stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איזדור מנואל זינגר
הערות שוליים

1 2 3  דף על זינגר, באתר המדליה הלאומית למדעים ולטכנולוגיה
↑  ביוגרפיה של איזדור מנואל זינגר, באתר MacTutor (באנגלית)
↑  איזדור מנואל זינגר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
↑  דף על זינגר, באתר האתר שלהפקולטה למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
↑  American Mathematical Society, American Mathematical Society (באנגלית)
↑  The Wigner Medal, web2.ph.utexas.edu
↑  American Mathematical Society, American Mathematical Society (באנגלית)
↑  American Mathematical Society, American Mathematical Society (באנגלית)
↑  The Abel Prize Laureate 2004 International Page, www.abelprize.no (באנגלית)
↑  UPMC, Université Pierre et Marie Curie -. "Recipients of an honorary degree - from 1975 to 2003" (בצרפתית). אורכב מ-המקור ב-2015-09-19. נבדק ב-2017-02-27.
↑  MIT Office of the Provost, Institutional Research, web.mit.edu
↑  מאמר של עטיה וזינגר על משפט האינדקס
| זוכי פרס אבל |
| --- | --- | --- |
| 2003–2009 | ז'אן-פייר סר (2003) • מייקל עטיה ואיזדור זינגר (2004) • פיטר לקס (2005) • לנארט קרלסון (2006) • סריניוסה ואראדהאן (2007) • ג'ון תומפסון וז'ק טיץ (2008) • מיכאיל גרומוב (2009) |  |
| 2010–2019 | ג'ון טייט (2010) • ג'ון מילנור (2011) • אנדרה סמרדי (2012) • פייר דלין (2013) • יעקב סיני (2014) • ג'ון נאש ולואיס נירנברג (2015) • אנדרו ויילס (2016) איב מאייר (2017) • רוברט לנגלנדס (2018) • קארן אולנבק (2019) |  |
| 2020–היום | הלל פורסטנברג וגרגורי מרגוליס (2020) • אבי ויגדרזון ולסלו לובאס (2021) • דניס סאליבן (2022) • לואיס קפארלי (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445352205171  PLWABN: 9810635446205606  BIBSYS: 90129887  BnF: cb12291460v (data)  CANTIC: a11021901  CiNii: DA00608611  GND: 108738523  ICCU: UFIV031422  ISNI: 0000 0001 1080 9936  LCCN: n84803500  MGP: 6405  NDL: 00456697  NKC: xx0159171  NSK: 000066620  NTA: 075226588  ORCID: 0000-0001-5595-9161  RERO: 02-A003834795  SUDOC: 031759114  VIAF: 108408561   WorldCat (עם VIAF): 108408561
אוניברסיטת סראטוב

| --- | --- |

 אוניברסיטת מחקר לאומית
 תקופת הפעילות:  1909–הווה (כ־116 שנים) 
 תלמידים
 :  29,820 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  51°31′54″N 46°00′52″E﻿ / ﻿51.531666666667°N 46.014444444444°E﻿ / 51.531666666667; 46.014444444444
 www.sgu.ru
 he
 
אוניברסיטת סראטוב, בשמה הרשמי האוניברסיטה הממלכתית הלאומית למחקר של סראטוב על שם ניקולאי צ'רנישבסקי — הוא מוסד רוסי להשכלה גבוהה, הנחשב למוסד החינוכי הוותיק ביותר בעיר סראטוב. נוסד בשנת 1909.
חבר באיגוד האוניברסיטאות הרוסיות.
היסטוריה

אוניברסיטת ניקולאי הקיסרית נוסדה ב-10 יוני 1909 ביוזמת עיריית סראטוב וראש הממשלה פיוטר סטוליפין. האוניברסיטה נפתחה כאוניברסיטה על שמו של ניקולאי. הפתיחה התקיימה ב-6 בדצמבר, עם הסכמתו של הקיסר ניקולאי השני לתת לאוניברסיטה את שמו. באותו יום, לאחר תפילה ותהלוכה הונחה אבן הפינה באתר הבנייה שבו נבנו מבני האוניברסיטה. על עבודת הבנייה פיקח האדריכל קארל מיופקה.
הרקטור הראשון של האוניברסיטה היה וסילי איוואנוביץ' ראזומובסקי. בתחילה האוניברסיטה כללה רק פקולטה לרפואה. בשנת 1917 הוקמה פקולטה לפיזיקה ומתמטיקה, פקולטה להיסטוריה ופילולוגיה ובית ספר למשפטים. דיקן הפקולטות להיסטוריה ופילולוגיה. בשנים הראשונות לאחר מלחמת האזרחים הוקמה כפקולטה לאגרונומיה בה עבד ניקולאי ואווילוב.
בשנת 1922 הפקולטה לאגרונומיה הפכה למכון חקלאי עצמאי.
באוקטובר 1923 האוניברסיטה שינתה את שמה לאוניברסיטה הממלכתית של סראטוב על שם צ'רנישבסקי.
בשנת 1930 הפקולטה לרפואה הפכה למכון נפרד, אם כי כפוף לאוניברסיטה. בשנת 1931 הוקם המכון לחוק סובייטי, אשר היה לחלוץ בתחומו בעולם האקדמי ובענייני דין. באותה שנה הפקולטה לחינוך הפכה למכון.
במהלך שנות מלחמת העולם השנייה, העיר סראטוב קלטה אליה את אוניברסיטת לנינגרד שפונתה מהעיר לנינגרד.
האוניברסיטה היום

