stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עטלף-פירות מאכן-הד

| עטלף בעל זנב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
משפחה:: עטלפי פרי
תת־משפחה:: Rousettinae
סוג:: עטלף-פירות מאכן-הד
שם מדעי
 Rousettus ‏גריי, 1821

עטלף-פירות מאכן-הד (שם מדעי: Rousettus) הוא סוג של עטלפי פרי, בתוכם מצויים 10 מינים. בסוג זה מין עטלף הפירות היחיד שמצוי בישראל - עטלף פירות מצוי או מצרי.
עטלפים אלה חיים באזור הטרופי של אפריקה, המזרח התיכון, דרום-מזרח אסיה ודרום איי האוקיינוס השקט. הם פעילי יום ואוכלים פירות שונים. במקומות מסוימים הם מזיקים לחקלאות המקומית וניצודים.
זהו הסוג היחיד מבין העטלפים הגדולים (Megachiroptera) שמבצע איכון הד (אקולוקציה). הצלילים בהם הם משתמשים לכך שונים מאוד מאלה של העטלפים הקטנים (Microchiroptera), ויש חוקרים המשערים שיכולת איכון ההד של ה-Rousettus התפתחה בנפרד במהלך האבולוציה, מכיוון שהם נוטים להתגורר במערות והיא מאפשרת להם לחיות בחושך מוחלט. עטלפי הפירות המצויים משתמשים לצורך איכון ההד בצלילי נקישה של לשונם בדופן הלוע, ולא בצלילים גרוניים. צלילים אלו הם בעלי תדירות נמוכה יותר מאלה שמשמיעים העטלפים הקטנים. עם זאת, אותות אלה מקנים לעטלף יכולת הימנעות טובה ממכשולים. השמיעה של עטלף הפירות המצוי מותאמת היטב לאותות האקולוקציה שהוא משדר. הצלילים הם אימפולסים קצרים בעלי אנרגיה נמוכה, ולכן קשה לאתר את הצליל המוחזר מהמכשול, והיכולת המרשימה של העטלף להימנע ממכשולים הן באור והן בחשכה נשארת כרגע בגדר חידה
מיני הסוג

עטלף פירות מצוי או מצרי (R. aegyptiacus)
עטלף-פירות מנאדו (R. bidens)
עטלף-פירות ג'יאופרי (R. amplexicaudatus)
עטלף-פירות סולוואסי (R. celebensis)
עטלף-פירות לסצ'נאולט (R. leschenaulti)
עטלף-פירות לינדאום (R. linduensis)
עטלף-פירות קומורו (R. obliviosus)
עטלף-פירות חשוף-גב (R. spinalatus)
עטלף-פירות ארך-שיער (R. lanosus)
עטלף-פירות מדגסקרי (R. madagascariensis)
הערות שוליים

↑  שם זה הוא בגדר הצעה, מאחר שאין לו שם עברי רשמי. בישראל חי רק המין Rousettus aegyptiacus ששמו העברי הוא עטלף פירות מצוי, אך "עטלף פירות" הוא שם כללי מידי שלא מתאים לשמש כשם סוג. שם הסוג המוצע נבחר על סמך יכולתו הייחודית בקרב עטלפי הפירות של עטלפי סוג זה לנווט באמצעות איכון הד.
↑  (Eick et al, 2004)
↑  DA Waters, C Vollrath. Echolocation performance and call structure in the megachiropteran fruit-bat Rousettus aegyptiacus. Acta Chiropterologica 2003;5:209-219
↑  RS  Heffner, G Koay and HE Heffner. Sound localization in an Old-World fruit bat ~Rousettus aegyptiacus: Acuity, use of binaural cues, and relationship to vision. Journal of Comperative Psychology 1999;113:297–306.
↑  AH  Holland, DA Waters and JMV Rayner. Echolocation signal structure in the Megachiropteran bat Rousettus aegyptiacus Geoffroy 1810. Journal of Experimental Biology 2004;207:4361-4369.
↑  זהו השם העברי הרשמי של מין זה, החי בישראל.
פארק התעשייה שוקת

|  מידע |
| --- | --- |
 קואורדינטות:  31°18′16″N 34°54′08″E﻿ / ﻿31.304329°N 34.902228°E﻿ / 31.304329; 34.902228
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) פארק התעשייה שוקת(למפת צפון הנגב רגילה) פארק התעשייה שוקת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק התעשייה שוקת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום פארק התעשייה שוקת
 
