stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דנמרק באירוויזיון 2024

דנמרק השתתפה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "Sand" בביצוע הזמרת הדנית סאבה. תאגיד השידור הדני DR הפיק את תחרות הקדם המסורתית במדינה, Dansk Melodi Grand Prix 2024, על מנת לבחור את השיר הדני לאירוע האירוויזיון.
דנמרק הוגרלה להשתתף בחצי הגמר השני של אירוויזיון 2024, שהתקיים ב-11 במאי. מאוחר יותר נודע כי היא הופיעה שביעית בסדר ההופעות, לפני ארמניה ואחרי אוסטריה. בסיום המופע כשלה המדינה בניסיון להעפיל לגמר. לאחר התחרות נחשף כי היא דורגה במקום ה-12 עם 36 נקודות.
רקע

קדם לאירוויזיון 2024 השתתפה דנמרק השתתפה בתחרות האירוויזיון חמישים ואחת פעמים, מאז הופעת הבכורה שלה ב-1957. היא הגיעה למקום הראשון שלוש פעמים: ב-1963, עם "Dansevise" של גרטה ויורגן אינגמן; ב-2000, עם "Fly on the Wings of Love" בביצוע האחים אולסן וב-2013 עם השיר "Only Teardrops" של אמילי דה פורסט. באירוויזיון 2021 הגיע הצמד הדני פיר ופלמה, עם השיר "Øve os på hinanden", למקום ה-11 בחצי הגמר, ולא העפילו לשלב הבא בתחרות. גם באירוויזיון 2022 כשלה המדינה בניסיון להעפיל לגמר כששלחה את להקת REDDI עם "The Show". רצף זה נמשף גם בשנת 2023 כשהשיר "Breaking My Heart" בביצוע הזמר ריילי דורג במקום ה-14 בחצי הגמר.
תאגיד השידור הדני DR אחראי על שידור אירועי האירוויזיון בשטח המדינה, ועל תהליך בחירת שירה לתחרות. החל מהופעת הבכורה שלה באירוויזיון 1957 נוהגת דנמרק לבחור את נציגיה דרך פורמט ה-Dansk Melodi Grand Prix 2024. ב-12 במאי 2023 אישר התאגיד את השתתפותה העתידית של דנמרק באירוויזיון 2024, ועל השארת שיטת הבחירה על כנה.
לפני האירוויזיון > Dansk Melodi Grand Prix 2024

Dansk Melodi Grand Prix 2024 הייתה המהדורה ה-54 של התחרות, שתפקידה הוא לשמש כתהליך בחירת הנציג והשיר הדני לאירוויזיון. האירוע נערך ב-17 בפברואר באולם הקונצרטים בקופנהגן, והוגש על ידי שרה ברו וסטפני סורוגה. הוא שודר ב-DR1 ופלטפורמה המקוונת DR TV של תאגיד השידור.
לפני האירוויזיון > Dansk Melodi Grand Prix 2024 > פורמט

שמונה מוזיקאים התחרו בערב אחד, שבו נקבעה זהות הזוכה באמצעות שתי מערכות הצבעה. הסיבוב הראשון נמשך שבעה ימים החל מ-10 בפברואר ועד למועד שידור הגמר, וקבע את שלושת האמנים שקיבלו את מירב הנקודות ועלו לסבב הנוסף בגמר. בסיבוב השני נפתחה פעם נוספת ההצבעה, והמתחרה שקיבל את מירב הנקודות זכה בתחרות, ונבחר לייצג את דנמרק באירוויזיון 2024. הנקודות חולקו באופן שווה בין צוות השיפוט בן 20 חברים לקהל ביחס שווה של 50/50. זו הייתה הפעם הראשונה מאז 2012 בה מחצית מהשופטים היו דנים, והמחצית השנייה הורכבה מצוות בין-לאומי מחמש המדינות האחרונות שזכו באירווייזיון. כלומר, שוודיה, אוקראינה, איטליה, הולנד וישראל. הצופים יכלו להצביע לכל שיר פעם אחת בהתאם לאותו סיבוב ביישומון וב-SMS. למשתתפים ניתנה האפשרות לבצע את שירם עם תזמורת.
לפני האירוויזיון > Dansk Melodi Grand Prix 2024 > המשתתפים

