stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביאוולף
רקע > מחקר אקדמי

ביאוולף נכתב באנגליה בשנים 975–1010 על ידי אנגלו-סקסונים, ומתאר מאורעות מחיי אבות אבותיהם. מוצאם של האנגלו-סקסונים הוא מהשבטים הגרמאניים תושבי סקנדינביה, אשר חיו שם עד למאה ה-5, ואז עזבו והתיישבו באנגליה שמעברו השני של הים הצפוני. קיימת סברה כי היצירה מהווה העלאה על הכתב של שירים ומסורות בעל פה אשר היו רווחות במשך תקופה ארוכה בקרב האנגלו-סקסונים.
רוב השמות המוזכרים בביאוולף, לרבות שמות הדמויות, המשפחות, השבטים והעמים, מוכרים גם במסורות ויקינגיות קדומות כמו הסאגות הנורדיות. רוב החוקרים טוענים כי כמה מהדמויות המוזכרות ביצירה, לרבות חלק ממלכי הדנים, התקיימו בסקנדינביה של המאה ה-6. אף על פי שרובם של האירועים המוזכרים ביצירה הם בדיוניים, היא כוללת גם אזכורים לאירועים שיש לנו ודאות גבוהה ביחס להתרחשותם במציאות, כגון העימותים בין העמים השונים המוצגים ביצירה. חוקרים אשר ניסו לתארך אירועים היסטוריים אלו, מצאו כי נראה שרבים מהם התרחשו במהלך אמצע המאה ה-6, מה שעשוי לסייע לנו למצוא את התאריך המקודם ביותר בו היצירה כבר הייתה מוכרת. ממצא מאוחר ויוצא דופן אשר יש שניסו לקשור אותו לביאוולף, אותר בשנת 2006 במרכז שלן שבדנמרק במסגרת חפירות ארכאולוגויות שנערכו במקום. ארכאולוגיים מצאו מתחם מלכותי בן שלושה אולמות אשר אורך כל אחד מהם הוא כ-50 מטר, ועת בנייתו תוארכה למאה ה-6. חוקרים ניסו לזהות מתחם בתור אולם ה"האורוט" (Heorot), המוזכר בתחילת ביאוולף כאולם משתאות ענק ומפואר שבנה מלך הדנים הרותגר למען עמו.
יש המשערים כי ביאוולף חובר עוד בסקנדינביה כיצירה בעל פה והובא משם יחד עם האנגלו-סקסונים, אז הועלה על הכתב. גישה דומה טוענת שביאוולף מהווה למעשה תרגום לאנגלית של יצירת סקנדינביה מקורית. חוקרים אחרים הציעו כי מוצאם של השירים עליהם התבססה ביאוולף הוא במאה ה-7 ושהם נוסחו בממלכת מזרח אנגליה בעלת הקשרים ההדוקים עם הוויקינגים, כמאתיים שנים לאחר עזיבת האנגלו-סקסונים את סקנדינביה. דעות נוספות קושרות את מוצאה של היצירה לחצרי מלכים בתקופה מאוחרת יותר: לחצרו של אלפרד הגדול, מלך וסקס במאה ה-9, או לחצרו של קנוט הגדול, מלך דנמרק שמלך גם על אנגליה במאה ה-10. ג'ון רונלד רעואל טולקין האמין כי ביאוולף נכתב סביב שנת 700, דורות אחדים לאחר התנצרותה של אנגליה, ומהווה מסמך המשמר זיכרונות ממשיים מהפגניות האנגלו-סקסונית. לצד מקור סקנדינבי באשר להשפעה או ניסוח ביאוולף, הועלו גם השערות לגבי השפעה אירית (תאוריה שהעלה בין השאר וילהלם גרים), גרמנית, קלאסית (בהקשר זה הוזכרו האודיסיאה של הומרוס ואינאיס של ורגיליוס) וכנסייתית מאוחרת.
רקע > תרגום היצירה

עד למאה ה-19, חסרה עלילת ביאוולף תרגום של ממש ללשונות אחרים, ובמלואו הוא היה זמין רק בצורתו המקורית, באנגלית עתיקה. בשנת 1805, ההיסטוריון הבריטי שרון טרנר הוציא תרגום לחלקים נבחרים מהיצירה לאנגלית מודרנית. כעשר שנים לאחר מכן, פרסם החוקר האיסלנדי-דני גרימור ג'ונסון תורקלין תרגום מלא ראשון של היצירה ללטינית. שנים ספורות מאוחר יותר, בשנת 1820 פרסם ההוגה הדני ניקולאי גרונטוויג תרגום של ביאוולף לדנית. רק בשנת 1837, נכתב לראשונה תרגום מלא של ביאוולף לאנגלית מודרנית, על ידי ההוגה הבריטי ג'ון מיטשל קמבל; ולקראת סוף המאה, בשנת 1895, פרסם המתרגם ויליאם מוריס תרגום חשוב ליצירה שזכה לתהודה.
בשנת 1921 הפילולוג הגרמני פרדריק קלאבר פרסם חיבור רב חשיבות אשר כלל בין השאר תרגום שלו לביאוולף, הטקסט המקורי של היצירה ומילון מונחים מקיף. עד מהרה הפך החיבור של קלאבר ל"מקור המרכזי עבור סטודנטים לתארים מתקדמים בבואם לערוך מחקר" על ביאוולף. אדם נוסף שחקר את ביאוולף בשנות ה-20 היה ג'ון רונלד רעואל טולקין, אשר הוציא באותה העת תרגום משלו ליצירה. ספר זה (Beowulf: A Translation and Commentary) יצא לאור רק בשנת 2014 בעריכת בנו כריסטופר. במהלך המשך המאה ה-20 וראשית המאה ה-21, ביאוולף תורגם לעוד עשרות שפות נוספות, כאשר תרגומו משנת 1999 לאנגלית של חתן פרס נובל לספרות שיימוס היני, זכה כנראה לפרסום הבולט ביותר.
רקע > תרגום היצירה > תרגומים לעברית

