stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל באירוויזיון 2024
קריאות להחרמת ישראל מהתחרות > תקריות בולטות מטעם נציגי המדינות

ב-29 במרץ 2024 פורסמה הצהרה משותפת של כמה מנציגי המדינות האחרות בתחרות, דוגמת גוטה (נורווגיה), במבי ת'אג (אירלנד), יולנדה (פורטוגל), מגארה (סן מרינו), מוסטי (בלגיה), נמו (שווייץ), אולי אלכסנדר (הממלכה המאוחדת), סאבה (דנמרק), סילבסטר בלט (ליטא) ו-Windows95man (פינלנד), הקוראת להפסקת אש מיידית בלחימה בין ישראל לחמאס, וכן לשחרור החטופים הישראלים ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
הופעתם של אלקטריק פילדס, נציגי אוסטרליה, מתחילה בצילום של זכריה פילדינג על רקע שחור, כשהוא מואר באורות בצבעי הקשת. עם התקדמות השיר זזה המצלמה מעט אחורה, ומראה את מייקל רוס מאחורי פילדינג מנגן בסינתיסייזר. פילדינג לובש שמלה לבנה עם עיטורים בכתפיים. הבמה מוארת בצבעי אדום, בורדו, צהוב וחום. לאחר הקרנת סרטון קצר על המסך הגדול בבמה מצטרפים לפילדינג שלושת זמרי הליווי: ברנדן מקלין, אליסון ג'ייסי וסימי ואוטה. מאוחר יותר עולה לבמה נגן הדידג'רידו פרד לאונה. לאחר התחרות הצהיר לאונה כי הציור שצייר על בטנו הוא אבטיח בין שני נהרות – סמל המאבק לעצמאות הרשות הפלסטינית.
במהלך מסיבת העיתונאים של המדינות שהעפילו לגמר משלב חצי הגמר השני אירעו כמה תקריות בולטות: נציג הולנד, יוסט קליין, כיסה את עצמו בבד דגל הולנד, על מנת שלא להסתכל על גולן. נציגת יוון, מרינה סאטי, הניחה את ראשה על השולחן והעמידה פני ישנה כשגולן דיברה במסיבת העיתונאים. נציג/ת אירלנד, במבי ת'אג, אמר/ה לתקשורת שהוא/היא בכת/ה כשנודע לה/ו שישראל העפילה לשלב הגמר: "האהבה תמיד תגבור על השנאה" - אמר/ה. בנוסף, התעמת/ה עם איתי בצלאלי הסטייליסט של גולן, ואף נעדר/ה מהבמה באחת החזרות.
אל החזרה הראשונה שלו/שלה על בימת התחרות עלה/עלתה במבי ת'אג, נציגת אירלנד, עם כיתוב בשפת האוגם האומר "הפסקת אש" ו"שחרור פלסטין". ה-EBU אסר על צורת האיפור הזו, והמילים שונו ל"כתר המכשפה". כשישב/ה בחדר הירוק במהלך משדר הגמר הונח לצידו/ה בובת אבטיח, כסמל למאבק של העם הפלסטיני לעצמאותו. בערב הגמר עלתה נציגת פורטוגל, יולנדה, לבמה עם אצבעות מעוטרות בדוגמה של כאפייה שחורה-אדומה. גם אריק סעדה, שפתח את משדר חצי הגמר, החזיק בידו כאפייה.
קריאות בוז נשמעו כמחאה בקהל גם כשהנציגה הישראלית עלתה לבמה במהלך שלבי התחרות. מפיקי האירוע נאלצו להנמיך את הווליום (עוצמת השמע הנכנס) באופן מלאכותי של המיקרופונים המפוזרים ביציעי הקהל באירוויזיון – בעת ההופעה של גולן – כדי שקריאות הבוז לא יישמעו לצופים בבית.
קריאות להחרמת ישראל מהתחרות > מחאות ברחבי שוודיה

עם אישור השתתפותה הרשמי של ישראל באירוויזיון 2024 החלו מפגינים פרו-פלסטיניים לפקוד את העיר המארחת מאלמה, ולרסס על שלטי האירוויזיון ברחביה כתבי דם וסיסמאות שונות. ברחבי מאלמה, ובמיוחד סמוך לאולם שאירח את התחרות, נערכו מחאות לאורך שבוע האירוויזיון ובהן תהלוכות שקראו להדחת ישראל מהאירוע. בין המשתתפים בהפגנות הייתה האקטיביסטית הסביבתית השוודית גרטה טונברי. פיקוד העורף הוציא אזהרת מסע למאלמה כשבוע לפני התחרות.
באירוויזיון

