stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לודולוגיה
מהו משחק מחשב?

באופן כללי, משחק הוא פעילות המאופיינת בחוקים בה השחקנים מנסים להגיע למטרה כלשהי. משחק יכול להתקיים לבד או בקבוצה.
משחק מחשב הוא תוכנה הנקראת ומופעלת על ידי מכונה, בין אם מחשב, קונסולת משחקים או מכונת ארקייד. המכונה הקוראת את התוכנה מייצרת פלט, אותו השחקן יכול לשנות בעזרת מקלדת, שלט או כלי קלט אחר. התוכנה מלמדת את המכונה את חוקי המשחק והמכונה מייצרת סימולציה של החוקים שהוכתבו והפעולות שמבצע השחקן.
קלואה (1961) ראה במשחק גורם בעל תרומה מרכזית לחיים החברתיים ולהיווצרותן של קבוצות בחברה ואף הוסיף להגדרה כמה מאפיינים לכל המשחקים. הם פעילות חופשית, פעילות נבחנת, לא ודאית, הנשלטת על ידי מערכת חוקים משל עצמה, המשחקים מלווים במודעות לקיומה של מציאות אחרת, זו שחווים המשחקים בחיי היום-יום. יחד עם זאת, ההבחנות של ג'ספר ג'ול בתזה שלו מ-1999:"a clash between game and narrative" מאפשרות לראות כי משחקי הווידאו והמחשב חורגים מההגדרה הפורמלית של משחק, ונכנסים למצבי גבול וגם לתחומים שלא נחשבים משחק. מה שמאיר ביתר חשיבות על התרומה הפוטנציאלית של הלודולוגיה למחקר התאורטי והסוציולוגי.
בעיות ומטרות הלודולוגיה

אחת הטענות העיקריות העומדת בפני הלודולוגיה היא השאלה: האם יש קשר בין משחקים לנרטיב? ואם כן, באיזה אופן הם חופפים. ישנם לודולוגיסטים הטוענים שאין קשר, בעוד הרוב מבינים שקשר כזה יכול להוכיח את נחיצותו של חקר המשחקים, ולהוביל את המחקר לפריצת דרך בנוגע להשפעה של משחקים על שחקנים, ובמציאת נוסחאות לבניית משחקים "שוברי קופות".
עוד טענה היא שעל מנת לחקור לעומק יש צורך בהתנסות ביצירת משחקים, כאשר גם כאן היחס של הלודולוגיסטים למשחקים כאל יצירות תרבות כגון: קולנוע, פילוסופיה או ספרות, הביאה למסקנה שיש מקום גם למחקר תאורטי גרידא.
לודלוגיה בישראל ובעולם

ברחבי העולם קמו מספר גופים שונים הדוגלים בחקר המשחקים. אחד הבולטים שבהם הוא DiGRA (ראשי תיבות של Digital Games Research Association). גופים אלה שמו לעצמם כמטרה לקדם את ההכרה במשחקי המחשב כאמצעי למידה וחוויה, וככלי תקשורת בין בני אדם.
לימודי לודולוגיה קיימים בישראל במכללה האקדמית בית ברל במסלול עיצוב ופיתוח משחקי מחשב. המסלול מספק סדנאות מעשיות לצד לימודים אקדמיים בנושא.
ראו גם

לודו
משחק טטריס
לואי פאבר (כומר)

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1910 Bellevaux, צרפת 
 פטירה:  16 ביולי 1944 (בגיל 33) Vieugy, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקצוע:  כומר קתולי, לוחם בתנועת ההתנגדות הצרפתית 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (17 בנובמבר 1946)  חסיד אומות העולם (6 בנובמבר 1986)  מדליית הרזיסטנס (26 במרץ 1945)  צלב המלחמה 1939-1945 (17 בנובמבר 1946) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  לואי פאבר
 
לואי פאבר (בצרפתית: Louis Favre; ‏1910, בלוו (אנ')‏ – 16 ביולי 1944, סנו (צר')) היה כומר קתולי וחסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הגרמנים.
העץ לזכר חסיד אומות העולם לואי פאבר ביד ושם
קורות חיים

