stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקרית בארץ הרוחות (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  פסקל לאוג'יר (אנ')
 הופק בידי:  קלמנט מיסארז ג'ין-צ'ארלס לוי מת'יו וורטר ניקולאס מנואל איאן דימרמן סקוט קנדי סמי טספאזגי ברנדון שוורצקי
 תסריט:  פסקל לאוג'יר (אנ')
 עריכה:  דייב סיין 
 שחקנים ראשיים:  קריסטל ריד מיילין פארמר אמיליה ג'ונס אנסטסיה פיליפס טיילור היקסון 
 מוזיקה:  טוד בריינטון 
 צילום:  דני נובאק 
 מדינה:  צרפת, קנדה 
 חברת הפקה:  5656 Films Mars Films (אנ') Logical Pictures Inferno Pictures Highwire Pictures Kinology Radar Films
 חברה מפיצה:  שירותי ADS 
 הקרנת בכורה:  3 בפברואר 2018 (Gérardmer (אנ'))
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה פסיכולוגית, סרט מתח, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   incidentinaghostland
 דף הסרט ב־IMDb
 
תקרית בארץ הרוחות (באנגלית: Ghostland – ארץ הרוחות) הוא סרט אימה פסיכולוגית (אנ') משנת 2018. הסרט בוים ונכתב על ידי פסקל לאוג'יר (אנ'), והופעת הבכורה שלו התקיימה בפסטיבל סרטי האימה "Festival international du film fantastique de Gérardmer (אנ')" שם הוא זכה במספר פרסים.
עלילה

אישה בשם פולינה נוסעת ביחד שתי בנותיה המתבגרות, ורה ובת' לביתה המבודד של דודתן, אותו הן ירשו לאחר מותה. בת' קוראת כתבה על גל של פלישות לבתים (אנ') בהם הפושעים רוצחים את ההורים, אך משאירים בחיים את ילדות המשפחה. במקביל וללא ידיעתן, אדם הנוהג על משאית ממתקים עוקב אחריהן.
זמן מה לאחר התאקלמותן בבית, שני פולשים - גבר ענק הלוקה בשכלו שמכונה בשם "איש שמן" ואישה שמכונה בשם "גברת משאית הממתקים" פולשים לבית ותוקפים את המשפחה. איש שמן אונס את ורה ובת' מנסה לברוח, אך נלכדת על ידי האישה. כשבת' שואלת אותה מה היא רוצה, האישה משיבה לה "אנחנו רק רוצים לשחק בבובות". לבסוף, פולינה הורגת את שני הפולשים.
16 שנה מאוחר יותר, בת' היא סופרת מצליחה המתגוררת בשיקגו ביחד עם בעלה ובנה. בת' מופיעה כאורחת בתוכנית אירוח עבור קידום ספרה החדש "תקרית בארץ הרוחות" שמבוסס על אירועי אותו הלילה. אל בת' מתקשרת ורה ההיסטרית שמתחננת בפניה שתחזור לביתה של הדודה, בו בת' עדיין מתגוררת ביחד עם פולינה. כשבת' מגיעה, פולינה מסבירה לה שבת' לא הצליחה להתאושש מהטראומה וסובלת ממחשבות שווא ונועלת את עצמה בחדר מרופד במרתף. בת' מתחילה לחלום חלומות מוזרים וורה טוענת נמרצות שזוג הפולשים עדיין בחיים ומחפשים אותן.
במהלך התקף פסיכוטי, בת' מוצאת את ורה כשהיא קשורה בשרשראות ונראית כבובה. פולינה מתקשרת לאמבולנס ומבקשת מבת' לא להקשיב לורה. בת' נרדמת ונלכדת על ידי גברת משאית הממתקים. היא מתעוררת ומגלה חבורות על פניה, וכן מוצאת את ורה הפצועה במרתף. בת' מאשימה את ורה על פציעותיהן של השתיים. ורה מאיצה בבת' להשלים עם האמת ומתברר שפולינה נהרגה על ידי גברת משאית הממתקים ושבת' וורה עדיין נערות מתבגרות שמוחזקות במרתף. מתברר שכל חייה הבוגרים של בת' הם פשוט הזיה ותו לא.
גברת משאית הממתקים מלבישה את בת' כבובה ונועלת אותה בחדר מלא בבובות, אותן איש שמן אונס ולאחר מכן הורס. כשאיש שמן תוקף את בת', היא מצליחה להתגונן ולברוח. בת' משחררת את ורה והשתיים בורחות מהבית. השתיים מגיעות לכביש ונתקלות בשוטרים שמנסים לסייע להן ומבקשים תגבורת. למרות זאת, שני השוטרים נורים למוות על ידי גברת משאית הממתקים, שלוכדת מחדש את הבנות.
בת' מדמיינת שנית שהיא מבוגרת ובמהלך מסיבה, היא פוגשת את הסופר ה.פ. לאבקרפט שמשבח אותה על ספרה. לפתע, בת' רואה את ורה זועקת לעזרה ומחליטה "לחזור לעולם האמיתי" ולהציל אותה. בת' בורחת מאיש שמן ותוקפת את גברת משאית הממתקים באכזריות. שוטר נוסף מגיע למקום ויורה למוות באיש שמן ובגברת משאית הממתקים. לאחר שהרשויות מגיעות, בת' רואה את רוחה של אמה מנופפת לה לשלום בהזיה ובת' וורה נלקחות מהמקום לבית החולים.
שחקנים

