stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפוני הקטן שלי: הסרט
הפקה והפצה

בכנס קומיק-קון שהתרחש בשנת 2012, הכותבת הראשית של הסדרה, מייגן מקארתי, אמרה שישנה אפשרות שיהיה סרט עלילתי המבוסס על הסדרה. הסרט הוכרז ב-20 באוקטובר 2014, כאשר ג'ו בלריני צורף כתסריטאי. נשיא אולפני הסברו, סטפן דייוויס, אמר שהסרט נותן הזדמנות להרחיב את עלילת הסדרה, בנוסף הוא הוסיף שזו הזדמנות להרחיב את הזיכיון. הסרט הוא בין הסרטים הראשונים שהופקו באמצעות חברת הסרטים Allspark Pictures שהפיקה גם את סרט הלייב אקשן "Jem and the Holograms" המבוסס על הסדרה "ג'ם וההולוגרמות". צוות ההפקה השתמש במודלים תלת־ממדיים פשוטים בתוכנת Maya כדי לקבוע את מיקומי המצלמה, עדשות, זוויות, תאורה גסה, אופי ומיקום אבזרים. הפקת הסרט הסתיימה ב-29 ביולי 2017.
ב-7 באוגוסט 2015 הודיעו שהסרט יופץ ברחבי העולם למעט בסין. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן 2016 יחד עם בכורות נוספות של החברה כדי לעזור למכור את הסרט למפיצים בינלאומיים. הקרנת הבכורה של הסרט נעשתה בניו יורק ב-24 בספטמבר 2017. הסרט הופץ לראשונה ב-6 באוקטובר 2017 בצפון אמריקה על ידי Lionsgate ובקנדה על ידי Entertainment One Films. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע בדיבוב עברי ב-5 באוקטובר 2017.
פסקול

ב-22 בספטמבר 2017 הופץ פסקול הסרט הכולל 13 שירים ואורכו 40:14 דקות. את שיר הנושא של הסרט, "Rainbow", ביצעה הזמרת סיה. בגרסה העברית בוצעו 5 שירים בניהול המוזיקלי של נדיה כהן. להלן רשימת השירים שהופיעו בסרט:
| שם השיר בעברית | שם השיר באנגלית | מבצעים בעברית |
| --- | --- | --- |
| יש לנו את הקצב | We Got the Beat | לא בוצע בעברית |
| כולנו ביחד | We Got This Together | טליה ברקאי, עינת אזולאי, לורן סביר, מאי יעקובסון, נעמה אוזן, אורלי תגר |
| אני חבר שצריך | I'm the Friend You Need | יפתח אופיר |
| זמן להיות מדהימה | Time to Be Awesome | לורן סביר, מאיה מיטלפונקט |
| דבר אחד קטן | One Small Thing | מאי יעקובסון, עדי בר לב, אורלי תגר, נעמה אוזן, לורן סביר |
| תפתח את העיניים | Open Up Your Eyes | איילת רובינסון |
| קשת | Rainbow | לא בוצע בעברית |
| לראות את העולם | Off to See the World | לא בוצע בעברית |
ראו גם

הפוני הקטן שלי
הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם
Rainbow (שיר של סיה)
הספציאליסט

| --- | --- |

 בימוי:  אייל סיון
 שחקנים ראשיים:  אדולף אייכמן 
 מוזיקה:  ניקולס בקר ז'אן-מישל לוי קרישנה לוי איבס רוברט ביאטריס ת'יריה
 צילום:  ליאו הורביץ 
 מדינה:  צרפת, בלגיה, גרמניה, אוסטריה, ישראל 
 הקרנת בכורה:  1999
 משך הקרנה:  128 דקות
 שפת הסרט:  עברית, גרמנית, אנגלית וצרפתית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הספציאליסט (בגרמנית: "המומחה") הוא סרט תעודה משנת 1999 של הבמאי אייל סיון העוסק במשפט אייכמן. הסרט מורכב כולו מקטעים תיעודיים מצולמים מן המשפט, המתרכזים בנאשם אדולף אייכמן, ואשר נערכו ולוו בפסקול מוזיקלי.
הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-צרפתית-גרמנית-אוסטרית-בלגית.
הסרט מבקש להציג את אייכמן, לפי דברי סיוון, כ"פושע מודרני במלוא מובן המילה, פושע מכתבה", ברוח הביקורת נגד המשפט שהעלתה חנה ארנדט בספרה "אייכמן בירושלים". אייכמן מוצג בסרט כפקיד יבשושי ובלתי־מאיים, שאינו מבין את גודל המעמד שבו הוא נתון, מותקף שוב ושוב על ידי הרטוריקה המתלהמת של התובע גדעון האוזנר, ממעיט בחשיבות מעשיו, ואף אינו יודע אל־נכון איפה הוא נמצא. תחושת ההזרה של אייכמן עצמו, כפי שהיא מוצגת בסרט, מצטרפת לתחושת ההזרה של הצופים למראה הפושע הנאצי הרגיל למראה, הפסקול המאיים, והעריכה המבלבלת־במתכוון. כאשר אייכמן אינו מבין את שאלות השופטים לאשורן, עוברים אלה לפתע לדבר בשפתו - בגרמנית.
טענות להטעיה

