stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום העצמאות (הודו)
היסטוריה > לקראת קבלת העצמאות

בשנת 1946, ממשלת הלייבור בבריטניה, שספגה הפסדים כלכליים משמעותיים בעקבות מלחמת העולם השנייה שהסתיימה לאחרונה, הבינה שאין לה לא את המנדט בבית, לא את התמיכה הבינלאומית ולא את הכח של צבא הודו הבריטית על מנת להמשיך לשמור על השליטה בהודו שנעשתה סוערת יותר ויותר. ב-20 בפברואר 1947 הודיע ראש הממשלה קלמנט אטלי כי ממשלת בריטניה תעניק ממשל עצמי מלא להודו הבריטית עד יוני 1948 לכל המאוחר.
המושל הכללי של הודו החדש, בן המלוכה הבריטי לואי מאונטבאטן, הקדים את מועד העברת השלטון, מתוך אמונה שהמחלוקת המתמשכת בין הקונגרס לליגה המוסלמית עשויה להוביל לקריסת ממשלת הביניים. הוא בחר ביום השנה השני לכניעת יפן במלחמת העולם השנייה, 15 באוגוסט, כתאריך להעברת הכוח. ממשלת בריטניה הודיעה ב-3 ביוני 1947 שהיא קיבלה את הרעיון של חלוקת הודו הבריטית לשתי מדינות; הממשלות היורשות יקבלו מעמד של דומיניון כל אחת ותהיה להן זכות להתנתק מחבר העמים הבריטי. חוק העצמאות ההודי 1947 של הפרלמנט של הממלכה המאוחדת חילק את הודו הבריטית לשני מחוזות עצמאיים:הודו ופקיסטן (כולל מה שהיא כיום בנגלדש) החל מ-15 באוגוסט 1947, וכן העניקה סמכות חקיקה מלאה לאספה המכוננת של כל אחת מהמדינות החדשות. החוק קיבל הסכמה מלכותית ב-18 ביולי 1947.
היסטוריה > חלוקה ועצמאות

מיליוני פליטים מוסלמים, סיקים והינדואים צעדו לגבולות החדשים שנוצרו בחודשים סביב העצמאות. בחבל פנג'אב, שם הגבולות חילקו את האזורים הסיקים לשניים, בעקבות שפיכות דמים מסיבית; בבנגל ובביהר, שם נוכחותו של מהטמה גנדי הרגיעה את המזג הקהילתי, האלימות הופחתה. בסך הכל, בין 250,000 ל-1,000,000 בני אדם משני צדי הגבולות החדשים נהרגו במהומות האלימות. בזמן שהאומה כולה חגגה את יום העצמאות, גנדי נשאר בקולקטה בניסיון לעצור את הקטל. ב-14 באוגוסט 1947, יום העצמאות של פקיסטן, נוצר הדומיניון החדש של פקיסטן; מוחמד עלי ג'ינה הושבע לתפקיד המושל הכללי הראשון של פקיסטן בקראצ'י.
האספה המכוננת של הודו התכנסה לישיבתה החמישית בלילה של 14 באוגוסט באולם החוקה בניו דלהי. בראש המושב עמד הנשיא ראג'נדרה פראסאד. במושב זה, נשא ג'ווהרלל נהרו את נאום Tryst with Destiny שהכריז על עצמאותה של הודו. נהרו הושבע לכהונת ראש הממשלה ב-15 באוגוסט 1947, עת הודו הוקמה ושירת בתפקיד זה במשך 17 שנים, עד מותו בשנת 1964. בנאום השבעתו העביר נאום לעם באנגלית ושמו "פגישה עם הגורל" שבהמשך צוטט פעמים רבות והוגדר כנאום מוצלח ביותר.
לפני שנים ארוכות עשינו ניסיון עם הגורל, ועכשיו מגיע הזמן שבו נפדה את התחייבותנו. בבת אחת, בשעת חצות, כשהעולם ישן, הודו תתעורר לחיים ולחופש. מגיע רגע, שמגיע אך לעתים רחוקות בהיסטוריה כאשר אנו יוצאים מהישן אל החדש כאשר עידן מסתיים, וכאשר נשמתה של אומה, מדוכאת זה זמן רב, מוצאת ביטוי. אך ראוי הוא שברגע חגיגי זה, אנו לוקחים את הבטחת המסירות לשירות של הודו ואנשיה ולמען המטרה הגדולה עוד יותר של האנושות.
חברי האספה קיבלו רשמית את ההתחייבות לשמש בשירות המדינה. קבוצת נשים, המייצגת את נשות הודו, הציגה רשמית את הדגל הלאומי בפני האספה.
הדומיניון של הודו הפך למדינה עצמאית כאשר טקסים רשמיים התקיימו בניו דלהי. נהרו נכנס לתפקידו כראש הממשלה הראשון, והמשנה למלך, לואי מאונטבאטן, המשיך להיות המושל הכללי הראשון שלה.  שמו של גנדי נקרא על ידי המונים שחגגו את המאורע; אולם גנדי עצמו לא לקח חלק באירועים הרשמיים. במקום זאת, הוא ציין את היום בצום של 24 שעות, במהלכו דיבר עם קהל בכלכותה, ועודד שלום בין הינדים למוסלמים.
חגיגות

