stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים טופול
ביוגרפיה > בקולנוע

תפקידו הראשון בקולנוע היה בשנת 1960 בסרט "איי לייק מייק" שביים פיטר פריי. ב-1963 הופיע בסרט "אלדורדו" לצדה של גילה אלמגור.
בשנת 1964 שיחק באחד מתפקידיו המוכרים ביותר בישראל: התפקיד הראשי בסרט הקולנוע "סאלח שבתי" של אפרים קישון, המתאר את קשייו של עולה יהודי מעדות המזרח ומשפחתו בישראל בשנות ה-50 המוקדמות. הסרט זכה להצלחה כבירה בישראל ושווק גם בארצות הברית. בשנת 1965 זכה טופול בפרס גלובוס הזהב על משחקו בקטגוריית "תגלית השנה", והסרט עצמו זכה ב"גלובוס הזהב" בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר" והיה אף מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית "הסרט הזר הטוב ביותר". השיר "משיח הזקן", שטופול שר בסרט, הפך ללהיט גדול בישראל.
בשנת 1966 הופיע לראשונה בסרט דובר אנגלית, "הטל צל ענק" בכיכובו של קירק דאגלס, שעוסק בחייו של האלוף דוד מרכוס על רקע מלחמת העצמאות. בשנת 1967 החל להופיע בלונדון בתפקידו הנודע ביותר טוביה החולב, במחזמר "כנר על הגג". בתפקיד זה כיכב במשך שנים רבות בתיאטראות ברודוויי ובווסט אנד. שירי המחזמר מוכרים אף הם בביצועו ובמיוחד השיר "לו הייתי רוטשילד" (בגרסה האנגלית: "If I Were A Rich Man").
בשנת 1967 כיכב טופול בדמות הפרחח שמצליח תמיד להסתדר, בסרט נוסף של אפרים קישון, "ארבינקא" (שצולם ב-1966).
בשנת 1971 יצאה הגרסה הקולנועית של "כנר על הגג" שגם בה שיחק טופול בתפקיד הראשי. על תפקידו זה זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר בסרט מוזיקלי או קומי" והיה אף מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר של שנת 1971. בעקבות הסרט הפך טופול לכוכב בינלאומי והמשיך להופיע בסרטי קולנוע רבים. בשנת 1972 כיכב בסרט "העין הציבורית" (שבבריטניה נקרא: "Follow Me", ובארצות הברית: "The Public Eye") סרט רומנטי בריטי משנת בבימויו של קרול ריד, בו כיכב יחד עם השחקנית מיה פארו בתפקידים הראשיים. על תפקידו בסרט זכה טופול בפרס צדף הזהב, לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן. הופעות חשובות נוספות שלו בין היתר היו בתפקיד גלילאו גליליי בסרט "גליליאו" (1975), "פלאש גורדון" (1980), ובסרט מסדרת ג'יימס בונד – "לעינייך בלבד" (1981). ב-1985 הופיע בסרט הישראלי "רומן בהמשכים" לצד אשתו גליה ובתו ענת.
ביוגרפיה > בטלוויזיה

טופול כיכב בטלוויזיה האנגלית בסדרות של ה-BBC, בין היתר בסדרות "זה טופול" ו"ישראל על פי טופול". כמו כן הופיע במיני-סדרה "רוחות מלחמה" ו"מלחמה וזיכרון" על פי ספריו של הרמן ווק.
בשנת 1988 שיחק תפקיד ראשי באחד מפרקי הסדרה "לא יאומן כי יסופר" (Tales of the Unexpected) של ה-BBC, בשם Mr. Know-All (עונה 9 פרק 14), המבוסס בעיבוד מודרני וחופשי על סיפורו של הסופר האנגלי סומרסט מוהם (Mr. Know All).
בשנים 1993–1994 הגיש את התוכנית "חיים יסדר" שבה הגשים את חלומות הצופים. באותה השנה השתתף בקלטת לילדים בשם "מחר שבת" לצידה של חני נחמיאס.
בשנת 2008 (ה'תשס"ח) הנחה את טקס הענקת פרסי ישראל לצידה של מרב מילר.
ביוגרפיה > דיבוב

טופול קריין את הסרט "ניקי כלב הפרא" לשפה העברית, כאשר זהו הסרט הראשון שדובב במלואו לשפה. בהמשך הוא דיבב את דמותו של בגירה הפנתר ב"ספר הג'ונגל" ובסרט ההמשך "ספר הג'ונגל 2". בנוסף דיבב את רובאוס האגריד בסרטים "הארי פוטר ואבן החכמים" ו"הארי פוטר וחדר הסודות", והוחלף בתפקיד זה על ידי אריה צ'רנר.
ביוגרפיה > כתביו וציוריו

