stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמירני
לידתו של אמירני

האגדה מספרת כי הצייד דאריג'אן (דארג'ליאן) הוזמן על ידי האלה למערתה בהרים. הוא נשאר שם כמה ימים, עד שלילה אחד אשתו תפסה את הזוג במיטה וחתכה את צמתה הזהובה. דאל התעוררה והכריזה שהיא בהריון, ושהיא לא יכולה להישאר יותר עם דאריג'אן. היא פוקדת על מאהבה להוציא את העובר מביטנה. ברגע שהוא הוצא מביטנה, הוא הועבר לבטן של עגל. אל מוצא את הילד וקורא לו אמירן. הילד אומץ על ידי משפחת איכרים. גודל בצורה בלתי מרוסנת והפך במהירות ללוחם אימתני.
אלפרד צ'יתאם

אלפרד צ'יתאם
אלפרד צ'יתאם (באנגלית: Alfred Cheetham;‏ 6 במאי 1867 – 22 באוגוסט 1918) היה חבר בכמה משלחות לאנטארקטיקה. הוא שירת כקצין שלישי הן במשלחת נמרוד והן במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית, שתיהן בפיקודו של ארנסט שקלטון. צ'יתאם נספה בים כשטורפדו פגע באונייתו במלחמת העולם הראשונה.
חייו

אלפרד ביוקנן צ'יתאם נולד בליברפול, אנגליה ומשם עברה משפחתו להאל. כנער ירד לים ועבד בספינות דיג בים הצפוני ועוד הלאה משם. הוא נשא לאישה את אלייזה סוייר, ויחדיו הביאו לעולם 13 ילדים. צ'יתאם עבד מבסיסו בהאל כרב מלחים בצי הסוחר וכימאי במילואים בצי המלכותי.
קריירה אנטארקטית

במהלך משלחת דיסקברי בשנים 1901–1904 ביקר צ'יתאם לראשונה באנטארקטיקה, על ספינת האספקה "מורנינג". הוא חזר לשם במשלחת טרה נובה, ניסיונו הכושל של רוברט פלקון סקוט להגיע ראשון אל הקוטב הדרומי, שהסתיים במותם הטרגי של סקוט ואחדים מאנשי המשלחת. הוא שירת כרב-מלחים בטרה נובה, ואף כי התנדב לפלוגת החיפוש שיצאה למצוא את קבוצת הקוטב של סקוט, נדחתה בקשתו משום שהיה בעל משפחה.
צ'יתאם חזר לאנטארקטיקה, הפעם בפיקודו של ארנסט שקלטון, על האונייה נמרוד, שם היה רב-מלחים וקצין שלישי. בעת גיוס הצוות למשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית בשנת 1914 היה צ'יתאם בן ה-47 חבר הצוות בעל הניסיון הרב ביותר באנטארקטיקה, לאחר שעשה כמעט שש שנים בימים שסביב היבשת.
במשלחת אנדיורנס שירת צ'יתאם בקצין שלישי והיה חבר מלא חיים ופופולרי בצוות האונייה. פרנק וורסלי מגדיר אותו כ"פיראט בכל רמ"ח איבריו". לאחר שאנדיורנס נמחצה בקרח הים הדחוס ואנשיה יצאו בשלוש סירות הצלה אל אי הפיל, היה צ'יתאם בצוות של וורסלי בסירה "דאדלי דוקר". וורסלי מספר, שגפרורים היו למטבע עובר לסוחר ומחירם עלה כדי כך, שצ'יתאם קנה ממנו גפרור יחיד במחיר בקבוק שמפניה, שישולם כשצ'יתאם יפתח את הפאב שלו בהאל לאחר המלחמה. צ'יתאם נפל כשאונייתו טורפדה בשנת 1918 והחוב לא שולם מעולם.
על מאמציו במהלך המשלחת קיבל צ'יתאם את מדליית הקוטב מכסף.
לאחר משלחת אנדיורנס

צ'יתאם חזר להאל אחרי המשלחת ושם נודע לו שאחד מבניו, ויליאם אלפרד, אבד בים כשצ'יתאם היה בדרכו חזרה מאנטארקטיקה. הבן הנעדר, בן 16, טבע כנראה בעת שירותו על האונייה "אדריאטיק". צ'יתאם הצטרף לצי הסוחר ושירת כקצין שני על האונייה "פרונל", כשטורפדו מצוללת גרמנית פגע בה בים הצפוני וקטל אותו.
לקריאה נוספת

