stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי ארציאל
ביוגרפיה

יוסי ארציאל נולד ב-1947 לחווה ומשה ינינגר, ממיסדי כפר הרא"ה. הוא למד בישיבת בנ"ע בכפר הרא"ה בשבט שח"ל ובסיום לימודיו עבר ללמוד בישיבת מרכז הרב והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ראש הישיבה. בהמשך החל בפעילות חינוכית, תחילה כגנן בגן ילדים, אחר כך כמורה ליהדות בתיכון תורני ביד בנימין, וכראש ישיבת בני עקיבא רעננה. בנוסף, היה ארציאל ראש המועצה הדתית בקדומים, והוא מלמד במסגרות תורניות מגוונות, כולל חוגי נשים.
לפני ואחרי מלחמת יום הכיפורים, ב-1973, ייסדו ארציאל וחבריו את גרעין אלון מורה להתיישבות בשומרון. לאחר מאבק ארוך בממשלת ישראל, הסכימה הממשלה להקמת היישוב קדומים בדצמבר 1975, וארציאל ומשפחתו מתגוררים מאז במקום.
משפחתו

ב-1970 בערך נשא ארציאל לאשה את דבורה לבית רוזנבלום, אז עולה חדשה מארצות הברית, ולזוג עשרה ילדים.
בנו, עמיאור ארציאל, הוא תסריטאי וכותב ישראלי, ונכדו, שראל צדוק ארציאל, הוא אמן מוזיקלי אשר מפיק ומנגן שירי נשמה.
התיישבות

סמוך לפריצת מלחמת יום הכיפורים הסכים יוסי ארציאל עם דבורה אשתו על נכונות להתיישב בשכם, והתחבר לרב מנחם פליקס, בני קצובר וחנן פורת להקמת גרעין התיישבות שנודע מאוחר יותר כגרעין אלון מורה. בזמן שהיה מגויס לצבא לאחר מלחמת יום הכיפורים יזמה דבורה פנייה של מספר נשים לרה"מ גולדה מאיר לקידום הרעיון, אך הפגישה הלבבית שהתקיימה עם גולדה מאיר לא העלתה דבר.
גוש אמונים התארגן במקביל לגרעין וגיבה את גרעין אלון מורה בניסיונות להתיישב בשומרון. ארציאל התמנה לחבר בוועדת ההסברה של גוש אמונים. במסגרת תפקיד זה יזם, למשל, פגישה ב-1974 עם העיתונאי איתן הבר שבה השתתפו גם הרב משה לוינגר, בני קצובר, מנחם פליקס ועוד.
במסגרת גוש אמונים, עלה גרעין אלון מורה לשומרון, לסבסטיה ומקומות נוספים, שמונה פעמים תוך גיוס המונים ומאבק בממשלת ישראל ובצה"ל. באחת העליות לנבי צלאח, למשל, יצאה קבוצה של 200 כלי רכב ממושב נחלים "ובראשה הלוחם האגדי מאיר הר-ציון, וכן יוסי ארציאל ואברהם מינץ ממזכירות גוש אמונים...". סניף דואר בבאר-שבע הסכים לקבל מתושב נתיבות מברק הממוען אל יוסי ארציאל, סבסטיה, שומרון.
המאמץ הציבורי והפוליטי האדיר של גוש אמונים וגרעין אלון מורה הסתים בדצמבר 1975 בהסכמת יצחק רבין, ראש הממשלה, להקמת יישוב במחנה הצבאי של קדום, והביא בהמשך להקמת קדומים, יישוב בו מתגורר ארציאל מאז עם משפחתו.
ארציאל המשיך בפעילות בגוש אמונים וסייע להקמת יישובים חדשים. למשל, הוא היה חבר ועדת הקבלה של מצפה יריחו בראשיתה, והיה מעורב בהקמת גרעין שילה.
חינוך והנהגה רבנית

בהיותו אחד ממנהיגי היישוב בקדומים, קרא ארציאל להקמת זרם חינוך תורני-לאומי נפרד בבית הספר היסודי, תוך עימות עם מתיישבים אחרים בקדומים.
ארציאל העלה על נס את קריאתו של הרב אברהם אלקנה שפירא לחיילי צה"ל לסרב לפקודות פינוי של התנחלויות בלתי-חוקיות. ארציאל ארגן וניהל ארגוני רבנים של הציבור התורני-לאומי התומכים נמרצות בהתיישבות ביהודה ושומרון ובגישה התורנית-לאומית. הוא היה המזכיר של איחוד רבנים למען ארץ ישראל והוציא הודעות לציבור ולעיתונות בשם האיחוד.
ב-2020 הקים ארציאל עם חבריו את איחוד רבני תורת הארץ הטובה, אשר נרשם כעמותה ב-18 ביולי 2021, ט' אב תשפ"א. כפי שפעל באיחוד הרבנים למען ארץ ישראל, פועל ארציאל אף באיחוד זה בעיקר מאחורי הקלעים, אך מתבטא במדיה בשמו ובשם איחוד הרבנים.
בכנס יסוד שקיים האיחוד סיפר ארציאל כי הוחלט ש"הארגון לא יעסוק בשאלות מפלגתיות פוליטיות בציונות הדתית. וענינו של הארגון יהיה להוות שולחן דיונים לדעת תורה והתווית כיוון לציבור... קידום נושאים כגון הכנה ציבורית ולאומית לקראת שנת השמיטה המתקרבת, וכן בתחומי המשפחה והזהות היהודית של מדינת ישראל." בפועל, עוסק האיחוד גם בשאלות של דת ומדינה הנתונות במחלוקת פוליטית.
הערות שוליים

