stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי מיינץ
קורות הקהילה לאחר השואה

לאחר המלחמה חזרו רק יהודים מועטים לעיר הולדתם מיינץ. 24 ניצולים ממחנה הריכוז טרזינשטאט חזרו למיינץ, ביניהם מקס וולדמן, ראש הקהילה היהודית. הם שוכנו במתחם בית החולים הערוני.
ב-17 באוקטובר 1945 פנתה יהודייה ממיינץ שנותרה בחיים, אחראית ענייני התרבות במיינץ, מישל אופנהיים, לממשלת הצבא הצרפתית בבקשה להקים מחדש את הקהילה היהודית של מיינץ. בקשתה נענתה.
לאחר המלחמה הוקמה הקהילה מחדש. ב-12 בספטמבר 1947 נחנך בית כנסת באולם התעמלות משופץ. הוא הורחב בשנת 1966.
בשנת 1948 היו בה 80 חברים. ב-1978 היו בקהילה 120 יהודים.
במרתף סמוך לספריה העירונית נמצאו לאחר המלחמה 5,500 ספרים אשר נאספו על ידי הנאצים והיו אמורים להישלח למקום ריכוז אך לבסוף לא נשלחו. האוסף נמסר לקהילה היהודית החדשה, אך משום שהיא לא הייתה מסוגלת לטפל בהם הם הופקדו לשמירה לאוונגליזם שבאוניברסיטה המקומית שם נשמרו בארגזים עד שנת 2005 כאשר מונה פרופסור לאהנהרדט לראש הפקולטה והתחיל למיין ולסדר את הספרים. כיום הספרים נגישים. היו שכעסו על מסירת הספרים ללא יהודים, אך כהן ורבים אחרים בירכו על כך כי אחרת הספרים היו קבורים באדמה.
בשנת 2010 נחנך במקום בית כנסת אולטרה מודרני[דרושה הבהרה] מיוחד בארכיטקטורה ובסמלים שבו. בית כנסת נקרא "מאור הגולה", ומשמש את הקהילה, המונה כ-900 איש, רובה מיוצאי ברית המועצות. הוא נבנה על חורבות בית הכנסת הגדול, שהוצת ונהרס בליל הבדולח. בחצר בית הכנסת שולבו שרידים מבית הכנסת הישן.
בשנת 2015 נמנו על בני הקהילה כ-2000 חברים, כאשר רבים מהם הגיעו ממזרח אירופה.
בשנת 2021, הכריזה אונסק"ו על האתרים היהודיים במיינץ כאתר מורשת עולמית, בהכרזה משותפת לוורמס ושפייר – קהילות שו"ם – בשל היותן ערש התרבות היהודית באירופה.
מנהגי הקהילה

בימי הביניים התייחד "מנהג מגנצא" כמנהג בפני עצמו בתוך נוסח אשכנז, והיו פרטים רבים המיוחדים לקהילה זו. ספרים רבים מתקופת הראשונים מביאים מנהגים מקהילת מיינץ. בין המרכזיים שבהם נמצאים: "מעשה הגאונים", הרוקח הגדול, "מנהגי מהרי"ק" ו"מנהגי מהרי"ל". גם ספר "שיבולי הלקט" מביא מספר מנהגים. ספר מהרי"ל ו"סידור מגנצא" מביאים אף הם את המנהגים.
ככלל, ישנה זיקה בין מנהג מגנצא הקדום למנהג צרפת. דוגמה לכך היא במנהג להחליף את אחד מפיוטי שבועות מאת רבי אלעזר הקליר, שנהוג באשכנז, בפיוט מקביל של ר' יוחנן הכהן ברבי יהושע שהיה נהוג מלבד במגנצא גם בקהילות צרפת. פיטר לנרד הצביע על כך שמנהג מגנצא גם היה קרוב יותר לנוסח איטליה משאר מנהגי אשכנז. דוגמה לכך היא אמירת הקרובה לחנוכה אעדיף כל שמונה, שמחוץ למגנצא הייתה נדירה באשכנז אך רווחה באיטליה. בסוף ימי הביניים, עם הגירושים הרבים שפקדו את הקהילה, נעלמו רוב הפרטים שייחדו את מנהג מגנצא, וברובו הוא הפך דומה למנהג שאר קהילות אשכנז.
מנהגי הקהילה > המנהגים המרכזיים

