stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנדלית
תיאור

הסנדלית היא חד-תאי אאוקריוטי בעל צורה אליפטית, שאורכו נע בין 50 ל-300 μm (מיקרומטר), בהתאם למין. ריסונים (Cilium) פשוטים ודקיקים מכסים את התא ומסייעים לסנדלית לנוע, ובמרכזה ישנו מעין חריץ אליפטי עמוק המכיל ריסונים מורכבים וכמעט בלתי-מורגשים, המשמש כפתח דרכו היא קולטת את מזונה. בקצוות התא ישנן בועיות מתכווצות, אברונים מוקפים ממברנה, הקולטים מים שנכנסים לתא באוסמוזה מהסביבה, ואז מתכווצים ומפרישים את המים החוצה מן התא. באופן זה יכולה הסנדלית להוציא מגופה באופן אקטיבי – בניגוד למפל ריכוזים – עודפי מים, ולשמור על ריכוז המומסים הדרוש לה.
הסנדלית נפוצה במקווי מים מתוקים ובעיקר במים עומדים, ונמשכת לתנאים חומציים.
הסנדלית מתרבה לרוב ברבייה אל-זוויגית, בחלוקה לשני תאי-בת, אך כאשר מקורות המזון דלילים, היא יכולה להתרבות גם באמצעות קוניוגציה.
על-מנת לשרוד בסביבה שאינה מימית, הסנדלית יוצרת סביבה ציסטה, הנבקעת כאשר היא נמצאת שוב בסביבה מימית.
עזריה בסיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 ה'תש"ה רדאע, תימן 
 פטירה:  31 בדצמבר 2018 (בגיל 73 בערך) כ"ד בטבת ה'תשע"ט 
 מקום קבורה:  בית הקברות ראש העין
 השכלה:  ישיבת פוניבז' 
 מקום פעילות:  ראש העין
 תקופת הפעילות:  ? – 31 בדצמבר 2018 
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה
 רבותיו:  אביו הרב יחיא בסיס, הרב אלעזר מנחם מן שך
 חיבוריו:  שו"ת בית העזרי
 
הרב עזריה בסיס (ה'תש"ה, 1945 - כ"ד בטבת ה'תשע"ט, 31 בדצמבר 2018) היה רב ופוסק הלכה, רבה הראשי של ראש העין וחבר מועצת הרבנות הראשית.
ביוגרפיה

נולד ברדאע שבתימן לשולמית ולרב יחיא בסיס (ה'תרנ"ו-ה'תשל"ז), מרבני העיר וחבר בית הדין בה. בגיל 5, בשנת 1950 עלו הוריו לישראל במסגרת מבצע על כנפי נשרים והשתקעו בראש העין. הוא למד במסגרות לימוד מסורתיות שקמו בעדה התימנית המקומית, ובתלמוד תורה נחלת ראובן בפתח תקווה.
בבחרותו למד בישיבת פוניבז' והתקרב לראש הישיבה הרב אלעזר מנחם מן שך. נישא לרומיה ולזוג שישה ילדים.
בשנות ה-80 שימש כרב שכונה בראש העין ובין השנים 1986–1993 כרב היישוב בית דגן. בשנת 1992 לאחר פטירת הרב דוד חג'בי, נבחר לשמש כרבה של ראש העין, תפקיד אותו מילא משנת 1993. משנת ה'תשס"ג (2002) ועד שנת ה'תשס"ח היה חבר במועצת הרבנות הראשית. עמד בראש מוסדות "אבי העזרי".
הוא עסק רבות במענה לשאלות הלכתיות מהארץ ומחו"ל, ותשובותיו קובצו ופורסמו בספרי שו"ת בית העזרי. הסכמותיו נדפסו בספרים רבים העוסקים במסורת ההלכה והמנהג של יהודי תימן. מלבד מאות תלמידיו מקרב הקהילה הדתית בראש העין, הרב בסיס ניהל חצר של אלפי חסידים ברחבי הארץ, והוא נודע בעמדותיו השמרניות.
נפטר ממחלת הסרטן ב-31 בדצמבר 2018.
הערות שוליים

