stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כביש 46
תוואי כביש 46 החדש

כביש 46 הנוכחי, שנמצא בין צומת אל על לצומת ברקת, צפוי להתבטל על ידי כביש 40 החדש שיחליף אותו ("עוקף התעשייה האווירית").
בכביש 46 החדש יהיו ארבעה מחלפים:
מחלף הטייסים - בצומת הטייסים מתוכנן להיבנות מחלף חדש שיאפשר נסיעה מהירה בכביש 46, ממנו אל כביש 6.
מחלף יהוד דרום - מחלף חדש שייבנה ליד צומת יהוד מערב. המחלף יאפשר נסיעה מהירה בכביש 46 וחיבור דרך רמזורים לצומת יהוד מערב ולשני הכבישים של הצומת, כביש 461 וכביש 412. ממזרח למחלף ייבנה גשר מעבר לכלי רכב מעל לכביש 46 לצורך גישה לבית העלמין של יהוד-מונוסון.
מחלף אור יהודה דרום - מחלף חדש ליד הצומת של כביש 412 עם הכביש של רחוב יהדות קנדה באור יהודה, המחלף יאפשר נסיעה מהירה בכביש 46 ופנייה ללא רמזורים על ידי לולאה, מהכביש המהיר ישירות לכביש "עוקף אור יהודה" שייסלל מהמחלף לכיוון כביש 461, ממערב לאור יהודה. המחלף יאפשר פנייה מהכביש העוקף ואל הכביש העוקף, מכל כיווני הנסיעה ללא רמזורים. כמו כן ההמחלף יבטל גם את צומת צפריה וצומת חמד המרומזרים שנמצאים כעת בכביש 412. היוצאים מצפריה ומחמד ייסעו עד למחלף הסמוך הזה ודרכו יחצו את כביש 46 ללא הפרעה לתנועה.
מחלף שפירים - המחלף ישודרג על ידי תוספת של לולאה חדשה מצפון למזרח (מכביש 46 לכביש 1) ותוספת של עקומה חדשה ממערב לצפון (מכביש 1 לכביש 46).
| קילומטרים | שם | צומת/מחלף | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 46 מדרום לצפון
| 0 | מחלף שפירים |  | בית דגן |   כביש 1 |
| 4 | מחלף אור יהודה דרום (בתכנון) |  | אור יהודה | רחוב יהדות קנדה |
| 7 | מחלף יהוד דרום (בתכנון) |  | יהוד |   כביש 461 |
כביש 46 (ממערב למזרח)
| 9.6 | צומת הטייסים (מחלף בתכנון) |  | בני עטרות |   כביש 40 |
| 14 | מחלף גבעת כ"ח (בתכנון) |  | גבעת כ"ח |   כביש 6 |
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  על-פי תוכנית מתאר ארצית לדרכים (תמ"א 3) - שינוי מס' 2, סעיף 2, סעיף קטן (5)
חאן כפר אוריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  חאן 
 מיקום:  כפר אוריה 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1875
 תאריך פתיחה רשמי:  1875 
 
 קואורדינטות:  31°47′33″N 34°56′52″E﻿ / ﻿31.792527777778°N 34.947638888889°E﻿ / 31.792527777778; 34.947638888889
  (למפת השפלה מוגדלת) חאן כפר אוריה(למפת השפלה רגילה) חאן כפר אוריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חאן כפר אוריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חאן כפר אוריה
 
חאן כפר אוריה הוא חאן השוכן בלב המושב כפר אוריה שבשפלת יהודה ליד העיר בית שמש.
היסטוריה