ב-1998 בהחלטה של ממשלת הפדרציה הרוסית האוניברסיטה התמזגה עם מכוני ההוראה בלאשוב והמכון הפדגוגי של סראטוב אליהם צורפה גם המכללה לאלקטרוניקה ותקשורת רדיו.
מבנה האוניברסיטה מורכב מ-15 פקולטות (ביולוגיה, גאוגרפיה, גאולוגיה, סוציולוגיה, מתמטיקה, שפות זרות, מדעי המחשב וטכנולוגיית המידע, ננו וביו טכנולוגיות, תהליכים א-ליניאריים, פסיכולוגיה, חינוך וחינוך מיוחד, פיזיקה, פילוסופיה, כלכלה ומשפט), 6 מוסדות חינוך (המכון להיסטוריה ויחסים בינלאומיים, לחינוך מקצועי, אמנות, תרבות גוף וספורט, מכון פילולוגיה ועיתונאות, מכון לתהליכים כימיים ועוד).
זו אחת משלוש אוניברסיטאות ברוסיה, שזוכה למענקים של משרד החינוך ומעניקה לתלמידיה מלגות שונות (בתמיכת חברת קרנגי, קרן מק'ארתור ו-CRDF, מכון MION – המכון הבינאזורי למדעי החברה).
בסראטוב לומדים 26,342 סטודנטים, 590 סטודנטים לתואר שני. לאוניברסיטה תוכנית לימודים משותפת עם שירות הביטחון הפדרלי בתחום אבטחת מחשבים ומתמחה במתן ידע בתחום "ננו-טכנולוגיה ואלקטרוניקה".
מאז 2002, האוניברסיטה משתתפת באליפות העולם בתכנות ACM ICPC. ב-2013 האוניברסיטה זכתה ב-5 מדליות כסף ו-2 מדליות זהב באליפות אירופה ב-2002 ואת התואר של אלופי העולם ב-2006.
בשנת 2010, נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב העניק לאוניברסיטה מעמד של אוניברסיטה לאומית למחקר.
אוניברסיטת סראטוב נחשבת לאחת מעשרים האוניברסיטאות הטובות ביותר ברוסיה.
פקולטות

הפקולטה לביולוגיה
הפקולטה לגאוגרפיה
הפקולטה לגאולוגיה
הפקולטה למכניקה ומתמטיקה
הפקולטה למדעי החברה
סגל ההוראה של שפות זרות ובלשנות
הפקולטה למדעי המחשב וטכנולוגיות מידע
הפקולטה לננו וביו-טכנולוגיות
הפקולטה לתהליכים ליניאריים
הפקולטה לפסיכולוגיה, פדגוגיה וחינוך מיוחד
הפקולטה לפסיכולוגיה
המחלקה לפיזיקה
הפקולטה לפילוסופיה
הפקולטה לכלכלה
הפקולטה למשפטים
הפקולטה לפילולוגיה
מוסדות האוניברסיטה

מכון בלאשוב
המכון לארכאולוגיה ומורשת תרבותית
המכון לחינוך מקצועי
המכון לאמנויות
המכון להיסטוריה ויחסים בינלאומיים (לשעבר החוג להיסטוריה)
המכון לסיכונים
המכון הפיזי ולתרבות וספורט
המכון לפילולוגיה ועיתונאות (לשעבר הפקולטה לפילולוגיה ועיתונאות)
המכון לכימיה (לשעבר הפקולטה לכימיה)
המכון האזורי למדעי החברה
מכון המחקר למדעי הטבע
מכון המחקר למכניקה ופיזיקה
מכון המחקר למדעי החברה
מוסד חינוכי מדעי לאופטיקה וביו-פוטוניקה
מכון חינוכי-מדעי לננו וביו-מערכות
המכון המאוחד למיקרו וננו אלקטרוניקה
המכון לאלקטרוניקה ולמידה מרחוק
מוסדות האוניברסיטה > המכון הפדגוגי