אביו של פאבר נהרג בשנת 1917, במלחמת העולם הראשונה. פאבר למד בבלוו, עיירת הולדתו, ולאחר מכן בז'ובנה (Juvénat) (צר'), בית ספר קתולי בכפר ויל-לה-גרן (אנ') שבמזרח צרפת, ליד אנמס (Annemasse) שבאזור הגבול עם שווייץ וכן בקהילת המיסיונרים של סן פרנסואה דה סאל (צר'). את לימודיו המשיך בפריבור.
פאבר שירת בצבא הצרפתי בין אוקטובר 1932 לאוקטובר 1933 ושוחרר בדרגת רב-טוראי. הוא שב ללימודיו בפריבור ובשנת 1934 נשבע את שבועותיו הדתיות (אנ').
פאבר הוסמך לכמורה בשנת 1936 ושירת בקהילה בשווייץ (מוסד פלורימון - Institut Florimont - שליד ז'נבה) וכן בקהילות באזור מזרח צרפת, ליד הגבול עם שווייץ. הוא היה אוהד כדורגל ותיאטרון, כתב מחזות והעלה אותם עם תלמידיו הצעירים על במת התיאטרון שפעל בבית הספר בפלורימון.
בשנת 1939 החל פאבר לעבוד בתור מורה בבית הספר בו למד כנער, ז'ובנה.
קורות חיים > פעילותו בתקופת השואה

בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שב פאבר והתגייס לצבא הצרפתי. באוגוסט 1940, לאחר פלישת גרמניה לצרפת וכניעת צרפת, שב פאבר לכפרו ויל-לה-גרן והמשיך להורות בבית הספר. בשנת 1941 שב לתקופה קצרה להורות במוסד פלורימון בשווייץ.
באפריל 1942 שב פאבר לצרפת והיה חבר במספר תאי מחתרת נגד הגרמנים ונגד שלטונות משטר וישי ששיתפו עמם פעולה. הוא סיפק מידע מודיעיני לקבוצות מחתרת באזור וכן לאנשי מודיעין של בעלות הברית שהיו ממוקמים מעבר לגבול, בשווייץ.
לאחר המעצרים ההמוניים של קיץ 1942 באזור הכבוש הבריח האב פאבר יהודים רבים מצרפת אל מעבר לגבול שווייץ, בשיתוף פעולה עם אנשי צוות נוספים בבית הספר, בהם האב ז'ילבר פרנו ורמון בוקאר (Raymond Boccard) שלימים הוכרו גם הם בתור חסידי אומות העולם. בין המבקשים להימלט היו גם חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית, טייסי בעלות הברית שמטוסיהם הופלו וכן צעירים נוצרים רבים שביקשו לברוח משירות החובה של הצרפתים בגרמניה הנאצית (אנ'), אליו גויסו בכפייה למעלה מ-100,000 צעירים צרפתים בשנות מלחמת העולם השנייה. מאות פליטים עברו את הגבול באזור פעילותם של פאבר וחבריו, ובסיועם.
בפברואר 1944 פשטו הגרמנים על בית הספר בו לימד האב פאבר, עצרו חלק מחברי הסגל החינוכי, חקרו אותם וסגרו את בית הספר. פאבר נמלט והסתתר, אך כששמע שחבריו נחקרים באלימות, הסגיר את עצמו כדי למנוע את המשך סבלם. רוב חבריו שוחררו אך פאבר נחקר באלימות ולאחר מספר חודשים במעצר, במספר בתי כלא, הוצא להורג בסנו (צר'), ליד ויל-לה-גרן, עם שבעה אסירים נוספים. הוא סירב להצעות של חבריו למחתרת להיות מוברח מבית הכלא, שכן חשש שהגרמנים ינקמו בחבריו שייוותרו בכלא.
הנצחה

לאחר המלחמה הוענקו לפאבר, לאחר מותו, אות צלב המלחמה, מדליית ההתנגדות, אות לגיון הכבוד הצרפתי וצלב מלחמת העולם השנייה (צר').
בכניסה לבית הקברות באנמס קיימת אנדרטה לזכר פאבר ושלושה מחבריו למחתרת שנרצחו על ידי הגרמנים. כתביו של פאבר שמורים בארכיון בז'נבה.
בשנת 1986 הוכר פאבר על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
הערות שוליים

↑  Père Gilbert Pernoud (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16229017n (data)  GND: 132684802  ISNI: 0000 0000 2908 3816  SUDOC: 149601476  VIAF: 47929720   WorldCat (עם VIAF): 47929720
לוק קרון

| --- | --- |

לוק קרון, 2004
 לידה:  13 בדצמבר 1942 רידרקרק, הולנד הולנד
 פטירה:  19 ביוני 2012 (בגיל 69) האג, הולנד הולנד
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השתייכות:   הצי המלכותי ההולנדי
 תקופת הפעילות:  1961–2004 (כ־43 שנים)
 דרגה:   לוטננט אדמירל
 תפקידים בשירות
 ראש מטה ההגנה
 עיטורים
 קצין גבוה במסדר הכתר הבלגי  אביר במסדר אורנז'-נסאו  צלב הכבוד של הבונדסוור בזהב  מפקד בלגיון ההצטיינות  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר 
 
