stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק אנגלנדר
קריירה > נבחרת ישראל

היה מכוכבי נבחרת הנוער של ישראל, בה הופיע 25 פעמים וזכה בשלוש אליפויות אסיה רצופות לנוער.
אנגלנדר זומן לנבחרת ישראל על ידי המאמן, מילובן צ'יריץ', וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בנובמבר 1965, במשחק בו נוצחה ישראל 0–5 על ידי נבחרת בלגיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1966. אנגלנדר שיחק במשחקי אולימפיאדת מקסיקו (1968), עת הגיעה הנבחרת לרבע גמר והודחה בהגרלה, והופעתו האחרונה בנבחרת הייתה במסגרת זו, בתיקו 1-1 מול נבחרת בולגריה. לזכותו שבע הופעות בינלאומית בנבחרת ישראל. אנגלנדר הופיע 360 פעמים בליגה במדי הפועל חיפה והבקיע 46 שערים, כמו גם הופיע עשרות פעמים במשחקי גביע.
אחרי הפרישה

לאחר פרישתו אימן את הפועל חיפה ועשה קריירה קצרה באימון קבוצות. בשנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 שימש כיו"ר הפועל חיפה. אנגלנדר נבחר לנבחרת היובל של חיפה.[דרוש מקור]
אנגלנדר נשוי לזלמה ולהם שלושה ילדים. כיום עוסק בעיקר בעסק המשפחתי כבעלים ומנכ"ל חברת ברזל.
הערות שוליים

↑  אנגלנדר כובש השער בדרבי באתר הפועל חיפה
↑  רון עמיקם‏, כוכבים נופלים: דירוג השחקנים הגדולים ביותר ששיחקו בליגה הלאומית, באתר וואלה, 20 ביולי 2021
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | שאול לדני • חנה שזיפי |  |
|  כדורגל | נבחרת ישראל בכדורגל (יצחק אנגלנדר, ג'ורג' בורבה, מנחם בלו, שרגא בר, ציון דגמי, יצחק דרוקר, רחמים טלבי, ראובן יאנג, חיים לוין, שמואל מליקה, שייע פייגנבוים, נחמן קסטרו, דוד קרקו, צבי רוזן, שמואל רוזנטל, ישעיהו שווגר, יצחק שום, גיורא שפיגל, מרדכי שפיגלר) |  |
|  קליעה | הנרי הרשקוביץ • מיכאל מרטון • נחמיה סירקיס • זליג שטרוך |  |
|  שחייה | איבונה טוביס • אברהם מלמד • שלומית ניר • יואל קנדה • אמנון קראוס • גרשון שפע |  |
נמלת הקליע

| נמלת הקליע |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: דבוראים
תת־סדרה:: Apocrita
משפחה:: נמליים
סוג:: Paraponera
מין:: נמלת הקליע
שם מדעי
 Paraponera clavata ‏פבריציוס, 1775

נמלי קליע ששזורים יחד כחלק מטקס אינדיאני.
נמלת הקליע (שם מדעי: Paraponera clavata) היא מין של נמלה נאוטרופית החיה ביערות הגשם של אמריקה הדרומית. זוהי נמלה בעלת עוקץ המכיל ארס מייסר ולפי מספר חוקרים נחשבת לחרק הארסי ביותר בעולם.
הנמלה סווגה למדע ב-1775 בידי החוקר הדני יוהאן כריסטיאן פבריציוס והיא המין החי היחיד בסוגה, לאחר הכחדת המין מהמיוקן: Paraponera dieteri. מקור שמה הוא עקב הכאב שהיא גורמת, המזכיר ירי של קליע.
מאפיינים

נמלה זו מגיעה לאורך 18 עד 30 מ"מ ובמראה דומה מעט לצרעה שחורה-אדמונית. היא בעלת לסתות עבות ביותר לצורך תקיפה או מגננה, נוסף לעוקץ שלהם המכיל ארס רב. הנמלה באופן כללי היא טורפת של פרוקי רגליים סביבה ולעיתים ניזונה גם מצוף. לרוב היא צדה בלהקות בין הענפים הגבוהים של היער, קרוב לחופת הצמרת. המזון נלקח עבור המושבה, המלכה והזחלים הגדלים בקן בקרקע היער.
תפוצתה היא בעיקר באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית עד לגובה של 1,500 מטר, אם כי לרוב היא חיה עד לגובה 750 מטרים. הנמלים עצמן נפגעות מזבובים טפילים ומפטריות טפיליות.
ארס

