stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוטה להמן
ביוגרפיה

להמן נולדה בפרלברג. אחרי לימודים בברלין, הופיעה לראשונה בשנת 1910 באופרה של המבורג, בתפקיד נער חצר ב"לוהנגרין" של וגנר. בשנת 1916 הצטרפה אל האופרה של וינה, שם שרה בהצגות הבכורה של כמה מן האופרות של ריכרד שטראוס - "אריאדנה בנקסוס" (1916), "האישה ללא צל" (1919), ,אינטרמצו" (1924) ו"אראבלה" (1933). כמו כן השתתפה גם בהצגות בכורה וינאיות של כמה אופרות של פוצ'יני. הופעת הבכורה של להמן בלונדון הייתה ב-1914 ובשנים הבאות הופיעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
לוטה להמן הופיעה בקביעות גם בפסטיבל זלצבורג (1926-1937), שם שרה בין השאר תחת שרביטו של ארטורו טוסקניני. בזלצבורג שרה גם ברסיטלים, עם המנצח ברונו ולטר כפסנתרן מלווה.
בשנת 1930 הופיעה להמן לראשונה בארצות הברית, בתפקיד זיגלינדה ב"ולקירות" של וגנר בשיקגו. שאר תפקידי וגנר של להמן כללו את אוה ב"המייסטרזינגר", אחזה ב"לוהנגרין" ואליזבת ב"טנהויזר"; כמו כן נודעה בפרשנותה לליאונורה ב, פידליו" של בטהובן. ממש לפני שגרמניה סיפחה את אוסטריה ב-1938, היגרה להמן לארצות הברית, שם שרה באופרה של סן פרנסיסקו ובמטרופוליטן אופרה עד 1945.
נוסף לעבודתה האופראית, עשתה לה להמן שם כזמרת לידר, שהרבתה ברסיטלים עד לפרישתה. כן הרבתה בהקלטות.
אחרי שפרשה מבימת הרסיטלים בשנת 1951, לימדה להמן בכיתות אמן בסנטה ברברה, קליפורניה, ב"אקדמיה למוזיקה של המערב. כמו כן הגישה כיתות אמן בשיקגו, לונדון, וינה ועוד.
לוטה להמן הלכה לעולמה בשנת 1976, בת 88, בסנטה ברברה, קליפורניה ונקברה בבית הקברות המרכזי בווינה.
אולם קונצרטים בקמפוס של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה נקרא על שמה.
קרן לוטה להמן הוקמה בשנת 1995 והציבה לה שתי מטרות: האחת, לשמר ולהנציח את מורשת לוטה להמן והשנייה, לכבד את חלומה: להביא את השיר האמנותי לחיי אנשים רבים ככל האפשר.
כתיבה ספרותית

להמן הייתה סופרת ומשוררת פורייה, שהוציאה ספרי שירה, פרוזה ועיון.
"חרוזים בפרוזה" בראשית שנות ה-20',
רומן בשם Orplid, mein Land בשנת (1937), שתורגם לאנגלית בשם Eternal Flight בשנת הוצאתו,
ספר זכרונות, Anfang und Aufstieg (1937) שתורגם לאנגלית בשם On Wings of Song (אנגליה, 1938) ו- Midway in My Song (ארצות הברית, 1938);
ספר על פרשנות השיר, More Than Singing (1945),
ספר על פרשנות תפקידים באופרה,(My Many Lives (1948).
"חמש אופרות וריכרד שטראוס", או בשנמו השני "לשיר עם ריכרד שטראוס" (אנגליה, 1964);
ספר שירה בשם Gedichte משנת 1969
שמונה-עשר מחזורי שירים (1971), שנלקחו ברובם מספרים קודמים.
ביוגרפיות

לוטה להמן, mehr als eine Sängerin מאת וסלינג (1969)
לוטה להמן: חיים באופרה ובשיר מאת גלאס (1988)
לוטה להמן:1888-1976, ביוגרפיה ליובל המאה להולדתה מאת ג'פרסון (1988)
ניקולאי בוכארין

| --- | --- |

 לידה:  9 באוקטובר 1888 האימפריה הרוסית מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  15 במרץ 1938 (בגיל 49) ברית המועצות גיא ההריגה בקומונרקה, ברית המועצות 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  גיא ההריגה בקומונרקה 
 השכלה:  גימנסיית מוסקבה הראשונה (1907) 
 תפקיד:  Candidate member of the Politburo of the CPSU Central Committee (25 במרץ 1919–2 ביוני 1924)  חבר הפוליטביורו של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות (2 ביוני 1924–17 בנובמבר 1929)  חבר פרלמנט באספה המכוננת הרוסית של 1918 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  אנה לרינה 
 
