stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיפוס (ביולוגיה)
זואולוגיה > אלוטייפ (Allotype)

אלוטייפ הוא מודל מהזוויג ההופכי לזה של ההולוטייפ, הוא נבחר מתוך הפרטייפים. השימוש באלוטייפ אינו חובה לפי הנחיות ICZN.
זואולוגיה > נאוטייפ (Neotype)

נאוטייפ הוא אורגניזם הנבחר לשמש כהולוטייפ כאשר ההולוטייפ המקורי אבד או נהרס, או שלא נבחר כזה בתיאור המקורי.
טיפני כהן

טיפני ליזה כהן (באנגלית: Tiffany Lisa Cohen; נולדה ב-11 ביוני 1966) היא שחיינית עבר יהודייה-אמריקאית. היא אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות זהב. התמחתה בסגנון החופשי למרחקים ארוכים.
קורות חיים

טיפני כהן נולדה בקלבר סיטי, קליפורניה. היא הצטרפה לקבוצת השחייה במישן וייחו נאדאדורס בהדרכתו של מארק שוברט בשנת 1980. שנה מאוחר יותר זכתה כהן לראשונה באליפות ארצות הברית בשחייה במשחה ל-400 מטר חופשי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 זכתה כהן במדליית ארד ב-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:11.85 דקות, אחרי המנצחות ממזרח גרמניה כרמלה שמידט (4:08.98 דקות) ופטרה שניידר (4:10.08 דקות). ב-800 מטר חופשי סיימה כהן במקום חמישי בתוצאה של 8:36.96 דקות, המנצחת הייתה בת ארצה קים לינהאן (8:27.48 דקות). ב-200 מטר חופשי סיימה כהן במקום שמיני בתוצאה של 2:02.16 דקות, המנצחת הייתה אנמארי ורסטאפן מהולנד (1:59.53 דקות).
במאי 1983 השתתפה כהן בכינוס הפועל ה-12 שנערך בישראל בהשתתפות טובי הספורטאים בעולם כהכנה לאולימפיאדה. בתחרויות השחייה שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:05.11 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:13.51 דקות ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:59.12 דקות.
בתחרות חנוכת הבריכה האולימפית של לוס אנג'לס ביולי אותה שנה זכתה כהן במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:36.95 דקות.
באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה בקלוביס, קליפורניה בתחילת אוגוסט אותה שנה זכתה כהן ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:08.05 דקות, תוצאת השנה בעולם, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:30.24 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16.11.97 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו קאראקס, ונצואלה בסוף אוגוסט אותה שנה זכתה כהן בשתי מדליות זהב. ב-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:12.27 דקות, לפני האלופה היוצאת סינתיה וודהד בת ארצה (4:14.07 דקות) וב-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:35.42 דקות.
קורות חיים > אירוע השיא

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה כהן בשתי מדליות זהב ובשני שיאים אולימפיים. במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:07.10 דקות, לפני השחייניות מבריטניה שרה הרדקסל (4:10.27 דקות) וג'ון קרופט (4:11.49 דקות). במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:24.95 דקות (33 מאיות השנייה לאט משיא העולם של טרייסי ויקהאם), לפני בת ארצה מישל ריצ'רדסון (8:30.73 דקות) והרדקסל (8:32.60 דקות).
לאחר האולימפיאדה בסתיו 1984 זכתה כהן באליפות המכללות של ארצות הברית (NCAA) כשלמדה באוניברסיטת טקסס ובאליפות הלאומית ב-500 מטר וב-1650 מטר. היא התאמנה בהדרכתו של ריצ'רד קוויק.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1986 זכתה כהן ב-3 מדליות זהב במשחה ל-400 מטר, במשחה ל-800 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר פרפר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1987 זכתה כהן בשתי מדליות כסף במשחים ל-400 מטר ול-800 מטר חופשי, אחרי הכוכבת העולה הנערה הצעירה ג'נט אוונס פרשה משחייה תחרותית.
לאחר פרישתה משחייה תחרותית, התרכזה כהן במאבק בבולימיה שממנה סבלה. מאז היא מרצה לבני הנוער על הפרעות אכילה.
תארים

בשנת 1983 זכתה כהן בתואר שחיינית השנה בארצות הברית.
בסך הכל זכתה כהן ב-14 תוארי אליפות ארצות הברית.
בשנת 1996 זכתה כהן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
הערות שוליים

↑  אלכס פרלסמן, כינוס הפועל - שיא גבה גלי של ניר המהיר, מעריב, 3 במאי 1983
↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
↑  TIFFANY COHEN (USA) - 1996 Honor Swimmer, באתר International Swimming Hall of Fame
חרבת חזעה

