stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אילה דקל
קריירה

בשנת 2013 הצטרפה דקל לישיבה החילונית של ארגון בינ"ה, בה הייתה שותפה בפיתוח מתודה פדגוגית בשם 'פדגוגיה של מפגש' המתבססת על נקודות החיבור בין הלומדים לבין הטקסט. במסגרת זו פיתחה מודל להנחיית קבוצות הורים הנשען על כלים ביבליותרפיסטים ומתמקד בטקסטים מתוך המקרא והתלמוד, זאת בשיתוף של מכון אדלר ובית מדרש אלול.
במרוצת השנים, התמנתה לשמש כראש הישיבה. במסגרת תפקידה, דקל מלמדת בישיבה בתוכניות השונות - הן במכינות והן בתוכניות המבוגרים. היא מרצה ומנחה בנושאי תרבות יהודית ישראלית, עם דגש על נושאים של תלמוד ומגדר ודמויות נשיות עבור קהלים מגוונים. בנוסף לכך, היא לוקחת חלק בקורסים למנהלים במשרד החינוך ולקצינים בכירים בצה"ל.
דקל כותבת ומפרסמת מאמרים בפלטפורמות שונות, בין טורי הדעה שפרסמה נמנים ישראל היום, ווינט, הספרייה הלאומית ופוליטיקלי קוראת.
נכון לנובמבר 2022, דקל מגישה את הפודקאסט "מבט ראי וחלון – מסע אל האגדות התלמודיות" ביחד עם ניר ברוידא.
ספריה

בשנת 2021, יצא לאור ספרה הראשון, 'הביתה הלוך חזור'. הספר עוסק ביחסים בין העולם הדתי לזה החילוני מנקודת מבטה, וכן לעולמה של הקהילה היהודית במצרים לרבות המחתרת הציונית שפעלה במקום, ובדמויות נשיות המזוהות עם הקהילה שנותרו במצרים לאחר עליית הקהילה לישראל.
בשנת 2022, יצא לאור ספרה השני 'חבורה לא סודית', אותו כתבה יחד עם שירלי צפת דוידאי. זהו ספר הרפתקאות המשלב אגדות תלמודיות ועובר בין נקודת המבט התלמודית לתקופה המודרנית. הדמות המרכזית המספרת את התלמוד בספר, היא דמות האם המחברת את ילדיה אל התלמוד.
בשנת 2024, יצא לאור ספרה השלישי 'רסיסי לילה', רומן המגולל את סיפורה של חיותה בוסל ומשלב את פועלה ההיסטורי עם חייה של אישה צעירה במאה ה-21.
חיים אישיים

דקל מתגוררת במודיעין עם בן זוגה יונתן ושלושת ילדיהם. הזוג משתייך לקהילת 'יחד' בעיר, המשלבת בין דתיים וחילוניים.
תארים

תואר ראשון בקרימינולוגיה ותנ"ך (אוניברסיטת בר-אילן, 2008)
תואר שני בניהול חינוכי (האוניברסיטה העברית,2010)
מנחת קבוצות הורים מוסמכת מטעם מכון אדלר
עמיתה בבית המדרש לרבנות ישראלית של מכון הרטמן והמדרשה באורנים.
ספריה

'הביתה הלוך חזור' - שתיים הוצאה לאור (2021)
'חבורה לא סודית' (ביחד עם שירלי צפת דוידאי - הוצאת ידיעות ספרים (2022)
'רסיסי לילה' - שתיים הוצאה לאור (2024)
הערות שוליים

1 2  קרני אלדד, היהודיות באות: "אין לנו עניין להחליף את האורתודוקסיה", באתר ישראל היום, ‏15 ביולי 2022
↑  נקודת מפגש - לימוד בית מדרשי כמנוע לפיתוח זהות אישית בעבודה קבוצתית | העמותה הישראלית להנחיה ולטיפול קבוצתי, באתר www.isragrouptherapy.org.il
↑  אילה דקל, באתר הספרנים
↑  אילה דקל, באתר ישראל היום
↑  איילה דקל, אחרי החתונה התחלפנו - אני הורדתי את כיסוי הראש והוא החליט לחבוש כיפה, באתר ynet, 8 באוגוסט 2022
↑  אילה דקל, הפכו אותה לאשמה בחורבן: אשת הכהן הגדול שמתה מגועל, באתר ynet, 17 ביולי 2021
↑  פודקאסט בינ"ה – מבט, ראי וחלון – מסע אל האגדות התלמודיות, באתר בינ"ה - הבית של היהדות הישראלית
↑  מיכל סופר זמרני, מה עושה הארי פוטר בבית המדרש?, באתר ynet, 27 באוקטובר 2022
↑  רחלי מלק-בודה, שתי נשים חילוניות הפכו את סיפורי הגמרא להרפתקאות לילדים, באתר מקור ראשון, ‏13 באוקטובר 2022
↑  אילה דקל, רסיסי לילה – סיפורה של חלוצה, באתר הספרנים, ‏2024-03-28
↑  טל כרמון, ‏"הריקוד שבין החיים הפרטיים ללאומיים": אילה דקל מעירה לחיים את יומנה של חיותה בוסל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 במאי 2024
אורלי סיגל

