stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של אוסטריה
המונרכיה ההבסבורגית (המאה ה-13 - 1918) > ההתחלה (1278-1526)

בעקבות שקיעתה של שושלת באבנברג במאה ה-13 באה אוסטריה במהרה תחת שלטון אוטאקר השני מבוהמיה. לאחר תבוסתו של אוטאקאר לרודולף מהבסבורג בקרב דורקונט נעשה רודולף לשליט אוסטריה, ושושלתו, שושלת הבסבורג, שלטה באוסטריה כ-640 שנה. סביב המאות ה-14 וה-15 הרחיבו ההבסבורגים את שטחיהם והחלו לצבור מחוזות בקרבת דוכסות אוסטריה, שהייתה דוכסות קטנה שחלשה לאורך הדנובה ועל שטיריה. בשנת 1335 השיגו (אלברכט השני) את קרניולה (דוכסות קראין) שבסלובניה ואת קרינתיה, ובשנת 1368 את טירול. מחוזות אלו הפכו לחלק מהירושה שקיבלו השליטים ההבסבורגים, ונקראו "טריטוריות הירושה".
בהיסטוריה של שתי המאות ה-14 וה-15 היו הרבה עליות ומורדות. בהסכם נוינברג שהתרחש ב-1379 תחת שלטונם של אלברכט השלישי ולאופולד השלישי פוצלה אוסטריה ביניהם, אלברט החזיק באוסטריה עצמה, בעוד שלאופולד החזיק בטריטוריות הירושה. ב-1402 התרחש עוד פיצול, ארנסט הקשוח קיבל את שטיריה, קרינתיה וקרניולה, ופרידריך הרביעי את טירול ואת דרום מערב אוסטריה שהיה אוסף של טריטוריות הבסבורגיות. האיחוד מחדש בוצע על ידי פרידריך החמישי (קיסר האימפריה הרומית הקדושה) בנו של ארנסט הקשוח לאחר נפילת הטורים ההבסבורגיים אלברכט והבכירים הטירולינים.
בשנת 1438 נבחר הדוכס אלברכט מאוסטריה ליורש של חמו זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית לוקסמבורג. על אף שאלברכט מלך רק במשך שנה (כאלברכט השני, מלך גרמניה), מאז מלכותו כל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה היו משושלת הבסבורג, מלבד חריגה אחת. ההבסבורגים החלו לרכוש שטחים רבים מחוץ לאדמות הירושה על ידי נישואים: בשנת 1477 המקסימיליאן, ארכידוכס אוסטריה, בנו היחיד של הקיסר פרידריך השלישי נשא לאשה את מארי מבורגונדיה שבצרפת וכך השיג את רוב מדינות השפלה וחלקים מצרפת לטובת בית הבסבורג; בנו שלו, פיליפ "היפה", נשא לאישה את הנסיכה חואנה ("המשוגעת"), יורשת אראגון וקסטיליה וכך השיג לטובת ההאבסבורגים את ספרד ונחלותיה האיטלקיות, אפריקאיות ונחלות העולם החדש; ונכדו, הקיסר קרל החמישי, בנו של פיליפ, שלט על שטח עצום שעליו לא מלך מעולם שום מלך אירופאי. טריטוריות הירושה של ההאבסבורגים נפרדו מן האימפריה האדירה בשנת 1556 כשהקיסר קרל החמישי עזב את השלטון לטובת אחיו הצעיר פרדיננד. פרדיננד נשא לאישה את אן מבוהמיה, יורשת אחיה לאיוש השני מלך הונגריה ובוהמיה וכך זכתה האימפריה גם בהן.
המונרכיה ההבסבורגית (המאה ה-13 - 1918) > הרפורמציה והתעצמותה של אוסטריה (1526-1714)

