stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאמור (קומיקס)
היסטוריה פרסומית > תור הכסף ולאחריו

| --- | --- |
 :  ראו גם – תור הכסף של הקומיקס
נאמור חזר בחוברת הרביעית של ארבעת המופלאים (מאי 1962), כאשר ג'וני סטורם - הלפיד האנושי החדש - מוצא אותו כשהוא חסר בית וחולה במחלת השיכחה ברובע הדרומי של מנהטן. הלפיד האנושי מגלח את זקנו בעזרת להבותיו, מזהה אותו כנאמור וזורק אותו לנהר בתקווה להשיב את זיכרונו אליו, ואכן כך קורה. נאמור חוזר לממלכתו התת-ימית, שבסיפור זה נקבע שמה לראשונה בהיסטוריית הדמות כאטלנטיס, אך מגלה רק מוצב אחד שהושמד בניסוי בנשק גרעיני במהלך השנים בהן התהלך ללא כל זיכרון מעברו. הוא משער כי כל אנשיו פזורים וכי הוא לא ימצא אותם לעולם. הוא נשבע נקמה על עולם האדמה, ומתקיף בעזרת מגוון של יצורים ימיים ענקיים שזומנו בעזרת קרן נשיפה אטלנטית. כאשר ארבעת המופלאים נלחמים בו, הוא נכבש ביופייה של סוזן סטורם, התאהבות שאותה מחזיק נאמור במשך שנים כלפיה.
בחוברת הרביעית של האוונג'רס (מרץ 1964), נאמור מוצא שבט ארקטי הסוגד לדמות קפואה שנשמרה בגוש של קרח. הוא זועם על מעשה הסגידה וזורק את גוש הקרח לאוקיינוס. לאחר עזיבתו, גוש הקרח נמס ומגלה את גופתו הקפואה של קפטן אמריקה. עד מהרה, קבוצת האוונג'רס מחייה אותו מחדש. בגיליון קודם, נאמור מצטרף לענק הירוק בהתקפתו על האוונג'רס, אך נסוג לאחור כאשר הענק נוטש את הקרב.
דמותו של נאמור בשנות ה-60 של המאה ה-20 - הידועה בפי היסטוריוני קומיקס כתור הכסף של הקומיקס - היא סמכותית, גאוותנית ורצינית יותר מהצעיר הפזיז שהיה בשנות ה-40 וה-50, והמדבר בניב נאו-שייקספירי מאשר ניב הדיבור הקודם שלו בנערותו. יתר על כן, דמותו נודעה כאנטי גיבור, והוא ציוות עצמו לנבלי-על ידועים כדוקטור דום ומגנטו, אולם אצילותו המלכותית ונטייתו לפעול בעצמאיות הופכים את שיתופי הפעולה הללו לקצרי מועד. לאחר הופעות אורח שונות, נאמור מקבל סדרה משל עצמו בכותר Tales to Astonish, החל מחוברת מספר 70 (אוגוסט 1965), שהפך מאוחר יותר לכותר הנושא את שמו, Sub-Mariner, בשנים 1968-1974. כמה מהגיליונות המאוחרים נכתבו בידי יוצר הדמות, ביל אברט, מעט לפני מותו, והציגו מחדש את נאמורה כמבוגרת יותר ואת ביתה, נאמוריטה פרנטיס.
בעקבות מיני סדרה בת ארבע חוברות שנכתבה כעשור לאחר מכן, Prince Namor, The Sub-Mariner (ספטמבר-דצמבר 1984) בכתיבתו של בוב בודיאנסקי ובאיורו של ג'ון מארק דמתיאס, נאמור קיבל סדרה משלו בשנת 1990, שרצה למשך 62 חוברות (אפריל 1990-מאי 1995) בכתיבתם של ג'ון ביירן (#4-21), ג'יי לי (#26-38) ומגוון כותבים ואמנים אחרים. הסדרה עקבה אחר עלילותיו של נאמור כיו"ר "אורקל בע"מ", תאגיד המקדיש את משאביו להפחתת זיהום, בעיקר בימים, והביאה לחזרתו לחיים של אמן הלחימה איירון פיסט.
המיני סדרה Namor בת 12 החוברות מיוני 2003 עד למאי 2004, שנכתבה בידי ביל ג'מאס ואנדי ווטסון ואוירה בידי סלבדור לרוקה חקרה את ימי נעוריו של נאמור, ומערכת היחסים הרומנטית אותה רקם עם נערה אמריקנית בתחילת המאה ה-20. בהמשך, מיני סדרה בת שש חוברות, Sub-Mariner Vol.2 (אוגוסט 2007-ינואר 2008) הציגה את בנו הסודי של נאמור, קאמאר.
ביוגרפיה בדיונית > מקור

