stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אולנד
דמוגרפיה > שפות באולנד

נכון לשנת 2018, מדוברות באולנד עשר שפות. השפות המדוברת ביותר באולנד הן:
שוודית: 25,847 דוברים (86% מהאוכלוסייה)
פינית: 1,405 דוברים (4.7% מהאוכלוסייה)
כל שאר שמונה השפות, מדוברות (כולן ביחד) רק על ידי 9.3% מהאוכלוסייה.
גאוגרפיה

קבוצת האיים אולנד כוללת כ-6,500 איים, כמעט 300 מתוכם מיושבים ועוד כ-80 לא מיושבים, והיתר הם שוניות וסלעים אשר קטנים מכדי להיות מיושבים. שטחם הכולל הוא 6,784 קמ"ר. האי הגדול ביותר הוא Fasta Åland, שטחו הוא 1,010 קמ"ר והוא נמצא 40 ק"מ מזרחית לחוף השוודי.
מבחינה מוניציפלית מחולקת אולנד ל-16 רשויות, (כאשר שמונה מתוכן מחלקות את האי המרכזי):
| --- | --- |
 מרייהאמן (הבירה - 11,121 תושבים)  המארלנד (1,469 תושבים)  יוֹמאלה (4,022 תושבים)  פינסְטְרֶם (2,492 תושבים)  יֵטָה (457 תושבים)  אקרֶה (920 תושבים)  סלטוויק (1,793 תושבים)  סוּנד (1,031 תושבים):  לומפארלנד (391 תושבים)  לֵמלנד (1,779 תושבים)  פֶייְלֶה (563 תושבים)  שֶקאר (261 תושבים)  סוטוניָה (125 תושבים)  קומליניֵה (373 תושבים)  ברֵנדֶה (496 תושבים)  ווֹרדֶה (442 תושבים)
ראו גם

דגל אולנד
המנון אולנד
הערות שוליים

↑  VisitFinland.com, Åland - a Special Piece of Finland
| מדינות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן 1 • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה 2 • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • גאורגיה 1 • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • הרפובליקה הצ'כית • ותיקן • טורקיה 1 • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מונטנגרו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צרפת •  קזחסטן 1 • קפריסין 2 • קרואטיה • רומניה • רוסיה 1 • שוודיה • שווייץ |  |
| חבלי ארץ "לא מוכרים" | אבחזיה • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה • קוסובו • צפון קפריסין 2 |  |
| שטחים תלויים | אולנד • אקרוטירי ודקליה 2 • איי פארו • גיברלטר • גגאוזיה • גרנזי • יאן מאיין • ג'רזי • האי מאן • סבאלברד |  |
| הערות | 1 חלק משטח המדינה נמצא באסיה. 2 מבחינה גאוגרפית נמצאת באסיה, אך נחשבת חלק מאירופה מסיבות היסטוריות. |  |
| המועצה הנורדית |
| --- | --- | --- |
| מדינות | איסלנד איסלנד • דנמרק דנמרק • נורווגיה נורווגיה • פינלנד פינלנד • שוודיה שוודיה |  |
| שטחים אוטונומיים | אולנד אולנד • איי פארו איי פארו • גרינלנד גרינלנד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550541705171  BNE: XX456734  BnF: cb13537938x (data)  GND: 4079677-2  ISNI: 0000 0001 1219 5448  LCCN: n82001886  MusicBrainz: 3519cc6e-ae19-3d2c-9b9e-575a860ef8e1  NKC: ge292421  RERO: 02-A009131508  SUDOC: 027773833  UKPARL: Fld5SCSK  VIAF: 122565375   WorldCat (עם VIAF): 122565375
אולמפ דה גוז'

| --- | --- |

דיוקן פסטל מאת הצייר אלכסנדר קוחרסקי
 לידה:  7 במאי 1748 מונטובן, צרפת 
 הוצאה להורג:  3 בנובמבר 1793 (בגיל 45) פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 שם לידה:  Marie Gouze 
 מדינה:  צרפת 
 שם עט:  Olympe de Gouges 
 שפות היצירה:  צרפתית, אוקסיטנית 
 יצירות בולטות:  הצהרת זכויות הנשים והאזרחיות, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 בן או בת זוג:  Louis Aubry (24 באוקטובר 1765–?) 
 צאצאים:  Pierre Aubry de Gouges 
 חתימה:   
 