אוטוביוגרפיה שלו, בשם "Topol by Topol", יצאה לאור בלונדון, ובישראל פורסמה בשם "חיים מספר על טופול". הוא אייר כ-20 ספרים, והוציא לאור את ספרו "אוצר ההומור היהודי".
טופול היה גם צייר חובב. סדרת בולים, שעליהם ציורי דיוקנאות של נשיאי מדינת ישראל שצייר טופול, הונפקה על ידי השירות הבולאי בשנת 2013. גיליונות של הסדרה נמכרו כתרומה לכפר נהר הירדן.
ציורי דיוקנאות בתוך – יפה ברלוביץ (עורכת), רחבעם זאבי (מהדיר), אעברה נא בארץ, מסעות בארץ ישראל של אנשי העלייה הראשונה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ב:חמדה בן יהודה; יהושע ילין; זלמן דוד ליבונטין; סלימאן מנחם מני; גרשון הורביץ; יהושע ברזילי; זאב יעבץ; משה סמילנסקי; מרדכי חביב לובמן; זלמן בן טובים; דוד ילין; יהודית הררי; נחמה פוחצ'בסקי.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

טופול יזם ב-1967 את הקמת וראייטי ישראל, כיהן בה כנשיא כבוד עשרות שנים, ושימש שגריר בינלאומי של וראייטי העולמי.
טופול יזם, הקים והיה עד 2020 יו"ר מועצת המנהלים של "כפר נהר הירדן", כפר נופש לילדים החולים במחלות חשוכות מרפא הנמצא בגליל התחתון.
ביוגרפיה > דעות ופעילות פוליטית

טופול היה מיודד מאוד עם האלוף רחבעם זאבי ותמך בדעותיו בנושאי מדיניות והתנחלות. בתפקידיו הצבאיים וגם כשר, צירף זאבי במשך שנים את טופול לסיורים רשמיים, רבים מהם בהתנחלויות. שבועיים לפני הירצחו הצטרף אליו טופול לביקור בנצרים ובמהלכו ביקשו המתנחלים משר התיירות לספק להם מתקני משחקים לחצר בית הספר ביישוב. זאבי הבטיח לסייע, אך לא הספיק. אחרי שנרצח ראה טופול בהבטחה צוואה שמחייבת אותו ותרם מכיסו כמה עשרות אלפי שקלים להקמת המתקנים. בנוסף, יזם הקמת אנדרטה גדולה לזכרו של רחבעם זאבי ביישוב, אותה עיצב הפסל אורי ליפשיץ.
בראיון בטלוויזיה התוודה טופול בשידור כי הוא נמצא ימינה מזאבי (גנדי) בדעותיו, וציין שידידו המנוח היה שמאלן לידו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

בעת שירותו בלהקת הנח"ל, פגש טופול את גליה לבית פינקלשטיין. בשנת 1956, לאחר שחרורם, הם התחתנו ונולדו להם שלושה ילדים. בנותיו, ענת ועדי המשיכו את דרכו במשחק, ובנו עומר הוא נטורופת. נכדתו היא השחקנית והמדבבת יהלי מרגלית טופול.
טופול נפטר בביתו בתל אביב ב-9 במרץ 2023, בגיל 87, לאחר שסבל זמן ממושך ממחלת אלצהיימר. נטמן בבית העלמין בקבוצת שילר.
פרסים והוקרה

שני פרסי גלובוס הזהב, על משחקו בסרטים "סאלח שבתי" ו"כנר על הגג".
פרס כינור דוד לשנת 1964.
מאי 2008 (ה'תשס"ח) - אות יקיר פסטיבל ישראל על תרומתו לתרבות הישראלית. האות הוענק לו במסגרת "הקול מן הסרטים" – מופע מחווה לשירי הסרטים הישראלים, שהתקיים בבריכת הסולטאן.
2014 – תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת חיפה ומאוניברסיטת בר-אילן.
חתן פרס ישראל לשנת ה'תשע"ה (2015) על מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
2016 – אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
2019 – פרס ירושלים של עיתון "בשבע"
2022 – העניק לו יושב ראש הכנסת מיקי לוי את פרס יושב ראש הכנסת על הקמת כפר נהר הירדן.
פילמוגרפיה חלקית