אורנה ומשה דץ (מימין), נציגי ישראל לאירוויזיון 1991, שנערך ברומא שבאיטליה. הם דורגו במקום השלישי. דנה אינטרנשיונל (משמאל), זוכת אירוויזיון 1998, שנערך בברמינגהאם שבממלכה המאוחדת. יחד הם נבחרו להופיע בסרטון הגלויה של ישראל באירוויזיון 2024.
על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-28 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌ישראל ביקשה מאיגוד השידור האירופי להשתתף בחצי הגמר השני, שנערך ב-9 במאי בשל הסמיכות ליום הזיכרון לשואה ולגבורה. בהתאם לכך, היא שובצה לחלקו השני של אותו מופע.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. ישראל הופיעה כמדינה ה-14, אחרי אסטוניה ולפני נורווגיה.
בישראל שודרו כל שלושת תוכניות בכאן 11. הפרשנים היו אסף ליברמן ועקיבא נוביק. יואב צפיר הצטרף אליהם במופע הגמר. שלב הגמר שודר גם ברדיו דרך כאן 88, כאן תרבות וכאן ב.
ה"גלויות" הן קטעי וידאו קצרים בני 40 שניות, שמוקרנים במהלך שידור הטלוויזיה ותכליתם לאפשר מעבר חלק ככל הניתן בין שיר לשיר בעיצובה השונה של הבמה. לקראת אירוויזיון 2024 הוחלט כי נושא ה"גלויות" השנתי יהיה שני שירי עבר מכל מדינה. לאחר הקרנת שני השירים הנבחרים הוצג וידאו קצר על הנציג העכשווי של אותה המדינה, שצולם על ידו במצב סלפי. ישראל בחרה להציג את אורנה ומשה דץ, נציגי המדינה באירוויזיון 1991, שדורגו במקום השלישי, ואת דנה אינטרנשיונל, זוכת אירוויזיון 1998.
באירוויזיון > חצי הגמר

גולן השתתפה בחזרות טכניות למופע ב-30 באפריל וב-3 במאי. לאחר מכן השתתפו בעוד שלוש חזרות גנרליות ב-8 וב-9 במאי.
הופעתה של ישראל נפתחה כשגולן עומדת במרכזו של מעגל פנסים גדול. לאורך הביצוע מפוזר עשן סמיך על הרצפה. במחצית הפזמון הראשון מצטרפים חמשת הרקדנים של גולן, שנתלים על הפנסים בתנוחות שונות. בקטע המעבר בין הפזמון לבית השני מרימים את גולן לאוויר, ומובילים אותה למרכז הבמה. בפזמון השני הופכת הבמה לכחולה, כשבמרכזה יש אור צהוב קטן. ברגע השיא הבמה הופכת כולה לצהובה. כשגולן מבצעת את הקטע העברי נראית מאחוריה שמש שוקעת. הביצוע בוים על ידי צפיר ואביחי חכם..
על-אף האיסור המפורש מאיגוד השידור האירופי להעביר מסרים פוליטיים לקהל דרך המופע, הצהיר הבמאי לאחר התחרות על כמה מוטיבים בביצוע שהזכירו את טבח השבעה באוקטובר. השמלה של גולן, שעוצבה על ידי אלון ליבנה ואיתי בצלאלי, כוללת באזור החזה את הספרה "7", כסמל לתאריך הטבח, 7 באוקטובר 2023. האור הצהוב שבוקע מהבמה הוא סמל להחזרת החטופים הישראלים ברצועת עזה כפי שמוכר בסרט מודעות צהוב. תנועת הריקוד, בה גבר ואישה מנסים להחזיק אחד את השני בזמן ה"סופה", אזכרה את אירוע החטיפה של נועה ארגמני ובן-זוגה אבינתן. קטע ההובלה של גולן למרכז הבמה מסמל את החטיפה של עמית סוסנה, בה הוחזקה על גבי כתפיהם של החוטפים.
בסוף המופע הוכרז כי ישראל סיימה את הערב בין עשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר. מאוחר יותר התברר כי היא דורגה במקום הראשון עם 194 נקודות.
באירוויזיון > גמר

