stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נהר קרוטון
היסטוריה

נהר קרוטון היה המקור העיקרי לאספקת המים של ניו יורק משנת 1842 ועד אמצע המאה ה-20. מים הובאו לעיר דרך אמת המים של קרוטון, שנקראה לימים אמת המים העתיקה של קרוטון(אנ'). אמת המים החדשה(אנ'), הגדולה יותר של קרוטון, נפתחה ב-1890. אמת המים העתיקה של קרוטון נשארה בשירות עד שנת 1955.
אמת המים העתיקה הגיעה עד לרובע הברונקס, לשכונת הייברידג' דהיום(אנ'), וכדי לאפשר חצייה של נהר הארלם לכיוון מנהטן, בנו את הגשר הגבוה (ניו יורק) שאליו חוברה אמת המים באמצעות צינור גדול, שהוביל את המים למנהטן. בניית הגשר והעברת קו המים הצמוד אליו הושלמו בשנת 1848. זהו הגשר העתיק ביותר בעיר ניו יורק מרובת הגשרים, שעדיין עומד על תילו.
בשנת 1863 אישר בית המחוקקים בניו יורק את בניית מאגר בהייברידג'(אנ') מנהטן ומגדל המים, כדי לספק לחץ מים לבניינים הממוקמים בגובה רב באזור שמסביב. הפרויקט תוכנן על ידי המהנדס הראשי של אמת המים קרוטון. הבנייה החלה בשנת 1866 והסתיימה בשנת 1872. מנועי קיטור שאבו מים מאמת המים כ-10 מטר לתוך המאגר, ולאחר מכן שאבו אותם עוד כ-61 מ' לראש מגדל המים לתוך מכל, עם קיבולת של 47,000 גלונים (180,000 ליטר).
אמת המים העתיקה המשיכה למאגר מים באתר של סנטרל פארק דהיום. המאגר התפרס על פני שטח של שבעה בלוקים מלאים בין רחוב 79 לרחוב 86. הם היו בשימוש עד שמולאו בעפר במהלך שנות ה-30, כדי ליצור את המדשאה הגדולה בפארק. מאגר נוסף, הידוע כיום בשם מאגר ז'קלין קנדי אונאסיס (אנ'), נפתח בשנת 1862, כדי לתת מענה לביקוש הגובר של העיר למים. המאגר תוכנן על ידי מעצבי הסנטראל פארק, כדי לקבל מראה של אגם טבעי.
אמת המים העתיקה הסתיימה היכן שהיום הסניף הראשי של הספרייה הציבורית של ניו יורק בשדרה החמישית וברחוב 42. זה היה מאגר ההפצה של אמת המים העתיקה של קרוטון, ונקודת הסיום שלה. בתוך קירות הגרניט העבים של יותר מ-8 מטרים, היה אגם מלאכותי בן כ-16 דונם. צינורות מים מברזל יצוק הסתעפו מהמאגר ברחבי העיר. המאגר נהרס בשנת 1900.
בשאיפה להרחיב את אספקת המים של העיר, מהנדסי ועדת אקוודוקט העיר תכננו בשנת 1884 סכר בגובה 84 עד 91 מטר, המשתרע על נהר קרוטון ליד פתחו. מאגר האגירה שהתקבל, מאגן ניקוז של 41 קמ"ר, הכיל 54 מיליון מ"ק בתפוקה מלאה. סכר זה, הידוע כיום כסכר ניו קרוטון החדש, הושלם בשנת 1906. במעלה הזרם נסכרו שני היובלים המערבי והתיכון של הקרוטון, ויצרו את מאגר מפלי קרוטון, שהוכנס לשירות ב-1911.
בסוף שנות ה-90, העיר הפסיקה להשתמש במים ממערכת הקרוטון, מכיוון שהם הפכו יותר ויותר לא ראויים לשתייה. בשנת 2004, החל פרויקט לשיקום אמת המים החדשה של קרוטון ובניית מפעל סינון המים קרוטון(אנ'), שהחל לפעול במאי 2015. בתחילת המאה ה-21 מערכת הקרוטון סיפקה 10% מהמים של העיר.
ראו גם

מערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
נהר דלאוור ומערכת הובלת המים לעיר ניו יורק
ביאורים