איי לייק מייק (1960)
עץ או פלסטיין (1962)
אלדורדו (1963)
סאלח שבתי (1964)
הטל צל ענק (1966)
ארבינקא (1967)
A Talent for Loving‏ (1969)
לפני בוא החורף (1969) Before Winter Comes
התרנגול (1971)
The Going Up of David Lev‏ (1971)
כנר על הגג (1971)
העין הציבורית (1972) The Public Eye – Follow Me
גלילאו (1975) Galileo
הבית ברח' גריבלדי (1979) House On Garibaldi St
The New Media Bible: Book Of Genesis ‏ (1979)
פלאש גורדון (1980)
לעינייך בלבד (1981)
רוחות מלחמה (1983)
רומן בהמשכים (1985)
קוויני (1987) Queenie
מלחמה וזיכרון (1988) War And Remembrance
האומנת (1998) Left Luggage
Time Elevator‏ (1998)
Great People of the Bible‏ (2003)
דיסקוגרפיה (רשימה חלקית)

לאורך הקריירה הארוכה של טופול, הוציא השחקן מספר אלבומים. חלקם הגדול הוקדש לסיפורי ילדים ("בימבו ובימבה", "יוסי וענת", "שוליית הקוסם") שהוקלטו ברשות השידור לתוכניות הרדיו השונות.
לצד תקליטים אלה הוציא טופול כמה תקליטים ותקליטונים שכללו בתוכם שירים ישראליים, שירי המחזמר "כנר על הגג" ושירי מלחמה:
סאלח שבתי – EP הכולל את השירים "לי ולך" ו"משיח הזקן".
ארבינקא – EP הכולל את שיר הנושא ואת השיר "מי בנה את תל - אביב".
טופול 68 – שירים עבריים שתורגמו כולם לאנגלית
טופול – במתכונת דומה לטופול 68
טופול שר שירי מלחמה – שירי מלחמה משל חנוך לוין, ברכט, נעמי שמר ועוד.
זהו טופול – מיטב השירים שביצע טופול בתוכניתו ב-BBC.
Topol's Israel
חנה הנקין

| --- | --- |
 לידה:  ארצות הברית
 מדינה:  ישראל 
 תחומי עיסוק:  ראש מדרשת נשמת
 צאצאים:  יגיל הנקין  איתם הנקין 
 
הרבנית חנה הנקין (נולדה ב-1946) היא מקימת וראש מדרשת נשמת, ממובילות לימוד תורה והלכה לנשים. יחד עם בעלה, הרב יהודה הרצל הנקין ייסדה את מדרשת נשמת בשנת 1990 (תש"ן).
ביוגרפיה

הנקין נולדה בארצות הברית ולמדה בתיכון ליד הישיבה-יוניברסיטי ולאחר מכן למדה בקולג' 'סטרן' ביהדות הוראה וסוצלוגיה לתואר השני.
נישאה לרב יהודה הרצל הנקין איתו עלתה לארץ ב-1972, בני הזוג התיישבו בבית שאן ולימדו בתיכון מקיף מקומי עד שהרב מונה לרב אזורי והרבנית הצטרפה לפעילותו במועצה הדתית. הרבנית עברה לירושלים ובשנת 1990 הקימה את מדרשת ”נשמת“, שהיום מונה מעל ל-150 תלמידות.
ב-2015 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד על ידי אוניברסיטת בר-אילן.
לזוג הנקין שישה ילדים. בנם הרב איתם הנקין, נרצח בפיגוע ירי יחד עם רעייתו נעמה ב-1 באוקטובר 2015. בן נוסף הוא ההיסטוריון הצבאי ד"ר יגיל הנקין. בנם אליהו הוא אלוף הארץ בהרמת משקולות בשנים 2013 -2014.
בשנת תשע"ז החליטה עיריית ירושלים להעניק לה את התואר יקיר ירושלים.
ב-2017 נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. בנימוקי הוועדה שבחרה בה נכתב: "הרבנית חנה הנקין, תלמידת חכמים העומדת בראש מדרשת נשמת היא מחלוצות בתי המדרש לנשים. במדרשה שייסדה לומדות תורה נשים ונערות ומוכשרות בה יועצות הלכה".
מפועלה > הקמת מדרשת נשמת

ב-1990 הקימה חנה הנקין יחד עם בעלה, הרב יהודה הנקין את מדרשת נשמת, מדרשה גבוהה ללימודי תורה לנשים, בשכונת פת בירושלים. במדרשה למדו עד כה אלפי תלמידות והנקין עומדת בראשה עד היום.
מפועלה > תוכנית "קרן אריאל" להכשרת יועצות הלכה

