stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוקטביאנו אמברוסיו לראזולו
הערות שוליים

1 2  "Larrazolo, Octaviano Ambrosio | US House of Representatives: History, Art & Archives". history.house.gov (באנגלית). נבדק ב-2017-10-11.
1 2  "New Mexico Office of the State Historian | people". newmexicohistory.org. נבדק ב-2015-12-09.
↑  Larrazola v. Andrews (PDF).
↑  "Constitution" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-20 יולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Octaviano A. Larrazolo Papers 1841-1981 (bulk 1885-1930)". rmoa.unm.edu. אורכב מ-המקור ב-21 במאי 2021. נבדק ב-2017-10-11. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1199558974  ISNI: 0000 0000 7194 3453  LCCN: no2009169328  SNAC: w69706mk  US Congress: L000101  VIAF: 101549987   WorldCat (עם VIAF): 101549987
אייברהם נוט

אייברהם נוט (באנגלית: Abraham Nott‏; 5 בפברואר 1768 – 19 ביוני 1830) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית ובעל עבדים.
ביוגרפיה

נוט נולד ב-5 בפברואר 1768 בסייברוק שבמושבת קונטיקט, והתחנך בראשית חייו על ידי מורה פרטי. הוא סיים את לימודיו במכללת ייל ב-1787 וב-1788 עבר למחוז מקינטוש, ג'ורג'יה, שם עבד כמורה פרטי למשך שנה אחת. הוא עבר לקמדן, קרוליינה הדרומית, בשנת 1789, למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1791, והתחיל לעסוק במקצוע ביוניון, קרוליינה הדרומית. הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית מ-1796 עד 1797, ונבחר כפדרליסט לקונגרס השישי של ארצות הברית, שם כיהן מ-4 במרץ 1799 ועד 3 במרץ 1801. לאחר שעזב את הקונגרס, הוא חזר לעסוק בעריכת דין בקולומביה ב-1804, ונבחר לחבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית ב-1805. הוא נבחר לראש עיריית קולומביה ב-1807, ונבחר לשופט של בית המשפט המחוזי בקרוליינה הדרומית ב-1810. הוא מוה לנשיא בית המשפט לערעורים בקרוליינה הדרומית ב-1824 והמשיך לכהן כשופט עד מותו.
נוט מת ב-19 ביוני 1830 במחוז פיירפילד, קרוליינה הדרומית ונקבר בחצר הכנסייה הפרסביטריאנית הראשונה, קולומביה. הוא היה אביו של ג'וזיה ק. נוט.
הערות שוליים

↑  Weil, Julie Zauzmer; Blanco, Adrian; Dominguez, Leo (20 בינואר 2022). "More than 1,700 congressmen once enslaved Black people. This is who they were, and how they shaped the nation". Washington Post. נבדק ב-30 בינואר 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2005092124  SNAC: w6m636kq  US Congress: N000161  VIAF: 51428400   WorldCat (עם VIAF): 51428400
אמנות אפריקאית עכשווית

אמנות אפריקאית עכשווית הוא מונח המתייחס לאמנות בת זמננו המיוצרת בעיקרה על ידי אמנים ביבשת אפריקה, ועל ידי אמנים מהתפוצה האפריקאית. מבחינה סגנונית, אמנות אפריקאית עכשווית היא אמנות מגוונת מאוד, כאשר קיים מגוון רחב של סגנונות מסורתיים הנעים בין היפר-ריאליזם לאמנות מופשטת.
רקע

חקר האמנות מתקשה להגדיר מה היא אמנות אפריקאית עכשווית, כאשר ישנן מחלוקות בנוגע לכל אחד מרכיביו של מונח זה: על אילו שנים מדובר כאשר מדברים על אמנות עכשוויות, מה הופך אמנות לאפריקאית, וכיצד מבדילים בין אמנות לבין אמנות שימושית לצורך פולחן, קישוט או שימושים אחרים. יש שמגדירים אמנות אפריקאית עכשווית כאמנות במסגרתה נעשה שימוש בטכניקות מודרניסטיות מערביות ובניו מדיה, ונוצרת על ידי אמנים אפריקאים שקיבלו את הכשרתם בעולם המערבי. מצד שני ישנם קולות אחרים, בעיקר של אמנים אפריקאים, הטוענים שכל אמנות עכשווית היא במהותה אוניברסלית ולכן אין צורך למסגר את האמנות האפריקאית כתחום בפני עצמו.
היסטוריה

