stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנאן אוכסה
חייו

פרנאן אוכסה היה בן למשפחת סוחרים יהודים. אחיו הגדול, ז'וליאן אוכסה (1876–1936), היה תמלילן. הם גרו בוילה גדולה בניי-סיר-סן, שם הם קיימו ערבים מוזיקליים בהם השתתפו ידוענים פריזאיים. ז'וליאן אוכסה התחתן עם הפסלת הבלגית לואיז מאייר בשנת 1906. לאחר מותו של אחיו ז'וליאן, פרנאן אוכסה התחתן עם אלמנתו.
פרנאן אוכסה למד בקונסרבטואר של פריז, שם פגש את ארתור הונגר, (שלימים היה תלמידו), מוריס רוול וריינאלדו האן, עימם שמר על קשרי חברות. בשנת 1918, הונגר הקדיש לו את הבלט Le Dit des Jeux du Monde ובשנת 1930 את האופרטה Les Aventures du Roi Pausole. הוא הלחין אופרטות ושירים רבים.
פרנאן אוכסה עבד עם אחיו וארגן קריאות והרצאות לפי בקשתו. בווילה שלה הם ערכו סלונים ספרותיים המוקדשים לטרנדים האומנותיים של תקופתם. הוא יצר בשותפות תפאורות ובימוי. בשנת 1923 היה אחראי להפקת האופרטה "Ciboulette" של ריינאלדו האן. בשנת 1928, הוא עיצב את התלבושות לLa Chute de la Maison Usher של ז'אן אפשטיין.
בשנת 1934 הוא עיצב את עטיפת מהדורת השירים של המלחין פייר-אוקטב פרו Trois Chansons מאת ז'ול סופרוויל.
הוא גם היה אחד המאיירים של La Revue Musicale.
חברו מרסל פרוסט כתב ש"אוכסה שולט", ריינלדו האן, הונגר ורבים אחרים שיבחו אותו. בגיל 103, בשנת 2017, גיזל קאסדוס הראתה חיבה מבית המונטמרטר שלה.[דרושה הבהרה]
נרצח על ידי נאצים

כשהנאצים תקפו את צרפת ב-1940, לואיז ופרנאן אוכסה ברחו. הם נעצרו בקאן ביולי 1944 ונכלאו בניס, ואז גורשו למחנה דרנסי. הם גורשו ב-31 ביולי 1944 בשיירה 77 למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצחו.
אמנות שנבזזה: MNR 226

אחת מהציורים מקולקציית אוכסה, Le souper au bal (d'après Menzel) מאת אדגר דגה, התגלה בקולקציה של מוזיאון האמנות המודרנית והעכשווית של שטרסבורג (אנ'). מספר הזיהוי MNR 226 זיהה אותו כשלל נאצי, ווהוחזר למוזיאוניים הצרפתיים של "המאגר הלאומי להחזרת אמנות (MNR)", הוביל לפרסום מאמר במגזין לה מונד, שנקרא Edgar Degas, MNR 226 : l'histoire d'un tableau, המפרט את נתיב המסע של היצירה. מקולקציית אוכסה והקולקציה של קוטו, היצירה "נמכרה" על ידי הנאצים באמצעות סוחר האמנות הצרפתי הקטור בראם למוזיאון Kunsthalle Karlsruhe לצורך החלפה עם ה-Nazionalgalerie ברלין, לפני שחולצה על ידי בעלות הברית והוחזרה לרשויות הצרפתיות שהניחו אותה במוזיאון שטרסבורג. כאשר נשאל על העסקה, משפחת הסוחר, שמחזיקה עד היום את הגלריה Brame et Lorenceau, הביעה הפתעה.
יצירות אמנות

La poésie dans l'opérette, ב-Conferencia. Revue mensuelle des Lettres, תאריך 15 ביולי 1938
C'était hier (וולס שירה). מילים: גוסטב נדו (אנ'). תזמורת מארסל קאריבן. הקלטת תקליטים 1940
שירים ופסנתר
Odelettes. הלחנה. מילים הנרי דה רגנייר. פריז: Heugel, ללא תאריך.
Le Parc. Poèmes des "Fêtes galantes" de פול ורלן. הלחנה. ברלין: אדולף פירשטנר, 1913
Ce que je préfère. מילים והלחנה. פריז: שודן, 1933.
Ménage moderne. הלחנה. פריז: קודה, 1934
Réponse à Balzac. הלחנה. מילים פול דבלין. פריז: הוצאות קודה, 1934.
Me v'là ! הלחנה. מילים פול דבלין. פריז: הוצאות קודה, 1934.
Sur les toits. הלחנה. מילים פ.-ג. דבלין. פריז: S. Fox, 1935.
Réponse à Balzac. הלחנה. מילים פול דבלין. פריז: הוצאות קודה, 1934.
Vite et doucement. הלחנה. מילים פול דבלין. פריז: הוצאות קודה, 1934.
L'Arithmétique. הלחנה. מילים פ. ג. דבלין. פריז: S. Fox, 1935.
ביבליוגרפיה

