stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
למעדנה בת המלך
לקריאה נוספת

Nahman Avigad, "The King's Daughter and the Lyre", Israel Exploration Journal 28, Israel Exploration Society, 1978, pp. 146-151
*נחמן אביגד, "בת המלך והכינור", קדמוניות יב, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תש"ם, עמ' 61–62
שמואל ייבין, "למאמרו של נ' אביגד", קדמוניות יג, החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תש"ם, עמ' 56
נחמן אביגד, מיכאל הרצלר ואנדרי למר, חותמות שמיים מערביים, מוזיאון ראובן ויהודית הכט, תש"ס, עמ' 65
Nahman Avigad & Benjamin Sass, Corpus of west semitic stamp seals, Israel Academy of Sciences and Humanities & Israel Exploration Society & Institute of Archaeology, Hebrew University of Jerusalem, Jerusalm, 1997, pp. 30-31
Joachim Braun, "Iron Age Seals from Ancient Israel Pertinent to Music," Orbis Musicae 10 (1991), pp. 20-23.
Hershel Shanks, "What Did King David's Lyre Look Like?", Biblical Archaeology Review 8:1, Biblical Archaeology Society, 1982, pp. 34-35
Amir Fink, ‏Putting the Seal on Ma'adana: A Case of Forgery and its Ramifications, באתר Academia.edu
Christopher Rollston, ‏“The Bullae of Baruch ben Neriah the Scribe and the Seal of Ma‘adanah Daughter of the King: Epigraphic Forgeries of the 20th Century.”, Eretz Israel: Naveh Memorial Volume (Jerusalem), 2016/01/01, באתר Academia.edu
הערות שוליים

↑   ניר חסון, עכשיו זה ברור: על מטבע חצי השקל מתנוסס כלי נגינה מזויף, באתר הארץ, 17 במרץ 2016
↑  יעל פרידסון, תחקיר: כלי הנגינה על מטבע חצי השקל - זיוף, באתר ynet, 17 במרץ 2016
↑  דניאל אסתרין, The Trouble With the Maadana, באתר ניו ריפובליק
לוגיקה פרטית

לוגיקה היא היגיון, לפיכך, לוגיקה פרטית (Private logic/reasoning), כלומר היגיון פרטי, פירושו סך הדרכים בהן אדם מגיע למסקנה מסוימת המיוצגת בשפה. זהו למעשה דפוס ההיגיון הפרטי של כל פרט המאגד את דרכיו להגיע למסקנותיו השונות בתודעת נפשו.
לוגיקה פרטית עשויה לשקף במידה זו או אחרת, תורה לוגית מסוימת, כלומר תורה המבוססת על אקסיומות שמטרתן לבסס תשובות בשאלה "מה לוגי ומה אינו"), כלומר שהפרט עשוי להגיע למסקנות לפי הניתוח המקובל באותה תורה לוגית ספציפית. תורות לוגיות מתחרות זו בזו על היותן מדויקות יותר ביחס ללוגיקה הטהורה ביקום.
דוגמה לתורה לוגית נפוצה ביותר (עליה גם מבוסס חלק ניכר מן המתמטיקה המודרנית, היא לוגיקה פורמלית (בפרט בגרסת צרמלו פרנקל).
למונח "לוגיקה פרטית" יישום ייחודי בתורתו של הפסיכולוג אלפרד אדלר ותורות המתבססות עליה. לפי אדלר, קיימת מערכת לוגית אחת ויחידה ואם הפרט מתבסס על היגיון פרטי שאינו משקף אותה, הדבר פוגע ביכולתו להתמודד עם בעיות היום יום ובפרט עם מחלה נפשית. הגדרה זו שונה מההגדרה הכללית של המונח.
מונח הלוגיקה הפרטית נחקר בעיקר במסגרת מדע הפסיכולוגיה הקוגניטיבית ותחום הפילוסופיה.
הערות שוליים

↑  ANU College of Arts & Social Sciences.  Public and Private Reasoning  Convenor: Kim Sterelny.
↑  Behave.net - Private logic and common sense
↑  An answer to a book [by J. Basset] entituled, Reason and authority
↑  מאמר מאתר Adlerpedia בנושא זה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פסיכולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לאנדייגר

