stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דראפט ה-NBA 2009

בלייק גריפין, נבחר על ידי לוס אנג'לס קליפרס בבחירה הראשונה של דראפט 2009
דראפט ה-NBA‏ 2009 הוא הדראפט שקדם לעונת המשחקים 2009/2010 ב-NBA. טקס הדראפט התקיים במדיסון סקוור גארדן, אולמה של הניו יורק ניקס, ב-25 ביוני 2009. במקום ה-23 בדראפט נבחר עומרי כספי, שהפך בכך לישראלי הראשון שנבחר בסיבוב הראשון בדראפט ומשחק ב-NBA. דראפט זה נחשב לאחד מהטובים בהיסטוריה עקב ריבוי הכוכבים שנבחרו בדראפט וריבוי השחקנים שלא נבחרו וגויסו לאחר מכן לNBA, רבים טוענים שזה אכן הדראפט הטוב ביותר ויש הטוענים שהדראפט הטוב ביותר הוא של שנת 2003 בו נבחרו שחקנים כמו לברון ג׳יימס, דווין וויד וכרמלו אנתוני.
לקראת הדראפט הייתה סקרמנטו קינגס הקבוצה בעלת הסיכויים הגבוהים ביותר לזכות בבחירה הראשונה, אך בהגרלת הלוטרי הקדימו אותה לוס אנג'לס קליפרס, ממפיס גריזליס ואוקלהומה סיטי ת'אנדר שזכו בשלוש הבחירות הראשונות, בהתאמה. הקליפרס ניצלו את הבחירה הראשונה בדראפט כדי לבחור את הפאוור פורוורד בלייק גריפין מאוניברסיטת אוקלהומה. עם זאת, הוא החמיץ את כל עונת 2009/2010 עקב פציעה וניתוח בברכו. האשים ת'אביט מאוניברסיטת קונטיקט נבחר במקום השני בדראפט על ידי ממפיס, ובכך הפך לשחקן הטנזני הראשון שמשחק ב-NBA. ג'יימס הארדן מאוניברסיטת המדינה של אריזונה נבחר במקום השלישי על ידי הת'אנדר, ובכך הפך לבחירה הראשונה בדראפט של המועדון מאז המעבר מסיאטל לאוקלהומה סיטי. סקרמנטו, שזכתה בבחירה הרביעית, ניצלה אותה כדי לבחור את טייריק אוונס, שבסיום העונה זכה בתואר רוקי השנה. בבחירה השביעית בחרה גולדן סטייט ווריורס את סטפן קרי, שבעונות 2014/2015 ו-2015/2016 זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה והוביל את הווריורס לארבע אליפויות NBA בשנים 2015–2022.
שחקנים בולטים אחרים שנבחרו בדראפט 2009 כוללים את ריקי רוביו (בחירה חמישית), דמאר דרוזן (9), ברנדון ג'נינגס (10), ג'רלד הנדרסון (12), ג'רו הולידיי (17), טיי לוסון (18), ג'ף טיג (19), דארן קוליסון (21), טאג' גיבסון (26), דמארה קארול (27), פטריק בוורלי (42), דני גרין (46) ופאטי מילס (55).
בסך הכול שיחקו ב-NBA‏ 50 מתוך 60 הנבחרים, ומלבדם שיחקו בליגה 23 מועמדים שלא נבחרו בדראפט 2009, ביניהם הקלע וסלי מת'יוז והרכז הישראלי גל מקל.
שחקני NBA שלא נבחרו

השחקנים שלהלן לא נבחרו בדראפט 2009, אך שיחקו ב-NBA:
ארצות הברית ג'ף אדריאן
ארצות הברית/ניגריה ג'וש אקוניון
ארצות הברית אנטוניו אנדרסון
אוסטרליה ארון ביינס
ארצות הברית דיונטה כריסמס
ארצות הברית מרכוס קאזין
איטליה לואיג'י דטומה
ארצות הברית ג'סטין דנטמון
ארצות הברית שיין אדוארדס
ברזיל ויטור פבראני
ארצות הברית אלונזו ג'י
ארצות הברית טרל האריס
ארצות הברית סדריק ג'קסון
אוקראינה סלאבה קראבצוב
ארצות הברית מרכוס לנדרי
ארצות הברית וסלי מת'יוז
ארצות הברית ג'רל מקניל
ישראל גל מקל
ארצות הברית ג'רמי פארגו
ארצות הברית גארט סילר
ארצות הברית גארט טמפל
ארצות הברית לוק זלר
הערות שוליים

↑  ישי רז‏, סקרמנטו בחרה את כספי במקום ה-23 בדראפט, באתר וואלה, 26 ביוני 2009
↑  רשימת הנבחרים בדראפט, באתר basketball-reference.com
הברית הישנה
ראו גם

