stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורונה (להקה)
היסטוריה

בנובמבר 1993 הוציאו את הסינגל הראשון שלהם, "The Rhythm of the Night", השיר הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האיטלקי ושהה בו למשך 8 שבועות.
ב-1995 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, The Rhythm of the Night (אנ'). האלבום זכה במעמד "אלבום זהב" על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי.
ב-1998 הוציאו את אלבומם השני, "Walking on Music".
ב-2000 הוציאו את אלבומם השלישי, And Me U, בשם "Corona X". אולגה סוזה לקחה על עצמה את כל התפקידים הקוליים לראשונה.
ב-2010 הוציאו את אלבומם הרביעי, "Y Generation". האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הדאנס של iTunes באיטליה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1995: The Rhythm of the Night
1998: Walking on Music
2000: And Me U
2010: Y Generation
הערות שוליים

↑  Corona, The Eurodance Encyclopaedia (באנגלית)
↑  The ARIA Australian Top 100 Albums 1995
↑  Me - Corona - Olga de Souza, www.coronadance.it
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0438 1128  MusicBrainz: 098acbe6-c428-4ae2-9cd0-3ba80162befb
קו אפיפיזיאלי

קו אפיפיזיאלי (באנגלית: Epiphyseal Line) מצוי בעצמות ארוכות (בזרועות וברגליים) והוא למעשה קו המהווה גבול בין האפיפיזיה שהיא למעשה קצה העצם המכוסה בסחוס הילאני לבין הדיאפיזה, שהיא גוף העצם. עם תום תקופת הגדילה והתארכות העצם, הלוח האפיפיזיאלי (סחוס הגדילה) מתקשה, והופך מסחוס לעצם.
הקו האפיפיזיאלי הוא השארית של הלוח האפיפיזיאלי, שניתן לזהות בעצם לאחר תום תקופת ההתארכות.
הקו האפיפיזיאלי מהווה אינדיקציה לסיום תהליך הגדילה של העצם, והוא יכול לשמש ככלי אבחנתי ברפואה לבחינת גיל עצמות והשפעת הפרעות גדילה. במהלך הילדות והנעורים, הלוח האפיפיזיאלי מתמלא בתאים מתחלקים אשר מאפשרים את התארכות העצם. לאחר הבגרות המינית, הלוח מתמזג בהדרגה עם הדיאפיזה והאפיפיזיה, וכתוצאה מכך נוצר הקו האפיפיזיאלי שאינו מאפשר עוד התארכות נוספת של העצם.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אנטומיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קאצ'ה'ס נק

| --- | --- |

 מדינה:  לסוטו לסוטו
 מחוז:  קאצ'ה'ס נק
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  15,917 (10 באפריל 2016)
 קואורדינטות:  30°06′55″S 28°41′22″E﻿ / ﻿30.115277777778°S 28.689444444444°E﻿ / -30.115277777778; 28.689444444444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לסוטו מוגדלת) מסרו טיאטיאננג מפטנג דרום אפריקה קאצ'ה'ס נק(למפת לסוטו רגילה) מסרו טיאטיאננג מפטנג דרום אפריקה קאצ'ה'ס נק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קאצ'ה'ס נק (בססוטו (אנ')‏: Qacha's Nek) היא עיירת גבול במחוז קאצ'ה'ס נק (אנ'), לסוטו.
גאוגרפיה

העיירה ממוקמת כ-147 ק"מ מבירת לסוטו, מסרו. בדרום-מזרח העיירה ממוקם מעבר גבול לדרום אפריקה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 15 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא פברואר (20 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא יולי (8 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,072 מילימטרים בשנה. חודש דצמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (195 מ"מ גשם), וחודש יולי הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (11 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיירה נמצאת ליד הכביש הלאומי A4. בנוסף, באזור העיירה פועל שדה התעופה קאצ'ה'ס נק (אנ').
הערות שוליים

↑  Lesotho: Districts & Urban Centers - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
1 2  Qachas Nek, Qachas Nek (באנגלית)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קארן ריימי ברנס

| --- | --- |

 לידה:  1948
 פטירה:  7 בינואר 2012 (בגיל 64 בערך) 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פלורידה 
 מנחה לדוקטורט:  william R Maples
 מוסדות:  אוניברסיטת יוטה 
 תרומות עיקריות
 מחקר בתחום זכויות אדם
 
