דייוויד רייך
קורות חיים

רייך גדל במשפחה יהודית בוושינגטון הבירה. אמו היא הסופרת טובה רייך (אחותו של הרב אבי ווייס, מוביל הפלג הליברלי של האורתודוקסיה המודרנית בארצות הברית). אביו, וולטר רייך, פרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, כיהן כמנהל הראשון של מוזיאון השואה בארצות הברית. רייך התחיל בלימודי סוציולוגיה אך מאוחר יותר הפנה את תשומת לבו לפיזיקה ולרפואה. לאחר סיום הלימודים למד באוניברסיטת אוקספורד, במקור מתוך כוונה להתכונן לבית הספר לרפואה. בשנת 1999 הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה.
רייך הוא גנטיקאי ופרופסור במחלקה לגנטיקה בבית הספר לרפואה של הרווארד.
צוות המחקר של רייך באוניברסיטת הרווארד הראה שגנום האדם התרחק לאורך ארבעה מיליון שנה בהדרגה מהגנום של השימפנזים. הפיצול בין שושלת האדם והשימפנזה התרחש מיליוני שנים מאוחר יותר ממה שהיה ידוע בהסתמך על ממצאי עצמות. העדויות הגנטיות מצביעות על כך שגם אחרי ההפרדה ההתחלתית בין שני המינים, הם המשיכו להתרבות זה עם זה במשך כמה מיליוני שנים. הפיצול הגנטי הסופי התרחש לפני 6.3–5.4 מיליון שנה.
מאמרו של רייך משנת 2009, ששחזר את היסטוריית האוכלוסייה ההודית היה מחקר פורץ דרך בהבנת הודו ומקורות אוכלוסייתה. רייך ועמיתיו בדקו גנום באורך 560,000 פולימורפיזם חד-נוקלאוטידים (SNP), זאת לעומת 420 SNPs שנבדקו בעבודות קודמות. הם גם השוו אותם עם הגנום שמאפיין תושבי אזורים אחרים הקיים במאגר הגנום העולמי. באמצעות מחקר זה הם הצליחו להבחין בשתי קבוצות גנטיות ברוב האוכלוסיות בהודו, שכונו "צפון-הודים קדומים" (ANI) ו"דרום-הודים קדומים" (ASI). הם גילו כי הגנים של ה-ANI קרובים לאלו של תושבי המזרח התיכון, מרכז אסיה ואירופה ואילו הגנים של ה-ASI ייחודיים להודו ושונים מכל שאר האוכלוסיות הידועות. שתי הקבוצות הנבדלות הללו, שהתפצלו בקירוב לפני 50,000 שנה, היוו את הבסיס לאוכלוסייה הנוכחית בהודו.
מחקר המשך של מורג'אני ועמיתים חשף כי שתי הקבוצות התערבבו בתקופה שבין 1,900 ל-4,200 שנה לפני זמננו (2200 לפני הספירה – 100 לספירה). לאחר מכן התבססה בהודו אנדוגמיה והתערובת הפכה נדירה. ההודים התחתנו רק בתוך הקאסטה שלהם. רייך הסביר הממצאים באומרו שלפני 4,200 שנה היו הקבוצות לא מעורבות. מתישהו בעבר, לפני 1,900 עד 4,200 שנה, התערבבו הקבוצות. רייך ציין כי עבודתם אינה מראה כי הגירה משמעותית התרחשה במהלך תקופה זו.
צוות המחקר של רייך תרם משמעותית לגילוי כי האדם הניאנדרטלי וההאדם הדניסובי התערבבו באוכלוסיות אנושיות מודרניות כאשר התפשטו מאפריקה לאירואסיה לפני 70,000–30,000 שנה.
המחקרים הגנטיים של רייך מתמקדים בעיקר במציאת דפוסים גנטיים מורכבים הגורמים לרגישות למחלות שכיחות בקרב אוכלוסיות גדולות. המעבדה של רייך גילתה סמן גנטי המקושר לסיכוי מוגבר להתפתחות סרטן הערמונית.
רייך מעריך שמקור השפות ההודו-אירופיות נמצא דרומית לקווקז, באיראן של ימינו או בארמניה. האנשים שדיברו את שפת המקור התפתחו מאוחר יותר לבני היאמניה (אנ'), רועים נוודים ממערב אסיה, ולתושבי אסיה הקטנה הקדומים. בשלב מסוים, לפני כ-4,000 שנה, בני היאמניה נדדו לאירופה. ייתכן שבמסע כיבוש והשמדה, אם כי הדבר אינו ברור לגמרי. הדנ"א שלהם ניכר באחוזים גבוהים במטען הגנטי של בני מערב אירופה בימינו. בנוסף, הדנ"א שלהם נמצא בשיעורים ניכרים גם במטען הגנטי של חלק מהאוכלוסיות בתת-היבשת ההודית, שגם לשם הגיעו. בני היאמניה הביאו את השפה שלהם איתם. בכך נמצא פתרון אפשרי לחידה שהטרידה את הבלשנים שנים רבות – הדמיון בין הלשונות ההודיות הקדומות ללשונות האירופיות.
ב-2018 פרסם רייך מאמר בניו יורק טיימס שבו גרס כי על המדע להתייחס להבדלים הגנטיים בין הגזעים השונים ופקפק בתפיסת התקינות הפוליטית, שמבטלת את ההבדלים הללו ורואה בגזעים הגדרה תרבותית בלבד. דעותיו עוררו תגובות ביקורתיות ופולמוס.
בשנת 2021 זכה בפרס מאסרי על תרומתו לחקר הדנ"א העתיק, ביחד עם פרופסור סוונטה פבו (שזכה לימים בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה) ופרופסור לירן כרמל.