stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מים אפורים
בעולם > בישראל > נתוני צריכה

ישראל נמצאת בראש מדינות העולם ברמת טיהור מי שפכים. כ-86% ממי השפכים העירוניים מטוהרים במכונים (במקום שני ספרד עם 19%). המים המטוהרים הופכים למים שפירים, בהם משתמשים לצרכים חקלאים באמצעות מכוני טיהור שפכים המפוזרים ברחבי הארץ. עם זאת, משרד הבריאות הישראלי מתנגד לאגירה של מים דלוחים לשימוש ביתי.
על פי נתוני חברת מקורות לשנת 2007, למעלה משליש מכלל צריכת המים בישראל היא צריכה ביתית, ומתוכה 40% הם דלוחין קלים לטיפול מכיורי הרחצה, המקלחת ואמבט. הצריכה הממוצעת לדלוחין קלים היא 58 ליטר לנפש ליום. הדלוחין הכבדים כוללים 8 ליטר לנפש לכביסה, וכ-30 ליטר לנפש לשטיפת כלים.
בעולם > בישראל > אסדרה

בישראל קיימות עשרות חברות פרטיות העוסקות בטיפול במים אפורים.
בהנחיה שפרסם ב-2008, התיר משרד הבריאות הקמת מתקנים לטיפול במים אפורים על ידי רשויות מקומיות או עסקים טעוני רישוי. משרד הבריאות אסר על שימוש במים אפורים בבתים פרטיים ובבתים משותפים מתוך חשש שהמערכות שיותקנו לא יהיו מקצועיות מספיק.
בסוף שנת 2012 אישר מכון התקנים תקן למערכת מים אפורים.
בשנת 2014, עלתה הצעת חוק "שימוש חוזר במים אפורים" שנועד "להסדיר התקנה, טיפול, הפעלה ושימוש במערכות להפרדה, איסוף ושימוש חוזר במים אפורים, לשם השגת חסכון במים, ניצול מיטבי של משאבי המים והגברת הקיימות של השימוש במים במגזר העירוני".
הערות שוליים

↑  מהם מים אפורים ומדוע חשוב למחזר אותם, באתר אאוריקה
↑  האם מותר להשקות עצי פרי וצמחי תבלין עם מי כביסה, באתר מכון דווידסון
1 2  יהודה טרואן, הסדרת השימוש במים אפורים בחקיקה בתשע ממדינות ארה"ב (עמ' 4, 9), באתר הכנסת, מרכז המחקר והמידע, ‏ינואר 2007
↑  ראו לדוגמה: הסבר באתר משרד הבריאות וכן את תגובת דוברת משרד הבריאות בכתב העת אקולוגיה וסביבה
↑  המלחת הקרקע - אתגרים ופתרונות, באתר דגן בגן
↑   צפריר רינת, מחיר מיחזור המים: השימוש במי הקולחים הורס את הקרקע החקלאית בישראל, באתר הארץ, 11 במרץ 2014
1 2  חן פונדק, יש תקן למערכת מים אפורים, אבל ההתקנה עדיין אסורה בחוק, באתר כלכליסט, 23 בדצמבר 2012
↑  "נוזלים הכוללים דלוחין וצואים", הל"ת
↑  Rowan Jacobsen,Ensia, Israel Proves the Desalination Era is Here
1 2  מים אפורים, באתר משרד הבריאות
↑  חוק מים אפורים, באתר מים נט, ‏2017-09-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1162920084  KulturNav: cdc2e6c9-b2e6-46f1-aca5-3cc5f2680990  NDL: 00573943 
מפריד שומן לניקוי מים אפורים (מתוך אתר מים אפורים)
פלוך

| --- | --- |
כרזת פלוך
כרזת פלוך
 בימוי:  דן וולמן 
 הופק בידי:  אלפרד פליין, חיים זלדיס
 תסריט:  דן וולמן, חנוך לוין
 עריכה:  דוד מילשטיין
 שחקנים ראשיים:  אברהם חלפי ישראל סגל
 מוזיקה:  אלכס כגן
 צילום:  יעקב קלח
 מדינה:  ישראל 
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה 
 חברה מפיצה:  סרטי שפירא
 הקרנת בכורה:  1972
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 תקציב:  150,000 ל"י
 הכנסות:  7,000 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
פלוך הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1972 בבימויו של דן וולמן שגם כתב את התסריט ביחד עם חנוך לוין, עם אברהם חלפי בתפקיד הראשי. הסרט יצא לאקרנים בנובמבר 1972, ויצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של ונציה.
במאי 1973 הוצג הסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוואיאדוליד שבספרד. בהקרנה שהתקיימה ב־4 במאי נתקבלה הודעה טלפונית על כך שהונחה פצצה באולם ההקרנה. הפלסטינים הרבים שישבו באולם הרעישו והשליכו פצצות סירחון והקרנת הסרט הופסקה. הבמאי דן וולמן והמפיק שלומי כהן פונו ולמחרת נתבקשו לעזוב את ואיאדוליד.
זה ניסיונו הראשון של לוין בקולנוע והוא גם משחק בסרט בתפקיד קטן. ניסיונו השני והאחרון בקולנוע היה כתיבת תסריט לפנטסיה על נושא רומנטי ב-1977. הדמויות בסרט הן גרוטסקיות כמו בכל מחזותיו של חנוך לוין.
תקציר העלילה

