stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרה לנקשייר
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1987 | קורוניישן סטריט | Coronation Street | ונדי פרמר | פרק אחד |
| 1988 | דרמרמה | Dramarama | ג'ניס דובס | בפרק "Forever Young" |
| 1991–1996, 2000 | קורונשן סטריט | Coronation Street | ראקל ווטס |  |
| 1997 |  | Bloomin' Marvellous | ליז דיקון | 6 פרקים |
| 1997–1999 | מקום בו נמצא הלב | Where the Heart is | רות גודארד |  |
| 1999 |  | Murder Most Horrid | קארן סאליבן | בפרק "Going Solo" |
| 2000 | לדפוק שעון | Clocking Off | איבון קולקובסקי | 5 פרקים |
| 2000 |  | Seeing Red | קורל אטקינס | סרט טלוויזיה |
| 2000 | כסף כסף תרדוף | Chambers | רות קווירק | 6 פרקים |
| 2000 |  | My Fragile Heart | טרינה לאברי | דרמה בשני חלקים |
| 2001 |  | Gentleman's Relish | ויולט אסקי | סרט טלוויזיה |
| 2001 |  | The Glass | קרול פרקר | 6 פרקים |
| 2001 |  | Back Home | פגי דיקינסון | סרט טלוויזיה |
| 2002 |  | The Cry | מג ברטלט | דרמה בשני חלקים |
| 2002 |  | Birthday Girl | רייצ'ל ג'ונס | סרט טלוויזיה |
| 2002, 2004–2005 | רוז ומלוני | Rose and Maloney | רוז לינדן | 11 פרקים |
| 2003 | בנים ואוהבים | Sons and Lovers | גרטרוד מורל |  |
| 2005 |  | The Rotters' Club | ברברה צ'ייס | סדרה בשלושה חלקים |
| 2005 |  | Cherished | אנג'לה קנינגס | סרט טלוויזיה |
| 2006 |  | Angel Cake | אליין וילסון | סרט טלוויזיה |
| 2007 | סקינס | Skins | מרי | פרק אחד |
| 2007 |  | Sex, The City and Me | רות גילברט | סרט טלוויזיה |
| 2007 | אוליבר טוויסט | Oliver Twist | גברת קורני | סדרת טלוויזיה |
| 2008 | דוקטור הו | Doctor Who | גברת פוסטר | בפרק "Partners in Crime" |
| 2008–2011 | העלייה לקנדלפורד | Lark Rise to Candleford | לורה המבוגרת | קריינות |
| 2009 | אנקת גבהים | Wuthering Heights | נלי דין | דרמה בשני חלקים |
| 2009 |  | All the Small Things | אסתר קאדיק | 6 פרקים |
| 2010 | חמש בנות | Five Daughters | רוזמרי ניקולס | סדרה בשלושה חלקים |
| 2010 | המפקח ג'ורג' ג'נטלי | Inspector George Gently | מלורי בראון | בפרק "Peace and Love" |
| 2012 | על אדונים ומשרתים | Upstairs Downstairs | מיס ויסט | 2 פרקים |
| 2012–2013 | גן עדן לנשים | The Paradise | מיס אודרי | 10 פרקים |
| 2012- | הטנגו האחרון בהליפקס | Last Tango in Halifax | קרוליין דוסון | 18 פרקים |
| 2014- | עמק האושר | Happy Valley | קתרין קאווד | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2015 | המלביש | The Dresser | מאדג' | סרט טלוויזיה של BBC Two |
| 2018 | קירי | Kiri | מרים גרייסון | מיני-סדרה |
| 2019 | אם אב ובן | MotherFatherSon | אנג'לה הווארד | סדרת טלוויזיה |
| 2022–2023 | ג'וליה (אנ') | Julia | ג'וליה צ'יילד | תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים |
| 2024–הווה | היונים השחורות | Black Doves | ריד | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | ומתי ראית את אביך לאחרונה? | And When Did You Last See Your Father | ביטי |  |
| 2016 | הצבא של אבא | Dad's Army | גברת פייק |  |
| 2019 | יסטרדיי | Yesterday | ליז, אישה מליברפול שזוכרת את הביטלס |  |
| 2022 | כולם מדברים על ג'יימי | Everybody's Talking About Jamie | מרגרט ניו |  |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | שם | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | פרס "National Television" | השחקנית הפופולרית ביותר | "קורוניישן סטריט" | מועמדות |
| 1998 | פרס "National Television" | השחקנית הפופולרית ביותר | "Where the Heart is" | מועמדות |
| 2000 | פרס "National Television" | השחקנית הפופולרית ביותר | Seeing Red | זכייה |
| 2000 | פרס TV Quick | השחקנית הטובה ביותר | Seeing Red  "לדפוק שעון" | זכייה |
| 2001 | פרס TRIC | שחקן השנה בדרמה | Seeing Red  "לדפוק שעון" | זכייה |
| 2002 | פרס "נימפת הזהב" בפסטיבל הטלוויזיה של מונטה-קרלו | השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה | "The Cry" | זכייה |
| 2004 | פרס "Royal Television Society" | כישרון חדש הטוב ביותר | "ויוה בלקפול" | זכייה |
| 2005 | פרס באפט"א לטלוויזיה | הבמאי הטוב ביותר | "ויוה בלקפול" | מועמדות |
| 2012 | פרס לורנס אוליבייה | השחקנית הטובה ביותר במחזמר | Betty Blue Eyes | מועמדות |
| 2013 | פרס באפט"א לטלוויזיה | שחקנית המשנה הטובה ביותר | "הטנגו האחרון בהליפקס" | מועמדות |
| 2013 | פרס Royal Television Society | ההופעה הטובה ביותר בדרמה או בסדרת דרמה | "הטנגו האחרון בהליפקס" | מועמדות |
| 2014 | פרס באפט"א לטלוויזיה | שחקנית המשנה הטובה ביותר | "הטנגו האחרון בהליפקס" | זכייה |
| 2014 | פרס TV Choice | השחקנית הטובה ביותר | "עמק האושר" | זכייה |
| 2014 | פרס Royal Television Society | השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה | "עמק האושר" | זכייה |
| 2014 | פרס סטלייט | השחקנית הטובה ביותר - מיני-סדרה או סרט טלוויזיה | "עמק האושר" | מועמדות |
| 2015 | פרס National Television | ההופעה הדרמטית הטובה ביותר | "עמק האושר" | מועמדות |
| 2015 | פרס Broadcasting Press Guild | השחקנית הטובה ביותר | "עמק האושר" "הטנגו האחרון בהליפקס" | מועמדות |
| 2015 | פרס Royal Television Society | שחקנית הטובה ביותר | "עמק האושר" | זכייה |
| 2015 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | "עמק האושר" | מועמדות |
| 2015 | פרס נימפת הזהב (אנ') | השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה | "עמק האושר" | זכייה |
| 2016 | פרס TV Choice | השחקנית הטובה ביותר | "עמק האושר" | זכייה |
| 2017 | פרס בחירת מבקרי הטלוויזיה | שחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט או במיני-סדרה | "המלביש" | מועמדות |
| 2017 | פרס National Television | הופעת הדרמה הטובה ביותר | "עמק האושר" | זכייה |
| 2017 | פרס באפט"א לטלוויזיה | השחקנית הטובה ביותר | "עמק האושר" | זכייה |
יהדות גאורגיה