יום העצמאות, אחד משלושת החגים הלאומיים בהודו (השניים האחרים הם יום הרפובליקה ב-26 בינואר ויום הולדתו של מהטמה גנדי ב-2 באוקטובר), מצוין בכל המדינות ההודיות וטריטוריות האיחוד. בערב יום העצמאות, נשיא הודו נושא את "הפנייה לאומה". ב-15 באוגוסט, ראש הממשלה מניף את דגל הודו על חומות האתר ההיסטורי של המצודה האדומה בדלהי. ראש הממשלה מדגיש בנאומו את הישגי השנה האחרונה, מעלה נושאים חשובים וקורא להמשך פיתוח. הוא נותן כבוד למנהיגי תנועת העצמאות ההודית. ההמנון ההודי, "Jana Gana Mana", מושר. לאחר הנאום מופיעה תהלוכה של דיוויזיות של הכוחות המזוינים ההודיים וכוחות חצי-צבאיים. מצעדים ותחרויות מציגים סצנות ממאבק העצמאות ומהמסורות התרבותיות המגוונות של הודו. עד 1973 הניף מושל המדינה את הדגל הלאומי בבירת המדינה. בפברואר 1974, השר הראשי של טאמיל נאדו, מ' קארונאנידי, טען אצל ראש הממשלה דאז אינדירה גנדי, כי יש לאפשר לשרים הראשיים, כמו ראש הממשלה, להניף את הדגל הלאומי ביום העצמאות. מאז 1974, השרים הראשיים של המדינות בהתאמה מורשים להניף את הדגל הלאומי ביום העצמאות.
טקסי הנפת דגלים ותוכניות תרבות מתקיימים במוסדות ממשלתיים וחוץ-ממשלתיים ברחבי הארץ. בתי ספר ומכללות עורכים טקסי הנפת דגל ואירועי תרבות שונים. מוסדות ממשלתיים ולא ממשלתיים מקשטים את השטח שלהם בנייר, עיטורי בלונים עם תלייה של דיוקנאות לוחמי חופש על קירותיהם ובנייני ממשלה מרכזיים מעוטרים לעיתים קרובות במחרוזות של אורות. בדלהי ובכמה ערים אחרות, העפת עפיפונים מתווספת לאירוע. דגלים לאומיים בגדלים שונים משמשים בשפע כדי לסמל נאמנות למדינה. אזרחים מעטרים את בגדיהם, צמידי היד, המכוניות, אביזרי הבית שלהם עם העתקים של שלושת צבעי הדגל. במהלך תקופה מסוימת, החגיגה שינתה את הדגש מלאומיות לחגיגה רחבה יותר של כל מה שנוגע להודו.
הפזורה ההודית חוגגת את יום העצמאות ברחבי העולם במצעדים ובתחרויות, במיוחד באזורים עם ריכוז גבוה יותר של מהגרים הודים. במקומות מסוימים, כמו ניו יורק וערים אחרות בארצות הברית, 15 באוגוסט הפך ל"יום הודו" בקרב הפזורה והאוכלוסייה המקומית. הם חוגגים את "יום הודו" ב-15 באוגוסט או ביום סוף שבוע סמוך.
איומים ביטחוניים

כבר כשלוש שנים לאחר העצמאות, המועצה הלאומית של נאגה קראה להחרים את יום העצמאות בצפון-מזרח הודו. המחאות הבדלניות באזור זה התגברו בשנות ה-80; קריאות לחרמות והתקפות טרור על ידי ארגונים מורדים כמו חזית השחרור המאוחדת של אסאם והחזית הלאומית הדמוקרטית של בודולנד, פגעו בחגיגות. עם ההתקוממות בג'אמו ובקשמיר מסוף שנות ה-80, החרימו מפגינים בדלנים את יום העצמאות שם באמצעות שביתות, שימוש בדגלים שחורים ועל ידי שריפת דגלים. קבוצות טרור כמו לשקאר-א-טייבה, החיזבול-מוג'אהדין והג'יש-י מוחמד פרסמו איומים, וביצעו פיגועים סביב יום העצמאות. חרם על החגיגה הומלץ גם על ידי ארגוני המורדים המאואיסטים.
כל יום עצמאות, מתוך חשש להתקפות טרור, אמצעי האבטחה מתוגברים, במיוחד בערים גדולות כמו דלהי ומומבאי ובמדינות בעייתיות כמו ג'אמו וקשמיר. המרחב האווירי סביב המצודה האדומה מוכרז כאזור אסור לטיסה כדי למנוע התקפות אוויריות וכוחות משטרה נוספים פרוסים בערים אחרות.
מאז ההתנקשות באינדירה גנדי, ראשי ממשלה נהגו לנאום מאחורי לוח זכוכית חסין כדורים. מאז 2014, כשנרנדרה מודי נבחר לראשות הממשלה, הוא ביטל את המסורת הזו. מאז ננקטים צעדים אינטנסיביים נוספים כדי להבטיח אבטחתו.
ראו גם