פלוך (אברהם חלפי) הוא גבר כבן 70, נשוי לגרדה (לולה יעקובוביץ) וסבא לתינוק. כלתו (עדה ספיר) שונאת אותו ולא מאפשרת לו לשחק עם הנכד. הם נפרדים בכעס ובלילה באים שוטרים לדירתו ומבשרים לפלוך ואשתו כי הייתה תאונת דרכים ובנו, כלתו ונכדו, נהרגו.
פלוך מסתגר במחסן ולא פותח אותו לחברו הוותיק זבש (ישראל סגל) שמגיע לעודד אותו. הוא מדוכא, אינו רוצה לאכול ובקושי מדבר עם אשתו.
לבסוף הוא מגיע להחלטה כי הוא רוצה להתחיל את חייו מחדש, להתגרש מגרדה ולהתחתן עם בחורה צעירה כדי להקים משפחה חדשה ולהמשיך את השושלת. גרדה מסרבת אבל הוא כופה עליה טקס גירושים משפיל ועוזב את הבית.
הוא מתחיל לעסוק בפעילות גופנית כדי להתכונן לחייו החדשים. הוא מגיע לשדכן ד"ר גוטליב (סאביץ' גולדרייך) אבל יוצא משם במפח נפש. זבש עוקב אחריו כל הזמן בתקווה שגם הוא ימצא בחורה צעירה כדי להתחתן.
פלוך מחליט לעזוב את העיר ונוסע למלון מרוחק וזבש אחריו. שם הוא מתוודע לפסנתרנית (עפרה דירון) שמלווה צ'לן (ארנן צפריר) שגם מחזר אחריה. היא מוצאת חן בעיני פלוך וגם הוא מתחיל לחזר אחריה אבל היא מתייחסת אליו וגם אל המלצר (תום לוי) בקלות ראש. פלוך משוכנע שהיא אוהבת אותו ומגיע לחנות תכשיטים כדי לקנות לה טבעת אירוסין.
המוכר (חנוך לוין) מתייחס אליו בגסות אבל בעל החנות (נתן וולפוביץ') אומר לפלוך כי התנהגות המוכר היא בשל אהבה נכזבת שנכווה בה.
פלוך מגיע למלון כדי להעניק את הטבעת לפסנתרנית. היא מציגה לפניו את עורך הדין שלה, חיימוביץ (איצקו רחמימוב), ושניהם זוממים לסחוט את פלוך שחושב לעצמו שצעירה תתחתן עם זקן כמוהו.
פלוך נמלט משם ומגיע לביתם של בני זוג (נתן כוגן ודבורה קידר). לאחר שהוא רב עם הילדים, הם מגרשים אותו ופלוך מתהלך חסר אונים לבדו בלילה בעיר במבט דיכאוני וחסר תקווה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אברהם חלפי: פלוך
ישראל סגל: זבש
לולה יעקובוביץ: גרדה
עדה ספיר: כלתו של פלוך
עפרה דירון: טובה
סאביץ גולדרייך: שדכן
חנוך לוין: מוכר בחנות תכשיטים
נתן וולפוביץ': בעל חנות תכשיטים
ארנן צפריר: צ'לן
איצקו רחמימוב: עו"ד חיימוביץ
נתן כוגן: גבר נשוי
דבורה קידר: אישה נשואה
תום לוי: מלצר
הערות שוליים

1 2  מיכל סנונית, זיקנה הבורחת מפני עצמה, על המשמר, 30 באוגוסט 1972
↑  צפוי מבול חדש של סרטים ישראלים - לפסטיבל ונציה, דבר, 17 באוגוסט 1972
↑  זאב רב-נוף, פסטיבל קאן נפתח ב"גודספל", דבר, 14 במאי 1973
חולות לוהטים

| --- | --- |

סצנה בסרט. אורי זוהר ודליה לביא
 בימוי:  רפאל נוסבאום
 הופק בידי:  רפאל נוסבאום
 תסריט:  רפאל נוסבאום
 שחקנים ראשיים:  דליה לביא, אורי זוהר, עודד תאומי, עודד קוטלר, גרט הופמן (אנ'), נתן כוגן, גילה אלמגור
 מוזיקה:  זיגפריד וגנר (Sigfried Wagner)
 צילום:  יצחק הרבסט (מימיש), וולף גתה (Wolf Göthe)
 מדינה:  ישראל, גרמניה
 חברה מפיצה:  גרמניה: Aero Film GmbH; ישראל: סרטי רן; דרום אמריקה: דוד גולדברג
 הקרנת בכורה:  21 ביולי 1960
 משך הקרנה:  97 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ירדן 
 תקציב:  200,000 לירות
 דף הסרט ב־IMDb
 