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1977 (בת 47) ירוחם, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ניר צבי 
 מקום לימודים:  אשל הנשיא, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  פרוזה
 הושפעה מ:  אליס מונרו, מירה מגן, ניקול קראוס, יהודית קציר 
 
אורלי סיגל (נולדה ב-17 ביולי 1977) היא סופרת ישראלית.
ביוגרפיה

אורלי סיגל נולדה וגדלה בירוחם. כשהייתה בת חמש, הוריה התגרשו והיא עברה להתגורר עם אימה בירושלים.
סבתה היא רבקה (בקי) קאופמן שהייתה שחקנית בתיאטראות ברודוויי וצאצאית של הגאון מווילנה.
כשהייתה בת 14 שיחקה בהצגה "ציד המכשפות" בתיאטרון באר שבע, לצד אלישבע מיכאלי, אילי גורליצקי, אריאל פורמן, אורלי טובלי ואחרים.
בתיכון למדה בפנימיית אשל הנשיא ומאחר והצטיינה בלימודים סיימה את התיכון בגיל 17. לאחר סיום התיכון התגוררה במספר מקומות שונים בעולם, בין היתר בברזיל עם משפחתו של אביה שחזר להתגורר שם וגם שהתה בלונדון ובניו יורק. היא חזרה לישראל להתגייס ולאחר סיום השירות בצה"ל המשיכה לטייל בעולם.
שירתה בצה"ל בתפקיד מורה חיילת ונשלחה בעת שירותה לקייב מטעם הסוכנות היהודית וצה״ל.
בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני בפסיכולוגיה ארגונית, עם התמחות במגדר מבית הספר לכלכלה של לונדון. את התזה בשנת 2001 כתבה על פריחת חברות ההזנק (סטארט-אפים) כהזדמנות ליצירת סביבת עבודה שיוונית לנשים.
סיגל עובדת כמנחה לתהליכים בחשיבה המצאתית וניהול חדשנות בארגונים ומרצה אורחת באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה, ומקדמת את המודעות הציבורית לתסמונות נדירות כנשאית של התסמונת Beckwith Wiedemann. מנחה סדנאות כתיבה למתמודדי נפש, חולי פיברומאלגיה ולקהל הרחב, בין היתר בבית הספר לכתיבה "סדנאות הבית" של אשכול נבו ואורית גידלי. מגישה את הפודקאסט הספרותי "שתים על כתיבה" עם מאיה וקסלר. מתגוררת במושב ניר צבי, נשואה ואם לשניים.
קריירה ספרותית

כתיבתה הושפעה מעבודתה ומסעותיה בעשרות מדינות והיא דוברת שבע שפות. התפרקותו של התא המשפחתי הגרעיני השפיע על כתיבתה ועל השקפותיה ביחס לזוגיות, נישואין, הורות ויחסי משפחה. שני ספריה היו לרבי מכר.
במאי 2018 ראה אור ספר הביכורים שלה, ניסויים פתוחים בהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר ובעריכת ד"ר עלמה כהן ורדי.
במרכזו של הספר נמצא העיסוק בדיסוננס התרבותי הקשור במשפחה ותשוקה. הרומן פותח שאלות הקשורות לנורמות עתיקות, מונוגמיה, פוליאמוריה ומבנים חברתיים כמו מסגרת משפחתית, חיי נישואין ועוד.
בנובמבר 2019 פורסם ספרה השני, בואי, גם הוא בעריכת כהן ורדי ובהוצאת כנרת זמורה ביתן דביר.
הספר עוסק באהבה וקושי ובכוחה המרפא של ההורות. בספר שלוש נובלות אשר במרכזן גיבורים החיים בעולם נורמטיבי לכאורה ומתמודדים עם קונפליקטים שונים בשגרת חייהם, ובכל אחד משלושת הסיפורים יש אלמנט של בחירה והתלבטות.
במרץ 2022 פורסם ספרה השלישי של סיגל ועכשיו אהבה בהוצאת שתיים בעריכת אורנה לנדאו.
הספר עוסק בהורות לילד על הרצף האוטיסטי, אימוץ, הריונות ולידה. הוא קושר מספר סיפורים יחדיו ומעלה תהיות לגבי השאלות וההתמודדויות הקשות בחיים.
הערות שוליים

