stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהושע בלאו
מחקריו > מחקר הערבית היהודית בפרט והערבית הבינונית והכללית בכלל > מחקרים בערבית בינונית

בשנת 1988 יצא לאור אוסף מאמרים פרי עטו בשם Studies in Middle Arabic and its Judaeo-Arabic Variety. המאמרים שקובצו באוסף זה עוסקים בערבית היהודית בפרט ובערבית הבינונית בכלל, כולל שלושה מאמרים שנכתבו בשותפות עם פרופסור סיימון הופקינס. אחד מנתח מכתב מנוקד, שניים מהם על הכתיב הערבי היהודי הפונטי. מאמר ארוך מוקדש לניתוחו הלשוני של טקסט כתוב באותיות קופטיות מן המאה השלוש עשרה. במאמר אחד בלאו מנסה לשחזר את ההטעמה בערבית, באחר הוא דן בקצרה בסוגי תיקונים מדומים על סמך חומר ערבי בינוני. במאמר קצר בלאו מביע ספקות לגבי הטענה שבידינו תרגומים ערביים נוצריים מלפני האסלאם. המאמרים עודכנו, והמאמר על התהוות הדיגלוסיה הערבית סודר מחדש.
מחקריו > מחקר הערבית היהודית בפרט והערבית הבינונית והכללית בכלל > מדריך ללהגי הערבית הבינונית

בשנת 2002 נתפרסם ספרו A Handbook of Early Middle Arabic ("מדריך לערבית הבינונית הקדומה"). הספר מכיל תיאור דקדוקי של סוגי הערבית הבינונית של המחצית השנייה של האלף הראשון, טקסטים המדגימים אותם ומילון הכולל את כל המילים המובאות בספר. המגוון הרחב של סוגי הערבית הבינונית הנידונים מורכב מטקסטים מוסלמיים, נוצריים ויהודיים, והם מודגמים בטקסטים מייצגים מוערים, שבחלקם זה פרסומם הראשון. הטקסטים הערביים היהודיים, המתועתקים באותיות עבריות, כתובים רק בחלקם בכתיב התקני, המחקה את הכתיב הערבי המקובל. אחרים מתועתקים בכתיב פונטי שאין בינו לבין הכתיב הערבי המקובל ולא כלום וששימש רק עד המאה העשירית. כתיב פונטי זה מאפשר לעמוד על קווי לשון שהיו מוסתרים בטקסטים כתובים בכתיב התקני.
מחקריו > מחקר הערבית היהודית בפרט והערבית הבינונית והכללית בכלל > מילון לטקסטים ערביים-יהודיים מימי הביניים

המילון מכוון בעיקרו לטקסטים ספרותיים ולטקסטים תיעודיים מן השליש הראשון של האלף השני, שהוא התקופה הקלאסית של הערבית היהודית ושל הגניזה. הוא מבוסס על כתביהם של גדולי ישראל (רב סעדיה גאון, רבי יהודה הלוי, הרמב"ם ואחרים) וכן כלול בו חומר מספרות השאלות והתשובות, ממכתבים אישיים ומסחריים ומתעודות אחרות. הספרות המילונית לטקסטים אלו הייתה מוגבלת למדי והמילון בא להשלים את החומר החסר. הוא מתעד בעיקר את היסודות שאינם קלסיים, ובזה ייחודו וחידושו. המילון זכה ב-The Association of Jewish Libraries RAS Division Reference Award 2007.
מחקריו > התהוותה והתפתחותה ההיסטורית של לשון המקרא ובעיות בבלשנות שמית

בלאו הרבה לעסוק בבלשנות שמית בנוסף לערבית והתעניין במיוחד בהשתלשלותם ובשחזורם ההיסטורי של ההגאים והמילים ("המורפמות") של לשון המקרא. בנוסף לשני אוספי מאמרים אחד בעברית, אחד בשפות אחרות, הוא פרסם שני סיכומים, אחד דקדוק קצר וכולל באנגלית, האחר ספר לימוד אוניברסיטאי מפורט בעל רמה גבוהה לסטודנטים. כן כתב ספרי לימוד לדקדוק העברית לבתי הספר התיכוניים.
הנה תיאור של כמה מספריו בנושא זה:
מחקריו > התהוותה והתפתחותה ההיסטורית של לשון המקרא ובעיות בבלשנות שמית > תיקונים מדומים בשפות שמיות