↑  הסכר ממוקם בקצה המערבי של מאגר קרוטון החדש, היכן שבמפה עובר גוף המים הגדול, לקו כחול דק.
↑  ראו את מסלול שתי אמות המים, העתיקה והחדשה, בתחריט מסיינטיפיק אמריקן משמאל.
↑  יתרת 90% של אספקת המים לעיר מסתמכת על אגן הניקוז המשולב של קטסקיל ודלאוור, שנמצאים ממערב לנהר ההדסון, ושטחם יחד הוא 4,135 קמ"ר. המים מגיעים באמצעות 3 אמות מים: זו של הקרוטון החדשה שמפורטת בערך זה, ואלה של הקטסקיל(אנ') והדלאוור(אנ'). סימוכין ראו כאן.
↑  עוד על מערכת אספקת המים לניו יורק, ראו בפרק "ראו גם" להלן.
הערות שוליים

1 2  Croton & Catskill/Delaware Watersheds, NYC Watershed Agriculture Concile
↑  Croton Watershed Map, NYC Environmental Protection
↑  Croton Dam, Reservoir, and Aqueduct, Britannica Encyclopedia
1 2  NYC DEP Completes Rehab of 124 Year-old New Croton Aqueduct, TBM - Tunnel Business Magazine, February 25, 2014
↑  The New Aqueduct Opened; Water Flowing at One-Third the Reservoir's Capacity, The New York Times. July 16, 1890
↑  Dechillo, Suzanne, Old Croton Aqueduct For Walkers, Not Water, The New York Times. February 20, 1987
↑  History of the High Bridge, NYC Parks - New York City Department of Parks & Recreation
↑  The High Bridge, NYC Parks - Official Website of the New York City Department of Parks & Recreation
↑  Wegmann, Edward 1896. The Water-Supply of the City of New York. 1658-1895. New York: John Wiley & Sons. pp. 76–77
↑  Gray Christopher, The High Bridge Water Tower; Fire-Damaged Landmark To Get $900,000 Repairs, The New York Times, October 9, 1988
↑  The Croton Waterworks, High Bridge Reservoir, CrotonAqueduct.wordpress.com
↑  Old Croton Aqueduct Trail - Central Park, NYC Parks - Official Website of the New York City Department of Parks & Recreation
↑  Old Croton Aqueduct Trail - New York Pubkic Library, NYC Parks - Official Website of the New York City Department of Parks & Recreation
↑  Wegmann, Edward, .Discussion on Design of Masonry Dams, . American Society of Civil Engineers, 75. pp. 163-164, 220, December 1912
↑  Charles Merguerian, A History of the NYC Water Supply System, Charles Merguerian, Geology Department, Hofstra University, 2000
↑  Croton Water Filtration Plant, Water-Technology
↑  Emily S. Rueb, How New York Gets Its Water, The New York Times, March 24, 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556303505171  LCCN: sh95006824  VIAF: 315527987   WorldCat (עם VIAF): 315527987
האביר משבע הממלכות (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 מבוסס על:  סדרת הנובלות "האביר משבע הממלכות" מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין
 סוגה:  סדרת טלוויזיה פנטזיה, סדרה המבוססת על ספר, סדרת דרמה, סדרת הרפתקאות טלוויזיונית 
 יוצרים:  ג'ורג' ר. ר. מרטין
 בימוי:  אוון האריס, Sarah Adina Smith 
 שחקנים:  פיטר קלאפי דקסטר סול אנסל
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  6 
 תוכנית מקור:  "משחקי הכס" (2011–2019) "בית הדרקון" (2022–הווה)
 הפקה
 מפיקים בפועל:  ג'ורג' ר. ר. מרטין אירה פרקר ראיין קונדל וינס ג'רדיס אוון האריס שרה בראדשו
 חברת הפקה:  HBO Entertainment
 הפצה:  HBO, Max 
 אתר צילומים:  בלפסט 
 שידור
 רשת שידור:  HBO
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
האביר משבע הממלכות (באנגלית: A Knight of the Seven Kingdoms) היא סדרת דרמת פנטזיה אמריקאית המשמשת כפריקוול לאירועי סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" ומבוססת על סדרת נובלות באותו השם מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין. בסדרה מככבים פיטר קלאפי בדמותו של סר דאנקן הגבוה ודקסטר סול אנסל בדמותו של אג.
הסדרה, שעונתה הראשונה כוללת שישה פרקים, תעלה לשידור בערוץ "HBO" ובשירות הזרמת המדיה "Max" במהלך שנת 2025.
צוות השחקנים והדמויות

פיטר קלאפי – סר דאנקן "דאנק" הגבוה, אביר בלתי-משוח היוצא למסע ברחבי וסטרוז.
דקסטר סול אנסל – אאיגון "אג" טארגאריין, נסיך מבית טארגאריין ושולייתו של סר דאנקן.
פין בנט – אאירון טארגאריין, אחיו הגדול של אג.
ברטי קארוול – באילור טארגאריין, יורש כס הברזל, ימין המלך של דאירון השני ודודם של אאירון ואג.
טנזין קרופורד – טנסל, בובנאי ממוצא דורני.
דניאל אינגס – סר ליונל באראתיאון, אביר המכונה "צחוק-הסערות" ויורש קץ-סופה.
סם ספרואל – מייקר טארגאריין, הנסיך מסאמרהול, אחיו הצעיר של באילור ואביהם של אאירון ואג.
הפקה > פיתוח