בשנים המוקדמות של חקר האמנות האפריקאית מיקוד המחקר היה אתנוגרפי, כיוון שהיה צורך לסווג ולהבחין בין האמנויות וצורות הארכיטקטורה של קבוצות אתניות שונות ברחבי היבשת. עם הגעת הקולוניאליזם ליבשת, נחשפו האמנים המקומיים בפני עולם רחב של תחומי אמנות חדשים כמו ציור וצילום. כמו כן, כאשר אפריקה נחשפה לגלובליזציה ולאמצעי תקשורת חדשים, החלו להופיע צורות אמנות אפריקאיות חדשות. ההשפעה של הקולוניאליזם האירופאי הייתה הדדית, ואמנים מערביים רבים שאבו השראה מן האמנות האפריקאית. כך למשל, במהלך עליית המודרניזם (1880-1940) פבלו פיקאסו (Pablo Picasso) אימץ ליצירותיו אידאולוגיה מופשטת ומאפייני אמנות אפריקאית נוספים שאינם מערביים. עקב השראתו של פיקאסו מהאמנות האפריקאית, הוא יצר את הציור העלמות מאביניון, שתרם רבות להתפתחות המודרניזם המערבי באמנות החזותית.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20, רוב מדינות אפריקה קיבלו עצמאות ממשטרי הממשל הזרים אשר שלטו בהן. עם קבלת העצמאות התקבלה האמנות האפריקאית העכשווית באופן בין-לאומי על ידי שוק האמנות והיא משגשגת עד היום. כמו כן, מאפייני ההשפעות המקיפות של המשטרים הללו באים לידי ביטוי ביצירות האמנות. כך בין השאר, בשנים אלו החלה התעניינות באמנות נשית באפריקה, אמנות גוף ופרפורמנס ארט - בדומה למגמות בשאר העולם. מאז שנות ה-90 התרחב התחום לאמנות אורבנית ופופולרית, תחומי המדיה האלקטרונית וכן מחקר מוזיאולוגי (אוצרותי). אולם, נראה שעדיין קיימת הפרדה, כך שבקרב החוקרים של האמנות המסורתית ישנה חלוקה ברורה בין אמנות פרה-קולוניאלית לפוסט-קולוניאלית, ואילו בקרב חוקרים של אמנות אפריקאית עכשווית ישנה הימנעות מהאוספים העתיקים של אמנות מסורתית.
מלבד האמנות ביבשת אפריקה, אמנים רבים ממוצא אפריקאי פועלים באמריקה ובאירופה. התפוצה האפריקאית מתייחסת לאפריקאים שפוזרו ברחבי העולם, עקב סחר העבדים הטרנס-אטלנטי. תפוצה זו החלה לראשונה במאה ה-15 ונמשכה כארבע מאות שנים, ובמהלכה סוחרי העבדים שינעו בכוחהעבירו יותר מ-11 מיליון אפריקאים ליבשת אמריקה, וכ-200 אלף אפריקאים לאירופה ואסיה. כמעט מראשית סחר העבדים, אנשי תרבות ואמנות אפריקאים בתפוצה התאחדו סביב תחושת קהילתיות ושייכות למוצאם האפריקאי. לאורך השנים, נערכו אירועים שונים הנוגעים לנושא, כמו ועידת Pan-African"" בשנת 1900, כנסים שאורגנו על ידי W.E.B. Du Bois ואחרים בין השנים 1919-1974 ופסטיבל האמנות FESTAC שנערך בשנת 1966 בדקאר בירת סנגל. במהלך אירועים אלו נפגשו אמנים, מוזיקאים ואנשי תרבות אחרים מאפריקה ומהתפוצה לצורכי שיתוף אינטלקטואלי בין חברי הקהילה.
סגנונות מרכזיים