בספר On Pseudo-Corrections in Some Semitic Languages מנסה בלאו להראות שכאשר לשון יָקְרָה באה במגע עם שפה המונית, דוברי הלשון ההמונית מנסים לחקות את שפת היקרה, אולם בגלל ידיעתם הלקויה בה, הם בונים צורות שאינן קיימות לא בשפה היקרה ולא בלשון ההמונית. עד ספרו של בלאו רק סוג אחד של "תיקון" כזה היה ידוע: תיקון יתר (hyper-correction), שבו משתמש הדובר ההמוני בצורה המתועדת בלשון היָקְרָה, אולם בהקשר שהוא משתמש בה הצורה של לשון היקרה זהה עם זו של השפה ההמונית. בלאו מצא סוגים אחרים של חיקוי מוטעה של לשון היָקְרָה, מעין מה שהוא קרא תיקון למחצה (half-correction, hypo-correction), ואף טבע מונח-על הכולל תיקון יתר ותיקון למחצה, הוא 'תיקון מדומה' (pseudo-correction). בלאו מנתח סוגים שונים של תיקונים מדומים בעברית וכנענית, באוגריתית, בארמית, בערבית, ואף בכתובות דרום-ערב ובגעז. לספר שני נספחים, האחד דן בכתיב חריג של ש/ס, האחר בתאוריה של הדיסימילציה של עיצורים כפולים.
מחקריו > התהוותה והתפתחותה ההיסטורית של לשון המקרא ובעיות בבלשנות שמית > דקדוק השפה העברית

ספרו A Grammer of Biblical Hebrew זה של בלאו הוא דקדוק המוקדש לזכרו של מורהו יעקב פולוצקי, בנוי לפי שיטת ה-Porta Linguarum Orientalium ומכיל תורת ההגה, תורת הצורות וסיכום של התחביר, המבוסס כולו על קטעי המקרא המובאים בליווי הערות ומילון בחלק השני של הספר, בראשית לז-מה (סיפורי יוסף) וספר יונה. הספר מכיל בחלקו השני גם תרגילים וביבליוגרפיה נבחרת, המתחלקת למחקרים כלליים בשמית, לדקדוקים בעברית המקרא וחיבורים כוללים ולמונוגרפיות. במהדורה השנייה נוספו עשרה עמודים של הוספות ותיקונים.
מחקריו > התהוותה והתפתחותה ההיסטורית של לשון המקרא ובעיות בבלשנות שמית > תחיית העברית ותחיית הערבית הספרותית

חיבור זה דן בתחיית העברית החדשה תוך השוואה עם תחיית הערבית הספרותית, בניסיון להבחין כך בין תופעות כלליות המשותפות לשתי הלשונות לבין המיוחד לכל אחת משתי השפות. בדרך זו ניסה בלאו להביא לידי הסתכלות מאוזנת יותר בהתפתחותן של שתי השפות. הספר מתאר את הרקע הלשוני של שתי השפות, מעמת את החברה היהודית המסורתית עם הערבית, את תחיית העברית עם תחייתה של הערבית הספרותית, ואת העברית החדשה עם הערבית הספרותית החדשה. הוא דן בהשפעת הסטנדרט האירופי ובאקדמיות ללשון.
מחקריו > התהוותה והתפתחותה ההיסטורית של לשון המקרא ובעיות בבלשנות שמית > מחקר על תיאוּרי משפט בתחילת המשפט, המובדלים מיתר המשפט על ידי מילת חיבור או מילת הצגה

ספרו An Adverbial Construction in Hebrew and Arabic, אשר פורסם בשנת 1977, דן במשפטים הפותחים בתיאור משפט המובדל מיתר המשפט על ידי מילת חיבור או מילת הצגה. במקורם משמשים תיאורי משפט אלו כנושאים (פעמים גם כנשואים) פסיכולוגיים שמעמדם המיוחד מסומן על ידי מילת החיבור/ההצגה. אולם יש שהתיאור מתאחד עם מילת החיבור/ההצגה התוכפת ובזה נעלם הסימון על חלוקת המשפט לאיבריו הפסיכולוגיים.
מחקריו > התהוותה והתפתחותה ההיסטורית של לשון המקרא ובעיות בבלשנות שמית > רב צליליות בעברית המקראית

במחקר משנת 1982, שכותרתו On Polyphony in Biblical Hebrew ("על רב צליליות בעברית המקראית") מראה בלאו כי בעברית המקראית התקיימו חי"ת ועי"ן וילוניות לצד אלה הלועיות, על אף שהבחנה זו איננה משתקפת בכתיב המקראי ולא נשתמרה במסורות ההגייה (כפי שקרה באות שי"ן). בלאו מסתמך בעיקר על תעתיקי תרגום השבעים לשמות עצם פרטיים המכילים חי"ת ועי"ן, שיש שהם אינם מתעתקים אותן כלל ויש שהם מתעתקים אותם ב-כי/גמה. הוא מצביע על עקביות בתעתיק: חי"ת ועי"ן המשוחזרות על פי שיקולים בלשניים כווילוניות משתקפות ככי וגמה בהתאמה, ואילו אלה המשוחזרות כלועיות אינן משתקפות בתעתיק. עובדה זו מוכיחה כי בתקופה שבה נכתב התרגום (מאה 2-3 לפנה"ס) נשמרה עדיין ההבחנה הקדומה בין החיתוך הלועי והווילוני של חי"ת ועי"ן, לפחות בדיאלקט שאותו הכירו המתרגמים.
מחקריו > התהוותה והתפתחותה ההיסטורית של לשון המקרא ובעיות בבלשנות שמית > אוסף מחקרים עברי: עיונים בבלשנות העברית

