stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של הגאולוגיה
המאה ה־19: תמריצים כלכליים למחקר הגאולוגי > פיתוח לוח הזמנים הגאולוגי

מניעים כלכליים ביישום מידע גאולוגי הביאו ממשלות לתמוך במחקר הגאולוגי. במהלך המאה ה־19 מימנו ממשלות רבות סקרים גאולוגיים אשר סיפקו מפות גאולוגיות של אזורים נרחבים וסיפקו מידע על מיקומם של מינרלים שימושיים – מידע בעל חשיבות לתעשיית המכרות של אותן מדינות. מחקר גאולוגי במימון ממשלתי איפשר לרבים ללמוד גאולוגיה, להיעזר בטכנולוגיה ובטכניקות מתקדמות ולהרחיב את המחקר הגאולוגי.
בתחילת המאה ה־19 הורכב הטור הסטרטיגרפי המתאר את סדר שכבות הסלעים בכדור הארץ ואשר נשען על מידע שסיפקו הנפטוניסטים והפלוטוניסטים של המאה ה־18. להרכבת הטור תרמו הביולוג ז'ורז' קיווייה והמינרלוג אלכסנדר ברוניאר, שניהם מצרפת, שפרסמו בשנת 1811 את "תיאור הגאולוגיה של סביבות פאריז" (Description Geologiques des Environs de Paris), והמודד האנגלי ויליאם סמית. עבודתם של השלושה הולידה את הסטרטיגרפיה, מיפוי שכבות הסלע בכדור הארץ.
סמית עצמו אחראי למהפכה גאולוגית חשובה – קביעת גילן של שכבות סלע ויצירת היסוד לבניית לוח הזמנים הגאולוגי. כאספן מאובנים מושבע הוא הבחין בשיטתיות בהימצאותם במקומות שונים, ומצא קשר בין שכבות סלע שונות למאובנים שמצא בהן. סמית ערך חתך דרך שכבות סלע וגילה בהן סדר הופעה זהה של מאובנים, באמצעותם קבע גיל יחסי לשכבות הסלע. על פי גודלם וסוגם של המאובנים, הגדיר סמית 3 עידנים גאולוגיים חשובים: עידן הפלאוזואיקון – עידן בעלי החיים הקדומים, עידן המזוזואיקון – עידן בעלי החיים התיכוניים, ועידן הקנוזואיקון – עידן בעלי החיים החדשים. ב־1815 פרסם סמית מפה של אנגליה ובה סימן את השכבות לפי המאובנים שבהן וב־1816 את "זיהוי שכבות סלע בעזרת מאובנים של בעלי חיים" (Strata Identified by Organized Fossils).
המאה ה־19: תמריצים כלכליים למחקר הגאולוגי > תורת האבולוציה של דרווין

"עקרונות הגאולוגיה" של לייל היה בן לוויה במסעותיו של חוקר הטבע והגאולוג צ'ארלס דרווין. דרווין עצמו ערך תצפיות שקיבלו אישור מ"עקרון האחידות". בשנת 1858, הציעו צ'ארלס דרווין ואלפרד ראסל וולאס את תורת האבולוציה המונעת במנגנון הברירה הטבעית לחברה הלינאית של לונדון, אשר בעקבותיה פרסם דרווין את ספריו "מוצא המינים" ו"מוצא האדם". הוא הניח כי האדם אינו נזר הבריאה[דרושה הבהרה], אלא חוליה אחת ברצף התפתחות של עולם החי והצומח, המתרחשת מתוך ברירה טבעית בעולם שאינו קבוע אלא משתנה בהתמדה במשך מיליוני שנים. צ'ארלס דרווין – שהיה ביסודו גאולוג – נטל עמו פטיש גאולוגי במסעותיו והסביר בצורה סבירה תופעות של התהוות הרים, רעידות אדמה ושוניות אלמוגים. התאוריה שלו על אבולוציה של מינים על ידי מנגנון הברירה הטבעית נמצאת ביסודם של לוח הזמנים הגאולוגי והפלאונטולוגיה.
מוצא המינים היווה חוליה מאוחרת בשרשרת של רעיונות אבולוציוניים שונים שבוטאו על ידי מלומדים רבים בתקופות שונות. הפילוסוף היווני אנכסימנדרוס ביטא רעיונות דומים כבר במאה ה־6 לפנה"ס. מאוחר יותר ביטאו רעיונות כאלה גם הפילוסוף הסיני ז'ואנגזי בן המאה ה־4 לפנה"ס, הפילוסוף היווני אמפדוקלס, הפילוסוף הרומאי לוקרטיוס, הביולוג הערבי אל חזיז בן המאה ה־8, הפילוסוף הפרסי אבן מיסקווית בן המאה ה־10 ומלומדים רבים נוספים.
עם התרחבות הידע בביולוגיה במאות ה־18 וה־19 הופיע מגוון רחב של רעיונות דומים. אחד מן הבולטים בהם היו הלאמארקיזם – תאוריה אבולוציונית שפיתח ז'אן־בטיסט דה לאמארק, שגרסה כי ניסיון החיים של ההורה גורם לשוני בתכונות צאצאיו. קדם ללאמארק סבו של צ'ארלס דרווין – ארסמוס דרווין – רופא, פילוסוף של הטבע וממציא חשוב, שעסק ברעיון האבולוציה משנת 1770. בספר משנת 1791 "הגנים הבוטניים" (Botanic Gardens) כתב על החיים שנוצרו בים והתפתחו בהדרגה. ספרו המוכר והחשוב ביותר של ארסמוס דרווין נקרא "זונומיה, חוקי החיים האורגניים" (Zoonomia, the Laws of Organic Life) והוא יצא לאור בשני כרכים (ב־1792 וב־1796), העוסקים במחקר רפואי שערך. ארסמוס טען כי מיליוני שנים לפני שנוצר המין האנושי נוצרו כל בעלי החיים מיצור חד־תאי שממנו התפתחו איברים נוספים. במקום אחר כתב כי כל הצמחייה ובעלי החיים הקיימים היום נוצרו באופן ספונטני מצורות חיים מיקרוסקופיות שחיו באוקיינוס. כשהיה בן 18 קרא צ'ארלס דרווין את "זוּנומיה", ואף שניסה להתכחש לספרו של סבו כאשר ספג ביקורות קשות על דעותיו, למרבית כתביו של צ'ארלס דרווין יש מקבילות בכתביו של הסב ארסמוס.
המאה ה־20: גילוי נדידת היבשות

