stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה ספקטור
ביוגרפיה

ספקטור נולד ב-4 ביוני 1933 בפתח תקווה והוא דור חמישי בישראל. מיד עם שחרורו מצה"ל הצטרף כחבר לקואופרטיב דן, שם כיהן גם כראש אגף התנועה והתיירות, יו"ר אגף הכספים ובגיל 45 נבחר למנכ"ל הקואופרטיב. בשנת 1991 פרש לגמלאות ועבר עם אשתו למכבים.
פעילות ציבורית

בשנת 1993 נבחר ליו"ר ועדת התושבים והוביל את הבחירות ביישוב המאוחד עם רעות. באותן בחירות, זכה ספקטור ב-57% מקולות הבוחרים ונבחר לראש המועצה המקומית מכבים-רעות. סיעתו זכתה ב-5 מנדטים. ספקטור נבחר בשנית ב-1998 ברוב גדול של כ-77% מקולות הבוחרים וסיעתו עלתה ל-7 מנדטים. הוא הוביל את מכבים-רעות במשך 10 שנים והביא את היישוב להישגים שהעמידו אותו במקום הראשון בארץ במדדי איכות חיים.
בבחירות בשנת 2003 התמודד על ראשות העירייה המאוחדת, מודיעין-מכבים-רעות. ספקטור החל במירוץ רק חודש לפני הבחירות ובתום הסיבוב הראשון זכה ל-33%. בסיבוב השני התמודד מול אמנון מרחב, סגנו של ראש העיר המודח משה שכטר, וזכה ב-55% מקולות הבוחרים. ספקטור נבחר לראשות העיר והרכיב קואליציה.
בתקופת כהונתו כראש העיר מודיעין מכבים-רעות נהנתה העיר משגשוג, מסחרי בעיקר. שכונות העיר פותחו ואף תוכננו שכונות מגורים חדשות. נושאים חשובים נוספים שטופלו בעיר בזמן כהונתו:
תחילת הקמתו של אזור תעשייה עירוני ראשון
הגדלת תקציב החינוך
בניית קניון ראשון בעיר
בניית "שדרת כוכבים" ראשונה מסוגה בארץ, כדוגמת זו הנמצאת בהוליווד (עם טביעת היידים של מפורסמים ישראלים כגון גילת אנקורי)
הרחבת בית העלמין העירוני
הקמת היכל התרבות הראשון בעיר
זכיית העיר מודיעין בפרס החינוך הארצי
גיבוש תוכנית אסטרטגית לחינוך
הפעלת קו רכבת מהירה למודיעין
פתיחת כביש 431 לכיוון תל אביב
הקמת מנהלת רובע למכבים-רעות
לקראת הבחירות המקומיות בשנת 2008, החליט ספקטור לפרוש מהחיים הפוליטיים ולא התמודד פעם נוספת.
הערות שוליים

1 2  ראשי העיר, באתר עיריית מודיעין מכבים רעות
↑  ילקוט הפרסומים 4169, באתר נבו, ‏23 בנובמבר 1993
↑  ילקוט הפרסומים 4703, באתר נבו, ‏26 בנובמבר 1998
↑  עידן שכטר הסתיים, סיבוב שני בין ספקטור למרחב, באתר ynet, 1 בנובמבר 2003
| ראשי עיריית מודיעין-מכבים-רעות  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  משה שכטר (מועצה מקומית מודיעין)  |  משה ספקטור (מועצה מקומית מכבים-רעות)  |  משה שכטר  |  משה ספקטור  |  חיים ביבס  |  |  |  |  |  |
|  1996–2003  |  1990–2003  |  2001–2003  |  2003–2008  |  2008-מכהן  |  |  |  |  |  |
מספר פראוד

Theoretical Froude number versus stage plot
מספר פראוד הוא מספר חסר ממד המבטא את היחס בין כוח האינרציה לבין כוח חיצוני (לרוב גרביטציה). המספר משמעותי בהקשר של תופעת המערבולת (Vortex), כיוון שזהו המצב בו גובר הכוח הצנטריפיטלי על כוח הכובד.
נקרא על שם ויליאם פראוד שביצע ניסויים שהראו את היחס בין מהירות לבין אורך.
צורת החסרת ממד

כאשר:  V היא המהירות הממוצעת ו  c היא מהירות הגל של המים. ולכן מספר פראוד מקביל למספר מאך.
וכן  c הוא השורש הריבועי של תאוצת הכובד כפול שטח החתך.
ולכן מספר פראוד יכול להיכתב:
כאשר d הוא העומק או האורך.
שימושים

מספר פראוד משמש להשוואה בין ההתנגדות לגלים בין גופים שונים וגדלים שונים.
מספר פרמה
הערות שוליים