היסטוריה של תת-היבשת ההודית
תנועת העצמאות ההודית
ג'ווהרלל נהרו
מהאטמה גנדי
ל'אקווילה (נפה)

נפת ל'אקווילה (באיטלקית: Provincia di L'Aquila) היא נפה במערבו של מחוז אברוצו שבאיטליה.
היסטוריה

שטחה של הנפה חופף פחות או יותר לשטחה של נפת "אברוצו אולטריורה סקונדו" (באיטלקית: Abruzzo Ulteriore Secondo) .שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " אברוציום אולטרה פלומן פיסקאריה " ( Aprutium ultra flumen Piscariae) שמשמעה "אברוצו בצדו השני של נהר אטרנו-פסקארה (Fiume Aterno-Pescara)".
נפת התקיימה בממלכת נאפולי ובממלכת שתי הסיציליות. בשנת 1840 התגוררו בה 9,500 נפש. בירת הנפה הייתה העיר ל'אקווילה. ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי, ועקב כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה, ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת.
נפת אברוצו אולטריורה סקונדו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860 באדום
סמל נפת אברוצו אולטריורה סקונדו בממלכת שתי הסיציליות בשנת 1860
גאוגרפיה

היא משתרעת על שטח של 5,034 קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה 297,592 נפש. בירתה של הנפה בעיר ל'אקווילה.
הנפה גובלת בנפת טראמו במחוז אברוצו בצפון, בנפת פסקארה ובנפת קייטי במחוז אברוצו במזרח, בנפת איסרניה במחוז מוליזה בדרום-מזרח, בנפת פרוזינונה ובנפת רומא ובנפת ריאטי במחוז לאציו במערב.
כימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית

כימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית
כימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית (בלועזית: Hyperthermic intraperitoneal chemotherapy או בקיצור HIPEC) היא סוג של טיפול לסרטן מתקדם באזור הבטן. בהליך זה, מחדירים כימותרפיה, כמו מיטומיצין וציספלטין, מחוממת לחלל הצפק למספר שעות במטרה לטפל בגידולים סרטניים שונים. בדרך כלל משתמשים בכימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית מיד לאחר הסרה כירורגית של סרטן באזור הבטן על מנת לחסל תאים סרטניים שנשארו בחלל הבטן. השילוב של הניתוח לכריתה כירורגית של הגידול וטיפול בכימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית מתרחש לרוב כהליך אחד ואורך כ-6–8 שעות.
הניתוח משמש לטיפול בגידולים ממאירים בחלל הצפק, כולל גרורות של סוגי סרטן שונים כמו סרטן השחלות וסרטן המעי הגס, לרוב במקרים בהם המחלה מוגבלת לבטן. שיעור הסיבוכים בטיפול זה הוא משמעותי ועומד על כ-20%. מחסום הפלזמה-צפק מונע ספיגה מערכתית של הכימותרפיה לזרם הדם ובכך מגביל את הרעילות ותופעות הלוואי. הטיפול כולל שימוש בכימותרפיות שונות ואין הסכמה ברורה לגבי איזו כימותרפיה עדיפה. לרוב, מיטומיצין ואוקסליפלטין משמשים לטיפול בסרטן המעי הגס, ואילו ציספלטין משמש לטיפול בסרטן השחלות. מינון הכימותרפיה התוך-צפקית מחושב לפי פרוטוקול המחשב את שטח הפנים של הגוף או על פי פרוטוקול מבוסס ריכוז. בדומה לכימותרפיה מערכתית, פרוטוקול המבוסס על שטח הפנים של הגוף נועד להשיג ריכוזים כימותרפיים יעילים בתוך תאי הגידול המשתנים בהתאם לגודל הגוף. הכימותרפיה המוזרקת לחלל הצפק מחוממת ל-41–43 מעלות צלזיוס לקבלת השפעה ציטוטוקסית משופרת. מלבד השפעה ציטוטוקסית ישירה והשראת מוות של תאים, תאי גידול רבים מגיבים לחום על ידי ביטוי חלבוני עקת חום, המשמשים כקולטנים לתאי הרג טבעי אשר מעוררים תגובה חיסונית נגד הגידול. בנוסף להשפעות הציטוטוקסיות שלה, היפרתרמיה בינונית משפרת משמעותית את ההשפעות הציטוטוקסיות של תרופות כימותרפיות שונות.
השימוש במתן תוך-פרטונאלי של כימותרפיה מבוסס על עיקרון הדומה לדיאליזה פריטונאלית. עד שנות ה-90 הטיפול בגרורות לחלל הצפק כלל בעיקר טיפול כימותרפי כלל גופי. לאחר הניסיון המוצלח הראשון של טיפול זה בשנות ה-80, במהלך שלושת העשורים האחרונים, הראיות לגבי יעילות הטיפול הולכות ומצטברות. עם זאת, עדיין יש פערי ידע בנושא ושיעור הסיבוכים ותופעות הלוואי הגבוה לעיתים מעמיד בספק את יעילות הטיפול במקרים מסוימים. נכון ל-2021, מחקרים הראו יעילות מסוימת בסוגים מסוימים של סרטן השחלות, אך מחקר שנערך בחולים עם גרורות מסרטן המעי הגס לא הראה תועלת של הטיפול לאחר ניתוח.
הערות שוליים

