stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יומני טרנר
סיכום עלילה

הסיפור מתחיל עם מבוא שמתרחש בשנת 2099, מאה שנה לאחר שרוב האוכלוסייה הלא-לבנה בעולם נרצחה, והממשלה העולמית המהפכנית של אנשי העליונות הלבנה התבססה. עיקר הספר מצטט אחר כך יומנים לכאורה של אדם בשם ארל טרנר, חבר פעיל בתנועה שחוללה את האירועים הללו. הספר מפרט על הפיכה אלימה שמדיחה את הממשל הפדרלי בארצות הברית, הפיכה שמובילים טרנר וחבריו. כן מספר הספר על מלחמת הגזעים שמתרחשת בו זמנית קודם בצפון אמריקה ואחר כך בשאר העולם.
הסיפור מתחיל מעט אחרי שהממשל הפדרלי בארצות הברית מחרים את כל כלי הנשק הנמצאים בידיים אזרחיות תחת "חוק כהן", והארגון שבו חברים טרנר ודומיו יורד למחתרת. הארגון מעוניין להתחיל מלחמת גרילה נגד ה"מערכת", שמתוארת כמכלול הממשל, התקשורת והכוח הכלכלי שנמצא ב"שליטה יהודית" (שבספר "משתווה" ומראה תמיכה ברב-תרבותיות). הארגון מתחיל לבצע מעשים כגון פיצוץ בנייני המטה של ה-FBI וממשיך במערכה של טרור, התנקשויות וחבלה כלכלית ברחבי ארצות הברית. מעלליו של טרנר מובילים אותו לטקס חניכה לקבלה אל "המסדר", צוות פנימי חצי-דתי שמנהל את פעולותיו של הארגון וקיומו לא ידוע גם ל"מערכת" וגם לחברי הארגון הרגילים.
בסופו של דבר, הארגון תופס את השליטה על דרום קליפורניה, כולל על כלי נשק גרעיניים בבסיס חיל האוויר האמריקני ונדנבורג, ומטהר אתנית את האזור משחורים, היספנים, יהודים ו"בוגדים בגזעם". הם משתמשים גם בבסיס זה וגם בנשקם הגרעיני כדי לפתוח חזית רחבה יותר שבה משוגרים טילים גרעיניים נגד העיר ניו יורק ומדינת ישראל על מנת להשמיד את האוכלוסייה היהודית, השחורה, ההיספנית והלבנה הליברלית. בנוסף לכך, הארגון יוזם מלחמה גרעינית בין ארצות הברית לברית המועצות ושותל כלי נשק גרעיניים ותאים חדשים של הארגון בכל צפון אמריקה. החלק היומני של הסיפור נגמר כאשר הגיבור נמצא על מטוס שמצויד בפצצה אטומית במשימת התאבדות כדי להרוס את הפנטגון על מנת לחסל את שארית ההנהגה של הממשל הצבאי לפני שזה מורה על תחילתה של מתקפה לכבוש את דרום קליפורניה.
הרומן מסתיים באפילוג שמסכם איך הארגון ממשיך לכבוש את העולם ולהרוג את האוכלוסייה הלא-לבנה. מתואר שכאשר הארגון ניצח, הוא בונה דיקטטורה אוליגרכית, שמתוארת ככל-יכולה וכפועלת למען "כיבוש מחדש של העולם בשביל אנשים ממוצא אירופי" באמצעים כגון הפצצת יבשת אסיה בנשק להשמדה המונית למשך שלוש שנים כדי להפכה ל"שממה המזרחית הגדולה". בזמן הפרסום של היומנים, כאמור מאה שנה לאחר האירועים המדוברים, נעשות הכנות להשמיד את ה"מוטנטים" שעדיין חיים באזור.
"הערות העורך" שהושמו על ידי עורכם של היומנים מאה שנה אחר כך מגלים כי השחורים לא הושמדו רק באמריקה אלא גם באפריקה עצמה. "אוגנדה הייתה תת-מחלקה פוליטית של יבשת אפריקה בעידן הישן, כשיבשת זו הייתה מאוכלסת בגזע השחור". ישנו גם אזכור כבדרך אגב של טבח כוללני של אוכלוסיית פוארטו ריקו: "פוארטו ריקו היה שמו של האי ניו קרוליינה בעידן הישן. כיום הוא מאוכלס בצאצאיהם של לבנים שברחו מהאזורים הרדיו-אקטיביים של דרום ארצות הברית, אבל לפני הטיהור הגזעי בימים האחרונים של המהפכה הגדולה האי היה מאוכלס בגזע בן כלאיים בעל אופי לא נעים".
פעולות שלכאורה שואבות השראה מהספר

