stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע נמל בית
סיום המבצע

במאי 1982 בוצע המבצע האווירי הראשון בסודאן, בו הועלו העולים באמצעות מטוסי הרקולס של חיל האוויר הישראלי שנחתו בסודאן. לאחר מכן חודשו המבצעים הימיים. המבצעים האווירים היו מסוכנים פחות עבור סוכני המוסד והעולים, והחל מאמצע שנת 1983 הוחלט להפסיק את המבצעים הימיים.
כפר הנופש ארוס המשיך לשמש כסיפור כיסוי עבור סוכני המוסד בסודאן. בשנת 1985, לאחר מבצע משה, נחשף סיפור הכיסוי של כפר הנופש. אנשי המוסד חולצו במבצע מורכב לאחר שמטוס הרקולס של חיל האוויר נחת בלב המדבר וחילץ את האנשים, הרכבים והציוד הרגיש.
רשימת המבצעים > חלק א'

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
הפלגות "בת גלים"
| תאריכים | שם המבצע בחיל הים | מפקד | מספר העולים |
| 8–15 בנובמבר 1981 | הגדרה עצמית | אל"ם משה אורון | 164 עולים |
| 14–27 ינואר 1982 | אביב הרים | אל"ם אריה רונה | 352 עולים |
| 28 בפברואר – 16 במרץ 1982 | טבעת מופת | אילן בוכריס | 172 עולים |
רשימת המבצעים > חלק ב'

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
הפלגות "בת גלים"
| תאריכים | שם המבצע בחיל הים | מפקד | מספר העולים |
| 9–21 נובמבר 1982 | אגם מוזהב | עוזי טישל |  ? |
| 17–24 בינואר 1983 | שמר חום | עוזי טישל |  ? |
| 9–13 בפברואר 1983 | מבצע אי.טי. | עוזי טישל |  ? |
| 14–20 במרץ 1983 | מבצע אי.טי. 2 | עוזי טישל |  ? |
| 10–16 באפריל 1983 | מבצע טרופל | עוזי טישל |  ? |
בקולנוע

הסרט "אתר הצלילה בים האדום" שיצא בשנת 2019 מתבסס על פעילות אנשי המוסד בכפר הנופש ארוס ועל מבצעי ההעלאת היהודים דרך הים.
גלריה

אונית הגלנוע אח"י בת גלים השנייה במעגן שארם א-שייח'
מפקד אח"י בת גלים, אילן בוכריס, עם חלק מהעולים במהלך ההפלגה
העולים תולים כביסה על הסיפון
העולים על סיפון הבת גלים
לקריאה נוספת

הוועדה המייעצת להנצחת יהודי אתיופיה שנספו בדרכם מאתיופיה לישראל דרך סודאן, ביתא ישראל - המסע לציון, משרד ראש הממשלה, מאי 2014.
יעקב סמואל, חולות של תקווה, אופיר ביכורים, 2013.
מייק אלדר, שייטת 11 - הקרב על הצל"ש, הד ארצי, 1996.
גד שמרון, הביאו לי את יהודי אתיופיה: הסיפור האמיתי, כך העלה ״המוסד״ את יהודי אתיופיה מסודאן, הד ארצי, 1998.
הערות שוליים

↑  שי לוי, ‏חשיפה: כך חולצו אנשי המוסד מלב המדבר בסודן, באתר ‏מאקו‏, 18 ביוני 2014
↑  מייק אלדר שייטת 11, עמ' 358
↑  סמואל, חולות, עמ' 221-223
מוחמד כתיר

מוחמד "מו" כתיר אל-חאוזי (בספרדית: Mohamed "Mo" Katir El Haouzi; נולד ב-17 בפברואר 1998) הוא אתלט ספרדי, זוכה מדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה

כתיר נולד באל-קסר אל-כביר שבמרוקו, ובגיל חמש עבר לספרד. בחודש אוקטובר 2019 קיבל אזרחות ספרדית.
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה באולם שנערכה בשנת 2021 בטורון שבפולין סיים כתיר במקום הרביעי בריצת 3000 מטר, בתוצאה של 7:49.72 דקות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה מאוחר יותר באותה שנה בטוקיו שביפן סיים כתיר במקום השמיני בריצת 5000 מטר, בתוצאה של 13:06.60 דקות.
ביוגרפיה > 2022 > מדליית ארד באליפות העולם

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון שבארצות הברית ביולי 2022 זכה כתיר במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:29.90 דקות, אחרי ג'יין וייטמן מהממלכה המאוחדת (3:29.23 דקות) ויקוב אינגבריגטסן מנורווגיה (3:29.47 דקות).
ביוגרפיה > 2023

מוחמד כתיר ניצח בריצה 1500 מ' בהמשחקים האירופיים עם תוצאה 3:36:95 שהיא שיא המשחקים. הוא הקדים את איזק נאדר מפורטוגל (3:37.37) ונילס לארוס מהולנד (3:37.59).
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 1500 מטר: 3:28.76 דקות (2021)
ריצת 3000 מטר: 7:27.64 דקות (2021)
ריצת 5000 מטר: 12:50.79 דקות (2021)
שיאים אישיים > אולם

