stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפיצה על רימון
דוגמאות מפורסמות > בישראל > בצה"ל

בצה"ל ישנם מספר מקרים מפורסמים של קפיצה על רימון:
ב-16 במאי 1941 העביר יצחק לפולד שיעור ברימון-יד ולפתע אירעה תקלה ועשן יצא מרימון-יד שנמצא בסמוך. יצחק הטיל עצמו על הרימון כדי למנוע קורבנות בבית הילדים שבקרבת מקום ואז אירעה התפוצצות והוא נפצע פצעים אנושים. לפולד הועבר לבית החולים ושם מת מפצעיו.
ב-30 ביוני 1953 הפיל עצמו סגן דוב גינזבורג בשעת אימון על רימון שעמד להתפוצץ ונהרג.
ב-11 בפברואר 1954, קיבל נתן אלבז, חייל בחטיבת גבעתי, משימה שגרתית של פירוק רימוני יד. אלבז החל במשימה, כשהוא יושב באוהל. לפתע שמע קול נקישה, והבין כי נצרתו של אחד הרימונים השתחררה. הוא יצא מהאוהל כשהרימון בידו, וצעק לחבריו שיסתתרו. משהבין שאינו יכול להשליך את הרימון מבלי לפגוע בחבריו, אימץ את הרימון אל חזהו והתרחק מהם בריצה. משהתפוצץ הרימון נהרג ובכך הציל את חיי חבריו. על מעשהו ניתן לאלבז לאחר מותו צל"ש על ידי הרמטכ"ל משה דיין. ב-1970 הומר הצל"ש לעיטור המופת.
ב-15 באוקטובר 1956 הפיל עצמו יאיר מרגלית על רימון שעמד להתפוצץ ונהרג בהצילו את חבריו.
ב-1 בנובמבר 1956, בעת קרב המיתלה במבצע קדש, הוביל עובד לדיז'ינסקי מחלקה מפלוגתו להתקפה לילית על כוח מצרי שהיה מחופר ומבוצר בכוכים על צלעות המצוקים באזור מעבר המיתלה. הוא הסתער בראש הכוח, טיפס עם אנשיו על הצוק הגבוה והטיל רימון לפתחה של עמדה מצרית. הרימון נפל בחזרה לעברו ולעבר חבריו. באינסטינקט מידי הצמיד לדיז'ינסקי את החייל הקרוב אליו לסלע וסוכך עליו בגופו, תוך שהוא סופג את רסיסי הרימון שהתפוצץ. על פעולה זו עוטר לדיז'ינסקי לאחר מותו בצל"ש הרמטכ"ל, שב-1970 הומר בעיטור העוז.
ב-13 באוקטובר 1964 במובלעת הר הצופים רב"ט חגי בר אוריאן טיפל ברימון שנצרתו השתחררה במהלך פירוק רימונים. בר אוריאן רץ החוצה, למצוא מקום בו לא היו חיילים, והרימון התפוצץ בעודו בידו. היות שעל פי הסכמי שביתת האש עם ירדן רק שוטרים ישראלים אמורים להיות בהר הצופים, במשך שנים רבות אסרה הצנזורה הצבאית על פרסום נסיבות האירוע.
ב-18 בדצמבר 1969, בעת אימון טירונים בזריקת רימון על ידי מפקד המחלקה סג"ם איתן מרקל, נשמט מידיו של אחד הטירונים הרימון לאחר ששוחררה נצרתו. מרקל הפיל את עצמו על הרימון ובכך הציל את פקודיו וחבריו ממוות בטוח. לאחר מותו הועלה מרקל לדרגת סגן.
ב-6 באוקטובר 1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים בהגנה על מוצב המזח, במהלך קרב יריות עם חיילי הקומנדו המצרי הושלך רימון לעבר העמדה בה היו ארבעה חיילי צה"ל, רב"ט משה יצחק טובל נשכב על הרימון בתוך העמדה בשעה שחבריו זינקו אל מחוץ לעמדה ומנע את הפגיעה בהם, ובכך הציל את חייהם. בעקבות מעשיו הוענק לו לאחר מותו צל"ש הרמטכ"ל.
ב-26 ביולי 2006, במהלך קרב בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה, נזרק רימון יד לעבר הכוח שעליו פיקד רועי קליין. קליין זינק על הרימון, עצר בגופו את הפיצוץ ונהרג. במעשהו הציל את חיי יתר החיילים ששהו בסמוך. חייליו סיפרו כי בעודו גוסס מפצעיו, ניסה לדווח בקשר על מותו, זעק "שמע ישראל" ומסר לסרן איתמר כץ, אשר לקח את הפיקוד על הכוח, את מכשיר הקשר המוצפן ("ורד הרים") שברשותו. בעקבות מעשיו הוענק לו עיטור העוז ב-2 בספטמבר 2007.
ב-7 באוקטובר 2023, במהלך קרב ניר עם, זרק מחבל חמאס רימון לתוך נגמ"ש של לוחמי גדוד 13 של גולני. רב"ט מתן אברג'יל קפץ על הרימון והציל את חייהם של 6 חיילים שהיו עימו.
התייחסות בתרבות > בשפה