ניקולאי איוונוביץ בוכארין (ברוסית: Никола́й Ива́нович Буха́рин;‏ 9 באוקטובר 1888 - 15 במרץ 1938) היה מהפכן ומדינאי סובייטי, מוותיקי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ומחשובי התאורטיקנים של המרקסיזם בה. הוצא להורג בהוראתו של סטלין.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית מוקדמת

בוכארין היה הבן השני במשפחה בה שני ההורים היו מורים. בשנת 1906, בגיל 18, הצטרף לסיעה הבולשביקית במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של פועלי רוסיה (לימים המפלגה הקומוניסטית), וכעבור שנה ארגן, יחד עם גריגורי סוקולניקוב, את ועידת הנוער המוסקבאית, אשר נחשבה לימים למבשרת הקומסומול. כעבור שנה נוספת היה לחבר בוועד המוסקבאי של המפלגה. בשנים 1907–1910 הוא למד באוניברסיטת מוסקבה, אך עיקר מעייניו היו לפעילות במפלגה. בשנת 1911 נאסר ונשלח לגלות בארכנגלסק, אך נמלט לגרמניה, ומשם לאוסטרו-הונגריה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, גורש מאוסטרו-הונגריה לשווייץ, משם עקר ללונדון, סטוקהולם ואוסלו. באוקטובר 1916 השתקע בניו יורק, שם ערך, יחד עם טרוצקי ואלכסנדרה קולונטאי, את כתב-העת "עולם חדש" (Новый мир). במהלך גלותו זו הוא התעמק בתורה המרקסיסטית, פיתח על בסיסה את התאוריות שלו וכתב מספר חוברות (brochures).
ביוגרפיה > לאחר מהפכת אוקטובר

במאי 1917 חזר לרוסיה עם המהפכה, נבחר לוועד המרכזי של המפלגה ונהיה לעורך הפראבדה. בתחילה נמנה עם הרדיקלים במפלגה וצידד בהמשך המלחמה כדי לקדם באופן מיידי מהפכה קומוניסטית כלל-עולמית, כנגד תומכי הסכם ברסט-ליטובסק, אך בראשית שנות ה-20 נעשה מתון יותר בדעותיו ותמך בנא"פ - "המדיניות הכלכלית החדשה" הליברלית-יחסית של לנין - ובפיתוח תעשייתי מתון שהיה מקובל על הסוחרים הזעיר-בורגנים והאיכרים. בשנת 1924 בוכארין נבחר לפוליטביורו, הגוף העליון של המפלגה ולכן גם של ברית המועצות כולה, ובשנת 1926 - ליושב-ראש הקומינטרן. באותה שנה בוכארין תמך בסטלין במאבקו כנגד "האופוזיציה משמאל" בדמות טרוצקי, זינובייב וקאמנייב, וטען כי יש לחדול מהמאמצים לעורר מהפכה כלל-עולמית ולהתרכז ב"בניית הסוציאליזם במדינה מסוימת" - גישה שאומצה במלואה על ידי סטלין.
ביוגרפיה > חילוקי דעות עם סטלין

בשנת 1928 החלו להתגלע חילוקי דעות בין סטלין לבין בוכארין על רקע רצונו של סטלין להפסיק את ביצוע הנא"פ ולהאיץ את תהליכי המעבר למבנה סוציאליסטי של המשק הסובייטי. סטלין גרס כי יש להאיץ את תהליכי התיעוש ולבצע קולקטיביזציה ולבנות את הסוציאליזם בכוח; בוכארין חשש שהדבר יגרום אי-נחת לאיכרים ויגרום לירידה בתפוקה החקלאית (דבר שאכן קרה), והאמין שיש להכחיד את המשק הפרטי באמצעים כלכליים ומתמשכים ולא כוחניים. בוכארין תמך בהמשך הנא"פ וכינה, במאמרו "הערות הכלכלן", את תוכניות התיעוש והקולקטיביזציה של סטלין (אשר נלקחו ממשנתו של טרוצקי) "הרפתקניות". באותה שנה דחה הפוליטביורו את דעותיו של בוכארין, וכינה את מחשבתו "הנטייה ימינה" (правый уклон); חודש לאחר מכן אישר הוועד המרכזי של המפלגה קביעה זו וכינה את בוכארין ואת תומכיו - ראש הממשלה ריקוב ויושב-ראש הסתדרות הפועלים המרכזית (ВЦСПС) טומסקי - "האופוזיציה מימין". כעבור חצי שנה נוספת, באפריל 1929, גמר הוועד המרכזי את "חיסול (разгром) קבוצתו של בוכארין", הדיח את בוכארין מתפקידו בקומינטרן ומעריכת ה"פראבדה", ובנובמבר אותה שנה הוא הודח מהפוליטביורו. תומכיו של בוכארין בקומינטרן גורשו ממנו והקימו את "האופוזיציה הקומוניסטית הבינלאומית".
בעקבות הדחתו מכל התפקידים הבכירים במנגנון המפלגתי, חזר בו בוכארין מדעותיו ואמירותיו ו"יישר קו" עם "הקו הכללי" של המפלגה, אך משרותיו לא הושבו לו. יתר על כן, בשנת 1934 הוא הועבר מתפקידו כחבר בוועד המרכזי של המפלגה והפך למועמד-לחבר בוועד המרכזי; מאידך גיסא, סטלין "חנן" אותו חלקית במנותו לראש העיתון "איזבסטיה", שם התמקד בוכארין בתעמולה אנטי-פשיסטית, ובהטילו עליו את כתיבתה של חוקה חדשה לברית המועצות, החוקה של שנת 1936, אשר הייתה, על הנייר, ליברלית בתחומים מסוימים כחופש הדיבור, אך למעשה לא יושמה כלל.
ביוגרפיה > משפטי הראווה והוצאתו להורג

