stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המון
תכונות ההמון > המון וחברה > התנהגות המונית סמויה

המון סמוי הוא המון אשר התנהלותו נעשית לאורך זמן, בלא שתורגש ברציפות או בלא שתורגש כלל. התנהגויות המוניות סמויות מונעות על ידי שילוב של אינטרסים פרטיים שונים וארוכי־טווח.
פרטים בהמון שכזה פועלים בצורה דומה ומגיבים זה לזה בשל נסיבות דומות, המייצרות מסגרת של חוקים ונורמות תואמים. כללים אלו, אותם קיבלו הפרטים בלא עיצוב מכוון שלהם, מכתיבים את התנהגות הפרטים במצבים שונים ורבים, ומגדרים את החברה כחברת המון. חברה זו מאופיינת על ידי קיומה של תודעת המון בקרב חבריה (אין תודעה זו מחייבת הזדהות עם ההמון, אלא רק דפוס חשיבה המניח כי לפרט אין שליטה ואחריות על הציבור).
התנהגות סמויה של המון מכילה רכיבים רשמיים ובלתי פורמליים. לרוב, הרכיבים הרשמיים (מנהגים דתיים, צורת שוק העבודה, מבנה המערכת הפוליטית וכו') קובעים את המבנה של חברת ההמון כחברה בה אין אפשרות שליטה לפרט במסגרות החברה. הרכיבים הבלתי פורמליים (אופנה, נטייה לפסיביות ביחס לחברה וכו') נגזרים מהמבנה הפורמלי, ומבטאים את ההתנהגות ההמונית בפועל.
כך, לדוגמה, פן פורמלי של שוק עבודה קפיטליסטי יוצר מבנה בו אין רוב הפרטים לוקחים אחריות על החברה, אלא פועלים להשגת רווח. כך דפוסי הצריכה בשוק זה נגזרים מקיום קבוצת צרכנים שאינם לוקחים אחריות פעילה על עיצוב החברה. תנאים אלו הופכים את הצריכה להמונית באופייה, ויוצרים נורמות צריכה בלתי־פורמליות. על־אף שנורמות אלו אינן מעוגנות בדפוס הפורמלי, הן נגזרות ממנו ומהוות את לב ההתרחשות ההמונית.
יחס מורכב זה הופך את ההשפעה על תופעות ההמון הסמויות למורכב ביותר, ומושפע מתהליכים רבים. בכך חינוך, כלי תקשורת, אמנות וגורמים אחרים משפיעים ומושפעים מדפוסי התנהגותו של ההמון. לרוב, הכלים החברתיים השונים בחברת המון נכפים לכוחו של ההמון שבו הם תלויים, ובכך מקדמים את התפתחותו של המון זה.
לתהליך זה שני מישורים:
באחד, כלי החברה מתאימים את תוכנם לתוכן אשר אותו דורש ההמון, שכן חריגה ממנו תביא לביטול הלגיטימציה שיש להם.
בשני, כלים אלו נאלצים או בוחרים להשתמש בשיטות המוניות לפעולותיהם, דבר שמגביר את ההמוניות עצמה.
לדוגמה, התנהגות המונית מביאה למכלול אמונות מסוים, אשר אינו נשלט על ידי הפרטים אלא נגרם כתוצאה מהתנהגותם ההמונית. אמן אשר יסטה מאמונות אלו, יוחרם על ידי ההמון, אשר יחשוש ליציבותו, ולכן רוב האמנים יתאימו עצמם לדרישות ההמון. במישור השני, יאלצו האמנים להופיע במסגרת אמצעי תקשורת המונים, שכן כך מאורגן הקהל.
ביטוי מסוים של התנהגות המונית סמויה הוא התפתחות תקשורת פנימית לא־פורמלית בציבור, אשר אינה נשלטת ישירות על ידי גורם חלקי כלשהו. תקשורת כזו מתפתחת בצורות שונות, בהן הפולקלור ושמועות.
הוגים, סופרים ופילוסופים רבים כתבו על ההמון כתופעה מסוכנת, אם לא, בזויה. בדיאלוג קריטון לאפלטון, אומר סוקרטס "אין להתחשב בדעת ההמון" ניטשה אמר "החיים הם באר העונג, אך כל היכן שהאספסוף בא לשתות, שם כל הבארות הן מורעלות".
המון בעידן המודרני