↑  תורת הארץ הטובה, באתר torat-haaretz.co.il
↑  חגי הוברמן ואברהם נווה, ייחודו של כפר-תולדותיו וקורותיו של כפר הרא"ה, וועד כפר הרא"ה, 2003, עמ' 267
1 2  דני רובינשטיין, מי לה' אלי: גוש אמונים, תל-אביב: הקיבוץ המאוחד, 1982, עמ' 66
↑  ישיבת בני עקיבא רעננה
↑  שמואל אבן, מגלות לחקלאות-סיפורו של שמואל אבן, רחובות, 2012, עמ' 136
↑  יאיר שלג, המהפכה-דבורה ארציאל, מראשונות גרעין אלון מורה, על המכתב לגולדה ועל התנופה שנתנה המלחמה לתנועת גוש אמונים, מקור ראשון, דיוקן22.9.2023, 22.9.2023, עמ' 32
↑  דבורה ארציאל, פרקים בתולדות קדומים א:רעיון ההתיישבות בשומרון, ‏ד' תמוז תש"ע
↑  חגי הוברמן, בין רמת הגולן ושכם, באתר ערוץ 7, ‏21.4.2016
↑  אודי אברמוביץ', הבקורת המשיחית על גוש אמונים-בין הזרם התיאולוגי לזרם האקטיביסטי בחוגי מרכז הרב בתוך "ציונות דתית - הסטוריה, רעיון, חברה" בעריכת דב שוורץ, אוניברסיטת בר-אילן, תשע"ח, עמ' 201
1 2  גרשון שפט, גוש אמונים הסיפור מאחורי הקלעים, בית-אל: ספריית בית-אל, 1995, עמ' 120, 107, 104
↑  איתן הבר, על חטא שחטאתם, באתר ynet, 14 באוגוסט 2005
1 2  נעימה ברזל, המתנחלים בלבבות הסוחפים לגאולה עכשיו והמתהלכים בדרך, תל-אביב: הקיבוץ המאוחד, 2017, עמ' 274-275, 310
↑  ארכיון מעלה אדומים, דרישה להדיח מזכירות מצפה-יריחו, ‏3.5.1978
↑  יוסי ארציאל, עלון מורה, כרך 16, סימוכין 300–303 אצל נעימה ברזל "המתנחלים בלבבות...", אלול תשל"ט
↑  הרב יוסף ארציאל, סירוב לפקודה נגד התורה, באתר הישיבה, ‏ב' חשוון תשס"ח
↑  יצחק גייגר, האליטה הרבנית של הציונות הדתית לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, עמדו"ת ה, מכללת אורות ישראל, 2011, עמ' 61 הערת שוליים 87
↑  מזכיר "איחוד הרבנים": צריכים לחקור את המחלישים בעם ישראל ולא את המחזקים, באתר ערוץ 7, ‏7.7.2003
↑  איחוד הרבנים למען עם ישראל וארץ ישראל, באתר מורשת, ‏1.7.2008
↑  רשם העמותות, תעודה לרישומה של עמותה, ‏18.7.2021 ט' אב תשפ"א
1 2  חדשות כיפה, כינוס ייחודי והיסטורי של גדולי הרבנים בציונות הדתית, באתר כיפה, ‏16.12.2020
↑  ערוץ 7, הרב יוסף ארציאל ממייסדי גוש אמונים באולפן ערוץ 7 (על ממשלת בנט מיד לאחר הקמתה), ‏11.7.2021
↑  ערוץ 7, הרב יוסף ארציאל לנוער הגבעות: עימכם אנחנו ועימנו אתם, ‏24.8.2021
↑  איחוד רבני הארץ הטובה, סיכום שנה של פעילות ענפה, ‏28.11.2021
↑  אתר איחוד רבני הארץ הטובה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306938805171  VIAF: 298741615   WorldCat (עם VIAF): 298741615
האירוע (סרט, 2015)

| --- | --- |
 בימוי:  סרגיי לוזניצה 
 תסריט:  סרגיי לוזניצה 
 מדינה:  הולנד, בלגיה 
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 2015 
 משך הקרנה:  74 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
האירוע (ברוסית: Событие) הוא סרט תיעודי בשחור-לבן משנת 2015 של הבמאי האוקראיני סרגיי לוזניצה, שנערך מתוך דיווחי החדשות על אירועי הפוטש של אוגוסט בלנינגרד. הקרנת הבכורה העולמית התקיימה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-72 ב-5 בספטמבר 2015.
עלילה