↑  אתר עמותת אבי העזרי.
↑  ניצן ינקו, המלחמות של הרב עזריה בסיס, באתר mynet‏ פתח תקוה, 19 בדצמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402114905171  VIAF: 30154921342963592738   WorldCat (עם VIAF): 30154921342963592738
גרופית

| --- | --- |
מראה כללי של קיבוץ גרופית
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: חבל אילות
גובה ממוצע: ‎118 מטר
תאריך ייסוד: 1963
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 265 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎4.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת דרום הנגב מוגדלת) גְּרוֹפִית(למפת דרום הנגב רגילה) גְּרוֹפִית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גְּרוֹפִית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גְּרוֹפִית29°56′27″N 35°03′53″E﻿ / ﻿29.9408392261022°N 35.0646127664152°E﻿ / 29.9408392261022; 35.0646127664152  heמפת היישובים של מועצה אזורית חבל אילות (in English: Hevel Eilot Regional Council) באדום - גרופית בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
http://www.grofit.net
גְּרוֹפִית הוא קיבוץ בערבה הדרומית הנמצא כ-53 ק"מ מצפון לעיר אילת ושייך למועצה האזורית חבל אילות. היישוב הוקם בשנת 1963 כהיאחזות נח"ל וקיבל את שמו מהשם הערבי של נחל גרופית. ב-24 בנובמבר 1966 אוזרח הקיבוץ ואוכלס על ידי אזרחים בוגרי תנועת הנוער העובד והלומד.
שם הקיבוץ פירושו ענף צעיר שנכרת מעיקרו של עץ זית או שיקמה לשם נטיעה חדשה (עיינו בערך ייחור).
היסטוריה > הקמה

מספר שנים אחרי הקמת יטבתה החלו אנשיה ללחוץ על הקמת יישוב נוסף לידם, כדי להקל על הבדידות.
בסקר קרקע שנערך על ידי משרד החקלאות נמצאו צפונה ליטבתה 8,000 דונם ראויים לעיבוד חקלאי ומי תהום שלהערכת מומחי תה"ל הספיקו להקמת שלושה יישובים חדשים. את הנקודה ראשונה הוחלט להקים על גבעה חמישה קילומטרים צפונית ליטבתה. במהלך אותה שנה התקיימו דיונים בתנועה המיישבת איחוד הקבוצות והקיבוצים האם להקים יישוב חדש בערבה או להעדיף הפנית כח אדם המצטרף לתנועה לחיזוק יישובים קיימים. ביולי 1963 קבלה מזכירות האיחוד החלטה להקים יישוב חדש במטרה לחזק את ההתיישבות בערבה הדרומית. בדיונים שהתקיימו עם המחלקה להתיישבות של הסוכנות סוכם שתוקם במקום היאחזות שתכשיר את המקום לקראת יישוב הקבע. הנח"ל נקרא למלא את המשימה.
הקרן הקיימת לישראל החלה בהכשרת קרקע במקום. בתחילה הוכשרו כשלוש מאות ושמונים דונם לגידולים שונים ובמקביל הוחל ביישור הגבעה והכשרתה לבניה. בשל הקשיים שהתעוררו בהכשרת הגבעה הוחלט להקים מחנה זמני מדרום לגבעה ועם גמר היישור והקמת מבני קבע להיאחזות לעלות למעלה.
בחודש ספטמבר 1963 עלה חיל חלוץ למחנה הזמני והקים צריפים ראשונים ששימשו חדר אוכל מטבח ומבנים נוספים. חברי יטבתה החלו בהכנת השטחים החקלאיים והכנתם לחברי הגרעינים שיגיעו להיאחזות.
טקס העלייה של ההיאחזות הכ"ט של הנח"ל על הקרקע נערך ב-26 בנובמבר 1963 בנוכחות הרמטכ"ל צבי צור, סגנו יצחק רבין, דויד בן-גוריון, אברהם הרצפלד מהמרכז החקלאי, סנטה יוספטל מזכירת איחוד הקבוצות והקיבוצים וסגן שר הביטחון שמעון פרס. בטקס העלייה ציין הרמטכ"ל "שכל היאחזות מהווה נדבך נוסף בפעלו של הנח"ל והוכחה לכך שצה"ל הוא לא רק צבא לוחם אלא צבא בונה ומיישב".
הגרעינים הראשונים בהיאחזות היו גרעין יגב לכפר עזה ושלהבת לברור חיל.
היסטוריה > הווי החיים בהיאחזות