בשנת 1526, בעקבות קרב מוהאץ', שבו נהרג לאיוש השני, מלך הונגריה ובוהמיה וגיסו של פרדיננד הראשון, הרחיב פרדיננד את שטחיו לבוהמיה ולחלק ההונגרי שלא נכבש על ידי העות'מאנים. התפשטות הבסבורגית זו גרמה לעימותים תדירים עם הטורקים שאחד מהם הוא "המלחמה הארוכה" שנמשכה בין השנים 1606–1593.
אוסטריה ושאר שטחיה הושפעו במידה רבה מהרפורמציה הלותרנית, וזאת אף על פי שהשליטים ההבסבורגיים עצמם נשארו קתולים. קרל החמישי, שהיה קתולי אדוק, ניסה להניא את עמו מהרפורמציה ואף גינה את מרטין לותר אך לא הצליח במיוחד. בשלהי המאה ה-16 החלה ההתנגדות לרפורמציה להיות מורגשת, כשהארכידוכס פרדיננד, בעל החינוך הישועי פעל באופן נמרץ בדיכוי ה"כפירה" הרפורמציונית במחוזותיו, וכשנבחר ב-1619 לרשת את בן דודו מתיאס כקיסר האימפריה הרומית הקדושה ונודע כ"פרדיננד השני" הוא יצא בניסיון נמרץ לחידוש הקתוליות בתחומי שלטונו.
למרות ההשלכות השליליות על שליטת בית הבסבורג באימפריה של אמצע מלחמת שלושים השנים, מערכות המלחמה תרמו לחיזוק השליטה בטריטוריות הירושה. לניסיון לחדש את הקתוליות בהונגריה הייתה הצלחה חלקית בלבד.
בתקופת השלטון הארוכה של לאופולד הראשון (1657-1705) הגיע העימות האוסטרי - טורקי לשיאו. בעקבות ההגנה המוצלחת על וינה מפני הטורקים בקרב וינה כל הונגריה חזרה לשלטון אוסטרי מלא בהסכם קארלוביץ ב-1699. באותו הזמן, אוסטריה הייתה מעורבת בעוד עימות עם צרפת כשאוסטריה נלחמה בצרפתים במלחמה האנגלו הולנדית השלישית (1672-1679), במלחמת הברית הגדולה (1688-1697) ולבסוף במלחמת הירושה הספרדית (1701-1714), שבהן הצרפתים והאוסטרים (יחד עם בעלי הברית ההולנדים והבריטים) נלחמו על ירושת הטריטוריות העצומות של ההבסבורגים הספרדים. על אף שהצרפתים שמרו על השליטה על ספרד ומושבותיה עד לנכדו של לואי הארבעה עשר, לאוסטרים היה יתרון משמעותי בשלטון על מערב אירופה שכלל את ארצות השפלה הספרדיות לשעבר (שהיו כעת אוסטריות), את דוכסות מילאנו בצפון איטליה ואת נאפולי והאי סרדיניה בדרום איטליה.
המונרכיה ההבסבורגית (המאה ה-13 - 1918) > שלטון יוזף השני ולאופולד השני (1780-1792)

בשנת 1780, עם מותה של מריה תרזה, ירש אותה בנה יוזף השני, שהיה כבר קיסר מאז מות אביו פרנץ ב-1765. יוזף התנגד לרפורמציה באופן אדוק, ולצד זאת גם נחשב לאחת הדוגמאות הבולטות ביותר לאבסולוטיזם הנאור של המאה ה-18. הקיסר ניסה להביא תחת שליטתו את הכנסייה הקתולית ואת שלל אדמות האצולה, מה שהוביל להתמרמרות כלפיו במיוחד בהונגריה, בארצות השפלה האוסטריות.
משטרו של יוזף היה שאפתני ובמידה שווה לא ריאליסטי. הוא שאף לכרות ברית עם מלכת רוסיה יקטרינה הגדולה, מה שהוביל למלחמה עם האימפריה העות'מאנית ב-1787, שהייתה אויבתה הגדולה של רוסיה. הביצועים האוסטרים המלחמה היו לא מרשימים בלשון המעטה, והמחיר שהם גבו הוביל להתמרמרות נוספת כלפי הקיסר. לאחר מותו של יוזף ב-1790 רבות מתוכניותיו עלו בתוהו, עם פתיחת המרד בארצות השפלה, בהונגריה וחבל הבלקן.
הסתלקותו של יוזף התקבל בברכה על ידי מרבית האצולה, במיוחד כשהוא הוחלף בידי אחיו הריאלי לאופולד השני, שקודם היה הארכידוכס הפרוטסטנטי של טוסקנה. לאופלד ידע לפתור בעיות והביא לסיומו של מרד הונגריה וארצות השפלה בעזרת הסכם. הוא גם ידע לשמור על שלום עם העות'מאנים והסדיר בעלות ברית עם פרוסיה.
בזמן שלטונו על אוסטריה הלכה גברה המהפכה הצרפתית. אף כי לאופולד היה סימפתי לנאורות, הוא היה גם אחיה של מלכת צרפת, מארי אנטואנט, ובנוסף לכך, ויכוח סיבך את מעמד הזכויות של נסיכי אלזס, המקום שבו ניסתה ממשלת המהפכה הצרפתית להסיר הסכמים שקיבלה על עצמה בהסכמים שונים, דבר אשר סיבך אותו, כאחד מצירי ההסכמים, בעימותים עם הצרפתים. ב-1791 נחתמה הצהרת פפילניץ בין פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, פרידריך אוגוסט השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה ולאופולד, שבה הוצהר כי יהיה על שליטי אירופה לשים עין על מה שקורה בצרפת. הצהרה זו נועדה לעודד את לואי השישה עשר מלך צרפת על מנת למנוע מהם כל צורך לבצע פעולה נגד ארצו, אך זו רק גרמה לשלהוב של הרגשות המהפכנים כלפי הקיסר. על אף שלאופולד עשה את כל מה שיכל כדי להימנע ממלחמה עם הצרפתים, כחודש לאחר מותו במרץ 1792, הכריזו הצרפתים מלחמה על בנו ויורשו חסר הניסיון פרנץ השני.
המונרכיה ההבסבורגית (המאה ה-13 - 1918) > המאה התשע עשרה

