stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שובו

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים, ברוקלין 
 מייסדים:  אברהם יעקב פאם 
 מנכ"ל:  חיים מיכאל גוטרמן 
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־33 שנים) 
 shuvu.org.il
 קואורדינטות:  31°47′17″N 35°12′36″E﻿ / ﻿31.788°N 35.209889°E﻿ / 31.788; 35.209889
 he
 
בית ספר שובו בערד
שובו היא רשת חינוך פרטית חרדית בישראל הפונה לקהל חילוני, בעיקר לילדי עולים מברית המועצות לשעבר.
היסטוריה

הרשת הוקמה בשנת 1991 בעקבות גל העלייה מרוסיה. על הקמתה הכריז הרב אברהם יעקב פאם, ראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק, באספה השנתית של אגודת ישראל בארצות הברית, כיום עומדת הרשת תחת הנהגת הרב חיים וואלקין. ליו"ר הארגון נבחר אייב בידרמן. נשיא הכבוד היה הסנטור היהודי-אמריקני ג'ו ליברמן.
"שובו" מתמקדת בהוראת מדעים, מתמטיקה ומחשבים, המשולבים בלימודי יהדות ורוסית כשפה שנייה. במוסדות הרשת מתקיימים יום חינוך ארוך, מפעל הזנה, מערך הסעות ועזרה סוציאלית.
מנכ"ל "שובו" כיום הוא חיים מיכאל גוטרמן.
בעשור השני של המאה ה-21, נקלטים ברשת בעיקר ילדים אשר אינם ממשפחות עולים. לרשת כשבעים מוסדות, מגיל הגן ועד התיכון עם כאלף אנשי צוות, ולומדים בה כ-6,000 תלמידים. בחלק ממוסדות "שובו", בהם קולטים תלמידים חרדים, נקראים "שובו חזון אברהם".
"שובו" מסונפת בעקיפין למוסדות החינוך העצמאי. בפעילותה, הרשת נסמכת על תקצוב משרד החינוך, על תרומות ועל השתתפות משפחות התלמידים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 התקשתה הרשת בתשלום משכורות המורות, אמנם בשנים האחרונות התייצבה הרשת ואף הקימה בתי ספר חדשים.
הערות שוליים

↑  מוטי ארגמן, רשת בתי הספר של 'שובו' קורסת?, באתר בחדרי חרדים, 20 במאי 2009
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך ובנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הקברות הצבאי ברביבים

מראה חלקי של בית הקברות. מימין נראות מצבות שבעת חללי הקומנדו הצרפתי. במרכז נראית רחבת הטקס
בית הקברות הצבאי בקיבוץ רביבים הוא מהקטנים בבתי הקברות הצבאיים בישראל. הוא שוכן בצמוד לבית הקברות האזרחי של הקיבוץ. כמעט כל החיילים שנקברו בו – 30 במספר – נהרגו במהלך מלחמת העצמאות.
בית הקברות

קיבוץ רביבים בנגב הוקם בשנת 1943, כישוב היהודי הדרומי ביותר בארץ ישראל. במלחמת העצמאות הוא היה נתון למצור על ידי הצבא המצרי והותקף על ידו מהאוויר.
בית הקברות האזרחי ממוקם ממערב לקיבוץ. במהלך המלחמה הובאו אליו לקבורה – כמו ביישובים רבים אחרים – חללים מקרב חברי הקיבוץ וחיילי צה"ל, שנפלו בקרבות במרחב שסביב היישוב. הם נקברו בחלקה שלצד החלקה האזרחית.
בבית הקברות הובאו לקבורה בין היתר חללים משתי קבוצות של קרבנות:
שלושה עשר מתוך שישה עשר שנהרגו במהלך הקרב לכיבוש משטרת ביר עסלוג', ממזרח לקיבוץ, ב-11 ביוני 1948. רובם נהרגו לאחר שמוקש שהוטמן בבניין המשטרה הופעל מרחוק על ידי המצרים
שבעה מחיילי הקומנדו הצרפתי שנהרגו במהלך הקרבות לכיבוש משלטי התמילה מדרום לקיבוץ ב-26 בדצמבר 1948, במהלך מבצע חורב. מקצתם נשבו חיים ופצועים על ידי המצרים ונרצחו על ידיהם.
לאחר המלחמה הוכרזה החלקה כבית קברות צבאי. הוא עוצב ורוצף ויש בו שפע של צמחייה, הבולטת על רקע נוף המדבר שסביבו.
רחבת הטקס של בית הקברות הצבאי ממוקמת בפינת המתחם.
ראו גם

