stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוב בראייר

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1979 שיקגו, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  26 בנובמבר 2024 (בגיל 44) טנסי, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  2000–2014 (כ־14 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פלורידה, Downers Grove South High School 
 עיסוק:  מתופף
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי ‏•‏‏ אימו ‏•‏‏ פופ-פאנק ‏•‏‏ פאנק רוק ‏•‏‏ הארד רוק
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  רפרייז ‏•‏‏ וורנר
 חלק מההרכבים המוזיקליים:  My Chemical Romance
 פרופיל ב-IMDb
 
בוב בראייר (באנגלית: Bob Bryar; ‏31 בדצמבר 1979 – 26 בנובמבר 2024) היה מתופף אמריקאי, שנודע בעיקר כחבר בלהקת הרוק My Chemical Romance בשנים 2004–2010. לצד הקריירה המוזיקלית שלו, פעל רבות למען הצלת כלבים ותרומות לארגונים למען בעלי חיים.
ביוגרפיה

בראייר נולד בשיקגו, אילינוי, וגדל כשהוא מתעניין במוזיקה. הוא החל לנגן בתופים בגיל צעיר, והשתתף בהרכבי תזמורת ומוזיקת ג'אז בבית ספרו. אחד ממקורות ההשראה המרכזיים עבורו היה המתופף ניל פירט מלהקת ראש. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, בראייר למד הנדסת קול באוניברסיטת פלורידה.
בשנת 2000 החל בראייר לעבוד כמהנדס סאונד בסיבובי הופעות של להקות רוק, ובהן דה יוזד ו-Thrice. במהלך העבודה על סיבוב הופעות עם להקת דה יוזד, פגש את חברי להקת My Chemical Romance והתיידד עמם.
בראייר הצטרף ללהקת My Chemical Romance בשנת 2004, זמן קצר לאחר שחרור האלבום השני של הלהקה, Three Cheers for Sweet Revenge. הוא החליף את המתופף הקודם, מאט פליסייר, והשתתף בהקלטות ובקליפים של הלהקה החל מתקופה זו.
במהלך צילומי הקליפ לשיר "Famous Last Words" מהאלבום The Black Parade, נפצע בראייר באופן קשה משריפה. הוא סבל מכוויות בדרגה שלישית בידיו וברגליו, והפציעה גרמה לביטול הופעות שתוכננו. לאחר מכן, פיתח בראייר זיהום חמור בידו, מה שהוביל לביטולים נוספים של הופעות.
ב-3 במרץ 2010 הודיעה הלהקה על עזיבתו של בראייר, בהחלטה שהוגדרה "כואבת לכל הצדדים". על אף עזיבתו, בראייר המשיך להיות מזוהה עם המוזיקה של הלהקה, ואף זכה לקרדיט כתיבה במספר שירים באלבום הרביעי של הלהקה, Danger Days: The True Lives of the Fabulous Killjoys. עזיבתו תוארה כקשה אך הדדית, והגיטריסט פרנק איירו כתב כי ההחלטה התקבלה בכובד ראש.
לאחר שעזב את הלהקה, בראייר המשיך לעבוד מאחורי הקלעים בהפקות מוזיקליות ובסיבובי הופעות של להקות אחרות. בשנת 2014 הודיע על פרישתו מהמוזיקה והפך לסוכן נדל"ן, אך ב-2015 חזר להראות עניין בתחום. בשנותיו האחרונות הקדיש את מרבית זמנו לפעילות למען בעלי חיים. הוא תרם רבות לארגוני הצלה של כלבים, ובין היתר, מכר חפצים אישיים כערכת התופים והחליפה שלבש בצילומי The Black Parade, כאשר כל ההכנסות הוקדשו למטרות צדקה.
בראייר נמצא מת בביתו בטנסי ב-26 בנובמבר 2024, בגיל 44. גופתו התגלתה במצב של ריקבון מתקדם, ונסיבות מותו אינן ברורות. לא נמצאו סימנים למעורבות פלילית.
הערות שוליים

1 2  Jessica Lynch, My Chemical Romance Honor Late Former Drummer Bob Bryar, Billboard, ‏2024-12-03 (באנגלית אמריקאית)
↑  Mitchell Peters, Bob Bryar, Former My Chemical Romance Drummer, Dies at 44, Billboard, ‏2024-11-30 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 11166a83-38ff-42c9-8b6b-90620e0874ac
עונת 2019/2020 בסרייה א'

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  24 באוגוסט 2019 – 2 באוגוסט 2020 (345 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  יובנטוס
 מספר משחקים:  380
 מספר שערים:  1154 (3.04 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  6,610,983 (17,397 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  איטליה צ'ירו אימובילה   (36 שערים)
 השחקן המצטיין:  ארגנטינה פאולו דיבאלה
 → 2018/20192020/2021 ←
 