פארק תעשייה שוקת הוא פארק תעשייה עתידי המתכונן להיבנות בסמוך למחלף מיתר ולא רחוק ממחלף שוקת. על אף שמו, פארק התעשייה קרוב יותר למחלף מיתר. שמו ניתן לו מכיוון שבתקופת תכננו מחלף מיתר טרם נבנה. פארק התעשייה ישמש את תושבי האזור בהם תושבי מיתר, כרמית, חורה, אום בטין ויספק שירותים לקריית המודיעין של צה"ל שעתידה להיבנות בסמוך לפארק התעשייה.
מיקומו של פארק התעשייה נבחר בגלל נגישותו התחבורתית הטובה. צומת שוקת מחבר בין כביש 60, כביש 6 וכביש 31 וממוקם על מפגש של צירים מרכזיים לתחבורה בצפון הנגב, וייתכן ואף יהנה משירות תחבורתי של מסילת עוקף באר שבע שישרת גם בין היתר את עיר הבהדים ויישובי אזור צומת הנגב. וכן הקמת מרכז תחבורה שעתיד לקום ברובע המערבי של פארק התעסוקה.
הערות שוליים

1 2  גדי גולן, ‏35 מיליון דולר יושקעו בהקמת איזור תעשייה ליד צומת שוקת בנגב, באתר גלובס, 12 ביולי 2001
1 2  גדי גולן, ‏מועצת בני שמעון ורשויות מקומיות יקימו איזור תעסוקה, מסחר ותיירות בצומת שוקת, באתר גלובס, 4 בינואר 2005
↑  ליאור גרינבאום, ‏מתגבשת תוכנית לאיזורי תעשייה משותפים לרשויות יהודיות וערביות, באתר גלובס, 14 באפריל 2004
↑  גדי גולן, ‏י.ג. מתאר זכתה במכרז להקמת איזור תעשייה בצומת שוקת, באתר גלובס, 28 באוגוסט 2003
↑  אושרה תוכנית אזור נופש ותעסוקה בצומת שוקת, באתר גלובס, 3 ביולי 2005
↑  גדי גולן, ‏היישוב חורה יקבל שטחים ליד יער יתיר במקום ליד צומת שוקת, באתר גלובס, 27 בנובמבר 2005
↑  מיכל מרגלית, ‏תושבים בדואים מתנגדים לתוכנית מעבר קרית המודיעין של צה"ל לנגב, באתר גלובס, 21 במרץ 2012
↑  שלומית צור, דרעי: "למרות הקורונה, יהיו ביקושים לשטחי תעסוקה חדשים", באתר כלכליסט, 6 באוגוסט 2020
↑  עודד בר-מאיר, אזור תעשייה חדש ייבנה בצומת שוקת בהשקעה של 70 מיליון שקל, באתר mynet‏ באר שבע, 17 במאי 2018
↑  יניב סול, תכירו: אזור התעשייה המשותף “צומת שוקת”, באתר מקומון שבע, ‏21 במאי 2018
↑  יאסר עוקבי, ‏פארק תעשייה חדש יקום בנגב בעלות 70 מיליון שקל, באתר מעריב אונליין, 22 במאי 2018
↑  ליאור נגה, פארק תעשיה שוקת יוקם בהשקעה של 70 מליון שקל, באתר ביזנעס, ‏23 במאי 2018
↑    אלישיב רייכנר, ‏הפתרון האזורי: פארק שוקת בנגב הוא הזדמנות לנפץ בועות, בעיתון מקור ראשון, 27 במאי 2018
↑  עודד בר מאיר, שימו לב: הלילה שינויים בתנועה בצומת שוקת, באתר mynet‏ באר שבע, 3 במרץ 2020
|  אזורי תעשייה בישראל |
| --- | --- | --- |
| אזורי תעשייה | מעלות (מעלות-תרשיחא) • מגדל תפן (חבל תפן) • צ.ח.ר (ראש פינה) • צ'ק פוסט (חיפה) • אלון תבור (עמק יזרעאל) • קריית ספיר (נתניה) • הרצליה פיתוח (הרצליה) • כפר סבא • נווה נאמן ׁ(הוד השרון) • פארק שרונים (הוד השרון) • עבר הירקון (תל אביב-יפו) • BBC בני ברק • סגולה (פתח תקווה) • קריית אריה (פתח תקווה) • קריית מטלון (פתח תקווה) • חולון • מתחם האלף (ראשון לציון) • מרכז עינב (מודיעין-מכבים-רעות) • עטרות (ירושלים) • הר חוצבים (ירושלים) • תלפיות (ירושלים) • הר טוב • (מטה יהודה) • עד הלום (אשדוד) • שער הנגב וספירים (מועצה אזורית שער הנגב) • תימורים (קריית מלאכי) • עידן הנגב (רהט) • אופקים • באר שבע • עמק שרה (באר שבע) • קריית יהודית (באר שבע) • אבשלום (חבל שלום) • נאות חובב • דימונה • מישור רותם (מישור ימין) • מצפה רמון |  |
| פארקי תעשייה | רמת דלתון (דלתון) • בר לב (אחיהוד) • משגב • קדמת גליל (טבריה) • ציפורת (נוף הגליל) • שגיא 2000 (מגדל העמק) • מת"ם (חיפה) • צבאים (בית שאן) • יקנעם • מבוא כרמל (רמות מנשה) • קיסריה • עמק חפר • יורופארק (יקום) • לב הארץ (כפר קאסם) • אפק (ראש העין) • עתידים (תל אביב-יפו) • אזורים (פתח תקווה) • חמן (חבל מודיעין) • (נתב"ג) • שורק (ראשון לציון) • פלמחים • קריית ויצמן (נס ציונה) • מודיעין • מלחה (ירושלים) • כנות (גדרה) • ראם (בני עי"ש) • קריית גת • נעם (נתיבות) • גב ים נגב (באר שבע) • עומר  • שחורת (אילת) |  |
| אזורי תעשייה ביהודה ושומרון | שח"ק (גוש שקד) • ניצני שלום (שומרון) • בראון (קדומים) • ברקן • אריאל מערב (אריאל) • שער בנימין (מטה בנימין) • מישור אדומים (מעלה אדומים) |  |
| אזורי ופארקי תעשייה עתידיים | רמת בקע • צומת שוקת • מעבר תרקומיא • עירון • גבעת ברנר • רג"מ • בוסתני חפץ • שער הירדן • שער שומרון |  |
| אזורי תעשייה לשעבר | קריית המלאכה (תל אביב-יפו) • ארז (מעבר ארז) • קרני (מעבר קרני) • נווה דקלים • קטיף • ימית • אופירה |  |
| מרחב עורפי | חוף שמן • איירפורט סיטי |  |
סמדר כץ

