stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמיטה
לימוד הלכות שמיטה

רבי יהודה הנשיא סידר במשנה את הלכות השמיטה במסכת שביעית שבסדר זרעים. אולם במהלך הגלות, הוזנחו לימודי המצוות התלויות בארץ וביניהם הלכות שמיטה, משום שלא מקיימים אותם מחוץ לארץ ישראל. לכן בתקופת התלמוד שעסקו בעיקר בהלכות מעשיות, החכמים בבבל לא עסקו במצוות שאפשר לקיימן רק בארץ ישראל, ולכן לא נסדר תלמוד בבלי על סדר זרעים בכלל ומסכת שביעית בפרט. סוגיות הבבלי העוסקות בנושאי שמיטה פזורות במקומות שונים. מאידך, החכמים שהיו בארץ ישראל למדו ודנו במשניות סדר זרעים ובמסכת שביעית וסידרו את מסכת שביעית בתלמוד הירושלמי.
החל מתקופת הראשונים ועד ראשית תקופת העלייה הראשונה, בשל היעדר כמעט מוחלט של חקלאות יהודית בארץ ישראל נושא השמיטה כמעט ולא נידון בהלכה. מסיבה זו גם בספרות ההלכה הבסיסית, בטור ובשולחן ערוך, לא נכתבו הלכות שביעית (למעט התייחסות למצות שמיטת כספים). פסיקת ההלכה המאוחרת בדיני מצוות השמיטה, מתבססת בעיקר על משנה תורה להרמב"ם שקיבץ בחיבורו את כל הלכות התורה גם אלו שאינן נוהגות בחיי היומיום כמו מצוות הקורבנות, ובכללן "הלכות שמיטה ויובל".
עם השיבה לארץ ישראל התחדש לימוד ההלכות התלויות בארץ בכלל והלכות שמיטה בפרט. רבנים נאלצו להשיב לשאלות של חקלאים יהודים ועל כן התרבו מאוד התשובות וההוראות הלכה למעשה בעניין שמיטה, ועל פיהן יצאו לאור ספרים ומאמרים רבים בנושא, בהלכה ובמחשבה. בין השאר, לפני קום המדינה, הרב קוק, החזון איש, רב יואל טייטלבוים והרב שאול ישראלי עסקו בענייני שמיטה. במדינת ישראל קמו מספר מכונים וכוללים העוסקים בהלכות התלויות בארץ וביניהם בהלכות שמיטה והנחלתם לעם, כגון מכון התורה והארץ וארץ חמדה גזית.
במערכת החינוך הציונית דתית, הושם דגש רב על לימוד הלכות שמיטה, בין השאר מתוך רצון לחזק את הקשר בין התורה לערכי התיישבות. החמ"ד נדרש לנושא לקראת כל שנת שמיטה ומקיים ימי עיון לרבני בתי ספר ולצוותי ההוראה. כמו כן מפתחים חומרי למידה שונים ודואגים להפצתם במערכת החינוך. לאחרונה החלו בחלק מהישיבות הציוניות (כגון ישיבת ברכת יוסף (אלון מורה) עתניאל, ירוחם ומחנים) ללמוד את ענייני השמיטה בתור נושא מרכזי בלימוד העיון, וזאת בשינוי מהנוהג הוותיק בישיבות שהלימוד המרכזי הוא סביב מסכת של התלמוד הבבלי. הספרים הנפוצים בציבור הציוני דתי אודות שמיטה הם ספר "שמיטה ויובל" בסדרת פניני הלכה של הרב אליעזר מלמד, והספר "שמיטה" של הרב יוסף צבי רימון, שהוא חלק מסדרת "הלכה ממקורה".
הקראים והשמיטה

החכם הקראי אהרון ניקומודיאו כתב בספרו שאין שמיטה בזמן הגלות ”כי הכתוב אמר אשר אני נותן לכם הטעם בו להיותם ברשותם”. החכם כלב אפנדופולו בהשלמותיו לספר אדרת אליהו של החכם אליהו בשייצי הוסיף על כך ”ואפילו תהיינה לקצת ישראל ערים לקנין או למתנה והם ברשותם לא יתחייב עליהם שמטה ויובל כי אין קנינם להם על האפן אשר נתנם השם יתעלה להם”.
ספרים על השמיטה > בהלכה

רבי ישראל משקלוב, פאת השולחן.
הראי"ה קוק, שבת הארץ.
חזון איש, פירוש על מסכת שביעית.
הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי, ספר השמיטה.
מדרש בני ציון, ישועות הארץ.
הרב חנוך זונדל גרוסברג, תורת השמיטה.
הרב קלמן כהנא, שנת השבע.
סוד הארץ, ספר + שתי חוברות עבודה לתלמיד נערך על ידי "מכון התורה והארץ" בהוצאת "דני ספרים"
קטיף שביעית, מכון התורה והארץ (תשס"ז)
הרב אברהם חיים עדס, ושבתה הארץ: דיני שביעית הלכה למעשה.
הרב שמואל זעפרני, תלמי השדה.
הרב יוסף צבי רימון, שמיטה - הלכה ממקורה.
הרב מרדכי אליהו, מאמר מרדכי - ושבתה הארץ.
הרב אליעזר מלמד, פניני הלכה - שביעית ויובל.
הרב בן-ציון אבא-שאול, אור לציון - שביעית.
הרב עובדיה יוסף חזון עובדיה - פרוזבול.
הרב יצחק יוסף, ילקוט יוסף - מצוות התלויות בארץ כרך א', השביעית והלכותיה.
הרב משה הררי, מקראי קודש - קדושת השביעית, אלול תשפ"א.
ספרים על השמיטה > באגדה