אולֶמפּ (אולימפיה) דה גוז' (בצרפתית: Olympe de Gouges; ‏7 במאי 1748 – 3 בנובמבר 1793) הייתה מחזאית ועיתונאית צרפתייה, שכתביה הפמיניסטיים הגיעו לקהל רחב. דה גוז' תמכה בדמוקרטיה, ובזמן המהפכה הצרפתית דרשה מתן אותן זכויות לנשות צרפת, כפי שדרשו הגברים הצרפתים לעצמם. ב"הצהרת זכויות הנשים והאזרחיות", שניסחה דה גוז' ב-1791, היא יצאה כנגד נוהגי הפטריארכיה הגברית ונגד עצם הרעיון של אי השוויון בין גברים ונשים. בתקופת שלטון הטרור היא הוצאה להורג בגיליוטינה בשל מה שהוגדר כ"שמרנותה וקרבתה לז'ירונדינים".
קורות חייה > ילדות ונעורים, קריירה מוקדמת

נולדה כמארי גוז' למשפחה מהמעמד הבינוני בעיר מונטובאן (צר') שבמחוז טארן וגארון בדרום מערב צרפת. אביה היה קצב ואמהּ כובסת. גוז' האמינה שהיא בתו הבלתי-חוקית של ז'אן ז'אק לפרנק, המרקיז מפומפיניאן, שדחה את הטענה משהועלתה בפניו.
בהיותה בת 17 אולצה גוז' להינשא ללואי-איב אוברי, טבח מפריז. בספרה האוטוביוגרפי למחצה "Mémoire de Madame de Valmont contre la famille de Flaucourt" כתבה: "הושאתי לאדם שלא אהבתי, ושלא היה עשיר או מיוחס. הוקרבתי ללא סיבה אשר יכלה לפצות על הדחייה שחשתי כלפי אותו אדם". אוברי מת כשנתיים לאחר הנישואים, כמה חודשים לאחר שנולד לה תינוק ממנו. בשנת 1770 עברה גוז' לגור בפריז יחד עם בנה פייר, כשהיא מאמצת לעצמה את השם "אולמפּ דה גוז'".
דה גוז' הייתה בעלת השכלה ממוצעת יחסית לבנות דורה. היא ידעה לקרוא היטב, אך לקתה בכתיבה, כמו הרבה אירופאים בתקופתה. היא חיה עם מספר גברים שתמכו בה כלכלית, והייתה לאשת חברה מבוקשת בסלונים בפריז. היא שאפה להתערות באליטה ולהיפטר ממבטאה הפרובינציאלי. בסלונים הספרותיים והפילוסופיים של פריז פגשה סופרים ופוליטיקאים רבים, והושפעה בין השאר מרעיונותיהם של אונורה מיראבו וקונדורסה וכן מהגותו של ז'אן-ז'אק רוסו . דה גוז' האמינה בשוויון מוחלט בין כל בני האדם, בחלוקת הון צודקת ובסיוע לחלשים. היא בקשה לחלוק את דעותיה עם הציבור, ולשם כך הקימה תיאטרון חובבים, פרסמה יצירות שונות והגישה מחזות לתאטרונים ממוסדים.
בשנת 1784 החלה לכתוב מסות, מאמרים, ומחזות המעידים על מודעות חברתית עמוקה. בשנה זו כתבה גם מחזה בשם "זאמור ומירזה - עבדות השחורים" המביע התנגדות לעבדות, אשר פורסם גם בכותרת "L'Esclavage des Nègres" (עבדות השחורים). בשל היותה אישה, ובשל נושאו השנוי במחלוקת של המחזה, לא פורסם המחזה עד לשנת 1789 והועלה על הבמה רק ב-1792, כאשר המהפכה הצרפתית הביאה לשינוי חברתי שאיפשר זאת. במקביל למאבקה להעלות את המחזה על הבמה, כתבה דה גוז' מאמרים בנושאים הקשורים במגדר - כמו הזכות לגירושים והזכות לקיים יחסי מין מחוץ למסגרת הנישואים.
קורות חייה > המהפכה הצרפתית