נטען כי מספר פעולות שאבו השראה מהרומן:
כשנעצר, היה ברשותו של טימותי מקווי, שהורשע בפיגוע הטרור באוקלהומה סיטי, עותק של הרומן. הפיגוע שביצע מקווי היה דומה לאירוע המתואר בספר שבו התא הטרוריסטי הבדיוני מתקיף את מפקדות ה-FBI.
המסדר, קבוצת "עליונות לבנה" משנות ה-80 המוקדמות המואשמת ברצח, שוד וזיוף, קרויה על שם הקבוצה בספר ומקבלת השראה מתרחישי הספר למלחמה בין גזעית. הקבוצה רצחה את אלן ברג, יהודי בעל תוכנית אירוח שנוי במחלוקת ובוטה ועסקה במעשי אלימות נוספים כדי להחיש את מלחמת הגזע המתוארת בספר. מאמצי המסדר נתנו לאחר מכן השראה לקבוצה אחרת, המסדר החדש, אשר תכננה לבצע פשעים דומים כדי לפתוח במלחמת גזעים ולחולל מהפכה אלימה.
ראו גם

המסדר (נאו-נאציזם)
תאורית הקשר על רצח עם של האדם הלבן
המסדר (סרט, 2024)
הערות שוליים

↑  יומני טרנר באתר הליגה נגד השמצה (באנגלית)
↑  בארצות הברית, חוקים נקראים לפעמים בשם משפחתו של חבר הקונגרס שהציע אותם. שם החוק מראה שמדובר בחבר קונגרס יהודי המעוניין כביכול לפרוק את האוכלוסייה הגויה מנשקה כך שיהיה קל להשתלט עליה.

מדובר בשילוב בין קונספירציות של השתלטות יהודים ושל הפיכת הממשל בארצות הברית לטוטאליטרי לאחר החרמת כלי הנשק, טיעון שנעשה בו שימוש על ידי אנשי ימין בארצות הברית נגד תומכים בביטול התיקון השני לחוקה, שמבטיח את הזכות של אזרח אמריקני לשאת נשק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812170054205606  GND: 1136377735  VIAF: 309384884   WorldCat (עם VIAF): 309384884
רצח היינריך שטרן

| חלק ממלחמת העצמאות |
| --- | --- |
 תאריך:  9 בדצמבר 1947
 תאריך עברי:  כ"ו בכסלו ה'תש"ח
 מקום:  חיפה, ישראל
 סוג:  רצח 
 נשק:  אקדח
 
רצח היינריך שטרן התרחש בחיפה ב-9 בדצמבר 1947.
היינריך שטרן נולד בגרמניה בשנת 1912. עבר שם את שנות השואה ושרד, לאחר שאיבד את רוב בני משפחתו.
הוא הגיע מאיטליה לארץ ישראל עם אשתו אירמה בתחילת דצמבר 1947 באונייה טטי (לפי מקור אחר - באונייה בורסי), במסגרת קבוצת נוסעים שארגן הג'וינט. בני הזוג שטרן ירדו מן האונייה בחיפה, בכוונה להמשיך לאחר מכן בהפלגה לאוסטרליה. הם התאכסנו בבית מלון בעיר.
היו אלו ימי ראשית מלחמת העצמאות, ובחיפה פרצו תקריות אלימות. ב-9 בדצמבר יצאו שטרן ואשתו מן המלון, למרות שעובדי המלון יעצו להם שלא לצאת מחמת הסכנה. נראה שכיוון שלא הכירו את העיר, הגיעו בהליכתם לאזור מסוכן. בשעה 09:15 בבוקר, ברחוב המלכים, התקרב ערבי אל שטרן וירה בו שתיים או שלוש יריות מאקדח, שפגעו בפלג גופו העליון. שטרן נפצע קשה. הוא נלקח לבית החולים הממשלתי בעיר, ושם מת מפצעיו בהמשך היום.
שטרן, בן 35 במותו, הובא לקבורה בחיפה. שמו הונצח באנדרטת חללי פעולות האיבה והטרור בישראל בהר הרצל שבירושלים.
אצטדיון המכתש

| --- | --- |

מבט אל היציע המזרחי שמתחת לרחוב יפה נוף. המבנה בראש הגבעה שמעליו שייך לבית הספר בורוכוב.
 כתובת:  שכונת בורוכוב
 מיקום:  ישראל גבעתיים, ישראל
 קואורדינטות:  32°04′44″N 34°48′39″E﻿ / ﻿32.078819°N 34.8107°E﻿ / 32.078819; 34.8107
 תקופת הפעילות:  1927–2010 (כ־83 שנים)
 שופץ:  2007
 נהרס:  24 באוגוסט 2011
 קבוצות:  הפועל גבעתיים (1977-1945) הפועל רמת גן גבעתיים (2009-1956)
 מושבים:  5,500
  מפת מיקום  מפה מפורטת #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מבט אל היציע הדרומי במקביל לרחוב השניים
שלט הנצחה למכתש בגבעתיים
אצטדיון המכתש היה אצטדיון כדורגל ששימש כמגרשה הביתי הוותיק של הפועל רמת-גן גבעתיים בכדורגל. בנוסף שימש כאצטדיון של קבוצת העבר הפועל גבעתיים שהייתה קיימת משנות ה-40 ועד לשנות ה-70 המאוחרות. האצטדיון שכן בשכונת בורוכוב בגבעתיים בשטח בין הרחובות "בורוכוב" מצפון, "יפה נוף" ממזרח, "השניים" מדרום ו"אהרון גולדשטיין" ממערב. האצטדיון נבנה בשנת 1927 ושימש את הקבוצה במשך עשרות שנים עד שנת 2010. בשנת 2011 נהרס ובמקומו נבנו שני מגדלי מגורים בעלי 165 יחידות דיור, פארק ציבורי וחודש המרכז המסחרי במערב האצטדיון.
מבנה האצטדיון

