stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיפוש (סרט)
פרסים

| אירוע | שנה | מועמדים | קטגוריה | החלטה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פסטיבל סאנדנס | 2018 | אניש צ'גנטי סב אוהניאן | פרס אלפרד פ' סלואן (אנ') לסרט באורך מלא | זכייה |  |
| פסטיבל סאנדנס | 2018 | אניש צ'גנטי | פרס בחירת הקהל NEXT | זכייה |  |
| פסטיבל הסרטים של סידני (אנ') | 2018 | אניש צ'גנטי | הסרט העלילתי הטוב ביותר: מקום שני | זכייה |  |
| אגודת מבקרי הסרטים של לוס אנג'לס באינטרנט | 2018 | ניקולאס ג'ונסון ויל מריק | העריכה הטובה ביותר | זכייה |  |
| אגודת מבקרי הסרטים של לוס אנג'לס באינטרנט | 2018 | אניש צ'גנטי | הסרט הטוב ביותר | מועמדות |  |
| אגודת מבקרי הסרטים של לוס אנג'לס באינטרנט | 2018 | אניש צ'גנטי | סרט הביכורים הטוב ביותר | מועמדות |  |
| המועצה הלאומית האמריקאית לביקורת (אנ') | 2018 | חיפוש | עשרת הסרטים העצמאיים הטובים ביותר | זכייה |  |
| טריילר הזהב | 2018 | Screen Gems; Heart Sleeve Productions | הגרפיקה הטובה ביותר בפרסומת לטלוויזיה | זכייה |  |
| טריילר הזהב | 2018 | Screen Gems; Heart Sleeve Productions | הסרט המקורי ביותר | מועמדות |  |
| פסטיבל לוקרנו | 2018 | אניש צ'גנטי | Variety Piazza Grande Award | מועמדות |  |
| אינדפנדט ספיריט | 2019 | ג'ון צ'ו | השחקן הראשי הטוב ביותר (גבר) | מועמדות |  |
| פרס סאטורן | 2019 | חיפוש | סרט המתח הטוב ביותר | מועמדות |  |
סרט המשך

באוגוסט 2019 נמסר שחברת "Stage 6" (אנ'), חברה בת של "סרטי סוני", מפתחת סרט המשך מבוסס טכנולוגיה (שם זמני: "חיפוש 2"). עם זאת, נודע שהסרט לא יהווה המשך רציף לעלילת הסרט הראשון, וג'ון צ'ו לא ישתתף בו. אניש צ'גנטי אף הבהיר שמבחינתו, סרט ההמשך הוא הזדמנות ליצור מותחן מקורי חדש מבוסס-טכנולוגיה, עם דמויות אחרות. כמו כן, אוהניאן הבהיר שאין כל כוונה להפיק סרט ספין אוף לסיפור פלישת החייזרים.
ב-27 במאי 2020 נודע שאניש צ'גנטי וסב אוהניאן סיימו לכתוב את תקציר סרט ההמשך והסרט יופק על ידי צ'גנטי, אוהניאן ונטלי קסאביאן באמצעות חברת ההפקות שהקימו במשותף, "Search Party". צ'גנטי לא יביים, ובמועד מאוחר יותר יודיעו השלושה מי נבחרו לכתוב את התסריט ולביים. הפרטים נמסרו בריאיון עם צ'גנטי שפרסם כתב העת המקוון "Vulture".
ב-13 בינואר 2021 נמסר ששלב הצילומים של ההמשכון צפוי להתחיל בחודשי האביב באותה שנה, בבימוים של ויל מריק וניק ג'ונסון, כפרויקט הביכורים שלהם כבמאים. השניים גם אמונים על כתיבת התסריט לפי סיפור שכתבו צ'גנטי ואוהניאן. מריק וג'ונסון שימשו קודם לכן כעורכי שני הסרטים הקודמים שביים אניש צ'גנטי: "חיפוש", ו"Run" (אנ'). יפיקו אניש צ'גנטי, סב אוהניאן ונטלי קסאביאן באמצעות חברת ההפקות שלהם, "Search Party", וכן אדם סידמן וטימור בקממבטוב שישמש כמפיק אחראי. בכך, יישמר בשלמותו הרכב הצוות שהפיק את הסרט הראשון, גם אם בתפקידים שונים. במועד הפרסום, עלילת הסרט עדיין חסויה.
רווחי פתוח

רַוְחִי אחמד מוחמד פתוּח (בערבית: روحي فتوح; נולד ב-23 באוגוסט 1949) הוא חבר הוועד המרכזי של פת"ח. בעבר כיהן כיושב ראש המועצה המחוקקת הפלסטינית יו"ר המועצה הלאומית הפלסטינית ונשיא הרשות הפלסטינית הזמני. קודם לכן כיהן כשר החקלאות בממשלתו של אחמד קריע וחבר במועצה המחוקקת הפלסטינית.
יו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן הודיע בגיל 89 כי עם מותו פתוח יקבל את תפקידו למשך 90 יום, עד לקיום בחירות.
ביוגרפיה

