stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jiotto Caspita
דגמי "Jiotto Caspita" > "1990 Mk II Caspita" (אב טיפוס שני)

תאוצה בין 0 - 97 קמ"ש היא 4.7 שניות
יחס משקל: 40/60
סוג מנוע: 72-degree DOHC V10
מנוע: "Judd GV 72-degree V10"
4 שסתומים לצילינדר (40 שסתומים)
בלם: דיסק מאוורר
קיבולת מכל דלק: 100 ליטר
תמונות

דגם "Jiotto Caspita"
דגם "Jiotto Caspita"
דגם "Jiotto Caspita"
דגם "Jiotto Caspita"
הערות שוליים

↑  דגמי "Jiotto Caspita" - היסטוריה allcarindex.com/blog/Jiotto-Caspita-FULL-STORY
↑  דגם  "Jiotto Caspita" automobiles-japonaises.com/Jiotto/Caspita
↑  דגמי "Jiotto Caspita" web.archive.org/web/20051216234530/http://www.weismann
↑  דגם "Jiotto Caspita" - מפרט dome-museum.com/029_jiotto_caspita
↑  דגם "1989 Mk I Caspita" - מפרט carfolio.com/specifications/models/car
↑  ספוילר - מתקן המוצב בחלקה האחורי של מכונית במטרה לשנות את זרימת האוויר ולשפר את יעילות צריכת הדלק ואת השליטה ברכב
↑  דגם  1990 Mk II Caspita- מפרט carfolio.com/specifications/models/car
ברורים

| --- | --- |


צילום אוויר של חוות הזרע ברורים שער הכניסה מכביש 40 בצד ימין בצד הימני עליון ניתן לראות את מבני החווה ההיסטוריים כשרוב המבנים האחרים המופיעים בצילום נבנו בהדרגה בשנים מאוחרות יותר
 מידע כללי
 סוג:  חווה חקלאית
 שימוש:  חווה חקלאית
 על שם:  מסמיה
 כתובת:  כביש 40 בני רא"ם 79837, ד.נ שקמים
 מיקום:  מועצה אזורית באר טוביה
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  הזרע סידס
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1950
 
 קואורדינטות:  31°46′08″N 34°46′48″E﻿ / ﻿31.768889°N 34.78°E﻿ / 31.768889; 34.78
 https://hazera1939.com/PAGE1.asp
  (למפת השפלה מוגדלת) ברורים(למפת השפלה רגילה) ברורים he
 
בֵּרוּרִים היא חווה חקלאית שנמצאת מדרום לגדרה, סמוך למושב בני ראם. שטחה כ-5,000 דונם. שמה של החווה נגזר מפעולת בירור הזרעים ומטרתה המקורית הייתה לברור, לאחסן ולמכור זרעים לגידול ירקות וגידולי שדה על ידי חקלאים באזור הדרום. כמו כן קיימת בחווה פעילות להשבחת זנים ואקלום של זנים חדשים מחו"ל.
בעשור האחרון של המאה ה-20 הפכה החווה לאתר המרכזי של חברת הזרע כשיחידות המטה שהיו בחיפה הועתקו לברורים ובשנים האחרונות הועתקו לאתר גם כל יחידות המחקר והפיתוח שהיו בחוות מבחור ליד קריית גת. כיום, בנוסף למטה החברה מתנהלת בחוות הבית של ברורים רוב פעילות המחקר ופיתוח הגלובלית. במסגרת זו מטפחים ומייצרים, בחממות ובשדות, זנים ממינים שונים לשווקים רבים בעולם. בנוסף קיימות בבירורים מעבדות הבטחת איכות הדואגות לאיכות הזרעים ש"הזרע" מייצרת.
היסטוריה