כשפרצה המהפכה קיבלה אותה דה גוז' בברכה, אך עד מהרה התפכחה, והבינה כי ה"אחווה" (fraternité) לה הטיפו המהפכנים היא אחווה גברית, וכי זכויות האדם אינן כוללות את זכויות האישה.
ב-1791 הצטרפה לאגודת "ידידי האמת" (המוכרת יותר בשם "החוג החברתי" - Cercle Social), שבין היתר הטיפה למתן זכויות חוקיות ופוליטיות שוות לנשים. האגודה נפגשה בביתה של סופי דה קונדורסה. כאן הביעה לראשונה את המימרה המפורסמת "האישה היא בעלת הזכות לעלות לגרדום; עליה לקבל גם את הזכות לעלות לדוכן הנואמים".
קורות חייה > המהפכה הצרפתית > הצהרת זכויות האישה והאזרחית

בשנת 1791, לאחר קבלת החוקה הצרפתית, הייתה דה גוז' מודאגת מכך שהחוקה אינה מקנה לנשים את זכות הבחירה, אינה משווה את מעמד הנשים לזה של הגברים במסגרת מוסד הנישואים, אינה מעניקה להן את הזכות להתגרש, ואינה מעניקה לנשים את זכות הקניין. מכיוון שכך, חיברה מסמך שלדעתה הוא מסמך משלים לחוקה, בו תינתנה לנשים כל הזכויות המגיעות להן.
המסמך "הצהרת זכויות האישה והאזרחית" נפתח במבוא בו היא דורשת הסבר מדוע משועבדות הנשים ומוגדרות כבנות המין הנחות. לאחר פיסקת הפתיחה היא מנסחת את הצהרת זכויות האישה והאזרחית, ומבקשת שזו תתקבל על ידי האספה המחוקקת במושבה הבא. את הדרישה לשוויון הזכויות מבססת גוז' על בסיס שוויון הנשים לגברים, שכן שני המינים שייכים למין האנושי, ומסוגלים לאותן מחשבות. גוז' מהללת גם את השוני בין הנשים לגברים, את יופיין של הנשים ואת האומץ שלהן במעשה הלידה.
ההצהרה עצמה מנוסחת באותו אופן עצמו בו מנוסחת הצהרת זכויות האדם והאזרח, אך דה גוז' שינתה כל מקום בו מופיעה המילה "אדם" ל"גבר ואישה"; כמו כן הדגישה גוז' במילה "במיוחד" את "הזכות להתנגד לדיכוי".
דה גוז' הוסיפה עוד כמה זכויות נוספות: זכות האישה לתת לילדה את שם המשפחה של אביו אף אם אינם נשואים, זכות הפיכת הגירושים להליך חוקי, ולבסוף זכותן של הנשים לבעלות על רכוש - שינוי בחקיקה האזרחית שיאפשר לנשים לקבל החלטות באופן עצמאי.
בדברי הסיום של ההצהרה קראה דה גוז' לנשים להתעורר ולגלות כי הן אכן זכאיות לזכויות המופיעות בהצהרה. היא קובעת כי התבונה היא לצדן, וכי אל להן לסבול עוד את המצב בו יתרונות המהפכה מגיעים לגברים בלבד, מצב הנשען על מוסריות מיושנת, לפיה האישה נחותה מן הגבר.
ההצהרה מסתיימת ב"אמנה חברתית בין הגברים לנשים", המושפעת מספרו של ז'אן-ז'אק רוסו, "האמנה החברתית". האמנה קוראת לשיתוף פעולה קהילתי, ולחלוקה שווה של הרכוש בין הבעל לאישה: הרכוש יהיה שייך לשניהם, וכן לילדיהם. במקרה של גירושין יש לחלק את המקרקעין שווה בשווה. גוז' קראה לעשירים לאמץ את ילדי העניים, ולהביא כך לחלוקה צודקת יותר של רכוש הקהילה. כן קראה להגנת החוק על אלמנות ונשים צעירות מפני גברים המבטיחים להן הבטחות שווא.
ההצהרה מעולם לא התקבלה על ידי גוף רשמי בצרפת, ונושא זכויות הנשים לא זכה לתשומת הלב הראויה לו, על אף חלקן הרב של הנשים במהפכה, במיוחד ב"מצעד על ורסאי". זכות ההצבעה לנשים התקבלה בצרפת רק מאה וחמישים שנה ויותר לאחר כתיבת הצהרתה של דה גוז', עם קבלת החוקה שכוננה את הרפובליקה הצרפתית הרביעית בשנת 1946.
קורות חייה > סוֹפה