"נפילה על רימון" (Falling on a grenade), הביטוי המקביל באנגלית, משמש גם בהקשרים שאינם צבאיים לציון הסכמתו של אדם למשימה מזיקה או להקרבה אישית במאמץ להגן על קבוצה גדולה יותר. הביטוי האנגלי מקביל לביטוי בעברית שכב על הגדר, שנקרא על שם מעשה גבורה צבאי דומה שביצע דוד שירזי.
התייחסות בתרבות > בטלוויזיה

בעונה הרביעית בסדרה "השיר שלנו", הראל נבון (רן בכור) קופץ על רימון כדי להציל את חבריו ומת כתוצאה מהפיצוץ.
התייחסות בתרבות > בספרות

הספר "כצל ציפור" מאת יאיר אנסבכר מתאר את שירותו של אנסבכר כחייל ביחידת מגלן. במהלך תיאור בספר של אימון התגוננות מפני רימוני-יד, אנסבכר מספר כיצד עם תחילת התרגולת הוא וחייל נוסף זינקו על רימון התרגול וצעקו "צל"ש!" כבדיחה.
התייחסות בתרבות > בקולנוע

בסרט "קפטן אמריקה", החייל הטירון סטיב רוג'רס קופץ על רימון דמה שהשליך קולונל צ'סטר פיליפס בעודו צועק לחבריו לנשק להתרחק, בעוד כל שאר חבריו בורחים מאזור הרימון. כך למעשה מתגלה גבורתו ואומץ ליבו ביחס לחבריו, למרות מבנה גופו הצנום ונחיתותו הפיזיולוגית ביחס לחיילים האחרים. כך למעשה נבחר רוג'רס להיות קפטן אמריקה על ידי בכירי הצבא שחיפשו מועמד מתאים בעל אומץ לב.
ראו גם

מגן אנושי
הערות שוליים

1 2  יזכור, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  ‏"SEAL falls on grenade to save comrades - US news - Military | NBC News". MSNBC. 2006-10-14. נבדק ב-2014-02-20.‏
↑  ‏"Soldier killed saving others receives posthumous award". Russia Today. נבדק ב-2014-02-20.‏(הקישור אינו פעיל, 30.04.2018)
↑  מרדכי חיימוביץ, ‏הגיבור האלמוני: סיפורו של אריה קצנשטיין שנהרג בפיגוע במינכן לפני 50 שנה, באתר מעריב אונליין, 8 בפברואר 2020
↑  מתן צורי, נטע זינק על רימון כדי להציל את אהובת ליבו: "הגן עליה בגופו", באתר ynet, 15 באוקטובר 2023
↑  לי נעים, ‏"אבא קפץ על הרימון והציל אותנו. יצאנו מהמיגונית ושני מחבלים עמדו מולנו": גיל הציל שניים מבניו, בן נוסף נרצח, באתר ‏מאקו‏, 3 בנובמבר 2023
↑  כאן 11, גיל נלחם עד שנגמרה לו המחסנית - ואז קפץ על הרימון והציל את ילדיו, באתר youtube, ‏2.11.2023
↑  יצחק קליין, אתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל, ‏9.5.2023
↑  דוב (ברל'ה) גינזבורג, אתר יזכור
↑  קורות החיים של נתן אלבז, באתר "יזכור" של משרד הביטחון.
↑  קורות החיים של עובד לדיז'ינסקי, באתר "יזכור" של משרד הביטחון.
↑  בג"ץ 4981/17 איל שרגאי נ' ראש המטה הכללי, ניתן ב־3 בספטמבר 2019
↑  עשהאל לובוצקי, מן המדבר והלבנון, הוצאת ידיעות ספרים, 2008. עמוד 78: "רועי נפצע באורח אנוש וניסה לדווח בקשר, 'קליין מת, קליין מת', מתוך הבנת חומרת מצבו. כעבור זמן קצר קרא בדבקות "שמע ישראל".'
↑  קורות החיים של רועי קליין, באתר "יזכור" של משרד הביטחון.
↑  אלשיע בן קימון, מתן קפץ על רימון והציל את חבריו: "ניסיתי לעשות הכל כדי להגן על עם ישראל", באתר ynet, 13 באוקטובר 2023
מייקל אנתוני מונסור
עובד לדיז'ינסקי
קלרה זיוורט

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1862 Budy, רפובליקת פולין 
 פטירה:  11 באוקטובר 1945 (בגיל 82) ברלין, שטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה 
 הושפעה על ידי:  הוגו פוגל 
 
