stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאבוויי ישראל
היסטוריה

בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 החליטה חברת סאבוויי להתרחב בעולם בקצב מהיר יותר מבעבר, כאשר ישראל סומנה כאחת המדינות בהן החברה החליטה לפתוח סניפים לראשונה. ב-1992 נפתח הסניף הראשון של הרשת לאחר שאיש העסקים חגי חריזמן קיבל את הזיכיון של הרשת בישראל. לאחר שחריזמן הלך לעולמו, רכש איש העסקים יאיר תמיר את הזיכיון להפעלת 15 סניפי הרשת מיורשיו של חריזמן ביוני 1996 תמורת 800 אלף דולר. תמיר תכנן לפתוח 9 סניפים נוספים בתוך שנה, והרחיב את פעילות הרשת גם לשטחי הרשות הפלסטינית.
את הלחמניות של הרשת ייצר תחילה מפעל של קיבוץ בארות יצחק, שגם זכה בשנת 2000 במכרז לאספקת סנדוויצ'ים ושתייה לחיילי צה"ל תמורת 20 מיליון שקל בשנה, תחת שם המותג סאבוויי.ב-2001 רשת מאפיות "בונז'ור" החלה באספקת הלחמניות במקום המפעל של בארות יצחק.
במרץ 2002 ביקש הבנק לפיתוח התעשייה למנות לרשת בישראל כונס נכסים, לאחר שלא עמדה בתשלום חובותיה. באפריל 2002 ביטלה הרשת העולמית את הזיכיון של יאיר תמיר בישראל. באוקטובר 2002 נמסר הזיכיון לזכיין חדש, אך בינואר 2003 נסגרה הרשת בישראל לאחר שניתן לה צו פירוק בהסכמה.
בשנת 2009 חזרה הרשת לפעול בישראל. הזיכיון ניתן לגור גל, ששימש כמנכ"ל מלון ברשת מלונות פתאל. הסניף הראשון בגלגולה החדש של הרשת נפתח בבית קורקס בהרצליה פיתוח, וכחצי שנה לאחר מכן נפתח סניף נוסף ברחוב בן יהודה בתל אביב. גל תכנן להקים כ-130 חנויות ברחבי ישראל, אך התכנית לא התממשה, וברשת נפתחו 8 סניפים בלבד, וכולם נסגרו עד ל-2014. בעקבות אי העמידה של גל בהסכם שלו מול הרשת, הגישה סאבוויי העולמית תביעה נגדו, שהוכרעה בבוררות שפרטיה מעולם לא פורסמו.
ביוני 2014 פורסם שסאבוויי מעוניינת לפתוח מחדש סניפים בישראל אך לא במתכונת של זכיינות אלא באמצעות נציגות מקומית שתהיה כפופה למטה של סאבוויי באירופה. על פי הודעת החברה לקראת כנס המרכז לקידום זכיינות בישראל ב-2014, התכנון היה להקים כ-100 סניפים בישראל, אך גם תוכנית זו מעולם לא התממשה ומאז 2014 הרשת אינה פעילה בישראל.
הערות שוליים

↑  Subway Sandwich Shops – Retrieved 28 August 2014
↑  זהבה דברת, ‏יאיר תמיר מחפש שותף ל"סאבווי", באתר גלובס, 17 בנובמבר 1996
↑  אורה קורן, ‏סאבוויי קובעת עובדות בשטח ברשות הפלשתינית, באתר גלובס, 4 במרץ 1997
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏שטראוס במו"מ לכניסה לשותפות במפעל הכריכים של קיבוץ בארות יצחק, באתר גלובס, 2 באוקטובר 2002
↑  אבי גנאור, ‏סאבוויי תספק סנדוויצ'ים ושתייה לחיילי צה"ל ב-20 מיליון שקל בשנה, באתר גלובס, 9 בנובמבר 2000
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏סאבוויי תספק לחמים לבונז'ור, באתר גלובס, 29 בינואר 2001
↑  אמיר הלמר, הבנק לפיתוח התעשייה מבקש למנות כונס נכסים למפעילת רשת סאבוויי בישראל, באתר TheMarker‏, 3 במרץ 2002
↑  סמדר הירש, ‏סאבווי מבטלת הסכם הזכיון עם יאיר תמיר, באתר גלובס, 21 באפריל 2002
↑  ורד שרון-ריבלין, ‏הזכיון לרשת סאבוויי נמסר לקבוצה שמוביל דוד מימון שתשקיע כ-2.5 מיליון דולר בפיתוח הרשת, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2002
אמיר הלמר, כונס הנכסים של רשת סאבווי: משקיע מבקש לרכוש הזיכיון של רשת סאבווי תמורת 650 אלף שקל, באתר TheMarker‏, 24 במרץ 2002
↑  יצחק דנון, ‏צו פירוק בהסכמה לסאבוויי ישראל - לבקשת העובדים, באתר גלובס, 30 בינואר 2003
↑  מיכל מרגלית, ‏SUBWAY חוזרת לישראל: שכרה סניף ראשון בהרצליה-פיתוח ובמו"מ לסניף נוסף בשדרות רוטשילד בת"א, באתר גלובס, 10 במאי 2009
↑  מערכת אכול ושאטו, רשת SUBWAY חוזרת לת"א, באתר אכול ושאטו, ‏2010-05-31
↑  Subway® Restaurants International Home Page, web.archive.org, ‏2012-04-26
1 2  מירב קריסטל, סאבוויי חוזרת לישראל: מחפשת זכיינים, באתר ynet, 11 ביוני 2014
תראו מי מדבר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  איימי הקרלינג 
 הופק בידי:  ג'ונתן ד. קריין 
 תסריט:  איימי הקרלינג 
 עריכה:  דברה צ'יאטה
 שחקנים ראשיים:  ג'ון טרבולטה קירסטי אלי ג'ורג' סיגל אולימפיה דוקאקיס טווינק קפלן ג'וי בושל אייב ויגודה ג'ואן ריברס ג'ייסון שאלר ג'ייקוב היינס ברוס ויליס
 מוזיקה:  דיוויד קיטיי 
 צילום:  תומאס דל רות'
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Management Company Entertainment Group (M.C.E.G.)
 חברה מפיצה:  Tri-Star Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 13 באוקטובר 1989
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  $7,500,000
 הכנסות:  $296,999,813
 הכנסות באתר מוג'ו:   lookwhostalking
 סרט הבא:  תראו מי מדברת 
 דף הסרט ב־IMDb
 