נמלה זו ידועה בעיקר בארסה החזק, שאומנם לרוב איננו גורם לסיכון חיים אך כואב ביותר. כמו כן היא זכתה במדד שמידט לדירוג כאב מעקיצות, לחרק בעל העקיצה הכואבת ביותר, עם מדד של 4+. לדברי החוקר שמידט, אשר נעקץ בידי החרקים אותם בדק, הכאב הוא: "כמו ללכת על פחם בוער עם מסמר של שלושה אינץ' מוטבע בעקב שלך".
הארס עצמו מורכב מרעלן עצבי מסוג Poneratoxin, אשר עובר במהירות דרך הסינפסות דרך מערכת העצבים המרכזית, מה שמוביל לעוצמתו שיכולה להימשך בגלים ל-24 שעות כואבות. בנוסף לכאב הוא יכול לגרום גם ללימפדנופתיה, טכיקרדיה ובצקת מה שיכול לגרור טיפול רפואי. עם זאת לא נגרמו מקרי מוות מהעקיצה.
נמלים אלה ידועות אצל האינדיאנים משבט המאווה (אנ'), אשר משתמשים בהם לטקס חניכה לבוגרים, בו אורגים עד 80 נמלים לתוך כפפה, לאחר שאלה איבדו את הכרתם על ידי שאיפת תרופות טבעיות. אז אורגים אותם לתוך כפפה אותה והחניך לובש אותה עם הנמלים. כשהן מתעוררות מגרים אותם לתקוף באמצעות עשן את החניך למשך 5 עד 10 דקות, מה שגורם לידיו וזרועותיו להיות משותקים מהארס והוא עשוי לרעוד ללא שליטה במשך ימים. כדי להשלים את החניכה במלואה, החניך חייב לעבור את המבחן 20 פעמים במהלך מספר חודשים או שנים.
דה ניו סיינטס

מועדון הכדורגל דה ניו סיינטס (באנגלית: The New Saints of Oswestry Town & Llansantffraid Football Club; בוולשית: Clwb Pêl-droed y Seintiau Newydd או בקיצור TNS), מכונה גם "The Saints" (הקדושים) הוא מועדון כדורגל וולשי המייצג את העיר אוסווסטרי שבמחוז שרופשייר שבאנגליה ואת הכפר Llansantffraid-ym-Mechain שבמחוז פוויס שבוויילס, המרוחקים 13 ק"מ אחד מהשני.
בשנים 1997–2006 המועדון נקרא ".Total Network Solutions F.C". בשנת 2003 המועדון התאחד עם "Oswestry Town F.C", ובשנת 2006 שם המועדון שונה לשמו הנוכחי, דה ניו סיינטס.
המועדון משחק בליגת העל הוולשית, והוא המצליח בתולדות הליגה, עם 14 אליפויות, מהן 8 ברציפות.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1959 בשם "מועדון הכדורגל לאנסנטפרייד" (Llansantffraid F.C.) ומקורו בכפר קטן של אלף איש במחוז פוויס בוויילס, ואצטדיונה הביתי היה ה"ריקריישן גראונד" באזור.
הקבוצה שיחקה כדורגל תחרותי לראשונה בליגת החובבים של מונטגומרישייר (אז הליגה הרביעית של שיטת ליגת הכדורגל הוולשית), וזכו באליפות אזורית שבע פעמים. בסוף עונת 1989/1990 הם נבחרו לשחק בליגה המרכזית של ויילס (כיום ליגת אמצע ויילס) אך שהותם בליגה זו הייתה קצרה, והם העפילו לליגת המשנה כסגנית בניסיון הראשון שלהם. העלייה המטאורית של לאנסנטפרייד נמשכה וב-1992/1993 היא עלתה לליגת ויילס, שכיום נקראת "ליגת העל של ויילס", כאלופות וזכתה בגביע החובבים הוולשי.
היסטוריה > טוטאל נטוורק סולושינס