פטריק בסנייה, אנרי דה רגנייה : דה Mallarmé à l'Art déco . פריז : פיארד, 2015מסת"ב 978-2-213-63177-6
בנואה דוטורטר לה מורט דה פרננד אוכסה, פאיארד, פריז, 2017. הערת ביבליוגרפיה: רומן בהשראת חייו של פרנאן אוכסה
ראוול, מוריס (2018). L'intégrale : Correspondance (1895-1937), écrits et entretiens (בצרפתית). פריז: Le Passeur Éditeur. p. 1769. ISBN 978-2368905777. הערת ביבליוגרפיה: מכיל התכתבות של מוריס ראוול עם פרננד אוקטסה מס' 2208 (1928)
הערות שוליים

↑  Lançon, Philippe. "Benoît Duteurtre : la tragédie de Fernand Ochsé, créateur d'opérettes". Libération (בצרפתית). נבדק ב-2021-04-02.
↑  "Inspiring the Nation: French Music about Jeanne d'Arc in the 1930s and 1940s" (PDF). Artist and composer Fernand Ochsé, one of Honegger’s closest friends, had evidently sung the tenor role of Porcus at the private, first audition of Jeanne hosted by Ida Rubinstein in 1935. Ochsé was Jewish, and during the war, he went into hiding in the southern zone. He was captured in Cannes in July 1944 and sent to the internment camp of Drancy. Despite Honegger’s attempts to secure his release, Ochsé was transported to Auschwitz where he was killed on 4 August 1944, just weeks before the liberation of Paris.90 No matter how others remembered Jeanne au bûcher, for the composer himself, the work remained tied to achingly personal memories of the war.
↑  Duteurtre, Benoît (1960-) (2018). La mort de Fernand Ochsé : récit. Fayard. ISBN 978-2-213-62999-5. OCLC 1023437371.
↑  "Edgar Degas, MNR 226 : l'histoire d'un tableau". Le Monde.fr (בצרפתית). 1996-04-26. נבדק ב-2021-04-03.
↑  "Edgar Degas, MNR 226 : l'histoire d'un tableau". Le Monde.fr (בצרפתית). 1996-04-26. נבדק ב-2021-04-03. Elle a figuré dans la collection Ochsé, puis dans la collection Coutot, toutes deux parisiennes. Elle est entrée ensuite dans celle d'Hector Brame, éminent marchand de tableaux. La notice continue alors en ces termes : « 1941 Paris, en vente ; acquis en 1941 par la Kunsthalle de Karlsruhe, en vue d'un échange avec la Nazionalgalerie de Berlin, qui aboutit en 1943 (le panneau de Degas contre une oeuvre de Hackert et une de Slevogt) ; évacué, après 1945 conservé à Wiesbaden ; attribué au Louvre par l'Office des biens privés en 1950 ; mis en dépôt au Musée d'art moderne de Strasbourg en 1951. »
↑  "Edgar Degas, MNR 226 : l'histoire d'un tableau". Le Monde.fr (בצרפתית). 1996-04-26. נבדק ב-2021-04-03. Interrogé, Philippe Brame, petit-fils d'Hector Brame et l'un des directeurs de la galerie Brame et Lorenceau, ne dissimule pas sa surprise. Il n'avait été jusqu'alors jamais averti de l'existence de cette oeuvre et de son pedigree, dont il ne pouvait avoir connaissance personnellement : il avait douze ans en 1940.A l'inverse, le nom du premier acquéreur lui est familier : Fernand Ochsé. Son grand-père était lié à ce collectionneur d'origine juive. Sous l'Occupation, il se réfugia avec son épouse à Mougins, où ils furent capturés à l'été 44 par les nazis, lesquels s'emparèrent également de deux de leurs tableaux, deux Guardi. Les Ochsé disparurent dans un camp d'extermination, les Guardi n'ont jamais reparu et passent pour avoir été détruits lors du bombardement d'un convoi allemand.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14771430n (data)  GND: 1152443321  ISNI: 0000 0000 0139 7485  LCCN: no2018038735  MusicBrainz: c4b190ab-67e1-417d-a1a7-9ff6bd048bac  SUDOC: 221281657  VIAF: 71657483   WorldCat (עם VIAF): 71657483 
ארתור הונגר מאת פרנאן אוכסה.
מוביל טנקים