↑  פירוט מלא ב: http://www.prothsearch.net/fermat.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532614505171  GND: 4672709-7  NKC: ph195830
מעשה בחייט

"מעשה בחייט" מוצג בתיאטרון האהל, 1947
ממשתתפי ההצגה. מימין לשמאל: מריטיה (שושה פרלמוטר), מלר (יהודה גבאי), דורטיה (דבורה קסטלניץ).
"מעשה בחייט" הוא מחזה מאת פרידריך לוֹבֶּה (תחת הפסבדונים ההולנדי "י' דה פְרִיס", שעִמו הגיש את מחזותיו לתיאטרון "האהל"), שאף ביים אותו.
המחזה הוא קומדיה בת חמש תמונות, שמתרחשת בהולנד בימי כיבוש נפוליאון. מעשה בחייט, שמעז לחרף את שמו של נפוליאון בעת שכרותו ונידון על כך לשלושה שבועות מאסר, לאחר שהלשינו עליו התושבים. אולם, הוא שולח בסתר את שולייתו לבית הסוהר, לרצות את עונשו. תפנית מתרחשת כאשר מוציא השוליה את נשמתו בבית הכלא, והחייט נאלץ כעת להעמיד פני מת. כך, הוא נקלע למצבים מגוחכים, והוא נוכח בלוויה של עצמו, מודד את גודל מודעות האבל וצועד בביתו מצעד של אבל למשמע התזמורת אשר בלוויה. בהמשך מאמץ לעצמו זהות, שהוא אחיו התאום של עצמו, והוא נושא בשנית את אשתו.
המחזה הועלה בתיאטרון "האהל" בשנת 1947 בתרגום מגרמנית של לאה גולדברג. את עיצוב התפאורה ערך אריה ארוך ואת העיבוד המוזיקלי ארנסט גלזר.
הוא תוכנן לעלות לראשונה בסוף יוני 1947, אך לבסוף התקיימה הצגת הבכורה ב-8 ביולי, בשלהי עונת ההצגות תש"ז. המחזה זכה להצלחה, ועל כן פתח את עונת תש"ח בתיאטרון.
צוות השחקנים כלל את מאיר מרגלית בתפקיד הראשי (החייט) וכן את שושנה פרלמוטר בתפקיד מַרִיטְיֶה, דבורה קסטלניץ בתפקיד דוֹרְטְיֶה, לאה דגנית בתפקיד יוּלה, יהודה גבאי בתפקיד מֶלֶר, דניאל פוגלסון בתפקיד וִילֶם, יוסף זרובבל בתפקיד בעל הפונדק, יהודית ברקאית בתפקיד אַנְטְיֶה, בן ציון זילברג ואברהם נחתומי. את תפקידי השחקנים מתארת מבקרת "דבר" רבקה דוידית (בחתימת "בת־לוי"): "מרגלית בתפקיד המרכזי כבש את לב הצופים. ש' פרלמוטר אשת-החיל הנבונה וד' קסטלנץ, בעלת המזימות, ל' דגנית — כזמרת רחוב זקנה ונחמדה, י' גבאי כסוחר הרווק, ד' פוגלסון — הצעיר רודף הנשים, י' ברקאית — המלצרית טובת הלב וכן ב״צ זילברג ונחתומי — כולם, כולם טובים, ואף למעלה מזה".
דוידית תיארה את המחזה כ"מהתלה חמודה, השופעת חן וצחוק למכביר". לצד הביקורת החיובית על הופעת השחקנים, חלקה לוי מחמאות לתפאורה "במתכונת הציור ההולנדי הישן" ולתלבושות. לצד זאת, ראתה ברקע ההיסטורי "הזדמנות לפסיכולוגיה של כובשים ומדוכאים", שלא נוצלה היטב:
הערות שוליים

↑  "מעשה בחייט" ב"אהל" (ידיעה קצרה), דבר, 29 במאי 1947.
↑  הצגת־בכורה ב"אהל", דבר, 8 ביולי 1947.
1 2  בת־לוי, "מעשה בחייט" ב"אוהל", דבר, 18 ביולי 1947.
משתמטים מעבודה (גרמניה הנאצית)