קיבולת המגרש הייתה כ-5,500 צופים בשלושה יציעים: היציע המזרחי, שבו ישבו בדרך כלל אוהדי הקבוצה האורחת, היה מאחורי אחד השערים ויכול היה לאכלס כ-3,000 צופים; היציע הדרומי אִכלס את אוהדי הפועל רמת-גן גבעתיים וקיבולתו הייתה כ-2,000 צופים; היציע הצפוני היה בעל קיבולת של כ-500 צופים ואכלס גם הוא את אוהדי הקבוצה הביתית. מתחת ליציע הצפוני, בפינה הצפון-מערבית של האצטדיון ברחוב בורוכוב, פעל במשך שנים קן של הנוער העובד והלומד.
היסטוריה

המגרש שעליו נבנה אצטדיון המכתש נרכש על ידי מייסדי גבעתיים ב-1927, ויועד בתחילה לגן בוטני אך לבסוף שימש כאמפיתיאטרון לתושבי שכונת בורוכוב. האזור שימש את טקסי בית הספר בורוכוב וצולמו שם סרטים כגון מעל החרבות, סרט הקולנוע העלילתי הראשון דובר עברית ועודד הנודד אשר השתמש בקירות המכתש כתפאורה לצילום. ב-1956 הוסב המכתש לאצטדיון כדורגל.
הקרקע הועברה לידי קרן קיימת לישראל שהחכירה אותה להסתדרות ב-1949. מי שניהלה בפועל את הקרקע הייתה חברה בת של ההסתדרות, "עמלנו חברה בעלת נכסי הפועלים ברמת-גן", שהשכירה את האצטדיון לקבוצת הפועל רמת גן. בנוסף שיחקה בה קבוצת הפועל גבעתיים, ששימשה כקבוצת המילואים של הפועל רמת גן בליגות הנמוכות, שהתקיימה עד 1977.
ב-1988 פנה הקבלן אבירם דולינגר לחברת "עמלנו" והצליח לקנות ממנה את הקרקע. תחילה רכש את מגרש החניה הצמוד לאצטדיון ובהמשך גם את האצטדיון. אפי שטנצלר, לימים ראש העיר גבעתיים, היה דירקטור בעמלנו ב-1988. שנה לאחר מכן, כשהיה יו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בגבעתיים, חתם על ההחלטה המשנה את ייעוד הקרקע מאצטדיון למגורים. רכישת הקרקע הייתה שנויה במחלוקת סביב השאלה אם להסתדרות (ולחברת הנכסים "עמלנו" שבבעלותה) היו זכויות למכירת הקרקע. מחלוקות נוספות היו סביב אישורי הבנייה.
עקב חוסר הוודאות לגבי עתיד האצטדיון הוא סבל במשך שנים רבות מהזנחה ומבעיות בטיחות שונות, ובעונת 2002/2003 נפסל מלארח משחקי ליגה. בסוף שנת 2005 שבה הקבוצה לשחק במכתש. בין עונת 2007 ל-2008 עבר המכתש שיפוץ מסיבי: משטח הדשא הוחלף וכך גם מערכות ההשקיה שהוחלפו במערכות מודרניות וטובות יותר. כמו כן הותקנו 2,500 כיסאות, הוסרו הגדרות ונערך מבצע שבו יכלו האוהדים לרכוש כיסא שעליו יופיע שמם. עם עליית הקבוצה לליגת העל בעונת 2009/10, שוב חדלה הקבוצה לארח את משחקיה הביתיים במכתש ועברה לארח באצטדיון וינטר.
בשנת 2008 החליט בית משפט השלום, במסגרת תביעה שהגישה חברת "עמלנו" נגד הפועל רמת גן, שייעודו החוקי של המגרש, בתוכנית בניין עיר, שונה למטרת מגורים ועל הקבוצה לפנותו אך האוהדים הצליחו לערער על כך. בסוף שנת 2009 נקבע בהסכם בוררות שהקבוצה תעזוב את המכתש בסוף יוני 2010 בתמורה לפיצוי כספי. בנוסף נקבע כי ייבנה לקבוצה אצטדיון חדש. ב-24 באוגוסט 2011 החלו עבודות ההריסה של האצטדיון, אך יום לאחר מכן הוציא בית המשפט צו מניעה להריסת האצטדיון. ב-15 בספטמבר 2011 בוטל צו המניעה, והתיר את המשך עבודות הריסת האצטדיון. כיום נמצאים בשטח המגרש שני מגדלי מגורים ופארק ציבורי (גינת המכתש).
בקיץ 2020 הוקמה קבוצת כדורגל בשם המכתש גבעתיים על שם האצטדיון, שמתמודדת בליגה ב'.
פרויקט "בסר בבורוכוב"

