stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לה טרוצ'יטה
היסטוריה > תוכניות

בשנת 1908, תכננה ממשלת ארגנטינה רשת מסילות רכבת על פני פטגוניה. שני קווים ראשיים יחברו את סן קרלוס דה בארילוצ'ה באנדים המרכזיים עם נמלי הים של סן אנטוניו אואסטה על חוף האוקיינוס האטלנטי במזרח, ופוארטו דסאדו על החוף בדרום-מזרח. שלוחות נועדו להיבנות לחיבור הקו הראשי עם אגם בואנוס איירס (מתחבר עם לאס הראס, סנטה קרוס
וקומודורו ריבדביה (מתחבר בסרמיינטו). קולוניה 16 באוקטובר - אזור אסקל וטרבלין יתחברו דרך שלוחה אל אינחניירו חקובאקי. הרשת כולה תתחבר לבואנוס איירס דרך סן אנטוניו אואסטה.
המיזם איבד תנופה עקב תמורות מיניסטריאליות ופרוץ מלחמת העולם הראשונה, שהשפיעה על כלכלת ארגנטינה ועל השקעת הטכנולוגיה והכספים שנדרשה מאירופה. הקו העיקרי הצפוני מן החוף הגיע אל אינחניירו חאקובאקי בשנת 1916. 282 ק"מ של הקו הראשי הדרומי מדסאדו אל לאס הראס, והשלוחה בת 197 הק"מ מקומודורו ריבֵדָבְיָה אל סארמיינטו כבר הונחו, אבל לא חוברו מעולם זה לזה או אל הרשת הצפונית. אחרי 1916 נעשו עוד עבודות רק להשלמת הקישור מחקובאקי לבארילוצ'ה, שהסתיימו ב-1934.
היסטוריה > הקו לאסקל

היוצא מן הכלל היה הקו לאסקל. עם תום מלחמת העולם הראשונה, היו מסילות ברזל צרות ומתקנים בשפע ובזול, לאור השימוש הרב שעשו בהם בחזית לתובלת אספקה וגייסות. מסילות ברזל דקוביל ברוחב 600 מ"מ היו בשימוש נרחב במחוז בואנוס איירס באזורים כפריים ולהובלת משא. לשירותי נוסעים, שפע של קטרים למסילה ברוחב 750 מ"מ הוצעו בשפע למכירה והוחלט לבחור באופציה הזאת, הזולה יותר. ב-1921 הוסכם להניח את קו חקובאקי-אסקל, ולחבר אותו עם מסילחת הרחבת הפרטית הקיימת ברוחב 1000 מ"מ בעמק צ'ובוט מדולאבון לפוארטו מאדרין. זאת תהיה "רשת המסילות הקלה של פטגוניה".
בשנת 1922 הוזמנו קרונות נוסעים ומשא בלגיים, יחד עם חמישים קטרים מהנשל ובניו, חברה גרמנית בקאסל. בהמשך נקנו עוד 25 קטרים מבלדווין, יצרני קטרים בפילדלפיה, ארצות הברית.
השלב הראשון במיזם היה הנחת מסילה שלישית בתוך הפסים הקיימים בחקובאקי ובעמק צ'ובוט, כדי שאפשר יהיה להשתמש בהם ברכבות ברוחב הצר. פסים חדשים הונחו להארכת הקו של עמק צ'ובוט מטרליו לראוסון בחוף ומערבה ללאס פלומאס. אחרי ששיטפונות הרסו חלק גדול מן הקו ב-1931–1932, התחדשה העבודה ב-1934 עם תוכניות חדשות לבניית גשר באורך 105 מ' ומנהרה באורך 110 מ'. 1,000 פועלים עבדו בתנאי הסביבה הקשים של פטגוניה, ורבים מהם נשארו להתיישב שם.
רכבות החלו לנסוע על הקטעים הגמורים של המסילה ב-1935. ב-1941 הגיע הקו לאל מייטן, שם נבנו מתקני תחזוקה. הרכבת הראשונה לאסקל נכנסה לעיר ב-25 במאי 1945. אחרי שהנשיא חואן פרון הלאים את רשת מסילות הרכבת בארגנטינה ב-1948, הייתה ה"טרוצ'יטה" לחלק מן המסילה של גנרל רוקה.
עד 1950 נועד הקו לרכבות משא בלבד. רכבות הנוסעים הראשונות יצאו לדרך ב-1950 וחיברו את אסקל עם בואנוס איירס (הגעה לתחנת קונסטיטוסיון), עם החלפת רכבות בחקובאקי. הנוסעים ישבו על ספסלי עץ לא-מחוברים סביב תנור, שאפשר היה להשתמש בו לבישול קל ומעל לכל, להכנת מאטה ולחימום. פיתולי הדרך למרגלות האנדים ואיטיות הנסיעה אפשרו לנוסעים להתהלך ברכבת בקטעים מסוימים לאורך הנסיעה בת 14 השעות.
שירות הרכבות היה בשימוש רב למשאות בשנות ה-60' וה-70' ותרם לפיתוח האזור, בייחוד לבניית הסכר על נהר פוטאלואופו ולצמיחת אל מייטן, הודות לתפעול אחזקת הקטרים.
דעיכה