גורמים שונים ובהם ארכיון הסרטים היהודי על שם סטיבן ספילברג, שהחומרים הארכיוניים מצויים ברשותם, העלו טענות כנגד הסרט על סילוף חומרי התיעוד ההיסטוריים עד כדי יצירת מצג שווא. האוניברסיטה העברית בירושלים אף הגישה תלונה ליועץ המשפטי לממשלה בנושא. התלונה התבססה על מחקרו של הלל טרייסטר, מנהל ארכיון ספילברג, השוכן בקמפוס האוניברסיטה העברית בירושלים. למשל, באחת הסצנות בסרט נשאל העד פנחס פרוידיגר האם פגש את אייכמן, משיב בחיוב, ומיד אחר כך אומר שהפגישה הייתה מרגיעה. הצופים מבינים מכך שהוא מתכוון לפגישתו עם אייכמן, והדבר מחזק את הצד האנושי בדמותו, שביקש הסרט ליצור. למעשה, אמירתו של העד התייחסה בכלל לפגישה אחרת, שאייכמן לא נכח בה, והיא הודבקה לשאלה על הפגישה עם אייכמן בעריכה.
הספקטייטור

| --- | --- |
סמליל הספקטייטור
 תדירות:  שבועית
 סוגה:  פוליטיקה, תרבות, אקטואליה
 מו"ל:  Press Holdings
 מייסד:  רוברט סטיבן רינטול
 בעלים:  דייוויד ופרדריק ברקלי
 עורך ראשי:  פרייזר נלסון
 תאריכי הופעה:  1828–הווה (כ־196 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  לונדון 
 תפוצה:  82,585 (נכון לדצמבר 2016)
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 ISSN:  0038-6952
 www.spectator.co.uk
 
הספקטייטור (באנגלית: The Spectator) הוא מגזין בריטי שבועי שמתמקד בפוליטיקה, תרבות ואקטואליה. המגזין יצא לאור לראשונה ביולי 1828. הוא נמצא בבעלות דייוויד ופרדריק ברקלי שמחזיקים גם בדיילי טלגרף באמצעות Press Holdings. השקפת העריכה שלו תומכת בדרך כלל במפלגה השמרנית, אם כי יש לו כמה תורמים קבועים שמחוץ להגדרה כזאת, כפרנק פילד, רוד לידל ומרטין ברייט. המגזין גם סוקר ספרים, מוזיקה, אופרה, וכולל ביקורות קולנוע וטלוויזיה.
תפקיד עריכה בספקטייטור היה לעיתים קרובות תפקיד בדרך למינויים חשובים במפלגה השמרנית בממלכה המאוחדת. בין עורכי המגזין לשעבר, ניתן למנות את בוריס ג'ונסון (1999–2005) וחברי קבינט אחרים לשעבר כאיאן מקלאוד, איאן גילמור ונייג'ל לוסון.
בשלהי 2008 הושק הספקטייטור אוסטרליה. הוא כולל 12 עמודים של "תוכן אוסטרלי ייחודי" (כולל דף מערכת נפרד) בנוסף לתוכן המלא של המהדורה הבריטית. מספר הקוראים של הספקטייטור אוסטרליה נחשף באמצעות תיק בבית משפט כעומד על 3,000.
בתחילת 2018 הושק הספקטייטור ארצות הברית כאתר אינטרנט.
הערות שוליים

↑  "About | The Spectator". The Spectator (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-16 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The First Number of The SPECTATOR". The Times. No. 13637. 5 ביולי 1828. p. 4, column D. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Meade, Amanda (14 בספטמבר 2018). "News Corp goes potty over the ABC's mystery plant man". The Guardian. נבדק ב-14 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009116387905171  GND: 1086231678  VIAF: 815145857123422922453   WorldCat (עם VIAF): 815145857123422922453
הר צ'יף

