stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דרגון בול Z: ביו-ברולי
הערות שוליים

↑  "邦画興行収入ランキング", באתר SF MOVIE DataBank (הסרט מופיע תחת השם ドラゴンボールＺ■アラレちゃん■スラムダンク, בכפיפה אחת עם סרט אנימציה קצר המבוסס על המאנגה "ד"ר סלאמפ")
↑  Daizenshuu 6: Movies & TV Specials, יצא לאור ב-9 בדצמבר 1995, Kanzenshuu
| דרגון בול מאת אקירה טוריאמה |
| --- | --- | --- |
| מאנגה | דרגון בול (1984–1995) • דרגון בול סופר (2015–2024) |  |
| אנימה/ סדרות טלוויזיה | דרגון בול (1986–1989) • דרגון בול Z ‏(1989–1996) (דרגון בול Kai ‏(2009–2011; 2014–2015)) • דרגון בול GT ‏(1996–1997) • דרגון בול סופר (2015–2018) • דרגון בול דאימה (2024–הווה) |  |
| סדרות רשת | סופר דרגון בול גיבורים (2018–הווה) |  |
| ספיישלים לטלוויזיה | בארדוק אבא של גוקו (1990) • ההיסטוריה של טראנקס (1993) • מורשתו של גיבור (1997) • לופי X טוריקו X גוקו (2013) |  |
| סרטים ל-DVD | העולם של דרגון בול זי (2000) • התכנית להשמדת הסאיינים (חלק א', חלק ב') |  |
| סרטים קצרים | גוקו והחברים חוזרים (2008) • הפרק של בארדוק (2010) • התכנית להשמדת הסופר סאיינים (רימייק) (2010) |  |
| דרגון בול - סרטים | האגדה של שנרון (1986) • היפהפייה הנרדמת בטירת השטן (1987) • הרפתקה מיסטית (1988) • החזק מנצח (1996) |  |
| דרגון בול Z - סרטים | האזור המת (1989) • החזק בעולם (1990) • עץ העוצמה (1990) • הלורד סלאג (1991) • נקמתו של קולר (1991) • שובו של קולר (1992) • סופר אנדרואיד 13 (1992) • ברולי: הסופר סאייה האגדי (1993) • בוז'אק - שודד הגלקסיה (1993) • ברולי: השיבה (1994) • ביו-ברולי (1994) • מיזוג חדש נולד (1995) • אגרוף הדרקון של סון גוקו (1995) • קרב האלים (2013) • תחייתו של פ' (2015) |  |
| דרגון בול סופר - סרטים | ברולי (2018) • סופר הירו (2022) |  |
| דמויות | סון גוקו • פיקורו • סון גוהאן • מקיטה • פריז • סל • מאסטר רושי |  |
| משחקי וידאו | בודוקאי • בודוקאי טנקאיצ'י • זינוברס • זינוברס 2 • Dragon Ball FighterZ • קאקארוט |  |
| סרטי לייב אקשן | דרגון בול: אבולוציה (2009) |  |
יקב בנימינה

| --- | --- |


מתחם יקבי בנימינה
 נתונים כלליים
 מייסדים:  יוסף זלצר
 תקופת הפעילות:  1952–הווה (כ־73 שנים) 
 חברת אם:  חצי חינם 
 מיקום המטה:  בנימינה
 קואורדינטות:  32°31′14″N 34°56′50″E﻿ / ﻿32.5206°N 34.9473°E﻿ / 32.5206; 34.9473 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המזון 
 מוצרים עיקריים:  יין
  
 www.binyaminawines.co.il
 he
 
מכלי התסיסה ביקב בנימינה
לוגו אחר של היקב
יקבי בנימינה הוא יקב ישראלי.
נכון לשנת 2022, היינן הראשי ביקב הוא יונתן שוטס, שרכש את השכלתו המקצועית באוניברסיטת פירנצה. היקב מייצר כ-2.5 מיליון בקבוקי יין לשנה והוא היקב חמישי בגודלו בישראל.
היסטוריה > מפעל יסמין

במקום בו עומד כיום יקב בנימינה נפתח ב-1925, על ידי חברת פיק"א של אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, מפעל לייצור תמציות מפרח היסמין, לייצוא עבור תעשייות הבושם בצרפת. בשטח המושבה נטע כל איכר כדונם יסמין לצורך אספקה למפעל. פקידי פיק"א חיפשו ידיים עובדות לקטיף היסמין, שנעשה ברובו על ידי ילדים, מאחר שהשיחים של הפרח הם נמוכים. בשנת 1929 קבוצה של 17 משפחות שעלו מגיאורגיה הוזמה על ידי פיק"א להתיישב מדרום במפעל, בשכונה חדשה שהוקמה בשם "שכונת יעקב". למשפחות העולים, שרובן היו מרובות ילדים, הצטרפו משפחות ספרדיות מבולגריה ויוון ומשפחות ותיקות מירושלים ומטבריה. בשנות ה-30 מחיר תמצית היסמין צנח בשוק העולמי, וב-1937 הוחלט לסגור את המפעל.
היסטוריה > יקב אליעז

