stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שינאנו

| --- | --- |

גשר ריוטו על נהר שינאנו
 מידע כללי
 אורך:  367 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  514 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  11,900 קמ"ר
 מוצא:  הר קובושי
 גובה מוצא הנהר:  2,475 מטרים
 יובלים:  Nakatsu River (Shinano), Uono River, Suyoshi River, Kakigawa River, Torii River, Ikarashi River, Nishi River, Nakanokuchi River, Kamo River, Yoda River, Saigawa River, Matsu River, Kariyata River, Asa River, Shibumi River, Kiyotsu River, Yu River, בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 שפך:  ים יפן
 מדינות באגן הניקוז:  יפן
 
 תוואי הנהר במפת הונשו
 
נהר שינאנוֹ (ביפנית: 信濃川) הוא הנהר הארוך והגדול ביותר ביפן. הנהר זורם באי הונשו לאורך 367 ק"מ ונשפך לים יפן. בחלקו העליון נקרא הנהר נהר צ'יקוּמה (千曲川).
מקורו של הנהר הוא בהר קובושי, בגבול בין חבל קאנטו לחבל צ'ובו. הוא זורם לכיוון צפון-מזרח ונפגש סמוך לנאגנו עם נהר סאי שמגיע מכיוון מאצומוטו. מפגש זה בין נהר סאי לנהר צ'יקומה היה אתר פריצת קרבות קוואנקג'ימה. לאחר המפגש פונה הנהר צפון-מזרחה עד למפגשו עם נהר אוּאוֹנוּ שנשפך אליו. ממפגש זה זורם הנהר צפונה, דרך העיר נגאוקה, אל עבר שפכו בים יפן.
בשנת 1922 נחפרה תעלת אוֹקוֹזוּ על מנת להגן על ניאיגטה והמחוז מהצפות של הנהר. הדבר אפשר את גידולו של האורז במישורי ניאיגטה.
שיר שחלמתי

שיר שחלמתי הוא מארז תקליטורים (אנתולוגיה) של הזמר אריק איינשטיין, שיצא בשנת 2018 בעקבות קמפיין גיוס המונים (הדסטארט) מוצלח שערכה חברת פונוקול.
ב-2018 לאחר שתקליטי המאסטר המקוריים נמצאו במרתפי החברה, הוציאה פונוקול מחדש את 15 מאלבומיו של אריק איינשטיין שיצאו בין השנים 1969–1978 במקור בחברת פונודור (כיום פונוקול), וזאת לאחר עבודת עריכה דיגיטלית (רימאסטרינג) מקיפה לכל האלבומי מאסטר שהביאה את השירים לאיכות גבוהה ישירות מהסלילים המקוריים עליהם הוקלט קולו של איינשטיין באולפני הקלטה. את סדרת האלבומים שיצאו במארז חגיגי שנקרא "שיר שחלמתי" ליווה אלבום אוסף שנקרא "ועוד לא אמרתי הכל" אותו ערך יואב קוטנר וכולל 21 הקלטות נדירות שלוקטו במהלך עבודת עריכת המארז, כך שחלק מהשירים יצאו במקור בתקליטונים ולא נכללו באלבומי האולפן וחלקם אף לא פורסמו מעולם.
שם האלבום ("שיר שחלמתי") נלקח מתוך המילים בשיר "פראג" : "...שיר שחלמתי על פראג – שם השחר עוד יבקע..."
תכולת המארז

האלבומים הכלולים במארז לפי סדר כרונולוגי:
פוזי, 1969
שבלול (עם שלום חנוך), 1970 - כולל בונוסים: השירים "אבשלום", "אל תוותרי עליי", "אני שר" ו"למה לי לקחת ללב"
פלסטלינה (עם שלום חנוך), 1970
שירי ילדים (עם רוב הקסלי), 1971
בדשא אצל אביגדור (עם מיקי גבריאלוב), 1971
יסמין, 1972
ארץ ישראל הישנה והטובה, 1973
סע לאט (עם מיקי גבריאלוב), 1974
שירים, 1975
האהבה פנים רבות לה (עם יוני רכטר), 1976
ילדים (עם שם טוב לוי), 1976
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ב' (עם אבנר קנר), 1976
אנשים אוהבים לשיר (אלבום הופעה חיה), 1977 - כולל בונוס למהדורת 2018: "אנשים אוהבים להתגלח" - פרסומת לסכין גילוח "דיפלומט"
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג' (עם אבנר קנר), 1977
ילדודס, 1978 - כולל בונוס למהדורת 2018: השיר "גמד"
ועוד לא אמרתי הכל (הקלטות נדירות), 2018
נחל גרר