לוק קרון (בהולנדית: Luuk Kroon; ‏ 13 בדצמבר 1942 – 19 ביוני 2012) היה אדמירל בצי המלכותי ההולנדי אשר שימש כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של הולנד בשנים 1998–2004.
ביוגרפיה

קרון נולד ברידרקרק ב-13 בדצמבר 1942 והתגייס לצי ההולנדי ב-1961. ב-1975 מונה למפקד שולת המוקשים Hr. Ms. Staphorst, וב-1981 הועבר לפקד על ה-Hr. Ms. Jaguar. ב-1984 הועבר למטה הכללי ומונה ליועץ לענייני הצי. ב-1989 הועבר לשמש כסגן ראש אגף התכנון שלי הצי. ב-1993 הוא מונה למפקד כוחות הצי בתחומי הולנד, ושנתיים לאחר מכן מונה למפקד כל הצי ההולנדי. ב-5 ביוני 1998 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד פרישתו ב-5 ביוני 2004. תקופתו התאפיינה בפעילות נרחבת של הצבא ההולנדי בכל רחבי העולם. חיילים הולנדים הוצבו הן ככוח שמירת שלום מטעם האו"ם, והן ככוח לוחם מטעם נאט"ו, בקוסובו, מקדוניה הצפונית, בוסניה והרצגובינה, אריתריאה, אתיופיה, אפגניסטן, ליבריה ועיראק.
לוק קליאן מארג 7

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 שימוש:  מעון המגורים של ראש ממשלת הודו
 מיקום:  ניו דלהי 
 מדינה:  הודו הודו
 בעלים:  ממשלת הודו
 הקמה ובנייה
 תאריך פתיחה רשמי:  1984
 קואורדינטות:  28°36′N 77°12′E﻿ / ﻿28.6°N 77.2°E﻿ / 28.6; 77.2
  (למפת דלהי מוגדלת) לוק קליאן מארג 7(למפת דלהי רגילה) לוק קליאן מארג 7he
 
לוק קליאן מארג 7 (בהינדי: ७, लोक कल्याण मार्ग) הוא מעונו הרשמי ומקום העבודה של ראש ממשלת הודו. הקומפלקס ממוקם ברחוב לוק קליאן מארג בניו דלהי בירת הודו ושמו הרשמי הוא פנחוואטי (בהינדי: पंचवटी) (Panchavati). הוא מתפרס על פני 48 דונם וכולל חמישה בונגלו. משרד ראש הממשלה ממוקם לא במתחם זה כי אם בבניין הסקרטריאט על גבעת ראיסינה השכנה.
היסטוריה

קודם לבניית המתחם, ראשי ממשלת הודו התגורר בביתם או בבית שהוקצה להם באמצעות הפרלמנט ההודי, שהוקצה להם עקב היותם חברי פרלמנט. ג'ווהרלל נהרו התגורר בטין מורטי בהאבאן (Teen Murti Bhavan), שבעבר היה מקום מגוריו של המפקד הראשי של צבא בריטניה בהודו הבריטית. זה נקרא בעבר בית הפלאגסטאף. לאחר מותו של נהרו בשנת 1964, הוסב המבנה למוזיאון והספרייה לזיכרון של נהרו בשנת 1984.
ראש ממשלת הודו הבא, לאל בהדור שסטרי, בחר בעשרה ג'אנפטים כמקום מגוריו הרשמי, שם התגורר במהלך כהונתו, בין 1964–1966. לאחר מכן הוא הוקצה למפלגת הקונגרס (I), אם כי חלק ממנו הפך למוזיאון לזכרו (Lal Bhadur Shastri Memorial and Museum).
לאחר ההתנקשות בחייה של אינדירה גנדי בגן שלה בעת שצעדה לראיון ב-31 באוקטובר 1984, מעון זה הוסב לאנדרטה והמוזיאון של אינדירה גנדי. נשיא בית המשפט העליון של הודו, סודהי רנג'אן דאס, התגורר בעבר בכתובת זו לפני אינדירה גנדי.
רג'יב גנדי, בנה וממשיך דרכה כראש ממשלה, יחד עם משפחתו, הפך לדייר הראשון של המעון בלוק קריאן מארג בשנת 1984.
כאשר ו. פ. סינג מונה לראש ממשלת הודו בדצמבר 1989, הוחלט כי התחם בלוק קליאן מארג ישמש כמקום מגוריו הקבוע של ראש ממשלת הודו כדי להבטיח כי כל ראשי הממשלה יתגוררו באותו בית עם כניסתו לתפקיד. הודעה ממשלתית ב־30 במאי 1990, הגדירה את המתחם הזה רשמית כמעונו הרשמי של ראש ממשלת הודו.
לוחום צ'חווימיאני