גרעיני הנח"ל התחלפו בהיאחזות כל חצי שנה עד נובמבר 1966. ביולי 1964 עלו הנחלאים לנקודת הקבע על הגבעה.
בנוסף לגרעינים שעלו למקום בנובמבר 1963 שרתו בהיאחזות. גרעין שניר ליפתח, ערוגות לעין גדי, שקמה לארז, נקרות לראש הנקרה, תעוז, גרעין משמר דויד למשמר דויד, יטיב ליטבתה.
הנחלאים בהיאחזות עסקו בעיקר בעבודה בשטחי גן הירק הסמוכים להיאחזות ובפעילות של שמירה וקיום המחנה. בגן הירק גידלו מלונים, אבטיחים, עגבניות, קישואים, חצילים ותירס. נזרעו גם גידולי מספוא ופרחים. הנחלאים התמודדו עם בעיות חקלאיות שונות כמו סופות חול ורוחות עזות שהזיקו לגידולים השונים.
ההיאחזות נוהלה כקיבוץ בדרך וכל הנושאים האזרחיים הובאו לדיון באסיפות הגרעין. חלק מהגרעינים תיעדו את קורותיהם בהיאחזות ביומנים. בהיאחזות התקיימו חיי תרבות וכמעט בכל שבוע אורגן ערב תרבותי וצוינו כל החגים.
במהלך קיומה של ההיאחזות בקרו בה אישים רבים והיא הייתה חלון הראווה של הנח"ל לפעלו ההתיישבותי. ביניהם הגיע נחום גוטמן שפרסם את רשמיו בביטאון במחנה נח"ל ואף צייר שער לעיתון יום העצמאות תשכ"ד. ראש ממשלת דנמרק ביקר בינואר 1965 ומשלחות נוספות של משתלמים מחו"ל ביקרו בשנים אלו. אישיות נוספת שנקרתה למקום הייתה זמר העם פיט סיגר שירד להופיע באילת ונלקח לאחר ההופעה על ידי חיילי ההיאחזות להופעה ולמחרת חולץ על ידי אותם חיילים משיטפון בערבה.
היסטוריה > האזרוח

התוכנית הראשונית של הגופים המיישבים הייתה לאזרח את המקום תוך שנתיים בפועל אוזרח לאחר שלוש שנים.
כוונת התנועה המיישבת הייתה למסור את המקום לקבוצה גדולה יחסית שתוכל להחזיק את הנקודה, להקים תשתית חקלאית ומבני מגורים ראויים. ברם הוכשרו ורושתו רק 360 דונם לגידולים חקלאיים, בריכות אגירה למים לא הוקמו והיישוב היה מחובר לאספקה ישירה מהבארות בשטח, דבר שלא אפשר להגדיל את שטחי הגידול. תשתית לענפים נוספים לא הוקמה ונושא סילוק הביוב היווה בעיה קשה משום שהתגלה זיהום מי תהום כתוצאה מטיפול לא נכון בשפכים בתקופה הראשונה. גורמים אלו הביאו לכך שכחצי שנה לפני האזרוח הודיע האיחוד שבתנאים הקיימים אינו מוכן לאזרח את המקום, הנח"ל מצדו התריע על פגיעה במוראל החיילים שאמורים לעלות לגרופית. ההכרעה נפלה בכינוס של כל הגורמים על ידי אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון והוחלט לבצע את האזרוח בנובמבר 1966.
טקס האזרוח בו מסרו הנחלאים את המקום לגרעין הראשון של היישוב גרעין "גרופית" ועוד מספר מצטרפים מסגל ההיאחזות נערך ב-24 בנובמבר 1966. נציג הממשלה בטקס היה שר החקלאות חיים גבתי ואלוף פיקוד דרום ישעיהו גביש הביא את ברכת צה"ל. בטקס צוין שגרופית הוא היישוב ה-14 שמוקם על ידי הנח"ל והישוב השמונים של איחוד הקבוצות והקיבוצים.
היסטוריה > לאחר האזרוח

גרעין המתיישבים שאזרח את גרופית התפרק וכמעט כל חבריו עזבו את המקום. גם חברי גרעינים שהוזרמו למקום לחיזוקו כמעט ולא נשארו. בתחילת 1971 הושלמה בניית מבני קבע במקום, אך היו בו רק חמש משפחות ושני גרעיני נח"ל בתקופת שירותם הצבאי. בית הילדים במקום נותר שומם מכיוון שביישוב התגורר רק פעוט אחד.
במהלך מלחמת יום הכיפורים הגיעה קבוצה של כ-20 חברי הבונים מצפון אמריקה אל הקיבוץ. חברים נוספים של הקיבוץ הגיעו מהכפר הירוק.
בחודש מרץ 2024 לאחר הצבעה הוחלט בקיבוץ על הוצאתו מחברות בקיבוץ של משה בוגי יעלון על אף שהיה ממקימיו, וזאת לאור העובדה כי למעלה משלושים שנה אינו מתגורר בקיבוץ, טענתו כי הוא מתגורר במרכז לאור "שליחותו הציבורית" לא התקבלה על ידי חברי הקיבוץ.
כלכלת הקיבוץ

