stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכון סטפן רוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מכון מחקר
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־34 שנים) 
 מייסדים:  דינה פורת 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°06′44″N 34°48′17″E﻿ / ﻿32.1121°N 34.8048°E﻿ / 32.1121; 34.8048
 אתר רשמי
  (למפת גוש דן מוגדלת) מכון סטפן רוט(למפת גוש דן רגילה) מכון סטפן רוט(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכון סטפן רוט(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכון סטפן רוט
 
מכון סטפן רוט לחקר אנטישמיות וגזענות בת זמננו הוא מכון מחקר באוניברסיטת תל אביב.
המכון הוא מקור ידע, פורום לדיון אקדמי, וחממה למחקר של נושאים הקשורים באנטישמיות ובגישות גזעניות. המכון מתמקד בניצול החברתי והפוליטי של התופעות הללו בתקופה שלאחר מלחמת העולם ה-2.
פרטים

המכון הוקם בסתיו שנת 1991 כפרויקט לחקר האנטישמיות, בראשו עמדה פרופ' דינה פורת עד שנת 2010. מאז, ד"ר סקוט אורי מהחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב הוא מנהל המכון. המכון ממוקם בתוך הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת תל אביב ומיוחס לספריית וינר לחקר התקופה הנאצית והשואה, אחד מהאוספים של מסמכים הקשורים לפאשיזם ואנטישמיות העשירים בעולם.
פעילויות

פעילויות המכון הן:
תחזוקה של מסד נתונים מוסמך, הזמין באופן חופשי ברשת, המתעד פרטים של התרחשויות אנטישמיות ברחבי העולם.
ארגון של כנסים אקדמיים וסימפוזיונים באוניברסיטת תל אביב, המפגישים חוקרים לתכלית של הצגת מאמרים והעלאת דיונים בנושאים ספציפיים, הן עצמאית הן בשיתוף פעולה עם מכוני מחקר בישראל ומחוצה לה.
פרסום סקירה שנתית של התרחשויות וטרנדים אנטישמיים ברחבי העולם.
אירוח מרצים מבקרים מחוץ לארץ שהמחקר שלהם פונה להיבטים שונים של אנטישמיות וגזענות.
השתתפות בכנסים שנתיים, סדנאות תקופתיות ומפגשים אקדמיים של הקונסורציום הבינלאומי לחקר אנטישמיות וגזענות בשיתוף עם מכון פרז לחקר אנטישמיות בלונדון והמרכז לחקר אנטישמיות באוניברסיטה הטכנית בברלין, וכן עם מוסדות נוספים.
תמיכה בתלמידי מחקר וחוקרים באוניברסיטת תל אביב אשר המחקר שלהם מקדם את ההבנה של אנטישמיות וגזענות.
קבוצת מחקר מתמשכת של תלמידי מחקר ועמיתי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת תל אביב.
פרסום של מחקרים אודות היבטים ספציפיים של אנטישמיות וגזענות.
ליזום מחקרים בהיבטים ספציפיים של אנטישמיות וגזענות. לצורך כך המכון מאמץ גישה בין-תחומית הנשענת על יכולותיהן ומשאביהן של מחלקות נוספות באוניברסיטת תל אביב.
דמיטרי פסקוב

דמיטרי סרגייביץ' פסקוב (ברוסית: Дми́трий Серге́евич Песко́в; נולד ב-17 באוקטובר 1967, מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי רוסי המכהן כסגן לראש סגל הקרמלין — דובר הקרמלין ומזכיר העיתונות של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין החל מ-22 במאי 2012.
כיהן גם כמזכיר העיתונות של ראש ממשלת הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין בשנים 2008–2012, ולמעשה משמש כדוברו של פוטין ברציפות מאז 2008.
השכלה

אביו, סרגיי ניקולאייביץ' פסקוב, היה איש אקדמיה ודיפלומט ששירת כשגריר בעומאן ועובד שגרירות במצרים.
בשנת 1989 סיים דמיטרי פסקוב את לימודיו במכון למדינות אסיה ואפריקה של אוניברסיטת מוסקבה כמזרחן, מתורגמן והיסטוריון. הוא למד אנגלית וטורקית.
קריירה > דיפלומט

