stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כפר הנוער ניצנים
האוכלוסייה

צוות העובדים במקום מנה בעלי מקצוע בתחום ההדרכה והחינוך, מדריכים מקצועיים בתחומי החקלאות (גן ירק, גן נוי, פלחה, רפת ולול), הנגרות, האגרומכניקה ומאוחר יותר תחומי מקצוע ימיים. במקום עבדו גם אנשי מנהלה בתחום שירותי הסעדה וניהול חדר האוכל, מסגריה, חשמלאות, מכבסה מקומית, מרפאה עם רופא ואחות, מזכירות ועוד.
קבוצת הנוער הראשונה הייתה מורכבת בעיקר מנערים ונערות ניצולי השואה ממזרח אירופה. במהרה הצטרפה אליה קבוצת נוער מטורקיה. באותה שנה (1949) הגיעו לניצנים מאה יתומי מלחמה מבלגיה שעלו ארצה עם כל הציוד של בית היתומים שלהם. בראשם עמדו המנהלת שלהם, עדה וינטראוב, וחלק ממחנכיהם מבלגיה.
במהלך השנים קלט הכפר צעירים מצפון אפריקה, עיראק, הודו, מזרח אירופה וממדינות רבות אחרות. משנת 1970 נקלטו בכפר גם ילידי הארץ.
בראש צוות העובדים המקימים עמד מנהל כפר הנוער דב שיבר (נפטר בשנת 1962 בשיא פעילותו בכפר). יחד עמו ניהלו את הכפר צוות ההנהלה שכלל את מנהל בית הספר הראשון פרופ' אריה לוי - לימים, חתן פרס ישראל תשנ"ח בחקר החינוך, מרכז ההדרכה רפאל בלומנפלד ואם הבית המרכזית (עדה ויינטראוב). בעלי תפקידים נוספים בכפר היו: מרכז המשק, גזבר, מנהלי ענפים חקלאיים, מדריכי קבוצות נוער ואמהות בית.
לאחר מותו של מנהל הכפר דב שיבר, מונה במקומו רפאל בלומנפלד. מאוחר יותר מונה אהרון ויינטראוב (בנה של עדה ויינטראוב) לתפקיד מנהל בית הספר, וזאת לאחר שפרופסור אריה לוי עבר לתחום האקדמיה והמחקר. הצוות המחליף אימץ גישות חינוכיות מתקדמות תוך שילוב רב-תרבותי מוצלח בקרב בני הנוער וחניכי הכפר.
סגירת הכפר

בעקבות צמצום מספר החניכים בעליית הנוער, סגר כפר הנוער את שעריו בשנת 1989 לאחר ארבעים שנות פעילות חינוכית. יתרת הילדים שלמדו בכפר הועברו לפנימיות אחרות בארץ. במהלך השנים התחנכו בו כעשרת אלפים נערים ונערות.
האתר והמבנים בו הוכרז כאתר לשימור ובמבנה ה"ארמון" הוקם בית ספר שדה "שקמים". במקום הופעלה פנימיית דתית של בנות ובסוף שנות ה-90 הוקם היישוב הקהילתי הדתי "ניצן". בסמוך פועל כיום גם בית ספר שדה שקמים.
במתחם נמצאות כיום אנדרטאות ללוחמי מלחמת העצמאות, בהן אנדרטת "יד לאישה הלוחמת" וכן עמדות משוחזרות מן המלחמה.
הערות שוליים

↑  מ. מייזלס, ניצנים קמה מאפרה והריסותיה, מעריב, 6 באפריל 1950
השלט בכניסה לכפר, 1950
לואיג'י טנקו

| --- | --- |

לואיג'י טנקו בפסטיבל המוזיקה בסן רמו ב-1967
 לידה:  21 במרץ 1938 קסין, איטליה 
 התאבד:  27 בינואר 1967 (בגיל 28) סן רמו, איטליה 
 שם במה:  Tenco 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  1959–1967 (כ־8 שנים) 
 סוגה:  מוזיקה קלה, ג'אז 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  גיטרה, סקסופון, פסנתר 
 חברת תקליטים:  Dischi Ricordi, Jolly, Joker, RCA Italiana, Philips, RCA Camden, Rare 
 בן או בת זוג:  דלידה (1966–1967) 
 פרופיל ב-IMDb
 
לואיג'י טנקו (באיטלקית: Luigi Tenco; ‏21 במרץ 1938 – 27 בינואר 1967) היה זמר, משורר, מלחין ושחקן איטלקי.
כלב חוצות

| --- | --- |

כריכת מהדורת "תרשיש" (1960)
 מידע כללי
 מאת:  ש"י עגנון 
 איורים:  אביגדור אריכא 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  נובלה 
 נושא:  כלב, ירושלים 
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית פועלים (1950); תרשיש (1960)
 עורך:  אברהם שלונסקי 
 