ישנן מספר אסכולות של אמנים עכשוויים אפריקאים: אמנים מאסכולת קונטה (kunta) או האסכולה המסורתית, תומכים בכך שהאמנות המסורתית צריכה להוות בסיס בלעדי לתמות שבהן עוסק האמן האפריקאי, ונמנעים משימוש בטכניקות מערביות או בנושאים מערביים. המודרניסטיים, או סקוקיאן (skokian), לעומתם, מאמינים שטרנדים מערביים הם החשובים ביותר בעיצוב המחשבה והיצירה של האמן. הם רואים עצמם כחלק מעולם האמנות העולמי ולרוב הם יהיו בעלי השכלה אמנותית מערבית מסוימת. בדומה לגישה המודרניסטית בעולם האמנות המערבית, אמנים אלה מתמקדים פחות בחברה בה הם חיים ויותר ב"אמנות לשם האמנות" (art for art's sake") ובאסתטיקה.
אסכולת בינטו (bintu) מאמינים שהאמנות צריכה לאפשר אמצעי לקיום כלכלי ולכן שמים דגש על מכירת היצירות ויכולת ההשתכרות של האמן. הם לא רואים עצמם כאמנים אפריקאיים אינדיבידואלים, אלא כיצרנים בעלי מטרה מסחרית. יש המאמינים שגישה זו גרמה למסחור של יצירות אמנות אפריקאיות על ידי מכירה שלהן במחירים זולים והעדפה של נושאים מסורתיים שיוצרים יותר עניין מסחרי. האסכולה העכשווית (awo) משלבת בין הגישה המודרניסטית למסורתית ומאמינה בכך שאמן אפריקאי יכול וצריך לשקף בצורה הטובה ביותר את טבעה של אפריקה העכשווית: שילוב של כוחות מסורתיים ומודרניים.
בהסתכלות רחבה על סגנון האמנות האפריקאית העכשווית, ניתן להצביע על נטייה לסגנון מופשט, דבר שאפיין גם את האמנות האפריקאית המסורתית. סגנונות האמנות המודרניים האירופאיים שהתפתחו במהלך המאה ה-20 - הקוביזם, האימפרסיוניזם, האקספרסיוניזם וזרמים נוספים, הושפעו במידה רבה מהאמנות המסורתית האפריקאית. ראיית העולם האפריקאית מתייחסת לאובייקטים בעולם כמייצגים את הדינמיות של כוחות החיים והיקום, ולא בהכרח רואה את האובייקט כדבר שיש להציג באופן ריאליסטי. דבר זה תואם לרעיון האבסטרקטיות ועשוי להסביר מדוע האמנות האפריקאית נוטה לסגנון זה.
ייחודיות סגנונית נוספת של האמנות האפריקאית העכשווית היא ההשפעה של שתי מסורות - האמנות המסורתית האפריקאית והאמנות העכשווית הפוסט-מודרניסטית האוניברסלית. ניתן לומר כי האמנות האפריקאית העכשווית, מערבת מצד אחד מאפיינים אפריקאים מסורתיים ומצד שני סממנים מערביים אשר הועברו לאמנות האפריקאית עם הגעת אותם משטרי ממשל זרים לאפריקה. בנוסף, המעבר של צעירים רבים מהאזורים הכפריים לערים גרם להם לאמץ אורח חיים אורבני ותחומי עניין שמתקרבים לנושאים קוסמופוליטיים ואוניברסליים. כתוצאה מכך, התפתחה אמנות אורבנית ואמנות פופולרית, כמו למשל אמנות גרפיטי, אמנות מחומרים ממוחזרים, שלטי פרסום ועוד.
מגדר באמנות העכשווית בדרום אפריקה

