stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוראר בכרי
פעילות אמנותית

בכרי הוא צייר ריאליסטי, שעיקר מבטו מופנה לעבר המרחב הקוסמופוליטי אותו הוא מזהה ברחובות העיר ובעיקר בדרום תל אביב. בכרי מתאר בציוריו את הסביבה הדחוסה לה הוא מעניק תחושה של בית על ידי מבט רחב ומדקדק בפרטים. המציאות משתקפת דרך עיניו כמראה שבורה אותה הוא מצייר כנוף מפוסל, מוגזם ודרמטי. סגנונו ריאליסטי אך הוא אינו מחקה את הסגנון הפוטו-ריאליסטי (צילומי), בכרי מחסיר ומעלים פרטים כראות עיניו, מוסיף, משחק, ומביים את הסצנות אותם הוא מצייר. בתערוכה 'גברים בשמש' (אוצרים: טל בן צבי, חנא פרח), תערוכה העוסקת באמנות פלסטינית עכשווית שהוצגה ב־2009 במוזיאון הרצליה מציג סדרת ציורים העוסקות במיפוי ארכיטקטוני של סביבת מגוריו בעיר תל אביב-יפו. מגג ביתו, מתעד בכרי את רחוב צ'לנוב המחבר את רחוב סלמה בדרום לדרך בגין בצפון, ממערב לתחנה מרכזית החדשה-ישנה. הבנינים מצוירים מנקודת מבט גבוהה, בה אנו רואים את גגות העיר עד מעבר לקו האופק. בסדרה זו בכרי מקפיא שלווה מדומה של מרחב עירוני על סף הפרת סדר. העדר הגורם האנושי בציוריו מטעין את המרחב בתחושת סכנה וחירום. ברבים מציוריו בכרי צובע את השמיים בגוון ורוד-כתום והמרחב העירוני הופך לעיר רפאים. "תל אביב של דוראר בכרי" כותבת טלי תמיר בקטלוג התערוכה "רחוב צ'לנוב, תל אביב", "אינה עיר מופשטת וצורותיה אינן מתמוססות אל תוך האוויר המואר. בכרי מתהלך בין בתיה ומכיר את ריחותיה. תל אביב של בכרי מהודקת ומועצמת. צבעיה מרוכזים ונדמים לחלודה, שמיה מוורידים וקירות בנייניה דחוסים. המבט שלו קרוב. הגוף שלו קולט את חום השמש על הגג". השמיים של בכרי מבשרים רעות, בשפתו האמנותית הוא מצביע על מציאות על-זמנית, לא יציבה, אשר בה המרחב העירוני אינו מקום בטוח להיות בו.
מוטיב חוזר בעבודותיו הוא הדיוקן העצמי. בתערוכה "גם הפרופיל הוא אגרסיה", תערוכה קבוצתית שהוצגה ב־2014 בגלריה "מינוס אחת" בתל אביב, בכרי מציג דיוקן עצמי בדימוי של ישו הצלוב, בגודל מציאותי, כשהיא ניצבת חזיתית, בד לבן קטן מכסה את אזור החלציים, ופצע מדמם בצלעותיה. את הציור בכרי מצייר על רצועות מתוחות של תחבושת גזה.
בציור דיוקן עצמי עם עז (2008), בכרי מתייחס לסטריאוטיפ המושרש בחברה הישראלית בו הערבי נתפש ככפרי, כעוסק במלאכת הצאן. "ציירתי את עצמי עומד ליד עז בנוף מאזור טול-כרם, לבוש בבגדים מודרניים - ג'ינס וחולצה צמודה. העמידה שלי מעידה על יציבות ותחושת ביטחון. כן אני ערבי פלסטיני ואזרח ישראלי, אבל כבר לא רועה הצאן עם הגיבנת בגב, אלא צעיר עכשווי עם מודעות עצמית גבוהה".
לבכרי דיוקנאות עצמיים בו האמן יושב בנוף טרשים סלעי, כיליד הארץ. הוא מוצג כשהוא אוחז את הסיגריה מלבורו בידו. "איש המלבורו" שהוצגה בתערוכה "הווה עכשיו" במסגרת אירועי אמנות הארץ 5 (2006), דמות הסמל לגבריות אמריקאית משמשת בצורה חזותית ותאורטית את עבודותיו של בכרי". "בכרי הפלסטיני מציג את עצמו כאיש האדמה, כקאובוי הערבי, כיליד אשר דמותו בוקעת מן הסלעים והרגבים. הוא מוצג בתמונה כשהוא אוחז את הסיגריה המפורסמת בידו, לובש בגדי מותגים ומשלח מבט עז אל אופק נעלם. השורה הקאנונית שטבע המשורר שאול טשרניחובסקי, "האדם אינו אלא תבנית נוף מולדתו", מקבלת בעבודה תפנית אירונית. העבודות מחצינות את המיניות הגברית המיוחסת לגבר הערבי.
השכלה