דה גוז' הייתה מעורבת בכל עניין בו ראתה אי צדק. היא התנגדה להוצאתו להורג של המלך לואי ה-16, הן בשל התנגדותה העקרונית לעונש מוות, והן מכיוון שהעדיפה מלך כנוע בעל סמכויות מוגבלות על פני האפשרויות של הקמת מלוכה גולה שתשאף לשוב לשלטון.
כאשר נכזבו שאיפותיה אלו, היא הפכה מתלהמת יותר בכתיבתה. ב-2 ביוני 1793 היעקובינים אסרו את הז'ירונדינים, שהיו בעלי בריתה הפוליטיים, ורבים מהם נשלחו לגיליוטינה. באותם ימים פרסמה מאמר בשם "שלוש קלפיות, או בריאות המדינה, מאת משקיף אווירי" (Les trois urnes, ou le salut de la Patrie, par un voyageur aérien). במאמר היא דרשה משאל עם שיבחר בין שלוש צורות ממשל: רפובליקה אחת בלתי ניתנת לחלוקה, פדרציה, או מלוכה חוקתית. מאמר זה הביא למאסרה, בגלל האפשרות השלישית שנכללה בו – החזרת השלטון המלוכני. על פי חוקי שלטון הטרור, קריאה להחזרת השלטון המלוכני נחשבה לעברה חמורה. היא שהתה בכלא שלושה חודשים, וניסתה להגן על עצמה ללא עורך דין. היא פרסמה באמצעות חבריה שני טקסטים, בהם סיפרה על החקירות שעברה, וגינתה את שלטון הטרור. דה גוז' נדונה למוות ב-2 בנובמבר 1793 והוצאה להורג למחרת בעריפת ראשה בגיליוטינה .
מורשתה

