stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'רג' הידאש
קורות חיים > לימודים, קריירה

ג'רג' הידאש החל את לימודיו בתיכון בשנת 1935 בבית הספר התיכון ורבצי. לאחר מלחמת העולם הראשונה הדהדו נטיות ימניות קיצוניות חזקות בהונגריה והמערכת הפוליטית הפלתה את היהודים בצורות שונות. תחילה באמצעות חוק הנומרוס קלאוזוס ולאחר מכן החוקים (האנטי) יהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). על פי הזיכרונות של הידאש, הוא חווה את תחושת ההרחקה והקיפוח באותה תקופה. הוא גורש מבית הספר למחול ומקבוצת הצופים בבית הספר. הוא סיים את לימודיו ואת בחינות הבגרות בשנת 1943 ולאחר מכן, לבקשת הוריו, פנה להתקבל במסלול הנדסה באוניברסיטה לטכנולוגיה של בודפשט, שם לא התקבל בגלל הנומרוס קלאוזוס. לבקשת המשפחה המשיך את לימודיו כשוליית מכשירן. למשפחה היו תקוות גדולות מהבן הצעיר שיקבל על עצמו את ניהול המפעל. הידאש לא התעניין במקצועות הטכניים, הוא התעניין בפילוסופיה, בספרות והפסיכואנליזה.
ביוני 1944 הוא נלקח לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודיים עבור הצבא ההונגרי) בסולנוק, שם עבד בהנחת פסי רכבת. בספטמבר שוחרר משירות העבודה באמצעות הפעלת מערכות יחסים של אביו. זמן קצר לאחר מכן "ירד למחתרת" הסתתר אצל חברתו של דודו באי צ'פל, וב-6 בדצמבר 1944 שוחרר על ידי הצבא האדום מהרדיפות ומהדיכוי.
בשנת 1945, בתום מלחמת העולם השנייה, החל הידאש את לימודיו באוניברסיטה לרפואה. באוניברסיטה יכול היה להקשיב להרצאותיהם של מיטב המרצים: אלברט סנט-גיירגי, אלדאר בזנאק, אימרה הרמן, פאל גארטנר. את לימודיו באוניברסיטה סיים בשנת 1950, כאשר קיבל את התואר דוקטור לרפואה. הוא ניגש לבחינה הפסיכיאטרית בשנת 1954. הידאש הוא פסיכואנליטיקאי מאז 1975. בתחילת דרכו הרפואית עבד כרופא מתמחה בבית החולים יאנוש, במחלקה לרפואה פנימית משנת 1950, ואחר כך עבר למחלקה לבריאות הנפש. הידאש ארגן קבוצות טיפוליות והחל להתמודד עם נוירוטים בוגרים בשנת 1959. בשנת 1963 הוא היה בין הראשונים שקיים שיעורים למקצוענים, שכיום ייקראו אלה קבוצות חוויה עצמית. בין השנים 1968–1976 היה הרופא הראשי של המרכז לפסיכותרפיה מתודולוגית בבודפשט, ובין השנים 1979–1994 היה ראש המחלקה הרפואית פסיכותרפית של המכון הלאומי לשיקום. הוא פרש לגמלאות בשנת 1994.
עבודתו המדעית (חלק)

"במבט לאחור על חיי, הייתה לי בחירה מוקדמת רצינית כשרציתי להיות פסיכואנליטיקאי."
עבודתו המדעית (חלק) > חידוש הפסיכואנליזה

עם פעילותו המקצועית המגוונת תרם ג'רג' הידאש לפריחתה מחדש של הפסיכותרפיה בהונגריה. כפסיכיאטר נודע הצליח בכושר ארגון מעולה ובכוח מאחד.
כשהחל את עבודתו המקצועית בשנת 1950, בגלל המצב הפוליטי, הפסיכואנליזה כמעט ולא הייתה יכולה להתקיים בהונגריה.
עבודתו המדעית (חלק) > ניתוח יחסי אימהות ועובר

תוצאות מחקר משמעותיות קשורות גם לשמו של הידאש בתחום הטרום לידתי. ניתוח יחסי אם-עובר פותח על ידו יחד עם ינה רפאי מאז 1990. לעובר יש פעילות רוחנית, והמטפלים עוזרים לאם להנגיש את הפעילות הרוחנית הזו.
פרסים והוקרה (מבחר)