ריצת 1500 מטר: 3:36.89 דקות (2021)
ריצת 3000 מטר: 7:35.29 דקות (2021)
מבצע רייניבונג

ויצה-אדמירל גינתר ליטיינס פיקד בהצלחה על משימת מבצע ברלין לפני שמונה למפקד הצי במבצע רייניבונג
מבצע רייניבונג ("תרגיל הריין") היה הגיחה האחרונה לאוקיינוס האטלנטי של אוניית המערכה הגרמנית החדשה ביסמרק והסיירת הכבדה פרינץ אויגן ב-18–27 במאי 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה. מבצע זה נועד לחסום את שיירות האספקה של בעלות הברית לבריטניה כפי שנעשה במבצע ברלין שהצליח בעבר. לאחר שביסמרק הטביעה את אה"מ הוד במהלך קרב מצר דנמרק (24 במאי), זה הגיע לשיא עם טביעתה של ביסמרק (27 במאי), בעוד פרינץ אויגן נמלטה לנמל בצרפת הכבושה. מנקודה זו ואילך, הגרמנים הסתמכו רק על צוללות כדי לנהל את הקרב על האוקיינוס האטלנטי.
מבצע רייניבונג > ביסמרק מפליגה

הסיירת הכבדה פרינץ אויגן הפליגה בסביבות השעה 21:00 ב-18 במאי 1941 מגוטנהאפן (גדיניה, פולין), ואחריה בשעה 2:00 בבוקר, 19 במאי הפליגה ביסמרק. שתי האוניות המשיכו בליווי, בנפרד ונפגשו ליד כף ארקונה באי רוגן שבמערב הבלטי, שם הצטרפו אליהם המשחתות Z23 ו-Z16 פרידריך אקולדט. לאחר מכן הם המשיכו דרך האיים הדנים אל הקטגט. בכניסה לקטגט ב-20 במאי הפליגו ביסמרק ופרנץ אויגן צפונה לכיוון הסקאגרק, המצר שבין יוטלנד לדרום נורווגיה, שם הם נצפו על ידי הסיירת השוודית נושאת המטוסים גוטלנד בסביבות השעה 1:00 בלילה. גוטלנד העבירה את התצפית בדו"ח שגרתי. מוקדם יותר, בסביבות הצהריים, טיסה של מטוסים שוודיים זיהתה גם את כלי השיט הגרמניים ודיווחה גם היא על ראייתם.
ב-21 במאי הוזעקה האדמירליות על ידי מקורות בממשלת שוודיה כי שתי אוניות מלחמה גרמניות גדולות נראו בקטגט. האוניות נכנסו לים הצפוני ומצאו מקלט קצר ב-Grimstadfjord ליד ברגן, נורווגיה ב-21 במאי, שם תודלקה פרינץ אויגן עם דלק, ועשתה הפסקה עבור נתיבי השיט האטלנטי ב-22 במאי. בשלב זה, הוד ופרינס אוף ויילס, עם משחתות מלוות, היו בדרכם למצר דנמרק, שם כבר סיירו שתי סיירות, נורפוק וסאפוק. הסיירות מנצ'סטר וברמינגהאם נשלחו לשמור על המים מדרום-מזרח לאיסלנד.
לאחר שהתגלתה יציאת האוניות הגרמניות, הפליג האדמירל סר ג'ון טובי, המפקד העליון של צי הבית הבריטי, עם קינג ג'ורג' החמישי, ויקטוריוס ומלוותיהם כדי לתמוך באלה שכבר היו בים. ריפאלס הצטרפה זמן קצר לאחר מכן.
בערב 23 במאי ראתה סאפוק את ביסמרק ואת פרינץ אויגן במצר דנמרק, קרוב לחוף גרינלנד. סאפוק חיפשה מיד מחסה בערפל והזעיקה את האדמירליות. ביסמרק פתחה באש על נורפוק בטווח של שישה מיילים אבל נורפוק נמלטה לערפל. נורפוק וסאפוק, מחוץ לטווח ירי, עקבו אחר האוניות הגרמניות באמצעות מכ"ם. לא נרשמו פגיעות אבל זעזוע ההדף של התותחים העיקריים שירו לעבר נורפוק הפיל את המכ"ם של ביסמרק וגרם לליטיינס למקם מחדש את פרינץ אויגן לפני ביסמרק. לאחר שראו את האוניות הגרמניות, קבוצות הצי הבריטי הופנו ליירט את כוחו של ליטיינס או לחפות על שיירת חיילים.
מבצע רייניבונג > קרב מצר דנמרק