החוקה של בוכארין לא הגנה על כותבה: ב-1936, במשפט הראווה שלהם, קמנייב וזינובייב ("האופוזיציה משמאל") העידו כנגד בוכארין והאשימו אותו בחתירה תחת ברית המועצות. החקירה הפלילית כנגד בוכארין נסגרה אמנם, אך נפתחה שוב בראשית שנת 1937, במהלך משפט הראווה השני. בפברואר 1937 סולק בוכארין מהמפלגה, נאסר ונשפט במשפט הראווה השלישי כראש "האופוזיציה מימין" יחד עם ריקוב. הוא נמצא אשם והוצא להורג בירייה ב-15 במרץ 1938. רק ב-1988 בוטל גזר הדין, ובוכארין צורף בחזרה לאחר מותו למפלגה. בספרו של ריצ'רד אוברי "הדיקטטורים" מציין ההיסטוריון שניקולאי בוכארין נחשב כמהפכן שיכול היה להתמודד על הנהגת המפלגה מול הרודן סטלין ואף לגבור עליו, ובכך להציל במידה ניכרת את תוצאות שלטונו המאיים של סטלין.
משפטו של בוכארין הכה בתדהמה את מפלגות השמאל בארץ ישראל ובמיוחד את מפ"ם. חיים גורי טען בראיון עמו כי חברי הקיבוצים של מפ"ם סירבו להאמין כי אלו הם פני הדברים בברית המועצות וכי יעקב חזן אף אמר באספה בבית אלפא כי רק למראית עין דנו אותם למוות, אבל למעשה יגלו אותם לסיביר וכשיסתדרו העניינים יחזירו את כולם.
הערות שוליים

↑  Maynard Solomon, Marxism and art, Wayne State University Press, 1974, page 199
↑  A biographical dictionary of dissenting economists, Edward Elgar Publishing, 2000, page 87
↑  Н.И. Бухарин, ЗАМЕТКИ ЭКОНОМИСТА, 30 בספטמבר 1928
↑  משה ז"ק, 'טיפת דמי על הדגל', מעריב, 18 בפברואר 1988
↑  יעקב לזר, משורר הזמן, באתר "הדף הירוק", 31 ביולי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259383505171  PLWABN: 9810600748005606  BIBSYS: 90057124  BNE: XX867017  BnF: cb12592126m (data)  CANTIC: a1032110x  CiNii: DA01317603  GND: 118516574  ICCU: CFIV022789  ISNI: 0000 0001 1703 4790  LCCN: n79125702  LNB: 000066348  NDL: 00434761  NKC: jn20020211014  NLA: 35023532  NLG: 275988  NLK: KAC199603876  NSK: 000002468  NTA: 069263175  RERO: 02-A000023600  SELIBR: 179589  SNAC: w63f823f  SUDOC: 027463214  Trove: 797475  ULAN: 500315097  VcBA: 495/13881  VIAF: 9966991   WorldCat (עם VIAF): 9966991
ז'יגמונד קנדה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביולי 1888 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 בדצמבר 1971 (בגיל 83) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1911) 
 צאצאים:  Péter Kende 
 
ז'יגמונד קנדה (במקור עד 1917 קליין, בהונגרית: Kende Zsigmond; בודפשט, 6 ביולי 1888 – בודפשט, 16 בדצמבר 1971) היה רופא הונגרי-יהודי, בקטריולוג מזון, יושב ראש מפלגה, חבר מייסד של חוג גלילאו, אביו של הסוציולוג פטר קנדה.
קורות חיים