| --- | --- |

צמחייה ופריחה בחניון רעים שבנחל גרר
 מידע כללי
 אורך:  כ־50 ק"מ
 יובלים:  נחל בוהו, נחל תילה, נחל זיו, נחל הגדי, נחל שרשרת, נחל פטיש, נחל קמה, נחל פחר, נחל צקלג, נחל שובל 
 שפך:  נחל הבשור 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) נחל גרר(למפת מערב הנגב רגילה) נחל גרר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל גרר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל גרר
 
נחל גרר ליד רעים
הנחל בקטע החוצה את העיר רהט
נַחַל גְּרָר (בערבית: ואדי א-שריעה) הוא יובלו הגדול ביותר של נחל הבשור הנמצא בשטח גרר, חלקו התיכון כלול בשמורת נחל גרר התיכון, וחלקו התחתון כלול בשמורת נחלי בוהו וגרר. תחילתו של הנחל ליד קיבוץ להב, משם זורם מערבה, עד שהוא מתחבר לנחל הבשור, ליד קיבוץ רעים. אורכו כ-50 ק"מ.
בחלקו העליון הנחל אכזב, וכך גם בחלקו התחתון. בחלקו התיכון של הנחל, בין תל שרע לתל הרור, מצויים 70 מעיינות (זוהי בעצם רצועת מעיינות בשטח הכולל 7.5 קילומטרים), שמליחותם וכמות ספיקתם משתנה בין העונות השונות.
יובלים עיקריים

מצפון: נחל תילה, נחל צקלג, נחל שובל, נחל זיו, נחל הגדי, נחל שרשרת, נחל בוהו, נחל קמה.
מדרום: נחל פחר, נחל פטיש.
היסטוריה > ארכאולוגיה

נחל גרר כולל ממצאים ארכאולוגיים מכל התקופות כמעט, ולכן הממצאים מגוונים ורבים עד מאוד. נחל גרר כולל כמה תילים גדולים:
תל שרע – תל גדול בגדתו הצפונית של הנחל
תל הרור – התל הגדול ביותר בנגב הצפוני, הנמצא בגדתו הצפונית של הנחל
כמה חורבות גדולות וקטנות
מהתקופה הכלקוליתית נמצאו אתרים רבים (42 אתרים, רובם בגדתו הצפונית של נחל גרר), שכללו ממצאים רבים: גרזנים, מקבות, מעדרים, קערות בזלת, מקטרים ועוד ממצאים רבים.
בתקופת הברונזה התיכונה הראשונה התקיימו יישובים מעטים יחסית, וממצאים שנמצאו הם כלי חרס וכלי בזלת וכלים אחרים. בתקופת הברונזה התיכונה השנייה, ואף בתקופת הברונזה המאוחרת, התמעטו היישובים, ונותרו רק מספר קטן של יישובים. ריבוי היישובים התרחש בתקופת הברזל. לא נמצאו כאן שרידים מהפלישה הפלישתית. בתקופה הפרסית ובתקופה ההלינטית התקיימו יישובים רבים בנחל גרר, בעיקר בתל שרע ותל הרור, הנמצאים בגדתו הצפונית של הנחל.
היסטוריה > זיהוי כנחל גרר המקראי

ועדת השמות הממשלתית זיהתה את ואדי א-שריעה כנחל גרר המקראית בו חפרו על פי המקרא אברהם ויצחק אבינו בארות, ולאחר מכן, בעקבות מריבתם עם רועים פלישתיים אחרים, הם עלו לבאר שבע ושם כרתו ברית עם אבימלך מלך גרר. בהתאם לכך נקרא ואדי א-שריעה בעברית נחל גרר.
חוקרים אחרים נתנו זיהויים אחרים לנחל גרר המקראית. פרופסור יהושע מאיר גרינץ, טען שנחל גרר המקראית הוא ואדי אל עריש. כמה מיובליו במרכז סיני נקראים ואדי אל גרור וכן נמצאים שם שלושה עשר מקומות שבשמם נשתמרו האותיות "גר ".
היסטוריה > במאה ה-19