בראשיתו, התבססה כלכלת הקיבוץ על חקלאות. בעונות השפל הושלמה הכנסה בעבודות שונות בנמל אילת, בחברת החשמל, ובעבודות עפר באמצעות ציוד שנקנה לעבודה במכרות נחושת תמנע ובבניית שדה עציון בבקעת הירח.
היום הקיבוץ מתפרנס מ:
חקלאות: גידולי שדה (בצל) מקשת מלונים ואבטיחים, מטע תמרים ורפת. הקיבוץ גם שותף בחברת ערדג לחקלאות ימית.
תעשייה: מוסך, בית אריזה למיון ירקות ומפעל לשקיות פלסטיק עם סגר ומוצרי פלסטיק נוספים. כמו כן ישנה פעילות מיקור חוץ בתחום ההיי-טק בחברת ערדום תקשוב בשותפות הקיבוץ ושותפות בתחום האנרגיה הסולרית "ערבה פאואר".
תיירות: "כפר הנופש יעלים" המשמש ללינת תלמידים ומופעל על ידי גורם חיצוני. בקיבוץ קיים גם מכון לטיפול במוזיקה ופאב. כמו כן מתקיימות פעילויות של רכיבה טיפולית והדרכת רכיבה.
אנרגיה סולארית

בשטח קיבוץ גרופית עתיד לפעול שדה סולארי בינוני של ערבה פאוור קומפני בשם "גרופית סאן". השדה ייצר 6.4 מגוואט, ישתרע על שטח של 84 דונם ויורכב מ-22,100 פוטו-וולטאיים של חברת JA Solar. עלות הפרויקט: 88.5 מיליון ש"ח, כולל השקעה של 17.7 מיליון ש"ח הון עצמי על ידי ערבה פאוור, קרן נוי וקק"ל.
במהלך 20 שנות הפעילות של השדה צפוי "גרופית סאן" לחסוך הפקה של כ-162,000 טון מטרי של פחמן דו-חמצני.
גלריית תמונות

חזית בניין חדר האוכל בתכנון האדריכלית ארנונה אקסלרוד
ברכת הקיבוץ וברקע המטעים
היאחזות גרופית, 1964
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
1 2  גרופית - האחזות חדשה של הנח"ל בערפה של אילת, דבר, 27 בנובמבר 1963
↑  סופר "דבר", ישוב חדש בערבה יוקם ע"י איחוד הקבוצות והקיבוצים, דבר, 16 ביולי 1963
↑  משולם עד, ישוב ליד יטבתה, דבר, 5 ביוני 1963
↑  "גרעיני הנחל", חוברת בהוצאת אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון
↑  גרופית - ישוב קבע בערבה, דבר, 25 בנובמבר 1966
↑  מראה עירוני לישוב חקלאי, מעריב, 4 בפברואר 1971
↑  ברוך מאירי, פעוט יחיד במשק - ובית ילדים מפואר ושומם, מעריב, 4 בפברואר 1971
↑  חברי תנועת "הבונים" עולים ומצטרפים לקיבוצים, דבר, 24 באוקטובר 1973
↑  גרעין "חמד" מהכפר־הירוק יצטרף לגרופית בערבה, דבר, 10 במאי 1977
↑  ישי פרידמן, חברי גרופית הצביעו: בוטלה חברותו של בוגי יעלון בקיבוץ, באתר עכשיו 14, ‏13.3.24
↑  משולם עד, מושב שיתופי בנאות הכיכר, דבר, 12 ביוני 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467858105171  VIAF: 73151431535556300768   WorldCat (עם VIAF): 73151431535556300768 
קטע מצילום אוויר של המחנה הזמני של היאחזות גרופית. צולם בסוף 1963
חברי הגרעין המאזרחים את גרופית נובמבר 1966
גרופית וסביבתה – 2022
שמעון סויסה (ראש מועצה)

שמעון סויסה (נולד ב-29 ביוני 1963) הוא פוליטיקאי ישראלי ששימש ראש המועצה המקומית חצור הגלילית.
ביוגרפיה

שמעון סויסה נולד, גדל והתחנך בחצור הגלילית. שירת בצנחנים בגדוד 890 ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בעל תואר שני בחינוך, שימש כמורה וכמחנך בבית הספר תיכון אורט חצור. שימש כמנהל המתנ"ס בחצור הגלילית.
סויסה נבחר לראשונה לתפקיד ראש מועצת חצור הגלילית בשנת 2008 מטעם הליכוד כאשר בבחירות אלו ניצח את שאול כמיסה שכיהן כראש המועצה. בבחירות הבאות רץ מטעם רשימה עצמאית.
בתקופת כהונתו גדלה אוכלוסיית היישוב מ-8,600 ל-11,000 תושבים, והוקמו שכונות במערב היישוב, כולל פיתוח השכונות הוותיקות ושיפור ניכר בחזות היישוב ובתדמיתו, כחלק מתוכנית כוללת של פיתוח הגליל, והפיכתה של חצור לעיר.
בבחירות 2024 התמודד פעם נוספת על תפקיד ראש המועצה, והפסיד למיכאל קבסה.
חיים אישיים