קנדה נולד במשפחה יהודית, אביו היה פילפ קליין, סוחר חלב, אמו הייתה פאני פרידמן. הוא סיים גימנסיה ובגיל 20 היה ממקימי חוג גלילאו, לאחר מכן מזכיר החוג, נשיאו ועורך כתב העת שלו ( "המחשבה החופשית" 1911–1912). בשנת 1911, לאחר שקיבל את תואר הדוקטור ברפואה, קיבל משרה בבית החולים רוקוש בבודפשט כרופא ובהמשך כרופא הראשי. הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה כרופא. משנת 1914 היה ראש קבוצת הנוער של "המפלגה הבורגנית הרדיקלית" (PRP) במשך כמעט חמש שנים. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שימש כעוזר פרופסור במכון לבריאות הציבור בוועדת הרווחה העממית, וארגן את "ועדת המגפה" של המכון. בשל פעילותו תחת הרפובליקה, הוא פוטר מתפקידו בבית החולים כרופא ראשי בשנה שלאחר נפילת הרפובליקה.
בשנים 1920 עד 1946 עבד קנדה ב"חברת המחלבה המרכזית" כבקטריולוג. בשנות ה-30 של המאה ה-20 ארגן את "אגודת יום שלישי", שגם בה היה חבר. בשנת 1945 התמנה למנהל "חברת החלב הלאומית", ותפקידו היה לספק את חלב לעיר הבירה בודפשט. מאותה שנה כיהן כיו"ר פעיל וכנשיא "המפלגה הרדיקלית ההונגרית" במשך שלוש שנים, והיה גם גזבר קרן הבחירות של המפלגה. הוא היה מועמד בבחירות 1945 וגם בבחירות 1947. הוא היה חבר בית הנבחרים החל מה 12 בדצמבר 1947. בתחילה, מטעם המפלגה הרדיקלית ההונגרית, לימים מטעם "חזית העם העצמאית של הונגריה". באביב 1948, כמנהיג מפלגתו, צידד בעד הלאמה של אמצעי הייצור הפרטיים. משנת 1950 ובמשך 11 שנים, היה חבר מועצת העיר של רובע 13. הוא כיהן כיו"ר הוועדה המתמדת לבריאות הציבור. משנת 1948 במשך שנתיים היה מנהל האגף במכון הלאומי לבריאות הציבור. משנת 1950 היה יועץ במשרד המזון עד 1958. בין השנים 1959–1962 הועסק במעבדה הבקטריולוגית במרכז החלב, ועד פרישתו בשנת 1966 היה חבר גם במכון הלאומי לתזונה. תחום המחקר העיקרי שלו היה בקטריולוגיה בתעשיית החלב.
ראו גם

K. Zs. (Tejipar, 1971. 4. sz.). ז'יגמונד קנדה. תעשיית החלב.
הלקסיקון החדש של רוואי Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub
לקריאה נוספת

ז'יגמונד קנדה. ארכיב היסטורי Kende Zsigmond. Történelmi Tár
לקסיקון ביוגרפי הונגרי Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967.
ז'יגמונד קנדה. מוזיאון לספרות פטפי Kende Zsigmond. Petőfi Irodalmi Múzeum. (Hozzáférés: 2015. május 12.)
אלמנך הפרלמנט ההונגרי Országgyűlés almanachja 1947-1949
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1917. évi 54700. sz. rendelete
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1154 9996  VIAF: 162203132   WorldCat (עם VIAF): 162203132 
טופס בחירות לפרלמנט ההונגרי בשנת 1945. קנדה מופיע במקום השלישי במפלגה השנייה משמאל בטופס, כמועמד המפלגה הרדיקלית ההונגרית.
בנז'מן כרמיה

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1888 נרבון, צרפת 
 פטירה:  14 באפריל 1944 (בגיל 55) בוכנוואלד, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  סורבון, דוקטור, 1928
 בן או בת זוג:  Marie-Anne Comnène 
 פרסים והוקרה:  מדליית הרזיסטנס (3 באוגוסט 1946)  קצין בלגיון הכבוד (25 באוגוסט 1937)  צלב המלחמה 1914–1918  פרי בלומנטל 
 
בנז'מן כרמיה (1 בדצמבר 1888 – 14 באפריל 1944; באנגלית: Benjamin Crémieux) היה סופר, מבקר והיסטוריון ספרותי צרפתי, שנספה במחנה הריכוז בוכנוואלד.
תחילת חייו

כרמיה נולד בשנת 1888 למשפחה יהודית בנרבון, צרפת. למשפחתו היו קשרים ארוכים באזור, לאחר שהתיישבה בצרפת כבר במאה ה-14.
שירות צבאי

כרמיה לחם במלחמת העולם הראשונה כחלק משירות חובה בצבא הצרפתי, שם נפצע קשה במהלך הקרבות. לאחר המלחמה הוא התמקד בלימוד ספרות והיסטוריה איטלקית.
קריירה

