stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנסטו קהאן
הערות שוליים

↑  Ernesto Kahan, peacefromharmony.org
↑  WORLDWIDE PEACE ORGANIZATION, Ernesto Kahan, wwpo.org
↑  שושנה ויג, כנס המשוררים ה-32: מפגן של כבוד ואהבה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 8 בספטמבר 2012
↑  [https://www.researchgate.net/profile/Ernesto-Kahan Ernesto Kahan
Tel Aviv University | TAU · Department of Family Medicine], .researchgate.net
↑  נורית פלד-קירשטיין, רופא ומשורר: פרופ' ארנסטו קאהן עם ספר שירים שמהדהד את זעקתם של המוחלשים, באתר הארץ, 10 במאי 2021
↑  Honorary Member. Albert Schweitzer Peace Prize, raed.academy, ‏8 ביוני 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009624887505171  BNE: XX4609398  BnF: cb16210084d (data)  CiNii: DA15503016  ISNI: 0000 0001 1881 6575  LCCN: n2004029728  NDL: 01051171  NTA: 306038420  SUDOC: 15875123X  VIAF: 122115464   WorldCat (עם VIAF): 122115464 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ארנסטו קהאן".
אריה בן-גפן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1891 קורסק, האימפריה הרוסית
 פטירה:  1972  (בגיל 81 בערך) גדרה, ישראל
 לאום:  ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1920
 מקום קבורה:  בית העלמין גדרה
 לימודי רפואה:  1916
 תפקידים:  רופא המושבה גדרה והסביבה  מנהל בית החולים ביל"ו
 מחלקות ובתי חולים:  בית החולים ביל"ו, גדרה
 הנצחה:  רחוב בן גפן בגדרה  גן המושבה בגדרה
 
אריה-בן גפן (גפנוביץ; 1891–1972) היה הרופא הראשון בגדרה ובמשך שנים רבות הרופא היחיד בה. עסק בטיפול במחלות הקצרת והשחפת, הקים בגדרה את בית החולים הראשון לחולי ריאה בארץ ישראל וכן ניהל בית הבראה והחלמה לחולי מחלות ריאה.
קורות חיים

בן-גפן נולד בקורסק, רוסיה, בשנת תרנ"ב (1892), ליעקב גפנוביץ ולאה. בן-גפן קיבל חינוך מסורתי, לאחר שסיים גימנסיה, למד בן-גפן רפואה באוניברסיטאות לייפציג, היידלברג ופרנקפורט. בצעירותו טען כי התכתב עם הסופר וההוגה לב טולסטוי בשאלת הציונות, והיכולת להגשים את רעיונותיו האוטופיים באמצעותה בארץ ישראל. לדבריו מכתב התגובה של טולסטוי היה אוהד לציונות ונמסר לימים לאוניברסיטה העברית, אך עקבותיו אבדו.
בן-גפן הוסמך לרפואה בשנת 1916. לאחר סיום לימודיו עבד במשך כ-4 שנים כרופא בגרמניה.
בשנת 1920 עלה בן גפן לארץ ישראל.
בין השנים 1920–1929 תיפקד בן-גפן כרופא היחיד באזור גדרה. הייתה לבן-גפן פרקטיקה ערבית גדולה מהכפריים המרובים שבאזור. התשלום עבור הריפוי היה "שילמיין" (שני שילינגים). סביב ביתו בנה בן-גפן ביתנים לחולים, "פאבליונים", מבנים של חדר אחד עם מטבחון ומרפסת סביבו. התשלום עבור הטיפול היה כמעט אפסי. הרופאים בעיר קיבלו בעד ביקור "חצי לירה", בן-גפן היה לוקח 15 גרוש באמרו: "לרופא אסור להתעשר מרפואה".
במהלך עבודתו הרפואית השגרתית ביסס בן-גפן את הנחתו המוקדמת, שארץ ישראל היא ארץ-מרפא. בן-גפן חיפש מקום מתאים מבחינה אקלימית לריפוי חולי קצרת בפרט וחולי ריאה בכלל, ומצא את הסגולות הללו במושבת הבילויים גדרה.
בשנת 1929 בנה בן-גפן בה את בית-החולים הראשון לחולי מחלות ריאה, בארץ ישראל. בית החולים היה קרוי "ביל"ו". בבית חולים זה הבריאו מאות חולי שחפת. משאישרו תוצאות הריפוי של מחלות הריאה, את הנחתו, בנה בן-גפן במושבה עוד שני בתי-הבראה, אחד לחולי קצרת ואחד למחלימים ממחלות פנימיות. בנוסף הקים בן-גפן את "שכונת מרגוע", בה ניבנו ביתנים להבראה עבור מבריאים. עלות שכר הדירה של דירה בביתן, לתקופה של חודש, עמד על 5 לירות ארץ ישראליות
עקב הקמת המוסדות שעסקו בטיפול בחולי ריאה כרוניים השתקעו במושבה משפחות של חולי ריאה. הודות להתיישבות זו התרחב שטח הבניין של המושבה כלפי דרום על הגבעות בהמשך רחוב פינס. בן גפן השקיע עבודה ארגונית בסידור ההתיישבות הזאת, בעזרה לרכישת הקרקעות ומכירתן למשתכנים.
בן-גפן נשא לאשה את לילי פרקר. הזוג היה חשוך ילדים.
בן-גפן נפטר בשנת 1972 בגדרה. רעייתו לילי נפטרה כשנתיים לפניו. על מצבתו של בן-גפן בבית העלמין בגדרה חקוק שמו: ארי בן-גפן. לא נזכר אפילו שהיה רופא.
בית החולים ביל"ו