"כלב חוצות: פרשה קטנה של תמול שלשום" הוא ספר המכיל 14 מתוך 80 הפרקים של הרומן מאת שמואל יוסף עגנון - "תמול שלשום" (1945–1946). הספר, המתרכז בדמותו של הכלב בלק, ידוע בסדרת ההדפסים והאיורים שיצר עבורו האמן הישראלי אביגדור אריכא. מרבית הרישומים וההדפסים לספר מצויים כיום באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
מ"תמול שלשום" ל"כלב חוצות"

הספר "כלב חוצות" מבוסס על פרקים מתוך הרומן "תמול שלשום", אשר יצא לאור בשני חלקים בשנים 1945–1946. אולם, חלקים מן הרומן הודפסו בנפרד החל משנת 1909 במקומות שונים. כל הפרקים ב"כלב חוצות" שייכים לחלקו השני של הספר, שראה אור ב-1 בינואר 1946. על פרקי הספר שנתפרסמו קודם לכן נמנים "תחילתו של יצחק", ו"בלק", שהודפסו ב"ספר השנה לארץ ישראל" (הוצאת שם בע"מ, תל אביב, 1934, 1935), "יום אחד", שהתפרסם בעיתון "דבר" ב-6 במרץ 1936, "עורו של בלק", שהתפרסם בקובץ בהוצאת שוקן לדברי ספרות (1941) ו"בבית הצייר", שהתפרסם ב"לוח הארץ לשנת תש"ו".
בתחילת דצמבר 1949 פנה המשורר אברהם שלונסקי לעגנון, לאחר שקיבל הסכמה לכך מהוצאת שוקן, וביקש את רשותו להוציא את פרקי בלק מתוך "תמול שלשום" במסגרת סדרת "דורון" (סדרת מנויים של ספרי זוטא בהוצאת ספריית פועלים), שבה נדפסו יצירות מופת מספרות הארץ והעולם. עגנון נענה בחיוב, ותוך חודש נשלחו אליו דפי ההגהה. הספר, בן 144 עמודים בפורמט קטן (8X12 ס"מ), יצא לאור במהירות שיא – כבר בסוף מרץ 1950, ו"זכה למכירות טובות".
הוצאה מחודשת ומאוירת של "כלב חוצות" יזם משה שפיצר, עורכה של הוצאת "תרשיש". בין השנים 1938-1934, קודם עלייתו לארץ ישראל, שימש שפיצר כעורכה של הוצאת שוקן בגרמניה. במסגרת זו התכתב רבות עם עגנון והזמין אותו לערוך את האנתולוגיה "ימים נוראים" (1937). ההחלטה להוציא את הספר לאור בפורמט גדול ובליווי איורים יצרה שינוי בחוויית הקריאה בספריו של עגנון עד אז. מהדורות ספריו הודפסו בגופן "פרנק-ריהל" שמרני, בפורמט קטן ודפיהן אף מוספרו באותיות עבריות, במקום בספרוֹת, כמקובל.
בשנת 1952 הוציא שפיצר את הספר "משא אהבתו ומיתתו של הקורנֶט כריסטוף רילקה" מאת ריינר מריה רילקה, בליווי רישומים שהציע לו אביגדור אריכא, אז בוגר צעיר של "בצלאל החדש". בהזמנת שפיצר החל אריכא ליצור גם הדפסים עבור פרקי הרומן של עגנון, העוסקים בדמותו של בלק, כלב החוצות המשוטט בירושלים. כנראה היה הדבר גם על דעתו של עגנון, שקיבל את אריכא בביתו לביקור ואף הקדיש לו עותק של מהדורת "כלב חוצות".
מספר אמנים עסקו עד שנות ה-60 באיור של כתבי עגנון. עם העיקריים שבהם נמנו אמנים כיוסף בודקו, שיצר איורים לסיפורו של עגנון "והיה העקוב למישור" (1919), זאב רבן שאייר את הספר "מעשה העז" (1925) ושלום רייזר, שיצר איורים לעטיפה של הספרים "בלבב ימים" (1946) ו"בדמי ימיה" (1947). עם זאת, ההחלטה שקיבל שפיצר להדגיש את הצד החזותי של הספר היוותה שינוי מהותי מהוצאות ספריו הקודמים של עגנון. אריכא עבד על האיורים בין השנים 1958-1953. בתחילת אותה תקופה כבר העתיק אריכא את מגוריו לאירופה והחל להתבסס שם כאמן מוכר. האיורים, שנוצרו בשלושה מחזורים, משקפים את התפתחות סגנונו המוקדם של האמן. אריאל הירשפלד מצא כי ברישומיו של אריכא "הקו [...] מתוח בכוח בין המוחשי, הדומה, לבין המופשט".
ב-31 בינואר 1970 שודר בתחנת הרדיו גלי צה"ל תסכית של הסיפור, ששודר במסגרת התוכנית "בימת הרדיו". בשנת 2009 עובד הספר להצגת יחיד בעיבודו ובימויו של אודי בן סעדיה
פרשנות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אהרן בר-אדון (1977), כמו גם חוקרים אחרים, הצביעו על הקשר של הסיפור והכלב אל תחיית השפה העברית בשמו ובתיאור מהלכיו בעיר. שמו של הכלב לקוח, כנראה, מ"פרשת בלק" המקראית. בלק מבקש מבלעם בן בעור לקלל את ישראל. פירוש קבלי לפרשת בלק רואה בדמותו ביטוי לבלבול לשונות. ספר הזוהר מציין כי "בלעם ובלק מסטרא דעמלק הוו, טול ע"ם מן בלעם, ל"ק מן בלק, אשתאר בב"ל" (בראשית, חלק א', דף כ"ה/א'), כלומר השמטת אותיות משמותיהם של בלעם ובלק תיצור את המילה "בבל".
ייתכן כי ביטוי נוסף ליחס בין דימוי לטקסט ניתן למצוא גם בביקורתו של עגנון אודות האמנות של "בצלאל" ובוריס שץ, שנתפשו בעיניו כמנותקים מן החיים והעשייה הארצישראלית.
אולם, ארנון שמשוני הצביע במאמרו (2015) גם על מקורות היסטוריים ממשיים לעיצוב דמותו של הכלב בלק. הוא מציין את הסיפור "תובל קין" (1927) וגלגולו המאוחר יותר - "הכלב" (1931 בקירוב) ובו תיאר את דמותו של כלב ירושלמי ידוע, המופיע ברומן השלם כאחד מאבותיו של הכלב בלק.
אריכא

