stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דודג'
היסטוריה

החברה נוסדה בשנת 1900 על ידי האחים ג'ון פרנסיס דודג' והוראס אלגין דודג' בדטרויט שבמישיגן. בימיה הראשונים יצרה החברה חלקי מנוע ושלדה עבור תעשיית הרכב המתפתחת בעיר, בעיקר עבור החברות אולדסמוביל ופורד. למרות ההצלחה המסחרית שאפו האחים לייצר מכוניות משלהם. שאיפה זו התממשה לראשונה במכונית הראשונה, "דודג' דגם 30" (Dodge Model 30), ששיווקו ב-1915 כמתחרה יוקרתית יותר לדגם פורד מודל T הנפוץ. דגם 30 כלל כמה חידושים לאותה עת - גוף עשוי כולו פלדה, תיבת הילוכים חדשנית, ומערכת חשמל בת 12 וולט. תיבת ההילוכים והמנוע היו טובים מאלה של פורד T
(35 כוחות סוס לעומת 20).
בזכות איכות החלפים שייצרו ומעלותיה של המכונית היא הגיעה למקום שני במכירות הרכב בארצות הברית ב-1916.
באותה שנה השתמש הצבא האמריקני בהצלחה בדגם 30 בפעילותו המבצעית כנגד המהפכן המקסיקני פנצ'ו וייה.
בינואר 1920 הלך לעולמו ג'ון דודג' ובדצמבר אותה שנה נפטר גם הוראס דודג'. אלמנות השניים המשיכו בניהול החברה. דגם 30 שונה קלות ושווק כ"סדרת 116" (Series 116) אולם החברה ירדה למקום החמישי במכירות בארצות הברית ב-1925. באותה שנה מכרו אלמנות המייסדים את החברה לקבוצת משקיעים, שהחליטה, בעקבות ירידה נוספת במכירות (מקום שביעי ב-1927) למכור את דודג' ליצרן מכוניות אחר.
בשנת 1928 רכש קונצרן קרייזלר את חברת דודג' ומבחר הדגמים המיוצר ירד ל-13 בשתי קטגוריות (מ-19 דגמים בשלוש קטגוריות).
דודג' החלה בהרכבת משאיות בבריטניה ב-1922 וב-1933 החלה בייצור משאיות בעלות שלדות מקוריות שם.
בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, החלה דודג' בייצור סדרת WC שכללה רכבי שטח, אמבולנסים, טנדרים ורכבי פיקוד בהנעה כפולה (4x4) או משולשת (6x6).
דגמי עבר של "האחים דודג' אוטומוביל" (1914–1927)

דודג' 30–35 (1914–1916)
דודג' 116 (1923–1925)
דודג' פאסט פור (1927–1928) (משנת 1928 בבעלות "קרייזלר")
דגמי עבר של "דודג' אירופה"

דודג' סדרה 50 (1979–1993)
דודג' סדרה 100 קומנדו (1967–1982)
דגמי עבר של "דודג' אירופה" > דגמי עבר של "קרייזלר קנדה" (Chrysler Corporation of Canada Ltd) (אנ')

דודג' מייפייר
דגמי עבר של חטיבת דודג' בקונצרן קרייזלר

דודג' Beauty Winner ‏ (1935–1936)
דודג' דה לוקס (1942–1950, קנדה, (1946–1949, ארצות הברית)
דודג' WC54 ‏ (1940–1945) (אמבולנס צבאי)
דודג' פאוור וואגון (1945–1969)
דודג' D24 קסטום (1946–1949)
דודג' סדרה B ‏ (1948–1954, 1970–2003)
דודג' מידווברוק (1949–1954)
דודג' 100 "Kew" - משאית שיוצרה בין השנים 1949–1957
דודג' טאון פאנל וטאון וואגון (1954–1956)
דודג' לה-פאם (1955–1956)
דודג' מטדור (1959–1960)
דודג' פולרה (1960–1973)
דודג' קוסטום 880 (1962–1965)
דודג' דארט (1959–1976)
דודג' 330 (1962–1964)
דודג' 880 (1962–1965)
דודג' אומני (1977–1990)
דודג' סנט רג'יס (1978–1981)
דודג' אומני 024 - מכונית קופה שיוצרה בין השנים 1979–1982
דודג' מיראדה (1980–1983)
דודג' 400 (1981–1983)
דודג' 600 (1982–1988)
דודג' Aries ‏ (1989–1981)
דודג' אינטרפד (1992–2003) (משנת 1998 בבעלות דיימלר AG)
דגמי עבר של חטיבת דודג' בקונצרן קרייזלר > דגמי עבר של חטיבת דודג' בבעלות דיימלר AG

