכה מלכה בפרס "כנס ירושלים הלאומי להתיישבות". הפרס הוענק למלכה לאור ההצלחה בפיתוח הגולן במגוון תחומים ובהם פרויקט אכלוס הגולן, הפיכת רמת הגולן לפארק תיירות ונופש מרכזי בישראל ותנופת עשייה ופיתוח יזמות.
בתקופת כהונתו כראש מועצה אזורית גולן, נקלטו בגולן אלפי משפחות.
משנת 2013 כהן מלכה כיו"ר פורום ראשי רשויות גליל מזרחי ויו"ר אשכול רשויות גליל מזרחי. במסגרת תפקיד זה הוביל מלכה תוכנית לפיתוח הכלכלה והחברה בגליל המזרחי, שבמרכזה תוכנית לפיתוח הפודטק ומזון מרפא. מלכה שמש כיו"ר ועד מנהל מכללת "אוהלו" בקצרין והיה חבר מעל עשור בוועדה מחוזית לתכנון ובניה.
מלכה הוא בעלים ומנכ"ל של חברת אמות גולן - יזום וניהול בע"מ.
חיים אישיים

אלי מלכה הוא חקלאי במושב שעל משנת 1980. מלכה נשוי ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007349360305171  VIAF: 226149366286685601720   WorldCat (עם VIAF): 226149366286685601720
שרגא שמר

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1929 י"ד באדר א' תרפ"ט הנגון, הונגריה
 פטירה:  17 בנובמבר 2019 (בגיל 90) י"ט בחשוון תש"ף
 מקום קבורה:  ניר גלים
 פרסים והוקרה:  פרס עמינח (2001) 
 
שרגא שמר (24 בפברואר 1929 – 17 בנובמבר 2019) היה ראש מועצת חבל יבנה, ממייסדי מושב ניר גלים, ממייסדי בית העדות להנחלת זיכרון השואה ופעיל ציבור.