משנת 1989 עבד במשרד החוץ הרוסי. הוא נשלח בשנת 1990 כנספח ומזכיר בשגרירות הרוסית בטורקיה. ב-1994 חזר למוסקבה ועבד במשרד החוץ במוסקבה עד 1996, כאשר שוב נשלח לשרת בשגרירות בטורקיה והיה המזכיר הראשון בשגרירות.
בנובמבר 1999, בעת ביקורו של נשיא רוסיה בוריס ילצין בפסגת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה שנערכה באיסטנבול, פסקוב הרשים את הנשיא כאשר שימש כמתורגמן מטורקית לרוסית במהלך שלושת ימי שהותו של ילצין בטורקיה. רושם זה סייע לו גם בהמשך הקריירה, כשהפך לדוברו של נשיא רוסיה הבא, ולדימיר פוטין.
קריירה > הדובר של פוטין

בשנת 2000, לאחר מינויו של ולדימיר פוטין לממלא מקום נשיא רוסיה ולאחר מכן עם בחירתו לנשיאות, פסקוב מונה לראש מחלקת יחסי ציבור ודובר לשכת הנשיא. הוא מונה לאחר מכן לסגן דובר הקרמלין ושימש לעיתים כמתורגמן מטורקית עבור פוטין בפגישתו עם מדינאים טורקים.
באפריל 2004 הוא מונה רשמית לסגנו של אלכסיי גרומוב, ששימש כדובר הקרמלין. בתפקיד החדש פסקוב היה אחראי לתיאום מול אמצעי התקשורת ולהוצאת הודעות רשמיות מטעם הנשיא אל התקשורת. בהמשך היה אחראי להפקת מסיבות העיתונאים הגדולות ותוכניות השידור בהן נוהג פוטין להשיב לשאלות צופים בשידור חי במשך שעות.
באפריל 2008 מונה לדובר ראש ממשלת רוסיה והפך לדוברו של פוטין באופן רשמי, כשהוא מחליף את גרומוב בתפקיד. במאי 2009 צורף למועצה לפיתוח הקולנוע הרוסי שבחסות ממשלת רוסיה.
במרץ 2012 זכה פוטין בבחירות לנשיאות בפעם השלישית, ועם הגעתו מבית הממשלה אל הקרמלין, לקח עמו גם את דוברו, ופסקוב מונה לדובר הקרמלין ב-22 במאי 2012.
מקיץ 2012 החל לנהל את יחסי התקשורת של הנשיא. באוקטובר 2016 הוצב כמועמד להחליף את יורי אושאקוב בתפקיד עוזר הנשיא לעניינים בינלאומיים אך לבסוף נשאר בתפקידו כדובר.
החל מ-2014 נכלל ברשימות בכירים שונים בממשל הרוסי עליהם חלים עיצומים בין-לאומיים בסכסוך האוקראיני-רוסי.
ב-13 ביוני 2018 חודשה כהונתו לקדנציה נוספת כדוברו של פוטין.
במאי 2020 נודע כי אושפז לאחר שנמצא חיובי לנגיף COVID-19 במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה. כשבועיים וחצי לאחר מכן דווח כי הבריא ושוחרר מאשפוז.
חייו האישיים

מלבד רוסית, פסקוב דובר טורקית, אנגלית, וערבית. הוא חובב טניס וספורט חורף. ב-2013 הביע הזדהות עם המפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה. בניגוד למקורבים אחרים של פוטין, הוא לא הוכנס לרשימת הסנקציות שהוטלו על אישים המקורבים לשלטון הרוסי, ופעמים רבות הוא נוסע לנפוש במדינות ברית נאט"ו. הוא חבר במועצה המפקחת של איגוד השחמט העולמי, והשתתף כצופה במשחק שחמט בינלאומי שנערך בניו יורק.
בתו הבכורה, יליזבטה, סיפרה כי בעשור הראשון של המאה ה-21 המצב הכלכלי של המשפחה היה בכי רע, ופסקוב היה עובד בלילות כנהג מונית.
משפחתו