בן-גפן פרסם את תכונות המרפא של אוויר גדרה ברחבי הארץ והביא לפיתוח של ענף בתי החולים ובתי ההבראה, שהיה לענף מרכזי בכלכלת המושבה. במחקריו, הוכיח בן-גפן כי 80% מחולי האסתמה שטופלו בגדרה הבריאו, או מצבם הוטב, לעומת מקומות מרפא בשווייץ שם אחוז המבריאים עמד על 68% . מסקנתו של בן-גפן הייתה: ”הקרניים האולטרה סגוליות מחטאות בגדרה את האוויר מסוגי אלרגנים, חיידקים ובקטריות. האדמה החולית של גבעות גדרה אינה שומרת לחות והלחות היא אחד הגורמים העיקריים למחלת האסתמה”. בעקבות מסקנותיו, הקים בשנת 1929 את בית החולים "ביל"ו" לטיפול במחלות ריאה, ובעיקר בחולי אסתמה ושחפת. בין השנים 1940–1948 ניהל את בית החולים הפרופ' גוידו אהרן מנדס. בשנות הארבעים שהה במקום גם הקיסר היילה סילסי שגלה מארצו. בשנות ה-40 הקים הד"ר בנימין זאב פון וייזל בית הבראה כללי למחלות אלרגיות וכרוניות. ערב קום המדינה הפך בית ההבראה לבית חולים שקלט עולים חולי שחפת. בית החולים נסגר בשנת 1955. ביו מטופליו של בן-גפן הייתה גם המשוררת רחל.
מספריו, מאמריו ויצירותיו

"התינוק הבריא והחולה", עריכה : מנחם זלמן וולפובסקי, מוציא לאור: "CRS Press" (1929), 370 עמודים
"ערים ופרנסה" (1946)
"העיר המתוכננת" (חוברת)
חיבר את האופרה: "בית יעקב לכו ונלכה"
פרסם בעיתונות היומית והמקצועית מאמרים על סגולותיה האקלימיות והרפואיות של גדרה
הנצחתו

בגדרה נקרא רחוב על שמו של בן-גפן. בנוסף, גן המושבה קרוי על שמו (גן שאותו נטע וטיפח בעצמו).
כאות הוקרה על פעילותו למען המושבה, נרשם בן-גפן על ידי תושבי גדרה בספר הזהב.
ראו גם

מחלת ריאות חסימתית כרונית
לקריאה נוספת

"רופאיה של ארץ ישראל 1799-1948", נסים לוי, יעל לוי, איתי בחור - הוצאה לאור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: בן גפן, אריה, עמוד 123
"הארץ", 30 בנובמבר 1921
הערות שוליים

↑  "המלוא העין" - מעולמו של רופא, ד"ר אפרים סיני, צ'ריקובר מוציאים לאור בע"מ, 1984, עמודים 84-88
↑  דוד תדהר (עורך), "אריה בן-גפן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 897
↑  אמרה בן משה, הרופא הכפרי המופלא, על המשמר, 17 בינואר 1967
↑  איפה האוויר יותר טוב לבריאות: בגדרה או בשווייץ? מי היה ד"ר בן-גפן, ומה הקשר לרחל המשוררת"חכמת הארץ", נעה שרמן-גולדפינגר, 24 במרץ 2016
↑  ואלה תולדות גדרה - תקופת המנדט הבריטי
↑  דוד תדהר (עורך), "פרופ' גוידו-אהרן מנדס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יג (1963), עמ' 4222
↑  "התינוק הבריא והחולה" - ד"ר אריה בן-גפן הגלריה לספרות
↑  חנינא פורת, עיר עברית חדשה ליד באר שבע, באתר News1 מחלקה ראשונה, 15 בינואר 2017
↑  רחוב אריה בן גפן, גדרה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258460705171  ISNI: 0000 0000 7068 7152  VIAF: 97663117   WorldCat (עם VIAF): 97663117
בג"ץ לשכת מנהלי ההשקעות בישראל נגד שר האוצר

