stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תענית כ' בסיוון
לאחר גזירות ת"ח ות"ט

יום התענית התחדש במשנה תוקף לאחר גזירות ת"ח-ת"ט, בהן נהרגו אלפי יהודים בעת הפוגרומים של אותן השנים, ומספר רב יותר בהמשך אותה התקופה. באספה השנתית של ועד ארבע ארצות שנערכה באדר א' ה'ת"י (פברואר 1650) בלובלין, הוחלט על קביעת יום כ' בסיוון ליום תענית לזכר הפוגרומים. יום כ' בסיוון נבחר כיום התענית, על כך שבו נכבשה העיר נמירוב (כיום באוקראינה) על ידי ההאטמאנים הקוזאקים בשנת ה'ת"ח (10 ביוני, או 31 במאי לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותו הזמן והמקום, 1648); לאחר הכיבוש נטבחו רבים מיהודי נמירוב והסביבה. הטבח בנמירוב, שהיה הטבח ההמוני הראשון במהלך פרעות ת"ח ות"ט השפיע קשות על יהדות מזרח אירופה והיה הרקע לקביעת יום התענית. בקינות שחוברו ליום זה, מוזכר כי גם בשדה לבן נערך פוגרום בתאריך זה. בנוסף לכך, עלילת הדם בבלואה שאירעה באותו היום (ראו לעיל: לאחר עלילת הדם בבלואה), שימשה אף היא כסיבת קביעת התאריך, כפי שהוזכר בפנקס הוועד:
קבלו ועל זרעם אחריהם להתענות בכל ארבע הארצות את יום העשרים לחודש סיון בכל שנה ושנה, ביום ההוא אשר התחילה הצרה בק"ק נעמרוב הגדולה. והיום ההוא נכפלה בו הצרה, שכן מלפנים היתה בו גם כן גזרה רעה בשנת תתקל"א לפרט.
סיבה נוספת לקביעת תאריך זה מוזכרת אצל רבי שבתי כהן ("הש"ך"), והיא כי תאריך זה לעולם אינו חל בשבת, על פי קביעת הלוח.
התענית נקבעה מתחילתה כתענית ציבור בעלת תוקף קל יותר משאר תעניות (ראו להלן: דיני התענית).
החלטת ועד ארבע ארצות הייתה תקפה לארצות שהרכיבו את הוועד (היה זה לרוב בשטחים החופפים לשלטונות פולין). כך לדוגמה ליטא, שפרשה מהוועד כשני עשורים לפני כן, לא חויבה להחלטה זו. רבי שבתי הכהן, שהתגורר באותן השנים מחוץ לתחומי ועד ארבע ארצות, קיבל על עצמו באופן אישי את התענית, וקבע אותה גם לצאצאיו כחובה.
עם פירוק ועד ארבע ארצות בשנת ה'תקכ"ד (1764), החלה תקנה זו להתרופף. רבי ישכר תמר מציין מסורת כי מלכתחילה קביעת התענית הייתה רק עד תחילת המאה השישית לאלף השישי (שנת ה'תק"א). עוד הוא כותב שמשנת ה'ת"ר בטלה התענית בכל פולין, ואמרו שקבלה בידם שקביעת הצום הייתה רק עד שנה זו. הוא מסביר הגבלה זו בכך שאסור להוסיף תענית קבועה לדורות. רבי ישראל מאיר הכהן מציין כי בזמנו אין מתענים אלא מעטים, ורבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין בספרו "ערוך השולחן" לא הזכיר את התענית כלל.
גם לאחר התמעטות מספר המתענים, בקהילות רבות בפולין ובאוקראינה המשיכו באמירת הסליחות גם אלה שלא התענו. באודסה נהגו לומר את הסליחות עד לשנות ה-50 של המאה ה-20, ואז אסר השלטון הסובייטי את אמירתן, משום שחמלניצקי נחשב באוקראינה הסובייטית כגיבור לאומי.
כיום אין התענית נהוגה באופן ציבורי, אך ישנם יחידים שנהגו להתענות באופן פרטי. במספר קהילות נוהגים להמשיך לומר בה סליחות בציבור, כמו חסידות בעלז, חסידות סקווירא וחסידות פאפא. אף בקהילות בהן אין מתענים ואין אומרים סליחות, יש שהורו שראוי להימנע מלערוך נישואין ביום זה, לעבור לדירה חדשה, או לנסוע לטיול ולחוף הים.
רבי מנשה קליין הסביר את התרופפות התענית בכך שמריבוי הגזירות והצרות שעברו על ישראל, קשה על הציבור לזכור את כל אותן הצרות בכל שנה ושנה
לאחר גזירות ת"ח ות"ט > דיני התענית