קארן ריימי ברנס (באנגלית: Karen Ramey Burns;‏ 1948 – 7 בינואר 2012) הייתה אנתרופולוגית משפטית אמריקאית שהתפרסמה בזכות עבודתה בנושא של זכויות אדם בין-לאומיות. היא התמחתה בשחזור וזיהוי של שרידי אדם בנסיבות פליליות, היסטוריות, ארכאולוגיות וקשורות לאסון. היא עסקה במספר מקרים מפורסמים, בהם טבח רבטו ומשפט בהאיטי, טבח ריו נגרו בגואטמלה, קורבנות רצח עם בכורדיסטן העיראקית, החיפוש של אמיליה ארהארט בקיריבטי, בפיג'י ובאיי מריאנה הצפוניים, וכן הזיהוי של שרידי קז'ימייז' פולסקי בסוואנה, ג'ורג'יה, ארצות הברית. כמו כן עסקה בהכשרה משפטית בינלאומית ולימדה על מבנה העצמות האנושי (אוסטאולוגיה) ועל אנתרופולוגיה משפטית באוניברסיטת יוטה בסולט לייק סיטי. ברנס השתתפה גם בתהליך זיהוי קורבנות פיגועי 11 בספטמבר. היא זכתה במלגת פולברייט בשנים 2007–2008 באוניברסיטת האנדים בבוגוטה, קולומביה, שם עבדה בשיתוף עם EQUITAS, ארגון לא ממשלתי המסייע למשפחות של אנשים שהפכו לנעדרים בסכסוך המתמשך בקולומביה.
ברנס למדה לתואר שני באנתרופולוגיה משפטית בהנחייתו של William R. Maples באוניברסיטת פלורידה והתנסתה בעבודה במעבדות גדולות למחקר פלילי בזמן שעבדה עבור משרד החקירות של ג'ורג'יה, החטיבה למדעי הזיהוי הפלילי. היא הייתה עמיתה באקדמיה האמריקאית למדעי המשפט.
ברנס נפטרה ב-7 בינואר 2012.
עבודות נבחרות

ברנס, KR (1999, 2007), מדריך הדרכה לאנתרופולוגיה משפטית
ברנס, KR (1991) "פרוטוקול ההתפרקות והניתוח של שרידי שלד", במדריך למניעה וחקירה יעילה של הוצאות להורג בלתי-חוקיות ושרירותיות אשר פורסם על ידי האו"ם.
King, TF, RS Jacobson, KR Burns, and K Spading (2001) הנעליים של אמיליה ארהארט, האם התעלומה נפתרה?
הערות שוליים

↑  equitas.org.co
↑  "Forensic anthropologist Burns dies, a former Athens resident". onlineathens.com.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1674 2111  LCCN: n98101293  NKC: mub20231182722  SUDOC: 159781582  VIAF: 75636917   WorldCat (עם VIAF): 75636917 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קארן ריימי ברנס".
פרי גרף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בדצמבר 1931 תרניץ, אוסטריה 
 פטירה:  26 ביולי 2017 (בגיל 85) ייבסקילה, פינלנד 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 תקופת הפעילות:  1958–1969 (כ־11 שנים)
 עיסוק:  זמר
 סוגה:  שלאגר
 פרופיל ב-IMDb
 
פרי גרף (בגרמנית: Ferry Graf; 14 בדצמבר 1931 - 26 ביולי 2017) היה זמר אוסטרי.
קריירה

בשנת 1959, גרף נבחר על ידי רשות השידור האוסטרית לייצג את מדינתו באירוויזיון 1959, עם השיר "Der K und K Kalypso aus Wien". השיר הגיע למקום התשיעי עם 4 נקודות, שתיים משוודיה, אחת ממונקו ואחת משווייץ. לאחר השתתפותו באירוויזיון, גרף הופיע במספר תוכניות טלוויזיה אוסטריות וגרמניות, דוגמת "ZDF-Hitparade". בשנות השבעים, עבר גרף לפינלנד והקים להקה שהתפרסמה בעקבות גרסאות כיסוי לשירי האמן אלביס פרסלי. גרף החזיק באזרחות כפולה, אוסטרית ופינית.
נפטר ב-26 ביולי 2017.
הערות שוליים

↑  ESC History 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 2d312e14-56bb-4c45-a39c-a36f57c30c7d
פרי הארץ

ערך זה עוסק בספר חסידות. אם התכוונתם לספר שו"ת פרי הארץ, ראו .
|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  רבי מנחם מנדל מויטבסק
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  חסידות
 נושא:  על פרשיות התורה והמועדים
 הוצאה
 הוצאה:  ה'תקע"ד (1814)
 מקום הוצאה:  מאהלוב
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורות נוספות:  ה'תר"ט, ה'תשמ"ט, ה'תשע"ח
 קישורים חיצוניים
 היברובוקס:  24964
 
