stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלבר גו
קורות חיים > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה החל גו בפעילות פוליטית. הוא היה סגן ראש עיריית נרבון, ראש חבל לנגדוק-רוסיון ופעיל במפלגת הסוציאליסטים האירופאים. בין השנים 1945–1955 היה ציר באספה הלאומית של צרפת. בדעותיו היה פציפיסט ואנטי-קולוניאליסט. כעיתונאי היה פעיל עקבי במשך כל הקריירה שלו נגד האנטישמיות והגזענות ונטה לקומוניזם. הוא היה מהפוליטיקאים הראשונים שיצאו נגד העינויים בתקופת הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה. הוא פעל רבות באספה הלאומית של צרפת לביטול עונש המוות. הוא פעל לשם הקמת מוסד להכשרה עבור תלמידים שנזקקו לחינוך מיוחד במקום מגוריו, בראם.
בשנת 1986 הוכר אלבר גו על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסיד אומות העולם אלבר גו
אישה טובה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  המחזה "מניפתה של ליידי וינדרמיר" מאת אוסקר ויילד
 בימוי:  מייק ברקר 
 הופק בידי:  ג'ונתן אינגליש אלן גרינספן הווארד הימלסטיין סטיב סיברט
 תסריט:  הווארד הימלסטיין 
 עריכה:  ניל פארל
 שחקנים ראשיים:  הלן האנט סקרלט ג'והנסון טום וילקינסון
 מוזיקה:  ריצ'רד ג. מיצ'ל
 צילום:  בן סירסין 
 מדינה:  ארצות הברית הממלכה המאוחדת איטליה ספרד
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  Lions Gate Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 בספטמבר 2004
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט קומדיה 
 הכנסות:  6,877,842 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   goodwoman
 www.gaga.ne.jp/goodwoman/
 דף הסרט ב־IMDb
 
אישה טובה (באנגלית: A Good Woman) הוא סרט דרמה אמריקאי-בריטי-איטלקי-ספרדי משנת 2004 בבימויו של מייק בארקר. התסריט שנכתב בידי הווארד הימלסטיין מבוסס על המחזה "מניפתה של ליידי וינדרמיר" מאת אוסקר ויילד. זהו העיבוד הרביעי לקולנוע של המחזה, הראשון הוא סרט אילם משנת 1916, ב-1925 יצא לאקרנים עיבוד של ארנסט לוביטש, וב-1949 יצא הסרט "המניפה" בבימויו של אוטו פרמינגר.
תקציר עלילה

הסרט מתרחש בשנת 1930. בסצנת הפתיחה המתרחשת בניו יורק הפאם פאטאל גברת ארלין מגלה שהיא אינה מתקבלת בברכה לא בחברת הגברים מהמעמד הגבוה אותם היא פיתתה, ולא בחברת הנשים בהן היא בגדה. היא מוכרת את תכשיטיה וקונה כרטיס הפלגה לעיר אמאלפי שבאיטליה. שם נראה שהיא שמה עין על רוברט וינדרמיר הנשוי טרי. כשהמכונית שלו נראית לעיתים קרובות חונה ליד הווילה בה היא מתגוררת, הרכלנים משוכנעים שהשניים מנהלים רומן.
מג, אשתו המצטנעת של רוברט, אינה מודעת לכל דברי הרכילות על בעלה שמופצים ברחבי העיר. אבל כשהיא מגלה בפנקס ההמחאות שלו רישום על תשלומים על שם ארלין, היא מתחילה לחשוד בגרוע מכל. מה שהיא לא יודעת זה שלמעשה גברת ארלין היא למעשה אמה, שסוחטת כספים מרוברט בתמורה לשמירת הסוד. מג מתנחמת לפי האימרה "בכי הוא המפלט של המכוערות; נשים יפות עורכות קניות."
בתגובה למה שהיא סבורה שבעלה עשה, מג לובשת במסיבת יום ההולדת ה-21 שלה שמלה חושפנית. למסיבה מגיעה גם גברת ארלין, לבושה בשמלה זהה, בחברתו של לורד אוגוסטוס, גבר עשיר שהתגרש פעמיים ומציע נישואים לארלין. סיבוך נוסף נוצר כשלורד דרלינגטון מתוודה בפני מג על אהבתו ומפציר בה לעזוב את בעלה הסורר כביכול, והיא נענית לבקשתו.
גברת ארלין מוצאת פתק פרידה שכתבה מג לבעלה, ומגלה אותה ביאכטה של לורד דרלינגטון. השתיים נמצאות שם כשמגיעים ליאכטה אוגוסטוס, דרליגטון, רוברט וחברים נוספים. רוברט מופתע לראות שם את המניפה שנתן למג כמתנה ליום הולדתה. מג נמלטת במהירות, וארלין מתגלה לפני הנוכחים וטוענת שהיא לקחה בטעות את המניפה של מג. אוגוסטוס חושב שארוסתו הגיעה לפגישה רומנטית עם דרלינגטון, ומבטל את האירוסים.
רוברט נותן לגברת ארלין סכום כסף גדול כדי שתעזוב את אמאלפי ומבקש ממנה שלא תגלה את זהותה למג. היא מסכימה בחוסר רצון, ומחזירה לו את ההמחאה לפני שהיא נוסעת. במטוס היא מגלה את אוגוסטוס, שנותן לה את המניפה של מג. הוא אומר שמג נתנה לו את המניפה עבורה והסבירה כל מה שקרה. ארלין מקבלת את הצעת הנישואים המחודשת שלו והם יוצאים לעבר מקום בלתי ידוע.
צוות השחקנים