בתקופה המודרנית תופעת ההמון רחבה בחברות רבות, הודות לגורמים הבאים:
אוכלוסיית העולם גדלה באופן ניכר.
צפיפות האוכלוסייה גדלה אף היא, נוצרו ערים רבות ואף כרכי־ענק.
נעשה שימוש רב בשיטה קפיטליסטית בה כל פרט לוקח אחריות על חייו בלבד.
מוסדו תהליכים ביורוקרטים רבים, אשר נטלו את יכולת השליטה והאחריות עליהן מידי חברי הארגונים הביורוקרטיים.
התפתחו אמצעים לתקשורת המונים: טלוויזיה, רדיו, עיתונות, פרסום חוצות, אינטרנט ועוד, גורם שאפשר התייחסות המונית לציבור. בתחום זה נודעות ארבע השפעות עיקריות:
הגברת תודעת ההמון על ידי אופני תקשורת המוניים.
יצירת מרכז תרבותי סביב אמצעי התקשורת ההמוניים, ולא סביב תת-מערכות הניתנות לשליטה ישירה של הפרט.
שימוש בטכניקות המוניות לקידום מוצרים כלכליים, המכונה פרסום.
שימוש בטכניקות המוניות לקידום אינטרסים פוליטיים, המכונה תעמולה.
הורחב השימוש בשיטות דמוקרטיות אשר העניקו חשיבות רבה לשיתוף פעולה של כל פרט, גורם שהביא ליתרון עבור מפלגה אשר ניצלה התנהגות המונית לקבלת תמיכה בדעת קהל – המון בתחומים אלקטורליים.
נוצרו תנועות חברתיות רחבות אשר ניסו להגדיל את מספר תומכיהן ואהדתן בעזרת גיוס המון.
ראו גם

סוציולוגיה - מונחים
תופעת העדר
מימון המונים
הערות שוליים

↑  אפלטון, קריטון, כל כתבי אפלון. בתרגום י.ליבס, תל אביב: שוקן הוצאה לאור
↑  פרידריך ניטשה, כה אמר זרתוסטרא, תרגום: ישראל אלדד, תל אביב: שוקן הוצאה לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533411805171  BnF: cb126498580 (data)  GND: 4604994-0  LCCN: sh85034333
ותחשבהו

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  מאי 1974 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Fantasy and Science Fiction, גיליון מאי 1974
 סדרה
 סיפור קודם:  Stranger in Paradise 
 סיפור עוקב:  A Boy's Best Friend 
 
ותחשבהו... (באנגלית: ...That Thou Art Mindful of Him) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור פורסם במאי 1974 במגזין Fantasy and Science Fiction. הסיפור תורגם לעברית בידי שירה טמיר בגיליון 17 של מגזין פנטסיה 2000. זהו אחד מסיפורי הרובוטים של אסימוב, והוא מתרחש כמאה שנה לאחר מותה של סוזן קלווין. שם הסיפור הוא ציטוט מספר תהילים, פרק קמ"ד, פסוק ג': "ה', מָה אָדָם וַתֵּדָעֵהוּ, בֶּן אֱנוֹשׁ וַתְּחַשְּׁבֵהוּ.".
עלילה

חברת יו אס רובוטים ואנשים מכניים נקלעת לבעיה, לאחר שתועלתם של הרובוטים בחלל הולכת וקטנה, אך בני האדם המונעים מתסביך פרנקנשטיין אינם מוכנים לקבל את נוכחותם של רובוטים על כדור הארץ. אי לכך, אין לחברה תעסוקה עבור הרובוטים שלה והיא סופגת הפסדים כבדים ונמצאת בסכנת סגירה. קית' הארימאן, מנהל המחקר של החברה, מנסה למצוא פתרון לבעיה. לצורך כך הוא מגייס לעזרתו שני רובוטים, בשם ג'ורג' 10 וג'ורג' 9, אשר נבנו עם מוח פוזיטרוני מיוחד, המתייחס להבדל איכותי בין אנשים שונים ולפי זה מחיל עליהם את שלושת חוקי הרובוטיקה, כך שרובוט מסוג ג'ורג' יציית קודם לאדם בוגר ולא לילד, לאדם הגון ולא לפושע וכן הלאה.
שני הג'ורג'ים מגיעים למסקנה כי המין האנושי פוחד מהרובוטים מאחר שהוא רואה בהם מתחרים, ושעל מנת להקטין את חששם של בני האדם יש להקטין את הדמיון בין הרובוטים לבני האדם. הארימאן מתכנן רובוטים בצורת חיות שיסייעו לייצב את המערכת האקולוגית, ותוך כדי כך, ירגילו את בני האנוש לנוכחותם של רובוטים. החברה מקפיאה את פרויקטי הרובוטים דמויי האדם שלה, ונכנסת לתחום הייצור של רובוטים דמויי חיות.
הסיפור מסתיים בשיחה בין שני הג'ורג'ים, המאוחסנים במחסני החברה. הם מגיעים למסקנה, כי מאחר שאדם נמדד בצורה איכותית, על פי שכלו ורוחו, ולא על פי מראהו, הרי שהם מהווים בני אנוש בדרגה גבוהה יותר משאר בני האנוש, ולכן על פי שלושת החוקים עליהם לדאוג לצרכיהם, מעבר לצורכי בני האדם, ולא לציית לבני האדם, אם זה נוגד את צורכיהם.
הקוסם מארץ ים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אורסולה ק. לה גווין
 איורים:  רות רובינס 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 מקום התרחשות:  ארץ ים 
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר 
 הוצאה בשפת המקור:  Parnassus Press
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  1968 
 מספר עמודים:  205 (אנגלית) 240 (עברית, 1985) 208 (עברית, 2023)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  זמורה-ביתן (הוצאה מקורית, 1985) הוצאת הכורסא (מהדורה מחודשת, 2023)
 תרגום:  תמי כץ-מושיוב (1985) תומר בן אהרון (2023)
 פרסים
 פרס לואיס קרול (1979)  Boston Globe–Horn Book Award 
 סדרה
 ספר קודם:  The Rule of Names 
 הספר הבא:  הקברים של אטואן 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  000384014
 
