stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל לחנודרקון
מקומו באיקונוקלאזם

לחנודראקון הוא אחת הדמויות היחידות המוכרות בשמן שמופיעות כתומכות וכמוציאות לפועל של מדיניות האיקונוקלאזם, עלייה הוכרז בוועידת ב-754 בוועידת היראיה. בקרב ההיסטוריונים החוקרים את התקופה ישנו ויכוח מרכזי על האם אכן התקיים איקונוקלאזם בתקופה זו, והאם למעשה היה מדיניות טוטאלית כלל-אימפריאלית, בה נאסרו איקונות ותומכיהן נענשו והוצאו להורג, או שמא הייתה זו מחלוקת פוליטית, אשר התרחשה בעיקר בבירה קונסטנטינופול ולמעשה כמעט ולא העסיקה את העם.
לחנודראקון מהווה מעין דמות של רשע בכתביהם של האיקונופילים המאוחרים, שרדף ורצח נזירים ותומכי איקונות רבים, שרף איקונות ומנזרים, וגרם לגנרלים אחרים לחקות אותו ברחבי האימפריה. אם נצדד בדעתם של ההיסטוריונים אשר רואים באיקונקלאזם מחלוקת פוליטית בבירה ותו לא, מדובר בתיאור מוגזם ביותר, המנסה ליצור תפיסה של גנרל אויב הנצרות בשירות הקיסרים הביזנטים. מנגד, אם ניקח את העמדה ששלטה במחקר ההיסטוריוגרפי עד לשנים האחרונות, לחנודראקון הוא המוציא לפועל המוכר ביותר של מדיניות האיקונקלאזם, ומכתבו (אם אכן היה כזה מכתב) של קונסטנטינוס לגנרל בו כתב: "I have found in you a man after my own heart who carries out all my wishes" מהווה עדות ברורה למדיניותיו האיקונקלאסטית של הקיסר ותומכיו.
הערות שוליים

↑  Theophanes, The Chronicle (עמ' 6283 AM)
↑  Theophanes, The Chronicle (עמ' 6257 AM)
↑  Theophanes, The Chronicle (עמ' 6258 AM)
↑  Stouraitis Ioannis, Michael Lachanodrakon (עמ' 2.1)
↑  Theophanes, The Chronicle (עמ' 6262 AM)
↑  Theophanes, The chronicle (עמ' 6263 AM)
↑  Theophanes, The Chronicle (עמ' 6270 AM)
↑  Stouraitis Ioannis, Michael Lachanodrakon (עמ' 2.2)
↑  Theophanes, The Chronicle (עמ' 6284 AM)
↑  Theophanes, The Chronicle (עמ' 6263 AM)
מיצובישי קורדיה

| --- | --- |

מיצובישי קורדיה דגם GSR, שנת 1985
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מיצובישי מוטורס
 שנות ייצור:  1982–1990
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל קודם:  Mitsubishi Lancer (A70)
 מודל אחריו:  Mitsubishi Eclipse (בארצות הברית)
 חברת אם:  Mitsubishi Heavy Industries, Ltd
 סיווג:  מכונית קופה
 מרכב:  3 דלתות
 אורך:  4,275 מ"מ
 רוחב:  1,600 מ"מ
 גובה:  1,320 מ"מ
 משקל:  905-960 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,445 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, מנוע הנעה קדמית, 1,400 סמ"ק המפיק 68 כ"ס, 74 כ"ס, ו-87 כ"ס, מנוע 1,600 סמ"ק המפיק 112 כ"ס, מנוע 1,800 סמ"ק המפיק 100 כ"ס, מנוע 1800 סמ"ק המפיק 135 כ"ס (מגדש טורבו בדגם GSR (1983-1989), מנוע 2,000 סמ"ק המפיק 88 כ"ס (בארצות הברית בשנת 1984)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות, תמסורת ידנית - 4x2 Super Shift transmission מהירויות, תמסורת אוטומטית 3-4 מהירויות
 קשר:  Mitsubishi Tredia
מיצובישי קורדיה דגם GSR, שנת 1985
מיצובישי קורדיה (באנגלית: Mitsubishi Cordia) היא מכונית קופה קומפקטית, אשר יוצרה על ידי חברת מיצובישי מוטורס היפנית בין השנים 1982–1990.
דגם הסדאן של חברת מיצובישי, מיצובישי טרדיה ("Mitsubishi Tredia"), יוצר באותן שנים (1982-1990), והיה כמעט זהה לדגם הקופה בתכונות המנוע והגיר (כולל תמסורת ידנית - 4x2 Super Shift transmission מהירויות).
גם בסיס הגלגלים של "מיצובישי קורדיה", 2,445 מ"מ, זהה לבסיס הגלגלים של המיצובישי טרדיה.
מנועי מיצובישי קורדיה