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,768 מטרים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 מיקום:  מונטנה, ארצות הברית   אלברטה, קנדה
 רכס הרים:  הרי הרוקי
 אורך הרכס:  257 ק"מ
 העפלה ראשונה:  1892
 קואורדינטות:  48°55′48″N 113°36′00″W﻿ / ﻿48.93000°N 113.60000°W﻿ / 48.93000; -113.60000
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר צ'יף(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר צ'יף(למפת מונטנה רגילה) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה הר צ'יף(למפת מונטנה מוגדלת) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה הר צ'יף
הר צ'יף (באנגלית: Chief Mountain) שוכן במדינת מונטנה שבארצות הברית, בגבול המזרחי של הפארק הלאומי גליישר עם שמורת האינדיאנים בלקפיט. ההר הוא אחת הנקודות הבולטות ביותר ברכס הרי הרוקי המשתרעים עד לפרובינציית אלברטה שבקנדה (הרי הרוקי הקנדיים). ניתן להבחין בפסגת ההר בקלות ממונטנה ומאלברטה, הודות לשיפוע באורך קילומטר וחצי המתנשא מעל המישורים הגדולים הנמצאים מזרחית להר.
גאוגרפיה

הר צ'יף היה מקום מקודש עבור האינדיאנים במשך מאות שנים. בשלהי המאה ה-18 נחקר ההר בידי האדם הלבן, ובמפה שהופקה בבריטניה ב-1795 הוא כונה "פסגת המלכים". מריווד'ר לואיס, אחד מראשי משלחת לואיס וקלארק, צפה בהר ב-1805 וכינה אותו "הר המגדל". השם השתנה במאה ה-19, ושמו החדש שיקף את יחס האינדיאנים אל ההר שאותו הם כינו "הצ'יף הגדול". כאשר הוקם הפארק הלאומי גליישר ב-1910 נכללו הפסגה ורוב המדרונות המזרחיים של ההר בשטח הפארק, כך שרק מורדות ההר התחתונים נותרו בתחום השיפוט של בלקפיט.
הצד המזרחי של ההר מתנשא לגובה 457 מטרים אנכיים, והדרך הקלה ביותר בחלק זה של ההר מדורגת בדרגת קושי 4 (יום טיפוס שלם) על ידי מטפסי ההרים. הסלעים באזור זה הם בעיקר סלעי משקע שאינם טובים כנקודות עגינה, ובכך הם מקשים עוד יותר על הטיפוס. ההעפלה הראשונה של חוקרים לבנים בנתיב זה התרחשה ב-8 בספטמבר 1892, כאשר הנרי סטימסון ושני חוקרים נוספים טיפסו על ההר. כאשר הגיעו חברי המשלחת לפסגת ההר הם הבחינו בשאריות שנותרו מטקסים, כולל גולגולות של ביזונים, שהאינדיאנים השאירו מאחוריהם.
הפעם הבאה שטיפסו בהצלחה על הצד המזרחי של ההר הייתה ב-1951. אף על פי שניתן להגיע אל פסגת ההר מכיוון מערב, הנתיב הקל ביותר הוא ממזרח, ושבט בלקפיט מנפיק אישורי כניסה ומחנאות על מנת שניתן יהיה לחצות את שמורתם.
מבחינה גאולוגית ההר מוגדר בתור הר משאר אשר בנוי מסלעים עתיקים מתקופת הפרקמבריום. המעניין הוא שסלעים עתיקים אלה שוכבים על שכבת סלעים צעירים הרבה יותר מתקופת הקרטיקון וזאת בניגוד למה שנהוג לחשוב - שסלעים צעירים תמיד ישכבו על סלעים עתיקים מהם. ההסבר הוא ששבר הפוך, העלה את השכבה העתיקה אל מול שכבות צעירות זה מול זה וההר נשאר עקב עמידתו לבליה עד עצם היום הזה.
היסב

היסב (באנגלית: Porting) היא התאמת קוד תוכנה מסביבת העבודה שבה הוא נכתב, לסביבת עבודה חדשה, בין אם סביבת חומרה כגון מעבד אחר או סביבת תוכנה כגון מערכת הפעלה. גרסת התוכנה המותאמת לסביבה חדשה נקראת "היסב", "פורט", או "port". מונח זהה קיים בתקשורת מחשבים, אך במשמעות שונה בתכלית.
דוגמאות

דוגמה לפעולת היסב היא כאשר תוכנה שנכתבה למערכת ההפעלה חלונות אינה מתאימה למערכת ההפעלה לינוקס, וכדי להתאימה (על מנת שתוכל לרוץ על לינוקס) יש לבצע שינויים בקוד התוכנה.
דוגמאות > היסב משחקים