ערך זה עוסק בסיפור של ס. יזהר. אם התכוונתם ליישוב ברצועת עזה, ראו .
| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  ס. יזהר (יזהר סמילנסקי)
 שפת המקור:  עברי
 תורגם לשפות:  ערבית (1981), גרמנית (1997), איטלקית (2005), אנגלית (2008), ספרדית (2009), צרפתית (2010),  נורווגית (2011), הולנדית (2013), דנית (2016)
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית פועלים – ספרי משלט
 תאריך הוצאה:  1949
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001339277
 
סיפור חִרְבֶּת חִזְעָה הוא סיפור מאת ס. יזהר שראה אור בהוצאת ספרית פועלים בחודש מאי שנת 1949, ואשר עוסק בגירוש תושבי הכפר הבדיוני חרבת חזעה, המייצג כפרים ערביים שתושביהם גורשו במהלך מלחמת העצמאות בשנת 1948 (אירועים הידועים בהיסטוריוגרפיה הפלסטינית בשם "הנכבה").
הסיפור מציג את מעשה הגירוש של חיילי צה"ל כבלתי מוסרי. הסופר השתמש בביטויים כמו "הגליה", "גירוש", "ירי בחפים מפשע" ובביטויים בעלי קונוטציה להיסטוריה היהודית כמו "קרונות". את המניע לכתיבת הסיפור ואת הביקורת הנמתחת בו הסביר הסופר שנים רבות לאחר מכן כך: "הרגשתי בתוכי שאני חייב לדבר דברים שאני ראיתי ולהתקומם כנגדם".
זהו הסיפור הישראלי הראשון שעסק בפרק זה בתקופת הקמת המדינה. מיד עם פרסומו ולאורך כ-50 שנה לאחר מכן, עורר הסיפור מחלוקות ופולמוס ציבורי רחב. מבקרים רבים ציינו את אומץ רוחו של יזהר ונכונותו להתמודד עם תופעות שליליות קשות שנחשפו במהלך הקרבות. בתקופות מאוחרות יותר עסקו בנושא היסטוריונים מאסכולת "ההיסטוריונים החדשים", בהם אילן פפה ובני מוריס.
אף על פי שהספר עוסק בכפר בדיוני, ישנו כפר בשם דומה ברצועת עזה.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בסביבות מלחמת העצמאות, אי שם בדרום, מחלקתו של המספר יוצאת למשימה. הפקודה: (פרק א) ”יש לאסוף את התושבים החל מנקודה פלונית ועד לנקודה פלונית - להעמיסם על המכוניות ולהעבירם מעבר לקווים. לפוצץ את בתי האבן ולשרוף את בקתות החומר. לאסור את הצעירים ואת החשודים, ולטהר את השטח מכוחות עוינים.”
הכיתה של המספר יוצאת באיגוף, ולאחר המתנה פותחת בירי על בתי הכפר ועל אנשים נמלטים. בהמשך הכיתה מגיעה לכפר עצמו. הכפר נדמה בהתחלה כנטוש, אולם לאטם צצים זקנים נשים וילדים ונאספים אל מתחת לעץ שקמה גדול. הכיתה עוברת בין הבתים והחצרות. החיילים עצמם לא פוגעים בתושבים אך משתדלים להצית ולשרוף כמה מבנים. הם רואים איך כיתה אחרת מפוצצת בתים בכפר ואת כאב התושבים היושבים מתחת לעץ, בייחוד אשה אחת אשר כנראה ביתה פוצץ והיא מבינה שזו כבר לא סתם המתנה בצל העץ אלא שכבר לא יהיה להם לאן לחזור. עם הזמן מתחיל להיבנות במספר פקפוק בכל המעשה הזה, האם צודק ונכון לפנות את האנשים מכפרם. הוא מתווכח רבות עם עצמו ומעט עם חבריו לכיתה.
בצהריים מגיעות ארבע משאיות. מתחילים להעמיס עליהן את תושבי הכפר. למראה אשה וילד צעיר העולים למשאית מבין המספר שהילד הזה יהיה לעולם שונא, אויב לעתיד: ”כשיגדל לא יוכל להיות אחרת מאשר נחש-צפעוני, אותו זה שהוא עתה בכי ילד-אין אונים.”
למראה המשאיות המועמסות באנשים מתבררת למספר תובנה - ”גלות. הנה זו גלות. כך זה גלות. כך נראית גלות.”
תרגומים

הסיפור ראה אור בתרגום לערבית מאת תופיק פיאד (ביירות 1981), בתרגום לגרמנית מאת רות אחלמה (פרנקפורט 1997), בתרגום לאיטלקית מאת דליה פדואה (טורינו 2005) ובתרגום לאנגלית מאת ניקולס דה לנגה ויעקב דווק (Dweck)‏ (ירושלים 2008). כן תורגם הספר לספרדית, צרפתית, נורווגית, הולנדית ודנית.
בתרבות