הרב שלמה לוונשטיין, ומתוק האור - שמיטה, תשפ"א.
ראו גם

ביבליוגרפיה של ספרות על שנת השמיטה
מסכת שביעית
שנת היובל
פירות ארץ ישראל
שמיטה ישראלית
לקריאה נוספת

הרב ישראל דנדרוביץ, וכי תאמרו מה נאכל בשנה השביעית, בתוך: קובץ היכל הבעש"ט, גיליון כג, תמוז תשס"ח, עמודים: סא-פ
הרב ד"ר בועז הוטרר, ובשנה השביעית: שנת השמיטה בהתיישבות החקלאית היהודית בארץ ישראל, כרך ראשון – מזמן הכיבוש העות'מאני ועד שלהי שנת תרמ"ט, מכון הר ברכה, תשע"ח; כרך שני – שנות השמיטה תרנ"ו-תרס"ג, מכון הר ברכה תשפ"א.
אחיעזר ארקין, נחשוני השמיטה - פרשת הגבורה של מייסדי מזכרת בתיה בשנת השמיטה תרמ"ט (1889), מזכרת בתיה תשנ"ד.
אחיעזר ארקין, שמיטת תרמ"ט : הארות לפולמוס השמיטה, "ציוני דרך" מרכז סיור ולימוד, מזכרת בתיה תשפ"ב.
פרופ' נחום רקובר, איכות הסביבה - היבטים רעיוניים ומשפטיים במקורות היהודיים, "שמיטת קרקעות", 27. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, 1993
טיסה 123 של ג'פאן איירליינס

| --- | --- |

המטוס שהיה מעורב בתאונה, כשנה לפני התקרית
 תאריך:  12 באוגוסט 1985
 מיקום:  הר טאקאמהגארה, יפן
 גורם:  תחזוקה לקויה
 קואורדינטות:  36°00′05″N 138°41′38″E﻿ / ﻿36.001388888889°N 138.69388888889°E﻿ / 36.001388888889; 138.69388888889
 הרוגים:  520
 פצועים:  4 
 ניצולים:  4
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  בואינג SR46-747
 מספר זנב:  JA8119
 מוצא:  נמל התעופה טוקיו האנדה, טוקיו
 יעד:  נמל התעופה הבינלאומי אוסקה, אוסקה
 מפעיל:  ג'פאן איירליינס
 נוסעים:  509
 אנשי צוות:  15
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מיקום ההתרסקות(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מיקום ההתרסקות(למפת מחוז גונמה רגילה) מאבאשי טקסאקי אוטה קיריו נומטה ניאיגטה פוקושימה טוצ'יגי סאיטאמה נאגנומיקום ההתרסקות(למפת מחוז גונמה מוגדלת) מאבאשי טקסאקי אוטה קיריו נומטה ניאיגטה פוקושימה טוצ'יגי סאיטאמה נאגנומיקום ההתרסקות
 
טיסה 123 של ג'פאן איירליינס הייתה טיסה מסחרית וסדירה של חברת ג'פאן איירליינס מנמל התעופה טוקיו האנדה לנמל התעופה הבינלאומי של קנסאי. ב-12 באוגוסט 1985 מטוס הבואינג 747-SR46 שהפעיל את הטיסה התרסק על צלע ההר טאקאמהגארה, כמאה קילומטרים מטוקיו. כל 15 אנשי הצוות ו-505 מבין 509 הנוסעים נהרגו. אירוע זה הוא האסון הקטלני ביותר של מטוס בודד, והשני בקטלניותו בהיסטורית התאונות האוויריות לאחר אסון המטוסים בטנריפה.
הנוסעים

מרבית הנוסעים בטיסה זו טסו לאוסקה כדי לחגוג שם את חג בון, חג יפני מסורתי. מבין כל הנוסעים, רק 21 לא היו ממוצא יפני.
שרדו את ההתרסקות ארבע נשים שישבו באחורי המטוס: דיילת בת 25 של החברה שלא הייתה בתפקיד ושנתקעה בין מספר מושבים; אישה בת 34 וילדתה בת ה-8, שנלכדו בגוף המטוס; וילדה בת 12, שנמצאה על ענפי עץ.
התאונה