במאה ה־19 אמד עולם המדע את גילו של כדור הארץ במושגים של מיליוני שנים ובתחילת המאה ה־20 הוערך בכ־2 מיליארד שנה, תוך שימוש בכלים רדיולוגים. תיארוך רדיומטרי קבע את גילם של מינרלים וסלעים – מידע הנחוץ לקביעת גיל הארץ, ובמחצית השנייה של המאה ה־20 הצטברו ראיות גאופיזיות רבות שהעמידו את אומדן גיל כדור הארץ על 4.6 מיליארד שנה. גילוי זה, הנשען על מידע מדעי אמין, הביא לדיוק בבניית לוח זמנים גאולוגי ולניפוי תאוריות שלא עלו בקנה אחד עם ראיות מדעיות.
בידיעת סדר השכבות הנכון טמונה תועלת כלכלית. אחד הראשונים שגילה זאת היה האנס מרנסקי, גאולוג דרום אפריקאי. למרנסקי – שעסק בגילוי מחצבים – נודע על מחשוף המכיל פלטינה בריכוז בעל ערך כלכלי. הוא חישב מחשופים ידועים של אותה יחידה סטרטיגרפית, בחר את הרחוק בהם – 40 ק"מ מן הראשונה – וגילה גם בו בצר פלטינה. כך חישב את השכבה כולה, אשר במשך עשורים רבים שימשה מכרה עצום ממדים לעפרות פלטינה.
אלפרד וגנר, מדען גרמני רב תחומי, הבחין כי קווי החוף של אפריקה ושל שתי האמריקות דומים, והניח כי כל היבשות נקרעו מיבשת על קדומה – פנגיאה – ולאחר מכן נסחפו כרפסודות על קרקעית האוקיינוס והגיעו בסופו של דבר למקומן הנוכחי. ב־1912 הציג וגנר את תאוריית נדידת היבשות שנשענה על עדויות מאובנים, אשר בעזרתה ניתן היה להבין גם את תהליכי היווצרות רכסי ההרים הגדולים (אורוגנזה). בשנת 1915 התפרסם ספרו "מקור היבשות והאוקיינוסים", אך עברו כמעט חמישים שנה עד שרעיונותיו של וגנר התקבלו בעולם המדע.
בשנת 1960 נמצאו ההוכחות שתמכו בתאוריית נדידת היבשות, והיא התחלפה בתפישת הלוחות הטקטוניים שנשענה על מידע מוצק. עד לסופו של אותו עשור כבר נתמכה תאוריה זו על ידי מרבית הגאולוגים. עדויות אלה הציגו תנועה צידית של יבשות והוכיחה כי הקרום האוקייני צעיר מן הקרום היבשתי. עדויות אלה גם תמכו בתאוריית התפשטות קרקעית הים שהוצעה על ידי האוקיינוגרף והגאופיזיקאי רוברט סינקלר דיץ ועמיתו הגאולוג הארי האמונד הס. התאוריה שלהם גרסה כי קרקעית הים מתפשטת מרכסים מרכז אוקייניים הפולטים לבה ובונים קרום ימי בזלתי הנדחק לצדדים כאשר נוצר קרום חדש. התרחשות כזו ניתן לראות ברכס המרכז־אטלנטי, שבאחת מן הפסגות הבולטות שלו נמצא האי האיסלנדי. תאוריה נוספת שנתמכה באותן עדויות היא הפלאומגנטיזם, שהוצעה על ידי הגאופיזיקאי הבריטי סטנלי קית רנקורן והצביעה על שינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ במהלך התפתחותו, שינויים אשר השאירו את חותמם על מינרלים וסלעים מגנטיים. כדי לאמת תאוריות אלה נעשה על ידי נאס"א והמכון הגאולוגי הלאומי של ארצות הברית (USGS) שימוש בלוויינים החל מתחילת שנות ה־70, בתוכנית לאנדסאט. משימות אלה הציגו תמונות של כדור הארץ שעזרו רבות להבנת תהליכים גאולוגיים שהתרחשו בו.
גאולוגיה מודרנית