הקוסם מארץ ים (באנגלית: A Wizard of Earthsea) הוא ספר פנטזיה מאת אורסולה קרובר לה-גווין משנת 1968, המספר את סיפור התבגרותו של גֵד, הידוע בכינויו "נץ", קוסם צעיר, שעתיד להפוך לגדול הקוסמים בארץ ים. הספר הוא הראשון בסדרה של שישה ספרים: "סדרת ארץ ים". חלקה הראשון של הסדרה יצא כטרילוגיה בשנות ה-1970, וההמשכים, שלא תורגמו לעברית, יצאו מאוחר יותר (Tehanu ו-The Other Wind, בתרגום חופשי: "טהנו", "הרוח האחרת" בהתאמה). הספר יצא לאור בעברית לראשונה בשנת 1985 בהוצאת זמורה-ביתן, ובשנית בשנת 2023 בתרגום תומר בן אהרון בהוצאת הכורסא.
'הצל'

כדרכה של הסופרת לה-גווין, שמרבית ספריה מתכתבים עם רעיונות פסיכולוגיים, סוציולוגיים, ופילוסופיים, הספר מושפע מרעיונותיו של הפסיכיאטר קרל גוסטב יונג בדבר תפקידו של 'צד הצל' במבנה האישיות, ותהליך ההתמודדות וההכלה שלו. המסע אותו עובר גד במאבקו כנגד הרוע, הוא בראש ובראשונה מסע להתמודדות עם הרוע הפנימי שבו, המקבל את תצורתו הספרותית של 'הצל', אשר נוצר מתוך ההיבריס של גד הצעיר, ולאחר מכן רודף אותו, נרדף על ידו, ולבסוף - מוכל בו, כשהוא קורא לו בשמו-שלו ומתאחד עימו.
המשכים

הספר "הקוסם מארץ ים" הוא הספר הראשון מתוך טרילוגיית ארץ ים: "הקברים של אטואן" ו-"החוף הרחוק ביותר" שממשיכים לספר את סיפורו של גד, ומתארים את קורותיו לאחר שהפך לרב-מג של כל איי העולם. בשנת 1991 הוסיפה לה-גווין ספר נוסף בטרילוגיה בשם "טהאנו", ובשנת 2001 נוספו לו שני המשכים נוספים בשם "הרוח האחרת" ואוסף הסיפורים "אגדות מארץ ים". שלושתם טרם תורגמו לעברית.
ראו גם

העולם של ארץ ים
השירות החשאי של הוד מעלתו

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת מסתורין 
 בימוי:  Igor Kalyonov 
 שחקנים:  Yury Tarasov  Yury Itskov 
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית 
 מספר פרקים:  12 
 הפקה
 מפיק:  Vladimir Dostal 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  2007 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
השירות החשאי של הוד מעלתו (ברוסית: Секретная служба Его Величества) היא סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2006 בבימויו של איגור קאליונוב, בהפקת חברת הסרטים "ניקולה-פילם" בהזמנת חברת "Domfilm". הסרט מורכב משישה פרקים שפוצלו לשניים כל אחד.
תקציר העלילה