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: לא ברור מדוע אלה המנהגים המרכזיים, רבים מהם הם מנהגים יהודיים או אשכנזיים כלליים. מדובר ברשימת זכרונות ילדות ולא ברשימת מנהגים.
לפי עדותו של רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא, היו יהודי מגנצא נוהגים בנתינת זרוע, לחיים וקיבה לכהנים לפני ההרג ההמוני בגזירות תתנ"ו.
בעת החדשה השתמרו במיינץ מספר מנהגים שמקורם ביהדות אשכנז הקדומה:
בערב יום כיפור לאחר הסעודה המפסקת הלכו כולם אל בית הכנסת בבגדי לבן. בערב יום כיפור ולפני קריאת המגילה בפורים הניחו שתי קערות צדקה, וכל אדם היה תורם כיכולתו. קערה אחת יועדה לכולל הו"ד, והקערה השנייה חולקה לעניים שפנו לקהילה.
בג' בסיון ציינו את "תענית מגנצא" לזכר הרוגי גזירות תתנ"ו במסע הצלב הראשון, צמו, קראו סליחות וקראו בתורה.
בחג השבועות קישטו את בית הכנסת, ישבו ללמוד כל הלילה ובבוקר התפללו שחרית וקראו בתורה. לאחר מכן הלך כל איש לביתו ונח, וחזרו כולם אל תפילת מוסף.
בתשעה באב השכימו לקום להתפלל ולומר קינות, לאחר מכן חלק הלכו לעבודה וחלק אל בית הקברות.
בח' באלול מתענים ואומרים אב הרחמים לזכר הרוגי פרעות המגפה השחורה.
כששכרו שמש לבית כנסת, התנו עמו שבקריאת פרשות התוכחה, פרשת כי תבוא ופרשת בחוקותי, במקרה ואף אחד לא יסכים לעלות לתורה, יעשה זאת בעצמו.
ברית המילה נערכה לרוב בבית היולדות, כאשר מלאה לילד שנה הביא אותו אביו אל בית הכנסת, ובדיו מפית עליה צויר או נרקם שם הילד, תאריך לידתו והברכה ""ה' יגדלהו לתורה לחופה ולמעשים טובים". את המפית כרכו סביב ספר התורה בעת גלילתו, בבית הכנסת היה אוסף גדול של מפיות אלו.
נער שהגיע לגיל מצוות עלה לתורה בשבת שלאחר יום הולדתו, ואם רצה קרא את הפרשה כולה או חלק ממנה. נער הבר מצווה לבש מגבעת וחליפה בשבת זו, ולאחר הקריאה בתורה ערכו הוריו קבלת פנים בביתם.
מוסדות הקהילה

משנת 1218 (ד'תתע"ח) השתמרו רשומות העיר, ובהם 54 בתי יהודים ב"יודנגראסס" (רחוב היהודים). בהם בית כנסת, בית בחורים, בית אסיפות, בית קברות, מקווה, מאפיה, בית ריקודים, בית חולים ו"מגדל היהודים" שיעודו אינו ידוע.
בשנת 1717 (ה'תע"ז) הורחב בית הכנסת וכלל 4 קומות וישיבה. בשנת 1773 (ה'תקל"ג) נבנה בו גם מקווה. בית הכנסת שימש עד שנת 1856 (ה'תר"ו), מאה שבעים וארבע שנים.
מוסדות הקהילה > בית הכנסת

משנת 1093 (ד'תתק"י) מובא אזכור במסמכים לבית כנסת בעיר. בית הכנסת נשרף בפרעות תתנ"ו וחודש לאחריהם. בשנת 1717 (ה'תע"ז) הורחב בית הכנסת לארבע קומות וכלל גם ישיבה. בשנת 1773 (ה'תקל"ג) נבנה בו גם מקווה. בית הכנסת המחודש שימש מאה שבעים וארבע שנים, עד שנת 1846 (ה'תר"ו).
בשנים 1846–1853 (ה'תר"ו-ה'תרי"ג) נבנה בעיר בית כנסת חדש.(צר')
בשנת 1865 (ה'תרכ"ה) נבנה בעיר בית כנסת (טמפל) רפורמי שהכיל 746 מקומות, הראשון מסוגו בגרמניה. הוא נסגר לאחר 47 שנה.
בשנת 1888 (תרמ"ח) נחנך בית כנסת חדש בעיר.(גר')
בית הכנסת היה בנין מרשים בגובה של 16 מטר, ארון הקודש שבתוכו היה מוגבה, מימין לארון ישב הרב. מול הכניסה לבית הכנסת הייתה אבן בזלת מארץ ישראל, ועליה היה חרות "כי רצו עבדיך את אבניה ואת עפרה יחוננו". בניין בבית הכנסת שימש לעניינים רבים ובהם-תפילה, מקום לימוד, התקהלויות, אסיפות, הרצאות ושיעורים. בבית הכנסת שרה מקהלה קטעים קבועים במהלך התפילה. אל התפילה הגיעו באופן קבוע בכל יום בערך 40 איש, ואילו בשבתות הוכפל המספר, ובימים נוראים הבית כנסת היה מלא.
לאחר התפילה בשבת היה שיעור בפרשת שבוע ובהלכות שבת מפי הרב.
לפי החלטה שהתקבלה בקהילה במאה ה-19 החופות נערכו בבית הכנסת וללא חופה, אך על החתן והכלה שמו טלית.
בשנת 1911 (ה'תרע"ב) נחנך בית כנסת רפורמי (טמפל) שנחרב בליל הבדולח.
בית כנסת חדש נבנה על ידי האדריכל מנואל הרץ בשנת 2010 באתר של בית הכנסת שנהרס על ידי הנאצים בליל הבדולח (9 בנובמבר 1938).
בשנת 1908 (ה'תרס"ח) נפתח בית הכנסת החרדי "מחזיקי הדת" ליוצאי פולין.
מוסדות הקהילה > בית הכנסת > קהל עדת ישורון