ב-1996 זכתה לאנסנטפרייד בגביע הוולשי והעפילה לראשונה לגביע אירופה למחזיקות גביע. בזמן הזה חברת מחשבים מקומית, "Total Network Solutions" מאווסטרי, הביאה עסקת חסות של 250,000 פאונד שכללה שילוב שם החברה בשם המועדון, ולכן המועדון שינה את שמו ל-Total Network Solutions Llansantffraid F.C. הם פגשו את זוכת הגביע הפולני רוך חוז'וב והוציאו תיקו 1–1 בבית לפני שהפסידו 5–0 בפולין. מאז הם העפילו לתחרות אירופית מספר פעמים נוספות ללא הצלחה מיוחדת. משחקי הבית האירופיים של המועדון משוחקים בדרך כלל באצטדיון של ניוטאון או וורקסהאם מכיוון שהמגרש הישן שלהם לא היה מתאים לסטנדרטים של אופ"א.על מנת לעמוד בתקנות אופ"א בנושא חסות של צד שלישי (שלא אפשרה שם חברה מפורשת בשם המועדון, הקבוצה שינתה את שמה לראשי התיבות של חברת החסות TNS, וכך הייתה ידועה במסמכים הרשמיים, בשם המקוצר.
בשנת 1997 שונה שמו של המועדון ל-Total Network Solutions F.C., בהיותו המקרה הראשון בבריטניה של מועדון כדורגל ששונה את שמו על שם הספונסר שלו בלבד, ללא שמו המקורי. בעונת 1999/2000 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה בתולדותיה. לאחר ההתמוטטות הפיננסית של היריבה העיקרית בליגה המקומית, בארי טאון בקיץ 2003, הפכה TNS למועדון היחיד בליגת העל הוולשית שהיה לו סגל מלא במשרה מלאה (הקבוצה המקצוענית היחידה). בקיץ 2005, לעומת זאת, לנלי AFC הודיעה גם היא על תוכניות ללכת לעידן המקצועני.
בקיץ 2003 נפגשו בעלי המניות של המועדון עם אלו של קבוצת אווסטרי טאון כדי לאשר מיזוג עם TNS, אם כי לא כל בעלי המניות ידעו על האספה. המועדון אווסטרי שהיה חלש יותר מבחינה כלכלית היה שכן קרוב גאוגרפית ל-TNS, וגם שיחק בליגה של וויילס. התאחדות הכדורגל של ויילס (FAW) אישרה את המיזוג ב-14 באוגוסט 2003 וכך גם אופ"א בסופו של דבר, למרות התנגדותה הראשונית למיזוג של שני מועדונים עם גופי שלטון שונים.
עונת 2003/2004 הייתה ללא גביע עבור TNS כאשר היא סיימה סגנית אלופת הליגה של ויילס מול רייל והובסה בפיינליסטיות בגביע הוולשי, גם היא מול רייל. עונת 2004/2005 הייתה הרבה יותר מוצלחת, כאשר TNS זכתה בדאבל: אליפות הליגה וגביע הוולשי.
במהלך עונת 2005/2006 מחוץ לעונה, לאחר שזוכת ליגת האלופות הטרייה, ליברפול נדחתה תחילה מקום בתחרות בעונה הבאה, TNS הציעה לשחק משחק אחד מול האדומים על מקומה של TNS בסיבוב המוקדמות הראשון. לאחר שאופ"א הגיעה לפשרה שלפיה ליברפול שובצה לסיבוב המוקדמות הראשון של התחרות, TNS וליברפול הוגרלו זו מול זו בכל מקרה. ליברפול ניצחה במשחק הראשון באנפילד 3–0 בזכות שלושער של סטיבן ג'רארד. במשחק השני, ששוחק בוורקסהאם, ג'רארד הוסיף שני שערים לאחר שנכנס כמחליף למאזן הפתיחה של ג'יבריל סיסה לניצחון נוסף של ליברפול 3-0. אף על פי שהובסה, TNS גרפה שבחים, בעיקר לשוער הצפון אירי הצעיר ג'רארד דוהרטי, עליו אמר רפאל בניטס: "השוער הציל הרבה שערים ומבחינתי הוא היה השחקן הטוב ביותר בשני המשחקים".
היסטוריה > דה ניו סיינטס

בתחילת 2006 התמזגה נותנת החסות של המועדון, Total Network Solutions, לתוך קבוצת בריטיש טלקום, וכתוצאה מכך הסדר החסות פג בסוף עונת 2005/2006 והיה צורך למצוא שם חדש למועדון. לאחר חיפוש אחר רעיונות שמות חדשים, כולל ניסיון למכור את זכויות השם ב-EBay, הוסכם על השם "הקדושים החדשים" - דה ניו סיינטס, בהתאם להיסטוריה של שני המועדונים הממוזגים במקור: מועדון לאנסנטפרייד היה ידוע תמיד בכינוי "הקדושים" "; ואוסוסטרי נקראו על שם אוסוולד הקדוש; בעוד שמו של המועדון כבר קוצר ל-TNS, קיצור זהה לקיצור הקודם. במקביל פותח גם תג מועדון חדש, הכולל דרקון המייצג את לאנסנטפרייד ואריה המייצג את אוסוסטרי. בעונת 2009/2010 הניו סיינטס זכו באליפות הליגה פעם נוספת.
ב-10 בפברואר 2010, ה-BBC דיווח כי ה-New Saints הגישו בקשה לשחק משחקי בית באצטדיון דווה של צ'סטר סיטי בשנים 2010/2011, לאחר שנדחו לקבלת מענק שיסייע במימון בניית יציע חדש בן 1,000 מושבים בפארק. אולם. באותה תקופה, המהלך המובא היה מסובך בגלל בעיות הממשל של צ'סטר סיטי. המגרש והיציעים של אצטדיון דווה נמצאים בוויילס, אך מבנים חיצוניים באתר ששכנו את משרדי המועדון נמצאים באנגליה, וצ'סטר סיטי היו בסמכות השיפוט של התאחדות הכדורגל האנגלית. צ'סטר סיטי נסגרו חודש לאחר מכן על ידי HMRC; בכל מקרה, הניו סיינטס קיבלו רישיון מקומי על ידי FAW (התאחדות הכדורגל הוולשית) באפריל 2010 ונשארו בפארק הול לעונת 2010/2011.
במוקדמות עונת 2010/2011 בליגת האלופות עברה הקבוצה לראשונה סיבוב במפעל אירופי, כשניצחה בצמד המשחקים 4–1 את בוהמיאנס האירית בסיבוב המוקדמות השני. בסיבוב המוקדמות השלישי הפסידה הקבוצה 1–6 בצמד המשחקים לאנדרלכט. במשחקי פלייאוף הליגה האירופית הפסידה הקבוצה 2–5 לצסק"א סופיה. הקבוצה מעולם לא הגיעה שוב לפלייאוף הליגה האירופית ולסיבוב השלישי של מוקדמות ליגת האלופות.
כסגניות אלופת הליגה במהלך עונת 2010/2011, הקדושים נכנסו לסיבובי המוקדמות של הליגה האירופית ב-2011. הם ניצחו את קליפטונוויל 2-1 בסיכום הסיבוב הראשון של, אך הודחו על ידי המועדון הדני מיטיולן 8-3 בסיכום המשחקים בסיבוב שלאחר מכן.
בינתיים זכתה הקבוצה להצלחה מקומית עונה אחרי עונה, כאשר היא זכתה בשרשרת אליפויות רצופות החל מ-2011/2012 ועד ל-2018/2019, שמונה פעמים ברצף, מתוכם 5 פעמים השלימה דאבל עם זכייה בגביע הוולשי, ופעמיים השלימה טרבל עם זכייה בגביע הליגה הוולשי.
ב-30 בדצמבר 2016, דה ניו סיינטס ניצחו את קאפן דרוידס 2–0 במסגרת הליגה, מה שהביא את הקבוצה לריצת ניצחונות של 27 משחקים, ושבר את השיא הקודם של 26 שקבעה ההולנדית אייאקס בשנות ה-70 עבור הניצחונות הרבים ביותר ברציפות במועדונים על ידי קבוצה מהליגה הבכירה.
בהמשך איבדה הקבוצה את תואר האליפות לאלופה חדשה בליגה, קונאס קוואי נומאדס במשך שנתיים, אולם החזירה את התואר בעונת 2021/2022.
אצטדיון