ב-1961 נסגר הקו בחלק התחתון של עמק צ'ובוט בין פוארטו מאדרין ללאס פלומאס, שלא חובר מעולם עם הקווים לאסקל או בארילוצ'ה. בשנות ה-70' נסגרו גם שני הקווים המבודדים לדרום.
גם לה טרוצ'יטה החלה להידרדר, עקב השיפור ברשת הכבישים ובמשאיות ואוטובוסים, ומחמת הקשיים בתחזוקת מסילה במרחק גדול כל כך מבירת המדינה ומתעשיית המסילות הגלובלית. ואולם, בערך באותה תקופה החלו תיירים "לגלות" את פטגוניה ולה טרוצ'יטה הייתה לנקודת משיכה מסוימת לתרמילאים. ספרו של ת'רו משך אליה תשומת לב רחבה יותר והעניק למסילה את השם "האסקפרס הפטגוני הישן", שהגביר את כוח המשיכה המיוחד שלה, הן בעיני חובבי נוסטלגיה ארגנטינאים והן לתיירים. ב-1991 צולמה המסילה לפרק של "Nick Lera's World Steam Classics".
אף על פי כן, הקו לא היה רווחי. בהתחשב בקהילות שאותן שירת, משקיעים פרטיים לא גילו עניין בהשקעה הנחוצה לקיומו. בשנת 1992, התקבלה החלטה, לאור הנהלים הכלכליים הליברליים של הממשלה המרכזית, לסגור את הקו. ואולם, בארגנטינה ואפילו מחוצה לה קמה זעקה נגד ההחלטה לסגור קו, שהיה לסמל של ימים עברו ושל המחוז. שתי הממשלות המחוזיות התאחדו לשמירת הקו מפני סגירה.
הערות שוליים

↑  "Old Patagonian Express - La Trochita" "האקספרס הפאטאגוני הישן - לה טרוצ'יטה"
↑  PaulTheroux.com
↑  A Fascinating Story in Patagonian Lands סיפור מרתק בשטחי פטגוניה
↑  "World Steam Classics" Main Website האתר הראשי של ניק לרה וידאו
↑  New York Times, Published: June 29, 1992 ניו יורק טיימס "האקספרס הפטגוני הישן מתנשף בדרכו האחרונה" 29 ביוני 1992
↑  www.narrow-gauge.co.uk האקספרס הפטגוני הישן
נסיעת בכורה של הקו לאסקל, 25 במאי 1945
תחנת הרכבת הקודמת בחאקובאקי וקטר קיטור ישן בתצוגה 2008
לה טרוצ'יטה חוצה את הדרך הלאומית 259 בצ'ובוט, 2010
אוניברסיטת קניגסברג

| --- | --- |


גלויה צבעונית עם בנין האוניברסיטה בפרדנפלאץ ואנדרטת המלך פרידריך וילהלם השלישי רכוב על סוס. (1851)
 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  1544–1945 (כ־401 שנים)
 מייסדים:  אלברכט, דוכס פרוסיה
 בעלי תפקידים
 רקטור:  גאורג סבינוס
 מיקום
 מדינה:  ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה
 קואורדינטות:  54°42′50″N 20°30′36″E﻿ / ﻿54.713888888889°N 20.51°E﻿ / 54.713888888889; 20.51
 he
 
אוניברסיטת קניגסברג (בגרמנית: Albertus-Universität Königsberg) הייתה האוניברסיטה של העיר קניגסברג בפרוסיה המזרחית. האוניברסיטה נוסדה ב-1544 על ידי אלברכט, דוכס פרוסיה והייתה האקדמיה הפרוטסטנטית השנייה בעולם (אחרי אוניברסיטת מרבורג), נודעה בכינוי האלברטינה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בהתאם להסכם פוטסדם מ-1945, העיר קניגסברג עברה לשליטה של ברית המועצות ושמה שונה לקלינינגרד ב-1946. שארית התושבים ממוצא שאינו ליטאי גורשו, ברחו או נהרגו ושערי האלברטינה נסגרו. כיום פועלת בקלינינגרד האוניברסיטה הפדרלית הבלטית על שם עמנואל קאנט וטוענת שהיא שומרת על המסורות של קודמתה הגרמנית.
בוגרים וחברי סגל בולטים