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  נקניק יבש, נקניק קיץ 
 
לַאנְדיֶיגֶר (מילולית "צייד הארץ") (בגרמנית: Landjäger) הוא נקניק מיובש למחצה המיוצר באופן מסורתי בדרום גרמניה, אוסטריה, שווייץ ואלזס. הוא פופולרי כמאכל חטיף במהלך פעילויות כגון טיולים רגליים. יש לו גם היסטוריה כאוכל לחייליים כי הוא נשמר ללא קירור ומגיע במנות חד פעמיות. כארוחה, ניתן גם להרתיח נקניק לאנדייגר ולהגיש עם תפוחי אדמה וירקות טריים.
שם

לפי המילון הגרמני השווייצרי, השם Landjäger נגזר אולי מביטוי הניב Lang tige(n) שפירושו "מעושן במשך זמן רב" "מיובש באוויר במשך זמן רב". הפרשנות המחודשת ההומוריסטית במובן של "שוטרים רכובים" עשויה להיות בהשראת השוואת הנוקשות של הנקניק עם הנוקשות הצבאית הנתפסת של שוטר.  השמות האלזסיים והצרפתיים לנקניק מעושן באוויר, Gendarm וכן Gendarme בהתאמה הם ככל הנראה תרגומים של השם הגרמני בעל האטימולוגיה העממית (ז'נדרם, שוטר). המילה "ייגר" כתרגום ישיר ופשוט מגרמנית משמעה "צייד". זה יכול להסביר את הפופולריות המחודשת של הנקניק בחלקים הצפוניים והמיושבים בתושבים בעלי מוצא גרמני של ארצות הברית. ציידים מסורים רואים ב-landjägers כמזון לציידים שלוקחים לצייד כדי להמשיך את המסורות הקשורות לאורח חיים מדורות קודמים של ציידים. נקניקים חצי מיובשים דומים מאוד הם אלה המכונים Salamini italiani alla cacciatora (בתרגום: "נקניקוני ציידים איטלקי") מיוצרים באופן מסורתי במרכז ובצפון איטליה.
מרכיבים

נקניק לאנדייגר עשוי ממנות שוות בערך של בשר בקר ובשר חזיר עם שומן חזיר, סוכר, יין אדום ותבלינים, כגון קימל, פלפל שחור, זרעי כוסברה ושום.  כל אחד מהם 15–20 ס"מ באורך, עשוי בקישורים של שניים. לפני העישון והייבוש, הם נלחצים לתבנית, מה שנותן להם את חתך הרוחב המלבני האופייני שלהם של כ-2.5 ס"מ. בדרך כלל, זוג לאנדייגר שוקל כ-100 גרם ומכיל כ-516 קק"ל. באוסטריה, לאנדייגר עשוי לפעמים מבשר סוס .
לקריאה נוספת

מורשת קולינרית של שווייץ
נקניק שווייצרי ובשר משומר
רשימת נקניקיות
סלסיז וסלמה טיצ'ינזה, נקניקיות מיובשות אחרות משווייץ
הערות שוליים

↑  "What is Landjaeger?". hemplers. 2021. נבדק ב-30 דצמ' 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Landjäger". Schweizerisches Idiotikon. p. 21.
↑  "Tige(n)fleisch". Schweizerisches Idiotikon. p. 1121.
↑  "Landjäger / Gendarmes". Culinary Heritage of Switzerland. נבדק ב-24 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  L, Daniel (5 במאי 2021). "Make your own Landjäger – Perfect Brotzeitsnack". wurstcircle. נבדק ב-30 דצמ' 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
ליאון וייר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בפברואר 1940 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  23 בפברואר 2017 (בגיל 77) מרינה דל ריי, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 סוגה:  רית'ם אנד בלוז, דיסקו 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  מוטאון 
 www.leonware.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאון וייר (באנגלית: Leon Ware;‏ 16 בפברואר 1940 – 23 בפברואר 2017) היה פזמונאי, מפיק מוזיקלי, מלחין וזמר אמריקאי. מלבד קריירת סולו כמבצע, וייר היה ידוע בעיקר בהפקת להיטים לאמנים אחרים כולל מייקל ג'קסון, מדונה, קווינסי ג'ונס, מקסוול, מיני ריפרטון ומרווין גיי, כולל הפקת אלבומו של גיי, I Want You.
ביוגרפיה