הוא נשוי בפעם השלישית. אשתו הנוכחית היא טטיאנה נבקה. יש לו שלושה בנים ושתי בנות.
מנישואיו הראשונים לאנסטסיה בודיינויה נולד לו ב-1990 הבן ניקולאי, שבשנת 2017 היה מעורב בתאונת דרכים ובעבירה על חוק התנועה, על פי חקירת הקרן למלחמה בשחיתות של אלכסיי נבלני, שטענה כי הבן חמק מעונש בשל התפקיד הרם של האב.
דמיטרי בן ה-27 נישא בשנית, בשנת 1994, ליקטרינה סולוצינסקאיה בת ה-19. הוא התגרש ממנה ב-2012 והיא נסעה לפריז. מנישואיו השניים יש לו בת, יליזבטה (שנולדה ב-1998), ושני בנים, מיק ודני. יליזבטה חיה בצרפת, שם סיימה לימודי שיווק.
בשנת 2010 הכיר פסקוב את המחליקה על הקרח טטיאנה נבקה. לשניים נולדה בת, נאדז'דה, ב-21 באוגוסט 2014. השניים התחתנו באוגוסט 2015, במלון רודינה גראנד בסוצ'י. את ירח הדבש בילו השניים באיטליה.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה באתר Kremlin.ru
↑  Биография Дмитрия Пескова // רי"א נובוסטי
↑  «О присвоении квалификационного разряда Маркову О. А. и Пескову Д. С.»
↑  Песков Дмитрий Сергеевич // База данных «Лабиринт» В. В. Прибыловского
↑  Дмитрий Песков — биография, фото, новости // Ведомости
↑  Екатерина Пескова: «Я думала, Дима другой»
↑  «О заместителе руководителя Администрации президента Российской Федерации — пресс-секретаре президента Российской Федерации»
↑  "Юрий Ушаков собирает свой дипломат. У Владимира Путина может смениться помощник по международным вопросам". Коммерсантъ. 2016-10-12. נבדק ב-2016-10-12.
↑  "Песков переназначен пресс-секретарём президента России". Россия сегодня. 2018-06-13.
↑  דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב נדבק בקורונה
↑  Пресс-секретарь президента выписан из больницы после коронавируса
↑  "Захарова, Песков и Греф на забеге ПМЭФ". Gazeta.ru. 2016-06-17. נבדק ב-2016-10-27.
↑  Decision 2014/145/CFSP
↑  Юрий Воронцов, Анна Лозинская (2017-03-06). "«Мне смешно, когда говорят, что я должна жить в России». Елизавета Пескова о своей парижской жизни". Gazeta.ru. נבדק ב-2017-03-06.
↑  "Дочь Пескова рассказала о способе отца заработать во времена ее детства". РБК. 2017-03-06. נבדק ב-2017-03-06.
↑  "Песков рассказал о сыне-«шалопае»". РБК. 2015-10-26. נבדק ב-2015-10-26.
↑  "Сын Пескова прокомментировал расследование Алексея Навального". РБК. 2017-08-18. נבדק ב-2017-08-18.
↑  "Биография Дмитрия Пескова". רי"א נובוסטי. 2012-05-22. נבדק ב-2014-12-11.
↑  Александра Гармахапова. «Меркантильные и жадные крохоборы. Все мало им!» // «Кавказ. Реалии», 01.09.2017
↑  Лиза Пескова: «Мечтаю выбросить все свои вещи» «GraziaMagazine», 12.07.2016
↑  Суперстиль. Елизавета Пескова посетила судоремонтный завод. Титры на видео 0.03-0.06
↑  Владимир Цыбульский Карьера Елизаветы Песковой в России. Цепочка событий «Meduza», 30.08.2017
↑  "Навка рассказала, когда выйдет замуж. Песков не комментирует". Вести.Ru. 2015-07-16. נבדק ב-2015-07-16."Навка и Песков впервые открыто появились вместе на публике". Трибуна. 2014-12-01. אורכב מ-המקור ב-2015-04-05. נבדק ב-2014-12-11.
↑  «Where Did Putin’s Spokesman Get a $620,000 Watch?», Bloomberg View, 3 August 2015
↑  Песков ответил на публикацию Навального об аренде яхты за 26 млн руб // РБК, 17.08.2015 Кто на яхте: три версии свадебного путешествия Пескова // РБК, 18.08.2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810705514605606  LCCN: nb2015017920  VIAF: 266146634365841931045   WorldCat (עם VIAF): 266146634365841931045 
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ודמיטרי פסקוב במסיבת עיתונאים, 2012.
היורשים: עלייתה של רד

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 מבוסס על:  סינדרלה (סרט, 1997) 
 בימוי:  ג'ניפר פאנג 
 הופק בידי:  סוזן טוד גארי מארש
 תסריט:  דן פריי ראסל זומר
 שחקנים ראשיים:  קיילי קנטרל מאליה בייקר ברנדי נורווד ריטה אורה דארה רנה רובי רוז טרנר מורגן דאדלי ג'ושוע קולי מלאני פקסון
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ערוץ דיסני
 חברה מפיצה:  דיסני+
 הקרנת בכורה:  12 ביולי 2024
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט פנטזיה, סרט מוזיקלי, סרט פעולה, סרט לכל המשפחה, סרט נעורים 
 סרט קודם:  "היורשים: החתונה המלכותית" (ספיישל טלוויזיוני; 2021)
 דף הסרט ב־IMDb
 
