stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלי כהן (מרגל)

ערך זה עוסק במרגל הישראלי אלי כהן. אם התכוונתם לאנשים אחרים ששמם אלי כהן, ראו .
| --- | --- |

אלי כהן, 1959
 לידה:  6 בדצמבר 1924 ט' בכסלו ה'תרפ"ה ממלכת מצרים אלכסנדריה, ממלכת מצרים 
 הוצאה להורג:  18 במאי 1965 (בגיל 40) ט"ז באייר ה'תשכ"ה הרפובליקה הערבית הסורית כיכר מרג'ה, דמשק, סוריה 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1957
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל  המוסד
 תקופת הפעילות:  מאי 1960 – 18 במאי 1965 (כ־5 שנים)
 דרגה:    סגן-אלוף
 בן או בת זוג:  נדיה כהן (1959–18 במאי 1965) 
 מספר צאצאים:  3 
 הנצחה:  מושב אלי-עד  רחובות, שכונות, גנים ובתי כנסת ביישובים רבים
 
אליהו (אלי) כהן (6 בדצמבר 1924, ט' בכסלו ה'תרפ"ה – 18 במאי 1965, ט"ז באייר ה'תשכ"ה) היה מרגל ישראלי שפעל בסוריה ולימים כונה "האיש שלנו בדמשק". נודע כאחד מגדולי המרגלים של ישראל. המידע שמסר, לאחר שהתיידד עם הצמרת הפוליטית והצבאית של סוריה, סייע רבות לצה"ל להתמודד עם ההתקפות הסוריות בין השנים 1962–1964 ולחשוף תוכניות סוריות כגון הטיית מי הירדן וחבלה במוביל הארצי. בינואר 1965 נחשף ונתפס, וב-18 במאי 1965 הוצא להורג בתלייה בדמשק.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אלי כהן נולד לשאול וסופיה גינדי-כהן באלכסנדריה שבמצרים, אח לשבעה, וקיבל חינוך ציוני. הוריו היגרו למצרים מחלב שבסוריה. שפות הדיבור בביתו היו ערבית וצרפתית. כהן למד בבית הספר התיכון היהודי ע"ש הרמב"ם באלכסנדריה. הוא נמנה עם חברי תנועת הנוער "מכבי". לאחר שסיים את התיכון, התקבל ללימודי הנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת אלכסנדריה. בשנת 1944 הצטרף לתנועה הציונית בני ברית ולתנועת הבונים החופשיים.
מגעיו עם המודיעין הישראלי החלו כבר ב-1952, בגיל 28. הוא נשלח לריאיון אצל אברהם דר, אשר גייס מועמדים להפעלת תאים חשאיים במצרים, אולם זה לא הסכים לגייסו. לדברי דר, "הוא היה בולט חברתית, כריזמטי, מצחיק, שנון, אחד שתזכור אחרי שפגשת אותו. בדיוק הפוך ממה שאני חיפשתי. בסוף הפגישה אמרתי לו שלא נעבוד ביחד, ושהדבר הטוב ביותר שהוא יכול לעשות לדעתי זה לעלות לישראל". בשל ידידותו של אלי כהן עם הפעילים באחד התאים, הם ביקשו שישכור עבורם חדר בעיר, אשר שימש את חברי חוליית "העסק הביש". כהן נחקר על ידי המצרים כחלק מחקירת החוליה, אולם נוקה מחשד של ריגול נגד מצרים. עם זאת, לפרשה, ולכך שידידיו שלקחו בה חלק נשפטו והוצאו להורג, היה חלק משמעותי בהחלטתו להתגייס למודיעין הישראלי ולהמשיך את דרכם.
מבצע "קדש" בשנת 1956, הביא להידרדרות במעמד יהודי מצרים, ובעקבות כך בשנת 1957 עלה כהן לישראל עם בני משפחתו והתגורר בבת ים. הוא התפרנס מתרגום עיתונות ערבית באמ"ן, ולאחר מכן בהנהלת חשבונות ב"משביר המרכזי". ב-31 באוגוסט 1959 נשא לאשה את נדיה, עולה מעיראק, אחותו של הסופר סמי מיכאל.
ביוגרפיה > פעילותו כמרגל