הטיסה המריאה ממסלול ההמראה C-15-L של נמל התעופה הבינלאומי של טוקיו בשעה 6:12 בערב, באיחור של 12 דקות. 12 דקות לאחר ההמראה, כאשר הגיע המטוס לגובה שיוט, כשל שסתום הלחץ האחורי. ירידת הלחץ המיידית קרעה את המייצב האנכי מהמטוס ושיתקה את כל ארבע המערכות ההידראוליות של המטוס. צוות הטיסה, הקברניט מאסאמי טאקאהאמה, טייס המשנה יוטקה סאסאקי ומהנדס הטיסה הירושי פוקודה, כיוונו את הטרנספונדר שלהם לשדר אותות מצוקה למרכז הבקרה של טוקיו, שהורה להם להוריד את גובה הטיסה וסיפק להם וקטורי כיוון לנחיתת חירום. בעיות שליטה מתמשכות במטוס גרמו להם לבקש הנחיות כיוון בחזרה לנמל טוקיו, לאחר מכן ליוקוטה (בסיס של חיל האוויר האמריקאי), ואז שוב הנחיות כיצד לחזור לטוקיו, כאשר המטוס החל להסתובב ללא שליטה.
עם אובדן כל מערכות השליטה, החל המטוס לנוע מעלה ומטה לסירוגין, בדומה לתאונות אחרות שבהן מערכות השליטה במטוס ניזוקות. לאחר שהמטוס צלל לגובה של 4,100 מטר, צוות הטיסה דיווח למגדל הפיקוח שהמטוס יצא מכלל שליטה. המטוס עבר מעל חצי האי איזו, המשיך לכיוון האוקיינוס השקט, ואז פנה בחזרה לכיוון החוף וצלל מתחת לגובה של 2,100 מטר, לפני שהטייסים הצליחו לגרום לו לנסוק. המטוס הגיע לגובה של 4,000 מטר לפני שהוא נכנס לצלילה חדה לעבר ההרים ונעלם מהמכ"ם בשעה 6:56 בערב ובגובה של 2,100 מטר. במהלך הצלילות והנסיקות הבלתי נשלטות שקדמו להתרסקות, הטייסים הצליחו לשלוט מעט במטוס על ידי דחף המנועים. ברגעים האחרונים של הטיסה, המטוס התרסק על גבי הר, התהפך על גבו והתפרק.
מהרגע שבו כשל שסתום הלחץ ועד להתרסקות עברו 32 דקות, בזמן זה הספיקו חלק מהנוסעים לכתוב מכתבי פרידה ליקיריהם.
מבצעי החילוץ

בשל השטח ההררי והחשיכה, צוותי החילוץ לא הגיעו לאתר ההתרסקות עד לבוקר שלמחרת, יותר מ-12 שעות לאחר ההתרסקות. רוב הגופות זוהו ונלקחו לכפר סמוך בשם יואנו.
היה בלבול מסוים בנוגע לשאלה מי היה צריך לעזור בחילוץ. מסוק של חיל האוויר האמריקאי היה הראשון שהגיע לאתר ההתרסקות, כ-20 דקות לאחריה. הצוות שלח תשדורת לבסיס חיל האוויר יוקוטה בו נאמר להם להרכיב צוותי חילוץ, וכן הם הציעו לעזור בהנחיית הכוחות היפניים לאתר באופן מיידי. נציגי הממשלה היפנית הורו לצוות האמריקאי לחזור לבסיס חיל האוויר יוקטה, מפני שחיל האוויר היפני עמד לבצע את החילוץ בעצמו.
מסוק של חיל האוויר היפני הבחין בשרידי המטוס במהלך הלילה, אך תנאי הראות הלקויים ופני השטח הקשים מנעו ממנו לנחות באתר. טייס המסוק דיווח שלא היה סימן לניצולים. כתוצאה מכך, אנשי צוות חיל האוויר היפני לא הזדרזו להגיע לאתר ההתרסקות, ובמקום זאת חיכו למעבר הלילה בכפר המרוחק 63 ק"מ משם. צוות רפואי מצא מספר של גופות שהחבלות עליהן העידו על כך שהם שרדו את ההתרסקות, אבל מתו מההלם ומהקור העז בעודם מחכים לחילוץ. רופא אחד אמר: "אם הידיעה על האסון הייתה מגיעה 10 שעות קודם לכן, יכולנו למצוא עוד ניצולים".
יומי אוצ'יאי, הדיילת שניצלה, סיפרה ממיטתה בבית החולים שהיא ראתה אורות בהירים ושמעה קולות של להבי מסוק, זמן קצר לאחר שהתעוררה בהריסות המטוס. היא הוסיפה וסיפרה שבאותו הזמן היא שמעה צרחות ואנחות כאב של ניצולים אחרים, אלו נחלשו בהדרגה במהלך הלילה.
גורמי התאונה