בינואר 2021, הכריזה רשת "HBO" על פיתוחה של סדרת פריקוול חדשה ל"משחקי הכס", שתעקוב אחר הרפתקאותיהם של סר דאנקן הגבוה ושל אאיגון טארגאריין החמישי, המכונה "אג", ותתבסס על סדרת הנובלות "האביר משבע הממלכות" מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין, המתרחשים כ-90 שנה לפני אירועי "שיר של אש ושל קרח". בנובמבר 2021, דווח כי סטיבן קונרד נשכר לכתוב את הסדרה. באפריל 2023, נמסר כי הסדרה הוזמנה רשמית על ידי "HBO". עד אז, כתבה אירה פרקר, אחת מהתסריטאיות שכתבו עבור עונתה הראשונה של "בית הדרקון", תסריט עבור פרק הפיילוט. שלב הליהוק החל באוקטובר 2023, כשבכוונת ההפקה היה להתחיל את הצילומים במהלך שנת 2024. בפברואר 2024, אישר מנכ"ל "האחים וורנר דיסקברי", דייוויד זאסלב, כי הפקת הסדרה החלה בשלב הפרה פרודקשן וכי מרטין משמש כיוצר הסדרה וכמפיקה בפועל.
במאי 2024, דווח כי הבמאי אוון האריס יביים את שלושת הפרקים הראשונים של הסדרה וישמש כמפיק בפועל, מה שיעניק לסדרה את הטון שלה. ביוני 2024, דווח כי הבמאית שרה אדינה סמית' תביים את שלושת הפרקים הנותרים של העונה הראשונה.
הפקה > ליהוק

באפריל 2024 נמסר על ליהוקם של פיטר קלאפי לגילום דמותו של סר דאנקן הגבוה ושל דקסטר סול אנסל לגילום דמותו של אג. ביוני 2024, נמסר על ליהוקם של פין בנט, ברטי קארוול, טנזין קרופורד, דניאל אינגס וסם ספרואל לגילום דמויותיהם של הנסיך אאיריון טארגאריין, הנסיך באילור טארגאריין, טנסל, סר ליונל באראתיאון והנסיך מייקר טארגאריין, בהתאמה.
הפקה > צילומים

צילומי העונה הראשונה החלו ביוני 2024 בבלפסט שבצפון אירלנד.
הפצה > שידור

עונתה הראשונה של הסדרה עתידה לעלות לשידור בערוץ "HBO ובשירות הזרמת המדיה "Max" בשלהי שנת 2025, ולכלול שישה פרקים.
הפצה > שיווק

ב-4 באוגוסט 2024, פרסמה "HBO" טיזר ראשון מתוך הסדרה, כחלק מהכרזתה על תוכני מקור עתידיים.
הערות שוליים

