stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר קולומבו
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שמו של לואיס פ. קולומבו (Louis P. Colombo), שהיה חבר משלחת החקר הביולוגית אשר חקרה את אזור הר קולומבו בשנת 1940.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
| אתרים ברכסי פורד |
| --- | --- | --- |
| רכסי הרים | אסמן • דנפלד • היינס • מקיי • סארנוף • פוסדיק • פיליפס • קלארק |  |
| הרים | אלכסנדר • אקבלו • ביואנג'ל • ביטגוד • בירד • ברנהאם • ג'ון • ג'ונס • דאגלס • דרלינג • ואן וולקנברג • לוקהארט • מאליונה • סווארטלי • פייג' • קארבון • קולומבו • קופר • ריאה • ריצ'רדסון |  |
| מצוקים | ביילי |  |
| נונאטאקים | ברידינג • קיידי |  |
| מונוליתים | הבילבורד (לוח המודעות) |  |
| קרחונים | אוקס • ארתור • באלצ'ן • בויד • האמונד |  |
| מעברי הרים | ריס |  |
הר קול (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,400 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 קואורדינטות:  84°40′00″S 177°07′59″W﻿ / ﻿84.6667°S 177.133°W﻿ / -84.6667; -177.133
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קול(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קול
 
הר קול (באנגלית: Mount Cole) הוא הר בהרי המלכה מוד בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,400 מטרים מעל פני הים, והוא נמצא לגדתו המערבית של קרחון שקלטון, בין שפך קרחון פורמן ושפך קרחון גראסימו אל קרחון שקלטון.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר התגלה וצולם מן האוויר על ידי צי ארצות הברית, במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בין השנים 1946–1947.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שמו של נלסון ר. קול (Nelson R. Cole), מכונאי מטוסים של צי ארצות הברית בטייסת VX-6, אשר איבד את חיו בתאונת מסוק במצר מקמרדו ביולי 1957.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
הרונה (אוניית מערכה, 1913)

| --- | --- |

הרונה ב-1934
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי הקיסרי היפני
 דגל הצי:  הצי הקיסרי היפני
 סדרה:  סיירות המערכה מסדרת קונגו
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  קווסאקי
 הוזמנה:  1911
 תחילת הבנייה:  16 במרץ 1912
 הושקה:  14 בדצמבר 1913
 תקופת הפעילות:  19 באפריל 1915 – 28 ביולי 1945 (30 שנה)
 אחריתה:  טבעה ב-28 ביולי 1945 בנמל קורה, יפן
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  37,187 טון
 אורך:  222 מטרים
 רוחב:  31 מטרים
 שוקע:  9.7 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  1934-1915: 26 קשר (48 קמ"ש) 1945-1934: 35 קשר (56 קמ"ש)
 גודל הצוות:  1,360
 טווח שיוט:  10,000 מיילים ימיים במהירות 14 קשרים (19,000 ק"מ ב-26 קמ"ש)
 הנעה:  4 טורבינות קיטור
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חזית צריחי התותחים הראשיים - 230 מ"מ  דפנות גוף האנייה – 200 מ"מ  הסיפון הראשי – 70-38 מ"מ
 חימוש:  1915:  8 תותחים בקוטר 356 מ"מ (14 אינץ')(4×2)  16 תותחים בקוטר 152 מ"מ (6 אינץ')(8×2)  8 תותחים בקוטר 76 מ"מ (3 אינץ')  1945:   8 תותחים בקוטר 356 מ"מ (14 אינץ')(4×2)  16 תותחים בקוטר 152 מ"מ (6 אינץ')(8×2)  12 תותחים בקוטר 127 מ"מ (5 אינץ')  108 תותחי נ"מ בקוטר 25 מ"מ
 מטוסים:  3 מטוסים ימיי
 