קריסטל ריד - אליזבת' "בת'" קלר , דמות הפרוטגוניסט בסרט. מתבררת להיות הזיה שבת' הצעירה דמיינה כדי להתמודד עם האירועים שהתרחשו בבית.
אמיליה ג'ונס (אנ') - בת' הצעירה, נערה חולמנית שחולמת להפוך לסופרת ספרי אימה כשתהיה גדולה. זוכה ליחס קר מצד אחותה בעקבות החולמנות שלה, אך בסוף הסרט השתיים מתפייסות.
אנסטסיה פיליפס (אנ') - ורה קלר , פרוטגוניסט משני. אחותה הטראומתית של בת' שנשארה להתגורר בבית ביחד עם אמן של הבנות ומסתגרת לרוב במרתף בגלל מצבה. מתבררת להיות הזיה שאחותה דמיינה.
טיילור היקסון (אנ') - ורה הצעירה, נאנסה בתחילת הסרט על ידי "איש שמן" ובסוף הסרט מופיעה כשהיא חבולה ופצועה.
מילן פארמר - פולינה קלר, אמן של הבנות. מצילה את השתיים מהפורצים ובהמשך מדרבנת את בת' המבוגרת להתעלם מזעקותיה של אחותה. בסוף הסרט מתברר שפולין לא שרדה את התקופתיהם של הפורצים ומתה על ידם, בכך דמותה לאורך הסרט הייתה הזיה שבת' דמיינה.
קווין פאוורר - "גברת משאית הממתקים", דמות האנטגוניסט הראשית בסרט ובת לווייתו של "איש שמן". מופיעה רבות בהזיותיה של בת' (מכיוון שבת' עדיין נעולה בבית ולא ברחה כפי שהצופים חשבו בתחילה), אך לבסוף נורית למוות על ידי שוטר. שמה האמיתי או קרבתה לאיש שמן לא ידועים לכל אורך הסרט.
רוב ארצ'ר - "איש שמן", דמות אנטגוניסט משני בסרט ובן לווייתה של גברת משאית הממתקים. גבר גדול ממדים הלוקה בפיגור שכלי שאונס בובות ולבסוף משמיד אותן. כמו גברת משאית הממתקים, גם איש שמן מופיע בהזיותיה של בת'. נורה למוות על ידי שוטר בסוף הסרט. שמו האמיתי וכן קרבתו לגברת משאית הממתקים לא ידועים לכל אורך הסרט.
פול טילטי - ה.פ. לאבקרפט, מופיע באחת מהזיותיה של בת'.
הפקה

הסרט הוא תוצר של שיתוף פעולה צרפתי וקנדי, כאשר קנדה סיפקה 69.12% מהמימון בעוד צרפת סיפקה 30.88%. רובו של הסרט צולם בקנדה.
הפקה > תאונה על הסט

בדצמבר 2016, השחקנית טיילור היקסון (שגילמה בסרט את בת' הצעירה) נפצעה בפניה במהלך צילום סצנה לסרט. היקסון נשלחה לבית החולים וטופלה באמצעות 70 תפרים על פניה, אך הן נשארו מצולקות באופן קבוע לאחר ההחלמה. במרץ 2018, היקסון תבעה את מחלקת התאונות של חברת ההפקה בעקבות אובדן עבודה שנבע מהצלקות בפניה. בכתב התביעה, היקסון טענה שבמהלך צילום סצנה, הבמאי פסקל לאוג'יר התעקש ממנה להמשיך לחבוט בזכוכית עם אגרופיה. במהלך צילום טייק נוסף, נטען בתביעה:
"הזכוכית התנפצה והיא [היקסון] נפלה על גופה העליון ופניה על רסיסי הזכוכית. כתוצאה מהתאונה, היא נחתכה בצד השמאלי של פניה".
בתביעה, היקסון ציינה שחברת ההפקות כשלה מלקחת כל אחריות כדי להבטיח את ביטחונם של אנשי הצוות לדוגמת שימוש בזכוכית בטוחה או שימוש בכפיל פעלולים".
במקביל לתביעה, חברת ההפקות נקנסה ב-40 אלף דולר לאחר שכשלה מלהגן על בטיחותם של עובדיה.
הפצה

