stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האבנים הניצבות בסטנס
הערות שוליים

↑  Orkneyjar – אבן אודין
↑  Orkneyjar - האבנים הניצבות של סטנס
| דגל בריטניה סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
|  אנגליה | ארמון בלנהיים • קתדרלת קנטרברי, כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין • באת' • נוף המכרות בקורנוול ובמערב דבון • מפעלי עמק דרוונט •  הטירה והקתדרלה בדרהאם • גבולות האימפריה הרומית: חומת אדריאנוס • עמק איירונברידג' • דורסט וחוף דבון המזרחי • גני קיו • סולטייר • סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים • הפארק המלכותי סטאדלי ומנזר פאונטיינז • מצודת לונדון • ארמון וסטמינסטר, מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט • גריניץ' הימית • אזור האגמים האנגלי • מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): באת' |  |
|  סקוטלנד | אדינבורו העתיקה והחדשה • לב אורקני הנאוליתית: סקארה ברי, טבעת ברודגאר, מיס האו והאבנים הניצבות בסטנס • ניו לנארק • סנט קילדה • גבולות האימפריה הרומית: חומת אנטונינוס • גשר פורת' • פלואו קאנטרי |  |
|  ויילס | טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד' (טירת בומריס, טירת הרלך, טירת קרנארבון וטירת קונווי) • הנוף התעשייתי בבלנאבון • אמת פונטקיסילטה • נוף הלווחה של צפון-מערב ויילס |  |
|  צפון אירלנד | סוללת הענק • יישובי הכנסייה המוראבית (עם עוד שלוש מדינות): גרייסהיל |  |
| טריטוריות מעבר לים | העיר ההיסטורית בסנט ג'ורג'ס והביצורים הסמוכים בברמודה • האי הנדרסון בפיטקרן • איי גוף ואינאקססיבל בטריסטן דה קונה • מערת גורהם בגיברלטר |  |
| אתרי מורשת עולמית לשעבר | ליברפול |  |
הגדת פרחי

עמוד מהגדת פרחי, המציג את מסלול יציאת בני ישראל ממצרים. מאוספי הספרייה הלאומית.
הגדת פרחי (ובשמה המלא: "הגדה של פסח כמנהג ק"ק ספרדים יצ"ו עם תרגום ערבי באותיות ערביות מאת ד"ר הלל פרחי") היא הגדה של פסח המתורגמת לערבית. ההגדה תורגמה על ידי הלל פרחי ויצאה לאור בקהיר שבמצרים בשנת 1917. מהדורות נוספות יצאו לאור בשנת 1918, 1922, 1946 ו-1948.
היסטוריה

במהדורה הראשונה של ההגדה נכללו הנחיות בערבית לעריכת סדר הפסח.
במהדורה הרביעית שהודפסה בשנת 1946, בעמוד האחרון מופיע תצלום של אישה צעירה המניפה את דגל ישראל, ומעליו הכותרת "התקווה" ומתחתיו מילות ההמנון הציוני.
ייחודה של ההגדה

בשלהי המאה ה-19 יצאו לאור בקהיר ובאלכסנדריה שבמצרים מספר תרגומים לערבית של ההגדה של פסח. הגדת פרחי שונה מן ההגדות אלה במספר מאפיינים:
לשונה היא ערבית ספרותית גבוהה;
בהגדת הנחיות והסברים בערבית לעורכי הסדר;
פרחי הוסיף הערות והסברים ייחודיים ובהם הערות היסטוריות, גאוגרפיות וארכאולוגיות.
הערות אלה מעידות על קהל היעד לו יועדה ההגדה - קהל חילוני, ציוני ומשכיל.
האגדה של זלדה (משחק וידאו)

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  21 בפברואר 1986 (יפן) 14 ביולי 1987 (ארצות הברית) 15 בנובמבר 1987 (אירופה)
 סוגה:  משחק פעולה-הרפתקאות
 פיתוח:  נינטנדו
 הוצאה לאור:  נינטנדו
 ארץ מקור:  יפן 
 עיצוב:  שיגרו מיאמוטו טאקאשי טזוקה
 סדרה:  האגדה של זלדה
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 דירוג:  לכל הגילאים
 פלטפורמות:  Nintendo Entertainment System. Facmicom Disk System, גיים בוי אדוונס, נינטנדו גיימקיוב, Wii, נינטנדו 3DS, Wii U, Nintendo Switch
 המשחק הבא:  Zelda II: The Adventure of Link
 אתר רשמי
 