2000-2002 מגמת אמנות, מכללת הגליל המערבי "יד נתן", עכו.
2002-2006 אקדמיה לאמנות בצלאל, המחלקה לאמנות, ירושלים.
תערוכות יחיד

2009 - "רחוב צ'לנוב, תל אביב", גלריה בינט תל אביב, אוצר: גבי בינט.
2017 – "Gaza, situation escalation", מרכז ח'ליל אלסקאקיני, ראמאללה.
תערוכות קבוצתיות

2004 - "טבע דומם", בית הגפן בחיפה, אוצרת: חנה קופלר.
2004 - "אוטופיה" בית הגפן בחיפה, אוצרת: חנה קופלר.
2006 - תערוכת הבוגרים, מחזור ה-100 של בצלאל, טרמינל 1, נתב"ג.
2006 - "אמנות הארץ 5", מתחם תחנת הכוח רידינג, תל אביב.
2006 - "נופים", גלריה ברנרד, תל אביב.
2007 - "דרום-דרום", מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, תל אביב, אוצרת: טלי תמיר.
2007 - "תחתיות ", תערוכה קבוצתית במתחם האומן 17, ירושלים, אוצרת: אירית כרמון.
2008 - "cat-fish ", תערוכה קבוצתית, גלריית הקיבוץ, תל אביב.
2008 - ביאנלה רמת השרון לאמנים צעירים.
2009 - אומנות ישראלית עכשווית, מוזיאון ויטוריאנו, רומא, איטליה, אוצרת: רות כץ.
2009 – "גברים בשמש", מוזיאון הרצליה לאמנות, אוצרות: טל בן צבי, חנא פרח.
2011 - "הדרך לשום-מקום", מוזיאון אשדוד.
2013 - "תסיסה", מוזיאון נחום גוטמן לאמנות, אוצרת: רונה סלע.
2013 – WONDERLAND"", תערוכה קבוצתית, בבונדיסטאג, ברלין, גרמניה.
2014 - "גם הפרופיל הוא אגרסיה", גלריה מינוס אחת, תערוכה קבוצתית, אוצרת: אפרת ליבני.
2017 - "טעם רע", גלריה מינוס אחת, תערוכה קבוצתית, אוצרת: אפרת ליבני.
2018 - "1948", מוזיאון העיר, חיפה, אוצרים: ד"ר מאג'ד ח'מרה ועינבר דרור לקס.
אוספים

אוסף עיתון הארץ בבעלותו של מר עמוס שוקן.
אוסף מר יגאל אהובי.
אוסף מר רני רהב - "סקס באומנות הישראלית".
אוסף פרטי, גברת צילה ירון.
אוסף גלריה אום אל-פחם.
אוסף תירוש.
לקריאה נוספת

אלון הדר, האמן דוראר בכרי הוא סופרסטאר, 25 בינואר 2009
טלי תמיר, צ'לנוב 14, קטלוג תערוכה, 2009
הערות שוליים

↑  טל בן צבי, גברים בשמש, ‏2009
↑  טלי תמיר, צייר על הגג (רחוב צ'לנוב), תל אביב: גלריה בינט, 2009
↑   דוראר בכרי, דיוקן עצמי עם עז, באתר הארץ, 10 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009461651405171  VIAF: 34161451316064100777   WorldCat (עם VIAF): 34161451316064100777
יצחק נוניס ואיס

| --- | --- |

שער ספרו "שיח יצחק" על מסכת יומא (ליבורנו, תקכ"ו)
 מקום פעילות:  איטליה טוסקנה ליבורנו
 פטירה:  ה'תק"ל (בערך)
רבי יצחק יוסף נוניס ואיס (נפטר  ב' באייר תקכ"ח, 1768) היה רב איטלקי, מרבני ליוורנו במאה ה-18. נודע בספריו "שיח יצחק" על כמה ממסכתות התלמוד.
ביוגרפיה

הפרטים הביוגרפיים הידועים אודותיו מעטים.
היה נשוי לאחותו של רבי ישמעאל הכהן ממודנה, מחבר שו"ת "זרע אמת".
התיידד עם הרב מלאכי הכהן, שמזכיר אותו בספרו "יד מלאכי" (כללי התלמוד, רנו) כ"ידיד נפשי החכם השלם".
בנו, רבי יעקב, היה רבה של ליוורנו, ומיודד עם החיד"א. ר' יעקב היה בעל בית דפוס, בו הדפיס פירושי ראשונים על פי כתבי יד שהיו בידו: פירושי בעלי התוספות על התורה ("דעת זקנים" ו"פירוש ריב"א"), "ספר המכריע" מאת הרי"ד ופירוש "עמר נקא" על רש"י. חיבר גם ספרים משלו, בהם גם "חדוות יעקב" שנדפס עם ספרו של אביו "שיח יצחק" על חגיגה.
ספריו