בראשית 1960 פוטר מתפקידו במשביר וזמן קצר לאחר מכן, במאי 1960, גויס ליחידה 188, היחידה המבצעית של אגף המודיעין בצה"ל, והוכשר כמרגל. לאחר מיזוגה של יחידה 188 עם יחידת קיסריה (לימים ״המוסד״), עבר אלי לפעילות תחת המוסד. בראיון בשנת 2019 אמרה נדיה רעייתו, כי גם העבודה ב'משביר', הייתה כחלק מהכשרתו במסגרת המוסד: מכיוון שהוא בנה דמות של סוחר, הוא היה צריך לצבור ניסיון בתחום הנהלת החשבונות בחברה קמעונאית. לפי נתן סלומון, שהיה מדריכו האישי בבית הספר לתפקידים מיוחדים, דאגו מפקדי המוסד שיפוטר מ"המשביר" כדי להפעיל עליו לחץ להצטרף לשורותיהם. במסגרת ההכשרה לתפקיד נשלח כהן בשנת 1960 לתקופה של מספר שבועות לכפר פסוטה בגליל, ולן אצל בעלת בית ממוצא סורי, שם למד אורחות חיים ופולקלור, תרבות ובישול. הוא הופיע בכפר בסיפור כיסוי של פליט ממצרים בשם הבדוי פתחי נאסר, וכונה על ידי אנשי הכפר שבאו במגע איתו בשם פתחי אל מאסרי (פתחי המצרי).
ב-1961 נשלח לארגנטינה, שם נבנתה לו דמות של סוחר ערבי, גולה סורי, בשם כאמל אמין ת'אבת (בערבית: كامل أمين ثابت). כהן התערה בקהילה הערבית המקומית והתיידד עם כמה דמויות בולטות ומקושרות מבין יוצאי סוריה במקום. בינואר 1962, עבר לדמשק בדמות של בן סוריה השב למולדתו לאחר שנים ארוכות בניכר, ושכר דירה בסמוך למטה המטכ"ל הסורי. ממסמכי מודיעין אמריקאים עולה כי האדם שליווה אותו לדמשק היה סורי בשם מאג'ד שיח' אל ארד, ששימש מקור וקיבל שכר מהמודיעין האמריקאי. כאמל אמין ת'אבת בנה לו שם של איש עסקים נדיב ופטריוט לאומני, והתיידד עם אנשי צבא ועם אישים מהצמרת הצבאית והפוליטית הסורית. קציני צבא בדרגות גבוהות איתם התיידד שיתפו אותו במידע רגיש וחיוני והזמינו אותו לסיורים בבסיסים, במטרה לקדם את הקריירה שלהם. באמצעות קשרים אלה אסף כהן מידע רב, על-פי הנחיות מפעיליו במודיעין הישראלי, ובהם יוסף יריב, על אודות הצבא הסורי וההנהגה הסורית והקשרים של סוריה לארגוני החבלה הפלסטינים. כהן גם העביר מידע רב בנוגע להקמת אש"ף וחימושם הצבאי של אותם ארגונים בידי הסורים. אחת לחצי שנה יצא לנסיעת עסקים לאירופה, שאפשרה לו להיפגש עם מפעיליו ולהגיע לישראל לביקור אצל משפחתו בבת ים. בשנת 1964 הועבר הפיקוח על פעילותו של כהן מאגף המודיעין ל"מוסד", כחלק מארגון מחדש של זרועות המודיעין.
כהן נכנס שלוש פעמים לרמת הגולן, שהוכרזה כשטח צבאי סגור שהכניסה אליו הותרה רק באמצעות אישור מהרמטכ"ל הסורי. אל הרמה הוא נכנס בליווי קצינים סורים בדרגות גבוהות. הקשרים שהצליח ליצור בדמשק היו כה רמים, שבשלטון הסורי ראו בו מועמד למשרת סגן שר הביטחון הסורי. כהן אסף מידע רב בנושא ניסיונותיה של סוריה לחבל במוביל הארצי, והעביר לשירותי הביטחון את המידע על המקומות המתוכננים לחבלה. מאוחר יותר, ניסתה סוריה להוציא לפועל תוכנית להטיית מי מקורות הירדן באזור הבניאס. כהן תרם מודיעין חשוב גם כאן, לאחר שדובב את הקבלן שהיה אחראי על בניית מתקן ההטיה, וישראל השמידה את הציוד הסורי עוד לפני שהושלמה היערכותם. בנובמבר 1964, לאחר שהצבא הסורי ירה על חקלאים שעיבדו קרקע בשטח המפורז ליד קיבוץ דן, הגיבה ישראל בירי מדויק על התעלות בתוואי ההטיה ועל צמ"ה שביצע את העבודות, על-פי נקודות ציון שמסר כהן. ישראל השתמשה גם בחיל-האוויר ללא חשש מהתנגשות עם חיל האוויר הסורי, הודות למידע שכהן העביר על קשיי קליטת מטוסי המיג 21 החדשים בסוריה.
לאחר מותו

