stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוקון החמישי, מלך נורווגיה
חייו

הוקון היה בנם הצעיר ביותר שנותר בחיים של מגנוס השישי ("המחוקק") ושל רעייתו, אינגבורג מדנמרק. מצד אמו הוא היה צאצא של אריק הרביעי, מלך דנמרק. ב-1273 הוכרז אחיו הבכור, אריק כמלך-שותף תחת מלכותו של אביהם, מגנוס השישי. באותה עת הוענק להוקון התואר "דוכס נורווגיה" ולאחר מות אביו משל הוקון על אזור רחב סביב לאוסלו וסטוונגר, בכפיפות לאריק. הוקון ירש את כס המלכות כאשר מת אחיו אריק ללא יורשים זכרים.
הוקון נשא לאישה את יופמיה, בתו של גינתר, רוזן ארנשטיין. ב-1312 נישאה בתו החוקית היחידה, אינגבורג, לדוכס השוודי אריק, אחיו הצעיר של בירגר, מלך שוודיה. בנם, מגנוס הרביעי, מלך שוודיה, ירש את הוקון החמישי כמלך נורווגיה. בנוסף הייתה להוקון בת בלתי חוקית בשם אגנס.
במהלך תקופת מלכותו של הוקון, עברו בהדרגה הפונקציות של עיר הבירה מברגן לאוסלו, למרות שבשום עת לא יצאה הצהרה רשמית על כך. הוקון קשור גם לבנייתה של טירת אקרשהוס באוסלו ושל מבצר בוהוס (כיום בשוודיה). במהלך תקופת מלכותו הוא המשיך במדיניות המלחמתית של אחיו כנגד דנמרק, אך ב-1309 הוא כרת סוף סוף חוזה שלום שבאופן כללי שם קץ לתקופת המלחמות בין שתי הממלכות. בענייני הפנים הוא ניסה באופן נמרץ ובהצלחה להגביל את כוחם של האצילים ולחזק את מעמד המלוכה.
הוקון החמישי מת ב-1319 ונכדו, מגנוס הרביעי, מלך שוודיה, שהיה אז בן שלוש, ירש את כסאו תחת השם מגנוס השביעי, מלך נורווגיה. בתו של הוקון, אינגבורג, הוכרה כעוצרת של בנה.
הוקון החמישי נקבר בכנסייה מריה הקדושה באוסלו. שרידיהן של שתי גופות, שהסברה היא שהן של הוקון ושל יופימיה, התגלו בחפירות שנערכו בהריסות הכנסייה והועברו למאוזולאום המלכותי בטירת אקרשהוס.
יהושע רביב

| --- | --- |

יהושע רביב, 1967
 לידה:  3 במאי 1926 פולין פולין
 פטירה:  28 ביוני 1990 (בגיל 64)
 תאריך עלייה:  1935
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   ההגנה  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1942–1974 (כ־32 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מג"ד בחטיבת גולני  ראש אג"מ מת"מ  מזכיר צבאי לשר הביטחון משה דיין
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 הקים את המרכז למחקר מדיני  חוקר צבאי ואסטרטגי במסגרת אוניברסיטת תל אביב
 
יהושע (שייע) רביב (רטח) (3 במאי 1926 – 28 ביוני 1990) היה קצין בדרגת תת-אלוף, איש מערכת הביטחון במשך כשלושה עשורים (1942–1974), וביצע מחקר אסטרטגי בנושא ביטחון ישראל במסגרות מחקריות שונות במערכת הביטחון ומחוצה לה.
קורות חייו

רביב נולד בפולין בשנת 1926. הוא התייתם מאמו רבקה בגיל צעיר מאוד ועלה לארץ ישראל עם בן-ציון אביו בשנת 1935. אביו נישא בשנית והמשפחה התגוררה בשכונת בורוכוב בגבעתיים. ביודעו את השפה העברית עוד מפולין, השתלב במהירות בלימודים בבית ספר בורוכוב בגבעתיים. את לימודיו בבית הספר היסודי סיים בשנת 1940, אחר כך המשיך בלימודים בתיכון מונטיפיורי בתל אביב.
שירותו בצבא ההגנה לישראל