במאה ה-19 עובד האזור על ידי ערבים שגידלו בו תבואה, כך מתאר החוקר Edward Hull שסייר באזור בשנת 1883: ”האזור המשתרע הוא בעל טבע פורה ביותר. המחוז מעובד באקסטנסיביות על-ידי ערביי תראבין (Terabin Arabs), ועל-ידי קבוצות קטנות של פלאחים המגיעות לאזור לעונה שבין הזריעה לקציר וחיים עם משפחותיהם באוהלים המוקמים בנקודות מוגנות. כאן משתמשים בגמלים בעיקר לחריש, כאשר גמל אחד שווה לשני שוורים ודמותו הכחושה והגבוהה של "ספינת המדבר" מופיעה לעיתים קרובות על קו הרקיע נעה לאיטה לפני החורש והמחרשה.. היקף הקרקע המעובדת כאן, כמו גם כל הדרך לעזה, הוא עצום, ויבול התבואות כגון חיטה, שעורה ותירס, עולה בהרבה על צרכי התושבים. למעשה, כמויות גדולות של מוצרים חקלאיים הגדלים באזור זה מיוצאים כל שנה מיפו וערים אחרות”. זלמן דוד ליבונטין ביקר במקום בשנת 1882 והתרשם מפוריותו ”משני עברי הנחל נטויות שורות-שורות אוהלי בדויים רועי צאן. אילנות אין שם וכל הכיכר זרועה חיטה ושעורה”, תיאור דומה של מביא מנחם שינקין שסייר בדרום הארץ בשנת 1912”פה ושם נמצאים משכנות הערביים, שהן כעין תערובת של בתים, צריפים ואוהלים […] דרך רחבה וטובה למסע עגלות עוברות בין שדות תבואות, זרועים שעורה, חיטה.. האדמה מסביב פורייה. שדות תבואה למכביר”
הערות שוליים

↑  מוצאי דורות, מחקרים בקדמוניות המקרא, הפלשתים הראשונים, עמוד 109
↑  ישובי אבותינו בסיני, ד"ר אריה קימלמן
↑  Edward Hull, Mount Seir, Sinai and Western Palestine (עמ' פרק 14, עמוד 139)
↑  . דוד לבונטין, לארץ אבותינו – דברי ימי המסע והעבודה בשנות תרמ"ב, תרמ"ג
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467970605171 
צמחייה בערוץ נחל גרר הזורם בפארק גרר, לא הרחק מתל הרור אשר יש המזהים אותו עם גרר המקראית
רנה דנגור

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1925 שאנגחאי, הרפובליקה הסינית 
 פטירה:  9 ביולי 2008 (בגיל 82) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  עיראק 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  נעים דנגור 
 אתר רשמי
 
טקס החתונה של רנה ונעים דנגור
רנה רבקה דנגור (בערבית: رينيه دنكور; 29 בדצמבר 1925, שנגחאי – 9 ביולי 2008 לונדון) הייתה יהודיה עיראקית שהייתה מלכת היופי הראשונה של עיראק ב-1947. הייתה גם נשואה לבן דודה נעים דנגור, יזם ופילנתרופ ואביר במסדר האימפריה הבריטית.
קורות חיים

