קהילת יהודי אוהעל
פיצול הקהילות ורבניהן

הדמות המרכזית שהובילה את הקהילה וקבעה את דרכה הייתה הרב.
הרבנים הראשונים שהיו בקהילה היו רבי שמואל שמעיה וייל, רבי הירש מייזלס ורבי פנחס מהומנע אשר מלבד שמותיהם וכהונתם בעיר לא ידועים עליהם פרטים נוספים.
משנת ה'תקס"ח (1808) שימש כרב הקהילה הרב משה טייטלבוים בן הרב צבי טייטלבוים, מכונה גם הישמח משה על שם ספרו. הישמח משה נולד בפרעמישלא שבגליציה בשנת ה'תקי"ט, לרבי צבי הירש וחנה. בגיל 13 נישא לחיה שרה בת רבי ניסן מפרעמישלא, ולמד תורה אצל דודו, רבי יוסף רבה של קולבסוב ואצל דודו, רבי אריה יהודה הלוי בעל הספר "דרישת אריה" רבה של סטריזוב. בשנת ה'תקמ"ד, בגיל 25, התמנה לרב העיירה שינווא, ובשנת תקס"ח נתקבל לרב ואב בית הדין של אוהעל. הוא כיהן ברבנות העיר שנים רבות ובשלב מסוים אף הפך לאחד מגדולי רבני הונגריה.
הרב טייטלבוים נחשב לאחד ממייסדי החסידות בהונגריה והראשון בשושלת חסידות סיגט וחסידות סאטמר.
בהשפעת חתנו, רבי אריה לייב ליפשיץ תלמיד החוזה מלובלין נעשה גם הוא תלמיד מובהק של החוזה מלובלין.
הרב טייטלבוים נהג לחלק קמעות ועורר בכך את התנגדותו של רבי נפתלי מרופשיץ ורבים אחרים מקהילתו ומחוצה לה. הוא נפטר בכ"ח בתמוז ה'תר"א (1841) ונקבר בשאטוראליאויהיי, קברו נבחר לאחד מעשרת הציונים החשובים אותם עוברים בדרך רבני הפלאים
לאחר פטירת ה"ישמח משה" רצו מנהיגי הקהילה להפחית את הנהגות החסידות השנויות במחלוקת אותן הנהיג הרב ולכן התנו את כהונת הרב החדש בהימנעות מחלוקת קמעות, תפילה בנוסח אשכנז כנהוג בקהילה, אי הארכה בדרשות והימנעות מקללות ועיסוק ב"נסתר". בנו של ה"ישמח משה" סירב לקבל את התנאים, אך הנכד, הסכים לנסות.
משנת ה'תר"א (1841) שימש כרב הקהילה הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים נכדו של רב הקהילה הקודם המכונה ה"ייטב לב" על שם ספרו. בכתב מינויו חויב לא לחלק קמעות, להתפלל רק בנוסח אשכנז בבית ובציבור, לא להאריך בדרשותיו ולא לקלל איש. למרות משיכתו לחסידות, בקהילה היהודים החסידיים מנו רק עשרות משפחות בודדות מתוך מעל אלף תושבים יהודיים בעיר. בשלב מסוים, לא עמד הרב בתנאי העסקתו, ולאחר שש שנים שרובם כללו מריבות עם מנהיגי ופרנסי הקהילה הוא עזב את העיר, בשנת 1847. לאחר מכן כיהן כ-25 שנה ברבנות העיר סיגט ונחשב לאדמו"ר הראשון מסיגט. בשנים אלו שמר ה"ייטב לב" על קשר עם משפחות החסידים מאוהעל.
משנת ה'תרט"ו (1847) שימש כרב הקהילה הרב ירמיה לעוו בן הרב בנימין לעוו. הרב ירמיה למד את עיקר תורתו מאביו הרב בנימין שהיה שהיה רבה של ורבוי ואף החליף אותו לאחר פטירתו ברבנות הקהילה. בניגוד לקודמיו ובהתאם לרוח מנהיגי ופרנסי הקהילה היה הרב ירמיה מתנגד לחסידות ודבק בעמדת קהילות הסטטוס קוו בהונגריה. דבר זה היה המניע המרכזי בהחלטת פרנסי הקהילה לבקשו לשמש כרבם. לעיר הוא עבר יחד עם ישיבתו שהייתה עד אז במאגנדורף ואת הסיעה החסידית באוהעל שנותרה קשורה ל"ייטב לב" רדף במרץ. מסופר שפעם אחת הוא איים בפני מנהיגי הקהילה לעזוב את העיר עד שבית הדין קיבל את דרישתו לאסור על החסידים להיכנס לבית המדרש. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 התלונן האדמו"ר בעל ה"דברי חיים" מצאנז כי חסידי אוהעל לא יכולים לצאת מביתם מבלי שייסקלו אותם באבנים. בנוסף היה הרב ירמיה מכנה את החסידים שבתאים ולעיתים קרובות הצהיר כי הם גרועים אפילו מהנאולוגים.
בשנת 1862 פרץ סכסוך קשה בינו לרב צבי הירש פרידמן, האדמו"ר מליסקא, (שהיה תלמידו של הרב משה טייטלבוים ה"יישמח משה") שלווה בהשמצות הדדיות והיה העימות החריף ביותר נגד החסידות בהונגריה.
הרב ירמיה בנוסף לידיעותיו התורניות, רכש גם השכלה כללית ושלט בשפה הגרמנית. הוא חיבר את הסבר "דברי ירמיהו" ונפטר בי"ז ניסן תרל"ד (1874).
משנת ה'תרל"ד (1874) שימש כרב הקהילה הרב אלעזר לעוו בנו של הרב ירמיה לעוו. בתקופתו עזבו החסידים לקהילה נפרדת לגמרי והתפצלה הקהילה. בעקבות המחלוקת עזב את העיר ומונה לאב בית הדין באונגוואר. הוא כתב את הספר "שו"ת פקודת אלעזר" ונפטר באונגוואר בשנת ה'תרע"ח