המקרא (התנ"ך) – כחלק מדת היהדות ואילך
הברית החדשה – כחלק מדת הנצרות ואילך
כתבי קודש – בכל דתות העולם
הביבליה – התייחסות דו-משמעית או מקיפה, הן לברית הישנה והן לברית החדשה
הערות שוליים

↑  מיוונית: "בריאה"
↑  מיוונית: "יציאה" - יציאת מצרים
↑  "ספר הלוויים"
↑  "מניין", "ספירה"
↑  "משנה תורה"
↑  בקאנון הקתולי והאורתודוקסי מכונה הספר לעיתים כ"מלכים א'".
↑  בקאנון הקתולי והאורתודוקסי מכונה לעיתים "מלכים ב'".
↑  בקאנון הקתולי והאורתודוקסי מכונה לעיתים "מלכים ג'".
↑  בקאנון הקתולי והאורתודוקסי מכונה לעיתים "מלכים ד'".
1 2  הקאנון הקתולי והאורתודוקסי מכילים תוספות למגילת אסתר שלא מופיעות בתנ"ך.
↑  למרות השם הדומה, התוכן שונה לחלוטין מתוכן ספרי המקבים מהמקור הייוני. ספרים אלו אינם מספרים את סיפורם של החשמונאים.
↑  מחולק לשני ספרים, משלי ותגסאץ
1 2  כחלק מספר ירמיהו
↑  לא בכל הכנסיות האורתודוקסיות.
| ספרי הברית הישנה |
| --- | --- | --- |
| החומש | בראשית • שמות • ויקרא • במדבר • דברים |  |
| ספרות ההיסטוריה | יהושע • שופטים  • רות • שמואל (א' וב') • מלכים (א' וב') • דברי הימים (א' וב') • עזרא החיצוני2 • עזרא • נחמיה • טוביה1 • יהודית1 • אסתר • ספר מקבים: א'1, ב'1, ג'2, ד'2 |  |
| ספרות החכמה | איוב • תהילים • ספר האודות (אנ')2 • משלי • קהלת • שיר השירים • חכמת שלמה1 • משלי בן סירא1 |  |
| נביאים גדולים | ישעיהו • ירמיהו • איכה • ברוך1 • איגרת ירמיהו2 • יחזקאל • דניאל |  |
| נביאים קטנים | הושע • יואל • עמוס • עובדיה • יונה • מיכה • נחום • חבקוק • חגי • צפניה • זכריה • מלאכי |  |
1 מצוי בקאנון הקתולי והאורתודוקסי, אך לא בקאנון הפרוטסטנטי.   2 מצוי רק בקאנון האורתודוקסי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4001515-4  LCCN: n79054379  LNB: 000088332  NDL: 00570432  NKC: unn2006374712  TDVİA: ahd-i-atik  VIAF: 185083399   WorldCat (עם VIAF): 185083399
אהרון אחיעז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביולי 1949 
 פטירה:  28 במאי 1998 (בגיל 48) 
 מדינה:  ישראל 
 
אהרון אחיעז (14 ביולי 1949 – 28 במאי 1998) היה טייס חיל האוויר ואיש עסקים ישראלי. נפל בשבי אש"ף בביירות במלחמת לבנון הראשונה ושוחרר ללא תמורה.
ביוגרפיה

