ייצור רזה
היסטוריה

העקרונות הבסיסיים של הייצור הרזה ניתנים לתיארוך אחורה לפחות עד לתקופתו של בנג'מין פרנקלין. באלמנך Poor Richard נאמר על בזבוז הזמן (עיקרון בסיסי בתיאורית האילוצים),
"He that idly loses 5s. [shilling] worth of time, loses 5s., and might as prudently throw 5s. into the river. He that loses 5s. not only loses that sum, but all the other advantages that might be made by turning it in dealing, which, by the time a young man becomes old, amounts to a comfortable bag of money."
בספרו של פרנקלין "הדרך אל העושר" הוא אומר את הדברים הבאים על צבירת מלאי שלא לצורך, קונספט שהופיע מאתיים שנה מאוחר יותר בספרו של אליהו גולדרט "המטרה".
"You call them goods; but' if you do not take care' they will prove evils to some of you. You expect they will be sold cheap, and, perhaps they may [be bought] for less than they cost; but, if you have no occasion for them, they must be dear to you. Remember what Poor Richard says, 'Buy what thou hast no need of, and ere long thou shalt sell thy necessaries.' And again, 'At a great penny worth pause a while:' He means, that perhaps the cheapest is apparent only, and not real; or the bargain, by straightening thee in the business [reducing your available cash, i.e. straightening your circumstances], may do thee more harm than good. For in another place he says, 'Many have been ruined by buying good penny worths'."
הנרי פורד ציין את פרנקלין כהשפעה מרכזית על ההתנהלות העסקית שלו, אשר כללה את שיטת הייצור JIT.
פרנק בנקר גילברת, מומחה לתנועה יעילה, שם לב לרעיון שבזבוז מסתפח לפעילויות ולאחר מכן מתייחסים אליו כאל מובן מאליו, כאשר ראה בנאי מתכופף על מנת להרים לבנה מהקרקע. הבנאי הוריד והעלה את כל פלג גופו העליון כדי להרים לבנה במשקל 2.3 ק"ג, וחוסר יעילות זו היה חלק מעבודתו במשך תרגול ארוך. הכרות עם פגום ללא התכופפות, אשר סיפק את הלבנים בגובה המותניים, אפשרה לבנאים לעבוד מהר יותר פי שלושה ובפחות מאמץ.
פרדריק וינסלאו טיילור, אבי הניהול המדעי, הציג את מה שמוכר היום כתקנון (סטנדרטיזציה):
"And whenever a workman proposes an improvement, it should be the policy of the management to make a careful analysis of the new method, and if necessary conduct a series of experiments to determine accurately the relative merit of the new suggestion and of the old standard. And whenever the new method is found to be markedly superior to the old, it should be adopted as the standard for whole establishment" (עקרונות הניהול המדעי, 1911).
טיילור הזהיר במפורש מפני הורדת דרגה (או ברמיזה או בהקטנת שכר ופיטור עובדים), כאשר שיפור יעיל מקטין את הצורך בעובדים חסרי ניסיון:
"…after a workman has had the price per piece of the work he is doing lowered two three times as a result of his having worked harder and increased his output, he is likely entirely to lose sight of his employer's side of the case and become imbued with a grim determination to have no more cuts if soldiering [marking time, just doing what he is told] can prevent it."
הזהרתו של טיילור מתארת עקרון יסוד בייצור הרזה: ברור שעובד לא יוביל לשיפורים אם הוא חושב שיגרמו לפיטוריו. שיגאו שינגו, ציטט את עקרונות הניהול המדעי כמקור ההשראה שלו (תרגם אנדרו דילון, 1987. "האמירה של שיגאו שינגו: המפתחות האסטרטגיים לשיפור מפעל").
תעשיינית אמריקנים מכירים באיום של עובדים זרים על העובדים האמריקאים במהלך 1910, ובכך שמה שנקרא היום ייצור רזה בא כאמצעי נגד מפורש לאיום זה. הנרי טאון, לשעבר נשיא האגודה האמריקאית להנדסה מכנית, כתב במבוא לספרו של פרדריק ווינסלאו טיילור:
Shop Management (1911) "We are justly proud of the high wage rates which prevail throughout our country, and jealous of any interference with them by products of the cheaper labor of other countries. To maintain this condition, to strengthen our control of home markets, and, above all, to broaden our opportunities in foreign markets where we must compete with the product of other industrial nations, we should welcome and encourage every influence to increase the efficiency of our productive processes."
היה זה הנרי פורד שפיתח שיטה מקיפה לייצור רזה.