ב-29 באוגוסט 2023 פתח תאגיד השידור הדני את תקופת הגשת המועמדויות להשתתפות בקדם. מועד סגירת ההרשמה ננעץ ל-27 באוקטובר 2023. ניתן היה להגיש שירים בכל שפה, אולם אחד מצוות הפקתו (כותב, מלחין, מפיק מוזיקלי, זמר) היה חייב להיות אזרח דני או בעל זיקה לדנמרק שמתבטאת במגורי קבע במדינה או בנישואים עם אחד מאזרחיה. אל DR התקבלו כ-600 מועמדויות שונות. התאגיד הזמין אף כמה מאמנים המובילים בתעשיית המוזיקה הדנית להשתתף בתחרות. האמנים ושיריהם פורסמו ב-25 בינואר 2024. הם הוצגו ורואיינו לראשונה בתוכנית ייעודית בהנחיית פיר ופלמה ב-10 בפברואר, שבוע לפני הגמר. בין המשתתפים נמנה בסים, שייצג את דנמרק באירוויזיון 2014. לראשונה מאז 1957 לא השתתפו שירים המכילים את השפה הדנית, כולם באנגלית.
| אמן | שיר | כותבים |
| --- | --- | --- |
| אאורה דיון | "Mirrorball of Hope" | אלכסנדר בראון, מריה לואיס יואנסן, אנדרס ארטילס יריק, מיכאל לאונרד |
| בסים | "Johnny" | אניס באסים מויאחיד, פרדריק נורדסה, פריי רנדראפ לונד, אריקה שרלוט מרטינז וסט |
| צ'ו צ'ו | "The Chase (Zoom Zoom)" | איימי ייאסרי לארסן, כריסטופר אנג'ל סניטקייר, אמה לינקולן, מרלה פי מדסן, נינה וייין הנריקסן |
| ינוס וייברג | "I Need Your Love" | דני בלודרסון, ינוס וייברג, מריוס זיסקה, ניק צאנג, סימון דם, סרן בלסנר |
| רוזילו | "Real Love" | אנדרס בנלקה, אנדרס סטיג גהרט נילסן, יעקב גרות' בסטיאנסן, יואחים ארסגאארד, רוזה פרידנסביירג, סטיין ברמסן |
| סאבה | "Sand" | מלאני והבה, ג'ונס ת'נדר, פיל קלינקה ניגארד יספן |
| סטלה | "Sign Here" | סופי דרום, סרן כריסטנסן, טים שו |
| אובלו | "Planetary Hearts" | אדם ספאנגאארד סאארופ, אנדראס דרגר, אמיל אמבורג, פריי פוג דרגר, מרי ררבייק, מרטינה נילסן |
לפני האירוויזיון > Dansk Melodi Grand Prix 2024 > הגמר

הגמר נערך ב-17 בפברואר 2024.
| סדר | אמןArtist | שיר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | סאבה | "Sand" | הפעילה לשלב הבא |
| 2 | סטלה | "Sign Here" | הודחה |
| 3 | צ'ו צ'ו | "The Chase (Zoom Zoom)" | הודחה |
| 4 | בסים | "Johnny" | העפיל לשלב הבא |
| 5 | רוזילו | "Real Love" | הודחה |
| 6 | אובלו | "Planetary Hearts" | הודח |
| 7 | ינוס וייברג | "I Need Your Love" | העפיל לשלב הבא |
| 8 | אאורה דיון | "Mirrorball of Hope" | הודחה |
| סדר | אמן | שיר | שופטים | קהל | סך הכל | מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 | סאבה | "Sand" | 22 | 15 | 37 | 1 |
| 2 | בסים | "Johnny" | 15 | 19 | 34 | 2 |
| 3 | ינוס וייברג | "I Need Your Love" | 13 | 16 | 29 | 3 |
לפני האירוויזיון > קידום

על מנת לקדם את השיר אישרה סאבה השתתפות באירוע ה-WKND בסטוקהולם ב-8 במרץ, ב-PrePartyES במדריד ב-29 במרץ, במסיבת האירוויזיון של ברצלונה ב-6 באפריל, במסיבת האירוויזיון בלונדון ב-7 בפברואר, באירוע הקונצרט של האירוויזיון באמסטרדם ב-13 באפריל ובאירוע חגיגות המוזיקה הנורדית באוסלו ב-20 באפריל.
לפני האירוויזיון > קריאות להחרמת ישראל מהתחרות

השתתפותה של ישראל באירוויזיון 2024, על-אף מלחמת חרבות ברזל והמשבר ההומניטרי ברצועת עזה שנגרם כתוצאה מכך, עוררה מחלוקת בדנמרק ובמדינות נוספות. בחודש ינואר 2024 הודיע יו"ר מחלקת התרבות, הילדים והנוער ב-DR, כי התאגיד יתמוך בהשתתפותה של ישראל בתחרות. הדבר עורר כמה הפגנות מחוץ למשרדיו במהלך חשיפת המתמודדים בקדם הדני. אף אחד מהמתחרים לא הביע את תמיכתו הגלויה בחרם על ישראל. מאוחר יותר הצהיר אובלו על התנגדותו להשתתפות ישראל באירוויזיון.
לאחר הקדם, ב-29 במרץ 2024 פרסמה סאבה הצהרה משותפת עם כמה מנציגי המדינות האחרות בתחרות, דוגמת גוטה (נורווגיה), יולנדה (פורטוגל), מגארה (סן מרינו), מוסטי (בלגיה), נמו (שווייץ), אולי אלכסנדר (הממלכה המאוחדת), במבי ת'אג (אירלנד), סילבסטר בלט (ליטא) ו-Windows95man (פינלנד), הקוראת להפסקת אש מיידית בלחימה בין ישראל לחמאס, וכן לשחרור החטופים הישראלים ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
באירוויזיון

