הסכם חמאס–ישראל (2025)
מימוש ההסכם

מייד עם כניסת הפסקת האש לתוקף חזר חמאס לתפקד כסמכות השלטונית ברצועת עזה. בישראל נערך צה"ל למבצע קליטת החטופים שנקרא "מבצע כנפי דרור".
ב-19 בינואר שוחררו משבי החמאס שלוש אזרחיות שנחטפו ב-7 באוקטובר: רומי גונן, אשר נחטפה מרכבו של בן שמעוני בכביש 232, בעת שברחה מהטבח בפסטיבל נובה, אמילי תהילה דמארי ודורון שטיינברכר שנחטפו במהלך הטבח בכפר עזה. תמורתן, על פי תנאי העסקה, שחררה ישראל 90 אסירים ועצורים פלסטינים, מהם 62 נשים, בהן קטינה אחת, ו־28 גברים, בהם שמונה קטינים. בין המשוחררים מספר פלסטינים שהורשעו בניסיון לביצוע רצח, וגם חאלדה ג'ראר, חברת הפרלמנט הפלסטיני ודלאל סלימאן, אחותו של סאלח אל-עארורי, שהוחזקה במעצר על עבירות של הסתה, התקהלות או התאגדות, מגע עם ארגון עוין, ותמיכה בטרור.
ב-25 בינואר שוחררו ארבע תצפיתניות שנחטפו ממוצב נחל עוז: לירי אלבג, קרינה ארייב, דניאלה גלבוע ונעמה לוי. ישראל שחררה 200 אסירים ביטחוניים, בהם 121 מחבלים שנדונו למאסר עולם. ישראל טענה להפרת ההסכם שחייב שחרור אזרחיות לפני חיילות. לאחר שחרור התצפתניות עכבה ישראל את פתיחת המעבר לצפון הרצועה עד להסדרת שחרור החטופה האזרחית ארבל יהוד. בעקבות כך נצפו המוני עזתים ממתינים בפאתי מסדרון נצרים. ישראל ביצעה ירי הרחקה במספר מקרים.
ב-26 בינואר הוסכם כי חמאס יבצע פעימה נוספת של שחרור חטופים באותו השבוע, שבה ישוחררו ארבל יהוד, אגם ברגר וחטוף נוסף, וישראל אפשרה מעבר של מאות אלפי פלסטינים מדרום הרצועה אל צפונה. חמאס הודיע לישראל שבנוסף לשלושת החטופים, ישחרר באותה פעימה גם חמישה חטופים אזרחי תאילנד (שאינם כלולים בעסקה עצמה וישראל לא נדרשת לשחרר תמורתם אסירים). שר החוץ של תאילנד מריס סאנגיאמפונגסה בא לישראל לפגוש אותם.
ב-30 בינואר שוחררו התצפיתנית אגם ברגר שנחטפה ממוצב נחל עוז, האזרחים ארבל יהוד וגדי מוזס שנחטפו מניר עוז, וחמישה אזרחים תאילנדים חטופים.
במהלך העברת האזרחים הישראלים לידי הצלב האדום בח'אן יונס הוקפו ארבל וגדי בהמון עזתי זועם, שקילל וניסה לפגוע בהם תוך שהוא דוחף את המחבלים שהקיפו אותם. ישראל התלוננה על "תמונות האימה" למתווכות ועכבה את שחרור האסירים הפלסטינים באותו היום.
ב-1 בפברואר שוחררו עופר קלדרון וירדן ביבס שנחטפו מניר עוז, וקית' סיגל שנחטף מכפר עזה (אשתו שנחטפה יחד איתו שוחררה בעסקה ב-2023). ישראל שחררה 183 אסירים ביטחוניים, בהם 18 מחבלים שנדונו למאסר עולם. בין המחבלים ששוחררו, 15 נקלטו בטורקיה לאחר שגורשו למצרים.
ב-8 בפברואר שוחררו אוהד בן עמי, אלי שרעבי ואור לוי. השלושה שוחררו מהשבי במצב של תת-תזונה. מצבם הקשה הוביל להשוואות לשואה בקרב רבים בישראל, כולל בקרב משפחות החטופים. לפני שחרורם, הוכרחו להשתתף במין טקס, בעודם מוקפים באנשי חמאס חמושים ורעולי פנים. במהלך הטקס הם אף חויבו לשאת דברים בעברית שהוכתבו להם על-ידי חוטפיהם, אלי שרעבי אולץ לומר כי הוא שמח להתאחד עם רעייתו ובנותיו, זאת לאחר שלא ידע כי הן נרצחו בטבח שבעה באוקטובר. המצב הקשה של המשוחררים הישראלים דווח בתקשורת העולמית, ועורר זעם בעיקר בישראל אך גם בקרב גורמים מתונים בעולם הערבי. ברשת CNN צוין כי רבים מהאסירים הפלסטינים ששוחררו היו גם הם כחושים ובמצב בריאותי רעוע. בתמורה לשחרור שלושת החטופים שחררה ישראל 183 אסירים ביטחוניים פלסטינים. בנוסף השלים צה"ל את נסיגתו מציר נצרים.