"Antarctic Explorers: Ernest Shackleton". South Pole.com. ארכיון מ-2007-01-18. נבדק ב-16 בינואר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
Paul Ward (2001). "Alfred B. Cheetham". Cool Antarctica. אורכב מ-המקור ב-2007-02-03. נבדק ב-16 בינואר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
Sir Ernest Shackleton (1999) [1919]. South. Great Britain: Penguin Books. ISBN 0-14-028886-4.
הספינה "טרה נובה" בתצלום משנת 1910
אנשי המשלחת שנשארו על אי הפיל נפרדים מן השישה שיצאו ב"ג'יימס קיירד" להזעיק עזרה
אלגוריתם מקוון

במדעי המחשב, אלגוריתם מקוון (online algorithm) הוא אלגוריתם אשר מאולץ לפלוט החלטות לפני השלמת קבלת כל הקלט. מאידך גיסא, אלגוריתם שאינו מקוון (offline algorithm) מורשה לעבור על כל הקלט בטרם ייאלץ לפלוט את החלטתו הראשונה. מסיבה זו, אלגוריתם מקוון עשוי להגיע להחלטות שאינן אופטימליות יחסית לאלגוריתם שאינו מקוון.
ניתוח התחרותיות (competitive analysis) של האלגוריתם הוא חקר איכות החלטות של אלגוריתמים מקוונים. זהו ניתוח של החרטה של אלגוריתם מקוון.
דוגמאות > ניהול זיכרון מטמון

בין שאר תפקידיה, מערכת הפעלה של מחשב מתפעלת מידע המחולק פנימית לדפים. המשתמש מבצע פעולות המתרגמות לבקשות גישה לדפים. רק לחלק מדפים אלה יש מקום בזיכרון המטמון של המחשב, ורובם נשמרים בדיסק הקשיח שלו. זמן הטעינה של דפים מהדיסק הקשיח לזיכרון הוא ארוך מאוד בהשוואה לרוב פעולותיו האחרות של המחשב. מסיבה זו, כשהמשתמש מבצע פעולה המתרגמת לצורך לטעון דף לזיכרון, ויש צורך לפנות דף אחר מהזיכרון לצורך כך, אידיאלית היה כדאי לפנות את הדף שיבוקש האחרון בעתיד. דא עקא, שהמחשב אינו יודע בשלב זה את כל סדרת הבקשות בעתיד, ולכן זו בעיה מקוונת.
דוגמאות > משחק בעל יותר משחקן יחיד

רוב המשחקים בעלי יותר משחקן יחיד (לדוגמה שחמט או דמקה) הם, לפי ההגדרה, מקוונים. אי אפשר לקבל מראש את סדרת ההחלטות של היריב, מפני שפעולותיו של כל צד נקבעות בין היתר על פי פעולת הצד השני.
דוגמאות > בעיית k-השרתים

בעיית k השרתים (K-Server problem) היא אחת מהבעיות הידועות באלגוריתמים מקוונים והוצגה לראשונה ב-1988. בבעיה זו ישנם k שרתים מפוזרים במרחב מטרי סופי (מעין "חדר"). הבעיה מוגדרת כך: בהינתן k שרתים הנמצאים בנקודות במישור, ובקשות שמגיעות מנקודות שונות באופן מקוון, צריך להחליט לכל בקשה איזה שרת להזיז לנקודה שלה כדי לטפל בה. המטרה היא להזיז את השרתים במרחק הכולל (על פי המרחב המטרי) הקטן ביותר האפשרי.
השערה רווחת היא כי יחס התחרותיות של בעיית k-השרתים הוא k. ידוע כי k הוא הערך הטוב ביותר האפשרי וכי לבעיית 2 השרתים ידוע אלגוריתם 2-תחרותי. לערכים גדולים יותר היחס הטוב ביותר הידוע הוא 2k-1.
הערות שוליים

↑  Competitive algorithms for server problems
↑  On the k-server conjecture
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534843905171  BnF: cb17707903j (data)  GND: 4583199-3  LCCN: sh98004683
אלצ'ורה מנוקד

| אלצ'ורה מנוקד |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אלצ'וריים
סוג:: Elachura 
מין:: אלצ'ורה מנוקד
שם מדעי
 Elachura formosa ‏טווידדייל, 1874

אלצ'ורה מנוקד (שם מדעי: Elachura formosa) היא ציפור שיר היחידה במשפחת האלצ'וריים (Elachuridae). בעבר שויך לסוג Spelaeornis שבמשפחת הטימליים אך הופרד הן מהסוג והן מהמשפחה.
מאפיינים

ציפור זו מצויה באזור דרום אסיה ודרום-מזרח אסיה, בעיקר סביב הרי ההימלאיה.
זוהי ציפור שאורכה 10 ס"מ והיא בעלת נוצות חומות-לבנות אך מנומרת בשחור. הראש כהה יותר משאר הגוף ומזכיר מראה של גדרון והמקור צר ומכופף מעט. הכנפיים והזנב מעט אדמוניים ומעל הגב ישנם נקודות לבנות מעטות.
היא מצויה בין ענפי העצים שביערות הטרופיים והסובטרופיים ומצויה על העפים, בין הגזעים, בשיחים או בכרי דשא. היא ניזונה מחרקים שהיא מחפשת בין חורי העצים. מצב שימור הציפור הוא ללא חשש.
הערות שוליים