סצנה בסרט. מימין נתן כוגן, לשמאלו גילה אלמגור
קולנוע אור-גיל בירושלים מציג את כרזת הסרט
חולות לוהטים הוא סרט קולנוע משנת 1960 מסוגת הרפתקאות, בבימויו של רפאל נוסבאום (גר'), במאי ומפיק יהודי-גרמני. בסרט, הפקה משותפת ישראלית-גרמנית, הופיעה השחקנית הישראלית דליה לביא לראשונה בקולנוע (אז בשם דליה לוינבוק). הוקרן לראשונה בפסטיבל קאן ובישראל בחג הסוכות של שנת 1960, סרט זה הוא הסרט הישראלי הראשון שצולם בצבע.
עלילה

מרקו (עודד תאומי), החבר של דינה (דליה לביא), יוצא עם שלושה חברים ישראלים לחיפוש אחר המגילות הגנוזות, שעל פי השמועות מוסתרות בעיר העתיקה "סיטרה" (היא פטרה) שבירדן. מבין הארבעה, רק לוקאס מצליח לשוב לישראל, בעודו בחיים, אולם פצוע קשה. לפני מותו הוא מספיק לספר לדינה שמרקו נותר בסיטרה ומצא את המגילות הגנוזות.
דינה היא רקדנית יפת מראה והיא מפעילה את קסמיה לגיוס קבוצת צעירים וכסף לחילוצו של מרקו. היא מבטיחה למצטרפים להתחלק בעושר הפוטנציאלי הטמון במכירת המגילות. 
בנוסף לצדיק (אברהם איזנברג), בעל המועדון, שבו דינה מופיעה, מצטרפים עוד שלושה צעירים: דוד (אורי זוהר), רוזן (גרט הופמן) ויואב (מייק בגרסה האמריקאית; עודד קוטלר). לכל אחד בקבוצה אינטרס משלו לצאת למסע המסוכן.
חברי הקבוצה קונים גמלים וחמורים בשוק הבדואי של באר שבע, מתחפשים לבדואים ויוצאים לדרך לגבול ירדן.
לאחר שהחבורה עוברת את הגבול, הם נתקלים בבדואים הפותחים עליהם באש. חמורה של דינה עולה על מוקש ונהרג.. לאחר תלאות נוספות מצליחים הצעירים להגיע בשלום לסיטרה. שם הם מוצאים את מרקו שמחזיק במגילות, אולם הוא פצוע קשה ומת זמן קצר לאחר מכן.
פסוקים עתיקים באתר מזהירים זרים כי כניסת זרים למתחם הקבר עונשה מוות.
בדרך חזרה צדיק לא רוצה לחלוק באוצר ונמלט עם המגילות, הצידה והמים ומבריח את הסוסים והגמלים., אולם עקרב עוקץ אותו למוות. הרוחות מפזרות את המגילות לכל עבר.
שאר בני הקבוצה נרדפים על ידי בדואים ובמהלך חילופי אש עמם נהרגים כולם להוציא דוד הנושא את גופתה של דינה חזרה לישראל.
השיר "סוס עץ" בוצע לראשונה על ידי צמד העופרים בסרט והופיע גם בתקליטון שיצא בעקבות הסרט.
מאחורי הקלעים

הסרט היה הקו-פרודוקציה הראשונה בתחום הקולנוע בין ישראל וגרמניה.
הסרט צולם בארץ, אולם הוועדה הבין-משרדית לעידוד הסרט הישראלי סירבה להכיר בו כ"סרט ישראלי" ונמנעה מלתמוך בו תקציבית בטענה שהוא "עלול להזיק למדינת ישראל ולשמה הטוב". הבמאי קיבל אישור מירדן לצלם בפטרה. הצילומים החלו בתחילת נובמבר 1959. הצלם הראשי ומהנדס הקול הגיעו מגרמניה, שאר העובדים היו ישראלים. הסרט נערך ונחתך בגרמניה. הסרט הופץ בארצות הברית בשנת 1960 תחת השם Blazing Sand.
בין השנים 1953 ל-1957, נהרגו 12 מן היוצאים הישראלים לפטרה, בארבעה מסעות שונים. למרות שחלק מן היוצאים היו חיילים, צה"ל התייחס בסלחנות לתופעה. גם השיר "הסלע האדום", שנכתב בשנות ה-50 על המסע לפטרה, נאסר להשמעה החל מיולי 1958.
משום שהסרט דמה לסיפורם של ארבעת הישראלים היחידים שיצאו לפטרה בשנות החמישים וחזרו חיים (מאיר הר-ציון, רחל סבוראי, כושי רימון וויקטור פרידמן), ניסה ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, לגרום למועצה לביקורת סרטים ומחזות לאסור על הקרנת הסרט בישראל. לשם כך פנה לשר הפנים דאז, משה חיים שפירא, שהמועצה הייתה כפופה למשרדו. השר טען שראה את הסרט ואין סיבה עניינית לפסלו מהקרנה.
זהו סרטה הראשון בקריירה של גילה אלמגור.
ביקורת

