stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוחוי Su-25
היסטוריה מבצעית > בשירות הפדרציה הרוסית > מלחמת גאורגיה־רוסיה

מטוסי ה־Su-25 היו הראשונים להגיב לפלישה של כוחות גאורגים לדרום אוסטיה בערב 7 באוגוסט 2008. רגימנט מטוסי התקיפה ה־368 קיבל הוראות לתקיפת מטרות שהוקצו לו על ידי מפקד חיל האוויר הרוסי. בשלב הראשוני של המלחמה – בלימת הכוחות הגיאורגים, מטוסי ה־Su-25 עסקו בעיקר במשימות אמנעה למנוע תנועת תגבורת גיאורגית לחזית. ב־72 השעות הראשונות למלחמה נחוו אבדות רבות לצד הרוסי בגלל ירי דו־צדדי כאשר מטוסי התקיפה תקפו כוחות רוסיים ומיליציות דרום־אוסטיות ידידותיים כמו כן מטוסי קרב הוזנקו ואף תקפו את מטוסי ה־Su-25. כוחות היבשה הרוסים פתחו באש לקראת כל כלי טיס באוויר ידידותי או לא. זאת רבות תודות לעובדה שחיל האוויר הגיאורגי גם השתמש במטוסי Su-25 וגם במערכת הזיהוי עמית-טורף שלא עודכנו מאז נפילת ברית המועצות.
היסטוריה מבצעית > בשירות הפדרציה הרוסית > מלחמת האזרחים בסוריה

בשנת 2015 דווח כי 12 מטוסי S-25SM רוסים הוצבו בבסיס חמיימים שבסוריה כחלק ממעורבות רוסיה במלחמת האזרחים במדינה וכלשונה ספציפית בלחימה נגד ארגון דאעש. בפברואר 2018 דווח כי אבד מטוס Su-25 וטייסו שנאלץ לנטוש בשטח אויב התאבד בעזרת רימון בשביל להימנע מנפילה בשבי.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים

לאחר התפרקות ברית המועצות חילות אוויר של המדינות החדשות ירשו יחידות מהצבא הסובייטי לשעבר. מבחינת חיל האוויר לרוב יחידות היו היחידות החזיתיות של התעופה הטקטית. על כן מספר גדול של מטוסי Su-25 מצאו את עצמם בשירות של חילות אוויר של מדינות כגון גאורגיה, אוקראינה, אזרבייג'ן, בלרוס וכדומה.
מספר משמעותי של מטוסי Su-25 יוצאו גם למדינות ידידותיות במזרח התיכון ובאפריקה.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים > גאורגיה

לאחר התפרקות ברית המועצות מספר מטוסי Su-25 שהיו בשלבי ייצור סופיים במפעל התעופה הממשלתי ה־31 לשעבר, עברו לידי ממשלת גאורגיה, וזאת הצליחה להשלים את ייצורם. בפברואר 1993 דווח כי חיל האוויר הגאורגי הפעיל שבעה מטוסי Su-25 אם כי גאורגיה במשך הזמן הצליחה להשיג עוד מספר מטוסי Su-25, בעיקר על ידי הסבה של מטוסי אימון דו־מושביים בפס הייצור שלה למטוסי תקיפה מבצעיים. כל אלה השתתפו בעימות בין גאורגיה ואבחזיה בשנים 1992–1994 בה הופלו שבעה מטוסי Su-25 גאורגים.
ההערכה הייתה שבגאורגיה היו מספיק חלקים להשלמה של 75 מטוסי Su-25 ואכן הרבה מטוסים מדגמים שונים עמדו בפס הייצור בשלבי השלמה שונים. עם זאת, גאורגיה העדיפה לרכוש מטוסי S-25 משומשים מאשר להשלים את המטוסים בפס הייצור. ב־2005 חיל האוויר הגאורגי קיבל לידיו 4 מטוסי Su-25 שנרכשו ממקדוניה ושלושה נוספים מבולגריה.
במהלך מלחמת גאורגיה–רוסיה (2008) מטוסי התקיפה הגאורגים השתתפו בעיקר בשלב הראשון של המלחמה, קרי הפלישה לחבל אוסטיה. אבל בשלב השני למבצע בו כוחות רוסים פלשו לגאורגיה כלל מטוסי הSu-25 הפסיקו את הפעילות שלהם והוחבאו בבסיסיהם וכך חיל האוויר הגאורגי הצליח לשמר את מטוסיו לאחר התבוסה הגאורגית.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים > עיראק

