stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים האוזמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1921 בינגן על הריין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  2006 (בגיל 85 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  פריץ זיגמונד האוזמן 
 תחום יצירה:  איור, פרסום 
 
חיים (פרד) האוזמן (1921–2006) היה מאייר ופרסומאי.
ביוגרפיה

נולד בשם פריץ זיגמונד האוזמן בבינגן על הריין בגרמניה, עלה לארץ ישראל טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה והתחנך בכפר הנוער בן שמן. הוא בחר לעברת את שמו ל"חיים" על שם חיים ארלוזורוב . עם תום לימודיו החל לעבוד כמאייר. ככל הנראה עבודתו הראשונה הייתה איור הספר "אנטומיה ומורפולוגיה של הצמח" מאת ד"ר זכריהו גוטליב, שהיה מורה בבן שמן.
ב-1941 התגייס לצבא הבריטי שם שירת בפלוגת ההובלה 462 וניצל מטביעת האוניה ארינפורה. האוזמן זכה במדליית ההתנהגות המצוינת (DCM) שהיא האות הגבוה ביותר שזכה בו חייל מתנדב מארץ ישראל. במהלך שירותו אייר הגדה של פסח שהוצאה לטובת החיילים היהודים ששירתו בצבא הבריטי על אדמת איטליה. כשהשתחרר ב-1946 היה למאייר ומעצב ראשי של הוצאת הקיבוץ המאוחד (בין היתר עיצב את עטיפת ספרו של ניקולאי אוסטרובסקי "כיצד נתחשלה הפלדה"). במהלך שנה זו הוא אייר את סיפרה של פניה ברגשטין "ויהי ערב" (עיבוד מחורז לסיפור על פי אנדרסן)". נתברר כי הציורים היו למורת רוחה של המשוררת שהעדיפה את ידידתה המאיירת אילזה קנטור. יש שביקרו את איוריו ב'אי התאמה' לרוח הקיבוץ של אותם הימים ותוארו כגלותיים ואף כבעלי חזות שאינה יהודית.
שנה טרם קום המדינה היגר האוזמן לארצות הברית, שם למד ציור וגרפיקה והיה לגרפיקאי מצליח בתעשיית הפרסום והשיווק תחת השם פרד האוזמן. בתחילה הוא עבד כשוליה במשרד פרסום ואחרי זמן קצר עבר לעבוד בשביל חנות הכלבו המפורסמת "מייסיס". הוא עיצב פוסטרים לכמה סרטים ידועים בהם דוקטור ז'יוואגו ופרפר.
באמצע שנות השישים הציג האוזמן שתי תערוכות יחיד תחת השם "הדפוס האנושי" והוציא שני קטלוגים. היה פעיל בארגונים אנטי מלחמתיים ובמאבק לזכויות בעלי חיים.
לקראת סוף חייו בחר לאייר ספר לימוד ספרדית גדול ממדים שנכתב על ידי ז'ניה זקס דה סילבה.
האוזמן נפטר בגיל 85 בניו יורק בשנת 2006.
זהותו של מאייר "ויהי ערב" הייתה במשך שנים רבות תעלומה. זו הייתה עבודתו היחידה המוכרת של מאייר ששהה בישראל תקופה קצרה וינק בעיקר ממקורות השראה זרים. מחקר מקיף שערכה חוקרת ספרות הילדים הקיבוצית עינת אמיתי בשנים 2010–2011 חיבר את פרטי המידע השונים וזיהה בין הגרפיקאי והפרסומאי האמריקאי למאייר העלום של "ויהי ערב". בהמשך למחקרה של אמיתי היא איתרה ויצרה קשר עם בנו אריק יוסטון. הבן שהתרשם מהמחקר המעמיק פתח בעצמו במחקר אודות חיי אביו. המחקר התמקד בחלקו של האוזמן בלחימה בצבא הבריטי. את עבודתו סיכם בספר שהוציא בשם The Lost Artist. הספר מתמקד במדליה שהוענקה לו, ונגנבה במרמה ובמאבק להשיבה שלא צלח. בעלילת משנה משולבת בסיפור דמות אשה מישראל שמנסה להתחקות אחר המאייר הנעלם של ספר הילדות האהוב עליה.
זאב צפון-מערבי

| זאב צפון-מערבי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלביים
סוג:: כלב
מין:: זאב מצוי
תת־מין:: זאב צפון-מערבי
שם מדעי
 Canis lupus occidentalis ‏ריצ'רדסון, 1829
תחום תפוצה


זאב צפון-מערבי הידוע גם כזאב מקנזי, זאב עץ אלסקה, זאב עץ קנדי או זאב עץ צפוני (שם מדעי: Canis lupus occidentalis) הוא תת-מין של זאב אפור החי בחלקיה הצפוניים של אמריקה הצפונית, בצפון ארצות הברית המערבית, מערב קנדה ובאלסקה וככל הנראה הוא הגדול ביותר שבזאבים ובכלל בבני משפחת הכלביים.
תיאור ומשקל