דודג' נאון SRT-4 ‏ (2003–2005)
דודג' קאליבר (2006–2011)
דגמי עבר של חטיבת דודג' בקונצרן קרייזלר > מכוניות קונספט

דודג' סלינגשאט
דגמי עבר של חטיבת דודג' בקונצרן קרייזלר > משאיות

סדרה דודג' LCF
דודג' בישראל

מפעל תעשיות רכב נצרת עילית הרכיב מ-1972 עד סוף שנות ה-80 את משאית הקומנדקר M325 של דודג' (מוכרת גם בשם נ"נ - נושא נשק).
בשנת 2006 החלה חברת מכשירי תנועה ומכוניות (2004) בע"מ בשיווק מחודש של דודג' בישראל, לאחר 18 שנות הפסקה. בשנת 2016 הועבר היבוא לחברת סמל"ת יבואנית פיאט במסגרת איחוד מותגי קונצרן פיאט - קרייזלר.
דגמים נוכחיים

צ'אלנג'ר (Challenger) - מכונית שרירים אמריקאית שהוצגה מחדש בשנת 2006 מתחרה בפורד מוסטנג ובשברולט קמארו
צ'ארג'ר (Charger) - מכונית סדאן-ספורט משפחתית, הוצגה לראשונה ב-1966 והופסקה בשנת 1978. הדגם הוחזר שוב בשנת 1983 והופסקה בשנת 1987. הדגם הנוכחי הוצג שוב בשנת 2006 כרכב סדאן-ספורט - הרכב חולק מכלולים של מרצדס-בנץ E-קלאס ותואם קרייזלר 300.
ראם (Ram) - סדרת טנדרים פופולרית. בין כלי הרכב הנמכרים ביותר בארצות הברית. נדיר מאוד מחוץ לאמריקה הצפונית. נכנסה בשנים האחרונות לצה"ל בנוסף לרכבי פורד F350.
וייפר (Viper) - מכונית על, מיוצרת משנת 1992 - הדור הנוכחי (החמישי) הוצג בשנת 2013, ומונע במנוע V10 חדש בנפח 8.4 ליטר, בעל הספק של 645 כ"ס. הוויפר החדשה היא מבית SRT ולא מבית דודג'. נפח המנוע של הווייפר (8.4 ליטרים) הוא הגדול ביותר כיום במכונית סדרתית.
אוונג'ר (Avenger) מכונית מנהלים
קאליבר (Caliber)
דוראנגו (Durango)
גראנד קרוואן (Grand Caravan)
מאגנום (Magnum) - רכב סטיישן
ניטרו (Nitro) - SUV יוקרתי
ג'ורני (Journney) - SUV יוקרתי
דארט (Dart) - רכב משפחתי חדש של דודג' (2013)
ראו גם

פיאט, קרייזלר (סטלנטיס)
הערות שוליים

↑  מכוניות קרייזלר 1945–1948 - ברושור allpar.com/history/chrysler-years/1945-1948
↑  דגם האחים דודג' 1920 - ברושור oldcarbrochures.com/static/NA/Dodge/1920_Dodge_Brothers
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph314948 
סמל דודג' בשנים 1993–2010
ג'ון ברוור מינוץ'

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1941 ביינברידג' איילנד, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בספטמבר 1983 (בגיל 41) סיאטל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Mount Pleasant Cemetery 
 תקופת הפעילות:  1955–1983 (כ־28 שנים) 
 בן או בת זוג:  Carolyn Jean McArdle (1963–1980) 
 מספר צאצאים:  2 
 חתימה:   
 
ג'ון בְּרוֹוֶר מִינוֹץ' (באנגלית: Jon Brower Minnoch;‏ 29 בספטמבר 1941, ביינברידג', וושינגטון, ארצות הברית - 10 בספטמבר 1983, סיאטל, ארצות הברית) היה אמריקאי שנחשב לאדם הכבד ביותר בהיסטוריה. משקל השיא שלו עמד על כ-635 קילוגרמים. זוהי למעשה הערכת המשקל שלו, שכן גודלו הרב, בריאותו הלקויה ואי יכולתו לנוע מנעו שקילה ממשית שלו. בגיל 12 שקל כ-132 קילוגרמים ובגיל 22 היה בגובה של 1.85 מטרים ובמשקל של כ-178 קילוגרמים.
טיפול רפואי