לאחר מלחמת העצמאות התרחבה הפעילות החקלאית באזור הדרום ונוצר צורך לתמוך בחקלאי האזור. לשם כך מסרה קק"ל שטח של כ-4,000 דונם לחברת הזרע שהקימה ב-1950 חווה חקלאית בקרבת צומת מסמיה בשם "חוות מסמיה". רוב השטחים שנמסרו לטובת הקמת החווה היו שייכים לכפרים ערבים שהתקיימו באזור עד 1948 ולכן התאפיין השטח בהריסות בתים, טרסות אבן, גדרות צבר, בורות, פרדסים יבשים וכו'. כמו גן הייתה האדמה חרוצה בערוצי נחלים. בהתאם לכך המשימה הראשונה איתה התמודדו מקימי החווה הייתה להפוך את החווה לשטח בו ניתן לעשות עיבוד חקלאי תוך ניקוי השטח והסדרת ניקוז המים. בהמשך גדל שטח החווה לכ-5,000 דונם. באמצע שנות ה-50 הוחלף שם החווה ל"חוות ברורים" במקום השם הראשון שהיה "חוות מסמיה". השם נגזר מהצעה של הבלשן יצחק אבינרי: "חוות ברורים" בה בוררים זרעים.
בלב בחווה הוקמו מספר מבנים ששימשו את צורכי החווה (מגורי עובדים, משרדים, מחסנים, מוסך, בית קירור לפקעות תפוחי אדמה ועוד) כשבשנים הראשונות סופקו מים מבאר ישנה שפעלה בתחומי החווה. בחווה גידלו תוצרת חקלאית ליצירת זרעי ירקות וגידולי שדה למכירה. כמו כן נתנה החווה שירותים חקלאיים ליישובי הסביבה של ניקוי זרעים וכן קציר ודייש עבור גידולי קטניות. באמצע שנות ה-50 הוקם מכון ניקוי לזרעים של גידולי שדה ונבנו בהמשך ממגורות לאחסון זרעים.
במשך השנים צמצמה חברת "הזרע" את מספר החוות הפעילות והעבירה לחוות ברורים את מרכז הפיתוח והמשרד הראשי של החברה. כחלק מתהליך המעבר לברורים נבנו במקום משרדים חדשים והמבנים ההיסטוריים הפכו למשרדים, מעבדות וחדרי אוכל כשהפעילות שנעשתה בהם עברה למבנים חדשים.
ב-2015 בוצע פרויקט משותף עם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל במטרה להנציח את המורשת של המבנים ההיסטוריים ובמסגרת זו הוצבו שלטים כחולים ליד מבנים אלה.
מנהלי החווה

זאב מוסטובסקי (1950–1964)
יעקב אראל (1964–1970)
יעקב ספן (1970–1973)
שלמה ליבנה (1973–1976)
יעקב ספן (1976–1977)
יחיאל טל (1977–1981)
נדב סנדר (1982–1987)
מוטי חן (1988–1995)
אלי רוטשילד (1995–1997)
דני מלכה (1997–2022)
איציק וילוגה (החל מ־2022)
במקביל למנהלי החווה החקלאית, מונו מנהלים למכון של גידולי השדה:
דוד פלחי – התחיל את פעילותו ב"הזרע" ב-1953. היה ממונה על תחום הפלחה והינחה את מנהלי המכון.
אליעזר כץ (1954–1967)
יוסי קורץ (1968–1978)
אבישי שפרן (1978–1985)
עמוס מינצר (1985–1994)
יאיר שלומי (1994–1999)
בועז שוהם (1999–2001)
יהודה רם (2002–2020)
יונדב בריטמן (החל מ-2020)
גלריה

לב החווה. מבנה חדש חצי עגול המכיל את רוב משרדי חברת "הזרע"
המוסך ההיסטורי של החווה המשמש כיום כחדר אוכל
המחסן המרכזי ההיסטורי של החווה המשמש כיום את מחלקת המכירות של "הזרע"
מבנה באר המים ההיסטורית שהפך למשרדים
הסילו הראשון (עדיין פעיל)
הערות שוליים

↑  בהיקף מוצרי החווה נכללות גם פקעות תפוחי אדמה ובוטנים
↑  חוות מסמיה הייתה החווה השנייה שהקימה חברת "הזרע" מתוך חמש חוות שהוקמו
↑  הבאר פעלה עד 1953 ואז מבנה הבאר הפך למעבדות ומשרדים
↑  נחנך מכון למיון וניקוי זרעים בחוות "הזרע", על המשמר, 26 ביולי 1953
↑  מרכז המו"פ של חברת הזרע עבר לחוות ברורים, באתר "הפורטל לחקלאות טבע וסביבה", 4 במרץ 2016
↑  המבנים ההיסטוריים עצמם לא הוכרזו כאתרי מורשת
↑  יצחק יעקב (עיתונאי), אספקת זרעים והשבחתם מטרת חברת "הזרע", דבר, 13 ביוני 1958
↑  מ-1995 כל יחידה חקלאית בחווה התנהלה בנפרד ונקבע מנהל אתר אחד שריכז וניהל מבחינה לוגיסטית את היחידות
פיאט CR.25

פיאט CR.25 (באיטלקית: Fiat CR.25) הוא מטוס צבאי דו-מנועי שיועד למספר משימות: מטוס קרב, מפציץ ומטוס סיור מתוצרת יצרנית המטוסים האיטלקית Fiat Aviazione (אנ') חברת בת של פיאט. טיסת בכורה נערכה ביולי 1937, ה"פיאט CR.25" יוצר בין השנים 1940–1943 באיטליה.
"פיאט CR.25" תרם למאמץ המלחמתי של איטליה במלחמת העולם השנייה. המטוס הוכיח את עצמו כגמיש בביצוע מספר משימות כמו לחימה לטווח ארוך, סיור מהיר לטווח בינוני, מפציץ קל ואפילו כמטוס מהיר של מטען ונוסעים.
תצורות דגמים > בפועל