תרגום מלא של ביאוולף לשפה העברית יצא בשנת 2008 לפי תרגומו של אריה סתיו בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בתרגום דן דאור בתוך "משתה לאדם בודד: הרבה תרגומים, מעט מקור, כמעט הכל שירה", חרגול הוצאה לאור והוצאת עם עובד, תשע"א, 2010
בתרגום דן דאור בתוך "אנתולוגיה של ספרות ימי-הביניים", הוצאת דביר, תשנ"א, 1991
רקע > סקנדינביה הקדומה

עלילת ביאוולף מתרחשת בסקנדינביה העתיקה, ככל הנראה בשנים אותן ניתן לתארך כבין המאה ה-4 לבין מאה ה-7. בשנים אלו של ימי הביניים המוקדמים, בדרך כלל נעדר האזור מדינות בעלות ארגון פוליטי הדוק. התושבים היו גרמאניים ודתם הייתה פגאנית, כלומר מרובת אלים, תוך שהיא מבוססת היטב במיתולוגיה הנורדית. עם זאת, לנוכח הפיכתה של הנצרות לדת השלטת באזורים רבים באירופה בתקופה זאת, נציגיה בדמות מסיונרים החלו כבר לחדור אל האזור. סקנדינביה של אותה התקופה הייתה ענייה, כפרית ודלילת אוכלוסין, כאשר המסגרת החשובה ביותר הייתה המסגרת השבטית והמשפחתית. תושביה, אותם אנו מזהים כיום בתור ויקינגים, התפרנסו בעיקר מחקלאות ודיג, אך גם ממסעות ביזה שערכו בקרב אוכלוסיות שכנות. האזור כולו התקיים הרחק מהמרכזים העירוניים של אירופה באותה העת – שהיו סמוכים לים התיכון, שבהם התקיימה האימפריה הרומית בשנותיה האחרונות, אשר כבר הייתה בתהליכי פירוק מתקדמים לנוכח פלישות נשנות.
עשרות שבטים ועמים שונים מוזכרים בביאוולף, חלקם ממלאים תפקיד חשוב בעלילה, כמו הגטים, עמו של ביאוולף והדנים, העם לו הוא מסייע בתחילה. חלקם, כמו הפרנקים והגפידים, אזוטריים ונמצאים במקום שולי יחסית ביצירה. באופן מעניין, דווקא האנגלים והסקסונים, אבות אבותיהם של מחברי ביאוולף אשר חיו באזור בתקופת  העלילה, אינם מאוזכרים בה.
תקציר העלילה > הקרב הראשון: גרנדל

עלילת ביאוולף נפתחת עם הדנים. הם מתוארים כעם מרשים ורב-תהילה, ומאה השורות הראשונות של היצירה מוקדשות לתולדות השתלשלות המלכים הדנים, הצלחתם וגבורתם במלחמות. המספר סוקר ארבעה דורות של מלכים – סקילד (Scyld; או שילד), ביאואה (Beowa) או ביאוולף (Beowulf; נקרא גם "ביוולף הדני"), הלפדן (Healfdene) והרותגר (אנ').
בהמשך מתואר כי מלך הדנים הרותגר, בנה אולם משתאות ענק ומפואר לעמו בשם "האורוט" (Heorot):
ויורה לאנשיו בית משתים לו לבנות,

היכל יקרות, אשר שמו ינון

בקרב עמו לעולמי עולמים;

כל טוב שמים שם יחלוק

לצעירים וזקנים ולא יחסוך...