↑  Esquivel, Jesus (2010). "Technology of Hyperthermic Intraperitoneal Chemotherapy in the United States, Europe, China, Japan and Korea".  In Vincent T. DeVita Jr.; Theodore S. Lawrence; Steven A. Rosenberg (eds.). Cancer: Principles & Practice of Oncology—Annual Advances in Oncology, Volume 1. Lippincott Williams & Wilkins. pp. 188–193. ISBN 978-1-4511-0314-4.
↑  https://www.sheba.co.il/Hipec
↑  Huo, YR; Richards, A; Liauw, W; Morris, DL (בדצמבר 2015). "Hyperthermic intraperitoneal chemotherapy (HIPEC) and cytoreductive surgery (CRS) in ovarian cancer: A systematic review and meta-analysis". European Journal of Surgical Oncology. 41 (12): 1578–89. doi:10.1016/j.ejso.2015.08.172. PMID 26453145. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "UC HealthNews : HEALTH LINE: Heated".
↑  Morales-Soriano, Rafael; Esteve-Pérez, Neus; Segura-Sampedro, Juan José; Cascales-Campos, Pedro; Barrios, Pedro; Spanish Group of Peritoneal Malignancy Surface (GECOP) (בפברואר 2018). "Current practice in cytoreductive surgery and HIPEC for metastatic peritoneal disease: Spanish multicentric survey". European Journal of Surgical Oncology. 44 (2): 228–236. doi:10.1016/j.ejso.2017.11.012. ISSN 1532-2157. PMID 29242018. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Newton, Andrew D.; Bartlett, Edmund K.; Karakousis, Giorgos C. (2016-02-01). "Cytoreductive surgery and hyperthermic intraperitoneal chemotherapy: a review of factors contributing to morbidity and mortality". Journal of Gastrointestinal Oncology. 7 (1): 99–111. doi:10.3978/j.issn.2078-6891.2015.100. ISSN 2078-6891. PMC 4754303. PMID 26941988.
1 2 3  https://jamanetwork.com/journals/jamaoncology/fullarticle/2779523
↑  van Stein, Ruby M.; Aalbers, Arend G. J.; Sonke, Gabe S.; van Driel, Willemien J. (2021-05-06). "Hyperthermic Intraperitoneal Chemotherapy for Ovarian and Colorectal Cancer: A Review". JAMA Oncology (באנגלית). doi:10.1001/jamaoncol.2021.0580. ISSN 2374-2437.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
לאוני סוואן

| --- | --- |

 לידה:  1975 (בת 49 בערך) דכאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 שם עט:  Leonie Swann 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 סוגה:  ספרות פשע 
 
לאוני סוואן (Leonie Swann; נולדה ב-1975 בדכאו, גרמניה) הוא שם העט של סופרת גרמניה, אשר אינה חושפת את שמה האמיתי. ספריה עוסקים בתעלומות בלשיות הנפתרות באמצעותם של בעלי חיים.
סוואן למדה פילוסופיה, פסיכולוגיה וספרות אנגלית באוניברסיטת מינכן, וכיום מתגוררת בברלין ומשלימה את הדוקטורט שלה שעוסק בסופר האמריקאי הנרי ג'יימס.
ספריה