אחיעז נולד במושב בלפוריה, בנם של נפתלי וצפורה אחיעז. בשנת 1968 התגייס לנח"ל מוצנח ומשם עבר לחיל האוויר וסיים בהצלחה קורס טיס. הוא שירת כטייס והשתחרר בדרגת סרן.
באמצע שנות ה-70 נישא ליעל סחרוב, בתו של אהרון סחרוב. לאחר נישואיו הצטרף לעסקי משפחת סחרוב והיה מנהל בחברת הביטוח "סהר" (שנמכרה בסוף שנות ה-80 לקבוצת הביטוח הראל השקעות). הוא העסיק כשכיר בחברה את חברו הנווט מאיר שמיר, שלימים הקים את חברת הביטוח "מבטח שמיר".
עם פרוץ מלחמת לבנון גויס אחיעז לשירות מילואים כטייס סקייהוק. ב-6 ביוני 1982 השתתף בתקיפת מטרות קרקע במהלכה הופל מטוסו והוא נפל בשבי אש"ף. אחיעז היה הבכיר בשבויי צה"ל במלחמה זו. הוא זכה ליחס מועדף לעומת שאר השבויים וקיבל תקציב מזון משלו. הוא הצליח לפתח עם שומריו מערכת יחסים חיובית וניהל עמם שיחות חבריות. בתקופת שהותו בשבי נפגשו שלושה מאנשי "העולם הזה", אורי אבנרי, שרית ישי לוי וענת סרגוסטי, עם ראש אש"ף יאסר ערפאת בביירות הנצורה. באותו ביקור קיימו השלושה ראיון מוקלט במחנה אש"ף במערב ביירות עם אחיעז והביאו ממנו דרישת שלום חיה ומכתב לבני משפחתו. קרוב משפחתו אריה (לובה) אליאב הפעיל את קשריו בקרב גורמים באש"ף כדי לקדם את שחרורו. לאחר חודשיים וחצי, ב-20 באוגוסט, במסגרת פינוי אנשי אש"ף מלבנון, שוחרר אחיעז ללא תמורה. עם שחרורו הועלה לדרגת רב-סרן.
לאחר שחרורו נהג אחיעז במשך תקופה לנסוע לאחד ממחנות הפליטים ביהודה ושומרון כדי להביא מוצרים שונים למשפחתם של שני שומריו הפלסטינים בתקופת השבי. כמו כן נפגש מספר פעמים עם יאסר ערפאת.
בסוף שנות ה-80 ייסד אחיעז יחד עם דן ברנר את קבוצת קמור ושימש יושב ראש מועצת המנהלים שלה. קבוצת קמור הייתה חברת השקעות שפעלה בתחומי הפיננסים, הנדל"ן, המזון המהיר והרכב. מרכז הרווח העיקרי של החברה היה חברת קמור רכב, יבואנית ומשווקת מכוניות ב.מ.וו בישראל. בנוסף, החברה החזיקה כ-40% מרשת המזון המהיר ברגר קינג וכ-50% מחברת הברוקרים "סהר ניירות ערך".
היה נשוי ליעל, בתו של אהרון סחרוב ונינתו של יצחק אייזיק בן-טובים, אב לשני בנים ובת. בשנת 1998 נפטר אחיעז ממחלת הסרטן, בגיל 48 . הוא הובא למנוחות בבית העלמין הישן בהרצליה .
הערות שוליים

↑  שי שלו, ‏אף פעם לא הייתי הסוכן עם הטלפון והמזוודה, באתר גלובס, 2 במרץ 2000
↑  אחותו של אליאב, לאה, הייתה אשת ישראל סחרוב, אחיו של אהרון סחרוב.
↑  אמיר אייזנברג, ‏דן ברנר קיבל אופציה לרכוש את חלקו של אהרון אחיעז באגרי ובקמור, באתר גלובס, 18 בפברואר 1998
מרינה אוכמן

| --- | --- |

מרינה אוכמן מאליפות אירופה ב-2019
 לידה:  2 בינואר 1983 (בת 42) רוסיה מוסקבה, רוסיה
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 משקל:  קטגורית משקל: 64-71 ק"ג
 גובה:  1.64 מטר
 בן או בת זוג:  אנטולי מושיק 
 ספורט
 ענף ספורט:  הרמת משקולות
 מועדון:  אס"א בן-גוריון
 מאמן:  איליה איגנטובסקי
 הישגים
 שיאים אישיים:  Clean And Jerk: 110 kg Snatch: 90 kg Squat: 160 kg
 
מרינה אוכמן (נולדה ב-2 בינואר 1983) היא מרימת משקולות ישראלית. אחת הספורטאיות המבוגרות בענף.
אלופת ושיאנית ישראל 13 שנים, סגנית אלופת עולם לסטודנטים 2008, מקום 15 בעולם 2019, חברת סגל אולימפי בכיר של ישראל.
ביוגרפיה

מרינה נולדה במוסקבה ועלתה לישראל עם הוריה ב-1991 ביישוב שבי שומרון. לאחר שנה עברה המשפחה להתגורר באופקים ומשם לבאר שבע. הוריה של מרינה עבדו בעבודות מזדמנות וכדי שמרינה לא תשוטט ברחובות רשמו אותה לחוג ג'ודו.
מגיל 12 מרינה התאמנה במועדון בבאר שבע והייתה חברת נבחרת ישראל בג'ודו, אלופת ישראל בנערות וסגנית אלופת ישראל בג'ודו בבוגרות. בשנת 2000 נפצעה מרינה באימון נבחרת במכון וינגייט ברצועה הצולבת ונאלצה להפסיק את הג'ודו התחרותי.
לאחר ניתוחים ושיקום ארוך נרשמה מרינה למועדון הרמת משקולות כתחביב בזמן לימודיה לתואר הראשון בחינוך גופני. בשנת 2006 התחרתה מרינה לראשונה בתחרות ארצית בהרמת משקולות.
ביוגרפיה > הרמת משקולות