הסרט מתאר שלושה ימים בלנינגרד באוגוסט 1991, כאשר אלפי תושבי העיר הגיעו לכיכר הארמון בתמיכה בכוחות הדמוקרטיים.
ביום הראשון, 19 באוגוסט, היו מעט אנשים, אך למחרת היה קהל עצום, כמה מאות אלפי אנשים. המפגינים בונים בריקדות בפאתי בניין מועצת העיר לנינגרד, עלונים עם הלוגו של עיתון האופוזיציוני "שעת העומס" מופצים, אנטולי סובצ'אק מהחלון מעודד אנשים בכיכר, משוררים מדקלמים שירים מהפכניים. סובצ'אק פונה שוב לאנשים, ולצדו עוזרו ולדימיר פוטין.
ביום השלישי הוועדה הממלכתית למצב חירום נופלת במוסקבה, ואנטולי סובצ'אק בלנינגרד מכריז על ניצחון ומכריז שדגלי ברית המועצות יוחלפו בטריקולור הרוסי. בסוף הנאום הוא אומר: "תודה רבה על התמיכה, ועכשיו חזרו למלאכתכם." הצעיר מוריד את הכרזה האדומה, בעוד שאחרים אוטמים את הבניין של סמולני, שם שכנה הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית.
לקריאה נוספת

Гусятинский Евгений. Сквозняк. «Событие», режиссёр Сергей Лозница // Искусство кино : журнал. – 2015. – Октябрь (№ 10). — ISSN 0130-6405.
יורה זויפר

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1912 חרקיב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 בפברואר 1939 (בגיל 26) בוכנוואלד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  אוסטריה 
 לאום:  אוסטרי
 אירועים משמעותיים:  קורבן השואה 
 עיסוק:  עיתונאי, מחזאי, משורר
 שפות היצירה:  גרמנית 
 תחום כתיבה:  שירה סאטירית, קברט, מחזות
 יצירות בולטות:  "סוף העולם", "שיר דכאו"
 
יורה זוֹיפֶר (בגרמנית: Jura Soyfer; ברוסית: Юрий Сойфер, יורי סויפר; 25 בנובמבר (יוליאני)/ 8 בדצמבר (גרגוריאני) 1912, חרקוב – 16 בפברואר 1939, מחנה הריכוז בוכנוואלד) היה מחזאי, עיתונאי ומשורר יהודי-אוסטרי, אחד היוצרים הבולטים בשורות השמאל בארצו בשנות ה-30.
קורות חיים > ראשית דרכו

זויפר נולד ב-1912 בעיר חרקוב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה), בנם של תעשיין הפלדה היהודי ולדימיר וולף סויפר ואשתו ליובוב לבית ברוידס. הייתה לו אחות אחת, טטיאנה, שהייתה מבוגרת ממנו בחמש שנים. הוא גדל במשפחה עשירה, בהשגחת אומנות זרות דוברות צרפתית. שמו הרשמי היה יורי סויפר: 'יורה' היה כינוי שאימץ מאוחר יותר, ו'זויפר' הוא ההגייה הגרמנית של 'סויפר'.
עם פרוץ מהפכת אוקטובר ב-1917, לא מיהר האב לעזוב את חרקוב, שנראתה לו בטוחה עדיין. רק בסוף 1919, כשהצבא האדום התקדם אל העיר ועמד לכבוש אותה מידי כוחותיו של אנטון דניקין, נמלטו בני המשפחה לרוסטוב על הדון, שהייתה עוד עמוק באזור שבשליטת הצבא הלבן. הם השמידו את כל מסמכי הזהות שלהם מחשש שייפלו לידי הקומוניסטים. לאחר שהות קצרה בעיר, עברו לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, ומשם לקושטא בדצמבר 1920. באפריל 1921 השתקעו לבסוף בעיר באדן שבאוסטריה, וב-1923 עברו לבירה וינה. אף כי איבדו את רוב נכסיהם, הבריחה האם עמה אוצר גדול של תכשיטים, שאפשר להם להתבסס ולחיות חיי רווחה.
זויפר למד בגימנסיה הריאלית ברח' האגנמילר, בארדברג שברובע השלישי. עקב הרקע הרב-לשוני שלו – הוא שלט ברוסית ובצרפתית עוד לפני שלמד גרמנית – התעניין בכתיבה עוד מגיל צעיר. ב-15 ביולי 1927 פתחה משטרת וינה באש על מפגיני שמאל שהציתו את בית המשפט העליון והרגה 89 מהם (גר'); בעקבות המאורע, החלו נטיותיו של זויפר הצעיר לנטות שמאלה, ובאותה שנה הצטרף לארגון התלמידים הסוציאל-דמוקרטי (Verband der Sozialistischen Mittelschüler). הוא החל לפרסם טורים פרי עטו בעיתון התנועה. במסגרת פעילותו שם, פגש את מריה סצ'י (גר'), עמה היה בקשר רומנטי. ב-1929 הצטרף ל"קברט הפוליטי" של המפלגה, בו רכש ניסיון ראשון בכתיבת מחזות קצרים. בקיץ 1930 נסעו הוא ומריה לניס ברכב, ורשמי המסע הפכו לבסיס ל"אנשים על הדרך" – הטור הראשון של זויפר שפורסם ביומון המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (מסד"א), "עיתון הפועלים" (Arbeiter Zeitung)(אנ').
קורות חיים > שיא הקריירה