בשנת 1853 (ה'תרי"ג) כשמונה הרב ד"ר יוסף אוב לרב העיר מיינץ הקימו כמה חרדים מניין פרטי, בראשות הרב ד"ר שמואל בן יונה בונדי. בשנת 1822 (ה'תקפ"ג) מת הרב הירץ שאייר, ראש ישיבת מיינץ והרב שמואל בונדי החליפו.
ב-24 בספטמבר 1856 (תרט"ז) מתפללי המניין פתחו בית כנסת בשם קהל עדת ישורון, כשמו של עדת ישורון (פרנקפורט). בשנת 1857 (ה'תרי"ז) הכירה הממשלה בקהילה זו ובשנת 1878 (ה'תרל"ח) אף הותר להם להיפרד מהקהילה הכללית. מייסדי הקהילה היו רבי מקס שלזינגר רבי יוסף פולדא ובנו אייזיק יוסף.
בשנת 1831 (ה'תקצ"ב) הוקמה מקהלה בבית הכנסת, היא עמדה בצפון בית הכנסת והורכבה מבני כל הגילאים.
בשנת 1879 (ה'תרל"ט) הורחב בית הכנסת וכלל 300 מקומות. הוא היה בניין מרשים בגובה 16 מטר, רוחב של 13 מטר ואורך של 21 מטר.
בית הכנסת "קהל עדת ישורון" ניזוק בליל הבדולח, אך לא נשרף מפני שהיה צמוד לבניני מגורים.
מוסדות הקהילה > בית הכנסת > קהל עדת ישורון > בית הספר "בונדי"

בית הספר "בונדי" (בונדישולֶה) נוסד בשנים הראשונות של הקהילה על ידי הרב מאיר להמן, בית הספר היה עממי בעל תוכנית לימוד נרחבת שהכיל שמונה כיתות. לאחר ארבע כיתות עברו רוב התלמידים לבית ספר תיכון, אך בשנת 1933 כאשר הוגבלו מספר התלמידים היהודיים בבתי הספר הציבוריים המשיכו כמעט כל ילדי הקהילה ללמוד בבית הספר. לאחר מכן עם סילוק כל התלמידים היהודים מבתי הספר הכלליים גברה הצפיפות בבית הספר.
בבית הספר לימדו ארבעה מורים.
מוסדות הקהילה > ארגוני צדקה > "הברעמנהיימר קיפפה"

ראשוני חבריה באו למיינץ מברמנהיים, שמו המלא של ארגון צדקה זה היה "ארגון ביקור חולים השלישי". היה להם בית כנסת קטן בתוך בית, שהו היה גם המקווה. ובו גם גרו משפחת גוטר אשר הייתה אחראית על אחזקת המקווה, כמו כן גר שם גם סופר סת"ם, ובחצר הבית היה "תנור השאלט" לחמין של שבת.
מוסדות הקהילה > ארגוני צדקה > חברה קדישא

בשנת 1661 נוסדה במיינץ חברה קדישא. היו בה 18 חברים, והכסף שבקופתה נועד גם לחינוך, צדקה ומטרות נוספות. בשנת 1751 הקימה ה"חברה קדישא" תלמוד תרה. ב-1770 נוסדה חברה קדישא לנשים שהוצרכה הסכמת הבעל כדי לעבוד בו. תקציב החברא קדישא היה רב והוא נול ביעילות.
היה נהוג להעביר את גופת הנפטר אל בית הטהרה וההספדים, אשר שכן בבית הקברות. עפי חוק המדינה ההלוויה נערכה תוך יום או יומיים. את הנפטר העבירו בעגלה מיוחדת פתוחה, רתומה לשני סוסים מכוסים שחור, המלווים הלכו על המדרכה הסמוכה.
מוסדות הקהילה > בית קברות

בית הקברות בעיר נזכר לראשונה בשנת 1286,[דרושה הבהרה] והוא בית הקברות היהודי העתיק ביותר באירופה. יש לו מצבות מתחילת המאה ה-11, והעתיקה ביותר מתוארכת לשנת 1049. בית הקברות נמתח לאורך רחוב מומבכר של היום ושימש יהודים ממיינץ והסביבה עד המאה ה-15. עם זאת, בית הקברות נהרס לחלוטין בשנת 1438, כך שמבית הקברות העתיק נותרו רק כמה מצבות ששימשו כחומר בנייה ונמצאו מאוחר יותר שוב. החל מהמאה ה-16 ואילך, חלק מאזור בית הקברות היהודי שימש שוב לקבורה. בשנת 1926 הוקה אנדרטה לבית הקברות העתיק בשטח הלא מנוצל של בית העלמין, והמצבות שנמצאו שוב הונחו שם. עד שנת 1937 היו שם כ-1,500 מצבות ושברי מצבות, וכיום יש כ-210 מצבות ושברי מצבות.
בין המצבות הבודדות שהשתמרו בבית העלמין היהודי ניתן למנות את זו של רבנו גרשום מאור הגולה (960–1028 בערך).
מוסדות הקהילה > בית חולים

