stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנוד רסמוסן
קריירה > משלחות תולה

משלחת תולה הראשונה (1912, רסמוסן ופרויקן) נועדה לבדוק את טענתו של רוברט פירי כי ערוץ הפריד בין ארץ פירי (אנ') מגרינלנד. הם הוכיחו שזה לא המקרה במסע מדהים של 1,000 קילומטרים על פני שדות הקרח של פנים גרינלנד שכמעט הביא למותם. קלמנטס מרקהם, נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית, כינה את המסע "הטוב ביותר שבוצע אי פעם על ידי כלבים". פרויקן כתב דוחות אישיים על מסע זה (ואחרים) בספר Vagrant Viking: My Life and Adventures ("ויקינג נווד: חיי וההרפתקאותי"; 1953) ו-I Sailed with Rasmussen ("הפלגתי עם רסמוסן"; 1958). ב-1915 הוא תרגם לדנית את הרומן Singnagtugaq של מתיאס סטורץ' (תורגם כ-En grønlænders drøm – "חלומו של גרינלנדי"), הרומן הראשון שנכתב בגרינלנדית.
משלחת תולה השנייה (1916–1918) הייתה גדולה יותר עם צוות של שבעה אנשים, שיצאה למפות אזור לא ידוע בחוף הצפוני של גרינלנד. מסע זה תועד בספרו של רסמוסן "גרינלנד ליד ים הקוטב" (1921). במסע זה היו שני הרוגים, המקרה היחיד בקריירה של רסמוסן. משלחת תולה השלישית (1919) הייתה הכנת מאגרי אספקה למסע של היסחפות בקרח סביב הקוטב של רואלד אמונדסן בספינה מוד. משלחת תולה הרביעית (1919–1920) הייתה במזרח גרינלנד, שם שהה רסמוסן מספר חודשים באיסוף נתונים אתנוגרפיים ליד אנגמגסאליק.
"ההישג הגדול ביותר" של רסמוסן היה משלחת תולה החמישית המאסיבית (1921–1924) שנועדה "לתקוף את הבעיה העיקרית הגדולה של מוצאו של גזע האסקימואים". תיאור בן עשרה כרכים (The Fifth Thule Expedition 1921–1924 (1946)) של נתונים אתנוגרפיים, ארכאולוגיים וביולוגיים נאספו, וחפצים רבים עדיין מוצגים במוזיאונים בדנמרק. צוות השבעה נסע תחילה למזרח קנדה הארקטית, שם החל לאסוף דגימות, ראיונות (כולל השמאן אאוה, שסיפר לו על אובאוונוק), ולחפור באתרים.
רסמוסן עזב את הצוות ונסע במשך 16 חודשים עם שני ציידים אינואיטים במזחלת כלבים ברחבי אמריקה הצפונית עד לנום באלסקה - הוא ניסה להמשיך לרוסיה, אך לא קיבל אישור. הוא היה האירופאי הראשון שחצה את המעבר הצפון-מערבי באמצעות מזחלת כלבים. מסעו מסופר ב"על פני אמריקה הארקטית" (1927), שנחשב היום לקלאסיקה של ספרות משלחות הקוטב. מסע זה נקרא גם "מסע המזחלות הגדול" ותואר בסרט הקנדי מ-2006 "היומנים של קנוד רסמוסן (אנ')".
במשך שבע השנים הבאות, רסמוסן נדד בין גרינלנד לדנמרק, נשא הרצאות וכתב. בשנת 1931, הוא יצא למשלחת תולה השישית, שנועדה לגבש את תביעתה של דנמרק על חלק ממזרח גרינלנד שנורבגיה טענה לבעלות עליו (אנ').
משלחת תולה השביעית (1933) נועדה להמשיך את עבודתה של השישית, אך רסמוסן חלה בדלקת ריאות לאחר אפיזודה של הרעלת מזון המיוחסת לאכילת קיוויאק, ומת כמה שבועות לאחר מכן בקופנהגן בגיל 54. במהלך משלחת זו עבד רסמוסן על הסרט "החתונה של פאלו (אנ')", שרסמוסן כתב את התסריט עבורו. את הסרט ביים פרידריך דאלסהיים והושלם ב-1934 תחת השם הדני Palos brudefærd.
מחוות וכיבודים

בנוסף לכמה כפים וקרחונים, קרוי רכס קנוד רסמוסן (אנ') בגרינלנד על שמו, אגן רסמוסן (אנ') בנונאווט וכך גם ספינות הסיור מסדרת קנוד רסמוסן (אנ') של הצי המלכותי הדני וספינה ספציפית מסדרה זו, הקנוד רסמוסן (ספינה) (אנ').
הוא זכה בחברות כבוד מהחברה הגאוגרפית האמריקאית (אנ') בשנת 1912, ובמדליית דאלי של החברה בשנת 1924. החברה הגאוגרפית המלכותית העניקה לו את מדליית המייסדים (Founder's Medal) שלה ב-1923 והחברה הגאוגרפית המלכותית הדנית (אנ') העניקה לו את מדליית הנס אגדה (אנ') ב-1924. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת קופנהגן ב-1924, ובאוניברסיטת סנט אנדרוז ב-1927.
מספריו