בתחום משחקי הווידאו, בשנות ה-80 וה-90, המונח היסב התייחס תכופות לא להסבה פיזית או ישירה של משחק ממערכת אחת לאחרת, אלא לבניית גרסה חדשה לחלוטין של משחק שנוצר במקור עבור מערכת אחת, למערכת אחרת. למשל, כדי להסב משחק שנוצר במקור למחשב אישי לגרסה שתתאים לקונסולת משחקים או ההפך, או הסבת משחק ארקייד למערכות הביתיות, כמו גם (במקרים נדירים יחסית) הסבת משחק מחשב או קונסולה ביתית לארקייד. במקרים רבים, מדובר היה בתכנות גרסה חדשה לחלוטין של המשחק, עם גרפיקה, צליל, פסקול, מנוע משחק וחוויית משחק שונים (במקרים קיצוניים אף ברמה גבוהה יותר מאשר הגרסה המקורית של המשחק), ואשר תכופות לא פותחה או הופצה על ידי החברה של המשחק המקורי.
לעומת זאת, נכון לעשור השני של המאה ה-21, הסבת משחק בין מחשב אישי לקונסולה, דומה להסבת תוכנה בין מערכת הפעלה אחת לאחרת.
ראו גם

מונחים בתוכנה
הערות שוליים

↑  לדוגמה, ההיסב של משחק המחשב דום לקונסולה פלייסטיישן, כלל לא דמה למשחק בגרסתו המקורית למערכת ההפעלה MS-DOS, או להיסבו לחלונות 95 (מנוע משחק שונה, פסקול שונה, גרפיקה שונה, שלבים ודמויות מקוריות שלא היו קיימים במשחק המקורי ל-MS-DOS), ולא פותח והופץ על ידי המתכננים והמפיצים המקורים של המשחק, חברת ID Software.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הומו גאורגיקוס

| הומו גאורגיקוס |
| --- | --- |
הומו גאורגיקוס גולגולת D2700 שהתגלתה ב-2001 בדמניסי
תקופה
1.8 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: הומינידיים
סוג:: אדם
מין:: הומו גאורגיקוס
שם מדעי
 Homo georgicus
תחום תפוצה


הומו גאורגיקוס (שם מדעי: Homo georgicus; "הומו" מלטינית - "אדם", "גאורגיקוס" ממדינת גאורגיה) הוא מין נכחד מן הסוג אדם שהוגדר על מנת לייצג מספר גולגולות וחלקי שלד מאובנים שנחשפו החל משנת 1991 בדמניסי שבגאורגיה על ידי הפלאונטולוג הגיאורגי דויד לורדקיפנידזה וצוות בינלאומי.
מאובנים אלו מתוארכים בשיטות רדיומטריות לגיל של כ-1.8 מיליון שנה לפני זמננו, אשר הופך אותם למאובני האדם העתיקים ביותר שנמצאו אי-פעם מחוץ לאפריקה. נפח המוח הקטן של גאורגיקוס, כמו גם שאר תכונות הגולגולת והשלד שלו וכלי האבן הפרימיטיבים שהתגלו איתו, מציבים אותו כמאובן מעבר בין הומו הביליס להומו ארקטוס, אבל גילו ומיקומו הגאוגרפי ערערו את התאוריות המקובלות בפלאואנתרופולוגיה לגבי ההגירה הראשונה של האדם מאפריקה, ומצביעים על תפקיד חשוב יותר לאירואסיה ממה שהיה מקובל עד אז באבולוציה המוקדמת של סוג האדם.
ישנם חילוקי דעות בקרב החוקרים בתחום אם גאורגיקוס זכאי להיחשב כמין בפני עצמו, ואם לא, האם יש לכלול אותו במין הביליס, ארקטוס או הומו ארגסטר.
אנטומיה ומורפולוגיה

בתכונותיהן הכלליות גולגולות דמניסי מהוות מעין מאובן מעבר בין הומו ארקטוס אפריקני (או הומו ארגסטר) להומו הביליס הקדום והפרימיטיבי יותר. מאפייני פנים וגולגולת רבים דומים לאלו של ארגסטר, עד כדי כך שהמגלים סיווגו בתחילה את הגולגולות למין זה. ואולם נפח המוח שלהן קטן משל כל מאובני ארגסטר, ותואם יותר את הומו רודולפנסיס (כ-750 סמ"ק) עד הטווח התחתון של הומו הביליס (600 סמ"ק). גם רכסי הגבות הקטנים יחסית והעורף המעוגל של D2700 מזכירים את הביליס.
עצמות השלד שנמצאו מאפשרות להעריך את גודל הגוף של גאורגיקוס. גובה הפרטים שנמצאו הוערך ב-1.43 עד 1.66 מטר ומשקלם ב-40 עד 50 ק"ג. גם נתונים אלו קטנים משל ארגסטר, שגודל גופו כשל אדם מודרני, ודומים יותר לשל הביליס. הרגליים של גאורגיקוס היו ארוכות בדומה לרגלי ארקטוס, אבל עצם הזרוע שלו חסרה את הפיתול האורכי האופייני למיני אדם מתקדמים, תכונה הנחשבת פרימיטיבית באבולוציה של האדם. גם עצם הזרוע של הומו פלורסיינסיס חסרה פיתול כזה, מה שנחשב לעיתים קרובות לראיה למוצאו הקדום.
בית גידול ואורח חיים