בשנת 2007 מרינה ניצחה באליפות ישראל לראשונה ויצאה לתחרות בינלאומית בהרמת משקולות. באותה השנה מרינה הייתה האישה היחידה שייצגה את ישראל באליפות העולם שנערכה בתאילנד. בשנת 2008 זכתה במקום השני באליפות העולם לסטודנטים ובמקום ה-8 באליפות אירופה לבוגרות, אך לא הצליחה להשיג את הקריטריון האולימפי.
מאז מרינה ממשיכה להתאמן ולייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות ונחשבת לספורטאית הוותיקה והמנוסה בענף בארץ.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מרינה נשואה לאנטולי מושיק, מרים משקולות בעברו, והם הורים לדוד. מתגוררים בבאר שבע. מרינה בעלת תואר ראשון בחינוך גופני ותואר שני בניהול חינוכי, ומורה ומחנכת בתיכון עתיד באופקים. בנוסף מרינה מאמנת כושר בקבוצת הכדורגל הפועל.
אורלי קסטל-בלום

| --- | --- |

 לידה:  26 בנובמבר 1960 (בת 64) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, בית צבי 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 פרסים והוקרה:  פרס ספיר (2015)  פרס ניומן (2003) 
 
אורלי קסטל-בלום (נולדה ב-26 בנובמבר 1960) היא סופרת ישראלית. כלת פרס ספיר לשנת 2015 על ספרה "הרומאן המצרי".
ביוגרפיה

אורלי קסטל נולדה בתל אביב למשפחה יהודית שעלתה ארצה ממצרים בשנת 1949, אב שעבד בחברת "אל על" ואם שעבדה בבנק אגוד. פטירתו של אביה, סלבו קסטל, ממחלת הסרטן באה לידי ביטוי בספרה "דולי סיטי".
קסטל-בלום דוברת צרפתית מגיל צעיר. אחרי לימודי תיכון בגימנסיה הרצליה שירתה בצה"ל כמש"קית ת"ש בסיני. למדה שנה אחת קולנוע באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן עוד שנה בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי ברמת גן.
הייתה נשואה לגדי בלום, אותו הכירה בעת לימודיה בבית צבי, ולזוג נולדו שני ילדים.
מתגוררת בתל אביב.
יצירתה

התחילה לפרסם את יצירתה בשנת 1987. היא "התגלתה" על ידי העורך הספרותי חיים פסח, שעבד אז בהוצאת עם עובד, שם פורסם קובץ הסיפורים הראשון, "לא רחוק ממרכז העיר". ב-1990 וב-1991 פרסמה חמישה סיפורים בכתב-העת 'סימן קריאה', שנכללו אחר-כך בספרה 'סיפורים בלתי-רצוניים'. את פריצתה הגדולה לזירת הספרות המקומית עשתה עם פרסום הרומן "היכן אני נמצאת". ספר נוסף שזכה להערכה רבה הוא הרומן "דולי סיטי", שעוסק באמהות בישראל.
חוקר הספרות גרשון שקד ראה באורלי קסטל-בלום סופרת אשר שינתה את פניה של הספרות העברית בחדשנות תוכנם של ספריה.
דוד גורביץ' תיאר את יצירתה כפוסטמודרנית:
אחת היוצרות המרכזיות של הדפוס הפוסטמודרני בספרותנו היא ללא ספק אורלי קסטל-בלום. סיפוריה של קסטל-בלום, שפורסמו החל מאמצע שנות השמונים, הביא לחלל הספרותי שלנו מציאות אלימה ופופולרית שלא הכרנו קודם לכן. סגנונה הפרבולי, הג'אזי, הג'סטה "הרעה" והמרושלת שבה בחרה לכתוב, האופן העצבני והסוריאליסטי שבו טיפלה ביסודות המסורתיים של הסיפורת – מוטיבציה, דמות, אינטגרציה, פסיכולוגיה – יכלו בדין לעורר תגובות נסערות. כנגד הליטוש המצופה "מסיפורת עשויה היטב" קיבלנו חספוס מתריס; כנגד מעמקים (פסיכולוגיים, או היסטוריוסופיים-לאומיים) קיבלנו את פני השטח העירומים. כנגד לשון שאמורה לייצג עולם קיבלנו עולם המשקף, כבמראה הפוכה, לשון "מופרעת", "עצובה", פיוטית, המסתופפת בין כתליו.
חוקר הספרות אורי ש. כהן כתב:
אורלי קסטל-בלום היא אחת היוצרות המרכזיות בישראל מאז שנות התשעים, ובוודאי אחד הקולות החשובים שהופיעו בה מסוף שנות השמונים. יחד עם אחרים היא תרמה לגיבושה של תופעה חדשה בספרות העברית, שהוגדרה בתורה כביטוי של הפוסט-מודרניות הישראלית, הגדרה שלא החזיקה מעמד זמן רב - כמו המציאות הפוסט-לאומית שבה הייתה כרוכה.
מבקר התרבות יונתן גת הגדיר את כתיבתה של קסטל-בלום בתוכניתו "גיבור תרבות" באופן הבא:
זוהי כתיבה תחת השפעת 'האנג-אובר' ותחושת מיגרנה. המיקוד והדיוק מופנים לפרטים הלא חשובים ואילו הפרטים החשובים אינם רלוונטים לרצף הסיפורי. ודווקא אי השפיות - היא זו שמחלצת את הסופרת מהאבדון. השיגעון הוא הפיתרון הרציונלי ביותר למקרים אליהם נסחפים גיבוריה של קסטל-בלום.
פרסים

