stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתילפנידאט
מנגנון הפעולה

ממחקרים עולה שאחד המנגנונים לסיבות של הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות (ADHD) קשורות לחוסר איזון בין מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטורים) אחדים באזור האונה המצחית שבמוח כמו דופמין ונוראדרנלין (הנקרא גם נוראפינפרין), האונה הקשורה בריכוז ובפעילויות מכוונות מטרה.
אף על פי שתרופות המעוררות את מערכת העצבים, כמו מתילפנידאט ואמפטמינים, הן הטיפולים הנפוצים ביותר לטיפול ב-ADHD, מנגנון הפעולה שלהן עדיין אינו מובן לחלוטין.
המתילפנידאט חוסם את הספיגה החוזרת של הדופמין.
כתוצאה מכך הוא מעלה את הרמות הסינפטיות של דופמין וקטכולאמינים אחרים.
המתילפנידאט מגרה שחרור דופמין מווזיקולות פרה-סינפטיות[דרוש מקור], ובכך מונע את ספיגתו מחדש בקצה העצב הפרה-סינפטי, ככל הנראה על ידי עיכוב חלקי של הטרנספורטר לדופמין (DAT), האחראי על הסרת הדופמין מהסינפסה. המתילפנידאט משפיע גם על מערכת הנוירוטרנסמיטר נוראדרנלין, כך שלמעשה החומר מסייע לשיפור בחוסר האיזון ומאפשר לאנשים הסובלים מהפרעת קשב שליטה עצמית גבוהה יותר ושיפור הקשב. בדרך כלל, שיפור ההרגשה והתפקוד בזמן השימוש בתרופה גורמים להטבה באיכות החיים.
המתילפנידאט הוא אגוניסט בקולטני סרוטונין 5HT1A.
מינונים ופורמולות של מתילפנידאט

קיימות מספר פורמולות של מתילפנידאט, המבוססות על טכנולוגיות שונות המטפלות באופן השחרור ומשך ההשפעה של החומר הפעיל.
ריטלין "רגיל" או "לשחרור מידי" בעל השפעה של עד 4 שעות: צורת מתן – כדורים, במינונים של 5, 10, 20 או 40 מ"ג. המינון נקבע בהתאם לגיל, משקל הגוף ולצורך.
בעקבות הגבלות משרד הבריאות בארץ, עד סוף שנת 2008 אסור היה לספק למטופל יותר מאשר 60 מ״ג של חומר פעיל ליום (3 מנות בנות 20 מ"ג כל אחת), ללא אישור מיוחד ממשרד הבריאות. פקודת הסמים המסוכנים עודכנה בנובמבר 2008 והמינון המקסימלי עודכן ל-90 מ"ג ליום למטופל מבוגר (או עד 120 מ"ג עם "טופס 29") החל מינואר 2009.
ריטלין לשחרור מושהה או לשחרור ממושך מן הסוג הישן (Ritalin SR) בעל השפעה של עד 6 שעות: כדורים במינונים של 20, 30 או 40 מ"ג, בתוספת חומרים בלתי פעילים, שמטרתם לבקר על שחרור החומר הפעיל. לאחר הפסקת שיווק RITALIN SR מוצעות בישראל התרופות RUBIFEN SR 20mg המיובאת מאירופה כתחליף למוצר שהופסק.
סוגים נוספים של ריטלין לשחרור ממושך (שמסייע בכך לפחות תופעות לוואי):
ריטלין לשחרור ממושך הקרוי (Ritalin LA) – בעל השפעה של עד 8 שעות (השפעה זהה לזו המתקבלת מנטילת כדור ריטלין "רגיל" פעמיים ביום). קפסולה עם כדוריות שנפתחות בזמנים שונים ובכל אחת מהן אבקת ריטלין.
קונצרטה, שם מסחרי לסוג יותר חדש של מתילפנידאט עם מנגנון שחרור מושהה. זוהי קפסולה קשיחה שמתעכלת לאט. התרופה פותחה על ידי חברת התרופות "ינסן - סילאג". משך ההשפעה של הקונצרטה הוא 12 שעות. קיימות טבליות קונצרטה בארבעה מינונים – 18, 27, 36 או 54 מ"ג חומר פעיל, כאשר כל טבלייה מכילה בנוסף גם כמות מסוימת של חומר בלתי פעיל (נתרן כלורי).
דייטרנה – מתילפנידאט טרנסדרמלי בצורת מדבקה לספיגה דרך העור. המדבקה מודבקת על העור ומשחררת אל השומן שמתחת לעור וממנו אל הדם 1.1 מיליגרם (דביקית קטנה) או 3.3 מיליגרם (דביקית גדולה) מתילפנידאט לשעה במשך 9 שעות. מדבקות דייטרנה אינן מאושרות לשיווק בישראל על ידי משרד הבריאות ולכן ניתן להשיגן רק ביבוא אישי.
פוקלין (Focalin) – השם המסחרי של דקסמתילפנידאט (Dexmethylphenidate), שהוא האננטיומר הפעיל (אננטיומר D) של המתילפנידאט. כרגיל המתילפנידאט הוא תערובת של שני אננטיומרים הנבדלים זה מזה ברמת הפעילות. אמנם אין ביניהם הבדלים מהותיים באשר לתופעות הלוואי אבל שימוש באננטיומר הפעיל בלבד מאפשר להקטין את המינון לכדי מחצית וכך למתן את תופעות הלוואי. הפוקלין הרגיל, בשחרור רגיל, משפיע עד 4 שעות. לעומת זאת, פוקאלין XR – פוקאלין ארוך טווח. משפיע כ-8 שעות כי יש לו אותו מנגנון שחרור מבוקר של הריטלין LA.
מינונים ופורמולות של מתילפנידאט > התאמת המינון וסוג התרופה