הלן האנט – סטלה ארלין
סקרלט ג'והנסון – מג וינדרמיר
מארק אומברס – רוברט וינדרמיר
סטיבן קמפבל מור – לורד דרלינגטון
טום וילקינסון – לורד אוגוסטוס
מילנה ווקוטיץ – הרוזנת לוקינו
רוג'ר המונד – ססיל
ג'ון סטנדינג – דמבי
דיאנה הרדקאסל – ליידי פלימדייל
ג'יין האו – גברת סטוטפילד
הפקה

22 איש מספרד, איטליה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית קיבלו קרדיט כמפיקים של הסרט.
הצילומים נערכו במספר אתרים באיטליה: אמאלפי, אטרני (אנ'), רוולו, סורנטו ורומא.
הכנסות הסרט היו 238,609 דולר ו-6,639,233 במטבעות אחרים, סך הכול נרשמו הכנסות 6,877,842 דולר ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  A Good Woman at Box Office Mojo
↑  A Good Woman
אחמד שאה קאג'אר

אחמד שאה קאג'אר (בפרסית: احمد شاه قاجار; 21 בינואר 1898 – 21 בפברואר 1930) היה שאה איראן בין השנים 1909–1925. אביו, מוחמד עלי שאה קאג'אר, הודח מתפקידו כשאה לאור התנגדותו להגבלות החוקתיות על הממלכה ואחמד שאה מונה תחתיו בגיל 11 בלבד.
ביוגרפיה

בתקופת מלכותו נאלץ אחמד שאה קאג'אר להתמודד עם אנרכיה פנימית והתערבות זרה בקנה מידה רחב, בעיקר של האימפריה הבריטית והאימפריה הרוסית. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נכנסו כוחות צבאיים עות'מאנים ורוסים לחלקה הצפוני של איראן ועשו בשטח זה כבשלהם.
אחמד שאה נדחק מהשלטון בשנת 1921 בעקבות הפיכה של רזא ח'אן פהלווי והשתלטותו על הכוחות הצבאיים, ובשנת 1923 עזב את איראן יחד עם משפחתו. הוא הודח רשמית בשנת 1925 עם הכתרתו של רזא ח'אן פהלווי לשאה החדש.
הוא נפטר בשנת 1930 בצרפת.
איברהים טאנקו

איברהים טאנקו (באנגלית: Ibrahim Tanko, נולד ב-25 ביולי 1977 בקומאסי שבגאנה) הוא כדורגלן עבר גאנאי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ בעיקר בבורוסיה דורטמונד ובפרייבורג, וערך תשע הופעות במדי נבחרת גאנה. לאחר פרישתו הועסק טאנקו כעוזר מאמן בקבוצות שונות.
קריירת מועדונים > בורוסיה דורטמונד

טאנקו נחשב לעילוי כאשר היה נער בגאנה ושיחק במועדון קינג פייסל בייבס מעיר הולדתו קומאסי. בגיל 17 חתם בבורוסיה דורטמונד, וערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בספטמבר 1994, בניצחון 5-0 על שטוטגרט. טאנקו סיים את עונת הבכורה שלו בדורטמונד עם זכייה באליפות, כשהוא עורך 14 הופעות ומבקיע שער אחד בניצחון 3-1 על באייר אורדינגן, ומשמש בעיקר כגיבוי לשחקני ההתקפה קרל היינץ רידלה וסטפן שפויזאט. בהמשך, סבל טאנקו מפציעות רבות שמנעו ממנו לשמור על רצף משחקים. בעונת 1995/96 טאנקו ערך שלוש הופעות ליגה בלבד, אך זכה עם דורטמונד באליפות נוספת. בעונת 1996/97 טאנקו ערך 13 הופעות ליגה, והיה שותף לזכייתה של דורטמונד בליגת האלופות, כשערך שלוש הופעות במפעל זה כמחליף. בשלוש העונות הבאות ערך טאנקו הופעות ספורות בלבד בכל עונה. את עונת 2000/01 החל טאנקו פצוע, אך החל מהמחזור השמיני חזר לשחק ברציפות, ועד למחצית העונה ערך שבע הופעות במדי דורטמונד. בפגרת החורף של עונה זו שוחרר טאנקו מבורוסיה דורטמונד, בין השאר לאחר שהורשע בצריכת קנאביס, ועבר לפרייבורג מהבונדסליגה.
קריירת מועדונים > פרייבורג