תראו מי מדבר (במקור: Look Who's Talking) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאית משנת 1989 בבימויה של איימי הקרלינג ובכיכובם של ג'ון טרבולטה וקירסטי אלי. עוד משתתפים בסרט: ג'ורג' סיגל, אולימפיה דוקאקיס, טווינק קפלן, ג'וי בושל, אייב ויגודה, ג'ואן ריברס, ג'ייסון שאלר, ג'ייקוב היינס וכן ברוס ויליס, כקולו של התינוק מייקי.
תקציר העלילה

מולי ג'נסן (קירסטי אלי) רואת חשבון שנכנסת להריון מאלברט, גבר נשוי שאיתו ניהלה רומן.
מולי מתיידדת עם נהג מונית בשם ג'יימס (ג'ון טרבולטה) המסיע אותה לבית החולים ובהמשך מסייע לה לגדל את התינוק ששמו מייקי.
הסרט עוקב בין היתר אחר ניסיונותיה לשכנע את האב, אלברט, לקחת אחריות על הילד ולסייע במזונות.
מולי וג'יימס מתאהבים אך רק לקראת סיום הסרט מולי מבינה כי ג'יימס מהווה דמות אב ראויה יותר עבור מייקי מאשר אלברט.
לאורך הסרט, מייקי משתף את הצופים במחשבותיו ודעותיו על האירועים המתרחשים.
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות ולציון 59% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 34 ביקורות.
הסרט הכניס $140,088,813 בארצות הברית, וברחבי העולם - סך של $296,999,813, עובדה שהופכת אותו לסרטו המצליח ביותר של ג'ון טרבולטה מזה 11 שנים, מאז "גריז".
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1990 | פרס הקומדיות האמריקאי | קירסטי אלי - השחקנית המצחיקה הטובה ביותר בתפקיד ראשי | מועמדות |
| 1990 | פרס BMI | המוזיקה הטובה ביותר | זכייה |
| 1990 | פרס מסך הזהב, גרמניה | פרס מסך הזהב | זכייה |
| 1990 | פרס בחירת הקהל | הסרט הקומי האהוב ביותר | זכייה |
| 1990 | פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון | פרס בלימפ - הסרט האהוב ביותר | זכייה |
| 1990 | Young Artist Awards | סרט המשפחה הטוב ביותר | מועמדות |
סרטי המשך

בעקבות הצלחת הסרט, נוצרו שני סרטי המשך: "תראו מי מדברת" (1990) ו-"תראו מי מדבר עכשיו" (1993). ג'ון טרבולטה, קירסטי אלי, ואולימפיה דוקאקיס הם שלושת השחקנים היחידים, אשר הופיעו בכל שלושת סרטי הסדרה.
בעקבות הצלחתם של שני הסרטים הראשונים, רשת ABC יצרה סיטקום שנקרא "Baby Talk", אשר שודר בשנית 1991–1992, בהשתתפות טוני דנזה כקולו של התינוק מייקי.
ב-6 באפריל 2010, דווח כי ניל ה. מוריץ, המפיק של "מהיר ועצבני", מתכנן ליצור סרט "ריבוט" לסדרה.
הערות שוליים