קלרה זיוורט (בגרמנית: Clara Siewert‏; 9 בדצמבר 1862 – 11 באוקטובר 1945) הייתה ציירת גרמנית ופסלת סימבולית.
ביוגרפיה

היא נולדה למשפחה של גרמנים בלטיים, שעברה מסנט פטרסבורג לדנציג. אביה היה קפטן צבא פרוסיה בדימוס, אמה, הלן (1837–1924), הייתה אמנית חובבת, ואחותה הצעירה, אליזבת זיוורט, הייתה לסופרת פופולרית.
היא החלה לצייר כילדה צעירה. בהשראת הנושאים הקסומים של האגדות שהיא וחבריה נחשפו אליהן. מאוחר יותר היא הייתה מציירת ישירות מהטבע. לאחר שסיימה את לימודיה במכללת נשים, נסעה לקוניגסברג בשנת 1878 לשיעורים מקצועיים, אך האוניברסיטה לא קיבלה סטודנטיות באותה תקופה, ולכן למדה שיעורים פרטיים אצל כמה אמנים מקומיים.
בשנת 1884, היא החלה לחלק את זמנה בין פומרניה לברלין ולבסוף הצליחה להשיג שיעורים אצל צייר בולט, הדיוקנאי השווייצרי, קרל שטאופר-ברן, שחשף לה את עבודתו של הסימבוליסט, ארנולד בוקלין. חשיפה זו הייתה בעלת השפעה גדולה על סגנונה. לאחר מכן קיבלה שיעורים ממקס קונר, המכונה "קייזרלר", שניהל סטודיו מפורסם לאמניות. היא סיימה את לימודיה בסביבות 1888/89 אצל הוגו פוגל.
בשנת 1892 החלה להציג בסלונים בברלין והתאגדה עם קבוצת אמניות. מתישהו בסוף שנות ה -90 של המאה ה-19, היא התיישבה לצמיתות בברלין. היא קנתה בית דו משפחתי והקימה שם סטודיו, ליד סטודיו שאליו הגיעו חברי הקבוצה האקספרסיוניסטית, Die Brücke. בשנת 1901, היא החלה להציג את עבודותיה בקבוצת "ברלינר סקסשן", היא נקשרה גם ב- Deutscher Künstlerbund.
נסיגת הקריירה

מסיבות שאינן ברורות, היא נפרדה מקבוצת האמנים "הזצסיון הברלינאי" שהייתה שייכת אליהם בשנת 1912, מעשה שהביא את הקריירה שלה לקיפאון. עד 1936 היא הציגה בתערוכה גדולה אחת בלבד בשנת 1914 בלייפציג. הציירת, קית'ה קולוויץ', שהייתה חברתה בקבוצת האמנים "הזצסיון הברלינאי", ניסתה לקבל חלק מיצירותיה בשנת 1916, אך לא הצליחה.
היא נעזרה בתקופה זו על ידי אחיותיה, ובמיוחד אליזבת, שהתפרנסה היטב מכתיבתה. כאשר נפטרה אליזבת בשנת 1930, קלרה נכנסה לדיכאון קשה ותוך שנים ספורות הייתה חסרת כל. כמוצא אחרון, היא פנתה למשרד התעמולה הציבורית של הרייך, בבקשה לקבל תמיכה כספית, והיא ניתנה. מאוחר יותר היא הפכה לחברה ב- Reichskulturkammer, אך מעולם לא הצטרפה למפלגה הנאצית.
בשנת 1936 התוודע אליה בעל הגלריה וולפגנג גורליט וארגן את התערוכה הגדולה ביותר מיצירותיה במהלך חייה (174 יצירות) אך זו לא זכתה להצלחה רבה. תערוכת המשך מתוכננת בוטלה בגלל תחילת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1943 ביתה וסטודיו שלה נהרסו על ידי הפצצה והיא חיפשה מקלט אצל שכן. חלק גדול מעבודותיה נהרס באותה תקופה.
עד אז היא כבר לא קיבלה את הפנסיה השנתית שלה מהמשרד ועד מהרה חיה בעוני. במשך שנים רבות האמינו שהיא נהרגה במהלך פשיטת הפצצה בשנת 1944, אך מכתב של אחותה ויקטוריה, שפורסם בשנת 2012, מעיד על מותה זמן קצר לאחר תום המלחמה ממחלת לב.
היא נשכחה במידה רבה עד שנת 2008, אז הוצגה רטרוספקטיבה מרכזית ברגנסבורג, שכותרתה "קלרה זיוורט - בין חלום למציאות". כעת מוצגות שם רוב 170 יצירותיה הידועות ששרדו.
גלריה

מכשפה על פגסוס
דיוקן עצמי
המוות והעלמה
נערה עם שרשרת אלמוגים
דון ג'ואן
הערות שוליים