בשנת 1990 הוענק לה פרס תל אביב
בשנת 1993 הוענק לה פרס אלתרמן
בשנים 1994, 2001 ו-2011 הוענק לה פרס ראש הממשלה ליצירה
בשנת 2003 קיבלה את פרס ניומן.
ספרה "הרומאן המצרי" זיכה אותה בפרס ספיר לשנת 2015.
ספריה

לא רחוק ממרכז העיר, סיפורים, עם עובד תל אביב 1987. ראה-אור מחדש בעריכת מנחם פרי בסדרת הספריה החדשה, 2007.
סביבה עוינת, בעריכת חיים פסח, זמורה ביתן, 1988.
היכן אני נמצאת, בעריכת חיים פסח, זמורה ביתן, תל אביב, 1990.
דולי סיטי, בעריכת חיים פסח, זמורה ביתן, תל אביב, 1992. ראה אור מחדש בעריכת מנחם פרי בסדרת הספריה החדשה, 2007. עובד גם למחזה בשם "דולי סיטי".
סיפורים בלתי-רצוניים, בעריכת חיים פסח, זמורה ביתן, 1993. ראה אור מחדש בעריכת מנחם פרי בסדרת הספריה החדשה, 2024.
המינה ליזה, בעריכת חיים פסח, הוצאת כתר, 1995.
שנינו נתנהג יפה: שיחות עם בני, לילדים, איורים - כרמית גלעדי-פולארד, כתר, 1997.
הספר החדש של אורלי קסטל-בלום, בעריכת חיים פסח, הוצאת כתר, 1998.
רדיקלים חופשיים, כתר, 2000.
חלקים אנושיים, עורכת - פביאנה חפץ, כנרת 2002.
עם אורז לא מתווכחים, מבחר סיפורים 1987–2004, עורכת - פביאנה חפץ, כנרת, 2004.
טקסטיל , בעריכת מנחם פרי, הספריה החדשה, 2006.
חיי חורף, בעריכת מנחם פרי, הספריה החדשה, 2010.
הרומאן המצרי, בעריכת מנחם פרי, הספריה החדשה, 2015.
ביוטופ, בעריכת מנחם פרי, הספריה החדשה, 2022.
לקריאה נוספת