↑  אלצ'ורה מנוקד באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלצ'בסק

אלצ'בסק (באוקראינית: Алчевськ) היא עיר במחוז לוהנסק, אוקראינה. העיר נקראת על שמו של מייסדה - איש העסקים אלכסיי אלצ'בסקי.
היסטוריה

אלצ'בסק הוקמה כמושבת פועלים, שמה הראשון היה יורייבקה וב-1903 שמה שונה לאלצ'בסק לאחר מותו של אלצ'בסקי.
בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 האוכלוסייה צמחה באופן מהיר, ב-1926 התגוררו כאן 16,000 תושבים, ואילו ב-1939 התגוררו כאן כבר 55,000 תושבים, גידול מהיר זה נבע מהתפתחות תעשייתית. ב-1931 שמה של העיר שונה לוורושילובסק, על שמו של קלימנט וורושילוב שהחל את פעילותו המהפכנית במפעל מקומי. ב-1938 היישוב קיבל מעמד של עיר.
העיר הייתה תחת הכיבוש הגרמני בין 12 ביולי 1942 ל-2 בספטמבר 1943.
ב-1961 שמה שונה שוב, והפעם היא נקראה קומונארסק, לאחר התפרקותה של ברית המועצות הוחלט להחזיר לה את השם אלצ'בסק.
מאז 2014 נמצאת העיר בשליטת בדלנים שהכריזו על עצמאות חד צדדית מאוקראינה.
ספורט

אלצ'בסק היא ביתו של מועדון הכדורגל סטאל אלצ'בסק המשחק בליגה האוקראינית הראשונה.
אנדרטת הרנסאנס האפריקאי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר הנצחה, פסל ענק 
 על שם:  African Renaissance 
 כתובת:  Deux Mamelles 
 מיקום:  אוואקם 
 מדינה:  סנגל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2008
 תאריך פתיחה רשמי:  3 באפריל 2010 
 חומרי בנייה:  ארד 
 יוצר:  Mansudae Overseas Projects 
 אדריכל:  Pierre Goudiaby Atepa 
 מידות
 גובה:  52 מ' 
 קואורדינטות:  14°43′20″N 17°29′42″W﻿ / ﻿14.722222222222°N 17.495°W﻿ / 14.722222222222; -17.495
 monuraf.net
 he
 
אנדרטת הרנסאנס האפריקאי (בצרפתית: Monument de la Renaissance Africaine) הוא פסל ברונזה גדול, בגובה 52 מטרים, הממוקם על ראש אחת גבעה בפאתי העיר דקר שבסנגל. הפסל מציג גבר אפריקאי שרירי אשר מחזיק בידו השמאלית ילד אפריקאי שמצביע אל עבר האוקיינוס האטלנטי, בעוד שבידו הימנית הוא חובק אישה אפריקאית.
הפסל עוצב על ידי האדריכל הסנגלי פייר גודיאבי על סמך רעיון של הנשיא עבדוליי ואד ונבנה על ידי חברה מקוריאה הצפונית. עלות הפסל הייתה 27 מיליון דולרים.
בניית הפסל החלה בשנת 2008. בעוד שבמקור בניית הפסל הייתה אמורה להסתיים בדצמבר 2009, בשל עיכובים בניית הפסל נמשכה עד תחילת 2010, והאתר נפתח לבסוף באופן רשמי ב-4 באפריל 2010, בציון 50 שנה לעצמאות סנגל. זהו הפסל הגבוה ביותר בעולם מחוץ לאסיה ושטחי ברית המועצות לשעבר.
בקרבת האנדרטה מוזיאון המוקדש להיסטוריה ולתרבות של אפריקה.
אמבריתופודיים

| אמבריתופודיים |
| --- | --- |

תקופה
אאוקן-אוליגוקן 35–28 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: אפרותריה
סדרה:: אמבריתופודיים
משפחות
 Arsinoitheriidae  Palaeoamasiidae
שם מדעי
 Embrithopoda ‏אנדרוס, 1906