↑  Roman Zieglgänsberger, Clara Siewert. Zwischen Traum und Wirklichkeit., (exhibition catalog), Kunstforum Ostdeutsche Galerie, 2008
↑  Paul Fechter, Die Siewerts. In: Westpreußen-Jahrbuch, Landsmannschaft Westpreußen Vol.14, 1964, pgs.63–68.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 135777690  ISNI: 0000 0000 4684 2394  LCCN: no2008147248  RKD: 329913  SUDOC: 138478201  ULAN: 500432820  VIAF: 52912924   WorldCat (עם VIAF): 52912924
קסטיאנה 81

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 מיקום:  קואטרו קמינוס 
 מדינה:  ספרד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1981
 תאריך פתיחה רשמי:  1981 
 אדריכל:  Francisco Javier Sáenz de Oíza 
 סגנון אדריכלי:  מודרניזם 
 מידות
 גובה:  107 מ' 
 קומות:  28 
 קואורדינטות:  40°26′52″N 3°41′31″W﻿ / ﻿40.447777777778°N 3.6919444444444°W﻿ / 40.447777777778; -3.6919444444444
 castellana81.com
  (למפת מדריד מוגדלת) קסטיאנה 81(למפת מדריד רגילה) קסטיאנה 81
 
קסטיאנה 81 (בספרדית: Castellana 81; בעבר: מגדל בנק בילבאו) הוא גורד שחקים במדריד, בירת ספרד.
היסטוריה

המגדל נבנה באזור העסקים AZCA בין השנים 1979–1981, מתנשא לגובה של 107 מטר ומשמש כיום כמטה בנק BBVA. המגדל הוא אחד מסימני ההיכר האדריכליים הבולטים של מדריד, זאת בעיקר בשל צבע האוכרה של הברזל בחזית הבניין, שהולך ומתעצם בשל תהליך החמצון.
צורתו של המגדל מלבנית וחזיתו עשויה זכוכית וברזל. מבנה המגדל נתמך על שתי ליבות בטון, המשמשות גם למתקנים הטכניים ולפירי המעליות. שלושה גרמי מדרגות מקשרים בין כל קומות המגדל, לצד ארבע עשרה מעליות המחולקות לפי אזורים אנכיים ושימושים (ציבורי, שירות, דירקטוריון).
המגדל מכיל 28 קומות עבודה, חמש העליונות שבהן משמשות את דירקטוריון הבנק וכוללות משרדים, חדרי ישיבות ודיונים ומסעדה פרטית. קומת המרתף העליונה מכילה אודיטוריום ומרחב תצוגה. המתקנים הטכניים ממוקמים בארבע קומות ייעודיות: קומת מרתף 4 ושלוש קומות טכניות הנמצאות מעל קומות 11, 20 ו-28. חניה תת-קרקעית ממוקמת בקומות מרתף 1, מרתף 2 ומרתף 3.
בשנת 2007 מכר בנק בילבאו את המבנה לחברת נדל"ן, אך הוא ממשיך לעשות בו שימוש כמקודם.
קורות טום ג'ונס

| --- | --- |

דף השער ממהדורה משנת 1749
 מידע כללי
 מאת:  הנרי פילדינג
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  לונדון, אנגליה 
 הוצאה
 הוצאה:  אנדרו מילאר 
 תאריך הוצאה:  1749 
 
קורות טום ג'ונס (באנגלית: The History of Tom Jones, a Foundling; ידוע בשם המקוצר "טום ג'ונס") הוא רומן קומי מאת המחזאי והסופר האנגלי הנרי פילדינג. הספר הוא מסוגת רומן חניכה ורומן פיקרסקי. הוא פורסם לראשונה ב-28 בפברואר 1749 בלונדון, והוא אחד מספרי הפרוזה באנגלית הראשונים שהוגדרו כרומן. זה הרומן המוקדם ביותר שמוזכר בספרו של סומרסט מוהם "Ten Novels and Their Authors" אודות עשרת הרומנים הטובים ביותר בעולם. הרומן מחולק ל-18 ספרים, וכל אחד מהם נפתח בפרק מבוא, העוסק לרוב בנושאים שאינם קשורים לסיפור העלילה. הספר הוקדש לג'ורג' ליטלטון מיודעו של פילדינג שמונה לנציב האוצר.
הרומן מאורגן היטב, על אף אורכו. סמואל טיילור קולרידג' טען שהוא אחת מ"שלוש העלילות המושלמות ביותר שתוכננו אי פעם". הספר הפך לרב-מכר, וכבר בשנה הראשונה לפרסומו יצא לאור בארבע מהדורות.
"טום ג'ונס" נחשב לרומן הגדול ביותר של פילדינג, והשפעתו על הרומן האנגלי הייתה רבה.
נושאים