מגיל 16 היה חבר פעיל בהגנה. במסגרת זו השתתף, בשנת 1946, בקורס מפקדי מחלקות בג'וערה ונטל חלק בפעולות שונות של ההגנה.
במלחמת השחרור היה מפקד פלוגה בגדוד 33 של חטיבת אלכסנדרוני, בקרב בו השתתף הגדוד בטנטורה נפצע קשה בידו. ב-1950 השתתף בקורס מג"דים ועם סיומו מונה למג"ד בחטיבת גולני. באחת מפעולות החטיבה נפצע שנית. עם סיום תפקידו כמג"ד מונה לתפקיד הדרכה בקורס מג"דים.
בין השנים 1953 – 1958 שרת כראש ענף במערך התכנון במטכ"ל.
בשנת 1958 נשלח, עם משפחתו, להשתלמות בת שנה בבית ספר לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית ב-Fort Leavenworth, קנזס סיטי במדינת מיזורי. עם סיום ההשתלמות מונה לתפקיד הדרכה בבית ספר לפיקוד ומטה של צה"ל. בין השנים 1961-1965 היה ראש מחלקת ארגון במטכ"ל אכ"א ובהמשך מונה לראש אג"מ מת"מ.
עם סיום תפקידו באג"מ נטל יהושע פסק זמן בקריירה הצבאית, למד במסגרת החוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב והשלים את לימודי התואר הראשון. ערב פרוץ מלחמת ששת הימים מונה לתפקיד יועץ ומזכיר צבאי לשר הביטחון משה דיין. בתפקיד זה, בו היה שותף פעיל להחלטות גורליות, שימש עד יום פרישתו מהשרות הצבאי בדרגת תת-אלוף בשנת 1974.
שירותו בצבא ההגנה לישראל > לאחר סיום שירותו בצה"ל

בשנת 1974 נענה לפנייתו של שר החוץ דאז יגאל אלון ונטל על עצמו, בהתאם להחלטות ועדת אגרנט, את הקמת מחלקת החקר במשרד החוץ (כיום המרכז למחקר מדיני). תא"ל רביב הקים את מחלקת החקר, פיתח וניהל אותה עד פרישתו ממשרד החוץ בשנת 1977. מאז פרישתו ממשרד החוץ עסק במחקר צבאי ואסטרטגי במסגרת אוניברסיטת תל אביב.
פרסומיו המחקריים

במהלך שרותו הצבאי ובמסגרת מחקריו באוניברסיטת תל אביב כתב מספר מאמרים ומחקרים העוסקים בנושא ביטחון ישראל. המאמרים ראו אור בעיתונים "מערכות", "סקירה חודשית" ובפרסומים של המכון ללימודים אסטרטגיים של אוניברסיטת תל אביב.
תחומי עניין נוספים

משחר ילדותו היה איש ספר והתמצא בתחומי ידע רבים. תחומי התעניינותו המיוחדים היו היסטוריה של עם ישראל, בהמשך התעניין גם בהיסטוריה כללית, בהיסטוריה צבאית, באמנות ובארכאולוגיה.
בביתו בגבעתיים הייתה ספריה עשירה במגוון רחב של נושאים שמנתה כ-5000 ספרים. לאחר פטירתו נתרם חלק גדול מספריו לספריית מוזיאון ההגנה, בה גם הוקמה פינת הנצחה לזכרו.
ספרים נוספים הועברו לבית לוי אשכול בירושלים. יתרת הספרים נותרה באוסף המשפחתי וחולקה בין רעיתו, בנותיו ונכדיו.
יהושע התעניין מאוד בצילום, ברשותו היו מספר אוספים: עטים, בולים, מעטפות של היום הראשון ומדליות. כמו כן היה ברשותו אוסף יצירות אמנות (ציורים ופסלים) גדול.
פטירה

יהושע רביב, חלל צה"ל שנפטר מחמת נכותו, נפטר בה' בתמוז תש"נ 28 ביוני 1990 והובא לקבורה בבית העלמין קריית שאול. במותו השאיר אישה, שתי בנות ושישה נכדים.
זכרו מונצח באתרים הבאים: אנדרטה לזכר הנופלים בבית הספר ע"ש בורוכוב (בו למד), פינת זיכרון במוזיאון ההגנה ע"ש אליהו גולומב בתל אביב
לקריאה נוספת

'רביב (רתח), יהושע (שייע)', בתוך: זאב שיף, איתן הבר; עורך-משנה: אריה חשביה, לקסיקון לביטחון ישראל, תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, תשל"ו 1976, עמ' 475.
יוסף כשדן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1910 יפו, המנדט הבריטי
 פטירה:  1955 (בגיל 45 בערך)
 לאום:  אמריקאי
 תחום יצירה:  אדריכל
 
