stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתי הפכנו ליהודים
תוכן > המעבר מיהודאים ליהודים בתקופה ההלנית

עוד לפני פרוץ המרד הגדול נגד הרומאים בשנת 66 לספירה, שררה בקרב היהודאים תחושת מועקה. המאבק החריף שעימת את תומכי המרד עם המתנגדים לו יצר מצוקה שהצמיחה את תופעת המשיחים בעיני עצמם, שהבטיחו לגאול את העם מן הכובש הזר. רבים הרגישו שהמצב כה גרוע שהעולם עומד לפני סיומו אחרי מלחמת גוג ומגוג. היסטוריונים ראו תופעה מיסטית זו כאסכטולוגית ואפוקליפטית. הציפייה למשיח התבדתה והיהודאים חוו משבר תאולוגי מטלטל. משבר זה יצר בסיכומו של דבר את הדתות המונותאיסטיות. המעבר בין עם טריטוריאלי לבין מיעוט דתי לא התרחש רק בעקבות כיבוש ירושלים בידי טיטוס. התהליך החל זמן רב קודם לכן, עם הקמתה של העיר אלכסנדריה בשנת 331 לפנה"ס. זהו תאריך רב חשיבות שממנו החלו להיווצר מרכזים יהודאיים חשובים בעולם שהפכו לתופעה תרבותית ייחודית במינה, ספוגה בתרבות הֶלֶנית ובמקורות עבריים עתיקים. זו למעשה הייתה הגירה מרצון למוקדי התרבות בעולם היווני-רומי.
תוכן > מתרבות הלנית לנצרות

בשנות ה-80 של המאה ה-20 ביצעו חוקרי הנצרות תפנית בהתייחסותם לישו ההיסטורי, והחזירו אותו לארץ ישראל ולרקע התרבותי של היהודאים בתקופה הרומית. החוקרים התעמקו יותר בספרות התקופה, בעיקר במגילות מדבר יהודה, ובזרמים הרעיוניים שנפוצו בקרב היהודאים-ההֶלֶנים. לטענת המחבר, הנצרות לא החלה בחייו של ישו, גם לא בימי חיבורה של הברית החדשה. עד לראשית המאה ה-6 לספירה קשה היה להבחין בין חסידי ישו לבין שאר היהודאים. האווירה האסכטולוגית-משיחית העסיקה את כלל הזרמים הרעיוניים והפוליטיים של התקופה. קריאה ביקורתית של הברית החדשה מעלה שאלות ותמיהות. איך עלינו להבין את הכפשת דמותו של ישו בבשורות? האם מחברי הבשורות ידעו דבר ממשי על חייו? מה ידוע לנו על ישו ההיסטורי? האם דמותו האמיתית היא של מכשף עממי או של מנהיג פוליטי? האם היה מורד או נביא? אינטלקטואל או דייג? תארים אלה יחדיו אינם יכולים להגדיר אדם אחד. כמו כן, האם יהודה איש קריות, שמעון מקירנה, יוסף הרמתי ויהושוע בר אבא הם דמויות ראליות או שחקני משנה בסצנה התיאטרלית של הצליבה? מה קרה לחבורתו של ישו למחרת צליבתו? האם פאולוס היה יהודאי? למה איגרותיו לא מוזכרות בספר מעשי השליחים? למה פאולוס אינו מזכיר באיגרותיו את התגלות ישו אליו בדרך לדמשק? יגאל בן-נון מנסה להשיב על שאלות אלה ותולה את המענה ברמת הוודאות בהתייחס לזמן המדויק של כתיבת ספרי הברית החדשה.
תוכן > רבנים בעולם ההלני

