יחסי ישראל–מלזיה
היחסים בראשית שנותיה של פדרציית מלזיה > מגעים לא-רשמיים בין ישראל למלזיה

ב-26 ביוני 1963 שלח משה יגר מכתב ללים קי סיונג (Lim Kee Siong), ידיד קרוב של ראש הממשלה רחמן ועסקן כדורגל. במכתב הודיע יגר לעמיתו כי מכרו יצחק לוי יוצא לקואלה לומפור על מנת לפתוח שם סניף של חברת מסחר ישראלית בשם "אסטרקו". לוי יצא לקואלה לומפור באוגוסט אותה שנה. בראשית 1964, פחות משנה לאחר פתיחת הסניף, הגיעה חברת אסטרקו למסקנה כי אין כל הצדקה כלכלית להחזקת הסניף בקואלה לומפור ושסניף החברה בסינגפור יוכל לנהל גם את קשרי המסחר של ישראל עם מלזיה. מנהל חברת אסטרקו הודיע על כך ליעקב שמעוני, ראש מחלקת אסיה במשרד החוץ הישראלי. בעקבות החלטת אסטרקו לסגור את סניפה בקואלה לומפור, התעוררה השאלה הם כדאי לשמור, באופן כלשהו, על הנוכחות הישראלית בקואלה לומפור תוך שיגור אחד מעובדי משרד החוץ כמנהל סניף "אינטראסיה" שינסה לקדם כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. אותו עובד שנשלח לשיחות דיפלומטית במלזיה היה משה יגר.
בשלהי מאי 1964 הגיע אל ישראל לים קי סיונג במסגרת ביקור שנערך לרגל גביע אסיה בכדורגל 1964 שהתקיים אז בארץ. יגר שלח מכתב לסיונג בו נכתב שבכוונתו לצאת אל מלזיה. ב-1 ביוני נועד סיונג עם שרת החוץ גולדה מאיר. ביוזמתו, אמר לה סיונג כי העם המלזי ובראשו ראש הממשלה רחמן רוחשים ידידות לישראל, אך בלחץ הנסיבות - כלומר לחץ הערבים והמאבק עם אינדונזיה שהתנגדה לכינון פדרציית מלזיה - האפשרות לכונן עם ישראל יחסים דיפלומטיים אינה על הפרק. מאיר השיבה שבארץ רוחשים ידידות הן למלזיה והן לאינדונזיה, ובעוד טיבו והתנהגותו של סוקרנו ידועים במשרד החוץ, אין הצדקה או הסברים להתנהגותו של ראש הממשלה רחמן, הידוע כ"בעל עקרונות ואיש אמיץ". הן לערבים והן לסוקרנו אין הזכות להתערב במדיניות החוץ של מלזיה ואין להניח שרחמן יאפשר התערבות שכזו.
במהלך השיחה בת 50 הדקות, אישר סיונג כי רחמן אכן לא סובל התערבות שכזו. מאיר המשיכה ואמרה שהיות מלזיה מדינה מוסלמית אינה מצדיקה היעדר יחסים דיפלומטיים עם ישראל, והביאה כנימוק לטענה את יחסי ישראל–ניגריה, יחסי ישראל–צ'אד ומדינות מוסלמיות אחרות באפריקה. היא ביקשה מסיונג למסור לרחמן שישראל מעוניינת לקיים עם מדינתו יחסים דיפלומטיים גלויים ורשמיים, אך אם ממשלתו תראה בכך קושי, ישראל נכונה לפיתוח אטי של היחסים וכינונם בהדרגה. היא הזמינה את ממשלת מלזיה לנצל בינתיים את אפשרויות ההשתלמות והקורסים השונים שנערכו באותה העת בישראל. כאשר סיונג סיפר למאיר על פעולות הפיתוח החקלאי הננקטים במלזיה, הציעה לו מאיר חתימת הסכמים בדבר חילופי משתלמים ומומחים בין שתי המדינות, והלה הבטיח להעביר את הדברים הלאה לראש ממשלתו. לפי הצעת מאיר, תוכניות הקורסים של המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי נשלחו לכתובתו הפרטית של סיונג במטרה שיעבירן למשרד הממשלתי המתאים. כמו כן, מאיר הזמינה את סיונג לבקר בחבל לכיש, אך סיונג מיאן בטענה שאין לו מספיק זמן ועליו לשוב למולדתו מיד לאחר תום הטורניר.
ב-18 ביולי 1964 נפגש מנכ"ל משרד החוץ של מלזיה, זיתון אבראהים, עם יחיאל אילסר, שגריר ישראל בבנגקוק. השניים הכירו זה מכבר, ואבראהים סיפר לאילסר שהאהדה כלפי ישראל במלזיה נוסקת, אך קיימת לה התנגדות לא-מבוטלת. אבראהים הוסיף שרחמן נוטה להסכים לכינון יחסים דיפלומטיים בין ישראל למלזיה אך עליו להתחשב בהתנגדות לכינון יחסים אלו, אשר נובעת מהסכסוך הישראלי-ערבי. אבראהים טען גם כי ההתנהגות קיימת לא רק במפלגות האופוזיציה הדתיות אלא גם במפלגתו של רחמן. אבראהים אמר, בדומה לבכירים מלזים אחרים, כי המצב בו דרושה למלזיה כל התמיכה האפשרית של מדינות ערב והעולם המוסלמי במסגרת העימות עם אינדונזיה (אנ'), מחייב זהירות כפולה בכל הנוגע לקשרים בין ישראל ומלזיה.
בראשית אוגוסט 1964 הרצה טונקו עבדול רחמן בפני המועצה ליחסי חוץ בניו יורק. במהלך ההרצאה, נשאל רחמן על ידי אחד מהמאזינים לדבריו על אודות יחסי ישראל–מלזיה. רחמן השיב שמלזיה נתונה במאבק עיקש עם אינדונזיה המוסלמית ולכן מדינתו אינה יכולה לחשוף עצמה לביקורות ולחתרנות שיבואו כתגובה בלתי נמנעת על התקרבות דיפלומטית לישראל. רחמן אמר בנוסף שמלזיה עצמה היא מדינה מוסלמית שקשורה קשר תרבותי הדוק עם מדינות מוסלמיות אחרות, ועליה להפגין סולידריות חברתית עם המתנגדות לישראל. חרף היעדר יחסים דיפלומטיים, היחס של מלזיה לישראל בתקופת רחמן היה ידידותי יחסית והוא הפגין מאמצים מיוחדים כדי להבהיר זאת לנציגי ישראל במדינות שונות. על רקע ידיעות אלו, נשלח משה יגר באופן בלתי-רשמי למלזיה במטרה לקדם יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.