רנה נולדה ב-29 בדצמבר 1925 בשנגחאי, בה התגוררה משפחתה באופן זמני לצורך עסקים והמשפחה שבה לבגדאד כשהייתה עדיין ילדה ושם גדלה. אביה של רנה היה רופא בעל שם בבגדאד ומשפחת דנגור, ממנה בא, הייתה אחת המשפחות העתיקות בעיר. אביו, סבה של רנה היה החכם עזרא ראובן דנגור, הרב הראשי של בגדאד והמשפחה תרמה לסחר בנייר ובדפוס בעיראק, מה שעזר ליצור תרבות עיתונות טובה במדינה. דודה של רנה, אליהו דנגור, היה המדפיס הגדול בעולם של ספרים בערבית. ב-31 בדצמבר 1946 הוכתרה כמיס בגדאד במסיבת ראש השנה האזרחית במועדון התעופה העיראקי המלכותי בבגדאד, ובספטמבר 1947 השתתפה בתחרות היופי הראשונה של המדינה והוכתרה כ"מיס עיראק" הראשונה אי פעם, בגיל 21. בשנה שלאחר מכן נישאה לבן דודה נעים דנגור, איש עסקים שהקים את מפעל הקוקה קולה הראשון בעיראק ואיתו הביאה ארבעה ילדים.
מצב יהודי עיראק התדרדר לאחר הקמת מדינת ישראל. בשנת 1959 לא הייתה לדנגורים ברירה אלא לברוח. נעים המשיך להפעיל את עסקיו עוד כמה שנים עד שהממשלה שללה ממנו את אזרחותו והשתלטה על החברה שלו. המשפחה התיישבה באנגליה והחלה מאפס, כשהיא פותחת עסק חדש לפיתוח נכסים והקמת מרכז קהילתי למהגרים יהודים עיראקים. כדי לשמור על תרבותם הקים נעים את "the scribe", כתב עת של יהדות בבל, שימשיך לפרסם גיליונות מגזינים במשך 35 שנה, שהופצו ב-25 מדינות.
עד 1980 בנה דנגור את עושרו מחדש. הוא רצה להכיר תודה למקום מושבו החדש והקים את קרן אקסילארך כדי לספק כספי צדקה לארגונים ברחבי בריטניה. בין השאר, העמידה הקרן מלגות מלאות ליותר מ-5000 סטודנטים נזקקים. הדנגורים תרמו את התרומה הגדולה ביותר אי פעם הן לחברה המלכותית לרפואה והן למכון פרנסיס קריק (מתקן המחקר הביו-רפואי הגדול ביותר באירופה).
לאחר שרנה חלתה בסרטן השד, הפך נעים לאחד התורמים הגדולים ביותר לחקר הסרטן בבריטניה. הוא גם תרם סכום אדיר לאוניברסיטת נאנג'ינג בסין, לכבוד אשתו שנולדה לא רחוק. בין המוסדות הרבים האחרים שנתמכו בידי הדנגורים, נמצאת גם אוניברסיטת בר-אילן, המנהלת כיום את מרכז דנגור לרפואה מותאמת אישית. רנה נפטרה ב-2008 בגיל 82.
זמן קצר לפני פטירתו, בגיל 101, הוכתר נעים דנגור בתואר אבירות על ידי מלכת אנגליה, מה שהפך אותו לאדם המבוגר ביותר השני שאי פעם קיבל את הכבוד. רנה ונעים נקברו בבית הקברות היהודי של גולדרס גרין בלונדון.  אחד מבניהם, דוד דנגור, עומד בראש קרן אקסילארך.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Jews of the Week: Renée and Sir Naim Dangoor - The “Exilarch” and the First “Miss Iraq”
↑  RENEE DANGOOR, באתר peoplepill.com
1 2  Renee Rebecca Dangoor, באתר findagrave.com
↑  Renée Rebecca Dangoor, באתר geni.com
1 2  اول ملكة جمال للعراق… ولدت في الصين ونشأت في بغداد و توفيت في لندن, באתר iraqhuffpost.com, ‏11 במאי 2020
1 2  Moshe Dangoor (1888 - 1962), באתר geni.com
↑  Iraq's forgotten exiles seek redress, באתר הגרדיאן
↑  Renee Dangoor, באתר dangoor.com
↑  רנה דנגור שנבחרה ל"מיס בגדאד" במסיבת ראש השנה האזרחית, בגדאד 1946, באתר בית התפוצות
↑  1947 : Miss Iraq 'Renee Dangoor, באתר .pinterest.com
1 2 3  Renee Dangoor - First Miss Iraq in history of the country, באתר thebaghdadpost.com, ‏ 23 במרץ 2018
↑  Naim Eliahou Dangoor, באתר findagrave.com
רקוויאם מס' 2 (כרוביני)

רקוויאם מס' 2 ברה מינור הוא יצירה פרי עטו של המלחין האיטלקי שפעל בצרפת לואיג'י כרוביני, לטקסט הרקוויאם הקתולי. הרקוויאם נחשב לאחד מיצירותיו החשובות של כרוביני, אך לפחות טוב מן הרקוויאם הראשון של המלחין, וכמו רבות מיצירותיו של כרובני, ליצירה נשכחת.
חיבור היצירה

כרוביני התבקש לכתוב רקוויאם על ידי הארכיבישוף של פריז בשנת 1834. זאת לאחר שהלה אסר באותה השנה על השמעת הרקוויאם הראשון של כרוביני בלוויות, בשל העובדה שהרקוויאם כלל מקהלה עם קולות נשיים. כרוביני, שהיה כבר מבוגר מאוד, נענה לבקשה אך לקחו לו שנתיים להלחין את הרקוויאם השני שלו, לקולות גבריים בלבד. בשנת 1836 הסתיימה הלחנת הרקוויאם, אולם הבכורה התבצעה רק לאחר שנתיים נוספות, ב-25 במרץ 1838, בפריז. הרקוויאם זכה להצלחה ולהערכה והושמע רבות בלוויות בצרפת, לרבות בלוויית המלחין עצמו, במרץ 1842.
כמו רבות מיצירותיו של כרוביני גם הפופולריות של רקוויאם זה ירדה לאחר מותו של המלחין והיום ממעטים להשמיע אותו ומבכרים את הרקוויאם הראשון של כרוביני על פניו.
מוזיקה וביצוע