עונת 2019/2020 בסרייה א' הייתה העונה ה-118 של התחרות שאורגנה על ידי Lega Serie A. המשחקים החלו ב-24 באוגוסט 2019 והסתיימו ב-2 באוגוסט 2020.
ב-9 במרץ 2020 הליגה הוקפאה עד ל-2 באפריל בעקבות סגר כללי שהוטל על המדינה כולה בשל מגפת הקורונה. ב-18 במאי הודיעו על דחייה נוספת עד לפחות תחילת חודש יוני. לאחר 10 ימים הודיעה מנהלת הליגה שהליגה תחזור לפעילות ללא קהל ב-20 ביוני.
יובנטוס זכתה באליפות הליגה בפעם התשיעית ברציפות ובפעם ה-36 בתולדות המועדון.
בסיום העונה ירדו לסרייה ב' הקבוצות: ספאל, ברשה ולצ'ה.
קבוצות

בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית וחוץ. עבור ניצחון הוענקו שלוש נקודות, ועבור תוצאת תיקו הוענקה נקודה אחת.
הקבוצות לצ'ה, ברשיה והלאס ורונה היו הקבוצות שעלו מהסרייה ב' (הליגה השנייה באיטליה).
| קבוצה | עיר | מחוז | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אודינזה | אודינה | פריולי-ונציה ג'וליה | דאצ'יה ארנה | 7004251440000000000♠25,144 |
| אטאלנטה | ברגמו | לומברדיה | אצטדיון גיוויס | 7004250000000000000♠25,000 |
| אינטר מילאנו | מילאנו | לומברדיה | סן סירו | 7004759230000000000♠75,923 |
| בולוניה 1909 | בולוניה | אמיליה-רומאניה | אצטדיון רנאטו דאל'ארה | 7004364620000000000♠36,462 |
| ברשה | ברשה | לומברדיה | אצטדיון מאריו ריגמונטי | 19,550 |
| גנואה | ג'נובה | ליגוריה | אצטדיון לואיג'י פראריס | 7004366000000000000♠36,600 |

| הלאס ורונה | ורונה | ונטו | אצטדיון מארקאנטוניו בנטגודי | 7004393710000000000♠39,371 |
| טורינו | טורינו | פיימונטה | סטאדיו אולימפיקו טורינו | 7004279580000000000♠27,958 |
| יובנטוס | טורינו | פיימונטה | אצטדיון אליאנץ | 7004415070000000000♠41,507 |
| לאציו | רומא | לאציו | סטאדיו אולימפיקו | 7004706340000000000♠70,634 |
| לצ'ה | לצ'ה | פוליה | אצטדיון ויה דל מארה | 31,533 |
| מילאן | מילאנו | לומברדיה | סן סירו | 7004759230000000000♠75,923 |
| נאפולי | נאפולי | קמפניה | אצטדיון סאן פאולו | 7004547260000000000♠54,726 |
| סמפדוריה | ג'נובה | ליגוריה | אצטדיון לואיג'י פראריס | 7004365990000000000♠36,599 |
| ססואולו | ססואולו | אמיליה-רומאניה | אצטדיון מפיי | 7004237170000000000♠23,717 |
| ספאל | פרארה | אמיליה-רומאניה | אצטדיון פאולו מאצה | 7004161340000000000♠16,134 |
| פארמה | פארמה | אמיליה-רומאניה | אצטדיון אניו טרדיני | 7004279060000000000♠27,906 |
| פיורנטינה | פירנצה | טוסקנה | אצטדיון ארטמיו פרנקי | 7004450000000000000♠45,000 |
| קליארי | קליארי | סרדיניה | סרדיניה ארנה | 7004164160000000000♠16,416 |
| רומא | רומא | לאציו | סטאדיו אולימפיקו | 7004706340000000000♠70,634 |
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | יובנטוס | 38 | 26 | 5 | 7 | 76 | 43 | 33+ | 83 | העפלה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 2 | אינטר מילאנו | 38 | 24 | 10 | 4 | 81 | 36 | 45+ | 82 | העפלה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 3 | אטאלנטה | 38 | 23 | 9 | 6 | 98 | 48 | 50+ | 78 | העפלה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 4 | לאציו | 38 | 24 | 6 | 8 | 79 | 42 | 37+ | 78 | העפלה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 5 | רומא | 38 | 21 | 7 | 10 | 77 | 51 | 26+ | 70 | העפלה לשלב הבתים בליגה האירופית |
| 6 | מילאן | 38 | 19 | 9 | 10 | 63 | 46 | 17+ | 66 | העפלה לשלב המוקדמות השני בליגה האירופית |
| 7 | נאפולי | 38 | 18 | 8 | 12 | 61 | 50 | 11+ | 62 | העפלה לשלב הבתים בליגה האירופית |
| 8 | ססואולו | 38 | 14 | 9 | 15 | 69 | 63 | 6+ | 51 |  |
| 9 | הלאס ורונה | 38 | 12 | 13 | 13 | 47 | 51 | 4− | 49 |  |
| 10 | פיורנטינה | 38 | 12 | 13 | 13 | 51 | 48 | 3+ | 49 |  |
| 11 | פארמה | 38 | 14 | 7 | 17 | 56 | 57 | 1− | 49 |  |
| 12 | בולוניה | 38 | 12 | 11 | 15 | 52 | 65 | 13− | 47 |  |
| 13 | אודינזה | 38 | 12 | 9 | 17 | 37 | 51 | 14− | 45 |  |
| 14 | קליארי | 38 | 11 | 12 | 15 | 52 | 56 | 4− | 45 |  |
| 15 | סמפדוריה | 38 | 12 | 6 | 20 | 48 | 65 | 17− | 42 |  |
| 16 | טורינו | 38 | 11 | 7 | 20 | 46 | 68 | 22− | 40 |  |
| 17 | גנואה | 38 | 10 | 9 | 19 | 47 | 73 | 26− | 39 |  |
| 18 | לצ'ה | 38 | 9 | 8 | 21 | 52 | 85 | 33− | 35 | ירידה לסרייה ב' |
| 19 | ברשה | 38 | 6 | 7 | 25 | 35 | 79 | 44− | 25 | ירידה לסרייה ב' |
| 20 | ספאל | 38 | 5 | 5 | 28 | 27 | 77 | 50− | 20 | ירידה לסרייה ב' |
↑  נאפולי העפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית בעקבות הזכייה בגביע האיטלקי.
פרסים > שחקן החודש