↑  "Look Who's Talking (12)". British Board of Film Classification. 1990-01-04. נבדק ב-2012-03-21.
↑  "Look Who's Talking (1989) - Box office / business". Internet Movie Database. Amazon.com. נבדק ב-2012-03-21.
1 2   "Look Who's Talking", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
↑  Willman, Chris (13 באוקטובר 1989). "Witty Fun for Grown-Ups in 'Look Who's Talking'". The Los Angeles Times. נבדק ב-2010-08-24. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Look Who's Talking‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  Reynolds, Simon (6 באפריל 2010). "'Looks Who's Talking' reboot in the works". Digital Spy. Hachette Filipacchi Médias. נבדק ב-7 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
גברת דאוטפייר

| --- | --- |

 מבוסס על:  Madame Doubtfire 
 בימוי:  כריס קולומבוס 
 הופק בידי:  רובין ויליאמס 
 תסריט:  אן פיין (ספר)   רנדי מאיים סינגר   לזלי דיקסון
 עריכה:  ראג'ה גוסנל 
 שחקנים ראשיים:  רובין ויליאמס   סאלי פילד   פירס ברוסנן   רוברט פרוסקי הארווי פירסטיין
 מוזיקה:  הווארד שור 
 צילום:  דונלד מקאלפיין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בנובמבר 1993 ישראל28 בינואר 1994
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט להט"בי, קומדיה מטורפת, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 תקציב:  25 מיליון $
 הכנסות:  441.3 מיליון $
 הכנסות באתר מוג'ו:   mrsdoubtfire
 פרסים:  פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר (גרג קנום, Ve Neill, Yolanda Toussieng) 
 סרט הבא:  Mrs. Doubtfire 2 
 תרגום לעברית:  לי ארזי - אולפני ויז’נטקסט
 דף הסרט ב־IMDb
 
גברת דאוטפייר (באנגלית: Mrs. Doubtfire) הוא סרט דרמה-קומי, המגולל את סיפורו של דניאל הילארד, המגולם על ידי השחקן רובין ויליאמס. הילארד הוא מובטל גרוש ואב לשלושה ילדים (נטלי, כריס ולידיה). הסרט מתאר את ניסיונותיו הנואשים להיפגש עם ילדיו על ידי התחזות לאומנת אנגלייה בשם "גברת דאוטפייר".
הסרט יצא בשנת 1993 והוא מבוסס על הרומן "מאדאם דאוטפייר" שנכתב על ידי אן פיין. הוא בוים על ידי כריס קולומבוס, ומלבד רובין ויליאמס מככבים בו גם פירס ברוסנן, סאלי פילד, רוברט פרוסקי והארווי פירסטיין. צלם הסרט היה דונלד מקאלפיין והמוזיקה נכתבה על ידי האוורד שור.
הסרט זכה ב-2 פרסי גלובוס הזהב בקטגוריות סרט הקומדיה הטוב והשחקן הקומי הטוב שהוענק לרובין ויליאמס, כמו כן זכה בפרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר.
עלילה

מירנדה, אשתו של דניאל הילארד, גיבור הסרט ומדבב המתגורר בסן פרנסיסקו, מחליטה להתגרש ממנו. בית המשפט מעניק למירנדה משמורת על הילדים, ומרשה לדניאל לארח אותם רק בימי שבת. זאת מפני שדניאל לא עובד ומתגורר אצל אחיו. השופט קובע כי בעוד 90 יום תתעדכן ההחלטה בהתאם להתפתחויות. דניאל מסרב להשלים עם הגזרה שהטיל עליו בית המשפט, והוא מחליט להפר את פסק הדין ולפגוש את ילדיו בדרך לא שגרתית. הוא מתחפש לאלמנה אנגלייה בת 60 בשם "גברת דאוטפייר" ומתקבל לעבודה בבית גרושתו בתור השמרטפית. אחיו, שידוע כמומחה להכנת תחפושות, עוזר לו בהכנת התחפושת.
במסגרת תפקידו החדש מתנסה דניאל בעבודות בית כמו בישול וניקיון. כעבור זמן לא רב מגלים ילדיו הגדולים את סודה של ה"מטפלת" החדשה, אולם הם מחליטים לשתף פעולה עם אביהם ולשמור על סודו. כ"גברת דאוטפייר" מנסה דניאל בכל הזדמנות לשבח את בעלה לשעבר באוזני מירנדה, ובנוסף מנסה להשפיל את בן זוגה החדש, סטו, ולגרום לכך שיפרדו.
ההתחזות באה לסופה כאשר המשפחה יוצאת לארוחת ערב לכבוד יום ההולדת של מירנדה. באותו ערב ובאותה מסעדה יש לדניאל גם פגישה עסקית עם מנהל תחנת טלוויזיה. בערב זה נאלץ דניאל לתמרן ביו השולחנות ובין הזהויות שלו. בסופו של דבר מתגלה התרמית כאשר המסכה נושרת מפניו של דניאל במהלך תמרון היימליך שהוא מבצע בסטו.
בתום 90 הימים מתקיים דיון נוסף בבית המשפט. השופט ששמע על מעלליו של דניאל מחליט שמעתה ואילך ביקורי הילדים אצלו יהיו תחת פיקוח.
מירנדה לא מצליחה למצוא מחליפה ראויה לגברת דאוטפייר. יום אחד היא מגלה שגברת דאוטפייר מגישה תוכנית לילדים בטלוויזיה. מירנדה מגיעה לאולפן, מתנצלת בפני דניאל על העוול שנגרם לו, ומזמינה אותו לחלוק ביניהם את המשמורת.
הפקות בימתיות