הממצאים מדמניסי מראים שגאורגיקוס חי באירופה בבית גידול מעורב שכלל אזורי ערבה פתוחה, יער וביצה. באותה תקופה היה האקלים במקום ממוזג ונוח למדי, כפי שניתן להסיק ממשרידי מאובנים של מינים האופייניים לאזורים ממוזגים כמו דורבנים וצבים. בעלי חיים נוספים שנמצאו באתר הם סוסי בר, איילים ושני מינים שונים של טיגריס שנחרבי. בגולגולת D2280 יש חור גדול אשר נגרם על פי החשד מטריפה על ידי טיגריס שנחרבי.
כלי האבן שנמצאו בדמניסי עם מאובני גאורגיקוס דומים לכלים של התרבות האולדובאית מאותה תקופה מערוץ אולדובאי ושאר אתרי הביליס אפריקנים. אלו כלים פרימיטיבים יותר מהכלים מן התרבות האשלית, אשר מאפיינים את ממצאי ארגסטר וארקטוס החל מגיל של 1.6 מיליון שנה באפריקה ובאתר עובדיה. זוהי אינדיקציה נוספת לעתיקות והפרימיטיביות של גאורגיקוס. כמו כן לא נמצאו בדמניסי שום ראיות לשימוש באש אצל גאורגיקוס.
אחת הגולגולות שנמצאו בדמניסי שייכת בבירור לפרט זקן שאיבד את כל שיניו אבל המשיך לחיות זמן מה לאחר מכן, כך שהנקבים בחניכיים הספיקו להסתם. פרט זה היה יכול להתקיים רק ממזון רך אשר סופק לו כנראה על ידי פרטים צעירים יותר, אולי מזון שנלעס על ידם. זו העדות העתיקה ביותר לדאגה לקשישים אצל בני-אדם קדמונים.
האבולוציה של גאורגיקוס והגירת האדם מאפריקה

עד לגילוי מאובני דמניסי הסברה המקובלת על החוקרים הייתה שהאדם הראשון שהיגר מיבשת אפריקה היה הומו ארקטוס האפריקני, המסווג לפעמים כהומו ארגסטר, בתקופה שבין 1.2 ל-1.5 מיליון שנה. זהו התיארוך המקובל של ממצאי אתר עובדיה בישראל, אשר עד תגליות דמניסי היה אתר האדם הקדום העתיק בעולם מחוץ לאפריקה. אף שמאובני אדם עצמם כמעט ולא נמצאו בעובדיה, כלי האבן שנחשפו שם הם מן התרבות האשלית, שממצאים רבים מאפריקה מייחסים את המצאתה לארגסטר בתקופה של כ-1.6 מיליון שנה לפני זמננו. בתקופה זו ארגסטר היה גם מין האדם הראשון בעל קומה גבוהה ופרופורציות גוף מודרניות, מוח גדול יחסית לתקופתו, עסק בציד וניזון כנראה מתפריט עשיר יותר בבשר, וייתכן שאף ידע להשתמש באש.
על בסיס כל הממצאים האלו היה מקובל לשער שההגירה מאפריקה התאפשרה רק בזכות תכונותיו המתקדמות של ארגסטר, בייחוד תרבות הכלים המשוכללת ואולי גם השימוש באש שאפשר לו להתקיים באקלים קר יותר. על פי תפיסה מקובלת זו ארגסטר היה אביו של הומו ארקטוס האסייתי, שאתריו נפוצים באסיה החל מלפני כמיליון שנה ועד כמה עשרות אלפי שנים לפני זמננו, וכנראה גם אבי הענף האירופי המיוצג על ידי הומו אנטססור, הומו היידלברגנסיס ובסופו של דבר האדם הניאנדרטלי (כל הענפים החוץ-האפריקנים האלו נכחדו בסופו של דבר, כאשר גל נוסף של הגירה מאפריקה, הפעם של אדם מודרני, התפשט בעולם לפני כמאה אלף שנים בלבד). ואולם חשיפת ממצאי דמניסי חוללה מהפכה בתפיסה המקובלת הזו. ממצאים אלו מראים בבירור שבני האדם העתיקים ביותר באירופה קדמו כרונולוגית למרבית ממצאי ארגסטר באפריקה. יתר על כן, המאפיינים הפיזיים שלהם, בעיקר גודל המוח וגודל הגוף, קדומים משל ארגסטר ומזכירים את הביליס הקדום יותר, ואף תרבות הכלים שלהם היא התרבות האולדובית הפרימיטיבית יותר. מכאן שההגירה מאפריקה לא חייבה את היתרונות המודרניים של ארגסטר.
יתר-על-כן, מבחינת כל מאפייניו גאורגיקוס נראה כמאובן מעבר מובהק בין הביליס וארגסטר, ולמעשה היה עשוי לספק אישוש משכנע מאוד לכך שהשני התפתח מן הראשון, אילולא היה מתגלה דווקא במערב אסיה בעוד שמאובני הביליס וארגסטר נמצאו באפריקה בלבד. לכן לא ברור אם ארגסטר הוא צאצא של שושלת הביליס שיצאה לאירופה ואחר-כך חזרה לאפריקה, או שגאורגיקוס הוא ענף צדדי של הביליס שהיגר לאסיה בזמן שסעיף אפריקני התפתח לארגסטר. כמו כן לא ברור אם ארקטוס האסייתי המאוחר יותר הוא צאצא של גאורגיקוס או של אוכלוסיית ארגסטר שהיגרה מאפריקה כמה מאות אלפי שנים לאחר גאורגיקוס. בכל מקרה נראה כי שושלת האדם מסועפת יותר ממה שהיה מקובל לחשוב בתחילה.
גלריה