אנדרטת ביר-עסלוג', הממוקמת בקרבת הקיבוץ
הערות שוליים

↑  הנתון מעודכן לחודש נובמבר 2024.
משה ורדי (עיתונאי)

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1937 פלשתינה (א"י) פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  18 באפריל 2017 (בגיל 79) תל אביב 
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1960–2017 (כ־57 שנים)
 עיסוק:  עיתונאי, עורך ראשי
 מעסיק:  ידיעות אחרונות
 
משה ורדי (רוזנבלום) (30 בנובמבר 1937 – 18 באפריל 2017) היה עיתונאי והעורך הראשי של העיתון "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה

אביו של ורדי היה העיתונאי ד"ר הרצל רוזנבלום, העורך הראשי של העיתון "ידיעות אחרונות" בשנים 1948–1986, ומחותמי מגילת העצמאות (בשם המְעוּבְרַת הרצל ורדי), אמו הייתה ד"ר הלנה רוזנבלום.
בתחילת עבודתו העיתונאית עבד בעיתון "הַבֹּקֶר". מאפריל 1960 עד נובמבר 1961 היה סופר "הבקר" בלונדון, כאשר במהלך אוגוסט 1961 היה גם שליח העיתון בגרמניה. בשנת 1962 הצטרף ורדי לעיתון "ידיעות אחרונות", למרות שאביו, שהיה אז העורך הראשי של העיתון, לא היה מעוניין בכך. בשנת 1962 התמנה לחבר מערכת "ידיעות אחרונות" ובהמשך היה לראש דסק החדשות.
ב-1986 הורעו היחסים בין ורדי לעורך יודקובסקי. ורדי דרש את תפקיד רכז המערכת, ומשהתברר לו, שלא יקבל את התפקיד, איים בהתפטרות. שלושה חודשים אחר כך הגיש ורדי את התפטרותו. הוא עבר לעיתון "הארץ", שם כיהן עד 1989 כסגן עורך ואחראי על עמודי החדשות.
ב-1989 שב ל"ידיעות אחרונות" והתמנה לעורך הראשי של העיתון.
ב-1996 עזב את תפקידו, בעקבות הגשת כתב אישום נגדו בפרשת האזנות הסתר שנחשפה ב-1994. ורדי ביקש לאתר מקור הדלפות של מידע מהעיתון, בין היתר בוצעה האזנה לקודמו בתפקיד דב יודקובסקי. ב-1998 הורשע ורדי בשימוש בהאזנות סתר, אך זוכה מהזמנתן, והוא נידון לחודשיים מאסר על תנאי וקנס בסך 4,000 ש"ח. ב-1999 חזר לתפקיד העורך הראשי של העיתון, במקומו של אילון שליו, לאחר שבית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות בישראל החליט כי הרשעתו אינה מהווה עבירה שיש עמה קלון למקצוע העיתונות. עם זאת נדרש לשלם ליודקובסקי פיצוי של 50 אלף שקל בתביעה אזרחית נגדו.
בסוף 2004, בגיל 67, פרש מתפקידו כעורך הראשי של העיתון והוחלף בידי רפי גינת.
נפטר ב-18 באפריל 2017 לאחר שהיה מאושפז במשך כמה שבועות בבית החולים איכילוב. הותיר אחריו רעיה ושלושה ילדים, בהם העיתונאית שרית רוזנבלום, כתבת בריאות ב"ידיעות אחרונות". ב-20 באפריל 2017 נטמן בבית העלמין קריית שאול.
הערות שוליים

↑  כתבות לדוגמה: לא כל הסטודנטים מישראל "עושים חיים" בבירת אנגליה, הַבֹּקֶר, 29 באפריל 1960
בארץ עיני התכלת הקרות, הַבֹּקֶר, 27 ביולי 1960
שני שופטים יהודיים בבריטניה הואשמו במשוא פנים, הַבֹּקֶר, 13 ביולי 1961
האנגלים אומרים לחלבנים: "אל תביאו לנו חלב", הַבֹּקֶר, 5 בנובמבר 1961
↑  היורדים הישראלים יורדים עתה מברלין, הַבֹּקֶר, 2 באוגוסט 1961
השגשוג הכלכלי נעצר, הַבֹּקֶר, 1 בספטמבר 1961
↑  יונתן כיתאין, ‏עורך "ידיעות אחרונות" לשעבר, משה ורדי, הלך לעולמו, באתר גלובס, 19 באפריל 2017
↑  נתן זהבי, חדשות ב”ידיעות": העורך משה ורדי התפטר, חדשות, 11 ביולי 1986
↑  אפי לנדאו, משה ורדי מונה לעורך של ׳"ידיעות אחרונות", חדשות, 23 בנובמבר 1989
↑  האזנות סתר, דב יודקובסקי נ' משה ורדי, באתר העין השביעית
↑  יצחק דנון, ‏משה ורדי, לשעבר עורך "ידיעות אחרונות", הורשע בשימוש בהאזנות סתר – וזוכה מהזמנתן, באתר גלובס, 20 בינואר 1998
↑  צבי הראל, מחירה של האזנת סתר אסורה, באתר TheMarker‏, 31 במרץ 2002
↑  רוני קורן-דינר, רפי גינת מונה רשמית לעורך "ידיעות אחרונות", באתר TheMarker‏, 11 במרץ 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319121005171  VIAF: 197149366575085602968   WorldCat (עם VIAF): 197149366575085602968
בית הקברות הצבאי בראשון לציון