יובל אליצור, מעריב: "לא עוד עלילה 'ציונית מתקתקה'. לא עוד גיבורים אידיאליסטים (ומשעממים) המוכנים למות כל רגע למען המולדת; לא עוד דיאלוג המזכיר את מלות 'התקווה' [...] הפעם נראה על הבד צעירים ישראלים המבלים זמנם במסבאות, המוכנים 'לגנוב' את הגבול ולהגיע ל'סלע' (רמז שקוף לסלע האדום) כדי לגנוב מגילות גנוזות, הרוצחים בדואי בלתי מזוין, ואף הורגים זה את זה במדבר והיחיד שמצליח להימלט ניצל הודות לנדיבותו של בדואי".
נחמן בן-עמי: "אמת נכון, אין בו 'אידיאה', הוא אינו מרומם 'אידיאל', איננו מביא 'בשורה' [...] התסריט הוא בינוני, אבל יש בו לעורר עניין. הבימוי והמשחק הם בינוניים, אבל לא מצאנו בהם נקודות צורמות. הליווי המוזיקלי הוא למעלה מבינוני, ועבודת הצילום – המציגה בפנינו את נופי הנגב – היא ממדרגה ראשונה. ובסך-הכל, זהו סרט ללא ספק ישראלי, שמותר ואפשר להציג בעולם".
דוד בן-גוריון: הסרט "מנבל את המטיילים ומלא פורנוגרפיה ומחלל שם הנופלים".
חיים משה שפירא (שר הפנים): "סבורני כי אכן הסרט הוא למטה מבינוני".
הסרט זכה להצלחה מדודה בקופות.
הערות שוליים

↑  דליה לוינבוק, התגלית החדשה של הקולנוע הישראלי בריקוד חושני, "העולם הזה", גיליון 1155 מ-11 בנובמבר 1959, עמוד 11
בלוז לקיץ

| --- | --- |

כרזת הסרט בגרמנית
 בימוי:  ריינהרד שכאוובנטיצקי 
 תסריט:  ריינהרד שכאוובנטיצקי 
 שחקנים ראשיים:  יפתח קצור,יהונתן סגל,  צחי נוי, אלפי אשקה
 צילום:  Karl Kases 
 מדינה:  ישראל, גרמניה 
 הקרנת בכורה:  18 באוגוסט 1988
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בלוז לקיץ הוא הסרט השמיני בסדרת סרטי אסקימו לימון, הסרט יצא ב-1988 ובוים על ידי ריינהרד שוובניצקי. הסרט דובר גרמנית והוא יצא לאקרנים בגרמניה בלבד. סרט זה הוא השני בסדרת הסרטים שהופק בגרמניה, לאחר הסרט השביעי בסדרה "אהבה צעירה", והיחידי מבין סרטי סדרת הסרטים שלא דובר עברית. הסרט יצא בשפה הגרמנית והאנגלית, ולא הוקרן בקולנוע בישראל.
הסרט הופץ בישראל כשנה לאחר צאתו לאקרנים עם כתוביות לעברית.
עלילה

השלישייה מומו, יודל'ה ובנצי בתקופת בצורת של חיי המין. כדי לחזור לתקופה המהנה שלהם, החבורה מחליטה לפתוח בר, אך מסתבכת עם חבורת אופנוענים.
פאלקון 9

פאלקון 9 (באנגלית: Falcon 9) הוא משגר רב־שימושי באופן חלקי אשר פותח ומיוצר על ידי חברת SpaceX.
מדובר במשגר דו־שלבי, גובהו 70 מטרים וקוטרו 3.7 מטרים. יכולת הנשיאה שלו דומה למשגרים אריאן 5 ואטלס 5 ביכולתו לשגר מטען במשקל של עד 22,800 ק"ג למסלול לווייני נמוך (LEO)‏, 8,300 ק"ג למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי (GTO) בתצורה מתכלה וכ־5,500 לאותו המסלול בתצורת שימוש חוזר.
פיתוחו של הפאלקון 9 החל בשנת 2005 והוא נכנס לשימוש בשנת 2010. משגר זה הוא הראשון שניתן לשימוש חוזר באופן חלקי כאשר השלב הראשון שלו מסוגל לנחות בחזרה במאונך לאחר חדירתו לאטמוספירה ולהיות משוגר פעמים נוספות. בנוסף לשיגורי לוויינים, פאלקון 9 נבחר על ידי נאס"א עבור תוכנית COTS והחל משנת 2012 שיגר חלליות מטען ואספקה אל תחנת החלל הבינלאומית. כמו כן, כחלק מהתוכנית המאוישת המסחרית של נאס"א והחל משנת 2020, פאלקון 9 משגר את החללית המאוישת דרגון 2 אל תחנת החלל הבינלאומית ומסייע בהחלפת צוותי התחנה.
פאלקון 9 נחשב למשגר בעל אמינות גבוהה ומסווג על ידי נאס"א כאחד ממשגרי "קטגוריה 3", המיועדים לשגר את המשימות החשובות והיקרות ביותר.
היסטוריית הפיתוח