הספר הזה הוא בעיקרו אוסף של מאמרים מתחום הבלשנות ההיסטורית של עברית המקרא שנתפרסמו לפני כן בכתבי עת ובמאספים מדעיים. נוספו שני מאמרים חדשים, אחד מהם (עמ' 66–71) מבליט את מרכזיותה של הנחת הטעמת מלעיל להבנת תורת הצורות של המקרא, נושא שעוסקים בו גם שני מאמרים קודמים של בלאו שנוספו למאסף זה (עמ' 41–65). כן צורף לספר תרגום עברי של שישה מאמרים שנכתבו בגרמנית. אחד המאמרים, שעובד ועודכן, הוא מחקר מפורט (עמ' 137–148) הטוען שהמילית 'אֵת' תפקידה לעולם אקוזאטיווי. גם המאמרים העבריים המקוריים עודכנו. למאסף מצורפת גם ההרצאה 'תחיית העברית ותחיית הערבית הספרותית (עמ' 290–312) שממנה צמח הספר 'תחיית העברית...' ותרגומו האנגלי.
מחקריו > התהוותה והתפתחותה ההיסטורית של לשון המקרא ובעיות בבלשנות שמית > אוסף מחקרים באנגלית: נושאים בעברית ובלשונות שמיות

בשנת 1988 יצא לאור אוסף מחקרים הכתובים אנגלית בשם Topics in Hebrew and Semitic Linguistics. במאסף זה נכללו מאמריו של בלאו בבלשנות ההיסטורית של עברית המקרא ולשונות שם (להוציא את המחקרים שבבלשנות ערבית, שנאספו במאסף Studies in Middle Arabic). המאמרים עודכנו לספר. המאמר הראשון במאסף (עמ' 11–19) נכתב במיוחד לספר זה ומשמש מעין הקדמה למאסף וכעין מסגרת למאמרי הספר. הוא כולל ממעוף ציפור הן היסטוריה חיצונית של העברית, הן תיאור מבנה של עברית המקרא, והמאמר מפנה למחקרים השונים שבמאסף. מאמר ארוך (עמ' 50–104 ) מוקדש למעתק הגאים חלש ול-שׂ העברית. חשיבות מיוחדת מייחס בלאו למחקר על התפתחותה המקבילה של סיומת הנקבה -_ת (עמ' 126–137), כי הוא מוכיח באיזו מידה עשויה אף השתלשלות צורנית חריגה מקבילה בלשונות שם שונות לא לנבוע ממורשה משותפת אלא מהתפתחות מקבילה, והרי בעיית ההתפתחות המקבילה לעומת מורשה משותפת היא אחת מבעיות היסוד של הבלשנות המשווה. שני המאמרים האחרונים עוסקים באוגריתית (עמ' 339–343) ובמואבית (עמ' 344–358).
מחקריו > התהוותה והתפתחותה ההיסטורית של לשון המקרא ובעיות בבלשנות שמית > תורת ההגה והצורות

זהו ספר לימוד אוניברסיטאי מפורט בעל רמה גבוהה לסטודנטים. מהדורה חדשה מעודכנת ומורחבת יצאה לאור בשנת 2010 בהוצאת האקדמיה ללשון העברית. באותה השנה יצא גם עיבוד אנגלי של הספר בהוצאת Eisenbrauns.
ספר יובל לכבודו

חגי בן-שמאי (עורך), חקרי עבר וערב מוגשים ליהושע בלאו על ידי חבריו ותלמידיו במלאת לו שבעים, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה העברית, תשנ"ג 1993. לספר זה נוספה רשימה מפורטת של ספריו ומאמריו (349 במספר) עד לשנת תשנ"א (1991).
ספרים שערך וההדיר