המבנה העתיק הוקם בשנת 1875 כחווה חקלאית של אגודת אחוזה הנוצרית מיפו. בראשונה הייתה החווה בבעלות אפנדי שאריסיו עיבדו את הקרקע. אף על פי שמעולם לא חנו בו שיירות מסע ולא עברה באזור דרך ראשית קיבל המבנה את השם "חאן".
בשנת 1909 אדמות המושב ומבנה החאן נקנו על ידי יצחק הורודשיץ עבור אגודת ביאליסטוק שבפולין. האדמות הוחכרו לערביי הסביבה ולכן הבעלים מסרו ב-1913 לאליעזר קרסנר לנהל את אחוזתם והוא נגש במרץ להוציא את האדמה מידי המחזיקים בה ולהחזירה לנחלה ליהודים. את מחצית הקרקע שחרר בדרכי שלום, במשא ומתן ממושך ומיגע שניהל בסבלנות רבה, ובנוגע למחצית השנייה עמדו שמונת השייחים מהכפרים הסמוכים בסירובם להסתלק מהקרקע, ורק אחרי שהוא השיג את עזרת השלטון בשם הצדק ובשלמונים - והשייחים הסרבניים נאסרו, הסכימו לחתום על הוויתור ועל השלום. אז הציב את גבולות המושבה ואף חפר בה באר, הנקראת על שמו "באר אליעזר" עד היום.
מאיר רוטנברג הזמין לחווה חלוצים מאנשי העלייה השנייה כדי לרכוש ניסיון בעבודה חקלאית. קבוצת החלוצים נקראה חבורת סג'רה וכללה 13 חברים ושלוש חברות, ביניהם היו א. ד. גורדון, נח נפתולסקי, יצחק טבנקין, אווה טבנקין, בן-ציון ישראלי, יוסף זלצמן ויצחק פינרמן, שבאו ליישב את המקום. החבורה שהתה בחאן קרוב לשנה וב-2 בנובמבר 1913 עזבו. חלק מהפועלים שהוכשרו במקום הקימו אחר כך קיבוצים כגון דגניה א', דגניה ב' וגבע.
בזמן שהותם, הפועלים התאכסנו בקומה הראשונה של המבנה ובקומה השנייה נבנה חדר מיוחד עבור מנהל החווה אליעזר קרסנר, עמו הפועלים לא הסתדרו על רקע דתי. באחד העימותים אף נעלו העובדים את הפקיד בקומה השנייה לשם קבלת דרישותיהם.
בראשית מלחמת עולם א', כשהשלטון הטורקי החל להצר את צעדי היהודים, הכריח הקאימקם שברמלה את אליעזר קרסנר לעזוב את כפר אוריה ולחזור לגדרה.

מחדרו בחאן בכפר אוריה כתב א.ד. גורדון סדרת מכתבים ידועה לרחל המשוררת טרם צאתו לקונגרס הציוני בווינה (1914).

יצחק בן-צבי לימים נשיאה השני של מדינת ישראל שסייר במקום בשנת 1915 כתב: "על אחת הגבעות הקטנות, המשמשות מעבר טבעי מפלשת אל הרי יהודה, מתנוסס בניין גבוה ונישא, הדומה למבצר בודד מוקף עצים מסביב... זהו כפר אוריה, אחוזה חדשה".
הביקור במבנה חאן כפר אוריה הותיר רושם גם על הסופר משה סמילנסקי שכתב בשנת תרע"ג בספרו: "במורדו של אחד מהרי החלוץ של הרי יהודה המוצקים נתגלתה לנו חצר אבנים בודדה ולה שער גדול ובריחו ברזל...התקרה-כיפה, החלונות הרחבים והגבוהים – כיפות והכל מן המסד ועד הטפחות, בנוי אבנים גדולות מידה".

ברל כצנלסון שעבר במקום תיאר את החווה כמקום מוזנח ולא נקי ואת התנאים הקשים שבהם חיים החלוצים.
בשנת 1929 במסגרת מאורעות תרפ"ט, ערביי הכפרים הסמוכים צבאו על החווה, גרשו את המתיישבים ושרפו את החווה. החווה נשארה בעזבונה עד לשנת 1944. בשנה זו הגיעו לחווה יוצאי כורדיסטן ששיקמו את הריסות החאן.

בתקופת מלחמת העצמאות עת היה היישוב מבודד ואספקה ללוחמים (לימים לוחמי חטיבת גבעתי) ותושבי המקום הוצנחה במטוסים, מונה למפקד המקום שלמה צ'יץ להט לימים אלוף בצה"ל וראש עיריית תל אביב שהציב עמדות הגנה על מושב כאשר המרכזית שבהם התנוססה בראש החאן.
מבנה החאן

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
המבנה כיום

כיום מבנה החאן מוזנח ועלוב ומסתיר את עברו וייחודו.
בשנת 2011 התפרסם כי החאן נכלל בתוכנית ממשלתית לשימור אתרי מורשת לאומית, תוכנית אשר תתרום לחאן מבחינה כלכלית ומבחינה תדמיתית.
הערות שוליים

↑  דברים סותרים מופיעים ב: מירושלים לרחובות רגלי, הצבי, 8 במאי 1913, וב: הר טוב, הפועל הצעיר, 31 בינואר 1913
↑  כפר אוריה, הפועל הצעיר, 26 בדצמבר 1913
עדנה איליה

| --- | --- |

איליה, 2024
 לידה:  ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצינת משאבי אנוש פיקודית  ראש מחלקת משא"ן בחיל המודיעין  קצינת משא"ן ראשית ורח"ט הנפגעים.
 
