stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חולדה
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף קי"ח, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף י', עמוד ב'
↑  תוספתא מסכת שבת (ליברמן) פרק יז הלכה יט
↑  משנה, פסחים פרק א משנה ב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4177011-0 
חולדה כחיית מחמד
טאניוג

| --- | --- |

מטה טאניוג בבלגרד
 נתונים כלליים
 מייסדים:  משה פיאדה 
 תקופת הפעילות:  1943–הווה (כ־81 שנים) 
 מיקום המטה:  בלגרד 
 ענפי תעשייה:  תעשיית התקשורת 
  
 www.tanjug.rs
 
טאניוג (סרבית לטינית: Tanjug, קירילית: Танјуг) הייתה סוכנות הידיעות הרשמית של יוגוסלביה והיא כיום סוכנות ידיעות בסרביה.
היסטוריה

טאניוג נוסדה בנובמבר 1943 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה על ידי משה פיאדה, כסוכנות הידיעות של הפרטיזנים היוגוסלבים בהנהגתו של יוסיפ ברוז טיטו. שמה הוא ראשי תיבות של Telegrafska agencija nove Jugoslavije ("הסוכנות הטלגרפית של יוגוסלביה החדשה"). הסוכנות הפיצה ידיעות על מאבק הפרטיזנים היוגוסלבים בשטחי יוגוסלביה הכבושה וברחבי העולם.
לאחר המלחמה, הפכה טאניוג לסוכנות הידיעות הרשמית של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בתקופת השיא שלה הפעילה הסוכנות רשת עולמית של 48 כתבים, הייתה מדורגת בין עשר סוכנויות הידיעות הגדולות בעולם וסוכנות הידיעות המובילה בקרב המדינות הבלתי-מזדהות. הייתה בין הראשונות לדווח על אירועים שונים בעלי חשיבות היסטורית, בהם ההתקוממות העממית שהביאה לנפילת שליט רומניה, ניקולאה צ'אושסקו, בדצמבר 1989.
במהלך מלחמות יוגוסלביה בשנות התשעים של המאה ה-20 התפתחה טאניוג לכלי תעמולה בידי הממשלה בבלגרד. ואולם ב-5 באוקטובר 2000, לאחר שהמוני מפגינים השתלטו על בניין הפרלמנט, כינתה סוכנות הידיעות טאניוג את מועמד האופוזיציה, ווייסלב קושטוניצה, "נשיאה הנבחר של יוגוסלביה", במה שנתן את האות לסיום שלטונו של סלובודן מילושביץ'. לאחר התפרקות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה המשיכה טאניוג להיות סוכנות הידיעות הרשמית של הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ושל יורשתה, מדינת האיחוד סרביה ומונטנגרו (2003–2006), ולאחר מכן סוכנות הידיעות הלאומית של הרפובליקה של סרביה.
בנובמבר 2015, בעקבות כניסתו לתוקף של חוק תקשורת חדש בסרביה, הודיעה הממשלה על מחיקת החברה בבעלות המדינה טאניוג. עם זאת, הסוכנות המשיכה לפעול כחברה ציבורית. לפי אתר החברה, סוכנות הידיעות משחררת כיום כמיליון ידיעות בכל שנה והיא סוכנות הידיעות המצוטטת ביותר באזור.
הערות שוליים

↑  ידיעה באתר הגארדיאן, נובמבר 2015
↑  הפיכה ביוגוסלביה, באתר וואלה, 6 באוקטובר 2000
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n50068815  NKC: ko2017973794  VIAF: 149669165   WorldCat (עם VIAF): 149669165
טריומף פאלאס

| --- | --- |

 הבניין הגבוה באירופה בתקופה:  2005 - 2007
 בניין קודם:  מגדל קומרצבנק
 בניין הבא:  מגדל על הגדה
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, בניין מגורים 
 שימוש:  מגורים
 מיקום:  מוסקבה 
 מדינה:  רוסיה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2001–2005 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2007 
 מידות
 גובה:  264 מטר
 קומות:  57 
 קואורדינטות:  55°47′54″N 37°31′15″E﻿ / ﻿55.79833°N 37.52083°E﻿ / 55.79833; 37.52083
 www.triumf.moscow
  (למפת מוסקבה מוגדלת) טריומף פאלאס(למפת מוסקבה רגילה) טריומף פאלאס he
 