↑  Otterson, Joe (January 21, 2021). "Game of Thrones Prequel Tales of Dunk and Egg in Early Development at HBO (Exclusive)". Variety. Penske Media Corporation. Retrieved August 8, 2024.
↑  דיווח: HBO עובדת על פריקוול נוסף ל"משחקי הכס", באתר ynet, 21 בינואר 2021
↑  Maas, Jennifer (November 30, 2021). "Game of Thrones Prequel Tales of Dunk and Egg Sets Steve Conrad as Writer". TheWrap. Retrieved August 8, 2024.
↑  Hibberd, James (April 12, 2023). "Game of Thrones Dunk and Egg Prequel Officially Ordered to Series". The Hollywood Reporter. PMRC. Retrieved August 8, 2024.
↑  רשת HBO הזמינה רשמית סדרת בת נוספת של "משחקי הכס" על סיפורי דאנק ואג, באתר וואלה, 16 באפריל 2023
↑  Tapp, Tom (February 23, 2024). "A Knight Of The Seven Kingdoms: The Hedge Knight: Everything We Know About The Game Of Thrones Prequel, Including Plot, Premiere Date & Whether George R.R. Martin Is Involved". Deadline Hollywood. Archived from the original on February 24, 2024. Retrieved August 8, 2024.
↑  Jirak, Jamie (October 21, 2023). "Game of Thrones Spinoff Casting Call May Hint at Sooner Than Expected Production". ComicBook.com. Paramount Global. Retrieved August 8, 2024.
↑  Hibberd, James (February 23, 2024). "Game of Thrones Spinoff The Hedge Knight Gets 2025 Release Date". The Hollywood Reporter. Archived from the original on February 23, 2024. Retrieved August 8, 2024.
1 2  Hibberd, James (May 7, 2024). "Game of Thrones Spinoff Knight of the Seven Kingdoms Adds Black Mirror Director in Major Role". The Hollywood Reporter. Penske Media Corporation. Retrieved June 21, 2024.
1 2 3  Vary, Adam B. (June 18, 2024). "Game of Thrones Spinoff A Knight of the Seven Kingdoms Begins Filming as The Crown, True Detective Actors Join Cast". Variety. Retrieved June 18, 2024.
1 2  Grobar, Matt (June 18, 2024). "Daniel Ings & Sam Spruell Among Five Additions To HBO's A Knight of the Seven Kingdoms – First Look". Deadline. Retrieved June 18, 2024.
↑  Otterson, Joe (April 5, 2024). "Game of Thrones Prequel Knight of the Seven Kingdoms: The Hedge Knight Casts Peter Claffey, Dexter Sol Ansell in Lead Roles". Variety. Penske Media Corporation. Retrieved August 8, 2024.
↑  עידו ישעיהו‏, נחשף הליהוק לסדרה "האביר משבע הממלכות" מעולם "משחקי הכס", באתר וואלה, 7 באפריל 2024
↑  Dinsdale, Ryan (February 23, 2024). "Games of Thrones' Next Spin-Off, Knight of the Seven Kingdoms, Arrives Late 2025". IGN. Ziff Davis. Retrieved August 8, 2024.
↑  Roots, Kimberly (August 5, 2024). "A Knight of the Seven Kingdoms' Dunk and Egg Swing Into Action in Game of Thrones Spinoff's First Footage". TVLine. Retrieved August 8, 2024.
↑  "HBO Previews 2025 Slate, Including The Last of Us Season 2". Consequence. August 4, 2024. Retrieved August 8, 2024.
↑  מיכל דאבי, החורף מגיע: הצצה ראשונה לסדרת הבת החדשה של "משחקי הכס", באתר חדשות 13, 5 באוגוסט 2024
The Once and Future Liberal: After Identity Politics

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרופסור מַרְק לִילָה
 שפת המקור:  אנגלית
 נושא:  פוליטיקה של ארצות הברית 
 הוצאה
 הוצאה:  הרפר קולינס (Harper Collins)
 תאריך הוצאה:  2017
 מספר עמודים:  143
 
The Once and Future Liberal: After Identity Politics הוא ספר מאת הפרופסור למדעי הרוח פרופסור מַרְק לִילָה(אנ) (באנגלית: Mark Lilla), העוסק בפוליטיקה של זהויות.
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2017, בהוצאת הרפר קולינס (Harper Collins).
הספר

הספר נכתב כ"חשבון נפש" של המחבר, המשתייך לחוגי השמאל בארצות הברית, בעקבות ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
בספר, פרופסור מַרְק לִילָה מנסה להסביר את השינויים שעברה החברה האמריקאית שגרמו לכישלון הדמוקרטיים בבחירות. לִילָה מנסה להסביר זאת בשינויי התפיסה שעבר המחנה הליברלי, ואשר הרחיקו ממנו קהלים רבים בארצות הברית. כחלק מכך, לִילָה מנסה להסביר את ההבדלים בין הדוקטרינה של נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט שבין הדוקטרינה של הנשיא רונלד רייגן ומנסה להביר, מנקודת מבט של 'דמוקרט', את הצלחת הממשל הרפובליקני של רונלד רייגן.
לִילָה גם מתאר הבדלים בין תעמולת הבחירות של הרפובליקנים לתעמולת הבחירות של הדמוקרטיים, מסביר איך כל גישה משתקפת בטקטיקה שננקטה בתעמולת הבחירות ומראה מדוע צורת תעמולת הבחירות של הרפובליקנים הייתה אפקטיבית יותר.
בהתייחסות ספציפית לגופים המזוהים עם השמאל האמריקאי, לִילָה רואה בחיוב את פעילות "התנועה לזכויות האזרח", ומאידך מותח ביקורת על גורמים פרוגרסיבים בשמאל שפועלים נגד מנהיגים דמוקרטים מתונים.
פרופסור Arlie Russell Hochschild(אנ) פרסמה בוושינגטון פוסט ביקורת על הספר, בה עמדה על חשיבותו:
”...לילא מביא בספרו החדש קריאת השכמה חשובה, נלהבת וביקורתית מאוד לליברלים...” ולצד זאת מסייגת  Hochschild כי הספר מיועד רק לפלח מסוים מהליברלים: ”אנחנו מגיעים לפוליטיקה של בחירות בדרכים רבות ושונות... יש אנשים שמצטרפים לתנועות חברתיות, נתקעים בתבניות זהות ואינם משקיעים כראוי במערכת הפוליטית - ספר זה מיועד להם. אבל רבים אחרים - כמוני - נמשכו לפוליטיקה על ידי השתתפות בתנועות חברתיות... ”(ההדגשה אינה במקור)
הערות שוליים