משקלו של מינוץ' המשיך לעלות באופן קבוע עד לאשפוזו במרץ 1978 עקב סיבוכים בקצב הלב ובדרכי הנשימה. באותה השנה שבר את שיא הפרש המשקל בין חתן לכלה כאשר התחתן עם חברתו ג'נט ששקלה קצת פחות מ-50 קילוגרמים. לשניים נולדו שני ילדים. הוא אובחן כסובל מבצקת, מצב שבו הגוף צובר נוזל חוץ-תאי עודף. רופאו בבית החולים, האנדוקרינולוג ד"ר רוברט שוורץ העריך שכמעט 408 קילוגרמים ממשקלו הכולל הם נוזלים עודפים.
משקלו העצום הקשה מאוד על העברתו לבית החולים. היה צורך ביותר מתריסר כבאים ואנשי חילוץ, אלונקה מיוחדת ושימוש במעבורת על מנת לאשפז אותו במרכז הרפואי של אוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. שם הוא הונח על גבי שתי מיטות חולים שהוצמדו אחת לשנייה, ו-13 אנשי צוות גלגלו אותו על הצד כדי להחליף לו סדינים.
מותו

מינוץ' שוחרר מבית החולים לאחר 16 חודשים של דיאטה קפדנית שבה הורשה לאכול עד 1,200 קלוריות ליום. ביציאתו מהאשפוז שקל 216 קילוגרמים, זאת לאחר שהשיל ממשקלו כמעט 419 קילוגרמים - הירידה הגדולה ביותר במשקל שתועדה בהיסטוריה. עם זאת, באוקטובר 1981, הוא שוב אושפז כאשר משקלו נסק ל-432 קילוגרמים. הבצקת ממנה סבל הייתה כה חמורה וכה קשה לטיפול ולכן הוחלט שלא לטפל בה. כתוצאה מכך הוא נפטר לאחר 23 חודשים, ב-10 בספטמבר 1983 בגיל 41. במותו, עמד משקלו על 362 קילוגרמים וה-BMI שלו היה 105.3.
ראו גם

השמנת יתר חולנית
קרול יאגר
וולטר האדסון
גיליירמינה סוז'ה

תמונת הדיוקן שצייר אוגוסטוס ג'ון
גיליירמינה סוז'ה (פורטוגזית: Guilhermina Suggia‏; 1885–1950) הייתה צ'לנית ילידת פורטוגל. סוג'ה למדה בלייפציג אצל יוליוס קלנגל. משנת 1907 עד 1913 חיה ועבדה בפריז עם הצ'לן פבלו קזאלס, אך לא נישאה לו. החל ב-1914 בנתה לה קריירה מרהיבה, שבסיסה בלונדון ובפורטוגל. היא הרבתה לבקר בטירת לינדיספרנה, שם, בחדר המוזיקה, מונח עכשיו צ'לו לזכר הימים שעשתה שם. הקונצרט הבריטי האחרון שלה התקיים בפסטיבל אדינבורו ב-1949.
דיוקן

תמונתה המפורסמת ביותר של מאדאם סוז'ה היא, כנראה, תמונת דיוקן נהדרת בצבע שמן של הצייר הולשי אוגוסטוס ג'ון. ציור תמונה זו החל ב-1920 אבל הסתיים רק ב-1923. נראה, שסוז'ה ניגנה באך בשעת הישיבה. התוצאה היא פוזה מציאותית מאוד, שהונצחה כנראה ברגע הסיום של אחת הסוויטות לצ'לו של באך, תנוחה שוודאי לא הייתה קלה לצ'לנית להישאר בה לאיזה שהוא משך זמן. הצייר הצליח במיוחד במיקום נכון ומדויק של ברכה השמאלית.
תמונת הדיוקן הוצגה במכון קרנגי בפיטסבורג, פנסילבניה, נקנתה על ידי אמריקאי אך הושבה לאנגליה והיא מוצגת בגלריית טייט. ממדי התמונה הם 186X165ס"מ.
ג'ון קריין קאנקל

ג'ון קריין קאנקל (באנגלית: John Crain Kunkel‏; 21 ביולי 1898 – 27 ביולי 1970) היה חבר רפובליקני בבית הנבחרים האמריקאי מפנסילבניה. הוא היה נכדו של ג'ון כריסטיאן קאנקל, נינו של ג'ון סרג'נט, ובן נין של ג'ונתן דיקינסון סרג'נט ורוברט וייטהיל. אנדרטת ג'ון קריין קאנקל וקתרין סמוט קאנקל בריברפרונט פארק בהאריסברג, פנסילבניה, הידועה גם בשם "קאנקל פלאזה", הוא אמפיתיאטרון נופי ברחוב פרונט ורחוב סטייט למטה מהקפיטול של מדינת פנסילבניה לאורך נהר סוסקהאנה שהוקדש בשנת 1992 להנצחת שנים רבות של שירות ומסירות לקהילה.
ביוגרפיה