ספרו שיח יצחק על יומא (נדפס לראשונה בליוורנו תקכ"ו, בחיי המחבר) וחגיגה (תקמ"ח, אחרי פטירתו). חידושיו נחשבים מספרי היסוד על מסכתות אלו, שהפירושים עליהן מעטים. בספר יש מובאות גם מחידושיהם של רבי מנחם המאירי ורבי אברהם אבן מוסה שטרם נדפסו אז. מדור מיוחד הקדיש המחבר לפירוש והגהת ה"תוספות ישנים" על מסכת יומא, שנדפסו בצורה לקויה ומשובשת. בספרו פירש גם את מסכת שבועות, אך חלק זה לא הגיע לידינו. מאז יצאו מהדורות חדשות ומוגהות של הספר בהוצאות שונות.
בית יצחק, על שולחן ערוך אורח חיים. חלקו נדפס בסוף "שיח יצחק" על חגיגה כ"קונטרס תפילת כל פה", וחלקו האחר לא נדפס. מחידושיו בהלכה ניכר גם עיסוקו בתורת הנסתר.
פירוש על המכילתא - לא נדפס.
לקריאה נוספת

שמעון ואנונו, אנציקלופדיה לחכמי איטליה, 2017, עמ' 281.
הערות שוליים

↑  תאריך הפטירה על פי תולדות המחבר שבספר שיח יצחק מהדורת תשפ"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007577004205171  LCCN: nr96012691  NTA: 256221693  VIAF: 165160077   WorldCat (עם VIAF): 165160077
סרגיי איוואנוב

סרגיי איוואנוב סוקר מסדר צבאי במוסקבה לכבוד שישים שנה לסיום מלחמת העולם השנייה.
גנרל-קולונל במיל' סרגיי איוואנוב (ברוסית: Серге́й Бори́сович Ивано́в. נולד ב-31 בינואר 1953, בלנינגרד) הוא מדינאי רוסי בכיר, אחד ממקורביו של הנשיא ולדימיר פוטין. איוואנוב כיהן כראש סגל הקרמלין מ-22 בדצמבר 2011 עד 12 באוגוסט 2016, כשקודם כיהן כסגן ראשון של ראש ממשלת רוסיה. שימש כממלא מקום ראש הממשלה בשנים 2005–2007 וכשר ההגנה הרוסי בשנים 2001–2007.
היה חבר קבוע במועצת הביטחון של רוסיה. מעוטר במדליה "על שירות למולדת" (За заслуги перед Отечеством) דרגה 2. הוא שולט היטב בשפות אנגלית ושוודית ודובר צרפתית ונורווגית ברמה נמוכה יותר. נשוי לאירנה (נולדה ב־1953), תושבת מוסקבה ובעלת השכלה גבוהה בכלכלה. אב לשני בנים. באוגוסט 2016 מונה כנציג הנשיא המיוחד לענייני הגנת הטבע, איכות הסביבה ותחבורה.
קריירה מוקדמת

איוואנוב למד בחוג לתרגום בפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת לנינגרד. לאחר סיום התואר בשנת 1975 התגייס לק.ג.ב. ועבר הכשרה בארגון במינסק. לאחר מכן היה מוצב בלונדון בין 1981 ל־1983. יש האומרים שנשלח משם חזרה בגלל אישום בריגול, אך משרד הפנים הבריטי הכחיש זאת. לאחר מכן היה נציג ארגון הביון של ברית המועצות בפינלנד ואחר כך בקניה.
מ־1991 עד 1998 שירת בשירות ריגול החוץ של רוסיה. ב־1998 הועבר על ידי ראש שירות הביטחון הפדרלי דאז, ולדימיר פוטין, לתפקיד ממלא המקום שלו בתחומי האנליזה והתכנון אסטרטגי. ב־15 בנובמבר 1999 מונה על ידי בוריס ילצין לתפקיד מזכיר מועצת הביטחון של רוסיה. בתפקיד הזה עלתה השפעתו הפוליטית לאחר שפוטין הפך לראש המדינה.
כשר ההגנה ולאחר מכן

| --- | --- |
 :  ראו גם – שר ההגנה של רוסיה
ב־28 במרץ 2001 מונה איוואנוב לתפקיד שר ההגנה של רוסיה. על ראשית כהונתו העיב ענן כבד - התרסקות מטוס סיביר אייר בים השחור, שנורה תוך כדי תרגיל צבאי משותף לרוסיה ולאוקראינה. 78 בני אדם נהרגו באירוע, רובם עולים מרוסיה שנסעו לבקר את קרובי משפחתם בישראל. איוואנוב ניסה להסתיר את מעורבותה של רוסיה באירוע, כמו גם את העובדה שהטיל האוקראיני שהפיל את המטוס נורה מבסיס רוסי.
כשר ההגנה, הוביל איוואנוב קו ניצי ביותר, בעיקר בכל הקשור להתמודדות מול איום הטרור העולמי בכלל והצ'צ'ני בפרט. בתקופת כהונתו הוא הוביל שדרוג נרחב של צבא רוסיה, ונהנה מיד חופשית שהותיר לו הנשיא פוטין בתחומי אחריותו. איוואנוב היה מהסוברים שיש לתמוך, אפילו צבאית, ברודן סרביה לשעבר סלובודן מילושביץ'. ב־14 בנובמבר 2005 מונה איוואנוב כסגן ראש ממשלת הממשלה, במקביל לתפקידו כשר ההגנה. ב־15 בפברואר 2007 שוחרר מתפקיד שר ההגנה ומונה לתפקיד סגן ראשון לראש הממשלה, עם אחריות על תעשיות ההגנה, אווירו-חלל, ננוטכנולוגיה ותחבורה.
במאי 2005 בנו נהג במכונית שהייתה מעורבת בתאונת דרכים במהלכה נהרגה הולכת רגל. התיק הפלילי נסגר ללא אישום. קיימת הערכה שפרשה זו גרמה לכך שסיכוייו לרשת את פוטין כנשיא אפסו.
בדצמבר 2011 מונה לעמוד בראש סגל הקרמלין. באוגוסט 2016 פוטר מתפקידו ומונה לתפקיד נציג הנשיא המיוחד לענייני הגנת הטבע, איכות הסביבה ותחבורה.
הערות שוליים