אורי ש. כהן, לקרוא את אורלי קסטל-בלום, אחוזת בית, 2011.
קובי נסים, בגובה העיניים, על המשמר, ד' בסיוון תשנ"ב, 5 ביוני 1992, עמ' 21. על: אורלי קסטל-בלום, דולי סיטי (תל אביב : זמורה-ביתן, תשנ"ב 1992).
צביה גינור-בן-יוסף, "הדיסטופיה הציונית על פי אורלי קסטל-בלום", ספרות וחברה בתרבות העברית החדשה , 2000.
חנה סקרה, מפתח-תקוה לדולי-סיטי : זהות נשית והשתקפותה בהיבטים תימטיים ובהיבטים פואטיים של חסימה ושל מרחביות : יצירותיהן של רות אלמוג, דורית אבוש ואורלי קסטל-בלום (ירושלים, תשס"א 2001) <דיסרטציה. האוניברסיטה העברית בירושלים> 400 עמ'.
חנה סקרה, "הקול המיתולוגי של הזהות הנשית ביצירותיהן של רות אלמוג ושל אורלי קסטל-בלום", עלי שיח, חוב' 44 (2000), עמ' 19–41.
יעל פויס, "לתת משמעות לסיפור מוזר: סטודנטים להוראת הספרות קוראים ספרות עכשווית", על "האשה שרצתה להרוג מישהו", הכשרת מורים והתפתחותם המקצועית, 2001.
יוסף אורן, "קפקא לעניים: דיון בלתי-משוחד בסיפורי אורלי קסטל-בלום", על "רדיקלים חופשיים", מאזנים, ע"ה, 1, תשס"א. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ציפורה קדר, "תפקודו של התבנות הפונטי בפואטיקה של הרומן ’היכן אני נמצאת’", דפים למחקר בספרות, 10, 1996. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
תמר הס, "כבר אין לה עיכובים - קריאה פמיניסטית ב’לקרוא לעטלפים’ לחנה בת שחר וב’היכן אני נמצאת’ לאורלי קסטל-בלום", אשנב לחייהן של נשים בחברות יהודיות, 1995.
אורציון ברתנא, "היכן אנחנו נמצאים?", פוסט-מודרניזם בספרות הישראלית משנות השמונים אל שנות התשעים, מאזנים, ס"ו, 8, 1992.
עידית כנפי, "טקסט, אידיאות ועמדות הקורא - דיון בסיפור 'אלף שקל לסיפור' של אורלי קסטל בלום", החינוך וסביבו, כ"ה, 2003.
רינה בן-שחר, "חבל על הטרנד - על הפואטיקה של אורלי קסטל-בלום", למ"ד לאיל"ש, 2003.
סמדר שיפמן, "מינה ודולי - רעיה ואם : משחק בסטריאוטיפים נשיים אצל אורלי קסטל-בלום", התשמע קולי?, 2001.
עדיה מעוז-מנדלסון, "סיטואציות קיצוניות זוועתיות וגרוטסקיות ביצירותיהם של קסטל-בלום וקרת", דפים למחקר בספרות, 11, 1998. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ליזה צ'ודנובסקי, "האם קיימים חורים שחורים? (על פארודיה בסיפורים קצרים של אורלי קסטל-בלום ואתגר קרת)", עיתון 77, 223, 1998.
סמדר שיפמן, דברים שרואים מכאן - דויד גרוסמן, אורלי קסטל-בלום ומאיר שלו: מעבר למודרניזם?, הוצאת כרמל, 2007.
דוד גורביץ', "אורלי קסטל-בלום והאופציה הפוסטמודרנית בספרות הישראלית", בספרו פוסטמודרניזם - תרבות וספרות בסוף המאה ה-20, הוצאת דביר, 1998, עמ' 287–304.
אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995, הפרק "אורלי קסטל-בלום - בין אמהוּת לטירוף", עמ' 345-337
נורית גוברין, "כולנו ציפורים קצוצות כנפיים ומרוטות נוצות - רופאות בספרות העברית", בתוך: קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה, כרך ז', הוצאת כרמל ואוניברסיטת תל אביב, תשע"ט/2019, עמ' 249 - 392 על: 'דולי סיטי'.
מוטי פוגל, חוסר הבנה של המציאות, על לא רחוק ממרכז העיר, פנס מוסף לביקורת ספרות, ינואר 2023.
נגה באר, אתה יודע טוב מאוד שאני לא יכול לנסוע לישראל, על חיי חורף, פנס מוסף לביקורת ספרות, ינואר 2023.
שלמה הרציג, סיפורי יוסף ומשמעותם ברומן ביוטופ מאת אורלי קסטל-בלום, מאזנים, אנטארקטיקה, גיליון מס' 2, כרך צ"ד, תמוז תשפ"ג, יוני 2023, עמ' 113 – 118.
הערות שוליים

↑  דוד גורביץ', "אורלי קסטל-בלום והאופציה הפוסטמודרנית בספרות הישראלית", בספרו פוסטמודרניזם - תרבות וספרות בסוף המאה ה-20, הוצאת דביר, 1998, עמ' 304-287.
↑  אורי ש. כהן, לקרוא את אורלי קסטל-בלום, אחוזת בית, 2011, עמ' 13.
↑  גילי איזיקוביץ, הספר "הרומאן המצרי" של אורלי קסטל-בלום זכה בפרס ספיר לשנת 2015, באתר הארץ, 2 במרץ 2016
↑  ביקורת: אמנון נבות, דולצינאה, מעריב, 25 במאי 1990
ארציון ברתנא, הילדה הטובה של שיץ, הילדה הרעה של קסטל בלום, מעריב, 23 בפברואר 1990
↑  ביקורת: שהם סמיט, דליפה קטנה של רגש: "הספר החדש של אורלי קסטל-בלום", באתר הארץ, 24 באפריל 2012
↑  רינה בן-שחר, חבל על הטרנד, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2001
↑  סמדר שיפמן, ריאליזם מוגז, באתר הארץ, 23 באפריל 2002
נרי ליבנה, האינתיפאדה הפרטית שלי, באתר הארץ, 3 באפריל 2002
↑  ביקורת: שירה חדד, על טעם וריח, דמיון ומציאות, באתר הארץ, 6 ביוני 2004
↑  ביקורת:
סמדר שיפמן, האם הדמויות האלה הן אנחנו או מי שלא היינו רוצים להיות, באתר הארץ, 2 במאי 2006
אסתי אדיבי-שושן, זהו. זהו? זה מה יש, אוקיי, באתר הארץ, 14 ביוני 2006
דן לחמן, טקסטיל / אורלי קסטל בלום, באתר e-mago
שירי לב-ארי, דור שלישי לבדידות האשה, באתר הארץ, 14 באפריל 2006
↑  ביקורת:
מנחם בן, קו המשווה: מצחיקונת, באתר nrg‏, 5 בנובמבר 2010
אריק גלסנר, על "חיי חורף", של אורלי קסטל-בלום, הוצאת "הספרייה החדשה", ביקורות ספרות - מעריב, 2 באוקטובר 2010
שירה סתיו, "חיי חורף" מאת אורלי קסטל-בלום, הוכחות לקיום, באתר הארץ, 20 באוקטובר 2010
דורון קורן, תרדמת חורף, באתר ynet, 6 באוקטובר 2010
אסתי אדיבי-שושן, אולי את אפילו לא קיימת, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2010
↑  ביקורת:
יותם שווימר, "הרומאן המצרי": ביקורת נוקבת ומושלמת, באתר ynet, 20 בינואר 2015