הצייר הישראלי מרדכי ארדון יצר בהשראת הסיפור את הציור "חרבת חזעה", שנקנה על ידי הגלריה הלאומית לאמנות מודרנית ברומא והוצג בה. בעקבות זכייתו של ארדון בפרס אונסק"ו ב-1954 הפיק אונסק"ו אלפי רפרודוקציות של הציור, שהופצו בעולם.
עיבוד טלוויזיוני

הסיפור עובד לדרמת טלוויזיה על ידי הערוץ הראשון בבימוי של רם לוי. רשות השידור התכוונה לשדר את הדרמה ב-6 בפברואר 1978, וסביב הסרט התעוררו ויכוחים שהתמקדו בשני נושאים עיקריים: האם הטלוויזיה הציבורית בישראל צריכה להפיק סרט בנושא זה, המשרת, לטענת המתנגדים, את התעמולה של אש"ף; ושאלה בדבר היקף האירוע ההיסטורי שהוא מייצג (מספר הכפרים הערביים שגורשו באירועי המלחמה). יו"ר הכנסת פנה ליו"ר רשות השידור ולטר איתן בבקשה לדחות את השידור, אולם הנהלת רשות השידור, בקולות נציגי המערך והיו"ר איתן, דחתה את הבקשה. בעקבות זאת כינס שר החינוך זבולון המר ישיבה של הנהלת רשות השידור והודיע שהוא דוחה את השידור עד לאחר הדיון בכנסת. עו"ד אמנון זכרוני הגיש עתירה לבג"ץ נגד הדחייה, אולם בג"ץ סירב לדון בעניין בטרם תיתן הנהלת רשות השידור את החלטתה. עובדי רשות השידור מחו על ההתערבות הפוליטית בעצמאותה של הרשות והחשיכו את השידור בחלון הזמן שבו תוכנן במקור לשדר את הסרט (כ-50 דקות). הדרמה הוקרנה לבסוף בהחלטת מליאת רשות השידור. ועדת החינוך של הכנסת קיימה חמש ישיבות בנושא הסרט ולבסוף קבעה שעקרון חופש היצירה אינו ניתן לערעור, אולם קראה לרשות השידור "להכין סדרה מקיפה של שידורים על תולדות המאבק הציוני וצדקת מפעלנו הלאומי" והדגישה את חובת רשות השידור לתת ביטוי מתאים של ההשקפות והדעות הרווחות בציבור.
הספר

ס. יזהר, סיפור חרבת חזעה: השבוי, מרחביה: ספרית פועלים (ספרי משלט), 1949
הסיפור ראה אור כעשר פעמים נוספות בתוך קובצי סיפורים של ס. יזהר.
לקריאה נוספת

רמי ליבנה, האמת על פרשת חירבת חיזעה, ת"א: הוצאת כתם, 1978. [בעקבות הסערה הציבורית סביב הסרט הטלוויזיוני]
אניטה שפירא, 'חרבת חזעה – זיכרון ושכחה', אלפיים 21 (תשס"א), 9-53. (נדפס שוב בתוך: סדן (מחקרים בספרות עברית) ה (2002); בתוך: ליאת שטייר-לבני (עורכת), מיתוס ואתוס בקולנוע הישראלי: מקראה, רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ח, עמ' 443–487; ובספרה יהודים, ציונים ומה שביניהם, תל אביב: עם עובד (ספרית אופקים), 2007; ובאנגלית בתוך: Jewish Social Studies 7,1 (2000), 1–62; ובתוך: Benny Morris (Ed.),  Making Israel, Ann Arbor: University of Michigan Press, 2007, pp. 81–123)
חנן חבר, "'שום גירוש לא פותר כלום': על 'חרבת-חזעה' מאת ס. יזהר", מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי כח, 2013 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
עדיה מנדלסון-מעוז, הספרות כמעבדה מוסרית, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תש"ע, פרק רביעי: סוף עידן התמימות - 'חרבת חזעה' ליזהר",עמ' 93–110
הערות שוליים

