איווה (BB-4)
היסטוריית שירות > מלחמת ארצות הברית–ספרד

ב-22 באפריל, הכריז הנשיא ויליאם מקינלי על מצור על מערב קובה ושלושה ימים לאחר מכן, הכריז הקונגרס מלחמה על ספרד, בתוקף רטרואקטיבי החל מ-21 באפריל. סמפסון כבר קיבל את הפיקוד על השייטת הצפון-אטלנטית, שאליה הצטרפה איווה; היא השתתפה במבצע החסימה מ-22 באפריל עד 1 במאי לפני שחזרה לקי וסט כדי למלא דלק. עד אז, קיבל סמפסון הודעה כי שייטת ספרדית של ארבע סיירות משוריינות ושלוש ספינות טורפדו בפיקודו של אדמירל משנה פסקואל סרוורה אי טופטה חצתה את האוקיינוס האטלנטי כדי לתקוף את שייטת החסימה; הוא אסף את אוניותיו ב-4 במאי כדי לחפש אותן. לרשות סמפסון עמדה אוניית הדגל שלו, ניו יורק, איווה, אינדיאנה והסיירת הבלתי ממוגנת דטרויט, ואוניות אלו תוגברו עד מהרה בסיירת הבלתי ממוגנת מונטגומרי והמוניטורים אמפיטרייט וטרור, ולאחר מכן הסיירת המשוריינת ברוקלין.
האמריקנים ערכו חיפוש בנמל בפוארטו ריקו ב-12 במאי, אך לא מצאו ספינות מלחמה ספרדיות, ולכן הפגיזו את הנמל, ומיקדו את האש שלהם בקסטילו סן פליפה דל מורו, מבצר חוף ישן. איווה הובילה את מערך הקרב האמריקני במספר מעברים מול המבצר, והיא נפגעה פעם אחת מפגז ספרדי שפצע שלושה אנשי צוות וגרם נזק קל מרסיסים לאונייה. במהלך המטח האחרון שלה של פגזי 12 אינץ', אחד מהתותחים הקדמיים שלה גרם נזק פיצוץ לסיפון ולחלקים מהמבנה העילי. אדם אחד נהרג על סיפון ברוקלין ושלושה נוספים נפצעו על סיפון כלי שיט אחרים, אך אף אחת מהאוניות לא נפגעה באופן חמור מאש ספרדית; ההפגזה האמריקאית הייתה לא יעילה באותה מידה. בהנחה שסרוורה עושה דרכו להוואנה, סמפסון לקח לשם את השייטת שלו, אך תוך כדי הפלגה נודע לו שהספרדים התאספו בסנט תומאס באיי הודו המערבית הדנים. במקום זאת החליט סמפסון להחזיר את אוניותיו לקי וסט, והגיע לשם ב-18 במאי, בעוד שסרוורה הגיע לסנטיאגו דה קובה למחרת. סמפסון ניתק את איווה כדי לתגבר את השייטת הנודדת בפיקודו של קומודור וינפילד סקוט שליי, שניהל את המצור על קובה. היא הצטרפה לשייטת ליד סינפוגוס ב-22 במאי.
השייטת הנודדת, שכללה עד אז את איווה, טקסס, אוניית המערכה מסצ'וסטס, ניו יורק, ברוקלין, הסיירת הבלתי ממוגנת מארבלהד, וכמה סירות תותחים, סיירות עזר וכלי שיט תומכים, בילתה את השבוע לאחר מכן בפטרולים מול חופי קובה, בחיפושים אחר השייטת של סרוורה. בבוקר 29 במאי, תצפיות על סיפון מארבלהד דיווחו שהבחינו בסיירת הספרדית כריסטובל קולון במעגן מחוץ לסנטיאגו דה קובה. השייטת האמריקאית התכנסה לנמל במהלך היומיים הבאים והתכוננה לפעולה; איווה הטעינה פחם בים ב-30 במאי בתקופה זו. שליי ערך מתקפה ראשונית אחר הצהריים של 31 במאי; הוא הוביל את המערך עם אוניית הדגל שלו מסצ'וסטס, ואחריה הסיירת הממוגנת ניו אורלינס, ולאחר מכן איווה במעבר מול אוניותיו של סרוורה, ופתח באש מטווח ארוך בשעה 14:05. הפגזים האמריקניים החטיאו והם תיקנו את האש שלהם בהדרגה, אך הם לא הצליחו לקלוע אף פגיעה, אם כי אוונס ציין שהוא מאמין שהם גרמו נזק מרסיסים. אש התגובה הספרדית לא הייתה מדויקת באופן דומה, ושני הצדדים נצרו את האש עד השעה 15:10, עד אז האוניות האמריקאיות ניתקו מגע.
למחרת הגיע סמפסון למקום ועלה על ניו יורק כדי לקבל פיקוד על החסימה. הגישה לסנטיאגו דה קובה נשמרה על ידי תותחי חוף ומוקשים, מה שמנע מאוניותיו של סמפסון לפרוץ לנמל הפנימי מבלי שיגרם להן נזק רציני. אבל השייטת האמריקאית הייתה חזקה מכדי שהספרדים ינסו לפרוץ החוצה. שני הצדדים בילו את החודש הבא בקיפאון שנוצר; האמריקאים העדיפו להמתין עד שכוחות היבשה יוכלו לתקוף את הנמל מהצד היבשתי וללכוד את סוללות החוף. במהלך תקופה זו, איווה נסוגה למפרץ גואנטנמו בין 18 ל-28 ביוני, אשר נתפס על ידי הכוחות האמריקאים עד אז. היא חזרה להפגיז את ביצורי החוף ב-1 וב-2 ביולי, יחד עם אוניות המערכה אינדיאנה ואורגון. בתחילת יולי החלו חיילים אמריקאים להתקרב לגבעות שמחוץ לסנטיאגו דה קובה, ואיימו על סוללות החוף שהגנו על אוניותיו של סרוורה, והניעו את הפיקוד הספרדי להורות לו לנסות לפרוץ. סרוורה לא האמין שיש לו סיכוי משמעותי להצליח, שכן אוניותיו היו במצב גרוע באותה תקופה ורוב צוותי אוניותיו היו מאומנים בצורה גרועה. למרות זאת, הוא נענה להנחיה ושלח סירת תותחים לפנות בחשאי נתיב בשדה המוקשים בליל 2 ביולי.