בשנת 2005, SpaceX הודיעה כי בכוונתה להמשיך בפיתוח הפאלקון 9 ולזנוח את התוכניות למשגר הפאלקון 5. בניגוד לפאלקון 1, המשגר הראשון של החברה אשר פיתוחו מומן כולו בידיה, פיתוחו של הפאלקון 9 הואץ בעזרת השתתפות של נאס"א בעלויות, והתחייבותה לרכוש מספר שיגורים מסחריים. על פי התכנונים הראשונים, הפאלקון 9 תוכנן להיות רב־שימושי באופן מלא, בעל יכולת נשיאת מטען של 9,500 ק"ג למסלול לווייני נמוך, ועלות שיגורו הוערכה בכ־27 מיליון דולר. הוא תוכנן לשמש לשיגורים למסלול הלווייני הנמוך, למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי ולשיגורי מטען ואסטרונאוטים אל תחנת החלל הבינלאומית.
במהלך תוכנית COTS אשר החלה בשנת 2006, קיבלה SpaceX יחד עם עוד מספר חברות פרטיות מימון על ידי נאס"א כדי לפתח משגר וחללית מטען אל תחנת החלל הבינלאומית. עד שנת 2011, נאס"א השקיעה ב־SpaceX‏ 396 מיליון דולר עבור פיתוח משגר הפאלקון 9 ועבור חללית הדרגון, ואילו SpaceX סיפקה למעלה מ־450 מיליון דולר למימון מאמצי הפיתוח של המשגר והחללית. בשנת 2008 נאס"א התחייבה לרכוש 12 שיגורי מטען אל תחנת החלל הבינלאומית תחת חוזה בשווי של 1.6 מיליארד דולר.
בינואר 2008 בוצעה בהצלחה הבדיקה הרב־מנועית הראשונה, אשר במהלכה שני מנועים המחוברים לשלב הראשון של הפאלקון 9 פעלו בו זמנית. בנובמבר 2008 בוצעה בהצלחה בדיקה שלמה ראשונה של הפאלקון 9 ובמהלכה פעלו כל תשעת המנועים למשך זמן של 178 שניות, זמן שיגור מלא. באוקטובר 2009, השלב הראשון של הפאלקון 9 בתצורתו המוגמרת, עבר בדיקה אשר במהלכה הופעלו כל המנועים בהצלחה. בינואר 2010 במתקן הפיתוח ובדיקות של החברה בטקסס, בוצעה בדיקה של השלב השני של משגר הפאלקון 9, במהלכה הופעל השלב השני למשך זמן של 329 שניות, זמן הצבת מטען במסלול סביב כדור הארץ. בפברואר 2010, הגיע המשגר בשלמותו אל נמל החלל קייפ קנוורל וב־13 במרץ בוצעה בדיקת הצתת מנועים סטטית, במהלכה השלב הראשון של המשגר הופעל למשך זמן של 3.5 שניות מבלי להמריא.
ב־4 ביוני 2010, הפאלקון 9 שוגר לראשונה בעודו נושא את חללית המטען דרגון בטיסת מבחן מוצלחת. החל משנת 2010, המשגר פועל באופן מבצעי ובמהלך השנים החברה פיתחה מספר דגמים שהחליפו אחד את השני, כאשר כל אחד מהם חזק ויעיל יותר מקודמו.
מבנה המשגר

משגר הפאלקון 9 מורכב משני שלבים. השלב הראשון, המאיץ (booster), הוא החלק העיקרי והיקר ביותר במשגר, קוטרו 3.7 מטר ובבסיסו מורכבים תשעה מנועי מרלין (רקטה) (אנ') המונעים בדלק מסוג RP-1 (קרוסין מזוקק) וחמצן נוזלי. בראש השלב הראשון ישנם 4 מייצבים (fins) עשויים טיטניום המיועדים לכוון את המשגר וליצב אותו בעת חזרתו ארצה לנחיתה. בתחתית השלב הראשון ישנן ארבע רגלי נחיתה גדולות הנפרסות שניות ספורות לפני שהמשגר נוגע בקרקע. כאשר אין כוונה להנחית את הטיל – בשיגור מטענים כבדים הדורשים את יכולותיו המלאות של הטיל, מוסרים המייצבים ורגלי הנחיתה.
השלב השני בעיקרו מבוסס על חומרת השלב הראשון, אך קטן וזול ממנו. קוטרו 3.7 מטר כמו השלב הראשון והוא מצויד במנוע מרלין בודד המותאם לפעולה בריק ומיועד לבעור עד 6.6 דקות. הוא נכנס לפעולה מספר שניות אחרי היפרדות השלב הראשון, דבר הנעשה בגובה של 70–80 ק"מ, וכשהמשגר צבר מהירות של כ־7,000 קמ"ש. כמו במרבית הטילים, לאחר שהשלב הראשון הביא את הטיל מעל לחלק העיקרי של האטמוספירה, השלב השני המותאם לפעולה בריק מספק את רוב המהירות הצידית הדרושה לכניסה למסלול. ניתן להפעיל את השלב השני מספר פעמים כדי לשגר לוויינים למסלולי מעבר שלרוב דורשים 2 או 3 בעירות נפרדות, או אף לפרוס מטענים למספר מסלולים שונים בשיגור יחיד, כמו שבוצע בשיגורו השלישי של הפאלקון הכבד, אולם יכולת זו אינה נמצאת בשימוש רחב.
בראש המשגר נמצאת חופה המכילה ומגנה על המטען עד הגיעו לחלל, קוטר החופה הוא כ־5.2 מטר וגובהה 13 מטר. כאשר המשגר מגיע לגובה של כמה עשרות ק"מ, שם כבר אין משמעות לצורה אווירודינמית החופה נפרדת לשני חלקים ומושלכת ארצה בזמן שהמטען נחשף לתנאי החלל. החופות של הפאלקון 9 (היחיד המחזיק ביכולת זו) חוזרות אף הן לאטמוספירה, ונוחתות בעזרת מצנחי דאייה למי האוקיינוס משם שולות אותן ספינות, והן מוחזרות לשימוש חוזר, כדי לנצל רכיב זה שעלותו כ-6 מיליוני דולרים.
כאשר הטיל משגר חללית דרגון (חלליות אספקה וצוות שפותחו בעבור חוזים עם נאס"א) לא נמצאת החופה בשימוש, שכן החללית עצמה מקנה את הצורה האווירודינמית הדרושה, ובניגוד ללוויינים היא מתוכננת לעמוד בעצמה בחשיפה לאטמוספירה בזמן השיגור.
דגמים