צילום מסך מתוך המשחק
האגדה של זלדה (באנגלית: The Legend of Zelda) הוא משחק וידאו משנת 1986 שפותח על ידי החברה היפנית נינטנדו לקונסולה שלה, Nintendo Entertainment System.
המשחק פותח על ידי שיגרו מיאמוטו, אשר יצר גם את סדרת מריו, בהשראת זכרונות מילדותו, שבה טייל בשדות שליד ביתו וכללו הרבה מערות.[דרוש מקור]
זהו המשחק הראשון בסדרה המצליחה בעלת אותו השם. בנוסף, המשחק מכר כ-6.5 מיליון עותקים, והיה הראשון ל-NES שמכר מעל למיליון.
"The Legend of Zelda" הוא המשחק הראשון ל-NES המאפשר לשחקן לשמור את הישגיו על גבי סוללה הנמצאת בתוך המחסנית. הודות לכך, ניתן להמשיך את המשחק מנקודת העצירה ללא צורך בסיסמה.
משחקיות

הסיפור מספר על נסיך האופל גאנון, שפלש לממלכת היירול (Hyrule) בעזרת משולש הכוח (Triforce of Power), פריט קסום בצורת משולש, המעניק לו כוח רב. במהלך הפלישה חטף גאנון את הנסיכה זלדה, שהחזיקה במשולש החוכמה (Triforce of Wisdom), הנותן גם לה כוח. אלא שזלדה הספיקה לשבור את המשולש לשמונה חלקים ולפזרם בשמונה מבוכים ברחבי היירול. מכאן מתחיל מסעו של הלוחם לינק להציל את הנסיכה ואת הממלכה.
לינק מתחיל באמצע שום מקום וליד מערה, בה שוהה איש זקן המעניק לו חרב. אחר כך נדרש לינק למצוא את שמונת השברים של משולש החוכמה המפוזרים בהיירול, ולאחד אותם. לשם כך עליו לאתר את שמונת המבוכים בהם הם מוסתרים ולהרוג את המפלצות השומרות על השברים. בנוסף, כל מבוך מכיל חפץ או שניים המסייעים ללינק במהלך המסע (כגון קשת, בומרנג ורפסודה), וגם לב המגדיל לו את כמות הפסילות. חלק מהמבוכים חבויים היטב, ותושבי הממלכה החבויים במשחק לא נותנים די רמזים, כך שהשחקן נדרש לחפש אחר סודות בכל פינה. כן יש בממלכה מערות שבתוכן חנויות לממכר חפצים, אנשים הנותנים מספר רמזים המסייעים לשחקן, ואף שני אנשים המציעים ללינק חרבות חזקות יותר מזו שקיבל בהתחלה, אבל רק אם יש לו מספיק כוח חיים כדי להשתמש בהן.
לאחר תום המשחק מוצע לשחקן להתחיל את המשחק מחדש, הפעם כשהמבוכים והחפצים בהם נמצאים במקומות שונים מקודם.
משחקיות > מוזיקה

הפסקול ל-"The Legend of Zelda" הולחן על ידי קוג'י קונדו, שהלחין גם את הפסקול למשחק ".Super Mario Bros"). במקור שיר הנושא אמור היה להיות הבולרו של המלחין הצרפתי מוריס ראוול, אך הוחלט להשתמש בשיר מקורי לאחר שנינטנדו למדו כי עדיין חלו על הבולרו זכויות יוצרים. הפסקול נחשב לאחד השירים האהובים ביותר ממשחק וידאו.
גרסאות > The Legend of Zelda: Collector's Edition

המשחק יצא לגיימקיוב ב-2003 מסגרת מארז במהדורה מוגבלת בשם "The Legend of Zelda: Collector's Edition", שכלל גם את המשחקים "Zelda II" "Ocarina of Time" ו-"Majora's Mask". המהדורה יצאה כמענק למנויי המגזין "Nintendo Power" וגם כתוספת למהדורות ראשונות של משחקים אחרים.
גרסאות > Classic NES Series

המשחק יצא לגיים בוי אדוונס בשנת 2004 במסגרת סדרת ה-Classic NES, סדרה של משחקים ל-Nintenedo Entertainment System.
גרסאות > Virtual Console

ב-2006, עם השקת ה-Wii, נינטנדו הכריזה על שירות ה-Virtual Console, המאפשר רכישה של משחקים ישנים של החברה. בין היתר הציעה נינטנדו אל The Legend of Zelda. המשחק מוצע גם ל-3DS ול-Wii U.
גרסאות > Nintendo Switch Online

"The Legend of Zelda" כלול באפליקציה ה-NES הניתנת למנויי Nintendo Switch Online.
הגדת סרייבו