ההסכם למכירת האצטדיון תמורת 8 מיליון דולר נחתם בין חברת "עמלנו" וחברת "גני דולינגר" של הקבלן אבירם דולינגר. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 נכנס שאול אלוביץ' כשותף בחברת "גני דולינגר" ושם החברה שונה ל"יורוקום נדל"ן", וב-2008 מכר דולינגר את חלקו הנותר בחברה (25%) לאלוביץ'.
יורוקום נדל"ן קידמה את תוכנית בניין עיר למתחם במשך עשור, ואת המאבקים המשפטיים בנושא הבעלות על האצטדיון. ב-2010 פנה ליורוקום ראש עיריית גבעתיים, ראובן בן שחר, בבקשה של הרגע האחרון, להשמיש את המגרש לצרכים עירוניים וספורטיביים שיכללו גם את הפועל רמת-גן גבעתיים, תמורת דמי שכירות לחברה, כמו כן הציע ששמו של האצטדיון יקרא 'יורוקום' ועל גביו יתלו שלטי פרסום של החברה. אך אלוביץ' סירב.
בפרויקט, שתוכנן על ידי יסקי מור סיון אדריכלים, הוקמו 165 דירות בשני בנייני מגורים בני 26 ו-17 קומות במתחם שמשתרע על פני כ-10 דונם. לפי התוכנית 8 דונם מתוכו ייועדו לפארק ציבורי (גינת המכתש). ב-2012 חתמה יורוקום נדל"ן עם קבוצת בסר על הסכם שבו ניתנת לה הזכות הבלעדית לגיבוש קבוצת רכישה, והפרויקט קיבל את השם "בסר בבורוכוב".
גלריה

האצטדיון לאחר הריסתו. אוקטובר 2011
שכונת בורוכוב. מראה ממעלה המכתש משמאל חומות אצטדיון המכתש לפני הריסתו
לקריאה נוספת

שלמה מן, הולילנד גבעתיים, 3 במאי 2010
הערות שוליים

↑  תולדות המכתש, באתר אוהדי הפועל רמת גן - גבעתיים
↑  כשהקולנוע הישראלי התחיל לדבר, באתר ישראל היום
↑  הפועל ר"ג/גבעתיים יחנוך מגרש מדושא, דבר, 26 באוקטובר 1956
↑  שי ארצי, המשטרה בודקת את מכירת אצטדיון המכתש, באתר ynet, 27 במאי 2010
↑  איציק יצחקי, ‏ליגת ההומלסים, באתר גלובס, 23 במרץ 2009
↑  אמיר טיטונוביץ, ‏המכתש הגמור, באתר גלובס, 4 במרץ 2008
↑  איזי עין דור, הפועל רמת גן נשארת במכתש, באתר ynet, 28 במאי 2008
↑  ליאור טימור, ‏סופו של עידן: הפועל ר"ג תיפרד מהמכתש ביוני, באתר ONE‏, 7 בדצמבר 2009
↑  עומרי תבור ואור קיסר, ‏סופה של תקופה: המכתש ניצב בפני סכנת הריסה, באתר ONE‏, 25 באוגוסט 2011
↑  חן מענית, ‏"המכתש" ניצל? צו מניעה להריסת האצטדיון בגבעתיים, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2011
↑  מיכל מרגלית, ‏ביהמ"ש: הריסת אצטדיון "המכתש" בגבעתיים לא תתבטל, באתר גלובס, 15 בספטמבר 2011
↑  מיכאל יעקובסון, האוהדים לא יסלחו על הרס המכתש. הגן בין המגדלים מציל את המצב, באתר Xnet‏, 16 באוקטובר 2018
↑  קבוצת כדורגל חדשה: “המכתש גבעתיים”
↑  גיא ליברמן, אבירם דולינגר במגעים למכירת חלקו ביורוקום נדל"ן, באתר TheMarker‏, 26 במרץ 2008
↑  שי ארצי, אצטדיון יורוקום במקום המכתש? כרגע לא!, באתר ynet, 31 במאי 2010
↑  אורי חודי, ‏בסר תגבש קבוצת רכישה על המכתש בגבעתיים, באתר גלובס, 4 בינואר 2012
כרנכ

.
מפת האתר וארבעת המתחמים
תמונת האתר משנת 1914
מפה של מתחם אמון-רע
כַּרְנָכּ הוא אתר ארכאולוגי רחב ידיים, הנמצא ליד חורבות העיר תבאי וליד העיר המודרנית לוקסור במצרים עלית (הדרומית). האתר שוכן על גדתו המזרחית של הנילוס ובו מקדשים, שערים (פילון), עמודים ומבנים נוספים. אתר זה שימש במצרים העתיקה כמקום הסגידה העיקרי לאל אמון, לבת זוגו האלה מוּת ולבנם האל ח'וֹנסוּ, המכונים "שלישיית תבאי". שמו של האתר ניתן לו על שם הכפר אל-כרנכ הנמצא 2.5 ק"מ צפונית ללוקסור. בשנת 1979 הוכרז המקום כאתר מורשת עולמית.
סקירה כללית