היורשים: עלייתה של רד (באנגלית: Descendants: The Rise of Red) הוא סרט פנטזיה קרוסאובר מוזיקלי אמריקאי, שבוים על ידי ג'ניפר פאנג על פי תסריט מאת דן פריי וראסל זומר. הסרט, שהופק על ידי ערוץ דיסני, הוא הרביעי בזיכיון "היורשים", ומשמש כספין אוף לטרילוגיה המקורית.
בסרט מככבות צ'יינה אן מקליין ומלאני פקסון, ששבות לגלם את דמויותיהן של אומה והפיה הסנדקית מהטרילוגיה המקורית; וברנדי נורווד ופאולו מונטלבן, ששבים לגלם את דמויותיהם של סינדרלה והמלך מקסים מהעיבוד הטלוויזיוני של רוג'רס והמרשטיין משנת 1997 הנקרא "סינדרלה".
הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "דיסני+" ב-12 ביולי 2024.
תקציר העלילה

רד, בתה של מלכת הלבבות, וקלואי, בתם של סינדרלה והמלך מקסים, חוברות יחד על מנת לנסוע בזמן באמצעות שעון הכיס של הכובען המטורף ולמנוע אסון קטסטרופלי המאיים על ממלכת אורדון ותושביה.
צוות השחקנים והדמויות > היורשים

קיילי קנטרל – רד, בתה של מלכת הלבבות.
מאליה בייקר – קלואי מקסים, בתם של סינדרלה והמלך מקסים.
צ'יינה אן מקליין – אומה, בתה של אורסולה.
לאונרדו נאם – מדוקס, הכובען המטורף והממציא הראשי של מלכת הלבבות.
פדר לינדל – מורגי, בנה של מורגן לה פיי.
צוות השחקנים והדמויות > הגיבורים

ברנדי נורווד – אלה / סינדרלה, אשתו של המלך מקסים ואמם של קלואי וצ'אד. את דמותה של אלה בצעירותה מגלמת מורגן דאדלי.
פאולו מונטלבן – המלך מקסים, בעלה של סינדרלה ואביהם של קלואי וצ'אד. את דמותו של מקסים בצעירותו מגלם טריסטן פאדיל.
מלאני פקסון – הפיה הסנדקית הפיה הסנדקית של סינדרלה. את דמותה של פיי (הפיה הסנדקית הצעירה) מגלמת גרייס נארדוצ'י.
ג'רמי סוויפט – מרלין חונכו לשעבר של המלך ארתור ומנהל אקדמיית "מרלין".
לבין ואלייל – אלאדין. את דמותו של אלאדין בצעירותו מגלם כביר ברי.
שאזיה פסקל – יסמין. את דמותה של יסמין בצעירותה מגלמת עיזה אזאר.
סם מורלוס – רפונזל / זלי, בצעירותה.
צוות השחקנים והדמויות > הנבלים

ריטה אורה – ברידג'ט / מלכת הלבבות. את דמותה של ברידג'ט בצעירותה מגלמת רובי רוז טרנר.
דארה רנה – אוליאנה, אחותה הצעירה של אורסולה ודודתה של אומה.
אלכס בונילו – נסיך היהלומים, ראש צבא הקלפים של מלכת הלבבות.
ג'ושוע קולי – הוק, בצעירותו
מארס – מליפיסנט, בצעירותה.
אנתוני פיאט – האדס, בצעירותו.
ג'ולי קרדה – ליידי טרמיין, אמה החורגת של סינדרלה.
הפקה > פיתוח

ב-18 באוגוסט 2021, לאחר הפצת הספיישל הטלוויזיוני המונפש "היורשים: החתונה המלכותית", הצהירה לורן קיסילבסקי, סגנית הנשיא הבכירה של סרטי המקורי של ערוץ דיסני, בתגובה לשאלות על הקליף האנגר שעמו הסתיים הספיישל, כי סרטי "היורשים" מסתיימים ברמזים לסיפורים נוספים, וכן הוסיפה ש"ערוץ דיסני יראה לאן [הם] מגיעים עם הזיכיון".
ב-21 בספטמבר 2021, אושר כי סרט "היורשים" רביעי נמצא בפיתוח כחלק מעסקה כוללת בין חברת וולט דיסני לחברת ההפקה של נשיא חטיבת הטלוויזיה של דיסני לשעבר, גארי מארש. במאי 2022, נמסר כי הסרט הוזמן רשמית על ידי שירות הזרמת המדיה "דיסני+" כספין אוף. עוד נמסר כי את הסרט תביים ותפיק ג'ניפר פאנג, על פי תסריט מאת דן פריי וראסל זומר; וכי על הפקת הסרט בפועל יופקד מארש.
ב-21 במרץ 2023, הוכרז שמו הרשמי של הסרט; "היורשים: עלייתה של רד".
הפקה > ליהוק

