stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גריניץ' וילג'

| --- | --- |
מראה בגריניץ' וילג', אפריל 2005 הבניין בחזית שימש בסדרת הטלוויזיה "חברים" כמקום המגורים של הדמויות
מראה בגריניץ' וילג', אפריל 2005 הבניין בחזית שימש בסדרת הטלוויזיה "חברים" כמקום המגורים של הדמויות
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ניו יורק (מדינה) ניו יורק
 עיר:   ניו יורק
 רובע:  מנהטן
 שטח:  0.75 קמ"ר
 גובה:  6.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בשכונה:  22,785 (2015)
  ‑ צפיפות:  79,000 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  40°44′01″N 74°00′10″W﻿ / ﻿40.733611111111°N 74.002777777778°W﻿ / 40.733611111111; -74.002777777778 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגריניץ' וילג'(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגריניץ' וילג'   (למפת מנהטן מוגדלת) גריניץ' וילג'(למפת מנהטן רגילה) גריניץ' וילג' tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גריניץ' וילג' (באנגלית: Greenwich Village, מילולית: כפר גריניץ'), הנקראת בקיצור "הווילג'", היא שכונת מגורים במערב מנהטן תחתית שברובע מנהטן בניו יורק, בין רחוב 14 בצפונה לרחוב האוסטון בדרומה. היא נקראת על שם גריניץ' שבלונדון. האזור זכה לפרסום כששימש בתור מרכז הבוהמה וערש תרבות הביט בשנות ה-60, וכן מרכז של הקהילה ההומו-לסבית.
בשנים האחרונות, הביקוש הרב למגורים באזור, תרם להתברגנות וג'נטריפיקציה, וכיום רוב תושביו הם משפחות מהמעמד הבינוני והגבוה. עם זאת, הוא עדיין גדוש במסעדות, בתי קפה, ברים ומועדוני הופעות קטנים. בניגוד לחלקים אחרים של מנהטן אין בו גורדי שחקים רבים ורוב הבניינים הם מהמאה ה-19 וראשית המאה ה-20.
שער הכניסה לשכונה מצפון הוא כיכר וושינגטון שבו שער וושינגטון. בין הרחובות המפורסמים שחוצים אותו ניתן למנות את רחוב לאפייט ורחוב בליקר המהווה את מרכז חיי הלילה של השכונה.
בזמן הפסקת החשמל בניו יורק ב-1977, התפרסמה השכונה בכך שבעוד בשכונות אחרות אירעו מקרי פשיעה, בגריניץ' וילג', התושבים יצאו מבתיהם לרחובות ומסעדות רבות הגישו להם שמפניה בחינם.
בסמוך לגריניץ' וילג' נמצאים האזורים המכונים איטליה הקטנה ("ליטל איטלי"), צ'יינה טאון, סוהו, נוליטה, נוהו והלואר איסט סייד.
בשנים 1993–2003 צולם בניין בשכונה ברחוב בדפורד 90 לתוכנית הטלוויזיה "חברים".
גרינוויל (קרוליינה הצפונית)

| --- | --- |

מרכז גרינוויל
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  קרוליינה הצפונית קרוליינה הצפונית
 מחוז:  פיט
 ראש העיר:  P.J. Connelly
 תאריך ייסוד:  1771
 שטח:  92 קמ"ר
 גובה:  17 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  87,521 (1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  174,263 (2013)
 קואורדינטות:  35°36′06″N 77°22′21″W﻿ / ﻿35.601666666667°N 77.3725°W﻿ / 35.601666666667; -77.3725 
 אזור זמן:  UTC -5
 www.greenvillenc.gov
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה גרינוויל(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה גרינוויל(למפת קרוליינה הצפונית רגילה) ראלי שארלוט גרינסבורו פאייטוויל וילמינגטון וירג'יניה טנסי קרוליינה הדרומית  ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטי גרינוויל(למפת קרוליינה הצפונית מוגדלת) ראלי שארלוט גרינסבורו פאייטוויל וילמינגטון וירג'יניה טנסי קרוליינה הדרומית  ג'ורג'יה האוקיינוס האטלנטי גרינוויל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
גרינוויל (באנגלית: Greenville) היא בירת מחוז פיט במדינת קרוליינה הצפונית בארצות הברית. בעיר מתגוררים כ-92,000 תושבים (נכון ל-2019), והיא העיר העשירית בגודלה בקרוליינה הצפונית.
היסטוריה