מוביל טנקים ועליו טנק אריאטה
מוביל טנקים צה"לי ועליו טנק מרכבה סימן 4מ.
דחפור די-9 משוריין על גבי מוביל טנקים עם עגלה נמוכה במיוחד, בשל גובהו של הדחפור.
נהגי מובילי טנקים בזמן מבצע עופרת יצוקה (2009-2008)
מוביל טנקים הוא משאית המשמשת לניוד והובלת טנקים וכלי רכב משוריינים ומשמש לעיתים גם להובלת ציוד מכני הנדסי או מסוקים. לרוב זהו כלי רכב צבאי, ושמו הוא בהתאם לייעודו העיקרי.
הצורך במובילי טנקים

הנחיצות בכלי תחבורה ייעודי להעברת הטנק התעוררה במלחמת העולם השנייה. התברר שתנועת טנק למרחק גדול בסביבה עורפית גורמת לבעיות רבות: היא שוחקת את הזחלים, מתישה את הנהגים, פוגעת בכבישים, ומבזבזת דלק.
פתרון תחבורתי יעיל להובלת טנקים הוא שימוש ברכבות. אך רשת מסילות ברזל בדרך כלל אינה פרושה באזורי עימות וכן צורת פרישתה עלולה שלא להתאים לנתיב הובלה בעת חרום. לפיכך הפתרון הגמיש והזמין הוא משאית (לרוב סמי-טריילר) שערוכה לנשיאת מטען במשקל עשרות טונות. תפקיד נוסף שהוטל על מובילי הטנקים היה פינוי של טנקים וכלים צבאיים כבדים אחרים שנפגעו מחזית הקרבות אל העורף ובכך למנוע תפיסתם כשלל או פגיעה נוספת בהם ובצוותם.
הדרישות הטכניות ממוביל טנקים

הדרישות הטכניות ממוביל טנקים רבות ובחלקן מנוגדות זו לזו:
מהירות נסיעה גבוהה.
עבירות גבוהה בדרכים משובשות במטרה לאפשר פריקת הטנקים קרוב ככל האפשר לחזית הלחימה.
תמיכה של תא הנהג בשני נהגים שלהם פתרון לינה בתוך תא הנהג (כך שתתאפשר הובלה רציפה על ידי צוות נהגים).
פתרונות להעמסה ופריקה מהירה של מטען הרכב המשוריין.
פרישת המשקל של המטען בנקודות מגע רבות של הדרך באמצעות ריבוי גלגלים במטרה למנוע הרס של כבישים.
המגבלות בשימוש במוביל הטנקים

הנהיגה והתפעול של מוביל הטנקים דורשות מיומנות מיוחדת וניסיון רב, עקב המשקל הרב של הטנק, הצורך בתיקון תקלות כמו תקרים בעגלה מרובת גלגלים, ועוד.
ההעמסה והפריקה של הטנק דורשות גם הן מיומנות מיוחדת, הן מהנהג והן מהמכוון הקרקעי.
העמסה ופריקה של כלי רק"מ וצמ"ה כבדים דורשת גם היא הסמכה דומה.
שירותי בריאות אוניברסליים

| מדינה | שנה |
| --- | --- |
נורווגיה נורווגיה: 1912
יפן יפן: 1938
ניו זילנד ניו זילנד: 1938
גרמניה גרמניה: 1941
בלגיה בלגיה: 1945
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת: 1948
כווית כווית: 1950
שוודיה שוודיה: 1955
בחריין בחריין: 1957
ברוניי ברוניי: 1958
אוסטריה אוסטריה: 1967
קנדה קנדה: 1966
הולנד הולנד: 1966
פינלנד פינלנד: 1972
סלובניה סלובניה: 1972
דנמרק דנמרק: 1973
לוקסמבורג לוקסמבורג: 1973
צרפת צרפת: 1974
אוסטרליה אוסטרליה: 1975
אירלנד אירלנד: 1977
איטליה איטליה: 1978
פורטוגל פורטוגל: 1979
קפריסין קפריסין: 1980
מלזיה מלזיה: שנות ה-80
יוון יוון: 1983
ספרד ספרד: 1986
קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית: 1988
ברזיל ברזיל: 1988
איסלנד איסלנד: 1990
רוסיה רוסיה: 1993
סינגפור סינגפור: 1993
הונג קונג הונג קונג: 1993
שווייץ שווייץ: 1994
טייוואן טייוואן: 1995
ישראל ישראל: 1995
טורקיה טורקיה: 2003
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין: 2009
ערב הסעודית ערב הסעודית: 2019
ארמניה ארמניה: 2023
שירותי בריאות אוניברסליים (מכונה גם כיסוי בריאות אוניברסלי) היא מערכת בריאות שבה לכל תושבי המדינה יש גישה לשירותים רפואיים חיוניים מבלי שאנשים ייאלצו להיקלע למצוקה כלכלית כתוצאה מההוצאות הרפואיות. המטרה העיקרית של שירותי הבריאות האוניברסליים היא להבטיח גישה שוויונית לשירותי בריאות איכותיים לכל התושבים במדינה, ללא קשר להכנסתם, מצב התעסוקה שלהם או הרקע החברתי שלהם.
שירותי הבריאות האוניברסליים ממומנים בדרך כלל באמצעות שילוב של מיסוי, דמי ביטוח חובה ו/או מנגנוני מימון ציבוריים אחרים. במדינות בהם אין שירותי בריאות אוניברסליים, כמו ארצות הברית לדוגמה, התושבים נאלצים להסתמך לרוב על מערכת בריאות מופרטת שבה הגישה לשירותים הרפואיים תלויה במידה רבה ביכולתו של הפרט לשלם עבור השירותים הרפואיים והדבר עלול במקרים רבים להוביל לכך שטיפולים רפואיים חיוניים אינם נגישים לאנשים רבים ולכך שאנשים רבים גם נקלעים לקשיים כלכליים במקרים בהם הם קיבלו טיפולים רפואיים נחוצים במקרי חירום ללא ביטוח בריאות שמכסה את אותם הטיפולים.
מודלים של שירותי בריאות אוניברסליים