הריטלין אומנם יעיל בהרבה מהמקרים, אך לא בכולם. בנוסף, הוא משפיע בצורה שונה על רמות שונות של הפרעת קשב עקב הספקטרום הרחב שלה. למינונים שונים של ריטלין יכולה להיות השפעה שונה. בעוד שמינון נמוך מדי לא יהיה אפקטיבי, מינון גבוה מדי עלול להגביר את הפעילות באופן מופרז ובכך לפגוע בתפקוד הקוגניטיבי. בהתאם לכך, ישנם הבדלים בין אישיים בין המינון אשר יוביל לתגובה אופטימלית עבור כל אדם.
בניגוד לתרופות אחרות, המינון של תרופות ממריצות אינו תלוי רק במשקל. על כן אין להתאים את מינון התרופה לאדם על סמך משקלו בלבד, אלא גם על סמך התגובה לתרופה.
משום שקיימת שונות ביחס כמות-תגובה בין אנשים שונים, על הרופא להתחיל במינון נמוך ולהעלות אותו בהדרגה תוך שמירה על תופעות לוואי מזעריות ככל הניתן.
חשוב לזכור שהמינון הנמוך ביותר בו נראית הפחתה בתסמינים אינו בהכרח המינון הטוב ביותר לשיפור התפקוד. משום שלא נמצאו יתרונות בולטים של פורמולות מתילפנידאט מסוימות על פני אחרות, יש להתחשב בהבדלים הדקים שבין התרופות השונות המתבססות על חומר זה כדי להגיע להתאמה מיטבית עבור צרכיו של כל אדם.
יש ליצור קשר מיידי עם הרופא במקרים בהם יש בעיות במינון, תופעות לוואי או ספקות פתאומיים בנוגע לכדאיות של הטיפול התרופתי.
חוסר תגובה עקבי לטיפול בתרופות ממריצות צריך לעורר את חשדו של הרופא לאפשרות של אי היענות תרופתית, אבחנה בלתי מדויקת או קיומה של תחלואה נלווית שטרם אותרה.
תופעות לוואי

במקביל ליתרונות הריטלין, ייתכנו תופעות לוואי שונות בקרב הנוטלים את התרופה (בהסתמך על נוסח העלון לצרכן שלפי תקנות הרוקחים):
תופעות הלוואי השכיחות מאד (מעל 10% מהמשתמשים) הן בחילה, איבוד התיאבון, כאב גרון ונזלת, עצבנות, אי יכולת לישון ויובש בפה.  תופעות שדווחו ב-1% עד 10% מהמשתמשים כוללות הקאה או כאב בטן, חרדה, אי שקט, כאב ראש, שיעול, סחרחורת, נשירת שיער, סרפדת, כאבי מפרקים, כאבי שיניים, הזעת יתר, קצב לב לא תקין, ירידה במשקל ודיכאון.
תופעות לוואי נדירות המחייבות היוועצות מיידית ברופא: חום גבוה פתאומי; כאב ראש חמור או בלבול, חולשה או שיתוק של הגפיים או הפנים, קושי בדיבור (אלה סימנים להפרעה בכלי הדם במוח); פעמת, כאב בחזה, קוצר נשימה, עילפון, עוויתות בלתי נשלטות; חבורות (סממן לארגמנת תרומבוציטופנית חיסונית); עוויתות שרירים או טיקים; האטה בקצב הגדילה, כאבי גרון, חום וצינון (כסממן לתופעות בדם); תנועות בלתי רצוניות של הגפיים, גוף ופנים; שינויים בראייה, הזיות; פרכוסים; עקצוץ בעור או שלפוחיות; כתמים אדומים על העור; התנפחות השפתיים או הלשון או קשיי נשימה (סימנים לתגובה אלרגית חמורה); החמרה בתסמינים של ההתנהגות שקדמו לטיפול, שמיעת קולות, חשדנות, מחשבות שוא, מצב היפומני, מאני או מחשבות אובדניות (נושא שנוי במחלוקת).
התופעות הפסיכוטיות עלולת להיווצר בעיקר עקב שימוש לרעה על ידי הזרקה לווריד. במקרים של תרופות פסיכוסטימולנטיות לרבות מתילפנידאט דווחו לעיתים רחוקות מאוד (בין 1-4.100,000 לבין כ-1 ל-10,000 מטופלים ) מקרי מוות פתאומי.(safetyreview.pdf FDA 28.2.2006)
(Lourdes Villalba Sudden death with drugs used in ADHD).
מחקרים נוספים בחסות FDA לא הצביעו על הבדל משמעותי בין הסיכון במטופלים בתרופות פסיכוסטימולנטיות לפי הסטנדרטים הרפואיים והסיכון לסיבוכים קרדיווסקולריים כולל מוות פתאומי באוכלוסייה הכללית.
במהלך השימוש בתרופה אין לשתות יינות או משקאות חריפים. צריכת אלכוהול עלולה, בין השאר, לגרום להגברת קצב השחרור בסוגים מסוימים של התרופה הכוללים מנגנון לשחרור מושהה..
תופעות לוואי > תופעות לוואי ארוכות טווח