בג"ץ 1715/97 לשכת מנהלי ההשקעות בישראל נ' שר האוצר, שניתן בשנת 1997, הוא פסק הדין הראשון שבו ביטל בית המשפט העליון חוק של הכנסת מאז תחילת המהפכה החוקתית. במסגרת פסק הדין ביטל בג"ץ את "חוק יועצי ההשקעות", עקב פגיעתו בחופש העיסוק, על פי סעיף 10 לחוק יסוד: חופש העיסוק, וביקש מהכנסת לתקן אותו.
בשנת 1995 עבר החוק שעוסק בהסדרת העיסוק בייעוץ השקעות ובניהול תיקי השקעות, ונכנס לתוקף בשנת 1997. הצד העותר היה לשכת מנהלי ההשקעות אשר עבדו בניהול תיקי השקעות לפני חקיקת החוק. אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון כתב את פסק הדין וההרכב, בשנת 1998, קיבל את רוב טענות העותרים. לאחר ביטול החוק תוקנו הסעיפים הבעייתיים, והחוק נכנס לתוקף בתוספת השינויים שמונעים את הפגיעה בחופש העיסוק.
חוק יועצי ההשקעות

חוק יועצי ההשקעות הוא חוק שמסדיר את העיסוק בייעוץ השקעות ואת העיסוק בניהול תיקי השקעות, שנכנס לתוקף ב-10 באוגוסט 1995 והכתוב בו חל גם על מנהלי תיקי השקעות שעסקו בכך בטרם נחקק החוק. החוק מטיל חובות הוכחת אמון ונקיטה באמצעי זהירות על מנהל תיקי השקעות, ומסדיר טיפול במצבים של ניגוד עניינים ומתן תמריצים למנהל תיקי השקעות. כמו כן, נקבעו בחוק הסדרים באשר לשמירה על סודיות, ולאופן ההחזקה והניהול של נכסי הלקוח ושל נכסי מנהל התיקים. החוק קובע שקיימת חובת רישום של כל עסקה וחובת דיווח ללקוח ולרשויות. בנוסף לכך נקבע בחוק שניהול תיקי השקעות מחויב ברישיון - בין אם הוא נעשה על ידי יחיד, ובין אם נעשה על ידי חברה. עוד נקבע כי יחיד בעל רישיון לא יוכל לנהל תיקי השקעות, אלא אם הוא עובד בחברה שהיא בעלת רישיון לניהול תיקי השקעות. על חברה המבקשת רישיון כמנהלת תיקים להיות בעלת הון עצמי בסכום שאינו נמוך משלוש מאות אלף שקלים. על מנהל תיקי השקעות הוטל איסור לנהל תיק השקעות עבור בן משפחתו או עבור תאגיד שהוא או בן משפחתו בעלי שליטה עליו.
הדיון המשפטי > טענות העותרים - לשכת מנהלי ההשקעות בישראל

לשכת מנהלי ההשקעות בישראל פנתה לבית המשפט העליון מטעמי פגיעה בחוק-יסוד: חופש העיסוק. טענתה הייתה שההסדרים הפוגעים כוללים בין היתר:
חיוב מנהלי תיקים לפעול אך ורק באמצעות חברה
התניית הפעולה באמצעות חברה בקיומו של הון עצמי גדול
הטלת איסור על מנהלי תיקי השקעות לנהל תיקי השקעות של עצמם, או של בני משפחתם
חיוב המבקשים לעסוק בניהול תיקי השקעות לעמוד בבחינות רישוי רבות וקשות, תוך שלילת האפשרות להכין עצמם כראוי לבחינות אלה
היעדר הוראות מעבר לפיהן הסדרי הרישוי ותנאיו לא יחולו על מי שניהלו תיקי השקעות בטרם נכנס החוק לתוקפו, תוך שלילת זכותם של אלה להמשיך ולעסוק במקצועם. העותרים מבקשים לבטל, את הסדרים אלו.
הדיון המשפטי > טענת המשיבים - שר האוצר

את המדינה ייצגה עורכת הדין אסנת מנדל מפרקליטות המדינה. לטענת המדינה, חופש העיסוק כזכות חוקתית נגזר מהאוטונומיה של הפרט והוא ביטוי להגדרתו העצמית של האדם. באמצעות חופש העיסוק מעצב האדם את אישיותו ואת מעמדו ותורם למרקם החברתי. כך על-פי ערכיה של מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית. עם כל זאת, יש לאזן בין חופש העיסוק לבין זכויות האדם האחרות, משיקולי טובת הציבור. האיזון עם טובת הציבור מעוגן בפסקת ההגבלה של חוק יסוד: חופש העיסוק, הקובעת שפגיעה בחופש העיסוק יכולה להיעשות רק בחוק ההולם את ערכי מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש.
פסק הדין

