stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טונגסרם
הערות שוליים

↑  https://atlatszo.hu/kozpenz/2022/04/20/a-tungsrammal-vizsgaltatja-a-kormany-hol-lehetne-nuklearis-futoelem-gyarat-letrehozni-magyarorszagon/
↑  https://index.hu/gazdasag/2018/02/14/ujra_lesz_tungsram/
↑   https://index.hu/gazdasag/2022/04/05/tungsram-jorg-bauer-interju-ipar/
↑   https://atlatszo.hu/kozpenz/2022/04/20/a-tungsrammal-vizsgaltatja-a-kormany-hol
-lehetne-nuklearis-futoelem-gyarat-letrehozni-magyarorszagon/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137328-6  VIAF: 131959462   WorldCat (עם VIAF): 131959462 
פרסומת לנורת טונגסרם
שפופרות של מותג טונגסרם משנות ה-70
אב טיפוס לטלוויזיה שיוצר על ידי טונגסרם ב-1937
טום שילדס

תומאס אלן "טום" שילדס (באנגלית: Thomas Allen "Tom " Shields; נולד ב-11 ביולי 1991) הוא שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלוף עולם (קאזאן 2015) במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ואלוף ארצות הברית שיאן ארצות הברית הנוכחי (2016) במשחי הפרפר (50 מטר, 100 מטר, 100 יארד ו-200 מטר) בבריכת 25 מטר.
ביוגרפיה

שילדס נולד בפנמה סיטי, פלורידה. בגיל שנתיים עבר עם משפחתו להנטינגטון ביץ' בקליפורניה. הוא החל לשחות בגיל 8. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ביוגרפיה > 2011

באוניברסידאה שנערכה בשנג'ן, סין באוגוסט 2011 זכה שילדס, ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, לאחר ששחה בשלב המוקדמות ומדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
ביוגרפיה > 2012

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) סיים שילדס במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר פרפר ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים.
ביוגרפיה > 2012 > אלוף עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר 2012 זכה שילדס ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם מאט גריוורס, קווין קורדס וראיין לוכטה בתוצאה של 3:21.03 דקות. מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 49.54 שניות, אחרי צ'אד לה קלו מדרום אפריקה שקבע שיא אליפות חדש של 48.82 שניות ולפני חברו לנבחרת ראיין לוכטה (49.59 שניות). מדליית ארד, במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 22.46 שניות, אחרי ניקולס סנטוס מברזיל שקבע שיא אליפות חדש של 22.22 שניות וצ'אד לה קלו (22.26 שניות).
ביוגרפיה > 2014

באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2014 זכה שילדס בשתי מדליות זהב, במחשה ל-100 מטר פרפר ובמשחה ל-200 מטר פרפר.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחה, קטר בדצמבר 2014 זכה ב-5 מדליות, 3 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 48.99 שניות, במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. מדליות ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:50.68 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 22.57 שניות.
ביוגרפיה > 2015 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 זכה שילדס במדליית זהב במשחה לשליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם ראיין מרפי, קווין קורדס ונייתן אדריאן בתוצאה של 3:29.93 דקות, לפני אוסטרליה (3:30.08 דקות) וצרפת (3:30.50 דקות). כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 50.59 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.06 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע את התוצאה המהירה בשלב זה (51.03 שניות) ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.17 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:55.75 דקות.
ביוגרפיה > 2016 > מדליית זהב אולימפית

במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני ובתחילת יולי 2016 סיים שילדס פעמיים במקום שני, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.20 שניות, אחרי מייקל פלפס (51.00 שניות) ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.81 דקות, שוב אחרי פלפס (1:54.84 דקות) ונכלל במשלחת האמריקאית למשחקים. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב, לאחר ששחה בשלב המוקדמות במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.73 שניות ובמקום 20 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.93 דקות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר 2016 זכה שילדס ב-7 מדליות, 1 זהב, 5 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים) בשיא אליפות חדש של 1:37.22 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר פרפר (22.40 שניות), במשחה ל-100 מטר פרפר (49.09 שניות), במשחה ל-200 מטר פרפר (1:49.50 דקות), במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי (1:24.47 דקות), כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.58 שניות התוצאה השנייה המהירה באליפות כולה, במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב (1:31.97 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 21.94 שניות ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:07.76 דקות).
חיים אישיים

