stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבנונים
זהות

הזהות הלבנונית נטועה בהיסטוריה ובתרבות משותפת, הכוללת מסורות קולינריות, מוזיקה, ספרות ואמנות, שהושפעו גם ממיקומה של לבנון, בדומה לארץ ישראל, בצומת הדרכים של אזור הלבנט, במזרח הים התיכון. מיקום זה הביא לכך שבמקום נפגשו תרבויות, דתות ומסורות שונות.
בקרב הלבנונים המרונים, הארמית עדיין נותרה השפה הליטורגית של הכנסייה המרונית, אם כי בניב ארמי מזרחי (השפה הסורית), הנבדל מהארמית המערבית שדוברה בלבנון לפני הכיבוש הערבי.
זהות > פיניקיזם

פיניקיזם היא צורה של לאומיות לבנונית שאומצה על ידי לבנונים רבים, בזמן הקמתה של לבנון הגדולה. הפיניקיזם מזהה את הלבנונים המודרניים עם הפיניקים הקדומים. הפיניקים היו עם כנעני קדום שישב לחופי הים התיכון באזור לבנון, סוריה וכן בגליל המערבי ובמישור החוף הצפוני של ארץ ישראל: מלטקיה שבסוריה של ימינו עד אזור דור. הפיניקים עצמם הזדהו ככנענים או כצידונים (כינוי המופיע גם מספר פעמים במקרא), וכינו את ארצם בשם כנען. הם חלקו שפה משותפת, מנהגים דתיים, מוצא אתני ותרבות סחר ימית.
הפיניקיזם נפוץ בקרב נוצרים מרונים, הרואים את הלבנונים כבעלי זהות נפרדת מהתרבות הערבית השלטת באזור (ובלבנון עצמה). הם טוענים שהערביזציה מייצגת מעבר לדיבור בשפה הערבית בלבד, ולא שינוי ממשי בזהות אתנית והתרבותית, או במוצא האוכלוסייה. מרונים הרואים עצמם כממשיכי הפיניקים מצביעים על כך שהתרבות הפיניקית שכללה את האמונה באלים כמו אל, בעל, עשתרת ואדון עדיין התקיימה באזור עד שלהי העת העתיקה, והוחלפה בהדרגה בידי הנצרות במאות ה-4 וה-5 לספירה, כמה מאות לפני הכיבוש הערבי-אסלאמי של האזור.
בין המפלגות הפוליטיות המתיימרות לייצג את הפיניקיות היא מפלגת הכתאאב, המפלגה הלאומית הליברלית והכוחות הלבנוניים.
לפי מחקרים גנטיים שבוצעו על האוכלוסייה הלבנונית, העם הלבנוני חולק יותר מ־90% מהגנטיקה המשותפת שלו עם הכנענים הקדומים.
מספרים בלבנון ובפזורה

סך האוכלוסייה הלבנונית מוערכת ב-8 עד 18 מיליון איש. מתוכם, הרוב המכריע, בין 4 ל-14 מיליון, מהווים חלק מהפזורה הלבנונית, כאשר בלבנון עצמה מתגוררים כ-5.3 מיליון איש.
מספרים בלבנון ובפזורה > בלבנון

בלבנון חיים כ-5.3 מיליון אזרחים, ובנוסף כמיליון עובדים זרים (בעיקר סורים), וכן 470,000 פליטים פלסטינים. בלבנון מתגוררים גם ארמנים, כורדים, טורקמנים, אשורים, איראנים כמה קבוצות אירופיות (יוונים, איטלקים, צרפתים), וכן מספר קטן של צועני דום נוודים.
מספרים בלבנון ובפזורה > בפזורה