אמבריתופודיים (שם מדעי: Embrithopoda) היא סדרת יונקים נכחדת מקבוצת אפרותריה - יונקים שהתפתחו בעיקר באפריקה. האמבריתופודיים חיו בתקופות האאוקן עד האוליגוקן באפריקה, אסיה ואירופה והם נראו כמו קרנפים בעלי 2 קרני עצם ענקיות על ראשם.
למרות דמיונם לקרנפים, הם דווקא היו קרובי משפחתם של הפיליים וכן של התחשים, השפנים וכן לסדרת היונקים המימיים דסמוסטיליים. קרניהם הגדולות העמיסו על ראשם וצוואריהם וכנראה שהם היו יצורים איטיים ומסורבלים כמו הקרנפים ואף יותר. כנראה שהם היו שוכנים באזורי מים או ביצות וכן ביערות גשם טרופיים.
מיון

סוג Stylolophus
משפחה Arsinoitheriidae
סוג ארסינויתריום (Arsinoitherium)
סוג Namatherium
משפחה Palaeoamasiidae
סוג Hypsamasia
סוג Palaeoamasia
סוג קריבדיאתריום (Crivadiatherium)
שלד משוחזר של ארסינויתריום
אנדרטת החייל האלמוני (סופיה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל, קבר החייל האלמוני 
 כתובת:  סופיה 
 מדינה:  בולגריה 
 קואורדינטות:  42°41′47″N 23°19′53″E﻿ / ﻿42.69633333°N 23.33146389°E﻿ / 42.69633333; 23.33146389
 he
 
פסל האריה בסמוך לאנדרטת החייל האלמוני בסופיה
מראה כללי של אנדרטת החייל האלמוני בסופיה
אנדרטת החייל האלמוני בסופיה (בבולגרית: Паметник на Незнайния воин) היא אנדרטה במרכז סופיה, בירת בולגריה.
האנדרטה ממוקמת בסמוך לכנסיית סופיה הקדושה ולקדרלת אלכסנדר נבסקי.
האנדרטה מנציחה את החיילים הבולגרים שנפלו במלחמות להגנת מדינתם.
האנדרטה כוללת אש תמיד הממוקמת על במה, ופסל אריה הניצב בסמוך לה.
במקום מתקיימים טקסים רבים, בין היתר טקסים בהשתתפות נשיא בולגריה ונציגי מדינות זרות.
היסטוריה

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל אנדריי ניקולוב ונפתחה ב-22 בספטמבר 1981, יום השנה ה-1300 ליסוד המדינה הבולגרית.
בשנת 1918 נבחרה ועדה לצורך הקמת האנדרטה. ארבע שנים מאוחר יותר החלה לגייס כספים לצורך הקמתה, אך לא הצליחה במשימתה. בשנת 1926 החליטה ועדה בראשות שר המלחמה, הגנרל איבן וולקוב, להפקיד את הקמת האנדרטה בידי ניקולוב. ובחרה את מיקומה - בצד הדרומי של כנסיית סנט סופיה. הוחלט שהאנדרטה תהיה הקבר הסמלי של כל החיילים הבולגרים הידועים והבלתי ידועים שאיבדו את חייהם במאבקים לשחרור, איחודה והגנתה של בולגריה.
הסרת הלוט מעל האנדרטה התרחשה בשנת 1941. האנדרטה כללה אריה עשוי ברונזה כסמל לאומה הבולגרית. בסיס האנדרטה היה סרקופג מגרניט בעל תבליט ברונזה עם שני צלבי מתכת והכיתוב "לכל אלה שמסרו נפשם למען ארצם - תהילת עולם!" הסרקופג היה מוקף בתבליטים משני הצדדים: מצד אחד הייתה ערבה בוכייה, סמל הצער ומצד שני - שתי נשים כפופות לסבלן.
במהלך התקפות ההפצצה של בעלות הברית על סופיה היא ניזוקה קשות. דבר לא נותר במקום למעט פסל האריה.
לאחר ההפיכה הקומוניסטית ב-9 בספטמבר 1944 הוחלט להסיר את האנדרטה, ופסל האריה הוזז מהמקום והוצב מול הכניסה לבית המלוכה לשעבר בעיר וארנה. לאחר מכן האריה נעלם באופן מסתורי ורק בשנת 1975 הוא נמצא אך לא הושב למקומו.
בשנת 1980 הוחלט כי יש לשפץ את המקום והאנדרטה נחנכה מחדש בשנת 1981.
הכיתוב על האנדרטה

על מצבת החייל האלמוני קיים כיתוב, חלק מתוך שיר מאת הסופר והמשורר הלאומי איוואן ואזוב:
בתרגום לעברית:
מחלוקות בנוגע לאנדרטה

מספר מחלוקות התעוררו בנוגע לאנדרטה לחייל האלמוני:
לדעת מספר מתנגדים, אין הצדקה לקיום האנדרטה, מכיוון שלכל חייל שמסר את נפשו למען בולגריה - יש שם, ולכן הצגת החייל כ"חייל אלמוני" הופך אותו למעשה לחסר ייחוד ובלתי זכיר.
גם פסל האריה זכה לביקורת. האריה הוא הסמל הלאומי של בולגריה, אך התנוחה בה הוא מפוסל, תנוחת רביצה-שכיבה מעידה על כניעה וחולשה, בניגוד לתנוחה זקופה יותר שמעידה על עוצמה.
הערות שוליים