הוד ופרינס אוף ויילס יצרו מגע עם הכוח הגרמני מוקדם בבוקר 24 במאי, והפעולה החלה ב-5:52 בבוקר, כאשר שני הצדדים במרחק של כ-25,000 יארד (23,000 מטרים) בנפרד. תותחנים על סיפונה של הוד טעו בתחילה בפרינץ אויגן, שהייתה כעת בראש כביסמרק, ופתחו עליה באש; קפטן ליץ' המפקד על אה"מ פרינס אוף ויילס הבין את טעותו של תת-אדמירל הולנד והעסיק את ביסמרק מההתחלה. שתי האוניות הגרמניות ירו לעבר הוד. הוד ספגה פגיעה בשלב מוקדם מפרינץ אויגן שהחלה אש שהתפשטה במהירות באמצע האונייה.
ואז, בערך בשעה 6 בבוקר, אחד או יותר ממחסני התחמושת של הוד התפוצצו, כנראה כתוצאה מפגיעה ישירה של פגז 38 סנטימטרים (15 אינץ') מביסמרק. הפיצוץ האדיר שבר לשניים את סיירת המערכה הגדולה, והיא טבעה תוך דקות. כל הצוות שלה, פרט לשלושה, בן 1,418 איש, מתו, כולל תת-אדמירל לנסלוט הולנד, מפקד השייטת.
פרינס אוף ויילס המשיך בפעולה, אך ספגה מספר פגיעות של פגזי 38 סנטימטרים (15 אינץ') ופגזי 20.3 סנטימטרים (8 אינץ'), וחוותה כשלים מכניים חוזרים ונשנים עם החימוש העיקרי שלה. המפקד שלה, קפטן ליץ', נפצע כשאחד הפגזים של ביסמרק פגע בגשר פרינס אוף ויילס. ליץ' הפסיק את הקרב, ואוניית המערכה הבריטית נסוגה בחסות מסך עשן.
ביסמרק נפגעה שלוש פעמים, אך אדמירל ליטיינס דחה את הקפטן של ביסמרק ארנסט לינדמן, שרצה לרדוף אחרי פרינס אוף ויילס הפגועה ולהטביע אותה. כל הפגיעות על ביסמרק נגרמו על ידי פגזי 14 אינץ' (356 מילימטרים) של פרינס אוף ויילס. אחד הפגזים חדר לגוף אוניית המערכה הגרמנית ליד החרטום, קרע כמה ממכלי הדלק שלה, וגרם לה לדליפת נפט ברציפות ובקצב רציני. זה היה אמור להיות גורם קריטי ככל שהמרדף נמשך, ואילץ את ביסמרק להגיע לברסט במקום לברוח אל המרחב הגדול של האוקיינוס האטלנטי. כתם השמן שנוצר גם עזר לסיירות הבריטיות לעקוב אחריה.
מבצע רייניבונג > המרדף