ב-2023 עלתה הפקה בימתית מוזיקלית לסרט בווסט אנד של לונדון, בכיכובו של השחקן האנגלי גבריאל ויק. בהפקה העכשווית הוכנסו גם בדיחות וחיקויים על בוריס ג'ונסון והנסיך הארי.
הערות שוליים

↑  ירון פריד, כשפוטין פגש את גברת דאוטפייר: להיטי הקיץ של ווסט אנד בלונדון, באתר כלכליסט, 2 באוגוסט 2023
| פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי |
| --- | --- | --- |
| 1951‏-1960 | אמריקאי בפריז (1951) • עם שיר בלב שלי (1952) • כרמן ג'ונס (1954) • ברנשים וחתיכות (1955) • המלך ואני (1956) • הבנות לאס (1957) • ז'יז'י/דודה מיים (1958) • פורגי ובס/חמים וטעים (1959) • הדירה/שיר ללא סוף (1960) |  |
| 1961‏-1980 | סיפור הפרברים/רוב של אחד (1961) • איש המוזיקה/מגע של מינק (1962) • טום ג'ונס (1963) • גבירתי הנאווה (1964) • צלילי המוסיקה (1965) • הרוסים באים! הרוסים באים! (1966) • הבוגר (1967) • אוליבר! (1968) • הסוד של סנטה ויטוריה (1969) • מ.א.ש (1970) • כנר על הגג (1971) • קברט (1972) • אמריקן גרפיטי (1973) • המשחק המכור (1974) • צמד בכותרות (1975) • כוכב נולד (1976) • דירה לשניים (1977) • השמיים יכולים לחכות (1978) • תרגילים בהתבגרות (1979) • בתו של כורה פחם (1980) |  |
| 1981‏-2000 | ארתור (1981) • טוטסי (1982) • ינטל (1983) • בעקבות האוצר הרומנטי (1984) • הכבוד של פריצי (1985) • חנה ואחיותיה (1986) • תקווה ותהילה (1987) • נערה עובדת (1988) • הנהג של מיס דייזי (1989) • גרין קארד (1990) • היפה והחיה (1991) • השחקן (1992) • גברת דאוטפייר (1993) • מלך האריות (1994) • בייב (1995) • אוויטה (1996) • הכי טוב שיש (1997) • שייקספיר מאוהב (1998) • צעצוע של סיפור 2 (1999) • כמעט מפורסמים (2000) |  |
| 2001-היום | מולין רוז' (2001) • שיקגו (2002) • אבודים בטוקיו (2003) • דרכים צדדיות (2004) • הולך בדרכי (2005) נערות החלומות (2006) • סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט (2007) • ויקי כריסטינה ברצלונה (2008) • בדרך לחתונה עוצרים בווגאס (2009) • הילדים בסדר (2010) • הארטיסט (2011) • עלובי החיים (2012) • חלום אמריקאי (2013) • מלון גרנד בודפשט (2014) • להציל את מארק וואטני (2015) • לה לה לנד (2016) • ליידי בירד (2017) • הספר הירוק (2018) • היו זמנים בהוליווד (2019) • בוראט 2 (2020) • סיפור הפרברים (2021) • רוחות אינישרין (2022) • מסכנים שכאלה (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb142936051 (data)  LCCN: n2013034492  VIAF: 304318590   WorldCat (עם VIAF): 304318590
תה עם מוסוליני

| --- | --- |

 מבוסס על:  האוטוביוגרפיה של פרנקו זפירלי
 בימוי:  פרנקו זפירלי 
 הופק בידי:  קלייב פרסונס ריקרדו טוצי  ג'ובנלה זנוני פרדריק מולר Marco Chimenz
 תסריט:  ג'ון מורטימר
 עריכה:  טאריק אנוור 
 שחקנים ראשיים:  שר ג'ואן פלורייט ג'ודי דנץ' מגי סמית' לילי טומלין
 מוזיקה:  סטפנו אמלדי אלסיו ולאד
 צילום:  דייוויד ווטקין 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת איטליה
 חברת הפקה:  Medusa Film 
 חברה מפיצה:  G2 Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 במרץ 1999 (איטליה) 2 באפריל 1999 (הממלכה המאוחדת) 14 במאי 1999 (ארצות הברית וקנדה)
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית איטלקית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  איטליה 
 תקציב:  12 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   teawithmussolini
 דף הסרט ב־IMDb
 