בכנס D23 ‏2022, נחשף כי צ'יינה אן מקליין, שגילמה את דמותה של אומה בטרילוגיה המקורית, תשוב לגלם את דמותה בסרט זה, לצד ליהוקן של קיילי קנטרל ודארה רנה לצוות השחקנים. בנובמבר 2022, נחשף על פי הודעת הליהוק על שובן של ברנדי נורווד ומלאני פקסון לגילום דמויותיהן של סינדרלה מהסרט "סינדרלה" (1997) והפיה הסנדקית, בהתאמה. עוד נחשף כי לסרט לוהקו ריטה אורה, מאליה בייקר, רובי רוז טרנר, מורגן דאדלי וג'ושוע קולי. לאחר תחילת הצילומים, נמסר בפברואר 2023 על ליהוקם של ג'רמי סוויפט ולאונרדו נאם; ובמרץ 2023, על שובו של פאולו מונטלבן לדמותו של המלך מקסים, אותו גילם לראשונה לצד נורווד בשנת 1997 ועל ליהוקו של אלכס בונילו.
הפקה > צילומים

צילומי הסרט החלו בסתיו 2022. על עיצוב ההפקה הופקד מארק הופלינג שעבד על הטרילוגיה המקורית. פאנג אמרה שהיא רוצה שהכוריאוגרפיה במהלך קטעי הפעולה יוכלו עדיין להעביר את הרגש שבעלילה. במהלך עיצוב התפאורות של ארץ הפלאות, נעזרה פאנג בסרט "עליסה בארץ הפלאות כאסמכתא, תוך שאיבת השראה מניסיונה הקודם בהפקת סרטים. צילומי הסרט עברו לאטלנטה בשלהי ינואר 2023, ושם נמשכו עד לאמצע מרץ.
הפקה > אפקטים חזותיים

לדבריה של פאנג, במהלך הפקת הסרט נעשה שימוש באפקטים חזותיים על מנת "לשפר" את התפאורות והסטים המופיעים בסרט.
הפקה > מוזיקה

הסרט כולל שבעה שירים מקוריים, בנוסף לשירים מתוך סרטי ההנפשה הקלאסיים של דיסני.
הפצה

בניגוד לשאר הסרטים בזיכיון, הסרט עלה ישירות לשירות "דיסני+" במקום לעלות תחילה לערוץ דיסני.
מופע נלווה

בנובמבר 2024, הוכרז כי המופע Descendants/Zombies: Worlds Collide Tour יתחיל בקיץ 2025 ויהיה מופע מוזיקלי אינטראקטיבי. הכוכבים המשתתפים מהמופע "היורשים: עלייתה של רד" הם: קיילי קנטרל, ג'ושוע קולי, מאליה בייקר ודרה רנה. המופע יצא לדרך ב-17 ביולי 2025, בארנה פצ'נגה בסן דייגו, קליפורניה. המופע יגיע לערים שונות בצפון אמריקה, בין היתר ללוס אנג'לס, לאס וגאס, סנט לואיס, טורונטו, דטרויט, פילדלפיה, ניו יורק, בוסטון, אטלנטה, נאשוויל וניו אורלינס. סיום הסיבוב יהיה ב-16 בספטמבר בפורט וורת', טקסס. מכירת כרטיסים מוקדמת למנויי דיסני+ בארצות הברית ובקנדה תיפתח ב-12 בנובמבר ותסתיים ב-14 בנובמבר. מכירת כרטיסים לציבור הרחב תיפתח ב-15 בנובמבר.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Petski, Denise (10 May 2022). "'Descendants' Sequel 'The Pocketwatch' Movie Greenlighted By Disney+; Jennifer Phang To Direct". Deadline. Retrieved April 10, 2023.
↑  Rosy Cordero, ‘Descendants’: Disney Channel SVP Addresses ‘Royal Wedding’ Cliffhanger, Deadline, ‏2021-08-18 (באנגלית אמריקאית)
↑  Andreeva, Nellie (September 21, 2021). "Gary Marsh Exiting As Head Of Disney Branded TV To Launch Disney-Backed Company With 'Peter Pan' & 'Witch Mountain' Offshoots, More 'Descendants'". Deadline. Retrieved April 10, 2023.
1 2  ""Descendants 4" Gets an Official Title "Descendants: The Rise of Red"". Laughing Place. March 22, 2023.
↑  "Disney Branded Television Presents Upcoming Slate of Films and Series at D23 Expo 2022" (Press release). Disney Branded Television. September 11, 2022. Retrieved April 10, 2023.
↑  Petski, Denise (November 21, 2022). "Brandy & Rita Ora Among 7 Cast In Descendants Sequel The Pocketwatch At Disney+". Deadline Hollywood. Penske Media Corporation.
1 2  Petski, Denise (February 2, 2023). "Descendants Sequel The Pocketwatch Disney+ Movie Adds Jeremy Swift & Leonardo Nam To Cast". Deadline Hollywood. Penske Media Corporation. Retrieved April 10, 2023.
↑  Swift, Andy (March 22, 2023). "Descendants: The Rise of Red Adds Paolo Montalban, Staging Cinderella Reunion With Brandy Norwood". TVLine. Retrieved April 10, 2023.
↑  Lynette, Rice (March 24, 2023). "'Descendants: The Rise of Red' At Disney+ Casts Alex Boniello As Jack Of Diamonds". Deadline. Retrieved April 10, 2023.
↑  "Jennifer Phang Interview: The Flight Attendant & Disney's The Pocketwatch". ScreenRant. 2022-06-07. Retrieved April 10, 2023.
↑  Rajput, Priyanca (January 4, 2023). "Disney's Descendants 4: The Pocketwatch to film in Atlanta, Georgia". KFTV.com. Retrieved April 10, 2023.
↑  Rania Aniftos, Disney’s Descendants/Zombies: Worlds Collide Tour Sets Summer 2025 Dates, Billboard, ‏2024-11-08 (באנגלית אמריקאית)
מרכז ש. דניאל אברהם לדיאלוג אסטרטגי