הנושא העיקרי של הרומן הוא הניגוד בין אופיו הטוב של טום, פגום במקצת אבל בא על תיקונו בעזרת אהבתו לסופיה וסטרן בעלת המידות הטובות, ובין הצביעות של אחיו למחצה בלייפיל. נושאים משניים כוללים דוגמאות נוספות למידות טובות (בעיקר אלה של מר אולוורתי), צביעות (במיוחד זו של טוואקם), ורשעות (כגון אלה של מרת וסטרן, והדגלן נורתרטון) וחרטה (למשל אלה של סקוור ושל מרת ווטרס לשעבר ג'ונס).
פרקי המבוא בכל ספר והפרשנויות שמשולבות בסיפור מציגים שורה ארוכה של נושאים נוספים. למשל פרקי המבוא דנים ארוכות בכותבים גרועים ובמבקרים, שאינם קשורים לעלילה ונכתבים בנימה של התנצלות. הפרשנות של הסופר על הדמויות מציגות התנגדות רבה למתודיזם ומכנות אותה פנאטיות וכפירה, ומרמז על קשר בין מתודיזם לצביעות של אנשים כגון בלייפיל הצעיר.
עלילת הרומן מתרחשת על רקע המרד היעקוביטי משנת 1745. הדמויות משתייכות לצדדים שונים של המרד, שניסה להחזיר את הכנסייה הקתולית ככנסייה ממוסדת של אנגליה ולבטל את תוצאות המהפכה המהוללת. בשלב מסוים סופי וסטרן נחשבת בטעות לג'ני קמרון, המאהבת של הנסיך צ'ארלי היפה. הדמויות טובות הלב הן לרוב אנגליקנים נאמנים, ואפילו תומכי בית הנובר, בעוד הדמויות בעלות המזג הרע (מרת וסטרן) יכולות להיות יעקוביטים, או כמו בעל האחוזה וסטרן מתנגדי בית הנובר.
דמויות

מאסטר תומאס "טום" ג'ונס – ממזר בן חסותו של בעל האחוזה אולוורתי
מיס סופיה "סופי" וסטרן – בתו היחידה של וסטרן, דוגמה לבעלת מידות טובות, יופי וכל התכונות הטובות
מאסטר ויליאם בלייפיל – בנם של קפטן בלייפיל ובריג'ט; אדם צבוע ויריבו של טום ג'ונס
בעל האחוזה אולוורתי – בעל אחוזה עשיר בסאמרסט, והאפוטרופוס של טום; בעל אופי ללא דופי וטוב לב
בעל האחוזה וסטרן – בעל אחוזה עשיר ואוהב ציד, שאחוזתו גובלת בזו של אולוורתי; הוא אדם טיפש שרוצה להשיא את בתו סופיה ליורש של אולוורתי (בתחילה זה בלייפיל ואחר כך ג'ונס)
מיס בריג'ט אולוורתי (אחר כך מרת בלייפיל) – אחותו של אולוורתי
ליידי בלאסטון – מאהבת של טום ודמות מובילה בחברה הגבוהה בלונדון, שמנסה להכריח את סופיה להתחתן עם לורד שמנסה לאנוס אותה, וכך תוכל לשמור את ג'ונס לעצמה
מרת הונור בלקמור – המשרתת של סופיה; אישה אנוכית ולא נאמנה לגבירתה
ד"ר בלייפיל – אחיו של קפטן בלייפיל; מת מלב שבור אחרי שנדחה על ידי אחיו
קפטן ג'ון בלייפיל – קפטן בצבא ובעלה של בריג'ט אולוורתי; בעל נטיות מתודיסטיות
דאולינג – עורך דין
לורד פלאמר – אציל ואיש חברה; שקושר עם ליידי בלאסטון לאנוס את סופיה וכך להכריח אותה להינשא לו
בריאן פיצפטריק – אירי שמתעלל באשתו, הארייט פיצפטריק
הארייט פיצפטריק – בת חסותה של מרת וסטרן ואשתו של פיצפטריק; דודניתה וחברתה של סופיה, אבל ללא מידותיה הטובות
מיס ג'ני ג'ונס (בהמשך מרת ווטרס) – משרתת בבית משפחת פרטרידג', אישה אינטליגנטית ונחשבת לאימו של טום
מרת מילר – אמם של ננסי ובטי מילר
מיס בטי מילר – בתה הצעירה של מרת מילר
מיס ננסי מילר (בהמשך נייטינגייל) – צעירה טובת לב שמתמסרת למר נייטינגייל, ובכך הורסת את המוניטין שלה ושל משפחתה
מר נייטינגייל – ג'נטלמן צעיר ידידו של טום ג'ונס
מר בנג'מין פרטרידג' – מורה, ספר, ורופא, נחשד בהיותו אביו של טום ג'ונס
מרת פרטרידג' – אשתו רעת הלב של פרטרידג'
מר ג'ורג' "ג'ורג' השחור" סיגרים – שומר היער של אולוורתי ואחר כך של וסטרן; אדם עני שטום עוזר לו בנדיבותו
מיס מולי סיגרים – בתו השנייה של ג'ורג' ואהובתו הראשונה של טום
מר תומאס סקוור – פילוסוף ומורה פרטי של טום ושל בלייפיל הצעיר; אדם צבוע ששונא את ג'ונס ומעדיף את בלייפיל, אבל לבסוף הוא חוזר בו
הכומר מר רוג'ר טווקאם – מורה פרטי של טום של בלייפיל, גם הוא שונא את טום ומעדיף את בלייפיל, וקושר יחד איתו כנגד טום
מיס וסטרן – אחותו הרווקה של בעל האחוזה וסטרן, שמאמינה בטעות שהיא "מכירה את העולם"
עיבודים לרומן