לפי הסברה המקובלת, הריכוז הגדול ביותר של לבנונים הוא בברזיל, בה חיים לפי הערכות שונות בין מיליון ל-7 מיליון ברזילאים ממוצא לבנוני. עם זאת, במפקד רשמי שערך המכון הברזילאי לגאוגרפיה וסטטיסטיקה פחות ממיליון ברזילאים טענו שמוצאם מהמזרח התיכון.
בדרום ובמרכז אמריקה ישנן קהילות לבנוניות גדולות בארגנטינה, מקסיקו (400,000), צ'ילה, קולומביה, וונצואלה, וכן קהילות קטנות יותר במדינות נוספות באזור. גם באמריקה הצפונית ישנן קהילות לבנוניות גדולות, בעיקר בארצות הברית (489,702) ובקנדה, בה חיו, נכון לשנת 2011, 190,275 איש ממוצא לבנוני (שלם או חלקי).
ביבשת אפריקה, במדינות גאנה וחוף השנהב גרים למעלה מ-100,000 לבנונים. ישנן אוכלוסיות לבנוניות משמעותיות במדינות אחרות ברחבי מערב ומרכז אפריקה. באוסטרליה חיים יותר מ-180,000 לבנונים. כ-400,000 לבנונים חיים במדינות המפרץ הפרסי. במדינת ישראל מתגוררות, נכון לשנת 2023, 650 משפחות של יוצאי צד"ל – כ-3,000 איש.
כיום לבנון אינה מעניקה אזרחות באופן אוטומטי למהגרים שאיבדו את אזרחותם לאחר שקיבלו אזרחות במדינה אחרת, וגם לא לצאצאי מהגרים שנולדו מחוץ למדינה. מצב זה משפיע בעיקר על לבנונים נוצרים. לאחרונה קרא מוסד המהגרים המרוני ליצור מסלול שיאפשר לצאצאי מהגרים לבנונים בפזורה לקבל אזרחות במדינה, וכן למהגרים שאיבדו את אזרחותם לקבל אותה חזרה.
גנטיקה

המחקרים הגנטיים על לבנונים, בדומה לקבוצות אחרות, מתמקדים בשלושה תחומים שונים: חקר שושלות אבהיות, המתבסס על כרומוזום Y העובר מאב לבנו; חקר שושלות אימהיות, המתבסס על הגנום המיטוכונדרי העובר בהורשה אימהית; וחקר הכרומוזומים האוטוזומליים, המועבר באופן שווה משני ההורים.
גנטיקה > שושלות אבהיות (Y-DNA)

במחקר גנטי שבחן את הגנטיקה הזכרית של כרומוזום Y של הקבוצות הדתיות השונות בלבנון, לא נמצאו הבדלים משמעותיים בקבוצות ההפלוגרופ השכיחות יותר בקרב המרונים, הנוצרים היוונים-אורתודוקסים, הנוצרים היוונים-קתולים, המוסלמים הסונים, השיעים והדרוזים שחיים במדינה. בקרב קבוצות ההפלוגרופ הפחות נפוצות, נמצאו הבדלים משמעותיים בין הקבוצות הללו.
גנטיקה > DNA אוטוזומלי

במחקר משנת 2020, המחברים הראו שבלבנון ובלבנט כולו התקיימה המשכיות גנטית רבה מאז תקופת הברונזה (3,300 עד 1,200 לפנה"ס) שנקטעה בשלושה אירועי תערובת משמעותיים: אירוע ראשון, בתקופת הברזל; אירוע שני, בתקופה ההלניסטית; והשלישי, בתקופה העות'מאנית. כל אחד מהאירועים הללו תרם בין 3%–11% מהמוצא הלא מקומי לאוכלוסייה המעורבת. החוקרים קישרו את אירועי התערובת הללו להגירה של גויי הים במהלך משבר תקופת הברונזה המאוחרת, הגירה של קבוצות מאזור דרום או מרכז אסיה בתקופה ההלניסטית, והגירה של טורקים לאזור במהלך התקופה העות'מאנית.
גנטיקה > קשר לקבוצות אחרות

במחקר שנערך במכון הבינלאומי לאנתרופולוגיה בפריז, צרפת, נמצאו קווי דמיון בתדירויות הפלוטיפ-Y בקרב לבנונים, יהודים ספרדים ופלסטינים. על-פי החוקרים, דמיון זה מאפשר לזהות את שְלוש הקבוצות כ"שלוש אוכלוסיות מהמזרח הקרוב החולקות מוצא גאוגרפי משותף".
ראו גם

הפזורה הערבית
יהדות לבנון
מרונים
מתואלים
נוצרים בלבנון
נוצרים יוונים-אורתודקסים לבנוניים
פיניקים
פיניקיזם
לקריאה נוספת

קייס פירו, לבנון – אתגר השונות (ספר 5 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ג–2013.
גמר ליגת האלופות 2025

| --- | --- |

אליאנץ ארנה, מינכן.
 אירוע:  עונת 2024/2025 בליגת האלופות
 תאריך:  31 במאי 2025
 מיקום:  אליאנץ ארנה, מינכן, גרמניה
 → 2024 2026 ← 
גמר ליגת האלופות 2025 יהיה המשחק האחרון לעונת 2024/2025, העונה ה-70 של טורניר הכדורגל הבכיר באירופה שמאורגן על ידי אופ"א והעונה ה-33 מאז שונה שמה של התחרות מ"גביע אירופה לאלופות" לליגת האלופות. המשחק יערך באליאנץ ארנה במינכן, גרמניה ב-31 במאי 2025. זה יהיה גמר ליגת האלופות הראשון לאחר שינוי מבנה התחרות לטורניר בשיטה השווייצרית.
המנצחת בגמר, תתמודד על תואר הסופר קאפ האירופי לשנת 2025 מול המנצחת בגמר הליגה האירופית.
האצטדיון המארח