בין 1815 ו-1848 תחת הנהגתו של מטרניך נכנסה אוסטריה לתקופה של ריאקציה פוליטית, צנזורה ושלטון ברזל (התקופה נקראת בגרמנית תקופת "Biedermaier" או "Vormärz"). אך עלייתם של הלאומיות והליברליזם גרמה לאביב העמים. מטרניך והקיסר פרדיננד הראשון שלקה בשכלו אולצו להתפטר והוחלפו על ידי האחיין הצעיר פרנץ יוזף. הנטייה של חברות האימפריה האוסטרית לפרוש דוכאה בידי הצבא. חוקה נחקקה במרץ 1848, אך הייתה בעלת השפעה מעשית קטנה. אחת הפעולות של המהפכנים הייתה שחרור כל האיכרים באוסטריה. פעולה זו תרמה לתיעוש, והמונים נהרו למרכזים התעשייתיים בשטחי האימפריה (מרכזים תעשייתיים היו בבוהמיה, אוסטריה עילית, וינה ובשטיריה). מהפכנים חברתיים הביאו להחרפת העימותים בערים בעלות מגוון אתני, מה שגרם לעלייה של הלאומיות.
בשנת 1859 בעקבות התבוסות של אוסטריה בקרבות סולפרינו ומאגנטה נגד הכוחות המאוחדים של צרפת וסרדיניה גרמו להפסד של לומברדיה וטוסקנה לממלכת סרדיניה, ששאפה להקים מדינה מאוחדת איטלקית לאומית (ראה איחוד איטליה).
ההפסד של אוסטריה בקרב קניגרץ במלחמת שבעת השבועות נגד פרוסיה גרמה להרחקה של אוסטריה מגרמניה. חולשת השלטון בענייני החוץ גרמה לפרנץ יוזף אפילו לרפורמות פנימיות. על מנת לפייס את הלאומיות שעלתה בהונגריה, עשה פרנץ יוזף פשרה עם האצולה ההונגרית ולפיה יהיה להונגריה חלק בשליטה על האימפריה, וכך נוצרה האימפריה האוסטרו הונגרית. ב-1867, לשני התחומים קיסלייטניה וטרנסלייטניה בהונגריה נהיו בעלות משטר פנימי שונה, אך בעלי אותו מושל ואותו צבא.
ב-1878 כבשה אוסטריה הונגריה את בוסניה והרצגובינה, שנפרדה מהאימפריה העות'מאנית הרדומה כשנוצרו מדינות חדשות בבלקן. השטח סופח לאוסטריה ב-1907 והושם תחת הנהגה משותפת של אוסטריה והונגריה.
האימפריה המשותפת החלה לנוע לכיוון חוקתיות, וכך נוצרה מערכת חוקתית עם פרלמנט, הרייכסראט. זכות הצבעה התרחבה בהדרגה עד 1907 כשהוכרה זכות הצבעה לכל האזרחים הגברים. למרות זאת, התועלתניות של הפרלמנט נפסקה על ידי מפלגות שונות שייצגו קבוצות אתניות שונות, וכינוסי הפרלמנט נפסקו לחלוטין במהלך מלחמת העולם הראשונה.
העשור הבא עד 1914 היה בעיקר עשור של בנייה, התרחבות עירונית, בניית מסילות רכבת והתפתחות תעשייתית. באותה תקופה, שנודעה כ-"Gründerzeit" (עידן המייסדים) אוסטריה נהייתה מדינה תעשייתית, ואפילו אזורי ההר אופיינו בחקלאות. באותו עשור גאתה הלאומיות בבוסניה והרצגובינה. ההתנקשות בארכי-דוכס פרנץ פרדיננד מי שהיה היורש המשוער של פרנץ יוזף בסרייבו עוררה את מלחמת העולם הראשונה. תבוסתן של מעצמות המרכז ב-1918 גרמה להתפוררות האימפריה האוסטרו הונגרית. ב-1918 התפטר קרל הראשון, קיסר אוסטריה, וכך בא הקץ על כ-700 שנות שלטון בית הבסבורג.
אוסטריה הגרמנית והרפובליקה הראשונה (1918–1934)