| --- | --- |
כיתוב תמונה
כיתוב תמונה
 לידה:  1949  (בת 75 בערך) נהלל, ישראל
 תחום יצירה:  ציירת
 www.smadar.com
ילדות בשכונת נחלאות (12/2005), אקווארל על נייר, 25 * 35 ס"מ
סמדר כץ (נולדה ב-1961) היא ציירת ומורה לאמנות.
ביוגרפיה

נולדה וגרה בנהלל, דור שלישי לחקלאים מראשוני העמק. למדה גרפיקה בטכניון, תולדות האמנות באוניברסיטה העברית, ציור בניו-יורק ובאנגליה. מציירת בכל הטכניקות - שמן, אקוורל, פסטל, רישום. עבודתה מתאפיינת בזיקה רבה לציור הריאליסטי-קלאסי, בנושאים מגוונים - פורטרטים, עירום, נופי כפר ועוד. מומחיות: פורטרטים קלאסיים בהזמנה; פורטרטים בשמן בטכניקת אלה-פרימה (ציור פורטרט מהיר ממודל חי). הציגה 16 תערוכות יחיד בארץ ובארצות הברית.
ביוגרפיה > הוראת האמנות

כץ לימדה במרוצת השנים האחרונות אלפי תלמידי-אמנות בישראל, והותירה חותם ממשי בתחום זה. ידועה בעיקר טכניקת רישום באמצעות מוח-ימין שהרחיבה, המאפשרת גם לחסרי-ידע באומנות ללמוד את יסודות הרישום במהירות וביעילות.
שיטת ההוראה מתבססת על ההשערה שמוח האדם מנסה למצוא תבניות מוכרות באובייקטים הנמצאים במרכז תשומת הלב של האדם, ושליפת התבניות מהזיכרון (הטרמה) מפריעה להתבוננות מעמיקה ולתפיסת מציאות האובייקט כהווייתה. שיטת מוח-ימין מלמדת לצייר את האובייקט מתוך התבונות עמוקה בחללים שבין האובייקט לבין מסגרת התמונה. כך, לפי השיטה, נמנע המוח מלפרש את האובייקט בעזרת תבניות מוכרות, ומציאות האובייקט המצויר נתפסת כהווייתה, ללא מסננים.
בעשור השני של המאה ה-21, כץ מנהלת בית ספר גבוה לציור ריאליסטי בתל אביב.
לקריאה נוספת