| חודש | שחקן | מועדון |
| --- | --- | --- |
| ספטמבר | צרפת פרנק ריברי | פיורנטינה |
| אוקטובר | איטליה צ'ירו אימובילה | לאציו |
| נובמבר | בלגיה ראג'ה ניינגולן | קליארי |
| דצמבר | סרביה סרגיי מילינקוביץ'-סאביץ' | לאציו |
| ינואר | פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | יובנטוס |
| פברואר | ספרד לואיס אלברטו | לאציו |
| יוני | ארגנטינה פאפו גומס | אטאלנטה |
| יולי | ארגנטינה פאולו דיבאלה | יובנטוס |
פרסים > פרסים עונתיים

| פרס | זוכה | מועדון |
| --- | --- | --- |
| השוער המצטיין | פולין וויצ'ך שצ'נסני | יובנטוס |
| שחקן ההגנה | הולנד סטפן דה פריי | אינטר |
| קשר העונה | ארגנטינה פאפו גומס | אטאלנטה |
| חלוץ העונה | איטליה צ'ירו אימובילה | לאציו |
| השחקן הצעיר המצטיין | שוודיה דיאן קולוסבסקי | יובנטוס |
| שחקן העונה | ארגנטינה פאולו דיבאלה | יובנטוס |
סטטיסטיקות > מלכי השערים

| מיקום | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | איטליה צ'ירו אימובילה | לאציו | 36 |
| 2 | פורטוגל כריסטיאנו רונאלדו | יובנטוס | 31 |
| 3 | בלגיה רומלו לוקאקו | אינטר מילאנו | 23 |
| 4 | איטליה פרנצ'סקו קאפוטו | ססואולו | 21 |
| 5 | קולומביה דובאן ספאטה | אטאלנטה | 18 |
| 5 | קולומביה לואיס מוריאל | אטאלנטה | 18 |
| 5 | ברזיל ז'ואאו פדרו | קליארי | 18 |
| 8 | איטליה אנדראה בלוטי | טורינו | 16 |
| 8 | בוסניה והרצגובינה אדין דז'קו | רומא | 16 |
| 10 | סלובניה יוסיפ איליצ'יץ' | אטאלנטה | 15 |
סטטיסטיקות > מלכי הבישולים