שילדס נשוי לג'יאנה.
בסוף דצמבר 2019 סיפר שילד באינסטרגם ששנה קודם לכן הוא ניסה להתאבד בתלייה ולולא אשתו שחזרה לביתם באופן מקרי מהנסיעה המתוכננת שלה הוא לא היה בין החיים.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

100 מטר פרפר: 51.03 שניות (2015)
200 מטר פרפר: 1:55.09 דקות (2014)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר פרפר: 22.38 שניות (2016)
100 מטר פרפר: 48.47 שניות (2020)
200 מטר פרפר: 1:48.66 דקות (2020), שיא ארצות הברית
100 מטר גב: 50.15 שניות (2013)
200 מטר גב: 1:51.88 דקות (2013)
שיאים אישיים > בריכת 25 יארד

100 יארד פרפר: 43.84 שניות (2016), שיא ארצות הברית
200 יארד פרפר: 1:38.80 דקות (2020)
100 יארד גב: 44.86 שניות (2012)
200 יארד חופשי: 1:32.75 דקות (2011)
הערות שוליים

↑  Andy Ross, Tom Shields Opens Up About What Led Him to Near-Suicide Experience in 2018, Swimming World Magazine,  5 January 2020 (באנגלית)
טלר אמונס

טלר אמונס (באנגלית: Teller Ammons; 3 בדצמבר 1895 –  16 בינואר 1972) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כמושל ה-28 של מדינת קולורדו בשנים 1937–1939. הוא מושל קולורדו הראשון שנולד בה.
ביוגרפיה

ב-3 בדצמבר 1895 נולד אמונס בקולורדו. אביו של אמונס היה אליאס אמונס, מושל קולורדו ה-19, ואמו של אמון הייתה אליזבת (לבית פלמינג) אמונס. אמונס נקרא על שם חברו הטוב של אביו, הסנאטור הנרי טלר. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת אמונס ברגימנט ה-154 של צבא ארצות הברית בצרפת.
לאחר המלחמה שב לקולורדו והחל לעבוד בחווה חקלאית ובמשרד של עיתון מקומי. בשנת 1929 השלים לימודי משפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דנוור. ב-1930 נבחר לסנאט של קולורדו שם כיהן עד 1935, כאשר ראש עיריית דנוור בנג'מין פ. סטייפלטון מינה אותו לתובע העירוני של העיר.
בבחירות 1936 נבחר אמונס למושל קולורדו. ב-12 בינואר 1937 אמונס הושבע לתפקידו, עד ל-10 בינואר 1939. כמושל היה אחראי להוצאתו להורג של ג'ו ארידי, שבדיעבד נקבע כי היה חף מפשע. אמונס מיאן להקל בעונשו או לחון אותו. לאחר כהונה אחת בת שנתיים הוא הפסיד בבחירות לכהונה שנייה בידי ראלף לורנס קאר.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כלוטננט קולונל בוועדת הבחירה והמיון לקציני צבא עד 1944. בשנה זו היה חלק מהממשלה הצבאית בגואם. הוא שוחרר ממשימותיו הצבאיות ב-1945. לאחר מכן עסק אמונס בעריכת דין בדנוור עד לפרישתו מהחיים הציבוריים.
ב-16 בינואר 1972 נפטר אמונס בגיל 76, ונטמן בבית העלמין פיירמונט בדנוור.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1201163765  LCCN: no2016140855  VIAF: 6069147907512279210004   WorldCat (עם VIAF): 6069147907512279210004
טלקסקלה

ערך זה עוסק במדינה במקסיקו. אם התכוונתם לבירת מדינה זו, ראו .
טלקסקלה (בספרדית: Tlaxcala; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של טלקסקלה, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Tlaxcala) היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו. טלקסקלה נמצאת במרכז מקסיקו וגובלת בפואבלה בצפון, במזרח ובדרום, מקסיקו במערב ואידלגו בצפון-מערב. בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא טלקסקלה.
זו המדינה הקטנה ביותר בשטחה במקסיקו, וגודל שטחה הוא 3,997 קמ"ר.
היסטוריה

