stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכבת הדואר התת-קרקעית בלונדון
הרקע להקמת רכבת הדואר

בתחילת המאה ה-20 גבר עומס התחבורה ברחובות לונדון, דבר שהכביד על עבודת הדואר והקשה מאוד את האפשרות לשנע ביעילות את כמויות הדואר הגדולות שטופלו בבתי המיון.
בשנת 1908 יצאה משלחת של מהנדסים מטעם הדואר המלכותי לבחון את רכבת הדואר שנבנתה בעיר שיקגו שבארצות הברית ואמצעי תחבורה זה שימש מודל לעיצוב הפתרון בלונדון.
בשנת 1911 הוצעה תוכנית לסלילת מסילת ברזל תת-קרקעית אשר תקשר בין בתי המיון הגדולים של הדואר הפזורים ברחבי לונדון. קצהו המערבי של קו הרכבת נקבע בבית המיון הראשי של אזור פדינגטון, סמוך לתחנת הרכבת פדינגטון, וקצהו המזרחי נקבע בבית המיון הראשי הממוקם בשכונת וייטצ'אפל. לאורך 10.5 הק"מ של קו הרכבת תוכננו שמונה תחנות, כשהגדולה שבהן נועדה לשרת את בית המיון המרכזי של לונדון שבמאונט פלזנט (אנ').
הקמת רכבת הדואר

בחוזה להקמת קו הרכבת התת-קרקעית זכתה חברת ג'ון מוולם ושו"ת (אנ'), שהייתה אז אחת מחברות הבנייה הגדולות בבריטניה. חציבת המנהרה החלה בפברואר 1915 באמצעות קדיחת שורה של פירים לאורך הקו המתוכנן. לצורך הקמת המנהרה השתמשו הבנאים בשיטת קירוי ותמיכה שפותחה על ידי ג'יימס הנרי גרייטהד (אנ') כשלושים שנים קודם לכן. שיטה זו אפשרה להתקדם במהירות במלאכת החציבה ולהגביל את הצורך בחציבה ידנית רק למקומות בהן התחברה המנהרה אל תחנות הרכבת.
בשנת 1917 הופסקו העבודות להקמת רכבת הדואר עקב מחסור בכוח אדם ובחומרי בנייה, והן חודשו רק בתום מלחמת העולם הראשונה. בחודש יוני 1924 החלה העבודה על הנחת מסילות הברזל בתוך המנהרות, בשנת 1925 נפרסו מערכות החשמל והשליטה ובחודש פברואר 1927 הושלמה בניית קטע המסילה הראשון במערב העיר. לקראת חג המולד של שנת 1927 הופעלה רכבת הדואר להובלת החבילות שנשלחו לרגל החג, ובחודש פברואר 1928 החלה הרכבת להוביל את המכתבים בין בתי המיון בלונדון.
מבנה מנהרות רכבת הדואר

קוטר המנהרה העיקרית היה שני מטרים ושבעים סנטימטרים. היא נחצבה בעומק של כ-21 מטרים מתחת לפני השטח, והכילה שתי מסילות ברזל זו לצד זו. כל אחת מתחנות הרכבת הורכבה משתי מנהרות מקבילות בקוטר של שבעה מטרים ושישים סנטימטרים, אשר נחפרו במפלס גבוה יותר, קרוב יותר לפני השטח. המנהרה הראשית חוברה אל התחנה במנהרה מקשרת שקוטרה שני מטרים ועשרה סנטימטרים, בה נסללה מסילת ברזל בודדת. המנהרה המקשרת נחפרה בשיפוע של 1:20, אותו טיפסה רכבת הדואר בדרכה ממפלס המנהרה הראשית אל מפלס התחנה (הגבוה יותר) וירדה חזרה ביציאה מן התחנה אל מפלס המנהרה הראשית. שיפוע המנהרה המקשרת סייע להאט את הרכבת לקראת העצירה בתחנה ולהאיץ אותה ביציאה מן התחנה חזרה למסילה המרכזית.
בכל אחת מן התחנות הותקנו מעליות ומסוע, אשר נועדו לאפשר העברה מהירה של דברי הדואר מבית המיון שעל פני השטח אל עומק התחנה של הרכבת התת-קרקעית. הקמת התחנות במפלס הקרוב לפני השטח סייע לקצר את זמן העברת מיליוני דברי הדואר אל הרכבת התת-קרקעית וממנה אל בית המיון.
קרונות רכבת הדואר

על מסילת הברזל התת-קרקעית הופעלו קרונות חשמליים מיוחדים אשר נעו בין התחנות ללא נהג. לאורך השנים נבנו ארבעה דגמים של קרונות לטובת רכבת הדואר. חלק מן הקרונות שומרו והם מוצגים במוזיאונים שונים ברחבי בריטניה.
קרונות רכבת הדואר > קרונות משנת 1927