הגאולוגיה המודרנית עדיין חוקרת את כדור הארץ על כל רבדיו, אך אינה מסתפקת בכך. בשנת 1969, עם נחיתתו של האדם הראשון על הירח, נולד תחום גאולוגי חדש: גאולוגיה פלנטרית. חקר הגאולוגיה של הירח היה משימתו הראשונה של תחום זה, ומדענים כיוג'ין שומייקר נטלו אותו בלילה אחד מידיהם של האסטרונאוטים. התפתחות זו שינתה גם את התפישה הגאולוגית המסורתית שראתה בכדור הארץ יחידה עצמאית ובלתי תלויה, והביאה למחקרים חדשים על היווצרותו והתפתחותו של כדור הארץ בתוך מערכת השמש.
הערות שוליים

↑  עמנואל מזור, גאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, עמ' 3
↑  ספר בראשית, פרק י"ט, פסוקים כ"ד–כ"ה.
↑  ספר תהילים, פרק י"ח, פסוק ח'.
↑  ספר זכריה, פרק י"ד, פסוק ד'.
1 2  Patricia O’Grady, Thales of Miletus (c. 620 B.C.E.—c. 546 B.C.E.), האנציקלופדיה האינטרנטית לפילוסופיה
↑  מתורגם מ-מקורות הגאולוגיה
↑  מתורגם מ-תרומתו של אבן סינא להתפתחות מדעי כדור הארץ
↑  תאוריה חדשה של הארץ בגוגל ספרים
↑  Abraham Gottlob Werner, Von den äusserlichen Kennzeichen der Fossilien, Universitätsbibliothek Heidelberg
↑  ראסל גריג, דרוויניזם – הכל נשאר במשפחה
↑  Die Entstehung der Kontinente und Ozeane, בפרויקט גוטנברג
↑  תוכנית לנדסאט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562794005171  LNB: 000334021  NKC: ph484328 
ראשי חץ מצור
איור הממחיש את מדידת היקף כדור הארץ שביצע ארטוסתנס:

S – אסואן, שבה בעת המדידה השמש בדיוק בזניט

A – אלכסנדריה, שם מדד ארטוסתנס את אורך הצל שמטיל עמוד אנכי

 \varphi  – הזווית בין קרני השמש לעמוד באלכסנדריה

 \delta  – המרחק בין הערים
חסילון מאובן
ניקולאוס סטנו
תחריט עץ המתאר כרייה מספרו של גאורגיוס אגריקולה "טבעם של המינרלים" שיצא בבזל בשנת 1556
איור מאובנים מתוך "זיהוי שכבות סלע בעזרת מאובנים של בעלי חיים" של ויליאם סמית משנת 1816
ארבעה מינים של פרושי דרווין שההבדלים ביניהם תרמו להבנתו של דרווין את הברירה הטבעית
פיזור מאובנים ביבשות השונות
רשת האופניים הלאומית