זה תהיה הפעם השנייה שגמר ליגת האלופות יערך באליאנץ ארנה, לאחר שנערך שם בעבר הגמר של שנת 2012 ובסך הכל, זהו הגמר החמישי שייערך במינכן כאשר משחקי הגמר של 1979, 1993 ו-1997 התקיימו באצטדיון האולימפי. ובכל אחד מהם הוכתרה זוכה לראשונה בתחרות (נוטינגהאם פורסט ב-1979, מרסיי ב-1993, בורוסיה דורטמונד ב-1997 וצ'לסי ב-2012).
האצטדיון המארח > בחירת האצטדיון

ב-22 בפברואר 2019 הושק הליך הגשת המועמדות עבור ערי אירופה לאירוח גמר ליגת האלופות 2022 ו-2023. כאשר לערים היה עד 22 במרץ 2019 להביע עניין, ועד 1 ביולי 2019 להגיש את הצעותיהן.
ב-24 בספטמבר 2019 הוכרז על-ידי הוועד המנהל של אופ"א במהלך ישיבה שנערכה בליובליאנה שבסלובניה שגזפרום ארנה בסנקט פטרבורג, רוסיה. נבחר לארח את משחק גמר ליגת האלופות 2021, כאשר אליאנץ ארנה במינכן, גרמניה. יארח את גמר ליגת האלופות 2022 ואצטדיון ומבלי בלונדון שבאנגליה יארח את גמר 2023.
ב-17 ביוני 2020 הודיעה אופ"א כי בשל מגפת הקורונה באירופה, כל מיקומי הגמרים יידחו בשנה, וכתוצאה מכך אליאנץ ארנה יארח את גמר ליגת האלופות 2023. עם זאת, בגלל התפרצות נוספת של מגפת הקורונה בטורקיה הגמר של שנת 2021 הועבר ברגע האחרון מאיסטנבול לפורטו, וב-16 ביולי 2021 הוחלט שאיסטנבול תארח את גמר 2023. ומינכן תארח במקום זאת את גמר 2025.
ראו גם

עונת 2024/2025 בליגה האירופית
גמר הליגה האירופית 2025
גמר הקונפרנס ליג 2025
הערות שוליים

↑  UEFA approves final format
↑  UEFA Champions League final to move to Portugal, ‏13 במאי 2021
↑  Venues appointed for club competition finals, ‏16 ביולי 2021
| משחקי גמר גביע אירופה וליגת האלופות |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 |  |
| ליגת האלופות | 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
תאורת

תאורת היא אלת ההריון והפריון במיתולוגיה המצרית אשר תפקידה היה להבטיח את שלומם ורווחתם של האם והילד במהלך ההריון ובשלבים הקריטיים לאחר הלידה.
באמנות המצרית העתיקה תאורת מוצגת כבעלת ראש וגוף של היפופוטם, זנב של תנין ורגלי לביאה - כל החיות הללו ידועות בשל האגרסיביות אותה הן יפגינו בעת הגנה על צאצאיהם. המראה האימתני שלה נועד לגרש רוחות רעות.
אזכורים בתרבות הפופולרית

פסל ענק ממדים של תאורת היה אלמנט בולט בעלילת סדרת הטלוויזיה האמריקנית הפופולרית "אבודים".
בשנת 2022 אנטוניה סאליב גילמה את תאורת בסדרת הטלוויזיה של מארוול "מון נייט".
ראו גם