זמן קצר לאחר שידור חצי הגמר הראשון נערכה מסיבת עיתונאים בהשתתפות נציגי המדינות שהעפילו לשלב הגמר. באותו הערב נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. מעבר לשתי האפשרויות הרגילות, הוסיף איגוד השידור האירופי אפשרות שלישית, בחירת ההפקה. מדינה שתוגרל ל"בחירת ההפקה" תשתבץ בהתאם להחלטת הנהלת האירוע. ישראל שובצה להתחרות בהתאם לקביעת המפיקים. ב-10 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. ישראל שובצה כהופעה השישית, אחרי הולנד ולפני ליטא. אולם עם השעיית הולנד מהתחרות, הפכה ישראל להופעה החמישית בסדר.
לקראת המופע השתתפה גולן בשלוש החזרות הגנרליות לגמר, ב-10 וב-11 במאי. בחזרה השנייה דירגו ומסרו צוותי השיפוט את הצבעותיהם. במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר הישראלי במקום ה-12 עם 52 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום השני עם 323 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום החמישי עם 375 נקודות.
באירוויזיון > הצבעה

במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שני סטים של הצבעה (הקהל והשופטים של אותה המדינה). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים הישראלי הורכב מירון אשבל, קובי מרימי, מאי ספדיה, עדן דרסו ומיה אופל דרוקמן. בחצי הגמר השני הגיעה ישראל למקום הראשון עם 194 נקודות. תשע מדינות ושאר העולם העניקו לישראל את "12 הנקודות" בחצי הגמר. ישראל העניקה בגמר את 12 הנקודות שלה ללוקסמבורג (שופטים וקהל).
מגישת הנקודות מטעם ישראל במשדר הגמר הייתה מאיה אלקולומברה.
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו לישראל > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות | קהל> סך הכל |
| --- | --- | --- |
| 12 נקודות |  איטליה,  אלבניה,  דנמרק,  הולנד,  נורווגיה,  ספרד,  צ'כיה,  צרפת,  שווייץ,  העולם | 120 נקודות |
| 10 נקודות |  אוסטריה,  בלגיה,  גאורגיה,  יוון,  לטביה,  מלטה | 60 נקודות |
| 8 נקודות |  אסטוניה | 8 נקודות |
| 7 נקודות |  | 0 נקודות |
| 6 נקודות |  ארמניה | 6 נקודות |
| 5 נקודות |  | 0 נקודות |
| 4 נקודות |  | 0 נקודות |
| 3 נקודות |  | 0 נקודות |
| 2 נקודות |  | 0 נקודות |
| נקודה אחת |  | 0 נקודות |
| סך הכל | 17 מדינות ושאר העולם1 | 194 נקודות |
1החל משנת 2023 גם המדינות שלא משתתפות יכולות להצביע, והצבעותיהן נספרות כקבוצה אחת ששמה הוא "שאר העולם" (באנגלית: Rest of the world; בראשי תיבות: ROTW).
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי ישראל > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות |
| --- | --- |
12 נקודות:  ארמניה
10 נקודות:  אסטוניה
8 נקודות:  אוסטריה
7 נקודות:  הולנד
6 נקודות:  גאורגיה
5 נקודות:  צ'כיה
4 נקודות:  שווייץ
3 נקודות:  יוון
2 נקודות:  בלגיה
נקודה אחת:  דנמרק
סך הכל: 10 מדינות
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי ישראל > חצי הגמר > תוצאות הצבעה מפורטות

החל מאירוויזיון 2023 המדינות העולות מחצאי הגמר אל הגמר נקבעות רק על בסיס הצבעות הקהל. נוסף על כך, משנה זו, קהל במדינות אשר לא משתתפות בתחרות יכול אף הוא להצביע. כל ההצבעות של המדינות האחרות אשר לא משתתפות מחוברות יחד לסל הצבעות נוסף של 1–8, 10 ו-12 נקודות ונקרא הצבעות שאר העולם.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| סדר | מדינה | קהל | קהל | קהל |
| סדר | מדינה | מיקום | נקודות |  |
| 01 |  מלטה | 12 |  |  |
| 02 |  אלבניה | 15 |  |  |
| 03 |  יוון | 8 | 3 |  |
| 04 |  שווייץ | 7 | 4 |  |
| 05 |  צ'כיה | 6 | 5 |  |
| 06 |  אוסטריה | 3 | 8 |  |
| 07 |  דנמרק | 10 | 1 |  |
| 08 |  ארמניה | 1 | 12 |  |
| 09 |  לטביה | 11 |  |  |
| 10 |  סן מרינו | 13 |  |  |
| 11 |  גאורגיה | 5 | 6 |  |
| 12 |  בלגיה | 9 | 2 |  |
| 13 |  אסטוניה | 2 | 10 |  |
| 14 |  ישראל |  |  |  |
| 15 |  נורווגיה | 14 |  |  |
| 16 |  הולנד | 4 | 7 |  |
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי ישראל > גמר > תוצאות הצבעה מפורטות