1 2  Dmitry Medvedev lays a wreath at the Monument to the Unknown Soldier in Sofia
↑  Sofia City Hall Guards Unknown Soldier Monument from Vandals, novinite.com
↑  Monument to the Unknown Soldier, IPA CBC Bulgaria-Serbia Programme
1 2  Bozhidar Yanev, The long and intricate history of the Monument to the Unknown Soldier, ‏26/9/2016
↑  Monumental Negligence – or, how Bulgarian artists fight against monumental amnesia
↑  The Unknown Warrior Monument, Bulgaria Guides
↑  Morten Stige, The lion in Romanesque art, meaning or decoration?
אל ההר

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  אברהם אפשטיין, יצחק צבי רקובסקי ושמואל צבי הולצמן
 תקופת הפעילות:  1933–1940 (כ־7 שנים)
אל ההר הייתה חברה לרכישת אדמות בארץ ישראל המנדטורית, בעיקר באזור הר חברון, שפעלה בין השנים 1933–1940. הוקמה על ידי אברהם אפשטיין, יצחק צבי רקובסקי ושמואל צבי הולצמן. החברה הקימה את היישובים כפר עציון ופרי עמל וכן את יער עציון.
הרקע להקמה

שני מייסדי החברה הראשונים, אפשטיין ורקובסקי, רכשו אדמות טרם ייסוד החברה באזור סמוע בהר חברון, תל אביב ובאר שבע. רקובסקי קנה אדמות גם באזור נבי סמואל ואפשטיין ניסה לרכוש באזור עבר הירדן.
עמדתו של ארתור רופין, שבאותו זמן עמד בראש מחלקת ההתיישבות של ההנהלה הציונית ביישוב, הייתה שחקלאות יהודית לא תצלח באזור ההררי ויש להפנות את משאבי הרכישה לאדמות בשפלה, השניים התנגדו לעמדה זו והתחזקו בעמדתם עוד יותר בעקבות פרעות תרפ"ט בהם ננטש היישוב היהודי בחברון וטענתם הייתה שהתיישבות יהודית חוזרת בחברון לא תוכל להתקיים בלי עורף חקלאי בהר.
התגובות לפועלה > בקרב היישוב היהודי