פתוח נולד ב-23 באוגוסט 1949 במחנה הפליטים רפיח, הקטן במחנות הפליטים הפלסטינים ברצועת עזה. לימים עבר לסוריה, שם למד תואר באנגלית באוניברסיטת דמשק, והיה חבר באיגוד הכללי של הסטודנטים פלסטינים. לאחר מלחמת ששת הימים עבר לירדן, והצטרף לזרוע הצבאית של הפת"ח, "אל-עסיפה" (אנ'), וקיבל הכשרה צבאית בעיראק. הוא הפך לחבר ב"וועדת הארגון העממי" של הפת"ח, וחבר במועצה המהפכנית של הפת"ח ב-1989. לאחר מכן עמד בראש ועדת החוץ הבינלאומית של המפלגה.
פתוח נמנה עם מגורשי אש"ף מלבנון וחי בתוניס עד הסכמי אוסלו. בעקבות הסכם אוסלו א' הוקמה הרשות הפלסטינית. פתוח נבחר ב-1996 כנציג המועצה המחוקקת הפלסטינית מהעיר רפיח שברצועת עזה, שם נולד וגר רוב חייו. הוא שימש כמזכיר המועצה המחוקקת הפלסטינית עד לנובמבר 2003, אז מונה לשר החקלאות בממשלתו של ראש הממשלה אחמד קריע. במרץ 2004 נבחר כמועמד הפת"ח לתפקיד יושב ראש המועצה המחוקקת הפלסטינית – ברוב של 34 קולות בעד ו-10 נגד.
בנובמבר 2004, פתוח תמך באחמד קריע, קודמו בתפקיד יו"ר המועצה וראש הממשלה לשעבר, להחליף את ערפאת כנשיאה של הרשות הפלסטינית. פתוח הושבע כנשיאה הזמני של הרשות הפלסטינית ב-11 בנובמבר 2004 לאחר מותו של ערפאת. לאחר שבועתו, שיבח את ערפאת כ"שהיד של העם הפלסטיני" והבטיח להמשיך בקפידה את מדיניותו. לפי החוק הפלסטיני, הוא כיהן כנשיא זמני למשך 60 יום, ובסופם נערכו בחירות. בבחירות ניצח מחמוד עבאס (אבו מאזן), ופתוח סיים את תפקידו כנשיא הרשות ב-15 בינואר 2005. פתוח כיהן כשר החקלאות בממשלתו של אחמד קריע, ולא התמודד בבחירות למועצה המחוקקת ב-2006.
בשנת 2016 נבחר כחבר הוועד המרכזי של פת"ח. בשנת 2022 נבחר כראש המועצה הלאומית הפלסטינית, במקום סלים א-זענון.
בינואר 2023 מתאם פעולות הממשלה בשטחים ביטל את היתרי הכניסה לישראל של פתוח ושני בכירים פלסטינים נוספים, לאחר שביקרו את כרים יונס, אסיר ביטחוני שחטף ורצח את החייל אבי ברומברג ב-1980 ושוחרר מהכלא. באותה שנה טען כי ערבים מאכלסים את ירושלים מזה 1.5 מיליון שנה, בעוד שהטענה היהודית היא שנוכחותם באזור היא רק במשך 6,000 שנה. לכן לטענתו "ירושלים שייכת בלעדית לפלסטינים, הערבים והמוסלמים". עוד טען כי אבותיהם של הפלסטינים הם היבוסים, שלפני כ-5,000 שנה בנו את "יְבוּס", היא ירושלים.
ב-27 בנובמבר 2024, יו"ר הרשות הפלסטינית אבו מאזן בן ה-89, הודיע כי עם מותו, יו"ר המועצה הלאומית רווחי פתוח יקבל את תפקידו למשך 90 יום, עד לקיום בחירות.
פתוח, חבר בדור המייסדים של המועצה הלאומית הפלסטינית, מבחינה פוליטית נחשב למתון, אך חסר השפעה.
הערות שוליים

↑  אבו מאזן הכריז: רוחי פתוח יהיה ה.., באתר כיכר השבת, ‏2024-11-27
1 2 3  ECFR Comms (adm), Rawhi Fattouh, European Council on Foreign Relations (ECFR), ‏20 במרץ 2018
↑  עינב חלבי, אבו מאזן הכריז: זה יהיה המחליף שלי, באתר ynet, 27 בנובמבר 2024
↑  עלי ואקד, רמאללה, אבו מאזן "היורש בפועל"; דחפורים מכינים הקבר, באתר ynet, 10 בנובמבר 2004
↑  VOA, Fattouh Sworn in as Interim Palestinian President, Voice of America (VOA News), ‏30 באוקטובר 2009
↑  יוחנן צורף, החלטות בוועד המרכזי של פת"ח מאיצות את הירידה בלגיטימציה של הרשות הפלסטינית, מבט על, גיליון 1551, 6 בפברואר 2022, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
↑   יניב קובוביץ, ג'קי חורי, ישראל תשלול אישורי כניסה מבכירים פלסטינים שביקרו אסיר ביטחוני משוחרר, באתר TheMarker‏, 7 בינואר 2023
↑  Tash Mosheim, 'Humans appeared in Palestine 1.5 million years ago' claims senior Palestinian official, ‏7 ביוני 2023
↑  עינב חלבי, אבו מאזן: במקרה הצורך, יו"ר המועצה הלאומית יחליף אותי בתפקיד, באתר ynet, 27 בנובמבר 2024
כבל תקשורת