נורפוק וסאפוק ופרינס אוף ויילס הפגועה המשיכו לעקוב אחר הגרמנים, ודיווחו על מיקומם למשוך כוחות בריטיים למקום. בתגובה, הוחלט כי פרינץ אויגן שלא ניזוקה תתנתק כדי להמשיך בפעולת הפשיטה, בעוד ביסמרק תפסיק את המרדף. יחד עם זה, אדמירל דניץ התחייב כי זרוע הצוללות תתמוך בביסמרק עם כל הצוללות הזמינות באוקיינוס האטלנטי. הוא ארגן שני קווי סיור כדי ללכוד את צי הבית אם ביסמרק תוביל את רודפיה אליהם. קו אחד של 7 צוללות היה ערוך באמצע האוקיינוס האטלנטי בעוד קו אחר, של 8 צוללות, הוצב ממערב למפרץ ביסקאיה. בשעה 6:40 אחר הצהריים ב-24 במאי, ביסמרק פנתה אל רודפיה ופתחה לזמן קצר באש כדי לחפות על בריחתה של פרינץ אויגן. הסיירת הגרמנית חמקה ללא פגע.
ב 10 אחר הצהריים, ויקטוריוס הייתה במרחק 120 מיל (190 קילומטרים) משם ופתחה במתקפה אווירית עם תשעה מפציצי טורפדו פיירי סורדפיש, שהונחו על ידי נורפוק. במזג אוויר גרוע, וכנגד אש כבדה, הם תקפו וגרמו לפגיעת טורפדו בודדת מתחת לגשר. עם זאת, מול חגורת שריון חזקה ובליטות נגד טורפדו, היא לא הצליחה לגרום נזק משמעותי. המטוסים התוקפים חזרו כולם בבטחה לוויקטוריוס, למרות מזג אוויר גרוע, חושך, חוסר ניסיון של צוות אוויר וכישלון משואה הביתה של המוביל.
ב-3 לפנות בוקר ב-25 במאי, האוניות העוקבות הבריטיות איבדו את הקשר עם ביסמרק. תחילה חשבו שהיא תחזור לים הצפוני, והאוניות הופנו בהתאם. ואז ליטיינס, שהאמין שהוא עדיין נעקב על ידי הבריטים, שבר את שתיקת הרדיו על ידי שליחת הודעת רדיו ארוכה למטה בגרמניה. זה אפשר לבריטים לזהות את מיקומה המשוער של ביסמרק ולשלוח מטוסים לצוד את אוניית המערכה הגרמנית. עד שהתברר שליטיינס פונה לברסט, ביסמרק שברה את המעקב הימי והשיגה יתרון. עד 11 אחר הצהריים, ליטיינס היה רחוק ממזרח לכוחו של טובי והצליח להתחמק מרודני. לביסמרק היה מחסור בדלק עקב הפגיעה המזיקה שנגרמה על ידי פרינס אוף ויילס שגרמה לליטיינס להפחית את המהירות כדי לחסוך בדלק, אך לביסמרק עדיין היה מספיק מהירות כדי לעקוף את היחידות הכבדות של צי הבית ולהגיע לביטחון של צרפת. מדרום, לעומת זאת, התקרבו כוח H של סומרוויל עם נושאת המטוסים ארק רויאל, סיירת המערכה רינואון והסיירת הקלה שפילד ליירט אותה.
גם לאוניות הבריטיות החל להיגמר בדלק, והבריחה של ביסמרק נראתה בטוחה יותר ויותר. עם זאת, בשעה 10:30 ב-26 במאי, סירה מעופפת PBY Catalina, שבסיסה ב-Lough Erne, צפון אירלנד, מצאה את ביסמרק. היא הייתה 700 מיל (1,100 קילומטרים) מברסט ולא בטווח הכיסוי האווירי של לופטוואפה.
בעקבות כך נושאת המטוסים ארק רויאל פתחה כעת במתקפה אווירית, אך צוות האוויר שלה לא היה מודע לקרבתה של שפילד לביסמרק, חשב בטעות שהסיירת הבריטית היא אוניית המערכה הגרמנית ולכן תקף אותה מיד. הטורפדות שלהם הותקנו עם מרעומים מגנטיים, וכמה מהם התפוצצו בטרם עת. אחרים החמיצו את מטרתם, והמטוס התוקף קיבל אז אזהרה מארק רויאל ששפילד נמצאת בסביבה, ואז המטוס זיהה לבסוף את הסיירת והפסיק את המתקפה.
ארק רויאל שיגרה כעת, בתנאי מזג אוויר גרועים כמעט בלתי אפשריים לפעילות אווירית, וממרחק של פחות מ-40 מייל במעלה הרוח של ביסמרק, מתקפה שנייה המורכבת מ-15 מטוסי סורדפיש. אלה נשאו טורפדות מצוידים במרעומי מגע הסטנדרטיים והאמינים. התקיפה הביאה לשתיים או שלוש פגיעות באונייה הגרמנית, אחת מהן גרמה לנזק קריטי להגה שלה. הגה תקוע כעת הביא לכך שהיא יכלה כעת רק להפליג הרחק מיעדה, ברסט. בחצות, ליטיינס אותת למפקדתו: "האונייה בלתי ניתנת לתמרון. נילחם עד הפגז האחרון. יחי הפיהרר."
מבצע רייניבונג > הסוף של ביסמרק

אוניות המערכה רודני וקינג ג'ורג' החמישי חיכו לאור היום ב-27 במאי לפני שתקפו. בשעה 8:47 הן פתחו באש ופגעו במהירות בביסמרק. התותחנים שלה השיגו כמעט פגיעות על רודני, אבל האוניות הבריטיות שיתקו את התותחים העיקריים של ביסמרק תוך חצי שעה. למרות הפגזות מטווח קצר של רודני, נטייה שמאלה ושריפות נרחבות, ביסמרק לא טבעה.
על פי הסקרים התת-ימיים של דייוויד מירנס וג'יימס קמרון בשנים האחרונות, התותחים הראשיים הבריטיים השיגו רק ארבע פגיעות בחגורת השריון הראשית של ביסמרק, שתיים דרך חגורת השריון העליונה בצד הימני מקינג ג'ורג' החמישי ושתיים בצד האחור מרודני . . ארבעת הפגיעות הללו התרחשו בערך בשעה 10:00 בבוקר, מטווח קצר, וגרמו לנפגעים כבדים בקרב צוות האונייה.
לאחר שכמעט אזל להן הדלק - ותוך תשומת לב להתקפות אפשריות של צוללות - עזבו אוניות המערכה הבריטיות הביתה. הסיירת הכבדה דורסטשייר תקפה בטורפדו והשיגה שלוש פגיעות. מטעני הטבעה עצמית הופעלו במהרה על ידי מלחים גרמנים, ובשעה 10:40 בבוקר, ביסמרק התהפכה וטבעה. דורסטשייר והמשחתת מאורי הצילו 110 ניצולים. לאחר שעה, עבודת החילוץ הסתיימה בפתאומיות כאשר התקבלו דיווחים על נוכחות של צוללת. שלושה ניצולים נוספים נאספו על ידי U-74 ושניים על ידי ספינת מזג האוויר הגרמנית זקסנוואלד. למעלה מ-2,000 מתו, כולל קפטן לינדמן ואדמירל ליטיינס.
לאחר מכן