בשנת 2006 יצא ספרה "גלנקיל, מותחן כבשים" בגרמניה, ובמהרה הפך לרב-מכר עולמי, ותורגם ל-32 שפות שונות. הספר יצא לאור בעברית ב"ספרייה לעם" של עם עובד, בתרגומה של טלי קונס.
ספרה השני, "גארו, מותחן כבשים ועזים", ראה אור בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 2011, בתרגומו של ארז וולק. גם ספרה השלישי, "גריי", יצא לאור בעברית באותה הוצאה (ב-2019), בתרגומו של וולק.
ל'ואלין אפ גריפיד'

ל'ואלין אפ גריפיד' (בוולשית: Llywelyn ap Gruffydd; בערך 1223 – 11 בדצמבר 1282), הידוע גם בכינוי ל'ואלין האחרון או ל'ואלין השני, היה הנסיך הוולשי החוקי האחרון שמלך על נסיכות ויילס העצמאית משנת 1258 עד למותו בקרב מול האנגלים ב-1282. לאחר מותו, אחיו דוויד' אפ גריפיד' ירש את נסיכות ויילס תוך כדי לחימה באנגליה עד שנלכד והוצא להורג באוקטובר 1283 מה שהביא לביטול הנסיכות על ידי אדוארד הראשון, מלך אנגליה באופן רשמי.
שלטונו של ל'ואלין אפ גריפיד'

ל'ואלין היה בנו השני של גריפיד' אפ ל'ואלין פוור, שהיה בנו הבכור של ל'ואלין הגדול - נסיך ויילס הראשון. דודו דוויד' אפ ל'ואלין כלא את אביו באנגליה וירש את כס הנסיכות, לאחר שאביו נהרג בשנת 1244 מנפילה בעת שניסה לברוח ממגדל לונדון, ל'ואלין אפ גריפיד' ואחיו הבכור נותרו הבאים בתור הירושה על ממלכת גוויניד' לבית אברפראו ונסיכות ויילס (זאת מאחר שדודם דוויד' לא הביא ילדים לעולם). חמש שנים לאחר מותו של ל'ואלין הגדול ועלייתו לשלטון של דוויד' אפ ל'ואלין, פרצה בשנת 1245 מלחמה בין הנרי השלישי, מלך אנגליה לדוויד', ב-1247 הוסג הסכם שחילק את ממלכת גוויניד' כך שהשטחים מזרח לנהר קונווי הועברו לשליטה אנגלית (כיום שטחי מחוז דנבישייר, קונווי, רקסהאם ופלינטשייר בצפון-מזרח ויילס).
ב-1272 עלה לכס בשלטון האנגלי אדוארד הראשון, סירובו של ל'ואלין לשלם מיסים לאנגליה בשילוב עם קשריו הפוליטיים למשפחת דה מונפור הובילו את המלך אדוארד להגדיר אותו כמורד ב-1276, שנה לאחר מכן גויס צבא אנגלי גדול שיצא לכיוון ויילס. הצבא האנגלי כבש את האי אנגלסי ונערך על הגבול לאורך נהר קונווי. כדי למנוע את הכיבוש האנגלי המלא של ויילס חתם ל'ואלין על הסכם אברקונווי אשר היווה את התחלת הסוף של נסיכות ויילס העצמאית ולמעשה הגדיר את סופה עם מותו של ל'ואלין. המלך האנגלי איפשר לל'ואלין להתחתן עם אהובתו סימון דה מונפור רק לאחר שקיבל את התנאים האנגליים, בהם הכרה במלך אנגליה וצמצום משמעותי לאדמות משפחתו בוויילס - הם נישאו ב-1276 בקתדרלת ווסטר.
בשנת 1282 התעוררו מחדש רוחות המרד כנגד האנגלים, אצילים ולשים רבים שתמכו במלך אנגליה עברו לתמוך בכס הוולשי ושוב יצא המלך אדוארד עם צבאו להילחם במורדים בדומה למהלכי המרד של 1277. ל'ואלין ככל הנראה לא היה מעורב באופן ישיר בתכנון המרד, אך לקח חלק בהנהגת הצבא הוולשי שלחם כנגד האנגלים. ביוני 1282 פקדה את ל'ואלין טרגדיה אישית כאשר אשתו סימון נפטרה, מעט לאחר הולדת בתם היחידה גוונל'יאן.
בשלבי הלחימה הראשונים היו לוולשים מספר הצלחות בבלימת האנגלים באנגלסי וצפון-מזרח ויילס, והמלך אדוארד אף הציע לל'ואלין להגיע להסכם בו יעביר את ויילס לשלטון האנגלי ובתמורה יקבל ל'ואלין תארים ואדמות באנגליה - ל'ואלין לא הסכים לכך. לקראת סוף 1282 ל'אולין השאיר את אחיו להגן על גבולות גוויניד' בצפון, בעוד הוא לקח מחצית מהצבא לדרום ויילס היכן שהתבססו אצילים אנגלים במארצ'ים הוולשים. ב-11 בדצמבר, במהלך הקרב על גשר אורווין (במרכז מחוז פוויס של ימינו) התפצל ל'ואלין מצבאו ונהרג בידי חיילים אנגלים במארב. לאחר מותו ראשו נשלח למלך אדוארד שישב עם צבאו באנגלסי ומשם נשלח למגדל לונדון שם הוצב על קצה חנית, ישנן עדויות לכך ש-15 שנים לאחר מותו ראשו של ל'ואלין נשאר מוצג בחומות המגדל.
מספר חודשים לאחר מותו של ל'ואלין, עם מורל ולשי נמוך, ביוני 1283 נתפס דוויד' שהמשיך לטעון לכתר הוולשי לאחר מות אחיו. דוויד' נשפט באנגליה והוצא להורג בתלייה, גרירה וביתור מה שהשלים את כיבושו של אדוארד, אשר ביטל את ממלכת גוויניד' ההיסטורית ונסיכות ויילס סופחה באופן רשמי לאנגליה. גוונל'יאן, ביתו היחידה של ל'ואלין, נמצאה על ידי האנגלים והועברה למנזר, שם חיה כנזירה עד שנפטרה ב-1337 כנראה מבלי לדעת מעולם שהייתה יורשת לנסיכות ויילס.
ראו גם