כבלי תקשורת
חיבור של כבל תקשורת למודם
כֶּבֶל תקשורת הוא כבל חשמלי, המשמש כקו תקשורת ישיר בין שני התקני תקשורת נפרדים. קרוי גם נל"ן (ר"ת: "נקודה לנקודה").
כבלי התקשורת הפשוטים ביותר בנויים מתיילים מוליכים מבודדים, במספר תצורות בסיסיות:
שזירה – חוטי המעגל החשמלי שזורים זה בזה, במארג המבטל את השדות המגנטיים שהם מחוללים.
קואקסיאליות – אחד משני חוטי המעגל החשמלי הוא גליל חלול והשני, כולל שכבת הבידוד שלו, עובר בתוכו. התקן זה יקר יותר מהשזירה ויעיל ממנה לביטול השדות המגנטיים.
שכבות בידוד חשמלי אחדות.
סיכוך – מעטפת מוליכת חשמל הקולטת ומחלישה את השדה המגנטי.
קבוצה נוספת של כבלי תקשורת היא קבוצת הסיבים האופטיים. סיב אופטי הוא סיב מחומר שקוף (לרוב זכוכית), המאפשר העברת אור מקצהו האחד לאחר, בהתבסס על עקרון פיזיקלי של החזרה גמורה (או החזרה מלאה) של קרן אור. מכיוון שסיבים אופטיים אינם יוצרים שדות מגנטיים, הם יעילים ואמינים יותר בהעברת אותות. על פי רוב, עלותם גבוהה מזו של כבלים מוליכי חשמל.
נוהל חניבעל

נוהל חניבעל הייתה פקודה מטכ"לית של צה"ל שעסקה בכללים לפעולה מיידית במקרה של חטיפת חייל בידי האויב. הנוהל גובש בשנת 1986, ובשנת 2017 הוחלף על ידי הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, בפקודה מבצעית חדשה.
מקור השם

"נוהל חניבעל" הוא שמו של נוהל שקבע שורה של תקנות במקרה של הכרזה על חטיפת חייל. הנוהל נוצר כדי להפעיל תגובה אוטומטית לסיכול חטיפה, בלי הצורך לקבל אישורים על כל פעולה, דבר שאורך זמן רב. הנוהל כולל הצבת מחסומים, פגיעה בתשתיות כגון גשרים וכבישים למניעת התקדמות החוטפים והפעלת ירי מאסיבי לעבר החוטפים. לפי האלוף יעקב עמידרור, השם "חניבעל" נבחר באופן אקראי על ידי המחשב הצה"לי. חניבעל היה מצביא בן קרתגו שהעדיף להתאבד בבליעת רעל כאשר הרומאים דרשו את ראשו. יש המפקפקים בכך שהשם "חניבעל" נבחר באקראי ומצביעים על הכח הרטורי של חניבעל כמו על העובדה ששמות בצה"ל לקוחים לרוב ממקורות יהודיים או ישראלים.
רקע

לאורך השנים סירבה מדינת ישראל פעמים רבות לנהל משא-ומתן עם ארגוני טרור לשם שחרור שבויים מחשש שהדבר יתפרש ככניעה ויזמין פעולות טרור נוספות. מדיניות זו הובילה למספר הצלחות ראויות לציון, כגון מבצע אנטבה, ומבצע סבנה, אך גרמה גם לאובדן חיי אדם, כמו באירוע הטבח מעלות. במהלך מספר אירועים בהם חיילים נפלו בשבי ופתרון צבאי לא היה בנמצא, נאלצה ישראל לנהל משא ומתן עם החוטפים, אשר בסופו שוחררו מאות ואף אלפי מחבלים מבתי הכלא בישראל. הבולטים שבהם הובילו ל"עסקת ג'יבריל" בשנת 1985, לעסקת שליט בשנת 2011, ולעסקאות שחרור החטופים בזמן מלחמת חרבות ברזל בשנת 2023 ו-2025.
כבר בשנת 1982, עם שביית שמונת חיילי הנח"ל בלבנון, הונהגה בצה"ל הוראה בעל פה לפיה יש לעשות הכל כדי למנוע נפילה בשבי של חיילים, אך הדעות לגבי משמעות ההוראה חלוקות. לפי אלוף פיקוד הצפון בשנים אלו, אורי אור, ההוראה התייחסה לפעולות כגון חסימת צירים ופגיעה במכונית מילוט של החוטפים בשביל לעצור אותה אך לא להרג מכוון, בעוד שחיילים העידו כי הייתה הוראה מפורשת לירי על מכונית גם במחיר פגיעה ביושביה.
בעקבות שביית יוסף פינק ורחמים אלשיך בשנת 1986, וככל הנראה בשל החשש מעסקת חילופי שבויים נוספת בדומה לעסקת ג'יבריל, התעורר בצה"ל הצורך בגיבוש ההוראה בעל פה לכדי נוהל כתוב והוא הוכנס כסעיף כתוב לנוהל הכללי על ידי אלוף פיקוד הצפון, יוסי פלד, קצין אג"ם הפיקודי אל"ם גבי אשכנזי וקצין המודיעין הפיקודי, אל"ם יעקב עמידרור. הנוהל הובא לידיעת חיילים שנדרשו לפעול לפיו.
הנוהל לסיכול חטיפה