יוסף כשדן (1910 – 1955) היה אדריכל ארץ-ישראלי–אמריקאי, מאדריכלי הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל בשנות ה-30. מרבית עבודתו נעשתה בשותפות עם המהנדס אלישע שמשוני. יחד ניהלו משרד עד סוף שנות ה-30[1]. בסוף שנות ה-30 היגר למסצ'וסטס, ארצות הברית, שם החל לעבוד ב-1946 במשרד Kelly & Gruzen Architects.
קורות חיים

כשדן נולד ביפו בשנת 1910. את השכלתו רכש בטכניון בחיפה, ותואר באדריכלות קיבל בבית ספר MOORE בביירות, לבנון. הוא סיים בשנת 1931 את בית הספר לעיצוב של הבאוהאוס בדסאו, גרמניה.
לאחר שסיים את לימודיו, שב כשדן לארץ ישראל והשתקע בתל אביב בה פתח משרד יחד עם המהנדס אלישע שמשוני.
בשנת 1940 היגר לארצות הברית, שם המשיך בעבודתו כאדריכל. במהלך מלחמת העולם השנייה, עבד עבור חברת קלוג ותכנן עבורם מפעלי תעשייה ובתי זיקוק. בשנת 1946 הצטרף כשדן למשרד אדריכלים בניו יורק בשם Kelly and Gruzen. הוא שימש בחברה זו כראש מחלקת תכנון והיה ממונה בין היתר על מספר פרויקטים גדולים כגון תכנון ועיצוב של הקולג' לרפואה על שם אלברט איינשטיין בישיבה יוניברסיטי בניו יורק, תכנון ועיצוב של בית חולים צבאי בפנסילבניה ועוד.
בשנות ה-50, ביקר כשדן מספר פעמים בישראל, ובין היתר פיקח ישירות על מספר פרויקטים גדולים שבהם היה משרדו מעורב עם מדינת ישראל.
סגנון אדריכלי

כשדן שלמד תקופה בבית ספר באוהאוס, תכנן ברוח הסגנון הבינלאומי תוך התאמה מסוימת לאקלים החם בארץ ישראל.
ממאפייניי הסגנון של יוסף כשדן:
המרפסות המנדלסוניות, מרפסות חזיתיות שבחלקן מתעגלות.
שכפול הקומות ושילובן עם המרפסות המייצרות הדגשה אופקית.
על גבי מרבית הפרויקטים ישנם מעקות ברזל בעל פרזול ייחודי, שיחד עם המרפסות שואבים השראה מכלי שיט וזאת בהתאם לרוח הסגנון הבינלאומי.
מאפיינים אלה ועוד חיזקו את רוח הסגנון הבינלאומי ותרמו לפיתוח האדריכלות המודרנית בארץ ישראל.
פרטים אישים

יוסף כשדן היה בעל אוצר מילים רחב בשפות: אנגלית, עברית, גרמנית וערבית.
אחיו חיים כשדן היה אדריכל והמהנדס הראשי של משרד החינוך בשנות ה-50. האחים לא הרבו לעבוד יחדיו למעט בית גסר הנמצא ברח׳ גוטליב 12 בתל אביב עליו חתומים שניהם.
כשדן נפטר ממחלת הסרטן ב-1955 והותיר אחריו בן.
פרויקטים נבחרים

רחוב בן יהודה 136, תל אביב
בית גסר, רחוב גוטליב 12, תל אביב
רחוב הרצל 8, תל אביב
רחוב הרצל 10, תל אביב
בית גברילוביץ', רחוב דרך פתח תקווה 27, תל אביב
רחוב העלייה 41, תל אביב
רחוב דיזנגוף 91, תל אביב
רחוב אמיל זולה 8 פינת ז'אן ז'ורס 14, תל אביב
בית שמואל קפלן, רחוב ארלוזורוב 79, רמה״ג
לקריאה נוספת

ניצה סמוק, Dwelling on The Dunes TEL AVIV Modern Movement And Bauhaus Ideals, Éditions de L'éclat, 1994
ניצה סמוק, בתים מן החול, אדריכלות הסגנון הבינלאומי 1931-1948, תל אביב: משרד הביטחון, ההוצאה לאור, 1994
מיכאל יעקובסון: סיבוב בבית פרידשטיין באמיל זולא 8 פינת ז'אן ז'ורס 14 בתל אביב, באתר 'חלון אחורי', 2 בספטמבר 2020
הערות שוליים