הסרט הוקרן לראשונה כמתמודד בפסטיבל סרטי האימה "Festival international du film fantastique de Gérardmer (אנ')" ב-3 בפברואר 2018. הסרט זכה בשלוש פרסים: הפרס הגדול בפסטיבל, פרס בחירת הקהל ופרס SyFy.
ביקורות

האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 55% טריות על סמך 29 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 44/100 על סמך 4 ביקורות.
הערות שוליים

1 2 3  Festival de Gérardmer 2018 : l’année des poupées sanglantes (et françaises !), www.telerama.fr, ‏2018-02-05 (בצרפתית)
↑  Incident in a Ghostland de Pascal Laugier (2017) - Unifrance, en.unifrance.org
↑  Travis M. Andrews, Taylor Hickson, an up-and-coming actress, was disfigured on a movie set. Now she’s suing., The Washington Post, ‏March 9, 2018
1 2 3  The Canadian Press, Actress Taylor Hickson sues producers of Winnipeg-shot movie after face badly cut during filming, CBC, ‏March 7, 2018
↑  David Robb, Actress Taylor Hickson Sues Producers Over Disfiguring Injury, Deadline, ‏2018-03-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  CBC News, Winnipeg film company fined $40K for incident that left actress with cuts to neck, face, CBC, ‏Nov 27, 2019
↑  festival 2018, web.archive.org, ‏2018-02-24
1 2  Pascal Laugier’s ‘Ghostland’ Crowned at Gerardmer, Sells to Key Markets – Variety, web.archive.org, ‏2018-02-24
↑  festival 2018, web.archive.org, ‏2018-02-24
↑  Ghostland (2018) | Rotten Tomatoes, www.rottentomatoes.com (באנגלית)
↑  Incident In a Ghostland Reviews, www.metacritic.com (באנגלית)
יעקב רובינוביץ

ערך זה עוסק במהנדס ישראלי. אם התכוונתם לסופר ומשורר, ראו .
| --- | --- |
 רובינוביץ בינואר 2012
 לידה:  6 בספטמבר 1947 לודז', רפובליקת פולין 
 פטירה:  27 באפריל 2018 (בגיל 70) 
 ענף מדעי:  רובוטיקה, אוטומציה 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב  ממר"ם  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  יצרן תעופה וחלל 
 מספר צאצאים:  3 
 
ד"ר יעקב רובינוביץ כילד
יעקב רובינוביץ (6 בספטמבר 1947 – 27 באפריל 2018) היה מדען ישראלי, ראש המעבדה לרובוטיקה וייצור משולב מחשב בטכניון.
ביוגרפיה

יעקב רובינוביץ נולד בלודז' שבפולין, בן למרדכי ואלקה. בשנת 1957 עלה לישראל, בעליית גומולקה. הוא בוגר הנדסת תעשייה וניהול בטכניון. בין השנים 1969–1973 היה מנתח מערכות מידע בממר"ם ובקונטרול דאטה (ישראל). הוא ניהל צוות תוכנת תעשייה (בשנים 1973-1983) ובתחילה עבד בתע"א, שם פותחה תוכנת Enterprise resource planning) MRP).
הוא התקין את תוכנת Cyber Manufacturing Management System-CMMS לניהול תעשייתי שפותחה בחברה, ברחבי העולם (דרא"פ, הולנד, ארצות הברית ואוסטרליה).
בשנת 1987, בסיום לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, כיהן במשך שנה כפרופסור אורח במחלקת הנדסת תעשייה באוניברסיטה זו. בשנת 1988 שב לישראל והצטרף למחלקה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון. עמד בראש המעבדה לרובוטיקה וייצור משולב מחשב בטכניון, אותה גם הקים.
בין השנים 2003–2004 לימד הנדסת תעשייה ורובוטיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2005 פרש פרישה מוקדמת מהטכניון עקב מחלה.
ד"ר רובינוביץ פרסם ספרים ומאמרים בתחומו. הוא היה חבר הוועדה של תוכנית הלימודים במדעי הטכנולוגיה של המינהל למדע ולטכנולוגיה במשרד החינוך.
רובינוביץ היה נשוי לנורית, אב לשלושה וסב לנכדים. בעבר התגורר במשמר השבעה. נפטר ב-27 באפריל 2018 והובא לקבורה בבית הקברות ירקון.
כתביו > ספרים

Shimon Y.Nof (editor) Handbook of Industrial Robotics
(Bidanda and Cleland The-Automated Factory Handbook Technology and Management (1999
מערכות ייצור משולבות מחשב: מבוא ותוכן ממוחשב; בקרה ספרתית; רובוטיקה; יישומי ראייה ב-CIM, האוניברסיטה הפתוחה, כרך א'
Survey on the Penetration of Advanced Production Systems and Factory Automation into the Israeli Industry (יחד עם מדענים נוספים ובהם זאב בונן)
כתביו > מאמרים נבחרים