לאחר שנפרדה מביסמרק, פרינץ אויגן פנתה דרומה יותר לאוקיינוס האטלנטי, בכוונה להמשיך במשימת הפשיטה על אוניות הסוחר. ב-26 במאי, כשנותרו לה רק 160 טונות של דלק, היא נפגשה עם המכלית ספיכרן ותדלקה. ב-27 במאי היא פיתחה בעיות מנוע, שהחמירו במהלך הימים הבאים. ב-28 במאי היא קיבלה תדלוק נוסף מאסו המבורג. כשהמהירות שלה מופחתת ל-28 קשרים (52 קמ"ש), זה כבר לא נחשב מעשי להמשיך. היא נטשה את משימת פשיטת הסחר שלה מבלי להטביע ספינות סוחר, ועשתה את דרכה לברסט, לשם הגיעה ב-1 ביוני, שם נשארה בתיקון עד סוף 1941. מאוחר יותר היא נמלטה מצרפת עם שתי אוניות מערכה גרמניות נוספות במהלך מבצע קרברוס.
בפעולה, רק שתי צוללות ראו את הכוחות הבריטיים, ואף אחת מהן לא הצליחה לתקוף. בהמשך, הצליחו האוניות הבריטיות להתחמק מקווי הסיור כשחזרו לבסיס; לא היו מגעים נוספים עם צוללות. הלופטוואפה ארגן גם גיחות נגד צי הבית, אך אף אחת מהן לא הצליחה עד ה-28 במאי, כאשר מטוסים מ-Kampfgeschwader 77 תקפו והטביעו את המשחתת מאשונה.
לאחר מבצע רייניבונג, פריצת דרך לרשת האניגמה של הקריגסמרינה אפשרה לצי המלכותי לבצע מאמץ משותף לרכז את רשת ספינות האספקה שנפרסו כדי לתדלק ולחמש מחדש את האוניות שהשתתפו במרדף אחר ביסמרק. ההצלחה הראשונה הגיעה ב-3 ביוני, כאשר המכלית בלכן התגלתה על ידי הסיירות ארורה וקניה מדרום לגרינלנד. ב-4 ביוני נמצאה המכלית גדניה באמצע האוקיינוס האטלנטי ליד מרסדייל, בעוד 100 מיילים ימיים (160 ק"מ) מזרחה נתפסה אוניית האספקה גונצנהיים על ידי סיירת הסוחר החמושה אספרנס ביי ומטוסים מוויקטוריוס. באותו יום בדרום האוקיינוס האטלנטי, באמצע הדרך בין בלם לפריטאון, הגבול הדרומי ביותר של מבצע רייניבונג, יורטה המכלית אסו המבורג על ידי הסיירת לונדון; ואילו למחרת לונדון, מלווה בבריליאנט, הטביעה את המכלית אגרלנד. שבוע לאחר מכן, ב-12 ביוני, הוטבעה המכלית פרידריך ברמה על ידי הסיירת שפילד באמצע האוקיינוס האטלנטי. ב-15 ביוני הוטבעה המכלית לותרינגן על ידי הסיירת דאנדין, עם מטוסים מאיגל. תוך קצת יותר משבועיים, 7 מתוך 9 ספינות האספקה שהוקצו למבצע רייניבונג טופלו, עם השלכות חמורות על פעולות השטח הגרמניות העתידיות.
סיכום

מבצע רייניבונג היה כישלון, ולמרות שהגרמנים זכו להצלחה בהטבעת "הוד האדירה", זה קוזז עם אובדן אוניית המערכה המודרנית ביסמרק, שייצגה רבע מאוניות הראשה של הקריגסמרינה. שום ספינות סוחר לא הוטבעו או אפילו נראו על ידי יחידות השטח הגרמניות הכבדות במהלך הפשיטה שנמשכה שבועיים. שיירות בעלות הברית לא הופרעו קשות; רוב השיירות הפליגו לפי לוח הזמנים, ולא הייתה הפחתה באספקה לבריטניה. מנגד, מערכת הצוללות באוקיינוס האטלנטי השתבשה; צוללות באוקיינוס האטלנטי הטביעו רק 2 ספינות בשבועות האחרונים של מאי, לעומת 29 בתחילת החודש. כתוצאה מטביעתה של ביסמרק, היטלר אסר על גיחות נוספות באוקיינוס האטלנטי, ואוניית האחות שלה טירפיץ נשלחה לנורווגיה. הקריגסמרינה לא הצליח שוב לבצע מבצע שטח גדול נגד נתיבי האספקה של בעלות הברית בצפון האוקיינוס האטלנטי; מעתה והלאה הנשק היחיד שלה היה מערכת הצוללות.
מפה של מבצע רייניבונג ומבצעי הצי המלכותי נגד אוניית המערכה ביסמרק
חמישה מצוות אוויר של מטוסי הסורדפיש של ארק רויאל שהיו מעורבים בהתקפת ביסמרק
מכבי צור שלום