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  אגדה ביהדות 
 
עמוד מאויר מתוך הגדת סרייבו - למעלה: משה והסנה הבוער. בתחתית התמונה: מטה אהרון בולע את מטות החרטומים
הגדת סרייבו היא הגדה של פסח שנכתבה ככל הנראה בברצלונה שבספרד בשנת 1350 בקירוב ונחשבת להגדה העתיקה ביותר שנשמרה עד היום. ההגדה מוצגת במוזיאון הלאומי של בוסניה והרצגובינה שבסרייבו.
ההגדה נכתבה ואוירה בכתב יד על עור מולבן ומעוטרת בזהב ובכסף. כתב היד נחלק לשלושה חלקים. בחלק הראשון מופיעים 34 דפים ובהם איורים של סיפורי התורה מאז בריאת העולם ועד מותו של משה רבנו, תוך פירוט של האירועים הקשורים בהשתקעות עם ישראל במצרים וביציאתו משם. האיורים החותמים חלק זה הם איור של בית המקדש הבנוי, של חלוקת חרוסת לקראת הסדר, ושל העם היוצא מבית הכנסת לאחר תפילת החג. חלק זה מהווה כעין הקדמה מאוירת להגדה.
החלק השני הוא נוסח מעוטר של ההגדה, מלווה באיורים אחדים, ובחלק האחרון מופיע מחזור פיוטים ותפילות לימות הפסח.
לא ידוע מתי יצאה ההגדה מתחומי ספרד. אפשר לשער שהמשפחה שהחזיקה בה עזבה את קטלוניה בעקבות גזירות קנ"א (1391), או בגירוש ספרד ב-1492. בדף המגן האחורי של הספר מצוי חלק משטר מכר עברי האופייני ליהודי איטליה, שממנו ניתן להבין כי הספר נמכר באיטליה ב-1510. ההגדה נותרה באיטליה לפחות עד ראשית המאה ה-17, כפי שמעידה שורת אישור בכתב יד של צנזור בשם ג'ובאני דומניקו רסטוריני, מטעם הכנסייה הקתולית, מ-1609.
במועד לא ידוע הגיעה ההגדה מאיטליה לסרייבו, שבעבר הייתה בה קהילה יהודית גדולה. בשנת 1894 נמכרה למוזיאון הלאומי של בוסניה בסרייבו. המוכרים היו בני משפחת כהן, שנאלצו למכור את ההגדה המשפחתית לאחר שאבי המשפחה נפטר והיא נותרה ללא מפרנס.
עד מהרה עוררה ההגדה עניין רב בעולם האקדמי, וכבר ב-1898 יצא לאור בווינה מחקר על הטקסט ועל האיורים בהגדה, מאת חוקר הליתורגיה דוד היינריך מילר וחוקר האמנות יוליוס פון שלוסר.
במהלך מלחמת העולם השנייה הסתיר הספרן הראשי של המוזיאון, דרוויש קורקוט, את ההגדה מחשש שהנאצים ישמידו אותה. קורקוט הבריח את ההגדה מסרייבו, והחביא אותה במסגד בזניצה. במהלך מלחמת בוסניה, בשלהי המאה ה-20, החביא הספרן ד"ר אנבאר אימאמוביץ (enver Imamović) את ההגדה בכספת תת-קרקעית של סניף בנק. בעקבות שמועות שלפיהן ממשלת בוסניה והרצגובינה מכרה את ההגדה על מנת לממן רכישת נשק, הציג נשיא בוסניה את ההגדה בסדר פסח שנערך בשנת 1995.
בשנת 1991 הוערך שווי ההגדה ב-7 מיליון דולרים.
במהלך השנים יצאו מספר מהדורות פקסימיליה של ההגדה. הראשונה בהן נמכרה אך ורק במוזיאון של סרייבו.
לקריאה נוספת

ספרה של ג'רלדין ברוקס, "אנשי הספר", בו היא מפתחת סיפור בדיוני (המבוסס רק בחלקו על עובדות היסטוריות) על חשיפת גלגוליה של ההגדה. חוקרת ומשמרת כתבי יד צעירה מגיעה מסידני לסרייבו באביב 1996, על מנת לסייע בשימורה של ההגדה, וחושפת אט אט את עברה המסתורי.
הערות שוליים