בית יהודי בגאורגיה
כתובה מגאורגיה
יהדות גאורגיה היא קהילה יהודית עתיקת יומין אשר שכנה בארץ גאורגיה מאות שנים, ויש טוענים כי ראשיתה עוד מימי חורבן בית המקדש הראשון וגירוש היהודים מארץ ישראל על ידי נבוכדנצר.
היהודים הגאורגים חיו באופן מסורתי בנפרד, ברובע היהודי שבכל עיר או כפר, שנקרא "שכונת היהודים", ושם בדרך כלל נמצאו כל מבני הקהילה. קהילת יהודי גאורגיה מורכבת משתי קהילות עיקריות:
קהילת היהודים המקומיים, "הגאורגים", שהתיישבו בגאורגיה כבר בתקופה הקדומה, והיוו את רוב יהודי המדינה;
קהילה קטנה של יהודים ממזרח אירופה, שברחו ממקום מושבם בזמן מלחמת העולם השנייה, ואף מעט לפני כן, והתיישבו בטביליסי, בירת המדינה. בפי היהודים המקומיים הם נקראו "אשכֶּנַזימֶבּי".
קהילה של יהודים הרריים ("קווקזים").
הקהילה, שנאמדה בכ-100,000 איש בשנות ה-70 של המאה ה-20, הייתה מורכבת ברובה ביהודים גאורגים מקומיים וממיעוט של קווקזים. רוב בני הקהילה עלו לישראל ממניעים אידאולוגיים במטרה להגשים את חלומם עתיק היומין לעלות לארץ הקודש. חלקם היגרו מישראל לארצות הברית, לרוסיה, לבלגיה, לאוסטריה, לספרד ולמדינות נוספות, ממניעים כלכליים.
בעבר, נעשה שימוש בכינוי "גרוּזינים" לבני העדה שעלו לישראל, אך כיום נחשב זה לכינוי גנאי מבחינת בני העדה אשר מחו על כך, ועל-כן פחת השימוש בו.
ימי הביניים