וייר נולד וגדל בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית. אמו הייתה פסנתרנית בכנסייה הבפטיסטית המקומית שלהם, ואביו עבד עבור פורד מוטור ושות' על פס הייצור. וייר היה הצעיר מבין עשרה אחים. הוא היה עיוור במשך שנתיים לאחר שעבר תאונת קליע כשהיה בן חמש. על אף היותו עיוור רק בעין ימין, עינו השמאלית הייתה מכוסה גם כן.
וייר אמר כי, "הם [ככל הנראה המשפחה שלו] דאגו שאם העין השמאלית שלי לא תהיה מכוסה, זה יהיה חזק מדי אם העין הימנית שלי תחזיר את הראייה שלה". לאחר מכן, הוא נשלח לבית הספר לעיוורים במישיגן. בשנות העשרה שלו, הוא היה חבר בלהקה ווקאלית, הרומאוס, עם למונט דוזייר וטי האנטר.
קריירה

במהלך הקריירה שלו, עבד וייר עם מספר אמנים כדוגמת מייקל ג'קסון, מדונה ("I Want You"), קווינסי ג'ונס, מקסוול, מיני ריפרטון ומרווין גיי.
הערות שוליים

1 2  Sandomir, Richard (2017-03-03). "Leon Ware, Producer Who Worked With Marvin Gaye, Dies at 77". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-04-24.
1 2  Leon Ware Page, www.soulwalking.co.uk
1 2 3 4  Interview: Leon Ware (Part 1) - JazzWax, www.jazzwax.com
↑  "Not Forgotten", Record Collector, No. 466, May 2017, p. 142
↑  Madonna - I Want You feat. Massive Attack (Official Video), נבדק ב-2023-04-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 5029744  BnF: cb14066437v (data)  GND: 136768016  ISNI: 0000 0001 0783 4161  LCCN: n93089602  MusicBrainz: 9b1f8808-6bdd-4d36-b619-ec5c7e6d0d7d  SNAC: w6z9741c  VIAF: 70608003   WorldCat (עם VIAF): 70608003
לויס ליין

ערך זה עוסק בדמות קומיקס. אם התכוונתם לדמות מ"סמולוויל", ראו .
| --- | --- |

לויס ליין, כפי שהופיעה על עטיפה חלופית לחוברת Lois Lane Vol.2 #7 ממרץ 2020. אמנות מאת מייק פרקינס
 סוג:  דמות בדיונית
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  Action Comics #1 (יוני 1938)
 יוצרים:  ג'רי סיגל ג'ו שוסטר
 גילום הדמות:  פיליס קואטס ונואל ניל (הרפתקאותיו של סופרמן)   מרגו קידר ("סופרמן" והמשכיו)   טרי האטצ'ר ("לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן")   אריקה דורנס ("סמולוויל")   קייט בוסוורת' ("סופרמן חוזר")   איימי אדמס ("היקום הקולנועי של DC") (2013-2021)   ביטסי טולוק ("יקום החץ") רייצ'ל ברוסנהאן ("היקום הקולנועי של DC") (-2025)
 דיבוב:  דיינה דלייני
 מידע
 שם אמיתי:  לויס ג'ואן ליין-קנט
 סטטוס:  פעיל
 גזע:  אדם
 מין:  נקבה
 מקצוע:  עיתונאית חוקרת
 נטייה:  טובה
 כוחות:  ללא כוחות-על
 חברה בקבוצה:  מערכת העיתון "דיילי פלנט" שחמט
 חברה לשעבר בקבוצה:  הנשים הזועמות חיל הפקחים השחורים
 אזרחות:  אמריקאית
 מקום מגורים:  מטרופוליס
 דמויות קשורות
 משפחה:  סמואל (אנ') ואלינור ליין (הורים) לוסי ליין (אחות) (אנ') קלארק קנט (בן זוג) מרתה וג'ונתן קנט (חותנים) (אנ')
לויס ליין (באנגלית: Lois Lane) היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Action Comics #1 מיוני 1938, ונוצרה על ידי הכותב ג'רי סיגל והמאייר ג'ו שוסטר. לצד סופרמן, דמותה היא מבין הוותיקות ביותר בקומיקס.
לויס היא עיתונאית בכירה, שאפתנית ומוכשרת העובדת במערכת העיתון "הדיילי פלאנט" ושותפתו של קלארק קנט. היא מכירה היטב את סופרמן ואת קלארק, אך אינה מודעת לכך ששניהם אותו אדם. בהמשכיות לאחר המשבר בעולמות האינסופיים, כאשר לבסוף גילתה לויס שקלארק הוא סופרמן, השניים התחתנו.
ביוגרפיה בדיונית