נסיך ויילס, נסיכת ויילס
ממלכת גוויניד'
הערות שוליים

1 2  דוויד' אפ גריפיד' לא הוכתר באופן רשמי כנסיך ויילס וירש את הכתר עם מות ל'ואלין, הוא טען לכתר תוך כדי לחימה באנגלים עד שנהרג בקרב באוקטובר 1283 והסתיימה הנסיכות באופן רשמי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419586705171  BnF: cb12091987x (data)  GND: 119009218  ISNI: 0000 0000 7859 8488  LCCN: n83329061  SUDOC: 08057825X  VIAF: 30337673   WorldCat (עם VIAF): 30337673
לודוויג טיק

| --- | --- |

לודוויג טיק
 לידה:  31 במאי 1773 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  28 באפריל 1853 (בגיל 79) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 שם לידה:  Johann Ludwig Tieck 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  Dreifaltigkeitskirchhof II 
 שם עט:  Peter Lebrecht, Gottlieb Färber, Peter Leberecht 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן, אוניברסיטת האלה-ויטנברג, אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג 
 שפות היצירה:  ספרדית, גרמנית 
 זרם ספרותי:  הרומנטיקה, רומנטיקה גרמנית, ספרות רומנטית 
 יצירות בולטות:  Der gestiefelte Kater 
 בן או בת זוג:  Amalie Tieck 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  אביר בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
יוהאן לודוויג טיק (בגרמנית: Johann Ludwig Tieck;‏ 31 במאי 1773 – 28 באפריל 1853) היה משורר, סופר, מתרגם, עורך ומבקר ספרותי גרמני, בן הזרם הרומנטי של שלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19. טיק נחשב ליוצר הבולט בקרב חוג "הרומנטיקה של ינה".
מחבר הקומדיה הפרודית "החתול במגפיים", לפי אגדת עם אירופית שעובדה עוד קודם לכן על ידי שארל פרו.
ל'ורן סקוט

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  28 באפריל 1964 רוי, ארצות הברית 
 התאבדה:  17 במרץ 2014 (בגיל 49) מנהטן/צ'לסי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  רוי 
 השכלה:  תיכון רוי 
 בן או בת זוג:  מיק ג'אגר (2001–2014) 
 www.lwrenscott.com
 
ל'ורן סקוט ׁׂ(באנגלית: L'Wren Scott; ‏ 28 באפריל 1964 – 17 במרץ 2014) הייתה מעצבת אופנה ודוגמנית אמריקאית, בת זוגו של סולן להקת הרולינג סטונז מיק ג'אגר.
ביוגרפיה