הרבנית חנה הנקין יסדה במדרשת נשמת את התוכנית להכשרת יועצות הלכה, דבר המהווה פריצת דרך בעולם לימוד התורה הנשי. במסגרת בלעדית זו, מוכשרות נשים לתת מענה הלכתי לפניות של נשים מהארץ ומחוצה לה, בנושאי טהרת המשפחה ובריאות האישה. הנשים המתקבלות לתוכנית, שבראשה עומדים הרב יעקב ורהפטיג והרב יהודה הרצל הנקין, לומדות במשך שנתיים לימודי הלכה ברמה גבוהה וכן לימודים מתחומי הגינקולוגיה ובריאות הנפש. בסיום הלימודים נבחנות התלמידות על ידי פוסקי הלכה מומחים לצורך קבלת תעודת "יועצת הלכה", המסמיכה את הנשים לייעץ ולתת הכוונה בנושאי טהרת המשפחה, וכן בנושאים הנלווים לכך. מאז הקמת התוכנית זוכות היועצות להכרה ציבורית נרחבת ולתמיכה רבנית, בין השאר של הרבנים יעקב אריאל ונחום אליעזר רבינוביץ[דרוש מקור].
מפועלה > הקו הפתוח

ב-2003 נפתח על ידי מדרשת נשמת "הקו ההלכתי הפתוח" לטהרת המשפחה ע"ש גולדה קושיצקי. בקו עונות יועצות ההלכה המוסמכות, בוגרות תוכנית "קרן אריאל", לשאלות של נשים בנושאי טהרת המשפחה ובריאות האישה. במקרה הצורך מועברת הפניה לרב פוסק לצורך הכרעה הלכתית. שרות זה מוצע גם באתר יועצות ההלכה של נשמת. נכון לשנת 2015, ענו יועצות ההלכה בקו הפתוח לכ-300,000 שאלות הלכתיות של נשים מכל המגזרים, מישראל ומרחבי העולם.
מפועלה > פורום תקנה

הרבנית חנה הנקין חברה בפורום תקנה.
הערות שוליים

↑  הרבנית חנה הנקין באתר אוניברסיטת בר-אילן.
↑  דביר עמר, יד אליהו, עיתון שביעי
↑  שלמה פיוטרקובסקי, פורסמו שמות יקירי ירושלים לשנת תשע"ז, באתר ערוץ 7, 24 בינואר 2017.
↑  חנה הנקין, מבצרות את ההלכה בישראל, באתר מוסף שבת, מקור ראשון, 3 באוקטובר 2015
↑  נשמת - מדרשה גבוהה ללימוד תורה לנשים, באתר hebrew.yoatzot.org (ארכיון)
↑  יאיר שלג, חשקה נפשן בתורה, באתר מוסף שבת, מקור ראשון, 3 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372929105171  VIAF: 35151431620056302275   WorldCat (עם VIAF): 35151431620056302275
מחאת נכי צה"ל (2021)

מחאת נכי צה"ל היא מחאה שהחלה ב-14 באפריל 2021, כאשר נכה צה"ל איציק סעידיאן הצית את עצמו מול משרדי אגף השיקום במשרד הביטחון בפתח תקווה, ישראל.
רקע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
איציק סעידיאן, נכה צה"ל בן 26, מוכר על ידי משרד הביטחון כנכה צה"ל בעקבות פוסט טראומה ממבצע צוק איתן.
סעידיאן לחם בחטיבת גולני מול כוחות חמאס בקרבות בשכונת שג'אעייה בעזה, שם איבד את חברו הטוב בן וענונו בפיצוץ נגמ"ש, ובעקבות כך נגרמה לו טראומה נפשית. לאחר שחרורו פנה לאגף השיקום במשרד הביטחון, שם הכירו באחוזי נכות נמוכים והוא נאבק עבור הכרה רחבה יותר.
ההצתה מול משרדי אגף השיקום

סעידיאן הצית את עצמו ב-12 באפריל 2021, מול משרדי אגף השיקום במשרד הביטחון ברחוב ז'בוטינסקי בפתח תקווה. הוא פונה לבית החולים שיבא כשמצבו קשה, שם היה מאושפז כשנה וחצי.
בעקבות האירוע

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל חל יומיים לאחר האירוע. עשרות פצועי צה"ל ומפגינים נוספים הגיעו לעמוד במחאה מול משרדי אגף השיקום, בסמוך למקום בו הבעיר עצמו סעידיאן, במהלך הצפירה. טרם הצפירה יצא לשוחח עם המפגינים מ"מ ראש האגף איתמר גרף, ואף הנחה את עובדי האגף לצאת ולעמוד עימם במהלך הצפירה.
בשבוע שלאחר יום הזיכרון הוקם מול משרדי אגף השיקום מאהל מחאה.
ב-18 באפריל 2021 חזרו נכי צה"ל להפגין. בהפגנה שנערכה מול בסיס הקריה בתל אביב הפגינו כ-700 איש, שלאחר מכן חסמו את נתיבי איילון. באותו היום הוחלט במשרד הביטחון, לעשות רפורמה מקיפה באגף השיקום. הרפורמה צפויה לכלול את שיפור איכות השירות לנכי צה"ל, מימוש זכויותיהם ויישום תוכנית שתטפל בהלומי קרב ונפגעי פוסט טראומה. לאחר מכן, במשך כשבועיים לא התקיימו הפגנות.
ב-5 במאי 2021 בעקבות ההתמהמהות באישור הרפורמה, התחדשה המחאה. נערכה הפגנה מול משרד האוצר בירושלים, במהלכה שברו המפגינים את מחסום כניסת הרכבים למשרד האוצר.
הערות שוליים