הגישה הרחבה כלפי מגדר וההגדרות המקיפות למגדר באמנות העכשווית בדרום אפריקה מראה את הדרך הארוכה שעברה התנועה הפמיניסטית מאז התפתחותה ב-1980 ותחילת 1990, גם מבחינת סוג האמנות הנחקרת וגם מבחינת חקר הפמיניזם בתחום האמנות. מבחינה כמותית, נראה כי דרום אפריקה מתקדמת יותר משאר האזורים באפריקה בכמות האמנות המיוצרת על ידי נשים, ובמוטיבים הפמיניסטיים המופיעים באמנות באזור זה. הסיבה לכך היא שלפמיניזם כתנועה יש בסיס חזק בדרום אפריקה מאשר בשאר האזורים ולכן פרק זה מתמקד בדרום היבשת.
פועלן של חוקרות אמנות כמו אניטה גלייז (Anita Glaze) ומוני אדמס (Monni Adams) הובילה למהפכה בתפיסת תפקיד הנשים באמנות בה יש שליטה גברית, כמו בשבט הפורו (אנ') (Poro) בקרב אנשי סנופו (אנ') (Senufo people). אדמס במחקרה הראתה כיצד הנשים בשבטים אלו הן המנחות את התפיסה האסתטית בהכנת מסכות, כלי חרס וציורי קיר. התובנה של אדמס על התפקיד המרכזי של נשים בעיצוב מסכות היא שלמסכות הללו יש אסתטיקה נשית ייחודיות, ושהנשים מנצלות זאת ביחסי המשא ומתן מול הגברים בקביעת מעמדן וסמכותן.
מוטיב האימהות ושימוש בגוף נשי אפריקאי באמנות הפך גם הוא לנושא מחקר פמיניסטי. האמנית ברברה טומפסון (Barbara Thompson) ערכה ב-2008 את התערוכה "נשיות שחורה: תמונות, אייקונים ואידאולוגיות של הגוף האפריקאי" (Black Womanhood: Images, Icons, and Ideologies of the African Body, Sep 17-Dec 14, 2008), שמראה אמנות שנעשתה לאורך השנים במדיומים רבים, בהם הוצגו נשים אפריקאיות בצורה סטראוטיפית מגדרית וגזענית. האמנים שיצרו עבודות אלו הם מרחבי העולם, אפריקה, אירופה, אמריקה והאיים הקריביים. התערוכה תיארה את הבנייה ההיסטורית של סטריאוטיפים הנוגעים לגוף הנשי השחור, כגון תפקידה של האישה השחורה כעבד בהקשר אירוטי, אישה מופקרת מינית, או לקיצון השני בהקשר של תפקידה האימהי בלבד. תערוכה זו עודדה אמנים עכשוויים לצאת כנגד הדימוי הסטראוטיפי של האישה השחורה.
התפתחות תחומי הספרות, האמנות והתרבות הוויזואלית בדרום אפריקה היא תוצר של החקיקה המחודשת בהובלת התנועה הפמיניסטית שסייעה לנשים באזור ונוכחותה של דיסציפלינה פמיניסטית באקדמיה בדרום אפריקה, שהעלתה פרספקטיבה מגדרית מחודשת על ייצור ועיצוב אמנות.
לפני נפילת האפרטהייד לנשים שחורות הייתה הרבה פחות גישה מנשים לבנות לאקדמיה, בנוסף הפמיניזם הודחק הצידה למען אקטיביזם נגד גזענות ואפליה. רק בשנות ה-80 החלו אמנים, ובעיקר אמניות, להשתמש במגדר לצורך ביקורת פוליטית תרבותית. רק בפוסט אפרטהייד נשים שחורות החלו לדרוש חופש ביטוי, כאשר בסוף 1990 התרחבו לימודי המגדר באקדמיה ונשים שחורות ולבנות יכלו להרחיב את הידע בנושא וליצור אמנות העוסקת במגדר. זו גם התקופה בו עלה שיח על הלגיטימציה של הומוסקסואליות, עקב כך החלה ההתייחסות בדרום אפריקה לאדם ללא קשר לתרבות, גזע או זהות מינית. המדינות בדרום אפריקה היו גם בין הראשונים שאישרו נישואים הומוסקסואלים. החקיקה אסרה על אפליה על רקע מגדרי ואפשרה לעסוק דרך האמנות בשאלה מה היא גבריות, נשיות, הומוסקסואליות וכיצד המשפחה מתווכת את האדם לתפקידיו המגדריים וקובעת את זהותו.
ראו גם

אמנות אפריקאית
מוזיאון זייץ לאמנות אפריקאית עכשווית
הערות שוליים

1 2  Thompson, K. (2011). A Sidelong Glance: The Practice of African Diaspora Art History in the United States. Art Journal, 70(3), 6-31.
1 2 3 4  De Jager, E. (1971). Contemporary African Art in South Africa. Zeitschrift Für Ethnologie, 96(2), 137-144.
↑  Nevadomsky, J. (1997). Contemporary art and artists in Benin City. African arts, 30(4), 54.
1 2 3 4  Roberts, M. P. N. (2005). New directions in African art (s). African Arts, 38(4), 1-91.
1 2  Evans, B. (2010). Contemporary African art. Retrieved January 17, 2020, from https://www.contemporary-african-art.com/contemporary-african-art.htm
1 2  Zeitz museum of contemporary art Africa (Zeitz MOCCA). Retrieved January 17, 2020, from http://zeitzmocaa.museum
↑  http://zeitzmocaa.museum Zeitz museum of contemporary art Africa (Zeitz MOCCA). Retrieved January 17, 2020, from /
↑  Du Bois, W. E. B. (1933). Pan-Africa and new racial philosophy. Crisis Publishing Company. quoted in Edwards, “Uses of Diaspora,” 46.
1 2  Odita, E. O. (1983). Theory and practice in contemporary african art: Modernist or skokian aspect. Journal of Multi - Cultural and Cross - Cultural Research in Art Education, 1(1), 43-56.
↑  Osegi, P. (1991). Contemporary African Art: The College—Trained Modernists. Visual Arts Research, 17(2), 56-59.
↑  [11]: Kampen-O'Riley,
  Michael (2013). Art beyond the West: the arts of the Islamic world, India and Southeast Asia, China, Japan and Korea, the Pacific, Africa, and the Americas (3rd ed.). Upper Saddle River. Retrieved January 17, 2020, from https://www.worldcat.org/title/art-beyond-the-west-the-arts-of-the-islamic-world-india-and-southeast-asia-china-japan-and-korea-the-pacific-africa-and-the-americas/oclc/798221651
1 2  Abungu, L. (2005). Museums and communities in Africa: facing the new challenges. Public Archaeology, 4(2-3), 151-154.
↑  .Arinze, E. N. (1998). African museums: The challenge of change. Museum international, 50(1), 31-37
1 2 3 4 5  [12]: Brown, C. (2007). African art, African museums. african arts, 40(4), 1-6.Azeez, O. A. (2010). Indigenous art and religion in Africa. Global Journal of Human Social Science, 10(7), 29.
1 2  Olaomo, A. (2010). Indigeneous Art and Religion in Africa. Global Journal of Human Social Science, 10 (7), 28-29.
1 2  Fredriksson, M. (2016). Art and religion in contemporary society. Approaching Religion, 6(2), 186-188.
1 2 3 4 5 6  Hackett, R., & Hackett, R. I. (1998). Art and religion in Africa. A&C Black,24 (4), 192-204
↑  Agthe, J. (1994). Religion in contemporary East African art. Journal of religion in Africa, 24(1-4), 375-388.
1 2 3 4  [17]: Aronson, L. (2012). Gender and South African Art. african arts, 45(4), 1-5.
↑  [18]: Becker, C. (2009). Black Womanhood: Images, Icons, and Ideologies of the African Body Hood Museum. African Arts, 42(3), 82-85.
העלמות מאביניון Les Demoiselles d'Avignon, פבלו פיקאסו, 1907, שמן על בד
יצירה בסגנון סקוקיאן. . Aina onabolu, "אניקה", פסטל על נייר, 1940, 16*10
Joel Oswaggo, The Spirit of God. Drawing. 1989
איזידור ריינר