הפרק על ספרות חז"ל דן במעמדם של החכמים לעומת יהדות בתי הכנסת, ולקבוצת חסידי ישו. הוא בוחן את סוגיית ההיסטוריוגרפיה של ספרות חז"ל ומתייחס להצעות למועד חיבורה. חז"ל, לטענת המחבר לא היו אלא קבוצה שולית שלא הנהיגה את הקהילות, ורוב היהודים אימצו מרצון את התרבות הפוליתאיסטית ההלנית. מחקר זה עוסק בשאלה האם ספרות חז"ל יכולה ללמד אותנו דבר ממשי על קורות היהודים בעולם. חוקרים רבים פתרו את הבעיה בהפיכת אגדות המשנה והתלמוד להיסטוריה. אך מחברי התלמוד עצמם הזהירו בהתמדה את קוראיהם לא להאמין לאגדות ולשם כך נקטו בהגזמות ובמעשים על טבעיים בהנחה שככל שהאגדה תהייה פרועה וחסרת הגיון כך הקורא יבין שהיא נועדה רק לטלטל את דמיונו ולשעשע אותו.
נשאלת השאלה האם חז"ל האמינו באגדות שהם בעצמם כתבו? האם 2400 החכמים בתלמוד הן דמויות לצרכים נרטיביים? האם הלל ושמאי, יוחנן בן זכאי, יהודה הנשיא, רבי עקיבא ורבי שמעון בר יוחאי הן דמויות היסטוריות או תחליפים ספרותיים בהיעדר מקורות היסטוריים? מה ידעו חז"ל על עברם ההיסטורי? האם הם השלימו עם עבודת האלילים? מתי התלמוד הפסיק להיות תורה שבעל פה?
הכרונולוגיה של שרירא גאון, שחי במאה ה-10, קובעת שיהודה הנשיא "ערך" את המשנה ורב אשי ורבינא "ערכו את התלמוד בעל פה". האם אפשר לערוך בעל פה חומר שאינו כתוב? האם צריך לקבל ללא ביקורת כרונולוגיה זו? האם היא יכולה לספק תשובה על זהות מחברי התלמוד? הספר מציב שאלות ש"ביקורת התלמוד" נמנעת מעיסוק בהן, והכותב גורס כי להערכתו דמויות חז"ל בתלמוד, כולל רבי יהודה הנשיא, רבי עקיבא ורבי אליעזר, אינן אלא דמויות בדיוניות לצרכים נרטיביים, וכי אגדות חז"ל לא נתפסו כאמת היסטורית בתקופה בה נכתבו. לטענת המחבר, כותבי ספרות זו לא היו חשופים למקורות מידע היסטוריים.
הפרק עוסק בעיקר בסוגיית ההבדל בין טקסט כתוב למסורות שבעל פה. האם התורה שבעל פה נכתבה לפני המאה ה-10 והאם דיוניה ההלכתיים יכלו להשתמר בעל פה מאות שנים. כדי להשיב לשאלה זו יש לדעת המחבר לדון בשאלת מועד חיבורה של ספרות זו. ברם, לטענת המחבר, שאלת ההיסטוריוגרפיה של "התורה שבעל פה" לא העסיקה את חוקרי התלמוד. חוסר ההכרעה בין מסורת שבעל פה לבין יצירה כתובה מאפיינת את חוקרי התלמוד אך חוקרי התלמוד נמנעים לרוב מלהכריע בנושא ומשתמשים במונחים "כתיבה", "חיבור", "עריכה" או "חתימה" גם כאשר הם מציינים שכוונתם היא לחומר שלא הועלה על הכתב. לטענת המחבר, הם מעדיפים ליצור עמימות סביב הנושא כדי לא לסתור מסורות מקובלות. לטענת חוקרים אחדים, ההיסטוריה כלל לא עניינה את חז"ל אלא רק שאלות הלכתיות. הפרק עוסק בשאלה האם היהדות הרבנית נוצרה בהשפעת הנצרות והאם התורה שבעל פה יכולה הייתה להיכתב לפני המאה העשירית.
בן נון מייחס את ראשית הפצת התלמוד לתקופה שלאחר מסע הצלב הראשון. אמנם ישנן התייחסויות לתלמוד במגוון מקורות מארצות שונות, הקדומים יותר מתקופה זו ומקובלים במחקר כאותנטיים. בין מקורות אלה, ישנם שאלות שנשלחו לגאוני בבל מארצות מרוחקות לגבי פרשנות התלמוד, למעלה ממאתיים שנה לפני תקופה זו.
תוכן > מנצרות לאסלאם

הספר מסתיים בתיאור המונותאיזם הקדם אסלאמי בקדמת אסיה, בדרום תימן ובאתיופיה. הוא מפריך את אגדת התייהדותם של שבטים ברברים, ואת טענת יהדותה של המלכה דהיה אל כהינה גיבורת המאבק בכובש ממזרח. הוא מבחין בהיעדרם של מוחמד והעיר מכה בקוראן. הוא בוחן את שאלת מקום חיבורו של הקוראן ומזהה את מקורו הגאוגרפי והתרבותי בתוך התרבות הארמית-סורית נוצרית. לאור ריבוי הדמויות המקראיות בו ונוכחותם הבולטת של ישו ומריה נשאלת השאלה האם הקוראן הוא יצירה אסלאמית והאם נכון לומר שהכיבושים בקדמת אסיה ובצפון אפריקה הם כיבושים ערביים.
בספר אין אזכור על יהדות אירופה כי לדעתו אין מידע מספק על ראשית הופעתם המסיבית של יהודים בדרום אירופה, בצפון מזרחה ובקהילות שפייר, וורמייזה ומגנצה עד למסעות הצלב, מלבד המרכזים הגדולים של יהודי צפון אפריקה במצרים, בקירנאיקה ובקרתגו הרומית. בהיעדר מידע ממשי על היהודים מחוץ לאזורים אלה פנו חוקרים אחדים לסיפורי אגדה בדבר התייהדותם של תושבי ממלכת הכוזרים, אך האגדה הכוזרית לא הובילה לשום פתרון סביר. לטענת החוקר בן-נון האנושות לא אוהבת דפים ריקים בתולדותיה. היסטוריונים חוששים מהעדר רצף בתיאור העבר. הצימאון לדעת כה גדול שחוקרים שונים לא מהססים להפוך ניחושים חסרי בסיס תיעודי להיסטוריה. כך להערכת המחבר עשו מחברי הבשורות אחרי מותו של ישו, כיוון שלא ידעו דבר וודאי על חייו, מלבד צליבתו. כך עשו מחברי התלמוד כאשר יצרו דמויות נפלאות ואכלסו בהן את עברם, כך עשו המוסלמים שלא ידעו דבר על מוחמד ההיסטורי ונאלצו להמציא מאות ואלפי חדית׳ים כדי לאכלס בהם את מורשת נביאם.
ביקורת