↑  ניצה סמוק, טכניון ישראל, באתר ארכיון ניצה סמוק, ‏2018
↑  ניצה סמוק, Dwelling on The Dunes TEL AVIV Modern Movement And Bauhaus Ideals, ישראל: Éditions de L'éclat, 1994, 1994
↑  מעריב, נפטר חיים כשדו הצלב האדום, באתר Jpress, ‏23/02/1958
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוסף כשדן".
המרכז הרפואי הלל יפה

| --- | --- |
 בניין אשפוז ב
בניין אשפוז ב
 על שם:  הלל יפה 
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי בבעלות ממשלתית
 אוניברסיטה:  הטכניון
 בעלים:  מדינת ישראל
 מנכ"ל:  ד"ר מיקי דודקביץ
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1957
 שירותים
 מיטות:  515
 http://hy.health.gov.il
 גאוגרפיה
 מיקום:  ישראל חדרה, ישראל
 קואורדינטות:  32°27′05″N 34°53′45″E﻿ / ﻿32.45128611°N 34.89593611°E﻿ / 32.45128611; 34.89593611
  (למפת הכרמל מוגדלת) המרכז הרפואי הלל יפה(למפת הכרמל רגילה) המרכז הרפואי הלל יפה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז הרפואי הלל יפה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המרכז הרפואי הלל יפה he
 
הסמליל הקודם של בית החולים
המגדל של מרכז האנרגיה, ובראשו שני קובוקטהדרונים, הוא סימן ההיכר של המרכז הרפואי, לנוסעים בכביש החוף
בית החולים מהאוויר. המבנה הגדול יותר, עם החזית האנכית הירוקה הוא מבנה אשפוז ב'. מימין לו נמצא המבנה המרכזי. ביניהם לכיוון כביש החוף נמצא מבנה המכונים. אגף יולדות נמצא בצמידות למבנה אשפוז ב', מאחוריו. המבנה הרבוע מזרחית לבנין אשפוז ב' הוא בית הספר לסיעוד
הכניסה לחדר המיון, יוני 2006
המרכז הרפואי הלל יפה הוא בית חולים ממשלתי השוכן במבואותיה המערביים של העיר חדרה, ומשרת אוכלוסייה של כ-450 אלף תושבים, במרחב המשתרע מזכרון יעקב בצפון, עד נתניה בדרום, מחוף הים התיכון במערב ועד כפר קרע במזרח. המרכז נקרא על-שם ד"ר הלל יפה, רופא מושבות האזור בתקופת העלייה הראשונה. בשנת 2016 מונה המרכז הרפואי כ-506 מיטות אשפוז בתקן.
היסטוריה > בימי המנדט

בשנת 1934 הוקם לראשונה בית חולים בחדרה שהיה קרוי בית חולים חדרה, שכלל 18 מיטות. בית החולים הוקם על ידי ד"ר יוליוס יצחק רוזנבוש וד"ר צבי הושפטיין שעלה באותה שנה לארץ ישראל. במהלך מלחמת העולם השנייה נתפס בית החולים על ידי הצבא הבריטי ותושבי חדרה נותרו ללא בית חולים. בתחילת 1947 הוקם בבית החולים, ששוחרר על ידי הצבא, בית יולדות של קופת חולים כללית, שכלל 30 מיטות. לאחר הקמת מדינת ישראל פעלו בחדרה להקמת בית חולים של אזור השומרון בעירם.
היסטוריה > הקמת בית החולים

בשנת 1952 יזמה קופת חולים כללית הקמת בית חולים בשכונת בית אליעזר. היוזמה התעכבה, למרות תמיכת העירייה, בגלל התנגדות מסיבות ביטחוניות למיקום בשכונת בית אליעזר. לאחר זמן מה, הודיע מנכ"ל משרד הבריאות, שמעון בטיש, שבכוונת המדינה להקים בית חולים בעיר, והעירייה החליטה להעדיף את הצעת משרד הבריאות על פני זאת של קופת חולים. בשנת 1954 החל משרד הבריאות בבניית מבנה לבית חולים בחדרה, אולם הבנייה הופסקה בראשיתה. במקום זאת, החליטה העירייה על שדרוג בית החולים ליולדות של קופת חולים כללית. ראש העיר, יצחק וידרקר טען שהעיכוב היה בגלל שמשרד הבריאות חזר בו בגלל קשיים תקציביים, והפנייה לקופת חולים נבעה מחוסר ברירה. גורמים בימין טענו, לעומת זאת, שההקפאה נבעה מלחץ של קופת חולים כללית אשר בקשה שבית החולים באזור יוקם על ידה. בסוף 1957 החליטה קופת חולים כללית לקחת על עצמה את בניית בית החולים לאור נסיגת הממשלה מכוונתה לבנות את בית החולים ולהתחיל בבניית בית היולדות. מיד לאחר מכן הודיעה הממשלה, בפברואר 1958, שהיא תבנה את בית החולים ותכלול בו בית יולדות גדול. לבסוף נחנך בית החולים במאי 1959, עת נחנך מחלקת הילדים ששוכן בצרפים שוודיים והונחה אבן פינה לבניין של מחלקת היולדות. בית החולים נקרא על שם הרופא הלל יפה, כחלק ממגמה לקרוא לבתי חולים על שמות אנשי רפואה מההיסטוריה של העם היהודי.
היסטוריה > התפתחות

