stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאדק אומידזאדה
הערות שוליים

↑  "Who is Hojatollah Omidvar, Iran's deputy military intelligence chief killed by 'Israeli strike' in Damascus?". L'Orient-Le Jour. 20 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Iran Condemns Suspected Israeli Strike Killing 5 IRGC Officers". Iran International. 20 בינואר 2024. נבדק ב-20 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Aji, Alberte; Mroue, Bassem (20 בינואר 2024). "An Israeli airstrike on the Syrian capital killed at least 4 Iranian advisers, officials say". The Washington Post. נבדק ב-20 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  טל לב רם, ‏שבת של חיסולים: אלו הבכירים האיראניים שחוסלו בדמשק ובלבנון, באתר מעריב אונליין, 20 בינואר 2024
↑  "Who is Sadegh Omidzadeh, the senior intelligence officer of Iran who was assassinated by Israel?" (בפרסית). rouydad24. 20 בינואר 2024. נבדק ב-20 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Warrick, Joby; Hill, Evan (1 ביוני 2023). "Iran plans to escalate attacks against U.S. troops in Syria, documents show". The Washington Post. ארכיון מ-14 בדצמבר 2023. נבדק ב-20 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Who was Sardar Haj Sadegh Omidzadeh who was martyred today? + Photo" (בפרסית). arshehonline. 20 בינואר 2024. נבדק ב-20 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "شهادت ۴ مستشار نظامی ایران در حمله اسرائیل به دمشق + اسامی" [Martyrdom of 4 Iranian military advisers in Israel's attack on Damascus + names] (בפרסית). Tasnim News Agency. 20 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Fifth Iran Revolutionary Guards member dies after strike in Syria attributed to Israel". The Times of Israel. 20 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Including 3 leaders of the Iranian Revolutionary Guard.. 10 killed in the Israeli targeting of a building in Damascus" (בערבית). Syrian Observatory for Human Right. 20 בינואר 2024. נבדק ב-20 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Israel assassinates the commander of the Quds Force intelligence in Syria and his deputy" (בערבית). Saw Beirut. 20 בינואר 2024. ארכיון מ-20 בינואר 2024. נבדק ב-20 בינואר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "نصرالله يطل في ذكرى سليماني فكيف سيرد على تهديدات إسرائيل وتطبيق القرار 1701؟" [Nasrallah appears at Soleimani's memorial. How will he respond to Israel's threats and the implementation of Resolution 1701?]. Al-Quds (בערבית). 2024-01-02. ארכיון מ-16 בינואר 2024. נבדק ב-20 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
ארנולד ברנשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1888 ברסלאו, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  1971 (בגיל 83 בערך) פאלם ביץ', ארצות הברית 
 מדינה:  גרמניה 
 
ארנולד ברנשטיין (בגרמנית: Arnold Bernstein;‏ ינואר 1888 - 9 במרץ 1971) היה בעלים של חברות ספנות שפעלו בגרמניה ובארצות הברית, מחלוצי הימאות הארץ ישראלית, יהודי גרמני.
ברנשטיין נולד בברסלאו, בגרמניה, הבן הבכור של הסוחר היהודי מקס ברנשטיין ושל רעייתו, פרנציסקה לבית אלטמן. לאחר שעסקו של אביו התמוטט, עברו הברנשטיינים, ב-1911, להמבורג, שם ייסדו ב-1912 את חברת "ארנולד ברנשטיין בהמבורג", שעסקה במסחר זעיר.
ברנשטיין לקח חלק במלחמת העולם הראשונה כתותחן, עלה לדרגת סגן והוענק לו עיטור צלב הברזל דרגה 1.
הדגל של חברת הספנות של ארנולד ברנשטיין.
אחרי המלחמה, ב-1919, הרחיב את חברתו לתחום הספנות. ב-1924 אביו פרש מהחברה.
ב-1934, במטרה להוציא חלק מהונו מגרמניה הנאצית, ייסד ברנשטיין יחד עם אחרים את חברת ספנות ארץ-ישראלית ובמסגרתה הביא לחיפה את ספינת הקיטור תל אביב, שהותאמה להובלת נוסעים. ב-1935 רכש ברנשטיין את קו הספנות "הכוכב האדום". ב-1937 הייתה חברת הספנות של ברנשטיין מהחברות היהודיות הגדולות בגרמניה והעסיקה מעל לאלף עובדים.
חיים אישיים