"CR.25" – נבנו 2 אבות טיפוס, מטוסי סיור דו-מנועי.
"CR.25bis" – נבנו 8 יחידות, בתצורות: מטוסי סיור אסטרטגיים, ומטוסי קרב מלווים ארוכי טווח.
"CR.25 D" – אב הטיפוס MM (Matricola Militare) 332 תוכנן מחדש כ-"CR.25 D", מטוס שירות עבור הנספח האיטלקי בברלין.
תצורות דגמים > בתכנון

"CR.25quater" – היה גרסה חמושה יותר עם עלייה קלה בשטח הכנפיים ומנועי 1,175 כ"ס מתוצרת פיאט, באביב 1943. הדגם לא הגיע לייצור ונשאר על שולחנות השרטוט.
"פיאט CR.25"

יוצרו 11 יחידות (לא כולל 1 יחידה שתוכננה ולא יוצרה) עבור חיל האוויר המלכותי האיטלקי.
מפתח מטוסי "פיאט CR.25" היה המהנדס האווירונאוטי "Celestino Rosatelli" (אנ').
2 מנועי בוכנה בתצורה מנועים רדיאלים 14 צילינדרים, 3.125 ליטר מתוצרת "פיאט", סוג מנוע "Fiat A.74" (אנ'), דגם מנוע "A.74 R.C.38", עם ציוד הפחתה ומגדש על, גובה מדורג 1,800 מטר, משקל מנוע: 590 ק"ג (משקל יבש).
מדחפים משתנים בעלי 3 להבים.
מנוע קירור אוויר.
1 מאייד מתוצרת "Honeywell Aerospace" (אנ') מסוג "Bendix-Stromberg" (אנ').
מהירות הזדקרות: 125 קמ"ש.
דלק: 87 אוקטן.
קיבולת מכלי דלק: 1600 ליטר.
גלריה

"פיאט CR.25"
"פיאט CR.25"
"פיאט CR.25"
ראו גם

פיאט R.2
פיאט BGA
פיאט G.91Y
הערות שוליים

↑  {https://www.pinterest.com/pin/571042427734252517/ "פיאט CR.25"] pinterest.com/pin/571042427734252517
↑  "פיאט CR.25" militaryfactory.com/aircraft/detail
↑  The Illustrated Encyclopedia of Aircraft (Part Work 1982-1985). Orbis Publishing
↑  Warplanes encyclopedia, Aerospace Publishing, 1984, Italian version print by De Agostini, 1985, p.16
↑  "פיאט CR.25" comandosupremo.com/fiat-cr-25
Panhard Dynavia

| --- | --- |

Panhard Dynavia
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Panhard
 שנות ייצור:  1948 (מכונית קונספט)
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout
 אורך:  4,400 מ"מ
 רוחב:  1,700 מ"מ
 גובה:  1,450 מ"מ
 משקל:  650 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,120 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, מנוע קירור אוויר, 610 סמ"ק, המפיק 28 כ"ס ב-4,000 סל"ד (מנוע סוג "OHV GM600 boxer engine")
 מהירות מרבית:  131 קמ"ש
 צריכת דלק:  3.5–5.0 ליטר ל-100 ק"מ
 מעצב:  Louis Bionier
Panhard Dynavia היא מכונית קונספט בתצורת קופה, מתוצרת יצרן כלי הרכב הטקטים הקלים, והצבאיים "Panhard" הצרפתי, אשר הוצגה בשנת 1948
יוצרו 2 אבות טיפוס של דגם ה-"Panhard Dynavia"
דגם ה-"Panhard Dynavia" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 1948.
"Panhard Dynavia"

2 דלתות
מקדם גרר – 0.26
גוף הרכב כולל הדלתות יוצר מאלומיניום ומגנזיום
מפתח מנוע הדגם: מהנדס הרכב "Louis Delagarde"
יצרנית כלי הרכב "Panhard"

"Panhard" נוסדה בשנת 1845 על ידי
René Panhard ושותפו Émile Levassor. החברה הייתה קרויה "Panhard et Levassor". בין השנים 1910–1950 ייצרה "Panhard" משאיות ואוטובוסים, בנוסף לייצור מכוניות, רכבי שטח, ושריוניות.
בין השנים 1963–1968 "Panhard" הייתה בבעלות סיטרואן, ומאוחר יותר בבעלות פיג'ו.
בשנת 2005 הייתה "Panhard" בבעלות "Auverland". היום "Panhard" בבעלות "Renault Trucks", חברת בת של קונצרן הרכב הצרפתי רנו, הנשלטת משנת 2001 על ידי וולוו.
תמונות

דגם "Panhard Dynavia"
דגם "Panhard Dynavia"
דגם "Panhard Dynavia"
דגם "Panhard Dynavia"
דגם "Panhard Dynavia"
דגם "Panhard Dynavia"
ראו גם