תוצאות השימוש במתילפנידאט בילדים נחקרות במשך יותר מ-40 שנה ועד לשנת 2008 לא נמצאו הוכחות לקיומן של תופעות לוואי ארוכות טווח עקב השימוש בתרופה ואחריו[דרוש מקור].
קיים סיכון לשימוש לרעה - במינונים גבוהים מדי. ידוע על סיכון לתלות ועל סיכון מתון להתמכרות, לפעמים סבולת ותלות נפשית. לכן מומלץ מעקב של הרופא המטפל. אם יש צורך בגמילה נעשית הפחתה הדרגתית במינון. אחרי הפסקת טיפול עלולה לפעמים להופיע מחדש ההפרעה הבסיסית - למשל הפרעת הקשב והריכוז - ויש אז צורך לפעמים במעקב וטיפול מחודש.
היבטים חוקיים

חל איסור להשתמש במתילפנידאט אם יש אלרגיה אליה, אם יש למשתמש תקופות חרדה, מתח או אי-שקט, טיקים (או אפילו רק היסטוריה משפחתית של הפרעה זו), גלאוקומה, בעיות בבלוטת התריס, בעיות לב, לחץ דם גבוה מאוד, היצרות עורקים, פאוכרומוציטומה או נטילת מעכבי מונואמינאוקסידז. איסור זה חייב להרשם במסגרת שחורה (אנ') בעלון לצרכן.
מתילפנידאט מוגדר בחוק הישראלי (פקודת הסמים המסוכנים) כ"סם מסוכן" (תוספת ראשונה, חלק ב', סימן ב' בפקודת הסמים המסוכנים, ראו הגדרת "סם מסוכן" בסעיף 1), ומותר רק בשימוש רפואי. בגלל הגדרתו כסם מסוכן בישראל על־פי חוק חלים כללים נוקשים על רישום מרשם למתילפנידאט על ידי רופא ועל הנפקתו על ידי רוקח: כל מכירה של מתילפנידאט בבית מרקחת מחויבת על-פי חוק בזיהוי הקונה באמצעות תעודה מזהה וברישום מדויק של פרטי המרשם ופרטי הקונה וקרבתו למטופל. מידע זה נרשם בפנקס הסמים של בית המרקחת. הרישום הוא לצורך ביקורת משרד הבריאות על עבודת בית המרקחת בלבד ואינו מועבר לשום גוף חיצוני.
נוירולוגים ברחבי העולם מורשים, על פי חוק, להנפיק מרשם לתרופה החל מגיל 6, לאחר אבחון של הפרעת קשב וריכוז. קיימים מקרים חריגים בהם נוירולוגים רשאים לרשום את התרופה גם לילדים מתחת לגיל 6. באוקטובר 2011 הנחה האיגוד האמריקני לרפואת ילדים לאפשר להנפיק מרשם לתרופה כבר בגיל 4, אם אובחנה הפרעת קשב וריכוז, וזאת כדי לשפר את סיכוייהם להצליח בבית הספר עוד בגיל הגן.
היסטוריה ומחקר

מתילפנידאט היא תרופה הנמצאת בשימוש מאז שנות החמישים של המאה העשרים והיא אחת התרופות שהייתה מושא למחקרים רבים מאוד. בתחילת דרכה שימשה התרופה כתרופה ממריצה. מאז שנות ה-60 משמשת התרופה בעיקר כטיפול לילדים שסבלו מהפרעות קשב וריכוז ואובחנו בהתאם לדרכי-האבחנה של אותה תקופה כהיפראקטיביים או כסובלים מנזק מוחי מינימלי. במשך שנים רבות טיפול התרופתי המרכזי בהפרעת קשב נעשה באמצעות החומר מתילפנידאט ועל כן נצבר ידע רב בנוגע לאופן פעולתו והשפעותיו.
המחקר והניסיון הקליני עם מתילפנידאט מראים שהוא לא מוביל להתמכרות לחומרים ממריצים ושאינו גורם להתמכרות לסמים אחרים.
יש מחקרים המעידים על כך שגם בקרב מי שאינו סובל מהפרעת קשב, נטילת מתילפנידאט משפרת את הזיכרון, ומפחיתה החלטות אימפולסיביות. כן עלו טענות מחקריות בדבר השפעות חיוביות בשימוש במתילפנידאט בטיפול בחולים עם פציעות טראומתיות למוח, שבץ, חולי סרטן ואיידס, ועל ניסויים מבוקרי-פלאצבו אשר העידו על יעילותו של המתילפנידאט בטיפול בדיכאון וכאב.
במלחמת יום כיפור נעשה שימוש בתרופה כסם מרץ בצבא המצרי.
ביקורת

