stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוליטיקאי עצמאי
גרמניה

יואכים גאוק, נשיא גרמניה ממרץ 2012 עד מרץ 2017 הוא הנשיא הפדרלי הראשון ללא שייכות למפלגה כלשהי והוא הפוליטיקאי הבכיר ביותר במדינה שכיהן ללא שייכות מפלגתית. בבחירות לנשיאות גרמניה בשנת 2010 הוא היה המועמד של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה ושל מפלגת הירוקים, וב-2012 היה המועמד מטעם כל המפלגות הגדולות למעט די לינקה. נשיאותו, על אף שסמכויותיו מוגבלות, הייתה דבר חריג מכיוון שפוליטיקאים עצמאיים ממלאים לעיתים נדירות תפקידים נחשבים בתולדות גרמניה, לפחות לא מאז מלחמת העולם השנייה.
בבונדסטאג, הבית התחתון של הפרלמנט הגרמני, רובם המוחלט משויכים למפלגה כלשהי.
מאז מלחמת העולם השנייה, רק שני שרים לא היו חברים במפלגה, שר החינוך הנס לויסינק (1969–1972), ושר הכלכלה ורנר מולר (1998–2002). שר המשפטים קלאוס קינקל הצטרף למפלגה הדמוקרטית החופשית בשנת 1991 זמן קצר לאחר שנבחר כעצמאי. מקרה מיוחד של הקנצלר לשעבר לודוויג ארהארד היה כאשר שייכותו למפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית לא הייתה באופן מוחלט אך גם לא היה עצמאי באופן מוחלט, ואף על פי כן שימש כשר הכלכלה בין 1949 ל-1963 וכקנצלר הפדרלי בין 1963 ל-1966 ואף שימש כיו"ר המפלגה תפקיד לו נבחר ב-1966 על אף שמעולם לא חתם על טופס השתייכות רשמי למפלגה.
הודו

מועמדים עצמאיים יכולים להתמודד בבחירות בהודו על סמך קידום אידאולוגיה אישית אך מעולם לא נבחר מועמד עצמאי לראשות הממשלה. עצמאיים מחזיקים כיום 6 מושבים בפרלמנט ההודי.
הונג קונג

יותר ממחצית מהמועצה המחוקקת של הונג קונג הם פוליטיקאים עצמאיים.
טאיוואן

לאחר הבחירות המקומיות בטאיוואן 2018, יש רק ראש מחוז/עיר עצמאי אחד, קו ון-ג'ה, ראש עיריית טייפה.
בשנת 2019 הקים קו ון-ג'ה את מפלגת העם של טאיוואן, כך שגם הוא איננו עצמאי עוד.
ישראל

הפוליטיקאי הישראלי היחיד שנבחר לכנסת כעצמאי היה שמואל פלאטו-שרון אשר עשה זאת בבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977. בפועל הוא נבחר מטעם מפלגתו, "פיתוח ושלום". אין אפשרות בישראל להתמודד ללא שיוך מפלגתי, אבל בבחירות לרשויות המקומיות קיימת אפשרות להקים סיעות אשר לא משויכות לשום מפלגה בכנסת וממומנות מתרומות וערבויות של הבוחרים וחברי הסיעה.
מלזיה

לעיתים רחוקות נבחרו עצמאיים לאסיפות החקיקה המדיניות של דיואן רקיאט (הבית התחתון של הפרלמנט המלזי). בבחירות במלזיה, מועמדים עצמאיים רבים מאבדים את מועמדותם אם לא הצליחו להשיג לפחות 12.5%.
בשנת 2010, קבוצה של חברי פרלמנט עצמאיים שסולקו ממפלגת הצדק העממי הקימו גוש פוליטי בשם Konsensus Bebas, התנועה התפרקה לאחר זמן קצר.
במאי 2018 נבחרו שלושה חברי פרלמנט עצמאיים, אך מאוחר יותר הצטרפו גם הם למפלגת פקטן הרפן (PKR), ובכך נוצר מצב שלא היה ייצוג עצמאי לפרלמנט באותה תקופה. עם זאת, נכון לדצמבר 2018, המספר גדל ל-13 חברי פרלמנט עצמאיים שיושבים כיום בדיואן רקיאט.
מקסיקו

חיימה הליודורו רודריגס קלדרון, המכונה לעיתים בכינוי "ברונקו", הוא פוליטיקאי מקסיקני והמושל הנוכחי במדינת נואבו לאון שבצפון המדינה אשר אין לו שייכות למפלגה. החל מ-7 ביוני 2015 נבחר למושל נואבו לאון, ועשה היסטוריה כשהפך למועמד העצמאי הראשון שזכה לכהן כמושל במדינה.
ניו זילנד