↑  דליה בן ארי, אורלי סיגל כתבה את הספר הכי אמיץ על זוגיות פתוחה: "זוגות מונוגמיים חיים בשקר כי זה נוח", באתר "את", 7 באוגוסט 2018
↑  בואי - אורלי סיגל, באתר www.e-vrit.co.il
↑  שתיים על כתיבה, באתר SoundCloud (באנגלית)
↑  דריה מעוז, כל הדרכים מובילות, באתר ישראל היום, 26 בדצמבר 2019
↑  אורלי סיגל, ‏מה היה אם, באתר ‏מאקו‏, 17 באוגוסט 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415491805171  ISNI: 0000 0004 9966 7728  LCCN: no2018129383  VIAF: 31153833140364331205   WorldCat (עם VIAF): 31153833140364331205
הגנים הבוטניים של ניו יורק

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1891 
 מייסדים:  נתניאל לורד בריטון 
 נתונים ומידות
 שטח:  250 אקר
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  הברונקס 
 קואורדינטות:  40°51′49″N 73°52′42″W﻿ / ﻿40.863611°N 73.878333°W﻿ / 40.863611; -73.878333
 www.nybg.org
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהגנים הבוטניים של ניו יורק(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיהגנים הבוטניים של ניו יורק
 
החממה בגנים הבוטניים של ניו יורק
הגנים הבוטניים של ניו יורק (באנגלית: New York Botanical Garden) הם מהגנים הבוטניים המובילים בארצות הברית.
שטח הגנים כ-1 קמ"ר, והם ממוקמים ברובע הברונקס של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק. בשנת 1967 הם נקבעו כציון דרך היסטורי לאומי.
הקמת הגנים

הגנים הוקמו בשנת 1891 בשטח אחוזה בשם "בלמונט" שהייתה בבעלות פייר לורילארד, יבואן טבק ידוע, ונפתחו בשנת 1896. הקמת הגנים מומנה מתרומות שנאספו על ידי הבוטנאי נתניאל לורד בריטון ואשתו אליזבת גרטרוד בריטון מאוניברסיטת קולומביה שביקר בגני קיו שבלונדון ושאף לבנות גנים דומים בניו יורק.
הגנים הבוטניים כוללים 48 גנים שונים, אזור ביצות, מפלים, יער אלונים. כן גדלים בהם עצי דובדבן, תרזה ואשוח בני למעלה ממאתיים שנה.
בגנים מצויה חממה שנבנתה בסוף המאה ה-19 בסגנון "ארמון הבדולח", גן ורדים הקרוי על שמה של פגי רוקפלר, גן יפני, אוסף אורנים וספרייה גדולה.
בלב הגנים הבוטניים נמצא יער ששטחו 162,000 מ"ר – שריד אחרון ליער המקורי שכיסה את האזור בו מצויה העיר ניו יורק לפני בואם של המתיישבים האירופים.
ראו גם

הגנים הבוטניים של ברוקלין
הערות שוליים

↑  New York Botanical Garden, The Cultural Landscape Foundation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526375005171  BIBSYS: 90089905  BNE: XX129532  BnF: cb12332440d (data)  CiNii: DA01428182  GND: 1003331-2  ISNI: 0000 0004 1936 762X  LCCN: n79138841  NKC: kn20020321717  NLA: 36072400  RERO: 02-A003637472  SNAC: w63b9w9d  SUDOC: 032259913  Trove: 1206877  VIAF: 151262504   WorldCat (עם VIAF): 151262504
באלרופ