אוניית המערכה הרונה (ביפנית: 榛名) הייתה אוניית מערכה של הצי הקיסרי היפני, ששירתה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והייתה האונייה הרביעית בסדרת סיירות המערכה מסדרת קונגו. בניית האונייה החלה ב-1912 במספנות קווסאקי בקובה, והיא נכנסה לשירות ב-1915, ביחד עם אוניית האחות שלה קירישימה.
ב-1926 עברה הרונה שיפוצים נרחבים, וסיווגה השתנה לאוניית מערכה, וב-1933 עברה סבב שיפוצים נוסף, שבמהלכו הורחב גוף האונייה ומערכת ההנעה שופרה. לאחר מכן סווגה הרונה מחדש כאוניית מערכה מהירה, והצטרפה לכוח הליווי של נושאות המטוסים היפניות. במהלך מלחמת סין–יפן השנייה שימשה הרונה בעיקר כנושאת חיילים לסין, ועם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט השתתפה בכיבוש סינגפור מידי בריטניה.
הרונה השתתפה ברבים מקרבות הצי הקיסרי היפני בראשית 1942, בהם כיבוש איי הודו המזרחיים, וכיבוש מלאיה, ולאחר מכן אף השתתפה בקרב מידוויי, בו הצטרפה לכוח הליווי של נושאות המטוסים של תת-אדמירל צ'ואיצ'י נגומו, ולאחר מכן פעלה באיי שלמה במהלך קרב גוודלקנל. לאורך מרבית 1943 הפליגה הרונה בין מעגן הצי היפני בלגונת טרוק שבאיי קרוליין, מספנת הצי בקורה שביפן, ואיי לינגה שבאינדונזיה, והשתתפה במספר קרבות כנגד נושאות המטוסים האמריקניות, וב-1944 השתתפה בקרב ים הפיליפינים ובקרב מפרץ לייטה. ב-28 ביולי 1945 טובעה על ידי מטוסי נושאות מטוסים אמריקנים בבסיס הצי בקורה.
תכנון ובנייה

הרונה היא האונייה הרביעית מתוך ארבע אוניות בסדרת סיירות המערכה קונגו שתכנן המהנדס הבריטי ג'ורג' ת'ורסטון. היפנים הזמינו את בניית אוניות הסדרה בתגובה להשקת סיירת המערכה הבריטית אה"מ אינווינסיבל ב-1908, כדי לשמור על מאזן הכוחות בימים. תכנון האוניות נבנה על שאיפת היפנים לבנות אונייה שתוכל להתמודד עם סיירות המערכה הבריטיות, ובשל חימושם והשריון הכבד שלהן היו אוניות סדרת קונגו אוניות המלחמה היפניות הגדולות ביותר באותה עת.
שדריתה של הרונה הונחה במספנות קווסאקי בקובה ב-16 במרץ 1912, והיא הושקה ב-14 בדצמבר 1913. לאחר טיפולים אחרונים ומספר ניסויי ים, נכנסה הרונה לשירות בצי הקיסרי היפני ב-19 באפריל 1915.
תכנון ובנייה > חימוש

סוללת התותחים הראשית של הרונה כללה שמונה תותחי 360 מ"מ (14 אינץ') בארבעה צריחים – שניים בקדמת האונייה, ושניים בחלקה האחורי. תותחים אלה יכלו לירות תחמושת חודרת שריון או תחמושת מרסקת לטווח מקסימלי של 19.14 מילים ימיים (35.45 ק"מ), בקצב של שני פגזים בדקה. מחסני התחמושת של האונייה איפשרו אחסנת תשעים פגזים לכל תותח.
סוללות התותחים המשניות כללו שישה עשר תותחי 150 מ"מ (6 אינץ') שנפרסו לאורך גוף האונייה, שמונה תותחי נ"מ 76 מ"מ (3 אינץ'), ושמונה צינורות טורפדו. במהלך סבב השיפוצים השני של הרונה הוסרו כל תותחי ה-76 מ"מ ובמקומם הותקנו שמונה תותחי 130 מ"מ (5 אינץ'), וכן נוספו מספר תותחי נ"מ 25 מ"מ (1 אינץ'). ב-1943 נוספו שמונה תותחי 150 מ"מ, תריסר תותחי 130 מ"מ, וב-1944 נוספו 108 תותחי נ"מ 25 מ"מ.
שירות > 1926-1915: סיירת מערכה