↑  Kremlin.ru, הודעת אתר נשיא רוסיה על מינוי סרגיי איבנוב לראש סגל הקרמלין, 22 בדצמבר 2011
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: איגור סרגייב | שר ההגנה של רוסיה      28 במרץ 2001 - 15 בפברואר 2007 | הבא: אנאטולי סרדיוקוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010293877005171  PLWABN: 9810547406405606  GND: 129435783  ISNI: 0000 0001 1085 9490  LCCN: nr2004021362  SUDOC: 138912483  VIAF: 118653279   WorldCat (עם VIAF): 118653279
אדם דלימחנוב

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1969 (בן 55) Benoy, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה, רוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת צ'צ'נייה (1994) 
 תפקיד:  חבר הדומה הממלכתית  חבר הדומה הממלכתית (21 בדצמבר 2011–5 באוקטובר 2016)  חבר הדומה הממלכתית  חבר הדומה הממלכתית 
 מפלגה:  רוסיה המאוחדת 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 פרסים והוקרה:  מדליית "שחרור מריופול"  גיבור הרפובליקה העממית של לוגנסק  עיטור האומץ  עיטור הידידות (רוסיה)  נשק הכבוד  גיבור הפדרציה הרוסית  מסדר לזכר אחמד קדירוב  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אדם סולטנוביץ' דלימחנוב (ברוסית: Адам Султанович Делимханов; נולד ב־25 בספטמבר 1969) הוא מדינאי רוסי. סגן יו"ר ממשלת הרפובליקה הצ'צ'נית בשנים 2006–2007. חבר בדומא הממלכתית של הפדרציה הרוסית של הכינוס ה־5, ה־6 וה־7. חבר במפלגת רוסיה המאוחדת. בדומא הממלכתית של הכינוס השביעי היה חבר ועדת הדומא הממלכתית לביטחון ולמלחמה בשחיתות.
ב־26 באפריל 2022 הוא קיבל את התואר גיבור הפדרציה הרוסית על השתתפותו בפלישה הרוסית לאוקראינה.
ביוגרפיה

אדם דלימחנוב נולד ב-25 בספטמבר 1969 בצ'צ'ניה. הוא קרוב משפחה של רמזן קדירוב.
במחצית השנייה של שנות ה-90 היה דלימחנוב נהגו של מפקד השדה הצ'צ'ני סלמאן ראדויב (אנ'). ב-1999, הוא עבר לצד הכוחות הפדרליים.
בבחירות ב-2 בדצמבר 2007 נבחר דלימחנוב לדומא הממלכתית. בדומא הוא מכהן בתפקיד סגן יו"ר הוועדה לענייני פדרציה ומדיניות אזורית.
ביולי 2014 הטיל משרד האוצר האמריקאי סנקציות על דלימחנוב. הם קובעים הקפאת נכסים בארצות הברית ואיסור על עסקאות מסחריות עם אזרחי מדינה זו.
במרץ 2019 אישרה ועדת החוץ של הקונגרס האמריקאי הצעת החלטה על סנקציות על רצח בוריס נמצוב. יוזם החקירה על פעילותו הפיננסית של מנהיג צ'צ'ניה היה חבר הקונגרס טום מלינובסקי. דלימחנוב הוא נאשם בחבילת סנקציות זו, יחד עם ראש הרפובליקה קדירוב, במסגרתה מתוכנן להפעיל אמצעים מגבילים ולבדוק נכסים במדינות ערב.
בדירוג של 500 מיליארדרים רוסים שערך מגזין Finance בתחילת 2011, אדם דלימחנוב תפס את המקום ה-314. ההון שלו הוערך ב-300 מיליון דולר או 9.1 מיליארד רובל.
הערות שוליים