The People of the Polar North (1908)
Greenland by the Polar Sea: The Story of the Thule Expedition from Melville Bay to Cape Morris Jesup (1921) קנוד רסמוסן, באתר OCLC (באנגלית)
Eskimo Folk Tales (1921)
Across Arctic America: Narrative of the Fifth Thule Expedition (1927)
The Fifth Thule Expedition (1946–52) 10 volumes
לקריאה נוספת

Bown, Stephen R. White Eskimo: Knud Rasmussen's Fearless Journey into the Heart of the Arctic (Da Capo, 2015). xxvi, 341 pp.
Cruwys, Elizabeth (2003). "Rasmussen, Knud (1879–1933)", in Literature of Travel and Exploration: An Encyclopedia, volume 3. ISBN 1-57958-247-8
Malaurie, Jean (1982). The Last Kings of Thule: With the Polar Eskimos, as They Face Their Destiny, trans. Adrienne Folk.
Markham, Clements R. (1921). The Lands of Silence: A History of Arctic and Antarctic Exploration. Cambridge University Press.
ביאורים

↑  הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בגרינלנד של אינואיטים גרינלנדים שהתרכזה במערב האי. זהו גם מונח עכשווי בשפה הגרינלנדית עבור ילידי גרינלנד
↑  חצי אי בצפון גרינלנד, המשתרע לתוך האוקיינוס הארקטי.
↑  אישה בת שבט אינוק ממזרח קנדה שהתפרסמה כמי שחיברה שירה שמאנית
הערות שוליים

1 2  Alley, Sam. "Knud Johan Victor Rasmussen". Mankato: Minnesota State University. אורכב מ-המקור ב-12 באוקטובר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Biography of Knud Rasmussen on Inuit.uqam.ca
1 2  Knud Rasmussen, Across Arctic America: Narrative of the Fifth Thule Expedition
↑  Stephen R. Bown, White Eskimo: Knud Rasmussen's Fearless Journey into the Heart of the Arctic
↑  "Life and history". ilumus.gl. אורכב מ-המקור ב-2 בינואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Forlag, Hans Reitzels (2009). Mellem mennesker: en grundbog i antropologisk forskningsetik (בדנית). Hans Reitzels Forlag. ISBN 978-87-412-5329-9.
↑  Johnston, Jay; Probyn-Rapsey, Fiona (2013). Animal Death (באנגלית). Sydney University Press. ISBN 978-1-74332-023-5.
↑  Clements R. Markham, The Lands of Silence
↑  "I sailed with Rasmussen by Freuchen, Peter: Hardcover (1958) Presumed first edition/first printing. | Ground Zero Books, Ltd". www.abebooks.com (באנגלית).
↑  "Knud Rasmussen Biography, Expeditions, & Facts Britannica". www.britannica.com (באנגלית).
↑  The Journals of Knud Rasmussen
↑  Magazine, Smithsonian. "Eating Narwhal". Smithsonian Magazine (באנגלית).
↑  "Review: This Cold Heaven: Seven Seasons in Greenland by Gretel Ehrlich". the Guardian (באנגלית). 16 בפברואר 2002. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Palos Brudefærd" (בדנית). Det Danske Filminstitut.
↑  MacKenzie, Scott; Anna, Westerståhl Stenport (2015), "'From Objects to Actors: Knud Rasmussen's Ethnographical Feature Film The Wedding of Palo' by Ebbe Volquardsen", Films on Ice: Cinemas of the Arctic, Edinburgh: Edinburgh University Press, pp. 217–223, ISBN 9780748694174
↑  "American Geographical Society Honorary Fellowships" (PDF). amergeog.org. אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 ביולי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "List of Past Gold Medal Winners" (PDF). Royal Geographical Society. אורכב מ-המקור (PDF) ב-27 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Egede Medaillen". tidsskrift.dk (בדנית). Royal Library, Denmark & Copenhagen University Library. אורכב מ-המקור ב-10 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Knud Rasmussen". nordjyske.dk (בדנית). 21 בדצמבר 2008. אורכב מ-המקור ב-23 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274820605171  PLWABN: 9810608964905606  BNE: XX915120  BnF: cb14789688n (data)  BPN: 51696083  CiNii: DA02965289  GND: 11859835X  ICCU: MILV050499  ISNI: 0000 0000 8356 2957  KulturNav: b4e920c9-b6f5-475c-b140-9e7b930ce6b5  LCCN: n79113859  NKC: jn19990006837  NTA: 067538096  SELIBR: 315376  SNAC: w6mw2tfw  SUDOC: 057005133  VIAF: 10112523   WorldCat (עם VIAF): 10112523 
בית משפחת רסמוסן באילוליסאט
רסמוסן בשנת 1924, משמאל
בית קנוד רסמוסן, כיום מוזיאון, בהונדסטד, שלן, דנמרק
יצחק עמדי