בהחלטת ועד ארבע ארצות נקבע כי גיל החייבים בתענית הוא מ-18 ואילך לזכר, ומ-15 ואילך לנקבה (זאת לעומת שאר תעניות, שבהן מחויבים מגיל מצוות: גיל 13 לזכר, וגיל 12 לנקבה). למרות זאת, במשך הדורות, היו תקופות שנהגו שמתענים גם נערים מגיל בר מצווה ובת מצווה. לעיתים נהגו גם נשים מעוברות ומיניקות להתענות, אך לדעת רבי אברהם דוד מבוטשאטש, זהו מנהג טעות.
במקור, תענית זו נחשבה כתענית ציבור גמורה, ולכן הורו הפוסקים שיש לקרוא בתורה בתפילת שחרית ובתפילת מנחה של יום כ' בסיוון בפרשת "ויחל" (ספר שמות, פרק ל"ב, פסוק י"א), ואף אם הוא חל ביום שני, דוחים את קריאת פרשת השבוע מפני קריאת התענית. אולם, בתקופה מאוחרת יותר, כאשר התמעטו המתענים, כבר לא נדונה התענית כתענית ציבור גמורה, ולכן הורו הפוסקים שלא לדחות את קריאת פרשת השבוע אם חלה התענית ביום שני.
רבי אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא (בעל "יסוד ושורש העבודה") מציין את אופי יום זה: ”עיקר התענית זה של כ' סיון, לתת אל לבו כמעט בכל רגע על הריגת הצדיקים והחסידים, ועל כלל האומה הישראלית הקדושה, שנהרגו במיתות אכזריות משונות ונשפך דמם באותו הזמן. ולקונן ולהצטער בלבו על הריגת בניו של מקום ברוך הוא וברוך שמו. ובודאי היה מזה להבורא יתברך שמו צער גדול כביכול”.
על מאורעות נוספים

התענית שבה וחודשה במקומות שונים על פי מאורעות שהתרחשו בהם, לעיתים באופן חד-פעמי. בשנת תרע"ז, באמצע מלחמת העולם הראשונה, קבעו ועד רבני לונדון יום זה כיום צום על אסונות המלחמה. עם סיום המלחמה, בשנת ה'תרע"ט, פרסמה אגודת ישראל בפולין ("שלומי אמוני ישראל") ביומון החרדי דער יוד קריאה לתענית כ' בסיוון רבתי בעקבות תוצאות המלחמה ברחבי העולם היהודי באירופה. על קריאה זו חתמו כמאה רבנים ואדמו"רים מכל רחבי הקשת החרדית. העיתון פרסם גם את דיני היום והתענית ואת נוסח הסליחות ליום זה. כחצי שנה לאחר מכן, נקבע צום ביום זה בקריבה אוזרו לאחר הפוגרום שהתרחש בה בב' בטבת תר"ף (24 בדצמבר 1919), בו נהרגו כ-600 מיהודי העיירה, וכ-1,000 נפצעו.
לאחר השואה קבעו רבני הונגריה תענית ביום זה, לאחר שיהודי הונגריה נשלחו בהמוניהם להשמדה באושוויץ בשנת ה'תש"ד. בסידור סליחות שיצא בבודפשט לאחר מלחמת העולם השנייה, נכתב על ידי רבני הונגריה כי ”היום הזה נקבע לכל המדינה להתענות”. האדמו"ר מבעלז, רבי ישכר דוב רוקח, הורה לחסידיו להוסיף ביום זה אל מלא רחמים מיוחד לזכר הרוגי השואה.
קינות וסליחות

קיימות סליחות רבות ליום כ' בסיוון, בין מאלו שחוברו על רקע עלילת הדם בבלואה ובין מאלו שחוברו על רקע גזירות ת"ח ות"ט. חלק גדול מהן נכתבו על ידי גדולי ישראל, כמו רבי יום-טוב ליפמן הלר (בעל ה"תוספות יום טוב"), רבי שבתי כהן ("הש"ך") ורבי שבתי שפטל הלוי הורוביץ (בן השל"ה). כשנתבקש רבי יום-טוב הלר לחבר סליחות על המאורע, הוא העדיף שלא לעשות זאת, אלא ללקט סליחות שנושאן הוא גזרות מתוך אוסף הסליחות הקיים, בחלקן כאלה שנתחברו על עלילת בלוייש. לאלה הוסיף רק פיוט 'חטאנו' משלו. בניגוד לכך, הש"ך דווקא בחר לחבר סליחות חדשות משלו. במנהג פולין נתקבל סדר רבי יום-טוב ליפמן הלר, ובמנהג ליטא התקבל סדר הש"ך.
בין הסליחות שתוקנו ליום זה או שנאמרו בו:
"אשיחה במר" - מרבי אפרים מבונא
"אמוני שלוּמי ישראל" - מרבי הלל מבונא, אחיו של רבי אפרים
"אללי לי" - מרבי מנחם בר יעקב מוורמייזא
"שבתי בבית ה' לאורך ימים" - לרבי שבתי בן השל"ה (שנהגו לומר בפוזנא)
הערות שוליים