האתר הוא מוזיאון פתוח ענק, והוא האתר הדתי העתיק הגדול ביותר בעולם. במצרים הוא אחד האתרים המתוירים ביותר, והוא שני רק לפירמידה של גיזה ליד קהיר.
האתר מורכב מארבעה מתחמים, אך רק המתחם הגדול ביותר, הנקרא המתחם של אמון-רע, פתוח לציבור. מתחם זה, המוקדש לאל אמון, מעוצב בדמותו של האל אמון-רע. שלושת המתחמים האחרים הם המתחם של האלה מות, המתחם של האל מונטו (בנם של אמון ומות) ומתחם ההריסות של מקדש המלך אמנחותפ הרביעי. מתחם זה נבנה בתקופה שלפני המהפכה הדתית שיזם, ואשר בעקבותיה שינה את שמו לאחנתון. האתר מכיל מספר מקדשים קטנים נוספים הממוקמים מחוץ לתחומי ארבעת המתחמים שצוינו לעיל. באתר מספר שדרות, הכוללות שורות של פסלי ספינקס, אשר מובילים למתחמי המקדשים של מות ואמון רע, ולאתר הסמוך המכונה כיום "מקדש לוקסור".
המייחד את כרנכ משאר האתרים במצרים הוא משך התקופה הארוכה שהאתר היה בשימוש במצרים העתיקה. המקדשים החלו להיבנות בתקופת הממלכה התיכונה במצרים, המתוארכת לשנים 2000 עד 1750 לפנה"ס לערך, והוא היה בשימוש עד לתקופת מצרים התלמיית, בין 305 עד 30 לפנה"ס. הערכה היא שכשלושים מלכים תרמו ובנו מקדשים ומבנים באתר, ובכך הפכו אותו למגוון, מורכב וגדול.
אחד המראות הייחודיים באתר הוא אולם העמודים (היפוסטיל- אולם או חלל גדול אחר, שהגג שלו נתמך בשורות עמודים) אשר נמצא במתחם אמון-רע. שטחו של האולם הוא 5,000 מ"ר, ובו 134 עמודים מסיביים הסדורים ב-16 שורות. גובהם של 122 מעמודים הוא עשרה מטרים, וגובה 12 הנותרים הוא 21 מטר וקוטרם מעל 3 מטר. בראש כל עמוד מוצב ארכיטרב שמשקלו מוערך בכ-70 טון. הנחת החוקרים היא שהארכיטרב הועלה בעזרת מנוף, פעולה הדורשת דיוק רב מאוד באיזונו מעל העמוד. תאוריה אחרת היא שהארכיטרב הועלה בעזרת סוללה שנבנתה מלבני בוץ או אבנים.
היסטוריה

ההיסטוריה של כרנכ שלובה בדברי ימיה של תבאי. לעיר לא נודעה חשיבות לפני השושלת ה-11, אשר שלטה במצרים מאמצע המאה ה-22 לפנה"ס עד תחילת המאה ה-20 לפנה"ס. פרעוני שושלת זו הפכו את תבאי לבירת מצרים, אך תקופת הזוהר של העיר באה לה בתקופת הממלכה החדשה, בימי השושלת ה-18, אשר מלכה במצרים בין השנים 1550–1292 לפנה"ס. המלך תחותמס הראשון הרחיב את המקדש. בתקופת מלוכתם של חתשפסות, תחותמס השלישי ואמנחותפ השלישי זרם לעיר שלל רב ממלחמותיהם של הפרעונים, והם בנו מקדשי ענק וארמונות. בתקופה זו התבצעה בנייה רחבת היקף באזור מתחם האל אמון-רע, ואולם העמודים הגדול החל, ככל הנראה, להיבנות בימי שושלת זאת. עם זאת עיקר הבנייה נעשה בימי השושלת ה-19 (1292–1190 לפנה"ס), בימי מלכותם של סתי הראשון ורעמסס השני. כמעט כל מלך הוסיף דבר מה למקדש. מרנפתח, בנו של רעמסס השני, הנציח את ניצחונו על גויי הים על הקיר בחצר, אשר בה החלה דרך התהלוכה למקדש לוקסור. נָכּתַנבּוֹ הראשון, אשר מלך בתקופת השושלת ה-30 במאה ה-4 לפנה"ס, הוסיף במתחם של אמון-רע את העמוד הראשון ואת הקיר המסיבי הסוגר על האזור.
בשנת 356 קונסטנטינוס, מלכה של הקיסרות הרומית המערבית אשר המיר את דתו לנצרות, ציווה לסגור את כל המקדשים הפגניים ברחבי האימפריה. בתקופה זו העיר הייתה כמעט נטושה. מספר כנסיות נבנו בין ההריסות, וניתן לראות עד היום שאריות ציורים של מלאכים וציורים קופטיים על הקירות.
גילוי האתר