משתמטים מעבודה (בגרמנית: Arbeitsscheu, אָרְבַּייטְסְשוֹי) הוא מושג שתיאר בתקופת גרמניה הנאצית תת-קטגוריה של קטגוריית האסירים ה"א-סוציאלים" (A-Sozial) שהוספה בשנת 1938 למערכת המושגים של המפלגה הנאצית.
אסירים יהודים נכים במחנה בוכנוואלד בשנת 1938 מסומנים במשולש שחור
אסירים שנכלאו במחנות הריכוז בהתאם לקטגוריה זו סומנו במשולש שחור.
בתקופת שלטון המפלגה הנאצית נערכו קמפיינים רבים עבור התושבים הגרמנים ותושבי המדינות שנכבשו על ידי גרמניה שקראו להם להתייצב בלשכות התעסוקה ולקבל עבודה.
ב-26 בינואר 1938 קרא היינריך הימלר לגסטפו לערוך פעולות "לכליאה של כל הגברים הכשירים לעבודה שדחו שתי הצעות עבודה שהוצעו להם ללא הצגת סיבה הולמת, או כאלו שלקחו את הצעות העבודה אך לאחר זמן קצר ללא סיבה מבוססת נטשו את המשרה". בהגדרת הא-סוציאלים נכללו גם מפגרים, חולי נפש, אלכוהוליסטים, חסרי בית, קבצנים, זונות וחלק מן האנרכיסטים.
ראו גם

סימון אסירים במחנות ריכוז נאציים
מספר פסאודו-ראשוני

בתורת המספרים, מספר פסאודו-ראשוני הוא מספר פריק החולק תכונה כלשהי עם כל המספרים הראשוניים.
עיסוק מרכזי בתורת המספרים, בעל השלכות רבות לקריפטוגרפיה, הוא חקר מבחני ראשוניות הבודקים האם מספר נתון הוא ראשוני או פריק. מבחני ראשוניות רבים בוחנים תכונה המתקיימת בכל הראשוניים, אך ייתכן גם שהיא מתקיימת במספרים פריקים מסוימים. אם מספר כלשהו לא מקיים תכונה שכזו, הוא בהכרח פריק, אך אם מתגלה שמספר מסוים מקיים את התכונה, אין ודאות אם הוא ראשוני או פסאודו-ראשוני ביחס לתכונה. מבחן ראשוניות יעיל הוא מבחן ששכיחות המספרים הפסאודו-ראשוניים ביחס אליו נמוכה.
ישנם מבחני ראשוניות, כגון מבחן AKS, שמזהים ראשוני בוודאות מוחלטת ואין מספר פסאודו-ראשוניים ביחס אליהם. עם זאת, לצרכים מעשיים מעדיפים את השימוש במבחנים מהירים יותר, כגון אלגוריתם מילר-רבין, שיש סיכוי שיזהו כראשוני מספר שהוא פסאודו-ראשוני, אך ניתן להקטין את הסיכוי הזה באופן בלתי מוגבל.
פסאודו-ראשוני פרמה

הסוג המוכר ביותר של מספרים פסאודו-ראשוניים הם המספרים הפריקים המקיימים את המשפט הקטן של פרמה. מספר פריק  n נקרא פסאודו-ראשוני פרמה בבסיס a אם מתקיים  n\mid a^{n}-a (n מחלק את an-a). מספר שהוא פסאודו-ראשוני פרמה בכל בסיס נקרא פסאודו-ראשוני פרמה מוחלט או מספר קרמייקל. הדוגמה הקטנה ביותר למספר כזה היא 561.
פסאודו-ראשוני פרמה > פסאודו-ראשוני פרמה בבסיס 2

כבר במאה ה-6 לפנה"ס שיערו מתמטיקאים סינים ש- n ראשוני אם ורק אם  n\mid 2^{n}-2. ב-1819 נתגלתה הדוגמה הנגדית הקטנה ביותר:  341\mid 2^{341}-2, על אף ש- 11\cdot 31=341 הוא מספר פריק.
אם  p ראשוני, ומספר מרסן  M_{p}=2^{p}-1 פריק, אז  M_{p} הוא פסאודו-ראשוני בבסיס 2. כמו כן כל מספר פרמה פריק הוא גם כן פסאודו-ראשוני בבסיס 2.
לא קשה לבנות סדרה אינסופית עולה של פסאודו-ראשוניים בבסיס 2. אם  n מספר פסאודו-ראשוני בבסיס 2, אז גם  M_{n} כזה. כדי לראות זאת נשתמש בתכונה בסיסית של מספרי מרסן, שאם  k\mid n, אז  M_{k}\mid M_{n}.  n פריק ולכן קיים  k\mid n לא טריוויאלי. מכאן ש- M_{k}\mid M_{n} ו- M_{n} פריק. כמו כן מכך ש- n פסאודו-ראשוני נובע שקיים  r כך ש- rn=2^{n}-2, ולכן  2^{M_{n}}-2=2^{rn+1}-2=2M_{rn}. כלומר  M_{n}\mid 2M_{rn}=2^{M_{n}}-2 כנדרש.
מרכז י.נ.ר

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 www.ynrcollege.org
 קואורדינטות:  31°47′11″N 35°10′57″E﻿ / ﻿31.786378779876°N 35.182444017295°E﻿ / 31.786378779876; 35.182444017295
 he
 