העדויות על קורות היהודים בגאורגיה בימי הביניים מועטות. עם זאת, מרקו פולו, שעבר בגאורגיה ב-1272, מציין כי יהודים יושבים בטיפליס אבל מספרם אינו גדול. ספר דברי ימי גאורגיה מספר על סוחר גדול ("דיד-ואצ'ארי"), זנכן זרובבל, שנשלח על ידי חצר המלוכה להביא את חתנה של המלכה תמר מרוסיה. הפלישה המונגולית לגאורגיה ששמה קץ לעצמאותה של גאורגיה והמיט עליה הרס וחורבן, פגעה גם ביהודים. עם זאת, רמז לקיומם של מרכז תורה ויצירה רוחנית בקרב יהודי גאורגיה במאה ה-14 ניתן למצוא בכתביו של רבי ישעיה מתבריז. במבוא לספרו הקבלי "ספר הכבוד" הוא מציג את עצמו כ"ישעיה המכונה בשם רב בן הרב רבנו יהוסף אלתפליסי ז"ל". בנוסף, קיימת עדות של רבי אברהם אבן דאוד המספר על נאמנותן של קהילות ישראל בגאורגיה ליהדות הרבנית.
רבי בנימין מטודלה מונה את יהודי גאורגיה ("ארץ גורון הנקראים גרגנין, היושבים על נהר גיחון, והם הגרגשי מתעסקים בדת הנוצרית") בין אלה אשר "ראש הגולה נותן להם רשות בכל הקהילות האלו לשום על כל קהל וקהל רב וחזן, כי הם באים אליו לקחת הסמיכה ורשות ומביאים לפניו דורונות ומתנות", דהיינו, בסוף המאה ה-12 כבר היו יהודי גאורגיה במעגל ההשפעה של ישיבות בבל. רבי פתחיה מרגנשבורג, עשר שנים לאחר מכן, מספר על מיעוט מספרם של היהודים בגאורגיה.
בשנת 1328 העניק המלך אלכסנדר הראשון למי שהיה קתוליקוס לשעבר, הפטריארך דמטריוס, גם 27 משפחות של יהודים, וזאת כנראה על פי הנוהג הפאודלי של עבדות האוצר. הקיסר אלכסנדר הראשון ידוע גם בשל רדיפתו את יהודי גאורגיה. בימי הביניים, באופן כללי, היו מוסדות השלטון, הכנסייה והפאודלים אדוני היהודים - שהיו למעשה צמיתים. ערכם של היהודים כצמיתים היה רב, כיוון שהם עסקו הן במסחר והן במלאכה, ולא רק בעבודת אדמה כיתר הצמיתים.
באותה תקופה התיישבו באזור טביליסי גם יהודים מכורדיסטן האיראנית, שדיברו להג של ארמית חדשה, ויהודי גאורגיה קראו להם "לחלוחים". כן הייתה הגירה של יהודי ההרים (התאתים), שנקראו על ידי יהודי גאורגיה "ק'ובלים", על שם קובה שבדאגסטן.
המאה ה-19 > עלילת הדם בסוראמי

ביוני 1850 נעלם ילד קטן, בן לזוג מהעיר גורי, שהתארח בבית משפחה בסוראמי. גופתו של הילד נמצאה כעבור ארבעה ימים, והיהודים הואשמו ברציחתו. לאחר מציאת הגופה, הזעיק ראש הפלך דאז, דמיטרי אבשידזה, את רופא השירות. בנתיחה שלאחר המוות נמצאו מים במוחו של הילד ועשבים בקיבתו, ולפיכך קבע הרופא כי הילד לא הומת בידי אדם. אולם, התושבים לא באו על סיפוקם והאשימו את הרופא בקבלת שוחד. הם פרצו לבתי היהודים על מנת להתעלל בהם, ובמקביל מנעו מהיהודים להזעיק עזרה. בלילה עלה בידם של ארבעה יהודים להערים על שמירת התושבים, והם יצאו לטביליסי. עוזרו של הנציב שיגר אנשים לחקור את המקרה.
בינתיים, שיחדו תושבי המקום ילדה יהודייה, שהעידה נגד אביה על כך שהוא החזיק את הילד על ברכיו ופצע אותו, ואילו יהודי אחר אסף את דמו לצורך שימוש בחג הפסח. כשהגיעו החוקרים, פנו מיד לחיפוש ראיות נוספות בבתי היהודים ומצאו פיסת בד מוכתמת בדם (כנראה דם וסת). שלושה חודשים לאחר שהחוקרים אספו את הראיות, זומנו המאשימים לבית המשפט למתן עדות, והיהודים נדרשו להודות באשמה. כיוון שלא הודו, נשלחו למאסר שמונה מלומדים מיהודי סוראמי, ועברו עינויים שם. שניים מהם מתו בעקבות עינויים אלה. יהודי המקום פנו אל הקהילה היהודית בקושטא, והביאו את העניין לידיעת משה מונטיפיורי. האחרון פנה לנסיך מיכאיל סמיונוביץ' וורונצוב, המושל הכללי של הקווקז שישב בטביליסי, בבקשה לטהר את שמם של היהודים. וורונצוב התחמק וטיהר את רשויות המשפט הרוסיות מאשמה של עיוות דין ואת הסוהרים מאשמת עינויים. מאידך גיסא, הוא טען כי על פי העדויות המצויות כרגע, היהודים שהואשמו הם בגדר חשודים בלבד, ולכן הורה לשחרר את העצורים, ולהמשיך בחקירה. בפועל, לא שוחררו העצורים לבתיהם אלא נשלחו לסיביר.
המאה ה-19 > עלילת הדם בסצ'חרה