המצודה החרבה בדמניסי, שבשטחה התגלו המאובנים
צוות החפירה עובד באתר הגילוי
כלי אבן מסותתים שנמצאו באתר
גולגולת D-2282
מבט נוסף על גולגולת D2700
הערות שוליים

↑  Gabunia, M. A. et al. (2002) "A new species of Homo represented by a fossil from the bottom part of the Pleistocene layer at Dmanisio"
Archaeol. Ethnol. Anthropol. Eurasia. Vol. 4, p. 145
1 2  Lordkipanidze, D. et al. (2013) "A Complete Skull from Dmanisi, Georgia, and the Evolutionary Biology of Early Homo"
Science. Vol. 342 (6156 ), pp. 326-331; doi: 10.1126/science.1238484
גולגולת D2700 עם הלסת התחתונה D2735 שנמצאה בסמוך לה
לוח זמנים של שושלת האדם על פי מיני הומינידים מאובנים (פסים כהים). המינים מסודרים אנכית על פי דמיון כללי ביניהם, אך קשה לקבוע במדויק איזה מין התפצל מאיזה מין אחר. מינים שמהם נמצאו מאובנים רבים יותר מסומנים בפסים יותר רחבים אנכית. העץ הפילוגנטי (ירוק) משחזר את יחסי הקרבה ותאריכי הפיצול על פי רצפי הגנום של אדם מודרני, שימפנזה מצוי, שימפנזה ננסי, גורילה ואדם נאנדרטלי (מיצוי דנ"א מעצמות מאובנות).
היעלמות סירת השבעה

היעלמות סירת השבעה התרחשה בחודש נובמבר 1952. שתי סירות מפרש ועליהן חניכי קורס של חיל הים הישראלי הפליגו במשימת אימונים מנמל חיפה. אחת הסירות נסחפה אל חופי לבנון ושמונת אנשיה נשבו. הסירה השנייה נעלמה בלב ים על שבעת אנשיה. הם הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע.
ההיעלמות

ב-19 בנובמבר 1952 אחר הצהריים הפליגו מנמל חיפה שתי סירות מפרש דו-תורניות של חיל הים במשימת אימונים לחניכי קורס ימאות מתקדם. על סיפון הסירה "רבקה" נמצאו שמונה חיילים ועל סיפון הסירה "מנחם" נמצאו שבעה. על שתי הסירות פיקדו חוגרים. הצוותים כללו ימאים מוסמכים וחניכים לשעבר של אגודות נוער ימיות. משימת צוותי הסירות הייתה להפליג דרומה ולהגיע לנמל תל אביב ב-23 בנובמבר. שתי הסירות צוידו במכשירי אלחוט, שאפשרו קיום תקשורת ביניהן, אך לא עם החוף.
הסירות יצאו מהנמל בהוראת מפקד הסירה "רבקה", שהיה בכיר מעמיתו בסירה "מנחם". לאחר שיצאו מהנמל ופנו דרומה נתקלו שתי הסירות ברוח חזקה. תורן אחד של "רבקה" נשבר ואנשיה הטילו עוגן צף. הם התקשרו באלחוט ל"מנחם", שאנשיה מסרו שגם הם הטילו עוגן צף. הייתה זו ההתקשרות האחרונה בין שתי הסירות ועם הסירה "מנחם".
על פי הנוהל שנהג אז לא היה על הסירות ליצור קשר עם החוף אלא בקרבת יעדן. ב-23 בנובמבר, משלא הגיעו הסירות לנמל תל אביב, החלו חיפושים אחריהן באמצעות מטוסים וכלי שיט. גם מטוסים בריטים ואמריקאים השתתפו בחיפושים, אך הסירות ואנשיהן לא נמצאו.
לאחר ההיעלמות