מכתב ששלח שפיצר לאריכא במאי 1962 מעיד, כי כבר בראשית העבודה היה ברור שאריכא יכין סדרה של פיתוחי-עץ, ואלה ישולבו בטקסט שיודפס במכבש-יד. אפשרות זו עמדה בשל השימוש בבית הדפוס הלימודי, שהתאים להדפסת מהדורות קטנות ובשל העובדה כי דפוס אופסט עדיין לא היה קיים בירושלים באותה עת.[דרושה הבהרה]
מבחינה סגנונית, סדרת ההדפסים שייכת ליצירתו המוקדמת והריאליסטית של אריכא. על אף ריאליזם, הדפסיו של אריכא נמנעים מתיאור לוקאלי. בעבודות אין תיאור של נופי ירושלים, ואף לא מן הדמויות האקזוטיות המאפיינות את הרומן. במקום זאת בחר האמן להתמקד בדמות הכלב, המתוארת לרוב במישור הקדמי של הקומפוזיציה. דמותו משרטטת בקו לבן על רקע שחור. בנוסף, עשה האמן שימוש מועט במשטחים, בעיקר בראשי הדמויות. דבר זה מעצים את תחושת הדינאמיות שבדמות הכלב.
אריכא טען כי דמות הכלב בהדפסים איננה מבוססת על כלב ספציפי, כי אם לקוח מדמיונו. אולם, מרדכי עומר הצביע גם על מקורות ריאליסטיים אפשריים ליצירה זו. בין היתר מביא עומר קבוצה של רישומים המתארים את "גור", כלבו של ט. כרמי, שנוצרו ב-1953. ברישומים אלו, המבוססים על קווי קונטור, הקפיד אריכא על רישום תנוחת הכלב והתעלם כמעט לחלוטין מתיאור חומריות או נפחיות.
לאחר סדרת ההדפסים הזו זנח אריכא את העבודה לתקופה של כשנתיים. בשנת 1958 יצר עוד מספר רישומים כאיורים לספר. אלו נעשו בטכניקה של רישום מכחול ודיו, דבר שהעצים את הדינאמיות של הקומפוזיציה. סגנון הרישומים הוא מופשט לחלוטין. שפיצר שיבץ אותם בכריכה האחורית והקדמית של הספר וכן הדפיס אותם על עטיפת הנייר שלו.
את הספר עיצב שפיצר בעצמו, כשהוא עושה שימוש בגופן "הצבי חלול" לעיצוב הכותרות ובגופן "דוד" עבור הטקסט. היה זה הספר הראשון שעשה שימוש בגופן "דוד". השימוש בשני הפונטים התאפשר לאחר שב-1951 פתח שפיצר, בשיתוף עם היינריך ון-קלייף בית יציקה לאותיות עבור דפוס בלט בשם "אותיות ירושלים".
שפיצר בחר בפורמט גדול של ספר, בגובה של 27.3 ס"מ וברוחב של 18.5 ס"מ. הפונטים, המרווח הגדול בין השורות וההחלטה ליישר את הטקסט רק בצידו הימני של הדף, יצרו מראה אוורירי, שבתוכו שתל שפיצר את ההדפסים הכהים של אריכא. בין דפי הטקסט הופיעו הרישומים המאוחרים, שיצרו הפסקה בקריאה הרציפה של הספר, טכניקה בה השתמש שפיצר כבר בעיצוב הספר של רילקה. הדפסת הספר נערכה בדפוס לימודי של מפעלי הדסה לחינוך מקצועי (לימים מכללת הדסה).
בשנת 1978 תרם שפיצר את הרישומים וההדפסים שיצר אריכא לספר, שמקורם באוספו הפרטי, למוזיאון ישראל בירושלים.
בשנת 1964 הוצגו חלק מן הרישומים בתערוכה של בוגרי עליית הנוער שהתקיימה בבית הנכות בצלאל ובמוזיאון תל אביב. בשנת 1989 הוצגו האיורים בתערוכה "איורים לספורי עגנון", שהתקיימה בספריית בית אריאלה ובשנת 2010 הוצגו העבודות כחלק מתערוכת יחיד של אריכא במוזיאון תל אביב לאמנות ובתערוכה - "'כלב חוצות': איוריו של אביגדור אריכא לסיפור הכלב בלק מתוך "תמול שלשום" של ש"י עגנון", שהתקיימה ב"בית עגנון" בירושלים.
איורי הספר