Panhard PL 17
Panhard Dyna X
Panhard Dyna Z
Panhard & Levassor Dynamic
הערות שוליים

↑  דגם  "Panhard Dynavia" , motorlegend.com
↑  דגם "Panhard Dynavia", שנת 1948, carscoops.com
↑  דגם "Panhard Dynavia"  - 2 אבות טיפוס, ultimatecarpage.com
↑  דגם "Panhard Dynavia", diseno-art.com
↑  משאיות תוצרת "Panhard", myntransportblog.com
↑  דגמי Panhard & Levassor
↑  היסטוריה - Panhard, core77.com
רנו סניק ויז'ן קונספט

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו
 שנות ייצור:  2022 – קונספט 2024 – ייצור
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  Renault Scénic IV 
 סיווג:  רכב שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  CMF-EV
 אורך:  4,490 מ"מ
 רוחב:  1,900 מ"מ
 גובה:  1,590 מ"מ
 משקל:  1,700 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,830 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי המספק 215 כ"ס
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון בקיבולת 40 קוט"ש עם מכל דלק מימן
 טווח נסיעה:  800 ק"מ (משוער)
 קשר:  רנו מגאן אי-טק
 
רנו סניק ויז'ן קונספט (בצרפתית: Renault Scénic Vision concept) היא מכונית קונספט חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שהוצגה על ידי רנו ב-19 במאי 2022. היא מיועדת לייצור בשנת 2024.
סקירה כללית

מכונית הקונספט מבוססת על פלטפורמת ה-CMF-EV של קבוצת רנו שנחשפה לראשונה עם הצגת הרנו מגאן אי-טק. הסניק בנוי מ-70% חומרים ממוחזרים. לסניק מצלמות צד במקום מראות צד.
הסניק כולל מנוע חשמלי אחורי המספק 215 כ"ס. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 40 קוט"ש. ולראשונה הסניק כוללת תא דלק מימן הפועל כמאריך טווח. הטווח הכולל עומד על 800 ק"מ (משוער).
הערות שוליים

↑  Renault Scenic Vision Previews Electric Crossover With Hydrogen Range Extender, Motor1.com (באנגלית)
↑  Elettrico+idrogeno: ecco la concept ibrida Renault Scenic Vision, Motor1.com (באיטלקית)
↑  Audric Doche (19 במאי 2022). "Renault Scénic Vision : toutes les photos et infos du futur SUV français à hydrogène". L'Automobile Magazine. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Renault Scenic Vision : Notre découverte du futur Renault Scenic électrique". Automobile Propre (בצרפתית). 2022-05-19. נבדק ב-2022-05-21.
↑  cartube, חשמלי עם מאריך טווח של מימן: רנו סניק הבא, באתר cartube
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רנו סניק ויז'ן קונספט".
פנדר רודס

פנדר רודס, דגם II ‏ (73 קלידים)
פנדר רודס (באנגלית: Fender Rhodes או Rhodes piano) הוא פסנתר חשמלי שהיה נפוץ במוזיקה של שנות ה-70 של המאה ה-20. הפסנתר הומצא על ידי הרולד רודס (Harold Rhodes (אנ')). רודס המציא את הפסנתר עבור חיילים אמריקאים פצועים במהלך מלחמת העולם השנייה, אותם ביקש ללמד נגינה כחלק ממהלך השיקום. כעשור לאחר המלחמה החלה חברת פנדר לייצר גרסת בס של הפסנתר. ב-1965 החלה החברה לייצר גרסת פסנתר מלאה עם 7 אוקטבות ורבע (88 קלידים). הפסנתר הפך לנפוץ בהרכבי מוזיקת פופ, ג'אז ומוזיקת נשמה. השימוש בפסנתר פחת עם כניסת הסינתיסייזר הקל בשנות השמונים, עד שייצורו הופסק.
ב-2005 קנה ג'וזף ברנדסטטר (בעל חנות לכלי נגינה מלוס אנג'לס) את הזכויות על המותג ״רודס״ מחברת רולנד, ומ-2009 שב לייצר ולמכור פסנתרי רודס חדשים.
מאפיינים

הפסנתר תוכנן כך שידמה ככל הניתן נגינה בפסנתר אקוסטי, לפיכך מנגנון הפסנתר מבוסס על קלידים, כל קליד נוקש באמצעות פטיש על קולן, המוגבר באמצעות פיקאפ אלקטרו-מגנטי ומושמע באמצעות מגבר (בדומה לגיטרה חשמלית). לכלי יוצרו מספר גרסאות בהן גרסה נישאת קטנה, בת 73 קלידים, הניתנת לנשיאה במזוודה ייעודית הכוללת מגבר ורמקולים וגרסת במה (stage) עם חיבורים למגבר חיצוני. גרסאות נוספות כוללות אפקטים במוצא הצליל כגון טרמולו, פדל השהיית צליל (sustain pedal) ותאימות למגוון ציוד ההגברה והאפקטים של פנדר. עניינו של רודס היה בהוראה ולפיכך תכנן כיתת לימוד מבוססת פסנתרי רודס (Rhodes Student), המחוברים באפון פרטני לעמדת הוראה, באמצעותה יכול המורה להאזין לכל תלמיד באופן פרטני ולעמוד על התקדמותו.
כלי דומה היה ה-Wurlitzer, שהיה בעל צליל מתכתי יותר.
שימושים נודעים