בתחילת 1963 נחנכה מחלקת היולדות בה שולבו כל העובדים מבית היולדות של קופת חולים, שנסגר, וזמן לא רב לאחר מכן נחנך המבנה החדש של המחלקה שהוקם בשיתוף מפעל הפיס. בסוף 1964 נחנכו המחלקה הכירורגית והמחלקה הפנימית, ובתחילת 1965 נפתחו מחלקה אורתופדית ומחלקת עיניים. בסוף 1969 הופעלו בבית החולים שלוש מכונות דיאליזה. בשנת 1970 הוקמה מלונית שנועדה לאפשר להורים לשהות בבית החולים ליד ילדיהם.
בנובמבר 1970 הונח אבן פינה למבנה חדש לבית החולים שיחליף את הצריפים ומכרזים הוצאו בשנת 1972. סולל בונה זכה במכרז והחל בבנייה בינואר 1973. המבנה החדש נחנך באוגוסט 1980. אולם מחלקת היולדות נותר בשנות ה-80 בבניין הישן שלא התאים לצרכים. בשנת 2010 אוכלס בניין אשפוז ב' אליו הועברו המחלקות פנימית א' ו-ב', המערך הכירורגי, מחלקת הילדים ומלר"ד ילדים, מחלקת נשים והריון בסיכון, היחידה לא.א.ג, היחידה לכלי דם, היחידה להפריה חוץ גופית ומלר"ד נשים. בין השנים 2011–2016 שופצו, שודרו וחודשו מבנים נוספים בבית החולים- ביניהם הספרייה הרפואית המדעית, מתחם חדרי הניתוח, הוקמה יחידה ל- MRI ויחידה לדימות שד כוללני, חודשו חדרי הלידה, מחלקת יולדות ומחלקת יילודים ועוד. כמו כן, נוספו מחלקות ויחידות חדשות בבית החולים, כגון מחלקה פנימית ד' (2010), יחידה אונקולוגית (2012), יחידה לגינקו-אונקולגיה (2015) ועוד.
1967 – נוסד בית-הספר האקדמי לסיעוד על-שם פט מתיוס
1970 עד 1975 – בית החולים הפך להיות המרכז הארצי להשתלות כליה, בראשותו של ד"ר ארווין יעקב, מנהל מחלקה כירורגית ב'.
1994 - בית החולים מוכר על ידי משרד הבריאות כמרכז טראומה אזורי.
2002 - נחנך בניין המכונים בו משתכנים המכון להתפתחות הילד, המכון הנפרולוגי (דיאליזה), המכון לנוירולוגיה, המכון לגסטרואנטרולוגיה, המכון לרפואה גרעינית, המכון להמטולוגיה והיחידה לכירורגית כלי דם.
שנת 2010 - נפתח בניין אשפוז ב', מחלקות בית החולים מתרחבות.
2015 - נחנכים יחידה לטכנולוגית דימות MRI, ויחידה לדימות שד כוללני.
2016 - שיפוץ מחלקת יולדות וחדרי הלידה.
2020 - הקמת בניין חדש לטיפול בחולי קורונה.
ב-13 אוקטובר 2021 בית החולים נפל קורבן למתקפת סייבר מסוג כופרה, ששיתקה את מערכות המחשוב של בית החולים לימים רבים, ואילצה את צוות בית החולים לתפקד ללא מחשוב, תוך דחייה של ניתוחים אלקטיביים והפניית חולים לבתי חולים אחרים.
המבנים

פעילות בית החולים מתפרסת על פני מספר מבנים:
"המבנה המרכזי" שתוכנן על ידי האדריכל איליה בלזיצמן ונחנך ב-1980. מצפון למבנה זה, מול הכניסה לחדר המיון, מוצב פסלו של רפי קרסו, שהיה גם מנהל המחלקה לנוירולוגיה, מנהל המכון לרפואה משלימה, ומנהל מרפאת הכאב בבית החולים.
"בניין המכונים" שתוכנן על ידי האדריכל אלכס שוחט.
בניין אשפוז ב'. בו נמצאים כ-286 מיטות. פתיחת בניין זה אפשרה לבית החולים להתרחב לכ-495 מיטות. כמו כן, בעקבות פתיחת בניין אשפוז זה, אופשרה הרחבתן של מחלקות קיימות, וכן נפתחה מחלקה פנימית נוספת - מחלקה פנימית ד' ונוספו 3 חדרי ניתוח ל-8 הקיימים.
בניין מחלקת יולדות - הבניין חודש ושופץ כמעט מהיסוד בשנת 2016 - כולל חדר לידה, מחלקת יולדות והתינוקייה.
הישגים וציוני דרך