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא הערך אינו עוסק בתרופה, הפרק הזה עוסק כנראה במתן מתילפנידאט לצורך טיפול בהפרעת קשב - אבל זה לא מוצג כך, יש לערוך אותו בצורה ברורה.
הביקורת הציבורית נגד התרופה נחלקת לשניים – ביקורת נגד הריטלין בלבד וביקורת נגד מדע הפסיכיאטריה בכלל, שבה מוצג השימוש בריטלין כדוגמה אחת מרבות.
ביקורת > ביקורת מצד שוללי התרופה שאינם שוללים את הפסיכיאטריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יש שתומכים בשימוש בריטלין בחלק מהמקרים, אך טוענים שנעשה בריטלין שימוש מוגזם, ולעיתים הוא ניתן ללא אבחנה מספקת כאשר המטופלים זקוקים לטיפול אחר.
ישנם אנשי חינוך המתנגדים להכנסת תרופות ככלי לסיוע בהוראה מסיבות עקרוניות, וטוענים כי עבודת המורה אינה אמורה להעשות קלה יותר בעזרת תרופות; לפי טענות מהתחום הפדגוגי, יש להתאים את שיטות ההוראה של המורים אל הילדים המתקשים ולמצוא דרכי הוראה יצירתיות, ולא לטפל בילדים עצמם באמצעות תרופות; אחרים טוענים לאבחון-יתר שמבטאת לטענתם העלייה המתרחשת בשנים האחרונות בכמות הילדים המאובחנים בקשיי קשב הנדרשים לרטלין.
ביקורת > ביקורת מצד שוללי הפסיכיאטריה כולה

הריטלין והפרוזאק הן שתי תרופות מוכרות ביותר המוזכרות בוויכוחים ציבוריים על פסיכיאטריה כמדע, גישה טיפולית ותופעה חברתית. קבוצות רבות בציבור תופסות את התרופות הפסיכיאטריות בכלל, ואת הריטלין בפרט, כתרופות שנרשמות בתכיפות, לעיתים ללא התחשבות בתופעות הלוואי ובנזק שעלול להיגרם כתוצאה משימוש בהן. כמו כן עולה הטענה שבחלק מהמקרים הריטלין משמש לריסון ולשליטה בילדים, שנוטים לציית להוריהם ומוריהם תחת השפעת התרופה.
חלק מהמותחים ביקורת על הריטלין, מקשרים בין חברות התרופות לממסד הפסיכיאטרי, בטענה כי קיים קשר מקצועי וכלכלי ביניהם אשר משפיע, לטענתם, על המחקר והפרקטיקה של מקצוע הפסיכיאטריה.
ישנן מספר קבוצות המבקרות את השימוש בריטלין באופן חלקי או מלא:
תנועות חברתיות ודתיות הפועלות על בסיס נקודת מבט המתנגדת לפסיכיאטריה כולה - למשל, דת הסיינטולוגיה, הרואה את הריטלין כאמצעי פסול משום שעל פי התפיסה שלה הפסיכיאטריה היא אמצעי שיטור חברתי המתחזה למדע (פסאודו-מדע), ויש להשתמש בדרכים אחרות שאינן תרופותיות לסיוע בקשיים אישיים. הפעילות הציבורית של הארגון מופעלת דרך עמותת בת CCHR הידועה בארץ כ"עמותת מגן לזכויות אנוש" (להבדיל מ-"עמותת אנוש"), והמקיימת לובי נגד ריטלין גם בכנסת
אנשי רוח – המתנגדים לפסיכיאטריה מטעמים אידאולוגיים או רעיוניים, אשר נשענים על נימוקים פילוסופיים מתחומי תורת המוסר, הלוגיקה, והפילוסופיה של המדע[דרושה הבהרה]. הזרם העיקרי המבקר מניפולציות על התודעה (הנעשית למשל מכח תרופות) הוא הפילוסופיה הקונטיננטלית והפוסט מודרנית, ובפרט הפילוסוף הצרפתי מישל פוקו[דרוש מקור].
בעלי מקצוע אחרים המתחרים על אותה קבוצת מטופלים – מרפאים אלטרנטיביים והילרים שמתנגדים לסמים משני תודעה או פוסלים כל תרופה סינתטית; מרפאים טבעיים שממליצים על שיטות התמודדות עם הפרעת קשב וריכוז ובעיות משמעת כאחד, הבנויות על פעילות ספורט המשלבת משמעת וריכוז כגון אמנויות לחימה. אין הסכמות ותקנים לשיטות הללו, ולמרות הטענות להצלחה החינוכית עם בעיות ההתנהגות אין מידע אם אלו שיטות מספיקות להתמודדות עם הפרעת קשב וריכוז. כמו כן, ישנם אנשי מקצוע מתחום בריאות הנפש הרואים עצמם כנפגעים כלכלית מהשימוש בתרופה זו[דרוש מקור].
פסיכיאטרים לשעבר חסידי "האנטי-פסיכיאטריה" – כדוגמת הפסיכיאטר ד"ר ג'רום קגן, פיטר ברגין או תומאס סאס שאינם רואים בסיס כלשהו לבעיות קשב וריכוז אלא מסיבות רפואיות וחברתיות (למשל, הטענה כי חשיפה ממושכת לריטלין עלולה להוות המקור להימשכות והחרפת הבעיה, ותאוריית המבנה החברתי).
שימושים אחרים