זאב זה נמדד כמגיע למשקל הרב ביותר של זאבים, קרוב לתת-מינים זאב אירואסייתי וזאב פנים-אלסקה (Canis lupus pambasileus), שלעיתים נכלל בתת-מין זה. מדידות שנערכו בקולומביה הבריטית לזאבים מראים שטווח משקלם נע בין 38.6–61.4 ק"ג, כשהנקבות הגיעו למשקל 42.5 ק"ג והזכרים ל-51.1 ק"ג, ובפארק ילוסטון הנקבות הגיעו למשקל ממוצע של 43.4 ק"ג והזכרים ל-50 ק"ג בממוצע. האורך הממוצע של הזכרים הוא 68–91.5 ס"מ ולמשקל 45–66 ק"ג בעוד הנקבות מגיעות לאורך ממוצע של 35–50 ס"מ ולמשקל ממוצע של 36–59 ק"ג.
הזאבים הללו בעלי פרווה אפורה ולעיתים חומה כהה והם בעלי רגליים ארוכות ופרווה עבה על גופם כדי לבודד את החום והם בעלי אוזניים וחוטם קצרים יותר וראש מעוגל יותר כהתאמה לחיים בקור.
צייד

הזאבים הם טורפי-על הניזונים מציד של חיות גדולות כמו אייל קנדי. הציד מתבצע בעיקר בריצה ממושכת ומתישה, בה נבחרים הפריטים הרכים והחלשים ומחוסלים בידי פיות רבים המבתרים אותם. מחקר שהתבצע בפארק ילוסטון מעריך ש-50% מפרטי האיילים החולים והחלשים נטרפים בידיהם.
הזאבים יצודו גם מינים גדולים כמו אייל קורא או ביזונים, אשר מספקים יחדיו מזון גדול לכל הלהקה. עם זאת בעת ציד של חיות אלה הזאבים חייבים להיזהר מכיוון שעקב משקלם העצום הם יכולים להרוג זאב בקלות.
פעילות הזאבים מספקת מזון לאוכלי נבלות אמריקאים כמו עורבים, עיטמים, דובי גריזלי, דובים שחורים וקויוטים.
חטפיתיים

| חטפיתיים |
| --- | --- |
  הקלטה של חטפיתי מסוג Cape rock thrush (אנ').
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
אינפרא־סדרה:: דרוראים
משפחה:: חטפיתיים
שם מדעי
 Muscicapidae ‏ויגורס, 1825

Niltava vivida
חטפית גמדית
Sigelus silens
Niltava grandis
Myophonus caeruleus
אדום-החזה
Cossypha humeralis
חטפיתיים (שם מדעי: Muscicapidae) או חטפיות היא משפחה מרובת מינים של ציפורי שיר קטנות. במשפחה כ-70 סוגים שתחום מחייתם מוגבל ליבשות העולם הישן: אפריקה, אסיה ואירופה. רוב החטפיות הן שוכנות עצים הניזונות בעיקר מחרקים, אשר אותן הן חוטפות במעופן. הן מאופיינות בשיבה מיידית אל עמדת התצפית שלהן, ומכאן שמן העברי, כמו גם האנגלי - flycatcher.
מאפיינים

מראה ציפורים אלו מגוון מאוד, בדרך כלל השירה אינה מורכבת וקריאתם צורמנית. גודל גופם קטן עד בינוני הנע באורכו מ-10 ס"מ ועד 21 ס"מ. מינים רבים בעלי צבע חום עמום, אולם המופע של כמה מינים עשוי להיות מגוון ובהיר, במיוחד אצל הזכרים. לרובם יש מקור רחב ומשוטח המותאם ללכידת חרקים במעופם, אולם לכמה מינים התרים אחר מזונם בקרבת הקרקע יש מקור מעודן יותר.
חטפיות של העולם הישן נמצאות כמעט בכל נוף עם מספיק עצים, מיער עבות ועד שטחים פתוחים, אפילו ביערות הרי ההימלאיה. המינים הצפוניים יותר נודדים דרומה בחורף, ובכך הם מבטיחים לעצמם אספקה קבועה של חרקים.
מיקום הקן משתנה ממין למין, והוא בנוי בקפידה בצורת סלסילה שטוחה בצמרות העצים, במדפי צוקים, או פשוט בחור הקיים בעץ שירופד בחומרי קינון. המינים המקננים בחורי עצים נוטים להניב תטולה גדולה יותר, הכוללת בממוצע 9 ביצים, בהשוואה ל-2 עד 5 אצל המינים האחרים.
מיון