תה עם מוסוליני (באנגלית: Tea with Mussolini) הוא סרט קולנוע משנת 1999 בהפקה משותפת אנגלית-איטלקית. שביים פרנקו זפירלי וכתב ג'ון מורטימר. הסרט המבוסס בחלקו על האוטוביוגרפיה של זפירלי מספר את סיפורו של לוקה, ילד איטלקי שגדל בחסות נשים בריטיות ואמריקאיות בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה.
צוות השחקנים

ג'ואן פלורייט - מרי וולאס, גולה בריטית שלוקחת את לוקה תחת חסותה
מגי סמית' - ליידי הסטר רנדום, אלמנת השגריר הבריטי באיטליה
שר - אלזה מורגנטל שטראוס-ארמיסטאן, אשת חברה אמריקאית עשירה
ג'ודי דנץ' - ארבלה, אוהבת אמנות ושואפת להיות אמנית בעצמה
לילי טומלין - ג'ורג'ינה (ג'ורג'י) רוקוול, ארכאולוגית אמריקאית ולסבית
טסה פריצ'רד - עיתונאית, כותבת בעיתון "The Morning Post"
באירד וולאס - לוקה אינוצ'נטה בגיל העשרה
צ'ארלי לוקה - לוקה אינוצ'נטה כילד
פול צ'קר - וילפרד 'לוסי' רנדום, הנכד של ליידי הסטר
פאולו סגנטי - ויטוריו פנפאני, עורך דין ומאהבה של אלזה
מינו בלאי - צ'זרה, סוחר אומנות וחבר טוב של אלזה
מסימו גיני - פאולו אינוצ'נטי, אביו של לוקה
מייקל ויליאמס - השגריר הבריטי
קלאודיו ספרדו - בניטו מוסוליני
פינו קוליצי - דינו גראנדי
מייקל ויליאמס, שהיה נשוי לג'ודי דנץ', נפטר זמן קצר אחרי תום הצילומים. סרט זה היה הופעתו האחרונה על המסך.
הפקה

דמותה של ליידי הסטר רנדום מבוססת על אישה תושבת פירנצה שזפירלי הכיר בילדותו. הוא מזכיר אותה ועוד כמה נשים מה"עקרביות" באוטוביוגרפיה שלו. הוא אומר: "איני זוכר אם קראו לה הסטר, אבל אני זוכר אישה נוראה ופנטסטית זו. היא הייתה האלמנה של הקהילה. אני זוכר דברים שערורייתיים שעשתה כי היא יכלה להרשות לעצמה להיות יהירה ושתלטנית".
פרסים

2000 - פרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר - מגי סמית'
2000 - פרס גילדת אמני האיפור ומעצבי השיער של הוליווד - ויוויאן מקאטיר על עיצוב שיער הטוב ביותר
2000 - סינדיקט עיתונאי הקולנוע הלאומי של איטליה - עיצוב התלבושות הטוב ביותר
1999 - פרסי גולדן טריילר - הדרמה הטובה ביותר
2000 - פרס באפט"א - עיצוב התלבושות הטוב ביותר
הערות שוליים

↑  נילי ברקן, ‏מסיבת התה של זפירלי, באתר גלובס, 22 במרץ 2000
↑  נסים דיין, ‏הדודות הבריטיות הכי שוות, באתר גלובס, 12 במרץ 2000
↑  Tea with Mussolini (1999) Awards, באתר IMDb (באנגלית)
פיאצה צ'יסטרנה בסן ג'ימיניאנו שם צולמו סצנות רבות מהסרט
החזית של "גראן קפה דוני" בפירנצה, שם נהגו "העקרביות" להיפגש
קאמבק קיד

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ויניפג 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 סוגה:  הארדקור פאנק 
 חברת תקליטים:  Facedown Records, Unity Worldwide Records 
 www.comeback-kid.com
 
קאמבק קיד (באנגלית: Comeback Kid) היא להקת הארדקור פאנק מקנדה שהוקמה בשנת 2002.
היסטוריה