טריומף פאלאס (ברוסית: Триумф-Палас) הוא גורד שחקים בן 57 קומות שנמצא בחורושיובסקי, מוסקבה. זהו אחד מבנייני המגורים הגבוהים באירופה.
טריומף פאלאס בנוי בסגנון נאו-קלאסי המושפע מסגנון הקלסיציזם סטליניסטי. יש המכנים אותו "האחות השמינית", בשל דמיונו למגדלי שבע האחיות שנבנו במוסקבה תחת שלטון סטלין במהלך שנות ה-50.
בשנים 2003 - 2007 החזיק המגדל בתואר הבניין הגבוה באירופה.
הערות שוליים

↑  רובם המכריע של המיליארדרים הצעירים באירופה - יוצאי ברית המועצות לשעבר, באתר הארץ, 16 ביולי 2008
ערך זה הוא קצרמרבנושא גורדי שחקים ובנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טאטאמי (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  גיא נתיב, זאר אמיר
 הופק בידי:  גיא נתיב, עדי עזרוני, אורי אלון (יזם היי-טק), ג'יימי ריי ניומן
 תסריט:  גיא נתיב, ארהם ארפאני
 עריכה:  יובל אור
 שחקנים ראשיים:  אריאן מנדי זאר אמיר
 מוזיקה:  דאשה דאואנהאואר
 צילום:  טוד מרטין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית גאורגיה גאורגיה
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 2023
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, פרסית
 דף הסרט ב־IMDb
טאטאמי (Tatami) הוא סרט דרמה בשחור לבן משנת 2023 בבימוי של גיא נתיב וזאר אמיר (אנ'). אריאן מנדי (אנ') וזאר אמיר מככבים בתפקידים הראשיים. הסרט זכה בפרס "Brian Award" בפסטיבל הסרטים של ונציה, ובפרס שופטים מיוחד בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בטוקיו. זאר אמיר זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטוקיו.
העלילה מספרת על מתחרת ג'ודו איראנית ששלטונות איראן לוחצים עליה לעזוב את התחרות מחשש שתיאלץ להתמודד עם ג'ודוקא ישראלית. התסריט נכתב בהשראת מקרה דומה באליפות העולם בטוקיו ב-2019, בה אלוף העולם האיראני מ-2018, סעיד מולאי, אולץ לביים פציעה כדי לא להתמודד מול שגיא מוקי בקרב על תואר אלוף העולם 2019 בו זכה הישראלי, ובעקבות זאת החליט לגלות מארצו.
מקור השם

טאטאמי הוא סוג של שטיח יפני עשויו מקש וחמרים נוספים שמשמש לכיסוי רצפה בבתי יפנים מסורתיים וכן לכיסוי רצפת תחרויות ג'ודו כדי להקל על המתחרים מפגיעות נפילה.
עלילה

בטביליסי נערכת אליפות העולם בג'ודו לנשים. את קבוצת המתמודדות מאיראן מלווה המאמנת מרים גהנבארי (זאר אמיר) שהייתה בעבר ג'ודוקא בולטת, אך נאלצה לביים "פציעה" כדי לא להיאבק עם יעל ארד. היא מאמנת שנים רבות את כוכבת הקבוצה ליילה חוסייני (אריאן מנדי), שהגיעה בזכותה להישגים מרשימים, ומתחרה על מדליית זהב. באיראן עוקבים אחרי בעלה, בנה הקטן הוריה וכל משפחתה. ליילה צוברת ניצחונות מרשימים, אבל כאן מתחילה הבעיה. המתמודדת הישראלית, שני לביא (ליר כץ) צוברת אף היא ניצחונות ומתעוררת דאגה באיראן פן תצטרך ליילה להתמודד אתה. מרים מקבלת הוראה מטהרן שתורה לליילה לביים פציעה ולהסתלק מהתחרות. כשליילה מסרבת, מקבלת מרים איומים על משפחתה. בעלה של ליילה מצליח לברוח עם בנו, אך הוריה נעצרים ואביה עובר עינויים קשים. האחראיות על התחרות מטעם איגוד הג'ודו העולמי, סטייסי טראוויס (ג'יימי ריי ניומן) וקליר אבריאל (נדין מרשל), מבחינות במצוקתה של ליילה ומנסות לעזור לה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אריאן מנדי | ליילה חוסייני | ג'ודוקא איראנית |
| זאר אמיר | מרים גהאנברי | מאמנת |
| ג'יימי ריי ניומן | סטייסי טראוויס |  |
| נדין מרשל | קלייר אבריאל |  |
| ליר כץ | שני לביא | ג'ודוקא ישראלית |
| מהדי בג'סטאני | אמאר חוסייני | בנה של ליילה |
| אש גולדי | נאדר חוסייני | בעלה של ליילה |
| ולריו אנדריוטה | ולאד | פליט רומני |
| סינא פרבנה | עזיזי | סוכן איראני |
החוק על פי לידיה פואט