על הספר נכתבו מספר ביקורות בפלטפורמות שונות.
אחרי פרסום מאמרו של בן-נון במוסף לספרות של הארץ "האם הקוראן הוא יצירה מוסלמית?" שמתייחס לפרק האחרון בספר, יזמו 17 מזרחנים מן האוניברסיטה העברית, ב-20 באוקטובר 2022, עצומה נגד בן-נון בטענה שספרו רצוף טעויות עובדתיות שמעידות על חוסר הכרות עם הקוראן ועם המחקר בתחום.
סימן הטעמה משני

| סימן הטעמה משני |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
`
| סימני פיסוק | סימני כתב נוספים |  |  |  |  |  |
|  נקודה .   פסיק ,   נקודה ופסיק ;   סוגריים ( ) [ ] { }  נקודתיים :   מקף ־   שלוש נקודות …   קו מפריד –   סימן שאלה ?   סימן קריאה !   אפוסטרוף ’   גרש ׳   גרשיים ״   מירכאות “ ” ‘ ’   לוכסן /   סימן תמיהה ?!   |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
|  סימן קריאה הפוך ¡  סימן שאלה הפוך ¿  סימן אירוניה ⸮  |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
סימן הטעמה משני (` – ידוע באנגלית בתור grave accent) או סימן הטעמה משנית הוא סימן דיאקריטי המשמש ברמות שונות באנגלית, צרפתית, הולנדית, איטלקית ושפות רבות אחרות במערב אירופה. הוא משמש גם בשפות אחרות המשתמשות באלפבית הלטיני, כמו מוהוק ויורובה, ובמערכות כתיבה לא-לטיניות כמו האלפבית היווני והקירילי. אין לו משמעות יחידה, אך הוא יכול להצביע על גובה הצליל, הלחץ או תכונות הגייה אחרות.
הסימן כפי שהוא מופיע כסימן דיאקריטי על גבי כתב:
אותיות לטיניות:
À à
Ầ ầ
Ā̀ ā̀
Ằ ằ
Æ̀ æ̀
È è
Ề ề
Ḕ ḕ
È̩ è̩
ə ɚ̀
H̀ h̀
Ì ì
Ī̀ ī̀
i̇̀
K̀ k̀
M̀ m̀
Ǹ ǹ
Ò ò
Ờ ờ
Ồ ồ
Ṑ ṑ
Ò̩ ò̩
ɔ̀
R̀ r̀
S̀ s̀
T̀ t̀
Ù ù
Ū̀ ū̀
Ǜ ǜ
Ừ ừ
V̀ v̀
ʌ̀
Ẁ ẁ
X̀ x̀
Ỳ ỳ
Ȳ̀ ȳ̀
Z̀ z̀
יווניות:
Ὰ ὰ
Ὲ ὲ
Ὴ ὴ
Ὶ ὶ
ῒ
Ὸ ὸ
Ὺ ὺ
ῢ
Ὼ ὼ
קיריליות:
Ѐ ѐ
Ѝ ѝ
שימושים > גובה הצליל

סימן הטעמה משני הופיע לראשונה באורתוגרפיה הפוליטונית של יוונית קדומה כדי לסמן גובה צליל נמוך יותר מגובה הצליל הגבוה שמסומן בסימן הטעמה עילי. בפרקטיקה המודרנית הוא מחליף את סימן ההטעמה העילי בהברה האחרונה של מילה כאשר אחרי המילה באה מיד מילה אחרת. סימן ההטעמה המשני והגג הוחלפו בסימן הטעמה עילי באורתוגרפיה המונוטונית המודרנית.
הסימן נקרא ביוונית βαρεῖα (באריה), צורת הנקבה של שם התואר βαρύς (בארוס), שפירושו "כבד" או "בטון נמוך". מיוונית הגיע בתרגום שאילה ללטינית gravis - כבד, ומשם למילה האנגלית grave ובשם האנגלי המלא grave accent.
שימושים > לחץ

סימן ההטעמה המשני מסמן את ההטעמה של מילים במלטית, קטלאנית, איטלקית והונגרית.
שימושים > שימוש בתכנות