| --- | --- |

 מדינה:  דנמרק דנמרק
 מחוז:  מחוז קופנהגן
 שטח:  34.09 קמ"ר
 גובה:  34 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  39,019 (2015)
  ‑ צפיפות:  1148 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  55°43′51″N 12°21′42″E﻿ / ﻿55.7307°N 12.3617°E﻿ / 55.7307; 12.3617 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://ballerup.dk
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת דנמרק מוגדלת) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהבאלרופ(למפת דנמרק רגילה) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהבאלרופ  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
באלרופ (בדנית: Ballerup) היא עיירה דנית בת 40 אלף תושבים, הנמצאת בפרברי קופנהגן. היא מחוברת לעיר הגדולה ברכבת פרוורים.
העיירה ידועה עוד מתקופת הוויקינגים. בתחילת המאה ה-13 העיירה גדלה ובאותה תקופה נבנתה הכנסייה הראשונה.
בעיירה נבנה ולודרום מהגדולים בסקנדינביה אשר אירח מספר אליפות העולם.
בשנת 1962 בעיירה נבנה בית חרושת ומטה של חברת השוקולד "אנטון ברג".
סיפורה של אגנס (סרט, 1985)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזה "אגנס של האלוהים" של ג'ון פילמייר
 בימוי:  נורמן ג'ואיסון
 הופק בידי:  ג'ורג'י פילם, נורמן ג'ואיסון, פטריק פאלמר
 תסריט:  ג'ון פילמייר
 עריכה:  אנתוני גיבס
 שחקנים ראשיים:  ג'ין פונדה אן בנקרופט מג טילי
 מוזיקה:  ז'ורז' דלרו
 צילום:  סוון ניקוויסט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 באוגוסט 1985
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית
 סוגה:  סרט בלשי, סרט דרמה 
 הכנסות:  25,600,000 ‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   agnesofgod
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיפורה של אגנס (באנגלית: Agnes of God) הוא סרט קולנוע מסוגת ניאו נואר וסרט מסתורין אמריקאי משנת 1985 בבימויו של נורמן ג'ואיסון, עם ג'יין פונדה, אן בנקרופט ומג טילי בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי ג'ון פילמייר והוא מבוסס על מחזהו המצליח "אגנס של האלוהים" שהועלה לראשונה בברודוויי ב-1979. המחזה הועלה גם בישראל בשנת 2009 בתיאטרון הסמטה.
העלילה היא על נזירה צעירה שמואשמת ברצח ולדה. עורכת דין חילונית נשכרת לברר את הפרשה ומתעמתת עם הנזירה ועם אם המנזר האחראית עליה.
אן בנקרופט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
מג טילי זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ז'ורז' דלרו היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה

במנזר נזירות קתולי במונטריאול נשמעת לפתע זעקה. הנזירות ובראשן אם המנזר מרים רות (אן בנקרופט) ממהרות לחדרה של הנזירה הצעירה אגנס (מג טילי) ומוצאות אותה מרוחה בדם. מתחת למיטתה מוצאת אם המנזר תיבה פתוחה ובה ולד חסר חיים. אגנס מובהלת לבית חולים ולאחר שובה למנזר נפתח נגדה משפט באשמת רצח ולדה.
הפסיכיאטרית ד"ר מרתה ליווינגסטון (ג'יין פונדה) נשכרת על ידי בית המשפט לחקור ולגלות פרטים על סיבת הרצח הזה ולחוות דעה אם היא בכלל מסוגלת לעמוד לדין. מרתה היא רווקה המטפלת באמה (אן פיטוניאק) הנמצאת במוסד סיעודי. היא נפגשת עם אם המנזר הנזירה מרים רות שמקבלת אותה בקרירות מחשש שתזיק לאגנס. בשיחה עם אגנס מתברר שהיא למעשה מנותקת מהעולם המודרני. היא אחייניתה של מרים והגיעה למנזר בגיל עשר לאחר שאמה נטשה אותה לאחר שהתעללה בה. אגנס מאוהבת באלוהים ואינה יודעת איך נולדים ילדים. היא לא מודעת כלל שהייתה בהיריון. מרים אומרת שאגנס היא "שונה" ובעבר גזרה על עצמה צום כי אלוהים חושב שהיא שמנה מדי.
ד"ר ליווינגסטון חוקרת גם את הכומר האב מרטינו (גרטיאן ז'לינה) העוזר לנזירות בטקסים שונים היות שהוא הגבר היחיד עמו הייתה אגנס במגע. במהרה מתברר שאין לו קשר להיריון של אגנס.
אמונתה והתאהבותה באלוהים כה גדולה עד כי חוותה דימומים מגופה (סטיגמטה). מרים רות רוצה שד"ר ליווינגסון תפסיק את חקירותיה וכך גם דורש ממנה המונסניור (גבריאל ארקנד), נציג הבישוף. מרתה לא נרתעת ומקבלת רשות לחקור את אגנס בעזרת היפנוזה.
הקשר של ד"ר ליווינגסטון ומרים יודע עליות ומורדות. מרים מגלה לה שהיא אינה בתולה אלא אלמנה ואם לשני בנים וכי בעבר הייתה מעשנת כבדה ופעם אחת ד"ר ליווינגסטון מציעה לה סיגריה והן מעשנות בצוותא.
מרים רות נזכרת כי אגנס הרתה ב-23 בינואר כי באותו יום היא שרפה את בגדיה שהיו מוכתמים בדם ולא בדם של וסת.
ד"ר ליווינגסטון מגלה שיש מעבר סודי בין המנזר למתבן. בית המשפט מבקש ממנה לסיים את החקירה. במאמץ היא מקבלת אפשרות לחקירה נוספת בהיפנוזה בנוכחות האחות מרים. מתברר שביום מותה של האחות מרי-פול (אגנס מידלטון) שהייתה קשורה מאוד לאגנס, היא הנחתה אותה ללכת למתבן ולפגוש שם "אותו" (את האלוהים). אגנס עשתה זאת ושם "הוא" נגלה לה (אדם לא ידוע שאנס אותה). אגנס מתארת זאת תחת היפנוזה ומדממת מהעור (סטיגמטה). היא מתארת איך חנקה את הוולד על ידי ליפוף חבל הטבור על צווארו כי חשבה שהוא "שגיאה" כפי שאמה אמרה עליה שהיא "שגיאה".
הסיפור מתגלה, המדובר באונס ובית המשפט מוצא שאגנס אינה אחראית למעשיה ומחזיר אותה למנזר בדרישה שהיה תחת פיקוח רפואי הדוק.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ג'יין פונדה | ד"ר מרתה ליווינגסטון | פסיכיאטרית |
| אן בנקרופט | מרים רות | אם המנזר |
| מג טילי | אגנס דברו | נזירה |
| גרטיאן ז'לינה | האב מרטינו | כומר |
| גבריאל ארקנד |  | מונסיניור |
| אן פיטוניאק | גב' ליווינגסטון | אמה של ד"ר ליווינגסטון |
| אגנס מידלטון | מרי-פול | נזירה |
הערות שוליים