ב-1997 הפך לחלק מהאוניברסיטה, ובו שש פקולטות:
ספרות רוסית;
פדגוגיה, פסיכולוגיה וחינוך יסודי;
שפה זרה;
אמנויות ואמנות החינוך;
ענישה, חינוך מיוחד ופסיכולוגיה;
חינוך גופני
ב-2011, המכון הפדגוגי חדל מלהתקיים והפקולטות אורגנו מחדש.
מוסדות האוניברסיטה > מכון בלאשוב

כולל את הפקולטות הבאות:
מתמטיקה, כלכלה, מידענות;
פילולוגיה;
ביולוגיה ואקולוגיה;
שפה זרה;
פסיכולוגיה;
עבודה סוציאלית;
תרבות גוף ובריאות;
פדגוגיה
מוסדות האוניברסיטה > המכללה לרדיו ואלקטרוניקה ע"ש יאבלוצ'קוב

כולל את המחלקות למכשור, רדיו אלקטרוני ולהנדסה.
מוסדות האוניברסיטה > המכללה לניהול ושירות

התמחויות:
תיירות
פרסום
כלכלה וחשבונאות
ביטוח עסקים
ניהול
מלונאות
אדמות וענייני רכוש
מוסדות האוניברסיטה > המכללה הגאולוגית

כוללת את המחלקות לכלכלה ומשפט, גאודזיה ונפט
ספריות האוניברסיטה

הספרייה האזורית המדעית על שם ארטיסביץ'
ספריית מכון בלאשוב
הספרייה הלימודית של המכללה לרדיו ואלקטרוניקה על שם יאבלוצ'קוב
הספרייה הלימודית של המכללה הגאולוגית
הערות שוליים

↑  ICPCWiki: Results World Finals 2002
↑  ICPCWiki: Results World Finals 2003
↑  ICPCWiki: Results World Finals 2006
↑  ICPCWiki: Results World Finals 2007
↑  ICPCWiki: Results World Finals 2009
↑  ICPCWiki: Results World Finals 2010
↑  ICPCWiki: Results World Finals 2011
↑  СГУ стал национальным исследовательским университетом | СГУ — Саратовский государственный университет
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570733405171  PLWABN: 9810610804805606  BIBSYS: 90686378  CiNii: DA10043702  GND: 1249699428  ISNI: 0000 0001 2179 0417  LCCN: n80001235  NKC: kn20070723010  RERO: 02-A013498549  SUDOC: 113728484  VIAF: 167234245   WorldCat (עם VIAF): 167234245 
מייסדי אוניברסיטת סרטוב. יושבים מימין לשמאל: פרופ' נ. ג אושינסקי פרופסור א. א. נזנאמוב, שר החינוך הלאומי פ. מ. קאופמן, פרופסור ו. אמליצקי,  פרופ' א. שצ'רבאקוב,  עומדים: פרופסור א. ז'אנדר, פרופסור א. פילביץ' (1907)
אוניברסיטת סראטוב ביום הפתיחה, 6 בדצמבר 1909
בניין X (רחוב אסטרחן, 83)
אורנה ששון-לוי

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1957 (בת 67) כפר בלום, ישראל 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה ואנתרופולוגיה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים (2001) 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן (2003)  אוניברסיטת בר-אילן (1 בנובמבר 2001)  אוניברסיטת בר-אילן 
 תרומות עיקריות
 חקר המגדר ואי שוויון בישראל
 
אורנה ששון-לוי (נולדה ב-13 במרץ 1957) היא פרופסור במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובתוכנית ללימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן. תחומי התמחותה עוסקים ביחסי צבא - חברה, תאוריה פמיניסטית, זהויות מגדריות ואתניות בחברה הישראלית. היא פרסמה ספרים ומאמרים בכתבי עת מובילים.
ביוגרפיה

אורנה ששון-לוי נולדה וגדלה בקיבוץ כפר בלום. היא בוגרת תואר ראשון, שני ושלישי מהחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית. את עבודת הדוקטורט בנושא "כינון זהויות מגדריות בצבא הישראלי" סיימה בשנת 2001. משמשת כפרופסור במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובתוכנית ללימודי מגדר באוניברסיטת בר-אילן משנת 2003. בין השנים 2009–2011 ו-2014–2018 שימשה ששון-לוי כראש המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. בנובמבר 2020, נבחרה ליועצת נשיא אוניברסיטת באר אילן להוגנות מגדרית.
בשנת 2020 ביחד עם ניהאיה דאוד ופרופסוריות נוספות מאוניברסיטת בן-גוריון היא יזמה פרויקט "דרכך באקדמיה".
מחקריה