בניין המפעל עמד ריק וחברת "פיק"א" החכירה אותו בתחילת שנות ה-50 למועצה המקומית לטובת פיתוח ענף התעשייה במושבה, לטובת תעסוקה לעולים חדשים. ב-1952 הקים בבניין יוסף זלצר, עולה מהונגריה, תעשיין ובן למשפחת בעלי כרמים את יקב "אליעז", לזכר בנו אליעזר אותו שכל במלחמת העצמאות. עיקר התמחותו הייתה יינות מתוקים, יינות שולחניים וליקרים. את הענבים רכשה מעודפי כרמים שלא היו בשליטת אגודת הכורמים (שהייתה מחויבת לספק את תוצרתה ל"כרמל מזרחי") ובנוסף נטעה כרם על שטח של 2,000 דונם.
בשנת 1956 פרץ סכסוך בין חברת "פיק"א" למועצה המקומית. יקב "אליעז" ביקש להתרחב אך חברת "פיק"א", כבעלת השטח, הוציאה צו מניעה נגד אישור תוכנית הבנייה. מאחר ש"פיק"א" החזיקה במניות "כרמל מזרחי", היא ביקשה למנוע תחרות. "פיק"א" מצידה טענה ש"אליעז" הפרה את ההסכם עימה, שבמקום להקים מפעל לריבות, הקימה יקב. הצדדים פנו לבוררות בפני שר הפנים ישראל בר-יהודה, שפסק לטובת יקב אליעז.
בעקבות מותו של ג'יימס דה רוטשילד פורקה חברת "פיק"א" שנה לאחר מכן.
באוגוסט 1965 אירעה ביקב שרפה עקב התפוצצות במכל כוהל. חמישה אנשים נהרגו מיד וחמישה נפצעו. כמו כן נגרם נזק למבנה. בהמשך נפטרו עוד שני עובדים מפציעותיהם.
היסטוריה > יקבי בנימינה

באוקטובר 1992 רכשה את היקב קבוצת משקיעים בראשות איש העסקים איז'ו שני, מבעלי רשת בתי הקולנוע "לב". מאחר שבתי הקולנוע פועלים בשבת איימו גורמים דתיים להחרים את תוצרת היקב. וב-1994 רכשו אותו אבי לרנר ודני דימבורט, מפיקי סרטים ישראלים הפועלים בארצות הברית, הם שינו את שמו ל"יקבי בנימינה", שכללו את ציודו של היקב והביאו את היינן עמרם סורסקי. תחילה הרחיבו את היקב והגדילו את התפוקה, אך בתחילת שנות ה-2000 שינו את האסטרטגיה העסקית, ועברו להתמקד במוצרי איכות על חשבון הכמות.
ב-2008 נרכש היקב על ידי משקיעים פרטיים, בעלי רשת "חצי חינם", אשר השקיעו משאבים רבים ביקב במטרה להפכו למוביל בתחומו. ב-2010 הוקמה "בנימינה ספיריטס", כחטיבה של יקבי בנימינה לשיווק ולהפצה של מותגי אלכוהול, שמפניה ומים מיובאים.
פעילות

כרמי היקב פרושים לאורך המדינה: מרמת הגולן, דרך הגליל העליון (כרם בן זמרה, עלמה, עמק קדש) והגליל התחתון (אזור כפר תבור), הגלבוע, אזור בנימינה, דרך אזור הרי ירושלים וכרמי יוסף. ליקבי בנימינה כרמים נוספים באזור גדרה, כרמים גדולים באזור חבל לכיש (שומריה) וכן כרם במצפה רמון.
סדרות היינות המופקים
היקב מפיק את סדרות היינות: אבני החושן, רזרב, יוגב, המושבה וטבע; וסדרת יינות בוטיק בשם "המערה".
סדרת אבני החושן – הסדרה היוקרתית של היקב, אשר כוללת שישה יינות, כל אחד קרוי על שמה של אחת מאבני החושן. בתהליכי הייצור של הסדרה, מקפיד היינן על בציר ומיון ידני של אשכולות הענבים, על תהליך ייצור המתבסס על מקסימום פעולות גרביטציה ומינימום פעולות מכניות ויישון ארוך.
סדרת בנימינה רזרב – סדרת הדגל של היקב, הנושאת את שמו של היקב. מייצגת את הכרם ואיכויותיו. סדרה זו כוללת עשרה יינות זניים, לבנים ואדומים, המגיעים רובם ככולם מכרמים בגליל העליון והתחתון.
סדרת יוגב – השם "יוגב", אשר משמעותו בעברית היא איכר, עובד אדמה, מייצגת את תרומתו של הכורם להצלחת ייצור יינות איכותיים. בסדרה זו מצוינים אף שמותיהם של הכורמים בתווית האחורית של כל יינות הסדרה והם מתיישנים בחביות משומשות על מנת לשמור על תכונות הפרי של היוגב.
סדרת המושבה (BIN לשעבר) – סדרה זנית, אשר נולדה לאחר שנמצאו במלאי היין של היקב מכלים אשר נשמר בהם יין אדום מספר חודשים לאחר התיישנותם הקצרה בחביות. השהות הארוכה במכלי הנירוסטה דווקא, בזמן ההמתנה למילוי, יצרה יינות פירותיים ורעננים מצד אחד, אך בעלי עומק ועושר טעמים מצד שני.
סדרת טבע – סדרה של יינות זניים, אשר מציעים מגוון רחב של יינות לפי אפיוני אישיות כגון "קברנה סוביניון כריזמטי", "קברנה בלאש מרענן", "שיראז מסקרן" וכדומה אשר מאפשרים לצרכן לבחור את היין המתאים לו ללא היכרות עם תחום היין. זוהי הסדרה הנמכרת ביותר והיא מייצגת את הקשר בין הצרכן ליין.
יקב המערה הוא שלוחת הבוטיק של יקבי בנימינה. הוא מכונה כך משום שהחביות בהן מצוי היין בזמן יישונו מאוחסנות במערה המצויה בהרי הכרמל. היקב משווק 20,000 בקבוקים בשנה.
לקריאה נוספת

