stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (2008)
מועצות מקומיות ועיריות > אילת

באילת נבחר מחדש מאיר יצחק הלוי לראשות העיר.
מועצות מקומיות ועיריות > אכסאל

באכסאל נבחר מחדש עבד אלסלאם דראושה לראשות המועצה.
מועצות מקומיות ועיריות > אליכין

באליכין נבחר משה מרדכי חי לראשות המועצה.
מועצות מקומיות ועיריות > אלעד

באלעד נבחר יצחק שלום עידן לראשות המועצה, בתמיכת 75 אחוז מהמצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > אלפי מנשה

באלפי מנשה נבחר מחדש חסדאי אליעזר לראשות המועצה, בתמיכת 77 אחוז מהמצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > אלקנה

באלקנה נבחר צדוק זהוראי לראשות המועצה, בתמיכת 48 אחוז מהמצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > אפרת

באפרת נבחר עודד רביבי לראשות המועצה, בתמיכת 55 אחוז מהמצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > אריאל

באריאל נבחר מחדש רון נחמן לראשות העיר, בתמיכת 51 אחוז מהקולות.
מועצות מקומיות ועיריות > אשדוד

באשדוד נבחר יחיאל לסרי לראשות העיר, כשהוא גובר על ראש העירייה המכהן צבי צילקר, בהפרש של כ-12%. הסיעות הגדולות במועצת העיר היו ישראל ביתנו (5), ש"ס (4), "אשדוד בתנופה" של לסרי (4) וסיעתו של צילקר (3).
מועצות מקומיות ועיריות > אשקלון

באשקלון נבחר בני וקנין בסיבוב שני לראשות העיר.
מועצות מקומיות ועיריות > באר יעקב

בבאר יעקב נבחר מחדש ניסים גוזלן לראשות העיר, בתמיכת 77 אחוז מהמצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > באר שבע

בבאר שבע גבר רוביק דנילוביץ' (60%) על ראש העירייה המכהן יעקב טרנר (30%) ועל יוסי שלי מהליכוד (9%). בבחירות למועצה זכתה "דרך חדשה" של רוביק דנילוביץ' ב-8 מנדטים, רשימתו של טרנר ב-2 מנדטים, רשימה דתית ב-3 מנדטים, מפלגת ש"ס – 3 מנדטים, הליכוד – מנדט אחד, ישראל ביתנו 3 מנדטים וחמש רשימות מקומיות נוספות ב-7 מנדטים.
מועצות מקומיות ועיריות > בועיינה-נוג'ידאת

בבועיינה-נוג'ידאת נבחר מחדש סאלח סולימאן לראשות המועצה, בתמיכת 95 אחוז מהמצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > ביר אל-מכסור

בביר אל-מכסור נבחר יאסר חוג'יראת לראשות המועצה. מפלגתו אל־אצלאח וא־תע'ייר (החידוש והשינוי) זכתה ל־2 מושבים מה־9 במועצה.
מועצות מקומיות ועיריות > בית אריה

בבית אריה-עופרים נבחר מחדש לראשות המועצה אבי נעים, בתמיכת 47 אחוז מהמצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > בית ג'ן

בבית ג'ן נבחר לראשות המועצה ביאן קבלאן, בתמיכת 49 אחוז מהמצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > בית דגן

בבית דגן נבחר מחדש לראשות המועצה אליהו דדון.
מועצות מקומיות ועיריות > בית שאן

בבית שאן התמודדו חמישה מועמדים על ראשות העיר: ראש העירייה מטעם הליכוד ז'קי לוי, מועמד קדימה מרדכי יצחק, מועמד ש"ס שמעון נגר והמועמדים העצמאיים אפרים כהן ורפי בן שטרית. לוי ניצח בבחירות עם כ-47% מהקולות. בן שטרית קיבל כ-24%, יצחק-11%, נגר וכהן-9% לכל אחד. מועצת העיר הורכבה מסיעות הליכוד (4 מושבים), "חנוך לנער" (3) תנועת בית שאן החדשה (2), מפד"ל, קדימה, "ביחד" וש״ס (מושב אחד לכל אחד).
מועצות מקומיות ועיריות > בית שמש

בבית שמש נבחר לראשות העיר המועמד החרדי משה אבוטבול, שזכה ב־46% מקולות הבוחרים וגבר על ראש העירייה המכהן דניאל וקנין מהליכוד ושלום לרנר נציג הציבור הדתי לאומי.
מועצות מקומיות ועיריות > בני ברק