בפברואר 2005 פרסמה הלהקה את אלבומה המלא הראשון, Wake the Dead. לאחר כמה סיבובי הופעות, זמר הלהקה סקוט וייד עזב את הלהקה, והוחלף בזמר אנדרו נויפלד, איתו החלה הלהקה בהקלטת אלבומה השני, Broadcasting. שחרור האלבום נעשה בד בבד עם סיור הופעות יחד עם רייז אגאינסט בצפון אמריקה.
בסוף 2007 הלהקה לקחה הפסקה קצרה. בזמן זה עזב את הלהקה הבסיסט קווין קול והוחלף במאט קיל.
בשנת 2008 פורסם הדיסק "Through The Noise", סרט דוקומנטרי על 6 השנים הראשונות של הלהקה. במהלך סיבוב ההופעות הנלווה להוצאת הדיסק בקנדה, נויפלד היה שותף לתאונת ואן שבעקבותיה נכתב השיר "G.M. Vincent and I" מהאלבום  Symptoms and Cures של 2010.
אלבומה החמישי של הלהקה, Die Knowing פורסם ב-4 במרץ 2014.
ב-4 ביולי 2019 הופיעה הלהקה בישראל במועדון הבארבי בתל אביב, יחד עם הלהקות הישראליות Not on Tour, האחים צברי ו־Kids Insane.
דיסקוגרפיה

| שם האלבום | שנה |
| --- | --- |
Comeback Kid (EP): 2002
Turn It Around: 2003
Wake The Dead: 2005
Broadcasting...: 2007
Through the Noise (CD/DVD): 2008
Symptoms + Cures: 2010
Die Knowing: 2014
נובוסיבירסק

נוֹבוֹסִיבִּירְסְק (ברוסית: Новосибирск) היא עיר מרכזית בפדרציה הרוסית, בדרום-מערב סיביר, ומרכז מחוז נובוסיבירסק. אוכלוסייתה, נכון ל-2014, מונה יותר ממיליון וחצי תושבים, והיא העיר השלישית בגודלה במדינה (אחרי מוסקבה וסנקט פטרבורג). היא מכונה לעיתים "בירת סיביר" ו"שיקגו הסיבירית", בשל היותה המרכז האדמיניסטרטיבי והכלכלי של המחוז הפדרלי הסיבירי.
היסטוריה

נובוסיבירסק נוסדה בשנת 1893. ראשיתה בכפר קטן שהתפתח במפגש של מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית עם הנהר הסיבירי הגדול אוב. בתחילה נקראה "נובו-ניקולייבסק", על שם הצאר ניקולאי השני. בשנת 1925 שונה שמה ל"נובוסיבירסק".
את גדילתה והתפתחותה ניתן לזקוף לשני גורמים:
מיקומה הגאוגרפי המרכזי: בצומת המפגיש את נהר אוב עם הרכבת הטרנס-סיבירית.
העברה (הגליה) של אוכלוסייה אל העיר, במסגרת מדיניות "העברת האוכלוסין" של המשטר הסובייטי, בתחילת שנות הארבעים.
 האוכלוסיות שהוגלו היו "מסומנות" כמתנגדות בפוטנציה למשטר, ובהן גם אוכלוסיית עיירות יהודיות רבות מליטא וממדינות בלטיות נוספות. כתוצאה מהעברת האוכלוסין התפתחה בנובוסיבירסק קהילה יהודית גדולה.
בשנת 1957 יזם המתמטיקאי מיכאיל לברנטייב הקמת סניף אקדמיה למדעים של ברית המועצות בנובוסיבירסק. היוזמה קיבלה תמיכת הממשל הסובייטי ובעקבות כך הוקמו בקרבת העיר, תוך מספר שנים, מכוני מחקר רבים לרבות אוניברסיטת נובוסיבירסק.
בפברואר 1990, הוענק לעיר תואר של עיר היסטורית ומרכז המדע והתרבות של סיביר. ב-1993, מושל מחוז נובוסיבירסק, ויטאלי מוחא, פוטר מתפקידו בשל חוסר תמיכתו בממשלה בעת העימות החוקתי מול הפרלמנט.
בשנת 2000 נערך ארגון מחודש על המבנה הפדרלי של רוסיה והנשיא ולדימיר פוטין, חתם על צו להקמת המחוז הפדרלי הסיבירי, אשר נובוסיבירסק הפכה לבירתו.
ב-6 באפריל 2014 נערכו הבחירות לראשות העיר ומספר שיא של מועמדים לתפקיד ראש העיר נרשמו בוועדת הבחירות המקומית (סך הכל 14 מועמדים). כאשר הבחירות לראשות העיר נקבעו לאחר שראש העיר ולדימיר גורודצקי מונה לסגן מושל מחוז נובוסיבירסק. בבחירות זכה המועמד הקומוניסטי אנאטולי לוקוט.
אקלים

עקב מיקומה, מאופיינת נובוסיבירסק בתנאי אקלים יבשתי קיצוני. קיץ חם עם ממוצע של כ-25 מעלות צלזיוס ולעומתו חורף מושלג וקר במיוחד, עם מינוס 20 מעלות צלזיוס בממוצע. ההבדלים הקיצוניים ביותר שנמדדו, בין הטמפרטורה הגבוהה לנמוכה ביותר, היו 90 מעלות צלזיוס.
אתרים בעיר