דניאל רוגוב, תרגום: עמית יריב, מדריך רוגוב ליינות ישראל 2011, טובי, 2011, עמ' 12, 24, 90-80, 233, 460
אליעזר זקס, יין ישראלי: מבחר יינות ישראל, תל אביב: קורדינטה, ספטמבר 2011, עמ' 98–99
אליעזר זקס וירון גולדפישר, שביל היין: טיול ביקבי ישראל, תל אביב: קורדינטה, 2007, עמ' 116–117, 130–131
שלמה פפירבלט, עולם היין, אריה ניר, תשס"ב 2002, עמ' 94–95
הערות שוליים

↑  אמנון גולדמן, בשיתוף יקבי בנימינה‏, חגיגות ה-70 ליקבי בנימינה: אילו יינות הישראלים באמת מעדיפים?, באתר וואלה, 22 בפברואר 2022
↑  קדיש יהודה סילמן, בשדות ארצנו - בנימינה, העולם, 30 באוגוסט 1929
↑  בנימינה - קטיף היסמין, דבר, 13 באוקטובר 1931
↑  כך היינו בשכונה: סיפורה של שכונת יעקב בבנימינה, במלאת 90 שנים להקמתה, באתר בלינקר, ‏4 באפריל 2019
↑  מ. מגלשווילי, קול משכונת יעקב, דבר, 2 במרץ 1932"שכונת היסמין, דבר, 17 במאי 1936
↑  בענף היסמין, דואר היום, 29 ביולי 1931
1 2  אגודת הכורמים, מועצת בנימינה וחברת פיק"א, דבר, 11 ביולי 1956
↑  "אליעז" יקב המייצר שבעת המינים, דבר, 11 באוגוסט 1952
ד. גלעדי, מתעשית בשמים - לתעשייה למוסמים, מעריב, 20 בינואר 1953
↑  יצוא יינות, דבר, 30 באוגוסט 1953
↑  יצוא יינות 'אליעז' לאירופה וארה"ב, הארץ, 25 באוגוסט 1953
↑  ש. סולר, בנימינה מתדיינת עם בעלת אדמותיה, מעריב, 5 ביולי 1956
פועלי יקב 'אליעז' הפגינו ננד פיק"א, הארץ, 15 ביולי 1956
↑  גילוי דעת, מעריב, 15 ביולי 1956
↑  התלה הבוררות בסיכסוך בנימינה, על המשמר, 2 באוגוסט 1956
↑  פיק"א העבירה היקבים לרשות אגודת הכורמים, דבר, 4 באוקטובר 1957
↑  5 ניספו ו-5 נפצעו בהתפוצץ מיכל כוהל, למרחב, 23 באוגוסט 1965
↑  ההתפוצצות ב"אליעז" - תוצאת התפרקות חשמל סטטי, למרחב, 29 באוגוסט 1965
↑  נירית זך, דתיים: נחרים את יקבי אליעז כי בעליו מפעיל קולנוע בשבת, חדשות, 9 במאי 1993
↑  דוד חיון, ‏גידול של 30% במכירות יקבי בנימינה ל-13 מיליון שקל, באתר גלובס, 12 במרץ 1997
זהבה דברת, ‏יקבי בנימינה: הכפלה במכירות יין לקראת פסח, למרות המיתון, באתר גלובס, 14 במרץ 1999
↑  ניר קיפניס, ‏ימי יין ושושנים בבנימינה, באתר גלובס, 17 באפריל 2006
דניאל רוגוב, בשורות מבנימינה, באתר הארץ, 20 במאי 2007
↑  אילנית חיות, ‏בעלי חצי חינם רכשו את יקבי בנימינה ב-13.5 מיליון דולר, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2008
↑  דניאל רוגוב ויין, יין | הימים היחפים של בנימינה, באתר הארץ, 31 בינואר 2011
↑  ניר קיפניס, ‏מנכ"ל יקבי בנימינה: "היעד שלנו הוא להגיע לנתח שוק של 7%-8%", באתר גלובס, 31 במאי 2010
↑  דניאל רוגוב, יין: אבני החושן של יקב בנימינה, באתר הארץ, 22 באפריל 2010
שגיא קופר, אבני החושן: היין החדש של יקב בנימינה, באתר ynet, 6 בינואר 2010
↑  דניאל רוגוב, איך היה יבול הענבים השנה?, באתר הארץ, 27 בספטמבר 2005
אליוט גולד