לוּחוּם צ'חווִימִיאַנִי (בגאורגית: ლუხუმ ჩხვიმიანი; נולד ב-3 במאי 1993) הוא ג'ודוקא גאורגי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג, אלוף העולם (2019).
קריירה

צ'חווימיאני נולד במסטיה בשנת 1993, ובשנת 2010 נשלח למועדון דינמו טביליסי. במרץ 2014, זכה צ'חווימיאני במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי טביליסי. בשנת 2015 הוא זכה בשתי מדליות ארד מגראנד סלאם באקו ומגראנד פרי סמסון. במרץ 2017 הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי טביליסי לאחר שניצח בגמר את בן ארצו הגאורגי אמירן פאפינשווילי. בשנת 2018 הוא זכה שוב במדליית זהב מגראנד פרי טביליסי ובמדליית ארד מגראנד סלאם דיסלדורף.
בשנת 2019, הגיעה הפריצה הגדולה של צ'חווימיאני. באליפות אירופה שנערכה באותה השנה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, הוא זכה במדליית הזהב כאשר בחצי הגמר ניצח את וואליד חיאר הצרפתי וגבר בגמר על פרנסיסקו גאריגוס הספרדי. באליפות העולם באותה השנה צ'חווימיאני הפתיע כאשר זכה במדליית הזהב אף על פי שהגיע לאליפות מדורג במקום התשיעי בעולם. לאחר 5 ניצחונות בקרבות המוקדמים, הוא ניצח בחצי הגמר את ריוג'ו נגיאמה היפני בווזארי לאחר תרגיל סומי-אוטושי בזמן ניקוד זהב. בגמר צ'חווימיאני גבר על שראפודין לוטפילאייב האוזבקי באיפון 18 שניות לסיום לאחר תרגיל טאי-אוטושי. באותה השנה זכה גם במדליית הזהב בגראנד פרי טביליסי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, סיים צ'חווימיאני במקום השביעי. לאחר ניצחון באיפון בסיבוב השני על קראמט חוסיינוב האזרי, הוא הפסיד בשלב רבע הגמר ליפני נאוהיסה טקאטו ונשר לקרבות בית הניחומים שם הפסיד לקים וון-ג'ין הדרום-קוריאני והודח.
פרסים

אליפות העולם:
אליפות אירופה:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
לאיוש ברטה (פסל)

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1899 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  13 במאי 1986 (בגיל 87) קלן, גרמניה המערבית 
 
לאיוש ברטה (במקור בק, בהונגרית: Barta Lajos; בודפשט, 9 במרץ 1899 – קלן, 8 במאי 1986) היה פסל יהודי-הונגרי ואחיהם של הצייר אישטוואן ברטה ושל הציירת מריה ברטה.
קורות חיים

לאיוש בק נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה בק (ברטה) (1857–1922) ושל גיזלה ברודי. משנת 1911 היה סטודנט של המכללה לאמנות שימושית בבודפשט, שם היה סטודנט לקרמיקה של ריכרד זוט. בשנים 1915–1916 היה סטודנט פרטי של אדה טלץ'. בין 1920 לבין 1922 הוא יצא למסע לימודים באיטליה. בינתיים עבד למחייתו כעובד מקצועי במפעל לטרקוטה במילאנו. בשנים 1923–1924 הוא עבד במפעל הטרקוטה טים (Tim) בבודפשט.
בשנים 1925–1927, במהלך שהותו בפריז, התוודע לשאיפותיה של האמנות המודרנית. משנת 1927 התגורר שוב בבודפשט. בשנת 1932 פגש את הצייר הסוריאליסטי אנדרה רוז'דה (במקור: רוזנטל), שהפנה את תשומת ליבו למאמצים האמנותיים המודרניים. בשנים 1938 עד 1943 הם התגוררו עם רוז'דה בפריז. לאיוש ברטה בא במגע עם הסוריאליסטים בפריז ויצר את עבודותיו המופשטות הראשונות. מהרגע שהוורמאכט כבש את פריז החיים של היהודים נעשו חסרי ביטחון יותר ויותר. כתוצאה מכך, שני האמנים ויתרו על הסטודיו, ירדו למחתרת וחזרו לבודפשט עם ניירות מזויפים בפברואר 1943 דרך ברלין ווינה. ברטה חזר לבודפשט עם הניירות המזויפים שלו והסתתר. אחרי מלחמת העולם השנייה הוא היה חבר בבית הספר האירופי משנת 1945 ועד לפירוקו. משנת 1949 קיבל סטודיו בבזאר גן הטירה (בבודה) ועבד שם. בין השנים 1962–1963 ביקר בפריז שוב. בשנים 1963–1965 עבד במושבת האמנים בקצ'קמט. בשנת 1965 היגר לגרמניה המערבית, שם קיבל תחילה סטודיו במושבת האמנים רולנדסק (Rolandseck) ואחר כך התיישב בקלן. בשנים 1970–1974 עבד שוב בפריז במשימה פרטית גדולה. משנת 1975 הוא קיבל כמה הזמנות מונומנטליות בגרמניה המערבית. ברטה נפטר בקלן בגיל 87 ב-8 במאי 1986.
עבודותיו