קריסטן סיגארד (מימין), הייתה חלק מהצמד המוזיקלי הוט אייז, שייצג את דנמרק באירוויזיון 1988 בדבלין שבאירלנד. הוא דורג במקום השלישי. האחים אולסן (משמאל), זוכי אירוויזיון 2000, שנערך בסטוקהולם שבשוודיה. הם נבחרו להופיע בסרטון הגלויה של דנמרק באירוויזיון 2024.
על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-30 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌דנמרק שובצה לחלקו הראשון של חצי הגמר השני, שהתקיים ב-9 במאי.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. דנמרק הופיעה שביעית, אחרי אוסטריה ולפני ארמניה.
בדנמרק, כל שלושת המשדרים שודרו ב-DR1, וכן באינטרנט דרך DR TV, עם פרשנות מאת אולה טופהולם.‏ DR שיתף פעולה עם RÚV האיסלנדי, תאגיד השידור השוודי, ARD הגרמני, BBC הבריטי, ČT הצ'כי, ERR האסטוני, פראנס טלוויזיון, NRK הנורווגי ו-Yle הפיני בשידור התוכנית ABBA – Against the Odds לרגל יום השנה החמישים לניצחון הראשון של שוודיה באירוויזיון: "Waterloo" של אבבא.
ה"גלויות" הן קטעי וידאו קצרים בני 40 שניות, שמוקרנים במהלך שידור הטלוויזיה ותכליתם לאפשר מעבר חלק ככל הניתן בין שיר לשיר בעיצובה השונה של הבמה. לקראת אירוויזיון 2024 הוחלט כי נושא ה"גלויות" השנתי יהיה שני שירי עבר מכל מדינה. לאחר הקרנת שני השירים הנבחרים הוצג וידאו קצר על הנציג העכשווי של אותה המדינה, שצולם על ידו במצב סלפי. דנמרק בחרה להציג את הצמד הוט אייז, נציגי המדינה לאירוויזיון 1998, שדורגו במקום השלישי, ואת האחים אולסן, זוכי אירוויזיון 2000.
באירוויזיון > חצי הגמר

סאבה השתתפה בחזרות טכניות ב-29 באפריל וב-2 במאי, ולאחר מכן בשלוש חזרות גנרליות ב-8 וב-9 במאי.
הופעתה של דנמרק נפתחת כשהבמה חשוכה, ורק עיניה השמאלית של סאבה מוארת באור צהוב. היא מפזרת חול מידה הימנית לרצפה. כשהתאורה מופעלת לגמרי מתגלה כי סאבה עומדת במה מוגבהת, ולובשת שמלה לבנה לגמרי. הבמה מוארת באורות צהובים ולבנים לסירוגין, ועשן סמיך מתפזר על רצפתה. ידיה של סאבה מעיפות כל הזמן חול. החל מהבית השני מוקרנת דמותה של סאבה על המסך המרכזי. בקדם-פזמון השני מוקרן חול שעף במסך בהתאם לתנועותיה של סאבה. בקטע השיא של השיר מחשיכה הבמה, ורק לבה של סאבה מואר. ההופעה נגמרת כשמוצגת על המסך סופת חול גדולה.
בתום המופע, דנמרק לא הוכרזה כאחת מעשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר, ולכן כשלה בניסיונה להעפיל לגמר שהתקיים ב-11 במאי. מאוחר יותר התברר כי דנמרק סיימה במקום ה-12 בחצי הגמר עם 36 נקודות.
באירוויזיון > הצבעה

במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שני סטים של הצבעה (הקהל והשופטים של אותה המדינה). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים הדני הורכב מג'ספר גרות', לאס תומסן, סורן טורפגארד לונד, איהן היידר וויקי לינדר. אף מדינה לא העניקה לדנמרק את "12 הנקודות". הקהל של נורווגיה העניק לה עשר נקודות. בשלב חצי הגמר מיקמה דנמרק את ישראל במקום הראשון. דנמרק העניקה בגמר את 12 הנקודות שלה לשווייץ (שופטים) ולקרואטיה (קהל).
מגישת הצבעת השופטים בגמר מטעם דנמרק הייתה סטפני סורוק'.
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו לדנמרק > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות | קהל> סך הכל |
| --- | --- | --- |
| 12 נקודות |  | 0 נקודות |
| 10 נקודות |  נורווגיה | 10 נקודות |
| 8 נקודות |  | 0 נקודות |
| 7 נקודות |  סן מרינו | 7 נקודות |
| 6 נקודות |  | 0 נקודות |
| 5 נקודות |  אסטוניה | 5 נקודות |
| 4 נקודות |  לטביה | 4 נקודות |
| 3 נקודות |  אוסטריה,  ארמניה | 6 נקודות |
| 2 נקודות |  שווייץ | 2 נקודות |
| נקודה אחת |  ישראל,  מלטה | 2 נקודות |
| סך הכל | 9 מדינות | 36 נקודות |
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי דנמרק > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות |
| --- | --- |
12 נקודות:  ישראל
10 נקודות:  הולנד
8 נקודות:  נורווגיה
7 נקודות:  לטביה
6 נקודות:  שווייץ
5 נקודות:  ארמניה
4 נקודות:  אסטוניה
3 נקודות:  אוסטריה
2 נקודות:  יוון
נקודה אחת:  צ'כיה
סך הכל: 10 מדינות
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי דנמרק > חצי הגמר > תוצאות הצבעה מפורטות