| מיקום | שחקן | קבוצה | בישולים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארגנטינה אלחנדרו גומס | אטאלנטה | 16 |
| 2 | ספרד לואיס אלברטו | לאציו | 15 |
| 3 | איטליהדומיניקו ברארדי | סאסולו | 10 |
| 4 | איטליה לורנצו פלגריני | רומא | 9 |
| 4 | טורקיה הקאן צ'להאנולו | מילאן | 9 |
| 4 | איטליה צ'ירו אימובילה | לאציו | 9 |
| 7 | צ'ילה אלכסיס סאנצ'ס | אינטר | 8 |
| 7 | גרמניה רובין גוזנס | אטאלנטה | 8 |
| 7 | שוודיה דיאן קולוסבסקי | פארמה | 8 |
| 10 | בלגיה ראג'ה ניינגולן | קליארי | 7 |
| 10 | אורוגוואי רודריגו בנטנקור | יובנטוס | 7 |
| 10 | חוף השנהב סקו פופאנה | אודינזה | 7 |
| 10 | איטליה אנטוניו קאנדרבה | אינטר | 7 |
| 10 | ספרד חוסה קאייחון | נאפולי | 7 |
| 10 | בלגיה דריס מרטנס | נאפולי | 7 |
| 10 | איטליה סנדרו טונאלי | ברשה | 7 |
| 10 | בוסניה והרצגובינה אדין דז'קו | רומא | 7 |
| 10 | איטליה פרנצ'סקו קאפוטו | סאסולו | 7 |
| 10 | סרביה דרקו לזוביץ' | הלאס ורונה | 7 |
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, איטליה: יובנטוס ניצחה 0:2 את סמפדוריה וזכתה באליפות התשיעית ברציפות, באתר וואלה, 27 ביולי 2020
1 2  Italian Serie A Scoring Stats 2019-20, ESPN (באנגלית)
| עונות במפעל הראשון בחשיבותו בכדורגל האיטלקי |
| --- | --- | --- |
| טרום סרייה א' | 1898 • 1899 • 1900 • 1901 • 1902 • 1903 • 1904 • 1905 •  1906 • 1907 • 1908 • 1909 • 1909/1910 • 1910/1911 • 1911/1912 • 1912/1913 • 1913/1914 • 1914/1915 • 1919/1920 • 1920/1921 • 1921/1922 (FIGC) / ‏1921/1922 (CCI)‏ • 1922/1923 • 1923/1924 • 1924/1925 • 1925/1926 • 1926/1927 • 1927/1928 • 1928/1929 |  |
| הסרייה א' | 1929/1930 • 1930/1931 • 1931/1932 • 1932/1933 • 1933/1934 • 1934/1935 • 1935/1936 •  1936/1937 •  1937/1938 •  1938/1939 •  1939/1940 • 1940/1941 • 1941/1942 • 1942/1943 • 1945/1946 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 • 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
יניב נחמיאס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בספטמבר 1979 (בן 45) כ"ה באלול ה'תשל"ט
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
 
יניב נחמיאס (נולד ב-17 בספטמבר 1979) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע, וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

נחמיאס נולד וגדל בירושלים. למד במחזור ל"ט של הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
ביוגרפיה > בטלוויזיה ובקולנוע

ב-2003 שיחק בסרט "תיאום כוונות" שכתב וביים אייל חלפון על פי ספרו של הרב חיים סבתו. ב-2005 גילם את קלינר בסרט הסטודנטים "מתמטיקה פשוטה" שכתב וביים דניאל בורובין, וגילם את בוזי בסרט הסטודנטים "החצי השני" שכתבה וביימה טליה סלמה. ב-2006 גילם שליח בסרט "הדברים שמאחורי השמש" שכתב וביים יובל שפרמן. ב-2007 גילם שליח פיצה בסדרה "מסכים" שביים דני סירקין, ושיחק בסדרה "המקום" שכתבו שלמה משיח ושני מלמד וביימו יצחק שאולי ואבי כהן. ב-2008 גילם את דדי בסרט "איים אבודים" שכתב וביים רשף לוי, והשתתף בתוכנית "לצחוק או למות" שביים גורי אלפי. ב-2009 גילם את כיפה בסרט "הבודדים" שביים רנן שור, וגילם אברך בסדרת הטלוויזיה "תמרות עשן" שכתב נח סטולמן וביים עודד דוידוף.
שיחק בפרסומות למפעל הפיס, וינר, הוט, "קליל תעשיות","מתאים לי", "קראנץ" ועוד.
ביוגרפיה > בתיאטרון