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מכון מחקר
 על שם:  ש. דניאל אברהם 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 אתר רשמי
 
מרכז ש. דניאל אברהם לדיאלוג אסטרטגי פועל במסגרת המכללה האקדמית נתניה ועיסוקו המרכזי הוא שימוש בגישות חדשניות למציאת פתרונות לסכסוכים באזורנו ובעולם. המרכז הוא גוף מיסודו של המיליארדר והנדבן היהודי-אמריקאי ש. דניאל אברהם (אנ'). במרכז מכהנים זה לצד זה אנשי אקדמיה מובילים, אישים ידועי שם בזירה הפוליטית בעולם, אנשים אשר כיהנו בעבר כראשי מוסדות ביטחוניים, ואנשי עסקים.
מטרות המרכז

המרכז פועל בתחום המחקר באמצעות עבודות מחקר, קבוצות דיון, שולחנות עגולים וכנסים בין-לאומיים שמציפים נושאים בעלי חשיבות אסטרטגית.
ארגון כנסים בינלאומיים המשלבים אנשי אקדמיה מובילים, לצדם של ראשי מדיניות, על מנת לעסוק בנושאים אקטואליים באזורנו ובעולם.
יצירת קבוצות גישור המורכבות מראשי מדינות ומומחים בתחומים הרלוונטיים: ביטחון, אקדמיה וכלכלה, בניסיון לסייע על ידי מתן פתרונות לסכסוכים אזוריים ועולמיים.
פרסום ניירות עמדה על ידי אנשי אקדמיה ומעצבי מדיניות ברחבי העולם אשר יעסקו בחיפוש פתרונות ייחודיים לקונפליקטים.
יושבי ראש

אפרים סנה
משה לוי
הערות שוליים

↑  סא"ל במיל. משה לוי מונה ליו"ר המרכז לדיאלוג אסטרטגי במכללה האקדמית נתניה, באתר וואלה, 26 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302658605171  LCCN: n2011030267  VIAF: 149465651   WorldCat (עם VIAF): 149465651
מאיר בן גור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1916 ליטא 
 פטירה:  2 בינואר 2008 (בגיל 92 בערך) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1950
 עיסוק:  עיתונאי
 
מאיר בן גור (ליפשיץ) (1916 - 2 בינואר 2008) היה עיתונאי, המזכיר הכללי של אגודת העיתונאים בתל אביב וממקימי בית סוקולוב.
ביוגרפיה