בימי הביניים מיקומה של תבאי לא היה ידוע, למרות שגם הרודוטוס וסטראבון ציינו בכתביהם את מיקומה המדויק של העיר במעלה הנילוס. החל מהמאה ה-14 האירופיים עשו שימוש במפה אשר התבססה על עבודתו של  פטולמאוס קלאודיוס מהמאה ה-2. מפה זו ציינה את מיקומה המדויק של תבאי. למרות זאת מספר תיירים אירופיים מהמאות ה-15 וה-16, אשר טיילו במצרים התחתונה, ציינו את מיקומה של תבאי ליד ממפיס, כ-20 ק"מ דרומית לקהיר. הקומפלקס של מקדשי כרנכ תואר לראשונה ב-1589 על ידי תייר לא ידוע מוונציה, אשר לא נקב בשמו בדין וחשבון שלו על ביקורו. זה היה האזכור הראשון של האתר מאז התקופה הרומאית. השם כרנכ ניתן לאתר ב-1668 על ידי שני אחים נזירים מיסיונרים אשר טיילו באזור, והם השתמשו בשם זה בדין וחשבון שהם פרסמו.
האתר נחקר ביסודיות בשנת 1845 על ידי משלחת מדעית פרוסית בראשותו של האגיפטולוג קארל ריכרד לפסיוס.
המתחמים באתר > מתחם אמון-רע

זהו המתחם הגדול ביותר באתר ושטחו כ-250,000 מ"ר. המתחם מוקדש לאל אמון-רע, האל הראשי בשלישייה אלי תבאי. במתחם מספר פסלים ענקיים, בהם פסל פינדג'ם הראשון (אנ') שגובהו 10.5 מטר, שהיה הכוהן הראשי לאל אמון בתבאי בשנים 1070–1032 לפנה"ס (למעשה היה שליט האזור הדרומי החל מ-1054 לפנה"ס). העמודים במתחם בנויים מאבן חול אשר יובאה מאזור השוכן 180 ק"מ דרומה מהאתר ליד הנילוס. המתחם כולל את אחד האובליסקים הגדולים הידועים, אשר משקלו 328 טון וגובהו 29 מטר, וכן בריכת מים מקודשת המעוצבת בצורת מלבן. ב"אולם הפסטיבל של תחותמס השלישי" שכן בעבר קיר שהכיל רשימת מלכים שכללה 61 שמות. הקיר פורק בשנת 1843 ונשלח לצרפת היום הוא שוכן במוזיאון הלובר. באתר נמצא העתק.
המתחמים באתר > מתחם מונטו

האל מונטו, בנם של אמון-רע והאלה מות, היה אל המלחמה בשלישית האלים של תבאי. המתחם המוקדש לו משתרע על פני שטח של כ-20,000 מ"ר. המתחם שוקם על ידי המלך נָכּתַנבּוֹ הראשון מהשושלת ה-30. המתחם נמצא מצפון למתחם אמון-רע, הוא אינו פתוח לצבור והממצאים בו נמצאים במצב שימור ירוד. אל זה הוחלף במשך הזמן על ידי האל ח'ונסו כבנם של מות ואמון.
המתחמים באתר > מתחם מות

המתחם הממוקם מדרום למתחם אמון-רע מוקדש לאשתו, האלה מות. משמעות השם מות הוא אמא בשפה המצרית העתיקה. שטח המתחם הוא כ-150,000 מ"ר. המתחם כולל מספר מקדשים קטנים וכולל בתוכו בריכת מים מקודשת המעוצבת בצורת סהר. המתחם נהרס ונבזז, ונעשה שימוש משני באבניו למבנים אחרים. בחצר המתחם נמצאו 600 פסלים מאבן שחם שחורה. המתחם נסקר לראשונה בשנים 1799–1801 על ידי המשלחת הארכאולוגית של נפוליאון בונפרטה. לאחר מכן ביקרו במתחם משלחות סקר רבות, והוא נחפר לראשונה בשנים 1895–1897.
המתחמים באתר > מקדש המלך אמנחותפ הרביעי

המקדש נבנה על ידי המלך אמנחותפ הרביעי לפני ששינה את דתו ואת שמו לאחנתון. המקדש נבנה ממזרח ומחוץ לשטח מתחם אמון-רע. המקדש כונה "גֵמְפָּתִן", דהיינו, "גלגל השמש נמצא באחוזתו של האל אתון". המבנים נבנו במהירות, מאבנים סטנדרטיות בגודל של 27X27X54 ס"מ. גודלן הקטן אפשר בנייה מהירה ויעילה. הבניה עם אבנים בגודל זה נעשתה רק בתקופת אחנתון. המבנים נהרסו לאחר מותו של אחנתון. גודלו הכולל של המקדש אינו ידוע. המקדש סגור למבקרים.
במדיה פופולרית