גרינוויל נוסדה ב-1771 כמרטינסבורו, על שם מושל קרוליינה הצפונית באותו זמן ג'וזאיה מרטין. ב-1774 העיירה הועברה למיקומה הנוכחי, על הגדה הדרומית של נהר טר (Tar) ובמרחק של חמישה קילומטרים מהמיקום המקורי. ב-1786, לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שם העיירה שונה ל"גרינסוויל", כהוקרה לגנרל האמריקאי נתנאל גרין. בהמשך השם קוצר לשם הנוכחי, גרינוויל.
במחצית השנייה של המאה ה-19 גרינוויל הפכה למרכז ייצוא אזורי של כותנה וטבק, שהועברו בנהר טר אל האוקיינוס האטלנטי. כעבור מאה שנים העיר התחילה לעבור תהליך תיעוש והוקמו בה מפעלים רבים.
ב-1999 הוריקן פלויד גרם לכך שנהר טר עלה עד גדותיו והעיר הוצפה, אך לא היו נפגעים בנפש.
חינוך

בעיר נמצאת אוניברסיטת מזרח קרוליינה (East Carolina University), אחת האוניברסיטאות הגדולות בקרוליינה הצפונית, ועוד מספר מכללות.
תחבורה

את העיר משרת שדה התעופה פיט-גרינוויל המציע טיסות לעיר שארלוט במערב קרוליינה הצפונית. השדה נמצא במרחק של 3 קילומטרים צפונית למרכז גרינוויל.
גמר מונדיאל 2006

גמר מונדיאל 2006 התקיים באצטדיון האולימפי, ברלין, גרמניה ב-9 ביולי 2006, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 2006 היא נבחרת איטליה, שניצחה את נבחרת צרפת, בתוצאה 3-5 בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 1-1 בתום ההארכה. זו הייתה הזכייה הרביעית של איטליה בגביע העולם.
היה זה משחק הפרישה מכדורגל של קפטן נבחרת צרפת, זינדין זידאן. בדקה ה-110 זידאן הורחק בכרטיס אדום לאחר שנגח בחזהו של בלם איטליה, מרקו מטראצי, בעקבות טראש טוק מצידו של האיטלקי. הייתה זו ההרחקה השנייה (והראשונה שמתרחשת בהארכה) בהיסטוריית משחקי הגמר. בנוסף, זידאן הצטרף לריגוברט סונג מקמרון, והפך לאחד משני שחקנים בלבד שהורחקו בשני טורנירי מונדיאל שונים.
משחק זה היה משחק הגמר השני בהיסטוריה שהוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין, כשבראשון הפסידה איטליה לברזיל בגמר מונדיאל 1994. יתרה מכך, הייתה זו הפעם הראשונה בה איטליה מנצחת דו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שהפסידה בשלושת ניסיונותיה הקודמים, כולל אותו משחק גמר. היה זה מפגש הגמר הראשון בין נבחרות איטליה וצרפת, והגמר הראשון מאז גמר מונדיאל 1982 בין איטליה וגרמניה המערבית אליו מגיעות שתי נבחרות מאירופה. בפעם הראשונה מאז גמר מונדיאל 1978, ובפעם השנייה בלבד מאז גמר מונדיאל 1938, נערך משחק גמר מונדיאל שלא כולל את ברזיל או גרמניה.
לאיטליה הייתה זו הופעה שישית בגמר המונדיאל. היא ניצחה בשלושה (1934, 1938, 1982) והפסידה פעמיים (1970, 1994). לנבחרת צרפת הייתה זו הופעה שנייה בגמר, לאחר ניצחונה על ברזיל בגמר מונדיאל 1998 שנערך בביתה.
רקע > מפגשים קודמים

משחק זה היה המפגש החמישי בין הנבחרות אלו בגביע העולם, ומשחק הגמר הראשון ביניהן. קדמו לו המפגשים הבאים:
רבע גמר מונדיאל 1938. איטליה ניצחה בתוצאה 1-3 את צרפת, שאירחה את הטורניר, בדרך לזכייה בגביע
שלב הבתים הראשון, מונדיאל 1978. איטליה גברה על צרפת 1-2, והגיעה עד לחצי גמר הטורניר. צרפת לא עברה את שלב הבתים הראשון
שמינית גמר מונדיאל 1986. צרפת ניצחה את איטליה בתוצאה 0-2, בדרך למקום השלישי בטורניר
רבע גמר מונדיאל 1998. צרפת ניצחה בתוצאה 3-4 בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר 0-0 בתום ההארכה, בדרך לזכייה בטורניר
רקע > הדרך אל הגמר