לצורך ההפעלה הראשונה של רכבת הדואר נבנו תשעים קרונות מיוחדים אשר פעלו בשלשות על המסילה. הקרונות סומנו במספרים הסידוריים 591 עד 680. בתוך זמן קצר התברר כי קרונות אלו היו קטנים ביחס לנפח הגדול של הדואר והם נטו להתקלקל לעיתים תכופות. בשנת 1930 הם הוצאו משירות והוחלפו בקרונות חדשים שנבנו באותה שנה. קרון אחד מקבוצה זו (קרון מספר 601) נותר ב מרכז הדואר במאונט פלזנט (אנ').
קרונות רכבת הדואר > קרונות משנת 1930

בשנת 1930 הוזמנו 50 קרונות רכבת חדשים שהיו גדולים יותר והתגלו כאמינים לתפעול. בשנת 1936 הוזמנו 10 קרונות נוספים מדגם זה.
הקרונות מן המודל של 1930 נותרו בשירות שנים רבות, וחלקם פעלו עד להשבתת רכבת הדואר בשנת 2003.
שבעה קרונות מן המודל הזה נותרו במוזיאונים שונים ברחבי בריטניה.
קרונות רכבת הדואר > קרונות משנת 1962

בשנת 1962 נבנו שני קרונות ממודל חדש כאב טיפוס לבחינת יעילותם. אחד הקרונות התקלקל ויצא משירות בשנת 1967, והקרון השני נותר בשירות עד לסגירת קו הרכבת בשנת 2003.
קרונות רכבת הדואר > קרונות משנת 1980

בשנת 1980 הוזמנו 34 קרונות חדשים, במטרה להחליף חלק מן הקרונות שנבנו בשנת 1930 והתבלו עם השנים. קרונות אלו סומנו במספרים סידוריים 501 עד 534. הקרונות הוצאו משימוש עם השבתת רכבת הדואר בשנת 2003.
פעילות רכבת הדואר

רכבת הדואר קיצרה משמעותית את זמן העברת הדואר בין מרכזי המיון הגדולים בעיר לונדון. נסיעה בין בתי הדואר המרכזיים שברחובות העיר הפקוקים לאורך עשרת הקילומטרים בין מערב לונדון למזרחה עשויה הייתה להימשך בשעות העומס כשעתיים ויותר, בעוד שרכבת הדואר עברה את המרחק הזה בחצי שעה.
הרכבת נעה ללא נהג תוך פיקוח ושליטה מרכזיים של חדר הבקרה. לכל אחת מן התחנות שלאורך המסילה הגיעה רכבת מידי מספר דקות כשהיא עמוסה בעגלות מיוחדות ועליהן סימון ברור. עובדי הדואר שעל הרציף פרקו ממנה את העגלות הטעונות בדברי דואר המיועדים להם והטעינו על הרכבת את העגלות המיועדות לתחנות האחרות שלאורך הקו.
הפסקת השימוש ברכבת הדואר

לאורך השנים חלו שינויים נוספים במיקום בתי המיון הגדולים בלונדון, והם הפסיקו לקבל שירות מן הרכבת התת-קרקעית. בתחילת שנות ה-2000 חישבו מנהלי הדואר ומצאו כי עלות המשך השימוש ברכבת הדואר התת-קרקעית גבוהה פי חמישה מעלות שינוע דברי הדואר במשאיות. בחודש אפריל 2003, במועד בו פעלו רק שלוש מתוך שמונה התחנות המקוריות, הודיע דובר הדואר המלכותי כי רכבת הדואר התת-קרקעית תפסיק לפעול בסוף חודש מאי 2003.
ההודעה הובילה לגל של מחאות מצד ארגוני העובדים שהאשימו כי חוסר היעילות של ההובלה ברכבת נובע מהקטנה מכוונת של כמות דברי הדואר שהופנו על ידי הנהלת הדואר להובלה ברכבת. עיריית תמכה גם היא בהמשך הפעלת הרכבת, אולם המחאות לא הועילו.
רכבת הדואר התת-קרקעית של לונדון הושבתה ביום 31 במאי 2003.
חידוש חלקי של רכבת הדואר

בחודש אוקטובר 2013 הודיע מוזיאון הדואר הבריטי (אנ') על כוונתו לפתוח לציבור חלק מתוואי המסילה התת-קרקעית. העבודות לשיפוץ המנהרה החלו בשנת 2014, ובשנת 2016 הותקנה במנהרה רכבת תיירותית מיוחדת שנבנתה במיוחד לשם כך. החל משנת 2017 מוזיאון הדואר מציע לציבור להצטרף לסיור רכוב שנמשך כרבע שעה לאורך מסלול של קילומטר בקרונות החדישים של הרכבת התת-קרקעית.
ראו גם