תחילה, בית המשפט הפריד את כותבי החוק מהחוק עצמו, כלומר קבע שאין צורך להזמין את כותבי החוק - חברי כנסת - לדיונים, אך אם יהיה צורך, יש להזמין את היועץ המשפטי לממשלה.
בדיון בית המשפט נקבע שהחוק אכן עומד בסתירה לסעיף "ההגבלה צריכה להיות במידה שאינה עולה על הנדרש" שמופיע בפסקת ההגבלה של חוק יסוד: חופש העיסוק. פסק הדין קבע שהוראות ההחלה הנוגעות לבחינות שקבועות בחוק יועצי השקעות, אינן מידתיות ועל כן בטלות. בעקבות זאת, מתבטלת חובת הבחינות של אלו שכבר עוסקים במקצוע.
בעניין האיסור לניהול תיק השקעות עבור בני משפחה, גורס פסק הדין כי הוא פוגע בחופש העיסוק, אך לא במידה העולה על הנדרש. השופט אהרן ברק אמר כי ניגוד העניינים האפשרי מעמיד בפני מנהל תיקי השקעות פיתוי, וכנגד פיתוי זה, מותר למחוקק להטיל איסור מראש על הפעולה.
על המדינה הוטלו הוצאות המשפט על סך חמישים אלף שקלים.
הערות שוליים

↑  ענבל בר-און, בגצ לשכת מנהלי ההשקעות נ שר האוצר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 ביולי 2009
↑  מאת שמואל דקלו מניעת פיתוי למנהלים, ‏לראשונה בתולדות המדינה: בג"ץ ביטל חוק בשל סתירה לחוקי יסוד בג"ץ דחה את העתירה לביטול חוק יועצי ההשקעות - אך ביטל את הבחינות למנהלי השקעות ותיקים, באתר גלובס, 25 בספטמבר 1997
1 2  חוק הסדרת העיסוק בייעוץ השקעות, בשיווק השקעות ובניהול תיקי השקעות, באתר www.nevo.co.il, ‏תשנ"ה-1995
1 2  בג"ץ 1715/97, לשכת מנהלי ההשקעות בישראל ואח' נ' שר האוצר ואח'; ניתן ביום 24.9.97, באתר www.glima.info
↑  פסק דין : בג"ץ 1715/97 - לשכת מנהלי ההשקעות בישראל נ' שר, באתר www.takdin.co.il
לחיים (אלבום)

תמונה מהופעה לקידום האלבום לחיים שהתקיימה בלוד
שוואקי במהלך ביצוע השיר "שתי נשמות" בהופעה שהתקיימה בלוד
לחיים (באנגלית: A Toast To Life) הוא אלבום הסולו ה-21 של הזמר יעקב שוואקי. שירי האלבום מבוצעים בסגנונות שונים, רובם בעברית ומקצתם ביידיש ואנגלית או בשילובים שונים בין שפות אלו. האלבום יצא בשנת 2021 וזכה בתואר אלבום השנה במצעד המוזיקה של רדיו קול חי.
בהפקת האלבום השתתפו המפיקים איצי וולדנר נפתלי שניצלער, הרשי וינברגר, מנדי הרשקוביץ ואברומי ברקו.
רשימת רצועות

| מס' | שם | מילים | לחן | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | "הנה אלוקינו"  | ישעיהו כה, ותפילת תחנון | איצי וולדנר | 5:05 |
| 2. | לך עצמי  | אבן עזרא | משה דוד שוואקי | 6:08 |
| 3. | א איד  | איצי וולדנר והרשי ויינברגר | איצי וולדנר | 4:18 |
| 4. | The Wonder of Life  | שרולי בסר | הרשי ויינברגר | 4:57 |
| 5. | לחיים, A Toast To Life  | מרים ישראלי | איצי וולדנר | 3:31 |
| 6. | שתי נשמות  | מרים ישראלי ואיצי וולדנר | איצי וולדנר | 5:31 |
| 7. | יגעתי  | חז"ל | איצי וולדנר | 3:47 |
| 8. | בא שבת  | זמירות לשבת קודש | הרשי ויינברגר | 5:37 |
| 9. | לערנען  | הרשי ויינברגר | הרשי ויינברגר | 4:17 |
| 10. | Hold On  | משה פרידמן | איצי וולדנר | 3:40 |
| 11. | יבוא היום  | אהרון כהן ועינת הולדנר | אהרון כהן | 4:18 |
| 12. | המלאך  | בראשית מח, טז | איצי וולדנר | 5:51 |
| 13. | מסיני בא (רמיקס)  | רש"י. איצי וולדנר | איצי וולדנר ויעקב שוואקי | 3:51 |
פירוט השירים