בקומיקס המפורסם Watchmen, וידט העשיר קורא לבסיס המחקר הסודי שלו באנטארקטיקה על שם כרנכ, לאור אמונתו בגדולתם של הפרעונים.
בנוסף,  האל ח'וֹנסוּ מככב בסדרת הקומיקס מון נייט, מאחר שמארק ספקטור (ובהמשך גם אישיותו הנוספת סטפן גרנט) הוא האווטר האנושי של האל.
גלריה

שחזור קיר ממקדש גמפתן
שדירת פסלי הספינקס המובילה לאזורי המקדשים
הדפס אבן מעשה ידי דייוויד רוברטס המתאר את כרנכ
אולם העמודים בכרנכ, מספרו של קארל ריכרד לפסיוס שחקר את המקום בשנת 1845
ראו גם

מקדש שמש מצרי
השער (פילון) הראשון של כרנכ
מלקולם פרייזר

ג'ון מלקולם פרייזר (באנגלית: John Malcolm Fraser; ‏21 במאי 1930 - 20 במרץ 2015) היה מדינאי אוסטרלי ממוצא יהודי, שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה ה-22. הוא עלה לשלטון ב-1975 בעקבות פיטוריו של גוף ויטלם שהיה לפניו ראש הממשלה מטעם מפלגת הלייבור האוסטרלית, מהלך שבו הוא שיחק תפקיד מפתח. לאחר שלוש מערכות בחירות שהתקיימו במהלך תקופת כהונתו, הוא הובס בבחירות של 1983 על ידי בוב הוק וסיים את הקריירה הפוליטית שלו כשהוא מתנכר למפלגתו.
ראשית חייו

ג'ון מלקולם פרייזר נולד בפרבר טורק של העיר מלבורן, ויקטוריה למשפחה בעלת היסטוריה של מעורבות בפוליטיקה ובענף גידול בעלי החיים. סבו, סיימון פרייזר האב, היגר ב-1853 מנובה סקוטיה ונעשה סוחר מצליח במקנה וכן חבר אספת הנבחרים של ויקטוריה והשתתף באספות שהתקיימו לקראת איחוד אוסטרליה והיה חבר בסנאט האוסטרלי. דודו, סיימון פרייזר הבן, בלט כספורטאי שייצג את אוסטרלאסיה באולימפיאדת סטוקהולם (1912) בענף החתירה, וכן שיחק פוטבול אוסטרלי בליגת הפוטבול של ויקטוריה.
אביו של מלקולם פרייזר, ג'ון נביל פרייזר, למד בקולג' טריניטי של אוניברסיטת מלבורן ובמשך השנים היה בעל עדרים בוויקטוריה ובניו סאות' ויילס. אמו של פרייזר, אונה וולף, הייתה ממוצא יהודי מצד אביה.
פרייזר גדל בחוות של המשפחה והתחנך בבתי ספר בטורק ובמלבורן וב-1952 השלים תואר בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה במודלין קולג' באוקספורד. אחד מחבריו לספסל הלימודים באוקספורד היה לימים ראש ממשלת קנדה, ג'ון טרנר. בשל לימודיו באוקספורד, בין השאר, הוא החל לדבר בגרסת האנגלית האוסטרלית של המבטא הידוע כ-Received Pronunciation (ההגייה המקובלת).
ב-1956 נישא פרייזר לתמרה "תמי" בגס. הזוג הביא לעולם ארבעה ילדים.
ראשית הקריירה הפוליטית

פרייזר התמודד בבחירות הכלליות של 1954 מטעם המפלגה הליברלית במחוז הבחירה של ואנון במערב ויקטוריה והפסיד לנציג מפלגת הלייבור, דון מקלאוד, בהפרש של 17 קולות. אף על פי כן, חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה הפכה את המחוז למעוז ליברלי ומקלאוד פרש לפני הבחירות שהתקיימו שנה לאחר מכן. פרייזר זכה בבחירות עם רוב של יותר מ-5000 קולות. בגיל 25 הוא היה חבר הפרלמנט האוסטרלי הצעיר ביותר. הוא המשיך לייצג את מחוז ואנון עד לפרישתו מהפוליטיקה ב-1983.
דרכו למנהיגות המפלגה

זמן רב המתין פרייזר עד אשר מונה לתפקיד שר. בסופו של דבר הוא קיבל את תפקיד שר הצבא בממשלתו של הרולד הולט ב-1966 ובמסגרת תפקידו זה היה אחראי על מעורבותה השנויה במחלוקת של אוסטרליה במלחמת וייטנאם. בממשלתו של ג'ון גורטון הוא שימש כשר החינוך והמדע וב-1969 הוא מונה להיות שר ההגנה, תפקיד מאתגר שהיה כרוך בהמשך המעורבות האוסטרלית בווייטנאם ובהתמודדות עם ההפגנות נגדה.
במרץ 1971 התפטר פרייזר בפתאומיות במחאה על מה שהוא הגדיר ההתערבות של גורטון בתחומי האחריות שלו כשר. מהלך זה הוביל לנפילתה של ממשלת גורטון ולהחלפתו בויליאם מקמהון. גורטון לא סלח מעולם לפרייזר על חלקו בנפילתו ועד ליום מותו ב-2002 הוא לא היה מסוגל לשהות עם פרייזר באותו חדר.
בממשלתו של מקמהון היה פרייזר שר החינוך והמדע. עם תבוסתה של המפלגה הליברלית בבחירות הכלליות של 1972 על ידי מפלגת הלייבור בהנהגתו של גוף ויטלם, הוא היה שר העבודה בממשלת הצללים בראשותו של בילי סנדן.
חלקו בהדחתו של ויטלם