עדנה איליה היא קצינה בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המכהנת כקצינת משא"ן ראשית (קמש"ר) וראש חטיבת הנפגעים. בעבר עמדה בראש מחלקת משאבי אנוש של חיל המודיעין.
איליה מונתה בנובמבר 2022 על ידי הרמטכ"ל רא"ל אביב כוכבי לקצינת משאבי אנוש ראשית (קמש"ר).
הערות שוליים

↑   טקס החלפת קמש"ר ורח"ט הנפגעים, באתר צה"ל, 31 ביולי 2023
↑  נועה מגיד, מינויים ושיבוצים חדשים בצה"ל, באתר חדשות 0404‏, 28 בנובמבר 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דרך הבשמים

ערך זה עוסק בדרך העתיקה מאסיה לאירופה. אם התכוונתם לאתרי המורשת העולמית לאורך דרך הבשמים, ראו .
ממלכות דרום ערב וחופי אפריקה במאה ה-1
דרך הבשמים הייתה אחת מדרכי המסחר החשובות והידועות בעת העתיקה. הדרך עברה מדרומו של חצי האי ערב אל חופי הים התיכון, והיוותה חלק מרשת של דרכי מסחר בין אירופה והמזרח, שבהן הובלו מוצרי מותרות (בדרך כלל בעלי ערך גבוה ונפח קטן), דוגמת בשמים, משי, תבלינים, אבנים טובות, צבע, בעלי חיים נדירים ועוד.
דרכי המסחר היו יבשתיות וימיות, ולאורכן הובלה סחורה שמקורה במזרח הרחוק, הודו, דרום ערב ומזרח אפריקה. הדרך היבשתית החלה באזור הגידול של עצי הלבונה בוואדיות אזור זופאר, שבעומאן המודרנית, משם מערבה למאריב בתימן (שבא העתיקה), וצפונה לפטרה בירת הנבטים בדרום ירדן. מכאן התפצלה הדרך לשני נתיבים - האחד נע צפונה בדרך המלך לדמשק, והאחר חצה את דרומה של ארץ ישראל עד לנמלי הים התיכון, בעיקר זה של עזה. נתיב השיט הימי עבר דרך מפרץ עדן וים סוף עד לנמלי עקבה וסואץ, ומשם בדרך היבשה לנמל עזה או לנמלה של אלכסנדריה. אורכה הכולל של הדרך הגיע לכ-2,000 ק"מ. מנמלי הים התיכון נשלחה הסחורה בדרך הים לנמלי אירופה וצפון אפריקה.
תוואי הדרך בין מכתש רמון ועבדת, שנחשב במשך שנים כתוואי שאינו ידוע במדויק, התגלה בתחילת שנת 2018 על ידי צוות מבית ספר שדה שדה בוקר.
שקיעה

שקיעת הדרך קשורה לשקיעת האימפריה הרומית בגלל גורמים פוליטיים, צבאיים, כלכליים וחברתיים. הממשלה והצבא התקשו לשמור על אחדות האימפריה והעומס הכספי ערער את המצב הכלכלי. היה מחסור בכוח אדם והצבא הפך לצבא של שכירי חרב. היציבות הפוליטית נפגמה והיו חילופי שלטון תכופים. בנוסף לכך שקיעת הדרך גם קשורה בהתגברות המסחר עם המזרח דרך מסופוטמיה והפיכת ממלכת הנבטים לפרובינציה רומאית. הרומאים העבירו את בירת הממלכה הנבטית צפונה לבוסטרה בשנת 106 לספירה.
במאה השלישית לספירה הייתה עדנה למסלול הימי לדרום ערב והודו. מסלול המסחר דרך מסופוטמיה נהפך מסוכן בגלל מלחמות הפרתים ואחר כך הפרסים עם הרומאים ואחר כך הביזנטים. אוניות רומאיות, ביזנטיות, אתיופיות והודיות הובילו סחורות מדרום ערב והודו לעקבה (איילנה) וסואץ (קליסמה). בדרום ערב עלתה ממלכה חדשה חמיר שכבשה חלקים מאתיופיה ושלטה במסחר במזרח אפריקה. הכיבוש המוסלמי של חצי האי ערב גרם להתדרדרות נוספת בחשיבותה של הדרך, אם כי המסחר לאורכה המשיך בהיקף מצומצם בהרבה עד סביבות שנת 1450, עת הביאו פלישות האימפריה העות'מאנית וגילוי הדרך להודו על ידי הפורטוגזים לשקיעתה של דרך הבשמים ולאובדן חשיבותה. קיצה המוחלט של דרך הבשמים בא לה במאה ה-16 כאשר נתיב התבלינים הימי דרך כף התקווה הטובה להודו תפס את מקומה.
תוואי דרך הבשמים בישראל