"הנה אלוקינו" - מילות השיר מבוססות על מילות הפסוק "ואמר ביום ההוא הנה אלקינו זה קוינו לו ויושיענו, זה ה' קוינו לו נגילה ונשמחה בישועתו." (ישעיהו כ"ה, ט') והוא הולחן ובוצע במקצב פופ.
"לך עצמי" - שיר שקט למילות הפיוט לך אלי תשוקתי של רבי אברהם אבן עזרא. השיר, דואט של שוואקי עם אחיו הרב משה דוד שוואקי, שגם הלחין את השיר, כולל ארבע שורות לא רצופות מהשיר המקורי החל מהשורה לך עצמי לך דמי.
"א איד" (בתרגום מיידיש: יהודי) - שיר ביידיש המתאר את חיי הדת של יהודי שומר מצוות באופן חיובי.
"The Wonder of Life" (בתרגום מאנגלית: פלא החיים) - בלדה באנגלית המציאה הסתכלות חיובית על קשיי החיים כמקור לחוזק.
"A toast to life - לחיים" - שיר הנושא של האלבום הוא שיר קצבי בעברית ואנגלית סביב ברכת "לחיים" הנאמרת בהרמת כוסית.
"שתי נשמות" - בלדה שהיא תפילה של חתן וכלה ביום נישואיהם בבקשה לחיים משותפים מוצלחים.
"יגעתי" - שיר קצבי המבוסס על מימרתו של האמורא רבי יצחק - "אמר רבי יצחק: אם יאמר לך אדם: יגעתי ולא מצאתי - אל תאמן, לא יגעתי ומצאתי - אל תאמן, יגעתי ומצאתי - תאמן.“ (תלמוד בבלי, מסכת מגילה – דף ו, עמוד ב).
"בא שבת" - שיר איטי מלווה בקולות מקהלה המתאר את שבת כיום מנוחה. המילים מבוססות על הפיוט מנוחה ושמחה.
"לערנען" (בתרגום מיידיש: ללמוד) - שיר בעברית ויידיש על חשיבות לימוד תורה בניגון (להבדיל מקריאה רגילה של הטקסט).
"Hold On" (בתרגום מאנגלית: תחזיק חזק) - שיק קצבי באנגלית בו קריאה להחזיק מעמד למרות הקשיים ולא להתייאש.
"יבוא יום" - שיר שקורא לאהבה בין החלקים השונים של עם ישראל. השיר מלווה בקליפ שצולם בישראל ומתאר יחסים מתוחים (הקליפ מתחיל בצילום של הפגנות פנים מול פנים של חילונים וחרדים) שהופכים בהמשך לחיבור בין חילונים לחרדים (בקליפ משוחזר מקרה בו חילוני בא לניחום אבלים אצל אחת ממשפחות הרוגי אסון הר מירון).
"המלאך" - לחן חדש לפסוק "המלאך הגואל אותי מכל רע" (בראשית מח, טז) שהוקדש לנערים שחגגו בר מצווה בתקופת ההגבלות עקב מגפת הקורונה. השיר לווה בקליפ שכלל את סיפור הרקע ותמונות וסרטונים שצולמו באירועי בר מצווה שהתקיימו תחת הגבלות ברחבי העולם.
"מסיני בא (רמיקס)" - שיר חתונה שחלקו בסגנון דאנס וטכנו שרובו בעברית ומיעוטו ביידיש. מבוסס על פירוש רש"י למילים "לקראת האלקים" (שמות י"ט, י"ז) - "...מגיד שהשכינה יצאה לקראתם כחתן היוצא לקראת כלה וזהו שנאמר "ה' מסיני בא" (דברים לג) ולא לסיני בא". זהו רמיקס לסינגל שהוציא שוואקי בתחילת 2020 לקראת נישואי בתו אדל עם איצי מסרי.
השתתפו בהקלטות

יעקב שוואקי
משה דוד שוואקי
איצי וולדנר
הערות שוליים

↑  "לחיים!" יעקב שוואקי באלבום חדש | האזינו - רדיו קול חי, באתר רדיו קול חי, ‏6 ביוני 2021
↑  Nadav, מיוחד לכיפור: האחים שוואקי בביצוע מרטיט "לך עצמי", באתר Israel One, ‏14 בספטמבר 2021
↑   המלאך, בביצוע יעקב שוואקי, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב (אורך: 5:51)
↑  ישראל חבר, 'מסיני בא' – שוואקי שר לחתונת בתו, באתר כל הזמן, ‏8 בפברואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 634c6e70-2598-4236-ae77-0e2cab4ae598
בית היתומים של דבורקין

תבנית:מבנה
בית היתומים של דבורקין הוא מבנה ברמת גן, ששימש כבית יתומים משנת 1937.
היסטוריה