ייסוד המפלגות הפוליטיות הפורמליות, החל מסוף המאה ה-19, צמצם במידה ניכרת את מספר הפוליטיקאים העצמאיים בניו זילנד, אם כי מספר קטן יותר של מועמדים עצמאיים המשיך להיבחר עד שנות הארבעים. אולם מאז היו מקרים מעטים של פוליטיקאים עצמאיים. שום מועמד עצמאי לא זכה או החזיק במושב בבחירות כלליות מאז 1943. פוליטיקאים אחרים הפכו לעצמאים במהלך קדנציה פרלמנטרית, אך לא נבחרו לתפקיד ככאלה.
פורטוגל

מרסלו רבלו דה סוזה, הנשיא הנוכחי של פורטוגל מאז 6 במרץ 2016, נבחר ב-24 בינואר 2016 בעת שהיה חבר מוביל במפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אך השהה את השתייכותו הפוליטית ביום השבעתו והפך לעצמאי.
הפיליפינים

נולי דה קסטרו, סגן נשיא הפיליפינים לשעבר, התמודד כסנאטור בשנת 2001 ללא שייכות למפלגה. הוא ניצח במרוץ הסנאט עם הקולות הגבוהים ביותר (אז) בתולדות הפיליפינים.
החל משנת 2001 התפטרו מספר סנאטורים ממפלגותיהם על מנת להיות עצמאיים. בתחילת הקונגרס ה-15 (2010), היה מספר הסנאטורים העצמאיים גבוה יותר ממספר הסנאטורים מכל מפלגה אחרת.
בבחירות לבית הנבחרים ב-2010 נבחרו שבעה מועמדים עצמאיים, אם כי כל אלה פרט לשניים הצטרפו למפלגה לאחר הבחירות.
פינלנד

בשנת 2012 נבחר סאולי ניניסטה לנשיאות פינלנד מטעם מפלגת הקואליציה הלאומית, לאחר שש שנים בתפקיד, עזב את המפלגה, התמודד כעצמאי וזכה בהן שוב הפעם כעצמאי.
פקיסטן

בפקיסטן ישנם פוליטיקאים עצמאיים המתמודדים בבחירות. בבחירות לפרלמנט בפקיסטן בשנת 2008 נבחרו 30 פרלמנטרים עצמאים. בשנת 2011 ארבעה מועמדים זכו במושבים באספה הלאומית. בבחירות בשנת 2013 תשעה מושבים אוישו על ידי מתמודדים עצמאים.
צרפת

במאה התשע עשרה ובמחצית הראשונה של המאה העשרים, מרבית הפוליטיקאים הלאומיים הצרפתיים היו עצמאיים. החקיקה הראשונה בנושא מפלגות פוליטיות הייתה בשנת 1911, אם כי רק בשנת 1928 נדרשו חברי הפרלמנט לבחור מפלגה ורק אחרי 1945 הוקמו מפלגות פוליטיות מובנות ומבוססות על מנת לשלוט בעבודה הפרלמנטרית. אף על פי כן, נדיר למצוא כיום פוליטיקאים עצמאיים ברמה הלאומית, ולו משום שבדרך כלל עצמאים משייכים עצמם למרות הכול לקבוצה פוליטית קיימת. עצמאים ראויים לציון כוללים הם חוסה בובה (אנ') אשר התמודד לנשיאות בשנת 2007, כמו גם עמנואל מקרון אשר היה פוליטיקאי עצמאי אך לקראת הבחירות אותם גם ניצח בשנת 2016, הקים מפלגה משלו.
קוסובו

אטיפטה יאהיאגה נבחר לנשיאה הראשונה כעצמאית של קוסובו בשנת 2011. היא גם הייתה לאישה המנהיגה הראשונה והעצמאית שנבחרה בכל חבל הבלקן.
קנדה

לא מעט חברי פרלמנט עצמאיים היו בפרלמנט של קנדה במאה ה-19, אך פחתו ככל שהמערכת הפוליטית בקנדה התגבשה. אף על פי כן, נותר מספר קטן של פוליטיקאים עצמאים. כיום, הבחירה בפוליטיקאי עצמאי מקובלת יותר בבחירות עירוניות ולא הארצית מכיוון שלערים רבות אין מסורת של מפלגות פוליטיות.
קרואטיה

לאחר הבחירות לראשות הממשלה בשנת 2015, נבחר טיהומיר אורשקוביץ' לראש הממשלה הראשון של קרואטיה כעצמאי ללא שייכות למפלגה.
רוסיה

כל נשיאי רוסיה היו עצמאיים. הנשיא לשעבר דמיטרי מדבדב סירב להצעה להצטרף למפלגת רוסיה המאוחדת ואמר כי הוא מאמין שהנשיא צריך להיות עצמאי על מנת שישרת את האינטרסים של המדינה ולא את של מפלגתו הפוליטית.
ולדימיר פוטין, הנשיא הנוכחי של רוסיה, היה יו"ר מפלגת רוסיה המאוחדת עד 26 במאי 2012, אך גם אז לא היה חבר בה, ובכך רשמית היה ועודנו עצמאי.
שוודיה