אלוהויות במצרים העתיקה
מצרים העתיקה
הערות שוליים

↑  Charles Nicholas Raymond, LOST's Foot Statue: What It Is & Where It Came From, ScreenRant, ‏2022-02-26 (באנגלית)
↑  "Moon Knight Star Praises Freedom Marvel Gave Her as New Character Taweret". ComicBook.com (באנגלית). נבדק ב-14 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| המיתולוגיה המצרית |
| --- | --- | --- |
| הפנתאון המצרי | אוסיריס • איסיס • אכר • אמון • אמונת • אנוביס • אפיס • עאפפ • ארבעת בני הורוס • אתום • אתון • בת • בס • בסתת • גב • הורוס • חעפי • חכא • וואדג'ת • ח'ונסו • ח'נום • ח'פרי • חתחור •  מות • מונתו • מין • מע'ת • מפדת • נו • נות • נחבת • נית • נפרתם • נפתיס • סתת • סבכ • סופדו • סח'מת • סת (סת־בעל) • ענקת • פאחת • פתח • קבוי • קוק • קטש • רע (העין של רע) • רשף • שו • תאורת • תחות • תפנות • סרקת |     |
| אתרים מיתולוגיים | בנבן |     |
| כתבים דתיים | אמדואת • כתבי הפירמידות • כתבי ארונות קבורה • ספר האדמה • ספר המערות • ספר המתים (הפפירוס של אני) • ספר הנשימה • ספר השערים |     |
| פולחן | מקדשים מצריים (מקדש לוקסור • כרנך • מקדשי אבו סימבל) • הפירמידות במצרים (הפירמידה הגדולה של גיזה) • הספינקס הגדול של גיזה • עמק המלכים • חג הסד |     |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14422269t (data)  SUDOC: 078600219  VIAF: 316440235   WorldCat (עם VIAF): 316440235 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רועי שרון

| --- | --- |

רועי שרון בינואר 2013
 לידה:  23 במאי 1975 (בן 49) פתח תקווה
 מדינה:  ישראל ישראל
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  roysharon11
שרון ביוני 2010
רועי (אלרועי) שרון (נולד בי"ג בסיוון ה'תשל"ה, 23 במאי 1975) הוא עיתונאי ישראלי, פרשן לענייני צבא וביטחון בתאגיד השידור הישראלי. עד מרץ 2017 שימש כתב השטחים של חדשות 10.
ביוגרפיה

שרון נולד בשם אלרועי וגדל בפתח תקווה ובקרני שומרון לאביגדור ולעדי. הוא בוגר ישיבות תיכוניות בקרני שומרון ובאור עציון. בשירותו הצבאי היה לוחם ומפקד בחטיבת הנח"ל.
ביוגרפיה > קריירה

את דרכו העיתונאית החל בשנת 2001 ב"רדיו ללא הפסקה". היה עורך תוכניות "משעל על הבוקר" ו"זהבי עצבני". במקביל היה תחקירן בתוכנית "משעל חם" בערוץ 2, וכתב במקומון "זמן תל אביב". בשנת 2003 עבר לעיתון "מעריב" ובשנת 2004 הקים את ערוץ היהדות באתר "nrg" וערך אותו במשך שנתיים.
בשנת 2006 מונה שרון לכתב לענייני מתנחלים של "מעריב" ושימש בתפקיד זה עד שנת 2010. במקביל ניהל את סניף ירושלים של "מעריב".
ביוגרפיה > חדשות 10

בפברואר 2010 עבר ל"חדשות 10" לתפקיד הכתב בשטחים ופרסם כתבות רבות על הימין הרדיקלי בישראל, פשיעה לאומנית וטרור יהודי. בין היתר, חשף את הספר "תורת המלך", ראיין סוכני שב"כ שהושתלו בימין, ופרסם תחקירים שעסקו בטבח מערת המכפלה, במחתרת בת עין ובחטיבה היהודית בשב"כ.
בנובמבר 2015 הותקף שרון על ידי פעילי ימין בבית הכנסת בגבעת זאב בזמן שסיקר את ההיערכות לקראת פינוי בית הכנסת, יחד איתו הותקפו גם הצלמת מירי צחי מ"ישראל היום" ואהוד אמיתון מסוכנות הידיעות TPS. בדצמבר 2015 חשף סרטון שתיעד פעילי ימין רוקדים בחתונה כשהם דוקרים בסכינים את תמונתו של הפעוט עלי דוואבשה שהוצת למוות בפיגוע בדומא. בשנת 2016 חשף את ההסכם בו העביר דוידי פרל, ראש מועצה אזורית גוש עציון, דמי שתיקה למתלוננת על הטרדה מינית, לאחר הליך שהחל בפורום תקנה. בעקבות חשיפת ההסכם התפטר פרל מאוחר יותר מראשות המועצה.
ביוגרפיה > תאגיד השידור הישראלי