קאנקל נולד ב-21 ביולי 1898 בהאריסברג, פנסילבניה, שם למד באקדמיית האריסברג. הוא גם למד באקדמיית פיליפס באנדובר, מסצ'וסטס. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בניו הייבן, בשנת 1916, ואת המחלקה למשפטים של אוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', מסצ'וסטס, בשנת 1926. במלחמת העולם הראשונה שירת בחיל ההדרכה של צבא הסטודנטים.
הוא נבחר כרפובליקני לקונגרס ה-76 ולחמשת הקונגרסים הבאים. בשנים 1947–1948 כיהן בוועדת הרטר. במהלך מלחמת העולם השנייה קאנקל התבטא נגד גרמניה הנאצית, עוד לפני כניסת ארצות הברית למלחמה. לאחר נפילת צרפת ולפני הפלישה הנאצית לברית המועצות, כאשר בריטניה נלחמה למעשה לבדה, קאנקל דגל בסיוע לבריטניה במלחמתה נגד הנאצים. הוא הצביע בעד גם חוק השאל-החכר משנת 1941 לשליחת סיוע צבאי נוסף לבריטניה, וגם חוק החכירה להלוואה משנת 1944.
הוא לא הועמד למינוי מחדש בשנת 1950, אך היה מועמד לסנאטור של ארצות הברית אך הובס בבחירות. הוא כיהן כנציב המחוז של מחוז דאופין, פנסילבניה מ-1952 עד 1956. הוא נבחר כרפובליקני לקונגרס ה-87, בבחירות מיוחדות, כדי למלא את התפקיד שהתפנה בשל מותו של חבר בית הנבחרים וולטר מ. מאמה. הוא נבחר בשנית לשני הקונגרסים הבאים וכיהן עד התפטרותו ב-30 בדצמבר 1966. הוא מת ב-27 ביולי 1970 בהאריסברג, פנסילבניה.
הערות שוליים

↑  
"Final Report on Foreign Aid of the House Select Committee on Foreign Aid" (PDF). Marshall Foundation. 1 במאי 1948. נבדק ב-30 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Voteview | Plot Vote: 77th Congress > House > 6".
↑  "Voteview | Plot Vote: 78th Congress > House > 117".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: K000341
ג'יימס בק

ג'יימס ברני בק (באנגלית: James Burnie Beck; 13 בפברואר 1822 –  3 במאי 1890) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שייצג את קהיליית קנטקי בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית, תחילה בבית הנבחרים ולאחר מכן בסנאט.
ביוגרפיה

בק נולד במחוז דאמפרישייר שבסקוטלנד, היגר לארצות הברית בשנת 1838 והתיישב במחוז ויומינג שבמדינת ניו יורק. בשנת 1843 עבר ללקסינגטון שבקנטקי, שם השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת טרנסילבניה ב-1846. הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של קנטקי לאחר מכן והחל לעסוק בעריכת דין בלקסינגטון. עד זמן קצר לפני מלחמת האזרחים האמריקנית היה שותף במשרד עורכי הדין של ג'ון ברקינרידג', לימים סגן נשיא ארצות הברית שהפך לגנרל בצבא הקונפדרציה. במהלך המלחמה נחקר בק על ידי ועדת חקירה צבאית בנוגע למעורבותו של שותפו לשעבר.
לאחר המלחמה נבחר בק לחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של קנטקי, מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא מונה לחבר בוועדה לבחינת תקופת השיקום של דרום ארצות הברית, שם ציפו ממנו, כטירון פוליטי וכמהגר, שלא יעמוד בדרכה של המפלגה הרפובליקנית. עם זאת, חיש מהר הפך בק לתומך עיקש בזכויותיהן של מדינות הדרום המובסות. כגזען שתמך בעליונות לבנה התנגד בק לזכויות האזרח של אפרו-אמריקאים. הוא נבחר מחדש שלוש פעמים ושירת בבית הנבחרים בין מרץ 1867 למרץ 1875.
בשנת 1876 מונה בק לחבר בוועדה לקביעת קו הגבול בין וירג'יניה למרילנד. באותה שנה נבחר לסנאט של ארצות הברית, ונבחר שוב פעמיים נוספות. הוא כיהן כסנאטור מ-4 במרץ 1877 ועד למותו בוושינגטון הבירה ב-3 במאי 1890. העיתונאי הוותיק בוושינגטון, בנג'מין פרלי פור, תיאר את בק בתקופת כהונתו בסנאט כ"איש חסון במראהו, בעל מוח פעיל יתר על המידה, שגרם ללשונו לעיתים להתבלבל משום שלא הצליח לבטא את אשר דרשה ממנו התלהבותו הבוערת".
במהלך כהונתו כסנאטור כיהן בק כיושב ראש הסיעה הדמוקרטית בסנאט של ארצות הברית וכיושב ראש ועדת נתיבי התחבורה לנמלים. הוא בלט בדיונים על סוגיות מכס ומטבע.
בק נקטמן בבית הקברות של לקסינגטון. בנו, ג'ורג' ט. בק, היה פוליטיקאי ויזם בולט בוויומינג.
הערות שוליים