Edwards, Betty (1999). Drawing on the Right Side of the Brain, Tarcher, ISBN 0874774241
סטפן לויצקי

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1876 Zadonsk, רוסיה 
 פטירה:  21 במרץ 1924 (בגיל 47) Nizhnyaya Tura, רוסיה 
 מדינה:  רוסיה
 
סטפן מיכאלוביץ' לויצקי (ברוסית: Степан Михайлович Левитский)‏ (25 באפריל 1876 – 21 במרץ 1924) היה שחמטאי רוסי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פעילות השחמטית

בשנת 1899 הגיע לויצקי למקום השלישי בתחרות מוסקבה, שהייתה אליפות רוסיה הראשונה. (ניצח: מיכאל צ'יגורין). 
בשנת 1903 הגיע למקום השמיני בתחרות קייב, אליפות רוסיה השלישית. (ניצח: צ'יגורין).

בשנת 1905 חלק מקום 8–11 בתחרות סנקט פטרסבורג, אליפות רוסיה הרביעית. (ניצח: גרז סלווה).

בשנת 1907 הגיע למקום השני, אחרי אז'ן זנוסקו-בורובסקי בתחרות סנקט פטרסבורג. באותה שנה הפסיד בדו-קרב לשמעון אלאפין 5-0.
לויצקי ניצח באליפות כלל-רוסיה לחובבים סנקט פטרסבורג בשנת 1911. בחודשים יולי-אוגוסט 1912 חלק מקום 13 - 14 בברסלב (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואולדריך דוראס.

בחודשים אוגוסט - ספטמבר 1912 הגיע שלישי בתחרות וילנה, אליפות רוסיה השמינית (ניצח: רובינשטיין).

בשנת 1913 הפסיד לויצקי דו-קרב לאלכסנדר אלכין 3-7 בסנקט פטרסבורג. באותה שנה הגיע למקום ה-13 באליפות רוסיה התשיעית. (ניצחו: אלכין ואהרון נימצוביץ').
התקפת לויצקי

לויצקי פיתח את התקפת רץ המלכה, הידועה כהתקפת לויצקי. 1. ד4 ד5 2. רז5.
המשחק המפורסם הראשון שבו נקט בשיטה זו היה נגד עקיבא רובינשטיין, בתחרות וילנה בשנת 1912. תחילת המשחק הייתה 1. ד4 ד5 2. רז5 ג6 3. פג3 רו5 4. מהד2 פד7 5. ו3 פזו6 6. ה4 ד:ה4 7. מהו4 מהא5 8. 0-0-0 ה:ו3 9. ד5 עם התקפה חזקה.
תחבולה מפורסמת של מרשל במשחק מול לויצקי

העמדה לפני ההקרבה מה-ז3!!
במשחק מפורסם מול פרנק מרשל, מתחרות ברסלב 1912, מרשל הכריע את המשחק בהקרבה מרשימה של המלכה, תוך מתן שלוש אפשרויות הכאה של המלכה.
מסופר כי הצופים במשחק זרקו על לוח השחמט מטבעות זהב מרוב התלהבות.
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1912

סטפן לויצקי מול פרנק מרשל, 20.7.1912, The American Beauty - Move that Triggered a Shower of Gold Coins
הערות שוליים

↑  
In August-September, 1912, the All Russian Masters Tournament was held in Vilna. The event was won by Rubinstein, followed by Bernstein, Levitsky, Nimzovich, and Flamberg.
↑  1.d4 e6 2.e4 d5 3.Nc3 c5 4.Nf3 Nc6 5.exd5 exd5 6.Be2 Nf6 7.O-O Be7 8.Bg5 O-O 9.dxc5 Be6 10.Nd4 Bxc5 11.Nxe6 fxe6 12.Bg4 Qd6 13.Bh3 Rae8 14.Qd2 Bb4 15.Bxf6 Rxf6 16.Rad1 Qc5 17.Qe2 Bxc3 18.bxc3 Qxc3 19.Rxd5 Nd4 20.Qh5 Ref8 21.Re5 Rh6 22.Qg5 Rxh3 23.Rc5 Qg3!! 0-1
עדריאל המחולתי

| --- | --- |
 אב:  ברזילי הגלעדי 
 בן או בת זוג:  מרב בת שאול 
 
עַדְרִיאֵל הַמְּחֹלָתִי, דמות מקראית, שמו מופיע בספר שמואל א', פרק י"ח, פסוק י"ט.
זיהוי דמותו של עדריאל