לויס היא עיתונאית זוכת פרסים העובדת בעיתון "דיילי פלנט", שמתפרסם בעיר מטרופוליס. לפי חוברות הקומיקס, גדלה לויס בעיירה קטנה בשם "פיטסדייל". כבתו של גנרל עברה כל ילדותה מבסיס לבסיס, ואף הוכשרה באימונים צבאיים. הקומיקס מסביר את אופייה החצוף והמפולפל של לויס בכך שאביה, שהתאכזב שנולדה לו בת ולא בן, העביר אותה אימוני צבא וכושר במשך כל חייה.
לויס החלה לעבוד ב"דיילי פלאנט" עוד בהיותה בת 15. במהלך השנים עלה מעמדה והיא נחשבה לעיתונאית הטובה במטרופוליס ומהטובות בעולם, ואף זכתה בפרס פוליצר. בזמנה הפנוי היא כותבת רומנים, עליהם זכתה בפרס "אדגר".
כאשר לויס שמעה עדויות על קיומו של סופרמן, היא ניסתה להשיג ראיון בלעדי. על מנת למשוך את תשומת לבו היא דרדרה את המכונית שלה לנהר, כשהיא בתוכה. סופרמן אכן הגיע והציל אותה, ואף נתן לה את הראיון המיוחל. אך כשלויס חזרה למערכת העיתון כדי לכתוב את הסיפור היא גילתה שקלארק קנט השיג את הריאיון לפניה. קנט קיבל עבודה ככתב במערכת העיתון "הדיילי פלאנט", וזכה מעתה והלאה ליחס קר מצד הכתבת המפורסמת.
כעבור תקופה קצרה החלה לויס לשים לב שסופרמן וקלארק קנט לא נמצאים אף פעם באותו מקום בו-זמנית, והיא החלה לחשוד שקלארק וסופרמן הם אותו אדם. היא הקדישה מאמצים רבים לחשוף זאת, אך קלארק תמיד הכשיל את תוכניתה ברגע האחרון. כמו כן התקיימו בין השניים קרבות עזים על סקופים, כאשר קלארק בדרך כלל מנצח (בייחוד בסיפורים שקשורים לסופרמן), דבר שגרם ללויס לסלוד ממנו אף יותר.
אף על פי שנכתבו ספרים רבים המתארים את דמותו של סופרמן, רובם מכילים חומר מועט בלבד על דמותה של לויס ליין. דוגמה לספר העוסק בגיבור ומכיל חומר על העיתונאית הוא Superman: The Complete History מאת ל.ס. דניאלס.
בין הספרים המתמקדים בליין:
Lois Lane: A girl reporter grows up מאת רבקה לין רייט, (1983)
Lois Lane מאת מינדי ניואל (אנ'), (1986)
ביוגרפיה בדיונית > שנות ה-40

עם הופעתה הראשונה ב-Action Comics #1, לויס ליין סומנה כבר אז כדמות חזקה ועצמאית. ליין עובדת במשרה נחשקת ומוערכת כעיתונאית זוכת פרסים ומפורסמת, המוכנה לסכן את חייה כדי להשיג את הסיפורים הטובים ביותר.
לויס נוצרה כדמות משנה בחוברותיו של סופרמן, שמטרתה העיקרית הצגת הגיבורים: לגלוגה על קלארק קנט (זהותו הבדויה של סופרמן) ורגשי הבוז שחשה כלפיו, בניגוד להערצתה לסופרמן, הדגישו מהו "גבר אמיתי" ואיך עליו להתנהג. עם זאת, חשוב לזכור כי דמותה העצמאית של לויס לא הייתה נכתבת אלמלא היה מקום לאישה כה חזקה בחברה. למרות שנוצרה כדמות תומכת בלבד, תעוזתה, חוצפתה והצלחתה נתנו מודל איתן לחיקוי. לויס הייתה לסמל לנשים שאינן זקוקות לגברים שיגדירו אותן - סמל של נשים ששמות את הקריירה שלהן לפני הכול.
לויס התייחסה בצורה קרה ומתנשאת כלפי קלארק קנט (דמותו הסודית של סופרמן) - חוברות רבות הראו את לויס מסיירת במקומות מסוכנים ומסכנת את חייה כדי להשיג סיפור, רק כדי לחזור למערכת העיתון ולגלות שקלארק כבר הדפיס אותו. קלארק גם קיבל יחס מועדף מהעורך הראשי של העיתון פרי וייט, שהעדיף לתת לו לטפל בכתבות החשובות והמסוכנות, בטענה ש"אין זו עבודה לאישה". הערות שוביניסטיות שכאלו היו נפוצות בזמן זה, ובכל זאת לויס סירבה לקבלן ונלחמה על הכתבות ה"מסוכנות".
בתקופה בה ז'אנר גיבורי-העל זכה לפופולריות עצומה, דמותה של לויס ליין הייתה ייחודית: עיתונאית ללא כוחות-על, המתלבשת בבגדים אפנתיים מכובדים או חליפות מחויטות. בניגוד לנשים אחרות בקומיקס של אותה תקופה, ללויס ליין היה מראה פשוט ו"רגיל", והיא לא תוארה כאישה יפה במיוחד.
ביוגרפיה בדיונית > שנות ה-60