דרך הבשמים מגיעה אל העיר פטרה וממשיכה מערבה אל עבר הערבה. בערבה הדרך עושה דרך אל אתר מואה, מצד נקרות ועולה על רמת נקרות לכיוון מעלה דקלים ומצד סהרונים. הדרך חוצה את מכתש רמון ועולה במעלה מחמל לכיוון עבדת. בשנת 2008 נתגלתה כתובת שבאית קדומה. הכתובת מתוארכת לשנת 600 לערך לפני הספירה, כלומר, עוד לפני חורבן בית ראשון, ומספרת בין היתר, על מסחר בין תימן לבין ערי יהודה. ממצא זה מאשר את הנאמר במקרא פעמים רבות על המסחר בין ארץ ישראל לבין תימן דרך דדן, בהתייחסות מפורשת לבשמים. האזכור המפורש של ערי יהודה, לראשונה בכתובות שבאיות, מוכיח את הקשר הישיר בין ארץ ישראל לבין תימן ומחזק את המסורת בדבר קיום נוכחות יהודית בתימן לפחות מראשית המאה השישית לפני הספירה.
בפברואר 2018 נערך מסע רגלי ראשון מסוגו לשחזור רציף של הצעידה בדרך הבשמים במקטע שאורכו כ-100 קילומטרים בין פטרה לעבדת. במסע, בהובלת בית ספר שדה במדרשת שדה בוקר, השתתפו כ-50 ישראלים יחד עם כ-20 ירדנים. במסגרת המסע גם התגלה המקטע האבוד של הדרך, בין מצד מחמל שעל שפת מכתש רמון לבין מצד גרפון.
בנובמבר 2021 הושק פיילוט שבמסגרתו יתאפשר הטיול בשניים מהמקטעים של דרך הבשמים שעד אז היו סגורים לציבור באמצעות מנגנון "אישורי מסע" (פרמיטים) בהרשמה דיגיטלית דרך אתר רשות הטבע וגנים. כמות המטיילים בכל מועד תוגבל על מנת לשמור על המקטע ועל חוויית הטיול הייחודית. שני המסלולים שנבחרו לפיילוט הם המקטע ברמת נקרות, בין מפער נקרות למצד ובור נקרות, שאורכו כ-7 קילומטרים, וכן המקטע מנפתול נחל עומר לאורחן מור (לשעבר "חורבת מואה") שאורכו כ-2 קילומטרים.
אתר מורשת עולמית

מקורותיה של דרך הבשמים הוכרו בשנת 2005 כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו. ההכרזה כוללת ארבעה אתרים בעומאן שזכו לשם הקיבוצי ארץ הלבונה. חמש שנים לאחר מכן, הכיר ארגון אונסק"ו גם בארבע ערים נבטיות בנגב ובמספר אתרים נלווים, אשר הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשם "דרך הבשמים - ערי מדבר בנגב".
לקריאה נוספת

דרכי הבשמים 2020, (חיים בן דוד ודן פרי, עורכים), ירושלים, 2021.
זהר עמר, המסחר הקדום בסממני קטורת, בושם ותבלין, בתוך: הנבטים בנגב (רנטה רוזנטל-הגינבוטום עורכת), אוניברסיטת חיפה, 2003, עמ' 66-61.
הערות שוליים

↑  גלעד כרמלי, גילויים חדשים בדרך הבשמים ההיסטורית בדרום, באתר ynet, 25 בפברואר 2018
1 2  גאות ושפל בדרך הבשמים של העולם העתיק, דצמבר 2003
1 2  השפעת גורמים פוליטיים וכלכליים על היקף המסחר במוצרי מותרות ומסלוליו בתקופת האימפריה הרומית, דצמבר 2004
↑  יוסף יובל טובי, קשרי תימן וארץ־ישראל בימי קדם, יהדות תימן: זהות ומורשת, ירושלים: מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח ומרכז דהאן, תשע"ט, עמ' 9–33
↑  גלעד כרמלי, דרך הבשמים, "הגשמת חלום": המסע לשחזור דרך הבשמים, באתר ynet, 16 במרץ 2018
↑  לראשונה בישראל שני מסלולי טיול בדרך הבשמים הקדומה במתכונת פרמיטים (אישורי מסע מקדימים), באתר רשות הטבע והגנים, ‏14 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15605635d (data)  GND: 4127534-2  SUDOC: 17924258X  VIAF: 235531808   WorldCat (עם VIAF): 235531808 
נתיב התבלינים (שחור) ודרך הבשמים (ירוק)
תעלת מונאק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  אמת מים
 מידות
 אורך:  102 ק"מ
 מידע נוסף
 נהר מזין:  יאמונה
 מדינות באגן הניקוז:  הודו 
 קואורדינטות:  29°31′13″N 76°50′24″E﻿ / ﻿29.5203112°N 76.8400526°E﻿ / 29.5203112; 76.8400526
 he
 