מערכת המבוססת על משלם יחיד (אנ') (Single-Payer System) - במודל זה הממשלה מספקת מערכת בריאות בסיסית במימון ציבורי המעניק כיסוי לכל תושבי המדינה. ספקי שירותי הבריאות עשויים להיות ציבוריים או פרטיים, אך הממשלה היא היחידה שמכסה את הוצאות הטיפולים הרפואיים. דוגמאות בולטות למדינות בהן שירותי הבריאות האוניברסליים מבוססים על מודל זה הן הממלכה המאוחדת, קנדה, ונורווגיה.
מערכת דו-שכבתית (אנ') (Two-tier System) - הממשלה מספקת מערכת בריאות בסיסית לכל תושבי המדינה, בעוד שקיימת גם האפשרות לקבל שירותי בריאות מגופים פרטיים לכל מי שמסוגלים לשלם עבור הגישה לשירותים הנוספים הללו. במדינות בהם קיים מודל זה הדבר מאפשר לאנשים רבים לקבל גישה לטיפולים רפואיים פרטיים כאלטרנטיבה אשר לעיתים רבות מספקת שירות רפואי איכותי יותר, ומאפשרת לקצר את זמני ההמתנה לקבלת הטיפול הרפואי. דוגמאות בולטות למדינות בהן שירותי הבריאות האוניברסליים מבוססים על מודל זה הן גרמניה ויפן.
ביטוח בריאות לאומי (אנ') (NHI) - הממשלה מספקת מערכת בריאות בסיסית לכל תושבי המדינה, אך שירותי הבריאות ניתנים על ידי ספקים פרטיים. דוגמאות בולטות למדינות בהן שירותי הבריאות האוניברסליים מבוססים על מודל זה הן ישראל, טאיוואן וקוריאה הדרומית.
מדינות עם שירותי בריאות אוניברסליים

במדינות רבות ברחבי העולם ישנו סוג כולשהו של שירותי בריאות אוניברסליים:
באירופה - ברוב מדינות אירופה יש לתושבים שירותי בריאות אוניברסליים, כולל בממלכה המאוחדת, צרפת, גרמניה ושוודיה.
באסיה - במדינות כמו ישראל, יפן, קוריאה הדרומית ותאילנד יש שירותי בריאות אוניברסליים.
באמריקה - בקנדה ובקובה יש שירותי בריאות אוניברסליים.
באוקיאניה - באוסטרליה ובניו זילנד יש שירותי בריאות אוניברסליים.
אתגרים מרכזיים

האתגרים המרכזיים של מתן שירותי הבריאות האוניברסליים לכלל האוכלוסייה הם:
לוודא שיהיה מספיק מימון לשירותי בריאות הולמים לאוכלוסיית המדינה ללא מיסוי מופרז של האזרחים.
ביקוש מוגבר של שירותים רפואיים מסוימים עלול להוביל לזמני המתנה ארוכים במיוחד להליכים שאינם נחשבים למקרי חירום. הקצאת משאבים יעילה ואופטימיזציה של שירותים הרפואיים שניתנים במקרי חירום נחוצים על מנת למנוע עיכובים מיותרים.
לוודא שכל המטופלים יקבלו טיפולים רפואיים בסטנדרטים גבוהים. הדבר מצריך השקעה מתמשכת בתשתיות שירותי הבריאות, הכשרות מקצועיות ושילוב מתמשך של טכנולוגיות רפואיות מודרניות.
מדינות מפותחות רבות נאלצות להתמודד בהדרגה עם עלייה בעלויות של כלל שירותי הבריאות בעקבות גורמים כמו הזדקנות האוכלוסייה בעקבות הירידה בשיעורי הפריון או העלייה בתוחלת החיים, והשכיחות הגוברת של מחלות כרוניות כמו סוכרת, מחלות לב וכלי דם.
באזורים מסוימים בתוך המדינה השירותים הרפואיים עשויים שלא להיות נגישים לאוכלוסיות שונות. הדבר מחייב יישום של מדיניות אשר תאפשר להבטיח שכל האוכלוסיות הכפריות וכל האוכלוסיות המוחלשות יקבלו טיפול רפואי הולם.
ראו גם