אוצר לשון המקרא: קונקורדנציה שלמה ומלון עברי ואנגלי ומבוא המקרא והקונקורדנציה / העורך: שמואל א. ליונשטם, בהשתתפות יהושע בלאו; ירושלים: קונקורדנציה תנ"כית, 1957-תשכ"ח 1968
מחקרים במקרא ובמזרח הקדמון: מוגשים לשמואל א. ליונשטם במלאת לו שבעים שנה / ערכו יצחק אבישור, יהושע בלאו; ירושלים: א. רובינשטיין, תשל"ח 1978
Studia orientalia : memoriae D. H. Baneth dedicata / editorial Board: J. Blau ... (et al.) ; Jerusalem : Magnes Press, Hebrew University, 1979
הספרות הערבית היהודית: פרקים נבחרים / ערך וההדיר: יהושע בלאו; ירושלים : הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תש"ם
אוטוגראף הרמב"ם מאוסף אדלר ומגניזת לנינגראד: טיוטת ההקדמה לסדר טהרות / מאת יהושע בלאו ואלכסנדר שייבר; ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"א 1981
Genizah research after ninety years, the case of Judaeo-Arabic : papers read at the Third Congress of the Society for Judaeo-Arabic Studies / edited by Joshua Blau, Stefan C. Reif; Cambridge : University Press, 1992
מפגשים בתרבות הערבית-יהודית של ימי הביניים: דברי הוועידה הרביעית של החברה לחקר התרבות הערבית-יהודית של ימי הביניים / בעריכת יהושע בלאו ואחרים; תל אביב: תעודה יד, אוניברסיטת תל אביב, תשנ"ח 1998
מסורת ושינוי בתרבות הערבית-היהודית של ימי-הביניים: דברי הוועידה השישית של החברה לחקר התרבות הערבית-היהודית של ימי הביניים / עורכים: יהושע בלאו, דויד דורון; רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תש"ס 2000
מסעי יהודה: חמישה פרקי מסע מחורזים לאלחריזי / יוצאים לאור על פי כתבי יד עבריים בידי יוסף יהלום ועל פי כתבי יד בערבית-יהודית בידי יהושע בלאו; ירושלים : מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תשס"ג
כתאב אלדארר - והוא ספר פניני המוסרים ושבחי הקהלים מאת יהודה אלחריזי, ההדירו יהושע בלאו, יוסף יהלום ויוסף ינון-פנטון, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 2009
רב סעדיה גאון: במוקד של פולמוס בין-רבני בבגדאד, ההדירו יהושע בלאו ויוסף יהלום, הוצאת מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, יד יצחק בן-צבי והאוניברסיטה העברית בירושלים, 2019
לקריאה נוספת

יהושע בלאו, מטראנסילוואניה לירושלים, 2000.
Erika Weinzierl, Otto Kulka (Hg) Vertreibung und Neubeginn:Israelische Bürger
Österreichischer Herkunft, Böhlau, Wien 1992
(גירוש והתחלה מחדש: אזרחים ישראלים יוצאי אוסטריה)
הערות שוליים

↑   סמדר רייספלד, איך כותבים תשעים ותשע בערבית־יהודית, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2018
↑  יום ברדיו, חרות, 26 באוקטובר 1954
ברדיו, חרות, 7 בדצמבר 1954
↑  זכו בפרסי מחקר במדעי היהדות, דבר, 26 ביולי 1955
↑  העלאות באוניברסיטה העברית, דבר, 21 בדצמבר 1960
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטה העברית, על המשמר, 16 באוגוסט 1962
↑  חנן גרינווד, חתן פרס ישראל פרופ' יהושע בלאו הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 20 באוקטובר 2020
| נשיאי ועד הלשון העברית והאקדמיה ללשון העברית |
| --- | --- | --- |
| ועד הלשון העברית | אליעזר בן-יהודה • דוד ילין • אהרן מאיר מזי"א • חיים נחמן ביאליק • נפתלי הרץ טור-סיני • יוסף קלוזנר |  |
| האקדמיה ללשון העברית | נפתלי הרץ טור-סיני • זאב בן-חיים • יהושע בלאו • משה בר-אשר • אהרן ממן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258598405171  BIBSYS: 90589844  BNE: XX859197  BnF: cb12158018n (data)  CANTIC: a11625752  CiNii: DA03106096  GND: 119537893  ISNI: 0000 0001 2139 4473  LCCN: n81108626  NKC: ola20241222189  NLA: 36305601  NTA: 069305641  RERO: 02-A003013273  SELIBR: 350268  SUDOC: 030095301  VcBA: 495/189240  VIAF: 73893044   WorldCat (עם VIAF): 73893044
יעקב שמשוני

יעקב שמשוני (7 באפריל 1922 – 27 בינואר 2001) היה ראש מועצה הראשון של מועצת מרחבים, מייסד וראש ועד המתיישבים הראשון של העיירה אופקים, לפני שזו הוכרה כמועצה מקומית.
ראשית חייו

שמשוני נולד ברומניה (בחלק ההונגרי של טראנסילבניה) לרגינה ומנחם מנדל. ניצול יחיד למשפחתו שנספתה כולה בשואה (אמא, אבא ואחות בשם איבי (איבויה)).
הוא למד בגימנסיה בקלוז', היה מנהיג תנועת "הנוער הציוני" בעיר מגוריו. בשנת 1941 עלה לארץ כחניך עליית הנוער.
בשנת 1942 התגייס שמשוני לפלמ"ח. לאחר שנה נפצע באימונים והצטרף לחברת הכשרה בקיבוץ גניגר. בשנת 1946 ירד שמשוני לנגב, במסגרת מבצע: "11 הנקודות" ליישוב הנגב 1946, היה בין מייסדי קיבוץ אורים והיה יוזם ההצעה לקרוא לקיבוץ החדש בשם: "אורים".
קריירה