קרל ארנסט פון באר
פרידריך בסל - אסטרונום, מתמטיקאי, פיזיקאי
קרל ברוקלמן - מזרחן
כריסטיאן גולדבך - מתמטיקאי
אדולף אדוארד גרובה - זואולוג, ארכנולוג
א.ת.א. הופמן - סופר, משפטן, מלחין, מבקר מוזיקה, צייר וקריקטוריסט
אדולף הורוויץ - מתמטיקאי
דויד הילברט - מתמטיקאי
הרמן פון הלמהולץ - רופא, פיזיקאי
יוהאן פרידריך הרברט - פילוסוף, פסיכולוג
יוהאן גוטפריד הרדר - פילוסוף
ארנולד זומרפלד - פיזיקאי
קרל גוסטב יעקב יעקובי - מתמטיקאי
פרדיננד לינדמן - מתמטיקאי
רות מופן - מתמטיקאית
פרידריך מינצר - לימודים קלאסיים
הרמן מינקובסקי - מתמטיקאי, פיזיקאי
משה נובומייסקי - איש עסקים, מייסד חברת האשלג
גאבור סגה - מתמטיקאי
עמנואל קאנט - פילוסוף
יאן קוכנובסקי - משורר
גוסטב קירכהוף - פיזיקאי
תיאודור קלוצה - מתמטיקאי
אוואלד כריסטיאן פון קלייסט - משורר
רודולף קניג - פיזיקאי
שלמה שונפלד - רב
ארתור מוריץ שנפליס - מתמטיקאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257523605171  BnF: cb12100565k (data)  GND: 2024311-X  ISNI: 0000 0001 1456 477X  LCCN: no88004271  NKC: kn20050517006  NLG: 123614  SUDOC: 029363098  VIAF: 122432703   WorldCat (עם VIAF): 122432703 
מצפה הכוכבים של אוניברסיטת קניגסברג בסביבות 1829
Neue Universität Königsberg
המסדרון הפולני בשנים 1923–1939
הבניין המרכזי מ-1862 נבנה מחדש בשנות ה-60 של המאה העשרים בסגנון סובייטי טיפוסי לאותה תקופה
סרגיי לוזניצה

| --- | --- |

 לידה:  5 בספטמבר 1964 (בן 60) ברנוביץ', בלארוס 
 מדינה:  אוקראינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב  המכון הפוליטכני של קייב 
 פרסים והוקרה:  Laurel Branch Award (2000) 
 www.loznitsa.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סרגיי ולדימירוביץ' לוזניצה (בבלארוסית: Сяргей Уладзіміравіч Лазніца, ברוסית: Серге́й Влади́мирович Лозни́ца, באוקראינית: Сергій Володимирович Лозниця; נולד ב-5 בספטמבר 1964) הוא במאי אוקראיני עטור פרסים הידוע בזכות סרטיו התיעודיים והסרטים הדרמטיים שהוא מביים.
ביוגרפיה

לוזניצה נולד ב-5 בספטמבר 1964 בעיר ברנוביצ'י שבבלארוס הסובייטית. מאוחר יותר המשפחה עברה לקייב, אוקראינה, שבו לוזניצה סיים תיכון.
בשנת 1987 סיים את לימודיו במכון הפוליטכני של קייב כמתמטיקאי. בין 1987 ל-1991 עבד במכון לסייברנטיקה. הוא פיתח מערכות מומחים, מערכות לביצוע תכנון ועבד על בינה מלאכותית. במקביל עבד כמתרגם מיפנית.
בשנת 1991 הוא התקבל למכון גרסימוב לקולנוע, במחלקה לבימוי בסדנה של ננה דג'ורדז'דה. בשנת 1997 סיים את לימודיו בהצטיינות.
מאז שנת 2000 עבד כבמאי סרטים תיעודיים בסנקט פטרבורג. בשנת 2001 הוא ומשפחתו עברו לגרמניה. בשנת 2010 נבחר סרטו "שמחתי" לתחרות הראשית בפסטיבל קאן 2010. סרטו "בערפל" משנת 2012 התמודד על דקל הזהב בפסטיבל קאן 2012. בנוסף, סרטו "מיידאן" שזכה בבכורה עולמית בהקרנה מיוחדת בקאן במאי 2014, שהיה תיעוד של המחאות בשנים 2013–2014 בקייב והדיכוי האלים שלה, זכה גם להוקרה רבה.
במרץ 2022, האקדמיה האוקראינית לקולנוע הסירה את לוזניצה מחברות באקדמיה בשל התנגדותו לחרם על הקולנוע הרוסי, בהצהירו כי "כאשר אוקראינה מנסה להגן על עצמאותה, מושג המפתח ברטוריקה של כל אוקראיני צריך להיות שיוך הלאום שלו."
פילמוגרפיה נבחרת