סויסה נשוי לענת, אחות מיילדת במרכז הרפואי זיו, ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  מר שמעון סויסה, תנועת אור
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפסקה

ערך זה עוסק בשלב של מנוחה בפעילות ממושכת. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הפסקת עשר בבית ספר יסודי בגבעת עדה, בסביבות 1946
אנשי מפעל מטוסים אמריקאי בהפסקת אוכל, 1942
קהל בתיאטרון בעת הפסקה במופע
הפסקה הוא שלב של מנוחה קצרה בפעילות ממושכת. ההפסקה מיועדת לאכילה, ליציאה לשירותים, לרענון וכדומה.
הפסקה נעשית בפעילות אישית נעשית לפי שיקול דעתו של האדם. בפעילויות קבוצתיות אחדות מוסדרת ההפסקה לפי כללים מנחים:
הפסקה בלימודים (אנ'): בבתי ספר נהוגות מספר הפסקות בין שיעורים. משכי הזמן שלהן שונים במועדים שונים ביום, למשל הפסקה הכוללת גם ארוחת עשר מכונה "ההפסקה הגדולה" ונמשכת בין 15-30 דקות. ההפסקה מאפשרת לתלמידים ולמורים לנוח מעט, לאכול ולשתות, לשחק בחצר בית הספר, ולעיתים להחליף כיתה לקראת השיעור הבא. בחלק מבתי הספר נהוגות גם הפסקות של 5 דקות בין שיעור לשיעור. זמני ההפסקות קבועים, ופעמים רבות מבשר צלצול פעמון או מנגינה על תחילתה וסופה של ההפסקה.
הפסקה בעבודה: סעיף 20 לחוק שעות עבודה ומנוחה מסדיר את זכותו של העובד להפסקה בעבודה. בחלק ממקומות העבודה ההפסקה היא בזמן הנוח לעובד, ובאחרים ישנם זמני הפסקה קבועים. סעיף 20א לחוק מסדיר את זכותו של העובד להפסקה לשם שימוש בשירותים. באופן דומה עוסקים סעיפים 22 ו-22א לחוק עבודת הנוער במתן הפסקה לנוער עובד.
הפסקה במופע: במופע אמנותי, כגון הצגת תיאטרון, קונצרט והקרנת סרט קולנוע, נכללת פעמים רבות הפסקה. ההפסקה מאפשרת לצופים להתרענן, ולמארגני המופע להתארגן להמשכו (למשל שינוי נכבד בתפאורה שעל הבמה או שינוי היערכות התזמורת). לעיתים משמשת ההפסקה גם למכירת חפצים הקשורים למופע, כגון תקליטור של המופע. את סיום ההפסקה מסמן כיבוי אורות או צלצול פעמון. גם במופעי ספורט ארוכים, כגון משחק כדורגל, נהוגה הפסקה.
הפסקה בשידור: בשידורי רדיו וטלוויזיה נהוגה הפסקה לפרסומות.
הפסקה לתפילה: בדתות שונות יש לתפילה זמנים קבועים, שעמידה בהם מצריכה לעיתים הפסקה בפעילות מתמשכת לשם קיום התפילה. בקרב יהודים נהוגה במקומות רבים הפסקה ביום העבודה או בפעילות אחרת לשם תפילת מנחה, שזמנה הוא החל מחצי שעה לאחר חצות היום (על פי החלוקה לשעות זמניות) ועד לשקיעת החמה. באסלאם קיימת חובה להתפלל חמש תפילות ביום, שלכל אחת מהן שעות קבועות. בשנת 2000 תוקן חוק שעות עבודה ומנוחה ונקבע בו כי "עובד רשאי להתפלל במהלך יום עבודתו בהתאם לדרישות דתו; זמן התפילה ייקבע במקום העבודה בהתאם לצורכי העבודה ואילוציה, ובהתחשב בדרישות דתו של העובד".
כדי להציג את תל אביב כעיר תוססת, משתמשת עיריית תל אביב בסיסמה: "תל אביב, עיר ללא הפסקה", ותחנת רדיו אזורית הפועלת בגוש דן קרויה רדיו ללא הפסקה.
תקנות צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) (החזקה שלא לצרכים חקלאיים), התשס"ט-2009, שהותקנו מכוח חוק צער בעלי חיים (הגנה על בעלי חיים) מעניקות הפסקה גם לבעלי חיים, בקובען: "לא יקשור אדם בעל חיים למקומו במקום החזקתו הקבוע בלא הפסקה לפעילות גופנית".
ראו גם