תעלת מונאק היא אמת מים באורך 102 קילומטר, במדינות הריאנה ודלהי שבהודו. התעלה מעבירה מים מנהר היאמונה דרומה למספר יעדים ועד היידרפור שבדלהי.
התעלה היא אחד המקורות העיקריים של מי שתייה לדלהי. מזכר הבנות בנושא נחתם בין שלטונות הריאנה ודלהי בשנת 1996 והתעלה נבנתה על ידי הריאנה בין 2003 ל-2012 במימון דלהי.
בפברואר 2016 סבלה התעלה חבלות במהלך הפגנה של בני הג'אט. החבלות הובילו למשבר אספקת מים חמור בדלהי. השליטה על התעלה עברה לידי הצבא ההודי כדי לאפשר זרימת מים תקינה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא הודו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כביש 5613

| --- | --- |

 מידע כללי
 סיווג:  כביש מקומי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  7.5 ק"מ
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 מיקום
 ערים ראשיות:  פרדסיה
 נקודת התחלה:  צומת פרדסיה
 נקודת סיום:  צומת ינוב
 כבישים מסתעפים:    כביש 57,   כביש 4,   כביש 562
 מפגשים עיקריים:  כיכר המייסדים, צומת גאולים, צומת פרדסיה, צומת ינוב
 
 קואורדינטות:  32°17′44″N 34°56′31″E﻿ / ﻿32.295416666667°N 34.942083333333°E﻿ / 32.295416666667; 34.942083333333
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נתניה מוגדלת) כביש 5613(למפת נתניה רגילה) כביש 5613(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 5613(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 5613  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 5613 הוא כביש רוחב מקומי שמקשר בין היישובים תנובות, ינוב, גאולים וצור משה הנמצאים במועצה האזורית לב השרון עם פרדסיה וקדימה-צורן.
היסטוריה

בעבר מספר הכביש היה 1206ג.
צמתים עיקריים לאורך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 5613 ממערב למזרח
| 0 | צומת פרדסיה |  | פרדסיה |   כביש 4 |
| 0.3 | צומת ללא שם |  | פרדסיה | רחוב התהילה |
| 0.6 | צומת ללא שם |  | פרדסיה | שדרות בן-גוריון |
| 0.65 | צומת ללא שם |  | צור משה | רחוב הפרדסים |
| 1.1 | צומת ללא שם |  | צור משה | רחוב השיבולים |
| 1.8 | צומת ללא שם |  | צור משה | רחוב החורשים |
| 3.1 | צומת גאולים |  | גאולים |   כביש 562 |
| 3.6 | כיכר ללא שם |  | קדימה צורן | שדרות יצחק רבין |
| 3.8 | כיכר ללא שם |  | גאולים | רחוב ההרחבה |
| 6.1 | כיכר המייסדים |  | ינוב | רחוב מעלה הרימון ומבוא הגפן |
| 7.5 | צומת ינוב |  | ליד כפר יונה |   כביש 57 |
ראו גם

כבישי ישראל
הערות שוליים

↑  מידע על כביש 5613 באתר של חברת נתיבי ישראל (ארכיון)
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנהרת קווינסויי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנהרת כביש 
 מיקום:  ליברפול 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  Merseytravel 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 18 ביולי 1934
 תאריך פתיחה רשמי:  18 ביולי 1934 
 סגנון אדריכלי:  אר דקו 
 מידות
 אורך:  3.24 ק"מ 
 
 קואורדינטות:  53°24′03″N 3°00′11″W﻿ / ﻿53.4009°N 3.0031°W﻿ / 53.4009; -3.0031
 אתר רשמי
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מנהרת קווינסויי(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מנהרת קווינסויי
 
מנהרת קווינסויי (באנגלית: Queensway Tunnel; מוכרת גם כמנהרת בירקנהד) היא מנהרת כביש תחת הנהר מרזי שבאנגליה, המקשרת בין הערים ליברפול ובירקנהד. אורך המנהרה הוא 3.24 קילומטרים ובה שני נתיבי נסיעה לכל כיוון. בנייתה החלה בשנת 1925 והיא נפתחה לתנועה ב-1934. בשנת 2015 עברו דרכה מדי יום 35,000 כלי רכב.
כריית המנהרה