| --- | --- |

 סוגה:  סרט פשע
 בימוי:  Letizia Lamartire, מתאו רובור 
 שחקנים:  מטילדה דה אנג'ליס (לידיה פואט)  Eduardo Scarpetta  Sara Lazzaro  Dario Aita 
 ארץ מקור:  איטליה 
 שפות:  Italian
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  12 (נכון ל־15 בפברואר 2023) 
 הפקה
 מפיק:  Matteo Rovere
 חברת הפקה:  Groenlandia
 שידור
 רשת שידור:  Netflix
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
החוק על פי לידיה פואט (באיטלקית: La legge di Lidia Poët) היא סדרת טלוויזיה איטלקית המשודרת בנטפליקס. הסדרה מז'אנר דרמת פשע היסטורית שנוצרה על ידי גואידו לוקלאנו ודייוויד אורסיני. התסריט שואב השראה מסוימת מסיפור חייה של לידיה פואט, עורכת הדין המודרנית הראשונה באיטליה (אישה). העונה הראשונה עלתה בנטפליקס ב-15 בפברואר 2023 והעונה השנייה ב-30 באוקטובר 2024.
עלילה

בשנת 1883, בית המשפט לערעורים בטורינו קבע כי ההרשמה של לידיה פואט כחברה מן המניין ברשם עורכי הדין (albo degli avvocati) אינה חוקית ומחליט לבטל את חברותה. לידיה מוצאת עבודה במשרד עורכי הדין של אחיה בעודה עובדת על הערעור לביטול החלטת בית המשפט. לידיה פואט היא כישרונית מאוד בעבודתה וגם מבטאת בהתנהגותה יכולות בלשיות וגישה מתקדמת לחקר האמת, מה שמסייע לה לעזור לחשודים בפשעים להוכיח את חפותם.
משחק

מטילדה דה אנג'ליס - לידיה פואט
אדוארדו סקרפטה - יאקופו ברבריס
פייר לואיג'י פסינו - אנריקו פואט
סינאד ת'ורנהיל - מריאנה פואט
שרה לזארו - תרזה ברבריס פואט
דריו איטה - אנדריאה קרציולו
ג'יאנמרקו סאורינו - פיירלואיג'י פורנו
פרקים

בכל אחת משתי העונות 6 פרקים. הפרק הראשון של העונה הראשונה שודר ב-15 בפברואר 2023, הפרק הראשון בעונה השנייה שודר ב-30 באוקטובר 2024.
פרקים > עונה 1

כל 6 פרקי העונה עלו לנטפליקס בתאריך ה-15 בפברואר 2023. אורכו של הפרק הראשון 52 דקות. אורכם של שאר 5 הפרקים 40 דקות.
פרקים > עונה 1 > פרק 1

רקדנית בלט מתגלה ללא רוח חיים, והמטרידן שלה לכאורה מואשם ברצח. האמא של החשוד ברצח של החשוד פונה לעזרתה של לידיה פואט.
פרקים > עונה 1 > פרק 2

לידיה מסכימה להגן על אנרכיסטית שמואשמת ברצח אבל השערורייה חמורה מכפי שנדמה לה מלכתחילה, והפרשה מסתבכת.
פרקים > עונה 1 > פרק 3

לידיה ואנריקו מגלים סודות משפחתיים כשאדם מהעבר של לידיה, המכור לאופיום, מודה שרצח את אביו בבית ילדותה.
פרקים > עונה 1 > פרק 4