לאחר מלחמת העולם הראשונה, ב-1 במאי 1919, נשא ברנשטיין לאישה את לילי קימלשטיל מהמבורג. לזוג היו שני ילדים, בן בשם רונלד ובת בשם שטפניה. ב-1959 פרש מעבודתו בגלל הרעה במצב בריאותו.
הערות שוליים

↑  Arnold Bernstein is a Backer of New Palestine Shipping Line (באנגלית)
↑  Ein Silberbesteck der Arnold Bernstein Linie (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012653974105171  BnF: cb15618330s (data)  GND: 123018420  ISNI: 0000 0000 4716 488X  LCCN: no2001092525  VIAF: 62444496   WorldCat (עם VIAF): 62444496
מצד עתרת

| --- | --- |

מצד עתרת ונהר הירדן. צילום מכיוון דרום
 שמות נוספים:  מבצר ואדום יעקב
 היסטוריה
 תקופות:  התקופה הצלבנית
 בונה:  בלדווין הרביעי מלך ירושלים
 עשוי מ:  אבן גיר
 נבנה:  1178 
 סוג:  מבצר
 אתר ארכאולוגי
 חפירות:  האוניברסיטה העברית 1994
 ארכאולוגים:  רוני אלנבלום ואדריאן בועז
 מצב:  הרוס
 גישה לציבור:  כן
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  33°00′16″N 35°37′40″E﻿ / ﻿33.0045°N 35.627856°E﻿ / 33.0045; 35.627856
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) מצד עתרת(למפת אצבע הגליל רגילה) מצד עתרת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצד עתרת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצד עתרת he
 מפת מיקום
 
 תיאור כללי של אזור המצד. האיור אינו בקנה מידה
 
מצד עתרת (נקרא על ידי הצלבנים בשם שסטלה, Chastellet, ובלטינית: Vadum Iacob, מעבר יעקב) הוא אתר ארכאולוגי בו נמצאו שרידיו של מבצר צלבני שהוקם בשלהי המאה ה-12. המבצר שוכן על הגדה המערבית של נהר הירדן, כקילומטר אחד דרומית לגשר בנות יעקב, בקרבת קיבוץ גדות.
מבנה המבצר