אירועי הסדרה מתרחשים בתחילת המאה ה-20, בין השנים 1903–1906 באימפריה הרוסית, בתקופה שבה המדינה הייתה נתונה תחת איום הטרור הפוליטי. הסטודנט הצעיר והמוכשר סרגיי איזוובקוב שואף להיות טייס, אך לאחר שכלתו מתה באירוע טרור הוא מצטרף לשירות החשאי של הוד מעלתו. במחלקה מיוחדת זו עובדים מיטב הבלשים הרוסיים, העובדים יחדיו על מנת להגן על המדינה מפני איומים פנימיים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| יורי טראסוב | סרגיי איזוובקוב |  |
| יורי איצקוב | פרוחור קולביאקו | בלש |
| ולרי קוחרשין | גוסטב שלגל |  |
| הלגה פיליפובה | מרגריטה צ'אצקאיה |  |
| סרגיי ליסוב | אדמירל סאבורוב |  |
| יגור באקולין | "דוברן" | סוכן חשאי |
| פיליפ וליצ'קו | "חרמש" | סוכן חשאי |
| סבטלנה שצ'דרינה | יליזבטה ולדימירובנה | כלתו של איזוובקוב |
| טארה אמירחאנובה | קתרינה |  |
| אלכסנדר אורלובסקי | הנסיך |  |
| ילנה דריידן | שורה |  |
| איגור בוטווין | מרצ'לו |  |
| ולדימיר מסלאקוב | סטפן |  |
| ולדימיר גלזקוב | פיוטר סמורודינוב | עוזרו של שאליאפין |
| אלכסנדר בלוק | פיודור שאליאפין |  |
| אלכסיי קרלין | יבנו אזף |  |
| אלכסנדר סטיופין | מקסים גורקי |  |
| אלכסנדר אלכסייב | ניקולאי ז'וקובסקי |  |
| ואדים וולקוב | גרגורי גרשוני |  |
| פיוטר ז'וראבליוב | סרגיי זובאטוב |  |
| רומן ליטווינוב | ויאצ'סלב פלבה |  |
| מקסים סרגייב | איוואן זאיקין |  |
| ולדימיר ארטמוב | וסילי ורשצ'אגין |  |
| יוליה לבאקובה | מטילדה קשסינסקאיה |  |
| ולדימיר ירמאקוב | לאוניד קראסין |  |
| מרינה מקארובה | מריה אנדרייבה |  |
| אלכסיי ימליאנוב | אדמירל פיודור דובאסוב |  |
| ולרי מליושין | גנרל מין |  |
| אלכסנדר קלאדקו | גנרל רימן |  |
פרקי הסדרה

| --- | --- |
פרק 1: כלת הטייס. חלק I.: פרק 7: זאבים. חלק I.
פרק 2: כלת הטייס. חלק II.: פרק 8: זאבים. חלק II.
פרק 3: המסיכה האדומה. חלק I.: פרק 9: אקדחו של מורוזוב. חלק I.
פרק 4: המסיכה האדומה. חלק II.: פרק 10: אקדחו של מורוזוב. חלק II.
פרק 5: האמן ורשצ'אגין. חלק I.: פרק 11: הסבב האחרון. חלק I.
פרק 6: האמן ורשצ'אגין. חלק II.: פרק 12: הסבב האחרון. חלק II.
זבובים (סיפור קצר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אייזק אסימוב 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1953 
 תאריך הופעה ראשונה:  מגזין Magazine of Fantasy and Science Fiction, גיליון יוני 1953
 
זבובים (באנגלית: Flies) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון יוני 1953 של Magazine of Fantasy and Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט..., ושוב בשנת 2010 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 2.
הכותרת המקורית של אסימוב לסיפור הייתה "המלך ליר, מערכה רביעית, תמונה ראשונה, שורה 36-37", בהתייחסו לציטוט של שייקספיר "האדם ביד האלים כזבוב ביד הילד". אנתוני באוצ'ר, העורך של המגזין, הציע לאסימוב לבחור כותרת ברורה יותר, ולבסוף הכותרת נקבעה כ"זבובים".
עלילה

קבוצה של סטודנטים לשעבר נפגשים בכנס עשרים שנה לסיום לימודיהם ודנים בהישגיהם. אחד מהסטודנטים לשעבר, עכשיו מומחה להתנהגות בעלי חיים, מתענה בגלל היכולות שלו "לקרוא" את מחשבותיהם של חבריו על ידי המחוות הקטנות שלהם וההתכווצויות שרירים שלהם. הוא מבטא את מחשבותיו על חייו ועל מחקרו, בעוד אחד מחבריו, כימאי החוקר חומרי הדברה, נילחם בזבובים הגודשים אותו בלי הרף. המומחה לבעלי חיים חקר במשך שנים רבות את ההשערה שלו שלבעלי חיים יש אלים ואמונות דתיות, והוא מאמין שהזבובים גודשים את חברו הכימאי מאחר שהם מאמינים בו כאל.
העולם הטובע