Design and Balancing of Robotic Assembly Lines
Genetic Algorithm for the Robotic Assembly Plan Problem
Task planning and optimization for robotic arc welding : an algorithmic approach
Off-line computer-aided path planning system for an arc-welding robot
Heuristic algorithm for the generalized group technology problem
Analysis of Robot Motion Performance and Implications to Economy Principles
A genetic algorithm for robotic assembly line balancing
Genetic algorithm for linear and cyclic assignment problem
Using learning theory in assembly lines for new products
A weighted approach for assembly line design with station paralleling and equipment selection
הערות שוליים

↑  יעקב רובינוביץ באתר GRAVEZ
↑  מערכות ייצור משולבות מחשב: מבוא ותוכן ממוחשב; בקרה ספרתית; רובוטיקה; יישומי ראייה ב-CIM
↑  Survey on the Penetration of Advanced Production Systems and Factory Automation into the Israeli Industry
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461043905171  ISNI: 0000 0000 7741 320X  LCCN: no2010032945  VIAF: 108004894   WorldCat (עם VIAF): 108004894
רוזני וילנה

רוזני וילנה היה ארגון של קהילות ליטא רוסיה ופולין לאיסוף כספים עבור מפעלים יהודיים משותפים, בראשם תמיכה ביהודי ארץ ישראל באמצעות כספי החלוקה. הארגון התקיים לאורך כל המאה ה-19 והיה רוב ימיו ארגון חשאי על מנת להסתיר את פעולותיו מעיני משטר הצאר, שחשד שההתארגנות היהודית היא חלק ממזימה עולמית. בנוסף פעלו היהודים בניגוד לחוק מפורש שאסר להוציא כספים מרוסיה אל מדינות אויב (והאימפריה העות'מאנית, שארץ ישראל הייתה חלק ממנה הייתה ארץ אויב).
מבנה ארגוני ופעילים עיקריים

הארגון קם בשנות ה-90 של המאה ה-18, כאשר מוסדותיו ומבנהו הארגוני נסגרו ב-1798. בראשו עמדו נגידים שהיו גבאי קהילות, סוחרים ובנקאים יהודים עתירי-ממון ובצידם כיהנה הנהגה רוחנית של גדולי תורה, כולם פעלו בהתנדבות. כל הנגידים שעמדו בראש הארגון היו בעלי זיקה למשפחת הגר"א (הגאון מווילנה). בראש הארגון עמדו בני משפחות שכולן היו נצר למשפחת סבו של הגר"א, משפחת משה רבקש, בעל "באר הגולה" והנגידות עברה בין בני המשפחה, כולל חתנים. במאה ה-19 כיהנו יחד שלושת ראשי הארגון הראשונים כארבעים שנה. היו אלה ר' אריה לייב פעסעלעס, ר' משולם זלמן ב"ר יעקב אורי (ר' זלמן אורי'ס), ור' שמואל חרי"ק (חתן ר' יהודה קלאצקי). הם נקראו "שלושת עמודי וילנה".
בעל הסמכות הרבנית הבולטת בראשית הארגון היה ר' חיים מוולוז'ין, תלמידו של הגר"א, מייסד וראש ישיבת וולוז'ין. אחריו כיהנו בתפקיד בנו, יצחק, ר' אריה לייב קצנלבוגן אב"ד בריסק ואחרים. סמכותם נגעה בעיקר להחלטות עקרוניות ולהתוויית הדרך האמונית להפעלת הארגון. הם גם חתומים על רוב המכתבים בנושאים עקרוניים.
ההשכלה העסקית והבנקאית של הנגידים ומינוי מזכירים במשרה מלאה באו לידי ביטוי בניהול מתקדם של הכספים, ברישום מדויק, בספרי קבלות ושטרי חוב מסודרים ובשליטה מקצועית בזרימת הכספים בכל הערוצים.
לקריאה נוספת

אריה מורגנשטרן, השיבה לירושלים, חידוש היישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה ה-19. ירושלים, הוצאת שלם, ה'תשס"ז.
הערות שוליים

↑  הלל נח מגיד שטיינשניידר, עיר ווילנה, דפוס ראם, תר"ס, עמוד 140.
↑  ספר משלי, פרק כ"ה, פסוק ב'
פרעות "הפ-הפ"

פרעות "הפ-הפ" בפרנקפורט.
פרעות "הֶפּ-הֶפּ" (Hep-Hep) הן כינוי לפרעות שנערכו ביהודי גרמניה בשנת 1819. הפרעות החלו ב-2 באוגוסט 1819 בעיר וירצבורג והתפשטו משם לכל שטח הקונפדרציה הגרמנית. הפרעות נמשכו עד חודש אוקטובר של אותה שנה. בפרעות נפגעו ונבזזו בתים פרטיים, בתי עסק ומוסדות דת ותרבות יהודיים. לפי חלק מהמקורות, היו גם אבדות בנפש אך מספר הקרבנות לא ידוע. בחלק ממדינות גרמניה נשלחו כוחות צבא לדכא את הפרעות.
מקור השם