הגורמים הרשמיים לתאונה זו בהתאם לדו"ח שפורסם על ידי ועדה יפנית שחקרה אותה הן כלהלן:
זנב המטוס נגע במסלול בעת המראה מנמל התעופה הבינלאומי אוסקה ב-2 ביוני 1978. מגע זה עם מסלול ההמראה פגע בשסתום הלחץ האחורי.
התיקון שנערך לאחר מכן על ידי חברת בואינג היה לקוי. הנהלים של בואינג קבעו שיש להשתמש בלוח כפול עם שתי שורות של מסמרים כדי לתקן את השסתום, אבל המהנדסים שתיקנו את המטוס השתמשו בשני לוחות כפולים בעלי שורה בודדת של מסמרים. תיקון רשלני זה הקטין את עמידות החלק בפני עייפות מתכתית ב-70 אחוזים. על פי דו"ח הרשות התעופה הפדרלית האמריקאית, ה"לוח הכפול" ששימש לתיקון החלק, נחתך לשתי חתיכות במקביל לסדק הלחץ אותו היה אמור לחזק, "כדי להתאים אותו". פיצול זה הקטין את היעילות של שורה אחת מבין שתי שורות המסמרים. במהלך החקירה בואינג הגיעה למסקנה שהתקן פגום זה יישבר לאחר כ-10,000 איזוני לחץ. המטוס ביצע 12,319 המראות מאז התיקון ועד לתאונה.
כאשר השסתום קרס, התפרצות לחץ האוויר שבאה לאחר מכן קרעה את הקווים של כל ארבע המערכות ההידראוליות. כאשר בקרות השליטה במטוס שותקו, המטוס לא היה בר-שליטה.
אחרית דבר

אמון הציבור היפני בחברת ג'פאן איירליינס ירד בחדות לאחר האסון, ומספר הנוסעים בנתיבי הטיסה בתוך יפן ירד בשליש. נפוצו שמועות על כך שבואינג לקחה על עצמה את האשמה כדי לחפות על פגמים בהליכי הפיקוח של החברה וכך הגנה על המוניטין של לקוח חשוב שלה. בחודשים שלאחר התאונה, מספר הטיסות בתוך יפן ירד בכ-25 אחוזים. בשנת 1986, בפעם הראשונה מזה עשור שלם, היו פחות נוסעים במטוסי ג'פאן איירליינס בטיסות מחוץ ליפן בתחילת השנה האזרחית לעומת השנה הקודמת.
מבלי להודות באחריות לתאונה, ג'פאן איירליינס שילמה 780 מיליון ין לקרובי המשפחה של הקורבנות כ"תשלומי ניחומים". נשיא החברה, יאסומוטו טאקאגי התפטר, בעוד שמנהל התחזוקה שעבד עבור החברה בנמל טוקיו התאבד כדי "להתנצל" על האסון. מהנדס התחזוקה שהכריז על המטוס כעל כשיר לטיסה בטרם התאונה, שם קץ לחייו אף הוא.
ההתרסקות הובילה לפתיחתו של מרכז לקידום הבטיחות בתעופה בשנת 2006 ליד נמל התעופה האנדה בטוקיו, בראשותו של יוטקה קאנאסאקי. מרכז זה הוקם כדי לאמן עובדי חברות תעופה ולהסביר להם על החשיבות של בטיחות בתעופה והאחריות האישיות שלהם לדאוג לבטיחות. המרכז, מחזיק בתצוגות על בטיחות אווירית, ההיסטוריה של ההתרסקות, חלקים משברי המטוס וחפצי הנוסעים (כולל מכתבי פרידה בכתב יד).
בתרבות הפופולרית

טיסה 123 של ג'פאן איירליינס תועדה בפרק בסדרה תעופה בחקירה המשודרת בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק תחת השם "ללא שליטה".
במסגרת האלבום Reise, Reise, מאת הלהקה הגרמנית רמשטיין, בתחילת האלבום ישנה רצועה מוסתרת. כאשר מעבירים את הדיסק לזמן שלילי, לפני השיר הראשון, ניתן לשמוע את 38 השניות האחרונות מהקלטת הטייס, מהקופסה שחורה של הטיסה.
תמונה שצולמה כשש דקות לפני ההתרסקות. ניתן לראות שהמייצב האנכי חסר
איור של הטיסה ללא המייצב האנכי
עיאש 250

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  רקטה 
 ארץ ייצור:  רצועת עזה
 יצרן:  גדודי עז א-דין אל-קסאם 
 שימוש ראשון:  מאי 2021
 מלחמות ומבצעים:  מבצע שומר החומות, מלחמת חרבות ברזל
 תקופת השירות:  2021–הווה (כ־3 שנים)
 משתמשים:  חמאס חמאס
 ביצועים
 טווח:  עד 250 ק"מ
 
עיאש 250 (בערבית: عياش 250) היא רקטת קרקע-קרקע ארוכת טווח מייצור עצמי של ארגון הטרור חמאס שככל הנראה מבוססת על רקטת זלזאל איראנית[דרוש מקור]. טווח הרקטה הוא 250 קילומטר. שם הרקטה מייצג את טווח הרקטה בצירוף שם משפחתו של יחיא עיאש ממייסדי גדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס, תמונתו מתנוססת על הרקטה. בהכנת הרקטות האלה השלים החמאס את היעד לשיגור רקטות לכל מקום במדינת ישראל מרצועת עזה.
פיתוח