המצד בנוי מחומות אבני גיר גדולות ומסותתות שביניהם מילוי של אבני שדה בזלתיות. בתוך החומות הספיקו הצלבנים לבנות רק מעט מבנים ובעיקר מבנה קשתות ובור מים בפינה הדרום מזרחית.
חורבן המבצר תוך כדי בנייתו וטבח אוכלוסייתו מאפשרים לתעד את הממצאים באתר במידה רבה של דיוק כרונולוגי, שחסר במבצרים צלבניים רבים אחרים. העובדה כי בניית המבצר לא הושלמה מעולם משמעותה כי במקום נמצאו חלקים שהיו בתהליך בנייה או אפילו בתחילתה. באופן זה ניתן ללמוד על שיטות הבנייה והטכנולוגיה ששימשה את הצלבנים, למרות שתוכנית המבצר איננה ברורה לחלוטין. יתר על כן, המבצר הכבוש נעזב על ידי המוסלמים, ככל הנראה בגלל מגפה שפרצה בקרבם זמן קצר לאחר הכיבוש, ובניית האתר לא נמשכה. מלבד מקרים של לקיחת אבנים לשימוש משני בבנית גשר בנות יעקב על ידי ביברס כהכנה למצור על צפת, לא השתנה המבצר ובמידה רבה נותר כ"צילום" קפוא בזמן של מבצר צלבני בעת בנייתו ומלחמת מצור.
באופן סכימתי, מבצר שסטלה דומה בצורתו לשלב הראשון של מבצר קראק דה שבלייה, וככל הנראה שניהם נבנו בסמיכות זמנים על ידי מסדר הטמפלרים על פי תוכנית דומה. צורתו של המבצר מלבנית ומידותיו 140 על 65 מטרים. בכל אחת מפינות החומה הוקם מגדל רבוע, ורק המגדל הדרום-מערבי בולט אל מחוץ לחומות. קראק דה שבלייה של המאה ה-12 נבנה עם גלריות מקמרונות חבית לאורך חומותיו, וסביר להניח כי קמרונות דומים תוכננו להיבנות בשסטלה. סימנים של התחלת בנייתם אכן נחשפו בפינה הדרום מזרחית. קמרונות אלו היו מחזקים באופן משמעותי את חומות המבצר ואת שטח האחסון והמגורים לשירות חיל המצב. בפאות הדרומית, המערבית והצפונית אף נכרה חפיר עמוק, המקשה על הגישה אל החומה. בצדו המזרחי של המצד נראה החפיר באופן הברור ביותר במבט מהחומה.
בעת ההתקפה המוסלמית היה המבצר בעיצומה של מלאכת הבנייה. החומות הושלמו רק בחלקן ובקמרונות היו עדיין פיגומים. קירות זמניים וכלי בניה מברזל נמצאו מושלכים לכל עבר, וערמות של מלט וסיד ובהן תקועים חיצים נותרו באזורי העבודה. בצמוד לחומות נתגלו כבשים של עפר ועליהם מסילות ששימשו עגלות שוורים. עגלות אלו הובילו את חומרי הבניין ואבנים מהמחצבה שפעלה בסמוך וממערב למבצר. אבוסים עשויים אבן הונחו ונתגלו במחצבות ובסמוך לחומות. בקרבת השערים נמצאו כלי עבודה, ובהם גרזנים ואיזמלים ששימשו לעיבוד האבן, וכלי חפירה ובהם אתים, מעדרים ומריות (שפכטל) לעיבוד הטיט והמלט. באחד השערים נמצאה ערימת סיד ובה כלי ברזל ובסמוך מאות ראשי חץ - ראיה לפתאומיות ההתקפה האיובית.
משלושת צידי המבצר מצפון, מערב, ומזרח נתגלו פתחים קטנים, שרוחבם לא עולה על מטר אחד. בחומה נחצבו חורים לצירים ומסילות לקורות רוחב עבור דלתות. מטרת פתחים אלו איננה ברורה, וייתכן ומדובר בפתחים למגדלים שטרם נבנו. השערה נוספת היא כי פתחים אלו היו אמורים להוביל לחצר היקפית חיצונית שטרם הוכשרה, וחומה חיצונית שלא הוקמה. אם השערה זו נכונה, היה מבצר שסטלה השלב הראשון למבצר כפול כדוגמת כוכב הירדן.
בצד החיצוני של החומות נמצא כבש מעפר, שהודק בשכבות של שברי אבנים ואדמה, שנלקחו מתוך שטח המבצר וכוסו בשכבת סיד. עגלות השוורים העלו את אבני החומה במעלה הכבש אל נדבך החומה הרצוי, משם נדחפו האבנים במנופים שהופעלו על ידי בני אדם אל מקומם בחומה. ייתכן ובוני החומה התכוונו להותיר את כבש העפר כבסיס לחלקלקה קבועה מצופה אבן. שיטה זו חסכה בשימוש בעץ שתמיד היה יקר ערך, אך מחויב המציאות ככל שהחומות צמחו לגובה ובבניית הקמרונות.
מבנה המבצר > השבר הגאולוגי

בחפירות במקום בשנת 1994 הופתעו החוקרים למצוא שבר אנכי החוצה את מרכז החומות הצפונית והדרומית, כאשר צדן המזרחי של חומות שבורות אלו "הועתק" למרחק של 2.1 מטרים ביחס לחלק המערבי של אותן חומות. בראשו של התל, על חלקו הצפוני של המבצר, נתגלו שרידיו של מסגד מוסלמי אשר גם הוא נשבר וחציו זז, אם כי למרחק של 0.5 מטר בלבד. תזוזות אופקיות אלו מוסברות על ידי החוקרים (בראשם רוני אלנבלום ואמוץ עגנון מהאוניברסיטה העברית ושמואל מרקו מאוניברסיטת תל אביב) בשתיים מהחזקות שברעידות אדמה שחוותה ארץ ישראל. הראשונה, רעידת האדמה של שנת 1202, אחראית לתזוזתו האופקית של חצי המבצר למרחק של 1.6 מטרים. המסגד, שזמן בנייתו תוארך לתקופת השלטון העות'מאני במקום, נפגע ככל הנראה ברעידת האדמה של אוקטובר 1759 והיא זו אשר גרמה לתזוזה בת חצי המטר של חציו. רעידת אדמה זו השפיעה גם על חומות המבצר ההרוס שמתחת למסגד והביאתן לבסוף למרחק של 2.1 מטרים אחת מהשנייה. מניתוח מדוקדק של כלל הממצאים של התל ניתן להבחין ולהפריד בין עדויות לחמש הסטות של רעידות אדמה שונות.
ריבוי הפגיעות כתוצאה מרעידות אדמה במקום מוסברת בהמצאות התל עליו הוקם המבצר במרכזו של השבר הסורי אפריקאי ותזוזת חלקי המבצר והמסגד הם אמצעי מדויק ורב ערך לחקר תזוזת הלוחות הטקטוניים באזור זה.
כינוייו של המבצר