בבני ברק מונה לראשות העיר יעקב אשר, לאחר שהתייצב כמועמד יחיד מטעם רשימה מאוחדת שהייתה הרשימה היחידה שהתמודדה למועצת העיר, לא התקיימו בה בחירות בבחירות אלו. אשר, איש דגל התורה החליף את ישכר פרנקנטהל מאגודת ישראל, כחלק הסכם הרוטציה המקובל בעיר. מטעם הרשימה המאוחדת נבחרו 25 מועמדים, מתוכם 18 כנציגי יהדות התורה (אגודת ישראל ודגל התורה), 6 כנציגי מפלגת ש"ס ונציג אחד מטעם המפד"ל.
מועצות מקומיות ועיריות > בני עי"ש

בבני עי"ש נבחר מחדש לראשות המועצה מרק בסין, בתמיכת 62 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > בנימינה-גבעת עדה

בבנימינה-גבעת עדה נבחר לראשות המועצה אורי דיסטניק בתמיכת 58 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > בסמת טבעון

בבסמת טבעון נבחר לראשות המועצה בסיבוב שני מוחמד זובידאת.
מועצות מקומיות ועיריות > בת ים

בבת ים נבחר מחדש לראשות העיר שלמה לחיאני, בתמיכת 86 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > גבעת זאב

בגבעת זאב השתתפו חמישה מתמודדים בבחירות, לאחר שראש המועצה המכהן, עמוס טרטמן, הודיע שלא יתמודד. בסיבוב השני גבר יוסי אברהמי על רם קברסקי.
מועצות מקומיות ועיריות > גבעת שמואל

בגבעת שמואל נבחר לראשות המועצה יוסי ברודני, בתמיכת 52 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > גבעתיים

בגבעתיים נבחר מחדש ראובן בן שחר לראשות העיר, בתמכית 78 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > ג'דיידה-מכר

בג'דיידה-מכר נבחר לראשות המועצה מוחמד שאמי בתמיכת 41 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > גדרה

בגדרה נבחר לראשות המועצה יואל גמליאל, בתמיכת 53 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > ג'וליס

בג'וליס נבחר לראשות המועצה בסיבוב שני סלמאן הנו.
מועצות מקומיות ועיריות > ג'לג'וליה

בג'לג'וליה נבחר לראשות המועצה גאבר גאבר, בתמיכת 54 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > גן יבנה

בגן יבנה נבחר מחדש אהרון דרור לראשות המועצה, בתמיכת 65 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > גני תקווה

בגני תקווה נבחר מחדש אבישי לוין לראשות המועצה, בתמיכת 63 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > ג'סר א-זרקא

בג'סר א-זרקא נבחר לראשות המועצה עז-א-דין עמאש בתמיכת 48 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > ג'ש (גוש חלב)

בג'ש (גוש חלב) נבחר לראשות המועצה אליאס אליאס, בתמיכת 48 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > דיר חנא

בדיר חנא נבחר לראשות המועצה רג'א חטיב, בתמיכת 51 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > דימונה

בדימונה נבחר מחדש ראש העירייה המכהן מטעם דימונה ביתנו (סיעת-בת של ישראל ביתנו) מאיר כהן, שגבר עם כ-61% על ניסים פרץ מהעבודה (25%) ובני ביטון מהליכוד (14%). למועצת העיר נבחרו הסיעות: דימונה ביתנו (5), האיחוד הדתי מפד"ל–יהדות התורה, יחד וש"ס (2 כל אחת), הליכוד, יד ביד, תנופה לספורט והעבודה (מושב לכל אחת).
מועצות מקומיות ועיריות > הר אדר

בהר אדר נבחר מחדש לראשות המועצה אבירם כהן, בתמיכת 61 אחוז מקולות המצביעים.
מועצות מקומיות ועיריות > הרצליה

בהרצליה נבחרה מחדש לראשות העיר יעל גרמן, בתמיכת 62 אחוז מקולות המצביעים. רשימתה של גרמן, "הרצליה שלנו" זכתה ל-7 מתוך 19 המושבים במועצה.
מועצות מקומיות ועיריות > חדרה

בחדרה נבחר מחדש חיים אביטן לראשות העיר, בתמיכה של 65 אחוז.
מועצות מקומיות ועיריות > חולון