האצטדיון הביתי של המועדון היה אצטדיון "Recreation Ground". בשנת 2007 עבר המועדון להשתמש באצטדיון הנוכחי, אצטדיון "פארק הול". האצטדיון מכיל 2,034 מקומות, מתוכם 1,034 מקומות ישיבה, ומתוכננת הגדלה שלו ל-3,000 מושבים.
בשנת 2003, כשנפגשה הקבוצה עם מנצ'סטר סיטי, היא שיחקה את משחק הבית שלה באצטדיון המילניום שבקארדיף.
סטטיסטיקות מועדון

ב-30 בדצמבר 2016 ניצחה הקבוצה את המשחק ה-27 שלה ברציפות, והפכה לקבוצה בעלת רצף הניצחונות הגדול ביותר בליגות הבכירות בעולם, כששברה את השיא של אייאקס, שעמד על 26 ניצחונות רצופים.
מספר הצופים הגבוה ביותר: 14,563 צופים נגד ליברפול, 2005.
ניצחון הליגה הגדול ביותר: 10–0 על רייל, אוגוסט 2016.
הפסד הליגה הגדול ביותר: 0–10 לבארי טאון, 1997.
הערות שוליים

↑  "The New Saints F.C. Crest & Club History".
↑  "Saints crowned Champions for thirteenth time". Welsh Premier League. 13 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The New Saints 4–0 Bohemians (4–1 agg)". RTÉ. 20 ביולי 2010. אורכב מ-המקור ב-22 ביולי 2010. נבדק ב-21 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Park Hall, Oswestry". The New Saints of Oswestry Town F.C. אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2007. נבדק ב-5 בספטמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brown, Tom (30 בדצמבר 2016). "Welsh Premier League: Champions New Saints break Ajax world record". BBC Sport. נבדק ב-30 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Welsh Cup final: Cefn Druids 0–2 The New Saints". BBC. 5 במאי 2012. נבדק ב-5 במאי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018120271  VIAF: 3000153716405558820002   WorldCat (עם VIAF): 3000153716405558820002 
| קונפרנס ליג 2024/2025 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | אנגליה צ'לסי • דנמרק פ.צ. קופנהגן • בלגיה גנט • איטליה פיורנטינה • אוסטריה ל.א.ס.ק. לינץ • ספרד ריאל בטיס |  |
| דרג ב' | טורקיה איסטנבול בשאקשהיר • נורווגיה מולדה • פולין לגיה ורשה • גרמניה פ.צ. היידנהיים • שוודיה יורגודן • קפריסין אפואל ניקוסיה |  |
| דרג ג' | אוסטריה ראפיד וינה • קפריסין אומוניה ניקוסיה • פינלנד ה.י.ק. הלסינקי • פורטוגל ויטוריה דה גימארייש • קזחסטן אסטנה • סלובניה אולימפיה ליובליאנה |  |
| דרג ד' | בלגיה סרקל ברוז' • אירלנד שמרוק רוברס • ויילס דה ניו סיינטס • שווייץ לוגאנו • סקוטלנד הארט אוף מידלות'יאן • צ'כיה מלאדה בולסלאב |  |
| דרג ה' | מולדובה פטרוקוב חנצ'שט • שווייץ סנט גאלן • יוון פנאתינאיקוס • סרביה באצ'קה טופולה • בוסניה והרצגובינה בוראץ באניה לוקה • פולין יגילוניה ביאליסטוק |  |
| דרג ו' | סלובניה נ.ק צליה • צפון אירלנד לרן • בלארוס דינמו מינסק • קפריסין פאפוס • איסלנד ויקינגור רייקיאוויק • ארמניה נואה |  |
הבשורה של יהודה