ריי מנזרק, קלידן ה-Doors, נהג להשתמש בגרסת הבס של הפסנתר בהקלטות ובהופעות, כאשר ניגן בשמאל על הפנדר רודס ובימין על אורגן חשמלי. בגרסת האולפן Riders on the Storm עשה שימוש בגרסה מלאה של הפסנתר. לדבריו, הלהקה חבה את עצם קיומה לפסנתר רודס.
לקראת סוף שנות השישים, עם התפתחות הפיוז'ן, הפך הכלי לפופולרי בג'אז. בין היתר ניגנו בו הרבי הנקוק, צ'יק קוריאה, ביל אוונס וג'ו זאווינול. הכלי זכה לפופולריות והוקרה בעקבות אלבומו פורץ הדרך של מיילס דייוויס Bitches Brew, בו נעשה שימוש בשני פסנתרים במקביל.
ב-1969 ניגן בילי פרסטון בפנדר רודס במסגרת ההופעה האחרונה של הביטלס על גג אולפני אפל רקורדס (הוא מופיע בנגינה בכלי בגרסת האולפן של השיר Get Back). סטיבי וונדר הרבה להשתמש בפנדר רודס בשנות השבעים, וריי צ'ארלס הופיע כשהוא מנגן על הכלי בסרט האחים בלוז. היה זה גם אחד הכלים המועדפים על קלידן להקת סטילי דן, דונלד פייגן, גם בקריירת הסולו שלו ובהופעותיו.
בישראל נודעו כנגנים בכלי יוני רכטר, אריאל זילבר, עוזי נבון ואלונה טוראל.
הערות שוליים

↑  כתבה באתר האייל הקורא, פסקת "תחייה"
↑  Inventor of Fender Rhodes Piano Dies, ‏MTV,‏ 1 באפריל 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291592105171  LCCN: sh00003201  MusicBrainz: aa3b54ec-9cc8-409c-a2d9-f960e65bf5f5 
ריי מנזרק מנגן בפנדר רודס בס בידו השמאלית
אוסטין ראסל

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1995 (בן 29) ניופורט ביץ', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מעסיק:  Luminar Technologies 
 
אוסטין ראסל (באנגלית: Austin Russell; נולד ב-14 במרץ 1995) הוא יזם אמריקאי, המייסד והמנכ"ל של חברת לומינר טכנולוגיות. לומינר טכנולוגיות עוסקת בטכנולוגיית לידאר ותפיסת מכונה(אנ') המשמשת בעיקר בתחום הרכבים האוטונומיים. החברה הפכה לחברה ציבורית בדצמבר 2020 וראסל, בגיל 25, היה למיליארדר הצעיר ביותר שעשה את הונו בעצמו. מחזיק במרבית האחוזים בחברת פורבס.
ביוגרפיה

ראסל נולד וגדל בניופארט ביץ', קליפורניה, ארצות הברית. בגיל 15, ראסל רשם הפטנט הראשון שלו על מערכת מיחזור מי תהום לשימוש חוזר במים מממטרות. באותה שנה, הוריו הכירו לו את יזם הלייזר ג'ייסון אייכנהולץ, שהפך למנטור של ראסל ולאחר מכן הצטרף ללומינר כמייסד-שותף וכמנהל טכנולוגיה ראשי.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר האפיסקופלי של סנט מרגרט ב-2013. במקביל ללימודיו בתיכון למד במכון הלייזר בקמן באוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
לומינר

ראסל הקים את חברת לומינר טכנולוגיות בשנת 2012, בהיותו תלמיד תיכון, זמן קצר לפני שמלאו לו 17. לאחר סיום התיכון למד באוניברסיטת סטנפורד במשך שלושה חודשים ולקח קורסים בפיזיקה יישומית. בשנת 2013 קיבל 100 אלף דולר ממלגת ת'יל, מה שהוביל אותו לעזיבת האוניברסיטה והתמקדות בעבודתו בלומינר במשרה מלאה.
החברה בילתה את חמש השנים הראשונות שלה במצב התגנבות. במקום לרכוש רכיבים, ראסל הנדס וייצר את רכיבי הלידר של לומינאר בעצמו.
ב-3 בדצמבר 2020 הונפקה החברה בנאסד"ק. 104.7 מיליון המניות שהחזיק, כשליש ממניות החברה, היו שוות בסיום יום המסחר הראשון 2.4 מיליארד דולר. בכך הפך למיליארדר הצעיר ביותר שעשה את הונו בעצמו.
פורבס