צוותי השיפוט בתחרות מונים חמישה אנשי מקצוע בתעשיית המוזיקה, אזרחי המדינה אותה הם מייצגים. שמותיהם פורסמו לפני התחרות בשם השקיפות. כל צוות שיפוט דירג את 26 השירים שהתחרו בגמר על פי יכולות ווקאליות, ההופעה על הבמה, הרכב השיר ומקוריותו. בנוסף, נאסר על כל שופט להיות קשור בצורה כלשהי עם אחד האמנים המתחרים. הדירוגים האישיים של כל שופט וכן תוצאות הצבעות הקהל פורסמו זמן קצר לאחר מכן.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| סדר | מדינה | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | שופטים | קהל | קהל |
| סדר | מדינה | שופט 1 | שופט 2 | שופט 3 | שופט 4 | שופט 5 | דירוג משוקלל | נקודות | דירוג | נקודות |
| 01 |  שוודיה | 9 | 10 | 17 | 17 | 11 | 12 |  | 16 |  |
| 02 |  אוקראינה | 2 | 7 | 4 | 1 | 3 | 3 | 8 | 2 | 10 |
| 03 |  גרמניה | 3 | 2 | 2 | 3 | 5 | 2 | 10 | 3 | 8 |
| 04 |  לוקסמבורג | 5 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | 12 | 1 | 12 |
| 05 |  הולנד | 14 | 16 | 19 | 18 | 9 | 16 |  | N/A |  |
| 06 |  ישראל |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 07 |  ליטא | 11 | 15 | 15 | 22 | 20 | 18 |  | 17 |  |
| 08 |  ספרד | 13 | 25 | 6 | 15 | 15 | 13 |  | 15 |  |
| 09 |  אסטוניה | 20 | 24 | 8 | 23 | 24 | 19 |  | 12 |  |
| 10 |  אירלנד | 21 | 14 | 24 | 12 | 13 | 17 |  | 19 |  |
| 11 |  לטביה | 10 | 11 | 13 | 21 | 17 | 15 |  | 13 |  |
| 12 |  יוון | 24 | 17 | 21 | 13 | 12 | 22 |  | 21 |  |
| 13 |  הממלכה המאוחדת | 19 | 21 | 11 | 16 | 8 | 14 |  | 24 |  |
| 14 |  נורווגיה | 25 | 20 | 20 | 25 | 25 | 25 |  | 18 |  |
| 15 |  איטליה | 6 | 6 | 7 | 10 | 2 | 5 | 6 | 4 | 7 |
| 16 |  סרביה | 16 | 13 | 16 | 20 | 22 | 23 |  | 20 |  |
| 17 |  פינלנד | 22 | 23 | 22 | 14 | 10 | 21 |  | 14 |  |
| 18 |  פורטוגל | 15 | 4 | 14 | 4 | 19 | 8 | 3 | 23 |  |
| 19 |  ארמניה | 23 | 19 | 18 | 11 | 14 | 20 |  | 5 | 6 |
| 20 |  קפריסין | 8 | 12 | 10 | 9 | 18 | 11 |  | 10 | 1 |
| 21 |  שווייץ | 7 | 3 | 12 | 6 | 7 | 6 | 5 | 11 |  |
| 22 |  סלובניה | 17 | 22 | 25 | 24 | 21 | 24 |  | 22 |  |
| 23 |  קרואטיה | 1 | 18 | 23 | 7 | 6 | 7 | 4 | 6 | 5 |
| 24 |  גאורגיה | 18 | 8 | 3 | 8 | 16 | 9 | 2 | 7 | 4 |
| 25 |  צרפת | 12 | 5 | 9 | 19 | 23 | 10 | 1 | 9 | 2 |
| 26 |  אוסטריה | 4 | 9 | 5 | 5 | 4 | 4 | 7 | 8 | 3 |
לאחר האירוויזיון