ערך זה עוסק בבשורה גנוסטית. אם התכוונתם לרומן מאת עמוס עוז, ראו .
עמוד 33 מקודקס צ'אקוס, הוא העמוד הראשון של הבשורה של יהודה.
הבשורה של יהודה היא בשורה גנוסטית, המתארת שיחות שנערכו כביכול בין ישו לבין תלמידיו, ובעיקר עם יהודה איש קריות, במהלך ימיו האחרונים של ישו. בניגוד להשקפה הנוצרית המקובלת, לפיה יהודה איש קריות בגד בישו, מוצג יהודה בטקסט זה כתלמידו הנאמן ביותר. על אף שקיומה של הבשורה היה ידוע לחוקרים זה מכבר, שכן חיבור בעל שם זהה הוזכר כבר במקורות קדומים יותר, תוכנה לא היה מוכר עד לשחזור קודקס צ'אקוס בו היא נכללת, ולפיכך היא נחשבת כבשורה אפוקריפית.
גילוי הבשורה

כיום ידוע רק על עותק אחד של כתב יד זה ששרד, הכתוב על גבי פפירוס בשפה הקופטית. עותק זה נמצא כנראה בסביבות שנת 1978 במערה במדבר אל-מניא שבמצרים. במהלך השנים הבאות התגלגל הקודקס מיד ליד בין סוחרי עתיקות, עד שהגיע, בשנת 2001, כשהוא כמעט הרוס לחלוטין, למומחים בתחום. אלה עמלו על שחזורו ועל תרגומו. למרות מאמצי השחזור, כ-10-15% מתוכן הבשורה אבדו. הבשורה התפרסמה לראשונה בקרב הציבור הרחב בערוץ "נשיונל ג'יאוגרפיק" באפריל 2006 (ובגיליון מאי 2006 של כתב העת).
הבשורה התגלתה בתוך קודקס בן כ-66 עמודים המוכר כיום בשם "קודקס צ'אקוס", ובנוסף לה נמצאו בו מספר חיבורים אחרים: מכתב פטרוס לפיליפוס (אנ'), "יעקב", וחיבור נוסף ששמו אבד, המכונה "ספרו של הזר".
תיארוך הבשורה