| --- | --- |

חלקת תש"ח במתחם הוותיק בבית הקברות, ובה גם מצבות אזרחיות של חללי מלחמת העצמאות
 פרטי בית הקברות
 דת:  יהדות
 תאריך הקמה:  1947 
 
 קואורדינטות:  31°58′09″N 34°49′01″E﻿ / ﻿31.969278°N 34.816998°E﻿ / 31.969278; 34.816998
  (למפת גוש דן מוגדלת) בית הקברות הצבאי בראשון לציון(למפת גוש דן רגילה) בית הקברות הצבאי בראשון לציון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הקברות הצבאי בראשון לציון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הקברות הצבאי בראשון לציון
 
המתחם החדש בבית הקברות
בית הקברות הצבאי בראשון לציון שוכן בחלקה הצפוני של העיר. הוא נוסד במלחמת העצמאות. קבורים בו 348 חללים.
בית הקברות

בית הקברות שוכן בחלקו הדרומי של מתחם בית הקברות גני אסתר. הוא כולל שני מתחמים, השוכנים במרחק מה זה מזה. המתחם הוותיק ממוקם במערב והמתחם החדש במזרח. הוא נוסד כחלקה בתוך בית הקברות, ולימים הוכרז כבית קברות צבאי.
המתחם הוותיק ממוקם על גבי מדרון גבעה המשתפל כלפי צפון וכולל שמונה חלקות קבורה, שנבנו במדורג. ראשיתו הייתה בחלקת חללי תש"ח, שבה נטמנו בני העיר שנפלו במלחמת העצמאות. חלקה זו מוקמה בראש הגבעה. בחלקת תש"ח נקברו גם אזרחים שנהרגו במלחמה, ועל קבריהם מוצבות מצבות אזרחיות. במתחם הוותיק קבורים רוב החללים שמצאו את מנוחתם באתר. בו ממוקמת רחבת הטקס של בית הקברות.
לאחר שהתמעט השטח הפנוי לקבורה במתחם הוותיק הוקם במרחק מה ממנו מתחם חדש ונרחב בצורת משולש, הממוקם בקרקע מישורית. הוא כולל ארבע חלקות קבורה והשימוש בו החל בשנת 2005. מעבר להולכי רגל מקשר בינו לבין המתחם הוותיק. כניסה נוספת לבית הקברות הוקמה בסמוך למתחם החדש.
החללים בבית הקברות

בבית הקברות טמונים חללים שנפלו בכל מלחמות ישראל וביניהן. כארבעים מהם (לא כולל אזרחים הקבורים במקום) נהרגו במלחמת העצמאות, וכמספר הזה נהרגו במלחמת יום הכיפורים.
בחללים נכללים שמונה שעוטרו בעיטורים ובציונים לשבח:
מרדכי רטר - מעוטר עיטור העוז וצל"ש הרמטכ"ל
איתן גיסין ואיתן גל - מעוטרי עיטור העוז
אליעזר דוצ'ימינר, יצחק שלום ודן שני - מעוטרי עיטור המופת
יעקב אבבי - מעוטר צל"ש הרמטכ"ל
חנוך רדליך  - מעוטר צל"ש האלוף
הערות שוליים

↑  הנתון נכון לחודש נובמבר 2024.
יוני פרס

| --- | --- |

יוני פרס, ספטמבר 2017
 לידה:  1952 (בן 72 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 תפקידים:  וטרינר 
 
יוני פרס לצד אחותו צביה ולדן ואחיו חמי פרס סופד לאביו, בהלווייתו של שמעון פרס, ספטמבר 2016
יהונתן (יוני) פרס (נולד בשנת 1952) הוא וטרינר ישראלי, מייסד בית החולים הווטרינרי בכפר הירוק, ובעבר מנהל בית החולים הווטרינרי האוניברסיטאי בבית דגן.
ביוגרפיה