ב-12 במאי חזרה גולן לישראל. בפוסט שפרסמה באינסטגרם לאחר חזרתה כתבה: ”אני רוצה להודות לכל מי שתמך בי מרחבי העולם, למדינה שלי, לחברים המדהימים של המשלחת הזו ולמשפחתי, שאותה אני רוצה לחבק חזק. תודה לכל מי שהצביע לי, שבזכותו הגענו למקום החמישי. אני אוהבת אתכם. את השתתפותי באירוויזיון אני מקדישה לקולות שלא יכולים להישמע, לחטופים הישראלים. אנחנו מחכים שכולכם תחזרו הביתה. עם ישראל חי🎗️”.
ב-18 במאי ביצעה גולן את הגרסה המקורית לשיר "October Rain" בכיכר החטופים והנעדרים. ביוני השתתפה במצעד ההצדעה לישראל בניו יורק, כאורחת הפדרציה היהודית של ניו יורק, לצד ראש העירייה אריק אדמס. ב-25 בספטמבר פרסמה את שירה הראשון מאז האירוויזיון, "Older". ב-7 באוקטובר 2024 ביצעה גולן את "October Rain", באירוע זיכרון של שגרירות ישראל באו"ם לציון שנה לטבח שבעה באוקטובר.
ביאורים

↑  הולנד נפסלה כמה שעות לפני הגמר.
קליפורד סטיל

| --- | --- |

מוזיאון קליפורד סטיל, דנוור
 לידה:  30 בנובמבר 1904 Grandin, ארצות הברית 
 פטירה:  23 ביוני 1980 (בגיל 75) בולטימור, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  Spokane University 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם מופשט 
 הושפע על ידי:  קזימיר מלביץ' 
 יצירות ידועות:  Untitled, PH-143 (1955-H), 1944-N No. 2 
 www.clyffordstill.net
 
קליפורד סטיל (באנגלית: Clyfford Still‏; 30 בנובמבר 1904 – 23 ביוני 1980)  היה צייר אמריקאי, ואחת הדמויות המובילות בדור הראשון של האקספרסיוניסטים המופשטים, שפיתח גישה חדשה ועוצמתית לציור בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. עדיין יוחסו את הנחת היסודות לתנועה, שכן המעבר שלו מציור ייצוגי לציור מופשט התרחש בין 1938 ל-1942, מוקדם יותר מעמיתיו כמו ג'קסון פולוק ומארק רותקו, שהמשיכו לצייר בסגנונות פיגורטיביים-סוריאליסטיים גם בשנות ה-40.
ביוגרפיה

סטיל נולד ב-1904 בגרנדין, צפון דקוטה ובילה את ילדותו בספוקיין, וושינגטון ובאי הקשת שבדרום אלברטה, קנדה. ב-1925 הוא ביקר בניו יורק, ולמד לזמן קצר בליגת הסטודנטים לאמנות. הוא למד באוניברסיטת ספוקיין מ-1926 עד 1927 וחזר ב-1931 עם מלגה, והמשיך ב-1933. באותו סתיו, הוא הפך לעמית הוראה, אז חבר סגל במכללת וושינגטון סטייט (אוניברסיטת המדינה של וושינגטון (WSU)), שם השיג את התואר השני באמנויות יפות (MFA) בשנת 1935 ולימד עד 1941. הוא בילה את הקיץ של 1934 ו-1935 בסראטוגה ספרינגס, ניו יורק.
בשנת 1937, יחד עם עמיתו ורת' גריפין ממדינת וושינגטון, הקים את מושבת האמנים נספלם שייצרה מאות דיוקנאות ונופים המתארים את חיי האינדיאנים בשמורת קולוויל במהלך ארבעה קיצים.
בשנת 1941 עבר לאזור מפרץ סן פרנסיסקו שם עבד בתעשיות מלחמה שונות תוך כדי ציור. הוא הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו במוזיאון לאמנות של סן פרנסיסקו (מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית (SFMOMA)) בשנת 1943. הוא לימד במכון המקצועי ריצ'מונד (RPI), אוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת' (VCU), מ-1943 עד 1945, ולאחר מכן עבר לעיר ניו יורק.
מארק רותקו, שסטיל פגש בקליפורניה ב-1943, הכיר לו את פגי גוגנהיים, שנתנה לו להציג תערוכת יחיד בגלריה שלה, "גלריית אמנות המאה הזו", בתחילת 1946. בשנה שלאחר מכן סגרה גוגנהיים את הגלריה שלה וסטיל יחד עם רותקו ואקספרסיוניסטים מופשטים אחרים, הצטרפו לגלריה של בטי פרסונס.
סטיל חזר לסן פרנסיסקו, שם הפך לפרופסור בעל השפעה רבה בבית הספר לאמנויות יפות בקליפורניה (מכון האמנות של סן פרנסיסקו (SFA)), לימד שם מ-1946 עד 1950. בשנת 1950, הוא עבר לעיר ניו יורק, שם חי רוב העשור, בשיא האקספרסיוניזם המופשט, אך גם תקופה שבה הפך יותר ויותר ביקורתי כלפי עולם האמנות. בתחילת שנות ה-50, סטיל ניתק את הקשר עם גלריות מסחריות. ב-1961 הוא עבר לחווה בשטח של 22 דונם ליד וסטמינסטר, מרילנד, והרחיק את עצמו מעולם האמנות. סטיל השתמש באסם כסטודיו במהלך חודשי מזג האוויר החמים. בשנת 1966, סטיל ורעייתו השנייה רכשו בית גדול ברחוב צ'רץ' 312 בניו וינדזור, מרילנד, כשמונה קילומטרים מהחווה שלהם, בה הוא חי עד מותו.
חיי משפחה