את הרקטה פיתחה מחלקת ייצור אמצעי הלחימה של חמאס, כאשר האחראי העיקרי על פיתוחה הוא ג’מאל א-זבדה, שחוסל במבצע שומר החומות.
הרקטה נחשפה לראשונה במסגרת מבצע שומר החומות במאי 2021, אז חמאס פרסם סרטון של ההכנות לירי של הרקטה.
שימוש מבצעי

הרקטה נכנסה לראשונה ב-13 במאי 2021 במהלך מבצע שומר החומות, עת שוגרה רקטה בודדה לעבר נמל התעופה רמון מרחק של כ-190 קילומטר מהרצועה. לפי התקשורת הישראלית הרקטה שנורתה מרצועת עזה התפוצצה בשטח פתוח באזור המערבי של המועצה האזורית חבל אילות, רחוק מאוד מכל יישוב. ולכן, לא הופעלה אזעקה ביישובים.
שימוש מבצעי > במלחמת חרבות ברזל

ב-13 באוקטובר 2023, במהלך היום השביעי של מלחמת חרבות ברזל, שיגר חמאס רקטה מרצועת עזה לכיוון הצפון. התרעות הופעלו באזור צפת וגם ביישובים שפרעם, זרזיר וקריית טבעון. כמה דקות לאחר מכן נטל חמאס נטל אחריות לירי והודיע שהירי היה של רקטת עיאש 250. מערכת קלע דוד ירטה את הרקטה ושבריה נפלו וגרמו לשריפה במפעל לשריפת פסולת בקריית אתא וברובע המפרץ בחיפה.
חודש לאחר מכן ב-4 בנובמבר, שיגר חמאס 2 רקטות מדרום רצועת עזה לעבר אזור הערבה. רקטה אחת נפלה בשטח הרצועה ופצעה כ-15 עזתים, מערכת חץ 2 יירטה בהצלחה רקטה אחרת מעל הערבה התיכונה.
ראו גם

M-75
R-160
הערות שוליים

↑  גלעד כהן, אז מי זה ג’מאל א-זבדה?, באתר אבו עלי אקספרס, ‏24.5.2021
↑  כתבי ynet, השיגור לטווח הגדול אי פעם מעזה: קלע דוד יירטה רקטה בגליל, שריפה במפעל, באתר ynet, 13 באוקטובר 2023
↑  יואב זיתון, מאיר אוחיון, עינב חלבי, אילנה קוריאל, חמאס שיגר טיל לטווח 250 ק"מ לעבר הערבה, שיורט על ידי מערכת חץ | תיעוד, באתר ynet, 4 בנובמבר 2023
נמל התעופה הבין-לאומי וילנה

תחנת הרכבת של הנמל
נמל התעופה הבין-לאומי וילנה (ליטאית Vilniaus oro uostas) הוא נמל התעופה האזרחי הגדול ביותר בליטא. הנמל ממוקם כ-5.9 ק"מ דרומית לעיר וילנה, בירת ליטא ומשרת כ-5 מיליון נוסעים בשנה, עם טיסות לכ-50 יעדים ב-25 מדינות אירופה והמזרח התיכון.
נמל התעופה משמש כבסיס עבור החברות אייר בלטיק, וויזאייר וריינאייר.
חברות הלואו-קוסט וויזאייר וריינאייר מפעילות מספר טיסות שבועיות מהשדה לנמל התעופה בן-גוריון בישראל.
היסטוריה

נמל התעופה בווילנה הוא נמל התעופה האזרחי הגדול ביותר מבין ארבעת נמלי התעופה שפועלים בליטא, ועוברת בו כמות הנוסעים הרבה ביותר. הנמל נמצא באחזקת ממשלת ליטא.
הנמל נבנה בתחילה כשדה תעופה צבאי בשנת 1932, והטרמינל המקורי שנבנה בו לא שרד עם השנים ונהרס. פעולתו האזרחית חודשה ב-1944.
הטרמינל

הטרמינל הייחודי של נמל התעופה נבנה בשנות ה-50 ומיועד לתנועה של עד 20 מטוסים. הוא בנוי בצורה ייחודית הכוללת מבחוץ פסלי חיילים וטייסים, ומבפנים תקרתו מעוטרת בפרחים, עלי דפנה, כוכבים ועד לא מזמן סמל הפטיש והמגל של התקופה הסובייטית. בניית המבנה החלה בשנת 1949 והסתיימה ב-1954. הטיסה הראשונה שיצאה מהנמל הייתה לכיוון מוסקבה.
משנת 1993 משמש הטרמינל רק לנוסעים המגיעים אל הנמל. בשנות ה-20 של המאה ה-21 עבר הנמל מספר שיפוצים, וכתוצאה מכך הוגדל שטח הטרמינל, שופרה והוגברה בו האבטחה, נוספו לו שישה גשרי עלייה למטוסים, חנויות ומסעדות ונפתח בו אזור V.I.P.
תאונות ותקריות