נאמור נולד בעיר הבירה של האימפריה האטלנטית, שהתמקמה לאורך החוף הארקטי בזמנו, מתוך זיווגם של בת הקיסר האטלנטי ת'אקור ושל קפטן אמריקני משוברת הקרח "אורקל". כאשר בת הקיסר - הנסיכה פן - לא חזרה מחקירתה של הספינה השוכנת במימי אנטארקטיקה, ת'אקור שלח לוחמים אטלנטיים לתקוף את ה"אורקל", בהאמינו כי היא נתפסה. למען האמת, קפטן הספינה - לאונרד מקנזי - לקח אותה ככלתו. בהתקפה, מקנזי נחשב למת ופן חזרה לממלכתה. תשעה חודשים לאחר מכן, תינוק ורוד-עור נולד לגזע האטלנטיים כחול-העור. הוא גדל באטלנטיס, ובבגרותו הרבה לצאת להרפתקאות במימי האוקיינוס ומעל לקרקע. הוא הפך לנסיך אטלנטיס וללוחם עבור בני עמו האטלנטיים.
ביוגרפיה בדיונית > מלחמת העולם השנייה

כשפרצה מלחמת העולם השנייה, נאמור הניח הצידה את מחלוקותיו עם העולם החיצון ולחם לצד גיבורי-על ובני ברית שקראו לעצמם "הפולשים", ביניהם קפטן אמריקה, שותפו באקי ברנס והלפיד האנושי המקורי. נאמור נפצע לאחר המלחמה וחי למשך זמן מה ברובע הדרומי של מנהטן, ניו יורק כמחוסר בית חולה שכחה בשם מייסין. בתקופה, אתר העיר אטלנטיס הושמד בניסוי בנשק גרעיני ותושביו נאלצו לעבור למיקום אחר.
ביוגרפיה בדיונית > האילומינטי

נאמור הוא חבר הקבוצה המדינית החשאית "אילומינטי", יחד עם דוקטור סטריינג', איירון מן, פרופסור X, מיסטר פנטסטיק וחזיז שחור, אם כי דעותיו עוינות במיוחד. כאשר בת דודתו נאמוריטה נהרגה בהתפוצצות וברצח המוני שהוביל לחוק רישום העל-אנושיים (אליו נאמור מתנגד), הוא מפעיל סוכני חרש של משמר הכבוד המלכותי האטלנטי כדי למצוא את האשם - הנבל ניטרו - אותו הוא לוכד בעזרתו של וולברין. בעיצומו של הקרב בין הפלגים בקרב גיבורי-העל, נאמור מביא את כוחותיו האטלנטיים לעזור לכוחותיו של קפטן אמריקה. מאוחר יותר, הוא נוכח בהלווייתו הפרטית של קפטן אמריקה, ומבטיח לנוכחים שאף אחד יתקרב לאתר.
נאמור היה לחבר האילומינטי היחיד שהתנגד להגלייתו של הענק הירוק אל מחוץ לכוכב, כפי שסופר באירועי כוכב הענק הירוק. משום כך, הענק חס על חייו בזמן חזרתו לכדור הארץ לאחר אירועי מלחמת-עולם הענק הירוק. הענק מכריז מלחמה על הארץ, ונאמוריטה מצטרפת יחד עם אנג'ל והרקולס למטרתו.
ביוגרפיה בדיונית > השמדתה של אטלנטיס והפלישה הסודית

נאמור מגלה שיש לו בן אובד בשם קאמאר, שניסה לגזול את כס המלכות באטלנטיס על ידי הכרזת מלחמה על ארצות הברית. בעקבות האירועים, נאמור אולץ לפנות את תושבי אטלנטיס וקרא להם להגר לפני הקרקע ולחיות לצד סוכני החרש של תאגידו, כאשר ניטרו נשאר בעיר הריקה יחד עם קאמאר שנלקח כאסירו, והתפוצץ מעומס יתר. או אז, נאמור כרת ברית עם הנבל והמונרך האירופאי דוקטור דום ושלח גדוד לוחמים אטלנטיים לשמור על מדינתו לאטבריה.
מעט לאחר מכן, איירון מן זימן את האילומינטי לדון באפשרות שתהיה פלישה לנוכח האירועים האחרונים, ונאמור התעקש שלא כך הדבר. חזיז שחור מתקיף אותם לפתע, כאשר הוא מתגלה כסקרול מתחזה, ונהרג בידי נאמור, שעוזב את הקבוצה בטענה שאינו סומך יותר על חבריה.
ביוגרפיה בדיונית > שלטון אפל