בשנים 1950–1951 היה מדריך במושב פדויים, שם התגורר באוהל במשך שנה.
בשנת 1951 התמנה יעקב שמשוני לראש המועצה הראשון של מועצה אזורית מרחבים ואף הגה את סמל המועצה האזורית מרחבים. במסגרת תפקידו ייסד את "המרכז הכפרי האזורי", שלימים הפך לעיירה אופקים. יעקב ציין את החשיבות להקמת המרכז כדי לפתור את בעיית תעסוקתם של העולים שאינם עוסקים בחקלאות והציע להקים מרכז כפרי בו יתגוררו אנשים העוסקים במתן שירותים למושבי הסביבה. בשנת 1953 החלו לממש את תוכניתו.
בשלב הראשון הוקמו שבעה צריפים אשר שימשו כתחנת טרקטורים וכמגורי עובדי התחנה ובני משפחותיהם.
שמשוני הוסיף להתגורר בפדויים עד שנת 1955, ולאחר מכן עבר לאופקים כדי לפקח על הקמת העיירה. שמשוני תכנן להקים עיר גדולה, אך מושבי הסביבה גילו התנגדות לרעיון זה. נערכו ויכוחים סוערים בנושא, ושמשוני ניצח בעזרת מנחם ברבש, עובד משרד העבודה באותם ימים.
במקביל הועברה תחנת הטרקטורים שהייתה חלק מ"המרכז הכפרי" לאשקלון, ושני בניינים קיבלו יעוד חדש: בנייני המועצה המקומית של אופקים. בליל 19 באפריל 1955 הגיעה קבוצת העולים הראשונה לאופקים כשהם מלווים בנציגי הקליטה של הסוכנות היהודית. העולים העייפים סירבו לרדת ולגור באופקים בשל השממה במקום, אך בסופו של דבר השתכנעו מדבריו של יעקב ונכנסו לצריפי המגורים.
שמשוני כיהן במשך שבע שנים כראש המועצה האזורית, אך סירב להיות ראש המועצה המקומית אופקים בטענה כי "אינני איש מפלגה".
חיים אישיים

שמשוני נשא לאישה את עליזה. יחד אימצו שני ילדים, אורי וליאת. לאחר אימוץ הילדים שינה יעקב את שמו משמשון לשמשוני. עליזה נולדה בעיראק בשנת 1922 לרגינה וציון טופיק. היא לימדה בבית הספר "אשלים" שבאופקים במשך 34 שנים.
לקריאה נוספת

משה ניר, מי ומה בבאר שבע ובנגב, כל-בי, 1987 התשמ"ז
הערות שוליים

↑  משפחת שמשוני, פורטל עיריית אופקים
↑  יצחק קריספל, אות הקהילה לעליזה שמשוני, פורטל עיריית אופקים, 14 בפברואר 2010
יחסי איטליה–סלובניה

| יחסי איטליה–סלובניה |
| --- | --- |
איטליה: סלובניה


איטליה: סלובניה
שטח (בקילומטר רבוע)
301,340: 20,273
אוכלוסייה
59,293,250: 2,118,287
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,254,851: 68,217
תמ"ג לנפש (בדולרים)
38,029: 32,204
משטר
רפובליקה פרלמנטרית: רפובליקה

בין איטליה לבין סלובניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
יחסים דיפלומטיים

היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1992. סלובניה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא ו-3 קונסוליות במילאנו, פירנצה וטריאסטה, ואילו איטליה מחזיקה בסלובניה שגרירות בליובליאנה וקונסוליה כללית בקופר.
שיתוף פעולה

מלבד האיסטריאנים איטלקים והסלובנים איטלקים, חיים באיטליה גם כ-3,500 איש ממוצא סלובני. החל משנת 2010 מבקרים בסלובניה מדי שנה כ-400,000 איטלקים.
למרות המחלוקת בין הלאומנים בסלובניה לאיטלקים על השליטה בטריאסטה, היחסים בין שתי המדינות מצוינים, וקיים שיתוף פעולה בין המדינות במגוון תחומים.
כאזמיה

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  בגדאד
 שטח:  28 קמ"ר 
 קואורדינטות:  33°22′59″N 44°20′24″E﻿ / ﻿33.383055555556°N 44.34°E﻿ / 33.383055555556; 44.34
 שכונות נוספות בבגדאד
  (למפת בגדאד מוגדלת) כאזמיה(למפת בגדאד רגילה) כאזמיה
 