↑  Путин присвоил депутату Госдумы от Чечни Адаму Делимханову звание Героя России, www.kommersant.ru, ‏2022-04-26 (ברוסית)
↑  Делимханов, Адам Депутат Государственной думы, lenta.ru
↑  https://web.archive.org/web/20120605031517/http://m2011.finansmag.ru/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1201930618  VIAF: 7351157704218344440007   WorldCat (עם VIAF): 7351157704218344440007
כיכר צה"ל (ירושלים)

| --- | --- |

כיכר צה"ל ב-2011. מימין, בנייני עיריית ירושלים; בחזית, האמפיתיאטרון והמדרגות לעבר העיר העתיקה.
 מידע כללי
 על שם:  צבא הגנה לישראל
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ירושלים
 שכונה:  מרכז העיר
 רחובות מסתעפים:  רחוב יפו, רחוב שלמה המלך, רחוב שבטי ישראל, רחוב הצנחנים
 
 קואורדינטות:  31°46′44″N 35°13′31″E﻿ / ﻿31.77900278°N 35.22529722°E﻿ / 31.77900278; 35.22529722
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) כיכר צה"ל(למפת ירושלים העתיקה רגילה) כיכר צה"ל(למפת ירושלים רגילה) כיכר צה"ל(למפת ירושלים מוגדלת) כיכר צה"ל he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר צה"ל ממדשאת העיר העתיקה
בניין עיריית ירושלים מקושט לרגל הכתרת המלך ג'ורג' השישי, 1937
הכיכר בחגיגות ניצחון בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, 8 במאי 1945
מגדל השעון שעמד בכיכר 1924–1934
הכיכר בשנות ה-40 של המאה ה-20, בניינים משמאל לימין: הקיר המערבי של בנק ברקליס - כיום חלק מבניין העירייה, בניין שהוא חלק מהמתחם הצרפתי - כיום הוא הרוס ועל שטחו מונחים פסי הרכבת הקלה, אכסניה שתופעלה בידי ארגון ימק"א ובה סניף של רוטרי - כיום הרוסה ועל שטחה מונחים פסי הרכבת הקלה, מלון פאסט - נהרס ועל שטחו נבנה מלון פנינת דן - כיום הוא מלון נטוש ובניין חנויות בפינת יפו וממילא - כיום פעיל במתכונתו המקורית.
כיכר צה"ל היא כיכר מרכזית בירושלים, השוכנת בצמוד לחומות העיר העתיקה, בחיבור בין רחוב יפו, רחוב שבטי ישראל, רחוב שלמה המלך ורחוב חטיבת הצנחנים, סמוך לשער יפו, לשער החדש ולמתחם הצרפתי.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

הכיכר התפתחה באופן טבעי בשלהי התקופה העות'מאנית, המחצית השנייה של המאה ה-19, כחלק מתהליך התרחבות העיר והיציאה מן החומות. היא נסמכת לפינה הצפון-מערבית של העיר העתיקה, בצומת דרכים מרכזי, וממנה התפצלו דרכים ראשיות אל יפו, חברון, עזה, שכם ויריחו, והיא היוותה באותה עת נקודת מוקד טבעית להתפתחותה של ירושלים החדשה שמחוץ לחומות. מעצמות אירופה והכנסיות הנוצריות השונות בנו סביבה את בנייניהם ומוסדותיהם, כדי לחזק את השפעתן בירושלים. משהקים השלטון העות'מאני את בית הדואר הטורקי במקום, נקראה הכיכר "כיכר הדואר".
היסטוריה > תקופת המנדט הבריטי

בתקופת המנדט הוסב שמה לכיכר אלנבי, על שמו של הפילדמרשל אדמונד אלנבי, המצביא הבריטי ששחרר את ירושלים מידי הטורקים. היא נחשבה כיכר מרכזית וחשובה בירושלים המנדטורית. ב-1924 הקימו הבריטים בכיכר את בניין מגדל השעון, כתחליף למגדל השעון העות'מאני שהיה בשער יפו ופורק ב-1922. ב-1930 הוקם במקום בית עיריית ירושלים החדש, כאשר סניף בנק ברקליס מאכלס את חזיתו הדרומית הפונה לכיכר. באוקטובר 1934 הוחל בפירוק מבנה מגדל השעון שנטען שהוא מפריע לתנועה.
בסמוך לכיכר היו גם אכסניות, בתי מלון וסניף של מועדון רוטרי.
היסטוריה > תקופת ירושלים המחולקת

בחלוקת ירושלים לאחר מלחמת העצמאות, חצה הקו העירוני את הכיכר, שהפכה לנקודת חיכוך בין מזרח ירושלים למערבה. בית עיריית ירושלים, הצמוד לבנק ברקליס מאחור, הוסיף לשמש את עיריית ירושלים הישראלית חרף מיקומו הרגיש וסכנת הפגיעה בו. על בניין העירייה ועל בניינים נוספים שבסביבתו הוקמו עמדות של צה"ל, וסימני פגיעות כדורים ורסיסים עדיין ניכרים בבית ובמבנים שסביבו. הכיכר עצמה הייתה ממוקשת ומוקפת בקיר מגן מעוגל עשוי בטון, שנועד להפריד בין הצלפים הירדנים שעל החומה ובין עוברי אורח ישראלים. מלון פאסט, שבצידה הדרומי של הכיכר נותר כולו בשטח ישראל. בשנות ה-50 שימש הבניין לשיכון עולים חדשים, אולם בשל הקרבה לגבול התגוררו במלון אוכלוסיות במצב סוציו אקונומי נמוך והעזובה וההזנחה במלון הייתה רבה.
היסטוריה > לאחר איחוד העיר