המכון גסטרואנטרולוגיה ומחלות הכבד - מנהל המכון לגסטרואנטרולוגיה, משנת 1992 ועד לשנת 2014, פרופ' צבי פיירמן, היה שותף לפיתוח הגלולה האנדוסקופית.
ד"ר ענת יפה, מנהל היחידה לאנדוקרינולוגיה משנת 1998 עד היום - שותפה לפרויקט חינוך לבריאות ותזונה נכונה "טנא בריאות" בקרב העדה האתיופית.
היחידה להפריה חוץ גופית הייתה הראשונה בישראל לקבל היתר ממשרד הבריאות לבצע את שיטת IVM - הבשלת ביצית חוץ גופית בתנאי ממעבדה. כמו כן היחידה הייתה הראשונה בישראל (בשנת 2012), שביצעה תרומה אנונימית של ביצית בהתאם לחוק תרומת ביציות בישראל.
יחידת הצנתורים במכון הלב- בין הראשונים בישראל לעשות שימוש בצנתור תוך ורידי (החל ב-2007).
דימות (רנטגן) - נחנך מכון MRI עם מכשיר ייעודי וצוות מקצועי.
מלר״ד - בביקורו במרכז הרפואי הלל-יפה ביולי 2016 הצהיר שר הבריאות כי בתוך שנתיים יוקם מלר״ד ממוגן במבנה חדש.
הפקולטה לרפואה ע"ש ברוך רפפורט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
המרכז הרפואי הלל יפה מוכר להתמחות במרבית מחלקותיו ומומחיו נמנים עם סגל הפקולטה לרפואה של הטכניון בחיפה.
מדי שנה מאושרות ומבוצעות במרכז הרפואי כ-60 עבודות מחקר באישור ועדת הלסינקי.
המרכז הרפואי מקיים ימי עיון וכנסים מקצועיים ברמה הארצית וברמה הבינלאומית.
בית הספר האקדמי לסיעוד ע"ש פט מתיוס

בית הספר האקדמי לסיעוד ע"ש פט מתיוס שליד המרכז הרפואי הלל יפה בחדרה, נוסד ב-1967. הקורס הראשון בבית הספר נפתח בנובמבר אותה שנה, ומאז ועד היום הכשיר בית הספר מאות אחים ואחיות מוסמכים, המתפקדים במרכזי הבריאות השונים ברחבי הארץ, ביניהם עולים חדשים רבים. כיום לומדים בבית הספר כ-285 סטודנטים.
מורי בית הספר כולם הם אנשי מקצוע מנוסים, בעלי הכשרה אקדמית גבוהה בתחומי הסיעוד, הרפואה, מקצועות הבריאות ומדעי החיים והחברה, אשר מלווים את התלמידים באופן אישי במהלך לימודיהם.
בשנת 2000 סונף בית הספר לחוג לסיעוד בבית הספר למקצועות הבריאות באוניברסיטת תל אביב. סטודנטים המסיימים את תוכנית הלימודים האקדמית בהצלחה מקבלים תואר בוגר אוניברסיטת ת"א B.A בסיעוד, וזכאים לקבלת תעודת אח/ות מוסמך/ת לאחר הצלחה במבחן רישוי ממשלתי. בשנת 2009 הוענק לבית הספר תו תקן ISO 9001/2008 מטעם מכון התקנים הישראלי בתחום הכשרת סטודנטים למקצוע אח/ות מוסמך/ת ולקידום מקצוע הסיעוד.
בבית הספר קיימות שלל תוכניות לימוד: תוכנית בוגר בסיעוד של אוניברסיטת תל אביב, תוכנית הסבת אקדמאים, תוכנית 7 יחידות ומרכז העשרה לאחים ואחיות מוסמכים.
עד היום נוהל בית הספר על ידי ארבע מנהלות:
1967 עד 1975 גב' תמר אלשטיין,
2005 עד 1976 גב' נירה אשל,
2005 עד ספטמבר 2010 גב' גאולה בונשטיין,
אוקטובר 2010 עד היום מירב בן נתן.
מנהלי בית החולים