נבחרת איטליה הוגרלה לבית ה', לצד נבחרות צ'כיה, ארצות הברית וגאנה. לאחר ניצחון 0-2 על גאנה במשחק הפתיחה, נפגשה איטליה עם ארצות הברית. במשחק סוער, שהסתיים עם שלושה שחקנים מורחקים (שניים מארצות הברית, דניאלה דה רוסי מאיטליה), נפרדו הנבחרות בשוויון 1-1. דה רוסי הורחק עקב מרפק ששלח לפניו של בריאן מקברייד, שהצריך שלושה תפרים מתחת לעינו של האמריקאי. בעקבות העבירה הגסה, הרחיקה פיפ"א את דה רוסי מארבעה משחקים, כך שיוכל לחזור ולשחק בגמר. איטליה ניצחה גם במשחק השלישי, 0-2 את צ'כיה, וסיימה את שלב הבתים במקום הראשון, עם שער חובה אחד בלבד (שער עצמי מול ארצות הברית).
בשמינית הגמר פגשה איטליה את אוסטרליה, במשחק שזכור בגלל שני מקרים שנויים במחלוקת. האחד, הרחקתו של מרקו מטראצי האיטלקי בדקה ה-50, והשני הוא כדור עונשין מ-11 מטר שניתן לאיטליה בשניות הסיום של המשחק, אותו הפך פרנצ'סקו טוטי לשער הניצחון. ברבע הגמר גברה איטליה בקלות בתוצאה 0-3 על אוקראינה, ובחצי גמר דרמטי הדיחה את גרמניה עם ניצחון 0-2, לאחר שערים של פאביו גרוסו דקה אחת בלבד לסיום ההארכה, ושער נוסף של אלסנדרו דל פיירו דקה אחת בתוך תוספת הזמן של ההארכה.
נבחרת צרפת הוגרלה לבית ז', לצד נבחרות שווייץ, קוריאה הדרומית וטוגו. היא פתחה את הטורניר עם שתי תוצאות תיקו, 0-0 מול שווייץ ו-1-1 מול קוריאה הדרומית, והצליחה להעפיל רק בזכות ניצחון במשחק השלישי מול טוגו בתוצאה 0-2. בזכות הניצחון, סיימה צרפת את הבית במקום השני והעפילה למשחק שמינית הגמר מול ספרד החזקה, שעלתה ליתרון בדקה ה-28 מפנדל של דויד וייה. צרפת, בזכות שערים של פרנק ריברי, פטריק ויירה וזינדין זידאן, הצליחה להשלים מהפך ולנצח 1-3 בסיום 90 הדקות. ברבע הגמר פגשה צרפת את ברזיל, בשחזור של גמר מונדיאל 1998. שער בודד של תיירי הנרי בדקה ה-57, שלח את הצרפתים לחצי הגמר, שם פגשו את פורטוגל. פנדל של זידאן לאחר 33 דקות קבע את תוצאת המשחק, 0-1 לצרפתים, שהעפילו לגמר השני בתולדותיהם.
שופט המשחק

הוראסיו אליזונדו הארגנטינאי נבחר לשופט המשחק. עוזרי השופט, דריו גארסיה ורודולפו אוטרו, גם הם מארגנטינה, נבחרו לשמש כקוונים במשחק. לואיס מדינה קנטלחו מספרד שימש כשופט רביעי.
אליזונדו היה לשופט הארגנטינאי היחיד בהיסטוריה ששפט משחק גמר מונדיאל. כמו כן, היה לשופט הראשון שמנהל את משחק הפתיחה ומשחק הגמר באותו הטורניר.
במהלך הטורניר, אליזונדו שפט בארבעה משחקים נוספים. המשחקים ששפט היו המשחק מבית א' שפתח את המונדיאל בין גרמניה לקוסטה ריקה (2-4), המשחק מבית ה' בין גאנה לצ'כיה (2-0), המשחק מבית ז' בין שווייץ לקוריאה הדרומית (0-2), ורבע הגמר בין פורטוגל לאנגליה (0-0, 1-3 לאחר דו-קרב בעיטות עונשין).
מהלך המשחק