מדליית זיכרון פרנצי (2001)
מדליית ההנצחה של גוסטב אולה (2009)
פרסומים (מבחר)

Hidas, Gy. (1974) Pszichoterápia és a csoportfolyamat. Magyar Pszichológiai Szemle, 2, 189-193.
Hidas, Gy. (1975) A Pszichoterápiás Hétvége módszertani kérdései. Magyar pszichológiai szemle, 32, 628-634.
Hidas, Gy. (1989) Pszichoterápiás Hétvége: 1974-1986. Magyar Pszichológiai Szemle, 29, 387-402.
Hidas, Gy. (1990) Ferenczi, pszichoanalízis, társadalom. Thalassa, 1, 5-12.
Hidas, Gy. (1991) Az első Erdélyi Pszichoterápiás Hétvége. Thalassa, 2, 120.
Hidas, Gy. (1993) Élni a pszichoanalízist : A Freud-Ferenczi levelezés. Thalassa, 4, 197-201.
Hidas, Gy. (1997) Önéletrajz. Pszichológia, 1, 90-111.
Hidas, Gy. (1999) Kommunikációs utak az anya-magzat kapcsolatanalízisben. Kézirat.
Hidas, Gy. (1974) Pszichoterápia és a csoportfolyamat. Magyar Pszichológiai Szemle, 31, 189-193.
Hidas, Gy. (1991) Sándor Ferenczi. Das klinische Tagebuch von 1932. Thalassa, 2, 105-109. old.
Hidas, Gy., Buda, B. (1967). A csoportpszichoterápiás folyamat vizsgálata az interperszonális kommunikációs elmélet szempontjai szerint. Elméleti és módszertani alapok. Az első vizsgálat eredményei és következtetései. Magyar Pszichológiai Szemle, 24, 537-551.
Hidas, Gy., Mészáros, J. (1991). A II. Kelet-Európai Szeminárium. Thalassa, 2, 121.
Hidas, Gy., Raffai, J., Vollner, J. (2013). Lelki köldökzsinór. Beszélgetek a kisbabámmal. Budapest: Helikon Könyvkiadó.
לקריאה נוספת

הרמטה (2006). היסטוריה והשפעה של סופי שבוע של פסיכותרפיה (1974–1986) חלק 1 פסיכותרפיה, 15.
הרמטה-סני (2012). תפקידו של ג'רג' הידאש בפסיכואנליזה והפסיכותרפיה ההונגרית הנוכחית. פסיכותרפיה, 21.
http://www.ferenczisandor.hu/
http://www.holokausztmagyarorszagon.hu/
http://www.psychoanalysis.hu/rolunk/az_egyesulet_bemutatasa
http://www.psychoanalytikerinnen.de/ungarn_geschichte.html
https://www.youtube.com/watch?v=urZXzX1oFuk
מיתוסים על אונס

מיתוסים על אונס (או: מיתוסי אונס) הם עמדות ואמונות שקריות, שבדרך כלל מוחזקות באופן נרחב, שמטרתן להכחיש או להצדיק תוקפנות גברית כנגד נשים. מיתוסי אונס משקפים, בין השאר, תפיסות סטריאוטיפיות והחזקה בדעות קדומות כלפי אונס, אנסים וקורבנותיהם. למשל, הנחות כגון: "אישה שבאמת לא רוצה להיאנס יכולה למנוע זאת" או "גבר לא יכול להיאנס על ידי אישה" הן חלק מהמיתוסים הטומנים בחובם ייחוס אשמה לקורבנות.
רוב המחקרים שבחנו החזקה במיתוסים על אונס, התמקדו בתפיסה הרווחת, שלפיה אישה היא קורבן פוטנציאלי לאונס, ואילו גבר הוא תוקף פוטנציאלי. ככלל, הנטייה להאשים את הקורבן, או לראות בו אחראי לתקיפה, נמצאה במחקרים רבים. במחקרים הללו הסתמנה המגמה שהאשמת הקורבן קשורה בקבלה (acceptance) של מיתוסי אונס. נמצא כי גברים ונשים בעלי תפיסות סטריאוטיפיות שמרניות לגבי תפקידי מין החזיקו יותר במיתוסי אונס, ונטו יותר להאשים את הקורבן. ממצאים אלה עולים בקנה אחד עם טענתה של ברט (1980), מחברת ההגדרה המקורית, שלפיה נאמנות לתפקידי מגדר מסורתיים משפיעה על סובלנות לאונס והיא גורם משמעותי של קבלת מיתוסי אונס.
עוד נמצא כי מיתוסי אונס משפיעים באופן משמעותי על נקודת המבט של חבר מושבעים, חוקרי משטרה, שופטים, עברייני מין וקורבנות.
מיתוסים שכיחים > נשים