בתקופה הפרה-קולומביאנית, בשטחי מדינת טלקסקלה של ימינו הייתה קיימת מדינה ילידית של אנשי נאהוה, שהוקמה בסביבות המאה ה-14 לספירה והתרכזה סביב העיר טלקסקלה. מאז הקמתה, טלקסקלה הייתה במאבק כמעט רצוף עם אצטקים, שהורכבו גם מבני נאווה אחרים, ולמרות שהם הצליחו להקים את האימפריה הגדולה במסו-אמריקה, הם לא הצליחו לכבוש את טלקסקלה. עם בוא הספרדים במאה ה-16, המדינה הייתה כמעט מוקפת כולה על ידי האצטקים.
לאחר שהקונקיסטאדור הספרדי הרנאן קורטס נחת בחופי מקסיקו ב-1519, הוא פגש קבוצה ילידית שרצתה להשתחרר משלטון האצטקים וראו בספרדים בני ברית להשגת מטרה זו. הם כרתו ברית עם קורטס, וכשהוא רצה ללכת לכבוש את בירת האצטקים טנוצ'טיטלאן, הם קישרו אותו לקבוצות ילידיות אחרות שרצו בנפילת האצטקים, במיוחד אנשי טלקסקלה, אך כשקורטס נכנס לטלקסקלה הוא פגש בכוח של כ-30,000 חיילים. הספרדים הצליחו לגרום אבדות כבדות לטלקסקלנים, למרות יתרונם המספרי העצום של הטלקסקלנים. מלך טלקסקלה התרשם מהמיומנות של הספרדים, ונתן להם לעבור בארצו ואף הזמין אותם לבירתו. הם כרתו ברית ותוך שנתיים הכוחות המשולבים כבשו את כל האימפריה האצטקית.
אמנם טלקסקלה הפכה בהמשך לחלק מהשטח הספרדי, אך הם זכו ליחס טוב מהספרדים, ששמרו על הברית אתם במשך כל התקופה הקולוניאלית. העיר טלקסקלה, בניגוד לערים ילידיות אחרות, לא הושמדה לאחר הכיבוש, הספרדים הגנו על הטלקסקלנים מפני מרידות של ילידים אחרים, והם קיבלו מידה מסוימת של אוטונומיה. הטלקסקלנים מצדם שמרו על נאמנותם לספרדים ועזרו להם לדכא מרידות שונות.
ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, טלקסקלה הפכה לטריטוריה פדרלית במדינה החדשה. היא הפכה סופית למדינה ב-1856.
כלכלה

כלכלת טלקסקלה מסתמכת בעיקר על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול תירס, שעורה, חיטה ותפוח אדמה, גידול מקנה ויערנות.
במדינה התפתחה תעשייה קלה, הכוללת בין היתר ייצור ביגוד, מוצרי נייר וטקסטיל.
התיירות היא גם ענף חשוב בטלקסקלה, והיא מתבססת על אתרים ארכאולוגים מהתקופה הפרה-קולומביאנית הנמצאים במדינה.
טאוור אייר

טאוור אייר הייתה חברת תעופה אמריקאית אשר מרכז פעילותה היה מנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי שבניו יורק. נתיב הטיסה העיקרי של החברה היה מניו יורק לנמל התעופה בן-גוריון עם עצירה בנמל התעופה של בריסל או נמל התעופה אורלי בפריז. בנוסף, הפעילה טיסות שכר לאתונה, פרנקפורט, רומא וציריך.
היסטוריה

בשנת 1980 פרש איש העסקים הישראלי מוריס נחתומי מעבודה באל על לאחר שהתחיל לעבוד שם בגיל 15 כנער-שליח והיגר לארצות הברית כדי לפתוח את חטיבת הנוסעים בחברת Flying Tiger Line (אנ'). כשזו נסגרה, נחתומי רכש את המותג "טאוור" של חברת הנסיעות טאוור. בשנת 1983 החלה בהפעלת טיסות שכר בעיקר לנמל התעופה בן-גוריון. יותר מאוחר הוא רכש את השליטה בשלושת רבעים מהמנייה. בשנת 1986 היה לנשיא החברה ובשנת 1989 ליושב ראש ולמנכ"ל.
החברה השיגה רווחים ברוב השנים ואף זכתה במכרז להובלת חיילי צבא ארצות הברית, מה שאיפשר לה לטוס לישראל בתקופת מלחמת המפרץ. בטיסות לישראל הטייסים היו לא ישראלים, אך הדיילים היו ישראלים, מה שאיפשר להכיר את המנטליות של הנוסעים. בנוסף הפעילה החברה טיסות שכר מאינדונזיה ומהודו אל נמל התעופה הבינלאומי המלך עבד אל-עזיז שבערב הסעודית עבור עולי רגל למכה.
בשנת 1999 הציגה הפסד בגלל עליית מחיר הדלק ומספר חודשים לאחר מכן הודיעה על פיטורי 300 עובדים.
החברה התפרקה במאי 2000 לאחר הליכים של פשיטת רגל לפי החוק האמריקאי.
בספטמבר 2000 מונה לחברה כונס נכסים וניתנה לו ארכה של 60 ימים להגיע להסדר נושים ותוכנית עבודה בישראל. לאחר שזה נכשל, בדצמבר אותה שנה מינתה השופטת ורדה אלשיך מפרק זמני מקומי.
הערות שוליים