| --- | --- |

 לידה:  29 באוגוסט 1938 (בן 86) ברוקלין, ארצות הברית 
 שם לידה:  Elliott Goldstein 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 מקום לימודים:  בית ספר המקצועי לילדים 
 בן או בת זוג:  ברברה סטרייסנד (1963–1971) 
 צאצאים:  ג'ייסון גולד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אליוט גולד (באנגלית: Elliott Gould; נולד ב-29 באוגוסט 1938) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי, שהתפרסם במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, לאחר שכיכב במספר סרטי קולנוע מצליחים. בעשורים שלאחר מכן הופיע בעיקר בתפקידי משנה בקולנוע ובטלוויזיה. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ביוגרפיה > השנים הראשונות

גולד נולד בשם אליוט גולדשטיין בברוקלין, ניו יורק, נכדם של מהגרים יהודים ממזרח אירופה. אמו, לוסיל, מכרה פרחים מלאכותיים לחנויות, ואביו, ברנרד גולדשטיין, עבד בתחום הביגוד וההלבשה.
ביוגרפיה > קריירה

גולד היה אחד משחקני הקולנוע האמריקאים הבולטים במחצית הראשונה של שנות השבעים. תפקידו המשמעותי הראשון בקולנוע היה בסרטו של פול מזורסקי "בוב וקרול וטד ואליס" (1969), לצדם של נטלי ווד, רוברט קאלפ ודיאן קנון. משחקו בסרט זיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1970 שיחק גולד באחד התפקידים הראשיים בסרטו של רוברט אלטמן "מ.א.ש". הסרט זכה להצלחה רבה, הפך עם השנים לסרט פולחן, והוליד בעקבותיו סדרת טלוויזיה מצליחה בעלת אותו שם. גולד גילם בסרט את דמותו של "טראפר ג'ון" מקנטייר, ועל תפקיד זה היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א. גולד המשיך לשתף פעולה עם אלטמן, והופיע בארבעה סרטים נוספים של הבמאי: "שלום לנצח" (1973) בו גילם את דמותו של הבלש פיליפ מרלו, "המהמרים" (1974), נאשוויל (1975) ו"השחקן" (1992) בו הופיע בתפקיד עצמו.
ב-1971 כיכב בסרט "המגע", סרטו דובר האנגלית הראשון של הבמאי אינגמר ברגמן. הסרט נחשב לאחד מסרטיו הפחות מוצלחים של ברגמן, שתיאר את גולד כשחקן שהיה קשה לעבוד עמו.
גולד הנחה את התוכנית "סאטרדיי נייט לייב" שש פעמים בשנים 1975–1980.
הופיע במספר מחזות ומחזות זמר על במות ברודוויי ואוף ברודוויי, בהם "אירמה לה דוס", "I Can Get It for You Wholesale" (שם פגש את ברברה סטרייסנד, שהפכה לאחר מכן לאשתו הראשונה) ו"רציחות קטנות".
בתחילת שנות ה-80 חלה האטה בקריירה שלו, לאחר כמה סרטים בהם השתתף בסוף שנות השבעים, שזכו לביקורות שליליות ונכשלו מסחרית. בעשורים שלאחר מכן הופיע בעיקר בתפקידי משנה בקולנוע ובתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה. בשנים 1984–1985 כיכב בקומדיית המצבים "E/R" (אנ') (לא סדרת הדרמה המצליחה בעלת אותו השם). הסדרה זכתה לרייטינג נמוך וירדה מהמרקע לאחר עונה אחת בלבד. הוא הופיע בתפקיד אורח בעשרים פרקים בסדרה המצליחה "חברים", בה גילם את דמותו של ג'ק גלר, אביהם של רוס ומוניקה גלר. בקולנוע, גולד זכה לשבחים מצד מבקרי הקולנוע על תפקידו כמאפיונר מזדקן בסרטו של וורן בייטי "באגסי" (1991). כמו כן הופיע בתפקיד משנה בסרט המוערך "אמריקה X" ‏(1998), ובתפקיד רובן טישקוף בסדרת סרטיו של סטיבן סודרברג "אושן 11" (2001), "אושן 12" (2004) ו"אושן 13" (2007). בנוסף שיחק בסדרה "לאס וגאס" כרמאי במשחקי פוקר.
הוא גם תרם את קולו לדיבוב מספר סדרות אנימציה, המפורסמת שבהן היא הסדרה זוכת פרס אמי של ערוץ דיסני "קים פוסיבול".
בשנים האחרונות הוא מכהן במועצת המנהלים של גילדת שחקני המסך.
באוקטובר 2009 ביקר בישראל כאורח כבוד של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה, שם שימש כיושב ראש חבר השופטים בתחרות הקולנוע הישראלי העלילתי, וכן הוענק לו פרס הפסטיבל על מצוינות בקולנוע. בנוסף, נערכה לכבודו רטרוספקטיבה, בשם "שנות השבעים של גולד", במסגרתה הוקרנו מספר סרטים בהם השתתף.
הופיע כשחקן אורח בפרק החמישי של העונה הראשונה בסדרה "שיטת קומינסקי" אשר הועלתה לשידור ב-16 בנובמבר 2018 בנטפליקס.
ביוגרפיה > חיים אישיים