בסתיו 1931, לאחר שסיים את בית הספר, נרשם זויפר לאוניברסיטת וינה, בה למד היסטוריה וגרמניסטיקה. אוסטריה הייתה נתונה במצב כלכלי קשה, בהשפעת המשבר העולמי, ושיעורי האבטלה נסקו, מה שהקצין מאוד גם את העמדות בזירה הפוליטית. התמיכה במפלגות הרדיקליות, הן הנאצים מימין והן הקומוניסטים משמאל, עלתה מאוד. השמרנים הודאגו מכך ודחפו לכינון משטר פאשיסטי לפי הדגם האיטלקי. ב-12 בספטמבר 1931 ערך הארגון הפארא-צבאי "משמר המולדת של שטיריה" (Steirischer Heimatschutz) הפיכה כושלת (גר'). מנהיג המתקוממים, ולטר פפרימר (אנ'), הועמד לדין וזוכה במהירות על ידי  המושבעים, שהצטרפו לתומכיו של פפרימר בהצדעה במועל יד עם סיום המשפט. זויפר חיבר שיר מחאה סאטירי על המאורע, "זוּכָּה פה אחד" (Einstimmig Freigesprochen), שהתפרסם ב"עיתון הפועלים" ב-20 בדצמבר 1931. מאז היה לו שם טור קבוע, שהוקדש להומור פוליטי. הוא קיבל טורים גם בכתבי-עת אחרים של המפלגה.
בקיץ 1932, בעת החופשה מהאוניברסיטה, קיבל זויפר גם מטלה עיתונאית ראשונה ויצא לגרמניה. הוא חיבר סדרת כתבות על הנעשה במדינה. הוא זועזע מהתמיכה הנרחבת בהיטלר שראה, כמו גם מריקבונה של הדמוקרטיה הגרמנית. לטענת הביוגרף ז'אן-מארי וינקלר (Winkler), בשלב זה חל בו מפנה: דיווחיו מגרמניה היו קודרים שלא כרגיל, והוא עצמו החל לבקר בחריפות את הפיצול בשמאל בין סוציאל-דמוקרטים וקומוניסטים ולקרוא לחזית מאוחדת. גם סגנונם של שיריו נעשה פסימי יותר.
עליית הנאצים לשלטון ב-1933 הדאיגה את הממשלה האוסטרית, שחששה מניסיון השתלטות. ב-4 במרץ 1933 ניצל הקאנצלר אנגלברט דולפוס אי-סדרים בפרלמנט כדי להפעיל את סמכויות החירום שלו, ונעשה דיקטטור בפועל. תוך זמן קצר הוצאו מפלגות האופוזיציה – הנאצים, הסוציאל-דמוקרטים והקומוניסטים – אל מחוץ לחוק. זויפר, שהתאכזב מהמסד"א, החל בחיבור הרומן הראשון שלו, "כך מתה מפלגה" (So Starb eine Partei), שבו ביקר אותה בחריפות. בפברואר 1934, כשפרצו עימותים נרחבים בין כוחות הממשלה לאנשי שמאל (אנ'), עבר זויפר למפלגה הקומוניסטית האוסטרית, אף כי לא נטל חלק פעיל בהתקוממות. ב-1934 גם נפרד מסצ'י ונכנס למערכת יחסים עם הלי אולטמן (Helli Ultmann). משפחתו נקלעה למשבר כספי, והוא נאלץ לעזוב את האוניברסיטה ולכתוב שירים ורשימות לעיתונים – בדרך כלל תחת שם בדוי – באופן תכוף יותר על מנת להתפרנס.
באוגוסט 1935 הכיר זויפר את השחקן והבמאי לאו אשכנזי (לימים לאון אסקין (אנ')), שניהל מועדון קברט בשם "אָה-בֶּה-צֶה" (ABC). זויפר נעשה לשותפו העיקרי של אשכנזי ושימש ככותב הראשי של הקברט. המועדון היה המפורסם ביותר מבין שורה של מוסדות דומים שפעלו בווינה באותן השנים: היו בו ארבעים ותשעה מקומות (לפי החוק, רק אולמי מופעים עם חמישים מקומות ומעלה היו נתונים לפיקוח הצנזורה) והוצגו בו מופעי בידור שכללו ביקורת חריפה על השלטון. רוב השחקנים והכותבים היו יהודים והזדהו עם השמאל. ב-6 במאי 1936 הוצג במועדון לראשונה קברט פרי עטו של זויפר, "סוף העולם" (Der Weltuntergang), שהוא אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר. עוד עבודה ידועה שחיבר עבור אה-בה-צה היא "מלודיה לברודויי 1492" (Broadway Melodie 1492) משנת 1937, שהיה עיבוד למחזה "קולומבוס" (Kolumbus) של קורט טוכולסקי וולטר הזנקלבר (אנ'). הוא גם חיבר עיבוד סאטירי של "אופרה בגרוש" של ברכט, שבו החליף היטלר את דמותו של מקי סכינאי.
קורות חיים > אחריתו