נשים בדרך כלל משקרות לגבי אונס
מה שהקורבן לובש יכול להוביל לתקיפה מינית, או שאונס הוא אשמתו של הקורבן אם היא לבשה בגדים חושפניים
קורבנות נושאים באחריות לתקיפה אם הם היו שיכורות בזמן שזה קרה
רוב מקרי האונס מבוצעים על ידי זרים
רק נשים צעירות ומושכות יכולות להיאנס
כאשר גבר משלם על ארוחת ערב או דייט, מצופה מהאישה לגמול לו בקיום יחסי מין
נשים שנאנסות ראויות לכך – במיוחד אם הן נכנסו לביתו של גבר או נכנסו למכוניתו, או שפעולות כאלה מעידות על הסכמה ליחסי מין.
זה לא אונס אם הקורבן לא נלחם/מתנגד פיזית, או שזה לא אונס אלא אם הקורבן מאולץ פיזית או נפצע
אישה יכולה להימנע מאונס אם "תהדוף" את האנס, ומוטלת עליה אחריות לעשות זאת
יש נשים שרוצות בחשאי שיאנסו אותן
אישה נהנתה מהאונס אם היא חוותה אורגזמה או חוותה עוררות מינית.
זה לא אפשרי לאנוס את בת הזוג או את האישה אליה אתה נשוי
אונס הוא בסך הכל מין לא רצוי, לא פשע אלים
נשים "מבקשות" להיאנס – למשל על ידי פלירטוט, בגדים פרובוקטיביים, צריכת אלכוהול או התנהגות מופקרת – או שרק סוגים מסוימים של נשים (כלומר, "ילדות רעות") נאנסות.
הרבה נשים משחקות אותה "קשות להשגה" ואומרות "לא" שהן בעצם מתכוונות "כן"
גברים לא מסוגלים לשלוט בעצמם ברגע שהם חרמנים, וכך נשים אחראיות לאונס אם הן מאפשרות לדברים להגיע כל כך רחוק, או שהסכמה לנשיקה, ליטוף וכולי מהווה הסכמה ליחסי מין.
נשים מתלוננות על אונס מתוך רגשות טינה, כדי להתגבר על רגשות אשמה שמופיעות לאחר מפגש מיני שהן מתחרטות עליו, כדי לזכות בתשומת לב.
אונס חייב להיות בעל מניעים מיניים (עם זאת, חוקרים רבים הגיעו למסקנה שכוח/כעס/סדיזם, לא מין, הם המניע הדומיננטי של רוב האנסים).
רוב מבצעי האונס הם פסיכוטיים, סובלים ממחלת נפש, או מוגבלים שכלית.
הסכמה למפגש מיני אחד מהווה הסכמה לאחר (כלומר, שלא יכול להיות אונס אם הקורבן והאנס קיימו בעבר יחסי מין בהסכמה)
"קורבנות אמיתיים" מדווחים על אונס מיד.
מיתוסים שכיחים > גברים

כאמור, רוב המחקרים שבחנו החזקה במיתוסים על אונס, התמקדו בתפיסה הרווחת שלפיה אישה היא קורבן פוטנציאלי לאונס ואילו גבר הוא תוקף פוטנציאלי. עם זאת, במחקרים שבחנו את הקשר ההפוך, או את האונס של גבר על ידי גבר אחר, נמצאו הבאים:
גבר לא יכול להיאנס על ידי אישה
גבר שנאנס על ידי גבר אחר "מאבד את הגבריות" שלו
אם גבר נהיה מגורה מינית או גומר תוך כדי האונס, אז הוא בטח אהב את זה
גברים שמותקפים מינית על ידי גברים אחרים הם הומואים
גברים לא מסוגלים לתפקד מינית אלא אם כן הם חווים עוררות מינית
לא ניתן לכפות על גברים לקיים יחסי מין בניגוד לרצונם
גברים פחות מושפעים מתקיפה מינית מאשר נשים
גברים נמצאים במצב מתמיד של נכונות לקבל כל הזדמנות מינית
גברים חזקים יותר מנשים והם מסוגלים להתגונן מפני תקיפה מינית
גברים לא חווים טראומה או מעט מאוד טראומה, שהם נאנסים על ידי אישה
מיתוסים גזעניים על אונס