במאי 2007 טען מונזר מוסלי, שהיה ראש לשכתו של נשיא סוריה, כי כהן נקבר ברובע מאזה בדמשק, אך לא ניתן לאתר את קברו כיוון שנבנו עליו מאז בניינים ורחובות. בנוסף, ניסה מוסלי להמעיט בחשיבות תרומתו וטען כי המידע שהעביר כהן היה מידע כללי ולא משמעותי. הספר "אלי כהן – תיק פתוח" מנתח את תוכן הראיון ומפריך את טענותיו של מוסלי. הכותב מצביע על כך שמונזר מוסלי הודח מתפקידו בפברואר 1966, ולכן אין לו מידע כלשהו. מעבר לכך מצביע הכותב על כך שהראיון מלא בשקרים וחצאי אמיתות.
ב-30 במאי 2010 שודרה לראשונה בגלי צה"ל הקלטה מרדיו דמשק, שבה נשמע כהן. ההקלטה בוצעה ב-2 בדצמבר 1962, כשנה לאחר שהגיע אלי כהן לסוריה. המראיין, שאירח את כהן, הציג אותו בשמו הבדוי – כאמל אמין ת'אבת, איש עסקים סורי שחזר למולדת אחרי שנים רבות בדרום אמריקה.
באוקטובר 2011, ביקר בישראל פעיל כורדי מעיראק שישב בכלא בסוריה, שסיפר כי ראה על קירות תאו מילים בעברית ובערבית שחרט כהן, ככל הנראה בטרם הוצא להורג: "אני לא מצטער על מה שעשיתי. אם יש בי צער זה על מה שלא עשיתי ולא יכולתי לעשות. לעיתים אדם נכשל בגלל חברים שהכשילו אותו".
אחיו הצעיר של אלי כהן, מוריס כהן (1927 – דצמבר 2006) שירת ביחידה 220 וקלט מברקים עבור המוסד, ובשלב מסוים הבין כי אחיו אלי נמצא בסוריה, אך שמר זאת בסוד משאר בני המשפחה. מוריס פעל כדי להנציח את זכרו של אחיו, תוך ציפייה להחזרת עצמותיו לקבורה בישראל, בקשה שנדחתה שוב ושוב על ידי סוריה. ביולי 2018 פרסם המוסד הישראלי כי הצליח להשיב את שעון היד של אלי כהן.
בני משפחתו וגורמים נוספים טענו כי חשיפתו נבעה ממחדל של המוסד. הם סברו כי מפעיליו סיכנו את כהן לשווא, כאשר דרשו ממנו לשדר בכל יום ולפעמים פעמיים ביום ולדווח על הנעשה בפרלמנט הסורי, דברים שלא היו בעלי חשיבות. אשתו נדיה טענה כי הגיחה האחרונה שלו לסוריה הייתה מיותרת, הואיל וכהן מיצה את יכולתו המודיעינית, והסיכוי שייחשף הפך לגבוה מאוד. לאחיו, אפרים כהן, היו טענות על כך שהמשפחה לא קיבלה מידע אמין מגורמי המודיעין בארץ, ובזמן שהגורמים הישראליים שידרו אופטימיות ודיברו על כך שהוא יחזור, קול דמשק הודיע על תלייתו. ב-18 במאי 2015, חמישים שנה לאחר שנתלה, הודה ראש המוסד, תמיר פרדו, כי "בדיעבד, ברור שחזרתו האחרונה של אלי לסוריה הייתה טעות". על אף הנצחתו של כהן, טוענת משפחתו שלא נעשה די להבאתו לקבורה בישראל ולהנצחתו.
באפריל 2019 דווח כי יחד עם החזרת זכריה באומל, איתרו חיילים רוסים ששהו בסוריה את שרידיו של אלי כהן והביאו עמם לרוסיה, אבל משרד החוץ של רוסיה הוציא הודעה רשמית שדחתה טענות אלה. בפברואר 2021 התקשורת הערבית טענה שוב כי כוחות צבא רוסיה עמלים לאתר את שרידיו של אלי כהן במחנה הפליטים אל-ירמוכ.
בדצמבר 2024 דווח כי ישראל חידשה מאמצים דיפלומטיים לאיתור מקום קבורתו, בעקבות נפילת משטר אל-אסד.
הנצחה

לאחר מותו נערכה עצרת לזכרו בהשתתפות אלפי בני אדם, אשר צעדו מיפו ועד כיכר המגינים "המצבה" בבת ים. בקהל נשאו זר בני משפחתו של כהן ודוד בן-גוריון, אז חבר כנסת, נאם בפני המשתתפים.
הנצחה > מוזיאונים ולימוד

תולדות חייו מונצחים במוזיאון הריגול הבינלאומי בוושינגטון די. סי. בארצות הברית.
בית הספר "נועם אליהו" בנתיבות
רשת הספריות על שם אלי כהן בפרדס חנה-כרכור
בשנת 2007 הוקם מוזיאון על שם אלי כהן בבית הספר הקרוי על שמו בקריית מלאכי. המוזיאון הוקם כמרכז למידה על חייו של אלי כהן, ומסופרים בו תולדות חייו בתמונות ובסרטון. בני משפחתו תרמו תמונות ומכתב ששלח לפני שנכנס לסוריה בפעם האחרונה.
ב-2009, הודיעה עיריית בת ים, עיר מגוריו של אלי כהן, על הקמת מוזיאון לזכרו בעיר. הקמת המוזיאון בבת ים לא יצאה לפועל.
ב-2010, במלאת 45 שנה להוצאתו להורג, הוקם אתר אינטרנט ובו חומרים שונים ותיעוד על חייו ופועלו של אלי כהן.
בדצמבר 2022 נחנך במבנה עיריית הרצליה הישן המוזיאון הלאומי על שם אלי כהן, בהשתתפות נשיא המדינה, יצחק הרצוג, ראש הממשלה המיועד, בנימין נתניהו וראש המוסד, דוד ברנע.
הנצחה > מקומות ואנדרטאות