החברה פיתחה במהלך השנים מספר דגמים שהחליפו אחד את השני, כאשר כל אחד מהם חזק ויעיל יותר מקודמו:
פאלקון 9 1.0, גובהו היה 47.8 מטר והדחף 4,940 קילו־ניוטון, ממנו שוגרו 5 רקטות בין השנים 2010–2013.
פאלקון 9 1.1, ששיפר משמעותית את ביצועי המשגר, ואפשר ניסויי נחיתה ממנו שוגרו 15 רקטות בין השנים 2013–2016.
פאלקון 9 FT, שהביא עוד שיפור משמעותי בביצועיו של המשגר וביכולות הנחיתה. דגם זה שוגר 36 פעמים בין 2016 ל־2018.
פאלקון 9 בלוק 5, דגם זה הפעיל מאז מאי 2018 צפוי להיות השדרוג האחרון, הוא בעל דחף גדול במעט (7,607 קילו־ניוטון), בעל רגלי נחיתה משודרגות, ובעיקר מותאם לשימוש חוזר פעמים רבות עם תחזוקה מינימלית. דגם זה גם מוסמך לשאת אסטרונאוטים על גבי חללית הדרגון 2, הוא מיועד לשימוש חוזר פעמים רבות עם תחזוקה מינימלית.
מחיר שיגור

עלות השיגור היא 62 מיליון דולר לטיל פאלקון 9 חדש ו־50 מיליון דולר לפאלקון 9 בשימוש חוזר. מחירים אלה נחשבים לתחרותיים מאוד לעומת חלופות שיגור אחרות. לשם השוואה, עלות שיגור האטלס 5 הדומה לפאלקון 9 ביכולתיו (בדגמים מסוימים. טיל זה מציע מספר דגמים עם טווח יכולות רחב), הוא 110 מיליון דולר. עלויות שיגור הפאלקון 9 צפויים לרדת אף יותר ככל ששיגורים חוזרים יהפכו לשגרה. כניסתו לשוק המשגרים של פאלקון 9 היה גורם מעורר בשוק השיגורים, הוא גרר הוזלה בעלויות השיגור של משגרים אחרים, וכן דחף את היצרניות האחרות לתכנן משגרים רב שימושיים בעצמם (וולקן, ניו גלן, אלקטרון ועוד). המבנה הארגוני של חברות כמו SpaceX ושרשרות האספקה שלהן אחראים להוזלה משמעותית של הטיל, כך שגם ללא שימוש חוזר טיל הפאלקון 9 היה מסוגל להציע מחירים אטרקטיביים ביותר.
היו כמה מקרים בהם ידוע שהמחיר ששולם היה שונה: בפעמים הראשונות ש-SpaceX השתמשה שוב בשלב־ראשון שנחת היא נתנה הנחה של כ־10% למי שייאות לשגר את המטען שלו במשגר ממוחזר, וכן במקרים של לוויין קל משקל במיוחד (מאות ק"ג ספורים). גם במקרים של לוויינים שחיכו זמן רב מאוד בתור לשיגור דווח על מחיר נמוך מהרגיל. מאידך בכמה שיגורים עבור נאס"א המחיר היה גבוה יותר. כך למשל מחיר השיגור של הלוויין ג'ייסון 3 (אנ') היה 82 מיליון דולר, ושל טלסקופ החלל TESS היה 87 מיליון דולר. נטען שהמחיר הגבוה הוא עבור תמיכה לפני ואחרי השיגור ושירותים נלווים, דבר הקורה גם בשיגורים של לוויינים צבאיים אמריקאיים, אשר דורשים תמיכה נוספת, ולרוב באים במקביל לחוזה כללי יותר עם תנאים ותקציבים נוספים.
בנוסף לכך, SpaceX מציעה שירותי שיתוף טיסה, המאפשרים שיגור זול ללוויינים קטנים, בנוסף לחברות אחרות אשר מארגנות דבר זה דרכה, כמו שהיה בשיגורה של הגשושית הישראלית בראשית. כך הם מציעים מחירים זולים במיוחד, אולם מציעים פחות חופש לאותם הלוויינים בהשוואה למשגרים קטנים ייעודיים כמו האלקטרון של חברת רוקט לאב.
שימוש חוזר