הרונה נכנסה לשירות פעיל ב-19 באפריל 1915 ביחד עם האונייה-האחות שלה קירישימה, ויחד הן יצרו את פלגת אוניות המערכה הראשונה. לאחר שבעה חודשים של מבחני ים עברה הרונה לפלגת אוניות המערכה השלישית, וקפטן סאבורו היאקוטאקה קיבל את הפיקוד עליה. באפריל 1916, במסגרת מעורבות האימפריה היפנית במלחמת העולם הראשונה עזבו הרונה וקירישימה לראשונה את יפן והפליגו לסיור בים סין המזרחי, ועד סוף המלחמה ערכו מספר סיורים לאורך החוף הסיני.
ב-12 בספטמבר 1920 ערכה הרונה תרגולי תותחנות בסמוך להוקאידו, כשפיצוץ עז החריב את התותח הקדמי והרג שבעה אנשי צוות. חקירה צבאית הובילה למסקנה שפגם בפתיל גרם להצתת אבק השרפה ולפיצוץ הפגז בעודו בקנה. צריח התותח עבר שיפוץ ולאחר שלושה חודשים שבה הרונה לפעילות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה השתלטה האימפריה היפנית על שטחי הקיסרות הגרמנית באוקיינוס השקט, ושמרה על יחסים טובים עם בריטניה ועם ארצות הברית. לפיכך נותר הצי הקיסרי היפני ללא פעילות מבצעית, והרונה ואוניות מלחמה גדולות נוספות העבירו את מרבית השנים שבין שתי מלחמות העולם במעגן.
אמנת וושינגטון, שנחתמה ב-1922, הגבילה את גודלו של הצי הקיסרי היפני ונקבעה בה הקפדה על יחס של 5:5:3 במספר ספינות המלחמה בין ארצות הברית, בריטניה והאימפריה היפנית. באמנה אף נאסר על היפנים לבנות אוניות מערכה חדשות, אך שיפורים לאונית קיימות הותר.
שירות > 1933-1926: אוניית מערכה

תחת מגבלות אמנת וושינגטון, פנו היפנים לשפר את אוניות המערכה ואת סיירות המערכה שהיו ברשותם. הרונה הייתה אוניית המלחמה הגדולה הראשונה שעברה שיפוצים נרחבים, החל ביולי 1926. שריון נוסף הגן על מחסני התחמושת ואמצעים נגד טורפדו נוספו. מערכת דוודים חדשה העניקה להרונה מהירות גבוהה יותר, והמבנה העילי של הספינה נבנה מחדש בצורת פגודה על מנת לאפשר מקום להתקנת אמצעי לחימה נוספים. כמו כן, להרונה נוספו מתקנים שאיפשרו לה לשגר ולקלוט מטוסים ימיים. ביולי 1928 הסתיימו עבודות השיפור, שבסופן נוספו לאונייה כ-4,000 טון, תוך הפרת אמנת וושינגטון, והיא סווגה מחדש כאוניית מערכה.
ב-10 בדצמבר הצטרפה הרונה לפלגת אוניות המערכה הרביעית של הצי השני, והייתה אוניית הדגל של קיסר יפן. במהלך השנה שלאחר מכן פעלה הרונה בין יפן וסין, ועל סיפונה שירת הנסיך טקמצו, אחיו הצעיר של הקיסר הירוהיטו.
ב-1931 פלשו היפנים למנצ'וריה, ובתגובה הכריז חבר הלאומים ב-1933 שהאימפריה היפנית הפרה את הריבונות הסינית בפלישתה למנצ'וריה. בתגובה להכרזה פרשה האימפריה היפנית מחבר הלאומים באותו יום, ומיד התנערה אף מאמנת וושינגטון ומאמנת לונדון, ובכך למעשה התנערה מכל ההגבלות על החימוש שהוטלו עליה.
שירות > 1941-1933: אוניית מערכה מהירה

באוגוסט 1933 עלתה הרונה על מבדוק יבש לסבב שיפוצים נוסף, שנועד להתאימה לפעילות עם נושאות המטוסים היפניות המהירות. לירכתי האוניה נוספו 8 מטרים, ומערכות בקרת אש נוספו למבנה העילי. דוודיה הוסרו ובמקומם הותקנו 11 דוודים המופעלים בשמן ומערכת טורבינות חדשה. מערכות שיגור מטוסים ימיים חדשות איפשרו להרונה לשאת את המטוסים הימיים המתקדמים ביותר של הצי הקיסרי.
גם שריון האונייה עבר מקצה שיפורים. חגורת שריון בעובי 320 מ"מ הקיפה את גוף הספינה, לוחות שריון בעובי 254 מ"מ הגנו על צריחי התותחים, שריון בעובי 100 מ"מ הגן על מחסני התחמושת, ושריון בעובי 102 מ"מ הגנו על הסיפונים. מקצה השיפורים הסתיים בספטמבר 1933, ובסופו סווגה מחדש הרונה כאוניית מערכה מהירה, עם מהירות של 30 קשרים (56 קמ"ש.
ב-28 באפריל 1935 קיבל קפטן ג'יסאבורו אוזאווה את הפיקוד על הרונה, ומ-1936 ועד 1939 פעלה עם אוניות מערכה אחרות מול חופי סין, ושימשה בעיקר כנושאת חיילים במהלך מלחמת סין–יפן השנייה.
שירות > 1942-1941: ראשית המערכה באוקיינוס השקט