↑  ס. יזהר, ריאיון עם דן מרגלית, הערוץ הראשון, שנות ה-90.
↑  אניטה שפירא, חרבת חזעה - זיכרון ושכחה, אלפיים 21, עמ' 9 - 53
↑  The Institute for translation of Hebrew Literature
↑  א. אייל, חירבת חיזעה תשאר באטליה, דבר, 16 ביולי 1954
↑  יהושע ביצור, יוסף וקסמן ועמוס לבב, בג"ץ ידון בעתירה נגד השר המר על שעיכב הקרנת "חירבת חיזעה" בטלוויזיה אמש, מעריב, 7 בפברואר 1978
↑  עמוס לבב, המר נכנס לאותה מלכודת לתוכה נכנסה גולדה מאיר, מעריב, 10 בפברואר 1978
↑  אורי קליין, לא על הלחם לבדו, עכבר העיר, 30 ביולי 2009
מירב קריסטל, הסרט שלא רצו שנראה, ynet, 14 ביולי 2007
↑  ועדת החינוך והתרבות: אין לערער על עקרון חופש היצירה האמנותית, מעריב, 23 בפברואר 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593318705171  LCCN: no2008112137  VIAF: 309310749   WorldCat (עם VIAF): 309310749 
פקודת מבצע מ-25 בנובמבר 1948 לגירוש ערבים מכפריהם והריסת הכפרים, כולל חרבת חזאז.
השחקנים ששיחקו בדרמת הטלוויזיה "חרבת חזעה" את החיילים שגירשו את תושבי הכפר. משמאל לימין: עמוס טלשיר, איציק אלוני, דליק ווליניץ, גידי גוב, אבי לוזיה, שרגא הרפז ואברהם סידי.
טיבור טרנצ'ני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1907 טרנצ'ין, סלובקיה 
 פטירה:  19 בספטמבר 1996 (בגיל 89) בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שם לידה:  Schvarz Tibor 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת פץ', אוניברסיטת וינה 
 תפקידים:  רופא, רופא פנימי, עורך תורם 
 
טיבור טרנצ'ני (במקור עד 1948 שוורץ, בהונגרית: Trencséni Tibor; טרנצ'ן, 31 במאי 1907 – בודפשט, 19 בספטמבר 1996) היה רופא (MD) יהודי הונגרי, מומחה ברפואה פנימית, פרופסור באוניברסיטה, עורך עיתון, קנדידט (CSc-דוקטורט קטן) במדעי הרפואה (1963), דוקטורט מלא (DSc=PhD) (1979), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חיים

טיבור שוורץ נולד במשפחה יהודית, בנם של שמו שוורץ ושל יאנקה בְּלֶדִי. הוא השלים את לימודיו היסודיים בעיר הולדתו, ואז החל את לימודיו התיכוניים גם כן בעיר הולדתו. מכיתה יא' למד בבית הספר התיכון הממלכתי המלכותי ההונגרי בקישווארדה, ולבסוף ב-1924 סיים את בחינות הבגרות בדברצן. בשל החוק המפלה והמגביל לימודי יהודים באוניברסיטאות הנומרוס קלאוזוס עבד בשנים 1924–1925 כעובד מסחרי. בשנת 1925 התקבל לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת וינה, שם למד שישה סמסטרים וב-1928 ניגש לבחינה בנושאים השייכים לשלב הראשון בלימודיו. הציון המצוין שקיבל איפשר לו להמשיך את לימודיו באוניברסיטה הונגרית, אוניברסיטת ארז'בט בפץ'', שם קיבל תואר ברפואה כללית ב-1931.
הוא החל את הקריירה שלו במרפאה הפנימית של אוניברסיטת ארז'בט. ב-1 בדצמבר 1931 מינה אותו פרופסור יאנוש אנדיאן למתמחה שלו ללא שכר. מ-1 בספטמבר 1934 הפך גם למרצה ללא שכר. בינתיים, מ-1 במאי 1932, שהה חמישה חודשים במחלקה הפנימית של בית החולים היהודי בברטיסלאבה. מ-15 בדצמבר 1936 שירת במחלקה "ג" בבית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' (שמו כיום המרכז הרפואי הלאומי) של הקהילה היהודית של פשט. בתחילה השתתף בעבודת המכון לאלקטרוקרדיוגרפיה שהיה שייך למחלקה, לאחר מכן היה רופא משנה במחלקה. הקריירה הרפואית האזרחית שלו נקטעה ביוני 1942. הוא נלקח למחנות שרות העבודה, (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) והיה רופא ופועל כפייה עבור מאות עובדי כפייה יהודים. ב-1944 שוחרר על ידי הצבא הסובייטי (בעצם נפל בשבי) שהתקדם מערבה והוא עבד כרופא באחת מנקודות האיסוף של שבוי המלחמה של הצבא האדום. הוא הוביל את המאבק האפידמיולוגי במחלת טיפוס הבטן במחנה איסוף השבויים סויבה.
ב-25 באוגוסט 1945 שוחרר מהשבי הצבאי וחזר הביתה, הוא לא יכול היה לחזור לעבודתו הקודמת ולכן לקח על עצמו עבודה ארגונית ב"איגוד המקצועי החופשי של הרופאים ההונגרים" וארגן את מחלקת המיסים ואת דמי החבר. בקיץ 1947 הפקיד בידו ד"ר אמיל וייל את עבודת ההכנה שהייתה קשורה לארגון הקיבוצי. של הרופאים. הוא עבד גם כרופא הראשי של המוסד הלאומי לביטוח סוציאלי ומשנת 1947 היה מרצה באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בנוסף הוא היה גם מרצה ללא שכר במחלקה לרפואה פנימית. לאחר מכן עבר לתחום הרפואה הצבאית והשתתף בהפעלה מחדש של "השבועון הרפואי", שהופעתו נפסקה לכמה שנים. בין 1948 לבין 1989, הוא היה העורך האחראי (ראשי) של כתב העת החשוב הזה. בשנת 1963 אישרה אותו ועדת ההסמכה המדעית כקנדידט למדעי הרפואה על סמך עבודת הדוקטורט שלו "Hungarian haemorrhagic nephroso-nephritis" (תפקודי כליות לקויים). בפברואר 1979, הוא נבחר לחבר כבוד של האגודה ההונגרית להיסטוריה רפואית .
פרסים והוקרה