| עמוד | נושא | שנה | טכניקה | גודל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כריכה קדמית | בלי כותרת | 1958 | דיו ודיות על נייר | גובה 28 ס"מ, רוחב 19 ס"מ |
| כריכה פנימית קדמית | בלי כותרת (שני רישומים) | 1958 | דיו ודיות על נייר | גובה 28 ס"מ, רוחב 19 ס"מ (כ"א) |
| 9-8 | בלק | 1955 | דיו בעט על נייר | גובה 21 ס"מ, רוחב 13 ס"מ |
| 9 | בלק פושט עצמו בפני יצחק (פרק ראשון) | 1953 | פיתוח עץ | גובה 13 ס"מ, רוחב 10 ס"מ |
| 12 | בלק מגיע למאה שערים (פרק ראשון) | 1953 | פיתוח עץ | גובה 6.5 ס"מ, רוחב 7.6 ס"מ |
| 13/12 | בלק מגיע למאה שערים (פרק ראשון) | 1955 | דיו בעט על נייר | גובה 21 ס"מ, רוחב 13 ס"מ |
| 16 | בלק נרדף בידי אנשי ירושלים (פרק ראשון) | 1953 | פיתוח עץ | גובה 10.3 ס"מ, רוחב 8.2 ס"מ |
| 17-16 | בלק נרדף בידי אנשי ירושלים (פרק ראשון) | 1955 | דיו בעט על נייר | גובה 21 ס"מ, רוחב 13 ס"מ |
| 25-24 | בלק בבית הספר (פרק שני) | 1955 | דיו בעט על נייר | גובה 21 ס"מ, רוחב 13 ס"מ |
| 29 | בלק חוזר למאה שערים (פרק שלישי) | 1953 | פיתוח עץ | גובה 5.5 ס"מ, רוחב 7.1 ס"מ |
| 41-40 | מעשה בלק (פרק חמישי) | 1955 | דיו בעט על נייר | גובה 21 ס"מ, רוחב 13 ס"מ |
| 65-64 | לילית (פרק עשירי) | 1955 | דיו בעט על נייר | גובה 21 ס"מ, רוחב 13 ס"מ |
| 77-76 | בלק חוזר למאה שערים (פרק שנים עשר) | 1955 | דיו בעט על נייר | גובה 21 ס"מ, רוחב 13 ס"מ |
| 80 | בלק משתומם (פרק שנים עשר) | 1953 | פיתוח עץ | גובה 8.3 ס"מ, רוחב 10.5 ס"מ |
| 87-86 | בלק נושך את יצחק (פרק שלושה עשר) | 1955 | דיו בעט על נייר | גובה 21 ס"מ, רוחב 13 ס"מ |
| כריכה אחורית פנימית | בלי כותרת (שני רישומים) | 1958 | דיו ודיות על נייר | גובה 28 ס"מ, רוחב 19 ס"מ (כ"א) |
| כריכה אחורית | בלי כותרת | 1958 | דיו ודיות על נייר | גובה 28 ס"מ, רוחב 19 ס"מ |
לקריאה נוספת

מרדכי עומר, כלב חוצות מאת שמואל יוסף עגנון ואיוריו של אביגדור אריכא, בית עגנון בירושלים; מוזיאון תל אביב לאמנות, 2010
עדה ורדי (אוצרת), דפוסים משתנים: מלאכת העיצוב של משה שפיצר, פרנציסקה ברוך והנרי פרידלנדר, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015, עמ' 145-140
עדה ורדי, ספר שפיצר, הוצאת "מנגד", ירושלים - תל אביב, 2015-2009, עמ' 251-238
הערות שוליים