1,410 סמ"ק
1,595 סמ"ק
1,795 סמ"ק
1,795 סמ"ק (מגדש טורבו), בדגם GSR (בין השנים 1983-1989)
1,997 סמ"ק (בארצות הברית)
תמונות

מיצובישי קורדיה דגם GSR
מנוע מיצובישי קורדיה, דגם GSR טורבו, שנת 1985
מיצובישי קורדיה, דגם GSL, שנת 1985
מיצובישי קורדיה דגם GSR טורבו
מיצובישי קורדיה דגם GSR טורבו שנת 1986
מיצובישי קורדיה: תמסורת ידנית - 4x2 Super Shift transmission מהירויות
לוח הבקרה של מיצובישי קורדיה
מיצובישי קורדיה
פתיחת מכסה מנוע - מיצובישי קורדיה דגם GSR, שנת 1985
ראו גם

מיצובישי מוטורס
מיצובישי טרדיה
מיצובישי 500
מיכאל השישי סטרטיוטיכוס, קיסר האימפריה הביזנטית

מיכאל השישי בריגאס (ביוונית ביזנטית: Μιχαήλ ΣΤ' Βρίγγας;‏ ? – 1059) המכונה סטרטיוטיכוס ("הצבאי") היה קיסר האימפריה הביזנטית בין השנים 1056–1057. מיכאל השישי נבחר להיות ליורשה של תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית, שהייתה הנצר האחרון לשושלת המקדונית אשר שלטה על האימפריה הביזנטית מזה מספר שנים. מיכאל השישי הודח במרד שהביא לעלייתו של איסאאקיוס הראשון קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה

מיכאל היה בן למשפחה של בירוקרטים שהיו מעורבים בממשל הביזנטי בקונסטנטינופול מזה זמן רב. מיכאל היה חלק מהחצר הקיסרית כאשר מונה ליורש העצר בידי תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית בעוד הייתה על ערש דווי. לתאודורה לא היו ילדים, שכן חייה חיי דת ולכן במותה הגיעה השושלת המקדונית לסופה, לאחר ששלטה באימפריה הביזנטית מאז בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במאה ה-9. מיכאל השישי הוכתר בשנת 1056 במותה של תאודורה ושלטונו הואפל בידי ההשפעה הרבה שאחז הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול על חצר המלוכה. בדומה למדיניות של קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית, מיכאל העשיר את האריסטוקרטיה בעוד שהזניח את המעמד של הצבא הביזנטי.
המדיניות הובילה למרד באסיה הקטנה שהונהג בידי איסאאקיוס קומננוס, גנרל בצבא הביזנטי. לאור הכישלון של מיכאל השישי לארגן במהרה את צבאו נגד המרד, הקיסר שלח את המדינאי מיכאל פסלוס לנהל משא ומתן עם הנהגת המרד. בעוד התרחש המשא ומתן, מרד עממי בעד איסאאקיוס פרץ בתוך הבירה הביזנטית קונסטנטינופול. הפטריארך של העיר שכנע לבסוף את הקיסר מיכאל לוותר על כתרו ולהתחיל בחיים דתיים במנזר אורתודוקסי. לאחר ירידתו מהכתר הנהגת המרד הכתירה את איסאאקיוס הראשון קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית, שלטונו סימן את תחילת שלטון שושלת קומננוס. מיכאל הוכשר בתור נזיר אורתודוקסי ונפטר בשנת 1059.
ראו גם

קונסטנטינוס התשיעי מונומכוס, קיסר האימפריה הביזנטית
תאודורה, קיסרית האימפריה הביזנטית (המאה ה-11)
מיכאל החמישי קלפאטס, קיסר האימפריה הביזנטית
מרטין בראבינס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוגוסט 1959 (בן 65) 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  גולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון, הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בריסטול (31 בינואר 2013) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרטין בראבינס (באנגלית: Martyn Brabbins, נולד ב-13 באוגוסט 1959) הוא מנצח בריטי המשמש כמנהל המוזיקלי של האופרה האנגלית הלאומית.
ביוגרפיה