פרי הארץ הוא ספר דרשות חסידיות שנכתב על ידי רבי מנחם מנדל מוויטבסק (ה'ת"צ – א' באייר ה'תקמ"ח; 1730 – 8 במאי 1788), רב ומנהיג חסידי ומגדולי תלמידי המגיד ממזריטש. רבי מנחם מנדל עלה מוויטבסק שבבלארוס לארץ ישראל ב-1777 (ה'תקל"ז) יחד עם כ-300 חסידים, בה חי עד לפטירתו ב-1788. את הספר הוא חיבר בזמן ישיבתו בארץ ישראל ומכאן שמו- פרי הארץ. הספר מכיל בתוכו קבלה, חסידות והנהגות לעבודת ה' והדרשות בו מסודרות, בדומה למרבית ספרי החסידות, על סדר פרשות השבוע.
תלמידו רבי שלמה זלמן הכהן וולינר מתאר את דרשותיו השבועיות:
מגלה רזין ומסתורין בכל שבת ושבת, ילאה הפה לדבר והלב לחשוב, גם באין מבין כי הדברים עתיקים, ומדבר על העצים והדומם צומח חי ומדבר, ומראה פנים לכל דבר, ומפשיטן הפשט אחר הפשט עד לעילא לעילא מכל אתוון ונקודין עד א״ס ב״ה כ״י
בחלק ממהדורות הספר, בפרשות הראשונות (עליהן אין דרשות של רבי מנחם-מנדל מוויטבסק) מובאים דרשות וקטע על כוונת המקווה מאת רבי אברהם המלאך. כמו כן, בסוף הספר מצויים מכתבים של רבי מנחם מנדל ושל רבי אברהם מקליסק לרוסיה, הכוללים הנחיות בעבודת ה', דרישה לחסידים לא ללכת לצדיקים אחרים (מלבד רש"ז ועוד כמה) ובקשות לסיוע כספי.
במהדורות החדשות של הספר משולב בו גם מתוכנו של הספר פרי עץ, ספר נוסף של המחבר.
היחס לספר

יש אדמ"ורים חסידיים שהחשיבו במיוחד את הספר, כגון רבי ישראל מרוז'ין שהספר היה רגיל על שולחנו, אברהם יורוביץ, וה"אהלי יעקב" שאמר שכל אחד מתלמידי המגיד האיר גוון מסוים בתורתו, ומי שרוצה ללמוד "תורת המגיד ממש" שילמד את תורתו של רבי מנחם מנדל מוויטבסק.[דרוש מקור]
אף על פי שאין מחלוקת על תוכני הספר בקרב החסידים, הלימוד בו אינו נפוץ כיום בקרב החסידים עקב השפה הגבוהה שבה נכתב, וקשיים טכניים נוספים בהבנתו.[דרושה הבהרה]
מהדורות הספר

פרי הארץ - מהדורה ראשונה - ה'תקע"ד, מאהלוב
פרי הארץ - ז'יטומיר - ה'תר"ט
פרי הארץ - ברוקלין, ניו יורק, ה'תשי"ט
פרי הארץ - המסורה - ה'תשמ"ט
פרי הארץ המבואר - עם ביאור "פריו מתוק" (ג' חלקים), ה'תשע"ח, מכון פרי הארץ, ביתר עלית
הערות שוליים

↑  אגרות בעל התניא ובני דורו, הילמן, דוד צבי (באתר היברובוקס)
↑  "היתר" זה מופיע לכאורה רק בתקופה מאוחרת יותר
↑  בחלק ממהדורות הספר הדפיסו רק מכתבים מסוג מסוים, לדוגמה - רק המכתבים העוסקים בעבודת ה'
↑  מופיע ב"עירין קדישין"
↑  רבי מנחם מענדל מויטבסק, פרי הארץ, מהדורה ראשונה - ה'תקע"ד, באתר היברובוקס
↑  רבי מנחם מנדל מויטבסק, פרי הארץ, ברוקלין, ניו יורק, ה'תשי"ט, באתר היברובוקס.
פצחן (עוף)

| פצחן |
| --- | --- |
 פצחן מצוי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: חולייתנים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
סוג:: פצחן
מינים
 Coccothraustes coccothraustes  Coccothraustes vespertinus  Coccothraustes abeillei
שם מדעי
 Coccothraustes ‏בריסון, 1760