רופא דגול (1956)
מדליית הזיכרון של אמיל וייל (1960)
מדליית הזיכרון של מרקושובסקי (1975)
עיטור מסדר הכבוד להונגריה הסוציאליסטית (1982)
עיטור ה-4 באפריל (1987)
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1996), אגף אזרחי
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Fehér János. "Búcsú az egykori Felelős Szerkesztőtől : Dr. Trencséni Tibor (1907-1996)". Orvosi Hetilap. 137 (43): 2391–2392. (יאנוש פהר: פרידה מהעורך הראשי ד"ר טיבור טרנצ'ני)
Honti József (2013). "Trencséni Tibor és az Orvosi Hetilap újraindulása". 154 (12): 471–473. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה) (יוז'ף הונטי (2013). "טיבור טרנצ'ני וההתחלה מחדש של "השבועון הרפואי")
פרופ' ד"ר אישטוואן פרדה: "ה"בית חולים היהודי כתב העת והאתר תקווה (remeny.org)
הערות שוליים

↑  Schvarz alakban is.
↑  "Születési bejegyzése a trencséni izraelita hitközség születési akv. 8/1907. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-06.
↑  Egészségügyi Dolgozó, 1979. március 1. (23. évfolyam, 3. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1982. június 23. (36. szám)
↑  Magyar Közlöny, 1996. április 30. (34. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0988 9756  LCCN: n83012544  VIAF: 75219971   WorldCat (עם VIAF): 75219971 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טיבור טרנצ'ני".
טריפטיכון

טְרִיפְּטִיכוֹן או טריפטיך (מיוונית tri=שלושה + ptychē=קיפול) היא יצירת אמנות המורכבת משלושה חלקים.
צורת אמנות זו הייתה נפוצה בעיקר אצל ציירים ופסלים בתקופת הרנסאנס במיוחד אצל אלה אשר עסקו בנושאים דתיים. הטריפטיכון היה ציור או תבליט המחולק לשלושה לוחות שהיו מחוברים ביניהם בעזרת צירים, והיוו יצירת אמנות אחת. קישוט המזבח בכנסיות וקתדרלות באירופה וגם במקומות אחרים, היה לרוב בצורת טריפטיכון.
המושג "טריפטיכון" התרחב ומשמש גם לתיאור שלוש יצירות אמנות שיש ביניהם קשר רעיוני או צורני, ולא רק כאלה המחוברות ביניהן באופן פיזי.
גלריה

תבליט ביזנטי, ישו והשליחים הקדושים
טריפטיכון של הצייר האיטלקי ברלינגיירו ברלינגיירי ‏(1230) ב-CMA (אנ')
טריפטיכון אמנות גותית בכנסייה המבוצרת של פרז'מר, פרז'מר, טרנסילבניה
The Deposition - טריפטיכון של הצייר הפלמי פיטר קואק ואן אלס (אנ') ‏(1535) במוזיאון אמסטלקרינג (OLHOS) (אנ') באמסטרדם
הקיסר סוטוקו הופך לרוח אונריו (אנ') - טריפטיכון של האמן היפני יושיצויה אוטאגאווה (歌川 芳艶) ‏(אנ') מהמאה ה-19
ראו גם

דיפטיכון
טרילוגיה
איל טריטיקו
חלונות ארדון
גן התענוגות הארציים
טיפני מילברט

טיפני קרלין מילברט (באנגלית: Tiffeny Carleen Milbrett;‏ נולדה ב-23 באוקטובר 1972) היא כדורגלנית עבר אמריקאית ששיחקה כחלוצה. מילברט, שכבשה לטובת הנבחרת האמריקאית מאה שערים (שביעית בכל הזמנים), נחשבת לאחת החלוצות האמריקאיות הטובות בכל הזמנים.
קריירה > תיכון ומכללה