רחובות רבים בערי ישראל נקראים על שמו. בעיר בת-ים נקרא רחוב על שמו, לא רחוק מביתו ברחוב התחייה.
היישוב אלי-עד ברמת הגולן נקרא על שמו.
ב-8 בדצמבר 1966, שונה השם של שכונת עזרה וביצרון בראשון לציון ל"רמת אליהו", ובשנת 1995 שונה השם ל"נווה אליהו".
נקראו על שמו בתי כנסת
גנים ציבוריים, בתוכם, גן אלי כהן ברמת גן, גן אלי כהן באלרואי קריית טבעון ובחיפה.
מצבה לזכרו הוצבה בגן הנעדרים בבית הקברות הצבאי הלאומי בהר הרצל בירושלים.
בשנת 2001, הנפיקה החברה הישראלית למדליות ולמטבעות מדליה ממלכתית לזכרו.
בינואר 2012, נחנכה בנצרת עילית (נוף הגליל היום) אנדרטה לזכרו.
בשנת 2013, החל לפעול ברמת הגולן "שביל אלי כהן", טיול באתרים שבהם ריגל כהן למען ישראל.
מדרשת "המוסד" קרויה על שמו
בשנת 2021, הוצב בבית הכנסת החדש של ארגון "המוסד" ספר תורה לזכרו, במעמד ראש הממשלה, ראש המוסד, שר המודיעין, רבנים אשתו ובני משפחתו.
דיוקנו עוצב בפסיפס על ידי האמן יוסף לוגסי, ומוצג במוזיאון בית הפסיפס יפו.
הנצחה > הנצחה בבול דאר ישראלי

בתאריך 22 בדצמבר 1982, דאר ישראל הנפיק גיליון מזכרת של 20 בולי דאר שכותרתו "הרוגי מלכות בדור התקומה". אחד מהבולים האלה הוקדש להנצחת זכרו של אלי כהן שדיוקנו מופיע עליו. האמנית רות בקמן מלכא עיצבה את הדיוקן והאמן אריה גלזר עיצב את הגיליון.
הנצחה > בתרבות > מהספרים לזכרו

"המרגל שבא מישראל – פרשת אלי כהן" (מאת אורי דן וישעיהו בן-פורת),
"בודד בדמשק" (מאת שמואל שגב)
"אלי כהן – האיש שלנו בדמשק" (מאת אלי. בן־חנן).
"המרגל מהקומה הרביעית – סיפורו של אלי כהן" (מאת אורה מורג) ספר ילדים
הנצחה > בתרבות > סרט וסדרת טלוויזיה

בשנת 1987, יצא סרט טלוויזיה בשם "המרגל הישראלי בדמשק", בהשתתפות ג'ון שיאה (שגילם את אלי כהן), אלי וולך, ששון גבאי ומיכל בת-אדם.
ב-2019 הפיקו Canal+ ונטפליקס מיני-סדרת טלוויזיה אלי (The Spy), המבוססת על ספרו של אורי דן, בכיכובו של סשה ברון כהן.
בשנת 2020 שודרה בערוץ כאן 11 סדרה תיעודית בשם "לוחם 566".
הנצחה > בתרבות > שירים ופיוטים

המשוררת נועה שקרג'י, כתבה אודות כהן את השיר "האיש שלנו".
במאי 2020, בעת ציון 55 שנה לתלייתו, כתבו המשוררים יואב גינאי ושאול דור שיר אודותיו, בביצועו של יהורם גאון בשם "אלי שלי". פזמון השיר "אלי שלי, אלי שלי, שלא ייגמר לעולם" שואב השראה משירה של חנה סנש: "אלי אלי, שלא ייגמר לעולם".
לקריאה נוספת > ספרים

א. חגי, אלי כהן: הגיבור הישראלי מדמשק, תל אביב: ספרי גבורה, 1967. (הספר בקטלוג ULI)
אלי בן־חנן, אלי כהן - האיש שלנו בדמשק, תל אביב: בוסתן, 1967
ישעיהו בן-פורת, אורי דן, המרגל שבא מישראל: פרשת אלי כהן, רמת גן: מסדה, 1968. (הספר בקטלוג ULI)
שמואל שגב, חייו ומותו של אלי כהן, ירושלים: כתר, 1986. (הספר בקטלוג ULI)
שמואל שגב, בודד בדמשק - חייו ומותו של המרגל הישראלי אלי כהן, גילויים חדשים במהדורה מעודכנת, ירושלים: כתר, 2012. (הספר בקטלוג ULI)
נעם נחמן טפר, אלי כהן - תיק פתוח, רעות: אפי מלצר - מחקר והוצאה לאור, 2017. (הספר בקטלוג ULI)
נעם נחמן טפר, אלי כהן - תיק פתוח, רעות: גילויים חדשים במהדורה מעודכנת אפי מלצר - מחקר והוצאה לאור, 2020. (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > פרקים בתוך ספרים

משה בן-שאול, מעלות לוחמים - עשרים ושלשה פרקי לוחמים, הוצאת הדר, 1967, עמודים 276–284
מיכאל בר-זהר, ניסים משעל, המוסד-המבצעים הגדולים, הוצאת ידיעות ספרים, 2010
אפרים לפיד, לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017, עמ'137–138
לקריאה נוספת > מאמרים

אלה פלורסהיים, אבי שילון, "בעיני המפעיל: אחרי ארבעים שנה, ג' מדבר על אלי כהן", תכלת 21, סתיו ה'תשס"ו, 2005, עמ' 21–28
לקריאה נוספת > ספרי ילדים