קטע הדרך בין באת' לבריסטול
שילוט על דרך מספר 8 בקטע ליד הארלץ' שבצפון ויילס
רשת האופניים הלאומית (אנגלית: National Cycle Network) היא רשת נתיבי אופניים בממלכה המאוחדת, המשתרעת לאורך כ-20,000 קילומטרים ברחבי המדינה ונועדה לשמש רוכבי אופניים שלא ייאלצו להסתכן ברכיבה במקומות כגון כבישים. הדרך הראשונה שהוקמה הייתה בין בריסטול לבאת', והשתרעה לאורך 27 קילומטרים של מסילת רכבת שאינה בשימוש. הרשת הוקמה על ידי קרן הצדקה Sustrans‏ (ראשי תיבות של Sustainable Transport - תחבורה בת קיימא), שקיבלה לשם כך סיוע בגובה 42.5 מיליון לירות שטרלינג מהלוטו הלאומי.
נתיבי הרשת שמספרם מתחיל בספרות 1 עד 6 נמצאים בדרך כלל באנגליה, הנתיבים שמספרם מתחיל ב-7 נמצאים בדרך כלל בצפון אנגליה ובסקוטלנד, הנתיבים שמספרם מתחיל ב-8 נמצאים בדרך כלל בוויילס, ואלו שמספרם מתחיל ב-9 נמצאים בצפון אירלנד. לנתיבים הגדולים ביותר יש מספר בן ספרה אחת, ואלו שבאנגליה יוצאים מלונדון לפי מספרם בסדר המתאים לכיוון השעון. לנתיבים אחרים יש מספר בן שתי ספרות, המתחיל בספרה הראשית הרלוונטית.
ברחבי הממלכה פזורים נתיבים אזוריים רבים, המגיעים לעיירות וערים קטנות בעשרה אזורים. כל אזור מחולק ל-9 אזורי משנה. מספר הנתיבים האזוריים מורכבים ממספר האזור הראשי (1 - 9), ולאחר מכן ספרה נוספת. משמעות הדבר היא שברחבי הממלכה יכולים להיות 10 נתיבים אזוריים 12s, בנוסף לדרך הלאומית מספר 12 (לדוגמה). אזורי משנה בעלי מספר זהה באזור ראשי כלשהו לא גובלים זה בזה על מנת להימנע מטעויות, כך שדרכים עם אותו מספר מופרדות זו מזו.
השילוט של הדרך הוא באמצעות אופניים לבנים המצוירים על רקע כחול, ולידם מספר הדרך בלבן. למספר הדרך הלאומית יש רקע אדום, ולדרך אזורית יש רקע כחול.
היא מהווה חלק של רשת EuroVelo.
אליוט (אלימלך)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  2017 (בגיל 64 בערך) 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד 
 
אליוט (אלימלך) הורוביץ (1953–2017) היה היסטוריון ישראלי.
ביוגרפיה

הורוביץ, נולד ברובע קווינס, ניו יורק, התחנך בישיבת כרם ביבנה. הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת פרינסטון ב-1975. את תואר דוקטור קיבל מאוניברסיטת ייל ב-1982. עבודת הדוקטורט שלו הייתה "אחוות יהודיות בורונה של המאה השבע-עשרה: מחקר בהיסטוריה החברתית של אדיקות".
לאחר שעלה לישראל, לימד היסטוריה יהודית של ימי הביניים וראית העת המודנית במשך שלושים ושתיים שנים, תחילה באוניברסיטת בן-גוריון ובין השנים 1989–2014 באוניברסיטת בר-אילן. הוא גם שימש מצרה אורח באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, פרינסטון, טורונטו, פן ואוקספורד.
משנת 2004 ועד מותו שימש הורוביץ כעורך ה-Jewish Quarterly Review, כתב העת הוותיק ביותר בשפה האנגלית שהוקדש למדעי היהדות. הורוביץ תרם רבות להרחבת הגישות והנושאים של כתב העת, וסייע לעצבו לאחד מהפורומים המובילים בתחום מדעי היהדות.
המונוגרפיה של הורוביץ, "Reckless Rites: Purim and the Legacy of Jewish Violence" (2006), זכתה במקום השני בתחרות הפרס הלאומי לספרים יהודיים ב-2007.
בשנת 2014 הורוביץ פרש לפנסיה מוקדמת ומונה למרצה אורח בבאליול קולג', אוקספורד, בשנת הלימודים 2015/16.
מחקריו > חג הפורים ומגילת אסתר

בספרו "טקסים פזיזים: פורים ומורשת האלימות היהודית", הורוביץ חקר את ההיסטוריה של האלימות היהודית מאז העת העתיקה ואת הדרכים שבהן התמודדו דורות של היסטוריונים עם ההיסטוריה הזו. מחקרו היה הראשון שהכיר באופן מלא והתייחס לפרקטיקות האנטי-נוצריות שהפכו לחלק מהאלימות ההיתולית והתיאטרלית, של חג פורים. הוא גם בחן את הדרכים השונות שבהן שימשה מגילת אסתר, שעליה מתבסס החג, על ידי יהודים ונוצרים במשך מאות שנים - בין אם כמראה עתיקה של צרות מודרניות ובין אם כבסיס לטענות אנטישמיות. לגבי צמא הדם של היהודים.
ספריו

Horowitz, Elliott S. (2006). Reckless Rites: Purim and the Legacy of Jewish Violence . Princeton, N.J.: Princeton University Press. ISBN 9780691124919. (Choice Outstanding Academic Titles for 2006, Runner-up for National Jewish Book Award for Jewish History 2006, Short-listed for Choice Magazine Outstanding Reference/Academic Book Award 2006)
Review by Goldberg SA. Annales. Histoire, Sciences Sociales 2012 Sep (Vol. 67, No. 3, pp. 823–827). Cambridge University Press. Review, by Kessler E. in Studies in Christian-Jewish Relations. 2008;2(2).
Review of Reckless Rites and related books. Magid, Shaul. Jews, Christians, and Muslims from the Ancient to the Modern World.) Princeton, NJ: Princeton University Press 2006.
Horowitz, Elliott S., and Orfali, Moises (2002). The Mediterranean and the Jews: Society, Culture, and Economy in Early Modern Times. Ramat-Gan: Bar-Ilan University Press.
הערות שוליים