במאי 2023 רכש 82% מהמניות בחברת פורבס, על פי שווי שוק של 800 מיליון דולר. ראסל רכש את השליטה מידי קבוצת ההשקעות Integrated Whale Media. בנוסף, רכש את האחזקות שהיו בידי משפחת פורבס, שאיבדו סופית את האחזקה בחברה.
הערות שוליים

↑  How The World's Youngest Self-Made Billionaire Built His Fortune, Forbes, 9 December 2020
↑  World's Youngest Billionaire, 26-Year-Old Owes It All To Wikipedia & YouTube, India Times, 8 April 2021
↑  Luminar to go public following multibillion-dollar merger, Orlando Bussines Journal, 24 August 2020
↑  A 22-Year-Old CEO Has A Vision For Making Self-Driving Cars A Reality, Forbes, 13 April 2017
↑  Where a Young Billionaire Learned Some Old Lessons, Wall Street Journal, 20 March 2021
↑  Peter Thiel Is Giving These 20 Teenagers $100,000 To Drop Out Of School And Start A Company, Business Insider, 9 May 2013
↑  This 25-year-old is now a billionaire, after his self-driving car company Luminar went public, Market Watch, 6 December 2020
↑  22-Year-Old Lidar Whiz Claims Breakthrough, Spectrum IEEE, 19 May 2017
↑  Meet The World’s Newest—And Youngest—Self-Made Billionaire: Luminar’s Austin Russell, Forbes, 3 December 2020
↑  חדשות חוץ, הבוס החדש של פורבס: מיליארדר בן 28 שעשה את הונו בפיתוח טכנולוגיות לנהיגה אוטונומית, באתר כלכליסט, 13 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2001015120  VIAF: 46104091   WorldCat (עם VIAF): 46104091
מכונית סלון

מכונית סלון היא סוג של מכונית בתצורת סדאן (המכונה גם "שלוש קופסאות"): בעלת תא נוסעים עם 4 דלתות, נוסעים ומושבים קדמיים ואחוריים, וכן תא מטען אחורי נמוך מגג תא הנוסעים.
בדרך כלל המדובר בדגם מפואר ומאובזר ביותר של היצרן, שני ברמתו רק לדגם הפאר של החברה אם קיים.
תכונות "מכונית סלון"

בניגוד למכוניות משפחתיות (גם הן תצורת סדאן) שעיצובן בדרך כלל סטנדרטי ולא חדשני, מכוניות הסלון יגיעו עם מנועים בהספקים גבוהים, עיצוב חדשני ומוקפד, תוספת של אמצעי בטיחות, עיצוב פנים מהודר, חלון גג עם מספר רב של פונקציות וכדומה.
לכן מכוניות אלה משמשות לרוב כרכבי שרד.
הרוב המכריע של המכוניות בקטגוריית הסלון משווקות בארץ בתצורת סדאן, אם כי באירופה לא מעט משווקות גם בתצורת סטיישן.
גלריה

אאודי A6
בריסטול 400 (מכונית סלון-קופה), שנת 1950
בריסטול 401, שנת 1952
טאונוס 20M
וולוו 144 שנת 1971
מרצדס-בנץ W115
לוטוס קרלטון (אומגה)
פונטיאק בונוויל שנת 1970
פורשה פאנאמרה
רולס-רויס סילבר דאון, שנת 1953
רולס-רויס פנטום 3, שנת 1936
אלפא רומיאו 159, דגם המנהלים של אלפא רומיאו שהיה מיוצר בשנים 2006–2012
ראו גם

לימוזינה
לקריאה נוספת

ניר בן טובים, ניר בן-טובים‏, מכונית השנה: מכוניות סלון, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2013
איתן בייגל, ‏צפו: כך מוכרים מכוניות סלון יוקרתיות לעשירי דובאי, באתר גלובס, 3 במאי 2015
דניאל שמיל, מכונית ב–400 אלף שקל, שווה את המחיר?, באתר TheMarker‏, 7 ביולי 2014
כנסיית המשפחה הקדושה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  המשפחה הקדושה 
 כתובת:  עזה 
 מיקום:  רצועת עזה 
 מדינה:  רצועת עזה
 
 קואורדינטות:  31°31′27″N 34°27′07″E﻿ / ﻿31.524083501651°N 34.451993035431°E﻿ / 31.524083501651; 34.451993035431
  (למפת עזה מוגדלת) כנסיית המשפחה הקדושה(למפת עזה רגילה) כנסיית המשפחה הקדושה
 