שיטת הבחירות בשוודיה מבוססת על מפלגות שמועמדות לפרלמנט, כל מפלגה צריכה לקבל 4% ומעלה מהקולות הלאומיים (או 12% באזור אחד, מה שלא קרה מעולם). לאחר הבחירה, המושב הוא אישי. חברי פרלמנט עשויים להתפטר מחברותם במפלגה, תוך שמירה על מושביהם בריקסדאג.
ברשות המבצעת, אין כל דרישה ששרים יהיו חברי פרלמנט, או אפילו שתהיה להם זיקה פוליטית. המשמעות היא, שאפילו ראש הממשלה יכול להיות עצמאי אם נבחר על ידי הריקסדאג.
הערות שוליים

↑  "Azerbaijan election: Ruling party wins amid boycott". BBC News (באנגלית בריטית). 2015-11-01. נבדק ב-2020-10-21.
↑  John Avlon, George Washington’s Farewell Warning, POLITICO Magazine (באנגלית)
↑  Charles Willson Peale, James Madison, Roger Sherman, George Washington, Thomas Jefferson, Formation of Political Parties - Creating the United States | Exhibitions - Library of Congress, www.loc.gov, ‏1787/1812
↑  "THE 1992 CAMPAIGN: On the Trail; POLL GIVES PEROT A CLEAR LEAD (Published 1992)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1992-06-11. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-10-22.
↑  United States presidential election of 1992 | United States government, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  GOP call to 'come home' helps Trump win big in Utah, AP NEWS, ‏9 בנובמבר 2019
↑  ברני סנדרס פרש מהמרוץ לנשיאות ארה"ב, באתר ynet, 8 באפריל 2020
↑  פוליטיקה בברזיל, באתר www.planalto.gov.br
↑  PEC 6/2015 - Senado Federal, www25.senado.leg.br
↑  Full profile, the Guardian, ‏3 ביוני 2007 (באנגלית)
↑  Ludwig Erhard war nie CDU-Mitglied, stern.de (בגרמנית)
↑  הכנסת התשיעית, באתר main.knesset.gov.il
↑  Liliana Valente, Marcelo Rebelo de Sousa suspendeu a militância no PSD, Observador (ב־European Portuguese)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012575118705171  GND: 4173420-8  LCCN: sh2018002860  NKC: ph137746  UKPARL: UeAtkxYY
הוועדה הממלכתית לרפואה משפטית של בלארוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  22 באפריל 2013 
 מטה מרכזי:  מינסק 
 http://www.sudexpert.gov.by
 
הוועדה הממלכתית לרפואה משפטית של הרפובליקה של בלארוס היא מערכת ריכוזית של גופים ממלכתיים בבלארוס, המפעילה סמכויות בתחום פעילות מומחים לרפואה משפטית. מהווה חלק ממערכת הביטחון הבלארוסית.
הוועדה נוצרה על בסיס השירות הממלכתי של מומחיות משפטית רפואית, חטיבות מומחים של גופי אכיפת החוק, מחלקות חירום ויחידות, כוחות צבא ויחידות מומחים של משרד המשפטים של בלארוס, ב-22 באפריל 2013, והחלה את פעילותה ב-1 ביולי 2013. יו"ר הוועדה הוא אנדריי שבד.
היסטוריה

לראשונה טופלה בשנת 1992 סוגיית הרפורמה במערכת המוסדות לרפואה משפטית ברפובליקת בלארוס, אולם לאימוץ ההחלטה הסופית קדמה עבודה רחבת היקף. כתוצאה מכך, במהלך הרפורמה במערכת השיפוטית והמומחית הועמדו במרכז הנושא מעמדו המיוחד של המומחה לרפואה משפטית וחשיבות מסקנתו לביסוס האמת בתיקים פליליים, מינהליים, אזרחיים וכלכליים.
הבסיס להקמתה של הוועדה לבחינה משפטית היה:
יחידות משפטיות מומחיות של גופי אכיפת החוק;
שירותי המדינה של מומחיות משפטית רפואית, כולל מחלקות אזוריות ומחלקת מינסק לרפואה משפטית;
מומחי "מעבדה צבאית מרכזית מספר 80" של משרד ההגנה;
מחלקת ההתמחות במצבי מחקר ומצבי חירום במרכז לתקינה ומומחיות בתחום הגנת האוכלוסייה והשטחים ממצבי חירום של "המכון המדעי למחקר לבטיחות אש ובעיות מצבי חירום" של המשרד למצבי חירום, היחידה להפעלת מערכת למניעה וחיסול של מצבי חירום והגנה אזרחית, מחקר, התמחות במצבי חירום ושריפות של מרכזים מדעיים ומעשיים של מחלקות אזוריות במשרד למצבי חירום;
מרכז למומחיות פלילית של משרד המשפטים של בלארוס.
ב-1 ביולי 2013 הוועדה החלה לתפקד. ב-19 בדצמבר 2014 נשיא הרפובליקה, אלכסנדר לוקשנקו, הציג בפני יו"ר ועדת המדינה את דגל הוועדה החדש.
משימות