כמו הרקוויאם הראשון שלו, גם ברקוויאם זה כרוביני לא עשה שימוש בסולנים, אלא רק במקהלה, שכללה קולות גבריים בלבד. ביצוע ממוצע של היצירה אורך כ-55 דקות.
מוזיקה וביצוע > הרכב

היצירה נכתבה למקהלת גברים של שלוש קולות, ללא סולנים, ולתזמורת הכוללת: 2 חלילים, פיקולו, 2 אבובים, 2 קלרינטים, 2 בסונים, 4 קרנות, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים, 2 טימפני וסקיצת כלי קשת (כינור ראשון ושני, ויולות, צ'לי וקונטרבסים).
סדר הפרקים

Introitus et Kyrie
Graduale
Dies Irae
Offertorium
Sanctus
Pie Jesu
Agnus Dei
לקריאה נוספת

עדה ברודסקי (עורכת), ספר הליטורגיקה, (מילים לצלילים חלק ד'), ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג, עמ' 170-177.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810618849705606  GND: 4517957-8  VIAF: 303460184   WorldCat (עם VIAF): 303460184
נחל דוד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מוצא:  חרב 
 שפך:  ים המלח 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת הר חברון מוגדלת) נחל דוד(למפת הר חברון רגילה) נחל דוד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל דוד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל דוד
 
המפל הקטן בנחל דוד
נַחַל דָּוִד הוא נחל איתן הזורם בשמורת עין גדי שבדרום-מזרח מדבר יהודה.
אטימולוגיה

שמו של נחל דוד על שם דוד המלך אשר ברח מפני שאול בין היתר גם לאזור עין גדי בו זורם הנחל: "וַיַּעַל דָּוִד מִשָּׁם וַיֵּשֶׁב בִּמְצָדוֹת עֵין-גֶּדִי", "וַיְהִי כַּאֲשֶׁר שָׁב שָׁאוּל מֵאַחֲרֵי, פְּלִשְׁתִּים, וַיַּגִּדוּ לוֹ לֵאמֹר: הִנֵּה דָוִד בְּמִדְבַּר עֵין גֶּדִי".
מבנה הנחל

חלקו העליון והמערבי של הנחל, סמוך לרוג'ום א-נקה, אכזב ורדוד. כמו כל נחלי מדבר יהודה, כשהוא נכנס לבמת השוליים המזרחיים, מתקרב למצוק ההעתקים ונכנס לשמורת עין גדי, הוא נשבר במפל ענק שגבהו 184 מטרים. בקטע זה מתחיל קטע הערוץ הקניוני, היפה והמגוון של הנחל.
חלקו העליון של הקניון יבש תמיד מלבד בזמן הגשמים ולכן מכונה "הקניון היבש". בחלק זה קיים מצוק ובתחתיתו גבים רבים המלאים מים גם בקיץ. סיומו של קטע ערוץ זה ב"מפל החלון" המזמן תצפית נאה אל ים המלח והרי מואב ומזווית מסוימת נראים שני צוקים אמתניים שסוגרים מעל התצפית, ומכאן שמו. בראש מפל החלון נמצא "גב חלון"- בריכת מי שיטפונות המתמלאת וניתנת לרחצה לאחר שיטפון גדול. מהבריכה ניתן לחזות בתצפית המפל.
כמו כן מצויים בקרבת הנחל עוד שני מעיינות איתנים: האחד הוא "מעיין שולמית" הנראה לעין בלא יותר מאשר זרזיף מים בינות לערימת קנים, בדרך העולה מערוץ נחל אל עבר המעיין השני והנודע יותר, הוא מעיין עין גדי.
בחלקו התחתון של הנחל זורמים מימיו כל השנה והוא פתוח לקהל הרחב בתשלום. "עין דוד" הוא המעיין העיקרי אשר מזין את הנחל במימיו. מקור המעיין הוא במי גשמים היורדים בהרי יהודה, מחלחלים למי התהום, זורמים מזרחה מתחת לפני הקרקע ובוקעים בראש מפל שולמית, המפל הראשון והגבוה ביותר (כ-22 מטרים) מתוך סדרה של ארבעה מפלים הזורמים כל ימות השנה בנחל.
"מפל דוד" שבנחל סגור למטיילים בשל סכנת אבנים מידרדרות. באוגוסט 2023 אירעה מפולת סלעים בנחל שהובילה למותו של ילד בן 5 ופציעתם של מטיילים נוספים.
בשנת 2005 פגעה בצמחייתו הטרופית הייחודית של הנחל שרפה שנגרמה ככל הנראה על ידי מטיילים לא זהירים והביאה להשמדתו של כ-80% מהצומח בנחל.
צירוף המקום הגאוגרפי בבקע ים המלח, הנוף המצוקי ומקורות המים המתוקים, מאפשרים למגוון גדול של צמחייה ובעלי חיים האופייניים לאזורים גאוגרפיים שונים לחיות אלה בצד אלה. בביקור בנחל ניתן לראות יעלים נוביים ושפני סלע ממש בסמוך לשביל הטיול.
גלריה