מעברו של טאנקו לפרייבורג נחשב כהצלחה בהתחלה, כשהוא הפך לשחקן הרכב ואף הבקיע שער בניצחון 3-1 על בוכום במחזור ה-33 של עונת 2000/01, וסייע לקבוצה לסיים במקום השישי המפתיע. עם זאת, טאנקו שוב נפצע במהלך עונת 2001/02, והחמיץ חלק גדול ממנה, וכך לא הצליח להציל את פרייבורג מנשירה לבונדסליגה השנייה. בעונת 2002/03 היה לטאנקו חלק חשוב בעלייתה של פרייבורג בחזרה לבונדסליגה מהמקום הראשון, לאחר עונה אחת בלבד בבונדסליגה השנייה. בעונת 2003/04 המשיך טאנקו להיות חלק חשוב בסגל הקבוצה, שסיימה במקום ה-13 בבונדסליגה. בעונת 2004/05 נשרו טאנקו ופרייבורג שוב אל הבונדסליגה השנייה כשסיימו במקום האחרון בבונדסליגה עם 18 נקודות בלבד. בעונת 2005/06 טאנקו ופרייבורג סיימו במקום הרביעי בבונדסליגה השנייה ולא הצליחו להעפיל לבונדסליגה. בעונת 2006/07, שגם אותה פרייבורג סיימה במקום הרביעי, ערך טאנקו הופעת ליגה אחת בלבד, בתיקו 1-1 מול פאדרבורן 07. הייתה זו הופעתו האחרונה של טאנקו בקריירה, ובסיום העונה פרש טאנקו ממשחק פעיל בגיל 30.
קריירה בינלאומית

טאנקו ערך חמש הופעות במדי נבחרת גאנה בשנת 1996, והשתתף עמה באליפות אפריקה 1996, בה סיימה גאנה במקום הרביעי. בשנת 2004, לאחר שמונה שנים בהן לא ערך הופעות בינלאומיות, חזר טאנקו לשחק בנבחרת, וערך ארבע הופעות נוספות, האחרונה שבהן הייתה במשחק מול הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006 - אפריקה. גאנה העפילה למונדיאל 2006 עצמו, וזו הייתה הופעתה הראשונה של גאנה במונדיאל אי פעם, אך טאנקו לא זומן לסגל הסופי.
קריירת אימון

לאחר פרישתו, טאנקו שימש עוזר מאמן בפרייבורג, ואחר כך במועדון היפני אוראווה רד דיימונדס. בשנת 2011 חזר טאנקו לגרמניה ושימש עוזר מאמן בפ.צ. קלן, ולאחר מכן שימש כסקאוט עבור נבחרת גאנה במסגרת הכנותיה לאליפות אפריקה 2012. בין השנים 2013- 2015 שימש טאנקו עוזר מאמן בנבחרת קמרון.
תארים

עם בורוסיה דורטמונד:
אליפות הבונדסליגה: 1994/95, 1995/96
ליגת האלופות: 1997
עם פרייבורג:
אליפות הבונדסליגה השנייה: 2002/03
אולן ווקר

אולן ווקר (באנגלית: Olene Walker; ‏15 בנובמבר 1930 - 28 בנובמבר 2015) הייתה פוליטיקאית אמריקאית והאישה היחידה שכיהנה כמושלת יוטה. היא הושבעה לתפקיד המושלת ב-5 בנובמבר 2003, כמה ימים לפני יום הולדתה ה-73. ווקר הייתה חברת המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה

אולן ווקר נולדה ב-15 בנובמבר 1930 בשם אולן סמית' בעיר אוגדן (אנ'). לאביה קראו תומאס אול (Ole) ולאמה קראו נינה (לבית הדלי). את השכלתה התיכונית רכשה בתיכון "וובר". ווקר קיבלה תואר ראשון, תואר שני, ודוקטורט מאוניברסיטת בריגהאם יאנג, אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת יוטה בהתאמה.[דרוש מקור][דרושה הבהרה]
ווקר הייתה חברה בבית המחוקקים של יוטה במשך שמונה שנים. במהלך כהונתה בבית המחוקקים, ווקר שימשה כמצליפה. היא הייתה סגנית מושל יוטה במשך עשור, בשנים 2003-1993. היא ייסדה את קרן החינוך "סולט לייק" והייתה המנהלת שלו. היא הייתה מנהלת המחלקה לפיתוח הקהילתי ביוטה ויושבת ראש NLGA, איגוד מקצועי ללא כוונת רווח של סגני מושלים מכלל ארצות הברית. כמו כן, היא כיהנה בעוד מספר תפקידים פוליטיים זוטרים.
בשנת 2003, מינה נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש את מושל יוטה מייק לויט (אנ') לתפקיד ראש הסוכנות להגנת הסביבה. לשם כך עזב לויט את תפקידו כמושל, וסגניתו, ווקר, החליפה אותו בתפקיד. היא השלימה את כהונתו וכיהנה עד ה-3 בינואר 2005. זמן קצר לאחר שנבחרה לתפקיד מושלת יוטה, בחרה ווקר בחבר בית המחוקקים של יוטה לשעבר, גייל מקקני לתפקיד סגן המושל. היא הושבעה לתפקיד ב-5 בנובמבר 2003 על ידי נשיאת בית משפט העליון של יוטה, כריסטין דורהאם. ווקר היא האישה הראשונה והיחידה (נכון לגבי 2017) שכיהנה בתפקיד זה.
בשנת 2004 ווקר לא הצליחה להיבחר למועמדת הרפובליקנית למושלות יוטה. במקומה נבחר ג'ון האנטסמן למועדות הרפובליקנית למושלות יוטה. חברי הוועידה הרפובליקנית שבחרו את נציגם למושלות יוטה הגנו על בחירתם בטענה שרבים מהם כבר התחייבו להצביע למועמדים אחרים, שכן ווקר לא כיהנה זמן רב כמושלת יוטה לפני ועידת המפלגה.
האנטסמן הצליח להיבחר למושלות יוטה ברוב של 57% מכלל הקולות, כשהוא מביס את המועמד הדמוקרטי לתפקיד סקוט מת'סון הבן.
בשנת 2012 ווקר הקימה את מכון מחקר על שמה העוסק בפוליטיקה ובשירות ציבורי באוניברסיטת וובר.
ווקר הייתה נשואה למיירון ווקר, להם היו שבעה ילדים. היא השתייכה לכנסייה המורמונית.
אולן ווקר מתה ממוות טבעי בסולט לייק סיטי ב-28 בנובמבר 2015.
ראו גם

פוליטיקה של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  "Current Biography Yearbook"
↑  Olene Walker is Sworn into Office as the First Female Governor of Utah
↑  GOP selects Huntsman, Karras
↑  "Walker Institute - Weber State University"
↑  "Olene Walker: A Utah original and pioneer is gone"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1192348486  LCCN: nr2003041477  SNAC: w6sk29wz  VIAF: 76263484   WorldCat (עם VIAF): 76263484
אולן בטור (כדורגל)

אולן בטור (במונגולית: ФС Улаанбаатар) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר אולן בטור, מונגוליה המתחרה בליגת העל המונגולית ולרשותו שתי זכייה באליפות המדינה, הזכייה הראשונה באליפות שהתרחשה שנה בלבד לאחר הקמת הקבוצה.
היסטוריה

קבוצת הכדורגל אולן בטור הוקמה בשנת 2010. בסגל הקבוצה נכללו החלוץ קים מיונג-ווון שהשתתף בגביע העולם 2010 וסין צ'ול-ג'ין מקוריאה הצפונית.
בשנת 2011 המועדון זכה בתואר הראשון שלו עם הזכייה באליפות מונגוליה.
בשנים הבאות המועדון התבסס כאחד ממועדוני הכדורגל החזקים במדינה, משהעפיל לשלבי גמר הגביע מספר פעמים והתמודד על הסופרקאפ ומספר פעמיים במקום השני. בעונת 2018 אימן אותה מרקו ראגיני, מאמנה לשעבר של נבחרת סן מרינו בכדורגל.
הישגים לפי עונה