המשחק נפתח בסערה, כאשר כבר בדקה ה-7, פלורן מאלודה הצרפתי פרץ לרחבה, נתקל במרקו מטראצי ונפל אל הדשא. השופט, בהחלטה מעוררת מחלוקת, קבע כדור עונשין מ-11 מטר לזכות צרפת, שאותו בעט וכבש זינדין זידאן. מטראצי בעצמו כבש את שער השוויון בדקה ה-19, לאחר שאנדראה פירלו הגביה כדור קרן מצד שמאל, אותו נגח הבלם אל הרשת.
עד לסיום 90 הדקות, הגיעו שתי הנבחרות למצבי כיבוש, כולל שער בדקה ה-62 של חלוץ איטליה, לוקה טוני, שנפסל בטענת נבדל מוצדקת. השוויון נשמר עד לסיום 90 הדקות, ובפעם החמישית בתולדות משחקי הגמר, הגיע המשחק להארכה.
דקות הפתיחה של ההארכה  התאפיינו בשליטה צרפתית, אך בדקה ה-110, במשחקו האחרון בקריירה, הורחק זידאן בכרטיס אדום ישיר. קפטן צרפת ובלם איטליה מרקו מטראצי נעו בסמיכות הרחק מהנעשה במגרש, וניתן היה לראות כי החליפו ביניהם מספר מילים. מטראצי אחז קלות בחולצתו של זידאן, שאמר לו "אם אתה רוצה את החולצה, אתן לך אותה אחרי המשחק". בתגובה שיגר מטראצי לעבר זידאן מספר מילים, ולאחר שזידאן החל להתרחק ממטראצי, הוא הסתובב חזרה, נגח באיטלקי בעוצמה בחזהו והפיל אותו אל הקרקע. המשחק נעצר והשופט אליזונדו, שלא ראה את הנעשה, קיבל התראה במערכת השמע מהשופט הרביעי, ולאחר התייעצות שלף לעברו של זידאן את הכרטיס האדום.
למרות היתרון המספרי, איטליה לא הצליחה להכריע את המשחק בהארכה, ובפעם השנייה בהיסטוריה, הגיע המשחק לבעיטות הכרעה.
איטליה הוגרלה לבעוט את הבעיטה הראשונה, ואנדראה פירלו כבש. הבועט השני של צרפת, דויד טרזגה, היה המחמיץ היחיד בדו הקרב הבעיטות, כששלח את הכדור למשקוף. הבועט החמישי של איטליה, פאביו גרוסו, כבש את השער שהעניק לאיטליה את הניצחון במשחק.
קפטן הנבחרת, פאביו קנבארו, זכה להניף את הגביע העולמי הרביעי בתולדות נבחרת איטליה.
הסערה סביב הרחקתו של זידאן לא נרגעה גם שנים לאחר האירוע. רק כשנה לאחר המקרה, חשף מטראצי את הקללה שהטיח בזידאן. זידאן עצמו הבהיר, כארבע שנים לאחר האירוע, כי הוא מתחרט על המעשה, אך לא מתנצל עליו. כארבע שנים לאחר מכן, השלימו זידאן ומטראצי, לאחר שנפגשו במקרה בבית מלון במילאנו.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 ביולי 2006 |  איטליה | 1–1‏ה |  צרפת | האצטדיון האולימפי, ברלין, גרמניה צופים: 69,000 שיפוט: ארגנטינה הוראסיו אליזונדו |
| 9 ביולי 2006 | מרקו מטראצי  19' | (סיקור) | זינדין זידאן  7' (פ) | האצטדיון האולימפי, ברלין, גרמניה צופים: 69,000 שיפוט: ארגנטינה הוראסיו אליזונדו |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | אנדראה פירלו    מרקו מטראצי    דניאלה דה רוסי    אלסנדרו דל פיירו    פאביו גרוסו  | 5–3 | סילבן וילטור    דויד טרזגה    אריק אבידל    וילי סניול  |   |
| --- | --- |
              איטליה :               צרפת 
שופט: ארגנטינה הוראסיו אליזונדו

קוונים: ארגנטינה דריו גארסיה, ארגנטינה רודולפו אוטרו

שופט רביעי: ספרד לואיס מדינה קנטלחו
הערות שוליים

↑  עמוד המשחק באתר פיפ"א
↑  עמוד המשחק באתר פיפ"א
↑  עמוד המשחק באתר פיפ"א
↑  עמוד המשחק באתר פיפ"א
↑  שימי ששון, אחרי שנה: מטראצי חשף מה אמר לזידאן, באתר ynet, 18 באוגוסט 2007
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, זידאן: "אעדיף למות מלהתנצל בפני מטראצי", באתר וואלה, 1 במרץ 2010
↑  ynet ספורט, פיוס היסטורי: זידאן ומרקו מטראצי השלימו, באתר ynet, 4 בנובמבר 2010
| גביע העולם בכדורגל |
| --- | --- | --- |
| טורנירי גמר | אורוגוואי 1930 • איטליה 1934 • צרפת 1938 • ברזיל 1950 • שווייץ 1954 • שוודיה 1958 • צ'ילה 1962 • אנגליה 1966 • מקסיקו 1970 • גרמניה המערבית 1974 • ארגנטינה 1978 • ספרד 1982 • מקסיקו 1986 • איטליה 1990 • ארצות הברית 1994 • צרפת 1998 • יפן וקוריאה הדרומית 2002 • גרמניה 2006 • דרום אפריקה 2010 • ברזיל 2014 • רוסיה 2018 • קטר 2022 • קנדה, מקסיקו וארצות הברית 2026 • ספרד, פורטוגל, מרוקו, ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי 2030 • ערב הסעודית 2034 |  |
| משחקי גמר | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
| טורנירי מוקדמות | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010  • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
הכדור שעוצב במיוחד עבור משחק הגמר
דגל קונכט