מערות קבורה במצוק הנחל
שפני סלע סמוך לנחל דוד
ראו גם

עין גדי (קיבוץ)
הערות שוליים

↑  ספר שמואל א', פרק כ"ג, פסוק כ"ט
↑  ספר שמואל א', פרק כ"ד, פסוק א'
↑  איליה יגורוב, אסון בנחל דוד: ילד בן חמש נהרג במפולת סלעים סמוך לעין גדי, באתר ישראל היום, 24 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475797305171
שיר שייזכר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  צ'ארלס וידור 
 הופק בידי:  ב.פ. זיידמן
 תסריט:  סיפור: ארנסט מרישקה תסריט:  סידני בוכמן
 עריכה:  צ'ארלס נלסון 
 שחקנים ראשיים:  קורנל ויילד פול מוני מרל אוברון נינה פוש
 מוזיקה:  מיקלוש רוז'ה 
 צילום:  טוני גאידאו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בינואר 1945
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי, סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שיר שייזכר (באנגלית: A Song to Remember) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי בטכניקולור משנת 1945 המבוסס באופן קלוש על חייו של פרדריק שופן עם קורנל ויילד ופול מוני בתפקידים הראשיים.
העלילה שמה במרכזה את דמותו של יוזף אלסנר (אנ') (1769–1854) שהיה היה מורו לנגינה וקומפוזיציה של שופן והבחין בגאונותו מאז שהיה ילד פלא. הסרט מתאר את הבריחה של שניהם מפולין לפריז ואת יחסיהם המורכבים שידעו עליות ומורדות עד מותו של שופן, לאמיתו של דבר, אלסנר לא עזב את פולין.
אמנם שופן היה פטריוט פולני אבל הסרט מקצין זאת בכך שמראה את השתתפותו באספה חשאית עם חברי מחתרת פולנים, בריחתו בחשאי לפולין מאמציו לאסוף כסף לשחרור אחיו כלואים בפולין. הצורך להפגין פטריוטיזם הופיע בסרטים רבים בתקופת מלחמת העולם השנייה. ז'ורז' סאנד (מרל אוברון (אנ')) מוצגת כפאם פאטאל הדורשת משופן להתמסר לכתיבתו ולא לצאת למסע קונצרטים לאיסוף כסף לאסירים הפולנים וכשהוא מסרב היא נפרדת בזעם.
קורנל ויילד היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר גם על הסיפור המקורי, הסאונד, העריכה, הצילום והפסקול המוזיקלי.
את קטעי הנגינה בפסנתר מנגן הפסנתרן חוסה איטורבי (אנ').
תקציר העלילה