בתחומי העיר נמצאת תחנת ממסר ושידור הגדולה ברוסיה, ששידרה במשך שנים מתחנת "קול רוסיה" ושידורים אחרים, עם יכולת שידור לתחומי דרום אסיה והמזרח התיכון.
כמו כן בעיר פועלת מתחם אקדמגורודוק שבו ממוקמת אוניברסיטת נובוסיבירסק, הנחשבת כאחת האוניברסיטאות הרוסיות הטובות וסמוכים אליה מכוני מחקר בעלי שם. בסמוך ממוקם גם הפארק הטכנולוגי של אקדמגורודוק ובו חברות היי טק.
בנוסף, מפורסמת נובוסיבירסק בבניין האופרה הגדול, בבית ספר בעל מוניטין למוזיקה ולבלט שבתחומה, ובתחנת רכבת מפוארת שבה עוברת עד היום המסילה הטראנס סיבירית.
בעיר פועלים בתי קולנוע של רשת "ארט סיינס סינמה" שבבעלותה בתי קולנוע בערים נוספות ברחבי סיביר.
פוליטיקה וממשל

נובוסיבירסק היא המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז נובוסיבירסק ועל כן שוכנים בה מבני ממשלת מחוז נובוסיבירסק. הגוף המנהל של העיר הוא עיריית נובוסיבירסק. בראש העיר עומד אנאטולי לוקוט שהחליף באפריל 2014 את ולדימיר זנאטקוב.
בעיר ישנה מועצה מחוקקת עירונית (Совета депутатов города Новосибирска), הפעילה לצד העירייה (Мэрия Новосибирска), האחראית לניהול ענייני העיר השוטפים בעוד המועצה המחוקקת אחראית להגבלת כוחה של העירייה ולחקיקת חוקים מוניציפליים.
פוליטיקה וממשל > חוק וסדר

גוף השיטור המרכזי האחראי על אכיפת החוק והסדר הוא משטרת נובוסיבירסק (רשמית: מינהל משרד הפנים של מחוז נובוסיבירסק; ГУ МВД России по Новосибирской области) המפעיל גם אגפי שיטור בנמל התעופה טולמצ'בו וברכבת התחתית של נובוסיבירסק.
דמוגרפיה

על פי מרשם האוכלוסין ונתוני שירות הסטטיסטיקה הפדרלי הממלכתי של רוסיה, באפריל 2013 התגוררו בעיר 1,523,801 תושבים, גידול משמעותי לעומת מרשם האוכלוסין משנת 2010 שקבע כי בעיר מתגוררים 1,473,754 תושבים.
בעיר שמונה עמים אתניים ולאומיות. הקבוצות הגדולות ביותר הן של רוסים, גרמנים, אוקראיניים, טטארים, בלארוסים ויהודים, כשהקהילה היהודית נחשבת לאחת הגדולות באזור ומונה למעלה מ-12,000 יהודים. כמו כן פועל בעיר מרכז התרבות הישראלי.
בראש הקהילה היהודית בנובוסיבירסק עומד רב העיר ושליח חב"ד הרב שניאור זלמן זקלס.
תחבורה

נובוסיבירסק היא העיר השלישית בגודלה ברוסיה (אחרי מוסקבה וסנקט פטרבורג) והעיר הגדולה ביותר בסיביר, ועל כן משרתת אותה מערכת תחבורה ענפה ומפותחת מאוד. בעיר פועל המטרו מאז שנת 1985. את העיר משרת נמל תעופה גדול, נמל התעופה נובוסיבירסק טולמצ'ובו, ופעילות בו טיסות פנים וטיסות בינלאומיות לאירופה ואסיה, וכן לערים רוסיות אחרות. נמל התעופה משמש כבסיס הבית של חברת התעופה S7 איירליינס, מפעילת טיסות הפנים הגדולה ברוסיה וחברת התעופה השנייה בגודלה במדינה. לצד הנמל פועל גם נמל תעופה קטן יותר בשם ילצובקה. ב-2012 נסגר נמל תעופה ישן שכונה "נמל התעופה הצפוני של נובוסיבירסק".
רשת האוטובוסים של העיר פעילה ברציפות מאז 1934. יש בה גם מערכת חשמליות (טרולייבוס) הפעילה מאז 1957, וקווי מוניות שירות המכונות "מרשרוטקה".
ספורט