לפני בניית המבצר כונה המעבר שבירדן בשם הלטיני Vadum Iacob (ואדום יעקב - "מעבר יעקב"). שם זה מקורו בסברה הצלבנית, הנחשבת עתה למוטעית, שזהו המקום בו חצה יעקב את הירדן בדרכו למפגש עם אחיו עשו. בערבית מכונה המקום מחדת אל אחזן ("מעבר הצער") בעקבות האמונה המוסלמית שבמקום זה נודע ליעקב על מכירת יוסף. גשר בנות יעקב הסמוך מזכיר גם כן את שמו של יעקב, אך כנראה ללא קשר למבצר.
עם בניית המבצר ניתן לו הכינוי הצרפתי Chastellet (שסטלה - "מבצרון" או "מבצר קטן"), לאור היותו הקטן שבמבצרי האבירים הטמפלרים. לאחר התבוסה המוחצת שהנחילו לצלבנים, החלו המוסלמים מכנים את המקום ﻘﺼﺮ ﺍﻠﻋﺛﺮﻩ (קסר אל עת'רה - "מבצר הכישלון"), ככל הנראה כזכר לתבוסה הצורמת. שם זה התגלגל לבסוף עד לזמננו ושמו העברי של המבצר, מצד עתרת (או עת'רת) הוא גלגול פונטי של שם זה.
חפירות ארכאולוגיות

בשנת 1864 ביקר במקום ג'ון מקגרגור, שתיאר במקום שרידים שאינם נמצאים במקום בימינו. בשנות ה-70 המקום היו מוכר לאנשי הסביבה וביקרו בו אנשי בית ספר שדה גולן. המקום נחפר ונסקר בשנת 1994 בידי צוות ארכאולוגים בראשותם של רוני אלנבלום ואדריאן בועז.
לקריאה נוספת

Denys Pringle, "Qasr Al-'Atra", in Secular buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: an archaeological Gazetteer, Cambridge University Press, 1997, p. 85
Adrian J. Boas, Archaeology of the military Orders, Routlege, 2006, pp. 258-259
הערות שוליים

↑  S John Man, Saladin: The Life, the Legend and the Islamic Empire, 2015
↑  זיו ריינשטיין‏, פגיעה ישירה והרס משמעותי באחד המבצרים העתיקים בצפון, באתר וואלה, 14 בנובמבר 2024
↑  Adrian J. Boas, Crusader archaeology: the material culture of the Latin East, Routledge, 1999, p
 115
↑  Ronnie Ellenblum,", Crusader castle torn apart by earthquake at dawn, 20 May 1202", Geology 26 (4), 1998, pp. 303-306
↑  גילוי רוב רוי על הירדן, דבר, 29 באוגוסט 1980
↑  צבי אילן, הרס המצודה הצלבנית שסטלה, דבר, 1 בספטמבר 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522257305171  VIAF: 316747233   WorldCat (עם VIAF): 316747233 
החומה החשופה בצדו הצפוני של מצד עתרת
תיאור כללי של צורת המבצר כיום
קיר בור המים שבמבצר
השבר הגאולוגי כפי שנראה על שרידי החומה הצפונית של המצד. מימין תמונה מתוך המבצר לכיוון מערב ומשמאל תמונה של החומה מבחוץ לכיוון דרום
תצלום פנורמי של החומה המזרחית של המצד ולרגליה נהר הירדן
רמת השניים