פרדריק שופן (קורנל ויילד) הוא פסנתרן צעיר ומבטיח המלווה כל הזמן על ידי מורו ומלווהו לחיים יוזף אלסנר (פול מוני). הוא פטריוט נלהב וביחד עם אלסנר הם משתתפים בישיבה עם חברי מחתרת שמוסרים להם שהרוסים טובחים בפולנים.
שופן מנגן בנשף מהודר לפני ראשי השלטון הפולני. לפתע נכנס המושל הרוסי של פולין, פרדריק מפסיק את נגינתו, מודיע שלא ינגן לפני שליח הצאר הטובח בבני עמו ומסתלק. בלילה הוא נפרד מחבריו במחתרת ובהם קונסנטיה (נינה פוש) וביחד עם אלסנר הם בורחים מפולין ומגיעים לפריז.
בעזרתו של פרנץ ליסט (סטפן בקשי) מסכים האמרגן המפורסם פלייל להחתים את שופן לאחר שהוא שומע את ליסט ושופן מנגניפ ביחד את הפולונז ההירואי של שופן.
אלסנר לוקח את שופן למסעדה מהודת בה הוא נפגש לראשונה עם ז'ורז' סאנד (מרל אוברון) הלובשת מכנסיים. הוא מוצא חן בעיניה והיא מזמינה אותו להופיע בנשף מפואר אצל הדוכס מאורליאן. ליסט המפורסם מבקש להחשיך את האולם ובמקומו מנגן שופן. הדבר מתגלה רק לאחר שסאנד מאירה שוב את האולם והוא זוכה לתשואות ומתפרסם.
שופן עובר לגור בביתה הכפרי של סאנד ואחר כך הם עוברים למיורקה שם מתעסק שופן כל הזמן בכתיבה למורת רוחה של סאנד. לבסוף הם חוזרים לצרפת.
המרד הפולני מדוכא, קונסטנטיה בורחת מפולין עם שקית מלאה באדמת פולין ומבקשת מאלסנר שימסור זאת לשופן. אלסנר נפגש עם שופן לאחר רסיטל, מודיע לו על כישלון המרד, מוסר לו את השקית ואומר כי עתה דרוש כסף לשחרור הכלואים הפולנים.
זה מצית את הזיק הפטריוטי בשופן. סאנד מבקשת ממנו שייתמסר רק לעבודתו ויזנח את ההופעות אך הוא מחויב נפשית לעמו. הם נפרדים בכעס ושופן יוצא למסע הופעות מתיש. בריאותו מתערערת והוא משתעל עם דם על הקלידים כתוצאה משחפת.
לבסוף שופן שוכב גוסס. אלסנר מוצא את סאנד מדגמנת לצייר אז'ן דלקרוא ומבקש ממנה שתבוא למיטת שופן אך היא מסרבת. שופן מת כשלידו אלסנר וקונסנטיה.
שלום בכ'אש

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1848 
 פטירה:  1927 (בגיל 78 בערך) 
 שפות היצירה:  ערבית יהודית 
 
שער כתב-העת "בית ישראל" (אלג'יר; 24 במרץ 1892)
ר' שלום בכ'אש (Shalom Bekache; ‏1848 – 1927) היה סופר, עיתונאי, מתרגם ומדפיס שדגל ברעיונות ההשכלה. נולד למשפחה ממוצא יהודי-בגדאדי בהודו אך חי ופעל באלג'יר מרבית חייו.
קורות חיים