כרמיה תרם למגוון כתבי עת ספרותיים וכתבי עת, כולל "La Gazette du Franc", וכתב העת הספרותי רב ההשפעה Nouvelle Revue Française (NRF). ב-1920 הוא החל לכתוב עבור ה-NRF וז'אן פולאן ב-1926 הזמין אותו להיות חבר בוועדת העורכים של כתב העת.
ב-1928 הוא הגן על עבודת הדוקטורט שלו Essai Sur l'évolution littéraire de l'Italie de 1870 á nos jours בסורבון, אשר התפרסמה מאוחר יותר באותה שנה. הוא פרסם את אחד הטקסטים החשובים ביותר שלו ב-1931, Inquiétude et Reconstruction, שסיפק סקירה של הספרות הצרפתית מאז תחילת המאה.
כמו כן שימש במגוון תפקידי שירות. הוא היה ראש הלשכה האיטלקית של משרד החוץ הצרפתי והמזכיר הקבוע של האגף הצרפתי של ארגון הסופרים הבין-לאומי.
בשנת 1940, הצטרף כרמיה למחתרת הצרפתית והפך למנהיג המאקי.
מוות

באפריל 1943, שני סוכני גסטפו עצרו את כרמיה במרסיי. הוא נעצר, נכלא וגורש לגרמניה הנאצית, שם הוצא להורג באפריל 1944 במחנה הריכוז בוכנוואלד.
הערות שוליים

1 2 3  "Benjamin Crémieux". www.jewishvirtuallibrary.org. נבדק ב-2021-02-23.
↑  Jannarone, Kimberly (2005). "The Theatre before Its Double: Artaud Directs in the Alfred Jarry Theatre". Theatre Survey (באנגלית). 46 (2): 247–273. doi:10.1017/S0040557405000153. ISSN 1475-4533.
↑  "Benjamin Crémieux - Site Gallimard". www.gallimard.fr. נבדק ב-2021-02-25.
↑  "En Toutes Lettres: Cent Ans de Littérature à La Nouvelle Revue Française". Paris Update (באנגלית אמריקאית). 2009-10-27. נבדק ב-2021-02-23.
↑  Cornick, Martyn (1995). Intellectuals in History: The Nouvelle Revue Française Under Jean Paulhan, 1925-1940 (באנגלית). Rodopi. ISBN 978-90-5183-797-1.
1 2  A History of Modern Criticism, 1750-1950
1 2  Eustis, Alvin (1974). "Rivière's Crew: Crémieux, Fernandez, Arland". L'Esprit Créateur. 14 (2): 138–145. ISSN 0014-0767. JSTOR 26279754.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278944805171  PLWABN: 9810652087705606  BIBSYS: 97038175  BNE: XX1132636  BnF: cb13488390g (data)  CiNii: DA03604413  GND: 118670549  ICCU: RAVV046741  ISNI: 0000 0001 2281 1494  LCCN: n89616888  Léonore: 95769  NDL: 00520903  NKC: kup19970000017529  NLA: 35604200  NTA: 067542611  SUDOC: 035759763  Trove: 1011605  VcBA: 495/280061  VIAF: 66619225   WorldCat (עם VIAF): 66619225
ולדימיר זבוריקין

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1888 (יוליאני) מורום, Vladimir Governorate, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  29 ביולי 1982 (בגיל 94) פרינסטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל, משדר טלוויזיה, טלוויזיה, technology of television, פיזיקה, electron microscopy 
 מקום לימודים:  St. Petersburg Practical Institute of Technology (1912) 
 מנחה לדוקטורט:  בוריס רוזינג 
 פרסים והוקרה:  מדלית אדיסון (1952)  מדליית IEEE ע"ש לאמי (1948)  Eduard Rhein Ring of Honor (1980)  הרצאת מקסוול (1959)  פרס המייסדים של האקדמיה הלאומית להנדסה (1968)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1977)  פרס לזכר מוריס ליבמן (1934)  המדליה הלאומית למדעים (1966)  מדליית ה-IEEE (1951)  פרס רומפורד (1941)  מדליית הווארד נ. פוטס (1947)  מדליית פאראדיי (1965)  Trustees Award (1984)  מדליית הקדמה  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית 
 תרומות עיקריות
 מחלוצי הטלוויזיה, בעל פטנטים בתחום
 
ולדימיר קוזמיץ' זבוריקין (ברוסית: Владимир Козьмич Зворыкин; 29 ביולי או 17 ביולי 1888 – 29 ביולי 1982) היה מדען אמריקאי ילידי רוסיה וממציא בתחום הטלוויזיה, מחלוצי טכנולוגיית הטלוויזיה בארצות הברית ובאירופה.
ביוגרפיה