ב-29 בנובמבר 1941 עזבה הרונה את מעגן הצי בהשירג'ימה ביחד עם אוניית-האחות שלה קונגו, כחלק מהכוח הדרומי בפיקודו של תת-אדמירל נובוטאקה קונדו. ב-4 בדצמבר הפליג הכוח מול חופי סיאם ומלאיה כהכנה להתקפה שתוכננה להיערך מספר ימים לאחר מכן. לאחר שמטוסים יפנים השמידו את אוניית המערכה הבריטית אה"מ פרינס אוף ויילס ואת סיירת הקרב אה"מ ריפאלס עזבו הרונה ואוניות המערכה האחרות את הזירה, ועברו לסייע לכוחות הצבא היפני הקיסרי בכיבוש הפיליפינים.
ב-18 בינואר 1942 הגיע הכוח הדרומי של קונדו לפלאו ביחד עם שתי נושאות מטוסים במטרה להעניק חיפוי לנחיתות היפניות בבורנאו ובאיי הודו המזרחית. לאורך חודש פברואר השתתפה הרונה בכיבוש איי הודו המזרחיים מידי הולנד, ובאפריל הצטרפה לנושאות המטוסים היפניות בפשיטה באוקיינוס ההודי. לאחר שמטוסים השמידו את הסיירת הכבדה "דורצ'סטר", נשלחה הרונה לאתר את שאריות הצי הבריטי באוקיינוס ההודי, וב-9 באפריל איתר אחד ממטוסיה הימיים את נושאת המטוסים הבריטית אה"מ הרמס (95), ומטוסים יפנים טיבעו אותה באותו היום. במאי שבה הרונה ליפן כדי לעבור טיפול.
ביוני 1942 הפליגה הרונה בכוח החיפוי של כוח נושאות מטוסים בפיקודו של צ'ואיצ'י נגומו במסגרת ההתקפה על אטול מידוויי הסמוך להוואי. ב-4 ביולי תקפו מפציצי טורפדו את הרונה מספר פעמים, אך היא לא נפגעה. לעומתה, היפנים איבדו ארבע נושאות מטוסים בקרב זה, ולאחר שאספה ניצולים שבה הרונה ליפן, שם נשארה עד ספטמבר. ב-6 בספטמבר הפליגה הרונה ללגונת טרוק כחלק מפלגת אוניות המערכה השלישית, וב-10 בספטמבר המשיכה לאיי שלמה בכוח משימה תחת פיקודו של נובוטאקה קונדו. כעשרה ימים לאחר מכן שבה הרונה לטרוק.
לאחר התבוסה בקרב כף אספרנס רצו היפנים לחזק את עמדותיהם בגוודלקנל, ולשם כך הם שלחו שיירות חיילים ואספקה. כדי להגן על השיירות מפני מטוסי בעלות הברית שלח אדמירל איסורוקו יממוטו את הרונה ואת קונגו, בליווי סיירת קלה ותשע משחתות, כדי הפגיז את שדה הנדרסון – שדה התעופה שעל גוודלקנל. בליל ה-13–14 באוקטובר הפליגו אוניות המערכה לאורך החוף הצפוני של גוודלקנל, הפגיזו את שדה התעופה, וגרמו נזק רב למתקנים ולמסלולי ההמראה, פגעו במצבורי דלק המטוסים והשמידו 48 מטוסים מתוך 90 שחנו בשדה באותה עת. בנוסף, יום לאחר מכן הנחיתה השיירה היפנית את החיילים ואת הציוד הצבאי בגוודלקנל.
במהלך קרב איי סנטה קרוז ב-26 באוקטובר 1942 תקפו את הרונה מטוסים ימיים PBY קטלינה, אך לא הסבו לה נזק. באמצע נובמבר השתתפה הרונה ביחד עם אוניות מלחמה נוספות בניסיון נוסף להפגיז את שדה הנדרסון, כהכנה לנחיתה נוספת מהים. אוניות הצי הקיסרי הובסו בקרב הימי על גוודלקנל על ידי אוניות צי ארצות הברית ב-15 בנובמבר, ולאחר שאיבדה את האוניות-האחיות שלה קירישימה והיאיי, שבה הרונה לטרוק, שם נותרה עד סוף 1942.
שירות > 1943