בשנת 1963 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "טום ג'ונס" המבוסס על הרומן עם תסריט מאת ג'ון אוסבורן ובבימויו של טוני ריצ'רדסון. בסרט כיכב אלברט פיני בדמות טום. ב-1976 יצא הסרט "The Bawdy Adventures of Tom Jones". הרומן היווה בסיס לשלוש אופרות: מאת פרנסואה אנדרה פילידור משנת 1765; מאת אדוארד ג'רמן משנת 1907; ומשנת 1975 מאת סטיבן אוליבר. ב-1997 שודרה מיני-סדרה "קורות טום ג'ונס" עיבוד לרומן של ה-BBC בכיכובו של מקס ביזלי בתפקיד הראשי. הספר עובד לבמה על ידי ג'ואן מקלפיין.
תרגום לעברית

הנרי פילדינג, קורות טום ג'ונס; תרגמה מאנגלית והוסיפה הערות: אסתר כספי; הקדים מבוא: א. א. מנדילוב; תשעה ציורים מאת ויליאם הוגארת, 2 כרכים, ירושלים: מוסד ביאליק ('ספרי מופת מספרות העולם'), תשכ"ז.
הערות שוליים

↑  Yardley, Jonathan (9 בדצמבר 2003). "Tom Jones, as Fresh as Ever". The Washington Post. p. C1. נבדק ב-31 בדצמבר 2006. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "SOMERSET MAUGHAM'S TEN BEST NOVELS OF THE WORLD". web.archive.org. 27 בפברואר 2004. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Samuel Taylor Coleridge and Henry Nelson Coleridge, Specimens of the table talk of Samuel Taylor Coleridge (London, England: John Murray, 1835), volume 2, page 339.
↑  Patton, Allyson (12 ביוני 2006). "The History of Tom Jones, a Foundling (Book Review)". Historynet.com. HistoryNet LLC. נבדק ב-16 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Drabble, Margaret, ed. (1998) The Oxford Companion to English Literature; (2nd) revised ed. Oxford: Oxford University Press; pp. 982–983
↑  Fielding, H (1950), "Introduction by G. Sherburn", The History of Tom Jones, a Foundling, New York: Modern Library, p. viii.
↑  "Tom Jones (Macalpine)". אורכב מ-המקור ב-19 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb122892543 (data)  GND: 4099180-5  MusicBrainz work: 9cf1f767-568b-49e8-9c6a-00d9c977cebc 
סופיה וסטרן:

"כי שור! עדויה בכל הקסמים שהטבע עשוי לקשטה בהם; עוטה יופי, נעורים, עליצות, צניעות, תום ורוך; שפתותיה־שושנים נודפות ניחוח־מור, עיניה־כוכבים נוגהות בברק־אור; סופיה כלילת־החן הנה באה!"
תרגום: אסתר כספי
קרלוס אוגוסטו

קרלוס אוגוסטו זופולאטו נבס (בפורטוגזית: Carlos Augusto Zopolato Neves; נולד ב-7 בינואר 1999 בקמפינאס שבסאו פאולו, ברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אינטר מילאנו מהסרייה א' בהשאלה ממונצה.
קריירת מועדונים

קרלוס גדל במחלקת הנוער של קורינתיאנס. הוא ערך 34 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הברזילאית, בהן הבקיע שער אחד.
ב-28 באוגוסט 2020 חתם קרלוס במונצה, העולה החדשה לסרייה ב'. בתום עונת 2021/2022 העפיל עם המועדון לסרייה א'. ב-13 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בהפסד 1–2 לטורינו במסגרת המחזור הראשון לעונת 2022/2023. ב-9 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–2 על ספציה במסגרת המחזור התשיעי. בעונתו הראשונה בסרייה א' ערך 35 הופעות ליגה, בהן הבקיע ששה שערים. ב-15 באוגוסט 2023 הושאל לאינטר מילאנו לעונה אחת.
תארים