המשימות העיקריות של הוועדה הן:
יישום מדיניות המדינה בתחום הפעילות המשפטית, לרבות התמיכה המדעית והמתודולוגית שלה;
הכשרה, הסבה מקצועית והסמכה של מומחים, חוקרים ועובדים אחרים הנמצאים בתחום הכישורים לזיהוי פלילי;
פעילויות מומחים לרפואה משפטית;
קביעת ההוראות העיקריות לשיפור פעילויות מומחים לרפואה משפטית ויישומן, יישום מעשי של מדע וטכנולוגיה, ניסיון חיובי, צורות ושיטות חדשניות של מחקרים ברפואה משפטית;
שיתוף פעולה בינלאומי בתחום ארגון ופיתוח של פעילות מומחה לרפואה משפטית.
מבנה

מערכת הוועדה כוללת את הגופים הממלכתיים הבאים:
המשרד המרכזי של הוועדה;
יחידות טריטוריאליות;
מחלקות משנה אזוריות;
גלריה

סמלים
סמל הוועדה
דגלי ראש הוועדה
דגל הוועדה
הערות שוליים

↑  "Национальный правовой Интернет-портал Республики Беларусь". pravo.by (ברוסית). נבדק ב-2017-12-14.
↑  "Швед покинул Следственный комитет, чтобы возглавить Госкомитет судебных экспертиз". TUT.BY (ברוסית). נבדק ב-2017-12-14.
↑  עותק בארכיון (ארכיון)
↑  "History | State Forensic Examination Committee of the Republic of Belarus". www.sudexpert.gov.by. נבדק ב-2017-12-14.
↑  "В Минске с 1 июля начал работать Государственный комитет судебных экспертиз". Столичное телевидение - СТВ. נבדק ב-2017-12-14.
↑  "Посещение Президентом Республики Беларусь А.Г.Лукашенко ГКСЭ и вручение Знамени ГКСЭ | Государственный комитет судебных экспертиз Республики Беларусь". www.sudexpert.gov.by. אורכב מ-המקור ב-2017-10-23. נבדק ב-2017-12-14.
1 2  "Закон Республики Беларусь от 15 июля 2015 г. № 293-З «О Государственном комитете судебных экспертиз Республики Беларусь»".
↑  "Heraldic Symbols | State Forensic Examination Committee of the Republic of Belarus". www.sudexpert.gov.by. נבדק ב-2017-12-14.
אימה אמריקאית: המלון

| --- | --- |

 סוגה:  אימה
 יוצרים:  ראיין מרפי בראד פלצ'ק
 שחקנים:  קתי בייטס שרה פולסון אוון פיטרס וס בנטלי מאט בומר קלואי סביני דניס או'הר שאיין ג'קסון אנג'לה באסט ליידי גאגא
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 מספר פרקים:  12
 שידור
 רשת שידור:  FX Networks
 תקופת שידור מקורית:  7 באוקטובר 2015 – 13 בינואר 2016
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
"אימה אמריקאית: המלון" (באנגלית: American Horror Story: Hotel) היא העונה החמישית של סדרת האימה האמריקאית "אימה אמריקאית", שנוצרה והופקה על ידי ראיין מרפי ובראד פלצ'ק, ואשר עלתה לשידור לראשונה ב-17 באוקטובר 2015 ברשת FX Networks. חלק מהאירועים המתרחשים בסדרה הושראו באופן רופף מאירועים אמיתיים.
רקע העלילה

הנושא בו העונה מתמקדת היא התמכרות ותלותיות בנושאים שונים, מסמים ואלכוהול ועד למין. העלילה מתרחשת בשנת 2015 ובמקביל בשנת 1930 עם פלאשבאקים לשנים שונות בעברם של הדיירים. הבלש ג'ון לאו (וס בנטלי) חוקר מקרי רצח זוועתיים בלוס אנג'לס שהקשר היחיד ביניהם הוא שהקורבנות עברו על דיבר מסוים מעשרת הדיברות, כשהוא מקבל טיפ אנונימי המוביל אותו למלון קורטז המסתורי. במהלך החקירה, ג'ון ואשתו, אלכס (קלואי סביני), נתקלים גם בצוות המלון הכולל את איריס (קתי בייטס), ליז טיילור (דניס או'הר), ג'יימס מארץ (אוון פיטרס), מייסד המלון הפסיכופתי (מבוסס על דמותו של ה. ה. הולמס) ובעלת המלון המסתורית, אליזבת, (ליידי גאגא), וגם בדיירי המלון הכוללים את סאלי "המזריקה" (שרה פולסון), בנה של איריס, דונובן (מאט בומר), רמונה רויאל (אנג'לה באסט), שחקנית קולנוע והמאהבת של אליזבת לשעבר, טריסטיאן דאפי (פין ויטרוק) ואייקון האופנה, ויל דרייק (שאיין ג'קסון).
שחקנים ודמויות > דמויות ראשיות