↑  צוטט בידי רבי אפרים מבונא, ספר הזכירה, ירושלים תשנ"ד, עמ' 25, באתר אוצר החכמה.
↑  אריק זימר, "צום כ' בסיוון – העלילה בבלוייש", בתוך מפרות האילן: על המועדים (רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ד), עמ' 558.
1 2  מרדכי דב וינטרויב ומשה אייזיק בלוי, "תענית כ' בסיון", קולמוס, גיליון 76, תמוז תשס"ט, עמ' 8, באתר אוצר החכמה.
↑  שו"ת היכל יצחק, אורח חיים, סימן ס"א.
↑  שלמה אשכנזי, דור דור ומנהגיו, "פרק י: יום שהוכפלו בו צרות", תל אביב, עמוד 141, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום). קינתו של רבי תמר הודפסה בתוך: קובץ על יד, כרך ג', עמ' 13–15.
1 2  רבי שבתי כהן, מגילת עיפה, נדפס בתוך שבט יהודה, אמשטרדם תט"ו, דף פח, באתר היברובוקס.
↑  ראו גם רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר, מגן אברהם, על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"פ, ס"ק ט': "בכל מלכות פולין".
↑  מצוינת עדות של ר' אלעזר רוזנטל מפראשקא, על מנהג העיר לונטשיץ.
↑  רבי ישכר תמר, עלי תמר, מגילה פרק א' הלכה א, בשם ארחות חיים.
1 2  משנה ברורה, סימן תקס"ו, סעיף קטן י'.
↑  סליחות כ' סיוון אסור לאומרן ברוסיה, הצופה, 30 בספטמבר 1958.
↑  ראו לדוגמה: הרב משה מרדכי אייכנשטיין, "הליכות חיים ממורינו הרב המובהק הגאון החסיד רבי שריה דבליצקי זצלה"ה", האוצר י"ט (אלול תשע"ח), עמ' שי"א, על רבי שריה דבליצקי.
↑  מעיין כפיר, כ' בסיוון – התענית שהשתכחה, באתר הידברות; קביעת נישואין בכ' בסיוון, באתר חב"ד; משה ויסברג, הוראה מפתיעה: אין ראוי לנסוע לים בערב שבת זו, באתר בחדרי חרדים, כ' סיון תשפ"ג.
↑  רבי מנשה קליין, שו"ת משנה הלכות, חלק ט"ו, סימן רי"א.
↑  הקדמת המדפיס לסליחות מרבי יום-טוב ליפמן הלר, בעל ה"תוספות יום טוב"; מובא אצל ישראל היילפרין, פנקס ועד ארבע ארצות, מוסד ביאליק, ירושלים תש"ה, עמ' 77–78. הובא גם בדברי הפוסקים, ראו: רבי חיים מרדכי מרגליות, שערי תשובה, על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"פ, ס"ק ט'.
1 2  רבי אברהם דוד מבוטשאטש, אשל אברהם, סי' תק"פ.
↑  רבי דוד הלוי סגל, ט"ז, על שולחן ערוך, אורח חיים, סי' תקס"ו, ס"ק ג'.
↑  רבי אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא, יסוד ושורש העבודה, שער תשיעי - שער הצאן, פרק י"א, כוונת תענית כ' בסיון.
↑  ראו הרב אברהם יצחק הכהן קוק (רבה של קהילת מחזיקי הדת באותה התקופה), אגרות הראי"ה, מכתב תת"ל, מוסד הרב קוק, ירושלים תשכ"ה, עמ' ק"ד, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  סליחות ליום כ' סיון, בודפשט תש"ו, הקדמת המסדרים, באתר אוצר החכמה.
↑  סליחות ליום העשרים בסיון, באתר אוצר החכמה, ובהקדמה שם.
↑  הרב פינחס קצנלנבוגן, יש מנחילין, מכון חתם סופר, ירושלים תשמ"ו, סימן קסט, עמ' לה–לו, באתר היברובוקס.
↑  במנהגים רבים נאמרה סליחה זו גם בתפילת מוסף של יום הכיפורים.
↑  לטקסט הסליחה בקונטרס פוזן.
סליחות ליום כ' בסיוון, שנתקנו על ידי הרבנים האורתודוקסים בהונגריה, תש"ו
בליין