כבר מתחילת דרכה SpaceX הצהירה שהיא תנסה להפוך את תעשיית השיגור לחלל לזולה פי כמה משהייתה עד להקמתה. הדרך המרכזית להגיע למטרה זו היא לעשות שימוש חוזר במשגר, לעומת המשגרים אשר היו בשימוש לפניה, שנועדו לשיגור חד פעמי (כאשר השלב הראשון היה נופל בחזרה לכדור הארץ, ושלבים אחרים נשארים כפסולת חלל עד לשריפתם באטמוספירה), SpaceX תכננה להשתמש באותו משגר שוב ושוב. היכולת להשיב את חלקי המשגר השונים לשימוש חוזר הוא המפתח להורדת מחירי השיגור באופן קיצוני.
תחילה נעשו כמה ניסיונות להחזיר את השלב הראשון של פאלקון 1 ומאוחר יותר גם של פאלקון 9 באמצעות מצנחים אך הדבר לא צלח, ו-SpaceX עברה לנסות רעיון אחר: הפעלת המנועים שמשמשים לשיגור על מנת לבלום את הנפילה ארצה. בספטמבר 2011 החברה פרסמה סרטון אנימציה ממוחשב המראה לראשונה את הקונספט החדש – שיגור של פאלקון 9 ונחיתת השלב הראשון והשני, באמצעות הפעלת המנועים שמשמשים להמראה וכן בשילוב מגן חום בשלב השני.
בשנת 2012 החלה SpaceX לערוך ניסויים בטיל קטן שכונה "גראסהופר". הוא נסק לגובה של מאות מטרים, נשאר באוויר לזמן קצר ואז ירד באיטיות לקרקע, תוך הפעלה רצופה של המנוע שלו מרגע השיגור עד הנגיעה בקרקע. הניסיונות הראשונים להשיב רקטה בגודל מלא בשיגור מסחרי הסתיימו בהתרסקות במים וב־22 בדצמבר 2015 הצליחה SpaceX לראשונה בהיסטוריה להנחית בהצלחה שלב־ראשון של משגר כאשר עשתה זאת בשיגור ה־20 סך הכל של הפאלקון 9.
השימוש החוזר הפך לשגרה, ומאז ההצלחה הראשונה עד סוף 2023 נמנו יותר מ-200 נחיתות מוצלחות. המאיצים נופלים מגובה החלל ונוחתים על אסדת נחיתה ימית או מנחת יבשתי, עוברים בדיקות ומשוגרים שוב. בסך הכל שוגרו יותר ממאה טילי פאלקון 9 נפרדים בשימוש חוזר שוב ושוב, כאשר אחדים מהם אף רשמו שיא של 18 שיגורים חוזרים של אותו מאיץ.
תוכניתה המקורית של SpaceX הייתה להנחית גם את השלב השני, אך היא נדחתה במשך כמה שנים בשל הקושי הטכנולוגי הרב שכרוך בכך, באפריל 2018 נראה היה שהכוונה הזו תתממש – אילון מאסק צייץ בטוויטר כי החברה מתכוונת לנסות טכנולוגיה חדשה להנחתת השלב השני, הצמדת מעין בלון מתנפח לשלב השני כדי להגדיל את שטח הפנים שלו פי מאה ויותר כך שהוא יואט על ידי חיכוך עם האטמוספירה הקלושה שבגובה 200–300 קילומטר, אך בנובמבר של אותה שנה הוא חזר בו וכתב בטוויטר כי אין בכוונת SpaceX להנחית את השלב השני של פאלקון 9, אלא להאיץ את הפיתוח והבנייה של משגר וחללית הענק Starship.
SpaceX עושה שימוש חוזר גם בחופת המטען ובכך חוסכת כסף רב (העלות של חופה חדשה היא 5–6 מיליון דולר). החל ממחצית 2017 נעשו ניסיונות להנחית אותה באמצעות סילוני גז ומצנחים ואיסוף מהים. בהמשך החברה שכרה זוג ספינות גדולות והרכיבה על כל אחת מהן רשת גדולה התלויה על מוטות ארוכים הבולטים מקצוות הספינה, ומאז 2018 נעשו ניסיונות לתמרן את חצאי החופות ואת הספינה כך שהיא תקלוט אותן, במשך שנה נעשו כמה ניסיונות כאלה בהם המרחק של הספינה מנקודת הנחיתה של החופה הלך והתקצר, עד שבטיסת הפאלקון הכבד STP-2 ביוני 2019 הצליחה הספינה לקלוט בפעם הראשונה את אחד מחצאי החופה בטרם יפגע במים, החל ממחצית 2020 לערך נעשה השימוש החוזר בחופת המשגר לשגרתי. אך כעבור שנה הוחלט להפסיק להשתמש בספינות עם הרשת מכיוון שאחוז ההצלחה שלהן נשאר נמוך, ובמקום זאת למשות את החופות מהמים לשם שימוש חוזר.
המטרה המוצהרת של SpaceX היא להגיע למצב שניתן יהיה לשגר שוב משגר שנחת, בתוך פחות מיממה ובעלויות תחזוק ותפעול מינימליות תוך שימוש חוזר מלא בכל חלקיו.
שיגורים בולטים