| עונה | אליפות> ליגה | אליפות> מיקום | אליפות> משחקים | אליפות> ניצחונות | אליפות> תיקו | אליפות> הפסדים | אליפות> שערי זכות | אליפות> שערי חובה | אליפות> ניקוד | גביע מונגוליה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | 1 | 1 | 14 | 6 | 3 | 5 | 35 | 24 | 21 |  |
| 2012 | 1 | 6 | 12 | 4 | 0 | 8 | 17 | 32 | 12 |  |
| 2013 | 1 | 3 | 12 | 5 | 2 | 5 | 21 | 23 | 17 |  |
| 2014 | 1 | 5 | 12 | 4 | 1 | 7 | 25 | 22 | 13 |  |
| 2015 | 1 | 2 | 16 | 11 | 0 | 5 | 40 | 24 | 33 | גמר |
| 2016 | 1 | 6 | 18 | 6 | 5 | 7 | 33 | 41 | 23 |  |
| 2017 | 1 | 8 | 18 | 5 | 2 | 11 | 26 | 31 | 17 | גמר |
| 2018 | 1 | 2 | 18 | 10 | 7 | 1 | 41 | 17 | 37 |  |
| 2019 | 1 | 7 | 22 | 8 | 5 | 9 | 47 | 37 | 29 |  |
תארים

זכייה (2):‏: 2011, 2023
סגנות (3): 2015, 2018, 2022
הגביע המונגולי
זכייה (1): 2023
הערות שוליים

↑  "Redirect Notice". www.google.com. נבדק ב-18 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "infomongolia.com". www.infomongolia.com. נבדק ב-18 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  FIFA.com (21 בספטמבר 2011). "FC Ulaanbaatar claim maiden title". fifa.com. נבדק ב-18 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "PressReader.com - Connecting People Through News". www.pressreader.com. נבדק ב-2018-02-24.
↑  Grimm, Justin. "Former San Marino National Manager Takes Over at FC Ulaanbaatar". Mongolian Football Central. נבדק ב-11 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mongolia 2011 at RSSSF
אלבר הראשון, נסיך מונקו

אלבר הראשון, נסיך מונקו, היה נסיך מונקו בין השנים 1889–1922, אשר הקדיש את רוב חייו לאוקיינוגרפיה. לצד מסעותיו ערך אלבר הראשון רפורמות במישור הפוליטי, הכלכלי והחברתי, ואף העניק חוקה לנסיכות בשנת 1911.
ביוגרפיה

הנסיך אלבר נולד ב-13 בנובמבר 1848 בפריז, לשארל השלישי, נסיך מונקו ולאנטואנט דה מרודה, בתם של ורנר דה מרודה וויקטואר דה ספנגן ד'אורטרן. אמו הייתה אחותה של לואיז דה מרודה, אמה של מריה ויטוריה דאל פוצו, נסיכת דלה ציסטרנה, אשתו של אמדאו הראשון, מלך ספרד.
בצעירותו שירת הנסיך אלבר בחיל הים הספרדי, ובמהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, הצטרף לצי הצרפתי, שם הוענק לו עיטור לגיון הכבוד. נוסף על התעניינותו במחקרים אוקיינוגרפיים, גילה אלבר עניין רב במוצא האדם ובפריז, הוא ייסד את "המכון לפליאונטולוגיה אנושית", שהיה אחראי על מספר חפירות ארכאולוגיות. "איש גרימלדי" שנמצא במערת באוסה-רוסה נקרא לכבודו. ההישגים האינטלקטואליים של אלברט זכו להכרה עולמית ובשנת 1909 האקדמיה הבריטית למדעים צירפה אותו לשורות חבריה.
ב-21 בספטמבר 1869 התחתן אלבר עם מרי ויקטוריה דאגלס המילטון, בתם של ויליאם המילטון, דוכס המילטון האחד עשר ומריה אמליה, נסיכת באדן, אותה שידכה לו סבתו מארי קרוליין ז'יבר דה לאמץ. בתחילה רצתה סבתו לחתן אותו עם הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג', אולם נפוליאון השלישי שכנע אותה כי ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת לא תסכים לנישואים, והציע לה את מרי המילטון ככלה. לאלבר ומרי נולד רק בן אחד - לואי השני, נסיך מונקו, אולם הנישואים לא היו מוצלחים, ובשנת 1880 התגרשו השניים, ועד מהרה התחתנה מרי עם האציל ההונגרי טסילו פסטטיקס פון טולנה.
בשנת 1889 מת אביו שארל השלישי, נסיך מונקו, ואלבר עלה לשלטון במקומו. באותה שנה בפריז, ב-30 באוקטובר אותה שנה, התחתן אלבר בשנית עם הדוכסית אליס דה רישלייה, אלמנתו של מארי אודט רישאר ארמאן דה לה שאפל דה ז'אן דה ז'ומילהאק, דוכס רישלייה, אך בשנת 1902 הם נפרדו באופן חוקי, על אף שלא התגרשו.
במרץ 1910 נערכו הפגנות המוניות נגד שלטונו. התושבים דרשו חוקה ופרלמנט ולרסן את השלטון האבסולוטי, אחרת הם יפילו אותו ויקימו רפובליקה. בנוסף, הם לא היו מרוצים מהשתלטות הצרפתים על הפוליטיקה והכלכלה של הנסיכות, ואף התרעמו על האבטלה הקשה, משום שהיו חסרים במדינה מפעלים ואדמות חקלאיות ובבתי הקזינו לא התאפשר לאזרחים לעבוד שם. ב-5 בינואר 1911 העניק אלבר למונקו חוקה, אך למסמך לא הייתה משמעות ממשית במונחים של צמצום השלטון האוטוקרטי, ועד מהרה היא הושעתה על ידי הנסיך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. כמו כן במהלך שנת 1911, הקים אלבר את ראלי מונטה קרלו, מרוץ מכוניות שנועד למשוך תיירים למונקו ולבתי הקזינו.
למרות שירותו הצבאי, או אולי בגלל זה, הפך הנסיך לפציפיסט, והקים את המכון הבינלאומי לשלום במונקו, כמקום לפיתוח הסדר שלום לסכסוכים באמצעות בוררות. בתקופה הקצרה והמתוחה שלפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ניסה הנסיך אלבר ניסיונות רבים להניא את הקייזר הגרמני וילהלם השני מהמלחמה, אך ללא הועיל.
עם פרוץ המלחמה לא יכול היה הנסיך אלבר להימנע מלהיות מעורב, ובתקרית אחת הוא אפילו כתב אישית לקייזר במאמץ לשכך את זעמו של הגנרל קרל פון בילוב. ללא התערבותו של הנסיך, הכפרים הצרפתיים סיסון ומארשה היו נהרסים. בהמלחמה שתשים קץ למלחמה, הכריז הנסיך על מונקו כנייטרלית, אך למעשה סיפק לכוחות מדינות ההסכמה בתי חולים, מרכזי הבראה ואף חיילים, כולל בנו היחיד לואי.
ב-26 ביוני 1922 מת אלבר בפריז, ובנו לואי השני, נסיך מונקו עלה לשלטון במקומו.
אירה אדוארדובנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1980 (בת 44 בערך) טשקנט, ברה"מ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  מכללת האנטר 
 זרם באמנות:  וידאו ארט
 פרסים והוקרה:  פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית (2022) 
 www.iraeduardovna.com
 