מ-1963 ניהל את בית החולים ד"ר אברהם פארי. מ-1965 ניהל את בית החולים ד"ר חיימוב. בשנת 1974 מונה למנהל בית החולים ד"ר יהודה פלבניק. בשנות ה-80 ניהל את בית החולים ד"ר שמואל משיח. פרופ' מאיר אורן, כיהן בתפקיד מ-1989 עד 2015. משנת 2016 מנהל את בית החולים ד״ר מיקי דודקביץ, אשר היה המנהל בפועל מאז פרישתו של אורן.
ימין מסיקה

| --- | --- |
מסיקה ביולי 2013
מסיקה ביולי 2013
 לידה:  24 בפברואר 1957 (בן 67) גוננים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי, תסריטאי, מפיק, צלם, עורך
 מקום לימודים:  מרכז הצילום הבינלאומי 
 פרופיל ב-IMDb
 
פעילות של תנועת האוהלים בשכונת קטמון ט' ירושלים 1973, צילום של ימין מסיקה
ימין מסיקה (נולד ב-24 בפברואר 1957) הוא במאי, תסריטאי, צלם, עורך ומפיק ישראלי.
ביוגרפיה

מסיקה נולד וגדל בשכונת קטמון ט' שבדרום ירושלים וגדל בעיר ירושלים בן למשפחה קשת יום של עולים מלוב מרובת ילדים של שמונה אחים ואחיות. כבר בנערותו יצא לעבודת כפיים קשה. נמשך מגיל צעיר לצילום ובגיל 17 למד צילום אמנותי. בשנות ה-70 לקח חלק בתנועת האוהלים בירושלים (בהנהגת משה סלח, שלמה וזאנה ואלי חמו). ב-1972 אף השתתף בהצגה "יוסף יורד קטמונה" בתיאטרון אוהל יוסף שפעל בשכונת קטמון ט'.
מסיקה התמיד בלימוד צילום אמנותי ב-International Center of Photography בניו יורק ובסן פרנסיסקו למד קולנוע וטלוויזיה. כשחזר לישראל, עבד עם הבמאי אמנון טייטלבאום ב"סרטי קסטל" של מיכה שגריר בירושלים.
בשנות ה-90 הקים את חברת "הפקות המזרח" יחד עם התסריטאי והשחקן ירמי קדושי. החברה מפיקה סרטי קולנוע וטלוויזיה וסרטים תיעודיים, בעלי תכנים חברתיים ותרבותיים, שרבים מהם הם מלודרמות. מרבית הסרטים העלילתיים רוכבים על הצלחתו הקצרה של זמר זה או אחר בז'אנר המזרחי, כמו תמיר גל, אבי ביטר, משה כהן, ליאת בנאי ואחרים. הסרטים הופצו בקלטות וידאו בשכונות ובעיירות פיתוח, וזכו בקרב תושבי אזורים אלו לפופולריות רבה. בשנת 1997 צילם וערך, את קלטת הווידאו של שרית חדד ניצוץ החיים את התסריט לקלטת כתב ירמי קדוש. בשנת 2002 קרן הקולנוע הישראלי והמפיק יורם גלובוס הביעו לראשונה את תמיכתם בז'אנר זה, וסייעו בהפצתו הקולנועית של סרטם "תני סימן חיים". לאחר מכן שבו השניים ליצור סרטים במימון עצמאי. כיום רבים מהסרטים זמינים לצפייה בשירות ה-VOD של חברות HOT ו-yes.
במאי 2002, הציג בסינמטק תל אביב תערוכת תצלומים במסגרת האירוע "שפת אם", שבוע קולנוע ותרבות, שבו הוקרנו גם סרטיו.
בשנת 2012 ניתן בפעם השנייה מימון למסיקה וקדושי, כאשר קרן הקולנוע הישראלי וערוץ 10 תמכו כספית בסרטם "השקר הגדול".
בשנת 2024 יצא הסרט התיעודי "הפקות המזרח", המגולל את סיפור חייו של מסיקה ואת פעילותו בתעשיית הקולנוע. הסרט, בבימוי של יניב סגלוביץ', הוקרן בפסטיבל ירושלים, וזכה בפרס "ציון לשבח". הסרט שודר גם ב"כאן דוקו", רצועת הסרטים הדוקומנטריים של כאן 11.
חיים אישיים

מסיקה היה נשוי לפעילה החברתית והעורכת אילנה שזור ולהם בת ובן.
נשוי בשנית לג'ואל, ילידת צרפת ולהם שלושה בנים.
פילמוגרפיה חלקית