מנהרת קווינסויי לא הייתה המנהרה הראשונה שנכרתה תחת נהר המרזי. קדמה לה מנהרת הרכבת (Mersey Railway) שנפתחה לשימוש ב-1886. היוזמה לכריית מנהרת הכביש הגיעה לאחר שתורים ארוכים של אנשים וכלי רכב השתרכו לשימוש במעבורות על פני הנהר. המנהרה תוכננה על ידי המהנדס בזיל מוט (Basil Mott) שגם פיקח על בנייתה ביחד עם מהנדס העיר ליברפול ג'ון אלכסנדר ברודי (John Alexander Brodie). פתחי המנהרות ובניין האוורור של המנהרה תוכננו על ידי האדריכל הרברט ג'יימס רואוס (Herbert James Rowse) ועיצובם נעשה על ידי אדמונד תומפסון (Edmund Thompson).
במהלך עבודות הכרייה הוצאו מבטן האדמה למעלה מ-1.2 מיליון טונות של סלעים וחומרים אחרים. שלוש שנים לאחר תחילת הכרייה נפגשו המנהרות שניכרו משני עברי הנהר בסטייה של פחות מאינץ' אחד. 1,700 פועלים עבדו בכריית המנהרה והשלמתה, ו-17 נספו במהלך העבודות. המנהרה נחנכה על ידי המלך ג'ורג החמישי ב-18 ביולי 1934 בנוכחות קהל של 200 אלף איש.
בעת פתיחתה הייתה המנהרה מנהרת הכביש הארוכה בעולם והיא החזיקה בשיא זה במשך 14 שנים, אם כי נותרה המנהרה התת-מימית הארוכה בעולם עד 1955.
לאחר שנפח התנועה במנהרה הלך ועלה תוכננה ונכרתה מתחת לנהר מצפון לה מנהרת קינגסויי, אשר נפתחה לתנועה ב-1971.
תיאור המנהרה

למנהרה פרופיל קשתי ועל כן לכלי הרכב הנוסעים בה נקבעה מגבלת גובה של 3.9 מטרים בשני הנתיבים הצדדיים ו-4.75 מטרים בשני הנתיבים המרכזיים. כלי רכב נושאי מטען מוגבלים לגובה של 3.5 מטרים ואוטובוסים נדרשים לנסוע תמיד בנתיבים המרכזיים.
פתחי המנהרה ממוקמים 500 מטרים ממזרח לנהר ו-200 מטרים ממערב לו. שני סעיפים נוספים, מעגליים, ניבנו למנהרה בשני צידי הנהר על מנת לאפשר כניסה לתוכה גם מאזורי המעגנים שליד גדותיו. הסעיף הנוסף בבירקנהד נסגר ב-1965, אם כי ניתן עדיין לראות את שני פתחיו בתוך המנהרה ועל פני האדמה. הסעיף בליברפול היה בעבר דו סטרי ובהצטלבות עם הסעיף הראשי הוסדרה התנועה על ידי רמזורים. כיום הסעיף הוא חד סטרי בכיוון היציאה, ופתחו מצוי בקרבת גדת הנהר, מול בניין ליבר המלכותי.
המעבר במנהרה כרוך בתשלום אגרה. מתחם התשלום עבור כל הנתיבים במנהרה ממוקם בסמוך לפתח המנהרה בגדה המערבית של הנהר.
בשנת 2004 החלו עבודות להקמת שבעה חדרי מחסה לשעת חירום מתחת למפלס המנהרה, לצורך התאמתה לתקני הבטיחות האירופיים הגבוהים ביותר. אל כל אחד מהמחסות יהיו פתחי גישה משני צידי המנהרה והוא יוכל להכיל 180 אנשים וציוד בטיחות.
בשנת 2009 צולמה במנהרה סצנה מהסרט הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק ראשון.
הערות שוליים

↑  מבנים אלו הוכרזו כבניינים רשומים מדרגה II.
בניין האוורור והבקרה של המנהרה בגדה המזרחית של נהר המרזי
צומת השומרים

| --- | --- |

צומת השומרים בשמאל ומחלף ישי מימין. כביש 77 פונה ימינה כביש 722 ממשיך.
 מיקום:  ליד קריית טבעון
 כבישים בצומת:    כביש 75   כביש 722
 אתרים סמוכים:  קריית טבעון, קריית עמל, קיבוץ אלונים, בית לחם הגלילית, מתחם חוצות אלונים
 קואורדינטות:  32°42′33″N 35°08′09″E﻿ / ﻿32.709304°N 35.135878°E﻿ / 32.709304; 35.135878
  (למפת הכרמל מוגדלת) צומת השומרים(למפת הכרמל רגילה) צומת השומרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת השומרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת השומרים
 