במרץ 2017 הודיע שרון על עזיבתו את חדשות 10 לטובת תפקיד של כתב בכיר לענייני צבא וביטחון ב'כאן' - הטלוויזיה הישראלית.
במרץ 2018 שודר סרטו של שרון "קבל אריזונה" על תקיפת הכור הגרעיני בסוריה על ידי ישראל. שרון הפיק את הסרט במשותף עם כרמלה מנשה, כתב את התסריט וביים את הסרט יחד עם אורן אהרוני. הסרט שודר לאחר פרסום האוטוביוגרפיה של אהוד אולמרט, ובו חלקה הידוע של ישראל לגבי התקיפה. בסרט פורטו מהלכי ההחלטה והמבצע עצמו, אופן ניהולו, ועל השיחות של ראש הממשלה אולמרט עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ויועצו היהודי אליוט אברמס. מוצגים בו באור חיובי סגנית ראש הממשלה ושרת החוץ ציפי לבני, שר הביטחון בעת התכנון, עמיר פרץ, שר הביטחון בעת הביצוע, אהוד ברק, עמוס ידלין אז ראש אמ"ן, מאיר דגן ראש המוסד, ומפקד חיל האוויר אליעזר שקדי. בסרט נראים חדר הבקרה בבור בתל אביב והאישים היושבים ומקבלים את הודעת הטייס המוביל על הצלחת המבצע, וכן צילומי מסמכי מודיעין מצונזרים שהובילו להחלטה על התקיפה. כמו כן נחשף בו מידע רב כגון מסלול הטיסה וצילומים מתוך הכור שהותקף. סרט זה זכה לחשיפה רבה בתקשורת, אך גם לביקורת שלילית מצד עיתונאים ואנשי צבא בגין סיכון עתידי לישראל ועצירת אפשרות תגובה דומה, וכן בגלל ההקשר הפוליטי – במיוחד לגבי אהוד אולמרט ואהוד ברק.
באוקטובר 2018 חשף שרון את החלטת צה"ל להקפיא את שילוב הלוחמות בחיל השריון, על אף שקשנ"ר, תא"ל גיא חסון, הכתיר כהצלחה את הפיילוט שכלל 10 חיילות.
במאי 2019 חשף בכאן 11 את פרשת הרב שמואל טל, ראש מוסדות "תורת החיים" ביד בנימין: רבה של צפת, הרב שמואל אליהו, טען כי טל שידל אישה שהגיעה להתייעץ עמו בנושאי זוגיות להתגרש מבעלה, וניהל עמה קשר קרוב, ולבסוף נאלץ לפצותה בחצי מיליון שקלים. המקרה הוביל לחשיפת טענות על ייעוץ דומה. הרב אליהו אף קרא שלא לקבל מטל לא עצה ולא הלכה, והבהיר שטל גרם נזקים לאנשים רבים. מנגד, תומכיו של טל קראו שלא להגיע למסקנות בטרם יתבררו העובדות במלואן בבית דין מיוחד, שהוקם לשם כך לבקשת הרב החרדי אשר וייס. ב-2021 הוא היה בין מגישי "חדר החדשות".
ב-1 במאי 2023 הוציא את ספרו הראשון "וְאִנָּקְמָה: סיפורו של הטרור היהודי" בהוצאת כנרת, זמורה. הספר סוקר טרור יהודי מצד כוחות הביטחון ומצד המפגעים עצמם.
חיים אישיים והשכלה

שרון הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת אריאל ותואר שני בתקשורת פוליטית מאוניברסיטת בר-אילן.
מתגורר בירושלים, נשוי למעין ליבמן שרון, רקדנית לשעבר, כוריאוגרפית ויוצרת, מייסדת ויושבת ראש פורום היוצרים הירושלמי "יעל". לזוג שלוש בנות.
ביאורים