אליפות: 2023/2024
הערות שוליים

↑  Carlos Augusto è del Monza! באתר הרשמי של מונצה, 28 באוגוסט 2020 (באיטלקית)
קרל שפיטלר

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1845 ליאשטל, שווייץ 
 פטירה:  29 בדצמבר 1924 (בגיל 79) לוצרן, שווייץ 
 שם לידה:  Carl Friedrich Georg Spitteler 
 מדינה:  שווייץ 
 מקום קבורה:  Friedhof Friedental 
 שם עט:  Carl Felix Tandem, Felix Tandem 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 סוגה:  שירה, פרוזה, מחזה 
 יצירות בולטות:  Unser Schweizer Standpunkt, אביב אולימפי 
 בן או בת זוג:  Marie op der Hoff 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1919)  פרס שילר (1920) 
 חתימה:   
 
קרל פרידריך גאורג שפיטלר (בגרמנית: Carl Friedrich Georg Spitteler; ‏24 באפריל 1845 – 29 בדצמבר 1924) היה סופר שווייצרי כותב גרמנית, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1919.
חייו

שפיטלר נולד בליאשטל שליד בזל, הוא למד תאולוגיה בציריך ובהיידלברג, לימד במשך שבע שנים ברוסיה ובפינלנד וחזר לארצו בשנת 1885. לאחר תקופת מה בהוראה עבר לעיתונאות ומשנת 1892, כאשר התיישב בלוצרן, הקדיש את עצמו לספרות.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נאבק שפיטלר למען הנייטרליות של שווייץ וגם כתב חוברת בנושא זה.
בתקופת שהותו ברוסיה ובפינלנד חיבר את "פרומתבס ואפימתבס" ולאחר שובו לשווייץ הוציא אותו לאור על חשבונו תחת השם הבדוי קרל פליכס טאנדם. הספר לא משך תשומת לב. הוא חזר וכתב אותו בחרוזים בשנת 1924. כיצירתו החשובה ביותר נחשב האפוס "אביב אולימפי" שהופיע ב-4 כרכים. האפוס לא זכה לתשומת לב ראויה עד שהמנצח הנודע פליקס ויינגרטנר כתב עליו מאמר גדול מלא תשבחות. המאמר הודפס במינכן בשנת 1904. בשנת 1910 הודפסה מהדורה חדשה של האפוס בחמישה כרכים.
בשנת 1919 הוענק לשפיטלר פרס נובל לספרות "כהערכה מיוחדת ליצירה האפית "אביב אולימפי".
שפיטלר נפטר בלוצרן ב-1924.
יצירותיו

פרומתבס ואפימתבס אפוס גדול בפרוזה שנכתב מחדש בחרוזים בשנת 1924
אקסטנא מונדנה (1893)
פרפרים (1889) ספר שירים
פרידלי (1891) רומן
גוסטב (1892) רומן
משלים ספרותיים (1892)
באלאדות (1896)
גוטהארד (1897) רומן
הקצין קונראד (1898) רומן
אמיתות צוחקות (1898) קובץ מסות
אביב אולימפי (1900-1905) אפוס פילוסופי מיתולוגי
קלרה הקדושה

ערך זה עוסק בסרט ישראלי. אם התכוונתם לקדושה נוצרית, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  אורי סיון ארי פולמן
 הופק בידי:  גיא אסף  מרק רוזנבאום  אורי סבג
 תסריט:  אורי סיון ארי פולמן
 עריכה:  דב שטויר
 שחקנים ראשיים:  לוסי דובינצ'יק  חליל אלוהב
 מוזיקה:  הפסקול
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי פרלייט הפקות  טרנספקס הפקות
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 בספטמבר 1996
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  עברית רוסית
 סוגה:  דרמת נעורים, סרט פנטזיה
 פרסים:  פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר לשנת 1996
 clara.israel.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
קלרה הקדושה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1996, בבימויים של ארי פולמן ואורי סיון, עם לוסי דובינצ'יק וחליל אלוהב בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "רעיונותיה של קלרה הקדושה" מאת הסופר הצ'כי פבל קוהוט.
עלילה

העלילה מתרחשת בשנת 1999, לקראת המילניום שמביא את האנושות לסף אנדרלמוסיה, בעיירת פיתוח, שם נערה צעירה בשם קלרה (לוסי דובינצ'יק) זוכה לכוחות על-טבעיים שגורמים למהומות והתרחשויות בקרב סביבת העיירה, חבריה הפרועים של קלרה, מוריה המשונים, אנשי העיירה ומשפחתה של קלרה. בעוד שהמונים מתרוצצים סביבה בניסיון לנבא את העתיד ולמצוא את האמת, מנסה קלרה לבחור בין אהבת נעוריה, אדי טיקל (חליל אלוהב), ובין כוחותיה המסתוריים.
פרסים