עלילת דם מפורסמת יותר התרחשה ב-4 באפריל 1878 בכפר פרוויסי ליד סצ'חרה שבנפת סצ'חרה אימרתי, שם הואשמו תשעה רוכלים יהודים ברצח ילדה נוצרייה בת 6, זארא מודבדזה, ושימוש בדמה לאפיית מצות. הם הועמדו למשפט בבית הדין המחוזי בכותאיסי. דבר העלילה זכה לפרסום רב בעיתונות היהודית ברוסיה, והיא הביאה להתגייסותם של אישים יהודים, ובראשם הברון גינצבורג מסנקט פטרבורג. שני עורכי דין נודעים, קרופניק היהודי ואלכסנדרוב הרוסי, שנקראו להגן על הנאשמים, הצליחו ב-13 במרץ 1879 להפריך את ההאשמות, והנאשמים זוכו.
לאחר עלילת הדם בסאצ'חרה והמהומות שאירעו בשנת 1895 בכותאיסי בין נוצרים ליהודים, יצאו המשוררים סרגיי מסחי ואנטון פורצלאדזה להגנת היהודים, תוך הבעת גינוי חריפה לתופעת הקנאות הדתית והלאומית כמנוגדת לתרבות ולמסורת הגאורגית. הגישה האוהדת ליהודים שרווחה בחוגי האינטליגנציה מצאה את ביטויה גם בתחום הפוליטי, כאשר הצירים הגאורגים בדומה הרוסית הגנו לא אחת על ענייני היהודים. סטודנטים גאורגים עמדו לצד היהודים בזמן הפרעות שפרצו ביהודי אודסה ב-1905, הגנו עליהם בגופם, ואחד מהם אף שילם על כך בחייו.
המאה ה-19 > עליית הגורג'ים לישראל

בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 כבר היו קיימות בגאורגיה קהילות של יהודים אירופיים, ויחסים מתוחים שררו בינם לבין היהודים המקומיים.
בשנת 1863 החלו יהודים מגאורגיה לעלות לארץ ישראל, ובשנת 1914 היו בארץ כ-500 עולים מגאורגיה שכונו "גורג'ים" (שמם על פי הטורקים ששלטו בארץ ישראל באותם ימים). הם התגוררו בעיקר בירושלים, בין השאר בשכונת הגורג'ים. במפקד אוכלוסין משנת 1916 צוינו 8 עדות גדולות בירושלים, והגורג'ים נמנו עליהן. למעשה, "שכונת הגורג'ים" הירושלמית קיימת עד היום.
רוב העולים היו מהערים הגדולות: כותאיסי, אחלציחה וצחינוואלי, ומעיירות והכפרים: בנדזה, קולאשי וסצ'חרה. ב-1920/21 מנתה קהילה זו 1,700 איש. קבוצה נוספת של יהודים הובאה בשנת 1929 על ידי פקידי הברון רוטשילד, שרכש את אדמות היישוב בנימינה מידי פיק"א והביא בין היתר גם משפחות של יהודים יוצאי גאורגיה כדי לסייע בחקלאות ובתעשיית הבשמים.
יהדות גאורגיה במאה ה-20

במאה ה-20 התגוררו בגאורגיה ארבעה עדות יהודיות:
יהודי גאורגיה המקומיים, שהיוו, על פי אומדן משוער, כ-75% מהאוכלוסייה מתוך סך של 100,000 יהודים;
יהודים אשכנזים כ-23%;
לחלוחים
קובלים (ყუბელი) - יהודי ההרים בפי הגאורגים, שהיוו כ-2% מהאוכלוסייה.
בתחילת המאה ה-20 היה ניכור בין הרבנים האשכנזים לבין רבני היהודים המקומיים. השלטון הצארי היה שנוא הן על יהודי גאורגיה והן על ידי הגאורגים המקומיים. לאחר המהפכה הכושלת של 1905, גילו השלטונות הרוסיים יחס נוקשה כלפי היהודים שהתגוררו ברחבי האימפריה הרוסית. יהודי גאורגיה התרחקו מיהודי רוסיה כדי להדגיש את נאמנותם למונרכיה.
יהדות גאורגיה במאה ה-20 > בתקופת מלחמת העולם השנייה ואחריה