חוקרים טוענים כי גזענות נותרה מרכיב קריטי בשיח על אלימות מינית בתוך ארצות הברית. אלקוף וגריי טוענים כי קורבנות לבנים המדווחים כי נאנסו על ידי עבריינים לא-לבנים, זוכים לאמון רב יותר לעומת קורבנות שאינם לבנים המדווחים על עבריינים לבנים.[דרוש מקור]
נוסף לכך שאנשים שאינם לבנים נתפסים כאנשים שלא סביר שיאנסו, אלא שגברים לא-לבנים נתפסים כסוטי-מין, אלימים ומסוכנים. בהקשר של גברים אפרו-אמריקאים, Dawn Rae Flood טוען שההיסטוריה של יחסי הגזע בתוך ארצות הברית מבנה גברים אפרו-אמריקאים נאשמים כאשמים בכל האשמה נגד אישה לבנה, בגלל "טבעם המיני הפלילי".[דרוש מקור]
בתקופת הלינצ'ים הגדולה בארצות הברית בתחילת המאה ה-20 נרצחו אלפי שחורים וכן בני מיעוטים אחרים ולבנים. האשמה הנפוצה ביותר הייתה רצח או ניסיון לרצח. האשמה הנפוצה לאחר מכן הייתה ניסיון לביצוע אונס, במיוחד של נשים לבנות בידי שחורים. מקרים ידועים כוללים את הלינץ' בג'סי וושינגטון. הנער אמט טיל נרצח משום שתקף לכאורה "לידי" לבנה דרומית. משפטים מפורסמים בהם שחורים חפים מפשע הורשעו בכך שאנסו נשים לבנות, למרות ראיות קלושות כוללים את משפט נערי סקוטסבורו בשנות ה-30, ופרשת האצנית בסנטרל פארק ב 1989.[דרוש מקור]
בקריקטורות תעמולה אנטישמיות של השלטון הנאצי, תוארו יהודים לפעמים כטיפוסים כעורים המנסים לפתות או לתקוף נערות אריות תמימות.The Lust Libel: Sexual Antisemitism in History and Contemporary Culture, Fathom Collections Search - United States Holocaust Memorial Museum, collections.ushmm.org
ראו גם

השערת העולם הצודק
האשמת הקורבן
עבריינות מין
תרבות אונס
פיטר גרינוויי

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1942 (בן 82) ניופורט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 מקום לימודים:  בית הספר פורסט  Walthamstow College of Art 
 בן או בת זוג:  Saskia Boddeke 
 פרסים והוקרה:  פרס מכונת הזמן (2001)  פרס באפט"א לתרומה בריטית משמעותית לקונלוע (2014)  Sitges Film Festival Best Director award (1989)  גביע סאת'רלנד (1980)  פרס עגל הזהב לתסריט הטוב ביותר (2007)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיטר גרינוויי (באנגלית: Peter Greenaway; נולד ב-5 באפריל 1942) הוא במאי קולנוע ותסריטאי וולשי.
גרינוויי הוא צייר בהכשרתו והוא משמש כפרופסור ללימודי קולנוע בבית הספר הגבוה בסאס פה שבשווייץ. הוא נודע בחזון הוויזואלי יוצא הדופן של סרטיו ובנכונותו לעסוק בנושאים שנויים במחלוקת כגון עירום, קניבליזם ופטישיזם.
פילמוגרפיה חלקית

חוזה השרטט (1982)
זד ושני אפסים (1985)
כרס של ארכיטקט (1987)
טובעים במספרים (1988)
הטבח, הגנב, אשתו והמאהב (1989)
כתוב בעור (1996)
½8 נשים (1999)
המזוודות של טולס לופר (2003–2004)
משמר לילה (2007)
גולציוס ואנסמבל השקנאי (2012)
לקריאה נוספת