שימוש כאוגמנטציה של טיפולים נוגדי דיכאון הוא מקובל ברפואה, אך נדיר.
שימושים כדוחק רעב ("תרופה להרזיה"), למטרות שמירה על ערנות במשמרות או בעת לימודים אצל אנשים שאינם סובלים מהפרעת קשב וריכוז אינם מומלצים.
שימוש למטרות הנאה או כליווי לסמים משכרים אחרים, בדומה ל"סמי רחוב" – במינונים גבוהים ובדרכי צריכה אסורות כמו הסנפה או הזרקה לווריד, הוא שימוש לרעה ומסוכן לבריאות הנפשית והגופנית.
ראו גם

הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות
אמפטמין
דקסמתילפנידאט
ליסדקסאמפטמין
לקריאה נוספת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. פרק הביבליוגרפיה אמור לכלול ספרות מדעית על נושא הערך, בינתיים יש בו רק תת-פרק על השימוש במתילפנידאט לטיפול או ניהול הפרעות קשב.
יעקב אופיר, הפרעת קשב היא לא מחלה וריטלין הוא לא תרופה, כנרת, זמורה, דביר, תשפ"ה-2024
דייוויד ב. שטיין, ריטלין אינו התשובה (שני כרכים: מדריך פעולה;
מייקל ג'יי. פוקס

| --- | --- |
מייקל ג'יי פוקס, 2020
מייקל ג'יי פוקס, 2020
 לידה:  9 ביוני 1961 (בן 63) קנדה אדמונטון, אלברטה, קנדה
 שם במה:  Michael J. Fox 
 סוגה מועדפת:  קומדיה
 מדינה:  ארצות הברית, קנדה 
 תקופת הפעילות:  1973–2020 (כ־47 שנים)
 עיסוק:  סופר מפיק
 מקום לימודים:  Burnaby Central Secondary School  Widdifield Secondary School 
 בן או בת זוג:  טרייסי פולן (1988–?) 
 צאצאים:  Sam Fox, Schuyler Fox, Aquinnah Fox, Esmé Fox 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית 5 פרסי אמי 4 פרסי גלובוס הזהב 2 פרסי גילדת שחקני המסך פרס סאטורן   מדליית החירות הנשיאותית
 www.michaeljfox.org
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
מייקל אנדרו פוקס (באנגלית: Michael Andrew Fox; נולד ב-9 ביוני 1961) המוכר מקצועית בשם מייקל ג'יי פוקס (Michael J. Fox) הוא לשעבר שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי-אמריקאי. זוכה חמישה פרסי אמי, ארבעה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי גילדת שחקני המסך. ידוע בעיקר מתפקידיו בטרילוגיית סרטי "בחזרה לעתיד" ובטרילוגיית סרטי "סטיוארט ליטל" (1999), (2002), (2006). בשנת 2020 פרש ממשחק בעקבות החמרה במחלת פרקינסון בה חלה.
ביוגרפיה

מייקל אנדרו פוקס נולד באדמונטון, אלברטה שבקנדה למשפחה ממוצא אנגלי, אירי וסקוטי. פוקס ומשפחתו נאלצו לעבור מספר בתים ברחבי קנדה, היות שאביו עבד בכוחות הביטחון הקנדיים. לבסוף הם השתקעו בפרבר ברנבי בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה כאשר אביו ויליאם פוקס החליט לפרוש מעבודתו בשנת 1971.
פוקס הצטלם לסדרת הטלוויזיה הקנדית "לאו ואני" בשנת 1976, כאשר היה בן 15 (הסדרה עלתה לאוויר רק בשנת 1981). בגיל 18 הגיע פוקס מקנדה ללוס אנג'לס, קליפורניה, על מנת להמשיך ולפתח את הקריירה שלו כשחקן.
קריירה