החל מאירוויזיון 2023 המדינות העולות מחצאי הגמר אל הגמר נקבעות רק על בסיס הצבעות הקהל. נוסף על כך, משנה זו, קהל במדינות אשר לא משתתפות בתחרות יכול אף הוא להצביע. כל ההצבעות של המדינות האחרות אשר לא משתתפות מחוברות יחד לסל הצבעות נוסף של 1–8, 10 ו-12 נקודות ונקרא הצבעות שאר העולם.
| סדר | מדינה | קהל> מיקום | קהל> נקודות | קהל>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 |  מלטה | 14 |  |  |
| 02 |  אלבניה | 13 |  |  |
| 03 |  יוון | 9 | 2 |  |
| 04 |  שווייץ | 5 | 6 |  |
| 05 |  צ'כיה | 10 | 1 |  |
| 06 |  אוסטריה | 8 | 3 |  |
| 07 |  דנמרק |  |  |  |
| 08 |  ארמניה | 6 | 5 |  |
| 09 |  לטביה | 4 | 7 |  |
| 10 |  סן מרינו | 15 |  |  |
| 11 |  גאורגיה | 11 |  |  |
| 12 |  בלגיה | 12 |  |  |
| 13 |  אסטוניה | 7 | 4 |  |
| 14 |  ישראל | 1 | 12 |  |
| 15 |  נורווגיה | 3 | 8 |  |
| 16 |  הולנד | 2 | 10 |  |
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי דנמרק > גמר > תוצאות הצבעה מפורטות

צוותי השיפוט בתחרות מונים חמישה אנשי מקצוע בתעשיית המוזיקה, אזרחי המדינה אותה הם מייצגים. שמותיהם פורסמו לפני התחרות בשם השקיפות. כל צוות שיפוט דירג את 26 השירים שהתחרו בגמר על פי יכולות ווקאליות, ההופעה על הבמה, הרכב השיר ומקוריותו. בנוסף, נאסר על כל שופט להיות קשור בצורה כלשהי עם אחד האמנים המתחרים. הדירוגים האישיים של כל שופט וכן תוצאות הצבעות הקהל פורסמו זמן קצר לאחר מכן.
| סדר | מדינה | שופטים> שופט 1 | שופטים> שופט 2 | שופטים> שופט 3 | שופטים> שופט 4 | שופטים> שופט 5 | שופטים> דירוג | שופטים> נקודות | קהל> דירוג | קהל> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 |  שוודיה | 3 | 20 | 11 | 10 | 6 | 7 | 5 | 5 | 6 |
| 02 |  אוקראינה | 11 | 4 | 3 | 11 | 11 | 6 | 6 | 2 | 10 |
| 03 |  גרמניה | 20 | 23 | 6 | 17 | 16 | 19 |  | 14 |  |
| 04 |  לוקסמבורג | 9 | 8 | 25 | 9 | 7 | 11 | 1 | 20 |  |
| 05 |  הולנד | 22 | 25 | 4 | 2 | 3 | 3 |  | N/A |  |
| 06 |  ישראל | 15 | 7 | 16 | 23 | 24 | 22 |  | 3 | 8 |
| 07 |  ליטא | 14 | 26 | 21 | 18 | 14 | 26 |  | 10 | 1 |
| 08 |  ספרד | 25 | 10 | 15 | 19 | 8 | 18 |  | 19 |  |
| 09 |  אסטוניה | 26 | 22 | 26 | 5 | 25 | 20 |  | 16 |  |
| 10 |  אירלנד | 4 | 2 | 8 | 25 | 17 | 5 | 7 | 8 | 3 |
| 11 |  לטביה | 12 | 14 | 1 | 22 | 20 | 8 | 4 | 7 | 4 |
| 12 |  יוון | 6 | 19 | 18 | 26 | 5 | 12 |  | 18 |  |
| 13 |  הממלכה המאוחדת | 10 | 12 | 19 | 6 | 18 | 15 |  | 21 |  |
| 14 |  נורווגיה | 21 | 6 | 7 | 13 | 22 | 14 |  | 11 |  |
| 15 |  איטליה | 7 | 18 | 12 | 16 | 9 | 16 |  | 12 |  |
| 16 |  סרביה | 2 | 13 | 20 | 15 | 23 | 10 | 2 | 22 |  |
| 17 |  פינלנד | 23 | 15 | 23 | 3 | 15 | 13 |  | 9 | 2 |
| 18 |  פורטוגל | 19 | 17 | 13 | 20 | 10 | 23 |  | 24 |  |
| 19 |  ארמניה | 8 | 3 | 14 | 12 | 19 | 9 | 3 | 13 |  |
| 20 |  קפריסין | 17 | 24 | 24 | 14 | 13 | 25 |  | 15 |  |
| 21 |  שווייץ | 1 | 1 | 2 | 4 | 1 | 1 | 12 | 6 | 5 |
| 22 |  סלובניה | 24 | 11 | 10 | 21 | 26 | 24 |  | 25 |  |
| 23 |  קרואטיה | 5 | 16 | 9 | 7 | 2 | 4 | 8 | 1 | 12 |
| 24 |  גאורגיה | 18 | 5 | 17 | 24 | 21 | 17 |  | 23 |  |
| 25 |  צרפת | 13 | 9 | 5 | 1 | 4 | 2 | 10 | 4 | 7 |
| 26 |  אוסטריה | 16 | 21 | 22 | 8 | 12 | 21 |  | 17 |  |
ביאורים