צומת השומרים הוא צומת מרכזי במערב עמק יזרעאל המחבר בין כביש 75 וכביש 722. הצומת ממוקם מזרחית לקריית טבעון.
ליד הצומת ממוקם המרכז המסחרי "מתחם חוצות אלונים", ובו תחנת דלק, מסעדות, חנויות אופנה והנעלה, וחנויות נוספות.
הצומת חיבר בעבר בין מרכז ודרום ישראל לעמק יזרעאל, אזור הכנרת וצפון ישראל. עם פתיחת מחלף ישי עברה אליו חלק מהתנועה שעברה במקור בצומת השומרים.
הצומת נקרא על שם ארגון השומר: הוא סמוך לשייח' אבריק שהיה אחד ממרכזי הארגון החל בשנות העשרים של המאה העשרים.
עד 11 בינואר 2019, היה הצומת צומת מרכזי באזור שניחן בגודשי תנועה רבים. בעקבות הקמת מחלף ישי הוסר הצורך במעבר דרך צומת השומרים, לנוסעים בכביש 77 לכיוון יקנעם.
גלריה

פקק בצומת השומרים
הערות שוליים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: צומת קריית טבעון | מחלפים וצמתים בכביש 75 | הבא: צומת אלונים |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | מחלפים וצמתים בכביש 722 | הבא: מסעף שדה יעקב |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קו הרכבת יי-וו - מדריד

| --- | --- |
קרון רכבת מיי-וו בעיר מדריד
קרון רכבת מיי-וו בעיר מדריד
 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין
 מידע על הקו
 אורך הקו:  13,000 ק"מ 
 תרשים הקו
 קווי רכבת אירו-אסייתיים, ביניהם הקו הארוך בעולם, מיי-וו למדריד
 
קו הרכבת ייוו - מדריד הוא מסלול רציף של תעבורת קרונות רכבת על גבי מסילת רכבת, מהעיר יי-וו בסין, לעיר מדריד בספרד, מרחק של כ- 13,000 קילומטרים (8,100 מיל), ובכך הוא מהווה את קו הרכבת הישיר הארוך בעולם. רוב התעבורה בו היא לצורך העברת מכולות ובהן סחורות. עד לבניית הקו, נחשבה הרכבת הטרנס-סיבירית לקו הארוך בעולם. קו יי-וו - מדריד הוא אחד ממספר מסלולים המשמשים רכבות משא למרחקים ארוכים בגשר היבשה האירו-אסיאתי החדש (New Eurasian Land Bridge). מסלולים אחרים בין ערים בסין לבין אירופה, המחוברים באמצעות רכבות משא רגילות, כוללים למשל את קו Lianyungang עם רוטרדם, או יי-וו עם ורשה ; נכון לשנת 2016, לפחות שתים עשרה ערים סיניות ותשע ערים אירופיות מחוברות בקווי רכבת דומים.
המסילה של קו הרכבת המתחיל בעיר יי-וו, הממוקמת על חוף האוקיינוס השקט, 300 קילומטר דרומית לשנגחאי, וכ-13,000 ק"מ מספרד. הקו עובר דרך סין לכל רוחבה, קזחסטן, רוסיה, בלארוס, פולין, גרמניה וצרפת, ומסתיים במדריד בירת ספרד. קו הרכבת נדרש להתמודד עם מספר אתגרים, ביניהם סוגי כתב שונים, מהירויות שונות וסוגי מדידה שונים. אך האתגר הגדול ביותר הוא בתקן המסילות המשתנה. בסין, בפולין ובמערב אירופה בנויים קווי הרכבת בתקן הסטנדרטי (אנ'), בעוד בקזחסטן, רוסיה ובלארוס נעשה שימוש בתקן מסילה רוסי נפרד (אנ'), ובספרד עצמה נהוג התקן האיברי (אנ') הרחב עוד יותר. הפתרון לכך הוא בחילופי בוגי
Bogie exchange, שהיא מערכת הפעלה ייחודית עבור קרונות רכבת שנדרשים לעבור כמה תקני מסילות, והגלגלים בהם מותאמים לכמה מסילות שונות, כדי להתגבר על ההבדלים ברוחב המסילות. לביצוע חילופי בוגי, עוברים קרונות הרכבת התאמה על ידי הסרת השלדה המכילה את הגלגלים והצירים שבתחתית הקרון, והתקנת בוגיה חדשה עם גלגלים מרווחים יותר או צרים יותר, בהתאם.
ההתאמה הידנית של הקרונות לתקן מסילות הרכבת המקומי במשך שלוש פעמים מחייבת זמן, לכן אורך המסע 21 יום, שלושה שבועות. עדיין זול יותר וקצר יותר באופן משמעותי מהובלה בים, שתארך שישה שבועות. הובלת הסחורות במשאיות דרך כביש אמנם מהירה יותר, אך תדרוש מספר רב של משאיות, בעלות כבדה, במקום כל קרון תובלה. מעבר לעלות הגבוהה יותר באופן ניכר, הסעת סחורות במשאיות תגרום לזיהום אוויר פי שלושה (114 טון CO 2 לעומת 44 טון ברכבת), לכל נסיעה.
קבוצת InterRail השיקה את קו הרכבת בנובמבר 2014, בשיתוף פעולה עם חברת הרכבת הסינית וחברת דויטשה באן (DB). קבוצת InterRail, הרשומה בשווייץ, היא קבוצת תחבורה בינלאומית עם התמחות בהובלה ברכבות, והיא בעלת הקרונות והמכולות.
הקו שמחוץ לסין מנוהל על ידי שיתוף פעולה גם עם חברת הרכבות הרוסית (RZD). סחורות אופייניות כוללות מחשבים וחלקי רכב. לכן הקו ייחודי גם בשיתוף הפעולה הבינלאומי בין חברות עסקיות ולאומיות שוונת.
עם הקמת הקו הכריז נשיא סין שי ג'ינפינג על יוזמת החגורה והדרך, שחזור של דרך המשי ההיסטורית, ואילו נשיא רוסיה ולדימיר פוטין קרא ל"גל תיעוש חדש ברחבי יבשת אירואסיה. "
ראו גם