המלאכה נשלמה ועל מכונו ניצב

הגדול באולמות; "האורוט" קרא לו...
בעוד ב"האורוט" בילו הלוחמים הדניים את זמנם בשירה ובחגיגות, הגיחה המפלצת גרנדל. הייתה זאת מפלצת המנודה מהחברה, בעלת גוף אנושי למחצה. היא החלה לתקוף את באי האולם להרוג רבים מהלוחמים. אירוע זה לא היה חדש בממלכת הדנים, ולפי המסופר אחת לכמה שנים יצאה גרנדל מביתה שמאורה תת-קרקעית מתחת לפני אגם ופגעה בחוגגים משתאות המתרחשים בעת ליל.
לוחם צעיר בשם ביאוולף, בנו של המלך הגדול של בני גאט-היגאלק, שמע את הדברובא לעזרה. תחילה החיילים הדנים לא בטחו בו, אך אחרי שהתברר למלך כי ביאוולף הוא ממשפחה מיוחסת שהכיר אישר הרותגר לביאוולף לאסוף כמה מלוחמיו וללון באולם המשתאות.
בליל בואו של ביאוולף עם חבורת לוחמיו, נערך לכבודם בארמון משתה, שבמהלכו התקיים מעין טקס סמלי שנועד לאחד את קבוצת הלוחמים בני לווייתו (הקומיטטוס) של המלך, ולהבהיר את ההיררכיה ביניהם, ובו תופסת המלכה וֶאַלְחַתְ‘אוּ (אנ') את התפקיד המרכזי:
ותִגַש אז וֶאַלְחַתְ‘אוּ, אשת חֲרוֹדְ'גַאר, חכם לבה ועדייה זהב, ותברך האשה אצילת הנפש את הגברים בּאוּלָם ותתן הגביע לשומר בני דנְיָה [המלך חרוד'גאר] בארצם אשר במזרח; את אהוּב עמּוֹ בקשה להיטיב לבו בשׁכר; במשתה ובגביע שמח אז המלך גבור התהלה. ותִסֹב בינותם זקנים וצעירים גבירת בני הלְמינְג באולם הגדול גביע הפז בידה, עד באה אל בּיאווּלְף המלכה החסודה עטורת האצעדות, את ספל התֶמֶד לגבור הגישה; ותברך את בן אֶגֶ‘תֶ'או ולאלוהים נתנה תודה – מה נאוו מִדַּבְּרוֹתֶיהָ – כי נתן לה בקשתה, ויִמַָּצֵא לה לוחם להיות מבטחָהּ מול זֵדים
בלילה יצאה גרנדל והחלה לתקוף את הלוחמים. ולאחר שהרגה אחד מהם, היא פנתה לתקוף את ביאוולף. ביאוולף נלחם בגבורה תוך כדי שהוא נאבק בגרנדל בידיים חשופות, פוצע אותה אנושות וכורת את ידה. לבסוף נמלטה גרנדל לביתה שבתחתית האגם. ידה הכרותה של גרנדל נשארה עומדת על גג האולם כאות זיכרון למאורע. ביאוולף זכה להצלחה כה מרובה והוקרה כל כך גדולה מצד הלוחמים הדנים, שערכו לכבודו משתה מכובד יותר מזה שהיו נוהגים לערוך למלך ולמלכה. באפוס פני הדברים מתוארים בין השאר כך:
לשלוף חרבם, המבקשים את נפשו,

להגן על אדונם כי אין בארץ

כי לא ידעו לפגוע בגופו

בני החיל של חורש האוון,

אשר באו סביבו, לא תצלח נגדו;

חרב אשר תוכל ביטל כוחם

...וימהרו הישועים כי הטובה בחרבות

חרב קדמונים, בקסם לחש

ככל אשר ויכלו; של כלי המלחמה...
תקציר העלילה > הקרב השני: אימו של גרנדל

על אמו של גרנדל (אנ') סופרו עלילות רבות, מביניהם שהיא צאצא של קין. באפוס נכתב עליה בין השאר:
אשה בת תופת, ...אמו של גרנדל,

אימי המצולה, ביגונה מהרהרת:

לה משכן גזרה, וקור הזרמים

על אחיו היחיד מאז קם קין

את בן ואביו, ויהרגהו,

נע ונד בארץ, ארור, חמוץ מדם

רחוק ממשוש אדם, בארץ ישימון

גזע מפלצות, וירבה שם זרעו,

ובהם גרנדל...
בלילה למחרת הקרב בו הוכרעה גרנדל, על רקע המשך חגיגות הניצחון, יצאה אמה של המפלצת ממקום מושבה שבמאורה תת-קרקעית שמתחת לאגם. עם יציאתה מהמחבוא היא הבחינה בלוחם דני, אותו חיסלה בזעם כנקמה על מה שאירע לבנה. אמו של גרנדל הצליחה לגרור את גופת הלוחם המת עד למאורתה. עם היוודע דבר מות הלוחם וחטיפת הגופה, המלך רותגאר, ביאוולף ומספר לוחמים החלו לעקוב אחר דרכיה של המפלצת עד שמצאו את מקום האגם אשר מתחתיו שכנה המאורה בה גרו גרנדל ואמה. כשהגיעו המלך וחייליו ביחד עם ביאוולף לאגם, הם גילו עד מהרה כי הוא שורץ הנחשים, ושלצד האגם על אחד מהסלעים עומד ראשו של הלוחם הדני שהרגה אמה של גרנדל קודם לכן. ביאוולף החל לצלול לתוך האגם, אך לפתע יצאה אמו של גרנדל ותקפה אותו. היא דחקה את ביאוולף אל מעין מאורה באמצע האגם, שם הם המשיכו להילחם. ביאוולף השתמש בראשית הקרב בחרב קסמים בשם "חרוטינג" שקיבל קודם מהלוחם אונפרת', שהיה אמן בכל הנוגע לחרש חרבות. לאחר שלא הצליח לגרום לפגיעה ממשית לאמה של גרנדל, הבין ביאוולף כי חרב הקסמים איננה כה יעילה. לפיכך, השליך אותה והחל להיאבק במפלצת בידיים חשופות. באמצע הקרב, איבד ביאוולף את שיווי משקלו, החליק ונפל אל הארץ. אמה של גרנדל ניצלה את ההזדמנות, ותוך כדי שהיא אוחזת סכין התקרבה אל ביאוולף. המפלצת הכתה בחוזקה את ביאוולף, אך זה ניצל בזכות שריונו. ביאוולף קם וירד בריצה אל קרקעית המאורה, שם מצא "חרב אלוהית", אשר הייתה כנראה פרי שלל של בזיזות שונות שערכה המפלצת לאורך השנים. כאשר הרים ביאוולף את החרב האלוהית, אשר הייתה כבדה במיוחד, הוא התקשה להניף אותה בעוצמה לעבר אמה של גרנדל, אך לאחר מספר ניסיונות, הוא הצליח לערוף את ראשה.
לאחר שהכריע את אמה של גרנדל, יצא ביאוולף לחפש את גרנדל עצמה, על מנת לברר אם נותרה בחיים לאחר תבוסתה בקרב באולם "האורוט" יומיים קודם לכן. אחרי חיפושים, בעזרת לפידים אותם נשאו הלוחמים הדנים אשר התלוו אל ביאוולף, הם הצליחו לזהות את גופתה של גרנדל, שמתה מפצעיה. על מנת לוודא את מותה של גרנדל, ביאוולף כרת את ראשה של המפלצת בחרבו. עם כריתת ראשה של גרנדל, מסופר:
ניתך הלהב, ...כבר נמסה החרב

של בן השחץ, כי רותח דמו

עד מהרה ורעל בשרו.

הגיבור אשר צפה עלה אל פני המים

שקטו הגלים בנפילת אויבו;

טוהרו מימיה, בברכת הענק

השוכנת במעמקים, כי מתה המפלצת

בא יומה...
לאחר מותן של המפלצת גרנדל ואמה האימתנית, ערכו הלוחמים הדנים משתה וחגיגה לכבודו של ביאוולף, באולם "האורוט". בסיום הפרשה, לאחר שהדנים הודו לו על העזרה החיונית, שב ביאוולף צפונה אל מולדתו, ארץ הגאטים. בארצו העביר את שגרת חייו, וזכה לכבוד ודברי שבח והלל רבים מפי כל, אשר שמעו על מעשי גבורתו. לפיכך, בהגיעו לגיל מבוגר הוכתר ביאוולף למלך הגאטים.
תקציר העלילה > הקרב השלישי: הדרקון

חמישים שנה לאחר מכן, כשהגיע ביאוולף לגיל הקרוב ל-100, התרחש בדרום ממלכת הגאטים אירוע יוצא דופן. עבד אלמוני חדר אל תוך מאורת דרקון, ובאמצעות תכסיס הרואי הצליח לגנוב משם גביע מוזהב. כאשר נודע לדרקון את שאירע, הוא עזב את מאורתו בזעם והחל לזרוע הרס ולהטיל אימה ברחבי ממלכה. על אף גילו המופלג, החליט ביאוולף לצאת בעקבות הדרקון למסע ביחד עם 11 לוחמים גיבורים נוספים. לבסוף הם פגשו בדרקון, ובין הניצים החל וניטש קרב קשה. כבר בראשית הקרב, נמלטו עשרה מהלוחמים כשהם משאירים את ביאוולף עם לוחם אחד בלבד – גיבור בשם וויגלאף. לאחר קרב מפרך וקשה, הובס הדרקון, אך לא לפני שביאוולף נאלץ למות על מנת לגבור על האויב. לפני מותו העביר ביאוולף את צוואתו, וציודו הצבאי אל וויגלאף, אשר יצא מהמאורה לאחר מות הדרקון. מחוץ למאורה הוא מצא את עשרת הלוחמים שברחו בקודם לכן בסערת הקרב, והטיח בהם האשמות חריפות.
וויגלאף שב עם שוך הקרב אל מקום מושבו, כשהוא נושא את גופתו של ביאוולף. שם מילא את צוואתו הצנועה בה ביקש ביאוולף לשרוף את גופתו על המוקד, זאת כאשר כלי נשק שונים ערוכים סביבו, ולבסוף להיקבר במקום הצופה את גלי האוקיינוס. סיום האפוס מתאר את דברי ההספד של 12 מלוחמיו הטובים של ביאוולף:
כי יאה לאדם לשבח במלים

את אדונו ומלכו בבוא שעתו

להילקח מהבשר. כך ביכו הגאטים

רעיו ליד האח את מות מלכם;