הסעיף המקורי שנוסף ב-1986 עסק בהוראות פתיחה באש למקרה של חטיפת חייל, ולפיו יש לפעול בכל דרך אפשרית לשם סיכול החטיפה, כולל ירי לעבר החוטפים וסיכון החטופים:
א. בזמן מחטף הופכת המשימה העיקרית חילוץ חיילינו מידי החוטפים גם במחיר של פגיעה או פציעת חיילינו.
ב. במידה ויזוהו החוטפים והחטופים ולא נענו לקריאות לעצור, יש לבצע ירי נק"ל (נשק קל), על מנת להוריד את החוטפים לקרקע, או לעצור אותם.
ג. אם לא עצר הרכב או החוטפים, יש לירות לעברם ירי נשק קל בבודדת, במכוון, על מנת לפגוע בחוטפים גם אם המשמעות פגיעה בחיילינו. (סעיף זה לווה בהערת כוכבית שהדגישה: בכל מקרה ייעשה הכל על מנת לעצור הרכב ולא לאפשר בריחתו).
לאורך השנים שונתה הפקודה מספר פעמים בעקבות ביקורת שהושמעה על ההיתר לסכן חיי החטופים. על פי אחד הנוסחים קבע הנוהל כי "יופעל שיקול דעת מפקדים לירי טנקים". בנובמבר 1999, דן הרמטכ"ל בפקודה בעקבות שאילתה של דן מרידור, ונקבע נוסח נוסף לפיו יש לעשות כל מאמץ להימנע מפגיעה בחטופים. ב-2002 הפקודה שונתה שוב וכללה את הנוסח: "בזמן חטיפה, המשימה העיקרית היא לחלץ את החייל החטוף מידי החוטפים", וכן הושמט המשפט "גם במחיר של פגיעה או פציעה של חיילינו". עוד נקבע כי יש לירות רק בגלגלי הרכב החטוף בלי לסכן את חיי החטוף.
בינואר 2003 פורסמה פקודה מטכ"לית חדשה בנושא לאחר התייעצות עם הפרקליטות הצבאית, אך הנוסח שלה לא פורסם. ב-2011 הדגיש הרמטכ"ל בני גנץ כי הנוהל אינו מאפשר ירי שמטרתו היא הריגת החייל החטוף. מנסח הקוד האתי של צה"ל, פרופ' אסא כשר, טען כי קיימים מספר נוסחים מקבילים לפקודה, אך לכולם עיקרון משותף, כפי שנכתב לדבריו בנוסח שנוצר באוקטובר 2010: "יש לפעול, ככל הניתן, לעצירת פעולת החטיפה, לרבות הפעלת אש, אך לא באופן שעלול להוביל בסבירות גבוהה למותו של החטוף, זאת מתוך הבנה שערך חיי החטוף גבוה ממחיר החטיפה".
הנוהל לסיכול חטיפה > החלפת הנוהל

בשנת 2016 החל צה"ל לנסח פקודה מבצעית חדשה בנוגע להפעלת כוח אש בשעת חטיפה, בעקבות הוראת הרמטכ"ל גדי איזנקוט לבטל את הפקודה. באותה שנה איששה בדיקת מבקר המדינה את קיומם של פערים רבים בהבנת הפקודה בין הדרגים ובין היחידות השונות. על רקע זה הומלץ לבחון את ביטולה או את הטמעתה בפקודות אחרות בצה"ל. עוד הומלץ להעניק את הסמכויות להפעלת אש נרחבת בעת סיכול חטיפה לדרגים גבוהים יותר בצבא, ולהתחשב במהלכה בעקרונות של הדין הבינלאומי, כמו עיקרון ההבחנה בין אזרחים ללוחמים ועיקרון המידתיות.
בינואר 2017 פורסם כי הנוהל הוחלף בפקודה חדשה ששמה נותר חסוי. על פי הנוהל החדש תותר הפעלת "כוח בלתי סביר" לעבר החוטפים במקרה של חטיפת חייל, וכן יותר ירי לשטח ישראל, אם החטיפה היא לכיוון הזה והכוח יידרש לכך.
הפעלת הנוהל