פצחן (שם מדעי: Coccothraustes; מלטינית Coccos = זרע/גלעין ו-thrauo =לשבור/לרסק) הוא סוג ציפור השייכת למשפחת הפרושיים.
שמו של הפצחן כי שמו כן הוא, מפצח גרעינים וגלעינים בעזרת מקורו הגדול.
רוב מיני הפצחן מצויים באמריקה הצפונית מקנדה עד למקסיקו, אך המין פצחן מצוי נפוץ ברחבי אירופה ואסיה כולל בישראל. רוב המינים מצויים ביערות ובחורשות כולל באזורים ממוזגים.
מינים

בסוג זה 3 מינים:
פצחן מצוי (Coccothraustes coccothraustes)
פצחן ערב (Coccothraustes vespertinus)
פצחן הברדס (Coccothraustes abeillei)
צבי יוסף רזניק

רבי צבי הירש יוסף רזניק
הרב צבי הירש יוסף הכהן רזניק (ה'תר"א, 1841 - י' בניסן ה'תרע"ב, 28 במרץ 1912) היה ראש ישיבה ליטאי. ראש ישיבות בערים סלונים וסובאלק.
ביוגרפיה

נולד לרב יצחק יעקב הכהן רזניק, בצעירותו התגורר בז'טל (אנ') ולפחות אחד מילדיו נולד בה. התגורר גם במייצ'ט מקום מגורי הורי אשתו, ונקרא על שם העיירה "רבי הירש מייצ'טער". התפרסם כמתמיד ושימש שנים רבות כראש ישיבה בסלונים. בקרב בני דורו היה נחשב כמי שידע לצטט בעל פה כל קטע בתלמוד הבבלי עם לשונם המדויקת של רש"י, תוספות, המהרש"א והמהר"ם.
למרות הצעות רבנות רבות שקיבל, הסכים לכהן רק כראש ישיבה כדי שיוכל להמשיך להתמיד בלימודיו. בשנת ה'תרנ"ד, 1894, התקבל לעמוד בראשות ישיבת "אוהל יצחק" בסובאלק, משרה בה החזיק במשך שמונה עשרה שנים עד פטירתו בי' בניסן ה'תרע"ב, 28 במרץ 1912.
הרב רזניק היה כהן, ובהלווייתו ספד לו רבה של סובאלק, הרב משה בצלאל לוריא באמרו כי אילו נבנה בית המקדש בימיו, היה ראוי לשמש ככהן גדול. הוא נקבר בסובאלק בחלקת הרבנים, ליד קברם של רבי יצחק אייזיק חבר ורבי עזריאל אריה לייב רקובסקי. במלחמת העולם השנייה הושחתו קברים אלו ונעשה שימוש במצבות לצורכי בנייה.
בנו היה הרב מנחם הכהן ריזיקוב, מחבר פורה של ספרים תורניים ורב במנהטן.
קארן קמנסק

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1970 (בת 54) שיקגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר למוזיקה ג'ייקובס  בית הספר התיכון ניו אולבני 
 www.karenkamensek.com
 
קארן קמנסק (באנגלית: Karen Kamensek; נולדה ב-2 בינואר 1970) היא מנצחת תזמורות ואופרה אמריקאית.
ביוגרפיה

קמנסק נולדה ב־1970 בשיקגו, ארצות הברית. הוריה הגיעו לארצות הברית מקמניצה מריבור, סלובניה.
קמנסק קיבלה תארים בניצוח תזמורתי וביצוע פסנתר מבית הספר למוזיקה ג'ייקובס באוניברסיטת אינדיאנה.
משנת 2000 עד 2002 קמנסק שימשה כמנצחת הראשונה של הפולקסאופר של וינה. מ-2003 עד 2006 היא הייתה המנהלת המוזיקלית הכללית של תיאטרון פרייבורג והאישה המנצחת הראשונה בתולדות פרייבורג.
מ-2007 עד 2008 קמנסק שימשה כמנהלת מוזיקלית זמנית בתיאטרון הלאומי הסלובני במריבור ומ-2008 עד 2011 כמנהלת מוזיקלית שותפה באופרה הממלכתית של המבורג.
בשנת 2011, היא זכתה לתואר GMD והמנצחת הראשית של האופרה הלאומית של הנובר (אנ') והאישה המנצחת הראשונה שכיהנה בתפקיד זה בהנובר. היא ויתרה על התואר GMD ב-2015,[דרוש מקור] ונשארה כמנצחת ראשית עד 2016.
במרץ 2016 קמנסק ביצעה את הופעת הבכורה שלה בניצוח באופרה הלאומית האנגלית עם "אחנתון" של פיליפ גלאס.   היא שיתפה פעולה לעיתים קרובות עם גלאס  וניצחה ב־2005 על ההקלטה של מוזיקת אורנג' מאונטיין של המלחין, "Les Enfants Terribles". בשנת 2017, קמנסק הופיעה בקונצרט הבכורה שלה בפסטיבל הפרומס, עם תזמורת בריטן סינפוניה, כשניצחה על הביצוע החי המלא הראשון לקטעים של פיליפ גלאס וראווי שנקר, עם בתו של שנקר אנושקה שנקר כסולנית. היא חזרה לאופרה הלאומית האנגלית עבור החידוש שלהם ב-2018 ל- "Satyagraha של Glass".
ב-2018 ניצחה על האופרה כרמן באופרה הישראלית.
בנובמבר 2019, קמנסק הופיעה בהופעת הבכורה שלה בניצוח במטרופוליטן אופרה עם "אחנתון". ב-23 בנובמבר 2019, קמנסק ניצחה במטרופוליטן אופרה בשידור חי ב־HD (אנ') עם "אחנתון" והייתה המנצחת השנייה אי פעם לעשות זאת.
ההקלטה של "אחנתון" זכתה לאחר מכן בפרס גראמי לשנת 2022 להקלטת האופרה הטובה ביותר .
הערות שוליים