↑  אברמס קיבל חנינה מבוש אחרי שהורשע אחרי שירות בממשל רייגן במניעת מידע מן הקונגרס בעניין פרשת איראן-קונטראס - עסקת נשק בו ישראל מכרה נשק לאיראן ובכסף המולבן ארצות הברית מימנה את חימושם של מורדי הקונטראס בגוואטמלה.
↑  לדוגמה: מירי שלם כתבה שלדעתה מדובר בניסיון לחזרה אל הזירה הציבורית והפוליטית של אהוד ברק ואהוד אולמרט. ארז וינר כתב במקור ראשון שלמרות הצנזורה הוא ציפה ומצפה מהבכירים להתאפק ולשמור את הידוע להם, ושהגילויים ללא ספק מזיקים למדינת ישראל. שלום ירושלמי כתב שאולמרט ניסה "בחסות חשיפת הפצצת הכור ובעזרת אוטוביוגרפיה מגוחכת... לזכות בטיהור מחודש". לעומתם, כתב ynet יואב זיתון כתב שהצנזורה עצמה הפכה למגוחכת אחרי פרסום פרטים מן המבצע בתקשורת בחו"ל, ושזו הושמטה לבסוף בעקבות לחץ מצד בג"ץ אחרי שתי עתירות של כלי התקשורת בישראל ואחרי הביקורת נגד הצנזורה והתנהלותה עם טיוטת ספרו של אהוד אולמרט והפשיטה על הנהלת ידיעות אחרונות.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, צפו: כתב 'חדשות 10' רועי שרון וצלם הותקפו, אנשי תקשורת אחרים נפגעו, באתר אייס, 4 בנובמבר 2015
↑  ברנז'ה: רועי שרון עוזב את ערוץ 10 לתפקיד חדש, באתר "סרוגים", 8 במרץ 2017
יונתן כיתאין, ‏רועי שרון מחדשות 10 מונה לכתב הצבאי של התאגיד, באתר גלובס, 8 במרץ 2017
↑  רועי שרון, פרסום ראשון: פיילוט הלוחמות בחיל השריון הוקפא, 21 באוקטובר 2018
↑  רועי שרון, לאחר חשיפת כאן חדשות: הרב שמואל אליהו קורא להפסיק ללמוד אצל הרב טל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 29 במאי 2019
↑  רועי שרון מוציא ספר חדש: כמה זה יעלה לכם?, באתר אייס, 1 במאי 2023
↑  רועי שרון - בית הספר לתקשורת, ‏1 באוגוסט 2022.
↑  עינת ברזילי, בין קודש למחול, מקור ראשון, מגזין מוצ"ש, 14 בנובמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012366275505171  GND: 1333657676  VIAF: 7826168596739730450005   WorldCat (עם VIAF): 7826168596739730450005
נסים דוד עזראן

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1910 כ"ח בכסלו ה'תרע"א יפו, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  6 בפברואר 1984 (בגיל 73) ג' באדר א' ה'תשמ"ד ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 6 בפברואר 1984 
 השתייכות:  יהדות חרדית, חרדים לאומיים
 תחומי עיסוק:  הלכה, הוראה
 רבותיו:  הרב עזרא עטייה, הרב יעקב עדס, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הרב יוסף שלוש, סבו הרב מרדכי עזראן ואביו הרב שמואל עזראן
 תלמידיו:  הרב שלמה שלוש (רב), הרב שלום נגר, הרב שמעון גרשון רוזנברג, הרב יצחק יוסף, הרב דוד חי אבוחצירא, הרב אלעזר אבוחצירא, הרב גדעון כהן שאולי
 
 תפקידים נוספים:  מוהל, שוחט, ראש ישיבה
 
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים 
 
הרב ניסים עזראן ואביו הרב שמואל עזראן
הרב נסים דוד עזראן (כ"ח בכסלו ה'תרע"א, 29 בדצמבר 1910 - ג' באדר ה'תשמ"ד, 6 בפברואר 1984) היה מייסד וראש ישיבת בית שמואל בירושלים ויקיר העיר ירושלים[דרושה הבהרה].
ביוגרפיה

נולד ביפו לרב שמואל עזראן, אב בית הדין של העדה המערבית בירושלים ולריקה בן יאיר. סבו מצד אביו הוא הרב מרדכי עזראן שעלה ארצה עם בנו, הרב שמואל, ממראכש שבמרוקו.
בשנת ה'תרפ"א עבר להתגורר עם אביו ומשפחתו בירושלים, שם החל ללמוד בישיבת פורת-יוסף בעיר העתיקה בירושלים רבותיו שם היו הרב יעקב עדס והרב עזרא עטייה.
בשנת ה'תרצ"ג נישא לאביגיל, בתו של הרב יוסף שלוש.
בשנת ה'תש"ד היה בין המועמדים לרבה הראשי הספרדי של חיפה לאחר פטירת הרב אליהו ריינה.
בשנת ה'תש"ז נשלח על ידי הראשון לציון הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל לשמש כרב בראשון לציון, שם שימש כרב העדה הספרדית ובני עדות המזרח, כמו כן לימד כר"מ בתלמוד תורה "מקור חיים" בעיר.
בשנת ה'תש"י מונה מטעם הרבנות הראשית לרב העיר התחתית בחיפה ולימד בה בישיבות שונות.
לאחר פטירת אביו בשנת ה'תשט"ז חזר לירושלים. לאחר פטירת הרב מרדכי מיוחס, ראש השוחטים בירושלים, נבחר לשמש תחתיו כחבר לשכת הרבנות בעיר.
עסק בהוראת איסור והיתר במשחטות, וערך סיורים קבועים בנושאי כשרות והשגחה בשחיטה.
נמנה עם פעילי העדה המערבית בירושלים.
נודע כדרשן, ובמשך שנים רבות שימש כשוחט וכמוהל.
בשנת ה'תשכ"ו ייסד את ישיבת "בית שמואל" בשכונת אוהל משה בירושלים על שם אביו, שמטרתה הייתה הכשרת רבנים ודיינים, בשיטת הלימוד שהנהיג החיד"א. בישיבה זו העמיד תלמידים רבים, רבני שכונות וראשי קהילות בתפוצות, ראשי ישיבות, שוחטים ומוהלים. לצד הישיבה ייסד כולל ערב לאברכים וכולל ליל שישי. בין השאר למדו שם הראשון לציון הרב יצחק יוסף, הרב דוד חי אבוחצירא, הרב אלעזר אבוחצירא, ועוד תלמידי חכמים ודיינים. בין התלמידים הרבים שהסמיך לרבנות נמנים: הרב שלמה שלוש, הרב שלום נגר, הרב שמעון גרשון רוזנברג ועוד.
בשנת 1983 רכש מגרש בשכונת הר נוף שבירושלים, לשם העברת מתחם הישיבה אליו, אך לא זכה לעשות זאת בחייו.
הלך לעולמו בירושלים בג' באדר א' ה'תשמ"ד.
מחליפו כראש הישיבה הוא הרב יעקב ועקנין.
הנצחתו