ערך זה עוסק בעיר בארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

קשת השלום מכיוון בליין. חציה השני של הקשת ניצב על אדמת סארי, קנדה.
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  וושינגטון (מדינה) וושינגטון
 תאריך ייסוד:  20 במאי 1890
 שטח:  21.83 קמ"ר
  ‑ שטח ואחוז מים:  7.25 קמ"ר 33.2%
 גובה:  16 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  5,884 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  321.2 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  48°59′17″N 122°44′38″W﻿ / ﻿48.9881°N 122.744°W﻿ / 48.9881; -122.744 
 אזור זמן:  UTC -8
 http://www.cityofblaine.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה בליין(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה בליין(למפת וושינגטון רגילה) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט בליין(למפת וושינגטון מוגדלת) אולימפיה סיאטל ספוקיין טקומה ונקובר אוורט יאקימה בלינגהאם קנוויק ונאטצ'י קנדה א י י ד ה ו  אורגון האוק. השקט בליין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בליין (באנגלית: Blaine) היא עיירה בצפון מדינת וושינגטון, ארצות הברית השוכנת לחופו של מפרץ בונדרי של האוקיינוס השקט ומצר ג'ורג'יה. גבולה המוניציפלי של העיירה מצפון הוא גם הגבול בין ארצות הברית לקנדה. בעיירה חיים כ-5,000 תושבים.
היסטוריה

האזור אוכלס לראשונה במאה ה-19 על ידי חלוצים אשר הקימו במקום כפר דייגים. עם השנים החלו להצטרף לכפר עוד ועוד אנשים שבאו לאזור בעקבות גילוי הזהב בקולומביה הבריטית. בליין הוכרזה רשמית כעיר ב-20 במאי 1890 ונקראה על שמו של ג'יימס בליין, פוליטיקאי אמריקאי שהיה סנאטור, מזכיר המדינה ומועמד לנשיאות ארצות הברית בשנת 1884 מטעם הרפובליקנים אך הפסיד לגרובר קליבלנד.
בתחילת המאה ה-20 נפתח בעיר מפעל השימורים הגדול בעולם לדגי סלמון.
בליין היא נמל כניסה לארצות הברית לכל הספינות המגיעות לצפון ורוצות להיכנס למים הטריטוריאליים של ארצות הברית.
כביש בין-מדינתי 5 חוצה את העיר וממשיך צפונה לקנדה. זהו הכביש החשוב ביותר של החוף המערבי של ארצות הברית. הוא חוצה את ארצות הברית מדרום לצפון מהגבול עם מקסיקו עד לגבול עם קנדה ואף ממשיך לאלסקה.
במעבר הגבול בין ארצות הברית לקנדה עומדת קשת השלום, זה הוא מונומנט בצורת קשת שנבנה בשנת 1921 ועל פסגתו דגלי ארצות הברית וקנדה.
חלק ניכר מכלכלת העיר מסתמך על מסחר עם קנדה. בנוסף לכך בליין היא עדיין ביתם של דייגים רבים.
שוק העבודה

שוק העבודה הוא מושג השייך לתאוריה הקפיטליסטית ובאמצעותו היא מבקשת להגדיר על פי דרכה את היחסים בין עובדים לבין אלה המחזיקים בבעלות על אמצעי הייצור. על פי תפיסה זו הדרך בה עבודתם של בני-אדם נסחרת בתמורה לתשלום בצורת משכורת פועלת על פי מנגנון של שוק וכך בשוק העבודה, העובדים מתחרים ביניהם על המשרות הפנויות, והמעסיקים מתחרים ביניהם על כוח האדם. על פי גישה זו תחרות זו גורמת לכך שיפעלו עליו עקרונות כלכליים כלליים כמו היצע וביקוש, אך יש לו גם מאפיינים מיוחדים בשל המורכבות של סחר בזמנם של בני-אדם.
מגדירים את העבודה השכירה על ידי שלושה תנאים: ראשית, המעסיק, שהוא גורם המעוניין בתוצרי העבודה (לצורך שימוש אישי או לצורך מכירה), ואינו יכול או שאינו מעוניין בביצוע העבודה בפועל, ומוכן לשלם תמורתה. שנית, קיים עובד שכיר, המוותר מזמנו הפנוי לביצוע העבודה, ושיש לו את הכישורים לביצועה, לא לשם קבלת תוצרי העבודה, אלא על מנת לזכות בתגמול עבור ביצועה. שלישית, הביטוי המכריע של תגמול זה הוא הכסף, אותו מקבל העובד.
מאפיין אחד המבדיל של שוק העבודה משווקיהן של רוב הסחורות, הוא היקף המגע הרחב הנדרש בין העובד למעסיקו. המגע המוגבר בין הגורמים הרבים המעורבים בשוק העבודה, מביא להתייחסות נפרדת בכל הנוגע למגע זה, המכונה יחסי עבודה. יחסי העבודה ארוכי הטווח מתבטאים במונח משרה. משרה היא מעין חבילה הכוללת את כל תנאי ההעסקה של עובד לתקופת זמן ממושכת. לרוב מנוהל שוק העבודה כשוק משרות, ולא כשוק של עסקאות בודדות.
הבדל נוסף הוא קיומו של הון אנושי, שהופך את ההתייחסות לתועלת הכלכלית שמביא העובד למעסיקו למורכבת יותר מהתועלת שמביאה סחורה רגילה.
יחסי העבודה קשורים קשר רב לאיגודים מקצועיים, המהווים חלק משמעותי ביותר בכל התייחסות לשוק העבודה.
אדם אשר מסוגל לעבוד אך אינו בעל משרה, מכונה מובטל, מצב של חוסר תעסוקה בשוק העבודה מכונה אבטלה.
מיסוד שוק העבודה