2010: האושר שלי
2012: בתוך הערפל
2014: מיידאן
2015: האירוע
2016: אוסטרליץ
2017: נפש עדינה
2018: המשפט
2018: דונבאס
2019: הלוויה ממלכתית
2021: באבי יאר
הערות שוליים

↑  "Sergei LOZNITSA". Cannes Film Festival. נבדק ב-17 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sergei Loznitsa - Film director". נבדק ב-17 ביוני 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  http://www.russiancinema.ru/template.php?dept_id=3&e_dept_id=1&e_person_id=1291 (אורכב 27.11.2011 בארכיון Wayback Machine) Sergei Loznitsa in the Encyclopedia of Russian Cinema
↑  http://edition.cnn.com/2010/SHOWBIZ/Movies/05/11/cannes.festival.introduction/ CNN: "Cannes 101: A film festival field guide"
↑  "2012 Official Selection". Cannes. נבדק ב-2012-04-19.
↑  "Cannes Film Festival 2012 line-up announced". timeout. נבדק ב-2012-04-19.
↑   filmcomment.com interview sergei loznitsa filmcomment
↑  האושר שלי באתר קולנוע דרום
↑  בתוך הערפל באתר מעריב
↑  אמיר בוגן, "השואה היא גם הטרגדיה שלנו האירופים", באתר ynet, 6 באוגוסט 2013
↑  אוסטרליץ באתר הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי בתל אביב
↑  זיכרון בזמן הווה // אריאל שוייצר משוחח עם סרגיי לוזניצה, הפורום הדוקומנטרי בישראל
↑  נפש עדינה באתר סינמטק תל אביב
↑  המשפט באתר פסטיבל הסרטים חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010400365205171  PLWABN: 9810588274705606  BNE: XX5576864  BnF: cb15987845x (data)  GND: 1016900767  ISNI: 0000 0001 1882 2633  LCCN: no2006109238  LNB: 000316716  NKC: jo2010587427  NTA: 376460709  SUDOC: 092790445  VIAF: 141195215   WorldCat (עם VIAF): 141195215 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נורי בילגה ג'יילן

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1959 (בן 66) איסטנבול, טורקיה 
 מדינה:  טורקיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בואזיצ'י  אוניברסיטת מימר סינאן 
 בת זוג:  אברו ג'יילן
 פרסים והוקרה:  פרס תפוז הזהב לבמאי הטוב ביותר (1999)  פרס דקל הזהב (2014)  גרנד פרי של פסטיבל קאן (2011)  פרס פיפרסקי (2014)  הפרס הנשיאותי הגדול לתרבות ואמנות (2009)  פרס מרכבת הזהב (2012)  פרס תרבות צרפת לקולנוע (2004)  פרס פסטיבל הקולנוע בקאן לבמאי הטוב ביותר (2008)  פרס פיפרסקי (2006)  פרס תפוז הזהב לבמאי הטוב ביותר (2002)  פרס תפוז הזהב לבמאי הטוב ביותר (2006)  פרס תפוז הזהב לסרט הטוב ביותר (2003)  גרנד פרי של פסטיבל קאן (2003)  פרס המבקרים של האקדמיה האירופית לקולנוע (2000) 
 http://www.nuribilgeceylan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נורי בילגה ג'יילן (בטורקית: Nuri Bilge Ceylan; נולד ב-26 בינואר 1959) הוא במאי קולנוע, צלם, תסריטאי ושחקן טורקי. בשנת 2014 הוא זכה בפרס דקל הזהב, הפרס היוקרתי ביותר המוענק בפסטיבל הקולנוע בקאן, עבור סרטו שנת חורף. מבקרים, חוקרים וחובבי קולנוע ברחבי העולם מחשיבים אותו לאחד הבמאים הגדולים במאה ה-21.
ביוגרפיה > ראשית חיים