בית החולים היהודי של מיינץ נפתח בשנת 1861 (תרכ"א). בניין חדש נבנה בשנת 1904 והכיל 34 מיטות. בשנת 1928 נבנה שוב בניין חדש, בן 42 מיטות. בבית חולים זה לא היו רופאים וכל משפחת טיפלה בחולה שלה. אמנם אחיות כן היו בו. בית החולים לא ניזק בליל הבדולח.
רבני מיינץ

במיינץ הקדומה נמנו החכמים על מספר מצומצם של משפחות מיוחסות. עד שנת ד'תתנ"ו נמנו כל חכמי מיינץ על משפחות: קלונימוס, מכיר, אבון, ר"י הכהן ורבי דוד הלוי. רק חכם אחד לא נכלל בהם, רבי יעקב בר יקר.
בני משפחת קלונימוס יסדו שם הישיבה הראשונה במגנצא במאה העשירית. ישיבה זו הגיעה לשיא התפתחותה בימי רבנו גרשום מאור הגולה ותלמידיו רבי יהודה הכהן, רבי אליעזר בן יעקב, רבי יעקב בן יקר (1080), רבי יצחק הלוי, רבי יצחק בן יהודה. בזמן זה נכתב בעיר קונטרס מגנצא.
רבי יהודה הכהן ליאונטין (הזקן) שחי במחצית השנייה של המאה העשירית הניח את היסוד ההתפתחותה התורנית של הקהילה. הם היו רבניו של רבינו גרשום, ופעלו דור לאחר רבי משה בן קלונימוס. רבי שמעון בן יצחק שחי בסוף המאה העשירית ותחילת המאה ה-11 השתייך למשפחת אבון הגדול.
רבנא משולם בן רבנא משה בן רבנא איתיאל חי במיינץ ונפטר לפי מצבתו בשנת ד'תתנ"ה.
אביו של רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא היה פרנס קהילת מיינץ ומסופר עליו כי הצליח בתחבולות רבות להפחית ממיסי המלך.
לאחר רבי יהודה בן קלונימוס ממגנצא חי במיינץ רבי אליעזר בן יואל הלוי - הראבי"ה (אבי העזרי). הוא נולד במיינץ בשנת 1140 (תת"ק) ולמד אצל רבי יהודה בן קלונימוס בן משה ואצל רבי משה בן שלמה הכהן. הראבי"ה חתם יחד עם חכמים אחרים על "תקנות הקהילה" של מיינץ.
רבי אלעזר בעל הרוקח נולד במיינץ ולמד אצל אביו רבי יהודה בן קלונימוס ואצל רבי משה הכהן.
עם חכמי אשכנז בראשית המאה ה-13 נמנה רבי ברוך בן שמואל ממיינץ. הוא צורף לבית הדין של מיינץ אחר מות רבו, רבי משה בן שלמה הכהן. לדעת אפשטיין אין ספק כי הוא מחבר התוספות על מסכת סוטה. הוא הביא ראיה מכך שהתוספות על תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף כ"ב, עמוד א' כתב "אבל אחי מורי הרב מאיר פירש" ובתקנות מיינץ משנת 1220 (תתק"פ) חתומים יחד "מאיר בר שמואל" ו"ברוך בר שמואל".
רבני מיינץ התאספו בשנות 1150, 1223, 1245, 1307, 1381 ותקנו תקנות רבות.
בין רבני מיינץ: רבי מאיר מרוטנבורג (1230 - 1293), רבי יעקב בן משה הלוי (מהרי"ל 1355–1427) רבה של מיינץ, יעקב בן משה מולין (1356- 1427), הידוע כמהרי"ל, תיקן עבור קהילות הריין תקנות בעניינים רבים ושונים. גולת הכותרת של כתביו, "ספר המנהגים", (שנערך וסודר בידי תלמידו רבי אלעזר בן יעקב, המכונה זלמן משוטיגווערא, מהעיר סנט גור) מכיל תיאור מפורט של מנהגים הנוגעים לחיי היום יום בבית ובבית הכנסת והוא מהווה סמכות עליונה למקור מנהגי יהדות גרמניה. ספר זה הוא גם מקור למנהגי יהדות אשכנז, אשר ניתוספו לשולחן ערוך.
רבי משה מינץ (עזב את מיינץ בשנת 1445), ורבי יהודה מינץ, רבי יהושע בן שלמה לוריא (מת בשנת 1591), רבי יעקב מאוסטראה (1674-1668), רבי אריה ליב מלידא (1683-1679), רבי משה חריף (1767-1733), רבי נח חיים צבי ברלינר (1800-1783).
רבי ליב עטלנגר משכטאך שימש כראש ישיבת מיינץ והרב שלה, עד פטירתו בתשעה באב ה'תר"ו. אב"ד המבורג, רבי יצחק ברנייס, נולד במיינץ בשנת 1792 (ה'תקנ"ב).
לאחר שמונה הרב ד"ר יוסף אוב, בעל הנטיות הרפורמיות, לרבה של מיינץ באמצע המאה ה-19, והוכנס עוגב לבית הכנסת, הגורמים השמרניים בקהילה פרשו והקימו קהילה נפרדת. בשנת 1853 (ה'תרי"ד) מונה רבי מאיר להמן לרב הקהילה האורתודוקסית במיינץ. הוא הקים תיכון חרדי בשנת 1859 (ה'תרי"ט) וייסד ב-11 במאי 1860 עיתון בשם "דער איזרעליט".
אחריו כיהנו רבי יונה בן שמואל בונדי משנת 1890, וד"ר זיגמונד זאלפעלד משנת 1880. כמו כן אחריהם רבי משה במברגר.
הייתה[דרושה הבהרה] במיינץ אשה בשם "בראונה" (Braune) שהחזיקה בתואר "רב" ואף לבשה ציצית.
רבני מיינץ > רשימת רבני מיינץ