בעקבות תבוסת אוסטריה הונגריה במלחמת העולם הראשונה, התפוררה האימפריה והתפצלה למדינות אחדות. אוסטריה, בגבולותיה החדשים, הייתה האזור העיקרי של דוברי הגרמנית, וב-12 בנובמבר הפכה אוסטריה לרפובליקה בשם אוסטריה הגרמנית. הפרלמנט של הרפובליקה החדשה קרא לאיחוד עם גרמניה: המאמר השני בחוקה הארעית של המדינה היה "אוסטריה היא חלק מהרפובליקה הגרמנית". משאל העם במדינות האוסטריות זלצבורג וטירול הראו רוב של 98% ו-99% בעד האיחוד עם גרמניה. לרעיון בא סוף כשאיטליה וצרפת מנעו את מיזוג המדינות, ודרשו להקים מדינה אוסטרית עצמאית, לפחות למשך 20 שנה. בחוזה סן-ז'רמן נאסר כל איחוד פוליטי או כלכלי עם גרמניה, והוא כפה על אוסטריה לשנות את שמה מ"אוסטריה הגרמנית" ל"הרפובליקה של אוסטריה", דהיינו הרפובליקה הראשונה. האזורים דוברי הגרמנית של בוהמיה ומוראביה (שנקראו אחר כך "חבל הסודטים") הוקצו לצ'כוסלובקיה שהוקמה לא מכבר. אוסטרים וגרמנים רבים טענו שזוהי צביעות, היות שהיא נוגדת את "זכות ההגדרה העצמית של כל האומות" שהוכרה בנאום ארבע עשרה הנקודות שנשא נשיא ארצות הברית, וודרו וילסון.
הגם שהאימפריה האוסטרו-הונגרית הייתה חלק ממעצמות המרכז, בעלות הברית המנצחות היו יותר רגועות מתבוסתה מאשר מתבוסת גרמניה או הונגריה. נציגים של הרפובליקה האוסטרית החדשה שכנעו אותן שאין זה הוגן להעניש את אוסטריה על פעילותה כאימפריה מתפוררת, במיוחד כששטחים אחרים של האימפריה הועברו לצד ה"המנצחים", רק מפני שהם ויתרו על האימפריה בסוף המלחמה. אוסטריה מעולם לא נדרשה לשלם פיצויים מכיוון שבעלות הברית החליטו שאינה יכולה לעמוד בתשלומים.
ב-20 באוקטובר 1920, במשאל עם במדינה האוסטרית קרינתיה, החליטו האוסטרים (דוברי הגרמנית) שברצונם להיות חלק מאוסטריה, ודחו את תביעת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים לסיפוחם אליה. החלקים דוברי הגרמנית של מערב הונגריה, שנקראו עכשיו בורגנלנד, החליטו על ידי משאל עם להצטרף לאוסטריה כמדינה פדרלית, מלבד העיר שופרון שהחליטה להישאר בידי הונגריה. מכל מקום, בחוזה סן-ז'רמן איבדה אוסטריה שליטה על האזורים דוברי הגרמנית של דרום טירול (לאיטליה, והיא נקראת בפיהם "אלטו אדיג'ה"), של בוהמיה ושל מוראביה.
בין השנים 1918 ו-1920 שלטה באוסטריה קואליציה של מפלגות הימין והשמאל יחד, וב-1920 נחקקה החוקה המודרנית של אוסטריה.
הפוליטיקה האוסטרית אופיינה מאז 1920 ועד 1932 במאבקים עזים ולעיתים אף אלימים בין מפלגות השמאל והימין. אוסטריה הונהגה באותן שנים בעיקר על ידי קואליציה של המפלגה הנוצרית-סוציאלית שלה היו קשרים הדוקים עם הכנסייה הקתולית ומפלגת העם של גרמניה הגדולה. המפלגה הנוצרית-סוציאלית הונהגה באותן שנים בידי הכומר איגנץ זייפל (1876-1932) ששרת פעמיים כקנצלר אוסטריה (בין השנים 1922 - 1924 ו-1926 - 1929).
בשנות ה-20 הוקמו מיליציות של מפלגות השמאל (שוצבונד ב-1923) והימין (היימוואר בין השנים 1921–1923). בהתנגשות בין שתי הקבוצות שהתרחשה בשטנדורף שבבורגנלנד ב-30 בינואר 1927 נהרגו אב ובן בידי ההיימוואר. שני פעילי ימין ותיקים הועמדו לדין בבית המשפט בווינה, אך לבסוף זוכו, ודבר זה הוביל להפגנה מסיבית בווינה. בהתקוממות יולי 1927 89 מפגינים נהרגו בידי כוחות המשטרה, והעימותים הפוליטיים החריפו עד לתחילת שנות ה-1930. ב-1932 אנגלברט דולפוס מהמפלגה הנוצרית סוציאליסטית נבחר לקאנצלר.
האוסטרופשיזם (1934–1938)