גולד היה נשוי שלוש פעמים, פעמיים מהן לאותה אישה: בשנים 1963–1971 היה נשוי לברברה סטרייסנד, ונולד להם ילד אחד, השחקן ג'ייסון גולד. בשנים 1973–1976 היה נשוי לג'ניפר בוגרט, ונולדו להם שני ילדים, בן ובת. השניים נישאו שוב ב-1979, אך נפרדו ב-1989.
גולד מצהיר על עצמו כבעל "זהות יהודית עמוקה מאוד".
פילמוגרפיה נבחרת

בוב וקרול וטד ואליס (1969)
המתבגרים (1970)
מ.א.ש (1970)
המגע (1971)
רציחות קטנות (1971)
שלום לנצח (1973)
המהמרים (1974)
המרגלים (1974)
נאשוויל (1975)
אני אעשה, אני אעשה ... לעת עתה (1976)
נוכלים בחוג הנוצץ (1976)
גשר אחד רחוק מדי (1977)
קפריקורן 1 (1978)
הגברת נעלמת (1979)
מעבר לגשר ברוקלין (1984)
התמונה הגדולה (1989)
האחיות לימן (1990)
באגסי (1991)
בועטים וצורחים (1995)
A Boy Called Hate‏ (1995)
ג'ונס (1996)
עיר של פשע (1997)
Camp Stories‏ (1997)
ביג היט (1998)
אמריקה X ‏(1998)
לשחק את מונה ליזה (2000)
אושן 11 (2001)
ממלכת החתולים (2002) - דיבוב
אושן 12 (2004)
חלון פתוח (2006)
אושן 13 (2007)
העסקה (2008)
Morning ‏(2010)
התפשטות (2011)
חיים במאורת השועלים (2013)
לעוף על זה (2014) - דיבוב
תולדות האהבה (2016)
איזה אנשים (2023)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

Together We Stand / Nothing Is Easy (אנ')‏ (1986–1987)
חברים (1994)
לאס וגאס (2005)
משפחה בהפלצה (2006)
הגלימה (2011)
ריי דונובן (2013)
עור רגיש‏ (2014)
מולייני (2014–2015)
ההורים גרים ממול (2017–2018)
סנגור במבחן (2022–רץ)
הערות שוליים

↑  שרון לנגר, אליוט גולד יתארח בפסטיבל חיפה, באתר nana10‏, 16 בספטמבר 2009
↑  Elliott Gould: An Actor's Life
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425823905171  PLWABN: 9810532914905606  BIBSYS: 97011545  BNE: XX1266406  BnF: cb13894634r (data)  GND: 136436242  ISNI: 0000 0001 1038 8166  LCCN: n88156691  MusicBrainz: 9f2685dd-104e-4988-a677-fe011b36ce72  NKC: xx0234223  NLA: 35728832  NLK: KAC2020N0432  NTA: 071809740  SNAC: w6sv0kb3  SUDOC: 070993955  Trove: 1060893  VIAF: 12491437   WorldCat (עם VIAF): 12491437
ביג יורופיאן בבל צ'יימבר

ביג יורופיאן בבל צ'יימבר (באנגלית: Big European Bubble Chamber;‏ בראשי תיבות: BEBC) הוא גלאי חלקיקים מסוג "תא בועות" ששימש לחקר פיזיקת החלקיקים במרכז לחקר פיזיקת חלקיקים CERN.
בעזרת גלאי תא בועות גילו פיזיקאים, בשנות הפעולה של גלאים אלו, חלקיקים חדשים שטרם ידעו על קיומם ותרמו רבות להבנה הפיזיקלית בנושא מבנה החומר.
היסטוריה

בנייתו של הגלאי החלה בשנת 1967 על ידי קבוצות מאיגוד גרמני (Heildelberg DESY), איגוד צרפתי (Ecole Polytechnique SACLAY), והמרכז לחקר פיזיקת חלקיקים (CERN). התמונות הראשונות שהופקו בגלאי בשנת 1973, כאשר ה״ביג יורופיאן בבר צ'יימבר״ קיבל לראשונה קרן חלקיקים ממאיץ החלקיקים הפרוטון סינכונטרון (PS).
הגלאי "ביג יורופיאן בבל צ'יימבר" הוצא מכלל פעולה בשנת 1985. בשנות פעילותו סיפק הגלאי 6.3 מיליון תמונות לעשרים ושניים ניסויים הקשורים בנייטרינו או בהדרון. כ-600 מדענים מ50 מעבדות מרחבי העולם לקחו חלק בניתוחם של כ-3000 ק"מ של תמונות סטראו שנוצרו בגלאי.
לאחר שהוצא משימוש הוא מוצג כעת בתערוכה בגן המיקרוקוסמוס ב- CERN.
מבנה הגלאי