ב-1958 החלה לרוץ סדרת חוברות הקומיקס "החברה של סופרמן, לויס ליין" שנמשכו עד שנת 1974. מטרתן של החוברות הייתה משיכת קהל נשי לחוברותיו של סופרמן המפורסם. במרכז כל חוברת עמדו הניסיונות של לויס לזכות בתשומת לבו ובאהבתו של סופרמן, יחד עם ניסיונותיה לחשוף את קלארק קנט כזהותו הבדויה של סופרמן. בסדרה זו הוחלפה דמותה החזקה של לויס כעיתונאית בכירה באישה המאוהבת עד כדי אובססיה, והיא מתחילה לרדוף אחרי סופרמן ולהקדיש לו את מירב זמנה.
את האובססיה שלה כלפי סופרמן היא חולקת עם לאנה לאנג, אהובתו לשעבר של קלארק קנט/סופרמן מילדותו, שחוזרת לחזר אחריו. חלק נכבד מהחוברות מעבירות הבנות במזימות אחת נגד השנייה כדי לזכות בתשומת לבו של הגיבור, שנראה משועשע מהתחרות ולא מראה העדפה לאחת מהשתיים או רצון לסיים את היריבות.
הכותבים של "החברה של סופרמן, לויס ליין" השתדלו לגעת כמה שיותר בנושאים שחשבו ל"נשיים" - כך נכתבו סיפורים רבים על חתונה של לויס (עם סופרמן או עם גבר אחר), על דימויי יופי (לויס כאישה זקנה, שמנה או מכוערת) וכן על קנאה ותככים. הכותבים הוציאו לאור סיפורים בדיוניים המספרים איך נישואיהם של סופרמן ולויס ייראו, מה היה קורה לו הייתה לויס מתחתנת עם אדם אחר, ואיך הייתה מתנהגת אילו היו לה כוחות-על. בכל הסיפורים, ללא יוצא מן הכלל, הכותבים הציגו את סופרמן באור חיובי ואת לויס באור שלילי.
ביוגרפיה בדיונית > שנות ה-90

שנות ה-90 הריאליסטיות השפיעו מאוד על דמותה של לויס ליין, וחוברות סופרמן החלו לנגוע בנושאים אנושיים הקשורים ל"איש הפלדה" ואהובתו - זוגיות, נישואין, בגידה ומוות. שינוי זה השפיע עמוקות על דמותה של לויס ליין, שהפכה כעת למעיין מדריכה רוחנית של סופרמן, ששומרת על אנושיותו.
בשנות ה-80 החלה לויס לאבד עניין בסופרמן, והתאהבה דווקא בקלארק קנט, כאשר היא עדיין לא יודעת שהם אותו אדם. כעבור כמה שנים של רומן הזוג התארס, וב-1991 (The Adventures of Superman #475) חלה תפנית בחוברות סופרמן, כאשר קלארק חושף בפני לויס את זהותו כסופרמן. לויס המבולבלת פונה אליו בשאלות אנושיות והגיוניות: "איך אני יכולה להתחתן עם חצי אל? האם אתה תזדקן כמוני? כיצד ניתן לנהל חיי נישואים כל כך לא יציבים...?".
בשנים אלו נראה כי בניגוד לשנות ה-60, בהן חלמה לויס להתחתן עם הגבר החזק בעולם, כעת הכוח של סופרמן והמושלמות שלו מפחידים אותה. בניגוד לשנותיה ה"צעירות" בהן חיפשה לויס גבר מושלם ואליל, עכשיו היא רוצה גבר רגיש, מתחשב ואנושי.
בתקופה זו חזר הדגש על עבודתה של לויס כעיתונאית מפורסמת. בזמן שסופרמן נלחם בנבלי-על, רצה לויס לסקר את האירועים ולהשיג סיפורים בלעדיים.
עם זאת, סיפורים שונים בשנות ה-90 הציגו את לויס כמגוון של דמויות שונות: מאישה אוהבת ותומכת לפמיניסטית סטריאוטיפית ועד סוכנת אישית סקסית. דמותה של לויס ליין בשנות ה-90 היא דמות חזקה ועצמאית, אך בעלת אופי המשתנה מחוברת לחוברת. היא שומרת על עבודתה כעיתונאית בכירה ומפולפלת, ודואגת לעמוד על שלה ולהראות שהיא דמות חזקה לא פחות מסופרמן, אך עם זאת עוברת מלהיות עיתונאית בכירה, לאישה חמה ודואגת, ועד לאופי של פמיניסטית סטריאוטיפית. נראה כי מעמדה השתפר מאוד מאז שנות ה-60 הרומנטיות, אך ניסיונם של הכותבים בשנות ה-90 לאזן בין הפן התזזיתי והשובה שבה לבין הפן האנושי והחם גרמו לאופי לא רציף ולא אמין של הדמות.
בשנת 1997 התחתנו קלארק קנט ולויס ליין. קומיקס החתונה פורסם במקביל לפרק החתונה בסדרת הטלוויזיה המצליחה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן".
אזכור במדיות אחרות > קולנוע