בחולון ניצח ראש העירייה המכהן מטעם מפלגת העבודה מוטי ששון עם כ-75% מקולות הבוחרים. רשימתו זכתה בכ-10 מתוך 23 מושבי מועצת העיר. שאר הסיעות היו ש"ס (5), "מצטיינים בחינוך", הליכוד, ישראל ביתנו ו"רשימת עמוס ירושלמי" (2). רשימת חולון אחת ורשימתו של אילן לוי קיבלו מושב אחד לכל רשימה.
מועצות מקומיות ועיריות > חיפה

בחיפה נבחר מחדש ראש העירייה המכהן יונה יהב, שגבר על ניצב בדימוס יעקב בורובסקי (47% לעומת 37%). במועצת העיר חברו הסיעות: חיפה שלנו (4), הירוקים של חיפה, חיפה ביתנו, מהפך בחיפה (3 מושבים כל אחת), העבודה, חד"ש, צעירי חיפה, הליכוד, נטו, די-שינוי ירוקים גמלאים עסקים שכונות ועדי עובדים, יהדות התורה (2 מושבים כל אחת), המפד"ל, שדולת גמלאים חיפה-גיל, תחאלוף ערב חיפה (בל"ד) וש"ס (מושב אחד לכל אחת).
לאחר הבחירות רוב הסיעות הצטרפו לקואליציה של יהב, מלבד חד"ש, בל"ד, שינוי, מהפך בחיפה והירוקים.
מועצות מקומיות ועיריות > ירושלים

על ראשות העיר ירושלים התחרו ארבעה מועמדים: המועמד החילוני ניר ברקת מטעם רשימת ירושלים תצליח (שהפסיד בבחירות 2003), המועמד החרדי מאיר פרוש מטעם יהדות התורה, ארקדי גאידמק מטעם מפלגת צדק חברתי ומועמד עלה ירוק דן בירון. ברקת ניצח עם כ-53% מהקולות, לעומת פרוש (42%), גאידמק (3.5%) ובירון (0.5%).
אחוז ההצבעה בבחירות עמד על כ-43%.
הרכב מועצת העיר הנבחרת:
יהדות התורה – 8
ירושלים תצליח – 6
ש"ס – 4
מרצ – 3
המפד"ל–איחוד לאומי – 3
התעוררות–ירושלמים – 2
ישראל ביתנו – 2
הליכוד – 1
למען ירושלים – 1
פסגת זאב על המפה – 1
מפלגות צדק חברתי, עלה ירוק והירוקים לא עברו את אחוז החסימה.
מועצות מקומיות ועיריות > מיתר

בבחירות לראשות המועצה המקומית מיתר נבחר לראשונה אבנר בן-גרא.
מועצות מקומיות ועיריות > פתח תקווה

בבחירות אלו התמודדו ראש העירייה יצחק אוחיון, אורי אהד, גנאדי בורשובסקי (ישראל ביתנו), חיים בשארי (הליכוד) וחיים כהן (רשימה עצמאית). בסופו של דבר, אוחיון ניצח בפעם השלישית (ראש העירייה הראשון בעיר המגיע להישג זה) וזכה ל-55%, אהד זכה ל-29%, בורשובסקי זכה לכ-8%, בשארי זכה לכ-3%, וכהן זכה גם הוא לכ-3%.
הרכב מועצת העיר הנבחרת:
שיא בראשות אורי אהד – 4 מנדטים
פתח תקווה אחת בראשות איציק אוחיון – 4 מנדטים
ש"ס בראשות הרב אוריאל בוסו – 3 מנדטים
מפד"ל בראשות מוטי זפט – 3 מנדטים
ישראל ביתנו – 2 מנדטים
אכפ"ת - 2 מנדטים
יחד שבטי ישראל (ישי) – 2 מנדטים
הליכוד – מנדט אחד
יהדות התורה – מנדט אחד
חבר – מנדט אחד
מרצ – מנדט אחד
גיל צעיר, רשימה בראשות איתי שונשיין ששילבה צעירים עם אזרחים ותיקים – מנדט אחד
הירוקים – מנדט אחד
מאמינים בפתח תקווה – מנדט אחד
מועצות מקומיות ועיריות > ראשון לציון