השתתף בצוות בידור במלון קלאב הוטל אילת, והשתתף במופע ילדים של יובל המבולבל.
בתיאטרון הקאמרי: ב-2004 גילם אוהד בהצגה "מילאנו" שכתב וביים שמואל הספרי. ב-2007 שיחק בהצגה "זה הים הגדול" מאת יוסף בר-יוסף שביימה דדי ברון, בהצגה "עוץ לי גוץ לי" שביים רוני פינקוביץ'.
בתיאטרון באר שבע: ב-2004 שיחק בהצגה "המדריך לחיים הטובים" שכתבה וביימה יעל רונן.
בתיאטרון אורנה פורת: ב-2005 שיחק בהצגה "טירונות" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
בתיאטרון צוותא: ב-2005 הופיע בהרכב הקומי "מושב לצים" לצד קובי מרציאנו, חי דוידוב ורונן דוידוב.
בתיאטרון הבוכרי חנדה חנדה: ב-2005 שיחק לצד קובי מרציאנו במופע "חנדה חנדה" שיר חי דוידוב.
בתיאטרון המדיטק: ב-2006 גילם את אביר שמשון בר לשון - התפקיד הראשי בהצגה "עלילות האביר שמשון בר לשון" שכתב וביים שמואל הספרי.
בתיאטרון אנסמבל הרצליה: ב-2007 שיחק בהצגה "פוקר" מאת פטריק מרבר (אנ') שעיבד אילן חצור וביים יואב מיכאלי.
בתיאטרון הבימה: ב-2007 גילם פרמדיק רוסי לצד קובי מרציאנו בהצגה "סופה של בדיחה" מאת נועם גיל שביימה נועה רבן.
בתיאטרון נדנדה: שיחק בהצגה "כספיון" שכתבה איילה קורקוס (על פי ספרו של פאול קור) וביים אבי מלכה.
הקים את "תיאטרון שמחה" בו ביים, כתב ושיחק בהצגה "האוצר הוא אצלי", והעלה את המופע "הצדיק המצחיק".
ב-2012 גילם את הבעל בהצגה "ככה זה לא תשובה" שכתב איז'ו ליבוביץ' שגם ביים אותה לצד גולן אזולאי. ההצגה מספרת על בני זוג הנמצאים במשבר נישואין עקב חזרתו בתשובה של הבעל. בהצגה שיחקו גם גולן אזולאי, גלעד פרלמן, חיים זנאתי.
ב-2013 הקים את תיאטרון רון. ב-2016 כתב, ביים ושיחק בהצגה "על ראש התורן" על הרב שלמה גורן. ב-2018 כתב, ביים ושיחק את ההצגה "לב הכותל" על הרב מאיר יהודה גץ. ב-2019 כתב, ביים ושיחק את ההצגה "להאיר את המנורה" על הרב משה צבי נריה.
בתיאטרון נקודה טובה: ב-2015 שיחק בהצגה "דלתות לשמים" שכתב וביים עמיחי חזן.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשוי ואב לילדים, והם מתגוררים במבוא דותן. חסיד ברסלב.
הערות שוליים

↑   מתמטיקה פשוטה - דניל בורובין, סרטון  באתר יוטיוב
↑  עמוד ההצגה באתר "הבמה"
↑  אהוד מקסימוב, חי ורונן דוידוב: "רק אל תשוו אותנו לזגורי", באתר nrg
↑  עמוד ההצגה באתר הבית של שמואל הספרי
↑  ציפי שוחט‏, הצגה חדשה: פוקר, באתר וואלה, 10 ביוני 2007
↑  סופה של בדיחה באתר "הבמה"
↑   תיאטרון נדנדה - "כספיון" תיאטרון שחור, סרטון  באתר יוטיוב
↑   האוצר הוא אצלי - חלק א', סרטון  באתר יוטיוב,  האוצר הוא אצלי - חלק ב', סרטון  באתר יוטיוב,  האוצר הוא אצלי - חלק ג', סרטון  באתר יוטיוב
↑   הצדיק המצחיק, סרטון  באתר יוטיוב הצדיק מצחיק, סרטון  באתר יוטיוב
↑  תיאטרון רון בפייסבוק
↑  יניב נחמיאס בהצגה דלתות לשמים, בעמוד הפייסבוק של יהל חזן, 13 בינואר 2015
אברהם הכהן (טייס)

| --- | --- |

אברהם הכהן 10.9.1924-19.11.1970
 לידה:  10 בספטמבר 1924 בית אלפא, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  19 בנובמבר 1970 (בגיל 46) 
 מדינה:  ישראל 
 
אברהם הכהן מקבל כנפי טייס מהרמטכ"ל דאז יגאל ידין, 1951
אברהם הכהן (10 בספטמבר 1924, י"א באלול ה'תרפ"ד - 19 בנובמבר 1970, כ' בחשוון ה'תשל"א) היה טייס הניסוי הראשי של התעשייה האווירית בין השנים 1968 - 1970. אברהם הוביל את פרויקט מטוס ערבה, המטוס הראשון שפותח, תוכנן, יוצר והושק במלואו בתעשייה האווירית בישראל. ב-19 בנובמבר 1970 נהרג אברהם הכהן בהתרסקות מטוס ערבה 4X-IAI במהלך טיסת ניסוי.
אברהם הכהן לפני המראה על מטוס הקרב סופרמרין ספיטפייר, 1954
ביוגרפיה

אברהם הכהן נולד בקיבוץ בית אלפא ב-10 בספטמבר 1924 לתמר שוחטוביץ (1900-1991) ולאליעזר הכהן (1900-1971), שהיה ממנהיגי הקיבוץ הארצי ומפלגת מפ"ם. אברהם גדל והתחנך בקבוצת הילדים הראשונה של הקיבוץ, למד במוסד במשמר העמק וחלם כבר מילדות להיות טייס. באמצע שנות ה-40 הצטרף אברהם למועדון הדאייה בכפר הילדים וגילה לראשונה את חוויית הטיסה.
ביוגרפיה > שירותו בחיל האוויר