↑  ג'יימס בק, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007354602305171  ISNI: 0000 0000 2902 4322  LCCN: n85158301  SNAC: w62525pz  US Congress: B000289  VIAF: 45738204   WorldCat (עם VIAF): 45738204
ג'ייקוב ריד

ג'ייקוב ריד (באנגלית: Jacob Read‏; 1752 – 17 ביולי 1816) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מקרוליינה הדרומית. הוא ייצג את קרוליינה הדרומית הן בקונגרס הקונטיננטלי (1783–1785) והן בסנאט של ארצות הברית (1795–1801).
ביוגרפיה

ריד נולד במטע "הובקאו" בכריסט צ'רץ' פאריש, ליד צ'ארלסטון, פרובינציית קרוליינה הדרומית, בשנת 1752. לאחר שסיים לימודי מכינה, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין. הוא גם למד באנגליה מ-1773 עד 1776. הוא הצטרף לאמריקאים אחרים בלונדון ב-1774 בעתירה נגד הצעת החוק לנמל בוסטון.
כאשר ריד חזר לארצות הברית, הוא שירת בקרוליינה הדרומית בתפקידים צבאיים ואזרחיים שונים במהלך מלחמת העצמאות. הוא נשלח עם אמריקאים אחרים כשבוי של הבריטים לסנט אוגוסטינוס מ-1780 עד 1781. הוא היה חבר באספת המדינה ב-1782, ובמועצה הסודית ב-1783. הוא כיהן כחבר בקונגרס הקונטיננטלי מ-1783 עד 1785, והיה חבר בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מטעם סנט פיליפ'ס וסנט מייקל'ס פאריש. כהונתו בבית התחתון של המדינה נמשכה מ-8 בינואר 1782 עד 17 בדצמבר 1794, והוא אף כיהן כיושב ראש בית הנבחרים בחמש השנים האחרונות לכהונתו.
ריד, שנבחר כפדרליסט לסנאט של ארצות הברית, כיהן קדנציה אחת מ-4 במרץ 1795 ועד 3 במרץ 1801.  הוא כיהן כנשיא הזמני של הסנאט במהלך הקונגרס החמישי במשך כחודש, אך נכשל בניסיונו להיבחר מחדש, והוחלף על ידי הדמוקרטי-רפובליקני ג'ון א. קולהון.
ריד מת בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית, ב-17 ביולי 1816 (בגיל 64 בערך) ונקבר בבית הקברות של משפחת בונד/ריד ב"הובקאוו", בכריסט צ'רץ' פאריש, ליד צ'ארלסטון.
הערות שוליים

↑  ג'ייקוב ריד, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "ג'ייקוב ריד". Govtrack US Congress. נבדק ב-1 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "ג'ייקוב ריד". The Political Graveyard. נבדק ב-1 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3576 6461  LCCN: n95094783  SNAC: w6zp4dct  US Congress: R000092  VIAF: 41092970   WorldCat (עם VIAF): 41092970
Zari

"Zari" (ביוונית: "Ζάρι", בעברית: "קוביית משחק", מעוצב כ-"ZARI") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת היוונייה מרינה סאטי. את השיר הוציאה ב-7 במרץ 2024 חברת התקליטים גולדן רקורדס. הוא נכתב על ידי סאטי בשיתוף עם עוד שמונה כותבים נוספים, ועוסק את במאפיינים של הנוער ביוון ותרבותו. כמו כן, נבחר על ידי תאגיד השידור היווני לייצג את המדינה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
רקע וכתיבה

"Zari" נכתב על ידי סאטי, ג'ינו בורי, ג'יי לוויט סטולאר, ג'ורדן ריצ'רד פלמר, קונסטנטין פלמנוב בשקוב, מנוליס סולידקיס, ניק קודונס, אוגה ובלוספה. על ההפקה המוזיקלית עבדו פלמנוב בשקוב, סאטי, קודונס, אוגה, אמיס גרגידיס, מיכאל סטאת'קיס, פבלו אלקנטרה וסם טיבה. בהצהרות לכלי התקשורת אמרה המבצעת כי רעיונו של השיר הוא לערבב בין מסורות ישנות לתרבויות חדשות ביוון. כמו כן, טענה כי המוטיב המרכזי בו הוא המזל. בעבר הזמין תאגיד השידור היווני את סאטי לייצג את המדינה באירוויזיון שלוש פעמים. אולם היא סירבה, כיוון שא הרגישה מוכנה לכך.
בהצהרות לתקשורת הסבירה סאטי כי מטרת השיר היא לשבור סטריאוטיפים על התרבות היוונית. הוא יצא לאור ב-7 במרץ 2024 על ידי גולדן רקורדס. ג'ורג'יה אפתימיאדו מ-Wiwibloggs כתבה כי: ”השיר עוסר בתחושת חוסר הוודאות והנכונות לאמץ כל דבר שמגיע לאדם בחייו בשני ידיים, גם רגעי כאב או קשור. הפזמון מייצג את האופן בו החיים יוצאים משלטית האדם, ועוברים לחזקת הגורל”.
וידאו קליפ