↑  שנים שהוא סחב עמו את מותו של בן וענונו ז"ל מאשדוד - עד שהצית את עצמו השבוע, באתר ashdodnet.com
↑  מרגש | איציק סעידיאן שוחרר מבית החולים: "מודה לקב"ה ולבית החולים", באתר חדשות 0404, ‏19 ביוני 2022
↑  ניצן צבי כהן, ‏"כולנו איציק סעידיאן": עשרות עמדו בצפירה מול משרדי אגף השיקום בפ"ת, במחאה על היחס לנכי צה"ל, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 14 באפריל 2021
↑  ניצן צבי כהן, ‏נכי צה"ל במאהל המחאה נחושים ומותשים: "השפילו אותנו, דרכו עלינו וירו לנו בגב", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 29 באפריל 2021
↑  ספיר לוי, אמיר בוחבוט‏, מאות נכי צה"ל חסמו את נתיבי איילון עקב סעידיאן: "לא משאירים פצועים מאחור", באתר וואלה, 18 באפריל 2021
↑  לילך שובל, לאחר הפגנת הענק של נכי צה"ל: משרד הביטחון הציג את הרפורמה באגף השיקום, באתר ישראל היום, 18 באפריל 2021
↑  קורין אלבז-אלוש, נכי צה"ל יחכו: הרפורמה באגף השיקום תקועה, באתר ynet, 4 במאי 2021
↑  ענבר טויזר: צ׳אט הכתבים מחסום כניסת הרכבים למשרד האוצר נשבר
ממלא מקום ראש אגף השיקום במשרד הביטחון עומד עם מפגינים בצפירה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, מול משרדי האגף בפתח תקווה
מפגינים מטלטלים את שערי אגף השיקום ברחוב ז'בוטינסקי 94 בפתח תקווה, במסגרת המחאה.
מרים לפיד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בת 78 בערך) פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב 
 מפלגה:  ימין ישראל 
 
קבוצה מגרעין אלקנה של יוצאי ברית המועצות (מרים לפיד בחלון ובעלה מרדכי לפיד ראשון מימין)
מרים לפיד-גוטמן (נולדה בשנת 1947) היא ממייסדי גוש אמונים ומפלגת ימין ישראל.
ביוגרפיה

לפיד נולדה בירושלים למאיר וחוה אביצדק (במקור רקובסקי). היא בוגרת האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב במגמת פסנתר, וכן למדה ספרות עברית וספרות עולם באוניברסיטת בר-אילן. בשנת 1972 נישאה למרדכי לפיד, אסיר ציון לשעבר שהיה ממחוללי העלייה הגדולה מברית המועצות.
ביוגרפיה > גוש אמונים

יחד עם מרדכי נמנתה בין ראשוני מתיישבי גוש אמונים, תחילה בעליה לסבסטיה ולאחר מכן במסגרת גרעין אלון מורה בקדומים. בשנת 1979 עלו להתיישב באלון מורה והיו מהמיעוט שבחר להאבק בהעברת היישוב מאדמות רוג'ייב להר כביר. בעקבות הפינוי, בתחילת פברואר 1980 הם עזבו את אלון מורה ועברו לקריית ארבע בה המשיכו לגדל את משפחתם מרובת הילדים..
ביוגרפיה > מפלגת מולדת

יחדיו החלו גם לפעול במפלגת מולדת ופעלו לחיזוק התנועה למען ארץ ישראל השלמה. בשנת 1993 בעקבות רצח בעלה ובנה יצאה עם 13 ילדיה למסע רגלי בן 4 ימים והקימה אוהל מאבק מול בית ראש הממשלה בירושלים. מחאתה נמשכה כ-3 חודשים, במהלכם נפגעה בתאונת דרכים ונאלצה לשבות מפעילות לתקופה. בבחירות לכנסת השלוש עשרה (1992) התמודדה ברשימת מולדת בשנת 1993.
ביוגרפיה > ימין ישראל

בעת ששימשה כמזכירת סיעת מולדת בכנסת, פרשה מהמפלגה והקימה יחד עם חבר הכנסת שאול גוטמן, אשר פרש מסיעת מולדת אף הוא, את מפלגת ימין ישראל. זמן קצר לאחר מכן, ב-6 בדצמבר 1993, נרצחו בעלה מרדכי ובנם שלום (שלומיק) בפיגוע ירי על ידי רכב חולף בגבעת חרסינה. בבחירות לכנסת ה-14 התמודדה בראשות מפלגת "משמרת שלום", אך זו לא עברה את אחוז החסימה.
משפחתה