גוז' היא דמות אהודה בצרפת, במיוחד בקרב התנועה הפמיניסטית. שלא כחלוצה אחרת של הפמיניזם, בת זמנה, מרי וולסטונקראפט, כתביה של דה גוז' - הרדיקליים בהרבה - זכו במהלך השנים לתשומת לב מועטה יחסית. לאחר מלחמת העולם השנייה התעורר העניין בה, והעיסוק בדמותה ובכתביה הלך וגבר.
ב-1981 פרסם ההיסטוריון אוליבייה בלאן (צר') ביוגרפיה ראשונה של דה גוז', שנסמכה על מקורות בני תקופתה. ב-1989, במלאת מאתיים שנה למהפכה הצרפתית, גבר מאוד העיסוק בדמותה. הכְּתבים שלה נקראו, הועלו על הבמה ונערכו מחדש.
דה גוז' היא נושא הרומן "אולמפ" ("אולימפיה") מאת הסופרת הצרפתייה ז'נבייב שובל (Genevieve Chauvel), כמו גם של ביוגרפיות רבות ויצירות אומנות פלסטית.
על שמה של דה גוז' נקראים תיאטראות, בתי ספר, בתי חולים, דרכים וכבישים במקומות רבים בכל צרפת, במיוחד בעיר הולדתה מונטובאן.
ב-6 במרץ 2004 נקראה על שמה כיכר ברובע השלישי של פריז. במעמד קריאת הכיכר על שמה נכחה סגנית ראש עיריית פריז, אן אידלגו, והוקראו קטעים נבחרים מהצהרת זכויות האישה והאזרחית.
במהלך השנים עלו דרישות לקבורתה מחדש של דה גוז' בפנתיאון. שרידיה של דה גוז', כשרידי קורבנות אחרים של שלטון הטרור, נקברו בקברי אחים, אך הדבר לא מנע בעבר קבורה סמלית של גדולי האומה בצרפת שנפלו קורבן לשלטון הטרור, כקונדורסה. מספר עצומות הופנו לנשיא הרפובליקה, ובנובמבר 1993, במלאת מאתיים שנה להוצאתה להורג הפגינו רבים לפני הפנתיאון בדרישה לקבורתה בין גדולי האומה. בבחירות לנשיאות צרפת בשנת 2007 הודיעה המועמדת לנשיאות, סגולן רויאל כי אם תזכה בבחירות תדאג לקבורתה של דה גוז' בפנתיאון.
בשנת 2014 החליט נשיא צרפת דאז, פרנסואה הולנד, שלא להכניס את אולמפ דה ג'וז לפנתאון של פריז - היכל מנוחתם של גדולי האומה הצרפתית.
בשנת 2016 הוצב פסלהּ בבניין האספה הלאומית מול פסלו של המנהיג הסוציאליסטי ז'אן ז'ורס.
לקריאה נוספת

נורית עילם, תימהון רדיקלי: שיעורים פוליטיים מאת אולאמפ דה גוז', הוצאת רסלינג, 2014
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261927805171  PLWABN: 9810601882005606  BIBSYS: 90199872  BNE: XX1144913  BnF: cb119055055 (data)  CANTIC: a10465777  CiNii: DA02373086  GND: 11854103X  ICCU: IEIV026511  ISNI: 0000 0001 2017 1868  LCCN: n82116389  MusicBrainz: 994c9128-867d-44c4-ab06-3f7eb3159189  NDL: 00620755  NKC: jx20140820002  NLG: 281740  NLK: KAC201904002  NSK: 000418848  NTA: 073361186  RERO: 02-A003311045  SELIBR: 301040  SNAC: w6hk2757  SUDOC: 027484211  VIAF: 9846924   WorldCat (עם VIAF): 9846924 
הצהרת זכויות הנשים והאזרחיות, 1791; עמוד ראשון
הוצאתה להורג של אולמפ דה גוז', תחריט בן התקופה
אולמפ דה גוז'; פסלהּ בבניין האספה הלאומית בפריז
אלמר ואריאש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בינואר 1890 דומבובאר, הונגריה 
 פטירה:  1937 (בגיל 46 בערך) ברה"מ 
 מדינה:  הונגריה 
 
אלמר ואריאש (במקור וייס עד 1909, בהונגרית: Varjas Elemér; דומבובאר, 12 בינואר 1890 – ברית המועצות, 1937) היה פעיל קומוניסטי יהודי-הונגרי, מומחה לקואופרציה, אחיו של שאנדור ואריאש. בגלות ברית המועצות הוא נפל קורבן לטיהורים הגדולים והוצא להורג בהפרת החוק במשפטי הראווה של סטלין.
ביוגרפיה