Lawrence, Amy. (1997) The Films of Peter Greenaway. Cambridge University Press, Cambridge.
Wood, Alan. (1996) Being Naked Playing Dead: The Art of Peter Greenaway. Manchester University Press, Manchester.
הערות שוליים

↑  צריך לראות לפעמים - "חוזה השרטט", "העולם הזה", גיליון 2379 מ-6 באפריל 1983, עמוד 61
↑  צבי ינאי, ‏חוזה השרטט או החיים כציור, מחשבות 52, נובמבר 1983, עמ' 4–13
↑  רוברט בות, הגרדיאן, הסעודה האחרונה של פיטר גרינאוויי, באתר הארץ, 19 בפברואר 2008
↑  גואל פינטו, סרטים של קלינט איסטווד, פיטר גרינאוויי וסמירה מחמלבף בין 20 המתחרים בפסטיבל קאן, באתר הארץ, 28 באפריל 2003
1 2  פבלו אוטין, ‏מספר סיפורים כדי להציל את חייו, באתר גלובס, 26 בספטמבר 2004
↑  גואל פינטו, פיטר גרינאוויי יקבל פרס על מפעל חיים בפסטיבל הקולנוע בחיפה, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2004
↑  מתן שירם, ‏חיפה מציגה: הטוב, הרע והמכוער, באתר גלובס, 19 באוקטובר 2008
↑  עוזי צור, למפות את האינסוף, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2011
↑  נירית אנדרמן, הבמאי הבריטי פיטר גרינאוויי יהיה אורח כבוד בפסטיבל הסרטים חיפה, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2013
מתן שירם, ‏מחיפה לבית לחם, באתר גלובס, 22 בספטמבר 2013
↑  נירית אנדרמן, הטיסה בוטלה ופיטר גרינאווי פיספס את הקרנת סרטו בפסטיבל חיפה, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2015
↑  ynet, פדרו פסקל במערבון קווירי ודרמה על חייו של מפקד אושוויץ יככבו בפסטיבל חיפה, באתר ynet, 12 בספטמבר 2023
↑  אורי קליין, המלצה -קומדיה השחורה של פיטר גרינאוויי מ-1988, שמשלבת בין משחקים, סקס ומוות, באתר הארץ, 13 במאי 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007602454505171  PLWABN: 9810680880205606  BIBSYS: 90247931  BNE: XX1169290  BnF: cb12118658q (data)  CiNii: DA05241456  GND: 118961551  ICCU: VEAV024646  ISNI: 0000 0001 2130 3471  LCCN: n85375106  LNB: 000226871  MusicBrainz: 3c7a86f3-1f79-4d0e-b32c-9f65f28a5233  NDL: 00541540  NKC: jn20000809006  NLA: 42512953  NLK: KAC201105453  NSK: 000020326  NTA: 073195162  RERO: 02-A003317320  RKD: 224010  SELIBR: 220422  SUDOC: 028890019  ULAN: 500123770  VIAF: 44330446   WorldCat (עם VIAF): 44330446
מיתני
הערות שוליים

↑  Miguel Valério, Hani-Rabbat as the Semitic name of Mitanni, Journal of Language Relationship 6, 2011-01-01, עמ' 173–184 doi: 10.31826/jlr-2011-060113
↑  מלכות מיתאני והקשר להודו-ארים מתרבות 'אנדרונובו
↑  Labib Habachi, The Obelisks of Egypt, skyscrapers of the past, American University in Cairo Press, 1985, עמ' 147
↑  איתמר זינגר, החתים ותרבותם, 2009, 4.
↑  למלך אדוני: מכתבי אל-עמראנה, כמד, תענך, ומכתבים נוספים מהמאה הארבע-עשרה לפסה"נ (ספריית האנציקלופדיה המקראית, כ), תרגמה: ציפורה כוכבי-רייני, מוסד ביאליק, ירושלים; והוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ה, עמ' 41
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567536505171  NKC: ge803407
קטנטנות: הסרט