| --- | --- |

 סוג הדגל:   עיצוב שהיה בשימוש בעבר, אך כיום לא בשימוש
 הונף לראשונה:  1651
 מוטיבים עיצוביים:  מחולק בניצב - לבן מוטען בחצי עיט וכחול מוטען ביד האוחזת חרב.
דגל קונכט (אנגלית: Flag of Connacht) הוא דגלה ההיסטורי של הפרובינציה האירית קונכט. עיצובו הוא חלוקה בניצב של סמלי שני השבטים הגדולים אשר שכנו באזור הפרובינציה: לבן מוטען בחצי עיט לציון שבט או'קונור, וכחול מוטען ביד האוחזת חרב לציון שבט בראון.
הדגל משולב בדגל ארבע הפרובינציות ברבע השלישי (שמאלי תחתון) לשם ייצוגה של הפרובינציה כאחת מארבע הפרובינציות ההיסטוריות של אירלנד.
הערות שוליים

↑  דגל ארבע הפרובינציות באתר YourIrish.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים ובנושא אירלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גמר מונדיאל 1982

גמר מונדיאל 1982 התקיים באצטדיון סנטיאגו ברנבאו במדריד, ספרד ב-11 ביולי 1982, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1982 היא נבחרת איטליה, שניצחה את נבחרת גרמניה המערבית, בתוצאה 1-3. זוהי הייתה הזכייה השלישית בתולדותיה בגביע העולם, כשהיא משווה את השיא בו אחזה ברזיל כשיאנית הזכיות.
במחצית ראשונה, שהסתיימה בשוויון 0-0, נרשמה החמצת פנדל של נבחרת איטליה, הראשונה בהיסטוריה של משחקי גמר המונדיאל. במחצית השנייה הצליחו האיטלקים לכבוש ראשונים בדקה ה-57, בדרך ליתרון של 0-3 אחרי 81 דקות, וניצחון 1-3 בתום 90 דקות.
כובש השער הראשון במשחק, חלוץ איטליה פאולו רוסי, העלה את מאזנו בטורניר לשישה שערים והבטיח את זכייתו בנעל הזהב, פרס המוענק למלך השערים של הטורניר. כמו כן, זכה רוסי בפרס כדור הזהב המוענק לשחקן המצטיין בטורניר, ונוסד לראשונה בטורניר זה. קפטן נבחרת איטליה, השוער דינו זוף, שהיה בן 40 בזמן הטורניר, היה לכדורגלן המבוגר ביותר בהיסטוריה שזוכה בגביע העולם.
מי ששימש כקוון במשחק היה אברהם קליין, שהיה לישראלי היחיד בהיסטוריה ששובץ לצוות השיפוט במשחק גמר מונדיאל.
לשתי הנבחרות הייתה זו הופעה רביעית בגמר המונדיאל. איטליה ניצחה בעבר בשני מפגשים (1934, 1938) והפסידה פעם אחת (1970). נבחרת גרמניה החזיקה במאזן זהה של שני ניצחונות (1954, 1974) והפסד בודד (1966).
רקע > מפגשים קודמים

משחק זה היה המפגש הרביעי בין הנבחרות בגביע העולם, ומשחק הגמר הראשון ביניהן. קדמו לו המפגשים הבאים:
שלב הבתים, מונדיאל 1962. הנבחרות נפרדו בשוויון 0-0. גרמניה סיימה ראשונה בבית אך הודחה ברבע הגמר. איטליה סיימה שלישית ולא העפילה שלב
חצי גמר מונדיאל 1970. איטליה גברה על גרמניה 3-4 בהארכה. במשחק דרמטי באצטדיון האצטקה, גרמניה נקלעה לפיגור מוקדם, הצליחה להשוות בדקה ה-90 של המשחק ולעלות ליתרון 1-2 ארבע דקות מפתיחת ההארכה. איטליה השלימה מהפך תוך עשר דקות וחזרה להוביל, רק כדי לשמוט את היתרון בדקה ה-110, שש דקות מאוחר יותר. דקה אחת בלבד משער השוויון של גרמניה, הצליחה איטליה להכריע את ההתמודדות ולנצח 3-4. איטליה הובסה על ידי ברזיל במשחק הגמר, גרמניה סיימה שלישית עם ניצחון על אורוגוואי
שלב הבתים השני, מונדיאל 1978. איטליה וגרמניה נפרדו בשוויון 0-0. איטליה סיימה במקום השני בבית והפסידה במשחק על המקום השלישי, גרמניה סיימה שלישית בבית ולא העפילה לשלב הבא
רקע > הדרך אל הגמר