אישה שדומה מאוד ללידיה: משכילה ולא מוערכת, עומדת למשפט ולידיה רוצה לייצג אותה.
פרקים > עונה 1 > פרק 5

איש עסקים עשיר משתתף בסיאנס במסיבה פרועה ומת בנסיבות מסתוריות. החשודה העיקרית היא אישה שמאושפזת במוסד פסיכיאטרי.
פרקים > עונה 1 > פרק 6

לידיה חושפת קנוניה וניצבת בפני החלטה האם להישאר ולפלס את דרכה במקום שלא מעוניין בה או לנסות את מזלה במקום אחר?
פרקים > עונה 2

כל 6 פרקי העונה עלו לנטפליקס בתאריך ה-30 באוקטובר 2024. אורכם של הפרקים נע בין 51 ל-57 דקות.
פרקים > עונה 2 > פרק 1

לידיה נחושה להמשיך להיאבק למען שוויון. בעקבות רצח של אחד מחבריה, שגופתו נמצאה עם שני מכתבים מסתוריים, היא משתפת פעולה עם יאקופו.
פרקים > עונה 2 > פרק 2

לידיה חוקרת הרעלת תה מסתורית בפנימייה יוקרתית לבנות. יאקופו בודק לעומק את מות חברם, ומריאנה חושפת שקר.
פרקים > עונה 2 > פרק 3

אנריקו עדיין מהסס לגבי ההתמודדות על תפקיד בפרלמנט, ולידיה והתובע מתקשים לקשר בין קורבנות של שורת מקרי רצח אכזריים.
פרקים > עונה 2 > פרק 4

מוות בלתי צפוי משבש חתונה. לידיה מנסה לרדת לשורש העניין, ואנריקו מתכונן לנאום חשוב ביותר.
הפקה

הסדרה צולמה בטורינו, כאשר חלק מהלוקיישנים היו בפארק ולנטינו, פלאזה ברולו, פיאצה קאבור וה -Carceri Nuove. צילומי העונה השנייה של הסדרה החלו ביוני 2023.
ביסוס במציאות

הסדרה מבוססת, ככל הנראה בצורה חופשית, על חייה של הדמות ההיסטורית לידיה פואט. פואט הקדימה את זמנה ונלחמה על זכותה לעסוק במקצוע עריכת הדין בטורינו שבאיטליה, החל משנת 1881. בסופו של דבר פואט הייתה עורכת הדין הראשונה באיטליה, והמאבק הארוך שלה מול המערכת שהייתה כולה גברית ושמרנית במהותה לקבל את הרישיון שלה לעיסוק במקצוע עורר דיון סוער של שנים על מקומן של נשים בתפקידים ציבוריים וכנושאות משרות באופן כללי. בסופו של דבר המקרה הזה שינה את החוק באיטליה ונתן מעמד חוקי לנשות מקצוע שם.
עלייה לשידור

העונה הראשונה עלתה בנטפליקס ב-15 בפברואר 2023. ביוני 2023, נטפליקס אישרו שהסדרה חודשה לעונה שנייה. העונה השנייה, המורכבת משישה פרקים, עלתה לשידור ב-30 באוקטובר 2024.
פרסים ומועמדויות