היות שהקודקס לא התגלה בחפירה ארכאולוגית מסודרת, התקשו החוקרים לתארכו בדייקנות. מהשוואת העיצוב וצורת הכתיבה עם קודקסים בני התקופה שתיארוכם היה מדויק יותר, כדוגמת כתבי נגע חמאדי, עלתה המסקנה כי הקודקס נכתב במחצית הראשונה של המאה הרביעית לספירה. בדיקת פחמן-14 העלתה כי כתב היד נכתב בשנת 280, בדיוק של 60 שנה לכל כיוון. אימות האותנטיות של כתב היד בהקשר זה הוא רק כי המסמך אכן נכתב בין המאה השלישית למאה הרביעית, ולא של אמינות תוכנו כבשורה אותנטית.
החוקרים סבורים כי כתב היד מבוסס על מקור יווני קדום יותר. אזכור לחיבור בשם זה מופיע כבר בשנת 180, ב"נגד המינויות" של אירנאיוס, בישוף לוגדונום שבגליה (כיום ליון, צרפת). על מנת לקבוע חסם תחתון לתיארוך הטקסט המקורי ניתן להיעזר באירועים המתוארים בטקסט עצמו: תיאור מותו של ישו מציב מיד את מועד כתיבת הטקסט המקורי לאחר שנות השלושים המוקדמות למאה הראשונה. בעוד שיש חוקרים, כמו וורסט הטוענים, כי הופעתה בטקסט של הנבואה לפיה יוחלף יהודה באחר מעידה על היכרותו של הכותב עם ספר מעשי השליחים, ומלמדת על כך שהטקסט נכתב לאחר מכן, טוענים אחרים, כגת'רקול, כי ייתכן שהטקסט חובר קודם לכן ושהכותב הכיר רק את הסיפור המסורתי של החלפת התלמידים. גת'רקול מצביע על השפעה של הבשורה על-פי מתי על כותב הבשורה של יהודה, ומכאן מגיע לשנת 100 כתאריך המוקדם ביותר לכתיבת הבשורה המקורית (בהנחה שהבשורה על-פי מתי נכתבה בסביבות 80 לספירה, ועוד כשני עשורי "היטמעות" הבשורה בחברה). תיאור המבנה הכנסייתי המופיע בבשורה, המאפיינים הגנוסטיים המתאימים למאה השנייה, וההשפעה היוונית, מביאים את גת'רקול למסקנה כי הבשורה המקורית נכתבה בין 140 ל-220 לספירה.
בספרו של אירנאיוס (שכאמור פורסם בשנת 180 לספירה) מוזכר טקסט בשם "הבשורה של יהודה". תחת הכותרת "תורת בני קין", שנוספה מאוחר יותר לחיבור, מתאר אירנאיוס קבוצת גנוסטים שהאמינו כי משום שאלוהי ישראל הוא הדמיורגוס, הרי שאויביו המוקעים והמתועבים המתוארים במקרא, מקין ועד אנשי סדום ועמורה, הם גיבורים שיש לרומם. אירנאיוס כתב אודותם:
מצהירים הם שיהודה איש הבליעל היה חכם באלו הדברים, והוא לבדו ידע את שנעלם מן האחרים ולכן בגד את בגידתו, שהייתה טקס מסתורין. במעשהו יצר תוהו ומבולקה בין הבריות השמימיות והארציות. הם חיברו על פי שיטתם סיפור רמייה ושקר, לו קוראים הם 'הבשורה על פי יהודה'.
החוקרים מסכימים ביניהם כי ייתכן מאוד שאירנאיוס עצמו לא קרא את הבשורה (הוא בעצמו לא טוען אחרת), ולכן תיאורו אינו מהווה תיאור ממקור ראשון, אלא אולי אפילו ניחוש אישי שלו לגבי תוכנה. על אף שיש בכך כדי להסביר חוסר התאמה בין תיאורו של אירנאיוס לבין הטקסט הקופטי, הם אינם תמימי-דעים באשר לאמינות זיהויו של האחרון כבשורה המוזכרת אצל אירנאיוס, וייתכן שנכתבה יותר מבשורה אחת של יהודה. אם זהה חיבור זה לחיבור המוזכר אצל אירנאיוס, כפי שסבורים רוב חוקרי הבשורה, ניתן להעריך כי הבשורה המקורית נכתבה בין השנים 140 ל-160, מבלי לקחת בחשבון שינויים שהופיעו במהלך ההעתקה והתרגום.
הבשורה כחיבור גנוסטי

הבשורה של יהודה היא בשורה גנוסטית. משמעות המונח "גנוסיס" הוא ידע, ביוונית. הגנוסטיקה היא שם כולל למגוון רחב של כתות, שהבסיס המשותף לכולן הוא השימוש ב"ידע" נסתר כאמצעי לגאולה. הרעיון שעומד מאחורי התורות הגנוסטיות השונות הוא שהעולם הזה הוא עולם רע מיסודו, שנברא ונשלט על ידי ישויות אלוהיות-שטניות נחותות, כשבראשן הדמיורגוס. האל העליון האמיתי הוא טרנסצנדנטלי, ומנוגד מטבעו לעולם הזה. כתוצאה מאסון קוסמי כלשהו נקרעו ניצוצות מהאל העליון ונכלאו בחלק מבני-האדם, שבויי העולם הזה. ניצוצות אלה מהווים את ה"רוח" של אותם אנשים. במצבה הרגיל נמצאת הרוח בתרדמה. על מנת להעירה יש לגלות את הידע, באמצעות התגלות חיצונית. בעזרת הידע תוכל הרוח, לאחר המוות, לפרוץ את מחסומי העולם הזה, ולהתאחד עם האל העליון.
לפי החיבור, ישו הוא שליחו של האל העליון, נושא ההתגלות אל האדם. יהודה הוא היחיד מבין התלמידים שמבין את טבעו האמיתי של ישו, ולו מוסר ישו את הידע. בהסגירו אותו לרשויות מסייע יהודה לישו להשיל מעליו את גופו האנושי, ולרוחו לשוב ולהתאחד עם האל העליון. כפי שמספר ישו בבשורה, האל הבורא התנ"כי הוא אחד מהאלים הנחותים השולטים בעולם הזה, ויתר התלמידים, בבורותם, סבורים כי ישו הוא שליחו של אל זה.
תוכן הבשורה > שם החיבור

בניגוד למקובל בספרי בשורה שם החיבור כאן הוא "הבשורה של יהודה", ולא "הבשורה על-פי יהודה". שם זה מתיישב עם העובדה שלא מוזכר שכותב הבשורה הוא יהודה עצמו, וגם עם תוכן הבשורה - לפיו ה"בשורות הטובות" (זוהי משמעות המונח "אוונגליון") הן של יהודה איש קריות, שמוצג בבשורה באור חיובי למדי.
המחלוקת סביב תרגום הבשורה