↑  הולנד נפסלה כמה שעות לפני הגמר.
מיאמי דולפינס

מיאמי דולפינס (באנגלית: Miami Dolphins; כינוי: דולפינס) היא קבוצת פוטבול אמריקנית ממיאמי אשר בפלורידה. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון הארד רוק, שנמצא במיאמי גרדנס (פרבר ליד מיאמי), בזמן שהמשחקים והמתקן האימונים נמצא בפרבר נוסף, דייבי. הדולפינס משחקים בבית המזרחי של ה-AFC שמשתייכת ל-NFL. הדולפינס הוקמו על ידי ג'וזף רובי והתחילו לשחק ב-AFL כקבוצת הרחבה בשנת 1966, לאחר מכן הם הצטרפו ל-NFL כחלק מתהליך המיזוג בין ה-AFL וה-NFL. הדולפינס הם קבוצת ה-NFL הוותיקה ביותר מאזור פלורידה, והם כרגע בבעלותו של סטיבן רוס.
הקבוצה שיחקה בסופרבול הראשון שלה לאחר עונת 1971 והשתתפה בסופרבול VI, מיאמי הפסידה במשחק לדאלאס קאובויס. בעונת 1972 הדולפינס שיחקו את העונה המושלמת בפעם הראשונה בתולדות ה-NFL, הדולפינס ניצחו בכל המשחקים (14 משחקים) בעונה הסדירה, ניצחו בשני משחקיי פלייאוף והשיא הגיע בניצחון בסופרבול VII על הוושינגטון רדסקינס. קבוצת הדולפינס של שנת 1972 היו הקבוצה הרביעית שניצחו בכל משחקיהן בעונה הסדירה, ורק בשנת 2007 הניו אינגלנד פטריוטס הצליחו לשחזר את ההישג הזה אבל בסופו דל דבר הפסידו בסופרבול XLII לניו יורק ג'איינטס. הקבוצה גם זכתה בסופרבול VIII כאשר ניצחה את המינסוטה ויקינגס, והפכה לקבוצה הראשונה שמגיעה לשלושה סופרבולים ברציפות ולקבוצה השנייה (ראשונה ב-AFL\AFC) שניצחה בסופרבול שנתיים ברציפות. מיאמי גם הגיעה לסופרבולים XVII ו-XIX אבל הפסידה בשניהם וושינגטון רדסקינס ולסן פרנסיסקו 49'.
במשך רוב תקופת הקיום של הקבוצה אימן אותה המאמן דון שולה, המאמן המצליח ביותר עד כה בתקופת הפוטבול המקצועני (מבחינת מספר ניצחונות). קבוצתו השיגה מאזן שלילי רק בשתי עונות מתוך 26 עונות בהן אימן את הקבוצה. 6 חברי היכל התהילה שיחקו במיאמי בשנות ה-70 ביניהם הרץ האחורי לארי קסונקה והקוורטרבק בוב גריסי. בשנות ה-80 וה-90 דן מרינו היה לקוורטרבק הפורה ביותר ב-NFL תוך כדי שהוא שובר שיאי מסירה. הוא הוביל את הדולפינס למספר הופעות בפליי-אוף ולהופעה בסופרבול XIX.
למיאמי דולפינס קבוצת מעודדות שנקראת בפשטות "המעודדות של מיאמי דולפינס" וכמו כן יש להם דולפין קמע בשם T.D.
היסטוריה