| שנה | הפרס | קטגוריה | מוּעֲמָד | תוֹצָאָה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | פרס Nastro d'Argento | סדרת הפשע הטובה ביותר | הסדרה | זכייה |  |
| 2023 | פרס Nastro d'Argento | השחקנית הטובה ביותר | השחקנית | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Gregory, Elizabeth (28 בפברואר 2023). "Who is the real Lidia Poët? The subject of the Netflix's sexy new whodunnit series". Evening Standard. נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הסדרות המומלצות של נטפליקס לשנת 2023, באתר ‏מאקו‏, 1 בינואר 2024
↑  החוק על פי לידיה פואט
↑  Amodeo, Maria Francesca (1 באוגוסט 2023). "Che spettacolo il backstage della Legge di Lidia Poet 2". GQ Italia (באיטלקית). נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Guarda Ceccoli, Melania (1 במרץ 2023). "La legge di Lidia Poët Netflix le location a Torino". Corriere della Sera (באיטלקית). נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Baldi, Viola (16 ביוני 2023). "La legge di Lidia Poët: al via le riprese della seconda stagione". The Hollywood Reporter Roma (באיטלקית). נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lanni, Daniela (18 ביוני 2023). ""La Legge di Lidia Poët", si gira la seconda stagione con una novità". La Stampa (באיטלקית). נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  שירי ישועה‏, "החוק על פי לידיה פואט" לא דורשת הרבה מהצופה, ולא בקטע רע, באתר וואלה, 5 במרץ 2023
↑  Vivarelli, Nick (25 בינואר 2023). "Netflix Italian Legal Series 'The Law According to Lidia Poet' Starring Matilda De Angelis Sets Release Date, Trailer". Variety. נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Echebiri, Makuochi (8 בפברואר 2023). "'The Law According to Lidia Poët' Trailer Teases Complex Battles In Court and Society". Collider. נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dirindin, Valentina (16 ביוני 2023). "La legge di Lidia Poët, Netflix annuncia la seconda stagione con una new entry". Vanity Fair Italia (באיטלקית). נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Barolli, Marianna (18 בספטמבר 2024). "Arriva su Netflix «La Legge di Lidia Poët 2»". Panorama (באיטלקית). נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  D'Angelo, Francesca (30 בספטמבר 2024). "Dagli 883, a Lidia Poet 2 e il caso Avetrana: tutte le serie tv novità di ottobre 2024". Elle Italia (באיטלקית). נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Naselli, Antonio (17 ביוני 2023). "Nastri d'Argento Grandi Serie 2023". Nastri d'Argento (באיטלקית). נבדק ב-30 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
מגדל הטלוויזיה של קייב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל טלוויזיה, lattice tower 
 מיקום:  קייב 
 מדינה:  אוקראינה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1973
 תאריך פתיחה רשמי:  1973 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 מידות
 גובה:  385 מ' 
 קואורדינטות:  50°28′16″N 30°27′12″E﻿ / ﻿50.471111111111°N 30.453333333333°E﻿ / 50.471111111111; 30.453333333333
  (למפת קייב מוגדלת) מגדל הטלוויזיה של קייב(למפת קייב רגילה) מגדל הטלוויזיה של קייב he
 
מגדל הטלוויזיה של קייב (באוקראינית: Телевізійна вежа) הוא מגדל פלדה לשידורי רדיו וטלוויזיה שנבנה בקייב שבאוקראינה בשנים 1968–1973. המגדל ממוקם ברחוב אורנז'ריינה שבקייב, והוא אינו פתוח לציבור.
היסטוריה ומאפייני המגדל

בניית המגדל החלה בשנת 1968 והסתיימה בשנת 1973, ועלותה מוערכת בכ-12 מיליוני דולרים. המבנה עשוי מצינורות פלדה בגדלים שונים, ומשקלו כ-2,700 טון מטרי. הצינור המרכזי, בו ממוקמת המעלית, הוא בקוטר של ארבעה מטרים, ועשוי מצינור בעובי של 12 מ"מ. המבנה יושב על בסיס בן ארבע רגליים, שגובהו כמאה מטרים. מעל הבסיס נמצא מפלס סגור, בו נמצא ציוד תמסורת מיקרוגל. בגובה של כ-200 מטרים נמצא מפלס סגור שני, בו נמצאים משדרי טלוויזיה ורדיו, כמו גם חנות בקרה ותחזוקה.
המגדל תוכנן תחילה עבור מוסקבה, שהייתה בירת ברית המועצות. הרשויות של מוסקבה העדיפו סוג "מוצק" יותר של מבנה, אשר נבנה בסופו של דבר בדמותו של מגדל אוסטנקינו. בהמשך, כאשר קייב הזדקקה למגדל משל עצמה, הפרויקט הוצע מחדש. הממשלה הסובייטית הורתה למהנדסים להנמיך את המגדל בכ-30%, על-מנת שלא יהיה גבוה יותר מהמגדל של מוסקבה.
תקיפת המגדל בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה

ב-1 במרץ 2022, בעת קרב קייב שנערך כחלק מהפלישה הרוסית לאוקראינה, נפגע המגדל על-ידי טיל שנורה על-ידי הכוחות הרוסיים.
הערות שוליים