חיים ויצמן הזכיר את כפר עציון כדוגמה ליישוב היודע ליישם את היתרונות שמספקת לו החלוציות המנוהלת על ידי המוסדות הלאומיים.
בתחילה הסוכנות היהודית גילתה יחס חיובי למפעל ואף איחלו להולצמן בתגובה לאחד ממכתביו: ”אנו מאחלים שיצליח לגשם את משאת נפשו ואת שאיפתו לטובת הארץ, החקלאות העברית ולטובתו”.
גם קרן קיימת לישראל תמכה בתחילה בהתיישבות בהר כפי שעולה ממכתב ששלח בשנת 1933 מנחם אוסישקין, שהיה ראש הקרן באותה העת, אל הולצמן: ”מביע את ברכתי להתחלת מפעל יישובי חקלאי בסביבת ירושלים על ידי האינציאטיבה (יוזמה) הפרטית”. אוסישקין הוסיף במכתב שבאם החברה תרצה בכך, קק"ל תהיה מוכנה לרכוש מהאדמות כמה מאות דונמים להקמת יישוב של פועלים חקלאיים.
ב-1935 יצא יוסף ויץ (שהיה חבר הוועדה שמייעצת בנושא החקלאות יחד עם טוביה מילר ושלמה ידידיה שהיה מומחה למטעים במקוה ישראל) כנגד כפר עציון במאמר פומבי בעיתון דבר ובו העלה מספר נקודות:
קרקע יקרה: ויץ טען שהחברה שיווקה את החלקות כאדמות זולות ובפועל אדם שיקנה חלקה יצטרך לשלם 1,300 לא"י, מכיוון שהחברה לא כללה את כל ההוצאות בפרסום שלה.
יחידת החקלאות: ויץ טען שיחידת החקלאות יקרה מידי ושאף על פי שבשיחה עם הולצמן הבין שהם מתכוונים להכשיר את הקרק לנטיעה, בפרסום החברה לא מתחייבת מפורשות לכך אלא רק ל'הכנה ממדרגה ראשונה' וכך הקונה יולך שולל ולא יוכל לטעון אחר כך אם לא תהיה מוכשרת.
עלות המטע: לטענתו של ויץ בשיחה עם הולצמן הוא הסביר לו שאין סיבה לדרוש יותר מ22 לא"י לנטיעה לדונם ובפרסום החברה דורשת 38 לירות לדונם, סכום מופרז לדעתו. בהמשך דרשה החברה 50 לא"י לדונם ביער עציון תוך הבטחה לנטוע על דונם 100 עצים. בנוסף, לטענתו כך מוכרי הקרקעות הערבים מעלים את מחיר הקרקע ואחרים לא יוכלו לקנות בזול.
החברה תכננה גם לבנות מבני משק אחרים כלול ורפת, ויץ יוצא נגד התכנון בטענה שאין סיבה להשקיע כסף מיותר במבנים שהתועלת שלהם נמוכה באזור ההררי, שם אין הרבה מים. בייחוד כאשר הוא מתחרה עם אזורים אחרים שם הענף מתפתח יותר בקלות.
עוד טען, שהחברה פרסמה סכום מוגזם בתור רווח צפוי לקונים והיה נכון לפרסם יותר סכום קטן יותר.
במאמר מספר ויץ שדחק לקיים פגישה של הגורמים המייעצים בנושא החקלאות לחברת אל ההר והודיע שאם לא תתקיים פגישה כזו יפרוש מחברותו בוועדה. לבסוף, ב-28 במרץ 1934, התקיימה פגישה והוחלטו בה מספר דברים אך לטענתו של ויץ לא עמדו בהתחייבויות. כיוון שכך, שלח ויץ מכתב להולצמן מכתב בו הוא דורש שהחברה תשתתף בסכום של 80 לא"י מתוך 150 בעבור יועץ אטימולוגי בשביל הנטיעות. הולצמן הסכים ל-25 לירות וויץ לא התפשר על פחות מ-50. אחר כך פרש ויץ מהוועדה המייעצת לחברה ופרסם שהפרסומים החקלאיים לא על דעתו.
בתגובה למאמר זה של ויץ פרסמה חברת אל ההר הודעה בעיתון דואר היום:
חברת "אל ההר" מבקשת להודיע, כי הוא מוצאת שהעובדות במאמרו של מר יוסף ויץ ב"דבר" מיום 14 בינואר בענין כפר עציון הן בלתי נכונות, מסולפות ועלולות להזיק לפעולות "אל ההר", פוגעות בכבודה ובכבוד העומדים בראשה. על כן החליטה להגיש משפט פלילי נגד מר ויץ.
המאמר יצר פולמוס בעיתונות סביב חברת אל ההר. משה כרמון (אביו של דוד כרמון) כתב מאמר בעיתון דואר היום בו יוצא חוצץ נגד ויץ וטוען שמהמאמר עולה שכבודו של ויץ נפגע ולכן פרסם את המאמר. עוד כתב שלא היה לו לפנות לעיתונות ובכך לסכן את עתיד ההתיישבות בהר אלא לפנות למוסדות הרשמיים שיתערבו בתוכנית החברה.
התגובות לפועלה > בקרב ערביי הסביבה

גם בקרב ערביי חברון וסביבותיה היו חילוקי דעות לגבי ההתיישבות היהודית החדשה. היו שסברו שהגעת היהודים לאזור תביא להתפתחות החקלאות והמסחר ותביא גם להתיישבות יהודית בחברון עצמה, שהיו בה בתים רבים ריקים. לעומתם היו שהביעו חששות מההתיישבות היהודית, ודיברו על "תוכנית-שטן ליישוב ארץ ישראל" שתכננו היהודים לכיבוש ארץ ישראל כולה ועכשיו הציונים נושאים עיניהם אל חברון.
פירוק החברה