אמרו שהיה מכל המלכים

הטוב והנדיב והרך באנשים

אוהב עמו ותאב תהילה.
עיבודים מאוחרים > ספרי קריאה

ג'ון גרדנר, גרנדל (Grendel), רומן, 1971 – עלילת ביאוולף מנוקדת מבטה של המפלצת גרנדל.
מייקל קרייטון, אוכלי המתים (Eaters of the Dead), רומן, 1976 – עלילת ביאוולף בשילוב עם אפוסים ערביים מאת אחמד אבן פדלאן.
ניל גיימן, דברים שבירים (Fragile Things), סיפור קצר, 2008 – אוסף סיפורים קצרים, הכולל גם את ביאוולף (Beowulf) המתאר את עלילת ביאוולף.
מייקל מורפורגו, ביאוולף (Beowulf), רומן, 2013 – עיבוד מודרני לסיפור עלילת ביאוולף.
גרנדל (1971)
אוכלי המתים (1976)
דברים שבירים (2008)
ביאוולף (2013)
עיבודים מאוחרים > סרטי קולנוע

Satori Corporation, גרנדל גרנדל גרנדל (Grendel Grendel Grendel), אנימציה, 1981 – סיפור עלילת ביאוולף. מבוסס על הספר גרנדל (1971).
Miramax, ביאוולף (Beowulf), פנטזיה, 1999 – סרט על עלילת ביאוולף המשלב מדע בדיוני ופוסט-אפוקליפסה.
Touchstone Pictures, הלוחם ה-13 (The 13th Warrior), פעולה, 1999 – נוסע ערבי פוגש בוויקינגים. הוא מצטרף בתור הלוחם ה-13 ליחידה צבאית מקומית. מבוסס על הספר אוכלי המתים (1976).
Truly Indie, ביאוולף וגרנדל (Beowulf & Grendel), הרפתקאות, 2005 – סרט קנדי-איסלנדי המבוסס באופן רופף על עלילת ביאוולף.
Warner Bros, ביאוולף (Beowulf), פנטזיה, 2007 – סרט רב תקציב המבוסס באופן חלקי על עלילת ביאוולף. נכתב בין השאר על ידי ניל גיימן.
Weinstein Company, נחיתה רכה (Outlander), פעולה, 2008 – סרט הכולל חלקים מעלילת ביאוולף ומשלב אלמנטים רבים של מדע בדיוני.
גרנדל גרנדל גרנדל (1981)
ביאוולף (1999)
הלוחם ה-13 (1999)
ביאוולף וגרנדל (2005)
ביאוולף (2007)
עיבודים מאוחרים > סדרות טלוויזיה

Film Roman, מייטי מקס (Mighty Max), אנימציה, 1993 – בפרק "שבעת המופלאים", מקס יחד עם וירג'יל ונורמן מגייסים את הגיבור ביאוולף למאבק כנגד אויבם.
UPN, מסע בין כוכבים: וויאג'ר (Star Trek: Voyager), מדע בדיוני, 1995 – בפרק "גיבורים ושדים" הארי קים מבצע גרסה של מעשי ביאוולף.
Universal Television, זינה הנסיכה הלוחמת (Xena: Warrior Princess), פעולה, 2000 – בשניים מהפרקים זינה מאחדת כוחות עם ביאוולף כנגד אויביה.
ITV Studios, ביאוולף: בחזרה לשילדלנדס (Beowulf: Return to the Shieldlands), פנטזיה, 2016 – סדרת טלוויזיה הכוללת חלקים מעלילת ביאוולף.
עיבודים מאוחרים > משחקי לוח

Kosmos, ביאוולף: האגדה (Beowulf: The Legend), משחק לוח, 2005 – משחק רב משתתפים המבוסס על עלילת ביאוולף.
עיבודים מאוחרים > משחקי מחשב

Grendel Enterprises, מערת גרנדל (Grendel's Cave), תפקידים, 1998 – משחק אשר מתחקה באופן עקבי יחסית אחר עלילת ביאוולף.
Ubisoft, מגילות הזקנים: מורוווינד (The Elder Scrolls III: Morrowind), פעולה, 2002 – בגרסת הרחבה למשחק (גרסת Bloodmoon) אפשר לשחק אירועים המשתקפים בעלילת ביאוולף.
Ubisoft, מגילות הזקנים: שכחה (The Elder Scrolls IV: Oblivion), פעולה, 2006 – במשחק שחקנים עלולים להיתקל באם המפלצת גרנדל.
Ubisoft, ביאוולף: המשחק (Beowulf: The Game), פעולה, 2007 – ביאוולף נלחם ביצורים שונים ברחבי סקנדינביה העתיקה. מבוסס על הסרט ביאוולף (2007).
Konami, סקולגירלז (Skullgirls), פעולה, 2012 – המשחק כולל דמות קרב בשם ביאוולף.
מערת גרנדל (1998)
מגילות הזקנים: מורוווינד (2002)
מגילות הזקנים: שכחה (2006)
ביאוולף: המשחק (2007)
סקולגירלז (2012)
לקריאה נוספת