מתכנתים משתמשים בסימן ההטעמה המשני כתו נפרד (כלומר, לא בשילוב עם אות כלשהי) למספר משימות. התו ידוע בתור backquote, או backtick.
רבות ממעטפות הפקודה למערכות Unix ושפות התכנות פרל, PHP ורובי משתמשות בזוגות של תו זה כדי לציין החלפת פקודה, כלומר החלפת הפלט הסטנדרטי מפקודה אחת לשורת טקסט המגדירה פקודה אחרת. לדוגמה, שורת הקוד:
$ echo עכשיו `date`
שוות ערך, לאחר החלפת הפקודה, לפקודה: $ echo עכשיו ש' פבר' 15 19:39:16 GMT 2025
שבהרצה מייצרת את הפלט:
עכשיו ש' פבר' 15 19:39:16 GMT 2025
במערכת ההפעלה חלונות, הלוכסן השמאלי משמש כמפריד נתיב; לכן, בדרך כלל לא ניתן להשתמש בו כתו מילוט. PowerShell משתמש במקום זאת בסימן הטעמה משני (`).
לדוגמה, הפקודה הבאה:
PS C:\> echo "`tFirst line`nNew line"
 First line
New line
משתמשים בסימן לפעמים בהערות כדי לציין קוד, למשל,
/* Use the `printf()` function. */
const name = "Mary", pet = "lamb"; //
let temp = `${name} has a little ${pet}!`;
 console.log(temp);
 // => "Mary has a little lamb!";
בשלד התוכנה אנגולר אין תמיכה בתבנית מילולית, למרות התמיכה הכללית בתקן ECMAScript 6. המנתח המילולי של אנגולר זורק שגיאה: Unexpected character [`] ובכך מודיע על חוסר התמיכה בסימן הטעמה משני.
הערות שוליים

↑  סִימַן הַטְעָמָה מִשְׁנִית במילון סימני דפוס (תשס"א), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  "about_Escape_Characters". Msdn.microsoft.com. 2014-05-08. אורכב מ-המקור ב-2016-11-25. נבדק ב-2016-11-24.
↑  "Template literals (Template strings)". MDN Web Docs (באנגלית). נבדק ב-2019-05-22.
↑  Feature request: use of es6 template literals in html templates if possible #12914, באתר גיטהאב
How to use es6 template literal as Angular Component Input, באתר Stack Overflow
עיתונות נתונים

תהליך העיתונות מונעת הנתונים.
עיתונות נתונים (נפוץ גם המונח עיתונות מונחית נתונים) היא הכינוי של תהליך וסוגה עיתונאיים המבוססים על ניתוח וסינון של נתונים רבים – ובפרט נתוני עתק – לשם יצירת סיפורי חדשות או שיפורם. הנתונים משמשים למציאת תגליות חדשות, לביסוס טענות באמצעים סטטיסטיים, להצגת מידע מעניין באופן ויזואלי (כגון גרפים ומפות), ועוד.
כרעיון, עיתונות מבוססת מאגרי מידע הייתה קיימת הרבה לפני המצאת המונח. התפתחויות טכנולוגיות וחברתיות הקשורות לנתוני עתק, קוד פתוח, גישה פתוחה, נתונים חופשיים ועוד איפשרו ניתוח נתונים בקנה מידה חסר תקדים. במרץ 2009 היה הגרדיאן הבריטי לארגון החדשות הבולט הראשון שהחל לשלב עיתונות נתונים בדיווחיו, כשפרסם מדור המוקדש לנושא. כלי תקשורת נוספים החלו לצרף לכתבות יותר נתונים סטטיסטיים, גרפים ועוד, ופורסמו תגליות שהתאפשרו רק בזכות ניתוח נתוני עתק. כמו כן, החלו לקום כלי תקשורת אשר עיתונות מונחית נתונים היא מרכז עיסוקם – כגון FiveThirtyEight.
דוגמה מודרנית לעיתונות מונחית נתונים היא השימוש של כלי תקשורת שונים בסקרי בחירות, נתונים על הכלכלה ועוד כדי להעריך את סיכויי הזכייה של מועמדים בבחירות, להסיק כיצד אירועים אקטואליים השפיעו עליהם, לתגבר פרשנויות פוליטיות בראיות סטטיסטיות, ועוד.
הערות שוליים

↑  Simon Rogers, Data journalism at the Guardian: what is it and how do we do it?, הגארדיאן, ‏28 ביולי 2011 (באנגלית)
↑  מדור ה-Datablog, באתר הגארדיאן (באנגלית)
↑  2020 Election Forecast, FiveThirtyEight (באנגלית)
↑  Forecasting the US elections, האקונומיסט (באנגלית)
↑  Trump And Biden Both Got Small Convention Bounces. But Only Biden Got More Popular., FiveThirtyEight, ‏11 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  Even With 190,000 Dead, There’s a Lot That Voters Don’t Know, הניו יורק טיימס, ‏10 בספטמבר 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph783476
סיפור אהבה (סיפור)