 אורין מוריס, כתב הגנה על כל המוחלשים מאת אורלי קסטל-בלום, באתר הארץ, 5 במרץ 2015
 עמרי הרצוג, "הרומאן המצרי": הספר הכי רדיקלי של אורלי קסטל-בלום, באתר הארץ, 6 בפברואר 2015
↑  ביוטופ | אורלי קסטל-בלום, באתר ספריית הפועלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259553305171  PLWABN: 9810595659305606  BIBSYS: 3121375  BnF: cb12330999z (data)  CiNii: DA18954179  GND: 120142961  ICCU: RAVV221334  ISNI: 0000 0001 1677 7090  LCCN: n88194665  NKC: jo2004220564  NLG: 84054  NTA: 097456446  RERO: 02-A003082709  SUDOC: 032240473  VIAF: 78773723   WorldCat (עם VIAF): 78773723
ג'יימס ג'ונסון (פוליטיקאי מקנטקי)

ג'יימס ג'ונסון (באנגלית: James Johnson‏; 1 בינואר 1774 – 13 באוגוסט 1826) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקנטקי, אחיהם של ריצ'רד מנטור ג'ונסון וג'ון טלמקוס ג'ונסון ודודו של רוברט וורד ג'ונסון.
ביוגרפיה

ג'ונסון נולד ב-1 בינואר 1774 במחוז אורנג' שבמושבת וירג'יניה, ועבר עם אביו לקנטקי ב-1779. הוא למד במכינה קדם אקדמית, ובשנת 1808 כיהן כחבר בסנאט המדינה. הוא שירת כלוטננט קולונל במלחמת 1812 ולחם לצד אחיו ריצ'רד בקרב התמז.
הוא היה קבלן לספק אספקה לכוחות צבא בחזית המערבית בשנים 1819 ו-1820. כמו כן, הוא כיהן כאלקטור לנשיאות מטעמם של מונרו וטומפקינס ב-1820.
ג'ונסון נבחר כג'קסוני לקונגרס ה-19 וכיהן מ-4 במרץ 1825 עד מותו בוושינגטון הבירה, ב-13 באוגוסט 1826. הוא נקבר בבית הקברות המשפחתי, Great Crossings, קנטקי.
עידו בסוק

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בן 75 בערך) אשדות יעקב מאוחד, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 אתר רשמי
 
עידו בסוק (נולד ב-1950) הוא מתרגם, עורך ומשורר ישראלי, חוקר ספרות והיסטוריה.
ביוגרפיה