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1972
 תאריך פירוק:  2020
 אצטדיון:  מגרש צור שלום
שחקני הקבוצה (בשחור) במהלך משחק כנגד עירוני נשר בעונת 2015/2016 בליגה א' צפון
מכבי צור שלום היא מועדון כדורגל מהעיר קריית ביאליק. הישג השיא של הקבוצה הייתה בעונת 2005/2006 כאשר שיחקה בליגה הארצית, אך נשרה בסיומה חזרה לליגה א'.
בשנת 2020 התאחדה הקבוצה הבוגרת עם מכבי עירוני קריית אתא וכיום שמה הוא מכבי עירוני קריית אתא ביאליק.
היסטוריה

מאז הקמתה שיחקה הקבוצה בליגות הנמוכות, אך מסוף שנות התשעים רשמה עליית ליגה שלוש פעמים במשך שש שנים. בשנת 1999 העפילה הקבוצה מליגה ג' לליגה ב'. בשנת 2002 העפילה הקבוצה מליגה ב' לליגה א'. בשנת 2005 העפילה הקבוצה מליגה א' לליגה הארצית.
הקבוצה שיחקה במשך שנים במגרש השכונתי בקרית ביאליק, אך דווקא בעקבות ההעפלה לליגה הארצית, נאלצה הקבוצה לעזוב את המגרש הביתי, שכן מגרש זה אינו נמצא מתאים לאירוח משחקים בליגה הארצית. לכן הקבוצה נאלצה לנדוד למגרשים בטירת כרמל ובקריית אתא.
הנדודים הללו הפריעו לקבוצה, שהסתבכה במאבקי תחתית קשים. הפסד להפועל רמת גן בבית שלושה מחזורים לסיום העונה הביא לירידתה המעשית בחזרה לליגה א' והשאיר בדיעבד את הפועל רמת גן בליגה הארצית.
בעונת 2008/2009 ייצגה מכבי צור שלום את ישראל בתחרות גביע האזורים של אופ"א, מפעל ספורט שנועד לקבוצות אירופאיות מהליגות הנמוכות.
ב-27 ביולי 2020 התאחדה הקבוצה עם מכבי עירוני קריית אתא. הקבוצה הבוגרת חדלה להתקיים בפני עצמה, בעוד קבוצות הילדים והנוער נשארו כשני מועדונים נפרדים. הקבוצה הבוגרת החדשה מאז נקראת מכבי עירוני קריית אתא ביאליק.
הישגים

אליפות ליגה ג' (1): 1998/1999
אליפות ליגה ב' (1): 2001/2002
אליפות ליגה א' (1): 2004/2005
הערות שוליים

↑  מכבי צור-שלום \ תעודת זהות
↑  איחוד היסטורי בין הקבוצות מכבי צור שלום ומכבי קריית אתא הוליד קבוצה משותפת, באתר חדשות חיפה קריות, 29 ביולי 2020
מוזיאון טהראן לאמנות עכשווית

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות עכשווית
 כתובת:  צפון רחוב קראג'ר, טהראן, איראן
 מיקום:  מחוז 6 
 מדינה:  איראן 
 מייסדים:  דוד גאלאוויי ודונה שטיין
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1977
 תאריך פתיחה רשמי:  1977 
 חומרי בנייה:  אבן, בטון 
 אדריכל:  קמראן דיבה 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות פהלווית 
 מידות
 שטח:  16,000 מ"ר 
 קואורדינטות:  35°42′41″N 51°23′26″E﻿ / ﻿35.711388888889°N 51.390555555556°E﻿ / 35.711388888889; 51.390555555556
 http://www.tmoca.com/
 