אירה אדוארדובנה (נולדה ב-1980) היא אמנית וידאו ומיצב ישראלית, החיה ועובדת בניו-יורק. עבודתיה משחזרות נרטיבים בעלי אופי אוטוביוגרפי ובוחנות סוגיות העוסקות בהגירה ועקירה דרך סיפורים לא ליניארים.
קורות חיים

אדוארדובנה נולדה וגדלה בטשקנט, אוזבקיסטן בתקופת ברית המועצות בשנת 1980, והיגרה לישראל כשהייתה בת 10, בשנת 1990. הוריה, שוויתרו על אזרחותם הסובייטית על מנת להגר לישראל, עלו במסגרת העלייה הגדולה מברית המועצות בימי שקיעת המעצמה.
משנת 2004 עד לשנת 2006 למדה אדוארדובנה במחלקה לאמנות וחינוך באוניברסיטת תל אביב וכן מספר קורסים במכון הטכנולוגי, חולון. בשנת 2006, לאחר סיום לימודיה, היגרה אדוארדובנה לארצות הברית, ובשנת 2008 עברה לניו יורק, שם היא מתגוררת כיום. בשנת 2011 אדוארדובנה השלימה תואר שני באמנות במכללת האנטר, אשר בניו יורק. תוך כדי לימודיה, הציגה אדוארדובנה בעשרות פסטיבלי סרטים בין-לאומיים, ביניהם ב-Visioneria, ברצלונה, Festival della Creativita, פירנצה ו-Japan Media Arts Festival, טוקיו.
לאחר סיום לימודיה הוזמנה אדוארדובנה להקים לראשונה תערוכת יחיד, ב-Momenta Art בברוקלין, שזיכה אותה בתמיכה של ארטיס, עבור התערוכה That. There. Then (זה. אז. שם), המבוססת על שעשועון טלוויזיוני סובייטי איקוני בשם מה? היכן? מתי?. בתערוכה זו הציגה אדוארדובנה מיצב וידאו עם שישה ערוצים, שדרכו שחזרה ארכיטקטורה ובמה של אולפן טלוויזיה מקורי, שצולם דרך ארבע נקודות מבט, לצד וידאו שבו הוצגה משפחת האמנית בביתם.
בשנת 2018 הציגה לראשונה תערוכה יחיד מוזיאלית במוזיאון ישראל בשם על סוליות זרות, שבה הציגה עבודת וידאו העוסקת בחלומם של מהגרים לחזור ולבקר בבית ילדותם בארץ מולדתם. בווידאו, המורכב משבע הקרנות, היא חוזרת בפעם הראשונה לטשקנט שבאוזבקיסטן וחווה באמצעות שחקניות תיאטרון מקומיות את הביקור המחודש בבית ילדותה. בעקבות התערוכה, העבודה נרכשה לאוסף המוזיאון.
פעילותה האמנותית