גלאי חלקיקים זה בנוי ממכל מלא במימן נוזלי הנמצא במצב של חימום יתר, כאשר הגלאי נמצא בתוך שדה מגנטי אחיד.
גוף הגלאי בנוי מנירוסטה
קוטר הגלאי 3.7 מטרים וגובהו 4 מטרים.
טמפרטורת הפעלה אופיינית 27K.
לחץ יתר: 5 אטמוספירות.
הגלאי מכיל 35 מ"ק נוזלים-מימן נוזלי מחומם, דיוטרום נוזלי או תערובת של ניאון-מימן. (רגישותם של נוזלים אלו מווסתת באמצעות בוכנה ניידת במשקל שתי טונות).
אופן פעולה

תא בועות הוא מכל מלא נוזלים המצויים בחימום יתר. הרחבת הבוכנה בגלאי, בסנכרון עם קרן חלקיקים טעונים שעוברים בתא, גורמים לירידה מהירה בלחץ הגלאי וכתוצאה מכך הנוזל מגיע לנקודת הרתיחה שלו. במהלך כל הרחבה של הבוכנה החלקיקים הטעונים מייננים את הנוזל לאורך המסלול בו הם עוברים. אנרגיית היינון מרתיחה את הנוזל ובכך גורמת להופעת בועות גז, ואלו יוצרות שובלי בועות המסמנים את מסלולי החלקיקים, על מנת לזהות את סוג החלקיק (טעון במטען כלשהו) התא בועות נמצא בתוך שדה מגנטי בשביל לזהות את סימן המטען וכן את התנע שלו. שובלי הבועות מצולמים על ידי מצלמות סטראו המוצבות על גג הגלאי, התמונות נבדקות על ידי מדענים אשר מחפשים חלקיקים חדשים.
מידע נוסף

התמונות הראשונות מהגלאי תועדו בשנת 1973 כאשר הגלאי, ״ביג יורופיאן בבל צ'יימבר״ BEBC, קיבל לראשונה קרן ממאיץ החלקיקים PS (פרוטון- סינכרוטרון).
לאחר כניסתו של מאיץ החלקיקים הSPS (סופר פרוטון סינכרוטרון) לפעולה, בשנת 1977, התחיל הבבל צ'יימבר לקבל אנרגיות גבוהות יותר של קרני הדרונים וניוטרינו (450GeV) בשל שיפור במקור הקרניים.
הערות שוליים

↑  Archives of Big European Bubble Chamber, BEBC | CERN Scientific Information Service, library.cern (באנגלית)
תמונה של גלאי החלקיקים "ביג יורופיאן בבל צ'אמבר" אשר נמצא בתערוכה בגן המיקרוקוסם בסרן, שווייץ.
צ'יפטיין

ערך זה עוסק בטנק בריטי. אם התכוונתם למטוס קל, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טנק מערכה
 מדינה מייצרת:  בריטניה בריטניה
 יצרן:  ליילנד מוטורס 
 משתמשים עיקריים:  הצבא הבריטי 
 שנת ייצור:  1962
 תקופת השימוש:  1966–1995 (כ־29 שנים) 
 דגם קודם:  צנטוריון
 דגם עוקב:  צ'אלנג'ר 1
 מערכה מרכזית:  מלחמת איראן-עיראק 
 יחידות שיוצרו:  2,265 
 מידע טכני
 אורך:  10.8 מטרים תותח קדימה (תובה 7.518)
 רוחב:  3.5 מטרים
 גובה:  2.9 מטרים
 משקל:  55 טון
 מהירות:  48 קמ"ש על כביש
 טווח פעולה:  500 קילומטר
 מנוע:  רב-דלקי, 750 כוח סוס.
 שריון:  388 מ"מ.
 צוות:  4
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 120 מ"מ מחורק קנה 
 חימוש משני:  שני מקלעים 7.62 מ"מ   בדגמים הראשונים הותקן מקלע נוסף בצריח לצורכי כינון (בקוטר של 12.7 מ"מ), בדגמים מתקדמים הוחלף במד טווח לייזר.
 