 מיקום בטהראן
 
מוזיאון טהראן לאמנות עכשווית (בפרסית: موزه هنرهای معاصر تهران) הוא מוזיאון לאמנות הנמצא בטהראן, איראן.
המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל האיראני קמראן דיבה, שהשתמש באלמנטים מהאדריכלות הפרסית המסורתית. הוא נבנה בצמוד לפארק לאלה, טהראן, ונחנך בשנת 1977. הבניין עצמו יכול להיחשב כדוגמה לאמנות עכשווית. רוב שטח המוזיאון ממוקם מתחת לאדמה.
במוזיאון ישנו האוסף החשוב ביותר של יצירות אמנות מודרנית מערבית מחוץ לאירופה וארצות הברית, אוסף שהורכב במידה רבה על ידי האוצרים המייסדים דוד גאלאוויי ודונה שטיין תחת חסותה של פארה דיבה. יש הטוענים כי שווי יצירות האומנות שמוחזקים במוזיאון מוערך ב-2.5 מיליארד ליש"ט. במוזיאון מוצגת תוכנית מתחלפת של תערוכות ומדי פעם מארגן תערוכות של אמנים מקומיים.
האוסף כולל גם את מה שעשוי להיות הציור היקר ביותר של ג'קסון פולוק, "Mural on a Red Indian Ground", ואגף פופ ארט המתפאר בפורטרטים של מיק ג'אגר, מרילין מונרו ומאו דזה-דונג, מעשה ידי אנדי וורהול. למרות שמקובל לומר שמדובר באוסף האמנות המערבית החשוב והמקיף ביותר באסיה, האוצרות חבויים מאחורי דלת ביטחון הנפתחת רק לאחר הקלדת קוד סודי. לעיתים מוציאים את היצירות החוצה לבקשת אמנים מבקרים או תלמידי אמנות, אולם אין כל כוונה להציגם בציבור. הציורים שנרכשו בשנות ה-70 בהוראתה של אשתו האחרונה של השאה, המלכה פארה, נפלו קורבן לבדלנות התרבותית של הרפובליקה האסלאמית.
במוזיאון האמנות המודרנית, כל הציורים המוצגים בפני הציבור הם של אמנים איראנים. מנהל המוזיאון, חביב אללה סאדג'י, שמונה על ידי ממשלתו של אחמדינז'אד, אמר בעבר שהוא מתנגד לגלובליזציה בהובלת המערב, התנגדות שהוא מכנה "סוציאליזם תרבותי". אולם סאדג'י, צייר בעצמו, טען גם שאמונותיו אינן משפיעות על הטיפול באוסף, וטוען שהסיבה שהוא אינו מוצג היא מחסור במקום, ולא פוליטיקה. לדבריו, הציורים מאוחסנים בקפידה כדי לוודא שיישמרו לדורות הבאים. עלירזה סמי-אזאר, קודמו של סאדג'י בתפקיד, ביטל הסבר זה בטענה שהמוזיאון נכנע לאופנה הפוליטית של התקפות כלפי המערב, אופנה שהתחזקה עם התגברות מתיחות בין המערב לאיראן, במיוחד בנוגע לתוכניתה הגרעינית.
יצירות האמנות נאספו על ידי בן דודתה של המלכה פארח, קמראן דיבה, מתכנן המוזיאון ומנהלו הראשון, כדי שיוצגו בפתיחת המוזיאון ב-1977. הציורים נשארו בתצוגה עד המהפכה. אז העביר אותם צוות המוזיאון למרתף כדי להגן עליהם מבוזזים ומקנאים.
מבין האמנים המוצגים נמנים: פול גוגן, וסילי קנדינסקי, ג'קסון פולוק, קלוד מונה, קאמי פיסארו, וינסנט ואן גוך, פייר-אוגוסט רנואר, ג'יימס אנסור, אנדרה דרן, ז'ורז' רואו, פרנאן לז'ה, פבלו פיקאסו, אלברטו ג'קומטי, פרנסיס בייקון, מקס ארנסט, רנה מגריט, ג'ורג' גרוס, דייגו ריוורה, ג'ספר ג'ונס, אנדי וורהול, רוי ליכטנשטיין, פיטר פיליפ, ז'ואן מירו, ויקטור וסרלי, אדולף גוטליב, ריצ'רד המילטון, ז'ורז' בראק, אדוארד מונק, אדגר דגה, מארי קאסאט, ג'יימס מקניל ויסלר, אדוארד הופר, הנרי מור, ארנלדו פומודורו, מרסל דושאן, הנרי פיץ' רובינסון, אנסל אדמס ויעקב אגם.
הערות שוליים

1 2  גרדיאן, רוברט טייט, ואן גוך ופיקאסו ננעלו במרתף, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601707605171  ISNI: 0000 0001 2116 853X  LCCN: n87828871  VIAF: 295846345   WorldCat (עם VIAF): 295846345
מגדל המים ברחוב מזא"ה

| --- | --- |

מגדל המים ברחוב מזא"ה ובקרבת רחוב אחד העם
 מידע כללי
 סוג:  מגדל מים 
 כתובת:  רחוב מזא"ה 36 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1924
 תאריך פתיחה רשמי:  1924 
 אדריכל:  ארפד גוט 
 קואורדינטות:  32°03′58″N 34°46′33″E﻿ / ﻿32.06615°N 34.77588°E﻿ / 32.06615; 34.77588
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מגדל המים ברחוב מזא"ה(למפת תל אביב רגילה) מגדל המים ברחוב מזא"ה(למפת גוש דן רגילה) מגדל המים ברחוב מזא"ה(למפת גוש דן מוגדלת) מגדל המים ברחוב מזא"ה  he מגדל המים ברחוב מזא"הhe מגדל המים ברחוב מזא"המפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדל המים ברחוב מזא"ה הוא מגדל מים הניצב ברחוב מזא"ה 36 בתל אביב־יפו. נחנך ב־1924 על מנת לשרת את מערכת אספקת המים המתרחבת של הישות העירונית (TOWNSHIP) תל אביב. הוכרז כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ושופץ בשנת 2013. בחודש יוני 2020 ננעל האתר על ידי עיריית תל אביב בשל תלונות שכנים על זיהום רעש, עד שמרכז היל"ה הסמוך החל להשתמש בו כדי להציג בו תערוכות.
ההיסטוריה של המגדל