הראשונים המרכזיים שלמדו ב"ישיבת מגנצא" ופעלו במיינץ:
רבי עמרם מקולוניה - ראשון תלמידי החכמים המוזכר בהקשר למיינץ, מסופר עליו ב"סדר הדורות" שביקש להיקבר במיינץ יחד עם אבותיו.
רבי אבון הגדול בן רבי יוסף הזקן, חתן רב שרירא גאון
רבי יצחק בן רבי אבון
רבי יהושע בן רבי אבון
רבי יצחק בן יהושע החסיד
רבנו משה בן קלונימוס - פייטן, חיבר את הפיוט "אימת נוראותיך" אשר נאמר בשביעי של פסח. הגיע למגנצא בשנת 917 מלוקה שבאיטליה, יחד עם ארבעה בניו. מייסד ישיבת מגנצא.
רבי משולם בן קלונימוס הגדול מלוקא
רבי אמנון ממגנצא, הידוע מהמעשה על "ונתנה תוקף"
רבי יהודה ליאונטין הזקן בן רבי מאיר
רבנו גרשום - הקים את "ישיבת מגנצא" בה למדו משנה ותלמוד. גדולת הישיבה הייתה הסובלנות וההערכה ההדדית בין החכמים, עד רמה בה ניתן לחלוק על ראש הישיבה. בימיו התקבצו במגנצא תלמידי חכמים רבים שכונו "חכמי מגנצא"
רבי מכיר בן יהודה
רבנו איתיאל
רבי שמעון הגדול בן רבי יצחק
רבי יצחק בן מנחם
רבי יצחק הלוי מוורמיישא
רבי שלמה בן שמשון
רבי שמשון
רבי אליעזר הגדול בן יצחק
רבי יהודה בן מאיר הכהן, מחבר "ספר הדיינים"
רבנו משה
רבי מכיר בן יוסף
רבי דוד בן שמואל הלוי
רבי אברהם בן יהודה הכהן
רבי יום טוב עלם[דרושה הבהרה]
רבי משולם בן משה ממגנצא
רבי יעקב בר יקר
רבי שמואל בן דוד הלוי
רבי יצחק הכהן
רבי יצחק בן אלעזר הכהן
רבי דוד בר יקר
רבי אברהם בן יצחק הכהן
רבי נתן בן מכיר בן יהודה (סביבות 1100) מחבר "מעשה המכירי"
רבי נחמיה בן מכיר
רבי אליעזר בן נתן (הראב"ן) (בסביבות 1150)
רבי משולם בן קלונימוס (בסביבות 1150)
רבי מנחם בן מכיר
רבי יקר בן מכיר
רבי אליקים בן יוסף
רבי יהודה בן קלונימוס ממגנצא בן משה (סביבות 1175)
רבי אליעזר בן יואל הלוי - ראבי"ה
רבנו עמרם
רבי אלעזר בן יהודה - הרוקח
רבי משה בן מרדכי
רבי משה בן שלמה הכהן
רבי ברוך בן שמואל (בסביבות 1200) מחבר "ספר החכמה"
רבי מאיר בן אברהם - מהר"ם מרוטנבורג (1220-1293)
רבי שמואל בן יקר בונפנט
רבי משה מולין בן יקותיאל - אב המהרי"ל
רבנו טורדוס
רבנו קופלמאן
רבי אברהם בן גמליאל פדהצור
רבי משה בוינלין
רבי זלמן בן יעקב רונקיל
מהרי"ל - רבי יעקב בן משה הלוי מולין
רבי שלמה שוטן
רבי משה בן יצחק הלוי מינץ - מהר"מ מינץ
רבי שמעון הכהן כץ
רבני הקהילה:
רבי יהשע משה בן שלמה לוריא (ה'שנ"א)
רבי ראובן בן שלמה (ה'שנ"ח)
רבי יוסף (ה'שס"ג)
רבי דוד בן יצחק (ה'שע"ג)
רבי אלי נתן בן יוסף משה (ה'שצ"א)
רבי יהודה ליוא מפרנקפורט דמיין (ה'ה'ת"ד-ה'ת"י) כיהן כשלוש שנים והיה הרב הראשון שאושר על ידי השלטונות.
רבי שאול יהודה בן משה נפתלי (ה'ת"י-ה'תט"ז)
רבי שמעון גולדיש (ה'תט"ז-ה'תכ"ב)
רבי יעקב שמעון בונם (ה'תכ"ב-ה'ת"ח)
רבי יעקב מאוסטרוג (ה'תכ"ח-ה'תל"ד)
רבי משמאל זנויל מלובלין (ה'תל"ה-ה'תל"ח)
רבי דוד בן אריה ליב מלידא (התל"ט - ה'תמ"ג)
רבי וולף טריוב (ה'תמ"ג - ה'תמ"ז)
רבי יהודה ליב בן שמעון חנוך (ה'תמ"ז - ה'תע"ד) שהיה גם רופא, תחת השם ד"ר ליאו סימון, והיה בעל השכלה כללית רחבה
רבי יצחק זקל בן עמנואל (ה'תע"ה - ה'תפ"א)
רבי יששכר בערוש אסקלס (ה'תפ"א - ה'תפ"ג)
רבי יצחק זקל עטהויזן (ה'תפ"ג - ה'תפ"ט)
רבי ברנרד ווינא (ה'ת"צ - ה'תצ"ב)
רבי משה יעקב ברנדיס - משה חריף (חניך ישיבת פראג, נתמנה לרבנות קהילת מגנצא בשנת תצ"ג (1733)) שעמד גם בראש "ישיבת מגנצא" שמנתה 500 בחורים
רבי דוד טבלי שייאר ((1712 - 1782)
נח חיים צבי ברלין (1733 – 1801) - בתקופתו למדו ב"ישיבת מגנצא" מאות בחורים, ובישיבה למד החתם סופר במשך כשנתיים.
רבי הירץ שייאר (1753 – 1822)
הרב משה אריה במברגר
הרב האחרון בקהילת מיינץ של לפני השואה היה הרב סאלי לוי (נפטר 1941)
הרב צבי אלוני
במסורת היהודית