↑  Hochschild, Arlie Russell ,(August 18, 2017) "Liberals' woes run deep, but the way out is murky", וושינגטון פוסט
קבורה בים

טקס הקבורה בים של שני מלחים אמריקנים באוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה, נובמבר 1943
טקס קבורה ימית בצי ארצות הברית, 2004
קבורה בים היא הפעולה של סילוק שרידיו של אדם שנפטר על ידי הטלתם לתוך ים (או גוף מים אחר) או הנחתם בתוכו.
הקבורה

נהוגות שתי צורות עיקריות של קבורה בים:
הטלת גופת אדם לים כשהיא עטופה בכיסוי או נתונה בתוך ארון מתים;
הטלתו לים של אפרו של אדם שגופתו נשרפה, על ידי פיזור האפר, הטלתו לים בתוך מכל, או ערבוב האפר בחומר מתמצק (למשל בטון) והנחת היחידה היצוקה בתוך הים.
הקבורה בים נעשית בדרך כלל מעל סיפוני אוניות, אך גם על ידי הטלת אפר ממטוסים.
היחס של דתות שונות לקבורה בים הוא שונה: בהינדואיזם נהוגה שריפת גופתו של אדם ופיזור אפרו במים. זרמים נוצריים מסוימים מתירים קבורה בים, והאסלאם מתיר זאת בנסיבות מסוימות. הבודהיזם מתיר קבורה בים לעיתים רחוקות, ואילו היהדות איננה מתירה קבורה בים.
במדינות שונות קיימים חוקים המגבילים את היכולת לערוך קבורה בים, בעיקר בנוגע להטלת גופות שלמות למים. בדרך כלל נדרש שהקבורה תיעשה במרחק מינימלי מקו החוף של אותן מדינות, במים שעומקם לא יפחת מעומק מינימלי מסוים, ותוך נקיטת אמצעים להבטיח שהגופה תשקע מיד למעמקים (כלומר הצמדת נטל אליה). לעיתים נדרש גם היתר לעצם עריכת הקבורה: באוסטרליה למשל לא יינתן היתר לקבורת גופה שלמה בים אלא אם לנפטר הייתה זיקה משמעותית לים המצדיקה את קבורתו בו.
בציי מדינות המערב – ארצות הברית, בריטניה וקנדה - הייתה נהוגה בעבר קבורה בים בעיתות מלחמה, בעיקר עקב אי יכולת מעשית להעביר במהירות את גופות הנופלים לקבורה ביבשה או לשמר אותן עד שדבר זה יתאפשר. השיפור בתחבורה האווירית הפך את הקבורה בים לבלתי הכרחית בדרך כלל, אך כיום היא עדיין נהוגה לגבי חיילים ואזרחים כאחד, על פי רצונו של הנפטר.
לעיתים נקבר אדם בים בשל רצון להימנע מקיום מיקום מוגדר בו הוא נקבר - בעיקר כשמדובר בפושעים ידועים (כגון אדולף אייכמן או אוסאמה בן לאדן).
אישים ידועים שנקברו בים

פרנסיס דרייק – ימאי אנגלי במאה ה-16
ארתור אדוארד קנדי - מושל קולוניאלי בריטי
ה.ג. ולס – סופר מדע בדיוני בריטי
ג'ניס ג'ופלין – זמרת אמריקנית
מריה קאלאס - זמרת יווניה
אלפרד היצ'קוק – במאי קולנוע בריטי
סטיב מקווין – שחקן אמריקני
רוק הדסון – שחקן אמריקני
רוברט היינליין – סופר מדע בדיוני אמריקני
ג'ין קלי - שחקן אמריקני
רוברט מיצ'ם – שחקן אמריקני
ג'ון קנדי ג'וניור – אמריקני, בנו של הנשיא קנדי
אדמונד הילרי – ניו זילנדי, מטפס הרים
ניל ארמסטרונג – אסטרונאוט אמריקני
אדולף אייכמן – גרמני, ממובילי הפתרון הסופי, הוצא להורג בישראל
אוסאמה בן לאדן – סעודי, ראש ארגון הטרור אל-קאעידה, נהרג על ידי ארצות הברית
רובין ויליאמס – קומיקאי ושחקן אמריקני
ליו שיאובו – אינטלקטואל ופעיל זכויות אדם סיני
אבו בכר אל-בגדאדי - מנהיג דאעש משנת 2010 ועד מותו
בישראל