במהלך מלחמת העולם השנייה נלחמו אלפי יהודים גאורגים נגד הנאצים כחיילים בצבא הסובייטי, ורבים מהם קיפחו בה את חייהם. בתקופת המלחמה התרכזו יהודים בגאורגיה, מהמפונים משטחי הכיבוש הנאצי. בשנת 1926 מנו יהודי גאורגיה 21,471 איש, ובשנת 1939 24,000 איש.
על פי מחקרו של מרדכי אלטשולר, "יחס הנאצים ליהדותם של 'ההרריים' ושל עדות מזרחיות אחרות", פרסם 'המכון לחקר הגבולות וחוץ-לארץ' שבגרמניה חוברת המפרטת את 'רשימת הלאומים, העמים והשבטים של האזורים שהיו פעם ברית-המועצות'. חוברת זו כללה את היהודים ההרריים כקבוצה אחת וחלק מיהודי ברית המועצות. בין הגרמנים התגלע ויכוח: מצד אחד ראשי משטרת-הביטחון, שראו בכל היהודים בקווקז, קרי היהודים הרוסיים, הגאורגיים וההרריים, גורם זר ומזיק שיש להשמידו, ומצד שני, משרד החוץ הגרמני, שאנשיו היו מעוניינים לטפח את אהדת המוסלמים המקומיים לגרמניה, ולכן ביקשו להתחשב בהשפעה שעלולה להיות לרצח המוני של יהודים הרריים על האוכלוסייה המקומית. הם סברו כי השבטים באזור יפרשו את רדיפת היהודים כמטרה כוללת של הגרמנים להשמיד את כל הקווקז. בהקשר זה התעוררה גם השאלה האם יהודי ההרים הם מגזע יהודי או שמא הם עם עתיק שקיבל עליו את היהדות. בהתאם לשיקולים אלה החליטו הגרמנים להניח בינתיים ליהודי ההרים. על כל פנים, בסופו של דבר לא כבשו הגרמנים את גאורגיה.
המוסד התרבותי היהודי היחיד שהמשיך להתקיים היה המוזיאון ההיסטורי-אתנוגרפי ליהודי גאורגיה, שנפתח בטביליסי בשנת 1933. כ-60 ציורים של שלום קובושווילי הציגו את חיי היומיום הגאורגיים וההיסטוריה של יהדות גאורגיה. המוזיאון נסגר בשנת 1951, שנים מספר לאחר שמנהלו, אהרון קריכלי, נעצר בשנת 1948. חלק מהציורים המוצגים הועברו למוזיאון הממלכתי להיסטוריה של גאורגיה על שם ג'נשיה שבטביליסי, חלק למוזיאונים אחרים, והיתר נעלמו. כמו כן, רב היהודים האשכנזים בגאורגיה, שהגיע לגאורגיה זמן קצר לפני כן, נעצר בשנת 1948 או ב-1949. עד סוף שנת 1952 הביאה המערכה האנטי-יהודית לסגירת בתי כנסת ולמעצרם של החכם עמנואל דווידאשווילי וכן של כמה משומרי בתי הכנסת, על פי ריאיון עם פניה באזוב שנערך על ידי ורה ידידה.
יהדות גאורגיה במאה ה-20 > מכתב ח"י המשפחות

| עיקר ההתיישבות היהודית בגאורגיה לפני העלייה בשנת1971> עיר | עיקר ההתיישבות היהודית בגאורגיה לפני העלייה בשנת1971> אוכלוסיית העיר | עיקר ההתיישבות היהודית בגאורגיה לפני העלייה בשנת1971> מספר היהודים | עיקר ההתיישבות היהודית בגאורגיה לפני העלייה בשנת1971> הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| טביליסי | 875,000 | 40,000 |  |
| כותאיסי | 170,000 | 20,000 |  |
| קולאשי | 9,000 | 9,000 |  |
| אוני | ? | 3,500 |  |
| פותי | 4,600 | 3,000 |  |
| צחינוואלי | 30,300 | 1,500 |  |
| בתומי | 101,000 | 1,300 |  |
הזדהותם של יהודי גאורגיה עם מדינת ישראל הגיעה לשיאה לאחר מלחמת ששת הימים בשנת 1967. בתחילה סירבו השלטונות הסובייטים לבקשת היהודים לעלות לישראל. באוגוסט 1969, 18 (ח"י) משפחות יהודיות מגאורגיה, בהנהגה של שבתי אלהשווילי, שלחו מכתב לוועדה לזכויות האדם של האו"ם, בתביעה להגר לישראל.
המכתב היה התביעה הפומבית הראשונה של קבוצת יהודים סובייטים לעלייה לישראל. הדבר גרם למערכה אינטנסיבית של ממשלת ישראל והעולם היהודי להתיר את עלייתם של יהודי ברית המועצות לישראל. מכתב שני נשלח בנובמבר 1969 לאו תאנט, המזכיר הכללי של האו"ם, דרך גולדה מאיר, שהייתה אז ראש ממשלת ישראל.
ביולי 1971, קבוצה של יהודים גאורגים קיימו שביתת רעב בחזית בית הדואר במוסקבה. מאבקם של יהודי גאורגיה הוביל לשינוי היסטורי בעמדת השלטונות הסובייטים, ובמהלך שנות ה-70 החלה עלייה מסיבית לישראל. כ-30,000 יהודים גאורגים עלו לישראל, וחלקם למדינות אחרות. כ-17 אחוזים מיהודי ברית המועצות עלו לארץ בתקופה זו. מספר היהודים בגאורגיה ירד מ-28,300 בשנת 1979 ל-24,800 ב-1989.
בשנת 1991 הכריזה גאורגיה על עצמאותה. מאז עלו לישראל כמה אלפי יהודים גאורגים. בשנת 1993 הוערך מספרם של היהודים בגאורגיה ב-14,500 איש.
יהדות גאורגיה במאה ה-20 > עליית שנות ה-70