צורה נוספת בה מבדילות המשרות את שוק העבודה משוק טהור הוא בנטייתו של שוק העבודה למיסוד. על אף שגם ההון האנושי תורם למיסוד שוק העבודה (על ידי כך שהוא הופך לעיתים העסקה לטווח ארוך למשתלמת יותר), קיימים גורמים נוספים אשר יוצרים תהליכי מיסוד חזקים. עיקר הפיתוח של המחקר העוסק במיסוד העבודה נעשה בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20.
תהליך מסוים המביא למיסוד העבודה הוא תהליך הבלקניזציה של שוק העבודה, כפי שניסח החוקר קלארק קר. תהליך אחר הוא היווצרותם של קווי שכר ממוסדים, כפי שטען ג'ון דאנלופ.
תהליך המכליל תהליכים אלו ומתווסף אליהם, הוא תהליך יצירתם של מנהגי שכר: מיסוד השכר עקב דפוסי התנהגות של קבוצות עבודה קטנות וממוסדות. קבוצות אלו מתפקדות כתת-חברות מלאות, בהן מתרחשים תהליכים רבים כגון חיברות ויצירת נורמות, תהליכים שלכולם נגיעה להתנהגות בלתי-פורמלית, שאינה נובעת באופן ישיר משיקולים כלכליים. לתהליכים אלו השפעה לא-מבוטלת על ההתנהלות הכלכלית (ערך מוסף לוותק, הגדרת החונכות, קביעת דפוסי התפוקה וכו'), ואופיים המוסדי משפיע גם על מיסוד השכר.
בנוסף לאלו, קיימים תהליכים רבים, הנוגעים ביצירתו של סקטור מתוכנן (ראשוני), כחלק מתהליך פילוח שוק העבודה.
אסכולות הנוגעות לשוק העבודה

בניתוח שוק העבודה ניתן לקיים זוויות בחינה שונות (לדוגמה: הפער בין התנהלות על-פי הון אנושי לבין התנהלות על-פי מנהגי שכר). במהלך ההיסטוריה נוצרו אסכולות רחבות של חוקרים, המייצגות זוויות שונות לבחינת שוק העבודה:
כלכלה קלאסית ליברלית
כלכלה נאו קלאסית ליברלית: גישה כלכלית המציגה את שוק העבודה כשוק תחרותי בין יחידות קטנות ומתחרות של עובדים ומעסיקים (בדומה למצב בסקטור המשני). גישה זו היא הנהוגה כיום בחקר שוק העבודה, על אף שהיא אינה מביאה בחשבון תהליכי מיסוד ופילוח בשוק.
מרקסיזם: גישה כלכלית הרואה בשוק העבודה המשך מאבק היסטורי בין מעמדות חברתיים.
נאו-מרקסיזם: גישה כלכלית שהתפתחה על בסיס המרקסיזם, אך מתייחסת לתהליכים מאוחרים יותר מבחינה היסטורית.
ראו גם

אפליה בשוק העבודה
תעסוקתיות
ההיסטוריה של האיגודים המקצועיים בבריטניה
סקר כוח אדם
לקריאה נוספת