במלחמת השחרור שובץ אברהם כנהג משאית בשיירות לירושלים הנצורה ולאחר ההפוגה הראשונה שובץ כלוחם מן השורה בחטיבת הראל.
עם סיום המלחמה, בשנת 1949, הצטרף לקורס טיס השני של חיל האוויר, אותו סיים בשנת 1951.
אברהם שירת בחיל האוויר עד שנת 1956 כקצין וטייס בטייסות הקרב המובילות של החייל וצבר שעות טיסה וניסיון על מטוסי מוסטנג, ספיטפייר, ומטאור.
הוא המשיך לשרת בחיל האוויר כטייס מילואים עד יומו האחרון ואף זכה לקבל מינוי חירום של מפקד טייסת במילואים לתקופות קצרות בטייסות 107 מוסטנג, 105 ספיטפייר ו-116 מוסטנג.
לאחר שחרורו מהצבא הצטרף לצוות הטייסים של חברת הריסוס "כימאוויר" ובמקביל השלים תואר של הנדסת מכונות בטכניון. לימים הפך לטייס הראשי בחברה. כהוקרה על הצלחתו בביצוע עבודות ריסוס מהאוויר קיבל אברהם את פרס העבודה מידי מזכ"ל ההסתדרות פנחס לבון, בשנת 1957 ה'תשי"ז.
ביוגרפיה > טייס הניסוי הראשי בתעשייה האווירית

בשנת 1960, הצטרף אברהם לצוות טייסי הניסוי של התעשייה האווירית ובשנת 1968 התמנה לטייס הניסוי הראשי של החברה.
ב-21 בינואר 1970 הוביל את טיסת הבכורה של מטוס מטוס המנהלים הראשון מתוצרת התעשייה האווירית, הקומודור ג'ט (שאחר כך שונה שמו ל"וסטווינד").
כטייס הניסוי הראשי של החברה הוביל אברהם את פרויקט מטוס ערבה – המטוס הראשון שפותח, תוכנן ויוצר בתעשייה האווירית. טיסת הבכורה התבצעה ב־27 בנובמבר 1969. טקס הבכורה הרשמי נערך ב-8 באפריל 1970, בנוכחות ראש ממשלת ישראל דאז גולדה מאיר, שהגיעה לחנוך את המטוס וגזרה את הסרט.
ב-19 בנובמבר 1970 המריא מטוס הערבה 4X-IAI לטיסת ניסוי מספר 92 שכללה ניסוי פרפור, כשעל ההגאים - אברהם שהיה טייס הניסוי הראשי יחד עם טייס הפרויקט דייב לוין, ובתא המטען מהנדס הניסוי הראשי אהרן עוזרי והמכשירן הראשי איתן שפיגל. היות שהניסוי הוגדר כמסוכן, כל אנשי הצוות היו חגורים במצנחים. באותה העת, למטוס היו רשומות 110 שעות טיסה ו-92 גיחות.
בהיות המטוס מעל הרי השומרון באזור טולכרם, ביצע הצוות שני יעפים במהירות 205 ו-210 קשר שהיו כשורה. באמצע ביצוע היעף השלישי, במהירות של 215 קשר, נכנס המטוס לפרפור, תומכי הכנפיים נשברו, הכנפיים נתלשו מהמטוס והוא החל לצלול חסר שליטה. מהנדסי הניסוי הועפו ממנו, לא הצליחו לפתוח את המצנחים ונהרגו. אברהם נחבט בראשו, איבד את הכרתו, לא הצליח לנטוש את המטוס ונהרג בהתרסקות. טייס המשנה דייב לוין זחל לעבר דלת היציאה, מצנחו נפתח בתוך המטוס אך שלף אותו החוצה והוא צנח כשהוא פצוע קל.
כך סיפר יהודה טראו, ראש מינהל ניסויים בתעשייה האווירית, לבטאון חיל האוויר:
"זו הייתה טיסת הניסוי מספר 92, שנה לאחר תחילת הניסויים, ממש לקראת הסיום. התפקיד שלי היה מהנדס הניסוי, ואני הכנתי הכל לקראת הטיסה, אבל כשהגיע רגע הטיסה, אהרון עוזרי, הממונה שלי, אמר בלי אף היסוס 'אני טס'. בטיסה היו מתוכננים שלושה יעפים, שהאחרון מביניהם יהיה במהירות המרבית: 215 קשר. עמדתי על הגג עם מכשיר קשר והמתנתי לשמוע מהטייסים. המטוס המריא, ואחרי רבע שעה אני שומע את טייס הניסוי הראשי קורא לי, ואני עונה לו, והוא אומר 'יעף ראשון בסדר'. ואני מחכה עוד רבע שעה, ושוב אני שומע את קולו 'יעף שני בסדר'. ואני מחכה שוב רבע שעה, להודעה שהם ביצעו את היעף השלישי, וההודעה מתמהמהת. ואני מחכה, ומחכה, ומודיע למגדל שעוד לא שמעתי אותם, ושוב מחכה, עד שעלה מישהו לגג ואמר לי: 'אתה גם לא תשמע. הם התרסקו'"
ביוגרפיה > הנצחתו