לאחר מרוץ צמוד, ניצח דב צור את ראש העירייה המכהן מאיר ניצן ברוב של כ-52% אל מול 48%. לאחר פרסום התוצאות ניצן פרסם כי הוא פורש מהחיים הפוליטיים (בסופו של דבר הוא כיהן כראש הוועדה הקרואה בלוד).
הרכב המועצה הנבחרת:
רק ראשון לציון בהנהגת דב צור – 4
קדימה–מפד"ל בהובלת מאיר ניצן – 4
פז – 4
הירוקים – 3
ישראל ביתנו – 2
הליכוד – 2
ש"ס – 2
זך – 2
החזית הדתית – 1
ראשון המתחדשת – 1
חי – 1
"של-שלמה לוי" – 1
גיל, יהדות התורה ומרצ לא עברו את אחוז החסימה.
מועצות מקומיות ועיריות > רמת גן

המועמדים הבולטים בעיר היו ישראל זינגר וראש העירייה המכהן צבי בר. בבחירות עצמן בר ניצח עם כ-56% לעומת 25% שהצביעו לזינגר. הרכב המועצה הנבחרת:
רמת גן בראש בהובלת צבי בר– 6
הליכוד – 3
מפלגת הירוקים – 3
העבודה – 2
הרשימה הדתית המאוחדת – 2
כח לגמלאים – 2
זינגר לרמת גן – 2
תנופה ירוקה לרמת גן – 2
לב-רשימת הצעירים – 1
ש"ס – 1
החיים בירוק (מרצ) – 1
מועצות מקומיות ועיריות > תל אביב

המועמדים הבולטים בבחירות אלו היו ראש העירייה המכהן מטעם סיעת "תל אביב-יפו" רון חולדאי, מול מועמד "עיר לכולנו" וחבר הכנסת דב חנין. בסופו של דבר חולדאי ניצח עם 51% מהמצביעים, לעומת 34% שהצביעו לחנין. מועמד הירוקים פאר ויסנר קיבל כ-4%. לאחר הבחירות חנין החליט להישאר בתפקידו כחבר כנסת ולא לכהן במועצת העיר.
בבחירות היו זכאים להצביע כ-315,000 תושבים שמתוכם הצביעו כ-35.5%.
הרכב מועצת העיר הנבחרת:
קואליציית חולדאי (21 חברים)
תל אביב אחת (5)
כח לגמלאים (3)
רוב העיר (3)
הירוקים (2)
ש"ס (2)
יאפא–רשימת יפו (1)
צדק חברתי (1)
אופוזיציה (10 חברים)
עיר לכולנו – 5
מרצ – 3
לתת לחיות-חי – 2
הערות שוליים

↑  תם יום הבחירות, מחכים לתוצאות אמת, באתר ynet, 11 בנובמבר 2008
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42  רשימת הנבחרים לראש הרשות המקומית -בחירות 2008, באתר משרד הפנים
↑  מהפך באשדוד: ראש העיר הוותיק הפסיד ללסרי, באתר ynet, 12 בנובמבר 2008
↑  nrg מעריב, התוצאות באזור ירושלים, באתר nrg‏, 12 בנובמבר 2008
↑  זמן מעריב, יוסי אברהמי ניצח בגבעת זאב, באתר nrg‏, 26 בנובמבר 2008
↑  בחירות לראשות העירייה ולמועצת העירייה, באתר עיריית ירושלים, ‏2008
↑  מהפך בראשל"צ: ניצן הולך הביתה אחרי 25 שנה, באתר ynet, 12 בנובמבר 2008
↑  רון חולדאי ניצח בת"א; דב חנין: אני חוזר לכנסת, באתר ynet, 12 בנובמבר 2008
↑  תוצאות הבחירות לראשות ומועצת העירייה, באתר עיריית תל אביב-יפו, המרכז למחקר כלכלי וחברתי, ‏מרץ 2009
פוסטר בחירות של ארקדי גאידמק ורשימת צדק חברתי בירושלים
מטאורולוגיה - מונחים
מונחים נוספים

גאוגרפיה פיזית - מונחים
הערות שוליים

↑   אילון גלעד, זו מילה תמימה, אבל היא חוללה את אחת הסערות הלשוניות העזות שהיו כאן, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2021
נונה קושנירוביץ'

| --- | --- |

פרופסור לכלכלה במרכז האקדמי רופין
 לידה:  1967 (בת 57 בערך) אוקראינה 
 עיסוק:  פרופסור לכלכלה
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה 
 מוסדות:  המרכז האקדמי רופין
 
נונה קושנירוביץ' (נולדה ב-1967) היא פרופסור לכלכלה במרכז האקדמי רופין, מרצה וחוקרת בתחום של כלכלת הגירה וגלובליזציה. היא מכהנת כראש רשות המחקר של המרכז האקדמי רופין.
ביוגרפיה