בן גור נולד בפוניבז' שבליטא למאיר ופרידה ליפשיץ ועלה עם משפחתו לארץ בשנת 1924. המשפחה הצטרפה לקיבוץ א"י א' של השומר הצעיר שישב בראשון לציון. בשנת 1932 חזר לפוניבז', התחתן בנישואים פיקטיביים עם חברה בקן השומר הצעיר והעלה אותה לארץ. לאחר חזרתו לארץ נשלח על ידי משפחתו לנהלל.
לפני קום המדינה נמנה עם מייסדי קיבוץ גבולות, ובאותה עת גם החל לעבוד כעורך לילה בעל המשמר. ב-1954 היה בין מקימי העיתון למרחב, שהיה עיתונה של אחדות העבודה, ובהמשך היה גם עורך לילה בהארץ. את עיקר מרצו הקדיש בן גור לאגודת העיתונאים בתל אביב, שבה היה רכז מקצועי מאז 1944, ובשנים 1963–1982 שימש כמזכ"ל האגודה. במסגרת תפקידו זה פעל רבות לשיפור תנאי השכר של העיתונאים ולחיזוק מעמדם מול המו"לים. בתקופתו אף הוקמו תאים מקצועיים של כתבים ונוסדו בית סוקולוב (1956) ומועצת העיתונות (1963), בה גם שימש כמזכיר. בן גור גם היה חבר מערכת ספר השנה של העיתונאים במשך שנים רבות.
ב-1967 קיבל בן גור אות הוקרה מהמכון לפריון העבודה והייצור על "אי היעדרות מהעבודה".
ב-1985, לאחר שעבר לגור בקריית ארבע, היה שותף לניסיון לחדש את הוצאת עיתון התנועה הרוויזיוניסטית "הירדן"; בו שימש סגן־העורך. אך לאחר שפורסמו 14 גיליונות נסגר העיתון המחודש, לאחר שנקלע לקשיי מימון. באותה תקופה גם עבד ככתב בעיתון "מעריב".
נפטר בינואר 2008 ונקבר בבית העלמין ירקון.
משפחתו

בן גור היה נשוי שלוש פעמים. מאשתו הראשונה אלה נולד תינוק שמת בגיל רך ומאשתו השנייה, רבקה, נולדו קובי, סמדר והסופרת נעמי בן גור. בראשית שנות ה-80 נישא בשלישית, הפעם לסופרת נעמי פרנקל, אף היא יוצאת קיבוץ השומר הצעיר. כשהחליטה פרנקל כי מקומה בקריית ארבע, הלך בעקבותיה, לתדהמתם של רבים מחבריו שהכירו את דעותיו הפוליטיות. בשנותיו בקריית ארבע התקרב לדת.
הערות שוליים

1 2 3 4  אורי דרומי, לוחם למען העיתונאים, באתר הארץ, 23 בפברואר 2008
↑  אורי קיסרי נבחר יו"ר אגודת העתונאים, למרחב, 13 בפברואר 1963
↑  נבחרו מוסדות מועצת העיתונות, על המשמר, 8 באפריל 1963דיוני מליאת מועצת העתונות, הארץ, 20 ביולי 1969
↑  מסיבה להופעת "ספר השנה של אגודת־העתונאים", למרחב, 11 באוקטובר 1966מסיבה לרגל הופעת ספר־השנה של העיתונאים, על המשמר, 28 במרץ 1976
↑  חיים ברעם, תחיית "הירדן", שבועון חדש עם שם ישן, ייאבק מבסיסו שברחביה בעד שלמות הארץ, כל העיר, 22 בנובמבר 1985
↑  ישראל הראל עורך "נקודה" על סגירת "הירדן", כל העיר, 21 בפברואר 1986
↑  ירון לונדון, נסתתמו מקורות "הירדן", חדשות, 28 בפברואר 1986
↑  'מעריב' משלם כסף לעצורים, כותרת ראשית, 30 במאי 1984
↑  אביבה לורי, נעמי בן גור וגן-יה בן גור אקסלרוד, באתר הארץ, 22 בפברואר 2012
1 2  דליה קרפל, סיפור חייה הסוער של הסופרת נעמי פרנקל מגיע לשיא נוסף לאחר מותה, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2013
↑  יזהר באר, לא נשארו מתונים - נעמי פרנקל נגד פלגנות, כל העיר, 21 באוקטובר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298767605171  VIAF: 7937167807297218130006   WorldCat (עם VIAF): 7937167807297218130006
יחיאל לייטר

ערך זה עוסק בשגריר ישראל בארצות הברית. אם התכוונתם לרב, ראו .
יחיאל מיכאל לייטר (נולד ב-1 באוקטובר 1959, כ"ח באלול ה'תשי"ט) הוא שגריר ישראל בארצות הברית מאז ינואר 2025. לפני כן היה מרצה לפילוסופיה, עמית בכיר במרכז שלם וחבר דירקטוריון של חברת נמלי ישראל.
ביוגרפיה