ג'קי ירחי, לוחם 88 : סיפורו של אלי כהן - המרגל מדמשק, ירושלים: ספריית בית אל, ה'תשע"ז 2017. קומיקס. (הספר בקטלוג ULI)
אורה מורג, המרגל מהקומה הרביעית - סיפורו של אלי כהן, הוצאת שוקן, 2020
משה שלו

משה שלו
משה שלו (נולד ב-29 בספטמבר 1952) הוא יזם ויו"ר קבוצת שלו, מכהן כיו"ר מועדון השחמט העירוני אשדוד מ-2003 וכיו"ר האיגוד הישראלי לשחמט בשנים 2015-2011 ו-2018–2019. מתחילת 2020 חבר הנהלת האיגוד הישראלי לשחמט ונציג ישראל באיגוד השחמט העולמי פיד"ה.
ביוגרפיה

משה שלו נולד בסטניסלבוב, אוקראינה (כיום איוונו-פרנקיבסק), עלה לישראל לבדו ב-1975. אביו מאיר פרפליצקי היה מנהל מחסנים בטחנת הקמח בעיר. אימו לאה בוגרת אוניברסיטה לשפות ועבדה כמורה. דודה של אמו, הרב אליעזר ננס, גידל את אימו והיה גזבר של חב"ד ברוסיה. למשה שבעה אחים ואחיות, ארבעה מהם מתגוררים בישראל.
הוא למד הנדסת מכונות באוניברסיטת בן-גוריון ומנהל עסקים בטכניון. התנדב לשירות בצה"ל ושירת בפיקוד צפון במבצע ליטני (1978) ובמלחמת לבנון הראשונה (1982). עם שחרורו מהצבא עבד בהקמת מפעל מקררים ומזגנים של תדיראן בעפולה והיה יו"ר ועד הנדסאים ומהנדסים. בתקופה זו הצליח לבצע שינוי ולהשוות את תנאי העבודה בין עובדי המפעל בעפולה לעובדי תדיראן במרכז הארץ.
ב-1986 עבר למרכז הארץ ועבד כמנהל פרויקטים בחברת בזק. ב-1997 פרש לעסקים פרטיים. הקים מספר חברות המהוות כיום את קבוצת שלו. החברה מעסיקה מאות עובדים בתחומים שונים.
משה שלו נשוי לרעיה. לזוג שלושה ילדים: צחי שלו ושי שלו, העובדים איתו בניהול קבוצת שלו, וניר שלו, אמן, הלוקה בשיתוק מוחין ובחירשות מינקות.
שחמט

ב-1980 הקים משה שלו בעפולה מועדון שחמט ולימד ילדים את משחק השחמט. המועדון זכה באליפות ישראל לנוער עד גיל 14, ועד היום (2024) נערכת מדי שנה בפנימיית ויצו בעפולה אליפות הארץ לקבוצות נוער. שימש כיו"ר ועדת הנוער וכחבר הנהלת האיגוד הישראלי לשחמט והיה במשך שנים יו"ר ענף השחמט מכבי ישראל. עם בחירתו של יוסף (טומי) לפיד ליו"ר האיגוד הישראלי לשחמט, נבחר מחדש לחבר הנהלה ושימש בתפקיד זה לצידו של לפיד במשך 6 שנים.
ב-2005 הקים שלו את מועדון שחמט אשדוד, ומשמש עד היום כיו"ר המועדון. בשנים אלה זכה המועדון ב-5 אליפויות. ב-2008 זכה המועדון בהישג הטוב ביותר - במקום החמישי באליפות אירופה למועדונים.
ביוני 2011 נבחר ליו"ר האיגוד הישראלי לשחמט.
ב-2012 שימש כראש משלחת ישראל לדו-קרב על אליפות העולם בין רבי האמנים, בוריס גלפנד ווישוואנתן אנאנד מהודו.
ב-2005 יזם שלו וארגן את מונדיאל השחמט – גמר הגביע העולמי בשחמט לנבחרות בבאר שבע. בנוסף, יזם וארגן את אליפות אירופה לקבוצות מועדונים באילת 2012, בהשתתפות 34 קבוצות גברים ו-8 קבוצות נשים; יזם וארגן את אליפות אירופה בשחמט ליחידים לגברים בירושלים 2015, בהשתתפות כ-250 נציגים מ-33 מדינות באירופה; ויזם וארגן את אליפויות ישראל. החל משנת 1987 מנהל שלו תחרויות בינלאומיות של משחקי המכביה. יזם את הפרויקט "האלוף הבא", לקידום נוער עד גיל 14, ואת הפרויקט "אמץ אלוף", לקידום נוער מתבגר בגילאי 15 עד 21. ב-2018 ארגן שלו תחרות בינלאומית לשחמט בנתניה, התחרות החזקה ביותר שהייתה אי פעם בישראל.
כיום (2020) לומדים שחמט כ-100 אלף ילדים במסגרת בתי הספר בישראל. בתקופת כהונתו כיו"ר האיגוד הישראלי לשחמט, גייס תרומות מהמגזר הפרטי בשווי של מיליוני שקלים.
ב-2013 הוקם פרויקט "שחמט לכל ילד" בשיתוף עם מפעל הפיס. מטרת הפרויקט היא ללמד ילדים בפריפריה את משחק השחמט. בשנה הראשונה קיבל האיגוד הישראלי לשחמט תקציב של חצי מיליון שקל בשנה. נכון להיום התקציב עומד על כמעט 3 מיליון שקלים ומאפשר לימודי שחמט בפריפריה בפריסה ארצית, לרבות יישובים ערביים, דרוזיים, בדואיים וצ'רקסיים.
החל מ-2013 משה שלו משמש כשופט פיד"ה.
שלו יזם והקים בשנת 1984 את חברת "שלו שחמט", ובתוך כך פתח את חנות השחמט היחידה בישראל. החברה מייצרת, מייבאת ומשווקת מגוון מוצרי שחמט. החנות ממוקמת ברמת אביב. חנות המפעל ממוקמת באזור התעשייה אפק בראש העין.
הוא עיצב שחמט יהודי, הכולל כלים המציגים סמלים יהודים במקום הכלים הרגילים; למשל, הצריח עוצב במראה חומת ירושלים, המלכה בצורת מנורה והמלך בצורת מגן דוד.
החל מ-2003 משמש משה שלו כיו"ר מועדון השחמט העירוני באשדוד. המועדון זכה באליפות ישראל 8 פעמים, מהן 3 פעמים ברציפות בשנים 2018, 2019 ו-2020.
פעילות עסקית