נונה קושנירוביץ' נולדה בשנת 1967 באוקראינה, בברית המועצות. היא סיימה בהצטיינות יתרה לימודי כלכלה באוניברסיטה הטכנית הלאומית בעיר דוניצק באוקראינה. את הדוקטורט בכלכלה קיבלה במכון לכלכלה תעשייתית של האקדמיה למדעים של אוקראינה. משנת 2002 קושנירוביץ' חברת סגל בפקולטה לכלכלה ומנהל עסקים במרכז האקדמי רופין. בשנים 2018–2021 כיהנה כראש המחלקה לכלכלה ומנהל. משנת 2021 היא מכהנת כראש רשות המחקר של המכללה. קושנירוביץ' היא חוקרת במכון להגירה ושילוב חברתי במרכז האקדמי רופין.
קושנירוביץ' חברת מועצה באגודה הישראלית לכלכלה, בוועדת ההיגוי של הפורום הארצי של ראשי רשויות המחקר במכללות בישראל, ובוועדת ההיגוי של מרכז היזמות והחדשנות בעמק חפר. היא שימשה כחברה בוועדה המייעצת לממונה על זכויות עובדים זרים במשרד הכלכלה והתעשייה, ומשמשת כיועצת אקדמית במכון הבינלאומי לחינוך, תרבות ויחסי תפוצות, באוניברסיטה הלאומית הפוליטכנית של לביב, אוקראינה.
קושנירוביץ' הייתה העורכת הראשית של השנתון הסטטיסטי לעלייה והגירה בישראל. היא חברת מערכת של כתב העת International Journal of Management and Enterprise Development וחברה במועצה האקדמית של כתב העת Economic Herald of the Donbass.
בשנת 2022 השתתפה בהסכת המעבדה בארבעה פרקים בנושא "האם הפערים הכלכליים טובים לנו?".
פעילות מחקרית > יזמות בקרב מהגרים

קושנירוביץ' פיתחה תיאוריה המבחינה בין כלכלה אתנית לבין התנהגויות כלכליות אתניות. לטענתה, כלכלה אתנית (Ethnic Economy) מאופיינת על ידי ריכוז יתר של אנשים מקבוצות אתניות מסוימות או מהגרים. התנהגויות כלכליות אתניות (Ethnic Economics) אלה התנהגויות של סוכנים אתניים והאינטראקציה ביניהם בפעילויות כלכליות בהן האתניות משחקת תפקיד. ההתנהגות הזאת מתבצעת על בסיס משאבים זמינים המבטאים את צד ההיצע של תהליכים כלכליים, והזדמנויות שוק המבטאות את צד הביקוש.
קושנירוביץ' וסיביל היילברון מיפו את מקורות המימון של עסקים אתניים קטנים ובינוניים. הן זיהו קשיים מיוחדים של עסקים בבעלות מהגרים או נציגי קבוצות מיעוט אתניות. קשיים אלה כללו חוסר היכרות עם החקיקה של מדינת היעד, בעיות בשפה, הבדלים במנטליות, חוסר ידע על השוק במדינת היעד, והיעדר הון פיננסי. המחקר הראה כי לתמיכה הממשלתית (פיננסית ולא פיננסית) יש תרומה משמעותית להקמת עסקים קטנים בבעלות נשים ועולים. המחקרים הראו גם כי המעורבות בכלכלה אתנית יוצרת יתרונות וחסרונות עבור הפרטים. מחד, היא מקלה על גיוס משאבים, אך מאידך, היא מונעת את ההתפתחות מעבר לכלכלה אתנית.
במחקר נוסף קושנירוביץ' ניסתה להסביר את הפרדוקס בין המוטיבציה היזמית הגבוהה של עולים ומהגרים לישראל, לבין הנכונות נמוכה שלהם להקים עסק. לטענתה, מכיוון שהעולים הסתכנו בהגירה אל ישראל, הם נמנעים מלקחת סיכון נוסף ולהקים עסק. זאת על אף שבנטייתם הראשונית, הם יזמיים יותר מהאוכלוסייה המקומית.
פעילות מחקרית > השתלבותם הכלכלית של מהגרים