תחת שלטון המפלגה הנוצרית-סוציאלית נעה ממשלת אוסטריה לעבר ריכוזיות הכוח במדינה לפי הדגם הפשיסטי.
במרץ 1933, ניצלה ממשלת דולפוס טעות בהצבעה בפרלמנט: ההצבעה הייתה צמודה וכתוצאה מכך שלושת הנשיאים של הנאציונלראט פרשו, מכיוון שהם לא הורשו להצביע בעצמם בזמן שהם מכהנים. ממשלת דולפוס ניצלה את המצב והכריזה שבית הנבחרים חדל לתפקד, ומכוח טענה זו מנעה ממנו להתכנס שוב והשתמשה בחוק חירום שחוקק בזמן מלחמת העולם הראשונה כדי להשתלט על תפקידיה של הרשות המחוקקת.
ב-12 בפברואר 1934 גרם המשטר החדש, שכונה "אוסטרופשיזם", למלחמת האזרחים באוסטריה. המשטר הוציא צווי חיפוש במטה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, דבר שהוביל להתקוממות של חברי המפלגה. אך מכיוון שמבנה המפלגה כבר הוחלש לפני ההתקוממות, הובסו בקלות חיילי הממשלה המורדים, והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הוצאה אל מחוץ לחוק.
ב-1 במאי 1934 ניסחה ממשלת דולפוס חוקה חדשה שביטלה את חופש העיתונות, הפכה את אוסטריה למדינה חד מפלגתית (תחת המפלגה החדשה שייסד דולפוס, חזית המולדת), וקבעה מונופול למדינה בעניין של יחסי עובד-מעביד. המערכת החדשה נשארה על כנה עד האנשלוס עם גרמניה הנאצית בשנת 1938. ב-25 ביולי 1934 נרצח דולפוס על ידי פעילים של המפלגה הנאצית האוסטרית, שרצו לתפוס את השלטון במדינה וליזום איחוד עם גרמניה הנאצית. למרות ההתנקשות בחייו של דולפוס, ההפיכה נכשלה מכיוון שהצבא נשאר נאמן לקאנצלר החדש קורט שושניג שהורה על דיכויה. בעקבות ההפיכה הוציא שושניג את המפלגה הנאצית מחוץ לחוק.
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה שאפה גרמניה לספח אליה את אוסטריה, על אף שחוזי ורסאי וסן-ז'רמן אסרו במפורש על כל צורה של איחוד בין שתי המדינות. קורט שושניג התנגד לסיפוח בתוקף. במרץ 1938 נועדו היטלר ושושניג ובפגישה זו איים היטלר בפלישה צבאית אם לא תתקיים שורת דרישות, ביניהן, התרת פעילות המפלגה הנאצית האוסטרית ומינוי מקורבי הנאצים לשרים בממשלה. שושניג הודיע, כצעד נואש לשמירת עצמאותה של אוסטריה, על משאל עם בהתראה קצרה שיקבע את עתידה של אוסטריה. המשאל היה אמור להיערך ב-13 במרץ אולם בלחץ היטלר בוטל המשאל, ושושניג נאלץ להתפטר ב-11 במרץ 1938. באותו יום מונה מנהיג המפלגה הנאצית האוסטרית, ארתור זייס-אינקווארט, לקנצלר אוסטריה. המשאל היה אמור להיערך ב-13 במרץ, אולם כבר ב-12 במרץ חצו למעלה ממאה אלף חיילים גרמנים את הגבול, סיפחו אליהם את אוסטריה ללא כל התנגדות, והתקבלו באהדה על ידי מרבית האוסטרים.
כחלק מגרמניה הנאצית (1938 – 1945)

לאחר האנשלוס הפכה אוסטריה למחוז בגרמניה הנאצית בשם "אוסטמארק". ב-10 באפריל נערך ביוזמת הנאצים משאל עם לגבי הסיפוח, (אף שתוצאותיו היו ברורות מראש משום שנערך באווירה של איומים וטרור) אשר אישר את האיחוד ברוב של 99.73%.
אוסטריה לא התקיימה כמדינה עצמאית במהלך מלחמת העולם השנייה והייתה תחת שלטון נאצי, והגם שבאופן טכני האיחוד עם גרמניה היה תוצאה של פלישה צבאית, רבים מן האוסטרים אהדו את המשטר הנאצי ואף לקחו חלק בפשעיו, ורוב הקהילה היהודית האוסטרית, שתרמה תרומה גדולה לחיי הרוח באוסטריה אולצה לצאת לגלות או שנספתה בשואה. גם פוליטיקאים סוציאליסטים, קתולים ומלוכנים הוכרחו לצאת לגלות או שנעצרו על ידי הנאצים. אמנם היו קיימות קבוצות התנגדות אוסטריות, אבל אף אחת מהן לא הייתה מוצלחת במיוחד.
ב-28 במרץ 1945 חצו חיילים אמריקאים את הגבול האוסטרי מכיוון איטליה, ויומיים אחריהם נכנס גם הצבא האדום מהונגריה. ב-13 באפריל כבשו הכוחות את וינה. אירוע זה ציין את קיצו של השלטון הנאצי באוסטריה וחזרתה של אוסטריה לעצמאות, כחודש לפני כניעת גרמניה.
הרפובליקה השנייה (מאז 1945) > כיבוש בעלות הברית

אוסטריה הייתה תחת כיבוש בעלות הברית (ארצות הברית, בריטניה, ברית המועצות וצרפת) מ-9 במאי 1945 עד 27 ביולי 1955. המדינה נשלטה על ידי מועצה משותפת של בעלות הברית, וחולקה לארבעה אזורי כיבוש (ראו מפה), שכל אחד מהם נשלט על ידי אחת מבעלות הברית. עיר הבירה וינה חולקה באותה מתכונת, וכלכלתה של אוסטריה התחילה להתאושש כתוצאה מהסיוע שניתן לה בתוכנית מרשל.
באפריל 1945 הממשלה הסובייטית איפשרה הקמת ממשלה בראשות קרל רנר שכללה סוציאליסטים, קומוניסטים ושמרנים. מאוחר יותר הממשלה הוכרה על ידי בעלות הברית המערביות. הגם שהייתה עדיין תחת כיבוש, הממשלה האוסטרית הורשתה לנהל מדיניות חוץ בתנאי שהמדיניות תקבל את אישור הכוחות הכובשים.
הרפובליקה השנייה (מאז 1945) > עצמאות והתפתחות פוליטית במשך הרפובליקה השנייה