אורלי ליבל, מכונת השוויון - בינה מלאכותית למען עתיד טוב יותר לכולנו, ידיעות ספרים, 2024, הפרק "מאחורי הקלעים של עולם העבודה", עמ' 59–83.
נשיקות הרשי

| --- | --- |


 
 מאכלים
 סוג:  מגדן 
 מוצא:  ארצות הברית 
 יצרן:  חברת הרשי 
 תאריך יצירה:  1907 
 
נשיקות הרשי בטעם פאמפקין ספייס
נשיקות הרשי (באנגלית: Hershey's Kisses) הם מותג של ממתקי שוקולד המיוצר על ידי חברת הרשי האמריקאית.
לממתק שוקולד זה צורה ייחודית דמוית דמעה הפוגעת במשטח (חלקה התחתון של הדמעה שטוח, ומאפשר העמדת הממתקים). הממתק עטוף בנייר כסף וקשור בסרט נייר.
נשיקות הרשי הם אחד ממותגי הממתקים הפופולריים ביותר בארצות הברית. בשנת 1989 היו הנשיקות מותג השוקולד החמישי הנמכר ביותר בארצות הברית, והממתק נמכר בשווי כולל של 400 מיליוני דולרים בשנה.
כיום, כ-80 מיליון נשיקות מיוצרות במפעל הרשי מדי יום.
היסטוריה

נשיקות הרשי הומצאו בשנת 1907. לא ידוע כיצד קיבל הממתק את שמו. אגדה אורבנית מספרת כי מקור השם בקול שנשמע מהמכונות שייצרו את הממתק, שהזכיר לעובדים קול נשיקה.
בשנות הייצור הראשונות כל נשיקה ונשיקה נעטפה ידנית על ידי עובדי המפעל. מכונה המאפשרת עטיפת הנשיקות באופן אוטומטי הומצאה בשנת 1921. בתקופה זו נוספה פתקית הנייר לכל נשיקה, כחלק מאמצעי מניעת זיופי המוצר (הפיתקית מוגנת כסימן מסחר שמספרו 186,828).
ייצור הנשיקות נמשך באופן רציף מאז שנת 1907 ועד היום, למעט בין השנים 1942–1949 בהן החילה מועצת הייצור המלחמתית קיצוב במוצרים בשל מלחמת העולם השנייה שמנע את ייצור המוצר בהיעדר אלומיניום לייצור נייר הכסף העוטף את הממתק.
בשנת 2001 נרשם הסימן המסחרי KISSES (מספר רישום 2,416,701)
טעמי המוצר

המוצר המקורי היה עשוי שוקולד חלב בלבד. עם השנים נוספו טעמים שונים, שחלקם זמינים רק באזורים מסוימים ברחבי העולם.
שוקולד חלב
שוקולד חלב עם שקדים
שוקולד חלב ממולא קרמל
שוקולד לבן
שוקולד מריר
שוקולד בטעם דובדבנים
ממולא חמאת בוטנים
טרפל
שוקולד חלב עם אגוזי לוז
שוקולד חלב עם פירורי עוגיות
"מקל סוכרייה" - שוקולד לבן בטעם מנטה עם פסים אדומים
קרם קוקוס
תה ירוק (נמכר רק באסיה)
טעמי המוצר > מהדורות מיוחדות

| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 קלוריות:  487 קק"ל
 
 חלבונים:  7 ג'
 פחמימות:  19 ג'
 שומן:  29 ג'
 
 מקור: [דרוש מקור]
עוגת גבינה ניו יורקית
קרם תפוזים
קרם וניל
קרם לימון
טריו (שילוב של שוקולד מריר, חלב ולבן, בנשיקה אחת)
שוקולד עם מרשמלו
קרם יוגורט וניל
טרפל מנטה
שוקולד מריר עם תותים
טרפל שמפניה
"נפולי" (שילוב של שוקולד, וניל ותות)
שוקולד חלב ממולא קרם מרשמלו
תפוח מקורמל
דלעת
מנטה
אוכמניות
שוקולד חלב ממולא קרם תותים
אייריש קרים
קרם חמאה
אספרסו
סוגי עטיפות

העטיפה המקורית של הנשיקות הייתה נייר בצבע כסף. בשנת 1962 הופיעו לראשונה עטיפות בצבעים נוספים: אדום, ירוק וכסף - צבעי חג המולד - במהדורה מיוחדת לתקופת החגים. בשנת 1968 נעטפו הנשיקות בצבעים כחול פסטלי, ורוד וירוק לרגל חג הפסחא. בשנת 1986 לרגל יום ולנטיין יצאה מהדורה בעטיפות אדומות. בשנת 1991 הופיעו עטיפות בצבעי סתיו (כתום וחום).
המדורה מיוחדת לרגל יום העצמאות של ארצות הברית כללה עטיפה מוכספת עם פסים אדומים וכוכבים כחולים. כמו כן מהדורה מיוחד לתמיכה במלחמה בסרטן השד יצאה ובה העטיפה הייתה בצבע ורוד.
מהדורה מיוחדת להאלווין כללה עטיפה בצבעי צהוב, לבן וכתום.
סרט הנייר