שירותי בריאות
אורח חיים בריא
בריאות הציבור
הזכות לבריאות
הערות שוליים

↑  Foreign Countries with Universal Health Care. By New York State Department of Health.
↑  "Armenia launches universal health insurance system". 2 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Universal health coverage (UHC)". נבדק ב-30 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560681205171  LCCN: sh85083180
מהראן קארימי נאסרי

| --- | --- |

נאסרי בשנת 2005
 לידה:  1945 מסג'ד סולימאן, המדינה האימפריאלית של איראן
 פטירה:  12 בנובמבר 2022 (בגיל 77 בערך) נמל התעופה שארל דה גול, צרפת
 מדינה:  איראן איראן עד 1977, חסר אזרחות מ-1977
 מקום מגורים:  נמל התעופה שארל דה גול 
 כינויים נוספים:  Sir, Alfred Mehran
 השכלה:  אוניברסיטת ברדפורד (1974) 
 
מהראן קארימי נאסרי (בפרסית: مهران کریمی ناصری;‏ 1945 – 12 בנובמבר 2022), הידוע גם בשם "Sir, Alfred Mehran", היה פליט איראני אשר חי באולם היציאות של טרמינל 1 בנמל התעופה שארל דה גול מ-26 באוגוסט 1988 עד יולי 2006, עת אושפז בבית חולים. האוטוביוגרפיה שלו פורסמה כספר, "איש הטרמינל" (The Terminal Man), בשנת 2004. סיפורו של נאסרי היווה השראה לסרט "Lost in Transit" משנת 1993 ולסרט "הטרמינל" משנת 2004. הוא חזר לחיות בשדה התעופה בספטמבר 2022, ומת שם מהתקף לב בנובמבר 2022.
ראשית חייו

נאסרי נולד ביישוב של חברת הנפט האנגלו-פרסית הממוקם במסג'ד סולימאן, איראן. אביו, עבדלכרים, היה רופא איראני שעבד בחברה, מה שאפשר לנאסרי לגדול בשפע יחסי. נאסרי טען כי הוא תוצאה של רומן לא חוקי, וכי אמו הייתה אחות מסקוטלנד שעבדה באותו מקום, אך טען גם שיש לו אם שוודית. עם זאת, טענות אלה מעולם לא אומתו, וככל הנראה אמו של נאסרי הייתה עקרת בית איראנית. בספטמבר 1973, בהיותו בן 28, הוא הגיע לבריטניה, כדי ללמוד לתואר בן שלוש שנים בלימודי יוגוסלביה באוניברסיטת ברדפורד.
החיים בטרמינל 1