שנתיים לאחר הקמתה, פרש הולצמן מהחברה ושאר השותפים המשיכו. אליהם הצטרף חיים שוגרמן שהיה גם מנהל בנק גאולה ובניין בירושלים. בעקבות המרד הערבי הגדול, בשנת 1936 - תרצ"ו, ברחו המתיישבים היהודים מהאזור והמורדים הערבים פגעו בקרוב למיליון שתילים שיובאו מסוריה ובחלק מהמטעים. רקובסקי, סיפר בראיון מאוחר שאחרי הפרעות כבר לא ניתן היה להמשיך.
לאחר גל המאורעות הראשון 32 פועלים נותרו בשטח על אף המצב הכלכלי הקשה והעובדה שהחברה הפסיקה לשלם להם משכורת והחלו בנטיעה מחודשת. פנחס שניאורסון, אחד מאנשי החברה שהיה אחראי על הנטיעות, שלח מכתב להנהלת קרן עזרה וביצרון של הסוכנות היהודית וביקש עזרה ויחס חיובי על מנת שלא ייעזב המקום והערבים יחשבו שאפשר לגרש את היהודים על ידי עקירת מטעים.
ב-28 במרץ 1937 כתב שניאורסון לד"ר מגנס, נשיא האוניברסיטה העברית, על החשיבות להיאחזות בהר וסיפר לו שכרגע בכפר עציון יש 8–10 בחורים ו-7 נשים וילדים שנשארו שם כל זמן הפרעות ושהם מקוים לשוב ולנטוע לאחר שיחלוף המצב הביטחוני.
בשנת 1937 בנק 'גאולה ובניין' בירושלים, שבו הופקדו כספי הקונים (ביחד עם בנק מרכנתיל בירושלים), נקלע לקשיים ובעקבות כך לא הוחזר הכסף לקונים. הקונים הקימו אגודה שנקראה - 'ועד יער עציון' ובה היו חברים בין 400 ל-500 קונים. האגודה התריעה בפני החברה שאם לא יוכח שהכסף נמצא בשלמותו, הם יתבעו את החברה. נעשתה תביעה אחת והשופט חייב את החברה להשיב את הכסף. חודש לאחר מכן נעשה ניסיון להקים חברת מניות על ידי הקונים והולצמן והם החלו בקיום אספות כדי למצוא פתרון למצב.
בשנת 1938 לאחר קשיים מרובים, פנו בעלי החברה והקונים להתאחדות האיכרים בבקשה שתיקח על עצמה את הטיפול בפירוק החברה. ההתאחדות בחרה ועדה לבירור אפשרויות הפירוק. הוועדה בתורה מינתה את י.ד זילבר שיקבע את התנאים הדרושים. אחד התנאים החשובים היה באיזה אופן בנק גאולה ובנין בירושלים יפורק, כיוון שהחברה עבדה עם הבנק. הקונים מטעמם גם מינו את זילבר לוועדה מבלי שזה יחייב את ההתאחדות לטפל בפירוק.
בספטמבר 1940 בתום המאורעות נעשה ניסיון על ידי החברה ליישב שוב את הקרקע ונתקלה בהתנגדות יוסף ויץ. בעקבות כך שיגר שניאורסון מכתב לברל כצנלסון נגד ויץ. במקביל חברת אל ההר וקק"ל קיימו משא ומתן להעברת האדמות לקק"ל תמורת תשלום לפועלים על הזמן בו החברה לא שילמה להם. קק"ל התנגדה אך פדתה חלק מהקרקעות ושילמה פיצויים לאלה שהחזיקו בהן. 5,500 דונם נשארו בידי 557 קונים.
בשנת 1941 נעשה ניסיון נוסף לחדש את ההתיישבות ובעלי הקרקעות הוזמנו לאספה שבה הקימו ארגון רשמי לשם הגנה על זכויותיהם ובחרו ועד קבוע. ההתיישבות לא חודשה לבסוף עד 1943 על ידי קק"ל.
ראו גם

גוש עציון
שמואל צבי הולצמן
כפר עציון
מגדל עדר
לקריאה נוספת

גלריית תמונות מכפר עציון
גוש עציון מראשיתו עד תש"ח
אל ההר, במרכז מורשת גוש עציון
הערות שוליים

↑  גוש עציון מראשיתו עד תש"ח, עמ' 70
↑  יצחק שטינהרץ, הארץ⁩, 21 ינואר 1935⁩, באתר אוסף העיתונות של הספריה הלאומית
↑  הארץ, 11 באפריל 1934
↑  צילום של המכתב אפשר למצוא בספרו של צבי אילן, "גוש עציון מראשיתו עד תש"ח", עמ' 68
↑  בנאומו בוועידה הארצית לקרן היסוד, ד' טבת תרצ"ה, 10 באוקטובר 1934
↑  יוסף ויץ, במורדות כפר עציון בעיתון דבר, באתר הספריה הלאומית, ‏14 בינואר 1935
↑  משה כרמון, התנועה אל ההר, באתר דאר היום, ‏12 בפברואר 1935
↑  דאר היום, 4 בינואר 1934, "החברונים שמחים להתיישבות יהודית".
↑  הארץ, 4 בינואר 1934, "כפר-עציון".
↑  חברת אל ההר נתחייבה להשיב את הכסף לקוניה, באתר הארץ, ‏30 ביוני 1937
↑  הארץ, כל בעלי הקושנים בכפר ויער עציון, באתר הספריה הלאומית מחלקת עיתונות, ‏15 בדצמבר 1941
הסכם בין הולצמן לבין האחראי על נכסי הרוסים לחכירת המנזר
ההסכם בין חברת אל ההר לבין חברת פידיליטי
אמירות ריאד

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה אבסולוטית אסלמית
 ראש המדינה:  מלך
 מלך:  אבן סעוד
 שפה נפוצה:  ערבית
 עיר בירה:  ריאד
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 ישות יורשת:  אמירות ריאד וחסה
 