סרט הנייר נוסף לעטיפה בשנת 1929 על מנת למנוע זיופי הנשיקה. על סרט זה מופיע סימן המסחר הרשום: "נשיקות" - "Kisses®".
בחגים מופיעים על הסרטים כיתובים מיוחדים כגון:
A Kiss for You (נשיקה בשבילך)
Happy Valentine (יום ולנטיין שמח)
Happy Holidays (חג שמח)
כמו כן ישנן מהדורות המיועדות לאירועים מיוחדים:
Just Married (זה עתה התחתנו)
It's a Boy (הולדת בן)
It's a Girl (הולדת בת)
מנורת רחוב בצורת נשיקה של הרשי, בעיר הרשי שבמדינת פנסילבניה.
אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה

אָבוֹת אָכְלוּ בֹסֶר וְשִׁנֵּי בָנִים תִּקְהֶינָה הוא ניב המביע סוגיה דתית-פילוסופית מרכזית ביהדות ובדתות אחרות שקשורה לשאלת שכר ועונש והגמול האלוהי בעולם, סוגיה זאת דנה בענישה של צאצאים על חטאי אבותיהם. כביכול האב אוכל בוסר (פרי שאינו בשל) אך שיניי הבן נחלשות. בניב זה אכילת הבוסר משולה לחטא, וקהות השיניים לעונש.
הסוגיה הזאת מערערת את יסודות תפיסת תורת הגמול, על ידי הרחבת גבולות האחריות מעבר לאחריות האישית של האדם על מעשיו, ובהתאם לכך הצגת האפשרות של ענישה על מעשים שביצע אחר – אחד האבות.
פסוק זה הוביל הוגי דעות לעסוק גם במהותה ומוסריותה של אלוהות הנוקטת גישה זו או הנמנעת ממנה.
משמעות נוספת לביטוי היא שהדוגמה הרעה שנותנים הורים לילדיהם גורמת גם לילדיהם לנהוג באותו אופן רע. ולכן הביטוי ממחיש את החשיבות של חינוך ילדים ראוי, שבו ההורים נותנים דוגמה אישית טובה לילדיהם.
מקור הביטוי

הביטוי "אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה" מופיע פעמיים במקרא, בספר ירמיהו, פרק ל"א, פסוק כ"ח ובספר יחזקאל, פרק י"ח, פסוק ב'. המשמעות של פסוק זה היא שבנים נושאים בעונש על העוונות של אבותיהם. זהו ביטוי מוסרי הדן באחריות של בנים כלפי חטאים שחטאו אבותיהם. בפסוק זה מוחים הנביאים על התפיסה הרווחת בעם, שהגלות תימשך בגלל חטאי האבות, ועל כן למעשי הבנים אין משמעות, והם מסבירים בפסוקים הבאים שאדם נושא באחריות רק על מעשיו, ולא על מעשי אבותיו.
במסכת אבות ניתן לפסוק זה פירוש המבהיר שעוון אבות יוטל על הבנים רק אם ימשיכו במעשי אבותיהם, כי עוון של דורות חמור יותר מעוון של פרט אחד.
ביטויים דומים

"מעשה אבות סימן לבנים", ביטוי זה מתכתב ביהדות עם הביטוי הנ"ל.
באנגלית: "The sins of the fathers are visited upon the children".
הערות שוליים

↑  עופר בורין: אבות אכלו בוסר, שיני בנים תקהינה, ושיני אבות תרקבנה, ‏2018-11-29
↑  איפה רשום אבות אכלו בוסר ושיני בנים תיכאנה, באתר www.hidabroot.org, ‏2014-02-25
ערך זה הוא קצרמרבנושא פילוסופיה ובנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פירוש לחוקי היסוד

עטיפת הספר "חוק יסוד: מקרקעי ישראל"
פירוש לחוקי היסוד היא סדרת ספרי משפט בעריכת פרופ' יצחק זמיר ובהוצאת מכון הארי סאקר והוצאת נבו, העוסקים בפרשנות של חוקי היסוד של ישראל.
במבוא לספר הראשון בסדרה עמד פרופ' זמיר על מטרתה:
בסדרה יצאו לאור הספרים:
חוק יסוד: הכנסת, מאת אמנון רובינשטיין ורענן הר-זהב, 1993, עוסק בחוק יסוד: הכנסת.
חוק יסוד: נשיא המדינה, מאת משה לנדוי, 1994, עוסק בחוק יסוד: נשיא המדינה.
חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל, מאת רות לפידות, 1999, עוסק בחוק יסוד: ירושלים בירת ישראל.
חוק יסוד: הצבא, מאת מרדכי קרמניצר ואריאל בנדור, 2000, עוסק בחוק יסוד: הצבא.
חוק יסוד: משק המדינה, מאת יוסף מ' אדרעי, 2004, עוסק בחוק יסוד: משק המדינה.
חוק יסוד: מבקר המדינה, מאת מרים בן-פורת, 2005, עוסק בחוק יסוד: מבקר המדינה.
חוק יסוד: מקרקעי ישראל, מאת חיים זנדברג, 2016, עוסק בחוק יסוד: מקרקעי ישראל.
חוק יסוד: הממשלה, מאת שמעון שטרית, 2018, עוסק בחוק יסוד: הממשלה.
בעבודה נמצאים שני ספרים:
חוק יסוד: השפיטה, מאת יגאל מרזל, עוסק בחוק יסוד: השפיטה.
חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק, מאת אהרן ברק, 2018, עוסק בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו ובחוק יסוד: חופש העיסוק.
לאחדים מהספרים החלה עבודה על מהדורה שנייה.
הערות שוליים