| --- | --- |

 בימוי:  חוסה לואיס מאסה 
 הופק בידי:  כריס מורנה 
 תסריט:  אלכס פיררה   ווארטר פיררה
 שחקנים ראשיים:  רומינה ז'אן פקונדו ארנה  חואן לייראדו  
 מוזיקה:  רוקי נילסון
 צילום:  Ricardo Rodríguez 
 מדינה:  ארגנטינה 
 הקרנת בכורה:  12 ביולי 2001 (בארגנטינה) 6 בדצמבר 2001 (בישראל)
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
קטנטנות: הסרט (בספרדית: Chiquititas: Rincón de luz - קטנטנות: פינת אור) הוא סרט ארגנטינאי המבוסס על הסדרה המצליחה "קטנטנות", משנת 2001. הסרט הופק על ידי מפיקת הסדרה כריס מורנה והבמאי חוסה לואיס מאסה. הסרט זכה לביקורות טובות ברחבי ארגנטינה ובישראל, במיוחד בקרב מעריצי הסדרה.
הפסקול של הסרט הוא הפסקול המקורי של הסדרה בו כללו רוב השירים מכל שש העונות הראשונות.
הסרט יצא במקביל לשידור העונה השביעית של קטנטנות.
הסרט צולם בעיירה הארגנטינאית ויז'ה לה אנגוסטורה במקביל להפקת העונה השישית של "קטנטנות", ויצא לאקרנים שנה מאוחר יותר, עם קידום העונה השביעית והאחרונה של הסדרה.
במהלך שנת 2001, עם יציאת הסרט לאקרנים, הסופרת הישראלית סמדר שיר כתבה את הספר המבוסס על עלילת הסרט, ושנה לאחר מכן יצא בישראל "קטנטנות: המחזמר" אשר מבוסס בחלקו על עלילת הסרט.
בישראל הסרט יצא בישראל ב-6 בדצמבר 2001, ושודר בערוץ הילדים.
עלילה

לבלן, בחורה כבת 20, ניתנת אפשרות לבחור בספרייה קסומה ספר וכתוצאה מזו תדע היא מה יעלה בגורלה. בלן בוחרת בספר החיים, ספר לבן שרוב דפיו חלקים, ותוך כדי שבלן קוראת את התחלת הסיפור "היה היה פעם בית יתומים שבו היו ילדים מאוד, מאוד עצובים", נשאבת היא לתוך הספר במטרה להשלים את דפיו הריקים.
בלן מוצאת את עצמה בעיצומו של פסטיבל בעיירה ארגנטינאית של המאה ה-19 ובין היתר מוצאת היא אדם נחמד, אלחו שמו, אשר מספר לה על אגדת היהלומים הכחולים ובאותו זמן מוצאת מודעה לעבודה כטבחית בבית היתומים.
במהלך הפסטיבל בעיירה, נוצרת מהומה, כאשר סבסטיאן, ילד מבית היתומים, מנסה לברוח והקולונל תופס אותו, יחד עם אלחו וראש העיר. מרגע זה בלן הולכת לעבוד בבית היתומים.
במהלך ימיה בבית היתומים, מגלה בלן שהקולונל ומרגה, מעבידים את הילדים קשה מאוד.
דמויות ושחקנים

בלן (רומינה ז'אן) -הטבחית החדשה ב"פינת הילדים היתומים" אשר ממרידה את הילדים במעון למרוד במרגה ובקולונל. היא חברה של אלחו, מוכר בדוכן "היהלומים הכחולים", והיא גם המנהלת במעון "פינת אור".
אלחו (פקונדו ארנה) - אדם צעיר המחפש אבנים טובות ובטוח כי אגדת היהלומים הכחולים היא אמיתית. הוא חבר של בלן.
הקולונל פרנסיסקו אסטבס (חואן לייראדו) - המנהל של "פינת ילדים יתומים" אשר מנצל את הילדים בעבודות משפילות. הוא מנהל מכרה אבנים בהרים ומרמה את ראש העיר.
מרגה קאלבו (אלחנדרה פלצ'נר) - סגנית המנהל ואחראית הילדים במעון "פינת ילדים יתומים" ובין היתר היא שותפה להתעללות בילדים לצד הקולונל. במהלך הסרט פליפה מגלה לעיירה סוד עליה.
החכם מהמערה (פרנקלין קאיסדו) - אדם חכם אשר הוא בעל "ספר החיים" ויש לו ספרייה קסומה במערה. ידיד טוב של הגמד.
ראש העיר (רוברטו קראנגי) - ראש העיר אשר בין היתר אחראי על העברת התקציב החודשי מטעם העיר לבית היתומים. הוא חבר טוב של הקולונל, בעוד הקולונל מרמה אותו. הוא אוהב את הילדים במעון.
הגמד (בריאן ויינברג) - גמד טוב לב שעזר לבלן להגיע למערה ועוזר לה, לצד החכם מהמערה, לצאת מתסביכים במהלך הסרט.
פליפה (פליפה קולומבו) - עוזר הוא לאלחו באיסוף האבנים ואוהב הוא את קמילה מאוד.
דמויות ושחקנים > ילדי המעון