בטורניר זה השתתפו לראשונה בהיסטוריה 24 נבחרות. שיטת הטורניר הייתה שני שלבי בתים, בשלב הראשון התמודדו ארבע נבחרות בכל בית על שני המקומות הראשונים. בשלב השני התמודדו שלוש נבחרות בכל בית על המקום הראשון שמוביל לשלב חצי הגמר.
נבחרת איטליה הוגרלה בשלב הבתים הראשון לבית א', לצד נבחרות פולין, פרו וקמרון. איטליה לא השיגה ולו ניצחון אחד בשלב זה, כשסיימה את שלושת משחקיה בטורניר בתוצאות תיקו. גם לנבחרת קמרון היה מאזן זהה של שלוש תוצאות תיקו בשלושה משחקים, אך איטליה העפילה בזכות מספר שערי הזכות שלה, שעמד על שניים לעומת אחד של קמרון. מלך שערי הטורניר, פאולו רוסי, לא כבש כלל בשלב זה.
בשלב הבתים השני איטליה פגשה את הפייבוריטית לזכייה בטורניר, ברזיל, ואת אלופת העולם המכהנת, ארגנטינה. במשחקה הראשון בשלב זה גברה איטליה על ארגנטינה בתוצאה 1-2 משערים של מרקו טארדלי ואנטוניו קבריני במחצית השנייה. לאחר שגם ברזיל גברה על ארגנטינה, אך בתוצאה גבוהה יותר, 1-3, נפגשו איטליה וברזיל במשחק על ראשות הבית, כשאיטליה חייבת ניצחון בעוד לברזיל מספיקה תוצאת תיקו. פאולו רוסי כבש שלושה שערים, שהיו הראשונים שלו בטורניר, בעוד נבחרת ברזיל מצליחה להשוות זמנית פעמיים, והעלה את איטליה לחצי הגמר שם פגשה איטליה את פולין. גם הפעם רוסי לא הסתפק בשער בודד, כבש צמד שהעלה את מאזנו לחמישה שערים בטורניר, והעלה את איטליה לגמר הטורניר.
נבחרת גרמניה המערבית הוגרלה בשלב הבתים הראשון לבית ב', לצד נבחרות אלג'יריה, אוסטריה וצ'ילה. גרמניה, שהעפילה לטורניר עם מאזן מושלם בשלב המוקדמות, הגיעה בטוחה בעצמה וזלזלה בנבחרת האפריקאית מולה הוגרלה לשחק במשחק הפתיחה. למרות זאת גרמניה נוצחה 1-2 מול אלג'יריה, אך הצליחה לנצח את צ'ילה בתוצאה 1-4, בזכות שלושה שערים של חלוץ הנבחרת קרל היינץ רומניגה. למשחק האחרון בשלב הבתים הראשון הגיעה גרמניה יום לאחר משחקה של אלג'יריה, כשניצחון שלה בהפרש של עד שני שערים מעלה אותה ואת יריבתה, אוסטריה, לשלב הבא. במשחק, שנודע כחרפת חיחון, הצליחה גרמניה לנצח 0-1 את אוסטריה משער כעבור 10 דקות, שלאחריו הפסיקו הקבוצות להתקיף ובעיקר התמסרו בחצי המגרש שלהן, כך ששתיהן העפילו לשלב הבא. רומניגה סיים את שלב הבתים עם ארבעה שערים לזכות גרמניה. בשלב הבתים השני, פגשה גרמניה את אנגליה וספרד. שוויון 0-0 מול אנגליה וניצחון 1-2 על ספרד, שהיה המשחק היחיד שהוכרע מבין שלושת המשחקים בבית, שלחו את גרמניה לחצי הגמר מול צרפת. בסיום 90 הדקות התוצאה עמדה על שוויון 1-1. בתוך שמונה דקות בהארכה, צרפת עלתה ליתרון 1-3, אך גרמניה הצליחה לאזן ל-3-3, והמשחק עבר לבעיטות הכרעה. גרמניה גברה על צרפת בתוצאה 4-5 אחרי שש בעיטות, והעפילה למשחק הגמר.
שופט המשחק

ארנלדו סזאר קואליו (Coelho) הברזילאי נבחר לשופט המשחק. עוזרי השופט, וויטק כריסטוב (Christov) הצ'כוסלובקי ואברהם קליין הישראלי, נבחרו לשמש כקוונים במשחק.
קואליו היה לשופט הראשון בהיסטוריה שאינו אירופאי ששפט משחק גמר מונדיאל. הוא שובץ כשופט גם במהלך מונדיאל 1978.
במהלך הטורניר קואליו שפט במשחק נוסף, שגם בו הייתה מעורבת נבחרת גרמניה. היה זה המשחק משלב הבתים השני בינה לבין אנגליה (0-0).
עוזר השופט הישראלי, אברהם קליין, היה לישראלי היחיד בהיסטוריה שמשובץ למשחק גמר מונדיאל. קליין שימש כשופט ראשי בניצחונה של איטליה 2-3 על ברזיל בשלב הבתים השני. הוא זכה להערכה בינלאומית רחבה, ואף היה אמור לשפוט בגמר מונדיאל 1978, אך בשל יחסי ישראל-הולנד, ביקשה ארגנטינה לפסול אותו משיפוט המשחק.
מהלך המשחק