ולדימיר קוזמיץ' זבוריקין נולד בעיר מורום שבמחוז ולדימיר ברוסיה וסיים את לימודיו בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של פטרוגרד בשנת 1912 (כיום המכון הטכנולוגי הממלכתי של סנקט פטרבורג, Санкт-Петербургский государственный технологический институт). בפטרוגרד הוא היה תלמידו של בוריס רוזינג, שכבר התנסה אז בפיתוח טלוויזיה שהייתה מבוססת על שיטת הסריקה המכנית. זבוריקין המשיך בלימודיו במכללת צרפת (College de France) בפריז בשנים 1912–1914, שם עסק במחקר קרני רנטגן בפיקוחו של הפיזיקאי פול לנז'בן. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת זבוריקין כקצין בחיל הקשר של הצבא הרוסי.
בפרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה, זבוריקין נמלט מרוסיה וב-1919 הגיע לארצות הברית והצטרף למעבדות המחקר של חברת ווסטינגהאוז בפיטסבורג ונרשם לימודי תואר מתקדמים באוניברסיטת פיטסבורג, שם קיבל תואר דוקטור ב-1926.
במעבדות וסטינגהאוז המשיך זבוריקין בניסויים בתחום הפוטואלקטרי ושפופרות ריק ובתחומי הטלוויזיה והפקס. הוא פרסם את מאמרו הראשון בעיתון איגוד מהנדסי החשמל של אמריקה במרץ 1929 בו תיאר מערכת פקסימיליה המסוגלת להעביר תמונות וחומר כתוב באיכות טובה בקצב של 630 מילים בדקה, נתון שהיה לחדשני באותה עת. זבוריקין השתתף בכתיבת הספר Photocells and Their Application שיצא לאור ב-1931.
בדצמבר 1923 הגיש זבוריקין בקשה לרישום פטנט על האיקונוסקופ, שיצר סרט נע באמצעות סריקת תמונות, המצאה שהוא כינה בשם זה מכיוון שהאיקונוסקופ היה מצגת צלמיות. אולם, לאחר שזבוריקין הדגים את המצאתו בפני צמרת חברת וסטינגהאוז, הם לא התלהבו מהמצאתו וביקשו ממנו להפסיק את הפיתוח בתחום זה. וסטינגהאוז לא הייתה מוכנה להשקיע בפיתוח טלוויזיה על בסיס המערכת שהוצגה בפניה והחברה הציעה שזבוריקין יקדיש את זמנו לפיתוח מוצרים מעשיים יותר, אבל זבוריקין המשיך בפיתוח המצאתו בשעות הפנאי שלו. הוא שקע כל כך עמוק בפיתוח האיקונוסקופ עד ששומר בניין המעבדה נצטווה להורות לזבוריקין ללכת הביתה אם האורות במעבדה דלקו לאחר השעה 2 לפנות בוקר. באותה תקופה הצליח זבוריקין לשכלל את המצאתו ולפתח שפופרת מסך מתוחכמת אותה הוא כינה בשם קינסקופ (kinescope) שהייתה מאוחר יותר לבסיס לשפופרת המסך של מקלטי הטלוויזיה. ב-1927 הוא הגיש בקשה לרישום פטנט על הקינסקופ, שהצליח להפיק תמונות סרוקות על פני שפופרת תמונה (למעשה מסך הטלוויזיה הראשון).
ב-1929 זבוריקין עזב את מעבדות וסטינגהאוז ועבר למעבדות RCA, שם הפך למנהל המחקר של מעבדת האלקטרוניקה בקמדן שבניו ג'רזי. חברת RCA עודדה אותו להמשיך בעבודת המחקר שלו בתחום הטלוויזיה.
בשנים 1931–1932 הוא ערך ניסויים אותם חשף בגיליון חודש דצמבר 1933 של איגוד מהנדסי החשמל. על פי המאמר, זבוריקין עדיין השתמש במערכת טלוויזיה שהייתה מבוססת על משדר לסריקה מכנית, אך כבר עשה זאת בשילוב עם שפופרת קרן קתודית ששימשה כשפופרת התמונה. הניסויים בוצעו מחוץ למעבדה שבקמדן בשנים 1933–1934 ובמהלכם שודרה תמונה של 343 קווים בקצב של 30 תמונות בשנייה. לאחר מכן, עבד זבוריקין על שפופרת של מצלמת האורתיקון ששילבה את תכונות האיקונוסקופ עם אלה של שפופרת מבַתֵר התמונה שהמציא פארנסוורת'.
זבוריקין גם פיתח מיקרוסקופ אלקטרוני וחיישני אינפרא אדום ששימשו גם עבור מערכות מתקדמות בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא היה שותף בכתיבת הספר "Television: The Electronics of Image Transmission" שפורסם בשנת 1940. זבוריקין היה שותף מחקר במעבדות RCA בין השנים 1942–1945 והחל משנת 1947 ועד לפרישתו בשנת 1954 היה גם סגן נשיא RCA.
ולדימיר זבוריקין נפטר בפרינסטון שבניו ג'רזי ב-29 ביולי 1982 והוא בן 94.
חייו האישיים