1 2  Office of Entrepreneurship and Career Development (2020-03-25). "Karen Kamensek: March Entrepreneur of the Month". Indiana University Bloomington, JSoM: Entrepreneurship & Career Development - Resources to Take Charge of Your Future. נבדק ב-2020-07-07.
↑  Peters, Von Helmut (5 בינואר 2009). "Die Frau an ihrer Seite" (בגרמנית). Die Welt. נבדק ב-12 בדצמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Karrieresprung: Karen Kamensek geht nach Hannover" (בגרמנית). Hamburger Abendblatt. 2 במרץ 2010. נבדק ב-12 בדצמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Arndt, Stefan (19 במרץ 2014). "Kamensek verlässt Hannover" [Kamensek leaves Hanover]. Hannoversche Allgemeine (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-2014-03-22. נבדק ב-2024-04-13. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brown, Emily Freeman (2015). "Kamensek, Karen". A Dictionary for the Modern Conductor, p. 175. Scarecrow Press. מסת"ב 0810884011
↑  Alexandra Coghlan (2016-03-05). "Akhnaten, English National Opera". The Arts Desk. נבדק ב-2020-07-07.
↑  Andrew Clements (2016-03-06). "Akhnaten review – a gloriously coloured eye-catching affair". The Guardian. נבדק ב-2020-07-07.
↑  George Hall (במרץ 2016). "Akhnaten, London, English National Opera, 3/4/16". Opera News. נבדק ב-2020-07-07. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Anna Kisselgoff (1996-11-22). "A Fusion Inspired By Cocteau". The New York Times. נבדק ב-2015-12-12.
↑  Frances Wilson (2017-08-16). "Prom 41: East meets West in Glass/Shankar Passages". Bachtrack. נבדק ב-2020-07-07.
↑  Erica Jeal (2018-02-07). "Satyagraha review – a masterclass in suggestion and imagination". The Guardian. נבדק ב-2020-07-07.
↑  Kamensek Karen, conductor, www.israel-opera.co.il (באנגלית)
↑  Anthony Tommasini (2019-11-10). "Review: 'Akhnaten' Puts You on Philip Glass Time". The New York Times. נבדק ב-2020-07-07.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15900974f (data)  GND: 112698180X  ISNI: 0000 0005 0435 4399  MusicBrainz: 38bf52c6-72b2-421e-b346-7cd6f433358e  NKC: xx0276652  VIAF: 361148947843854950004   WorldCat (עם VIAF): 361148947843854950004
קורונה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  Mostafa Keshvari 
 מדינה:  קנדה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2020 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קורונה (באנגלית: Corona) הידוע גם בשם קורונה: פחד הוא וירוס, הוא סרט דרמת מתח קנדי משנת 2020 על קבוצת אנשים שנתקעים במעלית במהלך מגפת COVID-19. הסרט נכתב ובוים על ידי מוסטפא קשווארי, כשהסרט מטפל בחלקו בנושא שנאת זרים וגזענות כחלק מהשפעות מגפת COVID-19.
הסרט צולם בשוט אחד באמצעות מצלמת כף יד.
תקציר עלילת הסרט

שישה שכנים שלא מחבבים זה את זה נקלעים במעלית הבניין שלהם בשלבים הראשונים של משבר COVID-19. מהר מאוד הם חושדים בשכנה השביעית שעולה למעלית, שכנה חדשה שהיא בחורה סינית, כמי שיש לה את נגיף הקורונה וכי סביר שתדביק אותם.
צוות שחקנים