בראבינס למד בגולדסמית' קולג' של אוניברסיטת לונדון והמשיך את השתלמותו אצל איליה מוסין בקונסרבטוריון של לנינגרד. 
שמו של בראבינס הגיע לראשונה לתודעה הבינלאומית כשזכה בפרס הראשון בתחרות הניצוח בלידס בשנת 1988. בין 1994 ל-2005 היה בראבינס מנצח ראשי חבר של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. הוא התמנה למנצח הראשי של "סינפוניה 21" בשנת 1994. בשנים 2005-2007 היה מנהל מוזיקלי של פסטיבל המוזיקה של צ'לטנהם.בתקופת כהונתו בצ'לטנהם הקים הרכב חדש, "נגני הפסטיבל". בלידס יצר סדרה חדשה של מוזיקה קאמרית, "מוזיקה במעבר".
בראבינס גם עמד בראשו של קורס הדרכה למנצחים בראשית דרכם בפסטיבל סיינט מגנוס באורקני מאז 2002. הוא מכהן כמנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של אנטוורפן מ-2009 עד 2013.
הערות שוליים

↑  Rian Evans (2008-07-22). "Festival Academy/Brabbins (Pittville Pump Room, Cheltenham)". The Guardian. נבדק ב-2008-09-13.
↑  Andrew Clements (2006-06-23). "The Scottish are coming". The Guardian. נבדק ב-2008-09-13.
↑  Alfred Hickling (2005-10-14). "Opera North Ensemble/ Brabbins (The Venue, Leeds)". The Guardian. נבדק ב-2008-09-13.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מייקל ברקלי | מנהלים מוזיקליים, פסטיבל צ'לטנהם 2006-07  | הבא: מויריג בוון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459041605171  PLWABN: 9810581339605606  BIBSYS: 1032195  BnF: cb14063883d (data)  CiNii: DA11075056  GND: 134885678  ISNI: 0000 0001 0955 4366  LCCN: nr94021096  MusicBrainz: 6a2b7c54-e605-42da-ae82-e605bce614f1  NKC: xx0071359  SUDOC: 085188905  VIAF: 12510380   WorldCat (עם VIAF): 12510380
מרבורג

ערך זה עוסק בעיר בגרמניה. אם התכוונתם לעיר בסלובניה, ראו .
| --- | --- |
סמל מרבורגסמל מרבורג

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה פדרלית:  הסן הסן
 מחוז:  מרבורג-בידנקופף
 ראש העיר:  אגון ואופל
 תאריך ייסוד:  שנת 1140
 שטח:  124.5 קמ"ר
 גובה:  173 עד 412 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  77,845 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  648 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  50°49′00″N 8°46′00″E﻿ / ﻿50.816666666667°N 8.7666666666667°E﻿ / 50.816666666667; 8.7666666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.marburg.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימרבורג(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונימרבורג(למפת הסן רגילה) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגמרבורג(למפת הסן מוגדלת) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגמרבורג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מרבורג (גרמנית: Marburg) היא עיר אוניברסיטאית במדינת הסן בגרמניה, על הנהר לאהן, והעיר הראשית במחוז מרבורג-בידנקופף. אוכלוסייתה מונה 78,701 נפש. בעיר גם אוכלוסיית סטודנטים גדולה (כ-30,000), רבים מהם זרים. למרבורג "זכויות עיר" מאז 1140 והיא משמשת כיום כמרכז אזורי במרכז מדינת הסן, אך בעבר הייתה בירת האזור. מקור שם העיר מן המונח ל"טירת גבול המחוז" - שבין השטחים שתחת נסיכי תורינגיה לאלה שתחת ארכיבישוף מיינץ.
מרבורג ממוקמת בחצי הדרך בין פרנקפורט לקאסל, כ-77 ק"מ מכל אחת מן הערים. העיר האוניברסיטאית גיסן נמצאת כ-27 ק"מ דרומית למרבורג. מרבורג עצמה משתרעת כ-9 ק"מ מצפון לדרום וכ-6 ק"מ ממזרח למערב. ממזרח לה נמצאים הרי הלאהן (Lahnbergen) וממערב לה, "רכס מרבורג" (Marburger Rücken).
מרבורג היא מרכז היסטורי של תעשיית התרופות בגרמניה, ויש בעיירה מפעל (על ידי ביונטק) לייצור חיסונים להתמודדות עם מחלת נגיף קורונה 19.
היסטוריה