יואש זולר (ימין) ויצחק קליצ'בסקי
קברם המשותף של יואש זולר ויצחק קליצ'בסקי בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון
שני הברושים ברמת השניים
שלט זיכרון ליואש ויצחק ברמת השניים. ברקע - שני הברושים
רמת השניים או עמק השניים הוא חלק מנחל השופט שברמות מנשה.
המקום נקרא לזכר השומרים יואש זולר ויצחק קליצ'בסקי שנרצחו על ידי ערבים מהאזור במאורעות המרד הערבי הגדול ב-1936, ביום 2 באוגוסט 1936, בעת שמירה על מטעי המושבה יקנעם.
ליד עין פרור צומח עץ ערבה גדול, שטופח על ידי אנשי עמק השלום. מולו, בתוך שדה תורמוסים, צומחים שני ברושים שניטעו לזכרם של שני השומרים. 
לאחר הרצח, הוקמה במקום נקודת התיישבות בשם "רמת השניים", אך המקום ננטש כעבור זמן קצר.
זמן קצר לאחר הרצח נולדו תאומים במושבה יקנעם. אחד נקרא יצחק והשני יואש. על כך כתב המשורר דוד שמעוני בלדה שהייתה מפורסמת באותם הימים:
בהר אפרים ביקנעם,

יצאו שני רעים לעזרת העם,

יואש ויצחק, בחורים אמיצים,

...
יואש בחיוך ליצחק ילחש:

אם אפול-לבנך תקרא יואש

רעו לקראתו באופל יצחק:

ובנפלי תקרא לבנך יצחק.

...
על שדות ישראל שני רעים צעירים

נפלו חללים-שומרים צעירים...
...בהר אפרים, ביקנעם

נולדו שני אחים לעזרת העם

יואש ויצחק-בחורים כהלכה,

גדלו מהרה, יואשים, יצחקים!

שדות ישראל לכם מחכים.
על חלק מאדמות רמת השנים הוקם בשנות ה-60 עמק השלום בו שוכנת היום לטם.
ראו גם

יער הזורע
אגודת השומרים
ניקול רזניקוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בדצמבר 1999 (בת 24) עפולה, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  הרצליה, ישראל
 פעילות בולטת:  מלכת היופי, "הישרדות VIP"
 מקצוע:  דוגמנית
 תקופת כהונה:  2018–2019
 פרסים והוקרה:  מלכת היופי של ישראל (2018)
 
ניקול רזניקוב (נולדה ב-27 בדצמבר 1999) היא דוגמנית ישראלית, מלכת היופי של ישראל לשנת 2018.
ביוגרפיה

רזניקוב נולדה בעפולה, בת יחידה לוויקטוריה ויבגני. אמה ילידת טשקנט שבאוזבקיסטן הסובייטית, ואביה יליד קייב שבאוקראינה הסובייטית. למדה במגמת תקשורת בתיכון בכפר הנוער ויצו ניר העמק. רזניקוב קיבלה פטור מגיוס לצה"ל מסיבות רפואיות. סבתה לימדה אותה רוסית.
במאי 2018 זכתה רזניקוב בתחרות מלכת היופי של ישראל, ובדצמבר 2018 ייצגה את ישראל בתחרות מיס יוניברס שנערכה באותה שנה בתאילנד.
בשנת 2020 השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP" עונה 3 בערוץ 13, והודחה עשירית.
חיים אישיים

מאז 2020 הייתה בזוגיות עם רועי חג'ג' עד ינואר 2024 כאשר נפרדו לפני כן הייתה במערכת יחסים עם סמיון גרפמן, אותו הכירה כשהשתתפו ביחד ב"הישרדות VIP" עונה 3..
רזניקוב מתנדבת בבתי חולים, בעיקר בבית חולים העמק שבעפולה, שבו הייתה מאושפזת בתור ילדה.
הערות שוליים