המפלגות האוסטריות שאפו לסיים את הכיבוש ולזכות בעצמאות מלאה לאוסטריה, וב-15 במאי 1955 נחתמה אמנת המדינה האוסטרית, שבה הוסכם על סיום הכיבוש. לאחר החזרת עצמאותה התחייבה אוסטריה לעמדה של נייטרליות במאבק הבין גושי.
בניגוד לרפובליקה הראשונה שהתאפיינה במאבק אלים בין המפלגות הפוליטיות, הרפובליקה השנייה הצליחה לבסס את עצמה כדמוקרטיה יציבה. שתי המפלגות הגדולות הן מפלגת העם האוסטרית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. מפלגות אלו הרכיבו ביחד קואליציה בראשות מפלגת העם עד שנת 1966. המפלגה הקומוניסטית של אוסטריה הייתה חלק מן הקואליציה עד שנת 1950 והחזיקה מושבים בפרלמנט עד שנת 1959, ומפלגת האופוזיציה היחידה הייתה מפלגת החופש האוסטרית בעלת ההשקפות הימניות קיצוניות.
בשנת 1966 מפלגת העם הצליחה לזכות ברוב בבחירות והקימה קואליציה ללא המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, אולם היא איבדה את הרוב בשנת 1970 ומנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, ברונו קרייסקי, הקים ממשלת מיעוט בתמיכה מבחוץ של מפלגת החופש. קרייסקי הצליח להשיג רוב מוחלט בבחירות של שנת 1971, 1975 ו-1979. במהלך שנות השבעים בוצעו מספר רפורמות סוציאליות, וכיום הרפורמות האלה באות תחת ביקורת מצד אנשי הימין. כגורם לחוב הלאומי שתפח ולעובדה שתעשיות לאומיות לא רווחיות נתמכו על ידי הממשלה. לטענת אנשי השמאל הסוציאליסטי, הן תפקדו עד שלהי שנות ה-70 באופן רווחי והגורמים להפסדיהן הם משברי תעשיות הייצור בעולם (שנבעו ממשברי האנרגיה העולמיים ב-1973 ו-1979,שגרמו לזינוק במחירי הסחורות בעולם) והתעשייה האוסטרית נפגעה גם היא מכך, אם כי פחות מאחרות מבחינת היקף האבטלה והצמיחה הגבוהה עד שנת 1980 של הכלכלה האוסטרית, בניגוד לרוב הכלכלה העולמית, בזכות מדיניותו הקיינסיאנית של קרייסקי (שהשתמשה בהרחבה תקציבית והשקעות באשראי של בנקים בבעלות המדינה על מנת להגדיל את ההיצע והביקוש כדי לגרום לצמיחה גבוהה ואינפלציה נמוכה).
בעקבות הפסד בבחירות של שנת 1983, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקימה קואליציה עם מפלגת החופש בראשות הקאנצלר הסוציאל-דמוקרטי פרד זינובאץ. באביב של שנת 1983 קורט ולדהיים נבחר לנשיא אוסטריה לקול מחאה בינלאומית ולאומית בשל חשדות שהוא היה מעורב בביצוע פשעי מלחמה בעת שירותו בוורמאכט בזמן מלחמת העולם השנייה.
הרפובליקה השנייה (מאז 1945) > שנות ה-90 - הווה

בשנת 1995 אוסטריה הצטרפה לאיחוד האירופי ובשנת 1999 היא הצטרפה לגוש האירו.
ב-1993 נוסדה מפלגת הפורום הליברלי על ידי פורשים ממפלגת FPÖ. המפלגה הייתה חברה בפרלמנט עד 1999. ב-1997 החליף ויקטור קלימה את פרנץ ורניצקי כקנצלר אוסטריה.
ב-1999 ÖVP ירדה למקום השלישי לאחר FPÖ בבחירות אותה שנה, ואף על פי שיושב ראש ÖVP וסגן הקנצלר, וולפגאנג שיסל, הודיע שמפלגתו תצטרף לאופוזיציה, הוא התמנה לקאנצלר והקים קואליציה יחד עם FPÖ. צעד זה גרר מחאות רבות בעולם ואף חרם עליה, בשל האידאולוגיה הימנית קיצונית של FPÖ.
הערות שוליים