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1926 ה'תרפ"ו עיראק (1921–1959) אל-עמאדיה, עיראק
 פטירה:  1 בינואר 2017 (בגיל 91 בערך) ה'תשע"ז ישראל ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ירושלים, קסטל, עין העמק ויקנעם
 תקופת הפעילות:  ?–2017 
 תחומי עיסוק:  שימור מסורת העדה הכורדית
 רבותיו:  הרב יעקב משה חרל"פ
 חיבוריו:  חכמי כורדיסתאן
 צאצאים:  אורי עמדי  יגאל עמדי 
 
 תפקידים נוספים:  מחנך ושוחט
 
הרב יצחק עמדי (ה'תרפ"ו, 1926 - ג' בטבת ה'תשע"ז, 1 בינואר 2017) היה מחנך, רב המושב עין העמק ומייסד המרכז הרוחני ליהודי כורדיסטן, בעל אות יקיר ירושלים לשנת 2000.
ביוגרפיה

נולד לשבתאי ולרחל בעיר אל-עמאדיה שבכורדיסטן העיראקית, על גבול טורקיה. בהיותו בגיל 8 החליטו הוריו לעלות לישראל והמתינו פרק זמן של שנתיים בעיר מוסול כדי לקבל אישור עלייה, ובה בעת הצטיין בבית הספר המקומי במוסול. לבסוף עלה עם הוריו לישראל, ומשפחתו התיישבה בעיר העתיקה שבירושלים. כאן התחנך בתלמוד תורה של עדת הספרדים, ולמד שם במשך כשנתיים. לאחר מכן עברה משפחתו להתגורר בשכונת הכורדים "זיכרון יוסף" בירושלים, הממוקמת במרכז העיר בפאתי שכונת נחלאות ובסמוך לשוק מחנה יהודה. לאחר מכן למד בישיבת פורת יוסף, ולאחר ארבע שנים עבר לישיבת מרכז הרב, שם למד אצל הרב יעקב משה חרל"פ.
הוסמך לשוחט ובודק על ידי הרב מרדכי מיוחס, ראש השוחטים בירושלים, וסמיכתו אושרה גם על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. בשנת 1947 (ה'תש"ז) החל לשמש כרב ושוחט במושב עין העמק. בתקופה זו העניק שירותי דת גם ביקנעם. כשהגיעה לישראל העלייה הגדולה מעיראק וכורדיסטן, נשלח אל מעברת הקסטל, שם התרכזו רובם של העולים, וארגן את תחום החינוך במעברה. גם כאשר הפכה המעברה להיות היישוב "מעוז ציון" היה עושה את דרכו מירושלים יום-יום למעוז ציון כדי לטפח את החינוך של הילדים במקום.
בראש מעייניו עמדה שמירת מורשת העדה הכורדית, ובשנת 1973 ייסד יחד עם הרב יצחק בראשי את המרכז הרוחני ליהודי כורדיסטן. עד צאתו לגמלאות בשנת 1976, שימש כמנהל בית הספר אריאל. בשנת 1979 קיבל אות "אזרח כבוד" מהמועצה המקומית מבשרת ציון על פועלו בתחום החינוך. בשנת 1992 תכנן את עיצובו המחודש של בית הכנסת "יחזקאל הנביא" שבשכונת "זיכרון יוסף" בירושלים, יחד עם האמנית זהבה בנימין. אף הקים במקום כולל אברכים מבני העדה הכורדית, שהוסמכו לרבנות בשנת 1995.
ילדיו

עמדי היה אב לשבעה ילדים. שניים מבניו הם אורי עמדי ויגאל עמדי.
חיבורו

חכמי כורדיסתאן - תיאור חייהם של רבני כורדיסטן, ירושלים ה'תשס"ה
ישראל גולדפרב

| --- | --- |

 לידה:  1879 
 פטירה:  1956 (בגיל 77 בערך) 
 
הרב ישראל גולדפרב (באנגלית: Israel Goldfarb;‏ 1879, שינאווה – 1956, ברוקלין) היה חזן ומלחין יהודי גליציאני-אמריקאי. כמה מיצירותיו הפכו לקלאסיקה של הזמר היהודי הכללי, כמו ניגון "שלום עליכם", ברכות הדלקת נרות חנוכה ועוד.
קורות חיים