במקרי חטיפה אחדים הופעל הנוהל, אך לא תמיד הביא לסיכול החטיפה.
במהלך חטיפת החיילים בהר דב ב-7 באוקטובר 2000 תקף חזבאללה רכב סיור לא ממוגן של צה"ל שערך סיור לאורך גדר הגבול בגזרת הר דב, וחטף את שלושת החיילים שבו. צה"ל ניסה לעכב את הכוח החוטף באמצעות ירי של טנקים ומרגמות, סריקות באזור (כולל עם מסוקי הקרב, שהגיעו לשטח רק 45 דקות לאחר אירוע החטיפה), ותקיפות של חיל האוויר על מוצבי חזבאללה סמוכים.
חטיפת חיילי צה"ל בגבול לבנון הביאה לפתיחתה של מלחמת לבנון השנייה. בבוקר 12 ביולי 2006 חטף כוח חזבאללה שני חיילי צה"ל. נוהל חניבעל הוכרז יותר מחצי שעה לאחר החטיפה. טנק צה"לי ונגמחון נשלחו לאחר כשעה ללבנון בעקבות החטופים במטרה לאתרם, הטנק עלה על מטען גחון שנאמד במאות קילוגרמים של חומר נפץ וארבעת אנשי צוותו נהרגו.
בעקבות חטיפת גלעד שליט בגבול רצועת עזה ב-25 ביוני 2006 הופעל נוהל חניבעל רק כשעה לאחר החטיפה, שלב שבו כבר לא הייתה בו תועלת. המחיר הרב ששילמה ישראל בתמורה לשחרורו של שליט הביא את צה"ל לחדד את הנהלים.
במהלך מבצע עופרת יצוקה הופגז בית כדי למנוע חטיפת גופת חייל.
ב-7 בדצמבר 2009 נורה למוות יקיר בן מלך, תושב המרכז בן 34, על ידי מאבטחי משרד הביטחון כאשר ניסה לחצות את הגדר לתוך רצועת עזה במעבר ארז. קרוביו טענו כי הוא המתמודד עם הפרעה נפשית וכי שב ואמר כי ברצונו לשחרר את גלעד שליט. בריאיון עם צבי פוגל נטען שבאירוע זה הופעל נוהל חניבעל, והובעה ביקורת על הריגת האזרח בידי חברת אבטחה פרטית.
במהלך מבצע צוק איתן, ב-1 באוגוסט 2014, הופעל הנוהל לאחר חטיפת סגן הדר גולדין ברפיח. במסגרת הנוהל ביצע צה"ל ירי כבד לאזור למניעת בריחה של החוטפים. הפלסטינים דיווחו על עשרות הרוגים ומאות פצועים בתקיפות צה"ל כתוצאה מהירי. שנה לאחר המבצע חשף פרופ' אסא כשר כי חייל צה"ל נהרג במהלכו כתוצאה מנוהל חניבעל.
בלילה של 29 בפברואר 2016 נכנסו בטעות שני חיילי מנהלה מיחידת עוקץ למחנה הפליטים קלנדיה ברכב צבאי. לאחר 20 דקות הופעל נוהל חניבעל. למחנה נכנסו כוחות גדולים, ובחילופי האש נהרגו שני פלסטינים. בסופו של דבר אותרו החיילים.
לאחר טבח שבעה באוקטובר הורה צה"ל לכל היחידות הלוחמות שלו לפעול בהתאם לנוהל חניבעל, מבלי לציין זאת במפורש. ההוראה הייתה "לעצור בכל מחיר" כל ניסיון של מחבלי חמאס לחזור לעזה, למרות החשש שחלקם מחזיקים בחטופים. לדוגמה, לאחר הטבח בניר עוז תקפו מסוקי קרב של חיל האוויר את המחבלים שהובילו חטופים לרצועת עזה, ובתקיפה נהרגה חטופה אחת, והשאר נפצעו. בתחקיר מבצעי שבוצע לאחר מכן נאמר שהמסוק קיבל הנחיה לבצע נוהל חניבעל ("להוריד הכל") ולהרוג את המחבלים גם במחיר פגיעה בחטופים.
התנגדות ותמיכה

הצנזורה הצבאית פעלה להסתרת הנוהל עד שב-2003 התירה את פרסום קיומו. עוד בטרם הפרסום התנהל דיון על תקינות הנוהל, ונעשו בו שינויי נוסח תכופים. תוכן הפקודה נותר מסווג אולם לאורך השנים פורסם כי הלכה למעשה, מפקדים תדרכו חיילים ברוח ההנחה ש"טוב חייל מת מחייל חטוף", כולל התאבדות לשם סיכול חטיפה. הוראות אלו חודדו בעיקר לאחר שחרור המוני רוצחים בעסקאות שבויים. כך, למשל, טען מפקד פלוגת עורב במלחמת צוק איתן: "כשאתה נכנס לאירוע כזה אתה מעדיף חייל הרוג ולא חייל בשבי חמאס, כמו שליט 2. אתה מעדיף גופה ולא חייל חטוף. חידדנו לכוחות פעמים רבות על איום החטיפה והמטרה לשבשה אם תקרה - תוך פגיעה באויב גם במחיר הפגיעה בחבר שלך".
היות שחטיפת חייל נהפכה לפעולה בעלת משמעות אסטרטגית עבור ארגוני הטרור, היו שקיבלו בהבנה את השיקול הטקטי של מניעת הישג זה מהאויב. מנגד יש מי שראו כנוהל סתירה לעקרון הנהוג בקוד האתי של צה"ל לפיו אין מפקירים חייל פצוע בשדה. נשמעו קולות שאף הגדירו את ההוראה פקודה בלתי חוקית בעליל. אחרים תמכו בביטול הנוהל משיקולים מעשיים, לאור העובדה שלטענתם הנוהל לא תרם לסיכול במקרים בהם הופעל.
הרב אלעזר גולדשטיין, מחבר הספר "אתיקה צבאית יהודית", שלל בהתייחסות הלכתית לנושא פעילות שמטרתה פגיעה בחייל החטוף, אך התיר פעילות שמטרתה שחרור החטוף או פגיעה בחוטפים, גם אם יש בה סיכון לחיי החייל החטוף. הרב שלמה אבינר הביע תמיכה בנוהל.
בהיבט המשפטי נטען על ידי האגודה לזכויות האזרח כי הפעלת הנוהל באזורים צפופי אוכלוסייה מנוגד למשפט הבינלאומי. בתשובה ענה היועץ המשפטי לממשלה כי "היא משקפת איזון ראוי בין השיקולים השונים הנוגעים לעניין זה". כמו כן סבר פרופ' אסא כשר כי הנוהל כלל לא מתייחס לפגיעה בבלתי מעורבים, וכי בנושא זה יש להפעיל שיקול דעת של מידתיות כמו בכל פקודה אחרת.
ראו גם