לפי סיפור על רבי אמנון ממיינץ שהובא באור זרוע:
"מעשה ברבי אמנון ממגנצא, שהיה גדול הדור ועשיר ומיוחס ויפה תואר ויפה מראה, והחלו השרים וההגמון לבקש ממנו שייהפך לדתם, וימאן לשמוע להם".
כפי הנראה, ההגמון של מגנצא באותו זמן אהב לשוחח עם חכמי היהודים. לחכמי ישראל לא הייתה ברירה אלא להיענות ולקיים יחסים תקינים עם ההגמון. וכך הם נפגשו ושוחחו מעת לעת. במשך הזמן ההגמון והשרים החלו לפנות לר' אמנון, עדיין לא באיומים, 'רק' ביקשו ממנו שימיר את דתו.
"ויהי כדברם אליו יום יום ולא שמע להם, ויפצר בו ההגמון. ויהי בהחזיקם עליו, ויאמר: חפץ אני להיוועץ ולחשוב על הדבר עד שלושה ימים. וכדי לדחותם מעליו אמר כן".
הסוף מוכר לנו. רבי אמנון הובא לבית הכנסת אחרי שעונה. תפילתו של האיש השוכב גוסס על מיטתו ופטירתו בסיומה הותירה אותם מזועזעים, והם לא יכלו לזכור במדויק את כל מלותיו.
"אחר הדברים האלה, אשר הועלה רבי אמנון ונתבקש בישיבה של מעלה, ביום השלישי לטהרתו, נראה במראות הלילה לרבי קלונימוס בן רבנא משולם בן רבנא קלונימוס בן רבנא משה בן רבנא קלונימוס, ולימד לו הפיוט ההוא 'ונתנה תוקף קדושת היום'. ויצו עליו לשלוח אותו לכל תפוצות הגולה להיות לו עד וזיכרון. ויעש הגאון כן".
בסיפור על רבי אמנון ממגנצא מוזכר שמו של הרב שחי באותה תקופה וממנו קיבל רבי אמנון במראות הלילה את הנוסח המדויק של 'ונתנה תוקף', והוא "רבנא קלונימוס בן רבנא משולם בן רבנא קלונימוס בן רבנא משה בן רבנא קלונימוס". רבנו קלונימוס נודע ברבים, ושמו נודע ונזכר בספרי הלכה רבים. לפי שמו מתוארך הסיפור של רבי אמנון ממגנצא לסביבות שנת ד' אלפים תש"פ (1020), כשבעים שנה לפני גזירות תתנ"ו, שבזמנן התרחשו הרציחות הגדולות שליוו את מסע הצלב הראשון. כלומר ה'אור זרוע' הביא עדות על סיפור שאירע כמאתיים שנה לפניו.
דמוגרפיה

| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1096: 1,300 בערך
1460: בין 110 ל-120
1492: משפחת אחת
1614: שש משפחות
1671: עשר משפחות
1690: כמאה משפחות
1783: מאה ואחת משפחות
1800: 1,156 (5.4%)
1828: 1,620 (5.3%)
1846: 2,134
1850: 2,125 מתוך 37,000 (5%)
1861: 2,665 מתוך 45,948 (5.8%)
1871: 2,998 (5.8%)
1880: 3,182 מתוך 61,328 (5.2%)
1890: 3,500 מתוך 71,396 (4.9%)
1900: 3,104 מתוך 76,882 (3.7%)
1910: 931 יהודים מתוך 118,107 (2.5%)
1925: 2,738 יהודים מתוך 109,285 (2.5%)
1933: 2,730 יהודים מתוך 142,672 (1.8%)
1938: 1,833
1939: 1,461 יהודים מתוך 154,053 (0.9%)
1940: 1,355
1942: 1,336
1945: 64
1946: 59
1948: 80
1955: 72
1966: 133
1970: 122
1978: 120
2015: 2000
ראו גם