המושג "פרעות הפ-הפ" הופיע לראשונה בעיתון בריטי כבר באוגוסט 1819. השם נובע מקריאות הקרב של הפורעים "הפ-הפ" ויש שהוסיפו "יוּדֶה פֶרֶק" (Jude verreck, בגרמנית בתרגום חופשי: "מוות ליהודים", כאשר הפועַל הגרמני מתייחס לבעלי חיים בלבד). קיימות השערות שונות למקור המושג "הפ-הפ":
"הפ-הפ" היא מילת זירוז לחיות בית. זו קריאה שהשמיעו רועי צאן בגרמניה כדי לכנס את עדריהם. ייתכן שבכפרי פרנקוניה היא כבר שימשה קודם לכן כדי ללעוג ליהודים, וייתכן שגם הפורעים השתמשו בה כדי לשים ללעג את היהודים. עם זאת, לדברי יעקב כ"ץ, העובדה שהמדווחים על המאורעות הרגישו צורך להסביר את משמעותה של הסיסמה, מצביעה על כך שהיא לא הייתה ידועה עד אז בקרב הציבור הרחב.
"הפ" הוא סירוס המילה "Hebrae" ("עברי").
"הפ" (Hep) הם ראשי התיבות של ההיגד בלטינית Hierosolyma est perdita – "ירושלים אבודה". ראשי התיבות הללו הופיעו לאחר הפרעות, ככל הנראה הופיעו לראשונה בכתבה ב-13 באוגוסט 1819 (ב-Oppositionsblatt, פרנקפורט). כבר באוגוסט 1819 יוחסה הקריאה לחיילים הרומיים בזמן המצור על ירושלים בשנת 70 לספירה, או לפורעים בחבל הריין במהלך מסעות הצלב. השימוש בלטינית מרמז על כך שמקור הקריאה באנשים משכילים. בכמה מן הערים השתתפו בפרעות בורגנים, סטודנטים ואפילו מרצים. קריאת הפורעים "הפ-הפ" הייתה זהה כמעט בכל מקום. ייתכן שקראו אותה החיילים הצלבנים בעת כיבוש ירושלים.
הרקע לפרעות

הפרעות נערכו בתקופת מתח פוליטי וחברתי שלאחר סיום המלחמות הנפוליאוניות ב-1815 והתחלת הרסטורציה האירופית של מטרניך. בשנת 1819, בתקנות קרלסבאד, הביא מטרניך לפיטורי פרופסורים ליברליים מהאוניברסיטאות הגרמניות ולהגברת הצנזורה על התקשורת. במקביל, בארצות הגרמניות החלו הצעדים הראשוניים של מתן זכויות אזרח ליהודים. בחלק מ-36 המדינות והערים החופשיות הגרמניות, ניתנו זכויות ליהודים ובשאר, הזכויות הוצגו אך נשארו על הנייר בלבד. עם כל זאת, עדיין ברוב השטחים הגרמניים נאסר על היהודים להחזיק משרות בשירות הציבורי, בצבא, בהוראה ובאוניברסיטאות. בהשפעת עידן הנאורות, המהפכה הצרפתית והצהרת זכויות האדם והאזרח היהודים החלו לדרוש את מימוש קבלת הזכויות (למשל, בקונגרס וינה ב-1815). עקב דרישות אלו, התקשורת האנטישמית החלה להציג את היהודים כשואפים להשתלט על הכלכלה וההון הגרמני.
בקרב הסטודנטים הגרמניים החל להתבלט ארגון סטודנטים חדש – "בורשנשפטן" (Burschenschaften) אשר חרת על דגלו רעיונות לאומניים ורומנטיים כמו חזרה לחיי אדמה ולמסורות ומיתוסים גרמניים עתיקים, מלחמה נגד הרציונליזם והתרכזות בחיי התבוננות רוחנית ורגשית. באווירה זאת, היהודים נתפסו כזרים ל"פולק" (Volk, עם) הגרמני ולמנטליות הגרמנית וכנטע זר מסוכן ובוגדני.
שנת 1816 התאפיינה בבצורת וברעב בחלק ממדינות גרמניה. שילוב גורמים אלו – תחושת ההשפלה מימי כיבושי נפוליאון, המתח הפוליטי שלאחר נפוליאון, ההתנגדות למתן זכויות ליהודים, התפתחות הלאומנות והרומנטיציזם הגרמני והמצב הכלכלי הקשה, הביא לאווירה אשר איפשרה את פרעות ההפ-הפ.
הפרעות