מחקריה של ששון-לוי עוסקים בשאלה התאורטית הרחבה היא כיצד אי שוויון מעצב את הפרט, או, איך העקרונות המארגנים של המערכת הריבודית מעצבים ומעוצבים על ידי פרקטיקות של כינון זהות. כלומר, מהו הקשר ההדדי בין מבנים רחבים של אי שוויון לבין כינון הסובייקטיביות. מחקריה מתמקדים בשלוש זירות הקושרות את היחיד למבנים חברתיים של אי שוויון: צבא ומגדר, אתניות בחברה הישראלית עם דגש על אשכנזיות, ומגדר ותנועות חברתיות.
מחקריה > מגדר וצבא

זירה זו הייתה נושא הדוקטורט שלה, שלימים פורסם כספר שנקרא "זהויות במדים: גבריות ונשיות בצבא הישראלי" (הוצאת מאגנס). הספר בוחן את הקשר בין תפקיד צבאי, זהות מגדרית וזהות אזרחית בקרב ארבע קבוצות של חיילים: לוחמים, חיילים בתפקידי "צווארון לבן", חיילים בתפקידי "צווארון כחול", וחיילות בתפקידים לא מסורתיים. הטענה המרכזית היא שחיילים וחיילות בתפקידים צבאיים מגוונים מפתחים תפיסות שונות של גבריות ואזרחות, מתוך דיאלוג עם התפיסה של הגבריות ההגמונית של החייל הקרבי, המזוהה עם "אזרחות טובה".
מחקרה של ששון-לוי חדשני מכמה בחינות: ראשית, באמצעות הניתוח של נשים שמבצעות תפקידים "גבריים" בצבא, נשמטת הקרקע מתחת להנחה המטרימה של קשר אינהרנטי בין מין ומגדר. שנית, הספר מציע ניתוח מהפכני של בניית זהות בקרב חיילים לא-לוחמים, והוא מדגיש את האינטראקציה בין הרקע האתני והתפקיד הצבאי בעיצוב תפיסות החיילים לגבי מגדר ואזרחות. בנוסף, מוצעת זווית ראייה חדשנית לפיה הקבוצה הדומיננטית וקבוצת השוליים מעצבות זו את זו ביחסי גומלין מתמשכים. בזכות התמחותה בתחום המגדר והצבא, הוזמנה ד"ר ששון-לוי על ידי צה"ל לערוך שני מחקרים נוספים בתחום. המחקר הראשון נערך בקיץ 2003 ועסק בשילוב מגדרי בקורס קצינים. המחקר (שמומן באמצעות האקדמיה הלאומית למדעים), מצא כי אף על פי שמטרת קורס הקצינים הייתה לשלב בין גברים ונשים, בפועל נוצר תהליך כפול של דה-מגדור ורה-מגדור. תהליכי הדה-מגדור היו תוצאה של שינויים מבניים מכוונים בקורס ושל מדיניות הצבא (למשל, קבוצות של גברים ונשים הפועלים יחד), בעוד תהליכי הרה-מגדור, או ההפרדה המגדרית מחדש, היו תהליכים תרבותיים לא מכוונים, שנוצרו כתוצאה מהדומיננטיות של דמות החייל הקרבי בקורס. המחקר השני בחן את אופיו של השירות הצבאי בקרב נשים ששירתו בצבא כפקידות. המחקר טען כי השרות הצבאי של פקידות, נשים ששירתו בתפקיד שנחשב "נשי" באופן מובהק בתוך ארגון שנחשב "גברי", מעוצב באמצעות שלושה עקרונות: עקרון העסקה של "עבודה זולה", עקרון "זוגי" של הפקידה כ"אשת המשרד", ועקרון היררכי לפיו הפקידה מהווה סמל סטטוס עבור המפקד. בשל שלושה עקרונות אלה הפקידות נדרשות "לעשות נשיות מסורתית" בתקופת השירות הצבאי. עבורן, השירות הצבאי היה מקור לניכור ותסכול, ולא בסיס לתפישה של אזרחות וקשר לקולקטיב הלאומי.
ששון-לוי פרסמה מאמרים רבים בנושא צבא ומגדר לאורך השנים. במאמריה היא מראה יחסי צבא-מגדר בצה"ל משתנים באופן קבוע, כאשר השינוי האחרון שחקרה הוא הניסיון לשלב חרדים ביחידות צבאיות ייעודיות הכוללות גברים בלבד. במאמר תאורטי מ-2013 היא שואלת האם ההפרדה המגדרית מובילה בהכרח להדרת נשים, מציעה קריטריונים להבחנה בין הפרדה מגדרית להדרת נשים, ובוחנת אותם על השירות הצבאי.
עבודתה בנושא צבא ומגדר פורסמה בכתבי עת וספרים אקדמיים בכל העולם. מחקריה נלמדים במחלקות אקדמיות שונות כמו סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, מדעי המדינה, לימודי מגדר, קרימינולוגיה, לימודי התרבות הישראלית, ומשפטים, ומאמריה צוטטו בעשרות מחקרים. בשנת 2012 הוזמנה פרופסור ששון-לוי לאוסטריה על ידי קרן המדען הראשי האוסטרי לשם השתתפות בוועדה בינלאומית אשר בחנה תוכנית חדשה לדוקטורט בנושא "Violence and Agency in Global Context: The Politics of Gender".
מחקריה > אתניות ואשכנזיות