צ'יפטיין הוא טנק בריטי אשר שימש כטנק המערכה של הצבא הבריטי בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20. בעת הצגתו לראשונה בשנת 1962, היה הטנק בעל השריון הכבד ביותר ובעל התותח החזק ביותר בעולם המערבי. בצ'יפטיין הוצגו לראשונה מספר רעיונות ייחודיים בטנקים, ביניהם הרעיון של נהיגה במצב שכיבה.
רקע

טנק הצ'יפטיין (Chieftain, אנגלית: מנהיג, ראש שבט) אשר הוצג לראשונה בשנת 1962 היה הטנק הבריטי הראשון שפותח כטנק מערכה עיקרי (Main Battle Tank). מקורו של הטנק בקונספט הטנק האוניברסלי שפותח לאור לקחי מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפעיל הצבא הבריטי שני סוגים עיקריים של טנקים: טנקי חי"ר – טנקים שיועדו לספק סיוע קרוב משוריין לכוחות רגלים וחומשו במקלעים ובתותחים קלים שירו פגזים נפיצים, וטנקי שיוט – טנקים שתוכננו להוביל את הכוח המשוריין, לפרוץ את קווי ההגנה של האויב ולהילחם בטנקי האויב. טנקי השיוט היו למעשה המקבילה הבריטית לטנקים הבינוניים, אך היו קטנים וזריזים יותר וחומשו בתותחים שירו פגזים חודרי שריון, אך מפאת גודלם של הטנקים הוגבל גם גודלם של התותחים בהם חומשו. בשדה הקרב נתגלו הטנקים הבריטים כנחותים אל מול הפאנצרים הגרמנים אשר עלו עליהם בשריון ובכוח האש. על כך נוספו קשיים טכנולוגיים ולוגיסטיים שנבעו מהצורך לקיים כוח משוריין שהתבסס על שני סוגים שונים לחלוטין של כלי משוריינים.
ב-1944 החלו מספר קצינים בצבא הבריטי, בראשות הפילדמרשל מונטגומרי, לפתח תפיסה של "טנק אוניברסלי" – טנק אשר יוכל לענות על כל התנאים והדרישות המבצעיות של שדה הקרב המודרני ואשר יחליף את התפיסה המיושנת והכושלת של הטנקים הנפרדים. ב-1945 ימים ספורים לפי תום המלחמה באירופה הציגו הבריטים את טנק הצנטוריון. הצנטוריון, כחלק מתפיסת הטנק האוניברסלי, הוצג כטנק השיוט האחרון, ובהמשך אף פותח והפך בעצמו לטנק האוניברסלי הראשון. תפיסת הטנק האוניברסלי שמשה בסיס לקונספט טנק המערכה העיקרי, שהוביל ישירות לפיתוחו של הצ'יפטיין.
תיאור הטנק

תכנון טנק הצ'יפטיין החל ב-1951, על רקע תחילת המלחמה הקרה והלחימה בקוריאה. בידי כוחות הגוש הקומוניסטי של סוף מלחמת העולם השנייה באירופה היו אלפי טנקים בינוניים מדגמי T-34 וכן מאות טנקים כבדים מדגמי IS-2 ו-IS-3, חמושים בתותחים כבדים בקליבר 122 מ"מ. כדי להתמודד עם כמויות הטנקים הגדולות בצד הסובייטי, תוך ההבנה כי אין ביכולתן להשתוות לכמויות אלה, החליטו חברות נאט"ו להעדיף גישה של איכות על פני כמות – על הטנקים המערביים להיות מסוגלים להשמיד כמות רבה יותר של טנקים סובייטים מטווחים ארוכים יותר, על מנת לפצות על נחיתותם המספרית. על מנת להשיג מטרה זו תוכנן הצ'יפטיין עם שימת הדגש מיוחדת על כח אש חזק, תוך הקרבה מסוימת של השריון והביצועים.
התכנון הבסיסי של הצ'יפטיין הגדיר טנק במשקל כולל של 45 טונות, בעל עבירות שתהיה טובה לפחות כשל קודמו – הצנטוריון, וכן ניתן דגש על זריזות בשדה הקרב על חשבון מהירות הנסיעה המרבית. לאור הניסיון המוצלח של הבריטים עם חימוש עיקרי בקוטר 120 מ"מ בטנק הקונקרר, הוחלט לצייד גם את הצ'יפטיין בתותח בקוטר 120 מ"מ. הפעם, לאור הניסיון שנצבר, הוחלט לתכנן עבור הטנק תותח חדש, באורך 11 קליברים.
תיאור הטנק > מבנה הטנק

לבריטים חסר הניסיון בתכנון שריון משופע מודרני. הטנק הבריטי הראשון אשר צויד בשריון משופע היה הצנטוריון שמבנהו הועתק למעשה מטנק הפנתר הגרמני, ובפועל כלל לוח שריון משופע אחד בלבד – לוח החזית של התובה.

בעת תכנון הצ'יפטיין ניסו הבריטים בתחילה להעתיק את תכנוניהם של טנקים החדשים בסדרת טנקי היוסיף סטלין, דוגמת ה-IS-3, אולם ההתבססות על תצלומי מודיעין, בלא היכולת להתבסס על דגם ממשי, נתגלתה כבעייתית. הסיוע הופיע ממקור לא צפוי, עת חשפו הבריטים טנק IS-2 שלם אשר נקבר תחת בניין שהתמוטט במהלך הקרבות בברלין בימיה האחרונים של מלחמת העולם השנייה, בגזרה הבריטית בברלין הכבושה. הטנק סיפק לבריטים מידע רב בתחום התכנון של שריון משופע, וכן על הטנקים הסובייטיים בכלל, והשפיע רבות על תכנונו של הצ'יפטיין.