הפסקת קפה
הנרי דלוניי

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1883 פריז, צרפת 
 פטירה:  9 בנובמבר 1955 (בגיל 72) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1906 
 תפקיד:  מזכיר כללי (1919–1955)  UEFA General Secretary (15 ביוני 1954–9 בנובמבר 1955) 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 
הנרי דלוניי (בצרפתית: Henri Delaunay;‏ 15 ביוני 1883 – 9 בנובמבר 1955) היה מנהל כדורגל צרפתי אשר כיהן בתפקידים בכירים בהתאחדות הצרפתית, פיפ"א ואופ"א, הוגה גביע העולם, אליפות אירופה וגביע אירופה לאלופות, ואשר על שמו נקרא גביע אליפות אירופה.
ביוגרפיה

דלוניי נולד בפריז שבצרפת ושיחק בצעירותו בקבוצת כדורגל בעיר הולדתו ובהמשך היה שופט כדורגל, אך פרש עקב פציעה במהלך משחק כדורגל כאשר כדור פגע בפניו והוא בלע את המשרוקית ושבר את שיניו.
ב-1905 החל את דרכו כעסקן ספורט כאשר מונה לתפקיד נשיא קבוצת הכדורגל בה שיחק בעבר ובהמשך מונה למזכיר הכללי של הוועדה האינטר-פדרלית הצרפתית (CFI). כאשר התאחדות הכדורגל הצרפתית הוקמה והחליפה את ה-CFI ב-1919, מונה למזכיר הכללי של ההתאחדות החדשה.
דלוניי כיהן בדירקטוריון פיפ"א מ-1924 עד 1928, והיה מחלוצי הרעיון להקמת תחרות גביע העולם בכדורגל יחד עם נשיא פיפ"א ז'יל רימה, ודחף להקמת אליפות אירופה בכדורגל וגביע אירופה לאלופות כבר ב-1927, ועל שמו נקרא הגביע באליפות אירופה.
הוא היה ממייסדי אופ"א וכיהן כמזכיר הכללי של הארגון מיום הקמתו ב-15 ביוני 1954 עד יום פטירתו ב-9 בנובמבר 1955. בנו פייר דלוניי ירש את תפקידו כמזכיר הכללי לאחר מותו.
הידד למנהיג

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מילים:  וולטר סקוט, Albert Gamse 
 לחן:  James Sanderson 
 תאריך מעמד רשמי:  1954
 ‏האזנהקובץ:Four ruffles and flourishes, hail to the chief (long version).ogg‏Ⓘ‏
 
"הידד למנהיג" (באנגלית: Hail to the chief) הוא המנון הנשיאות הרשמי של ארצות הברית, שהלחין ג'יימס סנדרסון. נגינת השיר מלווה את הופעתו של נשיא ארצות הברית באירועים ציבוריים רבים, הוא מנוגן גם בטקסי השבעה. בהזדמנויות רשמיות מרכזיות, תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית והרכבים צבאיים אחרים הם בדרך כלל המופיעים, ולכן על פי הנחיות מחלקת ההגנה, מאז שנת 1954, היו הבסיס העיקרי למעמדו הרשמי של ההמנון. קדמו לו ארבעה ניגונים קודמים ששימשו את הנשיא. השיר מנוגן גם במהלך הלווייתו הממלכתית של נשיא לשעבר. מכיוון שמקורו במאה ה-19, השיר נמצא ברשות הציבור.
היסטוריה