↑  https://holon.mynet.co.il/local_news/article/m_284729
1 2  אדווה נחמני, הלילה זה קורה: האם מלכת היופי תיקח את הכתר במיס יוניברס?, באתר Xnet‏, 16 בדצמבר 2018
↑  https://blinker.co.il/עמקים/תלמידה-מעפולה-תשתתף-בתחרות-מלכת-היופי-20/138102/
1 2  הילה רגב, מלכת היופי ניקול רזניקוב: "אין דבר בודד יותר מלבלות את שישי בביה"ח", באתר Xnet‏, 6 במאי 2018
1 2  רוני שחר, מלכת היופי ניקול רזניקוב מעפולה נפרדת מהכתר: "יש תחושת עצבות", Mynet עפולה ועמק, 24 במרץ 2019
↑  יפעת מנהרדט, ניקול רזניקוב: "החבר שלי אמר שמלכה אמיתית לא צריכה כתר", באתר Xnet‏, 30 בדצמבר 2018
↑  יום אחרי: ניקול רזניקוב מגיבה להפסד במיס עולם, באתר ‏מאקו‏, 17 בדצמבר 2018
↑  "הנפש שלי עברה הרבה דברים, אנשים פחדו ממני", באתר ‏מאקו‏, 19 בנובמבר 2018
↑  יפעת הללי אברהם, ‏לניקול רזניקוב יש בן זוג חדש, באתר ‏מאקו‏, 9 בספטמבר 2020
↑  ערב טוב עם גיא פינס, ‏"אנחנו אוהבים להשאיר את הדברים הפרטיים בפרטי", באתר ‏מאקו‏, 28 בנובמבר 2019
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
עין העמק

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: מגידו
גובה ממוצע: ‎240 מטר
תאריך ייסוד: 1944
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 813 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) עין העמק(למפת הכרמל רגילה) עין העמק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין העמק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין העמק32°37′44″N 35°05′05″E﻿ / ﻿32.6288245855184°N 35.084775373358°E﻿ / 32.6288245855184; 35.084775373358  heמפת היישובים של מועצה אזורית מגידו (in English: Megiddo Regional Council) באדום - עין העמק בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
einhaemek.org.il
עֵין הָעֵמֶק הוא מושב באזור הצפון סמוך ליקנעם עילית, השייך למועצה אזורית מגידו.
היישוב הוקם בשנת 1944 על ידי עולים מכורדיסטן שישבו בחיפה, כמושב עובדים. שמו הראשון של היישוב היה "קדם", על שם הארגון שאליו השתייכו. בהתחלה התגוררו בכפר דלית-אל-רוחה ולאחר מכן עברו לאדמות שנרכשו מהכפר ריחאניה.
שמו של היישוב נובע ממיקומו, הצופה על עמק יזרעאל. בסמוך למושב ממזרח חוות רמת השניים והמעיין והתל הארכאולוגי עין פרור.
כיום נבנית ביישוב הרחבה שבה עתידות להקלט כ 140 משפחות חדשות ובני המקום.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007392536405171
אורי לבוביץ

| --- | --- |
תמונת פספורט שצולמה באפריל-מאי 1967, כנראה לקראת שינוי השם בתעודת הזהות
תמונת פספורט שצולמה באפריל-מאי 1967, כנראה לקראת שינוי השם בתעודת הזהות
 לידה:  31 בינואר 1946 כ"ט בטבת תש"ו קריית מוצקין, פלשתינה (א"י)
 נהרג:  6 ביוני 1967 (בגיל 21) כ"ז באייר תשכ"ז גבעת התחמושת, ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  ינואר 1965 – מרץ 1967 (כשנתיים)
 דרגה:    רב-טוראי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים
 עיטורים
   עיטור המופת
 הנצחה
 גבעת התחמושת, אנדרטת חיל הרפואה,  אנדרטת הקיבוצים, בית ספר אחדות בקריית מוצקין  יד למגן וכיכר התותח בקריית מוצקין,   אנדרטת הצנחנים, אנדרטה בקיבוץ גדות,  בחדר הנצחה לסיירת צנחנים, בית יד לבנים בירושלים, ספר "אורי לבוביץ"
 