סיפור אהבה הוא סיפור קצר מתוך הספר "עשן" מאת הסופר אהרן אפלפלד. הספר פורסם לראשונה בהוצאת "עכשיו" בשנת 1962.
הסיפור עוסק בזוג נשוי, שניהם ניצולי שואה, המתמודדים עם טראומות גופניות ונפשיות שנגרמו להם בעקבות השואה.
החל משנת 2011 הסיפור נכלל בבחינת החובה בספרות בתעודת הבגרות.
תקציר העלילה

הסיפור מתאר את חיי הנישואים של קובה - יהודי ניצול שואה מבוגר שאיבד את אשתו ובתו בת ה-11 במלחמה; ורוזה - נערה יהודייה צעירה. עסקיו של קובה מצליחים, הוא מרוויח כסף ועסוק בעבודתו, אבל לא משקיע בחיי הנישואין שלו עם רוזה; בסיפור הוא מתואר כ”פזרן בממונו קמצן באהבה”. הצעירה מקבלת בהכנעה את הקושי שלו להביע אהבה כלפיה.
שני בני הזוג חווים בשנתם חלומות רעים אך מתמודדים איתם בצורה שונה. בעוד רוזה משתדלת להדחיק את החלומות, קובה מנסה דווקא לעמוד מולם. באחד מחלומותיו הוא רואה זוג רבנים יהודים מזוקנים שכועסים עליו כשהם מטיחים בו אשמה בעקבות כך שהתחתן עם אישה אחרת בזמן שהוא עגון, מכיוון שלא התגרש כהלכת הדת מאשתו שנהרגה במלחמה.
רוזה שוברת את רגלה ומרותקת למיטתה, וקובה בעלה סועד אותה, מטפל בה ומעניק לה אהבה. רוזה מבריאה, ואילו קובה נעשה חולה בשפעת, דועך וטרוד בחלומותיו. לפני חג הפסח הם נוסעים לבית הבראה. קובה רואה שרוזה התאוששה ושמחה ואף משחקת טניס, ומגיע למסקנה כי הוא סיים את תפקידו בחיים ומבקש למות. רוזה שומעת את צעקתו האחרונה ורצה לגלות את הסוף המר.
הבדלים בין הדמויות

בעוד שרוזה הגיעה מאירופה בגיל צעיר מאוד, קובה הגיע בגיל מאוחר, לאחר שאיבד את אשתו ובתו. הכוח המניע את שניהם במהלך הסיפור הוא שונה: בעוד את רוזה מניע כוח החיים והיא מדחיקה את המאורעות כדי להמשיך ולבנות חיים חדשים, את קובה מניע כוח המוות, האובדן, ייסורי המצפון והחרטה שבסופו של דבר מושכים אותו אל מותו. ההבדלים ביניהם מבטאים בין השאר את הקונפליקט שבין זיכרון ושכחה לגבי השואה.
בסיפוריו מנסה אפלפלד לעורר את זיכרון השואה בצורה של תיאור רגשות במקום סיפור המוות והיגון. כך למשל, קובה מתואר כמתקשה להעניק אהבה לאחרים, בין השאר בשל הקושי שלו לאהוב את עצמו. הדבר משתקף גם ברעיון ה"דה-הומניזציה" שטבע ויקטור פראנקל: מכיוון שבשואה סבלו הניצולים מחוסר אמפתיה ואי-סיפוק הצרכים הבסיסיים, הם התקשו מאוחר יותר ביצירת קרבה ואינטימיות - מעין הטלת ספק באנושיות שלהם עצמם.
מוטיבים מרכזיים בסיפור

מוטיב החלומות - גם רוזה וגם קובה חולמים חלומות קשים. מוטיב זה מתקשר לנושא הזיכרון או ההדחקה של זכר השואה. רוזה, בניגוד לקובה שמייחס חשיבות רבה לחלומות, מנסה להתעלם ולהדחיק אותם.
מוטיב השתיקה - כמו ניצולי שואה רבים, גם רוזה וגם קובה בוחרים שלא לדבר זה עם זה על זיכרונותיהם מהשואה.
מוטיב הזרימה - קובה מתדרדר אט אט באופן עקבי, כמו זרימת המים השקטה, אל עבר הסוף שלו.
מוטיב הבית - מתבטא בסיפור במספר דרכים. ”רוזה הייתה טרודה בהתקנת הבית...” - המשמעות הגלויה של הביטוי "התקנת הבית" בסיפור היא שרוזה מנסה לסדר את הבית ולהכין אותו לקראת חג הפסח; המשמעות הסמויה של הביטוי היא שרוזה מנסה לתקן את חייה ואת חייו של בעלה, לבנות בית חדש ובריא ולהניח בצד את הסבל והצער. קובה היה מרוחק ממנה והיא מנסה להתקרב אליו וליצור אינטימיות, למשל על ידי סידור הבית והוספת וילונות כהים. מוטיב הבית בסיפור מופיע גם בהקשר של בית ההבראה: בית ההבראה נועד להכניס סדר לכאוס ותפקידו להסדיר את החיים החברתיים המצומצמים בשנותיה הראשונות של המדינה; בימים הראשונים בהם שוהה רוזה בבית ההבראה, היא פורחת, ”יפים היו דילוגיה, יפה הייתה במשחקה...”. עבור קובה "בית ההבראה" היא מילה יפה לבית המוות, כלומר קובה חש שתפקידו בעולם הסתיים, הוא אינו צריך לדאוג לרוזה יותר, וכעת הוא יכול לשים קץ לחייו: ”'עתה' – היה אומר לעצמו – 'רשאי אני להסתלק.'”
הערות שוליים