באמנותו שילב באופן ייחודי בין שאיפות האוונגרד הקלאסי למסורות הפולקלוריסטיות של מזרח אירופה. כל אחת מיצירותיו חדורות במעין כוח ארכאי העוקב אחר פשטותן של צורות טבעיות. מגוון הצורות שניתן לתפוס בטבע מאפיין את אמנותו, הבנויה מצורות גאומטריות (כדור, עמוד, ספירלה) המטוהרות עד הקצה.
רישומיו ופסליו מושפעים מאר נובו, אר דקו, סוריאליזם ואמנות לא פיגורטיבית. לאיוש ברטה היה אחד הבודדים שנותרו נאמנים למודרניות של שנות ה-40 של המאה ה-20, ואפילו באווירה המשתנה של שנות השישים והשבעים, הוא הונחה על ידי שאיפותיו ורעיונותיו של האוונגרד הקלאסי. פעילותו בתחום זה ממלאת פער והיא ייחודית באמנות ההונגרית והגרמנית כאחד.
בסוף הקריירה שלו, השפה הפורמלית שלו ברורה לחלוטין, הצורות הגאומטריות הפשוטות והמרמזות שלו מעבות את כל צורות הטבע. הפסלים שלו הם אפוא גם מופשטים וגם אורגניים.
תערוכות יחיד גדולות

קלן (BDA, Galerie Mathias, 1968)
פריז (Galerie Chevalier, 1974)
המבורג ובון (גלרי וונשה, 1976, 1977)
קלן (Artother, 1981)
סקשפהרוואר (מוזיאון המלך אישטוואן, תערוכת זיכרון ליצירות שתרם האמן, 1986).
עבודותיו הידועות

כלה 1 (1949)
אנדרטת הגבורה (בסביבות 1950)
רגישות (1958)
אנונימי (בערך 1963)
שער הסודות (בערך 1969)
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי
Lothar Schmidt-Mülisch: Das Künstlerporträt: L.ajos Barta (Kölnische Rundschau, 1979. március 17.)
גזה פרנצקי : Das Verzeichnis des plastischen Werkes von Lajos Barta (קלן, 1986)
הערות שוליים

↑  Belügyminisztérium 1902. évi 53605. sz. rendelete. Névváltoztatási kimutatások 1902. év 3. oldal 40. sor
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119284782  ISNI: 0000 0000 7860 1675  LCCN: n90708443  RKD: 215762  SUDOC: 094314209  VIAF: 42644770   WorldCat (עם VIAF): 42644770 
אחד מפסליו
כנימת קוכיניאל

| כנימת קוכיניאל |
| --- | --- |
 זכר מימין ונקבה משמאל
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: כנימות
משפחה:: Dactylopiidae
סוג:: Dactylopius
מין:: כנימת קוכיניאל
שם מדעי
 Dactylopius coccus ‏Costa, 1835

כנימת קוכיניאל (שם מדעי: Dactylopius coccus) היא חרק ממשפחת Dactylopiidae, השייכת לעל-המשפחה כנימות מגן.
מוצאן ושימוש תעשייתי בהן

