ז'אן ז'ירו
קריירה > קומיקס מערבונים > כתב העת פילוט (1963–1974)

באוקטובר 1963 יצרו ז'ירו והסופר ז'אן מישל שרלייה את הקומיקס "פורט נאוואחו" (Fort Navajo) עבור כתב העת "פילוט" שהיה בבעלות שרלייה, והופיע בגיליון 210. באותה תקופה הקשר בין ז'ירו לז'וזף ז'ילן, מורהו לשעבר, התהדק שוב, ובהתאם הסגנון האמנותי של כל אחד מהם הלך ודמה יותר ויותר לסגנון של השני. ציוריהם היו עד כדי כך דומים, שכשז'ירו ערק מצרפת לזמן מה, ז'ילן החליף אותו בציורי העיפרון.
"פורט נאוואחו" היה קומיקס מערבונים שעסק בניסיונם של שני מפקדים אמריקאים למנוע מלחמה עם האינדיאנים, לאחר שאלה חטפו ילד לבן מתוך שנאה לאירופאים. מכשהקומיקס החל להתפרסם התקבלו במערכת העיתון כמה וכמה מכתבים זועמים שהאשימו את ז'ירו ושרלייה בגנבה ספרותית, אך ז'ילן צפה זאת מראש ועודד את תלמידו לשעבר להמשיך לפרסם את הקומיקס בכל זאת, כדי לחזק את ביטחונו העצמי. הפעם הראשונה בה נאלץ ז'ילן להחליף את ז'ירו הייתה במהלך הפקת האוגדן השני של הקומיקס, שנקרא "רעם במערב". חוסר הניסיון והביטחון העצמי ובנוסף גם הלחץ שהפעילו לוחות הזמנים הצפופים שהציב המגזין הובילו את ז'ירו להתמוטטות עצבים קשה, וז'ילן מיהר להחליף אותו כדי לפרסם את הקומיקס בזמן. הפעם השנייה התרחשה בשנה שאחרי כן, במהלך הפקת הספר "המשימה למקסיקו", כאשר ז'ירו עזב במפתיע וללא הודעה מוקדמת לארצות הברית ומשם עבר למקסיקו. ז'ילן העצבני נותר שוב לצייר את סוף הקומיקס, ופעם נוספת הציל את עבודתו של ז'ירו.
בעוד שבספר "רעם במערב" לא ניתן היה להבחין בין ציוריו של ז'ירו לאלו של ז'ילן, בספר הבא "המשימה למקסיקו" כבר נראה הבדל בין הסגנונות של השניים. הדבר הצביע על פריצה בסגנון הציור של ז'ירו, פריצה שבסופו של דבר תוביל אותו לעלות על יכולותיו של מורהו. ז'ילן, מתרשם מיכולותיו הנדירות של תלמידו, כינה אותו לימים "רמבו של הקומיקס הצרפתי-בלגי".
אחת הדמויות בקומיקס "פורט נאוואחו" היה "סגן אוכמניות", דמות שתווי פניה התבססו על אלה של השחקן ז'אן-פול בלמונדו. הדמות פותחה ונוצרה בשנת 1963 על ידי שרלייה וז'ירו. תחילה הופיע "סגן אוכמניות" בסדרה כדמות משנית בלבד, אך בתוך כמה שנים מהופעתו הראשונה (אנ') הפך "סגן אוכמניות" לדמות הראשית בקומיקס שעתיד להיקרא על שמו, "אוכמניות". הרפתקאותיו של הסגן אוגדו במרוצת השנים למספר רב של ספרים, והפכו ליצירתם המפורסמת ביותר של שרלייה וז'ירו באירופה.
בשנת 1967 נישא ז'ירו לקלודין קונין ולבני הזוג נולדו שני ילדים, הלן (ילידת 1970) וג'וליין (ילידת 1972). בתו הבכורה הלן ירשה ממנו את יכולות הגרפיקה, וביססה בהמשך חייה קריירה מפוארת בתחום האנימציה ובשנת 2014 זכתה לתואר מסדר האמנויות והספרות הצרפתי, בדומה לאביה שזכה לו בשנת 1985. מלבד גידול הילדים, אשתו של ז'ירו, קלודין, ניהלה את עסקיו ואף ביצעה את הצביעה לחלק מספריו.
בתחילת יצירת הקומיקס של אוכמניות היו הציורים דומים מאוד בסגנונם לאלה של ז'ילן, הן בשרטוטים הריאליסטים והן בהשפעות המערביות, אך בהדרגה ז'ירו פיתח סגנון צלול יותר, ריאליסטי יותר ואפל יותר, המתאפיין בשימוש רב בצבע השחור. הסגנון החדש שפיתח הושפע רבות ממערבוני ספגטי שיצאו באותן השנים. בספר החמישי בסדרת פורט נאוואחו, "שביל הנאוואג'וס", קיבע ז'ירו את סגנונו והחל לצייר סצנות אלימות יותר וברוטליות יותר, שלא אפיינו את סגנונו המוקדם והקומי. במחאה החברתית שהתרחשה בצרפת במאי 1968 מצב האמנים היה רע מאוד, ולא היו להם קרנות פנסיה, ביטוח לאומי או משכורת יציבה. גם חוקי הצנזורה שהונהגו עד אז היו קשים ודיכאו את החופש האמנותי של האמנים. הצנזורה, כמו גם היחס לעובדים, השתנה לטובה רבות הודות ללחץ שהפעילו אמני קומיקס רבים על כתבי העת בהם פרסמו, וביניהם גם ז'ירו. הוא עצמו דרש מהמוציא לאור של 'פילוט' להקל את הצנזורה על חופש הביטוי האמנותי שהיה בעיתון ובסופו של דבר גם ניצח במאבק, כשיו"ר המערכת רנה גוסיני הסכים בלית ברירה לתנאים שהציב איגוד העובדים. על אף שמרד האמנים ברחבי המדינה הפך למעשה לנקודת המוצא של ה'אמנציפציה' של עולם הקומיקס הצרפתי, ז'ירו הודה כי הוא גם גרם להתדרדרות חדה ביחסיו החמים עד אז עם גוסיני, אשר לא השתקמו לחלוטין מאז.