קברו של אורי לבוביץ בחלקה הצבאית בהר הרצל
קברו של אורי לבוביץ בהר הרצל עם המצבה הזמנית, חודש לאחר שנהרג, יולי 1967
אורי לבוביץ בחגיגת בר מצווה, 1959
אורי לבוביץ בתיכון עמל עבודה במסגריה, 1960–1963
מעמד נר הזיכרון בקיבוץ גדות האותיות "לזכרם" נעשו על ידי אורי לבוביץ במסגריה ב-1967
הוריו של אורי, טובה ויצחק ליד הגלעד הספונטני הזמני שהוקם בגבעת התחמושת, בסיור למשפחות שכולות שהתקיים לאחר חודש ממועד הקרב. לסיור צורפו מפקדי היחידה שגויסו ליום מילואים, ונתנו הסבר בסיסי על התנהלות הקרב. יולי 1967
אורי לבוביץ במדי חייל, 1965 לערך
שלט הדרכה המציין את פועלו של אורי לבוביץ בקרב, באתר גבעת התחמושת, 2006
קטע מקיר הנצחה בהיכל הזיכרון הממלכתי לחללי מערכות ישראל, חיילים שנהרגו במלחמת ששת הימים, חיילים שנפלו ב-6 ביוני 1967 עם שמו של אורי לבוביץ
אורי לבוביץ (גם ליבוביץ) כ"ט בטבת תש"ו – כ"ז באייר תשכ"ז; 31 בינואר 1946 – 6 ביוני 1967) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור המופת על לחימתו בקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים. לבוביץ היה חובש קרבי שעוטר על דבקות במשימה. במשך כל הלחימה טיפל בפצועים, גם באלה שנפגעו ושכבו במקומות חשופים והיו תחת ירי של הלגיון הירדני. לבוביץ נהרג בעת שטיפל בשני חיילים פצועים. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
ביוגרפיה

אורי לבוביץ, בנם של טובה ויצחק יעקב, נולד בקריית מוצקין ב-1946, למד בבית ספר יסודי "אחדות" בקרית מוצקין, ולאחר מכן בבית ספר מקצועי "עמל" בקריית חיים (נקרא אינטרנשיונל בזמנו), שם למד להיות מסגר. בבית הספר לחניכות למד בחלק מהשבוע ובחלקו השני עבד במפעלי וולקן הנדסה וולאחריו במסגריית גורן שבמפרץ חיפה. בכיתה ט' הצטרף לתנועת "המחנות העולים". הוא היה נער שתקן ומופנם, ותואר מאוחר יותר על ידי חבריו לגרעין ולצבא, כאדם בישן, נחבא אל הכלים, ישר והגון, שבלטה בו אהבת האדם והדאגה לחבר. בשעות הפנאי עסק באיסוף ומיון בולים, ובניית טיסנים.
יחד עם חבריו למחנות העולים, יצא במסגרת גרעין הנח"ל "ירדן" לקיבוץ גדות. גרעין "ירדן" הוכרז בגדות ב-5 באוקטובר 1963. החלטתו של לבוביץ להצטרף לגרעין שמיועד להתיישבות בקיבוץ, נבעה מחיפושיו אחר מסגרת יותר שוויונית. שהייתו בגדות הייתה בתקופה שבה סבל הקיבוץ מהפגזות קשות של הצבא הסורי, וגם הבית בו התגורר נפגע קשות בהפגזות. הוא נהג לכתוב גלויות להוריו, בו תיאר את חוויותיו מההפגזות ורעשי הקרבות להם היה עד.
במיונים לצה"ל התברר שהייתה לו בעיה בריאותית ולכן לא סווג כלוחם. הוא ערער פעמיים ולבסוף גויס ב-24 בינואר 1965, יחד עם חבריו לנח"ל מוצנח. טירונות עבר במחנה 80 ואיתם הלך למחלקת הנח"ל בקיבוץ אשדות יעקב. הוא הוכשר כלוחם בצנחנים, ובנוסף לכך עבר קורס חובשים קרביים. החלטתו ללכת לקורס חובשים קרביים נבעה מרצונו לעזור, הוא הגיע למצבי עימות עם אנשים תוך עמידה על עקרונות הצדק שאימץ לעצמו, שבמסגרתם נענה גם לכל פנייה לעזרה שהופניתה אליו. לקראת סיום שירותו הצבאי, צורף לאימון בערד, שבמסגרתו הוקמה חטיבה 55 שהיא חטיבת צנחנים במילואים שבה שרת לאחר מכן.
לאחר שחרורו מצה"ל ב-20 במרץ 1967, התקבל כחבר בקיבוץ גדות. הוא חזר לעבוד במסגריה בקיבוץ. ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל של שנת 1967 הוחלט בקיבוץ להכין כן לנר זיכרון מפליז שישמש את חברי הקיבוץ, בטקסי יום הזיכרון שהתקיימו בקיבוץ. על גבי בסיס הכן נכתבה המילה לזכרם מפח גס וחלוד. האותיות הוכנו על ידי אורי לבוביץ שוב ושוב עד שהתוצאה השביעה את רצונו. הכן שימש לראשונה בטקס של יום הזיכרון של שנת 1967 שהתקיים ב-ד' באייר, תשכ"ז, 14 במאי 1967, שלושה שבועות לפני מלחמת ששת הימים שבמהלכה נהרג. אורי לבוביץ הספיק להיות חודשיים בלבד בקיבוץ, לפני שגויס למילואים ב-20 במאי 1967 בשל ההיערכות למלחמת ששת הימים.
לבוביץ לחם בקרב בגבעת התחמושת בירושלים במסגרת גדוד 66, בתפקיד החובש המחלקתי. הוא נהרג במהלך הקרב תוך חירוף נפשו בהגשת עזרה ראשונה, וקיבל את אות המופת על גילוי אומץ לב ודבקות במטרה במהלך הקרב.
אורי לבוביץ הובא למנוחת עולמים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
הקרב על גבעת התחמושת