מרכז י.נ.ר היא עמותה רשומה (מספר 580458412), המפעילה מוסד להשכלה ללימודי נישואים ומשפחה לציבור הדתי לאומי והחרדי. מרכז י.נ.ר מקיים תוכניות להכשרת אנשי מקצוע בתחומי ההנחיה, הייעוץ והטיפול בקרב הציבור הדתי והחרדי על כל גווניו. זאת מתוך מטרה להכשיר יועצים ומטפלים מתוך הקהילות השונות למתן מענה הולם ומקצועי לכלל האוכלוסייה בישראל.
אודות

מרכז י.נ.ר הוקם בשנת ה'תש"ס. מטרתו היא לחזק את תחום הנישואין והמשפחה היהודיים, מתוך ידיעה שרק במערכת משפחה המבוססת על יציבות ותפקוד נורמלי והולם מצויים המרכיבים הדרושים לצמיחה אישית, ולריפוי חברתי. משפחה המאפשרת אווירה תומכת העונה על צרכים פיזיים ורגשיים של ילדיה, תאפשר להם התפתחות בריאה ומאוזנת. התערערות המבנה המשפחתי והעדר אווירת ביטחון ותמיכה משמשים תרבית להצמחת תחלואה אישית וחברתית. במרכז לומדים לימודי זוגיות ומשפחה ברמה אקדמית. מרכז י.נ.ר מוכר כמוסד מלמד של האוניברסיטה הפתוחה, ובמסגרת המרכז ניתן ללמוד לימודים אקדמיים לתואר ראשון בפסיכולוגיה / מדעי החברה והרוח.
תעודות והכרה של מוסדות אקדמיים

המוסד מקיים תוכניות לימוד של האוניברסיטה הפתוחה שמקנות תואר אקדמי מוכר על ידי האוניברסיטה הפתוחה.
המוסד מעניק לבוגריו במגוון מסלולי הלימוד השונים תעודות בתחומי הלימוד. חלק מן המסלולים הם בשיתוף מוסדות אקדמיים אחרים כגון היחידה ללימודי המשך, בית הספר לעבודה סוציאלית אוניברסיטת בר-אילן ומרסי קולג', ארצות הברית.
תוכניות הלימוד מוכרות כנקודות זכות לצורך השלמה לתואר אקדמי על ידי אוניברסיטאות זרות המוכרות על ידי אונסק"ו.
תוכניות הקיימות במוסד

לימודי נישואין ומשפחה, הנחיית נישואין ומשפחה, ייעוץ נישואין ומשפחה, מנחי הורים וכיוצא בזה.
מוקד י.נ.ר - מוקד הארצי התנדבותי המעניק אוזן קשבת ועזרה נפשית ראשונית לבעיות העוסקות בתחום הנישואין והמשפחה.
סדנאות להנחית הורים בבתי ספר ללא תשלום ברחבי הארץ שמועברות על ידי בוגרי תוכנית ההכשרה להנחיית הורים.
כתב עת מקצועי "כלים שלובים" – כתב עת לענייני חינוך, נישואין ומשפחה.
ספרייה הכוללת מאגר של ספרות אקדמית ומקצועית בתחומי הייעוץ, הטיפול וההנחיה בתחום האישי, החינוכי, הזוגי והמשפחתי. בנוסף לכך, בספרייה קיים מאגר של עבודות סמינריוניות ומחקרים. (פתוחה לציבור הרחב ללא תשלום).
קליניקות בפריסה ארצית.
הערות שוליים

↑  לקט מאמרים בוגרי מרכז י.נ.ר - שערי הלכה ומשפט, באתר שערי הלכה ומשפט, ‏1 בינואר 2021
מרגרט המילטון (מדענית)

| --- | --- |
מרגרט המילטון, 1995
מרגרט המילטון, 1995
 לידה:  17 באוגוסט 1936 (בת 88) פאולי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Margaret Hamilton 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום לימודים:  קולג' ארלהאם (1958)  הקולג' לספרות, מדע ואמנות של אוניברסיטת מישיגן 
 מוסדות:  נאס"א  מעבדת MIT למדעי המחשב ולאינטליגנציה מלאכותית  צ'ארלס סטארק דרייפר לברטורי  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 פרסים והוקרה:  מדליית החירות הנשיאותית (22 בנובמבר 2016)  עמית מוזיאון היסטוריית המחשב (2017)  פרס וושינגטון (2019)  פרס עדה לאבלייס (1986)  היכל התהילה הלאומי של התעופה (2022) 
 