מרבורג התפתחה בצומת שבין שתי דרכים חשובות בימי הביניים: זאת שבין קלן לפראג (ממערב למזרח) ובין הים הצפוני לאלפים ומשם לאיטליה (מצפון לדרום). במאה ה-9 או ה-10 נבנתה במקום טירה ונגבו מיסים מן העוברים בדרכים אלו. המשפחה השלטת, שושלת גיזו, הוחלפה אחר כך בשליטי תורינגיה, ששלטו על העיר מוורטבורג שליד אייזנך. בימי הביניים התיישבה בעיר אליזבת מתורינגיה, שהייתה אלמנתו הצעירה של שליט תורינגיה ועסקה בצדקה באינטנסיביות - דבר אשר הקנה לה מאוחר יותר מעמד של קדושה בנצרות. לה מוקדשת "כנסיית אליזבת הקדושה", אחד מן האתרים החשובים במרבורג. אתרים נוספים ראויים לציון הם העיר העתיקה ("אוברשטאט", Oberstadt) וטירת מרבורג. אתר נוסף הוא האוניברסיטה.
אוניברסיטת מרבורג היא אחת האוניברסיטאות העתיקות בגרמניה (נוסדה ב-1527) והאוניברסיטה העתיקה ביותר בעולם שהוקמה כאוניברסיטה "פרוטסטנטית". בין היתר למדו בה האחים גרים, ג'ורדנו ברונו, אריך אוארבך, פרנץ מלדה, נחמה ליבוביץ, הנס גאורג גדמר, וילהלם רפקה, יוליוס ולהאוזן, בוריס פסטרנק, חתן פרס נובל אמיל אדולף פון בהרינג, חוסה אורטגה אי גאסט, אוטו האן, אלפרד וגנר, ארנסט קסירר, מרטין היידגר, הרמן כהן, יוסף פרגר, חנה ארנדט ואחרים.
ב-1967 אירעה בעיר התפרצות של מגפה. הנגיף שבודד נקרא "נגיף מרבורג".
ערים תאומות

צרפת פואטייה, ויין, צרפת (מ־1961)
סלובניה מריבור, סלובניה (מ־1969)
תוניסיה ספקס, תוניסיה (מ־1971)
גרמניה אייזנך, תורינגיה, גרמניה (מ־1988)
הממלכה המאוחדת נורת'האמפטון, אנגליה, הממלכה המאוחדת (מ־1992)
רומניה סיביו, רומניה (מ־2005)
אתרים חשובים

אליזבתקירכה (כנסיית אליזבת הקדושה)
הערות שוליים

↑  Die größten Städte in Hessen 2021, Statista (בגרמנית)
↑  Amid AstraZeneca setback, Germany banks on homegrown vaccine, AP NEWS, ‏2021-04-20 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309348605171  BnF: cb11958842z (data)  GND: 4037446-4  HDS: 006596  LCCN: n79074350  MusicBrainz: a57848d1-b1ae-41e1-8ebc-949f4ea986fe  NKC: ge134353  RERO: 02-A003559295  VIAF: 156661690   WorldCat (עם VIAF): 156661690 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גרמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכאל הררי (דיפלומט)

מיכאל הררי (נולד ב-12 באוקטובר 1959) הוא שגריר לשעבר, מרצה בחוג למדע המדינה במכללת עמק יזרעאל ועמית מדיניות במכון 'מתווים'. שימש כדיפלומט ישראלי בין השנים 1986 ועד 2017 במהלכן כיהן בין היתר כשגריר ישראל בקפריסין, כיועץ מדיני בשגרירות ישראל בלונדון, בשגרירות ישראל בקהיר, בחטיבה לתכנון מדיני ובמרכז למחקר מדיני של משרד החוץ.
ביוגרפיה

הררי נולד בחלב בסוריה ועלה ארצה עם משפחתו בשנת 1966. שירת בצה"ל בחיל המודיעין. סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, תואר שני (בהצטיינות) במדע המדינה באוניברסיטת חיפה ולמד תואר שני נוסף במשפטים ללא משפטנים. בעל תעודת בוגר המכללה לביטחון לאומי (מב"ל). נשוי לסיגל עובדת סוציאלית מומחית בתחום השיקום ואוצרת תערוכת 'קפריסין, אמנות החיים' במוזיאון ארץ ישראל-מוז"א. אב לבן ושתי בנות.
ביוגרפיה > שירות במשרד החוץ