תיאור מעשיו של לבוביץ בקרב כחובש קרבי, מופיעים בספר "רפואה בשישה ימים" של חיל הרפואה. אורי לבוביץ השתייך לפלוגה ג', שמפקדה היה דדי, מפקד מחלקתו היה מילר.
עוד לפני תחילת הלחימה על בית הספר לשוטרים וגבעת התחמושת, בדרכה של המחלקה אל התעלה שיועדה להם בקרב, עצר לבוביץ בדרכו וחבש בחבישה ראשונה, פצועים מפלוגות אחרות.
המחלקה נכנסה לגבעת התחמושת דרך "הבית הארוך" הלכה לאורך תעלת הקשר הימנית לכיוון "בית הטלוויזיה" ובונקר הפיקוד של המוצב. המ"מ מילר הורה לחוליית המקלעונים לנוע בשטח הפתוח שמשמאל לתעלה, המ"פ דדי התמקם בעמדת הפיקוד הפלוגתית. לאחר מכן החל מטח כדורים שהגיע משמאל. מילר הורה לחוליית האבטחה לחזור בחזרה לשטח המוגן, אבל הם כבר יצאו לשטח הפתוח, ואש נפתחה עליהם. החייל איצקו נפגע מהאש.
החובש אורי לבוביץ מזנק למעלה – וחשוף לאש בשטח פתוח חובש את איצקו במקום הפציעה. מכת האש של המחלקה משתקת לרגע את הירדנים. החוליה נושאת עמה את הפצוע וחוזרת לתעלה. איצקו מתפנה בכוחות עצמו אחורה
חיילי המחלקה המשיכו לנוע קדימה, שני חיילים, שושני ושטיין, הגיעו לקרבת הירדנים, כדור פגע בעינו של שטיין והוא נפגע. לבוביץ זינק אליו מיד וטיפל בו. בעודו עושה זאת הגיע אליו קוקו שנפצע אנושות בחזהו, ולבוביץ טיפל בשניהם יחדיו, בסיוע חיילים אחרים במחלקה. המ"מ מילר טיפס מהתעלה הימנית לעבר הבית והסתבך בגדר התיל. החיילים הירדנים המשיכו לזרוק רימוני יד שפגעו בחיילים שבעורף.
לבוביץ מתרוצץ מפצוע אחד למשנהו, וחובש ככל יכולתו. חומרי החבישה אזלו והוא קורא לחבר'ה להעביר חומרים קדימה. רימון עף בקשת גבוהה. שחל מספיק לראותו, לצעוק 'רימון'! ולקפוץ אחורה. הרימון נופל ליד תמיר ופוצעו קשה בזרועו. לבוביץ חובש גם אותו ותמיר חוזר אחורה בכוחות עצמו.
המראה בתעלה מזעזע. לכל אורכה שוכבים נפגעים. מהם נאנחים ומהם שקטים. מהם הרוגים. בקרבתם הרוגים ירדניים. התנועה בתעלה קשה מחשש דריכה על הנפגעים...רימון נופל בתעלה ושם קץ לטיפולו המסור של החובש. אורי לבוביץ נופל על הנפגעים בהם טיפל...