סטיל התחתן עם ליליאן אוגוסט באטן בסביבות 1930. נולדו להם שתי בנות, ב-1939 וב-1942. בני הזוג נפרדו בסוף שנות ה-40 והתגרשו ב-1954. ב-1957, סטיל התחתן עם פטרישיה אליס גרסקה, שהייתה אחת מתלמידותיו במדינת וושינגטון והייתה צעירה ממנו בשש עשרה שנים.
יצירה

לאחר שפיתח את הסגנון שלו בסן פרנסיסקו בין השנים 1946 ל-1950 בזמן שלימד בבית הספר לאמנויות יפות בקליפורניה, סטיל נחשב לאחד מציירי אמנות שדות הצבע הבולטים - ציוריו הלא פיגורטיביים אינם אובייקטיביים, ועוסקים במידה רבה בהצבת צבעים שונים זה מזה. ומשטחים במגוון תצורות. בניגוד למארק רותקו או בארנט ניומן, שארגנו את הצבעים שלהם בצורה פשוטה יחסית (רוטקו בצורת מלבנים מעורפלים, ניומן בקווים דקים על שדות צבע עצומים), סידור הצבעים של סטיל היו פחות קבועים. למעשה, הוא היה אחד הציירים הבודדים ששילבו פרקטיקות של צבע עם ציורי מחוות, ציור פעולה.  הבזקי הצבע המשוננים שלו נותנים את הרושם ששכבת צבע אחת "נקרעה" מהציור, וחושפת את הצבעים שמתחתיו. נקודת מוצא נוספת אצל ניומן ורוטקו היא אופן הנחת הצבע על הבד; בעוד רוטקו וניומן השתמשו בצבעים שטוחים למדי ובצבע דק יחסית, סטיל השתמש באימפסטו עבה, מה שגורם למגוון עדין וגוונים המנצנצים על פני משטחי הציור. יצירותיו הבוגרות הגדולות מזכירות צורות טבעיות ותופעות טבע בעוצמתם ובמסתורין שלהם; זקיפים עתיקים, מערות, עלווה, שנראו הן בחושך והן באור מעניקים עושר פואטי ועומק ליצירתו. עד 1947, הוא החל לעבוד במתכונת שהוא יתעצם וישכלל לאורך כל שאר הקריירה שלו - אפליקציית שדה צבע בקנה מידה גדול. מרופד בסכיני פלטה.
בין הציורים הידועים של סטיל הוא "1957-D No. 1",‏ 1957, שמן על קנבס, שהוא בעיקר צבוע בשחור וצהוב עם כתמים של לבן וכמות קטנה של אדום. ארבעת הצבעים הללו, והווריאציות שלהם (סגולים, כחולים כהים) הם השולטים בעבודתו, אם כי יש נטייה לציוריו להשתמש בגוונים כהים יותר.
אחוזה ומוזיאון