ב-17 בנובמבר 1937 נעצר זויפר על ידי סוכני המשטרה, שטעו וחשבו כי הוא פרנץ מארֶק (גר'), פעיל קומוניסטי בכיר שהיה עמו בקשרי ידידות. אף כי הטעות התבררה במהרה, מצאו הסוכנים בדירתו די חומר כדי להרשיעו בחברות פעילה במפלגה הבלתי-חוקית. הוא היה נתון במאסר עד ה-16 בפברואר 1938, אז שוחרר במסגרת חנינה כללית. זויפר היה חופשי במשך עשרים-ושישה ימים בדיוק: ב-12 במרץ, ביום האנשלוס, הוא ניסה להימלט לשווייץ ברכבת, אך מאחר שלא היו לו המסמכים המתאימים, נאסר עליו לצאת מהארץ. למחרת, חצה את הגבול באופן בלתי-חוקי עם מגלשי סקי, ונתפס על ידי משמר הגבול האוסטרי.
ב-23 ביוני הועבר זויפר למחנה הריכוז דכאו, שבו אולץ לעבוד עבודה פיזית קשה. שם חיבר את יצירתו האחרונה, "שיר דכאו" (גר'). הפזמון החוזר קרא לאסירים "הישאר בן-אדם, חבר/ היה גבר, חבר/ עבוד היטב, התמודד, חבר/ שכן העבודה משחררת." זויפר כתב את המילים, והמנגינה חוברה על ידי המלחין הרברט ציפֶּר (אנ') בעזרתם של עוד שלושה אסירים בעלי רקע מוזיקלי. הן בשל חוסר תנאים והן בשל חשש להיענש בידי שומרי האס אס, הלחין ציפר את המנגינה בראשו ולמד את מילותיו של זויפר בעל פה. ב-1939 השתחרר ציפר כשקיבל ויזה לגואטמלה, והשיר פורסם בעולם החיצון, בכתב-עת של גולים אוסטרים בבריטניה.
ב-23 בספטמבר נשלח זויפר למחנה בוכנוואלד. שם שימש כנושא אלונקה בצוות פינוי הגופות. משפחתו, שהיגרה לארצות הברית, הצליחה לארגן לו ויזה למדינה. אך בטרם שחרורו מהמחנה לקה זויפר בטיפוס הבהרות כתוצאה ממגעו התכוף עם גוויות. הוא מת בלילה שבין ה-15 ל-16 בפברואר 1939, בגיל עשרים ושש. גופתו הועברה לניו יורק, שם נקברה בבית הקברות היהודי בסטטן איילנד.
על אף הקריירה הקצרה שלו, זויפר הוא אחד הכותבים האוסטריים הבודדים שעבודותיהם תורגמו ליותר מ-30 שפות. מחזותיו עדיין מועלים לעיתים קרובות בארצו ובמדינות דוברות-גרמנית אחרות.
כתביו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
Das Gesamtwerk; Horst Jarka (Hrsg.), Wien: Europaverlag, 1980.
Die Welt des Jura Soyfer; herausgegeben von der Jura Soyfer Gesellschaft in Zusammenarbeit mit der Theodor Kramer Gesellschaft; Redaktion, Herbert Arlt, Konstantin Kaiser, Gerhard Scheit, Wien: Verlag für Gesellschaftskritik, 1991
Sturmzeit. Briefe, 1931-1939; herausgegeben von Horst Jarka, Wien: Verlag für Gesellschaftskritik (Antifaschistische Literatur und Exilliteratur), 1991.
Herrlichen Zeiten entgegen. Reportagen, Gedichte, Satiren, 1931-1938; herausgegeben von Horst Jarka; mit einem Vorwort von Werner Schneyder, Wien: Europaverlag, 1996.
כתביו > בתרגום

The Legacy of Jura Soyfer, 1912-1939: Poems, Prose and Plays of an Austrian Antifascist; edited and translated by Horst Jarka, Montreal: Engendra Press, 1977.
"It’s Up to Us!": Collected Works of Jura Soyfer; edited, translated and with an afterword by Horst Jarka; preface by Harry Zohn, Riverside, CA: Ariadne Press (Studies in Austrian literature, culture, and thought. Translation series), 1996.
לקריאה נוספת