המהומות החלו ב-2 באוגוסט 1819 בעיר וירצבורג שבחבל פרנקוניה אשר במדינת בוואריה.
המהומות החלו באוניברסיטה המקומית. פרופסור ישיש, שקרא זמן קצר לפני כן להעניק שוויון זכויות ליהודים, הותקף על ידי המון של סטודנטים זועמים ונמלט על נפשו. אל הסטודנטים הצטרפו בעלי עסקים קטנים, בעלי מלאכה ופועלים מובטלים. ההמון פרץ לחנויות ולבתים של יהודים, ובמשך יומיים או שלושה הרס, בזז והכה יהודים. הצבא התערב ודיכא את הפרעות, אולם יהודי העיר נמלטו מהעיר והשתכנו מספר ימים בכפרי הסביבה או באוהלים. לדברי ההיסטוריון צבי גרץ יהודים אף נרצחו.
המהומות התפשטו לערים ומדינות נוספות בגרמניה. במברג וערים נוספות בחבל פרנקוניה ובמדינת בוואריה היו הבאות בתור. בפרנקוניה גורשו היהודים בכח מבתיהם. לאחריהן הגיעו המהומות למרכז ודרום-מערב גרמניה: ביירוית, דרמשטאדט, קרלסרוהה, מנהיים, פרנקפורט, קובלנץ, קלן וערים נוספות לאורך הריין, וכן צפונה עד ברמן, המבורג וליבק. פרנקפורט הייתה מקום מושבו של הברון רוטשילד (אנשיל מאיר רוטשילד), אשר בבנק שלו נשמרו כספי מועצת הקונפדרציה הגרמנית. האירועים בפרנקפורט הביאו יהודים רבים ובהם משפחת רוטשילד לעזוב את העיר. השלטונות מיהרו להביא גדודי צבא לדכא את המהומות. בהיידלברג נזעקו דווקא הסטודנטים ובראשם שני פרופסורים להגן על היהודים.
מהמבורג נמלטו יהודים אל מעבר לגבול לדנמרק. אלא שגם לקופנהגן בירתה הגיעו הפרעות. גם בחבלים מסוימים של פולין פרצו פרעות באותה עת.
בקרלסרוהה נשמעה במשך יומיים הקריאה: "הפ! הפ! הרס ומוות לכל יהודי! אם לא תברחו, זה יהיה סופכם!". ביום השלישי הוכנס חיל הרגלים לעיר ותותחים הוצבו ברחובותיה. הארכידוכס של באדן הפגין סולידריות עם היהודים, כאשר עזב את טירתו והשתכן בביתו של יהודי מקומי חשוב.
התגובות של היהודים היו מאופקות, בין אם מתוך בהלה או משום שסמכו על שלטון החוק. בכתב העת היהודי "שולמית" אין לפרעות זכר.
השפעת הפרעות על יהדות גרמניה

בקרב היהודים היו תגובות לשני כיוונים:
התבוללות מוחלטת בקרב הגרמנים ואף המרת דת. הדוגלים בקו זה רצו לראות ביהודי גרמניה גרמנים לכל דבר, בעלי תרבות ומנטליות גרמנית.
פיתוח חברה יהודית עם תרבות יהודית חילונית, חברה מודרנית החיה כשווה לצד החברה הגרמנית אך אינה מתבוללת בה.
שניים מבכירי אנשי הרוח של גרמניה באותה העת, הסופרים ממוצא יהודי לודוויג ברנה והיינריך היינה, היו בין אלו שיחד עם יום-טוב ליפמן צונץ וחבריו הקימו את האגודה לתרבות ולמדע של היהודים (Verrein fur Kultur und Weissenschaft der Juden), שמטרתה הייתה פיתוח תרבותי ומדעי חילוני בקרב היהודים.
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר (עורך), מיכאל ברנר עורך משנה), תולדות יהודי גרמניה בעת החדשה, מרכז זלמן שזר, ירושלים, כרך ב, פרק ראשון (כתבה: שטפי ירש-ונצל), 6. פרעות ה'הפ־הפ', עמ' 42–44.
יעקב כ"ץ, "פרעות הפ-הפ של שנת 1819 בגרמניה על רקען ההיסטורי", ציון לח (תשל"ג), עמ' 62–115.
אוריאל טל, תאולוגיה פוליטית והרייך השלישי, ספרית פועלים, 1989.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  עמוס אילון, רקוויאם גרמני, פרק 4, עמ' 105.
1 2 3 4  יעקב כ"ץ, "פרעות הפ-הפ של שנת 1819 בגרמניה על רקען ההיסטורי", ציון לח (תשל"ג), עמ' 103.
↑  עמוס אילון, הרצל, עמ' 105, הערה.
↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני, עמ' 106–107; הרצל, עמ' 105, הערה.
↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני, עמ' 108–109.
1 2  עמוס אילון, רקוויאם גרמני, עמ' 110.
1110