לפיד היא בת למשפחת רקובסקי מירושלים, שאבות אבותיה עלו במאה ה-19 מרוסיה. סבה היה הרב יעקב אביצדק (רקובסקי), רב בתי הסוהר והמשטרה לאחר קום המדינה. לפיד ובעלה מרדכי לפיד הקימו משפחה גדולה. בנם מאיר היה פעיל פוליטי ששימש כיו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן והיה נשוי למוריה, בתם של אבשלום וזהבה קור. בתם היא המשוררת והציירת רעיה לפיד שילר. לפיד נשואה בשנית לפרופסור שאול גוטמן מהפקולטה להנדסת מכונות בטכניון ומתגוררת ביבנאל.
הערות שוליים

↑  אלון מורה - כתום שנה, דבר, 19 בדצמבר 1976
↑  עמוס לבב, מתנגדי הפינוי אומרים: נקים תנועה המונית, מעריב, 18 בינואר 1980
↑  עמוס לבב, הלפיד שכבה באלון מורה, מעריב, 8 בפברואר 1980
↑  יהושע בריינר‏, האסונות של משפחת לפיד, באתר וואלה, 1 בפברואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301860005171  LCCN: no2009130421  VIAF: 97586321   WorldCat (עם VIAF): 97586321
Luther

"Luther" הוא שיר של הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר והזמרת האמריקאית סיזה. הוא יצא לאור כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השישי של לאמאר, GNX‏ (2024). השיר נכתב על ידי לאמאר, סיזה, אטיה בוגס, סמואל דו ומרווין גיי, והופק על ידי סאונווייב, ג'ק אנטונוף, ברידג'וואי, אם-טק ורוז לילה.
הרכב

"Luther" היא "בלדת אהבה" המודגשת על ידי קטעי מיתר שונים כנגד 808 פעימות והיי-האטים. הוא כולל דגימה של "If This World Were Mine", שנכתב על ידי מרווין גיי ובוצע על ידי לותר ואנדרוס ושריל לין, ומתבסס על שם השיר מההתחלה. לאמאר במשלוח "חד-גוני" מתחיל את "סיפור האהבה" בכך שהוא מתוודה על אהבתו לגיבורה, ככל הנראה "עובדת מין" או "אישה מופקרת" לא מובנת. סיזה נכנסה במהלך הפזמונים כדי לשקף מנקודת המבט של האישה שלאמאר הכיר למאזין לפני כן. הפזמון מורכב מהרמוניות בין לאמאר לסיזה, בעוד שהקולות של האחרונה מודגשות יותר ומרובדות מאלו של לאמאר.
הצלחה מסחרית

השיר הוביל את מצעד בילבורד הוט 100 כארבעה שבועות ברציפות. השיר הפך לשיר השישי של לאמאר במקום הראשון ולשלישי של סיזה. זהו גם השיר הראשון של לאמאר שמחזיק במקום הראשון במשך ארבעה שבועות רצופים, לאחר ששיריו "Not Like Us" ו-"Like That" החזיקו במקום הראשון במשך שלושה שבועות כל אחד.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 4 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 7 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 67 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 7 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 3 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 20 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 5 |  |
|  ישראל | היטליסט | 41  |  |
|  ליטא | AGATA | 9 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 36 |  |
הערות שוליים