נולד בעיירה שיניאווה שבגליציה, אוסטריה (כיום פולין), בשנת 1879, ובנעוריו, בשנת 1893, היגר לארצות הברית כרבים אחרים והתיישב בניו יורק. אחיו היה המוזיקאי והמלחין שמואל אליעזר גולדפרב (אנ'), ראש המחלקה למוזיקה במשרד החינוך בניו יורק. למד רבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTSA) וחינוך מוזיקלי באוניברסיטת קולומביה ובבית הספר ג'וליארד. ב-1902 הוסמך לרבנות, לצד מרדכי קפלן, מייסד תנועת הרקונסטרוקציוניזם. בשנים 1902–1905 שימש רב וחזן בקהילת סטטן איילנד. לאחר מכן מונה לחזן ראשי ומנהל בית ספר בקהילת בית ישראל אנשי אמת, ושנה לאחר מכן גם כרב, משרה שאותה החזיק עד לפטירתו.
בין השנים 1920–1942 עבד כמורה למוזיקה ליטורגית בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTSA). שיטתו בהוראת חזנות אומצה במכון לחזנות בבית המדרש לרבנים באמריקה, בבית הספר לחזנות בישיבה יוניברסיטי ובמוסדות נוספים. בין היתר היה מורהו הפרטי של אהרן קופלנד, ופרסם חוברות שירים.
בין שיריו המפורסמים הוא הניגון ל-"שלום עליכם", שפורסם ב-Jewish Songster ב-1918. לדברי אליהו שלייפר ב-2006, שיר זה הוא מהפופולריים ביותר מבין זמירות השבת ומושר בכל החוגים ביהדות. לחנים נודעים נוספים שחיבר הם "יה ריבון עלם", "יפה נוף", "שומר ישראל שמור", "ל"ג בעומר" והנוסח האשכנזי המקובל למנגינת "ברכת הנרות" של הדלקת נרות חנוכה.
יצחק צ'סלר

יצחק צ'סלר (נולד ב-1 במאי 1937) הוא שחקן כדוריד לשעבר בבני הרצליה והשתתף בנבחרת ישראל בכדוריד.
ביוגרפיה

צ'סלר נולד וגדל בהרצליה, בן בכור לטוביה וצילה צ'סלר, עולים ציוניים מליטא וממקימי העיר. עם סיום לימודיו התגייס לצה"ל. במהלך שרותו הצבאי כמ"מ בחטיבה 7, נפצע בראשו כשנלחם בקרבות לכיבוש רצועת עזה במלחמת סיני.
ביוגרפיה > ספורטאי

הוא החל את הקריירה שלו כשחקן כדורסל, אך מהר מאד הוסב למשחק הכדוריד. במכביה השישית שנערכה בשנת 1961 זכה במדליית זהב עם נבחרת ישראל. ב-1963 השתתף באליפות העולם בכדוריד שנערכה בשווייץ. באותה שנה זכה בתואר מלך השערים של הליגה. שיחק עם שני אחיו הצעירים חיים ויואב בהפועל הרצליה והקבוצה בהנהגתו התבססה כמובילה בענף הכדוריד. יחד עם הקבוצה זכה באליפות המדינה בעונת 1971/1972 ובגביע המדינה בשנת 1973.
שיחק כדוריד עד גיל 49, וסיים את הקריירה שלו בהפועל רעננה.
ביוגרפיה > חיים אישים

היה חבר ב"אגד" וניהל את חיי התרבות והקייטנות של סניף הרצליה בפרט והקואופרטיב בכלל. בנוסף עבד כמדריך טיולים בישראל ובעולם. בסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 שימש כתב ספורט בעיתון מעריב, שסיקר משחקי כדורגל וכדוריד באזור הרצליה.
ב-2017 קיבל את אות יקיר העיר הרצליה, בזכות תרומתו הרבה לענף הכדוריד בעיר.
נשוי לתרצה ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  מאיר חוטקובסקי, פרלמנט אגד בשלונסקי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 22 ביוני 2016
↑  במקום פרחים יחלקו הישראלים תפוזים בשוויץ, על המשמר, 26 במאי 1963
↑  האחים צ'סלר - למכבי הרצליה, מעריב, 14 במרץ 1971
יעקב בנאור-קלטר

יעקב בנאור-קלטר (1969-1897) היה צלם, צייר, מעצב גרפי וארכיטקט. אחד מצלמיה הבולטים של ארץ ישראל, שתיעד בעדשתו את היישוב היהודי בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20 ואת דמותו של "היהודי החדש" הבונה את ארצו.
ביוגרפיה