| --- | --- |
כריכת המהדורה הראשונה (כריכה רכה)
כריכת המהדורה הראשונה (כריכה רכה)
 מידע כללי
 מאת:  ג'יי. ג'י. באלארד
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי ברקלי
 מקום הוצאה:  הממלכה המאוחדת
 תאריך הוצאה:  1962
"הָעוֹלָם הַטּוֹבֵעַ" (באנגלית: The Drowned World), מאת הסופר הבריטי ג'יי. ג'י. באלארד, הוא רומן מדע בדיוני בריטי המתאר עתיד פוסט-אפוקליפטי שבו ההתחממות הגלובלית, הנגרמת על ידי קרינת שמש מוגברת, הפכה חלק גדול משטח פני כדור הארץ לבלתי ניתן למגורים. הסיפור עוקב אחר צוות של מדענים החוקר התפתחויות סביבתיות בעיר לונדון המוצפת. הרומן הוא הרחבה של הנובלה "העולם הטובע" ("The Drowned World"), שפורסמה לראשונה במגזין Science Fiction Adventures, בגיליון ינואר 1962.
בשנת 2010, מגזין טיים דירג את "העולם הטובע" כאחד מעשרת הרומנים הטובים ביותר בכל הזמנים – סוגת פוסט-אפוקליפסה.
בספרות המדע הבדיוני, "העולם הטובע" נחשב לאחד הרומנים המייסדים של תת-ז'אנר האקלים הבדיוני.
תקציר

באמצע המאה ה-22, סופות שמש עזות וממושכות מגדילות את חגורת הקרינה של ואן אלן, שדרדרה את היונוספירה של כדור הארץ. קרינת השמש העלתה את טמפרטורת פני השטח, כמו גם את מפלסי הים, וכך נוצר אקלים טרופי ברוב כדור הארץ; כאשר רוב כדור הארץ כבר אינו ראוי למגורים, השורדים האחרונים נודדים לקוטב הצפוני ולקוטב הדרומי, שם האקלים הטרופי הפך לראוי למגורים. בשנת 2145, בפיקודו של קולונל ריגס, ד"ר רוברט קרנס היא חלק ממשלחת מדעית שנשלחה לקטלג את החי והצומח של הלגונה המכסה את העיר לונדון.
במהלך עבודתם המדעית, חברי המשלחת מתחילים לחוות חלומות מוזרים; בין הדיבורים על הצבא והמדענים שנעים צפונה, הארדמן, הקצין השני במשלחת, נמלט מהלגונה של לונדון ופונה דרומה; צוות חיפוש שנשלח למצוא אותו נכשל במשימה. כאשר שאר תושבי הלגונה בורחים לבסוף מקרינת השמש המתחממת ויוצאים צפונה, קרנס ושני מדענים נוספים, ד"ר ביאטריס דאל המתבודדת וד"ר אלן בודקין, מחליטים להישאר. קבוצת פיראטים בראשותו של סטרנגמן מגיעה לשדוד אוצרות מהמים העמוקים של הלגונה של לונדון. לאחר ניקוז הלגונה, סטרנגמן ושודדי הים שלו חושפים את העיר לונדון; בודקין מנסה ללא הצלחה להציף מחדש את העיר. לאחר מכן, סטרנגמן הורג את בודקין.
בינתיים, סטרנגמן והפיראטים שלו חושדים בקרנס, והם כולאים אותה ואת דאל. הפיראטים מענים את קרנס; על אף שנחלשה מהעינויים, קרנס מנסה ולא מצליחה לשחרר את דאל מהשבי. קרנס ודאל מתעמתים עם סטרנגמן ושודדי הים שלו, אך קולונל ריגס והצבא חוזרים לחלץ אותם. במקום להעניש את סטרנגמן, רשויות הצבא משתפות איתו פעולה, מה שמכעיס ומתסכל את ד"ר קרנס, שלאחר מכן מציפה מחדש את הלגונה. קרנס הפצועה נמלטת מהלגונה ופונה דרומה ללא מטרה, ונתקלת בסגן הארדמן, שהפך עיוור.
לאחר שסייעה להארדמן, ד"ר קרנס ממשיכה דרומה, כמו "אדם שני שמחפש את גן העדן הנשכח של השמש שנולדה מחדש".
נושאים