לאחר שקואליציית האנטי לייבור בהנהגתו של סנדן נחלה מפלה בבחירות של 1974 קרא פרייזר תיגר על מנהיגותו, אך ללא הצלחה. יחד עם זאת, כשסנדן עדיין לא הצליח להשיג יתרון על ויטלם, התמודד מולו פרייזר שוב במרץ 1975 בבחירות על תפקיד מנהיג המפלגה והפעם הצליח.
מאוחר יותר באותה שנה, על רקע שורה של שערוריות שזעזעו את ממשלת ויטלם, החליט פרייזר לנצל את הרוב של קואליציית האנטי-לייבור בסנאט כדי לעכב את אישור חוק התקציב מתוך מטרה להקדים את הבחירות. לאחר כמה חודשים של מבוי סתום, התערב המושל הכללי, סר ג'ון קר וב-11 בנובמבר הדיח את ויטלם. פרייזר הושבע כממלא מקומו, בתנאי שיעביר את חוק התקציב ושיתקיימו בחירות חדשות לשני בתי הפרלמנט.
ב-19 בנובמבר 1975 נשלחה לפרייזר מעטפת נפץ שנוטרלה לפני שהגיעה אליו. מעטפות נפץ נוספות נשלחו למושל קר ולראש ממשלת קווינסלנד, ג'ו ביילקה-פטרסן.
ראש ממשלה > שקיעה

בבחירות של 1980 הצטמצם הרוב של הקואליציה ביותר מחצי. כמו כן איבדה הקואליציה את השליטה בסנאט. ב-1982 התחולל מיתון כלכלי חד ושערוריות מס של דמויות בולטות במפלגה הליברלית הטרידו את הממשלה. שר המסחר והתעשייה הפופולרי, אנדרו פיקוק, התפטר מהממשלה והתמודד בבחירות על מנהיגות המפלגה מול פרייזר. למרות שפרייזר ניצח, אירועים אלו החלישו אותו מבחינה פוליטית.
בראשית 1982 היה ברור שמנהיג האיגודים המקצועיים הפופולרי, בוב הוק, יחליף את היידן כמנהיג מפלגת הלייבור. פרייזר היה מודע היטב למאבק בין היידן והוק ותכנן להכריז על בחירות בזק באותה שנה, אך המציאות הכתה אותו בפניו. ב-3 בפברואר 1983, הכריז פרייזר על הקדמת הבחירות ל-5 במרץ. הוא חש עצמו חזק בזכות הגברת כוחה של הקואליציה בעקבות בחירות ביניים שהתקיימו אז. פרייזר גם האמין שהוא יוכל לנצח את הלייבור לפני שהוק יבחר להיות מנהיג המפלגה. למרות זאת, פרייזר איחר את המועד. מבלי שהוא ידע זאת, היידן התפטר ופינה את מקומו להוק. בבחירות נחלה הקואליציה תבוסה קשה ואיבדה 24 מושבים בפרלמנט, התבוסה הקשה ביותר של ממשלת ימין מאז איחוד אוסטרליה. עד היום פרייזר הוא ראש הממשלה האחרון שנבחר מטעם מחוז בחירה כפרי.
מיד לאחר התבוסה בבחירות התפטר פרייזר מתפקידו כמנהיג המפלגה הליברלית ופרש מהחיים הפוליטיים חודשיים לאחר מכן. במהלך 13 השנים שבהן בילו הליברלים על ספסלי האופוזיציה עד 1996, הם נטו להסביר את בעיותיהם ב"הזדמנויות המוחמצות" של תקופת פרייזר. פרייזר התרחק מפעילות במפלגה והתפטר ממנה ב-2009.
פרישה

לאחר פרישתו היה פרייזר פעיל בשורה של גופים בינלאומיים מטעם האו"ם וחבר העמים הבריטי שעסקו בפעולות סיוע וצדקה.
פרישה > שערוריית ממפיס

ב-14 באוקטובר 1986, התגלה פרייזר, אז יושב ראש ועדה לחקר האפרטהייד בדרום אפריקה, באולם הכניסה של מלון מוזנח בממפיס, ארצות הברית, כשהוא לא לובש דבר מלבד מגבת. המלון היה ידוע כמקום פעילות של זונות וסוחרי סמים. למרות שנפוצו שמועות על כך שראש הממשלה לשעבר בילה עם זונה, הצהירה אשתו של פרייזר שהוא לא זכר את האירועים שהובילו אותו לסיטואציה וככל הנראה הוא היה קורבן למתיחה שביצעו חבריו לוועדה.