אהבתו של ג'יילן לצילום החלה בגיל 15. במהלך לימודיו באוניברסיטת בואזיצ'י שבאיסטנבול. הוא הצטרף לחוג הצילום של האוניברסיטה, וחידד את חיבתו לסרטי הסינמטק האיסטנבולי בשיעורי קולנוע באוניברסיטה, והצטרף להקרנת סרטים בחוג לקולנוע. הוא צילם תמונות פספורט כדי להתפרנס. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה בתואר ראשון בהנדסת חשמל, נסע ללונדון ולקטמנדו, כדי להחליט מה לעשות בחיים. הוא בחר לחזור לאנקרה, כדי להתגייס לצבא, אך בתום שנה וחצי של שירות צבאי הבין שהקולנוע יוכל לעצב את חייו. הוא עבר ללמוד קולנוע באוניברסיטה של מימר סינאן, ועבד כצלם מקצועי לפרנסתו. לאחר שנתיים החליט לעזוב את הלימודים ולהתחיל להתנסות. החל כשחקן בסרט קצר שביים חברו מהמט ארילמז.
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1993 החל לצלם את סרטו הקצר הראשון שהיה לסרט הטורקי הראשון שהשתתף בתחרות בפסטיבל קאן.
אחר כך יצר את הטרילוגיה הפרובינציאלית: בשלושת הסרטים הללו הוא גם עסק באופן טוטאלי בכל היבט קולנועי בנוסף לכתיבה ולבימוי: צילום, עיצוב קול, הפקה, עריכה.
בשנת 2003 שני שחקני הסרט מרחק, השלישי בטרילוגיה, זכו בפרס המשחק בפסטיבל קאן והסרט העניק לו הכרה בינלאומית. הסרט זכה ב-47 פרסים בפסטיבלים שונים בהם 23 פרסים בינלאומיים, והיה לסרט המעוטר ביותר בהיסטוריה של הקולנוע הטורקי.
בשנת 2006 סרטו אקלימים זכה בפרס פיפרסקי בפסטיבל קאן.
בשנת 2008 סרטו שלושה קופים זכה בפרס הבימוי של פסטיבל קאן.
בשנת 2011 היו זמנים באנטוליה זכה בפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן.
בשנת 2014 שנת חורף זכה בפרס דקל הזהב ובפרס פיפרסקי של פסטיבל קאן.
ביוגרפיה > חיים אישיים

הוא נשוי לקולנוענית, הצלמת והשחקנית אברו ג'יילן, ששיחקה יחד איתו באקלימים (2006). הוא ביים את בן דודו מהמט אמין טופרק בשלושה סרטים.
סגנון ונושאים חוזרים

סרטיו של סילאן עוסקים בניכור של האינדיבידואל, באקזיסטנציאליזם, במונוטוניות של חיי אדם ובפרט חיי היומיום. הוא מרבה להשתמש בצילומים סטטיים (ללא תנועות מצלמה) ובטייקים ארוכים. הוא נוהג לצלם בדרך כלל בסביבות טבעיות, לערוך מניפולציות בסאונד, ולכלול שימוש בשקט מאיים. הוא ידוע בצילומי המנוכר של הפרוטגוניסטים מהגב, מה שלדעתו מתיר לקהל לפרש בעצמם את הרגשות של דמויות כשפניהן מוסתרות. סרטיו הראשונים נוצרו בתקציבים נמוכים, כאשר צוות השחקנים בדרך הורכב משחקנים חובבים, שרובם היו בני משפחתו ושכניו.
סגנון ונושאים חוזרים > השפעות

בשנת 2012 ג'יילן ציין את עשרת הסרטים האהובים עליו ביותר בסקר הסרטים הגדולים ביותר של Sight & Sound:
מראה (אנדריי טרקובסקי)
אנדריי רובלב (אנדריי טרקובסקי)
סיפור טוקיו (יסוג'ירו אוזו)
אביב מאוחר (יסוג'ירו אוזו)
הנידון למוות ברח (רובר ברסון)
מקרה בלתזר (רובר ברסון)
בושה (אינגמר ברגמן)
תמונות מחיי נישואין (אינגמר ברגמן)
אוונטורה (מיכלאנג'לו אנטוניוני)
ליקוי חמה (מיכלאנג'לו אנטוניוני)
פילמוגרפיה

| פילמוגרפיה> שנה.שנה | פילמוגרפיה> שם הסרט.שם הסרט | פילמוגרפיה> כותרת במקור.כותרת במקור | פילמוגרפיה> קרדיט.במאי | פילמוגרפיה> קרדיט.מפיק | פילמוגרפיה> קרדיט.תסריטאי | פילמוגרפיה> הערות.הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | קוקון | Koza | כן | כן | כן | סרט קצר |
| 1997 | קאסאבה | Kasaba | כן | כן | כן | סרט הבכורה |
| 1999 | ענני ירח מאי | Mayıs Sıkıntısı | כן | כן | כן |  |
| 2002 | מרחק | Uzak | כן | כן | כן |  |
| 2006 | אקלימים | İklimler | כן | כן | כן | גם שיחק |
| 2008 | שלושה קופים | Üç Maymun | כן | כן | כן |  |
| 2011 | היו זמנים באנטוליה | Bir Zamanlar Anadolu'da | כן | כן | כן |  |
| 2014 | שנת חורף | Kış Uykusu | כן | כן | כן |  |
| 2018 | עץ האגס הפראי | Ahlat Ağacı | כן | כן | כן |  |
| 2023 | על עשבים יבשים | Kuru Otlar Üstüne | כן | כן | כן |  |
הערות שוליים