כחלק מאסטרטגיית הקידום של השיר פורסם ביום צאתו וידאו קליפ רשמי. הסרטון צולם באתרי תיירות שונים ברחבי יוון, דוגמת האקרופוליס באתונה, רפינה ונמל התעופה הבין-לאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס. הוא מציג את סאטי לצד סקוט "האמריקאי", מעריץ אמריקאי ותיק של סאטי, שהשתתף בעבר במספר פרסומות תיירותיות עבור יוון. בסרטון, סקוט מגלם תייר אוסטרלי, בעוד שסאטי מופיעה כמדריכת טיולים יוונית.
בניתוח שעשה ניקולס זואיס מ-Kathimerini נכתב כי הסרטון מציג את ההסתמכות של התיירים במדינה על המקומיים מבלי לחשוש מרמאות או מגניבה. סאטי סיפרה מצידה כי הקליפ מראה את התרבות האמיתית של יוון. מאט וראת'ר מ-Overthinking It טען כי הקליפ מחמיא ליוונים, שמתנהגים בצורה לבבית כלפי תיירים שונים שבאים לבקר בארצם.
ביקורות

מיכליס סטוקאס מ-Proto Thema לא אהב את "Zari", וציין כי שמונה הכותבים שלו יצרו שיר שמעטים יוכלו להבין לאיזה ז'אנר מוזיקלי הוא שייך. בביקורת שנערכה בין ארבעה אנשים מטעם Kathimerini הוסבר כי השיר מבלבל מדי את המאזין. ההרכב המודרניסטי שלו הושווה לשיריה של רוסליה. כותב אחר מאותו מגזין, דימיטריס ריגופולוס, טען כי העולם אהב מאוד את המוטיבים האתניים שהוכנסו ל-"Zari", דבר שלא היה נוכח בשירי המדינה האחרונים באירוויזיון.
"Zari" צבר באתר Wiwibloggs, המכיל מספר ביקורות שונות, דירוג ממוצע של 7.27 נקודות – המקום ה-11 מתוך דירוג 37 שירי אירוויזיון 2024. ‏ESC Bubble דירג את השיר במקום העשירי מתוך 16 המדינות המשתתפות בחצי הגמר השני. דורון להב מ-ESC Beat מיקם אותו במקום ה-18, וכתב כי מדובר באחד השירים המודרניים ביותר השנה. עם זאת, הוסיף כי הוא מוצא אותו כמעט מבולגן וקשה להאזנה בחלקים ממנו.
ג'ון או'בריאן מ-Vulture דירג את "Zari" במקום ה-23 בטבלה הכללית, ותיאר אותו כחסר מיקוד מיוחד. מאידך, ארין אדם מ-The Scotsman העניקה לו 8 נקודות מתוך עשר, ותיארה אותו כ"ייחודי".
תחרות הזמר של האירוויזיון > בחירה פנימית