מרגרט הפילד המילטון (באנגלית: Margaret Heafield Hamilton; נולדה ב-17 באוגוסט 1936, פאולי, אינדיאנה, ארצות הברית) היא מדענית מחשב, מהנדסת מחשבים, ואשת עסקים אמריקאית. היא ניהלה את חטיבת הנדסת התוכנה של מעבדת המיכשור במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), אשר פיתחה את תוכנת הטיסה עבור תוכנית החלל אפולו. עבודתה של המילטון מנעה ביטול של הנחיתה על הירח של אפולו 11. בשנת 1986, יסדה והייתה למנכ"ל חברת המילטון טכנולוגיות, בקיימברידג', מסצ'וסטס. החברה התרכזה בפיתוח שפת המערכות האוניברסלית שפיתחה המילטון, על בסיס מתודולוגיה לעיצוב מערכות ותוכנה שהגתה וכינתה DBTF‏ (Development Before The Fact, היינו פיתוח לפני מעשה).
המילטון פרסמה למעלה מ-130 מאמרים אקדמיים ודו"חות מקצועיים במסגרת למעלה מ-60 מיזמים ושש תוכניות גדולות שבהן הייתה מעורבת.
ראשית דרכה

מרגרט הפילד נולדה לקנת ולרות אסתר הפילד (לבית פארטינגטון). היא סיימה את לימודי התיכון בהנקוק, מישיגן בשנת 1954, ולאחר מכן למדה לתואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת מישיגן אך השלימה אותו במכללת ארלהם באינדיאנה, בשנת 1958. לאחר לימודיה, עסקה המילטון זמן קצר בהוראת מתמטיקה וצרפתית בבית ספר תיכון, בזמן שבעלה השלים את התואר הראשון שלו. הם עברו לבוסטון, והמילטון התכוונה ללמוד מתמטיקה טהורה באוניברסיטת ברנדייס. בינתיים נטלה משרה זמנית ב-MIT, שבה פיתחה תוכנה לחיזוי מזג אוויר על גבי מחשבי ה-PDP-1 וה-LGP-30 במעבדה לבינה מלאכותית של פרופסור מרווין מינסקי עבור פרופסור אדוארד לורנץ מהמחלקה למטאורולוגיה. באותה עת, מדעי המחשב והנדסת תוכנה טרם הוכרו כתחומי ידע בפני עצמם, אלא היו מלאכות שנלמדו במקום, תוך כדי עשייה.
בין 1961 ל-1963 עבדה המילטון על מיזם SAGE במעבדת לינקולן ב-MIT, שם יצרה תוכנה למטרת איתור כלי טיס עוינים, והשתתפה בעבודות אחרות עבור מעבדות המחקר של חיל האוויר של ארצות הברית בקיימברידג'.
נאס"א

בהמשך הצטרפה המילטון למעבדת צ'ארלס סטארק דרייפר ב-MIT, שעסקה באותה עת בהכנת משימת אפולו. היא התמנתה לאחראית ומנהלת התיכנות במשימה. בשנת 1965.
בנאס"א, הצוות של המילטון היה מופקד על יצירת מערכת ההנחיה של אפולו שתנווט ותנחית את החללית על הירח, ועל פיתוחי המשך של אותה מערכת ששימשו במשימות מאוחרות יותר (לרבות סקיילאב).
אפולו 11

בזכות המילטון נמנע ביטול של משימת אפולו 11 אשר נחתה על הירח. שלוש דקות לפני שרכב הנחיתה הירחי הגיע אל פני הירח, הופעלו כמה אזהרות במחשב. נוצר עומס נתונים נכנסים, מכיוון שמערכת המכ"ם rendezvous (שאינה נחוצה לשם נחיתה) עדכנה שוב ושוב מונה כלשהו, מה שגזל מחזורי חישוב מן המחשב. הודות לעיצוב המוקשח של המחשב, הוא לא נתקע לגמרי אלא הצליח להמשיך לפעול: תוכנת הטיסה של החללית תוכננה כך שתתעדף הליכים חשובים (כמו הליכי הנחיתה) על פני הליכים פחות חשובים. התקלה עצמה, שניסתה לקדם את המונה, הייתה קשורה להפעלה שגויה של המכ"ם על ידי טייסי החלל.
העולם העסקי

בין השנים 1976–1984 שימשה המילטון מנכ"לית ומייסדת במשותף של חברה בשם "Higher order software" שייצרה מוצר בשם use.it. בשנת 1986 ייסדה המילטון את חברת "המילטון טכנולוגיות" ועמדה בראשה כמנכ"לית. החברה התפתחה סביב רעיון "שפת המערכות האוניברסלית" והסביבה האוטומטית שהוקמה עבורה - "סט הכלים 001". זאת, בהתבסס על מתודולוגיה שפיתחה המילטון לעיצוב מערכות, שכונתה DBTF) Development Before The Fact) היינו פיתוח לפני מעשה.
מורשת מדעית