בשנת 1986 הצטרף לסגל משרד החוץ ומילא מגוון תפקידים בארץ ובנציגויות ישראל בעולם.
שירת כמזכיר שני מדיני בשגרירות ישראל בקהיר במשך שלוש שנים (1988–1991), בין היתר במהלך מלחמת המפרץ הראשונה.
בין השנים 1991–1998 היה אחראי על הנושא הפלסטיני ובהמשך גם הנושא הירדני במרכז למחקר מדיני (ממ"ד) של משרד החוץ.
בין השנים 1998 ועד 2003 שימש יועץ מדיני בשגרירות ישראל בלונדון.
במסגרת תפקידו כסגן ראש החטיבה לתכנון מדיני במשרד החוץ בין השנים 2003–2009 התמקד במכלול המזרח התיכון. בתהליך הבחירות לפרלמנט הפלסטיני בשנת 2006 היה אחראי על המשקיפים הבינלאומיים שהגיעו לפקח על הבחירות.
במהלך 5 שנות כהונתו כשגריר ישראל בקפריסין (2010–2015) שודרגו היחסים בין המדינות באופן משמעותי במכלול תחומים – מדיני, ביטחוני, תרבותי, כלכלי, ועל כך זכה לעיטור כבוד מיוחד משר החוץ של קפריסין.
בשנים 2015–2017 כיהן כראש החטיבה הבינלאומית במרכז המחקר המדיני (ממ"ד) של משרד החוץ.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

בשנת 2017 הצטרף לצוות המרצים בחוג למדע המדינה במכללת עמק יזרעאל, שם קידם מומחיות בנושאי דיפלומטיה ומדיניות חוץ כולל נושאים בתחום האנרגיה.
בנוסף, הררי משמש עמית מדיניות במכון מיתווים – המכון הישראלי למדיניות חוץ אזורית. במקביל, עוסק בייעוץ בתחום האנרגיה בדגש של ממשקי מדיניות ואסטרטגיה עם מכלול האנרגיה במזרח הים התיכון.
מכללות מקצועיות בישראל

המכללות המקצועיות בישראל הן מוסדות העוסקים במתן השכלה אך לא-מוסמכים להעניק תואר אקדמי. המכללות המקצועיות מעניקות השכלה גבוהה שאינה אקדמית, ומקנות לבוגריהן הסמכות ותעודות, ובפרט תעודת טכנאי (כיתה י"ג), תעודת הנדסאי (כיתה י"ד), או תעודת מקצוע. במכללות אלה ניתנים קורסים או הסמכות בתחומים שונים, כגון: רפואה משלימה, מחשבים, אומנות ומוזיקה, בנייה ותחזוקה, חשבונאות, בישול, מלונאות, חשמלאות, טכנולוגיה וקורסים טכנולוגיים ועוד.
אופיין של המכללות המקצועיות

המכללות המקצועיות הן מכללות שמתמקדות בדרך כלל בתחום מסוים ובו מעניקות השכלה והכשרה מקצועית על מנת לתת לסטודנט כלים תעסוקתיים-מקצועיים. הפיקוח על המכללות המקצועיות המכשירות טכנאים מוסמכים והנדסאים בלבד מופקד לרוב בידי המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע (מה"ט) של משרד הכלכלה שמעניק אישורים לבוגרי המכללות שבפיקוחו. מכללות מקצועיות המכשירות בעלי מקצוע שאינם טכנאים והנדסאים מעניקות תעודות מקצועיות (דיפלומה), אך אינן מפוקחות על ידי משרדי הממשלה.
בניגוד לאוניברסיטאות, רובן של המכללות אינן דורשות תנאי קבלה מיוחדים כמו המכללות האקדמיות, בחלק מהמכללות המקצועיות נערכים ראיונות אישיים ומבחנים התאמה לקורסים אך אין דרישה למבחן פסיכומטרי, בנוסף רק בחלק קטן מההכשרות נדרשת תעודת בגרות כתנאי קבלה ללימודים.
על פי חוק המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג), תשי"ח-1958, רק מוסד להשכלה גבוהה שקיבל את אישור המועצה יהיה רשאי להשתמש בכינוי "מכללה אקדמית".
ראו גם