במאי 1962 הוצא להורג אדולף אייכמן בתלייה בישראל. גופתו נשרפה ואפרו פוזר מחוץ לתחומי המים הטריטוריאליים של המדינה.
בשנת 2014 התיר בית המשפט המחוזי בתל אביב בצעד תקדימי ולאחר מאבק משפטי ארוך לאזרח ישראלי להיקבר בים, זאת לפי בקשתו של האזרח, שהוגשה על-פי השקפת עולמו. בית המשפט פסק שהקבורה תיעשה מחוץ לתחום המים הטריטוריאליים של ישראל.
הערות שוליים

↑  שיטה זו ננקטת בשונית הזיכרון נפטון – מבנה תת-ימי מלאכותי מול חופי פלורידה שבארצות הברית.
↑   גילי מלניצקי, יוחאי מיטל, הסיפור על שלמה אבני שלא רצה להיקבר באדמה, ניצח - ונטמן בים, באתר TheMarker‏, 16 באפריל 2017
↑  תקדים: בית המשפט אישר קבורה בים, באתר ‏מאקו‏, 6 בפברואר 2014
טקס הקבורה בים של האסטרונאוט ניל ארמסטרונג, 14 בספטמבר 2012
גייל רובין (צלמת)

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  12 באפריל 1938 ניו יורק, ארצות הברית 
 נרצחה:  11 במרץ 1978 (בגיל 39) 
 תאריך עלייה:  1969
 תחום יצירה:  צילום
 
גייל רובין (באנגלית: Gail Rubin;‏ 12 באפריל 1938 – 11 במרץ 1978) הייתה צלמת ישראלית-אמריקאית. היא נרצחה בידי מחבלים בשמורת הטבע של מעגן מיכאל כקורבן הראשון של פיגוע כביש החוף.
ביוגרפיה

נולדה בניו יורק כבתם היחידה של אסטל, פסיכותרפיסטית, וג'ונתן רובין, סגן נשיא חברת מזון.
הייתה קרובת משפחה של הפוליטיקאי והסנטור אברהם ריביקוף.
סיימה את בית הספר התיכון דולטון (אנ') ב-1956 והחלה בלימודים אקדמיים באוניברסיטת מישיגן.
סיימה תואר ראשון במכללת פינץ' (אנ') בניו יורק בשנת 1960 והחלה לעבוד כעורכת בהוצאת ספרים מרכזית בניו יורק.
ביוני 1969 הגיעה לחופשה קצרה בישראל והחליטה להישאר. בישראל החלה לעבוד כצלמת עיתונות. במלחמת יום הכיפורים התלוותה לחיילי צה"ל ונמנתה עם ראשוני האזרחים שהגיעו למצרים. בשנת 1973 החלה להתרכז בעבודותיה בנושאי נוף וטבע. עבודותיה הוצגו בין השאר במוזיאון היהודי בניו יורק.
בזמן הירצחה עסקה גייל בפרויקט צילומי של תיעוד החי והצומח התנ"כי בארץ ישראל. המחבלים שבהם נתקלה ירו בה בראשה והרגוה. ליד גופתה נמצאה המצלמה ובה התמונות האחרונות שצילמה.
נטמנה בבית העלמין יוניון פילד ברובע קווינס שבניו יורק.
לאחר מותה הוציאו הוריה ספר עם צילומיה בשם Psalmist With a Camera: Photographs of a Biblical Safari בהוצאת Abbeville Press בשנת 1979, וכן הוקם מרכז צילום על שמה במעגן מיכאל (ארכיון צילומי הטבע שלה נוהל על ידי האמן דורון הורוביץ).
בעקבות מותה כתב נתן יונתן את השיר "והרותם היה מלבין", שהולחן על ידי שפי ישי.
עבודותיה מוצגות בתחנה לחקר ציפורי ירושלים.
אל מעבר האוקיינוס