יהונתן פרס הוא האמצעי מבין שלושת ילדיהם של סוניה ושמעון פרס, אח לצביה ולדן ולחמי פרס. נולד וגדל בתל אביב.
ב-20 ביוני 1971, במהלך קורס מ"כים, נפלט מנשקו האישי צרור ממנו נהרג חיים אשטבקר, חייל ביחידה. פרס נשפט וריצה שלושה חודשי מאסר.
בשנת 1989 סיים פרס את לימודיו בבית הספר לרפואה וטרינרית של האוניברסיטה העברית. את שנת ההשתלמות עשה ברפואה וכירורגיה של חיות מחמד באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית. היה שותף להקמת מרכז לכלבי נחייה בישראל שהוקם בשנת 1991.
לאחר ששב לישראל, היה רופא ומרצה בבית החולים הווטרינרי האוניברסיטאי בבית דגן. בשנת 1994 הקים את מחלקת חירום וטיפול נמרץ של בית חולים זה וניהל אותה במשך שלוש שנים.
הוא הוסמך כווטרינר מומחה ברפואה קלינית של חיות מחמד, וכווטרינר מומחה בחירום וטיפול נמרץ וטרינרי, הראשון בעל תואר זה בישראל.
בין השנים 1997–1999 כיהן כמנהל בית החולים הווטרינרי בבית דגן. לאחר שפרש מניהול בית החולים הווטרינרי התמקד בטיפול וטרינרי בכלבי נחייה לעיוורים.
בשנת 2004 ייסד את בית החולים הווטרינרי בכפר הירוק, והוא עומד בראשו.
פרסם מאמרים רבים בספרות המקצועית. בין השאר כתב פרק בספר "Ettinger's Textbook of veterinary Internal medicine".
נשוי לסיגל שלו, ואב לשתי בנות. לפני כן היה נשוי לעיתונאית האוכל והבישול פיליס גלזר. מתגורר בכפר הירוק.
הערות שוליים

↑  תחקיר: שמעון פרס טייח שבנו, יוני, הרג בשוגג חייל, באתר nana 10 - חדשות
אל-אמין

אל-אמין (מילולית: הנאמן), אבו עבדאללה מוחמד בן הארון א-רשיד (בערבית: الامين ابو عبد الله محمد بن هارون الرشيد), נולד בשנת 787, ירש את אביו הארון א-רשיד ב-809 והיה הח'ליף העבאסי עד למותו בשנת 813.
המאבק על הירושה

הארון א-רשיד השביע את שני בניו, אל-אמין ואחיו הצעיר אל-מאמון, בעודם במכה לרגל החג' שהם יקיימו את צוואתו לפיה אל-אמין יהיה הח'ליף ואל-מאמון ימשול בח'ורסאן ויזכה לאוטונומיה מלאה. עם מותו של אל-אמין, יירש אותו אחיו כח'ליף. אל-מאמון חשד בכוונת אחיו עוד קודם למותו של אביו הארון א-רשיד והוא שכנע אותו לקחת את אל-אמין עמו במסעו האחרון מזרחה. למרות שהארון הנחה את מפקדי הצבא הבגדאדיים להתלוות לאל-אמין כל העת, לאחר מותו הם חזרו לבגדאד והשאירו אותו במזרח הח'ליפות. אל-אמין ניסה לגייס לצידו את גזברו של אל-מאמון בעיר ריי. אל-אמין ציווה על אל-מאמון עצמו להכיר בבנו מוסא כיורשו תחתיו ולהתייצב בבגדאד. אל-מאמון סירב למצוותו של אחיו והחליף את גזברו בראיי, זאת בשל ביטחונו בתמיכה המקומית שקיבל בח'ורסאן שהייתה מולדתה של אימו.
מלחמת האזרחים נגד אל-מאמון