איזידור ריינר (באנגלית: Isidor Rayner;‏ 11 באפריל 1850 – 25 בנובמבר 1912) היה חבר המפלגה הדמוקרטית בסנאט של ארצות הברית, שייצג את מדינת מרילנד, בין השנים 1905 ל-1912. הוא גם ייצג את מחוז הקונגרס הרביעי של מרילנד מ-1887 עד 1889 ומ-1891 עד 1895. היה אחד הסנאטורים היהודים הראשונים בארצות הברית בהיסטוריה האמריקאית.
ביוגרפיה

ריינר נולד למשפחה יהודית-גרמנית בבולטימור, מרילנד, ולמד בבתי ספר פרטיים מקומיים. מאוחר יותר הוא למד באוניברסיטת מרילנד, בולטימור (אנ') ובאוניברסיטת וירג'יניה. הוא החל ללמוד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין במרילנד ב-1871.
ריינר נבחר לבית הנבחרים של מרילנד (אנ') וכיהן בין 1878 ל-1884. בשנת 1885, הוא נבחר לסנאט של מדינת מרילנד (אנ'), וכיהן שנה אחת, עד 1886.
ריינר נבחר באותה שנה לקונגרס ה-50 של ארצות הברית. הוא לא הצליח להיבחר מחדש ב-1888 לקונגרס ה-51, אך זכה בשתי מערכות הבחירות הבאות לקונגרסים ה-52 וה-53. הוא סירב להיות מועמד למינוי מחדש ב-1894.
חמש שנים מאוחר יותר ב-1899, ריינר נבחר להיות התובע הכללי של מרילנד, וכיהן עד 1903. הוא נבחר כדמוקרט ב-1905 לסנאט האמריקני, ונבחר שוב ב-1911. בהיותו סנאטור, הוא כיהן כיו"ר הוועדה לטיפול בתביעות של אינדיאנים (אנ') (בקונגרס השישים ושניים).
בשנת 1912, נפטר ריינר בוושינגטון, בזמן ששימש כסנאטור. הוא נקבר בבית הקברות רוק קריק.
הערות שוליים

↑  "Capturing the Ethnic Vote". The Washington Post. נבדק ב-2021-01-27.
↑  "The Jewish Museum of Maryland". אורכב מ-המקור ב-2008-07-23. נבדק ב-2008-08-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284898805171  ISNI: 0000 0000 4171 2451  LCCN: no96023387  SNAC: w6jq4bgz  US Congress: R000086  VIAF: 61137584   WorldCat (עם VIAF): 61137584
האי וייט (ניו זילנד)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש פעיל
 גובה:  321 מ' 
 שטח:  3.25 קמ"ר 
 מדינה:  ניו זילנד ניו זילנד
 מיקום:  ביי אוף פלנטי
 אורך הרכס:  2.5 ק"מ 
 מספר הר געש:  241040
 קואורדינטות:  37°31′12″S 177°10′57″E﻿ / ﻿37.52°S 177.1825°E﻿ / -37.52; 177.1825
  (למפת ניו זילנד מוגדלת) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןהאי וייט(למפת ניו זילנד רגילה) אוקלנד ולינגטון גיזברן טאורנגה דנידין ואנקה קווינסטאון כרייסטצ'רץ' אינברקרגיל ים טסמןהאי וייט(למפת אוקיאניה רגילה) האי וייט(למפת אוקיאניה מוגדלת) האי וייט
 