איימי אנקה
זרינה סטרלינג
ריצ'רד לט
אדראה סטפנציקובה
ג'וש בלקר
אנדי קנט
טראי צאי
ראו גם

נגיף קורונה (סרט)
הערות שוליים

1 2 3  Vlessing, Etan (30 במרץ 2020). "Canadian Thriller 'Corona' Touted as First COVID-19 Movie". The Hollywood Reporter. נבדק ב-12 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gee, Dana (2 באפריל 2020). "Vancouver filmmaker's COVID-19 film firmly faces racism in our times". Vancouver Sun. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Van Evra, Jennifer (8 באפריל 2020). "Meet the Vancouver filmmaker behind the world's first COVID-19 feature film". CBC.ca. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Heritage, Stuart (27 במרץ 2020). "Coronavirus: the movie is somehow already here – but are we ready for it?". The Guardian. נבדק ב-20 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
צבי ים גלדיים

| צבי ים גלדיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים חבויי-צוואר
משפחה:: צבי ים גלדיים
שם מדעי
 Dermochelyidae ‏פיטזינגר, 1843

צבי ים גלדיים (שם מדעי: Dermochelyidae) היא משפחה של צבי ים שהתפתחו בסוף הקרטיקון אך רוב המינים במשפחה נכחדו. כיום ישנו רק מין אחד ששרד - צב ים גילדי המהווה את הגדול ביותר מהצבים החיים, באורך 2.5 מטר ובמשקל של עד 900 ק"ג. זהו צב הים היחיד החי שאינו שייך למשפחה צבים ימיים וקרוב יותר למשפחה הנכחדת פרוטוסטגיים, בה היו המינים הגדולים ביותר של צבים מעולם.
בניגוד לשאר צבי הים לצבים אלה היה שריון נמוך ושטוח שעשוי מעצמות ולא מלוחיות עצם. התאמה זו נדרשת כדי לאפשר לצבים לצלול למעמקי הים בחיפוש אחרי מדוזות וחסרי חוליות רכים שהם מזונו המועדף של הצב. בניגוד לכל זוחל הוא בעל מאפיינים של בעלי דם חם כמו יונקים, איתם הוא יכול להימצא באקלימים ממוזגים בהם טרף נפוץ.
מיון

כיום ישנו סוג אחד במשפחה, בתוכו מין יחיד: צב ים גילדי (Dermochelys coriacea)
סוגים שנכחדו:
Arabemys
Corsochelys
Eosphargis
Mesodermochelys
Ocepechelon
Cosmochelys
Protosphargis
פספופורוס (Psephophorus)
פילגש

מאדאם דה פומפדור פילגשו של מלך צרפת לואי ה-15. ציור משנת 1750 לערך מעשה ידי הצייר פרנסואה בושה.
פִּילֶגֶשׁ היא אישה הנמצאת בזוגיות ארוכת טווח שאינה כוללת קשר נישואין או את ההתחייבויות הממוניות המקובלות במסגרת נישואין. מוסד הפילגשות היה קיים לכל אורך ההיסטוריה.
הפילגש הייתה במעמד נחות לעומת אישה נשואה. נשים רבות שימשו כפילגש מחוסר ברירה – שפחות מין במסגרת עבדות מין – הן נחטפו או נלקחו כשלל מלחמה, כילדות או נערות, במסגרת סחר עבדים לסוחרים שמסרו אותם לקונים, לפעמים במרחק אלפי קילומטרים מביתן. אחרות נמכרו על ידי הורים עניים למשפחות עשירות יותר או לגברים מבוגרים או בעלי מום שלא יכלו לשאת אשה בהסכמתה. נשים גם הסכימו לשמש כפילגשים מסיבות שונות, בעיקר כאשר מעמדן החברתי-כלכלי היה נמוך בהרבה מזה של בן הזוג, ובמיוחד כאשר בן הזוג היה מלך או עשיר מופלג. במקרה כזה, הקשר עמו הביא להן תועלת רבה יותר מהנזק שנגרם להן עקב הוויתור על הזכויות שבנישואין.
הצאצאים של קשר זה היו "לא חוקיים". במקרה של שפחות מין, בתרבויות שונות היו מנהגים שונים לגבי זכויותיו של הילד – לעיתים היה אדם חופשי ולעיתים הצאצאים היו הופכים לעבדים או שפחות. היו מקרים שבהם הכירו אבות בילדי הפילגש כיורשיהם החוקיים.
נשים כפילגשים