מיאמי הצטרפה ל-AFL כאשר בשנת 1965 ניתן זיכיון לקבוצת הרחבה לעורך-הדין ג'וזף רובי ולשחקן דני תומאס תמורת 7.5 מיליון דולר, בסופו של דבר תומאס מכר את חלקו לרובי, כמו כן נערכה גם תחרות למציאת שם לקבוצה החדשה ממיאמי. לתחרות הוגשו 19,843 הצעות באלפי שמות שונים ובסופו של דבר נבחרו שנים עשר שמות סופיים בעזרת שבעה אנשי תקשורת מקומיים שהיו לוועדה שבחרה את השם, בין השמות שהוצעו היו המרינרס, הרוצחים, המוסטנגים, הטילים, הירחים, הכרישים והשמשות השם הזוכה "הדולפינס" הוצע על ידי 622 אנשים.
היסטוריה > שנות ה-90

בעונת 1990 מיאמי פתרו את הבעיות בהגנה וסיימו עם מאזן של 12-4 שניים ב-AFC מזרח וזכו במקום בפליי-אוף בעזרת הווילד קארד. במשחק הווילד קארד הם ניצחו את הקנזס סיטי צ'יפס 17-16, אבל הפסידו לבאפלו בילס סיבוב לאחר מכן 44-34. הקבוצה נאבקה עם פציעות בהגנה בעונת 1991 ופספסו את הפליי-אוף בגלל הפסד בהארכה לניו יורק ג'טס.
הדולפינס חזרו בעונת 1992 והגיעו למאזן 11-5 וזכו בתואר אלופי ה-AFC מזרח אחרי עונה מצוינת של הרץ האחורי מארק היגס והטייט אנד קית' ג'קסון. בסיבוב הראשון בפליי-אוף הם הביסו את הצ'רג'רס 31-0 אבל הפסידו לאחר מכן לבאפלו בילס 21-10 במשחק על אליפות ה-AFC.
בעונת 1993 עבר דן מרינו פציעה שסיימה לו את העונה ומיאמי לא הגיעו לפליי-אוף למרות פתיחה טובה של 9-2. מרינו חזר לעונת 1994 והוביל את הדולפינס למאזן של 10-6 ולתואר אלופי ה-AFC מזרח. אחרי ניצחון על ג'ו מונטנה והצ'יפס במשחק הווילד קארד. הדולפינס הצליחו לפספס יתרון של 15 נקודות ולהפסיד 22-21 אחרי שפיט סטויאנוביץ' מפספס בעיטה לשער שדה ומונע מדן מרינה לשחק בעיר הולדתו מול הסטילרס בשחק גמר ה-AFC.
בעונת 1995 מרינו שבר שיאי קריירה שהחזיק פראן טארקנטון ליארדים (48,841) טאצדאונים (352) והשלמות (3,913), אף על פי ששני משחקים בהם הוא שבר שיאים אלו היו הפסדים לאינדיאנפוליס קולטס. הדולפינס סיימו את העונה עם מאזן של 9-7 שניים ב-AFC מערב אך בכל-זאת הם הגיעו לפליי-אוף דרך הווילד קארד. רק כדי להפסיד לבילס במשחק הווילד קארד. לאחר עונת 1995 פרש דון שולה מאימון הקבוצה והפך לבכיר בהנהלה, את שולה נבחר להחליף ג'ימי ג'ונסון שזכה פעמיים בסופרבול עם דאלאס. במסיבת העיתונאים בה שולה הודיע על פרישתו הוא אמר שהחליט "לזוז הצידה" מה שגרם לחשוב שהבעלים הויזנגה עשה הכל חוץ מלפטר אותו.
בעונת 1996 מיאמי סיימו עם מאזן 8-8 ובלי פליי-אוף, אבל עם עונה טובה מאוד של הרץ הצעיר עבדול קארים אל-ג'אבר שהשיג 1,116 יארדים על הקרקע, כמו כן הצטיין הליינבקר הצעיר זאק תומאס. בעונת 1997 מיאמי הגיעו לפליי-אוף אבל הפסידו לניו-אינגלנד במשחק הווילד קארד.
עונת 1998 הייתה עונה טובה למיאמי והם סיימו אותה עם מאזן 10-6 בזכות עונה מצוינת של התופס או ג'יי מקדאפי, אבל היכולת הזאת לא הספיקה כדי לעבור את הג'טס ולזכות באליפות ה-AFC מזרח. הדולפינס ניצחו את הבילס במשחק הווילד קארד אבל הפסידו בסיבוב הבא לדנבר ברונקוס שבסופו של דבר זכתה באליפות (הברונקוס הפסידו רק שני משחקים במהלך העונה ואחד מהם היה לדולפינס).
בעונת 1999 הקבוצה הגיע לפלי-אוף עם מאזן של 9-7 דרך הווילד קארד. אחרי מאבק צמוד במשחק הווילד קארד ניצחו הדולפינס את סיאטל 20-17 אבל הפסידו בהפסד הגבוה ביותר במשחק פליי-אוף לג'קסונוויל ג'אגוארס 62-7. אחרי עונת 1999 ג'ימי ג'ונסון עזב את הקבוצה ודן מרינו פרש.
מתקנים > אצטדיונים