חלקים מ"גבירת האגם" של סר וולטר סקוט, כולל "שיר הסירה" ("הידד למנהיג") איתם מברך השבט על הגעתו בסירה של מפקדם רודריק דהו, שהולחנה לו מוזיקה בסביבות 1812 על ידי כותב השירים ג'יימס סנדרסון (סביבות 1769 - סביבות 1841); כנר אנגלי, שכתב שירים רבים להפקות תיאטרון מקומיות בשנות התשעים של המאה ה-19 ושנותיה הראשונות של המאה ה-19.
הרומן של סקוט הפך במהרה למלודרמה רומנטית. בנובמבר 1810 כתב סקוט לחבר ש"גבירת האגם" הפכה למחזה מאת מרטין וריינולדס בלונדון ועל ידי מר סידונס באדינבורו. בערך באותה תקופה, סקוט קיבל מכתב מחבר וקצין צבא שסיים את מכתבו בעותק של המוזיקה לשיר הסירה, "הידד למנהיג".
גרסה של גבירת האגם נוגנה לראשונה בניו יורק ב-8 במאי 1812. "הידד למנהיג" פורסם בפילדלפיה בערך באותו הזמן כ"מארש פזמון של הרומנסה הדרמטית של האגם' פרודיות רבות הופיעו, מה שהצביע על פופולריות רבה של השיר.
הצמדת השיר לנשיא התרחשה לראשונה בשנת 1815, אז הושמעה המנגינה הן לכבוד ג'ורג' וושינגטון והן לציון סיום מלחמת 1812 (בשם "זרי המפקד"). ב-4 ביולי 1828 ביצעה תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית את השיר בטקס הפתיחה הרשמי של תעלת צ'סאפיק ואוהיו, בה השתתף הנשיא ג'ון קווינסי אדמס. אנדרו ג'קסון היה הנשיא החי הראשון שלכבודו נוגן השיר בטקס כניסתו לתפקיד בשנת 1829, והוא הושמע גם בטקס ההשבעה של מרטין ואן בורן בשנת 1837. ג'וליה טיילר, אשתו השנייה של ג'ון טיילר, ביקשה את השימוש בשיר כדי להודיע על בואו של הנשיא. היורשת שלה כגברת הראשונה, שרה צ'יילדרס פולק, עודדה את השימוש בשיר בעת השבעתו של ג'יימס פולק בתקופת כהונתו של הארי טרומן, מחלקת ההגנה הפכה אותו לשיר המחווה הרשמי לנשיא.
הנשיא צ'סטר א. ארתור לא אהב את השיר וביקש מהמוזיקאי ג'ון פיליפ סוזה לחבר שיר חדש, שכותרתו "נשיא הפולונה". לאחר שארתור עזב את תפקידו, תזמורת הצי חזרה לנגן את "הידד למנהיג" בהופעותיו הפומביות של הנשיא.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית (1861-1865) שימשה אותה יצירה גם כדי להודיע על בואו של נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס. ב-3 באוקטובר 1861 ביקר דייוויס עם הגנרלים פ.ג.ט. בורגארד, ג'וזף איגלסטון ג'ונסטון וגוסטבוס וודסון סמית' בבית פיירפקס (כיום פיירפקס, וירג'יניה) לקראת כינוס מועצת המלחמה. בזמן שהותו בפיירפקס, הנשיא דייוויס ערך גם סקירה רשמית של הכוחות, שמנתה כ-30,000 איש. בתחילת הסקירה תזמורת חיל הרגלים הראשון בווירג'יניה ביצעה את "הידד למנהיג והסתיימה עם השיר "דיקסי".
מילים ולחן

המילים לשיר נכתבו על ידי אלברט גמז לצד מוזיקה של ג'יימס סנדרסון, אך לעיתים נדירות הן מושרות.
מילות השיר המקוריות, שנכתבו על ידי סר וולטר סקוט, הן:
הערות שוליים

↑  Hauser, Christine (2017-01-20). "'Hail to the Chief': The Musical Strains of Presidential Power". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-01-07.
1 2 3  "Hail to the chief (Song Collection)" in Library of Congress Performing Arts Encyclopedia
↑  https://www.c-span.org/video/?455339-1/president-george-hw-bushs-casket-arrives-us-capitol
↑  Collins, Ace. Songs Sung, Red, White, and Blue: The Stories Behind America's Best-Loved Patriotic Songs. HarperResource, 2003, p. 108.
↑  "The President's Own" At the White House: Celebrating the 200th Anniversary of the United States Marine Band, 1798-1998 (Media notes). United States Marine Band. Washington, DC. 1998.{{cite AV media notes}}:  תחזוקה - ציטוט: others in cite AV media (notes) (link)
↑  Collins, Ace. Songs Sung, Red, White, and Blue: The Stories Behind America's Best-Loved Patriotic Songs. HarperResource, 2003, p. 109-110.
↑  Collins, Ace. Songs Sung, Red, White, and Blue: The Stories Behind America's Best-Loved Patriotic Songs. HarperResource, 2003, p. 110.
↑  "Memphis Daily Appeal, October 12, 1861, p. 2, c. 4"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 725f5c47-743f-49d6-9a2a-e80b41c838da
בית הכנסת עץ חיים (טבריה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  טבריה 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  חיים אבולעפיה (השני) 
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1740
 תאריך פתיחה רשמי:  1740 
 קואורדינטות:  32°47′11″N 35°32′34″E﻿ / ﻿32.7865°N 35.542888888889°E﻿ / 32.7865; 35.542888888889
 www.eh-abulafia.org
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) בית הכנסת עץ חיים(למפת הגליל העליון רגילה) בית הכנסת עץ חיים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת עץ חיים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת עץ חיים
 
