מערות קיזיל
סגנון הודו-איראני ראשון: ציורים "כתומים וירוקים" עדינים > תקופה 2: "אסכולה חדשה" בסגנון נועז יותר (בערך 400–500 לספירה) > "מערת הפסלים" (מערה 77, 375–400 לספירה)

"מערת הפסלים" (מערה 77)
375–400 לספירה
שחזור כללי של החדר הפנימי והמסדרונות הראשיים (הגג קרס בימי קדם). בחלק הגבוה יותר של החדר הפנימי הראשי נראו שלוש שורות של חורי קורות, במרחק של כ-1.5 מטרים זה מזה ומעל הציורים, מה שמרמז על תומכים למרפסות דקורטיביות, ובהם כנראה פסלי סוטוקו של דמויות עומדות ודוואטות. המסדרונות והחדר האחורי השתמרו היטב עד היום.
דיוקן עצמי של הצייר (104x35 ס"מ) ממערת הפסלים, בקפטן מרכז אסייתי ובמגפיים גבוהים וחמוש בפגיון, שעמד מאחורי הפסל הראשון של המסדרון השמאלי. ציור של בוקר מאזין לדרשת הבודהה, מהקיר הימני של האולם המרכזי. מערת הפסלים. תיארוך פחמן 14: 406–425 לספירה.
"מערת הפסלים" (בגרמנית Statuenhöhle) הייתה מערה מפוארת, השוכנת בסמוך ל"מערת הטווס" (מערה 76). זוהי "מערת פסל קולוסאלית", ללא גומחה בחדר הפנימי הראשי, אלא בימה שעליה ניצב כנראה פסל עומד ענק של בודהה. בעיצוב לא טיפוסי, המסדרון האחורי די גדול ורחב מהחדר הפנימי הראשי, ברוחב של 8.70 מטר, ובגובה של 5.10 מטר. ידועות רק שבע "מערות פסל קולוסאליות" נוספות בקיזיל, בהן מערות 47, 48, 70, 136, 139, 146. הן מאופיינות בחדר הפנימי ראשי גבוה מאוד שנועדה להכיל פסל ענק של הבודהה, גובה החדר הפנימי הראשי מגיע לכ-5 מטרים ולפעמים גם ל-16.5 מטרים (כמו במערה 47), וגם חדר אחורי גבוה למדי. (לעיתים קרובות בסביבות 5–6 מטרים גובה).
הפסלים הרבים של המערה היו עשויים מחימר וקש, סיבים או שיער לחיזוק, ולעיתים קרובות תוארכו למאה ה-6 לספירה, אך מאוחר יותר תוארכו ל-375–400 לספירה בשילוב עם תאריכי פחמן. רבים מהפסלים הוכנו מתבניות, שעליהן היו שמות בסנסקריט, שהם כנראה שמות בעלי המלאכה או הבעלים.
המערה היא מערת "עמוד מרכזי", אך תקרת החדר הפנימי הראשי, שיצרה קמרון ששיאו בסביבות 6 מטרים, קרסה לחלוטין. כמה ציורים נותרו על קירות החדר הפנימי הראשי: אלה היו דרשות של בודהה מאורגנות בכמה שורות, גודלה של כל אחת מהתמונות הללו ברוחב 1.34 מ' וגובה של 96 ס"מ. תמונות הדרשה היו "מסגנון גנדהארה טהור". הסגנון שלהם היה קרוב מאוד לאלו של "מערת הציירים (מערה 207)", ולדברי גרינוודל, "נראה שהם בוצעו באותה יד". אלברט גרינוודל ייחס את שתי המערות לאותה תקופה "שלב I'" (500–600 לספירה).
שרדו עד לימינו כמה שברים של ציור עדין מאוד, המיוחסים למערת הפסלים. גרינוודל הסביר שרק שלושה ציורים נותרו בחדר הפנימי, כולם סצנות של דרשת הבודהה:

1) על הקיר הימני של החדר הפנימי, גרינוודל תיאר את תמונת הדרשה, כ"נער בלבוש תחתון קל מתפלל מול בודהה", המקבילה לתמונה המתוארת כעת כ"ננדה הבוקר", שידוע כי הגיעה ממערת הפסלים.

2) במיקום הנגדי, בקיר השמאלי, תיאר גרינוודל סצנת הדרשה שבה לבודהה "נותרו רק רגליו", בהתאמה ללוח ששארל נואט (אנ') צילם באתר ב-1907.