בעוד שרוב חוקרי הבשורה מקבלים את תרגומו של צוות הנשיונל ג'יאוגרפיק מקופטית לאנגלית, או מתרגמים את הבשורה בצורה שאינה משנה באופן מהותי את משמעותה, הופך תרגומה של דה-קוניק את משמעות הבשורה לחלוטין.
הדוגמה הבולטת ביותר למחלוקת שבין דה-קוניק ליתר החוקרים היא בתרגום המשפט הנזכר לעיל: ”הרוח השלושה-עשר, מדוע עמל אתה בלי די?” (הבשורה של יהודה, עמ' 44).
בתרגום זה, של צוות הנשיונל ג'יאוגרפיק, תורגם המונח "δαίμων" המופיע בטקסט הקופטי (שאול מיוונית) למונח החיובי "רוח", בטענה שהקונוטציות השליליות נוספו למונח רק מאוחר יותר במחשבה הנוצרית. לעומתם טוענת דה-קוניק שיש לתרגם זאת למונח נושא המשמעות השלילית "שד", וכי המשמעות החיובית למונח (כפי שהוא מופיע אצל אפלטון, למשל), קדמה בכמה מאות שנים לכתיבת הבשורה. כינויו של יהודה כ"שלושה-עשר" במשפט הנ"ל מסמל את הפרדתו מיתר התלמידים, וכן (כמתואר בהמשך הבשורה) מציב אותו מעל שנים-עשר הארכונטים. למעט דה-קוניק, נראה שהחוקרים סבורים כי מדובר כאן במספר מזל.
לפי פרשנותה של דה-קוניק, הנמצאת בעמדת מיעוט, יהודה מתאחד בסוף הבשורה עם אחד הארכונטים הראשיים ("ילדבאות"), והופך לשליט הארכונטים. ישו אינו מבקש מיהודה להקריבו, אלא מנבא זאת. למרות זאת, מזימתו של יהודה לחיסול ישו אינה צולחת - משום שרק גופו של ישו מת, בעוד רוחו מתעלה ומתאחדת עם האל העליון.
תגובת העולם הנוצרי

בטלוויזיה ובאמצעי התקשורת השונים דובר רבות על חשיפת הבשורה ועל השלכותיה, אולם הוותיקן עצמו סירב לשנות את יחסו אל יהודה איש קריות ולזכותו מאשמת מות ישו. מועצת הוותיקן השנייה ניקתה בשנת 1965 את היהודים מאשמה קולקטיבית לצליבתו של ישו במסמך המוכר בשם "נוסטרה אטאטה", ללא כל קשר למעמדו של יהודה איש קריות בנצרות.
הבשורה של יהודה אינה חלק מהקנון הנוצרי. בתקופת התחברותה "הסתובבו" כתבי בשורה רבים בקרב החוגים והכתות השונות של הנצרות הקדומה, כשכל אחד מהם כתוב ומותאם להשקפות עולמם של כותבו ושל מפיציו. כחלק מתהליך של התמסדות והענקת גוון אחיד לכלל המאמינים הנוצרים, וכן התגוננות מפני זרמים שהחלו מתרבים בתוך הנצרות, ונחשבו כמינות על ידי אבות הכנסייה המתהווה, החלו בתהליך איסוף וליקוט כתבי הקודש לביבליה הנוצרית, תוך דחיקת כתות השוליים, כשהנוצרים הגנוסטיים ביניהן, אל מחוץ לנצרות. כחלק מתהליך זה הוקעה גם הבשורה של יהודה ונותרה מחוץ לקנון. גילוים המחודש של הבשורה ותוכנה אינו מערער את יציבות הביבליה הנוצרית שהתגבשה. למעשה, מהיכרות עם כתבים נוצריים-גנוסטיים אחרים ומאזכור הבשורה אצל אירנאיוס, ניתן היה לנחש מראש את רוח תוכן הבשורה. כמו בשורות רבות אחרות, היא אינה יכולה ללמדנו דבר על דמותו האמיתית וההיסטורית של יהודה (או של ישו), אלא רק על השקפת עולמם של אנשי הכת שכתבו אותה והאמינו בה.
תגובת העולם הנוצרי > הבשורה של יהודה ואנטישמיות

תוכנה של הבשורה סותר את הכתוב ביתר הבשורות בברית החדשה בנוגע למעורבותו של יהודה איש-קריות בהסגרתו של ישו לרומאים בכך שהבשורה, בניגוד לאחרות, מספרת שישו הורה ליהודה איש קריות להסגיר אותו לרשויות ובכך מטהרת את יהודה איש קריות מהתדמית השלילית שדבקה בו, המתארת אותו כסמל הבוגדנות. הבשורה לא נכנסה לברית החדשה, הוכרזה כדברי כפירה והוחרמה על ידי האורתודוקסיה הנוצרית.
מכיוון שסיפור הסגרתו של ישו על ידי יהודה איש קריות היה אחת מהסיבות העיקריות להתפתחות האנטישמיות ושנאת יהודים לאורך ההיסטוריה והיווה בסיס לעלילות דם רבות כמו גם האשמתם של היהודים במות ישו, נוצר רושם לפיו הבשורה שהתגלתה מהווה מסמך הנוגד את האנטישמיות. למעשה אין בכך ממש, משום שהיא מתארת את האל היהודי כאל שקר נחות ואכזר, ועדין מציגה את ראשי היהודים כאלה שרצו במותו של ישו (ולא על מנת לעזור לו), ללא הזכרת מעורבות הרומאים כלל. כמו כן, ממילא אין לבשורה כל תוקף במסורת הנוצרית, שדחתה את הגנוסטיות במאה השנייה והשלישית.
ראו גם