↑  "Elliott S. Horowitz '75". Princeton Alumni Weekly (באנגלית). 2017-10-12. נבדק ב-2021-04-01.
↑  רות מייזלס, אני פורים? בשום פנים ואופן, באתר הארץ, 5 ביוני 2006
↑  "Jews, Christians, and Muslims from the Ancient to the Modern World". press.princeton.edu. נבדק ב-2021-04-01.
↑   WorldCat book record
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262973305171  BnF: cb144717319 (data)  ISNI: 0000 0000 6657 0955  LCCN: n86867088  SUDOC: 073760196  VIAF: 24826649   WorldCat (עם VIAF): 24826649
יונה קסטל

אין תמונה חופשית
יונה קסטל (9 בנובמבר 1951 – 25 במרץ 2011) היה איש ציבור ישראלי שעסק בתחום השיקום.
בשנת 2008 היה קסטל לאדם הראשון שאכלס את תפקיד הנציב השלישי לשוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, בעוד עצמו היה בעל מוגבלות.
ביוגרפיה

קסטל נולד בטבריה. לקה בינקותו בשיתוק ילדים, אשר נגרם על ידי נגיף הפוליו. הוא נזקק לקביים ומכשיר לקיבוע ברכיים לצורך ניידות, והוכר על ידי המוסד לביטוח לאומי כבעל נכות רפואית בהיקף 100%.
קסטל גדל במשפחה בת חמש נפשות עם אח תאום ואחות בוגרת.
המסר שקיבל במשפחתו היה להתמודד ולא לוותר. אמו דחפה אותו לעצמאות מלאה. הוא למד בבתי ספר רגילים והשתלב באופן מלא בכל הפעילויות. מאידך, הכיר את גבולות יכולתו והתמודד עם הקשיים ביצירתיות וברוח טובה. האמירה בדרך חייו הייתה: להיות חזק ועצמאי, אך מאידך לא להתבייש במגבלה, להכיר בה ובמידת הצורך לאפשר עזרה.
קסטל היה נשוי לד"ר חנה קסטל ואב ל-6 ילדים.
פעילות מקצועית

בשנת 1977, לאחר סיום לימודיו בבית ספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, התיישב במצפה רמון. הוא החל את דרכו המקצועית בשירות המבחן למבוגרים במשרד הרווחה, ושימש כקצין מבחן למבוגרים במצפה רמון, ירוחם ודימונה. לימים מונה לאחד מנציגי מחוז הדרום של שירות המבחן בארגון הארצי לקציני מבחן, ואף שימש יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים במחוז הדרום.
משנת 1986 עד שנת 1992 כיהן כמנהל השירות הסוציאלי במרכז לבריאות הנפש בבאר שבע. בשנים אלו יזם ופיתח תוכניות שיקום לחולים כרוניים, והיה אחראי על תכנון ופיתוח מחלקת אשפוז שפעלה לפי מודל חברתי. מחלקה זו פועלת עד היום באוריינטציה שיקומית ונקראת "בית רותם". המחלקה נמצאת מחוץ לכותלי בית החולים ונותנת מענה לאנשים אשר הועברו אליה ממחלקה סגורה לאחר אשפוז ממושך לצורך הכנה לחיים עצמאיים בקהילה.
בשנת 1992 מונה קסטל לתפקיד מנהל מרכז הכשרה ושיקום מקצועי של הקרן למפעלי שיקום בדרום, וכיהן בתפקיד זה במשך 16 שנים. במסגרת התפקיד ניהל צוות רב מקצועי של עובדים סוציאליים, מאבחנים תעסוקתיים, פסיכולוגים, מורים, מדריכים, עובדי השמה ועובדי מנהלה ומשק. בזמן כהונתו יצר פתרונות תעסוקה ושיקום לאנשים עם מוגבלות מסוגים שונים, מינף את היקף פעילות הסניף והפך אותו ליחידת השמה משמעותית והגדולה ביותר בארץ. במסגרת זו הוא הקים מפעלים תעסוקתיים באילת, ירוחם, מצפה רמון, ערד, נתיבות, אופקים, כסייפה (מרכז זה ריכז אליו אנשים עם מוגבלות ממספר יישובים בדואים). כמו כן הוא היה שותף לפיתוח שירותים שונים: בתקופת ניהולו הוקמו בשיתוף עם גורמים נוספים היחידה לאבחון האדם המפגר במשרד הרווחה, מרכז תעסוקה לנגמלי סמים וסדנא לנפגעי סמים, וכן פותח והורחב מכון לכבדי ראייה שנותן שירותים בכל הנגב.
בשנת 2008 נבחר קסטל לעמוד בראש נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות במשרד המשפטים והיה הנציב הראשון עם מוגבלות בתפקיד זה. כעבור שנה נאלץ לפרוש מהתפקיד בשל מחלה קשה. בחירתו לתפקיד, שהוא התפקיד הבכיר ביותר במשרדי הממשלה הנוגע לזכויותיהם של אנשים עם מוגבלות, סימנה עבור רבים בקהילת הנכים תחילתו של עידן חדש בו מיושם העיקרון שהוביל את תנועת הנכים בארה״ב ובבריטניה "שום דבר עלינו בלעדינו".
עם פרישתו ממשרד המשפטים חזר קסטל לקרן למפעלי שיקום כמנהל ידע ארצי, ושימש בתפקיד זה עד למותו בנובמבר 2011. כמנהל ידע של הקרן תרם רבות להטמעת ידע, הבנה מעמיקה יותר של סוגיות שיקומיות בעייתיות ובעיקר הפצת ידע בתחום השיקום.
בחודש דצמבר 2010 קיבל אות הוקרה בגין פעילותו, מטעם נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
במקביל לתפקידיו טיפל קסטל בנכי צה"ל פגועי הלם קרב במסגרת מרכז לבריאות הנפש בבאר שבע, שימש כיועץ למערך דיור נכי נפש בקהילה ולעיריית באר שבע בנושא הנגשת מערך רמזורים עירוני לאנשים עיוורים וכבדי ראייה, והרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון. כמו כן, ייעץ בהתנדבות לגופים שונים אשר פעלו למען אנשים עם מוגבלות, לדוגמה סייע וייעץ להקמת "המרכז לחיים עצמאיים" אשר הוקם בשיתוף של ג'וינט ישראל, משרד הרווחה, עיריית באר שבע והאגף לשיקום בביטוח הלאומי.
לאחר מותו נקראה סדנת האומנות במרכז על שמו.
הערות שוליים