חוקרים איחדו בעבר את משפחת הקיכליים במשפחה זו, יחד עם הסבכיים והטימליים. מחקרים ביוכימיים שנעשו לאחרונה ממקמים טקסונים מסורתיים של קיכליים כגון הצוקית, Myiophonus ,Brachypteryx, Alethe כאן במשפחת החטפיות. מנגד הטקסונים Saxicolinae, Grandala ,Cochoa שויכו לקיכליים.
כרגע משפחת החטפיות מחולקת לשתי תתי-משפחה, Turdinae, ו-Muscicapinae, חלוקה זו עשויה להיות מלאכותית, מאחר שמינים המשויכים לתת-משפחה אחת עשויים להיות קרובים יותר לתת-משפחה האחרת, ולכן כל המבנה הטקסונומי של המשפחה ככל הנראה ישתנה מאוד בעתיד.
סוגים

Alethe
חמריה (Cercotrichas)
Copsychus - בו חטפית עקעקית סיישל
Fraseria
Myioparus
Melaenornis
סוג ומין יחיד Empidornis semipartitus
Muscicapa
Anthipes
Cyornis
Niltava
Cyanoptila
Eumyias
סוג ומין יחיד אדום-החזה (Erithacus rubecula)
Pseudalethe
סוג ומין יחיד Cossyphicula roberti
Cossypha
סוג ומין יחיד Swynnertonia swynnertoni
סוג ומין יחיד Pogonocichla stellata
סוג ומין יחיד Stiphrornis erythrothorax
Sheppardia
Cichladusa
סוג ומין יחיד Heinrichia calligyna
סוג ומין יחיד Leonardina woodi
סוג ומין יחיד Brachypteryx stellata
Brachypteryx
Vauriella
Larvivora
זמיר (Luscinia)
סוג ומין יחיד אירניה (Irania gutturalis)
Calliope
Myiomela
Tarsiger - בה כחול-זנב
Enicurus
Myophonus
סוג ומין יחיד Cinclidium frontale
חטפית (Ficedula)
סוג ומין יחיד Muscicapella hodgsoni
חכלילית (Phoenicurus)
צוקית (Monticola)
דוחל (Saxicola)
סוג ומין יחיד Campicoloides bifasciatus
סוג ומין יחיד Pinarochroa sordida
Thamnolaea
Myrmecocichla - בה מירמקוסיקלה פורמיקיבורה
סלעית (Oenanthe)
סוג ומין יחיד Pinarornis plumosus
סוג ומין יחיד Namibornis herero
סוג ומין יחיד Humblotia flavirostris
מיני המשפחה בישראל

שחור-זנב Cercomela melanura
חמרייה חלודת-זנב Cercotrichas galactotes
חמריה שחורה Cercotrichas podobe
אדום-החזה Erithacus rubecula
חטפית שחורת-עורף Ficedula hypoleuca
חטפית לבנת-עורף Ficedula albicollis
חטפית גמדית Ficedula parva
חטפית טורקית Ficedula semitorquata
אירניה Irania gutturalis
זמיר הירדן Luscinia megarhynchos
זמיר מנומר Luscinia luscinia
כחול-החזה Luscinia svecica
צוקית חכלילית Monticola saxatilis
צוקית בודדת Monticola solitarius
חטפית אפורה Muscicapa striata
סלעית אירופית Oenanthe oenanthe
סלעית ערבות Oenanthe isabellina
סלעית מדבר Oenanthe deserti
סלעית קיץ Oenanthe melanoleuca
סלעית שיחים Oenanthe pleschanka
סלעית קפריסאית Oenanthe cypriaca
סלעית חורף Oenanthe finschii
סלעית לבנת-כנף Oenanthe lugens
סלעית נזירה Oenanthe monacha
סלעית שחורת-בטן Oenanthe leucopyga
סלעית הבזלות Oenanthe warriae
סלעית כורדית (Oenanthe xanthoprymna)
סלעית פרסית (Oenanthe chrysopygia)
סלעית חלודת-זנב Oenanthe moesta
חכלילית אדומת-גב Phoenicurus erythronota
חכלילית עצים Phoenicurus phoenicurus
חכלילית סלעים Phoenicurus ochruros
דוחל שחור Saxicola caprata
דוחל חום-גרון Saxicola rubetra
דוחל שחור-גרון Saxicola torquata
דוחל מזרחי Saxicola maurus
כחול זנב Tarsiger cyanurus
חיימה מנדוסה נאווה

| --- | --- |

 לידה:  1925 לה פאס, בוליביה 
 פטירה:  31 במאי 2005 (בגיל 80 בערך) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  בוליביה 
 מקום לימודים:  סורבון, בית הספר ג'וליארד, הקונסרבטוריון המלכותי של מדריד 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 www.jaimemendozanava.net
 פרופיל ב-IMDb
 
חיימה מנדוסה נאווה (בספרדית: Jaime Mendoza Nava; ‏ 1 בדצמבר 1925 – 31 במאי 2005) היה מלחין, פסנתרן ומנצח בוליביאני שהתיישב בארצות הברית.
קורות חייו