אלמר וייס נולד במשפחה יהודית, אביו היה איגנץ וייס, חייט, ואמו הייתה קרולין פריד. את לימודיו הגבוהים השלים במכללה לכלכלה, שם סיים את לימודיו ב-1916. בהשתדלותו של אחיו, שאנדור ואריאש, הצטרף לתנועת העבודה. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, עבד בקואופרטיב הלאומי לאשראי מרכזי כנציג קומיסריאט העם, ולאחר נפילת הרפובליקה הסתתר בבודפשט במשך כמה ימים. הוא נעצר ב-7 באוגוסט 1919 ועניינו נדון בבית המשפט ב-22 בפברואר 1921. הוא נידון לעשרה חודשי מאסר, אותם ריצה בכלא. ואריאש הועבר לברית המועצות במסגרת חילופי השבויים ההונגרי-סובייטי ב-1922, שם למד ושלט במהרה בשפה הרוסית והועסק במרכז השיתופי. עבד במרכז תחליה במחלקה הבינלאומית, זמן קצר לאחר שהועבר למחלקה הבינלאומית של יצוא-יבוא וכן עבד במדור השיתופי של האינטרנציונל הקומוניסטי בשם ג. אוסוואלד. שם בנה רשת ענפה של קשרים בינלאומיים, שהייתה מורכבת מקואופרטיבים באנגליה, נורווגיה, שוודיה, צרפת, אוסטריה, גרמניה, צ'כוסלובקיה ובולגריה. הוא דיבר רוסית, גרמנית, אנגלית וצרפתית, כך ארגן בקלות קונגרסים בינלאומיים רבים בנושאי קואופרציה. ואריאש פרסם מספר ספרים ומאמרים על תולדות התנועה השיתופית והשלכותיה הבינלאומיות. חבריו כללו את ינה ורגה, ינה המבורגר, ג'רג' לוקאץ' וארנה צובל. הוא נעצר ב-1937 בהאשמות מפוברקות נידון להוצאה להורג באחד ממשפטי הראווה ביוזמת סטלין.
לקריאה נוספת

A szocialista forradalomért: A magyar forradalmi munkásmozgalom kiemelkedő harcosai. Szerk. Bakó Ágnes. Budapest: Kossuth Könyvkiadó. 1975. 740–741. o. ISBN 9630902435 (למען מהפיכה סוציאליסטית: הדמויות הבולטות של תנועת העבודה המהפכנית ההונגרית)
ספר האסיר שלו
ראו גם

יאנוש מיהאי: על 1956, בלי בושה! (חלק 3. ) מפלגת הפועלים 2006 ארגון יסוד דברצן, 05.12.2008
אלמר ואריאש באתר GENI
אלמר ואריאש ב-Uniopedia
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1909. évi 60286. sz. rendelete. MNL-OL 30808. mikrofilm 511. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1909. év 50. oldal 25. sor.
↑  "Születési bejegyzése a dombóvári izraelita hitközség születési akv. 2/1890. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-04.
אם ובנה

"אם ובנה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה בשנת 1984 לאור חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השלישית של אלבום האולפן ה-17 של הזמרת, אולי עוד פעם.
על השיר

"אם ובנה" נכתב והולחן על ידי אהוד מנור ונורית הירש, שגם הפיקה אותו. ב-3 ביולי 1984 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-23. ב-14 באוגוסט עלה למקום השלישי, שיאו במצעד הנוכחי. לבסוף, ב-11 בספטמבר יצא מהדירוג לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה. במצעד סוף השנה של התחנה דורג השיר במקום ה-19. כמו כן, גם במצעד השבועי של גלי צה"ל דורג במקום השמיני.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1984)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 3 |  |
|  ישראל | גלי צה"ל | 8 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1984)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1984)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1984)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף השנה (1984)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 3 |  |
הערות שוליים

↑  אולי עוד פעם באתר סטריאו ומונו
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 3 ביולי 1984. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 14 באוגוסט 1984. פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 11 בספטמבר 1984. פזמונט
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: f7f91a75-4d55-4633-ab94-4879e6da8baa
אמנון מצוי

| אמנון מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-שפתן
משפחה:: אמנוניים
סוג:: Coptodon
מין:: אמנון מצוי
שם מדעי
 Coptodon zillii ‏גרווה, 1848

אמנון מצוי (שם מדעי: Coptodon zillii) הוא מין של דג ממשפחת האמנוניים שבסדרת הדקראים והוא חלק מקבוצת דגי האמנון הלא-טקסונומית. דג זה נפוץ במימי אפריקה והמזרח התיכון לרבות ישראל בה הוא מצוי בעיקר בכנרת, וכן בנהר הירדן. הדג מוכר בשם מושט עדדי .
מאפיינים