הכשרה מקצועית בישראל
פורום המכללות הטכנולוגיות
מיסאן

| --- | --- |

 מדינה:  עיראק עיראק
 בירת המחוז:  עמארה
 שטח:  16,072 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  1,412,213 (2014)
 קואורדינטות:  31°54′00″N 47°02′00″E﻿ / ﻿31.9°N 47.033333333333°E﻿ / 31.9; 47.033333333333 
 אזור זמן:  UTC+3
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז מיסאן (בערבית: محافظة ميسان) הוא מחוז בעיראק, הנמצא במזרח המדינה ליד הגבול עם איראן. האזור הוא בית לחקלאים רבים ובירתו היא העיר עמארה שנמצאת על נהר החידקל ומהווה גם מרכז של נפת עמארה. היישוב השני בגודלו הוא מג'אר אל כביר.
שטח המחוז 16,072 קמ"ר ואוכלוסייתו נכון ל-2003 מונה 1.412.112 תושבים.
מחוז מיסאן (או "מישאן") נזכר כבר בתלמוד: "רחובות עיר זו פרת דמישן". הגאוגרף יאקות אל-חמאווי כתב בספרו "מֻעגַ'ם אל-בֻלדאן" (תחילת המאה ה-13) שהעיירה "סמרה" נמצאת ב"ארץ מיסאן" ובה נמצא קבר עזרא הסופר.
במיסאן, בדומה לשאר מחוזות הדרום, חיים שיעים רבים. במהלך מלחמת איראן–עיראק המחוז היה אחד משדות הקרב הראשיים, ותושבי המחוז סבלו רבות מכך. עם קריאתו של נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש בתום מלחמת המפרץ להפיל את שלטונו של סדאם חוסיין, רבים מתושבי המחוז התמרדו אך דוכאו באכזריות.
לאחר פלישת כוחות הקואליציה ב-2003, האזור נמצא באחריותם של חיילי בריטניה, שספגו במקום אבדות רבות.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף י', עמוד א'
↑  אברהם בן־יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, הוצאת קרית־ספר, ירושלים תשכ"ה; מהדורה שנייה 1979; עמ' מז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 91ec9876-6a60-435c-90fe-39199525c7ed 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של עיראק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסעוד אבוחצירא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1828 ריסאני, מרוקו 
 פטירה:  13 במאי 1908 (בגיל 80 בערך) י"ב באייר ה'תרס"ח ריסאני, מרוקו 
 מקום קבורה:  ריסאני 
 מדינה:  מרוקו 
 תקופת הפעילות:  ? – 13 במאי 1908 
 תלמידיו:  רבי משה תורג'מן
 שם השושלת:  משפחת אבוחצירא
 אב:  רבי יעקב אבוחצירא
 צאצאים:  רבי ישראל אבוחצירא, רבי דוד אבוחצירא, רבי יצחק אבוחצירא
 
רבי מסעוד אביחצירא (או: אבוחצירא) היה רב וראש ישיבה בריסאני שבמחוז תאפילאלת, מרוקו. בנו הבכור של רבי יעקב אבוחצירא ואביהם של רבי ישראל אביחצירא, רבי יצחק אביחצירא ורבי דוד אביחצירא.
תולדות חייו

נולד ב-1828 (ה'תקפ"ט), ה'תקצ"ה או ה'תקצ"ו בריסאני. למד תורת הנגלה והנסתר בישיבת אביו, ומעשי מופתים מסופרים עליו כבר מצעירותו. סייע לאביו בעבודת הרבנות והרבצת התורה, ולאחר צאת אביו למסע לכיוון ארץ ישראל, מילא את מקומו כרב בריסאני וכראש ישיבת אביר יעקב.
נפטר בי"ב באייר ה'תרס"ח (1908) ונקבר בריסאני.
תורתו

כתב חידושי תורה ופסקי דין שלא השתמרו, פרט לפסק דין אחד שאושר על ידי הרב שלמה אבן דנאן. הגיעו לידינו גם שני שטרי בוררות שכתב. הכין להדפסה את ספרי אביו, וכתב הקדמות לשניים מהם ("בגדי השרד" ו"אלף בינה"). דרשתו לחגיגת בר המצווה שלו פורסמה אף היא.
בתחום הנסתר, יצאו לאור שני חיבורים קטנים ממנו: כוונות על הגדה של פסח וחידושים על ספירת העומר.
כתב גם מספר פיוטים, בהם הפיוטים "מזמור שיר ליום השבת" ו"יום השבת טוב להודות", הנפוצים בקרב יהודי מרוקו כחלק מזמירות השבת, ו"ארוממך אודה את שמך".
עשרים ושניים משיריו קובצו ויצאו לאור בספר יגל יעקב.
משפחתו