לפי מחקריה של קושנירוביץ', ניתן לחלק את המהגרים לקבוצות, בהתאם לקשיי ההגירה איתם הם מתמודדים (נמוכים או גבוהים) ויכולת ההתמודדות שלהם (נמוכה או גבוהה). המהגרים נתקלים בקשיים אובייקטיביים ובאפליה. מי שבעיקר נפגע מהאפליה אלה המהגרים מאתיופיה, שבשל צבע עורם נחשבים לקבוצת מיעוט נראה, הניתנת בקלות לזיהוי. עולים חדשים לישראל מצליחים להשתלב באופן מלא בשוק העבודה רק לאחר 25 שנות שהות בארץ, כאשר יש קבוצות של עולים משכילים שפער השכר ביניהם לבין קבוצת הרוב לא נסגר גם לאחר 20–29 שנות שהייה בישראל.
על סמך ממצאים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מצאה קושנירוביץ' ששביעות הרצון מהחיים של קבוצות מיעוט נמוכה מזו של קבוצת הרוב. הפער הזה היה קשור להבדלים במשאבים שעמדו לרשות כל קבוצה, ולתשואות על המשאבים הללו. קושנירוביץ' מצאה גם שאפליה וכן תפיסה של גופים ציבוריים כלא הוגנים או מפלים, קשורים לירידה ברווחה הנפשית של קבוצות מיעוט אתניות בישראל. הכנסה ממתנת את האפקט השלילי של האפליה, לכן השתלבות כלכלית יכולה לתרום לשיפור של רווחתם הנפשית של קבוצות מיעוט. קושנירוביץ' הראתה כי מהגרים שולחים כסף למדינות המוצא שלהם בעיקר בשל אלטרואיזם ובשל הרצון להבטיח את עתידם ולפזר סיכונים כלכליים.
פעילות מחקרית > תנאי העסקתם של עובדים זרים

קושנירוביץ' מצאה כי יישום ההסכמים הבילטרלים בתחום הגירת עבודה, לווה בירידה דרמטית בדמי התיווך ששילמו מהגרי עבודה כדי להגיע למדינה המארחת. עם זאת, ההסכמים לא שיפרו משמעותית את תנאי ההעסקה של מהגרי העבודה, או את ניצול זכויותיהם. בנוסף לכך, השכר שלהם אף ירד. קושנירוביץ' פיתחה גם את מדד הפגיעות של מהגרי עבודה המבוסס על חמישה ממדים: תנאי עבודה, תנאי מגורים, תנאי בטיחות, שכר, ותלות בעלויות הגירה.
עמרי אסנהיים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באפריל 1975 (בן 49) תֵּל עֲדָשִׁים, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  omri.assenheim
 טוויטר:  AssenOmri
 
עמרי אסנהיים (נולד ב-26 באפריל 1975) הוא עיתונאי ישראלי, משמש כתב ובמאי בתוכנית התחקירים עובדה. לפני כן שימש ככתב-חוקר ב"סופשבוע" ו"מוספשבת" של "מעריב".
ביוגרפיה

אסנהיים גדל במושב תל עדשים. כשהיה בן 14 נסע עם הוריו לשליחות בבון, גרמניה ולמד שם בבית ספר אמריקאי. עם גיוסו לצה"ל התנדב ליחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669). ביחידה עבר מסלול הכשרה כלוחם ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בשנת 1997 היה אסנהיים בין לוחמי היחידה שחילצו את לוחמי חטיבת גולני באסון השריפה בוואדי סלוקי.
את דרכו כעיתונאי החל אסנהיים כשדרן רדיו במשחקי כדורגל בתחנת הרדיו רדיו ללא הפסקה. במקביל החל לעבוד ככתב ותחקירן בעיתון העיר. בשנת 2004 הצטרף לעיתון מעריב ככתב חוקר המתמחה בענייני פלילים וצבא וביטחון.
בשנת 2006, הצטרף לתוכנית התחקירים "עובדה". בין תחקיריו הבולטים שלו היה תחקיר ששודר אודות שמעון קופר ששתי נשותיו נפטרו. התחקיר הביא לפתיחת חקירת משטרה ולסוף להרשעתו של קופר ברצח שתי נשותיו. תחקיר בולט נוסף שלו שודר באפריל 2016 על תקיפות מיניות ועבירות אחרות שיוחסו לרחבעם זאבי.
בשנת 2009, הוענק לו פרס סוקולוב לעיתונאות חוקרת בעבור תחקיר הניסוי הסודי של חיסון האנתרקס בחיילי צה"ל. בשנת 2011 הוענק לו פרס פרימור של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו על תחקירו בנושא הלוביסטים בכנסת. בשנת 2015, הוענק לו הפרס בשנית עבור תחקיר שהכין על הנעשה במכון לרפואה משפטית.
בשנת 2012, יצא לאור ספרו הראשון "צאלים – הטראומה של סיירת מטכ"ל", העוסק בפרשת אסון צאלים ב'. בספטמבר 2016, יצא לאור ספרו השני "לתפוס רוצח" בהוצאת "כנרת זמורה ביתן", העוסק בפרשת שמעון קופר, בתחקיר על אודותיו בתוכנית "עובדה" ובאירועים שהובילו להרשעתו ברצח הכפול.
בשנת 2020 הקים אסנהיים את חברת סטוריליין הפקות, הפרויקט הראשון של החברה הוא הסדרה פולארד שעלתה בשנת 2022 בכאן 11.
מלבד תפקידו במערכת "עובדה", נמנה אסנהיים על צוות המרצים של בית הספר לתקשורת ועיתונאות "כותרת" באוניברסיטת תל אביב.
לאסנהיים תואר ראשון בכלכלה ותקשורת מאוניברסיטת תל אביב, והוא בוגר כותרת. ב-2020 למד במלגה לעיתונאים באוניברסיטת סטנפורד. אסנהיים נשוי ואב לארבעה בנים. מתגורר עם משפחתו בקיבוץ חולדה.
בפברואר שנת 2023 שודרה הסדרה "סיירת מטכ"ל", בשיתוף גלעד טוקטלי, ברשת 13 ובהוט 8.
בסוף שנת 2024 העלה אסנהיים, בשיתוף הבמאי גלעד טוקטלי, את הסדרה "המו"לים" בערוץ כאן 11.
פילמוגרפיה