מנדוסה נאווה, יליד לה פאס, הצטיין מילדותו כילד פלא בתחום המוזיקה. בגיל 7 ניגן בקונצרט פומבי שנועד להתרמות לבניית בית יתומים. בגיל 11 ניצח על תזמורת ילדים. מנדוסה למד באקדמיה למוסיקה בלה פאס אצל פישר, אומברטיו ויסקארה מונחה והוגו לנדסמן. המשיך את לימודיו הקונסרבטוריון "ספיסו" בבואנוס איירס. בשובו לבוליביה עבד כפסנתרן וכמנצח של תזמורת סימפונית. נסע לאחר מכן לארצות הברית כדי להשתלם בבית הספר ג'וליארד, בתחום ניצוח מקהלות, נגינה והלחנה, אצל מורים כמו סרגיי קוסביצקי, רוברט שו, ג'וזף ראייף, ויטוריו ג'אמין, ג'וליוס הרפורד, איליין בראון. אחר כך סיים תוך שנה קורס להלחנה שנועד לחמש שנים בקונסרבטוריון המלכותי של מדריד, אצל מורים כמו רוורנדו, נמסיו אוטאניו וקונראדו דל קמפו. הוא זכה בשנת 1950 לפרס הראשון של הקונסרבטוריון עבור הפתיחה הדרמטית "דון אלווארו". ערך בהמשך מסעות ארוכים בספרד, שווייץ (בכיתת פסנתר של אלפרד קורטו) ובצרפת, בה השתלם בסורבון ואצל נדיה בולאנז'ה. אחרי שניצח במדריד ובלימה כמנצח של התזמורת הסימפונית של פרו, חזר מנדוסה למולדת ובשנים 1952-1951 ניהל וניצח על התזמורת הסימפונית הלאומית של בוליביה. הוא העשיר את הרפרטואר של התזמורת ביצירות סימפוניות וקאמריות מודרניות רבות וערך איתה סיור הופעות ראשון ברחבי בוליביה.
בסופו של דבר מנדוסה נאווה התיישב בקליפורניה, בארצות הברית, והקדיש את עצמו בעיקר ליצירת מוזיקת סרטים. הוא עבד במחלקת המוזיקה של אולפני וולט דיסני ויצירותיו הוקלטו בחברת MGM. עבד גם כעורך פסקולים, וכמנצח ומנהל אמנותי של United Productions of America למשל, בהפקות את סדרות Mr. Magoo Cartoon. 
רבות מיצירותיו הושפעו על ידי המוזיקה העממית של ארצו וכן על ידי מלחינים כמו אהרן קופלנד, ארתור הונגר או איגור סטרווינסקי אותו הכיר אישית. מנדוסה הקליט בין היתר עם התזמורת הסימפונית של מינכן.
מתחת ידיו יצאו פסקולים לתוכניות טלוויזיה כמו "זורו" ו"מועדון מיקי מאוס". מאוחר יותר הקים מנדוסה חברה עצמאית להפקות סרטים.
חיימה מנדוסה נאווה נפטר בשנת 2005 בגיל 79, בוודלנד הילס, לוס אנג'לס, עקב סיבוכים של מחלת הסוכרת.
הוא השאיר אשה, בילי יוהנה מנדוסה לבית הרטינג (אותה נשא בשנת 1958) וחמישה ילדים.
בשנת 2004 פורסם תקליטור עם מבחר יצירותיו לקולנוע.
מבחר יצירות > מוזיקת קולנוע

במשך כ-40 שנה הלחין מנדוסה מעל 250 פסקולים לסרטים.
הוא שיתף פעולה עם במאי קולנוע כמו ג'וזף מאזוקה, כריס רובינסון, מייקל דוגן, קן קנדי, ג'ים רוברטסון, צ'ארלס בי. פירס,, ארל אי. סמית', גרודון איסטמן, סארקי מורדיאן, ראס הארווי, אנטוניו סנטיאן ואחרים.
בין הסרטים (בעיקר סרטי אימה והרפתקאות) בהם השתתף בשנות ה-1970- ה-1980 ניתן לציין את: 
Aloha, Bobby and Rose, The Boys in Company C, The Town That Dreaded Sundown, Mausoleum , The Legend of Alfred Packer, The Evictors, The Legend of Boggy Creek, The Vampire Hookers, The Quick and the Dead (1963  (1963), The Norseman], Grave of the Vampire, Equinox , The Brotherhood of Satan, A Boy and His Dog, Creature from Black Lake, Five Minutes to Love, Grayeagle, Garden of the Dead, and Death Wish Club
מנדוסה הלחין גם מוזיקה לסרטים תיעודיים, סרטי פרסומות ותוכניות חדשות של הרשת NBC, כולל לתוכניות שהוקדשו לתוכניות החלל "אפולו".
מוזיקה כלית וסימפונית