רכבת הדואר התת-קרקעית במינכן

רכבת הדואר התת-קרקעית בציריך

רכבת המטען התת-קרקעית בשיקגו
הערות שוליים

↑  בועז רותם, ירוק זה כסף: לונדון רוצה לחקות את ההצלחה של פארק היי-ליין במנהטן, באתר Xnet‏, 5 באפריל 2015
↑  extension.
1 2 3 4  Speeding London's Mail.
↑  שיטה על פיה בונים חיפוי מגן סביב קירות המנהרה תוך כדי חציבתה (ראה חיפוי מנהרות (אנ')
1 2 3 4 5  construction.
↑  London's post-office railway.
1 2 3 4 5 6  stock.
↑  הסרטון הזה מתאר את תהליך הטיפול והתחזוקה של הקרונות
1 2 3  רשימת מספרי הזיהוי של הקרונות שנוצרו מכל מודל.
↑  הסרטון הזה מתאר את תהליך העבודה באחת התחנות בשנת 1996
↑  הסרטון הזה מציג מבט נוסף על תהליך העבודה באחת התחנות בשנת 1996
↑  Final delivery for Mail Rail
↑  סיור מצולם משנת 2011 במנהרות הנטושות של רכבת הדואר
↑  vintage Mail Rail to open to public .
↑  Firm’s first class contract at London postal museum.
↑  Ride Mail Rail
↑  הסרטון הזה מציג תיאור מפורט של מוזיאון הדואר ושל הסיור ברכבת הדואר
↑  הסרטון הזה מציג את מנהרות רכבת הדואר במבט מחזית הרכבת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2009019781  VIAF: 139817224   WorldCat (עם VIAF): 139817224 
אחת מתחנות רכבת הדואר התת-קרקעית של לונדון ובה חונה קרון נוסעים שנבנה בשנת 2016 כחלק מחידוש המערכת והסבתה לאטרקציה תיירותית המשווקת על ידי מוזיאון הדואר בלונדון.
מפת רכבת הדואר התת-קרקעית כפי שתוכננה בשנת 1911. התוכנית המקורית הצביעה על אפשרויות להרחבה עתידית של הקו המרכזי, אולם הרחבות אלו לא נבנו עקב העלות הגבוהה שהייתה כרוכה בכך.
מפגש של מנהרת גישה לתחנה (משמאל) עם המנהרה הראשית.
אחד מקרונות רכבת הדואר התת-קרקעית (קרון מספר 803) מן הדגם שנבנה בשנת 1930 (שמור במרכז הרכבת של בקינגהאמשייר).
אחד מקרונות רכבת הדואר התת-קרקעית מן הדגם שנבנה בשנת 1980 (שמור במוזיאון הדואר בלונדון.)
דוד איילון

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1914 חיפה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  25 ביוני 1998 (בגיל 84) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מנחה לדוקטורט:  ליאו אריה מאיר 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1972) 
 
דוד איילון (17 במאי 1914 - 25 ביוני 1998) היה פרופסור להיסטוריה של האסלאם, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, זוכה פרס ישראל לשנת תשל"ב (1972) וחתן פרס רוטשילד לשנת 1975. מחשובי חוקרי האסלאם, מייסד מחקר הממלוכים ואחד משני המחברים של מילון איילון-שנער.
חייו

דוד איילון נולד בחיפה בשם דוד נוישטדט וגדל בראש פינה ובזכרון יעקב, והוא חניך בית הספר הריאלי בחיפה, שם היה אחד ממוריו הבולטים יחזקאל קויפמן. החל ללמוד שפה וספרות ערבית, תרבות האסלאם והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית ב-1933, למד אצל לוי ביליג (המרצה הראשון באוניברסיטה העברית לערבית אשר נרצח במאורעות תרצ"ו), הושפע ממחקריו של המילטון א.ר. גיב אודות הספרות הערבית החדשה והושפע יותר מכל ממורו שלמה דב גויטיין, ובעידודו אף למד שנה באוניברסיטה האמריקנית בביירות. עשה את עבודת התזה לתואר השני ואת עבודת הדיסרטציה לדוקטורט על הממלוכים, בהנחייתו של פרופסור אריה לאון מאיר, קיבל את הדוקטורט ב-1946. בתקופה שקדמה להקמת המדינה עבד איילון במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, שלאחר קום המדינה הפכה למשרד החוץ, שם עבד במדור המחקר של מחלקת המזרח התיכון. ב-1949 שב לאוניברסיטה העברית, שם לימד עד לפרישתו ב-1982.
בשנות הארבעים חיבר יחד עם פסח שנער את המילון הערבי-עברי ללשון הערבית החדשה שראה אור ב-1947. מילון איילון-שנער נותר המילון הפופולרי ביותר לשפה הערבית בישראל במשך עשרות שנים והמשיך להתפרסם למעלה מיובל שנים לאחר מהדורתו הראשונה. על יסוד מילון זה נבנה המילון הערבי-עברי המקוון של פרופ' מנחם מילסון.
איילון נבחר ב-1961 לאקדמיה הישראלית הלאומית למדעים, היה חבר כבוד באגודת החוקרים של המזרח התיכון בימי הביניים, חבר כבוד של החברה המזרחנית האמריקנית, ב-1997 התקבל כחבר כבוד זר של האגודה האמריקנית להיסטוריה. זכה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה בשנת 1995. על שמו נקרא מרכז "איילון" של יחידה 848 שפעל בבסיס אום חשיבה בסיני בשנים 1969–1979 ועסק באיסוף מודיעין אלקטרוני (אלינט).
דוד איילון היה נשוי לפרופסור מרים רוזן-איילון, מומחית לאומנות ולארכאולוגיה של עולם האסלאם.
דוד איילון נפטר בירושלים.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
תיאור מחקרו