קורבן האהבה (1992) - במאי, צלם ועורך
חבר ואח (1993) - מפיק ועורך
מבט כואב (1994) - במאי, צלם ועורך
פיט, פט, טו (אוסף שירים וסיפורים של חיה שנהב, קלטת ילדים) - עורך
בוכה בגשם (1996) - במאי, צלם ועורך
כרם התקווה (1996) - במאי ועורך
שלום לך סיגל (1996) - במאי, צלם ועורך
מבט כואב 2 (1997) - במאי, צלם ועורך
צעדים נואשים (2000) - במאי ועורך
הגורל שלי (2002) - במאי, צלם ועורך
תני סימן חיים (2002) - במאי, צלם ועורך
כוכבי הדרום (2007; דוקומנטרי) - במאי
קולות מטורקיה (2008; דוקומנטרי) - תסריטאי, במאי ועורך
השקר הגדול (2011) - במאי, צלם ועורך
בינגו (2013) - במאי, צלם ועורך
פרשת אונקלוס (2018) - במאי, מפיק, תסריטאי, עורך וצלם
הערות שוליים

↑  אפרת כורם וסיגלית בנאי, אל תגעו לי בקולנוע - שיחה עם ימין מסיקה וירמי קדושי (הקישור אינו פעיל), קולנוע דרום - הגות וביקורת, יוני 2012
↑  ימין מסיקה, באתר blogger
↑  ימין מסיקה, באתר מכונת קריאה
↑  ימין מסיקה, באתר וואלה סרטים
↑  נרי ליבנה, סיפור הפרוורים, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2003
↑  תערוכות חדשות, באתר הארץ, 9 במאי 2002
↑  גילי איזיקוביץ, ימין מסיקה וירמי קדושי משוכנעים שסרטי השכונה שלהם מייצגים מהפכה חברתית, באתר הארץ, 10 ביולי 2011
↑  הפקות המזרח, באתר Jerusalem Film Festival
↑  הזוכים בתחרויות של פסטיבל הקולנוע ירושלים ה-41, באתר Jerusalem Film Festival
↑  אפשר גם, באתר הארץ, 16 בפברואר 2005
↑  נרי ליבנה, סיפור הפרוורים, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2003
↑  אסנת טרבלסי, "יותר חשוב לי להיות בשדרות מבקאן", באתר "העוקץ", 8 ביולי 2012
יוסף שלמה כהנמן

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1888 ג' בסיוון תרמ"ח ליטא קוהל, ליטא 
 פטירה:  3 בספטמבר 1969 (בגיל 81) כ' באלול תשכ"ט ישראל בני ברק, ישראל 
 כינוי:  הרב מפוניבז'
 מדינה:  ליטא, ישראל 
 השכלה:  ישיבת ראדין  ישיבת נובהרדוק 
 תקופת הפעילות:  ? – 3 בספטמבר 1969 
 השתייכות:  חרדים ליטאים, ישיבת פוניבז' 
 צאצאים:  אברהם כהנמן 
 
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבה, חבר סיימאס, רב 
 
 www.ponevez.co.il
 
הרב יוסף שלמה כהנמן
הרב יוסף שלמה כהנמן (ידוע גם בכינויו הַרַב מִּפּוֹנִבֶז', או בהגיה יידישאית: פונביז'ער-רב; ג' בסיוון תרמ"ח, 13 במאי 1888 – כ' באלול תשכ"ט, 3 בספטמבר 1969). ראש ישיבת פוניבז' בליטא לפני השואה. מייסד הישיבה בארץ לאחר השואה, ראשה הראשון וחבר מועצת גדולי התורה. חבר הסיימאס הליטאי בשנים 1923-1925.
מצבת הרב יוסף שלמה כהנמן
תורתו שבכתב

תורתו ומאמריו של הרב כהנמן נאספו בחלקם בשלושה קובצי 'דברי הרב'. (א'- בני ברק תשס"א; ב' - בני ברק תשס"ג; ג'- בני ברק תשס"ז). קבצים אלו נערכו על ידי בצלאל דבליצקי (נכדו של הרב שריה דבליצקי).
לקריאה נוספת

אחד בדורו: קורות חייו, מאבקו ופעלו של רבי יוסף שלמה כהנמן מאת שמואל קול, תש"ל
הרב מפוניבז’: תולדות חייו של ר’ יוסף שלמה כהנמן רבה של ווידז ורבה האחרון של פוניבז’ שבליטא מאת הרב יואל שוורץ, תשנ"ז
הרב מפוניבז’: פרקי חיים ויצירה של רבי יוסף שלמה כהנמן מאת אהרן סורסקי, תשנ"ט