המילטון צברה מומחיות בתחומים (הצעירים דאז) הבאים: תכנון מערכות ופיתוח תוכנה, ניתוח מערכות והליכים, מתודולוגיית פיתוח תוכנה, שפות מידול למערכות פורמליות, סביבות מחזור-חיים, שיטות להבטחת אמינות תוכנה ושימוש מחדש, אוטומציה, הבטחת איכות תוכנה, שילוב מערכות, ניפוי שגיאות, ממשק משתמש, מערכות הפעלה, ועוד.
היא פיתחה מושגים כגון תוכנה אסינכרונית, תיעדוף בריבוי משימות, ומערכות החלטה עם גורם אנושי, שהניחו יסודות לעיצוב תוכנה מודרני ואמין.
בנובמבר 2016 החליט נשיא ארצות הברית ברק אובמה להעניק לה את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
בשנת 2017, חברת לגו הנציחה את דמותה בסט "נשות נאס"א", יחד עם סאלי רייד, מיי ג'מיסון, קתרין ג'ונסון וננסי גרייס רומן.
הערות שוליים

1 2  טיפני ק' וויין, American Women of Science Since 1900, הוצאת ABC-CLIO,‏ 2011, ISBN 9781598841589, עמ' 480-481.
1 2 3 4  דף על המילטון (אנגלית) באתר משרד העיצוב הלוגי, נאס"א.
1 2  מייקל בראוקס, "NASA Honors Apollo Engineer" בגיליון חדשות נאס"א, 3 בספטמבר 2003.
↑  מרגרט המילטון, ו"ר האקלר, "Universal Systems Language: Lessons Learned from Apollo" בתוך כתב העת IEEE Computer, דצמבר 2008.
↑  דף אבל על מות רות אסתר הפילד (אנגלית)
↑  רשימת בוגרים מצליחים במיוחד 2009 (אנגלית), באתר מכללת ארלהם.
↑  סטיבן לוי, Hackers: Heroes of the Computer Revolution, בהוצאת דאבלדיי, מסת"ב 0385191952.
↑  דף על המילטון באתר מורשת הנשים של קיימברידג' (אנגלית)
↑  הודעת הבית הלבן על הזוכים במדליית החירות הנשיאותית, נובמבר 2016
↑  A new LEGO set honors the women of NASA—and it looks pretty awesome, אריק ברגר, אתר arstechnica, מתאריך 18 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810658422005606  CANTIC: a20206689  dblp: 72/4181  GND: 1203402279  LCCN: no2015153151  VIAF: 117145003297761300086   WorldCat (עם VIAF): 117145003297761300086 
המילטון בעת שעבדה בתוכנית החלל אפולו
מרגרט המילטון עומדת ליד הדפס הקוד של אפולו 11
משה סנדובסקי

| --- | --- |

משה סנדובסקי עם אחד מפסליו
 לידה:  1931 (בן 93 בערך) פיוטרקוב טריבונלסקי, רפובליקת פולין 
 מקום לימודים:  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך 
 תחום יצירה:  פיסול 
 אתר רשמי
 
הפסל "המשכיות החיים" בקריית מוצקין. הפסל הוא משה סנדובסקי
משה סנדובסקי (נולד בשנת 1931) הוא פסל ישראלי.
ביוגרפיה

נולד ב-1931 בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי, פולין. ניצול השואה. ב-1947 עלה לישראל, במסגרת עליית הנוער, והתחנך בקבוצת כנרת. ב-1949 היה ממייסדי קיבוץ האון. כיום מתגורר בקריית ביאליק. בין השנים 1971–1975 למד באורנים - המכללה האקדמית לחינוך, בטבעון. עד הפרישה לגמלאות עסק בהוראת אומנות ויצירה, בבתי ספר יסודיים תיכוניים, ובסמינרים למורים. לימד מלאכה, את הבנים, בכל בתי הספר היסודיים בקריית ים: אורים, זבולון, מפלסים וסיני.
יצירה

סנדובסקי מפסל דמויות חצי פיגורטיביות עד מופשטות, תוך העדפה לדמות האישה, המעוצבת בפסליו ככוח בורא, כסמל הפריון, והאימהות. פסליו המבטאים מצבי ייסורים וכאב, מעוצבים בתנוחות התכנסות והפנמה, ואילו רגעי ההתעלות והשמחה - בתנועות פתוחות וזורמות. סנדובסקי משתמש בחומרים מגוונים, כמו: ברונזה, אבן וברזל. פסליו מתאימים לבית ולחוץ, והם מפוזרים בידי אספנים, מוזיאונים, גלריות, במקומות ציבוריים כמו: בית נשיא מדינת ישראל – בירושלים, בטכניון – בחיפה, וכמונומנטים, ברחבות בנתניה, בקריית מוצקין, בקריית ביאליק ובנצרת עילית. סנדובסקי חבר מן המניין באגודת הציירים והפסלים בישראל. בשנת 2000 זכה למדליית העיר חיפה לפיסול.
תערוכות