עם יציאתו זכה הסרט בשישה פרסים בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-7 במספר, עבור: העריכה, המוזיקה המקורית (ברי סחרוף), המשחק (לוסי דובינצ'יק ויגאל נאור), הבימוי (פולמן וסיון) והסרט הטובים ביותר.
לאחר מכן זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, השתתף בפסטיבל ברלין ופסטיבלים שונים בארצות הברית, וזכה בפרסים מיוחדים בפסטיבל קרלובי וארי. הסרט זכה להצלחה בישראל והופץ למדינות שונות בעולם.
שחקנים

| תפקיד | שחקן |
| --- | --- |
קלרה צ'אנוב: לוסי דובינצ'יק
אדי טיקל: חליל אלוהב
רוזי: ג'וני פיטרסון
ליבי: מאיה מרון
המנהל טיסונה: יגאל נאור
המורה מוניץ: יוסף אל-דרור
אמא של קלרה: יבגניה דודינה
אבא של קלרה: רונלד חיילובסקי
אלביס חנוב: ישראל דמידוב
אבא של טיקל: מנשה נוי
אמא של טיקל: טל בן-בינה
כתבת טלוויזיה: אורלי זילברשץ-בנאי
אלינור גאלאש: מאיה דה-פריז
נועם שקרקה: יעל טוקר
גלית בירון: טל פייגנבאום
פועל: אתגר קרת
ראו גם

קלרה הקדושה (פסקול)
קנטה

ערך זה עוסק בעיר מהתקופה הרומאית, שרידיה נמצאים בדרום סוריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ערי הדקאפוליס מסומנות בשחור
קנטה היא עיר מהתקופה הרומאית שהיוותה חלק מהדקאפוליס. שרידי העיר נמצאים בדרום סוריה, כשבעה ק"מ צפונית מזרחית לא-סווידא. כיום יש במקום כפר דרוזי בשם קנוואת (בערבית: قنوات). העיר ממוקמת בגובה של 1,200 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה

במקרא מוזכרת עיר בשם קנת, ששכנה באותו אזור בנחלת שבט מנשה. חוות יאיר שכנו בחבל ארגב המקראי, באזור הבשן:
וּשְׂגוּב הוֹלִיד אֶת יָאִיר וַיְהִי לוֹ עֶשְׂרִים וְשָׁלוֹשׁ עָרִים בְּאֶרֶץ הַגִּלְעָד. וַיִּקַּח גְּשׁוּר וַאֲרָם אֶת חַוֹּת יָאִיר מֵאִתָּם אֶת קְנָת וְאֶת בְּנֹתֶיהָ שִׁשִּׁים עִיר כָּל אֵלֶּה בְּנֵי מָכִיר אֲבִי גִלְעָד.
יוסף בן-מתתיהו הזכיר את העיר כזירת קרבות בין כוחותיו של המלך הורדוס לבין הערבים. העיר הייתה חלק מהקבוצה של ערי הדקאפוליס, ערים לא יהודיות שקיבלו אוטונומיה יחסית בתוך פרובינקיית יהודה הרומאית. במאה ה-1 לספירה סופחה העיר לפרובינקיה הרומית של סוריה. עם צמיחת הנצרות באזור, סופחה קנטה לפרובינקיה ערביה הרומית. קנטה נכבשה על ידי כוחות מוסלמיים ב-637, לאחר שהייתה מרכז נוצרי חשוב. העיר הדרדרה במהלך השנים עד שבמאה ה-9 הייתה לא יותר מכפר קטן ועני.
אתרים

הריסות העיר משתרעות על שטח שאורכו 1500 מטרים ורוחבו 750 מטרים. בין העתיקות ניתן למצוא גשר רומאי ותיאטרון חצוב בסלע עם תשעה נדבכים של מושבים, ותזמורת בקוטר של תשעה עשר מטרים. בנוסף, ניתן למצוא בעתיקות העיר נימפאום, אקוודוקט, מקדש גדול עם סטיו ושורות עמודים, ומקדש לאל השמש (הליוס) שבחזיתו שורת עמודים כפולה.
האתר, הידוע בשמו סאראי או סאראיה ("ארמון" בערבית), מתוארך לסביבות המאה ה-2 והיה בתחילה מקדש. במאה הרביעית או החמישית לספירה, הפך האתר לבזיליקה נוצרית. אורכו של המבנה 22 מטרים, והוא כולל סטיו עמודים ועוד אטריום עם שמונה עשר עמודים.
ראו גם

קנת
הערות שוליים

↑  העיר מוזכרת בהקשר דומה גם בספר במדבר, פרק ל"ב, פסוק מ"ב
↑  יוסף בן-מתתיהו, מלחמות היהודים, א, י"ט.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396296705171  GND: 1100194762 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שרידי מקדש הליוס, 1865; איור בספרו של ג'וזאיה לזלי פורטר, "ערי הענק של הבשן"