מאשתו הראשונה חנה נולדו לו:
בנו הבכור, רבי דוד אבוחצירא, שמילא את מקום אביו בריסאני. הוצא להורג בידי מנהיג מקומי של כוחות המורדים המרוקאים.
בתו שמחה.
לאחר פטירת אשתו הראשונה נשא את עיישה בן חמו (אחיה של עיישה נישא לבתו של רבי אהרן אבוחצריא), ולהם נולדו שני בנים ושתי בנות:
רבי ישראל אבוחצירא ("באבא סאלי") - ראש ישיבה ורב בריסאני, ארפוד ובודניב, ממנהיגיה הרוחניים של יהדות מרוקו בישראל.
רבי יצחק אביחצירא ("באבא חאקי") - רבן של רמלה ולוד וחבר מועצת הרבנות הראשית לישראל.
בתו חמא, נישאה לרב יחיא אילוז. בתם שמחה הייתה אשתו הראשונה של הבאבא סאלי. נכדם הוא הרב אליהו אבוחצירא, לשעבר רבה של נצרת עילית.
בתו ביחא, נישאה לרבי דוד אזרוואל.
רבי מסעוד שטרית ("באבא סידי") - בנה של עיישה מלפני נישואיה לרבי מסעוד אבוחצירא.
תלמידיו

הרב משה אתורג'מאן - מחכמי הישיבה בתאפילאלת ומורו ורבו המובהק של רבי ישראל אבוחצירא ("הבאבא סאלי").
הרב שלמה אמסלם - רבה של מידלת
הרב יוסף אמסלם - רבה של פיגיג
הרב מכלוף שרביט
לקריאה נוספת

שלמה מיארה, קדש לי כל בכור, בתוך: גאוני משפחת אביחצירא, אלעד ה'תשע"ד, חלק ב', עמ' 8-71.
הרב יוסף בן נאים, מלכי רבנן עמ' פו.
הרב יהודה אריה הראל, מאור ישראל, עמ' 27-20.
א. חסיד, סבא דמשפטים: אוצר עובדות על הצדיק המלוב"ן הרה"ק רבי מסעוד אבוחצירא זצוק"ל, בתוך" המבשר תורני, גיליון 126, ט' באייר ה'תשע"א, עמ' ו-ט.
רבי יצחק אביחצירא, אפתח היום בשירה, בתוך יגל יעקב, עמ' שיז במהדורת עוז והדר ה'תשע"ו.
הערות שוליים

↑  ראו בהקדמת הרב משה אתורדז'מאן לספר "פתח האוהל"
↑  "אשר לשלמה" יב
↑  פורסמו בידי מיארה, עמ' 15
↑  מיארה, עמ' 32-41
↑  הודפסו על ידי הרב שלמה מיארה, יאמרו גאולי ה'
↑  השיר, בביצוע משה דוויק
↑  הפיוט ב"אתר השירה והפיוט"
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308578805171  ISNI: 0000 0000 5108 3601  LCCN: no2008044749  VIAF: 23502863   WorldCat (עם VIAF): 23502863
מיס תבל שוודיה

מיס תבל שוודיה (בשוודית: Miss Universum Sverige) היא תחרות יופי בשוודיה לבחירת הנציגה השוודית לתחרות מיס תבל הבינלאומית.
מ־1952, השנה הראשונה בה נערכה תחרות מיס תבל, הזוכות בתחרות היופי הארצית מיס שוודיה, שאורגנה על ידי מגזין וקורבין, הלכו לייצג את שוודיה בתחרות מיס תבל, זאת עד 2003.
ב־2007 ו־2008 לשוודיה לא הייתה נציגה בתחרות, דונלד טראמפ, הבעלים של ארגון מיס תבל, חיפש אחר ארגון חדש שיחזיק בזיכיון על התחרות, בכך ארגון "STAR WORLD SWEDEN & ENTERTAINMENT" נבחר לקיים זאת.
תחרות מיס תבל שוודיה במתכונתה הנוכחית המחודשת נערכה לראשונה ב־2009 בעיר סדרטליה ביום הלאומי השוודי, ובין השופטים בתחרות נמנתה איבון רידינג.
שוודיה זכתה בתחרות שלוש פעמים ב־1955, 1966 ו־2004.
הארגון המקיים את התחרות אחראי על נציגות שוודיה בתחרויות בינלאומיות נוספות כמו מיס אינטרנשיונל.
הערות שוליים

↑  Siktar mot stjärnorna | Kvällsposten, www.expressen.se (בשוודית)
↑  affarsvarlden Administrator, Svenska kan vinna  2 miljoner + lyxvåning, Affärsvärlden (בשוודית) (ארכיון)
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיסאק מאנושיאן