עיראק רכשה על פי מקורות רוסים סך הכול 69 מטוסי Su-25 חד מושביים מדגם K וארבעה מטוסי אימון דו מושביים מדגם UBK בשתי עסקאות בשנים 1986 ו-1987. אלה היו בשימוש נרחב בשלבים האחרונים של מלחמת איראן–עיראק בשנים 1987 ועד 1989. למעשה, מתוך 1,200 גיחות בממוצע ליום של חיל האוויר העיראקי בתקופה זאת 900 גיחות התבצעו על ידי מטוסי ה-Su-25. ועל פי רישומים סטטיסטיים של סוחוי כל מטוס Su-25 ביצע 15 גיחות בממוצע ליום. על כל אלה סדאם חוסיין הקנה לכל טייסי ה-Su-25 את העיטור הצבאי הגבוה ביותר. במלחמה זאת המטוס הדגים את יכולת ההישרדות שלו, ורק שניים מתוכם אבדו.
במלחמת המפרץ לעומת זאת תרומתם של מטוסי ה-Su-25 הייתה זניחה עד לא קיימת שכן עם העליונות האווירית המוחלטת של כוחות הקואליציה מרבית מכלי הטיס של חיל האוויר העיראקי הושמדו בעודם על הקרקע. עם זאת, חיל האוויר העיראקי החל בניסיונות הברחת מטוסיו הנותרים לאיראן, 24 מטוסי Su-25 הוברחו במסגרת "מבצע" זה. במהלכו הופלו שני מטוסים על ידי מטוסי F-15 אמריקאיים. אף אחד מהמטוסים שהוברחו לאיראן לא הוחזרו לעיראק בסוף המלחמה.
ערב פרוץ מלחמת עיראק מספר קטן של מטוסי Su-25 שנותרו במצבת חיל האוויר העיראקי נטמנו בחול ולא טסו ומאז הורדו מהמצבה של החיל.
ב-2014 בצל הלחימה בדאעש רוסיה סיפקה עשרה מטוסי Su-25, תוך זמן קצר הצטרפו אליהם שלושה מטוסי Su-25 איראניים. מטוסים אלו הוטסו על ידי טייסים עיראקים וטייסים איראנים ממשמרות המהפכה.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים > אנגולה

חיל האוויר של אנגולה רכש 12 מטוסים חד-מושביים וזוג מטוסים דו-מושביים בשנת 1988 ופעלו במסגרת רגימנט מטוסי הקרב-הפצצה ה-26 בבסיס נאמיב. בשנת 1990 מטוסים אלו הופעלו נגד כוחות האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה. היעילות של המטוסים הללו הייתה מוגבלת שכן הטייסים היו מבצעים הפצצות בגובה רב בטיסה ישרה ואופקית ועם חימוש טיפש. כ-25 גיחות מבצעיות התבצעו במהלך פעילות זאת עד שהסובייטים הפסיקו את תמיכתם ובשל חוסר היכולת של חיל האוויר של אנגולה לתחזק את המטוסים אלה קורקעו. על פי דיווחים מספר מצומצם של המטוסים הללו הוחזר לשימוש בשנת 1993 והופעל שוב נגד כוחות האיחוד, אבל עתה אלה הוטסו על ידי חברה פרטית וטייסים שכירי חרב עם תוצאות הפצצה משמעותיות יותר. המטוסים השתתפו בכיבוש מחדש של מחצבי היהלומים במדינה.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים > אתיופיה

אתיופיה רכשה שני מטוסי Su-25T משומשים ומשודרגים (שכונו TK) יחד עם שני מטוסי UBK לאימון במרץ 2000. המטוסים פעלו בשלב הסופי של מלחמת אתיופיה אריתריאה שנגמרה ביוני 2000. המטוסים על פי דיווחים ביצעו מספר תקיפות מוצלחות על ידי כלי נשק חכמים ונגד מטרות משוריינות.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים > פרו

פרו רכשה 18 מטוסי Su-25 מבלרוס מתוכם 10 מטוסים חד-מושביים ושמונה דו-מושביים. אלה שימשו כמטוסי יירוט במאמצים של הממשלה הפרואנית נגד הברחות סמים. על פי דיווחים המטוסים אחראיים להפלתם של 25 מטוסי הברחת סמים בשנים 2000 עד 2005.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים > חוף השנהב

חוף השנהב רכשו מידי בלרוס על פי דיווחים ארבעה מטוסי Su-25 בשנת 2004. אלה פעלו נגד כוחות מהפכנים במהלך מלחמת האזרחים במדינה. בנובמבר 2004 שני מטוסי Su-25 תקפו מחנה צבאי צרפתי שתמך בכוחות האו"ם באזור. עקב תקיפה זאת נהרגו 9 חיילים צרפתים ומבקר אמריקאי. באותו הלילה ארבעת המטוסים הושמדו בעודם על הקרקע, ככל הנראה על ידי כוחות קומנדו צרפתים.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים > איראן

איראן רכשה חמישה מטוסי Su-25 חד-מושביים ושני דו-מושביים חדשים ב-2004, בנוסף אליהם הצטרפו עוד 5 מטוסים מדגם K שהוברחו לאיראן מעיראק עוד בשנת 1991 ועמדו באחסנה.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים > סודאן