נאסרי טען כי גורש מאיראן ב-1977 בגלל מחאות נגד השאה ולאחר מאבק ארוך, שכלל בקשות במספר מדינות, הוענק לו מעמד פליט על ידי הנציבות העליונה של האו"ם לפליטים בבלגיה. לכאורה, דבר זה אפשר מגורים במדינות אירופאיות רבות אחרות. עם זאת, טענה זו הייתה שנויה במחלוקת, וחקירות הראו שנאסרי מעולם לא גורש מאיראן.
הוא היה יכול לנסוע בין בריטניה לצרפת, אך בשנת 1988, המסמכים שלו אבדו כאשר לכאורה התיק שלו נגנב. אחרים מציינים שנאסרי למעשה שלח את המסמכים שלו לבריסל בעודו על מעבורת לבריטניה, ושיקר לגבי גניבתם. כשהגיע ללונדון, הוא הוחזר לצרפת כשנכשל בהצגת דרכון לפקידי ההגירה הבריטיים. בשדה התעופה הצרפתי, הוא לא יכול היה להוכיח את זהותו או את מעמדו כפליט והוחזק באזור ההמתנה לנוסעים ללא ניירות.
המקרה של נאסרי נלקח מאוחר יותר על ידי עורך הדין הצרפתי לזכויות אדם, כריסטיאן בורז'ה.
לאחר מכן נעשו ניסיונות להנפיק מסמכים חדשים מבלגיה, אך הרשויות שם היו מוכנות לעשות זאת רק אם נאסרי יתייצב אישית. בשנת 1995, הרשויות הבלגיות העניקו לו אישור לנסוע לבלגיה, אך רק אם יסכים לחיות שם תחת פיקוח של עובד סוציאלי. נאסרי סירב לכך בטענה שהוא רוצה להיכנס לבריטניה כפי שהתכוון במקור.
גם צרפת וגם בלגיה הציעו לנאסרי תושבות, אך הוא סירב לחתום על המסמכים כיוון שהם הציגו אותו כאיראני (ולא כבריטי) ולא הציגו את שמו המועדף, Sir, Alfred Mehran (כולל הפסיק המוטעה). סירובו לחתום על המסמכים גרם לתסכול רב של עורך דינו, בורז'ה, שהתבטא בנושא. כאשר פנו למשפחתו בנוגע למצבו של נאסרי, הם הצהירו שהם מאמינים שהוא חי את החיים שהוא רוצה.
באשר למה שנאסרי עשה יום-יום במהלך שהותו הארוכה בטרמינל 1 בנמל התעופה שארל דה גול, ניתן היה למצוא אותו, יום ולילה, סביב בר פריז ביי ביי, שם כתב ביומנו, האזין לרדיו, ועישן את מקטרת הזהב שלו, או אכל ארוחה במקדונלד'ס. הארוחות נקנו עבורו על ידי זרים, ולפעמים הוא ישב על ספסל אדום בקומה הראשונה של הטרמינל במצב של שקיעה במחשבות. בתיאורים אחרים, המזוודות שלו תמיד היו לצדו, כשהוא כותב ביומנו או לומד כלכלה.
בשנת 2003, חברת ההפקות דרימוורקס של סטיבן ספילברג שילמה, לפי השמועה, 275,000 דולר אמריקאי לנאסרי עבור הזכויות לסיפורו, אך בסופו של דבר לא השתמשה בסיפורו בסרט "הטרמינל".
שהייתו של נאסרי בשדה התעופה במשך 18 שנים הסתיימה ביולי 2006 כאשר הוא אושפז ומקום הישיבה שלו פורק. לקראת סוף ינואר 2007, הוא עזב את בית החולים והיה תחת השגחת סניף שדה התעופה של הצלב האדום הצרפתי; הוא התאכסן למשך מספר שבועות במלון הקרוב לשדה התעופה. ב-6 במרץ 2007, הוא הועבר למרכז קליטה של ארגון הצדקה עמאוס ברובע ה-20 של פריז. משנת 2008 ואילך, הוא חי במקלט בפריז, אף כי בעקבות מותו של נאסרי ב-2022, אסושייטד פרס דיווח שהוא חזר לאחרונה לחיות בשדה התעופה.
אוטוביוגרפיה

בשנת 2004, האוטוביוגרפיה של נאסרי, "The Terminal Man", פורסמה. היא נכתבה במשותף על ידי נאסרי יחד עם הסופר הבריטי אנדרו דונקין ונסקרה בסאנדיי טיימס כ"מטרידה מאוד ומבריקה".
סרטי תעודה ועיבודים

סיפורו של נאסרי סיפק השראה לסרט הצרפתי משנת 1993 "Lost in Transit", בכיכובו של ז'אן רושפור. הסיפור הקצר "השהייה בת חמש עשרה שנה", שנכתב על ידי מייקל פטרניטי ופורסם ב-"GQ" וב-"The Best American Non-Required Reading", מתאר את חייו של נאסרי. אלכסיס קורוס יצר סרט תיעודי עליו, "Waiting for Godot at De Gaulle" (2000).
סרטי תעודה ועיבודים > Flight

סיפורו של נאסרי היה ההשראה לאופרה העכשווית "Flight" מאת המלחין הבריטי ג'ונתן דאב, שהועלתה לראשונה בבית האופרה גלינדבורן בשנת 1998. "Flight" זכתה בפרסי הלפמן בתיאטרון הפסטיבלים באדלייד במרץ 2006.
סרטי תעודה ועיבודים > Sir Alfred of Charles De Gaulle Airport

גלן לוצ'פורד ופול ברצלר יצרו את סרט המוקומנטרי "Here to Where" (2001), המציג גם את נאסרי. חמיד רחמניאן ומליסה היבארד יצרו סרט תיעודי בשם "Sir Alfred of Charles De Gaulle Airport" (2001).
סרטי תעודה ועיבודים > הטרמינל