נושא נוסף למחקר היה בחינת הקבוצה האתנית הדומיננטית בישראל – אשכנזים (יהודים יוצאי אירופה), וזאת בתקופה בה עיקר המחקרים על אתניות בישראל התמקדו במזרחים (יהודים יוצאי אסיה, המזרח התיכון וצפון אפריקה). בתחום זה, ששון-לוי טוענת שכדי לשמר את מעמדם המועדף בישראל, אשכנזים רבים משתמשים בשיח אתני כפול: השיח האחד מסמן גבולות אתניים, והאחר מוחק או מטשטש אותם. הפרקטיקה הדיסקורסיבית של היבדלות ממזרחים על ידי סימון גבולות היררכיים משמרת את ההיררכיה התרבותית בין מי שנתפס כמערבי ובין כל מי שנתפס כלא מערבי. פרקטיקת מחיקת הגבולות, לעומת זאת, מאפשרת לאשכנזים להישאר קבוצה חברתית שקופה, לא מסומנת, ובכך לשמור על מעמדה בתור הנורמה האוניברסלית, המסמן שאינו מסומן. השילוב של שתי הפרקטיקות הוא שמשמר את המעמד הפריבילגי של אשכנזים. במאמר אחר היא בוחנת הבדלים בתפישות של אשכנזיות בין מבוגרים (שבעיניהם האשכנזיות שקופה ונתפשת כמייצגת את הישראליות הכללית), לבין צעירים, תיכוניסטים, שבעיניהם האשכנזיות גלויה, אך היא מסמלת בעיקר מעמד ולא זהות אתנית. מאמר שלישי, בשיתוף עם ד"ר אבי שושנה, מסתכל איך נתפשת בישראל תופעת ההשתכנזות. פרופסור ששון-לוי השתתפה בקבוצת מחקר מטעם מכון ון-ליר בהנחיית ש.נ. אייזנשטדט. העבודה המשותפת בקבוצת המחקר יצרה קובץ מאמרים בעריכתה בשיתוף עם זאב שביט וגיא בן פורת שכותרתו: "מראי מקום: זהויות משתנות ומיקומים חברתיים בישראל" (הוצאת מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד, 2014).
מחקריה > מגדר ותנועה חברתית

תנועות חברתיות מבטאות חיבור אחר בין הפרט למדינה. כאן, ה"עצמי" מעוצב באקט של מחאה והתנגדות למוסדות המדינה ומדיניותה. בעבודה משותפת עם תמר רפופורט מהאוניברסיטה העברית, נבחנו שתי תנועות חברתיות: האחת, תנועה שכל חבריה הם נשים והאחרת, תנועה מעורבת מבחינה מגדרית. נמצא כי להרכב המגדרי של התנועה יש השפעה מכרעת לא רק על מטרות התנועה אלא גם על המקום שאותו התנועה תופסת בשיח הציבורי. לאחרונה, ששון-לוי מתמקדת בעבודתה על ספר חדש, בשיתוף עם עדנה לומסקי-פדר, שיבחן את המקום שהשירות הצבאי תופס בסיפור חייהן של נשים בישראל מתוך גישת Intersectionality .
פעילות חברתית

חברת המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
מפרסומיה > ספרים

אורנה ששון-לוי, 2006. זהויות במדים: גבריות ונשיות בצבא הישראלי, ירושלים: ספריית אשכולות, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ותל אביב: ספריית מגדרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
שביט, זאב, ששון-לוי אורנה וגיא בן-פורת, 2014. מראי מקום: זהויות משתנות ומיקומים חברתיים בישראל. ירושלים: מכון ון ליר בירושלים ותל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד.
Lomsky-Feder and Sasson-Levy. 2018. Women soldiers and citizenship in Israel: gendered encounters with the State, London: Routledge.
מפרסומיה > מאמרים