בשנת 1986 יזם והקים משה שלו את חברת שלו ובניו בע"מ. משנת 1997 החברה מספקת מגוון שירותים בתחום השיקום, הייעוץ והטיפול, לאנשים המתמודדים עם מוגבלות ומשברי חיים.
כיום (2020) מספקת החברה מגוון של שירותי שיקום בבריאות הנפש, כחלק משירותי סל שיקום שמעניקים משרד הבריאות ומשרד הביטחון לאנשים המתמודדים עם קשיים נפשיים. כמו כן החברה מספקת שירותים לאוכלוסיות מגוונות דרך משרד הרווחה ובשיתוף עם גורמים נוספים כמו ג'וינט ישראל והמוסד לביטוח לאומי. החברה מנהלת מספר בתי גיל הזהב של משרד הבינוי והשיכון, פרויקטים תעסוקתיים של משרד התמ"ת, ומנהלת את ההוסטל היחידי בישראל לתסמונת אשר.
החברה מעסיקה מאות עובדים בתחום ופועלת בפריסה ארצית מאזור בית שאן ועד מצפה רמון, ובכללם אנשי מקצוע כמו עובדים סוציאליים, מרפאים בעיסוק, אחים, פסיכיאטרים, פסיכולוגים, מדריכי שיקום / מנטורים.
פעילויות נוספות

בשנים 2004–2018 כיהן כיו"ר ארגון יוצאי סטניסלבוב.
הוא חבר פעיל בלשכת אביב 10 של הבונים החופשים והיה נשיא הלשכה בשנים 2016 ו-2017, משמש כדירקטור בחברה הכלכלית של מסדר הבונים החופשיים; חבר בפורום היזמים של בריאות הנפש. בעבר היה חבר מרכז הליכוד (1989-1981); מרצה במסגרות שונות על תורת המשחקים.
בשנת 2014 הופק סרט בערוץ 9 על חייו של משה שלו.
ספרי שחמט > ספרים שערך או הוציא לאור

אהרון נימצוביץ', שיטתי. מהדורה ראשונה – עורך ראשי משה שלו, 2003; מהדורה שנייה 2010, בהוצאת שלו שחמט.
משה שלו ואלכסנדר מטנוביץ, לומדים שחמט ב-30 שיעורים, הוצאת מקור תקשורת, 2006.
ישראל גלפר, ניצחון עמדתי (2 חלקים), עורך ראשי משה שלו. הוצאת מקור תקשורת, 2004. תורגם לשפות רוסית, אנגלית, ספרדית ועוד.
גארי קספרוב, על קודמיי הגדולים (5 כרכים); עורך ראשי משה שלו, מקור תקשורת, 2008 – 2010.
ולדיסלב שקלובסקי ורם סופר, משחק המלכים (2 כרכים). הוגה הרעיון, היוזם והעורך הראשי - משה שלו; מקור תקשורת, 2013.
בוריס ספאסקי וישראל גלפר, Winning record against world champion. עורך ראשי משה שלו, שלו שחמט, 2014.
משה שלו, פנקס שחמטאי, שלו שחמט, עשר מהדורות, הראשונה הודפסה ב-1985.
משה שלו ורם סופר, פרשים בכחול לבן, גדולי השחמטאים של ישראל בכל הזמנים, 2015.
משה שלו ושלי לנצ'נר, איורים: לורה ווטסון, סיפור על ילד שלא רצה לאכול, 2020.
עמיר עקיבא סגל

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1980 (בן 44) ציפורי, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
עמיר עקיבא סגל (נולד ב-1 ביולי 1980 בציפורי) הוא משורר, פעיל חברתי, מבקר ספרות, וסוציולוג ישראלי.
פעילות ספרותית