יהדות גרמניה
קהילת יהודי שפייר
לקריאה נוספת

הרב שלמה הלוי קאטאנקע, ירושתנו, מכון מורשת אשכנז, ספר שישי, בני ברק ה'תשע"ב, עמ' קסא-רו
הרב צבי כהן, העשור האחרון בחיי הקהילה היהודית במגנצא, ירושתנו, מכון מורשת אשכנז, ספר שביעי, בני ברק ה'תשע"ד, עמ' שמג-שפ
פנקס הקהילות גרמניה: אנציקלופדיה של היישובים היהודים למן היווסדם ועד לאחר שואת מלחמת העולם השנייה, כרך שלישי, הוצאת יד ושם, עמ' 233–252
Magenza : die Geschichte des jüdischen Mainz ; Festschrift zur Einweihung des neuen Verwaltungsgebäudes der Landes-Bausparkasse Rheinland-Pfalz / [hrsg. von der Landesbausparkasse Rheinland-Pfalz]. Rolf Dörrlamm. – Mainz: Schmidt, 1995. – 124 S.: zahlr. Ill., graph. Darst.; 29 cm. – ISBN 3-87439-366-6. (בגרמנית)
אברהם גרוסמן, חכמי אשכנז הראשונים: קורותיהם, דרכם בהנהגת הציבור, יצירתם הרוחנית מראשית יישבתם ועד לגזירות תתנ"ו (1096), ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ט
Crazy in Love

Crazy in Love (בעברית: מאוהבת בטירוף) הוא סינגל הבכורה בקריירת הסולו של הזמרת האמריקאית ביונסה, יצא ב-18 במאי 2003, בשיתוף פעולה עם הראפר ג'יי זי.
הסינגל יצא מאלבום הבכורה של ביונסה Dangerously in Love. את השיר הפיק ריץ האריסון, כאשר ביונסה וג'יי זי כתבו והלחינו אותו. "Crazy in Love" הוא שיר R&B ופופ שמשלב אלמנטים של היפ הופ משנות ה-70.
השיר זכה לשבחים מהמבקרים, ששיבחו את קצבו הממכר, ואת הופעת האורח של ג'יי זי. השיר זכה להצלחה עצומה כאשר הגיע למקומות הראשונים בעשרות מצעדים ברחבי העולם, בהם אוסטרליה, קנדה, דנמרק, אירלנד, איטליה, ניו זילנד, הולנד, נורווגיה ושוודיה. הסינגל הצליח במיוחד בבריטניה והגיע למקום הראשון במצעדיה. במצעד הבילבורד האמריקאי נכנס למקום הראשון ושהה בו שמונה שבועות רצופים. במצעד שירי השנה של הבילבורד נכנס למקום הרביעי, ובמצעד שירי העשור של שנות ה-2000 נכנס למקום ה-40. בשנת 2010 פרסמו "רולינג סטון" את 500 השירים הגדולים בכל הזמנים, ושם הם מיקמו את "Crazy in Love" במקום ה-118. VH1 מיקם את "Crazy in Love" במקום הראשון ברשימת העשור של שנות ה-2000.
"Crazy in Love" מכר יותר מ-2 מיליון עותקים בארצות הברית ויותר מ-8 מיליון עותקים ברחבי העולם, והפך לאחד הסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים ברחבי העולם.
בשנת 2004, בטקס פרסי גראמי ה-46, זכתה ביונסה פרסים על השיר, שיר ה-R&B הטוב ביותר ושיתוף הפעולה הטוב ביותר בשיר ראפ. בטקס פרסי ה-VMA לשנת 2003 זכה הקליפ של השיר בשלושה פרסים שונים, ואף היה מועמד לפרס קליפ השנה. (השיר זכה בקטגוריית "הקליפ הנשי הטוב ביותר")
"Crazy in Love" הפך לאחד השירים המוכרים ביותר של ביונסה, והוא שיר מרכזי בהופעות החיות שלה. ביונסה ביצעה את השיר בעשרות תוכניות אירוח, ובסיבובי הופעות שלה.
רקע