ל'ורן סקוט נולדה בשנת 1964 ונמסרה לאימוץ מיד לאחר הלידה. הוריה המאמצים לולה ואיוון באמברו העניקו לה את השם 'לואן באמברו', והיא שינתה אותו בהמשך חייה. סקוט גדלה בעיירה המורמונית רוי, בסמוך לסולט לייק סיטי שבמדינת יוטה בארצות הברית, ובגיל 17 עזבה את רוי לעיר ניו יורק, לאחר שהוריה המורמונים לא הרשו לה להירשם לקורס עיצוב אופנה.
בהגעתה לניו יורק התגלתה סקוט על ידי צלם האופנה ברוס וובר והחלה לעבוד כדוגמנית. בשנות ה-80 עברה לפריז, מוקד ההתרחשות האופנתית בשנים אלו, שם דגמנה עבור טיירי מוגלר, הייתה הפנים של  שאנל למשך תקופה קצרה, והצטלמה רבות עבור הצלמים ז'אן-פול גוד, דייוויד ביילי וגי בורדן. גופה, שהתנשא לגובה של כ-183 סנטימטר, זיכה אותה באינספור שמות תואר, שהנודע בהם הוא "ליידי סקוט". בשנת 1994 החליטה לפרוש מדוגמנות ועזבה לקליפורניה, שם המציאה את עצמה מחדש כסטייליסטית ואשת יחסי ציבור.
היא ניהלה את מערך יחסי הציבור של פראדה בחוף המערבי ועבדה כסטייליסטית צמודה לצלמים הרב ריטס, הלמוט ניוטון ומריו סורנטי. עבודת הסטיילינג הייתה זו שגם הביאה אותה למפגש הגורלי עם מיק ג'אגר בשנת 2001, בצילומים למגזין הצרפתי L'officiel. אותה כינה "האישה עם הגוף היפה ביותר שראיתי בחיי".
עיצוב אופנה

בשנת 2006 השיקה סקוט את המותג הנושא את שמה (באנגלית: L'Wren Scott) בעידודו של בן זוגה מיק ג'אגר. עם קשרים ענפים בתעשיית האופנה וזוגיות מתוקשרת עם הרוקר המפורסם ביותר בעולם – ל'ורן סקוט הפך למותג פופולרי המגלגל כחמישה מיליון פאונד בשנה. היא הלבישה סלבריטיז מהשורה הראשונה, רקמה שיתופי פעולה והפתיעה ביכולתה העיצובית לקחת נושא השראה שחוק כמו רוק'נרול ולעטוף אותו בהילה זוהרת ואופנתית. עיצוביה זכו לפופולריות על השטיח האדום, והיא הלבישה לא מעט נשים מפורסמות, ביניהן מישל אובמה,  קרלה ברוני-סרקוזי, ניקול קידמן וכריסטינה הנדריקס.
חייה האישיים ומותה

סקוט הייתה בת זוגו של סולן להקת הרולינג סטונז מיק ג'אגר כ-13 שנה, משנת 2001 ועד מותה בשנת 2014. ב-17 במרץ 2014 נמצאה ללא רוח חיים בדירתה שבשכונת צ'לסי בניו יורק. התאבדותה של סקוט, חודש לפני יום הולדתה ה-50, הכתה בתדהמה את תעשיית האופנה הבינלאומית וזכתה לסיקור תקשורתי נרחב.
כימיא עליזאדה

כימיא עליזאדה מניפה את דגל איראן במשחקים האולימפיים 2016
כימיא עליזאדה (בפרסית: کیمیا علیزاده; נולדה ב-10 ביולי 1998) היא לוחמת טאקוונדו איראנית. נולדה בכרג' למשפחה ממוצא אזרי.
קריירה

עליזאדה זכתה במדליית ארד בטאקוונדו בקטגוריית המשקל 57 ק"ג באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו כשגברה על יריבתה השוודית ניקיטה גלסנוביץ'. בזכות ניצחונה הייתה לאישה האיראנית הראשונה לזכות במדליה במשחקים האולימפיים. היא גם זכתה במדליית זהב בקטגוריית המשקל 63 ק"ג לנשים במשחקים האולימפיים לנוער בנאנג'ינג 2014. באליפות העולם שנערכה ב-2015, היא הביסה את ג'ייד ג'ונס, שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדות של 2012 ו-2016. ב-2017 זכתה עליזאדה במדליית כסף באליפות העולם בטאקוונדו.
בשנת 2018 הייתה אמורה לשאת את הדגל במשחקי אסיה, אך בגלל פציעה בברך היא הוחלפה על ידי אלהה אחמדי.
בינואר 2020 הודיעה שתעזוב את איראן לצמיתות, והסבירה שהעזיבה נבעה מדיכוי נשים באופן כללי באיראן ומניצול של ההישגים שלה על ידי המשטר.
הערות שוליים