לאחר איחוד שני חלקי העיר ירושלים במלחמת ששת הימים, הוסב שמה של הכיכר לכיכר צה"ל. ושבועיים לאחר סיום המלחמה החל בפינוי הריסות הבתים ובפירוק קירות המגן לאורך הקו העירוני. המבנים שהיו צמודים לחומת העיר העתיקה מאזור הכיכר ועד שער יפו נהרסו והחומה שופצה ושומרה. הכיכר שבה לשמש צומת רחובות חשוב ונקודת חיבור מרכזית בין העיר העתיקה והחדשה, ובין מזרח ירושלים ומערבה. ביולי 1974 נהרס מלון פאסט, שנרכש על ידי עיריית ירושלים מהפטריארכיה הארמנית, והמגרש נמכר ליזמים שקיבלו אישור לבנות מלון חדש במקום. לאחר שנים רבות של עיכובים נפתח במקום מלון פנינת ירושלים בשנת 1996, אך המלון פשט את הרגל, נסגר ב-2006 והבניין ננטש.
כחלק מהעבודות על הרכבת הקלה בירושלים, עברה הכיכר בשנת 2005 שיפוץ נרחב, ומתחתיה נכרתה מנהרה למכוניות על מנת להסיט כלי-רכב מן הכיכר ולאפשר מעבר חלק לרכבת הקלה שהחלה פעילותה ב-2011. הכיכר עברה "מתיחת-פנים" על פי תוכניתו של האדריכל משה ספדיה אשר כללה ריצוף מחדש, בניית תיאטרון קטן, שתילת עצים ובניית רחבה להולכי רגל. רחוב יפו, מכיכר צה"ל מערבה, הפך משנת 2011 למדרחוב מרוצף הסגור לתנועת כלי רכב למעט הרכבת הקלה.
ב-22 בספטמבר 2008 בוצע פיגוע דריסה בכיכר, בו נפצעו 17 בני אדם, רובם חיילים שהיו בסיור. קצין שהיה בקבוצת החיילים ירה למוות במפגע, שהתנגש בקיר.
הערות שוליים

↑  מפת ירושלים 1923 (באנגלית) עם סימון הכיכר בשם כיכר אלנבי, באתר הספרייה הלאומית, אוסף אמיר כהנוביץ
↑  טוביה כרמל, כתם של אשפה בלב הבירה, דבר, 16 במרץ 1970
↑  שמות חדשים לרחובות במזרח־ירושלים ינציחו את שחרורה, דבר, 30 בנובמבר 1967
↑  מינהלת החרום של הבירה ־ לקואליציית־קבע, על המשמר, 16 ביוני 1967
↑  תושבי אזור "שער יפו' מתנגדים לפינוים מבתיהם, על המשמר, 21 ביוני 1967
↑  יחיאל לימור, דחפורי הקידמה נוגסים בקירות של מלון פאסט, מעריב, 19 ביולי 1974
↑  אביבה קרול, שמואל דקלו, ‏מבעלי מלון פנינת דן בירושלים מבקשים להפסיק את חוזה הניהול עם רשת דן, באתר גלובס, 6 ביולי 1999
↑  יובל ניסני, אחרי 16 שנה שעמד נטוש: סוף לפיל הלבן במרכז ירושלים, באתר כל העיר, 13 בינואר 2019
↑  שרון קדמי, חפירה וחציבה וחברה מאיטליה יקימו את מנהרת כיכר צה"ל בי-ם, באתר הארץ, 27 ביולי 2001
↑  שרון קדמי, חברת "מוריה" מתחילה בעבודות תשתית להכשרת תוואי הרכבת הקלה בכיכר צה"ל בסמוך לחומות העיר העתיקה, באתר הארץ, 23 בפברואר 2005
↑  אפרת וייס, פיגוע דריסה בירושלים: 17 בני אדם נפצעו, באתר ynet, 22 בספטמבר 2008
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
רחוב יפו, ירושלים

אתרים לאורך רחוב יפו
(1) התחנה המרכזית | (2) תחנת הרכבת | (3) שוק מחנה יהודה | (4) מרכז כלל | (5) מדרחוב בן-יהודה | (6) נחלת שבעה   (7) בניין ג'נרלי | (8) כיכר ספרא | (9) העיר העתיקה | (10) ממילא | (11) שער יפו ומגדל דוד (A) כיכר הדוידקה | (B) - כיכר ציון | (C) - כיכר צה"ל: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010356367705171
ראשיד נורגאלייב