בית היתומים של דבורקין הוקם בשנת 1937 ברחוב המרגוע ברמת גן (לימים רחוב אלימלך), על מגרש בגודל 5 דונם בבעלותו של אלימלך דבורקין, איש העלייה השנייה, משורר וחלוץ שנמנה עם מייסדי העיר.
איסר־לייב בלובשטיין, אביה של המשוררת רחל, יזם את הקמת בית היתומים הזה בתל אביב. הוא חיפש מגרש להקמת הפרויקט, ואלימלך דבורקין, שקרא ידיעה על כך בעיתון, נענה לבקשה ותרם לבית היתומים את מגרשו הגדול, שהיה כל רכושו. אבן זיכרון לזכר אלימלך דבורקין ורעייתו חנה ניצבת כיום בחזית הבית הפונה לרחוב. לאחר שנפטר הוחלט בוועדת שמות של עיריית רמת גן לקרוא על שמו לרחוב בו היה ממוקם בית היתומים.
לאחר מותו של אלימלך דבורקין בתחילת שנות ה-60, ניהלה רעייתו חנה גיטל מאבק משפטי מול אגודת בתי היתומים והיתומות ע"ש בלובשטיין במטרה לקבע את ייעודו של הנכס לצמיתות. בשנת 1966, לאחר מותה, חתמו מנהלי עזבונה על הסכם פשרה שקבע כי הנכס יוקדש לבית ליתומים ויתומות, ונדרש לשמר את ייעודו המקורי. עם זאת, בהסכם הפשרה מופיע סעיף המתיר לאגודה למכור את הנכס באישור בית המשפט המחוזי בתל אביב, בתנאי שתרכוש במקומו קרקע בשטח שווה לפחות ותקים עליה בית יתומים.
בשנות ה-80 הוסב המבנה למעון לנערות מתבגרות ולנערים בסיכון, ולאחר מכן המבנה שימש כמעון לילדים אוטיסטים. בראשית שנות ה-2000 חדל המעון לפעול והמבנה נותר כמעט שומם.
בתחילת שנות ה-2000 מכרו מנהלי ההקדש את הבניין והמגרש לחברת אחים נאוי, וזו מכרה אותו לחברת א.ר. נכסי אראל, בבעלות תמיר ארביב בסכום של 40 מיליון ש"ח. נכסי אראל החליטה להרוס את הבניין ההיסטורי, ולבנות על המגרש שני מגדלי מגורים יוקרתיים. עקב תביעות משפטיות, הגיבה העירייה כי היא לא מאשרת ליזם לבנות בשטח מבני מגורים אלא רק מבנים ציבוריים. נכון ל-2018 נמצאים במבנה מספר גני ילדים
הערות שוליים

1 2  שי פאוזנר, כך מוכרים היסטוריה: על העיוורון של עיריית רמת גן, באתר כלכליסט, 19 במאי 2011
↑  אלעזר לוין, אומץ: לחקור מכירת בית היתומים ברמת גן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 ביולי 2012
↑  רננה מור (17 במאי 2024). "יזם בנייה: פנו גני ילדים מהשטח שלי". {{cite web}}:  (עזרה)
בית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 דת:  נצרות פרוטסטנטית
 תאריך הקמה:  1906 
 
 קואורדינטות:  31°45′45″N 35°13′10″E﻿ / ﻿31.762582°N 35.219488°E﻿ / 31.762582; 35.219488
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הקברות(למפת ירושלים רגילה) בית הקברות(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הקברות(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הקברות
 
בית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית והשליחית (באנגלית: Alliance Church International Cemetery) הוא בית קברות השוכן במושבה הגרמנית ברחוב עמק רפאים 41 שבירושלים, צמוד לבית הקברות הטמפלרי.
בית הקברות המכונה גם "בית הקברות האמריקני" והוא מוחזק בידי "המיסיון הנוצרי המאוחד" (Christian Missionary Alliance) של הכנסייה האוונגלית הבינלאומית והוא נוסד בסביבות שנת 1906. עם זאת הוא פתוח לקבורת בני כל הדתות. קבורים בו בין השאר יהודים (רובם מומרים), נוצרים (כולל ארמנים), בודהיסטים, ובני דתות נוספות.
על קירות בית הקברות מצד דרום ומזרח מצוירים באופן כרונולוגי אירועים מהברית הישנה והחדשה החל מבריאת העולם ועד לתקופת ישו ושליחיו.
בין הקבורים במקום – סלבה קורילוב, הכומר האמריקאי ג'ון סטנלי גראוול שהיה שותף בהעפלת האונייה אקסודוס ופעל למען התנועה הציונית, וכן דולה בן-יהודה ויטמן בתו הצעירה ביותר של אליעזר בן יהודה ואשתו חמדה. דולה (נפטרה ב-2004) ונקברה לצד בעלה מקס ויטמן.
לקריאה נוספת

מירון בנבנישתי, עיר המנוחות – בתי העלמין של ירושלים, כתר, ירושלים, 1990, עמ' 172–174.
דוד קרויאנקר, המושבה הגרמנית ורחוב עמק רפאים, מכון ירושלים לחקר ישראל והוצאת כתר, ירושלים, 2008, עמ' 348–349.
השלט בכניסה לבית הקברות
קברו של הכומר האמריקאי ג'ון סטנלי גראוול
קבר דולה בן-יהודה ויטמן ובעלה מקס
קטע מהאיור על קיר בית הקברות
ג'ון רולינס