↑  הפרסום כלל שני פרקים בשם "לפנים מן החומה" ו"כלים שבורים". ראו: שמואל יוסף עגנון, יום אחד, דבר, 6 במרץ 1936
↑  דן לאור, חיי עגנון, הוצאת שוקן, תשנ"ח, עמ' 429-428
↑  דרור בורשטיין, בתוך: עדה ורדי, ספר שפיצר, הוצאת "מנגד", ירושלים - תל אביב, 2015-2009, עמ' 239
↑  ריינר מריה רילקה, משא אהבתו ומיתתו של הקורנֶט כריסטוף רילקה, ספרי תרשיש, ירושלים, תשי"ג (תרגום: יצחק שנהר)
↑  מרדכי עומר, כלב חוצות מאת שמואל יוסף עגנון ואיוריו של אביגדור אריכא, בית עגנון בירושלים; מוזיאון תל אביב לאמנות, 2010, עמ' 9.
↑  גדעון עפרת, "עגנון ואמנות ישראל", באתר "המחסן של גדעון עפרת"
↑  אריאל הירשפלד, החיבור בין ש"י עגנון לאביגדור אריכא, באתר הארץ, 28 במאי 2010
↑  עגנון - בגלי צה"ל, מעריב, 29 בספטמבר 1970 וגם: שבת, 22:05, מעריב, 30 בינואר 1970
↑  כלב חוצות, באתר תיאטרון תמונע.
↑  אהרן בר-אדון, ש"י עגנון ותחיית השפה העברית, מוסד ביאליק, ירושלים, 1977
↑   ארנון שמשוני, מיהו הכלב תובל ולמה הוא חשוב להבנת "תמול שלשום", באתר הארץ, 22 בספטמבר 2015
↑  גדעון עפרת, "עגנון ו'בצלאל'", על הארץ: האמנות הארצישראלית: פרקי-אבות, כרך ראשון, עמ' 62-43
↑   ארנון שמשוני, מיהו הכלב תובל ולמה הוא חשוב להבנת "תמול שלשום", באתר הארץ, 22 בספטמבר 2015 וגם: לוי יצחק הירושלמי, גלגולו של כלב, מעריב, 20 באוקטובר 1978
↑  מכתב ממשה שפיצר מתאריך 7/5/1962, ארכיון אריכא, הספרייה הלאומית, ירושלים.
↑  מרדכי עומר, "אביגדור אריכא: לנוכח חי ודומם", מאמרים על אמנות ישראלית, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, 1992, עמ' 100-99
↑  מרדכי עומר, כלב חוצות מאת שמואל יוסף עגנון ואיוריו של אביגדור אריכא, בית עגנון בירושלים; מוזיאון תל אביב לאמנות, 2010, עמ' 24.
↑  עדה ורדי (אוצרת), דפוסים משתנים: מלאכת העיצוב של משה שפיצר, פרנציסקה ברוך והנרי פרידלנדר, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015, עמ' 193-175.
↑  עדה ורדי, משא אהבתו ומותו של הקורנט כריסטוף רילקה: שתי מהדורות נבחרות", דפוסים משתנים: מלאכת העיצוב של משה שפיצר, פרנציסקה ברוך והנרי פרידלנדר, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015, עמ' 171.
↑  מרדכי עומר, כלב חוצות מאת שמואל יוסף עגנון ואיוריו של אביגדור אריכא, בית עגנון בירושלים; מוזיאון תל אביב לאמנות, 2010, עמ' 44.
↑  רחל אנגל, אמני עלית הנוער מציגים, מעריב, 26, 3 בינואר 1964
לא מתביישת לאהוב

"לא מתביישת לאהוב" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת ישראלית מאיה בוסקילה. השיר יצא לאור בדצמבר 2009, על ידי חברת התקליטים NMC, כסינגל שלא מתוך אלבום. השיר לא נכלל באף אלבום אולפן של בוסקילה, אך נכלל באלבום הרשמי של "קונג פו פסטיגל", מכיוון שבוסקילה ביצעה אותו באותו הפסטיגל.
השיר הגיע למקום השלישי ברדיו אמצע הדרך והרביעי במדיה פורסט.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי דורון מדלי. יוסי חרסונסקי סקר את השיר והצהיר ש"דורון מדלי יודע להכין מתכון רגש שמכיל את כל מה שבוסקילה צריכה כולל, כמובן, "אושר", מושג שעושים בו שימוש יתר עובר לסוחר. מהו אושר? אבל מאיה בוסקילה כנראה אינה זקוקה ליותר מאשר למקבץ מילות רגש".
"לא מתביישת לאהוב" הופיע במצעדים של מדיה פורסט, רשת ג' ורדיו אמצע הדרך.
וידאו קליפ