↑  Williams, Kyann-Sian (25 בנובמבר 2024). "Kendrick Lamar's surprise new album GNX is here". NME. נבדק ב-29 בנובמבר 2024. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Landrum Jr., Jonathan (23 בנובמבר 2024). "Kendrick Lamar surprises with new album GNX". Associated Press. נבדק ב-29 בנובמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Horvath, Zachary (23 בנובמבר 2024). "Kendrick Lamar Wants To Change A Woman's Life For The Better On SZA-Assisted "Luther"". HotNewHipHop. נבדק ב-29 בנובמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gary Trust, Kendrick Lamar Claims Career-Best Fourth Week Atop Hot 100 With ‘Luther’, Billboard, ‏2025-03-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  R. J. Cabral, Billboard Global 200, Billboard, ‏2020-09-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  המצעד השבועי: מצעד השירים השבועי, להיטים ישראלים ולועזיים, באתר היטליסט, ‏25 בפברואר 2025
| קנדריק לאמאר |
| --- | --- | --- |
פרסים ומועמדויות
| אלבומי אולפן | Section.80 • Good Kid, M.A.A.D City • To Pimp a Butterfly • Damn • Mr. Morale & the Big Steppers • GNX |  |
| אלבומי אוסף | Untitled Unmastered |  |
| מיני-אלבומים | Kendrick Lamar |  |
| מיקסטייפים | C4 • Overly Dedicated |  |
| פסקולים | Black Panther: The Album |  |
| סיבובי הופעות | The Damn Tour • The Championships Tour |  |
| ערכים קשורים | בלאק היפי • טופ דואוג אנטרטיינמנט |  |
| משפחה | בייבי קים (בן דוד) |  |
| קנדריק לאמאר – שירים |
| --- | --- | --- |
| Section.80 | "HiiiPoWeR" |  |
| Good Kid, M.A.A.D City | "The Recipe" • "Swimming Pools (Drank)" • "Backseat Freestyle" • "Poetic Justice" • "Bitch, Don't Kill My Vibe" • "Money Trees" • "M.A.A.D City" |  |
| To Pimp a Butterfly | "I" • "The Blacker the Berry" • "King Kunta" • "Alright" • "These Walls" |  |
| Untitled Unmastered | "Untitled 07 | Levitate" |  |
| Damn | "DNA" • "Humble" • "Loyalty" • "Love" |  |
| Black Panther | "All the Stars" • "King's Dead" • "Pray for Me" |  |
| Mr. Morale & the Big Steppers | "N95" • "Die Hard" • "Silent Hill" • "The Heart Part 5" |  |
| GNX | "Squabble Up" • "Luther" • "TV Off" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Bad Blood" • "The Greatest" • "Don't Wanna Know" • "Goosebumps" |  |
| שירים אחרים | "Family Ties" • "Like That" • "Euphoria" • "6:16 in LA" • "Meet the Grahams" • "Not Like Us" |  |
| סיזה |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Ctrl • SOS • Lana |  |
| מיני-אלבומים | See.SZA.Run • S • Z |  |
| סינגלים | "Love Galore" • "The Weekend" • "All the Stars" • "Broken Clocks" • "Garden (Say It Like Dat)" • "Power Is Power" • "The Other Side" • "Hit Different" • "Good Days" • "I Hate U" • "No Love" • "Shirt" • "Nobody Gets Me" • "Kill Bill" • "Snooze" • "Saturn" |  |
| השתתפות בסינגלים | "What Lovers Do" • "Homemade Dynamite (Remix)" • "Just Us" • "Kiss Me More" • "Slime You Out" |  |
| שירים אחרים | "Easy Bake" • "Consideration" • "I Do" • "F2F" • "Rich Baby Daddy" |  |
| סיבובי הופעות | Ctrl the Tour • The Championship Tour • SOS Tour |  |
איטה ילין

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1868 רוז'ינוי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  29 באפריל 1943 (בגיל 74) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 בן או בת זוג:  דוד ילין 
 
איטה יֶלין (1 בדצמבר 1868 – 29 באפריל 1943) הייתה מאנשי העלייה הראשונה, ממייסדי בית החולים עזרת נשים ופעילה במוסדות בני ברית.
קורות חיים