↑  "Palme d'Or". www.chopard.com (באנגלית). נבדק ב-31 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.imdb.com/list/ls068838409/
↑  https://www.metacritic.com/pictures/best-movie-directors-21st-century/10
↑  https://www.indiewire.com/2018/05/best-cannes-film-festival-directors-21st-century-1201955333/3/
↑  "Nuri Bilge Ceylan-Biography". נבדק ב-20 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Gibbons, Fiachra (6 במאי 2004). "Death in Yenice". The Guardian. נבדק ב-9 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www2.bfi.org.uk/films-tv-people/sightandsoundpoll2012/voter/1095
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007442395905171  PLWABN: 9810698938605606  BIBSYS: 7000072  BnF: cb146389521 (data)  GND: 139811192  ISNI: 0000 0000 7844 3988  LCCN: no2005060113  NKC: xx0152690  NLA: 54681600  NLK: KAC201206194  NTA: 270244859  PIC: 389214  RERO: 02-A009558977  RKD: 407449  SNAC: w6fw2bpp  SUDOC: 080520383  ULAN: 500122976  VIAF: 42098226   WorldCat (עם VIAF): 42098226 
נורי בילגה ג'יילן בשנת 2009.
סטלינגרד (סרט, 1993)

| --- | --- |

 בימוי:  יוזף וילסמאייר
 הופק בידי:  Hanno Huth, גונתר רוהרבך 
 תסריט:  יוזף פילסמאייר, ירגן בישר, כריסטף פרום, Johannes Heide 
 עריכה:  האנס ניקל 
 שחקנים ראשיים:  תומאס קרצ'מן
 צילום:  יוזף וילסמאייר
 מדינה:  גרמניה
 חברה מפיצה:  InterCom, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בינואר 1993 
 משך הקרנה:  134 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית, רוסית 
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה, סרט אנטי־מלחמתי 
 מקום התרחשות:  קרב סטלינגרד 
 תקציב:  כ-20 מיליון מארק גרמני
 הכנסות באתר מוג'ו:   stalingrad
 דף הסרט ב־IMDb
 
סטלינגרד (בגרמנית: Stalingrad) הוא סרט אנטי־מלחמתי גרמני משנת 1993 בבימויו של יוזף וילסמאייר. הסרט עוקב אחר קבוצת חיילים גרמנים בקרב סטלינגרד עד גורלם המר.
עלילה

הסרט מספר אודות חבורת חיילי הנדסה קרבית מהוורמאכט שנשלחים אל קרב סטלינגרד. הסרט נפתח כאשר החיילים אובר-גפרייטר פריץ רייזר (דומיניק הורביץ') ואונטר-אופיציר מנפרד רולידר (יוכן ניקל) בחופשה באיטליה לאחר לחימה בצפון אפריקה. לאחר שממנים להם מפקד חדש, לויטננט הנס פון ויצלנד (תומאס קרצ'מן) – קצין אריסטוקרטי צעיר וחסר ניסיון – הם נשלחים לסטלינגרד. עם הגעתם הם מזועזעים ממראות העיר והתנאים.
פון ויצלנד וחייליו לוחמים בלחימה העירונית הצפופה, מאבדים אנשים רבים ומוצאים את עצמם מוקפים בתום אחד הקרבות. בניסיון לפרוץ את המצור, הם מנסים למצוא דרך מילוט בביוב, שם הם מסתבכים אף יותר: פון ויצלנד לא מוצא את חייליו, וחייל אחר מאבד את רגלו. בניסיון נואש להצילו, הם מגיעים אל בית חולים שדה, שם אחד החיילים, רייזר, מאיים על עוזר רופא שיציל את חברו. הם נתפסים בידי המשטרה הצבאית, ונשלחים אל יחידת עונשין – עליה מוטלות משימות התאבדויות כגון פירוק מוקשים. לאחר שמוצעת להם חנינה בעבור לחימה בטנקים סובייטים, הם חוזרים למעמדם הקודם, אולם לא לפני שגם מוטל עליהם להוציא להורג אזרחים.
מיואשים, מורעבים וסובלים מהקור, פון ויצלנד, רייזר וחייל צעיר נוסף – גה־גה – מנסים לערוק מהחזית על ידי העמדת פני פצועים ובריחה חזרה לגרמניה באמצעות מטוס פינוי, אולם התכנית נכשלת. בהמשך, החיילים הורגים קצין משטרה צבאית – האחד שפקד עליהם להוציא להורג אזרחים – והולכים לבית המסתור שלו שמלא באוכל ויתר מותרות. בהבנה שהארמייה השישית מכותרת בידי הסובייטים, פון ויצלנד ורייזר מנסים לברוח מהעיר בהדרכתה של שבויה סובייטית – אולם לבסוף הם מתים מהקור, באמצע שום מקום.
הפקה