האי וייט / ואקאארי (באנגלית: Whakaari / White Island) הוא אי געשי פעיל, הממוקם במפרץ פלנטי 48 קילומטרים מהחוף המזרחי של האי הצפוני של ניו זילנד.
הר געש שכבתי אנדזיטי זה הוא הר הגעש הפעיל ביותר בניו זילנד.
האי נוצר על ידי פעילות געשית מתמשכת במהלך 150,000 השנים האחרונות. מהר הגעש משתחרר גז געשי באופן רציף לפחות מאז שהתגלה האי על ידי ג'יימס קוק בשנת 1769.
נכון ל-2019 משמש האי בעיקר כאתר תיירות ומחקר. הפעילות התכופה של הר הגעש והגישה הקלה אליו מושכת מדענים וולקנולוגים כמו גם תיירים רבים.
גאוגרפיה

צורת האי עגולה, קוטרו 2 קילומטרים. גובהו של הר הגעש 321 מטרים מעל פני הים, ואולם זה קצה העליון של הר הגעש, שגובהו 760 מטרים מעל קרקעית הים.
שטחו של האי 3,250 דונמים.
גאוגרפיה > וולקנולוגיה

האי הוא חלק מהחגורה הגעשית של טאופו. התפרצויותיו גרמו לקילוחי לבה ולפליטת אפר געשי.
וולקנולוגים מנטרים בקביעות את פעילות הר הגעש באמצעות מצלמות מעקב. על קירות המכתש הותקנו מתקני מדידה ובהם מגנטומטרים וציוד סייסמוגרף להתראות מפני רעידות אדמה והתפרצויות.
התפרצויות גדולות בשנים 1981–1983 שינו חלק ניכר מנוף האי והרסו את יער עצי הפוהוטוקווה הנרחב שהיה באי. המכתש הגדול שנוצר באותה תקופה יצר אגם לוע שמפלסו משתנה באופן משמעותי מעת לעת.
במרץ 2000 הופיעו שלושה פתחי גזים קטנים במכתש הראשי והחלו להתפרץ אפר געשי שכיסה את האי. התפרצות ב־27 ביולי 2000 כיסתה את האי בבוץ וסקוריה ומכתש חדש הופיע.
בין יולי לאוגוסט 2012 הראה הר הגעש סימנים של פעילות מוגברת עם עליית רמות הגזים העולים מתוך המכתש ועליית מפלס האגם. ב־5 באוגוסט 2012 התרחשה התפרצות קלה. מאז התרחשו התפרצויות נוספות.
היסטוריה > מקור השם

שמו המאורי של האי הוא 'טה פויה או ואקארי', שמשמעו 'הר הגעש הסוער'.
הוא קיבל את השם "האי הלבן" על ידי קפטן קוק ב־1 באוקטובר 1769, ייתכן בשל הקיטור הלבן שנבע ממנו, לחלופין, ייתכן שהוא רומז על מצבורי הגואנו שכיסו את האי פעם. קוק לא ציין כי מדובר בהר געש, וייתכן שלא הבחין בכך.
היסטוריה > מכרות הגופרית

נעשו ניסיונות באמצע שנות השמונים של המאה התשע עשרה, משנת 1898 עד 1901, ובשנים 1913 עד 1914, לכרות גופרית באי, עת שהאי היה בבעלות ג'ון וילסון. הכרייה נעצרה בספטמבר 1914, כשחלק משולי המכתש המערבי התמוטט ויצר להאר שהרג את כל עשרת העובדים, שנעלמו ללא עקבות. רק חתול המחנה שרד, ונמצא כמה ימים אחר כך על ידי ספינת האספקה שהגיעה.
בשנת 1923 שוב נעשה ניסיון לכרייה, על אף האסון מ-1914. הכורים בנו את בקתותיהם על חלק השטוח של האי (ולא במכתש הגעשי).
היסטוריה > התפרצות 2019

ב־9 בדצמבר 2019 בשעה 2:11 אחר הצהריים לפי שעון ניו זילנד, התפרץ ההר, בעת שבאי היו 47 תיירים. 22 אנשים נהרגו בהתפרצות, כאשר גופות שניים מההרוגים לא אותרו וההערכה היא כי הן נסחפו לים. תשעה מההרוגים מתו מפצעיהם בבתי החולים. שאר הפצועים פונו לבית חולים באמצעות מסוקים וסירות, כשהם סובלים מכוויות קשות.
שמורת טבע (אזור עופות חשוב)