מקדש קדימיה בו נקברו האימאם השביעי והאימאם התשיעי
כאזמיה (בערבית: الكاظمية, תעתיק: אלכאט'מיה) היא שכונה צפונית בבירת עיראק, בגדאד, שבעבר הייתה עיר נפרדת, הנמצאת כ-5 ק"מ ממרכז העיר הגדולה. האזור הוא מקום עלייה לרגל של השיעים, לקברם של שניים מהאימאמים שלהם, בייחוד בתקופה הקרובה לעאשוראא'. זוהי העיר היחידה הקרויה על שמו של אחד מהאימאמים השיעים (מוסא אל-כאזם).
שכונת כאזמיה נמצאת כיום באזור בו נקברו בני שבטו של הנביא מוחמד, שבט קורייש. הח'ליף הארון א-רשיד מבית עבאס הקצה את החלקה לצורך זה. במקום נקבר מוסא אל-כאזם, האימאם השיעי השביעי ב-799, ולאחר מכן נקבר בה גם נכדו, האימאם השיעי התשיעי, מוחמד א-תקי ב-835. במקום קבורתם נבנה מקדש מפואר, אליו עולים השיעים בזיארה (עלייה לרגל שאינה למכה או למדינה).
בעבר

במהלך ההיסטוריה הקדומה, העיר הייתה מרכז דתי שיעי, ובתקופה מסוימת הייתה המרכז הדתי הראשי עבור השיעה. אולם לאורך הזמן, ערים אחרות דוגמת נג'ף וסאמרא לקחו את מקומה. מיקומה של העיר, בקרבה לבגדאד (שהייתה בירת הח'ליפות לאורך זמן, ועיר שלטון מרכזית) גרמה להריסתה ובזיזתה לאורך ההיסטוריה. אחת מהפעמים בהם העיר ומקדשיה נפגעו באופן רציני הייתה במהלך הפלישה המונגולית לבגדאד ב-1258, במהלכה נשרף המקדש של האימאמים.
האזור גם היה מרכז להתנגדות העיראקית לכיבוש הבריטי לאחר מלחמת העולם הראשונה.
כיום

במסגרת הלחימה הבין-עדתית שנגרמה מנפילת משטרו של סדאם חוסיין ב-2003 עם הפלישה האמריקנית, בוצעו מספר פיגועי טרור של מיליציות סוניות במקום. הפיגוע המפורסם ביותר, בשל מספר הרוגיו העצום - 965 איש, התרחש ב-30 ביולי 2005 (יום השנה למותו של מוסא אל-כאזם, במהלכו עלו שיעים רבים לרגל למקום) על הגשר מעל נהר הפרת, בין שכונת כאזמיה לבין השכונה הסונית עזמיה. שמועות שהופצו, כנראה על ידי סונים קיצוניים, המזוהים עם אל-קאעדה, טענו כי מחבל מתאבד נמצא על הגשר, מנוסת אלפי האנשים שהיו על הגשר, גרמה לקריסת הגשר, ולמחיצתם של אנשים רבים למוות.
מבנה ותושבים

לאחר הקמת המסגד המפואר לפני האימאמים ב-947, החלו שיעים לאורך השנים לעבור להתגורר במקום, כיום מרבית תושבי השכונה הם שיעים. בשכונה מסגדים רבים, ובתי קברות בהם נטמנו מספר מוסלמים חשובים. שטח השכונה אינו גדול, ועל פי מרבית הסימונים עומד על כ-13.3 דונמים. גידורה המערבי של השכונה הוא נהר הפרת, וגבולותיה ממזרח הם שורה של מפעלים. ב-1943 חוברה כאזמיה למערכת הרכבות של בגדאד.
בכחול מסומנים גבולותיה של השכונה, נהר הפרת מהווה את הגבול ממזרח
יז'י גרוטובסקי

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1933 ז'שוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  14 בינואר 1999 (בגיל 65) פונטדרה, איטליה 
 מדינה:  פולין, צרפת 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון  האקדמיה לאמנויות הבמה ע"ש לודביק סולסקי 
 פרסים והוקרה:  עמיתי מקארתור  קצין במסדר פולוניה רסטיטוטה  צלב ההצטיינות המוזהב  אביר במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 פרופיל ב-IMDb
 