ששון-לוי, אורנה (2008) אבל אני לא רוצה לעצמי זהות אתנית: סימון גבולות ומחיקתם בשיחים עכשוויים של אשכנזיות, תיאוריה וביקורת, 33: 101-129.
ששון-לוי אורנה ותמר רפופורט (2002) גוף ודעת בתנועות חברתיות, מגמות, מא (4), עמ' 489–513.
ששון-לוי, אורנה (2003) גבריות מתוך מחאה: על כינון הזהויות של חיילים בתפקידי צווארון כחול, סוציולוגיה ישראלית, גיליון ה (1), עמ' 15–47.
ששון-לוי אורנה ואבי שושנה (2014) השתכנזות: על פרפורמנס אתני וכשלונו. תיאוריה וביקורת. גיליון 42.
ששון-לוי אורנה, 2001. חתרנות בתוך דיכוי: כינון זהויות ג'נדר של חיילות בתפקידים 'גבריים', בתוך: התשמע קולי: ייצוגים של נשים בתרבות הישראלית, (עורכת: יעל עצמון), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, עמ' 277-303.
ששון-לוי אורנה וגל לוי, 2005. "קרבי זה הכי" – תלוי עבור מי: סוציאליזציה רפובליקנית, מעמד ומגדר בישראל" בתוך מיליטריזם בחינוך, עורכת: חגית גור, תל אביב: הוצאת בבל. עמודים 245-220.
ששון-לוי אורנה ואורלי בנימין. 2012. אחריות ציבורית לשוויון מגדרי. בתוך: רפאל כהן-אלמגור, אורי ארבל-גנץ ואסא כשר (עורכים): אחריות ציבורית בישראל. תל אביב: הקיבוץ המאוחד, עמודים 499-526.
ששון-לוי, אורנה. 2013. "אני אשכנזי, ההורים שלי לא רואים את עצמם ככאלה": הבדלים בין-דוריים בתפיסות של אשכנזיות". בתוך: שביט, זאב, ששון-לוי אורנה וגיא בן-פורת (עורכים). מראי מקום: זהויות משתנות ומיקומים חברתיים בישראל. ירושלים: מכון ון-ליר ותל אביב: הקיבוץ המאוחד. עמודים 179-149.
ששון-לוי, אורנה. 2013. "בין הדרה להפרדה: נשים במרחב הצבאי". בתוך רוני הלפרין (עורכת): היכן אני נמצאת: פרספקטיבות מגדריות על מרחב, הוצאת המכללה האקדמית בית ברל. עמודים 141-111.
Sasson-Levy, Orna. 2010. Where Will the Women be? Gendered Implications of the Decline of the Israeli citizen’s Army. In S. Cohen (Ed.): The New Citizen Armies: Israel’s Armed Forces in Comparative Perspective. London: Routledge. Pp. 173-195.
Sasson-Levy, Orna. 2011. The Military in a Globalized Environment: Perpetuating an "Extremely Gendered" Organization. In E. Jeanes, D. Knights and P.Yancey Martin (Eds.): Handbook of Gender, Work and Organization. Blackwell/Wiley. Pp. 391-411.
הערות שוליים

↑  המחלקה לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה - אוניברסיטת בר-אילן. יועצת לנשיא הממונה על הוגנות מגדרית, באתר www.facebook.com
↑  אורנה ששון-לוי, 2006. זהויות במדים: גבריות ונשיות בצבא הישראלי, ירושלים: ספריית אשכולות, הוצאת י.ל. מאגנס, האוניברסיטה העברית, ותל אביב: ספריית מגדרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
↑  ששון-לוי, אורנה. 2013. "בין הדרה להפרדה: נשים במרחב הצבאי". בתוך רוני הלפרין (עורכת): היכן אני נמצאת: פרספקטיבות מגדריות על מרחב, הוצאת המכללה האקדמית בית ברל. עמודים 111–141.
↑  ששון-לוי, אורנה (2008) אבל אני לא רוצה לעצמי זהות אתנית: סימון גבולות ומחיקתם בשיחים עכשוויים של אשכנזיות, תיאוריה וביקורת, 33: 101-129.
↑  שביט, זאב, ששון-לוי אורנה וגיא בן-פורת, 2014. מראי מקום: זהויות משתנות ומיקומים חברתיים בישראל. ירושלים: מכון ון-ליר ותל אביב: הקיבוץ המאוחד.
↑  ששון-לוי אורנה ותמר רפופורט (2002) גוף ודעת בתנועות חברתיות, מגמות, מא (4), עמ' 489–513.
↑  אתר הקרן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267553905171  BnF: cb155563001 (data)  GND: 1140165917  ISNI: 0000 0000 6659 8042  LCCN: nr2004010671  ORCID: 0000-0001-9516-0960  SUDOC: 223543128  VIAF: 324133   WorldCat (עם VIAF): 324133
אלי כרמלי

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1955 (בן 69) חיפה
 לימודי רפואה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 התמחות:  פיזיותרפיה
 תואר:  פרופסור מן המניין
 תפקידים:  ראש החוג לפיזיותרפיה באוניברסיטת חיפה  יועץ מקצועי למחלקת השיקום  חבר בוועדה המייעצת למשרד הבריאות בענייני פיזיותרפיה  יו"ר הארגון הישראלי לבני משפחה מטפלים
 