שכונותיה הראשונות של העיר תל אביב, שהוקמה בשנת 1909, חוברו למגדל המים הראשון בעיר שהוקם בקצה שדרות רוטשילד מעל בית הוועד. מגדל זה היה בנקודה בגובה 19 מטר מעל פני הים וגובהו היה 10 מטר. על המגדל היו שני מיכלים בגובה 6 מטר שהכילו 150 קוב מים. בשנת 1920, עם התרחבות העיר נוצר צורך להרחיב את מערכת אספקת המים לבתי התושבים ולשם כך הוחלט לבנות מגדל מים חדש על גבעת כורכר מצפון לשטח הבנוי (לימים רחוב מזא"ה 36). בשנת 1930 תיאר דוד סמילנסקי את תכנון המגדל:
המשרד של הארכיטקט ארפד גוט נבחר לתכנן את המגדל וב-1924 הוא נחנך והחל להזרים מים לבתים.
בשנת 1930 תואר המגדל:
לאחר שנים רבות שהמגדל שימש לאספקת מים לא היה בו עוד צורך והוא נותק ממערכת המים, תחזוקתו נפסקה ומצבו התדרדר עד כדי כך שבשנות ה-90 הוכרז כמבנה מסוכן והשטח מסביב גודר. בשנת 2011, לאחר שהוגדר כאתר מורשת, נבחר משרד אדריכלים אמנון בר אור לשפץ את המגדל. השיפוץ הושלם ב-2013
בשנותיו הראשונות, שימש המגדל למטרות ביטחוניות. ארגון ההגנה השתמש במגדל כדי ליצור קשר (בקוד מורס או סמפור) עם יישובים שכנים. על מנת להסוות פעילות זו, פעל בחלקו התחתון של המגדל מועדון צופים ותיקים.
בהמשך, נוצל גובהו הרב של המגדל, והוצבה בראשו חנוכייה שהודלקה בחג החנוכה.
תיאור המבנה

גובה המגדל כ-16 מטר. הוא נבנה מבטון מזוין ולבני סיליקט על גבי משטח מוגבה מהרחוב. בראש המגדל בריכת בטון עגולה בנפח של כ-400 מ"ק הנתמכת על ידי שמונה עמודי בטון. לאורכו של המגדל נבנו 3 מרפסות תצפית מגודרות כשהעלייה אליהן דרך גרם מדרגות במרכז המבנה. המגדל נבנה בסגנון האקלקטי. בחלקו התחתון נבנו קירות בין עמודי התמך על מנת ליצור מרחב סגור ומוגן. לאחר סיום השיפוץ נבנה שביל גישה ספירלי ממפלס הרחוב עד לדלת הכניסה לחלקו התחתון של המגדל. המגדל מוקף מסביבו בבניני מגורים מחודשים בני 6–7 קומות לכן אינו בולט יותר בקו הרקיע של העיר.
קבלן המבנה המקורי הוא ישראל דרוגוביצקי[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  מנור בראון, מגדל המים ההיסטורי של ת"א נסגר לציבור, כי בדירות הפאר התלוננו, באתר Xnet‏, 21 ביוני 2020
↑   אברהם בלבן, פרוסות של כורכר, באתר הארץ, 1 ביולי 2024
1 2  דוד סמילנסקי, מפעל המים של עירית תל אביב, הארץ, 4 בפברואר 1930
↑  בהמשך בנה משרד גוט מגדלי מים נוספים ברחבי העיר וביניהם מגדל ביפו, מגדל מים במתחם בית המטבחיים הישן של תל אביב ומגדל המים ברחוב החשמל
↑  דוד סמילנסקי, מפעל המים של עירית תל אביב - רשת הצנורות ומגדלי המים, הארץ, 9 בפברואר 1930
מוטיה בואנה

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1985 (בת 39) קינגסברי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Rosa Isabel Mutya Buena 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  תיכון קינגסברי 
 סוגה:  R&B עכשווי, דאנס, מוזיקת פופ, מוזיקת נשמה 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  לונדון רקורדס, איילנד רקורדס, פולידור רקורדס 
 www.mutyamusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מוטיה בואנה (באנגלית: Mutya Buena נולדה ב-21 במאי 1985) היא זמרת-יוצרת בריטית, שזכתה לפרסום במהלך חברותה בלהקת הבנות "Sugababes".
קריירה > 1998-2005: Sugababes

ההרכב המקורי של הלהקה כלל את בואנה, שיבון דונהי וקישה ביוקנן. ביוקנן ובואנה הכירו עוד מבית הספר ופגשו את דונהי באולפן הקלטות ב-1998. הלהקה הפכה ללהקת בנות המצליחה ביותר מבריטניה אחרי הספייס גירלז. הלהקה זכתה לארבעה אלבומי פלטינה ושישה סינגלים במקום הראשון. במהלך קידום אלבומם הרביעי הופצה הודעה לתקשורת ב-21 בדצמבר 2005 שבואנה עזבה את הלהקה מפני שבואנה והחבר שלה ג'יי הודיעו שבואנה בהריון, ובכוונתה לגדל את הילדה.