לאחר מספר ימים מההיעלמות התברר כי הסירה "רבקה" הטלטלה בים עד 22 בנובמבר ואז הגיעה לחוף העיירה ג'וניה בלבנון, צפונית לביירות. שמונת אנשיה נפלו בשבי. ב-8 בדצמבר הוחזרו הם והסירה לישראל תמורת שחרור אוניה לבנונית וצוותה שהוחזקו בישראל.
בחיל הים מונתה ועדת חקירה לחקירת היעלמות הסירה "מנחם". התברר כי ב-19 בנובמבר לא התאים מזג האוויר להפלגה. אז פנו מפקד בית הספר לימאות בבסיס חיפה ומפקד הסירה "רבקה" לתחנה המטאורולוגית בנמל חיפה. נאמר להם כי מזג האוויר אמור להירגע למחרת. מפקד הקורס טען בפני ועדת החקירה כי הורה למפקדי הסירות להפליג למחרת בבוקר. מפקדה של "רבקה" טען לעומת זאת כי מפקד הקורס הורה לו ולמפקד "מנחם" להפליג כאשר מזג האוויר יאפשר זאת. לא ניתן היה לגבות את גרסתו של מפקדה של "מנחם", שנעלם עמה בים.
באמצעות ועדת שביתת הנשק ישראל–סוריה נעשתה פנייה אל סוריה על מנת לברר אם הסירה השנייה ואנשיה הגיעו שמה. התשובה הייתה שלילית.
ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון זימן ללשכתו את הורי שבעת החיילים הנעדרים והודיע להם על אבדנם. חיל הים המשיך בחיפושים עד שהגיע למסקנה כי אין בכך טעם. אז הודיע מפקד החיל על כך למשפחות בכתב.
במשך שנים האמינו משפחות הנעדרים שהם עדיין בחיים וכלואים בסוריה. רק לאחר מלחמת ששת הימים הוצבו מצבות לזכרם בחלקת הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. שמותיהם הונצחו גם ביד לחללי חיל הים באשדוד.
המפליגים והנעדרים

חניכי קורס הימאות פוצלו לשתי קבוצות, שמונה חיילים הפליגו בסירה "רבקה", בפיקודו של סמ"ר בן עמי לוינהרץ, ושבעה חיילים בסירה "מנחם" בפיקודו של רב"ט יעקב ברודשטיין. על ההפלגה פיקד סמ"ר בן עמי לוינהרץ.
שמונת חיילי הסירה "רבקה", שנשבו והוחזרו, היו: בן עמי לוינהרץ (המפקד), אריה הדס, יוסף מחלוף, יוסף גרשטיין, בנימין סטריקובסקי, נחמן ספקטור, יעקב כהן ומרדכי כהן.
שבעת חיילי הסירה "מנחם" שנעלמה: יעקב ברודשטיין (המפקד), אברהם בן פורת, שמואל גרבר, ראובן דגני, עמרם (עמוס) סעדון, יצחק פרושוביץ ויעקב שחר. הם הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע ומצבה לזכרם הוקמה בחלקת הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. כמו כן, שמותיהם הונצחו ביד לחללי חיל הים באשדוד. יום מותם נקבע ל-ה' בכסלו ה'תשי"ג, 23 בנובמבר 1952. כל הנעדרים הועלו לדרגת רב-טוראי.
המצור הערבי השני על קונסטנטינופול