פוקס כיכב בטלוויזיה האמריקנית בסרט "מכתבים מפרנק", בשם "מייקל פוקס". הוא התכוון להמשיך להשתמש בשם זה, אך כשנרשם לגילדת שחקני המסך (Screen Actors Guild) הסתבר ששחקן נוסף נקרא באותו שם. באוטוביוגרפיה שלו, "Lucky Man", מסביר פוקס שהיה עליו לשנות את שמו, אך לא אהב את הצליל של שמו האמצעי "אנדרו" או "אנדי". ואז החליט להשתמש באות אמצעית, אך משום שלא רצה שיקראו לו Michael A. Fox [נשמע כמו - מייקל ה-שועל ("מושך" בסלנג דאז)] החליט לאמץ את האות J (ג'יי) כהוקרה לשחקן האופי מייקל ג'יי. פולארד.
בין תפקידיו המפורסמים: מרטי מק'פליי בטרילוגיית הסרטים "בחזרה לעתיד" (1985–1990), סקוט האווארד בסרט האימה-קומי "זאב צעיר" (1985), אלכס פ. קיטון בסדרת הטלוויזיה "קשרי משפחה" (1982–1989) ומייק פלהרטי בסדרת הטלוויזיה "ספין סיטי" (1996–2000).
בשנת 1991 חלה פוקס בפרקינסון, ובשנת 1998 חשף זאת לציבור. בשנת 2000, עם החמרת הסימפטומים, פרש פוקס מ"ספין סיטי". אחרי פרישתו הוא השתתף בפרסומות של תרופות נגד פרקינסון, ועד היום הוא מתמודד עם מחלתו. כיום פוקס עדיין משחק בתפקידים קטנים או בהופעות אורח, ומבקר בתוכניות אירוח. ב-2008 הוא השתתף בפגישה מיוחדת שנערכה לכל שחקני הסדרה "קשרי משפחה". ב-21 באוקטובר 2015 השתתף, יחד עם כריסטופר לויד (המגלם את 'דוק בראון' בסדרת הסרטים) ומכונת הזמן דלוריאן, במערכון בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל, לציון ההגעה לתאריך העתידי מהסרט "בחזרה לעתיד 2", כאשר הוא מגלם שוב את דמותו של מרטי מק'פליי.
בשנים 2010–2016 שיחק בסדרת הדרמה "האישה הטובה" בתור לואיס קנינג.
בשנים 2013–2014 כיכב בסדרה הקומית "מייקל" (The Michael J. Fox Show) בתור מייק הנרי.
בעונה השנייה של השורד המיועד (2017) השתתף בתפקיד אורח חשוב בדמות עורך הדין המצליח אית'ן ווסט.
בשנת 2023 עלה ב-Apple TV+ הסרט התיעודי Still: A Michael J. Fox Movie (אנ') המתאר את חייו והתמודדותו עם פרקינסון, תוך שילוב קטעים מסרטים ותוכניות בהם השתתף.
פוקס נכלל ברשימת טיים 100 לשנת 2024 כהוקרה על תרומתו הרב-גונית לחברה - בקריירת משחק ובמחקר מחלת פרקינסון.
בשנת 2025 העונקה לו מדליית החירות הנשיאותית על ידי ג'ו ביידן.
חיים אישיים

מאז 1988 הוא נשוי לשחקנית האמריקאית-יהודייה טרייסי פולן. להם ארבעה ילדים. פוקס מחזיק באזרחות כפולה (קנדית ואמריקנית).
חיים אישיים > מחלת פרקינסון ואקטיביזם