שנת 1110 היא השנה העשירית במאה ה-12. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

מאי, מסע הצלב הראשון: הצלבנים כובשים את ביירות
4 בדצמבר – מסע הצלב הראשון: הצלבנים כובשים את צידון
ראו גם

ילידי 1110‎
נפטרים ב-1110‎
הריגת אריק קרפ

הריגת אריק קַרְפְּ אירעה ב-14 באוגוסט 2009 בעת שטייל עם אשתו ובתו בטיילת של חוף תל ברוך בתל אביב. שלושת תוקפיו של קרפ הואשמו ברצח, אך לבסוף הורשעו בהריגתו.
המקרה

על פי המתואר בכתב האישום, ב-14 באוגוסט 2009 בשעה 23:00 יצא לאונרד אריה (אריק) קרפ, בן 59, עם אשתו שרה ובתו אוטיליה לטייל על שביל הטיילת שסמוך לחוף ליד תחנת הכוח רדינג. בשלב מסוים ישבו השלושה על אחד הספסלים מול הים. בקרבת מקום שהתה חבורה של צעירים ערבים מג'לג'וליה. קצת לפני 00:30 טייל קטין בן 17 מבני החבורה לבדו לאורך הטיילת, פגש את משפחת קרפ ואמר לאריק קרפ כי "יסדר לו" את אחת הנשים אשר עמו. עקב דבריו אלו, וכדי להימנע ממגע עמו, החלו בני משפחת קרפ לעזוב את המקום. בשלב זה התקשר הקטין אל חבריו, ג'מיל עדס ועבדל עדס וביקש מהם להגיע אליו. ג'מיל ועבדל הגיעו בריצה ואחד מהם אחז בשרה והטיח אותה אל הרצפה. עקב התקיפה הנ"ל נגרמה לשרה פריקה של מרפק ימין והיא נזקקה לטיפול רפואי. השני דחף את אוטילה שנפלה על הקרקע. שרה צעקה אל אוטילה כי ידה נשברה, כי תימלט מהר מהמקום ותזעיק עזרה. אוטילה הצליחה להימלט ורצה בצעקות לעזרה אל כיוון החוף. שרה שהצליחה אף היא להימלט מהמקום, הצטרפה לאוטילה והשתיים רצו אל עבר החוף זועקות לכל עבר לעזרה. שרה מיד טלפנה והזעיקה את המשטרה, ומאוחר יותר פורסמה הקלטת דבריה.
ג'מיל ועבדל תקפו ביחד את אריק קרפ במכות קשות בכל גופו כולל בעיטות בעוצמה בראשו ובצלעותיו. בשלב מסוים הצליח אריק קרפ לברוח מהמקום בריצה, שתועדה במצלמת אבטחה. אולם תוקפיו רדפו אחריו, תפסוהו והמשיכו לחבוט בו, גם לאחר שהיה מוטל חסר אונים על הקרקע. מספר צעירים נוספים שהיו עם התוקפים הביטו בנעשה בלא להתערב, למעט צעירה אחת שבקשה מהם לחדול ממעשיהם ובתגובה ספגה אגרוף לפניה. בעקבות הקריאות לעזרה החלו להתקרב אנשים לזירה, ואז נמלטו בני החבורה, ונסעו ליער חורשים, שם שמעו מוזיקה, שתו ורקדו.
העמדה לדין

לאחר חודש הוגשו כתבי אישום נגד שלושת התוקפים באשמת רצח וכנגד ארבעה נוספים על אי מניעת פשע. באפריל 2011 הורשעו שלושת התוקפים בהריגה וזוכו מאשמת רצח, לאחר שבית המשפט קבע שלא ניתן להוכיח שהייתה לתוקפים "כוונה תחילה". ביולי 2011 נדונו התוקפים ל-26 שנות מאסר. בית המשפט העליון דחה את ערעורם של התוקפים על הרשעתם ועל חומרת העונש.
ארבעת המואשמים באי מניעת פשע הורשעו ונידונו ל-3–6 חודשי עבודות שירות.
תגובות > בחוק הישראלי