אריה סתיו, ביוולף, הקיבוץ המאוחד, 2008
לבנה ליטני, המיתולוגיה הבריטית, חלק שני: ביאוולף, מפה, 2005
Heaney S., Beowulf: A New Verse Translation. New York City, New York: W. W. Norton & Company, 1999.
Tolkien J.R.R., Beowulf: A Translation and Commentary. Boston, Massachusetts: Mariner Books, 2014.
Davis G. J., Beowulf: The New Translation. CreateSpace, 2014.
Raffel B., Beowulf . New York City, New York: New American Library, 2008.
ישיבת חברותא

ערך זה עוסק בישיבת חברותא. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 ישיבה תיכונית
 השתייכות:  אמי"ת
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
 תלמידים
 :  150 
 מיקום
 מיקום:  1996–2024: כפר בתיה, רעננה 2024–הווה: כפר אברהם, פתח תקווה
 
להקת חברותא ביום כיף לילדים עיוורים
הישיבה התיכונית חברותא היא ישיבה תיכונית פנימייתית  בקריה החינוכית של רשת אמית בכפר אברהם שבפתח תקווה.
הישיבה הוקמה בשנת הלימודים תשנ"ז (1996–1997) על ידי רשת אמי"ת בכפר בתיה, רעננה, כפרויקט הסיום של הרב ד"ר שמעון אדלר בבית הספר למנהיגות חינוכית שבו למד אדלר במחזור הראשון. הישיבה נועדה לתלמידים שנפלטו או לא הצליחו הישיבות התיכוניות הרגילות. אדלר ניסה ליישם בישיבה את תאוריית האינטליגנציות המרובות של הווארד גארדנר, במטרה שתלמידים שאינם מצטיינים באינטליגנציה האנליטית-מתמטית המקובלת ברוב בתי הספר יוכלו להצטיין באחת מן האינטליגנציות האחרות שבהם ניחנו. לישיבה מתקבלים תלמידים שממוצע ציוניהם הוא למטה מ-70 בתחום העיוני, בתנאי שבאחד התחומים - סיירות, מוזיקה או בעלי חיים - כישוריו בולטים. על התלמיד להיות מעוניין באורח חיים דתי-תורני לאומי. הישיבה אינה מטפלת בתלמידים השייכים לחינוך המיוחד.
הישיבה הוגדרה בחלק מהשנים כבית ספר ניסויי. בזמן הקמתה היו בה שלוש מגמות לימוד: ספורט, מוזיקה וסיירות. מבנה המגמות השתנה מעט, כמפורט בהמשך. כיום מונה הישיבה כ-150 תלמידים בכיתות ט'-י"ב.
הלימודים בישיבה

אצל תלמידי מגמת סיירות מפותחת האינטליגנציה המרחבית: הם לומדים ניווט וכישורי שטח ויוצאים למסע בן יומיים מדי שבוע; פעמיים בשנה מתקיימת סדנה בנושא הנלמד, ובסוף כיתה י"ב מקיימים התלמידים מסע רגלי מאילת עד החרמון. תלמידי מגמת המוזיקה לומדים תאוריה של המוזיקה ונגינה באופן אישי ובהרכבים. שיאה של המגמה הוא הפקת דיסק אישי בסוף כיתה י"ב, כפרויקט סיום. במגמת בעלי חיים מפתחים אינטליגנציה גופנית-תנועתית, ועוסקים בלימודים עיוניים ומעשיים, תוך התמקדות בסוסים. התלמידים ניגשים לבחינת בגרות בחקלאות בהיקף 5 יחידות לימוד ויכולים להוציא תעודה של מדריך רכיבה.
בלימודי יהדות נעשה מאמץ לשים את התלמידים במרכז. התלמידים לומדים בחברותא עם אברכי הכולל בכפר בתיה. נעשה מאמץ גם לשתף את התלמידים בקבלת ההחלטות בישיבה. ההחלטה על קבלת תלמיד חדש, למשל, נמצאת בידי תלמידי הכיתה, המצביעים בנושא לאחר שלמד בכיתה בתקופת ניסיון.
רוב בוגרי הישיבה ממשיכים למכינות קדם צבאיות ולישיבות הסדר.
בשנת 2008, התפטר הרב יורם שמיר מתפקידו ובהמשך מונה לתפקיד ראש ישיבת "יבנה" בחיפה. את המושכות בהנהלת הישיבה נטלו אבינועם אלמגור מנהל הישיבה והרב שמואל מינקוב, ראש הישיבה ור"מ כיתה י"ב.
בשנת 2024 עברה הישיבה  לקריה החינוכית של רשת אמית בכפר אברהם, פתח תקווה, והרב עדו שמחון מונה למנהל במקום הרב אלמגור.
הערות שוליים

↑  אייל יצחקי, חדשה בעיר: זו הישיבה שעברה לפתח תקווה מרעננה, באתר SchokenGroup, ‏15 ביולי 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישיבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוי גינצבורג