אל המשחק התייצבו הנבחרות עם שני מלכי השערים של הטורניר בהרכבן הפותח, פאולו רוסי האיטלקי וקרל היינץ רומניגה הגרמני, כשכל אחד מהם כבש עד לגמר חמישה שערים.
המשחק נפתח בדקות ארוכות של משחק זהיר מצד שתי הנבחרות, והיה רווי בעבירות ובעצירות. כבר בדקה השביעית נאלצה איטליה לבצע חילוף ראשון, כשפרנצ'סקו גרציאני נפצע והוחלף על ידי אלסנדרו אלטובלי. בדקה ה-23, איטליה קיבלה הזדמנות ממשית לעלות ליתרון לאחר עבירה של האנס-פיטר בריגל על ברונו קונטי (Conti) בתוך הרחבה. אנטוניו קבריני בעט את הפנדל נמוך לפינה הימנית, אך הכדור יצא החוצה. בבעיטת הפנדל השלישית בהיסטוריית הגמרים (היו שתיים בגמר 1974), נרשמה ההחמצה הראשונה בהיסטוריה. מאז ההחמצה, איטליה החלה לתקוף ולחפש את שער היתרון, אך המחצית הסתיימה בשוויון, 0-0.
במחצית השנייה, איטליה עלתה ליתרון ראשון בדקה ה-57. היא זכתה בכדור חופשי בתוך חצי המגרש של גרמניה, ומרקו טארדלי זיהה את פריצתו של קלאודיו ג'נטילה באגף ימין, והוציא אליו כדור מהיר, בזמן שחלק משחקני שתי הקבוצות עדיין עסוקים בהכנות לאחר השריקה לעבירה. ג'נטילה הגביה כדור לכיוון הרחבה, הכדור קפץ פעם אחת על הרצפה ועבר שני שחקנים בדרך לראשו של פאולו רוסי, שמקרוב נגח לקרקע ואל הרשת, כדי לקבוע 0-1 לאיטליה.
בדקה ה-69, יצאה איטליה להתקפה מתפרצת ומצאה את עצמה עם שלושה תוקפים מול שלושה מגנים. גאטאנו שיראה פרץ לרחבה מאגף ימין, והעביר כדור החוצה, אל עבר המרכז. טארדלי עצר את הכדור ובעט תוך כדי נפילה מ-16 מטרים אל הרשת, כדי לקבוע 0-2. לאחר השער, טארדלי פרץ בריצה לעבר הספסל, תוך כדי שהוא מנופף בידיו לצדדים וצועק "גול! גול!", במה שזכורה כאחת מחגיגות השערים המפורסמות בהיסטוריה, וזכתה לכינוי צעקתו של טארדלי. שערו של טארדלי הגיע לאחר שאת ששת השערים הקודמים לזכות איטליה כבש פאולו רוסי.
בדקה ה-81, קונטי פרץ לאורך אגף ימין עד לתוך הרחבה כשהוא חופשי לגמרי, והעביר כדור רוחב לאלטובלי, שהטעה את שומאכר וגלגל פנימה, 0-3 לאיטליה. כעבור שתי דקות בלבד, בעט פול ברייטנר מן האוויר כדור שהוגבה אליו, כדי לקבוע 1-3. ברייטנר כבש גם בגמר מונדיאל 1974, שמונה שנים קודם לכן. נשיא איטליה, סנדרו פרטיני, חגג ביציע, וחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, העניק את הגביע לשוערה של איטליה וקפטן הנבחרת, דינו זוף, שהיה לאיטלקי הראשון שמניף גביע עולם מזה 44 שנים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 ביולי 1982 |  איטליה | 3 - 1 |  גרמניה המערבית | אצטדיון סנטיאגו ברנבאו, מדריד, ספרד צופים: 90,000 שיפוט: ברזיל ארנלדו סזאר קואליו |
| 11 ביולי 1982 | פאולו רוסי  57'   מרקו טארדלי  69'   אלסנדרו אלטובלי  81' | (סיקור) | פול ברייטנר  83' | אצטדיון סנטיאגו ברנבאו, מדריד, ספרד צופים: 90,000 שיפוט: ברזיל ארנלדו סזאר קואליו |
| --- | --- |
              איטליה :               גרמניה המערבית 
שופט: ברזיל ארנלדו סזאר קואליו