ברומן "העולם הטובע" (1962), מציג הסופר ג'יי. ג'י. באלארד דמויות המנצלות את הקריסה החברתית והציוויליזציונית כהזדמנויות לחתור אחר אופנים חדשים של תפיסה, דחפים לא מודעים ומערכות משמעות. ב-Humanities Review, הסופר טראוויס אלדבורו אמר שיצירות ספרותיות של באלארד באופן כללי, ו"העולם הטובע" בפרט, מאפשרות לקוראים ”לשאול האם תחושת השייכות שלנו – כמו גם העצמאות שלנו, עשויה להיות מושפעת מהחברה המקיפה אותנו”. המבקר בריאן בייקר ביקר את הספר "העולם הטובע" והעיר שהסופר באלארד ”חוקר את ההשלכות העמוקות של זמן, מרחב, פסיכולוגיה וביולוגיה אבולוציונית על מנת לפרק נרטיבים אנתרופוצנטריים, ובתמורה, לפתוח דרכים חלופיות לחוות, ולהגות, סובייקטיביות אנושית עכשווית”. החוקר ג'ים קלארק אמר כי בספר הזה ובספר "עולם הקריסטל" (1966), ”גיבוריו הבודדים של באלארד חווים מצבים לימינליים, לרוב פסיכולוגיים ופיזיים, שבהם הציוויליזציה נסוגה למעמד של זיכרון, והקיום מגיע למבחן אמת”.
ביקורת והשפעה

ב-1962, עם פרסום הספר "העולם הטובע", העיר הסופר קינגסלי איימיס שג'יי. ג'י באלארד הוא ”אחד הכוכבים החדשים המבריקים ביותר בסיפורת שלאחר המלחמה”, ואמר שהסיפור כולל ”כוח מדכא, המזכיר את קונרד”. ב-1966, סופר המדע הבדיוני, אלגיס באדריס, לעג לספר. בשנת 2018, בביקורת רטרוספקטיבית אודות עבודתו של ג'יי ג'י באלארד, הסופר ויל סלף אמר שהספרות של באלארד לא זכתה להערכה במהלך חייו, ושבעקבות ביקורות מחודשות, "העולם הטובע" מראה שבאלארד הוא הסופר הבריטי החשוב ביותר של סוף המאה ה-20. יתר על כן, הסופר מרטין איימיס אמר כי ”זהו המדד לרדיקליות היצירתית [שלו] ש[באלארד] מקבל בברכה את הדיסטופיות הנואשות הללו עם כל חלקיק של קיומו”, אך מתח ביקורת על העלילה השטחית של "העולם הטובע".
ביקורת והשפעה > בתרבות הפופולרית

בין 1996 ליציאתו של Ray of Light ב-22 בפברואר 1998, עברה הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה מספר "חוויות משנות חיים". במהלך העבודות על האלבום, הקליטה את השיר "Drowned World/Substitute for Love" ("הָעוֹלָם טוֹבֵעַ/תַּחְלִיף לְאַהֲבָה") – ששמו נגזר משם הרומן "העולם הטובע". בשתי היצירות, באה לידי ביטוי פעולת הטביעה המהווה גורם מרכזי בשתיהן.
הערות שוליים

↑  Romero, Frances (7 ביוני 2010). "Top 10 Post-Apocalyptic Books". Time Magazine. נבדק ב-2 באפריל 2018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Clarke, Jim (2013). "Reading Climate Change in J.G. Ballard". Critical Survey. 25 (2): 7–21. doi:10.3167/cs.2013.250202.
↑  "The Drowned World | W. W. Norton & Company". books.wwnorton.com. נבדק ב-2016-02-06.
↑  "Will Self on JG Ballard's 'The Drowned World'". The Daily Telegraph. 31 באוגוסט 2013. נבדק ב-2016-02-06. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Elborough, Travis. "Reality is a Stage Set: Travis Elborough talks to J. G. Ballard".'" (PDF). Humanities Review. נבדק ב-2 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baker, Brian (במרץ 2008). The Geometry of the Space Age: J. G. Ballard's Short Fiction and Science Fiction of the 1960s. J.G. Ballard: Contemporary Critical Perspectives. Continuum. pp. 11–22. ISBN 9780826497260. נבדק ב-2 באפריל 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Clarke, Jim (2013). "Reading Climate Change in J.G. Ballard". Critical Survey. 25 (2): 7–21. doi:10.3167/cs.2013.250202. JSTOR 42751031.
↑  Budrys, Algis (December 1966).
↑  Self, Will (31 באוגוסט 2013). "Will Self on J.G. Ballard's 'The Drowned World'". The Daily Telegraph. נבדק ב-2 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Amis, Martin. "Rereading The Drowned World". נבדק ב-2 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Black, Johnny (August 2002). "Making of Ray of Light". Q. 17 (8). ISSN 0955-4955.
↑  Madonna – Drowned World/Substitute for Love, נבדק ב-2024-10-26
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 309277534   WorldCat (עם VIAF): 309277534
ניל ארמסטרונג

| --- | --- |

ניל ארמסטרונג, 1969
 לידה:  5 באוגוסט 1930 וואפקונטה, אוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  25 באוגוסט 2012 (בגיל 82) סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א ו-USAF האדם הראשון על הירח 
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  אוניברסיטת דרום קליפורניה (1970)  אוניברסיטת פרדו (1955)  Blume High School  בית הספר להנדסה ע"ש ויטרבי של אוניברסיטת דרום קליפורניה  Wapakoneta High School 
 עיסוק בעבר:  טייס ניסוי, טייס בצי ארצות הברית
 תקופת השירות:  1962–1971 (כ־9 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  8 ימ', 14 שע', 12 דק' ו-31 שנ'
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  1 (על הירח)
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  2 שע' ו-31 דק'
 ביוגרפיה בנאס"א:  ניל ארמסטרונג באתר נאס"א (באנגלית)
 משימות
 ג'מיני 8, אפולו 11
  