נאמור ציוות עצמו לקפטן אמריקה החדש, ג'יימס ברנס, כדי להשיב את גופתו של הלפיד האנושי המקורי לפני שתשמש כנשק בידי מדען עריק. נאמור ציין כי הוא עושה זאת משום שג'ים האמונד (הלפיד האנושי המקורי) היה מהאנשים היחידים שהוא אי פעם העריך. אולם, הוא נשבה ונערכים בו ניסויים עם וירוס העשוי מ-DNA ומבנה תאים של האמונד, אך הפיזיולוגיה האטלנטית שלו מנקה את גופו מהשפעות הווירוס. לאחר מכן, נאמור מוודא שג'ים האמונד נקבר באופן הראוי.
נאמור היה לאחד המנהיגים שזומנו בידי נורמן אוסבורן לקאבאל ("חורשי המזימות"), ביניהם נמנים גם דוקטור דום ואמה פרוסט. נרמז כי לפרוסט ולנאמור עבר משותף ביחד, וכי יש לו רגשות כלפיה. לאחר הישיבה, נאמור ודום מדברים ביניהם והביעו ספק בתוכניתו של אוסבורן, שלפי דום תעניק לאוסבורן שליטה מלאה על אומות היבשה בכדור הארץ, אך גם לא תפריע לשלטונו של נאמור בימים. כמו כן, נאמור פוגש בפרוסט, ומתגלה כי הייתה ביניהם היסטוריה משותפת. בימיה כמלכה הלבנה של המעגל הפנימי של מועדון הלפייר, היא נשלחה בידי סבסטיאן שו לגייס את נאמור לשורותיו. במקום זאת, נאמור לוקח אותה לממלכתו והם מפתחים מערכת יחסים רומנטית. שו האמין כי פרוסט בגדה בו, ולכן הוא שלח זקיף מתוכנת להתקיף את השניים ולהשמיד את אטלנטיס. כאשר נאמור מתעמת מול שו על בוגדנותו, סלנה משתלטת באופן טלפתי על פרוסט ונועלת את זיכרונותיה על נאמור. כתגובה, נאמור נשבע לנקום בשו. בזמן ההווה, פרוסט מגלה לו שהקרב הראשוני בינה לבין הפניקס שחרר את הנעילה על זיכרונותיה. היא כורתת עמו ברית, מפתה את שו, ומשתמשת בכוח הטלפתיה שלה כדי לגרום לנאמור להאמין שהיא הרגה אותו, כשלמעשה ניטרלה אותו טלפתית. כחלק מהעסקה ביניהם, נאמור נשבע להגן על גזע המוטאנטים כשם שהוא מגן על עמו, ופרוסט נשבעה להגן טלפתית על מוחו אם אוסבורן יבגוד בהם.
כאשר נפטון נלכד בידי המלכה היפולטה והאמזונות הלוחמות לבקשתם של פלוטו והרה, הנסיכה ארטומיי חילצה מתוכו את מיקומו של האומפאלוס. הוא ניצל מידיה בידי נאמור, נאמורה והרקולס ונלקח חזרה לאטלנטיס כדי שהכמרים ירפאו אותו. נאמור הביע דאגה, כבוד ויראה רבה כלפי האל שלו, ונאות להקריב את העולם החיצון כדי לטפל בו. בשלב מסוים, אוסבורן ממנה את נאמור ללכוד את טוני סטארק הנמלט מן החוק, אך נאמור נכשל.
נאמור מסכים להתאחד עם חמשת חברי האילומינטי כשבוע לאחר הפלישה הסודית כאשר ריד ריצ'רדס הנואש מקים מחדש את הארגון כדי לספק עזרה והדרכה לבעיית מלחמות האזרחים ביקומים המקבילים דרך מכונה חדשה שהמציא, לה קרא "הגשר". זמן מה לאחר פגישת האילומינטי, נאמור מזומן בחשאי לפגישתם השנייה של הקאבאל בידי אמה פרוסט. אוסבורן מציע לטפל בחבורת האוונג'רס הרשומים, "האוונג'רס העוצמתיים". בין יתר הנושאים שנדונו היו המצוד הכושל אחרי טוני סטארק, מיזוגם של לוחמים אסגרדיים לתוך מדינת לטבריה והשבתו של דוקטור דום כמונרך על מדינתו, המוטאנטים המצטברים בסן פרנסיסקו, התקפתו של המעניש על "הברדס" וכן נושאים אחרים. בינתיים, לוקי מנסה להשתמש בקבוצת אוונג'רס משלו בדמותה של מכשפת השני כדי לשבור את אוסבורן - מטלה המשותפת גם לדום ולנאמור, אם כי הם אינם יודעים את תוכניתה. שישה חודשים לאחר הפלישה, נאמור פוגש בפנתר השחור ומבקש ממנו להצטרף לקאבאל כדי להתכונן לנפילתו של אוסבורן, אך זה האחרון מסרב בנימוס.
כאשר סוכני חרש אטלנטיים פותחים במתקפת טרור על קליפורניה, אוסבורן פוקד על נאמור לגנות את הקבוצה הסורחת ולגזור את דינם פרט לאחד, שישמש כעדות ויושפל בפני אמצעי התקשורת. נאמור מסרב בזעם, באומרו שמה שהם תופסים כטרור הוא למעשה פעולת תגמול נגד תושבי הקרקע על השמדת כוכב הלכת עליו הם חיים, ועוזב את הקאבאל.
ביוגרפיה בדיונית > אוטופיה