↑  David B. Reynolds, Taking the High Road: Communities Organize for Economic Change: Communities Organize for Economic Change, Routledge, 2016-09-16. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295849805171  LCCN: sh85009691 
ונוס מווילנדורף, צלמית אישה מהתקופה הפלאוליתית העליונה באוסטריה.
הדמיה של חרבות מתקופת תרבות האלשטט
מראה מתקופת תרבות לה טנה
(מימין לשמאל, בצבע אדום) פאנוניה, נוריקום ורייטיה, שלוש הפרובינקיות הרומיות ששכנו בשטחה של אוסטריה בת ימינו
גבולותיה המשוערים של קאראנטיה סביב שנת 800 (החלק הצבוע בכחול הוא החלק הנמצא כיום בתחום אוסטריה)
המסמך בו מוזכרת אוסטריה לראשונה, כ"אוסטריכי" (המילה המוקפת באדום)
המסמך בו אוסטריה מוזכרת כ"אוסטריכי" (מוקף באדום)
הקיסר מקסימיליאן הראשון כפי שצויר על ידי אלברכט דירר בשנת 1519
קרב וינה 1683
מריה תרזה כנערה צעירה ב-1727
יוזף השני (מימין) ואחיו יורשו לאופולד השני
הארכידוכס קרל, דוכס טשן, במהלך קרב אספרן אסלינג, שבו הביס את נפוליאון (מאי 21–22 1809)
מפה של אירופה ב-1811 לאחר כמה ניצחונות צרפתיים
קרונה אוסטרית הונגרית - הוחלפה בשנת 1925 לשילינג אוסטרי בעקבות אינפלציה גבוהה
חלוקתה של אוסטריה לאזורי כיבוש
היפראנדרגוניזם

| --- | --- |
 תחום:  מיילדות וגינקולוגיה 
 תסמינים:  הירסוטיזם, אקנה, אל-וסת 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D017588
 סיווגים
 ICD-10:  E28.1 
 ICD-11:  5A80.0 
 
היפראנדרוגניזם הוא מחלה אנדוקרינית המאופיינת ברמות גבוהות של אנדרוגנים, וגורמת להפרעה במיוחד אצל נשים. התסמינים עלולים לכלול אקנה, נשירת שיער בקרקפת, שיער מוגבר בגוף או בפנים, וסת נדירה או נעדרת.
הסיבה בכ-70% מהמקרים היא תסמונת השחלות הפוליציסטיות. גורמים אחרים כוללים היפרפלזיה של יותרת הכליה, תסמונת קושינג, סוגים מסוימים של סרטן ותרופות מסוימות.
| --- | --- |

טסטוסטרון אנדרוגן חשוב בהתפתחות היפר אנדרגוניזם, רמות גבוהות בגוף מהוות גורם מסכן למחלה.
 שם סיסטמטי:  (8R,9S,10R,13S,14S,17S)- 17-hydroxy-10,13-dimethyl- 1,2,6,7,8,9,11,12,14,15,16,17- dodecahydrocyclopenta[a] phenanthren-3-one
סימנים ותסמינים

כ-5 עד 10% מהנשים בגיל הפוריות סובלות מהיפר-אנדרוגניזם. היפראנדרוגניזם בא לידי ביטויי גם בגברים, אך בולט יותר בנשים מכיוון שרמות גבוהות של אנדרוגנים מדגישות את הויריליזציה (אוסף תכונות המאפיינות גברים כגון: כמבנה גוף, קול עמוק, שעירות, וכו'). מכיוון שהיפראנדרוגניזם מאופיין בעלייה ברמות הורמוני המין הגבריים, תסמינים של היפר-אנדרוגניזם אצל גברים לרוב זניחים שכן נחשבים למראה הטבעי. בדרך כלל היפר-אדרוגניות מאובחנת בקרב נשים בגיל הנעורים(גיל ההתבגרות מתקדם) . הסקירה הרפואית מורכבת מבדיקת אגן, הבחנת בתסמינים חיצוניים ובדיקת דם להערכת רמות אנדרוגן.
הירוטיסם -צמיחת שיער טרמינלי, שיער הגוף.
אלופציה - התקרחות
מראה גברי
הידרדניטיס סופורטיבה
תסמונת השחלות הפוליציסטיות
אוליגומנוריאה – אי סדירות בווסת
אקנה
השמנת יתר
עקרות
שינויי במיתרי הקול
עור שמנוני
סבוריאה דרמטיטיס
ליבידו - חשק מיני
סוכרת מסוג 2
סימנים ותסמינים > נשים

היפראנדרוגניזם, כאשר רמות הטסטוסטרון הן גבוהות במיוחד, עלול לגרום לתופעות חמורות בנשים אם לא מותאם טיפול. רמת טסטוסטרון גבוה נמצאה כאחת הסיבות להשמנה, יתר לחץ דם, אמנוריאה (הפסקת הווסת) ופוגעת בהליך הביוץ, מה שעשוי להוביל לעקרות. הסימנים הבולטים יותר של היפר-אנדרגוניזם זו צמיחת שיער טרמינלי (באזור הבטן, חזה וכו), התקרחות, אקנה, שינויי הקול.
היפר-אנדרוגניזם גורם להתפתחות הטולרנטיות לאינסולין, מה שעלול להוביל לסוכרת מסוג 2, ולדיסליפידמיה, כמו כולסטרול גבוה. כמו כן, נראה כי ישנה השפעה פסיכולוגית ניכרת על האינדיבידואל בעקבות הסימפטומים. דבר שלעיתים מוביל לחרדה חברתית, דיכאון וביטחון עצמי ירוד , במיוחד בקרב נערות מתבגרות ונשים צעירות.
סימנים ותסמינים > גברים