 עיטורים
  מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל 
 
ניל אולדן אַרְמְסְטְרוֹנְג (באנגלית: Neil Alden Armstrong;‏ 5 באוגוסט 1930 –  25 באוגוסט 2012) היה אסטרונאוט אמריקאי, טייס ניסוי ואחד מאנשי הצוות בנושאת מטוסים, שהתפרסם בזכות היותו האדם הראשון שצעד על אדמת הירח.
בטיסתו הראשונה לחלל היה ניל ארמסטרונג טייס במשימת ג'מיני 8 ב-1966. משימה זו הייתה הראשונה שביצעה עגינה והתחברות לעצם אחר בחלל (Agena Target Vehicle) בזמן שהייה במסלול סביב כדור הארץ והוא ביצע זאת יחד עם טייס המשנה דייוויד סקוט.
במשימתו השנייה (והאחרונה) היה מפקד משימת אפולו 11, שנחתה על הירח ב-20 ביולי 1969. ארמסטרונג היה האדם הראשון שדרך על הירח. במעמד זה אמר את המשפט הידוע ”זהו צעד קטן לְאדם, צעד גדול לאנושות”(במקור: "That's one small step for [a] man, one giant leap for mankind."), (בתרגום מילולי : "קפיצה ענקית לאנושות")..
יחד עם באז אולדרין, חקר את הירח בפעילות חוץ-רכבית בת כשעתיים וחצי.
לפני היותו אסטרונאוט, שירת ארמסטרונג בנושאת מטוסים בצי האמריקאי והשתתף במלחמת קוריאה. לאחר שירותו בחיל הים הפך ארמסטרונג לטייס ניסוי בוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה (NACA), קודמתה של נאס"א.
ביוגרפיה > ילדות, נעורים וראשית הקריירה

ארמסטרונג היה בנם הבכור של סטיבן קוניג ארמסטרונג וויולה לואיז אנגל. הוא נולד ב-5 באוגוסט 1930 בחדר הכניסה של בית סבו בעיירה וואפקונטה, אוהיו. שמו האמצעי, אולדן, נבחר באליטרציה, ורמיזה לשיר The Courtship of Miles Standish של המשורר הנרי וודסוורת' לונגפלו. סטיבן ארמסטרונג עבד בממשלת אוהיו ובעקבות עבודתו שינתה המשפחה את מקום מגוריה פעמים רבות, 16 מעברי בתים ברחבי אוהיו במשך 14 שנה.
ארמסטרונג החל להתעניין בטיסה עוד בילדותו. את טיסתו הראשונה חווה ב-26 ביולי 1936 (בגיל 6), על מטוס פורד טרימוטור (Ford Trimotor). בגיל 8 החל להתעניין בבנית דגמי מטוסים ובגיל 15 החל לחסוך לשיעורי טיסה. לכל שעת טיסה נדרש ארמסטרונג לעבוד כ-22 שעות וחצי כדי להרוויח 9 דולרים. בגיל 16 החל לקחת שיעורי טיסה ב-Aeronca Champion, מטוס קל בעל מנוע 65 כוחות סוס. לאחר מכן עבר למטוסי BT-13 ולבסוף למטוסי פרצ'יילד PT-19. הוא קיבל את רישיון הטיס שלו עוד בטרם למד נהיגה, ועל כן היה שב לביתו באופניו.
לאחר שסיים בהצלחה את התיכון, החל ללמוד באוניברסיטת פרדו בשנת 1947 וסיים לימודי הנדסת אווירונאוטיקה. ארמסטרונג היה השני במשפחתו שזכה בהשכלה על-תיכונית, ולימודיו אלו התאפשרו בעזרת מלגה אשר במסגרתה התחייב לשירות בצי האמריקאי. ציוניו בפרדו היו בינוניים, ועלו רק לאחר שחזר משירותו במלחמת קוריאה. במסגרת לימודיו בפרדו הוא נפגש לראשונה עם ג'נט שירון, עמה התחתן ב-28 בינואר 1956. בנוסף, התקבל לאוניברסיטת דרום קליפורניה וקיבל שם תואר מוסמך בהנדסת תעופה וחלל.
ארמסטרונג היה פעיל מאוד בתנועת הצופים הבנים של אמריקה והגיע עד לדרגת צופה נשר. כבוגר, הוא קיבל שני אותות כבוד מתנועת הצופים. בזמן טיסתו לירח ב-18 ביולי 1969, הוא שלח את ברכתו לחניכי ג'מבורי הצופים הארצי באיידהו. יחד עם חפציו האישיים שלקח איתו לירח ובחזרה היה תג רשמי של ארגון הצופים העולמי.
ביוגרפיה > שירות צבאי - מלחמת קוריאה