בחברות חקלאיות מורכבות שהתפתחה בהן אצולה, שימשו נשים בתפקיד פילגשים של מלכים, וכן אצילים רבים, אולם לא רק למעמד האצולה היו פילגשים – כל מי שיכול היה להרשות לעצמו את הדבר, מבלי קשר למעמדו החברתי, יכול היה להחזיק פילגש.
בחצרי בתי המלוכה של אירופה ובעיקר בחצר ארמון ורסאי וארמון וייטהול במאות ה-17 וה-18 היו לפילגשים השפעה רבה על המלכים ועל ההחלטות של המלכים. הפילגשים של לואי ה-15 מלך צרפת, ושל צ'ארלס השני מלך אנגליה, בזכות השפעתן הרבה על המלך, השפיעו על מדיניות החוץ והפנים של המדינה באופן גלוי.
בצרפת מעמד הפילגש המלכותית היה מעמד רשמי למחצה, ואישה שלא נשאה בתואר אצולה לא יכלה להיות במעמד זה.
גברים כפילגשים

כשם שגברים שהיו שליטי מדינות החזיקו נשים פילגשים, כך גם נשים ששלטו במדינות, או נשות ממעמד אצולה שהיו בעלות ממון משלהן, החזיקו גברים כפילגשים. יקטרינה הגדולה החזיקה מספר פילגשים בו זמנית בתקופתה. יקטרינה העדיפה לשמור לעצמה את הכוח השלטוני, ומחשש שנישואין יגרמו לפגיעה בכוח זה העדיפה החזקת פילגשים גברים על נישואים.
גם המלכה אליזבת הראשונה וכן המלכה ויקטוריה, מספר שנים לאחר התאלמנותה, החזיקו גברים כפילגשים. בתקופה הוויקטוריאנית מספר רב של בנות מעמד האצולה שפרוטתן הייתה בכיסן החזיקו גברים ממעמד נמוך יותר כפילגשים, על אף שהדבר נחשב בזוי מבחינה מוסרית. מצב זה בא לידי ביטוי בספרות, בספרו של דייוויד הרברט לורנס – "מאהבה של ליידי צ'טרלי".
פילגשים ביהדות > בתנ"ך

בתנ"ך מסופר על אנשים רבים, ביניהם אבות האומה והמלכים, שלקחו פילגשים: לאח אברהם, נחור הייתה פילגש ששמה ראומה. ליעקב אבינו היו שתי פילגשים – בלהה וזלפה, שלבניהן היה מעמד שווה כשל שאר השבטים. לאליפז  בן עשו הייתה פילגש בשם תמנע. גם לגדעון בן יואש ולדוד המלך היו פילגשים. לשלמה המלך היו 700 נשים ו-300 פילגשים.
פילגשים ביהדות > בתלמוד ובהלכה

לעומת האזכורים הרבים בתנ"ך, בתלמוד לא מדובר על פילגשים כלל (פרט לפרשנות של פסוקים מהתנ"ך העוסקים בפילגשים). אין כמעט שום דיון בסוגיות הלכתיות הנוגעות לפילגשים (כגון איך פילגש מפסיקה להיות פילגש, האם כותבים גט וכו'), ואין סיפורים על תנאים ואמוראים שלקחו לעצמם פילגשים. עם זאת, בעיסוקה בפרשנות פסוקי המקרא, הגמרא כן מגדירה מהי פילגש.
דעת הרמב"ם היא שלפילגש אין כתובה ואין קידושין, ולכך אסור מהתורה לקחת פילגש, אולם למלך מותר. לעומתו דעת הראב"ד היא, שמדין התורה אין איסור בדבר; ואילו דעת הרמב"ן היא שפילגשים מותרות לכל אדם. אולם הרמב"ן הסתייג כי למעשה יש לאסור את הפילגש מפני המכשולות המצויים.
לדעת רוב פוסקי ההלכה לקיחת פילגש אסורה מהתורה או מדרבנן, מנגד לדעת הרב יעקב עמדין (המאה ה-18) פילגש מותרת, ואף הציע להנהיג לקיחת פילגשים מטעמים שונים, אם יסכימו עמו עוד רבנים, אך רבים נחלקו עליו בזה. דעתו של הרב אליהו אברז'ל להתיר פילגש במקרה עגינות של גבר שלא קיים מצוות פרייה ורבייה. במקרה חריג רבי רפאל בירדוגו התיר לאיש לקחת פילגש יהודיה בשל חשש כבד שאם לא יעשה כן הוא יתבולל.
בשנת תשס"ו (2006) פרסם צבי זוהר מאמר באקדמות, בו הוא הציע לראות בפילגשות אופציה הלכתית כדי לאפשר לזוגות דתיים שרוצים לחיות יחד אך לא רוצים להתחתן. לאורך המאמר הוא מציג את קושיים של אותם דתיים שחשים צורך בזוגיות, אך לא די בוגרים או פוחדים מהמחויבות מכדי להתחתן. זוהר מפרט לאורך המאמר מקורות הלכתיים המתירים לשאת פילגשים ודעות שהפילגש איננה דורשת קידושין. מאמר זה גרר אחריו שלושה מאמרי תגובה, של הרב יהודה הנקין, הרב שמואל אריאל ותגובה משותפת של מיכל טיקוצ'ינסקי ורחלי שפרכר-פרנקל. במאמרי התגובה הציגו דעות הלכתיות רבות שמראות שהפילגש אסורה בימינו, או שהאופן שבו מיישמים את ההלכות האלו אינה מתאימה למסגרת של זוגיות זמנית. כמו כן הם האשימו את הפתרון שלו בכך שהוא מעודד זנות ופריצות, ופוגע בעיקר בנשים. זוהר כתב מאמר תגובה נוסף שבו הוא הכחיש חלק מהאשמות, ציין שהוא לא בא לפסוק אלא לקרוא כיוון והאשים את המגיבים שהם אלו שמושפעים מהוגים של תקופת הנאורות בנוגע לתפיסת הזוגיות.
פילגשים כיום