טיפני מילברט נולדה באוקטובר 1972 בעיר פורטלנד שבמדינת אורגון. היא התחילה לשחק כדורגל בזמן לימודיה בתיכון בהילסבורו, בין השנים 1987 ל-1990. בשלוש עונותיה בקבוצת התיכון היא כבשה 131 שערים, וקבעה את שיא השערים לעונה אחת של מדינת אורגון - 54 כיבושים. בנוסף לכדורגל, הצטיינה מילברט גם בכדורסל ובאתלטיקה קלה, ואף הוצעו לה מספר מלגות לימודים, אם תמשיך לעסוק במקצועות אלו.
מיד עם סיום לימודיה בתיכון, התחילה מילברט לשחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת פורטלנד, שם שיחקה לצד שאנון מקמילן. היא שיחקה בקבוצת האוניברסיטה בין השנים 1990 ל-1995, וקבעה שיאי NCAA רבים. ב-1994, הובילה את קבוצתה לפיינל-פור ונבחרה לנבחרת המצטיינת של הטורניר. היא נבחרה לשחקנית ההתקפית המצטיינת של החוף המערבי ב-1992 וב-1994, והייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס הרמן. מילברט היא מלכת השערים והבישולים של אוניברסיטת פורטלנד בכל הזמנים, עם 103 כיבושים ו-40 בישולים. בנוסף, היא נבחרה כחלק מהנבחרת המצטיינת של שנות ה-90 בקרב כל מכללות ארצות הברית.
קריירה > מועדונים מקצועניים

את הקריירה המקצוענית שלה החלה מילברט מיד עם סיום לימודיה, כשחתמה בקבוצת "שירוקי סרנה" מליגת העל היפנית. היא שיחקה בקבוצה עד 1997.
בשנת 2001, הייתה לאחת השחקניות המייסדות של קבוצת "ניו יורק פאוור" מהליגה האמריקאית החדשה, ה-WUSA. במהלך השנה היא כבשה את השלושער הראשון בתולדות הליגה, כשקבוצתה ניצחה 1–3 את "בוסטון בריקרס". בסוף העונה, היא זכתה בתואר השחקנית המצטיינת של הליגה ובתואר השחקנית ההתקפית של השנה. במשך שלוש שנים בקבוצה, שיחקה מילברט חמישים משחקים וכבשה 31 שערים.
במרץ 2005, עברה לחודשיים לסונאנו מליגת העל השוודית, וכבשה חמישה שערים בחמישה משחקים בקבוצה. היא חזרה לליגה השוודית שנה לאחר מכן, אחרי ששיחקה ב"ונקובר ווייטקפס" מליגת הכדורגל הצפון אמריקאית, הדבליו-ליג.
בתחילת 2009, חתמה בקבוצת גולד פרייד מליגת ה-WPS, והחלה לשחק בקבוצה באפריל של אותה שנה. כבר בהופעתה הראשונה בקבוצה, כבשה מילברט את שער הניצחון לטובת קבוצתה. בשתי עונות בקבוצה, כבשה מילברט עשרה שערים בארבעים משחקים.
קריירה > נבחרת

בין השנים 1990 ל-1993, הייתה מילברט חברה בנבחרת הצעירה של ארצות הברית. בשנת 1991, ערכה את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת, במשחק נגד נבחרת סין. שער הבכורה שלה היה ב-1992, במשחק נגד נורווגיה וב-1993, עזרה לארצות הברית לזכות בטורניר בינלאומי שנערך בצרפת. ב-1995 כבר הפכה לחברה קבועה בסגל הנבחרת, ובסוף אותה שנה, סיימה עם ארצות הברית במקום השלישי בגביע העולם.
שנה לאחר מכן, הייתה מילברט לגורם מרכזי בזכייתה של ארצות הברית בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה, והיא אף כבשה את שער הניצחון בגמר מול סין. ב-1997, קבעה שיא אמריקאי חדש, כשמסרה חמישה בישולים במשחק נגד נבחרת אוסטרליה. ב-1998, הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכתה במדליית הזהב במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק.
ביולי 1999, הגיעה מילברט לשיא הקריירה שלה, כזכתה עם הנבחרת בגביע העולמי. היא כבשה שלושה שערים במהלך הטורניר, והייתה לשחקנית האמריקאית בעלת מספר השערים הרב ביותר בגביע העולם הזה. שנה לאחר מכן, זכתה עם הנבחרת במדליית הכסף בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני, לאחר הפסד 2–3 בגמר לנורווגיה. מילברט כבשה את שני שערי הגמר לטובת ארצות הברית, וסיימה כסגנית מלכת השערים של הטורניר בצוותא עם בירגיט פרינץ.
בשנת 2001, הייתה מילברט אחת משלוש הכדורגלניות הראשונות שהיו מועמדות לזכייה בפרס כדורגלנית השנה בעולם של פיפ"א. היא סיימה במקום השני, כשחברתה לנבחרת, מיה האם מקדימה אותה וזוכה בפרס. למרות ההפסד בפרס המרכזי, זכתה מילברט בפרס כדורגלנית השנה בארצות הברית בחסות חברת המכוניות שברולט, באותה שנה ובשנה שלפניה.
ב-30 ביוני 2005, במשחק ידידות שנערך בווירג'יניה נגד נבחרת קנדה, ערכה מילברט את הופעתה ה-200 בנבחרת ארצות הברית, והייתה לאמריקאית החמישית שעשתה זאת. במשחק הבא של הנבחרת, נגד אוקראינה בעיר מולדתה פורטלנד, כבשה מילברט את שערה המאה בנבחרת והפכה לאמריקאית הרביעית שהגיעה למספר שערים כזה.
הערות שוליים