| שם | זמן שידור | הערות |
| --- | --- | --- |
| עובדה | 2006- | כתב תחקירים בכיר |
| פולארד | 3 בפברואר 2022- 23 בפברואר 2022 | יוצר ומפיק |
| סיירת מטכ"ל | פברואר 2023 | יוצר ומפיק |
| המו״לים | 30 באוקטובר 2024 - | יוצר ומפיק |
ספריו

צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, תשע"ג 2012.
לתפוס רוצח, כנרת זמורה ביתן, ספטמבר 2016.
הערות שוליים

↑  עמרי אסנהיים, ‏עמרי אסנהיים חוזר לאסון הסלוקי, באתר ‏מאקו‏, 24 באפריל 2012
↑  אסתי אהרונוביץ וגידי וייץ, איפה הבושה, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2007.
↑  מור שמעוני, ‏עמרי אסנהיים על שמעון קופר: "לא ישנתי לילות, הוא שיקר ללא הפסקה", באתר מעריב אונליין, 28 ביוני 2016
↑  מערכת תכניות קשת, ‏עמרי אסנהיים על סערת גנדי: "יש לחשיפה חשיבות ציבורית עצומה", באתר ‏מאקו‏, 14 באפריל 2016
↑  עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2012
↑  דף הספר "לתפוס רוצח", באתר "כנרת זמורה ביתן"
↑   איתי שטרן, "בסוף אני אקבל את הפרגון והסמסים, אבל אני תופס את עצמי בכלל כסוג של בלוף", באתר הארץ, 1 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291790205171  GND: 1138387010  ISNI: 0000 0004 0230 0189  LCCN: no2013027324  VIAF: 297374869   WorldCat (עם VIAF): 297374869
נח שימנוביץ

| --- | --- |

 לידה:  1907 תרס"ז מינסק
 פטירה:  1955 (בגיל 48 בערך) ה' באייר תשט"ו
 מקום קבורה:  כפר חסידים
 מדינה:  ישראל
 מקום פעילות:  זכרון יעקב
 תקופת הפעילות:  ?–1955 
 השתייכות:  יהדות חרדית
 רבותיו:  הרב ברוך דב ליבוביץ, הרב אלחנן וסרמן, הרב יצחק זאב סולובייצ'יק
 תלמידיו:  הרב ישראל מאיר לאו, הרב חיים גדליה צימבליסט, הרב יצחק ברנשטיין ועוד
 חיבוריו:  חידושי רבי נח
הרב נח שימנוביץ (תרס"ז, 1907 - ה' באייר תשט"ו, 27 באפריל 1955) היה מייסד וראש ישיבת כנסת חזקיהו בזכרון יעקב.
ביוגרפיה