1 2  מוריס נחתומי: "לא הרגנו אף נוסע", באתר גלובס, 8 בדצמבר 1996
↑  ROBERT E. DALLOS, Tower Air Is Banking on Flights to Israel, באתר לוס אנג'לס טיימס, 22 בפברואר 1991 (באנגלית)
↑  Tower Air, Inc. History, באתר "fundinguniverse.com" (נצפה ב-4 ביולי 2018).
↑  איי אונליין, טאוור אייר הציגה הפסד מפתיע בגלל העליה במחיר הדלק, באתר TheMarker‏, 7 בנובמבר 1999
↑  איי אונליין, חברת התעופה טאואר אייר תפטר 300 עובדים, באתר TheMarker‏, 13 בפברואר 2000
↑  דרור מרום, ‏מוריס נחתומי הודיע בטלפון להנהלת טאואר-אייר בישראל על ההתמוטטות הסופית של החברה, באתר גלובס, 3 במאי 2000
↑  פיני קרן, הזדמנות אחרונה לחברת "טאוור אייר" לפני פירוק, באתר "פסק דין", 4 בספטמבר 2000
↑  ההחלטה למינוי מפרק זמני מקומי לחברת התעופה טאוור אייר, באתר "פסק דין", 5 בדצמבר 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 30151431626856302818   WorldCat (עם VIAF): 30151431626856302818
טרקטור משוריין חרקוב

| --- | --- |

טרקטור משוריין "חרקוב" במוזיאון המלחמה בקייב
 מידע כללי
 סוג:  דגם כלי רכב 
 מדינה מייצרת:  ברית המועצות 
 יצרן:  מפעל הטרקטורים של חרקוב, מפעל הטרקטורים (וולגוגרד) 
 משתמשים עיקריים:  הצבא האדום 
 שנת ייצור:  1941 
 תקופת השימוש:  1941–הווה (כ־83 שנים) 
 מערכה מרכזית:  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 יחידות שיוצרו:  100 
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  מקלע DP 
 
טרקטור משוריין "חרקוב" (ברוסית: ХТЗ-16) היה רכב קרבי משוריין סובייטי מימי מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

בעקבות אבדות גדולות של טנקים עם תחילת הפלישה לברית המועצות, הוחלט באוגוסט 1941 על ייצור כ-2,000 טרקטורים משוריינים. הכלי נבנה על שלדת טרקטור זחלילי ונקרא על שם מפעל הטרקטורים של חרקוב.
בתחילת ספטמבר החל ייצורם של הטרקטורים בחרקוב. לאחר שגרמנים החלו להתקדם לכיוון העיר החל פינוי המפעל לאזורים הפנימיים של ברית המועצות, והיצור עבר בחלקו לסטלינגרד. לא יותר מ-100 טרקטורים כאלו נבנו, על אף שהתכנון היה ליותר מ-800 כלים. חלק מהכלים שימש בלחימה ליד חרקוב, אולם הם הושמדו במהרה. יחידה של כלים אלו שימשה גם בלחימה באזור מוסקבה. הכלים האחרונים אבדו בקרבות באביב 1942 סביב חרקוב.
הכלי תופעל בעזרת צוות של שני אנשים. חימושו כלל תותח בקוטר 45 מ"מ ומקלע DT, שהורכב על החלק העליון של הכלי.
חפיפת שיער