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1909 אדיאמן, Mamuret-ul-Aziz Vilayet, האימפריה העות'מאנית 
 הוצאה להורג:  21 בפברואר 1944 (בגיל 34) מצודת הר ולריאן, צרפת 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של איברי-סיר-סן 
 מקום מגורים:  אדיאמן, הרובע החמישי של פריז, גזיאנטפ, Colpo, גנגאן, לה מאן, לה-סיין-סור-מר, שאטן-מלאברי, ג'וניה, הרובע הארבעה-עשר של פריז, הרובע החמישה-עשר של פריז, צרפת, הרובע הארבעה-עשר של פריז 
 מעסיק:  Tchank, Gévelot extrusion, Anahit, Gnome et Rhône, Gnome et Rhône, Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, סיטרואן, Ayk, Zangou, Hog, Panvor, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תפקיד:  עורך ראשי (1 ביוני 1935–30 ביולי 1937)  secretary (1935–1937)  מפקד (אוגוסט 1943–נובמבר 1943)  secretary (1938–1939)  עורך ראשי (יולי 1930–יוני 1931)  tech lead manager (יולי 1943–אוגוסט 1943) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של צרפת 
 בן או בת זוג:  Mélinée Manouchian (22 בפברואר 1936–21 בפברואר 1944) 
 פרסים והוקרה:  מדליית הרזיסטנס (18 במרץ 1970)  מוות למען צרפת (1971)  מדליית הרזיסטנס (31 במרץ 1947) 
 חתימה:   
 
מיסאק מאנושיאן מתוך הכרזה האדומה (l’affiche rouge) שפרסמו הנאצים
"הכרזה האדומה" עם חברי קבוצת המחתרת, אותה פרסמו הנאצים
מיסאק (מישל) מאנושיאן (בארמנית: Միսաք Մանուշյան‏; 1 בספטמבר 1906 - 21 בפברואר 1944) היה פעיל קומוניסטי ממוצא ארמני בתנועת ההתנגדות הצרפתית בימי מלחמת העולם השנייה.
חייו

מיסאק מישל מאנושיאן נולד באדיאמן באזור ארמני של האימפריה העות'מאנית. אביו נהרג ברצח העם הארמני ואמו נפטרה בעודו צעיר. מאנושיאן ואחיו נקלטו בבית יתומים צרפתי בג'וניה, לבנון, שהייתה אז כלולה בסוריה שתחת מנדט צרפתי, ובשנת 1925 הם עברו לצרפת, תחילה למרסיי ולאחר מכן לפריז. יחד עם כמה ארמנים נוספים יזם מאנושיאן מגזין ספרותי בעל אוריאנטציה שמאלנית עם שאיפות לשימור התרבות הארמנית בצרפת.
מאנושיאן הצטרף ל"קונפדרציה הכללית של העבודה" (Confédération Générale du Travail, בראשי תיבות: CGT) ודרך הצטרפות זו הגיע למפלגה הקומוניסטית הצרפתית בתקופה בה הוצאה מחוץ לחוק בגלל סירובה לגנות את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
מאנושיאן פעל במסגרת F.T.P. – M.O.I., ארגון מחתרתי שפעל במסגרת הרזיסטאנס, נגד גרמניה הנאצית, בתחומי צרפת, ממרץ 1942 עד נובמבר 1943. מפקדה הראשון של הקבוצה ומייסד הסקציה הפריזאית היה בוריס הולבן (Boris Holban), יהודי יליד בסרביה. הארגון היה מחולק ל-4 קבוצות משנה: אחת של יוצאי רומניה, שנייה של יהודים יוצאי פולין, שלישית של איטלקים והרביעית של מומחי חבלה במסילות רכבת. הולבן פיקד על הקבוצה המחתרתית ממרץ 1942 ועד אוגוסט 1942, כשהוחלף על ידי מיסאק מאנושיאן, כיוון שסירב להגביר את תדירות הפעולות - הוא חשש שהדבר יביא לחשיפתם. המפקד החדש, מיסאק מאנושיאן, הוביל את הקבוצה לפעולות נוספות עד לחשיפתה ולכידת מרבית פעיליה בנובמבר 1943. המחתרת כללה כשלושים פרטיזנים ולידם עוד כארבעים מסייעים, חלקם מוותיקי מלחמת האזרחים של ספרד, רבים מביניהם יהודים. הקבוצה ביצעה 229 פעולות חבלה נגד הגרמנים, הנודעת ביותר הייתה חיסול גנרל האס אס יוליוס ריטר (Julius Ritter), האחראי לשילוחם של מאות אלפי צעירים צרפתים לעבודות כפייה בגרמניה.
לא ידוע מה הביא ישירות ללכידת הקבוצה על ידי הגסטפו, אך בנובמבר 1943 נלכדו 24 חברי הקבוצה, 23 גברים ואשה אחת, גולדה בנצ'יק. בני הקבוצה נשפטו ביום 18 בפברואר 1944, נידונו למוות והוצאו להורג.