לשיר לא פורסם וידאו קליפ רשמי, אך ב-9 בנובמבר 2011, שנתיים לאחר צאתו כסינגל הועלתה לערוץ של הפסטיגל ההופעה הרשמית של בוסקילה עם השיר. ההופעה זכתה להצלחה נאה כאשר צברה 70,000 צפיות בסך הכול. מעבר לכך, כוללת ההופעה את ביצועה של בוסקילה ל"לא מתביישת לאהוב" כשיר מספר 9 באותו הערב.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2009)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 3 |  |
|  ישראל | רשת ג' | 11 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | דצמבר 2009 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | NMC |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  מאיה בוסקילה - לא מתביישת לאהוב - מתוך פסטיגל 2009, קונגפו פסטיגל, נבדק ב-2021-06-13
↑  לא מתביישת לאהוב, נבדק ב-2021-06-13
1 2  רדיו תשעים התחנה המואזנת בין תל אביב לחיפה, באתר www.90fm.co.il
1 2  סאב ודנה נוגעים בפסגה, באתר ‏מאקו‏, 3 בדצמבר 2009
↑  לא מתביישת לאהוב - יוסמיוסיק, באתר yosmusic.com
↑  14.1.2010 – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
1 2 3  קונג פו פסטיגל - מאיה בוסקילה, נבדק ב-2021-06-13
| מאיה בוסקילה |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | סיפור מכור • ימים של אהבה • שוברת שתיקה • נושמת |  |
| ערכים קשורים | ימים של אהבה • חי ב-LA LA לנד • הכוכב הבא לאירוויזיון |  |
| מאיה בוסקילה – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| סיפור מכור | "יש בליבי כינור" • "סיפור מכור" • "הלב" • "זה רק בינינו" • "כשאתה נשבר" |  |
| ימים של אהבה | "חופים" • "רק אותך רוצה" • "רק אל תגיד" • "בלעדיך" • "ימים של אהבה" |  |
| שוברת שתיקה | "שוברת שתיקה" • "לנשום" • "שלום" • "רכבת אקספרס" |  |
| נושמת | "מה שהיה היה" • "מצפן" • "לעבור את היום" • "תקשיבי לי" • "מגדל" • "זיכרון ישן" • "השתגעתי" • "באמצע יום" • "נושמת" |  |
| אלבום חדש | "הלב שלי עומד למכירה" • "אני רואה אותך" • "ממך וממני" • "חד קרן" • "עם ישראל חי (יש לנו אור)" • "עד אחרי הנצח" • "לא לבד" • "2 דקות" |  |
| סינגלים אחרים | "נשמתי" • "לא מתביישת לאהוב" • "הזמן שלך" • "אל תוותר עלי" • "אהבה אחרת" • "חי ב-La La לנד" • "סלח לי" • "לראות אותך מאושר" • "פרידום" |  |
| השתתפות בסינגלים | "חברים בכל מיני צבעים" • "בוא נראה" • "הדרך אל הכפר" |  |
לאומדון

| --- | --- |

 תפקיד:  מלך טרויה
 אב:  Ilus 
 בן או בת זוג:  Leucippe, Calybe, Zeuxippe, Strymo 
 צאצאים:  טיתונוס, Astyoche, Medesicaste, Hesione, Proclia, Cilla, Nauprestides, Aethilla, Lampus, פריאמוס, Hicetaon, Antigone of Troy, Bucolion, Clytius, Clitodora 
 
צפחת מדרום גאליה מסביבות שנת 100 המתארת את הרקולס קוטל את לאומדון (מימין)
לאומדון היה מלך טרויה לפני פריאמוס בנו. הוא בנה את החומה הגדולה של טרויה.
הרקולס ולאומדון

על מנת לבנות את החומה הגדולה של טרויה נעזר לאומדון באלים אפולו ופוסידון. לאחר בניית החומה הוא סירב להעניק להם את הזבח המוסכם, צעד שהוביל להטלת קללות על העיר מידי האלים. אפולו הטיל על העיר מגפה קשה ופוסידון שילח בה מפלצת ים נוראה שקטלה אנשים שירדו אל החוף. בנבואה נאמר ללאומדון כי הוא צריך להקריב את בתו הסיונה למפלצת הים ובכך להסיר את הקללה.
במסעותיו עם הארגונאוטים נתקל הרקולס בהסיונה הכבולה לסלע בים, שחרר אותה והוביל אותה חזרה לטרויה. הוא כרת עם אביה עסקה בה יתן לאומדון את סוסיו בני האלמוות, אותם קיבל מזאוס, בתמורה לכך שהרקולס יקטול את מפלצת הים. הרקולס הרג את המפלצת אך לאומדון סירב לתת את הסוסים. בתגובה, כבש הרקולס את טרויה ולקח את הסיונה איתו. מאוחר יותר, הוא נתן אותה במתנה לחברו טלאמון.
בנו של לאומדון מנימפת מים (Ναϊάδες) (אנ') סטרימו (Στρυμώ) הוא טיתונוס.
כוח המשימה של ארצות הברית בסיביר