סודאן רכשה 14 מטוסי Su-25 מבלארוס בשנים 2008 ו-2009 ונכנסו לפעילות כמעט מיד נגד הכוחות המורדים. ב-2013 דווח שנרכשו עוד עשרה מטוסי Su-25. למרות הכחשה חד משמעית על ידי סודאן על פי דיווחים מטוסים אלה גם שימשו לתקיפת מטרות אזרחיות באזור דארפור.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים > הסכסוכים בין אזרבייג'ן וארמניה

בשנים 1991–1992 ארמניה השיגה 4–5 מטוסים משומשים, ידוע שאחד מהם הופל במהלך מלחמת נגורנו הקרבאך הראשונה. לאחר סוף הלחימה חיל האוויר שלהם סבל מחוסר תקציב עד שנת 2004 בו הם רכשו תשעה מטוסי Su-25K ומטוס UBK בודד מסלובקיה.
האזרים לעומתם קיבלו מטוס בנדיבותו של טייס רוסי שערק ונחת באזרבייג'ן, מאוחר יותר הם השיגו עוד חמישה מטוסים ברכש. בשנים שלפני מלחמת נגורנו קרבאך השנייה האזרים סבלו אבדות של ארבעה מטוסים.
במהלך מלחמת נגורנו קרבאך השנייה (2020) שני הצדדים הפעילו מטוסי Su-25. אזרבייג'ן טוענת להפלת חמישה מטוסי Su-25 ארמנים, בעוד ארמנים טוענים הפלה של 4 מטוסים אזרים. על פי דיווחים המטוסים האזרים ביצעו כ-600 גיחות תקיפה במהלך המלחמה עם ממוצע של 13–14 גיחות ביום.
היסטוריה מבצעית > בחילות אוויר אחרים > אוקראינה

כאמור לאחר התפרקות ברית המועצות חיל האוויר האוקראיני קיבל 92 מטוסי Su-25 חד ודו-מושביים. בשנים שלאחר מכן מספר המטוסים הללו ירד ל-70 ומתוך אלה רק 15 היו שמישים לטיסה. מספר מטוסים מהמצבה הכללית שודרגו על ידי האוקראינים לדגם M1, סך הכול דווח ש-9 מטוסים חד-מושביים ומטוס דו-מושבי אחד שודרגו לסטנדרט M1. אולם לאחר פרוץ מלחמת האזרחים באוקראינה באפריל 2014, נולד צורך במטוסים נוספים וכשישה עד עשרה נוספים הושמשו והוחזרו לשימוש. כלל המטוסים הללו טסו כחלק מחטיבת התעופה הטקטית ה-299 בבסיס ניקולאייב-קולבאקינו. עם זאת, חיל האוויר האוקראיני סבל ממחסור בטייסים כשירים שכן לא היו להם מספיק טייסים והטייסים שכן היו בנמצא התקשו לשמור על כישורי הטיסה שלהם בגלל המחסור בדלק ותקציב החל משנות ה-2000 המוקדמות.
המטוס השתתף בלחימה באזור דונצק, לוהנסק, סלאביאנסק, קראמטורסק וכדומה. במהלך הלחימה הופלו כשישה מטוסי Su-25 על ידי הכוחות הבדלנים (מתוכם 4 מטוסי דגם M1) ושניים עד שלושה נוספים שניזוקו קשות אבל הצליחו לנחות בשלום.
היסטוריה מבצעית > מלחמת רוסיה-אוקראינה

קטע זה עוסק באירוע אקטואלי או מתמשך. הנתונים בנושא זה משתנים במהירות או בהתמדה, ועל כן ייתכן שהם חלקיים, לא מדויקים או לא מעודכנים.
מטוס Su-25 רוסי שנפגע מטיל כתף והצליח לנחות בשלום.
תמונות מתוך סרט הטיסה של מטוס Su-25 רוסי התוקף מצבור נשק אוקראיני עם רקטות טיפשות.
זנב של מטוס Su-25 רוסי שהתרסק באוקראינה. ככל הנראה מישהו חתך את הרונדל של הכוכב האדום של חיל האוויר הרוסי כמזכרת.
שני הצדדים בפלישה הרוסית לאוקראינה משתמשים ב-Su-25. מחסור בכלי נשק מדויקים מחייבים את כל המטוסים משני הצדדים לטוס נמוך מעל שדה הקרב, ושמה את המטוסים הללו בסכנה מטילי כתף וגרמה לאבדות רבות. לאחר שהלחימה התייצבה בחזית המזרחית, כלל המטוסים (הרוסים והאוקראינים) החלו להימנע ככל הניתן מכניסה לשטח אוויר מאויים.
לפי דיווחים וצילומים מהשטח נראה שרוסיה איבדה 31 מטוסי Su-25 (אחד מהם נחת אבל הורד מהמצבה) ואחד שנחת פגוע וייתכן שישופץ. בעוד אוקראינה איבדה 17 מטוסי Su-25 (אחד מהם נחת אבל הורד מהמצבה).
דגמים > סדרות ייצור של ה-Su-25