↑  סיפור אהבה/אהרן אפלפלד, באתר כפר הנוער אלוני יצחק
↑  "עשן", מאת אהרן אפלפלד, 1962, עמוד 181
↑  "עשן", מאת אהרן אפלפלד, 1962, עמוד 185
↑  "עשן", מאת אהרן אפלפלד, 1962, עמודים 186 - 187
↑  סיפור אהבה/אהרן אפלפלד, באתר כפר הנוער אלוני יצחק
↑  ד"ר שלמה הרציג, סיפור אהבה/אהרן אפלפלד, באתר הפיקוח על הוראת ספרות
↑  דפנה אדלר, אמצעים ספרותיים "בסיפור אהבה" מאת אפלפלד, באתר בית הספר התיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א. סמית
סינדר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מריסה מאייר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת מקמילן 
 תאריך הוצאה:  3 בינואר 2012
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת זמורה-דביר
 תאריך:  2015
 תרגום:  יעל אכמון
 סדרה
 סדרת ספרים:  תולדות הלבנה
 הספר הבא:  Scarlet 
 
סינדר הוא ספר מדע בדיוני פנטזיה שכתבה מריסה מאייר בשנת 2012. הוא הספר הראשון בסדרת הספרים תולדות הלבנה. סינדר הוצא לאור על ידי כנרת זמורה-דביר. הסיפור מבוסס על המעשייה סינדרלה.
מאפייני הסדרה

"תולדות הלבנה" היא סדרת ספרי מדע בדיוני ופנטזיה שנכתבה על ידי הסופרת האמריקאית מאריסה מאייר. הסדרה כוללת ארבעה ספרים, ומיועדת לנוער בוגר. כל ספר בסדרה מכיל מעשייה ידועה של האחים גרים שנשתלו בתוכה מאפיינים של מדע בדיוני. מאייר השתמשה במעשיות סינדרלה, פעמונית, כיפה אדומה ושלגיה, של האחים גרים, והפכה אותם לסיפורי מדע בדיוני. הספרים בסדרה הם סינדר, סקרלט, קרס ו-וינטר.
עלילה

העלילה מתרחשת בעיר העתידנית ניו בייג'ינג, כאשר מדינות העולם מתארגנות מחדש כדי ליצור אימפריות ובריתות חדשות. באותו זמן מחלה קטלנית ששמה "לטומוזיס" מופצת על ידי בני הלבנה וכינוייה הם "הקדחת הכחולה", או "המגפה", המחלה משתוללת ברחבי העולם ואין לה תרופה. הנערה סינדר בת ה-16 נמצאת תחת אפוטרופסות אמה המאמצת האכזרית, לין אדרי, יחד עם שתי אחיותיה החורגות, לין פרל ולין אדמונית. סינדר היא קיבורגית, מופלית לרעה ולעיתים קרובות מתייחסים אליה בזלזול, למרות שהיא ידועה כמכונאית הטובה ביותר בניו בייג'ינג.
בעוד סינדר עובדת כמכונאית בשוק, היא פוגשת בבנו של הקיסר, הנסיך קאי, שמבקש ממנה לתקן את האנדרואידית האישית שלו. הקיבורגים מטופלים כאזרחים נחותים, ולכן סינדר מסתירה את זהותה מקאי.
עד מהרה, אדמונית חולה במחלת הלטומוזיס. אמה לין אדרי "מנדבת" את סינדר להשתתף בחקר המגפה, הכולל ניסוי שאיש מהמשתתפים בו אינו שורד אחריו. כאשר מזריקים לסינדר את הזן של מחלת הלטומוזיס, מתגלה שהיא חסינה מפני המחלה. ד"ר ארלנד, החוקר הראשי, מתחיל בעשיית מחקר על החסינות של סינדר, מה שמוביל למחקר על חייה של סינדר לפני הפיכתה לקיבורגית בגיל 11.
במקביל, אביו של הנסיך קאי, הקיסר ריקאן, מת מהמגפה, וכתוצאה מכך הנסיך הופך לקיסר בגיל 17. יש עליו לחץ ליצור ברית בין מדינות כדור הארץ לבין מדינת הירח, לונה, שבראשה עומדת המלכה לבנה הרודנית והמניפולטיבית. הברית תתקיים על ידי נישואין של הקיסר קאי עם המלכה לבנה. הקיסר קאי אינו מרוצה מהרעיון, הוא רוצה לסכל את התוכנית הזו על ידי מציאת מישהי אחרת להתחתן עימה. הוא מחפש מידע על יורשת הירח החוקית הנסיכה סלין, שנאמר כי מתה בשריפה בחדר הילדים שלה כשהייתה בת 3 אך גופתה לא נמצאה מעולם. קאי מאמין שהנסיכה סלין שרדה את השריפה, אך אינו מצליח למצאה.
הסיפור מגיע לשיאו בנשף שסינדר מוזמנת אליו כאורחת מיוחדת של הנסיך קאי. סינדר מזהירה את קאי על המניעים הנסתרים של לבנה ואומרת לו לבטל את החתונה. השתיים מתקוטטות, לבנה מנסה לגרום לסינדר לירות בעצמה, אך סינדר מתנגדת לניסיון ויורה באקדח לעבר לבנה. לאחר התמודדות שבה היא מנסה לברוח, בורחת מועדת במדרגות ומאבדת את כף רגלה, לקאי אין ברירה אלא לעצור את סינדר בכלא בבייג'ינג ולהסכים למסור את סינדר ללבנה כדי להציל את כדור הארץ ממלחמה. מאוחר יותר, בתא הכלא של סינדר, ד"ר ארלנד מבקר ומגלה שעל פי המחקרים שערך סינדר היא בעצם הנסיכה סלין האבודה.
דמויות