קוונים: ישראל אברהם קליין, צ'כוסלובקיה וויטק כריסטוב
הערות שוליים

↑  עמוד המשחק באתר פיפ"א
↑  עמוד המשחק באתר פיפ"א
↑  עמוד המשחק באתר פיפ"א
| גביע העולם בכדורגל |
| --- | --- | --- |
| טורנירי גמר | אורוגוואי 1930 • איטליה 1934 • צרפת 1938 • ברזיל 1950 • שווייץ 1954 • שוודיה 1958 • צ'ילה 1962 • אנגליה 1966 • מקסיקו 1970 • גרמניה המערבית 1974 • ארגנטינה 1978 • ספרד 1982 • מקסיקו 1986 • איטליה 1990 • ארצות הברית 1994 • צרפת 1998 • יפן וקוריאה הדרומית 2002 • גרמניה 2006 • דרום אפריקה 2010 • ברזיל 2014 • רוסיה 2018 • קטר 2022 • קנדה, מקסיקו וארצות הברית 2026 • ספרד, פורטוגל, מרוקו, ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי 2030 • ערב הסעודית 2034 |  |
| משחקי גמר | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
| טורנירי מוקדמות | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010  • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
דארק פיונרל

| --- | --- |

 מקום הקמה:  סטוקהולם, שוודיה
 מוקד פעילות:  שוודיה סטוקהולם, שוודיה
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 סוגה:  בלאק מטאל
 חברת תקליטים:  No Fashion, Necropolis, Regain, Metal Blade, Candlelight, Century Media
 https://www.darkfuneral.se/
 חברים
 לורד אהרימן צ'אק מול הלג'רמדר אדרה-מלק ג'לומה
 חברים לשעבר
 בלאקמון אמפרור מגנוס קאליגולה דראגן ניקו קאוקינן דמגורת אקוומנטרום אלזזמון טייפוס גאנפאסט דומיניון מאטה מודין בי-פורס דומינייטור זורנהיים נכטגרם נאט
דארק פיונרל (באנגלית: Dark Funeral, "הלוויה אפלה") היא להקת בלאק מטאל שוודית אשר נוסדה בשנת 1993, על ידי הגיטריסטים בלאקמון ("ירח שחור") ולורד אהרימן. מבחינה לירית, הלהקה מתמקדת בעיקר בשטניזם, אנטי-נצרות וחילול הקודש. חברי להקה מסוימים בעבר ובהווה, כולל בלאקמון, אהרימן, קאליגולה וצ'אק מול, הכריזו כל אחד על זיקה לשטניזם, כאשר אהרימן וקאליגולה ידועים כחברים בכנסיית השטן.
הלהקה הוציאה שבעה אלבומים באורך מלא והיא נחשבת לאחת מהלהקות הבולטות בסצנת הבלאק מטאל השוודית.
חברי ההרכב

לורד אהרימן - גיטרה (1993-הווה), גיטרה בס (2016)
צ'אק מול - גיטרה (2003-הווה)
הלג'רמדר - שירה (2014-הווה)
אדרה-מלק - גיטרה בס (2018-הווה)
ג'לומה - תופים (2018-הווה)
חברי ההרכב > חברים לשעבר

בלאקמון (התאבד ב-2013) - גיטרה (1996-1993)
אמפרור מגנוס קאליגולה - שירה (2010-1995), גיטרה בס (2001-1996)
דראגן - תופים (1994-1993)
ניקו קאוקינן - תופים (1993)
דמגורת - שירה, גיטרה בס (1995-1993)
אקוומנטרום - תופים (1995-1994)
אלזזמון - תופים (1998-1996)
טייפוס - גיטרה (1998-1996)
גאנפאסט - תופים (2000-1998)
דומיניון - גיטרה (2002-1998)
מאטה מודין - תופים (2007-2000)
בי-פורס - גיטרה בס (2010-2005)
דומינייטור - תופים (2010-2007, 2017-2011)
זורנהיים - גיטרה בס (2014-2011)
נכטגרם - שירה (2012-2011)
נאט - גיטרה בס (2016-2014)
דיסקוגרפיה

| אלבום | שנה |
| --- | --- |
Dark Funeral (מיני אלבום): 1994
The Secrets of the Black Arts: 1996
Vobiscum Satanas: 1998
Teach Children to Worship Satan (מיני אלבום): 2000
Diabolis Interium: 2001
Attera Totus Sanctus: 2005
Angelus Exuro pro Eternus: 2009
Where Shadows Forever Reign: 2016
We Are the Apocalypse: 2019
הערות שוליים

1 2  Dark Funeral - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com
↑  Blackmoon - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 9052077  BnF: cb16133502k (data)  GND: 10314213-7  ISNI: 0000 0001 0725 4503  LCCN: no2008128730  MusicBrainz: 7561ff6c-2ab7-4776-9a9a-662f23b2effc  NKC: xx0115317  VIAF: 145035878   WorldCat (עם VIAF): 145035878