קרב בלנהיים
הקרב > בלנהיים ולוצינגן

קאטס הורה לבריגדה של בריגדיר גנרל ארצ'יבלד רו לתקוף. חיילי הרגלים הבריטים הגיחו מגדת הנבל, וצעדו בדממה לאורך 130 מטרים לעבר בלנהיים. הבריגדה הבריטית של ג'ון פרגוסון סיפקה סיוע באגף השמאלי של רו, ונעה במסודר למתרסים בין הכפר לנהר תחת חיפוי הדרגונים של אוטפיי. כשכוחות הברית הגיעו למרחק של 27 מטרים פתחו התותחנים הצרפתים במטח אש קטלני. רו הורה לחייליו לא לירות עד שינעץ את חרבו בגדר הכלונסאות, אך כשצעד קדימה כדי לתת את האות הוא נפגע ונפצע באורח אנוש, ושני קציני מטה שניסו לפנותו נהרגו. הניצולים של חיל החלוץ צמצמו את הפערים בשורותיהם ומיהרו קדימה. קבוצות קטנות של חיילים הסתננו דרך ההגנות, אך מטחי אש חוזרים ונשנים של הצרפתים אילצו את הבריטים לסגת אחורה אל הנבל, תוך ספיגת אבדות כבדות. כשחיילי הברית המשיכו במתקפתם המהוססת הם נתקלו בשמונה אסקדרוני עילית של ז'נדרמריה, שפגעו באגף החשוף של הרגימנט האישי של רו. אולם, הבריגדה ההסניאנית של וילקס הוצבה באזור הדשא הביצתי שעל גדת הנהר, והצליחה להחזיק מעמד ולהשיב אש באופן קבוע לעבר הז'נדרמריה, כך שהחיילים הבריטים והסניאנים יכלו להתארגן מחדש ולפתוח במתקפה נוספת.
המתקפות החוזרות ונשנות על בלנהיים הוכחו כמועילות למרות שכוחות הברית נהדפו פעם נוספת, מאחר שהן גרמו לקלרמבו לבצע את אחת הטעויות הצרפתיות החמורות ביותר באותו יום. ללא התייעצות עם טאלאר הוא הורה לגדודי המילואים שלו להיכנס לתוך הכפר, ובכך הפר את האיזון מול העמדה הצרפתית וביטל את העליונות המספרית של הצבא הצרפתי. הצפיפות בתוך הכפר הייתה כה גדולה עד שחיילים לא יכלו לירות מחשש לפגיעה בחבריהם לנשק. מרלבורו גילה את הטעות הזאת, והורה לקאטס לא לפתוח במתקפה שלישית, ובמקום זאת לבודד את האויב בתוך בלנהיים; כ-5,000 חיילים של כוחות הברית הצליחו לרתק מספר כפול של חיילי רגלים ודרגונים צרפתים.
בצד הימני של כוחות הברית נאבקו כוחותיו הדנים והפרוסים של אויגן בכוחותיהם העדיפים מבחינה מספרית של האלקטור ומרסין. הנסיך מאנהלט-דסאו הוביל ארבע בריגדות לאורך הנבל על מנת לתקוף את העמדות המבוצרות היטב בלוצינגן. בנקודה זו של שדה הקרב הנבל הפריע במידה פחותה, אך הסוללה הגדולה שהוצבה על הרכס של הכפר הייתה בעלת שדה אש טוב לאורך השטח הפתוח המשתרע עד הכפריר שווננבאך. כשחיילי הרגלים חצו את הנהר הם ספגו אש מחיילי הרגלים של מאפיי, ומטחי אש מהתותחים הבווארים שהוצבו לפני הכפר ובאנפילדה שעל קו העצים מימין לכפר. למרות האבדות הכבדות הפרוסים ניסו להסתער על הסוללה הגדולה, ובמקביל ניסו הדנים להדוף את חיילי הרגלים הצרפתים מהחורשות שמאחורי הכפר.
הפרשים של אויגן החלו לחצות את הנבל מאחר שחיילי הרגלים היו עסוקים בלחימה. תחילת הצליחה של הנהר הייתה מוצלחת, אך לאחר מכן הקו הראשון של הפרשים, בפיקודו של הנסיך מקסימיליאן וילהלם מבראנסוויק-לינבורג, נלחץ על ידי הקו השני של פרשי מרסין, ונסוגו בבלבול. למרות זאת הצרפתים המותשים לא יכלו לנצל את היתרון הזה, ושני כוחות הפרשים ניסו להיאסף ולהתארגן מחדש. אולם, חיילי הרגלים הפרוסים והדנים נאלצו לסגת לרוחב הנבל, מאחר שלא הייתה להם תמיכה של פרשים והם היו נתונים בסכנת כיתור. חלק מחייליו של אויגן איבדו את העשתונות. מאות חיילים נלקחו בשבי, ורק בזכות מנהיגותם של אויגן והנסיך הפרוסי הרגלים הפרוסים לא נטשו את שדה המערכה.
לאחר שקיבץ את חייליו ליד שוונינגן - מאחורי נקודת ההתחלה שלו - התכונן אויגן לפתיחה במתקפה שנייה בראשותם של אסקדרוני הקו השני שהיו נתונים לפיקודו של הדוכס מווירטמברג-טק. גם הם נלכדו באש ארטילרית צולבת מלוצינגן ואוברגלאוהיים, ופעם נוספת נסוגו בחוסר סדר. אולם, הצרפתים והבווארים היו לא מאורגנים בדומה ליריביהם, והיו זקוקים להשראה ממנהיגם, האלקטור מבוואריה. חיילי הרגלים הדנים והפרוסים של אנהאלט-דסאו תקפו בפעם השנייה, אך לא יכלו להמשיך בהתקדמות בלי תמיכה לוגיסטית מתאימה. פעם נוספת הם נסוגו אל מאחורי הנחל.