נולד במינסק בירת בלארוס לבנימין וריזא. בהיותו בן אחת עשרה שלחוהו הוריו ללמוד בישיבת אוהל תורה בברנוביץ, אצל רבי אלחנן וסרמן. משם עבר ללמוד תקופה בישיבת מיר. לאחר מכן התבסס בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, שם נעשה לתלמידו המובהק של ראש הישיבה הרב ברוך דב ליבוביץ ובמשך תקופה אף למד עמו ביחידות. למד גם אצל הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, הרב מבריסק.
בשנות מלחמת העולם השנייה הצליח להימלט מאירופה ולהגיע לחופי ארץ ישראל כמעפיל לא חוקי. הוא נעצר על ידי הבריטים ושהה תשעה חודשים במחנה המעצר בעתלית. בתקופת מעצרו ארגן שיעורי תורה ודאג[דרוש מקור] לאוכל כשר עבור העצורים. בהשתדלותם של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, משה בלוי והרב חזקיהו יוסף מישקובסקי שוחרר ממעצרו והוא התיישב בירושלים.
כעבור זמן קצר בחר בו הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי כחתן לבתו חנה. לאחר הסתלקותו הפתאומית של חמיו, בתחילת שנת תש"ז, החליט הרב שימנוביץ להקים ישיבה לזכרו.
בעצת החזון איש הוא הקים את הישיבה בזכרון יעקב, וקרא לה "כנסת חזקיהו". כמנהל רוחני הוא הביא לישיבה את הרב אליהו לופיאן.
בשנת תשט"ו, בעקבות תלונות תושבים שגרו בשכנות לישיבה וכן מצוקת מקום, החליט הרב שימנוביץ למצוא מקום קבע לישיבה. בעצת גיסו, הרב אליהו מישקובסקי ששימש כרבה של כפר חסידים, הוא רכש שטח אדמה בן עשרה דונמים במקום והקים עליו צריפים. חנוכת הבית תוכננה לי"ח באייר (ל"ג בעומר) תשט"ו. ימים מעטים קודם, בה' באייר, הוא לקה בלבו ונפטר. בעקבות פטירתו עברה הנהגת הישיבה לגיסו הרב אליהו אליעזר מישקובסקי, בעצתו של המשגיח הרב אליהו לופיאן.
בשנת תשל"ז נישאה אלמנתו הרבנית חנה לרב שמואל דוד ורשבצ'יק, שהיה ראש ישיבת 'רבנו חיים יוסף' בניו יורק והצטרף להנהגת הישיבה בכפר חסידים. הרב ורשבצ'יק (שהיה ידידו של הרב שימנוביץ בישיבת קמניץ) קיבץ את כתביו והוציא לאור את הספר 'חידושי רבי נח'.
ספרו

חידושי רבי נח, ירושלים תשמ"ב
לקריאה נוספת

דוד זריצקי, כזה הוא היה, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 107–110
הערות שוליים

↑  מצבת הרב נח שימנוביץ באתר "עדה המצבה"
↑  ראו הערה ליד שמו: תלמידי ישיבות פליטים, באתר ארכיון המדינה, עמ' 3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475144205171  VIAF: 60527404   WorldCat (עם VIAF): 60527404
יהושע למברגר

אין תמונה חופשית
יהושע (שוקי) למברגר (נולד ב-13 בינואר 1960) הוא עורך דין ישראלי. בין השנים 2004–2013 שימש כמשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים.
ביוגרפיה

למברגר נולד בירושלים ליעקב נחמן, חשב הכספים של הכנסת, ואהובה (לבית הומינר), מנהלת לשכת שרי התקשורת לאורך שנים, למשפחה דתית לאומית. למד בישיבת נתיב מאיר. שירת בצה"ל בחטיבה 7, השלים קורס קצינים וסיים את שירותו הסדיר כסגן מפקד פלוגה. לאחר שירותו הצבאי השלים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים בהיסטוריה של עם ישראל ומחשבת ישראל, וכן תעודת הוראה. לאחר מכן השלים תואר ראשון ושני במשפטים באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה > בפרקליטות המדינה

לאחר התמחותו במחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה אצל נאוה בן אור, בשנת 1992, התקבל לעבודה במחוז ירושלים של הפרקליטות. פרקליטת המדינה דורית ביניש התנגדה לכך שיעבוד לצד אחיו, שלמה למברגר, באותה יחידה, ולפיכך עבר לשוק הפרטי ועשה בו כחצי שנה – אחריה שב והחל לעבוד במחלקה בה התמחה. במסגרת תפקידו במחלקה היה שותף להובלת תיק פרשת סיריל קרן.