במהלך שנת 1943 לא השתתפה הרונה בקרבות. בינואר לקחה הרונה חלק במבצע קה, בו ביצעה פעולת הסחה שאיפשרה לצי הקיסרי לחלץ את החיילים היפנים מגוודלקנל, ובפברואר היא שבה לקורה שביפן, שם עברה שיפוצים ותוספת של תותחי נ"מ. ב-17 במאי הפליגה הרונה עם אוניית המערכה מוסאשי, שתי נושאות מטוסים, שתי סיירות ותשע משחתות מקורה, בתגובה להתקפה האמריקנית באיים האלאוטיים. חמישה ימים לאחר מכן נוספו לכוח המשימה היפני שלוש נושאות מטוסים ושתי סיירות, אך הוא נאלץ לשוב על עקבותיו לאחר נפילת האי אטו לידי האמריקנים. הרונה שבה למספנת הצי ביוקוסוקה לשיפוצים נוספים, וב-18 בספטמבר הפליגה לטרוק בתגובה להתקפות בעלות הברית על בסיסים יפנים במיקרונזיה, אך לא נוצר כל מגע עם האויב.
ב-17 באוקטובר עזבה הרונה את טרוק בליווית ארבע אוניות מערכה נוספות, שלוש נושאות מטוסים, שמונה סיירות כבדות, שלוש סיירות קלות ומספר משחתות, בתגובה להתקפת בעלות הברית על האי וייק. פעם נוספת לא הצליחה היפנים ליצור מגע עם צי בעלות הברית, וכוח המשימה נאלץ לשוב לבסיסו. בדצמבר שבה הרונה ליפן לתחזוקה ולאימונים.
שירות > 1944: פעילות אחרונה

ב-25 בינואר 1944 נטל קפטן קאזו שיגנאגה את הפיקוד על הרונה. פלגת אוניות המערכה השלישית, שהרונה הייתה חלק ממנה, הגיעה לאינדונזיה בחודש מרץ. מספר ימים לאחר מכן חברה הרונה לכוח המשימה של אדמירל אוזאווה, ולאחר מכן חברו לכוח המשימה של תת-אדמירל טקאו קוריטה בדרכם לאיי מריאנה. במהלך קרב ים הפיליפינים ב-20 ביוני, בו ליוותה את נושאות המטוסים היפניות, ספגה הרונה פגיעת פצצה חודרת שריון במשקל 230 קילוגרם שהסבה נזק רב. לאחר ששבה ליפן עלתה הרונה על מבדוק יבש בקורה למטרת תיקונים ותחזוקה, ובאוגוסט שבה לאינדונזיה.
באוקטובר 1944 עזבה הרונה את אינדונזיה במסגרת ההכנות להתקפת-הנגד היפנית כנגד בעלות הברית בפיליפינים. ב-24 באוקטובר, במהלך קרב מפרץ לייטה שהיה לקרב הימי הגדול בהיסטוריה, ספגה הרונה נזק קל בלבד ממטוסי בעלות הברית בים סיבויאן. יום לאחר מכן התנגשו שני הצדדים מול חופי האי סמאר, ואוניות המערכה של קוריטה הלמו בנושאות המטוסים הקטנות שחיפו על נחיתת הכוחות האמריקנים בלייטה. על אף עליונותם בכוחות הימיים בקרב, לא הצליחו היפנים להביס את האמריקנים הנסוגים, ובסופו של דבר הסיג קוריטה את כוחותיו.
לאחר התבוסה היפנית בקרב מפרץ לייטה, הפליגה הרונה לברוניי לתחזוקה. ב-22 בנובמבר היא עלתה על שרטון אלמוגים ליד חופי אינדונזיה, ולגוף הספינה נגרם נזק שאילץ אותה לשוב לתיקונים ביפן.
שירות > 1945: טביעה

ב-1 בינואר 1945 התפרקה פלגת אוניות המערכה השלישית לאחר שמרבית הכלים שהיו בה אבדו, והרונה עברה לפלגת אוניות המערכה הראשונה, ועגנה בבסיס הצי היפני בקורה. ב-19 במרץ 1945 תקפו מטוסים אמריקניים מנושאות מטוסים את הבסיס, אך מטוסים יפנים, בהובלת אחד מהוגי ההתקפה על פרל הארבור מינורו גנדה, הצליחו למנוע מהאמריקנים להסב נזק רב. הרונה ספגה נזק קל בלבד.
ב-24 ביולי 1945 החלו מטוסי נושאות המטוסים האמריקנים בהפצצה שיטתית של בסיס הצי בקורה, בו עגנו שרידי הצי הקיסרי. פעם נוספת ספגה הרונה נזק קל בלבד. שמונה ימים לאחר מכן ספגה הרונה שמונה פגיעות פצצה במהלך התקפת מטוסים אמריקנים על בסיס הצי בקורה, והיא שקעה במקום בו עגנה. לאחר המלחמה נמשו שרידי הספינה מתחתית הנמל ונגרטו.
ראו גם