| --- | --- |
 :  ראו גם – אקס-מן: אוטופיה
נאמור מצטרף לאקס-מן האפלים לבקשתה של אמה פרוסט. תחת שליטתו של אוסבורן, האקס-מן האפלים - יחד עם האוונג'רס האפלים - משתלטים בהצלחה על סן פרנסיסקו, שזועזעה קשות בידי מהומות של קבוצות אנטי-מוטאנטים התומכות באיסור רבייתם של מוטאנטים. קבוצת האקס-מן הפכה בשנית לנרדפת על ידי החוק. אולם, אחרי שהשליטה על העיר הושבה, מתגלה כי נאמור ופרוסט עבדו יחד עם סייקלופס כדי לפנות את סן פרנסיסקו ממוטאנטים לבסיס חדש בשם "אוטופיה" בקו החוף של קליפורניה. אוסבורן מגלה כי עבדו עליו, ויחד עם האוונג'רס האפלים מתכנן להשתלט על אוטופיה המוטאנטית. כאשר קבוצות האוונג'רס האפלים ואקס-מן האפלים מובסים, נאמור נשאר עם המוטאנטים על אוטופיה.
ביוגרפיה בדיונית > עידן הגיבורים

כאשר הברדס מנסה להשיג לרשותו את יהלומי האינסוף לאחר שהוחבאו בידי האילומינטי, נאמור עוזר לתור להשיג את יהלום הזמן מתחתית האוקיינוס לפני הברדס, ולהשתמש בו בקרב נגדו. עם הבסתו של הברדס, נאמור ושאר חברי האילומינטי - כאשר סטיב רוג'רס שחזר לחיים מחליף את חזיז שחור שמת - מסכימים להחביא מחדש את היהלומים.
כוחות ויכולות

משום ירושתו הגנטית הבלתי רגילה, נאמור הוא יחיד במינו בקרב הן בני האדם והן האטלנטים. הוא מיוחס לרוב כמוטאנט הראשון של חברת מארוול, משום שלמרות שכוחות-העל שלו באים מעצם היותו היבריד אנושי-אטלנטי, יכולת התעופה שלו אינה ניתנת להסברה בידי אף אחד מהצדדים. אולם, לפי כרונולוגיית ההמשכיות של החברה, היו הרבה מוטאנטים לפניו.
נאמור מחזיק בפיזיולוגיה אמפיבית מלאה המותאמת ללחצים הקיצוניים שקיימים מתחת למים. בנוסף, הוא בעל כוחות, מהירות, זריזות וסיבולת-על וכן אריכות חיים ויכולת תעופה. הוא מסוגל לשרוד מתחת למים לתקופה בלתי מוגבלת ויש לו יכולת ראייה מיוחדת המקנה לו את האפשרות לראות בבהירות מבעד למימי האוקיינוס העכורים.
בסיפור הראשון של הדמות, ביל אברט תיאר את הדמות אותה יצר כ"אדם-על החי על היבשה ובימים, עף באוויר ויש לו כוחות של אלפי בני אנוש רגילים". לא הוזכרו כוחות נוספים. לנאמור צמד כנפונים על כל אחד מקרסוליו, המקנים לו את יכולת התעופה. לעיתים, הכנפונים אבדו או נפגעו, ויכולת התעופה שלו התפתחה רק בבגרותו. כאשר הסדרה הוחייתה בשנת 1954, נאמור איבד את כנפוני הקרסול שלו ואיתם את יכולת התעופה. בהמשך, כוחותיו המלאים חזרו בחוברת מספר 38 (פברואר 1955). בנוסף, יש לו את האפשרות לשחות במהירות-על, אפילו בסטנדרטים אטלנטיים. לאחר שנאמור הוחייה בשנית בשנות ה-60 של המאה ה-20 בידי סטן לי וג'ק קירבי, הוא הדגים כוחות תת-ימיים שונים שלא נראו קודם, כמו יכולות חיקוי כדג וכוחות חשמל כמו לצלופחאים.
לנאמור אריכות חיים גדולה יותר מבן אדם רגיל. הוא עבר את גיל 80 מאז הולדתו ב-1920 לפי קו הזמן של מארוול, אך נראה כגבר צעיר בשיאו. זהותו כגיבור-על לפני מלחמת העולם השנייה התבססה זה מכבר, מה שגרם לו להיות פחות מושפע מקו הזמן הנזיל של המשכיות החברה.
כוחו הרב של נאמור קשור למידת קרבתו למי הים. הוא מסוגל לזרוק ללא כל קושי מכלית, למרות צמיגות האוקיינוס. הוא אינו מסוגל למות כתוצאה מהישארות על קרקע יבשה, כמו אטלנטים רבים אחרים, אם כי כוחו נחלש במידה מועטה ככל שהוא משתהה מחוץ למים. יש לו גם סיבולת גבוהה יותר מכל בן אדם רגיל, וחסינות מפני פציעות הודות ל-DNA ההיברידי שלו. רמת הכוח שלו יכולה לעמוד בקרבות נגד ישויות עוצמתיות כמו הענק הירוק.
כמה מהסיפורים הזכירו כי לנאמור יש זימים לצורך נשימה מתחת לפני הים, ואמנים כסלבדור לרוקה איירו חרכי זימים משני צידי צווארו. בחוברות Sub-Mariner #18-22 ‏(1969-1970), ישויות חוצניות סגרו באופן כירורגי את הזימים לתקופת מה, מה שאיפשר לו לנשום אוויר אך לא מתחת למים. מקורות נוספים ציינו כי ריאותיו מכילות חמצן המפרק את הממברנות והמאפשר לו לחיות מתחת לפני הים.
כתוצאה מטיבעו ההיברידי, נוצרה התאוריה לפיה נאמור חסין מפני חוסר איזון בחמצן בדמו, הגורם בדרך כלל להפרעה דו-קוטבית ולשינויים קיצוניים במצב הרוח. הוא יכול לווסת חוסר איזון שכזה על ידי טבילה במי הים.
לנאמור סוג של כריזמה אותה נשים מוצאות כמושכת ביותר. רבות מהנשים עימן היה בקשר הבהירו את משיכתן לחזותו החייזרית והשרירית. הוא מגיב לכך בהכרת תודה מהולה בריחוק מסוים הנובע מאטיקט מונרכי.
נאמור הוא מנהיג מלידה שאומן בידי משפחת המלוכה האטלנטית כיאה ליורש כס המלכות והוא הוביל חילות לקרב בהצלחה יתרה. התנהגותו הבינאישית היא מרוחקת וגובלת בחוסר ידידותיות, אך היא נובעת מאצילותו הרבה.
ניתנה לנאמור חזקה על יהלום הזמן, שמעניק לו את האפשרות לשלוט בעבר, בהווה ובעתיד. כמו כן, יש באפשרותו לערוך מסע בזמן, לבגר ולהצעיר אנשים, וכן להשתמש בו כנשק כדי ללכוד אויבים בלולאות זמן בלתי נגמרות.
נאמור חונך בנימוסי חצר המלכות האטלנטית, והוא דובר אנגלית, אטלנטית ולמורית. הוא איש עסקים ממולח ביותר.
המוטאנט הראשון של מארוול