1 2  מאיר שניצר, סרט - תינוק נולד במנזר - "סיפורה של אגנס"; במאי: נורמן ג׳ואיסון; תסריט: גון פיילמאייר, חדשות, 21 במאי 1986
ליהוק לא-מסורתי

ליהוק לא-מסורתי (באנגלית: Color-blind casting או Non-traditional casting) הוא מונח המתייחס לפרקטיקה של בחירת שחקנים לתפקידים מבלי להתחשב במוצאם האתני, בצבע עורם או, במקרים מסוימים, למין הביולוגי שלהם. שיטה זו, המכונה גם ליהוק עיוור צבעים או ליהוק עיוור, נועדה לאפשר לכל שחקן להתחרות על תפקידים מבלי שמוצאו הגזעי או המין הביולוגי שלו/ה ישפיע על הסיכויים שלו/ה לזכות בתפקיד. המונח "ליהוק עיוור" זכה לביקורת מצד אנשים שונים בתעשיית הבידור, כולל נציגים מאיגוד השחקנים האמריקאי (Actors' Equity Association), אשר מעדיפים להשתמש במונח "ליהוק לא-מסורתי" על מנת להדגיש את שכדאי במקרים רבים לשלב שחקנים ממוצאים אתנים שונים, או ממין ביולוגי אחר בתפקידים מסוימים כאשר הדבר אפשרי או כאשר אותם המאפיינים לא קריטיים בעלילה. המקרים בהם הפרקטיקה מתייחסת ספציפית לליהוק של שחקנים לתפקידים אשר במקור היו בעלי מין ביולוגי שונה מהמין הביולוגי של השחק מכונים בדרך כלל "ליהוק עיוור למגדר" (Gender-blind casting).
לאורך היו גם תומכים וגם מבקרים לפרקטיקה של ליהוק לא-מסורתי. המבקרים טוענים בין היתר שליהוק עיוור עלול לעיתים למחוק הקשרים תרבותיים או היסטוריים חשובים של הדמויות המגולמות, וכי הדבר עלול להוביל למצב שמכונה "מחיקה תרבותית" בה מתעלמים מהמגוון התרבותי של החברה או שהמגוון התרבותי של החברה מוצג באופן שלא תואם את המציאות. כמו כן, ישנם מבקרים הטוענים שהפרקטיקה עשויה להתעלם מהמשמעות שיש למוצא האתני או למין הביולוגי של הדמויות או ליצור תפיסה לא נכונה של היסטוריה תרבותית. לעומתם, אלו התומכים בפרקטיקה מציינים שהיא מאפשרת לשחקנים מוכשרים לקבל הזדמנויות שוות, גם אם הם בעלי צבע עור, מוצא אתני או אם הם ממין ביולוגי שונה מאלו של הדמויות המקוריות.
שיטת הליהוק העיוור הפכה לפופולרית במיוחד בתעשיות התיאטרון והקולנוע, ושימשה בהפקות מצליחות רבות, כגון המחזמר "המילטון" והסדרה "ברידג'רטון". יחד עם זאת, בולטת גם מגמה של שימוש בליהוק מודע לצבע (color-conscious casting), שמטרתו לשקול את ההשפעות הגזעיות של ליהוק שחקנים ממוצאים שונים, וליצור מודעות לחשיבות של גיוון תרבותי בעיצוב דמויות וסיפורים.
דוגמאות > סדרות טלוויזיה