| סדרות ייצור עיקריות 1978–1991> דגם | סדרות ייצור עיקריות 1978–1991> כמות | סדרות ייצור עיקריות 1978–1991> טיסת בכורה |
| --- | --- | --- |
| Su-25 | 582 | יוני 1979 |
| Su-25K | 182 | 1984 |
| Su-25BM | 50 | מרץ 1990 |
| Su-25UB | ~100 | אוגוסט 1985 |
| Su-25UBK | 28 | 1986 |
| Su-25UTG | 13 | ספטמבר 1988 |
| Su-25T | 12 | יולי 1985 |
סך הכול: ~967
מפעילים

אוזבקיסטן אוזבקיסטן
חיל האוויר של אוזבקיסטן
אוקראינה אוקראינה
חיל האוויר האוקראיני
אזרבייג'ן אזרבייג'ן
חיל האוויר האזרבייג'ני
איראן איראן
חיל האוויר האיראני
אנגולה אנגולה
חיל האוויר האנגולי
ארמניה ארמניה
חיל האוויר הארמני
אתיופיה אתיופיה
חיל האוויר האתיופי
בלארוס בלארוס
חיל האוויר של בלארוס
בולגריה בולגריה
חיל האוויר הבולגרי
גאורגיה גאורגיה
חיל האוויר הגאורגי
גינאה המשוונית גינאה המשוונית
חיל האוויר של גינאה המשוונית
גמביה גמביה
חיל האוויר של גמביה
חוף השנהב חוף השנהב
חיל האוויר של חוף השנהב
טורקמניסטן טורקמניסטן
חיל האוויר הטורקמניסטני
ניגריה ניגריה
חיל האוויר הניגרי
סודאן סודאן
חיל האוויר הסודני
עיראק עיראק
חיל האוויר העיראקי
פרו פרו
חיל האוויר הפרואני
צ'אד צ'אד
חיל האוויר הצ'אדי
צ'כיה צ'כיה
חיל האוויר הצ'כי
קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
חיל האוויר וההגנה האווירית העממי הצפון קוריאני
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
חיל האוויר של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
רוסיה רוסיה
חיל האוויר הרוסי
התעופה הימית הרוסית
ראו גם > כלי טיס דומים

סוחוי Su-34
סוחוי Su-17
A-10 ת'נדרבולט II
ראו גם > מטוסי תקיפה בוכנתיים

איליושין Il-2
דאגלס A-1 סקייריידר
P-47 ת'נדרבולט
לקריאה נוספת

Alexander Mladenov, Air Vanguard 9 Sukhoi Su-25 Frogfoot, 2013, ISBN 9781782003595.
Osprey Combat Aaircraft 109 Su-25 ‘Frogfoot’ Units In Combat, by Alexander Mladenov, 2015, ISBN 9781472805676.
Sukhoi Su-25 Frogfoot – The Soviet Union's Tank-Buster, by Yefim Gordon, 2007, ISBN 9781857802542.
Штурмовик Су-25 и его модификации, by Ильдар Бедретдинов, 2002, ISBN 5901668014.
ניו ג'רזי (BB-62)

| --- | --- |

USS ניו ג'רזי בלב ים, ינואר 1985
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה:  אוניות המערכה מסדרת איווה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת הצי של פילדלפיה 
 הוזמנה:  1 ביולי 1939
 תחילת הבנייה:  16 בספטמבר 1940
 הושקה:  7 בדצמבר 1942
 תקופת הפעילות:  23 במאי 1943 – 8 בפברואר 1991 (47 שנים)
 אחריתה:  הפכה לספינת מוזיאון ב-2000
 מיקום:  39°56′21″N 75°07′58″W﻿ / ﻿39.939167°N 75.132778°W﻿ / 39.939167; -75.132778 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 48,880 טון, מקסימלי: 58,460 טון
 אורך:  270.43 מטרים
 רוחב:  32.97 מטרים
 שוקע:  11.33 מטרים
 נתונים טכניים
 מהירות:  33 קשר (61 קמ"ש)
 גודל הצוות:  1,921
 טווח שיוט:  14,890 מיילים ימיים (23,960 ק"מ)
 הנעה:  8 דודי קיטור, 4 טורבינות קיטור של ג'נרל אלקטריק בהספק 212,000 כוחות סוס בתנועה קדימה, 44,000 כוחות סוס בתנועה אחורה. 10 מגה-וואט חשמל המיוצרים בגנרטורים מונעי קיטור. גנרטורים קטנים מדיזל לשעת חירום
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 כמות הדלק:  9,033 טון מזוט
 מתקני התפלה:  מתקנים להתפלת מי ים המייצרים 225,000 ליטר מים מתוקים ביום
 אמצעי לחימה
 שריון:  גוף האונייה: 307 מ"מ המחיצות: 287 מ"מ בתי הצריח: בין 295 ל-439 מ"מ הצריחים: 500 מ"מ הסיפון:191 מ"מ
 חימוש:  1943:   9 תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ)/50-קליבר Mark 7   20 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר Mark 12   76 תותחי נ"מ 40 מ"מ/56 קליבר   52 תותחי נ"מ 20 מ"מ/70 קליבר   1984:   9 תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ)/50-קליבר Mark 7   12 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר Mark 12   32 טילי שיוט BGM-109 טומהוק   16 טילים נגד-ספינות RGM-84 הרפון   4 תותחי 20 מ"מ/76 קליבר פלנקס CIWS
 