זבוריקין היה נשוי פעמיים: בשנים 1916–1930 לטטיאנה ואסילייבנה, ובשנים 1951–1982 ליקטרינה אנדרייבנה פולביצקאיה.
היו לו 2 בנות נינה (ילידת 1920) וילנה (ילידת 1927).
לזכרו

על שם זבוריקין רשומים למעלה מ-120 פטנטים בארצות הברית ובשנת 1977 הוא נכנס לרשימת המכובדים של היכל התהילה האמריקאי לממציאים.
בשנת 2010 הופק הסרט התיעודי "זבוריקין - איש מורום" (Зворыкин-Муромец) בהפקת ערוץ 1 הרוסי.
ב-29 ביולי 2013 נחנכה אנדרטת זבוריקין במוסקבה. ב-31 ביולי אותה שנה נחנכה אנדרטה לזכרו גם בעיר הולדתו מורום בכניסה למוזיאון קראבאצ'בסקי, ששימש בעבר כבית המשפחה.
ביולי 2013 ההתאחדות הלאומית לרדיו וטלוויזיה ברוסיה יצרה את פרס זבוריקין על הישגים בתחום פיתוח הטלוויזיה.
בעיר גוסב במחוז קלינינגרד נקרא אחד הרחובות בשם רחוב ולדימיר קוזמיץ' זבוריקין, באותו רחוב שבו שוכן מפעל לייצור מקלטי טלוויזיה.
לקריאה נוספת

Борисов В. П. Владимир Козьмич Зворыкин,1889-1982 / Отв. ред. Гуляев Ю. В. — М.: Наука, 2002. — 147 с. — (Научно-биографическая литература). — ISBN 5-02-022727-7.
הערות שוליים

↑  VLADIMIR K. ZWORYKIN (1889-1982) ‎, ‏פברואר 2000 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299175105171  PLWABN: 9810580899505606  BIBSYS: 6040582  BnF: cb12509750z (data)  CiNii: DA04293272  GND: 119281856  ISNI: 0000 0001 1804 0324  LCCN: n87111709  LNB: 000318145  MusicBrainz: ac420e02-423e-4fc1-930e-093ef831b308  NKC: jn20030901039  NTA: 074056190  RERO: 02-A000182851  SELIBR: 378971  SNAC: w67n2w4v  SUDOC: 112904211  VIAF: 32361230   WorldCat (עם VIAF): 32361230 
תעודת הלידה של זבוריקין
תכונה (פילוסופיה)

בפילוסופיה, תכונה היא מאפיין מופשט של ישות. לשום תכונה אין משמעות בפני עצמה, אלא בהסתכלות על אובייקטים שמאופיינים על ידיה. למשל, עגבנייה היא אדומה ולכן היא מאופיינת על ידי תכונת האדמומיות. אולם לא ניתן להבין מה היא תכונת האדמומיות אלא על ידי הסתכלות על חפצים אדומים.
תכונה נבדלת מ"קבוצה" בכך שהיא אינה מכילה את העצמים שמאופיינים אליה. למשל: כל הפריטים האדומים נכללים בקבוצת הפריטים האדומים, אך אינם חלק מ"תכונת האדמומיות".
סוגי תכונות בפילוסופיה > תכונות "מהותיות" ("עצמותיות") ותכונות "מקריות"

על פי אריסטו, כל התכונות בעולם מתחלקות לתכונות "מהותיות" או "עצמותיות", שהן חלק בלתי נפרד מהאובייקט, ולתכונות "מקריות", שאינן מגדירות את מהות האובייקט.
לדוגמה:
התכונה "חוכמה" היא תכונה מקרית של פילוסופים, שכן רובם ככולם אכן חכמים, אבל ניתן לדמיין גם פילוסוף טיפש. התכונה "עיסוק בפילוסופיה" היא תכונה מהותית, שכן פילוסוף היפותטי שאינו עוסק בפילוסופיה אינו נחשב לפילוסוף.
הצופר הוא מקרי במכונית, שכן גם בלעדיו המכונית תהיה מכונית. לעומת זאת, ההגה וכן מספר גלגלים מינימלי, הם עצמותיים למכונית.
סוגי תכונות בפילוסופיה > תכונות "דטרמיננטיות" ותכונות "בנות פירוט"