על שמו רחוב הרב ניסים ד. עזראן בירושלים.
צאצאיו

לרב עזראן בן ושבע בנות. בנו, הרב שלום אליהו עזראן (נפטר ב-ה'תשפ"א, 2020), שימש כרב בקהילות הספרדים בסן פרנסיסקו שבארצות הברית.
בנותיו - הרבנית צביה אליהו, נישאה לרב מרדכי אליהו, עורכת הדין מלכה זקלר-עזראן, פרופסור דינה פלפל, אשת השופט יהושע פלפל, אורה איש רן, אשת הרב המחנך שלמה איש רן; אסתר רזיאל, המחנכת נאוה ועקנין והמחנכת רונית בן-ברוך, אשת הרב נחמיה בן ברוך רם ביב"ע נתניה. אחד מנכדיו הוא רבה הראשי של צפת, הרב שמואל אליהו.
לקריאה נוספת

שמעון ואנונו, "ארזי הלבנון: אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח", חלק ג' עמ' 1724–1725
הערות שוליים

1 2  רחוב הרב ניסים ד. עזראן, באתר עיריית ירושלים
↑  הרב שמואל אליהו, החזון של סבתא אביגיל, באתר פנימה, ‏י"ג בסיון תשע"ו, 19/06/16(הקישור אינו פעיל)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601745705171  VIAF: 97148036063787972911   WorldCat (עם VIAF): 97148036063787972911
אי סטריט בנד

| --- | --- |

 מקום הקמה:  Belmar 
 תקופת הפעילות:  1972–1989 (כ־17 שנים) 
 סוגה:  רוק, רוק מתקדם 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (2014) 
 חברים
 ברוס ספרינגסטין Garry Tallent רוי ביטאן מקס ויינברג סטיבן ואן זאנדט Patti Scialfa Nils Lofgren 
 
ברוס ספרינגסטין וסטיבן ואן זאנדט, הדינמיקה של ספרינגסטין ונגניו על הבמה היא מסממני ההופעות
ברוס ספרינגסטין ומקס ויינברג
אי סטריט בנד (באנגלית: E Street Band, בתרגום חופשי: "להקת רחוב E") היא להקת הליווי הקבועה של ברוס ספרינגסטין. הלהקה התקיימה מאז אלבום הבכורה של ספרינגסטין ב-1972. בשנת 2014 נבחרה הלהקה להיכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול. בין 1989 ל-1999 לא התקיימה הלהקה ככזו, למעט הקלטת ארבעה שירים ב-1995. ב-1999 שבה הלהקה ואוחדה. בנוסף לליווי ברוס ספרינגסטין ליוותה הלהקה, הן כלהקה והן כחברים בודדים, מוזיקאים רבים מן השורה הראשונה, בהם בוב דילן, הרולינג סטונז, ניל יאנג, לו ריד, דייר סטרייטס, דייוויד בואי, פיטר גבריאל, סטינג, פול מקרטני ורבים אחרים.
דיסקוגרפיה