איריס - (קתי בייטס)
סאלי מק'קנה - (שרה פולסון)
ג'יימס מארץ - (אוון פיטרס)
ג'ון לאו - (וס בנטלי)
דונובן - (מאט בומר)
אלכס לאו - (קלואי סביני)
ליז טיילור - (דניס או'הר)
ויל דרייק - (שאיין ג'קסון)
רמונה רויאל - (אנג'לה באסט)
אליזבת ג'ונסון - (ליידי גאגא)
פרקים

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי | רייטינג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 52 | 1 | הרשמה | ראיין מרפי | ראיין מרפי ובראד פלצ'וק | 7 באוקטובר 2015 | 5.18 |
| 53 | 2 | סולמות וחבלים | בראדלי בואקר | טים מיניר | 14 באוקטובר 2015 | 4.06 |
| 54 | 3 | אמא | בראדלי בואקר | ג'יימס וונג | 21 באוקטובר 2015 | 3.20 |
| 55 | 4 | ליל השטן | לוני פריסטייר | ג'ניפר סולט | 28 באוקטובר 2015 | 3.04 |
| 56 | 5 | שירות חדרים | מיכאל גוי | נד מרטל | 4 בנובמבר 2015 | 2.87 |
| 57 | 6 | חדר 33 | לוני פריסטייר | ג'ון ג'יי גריי | 11 בנובמבר 2015 | 2.64 |
| 58 | 7 | ראינוע | מיכאל גוי | קריסטל ליו | 18 בנובמבר 2015 | 2.64 |
| 59 | 8 | רוצח עשרת הדיברות | לוני פריסטייר | ריאן מרפי | 2 בדצמבר 2015 | 2.31 |
| 60 | 9 | היא רוצה נקמה | מייקל אופנדל | בראד פלצ'וק | 9 בדצמבר 2015 | 2.14 |
| 61 | 10 | היא מקבלת נקמה | בראדלי בואקר | ג'יימס וונג | 16 בדצמבר 2015 | 1.85 |
| 62 | 11 | קרב רויאל | מייקל אופנדל | נד מרטל | 6 בינואר 2016 | 1.84 |
| 63 | 12 | הייה אורחנו | בראדלי בואקר | ג'ון ג'יי גריי | 13 בינואר 2015 | 2.24 |
הפקה > ליהוק

עוד לפני עליית העונה השלישית בסתיו 2013 הכריזה השחקנית ג'סיקה לאנג בריאיון לעיתונות כי היא מתכוננת לפרוש מהסדרה לאחר העונה הרביעית. בינואר 2015 עם סיומה של העונה הרביעית היא הכריזה רשמית כי לא תמשיך לעונה נוספת של הסדרה. בפברואר 2015 הזמרת ליידי גאגא פרסמה בחשבון הטוויטר שלה סרטון קצר בו פורסם שם העונה החדשה: "אימה אמריקאית: המלון", וגם הכרזה רשמית על הצטרפותה לצוות השחקנים של הסדרה. העונה החמישית הייתה הופעתה הטלוויזיונית הראשונה של ליידי גאגא כשחקנית. לצוות השחקנים הראשי והקבוע צורפו גם השחקנים מאט בומר ווס בנטלי שהשתתפו בעונה הרביעית בהופעות אורח כדונובן והבלש ג'ון לאו בהתאמה והשחקנית קלואי סביני כאשתו של ג'ון, אלכס לאו, לאחר שהייתה חלק מהצוות הקבוע בעונה 2: "אימה אמריקאית: המוסד הסגור". ב-18 במרץ 2015, פורסם כי השחקן שאיין ג'קסון יצטרף לעונה בתפקיד ראשי כוויל דרייק, אייקון אופנה. השחקנים הקבועים של הסדרה אוון פיטרס, שרה פולסון, קתי בייטס, אנג'לה באסט, לילי רייב, פין ויטרוק ודניס או'הר שהמשיכו גם הם לעונה החדשה מגלמים את ג'יימס מארץ, סאלי מק'קנה, אייריס, רמונה רויאל, איילין וורנוס, טריסטיאן דאפי וליז טיילור (בהתאמה). בעונה זו מתארחים השחקנים אלכסנדרה דדריו, דארן כריס, מדשן אמיק, מייר וינינגהם, מקס גרינפילד ונעמי קמפבל.
הפקה > כותרות הפתיחה