בית האמנים על שם מארק שאגאל חיפה, 1984, 1985, 1986.
תיאטרון חיפה, 1985.
מרכז תרבות, קריית ים, 1986.
עיריית חיפה, 1987.
מגדל חיפה, 1987.
בית האמנים ע"ש יוסף זריצקי, חיפה, 1988.
מוזיאון בית התנ"ך, תל אביב, 1989, 1995.
מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב איחוד, 1990.
מוזיאון יק"א, חצרות האיכרים כפר תבור, 1990.
מוזיאון עירוני בית ליברמן, נהריה, 1990.
בית יד לבנים, תל אביב, 1992.
מרכז הירידים תל אביב, 1992, 1993.
גלריה עין הוד, 1993.
היכל התרבות, נתניה, 1994.
אמפיתיאטרון קיסריה, 1996.
ארט אקספו, ניו יורק, 1998, 1999, 2000.
גלריית קסטרא, חיפה, 2003.
גלריית אלכס מנם, פריז, 2004.
גלריית דילון, יפו העתיקה, 2005.
ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, תל אביב, 2016.
מרתה נורליוס

מרתה נורליוס (באנגלית: Martha Norelius; ‏ 22 בינואר 1909 – 25 בספטמבר 1955) הייתה שחיינית אמריקאית ילידת שוודיה. היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב משתי אולימפיאדות ושיאנית עולם.
ביוגרפיה

נורליוס נולדה בסטוקהולם, בשוודיה. אביה, שייצג את שוודיה בשחייה באולימפיאדת אתונה (1906), החל ב-1912 לאמן את נבחרת ארצות הברית בשחייה, והיה גם המאמן שלה. כילדה, התיידדה עם שחייני צמרת כגון ג'וני וייסמילר, שאביה אימן.
בגיל 15 ייצגה נורליוס את ארצות הברית באולימפיאדת פריז (1924), וזכתה במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי עם שיא אולימפי חדש של 6:02.2 דקות, לפני הלן ויינרייט, שיאנית עולם במשחה ל-1500 מטר (6:03.8 דקות) וגרטרוד אדרלה, שיאנית העולם (6:04.8 דקות) שתיהן מארצות הברית.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכתה נורליוס בשתי מדליית זהב: האחת במשחה ל-400 מטר חופשי שבו קבעה שיא עולם חדש של 5:42.8 דקות ובכך הגנה על תוארה. היא הקדימה את מארי בראון מהולנד (5:57.8 דקות) ואתג'וזפין מקים בת ארצה (6:00.2 דקות). הזכייה השנייה הייתה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אלינור גרטי, אדלייד למברט ואלבינה אוסיפוביץ, תוך קביעת שיא עולם חדש נוסף של 4:47.6 דקות, לפני בריטניה (5:02.8 דקות) ודרום אפריקה (5:13.4 דקות).
בשנת 1929 הפכה נורליוס לשחקנית מקצוענית, וזכתה ב-10,000 דולר בתחרות ראווה כשניצחה בשחיית 10 מייל ב"מרתון" של טורונטו, שם פגשה את ג'ו וייט מקנדה, סגן אלוף אולימפי בחתירה, והתחתנה איתו. בתם דיאן נולדה בפברואר 1931.
נורליוס נפטרה בגיל 46 עקב סיבוכים בניתוח כיס מרה, ונקברה בבית הקברות בלפונטיין בסנט לואיס, מיזורי.
תארים

בשנים 1925 - 1929 זכתה נורליוס ב-11 תארים אישיים באליפות ארצות הברית בשחייה.
בשנים הנ"ל קבעה נורליוס 19 שיאי עולם חדשים ו-30 שיאים אמריקאיים, הישג שאף שחיין לא קבע מעולם.
נורליוס היא האישה היחידה שניצחה במשחה ל-400 מטר חופשי בשתי אולימפיאדות רצופות.
בשנת 1967 זכתה נורליוס להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי
משה אוננה

משה אוננה (נולד ב-13 בינואר 1950 בירושלים), הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי, אשר שיחק בעמדת החלוץ, הבקיע 114 שערי ליגה, 15 שערים בגביע המדינה בכדורגל ו-2 שערים בטורניר האינטרטוטו. היה אחד מסמליה הבולטים של מכבי יפו בשנות ה-70 וראשית שנות ה-80 ומלך שעריה בכל הזמנים.
קריירת משחק > הקריירה בליגה