↑  "הגדת סרייבו" מימי הביניים מוצגת בבוסניה לאחר ששוחזרה, באתר ערוץ 7, 3 בדצמבר 2002
↑  The battle over a haggadah story
↑  retour à la page précédente Vistorini, Giovanni Domenico, actif en 1609-1620
↑  The Sarajevo Haggadah: A 663-Year-Old Story that Inspires!
↑  זק רף, שריד מקודש של פסח
| הגדות של פסח |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-9 | סדר רב עמרם גאון |  |
| המאה ה-10 | סידור רב סעדיה גאון |  |
| המאה ה-11 | הגדה של פסח מגניזת קהיר |  |
| המאה ה-14 | הגדת הזהב (קטלוניה) • הגדת שאלתיאל (קטלוניה) • הגדת ריילנדס (קטלוניה) • הגדת ראשי הציפורים (גרמניה) • הגדת פובלט (קטלוניה) • הגדת סרייבו (קטלוניה) • הגדת וולף (צרפת) • הגדת קאופמן (קטלוניה) • הגדת האחות (קטלוניה) • הגדת ברצלונה (קטלוניה) • הגדה היספנית-מורסקית • הגדת פראטו (קטלוניה) • הגדת ששון (קטלוניה או דרום צרפת) • הגדת מודנה־בולוניה (קטלוניה) • הגדת גרציאנו (קטלוניה) • הגדת מוקטה (קטלוניה) • הגדת קיימברידג' (קטלוניה) • הגדת לומברד |  |
| המאה ה-15 | הגדת רוטשילד (צפון איטליה) • הגדת נירנברג הראשונה (גרמניה) • הגדת נירנברג השנייה (גרמניה) • הגדת וושינגטון (גרמניה) • הגדת דרמשטאדט • הגדת ארנה מיכאל (גרמניה) • סידור הרבי מרוז'ין (מזרח אירופה) • הגדת פארמה • הגדת יהודה (גרמניה) • סידור גאליקו (איטליה) • הגדת וואדי אל חגארה (וואדי אל חגארה) • הגדת לונדון של יואל בן שמעון • הגדת סינסינטי הראשונה • הגדת חילק ובילק • הגדת טגרנזי (גרמניה או אוסטריה) • הגדת ריילנדס האשכנזית |  |
| המאה ה-16 | הגדת פראג (פראג) • הגדת מנטובה (איטליה) • הגדת פריסול • הגדת מחזור רומא (בולוניה) |  |
| המאה ה-17 | הגדת ונציה (איטליה) • הגדת אמסטרדם (הולנד) |  |
| המאה ה-18 | הגדת המבורג • הגדת סינסינטי השנייה • הגדת לייפניק |  |
| המאה ה-19 | הגדת ניו יורק |  |
| המאה ה-20 | הגדת שיק (פולין) • הגדת פרחי (מצרים) • הגדת מקסוול האוס (ארצות הברית) • הגדת הרבי מחב"ד • הגדת הגדוד השלישי של הפלמ"ח (ישראל) |  |
| הגדות שונות | הגדה קיבוצית לפסח • הגדות קטלוניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528046505171  BNE: XX3801380  GND: 4799198-7  LCCN: n85369123  NKC: unn2010570020  VIAF: 191536767   WorldCat (עם VIAF): 191536767
האגודה לשימור האמזונאס

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים) 
 אתר רשמי
 
האגודה לשימור האמזונאס (באנגלית: Amazon Conservation Association; ובקיצור: ACA) הוא ארגון ללא כוונת רווח הפועל לשימור המגוון הביולוגי של אגן האמזונאס.
הארגון

הארגון נוסד ב-1999 על ידי האקולוגים הטרופיים אדריאן פורסיית' ואנריקה אורטיז, ופעיליו עובדים בשיתוף פעולה עם ארגונים מקומיים בפרו ובוליביה.
מטרתו העיקרית של הארגון היא לסייע בשימור על ידי ביצוע מחקרים מדעיים רלוונטיים בשטחי מחקר הנעים בין שפלת יער האמזונאס ליערות העננים ההרריים. שטחי מחקר אלו מכילים את המגוון הביולוגי הרחב והעשיר ביותר הידוע על פני כדור הארץ.
מפעולות הארגון

ניטור דפוסים של כריתת יערות באגן האמזונאס ובהרי האנדים תוך שילוב תצפיות נאס"א כדי למנוע השמדת וכריתת יתר של יערות.
ניהול יער בר קיימא (אנ') של יערות האגוז הברזילאי כדי להבטיח שלאוכלוסיות מקומיות וילידים יהיה מקור הכנסה בר-קיימא שגם יספק תמריץ לשימור יערות מקומיים. התוכנית של מציעה תמיכה טכנית המסייעת לעובדים למפות את העצים, לעצב מחדש שבילי איסוף ולהרוויח יותר על ידי לימוד טכניקות איסוף יעילות יותר.
הקמת תחנת המחקר "התחנה הביולוגית לוס אמיגוס" בשפלת יער האמזונאס במדרה דה דיוס בפרו בשנת 2000, המתמקדת באירוח חוקרים, מחקרים ופרויקטים שונים וכן מהווה אתר הכשרה עבור מדענים ואנשי שימור מקומיים.
הקמת תחנת מחקר ליד הפארק הלאומי מנו בפרו בשנת 2005, החוקרת מחזורי פחמן בקרקעות ויערות הרריים ותגובתם לשינויי אקלים, וכן מחקרים על דפוסי מגוון צמחים ובעלי חיים לאורך שיפועי האנדים בגבהים שונים.
הערות שוליים