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1956 (בן 68) Zhitikara, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת פטרוזבודסק  המכון לביטחון לאומי של בלארוס 
 השתייכות:  משרד הפנים
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 שר הפנים
 עיטורים
 עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מדליית השירות המצוין, דרגה 2  מדליה על הישגים צבאיים  Medal "200 Years of the MIA of Russia"  Order of Grand Duke Dmitry Donskoy 1st Class  מדליית השירות המצוין, דרגה 1  עיטור מסדר המולדת דרגה ראשונה  מדליה להצטיינות בשירות הצבאי  אזרחות כבוד של קרליה  עיטור אלכסנדר נבסקי  מדליה לחיזוק אחוות הנשק  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  מדליה להנצחת 300 שנים לייסוד סנקט פטרבורג  מדליית "200 שנה למשרד הבטחון"  Medal "For Distinction in Military Service", 2nd class  מדליה על שירותי מפקד אוכלוסין  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 1000 שנים לייסוד קאזאן  מסדר לזכר אחמד קדירוב  Jubilee Medal "100 Years of the Trans-Siberian Railway"  מסדר דמיטרי דונסקוי  בפסקה זו 4 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 
ראשיד גוּמארוביץ' נורגאלייב (ברוסית: Рашид Гумарович Нургалиев; נולד ב-8 באוקטובר 1956, קזחסטן הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי רוסי. היה שר הפנים של רוסיה משנת 2004 ועד למאי 2012, המפקד על משטרת הפדרציה הרוסית.
ביוגרפיה

נורגאלייב נולד למשפחת שוטרים בקזחסטן.
ב-1972 סיים את בית הספר התיכון בכפר נאדוביצה בקרליה, שם מאוחר יותר עבד כמורה לפיזיקה (1979 - 1981) ולמד באוניברסיטת פטרוזאבודסק עד 1979.
ב-1981 התקבל כעובד מן המניין בקג"ב. בתחילת שנות ה-90 היה ראש המחלקה למלחמה בטרור של הפס"ק בקרליה. בשנים 1992–1994 עבד תחת ניקולאי פטרושב, שהיה שר הביטחון של קרליה ואחר כך מנהל הפס"ב.
החל מ-1995 עבד נורגאלייב בשירות הביטחון הפדרלי והיה מפקח ראשי במינהל הפיקוח הארגוני והיה ראש מחלקה במינהל לביטחון פנים של הפס"ב.
ב-1998 עבד במינהל הביקורת הראשי של סגל הקרמלין. ב-1999 חזר לפס"ב ועבד כראש המינהל למאבק בהברחות ובסמים של המחלקה לביטחון כלכלי בפס"ב (Управления по борьбе с контрабандой и незаконным оборотом наркотиков Департамента экономической безопасности ФСБ России). בשנת 2000 היה לראש מינהל הפיקוח וסגן מנהל הפס"ב.
ב-2002 מונה לראש המשטרה הפלילית של אם.וה.דה ועבד כסגן שר הפנים. נורגאלייב פעל להקמת מחלקה למלחמה בטרור כחלק מהמינהל הראשי למאבק בפשע המאורגן של משרד הפנים.
ב-2003 מונה לממלא מקום שר הפנים. ב-2004 היה לשר הפנים ולחבר בוועדה הלאומית למלחמה בטרור. במרץ 2011 נטל חלק ברפורמה המשטרתית הגדולה ביותר בתולדות רוסיה מאז 1917 עם הפיכת המיליציה למשטרת הפדרציה הרוסית. עם סיום תפקידו כשר הפנים הוא מונה לסגן מזכיר של המועצה לביטחון לאומי של רוסיה.
הוא נשוי ויש לו שני בנים - שניהם קצינים במשטרה.
סרגיי בסדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 במאי 1954 (בן 70) ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה 
 השתייכות:  שירות הביטחון הפדרלי 
 דרגה:  קולונל גנרל 
 
סרגיי אורסטוביץ' בסדה (ברוסית: Сергей Орестович Беседа; נולד ב-1 בינואר 1954) הוא איש שירות הביטחון הפדרלי הרוסי, שימש ראש השירות החמישי (שירות המודיעין מבצעי ויחסים בינלאומיים) של שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה בשנים 2009—2022. השירות בראשו עמד עוסק באיסוף מודיעין על מדינות ברית המועצות לשעבר.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה נלקח למעצר בית עם סגנו, על כישלונו המודיעיני בניהול מבצעי ביון לקראת המבצע.
קריירה