אוניית המערכה ניו ג'רזי (BB-62) הייתה אוניית מערכה מסדרת איווה, והייתה הספינה השנייה של צי ארצות הברית שנקראה על שם מדינת ניו ג'רזי. היא כונתה לעיתים קרובות בחיבה בשם "Big J". ניו ג'רזי זכתה ליותר כוכבי קרב עבור פעולות לחימה מאשר שלושת אוניות המערכה האחרות שהושלמו מסדרת איווה, והייתה אוניית המערכה האמריקאית היחידה שהשתתפה במלחמת וייטנאם.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ניו ג'רזי הפגיזה מטרות בגואם ואוקינאווה, וחיפתה על נושאות מטוסים שערכו פשיטות באיי מרשל. במהלך מלחמת קוריאה, היא הייתה מעורבת בפשיטות לאורך החוף הצפון קוריאני, שלאחריהן הוצבה בצי העתודה של צי ארצות הברית, הידועה יותר בשם "צי הנפטלין". היא הופעלה מחדש לזמן קצר ב-1968 ונשלחה לווייטנאם כדי לתמוך בחיילים אמריקאים לפני שחזרה לצי הנפטלין ב-1969. ניו ג'רזי, שהופעלה מחדש פעם נוספת בשנות ה-80 כחלק מתוכנית צי 600 הספינות, עברה מודרניזציה לשאת טילים ונכנסה מחדש לשירות. ב-1983 השתתפה במבצעים של ארצות הברית במהלך מלחמת האזרחים בלבנון.
ניו ג'רזי הושבתה בפעם האחרונה ב-1991 לאחר ששירתה בסך הכל 21 שנים בצי הפעיל. במהלך הקריירה שלה היא זכתה בציון לשבח יחידתי של הצי על שירות בווייטנאם, ו-19 כוכבי קרב ומערכה עבור פעולות לחימה במהלך מלחמת העולם השנייה, מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם, מלחמת האזרחים בלבנון ושירות במפרץ הפרסי. לאחר שימור קצר בצי הנפטלין, היא הועברה לקמדן, ניו ג'רזי, שם היא מהווה ספינת מוזיאון מאז 15 באוקטובר 2001.
בנייה

ניו ג'רזי הייתה אחת מתכנוני "אוניות המערכה המהירות" מסדרת איווה שתוכננו בשנת 1938 על ידי סניף התכנון הראשוני במשרד הבנייה והתחזוקה. היא הושקה ב-7 בדצמבר 1942 (ביום השנה הראשון להתקפה על פרל הארבור) ונכנסה לשירות ב-23 במאי 1943. היא הייתה השנייה מסדרת איווה שהוזמנה על ידי הצי האמריקני. היא הושקה על ידי קרולין אדיסון, אשתו של המושל צ'ארלס אדיסון מניו ג'רזי, בעצמו מזכיר הצי לשעבר; ונכנסה לשירות בפילדלפיה תחת פיקודו של קפטן קרל פ. הולדן.
הסוללה הראשית של ניו ג'רזי כללה תשעה תותחי 16 אינץ' (406 מ"מ)/50 קליבר Mark 7, שיכולים לירות פגזים חודרי שריון במשקל 2,700 ליברות (1,200 קילוגרם) לטווח של 20 מיל ימי (23 מיל; 37 קילומטרים). הסוללה המשנית שלה כללה עשרים תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)/38 קליבר בצריחים תאומים, שיכולים לירות לעבר מטרות לטווח של עד 12 מיילים ימיים (22 ק"מ) משם. עם הופעת הכוח האווירי והצורך להשיג ולשמור עליונות אווירית הגיע הצורך להגן על הצי ההולך וגדל של נושאות המטוסים של בעלות הברית; לשם כך, איווה הותקנה עם מערך של תותחי נ"מ של תותחי אורליקון 20 מ"מ ותותחי בופורס 40 מ"מ כדי להגן על נושאות המטוסים של בעלות הברית מפני תקיפות אוויריות של האויב. כשהופעלה מחדש ב-1968, הוסרו מניו ג'רזי תותחי נ"מ 20 מ"מ ו-40 מ"מ והיא הותאמה לשימוש כאוניית הפגזה כבדה. כאשר הופעלה מחדש בשנת 1982, הוסרו מניו ג'רזי ארבעה צריחי תותחים תאומים בקוטר 5 אינץ'/38 קליבר. היא הצטיידה בארבעה צריחי פלנקס (CIWS) להגנה מפני טילים וכלי טיס, ושמונה משגרי תיבות משוריינות ושמונה משגרי תאים מרובעים שנועדו לירות טילי טומהוק וטילי הרפון, בהתאמה.
הסיפון הראשי היה 53,000 רגל מרובע של עץ טיק. שלא כמו אוניות המערכה האחרות מסדרת איווה, ניו ג'רזי נקראה על ידי הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט כדי להחזיר חוב פוליטי, למושל ניו ג'רזי דאז, צ'ארלס אדיסון. בתקופתו במחלקת הצי, אדיסון דחף לבנות את סדרת איווה ולבנות אחת במספנת הצי של פילדלפיה, מה שהבטיח קולות לרוזוולט בפנסילבניה ובניו ג'רזי בבחירות לנשיאות ב-1940.
מלחמת העולם השנייה (1943–1945) > שירות עם פלגת אוניות המערכה השביעית, אדמירל באדג'ר