| --- | --- |

 סוגה:  סרט היסטורי, סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 יוצרים:  אנה וינגר 
 כותבים:  אנה וינגר 
 בימוי:  Stéphanie Chuat, Véronique Reymond, מיה מייר 
 שחקנים:  גיליאן ג'ייקובס (מרי ג'יין גולד)  ג'ודי מיי (פגי גוגנהיים)  יונאס נאי (ולטר מרינג)  מוריץ בלייבטרוי (ולטר בנימין)  מורגנה פרו (אורסולה הירשמן)  אלקסה קרולינסקי (חנה ארנדט)  לינה רוזנאק (לואיז שטראוס-ארנסט)  לוק תומפסון (היירם בינגהאם הרביעי)  אלכסנדר פהלינג (מקס ארנסט)  לוקאס אנגלנדר (אלברט הירשמן)  קורי מייקל סמית' (וריאן פריי)  עמית רהב  גרגורי מונטל  דליילה פיאסקו  ראלף אמוסו  רפאלה ניקולאי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 ארץ מקור:  גרמניה 
 שפות:  אנגלית, גרמנית, צרפתית 
 מספר פרקים:  7 
 הפקה
 מפיק:  אנה וינגר 
 עורכים:  Barbara Gies, Gesa Jäger 
 צלמים:  Wolfgang Thaler, Sebastian Thaler 
 אורך פרק:  51.5 דק' 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אל מעבר האוקיינוס (באנגלית: Transatlantic) היא מיני-סדרת טלוויזיה בת שבעה פרקים שנוצרה על ידי אנה וינגר ודניאל הנדלר, המבוססת על הרומן "The Flight Portfolio" מאת ג'ולי אורינגר אודות הסיפור האמיתי של העיתונאי וחסיד אומות העולם וריאן פריי.
עלילה

הסדרה מבוססת על סיפורו האמיתי של העיתונאי האמריקאי וחסיד אומות העולם וריאן פריי (קורי מייקל סמית') שנשלח על ידי הוועד לסיוע לשעת חירום והציל כ־2,000 אנשי רוח, יהודים ושאינם יהודים, מציפורני הנאצים והבריח אותם בדרך לא דרך לארצות הברית.
שחקנים ודמויות

קורי מייקל סמית' – וריאן פריי
גיליאן ג'ייקובס – מרי ג'יין גולד
קורי סטול – גרהאם פטרסון
אלכסנדר פהלינג – מקס ארנסט
לוק תומפסון – היירם "הארי" בינגהאם
לוקאס אנגלנדר – אלברט הירשמן
עמית רהב – תומאס לוורגרוב
נדיב מולכו – ביל פרייהר
מורגנה פרו - אורסולה הירשמן (אנ')
דליילה פיאסקו - ליזה פיטקו
יונאס נאי – ולטר מרינג
הנרייטה קונפוריוס – לנה פישמן
לוליטה צ'אמה – לורן לטורה
גרא סנדלר - מארק שאגאל
אלקסה קרולינסקי – חנה ארנדט
ג'ודי מיי – פגי גוגנהיים
מוריץ בלייבטרוי – ולטר בנימין
גרגורי מונטל – פיליפ פרו
לינה רוזנאק – לואיז שטראוס-ארנסט
רונית אשרי – בלה שאגאל
רפאלה ניקולאי – מרגו
יולי פולר – סולימאן טורה
הפקה

הסדרה הייתה הפרויקט הראשון שהוכרז בספטמבר 2021 במסגרת השותפות היצירתית בין נטפליקס לחברת ההפקה "Studio Airlift" של אנה וינגר, שבסיסה בברלין. הסדרה בת שבעת הפרקים נוצרה על ידי וינגר ודניאל הנדלר, ובהפקת וינגר וקמיל מק'קרי. סטפני צ'ואט, ורוניק ריימונד ומיה מאייר הובילו את צוות הבימוי. בראיון למרץ 2023 עם אתר החדשות האמריקאי "Deadline Hollywood" לקראת הקרנת הבכורה של הסדרה, אמרה וינגר שלקחה השראה מהסרט קזבלנקה משנת 1942.
הפקה > ליהוק

הליהוק החל בינואר 2022 עם גיליאן ג'ייקובס, גרגורי מונטל, קורי מייקל סמית' וקורי סטול, שלוהקו לתפקידים ראשיים, לצד לוקאס אנגלנדר, ראלף אמוסו, יונאס נאי, לוליטה צ'אמה, לוק תומפסון, ג'ודי מיי, רפאלה ניקולאי והנרייטה קונפוריוס, שלוהקו לתפקידי משנה.
הפקה > צילומים