אדמה חרוכה
ישראל הבוקר

| --- | --- |

 סוגה:  תוכנית בוקר, אקטואליה ומגוון נושאים
 יוצרים:  עכשיו 14
 בימוי:  ישראל קפלושניק
 מנחים:  טל מאיר, עידו טאובר, רונה לוי
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  ישראל עברית
 הפקה
 עורכים:  אביב איטח אורן שטרנברג
 אורך פרק:  כ-150 דקות
 שידור
 רשת שידור:  עכשיו 14
 תקופת שידור מקורית:  נובמבר 2021 – הווה
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית באתר עכשיו 14
ישראל הבוקר היא תוכנית הבוקר של עכשיו 14. בימים ראשון עד חמישי בהגשת טל מאיר, ובשישי בהגשת עידו טאובר ורונה לוי. התוכנית מתחילה עם מונולוג 'כותרות הבוקר' מ-6:00 עד 7:00, והתוכנית עצמה בין השעות 7:00-9:30. התוכנית משלבת כתבים, פרשנים ואורחים על ענייני היום. בימי שישי היא משודרת בין השעות 06:00-10:00.
בתגובה לתובענה ייצוגית שהוגשה ב-שנת 2023 נגד ערוץ 14, טען הערוץ כי תוכנית הבוקר אינה תוכנית חדשות וכי היא עוסקת בנושאים ש"אין להם חשיבות גדולה".
עורך התוכנית הוא אורן שטרנברג.
היסטוריה

מנובמבר 2021 הגיש שי גולדן את התוכנית יחד עם הדר מילר, השניים הנחו את התוכנית במשך כמה חודשים. ב-23 בפברואר 2022 הודיעה מילר על סיום תפקידה כמגישת התוכנית. בשנת 2023 פרש מתפקידו עורך התוכנית אביב איטח, ומאז עורך את התוכנית העיתונאי אורן שטרנברג. בתחילת אוגוסט 2023 החלה להגיש לצידו דנה ורון באופן קבוע. במהלך מלחמת חרבות ברזל החלה להגיש את התוכנית טל מאיר לצידו של שי גולדן כמו כן, הוארכה התוכנית בחצי שעה נוספת ומאז היא מתחילה ב-06:00 במקום ב-06:30. כמו כן, החלה התוכנית להיות משודרת גם בימי שישי בהגשת עידו טאובר עד השעה 10:00. מאוגוסט 2024 התוכנית משודרת בהנחייתם של טל מאיר, עידו טאובר ורונה לוי.
במרץ 2023 עקפה התוכנית את תוכנית העולם הבוקר עם גאולה אבן-סער בערוץ 13 עם רייטינג של 2.3%.
במהלך יום הזיכרון תשפ"ג שחל ב-24.04.23 קבעה התוכנית שיא רייטינג חדש של 2.5% והגדילה את הפער מול התוכנית "העולם הבוקר" בערוץ 13 שהסתפקה ב-1.6% רייטינג.
ע"פ נתוני ועדת המדרוג, "ישראל הבוקר" הפכה לרצועת הבוקר השנייה מבחינת נתוני הצפייה, במהלך ארבעת החודשים הראשונים של מלחמת "חרבות ברזל" (חודשים אוקטובר-ינואר), עם נתון ממוצע של 2.5%.
בשבוע הראשון של מלחמת חרבות ברזל התחוללה סערה באולפן לאחר שחבר הפאנל תנ"צ בדימוס דובי יונג כינה את שקמה ברסלר ואנשי מחאת קפלן "דאעש היהודי". בעקבות כך סולק בשידור חי על ידי המנחה שי גולדן תוך גינוי הדברים.
במהלך תוכנית מיוחדת ששודרה בפורים תשפ"ד (מרץ 2024) נמתח המגיש שי גולדן בשידור חי. המתיחה עוררה תגובות רבות בקרב צופי התוכנית והפכה לויראלית ברשתות החברתיות.
ביולי 2024 עזב גולדן את התוכנית.
הערות שוליים