פתיחת שערי ברית המועצות לעלייה מגאורגיה לא שברה את מסך הברזל, והעולים נאלצו עם עלייתם להתנתק מכל קשר עם ארץ מוצאם. במרוצת הזמן התפתחה תרבות של יהודי גאורגיה בישראל. עליית יהודי גאורגיה הייתה העלייה הראשונה של יהודים מברית המועצות לישראל. בישראל יצא עיתון ישראלי בשפה הגאורגית בשם: "עלייה מגאורגיה", המופץ עד היום. כמה אלפים מיהודים אלה היגרו לארצות הברית, לפורסט היל שברובע קווינס ניו יורק.
יהדות גאורגיה במאה ה-20 > עליית שנות ה-90

במפקד שנערך בשנת 1989 נמצא כי 16,054 יהודים התגוררו בגאורגיה. העלייה מחבר המדינות העצמאיות ששיאה היה בשנות התשעים של המאה ה-20, החלה בסוף שנות ה-80, כאשר נפתחו שערי ברית המועצות, בעידן שלטונו הליברלי של מיכאיל גורבצ'וב. עליית יהודי גאורגיה, בדומה לעלייה מיתר ברית המועצות, לא הייתה בעיקרה עלייה בעלת מניעים ציוניים. הסיבות לעלייה זו היו בעיקר כלכליות, בצירוף החשש לביטחון האישי, עקב נפילת הקומוניזם והתוהו ובוהו ששרר בגאורגיה בשנים הראשונות שלאחריו.
יהדות גאורגיה במאה ה-20 > עצמאות גאורגיה

הכרזת העצמאות של גאורגיה, מלחמת האזרחים הגאורגית והמשבר הכלכלי שפקד את גאורגיה שבאו בעקבותיה, הביאו להגירה של יהודים מגאורגיה שחלקם עלה לישראל.
בתחילת המאה ה-21 הוערך מספרם של יהודי גאורגיה בכיותר מ-200,000 איש, וכ-150,000 מתוכם חיים בישראל. יהודי גאורגיה השתלבו היטב בחיים הכלכליים והחברתיים בישראל, אך עם זאת, שומרים הם על מורשתם העתיקה ומנהגי אבותיהם. וכך גם יהודי גאורגיה שהיגרו למדינות אחרות, ממשיכים לקיים חיי תרבות כשל אבותיהם, אם כי השפה המדוברת בפיהם, בנוסף לגאורגית יהודית, היא, לעיתים קרובות, עברית.
בשנת 2005 עלה לראשונה בישראל ערוץ טלוויזיה בשפה הגאורגית - GTV. הוא שודר בתחילה ביס ולאחר מכן, בתחילת 2007, גם בהוט.
במהלך חייהם בגאורגיה פיתחו יהודי גאורגיה ניב שנקרא "גאורגית יהודית", להג עדתי יהודי שנתגלה במחקר. יהודי גאורגיה עצמם גורסים כי השפה המדוברת על ידיהם היא הגאורגית עצמה.
באופן היסטורי מילאה היהדות החרדית תפקיד מפתח בענף היהלומים באנטוורפן. מאז ההגירה הגדולה של יהודי ברית המועצות לשעבר, החלו להגיע לאנטוורפן יהודים רוסים ויהודים גאורגים, אליהם הצטרפו ישראלים ממוצא יהודי-גאורגי, ותוך זמן קצר הפך רחוב "פליקנסטראט" לשכונה יהודית, שרובה הייתה של יהודי גאורגיה, לרובם היה גם דרכון ישראלי.
להגירה הזו לאנטוורפן קדמה הגירה בעלת מאפיינים דומים לווינה. כרגע מונה הקהילה בווינה בעיקר יהודים גאורגים, בוכרים ומיעוטים של יהודים מקומיים, ופרסים.
עלייתו של מיכאיל סאקשווילי לשלטון בגאורגיה הביאה לשינויים מרחיקי לכת בגאורגיה. החלפת השלטון בוצעה בהפיכה ללא שפיכות דמים, וכן גם ההשתלטות על המחוז הבדלני בדרום-מערב גאורגיה, אג'ריה. אהבת/הערצת העם הגאורגי לישראל, באה לידי ביטוי במדיניותו, והקשר בין ישראל לגאורגיה התפתח במהירות. ישראלים, ביניהם ילידי גאורגיה, החלו להשקיע בגאורגיה. השקעות של ישראלים בגאורגיה הוערכו באוגוסט 2008 בכמיליארד דולר. גאורגיה הפכה ליעד לטיולים בעיקר לילידי המדינה. במהלך פלישת רוסיה לגאורגיה באוגוסט 2008, נקלעו ישראלים שהגיעו לפקוד את קיברי משפחותיהם בגורי לקראת תשעה באב.
השגריר הישראלי בגאורגיה היה שבתאי צור, יליד גאורגיה, וכן השגריר הגאורגי בישראל, דובר העברית, לאשה ז'ווניה, היה יהודי. שני שרים בממשלתו של סאקשווילי הם יהודים: שר ההגנה, דוד קזרשווילי, בעל דרכון ישראלי, ותמור יעקובשווילי.
הנשיא סאקשווילי הגיע לביקור לא רשמי בישראל, באוקטובר 2006, בעקבות חניכת צינור הנפט באקו-טביליסי-ג'ייהאן, וחנך מרכז לחקר האנרגיה באוניברסיטת חיפה וקיבל מן המוסד תואר דוקטור לשם כבוד. הוא נתקבל בסבר פנים יפות בקרב קהילת יוצאי גאורגיה בישראל. ישראל סייעה לגאורגיה, יחד עם מדינות מערביות אחרות, בחימוש הצבא הגאורגי ואימונו.
בבחירות שנערכו בגאורגיה, ב-5 בינואר 2008, השתתפו גם אזרחי ישראל יוצאי גאורגיה שקיבלו, לאחר ששונה החוק הגאורגי בעניין תעודת זהות גאורגית. תעמולת הבחירות התנהלה גם בישראל.
חב"ד בגאורגיה