יעקב בנאור-קלטר נולד בשנת 1897 בלנצוט שבפולין, לחיה וליוסף קלטר. בפולין למד הנדסה ובמסגרת לימודיו הוכשר גם באדריכלות ובגרפיקה. בין השנים 1915–1918, שירת כקצין בצבא האוסטרו-הונגרי. ב-1921, כשהיה בן 24, היגר לא"י ביחד עם קבוצת חלוצים והתיישב בירושלים. בשנת 1922 נישא לבהירה לוי (לבית מיוחס) ונולדו להם שני ילדים: דניאל וגבריאל.
זמן קצר לאחר הגעתו לא"י, עבד בנאור-קלטר כצלם וכמעצב גרפי עבור מוסדות המנדט הבריטי והקרן הקיימת לישראל. במקביל, ייסד וניהל את קולנוע "עדן" בירושלים והקים את חברות הסרטים "קדם" ו"צלמונוע". החל משנות ה-40, התמקד בפרויקטים אדריכליים ותכנן בין היתר את בניין "בית העם" בירושלים.
בשנת 1939, בעיצומן של מאורעות תרצ"ט, בנה יעקב בנאור-קלטר את ביתו על הר הצופים, בחלקה הממוקמת בין האוניברסיטה העברית לבית החולים אוגוסטה ויקטוריה. ביתו היה הבית היהודי היחיד באזור. שנה לאחר שעבר להתגורר בביתו ביחד עם אשתו ושני ילדיו, הפקיעו רשויות השלטון הבריטי את ביתו לצורך שיכון אחיות בריטיות שעבדו בבית החולים הסמוך. בזמן מלחמת השחרור, השתקע הלגיון הערבי בביתו, ובמאי 1948 פוצץ הבית ונהרס כליל.
צילומי ארץ ישראל המנדטורית

תצלומיו של בנאור-קלטר מהווים תיעוד חזותי ייחודי של נופי הארץ ושל "היהודים החדשים" הבונים את ביתם, והם מאפשרים הצצה רומנטית לארץ ישראל המנדטורית, כמו גם מבט על התוכניות להקמת מדינה יהודית מודרנית באזור.
במשך כמעט שני עשורים, תיעד יעקב בנאור-קלטר את מראות העיר העתיקה בירושלים. הוא הנציח בעדשתו את המבנים ההיסטוריים שבה, את סמטאותיה רבות הפנים ואת הדמויות המהלכות בה, הנעות בין שני עולמות ושתי אדמות קדושות. אלבום הצילומים הראשון שלו "ירושלים, מראות מהעיר העתיקה" (The Old City of Jerusalem) הוזמן על ידי "האגודה למען ירושלים" (The Pro-Jerusalem Society), וראה אור בהוצאתה בשנת 1924 בעברית, אנגלית וצרפתית. האלבום כלל 12 תחריטים צילומיים של העיר העתיקה בירושלים: ירושלים מעל הר הצופים, מסגד עומר, מגדל דוד, הכותל המערבי, רחוב שער דמשק, רחוב שער השלשלת, בית קפה ערבי, שוק הבהמות ועוד. האלבום יצא לאור שוב ב-1931 בהוצאת "דיואן", וב-1958 הודפס במהדורה חגיגית לכבוד חגיגות העשור של מדינת ישראל.
אלבום נוסף בשם "ארץ ישראל, אוסף ממראות הארץ" (The Holy Land) פורסם במקביל בהוצאת "מגדל", שהייתה בבעלותו הפרטית, וכלל אוסף של 24 מצילומיו. בין התצלומים שהופיעו באלבום: קבר רחל, ירושלים מהר הזיתים, הר הבית, רחובות בירושלים, הכותל המערבי, בית קפה ביפו, יער התמרים בחיפה, בית ספר עברי בחיפה (הטכניקום), הכרמל, עכו, טבריה, צפת, יריחו, צרעה ועוד.
בשנות ה-30 פרסם ביחד עם אחיו, צלם האדריכלות יצחק קלטר (1995-1903), את אלבום הצילומים "תמונות מארץ ישראל העובדת" (Photographs of the New Working Palestine). הצילומים המופיעים בו הודפסו בווינה, והאלבום יצא לאור בהוצאת "אדלר", חיפה. העבודות שהופיעו באלבום זה הושפעו מן המודרניזם האירופי וכללו שימוש בטכניקת הפוטומונטאז'. טכניקה נוספת שבאה לידי ביטוי בעבודותיו היא צילום באמצעות מראות, שאפיינה את טכניקת הצילום של הלמר לרסקי. אלבום נוסף שצילמו יעקב בנאור-קלטר ויצחק קלטר, פורסם בתקופה זו בהוצאת "אדלר" ונשא את השם "תל אביב העיר העברית החדשה" (Tel-Aviv the new Jewish town).
החל משנת 1934 הוציא לאור בהוצאות "מגדל" ו"אדלר" מספר סדרות של גלויות עם צילומי א"י, שנעשו בטכניקה של דפוס שקע, ביניהן גלויות המנציחות את עליית החלוצים ביפו, בית הכנסת הגדול, בית ח.נ. ביאליק, תהלוכת פורים בתל אביב, פועלים עבריים בתל אביב, בית הכנסת בראשון לציון, הקטיף במקווה ישראל ועוד.
עיצוב כריכת "ספר הזהב" השלישי של הקרן הקיימת לישראל