במהלך שנת 1990 פוקס החל להראות סימפטומים מוקדמים של התפתחות מחלת פרקינסון בעת צילומי הסרט "ד"ר הוליווד". במהלך 1991 אובחן כחולה במחלה. לאחר האבחנה החל פוקס לצרוך אלכוהול במידה רבה יחסית, אולם לאחר שפנה לעזרה הצליח להיגמל לחלוטין מהצורך באלכוהול. בשנת 1998 החליט להצהיר באופן רשמי על מצבו בהודעה לתקשורת. מאז ועד היום פוקס הוא חסיד נלהב של חקר מחלת פרקינסון ושל הניסיונות למצוא לה מרפא. לצורך מטרה זו פוקס הקים בשנת 2000 את הקרן "The Michael J. Fox Foundation" המוקדשת לקידום מציאת מרפא למחלת פרקינסון. הארגון, אשר השקיע עד היום קרוב ל-1.5 מיליארד דולרים בחקר מחלת פרקינסון, הפך עם השנים למממן הפרטי הגדול ביותר בעולם של חקר מחלת פרקינסון.
בנובמבר 2020 הודיע פוקס כי יפסיק את קריירת המשחק שלו בגלל מצבו המחמיר של מחלת פרקינסון. הוא הסביר כי המחלה משפיעה על יכולתו לשנן את השורות עבור תפקידי משחק. ב-4 בינואר 2025 הוענקה לו, לצד אישים אחרים, מדליית החירות הנשיאותית בידי הנשיא ג'ו ביידן.
פוקס, 1988
פוקס ואשתו טרייסי פולן, 1988
מייקל ג'יי פוקס ומוחמד עלי לקראת מתן עדות בפני ועדת הסנאט בנושא המאבק במחלת פרקינסון, 2002
פוקס, 2012
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם הסרט באנגלית | שם הסרט בעברית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1980 | Midnight Madness |  | סקוט לארסון |  |
| 1985 | Teen Wolf | זאב צעיר | סקוט האווארד |  |
| 1985 | Back to the Future | בחזרה לעתיד | מרטי מק'פליי |  |
| 1987 | Light of Day | לאור היום | ג'ו רסניק |  |
| 1987 | The Secret of my Success | סוד ההצלחה שלי | ברנטלי פוסטר / קרלטון וויטפילד |  |
| 1988 | Bright Lights, Big City | אלף האורות של ניו יורק | ג'יימי קונוויי |  |
| 1989 | Casualties of War | חטאי מלחמה | אריקסון |  |
| 1989 | Back to the Future II | בחזרה לעתיד 2 | מרטי מק'פליי, מרטי מק'פליי ג'וניור, מרלין מק'פליי |  |
| 1990 | Back to the Future III | בחזרה לעתיד 3 | מרטי מק'פליי, שיימוס מק'פליי |  |
| 1991 | Doc Hollywood | ד"ר הוליווד | דוקטור בן סטון |  |
| 1991 | The Hard Way | הדרך הקשה | ניק לאנג |  |
| 1993 | For Love or Money | כסף או אהבה | דאגלס השוער |  |
| 1993 | Homeward Bound: The Incredible Journey | המסע המופלא הביתה | צ'אנס | דיבוב |
| 1993 | Life with Mikey | החיים עם מייקי | מייקל צ'פמן |  |
| 1994 | Where the Rivers Flow North |  | קלייטון פרנסוורס |  |
| 1994 | Greedy |  | דניאל מקטיגו |  |
| 1995 | Blue in the Face | מוציאים עשן | פיט מלוני |  |
| 1995 | Coldblooded |  | טים אלכסנדר |  |
| 1995 | The American President | הנשיא מאוהב | לואיס רוטשילד |  |
| 1996 | Homeward Bound II: Lost in San Francisco | המסע המופלא הביתה 2 | צ'אנס | דיבוב |
| 1996 | The Frighteners | עיר הרשע | פרנק בניסטר |  |
| 1996 | Mars Attacks! | הפלישה ממאדים | ג'ייסון סטון |  |
| 1999 | Stuart Little | סטיוארט ליטל | סטיוארט ליטל | דיבוב |
| 2001 | Atlantis: The Lost Empire | אטלנטיס: האימפריה האבודה | מיילו ג'יימס טאץ' | דיבוב |
| 2002 | Interstate 60 | כביש מספר 60 | מר בייקר |  |
| 2002 | Stuart Little II | סטיוארט ליטל 2 | סטיוארט ליטל | דיבוב |
| 2005 | Saving Milly | להציל את מילי - סרט טלוויזיה | עצמו |  |
| 2006 | Stuart Little 3: Call of the Wild | סטיוארט ליטל 3: הזמנה לטבע | סטיוארט ליטל | דיבוב |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם הסדרה באנגלית | שם הסדרה בעברית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1979 | Letters from Frank |  | ריקי מילר ג'וניור |  |
| 1979 | Lou Grant | לו גרנט | פול סטון | תפקיד אורח |
| 1980–1981 | Palmerstown, U.S.A |  | וילי ג'ו הל |  |
| 1981 | Trapper John M.D | חדר מיון / טרפר ג'ון | אליוט שוויצר | תפקיד אורח |
| 1981 | Leo and Me |  | ג'יימי |  |
| 1982 | Class of 1984 | מחזור 1984 | ארתור סמר |  |
| 1982–1989 | Family Ties | קשרי משפחה | אלכס פ. קיטון |  |
| 1983 | (אנ') High School U.S.A |  | ג'יי ג'יי מנרס |  |
| 1984 | Night Court | בית דין לילי | אדי סימס | תפקיד אורח |
| 1985 | Poison Ivy |  | דניס בקסטר |  |
| 1985 | Family Ties Vacation |  | אלכס פ. קיטון |  |
| 1991 | Tales from the Crypt | סיפורים מהצד האפל | קטגור | תפקיד אורח |
| 1994 | אל תשתו מהמים |  | אקסל מגי |  |
| 1996–2000 | Spin City | ספין סיטי | מייקל "מייק" פלהרטי |  |
| 2002 | Clone High |  |  | תפקיד אורח; דיבוב |
| 2004 | Scrubs | סקראבס | דוקטור קווין קסי |  |
| 2006 | The Magic 7 |  | מרסל מגוט | דיבוב |
| 2006 | Boston Legal | בוסטון ליגל | דניאל פוסט | תפקיד אורח |
| 2010–2015 | The Good Wife | האישה הטובה | לואיס קנינג |  |
| 2011, 2017 | Curb Your Enthusiasm | תרגיע | עצמו |  |
| 2013–2014 | The Michael J. Fox Show | מייקל | מייק הנרי |  |
זרח קולבורן

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1804 Cabot, ארצות הברית 
 פטירה:  2 במרץ 1840 (בגיל 35) נורוויץ', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר וסטמינסטר  אוניברסיטת ורמונט 
 מעסיק:  דארטמות' קולג', אוניברסיטת ורמונט, אוניברסיטת נורוויץ' 
 השקפה דתית:  מתודיזם 
 