פעילותה של חסידות חב"ד בגאורגיה החלה בשנת תרנ"ג (1893), כאשר רבי שלמה יהודה ליב אליעזרוב נשלח על ידי יהודי ארץ ישראל למדינה, במטרה לאסוף כסף עבורם. בדרכו לגאורגיה עבר הרב בלובביץ', בה שכן באותה תקופה מעוזה של חסידות חב"ד, והתבקש על ידי הרבי הרש"ב לפעול בשיטת "לזרוע רוחניות ולקבץ גשמיות".
בשנת ה'תרס"ה נשלח הרב שוב לגאורגיה, ופעל שם רבות עד לחזרתו לחברון, בה שימש כרב ומד"א.
הפעילות הקבועה של חב"ד בגאורגיה החלה כתוצאה מפניה של קבוצה מיהודי המדינה לרבי הרש"ב, בבקשה לשלוח להם רבנים בשביל לחזק את היהדות וללמד את תורת החסידות. הרבי נאות לבקשתם, וסמוך לחג הפסח תרע"ו (1916), הגיע הרב שמואל לויטין לעיר כותאיסי.
עם בואו החל לפעול להכשרת דור רבנים ומלמדים מבני המקום. פעילות זו היא זו שביססה את יהדות גאורגיה, ומפירותיה יצאו מנהיגי העדה בדורות הבאים.
הרב לויטין גם הקים ישיבה בעיר כותאיסי, ואליה שלח הרבי הרש"ב מתלמידיו, כדי שיסייעו לרב לויטין. הישיבה בשיאה מנתה כ-600 תלמידים.
על הפעילים החב"דיים באותה תקופה נמנו: הרב אברהם לוי'ק סלאווין, הרב נחום שמריהו ששונקין, הרב חיים מרדכי פרלוב, הרב יעקב ישראל זובער ועוד.
בין הערים שבהן פעלו השלוחים: כותאיסי, קולאשי, סצ'חרה, אוני, סוחומי, בטומי, טביליסי ועוד.
בשנת תש"ו עזבו אחרוני השלוחים את גאורגיה.
בשנת תשנ"ב, נשלח הרב רפאל אלאשוילי, רבה הראשי של יהדות גאורגיה בישראל, בשליחות הרבי מליובאוויטש לחזק את היהדות במדינה.
כיום משמשים מספר שלוחים בבתי חב"ד בגאורגיה.
רבנים ראשיים

הרב חכם עמנואל דודאשוילי (דוד), מרבניה הראשיים של יהדות גאורגיה בין השנים 1970–1980.
הרב חכם יהודה בוטרשוילי, כיהן כרב הראשי של יהדות גאורגיה בשנים 1970–1985 מטעם רבני העדה.
הרב חכם יעקב דבראשוילי, כיהן כרב הראשי של העדה בישראל בין השנים 1980–1988.
הרב חכם רפאל אלאשוילי, כיהן כרב הראשי בין השנים 1988–2005.
הרב חכם משה מיכאלשוילי, כיהן כרב הראשי בין השנים 2005–2014.
ראו גם