אוניית המערכה קירישימה
אוניית המערכה יאמטו
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
Andrieu D'Albas, Death of a Navy: Japanese Naval Action in World War II, Devin-Adair Pub, 1965
Paul S Dull, A Battle History of the Imperial Japanese Navy, 1941–1945, Naval Institute Press, 1978
Richard B Frank, Guadalcanal: The Definitive Account of the Landmark Battle, Penguin Group, 1990
Eric Hammel, Guadalcanal: Decision at Sea: The Naval Battle of Guadalcanal, November 13–15, 1942, Pacifica Press, 1998
Eric Lacroix & Linton Wells, Japanese Cruisers of the Pacific War, Naval Institute Press, 1997
John B. Lundstrom, First Team And the Guadalcanal Campaign: Naval Fighter Combat from August to November 1942, Naval Institute Press, 2005
Samuel Eliot Morison, The Struggle for Guadalcanal, August 1942 – February 1943, vol. 5 of History of United States Naval Operations in World War II, Little, Brown and Company, 1958
הרונה בבנייה ב-1914
הרונה בהפלגה, 1931
הרונה תחת התקפת מטוסים אמריקנים, 28 ביולי 1945
הרונה נחה על קרקעית נמל קורה, אוקטובר 1945
הר קולמן (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר ברכס אסגארד שבאנטארקטיקה; להר אחר באנטארקטיקה ראו פסגת קולמן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,110 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אסגארד 
 קואורדינטות:  77°33′00″S 163°22′01″E﻿ / ﻿77.55°S 163.367°E﻿ / -77.55; 163.367
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קולמן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר קולמן
 
הר קולמן (באנגלית: Mount Coleman ) הוא הר הנמצא בסמוך לקרחון חבר העמים, ממזרח לו, בקצהו של מפרץ ניו הרבור בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
צורתו של ההר מעגלית, וגובהו 1,110 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר מופה לראשונה על ידי משלחת טרה נובה (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913) בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי חוקר אנטארקטיקה הקנדי צ'ארלס רייט, חבר משלחת טרה נובה.
ההר נקרא על שם הגאולוג פרופסור א. פ. קולמן (A. P. Coleman) מאוניברסיטת טורונטו, בטורונטו שבקנדה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי אתר ממשלת אוסטרליה גובהו של ההר 853 מטרים מעל פני הים, בהתבסס על אתר ממשלת ניו זילנד
| אתרים ברכס אסגארד |
| --- | --- | --- |
| הרים | אוטגארד • אובליסק • אודין • אוליבר • בול • גרנדל • דרבי • האריס • הארפ • הול • וולגר • לוקי • ליונס • מטרהורן • נוקס • פונדר • פנורמה • פריה • פרק • קולמן • ת'ור |  |
| רכסי הרים | אינלנד פורטס • גבעות מקדונלד • רכס פלינט |  |
| מצוקים | הות'ם |  |
| עמקים | טירול • יוטונהיים • ניבלונגן • פירס • פנריר |  |
| קרחונים | אלבריך • ביאוולף • חבר העמים • פאונטיין • קונרואו • קטספו • ריפיטר |  |
הרוזנת היחפה

| --- | --- |
כרזת הסרט הרוזנת היחפה
כרזת הסרט הרוזנת היחפה
 בימוי:  ג'וזף ל. מנקייביץ' 
 הופק בידי:  ג'וזף ל. מנקייביץ'
 תסריט:  ג'וזף ל. מנקייביץ' 
 עריכה:  ויליאם הורנבאק 
 שחקנים ראשיים:  אווה גרדנר המפרי בוגרט אדמונד או'בראיין  רוסאנו בראצי 
 מוזיקה:  מריו נשימבנה 
 צילום:  ג'ק קארדיף 
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  יונייטד ארטיסטס 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס, נטפליקס, וודו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 בספטמבר 1954
 משך הקרנה:  130 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט פלאשבק, סרט דרמה 
 הכנסות:  7,300,000‏$
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (אדמונד או'בראיין) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרוזנת היחפה (באנגלית: The Barefoot Contessa) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1954 בבימוי של ג'וזף ל. מנקייביץ' עם אווה גרדנר, המפרי בוגרט ואדמונד או'בראיין בתפקידים הראשיים.
אדמונד או'באיין זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
ג'וזף ל. מנקייביץ' היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
הסרט הופק באולפני צ'ינצ'יטה ברומא. העלילה מסופרת בקולו של בוגרט בצורת פלשבק.
תקציר העלילה