הוקם לזכרו אתר ההנצחה בבריכת השחייה של קיבוץ בית אלפא.
בנובמבר 1971, השיקה התעשייה האווירית קרן מלגות לזכר נספי אסון "הערבה".
בטקס חנוכת הבריכה, בשנת 1972, הוצבה בפינה הצפון מזרחית של הבריכה אבן בזלת מרשימה שעליה נכתב שמו באותיות דפוס גדולות. האבן הוצבה על כן מיוחד שעליו נכתב: "אברהם הכהן טייס. נספה באסון הערבה". בשנת 2013 הוצב ליד האבן שלט מעוצב שעליו נכתבו קורות חייו.
ביוגרפיה > משפחתו

בשנת 1949 נשא אברהם לאישה את מאירה קפלן שהצטרפה לקיבוץ הצעיר בתחילת שנות ה-40 יחד עם חבריה לקן השומר הצעיר בתל אביב.
אברהם נקבר למרגלות הגלבוע בביתו בקיבוץ בית אלפא, כשהוא משאיר אחריו את אשתו מאירה ואת ארבעת ילדיו: אבנר, יוני, סמדר ויאיר.
שניים מבניו היו טייסים - אבנר, טייס מסוקי סער (על פעילותו במלחמת יום כיפור נעשה הסרט "כיפור"), ויונתן, שקיבל את עיטור העוז על הובלת פלוגת טנקים מול המצרים בתעלת סואץ במלחמת יום כיפור. אחר כך סיים קורס טיס ושירת כטייס. יוני נהרג במהלך טיסת אימונים בסיני בשנת 1980.
לקריאה נוספת

הקיבוצניק המעופף – מאת שושנה מילן במחנה נחל 1.8.65
תקלה במדפי מטוס "קומודור ג'ט" גרמה להתרסקותו בעת טיסת ניסוי – רחל פרימור מעריב
המטוס איבד גובה במהירות – ואז קפצתי: זו הייתה צניחתי הראשונה – עמנואל אלנקוה ידיעות אחרונות
יום הולדת עצוב – חותם נובמבר 1994 מאת ישראל זמיר
ערבה בוכייה – סופשבוע מאת ישראל זמיר 30 שנה לאסון הערבה
ערבה בוכייה – הדף הירוק מאת ישראל זמיר 11.12.2000 30 שנה לאסון הערבה
קובי בן-שמחון, הביצה המעופפת, באתר הארץ, 31 ביולי 2008
הספר "ערבה בוכייה" מאת ישראל זמיר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  בטאון חיל האוויר, טיסת הניסוי האחרונה
↑  התעשייה האווירית לישראל, שבעה עשורים של יתרון תחרותי
1 2 3 4  אבינעם מיסניקוב, מרקיע שחקים - הערבה
↑  קיבוץ בית אלפא, לזכר יקירינו קיבוץ בית אלפא - אליעזר הכהן
↑  שולה קשת, הספרות ככלי בשירות הרעיון: ריאליזם סוציאליסטי בגיליונות 'השומר הצעיר', 1943-1931 13, "ישראל" כתב עת לחקר הציונות ומדינת ישראל: היסטוריה, תרבות, חברה
1 2  קיבוץ בית אלפא, לזכר יקירנו - אברהם הכהן
↑  מטוס המנהלים"ג'ט קומאנדר" ביצע את טיסת הבכורה, מעריב, 21 בינואר 1970
1 2 3  מרחב אווירי - האתר לתולדות התעופה בישראל, 'ערבה'
1 2  ערבה - מטוס כחול-לבן עם היסטוריה שחורה, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2006
↑  התעשיה האוירית תתן 3 מילגות לזכר צוות "ערבה", דבר, 14 בנובמבר 1971
↑  אורי דרומי, הסתכלו סביב וראו, באתר הארץ, 27 באפריל 2009
↑  כיפור, זכרונות מלחמה, באתר הבמה
↑  סרטי הקרן - כיפור, באתר קרן הקולנוע הישראלי
↑   עיטור העוז, באתר צה"ל, 5 ביוני 2017
↑  סימה קדמן, עד שיוני נהרג, לא בכינו, מעריב, 27 באפריל 1990
↑  דן ארקין, הצדעה לשלושה טייסים, מעריב, 18 באפריל 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312213405171  ISNI: 0000 0000 4781 1899  LCCN: n2005001838  VIAF: 140089850   WorldCat (עם VIAF): 140089850 
אברהם הכהן לפני המראה על מטוס האימון בואינג-סטירמן, 1951
אברהם הכהן מקבל את פרס העבודה ממזכ"ל ההסתדרות פנחס לבון, כהוקרה על הצלחתו בביצוע עבודות ריסוס מהאוויר. 1957
צילום של פרס העבודה, 1957
אברהם יחד עם משה ארנס מהנדס פרויקט ערבה, 1970
אברהם הכהן וזאביק תבור, טייסי הניסוי של מטוס ערבה, ליד אב הטיפוס, 1970
אברהם הכהן במפגש עם ראש הממשלה לשעבר דוד בן-גוריון ועם אל שווימר מנכ"ל ומייסד התעשייה האווירית, 1970
ילדיו של אברהם הכהן באתר ההנצחה שהוקם לזכרו בקיבוץ בית אלפא,2013
אתר ההנצחה לזכרו של אברהם הכהן בקיבוץ בית אלפא, 2013
קורות חייו של אברהם הכהן באתר ההנצחה שהוקם לזכרו, 2013
ממשנתו של מאו דזה-דונג