אל-אמין שוכנע לצאת לקרב כנגד אחיו המרדן על ידי שריו הסכסניים, ובראשם אל-פדל בן א-רביע. אל-אמין שלח שליחים למכה להביא את מסמכי השבועה שחתם עליהם לפני אביו ולהשמידם. אל-אמין שלח תועמלתנים ח'ורסאנה להתסיס את המוני העם כנגד אחיו אך הם נתפשו על הגבול וחוסלו. מנגד, החזיק אל-אמין במשפחתו וברכושו של אחיו אל-מאמון כבני ערובה בבירה וסירב לשחררם. במרץ 811 שילח אל-אמין צבא כנגד אחיו בראיי תחת פיקודו של עלי בן עיסא אל-מהן, אך צבאו המיומן של אל-מאמון בפיקודו של טאהר בן חוסיין הביס אותו ועלי חוסל.
בינתיים, התפרצו מהומות בסוריה והוא שלח כוח בראשותו של עבד אל-מלכ בן צאלח להשיב את הסדר על כנו. לאחר לחימה קשה, חוסל עבד אל-מלכ והמרי התרחב לאזורים נוספים. במקביל, שילח אל-אמין צבאות נוספי מזרחה בראשות המצביאים אחמד בן מזיאד ועבדאללה בן חומייד. אך שליחיו של טאהר סכסכו ביניהם וסופם היה שנלחמו זה בזה.
התקוממות פרצה בבגדאד בראשות בנו של עלי בן עיסא אל-מהן, חוסיין. אל-אמין הצליח להביס את כוחותיו של חוסיין והוא הומת. בו זמנית התקדמו כוחותיו של טאהר וכבשו בשם אל-מאמון אזורים נרחבים ובהם בחרין, אחואז והחוף המזרחי של חצי האי ערב. כופה ובצרה נשבעו אמונים לאל-מאמון, וטאהר הביס כוח נוסף שנשלח לבלום את התקדמותו לעבר בגדאד. אף במכה, המטיף דאוד בן עיסא הזכיר למאמינים כיצד השמיד אל-אמין את שבועתו הקדושה לפני האל לאביו ומשם המשיך לעיר מארב ומסר לאל-מאמון את שבועת האמונים של העיר. כאות תודה, הוא מינה אותו למשרת מושל ערי הקודש.
מצור בגדאד (812-813)

טאהר הגיע לחוצות בגדאד וקבע את מחנהו למול שער אל-אנבאר. הוא הטיל על העיר מצור, והמצב בין החומות הוחמר כשאסירים רבים נמלטו מבית הסוהר. התרחשו מספר התנגשויות בין הצבאות בקרבת קאצר אל-חאלי, דרב אל-חג'ארה ושער א-שמסיה, שבמהלכן טאהר הוביל כוחות במטרה לכבוש עמדה שנפלה לידי אל-אמין בשל רשלנותו של מצביא אחר. באופן כללי הורע מצבו של אל-אמין ורוחו נפלה. משפרצו כוחותיו של טאהר לבסוף את השערים, ניסה אל-אמין לנהל משא ומתן על מעבר בטוח עבורו ועבור נאמניו מן העיר. טאהר הסכים לכך בחוסר רצון בתנאי שאל-אמין יפקיד בידו את סממני הח'ליפות, ובהם חרבו של הנביא, גלימתו, ואת שרביט וחותם הח'ליפות וכך היה. אל-אמין ניסה למלט את נפשו מן העיר בסירה על החידקל, אך טאהר הבחין בו וברעיו. בניסיון להציל את עצמם השליכו הספנים את אל-אמין מן הסיפון לנהר. אל-אמין הצליח לשחות לחוף, אך נתפש בידי כוחותיו של אל-מאמון וחוסל. ראשו נכרת ונתלה מעל שער אל-אנבאר.
הזיכרון ההיסטורי

אל-אמין זכור במסורת המוסלמית בעיקר כבעל חיבה יתרה לסריסים. הוא היה רוטן על שירתם המעצבנת של נשים ונעזר רבות באימו זוביידה לקדם את מעמדו בתככי החצר של הארון א-רשיד.
אופיו הנהנתני והרגזן של אל-אמין זכורים בניגוד רב לזה של אחיו אל-מאמון, אשר ימי שלטונו היוו תקופת פריחה ושגשוג לח'ליפות ולתרבות המוסלמית ככללה.
לקריאה נוספת

חוה לצרוס-יפה (עורכת), פרקים בתולדות הערבים והאסלאם, רשפים, תשכ"ז, תל אביב
הערות שוליים

