סמירמיס (רוסיני)
תקציר > מערכה 2

אולם בארמון
במפגש קצר, מיטרן מזהיר את המשמר המלכותי לשמור על אסור תחת מעקב ולא לאפשר לו לעזוב את הארמון. ואז נכנסת המלכה, וזמן קצר לאחר מכן מגיע אסור.
סכסוך בין השניים מתגלע זה מקרוב. היא מזכירה לו שהוא זה שנתן את כוס הרעל לנינוס, ובכך גרם למותו, והוא מזכיר לה שהיא זו שהכינה אותו: "מי הושיט לי את כוס המוות?" הוא שואל. שהיא נזכרת שבאותה תקופה היה לה בן, ניניאס, היא משערת שייתכן שהוא נהרג על ידי אותו אדם שהרג את נינוס. אסור ממשיך ללחוץ על סמירמיד להמליך אותו. בתורה, היא מאיימת לחשוף את הפשע, והם שרים דואט מורחב: (Se la vita ancor t'è cara / "אם אתה עדיין אוהב את החיים") מזכירים את האימה והאיום שכל אחד יכול להטיל על השני אם האמת תצא לאור. סמירמיס ממשיכה לדרוש מאסור להכיר בארסס כמלך.
קברו של המלך נינוס
אורואס והקוסמים מתאספים בקבר. הכהן הגדול מפציר בארסס להתייצב, אך גורם לו להיות מודע לכך שעשויות להיות חדשות לא נעימות שמחכות לו. עם הגעתו, אורואס אומר לו שהוא ניניאס, בנו של נינוס, שניצל על ידי פראדייט המסור וחונך כשלו. מבועת מהחדשות האלה, ארסס לומד אז שסמירמיס היא אמו. כדי לבסס את הידיעה הזו, מוסר לו הכוהן מגילה, שנכתבה על ידי המלך לפני מותו, שקריאתה מאשרת את דברי הכוהן. המכה האחרונה מגיעה כאשר ארסס קורא את דבריו של נינוס, ומבין שאמו ואסור היו אלה שהרגו את אביו: "אסור היה הבוגד".
כמעט מתמוטט ביגון לזרועותיו של אורואס, הוא מבקש נחמה: (אריה: In sì barbara sciagura / "במזל ברברי כזה"), אך הכוהנים מחזקים את הצורך שלו לנקום מיד. הם מציידים אותו בשריון ובחרב ומדרבנים אותו להמשיך: (cabaletta: Si, vendicato, il genitore/"כן, אבי נקם"). חרב ביד, ארסאס עוזב.
מגוריה של המלכה
אזמה ומיטראן לבד, הראשונה מתלוננת שהיא איבדה הכל עכשיו כשארסס, אהבת חייה, אמור להינשא למלכה. כשנכנס, אידרנו שומע את זה ונסער. אזמה מבטיחה לו את ידה אם ירצה בכך, אבל הוא מייחל שהיא תאהב אותו: (אריה: La speranza più soave/"התקווה המתוקה"). שתי מקהלות של משרתות, אצילים והודים מובילות את כולם אל המקדש.
במקדש
סמירמיס מתעמתת עם ארסס, אשר לבסוף מוסר לה את המגילה שחשפה הכל. מבועתת, אז היא מבינה את זהותו האמיתית של ארסס, ומלאת חרטה, מבקשת ממנו להרגה. הוא נשבע נאמנות משפחתית, מביע את המשאלה לחסוך מאמו: (דואט: Ebben, a te, ferisci! ... Giorno d'orror! E di contento! ... Madre, addio! / "הנה אתה, הכה אותי!... יום של אימה, ושל שמחה! יחד, כל אחד מהם מקבל את המציאות, אך ארסס מצהיר שעליו ללכת לקבר אביו לנקום את מותו ולהעלות קרבן לרוחו. כשהיא יודעת מה צפוי, אימו קוראת לו "לחזור אליי מנצח".
הכניסה לקבר של המלך נינוס
בהתרסה, אסור נכנס ומכריז שזה יהיה יומו האחרון של ארסס עלי אדמות. כשהוא למד מאנשיו, כי הם פנו נגדו, כי הכוהן חשף את מעלליו, הוא עדיין נשבע להרוג את ארסס. הוא נע לכיוון הקבר רק כדי למצוא איזה כוח לא ידוע, איזו הופעה שמעכבת אותו: (פזמון, סצנה ואריה: Deh ti ferma ... Que' numi furenti, Quell'ombre frementi / "אוי, תפסיק... אותם זועמים אלים, אותם גוונים רועדים"). אנשיו דוחקים בו, אבל עדיין ההופעה נשארת במוחו. אנשיו מבולבלים, עד שנראה שהוא מתאושש ואז, כשאנשיו לידו, נשבע להמשיך להילחם.
פינאלה - בתוך הקבר של נינוס
יחד עם אורואס, ארסס נכנס לאולם הקבורה. הוא מחפש את יריבו. גם אסור נכנס, מחפש גם את ארסס. לאחר מכן נכנסת סמירמיס להתפלל ליד קברו של נינוס, ומבקשת סליחה והגנה על בנה: (סולו: Al mio pregar t'arrendi: il figlio tuo difendi / "נכנע לתפילתי: הגן על בנך"). בבלבול החושך, שלושתם - ארסאס, סמירמיס ואסור - מגששים באפלה (טריו: L'usato ardir / "הגבורה שלי לשעבר"). בחושך אסור מכה את סמירמיס בחשבו שהיא ארסס. הכוהן זועקː "ניניאס, הכה", מופתע לגלות את זהותו האמיתית של ארסס, אסור נעצר, וארסס הורגו. סמירמיס מתה, ולעיני הקהל מציג אותו הכוהן כיורש העצר. ארסס מקבל באי רצון שהוא יהיה המלך.