שלושה ריקודים בוליביאנים לפסנתר Tres Danzas Bolivianas for piano
קונצ'רטו לפסנתר
La niña que toca el arpa לסופרן ופסנתר
פואמות הסימפוניות
"דון אלווארו"
"אנטאווארה"
"פצ'אמאמה"
Gitana לפסנתר
Estampas y Estampillas לתזמורת צ'לי
סרנדה לסחלב לצ'לו ותזמורת Serenata para una Orquídea
פוגה אקדמיקה
יצירות לפסנתר של מנדוסה נאווה נכנסו לרפרטואר של הפסנתרנית הבוליביאנית גרייס רודריגס רדיץ'.
חי, דק וצ'פצ'ולה

| --- | --- |

 בימוי:  אלון אלוש
 תסריט:  סמדר שיר
 שחקנים ראשיים:  משה דץ מיכל צפיר מירב הרמל עדי ביטי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  NMC יונייטד אנטרטיינמנט
 הקרנת בכורה:  דצמבר 2008
 משך הקרנה:  כ-42 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט ילדים, סרט מוזיקלי
חי, דק וצ'פצ'ולה הוא סרט מוזיקלי ישראלי לילדים, אשר הופץ ישירות לצפייה ב-DVD על ידי NMC יונייטד אנטרטיינמנט. הסרט בוים על ידי אלון אלוש ונכתב על ידי סמדר שיר, על פי רעיון של משה דץ, אשר שיחק בסרט לצד מיכל צפיר, מירב הרמל ועדי ביטי. הסרט צולם באולפני אוטופיה בפתח תקווה ואורכו כ-42 דקות.
הסרט הופץ בדצמבר 2008, כאשר בנובמבר 2009 דץ וסמדר קיבלו אלבום פלטינה על מכירות של 40,000 עותקים שלו. בשנת 2015 עלתה בהפקת התיאטרון שלנו הצגת ילדים המבוססת על הסרט בשם "חי ודק", אשר בוימה ונכתבה על ידי רונן גולדפרב פלד. בשנת 2016 ההצגה הייתה מועמדת לפרס הבמה לילדים ונוער בקטגוריית הצגת השנה לגיל הרך, כאשר היא הפסידה להצגה "טובים השניים" בהפקת תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר עדי, ילדתם הקטנה של משה ומיכל. לאחר ביקור אצל רופאת השיניים דוקטור שין, עדי קונה מברשת שיניים חדשה, שמתגלה כעצלנית, דבר שמונע ממנה לצחצח שיניים כמו שצריך. בעקבות כך, שלושה חיידקים בשם חי, דק וצ'פצ'ולה עושים לעדי חורים בשיניים. בזכות צחצוח שיניים נכון עדי מצליחה להציל את המצב.
צוות השחקנים והדמויות

| שם הדמות | שחקן/ית | תיאור הדמות |
| --- | --- | --- |
| אבא משה | משה דץ | אבא של עדי ובעלה של מיכל |
| חי | משה דץ | חיידק בצבע כחול |
| אמא מיכל | מיכל צפיר | אמא של עדי ואשתו של משה |
| דק | מיכל צפיר | חיידק בצבע כתום |
| דוקטור שין | מיכל צפיר | רופאת שיניים |
| צ'פצ'ולה | מירב הרמל | חיידק בצבע ורוד |
| עדי | עדי ביטי | הילדה של משה ומיכל |
שירים

במהלך הסרט יש 11 שירים מקוריים שמבוצעים על ידי שחקניו. השירים נכתבו על ידי סמדר שיר, הולחנו על ידי משה דץ ועובדו על ידי גדי גולדמן.
בואו בואו ונכיר
מה כבר שבע
מי תורן היום
איך מצחצחים את השיניים
מה מתחרז עם מברשת
אני דוקטור שין
כל מברשת מבקשת
קיבלתי מדבקה
דק וחי חי ודק
על השן טיפסנו
בואו בואו ניפרד
ביקורות

באתר "את" נכתב על הסרט "ההפקה מושקעת, והתוצאה היא סרט צבעוני וקצבי במיוחד, אם כי לפעמים "מתאמץ" מדי ועמוס לעייפה. אבל הרעיון ליצור סרטון לילדים בנושא שיניים בהחלט מבורך ומהווה אלטרנטיבה מוצלחת לקריוס ובקטוס המוכרים".
ראו גם

קריוס ובקטוס
הערות שוליים

↑  חגית מהלא, ‏גיבורים חדשים, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2008
↑  קלטות חדשות לילדים: מריצ' רץ' ועד יובל המבולבל, באתר הארץ, 16 בינואר 2009
↑  אילן שניג‏, חיידק וצ'פצ'ולה, באתר וואלה, 29 בדצמבר 2008
↑  לאה אתגר, משה דץ וסמדר שיר מקבלים אלבום פלטינה מפנינה אדרי, באתר נוצץ, 3 בנובמבר 2009
↑  עדי משחקת אותה, באתר ישראל היום, 5 בפברואר 2012
↑  קובי פינקלר, הצגה חינוכית לילדים:'חי ודק', באתר ערוץ 7, 18 בספטמבר 2016
↑  שקד קראוס, כשהיינו ילדים: הסלבס שהשתתפו בקלטות ילדים, באתר פרוגי, 27 ביולי 2021
↑  חי, דק וצ'פצ'ולה, מועדון הווינX ועוד סרטי DVD לילדים, באתר את, 30 במרץ 2009
חוזה סן-ז'רמן