ארמסטרונג למד באוניברסיטה במסגרת תוכנית מלגות אשר במסגרתה התחייב לשירות בצי האמריקאי. הוא שירת כטייס בין 1949 ל־1952, כולל במלחמת קוריאה. לאחר תקופת אימונים ממושכת התבצעה טיסתו המבצעית הראשונה ב-5 בינואר 1951, באותה עת הטיס מטוס סילון מדגם F9F-2B. בסוף אותו חודש נשלח למלחמת קוריאה. משימתו הראשונה הייתה ליווי מטוס ביון אשר צילם תצלומי אוויר בשטח האויב. במהלך משימות אלו הפיל מטוס אויב לראשונה; הפלה זו הייתה היחידה במהלך כל קריירת הטיס שלו.
במהלך המלחמה ארמסטרונג ביצע 78 משימות וצבר 121 שעות טיסה. עבור שירותו במלחמה קיבל מספר עיטורי לוחמה: פעמיים במדליית האוויר (עבור ביצוע למעלה מ-40 גיחות קרביות) ופעמיים במדליית השירות בקוריאה. ארמסטרונג סיים את שירותו בצי בינואר 1952 בדרגת לוטננט מדרג זוטר.
ביוגרפיה > טייס ניסוי

ארמסטרונג הוא בוגר קורס טייסי ניסוי שנערך בבסיס חיל האוויר האמריקני אדוארדס. במהלך שנותיו כטייס ניסוי הטיס מגוון רחב של מטוסים, ובמיוחד התפרסם כאחד הטייסים של המטוס המאויש המהיר בהיסטוריה, ה-X-15, אשר שבר גם שיאי גובה והגיע למעשה אל שולי החלל. בהיותו טייס ניסוי היה ארמסטרונג מעורב גם בפיתוח מטוס החלל של חיל האוויר האמריקאי, ה-X-20, שבוטל בסופו של דבר.
ביוגרפיה > בחירתו לטייס חלל

ארמסטרונג סיפר שאינו יודע מתי התגבשה אצלו ההחלטה להיות אסטרונאוט. ארבעה או חמישה חודשים לאחר הפנייה אליו לבוא למבחני בחירת אסטרונאוטים (הקבוצה השנייה שנאס"א בחנה) הפך לנרגש ביותר. כששמע על תוכנית אפולו ובהזדמנות לחקור סביבה חדשה לחלוטין שבה אין כוח כבידה התרגשותו אף גברה.
דיק סלייטון היה אחראי על בחירת צוות המשימה וקרא לארמסטרונג ב-13 בספטמבר 1962, בתקווה שזה יתעניין להצטרף לנאס"א. ארמסטרונג נענה לבקשה ללא שום היסוס. בחירת האסטרונאוטים מתוך הקבוצה הגדולה שבאה להיבחן נעשתה בחשאיות מוחלטת במשך 3 ימים ולאחריה פורסם כי ארמסטרונג היה בין הנבחרים לשמש כאסטרונאוטים.
במהלך השנתיים שלאחר הבחירה התעמק ארמסטרונג באימונים בסיסיים ותאורטיים. לאחר מכן החל לעבור סדרת אימונים בסימולטורי טיסה.
בסופו של דבר טס לחלל בשתי משימות: ג'מיני 8 ו-אפולו 11. בשתי משימות חלל אחרות הוצב בצוות הגיבוי.
ביוגרפיה > תוכנית ג'מיני > ג'מיני 5

ארמסטרונג נבחר לשמש כטייס בצוות הגיבוי במשימה זו יחד עם אליוט סי. משימה זו הייתה בת 8 ימים, הארוכה ביותר עד אותה תקופה, כשצוות החללית היה גורדון קופר ופיט קונרד. המשימה, הצוות וצוות הגיבוי הוכרזו ב-8 בפברואר 1965 וההמראה התקיימה ב-21 באוגוסט 1965. במהלך ההכנות למשימה הוכנו גם ארמסטרונג וסי למשימה, למקרה שהצוות שנבחר לא יוכל למלא אותה.