ב-15 בספטמבר 2023 אישר תאגיד השידור היווני (ERT) על כוונת המדינה להשתתף באירוויזיון 2024. ב-24 באוקטובר הודיע במהלך תוכנית הטלוויזיה Studio 4 כי סאטי נבחרה לייצג את יוון בתחרות הקרובה. תהליך כתיבת השירים החל למחרת. ב-13 בפברואר נודע כי שם השיר הנבחר הוא "Zari".‏
תחרות הזמר של האירוויזיון > באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-30 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌יוון שובצה לחלקו הראשון של חצי הגמר השני, שהתקיים ב-9 במאי.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. יוון הופיעה שלישית, אחרי אלבניה ולפני שווייץ.
הופעתה של יוון נפתחת בתצלום המדמה את פורמט ה"שידור החי" באינסטגרם. סאטי יושבת על הבמה ומבצעת את הפתיחה. לאחר שמתחיל הבית הראשון מופסק השידור החי והמצלמה עוברת למצב צילום רגיל. סאטי מתהלכת ורוקדת על הבמה, שמוארת בשלל צבעים, כמו ורוד, אדום, כחול וכתום. היא לובשת חולצת בטן לבן, חצאית ומגפי עקב שחורים. לאורך כל הביצוע התלוו אליה ארבעה רקדנים הלבושים שחורים. בפזמון השני מוציאים הרקדנים מכיסיהם מפית נייר ומעיפים אותה לאוויר, בהתאם למנהג המסורתי ביוון. בקטע המעבר לסיום השיר שוכבת סאטי על הבמה, שמוקרן עליה נוף עירוני. היא מסיימת את השיר בעמידה במרכז שורת הרקדנים. בסוף המופע הוכרז כי יוון סיימה את הערב בין עשר המדינות, שהעפילו לשלב הגמר. מאוחר יותר התברר כי יוון דורגה במקום החמישי עם 86 נקודות.
זמן קצר לאחר שידור חצי הגמר השני נערכה מסיבת עיתונאים בהשתתפות נציגי המדינות שהעפילו לשלב הגמר. באותו הערב נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. מעבר לשתי האפשרויות הרגילות הוסיף איגוד השידור האירופי אפשרות שלישית, "בחירת הפקה". מדינה שתוגרל ל"בחירת ההפקה" תשתבץ בהתאם להחלטת הנהלת האירוע. יוון שובצה להתחרות במחצית הראשונה של המופע. ב-10 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. יוון שובצה כהופעה ה-12, לפני הממלכה המאוחדת ואחרי לטביה.
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום ה-14 עם 41 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום השמיני עם 85 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום ה-11 עם 126 נקודות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 8 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 1 |  |
|  ליטא | AGATA | 20 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 10 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 99 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
סטרימינג
| יון (IFPI Greece) | יהלום | 10,000,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך | פורמטים | חברת תקליטים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 7 במרץ 2024 | הורדה דיגיטלית ‏•‏‏ הזרמת מוזיקה | גולדן רקורדס |  |
הנרי מאיירס

הנרי לי מאיירס (באנגלית: Henry Lee Myers‏; 9 באוקטובר 1862 – 11 בנובמבר 1943) היה חבר הסנאט של ארצות הברית ממונטנה.
ביוגרפיה

מאיירס נולד ב-9 באוקטובר 1862 ליד בונוויל, מיזורי, ולמד במכון קופר ובאקדמיית בונוויל, שניהם בתי ספר פרטיים. הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין של מיזורי ב-1884, והחל לעסוק בכך בבונוויל. הוא עבר להמילטון, מונטנה ב-1893, והיה התובע הכללי של מחוז רוואלי, מונטנה בין השנים 1895 ל-1899. הוא היה חבר בסנאט של מונטנה מ-1899 עד 1903, והיה שופט מחוזי של המחוז השיפוטי הרביעי של מונטנה מ-1907 עד 1911.
מאיירס נבחר כדמוקרטי לסנאט האמריקני ב-1910 ונבחר מחדש ב-1916, וכיהן מ-4 במרץ 1911 עד 3 במרץ 1923. הוא סירב להיות מועמד למינוי מחדש ב-1922. בהיותו בסנאט, הוא היה יו"ר הוועדה להשקיה וטיוב של אדמות צחיחות (הקונגרס ה-63) וחבר בוועדות על אדמות ציבוריות (הקונגרסים ה-63 עד ה-65), ופשעי האינדיאנים (הקונגרס ה-66). בשנת 1923, הוא עבר לבילינגס, מונטנה והמשיך לעסוק במקצועו. הוא מונה לשופט בית המשפט העליון של מונטנה ב-1927 ושוב חזר לעסוק במשפטים ב-1929.
מאיירס מת בבילינגס, מונטנה ב-11 בנובמבר 1943 ונקבר בבית הקברות ריברוויו בהמילטון, מונטנה.
זברה מצויה

| זברה מצויה |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מפריטי פרסה
תת־סדרה:: Hippomorpha
משפחה:: סוסיים
סוג:: סוס
מין:: זברה מצויה
שם מדעי
 Equus quagga ‏בודארט, 1785
תחום תפוצה
תחום תפוצת הזברה המצויה

זברות במכתש נגורונגורו.
זברה מצויה בנמיביה.
זברות במכתש נגורונגורו.
זֶבְּרָה מְצוּיָה (שם מדעי: Equus quagga או גם Equus burchelli‏) היא מין של זברה ממשפחת הסוסיים. מין זה הוא הנפוץ שבמיני הזברה ומכאן שמו.
תפוצה

כשמה, הזברה המצויה היא הזברה הנפוצה ביותר. בעבר ניתן היה למצאה מדרום אתיופיה ועד אנגולה והחלק המזרחי של דרום אפריקה. בעקבות ציד עבור בשר ועורות, הצטמצמה אוכלוסיית הזברות באופן משמעותי, ואפשר למצאן כיום בעיקר בשמורות טבע, אם כי עדיין מדובר במין הנפוץ מבין שלושת מיני הזברה.
תת-מינים וטקסונומיה