האימפריה האוסטרית, בכתום, בתוך האימפריה האוסטרו-הונגרית, 1914. הגבולות באדום הם גבולות 1920
חוזה סן-ז'רמן, שנחתם ב-10 בספטמבר 1919, הוא ההסכם המדיני שקבע את אופן פירוקו של החלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה והטיל מגבלות על הרפובליקה האוסטרית החדשה. בהסכם הכירה הרפובליקה האוסטרית הראשונה[דרושה הבהרה] בעצמאותן של הונגריה, פולין, צ'כוסלובקיה וממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים. החוזה נכנס לתוקף ב-16 ביולי 1920 ובכך חדלה האימפריה האוסטרו-הונגרית מלהתקיים כישות מדינית.
החוזה הוא חלק משורת הסכמים שנחתמו בתום ועידת השלום בפריז אשר סיימו באופן רשמי את מלחמת העולם הראשונה, קבעו את הגבולות החדשים באירופה והטילו מגבלות על המדינות המנוצחות. בחוזה טריאנון נקבע אופן פירוקו של החלק ההונגרי של האימפריה.
צוות המשא ומתן האוסטרי הגיע לסן-ז'רמן כבר במאי 1919, אולם הורשה רק להעביר הצעות כתובות לשאר המשלחות בעוד שהשתתפות פעילה בדיונים נאסרה עליו. בית הבסבורג והקיסרות הגרמנית הואשמו בפתיחת המלחמה. בתום הדיונים נמסר החוזה למשלחת האוסטרית ב-2 בספטמבר ונחתם בין אוסטריה ובין 17 מדינות ההסכמה ונספחיה ב-10 בספטמבר בטירת סן-ז'רמן-אן-לאי (כ-19 קילומטרים מערבית לפריז).
עיקרי החוזה

עיקרי חוזה השלום (שהכיל במלואו 381 סעיפים) היו:
בוהמיה, מוראביה, שלזיה האוסטרית וחלק קטן מאוסטריה תחתית נמסרים לצ'כוסלובקיה, שהוקמה בחוזה זה. נשללת זכות ההגדרה העצמית מהאוכלוסייה דוברת הגרמנית בחבל הסודטים, כאשר זו כבר הקימה מחוזות עצמאיים בשטח באוקטובר 1918.
וולשטירול ודרום טירול נמסרות לאיטליה. 75 אחוז מאוכלוסיית דרום טירול היו דוברי גרמנית.
הריביירה האוסטרית, העיר טריאסטה, העיר זאדאר וכמה איים דלמטיים נמסרים לאיטליה.
דלמטיה וחלקים משטיריה ומקרינתיה נמסרות לממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
בדרום קרינתיה (באזור קלגנפורט) צריך להיערך משאל עם שיקבע את השייכות של האזור לאוסטריה או לממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.
חבל מערב הונגריה נמסר לאוסטריה ונקרא מאוחר יותר בורגנלנד.
בוקובינה נמסרת לרומניה.
גליציה נמסרת לפולין.
איסור על איחוד מדיני או כלכלי עם גרמניה ללא אישור חבר הלאומים.
השם אוסטריה הגרמנית (Deutschösterreich) שבו נקראה אוסטריה החל מנובמבר 1918 אסור בשימוש. לכן נקראת אוסטריה מעתה הרפובליקה האוסטרית.
הגבלת גודל צבאה של אוסטריה לכוח של 30,000 חיילים לכל היותר, בשירות קבע בלבד. שירות חובה נאסר. מפעלי נשק וציוד לחימה צריכים להיהרס.
אוסטריה מחויבת בתשלום פיצויים למדינות ההסכמה.
אוסטריה מחויבת לאפשר חופש תנועה מוגדר בנהרות ובמסילות ברזל לתוך ומחוץ לאזורים שהיו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית.
השלכות החוזה

גרמניה והונגריה נאלצו אף הן לחתום על חוזי שלום דומים במהותם להסכם זה  אובדן שטח ניכר, הגבלות צבאיות ותשלום פיצויים למדינות ההסכמה.
בעקבות תנאי החוזה נותרה אוסטריה מדינה עם אוכלוסייה בת 6.5 מיליון תושבים, כ-4 מיליון דוברי גרמנית נותרו מחוצה לה, מפוזרים במדינות השכנות. הרוב המוחלט באוכלוסייה שאף לאיחוד פוליטי עם גרמניה (שנאסר ל-20 שנה לפחות) ולא לעצמאות מדינית כפויה.
לשלטון הדמוקרטי לא הייתה מסורת באוסטריה. המלוכנים מימין והקומוניסטים משמאל היוו סכנה ליציבות המשטר.
השוק הכלכלי הרחב של האימפריה האוסטרו-הונגרית (עם אוכלוסייה של למעלה מ-50 מיליון תושבים) נעלם ובנוסף לכך העיק גם נטל פיצויי המלחמה שאותם התחייבה אוסטריה לשלם.
התוצאה הייתה משבר כלכלי עמוק, חוסר יציבות שלטונית ואנטישמיות בממדים מדאיגים.
טאורגה (מחוז משנה)