1 2  משרד ראש הממשלה, החלטה מספר 3469 של הממשלה על מינוי נציב שיוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, באתר www.gov.il, ‏29 באפריל 2008
↑  הודעה על מינויו של יונה קסטל לקצין מבחן, באתר www.nevo.co.il, עמוד 571, ‏19 בדצמבר 1976
↑  רונן הירשלר, רדיו דרום, טקס הענקת אות הוקרה למר יונה קסטל, באתר justice.gov.il, ‏1 בדצמבר 2010
לילי פרג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1964 ישראל
 נרצחה:  ינואר 2019 (בגיל 55 בערך) מנדוסה ארגנטינה
 ענף מדעי:  מיקרוביולוגיה
 מקום מגורים:  אוסטרליה
 מקום קבורה:  ישראל
 עיסוק:  מרצה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סידני (1998)  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  אוניברסיטת ניו אינגלנד  אוניברסיטת קלן  אוניברסיטת ניו אינגלנד (2001) 
 
לילי פרג (1964 – ינואר 2019) הייתה פרופסור למיקרוביולוגיה אוסטרלית ילידת ישראל. פרג עסקה באקולוגיה מיקרוביולוגית של הצמח, בביולוגיה מולקולרית ובציטולוגיה של התא בבית הספר למדע וטכנולוגיה של אוניברסיטת ניו אינגלנד (אוסטרליה) (אנ') באוסטרליה, במשך כ-25 שנים עד להירצחה.
ביוגרפיה

לילי פרג נולדה בישראל. היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני באוניברסיטת תל אביב. היא עברה לאוסטרליה בשנות ה-90 כדי לקבל דוקטורט באוניברסיטת סידני, אותה השלימה בשנת 1998.
בשנים 1998–2001 השתלמה במכון לגנטיקה באוניברסיטת קלן, גרמניה.
בשנת 2001 הצטרפה לאוניברסיטת ניו אינגלד באוסטרליה. מאפריל 2016 כיהנה פרג כיושבת ראש המחלקה לביולוגיה של הקרקע, מיקרוביולוגיה ומגוון ביולוגי.
ב-2018 קודמה לדרגת פרופסור חבר.
המחקר של פרג התמקד באקולוגיה מיקרוביאלית (אנ') בקרקע ובאינטראקציות בין צמחים למיקרוביאלים. היא לימדה מיקרוביולוגיה, ביוכימיה וביוטכנולוגיה באוניברסיטת ניו אינגלנד.
היא נבחרה לנשיאת חטיבת מדעי מערכות הקרקע של האיגוד האירופי למדעי כדור הארץ (אנ') ‏(EGU), והייתה אמורה להתחיל בתפקיד באפריל 2019.
הירצחה