גנוסיס
בשורות
בשורות אפוקריפיות
קאנוניזציה (של כתבים)
לקריאה נוספת

יונתן כהנא, גנוסטיקה: אסופת כתבים מתורגמים מקופטית ויוונית עתיקה, הוצאת רסלינג, עמ' 69-91
דרל באק, ישוע והבשורות החדשות, הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון, עמ' 84-99
Rodolphe Kasser, Marvin Meyer and Gregor Wurst (eds.), The Gospel of Judas, National Geographic, Washington D.C., 2006
Bart D. Ehrman, The Lost Gospel of Judas Iscariot: A New Look at Betrayer and Betrayed, Oxford, 2006
Elaine Pagles and Karen L. King, Reading Judas: the Gospel of Judas and the Shaping of Christianity, Penguin Books, New York, 2008
Simon Gathercole, The Gospel of Judas: Rewritting Early Christianity, Oxford, 2007
April D. DeConick, The Thirteenth Apostle: What the Gospel of Judas Really Says, Continuum, London, 2007
הערות שוליים

↑  R. Kasser, “The Story of Codex Tchacos and the Gospel of Judas”, in: The Gospel of Judas, (R. Kasser, M. Meyer and G. Wurst eds.), Washington, D.C. 2006, p. 50.
↑  משמעות המלה ""Αλλογενούς"" ביוונית היא "אחד מסוג אחר" או "זר", והיא משמשת במספר כתבים גנוסטיים ככינויו של שת, עליו נכתב בבראשית, ד', כ"ה שהוא "זרע אחר".
↑  G. Wurst, “Irenaeus of Lyon and the Gospel of Judas”, in: The Gospel of Judas, (R. Kasser, M. Meyer and G. Wurst eds.), Washington, D.C. 2006, pp. 132-133
↑  S. Gathercole, The Gospel of Judas: Rewritting Early Christianity, Oxford 2007, pp. 133-140.
↑  בתרגום צוות הנשיונל ג'יאוגרפיק. מספר העמוד הוא מספר העמוד בקודקס צ'אקוס.
↑  Ehrman, Bart D., The Lost Gospel of Judas Iscariot: A New Look at Betrayer and Betrayed, Oxford 2006, p. 90
↑  באופן פשטני, ברבלו היא הפן הנקבי של האל העליון במיתוסים הגנוסטיים.
↑  הכוונה אינה לשת, בנם השלישי של אדם וחוה, אלא ל"אבטיפוס השמימי" שלו, המופיע במיתוסים גנוסטיים רבים.
↑  A. D. DeConick, The Thirteenth Apostle: What the Gospel of Judas Really Says, London 2007.
↑  קטע ארכיון מאתר Agenzia Giornalistica Italia מאפריל 2006, בו דוחה האפיפיור את הבשורה
↑  גדליה סטרומזה, והיו הבוגדים לגיבורים, באתר הארץ, 14 באפריל 2006.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313699905171  PLWABN: 9810670227805606  BIBSYS: 6037640  BnF: cb15085408k (data)  GND: 4502985-4  LCCN: no2006038920  NDL: 001152987  NLG: 209458  SUDOC: 114642583  VcBA: 492/60276  VIAF: 182230755   WorldCat (עם VIAF): 182230755 
קטע מ"יהודה איש קריות מנשק את ישו" ציור קיר (פרסקו) מאת 
ג'וטו די בונדונה (1306) המצוי בקפלת סקרובניי בפדובה.
כריסטיאן דיור

ערך זה עוסק במעצב אופנה צרפתי. אם התכוונתם לחברה לייצור ושיווק של מוצרי יוקרה, שהוקמה על ידי כריסטיאן דיור, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1905 גרנוויל, צרפת 
 פטירה:  24 באוקטובר 1957 (בגיל 52) מונטקטיני טרמה, איטליה 
 לאום:  צרפת צרפת
 מקום לימודים:  קולז' סטניסלס בפריז  בית הספר החופשי למדעים פוליטיים 
 תקופת הפעילות:  1929–1957 (כ־28 שנים) 
 תחום יצירה:  עיצוב אופנה 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1950) 
 חתימה:   
 www.dior.com
 
שמלה של כריסטיאן דיור בתצוגה במוזיאון האמנות של אינדיאנפוליס
כריסטיאן דיור (בצרפתית: Christian Dior;‏ 21 בינואר 1905 – 23 באוקטובר 1957) היה מעצב אופנה צרפתי רב השפעה, אשר נודע כמייסדו של בית האופנה "דיור", אחד מבתי האופנה המובילים בעולם.