חפיפת שיער
חפיפת שיער היא פעולה של היגיינה אישית הכוללת את שטיפת השיער וסיבונו באמצעות שמפו, סבון או חומרים מרככים אחרים. מטרת פעולה זו היא שמירה על שיער נקי, וחפיפה שגרתית עשויה גם לעזור לשמור על בריאות השיער. לאחר חפיפת השיער לעיתים משתמשים במרכך שיער, כדי לשפר את המרקם של השיער ואת חוזקו.
מספר מוצרים בשוק מציעים שילוב בין מרכך השיער לבין השמפו. בשפה השיווקית הם נקראים "שניים באחד" ("Two in one"), ולרוב הכוונה היא שקיימים שני חומרים פעילים, אחד משמש כשמפו והשני כמרכך.
אדם יכול לחפוף את השיער בעצמו או להיעזר בשירותי חפיפת שיער מסחריים.
היסטוריה

שירות חפיפת השיער במערב החל כאשר השיח' דין מחמוד פתח סלון הודי לחפיפת שיער ב-1759. הסלון היה בסגנון חמאם טורקי, הלקוחות קיבלו טיפול של חפיפה טורקית ועיסוי. שירותיו של השיח' הוערכו והוא מונה להיות החופף של ג'ורג' הרביעי ושל ויליאם הרביעי.
סגנונות חפיפה

רוב מעצבי השיער בצפון אמריקה, דרום אמריקה ואירופה, נוהגים לחפוף את השיער כשירות לפני או אחרי תספורת. המטרה היא לרכך את השיער לרך ונוח לעבודה מצד מעצב השיער. אם החפיפה נעשית אחרי תספורת, היא נועדה גם להסיר קווצות שיער שנותרו על הראש ועלולות להיות טורדניות ללקוח.
בנוסף, החפיפה עצמה עשויה להרגיע את הלקוח, כמעין עיסוי ראש.
בחלקים מסוימים של העולם, כגון סין, אין זה נדיר לראות מה שמכונה "חפיפה זקופה": הלקוח יושב בכיסא כמו במספרות המערביות, אולם הוא יושב בצורה זקופה והחפיפה לא נעשית מעל הכיור. שטיפת השיער נעשית בקערה.
במספרות מקצועיות, הלקוח לרוב מתיישב בכיסא, ומשעין את ראשו אחורה לתוך כיור שעוצב במיוחד לכך, עם שקע לעורף. מעצב השיער עומד מאחורי הלקוח וכך רק השיער נרטב בזמן החפיפה.
לחלופין, ניתן לחפוף את השיער בהישענות קדימה מעל הכיור, וכך המים נוטפים מעל הכיור במקום על הרצפה או על הבגדים.
הערות שוליים

↑  מגזין onlife: כמה פעמים בשבוע צריך לחפוף את השיער?
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חפסה בנת עומר

| --- | --- |

 לידה:  604 מכה, ערב הסעודית 
 פטירה:  נובמבר 665 (בגיל 61 בערך) אל-מדינה, ח'ליפות אומיה 
 מקום קבורה:  אל-בקיע 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  Khunais ibn Hudhaifa (?–אוגוסט 624)  מוחמד (ינואר 625–8 ביוני 632) 
 
חפסה בנת עומר (בערבית: حفصة بنت عمر; 605 – 665) הייתה אחת מנשותיו של מוחמד, נביא האסלאם.
חפסה הייתה בתו של עומר בן אל-ח'טאב וזיינב בנת מט'עון.
נישואים

היה נישאה לח'ניס בן חד'יפה, אך התאלמנה באוגוסט של שנת 624.
ברגע שהסתיימה תקופת ההמתנה לאחר התאלמנותה, ניסה עומר לשדך בינה לבין אבו בכר, ולאחר מכן בינה לבין עות'מאן, אך שניהם סרבו. כשעומר הלך אל מוחמד לדבר איתו על הנושא, מוחמד ענה: "אללה יחתן את עות'מאן לטובה מבתך, ויחתן את בתך לטוב מעות'מאן".
מוחמד נישא לחפסה בחודש שעבאן.
פטירתה

חפסה נפטרה בשנה ה-45 לאחר ההג'רה, באוקטובר או נובמבר בשנת 665. אף על פי שהסברה הרווחת היא שהיא נפטרה בשנת 665, ישנה דעת מיעוט שהיא נפטרה ארבע שנים קודם לכן, בשנת 661.
הערות שוליים