עידו בסוק נולד בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד. אביו, משה בסוק, היה מתרגם, עורך ומשורר. אמו, שולמית בסוק, הייתה מורה לספרות ולשון, בתו של העיתונאי והפזמונאי קדיש יהודה סילמן.
בסוק התחיל לכתוב שירה בהיותו בן שבע עשרה, כשעבר יחד עם אמו מהקיבוץ לירושלים לאחר פטירת אביו. למד בתיכון ליד האוניברסיטה; אז החל לפרסם בעיתון הארץ, במוסף "משא" של העיתון למרחב וברבעון קשת.
הוא בוגר החוגים לספרות עברית ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים (1973).
למד הוראה ובשנים 1976–1979 עבד כמורה לספרות ולהבעה בתיכונים שונים. בשנים 1979–1983 שהה בצרפת ושימש כמורה לעברית ולספרות עברית באוניברסיטאות בצרפת. השלים תואר מוסמך בספרות צרפתית מודרנית, אוניברסיטת גרנובל, צרפת (1982), ומאוחר יותר גם תואר מוסמך בהצטיינות בתוכנית אישית: 'ספרות והיסטוריה של היישוב בארץ ישראל', האוניברסיטה העברית בירושלים (1991). ספרו "בצל פרדסים על אדמה מצורעת : על יצירתם הספרותית והפובליציסטית של משה סמילנסקי ואורי צבי גרינברג", שעליו זכה בפרס אקו"ם לספרות עיון לשנת 1994, מבוסס על עבודות שעשה בלימודי המוסמך באוניברסיטה. קיבל תואר דוקטור מן האוניברסיטה העברית בירושלים (2010) על עבודתו "היבטים בחינוך של נוער יהודי בפולין בין מלחמות העולם לאור היבטים של בני נוער יהודים באוסף ייווא", שנכתבה בהדרכת פרופ' דליה עופר.
ספר המבוסס על עבודת הדוקטור שלו, "תחיית הנעורים: משפחה וחינוך ביהדות פולין בין מלחמות העולם" ראה אור ב-2015 בהוצאת מרכז זלמן שזר. מאמריו התפרסמו בכתבי עת מדעיים בהם גַלעֵד, Polin ועיונים בתקומת ישראל.
עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטה העברית. פרסם ביוגרפיה של המשורר שאול טשרניחובסקי (2017).
מאז שנת 1985 עובד כעורך כתבי-עת באגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך.
תרגם ספרות יפה וספרות עיון עבור הוצאות ספרים שונות, בעיקר מצרפתית ומעט מיידיש ומאנגלית. כמו כן ערך תרגומים. לנה שילוני כתבה על תרגומו ל"גרגנטואה ופנטגרואל":
"התרגום השלם של יצירות פרנסואה רבלה לעברית... הוא חג לשפה העברית ולתרבותה. עידו בסוק המתרגם-היוצר עשה מעשה שלא ייאמן. הוא נטל יצירה קלאסית מן המאה ה-16, תערובת של סאטירה ברוח הרנסאנס ההומניסטי, עם מעשיות פרועות בהשראת ימי הביניים, כתובה בשפה שצרפתי בן זמננו מתקשה לא פעם להבינה, גדושה רמזים להווי רחוק ואזוטרי, והפך אותה ליצירה עברית חיה ונושמת, בועטת ומצחיקה, מתוחכמת וגסה, כפי שהייתה במקור לפני כמעט 500 שנה".
עידו בסוק נשוי לגינת, בובנאית ומורה לבובנאות, ולהם שני ילדים.
ספריו > ספרי שירה

אשר הסוסים רעי זהו ספרו הראשון של בסוק, שאת חלקו כתב כשהיה בתיכון. הספר מכיל שירי אהבה, שירים על השפה העברית ושירים ארס-פואטיים.
טבע טובע - הספר כולל חטיבות שונות: "שנה בהרים" – שירים שנכתבו בשנים 1980–1981 בגרנובל, בפריז ובנאנטר שליד פריז. חלק אחר נכתב בשנים 1984–1985 בירושלים. החטיבה האחרונה היא "קינות לזכר לוטן" – אלגיה לזכר גיסו שנהרג בקרב בחמדון ב-1982. יש בספר גם שירים העוסקים בנהר, בנו הבכור שנולד בפריז, ובאשתו.
כהוא זה - מבחר משיריו של בסוק שראו אור בארבעת ספריו הקודמים.
ספריו > ספרי מחקר

בצל פרדסים על אדמה מצורעת - מבוסס על עבודת המוסמך של בסוק ועל מחקרים נוספים שעשה. הספר עוסק באורי צבי גרינברג בתקופה השתייכותו לתנועת העבודה ומתמקד בהתפתחותו האידאולוגית ובכתיבתו המסאית. בסוק טוען כי גרינברג מעולם לא השתייך רוחנית לתנועת העבודה אלא היה תמיד בעל דעות רדיקליות.
עלילות נעורים: אוטוביוגרפיות של בני נוער יהודים מפולין בין שתי מלחמות העולם - בשנים 1932, 1934 ו-1939 בפולין. ד"ר בסוק קיבץ, ערך ותרגם 20 מבין כ-370 חיבורים ששרדו את מלחמת העולם השנייה, והוציא אותם לאור בעברית בספר הזה.
ליופי ונשגב לבו ער, שאול טשרניחובסקי - חיים - ביוגרפיה מקיפה של המשורר שאול טשרניחובסקי. הביוגרפיה יצאה בשלוש מהדורות.
ספקות ואהבות: יהודה עמיחי – חיים, הוצאת שוקן, 2019.
יעקב שבתאי : חיים. ירושלים : הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס - האוניברסיטה העברית, תשפ"ג 2022.