הצלת יהודי גאורגיה, בוכרה, אירן ואפגניסטן בצרפת הכבושה
לקריאה נוספת

רחל ארבל, לילי מגל (מגלאשווילי), בארץ גיזת הזהב: תולדות יהודי גרוּזיה ותרבותם, מסת"ב 9650506098
זאב לוין (עורך), מרכז אסיה : בוכרה ואפגניסטן, מכון בן צבי, ירושלים 2018.
קונסטנטין לרנר, "Judaeo-Christians in the Ancient Georgian Capital Mtzkheta", 1991
קונסטנטין ב' לרנר, מיכאל טשרנין, "ידיעות על תולדות ירושלים בכתבי יד גרוזיניים עתיקים", קתדרה, גיליון 112, יוני 2004, עמ' 45-54, באתר JSTOR
גרשון בן-אורן, "שלושה תרגומי התנ"ך האחרונים לגרוזית: בגאורגיה, בשוודיה ובישראל", פעמים 84 קיץ תש"ס
נתן אליהשווילי, היהודים הגרוּזים בגרוּזיה ובארץ ישראל על פי מהדורת גצל קרסל, הוצאת צ'ריקובר, תל אביב 1975, מפרויקט בן-יהודה
אטנלוב יצחק, "המחול הגאורגי בישראל", האגודה למען יהדות גאורגיה בלוד, 1990. (הספר בקטלוג ULI)
יונתן חיים גורל, "החכם הגרוזי באגדת הקדושים הגרוזית", עבודת גמר באוניברסיטה העברית בירושלים. (הספר בקטלוג ULI)
אברהם ספיר, יהדות גרוזיה- קולאשי, תל אביב, 2003. (הספר בקטלוג ULI)
לאונרד שרואטר, יציאת מצרים האחרונה, פרק 7, "גאורגיה: יהדות משיחית", באנגלית, עמ' 119–130 ISBN 0295956852
גרשון בן אורן, גאורגיה : דפי מידע ומבחר מקורות , ירושלים : מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תש"ס, מסת"ב 9652350818
ספריית חב"ד - ליובאוויטש: פרק יב. בישיבה בעיירות גאורגיה, על התקופה הסובייטית
דפנה יזרעאל (עורכת), גאורגיה: כותאיסי, קולאשי, אוני: מסע אל הקהילה היהודית, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2010, ISBN 9789652272737
גלית חזן-רוקם, אדם לאדם גשר, פתגמים של יהודי גורגיה בישראל, הוצאת יד בן צבי, 199. (הספר בקטלוג ULI)
רוני מילר, חלומות נכזבים על ארץ ישראל: מכתבים לנתן אליהשווילי, הוצאת ספרי ניב, 2022
Ronnie Miller. Elusive Dreams: Letters to Zion (Friesen Press, 2023)
שמאי רן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד סיירת צנחנים  מפקד 202 של הצנחנים  מפקד יחידת שלדג  מפקד חטיבה 226  מפקד חטיבת בנימין  מפקד חטיבת הנח"ל  מפקד המפקדה למשימות מיוחדות
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 
שמאי רן (קסטנברג) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תא"ל, שכיהן כמפקד יחידת שלדג, חטיבת הנח"ל ומשמש במילואים כמפקד המפקדה למשימות מיוחדות.
שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל במסגרת גרעין הנח"ל, התנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב רן לצנחנים כמפקד מחלקה. רן לחם במלחמת יום הכיפורים ובהמשך מונה למפקד פלוגה בצנחנים.
בשנים 1981–1980 פיקד על סיירת צנחנים, בין היתר במבצע איש דמים, מבצע לבלוב ומבצע סיגל. במלחמת לבנון הראשונה, שימש כסגנו של ישראל רמות, מג"ד 202, מהנחיתה של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של יורם יאיר, בחוף נהר האוולי שמצפון לעיר צידון בלבנון, ועד לביירות.
לאחר מכן שימש כמפקד גדוד 202 והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון. ב-27 במאי 1985, הוביל כוח מן הגדוד, ובו גם סגן מפקד חטיבת הצנחנים, משה יעלון, למרדף אחר מחבלי חזבאללה בוואדי ג'ימל. הכוח זיהה את המחבלים והרגם. בשנים 1989–1987 שימש כמפקד יחידת שלדג. לאחר מכן הועלה רן לדרגת אל"ם ופיקד על חטיבה 226. בשנים 1991–1992 פיקד על חטיבת בנימין. בשנים 1992–1994 פיקד על חטיבת הנח"ל. בהמשך שירת כסגן מפקד אוגדת איו"ש. השתחרר משירות הקבע בשנת 2000. במילואים משמש רן כמפקד המפקדה למשימות מיוחדות בדרגת תא"ל.
לאחר שחרורו עובד ברפאל, שימש יועץ לוועדת המשנה לכוננות ולביטחון שוטף של ועדת החוץ והביטחון בכנסת.