במטרה לחסוך במשקלו של הטנק, החליטו המתכננים הבריטים להושיב את נהג הטנק כך שבעת נהיגה קרבית הנהג שוכב אפרקדן ונעזר בפריסקופ הצופה לפנים. מצב זה אפשר להקטין את גובה תובת הטנק, מהגחון ועד הסיפון, ובכך להפחית את משקלה.
תיאור הטנק > התותח והתחמושת

טנק הצ'יפטיין תוכנן תוך שימת דגש מיוחדת על כוח האש של הטנק. על מנת להשיג את כושר החדירה וטווחי הירי הדרושים, נבחר בתחילה תותח אמריקאי בקוטר 105 מ"מ מדגם T104. תותח זה היה גדול במיוחד, והתקנתו הותירה בצריח מרחב מוגבל לצוות הטנק, ומפאת גודלו הוגבל מלאי התחמושת של הטנק אותה ניתן היה לשאת.

כפתרון חלופי הוחלט לפתח תותח חדש בקוטר 120 מ"מ, בהתבסס על הניסיון המוצלח של הבריטים בנשק בקוטר זה בטנק הקונקרר. כדי לפתור את בעיית האחסון של התחמושת, תוכנן שהטנק ישתמש בתחמושת חצי אחודה – תחמושת בה מופרד המטען ההודף מהפגז, והם מוטענים לבית הבליעה בנפרד.
התותח כוון למטרה באמצעות מקלע כינון – בצריח הותקן מקלע כבד 0.5 שירה במקביל לתותח ואשר שימש את התותח לכינון למטרה. התותחן היה יורה צרור של 3 כדורים נותבים באמצעות המקלע, והיה מסוגל לכוון את התותח בעצמו בהתאם לנותבים, ובכך להשיג פגיעה בפגז ראשון. חסרונה של המערכת היה שהיא הייתה יעילה עד לטווח של כ-1,500 מטרים, מה שביטל את יתרון הטווח של התותח החדש. החל מדגם שלוש, הוחלף מקלע הכינון במד טווח לייזר.
במהלך פיתוח התותח החדש נבחנו מספר רעיונות במטרה להקל את השימוש בתחמושת. בתחילה נבחנה מערכת טעינה אוטומטית, אך המערכת נתגלתה כמורכבת מידי, לא אמינה, וגודלה הגביל את המקום הנותר לנשיאת תחמושת. רעיון אחר שנבחן היה השימוש בחומר נפץ הודף נוזלי. המערכת הציגה מספר יתרונות משמעותיים, אחד מהם היה קלות השימוש בתחמושת, שכן הטען נדרש לטעון את התותח בפגז בלבד ולא בכדור השלם. בסופו של דבר, גם מערכת זו נזנחה, בעיקר מאחר שמכל הקיבול לחומר הנפץ גדל לממדים לא שימושיים, אך המידע שנאסף המהלך הניסויים במערכת הוביל לרעיון התחמושת החצי אחודה בעלת המטען ההודף המתכלה.
הרעיון של שימוש בתמושת חצי-אחודה בטנק יושם לראשונה בתותח ה-M58 האמריקאי, גם הוא בקוטר 120 מ"מ, אשר שימש את טנקי ה-M103 והקונקרר. השימוש בתחמושת חצי-אחודה נעשה כדי לאפשר לצוות הטנק להתמודד ביתר קלות עם התחמושת הכבדה, אך במקרה זה, מטען חומר הנפץ ההודף נארז בתרמיל מתכת, דומה לתרמילי המתכת של התחמושת האחודה הרגילה.
בתותח ה-L11 החדש הוצג לראשונה הרעיון של המטען ההודף המתכלה לחלוטין. מטען אבק השריפה נארז באריזה אשר מתכלה לחלוטין בעת הירי, בדומה למטענים ההודפים המשמשים בתותחים ימיים ובתותחי שדה. הרעיון הציע מספר יתרונות חשובים – התחמושת קלה יותר שימוש וקלה יותר לאחסון, מה שהגדיל את כמות התחמושת שניתן לשאת; הטען אינו נדרש להתמודד עם תרמילי מתכת, דבר החוסך במשקל, ביטל את הצורך במקום אחסון מיוחד לתרמילים הריקים, הקל על הליך החימוש מחדש בתחמושת, ופתר את הבעיה של אדים רעילים הנותרים לעיתים בתרמילי המתכת לאחר הירי.

מצד שני, יצרו המטענים המתכלים סיכון גבוה של התלקחות תחמושת בעת פגיעה בטנק, מאחר שנעדרו את המיגון היחסי של תרמיל מתכת. כפתרון לבעיה אוחסו המטענים בשרוולים מיוחדים שהיו חסיני אש ובעלי דופן כפולה שמולאה שתערובת של מים וגליקול.