כמו בעונה הרביעית, גם בכותרות הפתיחה של העונה החמישית נעשו מעט שינויים. המוזיקה נותרה כמו שהייתה, כשהפעם מתווספת לה קול שירה חזק יותר. הפעם, בכותרות הפתיחה, נקטו גישה יותר מקראית, בכך שלאורך כל הכותרות מופיעים עשרת הדיברות. הגופן של הכותרות גם הוא נשמר כשהפעם הוא זוהר באור אדום כמו שלטי ניאון בסמטאות, על רקע טפט של בתי מלון. בנוסף, בעונה זו חזרו להשתמש בצילומי לייב אקשן כמו בשלוש העונות הראשונות, האפקטים החזותיים כוללים אנשים מקרצפים דם מהקירות ומהרצפות, בנוסף, הצופים מתוודעים דרך העינית בדלת למראות משונים כגון קורבנות של המלון, ילדים קטנים שמתרוצצים במסדרונות, וכמו כן יצורים שונים ומשונים.
גם בעונה זו, השתמשו בגופן המזכיר את סגנונו של האדריכל צ'ארלס רני מקינטוש.
הערות שוליים

↑  Pehanick, Maggie (24 באפריל 2016). "The True Stories Behind 18 American Horror Story Characters". Popsugar.com. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wood, Lucy (18 באוקטובר 2015). "DID YOU KNOW THESE AMERICAN HORROR STORY PLOTLINES ARE BASED ON TRUE EVENTS?". Sugarscape.com. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gennis, Sadie (20 באוקטובר 2015). "The Real-Life Inspirations Behind American Horror Story: Hotel". TV Guide. נבדק ב-8 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  American Horror Story: Hotel Main Title Sequence, upload in 1, October, 2015
| אימה אמריקאית |
| --- | --- | --- |
| יוצרים | ראיין מרפי • בראד פלצ'וק |  |
| עונות | "בית הרצח" · דמויות (2011) • "המוסד הסגור" · דמויות (2012–2013) • "הכישוף" · דמויות (2013–2014) • "פריק שואו" · דמויות (2014–2015) • "המלון" · דמויות (2015–2016) • "רואנוק" · דמויות (2016) • "הכת" · דמויות (2017) • "אפוקליפסה" · דמויות (2018) • 1984 · דמויות (2019) • "דאבל פיצ'ר" · דמויות (2021) • "ניו יורק" · דמויות (2022) • "רגישות גבוהה" · דמויות (2023–2024) |  |
| ערכים קשורים | צוות השחקנים • "סיפור פשע אמריקאי" ("אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון" · "הרצח של ורסצ'ה" · "הדחה") • "סיפורי אימה אמריקאים" |  |
פוסטר המציג את כל צוות השחקנים הראשי של העונה החמישית
בית הרוחות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איזבל איינדה
 שפת המקור:  ספרדית
 סוגה:  ריאליזם קסום
 מקום התרחשות:  צ'ילה 
 הוצאה
 הוצאה:  Editorial Sudamericana 
 הוצאה בשפת המקור:  Plaza & Janés, S.A
 תאריך הוצאה:  1982
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת שוקן, 1988
 תרגום:  אביבה ברושי
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001073057
 
בית הרוחות (בספרדית:‏ La casa de los espíritus,‏ 1982) הוא הרומן הראשון של הסופרת איזבל איינדה. הספר נדחה על ידי מספר בתי הוצאה לאור בשפה הספרדית לפני שפורסם בבואנוס איירס ב-1982. הספר הפך לרב מכר מיידי, ושובח רבות על ידי מבקרים, והפך את איינדה לכוכבת-על ספרותית. הספר זכה במספר פרסים יוקרתיים, החל מספר השנה בצ'ילה, מדינת מגוריה דאז של איינדה, ועד פרסים בינלאומיים אחרים כשהספר תורגם לשפות שונות. הספר תורגם ללפחות 37 שפות.
הרעיון לספר נולד כאשר איינדה שמעה את הבשורות שסבה בן ה-100 גוסס. היא התחילה לכתוב לו מכתב, ומכתב זה הפך בסופו של דבר לבית הרוחות.
הספר מספר את קורות חייהם של בני משפחת טרואבה, במשך כארבעה דורות. הוא עוקב אחר השינויים בחברה הפוסט-קולוניאלית ואחר התהפוכות הפוליטיות בצ'ילה - ולמרות שהיא אף פעם לא נקבה במפורש בשמות של דמויות פוליטיות אמיתיות, היא רמזה לזהותם דרך כינויים כמו "הנשיא" ו"המשורר". הסיפור מסופר מנקודת מבטם של שתי דמויות עיקריות - אסטבן ואלבה - ושוזר בתוכו אלמנטים של ריאליזם קסום.
דמויות מרכזיות > קלרה דל ואייה טרואבה