↑  אורן פרסיקו, ערוץ 14 והיפוכו, באתר העין השביעית, 6 בנובמבר 2024
↑   ציוץ של הדר מילר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 23 בפברואר 2022
↑  הדר מילר עוזבת את ערוץ 14, מי תגיש בבוקר?, באתר אייס, 23 בפברואר 2022
↑  תתחיל לקום מאוחר? הדר מילר תפסיק להגיש את תוכנית הבוקר בערוץ 14,  באתר כיפה, 23 בפברואר 2022
↑   ציוץ של רן בוקר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 17 במרץ 2023
|  |
| --- | --- | --- |
| תוכניות | "ישראל הבוקר" • "עדן ועודד" • "האולפן הפתוח" • "ארבע" • "ריקלין ושות" • "הדו"ח של אראל" • "שבע" • "מהדורת החדשות המרכזית של עכשיו 14 "•"הפטריוטים" • ריקלין ושות • "פָתְחִי את שַׁי" • "כלכלי בלילה" |  |
| סגל | דור אזרד  • אמיר איבגי • שגיא אלמוג כהן • נועם אמיר • מולי ארי • הלל ביטון רוזן • דרור בלאזדה • יעקב ברדוגו • שרה ב"ק • שי גולדשטיין • בועז גולן • טל היינריך • עדן הראל • יהונתן וייס • דנה ורון • יותם זמרי • יערה זרד • עידו טאובר • יאיר אלטמן • מגי טביבי • עומרי חיים • שלו כחלון • אדיר לחקים • רונה לוי • עירית לינור • שיראל ללום נהיר • נתי לנגרמן • טל מאיר • ינון מגל • תמיר מורג • עודד מנשה • אראל סג"ל • גיל ססובר • מורן סקיטל • ליאור סודרי • אריאל עידן • איתמר פליישמן • אליה פרג'ון • גלעד צוויק • מוטי קסטל • דני רופ • שמעון ריקלין • עתי שלו • ליטל שמש |  |
ישראל הבוקר עם שי גולדן והדר מילר
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
דוחות קינסי

כריכת החלק הראשון של דוחות קינסי, "התנהגות מינית בזכר האדם", שיצא בשנת 1948
דוחות קינסי (באנגלית: The Kinsey Reports) הם שני ספרים על מיניות בבני אדם: "התנהגות מינית בזכר האדם" (Sexual Behavior in the Human Male)‏ (1948), ו"התנהגות מינית בנקבת האדם" (Sexual Behavior in the Human Female)‏ (1953), אותם חיברו אלפרד קינסי, וורדל פומרוי ואחרים. קינסי היה ביולוג אמריקאי באוניברסיטת אינדיאנה, מייסד מכון קינסי לחקר מין, מגדר ופריון.
הספר השני, "התנהגות מינית בנקבת האדם" מבוסס על ראיונות אישיים עם כמעט 6,000 נשים. קינסי ניתח את הנתונים באשר לתדירות ההשתתפות בפעילויות מיניות שונות כפי שדיווחו הנשים ובדק את הקשר בין דיווחים אלה למשתנים שונים, כגון גיל, מעמד סוציו-אקונומי, ונטייה דתית. נערכו השוואות בין פעילות מינית בגברים ובנשים. נתוניו של קינסי מצביעים על כך שנשים היו פחות פעילות מינית מאשר גברים בכל ההיבטים של חיי המין, אבל עדיין הן היו יותר מיניות מן התפיסה העממית הרווחת. בעת שהספר על מיניות האשה התפרסם, נראה היה שקינסי סובר כי נשים וגברים דומים יותר בהיבטים הביולוגיים של מיניותם ממה שסבר תחילה, וכי מיניותם של גברים ונשים גם יחד מעוצבת, ולא רק מודחקת, על ידי גורמים חברתיים ותרבותיים.
פרסום דוחות קינסי הדהים את הציבור וגרם למחלוקת ציבורית. ממצאי הדוחות הביאו לתגובות זעם, הן מכיוון שהן יצאו כנגד אמונות מסורתיות על מיניות האדם ומכיוון שדנו בנושאים שהיו בגדר טאבו עד לאותה עת.
מבקרים העלו ספקות באשר לשיטות המחקר שננקטו לצורך איסוף הנתונים, כולל נתונים שלא ניתן היה לאוספם ללא שיתוף פעולה עם פדופילים. מכון קינסי הכחיש האשמות אלה, אולם הכיר בכך שקוימו ראינות עם גברים שפגעו מינית בילדים, וכי הובטח חיסיון על זהותם כדי שיספקו תשובות אמיתיות וכנות על נושאים שהם בגדר טאבו, זאת על אף החשש שימשיכו בפשעיהם. קינסי אף ניסה לענות לביקורת באשר לדרך בחירת מדגם המרואיינים.
ממצאים > סולם קינסי