↑  אלכס שפר,‏ Top 20 Greatest Women’s Soccer Players of All Time, באתר thesportster.com‏, 4 ביולי 2015
| נבחרת ארצות הברית – גביע העולם בכדורגל נשים 1995 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 סקארי •  2 סטאפלס •  3 מנטאיי •  4 אוברבק •  5 רוברטס •  6 קלר •  7 רפאנלי •  8 המילטון •  9 האם •  10 אקרס •   11 פוודי •  12 ג'נינגס-גבארה • 13 לילי •  14 פוסט • 15 ונטוריני • 16 מילברט • 17 לאלור • 18 וובר • 19 קרומוול • מאמן: דיצ'יקו |  1 סקארי •  2 סטאפלס •  3 מנטאיי •  4 אוברבק •  5 רוברטס •  6 קלר •  7 רפאנלי •  8 המילטון •  9 האם •  10 אקרס •   11 פוודי •  12 ג'נינגס-גבארה • 13 לילי •  14 פוסט • 15 ונטוריני • 16 מילברט • 17 לאלור • 18 וובר • 19 קרומוול • מאמן: דיצ'יקו | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – גביע העולם בכדורגל נשים 1999 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 סקארי •  2 פאייר •  3 פירס •  4 אוברבק •  5 רוברטס •  6 צ'סטיין •  7 וואלן •  8 מקמילן •  9 האם •  10 אקרס •   11 פוודי •  12 פרלוו • 13 לילי •  14 פוסט • 15 ונטוריני • 16 מילברט • 17 פוטופולוס • 18 וובר • 19 דוקאר • 20 סוברארו • מאמן: דיצ'יקו |  1 סקארי •  2 פאייר •  3 פירס •  4 אוברבק •  5 רוברטס •  6 צ'סטיין •  7 וואלן •  8 מקמילן •  9 האם •  10 אקרס •   11 פוודי •  12 פרלוו • 13 לילי •  14 פוסט • 15 ונטוריני • 16 מילברט • 17 פוטופולוס • 18 וובר • 19 דוקאר • 20 סוברארו • מאמן: דיצ'יקו | ארצות הברית |
| נבחרת ארצות הברית – גביע העולם בכדורגל נשים 2003 (מקום שלישי) |
| --- | --- | --- |
|  1 סקארי •  2 ביוונס •  3 פירס •  4 רודיק •  5 רוברטס •  6 צ'סטיין •  7 בוקס •  8 מקמילן •  9 האם •  10 ואגנר •   11 פוודי •  12 פרלוו • 13 לילי •  14 פוסט • 15 סוברארו • 16 מילברט • 17 סלאטון • 18 מוליניקס • 19 האקלס • 20 וומבאק • מאמן: היינריקס |  1 סקארי •  2 ביוונס •  3 פירס •  4 רודיק •  5 רוברטס •  6 צ'סטיין •  7 בוקס •  8 מקמילן •  9 האם •  10 ואגנר •   11 פוודי •  12 פרלוו • 13 לילי •  14 פוסט • 15 סוברארו • 16 מילברט • 17 סלאטון • 18 מוליניקס • 19 האקלס • 20 וומבאק • מאמן: היינריקס | ארצות הברית |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מישל אקרס | כדורגלנית השנה בארצות הברית  2000, 2001 | הבא: שאנון מקמילן |
טיפקאנו וטיילר גם