בסרט הקולנוע "סופרמן" ובהמשכיו, לויס ליין גולמה על ידי השחקנית מרגו קידר. בסרט השני התאהבה בסופרמן והוא אף לקח אותה לערב רומנטי במבצר הבדידות שלו באזור הארקטי.
בסרטי הקולנוע "איש הפלדה", "באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק" ו"ליגת הצדק" (+"ליגת הצדק: גרסת סניידר"), השחקנית איימי אדמס מגלמת את דמותה של לויס ליין. בגרסה זו של מיתולוגיית סופרמן, ליין היא זוכת פרס פוליצר אשר עוקבת אחר קלארק קנט אל מקום הימצאה של ספינת סיור קריפטונית ומגלה את כוחותיו המיוחדים. היא רוצה לכתוב עליו תחקיר עיתונאי, אך לומדת לכבד את רצונותיו להישאר אנונימי ואף עוזרת לו להביס את גנרל זוד כאשר הוא וחייליו תוקפים את כדור הארץ.
אזכור במדיות אחרות > סדרות טלוויזיה > אנימציה

ב"סופרמן: סדרת האנימציה", "ליגת הצדק: סדרת האנימציה" וסרטי האנימציה המבוססים עליהם, לויס ליין דובבה בידי דיינה דלייני, ובישראל על ידי ענת ניב.
אזכור במדיות אחרות > סדרות טלוויזיה > לייב אקשן

ב"לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", השחקנית טרי האטצ'ר מגלמת את דמותה של לויס ליין בתפקיד ראשי. לויס מתוארת כעיתונאית שאפתנית, עקשנית ורבת תושייה. למרות שהיא נקטה בשקרים לבנים על מנת להשיג סקופים, היא מתוארת כדמות מוסרית ביותר, שלעיתים קרובות מסייעת לסופרמן להישאר איתן מבחינה מוסרית ומורלית ולא להיכנע לייאוש. במהלך הסדרה מנהלת לויס יחסים מורכבים עם קלארק קנט: הם מתחילים בתחרותיות ויריבות, נמשכים ליחס של שותפות קורקטית, ידידות עמוקה, חברות ולבסוף רומן ואף חתונה. בהתחלה לויס מאוהבת בסופרמן אך לבסוף היא מתאהבת בקלארק (עוד לפני שנודע לה סוד זהותו). בעונה השלישית גילתה את זהותו ובסוף אותה עונה התחתנה עם קלארק.
בסדרת הטלוויזיה "סמולוויל", דמותה של לויס ליין הופיעה החל מעונתה הרביעית של הסדרה, בגילומה של השחקנית אריקה דוראנס.
באירועי הקרוסאובר "עולמות אחרים" ו"המשבר בעולמות האינסופיים" של יקום החץ גילמה את דמותה השחקנית ביטסי טולוק, שהמשיכה לגלם את הדמות בסדרה "סופרמן ולויס".
השחקניות שגילמו את דמותה של לויס ליין בסרטים ובסדרות הטלוויזיה. משמאל לימין: פיליס קואטס, נואל ניל ("הרפתקאותיו של סופרמן", 1953–1958), מרגו קידר ("סופרמן: הסרט", 1978), טרי האטצ'ר ("לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", 1993–1997), אריקה דוראנס ("סמולוויל", 2004–2011), קייט בוסוורת' ("סופרמן חוזר", 2006), איימי אדמס ("איש הפלדה", 2013), ביטסי טולוק ("סופרגירל" ו"סופרמן ולויס", (-2018).
לי-לה-לו