יז'י מריאן גרוטובסקי (בפולנית: Jerzy Marian Grotowski,‏ 11 באוגוסט 1933 - 14 בינואר 1999) היה במאי והוגה תיאטרון פולני. גרוטובסקי הביא לידי מהפכה את החשיבה על תפקידי התיאטרון בעולם כולו ושינה את מעמדו של השחקן, את צורת הכשרתו ועבודתו על התפקיד. אצלו גם המחזה מילא תפקיד אחר, וחדל מלהיות מופע, אלא התחיל להיות תהליך של שינוי, בו לוקחים חלק הן השחקנים והן הצופים.
ב-1955 סיים גרוטובסקי לימודי משחק בקרקוב ועבר למוסקבה. שם הושפע מקונסטנטין סטניסלבסקי ומוסבולוד מיירהולד. כמו כן, הושפע מעבודותיהם של ברטולט ברכט ואנטונין ארטו. בשנת 1956 ערך נסיעה למזרח, שם הכיר את האופרה של פקינג, הקתקאלי ההודי ואת תיאטרון הנו היפני. לאחר מכן שב לקרקוב, והמשיך בלימודי בימוי, אותם סיים בשנת 1960.
מעבדת התיאטרון

עוד בזמן לימודיו החל לנהל את תיאטרון 13 השורות, באופולה. בין השנים 1961 עד 1968 העסיקה את גרוטובסקי בעיקר שאלת הכשרת השחקנים. אחד מתלמידיו הידועים הוא אאוג'ניו ברבה, שהקים מאוחר יותר את תיאטרון אודין (אנ') באוסלו.
גרוטובסקי עבר התיאטרון לורוצלב החל משנת 1965.
מטרותיו

על סמך קריאה בספרו "התיאטרון העני", אפשר למקד את התיזה שלו ואת הגדרת התיאטרון שלו במשפט הבא: "בלי איפור, בלי תלבושות מיוחדות, בלי תפאורה, בלי חציצה בין במה לקהל, בלי אפקטים של תאורה וסאונד"
כיוון העבודה גרם לשחרור השחקן מכבליו, הסרת המסכה מפני השחקן, כך שהוא מופיע "ערום" לפני הצופה. גרוטובסקי שלח את השחקן להתמודד עם עצמו, תוך עימות פנימי עם חייו.
גם בתחום האימונים הפיזיים הקשים, גרוטובסקי המציא תרגילים מיוחדים כדי לאפשר לשחקן לעבור את גבולות הגוף הפיזי והיכולות הנפשיים של האדם.
השחקן כיוצר, הוא לא רק בונה את הדמות, אלא הוא גם יוצר אותה מתוך עצמו ובמגע עם הסביבה.
הצגות

אורפאוס על-פי ז'אן קוקטו (1959)
קיין על-פי ג'ורג' ביירון (1960)
פאוסט על-פי גתה (1960)
מיסתריום בופו על-פי ולדימיר מאיאקובסקי (1961)
אקרופוליס (1962)
ד"ר פאוסטוס על-פי כריסטופר מרלו (1963)
הנסיך האיתן על-פי קלדרון (1965)
(1969) Apocalypsis cum figuris
על-פי מראה, שגרוטובסקי השתמש במחזה כבסיס, הוסיף עליו מתוך עבודתו עם השחקנים.
אחר כך פרש גרוטובסקי מבימוי של הצגות פתוחות לקהל, ועבר לעבוד במסגרת של סדנאות לשחקנים. בשלב מסוים התיישב באיטליה, שם עבד עד למותו.
השפעה

תלמידיו הרבים של גרוטובסקי המשיכו את עבודתו בצורות שונות. הוא היה מוערץ על-ידם ועל ידי אורחים, עד כדי כך, שזה עורר לפעמים התנגדות אצל אחרים. עד היום השפעתו גדולה מאוד, גם על במאים מובילים, כמו: אנטולי וסילייב ופיטר ברוק. יש גם כאלה שאומרים להפך, שפיטר ברוק השפיע על גרוטובסקי.
לגרוטובסקי יש ממשיכי דרך בכל העולם. יש גם שחקנים ישראלים שהלכו להתבודד ולהתנזר במעבדותיו, כמו זו באיטליה, המנוהלת על ידי תלמידו. בארץ חי תלמידו, פרופסור סרז' ואקנין, שלימד את תורת התיאטרון שלו באוניברסיטת פריז 8 ובאוניברסיטת מונטריאול.
בספרו "פגישות עם פיטר ברוק", מזכיר אוריאל זוהר, בריאיון עם ברוק, את העובדה שגרוטובסקי התעניין במרטין בובר.
מכון גרוטובסקי