ב-12 בספטמבר 2007, במהלך טיסת סקנדינביאן איירליינס 2748 מקופנהגן במטוס מסוג דאש 8, התגלתה בעיה בפתיחת גלגלי המטוס. לקראת נחיתה בנמל נאלץ המטוס לנחות ללא גלגל ימני. כל הנוסעים ואנשי הצוות יצאו ללא פגע.
ב-25 בנובמבר 2024, במהלך השלבים האחרונים של הנחיתה, התרסקה טיסה 5960 של סוויפטאייר כקילומטר משדה התעופה. אחד הטייסים נהרג ושלושה חברי צוות נוספים נפצעו בדרגות שונות.
הערות שוליים

↑  VNO, www.ltou.lt (באנגלית)
Golden Hour: Part.2

Golden Hour: Part.2 הוא המיני-אלבום האחד-עשר של להקת הבנים הדרום-קוריאנית אייטיז. המיני-אלבום יצא לאור ב-15 בנובמבר 2024 דרך חברות התקליטים KQ אנטרטיימנט, RCA רקורדס ולגאסי רקורדינגס. האלבום כולל שישה שירים, וביניהם הסינגל המוביל "Ice on My Teeth". זהו המשך לסדרת האלבומים "גולדן האוור".
רקע והוצאה

ב-24 באוקטובר 2024, ביום השנה השישי להשקת להקת אייטיז, פרסמה חברת KQ אנטרטיימנט טיזר וידאו עם לוגו של האלבום החדש. הטיזר חשף את שמו של המיני-אלבום ואת תאריך יציאתו, שנקבע ל-15 בנובמבר 2024. ההכרזה פורסמה ברשתות החברתיות של הלהקה בשעה 21:30 (שעון קוריאה).
יום למחרת, בחצות (שעון קוריאה), חשפה KQ מפת קידום שמציינת את התכנים השיווקיים שיושקו החל מ-1 בנובמבר. באותו היום החלה גם מכירת ההזמנות המוקדמות של האלבום, אשר נמשכה עד 14 בנובמבר.
ב-1 בנובמבר, הלהקה חשפה את רשימת השירים במיני-אלבום, אשר כולל שישה שירים, ביניהם שיר הנושא "Ice on My Teeth". כמו כן, נחשף כי חברי הלהקה הונג'ונג (Hongjoong) ומינגי (Mingi) השתתפו בכתיבת מילות חמשת השירים במיני-אלבום.
ב-8 בנובמבר פרסמה הלהקה ביוטיוב תצוגה מקדימה של כל ששת השירים. ב-11 בנובמבר נחשפה הכרזה של שיר הנושא, וביום למחרת פורסמה גם הכרזה של הקליפ לשיר.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Deep Dive  | 2:59 |
| 2. | Scene 1: Value  | 1:01 |
| 3. | Ice on My Teeth  | 3:03 |
| 4. | Man on Fire  | 3:15 |
| 5. | Selfish Waltz  | 3:23 |
| 6. | Enough  | 3:15 |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי העולם | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 6 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 4 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים העצמאיים הבריטי | 4 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 5 |
|  יפן | מצעד האלבומים דיגיטליים | 22 |
|  יפן | מצעד האלבומים החמים | 67 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 2 |
|  קוריאה הדרומית | סירקל צ'ארט | 4 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 94 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 83 |
הערות שוליים

↑  ATEEZ | Billboard 200, Billboard (באנגלית אמריקאית)
↑  ATEEZ | World Albums, Billboard (באנגלית אמריקאית)
↑  Offizielle Deutsche Charts, www.offiziellecharts.de
↑  Official Albums Chart Top 100 on 22/11/2024, Official Charts, ‏2024-11-23 (באנגלית)
↑  Official Independent Albums Chart on 22/11/2024, Official Charts (באנגלית)
↑  Ateez - Golden Hour - Part.2 - ultratop.be, www.ultratop.be
↑  オリコン週間 デジタルアルバムランキング 2024年11月11日～2024年11月17日 21～30位, ORICON NEWS
↑  Billboard Japan Hot Albums | Charts, Billboard JAPAN (ביפנית)
↑  Official Scottish Albums Chart on 22/11/2024, Official Charts (באנגלית)
↑  CIRCLE CHART - 써클차트, circlechart.kr (באנגלית)
↑  ATEEZ | Biography, Music & News, Billboard (באנגלית אמריקאית)
↑  Ateez - Golden Hour - Part.2, נבדק ב-2024-11-27
1998 בארצות הברית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1997   1996  1995 |  דגל ארצות הברית | 1998  בארצות הברית |  »»»  1999   2000   2001 |
כל ערכי השנים בארצות הברית • אירועים בולטים בעולם ב-1998 פורטל ארצות הברית • לוח שנה של שנת 1998
1998 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 222 שנה מיום היווסדה.
הנהגה