קמילה (קמי) (קמילה בורדונבה) - הילדה הכי גדולה במעון. היא מאוד אוהבת את פליפה ואף בגלל אהבתה אליו, מרגה גזרה לה את שיערה.
לואיסנה (לו) (לואיסנה לופילטו) - ילדה שמאוד אוהבת את באוטיסטה ומכירה אותו הרבה זמן.
באוטיסטה (באוטי) (בנחמין רוחאס) - הנער הכי מבוגר במעון. הוא מאוד אוהב את לואיסנה.
כריסטיאן (טיטאן) (כריסטיאן בלגרנו) - ילד שקט מאוד וקצת פחדן אך לבסוף מסתבר שהוא הכי אמיץ מכולם. הוא היחיד מבין ילדי היתומים שאינו מדבר במהלך הסרט.
מריה (נדיה די צ'לו) - ילדה חמודה ואמיצה אשר רואה בבלן כאמא שמעולם לא הייתה לה.
חואניטה (חואנה) (מילגרוס פלורס) - החברה הכי טובה של מריה וכמו מריה, חואניטה רואה בבלן כאמא.
נטליה (טלי) (נטליה מלקון) - ילדה שאוהבת להפגין נוכחות יתר ושום דבר לא יעצור בעדה, וכשהיא רוצה משהו היא תלחם עליו בכל מחיר, אפילו בקריאה למרגה.
פדריקו (פדה) (פדריקו ברון) - הוא החבר הכי טוב של אגוסטין וסבסטיאן ומאוד רוצה לברוח מהמעון.
אגוסטין (אגוס) (אגוסטין סיירה) - החבר הכי טוב של פדריקו וסבסטיאן. הוא רוצה למצוא את היהלומים הכחולים בעזרת מקל הקסם שמצא.
סבסטיאן (סבס) (סבסטיאן פרנסיני) - החבר הכי טוב של אגוסטין ופדריקו. הוא מאוד אוהב את בלן.
ביקורות

מפיקי הסרט לא ציפו לאהדת המבקרים בנוגע לסרט. סרט זה נעשה כתוצאה מההצלחה האדירה של הסדרה בארגנטינה, ישראל וארצות נוספות.
עם זאת, הביקורות לסרט נעו בין ביקורות מעורבות לשליליות והיו מי שטענו כי הסרט מציג אלמנטים מסרטי הרפתקאות כמו "הסיפור שאינו נגמר", וכמו כן, גם סרטים מוזיקליים כשהבולט ביניהם הוא הסרט "צלילי המוסיקה".
Tom's Diner

"Tom's Diner" הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סוזן וגה. השיר יצא לאור בינואר 1984, לראשונה וצורף לגיליון Fast Folk Musical Magazine. לאחר מכן הופיע השיר בתוך אלבום האולפן Solitude Standing, בשנת 1987.
רקע

הדיינר של טום המוזכר בשיר הוא "המסעדה של טום", הנמצאת בפינת הרחובות ברודוויי ורחוב 112 במנהטן שבניו יורק, ולימים נודעה בצילום חזיתה בשידורי הסדרה "סיינפלד". וגה סיפרה על כתיבת השיר: קיבלתי את הרעיון לשיר בשנת 1981, אבל כתבתי אותו באביב של 1982. כשלמדתי בקולג' במנהטן נהגתי ללכת למסעדה של טום לקפה, ולאחר שסיימתי את הלימודים הייתי עדיין מגיעה לשם לאכול משהו לפני העבודה".
על השיר