דוד איילון הוא חלוץ בחקר החברה הצבאית הממלוכית, מחקריו שינו את הדרך בה רואים חברה זו ואת הבנת האסלאם בימי הביניים בכלל. הוא בחן את שליטת הממלוכים בסוריה ובמצרים במאות 14 וה-15, אז שלטו הממלוכים, שהיו עבדים צבאיים, בארצות אלה. הוא בוחן את יחסי הגומלין בין הממסדים האזרחיים בארצות האסלאם לבין הממלוכים. איילון בחן את עלייתם של הממלוכים לשליטה ותרומתם להגנת ארצותיהם מפני האויבים. הוא בוחן את הצבא הממלוכי, ארגונו, דרכי לחימתו, היערכותו בימי שלום ומלחמה ובוחן את מוסד העבדות. הוא אף עשה מחקר סוציולוגי של החברה המוסלמית בימי הביניים דרך בחינת ערכיה, והמדרג החברתי שלה.
פרסומים > ספרים שכתב

Muslims, Mongols and crusaders/ compiled and introduced by G.R. Hawting. London: Routledge Curzon, 2004
Eunuchs, caliphs and sultans: a study in power relationship/ David Ayalon. Jerusalem: Magnes Press, the Hebrew University, 1999
Le phenomene Mamelouk dans l'Orient islamique/ David Ayalon; traduit de l'anglais par George Weill. Paris: Presses uniersitaires de France, 1996
הממלוכים והעוצמה הימית, דברי האקדמיה הישראלית למדעים כרך ראשון חוברת 8
אבק שרפה ונשק חם בסולטנות הממלוכית: אתגר לחברה צבאית מוסלמית בימי-הביניים/ דוד איילון; תרגם מאנגלית: משה זינגר. ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשנ"ד.
Islam and the abode of war: military slaves and Islamic adversaries/ David Ayalon. Aldershot, Hampshire: Variorum, 1994
Outsiders in the lands of Islam: Mamluks, Mongols, and eunuchs/ David Ayalon. London: Variorum Reprints, 1988
The Mamluk military society: collected studies/ David Ayalon. London: Variorum Reprints, 1979
Gunpowder and firearms in the Mamluk kingdom: a challenge to a mediaeval society/ David Ayalon. second edition; London: Frank Class, 1978
Studies on the Mamluks of Egypt (1250-1517)/ David Ayalon. London: Variorum Reprints, 1977
Collected essays/ by David Ayalon. Princeton University Press, 1975
מעאויה אבן אבו ספיאן. ירושלים, 1971.
The Muslim city and the Mamluk military aristocracy/ David Ayalon. Jerusalem: Israel Academy of Sciences and Humanities, 1967
The Mamluks and naval power: a phase of the struggle between Islam and Christian Europe/ David Ayalon. Jerusalem: Published for the Israel Academy of Sciences and Humanities by the Magnes Pres, The Hebrew University, 1965
מלון ערבי-עברי ללשון הערבית החדשה/ מאת דוד איילון, פסח שנער, בהשתתפות משה בריל, מהדורה ג'. ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשכ"א (מהדורה נוספת בתשל"ב).
רשימת שושלות במזרח העולם המוסלמי. ירושלים: הפקולטה למדעי הרוח. המכון למדעי המזרח, תשכ"א.
The historian al-Jabarti and his backround. 1960
L'esclavage du Mamelouk/ par David Ayalon. Jerusalem: Israel Oriental Society, 1951
פרסומים > ספרים שערך או הגיה