הארי דווס (המפרי בוגרט) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי העובד למען טייקון בשם קירק אדוארדס (וורן סטיבנס). אדוארדס מגיע למועדון לילה במדריד ביחד עם הארי ואיש יחסי הציבור שלו, אוסקר מלדון (אדמונד או'בראיין). אדוארדס מבקש להחתים לסרט שהוא עומד להפיק, רקדנית במועדן בשם מריה ורגאס (אווה גרדנר).
הארי מצליח לשכנע את מריה לחתום על חוזה לאחר שמלדון נכשל בכך. היא מספרת לו על ילדותה הקשה במלחמת האזרחים הספרדית בה נהגה ללכת יחפה בין ההריסות.
למרות התנגדות אמה, היא טסה להוליווד, מופיעה בהצלחה בכמה סרטים והופכת לכוכבת קולנוע מפורסמת ומבוקשת.
מריה אינה מרוצה מיחסו של אדוארדס ועוזבת אותו לטובת טייקון דרום אמריקאי בשם אלברטו בראוואנו (מריוס גורינג) ומבלה את זמנה משועממת בבתי קזינו במונטה קרלו וביאכטה שלהם.
הרוזן וינצ'נצו טורלטו-פבריני (רוסאנו בראצי) נוסע מחווילתו ברפאלו למונטה קרלו. בדרך הוא פוגש במריה רוקדת ביחד עם צוענים. מבטם נפגש והוא מתאהב בה במקום ועוקב אחריה עד לקזינו במונטה קרלו. הוא צופה בריב בינה לאלברטו, סוטר לאלברטו ולוקח את מריה.
וינצ'נצו מביא אותה לבית משפחתו ומציג אותה לפני אחותו האלמנה אלאונורה (ולנטינה קורטז). הוא מציע למריה נישואים למרות התנגדותה של אחותו.
מריה נענית לו כי היא רואה בכך מילוי שאיפה להפוך מנערה יחפה לרוזנת כמו סינדרלה.
לאחר הנישואים הוא מודיע למריה כי בעקבות פציעה קשה בחזית צפון אפריקה הוא נשאר אימפוטנט. מריה ממשיכה בקשר עם מאהב ונכנסת להיריון. היא מגיעה להארי ומספרת לו כי היא עומדת להודיע על כך לוינצ'נצו. הארי מזהיר אותה שזה מסוכן. מריה עוזבת אותו והארי רואה כי וינצ'נצו עוקב אחריה. הארי נוסע בעקבותיהם אך בהגיעו לביתם הוא שומע שתי יריות. וינצ'נצו יוצא עם מריה בידיו לאחר שהרג אותה ואת מאהבה.
הרוח במעטפת (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  Ghost in the Shell 
 בימוי:  ממורו אושי 
 הופק בידי:  Mitsuhisa Ishikawa 
 תסריט:  Kazunori Itō, Masamune Shirow 
 עריכה:  Shūichi Kakesu 
 מוזיקה:  Kenji Kawai 
 צילום:  היסאו שיראי 
 מדינה:  יפן יפן
 חברת הפקה:  Production I.G 
 חברה מפיצה:  Shochiku, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  18 בנובמבר 1995 
 משך הקרנה:  79 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סייברפאנק, אנימת אקשן, סרט פנטזיה, סרט פעולה, אנימת מדע בדיוני 
 הכנסות באתר מוג'ו:   ghostintheshell
 פרסים:  פרס האנימציה קובי לקולנוע 
 סרט הבא:  הרוח שבמעטפת 2: תמימות 
 ghostintheshell.manga.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרוח במעטפת (באנגלית: Ghost in the Shell) הוא סרט אנימה יפני מסוגת הסייברפאנק שיצא בשנת 1995 המבוסס על מאנגה באותו שם מאת מסאמונה שירו. הסרט, אותו ביים מאמורו אושי היה קופרודוקציה יפנית-בריטית בהפצה משולבת של קודאנשה, בנדאי ויז'ואל ומאנגה אנטרטיינמנט, כשאת האנימציה יצרו אולפני Production I.G.
העלילה עוקבת אחר מוטוקו קוסנאגי, סוכנת ממשלתית לשמירה על ביטחון הציבור, שרודפת אחר האקר מסתורי בשם שליט הבובות. הסרט כולל מספר תמות פילוסופיות כדוגמת מודעות עצמית בעולם טכנולוגי מתקדם. פסקול הסרט - אותו הלחין קנג'י קאוויי - מכיל שפה יפנית עתיקה.
הסרט נחשב לאחד מסרטי האנימה הגדולים ביותר של כל הזמנים. המבקרים שיבחו את הסגנון הוויזואלי המשלב בין הנפשת cel מסורתית לבין Computer-generated Imagery. תקציב הסרט נאמד בכ-10 מיליון דולרים, ואמנם הוא נחשב לכישלון קופתי אולם צבר במרוצת השנים מעמד קאלט בעקבות הקרנות ביתיות. הסרט היווה מקור השראה לאחיות וצ'אוסקי ביצירת סרטי המטריקס. בשנת 2004 נוצר לסרט זה סרט המשך. אדפטציה קולנועית מסוג לייב אקשן הופקה ב-2017 בכיכובה של סקרלט ג'והנסון.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתרחשת בעיר יפנית בדיונית בשנת 2029. הטכנולוגיה התקדמה באופן כה ניכר שסייבורגים קיימים ונפוצים. בנוסף, המוח האנושי מסוגל להתחבר לאינטרנט ישירות. העלילה מתמקדת בשוטרת הסייבורגית מוטוקו קוסנאגי, המכונה "מייג'ור", אשר משתייכת ליחידת עלית מובחרת העוסקת בפעילויות מיוחדות, כולל לחימה בטרור ופשעי סייבר. מייג'ור צריכה כעת ללכוד האקר מסתורי המכונה "שליט הבובות".
ואנדרסון (מגן)