נאמור זוהה שוב ושוב כ"מוטאנט הראשון של מארוול", עובדה נכונה לפי סדר הופעתו הכרונולוגית בפרסומי החברה. אולם, הוא אינו המוטאנט הוותיק ביותר בקו הזמן של יקום מארוול הבדיוני. מספר מוטאנטים קדמו לו, כמו אפוקליפס (שנולד בשנת 30 לפני ספירת הנוצרים), סלנה (הייתה פעילה מאז 10,000 לפני הספירה), אקסודוס (מאז המאה ה-12), מיסטיק ודסטיני (תאריך לידתן אינו ידוע, אך נודע ששתיהן פעילות משחרית המאה ה-20), המוטאנט הדמוני עזאזל, וקבוצת המוטאנטים אקסטרנלז.
בחוברת מספר 6 של חוברות האקס-מן (יולי 1964), מנהיג האקס-מן פרופסור X ונבל-העל מגנטו חושדים בנאמור על כי הוא מוטאנט. כותבים של שנות ה-60 וה-70 תיארו את דמותו כהיבריד אנושי-אטלנטי ולא כמוטאנט, כדי להבדילו מקבוצת האקס-מן המוטאנטית. כאשר הסדרה הוחייתה בשנות ה-90, שם הכותר נשא את התיאור "המוטאנט הראשון והעוצמתי של מארוול".
נאמור למעשה בנוי מפיזיולוגיה היברידית של בני אנוש ואטלנטים, אם כי מאפייניו האישיים אינם שייכים לאף גזע. מאפיינים אלה כוללים את היכולת לעוף, כוחו העצום, ויכולות ששומשו לעיתים רחוקות כהפקת חשמל, חוש רדאר ותקשור טלפתי עם חיי הים.
בגיליון הראשון של המיני סדרה העוסקת בקבוצת האילומינטי, וזאת לאחר שעבר ניסויים בידי חוצנים, נקבע כי נאמור אינו רק היבריד אנושי-אטלנטי כי אם גם מוטאנט.
ראו גם