ג'ון אהרון רולינס (באנגלית: John Aaron Rawlins;‏ 13 בפברואר 1831 – 6 בספטמבר 1869) היה קצין בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית וחבר בקבינט של נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט. כמי שהיה איש סודו של גרנט במשך שנים, שימש רולינס כאיש מטהו במשך כל המלחמה, עלה עד דרגה ייצוגית של מייג'ור גנרל והיה מגינו הראשי של גרנט כנגד ההאשמות בשתיינות. כאשר נבחר גרנט לנשיאות, מונה רולינס למזכיר המלחמה של ארצות הברית.
רולינס היה אדם שבנה את עצמו ושהתגבר על רקע של משפחה ממעמד כלכלי ירוד, על חינוך לקוי ועל העדרו של אביו, שהיה מכור לשתייה, מחייו. לאחר שלמד משפטים, התקבל רולינס ב-1854 ללשכת עורכי הדין ופתח משרד לעריכת דין בגלינה, אילינוי. בפרוץ מלחמת האזרחים הוא היה חבר בפלג הצפוני של המפלגה הדמוקרטית. כנואם בולט, הוא נשא נאומים בולטים בעד שמירת שלמותו של האיחוד כאשר החלו מעשי האיבה ועד מהרה הוא היה לידיד קרוב של גרנט, תושב גלינה בעצמו, בוגר האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שלחם במלחמת ארצות הברית–מקסיקו ושירת בצבא במשך 11 שנים. רולינס שכנע את גרנט לגייס פלוגת מיליציית מתנדבים מקומית ולשלוח אותם לבירת המדינה, ספרינגפילד כך שהם יצטרפו לכוחות הפדרליים. לאחר שירות קצר במיליציה של אילינוי כקצין גיוס, הוצב גרנט מחדש בצבא ארצות הברית לשירות תחת גנרל ג'ון פרימונט, מפקד צבא האיחוד במערב ארצות הברית. רולינס עצמו התגייס גם הוא לצבא האיחוד ושירת בעיקר כקצין במטהו של גרנט. שלבי הקידום שלו היו קשורים להצלחותיו של גרנט בשדות הקרב וקידומו של גרנט במסגרת צבא האיחוד תחת מנהיגותו של הנשיא אברהם לינקולן. ב-1863 לקה רולינס בשחפת, אך המשיך לשרת במטהו של גרנט במהלך תקופת השיקום.
לאחר ניצחונו של גרנט בבחירות לנשיאות ב-1868 וכניסתו לכס הנשיאות במרץ 1869 הוא מינה את רולינס למזכיר המלחמה. תקופת כהונתו הקצרה של רולינס בתפקיד זה הייתה שנויה במחלוקת. הוא תמך בהתקוממות נגד השלטון הספרדי בקובה, הנהיג מדיניות אנטי-מורמונית בטריטוריית יוטה, וקיצץ בסמכויותיו של גנרל ויליאם שרמן, יורשו של גרנט בתפקיד הגנרל המפקד של צבא ארצות הברית. מחלת השחפת בה לקה המשיכה להחמיר ובספטמבר 1869, חמישה חודשים בלבד לאחר כניסתו לתפקיד, הוא נפטר. למעט ביוגרפיה אחת שנכתבה אודותיו ב-1916, "חייו של ג'ון א. רולינס" שכתב ג'יימס הריסון וילסון, לא ידוע רבות על חייו הקצרים של רולינס, בעוד שגרנט, ככל הנראה בשל רצונו להגן על שמו הטוב, כמעט ולא הזכיר את רולינס בספר זכרונותיו שפרסם ב-1885. עם מותו של רולינס חדלה התמיכה החזקה בקבינט לטובת עצמאותה של קובה והיא שבה לסדר היום רק בימי מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898.
ראשית חייו

ג'ון אהרן רולינס נולד ב-13 בפברואר 1831 באיסט גלינה שבאילינוי כילדם השני מתוך עשרה של ג'יימס דאוסון ולוביסה קולייר רולינס, שניהם ממוצא אירי-סקוטי שאבותיהם התיישבו במקור במחוז קאלפפר שבוירג'יניה. ג'יימס רולינס היה צאצא של רוברט רולינס שהתיישב במרילנד, והיה חוואי וכורה פחם במיזורי ובאילינוי.
ב-1849 היגר ג'יימס רולינס לקליפורניה במהלך הבהלה לזהב ונשאר שם שלוש שנים. בעת העדרו של אביו מהבית, היה ג'ון רולינס לאחראי העיקרי על אמו, אחותו וששת אחיו. דרכו של אביו כמחפש זהב לא צלחה וכאשר הוא שב לביתו הוא הקדיש את זמנו למשפחתו ולחוותו באי-רצון, בעוד שג'ון לקח על עצמו את האחריות כראש המשפחה. רולינס תלה את סגנון חייו חסר הדאגות של אביו וחוסר תשומת לבו למשפחתו בהרגלי השתייה הכבדים שלו. התנהגותו של אביו השפיעה על גישתו ועל חששו מפני אלכוהול והוא הפך למתנגד חריף לשתייה. לדברי ההיסטוריון ברוס קטון, התנזרותו של רולינס מאלכוהול נבעה מאמונתו שאם הוא יצרוך משקה אחד בלבד, הוא לא יהיה מסוגל לעצור.
ראשית חינוכו של רולינס היה דל. הוא ביקר בבתי ספר מקומיים באילינוי ובילה שנה וחצי בקולג' מאונט מוריס שבאילינוי. הוא משך את עין הציבור המקומי בהיותו "אדם שבנה את עצמו", בזכות תקופה של לימוד עצמי בה הוא השלים את המחסור שלו בחינוך פורמלי. לאחר מכן הוא למד משפטים במשרדו של איזק פ. סטיבנס מגלינה וב-1854 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. רולינס פתח שותפות עם סטיבנס ובהמשך עם דייוויד שיאן, שהתלמד אצל רולינס עצמו. מבחינה פוליטית זיהה רולינס את עצמו כחבר המפלגה הדמוקרטית ותמך במסע הבחירות לנשיאות של סטיבן דאגלס.
נישואין, משפחה ובריאותו