שיגור 1 (4 ביוני 2010) – השיגור הראשון של הפאלקון 9, אשר נשא את החללית דרגון אל טיסת מבחן.
שיגור 3 (22 במאי 2012) – שיגור מבצעי ראשון של חללית המטען דרגון אל תחנת החלל הבינלאומית.
שיגור 6 (29 בספטמבר 2013) – שיגור לוויין קנדי, ניסיון ראשון לנחיתה ממונעת של שלב ראשון של משגר, השלב הראשון מתרסק במימי האוקיינוס.
שיגור 7 (3 בדצמבר 2013) – שיגור ראשון אל מסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי, מטען מסחרי ראשון (לוויין תקשורת).
שיגור 9 (18 באפריל 2014) – נוספו רגלי נחיתה, נפילה מבוקרת ראשונה של השלב הראשון ונחיתה רכה ראשונה במימי האוקיינוס.
שיגור 15 (11 בפברואר 2015) – מצפה האקלים בחלל העמוק (DSCOVR), המשימה הראשונה שמשוגרת אל נקודת לגראנז' L1.
שיגור 19 (28 ביוני 2015) – טיסת מטען של חללית דרגון אל תחנת החלל הבינלאומית, המשגר התפוצץ עקב כשל מבני ולחץ יתר של הליום בשלב השני של המשגר.
שיגור 20 (22 בדצמבר 2015) – נחיתה מאונכת ומבוקרת ראשונה בהיסטוריה של שלב ממשגר מסלולי.
שיגור 23 (8 באפריל 2016) – נחיתה מבוקרת ראשונה על אסדה אוטונומית באוקיינוס.
עמוס 6 (1 בספטמבר 2016) – בעודו מוכן על כן השיגור ועובר הליך בדיקות הצתת מנועים סטטית, התפוצץ משגר הפאלקון 9 ואיתו הלוויין הישראלי עמוס 6.
שיגור 32 (30 במרץ 2017) – לראשונה נעשה שימוש חוזר ושיגור חוזר של שלב ראשון ממשגר מסלולי.
שיגור 41 (7 בספטמבר 2017) – שיגור ראשון בו משגר זה משגר מטוס חלל, הבואינג X-37.
שיגור 54 (11 במאי 2018) – שיגור ראשון של פאלקון 9 מדגם "בלוק 5", אשר צפוי להיות הדגם העיקרי והאחרון.
שיגור 58 (22 ביולי 2018) – שיגור הלוויין Telstar 19V, לוויין התקשורת הכבד ביותר (7,076 ק"ג) שאי פעם נשלח למסלול גאוסטציונרי.
שיגור 85 (30 במאי 2020) – לראשונה המשגר נשא בני אדם כחלק ממשימת SpaceX Demo-2, המשימה המאוישת הראשונה של חללית הדרגון 2.
שיגור 146 (8 באפריל 2022) – לראשונה שוגרו 4 אנשים לתחנת החלל הבינלאומית בתוך חללית הדרגון 2 במימון האנשים עצמם, מה שהופך אותם לתיירים הראשונים בתחנה. על סיפון החללית היה גם איתן סטיבה – הישראלי השני בחלל.
אמינות

נכון לתחילת מאי 2024, הפאלקון 9 שוגר כ-350 פעמים, רוב השיגורים הסתיימו בהצלחה מלאה, אך בארבעה משיגורים המשגר התפוצץ או כשל חלקית (99.9% אחוזי הצלחה).
לשם השוואה, אטלס 5 האמריקני שוגר 83 פעמים לאורך 15 שנה ורק פעם אחת אירע כישלון חלקי. אריאן 5 האירופאי שוגר 109 פעמים מאז 1996 וסבל מ־2 כישלונות מוחלטים ו־3 חלקיים (ארבע מהם התרכזו ב־14 השיגורים הראשונים).
אחד היתרונות של פאלקון 9 על פני רקטות אחרות היא היכולת להפעיל את המנועים בטרם השיגור במה שמכונה "ניסוי בעירה סטטית". זהו הליך שבו הרקטה מעוגנת היטב לקרקע באמצעות כבלים וכך ניתן להפעיל את המנועים במלוא העוצמה בעוד הרקטה נותרת על הקרקע וכך לגלות פגמים במנוע אם יש כאלה, SpaceX הפכה זאת לנוהג קבוע מספר ימים לפני כל שיגור, בנוסף ישנה העדפה לשימוש ברכיבים שניתנים לבדיקה, כמו בקפיצים ובוכנות במקום פירוטכניקה חד פעמית.