↑  About MAAP, MAAP, ‏2016-09-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Methodology, MAAP, ‏2015-04-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  Conserving Brazil Nut Forests | Agriculture in the Amazon | ACA, Amazon Conservation Association (באנגלית אמריקאית)
↑  The Los Amigos Conservation Area, web.archive.org, ‏2008-07-20
↑  Funding Research Today for a Sustainable Tomorrow, Amazon Conservation Association, ‏2006-10-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  Amazon Conservation Association - Grants, web.archive.org, ‏2007-10-30
הבוספורוס המזרחי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  ים יפן 
 סוג:  מצר ים 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  רוסיה 
 קואורדינטות:  43°04′00″N 131°54′00″E﻿ / ﻿43.066666666667°N 131.9°E﻿ / 43.066666666667; 131.9
  (למפת מחוז פרימוריה מוגדלת) ולדיווסטוק אוסוריסק נחודקה ארסנייב לסוזבודסק דלנגורסק לוצ'גורסק חברובסק המחוז היהודי  הרפובליקה העממית של סין  קו. ים יפןהבוספורוס המזרחי(למפת מחוז פרימוריה רגילה) ולדיווסטוק אוסוריסק נחודקה ארסנייב לסוזבודסק דלנגורסק לוצ'גורסק חברובסק המחוז היהודי  הרפובליקה העממית של סין  קו. ים יפןהבוספורוס המזרחי
 
מפת ולדיווסטוק מ-1918
גשר רוסקי (במהלך בנייתו)
גשר רוסקי
הבוספורוס המזרחי (ברוסית: Босфор Восточный) הוא מצר ים המפריד בין חצי האי מורביוב-אמורסקי (Муравьёва-Амурского) (אנ') והאי הרוסי (о́стров Ру́сский) (אנ'), ומחבר את מפרץ אמור (Амурский залив) (אנ') ומפרץ אוסורי (Уссурийский залив) (אנ'). עומק המים הוא עד 50 מטר. אורכו של המיצר כ-9 קילומטר ורוחבו כ-800 מטר בנקודה הצרה ביותר שלו.
מקור השם "בוספורוס" בצירוף המילים מיוונית "בוספּורוס". βοῦς, המתורגם לפרה, בקר או שור, πόρος מעבר. כלומר "מעבר הפרה", "מעבר הבקר" או "מעבר השור". השם מגיע מסיפור המיתולוגיה היוונית על מסעותיה של איו לאחר שזאוס הפך אותה להגנתה לפרה.
ביולי 2012 הושלם גשר רוסקי, גשר תלוי המחבר את האי רוסקי ואת ולדיווסטוק אשר ביבשה. נכון ליוני 2013, היה זה גשר הכבלים הארוך ביותר בעולם ובו אורך החלק התלוי הוא 1,104 מטר מתוך כ-3,100 מטר אורך כולל. (בתחילת 2014 הושלמה בנייתו של גשר ג'יאסינג-שאוסינג, גשר מיתרים הארוך יותר מגשר רוסקי.) הקמת הגשר בוצעה בזמן שיא של שלוש שנים בלבד ועלותו הייתה כמיליארד דולר.
ראו גם

בוספורוס
בוספורוס קימריוס
הערות שוליים

↑  אולגה ויניאר, ברוסיה הושלם "חזון פוטין": הגשר התלוי הארוך בעולם, באתר כלכליסט, 15 באפריל 2012
דנדרובטיס כחול

| דנדרובטיס כחול |
| --- | --- |
דנדרובטיס כחול דנדרובטיס כחול
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ניאובטרכיה
משפחה:: דנדרובטיים
סוג:: דנדרובטס
מין:: דנדרובטיס כחול
שם מדעי
 Dendrobates tinctorius ‏קיוויה, 1797

דנדרובטיס כחול (שם מדעי: Dendrobates tinctorius) הוא מין של צפרדע ממשפחת הדנדרובטיים החיה ביערות האמזונאס שבברזיל, ונצואלה ובשילד גויאנה בגיאנה, סורינאם וגינאה הצרפתית והיא אחת הצפרדעים הגדולות במשפחתה.
הדנדרובטיס יכול להגיע לאורך 7 סנטימטרים, אך נפוץ יותר באורך 5.5 סנטימטרים כאשר הנקבות יותר גדולות מהזכרים, אף שיש לזכרים כפות רחבות יותר. צפרדעים אלה הם שוכני עצים החיים בין הענפים והצמחייה הלחה והם מטילים ביצים בתוך ברומליים שהם מוצאים. צבעם מגוון בין כחול, כחול בהיר וסגול עד שחור-צהבהב והגוף מנומר בכתמים כהים המשמשים צבעי אזהרה לטורפים מאחר שהם רעילים מאוד. בשבי ישנם מוטציות בגוונים נוספים.
רעל