האי זוהה כאזור עופות חשוב על ידי ארגון BirdLife International בגלל מושבת הרבייה שלו, המונה כ-3,000 זוגות של עופות מהמין סולה אוסטרלית.
תיירות

האי הוא בבעלות פרטית. הוא הוכרז כשמורת טבע פרטית בשנת 1953. מבקרים אינם יכולים לבקר באי בלא אישור (בהתאם לחוק השמורות משנת 1977). חברות תיירות מארגנות ביקורים באי.
גלריית תמונות

אגם במכתש הר הגעש, מרץ 2004
מבט אווירי על האגם במכתש, 2005
וידאו המראה את האדים הגעשיים
שרידי מכונות של מכרות הגופרית הנטושים - כיום אטרקציה תיירותית
הערות שוליים

↑  אתר Global Volcanism Program
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  קורות חייו של ג'ון וילסון
↑  התראות על פעילות געשית בניו זילנד, באתר geonet.org.nz, ‏9-12-2019
↑  ההערכות הראשוניות היו כי באי היו 100 תיירים
↑  Death toll from New Zealand volcano eruption rises to 19, Associated Press, 23 בדצמבר 2019
↑  New Zealand volcano: Divers deployed to find last two missing bodies אתר חדשות ה-BBC
↑  Reserves Act 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539732705171  LCCN: sh2002004659  VIAF: 315530782   WorldCat (עם VIAF): 315530782 
התפרצות הר הגעש - מבט על ההר משעה 14:21 - 9 בדצמבר 2019 (כעשר דקות לאחר ההתפרצות)
מבקרים המתקרבים לרציף
סינפסה

| --- | --- |

 שיוך:  cell junction 
 מזהים
 לטינית (TA98):  synapsis 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A14.0.00.004 
 FMA:  67408 
 קוד MeSH:  A08.850 
 מזהה MeSH:  D013569 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0039062 
 
A - תא עצב משדר (קדם-סינפטי)
B - תא עצב קולט (בתר-סינפטי)
1. מיטוכונדריון 
2. שלפוחית סינפטית המכילה מוליכים עצביים 
3. קולטן עצמי
4. מרווח סינפטי דרכו מפעפע מוליך עצבי
5. קולטנים בתר-סינפטיים המופעלים על ידי המוליך העצבי
6. תעלת סידן
7. מוליכים עצביים נפלטים למרווח הסינפטי באקסוציטוזה
8. משאבה לספיגה חוזרת של מוליך עצבי
סינפסה (בעברית: מִצמד או מִסְנָף) היא אזור המפגש בין תא עצב לתא מטרה, אשר יכול להיות תא עצב אחר, תא שריר או תאי בלוטות.
הסינפסה משמשת להעברת מסרים עצביים לתאי המטרה. תא העצב המשדר מכונה פרה-סינפטי או קדם-סינפטי (לפני הסינפסה) ותא המטרה הקולט מכונה פוסט-סינפטי או בתר-סינפטי (אחרי הסינפסה).
מקור המילה סינפסה ביוונית (συνάψις - סינַפּסיס) ופירושה "לקשר".
קיימים שני סוגים של סינפסות:
סינפסות חשמליות - מאפשרות מעבר ישיר של זרם היונים מתא אחד לתא השני. המעבר הזה מתקיים דרך מבנים המצמידים את קרומי שני התאים זה לזה ונקראים  צומתי מעבר או באנגלית gap junctions. מבנים כאלה קיימים בין תאים בהרבה רקמות בגוף, אבל כאשר הם מחברים תאי עצב הם מאפשרים מעבר של מסר חשמלי.
סינפסות כימיות - מהוות רוב במוח הבשל של יונקים. בסינפסות אלו מפריש התא הקדם-סינפטי חומר כימי המכונה מוליך עצבי - נוירוטרנסמיטר, אשר נקשר לקולטנים בתא הבתר-סינפטי. הפרק מתייחס בעיקר לאופן הפעולה של סינפסות אלו.
תפקוד

מערכת העצבים מורכבת מתאי עצב רבים המקיימים תקשורת רצופה בינם לבין עצמם וגם עם תאים מסוגים אחרים, והסינפסה היא המבנה באמצעותו מתבצעת התקשורת הזו. כל תא עצב מקיים על קרום התא שלו מבנים פוסט-סינפטיים בהם הוא מקבל קלט מתאי עצב אחרים, רובם נמצאים על הדנדריטים, ומבנים פרה-סינפטיים, בקצוות האקסון, שם מוסר תא העצב את הפלט לתאי עצב אחרים.
תפקוד > העברה סינפטית