↑  א-טברי, תאריח' א-רסל ואל-מלכ, כרך 31, פס' 197-202.
| בית עבאס  ★  العبّاسيّون |
| --- | --- | --- |
| מושגי יסוד | אל-עבאס • אבן אל-עבאס •  ההאשמיה והמהפכה העבאסית • בית עבאס •  רשימת הח'ליפים |  |
| הח'ליפים המוקדמים בבגדאד (750–833) | א-ספאח • אל-מנסור • אל-מהדי • אל-האדי • הארון א-רשיד • אל-אמין • אל-מאמון |  |
| הח'ליפים בסאמרא   (833–892) | אל-מעתצם • אל-ואת'ק I • מתוכל  I • אל-מנתצר •  אל-מסתעין I • אל-מעתז • אל-מהתדי • אל-מעתמד •  מופק (בפועל) |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הטורקים (892–946) | אל-מעתדד I • אל-מכתפי • אל-מקתדר • אל-קאהר • א-ראדי • אל-מתקי • אל-מסתכפי I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הבויהים (946–1065) | אל-מטיע • א-טאאע • אל-קאדר • אל-קאאם I |  |
| הח'ליפים בבגדאד תחת הסלג'וקים ויורשיהם (1065–1258) | אל-מקתדי • אל-מוסתזהר • אל-מסתרשד • א-ראשד • אל-מקתפי • אל-מסתנג'ד I • אל-מסתדא • א-נאצר • א-זאהר • אל-מסתנצר I • אל-מסתעצם I |  |
| הח'ליפים הסמליים בקהיר תחת הממלוכים   (1261–1517) | אל-מסתנצר II • אל-חאכם I  • אל-מסתכפי II • אל-ואת'ק II • אל-חאכם II • אל-מעתדד II • אל-מתוכל II • אל-ואת'ק III • אל-מסתעצם II • אל-מסתעין II • אל-מעתדד III • אל-מסתכפי III • אל-קאאם II • אל-מסתנג'ד II • אל-מתוכל III • אל-מסתמסכ • אל-מתוכל IV |  |
| בירות הח'ליפות העבאסית | בגדאד • סאמרא • א-רקה • קהיר |  |
| אחרים | קרב הזב (750) • ח'יזוראן • אל-מאייד • ברמכים • נפילת בגדאד (1258) |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הארון א-רשיד | הח'ליפים לבית עבאס  809–813 | הבא: אל-מאמון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310741305171  BIBSYS: 13064178  GND: 128475617  ISNI: 0000 0000 6680 8003  LCCN: n82164357  NTA: 15072571X  TDVİA: emin--abbasi  VIAF: 18578838   WorldCat (עם VIAF): 18578838
שירלי בן מרדכי

| --- | --- |
בן מרדכי, 2013
בן מרדכי, 2013
 לידה:  1970 (בת 54 בערך) תל אביב שבישראל
 מדינה:  ישראל 
 ידועה בשל:  מיס ישראל (1988)
 השכלה:  תואר שני מנהל עסקים MBA
 תפקיד:  מנהלת כללית 
 
שירלי בן מרדכי (נולדה ב-1970) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1988. בעבר מנחה ומגישת טלוויזיה, מנהלת שיווק אקסטרא מוצרי צריכה וטואלטיקה, מנכ"לית חברת פרסום הדיה. כיום מנכ"לית BEONE, מומחית לאסטרטגיות שיווק וסחר בענף קמעונאות, חברה בנבחרת הדירקטורים של המדינה, מטעם רשות החברות הממשלתיות.
ביוגרפיה

שירלי בן מרדכי נולדה ברמת אביב שבתל אביב ולמדה בתיכון אליאנס. בשנת 1988 בגיל 17 זכתה בתחרות מלכת היופי. לאחר הזכייה החלה לעבוד בדוגמנות בפריז. לאחר שנה חזרה לישראל והחלה ללמוד לתואר שני מינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, ובו בזמן הגישה שתי תוכניות בערוץ 33 - "ויטרינה" ו"לנשים בלבד".
את דרכה בתחום השיווק החלה בחברת "אקסטרא שיווק" כמנהלת שיווק.
בשנת 1997 החלה לעבוד כמנהלת שיווק בחברת הדיה, העוסקת בפרסום בנקודות מכירה ובמהלך השנים ביצעה מספר תפקידים ניהוליים בחברה, בהם שימשה כסמנכ"ל שיווק החברה. בינואר 2010 מונתה למנכ"לית חברת הדיה וביולי 2016 פרשה מתפקיד זה. כיום היא מנכ"לית חברת BEONE.
יולי 2017 הצטרפה לנבחרת דירקטורים של המדינה מטעם רשות החברות הממשלתיות.
בן מרדכי היא אם לשני ילדים.
הערות שוליים

↑   עדי דברת, אחרי 19 שנים: שירלי בן מרדכי, מנכ"לית חברת הפרסום והמיתוג הדיה, פורשת, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2016
↑  שירלי בן מרדכי הלוי מנכ"לית BEONE הצטרפה לנבחרת הדירקטורים 2017 מטעם רשות החברות ממשלתיות, באתר Allmarketing, ‏30.7.2017
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנהלת החרדים הצבאית