הלוגיקן הבריטי ויליאם ג'ונסון הבדיל בין "תכונות דטרמיננטיות", לבין תכונות "בנות פירוט" שמוגדרות ידי תכונות אחרות.
למשל: הצבע "אדום" הוא תכונה דטרמיננטית, בעוד שמושג "גדול" הוא תכונה בת פירוט, כי הוא מורכב מתכונות כמו "גבוה", "רחב", "כבד" או "מורכב מהרבה אטומים".
גם הפילוסוף ג.א. מור עשה הבדלה דומה, והגדיר את המושג "כשל נטורליסטי" כבלבול בין תכונה דטרמיננטית לתכונה בת פירוט.
סוגי תכונות בפילוסופיה > תכונות על פי דניאל דנט

הפילוסוף דניאל דנט הבדיל בין תכונות שמתקיימות בעצמן (גם אם לא שמים לב אליהן) לבין תכונות שמתקיימות רק לאחר שמישהו הכריז על קיומן.
למשל: "אדמומיות" היא תכונה מהסוג הראשון, כי חפצים אדומים הם אדומים גם כשאיש לא שם לב לכך. התכונה "חשוד ברצח" היא תכונה מהסוג השני, כי אדם חשוד ברצח רק כאשר מישהו חושד בו ברצח.
סוגי תכונות בפילוסופיה > תכונות קיימברידג'

שאלה נוספת נוצרת סביב מה שמכונה "תכונות קיימברידג'", שהן תכונות שאינן מוסיפות מידע חדש על האובייקט. למשל התכונה "בעל תכונות" (כמו במשפט "לדני יש תכונות כלשהן"). ישנו ויכוח נרחב על תקפותן של תכונות כאלה.
פילוסופים רבים טוענים שקיום הוא "תכונת קיימברידג'", ושלאמירה "השולחן קיים" אין משמעות. זו היא אחת הגישות המודרניות המשלבות אונטולוגיה עם פילוסופיה של הלשון.
תכונות בלשון ובפילוסופיה של הלשון

בתחום הלשוני, התכונות מיוצגות על ידי נשואים. לעיתים על ידי נשוא שמני (למשל במשפט- "העגבנייה אדומה") ולעיתים על ידי נשוא פועלי (למשל במשפט "הילד שוקל חמישים ק"ג).
למרות זאת, לא כל נשוא מתאר תכונה. הערבוב בין נשוא לתכונה יצר בעיות רבות בפילוסופיה של הלשון, והוביל לפרדוקסים רבים, המפורסמים שבהם הם פרדוקס הספר והפרדוקס של גרלינג-נלסון.
תכונות במתמטיקה

במסגרת קבוצה כלשהי, תכונה של איבריה היא פונקציה מציינת מהקבוצה. הפונקציה קובעת לגבי כל איבר האם הוא מקיים את התכונה או לא. למשל התכונה "להיות זוגי" במסגרת המספרים הטבעיים מתאימה לכל מספר שמתחלק ב-2 את הערך 1 ולכל מספר אחר את הערך 0. מכיוון שקיימת פונקציה מציינת לכל תת קבוצה, כל קבוצה של איברים מקיימת "תכונה" כשלהי במובן המתמטי, גם אם מבחינה פילוסופית או לשונית אין לאיברים דבר במשותף.
הערות שוליים

↑  determinable properties
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4151179-7
תהילים ק"ל

תהילים ק"ל הוא המזמור ה-130 בספר תהילים. (זהו הפרק ה-129 על פי המספור הקיים בתרגום השבעים ובוולגטה) עיקר המזמור הוא תפילה ותחינה לה' שיסלח לעמו ובקשה שיפדה אותם מכל צרה.
המזמור הוא היחיד מבין המזמורים שנמצאים בקובץ שירי המעלות העוסק בחטאי עם ישראל ואינו עוסק בחטאי הגויים.
מבנה המזמור ותוכנו

ניתן לחלק את מזמור ק"ל לשני חלקים. בחלקו הראשון של המזמור: פס' א' -ד' פונה משורר תהילים אל ה' בבקשה, ובחלקו השני: פסוקים ה' - ח' מדבר בעל המזמור אל עצמו או פונה אל קהל השומעים בפסוקים ה-ו' הוא המשורר מקווה, ולאחר מכן בפסוקים ז' - ח' הוא פונה אל עם ישראל שיקווה.
אחד הקשיים העולים במזמור ק"ל הוא היחס בין פסוקים א'- ו' ובין פסוקים ז'-ח'. פסוקים א'- ו' נושאם בתפילת היחיד, והם מסתיימים בדבקות ה'. בניגוד לפסוקים אלה, פסוקים ז'-ח' עוסקים בתפילת הקהל, וקיימת בהם חזרה על החטאים, שנשכחו בפסוקים ה'-ו'.