שאול נתן את מרב בתו לעדריאל. אם עדריאל הוא בנו של ברזילי הגלעדי המוזכר בספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוק ח' וספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוק כ"ז (ר' פרשנות והשגות להלן), אזי עדריאל הגיע ממשפחה ממעמד גבוה. ואם כך ייתכן כי בנישואין למרב, ביקש שאול לקשור קשרים עם היישוב בעבר הירדן המזרחי..
שאול הבטיח את בתו גם לעדריאל וגם לדוד, והדבר יצר בעיה פוליטית ופרשנית. הבעיה נובעת מכך שלא ברור מלשון המקרא מה סדר האירועים. לא ברור אם מרב הובטחה קודם לדוד ואחר כך נתנה לעדריאל, או שנתנה קודם לעדריאל ורק לאחר מכן הובטחה לדוד. לשון המקרא: "וַיְהִי בְּעֵת תֵּת אֶת מֵרַב בַּת שָׁאוּל לְדָוִד, וְהִיא נִתְּנָה לְעַדְרִיאֵל הַמְּחֹלָתִי לְאִשָּׁה" (שמואל א יח 19). רש"י למשל פרש שלאחר ששאול קבע מועד לנישואי דוד ומירב אולם טרם נישואיהם, מסיבות שונות מרב נתנה לעדריאל "בעת תת: כשהגיע הזמן שקבעו לתתה לו, בעוד שהיו עסוקין לתתה לו, ונתגלגל הדבר ונתנה לעדריאל". מצד שני ניתן לפרש את הפסוק "ויהי בעת תת-את מרב בת שאול לדוד, והיא נתנה [כבר קודם לכן] לעדריאל המחולתי". אם הפועל "נתנה" הוא פועל שזמנו עבר רחוק (פלופרפקט), כלומר קודם לשאר המשפט ("תת"), הרי שניתן לפרש שקודם מרב נתנה לעדריאל, ורק לאחר מכן שאול הכריז שבתו תהיה לאיש שיכה את גולית. אם כך יש לומר שהבטחתה לדוד היא הפרת הבטחה לעדריאל, ולא שנתינתה לעדריאל היא הפרת הבטחה לדוד.
פרשנים שונים עסקו בהתאמת הפרשה להלכות שונות ולהסרת ספק שנעברה עברה. הפרשן מצודת דוד מבאר את המילים: "וַיְהִי, בְּעֵת תֵּת" כך: ”כאשר הגיעה העת שקבע לתת את מרב לדוד, והיא נתנה על ידי עצמה לעדריאל, וקבלה ממנו קדושין בלא דעת אביה.”
לפי ספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוקים ח'–ט' נמסרו חמשת בניה של מיכל עם עדריאל לידי הגבעונים, והוצאו להורג.
בספר שמואל ב' נכתב כי מיכל בת שאול הייתה אשתו של עדריאל ואף ילדה לו ילדים. חז"ל ביארו כי הם נקראים בני מיכל בגלל שהיא גידלה את ילדיה של מרב. בתוספתא (סוטה יא,יז; וכן סנהדרין יט ע"ב) מובא ביאור אחר: "מקיש נשואי מרב לנשואי מיכל מה נשואי מיכל לפלטי בן ליש בעבירה אף נשואי מרב לעדריאל בעבירה היה". כלומר אכן מיכל נישאה לפלטי ולעדריאל, אלא ללמדנו שנישואי מירב לעדריאל היו בעבירה (ויוצא שהבנים הללו שנמסרו להריגה היו ממזרים). הקושי נובע מהכתוב בשמואל ב', ו', כ"ג: ”וּלְמִיכַל בַּת-שָׁאוּל לֹא-הָיָה לָהּ יָלֶד עַד יוֹם מוֹתָהּ.”
רד"ק בפירושו לשמואל א', י"ח:” כלומר בסת' כתרגומו ברז כדי שיראה כי דברי שאול אמת ולא דברי התול ושקר ויש מרז"ל שאמרו כי שתיהן היו לדוד לנשים ואחר מיתת מירב נשא מיכל ועדריאל בעבירה נשא את מירב ומהם אמרו כי קדושי טעות היו לו לדוד במירב ובהיתר נשאה עדריאל”.
אם עדריאל הוא בנו של ברזילי הגלעדי המוזכר בספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוק ח' וספר שמואל ב', פרק י"ז, פסוק כ"ז, אזי עדריאל הגיע ממשפחה ממעמד גבוה. ביסוס לכך הוא זיהוי מקומה של אבל מחולה בעבר הירדן, בארץ גלעד. 
אולם זיהוי זה נתקל בקושי. כפי שנכתב לעיל, ספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוקים ח'–ט', דוד נותן את חמשת בני עדריאל לגבעונים כנקמת דם בבית שאול, לא סביר להניח שדוד מסר להריגה את נכדיו של ברזילי הגלעדי, שדאג לו ותמך בו כלכלית בימי מרד אבשלום בנו.
יש הסוברים כי "אבל מחולה" היא תל אבו צוץ הממוקם ליד מעברות הירדן ממזרחה למחולה כיום.
עץ משפחה