הסרט הוא ההפקה הקולנועית הגרמנייה השנייה שנעשתה על הקרב לאחר "כלבים, אתם רוצים לחיות לנצח?" מ-1959. תקציב הסרט עמד על כ-20 מיליון מארק גרמני, שהיו שווי ערך אז ל-12,400,000 מיליון דולר. הסרט הוא סרטו השלישי של וילסמאייר ששימש גם כבמאי הצילום בסרט.
הסרט צולם באיטליה, צ'כוסלובקיה ופינלנד, והצוות מנה 180 אנשי הפקה ממדינות שונות כגון בלגים, הולנדים, גרמנים, צ'כים, פולנים, צרפתים, וכן כ-12,000 ניצבים.
ראו גם

סטלינגרד (סרט, 2013)
אויב בשער
הערות שוליים

↑  The making of Stalingrad (1993), YouTube
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4563182-7  LCCN: n2023019629  VIAF: 228357961   WorldCat (עם VIAF): 228357961
מרגו לנגן

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1960 (בת 64) ווראת, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סידני 
 שפות היצירה:  אנגלית אוסטרלית, אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס אולם הפנטזיה לאוסף הטוב ביותר (2005)  פרס עולם הפנטזיה לרומן הטוב ביותר (2009)  פרס עולם הפנטזיה לסיפור הקצר (2005)  פרס אאוריליס לרומן הפנטזיה הטוב ביותר (2012) 
 amongamidwhile.blogspot.com
 
מרגו לנגן (באנגלית: Margo Lanagan; נולדה ב-5 ביוני 1960) היא סופרת אוסטרלית עטורת שבחים של ספרי נוער, פנטזיה וסיפורים קצרים. ספרים רבים שכתבה פורסמו רק באוסטרליה, אך כמה מספריה זכו להכרה גם ברחבי העולם, תורגמו לשפות רבות וזיכו את לנגן בפרסים רבים כמו פרס הפנטזיה העולמי ופרסי פרינץ (אנ').
ביוגרפיה

מרגו לנגן נולדה בעיר ניוקאסל שבאוסטרליה וגדלה בעמק האנטר. היא למדה היסטוריה באוניברסיטת מערב אוסטרליה ובאוניברסיטת סידני והרבתה לטייל. לימים, הידע והחוויות שצברה היוו השראה לכתיבת הספרים שלה.
בראשית דרכה המקצועית, הייתה לנגן עורכת ספרים עצמאית. לנגן טוענת שהגיעה לכתיבת ספרים בעקבות הצעה של מוציא לאור אשר ביקש ממנה לכתוב מספר פרקים לדרמת נעורים חדשה. את 14 הפרקים שכתבה לדרמת הנעורים היא איגדה לספר בשם "New Girl". לנגן כתבה 9 רומנים לנוער מסוג זה, תחת שמות עט שונים. אחרי התנסות בכתיבת רומנים לנוער וספרות ריאליסטית לנוער ולאחר שבשנת 1999 השתתפה בסדנת קלריון ווסט(אנ'), תוכנית המיועדת להכנת סופרים לקריירה מקצועית בכתיבת ספרי מדע בדיוני ופנטזיה, היא התחילה לכתוב ספרי פנטזיה. הסיפורים שכתבה בסדנא היוו חלק רב מהאוסף הראשון שלה "White Time ".
להכרה ופרסום היא זכתה לאחר שבשנת 2004 פרסמה את ספרה השני, Black Juice (אנ'). סיפוריה הקצרים, הרומנים וספרי הפנטזיה שלה זכו להכרה רבה, עבודותיה תורגמו ל-16 שפות. היא שימשה כשופטת בפאנלים של פרסי ספרים אוסטרליים, ובמועצת הספרות של המועצה האוסטרלית לאומנויות (אנ'). בשנים 2011 ו-2013 היא חזרה לסדנת קלריון ווסט, בה למדה, כמורה. כיום חיה לנגן בסידני, אוסטרליה.
ספריה > רומנים לנוער