דווח כי נאסרי היה ההשראה מאחורי הדמות ויקטור נבורסקי, שגולם על ידי טום הנקס, מסרטו של סטיבן ספילברג משנת 2004 "הטרמינל". עם זאת, חומרי הפרסום של הסרט, ה"תכונות המיוחדות" של ה-DVD ואתר האינטרנט של הסרט אינם מזכירים את מצבו של נאסרי כהשראה לסרט. למרות זאת, בספטמבר 2003, הניו יורק טיימס ציין שספילברג קנה את הזכויות לסיפור חייו של נאסרי כבסיס לסרט "הטרמינל". הגארדיאן ציין כי חברת ההפקות דרימוורקס של ספילברג שילמה 250,000 דולר אמריקאי לנאסרי עבור הזכויות לסיפורו ודיווח כי, נכון לשנת 2004, הוא נשא פוסטר המפרסם את סרטו של ספילברג מעל המזוודה שלו ליד הספסל שלו. דווח כי נאסרי התרגש מ"הטרמינל", אך סביר להניח שמעולם לא הייתה לו הזדמנות לראות אותו בבתי קולנוע.
מוות

נאסרי מת מהתקף לב ב-12 בנובמבר 2022, בנמל התעופה שארל דה גול. דובר שדה התעופה אמר שנאסרי היה חסר בית וחזר לחיות באזור ציבורי בשדה התעופה בספטמבר 2022.
חגי טופולנסקי

| --- | --- |

 לידה:  ספטמבר 1965 (בן 59) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1984–2017 (כ־33 שנים)
 דרגה:   אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 109   מפקד טייסת 69  ראש מחלקת תכנון וארגון בחיל האוויר   מפקד בסיס חצרים  ראש להק האוויר   ראש מטה חיל האוויר   ראש אכ"א
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה     המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה     מלחמת לבנון השנייה   מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל רשות שדות התעופה
 
חגִי טופולנסקי (נולד בספטמבר 1965) הוא אלוף במילואים בצה"ל. בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כראש אגף כוח האדם וקודם לכן שימש כראש להק האוויר וכראש מטה חיל האוויר. אחרי פרישתו מצה"ל כיהן כמנכ"ל רשות שדות התעופה.
ביוגרפיה

מאז היה בן שבע, גדל טופולנסקי במושב ערוגות. הוא למד בבית ספר האזורי של באר טוביה, באותה כיתה עם מי שלימים יהיה חברו לפורום מטכ"ל, ניצן אלון.
התגייס לקורס טיס ב-1984, שובץ במגמת קרב וסיים את הקורס בשנת 1986. כטייס קרב, שירת בטייסת 102 ("הנמר המעופף"), שהטיסה מטוסי סקייהוק, ובה מילא תפקיד קצין מקלענות, ב-1987 עבר הסבה למטוסי F-16 פייטינג פלקון והועבר לטייסת 110 ("אבירי הצפון"), בה התקדם עד לתפקיד סמ"ט ב'. באוגוסט 1995 מונה לסמ"ט א' בטייסת 101 ("הקרב הראשונה"). באוגוסט 1997 הצטרף לצוות ההקמה של טייסת 69 ("הפטישים") שהוקמה מחדש כטייסת מטוסי F-15I "רעם", ובה מונה לסמ"ט א'. ביולי 1999 מונה למפקד טייסת 109 ("העמק"), שהפעילה מטוסי F-16 דו מושביים ("ברק"). תפקידו הבא היה ראש מחלקת תכנון וארגון של החיל. ב-2008 הועלה לדרגת  תת-אלוף ומונה למפקד בסיס חצרים.
במאי 2010 התמנה טופולנסקי למפקד להק האוויר, האחראי על הפעילות המבצעית, פעילות האימונים וההדרכה והפעילות השוטפת של החיל. במרץ 2012 מונה לראש מטה חיל האוויר, סגנו וממלא מקומו של מפקד החיל. הוא כיהן בתפקיד זה במהלך מבצע עמוד ענן ומבצע צוק איתן.
בספטמבר 2014 מונה לראש אגף כוח האדם. בשנת 2015 הוחלט באכ"א להעביר את ענף תודעה יהודית מידי הרבנות הצבאית. על פי ההחלטה, שגובתה על ידי שר הביטחון, יוקם ענף חדש תחת ראש אכ"א שיעסוק בתודעה יהודית. כראש אכ"א החליט לצמצם את מספר נושאי אישור הזקן בצה"ל, וזאת על ידי הפקעת הסמכות של הרבנים הצבאיים להנפיק אישור זקן על בסיס רקע דתי. הדבר עורר ביקורת ציבורית שהובילה להקמת ארגון "צו אחד" על ידי עמיחי אליהו אשר טיפל בתלונות חיילים בנושא ונפגש עם טופולנסקי לקידום פתרון מוסכם לחיזוק הרבנות הצבאית. בסופו של דבר, הביקורת  סביב ההחלטה הכריחה את שר הביטחון להתערב בהחלטותיו של טופולנסקי. למרות ביקורת שנמתחה על כך, הוחלט שלא לאפשר לחיילים המגדלים זקן להשתתף בטקסים ייצוגיים. בדצמבר 2016, בעקבות גניבת מחשב צבאי מביתו, נחקר טופולנסקי בחשד שבמחשב אוחסן חומר מסווג בניגוד לנהלים, ובעקבות זאת הודיע ב-14 בדצמבר על פרישתו מצה"ל.
בדצמבר 2017 מונה למנהל תחום המל"טים בחטיבת המודיעין של חברת "אלביט מערכות". בשנת 2020 התמודד על תפקיד מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל, אך הסיר את מועמדותו לקראת ההכרזה על הזוכה בהתמודדות.
כמו כן, טופולנסקי מכהן כיו"ר האספה הכללית של המכללה האקדמית אחוה, כחבר המועצה הציבורית של ארגון נפש בנפש וכיו"ר הדירקטוריון של עמותת ישראליז.
באפריל 2022 נבחר טופולנסקי על-ידי שרת התחבורה מרב מיכאלי לתפקיד מנכ"ל רשות שדות התעופה, הוא נכנס לתפקידו ביוני 2022. כחצי שנה אחרי כניסתו של טופולנסקי לתפקיד החל ברשות שדות התעופה מהלך להדחתו מהתפקיד, וטופולנסקי יצא למאבק נגד המהלך בטענה שעומדים מאחוריו שיקולים פוליטיים זרים מצד מירי רגב שהחליפה את מיכאלי בתפקיד שרת התחבורה. ב-23 בפברואר 2023 הודיע טופולנסקי לשרת התחבורה ולמועצה על התפטרותו מתפקידו כמנכ"ל רשות שדות התעופה.
טופולנסקי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני מבית הספר לפיקוד ומטה של חיל האוויר האמריקאי, במונטגומרי שבאלבמה.
הוא עומד בראש עמותה "עמית לדרך".
חיים אישיים