באנגלית מכונה הכנימה Cochineal scale. מין זה, כמו שבעת המינים האחרים בני הסוג Dactylopius מתפתחים אך ורק על צמחים מהסוג צבר ממשפחת הצבריים, ומוצאם באזורים הטרופיים והסובטרופיים של דרום ומרכז אמריקה. גוף נקבת הכנימה מכיל כמויות ניכרות של חומצה כרמינית (Carminic acid), שהיא חומר-צבע אדום. טחינת הכנימות והרתחתן במים, והוספה של מלחי אלומיניום ונתרן, יוצרות את צבע המאכל האדום כרמין (E 120). עוד לפני גילוי אמריקה ידעו ילידי מקסיקו לגדל את הכנימה, להפיק את הצבע והשתמשו בו בתעשיית המזון ולצביעת בדים וצמר. לאחר גילוי אמריקה פיתחו הספרדים מסחר וייבוא של הכנימה לאירופה וזו זכתה לחשיבות כלכלית רבה.
בסוף המאה ה-19, לאחר הגילוי של חמרי צבע סינתטיים והסינטוז שלהם, ירדה מאוד החשיבות הכלכלית של כנימת הקוכיניאל, אך בעקבות המודעות הרבה לסיכונים הבריאותיים הכרוכים בשימוש בצבעים הסינתטיים, עולה שוב השימוש בחומצה הכרמינית ממקור טבעי.
גלריה

מקבץ של נקבות
כנימות קוכיניאל על צבר
גידול כנימות קוכיניאל בקנים זפוטקיים בואחאקה
כנימות קוכיניאל על צבר והצבע האדום הנוצר ממעיכת כנימה
מקבץ של נקבות
מקבץ של נקבות
הפקת צבע אדום מכנימות קוכיניאל בשיטה מסורתית בואחאקה
הצבע המופק מהכנימות
יחסי מונגוליה–מקסיקו

| יחסי מונגוליה–מקסיקו |
| --- | --- |
מונגוליה: מקסיקו


מונגוליה: מקסיקו
שטח (בקילומטר רבוע)
1,564,116: 1,964,375
אוכלוסייה
3,485,969: 131,133,866
תמ"ג (במיליוני דולרים)
19,872: 1,788,887
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,701: 13,642
משטר
רפובליקה: רפובליקה פדרלית

יחסי מונגוליה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות המקסיקניות המאוחדות למונגוליה. שתי המדינות חברות בפורום הפרלמנטרי באסיה הפסיפיק ובאו"ם.
היסטוריה

ב-24 בספטמבר 1975 מקסיקו ומונגוליה כוננו יחסים דיפלומטיים. בתחילה, היחסים בין שתי המדינות התנהלו באמצעות פורומים רב-צדדיים כמו באו"ם. באוקטובר 2001 ערך נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס ביקור רשמי במונגוליה שם נפגש עם נשיא מונגוליה נצגין באגאבנדי. במהלך הביקור חתמו שתי המדינות על שני הסכמים דו-צדדיים ודנו בהרחבת שיתוף הפעולה הדו-צדדי. בשנת 2003 מינתה מונגוליה קונסול כבוד במקסיקו סיטי .
במאי 2007 ביקר בחבט חסבאזארין, סגן שר החוץ המונגולי, במקסיקו, שם הזכיר את התעניינותה של מונגוליה במשקיעים מקסיקניים לניצול ההזדמנויות שמציעה מונגוליה. הוא גם הדגיש את הצורך לבחון תוכניות חדשות שמטרתן לחזק את שיתוף הפעולה הדו-צדדי בענפי המסחר וההשקעות, במיוחד כרייה. בספטמבר 2016 הגיע נשיא מונגוליה צחיאגיין אלבגדורג' למקסיקו בביקור פרטי שם סייר בחורבות התרבותיות של טאוטיווקאן ונפגש עם נשיא מועצת הידידות מקסיקו-מונגוליה.
בינואר 2011 השתתפה משלחת ממקסיקו, בראשות הסנטור קרלוס חימנס מסיאס, בפורום הפרלמנטרי באסיה הפסיפיק המתקיים באולן בטור. במהלך הביקור נפגשה המשלחת המקסיקנית עם יו"ר החוראל הגדול, דמדיני דמברל, ודנו בכמה נושאים דו-צדדיים. בשנת 2015, שתי המדינות חגגו 40 שנה ליחסים דיפלומטיים.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג ממקסיקו למונגוליה
הנשיא ויסנטה פוקס (2001)
הסנטור קרלוס חימנס מסיאס (2011)
ביקורים רמי דרג ממונגוליה למקסיקו
נשיא הפרלמנט לקהמסורן אנביש (2001)
סגן שר החוץ בחבט חסבאזארין (2007)
הנשיא צחיאגיין אלבגדורג' (2016)
הסכמים דו-צדדיים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם בורסות תרבות (1988); מזכר הבנות להקמת מנגנון להתייעצויות מדיניות בין שתי המדינות (2001) והסכם לדיכוי אשרות בדרכונים דיפלומטיים ורשמיים (2001).
יחסי סחר