↑  Revolvy LLC, "Hafsa bint Umar" on Revolvy.com, www.revolvy.com (באנגלית)(הקישור אינו פעיל)
↑  PeoplePill, Hafsa bint Umar: Wife of muhammad (0602-0661) - Biography, Life, Family, Career, Facts, Information, peoplepill.com (באנגלית)
↑  Hafsa bint Umar ibn al-Khattab, Islam Wiki (באנגלית)
↑  Hafsa bint Umar, alchetron.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296562605171  GND: 128645156  ISNI: 0000 0003 5609 8222  LCCN: nr2001039554  TDVİA: hafsa  VIAF: 176968919   WorldCat (עם VIAF): 176968919
טהראן

.
אוניברסיטת טהראן
כיכר חסאן עבאד באזור ההיסטורי של העיר
אצטדיון אזאדי שממוקם במערב טהראן
תחנת הרכבת המרכזית של טהראן
טֶהְרָאן או טֶהְרָן (בפרסית: ‏تهرانקובץ:Tehran.ogg‏Ⓘ‏; תעתיק מדויק: תהראן) היא בירת איראן והעיר הגדולה בה, הממוקמת לרגלי רכס הרי אלבורז ונמצאת במרכזה של פרובינציית טהראן בצפון המדינה. העיר מהווה את המרכז הפוליטי, הכלכלי והחברתי של המדינה. יותר ממחצית התעשייה האיראנית מבוססת בטהראן, שבה תעשיות ייצור רכב, חשמל ומוצריו, טקסטיל, כלי נשק, סוכר וכימיקלים.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2016 אוכלוסיית העיר מנתה כ-8.6 מיליון בני אדם, רובם פרסים, בנוסף להם מתגוררים בעיר גם אזרים רבים ומיעוטים אתניים נוספים כמו ארמנים, כורדים ויהודים. 98.3% מתושבי העיר, מרקעים אתניים מגוונים, הם דוברי פרסית.
בספטמבר 2024 הודיע נשיא איראן על כוונה להעביר את עיר הבירה מטהראן, למקום אחר באיראן
מקור השם

ישנם הסברים שונים למקור השם טהראן, ההסבר הנפוץ ביותר הוא שמקור השם הוא בטירן או טירגן שמשמעותו מקום מושבו של האל טיר שהיה אחד האלים הזורואסטרים. העיר ישבה בסמיכות לעיר מהרן (שם שמשמעותו מקום מושבו של האל מהר שהוא אל השמש הזורואסטרי).
הסבר אחר הוא שמשמעות השם היא "מקום חם" או אפילו "מורדות חמימים". יש הטוענים כי מקור השם הוא במשמעות "במורדות בין שני הרים".[דרוש מקור]
היסטוריה

חפירות מתארכות את תחילת יישוב האזור לשנת 600 לפני הספירה. טהראן הייתה שנים רבות כפר קטן שאוכלוסייתו גדלה באופן משמעותי רק במאה ה-13 לאחר הפלישה המונגולית. בשנת 1795 אקא מוחמד שאה הכריז על טהראן כבירתה החדשה של איראן. בשנת 1855 הוכנה התוכנית הראשונה המקיפה לתכנון עתידי של העיר. בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 החלה תנופת בנייה גדולה ברחבי העיר, ונבנו בה בניינים חדשים רבים.
ב-28 בדצמבר 1943 התכנסה בטהראן ועידת טהראן בראשות שליט ברית המועצות יוסיף סטלין, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת וינסטון צ'רצ'יל ונשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט. בוועידה נדונה האסטרטגיה של בעלות הברית במלחמתן במדינות הציר. באותה תקופה שלט באיראן השאה מוחמד רזה שאה פהלווי. השאה שלט באיראן בין השנים 1941 ל-1979 בשלטון דיקטטורי-חילוני אך הוא הודח במהפכה עממית ב-1979. האייתוללה רוחאללה ח'ומייני תפס את השלטון באיראן בסיום המהפכה והפך את טהראן ואת איראן כולה למדינה דתית הפועלת פי חוקי השריעה.
כלכלה

למעלה ממחצית מהתעשייה באיראן נמצאת באזור טהראן. תעשייה הכוללת מפעלי מכוניות, אלקטרוניקה, ציוד חשמלי, תעשיות נשק, טקסטיל, ייצור סוכר, בטון וכימיקלים. כמו כן בדרום העיר ישנו בית זיקוק לנפט.
אתרים בעיר