אף על פי כי היפראנדרוגניזם אינו שכיח בקרב גברים, נערכו מחקרים שבדקו את השפעות של רמות טסטוסטרון גבוהות גם בגברים. מחקר הראה כי אף על פי שברוב הגברים לא חלו שינויים עקב העלייה ברמות הטסטוסטרון, היו מקרים בהם המשתתפים סבלו ממקרי תוקפנות לא אופיינית להם. רמות גבוהות של טסטוסטרון אצל גברים לא נמצאו בעלות השפעה ישירה על אישיותם, אך נצפו מקרים של תוקפנות פתאומית.
תסמינים נוספים כוללים: חשק מיני מוגבר, מסת שרירים גדולה, צפיפות עצם גבוהה, רמת כולסטרול גבוה, ספירת זרע נמוכה, לחץ דם גבוה וכתוצאה מכך סיכוי גדול יותר לקבלת התקף לב ושבץ.
Arrhenoblastoma

Arrhenoblastoma הוא גידול נדיר בשחלה. לעיתים קרובות הוא מורכב מתאי סטרול, תאי ליידיג או שילוב כלשהו של השניים. הגידול יכול לייצר הורמונים זכריים או נשיים אצל המטופל. אצל ילד, גידול עלול לגרום לבגרות מינית מוקדמת. Arrhenoblastoma ממאיר אחראי ל-30% מכל המקרים של arrhenoblastoma, כאשר 70% האחרים הם בעיקר שפירים וניתנים לריפוי במהלך הניתוח.
אבחון

מטופלות עשויות להראות סימפטומים של היפראנדרוגניזם כבר בגילי הילדות המוקדמים, אך רופאים נוטים לפתח חשדות בעיקר כאשר המטופלת נמצאת בשלבי סיום גיל ההתבגרות ואילך.
היפראנדרוגניזם לרוב מאובחן על ידי בדיקת סימנים של הירסוטיזם באמצעות מתודה סטנדרטית אשר מצביעה על הטווח של צמיחת שיער עודפת.
בדיקת ההיסטוריה הרפואית של המטופלת ובדיקה גופנית של סימפטומים אלו הם אמצעים שמשתמשים בהם לדיאגנוזה ראשונית.הערכת ההיסטוריה הרפואית של המטופלת כוללת בדיקה של גיל התרחבות בלוטות החלב (בלועזית Thelarche), גיל האדרנרכה (Adrenarche), גיל קבלת הוסת הראשון (בלועזית Menarche); דפוסים של וסת (בלועזית menstruation); השמנת יתר (בלועזית obesity) ; היסטורית הרבייה; ושל תחילתם והתפתחותם של הסימפטומים להיפראנדרוגניזם. דפוסי וסת נבדקים מפני שדפוסים חריגים עלולים להופיע יחד עם הירסוטיזם. היסטוריה משפחתית נבדקת גם היא במטרה לאתר הופעת סימפטומים של היפרנאדרוגניזם או של השמנת יתר בקרב בני משפחה אחרים.
ניתן לבצע גם בדיקת מעבדה על מנת להעריך רמות של FSH, LH, פרולקטין, DHEAS, 17OHP, וכן רמת טסטוסטרון כוללת וחופשית בדם של המטופלת. רמות גבוהות באופן חריג של כל אחד מהורמונים אלו (יחד ולחוד) מסייעות בדיאגנוזה של היפראנדרוגניזם.
מניעה

היות שגורמי סיכון אינם ידועים ומשתנים בקרב מטופלים שונים, לא קיימת שיטה וודאית למניעת היפראנדרוגניזם. לפיכך, תחילה נדרשים מחקרים לטווח הארוך על מנת לאתר את הגורמים למחלה לפני שבכלל ניתן יהיה למצוא דרכי מניעה מספקות.
עם זאת, ישנם דברים שיכולים לעזור למנוע השלכות רפואיות ארוכות טווח הקשורות להיפראנדרוגניזם, כגון שחלות פוליציסטיות (PCOS). בדיקה על ידי רופא מומחה עבור היפראנדרוגניזם; בייחוד אם למטופלת ישנה היסטוריה משפחתית של המחלה, מחזור בלתי סדיר או סוכרת (בלועזית Diabetes); עשויה להיות מועילה.הקפדה על משקל תקין ועל תזונה סדירה חשובים גם הם להפחתת הסיכויים לסיבוכים של המחלה, במיוחד בקרב נשים הסובלות מהשמנת יתר, היות שאימון גופני מתמשך והקפדה על תפריט תזונתי בריא תורמים לשיפור המחזור החודשי וכמו כן להפחתת רמות אינסולין בדם ולהפחתת ריכוזי אנדרוגן.