↑  "روز تاریخی زنان ایران در المپیک؛‌ علیزاده اولین زن مدال‌آور از ایران شد". BBC. 19 באוגוסט 2016. נבדק ב-20 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kimia Alizadeh Zenoorin of Iran after Winning Women's 63-kg Taekwondo". olympic.org.
↑  "Tasnim  News Agency -  Kimia Alizadeh to Carry Iran's Flag in Youth Olympic Games". tasnimnews.com.
↑  Najmeh Bozorgmehr, "Kimia Alizadeh, the Iranian Olympic medallist fighting inequality," The Financial Times, October 11, 2017.
↑  "Elaheh Ahmadi Replaces Kimia Alizadeh as Flagbearer", Financial Tribune, August 07, 2018.
↑  אורן אהרוני, אחרי מולאי: מדליסטית אולימפית איראנית ערקה לאירופה, באתר ynet, 12 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1217251022  VIAF: 4743160001840130300007   WorldCat (עם VIAF): 4743160001840130300007
לב חופשי

לב חופשי הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר מוקי מאז החל בקריירה עצמאית. האלבום יצא בפברואר 2014 בהוצאת חברת הליקון וכלל בתוכו את הלהיטים "ילד של אבא" ו"לב חופשי". מוקי, שכתב את מילות כל השירים, הגדיר את האלבום כ"אלבום הכי אישי שלי, מסע ארוך של חיפוש עצמי". בעקבות יציאת האלבום זכה מוקי בתואר "זמר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של "קול ישראל".
השירים באלבום

האלבום "לב חופשי" הוא האלבום הראשון בקריירת הסולו של מוקי בו הוא בחר לשתף פעולה עם אמנים שונים, שהלחינו את שירי האלבום. השיר "לב חופשי", שהיה הסינגל הראשון שיצא בחודש אוקטובר 2013, הולחן על ידי דודו טסה. השיר זכה להצלחה במצעדים והגיע למקום השני במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ ווואלה ולמקום השישי במצעד של רשת ג'. חודשיים לאחר מכן יצא הסינגל השני "ילד של אבא", שהולחן על ידי יאיא כהן אהרונוב מלהקת הדג נחש. השיר נחשב ללהיט הגדול של האלבום ואף נבחר כשיר השנה של אקו"ם וזכה בתואר במצעד של וואלה וגלגלצ, במצעד של ערוץ 24 ותחנות הרדיו האזוריות ובמקום השלישי במצעד של רשת ג'.
דודו טסה הלחין גם את שיר הסיום של האלבום ("אוהב אותך יותר") ויאיא כהן אהרונוב הלחין שני שירים נוספים ("אם יש סיכוי", "מה תעשי איתי"). בנוסף השתתפו בלחני האלבום גם שלומי שבן, זאב נחמה, יזהר אשדות ויונתן גולדשטיין (ג'וני הקטן). בנוסף אירח מוקי את הזמרת שירי מימון בשיר "לראות הפוך".
באוקטובר 2014 קיבל האלבום מעמד "אלבום זהב" על מכירה של יותר מ-15,000 עותקים.
לאחר הוצאת האלבום יצא מוקי למסע הופעות ברחבי הארץ שנקרא "ילד של אבא". מסע ההופעות תועד ויצא כאלבום בשנת 2015.
רשימת השירים באלבום

מילות השירים נכתבו על ידי מוקי.
| לב חופשי> מס' | לב חופשי> שם | לב חופשי> לחן | לב חופשי> משך | לב חופשי>  | לב חופשי>  | לב חופשי>  | לב חופשי>  | לב חופשי>  | לב חופשי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | לב חופשי  | דודו טסה | 3:42 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | בדרך לאיבוד  | יזהר אשדות | 3:36 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | עד שהזמן  | אורי אבני | 3:11 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | כמו בן אדם  | שלומי שבן | 3:51 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | ילד של אבא  | יאיא כהן אהרונוב | 4:05 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אם יש סיכוי  | יאיא כהן אהרונוב ואורי אבני | 3:33 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | מה תעשי איתי  | מוקי ויאיא כהן אהרונוב | 3:38 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | לראות הפוך (עם שירי מימון)   | מוקי ואורי אבני | 4:03 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | הנה אני מגיע  | זאב נחמה | 2:39 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | לא קרה  | ג'וני גולדשטיין | 3:40 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | אוהב אותך יותר  | דודו טסה | 4:07 |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  מוקי-לב חופשי-אלבום חדש באתר הליקון
1 2  המצעד הישראלי השנתי תשע"ד, באתר גלגלצ
↑  רומי חנוך, ‏מה מוקי "של שבק" היה חושב על מוקי של "ילד של אבא"?, באתר ‏מאקו‏, 19 במרץ 2015
↑  אסף נבו, ‏שיר השנה של ישראל: מוקי עם "ילד של אבא", באתר ‏מאקו‏, 24 בספטמבר 2014
↑  אסף נבו, ‏זהב של אבא: מוקי והילדים מקבלים "אלבום זהב", באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2014