תופעת ההגירה, הסיבות לה והשלכותיה הם נושאים מרכזיים בעבודותיה, שברבות מהן היא משחזרת את המקום שגדלה בו בהתבסס על הזיכרון, תוך שהיא מפרקת את מרכיבי הזמן והחלל; בונה ציר זמן חדש שבו עבר, הווה ועתיד קיימים במקביל, חוזרים על עצמם ומתערבבים יחד. עבודותיה של אדוארדובנה חוקרות את הגבולות בין וידאו לארכיטקטורה תוך בחינת זהות נזילה, כמו זו של דמות המהגר.
מיצבי הווידאו הרב-ערוציים האחרונים שלה כוללים נרטיבים מפורקים המוקרנים על אובייקטים תלת־ממדיים, כאשר אלו מושפעים מהמבנה האדריכלי המופיעים בעבודות הווידאו שלה. הדמויות המשתתפות בעבודותיה כוללות שחקנים מקצועיים, לצד בני משפחתה, ולעיתים אף היא מופיעה בהם. עבודותיה הוצגו בגלריות בין-לאומיות לצד מוזיאונים ברחבי העולם, והן נמצאות באוספים שונים הכוללים את אוסף מוזיאון ישראל, אוסף משפחת שוקן וכן באוספים פרטיים.
תערוכות > תערוכות יחיד

2013 - אמא, המרכז לאמנות עכשווית, פראג, וגלריה ווקס פופולי, פילדלפיה
2013 - Terminus, גלריית המחלקה לניו-מדיה, מכללת ברוך, ניו יורק
2014 - אמא, גלריה רוזנברג, ניו יורק
2015 - אלף שנים, גלריה 1708, ניו יורק
2018 - על סוליות זרות, מוזיאון ישראל, ירושלים
2019 - פורטרט משפחתי, גלריה שלוש, תל אביב.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

2009 - Don’t flea the art market, גלריה פוסמאסטרז, ניו יורק
2009 - Incidents/Accidents, גלריה אוסף הוגאר, ניו יורק
2010 - Signals, מוזיאון בת-ים לאמנות
2010 - Site Unseen, הקולג' המלכותי לאמנות, לונדון
2012 - Migration, מרכז האמנות הלן דיי, ורמונט
2013 - The world and its things in the middle of their intimacy, גלריה פרידמן, ניו יורק
2013 - Displaced visions, מוזיאון ישראל
2013 - Matinee, גלריה לסלי הלר, ניו יורק
2014 - Beyond Limits, המכון לאמנות סן דייגו
2014 - Pardes, המרכז לאמנות קופלר, טורונטו
2015 - Love at the edge, גלריה ארסנל ביאליסטוק, פולין
2015 - Try a little Tenderness, ניו יורק
2016 - AMOR, מוזיאון אוי פרוטו, ריו דה ז'ניירו
2017 - Dreamland not found, הביאנלה בירושלים
2019 - תחנה 4, זומו קריית ים.
מלגות ופרסים

| --- | --- |
 2012 - מלגת תערוכה, ארטיס  2012 - קרן אוסטרובסקי  2013 - תוכנית שהות אמן, Futura Center for Contemporary Art, פראג  2014 - תוכנית שהות אמן, OMI International Arts Center, ניו יורק  2014 - אסיילום ארטס  2014 - תוכנית שהות אמן, The Marble House, ורמונט  2015 - מועצת ניו יורק לאמנות  2015 - אסיילום ארטס  2015 - תוכנית שהות אמן, Smack Mellon, ניו יורק  2016 - מועצת הפיס לתרבות ואמנות  2016 - תוכנית שהות אמן, סטודיו לס, ניו יורק:  2016 - תוכנית שהות אמן, Wave Hill Winter Workspace  2017 - LMCC  2018 - קרן ניו יורק לאמנויות  2018 - קרן ג'רום  2019 - מועצת ניו יורק לאמנות  2019 - קרן אוסטרובסקי  2019 - אסיילום ארטס  2019 - מועצת הפיס לתרבות ואמנות  2020 - תוכנית שהות אמן, ארטפורט, תל אביב.  2022 - פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית
הערות שוליים