Peter Langmann, Sozialismus und Literatur. Jura Soyfer. Studien zu einem oesterreichischen Schriftsteller der Zwischenkriegszeit, Frankfurt a. M.: Hain Verlag bei Athenaeum (Literatur in der Geschichte, Geschichte in der Literatur), 1986.
Horst Jarka, Jura Soyfer. Leben, Werk, Zeit; mit einem Vorwort von Hans Weigel, Wien: Loecker, 1987. ISBN 978-3-85409-117-2.
Gerhard Scheit, Theater und revolutionaerer Humanismus. eine Studie zu Jura Soyfer, Wien: Verlag fuer Gesellschaftskritik (Antifaschistische Literatur und Exilliteratur), 1988.
Jura Soyfer und Theater (Jura Soyfer Gesellschaft (Hrsg.); Herbert Arlt), Frankfurt am Main: P. Lang, 1992.
Herbert Arlt (Hrsg.), Jura Soyfer, Europa, multikulturelle Existenz. internationales Kolloquium, Saarbrücken, 3.-5. Dezember 1991, St. Ingbert: W.J. Röhrig (Beiträge zur Robert-Musil-Forschung und zur neuen österreichischen Literatur), 1993.
Herbert Arlt, Fabrizio Cambi (Hrsg.), Lachen und Jura Soyfer, St. Ingbert: Röhrig Universitätsverlag (Österreichische und internationale Literaturprozesse), 1995.
Herbert Arlt, Kurt Krolop (Hrsg.), Grenzüberschreitungen, Gattungen, Literaturbeziehungen, Jura Soyfer, St. Ingbert: Röhrig Universitätsverlag (Österreichische und internationale Literaturprozesse), 1995.
Donald G. Daviau, Jura Soyfer and His Time (Studies in Austrian Literature, Culture, and Thought), Riverside, CA: Ariadne Press, 1995. ISBN 1-57241-005-1.
Jean-Marie Winkler Jura Soyfer. Vineta, la ville engloutie, Astoria, l'Université de Rouen et du Havre (1995). ISBN 978-2877750448.
Jürgen Doll, Theater im Roten Wien. vom sozialdemokratischen Agitprop zum dialektischen Theater Jura Soyfers, Wien: Böhlau Verlag (Literatur in der Geschichte, Geschichte in der Literatur), 1997. ISBN 978-3-205-98726-0.
Herbert Arlt, Klaus Manger (Hrsg.), Jura Soyfer (1912-1939) zum Gedenken, St. Ingbert: Röhrig Universitätsverlag (Österreichische und internationale Literaturprozesse), 1999.
Herbert Arlt (Hrsg.), Dramatik, "global towns", Jura Soyfer, St. Ingbert: Röhrig Universitätsverlag (Österreichische und internationale Literaturprozesse), 2000.
ביבליוגרפיה:
Publications by and on Jura Soyfer: Die Welt des Jura Soyfer (1991), pp. 253-257.
'Jura Soyfer (1912-1939): Aufführungen, Lesungen seines Werkes ... von 1934 bis 1992: eine vorläufige Chronologie,' in: Jura Soyfer und Theater (1992), pp. 133-162.
חיילים ברחובות וינה בעת העימותים בין הממשלה לשמאל, פברואר 1934.
קברו של זויפר בסטטן איילנד, ניו יורק
הדרבי הצבאי

הדרבי הצבאי (ברוסית: Армейское Дерби) הוא הכינוי ליריבות המתוחה בין קבוצת סק"א סנקט פטרבורג וקבוצת צסק"א מוסקבה והיא אחת היריבויות הסמליות והידועות באליפות KHL.
הכינוי המסורתי - הדרבי הצבאי נובע מעובדת היותן קבוצות של הצבא בתקופה הסובייטית. כיום, תקשורת הספורט ברוסיה מכנה לעיתים קרובות את היריבות כ"דרבי האוליגרכים" (Олигархическое дерби), בשל היות הקבוצות בבעלות חברות הנפט הגדולות במדינה: גזפרום נפט (שבהנהלת אלכסיי מילר) ורוסנפט (שבהנהלת איגור סצ'ין).
מאזן הניצחונות נוטה בבירור לטובת צסק"א שזכתה באליפות ברית המועצות יותר מכל מועדון הוקי קרח אחר בברית המועצות. מאז 2011 סק"א אומנם נמצאת במגמת עלייה והתחזקות וזכתה ביותר תארים מצסק"א מאז תחילת העשור השני של המאה ה-21, אך עדיין צסק"א היא הדומיננטית יותר במפגשים ביניהן.
תארים

| סק"א | תחרות | צסק"א |  |
| --- | --- | --- | --- |
מקומיים
| 0 | אליפויות ברית המועצות | 32 |  |
| 0 | גביעים לאומיים | 12 |  |
| 1 | אליפויות רוסיה | 1 |  |
| 2 | גביע גגארין | 1 |  |
| 3 | סך הכל | 45 |  |
בינלאומיים
| 3 | גביע שפנגלר | 1 |  |
| — | גביע אלופות אירופה | 20 |  |
| 3 | סך הכל | 21 |  |
סיכום
| 6 | סך הכל | 66 |  |
היסטוריה