מ-30 בדצמבר 1944 עד 25 בינואר 1945 ערכה ניו ג'רזי את השייט האחרון שלה כאוניית הדגל של האדמירל הולסי. היא חיפתה על נושאות המטוסים בהתקפותיהם על פורמוזה, אוקינאווה ולוזון, בחופי הודו-סין, הונג קונג, שאנטואו ואמוי, ושוב על פורמוזה ואוקינאווה. באוליטי ב-27 בינואר, האדמירל הולסי הניף את דגלו בניו ג'רזי, אך הוא הוחלף יומיים לאחר מכן בדגלו של אדמירל משנה אוסקר סי. באדג'ר השני בפיקודו על פלגת אוניות המערכה השביעית. כתמיכה במתקפה על איוו ג'ימה, ניו ג'רזי חיפתה על הקבוצה של אסקס בהתקפות אוויריות על האי בין 19 ל-21 בפברואר, ולאחר מכן חיפתה על הפשיטה הראשונה הגדולה של נושאות המטוסים על טוקיו ב-25 בפברואר, פשיטה שמטרתה הייתה במיוחד בתי חרושת לייצור מטוסים. במהלך היומיים הבאים, אוקינאווה הותקפה מהאוויר על ידי אותו כוח תקיפה.
ניו ג'רזי הייתה מעורבת ישירות בפלישה לאוקינאווה מ-14 במרץ עד 16 באפריל. בעוד נושאות המטוסים התכוננו לפלישה עם תקיפות שם ובהונשו, ניו ג'רזי נלחמה בהתקפות אוויריות, השתמשה במטוסים הימיים שלה כדי לחלץ טייסים שהופלו, הגנה על נושאות המטוסים מפני קמיקזה, הפילה לפחות שלושה וסייעה בהשמדת אחרים. ב-24 במרץ 1945 היא שוב ערכה את ההפגזות הכבדות, והכינה את חופי הפלישה לתקיפה שבוע לאחר מכן. במהלך החודשים האחרונים של המלחמה, עברה שיפוץ בניו ג'רזי במספנת הצי בפיוג'ט סאונד, שממנה הפליגה ב-4 ביולי לסן פדרו, פרל הארבור ואניווטוק לכיוון גואם. כאן ב-14 באוגוסט היא הפכה שוב לאוניית הדגל של הצי החמישי תחת אדמירל ספרואנס. שהות קצרה במנילה ובאוקינאווה הקדימה את הגעתה למפרץ טוקיו ב-17 בספטמבר, שם שימשה כאוניית הדגל של המפקדים הבאים של הכוחות הימיים במימי יפן עד שהוחלפה ב-28 בינואר 1946 על ידי איווה (BB-61). כחלק ממבצע מרבד קסמים המתמשך, ניו ג'רזי העלתה על סיפונה קרוב לאלף חיילים הפונה הביתה, איתם הגיעה לסן פרנסיסקו ב-10 בפברואר.
לאחר מלחמת העולם השנייה (1946–1950)