חיילים אמריקנים צועדים לפני בניין המפקדה של הלגיונות הצ'כוסלובקיים בוולדיווסטוק
כוח המשימה של ארצות הברית בסיביר היה כוח צבאי אמריקאי שהיה מעורב במלחמת האזרחים ברוסיה בולדיווסטוק שבאימפריה הרוסית בסופה של מלחמת העולם הראשונה, לאחר מהפכת אוקטובר, מ-1918 עד 1920.
בשליחת הכוחות לסיביר ניסה נשיא ארצות הברית וודרו וילסון להשיג מטרות דיפלומטיות בנוסף לאלו הצבאיות. מטרה עיקרית אחת הייתה הרצון לחלץ כ-40,000 חיילים מהלגיונות הצ'כוסלובקיים שנעצרו על ידי כוחות בולשביקים בדרכם לוולדיווסטוק אליה ניסו להגיע בעזרת הרכבת הטרנס-סיבירית. החיילים הצ'כוסלובקים היו אמורים להגיע בסופו של דבר לארצות הברית ומשם לחזית המערבית, שם יתמכו במדינות ההסכמה. מטרה נוספת הייתה לאבטח כמויות גדולות של אספקה צבאית ששלחה ארצות הברית כדי לתמוך בהשתתפותה של רוסיה במלחמה. באותה מידה הדגיש וילסון את הצורך "לייצב כל ניסיון לשלטון עצמי או הגנה עצמית בו הרוסים עצמם יסכימו לקבל סיוע". באותו זמן, שלטו הבולשביקים על שטחים מעטים בסיביר ווילסון רצה להבטיח שלא הקוזאקים ולא היפנים ינצלו את חוסר היציבות השלטונית וישתלטו על מסילת הברזל והאזורים המקיפים אותה שהיו עשירים במשאבים ובעלי חשיבות אסטרטגית גבוהה.
באופן דומה שלח וילסון כ-5,000 חיילים אמריקנים לארכנגלסק, שם הם נאבקו בבולשביקים במטרה לשמור על האינטרסים של מדינות ההסכמה.
כוח המשימה

כוח המשימה בסיביר כלל 7,950 חיילים בפיקודו של מייג'ור גנרל גרייבס. החיילים היו מצוידים ברובי ספרינגפילד, ברובי בראונינג ובאקדחים, בהתאם לתפקידם.
על אף שגנרל גרייבס הגיע לסיביר רק ב-4 בספטמבר 1918, כ-3,000 חיילים נחתו בוולדיווסטוק בין ה-15 ל-21 באוגוסט. עם הגעתם הם חולקו לשמירות לאורך המסילה מוולדיווסטוק עד אוסוריסק הצפונית יותר.
שלא כמו עמיתיו, מטרותיו של גרייבס היו לאבטח ציוד אמריקני ולסייע ללגיון הצ'כוסלובקי לעזוב את רוסיה ולא להילחם בבולשביקים. הוא נאלץ להתעקש על עמדתו זו מול דרישותיהם התקיפות של מפקדי כוחות בריטים, צרפתים ויפנים ששהו באזור וציפו ממנו להתערבות אקטיבית יותר במאבק הצבאי. בעקבות מדיניות של אי-התערבות בשטח שהיה בשליטה אמריקאית התארגנו יחידות פרטיזנים שתמכו במשטר הבולשביקי.
לוגיסטיקה ואבדות

החיילים סבלו בסיביר ממגוון בעיות לוגיסטיקה. שרר מחסור קבוע בדלק, תחמושת וציוד. הסוסים שהובאו איתם והיו רגילים לאקלים ממוזג לא תפקדו באקלים הרוסי הקפוא. מנגנוני קירור מבוססי מים של מכונות ירייה קפאו ונעשו חסרי תועלת.

אחרון החיילים עזב את סיביר ב-1 באפריל 1920. במהלך 19 חודשי שהייתם שם מתו 189 חיילים מסיבות שונות. לשם השוואה, הכוח המקביל שנשלח לארכנגלסק היה קטן יותר ואיבד 235 מאנשיו תוך 9 חודשים בלבד.
בולשביקים שנהרגו על ידי הלגיונות הצ'כוסלובקיים
כיכר רמב"ם

| --- | --- |
פסל ביאליק בכיכר
פסל ביאליק בכיכר
 מידע כללי
 על שם:  הרמב"ם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:   רמת גן
 שכונה:  מרכז העיר
 קואורדינטות:  32°05′00″N 34°48′54″E﻿ / ﻿32.08330556°N 34.815°E﻿ / 32.08330556; 34.815
  מפת מיקום  מפה מפורטת   מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) כיכר רמב"ם(למפת גוש דן רגילה) כיכר רמב"ם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר רמב"ם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כיכר רמב"ם  he כיכר רמב"םhe כיכר רמב"םמפת  __ רמת גן (in English: Ramat Gan)  __ גבעתיים (in English: Givatayim) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו (in English: Tel Aviv) ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ גבעת שמואל (in English: Giv'at Shmuel), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base) מדרום: __ אור יהודה (in English: Or Yehuda), __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר רמב"ם (מוכרת בשם כיכר אורדע) היא כיכר מרכזית בעיר רמת גן.
הכיכר תחומה במזרח על ידי צומת הרחובות הרא"ה והרצל ובמערב על ידי רחוב ביאליק, וחצויה בין צפון לדרום על ידי כביש פנימי. מתוך הכיכר יוצאות "שדרות הילד" ומקשרות אותה לגן דוד המלך.
הכיכר שופצה בתחילת שנת 2023.
היסטוריה