בתקופה הסובייטית, קבוצת ההוקי צסק"א (מועדון הספורט המרכזי הצבאי) וסק"א (מועדון הספורט הצבאי) היו חלק ממחלקת תרבות גוף וספורט של הכוחות המזוינים והיו כפופות לוועדת הספורט של הכוחות המזוינים של ברית המועצות והמפגשים נשאו אופי ידידותי בעיקרו חרף יריבות סמויה בין עיר הבירה הסובייטית מוסקבה לעיר הבירה ההיסטורית סנקט פטרבורג, אז לנינגרד.
כיום הם מועדונים פרטיים ואין כל קשר בינם לצבא, אך שם הקבוצות וכינוי היריבות נשאר והיריבות בין הקבוצות הפכה לשם דבר בהוקי קרח ברוסיה והוא מהמפגשים הפופולריים ביותר בהוקי קרח הרוסי, שמושכים קהל רב וזוכים לאחוזי צפייה גבוהים בטלוויזיה והמשחקים ביניהם רווי רגשות בשני הצדדים.
היריבות בין המועדונים התחזקה מאוד מאז הקמת ליגת ההוקי הקונטיננטלית בשנת 2008 ומאז כל מפגש בין הקבוצות ובעיקר במסגרת משחקי פלייאוף ה-KHL הוא מפגש מתוח ומסקרן כאשר היריבות נאבקות ביניהן על הזכות להעפיל לגמר גביע גגארין.
בדצמבר 2018 שתי הקבוצות נפגשו ביניהן במסגרת "קלאסיקת ההוקי", בגזפרום ארנה שבסנקט פטרבורג. צסק"א ניצחה לעיני 68 אלף איש. הקבוצות נפגשו שתי עונות רצופות בשלבי חצי גמר גביע גגארין (2018, 2019), כשבשני המקרים צסק"א היא זו שניצחה והעפילה לגמר הטורניר.
ב-19 בדצמבר 2019 הן נפגשו שוב במסגרת "קלאסיקת ההוקי" בגזפרום ארנה ונפגשו גם בגמר המערב וחצי גמר גביע גגארין בעונת 2020/2021. הן נפגשו שוב באותו שלב גם בעונת 2021/2022.
שחקנים ששיחקו בשני המועדונים

על אף היריבות בין שני המועדונים, מספר שחקנים עברו בין שניהם או שיחקו בשניהם ויש כאלה ששיחקו בקבוצה אחת ואימנו בקבוצה אחרת.
אנדריי ירמאקוב
וניאמין אלכסנדרוב
אלכסנדר דרוזדצקי
ניקיטה גוסב
היכלי ספורט

מפגשים בין הקבוצות תמיד משכו קהל רב מאוד לאולמות. סק"א מארחת את משחקי הבית בהיכל הקרח בסנקט פטרבורג המכיל 12,300 מושבים ונבנה בשנים 1999—2000 בעלות 60 מיליון דולר. עד עונת 2008/2009 ב-KHL סק"א אירחה בהיכל הספורט יובילייני שמכיל 7,012 מושבים. מאז עונת 2018/2019 ב-KHL, צסק"א מארחת את משחקיה בצסק"א ארנה המכיל 12,100 מושבים ונפתח בשנת 2015 בחסות VTB. קודם לכן צסק"א אירחה את משחקיה בהיכל הקרח על שם וסבולוד בוברוב שנחנך ב-1991.
היכל הקרח בסנקט פטרבורג. נחנך בשנת 2000.
תכולה: 12,300
צסק"א ארנה. נחנך בשנת 2013.
תכולה: 12,100
ראו גם

הדרבי הירוק
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקת מפגשי צסק"א מוסקבה נגד סק"א סנקט פטרבורג
↑  סטטיסטיקת מפגשי צסק"א מוסקבה נגד סק"א לנינגרד
↑  Многосерийное армейское дерби: ЦСКА и СКА проведут очередную встречу, איזבסטיה
↑  Олигархическое дерби: бедняк не играет в плей-офф
↑  СКА — ЦСКА: соизмеряя несоизмеримое
↑  Пресс-служба ХК ЦСКА: «Армейское дерби вновь осталось за Питером». 20.12.2011
↑  Андрей Белик: «КХЛ. Кузня проигрывает Амуру, СКА выигрывает армейское дерби, первая победа Спартака». iSport.ua, 17.09.2011
↑  Почему серия ЦСКА – СКА стала лучшей в истории КХЛ
↑  אתר רשמי
גביע העולם בשחמט 2019

| --- | --- |
 ענף:  שחמט 
 ארגון מפעיל:  פיד"ה 
 תקופת התחרות:  9 בספטמבר 2019 – 4 באוקטובר 2019 (26 ימים) 
 מספר תחרות:  10 
 מספר מתמודדים:  128 
 עיר מארחת:  חנטי-מנסיסק 
 אתר רשמי
 