סטיל כתב צוואה בשנת 1978 שהותירה חלק מיצירתו, יחד עם ארכיונו, לרעייתו פטרישיה וקבעה: "אני נותן ומוריש את כל שאר יצירות האמנות שבוצעו על ידי באוסף שלי לעיר אמריקאית שתסכים לבנות או להקצות ולתחזק מגורים קבועים אך ורק עבור יצירות אמנות אלו ולהבטיח את הישרדותן הפיזית תוך הדרישה המפורשת שאף אחת מיצירות האמנות הללו לא תימכר, תינתן או תוחלף אלא תישמר במקום המתואר לעיל שהוקצה באופן בלעדי. להם לנצח לתצוגה וללימוד." לאחר מותו של סטיל ב-1980, אוסף סטיל של כ-2,400 יצירות נסגר לחלוטין מגישה ציבורית במשך יותר מעשרים שנה.
אחוזה ומוזיאון > מוזיאון קליפורד סטיל, דנוור, קולורדו

באוגוסט 2004 הודיעה עיריית דנוור, קולורדו שנבחרה על ידי פטרישיה סטיל לקבל את יצירות האמנות הכלולות באחוזת קליפורד (בערך 825 ציורים על קנבס ו-1575 יצירות על נייר - רישומים והדפסי אמנות במהדורה מוגבלת). מוזיאון קליפורד סטיל, ארגון עצמאי ללא מטרות רווח, נפתח בניהולו של דין סובל בנובמבר 2011. המוזיאון מכיל גם את ארכיוני הסטייל המלאים של ספרי סקיצות, יומנים, מחברות, ספריית האמן וחומרי ארכיון אחרים, שירשו עם מותה של פטרישה סטיל. בשנת 2005.
הבניין תוכנן על ידי Allied Works Architecture, בראשות בראד קלופפיל. המוזיאון מוכר כביצוע מוצלח של אדריכלות עכשווית ואייקון עבור העיר דנוור.  בין ה-24 בינואר ל-17 באפריל 2016, מוזיאון האמנות של דנוור (DAM) אירח תערוכה זמנית בשם "Case Work", שהציגה את תהליך העיצוב המשמש למוזיאון זה ויצירות מרכזיות אחרות של אלייד וקלופפיל. . התערוכה נדדה למוזיאון האמנות של פורטלנד (PAM) ולאחר מכן יצאה למסע בין-לאומי בן שנתיים.
במרץ 2011, בית משפט במרילנד עם סמכות שיפוט על עזבונה של פטרישה סטיל קבע שניתן למכור ארבע מיצירותיו של סטיל לפני שיהפכו רשמית לחלק מאוסף המוזיאון. בנובמבר 2011 מכרה סותביס בניו יורק את ארבע העבודות. ההכנסות מהמכירות, 114 מיליון דולר, הלכו למוזיאון קליפפורד סטיל "כדי לתמוך בהוצאות ההקדש והאיסוף שלו." מוזיאון קליפורד סטיל נפתח ב-18 בנובמבר 2011.
בשנת 2013 הושק מרכז המחקר של מוזיאון קליפורד סטיל. מטרתו לחקור את תקופת האמנות וההיסטוריה שבה פעל הצייר המופשט. התוכניות כוללות תוכנית מלגות, פרסומים חוצי-תחומיים וסימפוזיון מחקר.
הערות שוליים

↑  Kramer, Hilton (1980-07-06). "ART VIEW; The Singularity of Clyfford Still". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-01-26.
↑  Clyfford Still, Clyfford Still Museum (באנגלית אמריקאית)
↑  Clyfford Still - Bio, web.archive.org, ‏2010-01-22
1 2 3  5280 Publishing Inc, Clyfford Still’s Unyielding Will, 5280, ‏2011-10-28 (באנגלית)
↑  Sylvia Hochfield, Revealing the Hidden Clyfford Still, ARTnews.com, ‏2009-01-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Whiting, C. (2008). Pop L.A.: Art and the City in the 1960s. United Kingdom: University of California Press. p. 34.
↑  Clyfford Still, 1948 (1948)
↑  Kino, Carol (2011-11-17). "Abstract Expressionist Made Whole". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-01-26.
↑  Brad Cloepfil and Clyfford Still Museum make case for design in Denver - The Denver Post, web.archive.org, ‏2016-02-01
↑  Case Work Premieres at the Denver Art Museum, Allied Works
↑  Case Work | Denver Art Museum, www.denverartmuseum.org
↑  Artinfo.com, www.artinfo.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312903605171  BIBSYS: 90122419  BnF: cb13168574v (data)  GND: 118858645  ISNI: 0000 0001 2308 0267  LCCN: n79095663  MusicBrainz: acfed907-75d6-4a18-abc8-9c5bb84d79a7  NKC: ola2003192349  NLA: 35525482  NTA: 071323139  RERO: 02-A003865521  RKD: 75271  SNAC: w661126x  SUDOC: 035119276  Trove: 984487  ULAN: 500020155  VcBA: 495/134824  VIAF: 72191790   WorldCat (עם VIAF): 72191790 
ניו וינדזור, מרילנד, ביתו של קליפורד סטיל ורעייתו פטרישיה מ-1966 ועד מותו ב-1980
סטיבי וונדר