המצור הערבי השני על קונסטנטינופול (717‏-718) היה מתקפה של הערבים מבית אומיה כנגד עיר הבירה של האימפריה הביזנטית, קונסטנטינופול. מתקפה זו סימנה את סיומן של עשרים שנים של התקפות ערביות והשתלטותם על שטחים באזורי גבול של האימפריה הביזנטית, בעוד ביזנטיון סובלת מחוסר יציבות פנימי מתמשך מזה שנים.
אחרי המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול הייתה תקופת רגיעה, ואחריה היו הערבים עסוקים במלחמות אזרחים פנימיות (פתנה). בתום מספר שנים של הכנות, פלשו הערבים ב-716 בהנהגת מסלמה בן עבד אלמלכ לאסיה הקטנה בשליטת ביזנטיון. אחרי ששהה במשך החורף בחופי אסיה הקטנה, חצה הצבא הערבי לתוך תראקיה בקיץ 717 והתכונן להטלת המצור על קונסטנטינופול, שהוגנה על ידי חומותיה העצומות. הערבים תכננו גם להטיל על העיר מצור ימי, אולם הצי הערבי הובס על ידי צי ביזנטיון שעשה שימוש באש יוונית. הצלחת הצי הביזנטי אפשרה לעיר לקבל אספקה מהים, בעוד הצבא הערבי סבל מרעב ומחלות במהלך החורף הקשה שבא. בקיץ 718 נשלחו שני ציים ערביים כתגבורת אך גם אלה הושמדו, וכך גם תגבורת שנשלחה מהיבשה והושמדה במארב באסיה הקטנה. גורמים אלו, יחד עם מתקפות בולגריות (מאחר שלקיסר לאו הייתה ברית עם הבולגרים) בעורפם של הערבים, אילצו את הערבים לסגת באוגוסט 718. במסעו חזרה כמעט והושמד הצי הערבי על ידי איתני הטבע ומתקפות ביזנטיות.
הכישלון הערבי הוביל להשלכות רחבות היקף. הישרדותה של קונסטנטינופול הבטיחה את הישרדות ביזנטיון, ומאידך השתנתה תפיסתה האסטרטגית של הח'ליפות: בעוד ההתקפות הרגילות על שטחי ביזנטיון נמשכו, ננטש רעיון כיבושה של העיר. היסטוריונים מייחסים את עצירת ההתפשטות המוסלמית לתוככי אירופה לכישלון במצור השני על קונסטנטינופול, ורואים בכך את אחד מהקרבות המכריעים בהיסטוריה.
הרמת משקולות בישראל

לאורך השנים ספורטאים ישראליים הצליחו להגיע להישגים מסוימים בענף הרמת המשקולות.
נציגי ישראל השתתפו בכמה משחקים אולימפיים בתחרויות הרמת משקולות. בטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972 נרצחו מרימי המשקולות יוסף רומנו וזאב פרידמן וכן שופט הרמת המשקולות יעקב שפרינגר, שהיו חלק ממשלחת ישראל לאולימפיאדה. באולימפיאדת מונטריאול (1976) הגיע אדוארד וייץ למקום החמישי, וזה היה המקום הכי גבוה בתולדות ישראל בתחרויות הרמת משקולות במשחקים האולימפיים. וייץ גם השתתף באליפות אסיה בהרמת משקולות, שנערכה בבנגקוק 1976 וזכה בשתי מדליות זהב בדחיקה ובקרב 2. נציגי ישראל במשחקי אסיה זכו במדליות כסף וארד בהרמת משקולות.
באליפות אירופה לשנת 2019 זכתה ניקול רובנוביץ' במדליית ארד. באליפות זו גם נשברו שלושה שיאים לאומיים על ידי שרית קלו ושלושה שיאים לאומיים נוספים נשברו על ידי דוד ליטבינוב. בספטמבר 2023 השתתפה נבחרת ישראלית באליפות העולם בערב הסעודית. בפברואר 2024 סיליה גולד זכתה במדליית כסף בדחיקה באליפות אירופה שהתרחשה בסופיה שבבולגריה, זאת לאחר ששברה שני שיאים ישראליים. בסך הכל ספורטאי ישראל זכו באליפויות אירופה ב-3 מדליות (1 כסף ו-2 ארד). באליפויות עולם טרם היו זכיות.
הארגון היציג של הענף בישראל הוא איגוד הרמת המשקולות בישראל. הארגון מפעיל מרכזי אימון בירושלים, תל אביב, חיפה, באר שבע, אשדוד, הרצליה ועוד. האיגוד הוקם ב-1995 ותקציבו (נכון ל-2022) עומד על כ-1.2 מיליון ש"ח. נכון ל־2024 יושב ראש האיגוד הוא אורן שי.
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, הרמת משקולות: 3 שיאי ישראל לליטבינוב, באתר ynet, 12 באפריל 2019
↑  אורן אהרוני, הרמת משקולות: שלושה שיאי ישראל חדשים, באתר ynet, 9 באפריל 2019
↑  אורן אהרוני, נורמליזציה? ארבעה ישראלים ישתתפו בתחרות יוקרתית בערב הסעודית | פרסום ראשון, באתר ישראל היום, 6 בספטמבר 2023
↑  יש מדליה: סיליה גולד סגנית אלופת אירופה בהרמת משקולות | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-02-17
↑  מרכזי אימון הרמת משקולות אולימפי בישראל - איגוד הרמת משקולות בישראל, באתר www.lifting.co.il
↑  איגוד הרמת משקולות בישראל (ע"ר) | גיידסטאר - אתר התאגידים של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il