| שם ההפקה | שנה | תיאור |
| --- | --- | --- |
| באטמן | 1967 | ארת'ה קיט לוהקה לתפקיד קאטוומן בעונה השלישית, במקום ג'ולי ניומאר הלבנה. |
| האנטומיה של גריי | 2005 | בסדרה זו נעשה שימוש בליהוק חסר דעות קדומות על מנת לבחור את השחקנים הטובים ביותר. |
| רובין הוד | 2006 | דייוויד היירווד, שחקן שחור בריטי, לוהק לתפקיד האח טאק. |
| שושלת | 2017 | בעיבוד המחודש של הסדרה משפחת קולבי, שהייתה לבנה בסדרה המקורית משנות ה-80, מגולמת על ידי שחקנים אפרו-אמריקאים. |
| ריברדייל | 2017 | הסדרה מציגה ליהוק מגוון אתנית לדמויות שתוארו כלבנות בקומיקס של ארצ'י. |
| דוקטור הו | 2017 | השחקנית ג'ודי וויטאקר לוהקה לתפקיד הדוקטור ה-13. זו הייתה הפעם הראשונה בסדרה בה שחקנית לוהקה לתפקיד הראשי בסדרה הזו שעלתה לשידור ב-1963. |
| סדרה של צרות | 2018 | ק. טוד פרימן, אסיף מנדווי ואלפרי וודארד גילמו דמויות שתוארו במקור כלבנות. |
| טיטאנים | 2018 | אנה דיופ וריאן פוטר גילמו את סטארפייר וביסטבוי, דמויות שתוארו במקור כלא-שחורות בקומיקס. |
| עלובי החיים | 2018 | מיני-סדרה בה השחקן השחור דייוויד אוילאו גילם את האנטגוניסט הראשי המפקח ז'אבר, אשר תואר ברומן המקורי כבן של איש צרפתי ואישה צוענייה. |
| קריפטון | 2018 | קולין סלמון, שחקן בריטי שחור, לוהק לתפקיד גנרל זוד. |
| המכשף | 2019 | כמה דמויות שתוארו במקור כלבנות בספרים גולמו על ידי שחקנים ממוצא אתני שונה. |
| Transplant (אנ') | 2020 | חמצה חק, שחקן פקיסטני-קנדי, גילם רופא סורי בסדרה. |
| קתרינה | 2020 | בליהוק עיוור, התפקידים הופצו בצורה מגוונת כדי לייצג את החברה המודרנית. |
| Anne Boleyn (אנ') | 2021 | ג'ודי טרנר-סמית' גילמה את אן בוליין, דמות היסטורית שתוארה במקור כלבנה. |
| קאובוי ביבופ | 2021 | מוסטפא שאקיר גילם את ג'ט בלאק, ודניאלה פיינדה גילמה את פיי ולנטיין, דמויות שתוארו במקור כבנות מראה לבן באנימה היפנית המקורית. |
| דוקטור הו | 2022 | השחקן הרואנדי-סקוטי שוטי גטווה לוהק לתפקיד הדוקטור ה-14. זו הייתה הפעם הראשונה בסדרה בה שחקן שחור לוהק לתפקיד הראשי בסדרה הזו שעלתה לשידור ב-1963. |
| בית הדרקון | 2022 | השחקן השחור סטיב טוסנט(אנ') גילם את דמותו של קורליס ולאריון, והשחקנית האסיאתית סונויה מיזונו גילמה את דמותה של מיסריה, למרות שהדמויות הללו היו דמויות לבנות בסדרת הספרים המקורית. |
| Halo (אנ') | 2022 | שבאנה אזמי, שחקנית הודית, גילמה את האדמירל מרגרט פאראנגוסקי. |
| דוקטור הו | 2023 | נתניאל קרטיס, שחקן חצי-הודי, גילם את אייזק ניוטון. |
| פרסי ג'קסון והאולימפיים | 2023 | ליה ג'פריז, שחקנית שחורה, גילמה את אנבת' צ'ייס, בתה של האלה היוונית אתנה, שתוארה במקור כבעלת שיער בלונדיני ועיניים אפורות. |
דוגמאות > הצגות תיאטרון, מחזות זמר והצגות אופרה