הנשיא: ביל קלינטון (המפלגה הדמוקרטית)
סגן הנשיא: אל גור (המפלגה הדמוקרטית)
יו"ר בית הנבחרים: ניוט גינגריץ' (המפלגה הרפובליקנית)
מנהיג הרוב בסנאט: טרנט לוט (המפלגה הרפובליקנית)
הקונגרס: הקונגרס ה-105
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
4 בינואר – 10 בינואר - סופה עזה פקדה את קנדה בנוסף לצפון ניו יורק ומיין גרמה להפסקות חשמל נרחבות, נזקים חמורים ליערות ולמותם של קרוב ל-7 אנשים בארצות הברית בלבד.
17 בינואר – עובדת המדינה פולה ג'ונס מאשימה את נשיא ארצות הברית ביל קלינטון בהטרדה מינית. התביעה שלה הובילה בהמשך לחשיפת פרשת מוניקה לווינסקי.
26 בינואר – פרשת מוניקה לווינסקי: נשיא ארצות הברית ביל קלינטון מכחיש בשידור חי בטלוויזיה האמריקנית שהוא קיים יחסי מין עם המתמחה בבית הלבן מוניקה לווינסקי.
14 במאי – פרק הסיום של סדרת הטלוויזיה סיינפלד משודר בכל רחבי העולם ונצפה על ידי כ-76 מיליון צופים
21 במאי – במיאמי, פלורידה, מתנגד להפלות תוקף שלוש מרפאות המבצעות הפלות באמצעות חומצה בוטירית
25 ביוני – מיקרוסופט מוציאה לשווקים את מערכת ההפעלה Windows 98 (מהדורה ראשונה).
24 ביולי – שני שוטרי משטרת הקפיטול של ארצות הברית נהרגו בהתקפה של תוקף בודד על הקפיטול.
7 באוגוסט – ארגון אל-קאעידה מתקיף את שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה על ידי משאיות תופת. באירוע נהרגים 223 אנשים ונפצעים כ-4,000 אנשים.
17 באוגוסט – פרשת מוניקה לווינסקי: נשיא ארצות הברית ביל קלינטון מודה, בעדות מוקלטת, שהיה לו "קשר פיזי לא יאה" עם המתמחה בבית הלבן מוניקה לווינסקי. באותו יום הוא מודה, בשידור לאומה, שהוא "הטעה אנשים" בקשר למערכת היחסים שלו עם לווינסקי
20 באוגוסט – צבא ארצות הברית משגר טילי שיוט נגד מחנות של אל-קאעידה באפגניסטן ונגד מפעל החשוד שהוא מייצר נשק כימי בסודאן, בתגובה לפיצוץ שגרירויות ארצות הברית בקניה וטנזניה ב-7 באוגוסט
2 בספטמבר – 229 הרוגים בהתרסקות מטוס סוויסאייר בנובה סקוטיה
7 בספטמבר – סרגיי ברין ולארי פייג' מייסדים את חברת גוגל
12 באוקטובר – הקונגרס האמריקני מעביר את "חוק זכויות היוצרים של המילניום הדיגיטלי".
29 באוקטובר – מעבורת החלל דיסקברי משוגרת לחלל. האסטרונאוט ג'ון גלן אשר הצטרף למשימה זו בגיל 77 הפך בכך לאסטרונאוט המבוגר ביותר בהיסטוריה.
3 בנובמבר – המתאבק המקצועי לשעבר ג'סי ונטורה נבחר למושל מדינת מינסוטה בארצות הברית
12 בנובמבר – חברת דיימלר-בנץ משלימה מיזוג עם קרייזלר ויוצרת את חברת דיימלר-קרייזלר
24 בנובמבר – AOL מודיעה על רכישת חברת נטסקייפ (Netscape Communications) תמורת 4.2 מיליארד דולר בעסקת החלפת מניות
19 בדצמבר – פרשת מוניקה לווינסקי: נשיא ביל קלינטון מודח על ידי בית הנבחרים. (הוא זוכה מאוחר יותר מכל אשמה).
פרשת מוניקה לווינסקי: הנשיא קלינטון נתפס משקר אל מול פני האומה בהכחישו קשר מיני עם המתמחה בבית הלבן מוניקה לווינסקי.
האסטרונאוט ג'ון גלן חוזר לחלל על סיפון מעבורת החלל דיסקברי בגיל 77 ובכך היה לאסטרונאוט המבוגר ביותר בהיסטוריה.
7 באוגוסט: ארגון אל-קאעידה מתקיף את שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה על ידי משאיות תופת
נפטרו