הרעל של צפרדע זו חזק מאוד ומורכב מאלופומיליוטוקסין (Allopumiliotoxin) מסוג Pumiliotoxin ומבאטריקוטוקסין (Batrachotoxin), אשר פוגעים בתאי העצבים וגורמים לשיתוקים חזקים ולעיתים גם למוות. עם זאת הרעל לא חזק כמו של צפרדע חץ זהובה ולעיתים הטורפים המורעלים לומדים להיזהר מהצפרדע לאחר היתקלות בודדת.
שבטי אינדיאנים החיים באמזונאס הורגים את הצפרדע ומושחים את הרעל מעורה על חיצים. כאשר הם יוצאים לצוד ביער הם מצוידים בנשק קטלני היכול לשתק יצורים קטנים עד בינוניים תוך שניות ספורות.
מראה הצפרדע

גודל הצפרדע הוא בינוני ומשקלו שמונה גרם. אורך הזכרים הוא 3 עד 4.5 ס"מ והנקבות גדולות בחצי סנטימטר, אולם אצבעות הזכר גדולות יותר. הצפרדע רעילה ביותר וצבעי הכחול והנקודות השחורות נועדו להזהיר את הטורפים מהסכנה שבטריפתו. לכל צפרדע סדר נקודות שונה. לראשנים זנב ארוך וזימים במקום ריאות וכמו כל הצפרדעים, הם חיים במים עד לבגרותם.
מחייה

הדנדרובטיס הכחול חי ביבשה אבל נשאר קרוב למים. הם טריטוריאליים ביותר ויתקפו כל מי שיכנס לטריטוריה שלהם. בשבי, תאי הרעל של הצפרדעים מפסיקים לתפקד בגלל תזונה שונה. תוחלת החיים בטבע נעה בין ארבע לשש שנים, אולם בשבי הוא יכול להגיע לעשר שנים. אחד ממקומות המחיה של צפרדעי הדנדרובטיס הכחולים הוא יער האמזונאס.
רבייה

הוא מתרבה בדרך כלל בימים גשומים. הזכרים משמעים קירקורים חזקים ומנתרים. הנקבות שומעות ומגיעות לזכרים. אצל רוב החיות בטבע הזכרים נלחמים על הנקבות אבל אצל הדנדרובטיס הכחול הנקבות נלחמות על הזכרים. הביצים שלהם בוקעות תוך 15 עד 18 ימים ולפעמים אפילו 14 ימים. הביצים בצבע שחור, מעט שקוף, דביקים ומהם בוקעים בדרך כלל בין חמישה לעשרה צאצאים.
מזון

הדנדרובטיס הכחול ניזון מנמלים, חיפושיות, זבובים, קרדיות, עכבישים, טרמיטים וזחלים.
הערות שוליים

↑  דנדרובטיס כחול באתר הרשימה האדומה של IUCN
דוד די סולה פול

| --- | --- |

 לידה:  1885 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  1970 (בגיל 85 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת לונדון 
 תקופת הפעילות:  ?–1970 
 בן או בת זוג:  תמר דה סולה פול 
 צאצאים:  Ithiel de Sola Pool 
 
דוד די סולה פול (1885–1970) היה הרב הספרדי המוביל במאה ה-20 בארצות הברית. הוא היה סופר ומנהיג אזרחי, ומנהיג בעולם היהודי.
ביוגרפיה

דוד די סולה פול נולד בלונדון, אנגליה, היה צאצא של משפחה ותיקה של רבנים וחוקרים שמקורה בספרד של ימי הביניים. סבו וסבתו היו הרב דוד אהרון די סולה ורבקה מלדולה, סבא רבא שלו היה החכם רפאל מלדולה, רב אנגלי בולט. הוא היה קשור גם לרב אברהם די סולה, לרב הנרי פררה מנדס ולד"ר פרדריק די סולה מנדס. דוד למד באוניברסיטת לונדון, וסיים תואר דוקטור בשפות עתיקות בהצטיינות יתרה, באוניברסיטת היידלברג.
קריירה