| שם ההפקה | שנה | תיאור |
| --- | --- | --- |
| New York Shakespeare Festival (אנ') | 1955 | ג'וזף פאפ החל לשכור שחקנים שאינם לבנים להפקות השייקספיריות שלו. |
| טנהויזר | 1961 | גרייס במברי לוהקה בתפקיד ונוס באופרה של וגנר, והפכה לזמרת האפרו-אמריקאית הראשונה שהופיעה בפסטיבל ביירויט. |
| הקוסם (מחזמר) | 1975 | מחזמר בברודוויי לסיפור הקוסם מארץ עוץ אשר במכוון הכיל רק שחקנים שחורים. |
| After the Fall (אנ') | 1990 | ז'וזט סיימון שיחקה את מגי בתיאטרון הלאומי בלונדון. התפקיד נתפס לעיתים כמבוסס על מרילין מונרו, אשתו לשעבר של ארתור מילר. |
| המלך ליר | 2010 | פיפה בנט-וורנר שיחקה את קורדליה בהפקת תיאטרון דונמר של "המלך ליר", לצד דרק ג'קובי בתפקיד הראשי. |
| המילטון | 2015 | המחזמר מכיל מקרים רבים של ליהוק לא-מסורתי כאשר שחקנים שחורים, היספניים ואסייתים לוהקו במכוון לגלם אישים לבנים בולטים בהיסטוריה של ארצות הברית, כמו אלכסנדר המילטון, תומאס ג'פרסון וג'ורג' וושינגטון. |
| לשבור את הקרח | 2018 | ילני אלאדין (אנ'), שחקן שחור, גילם את קריסטוף, דמות ממוצא סקנדינבי. |
| ילדות רעות | 2018 | אשלי פארק, שחקנית אמריקאית ממוצא קוריאני, גילמה את גרטשן ווינרס במחזמר הברודוויי, דמות שהייתה לבנה בסרט מ-2004. |
| Titanic (אנ') | 2023-2024 | ברי סמית', שחקנית שחורה, גילמה את אליס ביין בסיור התיאטרלי של 2023 בבריטניה. |
דוגמאות > וידאו קליפים

| שם ההפקה | שנה | תיאור |
| --- | --- | --- |
| National Anthem | 2013 | הראפר השחור אייסאפ רוקי גילם את ג'ון פ. קנדי בווידאו קליפ של השיר. |
הערות שוליים

↑  Downs, William Missouri (2013). The Art of Theatre: A Concise Introduction. Boston, MA: Wadsworth, Cengage Learning. pp. 181–182. ISBN 978-1-111-34831-1.
1 2  The Evolution of Non-Traditional Casting, www.roundabouttheatre.org (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552181605171  LCCN: sh2008003729
Casting Society of America

| --- | --- |
 תחום:  תעשיית הסרטים 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  הוליווד 
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־42 שנים) 
 www.castingsociety.com
 
Casting Society of America הוא איגוד מקצועי בינלאומי לבמאים-מלהקים.
עבר והווה

האיגוד נוסד ב-1982 בלוס אנג'לס.
כיום חברים באיגוד כ-700 במאים-מלהקים מתחום הקולנוע, הטלוויזיה והתיאטרון בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, צרפת, ספרד, איטליה, גרמניה, אירלנד והודו.
תנאי חברות

מכתבי המלצה משני חברים (לפחות) נותני חסות באיגוד
ותק של שנתיים (לפחות) בתפקיד ראשי בבימוי-ליהוק בקולנוע, בטלוויזיה או בתיאטרון
לחברים אסור לעבוד במקביל כמנהלים אישיים
תנאים אלו הם הכרחיים לזכאות להצטרפות לאיגוד.
Artios Awards

החל מאוקטובר 1985 בוחר האיגוד מדי שנה במאים-מלהקים מועמדים שרשמו הישגים יוצאים מן הכלל בליהוק שחקנים.
ב-1991 נוספה הקטגוריה Outstanding Achievement in Pilot Casting לסדרות טלוויזיה.
ב-1996 נוספה הקטגוריה Artios Award for Outstanding Achievement in Comedy Pilot Casting לסדרות קומדיה.
כיום ישנן כ-30 קטגוריות לפי ז'אנר, קהל יעד, תקציב ועוד.
אירועי חלוקת הפרסים נערכים פעם בשנה באותו יום בניו יורק, בוורלי הילס ולונדון.
הערות שוליים

↑  לא איגוד עובדים
↑  Anita Bennett, Casting Society Unveils 2019 TV & Theater Artios Awards Nominees, Deadline, ‏24 בספטמבר 2019 (באנגלית)
↑  Ruthie Fierberg, Casting Directors Gear Up for Artios Awards, www.backstage.com, ‏28 באוגוסט 2013 (באנגלית)
ג'יי שרודר

| --- | --- |

 לידה:  28 ביוני 1961 (בן 63) מילווקי, ארצות הברית 
 לאום:  ארצות הברית
 עמדה:  קוורטרבק
 גובה:  1.93 מטרים
 משקל:  98 קילוגרם
 מספר:  10, 11, 13
 מכללה:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
 דראפט:  דראפט ה-NFL‏ 1984, וושינגטון רדסקינס, סבב 3, מספר 83
 קבוצות כשחקן
 1984–1994:  וושינגטון רדסקינס (1984–1987)   לוס אנג'לס ריידרס (1988–1992)   סינסינטי בנגלס (1993)   אריזונה קרדינלס (1994)
 הישגים כשחקן
 בחירה למשחק הפרובול (1986)
 