מכון גרוטובסקי שם לעצמו למטרה את המשך חקר ופיתוח המתודות התיאטרוניות על פי הכיוונים שהורה גרוטובסקי בעבודתו היצירתית. המכון השוכן בעיר ורוצלב בפולין מחזיק בשלושה מבנים. הראשון הוא מעבדת התיאטרון בכיכר השוק Rynek-Ratusz, מבנה היסטורי בו פעל גרוטובסקי בין השנים 1965–1984. השני הוא מבנה של מועדון שיט לשעבר, בפאתי העיר, על שפת נהר האודר. מבנה זה מכיל חללי עבודה רבים וכן מגורי אורחים. המבנה השלישי מצוי בלב יער באזור כפרי, כ-50 ק"מ מורוצלב.
המכון מפיק פרסומים ומקיים פעילויות קבועות רבות להנחלת מורשתו של גרוטובסקי וכן פרויקטים ארוכי טווח כדוגמת תוכנית 'Masters in Residence' שהחלה בשנת 2009 בה הוזמנו הבמאים אנטולי וסילייב, פיטר ברוק, תיאודורוס תרצופולוס ויוג'ניו ברבה לקיים מעבדות ארוכות טווח וחזרות לקראת הצגות בבימויים.
הערות שוליים

↑  עמוד 153, בספר מ-1990.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528204005171  PLWABN: 9810608792805606  BIBSYS: 90182942  BNE: XX1111930  BnF: cb121406948 (data)  CANTIC: a10886965  CiNii: DA01667503  GND: 118542729  ICCU: RAVV042219  ISNI: 0000 0001 2126 7087  LCCN: n50032973  LNB: 000010068  NDL: 00747698  NKC: ola2002105165  NLA: 35154148  NLG: 223607  NLK: KAC199610955  NSK: 000314018  NTA: 070000786  RERO: 02-A003323485  SELIBR: 188748  SNAC: w6rr2sjp  SUDOC: 086109480  Trove: 844451  VIAF: 32032675   WorldCat (עם VIAF): 32032675
ישראל גל פינצ'בסקי

| --- | --- |

ישראל גל, 2016
 לידה:  1951 (בן 73 בערך) כפר סבא, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן; תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה; תואר שני בהיסטוריה של עם ישראל  מאוניברסיטת חיפה; תואר שלישי בפילוסופיה מאוניברסיטת בר-אילן
 מקצוע:  היסטוריון
 תפקיד:  יושב ראש מועצת המנהלים של אקוסטיגייד; מנכ"ל לשעבר של חוסן ואקוסטיגייד; מנהל של סניפי בנק טפחות במשך כמה שנים
 
דוקטור ישראל גל פינצ'בסקי (נולד ב-1951 כישראל פינצ'בסקי) הוא היסטוריון, יזם וחוקר בתחום המורשת היהודית-ישראלית.
ביוגרפיה

ישראל גל נולד בכפר סבא וגדל במושב שדה ורבורג. בצעירותו היה חבר בסגל נבחרת ישראל לנוער בכדורעף.
התגייס לצה"ל בשנת 1970 ושירת בתפקידים שונים ביחידות שדה קרביות בשירות קבע במשך 20 שנה. במהלך שירותו הצבאי שינה את שם משפחתו לגל בעקבות מגמה של עברות שמות משפחה של קציני צבא במערך הלוחם של צה"ל. בשנת 1984 הוא הקים את יחידת מורן, ובשנת 1990 השתחרר בדרגת אל"ם.
בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
חלקים מהעבודה עוסקים בסיפורו של לאופולד טרפר, מייסד רשת הריגול הסובייטית התזמורת האדומה במהלך מלחמת העולם השנייה, שסיפקה מידע מדויק על הוורמאכט עבור הצבא האדום וסייעה רבות למאמץ המלחמתי בהדיפת הפלישה הנאצית מאדמת רוסיה.
בין השנים 1991-1993 ניהל סניפים של בנק טפחות בתל אביב.
בשנת 1993 מונה למנכ"ל חוסן מקבוצת כור תעשיות. בשנת 1997 החל לכהן כנשיא ומנכ"ל הקבוצה הישראלית אקוסטיגייד (אספרו) העוסקת בהפקת תכנים ופיתוח טכנולוגיות לתיירות חכמה באתרי ביקור ומוזיאונים בישראל ובעולם. לאחר 19 שנה, בפברואר 2016, פרש מתפקידיו אלה ומונה ליושב ראש מועצת המנהלים של קבוצת אקוסטיגייד (אספרו). בשנת 2017 נחתם הסכם בין החברה לחברת זנג'יאנג דרורי טכנולוגיות (Zhejiang Drore Technology) הסינית, ובו הוסכם על שיתוף פעולה ביניהם לפיתוח טכנולוגיות מתקדמות לתיירות, וחברת דרורי הסינית החליטה על השקעת 4 מיליון דולר בחברת אקוסטיגייד (אספרו) הישראלית. בשנת 2018 פרש גל מתפקידו כיו"ר קבוצת אקוסטיגייד (אספרו). תביעה שהגיש גל נגד אספרו להפרת החוזה ביניהם לאחר סיום העסקתו (ת"א 9005-5-19) נדחתה על-ידי השופט רונן פלג.
בשנת 2018 הוציא את הספר האלקטרוני "ישראלי בארץ סין", שבו הוא כותב על חוויותיו והצלחתו העסקית בסין.