לאחר פעולות בחוף המערבי ושיפוץ רגיל בפיוג'ט סאונד, ניו ג'רזי הגיעה הביתה לבייון, ניו ג'רזי, למסיבת יום הולדת רביעית ב-23 במאי 1947. באירוע נכחו המושל אלפרד א. דריסקול, המושל לשעבר וולטר א. אדג' ומכובדים נוספים. בין 7 ביוני ל-26 באוגוסט, ניו ג'רזי היוותה חלק משייטת האימונים הראשונה ששייטה במימי צפון אירופה מאז תחילת מלחמת העולם השנייה. למעלה מאלפיים אנשי האקדמיה הימית של ארצות הברית ו-NROTC קיבלו ניסיון שיט בפיקודו של אדמירל ריצ'רד ל. קונולי, מפקד כוחות הצי במזרח האוקיינוס האטלנטי והים התיכון, שהניף את דגלו בניו ג'רזי ברוזית', סקוטלנד ב-23 ביוני. היא הייתה הזירה של קבלות פנים רשמיות באוסלו, שם הוקון השביעי, מלך נורווגיה סקר את הצוות ב-2 ביולי, ובפורטסמות', אנגליה. צי האימונים הפליג מערבה ב-18 ביולי לתרגילים באיים הקריביים ובמערב האוקיינוס האטלנטי.
לאחר שירות בניו יורק כאוניית הדגל של אדמירל משנה הבר ה. מקלין, מפקד פלגת אוניות המערכה הראשונה, 12 בספטמבר – 18 באוקטובר, ניו ג'רזי הושבתה במספנת הצי בניו יורק. היא הושבתה בבייון ב-30 ביוני 1948 והוצבה בקבוצת ניו יורק, צי העתודה האטלנטי.
מלחמת קוריאה (1950–1953) > לאחר מלחמת קוריאה (1953–1967)

המשימה של ניו ג'רזי בוונסן, למחרת, הייתה האחרונה שלה. כאן היא השמידה תותחים בקליבר גדול, בונקרים, מערות ותעלות. יומיים לאחר מכן, נודע לה על הפסקת האש. הצוות שלה חגג במהלך ביקור בן שבעה ימים בהונג קונג, שם עגנה ב-20 באוגוסט. פעולות ברחבי יפן ומחוץ לפורמוזה בוצעו למשך שארית הסיור שלה, מה שהודגש בביקור בפוסאן. כאן הנשיא רי הגיע לסיפון ב-16 בספטמבר כדי להציג את העיטור הנשיאותי היחידתי הקוריאני לצי השביעי.
ניו ג'רזי הוחלפה כאוניית הדגל ביוקוסוקה על ידי ויסקונסין ב-14 באוקטובר, ניו ג'רזי חזרה הביתה למחרת, והגיעה לנורפוק ב-14 בנובמבר. במהלך שני הקיצים הבאים היא חצתה את האוקיינוס האטלנטי עם צוערים לאימונים, ובשאר ימות השנה חידדה את כישוריה בתרגילים ותמרוני אימון לאורך החוף האטלנטי ובאיים הקריביים. ניו ג'רזי יצאה מנורפוק ב-7 בספטמבר 1955 בסיור הראשון שלה בתפקיד עם הצי השישי של ארצות הברית בים התיכון. הנמלים בהם ביקרה כללו את גיברלטר, ולנסיה, קאן, איסטנבול, מפרץ סודה וברצלונה. היא חזרה לנורפוק ב-7 בינואר 1956 לתוכנית האביב של פעולות אימון. באותו קיץ היא נשאה שוב אנשי צוות לצפון אירופה לאימון, והחזירה אותם הביתה לאנאפוליס ב-31 ביולי. ניו ג'רזי הפליגה לאירופה פעם נוספת ב-27 באוגוסט כאוניית הדגל של תת-אדמירל צ'ארלס וולבורן ג'וניור, מפקד הצי השני של ארצות הברית. היא ביקרה בליסבון, השתתפה בתרגילי נאט"ו ליד סקוטלנד, וערכה ביקור רשמי בנורווגיה, שם אירחה את יורש העצר אולף. היא חזרה לנורפוק ב-15 באוקטובר, וב-14 בדצמבר הגיעה למספנת הצי של ניו יורק לצורך השבתתה. היא הוצאה מהשירות והוצבה במילואים בבייון ב-21 באוגוסט 1957.
מלחמת וייטנאם (1967–1969) > לאחר מלחמת וייטנאם (1969–1982)