"Ford's success has startled the country, almost the world, financially, industrially, mechanically. It exhibits in higher degree than most persons would have thought possible the seemingly contradictory requirements of true efficiency, which are: constant increase of quality, great increase of pay to the workers, repeated reduction in cost to the consumer. And with these appears, as at once cause and effect, an absolutely incredible enlargement of output reaching something like one hundred fold in less than ten year, and an enormous profit to the manufacturer" (צ'ארלס בוטון גואינג, מבוא לארנולד ופורוט, Ford Methods and the Ford Shops, (1915)).
לוינסון (2002, Henry Ford's Lean Vision: Enduring Principles from the First Ford Motor Plant) טען שיוזמת שיטת הייצור הרזה של פורד הייתה האחראית הישירה להפיכתה של ארצות הברית למדינה העשירה והחזקה ביותר בעולם. אין ספק בכך שפורד נתן למדינתו את שבוע העבודה בן 40 השעות, וכבר במהלך מלחמת העולם הראשונה, צייר קומיקס בעיתון The Times הודה בכך שהנרי פורד הוא האויב החזק ביותר של קייזר. במלחמת העולם השנייה, מנהל הייצור במפעלי פורד, צ'ארלס סורנסון כתב:
"The seeds of [Allied] victory in 1945 were sown in 1908 in the Piquette Avenue plant of Ford Motor Company when we experimented with a moving assembly line", (1959, My Forty Years with Ford).
בספרו (1922, My Life and Work) מקדיש פורד פסקה לתיאור מקיף של מושג הבזבוז.
"I believe that the average farmer puts to a really useful purpose only about 5% of the energy he expends. …Not only is everything done by hand, but seldom is a thought given to a logical arrangement. A farmer doing his chores will walk up and down a rickety ladder a dozen times. He will carry water for years instead of putting in a few length of pipe. His whole idea, when there is extra work to do, is to hire extra men. He thinks of putting money into improvements as an expense. …It is waste motion – waste effort – that makes farm prices high and profits low."
ארגון לא נכון של אזור העבודה (עקרון יסוד של קייזן), וביצוע פעולה בצורה לא יעילה מתוך הרגל, הם צורות עיקריות לבזבוז גם במקומות עבודה מודרניים.
פורד מציין גם, כמה קל להעלים עין מבזבוז בחומרים. כפי שמתאר הנרי בנט (1951,Ford: We Never Called Him Henry)
"One day when Mr. Ford and I were together he spotted some rust in the slag that ballasted the right of way of the D.T. &I[railroad]. This slag had been dumped there from our own furnaces. 'You know,' Mr. Ford said to me, 'there's iron in that slag. You make the crane crews who put it out there sort it over, and take it back to the plant.'"
במילים אחרות, פורד ראה את החלודה והבין שמפעל הפלדה לא מצא את כל הברזל.
עיצוב לייצור (DFM) הוא עוד מושג שפורד טבע. מספרו My Life and Work
"Start with an article that suits and then study to find some way of eliminating the entirely useless parts. This applies to everything – a shoe, a dress, a house, a piece of machinery, a railroad, a steamship, an airplane. As we cut out useless parts and simplify necessary ones, we also cut down the cost of making. …But also it is to be remembered that all the parts are designed so that they can be most easily made."
באותה הפניה מתואר ייצור JIT בצורה מפורטת.
רעיונותיו של פורד תורגמו למעשים על ידי טאיצ'י אוהנו מחברת המכוניות היפנית טויוטה.
נורמן בודק כתב את הדברים הבאים במבוא להדפסה מחודשת לספרו של פורד (1926) Today and Tomorrow:
"I was first introduced to the concept of just-in-time (JIT) and the Toyota production system in 1980. Subsequently I had the opportunity to witness its actual application at Toyota on one of our numerous Japanese study missions. There I met Mr. Taiichi Ohno, the system's creator. When bombarded with questions from our group on what inspired his thinking, he just laughed and said he learned it all from Henry Ford's book."
כאשר הגיע ג'ים וומארק בשנות ה-80 של המאה ה-20 לביקור עבודה ביפן, הגיע למפעלי טויוטה וראה שם את יישום התאוריה בפס הייצור. את הרעיון הבסיסי היפני פיתח וומארק לשיטת הניהול הרזה, בו צריך לזכור תמיד להיכן רוצים להגיע, מהו התהליך בעזרתו יגיעו ליעד והחשוב מכל - איך לשכנע את העובדים להרתם ולהשתתף בתהליך.