אלי כרמלי (נולד ב-7 בספטמבר 1955) הוא פיזיותרפיסט, איש אקדמיה, מרצה וחוקר בתחום השינויים בשרירי השלד בזקנה.
ביוגרפיה

כרמלי נולד, גדל והתחנך בחיפה. הוא סיים לימודי תיכון ב"בית החינוך תיכון" המוכר גם בשם "תיכון חדש", התנדב לנח"ל במסגרת הנוער העובד והלומד (גרעין עוז לעין זיוון), יצא לקורס קצינים והיה ממקימי גדוד בט"ש 931 תחת פיקודו של המג"ד הראשון סא"ל עמוס טרטמן. בשנת 1980, סיים כרמלי את בית הספר לפיזיותרפיה שבמכון וינגייט וב-1993 סיים את לימודי הדוקטורט למדעים בבית הספר לרפואה ע"ש רפפורט, הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל, חיפה. בין השנים 1980 - 1987- עבד כרמלי בבית החולים רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם. במהלך לימודי הדוקטורט (בשנים 1987 - 1993) עבר כרמלי לגור עם משפחתו בדגניה ב' שבעמק הירדן ושימש פיזיותרפיסט לחברי הקיבוץ. בין השנים 1985 - 1991 לימד כרמלי אנטומיה במכללת אוהלו שליד הכנרת. את לימודי בתר-דוקטורט השלים כרמלי באוניברסיטת פלורידה. ולאחר מכן, נמנה עם הסגל הבכיר בחוג לפיזיותרפיה, באוניברסיטת נובה (Nova Southeastern University). עם שובו לישראל בשנת 1998 השתלב בחוג לפיזיותרפיה באוניברסיטת תל אביב, ושם נשא במספר תפקידים בכירים כולל ראשות החוג (2004 - 2008). בשנת 2013 עבר כרמלי לאוניברסיטת חיפה, שם שימש תחילה יו"ר תוכנית מוסמך בפיזיותרפיה (2013 - 2016) ומחודש יולי 2016 הוא כיהן כראש החוג. בשנת הלימודים 2022 - 2023 שהה פרופ' כרמלי בשבתון בפקולטה לביולוגיה בטכניון, במעבדה לחקר השריר בראשות פרופ' שנהב כהן.
החל משנת 2012 מלמד כרמלי קורס "פסיכו מוטוריקה" במסלול לחינוך מיוחד, במכללה האקדמית גורדון. החל מאוקטובר 2023 הוא משמש ראש מערך קשרי חוץ וקשרים בינלאומיים במכללה.
כרמלי נשוי ואב לשלושה. הוא רץ למרחקים ארוכים ועד למועד יציאתו לגמלאות השתתף בארבעה מרתונים מלאים ומעל לתריסר חצאי-מרתון.
פעילויות מקצועיות מחוץ לאוניברסיטה

מלבד פעילויותיו האקדמיות במסגרת האוניברסיטה, לוקח פרופ' כרמלי חלק בפעילויות מקצועיות חוץ אוניברסיטאיות. הוא משתמש כיועץ מקצועי למחלקת השיקום במספר חברות, ביניהן חברת מדיטאץ (פיתוח כפפת משוב) וחברת bioXtreme (פיתוח רובוט לחקר תנועת הגפה העליונה). כרמלי שימש בעבר יו"ר הוועדה להכנת מבחני רישוי/ הסמכה לפיזיותרפיה ויו"ר הקבוצה הביולוגית בחברה הישראלית לגרונטולוגיה וכיום - כיו"ר הוועדה לבקרת איכות בשתי תוכניות מסטר, באוניברסיטת ניקוסיה והטכניון בלימסול (קפריסין). בנוסף, היה כרמלי בעבר, ביחד עם יוספה דנציגר, נציג משרד הבריאות והעמותה לקידום הפיזיותרפיה באספה העולמית של הפיזיותרפיה (WCPT) (אנ') בהונגריה, פיזיותרפיסט המשלחת הישראלית ל"ספיישל אולימפיקס" באירלנד בשנת 2003, ובשנת 2010 חבר משלחת סיוע ישראלית של מגן דוד אדום לנפגעי רעש האדמה בהאיטי. בין שנת 2013 ועד שנת 2020 כיהן כרמלי כחבר הוועדה המייעצת למשרד הבריאות בענייני פיזיותרפיה. במרוצת השנים הוזמן פרופ' כרמלי להרצות בכנסים בינלאומיים בתחומים שונים ברחבי העולם.
חברות בעמותות מקצועיות