סיור הלחימה הראשון שלה בווייטנאם הושלם, ניו ג'רזי יצאה ממפרץ סוביק ב-3 באפריל 1969 ליפן. היא הגיעה ליוקוסוקה לביקור בן יומיים, והפליגה לארצות הברית ב-9 באפריל. עם זאת, חזרתה הביתה הייתה אמורה להתעכב. ב-15, בעוד ניו ג'רזי עדיין בים, הפילו מטוסי קרב צפון קוריאנים מטוס מעקב אלקטרוני EC-121 קונסטליישן לא חמוש מעל ים יפן, והרגו את כל הצוות שלו. כוח משימה של נושאת מטוסים הוקם ונשלח לים יפן, בעוד ניו ג'רזי קיבלה הוראה לבוא ולהפליג לעבר יפן. ב-22 היא הגיעה פעם נוספת ליוקוסוקה, ומיד יצאה לים לקראת מה שעלול לקרות.
כשהמשבר נחלש, ניו ג'רזי שוחררה להמשיך במסעה הביתה. היא עגנה בלונג ביץ' ב-5 במאי 1969, ביקורה הראשון בנמל הבית שלה מזה שמונה חודשים. במהלך חודשי הקיץ, הצוות של ניו ג'רזי עמל כדי להכין אותה לפריסה נוספת, והליקויים שהתגלו בתותחים שלה תוקנו. עם זאת, על פי דיווחים רשמיים, סיבות כלכליות הכתיבו אחרת: ב-22 באוגוסט 1969 פרסם מזכיר ההגנה של ארצות הברית, מלווין ליירד, רשימה של שמות של אוניות שיושבתו; בראש הרשימה הייתה ניו ג'רזי. חמישה ימים לאחר מכן, קפטן סניידר הוחלף על ידי קפטן רוברט סי פניסטון.
תוך פיקוד על אונייה שכבר יועדה ל"צי הנפטלין", קפטן פניסטון וצוותו התכוננו למשימתם. ניו ג'רזי יצאה לדרך במסע ב-6 בספטמבר, ביציאה מלונג ביץ' למספנת הצי פיוג'ט סאונד. היא הגיעה ב-8, והחלה בשיפוץ כדי להכין את עצמה להשבתה. ב-17 בדצמבר 1969 הורדו הנסים של ניו ג'רזי והיא נכנסה לצי הבלתי פעיל, בעקבות דבריו של המפקד האחרון שלה: "תנוחי טוב, אך תישני קלות; ושמעי את הקריאה, אם תושמע שוב, לספק כוח אש עבור חופש."
מלחמת האזרחים בלבנון (1983–1984) > פריסה לאחר לבנון (1984–1990)

בשנת 1986 ניו ג'רזי החלה את הפריסה הבאה שלה, הפעם פעלה כחלק מצי האוקיינוס השקט וכמרכז קבוצת הקרב שלה. קבוצת הקרב המיועדת רומיאו, המלווים שלה כללו את הסיירת USS לונג ביץ', המשחתת USS מריל, הפריגטות USS קופלנד ו-USS ת'אץ', ומכלית אספקה USS וואבאש. זו הייתה הפעם הראשונה שלניו ג'רזי הייתה שליטה מבצעית על קבוצת המלוות שלה מאז מלחמת קוריאה, והיא שייטה מהוואי לתאילנד ב-1986, והחליפה נושאות מטוסים אמריקאיות למשימות אחרות ותוך כדי כך הפכה לנוכחות הצי האמריקאית הגדולה היחידה באזור ממאי עד אוקטובר. למרות שפיקדה על קבוצת הקרב שלה, ניו ג'רזי, הפליגה עם נושאות המטוסים USS ריינג'ר (CV-61) ו-USS קונסטליישן (CV-64) והפריגטה USS ת'אץ' (FFG-43) בזמן הפריסה ב-1986.
על פי היסטוריית פיקוד לא מסווגת של אוניית המערכה ניו ג'רזי, במהלך מעברה דרך ים אוחוצק ב-27–28 בספטמבר 1986, בוצעו "מעברים קרובים" על ידי מפציצים סובייטים בר ובאדג'ר, מסוק הורמון ומטוס סיור ימי מאי. סיירת מסדרת קארה ושתי פריגטות גרישה III גם עקבו אחר האוניות האמריקאיות. התמרון, על פי היסטוריית הפיקוד, "סימן את הפעם הראשונה שאוניית מערכה אמריקאית פעלה בחצר האחורית של הצי הסובייטי". בעקבות שיפוץ בלונג ביץ' שנמשך עד 1988 חזרה ניו ג'רזי לאוקיינוס השקט, הפעם פעלה כחלק מקבוצת פעולה על פני השטח. אוניית המערכה פעלה ליד חופי קוריאה לפני פתיחת אולימפיאדת הקיץ 1988 בסיאול, קוריאה הדרומית, ולאחר מכן יצאה לאוסטרליה כדי להשתתף בחגיגות המאתיים שנה באוסטרליה.
באפריל 1989, כשניו ג'רזי התכוננה לשייט המבצעי האחרון שלה, סבלה האונייה האחות איווה מפיצוץ קטסטרופלי בצריח התותח מספר 2 שלה. הנשורת מהאירוע הביאה את פקידי הצי האמריקני להקפיא תרגילי אש חיה עם התותחים עד לסיום חקירת הפיצוץ. בסופו של דבר, האיסור הוסר וניו ג'רזי הורשתה להשתמש שוב בתותחים הגדולים שלה. השיוט האחרון של ניו ג'רזי החל בשנת 1989 כחלק מתרגיל 'פסיפיק 89'. עם השלמת התרגיל, הפליגה ניו ג'רזי דרך האוקיינוס ההודי ואל המפרץ הפרסי, תוך כדי כך הפכה למרכז של קבוצות קרב שונות וקבוצות פעולה על פני השטח. ניו ג'רזי נשארה במפרץ הפרסי למשך שארית השנה, וחזרה לארצות הברית בפברואר 1990.