3) לבסוף גרינוודל תיאר סצנת דרשה שממנה נותר רק "מאמין כורע ברך", המקביל לוג'ראפני כורע ברך, הידוע שהגיע ממערת הפסלים.
הסגנון של לוחות אלה מהחדר הפנימי הראשי שונה באופן ניכר מהסגנון המעודן, ה"קלאסי" של קמרונות המסדרון הצדדיים והמסדרון האחורי. הם כנראה נעשו על ידי ציירים שונים ואסכולות שונות לאמנות. בחדר הפנימי, הציורים נועזים הרבה יותר, משתמשים בצבעים עזים, בקווים עבים יותר ובדוגמאות פשוטות יותר, כמו ב"ננדה הבוקר". צבעי הציורים בחדר הפנימי, אף על פי שהם עזים יותר, עדיין מוגבלים לחומים, ירוקים וכתומים. העיניים הגדולות והעפעפיים הרחבים מזכירים את עבודות קושאן המאוחרות. סוגי ציורים חדשים אלה מרמזים על הופעתו של סגנון חדש ונועז בקוצ'ה בערך באותה תקופה.
צייר, מחזיק גביע צבע, ושבגדיו "תואמים בדיוק לאלו של הציירים ב"מערת הציירים" (קפטן, מגפיים) נראה באחד מציורי הקיר של המערה. במקור בקצה הקדמי של המסדרון השמאלי, מאחורי הפסל הראשון, הציור נמצא כעת במוזיאון הארמיטאז'. במסדרון האחורי התמקמו גם שתי דמויות מאמינים עם אותם בגדים.
אחד הפסלים הוא אדם בסוג מסוים של שריון, שעמד בעבר כמגן (אולי וג'ראפני) בצד שמאל של הבודהה הקולוסאלי של החדר הפנימי הראשי. סוג זה של שריון היה בשימוש במשך כמה מאות שנים באמנות של הקטע הצפוני של דרך המשי, ולאחר מכן הפך נפוץ בסין. לו גואנג (אנ'), מצביא סיני שנשלח על ידי הקיסר פו ג'יין (אנ') (שלט 357–385) משושלת צ'ין לשעבר (אנ') (351–394), שכבש זמנית את קוצ'ה בשנים 383–385 לספירה, הזכיר את השריון החזק של חיילי קוצ'ה, סוג של שריון שרשראות ושריון עלעלים בהשראה סאסאנית שניתן לראות גם בציורים של מערות קיזיל:
הם היו מיומנים בחיצים ובסוסים, וטובים בחניתות קצרות וארוכות. השריון שלהם היה כמו שריון שרשראות; אפילו אם אחד יורה בו, [החץ] לא יכול להיכנס.
חזית המערה. החדר הפנימי, כ-6 מטרים גובהו, קרס, והכניסות לשני המסדרונות הצדדיים חשופות ישירות.
תוכנית ומבט צד של מערת הפסלים. בחדר הקדמי, בגובה של כ-6 מטרים, יש בימה ענקית (3.8‏x‏1.4 מטרים) לפסל אדיר של הבודהה. בחדר האחורי הגדול יש תקרה נדירה עם גמלון.
סצנת הדרשה ממש לפני הכניסה למסדרון השמאלי, שצולמה במקום על ידי שארל נואט ב-1907
וג'ראפני יושב, מערת הפסלים, מערות קיזיל. תיארוך פחמן 14: 406–425 לספירה.
המסדרונות הצדדיים מתוחכמים מאוד מבחינה מבנית ונשארו גלויים עד היום. לאורך הקיר החיצוני של כל מסדרון עוברת במה נמוכה, עליה הוצגו שורות של פסלים, כשמאחוריהן ציורי קיר הכוללים את דמות הצייר בטוניקה ומגפיים. מעליהם, חלקו העליון של כל מסדרון יצר קמרון גבוה עם לונטה בצדו הדרומי, ומעוטר לאורכו בשורות של דוואטות מאחורי מעקה, הניצבים סביב בודהה מאיטריה, ומעליהם עיצובים מעוינים עם נזירים, בעלי חיים, עצים ואגמים, מהסוג שנראה בקמרון של מערת ההיפוקמפי (מערה 118).
המסדרון האחורי, הנראה גם כיום, הוא די יוצא דופן, שכן הקמרון שלו הוא מעוטר בקורות, המורכב משלושה משטחי אורך שטוחים, שעליהם מוצבות דמויות של דוואטות כמו חפיסת קלפים. על הספסל לאורך הקיר האחורי, ניצב פסל בודהה עצום שוכב בסצנה של הפרינירוואנה, כשדוואטות מעופפות אלגנטיות מרחפות מעל הבודהה. שרידי פסלי נשים יושבים על הספסל האחורי, ולרגליהן פרוטומה של גבר-פיל.
סגנון הציורים במערה זו, במיוחד במסדרונות הצדדיים והאחוריים, אלגנטי מאוד ו"ציורי", עם הצללה מתוחכמת של הגופים להבעת נפח פיסולי. הוא דומה למדי לסגנון מערת ההיפוקמפי (מערה 118), וייתכן שהוא שייך לאותה אסכולה. סגנון מעודן זה מנוגד לסגנון הפנלים בחדר הפנימי, "ננדה הבוקר", שהוא הרבה יותר נועז, תוך שימוש בצבעים עזים (חומים, ירוקים וכתומים), קווים עבים יותר ודפוסים פשוטים יותר. הבדל זה מצביע על כך ש"מערת הפסלים" עשויה להיות מעבר בין שני הסגנונות המוקדמים הללו. מערות מאוחרות יותר כמו "מערת הנגנים" מצביעות על סגנון שונה עוד יותר, תוך שימוש בצבעים חיים ובקווים חדים של הקו הנקי כדי לתחום את צורות הגוף יחד עם השימוש הרב בפיגמנטים כחולים עזים, עם שורשים שונים בהשראת האמנות המערבית של ה-4. המאה לספירה.
שרידי פסלים במסדרון השמאלי ("2" במפה). הצייר בקפטן הוא בפינה מאחורי הפסל הראשון משמאל. גם הפסלים היו צבועים.
מערת הפסלים, ציור קיר בחדר האחורי, מעל פסל שוכב של בודהה פרינירוואנה.
מסדרון שמאלי, דוואטות עומדות במרפסת (פרט).
תקרה של המסדרון האחורי (פרט)