אקווהמן - דמות בדיונית דומה של חברת DC קומיקס המתחרה
הערות שוליים

↑  Peter Sanderson (1996). Marvel Universe. Virgin Publishing Ltd. ISBN 1-85227-646-0
↑  Top 100 Comic Book Heroes: #77 - Sub-Mariner
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015154718  VIAF: 163145003312761301245   WorldCat (עם VIAF): 163145003312761301245
ניקולאי אוזרוב

| --- | --- |

אוזרוב במהלך שידור
 לידה:  11 בדצמבר 1922 מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פטירה:  2 ביוני 1997 (בגיל 74) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות ודנסקויה 
 השכלה:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון (1946) 
 מעסיק:  התיאטרון האמנותי של מוסקבה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1982)  מאסטר מוסמך לספורט של ברית המועצות (1947)  המאמן המכובד של רוסיה (31 באוגוסט 1995)  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה (20 בספטמבר 1947)  אמן הספורט של ברה"מ (1941)  עיטור הדגל האדום של העמל (9 בספטמבר 1971)  עובד רכבת של כבוד (3 ביוני 1986)  עיטור אות הכבוד (7 ביולי 1978)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (13 בדצמבר 1973)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (27 באפריל 1964)  פרס TEFI (1997)  מדליה על גבורת העמל (16 ביולי 1962)  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור הידידות בין העמים (3 בדצמבר 1992)  מדליית ותיק העמל (20 בפברואר 1984)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (19 באפריל 1995)  עיטור אות הכבוד (27 באפריל 1957)  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליית לציון בניית מסילת הרכבת באיקל-אמור  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  מדליית ההגנה על מוסקבה  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945 
 
ניקולאי אוזרוב (ברוסית: Никола́й Никола́евич О́зеров;‏ 11 בדצמבר 1922, מוסקבה - 2 ביוני 1997, מוסקבה) היה ספורטאי, שחקן ושדרן ספורט סובייטי. במשך עשרות שנים הוא היה הפרשן הראשי של הטלוויזיה הסובייטית. על פעילות זו הוא זכה לפופולריות כלל ארצית.
ניקולאי אוזרוב נולד במוסקבה למשפחת זמר אופרה בתיאטרון בולשוי. אחיו היה במאי קולנוע. המשפחה התגוררה בדירה שהייתה שייכת לתיאטרון.
ניקולאי היה ספורטאי מצטיין בשנת 1934 היה אלוף העיר בטניס לגילו. בשנים 1944–1957 הוא זכה 24 פעמים בתואר אלוף ברית המועצות בטניס בתחרות אישית, תחרות זוגות גברים וזוגות מעורבים.
בשנת 1941 ניקולאי אוזרוב התחיל ללמוד באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון במוסקבה וסיים אותה שנת 1946. לאחר סיום הלימודים אוזרוב התקבל להרכב של התיאטרון האמנותי של מוסקבה ושיחק על הבמת התיאטרון מספר שנים.
ב-29 באוגוסט 1950 אוזרוב לראשונה שידר פרשנות ממשחק כדורגל ברדיו הסובייטי. הוא עבר לתחום זה ובשנים 1950–1988 היה שדרן ספורט של רדיו וטלוויזיה. במהלך הקריירה הוא שידר מ-15 משחקים אולימפיים, 30 אליפויות עולם בהוקי קרח, 8 אליפויות עולם בכדורגל ועשרות תחרויות נוספות. בסך כול הוא שידר מ-49 מדינות בעולם.
בנוסף לכך אוזרוב הצטלם בסרטי קולנוע, בדרך כלל בתפקיד שדרן ספורט.
על פעילותו ושידוריו ברדיו ובטלוויזיה הוענקו לאוזרוב מספר עיטורים ובשנת 1982 הוא קיבל את פרס ברית המועצות.
בתחילת שנות ה-90 אוזרוב חלה ועבר מספר ניתוחים. הוא נפטר בשנת 1997.
נחמיה ארגוב

| --- | --- |

רב-סרן נחמיה ארגוב, 1 ביוני 1950
 לידה:  21 בדצמבר 1914 ריגה
 התאבד:  2 בנובמבר 1957  (בגיל 42) תל אביב-יפו, ישראל 
 תאריך עלייה:  1 בדצמבר 1935
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 קצין ההסברה של ההגנה, שלישו של ראש המטה הכללי של ההגנה, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה
 
סגן-אלוף נחמיה ארגוב מלווה את ראש הממשלה דוד בן-גוריון העוזב את משכן הכנסת בבית פרומין, 1955
נחמיה ארגוב (נימויטין) (21 בדצמבר 1914 – 2 בנובמבר 1957) היה שלישו הצבאי של דוד בן-גוריון.
ביוגרפיה