תווי השיר. פורסמו על ידי ג'י. אי. בלייק מפילדלפיה.
שלט בחירות ועליו סיסמת הבחירות "טיפ וטיי" המבוססת על השיר
טיפקאנו וטיילר גם (באנגלית: Tippecanoe and Tyler too) או בקיצור "טיפ וטיי" (Tip and Ty) היה שיר בחירות פופולרי ובעל השפעה רבה במערכת הבחירות לנשיאות שנערכה בשנת 1840 בארצות הברית, בהם נבחרו ויליאם הנרי הריסון ("טיפקאנו") וג'ון טיילר לנשיא וסגן הנשיא, בהתאמה.
היסטוריה

השיר נועד לסייע לבחירתו של נציג המפלגה הוויגית ויליאם הנרי הריסון, אשר ניצח את האינדיאנים בקרב טיפקאנו ועל כן זכה לכינוי "טיפקאנו". הריסון התמודד יחד עם סגנו ג'ון טיילר מול נציג המפלגה הדמוקרטית מרטין ואן ביורן.
שיר בחירות זה הביא למעשה לבחירתו של הריסון, ופתח מסורת של כתיבת שירי בחירות ושימוש בהם בכל מערכת בחירות בארצות הברית עד ימינו. שם השיר ידוע גם כיום כדוגמה לסיסמת בחירות מוצלחת.
באופן אירוני, האריסון, שהחל בכהונתו כנשיא ב-4 במרץ 1841, מת לאחר חודש בתפקיד, וסגנו, ג'ון טיילר הוא שכיהן כנשיא בהמשך תקופת הנשיאות.
מקור השיר

השיר נכתב על ידי אלכסנדר קופמן רוס (Alexander Coffman Ross), תכשיטן מזייסוויל (Zanesville) שבמדינת אוהיו בשנת 1840 ללחן של שיר עממי בשם "החזירים הקטנים" (Little Pigs). השיר הושמע לראשונה במפגש של המפלגה הוויגית שנערך בזייסוויל, ולאחר מכן, בעת שנסע במסע עסקים בניו יורק, השמיע את השיר באספת בחירות ויגית שנערכה בעיר ניו יורק. מכאן התפשט השיר בכל רחבי ארצות הברית והושמע באסיפות בחירות של המפלגה הוויגית בכל רחבי המדינה.
מילות השיר "החזירים הקטנים" נשכחו, ואינן ידועות כיום.
ברחבי ארצות הברית נפוצו גרסאות שונות רבות של השיר, ונכתבו לו בתים שונים במהלך מערכת הבחירות. השיר זכה לפופולריות רבה בשל חוסר הרצינות שלו, והיותו שיר עם פשוט (בניגוד לשירי הבחירות הרציניים שקדמו לו).
מילות השיר

מילות הבית הראשון של השיר באנגלית:
Tip and Ty

What's the cause of this commotion, motion, motion, 

Our country through? 

It is the ball a-rolling on 



For Tippecanoe and Tyler too. 

For Tippecanoe and Tyler too. 

And with them we'll beat little Van, Van, Van, 

Van is a used up man. 

And with them we'll beat little Van.
מילות הבית הראשון של השיר בעברית:

טיפ וטיי

מה גרם לכל המהומה, הוהה, הוהה 

בכל רחבי המדינה? 

זה הכדור שמתגלגל קדימה 



למען טיפקאנו וטיילר גם. 

למען טיפקאנו וטיילר גם. 

ועמם נביס את ואן הקטן, ואן, ואן, 

ואן האיש המשומש. 

ועמם נביס את ואן הקטן.
גרסת השיר של רוס כללה 12 בתים ופזמון חוזר. בשל מילות השיר המסגירות גלגול, החלו במערכת הבחירות להשתמש בכדורי בד גדולים ולגלגל אותם במהלך השמעת השיר.
אזכורים תרבותיים

להאזנה לבית הראשון של השיר
להאזנה לשיר המלא
בשנת 1968 הושמע השיר במחזמר ברודוויי "כיצד לגנוב מערכת בחירות" ("How to Steal an Election"). השיר עובד למחזה על ידי הזמר אוסקר ברנד.
השיר הוקלט בגרסתו המקורית בשנת 1978 על ידי פיטר ג'נובסקי באלבום "Winners and Losers: Campaign Songs from the Critical Elections in American History, Vol. 1" ובשנת 1999 על ידי אסוקר ברנד לאלבום "Presidential Campaign Songs: 1789 - 1996" עבור מכון הסמית'וניאן.
הלהקה They Might Be Giants הקליטה גרסת רוק של השיר בשנת 2004 באלבומם: "Future Soundtrack for America", כאשר הם שרים את הבית הראשון, השמיני והשני של השיר המקורי.
ראו גם

קללת טיפקאנו