הצילומים העיקריים נערכו במרסיי, צרפת, החל מפברואר 2022. הסדרה סגרה את "Festival Series Mania" במרץ 2023, לקראת הקרנת בכורה שהתקיימה בנטפליקס ב-7 באפריל 2023.
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | המיני-סדרה או סדרת האנתולוגיה הטובה ביותר | "אל מעבר האוקיינוס" | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Tartaglione, Nancy (13 בספטמבר 2021). "Netflix & 'Unorthodox' Creator Anna Winger Form Partnership; Set 'Transatlantic' As First Project". Deadline. נבדק ב-10 בפברואר 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Goldbart, Max (22 במרץ 2023). "'Unorthodox' & 'Deutschland 83' Creator Anna Winger Says Her Netflix War Drama 'Transatlantic' Was Inspired By Comedy In 'Casablanca'". נבדק ב-23 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Flam, Charna (8 בפברואר 2023). "'Transatlantic': Netflix Reveals First Images of Upcoming Limited Series (TV News Roundup)". Variety. נבדק ב-10 בפברואר 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Vella, Alexandre (24 בינואר 2022). "Netflix : Ce que l'on sait de « Transatlantique », la future série qui sera en partie tournée à Marseille". 20 Minutes. נבדק ב-10 בפברואר 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Ramachandran, Naman (8 בפברואר 2023). "'Greek Salad,' 'Transatlantic' to Bookend Series Mania, 'Succession' Star Brian Cox to Deliver Masterclass". Variety. נבדק ב-10 בפברואר 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Jack Dunn, ‘Red, White & Royal Blue,’ ‘The Last of Us’ and ‘Heartstopper’ Win Top Prizes at New York GLAAD Media Awards, Variety, ‏2024-05-12 (באנגלית אמריקאית)
ספינות הסער

| --- | --- |
טיל גבריאל נורה ממערכת הטילים הראשונה שהורכבה על ידי התעשייה האווירית באח"י חיפה (סער 2), 7 באפריל 1969.
טיל גבריאל נורה ממערכת הטילים הראשונה שהורכבה על ידי התעשייה האווירית באח"י חיפה (סער 2), 7 באפריל 1969.
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינות טילים
 צי:  חיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 סדרה:  סער 1 עד סער 6
 סדרה קודמת:  משחתת, טרפדת
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  תכנון: מספנות לורסן, גרמניה; בניה: קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי (CMN) שרבור בניית סער 4: מספנות ישראל  בניית סער 5: נורת'רופ גרומן שיפ סיסטמס, פסקגולה, מיסיסיפי, ארצות הברית בניית סער 6: מספנות TKMS, גרמניה
 תחילת הבנייה:  1965
 הושקה:  1967
 תקופת הפעילות:  1969 – בשירות פעיל (כ־56 שנים)
 אחריתה:  חימוש טילים החל מ-1969
 מידות
 הֶדְחֶק:  250 עד 2,000 טון
 אורך:  בין 45 ל-89.12 מטר
 רוחב:  בין 7 ל-13.28 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  קבועה 30 קשר, מרבית 40 - 35 קשר.
 גודל הצוות:  בין 40 ל-65 קצינים וימאים.
 מספר תרנים:  1
 גובה התרנים:  8-12 מטר
 הנעה:  4 מנועי דיזל מאייבך MTU, הספק כולל 12,800 כ"ס.
 צורת הנעה:  ארבעה מדחפים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  טילי גבריאל טילי הרפון  תותח אוטו מלרה 76 מ"מ תותחי 40 מ"מ תותח M61 וולקן במערכת פלנקס ומקלעים טורפדו נגד צוללות מדגמים 44–46 פצצות עומק
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם "נפטון" תוצרת צרפת, מכ"ם "דגון" ומגלה שידורי מכ"ם - תוצרת אלתא. סונר קוער וסונאר נגרר.
 מסוקים:  מסוק דולפין שהוחלף בעטלף ולאחר מכן בסי-הוק - SH-60
ספינות סער הן שם כולל לתוכנית בניין הכוח הימי של חיל הים הישראלי, שראשיתה בשנות ה-60 של המאה ה-20. תוכנית זו הביאה לניצחונו של החיל במלחמת יום הכיפורים ולחיזוק עוצמתו. מטרת התוכנית הייתה יצירת כוח ימי שיאפשר יוזמה התקפית בזירה הימית, ולא יסתפק בהגנת החוף. מעבר לכך, את התוכנית ייחדה שבירת מוסכמות בלחימה בתחום הימי, על ידי יצירת עדיפות טכנולוגית של יחידת הלחימה ועדיפות כמותית ביחידות לחימה בתקציב מועט.
התוכנית נבנתה על ידי אנשי חיל הים והתעשייה הביטחונית הישראלית בשיתוף פעולה, להביא מענה לצורכי הביטחון של ישראל בים תוך שימוש בטכנולוגיה מתקדמת. נכונות התפיסה הוכחה מבצעית במלחמת יום הכיפורים.
כל ספינות הסער בחיל הים מופעלות במסגרת שייטת ספינות הטילים.