נולד ליהושע-חיים וצפורה נימויטין בריגה (כיום בלטביה), אז חלק מן האימפריה הרוסית.
אביו נמנה עם מייסדי הגימנסיה העברית "תושיה" בעיר, שימש שם כמורה ומנהל המוסד וכן היה פעיל בתנועת המזרחי.
האווירה בביתו הייתה ציונית והוא למד גם עברית.
ארגוב חבר בנעוריו לתנועת הציונית "השומר הצעיר - נצ"ח" וסיים את לימודיו התיכוניים ב"תושיה".
בדצמבר 1935 עלה ארגוב לארץ ישראל.
בארץ הצטרף להגנה והיה בין מייסדי קיבוץ עין גב. הוא עזב את הקיבוץ ב-1940 ועבר לחיפה, שם שימש כקצין ההסברה של ההגנה בעיר ולאחר מכן התמנה לשלישו של מפקד-העיר. בהמשך שימש כשלישו של ראש המטה הכללי של ההגנה, יעקב דורי וכן של ישראל גלילי ויצחק שדה.
אחיו דוד שרד את השואה ועלה ארצה לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
בדצמבר 1947 עבר דוד בן-גוריון לגור בתל אביב. ה"הגנה" הפקידה עליו משמר של אנשי פלמ"ח ובראשם עמד ארגוב, שעבד במטה ההגנה ב"בית האדום" ומונה כעבור מספר חודשים לשלישו. עם קום המדינה התמנה לשלישו הצבאי ובינואר 1950 נתמנה למזכירו הצבאי, בדרגות סגן-אלוף ולאחר מכן אלוף-משנה. ארגוב נמנה עם מקורביו של בן-גוריון.
בתחילת 1952 עבר ארגוב קורס מפקדי גדודים וחטיבות ובתחילת 1955 סיים קורס צניחה.
בתקופה בה שהה בן-גוריון בשדה בוקר, החל מדצמבר 1953, לא שימש ארגוב בתפקידו. עם שובו של בן-גוריון לתפקיד ראש הממשלה בפברואר 1955, שב ארגוב לתפקידו.
ב-2 בנובמבר 1957, בדרכו מתל אביב לירושלים, פגע ארגוב במכוניתו בסביבות רמלה ברוכב אופניים, דוד קדוש, נשוי ואב לארבעה ילדים. ארגוב הכניס את קדוש הפצוע למכוניתו ונסע לבית החולים, שם הביעו הרופאים ספקות אם יוכלו להציל את חייו. במשטרה סיפר ארגוב כי עקיצת דבורה בעינו גרמה לו לסטות ולפגוע ברוכב האופניים.
בעקבות האירוע, שם ארגוב בן ה-43 קץ לחייו באותו היום בביתו, ביריית אקדח ברקתו. את גופתו גילה עוזר קצין הביטחון של המשרד, שנשלח לחפש אותו בביתו. לאחר מכן הוזעק למקום ידידו, שמעון פרס. ארגוב נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול.
ארגוב השאיר על שולחנו שני מכתבים, אחד עבור חבריו ואחד עבור בן-גוריון. במכתב לחבריו, ביקש את סליחתם של הקורבן ומשפחתו וציווה להם את כל כספו, משום ש"גם אם דוד קדוש יחיה, מי יודע אם יוכל להמשיך לדאוג למשפחתו". קדוש שרד את התאונה וכעבור זמן החלים מפצעיו, אולם הוא ומשפחתו סירבו לקחת את הירושה. ארגוב סבל מדיכאון או מרה שחורה כבר זמן מה לפני התקרית, בעקבות אהבה נכזבת. יש הקושרים את התאבדותו לצערו בעקבות אירוע השלכת הרימון בכנסת שהתרחש ימים מספר קודם לכן בכנסת, ובו נפצעו קל בן-גוריון וחברי כנסת נוספים. מחשש לבריאותו של בן-גוריון הסתירו ממנו את דבר מותו של ארגוב. העיתונים באותם ימים הדפיסו מהדורה מצונזרת מיוחדת שהתעלמה ממותו הטרגי של ארגוב, ואשר הופצה במתכונת זו רק בבית החולים, כדי שבן-גוריון לא יבחין. ב-5 בנובמבר בישר לו משה דיין את הבשורה המרה. כעבור שבועיים עמד בן-גוריון דום לזכרו על דוכן הנואמים של הכנסת.
הנצחתו

מועדון לצעירי מפא"י בחולון
"יד נחמיה" בכפר בלום, שכלל חדר עיון, אולם ספורט, בריכת שחיה ומגרש טניס
במלאת שנה למותו הוציאו מכריו קובץ זיכרון שכלל פרקי יומן ודברי הערכה
נתן אלתרמן, מותו של נחמיה, דבר, 8 בנובמבר 1957 - שיר לזכרו במסגרת הטור השביעי
שמעון פרס קרא לבנו הצעיר נחמיה - חמי פרס על שמו של ארגוב
ביבליוגרפיה

שמעון פרס, לך עם האנשים: שבעה דיוקנאות. ירושלים: עידנים, 1978.
נחמיה ארגוב דברים לזכרו ומשלו, הוצאת ידידים 1959, באדיבות אתר ספרים בוקספר
הערות שוליים