בית הכנסת "עץ חיים" הוא בית כנסת ספרדי עתיק בטבריה. הוא נבנה על ידי רבי חיים אבולעפיה (השני), מחדש היישוב היהודי בטבריה בשנת 1740. בית הכנסת בנוי על שרידי בתי כנסת קדומים, בהם בית כנסת שהתפלל בו האר"י הקדוש.
בית הכנסת חרב ושוקם מספר פעמים ברעש של 1837 ובשיטפון של 1934. בעקבות מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (המרד הערבי הגדול) התעכבה מלאכת השיקום של בית הכנסת. בסיון תש"ה (1945) התכנסו ראשי הקהילה הספרדית בעיר, בראשות הרב יעקב חי זריהן, והקימו את הוועד להקמה מחדש של בית הכנסת. בתמוז אותה שנה הופץ כרוז אשר כותרתו הייתה "מה נורא המקום הזה, אין זה כי אם בית אלקים". בעקבות זאת תרמו 228 משפחות מטבריה סכום כולל של 1228 לירות א"י, ובראשית תש"י (1950) הושלמה הבניה ובית הכנסת נחנך.
שלטים וכתובות

על קיר בית המדרש בצד הקרוב אל הטיילת מוצב שלט (בתמונה משמאל) ובו כתוב:
בית המדרש הספרדי העתיק

עץ חיים אבולעפייה זיע"א

ע"ש הרב הגדול הצדיק המופלא מופת הדור והדרו

המייסד והבונה את טבריה עיה"ק בשנת הת"ק

מורנו ורבנו החכם השלם המלומד בנסים

רבינו חיים אבולעפייה זצוק"ל זיע"א

נולד בחברון עיה"ק בשנת הת"כ (1660)

נלב"ע בטבריה עיה"ק ו' בניסן התק"ד 1744

והוא משבט יהודה מזרע המלוכה

והוא השיב את תהלת ישראל לטבריה עיה"ק
שלט הכניסה לבית הכנסת חובר ע"פ הספר "טבור הארץ" (לר' משה קליערס) המספר את סיפור טבריה בתקופתו של רבי חיים אבולעפיה ובו כתוב:
מה יפית ומה נעמת בי כנישתא רבא דטבריא ויהללוה בשערים בת ציון
בבסיס ההיכל בבית הכנסת נמצאת אבן המעוצבת כמגן דוד העומד על זוג ענפים, בתוכו פרח ומעליו כתר. על סרט החרוט על האבן נכתב "בי כנשתא רבא דטבריא" ובשני קצותיו חרוטות המילים "שנת תרצ"ג".
המקווה במבנה

בבנין בית הכנסת פועל מקווה ייחודי, אשר מחובר לכנרת והוא מתמלא ממימיה על פי חוק כלים שלובים. מקווה זה אינו פעיל בצורה תקינה בשנים האחרונות עקב ירידת מפלס הכנרת. לאחר החורף הגשום בשנת ה'תשע"ג עלה מפלס הכנרת והיה ניתן לטבול במקווה אך בשנות הבצורת שלאחר ירד שוב מפלס הכנרת והמקווה ריק ממים.[דרושה הבהרה]
גרגורי קריין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במרץ 1879 ניז'ני נובגורוד 
 פטירה:  6 בינואר 1955 (בגיל 75) קומארובו (אנ') 
 כלי נגינה:  כינור 
 צאצאים:  יוליאן קריין 
 
גרגוֹרי אַבְּרַמוֹביץ' קְרֵיין (ברוסית: Григорий Абрамович Крейн‏; 18 במרץ 1879 בניז'ני נובגורוד – 6 בינואר 1955 בקומארובו (אנ') שליד סנקט פטרבורג) היה מלחין רוסי ממוצא יהודי.
קריין למד במוסקבה אצל יאן ז'ימאלי (אנ'), פאול יואן (אנ') וריינהולד גליאר ובין 1905 ל-1908 אצל מקס רגר בלייפציג. משנת 1913 הוא השתייך, כמו אחיו אלכסנדר, לסניף המוסקבאי של החברה למוזיקה עממית יהודית. הוא עבד כמורה לכינור ותיאוריה במוסקבה. בשנים 1926 עד 1934 הוא התגורר עם בנו יוליאן בווינה, פריז וברלין, ולאחר מכן שוב במוסקבה ומ-1941 עד 1943 בטשקנט.
קריין הלחין סימפוניה, קונצ'רטו לכינור, "רפסודיה עברית" לקלרינט ותזמורת, השיר הסימפוני "שאול ודוד", פנטזיה קונצרטנטית לכינור ותזמורת, שלושה פרקים סימפוניים, ארבעה שירים ללא מילים ורביעיית מיתרים.
נטע גרטי

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1980 (בת 44) גדרה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 בן או בת זוג:  פיטר רוט (18 במאי 2007–?) 
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי 
 פרופיל ב-IMDb
 
נטע גרטי-רוט (נולדה ב-20 במרץ 1980) היא שחקנית ישראלית.