אמירות ריאד הייתה אמירות סעודית שהתקיימה מ-1902 עד 1913, והייתה השלב הראשון במדינה הסעודית השלישית.
היסטוריה

ב-1891, הצליחו כוחות אמירות ראשידי לכבוש את אמירות נג'ד, ולגרש את בית סעוד לכווית. ב-1901 פרש עבד אל-רחמן אבן-פייצל מהנהגת בית סעוד, שעברה לידי עבד אל-עזיז אבן סעוד. בינואר 1902 פלשו כוחות בית סעוד בהנהגתו לאמירות ראשידי וב-13 בינואר, כבשו מחדש את ריאד.
במהלך השנים 1903 עד 1907 התקיימה המלחמה הסעודית-ראשידית, בין כוחות האמירות הראשידית, בתמיכת האימפריה העות'מאנית לאמירות, במהלכה כבשה האמירות ב-1906 את מחוז אל-קסים.
האמירות הפכה לאמירות של נג'ד וחסה, לאחר כיבוש אל-אחסא ב-1913.
הערות שוליים

1 2 3  Madawi Al-Rasheed. A History of Saudi Arabia. Cambridge, England, UK: Cambridge University Press, 2002. Pp. 40.
↑  J. A. Hammerton. Peoples Of All Nations: Their Life Today And Story Of Their Past (in 14 Volumes). Concept Publishing Company, 2007. Pp. 193.
אנדרטת הקרב על בריטניה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל 
 על שם:  הקרב על בריטניה 
 כתובת:  רציף ויקטוריה 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2005
 תאריך פתיחה רשמי:  2005 
 חומרי בנייה:  ארד, גרניט 
 יוצר:  פול דיי 
 מידות
 רוחב:  2,500 ס״מ 
 גובה:  2 מ' 
 קואורדינטות:  51°30′11″N 0°07′24″W﻿ / ﻿51.503017°N 0.123425°W﻿ / 51.503017; -0.123425
 www.bbm.org.uk
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסאנדרטת הקרב על בריטניה(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסאנדרטת הקרב על בריטניה(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיאנדרטת הקרב על בריטניה(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיאנדרטת הקרב על בריטניה
 
אנדרטת הקרב על בריטניה (באנגלית: The Battle of Britain Monument in London) היא אנדרטה על רציף ויקטוריה שעל גדת הנהר תמזה במרכז לונדון שבאנגליה. האנדרטה מנציחה את הטייסים שהשתתפו בקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה. הלוט מעל האנדרטה הוסר ב-18 בספטמבר 2005.
האנדרטה מומנה על ידי "האגודה הבריטית ההיסטורית לזכר הקרב על בריטניה" שאספה 1.74 מיליון ליש"ט מתרומות פרטיות. בראש האגודה עומד נורמן טביט.
מבנה האנדרטה

האנדרטה משתמשת במבנה אוורור שאורכו 25 מטרים והוא מצופה גרניט. המבנה שימש בעבר ארובת קיטור לרכבות שעברו מתחת לרציף בדרכן לתחנת הרכבת. במסגרת בניית האנדרטה נחצב מעבר דרך מרכז המבנה ונוצקו לוחות ברונזה המתארים את הקרב. במרכז האנדרטה פסל בגודל טבעי של טייס בדרכו למטוסו בפתיחת הקרב. על צידה החיצוני של האנדרטה רשומים בלוחות ברונזה שמות כל הטייסים שהשתתפו בקרב ההגנה על שמי בריטניה.
הפסל שנבחר להקמת האנדרטה הוא פול דיי, והנפחייה אשר יצקה את הפסלים היא מורסי סינגר בע"מ - אותה נפחיה אשר יצקה את האריות בכיכר טרפלגר.
אלסנדרו אלטובלי

אלסנדרו אלטובלי (באיטלקית: Alessandro Altobelli; נולד ב-28 בנובמבר 1955) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ. במירב הקריירה שלו שיחק אלטובלי במדי אינטר מילאנו, במדיה זכה באליפות איטליה ופעמיים בקופה איטליה. כחלוץ איטליה, כבש אלטובלי את שערה השלישי של נבחרתו בגמר מונדיאל 1982 בו זכתה איטליה בתואר אלופת העולם.
כינויו של אלטובלי היה המחט (באיטלקית: Spillo), בזכות הדיוק בבעיטותיו. הוא מחזיק בתואר מלך השערים של הגביע האיטלקי בכל הזמנים, עם 56 שערים ב-93 הופעות. כמו כן, הוא ממוקם ביום במקום התשיעי בטבלת ההופעות בכל הזמנים בקבוצת אינטר עם 466 הופעות, ובמקום השני בטבלת מלך השערים של הקבוצה בכל המסגרות עם 209 שערים.