↑  Викрадачі спокою наших осель באתר umoloda,‏ 14 באוקטובר 2005 (באוקראינית)
↑  Гулівери земних споруд באתר zn, ‏ 27 באפריל 2001 (באוקראינית)
גאבור הולמאי

גאבור הולמאי (בהונגרית: Gábor Halmai; נולד ב-7 בינואר 1972), הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה

הולמאי החל את הקריירה בקבוצת וידאוטון, מעיר הולדתו סקשפהרוואר, ובשנת 1991 עבר לבודפשט הונבד. לאחר שנתיים בהונבד, בהם זכה עם הקבוצה באליפות ונחשב לאחד הקשרים הטובים בליגת העל ההונגרית, עבר לבירסחוט הבלגית. בשנת 1996 חזר להונגריה ושיחק ארבע שנים במ.ט.ק. בודפשט, עמה זכה בשתי אליפויות ובשלושה גביעים.
לאחר זכייתה של הפועל תל אביב באליפות בשנת 2000, הוחתם הולמאי בקבוצה על ידי המאמן דרור קשטן, לקראת השתתפותה במוקדמות ליגת האלופות. כבר במחזור הפתיחה של הליגה כבש הולמאי את שער הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, בניצחון 0-4 על מועדון ספורט אשדוד. בעונת 2001/2002 היה שותף להישג השיא של המועדון בגביע אופ"א, כשהקבוצה נעצרה רק ברבע הגמר. באותה עונה הנהיג את קישור הקבוצה לצידם של יוסי אבוקסיס ודניס אונישנקו, וזכה עם הקבוצה בגביע הטוטו. הולמאי שיחק שלוש שנים בהפועל תל אביב, ובמדיה ערך 89 הופעות בליגה, בהן כבש 10 שערים.
לאחר התקופה בהפועל תל אביב חזר לשחק במ.ט.ק. בודפשט, עד שפרש בשנת 2005.
הולמאי ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הונגריה בשנת 1993, וצבר 57 הופעות במדים הלאומיים, בהן כבש 4 שערים.
תארים

אליפות הונגריה: 1992/1993
אליפות הונגריה: 1996/1997, 1998/1999
הגביע ההונגרי: 1996/1997, 1997/1998, 1999/2000
גביע הטוטו: 2001/2002
חקירה אפידמיולוגית

באפידמיולוגיה (תורת המגפות) חקירה אפידמיולוגית היא מחקר, הנערך על ידי אנשי אקדמיה, לרוב בשירות רשויות הבריאות הממלכתיות, ותפקידו הוא להתחקות על מהלך התפרצות מגפה ברמת הפרט – מיהו האדם או בעל החיים הספציפי שגרם להפצת מחלה מידבקת. החולה הראשון בהתפרצות מכונה "חולה 0".
כלים לחקירה אפידמיולוגית

באופן מסורתי, בעבר, החקירה האפידמיולוגית נעשתה באמצעות תשאול של החולה וסביבתו על מקומות בהם שהה כשהוא חולה, אולם כיום, נוסף על השימוש בתשאול אנושי, נעשה לעיתים שימוש בטכנולוגיות מתקדמות יותר לצורך החקירה ובהן איכון טלפונים סלולריים וקבלת מידע באמצעותם על מקומות בהם שהה החולה, וכן באמצעות הורדת אפליקציה המדווחת על מקומות בהם שהה האדם שהתגלה בדיעבד כחולה, או לבישת צמיד המעדכן על מיקומו.
עם התפרצות מגפת הקורונה בשנת 2020, נעשה שימוש בכלים הטכנולוגיים במדינות מסוימות ובהן טאיוואן, דרום קוריאה וישראל. כמו כן, ישנן מדינות שמחייבות את האזרחים להוריד אפליקציה לצורך החקירה האפידמיולוגית.
השימוש באיכון סלולרי שנוי במחלוקת ויש הרואים בו פגיעה בפרטיות לאור זאת יש מדינות בעולם שמתירות את השימוש באוכן הסלולרי רק באמצעות פיקוח של שופט בדימוס, וכן יש מדינות שמאפשרות רק למשטרה גלויה ולא לשירותי ביטחון. הנציבות האירופית (הרשות המבצעת של האיחוד האירופי) קבעה עקרונות שיעמדו בבסיס ארגז הכלים של המדינות החברות באיחוד לניטור ומעקב אחרי חולי קורונה.
כמו כן, יש רופאים המטילים ספק באפקטיביות של האיכון סלולרי וטוענים שאינו מוגדר כחקירה אפידמיולוגית.
בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל בשנת 2020 החליטה הממשלה על שימוש באיכון הסלולרי שיבוצע באמצעות שירות הביטחון הכללי, דבר שעורר ביקורת בציבור ואף החלטה של בית המשפט העליון לדחות את השימוש עד לאישורו בכנסת. בהמשך עלתה האפשרות לחלק צמידי בלוטות' למעקב שישאו אנשים שאין להם סמרטפונים.
במרץ 2021, החלה חברת סופרקום בפרויקט פיילוט של משרד הבריאות, המציע לנוסעים הנוחתים בנתב"ג, והמחויבים בבידוד, לקבל אזיקים אלקטרוניים כחלופה לשהות במלונית.
כלים לחקירה אפידמיולוגית > תוצאות חקירה אפשריות