בסינפסות כימיות העברת המסר מתבצעת על ידי שחרור של מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים) אל המרווח הסינפטי וקליטתם בתא המטרה. המוליכים העצביים מסונתזים ומאוחסנים בשלפוחיות סינפטיות, אשר נמצאות בקצה האקסון של תא העצב הפרה-סינפטי. מעבר למרווח הסינפטי, בקרום התא הפוסט-סינפטי, נמצאים קולטנים הקושרים אליהם את מולקולות המוליך העצבי. הקשירה לקולטנים גורמת לפתיחת תעלות יונים בתא הפוסט סינפטי. סוג ההשפעה של הסינפסה על התא הפוסט-סינפטי תלוי בסוג המוליך העצבי והקולטנים, והיונים הנכנסים לתא הפוסט סינפטי או יוצאים ממנו. ידועים היום מספר עשרות של מוליכים עצביים, ולכל אחד מהם ידועים מספר קולטנים, כך שקיים מגוון גדול של השפעות להעברה הסינפטית. השלפוחיות הסינפטיות משוחררות מהתא הפרה-סינפטי כתוצאה מכניסת סידן לתא הפרה סינפטי. פוטנציאל פעולה ההמגיע אל קצות האקסון גורם לפתיחת תעלות סידן, סידן נכנס לתא וגורם לשחרור השלפוחיות מהתא הקדם-סינפטי .
סך השינויים הנגרמים על ידי הסינפסות מסוכם על ידי תא המטרה בכל נקודת זמן לשינויים במתח החשמלי על-פני קרום התא, וכאשר מתח זה מגיע לערך סף מסוים יפתחו תעלות נתרן תלויות-מתח בכמות מספיקה ויתפתח פוטנציאל הפעולה.
מבנה הסינפסה

הסינפסה מורכבת מהחלקים הבאים:
החלק הקדם-סינפטי (Presynaptic element) - ברוב מקרים זהו קצה האקסון. הוא מכיל את השלפוחיות הסינפטיות בהן נאגר המוליך העצבי. הצד הפנימי של קרום התא באזור זה עשיר במבנים של חלבונים דמויי פירמידות קטנות, אשר תפקידם לנייע את השלפוחיות לעבר קרום התא, לעגון אותן ולאפשר את שחרור התוכן שלהן למרווח הסינפטי. בתהליך השחרור מתמזג קרום השלפוחית עם קרום התא, ולאחר מכן תיווצר שלפוחית חדשה מקרום התא וחוזר חלילה.
מרווח סינפטי (Synaptic Cleft) - הרווח בין התאים באזור הסינפסה, כ-20 עד 50 ננומטר בערך. במרווח הסינפטי עוברים המוליכים העצביים בדיפוזיה מהתא הקדם-סינפטי לתא הבתר-סינפטי.
החלק הבתר-סינפטי (Postsynaptic density) - התעבות של קרום התא הבתר-סינפטי באזור הסינפסה הבנויה מחלבונים, ביניהם הקולטנים הקושרים את המוליך העצבי ומתרגמים אותו לשינוי במתח התא או תהליך כימי בתוך התא.
עיצוב מחדש של קשרים סינפטיים

קשרים סינפטיים, במיוחד במערכת העצבים המרכזית, אינם קבועים. סינפסות מתנוונות ואחרות נוצרות, וההנחה היא כי הקשר הסינפטי בין שני תאים יכול להשתנות בהתאם לפעילות שלו. סינפסות יכולות להתחזק או להחלש לטווחי זמן של ימים ושעות. תהליך זה מכונה באנגלית Long-term synaptic plasticity' ובראשי תיבות LTP. תהליך איטי יותר הוא "עיצוב מחדש של קשרים סינפטיים" (synaptic remodeling).
סוגי סינפסות

ניתן לסווג את הסינפסות על פי מספר מאפיינים.
סוגי סינפסות > סוג תא המטרה

כאמור, סינפסה מחברת בין תא עצב לתא המטרה שלו. תא המטרה יכול להיות תא עצב או תא מסוג אחר. סינפסה בין תא עצב לתא שריר מכונה צומת עצב-שריר.
סוגי סינפסות > מיקום הסינפסה על גבי תא המטרה

סינפסה אקסו-אקסונית: סינפסה בה אקסון יוצר סינפסה על אקסון אחר.
סינפסה אקסוסומטית: סינפסה בה אקסון יוצר סינפסה על גוף התא.
סינפסה אקסודנדריטית: סינפסה בה אקסון יוצר סינפסה על דנדריט.
סוגי סינפסות > ההשפעה על תא המטרה (סוג המוליך העצבי)

ניתן להבחין בין הסינפסות על פי אופן ההשפעה שלהן על תא המטרה. ישנן סינפסות המגבירות את הסיכוי להיווצרות פוטנציאל פעולה ואחרות המעכבות את היווצרותו.