בשנת 2018 הסתכם המסחר בין מקסיקו למונגוליה ב-1.1 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו למונגוליה כולל: ייצור חלקים, מוצרים מבוססי כימיקלים, כלי תחבורה ואופנועים תלת-גלגליים. הייצוא העיקרי של מונגוליה למקסיקו כולל: מעבדים ובקרים; מעגלים אלקטרוניים משולבים, עור ומוצרים מן החי.
נציגויות דיפלומטיות

מקסיקו מיוצגת במונגוליה באמצעות שגרירותה בסיאול, קוריאה הדרומית, ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד באולן בטור.
מונגוליה מיוצגת במקסיקו באמצעות שגרירותה בוושינגטון הבירה, ארצות הברית ובנוסף מחזיקה קונסוליית כבוד במקסיקו סיטי.
לוחביציה

לוחביציה (באוקראינית: Ло́хвиця; ברוסית: Лохвица; ביידיש: לאחװיצא או לאכוויץ) היא עיר באוקראינה השוכנת במחוז פולטבה. בשנת 2022 נאמדה אוכלוסיית העיר ב-11,014 תושבים.
היסטוריה

שמהּ של העיר, שנקראה על שם הנהר שלגדותיו הוקמה, נגזר מהמילה הסלאבית העתיקה לאלתית.
בזמן נסיכות קייב השטח שבו ממוקמת העיר היה חלק מנסיכות פריאסלב. תאריך הקמת העיר אינו ידוע, אך תיעוד כתוב על קיומה מופיע באזור שנת 1320.
בשנת 1644 הוענקו זכויות מגדבורג לעיירה, כך שכל נושאי העיירה היו אמורים להיפתר על ידי מועצת עיר, שנבחרה על ידי האזרחים העשירים.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-12 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום בספטמבר 1943. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגשו בעיר שני הצבתות של ארמיית הפאנצר הראשונה וארמיית הפאנצר השנייה ולכדו מאות אלפי חיילים סובייטים במסגרת קרב קייב.
יהדות

נוכחות יהודים בעיר תועדה לראשונה כבר במאה ה-16. בשנת 1636 נהרגו בעיר 50 יהודים במהלך מרד פאבליוק. במהלך מרד חמלניצקי ב-1648 נהרגו כמה מיהודי המקום והשאר נמלטו.
היהודים בעיר היו בעיקר בעלי מלאכה או עבדו במסחר. בשנת 1897 מנתה האוכלוסייה היהודית המקומית כ-2,500 איש, והיוותה 36 אחוזים מכלל האוכלוסייה. בשנת 1930 נוסד בעיר קולחוז יהודי, שכלל 188 משפחות והחזיק בשטח של 84 דונם.
בשנת 1926 היו בעיר 2,095 יהודים, שהיוו 19.3 אחוזים מכלל האוכלוסייה, וב-1939 הקהילה הצטמצמה לכ-600 בלבד.
יהודים רבים מלוחביציה הספיקו להימלט לתוככי ברית המועצות לפני הכיבוש הגרמני בספטמבר 1941. באוקטובר הגרמנים הקימו גטו בעיירה ובהמשך הביאו אליו יהודים מכפרים נוספים באזור כמו סנצ'ה (אוק'). כדי לשרוד בגטו בחורף יהודים היו חייבים להבריח את רכושם אל מחוץ לגטו ולהחליף אותו תמורת אוכל מהאוקראינים המקומיים, ובנוסף על כך רבים מהם נאלצו לבצע עבודות כפייה בפיקוח משטרת העזר האוקראינית המקומית. בתחילת מאי 1942 הובאו יהודים נוספים לגטו, בין היתר מצ'רבונוזבודסקה (זבודסקה (אנ') המודרנית).
ב-12 במאי 1942 אנשי יחידת זונדרקומנדו של האס אס בסיוע משטרת העזר המקומית הוציאו את יושבי הגטו אל מחוץ לעיר והרגו 287 יהודים.
בתחילת המאה ה-21 יש עדות לכך שהייתה בלוחביציה קהילה יהודית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  לוחביצה במיזם "הסיפורים שלא סופרו - אתרי רצח יהודים בשטחי ברית המועצות הכבושים", באתר "יד ושם" (באנגלית)
1 2 3 4 5 6  אלכסנדר פרוסין ואלכסנדר קרוגלוב (רו'), לוחביצה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1597–1598), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
1 2  לוחביצה, ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית)
1 2 3  לוחביצה, באתר האנציקלופדיה ליהדות רוסיה (רו') (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0121337
ליאן ריימס