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | יהועדה | יהועדה | יהועדה | יהועדה | יהועדה | יהועדה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | יהועדה | יהועדה | יהועדה | יהועדה | יהועדה | יהועדה |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  משה גרסיאל, עולם התנ"ך: שמואל א', תל אביב, דוידזון עתי, 1993, עמ' 166.
↑  שמואל א', י"ח, י"ט.
↑  בבלי, סנהדרין, י"ט, ע"ב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1221228579  VIAF: 8160544631209982447   WorldCat (עם VIAF): 8160544631209982447
ספר בולדון

ספר בולדון (באנגלית: Boldon Book) הוא סקר קרקעות ומפקד אוכלוסין של אזור בישופות דורהאם באנגליה. הסקר בוצע בהוראת יו דו פוייסה, בישוף דורהאם בשנת 1183 במטרה לסייע בניהול גביית מיסי הבישופות.
סקר זה דומה באופיו ובצרותו לספר יום הדין - סקר שנערך כמאה שנים קודם לכן. באותה עת מיסי הבישופות נאספו על ידי הבישוף ולא על ידי גובי המיסים של מלכי אנגליה, ולכן ספר יום הדין לא סקר את הבישופות. סקר בולדון היה הראשון שבין הסקרים שנערכו צפונית לנהר טיז.
תיאור הספר

בדומה לספר יום הדין, מפרט הספר את המיסים הנגבים (הן בעבודה, הן בכסף והן בתוצרת חקלאית ובעלי חיים) מאת בעלי האדמות בתחום הבישופות (הכולל את נורהאמשייר ובדלינגטונשייר). הספר נכתב בלטינית.
מהספר ניתן ללמוד כי כלכלת אזור דורהאם במאה ה-12 הייתה חקלאית בעיקרה.
ארבעה עותקים של הספר שרדו עד ימינו, שהקדום שבהם הוא העתק של הספר מהמאה ה-13 השמור כיום בספרייה הבריטית.
פאראפרזות על הפוליהדרון

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  יגאל תומרקין
 תאריך יצירה:  1972
 טכניקה וחומרים:  הדפס רשת
 ממדים בס"מ
 אורך:  55.5
 רוחב:  76.5
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  הראל מדפיסים ומוציאים לאור
 מיקום:  מוזיאון תל אביב לאמנות
"פאראפרזות על הפוליהדרון" (1972) היא שמה של סדרת הדפסים מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין.
תיאור

סדרת ההדפסים "פאראפרזות על הפוליהדרון", המכילה שבעה הדפסים, הודפסה בטכניקה של דפוס רשת ב"הראל מדפיסים ומוציאים לאור". מעותקים אלו יצר תמרקין גם אלבום במהדורה של 50 עותקים, להם צורף דף פתיחה.
המוטיב המרכזי בסדרה - הפאון - היווה מוטיב שכיח ביצירתו הפיסולית של תומרקין בשנים אלו. הוא מופיע בעבודות כגון סדרת פסלי "מלנכוליה", המתייחסת אל התחריט "מלנכוליה" מאת אלברכט דירר, שקטע ממנו אף מצוטט באחד ההדפסים. בפרשנותו למבנה הגאומטי, תומרקין נע בין ביטוי לתרבות, השכלה וסדר, לבין אקספרסיביות. מלבד תחריט זו מצטט תומרקין גם פרט מרישום פרספקטיבי של גביע (1450) מאת פאולו אוצ'לו, את דיוקן המתמטיקאי לוקה פאצ'ולי (1495), המיוחס ליאקופו דה-ברברי (Jacopo de' Barbari), וכן את דיוקנו של המתמטיקאי ניקולס קראצר (Nikolaus Kratzer)‏ (1528), מאת האנס הולביין הבן.
פאבלה

פאבלה בקצה ריו דה ז'ניירו
פאבלה במנאוס
פָֿאבֶ֫לָה (בפורטוגזית: Favela) היא הכינוי של שכונת עוני בברזיל. פאבלות נוצרות כתוצאה מבנייה לא חוקית מסביב או בלב הערים הגדולות. הפאבלות ממחישות את העוני הרב הקיים בברזיל; לעיתים שכונות אלה ממוקמות במרחק של עשרות מטרים משיכוני פאר הבנויות בלב הערים. מקור השם "פאבלה" הוא מזן צמח קוצני, ואת השם העניקו חיילים שהשוו את הצריפים שקיבלו לצמח הקוצני.
מקור הפאבלות