שיריו ויצירותיו התפרסמו בכמה כתבי עת: עיתון 77, מעין, מטעם, שבו, מאזניים, עמדה (כתב עת ספרותי), ואחרים. שיריו הופיעו בתערוכת פוטופואטיקה 6 בגלריית מוסררה בירושלים בשנת 2016, וכן בתערוכת פוטופואטיקה 10 בגלריה החברתית של מוסררה בשנת 2021. תרגם מרוסית את שיריו של אוסיפ מנדלשטם וכן כמה משיריו של ויקטור צוי, תרגומי השירים פורסמו בכמה כתבי עת.
עיקר עבודתו כמבקר וככותב על עולם השירה הייתה בסקירה וניתוח של שירת המחאה הישראלית ושל שירה פוליטית. סגל הגיש יחד עם שלומי בן-עטר את תוכנית הרדיו שירת מחאה בתחנת כל השלום, התוכנית עסקה בשירי מחאה, בשירים חברתיים ופוליטיים עבריים ושודרה במשך כשנתיים. ובאותו נושא עסק גם כששימש כעורך ומנחה סדרת ערבי "שיר כאב" שעסקה בשירי מחאה בישראל בבית אבי חי בירושלים. מתחילת שנת 2014 כותב מאמרים על שירה עברית בכתב העת עיתון 77 בטור בשם "שירה יכולה". אחד ממאמריו בכתב העת נמצא בשימוש במערך שיעור של משרד החינוך על מחאה ביצירות אומנות. שיא עיסוקו בנושא זה בא כשהוציא את הספר 'שירת מחאה בישראל' בתחילת שנת 2023 ובו סקירה של שירת המחאה הישראלית של תחילת המאה העשרים ואחת וסוף המאה העשרים.
משנת 2010 ועד 2015 שימש מבקר וסוקר ספרות ברשת א'.
משנת 2014 ועד שנת 2018 שימש חבר בוועדת סל תרבות ארצית בתחום הספרות.
משנת 2013 ועד 2015 שימש מבקר ספרי השירה של עיתון קו למושב. כונה על ידי אילן ברקוביץ' "מבקר השירה החשוב ביותר של הזמן האחרון".
עורך אורח "הכיוון מזרח" 25, "למוזיקה מזרחית ולא רק...", חורף תשע"ד,2013.
עורך אורח "עיתון 77" גיליון 385 "שירה בתרמילו של החייל" אוקטובר-נובמבר 2015.
פרסם עד כה שלושה ספרי שירה ורומן, וכן ספר עיון על שירת מחאה בישראל.
פעילות ציבורית

בזמן לימודיו לתואר הראשון שימש יו"ר תא הסטודנטים של מפלגת העבודה באוניברסיטה העברית, שימש חבר הנהלת האגודה לזכויות האזרח בישראל ופעל כחבר ופעיל בארגון אמנסטי אינטרנשיונל ישראל, כן שימש יו"ר סניף מרצ בירושלים והיה מועמד ברשימת מרצ למועצת עיריית ירושלים בבחירות המוניציפליות בשנת 2018. שימש סגן יו"ר ארגון הסגל הזוטר באוניברסיטת בן-גוריון בבאר-שבע. שימש מנהל מערך תעסוקה לצעירים ונוער בסיכון בחטיבה לקידום נוער וצעירים בעיריית ירושלים. שם שימש מנהיג התארגנות העובדים של עובדי חברת אריאל ויו"ר ועד הפעולה טרם הקמת ועד העובדים. בשנת 2017 נחתם ההסכם הקיבוצי של ועד העובדים של עובדי חברת אריאל, לאחר מאבק מתמשך של כמה שנים. סגל פעיל בתחומי הרווחה והתעסוקה, בעבר מייסד ומנכ"ל עמותת עובדים. שימש מפתח משאבים עבור עמותות שונות בהן הטלוויזיה החברתית וכן המועצה האזורית לכפרים הלא מוכרים בנגב, בין לקוחותיו בעבר היו גם האקדמיה ללשון העברית וכן האוניברסיטה העברית ובית חולים הרצוג.
ביולי 2021 נבחר כחבר הנהלת המנהל הקהילתי בית הכרם בירושלים, כנציג שכונת יפה נוף (ירושלים).כחבר הנהלה במנהל הקהילתי בית הכרם קיבל את ראשות ועדת תכנון, בנייה ותחבורה. כחלק מתפקידו הוביל את התנגדות תושבי השכונה לגבי נזקי כביש 16 שנבנה סמוך לשכונה. כחלק מכך הוביל את מחאת התושבים כנגד מפעל בטון שנבנה, כחלק מההכנות לכביש, בנחל רבידה ומחאת התושבים גרמה להחלטה להוציא את המפעל מהמקום לאחר שהושלם הכביש.
מחקר בתחום ההגירה