| --- | --- |

הצגת "ראיון בלי-לה-לו", 1945
 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  משה ולין 
 מייסדים:  משה ולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ערך בלתי־ידוע – 1944
 תאריך פתיחה רשמי:  1944 
 תאריך פירוק:  1954 
 קואורדינטות:  32°03′59″N 34°46′17″E﻿ / ﻿32.06627778°N 34.77136111°E﻿ / 32.06627778; 34.77136111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) לי-לה-לו(למפת תל אביב רגילה) לי-לה-לו(למפת גוש דן רגילה) לי-לה-לו(למפת גוש דן מוגדלת) לי-לה-לו  he לי-לה-לוhe לי-לה-לומפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מערכון על הצנע ב"לי לה לו", 1949
לי-לה-לוֹ היה תיאטרון מוזיקלי בתקופת היישוב ובימי ראשית המדינה. התיאטרון העלה 26 הצגות במהלך קיומו. בשלוש השנים בין 1945 ל-1948 הועלו 12 תוכניות. נתן אלתרמן כתב פזמונים ל-19 תוכניות ומשה וילנסקי היה ממלחיניו הבולטים של התיאטרון. אולם "ישה חפץ" ברחוב סמטת-השואבה בתל אביב (לימים קולנוע "מתמיד") היה אולם הבית של התיאטרון.
מייסוד התיאטרון ועד קום המדינה

תיאטרון לי-לה-לו נוסד על ידי האמרגן משה ואלין בשנת 1944. התיאטרון העלה הצגות רֶוויוּ – שורת שירים ופזמונים וביניהם קטעי קישור קלים. שם התיאטרון נגזר משמו של תיאטרון רוויו מצליח שפעל בשעתו בוורשה בשם "קווי-פרו-קוו" (בלטינית: Qui Pro Quo, "משהו בשביל משהו" כלומר:"קח ותן"). באותה עת כבר פעל בתל אביב תיאטרון "המטאטא". אולם, בניגוד ל"מטאטא", שהיה תיאטרון סאטירי ברוח סוציאליסטית והציג תמיד עמדה אקטואלית, ביקש ואלין לייצר תיאטרון אסקפיסטי שיכלול פזמונים ומערכונים בסגנון קברט אירופאי שמטרתו להנעים את הזמן. התוכניות כללו מינון משולב של הומור בצד נוסטלגיה וסנטימנטליות ומוזיקה קלה בביצוע מקצועי ומלוטש עם השקעה בתפאורה ותלבושות ודגש על הופעתם של כוכבים. התכנים התרחקו מפוליטיקה והתבססו על מצבים קומיים בין טיפוסים שונים, יחסים שבינו לבינה, ומשחקי לשון. לכך תרמו גם פזמוניו של אלתרמן ששילבו קלילות והומור, שליטה וירטואוזית בעברית ומבט בוחן על נושאים חברתיים.
התוכנית הראשונה של התיאטרון נקראה "הספר מתל אביב" והועלתה בלראשונה ב-4 בנובמבר 1944 באולם יאשה חפץ בסמטת בית השואבה בתל אביב. בתוכנית זו התגלתה הזמרת שושנה דמארי ששרה את "לילה בגלבוע". דמארי בת העשרים הייתה כוכבת התיאטרון והתגלית שלו. היא שרה בו מיומו הראשון וזכתה בו לפרסום ולתהילה. בין כוכבי התיאטרון היו השחקנית והקומיקאית עלינה סטרניצקה, הבדרן אלכסנדר יהלומי והזמרים יוסף גולנד, שמשון בר-נוי ומתתיהו רוזין. בין שחקניו הופיע גם זמן קצר מישא אשרוב, לימים שחקן תיאטרון "הבימה", וכן הזמרת והשחקנית ז'ני לוביץ', שהופיעה בארבע הצגות במשך שנה אחת. הזמרת חנה אהרוני הופיעה בו כילדת פלא בהיותה בת 15. עוד הופיעה שם מינה ברן, זמרת ושחקנית שעלתה מפולין. ברן שרה את 'טנגו כפר סבא' ו'ארצנו הקטנטונת'. כמו כן ביצעה את הפזמון 'עכשיו עושים את זה מניילון' של אלתרמן ווילינסקי בתוכנית 'לא יותר מדי' ב-1947, ביצוע שזכה לבקורת צוננת של המבקר חיים גמזו בעיתון 'הארץ' שטען שהיא "רצחה את הפזמון של אלתרמן" ועל כך הוכה על ידי בן זוגה של ברן.
לאחר סיום ההופעות בתל אביב נדד התיאטרון להופעות בחיפה, ירושלים, עפולה, טבריה וגם ליישובים קטנים ומרוחקים יותר.
בשנת 1945, בתוכנית השנייה בתיאטרון: "ראיון בלי-לה-לו", כיכבה שושנה דמארי בשירו של נתן אלתרמן "כלניות", שהפך ללהיט ביישוב. בתקופת המאבק נגד הבריטים, ימי השבת השחורה והעוצר על תל אביב כינו אנשי היישוב את חיילי הדיוויזיה המוטסת הבריטית השישית (הצנחנים בכומתותיהם האדומות) בשם "כלניות". הבריטים חשדו כי שירו של אלתרמן מכוון נגדם, ובאחד הערבים אף סגרו את התיאטרון.
להיט התוכנית ה-14 (שנקראה "רק למבוגרים" ובכורתה התקיימה ב-4 בפברואר 1948) היה השיר "לילה לילה" של אלתרמן ומרדכי זעירא.
במהלך מלחמת העצמאות הפסיק התיאטרון את הופעותיו כיוון שרוב שחקניו גויסו לצה"ל. עם תום המלחמה רבים מן השחקנים לא שבו להופיע בלי-לה-לו.
משנת 1949 ועד פירוק התיאטרון