בין עבודות האומנות שביצע עבור קהק"ל, בולטת כריכת "ספר הזהב" השלישי. תחרות עיצוב כריכת "ספר הזהב" הוכרזה בתחילת שנת 1924, וההצעה שהגיש יעקב בנאור-קלטר זכתה במקום הראשון ואף הוכתרה בידי השופטים כהישג אומנותי יוצא דופן. הגרסה המקורית עברה מספר שינויים עיצוביים, ויוצרה בבית המלאכה של אלפרד זלצמן בירושלים בשנת 1925. על כריכת "ספר הזהב" נראה מפרץ חיפה ומוטיבים המשקפים את תהליך ההגירה וההתיישבות בארץ: חקלאי בלבוש אירופאי החורש את האדמה, אוהלים ולבני בנייה.
עבודות אומנות נוספות שיצר עבור הקרן הקיימת לישראל, כוללות סדרת בולים המציגים דימויים גרפיים של אתרים חשובים בא"י שרשם בהשראת צילומיו, ועיצוב סמל הקהק"ל לרגל חגיגות 25 שנה להיווסדה.
ייסוד קולנוע "עדן" בירושלים

בשנת 1928 ייסד יעקב בנאור-קלטר את ראינוע "עדן" בירושלים, שלימים הפך לקולנוע "עדן". הראינוע פעל בשנתו הראשונה בגן העיר בשם ראינוע "גן-העיר", וכשנה לאחר מכן עבר למבנה החדש שנבנה עבורו בפינת הרחובות אגריפס והמלך ג'ורג', ונקרא מרגע זה "עדן". הראינוע חסר הגג פעל בשנותיו הראשונות רק בחודשי הקיץ, ולאחר שהפך האולם הפתוח למבנה סגור ב-1931, הוקרנו בו סרטים במשך כל השנה. ישיבה בכיסאות הקש עלתה 45/65 מיל, ובמושבים הרגילים 15/25 מיל. בשנותיו הראשונות ליוותה תזמורת בת חמישה נגנים את ההצגות שהועלו ב"עדן". בין הסרטים הראשונים שהוקרנו בקולנוע "עדן" המחודש היו "עיר השיירה", "שני עולמות" ופעמיים נשואים". בנאור-קלטר ניהל את קולנוע "עדן" עד שנת 1933.
ייסוד חברות סרטים בארץ ישראל

לאחר שעזב את ירושלים ועבר להתגורר בתל אביב בשנת 1933, הקים את חברת הסרטים "קדם" ונמנה עם מנהליה. משרדי החברה מוקמו ברחוב פינסקר בתל אביב, ושותפיה היו: מ. גרדינגר, משה הלוי, ירוחם ורדימון, ישעיהו יאיר, אירמה ל. לינדהים וד"ר הינץ פפלאום. חברת הסרטים "קדם" הוקמה במטרה להפיק סרטים אומנותיים בנושאים הקשורים לחיים בארץ: היסטוריה, תנ"ך וחיי המזרח. החברה הושקה במלון ריץ' בתל אביב באוגוסט 1933, בנוכחותו של ראש העיר מאיר דיזנגוף, הסופר אשר ברש, אומנים ונציגי תקשורת. בנאומו ציין דיזנגוף את חשיבות הקמת חברת הסרטים בא"י: "כמעט כל חברות הפילמים בעולם הגדול נוצרו על ידי היהודים, ורק בשבילנו אנו עוד לא הצלחנו ליצור את הפילם הארצישראלי, שישמש ראי לאחינו בגולה ולאומות העולם, בכל אשר יצר עם ישראל בארץ-ישראל".
בשנת 1933 יזם בנאור-קלטר הפקת סרט קולנוע תעמולתי בשם "החלוצים", שמטרתו הייתה לשפוך אור על חיי ארץ ישראל החדשה. מאוחר יותר, הקים בנאור-קלטר ביחד עם פאול בורושק את חברת הסרטים "צלמונוע א"י בע"מ", שהציגה ב-1935 סרט חלוצי אומנותי בשם "עבודה", בביומו של הצלם היהודי גרמני הלמר לרסקי.
פרויקטים אדריכליים