אורך הדג עד 40 ס"מ והוא בעל ראש גדול, שפתיים מגודלות וסנפיר גבי היוצר מפרש קשתי עד לסנפירי השת המוגבהים. הזנב קטן בהרבה אך שריר ועוזר לדג לנוע קדימה. צבעו חום-ירקרק כשהקשקשים מובלטים והסנפירים כחלחלים. הבטן לבנה ותחתית הראש ורודה-אדומה.
הדג שוכן במקווי מים עומדים, נהרות איטיים ולעיתים נמצא אפילו בלגונות לצד החוף. בדלתת הנילוס הדג מגיע כמעט עד לחוף, מה שהופך אותו לאחד ממיני האמנוניים הנדירים החיים במים מלוחים או מליחים. הדג יכול לשרוד גם במים בטמפרטורה של מעל 36 מעלות.
הדג ניזון מאצות ומזואופלנקטון שהוא מסנן עם לסתותיו. הצעירים טורפים זחלי חרקים.
כמו מרבית האמנוניים זהו מין מונוגמי והנקבה בונה קן ומטילה בו ביצים.
הערות שוליים

↑  אמנון מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
אמיר באגריה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 2000 (בן 23) מיסיסוגה, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמיר באגריה (באנגלית: Amir Rathaur-Bageria; נולד ב-25 באוקטובר 2000) הוא שחקן קנדי, שהחל את דרכו כשחקן ילד. הוא ידוע מתפקידיו בסדרות הטלוויזיה "דגראסי: הכיתה הבאה" ו"גרנד ארמי".
ביוגרפיה

באגריה נולד במיסיסוגה, אונטריו. אמו, פרמג'יט רתאור, היא פסיכותרפיסטית ואחיו הבכור, כאביר, הוא מנהל שייט. אמיר החל לשחק בהפקות מקומיות מגיל צעיר, הוא שיחק במחזה "מקבת'" כשהיה בכיתה ג'.
הוא אחד השחקנים הצעירים ביותר ששיחקו בסדרת הטלוויזיה "דגראסי: הכיתה הבאה". הוא קיבל את התפקיד הראשי של באאז נהיר כשהיה בן 14. בשנת 2019 הוא לוהק לתפקיד סידהארטה "סיד" פקאם בסדרת נטפליקס "גרנד ארמי" שהוקרנה בשנת 2020.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016–2017 | דגראסי: הכיתה הבאה | באאז נהיר | תפקיד ראשי |
| 2019 | Resolve | זאין | סרט קצר |
| 2020 | גרנד ארמי | סידהרטה "סיד" פקאם | תפקיד ראשי |
| 2022 | Belated | - | פרק אחד |
הערות שוליים

↑  "Meet the fresh-faced case of Netflix's grim teen drama Grand Army". 14 באוקטובר 2020. נבדק ב-15 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Freeman, Molly (14 בינואר 2016). "'Degrassi: Next Class' Features 5 All-New Stars". נבדק ב-7 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sin, Nikki (18 באפריל 2017). "#TMITuesday: 10 Questions With Degrassi Star Amir Bageria". נבדק ב-7 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marzouk, Fares (22 ביולי 2020). "Interview with Amir Bageria". נבדק ב-7 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  White, Peter (21 באוקטובר 2019). "Netflix Adapts Katie Cappiello's Play 'Slut' As Drama 'Grand Army' With 'House of Cards' EPs Joshua Donen & Beau Willimon, Odessa A'zion Leads Cast". נבדק ב-2 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "See the first trailer for Netflix's 'Degrassi: Next Class' — exclusive". Entertainment Weekly's EW.com.
אליפות ישראל בשחמט 1963

אליפות ישראל בשחמט 1963 הייתה האליפות השביעית של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 16 שחמטאים. התחרות נערכה בתל אביב בין התאריכים 1 בדצמבר ל-18 בדצמבר 1963.
האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
אמן בינלאומי יוסף פורת, שצבר 11 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות בפעם השישית.
הדירוג בצמרת