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 בנובמבר 1873 קובנא, פלך קובנא, ליטא,  האימפריה הרוסית 
 פטירה:  11 בנובמבר 1953 (בגיל 79) ניו יורק, ארצות הברית 
 כינוי:  שם עברי: לוי בן יצחק גינצבורג  "העילוי מניישטאט"
 מדינה:  האימפריה הרוסית   ארצות הברית
 השכלה:  ישיבת טלז   אוניברסיטת שטרסבורג   אוניברסיטת היידלברג
 תקופת הפעילות:  1898 – 11 בנובמבר 1953 (כ־55 שנים) 
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית (בנעוריו)   יהדות קונסרבטיבית (מסורתית)
 תחומי עיסוק:  רב קונסרבטיבי, חוקר ספרות חז"ל, חוכמת ישראל, מרצה
 מעסיק:  בית המדרש לרבנים באמריקה 
 תפקידים נוספים:  פרופסור בבית המדרש לרבנים באמריקה
 רבותיו:  הרב יצחק בלאזר
 חיבוריו:  "שאלות ותשובות הגאונים"   "שאלות ותשובות מענה לוי"    "אגדות היהודים (אנ')"     עורך  Jewish Encyclopedia
 בת זוג:  אדלה גינצבורג לבית כצנשטיין
 צאצאים:  אלי גינצבורג   סופי גינצבורג גולד
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת הרווארד
 
הרב לואיס לוי בן יצחק גינצבורג או לואיס גינצברג (Louis Ginzberg;‏ 28 בנובמבר 1873, קובנא, האימפריה הרוסית – 11 בנובמבר 1953, ניו יורק) היה חוקר תלמוד אמריקאי נודע, ממנהיגיה של היהדות הקונסרבטיבית.
חייו

גינצבורג נולד בט"ו בכסלו ה'תרל"ג (1873) בקובנה שבליטא, אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית, למשפחה מיוחסת.
בגיל תשע, שוחרר על ידי ה"מלמד" שלו, שהגיע למסקנה שטוב יותר יעשה אם ילמד באופן עצמאי; וכך החל ללמוד לבדו, כאשר הוא מעדיף את הלימוד הפשטני על פני הפלפול. בהמשך למד בישיבת טלז, ונודע כ"עילוי מניישטאט".
לאחר תקופה קצרה של לימודים בישיבה עזב את עולם הישיבות, למד באוניברסיטאות ברלין ושטרסבורג, וב-1898 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג, כשהיה בן 25 בלבד.
מהיידלברג עבר לאמסטרדם, וב-1899 היגר לארצות הברית כדי להשתתף בעבודת העריכה של האנציקלופדיה היהודית. לאחר מכן היה מראשי בית המדרש לרבנים באמריקה, היה חבר ועד הנאמנים של האוניברסיטה העברית. נפטר בניו יורק ב-1953.
השקפתו

מראשית ימיו חיפש גינצבורג את החיבור שבין תורה ומדע, ישיבה ואוניברסיטה. עם זאת חיפש בכל נושא את הפשט הפשוט, והתרחק מן הפלפול.
הוא מספר על עצמו, שבגיל תשע, כשלמד לבדו אגדה תלמודית ממסכת בבא בתרא, "התחילה הספקנות לנקר את מוחי ובייחוד הטרידו אותי אלו האווזות השמנות שנחלי שמן נוזלים מהן והצפור הגדולה שמי הים מגיעים עד קרסוליה וראשה בוקע שמים".
התפרסם כאחד מגדולי החוקרים בדורו של הטקסטים התלמודיים, מתוך גישתה של האסכולה ההיסטורית, שגרסה שעם ישראל אינו עם ייחודי בעל יעוד מטפיזי, אלא עם חי, שהמלחמה הבלתי פוסקת על קיומו, הן מבחינה ציבורית והן מבחינה רוחנית, היא מפתח להבנת המקורות העתיקים. מתוך כך הוא הרבה לחקור אחרי סגנון החיים שהיה נהוג בתקופה התלמודית, והרבה לחקור את יחסי הגומלין שבין ההלכה לסגנון החיים.
בשנת 1917 נערך כנס שנתי של בתי הכנסת המאוחדים של התנועה הקונסרבטיבית, ובה הציע גינצבורג להקים "ועד לפירוש ההלכה", שמטרתו לייעץ לקהילות הקונסרבטיביות בשאלות הלכה, וגינצבורג הציע להרכיבו מחמשה חברים מלומדים. בסופו של דבר גינצבורג היה הפעיל המרכזי בוועדה שהוקמה וכתב את כל התשובות בעצמו, וחלקן נדפס אחר כך כ"שאלות ותשובות מענה לוי". באחת מפסיקותיו המפורסמות, בעת תקופת היובש, התיר להשתמש במיץ ענבים במקום ביין לצורכי קידוש.
מספריו