סגל הוא חוקר הגירה וגלובליזציה, השלים את לימודי הדוקטורט במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית וחוקר את העלייה לישראל מצפון אמריקה כהגירה טרנס-לאומית. עבודת התזה למוסך שלו עסקה בנושא זה, בהנחיית נביל חטאב בשנת 2015. את תוצאות המחקר הציג בכנס השנתי של האגודה הישראלית לסוציולוגיה בשנת 2020, ומאמר בעקבות העבודה פורסם בכתב העת הגירה. רומן שכתב בשם שיר על אמריקה ופורסם בשנת 2017 בהוצאת עיתון 77 עסק בחוויות ההגירה של ישראלי בארצות הברית כמו גם תובנות לגבי מהותה של הגירה.
באמצע שנת 2023 החל לשמש עמית מחקר במכון להגירה ושילוב חברתי במרכז האקדמי רופין וכן לשמש מרצה בשלוחה הישראלית של האוניברסיטה הבין-לאומית לכלכלה ולעסקים. באותה שנה פרסם שני מאמרים המבוססים על מפרקי הדוקטורט שלו, האחד עסק בבייסבול הישראלי והשפעת העולים מארצות הברית על הטמעת המשחק בישראל.
השני, עסק בעולים מארצות הברית וקנדה העובדים בישראל כמגייסי כספים.
חיים אישיים

סגל חי בירושלים עם אשתו אניה ושלושת ילדיהם.
ספרים

בשובי מן המילואים, הוצאת גוונים, 2008. ספר שירה
ארץ אחרת מאד, הוצאת עיתון 77, 2014. ספר שירה
שיר על אמריקה, הוצאת עיתון 77, 2017. רומן
לשוב ולאכול בשר, הוצאת עיתון 77, 2020. ספר שירה
שירת מחאה בישראל, הוצאת נובמבר בע"מ, 2023. ספר עיון
פרסים

פרס רחל נגב לשירה של האוניברסיטה העברית לשנת תש"ף, 2020
פרס ראשון בתחרות הספרותית על שם הרי הרשון של האוניברסיטה העברית לשנת תשע"ד, 2014
פרס למשוררים צעירים על שם רפי פרבמן לשנת 2011, התשע"א. על הספר "בשובי מן המילואים".
פרסומים על המחבר ויצירתו

על הספר "בשובי מן המילואים" – שירים
אליעז סגל, בשובי מן המילואים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 בינואר 2011
על הספר "ארץ אחרת מאד'"- שירים
אילן ברקוביץ', ביקור בירושלים בעקבות שירתו של עמיר עקיבא סגל, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2014
ספר השירה שנותן את האמת ישר בפנים, רשימה על הספר "ארץ אחרת מאד" של שלמה בן-דוד, באתר מעריב
ביקורת באפלה, רשימה על הספר "ארץ אחרת מאד" של יובל גלעד, בכתב העת עיתון 77
ספרי שירה לכבוד שבוע הספר העברי, רשימה על מספר ספרים וביניהם "ארץ אחרת מאד" של אילן ברקוביץ', באתר הארץ
על הספר "שיר על אמריקה" – רומן
נימוקי השופטים לזכייה בפרס הארי הרשון, על הרומן "שיר על אמריקה"
ראיון עם עמיר עקיבא סגל על הספר, בתוכנית "העולם שאנו חיים בו", ברשת א
על הספר "לשוב ולאכול בשר" – שירים
ממילא אף אחד לא ישן, ניקולא יוזגוף-אורבך, רשימה על הספר "לשוב ולאכול בשר" בכתב העת עיתון 77, גיליון 414, ספטמבר 2020
הרהורים בזכות בורגנות ושירה בעקבות ספרו של עמיר עקיבא סגל, רשימה על הספר "לשוב ולאכול בשר" של שמעון רוזנברג, באתר כתב העת נתיבים
שירת ישראל - הסדר החדש, אילן ברקוביץ', רשימה על הספר "לשוב ולאכול בשר" בכתב העת עיתון 77, גיליון 422, פברואר 2022
על הספר "שירת מחאה בישראל" - עיון
האם שירת המחאה נעלמת מהנוף התרבותי בישראל?, ראיון לקראת הספר "שירת מחאה בישראל" של אסף אוזן, באתר שיחה מקומית.
מהו המיטב של שירת המחאה בישראל? ראיון עם עמיר סגל, ראיון לקראת הספר "שירת מחאה בישראל" של אלי אשד, באתר יקום תרבות.
עמיר סגל: שירה יכולה להיות במה למחאה, ראיון לקראת הספר "שירת מחאה בישראל" של מיקי מירו, בפודקסט של מיקי מירו.
כשהמשוררים מוחים, ראיון לקראת הספר "שירת מחאה בישראל" של גואל פינטו, בתוכנית גם כן תרבות בכאן תרבות.
שירת מחאה, רשימה על הספר "שירת מחאה בישראל" של שלומי בן-עטר, בבלוג שלו.
Amir Akiva Segal: Protest Poetry in Israel, רשימה על הספר "שירת מחאה בישראל" של סטיב לינדה, בעיתון ג'רוזלם פוסט.
על שירת מחאה בישראל, ראיון על הספר "שירת מחאה בישראל" של גואל פינטו, בתוכנית גם כן תרבות בכאן תרבות.
משירת המחאה של גרילה תרבות, פרק מהספר "שירת מחאה בישראל" באתר יקום תרבות.
שני פוקר, לאן הולכת שירת המחאה הישראלית, באתר הארץ, 17 במאי 2023
מצד זה: שירת-מחאה ומחאה, עמוס לויתן, רשימה על הספר "שירת מחאה בישראל" בכתב העת עיתון 77, גיליון 430, יוני 2023