הכדורגל בעיר מיוצג באליפויות המדינה על ידי קבוצת הכדורגל נובוסיבירסק המתמודדת בליגת הכדורגל המקצוענית (בעבר סיביר נובוסיבירסק שהעפילה עד לגמר הגביע הרוסי ב-2010 והתמודדה בליגה האירופית ייצגה את העיר אך פורקה ב-2019).
בנוסף, מייצגות את העיר קבוצת הכדורסל נובוסיבירסק שזכתה בגביע הרוסי ב-2015 וקבוצת ההוקי קרח סיביר נובוסיבירסק שמתמודדת בליגת ההוקי הקונטיננטלית.
בשנת 2023 העיר תארח את אליפות העולם בהוקי קרח לנוער יחד עם אומסק ולשם כך נבנה בה היכל קרח עם תכולה של 10,200 מושבים.
גלריה

נובוסיבירסק בחורף
קתדרלת אלכסנדר נבסקי (אנ')
תיאטרון האופרה והבלט של נובוסיבירסק
נמל התעופה טולמצ'ובו
תחנת רכבת (אנ')
אוניברסיטת נובוסיבירסק
‏הפארק הטכנולוגי של אקדמגורודוק
גשר בוגרינסקי (אנ')
גשר הרכבת התחתית של נובוסיבירסק, החוצה את הנהר אוב
גן החיות (אנ')
סיביר-ארנה (אנ')
תמונה פנורמית של נובוסיבירסק בלילה
ערים תאומות

ארצות הברית מיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית
ארצות הברית סיינט פול, מינסוטה, ארצות הברית
קוריאה הדרומית טג'אן, קוריאה הדרומית
יפן סאפורו, יפן
הרפובליקה העממית של סין מיאניאנג, סצ'ואן, הרפובליקה העממית של סין
בולגריה וארנה, בולגריה
קירגיזסטן אוש, קירגיזסטן
אוקראינה חרקוב, אוקראינה
בלארוס מינסק, בלארוס
רוסיה סבסטופול, רוסיה
הרפובליקה העממית של סין שן-יאנג, הרפובליקה העממית של סין
ארמניה ירוואן, ארמניה
מונגוליה אולן בטור, מונגוליה
ראו גם

הרכבת התחתית של נובוסיבירסק
הערות שוליים

↑  דב לוין, לקורותיהם של יהודי ליטא שגורשו לברית המועצות במלחמת העולם השנייה, באתר דעת, תקציר: מצבם של יהודי ליטא בשנים 1940–1950 תחת השלטון הסובייטי, הגרושים ותוכנית ההגליות לסיביר. תנאי החיים הקשים ושמירת החיים היהודיים במחנות מסוימים, ‏1984
↑  מינהל משרד הפנים של מחוז נובוסיבירסק; ГУ МВД России по Новосибирской области, מינהל משרד הפנים של מחוז נובוסיבירסק; ГУ МВД России по Новосибирской области (ברוסית)
↑  В Новосибирске строят новую арену, похожую на олимпийский стадион в Сочи. Мы проверили: не мешает даже коронавирус
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559753805171  BNE: XX6060724  BnF: cb11945176d (data)  GND: 4042717-1  LCCN: n82029398  MusicBrainz: 22c10271-daf7-4cb3-8056-5c6bc2786fd2  NARA: 10045609  NKC: ge307739  SUDOC: 027401790  VIAF: 264260819   WorldCat (עם VIAF): 264260819 
↑  נתוני שירות הסטטיסטיקה הפדרלי, 2024
ראש המטה הכללי (מולדובה)

| --- | --- |
 איוש נוכחי:  ויטלי מיקוב
 תאריך כניסה לתפקיד:  11 באוקטובר 2024
 דרכי מינוי:  בידי נשיא מולדובה
 תחום שיפוט:  מולדובה מולדובה
 כפוף:  לשר ההגנה
 ייסוד המשרה:  26 באפריל 1994
 איוש ראשון:  פאבל קיראו
 www.army.md
 
סמל הצבא הלאומי
ראש המטה הכללי (ברומנית: Șefii Marelui Stat Major al Armatei) הוא הדרג הפיקודי העליון בכוחות המזוינים הלאומיים של מולדובה. הוא כפוף לשר ההגנה והוא היועץ הצבאי הישיר של ממשלת מולדובה. מקביל לתפקיד הרמטכ"ל בצה"ל. על פי חוקת מולדובה, במקרה של מלחמה, מתמנה גנרל בכיר לתפקיד "המפקד העליון" של הצבא, והרמטכ"ל הופך באופן אוטומטי לסגנו.
בימיה הקצרים של הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית נוסד תפקיד "המנהל הכללי של הכוחות המזוינים" אשר מילא בו זמנית את תפקיד שר ההגנה ותפקיד ראש המטה הכללי. לאחר התפרקות ברית המועצות הוקם שוב צבא מולדובי עצמאי מחדש. ב-1992 הוקם משרד ההגנה, וב-1994 נוסד תפקיד ראש המטה הכללי.