5 בינואר – סוני בונו, זמר ושחקן אמריקאי (נולד ב-1935)
22 בפברואר – אברהם ריביקוף, פוליטיקאי אמריקאי-יהודי (נולד ב-1910)
10 במרץ – לויד ברידג'ס, שחקן אמריקאי (נולד ב-1913)
15 במרץ – בנג'מין ספוק, רופא ילדים אמריקאי (נולד ב-1903)
27 באפריל – קרלוס קסטנדה, סופר אמריקאי יליד פרו (נולד ב-1925)
14 במאי – פרנק סינטרה, זמר ושחקן קולנוע אמריקאי (נולד ב-1915)
21 ביולי – אלן שפרד, אסטרונאוט אמריקאי (נולד ב-1923)
פרנק סינטרה
לטישה סטיבנסון

לטישה גרין סטיבנסון לבית גרין (באנגלית: Letitia Green Stevenson;‏ 8 בינואר 1843 – 25 בדצמבר 1913) הייתה אשתו של סגן הנשיא עדלי א. סטיבנסון הראשון, ולפיכך הגברת השנייה של ארצות הברית מ-1893 עד 1897.
ביוגרפיה

לטישה גרין נולדה ב-8 בינואר 1843 באלגני, פנסילבניה, והייתה בתם של הכומר הפרסביטריאני לואיס וו. גרין (1806–1863), שהיה ראש סנטר קולג' בדנוויל, קנטקי, ומרי פיצ'י פריי, צאצאית של המודד וההרפתקן ג'ושוע פריי. היא התחנכה ב-Walnut Hill Female Institute בלקסינגטון, קנטקי, ובבית ספר ליד פארק גראמרסי בניו יורק. עם פרוץ מלחמת האזרחים ב-1861, היא חזרה ללקסינגטון. לאחר שאביה נפטר בשנה שלאחר מכן, עברה גרין עם אמה צפונה לצ'נואה, אילינוי, שם התגוררה אחותה, ג'וליה גרין סקוט. שם, היא פגשה וחיזרה אחרי עדלי יואינג סטיבנסון, בוגר סנטר קולג'. הזוג התחתן בביתה של ג'וליה ב-22 בדצמבר 1866.
בני הזוג סטיבנסון עברו לגור בבית בבלומינגטון הסמוכה בשנת 1869, זמן קצר לאחר לידת ילדם הראשון, לואיס, שנקרא כך על שם אביה. הם תכננו בקפידה את משפחתם בעידן לפני שזה היה נפוץ או מקובל בציבור. לטישה קיימה את משק הבית בהיעדרו התכוף של בעלה. הבת מרי, שכונתה "בסי", הייתה חולה בילדותה ולבסוף נכנעה לשחפת ב-1895. לואיס גם אושפז לעיתים קרובות בבית חולים עקב סיבוכים מפציעה שנגרמה במהלך ציד. סטיבנסון נסעה עם בנה לסניטריומים ברחבי האזור. בסופו של דבר, אחריותו של סטיבנסון דעכה כאשר לואיס התחתן והבנות ג'וליה ולטיליה עזבו לפנימייה. לאחר מינוי פוליטי ב-1884 אשר הוביל למעבר לוושינגטון הבירה, סטיבנסון הפנתה את מרצה לתנועת זכויות הנשים המתעוררת.
כאשר עדלי היה מועמד לסגן נשיא ארצות הברית ב-1892, במהלך הבחירות לנשיאות לצד גרובר קליבלנד, לטישה פעלה מטעמו. סטיבנסון כבר הייתה רגילה לדבר בציבור דרך הנהגת מועדוני הנשים של בלומינגטון, ודיברה בשם בעלה, במיוחד בהתנגדות לחוק הלודג'. היא גם כתבה בדרך כלל מכתב אישור לתקשורת המקומית לאחר קמפיין בעיר.
לואיס סטיבנסון הפך למזכיר המדינה של אילינוי ואביו של מושל אילינוי ושל המועמד לנשיאות בשנים 1952 ו-1956 עדלי סטיבנסון. הנין שלהם, עדלי יואינג סטיבנסון השלישי, היה סנאטור אמריקאי מאילינוי מ-1970 עד 1981 ומועמד לא מוצלח למושל אילינוי ב-1982 וב-1986.
היא סבלה משגרון חמור ומכאבי ראש ממיגרנות שלעיתים קרובות אילצו אותה ללבוש סדי רגליים. אף על פי כן, היא תוארה כ"מתבוננת ושופטת חריפה של אנשים, ומארחת מקסימה".  היא עזרה להקים את בנות המהפכה האמריקנית כדי לנסות לרפא את המחלוקות בין צפון לדרום לאחר מלחמת האזרחים וירשה את גברת קרוליין הריסון כנשיאת הארגון.
היא מתה בביתה בבלומינגטון, אילינוי ביום חג המולד בגיל 70 בשנת 1913.
הערות שוליים

↑  "VP Adlai Stevenson". 30 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "MRS. A.E. STEVENSON DIES.; Wife of ex-Vice President and ex-President General of D.A.R." (PDF). The New York Times. 1913-12-26. נבדק ב-2009-02-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7104 5575  LCCN: n2012031882  SNAC: w6gf246r  VIAF: 250498399   WorldCat (עם VIAF): 250498399 
לטישה סטיבנסון