טופולנסקי נשוי לרוני ואב לארבעה. מתגורר במושב ערוגות. איש התקשורת ארז טל הוא גיסו.
הערות שוליים

↑   אלוף חגי טופולנסקי - אם תרצו אין זו אגדה, במושב ערוגות, סרטון  באתר יוטיוב (לגבי גילו במעבר למושב, ראו דקה 0:40)
↑  יהונתן מרוז, ‏"השנים הקרובות- שנות הכרעה", באתר חיל האוויר הישראלי, 17 במאי 2010
↑  מזג האוויר מקשה על החיפושים, באתר גלובס, 27 ביולי 2010
↑  ליה שנל, שאלות של מוסר, אתר חיל האוויר, 20 באוקטובר 2010
↑  אמיר אורן, אמצע הדרך בין בגדאד לטהראן, באתר הארץ, 26 במאי 2012
↑  מיכל גלברד, אלוף חגי טופולנסקי מונה לראש אגף כוח האדם, באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 9 בספטמבר 2014
↑   עמוס הראל, יאיר אטינגר, הרמטכ"ל הכריע: ענף תודעה יהודית יעבור מהרבנות הצבאית לאכ"א, באתר הארץ, 11 בינואר 2016
↑  ראש אכ"א: פקודת הזקנים תשונה,  באתר כיפה
↑  חיילים עם זקן לא הורשו להשתתף בטקס ב"יד ושם", באתר "סרוגים", 14 באפריל 2016
↑  יואב זיתון, טלטלה בצה"ל: ראש אכ"א פורש בעקבות גניבת מחשבו הצבאי, באתר ynet, 14 בדצמבר 2016
↑  יובל אזולאי, ‏הרכש החדש של אלביט: האלוף (במיל') טופולנסקי, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2017
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏טענות לאי סדרים בהליך: חגי טופולנסקי פורש מהמרוץ לניהול התעשייה האווירית, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2020
↑  יובל שנים למכללה האקדמית אחווה, אנג'לס, 12 במאי 2022
↑  ״מנהיגי המחר״: הנשיא אירח צעירים ממרוקו וישראל במסגרת פרויקט משותף, חדשות מבזק לייב, 8 במאי 2022
↑  יובל שדה, מנכ"ל חדש לרשות שדות התעופה: אלוף במיל' חגי טופולנסקי, באתר כלכליסט, 10 באפריל 2022
↑  גולן חזני, מנכ"ל רשות שדות התעופה נאבק בהדחתו: "זה מהלך פוליטי", באתר כלכליסט, 14 בפברואר 2023
↑  יובל שדה, בעקבות יוזמת השרה רגב להדיחו: מנכ"ל רשות שדות התעופה, חגי טופולנסקי, התפטר, באתר כלכליסט, 23 בפברואר 2023
↑  ניר דבורי, ‏"יש פה מעט מדי אנשים ערכיים וראויים כמו חגי, המדינה הפסידה", באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2016