בעקבות גזר הדין התעוררה ביקורת ציבורית רבה על כך שהתוקפים הורשעו בהריגה ולא ברצח. היו שטענו שהשופטים צדקו, מכיוון שברצח סתמי שלא תוכנן מראש לא ניתן להרשיע את התוקפים ברצח. לשיטתם, הביקורת צריכה להיות מופנית אל המחוקק שצריך לשנות את החוק ולקבוע שגם במקרים כאלו יש להרשיע ברצח. לעומת זאת, היו שביקרו את ההרשעה בהריגה ולא ברצח, בטענה שעל פי הזרם המרכזי של הדעות בבית המשפט העליון, ניתן היה להרשיע את התוקפים ברצח.
פסק הדין והביקורת שנמתחה עליו היו זרזים לרפורמה בעבירות המתה בישראל שהתקבלה ב-2019, במסגרתה בוטלה עבירת ההריגה, ומנגד בוטל הצורך ב"כוונה תחילה". במקום זאת נקבעו שתי עבירות:
רצח - גרימת מוות עם יסוד נפשי של כוונה או אדישות. העונש המרבי על עבירה זו הוא מאסר עולם.
רצח בנסיבות מחמירות - רצח שבנוסף ליסוד נפשי של כוונה או אדישות נעשה בנסיבות מחמירות, כגון רצח שנעשה באכזריות מיוחדת, או שנעשה תוך התעללות בקורבן. העונש על עבירה כזו הוא מאסר עולם חובה.
תגובות > בתרבות

בעקבות המקרה של הריגת אריק קרפ יצר שולי רנד את שירו "אדי".
הערות שוליים

↑  דורון הרמן, הרגעים האחרונים של אריק קרפ: "הורגים אותו, תשלחו לפה ניידת", באתר nana10‏, 28 בדצמבר 2010
↑  גיא פלג, ‏רצח אריק קרפ ז"ל תועד במצלמות, באתר ‏מאקו‏, 21 בינואר 2010
↑  נתיב נחמני, ב-30 לרצח קרפ: נפתח משפט המעורבים בלינץ', באתר nrg‏, 15 בספטמבר 2009
↑  נעמה כהן פרידמן, הלינץ' באריק קרפ: הרשעה בהריגה, לא ברצח, באתר ynet, 27 באפריל 2011
↑  עפרה אידלמן, 26 שנות מאסר להורגי אריק קרפ, באתר הארץ, 19 ביולי 2011
↑  ע"פ 6294/11 פלוני נ' מדינת ישראל, ניתן ב־20 בפברואר 2014
↑  עפרה אידלמן, עבודות שירות למורשעים באי מניעת הריגת אריק קרפ, באתר הארץ, 27 ביולי 2011
↑  חן מענית, ‏תיק קרפ: החוק כבל ידי השופטים, חן מענית, באתר גלובס, 1 במאי 2011
↑  רוני רוזנברג, כוונה תחילה או פזיזות? בעקבות פרשת קרפ, הפרקליט נא
↑  אחרי עשור, רפורמת ועדת קרמניצר לעבירות המתה יוצאת לדרך, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 10 ביולי 2019
↑  פוסט של שולי רנד בפייסבוק, 29 ביולי 2019
השמן והרזה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  ג'ון ס. ביירד 
 הופק בידי:  פיי וורד
 תסריט:  ג'ף פופ 
 עריכה:  Úna Ní Dhonghaíle Billy Sneddon
 שחקנים ראשיים:  סטיב קוגן רופוס ג'ונס Stephanie Hyam ריצ'רד קאנט סוזי קיין נינה אריאנדה שירלי הנדרסון דני יוסטון ג'ון סי. ריילי ג'ון הנשו 
 מוזיקה:  רולף קנט 
 צילום:  לורי רוז 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  BBC Films Fable Pictures Sonesta Films אנטרטיינמנט ואן
 חברה מפיצה:  אנטרטיינמנט ואן Films Sony Pictures Classics
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 באפריל 2019 
 משך הקרנה:  98 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט תיעודי, סרט דרמה, סרט ביוגרפי 
 מקום התרחשות:  הממלכה המאוחדת 
 תקציב:  10 מיליון דולר
 הכנסות:  26.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   stanollie
 www.stanandollie.co.uk
 דף הסרט ב־IMDb
 
השמן והרזה (באנגלית: Stan & Ollie) הוא סרט ביוגרפי דרמטי קומי בבימויו של ג'ון ס. ביירד על פי תסריט מאת ג'ף פופ. הסרט מבוסס על השנים המאוחרות בחייהם של הצמד הקומי לורל והארדי, ומככבים בו סטיב קוגן בתפקיד סטן לורל וג'ון סי. ריילי בתפקיד אוליבר הארדי. הסרט הוצג לראשונה באוקטובר 2018 בפסטיבל הסרטים של לונדון. הסרט יצא בארצות הברית ב-28 בדצמבר 2018 ובבריטניה ב-11 בינואר 2019.
הסרט מתמקד בפרטי היחסים האישיים של הצמד הקומי, תוך הצגת יציאתם לסיבוב הופעות באולמות מיוזיק הול ברחבי הממלכה המאוחדת ואירלנד במהלך 1953, זאת במקביל למאמצם ליצור סרט קולנוע נוסף בכיכובם.
בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-76 ריילי היה מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בסרט קומי או מוזיקלי. בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-72 הסרט מועמד בשלוש קטגוריות, ביניהן פרס הסרט הבריטי הטוב ביותר, והשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי (עבור סטיב קוגן).