הדמות המרכזית בספר. היא רואה את הנולד, וכל בעלת כוחות על-טבעיים אחרים כמו טלקינזיס. היא הדבר במשפחה, ומלכדת את כולם דרך אהבתה הגדולה אליהם. היא בתם הצעירה של ניוואה וסברו דל ואייה, אשתו של אסטבן טרואבה, ואמם של בלנקה, חיימה וניקולס. קלרה מקיפה את עצמה בחברים שחולקים איתה את עניינה בעולם הרוחות, ועומדת איתן אל מול כוחות שבאים לדכאה, כולל בעלה האלים.
דמויות מרכזיות > אסטבן טרואבה

הדמות הגברית המרכזית, ויחד עם נכדתו אלבה, מספר את הסיפור. בצעירותו, היה מאורס לרוזה דל ואייה, בתם הבכורה של סברו וניוואה, אך שהיא מתה בשוגג תוך ניסיון התנקשות בחיי אביה, מתקשה לבו והוא הופך לעריץ אכזר למשפחתו ועובדיו. הוא מתחתן כעבור שנים עם קלרה, ומגדל איתה משפחה, אך דרכיו האלימות גורמות לשורה של טרגדיות בקורות המשפחה, כולל נקמה כלפי נכדתו על ידי הבן המנושל של אחד ממזריו מהתקיפות המיניות הרבות שתקף את נערות ההסיינדה. אסטבן בונה את הממלכה הכלכלית והפוליטית שלו, אך משפחתו משלמת את המחיר - בתו בלנקה מופרדת מאהובה, פדרו, ונכפית עליה חתונה עם גבר שהיא אינה מסוגלת לחיות עמו; בנו חיימה נהרג במסגרת הפיכה צבאית שהוא סייע בביצועה, ונכדתו אלבה עוברת עינויים ואונס, בין יתר המקרים הקשים. קלרה, אשתו, מתה כאשר היא מסרבת לדבר איתו מזה שנים רבות.
רק אחרי ההפיכה הצבאית, אסטבן מבין שאהבת משפחתו חשובה לו יותר מהכל, והוא עוזר לבלנקה ואלבה, בנות משפחתו היחידות שנשארו, למצוא את אושרן.
דמויות מרכזיות > בלנקה טרואבה

בתם הבכורה של קלרה ואסטבן. היא מתאהבת במהפכן צעיר בשם פדרו, ויולדת ממנו בת, אלבה, אבל רק לאחר שאביה גירש את פדרו מחייה וסיפר לה כי הוא מת. היא אולצה לנישואים עם רוזן צרפתי רודף בצע, אך נפרדה ממנו לאחר שהבינה כי הוא סוטה ומתעלל גם במשרתות ביתו. שנים מאוחר יותר, פדרו מוצא את בלנקה, והם נשארים ביחד דרך תלאות המהפכה, ולבסוף נמלטים יחד לקנדה.
דמויות מרכזיות > פדרו טרסרו גרסיה

בנו של מנהל העבודה של ההסיינדה של אסטבן טרואבה, הוא מתאהבת בבלנקה על אף שהקשר בינם אסור. הוא כותב שירי מהפכה ומטיף לסוציאליזם, ומאוחר יותר, הופך בפועל למתנגד המשטר הצבאי שביצע הפיכה נגד הממשלה הסוציאליסטית שקמה לאחר עשורים של תקווה. גם לאחר שהוא ובלנקה נמלטים לקנדה, הוא ממשיך את האקטיביזם שלו, ונהיה מוזיקאי מוערך.
דמויות מרכזיות > אלבה טרואבה דה סטיני

בתם של בלנקה ופדרו, למרות שבמשך שנים רבות האמינה שהרוזן דה סנטיני הוא אביה. אלבה נקלעת למרכז אירועי ההפיכה הצבאית, כאשר היא תומכת במהפכנים הסוציאליסטים, יחד עם בן זוגה מיגל. היא נעצרת על ידי המשטרה הצבאית, ונתונה ל"חסדיו" של אסטבן גרסיה - הנכד הממזר של אסטבן טרואבה, אשר נוטר למשפחה טינה על מעמדו הבלתי לגיטימי. הוא אונס ומענה את אלבה, עד שהיא נמלטת מהכלא בעזרת ידידה של סבה. בסוף הסיפור, ניתן לקוראים להבין שהיא בהריון ומחכה ללידת בתה, למרות שאין רמז האם ההריון הוא תוצר של האונס שעברה, או מבן זוגה האהוב.
אלבה כותבת ספר על תולדות משפחתה, וזוהי המסגרת בה היא המספרת של הספר, יחד עם סבה אסטבן.
הוצאה לאור

הוצאת מקור: Plaza & Janés, S.A (ספרד), 1982
תרגום לעברית: "בית הרוחות", הוצאת שוקן, 1988, תרגום: אביבה ברושי.
עיבודים