גאוניקה, תשובות הגאונים בשני כרכים (באנגלית), ניו יורק תרס"ט.
אגדות היהודים (אנ')' סיפורי האגדה היהודיים, מסודרים לפי סדר התנ"ך. גינצבורג כתב את הספר לפני שהיגר לארצות הברית, בגרמנית. הכתב יד תורגם לאנגלית בידי הנרייטה סאלד ופול ראדין (אנ'), וארבעת כרכי הסיפורים יצאו לאור בין 1909 - 1913; ב-1928 יצאו לאור 2 כרכים של מראי-מקורות, וב-1938 הופיע כרך מפתח, שהוכן בידי הרב בועז כהן (אנ').
 הספר תורגם לעברית בידי הרב מרדכי הכהן, והוא הופיע לראשונה בהוצאת מסדה בין השנים 1966–1975. הוא יצא לאור מחדש בהוצאת מכון שכטר למדעי היהדות בשנת 2009.
על הלכה ואגדה, הוצאת דביר, תש"ך (1960).
שרידי הירושלמי מן הגניזה, ניו יורק, תרס"ט / 1909
גנזי שכטר.
פירושים וחידושים בירושלמי, ניו יורק תש"א–תשכ"א. (חלק ראשון, חלק שני ו חלק שלישי)
שאלות ותשובות מענה לוי, תשובות שלו בהלכה, שאסף והדפיס דוד גולינקין, בהוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה, תשנ"ו.
ביבליוגרפיה כללית של כתביו מאת בועז כהן (אנ') הופיע ב"חלק הלועזי" של הספר יובל שיצא לרגל יום-הולדתו ה-70.
לקריאה נוספת

אפרים א. אורבך (א. א. א.), "גיגצברג, לוי", האנציקלופדיה העברית (כרך י, עמ' 714–715), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ט.
דוד גולינקין, קווים לדמותו של פרופ' לוי גינצבורג, בתוך: אגדות היהודים א, מכון שכטר למדעי היהדות, תשס"ט, עמ' ח–יב.
Eli Ginzberg (1996). Keeper of the Law [שומר התורה] (באנגלית) (2nd ed.). Jewish Publication Society of America. ASIN B0028QKK0Y. ISBN 978-0827606258.
הספר "Keeper of the law: Louis Ginzberg", באתר "סימניה"
הרב דוד גולינקין, פרופ' לוי גינצבורג כפוסק: סקירה ראשונית של תשובותיו, הקונגרס העולמי למדעי היהדות 11, ג, כרך 1, ירושלים: האיגוד העולמי למדעי היהדות, תשנ"ג, עמ' 251-258 (מידע בקטלוג רמב"י)‏, JSTOR 23536121
הערות שוליים

↑  הלכה ואגדה, עמ' 13
↑  בועז כהן, BIBLIOGRAPHY of Writings of Prof. Louis Ginzberg ה"חלק הלועזי", עמ' 19 - 48 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261749605171  PLWABN: 9810550517805606  BIBSYS: 90556025  BNE: XX1284988  BnF: cb12703780s (data)  CANTIC: a19606473  CiNii: DA05580644  GND: 12366750X  ICCU: LO1V150762  ISNI: 0000 0001 2025 5519  LCCN: n50033429  NKC: xx0023277  NLA: 46945369  NTA: 07050900X  RERO: 02-A003297960  SELIBR: 56038  SNAC: w6vt1w91  SUDOC: 028758404  Trove: 1478175  VcBA: 495/113238  VIAF: 50501976   WorldCat (עם VIAF): 50501976
אליפות וימבלדון 1897

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  21 ביוני 1897 – 1 ביולי 1897 (11 ימים) 
 מספר תחרות:  21 
 זוכה:  גברים:רג'ינלד דוהרטי נשים:בלאנש בינגלי זוגות גברים:רג'ינלד דוהרטי/לורנס דוהרטי
 → אליפות וימבלדון 1896 אליפות וימבלדון 1898 ← 
 
אליפות וימבלדון 1897 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-21 ביוני והסתיימה ב-1 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים.
התחרות > תחרות הגברים

התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון המתחרים חולקו ל-2 בתים. מנצח השלב הראשון עלה להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1896 על התואר. לתחרות זו נרשמו 31 טניסאים. בנוסף לטניסאים הבריטיים השתתף בתחרות טניסאי מאוסטרליה. בגמר תחרות הגברים רג'ינלד דוהרטי ניצח את וילברפורס איבס האוסטרלי (בשבילו זה היה הפסד שלישי ברציפות בגמר). במשחק האליפות הארולד מהוני (מנצח אליפות וימבלדון 1896) הפסיד לדוהרטי ב-3 מערכות. בכך דוהרטי התחיל סדרת ניצחונות בווימבלדון.
התחרות > תחרות הנשים

בתחרות הנשים השתתפו שבע טניסאיות. בלאנש בינגלי (היליארד) ניצחה בתחרות וגם ניצחה ב-2 מערכות במשחק על האליפות נגד שרלוט קופר. בכך בינגלי היליארד זכתה בתואר הרביעי שלה.
התחרות > תחרות הזוגות

בתחרות הזוגות השתתפו 14 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד האחים בדלי, מנצחי אליפות וימבלדון 1896. זוג האחים דוהרטי ניצח בתחרות בין הזוגות המתמודדים. במשחק על האליפות הם ניצחו את האחים בדלי ב-4 מערכות.
רג'ינלד דוהרטי, מנצח תחרות הגברים
בלאנש בינגלי-היליארד, מנצחת תחרות הנשים