ואנדרסון הנריקה דו נסימנטו סילבה (בפורטוגזית: Wanderson Henrique Do Nascimento Silva; נולד ב-13 בספטמבר 1991; ידוע גם כ"ואנדרסון") הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בדילה גורי.
קריירה

ואנדרסון התחיל את הקריירה שלו בוילה נובה. בגיל 23 חתם בסאו ז'וזה גם בה לא מצא את מקומו, ובמהלך העונה חתם באופראריו בה שיחק 9 משחקים עד לסיום העונה. בתחילת שנת 2015 חתם בגרמיו אנאפוליס בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 6-1 לגויאס, וביולי של אותה שנה חזר לאופראריו. ב-1 בפברואר 2016 עזב לראשונה את ברזיל כאשר חתם בבני סכנין מליגת העל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-16 בפברואר 2016, בניצחון קבוצתו 2–0 על בני יהודה תל אביב.
ב-23 ביולי 2018 חתם בסבאך מליגת העל האזרית לעונה אחת. ב-15 במאי 2019 הודיעה הקבוצה כי לא תאריך את חוזהו.
בדצמבר 2019 חזר לברזיל וחתם בסאו קאנטו.
ב-1 בספטמבר 2020, ואנדרסון חתם בדילה גורי מליגת העל הגאורגית.
הערות שוליים

↑  דורון בן דור, ‏וונדרסון חתם, גם אבידור צפוי להגיע, באתר ONE‏, 1 בפברואר 2016
↑  "BNEI YEHUDA VS. BNEI SAKHNIN  0 - 2". soccerway.com (באנגלית). soccerway. 13 בפברואר 2016. נבדק ב-5 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Sabah" Vanderson Enrike do Nasimento Silva ilə 1 illik müqavilə bağlayıb". facebook.com (באזרית). Sabail FK. 23 ביולי 2018. נבדק ב-5 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "SABAH" FK 5 FUTBOLÇU İLƏ YOLLARINI AYIRDI". sabahfc.az/ (באזרית). Sabah FC. 15 במאי 2019. נבדק ב-15 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגל ברזילאי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקפות ביער

| --- | --- |

הקפות ביער כריכה
 מידע כללי
 מאת:  דלין מתיה 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Knopf
 תאריך הוצאה:  1984
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך:  1985
 תרגום:  אמציה פורת
 מספר עמודים:  293
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002719562 002603757 003895640
 
הקפות ביער (באנגלית: Circles in a Forest) הוא רומן חניכה ורומן רומנטי מאת הסופרת דלין מתיה, שפורסם בשנת 1984. עלילת הספר מתרחשת בעיירת הכף נייסנה שבדרום אפריקה במאה התשע עשרה בתקופת הבהלה לזהב, ומביאה את סיפור התמודדותו של הגיבור עם הכיבוש הבריטי, עם בני עמו ועם הטבע סביבם.
פרשנות ומסרים

עלילת הספר כתובה בצורה לא ליניארית, כשסיפורו של שאול נחשף במבט רטרוספקטיבי מתוך סיפור המסגרת שמתרחש בהווה, בו שאול עוקב אחרי זקן רגל במטרה לירות בו.