ב-5 ביוני 1856 נשא רולינס לאישה את אמילי סמית', בתו של היירם סמית' מגושן, ניו יורק. לזוג נולד בן אחד, ג'יימס, ושתי בנות, ג'ני ואמילי. באוגוסט 1861 הלכה אמילי רולינס לעולמה ממחלת השחפת, זמן קצר לאחר שרולינס החל את שירותו בצבא האיחוד. על פי ברוס קטון, מותה של אמילי הותיר את רולינס עם חשש שיבוא יום וגם הוא יאבד את חייו ממחלה זו. ב-23 בדצמבר 1863 הוא נישא בשנית למרי אמה הרלברט מדנברי, קונטיקט. בחורף אותה שנה פיתח רולינס שיעול כרוני שבהמשך אובחן כשחפת.
מלחמת האזרחים > הנאום בגלינה

לאחר קרב פורט סאמטר שהיה האירוע שהוביל לפרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, קיימו תושבי גלינה אספה. הנואמים המרכזיים בה היו רולינס וחבר הקונגרס אליהוא וושבורן. רולינס הצהיר הצהרות ברורות עד האיחוד כשאמר: "הייתי דמוקרט כל ימי חיי, אך אין זו יותר שאלה פוליטית. זו פשוט שאלה על קיומה או אי קיומה של ארצנו. העדפתי כל פשרה מכובדת, אך ימי הפשרות חלפו. נותרה לנו רק מטרה אחת. אעמוד לצד דגלה של ארצנו ואפנה לאלוהי המלחמה".
מלחמת האזרחים > קידומו בצבא האיחוד

ב-1861 לקח רולינס חלק פעיל בארגונו של רגימנט הרגלים ה-45 של אילינוי, זאת בתגובה לקריאתו של הנשיא אברהם לינקולן לגיוסם של 75,000 מתנדבים, וגרנט לקח על עצמו לאמן את הרגימנט. עד מהרה מונה גרנט כמפקד רגימנט חיל הרגלים ה-21 של אילינוי וביקש מרולינס לשמש כשלישו האישי. רולינס נעתר לבקשה וב-30 באוגוסט הוא קיבל מינוי של קצין בדרגת קפטן בצבא הסדיר וכעוזר השליש הראשי לענייני המתנדבים. ב-14 בספטמבר התייצב רולינס במטהו של גרנט בקהיר, אילינוי. מכאן והלאה נותר רולינס לצדו של גרנט והיה הקצין בעל ההשפעה המרובה ביותר במטהו וכן יועצו וידידו הקרוב ביותר. כמו רוב הגברים בתחילת המלחמה, לא היה רולינס בעל הכשרה צבאית פורמלית. עם זאת הוא התאים מאוד לתפקידו. ככל שקודם גרנט בתפקיד ובדרגה, זכה גם רולינס לקידומים דומים, כולל ראש המטה של ארמיית טנסי וראש המטה של הדיוויזיה הצבאית של מיסיסיפי. הוא נודע בשל ירידתו לפרטים וכן כמי שמקפיד על כללי הפרוטוקול. ב-14 במאי 1862 קודם רולינס לדרגת מייג'ור וב-1 בנובמבר אותה שנה לדרגת לוטננט קולונל. זמן קצר לפני שהצטרף למטהו, דרש רולינס מגרנט, שהיה ידוע בשל בעיות השתייה שלו, שלא יגע במשקה עד תום המלחמה. הוא אסר על צריכת אלכוהול במטה מפקדתו של גרנט ושנה לאחר מכן הוא חתם בעצמו על התחייבות לא לצרוך אלכוהול. במהלך המלחמה הזדמן לרולינס לנזוף בגרנט לעיתים קרובות על התנהלות בלתי ראויה באופן שהפתיע את השומעים.
ב-11 באוגוסט 1863 קודם רולינס לדרגת בריגדיר גנרל בצבא המתנדבים. כאשר מונה גרנט לגנרל המפקד של צבא ארצות הברית, היה רולינס לראש מטהו. ב-24 בפברואר 1865 הוא קיבל דרגה ייצוגית של מייג'ור גנרל. ב-3 במרץ הוא קודם לדרגת בריגדיר גנרל בצבא הסדיר וב-9 באפריל לדרגת ייצוג של מייג'ור גנרל.