יחיאל לייטר נולד בסקרנטון שבפנסילבניה, גדל בבית ציוני דתי והושפע מספרו של מנחם בגין, "המרד", שהיה גורם מדרבן לעלייתו לישראל ולמעורבותו בליכוד. הוא עלה לישראל כחלק מקבוצת פעילים, בארגון הליגה להגנה יהודית שהקים הרב מאיר כהנא בארצות הברית.
לייטר עלה לישראל בשנת 1978 והצטרף לישיבת הסדר בקריית ארבע, בה למד עד 1984 והוסמך לרבנות. במהלך תקופה זו התגייס לצה"ל כחובש קרבי בתותחנים והשתתף במלחמת שלום הגליל.
בשנת 1984 נמנה עם ראשוני המתיישבים באדמות ישי שבחברון עם משפחתו. באותה תקופה החל ללמד במספר מכונים תורניים בירושלים כדוגמת מכון מאיר, מכון אורה ומכון גולד. בשנת 1986 הקים לייטר את "קרן חברון" ובין השנים 1989–1992 שימש כיו"ר ועד היישוב היהודי בחברון.
בשנת 1992 עבר עם משפחתו לעלי. באותה שנה הקים את "דסק חו"ל" של מועצת יש"ע ועמד בראשו בין השנים 1992–1996, בצמוד לשר התשתיות הלאומיות אריאל שרון. בשנים לאחר מכן שימש כיועץ ללימור לבנת והקים את קרן "One Israel Fund".
בין השנים 1996–2001 פנה ללימודים אקדמיים והשלים תואר ראשון במשפטים ובמדעי המדינה. באותה תקופה עבד כיועץ עצמאי לחברות, ארגונים ועמותות.
בשנת 2000 היה ממקימי ארגון "ONE JERUSALEM" (אנ') שניהל את המאבק נגד חלוקת ירושלים במסגרת הסדר מדיני שניסה ראש הממשלה אהוד ברק לקדם בוועידת קמפ דייוויד.
בשנת 2001 מונה לראש מטה של שרת החינוך לימור לבנת.
בשנת 2002 זכה במכרז לראשות אגף קשרי חוץ של משרד החינוך ובשנת 2003 זכה במכרז למשרת משנה למנכ"ל המשרד בה כיהן עד 2004. בתקופה זו קיבל תואר מוסמך ביחסים בינלאומיים.
בשנת 2004 מונה לראש מטה שר האוצר בנימין נתניהו, משרה בה כיהן עד סוף כהונתו של נתניהו ב־2005. בתקופה זו שילם לייטר בכרטיס האשראי האישי שלו את עלות טיסות בניו של נתניהו לאנגליה, במסגרת פרשת ביביטורס.
בשנת 2006 הצטרף אל המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה כחוקר מדיניות בכיר, הקים את המחלקה[דרושה הבהרה] ואת האתר בעברית והחל בלימודי הדוקטורט בפילוסופיה מדינית בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה.
ב-2008 התמודד בבחירות המוקדמות לרשימת הליכוד לכנסת ה-18 ונבחר למקום ה-42.
בדצמבר 2011 מונה לחבר בדירקטוריון חברת נמלי ישראל ומשמש כיושב ראש ועדת הכספים ומספר ועדות נוספות. במקביל הוא חבר דירקטוריון החוויה הישראלית וחבר המועצה להנצחת זכרו של בנימין זאב הרצל.
לייטר הוא מרצה לפילוסופיה בקריה האקדמית אונו, עמית מחקר במרכז שלם ומשמש כיועץ אסטרטגי למספר ארגונים, בהם פרויקט שילה הקדומה.
כתב מספר ספרים, מאות מאמרים ומקיים בלוג דו-שבועי בענייני השעה. בעל טור שבועי בעיתון "ישראל היום".
ב-8 בנובמבר 2024, ראש הממשלה בנימין נתניהו הודיע כי לייטר ימונה לשגריר ישראל בארצות הברית ובהמשך החודש אושר מינויו בממשלה.
ב-24 בינואר 2025 נכנס לתפקידו.
חיים אישיים

אב לשמונה. לייטר התגורר עם משפחתו בעלי שבבנימין ועבר לאלון שבות. בנו, רס"ן משה ידידיה לייטר, בעברו מפקד פלגה ביחידת שלדג לשעבר נהרג במלחמת חרבות ברזל בעת שפיקד כקצין מילואים על פלוגת הסיור של גדוד 697 בעוצבת חצי האש במהלך הלחימה בבית חאנון.
מספריו

למשוך בידית הבלימה, הוצאת ספריית בית-אל, 1993.
A Peace to Resist: Why the Rabin-Arafat Deal Must Be Stopped, and How It Can Be Done, (1993)
(1994)Crisis in Israel - A Peace Plan to resist, Shapolsky Publishers, Inc, באותו השם תורגם לרוסית בירושלים (1995).
(1999), Israel at the cross-roads: The view from the hills of Judea and Samaria