מגדל אזאדי - נבנה על ידי השאה, מוחמד רזא שאה פהלווי. סמלה של טהראן המודרנית. נמצא בכיכר אזאדי.
ארמון גולסתאן - ארמון מפואר שנבנה במאה ה-19.
מגדל מילאד - נחנך בשנת 2008 וממנו תצפית רחבה על כל חלקי העיר.
הבזאר הגדול - השוק המרכזי והענקי של טהראן המכיל סחורות מכל הסוגים.
אוניברסיטת טהראן - האוניברסיטה הגדולה והוותיקה ביותר בעיר.
ארמון סעדאבאד - ארמון השאה של איראן. נמצא בצפונה של טהראן.
המוזיאון הלאומי של איראן - המוזיאון מציג ממצאים היסטוריים וארכאולוגים מתולדותיה של איראן.
בית הכנסת אברישמי - מרכז קהילת יהודי העיר
בית הכנסת ח'וראסאניה - נבנה בשנות ה-70 של המאה ה-20
הגן הלאומי - אזור בו שוכנים מוזיאונים ומשרדי ממשלה רבים
חינוך ותרבות

בטהראן יש 45 אוניברסיטאות ומכללות, ומספר רב של מוזיאונים המציגים ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות בהיסטוריה הפרסית, ובעיקר מימי האימפריה הפרסית. חלק מהארמונות (למשל מתחם ארמונות ניאווראן וסעדאבאד) הפכו למוזיאונים. למרות ואולי בגלל[דרושה הבהרה] הפיקוח ההדוק על חופש הביטוי באיראן המודרנית, זכו הספרות והקולנוע שלה להצלחה רבה בעולם המערבי[דרוש מקור].
תחבורה

שבעה קווי מטרו פעילים במטרו של טהרן ו-4 קווים נמצאים בבנייה, מהווים סך הכל 11 קווים. בנוסף, פעילים בטהרן 9 קווי אוטובוס אקספרס. תחנת הרכבת המרכזית מובילה לערים שונות במדינה.
טהראן היא אחת הערים הפופולריות ביותר במזרח התיכון בשל אטרקציות תיירותיות רבות כגון מגדל מילאד, מגדל אזדי, ארמון גולסטן, ארמון ניווארן, פארק ארם, פארק יער לואיזן, פארק יער צ'יטגר, אגם צ'יטגר וכו'. גשר חכם הוא נבנה עם יכולת הסרת שלג, שהיא ייחודית מסוגה.
לטהרן שני שדות תעופה. נמל התעופה הבינלאומי אימאם חומייני, שהוא שדה התעופה הבינלאומי הגדול ביותר, נמצא במרחק של כ-45 ק"מ מהעיר. נמל התעופה הבינלאומי מהרבאד ממוקם במערב העיר, והוא מבצע טיסות פנים ומשמש גם כשדה צבאי.
בשנת 2008 החלה לפעול מערכת האוטובוסים המהירה של טהראן.
מזג האוויר

אחת ממשמעויות השם טהראן היא "מדרון חמים", ואכן מזג האוויר בטהראן בדרך כלל נוח. למרות זאת, העיר מושלגת לעיתים קרובות בחורף ותושבי העיר יוצאים לסקי בהרים הקרובים.
טהראן סובלת מרעידות אדמה תכופות.
העיר טהראן סובלת מזיהום אוויר קשה, ובנוסף לכיסוי הראש לנשים הנאכף בידי השלטונות המוסלמים נאלצים תושבי העיר - גברים ונשים - לכסות לא פעם את אפם ופיהם בלכתם ברחובות העיר בימים בהם זיהום האוויר גבוה מהרגיל.
ספורט

טהראן אירחה את משחקי אסיה בשנת 1974 היא הייתה העיר השביעית שאירחה את המשחקים והראשונה במזרח התיכון. המשחקים נערכו בהשתתפות 3,010 ספורטאים מ-19 מדינות שונות והיו בה 16 ענפי ספורט.
ענף הספורט הפופולרי במדינה הוא כדורגל ובכל פעם שהנבחרת הלאומית מגיעה למשחקי המונדיאל מעוררים משחקיה התעניינות רבה ברחבי העיר. שתי הקבוצות המרכזיות בעיר המשחקות בליגה האיראנית הן אסתקלאל טהראן ופרספוליס. בעיר מצוי האצטדיון הכדורגל הגדול במדינה, אצטדיון אזאדי ובו 100,000 מקומות ישיבה.
בקרבת העיר יש אתר סקי הפתוח לגולשים בזמן החורף.
ערים תאומות