לין סינדר - קיבורגית ומכונאית בת 16, דמותה מבוססת על דמותה של סינדרלה. היא נאה למראה ועיניה ושערה חומים. סינדר מתביישת בהיותה קיבורגית וסתירה את העובדה הזו מקאי.
איקו - העוזרת האנדרואידית של סינדר, בעלת שבב אישיות לא רגיל, היא אנושית מאד.
הנסיך קאיטו - ידוע בשם קאי, יורש העצר של ריקן, המלך של ניו בייג׳ין, הנסיך של ניו-בייג׳ין. דמותו מבוססת על דמותו של הנסיך מסיפור סינדרלה, הוא נחשב כיפה תואר וחתיך ונערות רבות מעריצות אותו.
נאינסי - האנדרואידית של הנסיך קאי מילדות.
ריקאן - אביו של הנסיך קאי, הקיסר של ניו-בייג'ינג, מת בתחילת הסיפור מלטומוזיס.
לין פיאוני - אחותה החורגת של לין סינדר וחברתה. במהלך הסיפור היא מתה מלטומוזיס.
לין פרל - בתם של לין אדרי ולין גארן, אחותה הגדולה של לין פיאוני. היא מציקה לסינדר ומזלזלת בה באופן קבוע.
לין אדרי - אמה החורגת והאכזרית של לין סינדר. היא מאמינה שקיבורגים הם אינם אנושיים ואינם מסוגלים לחוות רגשות היא מתעללת באופן קבוע בסינדר ומאשימה את סינדר בכל מצוקה וקושי שעולים במשפחתה.
צ'אנג סצ'ה - אופה בשוק שחלתה בלטומוזיס בתחילת הסיפור וכתוצאה מכך הדוכן שלה נשרף. היא לא אהבה את סינדר בגלל היותה קיבורגית ונהגה להרחיק את בנה מדוכנה של סינדר.
צ'אנג סונטו - בנה של צ'אנג סצ'ה.
דוקטור ארלנד - ראש מחלקת חקר הלטומוזיס בארמון הקיסר, הוא מסתיר את היותו בן לבנה. ביתו החלולה [ללא מתנת לבנה] נלקחה ונרצחה על ידי השלטון בלבנה והוא נחוש לנקום ולהפיל את לונה מעל כיסאה. הוא מארגן חיפוש אחר הנסיכה סלין תחת התירוץ של גיוס מתנדבים לחקר מגפת הלטומוזיס שהוא יזם.
לונה מלכת הלבנה - יש לה יכולת הקסמה חזקה שבה היא משתמשת במטרה לגרום לאנשים לציית לה וכדי להראות יפה יותר ומושכת.
סיביל מירה - התאומטורגית הראשית של לונה, היא נאמנה מאוד אליה ומוכנה לרצות אותה בכל מחיר.
קון טורין היועץ המלכותי ואחד מהאנשים הקרובים יותר אל הנסיך.
הערות שוליים

↑  מאריסה מאייר, תרגום: יעל אכמון, סינדר - תולדות הלבנה 1, כנרת זמורה דביר, 2015
1 2  sally lodge, Feiwel and Friends Rolls Out 'Cinder' in High Style, ‏Dec 15, 2011
1 2  SUSAN CARPENTER, Not Just for Kids: ‘Cinder’, los angeles times, ‏JAN. 1, 2012
פדהאל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מיה קינן
 שפת המקור:  עברית 
 מקום התרחשות:  ממלכת הכוזרים
 תקופת התרחשות:  אמצע ימי הביניים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2022
 מספר עמודים:  866
 עורך:  שולמית הבר
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  דני ספרים
 סדרה
 סדרת ספרים:  ממלכה במבחן
 ספר קודם:  יוזבד
 