השיר מתחיל בכך שהמספרת עוצרת בדיינר לשתות כוס קפה. המספרת קוראת עיתון וצופה בשתי נשים. האחת נכנסת לדיינר והשנייה נעצרת בחוץ בגשם. צלצול הפעמונים בקתדרלה סמוכה גורם למספרת להעלות זיכרונות על בן זוגה. בסוף השיר עוזבת המספרת את הדיינר כדי להספיק להגיע לרכבת לאחר שהקפה מסתיים.
וגה כתבה את השיר בעקבות תגובתו של חברה הצלם בריאן רוז, שאמר כי בעבודתו כצלם הוא ראה את כל חייו מבעד לחלונית מזכוכית ותמיד הרגיש כי הוא עד לדברים רבים, אך לא היה חלק מהם. ביושבה במסעדה של טום, היא כתבה מילים מנקודת מבטו של בריאן.
בשיר מוזכרת כתבה בעיתון על שחקן שמת בעודו שותה. וגה התכוונה לשחקן ויליאם הולדן שהספד על מותו הופיע בעיתון בעת שכתבה את השיר. צלצולי הפעמונים של הקתדרלה המוזכרים אף הם, התייחסו לקתדרלת סט ג'ון האלוהי הסמוכה לדיינר.
וגה תכננה את השיר כיצירה לפסנתר. באלבומה Solitude Standing שיצא ב-1987 הופיעו שתי גרסאות לשיר. הגרסה הפותחת היא גרסת א-קפלה והשנייה היא גרסה אינסטרומנטלית.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1989)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 26 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 24 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 58 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 56 |  |
גרסת רמיקס של DNA

הצמד הבריטי DNA(אנ') הוציא בשנת 1990 גרסת דאנס לשיר המבוססת על קולה של וגה. הגרסה יצאה ללא הסכמת וגה או מפיקיה והם שקלו תחילה לתבוע את היוצרים, אך הם החליטו שלא לתבוע את הצמד ולהוציא את השיר דרך חברת התקליטים שלה.
גרסת רמיקס של DNA > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990–1991)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990–1991)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990–1991)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1990–1991)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 1 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 8 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 1 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 2 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 5 |  |
|  ארצות הברית | מצעד Airplay אלטרנטיבי | 7 |  |
|  ארצות הברית | מצעד דאנס קלאב | 13 |  |
|  ארצות הברית | מצעד מכירות שירי דאנס | 5 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי R&B / היפ הופ | 10 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 1 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 2 |  |
|  הולנד | מצעד סינגלים טופ 100 | 4 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 2 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 1 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 8 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 9 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 7 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 14 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 3 |  |
|  צרפת | SNEP | 16 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | - |  |
|  קנדה | מצעד הסינגלים המובילים | 13 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1990)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1990)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1990)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1990)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 17 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 89 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 6 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 32 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 32 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 23 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1991)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1991)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1991)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (1991)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 53 |  |
גרסת ג'ורג'יו מורודר

לקראת צאת אלבום האולפן הארבעה-עשר Déjà Vu, ב-12 ביוני 2015, של מפיק התקליטים ג'ורג'ו מורודר האלבום כלל מהדורה מחודשת של השיר, ובו הופיעה הזמרת האמריקאית בריטני ספירס באלבומו כרצועה השמינית. מאוחר יותר הוא הוציא לאור אותו כסינגל הרביעי והאחרון של האלבום ב-9 באוקטובר 2015.
גרסת ג'ורג'יו מורודר > מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017–2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017–2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017–2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017–2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוקראינה | טופ-היט | 26 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  חבר המדינות | טופ-היט | 94 |  |
|  לבנון | מצעד 20 העליונים הרשמי של לבנון | 11 |  |
|  צרפת | SNEP | 146 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוקראינה | טופ-היט | 149 |  |
גרסת ג'ורג'יו מורודר > היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט (ים) | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 9 באוקטובר 2015 | הורדה דיגיטלית | תקליטי RCA |  |
| איטליה | 16 באוקטובר 2015 | רדיו להיטים עכשוויים | תקליטי RCA |  |
גרסאות מחודשות ודגימות

לשיר נוצרו רמיקסים וגרסאות מחודשות על ידי אמני היפ הופ, דאנס ורוק וסומפל בין היתר על ידי פאבליק אנמי, ניקי די, טווין הייפ, יו גוטי, וליל קים.
וגה הוציאה אלבום אוסף בשם tom's album שכלל גרסאות שונות לשיר שביצעו אמנים שונים.
להקת פול אאוט בוי הוציאה את השיר Centuries בשנת 2014 ובו סימפול של tom's diner.
הזמרת דנה אינטרנשיונל הוציאה את השיר "בתולה" בשנת 1994 ובו סימפול של tom's diner.