קואגה (Equus quagga quagga) - נכחדה
זברה ברצ'ל (Equus quagga burchellii)
זברה גרנט (Equus quagga boehmi)
זברה חסרת רעמה (Equus quagga borensis)
זברה צ'אפמן (Equus quagga chapmani)
זברה קראושיי (Equus quagga crawshayi)
במקור סווגה הקואגה כמין נפרד, Equus quagga‏ (1778), והזברה המצויה סווגה כמין בשם Equus burchelli. במהלך 50 השנים שאחר כך תיארו חובבי טבע וחוקרים סוגים רבים של זברות. בשל השוני הרב בתבניות הפסים (אין שתי זברות שתבניות הפסים שלהן זהות), נאבקו הטקסונומים במספר רב של "מינים" שתוארו, ולא הייתה דרך פשוטה לקבוע מי מכל המינים המתוארים הם מינים אמיתיים, מי הם תת-מינים, ומי היו פשוט שינויים טבעיים באותו תת-מין. הקואגה היה בעל החיים הנכחד הראשון שחקרו את ה-DNA שלו. מחקר גנטי שנערך בשנים האחרונות בסמית'סוניאן הוכיח כי הקואגה לא הייתה מין נפרד כלל, אלא תת-מין שנפרד מהזברה המצוייה, לפני 290,000 שנים עד 120,000 שנים, והציע כי שמה המדעי של הקואגה ישונה ל-Equus burchelli quagga. עם זאת, כללי קביעת השם המדעי פוסקים שכאשר יש יותר משם אחד למין, מקבל השם התקין הראשון שניתן למין עדיפות. מכיוון שהקואגה תוארה כ-30 שנים קודם לזברת בורצ'ל, נקבע שהשם התקין לקואגה הוא Equus quagga quagga, והשם התקין של זברה מצויה הוא לפיכך Equus quagga burchelli.
מבנה גוף ומראה

הזברה המצויה היא בעלת גוף בינוני ורגליים קצרות יחסית. בוגרים משני המינים מגיעים לגובה של 1.4 מטר (באזור הכתפיים), אורך גופם הוא כ-2.3 מטר ומשקלם בסביבות 230 ק"ג. על פרוות הזברה המצויה יש דפוס של פסים רחבים, ולכל זברה דפוס פסים ייחודי משלה.
בטבע תוחלת החיים של הזברה המצויה היא כ-20–30 שנה. בגני חיות מתארכת תוחלת החיים עד ל-40 שנה.
תזונה

בטבע הזברות ניזונות באורח כמעט בלבדי מסוגי עשבים שונים, בנוסף למעט עלים וזרדים.
מבנה חברתי

הזברה המצויה היא בעל חיים חברתי מאוד, החי בקבוצות משפחתיות קטנות המורכבות מזכר בוגר אחד, מכמה נקבות, ומהסייחים מההמלטות האחרונות. ההשתייכות לקבוצה היא קבועה, וגודלה נקבע לפי אזור המחיה: באזורים דלים במזון הקבוצות בדרך כלל קטנות יותר.
מפעם לפעם, מתקבצות כמה קבוצות יחד, ויוצרות עדר גדול, לפעמים יחד עם חיות מרעה אחרות כגון גנו כחול או בובאל. כמו בעלי חיים אחרים, הזברות מתקשרות גם באמצעות קול: האמהות צוהלות כשהן מופרדות מהסייחים, וקולות בעת מנוסה מטורפים.
רבייה

בטבע מגיעות הנקבות לבגרות מינית בין גיל שנתיים לארבע שנים. הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל ארבע בערך.
בעונת החיזור נלחמים הזכרים ביניהם על הנקבות תוך כדי נשיכות ובעיטות. אך אחרי שזכר ייסד לעצמו הרמון נקבות, רק לעיתים נדירות ינסו זכרים אחרים לעמוד תיגר מול בעלותו.
נקבת הזברה עשויה להתייחם ימים ספורים בלבד אחרי ההמלטה, כך שהיא יכולה להרות כל השנה. 
הריון הזברה המצויה נמשך כ-12 חודשים, בדרך כלל מומלט סייח אחד (ולעיתים נדירות שניים). הסייח נולד במשקל של 32 ק"ג, ויכול לעמוד על רגליו כמעט מיד.
למרות שהסייח יכול לרעות כבר כשבוע אחרי הלידה, הוא ימשיך לינוק מאימו עד גיל 16 חודש.
אחוז התמותה של הסייחים הוא קרוב ל-50%, כשרובם מתים מציד של אריות וצבועים.