לאחר שנים בשירות הק.ג.ב. ושירות הביטחון הפדרלי מונה ב-2003 לסגן ראש המנהלת לתיאום מודיעין מבצעי של המחלקה לניתוח, תחזית ותכנון אסטרטגי בשירות הביטחון הפדרלי. המנהלת מהווה שירות הביון של הארגון. ב-2004 שמה של המנהלת שונה לשירות החמישי, ששמו הרשמי היה שירות המודיעין המבצעי והיחסים הבינלאומיים ועוסק ביחסי הארגון עם שותפים זרים. בשירות פועלת המחלקה למודיעין מבצעי (Департамент Оперативной Информации СОИМС ФСБ), המבצעת את תפקידי המודיעין החיצוני של הארגון ואחראית על פעולות ביון בשטחי ברית המועצות לשעבר.
ב-2009, סרגיי קודם לעמוד בראש שירות המודיעין המבצעי והיחסים הבינלאומיים. ב-20 וב-21 בפברואר 2014, הוא היה בקייב במסגרת משימת תיאום עם שירות הביטחון האוקראיני (СБУ), כדי לקבוע את רמת האבטחה הדרושה של שגרירות הפדרציה הרוסית באוקראינה ושל מוסדות רוסיים אחרים בקייב.
ב-4 באפריל 2014, במסגרת חקירת רציחות רבות של אזרחים אוקראינים שבוצעו במהלך המהומות בקייב ב-18–22 בפברואר, ביקש משרד החוץ האוקראיני מרוסיה להבהיר את נסיבות שהותו באוקראינה מה-20 עד 21 בפברואר 2014 של סרגיי ברדה. ב-26 ביולי 2014 נכלל ברשימת הסנקציות של האיחוד האירופי. ב-16 באוקטובר 2014 הוא חתם על הסכם להגנה הדדית על מידע מסווג עם מנהל המשרד של המועצה לביטחון לאומי והגנת מידע מסווג של ממשלת סרביה, גוראן מאטיץ'.
בפברואר 2022, על פי כמה דיווחים, הוא נעצר על ידי הרשויות ברוסיה בגין מתן מידע מודיעיני כוזב ערב פלישת רוסיה לאוקראינה. באפריל 2022 הועבר עם סגנו לכלא לפורטובו.
צלה (דמות מקראית)

למך שר את שירתו לשתי נשותיו 

וַיֹּאמֶר לֶמֶךְ לְנָשָׁיו:
עָדָה וְצִלָּה שְׁמַעַן קוֹלִי, 
נְשֵׁי לֶמֶךְ, הַאְזֵנָּה אִמְרָתִי;
כִּי אִישׁ הָרַגְתִּי לְפִצְעִי,
וְיֶלֶד לְחַבֻּרָתִי.
 כִּי שִׁבְעָתַיִם יֻקַּם-קָיִן;
וְלֶמֶךְ, שִׁבְעִים וְשִׁבְעָה.

— ספר בראשית, פרק ד', פסוקים כ"ג–כ"ד
צִלָּה, אשתו השנייה של למך בן מתושאל, היא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית (פרק ד') בסדר הדורות שבין אדם לנח. שמות בניה: תובל-קין ונעמה.
למך שר לנשותיו, עדה וצלה: ”עדה וצלה שמען קולי, נשי למך, האזנה אמרתי: כי איש הרגתי לפצעי, וילד לחבורתי. כי שבעתיים יוקם קין, ולמך, שבעים ושבעה”.
רש"י, בעקבות בראשית רבה, מסביר מדוע היו ללמך שתי נשים: "כך היה דרכן של דור המבול, אחת לפריה ורבייה ואחת לתשמיש. זו שהיא לתשמיש משקה כוס של עקרין כדי שתעקר ומקושטת ככלה ומאכילה מעדנים, וחברתה נזופה ואבלה כאלמנה". על צלה מוסיף רש"י "היא של תשמיש על שם שיושבת תמיד בצלו". בפירוש זה יש קושי, שהרי צלה ילדה בן ובת. הפירוש "דעת זקנים מבעלי התוספות" מנסה ליישב קושי זה על פי הכתוב "וגם צלה ילדה", ודבריו: "דלהכי כתיב גם, כלומר אף צלה שנבחרה לתשמיש ילדה, ולא הועיל לה כוס של עקרין".
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1217603735  VIAF: 3789160062446235790008   WorldCat (עם VIAF): 3789160062446235790008
שמעון איפרגן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 באוקטובר 1967 (בן 57) ישראל באר שבע, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 מעסיק:  mako, שידורי קשת
 סוג כתב:  כתב לענייני פלילים ומשפט
 תחום סיקור:  פלילים ומשפט
שמעון איפרגן (נולד ב-31 באוקטובר 1967 בבאר שבע) הוא עיתונאי ישראלי המתמחה בתחומי הפלילים, המשפט והפנים. את דרכו העיתונאית החל ב-1989, ומשנת 2012 הוא כותב באתר החדשות mako.
ביוגרפיה

איפרגן נולד בבאר שבע למסעוד ושולה איפרגן, שעלו ממרוקו בשנות ה-60. הוא אחד משלושה אחים. בשנת 1986 התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים באילת. לאחר שירותו הצבאי למד תקשורת ופרסום בתל אביב. במקביל ללימודיו עבד באבטחה. לאחר עשור של שירות מילואים הוכשר לתפקיד קצין נפגעים בפיקוד הדרום, תפקיד שמילא במשך שמונה שנים.