1 2  ארכיון המדינה, תיק בקשתו לאזרחות ארץ ישראלית - Argov Nehemya (formerly Nemoitins Nechemijs), באתר ארכיון המדינה
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ב, פרק ב, עמ' 676.
1 2 3 4 5  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ג, פרק יג, עמ' 1427–1430.
↑  הקבר של נחמיה ארגוב בבית הקברות הצבאי קריית שאול, באתר BillionGraves
↑  נחמיה ארגוב באתר GRAVEZ
↑  צילום מכתבו של ארגוב לבן-גוריון, בבלוג של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1957
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308866805171  ISNI: 0000 0001 0846 9987  VIAF: 160976706   WorldCat (עם VIAF): 160976706
נשים קטנות (סרט, 1918)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  נשים קטנות מאת לואיזה מיי אלקוט
 בימוי:  הארי נולס 
 הופק בידי:  ויליאם א. בריידי ג'. ב. סמואלסון
 תסריט:  אן מקסוול
 שחקנים ראשיים:  איזבל למון דורותי ברנרד ליליאן הול פלורנס פלין הנרי האל קונרד נייגל
 צילום:  רנה גיסאר (René Guissart)
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  William A. Brady Picture Plays
 חברה מפיצה:  פרמאונט 
 הקרנת בכורה:  10 בנובמבר 1918
 משך הקרנה:  60 דק' 
 שפת הסרט:  סרט אילם (כתוביות באנגלית)
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אילם, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נשים קטנות (באנגלית: Little Women) הוא סרט דרמה אילם אמריקאי משנת 1918 בבימויו של הארי נולס. התסריט נכתב על ידי אן מקסוול והוא מבוסס על הרומן באותו שם מאת לואיזה מיי אלקוט. בסרט מככבים איזבל למון, דורותי ברנרד, ליליאן הול, פלורנס וקונרד נייג'ל. הסרט יצא לאקרנים ב-10 בנובמבר 1918 בחברת פראמאונט. הסרט נחשב לאבוד.
צוות השחקנים

איזבל למון – מג מארץ'
דורותי ברנרד – ג'ו מארץ'
ליליאן הול – בת' מארץ'
פלורנס פין – איימי מארץ'
קונרד נייג'ל – לורי לורנס
קייט לסטר – מרמי
הנרי האל – ג'ון ברוק
ג'ורג' קלסון – מר מארץ'
ג'וליה הארלי – הדודה מארץ'
לין האמונד – פרופ' באר
נלי אנדרסון – האנה
פרנק דה ורנון – מר לורנס
הערות שוליים

↑  "Progressive Silent Film List: Little Women". AFI. נבדק ב-10 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Little Women". silentera.com. נבדק ב-10 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Little Women / Harley Knoles [motion picture]: Bibliographic Record Description: Performing Arts Encyclopedia, Library of Congress". loc.gov. נבדק ב-22 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
סיזלה

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1976 (בן 48) Saint Mary Parish, ג'מייקה 
 שם לידה:  Miguel Orlando Collins 
 שם במה:  Sizzla Kalonji 
 מוקד פעילות:  ג'מייקה 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 סוגה:  רגאיי, דאנסהול 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  גרינסליבס רקורדס 
 www.sizzla.org
 
סיזלה קלונג'י או סיזלה (Sizzla) הוא שם הבמה של מיגל קולינס (Miguel Collins), זמר רגאיי ג'מייקני. קולינס נולד ב-17 באפריל 1976 למשפחה רסטפארית אדוקה וחונך בקהילה סגורה (אוגוסט טאוון).
קריירה

בשנות ה-90 של המאה ה-20 נחשף להתפרצות של הדאנסהול במוזיקה עצמה, הכולל סמים, אלימות והמוניות. כתגובת נגד, קולינס התחזק באמונתו הרסטפארית וסיגל את אורח חייה של התנועה. באמצע שנות ה-90 הצטרף לזרם של בובו אשאנטי.
בשנת 1995 החל סיזלה בהקלטת סינגלים עם החברה "זוגלו", והמשיך בהתחברות עם בובי 'דיגטל' דיקסון לכמה סינגלים. בנוסף יצא לסיבוב הופעות נרחב עם לוסיאנו. סיזלה משתמש במוזיקה כמכשיר להעברת האמונה הרסטפארית.
ב-1996 החל סיזלה לעבוד עם המפיק פיליפ 'פאטיס' בארל. סדרת סינגלים שהוציא, הביאה להוצאת אלבום הבכורה של סיזלה Burning Up ואחרי שנה הוציא סיזלה את Praise Yeh Jah. בשלב הזה סיזלה כבר היה אמן ידוע ומדורג בין אמניי הרגאיי הבכירים בג'מייקה[דרוש מקור][מפני ש...].
פריצת הדרך העיקרית שלו הגיעה עם הוצאת האלבום Black Woman and Child אשר בזכותו זכה סיזלה למועמדות הראשונה שלו לפרס אמן הרגאיי הבינלאומי בטקס פרסי המובו ב-1998. כמו כן אלבומו דורג במספר מגזינים בין 1000 האלבומים הטובים ביותר.
סיזלה לא תומך בתעשיית המוזיקה, שכן הוא מאמין שזהו מוסד מושחת ומדכא. הוא זהיר בכל מגע עם העיתונות והתקשורת בכלל והעניק רק מספר מצומצם של ראיונות עם העיתונות.