| --- | --- |

כריכת התרגום לעברית
 מידע כללי
 מאת:  מאו דזה-דונג
 צילומים:  הוּ בּוֹ
 שפת המקור:  סינית
 סוגה:  פילוסופיה פוליטית
 נושא:  מאואיזם 
 הוצאה
 הוצאה:  People's Publishing House, People's Liberation Army General Political Department 
 הוצאה בשפת המקור:  המחלקה הפוליטית, צבא השחרור העממי
 תאריך הוצאה:  5 בינואר 1964
 עורך:  People's Liberation Army Daily 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עמיקם
 תאריך:  1967
 תרגום:  אורי ראפ
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-0-8351-2388-4
 
"ממשנתו של מאו דזה-דונג" (סינית: 毛主席语录, בפין-יין: Máo zhǔxí yǔlù; מילולית: ציטטות מן היושב-ראש מאו) או "הספרון האדום" הוא ספר המתפרסם על ידי הממשל הסיני מאז 1964. כמו שמרמזת כותרתו, הספר מהווה אסופה של ציטוטים נבחרים מתוך נאומיו ומאמריו של מאו דזה-דונג. שמו החלופי של הספר, הספרון האדום, נטבע במערב בשל גודלו הזעיר שנועד לכך שיהיה נוח לנשיאה וכן בשל צבעו האדום. כינוי זה מעולם לא היה בשימוש בסין, והוא למעשה חסר משמעות בה.
הערכות במערב מדברות על כמיליארד עותקים שנדפסו עד היום (מעל 800 מיליון בין השנים 1966–1971 לפי ספר השיאים של גינס) ולפיכך הוא מוזכר כאחד הספרים הנפוצים ביותר בעולם. הפופולריות העצומה נזקפת לזכות העובדה שהספר היה בגדר חובה לא רשמית בסין של המחצית השנייה של תקופת שלטונו של מאו. באותה תקופה, ובמיוחד לאורך המהפכה התרבותית, היה חייב כל אזרח לשאת ולקרוא בספר, והעונש על היתפסות בפומבי ללא הספר נע לרוב בין מלקות רחוב לשנים של עבודת פרך באחד ממחנות העבודה הרבים של אותה תקופה[דרושה הבהרה].
במהלך המהפכה התרבותית, חובת לימוד הספר חלה לא רק בבתי הספר ובאוניברסיטאות, אלא גם במקומות העבודה, שם היו קוראים קטעים ממנו מדי יום. בכל ענפי התעסוקה אורגנו קבוצות שבמסגרתן התקיימו דיונים לשינון הספר במשך שעות העבודה. ציטוטים מן הספר הוכנסו בכל פרסום כתוב (אפילו במאמרים מדעיים) כאשר הם מודגשים ולרוב גם כתובים בדיו אדומה.
כדי להתגונן מפני הטענה שהשינון פוגע בתפוקת העבודה, הוסכם על פי כל שהבנת ציטוטיו של מאו מחזקת את העובד ומשפרת את תפוקתו.
במהלך שנות ה־60 היה הספר סמלה הבולט ביותר של סין, פופולרי יותר אף מדיוקנו של מאו עצמו. בכרזות התעמולה שהפיץ המשטר נראתה כל דמות (למעט דמותו של מאו) כאשר היא אוחזת בספרון האדום.
לאחר תום המהפכה התרבותית ב־1976 ועלייתו לשלטון של דנג שיאופינג פחתה תהילתו של הספר יחד עם דעיכת פולחן האישיות של מאו, וכיום הוא נחשב בעיקר כמזכרת ואף נמכר בצורה זו בדוכני מזכרות לתיירים ברחבי סין.
ציטוטיו של מאו ערוכים בספר ב־33 פרקים כשראשי הפרקים עוסקים לרוב באידאולוגיה של מאו (נודעת כ"מאואיזם").