ב-10 בפברואר חמאס הודיע כי פעימת השחרור ביום שבת, 15 בפברואר, נדחית עד הודעה חדשה, בטענה כי ישראל הפרה חלק מתנאי ההסכם. מאוחר יותר חמאס פרסם הודעה נוספת, שבה כתב כי אם ישראל תעמוד בהתחייבויותיה, שחרור החטופים יוכל להימשך כמתוכנן. למחרת, ב-11 בפברואר, הודיע בנימין נתניהו על החלטת הקבינט שאם חמאס לא יחזיר את החטופים עד שבת בצהריים, הפסקת האש תיפסק וצה"ל יחזור ללחימה.
ב-15 בפברואר שוחררו שלושה אזרחים ישראלים: סשה טרופנוב, שגיא דקל-חן ויאיר הורן, ובתמורה שוחררו 369 אסירים ביטחוניים פלסטינים.
ב-20 בפברואר נמסרו לישראל גופותיהם של ארבעה (למראית עין) חטופים שנרצחו בשבי. שלוש מהן זוהו כחטופים מניר עוז: עודד ליפשיץ שנרצח בשבי הג'יהאד האסלאמי, והאחים אריאל וכפיר ביבס שנרצחו בשבי ארגון "אדוני השממה", אולם הרביעית שנטען על ידי חמאס שהיא של שירי ביבס, לא נמצאה תואמת לה או לכל חטוף או חטופה אחרים, מה שמהווה הפרה של ההסכם. לפני העברתן, קיים חמאס טקס בו הוצגו ארונות החטופים על במה לצד שלטים ומחבלים. האו"ם והצלב האדום גינו את הטקס.
ב-22 בפברואר נמסרה לישראל גופתה של שירי ביבס. בהמשך היום שוחררו עומר ונקרט, עומר שם טוב, אליה כהן וטל שוהם שנחטפו ב-7 באוקטובר, והישאם שעבאן א-סייד ואברה מנגיסטו (שלא נחטפו באוקטובר 2023, אלא שהו בשבי כעשור). בתמורה לכך ישראל הייתה אמורה לשחרר 602 אסירים פלסטינים, אך ישראל עיכבה צעד זה בטענה להפרות מצד חמאס.
בלילה שבין 26–27 בפברואר נמסרו לישראל גופותיהם של איציק אלגרט ואוהד יהלומי שנחטפו מניר עוז, גופתו של צחי עידן שנחטף מנחל עוז, וגופתו של שלמה מנצור, שנחטף מכיסופים (מנצור היה החטוף המבוגר ביותר בעזה). בתמורה לכך שחררה ישראל 40 אסירים פלסטינים, ובנוסף שחררה את 602 האסירים הפלסטינים ששחרורם עוכב.
בכך, הושלם שלב א' של העסקה בצורה רשמית עם החזרתם לישראל של 30 חטופים חיים, כולל שניים שנחטפו לפני המלחמה, ושמונה חטופים מתים (שבעה מהם נרצחו בשבי ואחד נרצח בשבעה באוקטובר).
ב-2 במרץ, עם תום השלב הראשון של העסקה ובהוראת ראש הממשלה בנימין נתניהו, צה"ל סגר את כל המעברים לרצועת עזה ועצר את כניסת הסיוע ההומניטרי לשטחה, וזאת למרות שסעיף 14 בהסכם קובע שההפוגה בלחימה והכנסת הסיוע ההומניטרי המופיע בו ימשיכו להתממש גם בעת המשא ומתן שמנהלים הצדדים על שלב ב'. עוד נטען כי אמירותיהם של גורמים בממשלת ישראל כי זו לא תיסוג מציר פילדלפי אף היא מהווה הפרה של ההסכם, שכן יש בה סטייה מהוראות ההסכם שקבעו שישראל תיסוג ממנו בתום שלב א' לאחר 42 ימים מיום מימוש ההסכם.
ב-15 במרץ הניו יורק טיימס דיווח כי ישראל ממשיכה בהתקפותיה על הרצועה למרות הפסקת האש, כאשר באותו היום נהרגו לפחות תשעה פלסטינים בתקיפות ישראליות, בהם שישה מחבלים (אחד מהם הוא צוהיב נגאר, מחבל בג'יהאד האסלאמי ששוחרר במסגרת העסקה) לפי צה"ל. ישראל האשימה חמושים באיומים על כוחותיה. חמאס טען כי ההתקפות הללו הרגו יותר מ-150 בני אדם מאז מאז תחילת הפסקת האש.