| --- | --- |

סמל מנהלת החרדים הצבאית
 חרדים לביטחון ישראל
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:  צה"ל צה"ל
 סוג:  מנהלה
 בסיס האם:  מחנה דורי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  6 בדצמבר 2017 – הווה (7 שנים)
 מקים היחידה:  תא"ל ערן שני
 פיקוד
 יחידת אם:  חטיבת תכנון ומנהל כח האדם
 דרגת המפקד:    סגן אלוף
טקס מצטייני ראש מנהלת החרדים הצבאית לראש השנה תש"ף, ספטמבר 2019
מנהלת החרדים הצבאית (בראשי תיבות: מח"ץ) היא היחידה הצבאית המופקדת על שירות החרדים בצה"ל, כסמכות מקצועית בתחום הליך גיוס החרדים לצה"ל, הכתבת מדיניות והכשרות מקצועיות המיועדות לחיילים החרדים. המנהלה שייכת לחטיבת תכנון ומנהל כח האדם (חתומכ"א) והיא תחת פיקוד אגף כוח האדם. 
היחידה הוקמה ב-6 בדצמבר 2017 על מנת להוות כגוף מטכ"לי אשר מספק מענה מוסדר בנושא שירות החרדים בצה"ל לציבור החרדי, גופים אזרחיים ולאגפים ולזרועות בצה"ל.
היסטוריה

בשנת 2007 הוקם מדור 'שילוב חרדים' בענף תכנון כוח אדם סדיר באגף כוח האדם, והיווה כמדור אשר מתכלל ומתכנן את תחום גיוס החרדים לצה"ל בהתאם למסלולי השירות. בשנת 2017, הוחלט להקים גוף מטכ"לי אשר יספק מענה לצורכי הציבור החרדי והיחידות בצה"ל בנושא מסלולי השירות החרדיים.
ב-6 בדצמבר 2017 נפתחה מנהלת החרדים הצבאית תחת חטיבת תכנון ומנהל כוח אדם באגף כוח האדם, והוכפפו לתחום אחריותה מדיניות שירות החרדים בצה"ל ופיקוחה מחיל הרבנות הצבאית, ופרויקט 'שנת המשימה' (כיום שנת מעו"ף) מפיקוד מרכז. בראשית הקמת המנהלה עמד בראשה רמ"ד שילוב חרדים, רס"ן אמיר ווקנין ושימש כממלא מקום ראש המנהלה, עד כניסת סא"ל תלם חזן לתפקיד ב-3 באוקטובר 2018.
ב-11 בנובמבר 2024 פורסם בגלי צהל כי צה״ל מקדם מהלך לפירוק הגוף.
מבנה

מדור גיוס - המדור מתכלל את תחום גיוס החרדים לצה"ל מול לשכות הגיוס והאגפים והזרועות בצה"ל, ואמון על הנגשת המידע ותיווך בין צה"ל למועמדים לשירות ביטחון מן הציבור החרדי בשיתוף עם יחידת מיטב.
תא חרב - התא האמון על תכלול תחום גיוס החרדים למסלול הלחימה ותומכי הלחימה 'חרב' (לשעבר נקרא בשם 'נצח'). מסלול זה מיועד למועמדים לשירות ביטחון מן הציבור החרדי בגילי 18 - 21 שאינם נשואים. תחת מסלול גיוס זה נמצאות היחידות גדוד נצח יהודה, פלגת הנגב בחיל האוויר פלוגת תומר בחטיבת גבעתי ופלוגת ח"ץ בחטיבת הצנחנים ומסלולי תומכ"ל נוספים באגפים ובזרועות.
תא מגן - התא אמון על תכלול תחום גיוס החרדים למסלול העורפי 'מגן' (לשעבר נקרא בשם 'שח"ר'). מסלול זה מיועד למועמדים לשירות ביטחון מן הציבור החרדי נשואים בגילי 21 - 26.
תא מוסדות ואקדמיזציה - התא האמון על הקשר בין צה"ל למוסדות החינוך החרדיים ומסלול "דרך חיים" (ישיבות הסדר חרדיות), בנוסף התא מתכלל את תחום האקדמיזציה בצה"ל עבור המועמדים לשירות ביטחון מן המגזר החרדי.
מדור מדיניות ונהלים - המדור אמון על הכתבת מדיניות שירות החרדים בצה"ל, המסדירה את הנהלים ואת ההתאמה במסגרות צבאיות בהתאם למסלול השירות של החייל החרדי, בנושאים השונים כגון: כשרות, אופי סביבת השירות ומגדריות וכו'. המדור מקיים פעולות הסברה לסגל הפיקודי ועורך ביקורות אכ"א להטמעת המדיניות בקרב היחידות בהם משרתים חרדים בצה"ל. בנוסף, מפעיל המדור תא פניות טלפוני ואינטרנטי לחייל החרדי בצה"ל, אשר מספק מענה לצורכי החייל החרדי ומסייע לו בנושאים השונים מול היחידות השונות בצה"ל בהתאם למדיניות.
מדור הכשרות - המדור מפעיל את פרויקט שנת מעו"ף (מצוינות, עתיד ופיתוח אישי) אשר במסגרתו חיילים חרדים עוברים קורסים מקצועיים לקראת שיבוץ לתפקיד בצה"ל או השלמת השכלה לקראת השחרור והכנה לאזרחות בהתאם למסלול שירותם תחת מכללות אזרחיות המתואמות לאורח החיים החרדי.
תא חרב