אף על פי שהפאבלות שזוכות לפרסום הרב ביותר נמצאות בפרבריה ובלב ליבה של ריו דה ז'ניירו, קיימות פאבלות כמעט בכל עיר גדולה בברזיל. בעבר, כמעט כלל תושבי הפאבלות היו צאצאי עבדים אפריקאיים ששוחררו ברבות השנים. גם לפני שנקראו שיכונים אלה "פאבלות", נהגו העבדים השחורים ובני המעמד הנמוך לגור יחד, מחוץ למרכז העיר, מכיוון שנדחו על ידי החברה. גם כיום, חלק גדול מתושבי הפאבלות הם צאצאי אותם עבדים משוחררים, שלא הצליחו להשתלב בחברה הברזילאית. אך רוב הפאבלות המודרניות נבנו בשנות ה-70 על ידי תושבים כפריים שהיגרו מהאזור הצפון-מזרחי של ברזיל לערים הגדולות, בחיפוש אחר עבודה. רבים מהם אכן מצאו תנאי מחיה עדיפים בערים הגדולות, אך רבים אחרים נתקלו בקשיים מאחר שהנהירה לעיר הייתה גדולה מיכולת הקליטה שלה.
אופי הפאבלות

הפאבלה בנויה לרוב מבקתות פחונים, ללא מערכת ביוב, צנרת מים וחיבורי חשמל. מטבע הדברים מהוות הפאבלות זירת פעולה לברוני פשע ולסמים; ולכן לילדים שנולדו לפאבלה אין סיכויים גדולים לצאת ממנה ולהשתלב כחברים מן המניין בחברה הברזילאית, כשיגדלו. גם דרכי הגישה והתחבורה אל תוך הפאבלות רעועות, ולעיתים אין כלל כבישים המחברים אותן אל שאר העיר.
מאחר שהשכונות אינן חוקיות, אין בשטחן תחנות משטרה, ולכן כל פעולה שמבצעת המשטרה בתחומי הפאבלות היא פלישה של ממש, הדורשת כוחות גדולים ולעיתים קרובות גובה קורבנות. עם זאת, משנות ה-90 החלו מספר שינויים במדיניות ובהתייחסות לפאבלות: בחלקן הוקמו מרפאות ציבוריות ובתי ספר, ויוסדו לימודי מחשבים כדי להקטין את הפער הדיגיטלי של ילדי התושבים; החלו מספר שיתופי פעולה ראשוניים בין מנהיגי הקהילות המקומיות לבין גורמי משטרה; והוכרזו תוכניות חומש ממשלתיות לפיתוח עירוני של השכונות.
הפאבלות המפורסמות ביותר נמצאות בריו דה ז'ניירו. הפאבלות של ריו נבנו על מורדות ההרים, בין השכונות החוקיות ששוכנות בעמקים. לפעמים רק כביש אחד מפריד בין מגורי עוני ודלות לבין מבנים מפוארים ועושר עצום. לפי ההערכות, כשלושים אחוז מתושבי העיר (כלומר כארבעה מיליון איש) מתגוררים בפאבלות.
למרות תנאי המחיה הקשים בפאבלות, מספר לא מבוטל של מפורסמים ברזילאים צמחו משכונות עוני אלו, בעיקר כדורגלנים.
שיפור במעמד הפאבלות

כהכנה לקראת אולימפיאדת ריו, החלה המשטרה מאז 2011 להפגין את כוחה בפאבלות של ריו דה ז'ניירו ולבער את האלימות והסמים שהיו בהן קודם. בעקבות הוצאת הפשע מהשכונות החל מעמד הפאבלות להשתפר, וחלקן נחשבות כיום למקור השקעה אטרקטיבי בתחום הנדל"ן בעיר.
בתרבות

החיים באחת הפאבלות של ריו תוארו בסרט "עיר האלוהים" משנת 2002.
ראו גם

פלישה (מקרקעין)
הערות שוליים

↑  אי-פי, סינדרלה, הגרסה הנדל"נית, באתר הארץ, 17 בינואר 2013
הפאבלה רוסיניה, הגדולה ביותר בריו דה ז'ניירו ובברזיל
ספר אקסום