לעיר טהראן יש חמש עשרה ערים תאומות:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  קוריאה הדרומית סיאול, קוריאה הדרומית  ארצות הברית לוס אנג'לס, ארצות הברית  בריטניה לונדון, בריטניה  קובה הוואנה, קובה  דרום אפריקה פרטוריה, דרום אפריקה  רוסיה מוסקבה, רוסיה  ונצואלה קראקס, ונצואלה  טורקיה איסטנבול, טורקיה |  |  בלארוס מינסק, בלארוס  הרפובליקה העממית של סין בייג'ינג, הרפובליקה העממית של סין  ברזיל ברזיליה, ברזיל  טג'יקיסטן דושנבה, טג'יקיסטן  איחוד האמירויות הערביות דובאי, איחוד האמירויות הערביות  הפיליפינים מנילה, הפיליפינים  טורקיה אנקרה, טורקיה |
תמונות פנורמיות

תמונה פנורמית של טהראן ביום. ברקע הרי אלבורז, בצד שמאל ניתן להבחין במגדל מילאד. צולם בשנת 2005
תמונה פנורמית של טהראן ביום. צולם בשנת 2019
הערות שוליים

↑  דניאל ארזי, ‏בזמן המלחמה: זו התוכנית של איראן לבירה טהראן, באתר ‏מאקו‏, 23 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559657105171  BIBSYS: 2074978  BNE: XX462367  BnF: cb11993634d (data)  GND: 4059304-6  LCCN: n79039626  MusicBrainz: aaa5899f-f0b7-4bc1-bae4-aba7f6770402  NARA: 10044343  NKC: ge134537  NSK: 000301851  SELIBR: 158949  SUDOC: 028015967  TDVİA: tahran  VIAF: 124320545   WorldCat (עם VIAF): 124320545
טירונש דיבאבה

טירונש דיבאבה קננה (באמהרית: ጥሩነሽ ዲባባ ቀነኒ; נולדה ב-1 ביוני 1985) היא אתלטית אתיופית, אלופה אולימפית בריצת 5000 מטר (בייג'ינג 2008) ופעמיים ברציפות בריצת 10000 מטר (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012), אלופת העולם בעלת 5 מדליות זהב ושיאנית עולם (2008–2020) בריצת 5000 מטר.
ביוגרפיה

דיבאבה נולדה בבקוג'י, מחוז ארסי במרכזה של אתיופיה.
ביוגרפיה > אלופת עולם

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 זכתה דיבאבה במדליית זהב בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:51.72 דקות, לפני מרטה דומינגז מספרד (14:52.26 דקות) ואדית מאסאי מקניה (14:52.30 דקות).
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה דיבאבה במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה 14:51.83 דקות, אחרי בת ארצה מסרט דפאר (14:45.65 דקות) ואיזבלה אוצ'יצ'י מקניה (14:48.19 דקות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה דיבאבה בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בשיא תחרות חדש של 14:38.59 דקות, לפני דפאר (14:39.54 דקות) ואחותה אג'גייהו דיבאבה (14:42.47 דקות) ובכך הגנה על תוארה ובריצת 10000 מטר בתוצאה של 30:24.02 דקות, לפני ברהן אדרה (30:25.41 דקות) ואג'גייהו (30:26.00 דקות). בשתי ריצות אלו, כל המדליות היו של אתיופיה. הסיומת שלה, בריצת 10000 מטר הייתה מדהימה והיא סגרה את ה-400 מטר האחרונים בזמן של 58.33 שניות.
בשנת 2006 ניצחה דיבאבה ב-5 תחרויות מתוך 6 תחרויות של ליגת הזהב ובשישית סיימה במקום השני ולכן זכתה ב-83,333 $.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 למרות נפילתה של דיבאבה במחצית הדרך בריצת 10000 מטר, היא התגברה וזכתה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בתוצאה 31:55.41 דקות, לפני אלוואן אביילגסה מטורקיה שהייתה אחת משתי רצות שעצרו, ולבשו נעל שנפלה להן במהלך הריצה (31:59.40 דקות) וקארה גושר מארצות הברית ( 32:02.05 דקות).
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות ליגת הזהב שנערכה באוסלו, נורווגיה ביוני 2008 קבעה דיבאבה בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 14:11.15 דקות, שיפור לשיא העולם של בת ארצה מסרט דפאר (14:16.63 דקות).