פדהאל הוא הספר הרביעי והאחרון בסדרה "ממלכה במבחן", סדרת ספרי הרפתקאות מסוגת מותחן פוליטי היסטורי שנכתבה על ידי הסופרת מיה קינן, והתפרסמה בעיקר בציבור החרדי והדתי.
הספר יצא לאור באוקטובר 2022.
קינן הוציאה פרק ספוילר בשבט תשפ"א.
עלילה

הספר פדהאל מספר על צעיר כוזרי בשם פדהאל גאליטאן. מאביו של פדהאל נשלל תואר אבירות בעקבות חשד בבגידה במלכותו של איסתרק, וזכויותיו האזרחיות פקעו. פדהאל ממורמר בשל מה שהוא מחשיב כעוול שנעשה למשפחתו. כחלק מההגבלות החוקיות החלות על משפחתו של פדהאל נאסר על ארבעה גברים בני המשפחה לגור באותה העיר, ועם הגיע אחיו של פדהאל לגיל חמש עשרה, בוחר פדהאל לצאת לגלות במקום אחיו.
אביו של פדהאל מלווה אותו בצאתו לגלות, ומפציר בו למצוא צדק במסעו. עם תחילת מסעו נחשד פדהאל ברצח, ונאסר יחד עם סופר בשם גדעון. השניים מוברחים מהכלא בידי קבוצת צעירים מעריצי יוסף דיאלידאן, ומתלווים אליהם בדרכם אל הבירה אתיל. במהלך המסע מתוודעים השניים לתוכנית שיזם דיאלידאן, על פיה יצרו הצעירים מהומה שבחסותה ייחטף רעואל, יורש העצר, ויובל לכוזר החדשה. פדהאל וגדעון נמלטים מבני החבורה, ומנסים להעביר את המידע לידי אנשי כוזר האמיתית.
בתוכנית נוספת נשלח דיזר, המתנקש הראשי של סולטנות סלג'ואר, לחסל את איסתרק עצמו. דיזר הוא כוזרי שבוי, ואחיותיו משמשות כבנות ערובה לכך שימלא את פקודותיו של הסולטן. דיזר אינו מתכוון למלא אחר הפקודה, אך יוצא לעבר כוזר על מנת להרוויח זמן.
במקביל מלווה עלילת הספר את שובם של יוזבד בנטיליאן ובן דודו שאול משנות לימודם בבבל. במהלך מסעם חזרה מגלה יוזבד לחרדתו כי בן דודו נסחף לשיטתם של הקראים. בעוברם דרך סולטנות סלג'ואר פודים השניים את אחיותיו של דיזר, ויוזבד מתוודע למזימת ההתנקשות, כמו גם לעובדה שבן דודו ערק לשטחי כוזר החדשה. יוזבד בוחר להזהיר את אנשי כוזר האמיתית מתוכנית הרצח, ולאחר מכן ממשיך במסע אל אלקן, בירת כוזר החדשה, כשמטרתו העיקרית היא לנסות להשיב את בן דודו למוטב.
איסתרק ומשרתו משוטטים בזהות מוסווית כאשר תוכנית החטיפה יוצאת לפועל. הם פוגשים בדיזר, פדהאל וגדעון שמזהים אותם ומיידעים אותם בתוכניות. איסתרק בוחר לדלוק אחר החוטפים, כאשר צעיר בעל יכולות טלפתיות בשם טורנאל ואלרון הנורדי מצטרפים אליו. פדהאל ודיזר שבים ומתאחדים, ומגיעים גם הם לאלקן.
איסתרק ואלרון מצליחים לחדור לארמון ולשחרר את הנסיך, אך נקלעים למארב בגג הארמון. במקביל מגיעים למקום יוזבד, פדהאל ודיזר. יוסף דיאלידאן מציב בפני איסתרק את האפשרות לבחור בין חייו לחיי בנו, ואיסתרק בוחר למסור את חייו בקפיצה מראש הגג. פדהאל צופה על האירועים ממרפסת מוגבהת, והוא מזנק ממנה אל הגג, חובק את יוסף דיאלידאן וקופץ עמו מטה. שניהם מגיעים בחיים אל הקרקע, ופדהאל הורג את יוסף בחרב.
פאר דיאלידאן, עוצר כוזר החדשה, נוטל את השליטה באירועים, ובוחר להעניק את המלכות לאיסתרק. בכך שבה כוזר ומתאחדת תחת בית הביואר.
בסיום הספר מעניק איסתרק שטחים חדשים ותואר אבירות למשפחתו של פדהאל, ומוסיף לו את התואר האלוף אנטאלאדיאך (קוטל הנחש) ולאביו את התואר האביר פאטריאנטאלאדיאך (אבי קוטל הנחש).