ג'יי בריאן שרודר (באנגלית: Jay Brian Schroeder; נולד ב-28 ביוני 1961 במילווקי, וויסקונסין) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגת ה-NFL.
קריירה

את קריירת הפוטבול החל שרודר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. לאחר שסיים את לימודיו נבחר בדראפט של שנת 1984 על ידי וושינגטון רדסקינס. בשנתו הראשונה היה הקוורטרבק המחליף של הקבוצה, אך לאחר פציעתו של ג'ו תייסמן ב-1985 הפך לקוורטרבק הפותח של הקבוצה. בפלייאוף של עונת 1987 הוחלף שרודר בדאג ויליאמס שהוביל את הקבוצה לזכייה בסופרבול XXII והפך ל-MVP של המשחק. בסוף העונה החליפו הרדסקינס את שרודר בעבור ג'ים לאצ'י מלוס אנג'לס ריידרס, שהפך לחלק מקו ההתקפה שכונה ה"חזירים". ב-1995 שרודר פרש.
פארק ואן קורטלנד

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  משפחת ואן קורטלנד 
 תאריך הקמה:  1888 
 נתונים ומידות
 שטח:  1,146.43 אקר
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  הברונקס 
 קואורדינטות:  40°53′52″N 73°53′02″W﻿ / ﻿40.8978°N 73.8839°W﻿ / 40.8978; -73.8839
 אתר רשמי
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיפארק ואן קורטלנד(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיפארק ואן קורטלנד
 
הנוף מן הפארק
פארק ואן קורטלנד (באנגלית: Van Cortlandt Park) הוא פארק ציבורי גדול המצוי ברובע הברונקס בעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק שבארצות הברית. שטחו של הפארק הוא 4.6 קמ"ר והוא השלישי בגודלו מבין הפארקים שבעיר.
כמו כן מצויים בפארק "מרכז הטבע ואן קורטלנד" ומתקני ספורט שונים אשר ביניהם גם אורוות סוסים ומגרש הגולף הוותיק ביותר באמריקה (נפתח בשנת 1895).
מקור השם

הפארק קרוי על שמו של סטפנוס ואן קורטלנד, יליד ניו יורק הראשון שהיה ראש עיריית ניו יורק. משפחת ואן קורטלנד הייתה בעלת אדמות רבות באזור בתקופת השלטון ההולנדי בעיר. הפארק כולל את שטחי אחוזת המשפחה, ואת מוזיאון בית ואן קורטלנד, שהוא הבניין העתיק ביותר באזור הברונקס.
היסטוריה

העיר ניו יורק רכשה את השטח בו נמצא הפארק וייסדה את הפארק בשנת 1888. בעת הקמתו תוכנן שטחו, נבנו בו גני משחקים ועוצבה הצמחייה בו, אולם נותרו שטחים פראיים בפארק.
תוכנית בניית כבישים בשנות ה-30 של המאה ה-20 הביאה לייבוש הביצות בשטח הפארק.
המשבר הכלכלי של עיריית ניו יורק בשנות ה-70 של המאה העשרים הביא להזנחה רבה של הפארק, אולם בשנים האחרונות הוא שופץ.
ספורט

בפארק מצוי מגרש הגולף הציבורי הראשון שנפתח בארצות הברית (בשנת 1895). הפארק ידוע בשל היותו אתר מועדף למרוצי שדה.
הערות שוליים

↑  מרכז ניו יורק, באתר סודות הברונקס
אדוניס

ערך זה עוסק באל התשוקה והיופי במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אלים מקבילים:  תמוז, אוסיריס
 אב:  קינירס 
 אם:  מירהה 
 אחים:  מירהה, לאוגור, ברסיה, אורסדייס 
 בן או בת זוג:  אפרודיטה, פרספונה 
 צאצאים:  Beroe, Golgos 
 
שחזור בן המאה ה־19 לפסל אדוניס שנמצא בפומפיי
מות אדוניס על ידי חזיר הבר בפסל של ג'וזפה מצואולי בארמיטאז'
דמומית קטנת פרי – פרח אדום מסוג דמומית, הנקרא בלועזית Adonis.
אדוניס (ביוונית: Ἄδωνις) הוא אל התשוקה והיופי ואהוב האלה אפרודיטה במיתולוגיה היוונית. אדוניס נחשב המקביל לאל אוסיריס במיתולוגיה המצרית ולאל תמוז במיתולוגיה המסופוטמית. הסיפור אודות אדוניס הגיע למיתולוגיה היוונית ככל הנראה מהאל אדון (אנ') הכנעני או מהאל תמוז.
בעת החדשה שמו הפך שם נרדף ואב טיפוס לדמות צעיר יפה תואר.