לאחר הקמת המדינה קלט התיאטרון מספר שחקנים עולים, מהבולטים שבהם הייתה הזמרת והשחקנית ג'טה לוקה שביטאה את רוח תקופת העלייה ההמונית בשירה "אני חדש בארץ". תוכניות התיאטרון בגלגולו זה נטו יותר לסאטירה פוליטית-חברתית.
במקביל, בשנת 1949 יצאו וילנסקי ודמארי למסע הופעות בארצות הברית ואת דמארי החליפה הזמרת חנה אהרוני. בשנת 1950 הועלו בתיאטרון הצגות בבימויו של ביטוש דוידוב. בתום השנה הראשונה לכינונו מחדש העלה התיאטרון 416 הצגות וביקרו בו 70,000 צופים. בסוף אותה שנה החליט ואלין להתרכז באמרגנות והעביר את ניהול התיאטרון לידי ג'ורג' ואל, שעלה באותה עת מרומניה והיה מנוסה בניהול. ואל גייס לתיאטרון אמנים נוספים, רבים מהם עולים מרומניה, אך גם אחרים, כולל מרים פריש ששרה את אחד הביצועים הראשונים ל'היה היו אי פעם בחורים' ב-1950. תחת ניהולו של ואל נבלמה המגמה הסאטירית והוחלפה בבידור השם דגש על מקהלה גדולה, תפאורות, תלבושות, תאורה וריקודים.
ב-1951 צורפו לתיאטרון אמנים עולים נוספים, בהם שחקנית וזמרת האופרטה דורותיאה ליביו ובעלה פאול קוסלה שהופקד על ניהול התזמורת והקים במסגרת התיאטרון תזמורת ביג בנד. התיאטרון החל בהפקת אופרטות של ז'אק אופנבך ופרנץ להאר על מנת לשרוד כלכלית.
בפברואר 1954 נערכה הופעת הבכורה של ההצגה "הילולילה", שניסתה להשיב לתיאטרון את רוחו, עם פזמונים של אלתרמן, אך הייתה זו התוכנית האחרונה שהועלתה בתיאטרון לפני שנסגר עקב קשיים כלכליים באותה שנה.
תיאטרון דו-רה-מי המשיך בהעלאת רפרטואר דומה.
הערות שוליים

↑  דיוויד סלע, המבקר הותקף: הסתיימה השערוריה בתיאטרון "לי לה לו", באתר ישראל היום, 15 בנובמבר 2019
1 2  דן לאור, אלתרמן, עמ' 336
↑  דן לאור, אלתרמן, עמ' 342-343
↑  לאחר מכן קולנוע מתמיד ליד רחוב אלנבי בין גרוזנברג למונטיפיורי
↑  מיכאל הנדלזלץ, עכבר העיר אונליין, מינה ברו: הערת שוליים בתיאטרון העברי, באתר הארץ, 26 בינואר 2010
↑  "לילה לילה" באתר זמרשת
↑  דן לאור, אלתרמן עמ' 426
↑  דן לאור, אלתרמן עמ' 427
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291105705171  VIAF: 251329903   WorldCat (עם VIAF): 251329903