כנסיית המשפחה הקדושה (בערבית: "كنيسة العائلة المقدسة") היא הכנסייה הקתולית הרומית היחידה ברצועת עזה. כומר הכנסייה מאז 2012 הוא האב חורחה הרננדז. יש כ־200 חברים בקהילה (ברצועת עזה יש כ־3,000 נוצרים אך מרביתם הם נוצרים אורתודוקסים). לקהילה זו יש שני בתי ספר יסודיים וכן בתי ספר תיכוניים, רכוש ופטריארכיה לטינית ירושלמית, בתוספת כמה מרפאות שמשמשות את אנשי הכנסייה במקרה והם חולים.
הקהילה מקבלת את תמיכתן של אחיות הצדקה של הנזירה האלבנית האם תרזה, אנשי הכנסייה דואגים לאנשים חולים, נכים, קשישים, ללא קשר לאמונתם הדתית.
במהלך מבצע צוק איתן נפגעה הכנסייה במתחם המגורים של הקהילה בעקבות תקיפה של חיל האוויר הישראלי, לאחר מכן נאלצו חברי הקהילה לגור באופן זמני בכמה ממחנות הפליטים שיש ברצועה.
ב-16 בדצמבר 2023, במהלך הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, שתי פלסטיניות נוצריות, סאמר כמאל אנטון ואמה נאהידה חליל אנטון, נהרגו בעת ששהו במקלט במתחם הכנסייה. הרג הנשים גונה על ידי האפיפיור פרנציסקוס, הבית הלבן, ושרים ודיפלומטים אירופיים, שביקשו לחקור את האירוע. נטען כי הן נהרגו על ידי צלפים ישראלים. ב-7 ביולי 2024, ישראל תקפה את בית הספר הקתולי של הכנסייה, והרגה ארבעה אנשים ששהו בו, בהם סגן שר העבודה הפלסטיני איהאב אל-חוסיין.
ב-22 בדצמבר 2024 ביקר הקרדינל פיירבטיסטה פיצבאלה בכנסייה לרגל חג המולד והביע תמיכה בקהילה המקומית.
הערות שוליים

↑  Holy Family Parish in Gaza 'small but strong in faith'
↑  "Agenzia Fides News". www.fides.org. נבדק ב-2016-05-17.
↑  "Patriarch Twal visits parishioners of the Holy Family Catholic Church in Gaza". en.abouna.org. נבדק ב-2016-05-17.(הקישור אינו פעיל)
↑  "Une visite à la paroisse de Gaza". Patriarcat latin de Jérusalem. 2009-09-15. אורכב מ-המקור ב-2016-05-30. נבדק ב-2016-05-17.
↑   ניר חסון, האפיפיור גינה הרג שתי נשים נוצריות בכנסייה בעזה; צה"ל: נתחקר את התקרית, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2023
↑  עינב חלבי והסוכנויות, "צלף הרג אם ובתה בכנסייה בעזה", תיעוד דרמטי: המונים מתנפלים על משאית סיוע - ובוזזים, באתר ynet, 17 בדצמבר 2023
↑  רווידה כמאל עמאר, "רק תפילות ותחינות": הנוצרים בעזה מציינים חג מולד שני תחת אש, באתר "שיחה מקומית", 26 בדצמבר 2024
↑  "Senior official killed in Israeli strike, Hamas say". BBC (באנגלית בריטית). 2024-07-07. נבדק ב-2024-07-07.
↑  "Deputy Hamas labor minister reported killed in Israeli airstrike in Gaza". The Times of Israel. 7 ביולי 2024. נבדק ב-7 ביולי 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Patriarch Pizzaballa has entered Gaza, Agenzia ANSA, ‏22 בדצמבר 2024 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרשות הפלסטינית ובנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם מקוב

| --- | --- |

אברהם מקוב, יוני 1973
 לידה:  1918 פולין
 פטירה:  1981  (בגיל 63 בערך) ישראל
 תאריך עלייה:  1941
 מדינה:  ישראל 
 עיטורים
   פרס ביטחון ישראל (3)
 
אברהם מָקוֹב (1918 – מרץ 1981) היה מראשי התעשייה הצבאית ומבכירי הפיתוח שלה, חתן פרס ביטחון ישראל למפעל חיים ושני פרסים נוספים לפיתוחים טכנולוגיים.
ביוגרפיה