בשנת 1907 הוזמן די סולה פול אל קהילת שארית ישראל, המכונה לעיתים קרובות בית הכנסת הספרדי והפורטוגלי. קהילה זו הממוקמת בעיר ניו יורק, היא הקהילה היהודית הוותיקה ביותר בארצות הברית. הוא כיהן כעוזר הרב שלה, תחת הנרי פררה מנדס עד 1919, שנה שבה עזב כדי לעבוד בארץ ישראל המנדטורית. פול חזר לקהילה זו בשנת 1921 כדי להפוך לרב הבכיר שלה במקום מנדס שפרש ב-1920. בהיסטוריה המפורטת שכתב על הקהילה הדגיש פול את המגוון שלה: "כנראה שבשום קהילה אחרת בעולם אין אסופה כה רחבה של יהודים מארבעת קצוות תבל כפי שניתן למצוא בשארית ישראל [...] לאורך שלוש המאות של הקהילה, ההיסטוריה שלה התאפיינה בשילוב האלמנטים שהגיעו אליה משישים מדינות בעולם או יותר". פול כיהן כרב עד 1955, והיה רב אמריטוס מעורב עד סוף ימיו. פול ורעייתו, תמר די סולה פול דאגו במיוחד לעזור לצעירים, להיפגש ולדבר איתם ולהניע אותם לנהל חיים אתיים.
קריירה > ציונות

בשנת 1919 עזב פול את תפקידו, התרחק מהשפעות מלחמת העולם הראשונה ונסע עם אשתו לארץ ישראל במטרה לבנות מחדש את הארגון העולמי הציוני. בעקבות בן דודו וקודמו, הנרי פררה מנדס, פעל פול בלהט בעד הלאום היהודי. הוא ורעייתו תמר היו מנהיגים בתנועת הנוער "יהודה הצעיר" של ההסתדרות הציונית הדסה, ותמר אף המשיכה להיות הנשיאה הלאומית של הדסה, תוך שאיפה לתמוך בעניין הציוני. פול ואשתו נשארו בפלשתינה א"י במשך שלוש שנים, תמכו בעניין הציוני ופעלו למענו, עד שחזרו לניו יורק כדי שפול ימשיך לבצע את תפקידו כרב. עם עליית הנאציזם בשנות ה-30, פול דיבר יותר ויותר על הצורך במדינה יהודית, וקרא ליהדות ארצות הברית לפעול למען הקמתה. לאחר הקמת ישראל, הוא ורעייתו תמר היו פעילים ללא הרף בתמיכה בעם החדש.
פרסומים

דוד די סולה פול תרגם וערך את ספר התפילה הספרדי לאיגוד הקהילות הספרדיות ב-1954, ואת הסידור האשכנזי להסתדרות הרבנים דאמריקה. ספרי תפילה אלה עדיין נמצאים בשימוש בקהילות ברחבי העולם.
ספרו "הקדיש" (1909, הדפסה שלישית 1964), המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו, עוסק במקורותיה של תפילת הקדיש.
די סולה פול כתב מספר ספרים על ההיסטוריה היהודית באמריקה הקולוניאלית, כולל דיוקנאות חרוטים באבן של מתיישבים יהודים מוקדמים. הוא גם כתב ספר בשם "מדוע אני יהודי" (1957), חלק מסדרה שנכתבה על ידי אנשי דת מובילים, שהיא מעין מבוא ליהדות.
יחד עם אשתו, תמר די סולה פול, כתבו את "אמונה ישנה בעולם החדש - דיוקן של שארית ישראל", וכן את "האם יש תשובה: חקירה על כמה דילמות אנושיות" (1966). שניהם ערכו יחד את הגדת פרנצו לפסח.
די סולה פול ערך את ספרי התפילות ששימשו את צבא ארצות הברית.
מורשת

די סולה פול היה מכובד ונערץ ברחבי העולם, הוא שילב חובות רוחניות ופסטורליות עם שירות ציבורי, והוכר כאחד המנהיגים הבולטים בעולמה של יהדות ספרד. די סולה החזיק בתוארי כבוד של דוקטור לאלוהות, דוקטור לאותיות עבריות, דוקטור לאותיות הומניות ודוקטור לתאולוגיה מקודשת.
בשנת 2012, הפדרציה הספרדית האמריקאית ערכה תערוכה קטנה שכללה את מכתביו של דוד די סולה פול.
תפקידים אחרים

הנשיא הראשון של איגוד הקהילות הספרדיות (1928).
נשיא מועצת הרבנים של ניו יורק (1916–1917).
חבר בצוות שימור המזון של הרברט הובר (1917).
מארגן שטח ומנהל עבודת מחנות הצבא של הוועדה הלאומית לרווחה יהודית במלחמת העולם הראשונה (1917–1918).
נציג ארצות הברית בוועדה הציונית בירושלים, המופקד על סיוע ביישום הצהרת בלפור (1919–1921).
המנהל האזורי של פלשתינה א"י וסוריה של ועדת ההפצה המשותפת (1920–1921).
מייסד ומנהל (1922) של ועדת החינוך היהודי של ניו יורק.
נשיא איגוד הקהילות הספרדיות משנת 1928.
נשיא מועצת בית הכנסת של אמריקה (1938–1940).
יו"ר הוועד לפעולות דתיות של צבא וחיל הים של הוועדה הלאומית לרווחה יהודית (1940–1947).
סגן נשיא (1951–55) ונשיא (1955–1956) של האגודה האמריקנית להיסטוריה יהודית.
נציג ארצות הברית לקונגרס האטלנטי של נאט"ו בלונדון (1959).
משפחה