1993 - עיבוד לסרט בבימוי של בילה אוגוסט. בסרט כיכבו ג'רמי איירונס בתפקיד אסטבן טרואבה, מריל סטריפ בתפקיד קלרה דל ואייה טרואבה, וינונה ריידר בתפקיד בלנקה טרואבה, גלן קלוז בתפקיד פרולה, ואנטוניו בנדרס בתפקיד פדרו טרסרו גרסיה. הסרט זכה במספר פרסים מינוריים, אך באופן כללי נחשב לכישלון בעיני המבקרים משתי סיבות עיקריות: ליהוק כמעט בלעדי של שחקנים אנגלו-אמריקאים לתפקידים לטינו-אמריקאיים, וכן מבנה העלילה. מבחינת רווחיות, יוצרי הסרט הרוויחו בחזרה רק 6.2 מיליון דולר מתוך ה-40 מיליון שהסרט עלה.
2007 - הפקה לתיאטרון הוצגה בסיאטל
2009 - הפקה תיאטרלית נוספת עלתה לבמה בניו יורק, וזכתה בפרס HOLA לתיאטרון היספני. גרסה זו הופקה בשפה הספרדית, והוצגה במדינות דוברות ספרדית כגון צ'ילה וקוסטה ריקה.
2010 - ההפקה של ההצגה בשפה האנגלית הוצגה לראשונה בדנוור, וזכתה בפרס המבקרים לשנת 2011.
הערות שוליים

↑  Isabel Allende
↑  Fairfield University : Award-winning author Isabel Allende to speak at Fairfield University
↑  Arts & Entertainment | This old "House" opened a lot of doors for Isabel Allende | Seattle Times Newspaper
וואן פיס: הסרט

| --- | --- |

 מבוסס על:  סדרת המאנגה "וואן פיס" מאת אייצ'ירו אודה
 בימוי:  ג'ונג'י שימיזו
 הופק בידי:  Shinji Shimizu 
 תסריט:  Michiru Shimada 
 מוזיקה:  קוהיי טנאקה
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  טואי אנימציה, Shueisha, פוג'י טלוויזיה, חברת טואי 
 חברה מפיצה:  חברת טואי 
 הקרנת בכורה:  4 במרץ 2000 
 משך הקרנה:  51 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט הרפתקאות, סרט פנטזיה
 סרט הבא:  הרפתקה באי בכיוון השעון
 דף הסרט ב־IMDb
 
וואן פיס: הסרט (ביפנית: ワンピース) הוא סרט אקשן-הרפתקאות-פנטזיה בסגנון אנימה משנת 2000, אשר מבוסס על סדרת המאנגה והאנימה הפופולרית של אייצ'ירו אודה "וואן פיס". הסרט בוים על ידי ג'ונג'י שימיזו והופק על ידי טואי אנימציה. זהו הסרט העלילתי הראשון בסדרת סרטי וואן פיס ועלילתו מתרחשת במהלך הארק הראשון של הסדרה, על אף שזהו סיפור מקורי ולא עיבוד לסיפור מהמאנגה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ביפן ב-4 במרץ 2000. הסרט גרף מעל ל-2.16 מיליארד ין ביפן.
תקציר העלילה

הפיראט הידועה לשמצה אל דראגו וצוותו יוצאים למסע בעקבות האוצר של הפיראט וונאן, אשר לפי השמועות אמור להכיל כמות גדולה של זהב. לאורך הדרך הם נתקלים בצוות שודדי כובע הקש, והם גונבים מהם את האספקה שלהם. בעקבות כך צוות שודדי כובעי הקש יוצאים בעקבותיהם ומחליטים בהמשך לנסות ולמצוא את האוצר של וונאן לפני הצוות של אל דראגו.
בעזרתו של נער בשם טוביו צוות כובעי הקש מצליחים להגיע לאי בו נמצא האוצר של וונאן, ולבסוף הם מוצאים את תיבת האוצר, אך להפתעתם, התיבה מכילה בתוכה את השלד של הפיראט וונאן ומכתב בו הוא מסביר שהוא ויתר על הונו משום שהוא הבין שזה לא יביא לו אושר בחייו. בהמשך צוות כובעי הקש נלחמים בצוותו של אל דראגו ומצליחים להביס אותם, ובסוף הסרט הם מפליגים משם אל ההרפתקה הבאה שלהם.
מדבבים

| דמות | בגרסה היפנית |
| --- | --- |
מונקי די. לופי: מאיומי טנקה
רורונואה זורו: קאזוייה נאקאי
נאמי: אקמי אוקאמורה
אוסופ: קאפיי יאמאגוצ'י
טוני טוני צ'ופר: איקואה אוטאני
אל דראגו: קנג'י אוטסומי
טוביו: יוקה אימאי
הפקה

הסרט הופק על ידי חברת טואי אנימציה ובוים על ידי ג'ונג'י שימיזו. התסריט של הסרט נכתב על ידי מאת מיצ'ירו שימאדה. העיצובים של הדמויות משקפים את סגנון האמנות של הכרכים הראשונים בסדרת המאנגה וואן פיס.