קטעים מתוך אל-ג'ברתי. ירושלים, המכון למדעי המזרח.
פרסומים > פרסומים לזכרו

ספר יובל לכבודו: מחקרים בהיסטוריה ובתרבות האסלאמית/ עורך: משה שרון; 1984.
כתב עת לזכרו - חיים גרבר (עורך), אלי פודה (עורך משנה), מדינה וחברה במזרח התיכון: גיליון מיוחד לזכרו של פרופסור דוד איילון, המזרח החדש כרך מא תש"ס, הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים.
כתב עת לזכרו -
Jerusalem Studies in Arabic and Islam 24 (2000) [David Ayalon memorial volume I];
Jerusalem Studies in Arabic and Islam 25 (2001) [David Ayalon memorial volume II]
עיונים בתולדות עמי האסלם: יום עיון לציון מלאות שנה לפטירתו של דוד איילון, כ"ה בסיוון תשנ"ט; התקנת הספר והבאתו לדפוס אפרת נוה. ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשס"ז, 2006.
לקריאה נוספת

יוסף דרורי, "חובו של עולם האסלאם לעבדיו הצבאיים", דיאלוג עם דוד איילון, זמנים 29 (1988), 47-36.
ראובן עמיתי, "דוד איילון, 1998-1914: דברים לזכרו", המזרח החדש כרך מא תש"ס, עמ' 3–5.
משה שרון, "פועלו המדעי של דוד איילון", עיונים בתולדות עמי האסלם: יום עיון לציון מלאות שנה לפטירתו של דוד איילון, תשס"ז 2006, עמ' 7–13.
הערות שוליים

↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
↑  אורי בר-יוסף, התאוששות: צה"ל במבחן מלחמת יום הכיפורים, הוצאת דביר, 2023, עמ' 73
↑  ארכיון דוד איילון, באתר הספרייה הלאומית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258049105171  BIBSYS: 90778393  BNE: XX939209  BnF: cb120797360 (data)  GND: 123523230  ISNI: 0000 0000 7828 4307  LCCN: n86057257  NLG: 72952  NTA: 072677406  SUDOC: 029066131  TDVİA: ayalon-david  VIAF: 97639271   WorldCat (עם VIAF): 97639271
אמיש

| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  נצרות
 זרם:  שווייצרים 
 מקור השם:  יאקוב אמאן 
 תאריך ייסוד:  1693 
 מייסד:  יאקוב אמאן 
 מספר מאמינים:  383,565 (נכון לשנת 2023)
 שפות:  Pennsylvania German, שפת הסימנים האמריקאית 
 
זוג מקהילת האמיש נוהג בכרכרה במחוז הולמס קאונטי שבאוהיו
אַמִישׁ (באנגלית: Amish) הוא שמה של קהילה נוצרית אנבפטיסטית (פרוטסטנטית) המתגוררת בצפון אמריקה ומתנהגת כחברה סגורה. יישוביה פזורים ב־22 מדינות בארצות הברית ובחבל אונטריו שבקנדה. חברי קהילת האמיש נודעים בתור אנשים השומרים על אורח חיים פשוט, לבוש מסורתי ונמנעים משימוש בטכנולוגיה מודרנית.
מקור האמיש הוא בשווייץ ובגרמניה. עד המאה ה־17 היו האמיש חלק מן המנוניטים. חברי הקהילה הופלו ונרדפו הן על ידי הממסד הדתי והן על ידי הממסד המדיני בשווייץ ובגרמניה. רבים היגרו תחילה לאלזס ולפפאלץ, ששם הייתה אפליה פחות חמורה, ולאחר מכן כבר במהלך המאה ה־18 היגרו ברובם לארצות הברית. המהגרים התיישבו במדינת פנסילבניה, ממנה התפשטו בשלב מאוחר יותר למדינות אחרות בצפון אמריקה.
עקרונות האמיש מבוססים על הפרדה מן העולם ומנהגיו והסתגרות בקהילה ובמשפחה, עד כדי חרמות ונידוי בני משפחה שאינם הולכים בתלם. חבריה חיים בקהילות סגורות, חקלאיות ברובן. למרות כל זאת מאמינים האמיש בחובת הבחירה בדת מרצון. חברי הקהילה, בהגיעם לגיל בגרות, נדרשים לקחת על עצמם את ההתחייבות הדתית מתוך בחירה לאחר תקופה, המהווה מעין טקס מעבר (ונקראת רומשפרינגה – Rumspringa). במהלך תקופה זו – הנמשכת מספר חודשים או יותר – משוחרר הצעיר המגיע לגיל בגרות מחוקי החברה והכנסייה ובסופה הוא מקבל על עצמו את מצוות הדת ומוטבל בשנית. חברי האמיש דוגלים באורח חיים צנוע ונמנעים ככלל משימוש בטכנולוגיה מודרנית. בתחבורה הם עושים עד עצם היום הזה שימוש בסוס ועגלה במקום מכוניות. הגברים מגדלים זקן אך מגלחים את שפמם. כחלק מעקרון הצניעות הנשים אינן עונדות תכשיטים.
גם בארצות הברית, כתוצאה מאמונתם בשלטון אלוהי בלבד, ומכאן חוסר אמונתם במדינה ומוסדותיה, הם נמנעים מלהשתתף בפעילות פוליטית ארצית או מדינתית או להצביע בבחירות, ומסיבות פציפיסטיות אינם מתגייסים לכוחות הביטחון. בבחירות לנשיאות 2020 הודיעו מנהיגי הקהילה, שבאופן חד פעמי, הם ישתתפו בבחירות לטובת המועמד דונלד טראמפ, כיוון שקידם את האידאולוגיה השמרנית בארצות הברית בכל שנות נשיאותו. הערכות מ־2017 מעריכות שישנם כיום 318,000 בני אמיש.
היסטוריה