ביולי 2002 ביונסה הקליטה מספר שירים לאלבום הסולו שלה, "Dangerously in Love", וקולומביה רקורדס תכננו להוציא את האלבום באוקטובר 2002. יציאת האלבום נדחתה בשל הצלחת הסינגל "Dilemma" של קלי רולנד, אחת מחברות להקת דסטניז צ'יילד שבה הייתה חברה גם ביונסה, ובכך התאפשר לביונסה להקליט שירים נוספים לאלבום.
"Crazy in Love" הוא שיר אהבה בז'אנר ה-R&B שנכתב והולחן על ידי ביונסה וג'יי זי, והופק על ידי ריץ האריסון. השיר יצא לתחנות הרדיו בארצות הברית ב-18 במאי 2003, להורדות דיגיטליות ב-20 במאי 2003 בארצות הברית ובריטניה. "Crazy in Love" זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה שהחמיאו לקצב וה-"הוו-הוו" הממכר, ולהופעת האורח של ג'יי זי. רבים מהמבקרים כינו את השיר המנון הקיץ של שנת 2003.
בשנת 2004 היה "Crazy in Love" מועמד לשלושה פרסי גראמי, בקטגוריות שיר ה-R&B של השנה ושיתוף ה-R&B הטוב ביותר של השנה שבהם זכה, ובקטגוריות הקלטת השנה לא זכה. הרמיקס של "Crazy in Love", הידוע בשם "Krazy In Luv", זכה בפרס הרמיקס הטוב ביותר. "Crazy in Love" קיבל את פרס השיר המוכר ביותר של השנה בטקס פרסי המוזיקה פופ ASCAP לשנת 2004, ומגזין "Vibe" הכתיר את השיר כשיתוף הפעולה הטוב ביותר של שנת 2003. בטקס פרסי EMA באירופה, "Crazy in Love" זכה בפרס שיר השנה, בנוסף זכה בפרס שיתוף הפעולה הטוב ביותר בטקס פרסי ה-BET בשנת 2004.
ביקורות > רשימות כל הזמנים

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | 500 שירי הפופ הטובים ביותר בכל הזמנים | 18 |  |
וידאו קליפ

במאי הקליפ לשיר "Crazy in Love" הוא ג'ייק נאוה, שיצא במאי 2003.
הקליפ צולם במרכז לוס אנג'לס, ונפתח כאשר רואים את ג'יי זי בתוך מכונית ברחוב בלוס אנג'לס. לאחר מכן רואים את ביונסה עומדת באמצע הכביש ומתחילה לשיר ולרקוד, כשהיא לובשת גופייה לבנה, ג'ינס ונעלי עקב אדומות. כאשר מתחיל הפזמון רואים את ביונסה לובשת שמלה כאשר היא עומדת על גג של בניין וסביבה מצלמות עם פלאש. את הבית השני ביונסה מתחילה לשיר כאשר היא נמצאת בסמטה עם הרקדניות שלה ומתחילה לרקוד איתן. ג'יי זי מופיע וזורק מצית על הרצפה שעליה יש דלק שמוביל למכונית שחונה מתחת לגשר ומתפוצצת בלהבות. ג'יי-זי מבצע הראפ שלו מול המכונית הבוערת, וביונסה רוקדת לידו כאשר היא לבושה בבגד גוף ומעיל פרווה. לאחר מכן ביונסה בועטת בברז כיבוי אש שמתפוצץ, ורוקדת לידו תוך כדי שיוצאים ממנו מים. את הסצנה האחרונה בשיר ביונסה מסיימת בריקוד עם הרקדנים שלה שמאחוריהם מאוורר ענק.
הקליפ זכה לשבחים על ידי המבקרים וזכה בפרסים רבים. הקליפ זכה בשלושה פרסים בטקס פרסי MTV Video Music 2003 בקטגוריות קליפ של הזמרת הטוב ביותר, קליפ ה-R&B הטוב ביותר והכוריאוגרפיה הטובה ביותר. באותה השנה הקליפ זכה בפרס שיתוף הפעולה הטוב ביותר בטקס פרסי MTV Video Music בשנת 2004.
נכון למאי 2024 השיר צבר כ-784 מיליון צפיות ביוטיוב.
הופעות

ביונסה ביצעה לראשונה את "Crazy in Love" ביחד עם ג'יי-זי במהלך טקס פרסי MTV Video Music לשנת 2003, היא שרה את השיר במחרוזת. ביונסה ביצעה את השיר "Baby Boy" ולאחר מכן המשיכה עם "Crazy in Love". השיר נכלל בכל הסיבובי הופעות של ביונסה במהלך השנים, בסיבוב ההופעות הראשון שלה her Dangerously in Love Tour בשנת 2003, היה לשיר סיום המופע. ביונסה ביצעה את "Crazy in Love" בטקס פרסי ה BET בשנת 2004 ביחד עם ג'יי זי.
במסע ההופעות של להקת דסטיניז צ'יילד, Destiny Fulfilled Tour בשנת 2006, ביצעה ביונסה את ה "Crazy in Love". בשנת 2007 יצאה ביונסה לסיבוב ההופעות השני שלה "The Beyoncé Experience" שם "Crazy in Love" היה שיר הפתיחה של המופע, וכך גם הסיבוב ההופעות השלישי שלה "I Am... World Tour". במסע ההופעות הרביעי של ביונסה "The Mrs. Carter Show World Tour" נכלל במחרוזת ביחד עם השיר "Single Ladies", ובמסע ההופעות המשותף של ביונסה וג'יי זי "On the Run Tour" השיר סגר את המערכה הראשונה.
בשנת 2013 ביונסה הופיעה בהופעת המחצית של הסופרבול שם ביצעה את "Crazy in Love", בנוסף משנת 2003 ביונסה ביצעה את השיר בעשרות תוכניות אירוח, טקסי פרסים, הופעות אורח, ונחשב לאחר השירים המוכרים ביותר של ביונסה.