איטה ילין נולדה בשנת 1868 בעיירה רוז'ינוי שבפלך גרודנו של רוסיה (בתחום התרבות היהודית הליטאית). אביה, הרב יחיאל מיכל פינס, היה סופר, מחנך ואיש ציבור, מאבות הציונות הדתית. אמה, חיה ציפה, הייתה פעילת ציבור, בתו של הנדבן העשיר והעסקן שמריהו לוריא ממוהילב ובת-בתו של רבי הלל ריבלין, ממייסדי היישוב האשכנזי בירושלים.
אחותה הצעירה, מרגלית, נישאה לימים לסופר, המחנך ואיש הציבור הירושלמי הספרדי יוסף בר"נ מיוחס.
קיבלה חינוך תורני בתלמוד תורה לבנות וחינוך לאומי בבית הוריה. הושפעה רבות מסבתה מצד אמה, חנה.
בשנת תרל"ט(1879) התמנה אביה למנהל פעולות "קרן משה מונטיפיורי" בארץ ישראל, ועלה ארצה לבדו. לאחר שנתיים וחצי באו בעקבותיו אשתו וארבע בנותיו יחד עם עולי "הביאליסטוקאים" למושבה פתח תקווה. מאוחר יותר עברה המשפחה לירושלים. בני המשפחה היו מראשוני העלייה הראשונה, ועל כן זכו לקבלת פנים צוננת מהיישוב הישן.
בשנת 1885, כשהייתה בת 17, נישאה לדוד ילין.
בשנת 1917, עקב מלחמת העולם הראשונה, הוגלתה יחד עם משפחתה לדמשק על ידי ג'מאל פחה. המשפחה שהתה בעיר כשנה, במהלכה נפטר הבן שמריהו מטיפוס הבהרות.
ילין פעלה במשך שנים רבות במוסדות בני ברית והשתתפה בהקמתם ובייסודם. לאות הוקרה העניקה לה הלשכה הגדולה של בני ברית בארץ ישראל את התואר נשיאת כבוד. פנחס גרייבסקי הקדיש לה את חוברת ב' של "בנות ציון וירושלים" (תרפ"ט) במלאת לה שישים.
ממשלת בריטניה העניקה לה, בהמלצת ממשלת המנדט, את התואר "חבר מסדר האימפריה הבריטית".
בשנת 1938, בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (המרד הערבי הגדול), נרצח אבינעם, בנה החמישי (לזכרו ניטע הגן הבוטני במכללת דוד ילין). בעקבות מאורעות אלה והתנהלות השלטון הבריטי כלפי היישוב היהודי באותה עת, החליטה, יחד עם בעלה, להחזיר את אותות הכבוד. במכתב שמוען לנציב העליון כתבה: ”הנני רואה עצמי מוכרחה עתה, אחרי הופעת הספר הלבן, המבטל לגמרי את כל הבטחות ממשלת ה. מ. [=הוד מלכותו] לעזור לעם ישראל, להקים את ביתו הלאומי בארץ אבותיו, – להשיב לממשלת ה. מ. את האות הזה”.
ילין העלתה על הכתב את קורות חייה בירושלים. בשנת 1938 חיברה ספר זיכרונות בשם "לצאצאי: זכרונותי". ב-1941 סיימה את חלקו השני. התחילה לכתוב גם חלק שלישי, אך לא הספיקה לסיימו. הספר מהווה תיאור נדיר של החיים בארץ ישראל בתקופה זו.
אחרי פטירת בעלה בשנת 1941, ייסדה לזכרו את "פרס ירושלים ע"ש דוד ילין".
ילין נפטרה בירושלים בכ"ד בניסן תש"ג, בגיל 75. נקברה בבית הקברות בהר הזיתים בחלקת הפרושים.
עזרת נשים

אמה של ילין, חיה ציפורה (ציפה) פינס, ייסדה בשנת 1894 את אגודת "עזרת נשים הכללית". בשנת 1905 הקימה האגודה את בית החולים לחולי נפש וחשוכי מרפא (מאוחר יותר נקרא "עזרת נשים" וכיום "הרצוג"). ילין סייעה לה בניהול האגודה והמוסד, והחל מ-1912 החליפה אותה בתפקיד נשיאת המוסד.
ילין השתתפה גם בייסודו ובניהולו של מעון ובית מלאכה לבנות ישראל בירושלים (1910-14). המעון יועד לבנות למשפחות חרדיות שהוריהן סירבו לשלוח אותן לבית ספר. לאחר ששבה מהגלות בדמשק ב-1918, המשיכה בפעילות ציבורית ב"עזרת נשים" ובמוסדות: "חברת גמילות חסד" (החל מ-1928), לשכת בנות ברית "בת ציון" (הייתה נשיאתה הראשונה) ו"בית העולים".
צאצאיה

לאיטה ודוד היו שבעה ילדים - בת בכורה, חמישה בנים ובת זקונים:
השני בילדיהם, אליעזר, היה מהנדס, אדריכל ואיש ציבור, ובעלה של המוזיקאית תלמה ילין. תלמה ואליעזר היו ממקימי שכונת רחביה.
השלישי בילדיהם, אביעזר, היה מזכ"ל הסתדרות המורים ונשיאה, וממייסדי אגודת הספורט מכבי.
השישי בילדיהם, אבינעם, היה מחנך ומזרחן.
בת הזקונים (נולדה ב-1908), שרה אהובה, נישאה ליהודה ליאו פיקרד, מבכירי הגאולוגים בישראל ומראשוני האוניברסיטה העברית.
זיכרונותיה וכתביה

לצאצאי: זכרונותי, 2 כרכים, ירושלים: דפוס מהערב, תרצ"ח–תש"א. (מהדורה ב: ירושלים: ר' מס, תשל"ט 1979)
בית יחיאל מיכל פינס בירושלים, מזכרונות בתו איטה ילין, תרמ"א–תרמ"ב (1881–1882), בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א, פרק לז, עמ' 381–404.
מכתבי איטה אל דוד ילין, הארכיון הציוני המרכזי
קטעים מזיכרונותיה בתרגום לאנגלית, באתר Jewish Gen
לקריאה נוספת

פנחס בן צבי גראייבסקי, בנות ציון וירושלים, חוברת ב', ירושלים: דפוס צוקרמן, תרפ"ט.