אשתו, תמר די סולה פול, הייתה בתו של הרב חיים הירשנזון. היא הייתה נשיאה לאומית של ההסתדרות הציונית הדסה, ומנהיגה בולטת בזכות עצמה.
בנו, איתיאל די סולה פול, היה חלוץ בפיתוח מדעי החברה ומייסד המחלקה למדעי המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
לקריאה נוספת

די סולה פול, דוד; אנג'ל, מארק ד' (עורך) (1980), רבי דוד די סולה פול - מבחר מתוך שישה עשורים של דרשות, כתובות וכתבים. איגוד הקהילות הספרדיות, מסת"ב 978-0-8148-0753-8.
די סולה פול, דוד (1909,1929, 1964), הקדיש, הוצאת בלוךדוד די סולה פול, באתר OCLC (באנגלית)OCLC 6991992.
די סולה פול, דוד (1952), דיוקנאות חרוטים באבן - מתיישבים יהודים מוקדמים, 1682 – 1831. הוצאת אוניברסיטת קולומביה, דוד די סולה פול, באתר OCLC (באנגלית)OCLC 424980.
די סולה פול, דוד; פולח די סולה, תמר (1955), אמונה ישנה בעולם החדש - דיוקן שארית ישראל, 1654 – 1954, הוצאת אוניברסיטת קולומביה, דוד די סולה פול, באתר OCLC (באנגלית)OCLC 1172838.
David de Sola Pool, Why I Am A Jew (NY: Bloch Publishing) 1957, Shuly Rubin Schwartz, The Rabbi Wife: The Rebbetzin in American Jewish Life (NY: New York University Press) 2006, ו-Pool Papers, ארכיון כפי שצוטט בשוורץ.
האנציקלופדיה היהודית (1906)
הערות שוליים

↑  "Rabbi Dr. David de Sola Pool: Sephardic Visionary and Activist - jewishideas.org". www.jewishideas.org.
↑  Marcus, Jacob R. "Early American Jewry: The Jews of New York, New England, and Canada, 1649-1794." Philadelphia: Jewish Publication Society, 1951. Vol. I, pp. 3, 20-23
↑  de Sola Pool, David; de Sola Pool, Tamar (1955). An Old Faith in the New World — Portrait of Shearith Israel, 1654–1954. Columbia University Press (New York City, New York), p.467
↑  Remembrance of his cousin, Jonathan de Sola Mendes
↑  De Sola Pool, David (1941). Seder ha-Tefilot (Book Of Prayer, 1941). the Open Siddur Project. Union of Sephardic Congregations.
↑  The traditional prayer book for Sabbath and festivals / Edited and translated by David de Sola Pool. Authorized by the Rabbinical Council of America | Pool, David de Sola, 1885-1970 | Pool, David de Sola, 1885-1970 ;Rabbinical Council of America | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  de Sola Pool, David (1957). Why I Am a Jew. Thomas Nelson.
↑  "Tradition: A Journal of Orthodox Jewish Thought". traditionarchive.org.
↑  Waggoner, Walter H. (1981-06-02). "TAMAR DE SOLO POOL, 90, AUTHOR AND FORMER HEAD OF HADASSAH". The New York Times. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2016-05-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266615705171  GND: 117459828  ISNI: 0000 0001 1437 8424  LCCN: n80122776  NTA: 067596827  SNAC: w68s4zf5  SUDOC: 194683931  Trove: 873606  VcBA: 495/196803  VIAF: 11153236   WorldCat (עם VIAF): 11153236
האבנים הרוניות בילין

שתי האבנים הרוניות בילין (Jelling) שבמרכז חצי האי יוטלנד בדנמרק, הוכרזו בשנת 1994 כאתר מורשת עולמית יחד עם הכנסייה השוכנת בצמוד להן מצפון ואשר בחצרה הן ניצבות, ויחד עם שני תילי קבורה הנישאים מצפון ומדרום לכנסייה.
האבנים הרוניות

האבנים הרוניות עשויות כל אחת פיסת אבן ועליה חרוטות כתובות בשפת נורס בכתב רונות המתוארכות למאה ה-10. האבנים מייצגות את שלב המעבר מהאמונה הפגנית בדנמרק לנצרות, והן מזוהות עם התקופה בה הייתה דנמרק למדינה לאומית.