במהלך המאה ה-20 פחת מספר הפילגשים. עם עלייתן של התנועות לשוויון מעמד האישה, ועלייה בכוחן החברתי של הנשים ובהשכלתן, פחת מספר הנשים שרצו להיות "נשים מוחזקות" מחד, ו"קשרים פתוחים" בין גברים ונשים הפכו מקובלים יותר ויותר בתרבות המערבית. שתי מגמות אלה הביאו למצב בו מעמד "פילגש" כמעמד חברתי מקובל הפך למוקצה. גורם נוסף שהביא לפיחות בקשרים מסוג זה היה הפיחות שחל במעמד הנישואין. בניגוד לשנים עברו, בהן גירושים נחשבו לבלתי מקובלים (ובנצרות הקתולית אף אסורים), והקשר עם הפילגש היה חלופה נוחה יותר, כיום הגירושים הפכו למקובלים יותר ונישואים פיקטיביים והחזקת פילגש למקובלים פחות (אף שהדבר עדיין קיים במשפחות בעלות ממון רב ביותר, בהן הגירושין יתלוו באובדן ממון רב).[דרוש מקור]
פילגשים באמנות

באנגליה הוויקטוריאנית היה מוסד הפילגשים נפוץ מחד, ומגונה מוסרית מאידך. שילוב זה הביא לכך שרומנים רבים נכתבו על מוסד זה, תוך אזהרה שקו דק ביותר עובר בין פילגשות לזנות (מתוך השקפה מוסרנית). הן בספרו של ג'ון קלילנד – "פאני היל" והן בספריו של דניאל דפו – "מול פלנדרס" ו"רוקסאנה" מוצג הקו הדק בין פילגש לזונה תוך טענה כי מדובר בקו מלאכותי בלבד.
ג'ון דריידן בספרו "אנוס מרביליס" דווקא סבור שהעובדה שהמלך מחזיק פילגש והוא אב לממזרים, מעידה על נדבנותו.
הסופרת ג'ורג' אליוט הייתה בעצמה פילגש של גבר נשוי, אולם בשל היותה מסוגלת לפרנס את עצמה לא ראתה את עצמה כ"אישה מוחזקת" אלא כ"אישה משוחררת" דווקא.
דילמה בשאלת מוסריות הפילגשות מופיעה בספרה של שרלוט ברונטה – "ג'יין אייר", בו רוצ'סטר אינו מסוגל להתגרש מאשתו המשוגעת ומציע לג'יין אייר לחיות עמו כפילגש.
האופרה דנה בפילגשים במאדאם באטרפליי ובלה טרוויאטה.
בספרי עולם "ממלכות נשכחות" אמהות הבתים של האלפים האפלים היו מחזיקות פילגש-זכר ללא זכויות.
פילגשים מפורסמות

רצפה בת איה
אספאסיה
מאדאם דה פומפדור
מאדאם דו בארי
ראו גם

ידוע בציבור
מאהב
פילגש בגבעה
קורטיזנה
גיישה
לקריאה נוספת

אליקים אלינסון, "נישואין שלא כדת משה וישראל", הוצאת דביר, 1975