אוננה החל את דרכו במחלקת הילדים של מכבי יפו. בעונת 1966/1967 הועלה על ידי המאמן יצחק שניאור ישירות לקבוצה הבוגרת, שם שיחק בתפקיד חלוץ ובמחזור השלישי הבקיע את שער הבכורה שלו לרשת מכבי תל אביב. בעונת 1970/1971 הבקיע אוננה את שער הניצחון לרשת הפועל רמת גן, שהעלה את מכבי יפו לליגה הלאומית. בעונת 1980/1981 היה אוננה סגן מלך השערים בליגה הלאומית (שהייתה אז הליגה הראשונה), כאשר לזכותו נרשמו 18 שערים. במהלך עונת 1982/1983 עבר אוננה למדי בני יהודה תל אביב, ובעונת 1985/1986 עבר למדי הכח מכבי רמת גן. במחזור ה-19 של אותה עונה פרש משה אוננה ממשחק פעיל. אוננה הוא שיאן ההופעות הרצופות של מכבי יפו במשחקי ליגה עם 379 הופעות ושני במספר ההופעות הכללי בקבוצה לאחר מוצי ליאון.
קריירת משחק > במדי הנבחרת

בפברואר 1973 שולב אוננה בסגל נבחרת ישראל ובמאי, במסגרת טורניר מוקדמות מונדיאל 1974 שנערך בסיאול, הבקיע את שער הניצחון לרשת נבחרת יפן, אשר העלה את ישראל למשחק הגמר האזורי. אוננה סיים את הטורניר כמלך שערי הנבחרת עם 3 שערים, אך הייתה זו נבחרת קוריאה הדרומית שהעפילה למשחק העלייה למונדיאל מול נבחרת אוסטרליה, לאחר ניצחון 0–1 על ישראל במשחק הגמר האזורי. ב-5 בספטמבר 1974 הבקיע אוננה את שערו האחרון במדי הנבחרת, בניצחון 0–6 על נבחרת הפיליפינים במסגרת משחקי אסיה. ב-4 בדצמבר ערך את הופעתו האחרונה במשחק ידידות מול נבחרת רומניה.
קריירת אימון

בעונת 1998/1999 אימן אוננה בקבוצת מכבי יפו, בסיומה ירדה הקבוצה לליגה הארצית ובהמשך התפרקה עקב מצבה הכלכלי. מאוחר יותר אימן בסקציה נס ציונה ובהפועל באר יעקב. בעונת 2008/2009 אימן בקבוצת מכבי באר יעקב מליגה ב'. בשנת 2010 חזר אוננה לאמן את מכבי קביליו יפו בליגה א', ובאוקטובר 2012 התפטר מתפקידו. במקביל מנהל אוננה בית מאפה במועצה המקומית באר יעקב, בה הוא מתגורר.
הישגים

סגנית אלופת ישראל: 1976/1977
ראו גם

ישראל במשחקי אסיה
הערות שוליים

↑  זוהיר בהלול, רמי ברוש, יגאל ביטון, האנציקלופדיה לכדורגל ישראלי, דני הפצה, 2010, כרך ג', עמוד 289.
מרתה לינדן

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1903 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בדצמבר 1990 (בגיל 87) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרתה לינדן (באנגלית: Marta Linden; נולדה מרתה לפלר, באנגלית: Marta Leffler;‏‏ 24 באוקטובר 1903 – 13 בדצמבר 1990) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית.
ביוגרפיה

לינדן נולדה בניו יורק, בת להורים שוודים. בשנות ה-20 של המאה ה-20 היא התחתנה עם איש העסקים אלברט שמיד, שהפסיד את הונו בתקופת השפל הגדול.
לאחר שבעלה איבד את הונו, לינדן מצאה עבודה בקיוסק. בסופו של דבר היא החליטה שההזדמנות מחכה בהוליווד, אז המשפחה עברה לשם. תפקידיה בתיאטרון הקהילתי בפסדינה הובילו לתפקידים ראשיים בהמשך. חשיפה זו, הובילה להתעניינות מצד בכירי הקולנוע באותה עת.
קריירה

תפקידיה של לינדן בברודוויי כוללים את "סיפור הסטארקרוס" (1954), "הפרא הסקרן" (1950), "בכי הטווס" (1950), "הגברים שאנו מתחתנים איתם" (1948) "והצחוק הנוכחי" (1946).
בשנת 1942 הוחתמה לינדן על חוזה ארוך טווח עם אולפני מטרו גולדווין מאייר. הסרטים בהם הופיעה כללו את "המקצוע הצעיר ביותר" (1943), "יאנקי באיטון" (1942), "מייסי הולכת לרינו" (1944), ו-"Stand By for Action" (1942).
בשנת 1954 הופיעה לינדן באופרת הסבון "אישה עם עבר" ברשת CBS
ב-13 בדצמבר 1990 נפטרה לינדן מדלקת ריאות בבית החולים לנוקס היל בגיל 87.