תא חרב הוא התא האמון על תכלול תחום גיוס החרדים למסלול הלחימה ותומכי הלחימה 'חרב' (לשעבר נקרא בשם 'נצח'). מסלול זה מיועד למועמדים לשירות ביטחון מן הציבור החרדי בגילי 18 - 21 שאינם נשואים. תחת מסלול גיוס זה נמצאות היחידות גדוד נצח יהודה, פלגת הנגב בחיל האוויר פלוגת תומר בחטיבת גבעתי ופלוגת ח"ץ בחטיבת הצנחנים ומסלולי תומכ"ל נוספים באגפים ובזרועות. המסלולים הוקמו על ידי צה"ל בשיתוף עם רבני עמותת נצח יהודה ואגף הנוער והנחל (הביטחוני חברתי) במשרד הביטחון, על מנת לאפשר לחרדים לשלב שירות צבאי קרבי עם המשך השמירה על אורח חייהם.
תא חרב > מסלולים קרביים > נצח יהודה

מסלול “נצח יהודה” כולל שירות בצה"ל במשך שנתיים, ושנה שלישית המוקדשת ללימודי מקצוע, השלמת בגרות או מכינה קדם אקדמית במטרה לשלב את הבוגר באופן מיטבי בחברה הישראלית תוך שימור הערכים שאיתם גדל.
תא חרב > מסלולים קרביים > מגיני הנגב

פלגת נגב היא פלוגה קרבית ייחודית ממערך האבטחה הפיזית של חיל האוויר. הפלגה שהוקמה ב-2010 אמונה על הגנה של נכסים אסטרטגיים למדינת ישראל ובייחוד הגנה על בסיס חיל האוויר נבטים בנגב. לוחם בפלגה יוכשר ברמת רובאי 03 במשך כשלושה וחצי חודשים. היוצאים לקורס מ"כים ישלימו את ההכשרה לרמת רובאי 07.
לוחמי היחידה מבצעים אחת לארבעה חודשים תעסוקה מבצעית באיו"ש. המוטו של היחידה הוא "אֶרְדּוֹף אוֹיְבַי וְאַשִּׂיגֵם וְלֹא אָשׁוּב עַד כַּלּוֹתָם" (תהילים י"ח). משפט הקיום של הפלוגה הוא "מגינים על האוויר ביבשה".
תא חרב > מסלולים קרביים > פלוגת תומר

פלוגת תומר היא אחת מהפלוגות שבגדוד רותם שבחטיבת גבעתי. הפלוגה הוקמה בשנת 2014, מתוך מטרה להיות מותאמת לשירות הלוחם החרדי ולתת לו מעטפת מלאה ואף ליווי דתי העונים לכל צרכיו. הטירונות בפלוגת תומר כוללת מסלול הכשרה האורך כ-8 חודשים בבא"ח גבעתי, במהלכו עוברים הלוחמים הכשרת רובאי 07. לאחר מכן שירות כלוחמי חטיבת גבעתי למשך 16 חודשים.
תא חרב > מסלולים קרביים > פלוגת ח"ץ

פלוגת ח"ץ (ראשי תיבות: חרדים צנחנים) היא אחת מהפלוגות של גדוד "צפע" 202 של חטיבת הצנחנים. הפלוגה הוקמה בנובמבר 2016 מתוך מטרה להיות מותאמת לשירות הלוחם החרדי ולתת לו מעטפת מלאה ואף ליווי דתי העונים לכל צרכיו.
על מנת להתגייס לשירות בפלוגת ח"ץ יש לעבור תחילה גיבוש צנחנים. במידה והמלש"ב עבר את הגיבוש בהצלחה, יתגייס לפלגה ויתחיל מסלול הכשרה אשר אורכו כ-8 חודשים ובמהלכו יעבור הכשרת רובאי 07 בבא"ח צנחנים. עם סיום המסלול ישרתו הלוחמים כ-16 חודשים.
תא חרב > מסלולים תומכי לחימה

מסלולים אלה מיועדים לבעלי פרופיל 64 ומטה: מפעילי צמ"ה, חשמלאים ורתכים בחיל האוויר; טכנאי אלקטרואופטיקה ומכונאי רכב בחיל הטכנולוגיה והאחזקה; הנדסאי תעשייה וניהול, עיבוד שבבי וניהול מלאי במש"א 7000 בתל השומר.