פרופ' כרמלי חבר במספר עמותות מקצועיות, ביניהן החברה הישראלית לחקר חמצן ורדיקלים חופשיים והעמותה הישראלית לקידום הפיזיותרפיה ואף כיהן כיו"ר העמותה הישראלית לבני משפחה מטפלים - CareGivers Israel בין השנים 2015 - 2023.
חבר מערכת בכתבי עת מקצועיים

פרופ' כרמלי היה בעבר העורך הראשי של כתב העת הישראלי לפיזיותרפיה וגם חבר מערכת בכתב העת הישראלי לחקר הזקנה. כיום, מכהן פרופ' כרמלי כחבר מערכת בכתבי עת בינלאומיים שונים ביניהם: Scientific World Journal, The International Journal of Therapy and Rehabilitation, Isokinetics and Exercise Science, Journal of Aging Science ו-Frontiers in Public Health.
פרסומים

השריר - מבנה, תפקוד ופתולוגיה, 2000, הוצאת נוה-רם.
האנטומיה של מערכת התנועה, 1993, הוצאה עצמית.
דרכו של שריר, 2022, ספרי ניב הוצאה לאור.
רשימת פרסומיו של כרמלי.
הערות שוליים

↑  תוצאות ריצות מרתון, באתר מבט למרוץ, ‏17.9.2023
↑  CareGivers Israel, מנהיגות מתנדבת - פרופ' אלי כרמלי, יו"ר, באתר CareGivers Israel, ‏ללא תאריך (ארכיון)
אן מייקלס

| --- | --- |

 לידה:  15 באפריל 1958 (בת 66) טורונטו, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 עיסוק:  משוררת, סופרת, מרצה לספרות
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טורונטו, Vaughan Road Academy 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  שירה, סיפורת
 יצירות בולטות:  רסיסים
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 פרסים והוקרה:  פרס אורנג' פרס הגרדיאן פרס טריליום פרס המגזין הלאומי (קנדה) פרס אגודת הסופרים הקנדית לשירה פרס רומן הביכורים של קנדה
 
אן מייקלס (באנגלית: Anne Michaels; נולדה ב-15 באפריל 1958) היא סופרת ומשוררת קנדית. יצירתה המוכרת ביותר של מייקלס הוא הספר 'רסיסים' זוכה הפרסים, אשר עובד לסרט ב-2007. ב-2015, מייקלס מונתה כמשוררת הרשמית של טורונטו, קנדה.
ביוגרפיה

אן מייקלס נולדה בטורונטו, אונטריו, בשנת 1958. מייקלס למדה באוניברסיטת טורונטו, שם היא עובדת כמרצה מן החוץ במחלקה לאנגלית.
ב-1986 יצא ספרה הראשון The Weight of Oranges, אוסף שירים, שזכה בפרס חבר העמים הבריטי. היא זכתה בפרס המגזין הלאומי, בפרס אגודת הסופרים הקנדית לשירה, ובמועמדות לפרס המושל הכללי עבור ספר השירה השני שלה Miner's Pond (1991). מייקלס כתבה שלושה רומנים. המוכר מביניהם הוא הספר בנושא השואה, רסיסים (1996) אשר זכה במגוון פרסים, כולל פרס רומן הביכורים של קנדה, פרס Trillium, פרס הגרדיאן לסיפורת, ופרס אורנג'.
ב-2011 מייקלס גם הלחינה יצירות תיאטרליות, והשתתפה בפרויקט של תיאטרון בוש "שישים ושישה ספרים" לציון 400 שנה לגרסת המלך ג'יימס של התנ״ך שבמסגרתו כתבה סיפור המבוסס על התנ״ך.
באוקטובר 2015, מייקלס מונתה כמשוררת הרשמית של טורונטו.
ביבליוגרפיה

אוספי שירה
The Weight of Oranges (1986)
Miners Pond (1991)
Skin Divers (1999)
Poems (2000)
Correspondences (2013) (shortlisted for the 2014 Griffin Poetry Prize)
רומנים
Fugitive pieces  רסיסים (1996)
The Winter Vault (2009)
(2023) Held
ספרי ילדים
The Adventures of Miss Petitfour (2015)
סרטים

רסיסים (2007)
הערות שוליים

1 2  Library of Toronto Profile
↑  "Anne Michaels is Toronto's new poet laureate".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265329805171  PLWABN: 9810553515105606  BIBSYS: 97019543  BNE: XX1217663  BnF: cb13332639w (data)  CANTIC: a10370523  CiNii: DA10866657  GND: 120127237  ISNI: 0000 0001 1691 2379  LCCN: n85224192  LNB: 000296090  NDL: 00824566  NKC: jn20010309872  NLA: 35893717  NTA: 157519643  SUDOC: 035731524  Trove: 1134959  VIAF: 98055768   WorldCat (עם VIAF): 98055768