סולם קינסי בא לתאר את תולדות התנהגותו המינית של אדם, או אירועים בפעילותו המינית בפרק זמן נתון. הסולם דירג התנהגות מינית בין 0 לבין 6, 0 הוא אדם הטרוסקסואלי לחלוטין ו-6 הוא אדם הומוסקסואלי לחלוטין. קטגוריה נוספת, בשם X, הוזכרה כדי לתאר א-מיניות, אלה שהם חסרי תשוקה מינית לחלוטין. סולם קינסי פורסם לראשונה בדוח על ההתנהגות המינית של האדם הזכר (1948), ונעשה בו שימוש בולט אף בדוח השני על ההתנהגות המינית של נקבת האדם (1953). כאשר הציג את הסולם כתב קינסי:
גברים אינם מייצגים שתי אוכלוסיות מובחנות, הטרוסקסואלים והומוסקסואלים. העולם אינו מחולק לכבשים ועיזים. זהו יסוד טקסונומי לפיו הטבע מכיל לעיתים נדירות קטגוריות טהורות [...] עולם החי הוא רצף בכל אחד מהיבטיו.
בהדגשת הרצף של דרגות בין היסטוריה של התנהגות הטרוסקסואלית לחלוטין והיסטוריה של התנהגות הומוסקסואלית לחלוטין, רצוי לפתח דרך של סיווג שתהיה מבוססת על הכמות היחסית של ניסיונות, או תגובות, הטרוסקסואליים והומוסקסואליים בכל היסטוריה אישית... ניתן לקבוע דרגתו של אדם בסולם זה לכל תקופה בחייו... סולם של שבע דרגות מתקרב יותר ליכולת להדגים את הדרגות השונות שקיימות במציאות.
ממצאים > יחסי מין בעת הנישואים

התדירות הממוצעת של יחסי מין בעת הנישואים, כפי שדווחה על ידי נשים, הייתה 2.8 פעמים בשבוע בין גילאי שנות העשרה המאוחרות, 2.2 בין גילאי 30, ואחת לשבוע בגיל 50. קינסי העריך כי 50% בממוצע מתוך הגברים הנשואים קיימו יחסי מין כלשהם מחוץ למסגרת הנישואים בשלב כלשהו. בין נשאלות המדגם, 26% מן הנשים קיימו יחסי מין מחוץ לנישואים עד הגיען לגיל 40. בין אחת מתוך שש, לבין אחת מתוך עשר נשים גילאי 26 עד 50 היו מעורבות ביחסי מין מחוץ לנישואין. אולם לצורך המדגם קינסי הגדיר זוגות שחיו יחדיו משך למעלה משנה כ"נשואים", ובכך העלה אחוז המקרים בהם מצא יחסי מין מחוץ למסגרת הנישואים. עובדה זו ספגה ביקורת.
שיטת המחקר

איסוף הנתונים נערך בעיקר בדרך של דיווחים סובייקטיביים בראיון. הראיון נוהל באמצעות שאלון מובנה שאותו היה על הבודק לשנן בעל-פה (ואשר לא הופיע על דף התשובות). דפי התשובות קודדו כדי לשמור על חיסיון המשיבים, והתגובות סומנו בטבלה באמצעות סימנים מוסכמים מראש. המידע הותאם מאוחר יותר לצורך עיבודו במחשב. כל דפי איסוף הנתונים, והרישומים המקוריים של החוקרים, נשמרו במכון קינסי ועיון בהם הותר לחוקרים שהוכיחו צורך מחקרי. המכון אף התיר לחוקרים לעשות שימוש בתוכנות סטטיסטיות (כגון PSPP או SPSS) כדי לנתח את הנתונים.
נושא המחקר והנתונים שנאספו פתחו פתח נרחב לניצול המידע באופן סנסציוני. בהתבסס על נתוני ומסקנות המחקר, אחרים טענו כי 10% מן האוכלוסייה הכללית היא הומוסקסואלית, וכי נשים מגבירות את סיכוייהן ליהנות מיחסי מין במהלך הנישואים אם תעסוקנה באוננות בטרם נישואיהן. אף לא אחת מטענות אלה באה מפיו של קינסי.
נתונים המצביעים על אורגזמה אצל ילדים בטרם הגיעם לבגרות מינית, הביאו לפרסום המאשים את החוקרים בהתעללות בילדים. על פי הנתונים המופיעים בדוח הראשון, דווחו 300 מקרים של אורגזמה בילדים גילאי חמישה חודשים עד 14 שנים. באתר האינטרנט של מכון קינסי נטען כי "[קינסי] לא קיים ניסויים על ילדים; הוא לא קיבל שירותים, שיתף פעולה, או שכנע אנשים לבצע ניסויים על ילדים" וכי רוב המידע על ילדים נאסף ממבוגרים שדיווחו על זכרונות ילדות. חלקו מהורים לילדים שצפו בילדיהם, חלקו ממורים שצפו בילדים מתנהגים בצורה מינית, וקינסי הצהיר כי תשעה מתוך מרואייניו דיווחו על קיום יחסי מין עם ילדים וסיפרו כיצד ילדים התנהגו והגיבו באותה עת. קינסי שמר על חיסיון נותני המידע על יחסי מין עם ילדים בטענה שבאיזון בין הרצון לגבות מידע אמין ממרואייניו לבין האפשרות שהם ימשיכו בהתנהגותם זו, גבר האינטרס הראשון. מאוחר יותר התגלה כי כל המידע על ילדים המופיע בטבלאות 31–34 לדוח בא מתוך יומנו של אדם אחד, אותו החל לכתוב בשנת 1917, זמן רב בטרם החל מחקרו של קינסי וכי בדוח נמסר מידע מטעה באשר למקור הנתונים.