ספר אקסום (בגעז: መጽሐፈ ፡ አክሱም, "מצהפא אקסום") כינוי שהתקבל מאז ימי ג'יימס ברוס לאוסף הכתבים ההיסטוריים ששכנו בכנסיית גבירתנו מרים מציון, ספר זה הוא מקור חשוב ללימוד ההיסטוריה האתיופית.
ההיסטוריון קרלו קונטי רוסיני (Carlo Conti Rossini) אשר עיבד את הכתבים חילק אותם לשלושה חלקים: הראשון המתאר את תולדות אותה כנסייה עד לפגיעה בה במאה ה-16 בנוסף לטופוגרפיה של אקסום ועל ההיסטוריה של קיסרות אקסום. החלק השני הוא אוסף של כתבים היסטוריים, רובם עוסקים בתשלומי מס, מתחילת המאה ה-17 הכולל 103 טקסטים. החלק השלישי הוא מסוף המאה ה-17 המכיל כתבים נוספים לגבי היסטוריית אקסום, נוסף לכך קיימים עוד כתבים עד לאמצע המאה ה-19.
הערות שוליים

↑  Lusini, Gianfrancesco "Aksum: Mäṣḥafä Aksum" in Uhlig, Siegbert et alii, Encyclopaedia Aethiopica, vol. 1: A-C (Wiesbaden: Harrassowitz Verlag, 2003), p.185.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568455005171  LCCN: n2005063706  VIAF: 182821990   WorldCat (עם VIAF): 182821990
סנונית אתיופית

| סנונית אתיופית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סנוניתיים
סוג:: סנונית הירונדו
מין:: סנונית אתיופית
שם מדעי
 Hirundo aethiopica ‏בלנפורד, 1869
תחום תפוצה


סנונית אתיופית (שם מדעי: Hirundo aethiopica) היא מין של ציפור בינונית בגודלה, שמשקלה נע בטווח 10–17 גרם. מצויה בעיקר באזורי מרכז אפריקה. הסנונית ניזונה מחרקים מעופפים, וקולה הוא ציוץ מלודי.
מראה חיצוני

הסנונית האתיופית בינונית בגודלה. חלקי גופה העליונים צבועים בכחול כהה זוהר ועל מצחה מתנוסס כתם ערמוני. החזה שלה בצבע לבן מלוכלך עם גוון של אדום חיוור. זנבה מפורץ והנוצות בצדדיו מוארכות. משקלה הוא 10–17 גרם. מוטות הכנפיים שלה הם באורך 24–30 ס"מ.
בית גידול

בית הגידול של הסנונית האתיופית הוא במרכז אפריקה. היא נמצאת מחוף האוקיינוס האטלנטי ועד האוקיינוס ההודי. בית הגידול נמצא באזורים פתוחים מכוסי עשב ושיחים כמו סוואנה, ולפעמים בחורשים דלילי עצים. בתקופת הקינון ניתן לראותה בצוקים ליד החוף. בישראל היא נדירה ביותר ונצפתה לראשונה במרץ 1991.
מזון

הסנונית האתיופית ניזונה בעיקר מחרקים מעופפים, כגון: דבורים, נמלים, טרמיטים, ציקדות וזבובים.
שירת הציפור

קולה של הסנונית האתיופית הוא ציוץ מלודי: " cheep –cheep".
הערות שוליים

↑  סנונית אתיופית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4  Ethiopian Swallow (Hirundo aethiopica), www.hbw.com (באנגלית)
1 2  אורי גורפיין, סנונית אתיופית, באתר "ציפורי ישראל על בולים"
עטרה (טלית)

יהודי מתפלל בכותל המערבי עטוף בטלית עם עטרה רקומה בצבע כסף
עטרה היא כינוי לעיטור מלבני המקשט את הטלית בחלקה העליון, במקום המונח על הראש. על פי רוב העטרה עשויה מבד לבן התפור לטלית עצמה, אך בקרב הציבור החסידי, המנהג הנפוץ הוא שהעטרה עשויה כסף או מתכת דמוית כסף. מנהג נוסף הנפוץ בעיקר בקרב הדתיים הלאומיים הוא כיתוב על הטלית עצמה בצד הראש. ביהדות ספרד יש שנוהגים לא לשים עטרה כלל.
יש הנוהגים, לתפור במקום העטרה בטנה פנימית מבד פשוט בחלקה העליון של הטלית, רק כדי שהמיקום העליון לא יתהפך. מנהג נוסף הוא של עטרה נוספת באמצע הטלית, והיא בשימוש בדרך כלל אצל אדמו"רים או אישים חשובים נוספים בחצר החסידית.