ב-11 בינואר 2019 הגיעו לילי פרג ואחותה, פרחיה סרוסי, בת 63 מרחובות, עובדת רשות המיסים בישראל מזה 36 שנים, לארגנטינה, כדי לבקר את בנה של סרוסי, גלעד (גיל) פרג בן ה-36, המתגורר במדינה.
האחיות לנו בדירה ששכרו בעיר מנדוסה. בני משפחתן של השתיים יצרו איתן קשר לאחרונה, ביום שבת בלילה שבין ה-11 ל-12 בינואר, ומאז נותק איתן הקשר. החשוד ברצח, גלעד פרג סיפר לחוקרים כי למחרת בבוקר הגיע למקום ולקח אותם לביתו. לפי מצלמות האבטחה באזור, הגיעו האחיות לביתו בשעה 10:15 בבוקר. פרג טען כי האחיות עזבו באותו ערב באוטובוס למנדוסה.
הפעם האחרונה ששתי האחיות נראו, הייתה כשיצאו מביתו של פרג, והתכוונו ללכת לכיוון תחנת האוטובוס בדרך לדירה שלהן.
ב-14 בינואר 2019 דיווח גלעד פרג למשטרה על כך שהאחיות נעלמו. הוא קרא לציבור לסייע בחיפושים אחרי אמו ודודתו, ובאותו הזמן צולם על ידי צלם עיתונות כשהוא יושב במקום שבו מאוחר יותר נתגלו הגופות.
המשטרה המקומית איתרה את הגופות של לילי פרג ואחותה בחצר ביתו של החשוד ברצח, גלעד פרג. הגופות כוסו באבנים ונמצאו בעומק של כמטר וחצי. המשטרה עשתה שימוש בכלבים כדי לאתר את הגופות.,
המשטרה סיימה לזהות את גופות לילי פרג ואחותה, והן הוטסו לישראל, ונקברו ב-12 בפברואר, בתום הליך בדיקה במכון לזיהוי פלילי. בבדיקת הגופות הנרצחות בישראל נתגלה כי לילי פרג נרצחה בשלוש יריות ואחותה בחניקה.
גלעד פרג עבר כבר ב-2019 חמש בדיקות פסיכיאטריות שונות, ובשלושה מהן נקבע כי מדובר באדם שסובל מסכיזופרניה ויש לאשפזו במוסד סגור. בנובמבר טענו עורכי דינו כי אינו כשיר לעמוד לדין. באוקטובר 2021 נפתח משפטו. והוא הורשע ברצח אימו ודודתו ונגזר עליו מאסר עולם. ב-7 ביולי 2024 נמצא מת בתאו בבית החולים הפסיכיאטרי בו הוחזק.
הערות שוליים

↑  "Remembering Professor Lily Pereg". www.une.edu.au. University of New England.
↑  דברי ההספד למותה, באתר האיגוד האירופי למדעי כדור הארץ (EGU)
↑  Australian scientist Lily Pereg and her sister found dead in Argentina, nephew arrested, ABC News, 28 Jan 2019
↑  "Obituary: Lily Pereg (1964–2019)". European Geosciences Union (EGU).
↑  סוף עצוב! אותרה גופת הנעדרת מרחובות פרחיה סרוסי ואחותה. הבן נעצר כחשוד ברצח be106
↑  These were the last hours of Israeli tourists killed in Mendoza, באתר shilfa.com
↑  הנעדרות בארגנטינה: הבן נעצר, באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2019
↑  ynet, רצח הישראליות: הבן הצטלם במקום שבו קבר את אימו ודודתו, באתר ynet, 29 בינואר 2019
↑  דיווח: אותרו גופותיהן של שתי הישראליות שנעדרו בארגנטינה כאן 11, ורד פלמן, יותם רוזנפלד, 26 בינואר 2019
↑  מערכת חדשות טובות, ‏קרובי האחיות הישראליות שנרצחו יתרמו למאמני הכלבים שאיתרו אותן, באתר ‏מאקו‏, 4 בפברואר 2019
↑  זוהו גופות האחיות שנרצחו בארגנטינה: פרחיה סרוסי הוכתה, לילי פרג נורתה, באתר מעריב אונליין, 29 בינואר 2019
↑  ירון רוולסצ'י, ‏הווידויים של גיל פרג: "היו לי יחסים עם אימא שלי, רציתי ליצור גזע היברידי", באתר ‏מאקו‏, 17 באוקטובר 2019
↑  ירון רוולסצ'י, ‏ארגנטינה: גיל פרג סולק מדיון בעניינו לאחר שצרח ויילל בבית המשפט, באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2019
↑  תיעוד: הישראלי שנאשם ברצח האחיות בארגנטינה יילל 55 פעמים "מיאו" בדיון, באתר ynet, 27 באוקטובר 2021
↑  איתמר אייכנר, ארגנטינה: מאסר עולם לישראלי שרצח את אימו ודודתו, באתר ynet, 3 בנובמבר 2021
↑  מת בכלא גיל פרג, שהורשע ברצח אימו ואחותה בארגנטינה - ויילל בדיונים במשפטו, באתר ynet, 8 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 91529753   WorldCat (עם VIAF): 91529753 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לילי פרג".
פסאודוספירה