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1982 (בת 42) ג'קסון, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  גרלנד, טקסס, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 סוגה:  קאנטרי פופ
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  Curb
 בן או בת זוג:  אדי סיבריאן (22 באפריל 2011–?) 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (1997) 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאן ריימס (באנגלית: LeAnn Rimes; נולדה ב-28 באוגוסט 1982) היא זמרת קאנטרי, שחקנית, ופזמונאית אמריקנית, זוכת פרס גראמי, זוכת העונה הרביעית של תוכנית המציאות האמריקאית "הזמר במסכה".
ביוגרפיה

נולדה תחת השם מרגרט ליאן ריימס בג'קסון, בירת מיסיסיפי. בגיל 3 החלה לשיר ובגיל 7 החלה להופיע על הבמות, כששיחקה בהפקה מקומית למחזמר "מזמור לחג המולד", בדאלאס, טקסס. בגיל 11 הקליטה את אלבומה הראשון, הנקרא All That, תחת חברת תקליטים עצמאית שבחרה להפיץ את האלבום בשנת 1993 רק בדאלאס וסביבתה. בשנת 1996 פגשה את המוזיקאי ושדרן הרדיו ביל מאק, אשר עודד אותה להקליט את שירו Blue. השיר הפך ללהיט, אשר בעקבותיו זכה גם אלבומה השני, Blue, להצלחה רבה במצעדי המכירות, כשהוא מגיע למקום השלישי במצעד האלבומים האמריקני, ונמכר במעל ל-8 מיליון עותקים ברחבי העולם. השיר "Blue" זכה בפרס גראמי בקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר". ליאן ריימס זכתה באותה שנה (1997) בשני פרסי גראמי, תגלית השנה וזמרת הקאנטרי הטובה ביותר, ובכך הפכה לאדם הצעיר ביותר שזכה בפרס גראמי.
בשנת 1997 הקליטה את הלהיט "How Do I Live" לפסקול הסרט "קון אייר", אולם השיר נדחה על ידי מפיקי הסרט לטובת גרסתה של הזמרת טרישה אירווד. השיר הפך לאחד הלהיטים הגדולים ביותר של 1997 בארצות הברית, כשהסינגל שהה במצעד בילבורד האמריקני במשך זמן שיא של 69 שבועות, וזאת מבלי להגיע למקום הראשון (הגיע למקום השני בלבד). הסינגל, שנמכר בשלושה מיליון עותקים, היה הלהיט הראשון מתוך אלבומה הרביעי You Light up My Life: Inspirational Songs, שהגיע למקום הראשון בארצות הברית בספטמבר 1997. שבעה חודשים קודם לכן הוציאה אלבום גרסאות כיסוי, שהגיע אף הוא למקום הראשון בארצות הברית.
בשנת 2000 שרה את הלהיט "Can't Fight the Moonlight", שיר הנושא לסרט "חופשיות על הבר". השיר זכה להצלחה עולמית, והגיע למקום הראשון במצעד הבריטי ולמקום ה-11 במצעד בילבורד האמריקני. ריימס שרה את כל השירים בסרט, ואף הופיעה בו, בתפקיד עצמה. בנוסף, הקליטה שירים שהופיעו בסרטים "בכל מקום אחר" (1999), "מסלול מסוכן" (2001), "דיילת בעננים" ו"לא רק בלונדינית 2" (שניהם מ-2003).
עוד בטרם חגגה את יום הולדתה ה-21 הוציאה ריימס אלבום אוסף, בשם "Greatest Hits", בשנת 2003.
לאור הצלחתה הבינונית בבריטניה (יחסית לארצות הברית), הקליטה ריימס דואטים עם שני זמרים בריטים מצליחים: "Written In The Stars", דואט עם אלטון ג'ון (מקום עשירי במצעד הבריטי, מרץ 1999) ו-"Last Thing On My Mind", דואט עם רונאן קיטינג (מקום חמישי במצעד הבריטי, מאי 2004).
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  1991: Everybody's Sweetheart  1992: From My Heart to Yours  1994: All That  1996: Blue  1997: You Light Up My Life: Inspirational Songs |  1998: Sittin' on Top of the World  1999: LeAnn Rimes  2002: Twisted Angel  2004: What a Wonderful World  2005: This Woman |  2006: Whatever We Wanna  2007: Family  2011: Lady & Gentlemen  2013: Spitfire  2015: Today Is Christmas |  2016: Remnants  2019: Live at the Gruene  2020: Chant: The Human & The Holy |  |  |  |  |