אלבומי הופעות חיות (קרדיט - ברוס ספרינגסטין והאי סטריט בנד)
Live/1975–85 (1986)
Bruce Springsteen & The E Street Band: Live in New York City (2001)
Hammersmith Odeon London '75 (2006)
Magic Tour Highlights (2008)
Bruce Springsteen & The E Street Band Greatest Hits (2009)
אלבומי אולפן (קרדיט - ברוס ספרינגסטין)
Greetings from Asbury Park, N.J. (1973)
The Wild, the Innocent & the E Street Shuffle (1973)
Born to Run (1975)
Darkness on the Edge of Town (1978)
The River (1980)
Born in the U.S.A. (1984)
Tunnel of Love (1987)
Chimes of Freedom (EP; 1988)
Greatest Hits (1995)
Blood Brothers (EP; 1996)
Tracks (1998)
18 Tracks (1999)
The Rising (2002)
The Essential Bruce Springsteen (2003)
Magic (2007)
Working on a Dream (2009)
The Promise (2010)
Wrecking Ball (2012)
High Hopes (2014)
American Beauty (2014)
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | עבור | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס המוזיקה של בילבורד | 2024 | אמן סיבוב ההופעות המוביל – רוק | אי סטריט בנד (עם ברוס ספרינגסטין) | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Katie Atkinson, Here Are the 2024 Billboard Music Awards Winners: Full List, Billboard, ‏2024-12-13 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007441500605171  BnF: cb14013392z (data)  GND: 5050108-2  ISNI: 0000 0001 0192 8722  LCCN: n88619746  MusicBrainz: d6652e7b-33fe-49ef-8336-4c863b4f996f  NKC: xx0059703  SUDOC: 131112473  VIAF: 213418875   WorldCat (עם VIAF): 213418875
גמר הליגה האירופית 2025

| --- | --- |

אצטדיון סן ממס, בילבאו.
 אירוע:  עונת 2024/2025 בליגה האירופית
 תאריך:  21 במאי 2025
 מיקום:  אצטדיון סן ממס, בילבאו, ספרד
 → 2024 2026 ← 
גמר הליגה האירופית 2025 צפוי להיות המשחק האחרון לעונת 2024/2025 בליגה האירופית העונה ה-54 במפעל הכדורגל האירופאי למועדונים השני בחשיבותו המאורגן על ידי אופ"א, וה-16 מאז שונה שמו של המפעל מ"גביע אופ"א" לשמו הנוכחי "הליגה האירופית". המשחק יערך באצטדיון סן ממס בבילבאו, ספרד ב-21 במאי 2024. המנצחת בגמר, תתמודד על תואר הסופר קאפ האירופי לשנת 2025 מול המנצחת בגמר ליגת האלופות. זה יהיה גמר הליגה האירופית הראשון לאחר שינוי מבנה התחרות לטורניר בשיטה השווייצרית.
האצטדיון המארח

יהיה זה גמר הליגה האירופית הראשון שיערך באצטדיון סן ממס, לאחר שבשנת 2024 אירח גם את גמר ליגת האלופות לנשים.
האצטדיון המארח > תהליך הבחירה

ב-16 ביולי 2021 הודיעה אופ"א כי עקב ביטול זכויות האירוח של בילבאו את משחקי יורו 2020 בעקבות פרוץ מגפת הקורונה ודחיית המשחקים שהיו אמורים להתקיים בחלקם באצטדיון סן ממס. גמר 2025 של הליגה האירופית וגמר ליגת האלופות לנשים 2024 יתקיימו בבילבאו כחלק מהסכם פשרה להכרה במאמצים ובהשקעה הכספית שנעשו על ידי העיר בכדי לארח את יורו 2020.
ראו גם

עונת 2024/2025 בליגה האירופית
עונת 2024/2025 בליגת האלופות
עונת 2024/2025 בקונפרנס ליג
גמר ליגת האלופות 2025
גמר הקונפרנס ליג 2025
הערות שוליים

1 2  UEFA.com, Venues appointed for club competition finals | Inside UEFA, UEFA.com, ‏2021-07-16 (באנגלית)
↑  UEFA approves final format and access list for its club competitions as of the 2024/25 season, 10-05-2022
אמנון נצר

| --- | --- |

אמנון נצר (משמאל), המבורג 2007
 לידה:  1934 רשת, המדינה האימפריאלית של איראן 
 פטירה:  15 בפברואר 2008 (בגיל 74 בערך) קליפורניה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  איראנולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
אמנון נצר (נובמבר 1934 - 15 בפברואר 2008) היה היסטוריון, חוקר, ועיתונאי יהודי-איראני-ישראלי. הקדיש את רוב חייו לחשיפה, ניתוח, ותיעוד של הספרות, התרבות, וההיסטוריה של יהדות איראן. הקים את השירות הפרסי של קול ישראל בשנת 1958, והיה פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים עד מותו בשנת 2008. מגדולי החוקרים של יהדות פרס ותרבותה.