האמיש התפצלו במאה ה־17 מקבוצה דתית אחרת – המנוניטים (Mennonites), – קהילה אנבפטיסטית ("מטבילה בשנית") שמאמינה כי אין כל משמעות לטבילה בילדות, כאשר הילד אינו מסוגל לעמוד על דעתו, וכי הטבילה האמיתית היא טבילת מבוגרים המסוגלים לקבל על עצמם סקרמנט זה. הזרם האנאבפטיסטי התפתח באזורים כפריים בשווייץ, מורבייה ובוהמיה. השם מנונייט נגזר משם המייסד מנו סימון. המנוניטים נרדפו על ידי הקתולים והפרוטסטנטים כאחד וחלקם הועלו על המוקד ככופרים.
בסוף המאה ה־17 ותחילת ה־18, התפצלו מהם האמיש, אשר הלכו אחרי חוואי שווייצרי בשם יאקוב אמאן(אנ') (1656–1730), אשר הציג אוטופיה חלופית. פשר השם אמיש הוא: אלה השייכים ליאקוב אמאן. יש גורסים, שאמיש הוא שיבוש המילה heimisch שפירושה מקומיים. על מנת לגבש את הקהילה ולקבוע לה סמלי זהות, הורה לגברים להפסיק להתגלח, ועל כל הקהילה פקד ללבוש בגדים אחידים חסרי כפתורים.
נקודת המחלוקת העיקרית בין המנוניטים לאמיש הייתה המחויבות לדת לעומת המחויבות למשפחה – המנוניטים דגלו בגישה פשרנית באופן יחסי. הם לא החרימו ילדים שסטו, מתוך הבנה שלא ניתן לנתק לגמרי קשרים כה קרובים. לעומתם, יאקוב אמאן היה נוקשה הרבה יותר וטען כי המשך הקשר עם ילד, שסטה מעקרונות האמיש, גורם להתרופפות הקבוצה.
האמיש גרים בעיקר בארצות הברית ומיעוטם בקנדה ובדרום אמריקה. ההגירה לשם הייתה במאה ה־18, אז התיישבו בעיקר באזור פילדלפיה במחוז 'הולנד' [Holland county]. בשנים האחרונות המרכז מתחיל לנדוד משם בגלל בעיות[דרושה הבהרה]. כיום קיימות מספר קהילות אמיש שיש ביניהן יחסי גומלין מצד אחד אך גם יריבות מסוימת מצד שני. כל קהילה פיתחה לעצמה ניואנסים משלה. את שרותי הרפואה הם מקבלים מהמנוניטים, אשר קיבלו את הטכנולוגיה והקדמה. כיום, הקהילה הגדולה ביותר נמצאת באינדיאנה, לצד קהילה גדולה של מנוניטים. קהילות אמיש קיימות ב־20 מדינות, רובן חיות רחוק מהערים, בהעדיפן מקומות חקלאיים וקהילות קטנות. גם בקרב האמיש התחוללו פילוגים ואיחודים. חלקם חזרו לחיק הכנסייה המנוניטית.[דרוש מקור]
חינוך