המגרש הראשון שהדולפינס שיחקו בו היה האורנג' בול שנמצא במיאמי שבפלורידה, הדולפינס שיחקו באצטדיון הזה עד שנת 1986. לאחר מכן הדולפינס עברו לשחק באצטדיון הארד רוק (שנקרא במקור אצטדיון ג'ו רובי), האצטדיון נמצא במיאמי גארדן שזהו פרבר צפונית ממיאמי. האצטדיון עבר שיפוץ מקיף מ-2015 שכלל החלפת כל המושבים, הסרת חלק מהמושבים הפינתיים לטובת התקנת מסכים והתקנת קירוי חלקי ובהמשך יותקנו בו גם תאי VIP משודרגים לצד מסעדות ואזורי אוהדים משופרים תחת ליציעים.
מתקנים > אימונים

לפי עיתון מקומי סנט פטרבורג ביץ' אירחו את מחנה האימונים הראשון של הדולפינס בשנת 1966 השחקנים התארחו ליד עולם הים (sea world).
הדולפינס התאמנו במכללת ביסקיין שלאחר מכן החליפה את השם לאוניברסיטת סיינט תומאס בין השנים 1970 עד 1993.
בשנת 1993 הדולפינס פתחו את מתקן האימונים של מיאמי דולפינס באוניברסיטת נובה סאוט'רן בדאבי שבפלורידה, ב-2006 הדולפינס הוסיפו מגרש מקורה למתן האימונים כדי שיוכלו להתאמן בזמן סופות אשר מתקיימות בתדירות גבוהה בקיץ.
ציוני דרך > אנשי היכל התהילה

42 פול וורפילד, תופס, 1970-74, נבחר בשנת 1983
39 לארי קסונקה, רץ אחורי, 1968-74 וגם 1979, נבחר בשנת 1987
62 ג'ים לאנגר, סנטר, 1970-79, נבחר בשנת 1987
12 בוב גריסי, קוורטרבק, 1968-80, נבחר בשנת 1990
66 לארי ליטל, גארד, 1969-80, נבחר בשנת 1993
347 דון שולה, מאמן ראשי, 1970-95, נבחר בשנת 1997
57 דוויט סטפנסון, סנטר, 1980-87, נבחר בשנת 1998
85 ניק בוניקונטי, ליינבקר, 1969-76, נבחר בשנת 2001
13 דן מרינו, קוורטרבק, 1983-99, נבחר בשנת 2005
אנשים אלו זכו בשלט שנמצא במפלסים העליונים באנד-זון באצטדיון דולפין, הבעלים והמאמן הראשון, ג'ו רובי עדיין לא זכה להיכנס להיכל התהילה. במקום מספר חולצה לדון שולה ניתן המספר 347 שזהו סכום הניצחונות שלו ב-NFL כשמתוכם 274 הם ניצחונות הדולפינס.
ציוני דרך > מספרים שפרשו

12 בוב גריסי, קוורטרבק 1967-80
13 דן מרינו, קוורטרבק 1983-99
39 לארי קסונקה, רץ אחורי 1968-74
ראו גם

בולרז
רוג'רו השני, מלך סיציליה

רוג'רו השני, מלך סיציליה (באיטלקית: Ruggero II di Sicilia‏, 1095–1154) היה מלך סיציליה שאיחד את הנחלות הנורמניות באיטליה וייסד את ממלכת סיציליה הנורמנית.
חייו