| --- | --- |

סטיבי וונדר במסיבת עיתונאים בברזיל ביולי 2006
 לידה:  13 במאי 1950 (בן 74) סגינו, מישיגן ארצות הברית
 שם לידה:  סטיבלנד הרדוואי ג'דקינס
 שם במה:  Stevie Wonder 
 מוקד פעילות:  דטרויט, מישיגן ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1961
 מקום לימודים:  Michigan School for the Blind 
 עיסוק:  פזמונאי, זמר, נגן, מפיק, אקטיביסט
 סוגה:  מוזיקת נשמה רית'ם אנד בלוז פופ פאנק ג'אז
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, מפוחית, סינתיסייזר, קלידים, תופים, גיטרה בס, תופי קונגה, אקורדיון
 חברת תקליטים:  מוטאון
 בן או בת זוג:  סייריטה רייט (14 בספטמבר 1970–מרץ 1972) 
 צאצאים:  A'isha Morris, Keita Morris 
 מספר צאצאים:  9 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות (6 במרץ 2010)  פרס ג'וני מרסר (2004)  פרס וולף לאמנויות (2021)  פרס גרשווין (2009)  Victory of honor (2010)  איש השנה של MusiCares (1999)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1989)  פרס גראמי למפעל חיים (1996)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  מדליית החירות הנשיאותית  פרס מרכז קנדי 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
סטיבי וונדר (באנגלית: Stevie Wonder; נולד ב-13 במאי 1950) הוא זמר, נגן מפוחית, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ואקטיביסט אמריקאי.
וונדר, עיוור מילדות, הפך לאחד האמנים המוערכים ביותר במוזיקה העולמית כאשר כתב 30 שירים אשר הגיעו למקום הראשון במצעדי הפזמונים בארצות הברית ומכר למעלה מ-100 מיליון עותקים.
וונדר זכה ב-25 פרסי גראמי - שיא זכיות פרסי גראמי לאמן סולו - הכוללים פרס גראמי למפעל חיים. וונדר זכה גם בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר. בנוסף, נכנס להיכל התהילה של הפזמונאים ולהיכל התהילה של הרוק אנד רול. זוכה פרס וולף בתחום המוזיקה לשנת 2021.
מגזין "רולינג סטון" דירג את וונדר במקום ה־15 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים.
ביוגרפיה וקריירה מוזיקלית > ראשית חייו

סטיבי וונדר נולד ב-1950 כסטיבלנד ג'דקינס. מאוחר יותר שינה את שמו לסטיבלנד מוריס. הוא נולד בסגינו שבמישיגן, כילד השלישי מתוך שישה, ללולה מאה הארדוואי. הוא נולד כפג, וקיבל אספקת חמצן ברמה חריגה באינקובטור אשר גרמה לו למחלה ברשתית המתאפיינת בגידול חריג של כלי הדם, בצלקות ולעיתים בנתק של הרשתית. מחלה זו, הרווחת בקרב פגים שנולדו בשנות הארבעים והחמישים, נחשבת כגורם לעיוורונו של וונדר. אמו דרשה מארבעת אחיו ואחותו של וונדר, להתייחס אליו כאל כל ילד אחר, ולא לעזור לו יתר על המידה, במטרה לספק לוונדר ילדות מאוזנת.
וונדר עבר עם משפחתו להתגורר בדטרויט, ובגיל צעיר החל לשיר ולנגן בכנסייה. הוא ניגן בעיקר בפסנתר, מפוחית ובתופי קונגה.