שלום בכ'אש נולד במומבאי בשנת 1848, בן לקהילה היהודית-בגדאדית בעיר. אביו, יצחק רפאל בכ'אש, היגר מבגדאד למומבאי במחצית הראשונה של המאה ה-19.
בהקדמה לספר הראשון שפרסם, "מבשר טוב" (ליוורנו, 1885), ציין כי ילדותו בקהילה היהודית-בגדאדית במומבאי היא שעוררה בו את רעיונות ההשכלה ושם הבין את יתרונות החינוך המודרני, בראותו נערות ונשים הקוראות בעברית כמו גברים, וסוחרים אמידים המשקיעים כספם בהקמת בתי ספר פרטיים.
בצעירותו עזב בכ'אש את הודו ונסע לארץ ישראל. בצפת קיבל חינוך רבני והוסמך לרב. לאחר כהונה קצרה כרב בעכו נסע לאלג'יריה בשנת 1878 ושם התחתן. בארבע שנותיו הראשונות באלג'יריה כיהן כרב של קהילה יהודית קטנה בעיירה תניית אלחאד, ולאחר מכן, עד שנת 1922, כיהן כרב בבית כנסת באלג'יר.
בכ'אש כתב בקביעות מאמרים לעיתונים העבריים המליץ, המגיד והצפירה. ספרו הראשון, "מבשר טוב", היה אוסף של סיפורים קצרים ומעשיות בערבית יהודית אודות היהודים בימי הביניים. הספר הודפס בליוורנו (איטליה) בשנת 1885, והיה אחד הספרים הראשונים שהודפסו בבתי הדפוס היהודיים בליוורנו שלא השתייכו לסוגה הרבנית. הספר זכה להצלחה בקרב יהודי אלג'יריה ועודד את בכ'אש לייסד כתב עת חודשי בשם "אור הלבנה" במטרה להפיץ את רעיונות ההשכלה. כתב העת כלל פרסומים רבים אודות תרבויות שונות ועמים זרים, בהם עמי המזרח הרחוק (הודו וסין) בו נולד. לאחר ארבעת גיליונותיו הראשונים של "אור הלבנה" והדפסה של ספר פיוטים קטן, החליט בכ'אש לייסד בית דפוס באלג'יר. בשנת 1887 עלה בידו להקים את בית הדפוס ביחד עם שני שותפים.
לאורך השנים 1887–1896 הוציא לאור כ-21 ספרים; כשלושה מהספרים השתייכו לסוגה מסורתית (ספרי פיוטים ואתיקה) וכל השאר היו באוריינטציה מודרנית - קובצי סיפורים קצרים וספרים העוסקים בנושאים כגון היסטוריה יהודית ומדע. חלק מספריו היו גם תרגומים מהספרות העברית החדשה. כך למשל בסביבות שנת תר"ן (1890) פרסם בכ'אש את ספרו "אתמאר פעל אלכיר", תרגום לערבית יהודית של הספר "צדיק ונשגב" לנחום סוקולוב שפורסם שנים אחדות קודם לכן בעברית, שבעצמו היה תרגום מגרמנית של ספר מאת הרב הרפורמי לודוויג פיליפסון. כמה מספריו המקוריים והמתורגמים של בכ'אש זכו לפופולריות גדולה בקרב הקהילות היהודיות בצפון אפריקה, וכמה מהם יצאו לאור במהדורות חדשות בתוניסיה בדפוס מכלוף נג'אר גם עשורים אחדים לאחר מהדורתם הראשונה.
בכ'אש פרסם ספר אחד בעברית, מסה פילוסופית בשם "ניצחון האור על החשך: או, ויכוח הפרושים עם הצדוקים". מלבד ספר זה, כל פרסומיו של בכ'אש היו בערבית יהודית, השפה המדוברת בקרב יהודי אלג'יריה (שבתקופה זו החלה לפנות את מקומה לצרפתית). כך יכל להגיע ולהפיץ את רעיונות ההשכלה והידע המודרני לכלל שכבות הקהילה יהודית, שעד אותה עת קיבלו ברובם חינוך יהודי-מסורתי בלבד. בכתביו השונים קרא להדגיש את לימודי העברית ולהקים הנהגה יהודית לאומית ליהודי אלג'יריה.
בשנת 1890 ייסד בכ'אש כתב-עת חדש בערבית יהודית עם אותה אוריינטציה משכילית, שבועון בשם "בית ישראל", שיצא לאור שנתיים. הוא הפסיק את ההוצאה לאור של כתב העת ואת פועלו העיתונאי בערבית יהודית לאחר שהלך ופחת קהל הקוראים הפוטנציאלי בשפה זאת, בעקבות תהליך האימוץ של הצרפתית כשפה ראשונה בקרב יהודי אלג'יריה.
בכ'אש נפטר באלג'יר בשנת 1927. הוא מוזכר ביחד עם אישים כגון יצחק מרעלי (1952–1867) ויעקב סופר כאחד מחלוצי המשכילים באלג'יריה.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לקריאה נוספת

אברהם הטל, ספרי רבי שלום בכ'אש : איש השכלה / מדפיס ומו"ס באלג'יר, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ו.
יוסף שיטרית, מודרניות לאומית עברית מול מודרניות צרפתית: ההשכלה העברית בצפון-אפריקה בסוף המאה הי"ט, מקדם ומים, ג', תש"ן, עמ' 11–76.
הערות שוליים

↑  מהדורה מאוחרת של התרגום של בכ'אש נסרקה על ידי הספרייה הלאומית וזמינה לקריאה בצורה מקוונת, ראו: אתמאר פעל אלכיר אתר הספרייה הלאומית.
↑  יוסף שיטרית, מודרניות לאומית עברית מול מודרניות צרפתית: ההשכלה העברית בצפון-אפריקה בסוף המאה הי"ט, מקדם ומים, ג', תש"ן, עמ' 40-42.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304454405171  BnF: cb177623795 (data)  ISNI: 0000 0000 4970 6056  LCCN: nr2001051160  VIAF: 61478417   WorldCat (עם VIAF): 61478417