החל משנות ה-40 התמקד יעקב בנאור-קלטר בפרויקטים אדריכליים והפך לאדריכל נודע. בשנת 1949, זכה בתחרות שנערכה לבניית מרכז התרבות "בית העם" בירושלים. התכנית שהגיש לתחרות, הציגה מתחם מרובה מבני חינוך, תרבות וקהילה, וכללה הריסת מבנים קיימים. טקס הנחת הפינה נערך ביוני 1950, ונפתח בציטוט של הנביא ישעיהו: "הִנְנִי יִסַּד בְּצִיּוֹן אָבֶן, אֶבֶן בֹּחַן פִּנַּת יִקְרַת מוּסָד" (ישעיהו כ"ח, ט"ז). בנייתו של "בית העם" יצאה לדרך, ובינתיים החליטה הממשלה להסב את המבנה למקום מושבה הזמני של הכנסת. בנייתו של "בית העם" שהחלה בהתלהבות גדולה, נעצרה תוך זמן קצר בשל קשיים תקציביים שצצו ואפיינו את התקופה. השלד בן ארבע הקומות נותר דומם במשך שנים, וניסיון להשלים את המבנה ב־1958 נכשל, על רקע חיכוכים רבים בין האדריכל לבין מהנדס העיר ירושלים. חיכוכים אלה נבעו מחוסר שביעות רצונו של בנאור-קלטר מתפקודה ומביצועיה של חברת "סולל בונה" שהופקדה על הבנייה, וגרמו להפסקת ההתקשרות עם בנאור-קלטר.
ב-1960, פנה מהנדס העיר ירושלים, צבי ליבוביץ, לאדריכל דוד רזניק בהצעה להשלים את בניית "בית העם" תוך תקופה קצרה, על מנת שיוכל לשמש כזירת משפטו של אדולף אייכמן. לבסוף, הושלם המבנה על ידי רזניק, תוך יישום חלקי של התכנית האדריכלית המקורית של בנאור-קלטר.
כאדריכל, נטל יעקב בנאור-קלטר חלק בהקמת מצודות טגארט (תחנות משטרה שהוקמו ביוזמתו של סר טגארט) בארץ ישראל.
תערוכות

הצלמים - ירושלים בעיני צלמיה 1900-1950, מגדל דוד, 2016.
Project “Holy Land”: Yaakov Benor-Kalter’s Photographs of British Mandate Palestine, 1923-1940. The Magnes Collection of Jewish Art and Life, University of California, Berkeley Aug 28,2018 to Dec 14, 2018 ; Jan 29, 2019 to Jun 28, 2019.
מירון סימה וחברים: לודויג בלום, יעקב בן-דב, גרטי קרקואר, ליאופולד קרקואר, יעקב ב. קלטר, יעקב שטיינהרט, בצלאל שץ / אוצרת: גליה גביש ; עריכה: נינה וישקאוצן ; תרגום: דבורה שטרן ; עיצוב גרפי: ערן צירמן. חצר היישוב הישן, הרובע היהודי, ירושלים, 2007.
מראה מקום, מאה שנות צילום בארץ ישראל, מוזיאון מאנה כץ, חיפה, 2000.
הערות שוליים