הכיכר עוצבה לראשונה בשנות העשרים. היא נקראה על שם הרמב"ם וכללה משולש דשא באזור שכונה "העמק" במרכז עיר הגנים הקטנה שהייתה רמת גן באותה עת. בשנת 1937 נחנך צפונית לכיכר קולנוע אורדע, ולפניו נבנתה רחבה שסופחה לשטח הכיכר; רבים מכנים את הכיכר על שמו של הקולנוע ההיסטורי. עם השנים נבנו מסביב לכיכר ובסמוך לו בית הכנסת הגדול של העיר, בית האזרח, בית עיריית רמת גן ובניינים שונים בעיקר בסגנון הבינלאומי.
ב-1939 עלה לארץ התעשיין אליעזר בדנר והקים יחד עם בנו משה מפעל נעליים קטן בשם "אלבה" בחנות באחד המבנים בכיכר. בהמשך עבר המפעל לבניין קבוע בשכונת הגפן.
בשנת 1990 נסגר קולנוע אורדע והוסב לסניף של הבנק הבינלאומי, ולאחר מכן לסניף של רשת סופר פארם.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הוצעו תוכניות לבניית מגדלי מגורים על שטח הכיכר, ביניהן תוכנית לבניית מגדל בן 22 קומות על ידי חברת שיכון ובינוי. תוכנית זו נדחתה סופית לאחר שבשנת 2012 אושרה בוועדה הארצית תוכנית לשיפוץ הכיכר ובניית חניון תת-קרקעי בצידה. תוכנית זו שינתה את ייעוד הקרקע של הכיכר משטח שהוגדר "למגורים ומסחר" לשטח ציבורי פתוח. במסגרת שיפוץ הכיכר הוחלט לשמר את תחנת האוטובוסים הראשונה של רמת גן שעמדה בסמוך לכיכר רמב"ם, ולשלבה בתוך שטח הכיכר המחודשת.
בשנת 2022 הוחל בפרויקט התכנון מחדש של כיכר רמב"ם וסביבתו על פי תכנון משרד ת.מ.א. – תכנון מרחב אורבני.  בשלב הראשון נבנו במה מרכזית להופעות ליד בית הכנסת, בריכת נוי ומזרקה, רחבה מרוצפת, והוצבו כיסאות וספסלים חדשים. פסל ביאליק ופסל האיילות נשתמרו. השלב הראשון הסתיים בתחילת חודש מרץ 2023.
הכיכר כמרכז תרבות

במהלך השנים הייתה הכיכר מוקד הבילוי העיקרי של תושבי רמת גן ובה מקיימת עיריית רמת גן הופעות ואירועים שונים.
בשטח הכיכר קיימים מספר פסלים, ביניהם פסל ציפורים, "איילות" מעשה ידי פסל אהרן פריבר, ופסל של ביאליק מעשה ידי הפסל היהודי-אוזבקי יאשה שפירא.
גלריה

בניין קולנוע אורדע ופסל ביאליק בכיכר
בית הכנסת הגדול בשטח הכיכר
כיכר רמב"ם, 1935, ארכיון בית אברהם קריניצי
פסל "איילות"
הבמה החדשה ליד בית הכנסת
כיכר רמב"ם המחודשת, יולי 2023
תמונה פנורמית של כיכר רמב"ם המחודשת, נובמבר 2023
כיכר רמב"ם המחודשת, נובמבר 2023
הערות שוליים

↑  כיכר רמב"ם באתר בית קריניצי - בית העיר רמת גן
1 2  גיא ליברמן, כיכר רמב"ם ברמת גן תישאר פתוחה לציבור: בוטלה התוכנית לבנות מגדל בן 22 קומות בשטחה, באתר TheMarker‏, 6 במאי 2009
↑  הודעה על הפרויקט באתר משרד הפנים
↑  ניר ארנון, תחנת האוטובוס הראשונה בר"ג תהפוך לבית קפה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 11 ביוני 2009
↑  מאמר המערכת בביטאון האיגוד הישראלי של  אדריכלי הנוף "אדריכלות ונוף", רמת גן: עיר גנים - דימוי היסטורי כעוגן לשימור ופיתוח המרחב הציבורי העכשוי עמוד 14 ואחרים
↑  פוסט על הכיכר, בבלוג "רמת גן שלי"
↑  פסל ענק של ביאליק יוצב ברמת גן, באתר ערוץ 7, 13 במאי 2005