פסאודוספירה הוא מונח בגאומטריה עבור משטחים בעלי עקמומיות גאוס שלילית קבועה, כלומר דמויי "אוכף" בכל מקום.
פסאודוספירה עם רדיוס R היא משטח ב- \ \mathbb {R} ^{3}עם עקמומיות גאוס  -{\frac {1}{R^{2}}} בכל נקודה.
מקור השם פסאודוספירה מגיע מהאנלוגיה לכדור (ספירה) עם רדיוס R, שהוא משטח עם עקמומיות  {\frac {1}{R^{2}}} בכל נקודה (לכדור יש עקמומיות גאוס חיובית קבועה). הפסאודוספירה ממלאה בגאומטריה ההיפרבולית תפקיד דומה לזה שממלא הכדור בגאומטריה אליפטית. המונח נטבע על ידי אאוג'ניו בלטראמי במאמרו מ-1868 על מודלים של גאומטריה היפרבולית.
טרקטרואיד

ניתן לתאר את הפסאודוספירה גם כמשטח הנוצר על ידי סיבוב עקום הטרקטריקס מסביב לאסימפטוטה שלו. לכן, הפסאודוספירה נקראת גם טרקטרואיד. לדוגמה, חצי הפסאודוספירה (עם רדיוס 1) היא משטח סיבוב של הטרקטריקס הניתן להצגה פרמטרית באופן הבא:
t\mapsto \left(t-\tanh {t},\operatorname {sech} \,{t}\right),\quad \quad 0\leq t<\infty .
זהו מרחב סינגולרי (קו המשווה הוא סינגולרי) אך מלבד הסינגולריות זהו משטח עם עקמומיות גאוס שלילית קבועה ולכן הוא איזומטרי מקומית למישור ההיפרבולי.
תכונות הפסאודוספירה

כבר ב-1693 מצא כריסטיאן הויגנס שהנפח ושטח הפנים של הפסאודוספירה הם סופיים, למרות ההיקף האינסופי של הצורה לאורך ציר הסיבוב.
עבור פסאודוספירה עם רדיוס נתון R, שטח הפנים הכולל הוא  4\pi R^{2}, בדומה לכדור עם רדיוס R. נפח הפסאודוספירה הוא  {\frac {2}{3}}\pi R^{3}, מחצית מנפח כדור עם רדיוס R.
עבור פסאודוספירה "מנורמלת" (כלומר, בעלת עקמומיות גאוס קבועה 1-) שטח הפנים הכולל הוא  4\pi , בדיוק כמו שטח הפנים של כדור עם עקמומיות גאוס 1+. ניתן להסביר תוצאה זאת כמסקנה מיידית ממשפט גאוס-בונה: אם נסתכל על כל אחת ממחציות הפסאודוספירה ונמתח מכל נקודה על שפת הדיסקה המרכזית מסילה גאודזית בכיוון מרכז הדיסקה, יתקבלו אינסוף רצועות פסאודוספיריות המהוות למעשה משולשים גאודזיים אינפיניטסימליים, והמגרעת הזוויתית של משולשים אלו יחסית לשטחם (על פי משפט גאוס-בונה). מכיוון ששתיים מצלעותיו של כל משולש כזה "נפגשות באינסוף", זווית אחת בכל משולש כזה היא בדיוק 0 מעלות, בעוד ששתי הזוויות האחרות מסתכמות ל- \pi -\epsilon  כאשר  \epsilon  היא הזווית המרכזית המתאימה לקשת המעגל (האינפיניטסימלית) המחברת בין שתי נקודות סמוכות על שפת הדיסקה המרכזית. לפיכך, המגרעת הזוויתית הכוללת של כל המשולשים הללו היא כגודל הזווית המרכזית של מעגל שלם –  2\pi , וזהו גם שטחה של מחצית הפסאודוספירה. את אותו התהליך ניתן להפעיל באופן דומה על מחצית ספירת יחידה כדי לקבל הוכחה מגאומטריה דיפרנציאלית לכך ששטחה  2\pi ; ההבדל הקונספטואלי בין המקרה הספירי למקרה הפסאודוספירי הוא שבראשון הגיאודזות נפגשות לאחר מרחק סופי (בקטבים של הכדור) בעוד שבמקרה השני הן נפגשות רק "באינסוף".
ראו גם

גאומטריה לא-אוקלידית
מרחב עקום
הערות שוליים

↑  Beltrami, Eugenio (1868). "Saggio sulla interpretazione della geometria non euclidea" [Treatise on the interpretation of non-Euclidean geometry] (PDF). Gior. Mat. 6: 248–312.
↑  Stillwell, John (2010). Mathematics and Its History (revised, 3rd ed.). Springer Science & Business Media. p. 345. ISBN 978-1-4419-6052-8., extract of page 345
טרקטרואיד.