1 2  בנאור קלטר, יעקב, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית (ארכיון)
1 2 3 4  טיוטה לספר, מעיזבון שמואל קלדור, 1972
1 2 3  הודעה לקהל (עמ' 4), באתר הארץ, הספריה הלאומית, עיתונות יהודית היסטורית, ‏27.7.1928
1 2  חברת סרטים "קדם", באתר עיתון דבר, הספריה הלאומית: עיתונות יהודית היסטורית, ‏12.7.1933
1 2  Film Company Launched (עמ' 2), בית הסרט העברי, ‏31.7.1933
1 2 3 4 5 6 7  Silver-Brody, Vivienne, Documentors of the Dream, Jerusalem: Magnes Press, Hebrew University, 1998
1 2  קיבל פיצויים מבריטניה על פיצוץ ביתו לפני 11 שנה, באתר מעריב, הספריה הלאומית, ‏10.11.1959
1 2  Project “Holy Land”: Yaakov Benor-Kalter’s Photographs of British Mandate Palestine, 1923-1940, THE MAGNES COLLECTION OF JEWISH ART AND LIFE
↑  ישראל נגלית לעין - גלויות מארץ ישראל וחו"ל, באתר יד יצחק בן-צבי: מאגר הצילומים
↑  Cover of Third Golden Book Made in Palestine (עמ' 2), The Jewish Transcript, ‏21.8.1925
↑  ספר הזהב השלישי (עמ' 27-28), באתר בן-ארצי, הספריה הלאומית: עיתונות ילדים של פעם, גיליון 6, ‏29.12.1925
↑  ספר הזהב השלישי של הקהק"ל (עמ' 12), באתר דואר היום, הספריה הלאומית: עיתונות יהודית היסטורית, ‏25.12.1925
↑  A Short Introduction To The Philately Of Palestine
↑  בולים חדשים של הקהק"ל, באתר דואר היום, הספריה הלאומית, ‏17.1.1926
↑  A Collection of 37 Photogravure Pictures by Benor-Kalter, 1926, Gilai Collectibles
↑  Symbol for J.N.F Jubilee Campaign, The Palestine Bulletin הספריה הלאומית: עיתונות יהודית היסטורית
1 2  תיאטרון "עדן" המחודש (עמ' 7), באתר דואר היום, הספריה הלאומית: עיתונות יהודית היסטורית, ‏24.4.1931
↑  פתיחת קולנוע "עדן" (עמ' 1), באתר הארץ, הספריה הלאומית: עיתונות יהודית היסטורית, ‏26.6.1931
↑  מודעה (עמ' 952), באתר העיתון הרשמי של ממשלת פלשתינה, ‏3.8.1933
↑  מפעולות חברת "קדם" לתוצרת סרטים (עמ' 3), באתר דואר היום, הספריה הלאומית: עיתונות יהודית היסטורית, ‏17.9.1933
↑  עיתון דבר, מודעה (עמ' 5), באתר בית הסרט העברי, ‏7.8.1933
↑  עתידו של הפילם הארץ-ישראלי (עמ' 3), באתר בית הסרט העברי, ‏2.8.1933
↑  י. בנאור קלטר, מכתב לקהק"ל, באתר בית הסרט העברי, ילקוט מקורות לדברי הסרט הארץ-ישראלי-1933, 5/4807, ‏1.2.1933
↑  נתן גרוס ויעקב גרוס, הסרט העברי: פרקים בתולדות הראינוע והקולנוע בישראל 1886–1991, ירושלים: הוצאת המחברים, 1991
1 2 3  Grabiner Esther, Uniting the Nation’s Various Limbs into a National Body, the Jerusalem People’s House, 2015 ,(Israel Studies, 20(2, עמ' 76-109
↑  יהושע ביצור, בית העם בו יישפט רוצח העם (עמ' 3), באתר מעריב, הספריה הלאומית: עיתונות יהודית היסטורית, ‏18.8.1960
↑  Cultural Center for Jerusalem (עמ' 3), The Palestine Post, הספריה הלאומית: עיתונות יהודית היסטורית, ‏13.12.1949
↑  בנאור-קלטר מצלם (עמ' 13), באתר עתמול, גיליון מס' 80, ‏1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271811  NLI: 987007258425805171  GND: 1202541380  LCCN: no98125862  PIC: 269636  VIAF: 68557289   WorldCat (עם VIAF): 68557289 
בית קפה ערבי ביפו, 1925 צילום: יעקב בנאור-קלטר
מתוך סד' בולי פלשתינה מעצב הבול: י. בנאור-קלטר
יעקב בנאור-קלטר ביחד עם עובדי קולנוע עדן (יושב על כיסא שלישי מימין)
המלון של פולטי

| --- | --- |

צוות המלון של פולטי. מלמעלה בכיוון השעון: בזיל פולטי (ג'ון קליז), סיביל פולטי (פרונלה סקיילס), מנואל (אנדרו סאקס) ופולי שרמן (קוני בות').
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  ג'ון קליז 
 כותבים:  ג'ון קליז וקוני בות'
 בימוי:  ג'ון הווארד דייוויס, בוב ספירס 
 שחקנים:  ג'ון קליז (Basil Fawlty)  אנדרו סאקס (Manuel)  קוני בות' (Polly Sherman)  פרונלה סקיילס (Sybil Fawlty)  גילי פלוור  באלארד ברקלי  בריאן הול  רנה רוברטס 
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  טורקי (אנגליה), דבון 
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  12
 הפקה
 מפיק:  ג'ון הווארד דייוויס, דאגלס ארג'נט 
 חברת הפקה:  BBC 
 הפצה:  BBC Worldwide, נטפליקס 
 אתר צילומים:  Wooburn 
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 מוזיקה:  Dennis Wilson 
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC Two
 תקופת שידור מקורית:  19 בספטמבר 1975 – 25 באוקטובר 1979
 קישורים חיצוניים
 www.fawltysite.net
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המלון של פולטי (באנגלית: Fawlty Towers) הייתה סדרת טלוויזיה קומית, שהופקה על ידי רשת BBC הבריטית. הסדרה כללה 12 פרקים ששודרו בשתי עונות, בשנים 1975 ו-1979 בערוץ BBC Two . הסדרה נכתבה על ידי ג'ון קליז וקוני בות', שגם מככבים בה. על אף שהסדרה הייתה קצרה מאוד, היא זכתה להצלחה רבה ומתמשכת בשידוריה החוזרים בבריטניה ובשאר העולם.
בישראל, שודרה הסדרה בערוץ הראשון בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80. הסדרה שודרה בארץ גם בתחילת שנות האלפיים, במסגרת שידורי ערוץ BBC Prime בכבלים והלוויין.
ב- 2024 עלתה בלונדון הצגת תיאטרון בעיבודו של ג'ון קליז, המבוססת על 3 פרקים מפורסמים מתוך סדרת הטלוויזיה ("המפקחים", "הגרמנים" ו"בעיות תקשורת"). ההצגה זכתה לביקורות אוהדות. השחקן אדם ג'קסון־סמית מגלם את בזיל פולטי.