מקוב נולד ב-1918 בוולקוביסק שבפולין. אם סבו, בתיה מקוב, הייתה מחלוצות העלייה הראשונה וממייסדי המושבה רחובות. מצד אמו, דבורה לבית זקהיים (זקה"ם), היה מצאצאיו של ר' ישראל מרוז'ינוי, שמת על קידוש השם ב-1659. אביו, אלכסנדר מקוב, היה בעל בית מסחר לאריגים ובתים בוולקוביסק ובביאליסטוק. המשפחה הייתה אמידה. מקוב התחנך בגימנסיה עברית בעירו, ולאחר מכן נסע ללמוד הנדסת אלקטרוניקה בננסי שבצרפת. בפרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 שהה בחופשה אצל משפחתו בפולין. עלה בידו להמשיך את לימודיו באוניברסיטת לבוב בעת שהייתה תחת שליטת ברית המועצות, אולם נאלץ להפסיקם לאחר כיבוש העיר על ידי גרמניה הנאצית ב-1941. אביו נהרג על ידי פולנים בפרעות שפרצו בעיר; יתר בני משפחתו נספו לאחר האקציה הראשונה בביאליסטוק.
מקוב עצמו הצליח להימלט, ונדד דרומה דרך הקרפטים לרומניה, שם נאסר, אך הצליח להשתחרר בעזרת יהודים שהיו בקשרים עסקיים עם אביו, ולבסוף הגיע לארץ ישראל.

מקוב סיים לימודי הנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, תוך שהוא מתפרנס מעבודות זמניות. ב-1947 גויס לארגון ההגנה והצטרף לתע"ש. ב-1954 מונה למנהל המעבדה המרכזית והוביל שורה ארוכה של מחקרים ופיתוחים שהניבו פתרונות למערכת הביטחון וכן ייצואם ושיווקם ברחבי העולם. ב-1966 התמנה בנוסף לסגן מנהל תע"ש.
מקוב זכה בפרס ביטחון ישראל ב-1961 על פיתוח מוצרי חימוש, ב-1969 על פיתוח פצצת פיצוח מסלולים (פפ"ם) שפיתוחה הסתיים ב-1966 וששימשה את חיל האוויר בהצלחה במבצע מוקד. בנוסף זכה מקוב לציון לשבח מוועדת הפרס על פיתוח תחמושות מתקדמות לטנקים.
היה נשוי למלכה לבית כהן מזבלודובה, ואב לבן, רון.
אברהם מקוב נפטר לאחר מחלה ב-1981, בגיל 63.
הובא למנוחות בבית העלמין בבנימינה.
לאחר מותו הוענק לו פרס ביטחון ישראל למפעל חיים.
לקריאה נוספת

'אברהם מקוב ז"ל', בתוך: יעקב ארז, אילן כפיר (עורכים), יהודה שיף (עורך אחראי), צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולבטחון, כרך יז: יוסף עברון, תעשייה צבאית (תעש), תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 121.
'אברהם מקוב', בתוך: כתריאל לשוביץ (מלבה"ד), וולקוביסק: סיפורה של קהילה יהודית-ציונית, תל אביב: (דפוס מל"ן), תשמ"ח 1988, עמ' 84.
מ’ מלכה [=מלכה מקוב], אברהם מקוב, [תל אביב?]: א.מ.ר, 2000. (דברים לזכרו, בעיקר מאת אלמנתו)
George I. Sackheim, Scattered Seeds: The Descendents of Rabbi Israel, one of the Martyrs of Rozanoi, who perished on the second day of Rosh Hashonah 5420 (Friday September 9, 1659), Skokie, Ill.: R. Sackheim Pub. Co., 1986, pp. 205, 313.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר מקוב; דבורה מקוב לבית זקהיים; ד"ר קוּבה (יעקב) מקוב: דפי עד שמילאה מלכה כהן (אשתו של אברהם מקוב), 15 באפריל 1999, במאגר המרכזי של שמות קרבנות השואה, יד ושם.
↑  בששת הימים: בכורה לפצצת פיצוח המסלולים, באתר ערוץ 7, 8 ביוני 2008.
↑  דוד תדהר (עורך), "שלום כהן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 4111.
פיאט 520 סופר פיאט

| --- | --- |

Fiat 520 Super Fiat, שנת 1921 – קבריולה
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Fiat Super Fiat
 יצרן:  פיאט
 שנות ייצור:  1921–1923
 הרכבה:  איטליה איטליה
 אורך:  5,235 מ"מ
 רוחב:  1,740 מ"מ
 משקל:  1,850–2,300 ק"ג
 בסיס גלגלים:  3,860 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V12 צילינדרים, 6,805 סמ"ק המפיק 81 כ"ס ב-2,000 סל"ד, מנוע קירור מים (מנוע "V12 engine" (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות + הילוך אחורי
 מהירות מרבית:  121 קמ"ש
"פיאט 520 סופר פיאט" - לנדולט, שנת 1921
פיאט 520 סופר פיאט (באיטלקית: Fiat 520 Super Fiat, קרויה גם: Fiat Super Fiat) היא מכונית סלון אשר הוגדרה כסוג של מכונית "Torpedo" (אנ') מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1921–1923.
יוצרו 6 יחידות בלבד.
תצורות

מכונית סלון
מכונית קבריולה
מכונית לנדולט