זרח קולבורן (באנגלית: Zerah Colburn; ‏1 בספטמבר 1804 - 2 במרץ 1840) היה ילד פלא בן המאה ה-19, שהתפרסם כגאון חישוב.
ביוגרפיה

קולבורן נולד בקאבוט, ורמונט בשנת 1804. עד לגיל שבע נחשד שהוא סובל מפיגור שכלי. אולם שישה שבועות בלבד לאחר שהחל את לימודיו בכיתה א' שמע אותו אביו מדקלם את לוח הכפל. אביו לא היה בטוח אם הוא למד את לוח הכפל מאחיו ומאחיותיו והחליט לבחון את יכולותיו המתמטיות, להפתעתו גילה שבבנו טמון פוטנציאל לאחר שכפל נכונה את המספרים 13 ו-97.
יכולותיו של קולבורן הלכו והתחזקו ובמהרה היה יכול לענות על שאלות קשות יותר, כגון מהו מספר השניות ב-2,000 שנים, מהי המכפלה של 12,225 ב-1,223, או השורש הריבועי של 1,449. כבר בגיל שבע הצליח לחשב למשל את מספר השעות ב-38 שנים, חודשיים ושבוע, תוך 6 שניות בלבד.
מסופר על זרח שיכול היה לפתור בעיות מסובכות למדי. למשל, מספר פרמה השישי 225+1 (או 232+1) נחשב בתחילה לפי פרמה למספר ראשוני. מספר זה, בהצגה עשרונית 4,294,967,297, אינו ראשוני וזרח חישב בראשו שהמחלק הנמוך ביותר שלו הוא 641. המחלק הנוסף הוא 6,700,417 וניתן למצאו באמצעות מחשבון בקלות.
אביו ניצל את גאונות החישוב שלו בכך שלקח אותו למסעות בדרכים ובהמשך גם מעבר לים, במסעות אלו זרח הופיע והמחיש לקהל את יכולת החישוב המהירה שלו. השניים עזבו את ורמונט בחורף שבין השנים 1811-1810. בעוברם ליד הנובר, ניו המפשייר, נשיא דארטמות' קולג', ג'ון וילוק, הציע לממן את לימודיו של זרח אך אביו דחה את ההצעה. בבוסטון זכה זרח לקהל רב ועורר עניין גדול בקרב התושבים. פרופסורים מהארווארד קולג' וכן מומחים מתחומים שונים ועיתונים דנו בכוח החישוב המופלא שלו.
אחרי שעזבו את בוסטון הוצג זרח בפני קהל בעבור תשלום, במדינות מרכז ומזרח ארצות הברית, ובינואר 1812 הפליגו לאנגליה. בספטמבר 1813 הופיע זרח בדבלין שבאירלנד. קולבורן ניצב ראש בראש מול ויליאם רואן המילטון (אז בן 8 בלבד) בתחרות חישוב וניצח. בעקבות הפסדו, המילטון החליט להקדיש יותר זמן לאימון במתמטיקה מאשר ללימוד שפות. לאחר שסיירו ברחבי אנגליה, סקוטלנד ואירלנד שהו זרח ואביו 18 חודשים בפריז. שם החל ללמוד במוסד יוקרתי, אך בשנת 1816 לימודיו נקטעו על ידי אביו שנפל מנכסיו, והם חזרו לאנגליה.
הרוזן מבריסטול (פרדריק הארווי) גילה עניין בזרח ושלחו ללמוד בבית הספר הפרטי ווסטמינסטר, שם למד עד שנת 1819. אביו סירב להתניות שונות מצד הרוזן, קטע בשנית את לימודיו וייעץ לו ללמוד משחק. זרח פעל לפי עצת אביו והחל בלימודי משחק תחת הוראתו של צ'ארלס קמבל. הופעתו הראשונה הותירה טעם מר בפיו ובפי מורהו, הוא עזב את עולם המשחק, עבד תקופה כמורה מחליף ולאחר מכן פתח בית ספר משלו. במקביל, סייע בחישובים שונים בעבור תומאס יאנג שהיה מזכיר ועדת קו האורך.
בשנת 1824, עקב פטירת אביו, הוא הורשה לחזור לארצות הברית יחד עם מספר חברים על ידי הרוזן מבריסטול. על אף שלימודיו של זרח לא היו סדירים, הוא הפגין יכולת גבוהה גם בלמידת שפות. במרץ של אותה השנה לימד צרפתית בברלינגטון ובמקביל למד באוניברסיטת ורמונט. לקראת שנת 1825 חבר לתנועה המתודיסטית, לאחר תשע שנות חברות בתנועה השתקע בנוריץ' ובשנת 1835 קיבל מינוי פרופסור לשפות בדארטמות' קולג'.
ב-1833 פרסם ספר אוטוביוגרפי. כמו אביו, לזרח היו 12 אצבעות בידיים ו-12 אצבעות ברגליים. נפטר בגיל 34 מסיבוכי מחלת השחפת.