 → גביע העולם בשחמט 2017 גביע העולם בשחמט 2021 ← 
 
גביע העולם בשחמט 2019 הוא הטורניר העשירי של גביע העולם בשחמט שמארגן פיד"ה. זהו טורניר יחידים, שנערך לפי שיטת המפסיד יוצא, כלל 128 משתתפים והתקיים בין 9 בספטמבר ל־4 באוקטובר 2019 בעיר חנטי-מנסיסק, רוסיה. הזוכה בטורניר, טיימור רג'אבוב וסגנו דינג לירן העפילו לתחרות המועמדים 2020.
משתתפים

128 המשתתפים נבחרו במספר אופנים:
אלוף העולם המכהן מגנוס קרלסן
אלופת העולם בשחמט נשים ג'ו ונג'ון
ארבעת השחמטאים שהגיעו לחצי גמר גביע העולם בשחמט 2017
שני אלופי העולם לנוער 2017 ו-2018: אריין טארי (Aryan Tari) ופרהאם מקסודלו (Parham Maghsoodloo)
לפי דירוג בתחרויות יבשתיות ואזוריות
46 השחמטאים שסיימו במקומות הגבוהים ביותר באליפות אירופה ליחידים ב-2018 ו-2019
20 שחמטאים מיבשת אמריקה (הצפונית והדרומית)
20 שחמטאים מאסיה ואוקיאניה
6 שחמטאים מיבשת אפריקה
18 השחמטאים עם ממוצע מד הכושר הגבוה ביותר בין אוגוסט 2018 ליולי 2019 שלא עלו לפי הקריטריונים שלפני כן.
5 שחמטאים שבחר נשיא פיד"ה
4 שחמטאים שבחרה הוועדה המארגנת של התחרות
שחמטאי שעלה מטורניר ACP: באסקארן אדהיבאן (Baskaran Adhiban)
שחמטאים בכירים שהחליטו לא להתמודד:
מגנוס קרלסן
ג'ו ונג'ון - החליטה לא להתמודד על מנת שתוכל להתמודד בסבב הגרנד פרי בשחמט נשים.
וישוואנתן אנאנד - החליט להשקיע בתחרות FIDE Grand Swiss Tournament שתתחיל ב־10 באוקטובר, תחרות שמעניקה מקום אחד לתחרות המועמדים.
ריכרד רפורט
וסלין טופאלוב
פביאנו קרואנה
בתחרות משתתפים שלושה שחמטאים ישראלים: בוריס גלפנד, מקסים רודשטיין ותמיר נבאתי. שלושתם הודחו בסיבוב השני.
מבנה התחרות

בכל סיבוב שני השחקנים משחקים ביניהם שני משחקים רגילים כאשר כל אחד משחק משחק אחד בשחור ואחד בלבן. קיימת הגבלת הזמן של 90 דקות לכל אחד ולאחר המסע ה-40 תוספת של 30 דקות. כל מסע, מתחילת המשחק, מזכה בתוספת של 30 שניות. שני המשחקים האלו משוחקים באותו יום.
אם בתום שני המשחקים התוצאה היא תיקו, למחרת מתקיימים משחקים מהירים עד להכרעה. המשחקים המהירים משוחקים לפי הסדר הבא:
שני משחקי שח מהיר. 25 דקות עם תוספת של 10 שניות למסע.
שני משחקי שח מהיר. 10 דקות עם תוספת של 10 שניות למסע.
שני משחקי בליץ. 5 דקות עם תוספת של שלוש שניות למסע.
משחק ארמגדון אחד. ללבן 5 דקות לשחור 4 דקות. תוספת של 3 שניות למסע החל מהמסע ה-61. במקרה של תיקו השחור זוכה.
המנצח בהתמודדות בכל סיבוב עולה לשלב הבא בתחרות והמפסיד מודח ממנה.
בגמר ובמשחק על המקום השלישי, שני השחקנים ישחקו בתחילה 4 משחקים עם הגבלת זמן ורק לאחר מכן במקרה של שוויון הם ישחקו משחקים מהירים לפי המפורט לעיל.
מבנה התחרות > העפלה לתחרות המועמדים

שני שחמטאים יעפילו לתחרות המועמדים 2020. בעקבות פרישתם של קרלסן (האלוף המכהן) ושל קרואנה (העפיל לטורניר המועמדים כמתמודד על אליפות העולם 2019), שני העולים לגמר יעפילו גם לתחרות המועמדים.
פרסים

| סיבוב | זכייה ברוטו | זכייה נטו |
| --- | --- | --- |
| ראשון | 6,000 $ | 4,800 $ |
| שני | 10,000 $ | 8,000 $ |
| שלישי | 16,000 $ | 12,000 $ |
| שמינית גמר | 25,000 $ | 20,000 $ |
| רבע גמר | 35,000 $ | 28,000 $ |
| מקום רביעי | 50,000 $ | 40,000 $ |
| מקום שלישי | 60,000 $ | 48,000 $ |
| מקום שני | 80,000 $ | 64,000 $ |
| הזוכה | 110,000 $ | 88,000 $ |
| סך הכול | 1,600,000 $ | 1,280,000 $ |