1 2  אירה אדוארדובנה, באתר artport
↑  סמדר שפי, משפחה מתקפלת, באתר הארץ, 16 במאי 2012
1 2  אירה אדוארדובנה, באתר www.imj.org.il, ‏2018-02-20
↑  Ira Eduardovna, www.iragallery.com
↑  That. There. Then. ← Grants & Open Calls ← Artis, artis.art (באנגלית)
1 2  בדרך הביתה: אירה אדוארדובנה חוזרת לטשקנט, באתר מגזין פורטפוליו, ‏2018-07-02
↑  Ira Eduardovna – Braverman (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012548147105171
אחמד שפיק כאמל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביוני 1929 
 פטירה:  31 באוגוסט 2008 (בגיל 79) 
 
אחמד שאפיק כאמל (בערבית: أحمد شفيق كامل; 9 ביוני 1929 – 31 באוגוסט 2008) היה משורר מצרי, הנחשב לאחד ממשוררי השירים הערביים המפורסמים ביותר במאה ה-20. אלפי שירים מפורסמים מאת אום כולתום, כמו "אינתה עומרי", "חיי", "תקוות חיי", "אהבה כולה" ו"ליל האהבה", נכתבו על ידו.
נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר הפגיש את אום כולתום ואת המוזיקאי מוחמד עבד אל-והאב וביקש מהם לשתף פעולה ביצירת אמנות. ידוע כי אום כולתום ועבדל ווהאב היו מסוכסכים בשנות השלושים והארבעים בשל תחרות על ראש הטקס עד שעבד ווהאב פרש והתמסר להלחנה ואז עבד אל-ווהאב הלך למשרדו ושלף את השיר "אינתה עומרי" מאת אחמד שפיק כאמל, שהיה נעול במגירתו של עבד אל-ווהאב במשך חמש שנים.
הם עבדו יחד והלחינו 3 שירים שנכתבו על ידי אחמד שפיק כאמל, והולחנו על ידי מוחמד עבד אל-והאב, כמו "את חיי" בשנת 1964, "תקווה לחיי" בשנת 1965, ו"לייל האהבה" בשנת 1973. שיר רביעי שאום כולתום שרה הוא "אהבה כולה"בשנת 1971.
בין המפורסמים ביותר משיריו שנכתבו - מבחינה רגשית - היא גם "מילת התוכחה" ששרה וורדה אל ג'זיריה, "זיכרונות" ששר עבד אל חלים. הוא כתב כמאה שירים רגשיים, פטריוטים ופוליטיים.
הוא כתב את מילות ההמנון המצרי, שבו אסף המלחין עבד אל ווהאב כמה זמרים, והוא הפיוט הערבי הראשון בו נפגש מספר זה של זמרים ערבים באותה תקופה: כמו עבד אל חלים חאפז, נג'אט, שאדיה, פיידה קאמל, סבאח, וורדה ונג'אח סלאם. הוא כתב שירים פטריוטיים מפורסמים אחרים כגון: "סיפור העם" המדבר על סיפור בניית סכר אסואן ששר עבד אלד חלים חאפז, ו"חאלי אל-נשק סאהי", ששר גם עבד אלד חלים חאפז לאחר מלחמת יום הכיפורים ותחילת המשא ומתן לשלום בין מצרים לישראל.
בשלושת העשורים האחרונים לחייו הוא התמסר לחלוטין לכתיבת שירים דתיים, ונאמר כי לשיח' מטוואלי אל שעראווי הייתה השפעה על מהפך זה.
שיריו המפורסמים אוגדו בספר שירים בשם "את חיי" שיצאו על ידי רשות הספרים במצרים, בסיוע חברו הסופר ח'יריי שאלאבי.
ראו גם

מוחמד עבד אל-והאב
הערות שוליים

↑  "معلومات عن أحمد شفيق كامل على موقع viaf.org". viaf.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 12151170944539090703   WorldCat (עם VIAF): 12151170944539090703 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלבר דה מון

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1841 Château de Lumigny, צרפת 
 פטירה:  6 באוקטובר 1914 (בגיל 73) בורדו, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית סן-סיר 
 מפלגה:  לגיטימיסטים, Union of rightwing, Popular Liberal Action 
 בן או בת זוג:  Simone d'Andlau (4 בספטמבר 1867–ערך בלתי־ידוע) 
 
 פרסים והוקרה
 לגיון הכבוד 
 
אדריאן אלבר מארי, רוזן דה מון (בצרפתית: Adrien Albert Marie, comte de Mun‏; 28 בפברואר 1841 – 6 באוקטובר 1914) היה פוליטיקאי ופעיל חברתי צרפתי. נודע בגישתו השמרנית והטיף לנאמנות מוחלטת של המדינה הצרפתית לדת הקתולית.