החינוך היווה סלע מחלוקת משמעותי בין האמיש לסביבתם ולשלטונות. בעבר, לא היו להם בתי ספר משלהם והם הצטרפו לבתי הספר הכפריים. כאשר החברה האמריקאית החלה לעבור שינויים והעיר התקרבה לכפר, החלו לפתוח בכפרים בתי ספר אזוריים גדולים, שהתלמידים מגיעים אליהם באמצעות הסעות. על מנת להימנע מהשתתפות במוסדות אלו, נאלצו האמיש להקים בתי ספר משלהם. עיקר הרעיון – למנוע השכלה כללית מהילדים על מנת שימשיכו בדרכי הוריהם ויהיו חקלאים כמותם. הילדים, על פי השקפת האמיש, צריכים לעבוד בשדה מרגע שהם מגיעים למודעות עצמית. השיטה היא one room school, בו לומדים כל הילדים ביחד עד גיל 12/13. לאחר מכן, יש להם פטור מיוחד מלימודים. מניעת הלימוד והידע היא אחד ממנגנוני הפיקוח, בו נעזרים האמיש על מנת למנוע מהילדים לצאת עם בגרותם אל החברה הכללית.
המבוגרים בני האמיש רואים בבית הספר שלב לימוד הכרחי להכנת המתבגר לעולם. הילדים זוכים להשכלה פורמלית עד גיל 12 ולאחר מכן הם מקבלים תוכניות לימודיות בפיקוח הוריהם. הלימודים בכיתה מתנהלים באנגלית ללימוד השפה. המורות עצמן הן מהאמיש ובעצמן זכו להשכלה רק עד גיל 12. המנוניטים מתייחסים לנושא בצורה שונה ומעניקים השכלה רחבה בהרבה לילדי הקהילה.
בשנים האחרונות נוצרה נורמה, לפיה הילדים יוצאים מהקהילה בגיל מסוים ל"עולם המודרני" כדי לבחון אותו לתקופה ואז, כבוגרים, חוזרים מבחירה ומצטרפים לקהילה (יש לזכור שהם אנאבפטיסטים).
בני הנוער נפגשים באופן מסודר לערבי שירה בימי ראשון, בהם אין התכנסות של כלל הקהילה (שנפגשת אחת לשבועיים). במפגשים אלה נוצרת היכרות הדדית בין המינים. הנער ייקח את הנערה בכרכרה לביתה ובשלב זה הם ישמרו את התעניינותם ההדדית ואת מהלכי החיזור בסוד. מספר ימים לפני החתונה יודיעו בני הזוג בכנסייה על כוונתם להינשא. חתונות מתקיימות מנובמבר עד דצמבר, לכל המאוחר. אחרי שעונת הקציר בסתיו מסתיימת. חתונות מתקיימות בימי שלישי וחמישי, כיוון שהם הימים הפחות עמוסים בעבודה חקלאית. אין עורכים חתונות בשבת בשל הצורך לנקות ביום שלאחר החתונה ויום ראשון אינו מתאים לכך. החתונה מתקיימת בבית הכלה עם כ־200 מוזמנים ויותר, הטקס נמשך כארבע שעות. בדרך כלל חתונה תחל בשעה 8:30 לאחר שהמשפחות השכימו בארבע לפנות בוקר להספיק לעשות את כל שנדרש במשק ולהתכונן לקראת בואם של האורחים. בחתונות אמיש אין נשיקות, טבעת, פרחים, צילומים וקייטרינג. אחרי החתונה תתקיים סעודה של מטעמים מסורתיים. הכלה תופרת לעצמה שמלת כלה כחולה, שתשמש אותה לתפילות בשנים הבאות, כשמלה הטובה והחגיגית ביותר בחייה. יש אף שנקברות בה. הנישואים אינם יוצאים לפועל ללא הסכמת המשפחות ואישור הבישופים והם נתפסים כאירוע קהילתי לא פחות ממשפחתי.
החיים הדתיים

לא קיים בית תפילה או בית כינוס כלשהו. אין מבנה מיוחד לעבודת האל. לצורך קיום הטקסים הדתיים נפגשים האמיש פעם בשבועיים באסם של אחד החברים בסבב מסודר. כל העדה מתכנסת יחד – גברים, נשים וטף. עיקר הטקס הוא בשירת המנונים אבל הוא כולל גם דרשות. מסורת הקבוצה של חיים בחווה וקיום עבודת האל שם הם הבסיס לקיום הדרשות והתפילות בבתים ולא בכנסיות. גרסה אחרת אומרת, שהנוהג לערוך את התפילות בבתי החברים ולא בבית תפילה רשמי הוא שריד לתקופת הרדיפות, כשהאמיש לא יכלו להתפלל בכנסיות כבני פלגים אחרים בנצרות.
העדה מונהגת על ידי מנהיגים דתיים אבל אלה אינם בהכרח המלומדים. הרעיון של מנהיג דתי מקצועי לא קיים בקרב הקבוצות הללו. מנהיג הוא אדם שהקהילה בוחרת בו. הבחירה היא צירוף של שני מנגנונים האמורים לצור יחד היבט של כריזמה מחד גיסא ובחירה אלוהית מאידך גיסא.
שלב א' – בחירה של מספר מועמדים, שהקהילה רואה כראויים, בבחירה דמוקרטית.
שלב ב' – העלאה בגורל של ספר קודש אחד מכלל ספרי הקודש של הנבחרים בשלב א'. שלב זה נועד לחזק את ביטחונו של מי שהקהילה בחרה בו.
הבישוף הוא המענה לשאלות ההלכתיות בתוך הקהילה. הבישופים של כל הקהילות מתכנסים יחד לקבלת החלטות כלליות בנושאים רגישים וחשובים. לעיתים, קהילה מתנגדת ופועלת בניגוד לפסק הלכה בישופי ואז ההחלטה אם להשאירה כחברה בקבוצת האמיש או לא תלויה בסוג הנושא וסוג ההתנגדות.
הספר הקדוש לאמיש הוא ספר הביבליה, הכולל את הברית הישנה ואת הברית החדשה. הם אינם מפרשים את התנ"ך, ומשאירים אותו כמו שהוא.
בנוסף לברית החדשה יש להם חוקים שלפיהם הם חיים את חייהם היומיומיים. מערכת חוקים זו נקראת "אורדנונג".
הערות שוליים