↑  יצחק זמיר, פירוש לחוקי היסוד - חוק-יסוד: הכנסת, מבוא, עמ' 21
1 2  יצחק זמיר, ‏הרהורים על חוקה, חוקי היסוד וחוק-יסוד: הממשלה, לרגל פרסום ספרו של פרופ' שמעון שטרית על חוק-יסוד: הממשלה, משפטים ‏6 בינואר 2019
ביקור נשיא מדינת ישראל הרצוג בטורקיה

רג'פ טאיפ ארדואן (מימין) ויצחק הרצוג.
ביקור נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג בטורקיה נערך ב-9 במרץ 2022 והסתיים יממה לאחר מכן, ב-10 במרץ. האירוע זכה להתייחסות רבה בתקשורת הישראלית והטורקית, מכיוון שנשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג היה למנהיג הישראלי הראשון שבא לביקור בטורקיה מאז שנת 2008, ומכיוון שאירוע זה הוא חלק מההתחממות ביחסי טורקיה–ישראל מאז תחילת כהונתו של הרצוג ביולי 2021 (מאז עלייתו לשלטון של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ועד אז היו היחסים בשפל). במהלך הביקור נפגש הרצוג עם ארדואן והתארח בארמון דולמאבהצ'ה באיסטנבול, ונפגש עם נציגי יהדות טורקיה.
רקע

החל מ-1986 ועד ראשית העשור הראשון של המאה ה-21 נחשבו ישראל וטורקיה בעלות קרבה מיוחדת. עם התחזקות הגורמים האסלאמיים בטורקיה ועליית רג'פ טאיפ ארדואן לשלטון בבחירות בשנת 2002 היא הלכה והתקרבה לאסלאמיסטיים, ויחסיה עם ישראל הצטננו. שיא השפל ביחסים חל בעקבות אירועי המשט לעזה ב-2010, אותו הוביל ארגון IHH הטורקי בתמיכת ממשלת טורקיה, שלאחריהם הורידה טורקיה את דרג היחסים. בשנים שלאחר מכן הגבירה טורקיה את תמיכתה בחמאס ובארגונים פלסטינים נוספים, והובילה החלטות אנטי-ישראליות בפורומים הבינלאומיים.
באוגוסט 2020 טורקיה התנגדה לחתימת הסכם נרמול היחסים בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות. משרד החוץ הטורקי הוציא מסר בו נאמר כי "ההיסטוריה לא תסלח לאיחוד האמירויות על ההסכם" וכי לפלסטינים יש זכות להגיב להסכם בעוצמה בה יחפצו. בהמשך אף הודיע המשרד כי תישקל האפשרות לסגור את השגרירות באיחוד האמירויות. בתגובה, ישראל הודיעה על תמיכתה ביוון על רקע הפלישות הטורקיות למים הטריטוריאליים שלה.
עם כניסתו של יצחק הרצוג לתפקיד נשיא מדינת ישראל, התקשר ארדואן לברך אותו, ובמהלך חצי השנה הראשונה לתפקידו דווח על שיחות ידידותיות רבות ועל קשר אישי בין השניים.
ב-9 בנובמבר 2021 נעצר זוג תיירים ישראלים, לאחר שצילמו את מעונו של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן. בעקבות זאת המטה לביטחון לאומי הוציא אזהרת מסע לטורקיה. ב-18 בנובמבר 2021 הזוג שוחרר ושב לישראל. באותו יום שוחח ראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט, עם נשיא טורקיה. זו הייתה השיחה הראשונה בין מנהיגי ישראל וטורקיה, מאז שנת 2013.
עם הפשרת היחסים בין המדינות, בינואר 2022 דווח כי במהלך שיחה בין ארדואן להרצוג, הציע ארדואן להרצוג להיפגש עימו באנקרה. כלי תקשורת ישראלים רבים ראו בזאת כ"תחילתה של ההתחממות המחודשת ביחסי ישראל-טורקיה".