האיחוד הכלכלי האירואסייתי
יחסי סין–רוסיה
מסילת הרכבת באיקל-אמור
הרכבת הטרנס-אסיאתית
הרכבת הטרנס-סיבירית
הערות שוליים

↑  Shepard, Wade (2016-01-28), "Why The China-Europe 'Silk Road' Rail Network Is Growing Fast", Forbes
↑  https://www.theguardian.com/business/2014/dec/10/silk-railway-freight-train-from-china-pulls-into-madrid
↑  "China flags train to Madrid to revive Silk Route", Atul Aneja, The Hindu, 23 November 2014
שדרות רגר

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  יצחק רגר
 אורך:  3.7 ק"מ
 מיקום
 עיר:  באר שבע
 רחובות מסתעפים:  דרך אביטל אביגדור הצדיק מירושלים שדרות דוד בן-גוריון דרך מצדה שדרות שזר דרך המשחררים שדרות דוד חכם שדרות דוד טוביהו
 אתרים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה המשכן לאמנויות הבמה באר שבע בית יד לבנים היכל התרבות באר שבע קניון הנגב
 
 קואורדינטות:  31°15′31.97″N 34°47′52.84″E﻿ / ﻿31.2588806°N 34.7980111°E﻿ / 31.2588806; 34.7980111
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת באר שבע מוגדלת) שדרות רגר(למפת באר שבע רגילה) שדרות רגר(למפת צפון הנגב רגילה) שדרות רגר(למפת צפון הנגב מוגדלת) שדרות רגר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרות רגר היא שדרה וציר התנועה הראשי של העיר באר שבע. כביש 406 עובר דרך השדרות. שמן הקודם של השדרות היה "הנשיאים", אך עם פטירתו של ראש עיריית באר שבע יצחק רגר בשנת 1997 שונה השם לזכרו.
השדרות מחברות בין הכניסה הצפונית של באר שבע וצומת אלי כהן בדרום - מפגש השדרות עם כביש 25 הממשיך דרומה לכיוון אילת/מצפה רמון (נקרא 'שדרות דוד חכם' בקטע זה) ומערבה לכיוון אופקים (נקרא 'שדרות דוד טוביהו'), ורחובות הרצל והחלוץ הנכנסים לעיר העתיקה. השדרות עוברות בצפון דרך שכונה ד', דרומה משם הן מפרידות בין שכונה ג' לשכונה ב', ובחלקן הדרומי בין שכונה א' למרכז אזרחי. לאורך השדרות בתי מגורים (בעיקר בחלקן הצפוני), מרכזים מסחריים, גנים ציבוריים ומבני ציבור.
לצידי שדרות רגר כמה אתרים מרכזיים בעיר (מצפון לדרום):
אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
מרכז מורים באר שבע
המשכן לאמנויות הבמה באר שבע
בית יד לבנים
היכל התרבות באר שבע
קניון הנגב