טאורגה (בליטאית: Tauragės rajono savivaldybė ‏האזנהקובץ:Taurage.ogg‏Ⓘ‏; ביידיש: טאווריג; בעברית: טבריג) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, השוכן במערב המדינה. בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז טאורגה.
מחוז-משנה טאורגה משתרע על פני 1,179 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-41,000 תושבים. העירה הגדולה ביותר במחוז המשנה היא טאורגה, המשמשת כמרכז המנהלי שלו ושל מחוז טאורגה כולו.
ועדת ריבלין

ועדת ריבלין, בראשותו של המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס אליעזר ריבלין, היא ועדה ציבורית שמונתה ב-4 באפריל 2013, על ידי שרת המשפטים ציפי לבני, ותפקידה לבחון את האפשרות להחלת הסדר פיצוי מיוחד על עובדי הקריה למחקר גרעיני בדימונה שחלו בסרטן בעת חשיפתם לקרינה מייננת ו/או חומרים מסוכנים אחרים במהלך עבודתם.
ב-18 בספטמבר 2017 הודיעה הוועדה לאנרגיה אטומית כי הושג הסדר פשרה, שבמסגרתו תפצה המדינה כ-170 עובדים, גמלאים ובני משפחות שחלו בסרטן.
הרכב הוועדה

הוועדה כללה את יושב הראש וחמישה חברים:
השופט אליעזר ריבלין, המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס - יו"ר.
פרופ' אריאל פורת, מומחה לדיני נזיקין ולשעבר דיקן הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
פרופ' רבקה כרמי, נשיאת אוניברסיטת בן-גוריון.
ד"ר ניר פלד, מנהל המרכז לחקר גידולי בית החזה, מרכז רפואי שיבא, תל השומר.
מיכל עבאדי-בויאנג'ו, החשבת הכללית במשרד האוצר.
אבי ליכט, משנה ליועץ המשפטי לממשלה.
הרקע להקמתה

לאורך השנים הוגשו תביעות רבות מצד עובדים בקריה למחקר גרעיני לפיצוי בגין גידולים סרטניים מהם הם סובלים. לטענתם, מחלתם נגרמה עקב חשיפה לקרינה בכור הגרעיני, ועל כן הם זכאים לפיצוי מהמוסד לביטוח לאומי. ברקע להקמת הוועדה נמצא הקושי המובנה בהוכחת הקשר הסיבתי בין החשיפה לקרינה לבין המחלה. סוגיה משפטית זו עלתה בעבר במסגרת ועדת שמגר שעסקה בצוללני חיל הים בנחל הקישון. בנוסף, התעוררו בעבר קשיים בניהול הדיונים בבית המשפט, עקב רמת הסודיות הגבוהה של חומר הראיות[דרוש מקור].
פעולותיה של הוועדה

תוצאות סקר תחלואה עצמאי שערכה "ועדת ריבלין", הצביעו על כך שברוב המוחלט של מחלות הסרטן לא נמצאה תחלואה עודפת בקרב עובדי הוועדה לאנרגיה אטומית בהשוואה לצפוי באוכלוסייה המקבילה.
בוועדה חתרו בכל זאת להסדר, אשר לדבריהם היה בו צורך "לנוכח תרומתם הייחודית של עובדי הוועדה לתחום המחקר והפיתוח הגרעיני, ומתוך רצון לסייע לעובדים". ההסכם שגובש על ידי הוועדה אומץ על ידי הממשלה, כנראה במטרה להימנע מהתקדמות תהליך התביעה.
תוצאות הוועדה

ב-18 בספטמבר 2017 הודיעה הוועדה לאנרגיה אטומית כי הושג הסדר פשרה, שבמסגרתו תפצה המדינה כ-170 עובדים, גמלאים ובני משפחות שחלו בסרטן.
זהו הסדר פשרה ייחודי אשר התאפשר הודות למתווה שקבעה ועדה ריבלין.
על פי ההסדר, הוחלט על תשלום לעובדים שחלו בסרטן ועומדים בקריטריונים מקלים. בבסיס הסדר הפשרה שנחתם הוצהר כי הוועדה והתביעה אינם מצביעים על אשמה או רשלנות מצד המדינה.
בעקבות דו"ח ועדת ריבלין הוקמה ועדת זוהר לצורך קביעת הזכאות וגובה הפיצוי לעובדי הוועדה לאנרגיה אטומית שחלו בסרטן.
עובדים אשר חלו בעקבות עבודתם במרכזים הגרעיניים זכאים לפנות לוועדת זוהר לצורך קביעת זכאותם לפיצוי.
בתחילה לא היה באפשרות עובדים אלו להיות מיוצגים על ידי עו"ד לפי בחירתם, אך, בעקבות עתירה לבג"ץ אשר הוגשה על ידי עו"ד אריאל פרייברג ואלי דסה, שונתה ההנחיה וכיום כל עובד הטוען לזכאות יכול לפנות באמצעות עו"ד (ובלבד שישותף אך ורק במידע בלתי מסווג).
הערות שוליים