רוג'רו השני הוא בנו של רוג'רו הראשון, רוזן סיציליה, אחד משורה של אצילים נורמנים ששלטו באופן עצמאי בערים של דרום איטליה. עם מותו של רוג'רו הראשון בשנת 1101 עלה בנו סימון דה הוטויל לכס הרוזנות אך נפטר בשנת 1105 ותואר הרוזנות עבר לרוג'רו תחת העוצרות של אימו אדלזיה דל ואסטו (אנ'), וכשליט יחיד משהגיע לבגרות בשנת 1112.
בשנת 1117 נישא רוג'רו לאשתו הראשונה, אלווירה מקסטילה.
בשנת 1122 הגיע רוג'רו להסכם עם הדוכס הנורמני של פוליה לפיו יוותר הדוכס על תביעותיו על סיציליה תמורת עזרתו של רוג'רו בהכנעת אחד מהוואסלים שלו. רוג'רו יצא מסיציליה דרך מצר מסינה ובדרך כבש וסיפח את מחוז בזיליקטה שבדרום איטליה. לאחר מותו של הדוכס תבע רוג'רו את השליטה על כל נכסי משפחת הוטוויל, אך נתקל בהתנגדות האפיפיור הונוריוס השני שראה בדאגה את ההתעצמות של הנורמנים וראה באחדות הישויות הנורמניות איום על מדינת האפיפיור. התנגדות האפיפיור איפשרה לרוג'רו להכניע את כל מתנגדיו ועם מות הונוריוס התפתח מאבק על הכס הקדוש, ורוג'רו תמך באנטי-אפיפיור אנקלטוס השני מול אינוקנטיוס השני. בתמורה לתמיכתו זו הוא זכה לקבל את אישור האנטי-אפיפיור להפיכת סיציליה לממלכה והוכתר כמלך סיציליה ביום חג המולד של שנת 1130. התערבותו של רוג'רו במאבק הובילה למלחמה שנמשכה עשור בה השתתפו מלכי אירופה החשובים והצריכה אותו להילחם גם מול אויבים מבית ומול המתחרה של הממלכה הנורמנית בים התיכון - האימפריה הביזנטית.
בשנת 1136 הצליחו כל אויביו של רוג'רו לאחד את כוחותיהם וצבא הקיסרות עם צבאות של האצילים הנורמנים המורדים ויחידות הצבא הביזנטי דחקו את רוג'רו מאיטליה פלשו וכבשו את סלרנו מבלי שנתקלו בהתנגדות של ממש. שאננות הביאה להתפוררות הקואליציה והקיסר עזב לגרמניה. אז הגיח רוג'רו מסיציליה לקלבריה ודחק חזרה את שרידי הקואליציה ותפס את הדוכסות של נאפולי. ביום 30 באוקטובר נפגשו הצבאות האיטלקיים - נורמנים שמנה כ 1,500 אבירים עם הצבא הסיציליאני של רוג'רו שבו היו ככל הנראה 400 אבירים וחיילים מוסלמים בקרב ריגאנו בו הובס הצבא הסיציליאני ורוג'רו נמלט לסלרנו. בשנת 1138 מת אנקלטוס השני, אך רוג'רו לא נרתע ממות בן בריתו וחזר להילחם באויביו בסדרת מצורים ומסעות שכוונו כנגד מבצרים ומתוך הימנעות מקרב מכריע. הטקטיקה הצליחה וכוחות האצילים הנורמניים המורדים נדחקו אל הקיר וביום 30 באפריל 1139 נהרג מנהיג המורדים ארנולף מאליף דוכס פוליה.
בקיץ 1139 פלש צבא מדינת האפיפיור לממלכתו של רוג'רו השני, אך בקרב שנערך ביום 22 ביולי הובסו הפולשים והאפיפיור אינוקנטיוס השני נלכד על ידי רוג'רו. שלושה ימים לאחר מכן הכריז אינוקנטיוס השני על רוג'רו כמלך סיציליה.
בשנת 1154 נפטר רוג'רו ונקבר בקתדרלת פלרמו.
ברנדן קאר

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1979 (בן 46) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון (2001)  Columbus School of Law (2005) 
 מעסיק:  רשות התקשורת הפדרלית, ויילי ריין 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 
ברנדן תומאס קאר (באנגלית: Brendan Thomas Carr; נולד ב-5 בינואר 1979) הוא עורך דין אמריקאי המכהן כחבר בוועדת התקשורת הפדרלית (FCC) מאז 2017. מונה על ידי דונלד טראמפ, קאר שימש בעבר כיועץ המשפטי הכללי של הסוכנות וכעוזר של נציב ה-FCC אג'יט פאי. במגזר הפרטי, עבד בעבר כעורך דין טלקומוניקציה ב־Wiley Rein.
קאר תומך בשינויים בסעיף 230 של חוק הגינות התקשורת ומתנגד להגנות על נייטרליות רשת כאשר הן יוצרות בעיות אחרות כגון ביטחון לאומי. קאר ידוע בתמיכתו באיסור על TikTok מטעמי ביטחון לאומי. בתפקיד, קאר ציין כי הוא תומך בצורה בנושאי מדיניות ציבורית עבור מינוי רגולטורי, והאשים את יו"ר ועדת המודיעין של בית הנבחרים אדם שיף בפיקוח על "מכונת מעקב סודית ומפלגת".
בנובמבר 2024 פורסם כי טראמפ בחר בקאר להוביל את רשות התקשורת הפדרלית, כמחליף של ג'סיקה רוזנוורצל.
ראשית חייו וחינוך

קאר נולד ב-5 בינואר 1979 בוושינגטון. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנת 2001 עם תואר ראשון בממשל. מאוחר יותר הוא למד בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה הקתולית של אמריקה בקולומבוס, שם היה עורך של ה־Catholic University Law Review. ב-2005 סיים את לימודי דוקטור למשפטים בהצטיינות.
קריירה משפטית

מ-2005 עד 2007, קאר היה שותף במשרד עורכי הדין Wiley Rein, שם עבד בענייני ערעורים וטלקומוניקציה. הוא היה עוזר משפטי של השופט דניס שד מבית המשפט הפדרלי הרביעי לערעורים מ-2007 עד 2008, ואז הצטרף מחדש לווילי ריין.
קריירה משפטית > קריירה מוקדמת של FCC

קאר הצטרף לוועדת התקשורת הפדרלית (FCC) כיועץ משפטי של הנציב אג'יט פאי. בתפקיד זה, ייעץ בנושאי אלחוט, בטיחות הציבור ונושאים בינלאומיים. בינואר 2017, קאר הפך ליועץ המשפטי הכללי של ה-FCC.