1. יוסף פורת - 11
2. יאיר קריידמן - 10
4-3. צדוק דומניץ
4-3. יעקב בליימן
5. רודי בלומנפלד
אמיר אשל (קצין שריון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 75 בחטיבה 7  מפקד גדוד 198 בחטיבה 460  מפקד חטיבה 600  ראש תורת חיל שריון  קצין האג"ם של פיקוד העורף  נספח צה"ל בסין
אמיר אשל הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה אשר פיקד בעבר על חטיבה 600.
ביוגרפיה

התגייס לקורס טיס, שובץ למגמת נווטים במטוסי תובלה. אחרי שחתם ויתור עבר לשירות בחיל השריון, כמו אביו  ששימש כמפקד אוגדה בחיל. עבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. שימש מפקד מחלקה ומפקד פלוגה, ולאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם. בשנים 1999–2001 פיקד על גדוד 75 בחטיבה 7. ב-2005 מונה למפקד חטיבה 600 בדרגת אלוף-משנה וכיהן בתפקידו עד שנת 2009. לאחר מכן כיהן כראש תורת חיל השריון וקצין האג"ם של פיקוד העורף. באוגוסט 2013 מונה לנספח צה"ל בסין.
אשל הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
אביו, יצחק אשל, היה תת-אלוף בצה"ל.
דודו הוא אלוף-משנה במילואים אמנון אשל, שהיה מפקד חטיבה 7 במלחמת לבנון השנייה.
כיום עוסק אמיר אשל בתעשיות הביטחוניות.
נשוי ליעל ואב לשלושה.
לקריאה נוספת

אמיר אשל, בדרך לקיפאון בתמרון מערכות גיליון 434, דצמבר 2010, עמ' 16 - 25
הערות שוליים

↑  היערכות לחירום סין – ישראל, באתר משרד הבריאות, ‏24 בנובמבר 2013
↑  לילך שובל, מפקד סיירת מטכ"ל ייצא ללמוד בחו"ל; מחליפו: סא"ל ש', באתר ישראל היום, 25 בדצמבר 2012
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אילי (נבדה)

| --- | --- |

מרכז העיר, 2012
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  נבדה נבדה
 תאריך ייסוד:  1906
 שטח:  230 קמ"ר
 גובה:  1,962 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,924 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  39°15′12″N 114°52′38″W﻿ / ﻿39.253333333333°N 114.87722222222°W﻿ / 39.253333333333; -114.87722222222 
 https://www.elynevada.net
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אילי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אילי(למפת נבדה רגילה) קרסון סיטי לאס וגאס הנדרסון רינו אלקו מסקיט וינמאקה קליפורניה אורגון איידהו י ו ט ה  אריז.אילי(למפת נבדה מוגדלת) קרסון סיטי לאס וגאס הנדרסון רינו אלקו מסקיט וינמאקה קליפורניה אורגון איידהו י ו ט ה  אריז.אילי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אילי (באנגלית: Ely) היא מושב המחוז והעיר הגדולה ביותר במחוז וייט פיין שבמדינת נבדה, ארצות הברית. אילי נוסדה במקור כתחנת מרכבת דואר (stagecoach station) של פוני אקספרס לאורך "הנתיב היבשתי המרכזי". ב-1906 התגלתה נחושת ושגשוג הכרייה של אילי הגיע מאוחר יותר ליישובים האחרים ששכנו לאורך "דרך US 50". מסילת הברזל המחברת בין הרכבת הטרנס-קונטיננטלית הראשונה למכרות באוסטין ובאאוריקה כבר הוסרה מזמן, אך מסילת הרכבת לאילי נשארה כמסילה מורשתית והיא ידועה כיום כ"רכבת השדים של אילי העתיקה". במפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, שיעור האוכלוסייה עמד על כ-4,255 נפש.
חלק מהסרט מיליונר מי שגומר ראשון (2001), בבימויו של ג'רי צוקר, צולם באילי.
פט ניקסון, שהייתה רעייתו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון, נולדה בעיר.