↑  בועז ביסמוט, הבמה כולה שלו: טראמפ מסתער על הישורת האחרונה, באתר ישראל היום, 26 באוקטובר 2020
↑  לטענה הנשמעת לעיתים כי גילוח השפם נועד כדי שלא להפריע ל"נשיקת הקודש", המהווה חלק מטקס קבלת חבר חדש לקהילה, אין על מה לסמוך. "נשיקת הקודש" קים בקרב קבוצות נוצריות נוספות שאינן נמנעות מגידול שפמים.
↑  Trish Faubian, The Amish & The Hmong - Two Cultures & One quilt, PIECEWORK 1 N0, Interweave, 1993, עמ' 26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293898205171  GND: 4001720-5  LCCN: sh85004511  NKC: ph191881 
כרכרת אמיש (באגי) בפנסילבניה
המורה בבית הספר היא אשת כנסייה אמישית, בתו של חוואי. ארצות הברית.
אמיש מאוהיו בחדר הסעודה האחרונה בירושלים, 2008
2017 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 2017  בספרות |  |
< · 2015 · 2016 — 2017 — 2018 · 2019 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 2017 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אוגוסט – הסופר הסיני ליו יונגביאו נעצר ובסופו של דבר מוצא להורג בגין ארבע רציחות שבוצעו 22 שנים קודם לכן.
30 באוגוסט – כונן דיסק קשיח המכיל טיוטה לספר שאינה שלמה מאת סופר הפנטזיה האנגלי סר טרי פראצ'ט (נפטר ב-2015) הושמד בהתאם להוראותיו של פראצ'ט.
ספרים חדשים נבחרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים חדשים נבחרים > סיפורת

פול אוסטר – "4321"
דן בראון – "מקור"
ג'ון רונלד רעואל טולקין (נפטר ב-1973), בעריכת כריסטופר טולקין – "ברן ולותין" (הגרסה המקורית נכתבה ב-1917)
"צבים כל הדרך למטה" – ג'ון גרין
ספרים חדשים נבחרים > ספרי עיון

דייוויד גראן – "רוצחי פרח הירח"
נפטרו

25 בינואר – בוצ'י אמצ'טה, סופרת ילידת ניגריה (נולדה ב-1944)
25 בינואר – הארי מאתיוס, סופר, משורר ומסאי אמריקאי (נולד ב-1930)
10 במרץ – רוברט ג'יימס וולר, סופר אמריקאי (נולד ב-1939)
17 במרץ – דרק וולקוט, משורר, מחזאי, סופר ואמן חזותי מסנט לוסיה, שזכה בפרס נובל לספרות ב-1992 (נולד ב-1930)
1 באפריל – יבגני יבטושנקו, משורר רוסי, 84 (נולד ב-1933)
24 במאי – דניס ג'ונסון, סופר, מחזאי, כותב שירה ומסאי אמריקאי (נולד ב-1949)
5 ביוני – הלן דנמור, סופרת ספרות ילדים, נוער ומבוגרים ומשוררת אנגליה (נולדה ב-1952)
27 ביוני – מייקל בונד, סופר ומחבר בריטי, שנודע בכך שכתב את הספר "הדוב פדינגטון" (נולד ב-1926)
28 בדצמבר – סו גרפטון, סופרת אמריקאית שנודעה בשל ספריה מסוגת הספרות הבלשית (נולדה ב-1940)
פרסים

פרס מאן בוקר: ג'ורג' סונדרס עבור "Lincoln in the Bardo" (אנ')
פרס דייוויד כהן: סר טום סטופארד
פרס נובל לספרות: קאזואו אישיגורו