בשם העט מלאני קרטר:
The Cappuccino Kid. (Random House Australia). 1991
בשם העט בלינדה היינס:
Star of the Show. (Random House Australia). 1991.
The Girl in the Mirror. (Bantam). 1991.
בשם העט גילי לוקווד:
Nowhere Girl. (Pan Macmillan). 1992
Misty Blues. (Pan Macmillan). 1993.
On the Wildside. (Pan Macmillan). 1993
בשם העט מנדי מקברייד:
Temper, Temper. (Bantam). 1990.
New Girl. (Australia: Random House). 1992.
Cover Girl. (Australia: Random House). 1992
בשמה האמיתי:
ספריה > ספרות לצעירים

Wild Game. (Sydney: Allen & Unwin(. 1991.
The Tankermen. (Sydney: Allen & Unwin).
Walking Through Albert. (Sydney: Allen & Unwin).
Treasure-Hunters of Quentaris. (Lothian Books). 2004
הסגולנים האבודים 2- האבנים המזמרות (ABC Books. 2007)
ספריה > ספרות לנוער

The Best Thing. (Sydney: Allen & Unwin. 1995
Touching Earth Lightly (Sydney: Allen & Unwin. 1996
ספריה > ספרי פנטזיה

Tender Morsels (2008
Sea Hearts (Australia)/The Brides of Rollrock Island (UK and US). (2012
ספריה > מדע בדיוני

מאופסים – יחד עם סקוט ווסטרפלד ודברה ביאנקוטי (A&U Children's. 2015.)
Swarm – יחד עם סקוט ווסטרפלד ודברה ביאנקוטי (2016)
Nexus – יחד עם סקוט ווסטרפלד ודברה ביאקוטי (2017)
ספריה > אוספי סיפורים קצרים

White Time (2000). (2006). Eos/Harper Collins
Black Juice (Australia: Allen & Unwin. 2004.) (US: Harper Collins. 2005
Red Spikes (Allen & Unwin. 2006
Yellowcake (Allen & Unwin .2011
Cracklescape (Twelfth Planet Press .2012
ספריה > תורגמו לעברית

"הסגולנים האבודים 2: האבנים המזמרות" (הוצאת דני ספרים, 2008)
"מאופסים" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019)
הערות שוליים

↑  Margo Lanagan, good reads
1 2  Margo Lanagan (1960-) Biography, Brief Biographies
↑  Gabrielle Wang, Margo Lanagan on How Writers Work, Gabrielle Wang, ‏January 30, 2012
↑  Australia Council Annual report (עמ' 37)
↑  Clarion West Alumni List, Clarion West writers workshop
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396980905171  BnF: cb16667020k (data)  GND: 12254286X  ISNI: 0000 0000 7865 518X  LCCN: nb99038478  MusicBrainz: 288abc17-9b28-4306-9bfc-ae20c47be80b  NDL: 01126917  NKC: kv2010574275  NLK: KAC201009817  NTA: 175631263  SUDOC: 195383990  VIAF: 50111748   WorldCat (עם VIAF): 50111748
על תמימות וחופש (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  קן לואץ'
 הופק בידי:  רבקה או'בריאן, Marta Esteban i Roca, קן לואץ' 
 תסריט:  ג'ים אלן 
 עריכה:  Jonathan Morris 
 שחקנים ראשיים:  איאן הארט
 מוזיקה:  ג'ורג' פנטון 
 צילום:  ברי אקרויד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, איטליה, גרמניה, ספרד, צרפת 
 חברת הפקה:  פוליגרם, Parallax Pictures, Road Movies Filmproduktion, Messidor Films 
 חברה מפיצה:  Gramercy Pictures 
 הקרנת בכורה:  7 באפריל 1995 
 משך הקרנה:  109 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, ספרדית, קטלאנית
 סוגה:  דרמה תקופתית, סרט פלאשבק, סרט מלחמה, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ליברפול, קטלוניה, ברצלונה, אראגון 
 תקופת התרחשות:  1936 
 הכנסות באתר מוג'ו:   landandfreedom
 פרסים:  פרס סזאר לסרט הזר  Turia Awards (Rosana Pastor)  Prize of the Ecumenical Jury Cannes  פרס סנט ג'ורדי  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הטוב ביותר (Road Movies Filmproduktion, Messidor Films, Parallax Pictures, קן לואץ') 
 סרט קודם:  Dias contados 
 סרט הבא:  Things I Never Told You 
 דף הסרט ב־IMDb
 
על תמימות וחופש (במקור: Land and Freedom, בתרגום חופשי: אדמה וחופש) הוא סרט דרמה בריטי מ-1995 בבימויו של קן לואץ'. הסרט מספר אודות צעיר בריטי שנלחם במלחמת האזרחים בספרד.