↑  הודעת משרד המשפטים על מינוי הוועדה
↑  ועדה תבחן פיצוי לעובדי הכורים שחלו בסרטן, ערוץ 7, 7 באפריל 2013
↑  אביאל מגנזי, הוקמה ועדה לפיצוי העובדים בדימונה שחלו בסרטן, באתר ynet, 7 באפריל 2013
1 2  ניסים קינן, המדינה תפצה 170 עובדי הכור הגרעיני שחלו בסרטן, באתר כאן, ‏19.9.17
↑  משרד ראש הממשלה | אימוץ המלצות דו"ח הוועדה הציבורית לגיבוש הסדר פיצוי מיוחד לעובדי הוועדה לאנרגיה אטומית שחלו במחלת הסרטן ("ועדת ריבלין"), באתר www.gov.il
↑  משה גורלי, עתירה לבג"ץ: לבטל הסיווג הביטחוני לעורכי דין שמייצגים נפגעי כורים גרעיניים, באתר כלכליסט, 23 בנובמבר 2017
חיים הברפלד

| --- | --- |

 לידה:  3 בספטמבר 1931 צ'כוסלובקיה ברנו, צ'כוסלובקיה 
 פטירה:  29 בינואר 2002 (בגיל 70) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  משמר העמק 
 מפלגה:  מפלגת העבודה הישראלית 
 
קבר חיים הברפלד בבית העלמין בקיבוץ משמר העמק
חיים הברפלד (6 בספטמבר 1931 - 29 בינואר 2002) היה פוליטיקאי ישראלי, מזכ"ל ההסתדרות ויושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל.
חייו

חיים הברפלד נולד בברנו שבצ'כוסלובקיה ועלה עם משפחתו ארצה לראשון לציון בגיל שנתיים. למד בפנימיית בן שמן ושירת במלחמת העצמאות בחיל התותחנים.
לאחר השחרור התקבל לעבודה בסרפנד (צריפין) שם הכיר את אשתו לעתיד, סימה, ושם החל את פעילותו כפעיל זכויות עובדים, בארגון עובדי צה"ל. התקדם בהיררכית הארגון ולבסוף כיהן כמזכיר. קידומו המשיך, והוא התמנה ליו"ר האגף לאיגוד מקצועי בהסתדרות. בשנת 1992, כאשר ישראל קיסר נתמנה לשר התחבורה, החליף אותו בתפקיד מזכ"ל ההסתדרות, תוך שהוא גובר בבחירות הפנימיות במפלגת העבודה על עמיר פרץ.
בתקופתו של הברפלד החריף מצבה הפיננסי של ההסתדרות וקופת החולים הכללית שלה עמדה על סף פשיטת רגל, אחרי שצברה גירעונות עתק. שיעור משלמי המס האחיד להסתדרות הלך ופחת. מעמדה של ההסתדרות בדעת הקהל היה בשפל.
בשנת 1994 החליט חיים רמון להתמודד מולו על תפקיד מזכ"ל ההסתדרות, במטרה לבצע רפורמה מקיפה בהסתדרות. על אף שהברפלד נתמך על ידי המנגנון של מפלגת העבודה, מפלגת העבודה בראשותו הפסידה בבחירות למוסדות ההסתדרות לרמון ולרשימתו חיים חדשים בהסתדרות. אחת הסיבות לכישלונו הייתה, ככל הנראה, תפיסתו בעיני רבים בציבור כאיש מנגנון מפלגתי אפור, למול רמון שנחשב לכוכב עולה בפוליטיקה. תומכיו ציינו את סגנון חייו הצנוע ואת יושרו. מצד שני, גזבר ההסתדרות בתקופתו ובתקופת קודמו קיסר, ארטור ישראלוביץ, הורשע בעבירות שונות, והשופט זכריה כספי הדגיש בהכרעת הדין, כי בהסתדרות דאז נהגה "שיטה מושחתת ומשחיתה".
בשנים 1985-1980, 1993-1992 כיהן הברפלד גם כיו"ר ההתאחדות לכדורגל. על שמו נקרא אצטדיון הברפלד בראשון לציון.
הוא ואשתו סימה למשפחת אייזן, התגוררו בראשון לציון ולהם שני ילדים; יעל, אשת קיבוץ משמר העמק. ואלון, תושב ראשון לציון.
הערות שוליים

↑  יוסי קליין, דרך פרץ, באתר הארץ, 13 במאי 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316503905171  VIAF: 577149366046485600832   WorldCat (עם VIAF): 577149366046485600832