איזה נוסע הביא למדינתו מחלה שהתפרצה במוקד מרוחק
מקור ספציפי לתחלואה מצריכת בשר נגוע
איתור חיות בר נגועות (כלבת למשל)
איתור מקור הכשל במערך החיסונים
כלים לחקירה אפידמיולוגית > שימוש בתוצאות

עצירת הגורם המפיץ את המחלה, אם הוא עדיין פעיל
גיבוש דרכי התנהגות להתגוננות מפני התפרצות עתידית של המחלה
עדויות במשפט נגד עבריינים, שעברו על חוקי תברואה
הערות שוליים

↑  עומר כביר, אנחנו יודעים את מי הדבקת בסופ"ש האחרון, באתר כלכליסט, 15 במרץ 2020
↑  תומר גנון והגר רבט, האיחוד האירופי ממליץ להימנע מפרסום מסלולי תנועה של חולי קורונה, באתר כלכליסט, 13 באפריל 2020
↑  מערכת דוקטורס אונלי, יו"ר רופאי בריאות הציבור מסתייג מאיכון סלולרי לצורכי חקירה אפידמיולוגית, באתר דוקטורס אונלי Doctors Only
↑  עומר כביר, כיצד יפעל המעקב הדיגיטלי של השב"כ אחרי אזרחי ישראל?, באתר כלכליסט, 16 במרץ 2020
↑  אלה לוי-וינריב, ‏איכון מכשירי הסלולר של האזרחים הוא פגיעה קשה בפרטיות, באתר גלובס, 15 במרץ 2020
↑  ברוך קרא, בג"ץ: אמצעי המעקב של השב"כ ייאסרו אם לא יוקמו ועדות הכנסת, באתר חדשות 13, 19 במרץ 2020
↑  עומר כביר, המל"ל מעוניין לחלק צמידי בלוטות' למעקב אחר 3.5 מיליון ישראלים, באתר כלכליסט, 23 ביוני 2020
↑  יהונתן ליס, החל הפיילוט לאיזוק אלקטרוני של אנשים ששבים מחו"ל ויישלחו לבידוד ביתי, באתר הארץ, 1 במרץ 2021
↑   שגיא כהן, טלי חרותי-סובר, הדר קנה, בלי זכויות, בלי מכרז: המדינה נותנת לחברה פרטית לאזוק אזרחים, באתר TheMarker‏, 1 במרץ 2021
חרותות סלע בהר הנגב המרכזי

מקבץ חרותות בהר מחיה
חרותת רוכב עתיקה לצד ואסמים בדואים חדשים (ובהירים) יותר
חרותת סלע היא ציור שנחרת בסלע לרוב בימי קדם. במרחב הר מחיה, הר ערקוב ורמת מטרד פזורים מצבורים רבים של חרותות סלע בנות עד אלפי שנים הכוללות מגוון רחב של כתובות, דמויות וסמלים. מתחם מוגבל של חרותות ליד מצפה ליפא גל שבהר מחיה הונגש לציבור הרחב בשנת 2017 (לאחר לבטים רבים).
החרותות

החרותות בהר הנגב המרכזי הן ציורים שנחרתו בסלעים שבאזור במהלך אלפי שנים. החריטה נעשתה על ידי הקשה בכלי חד על פני סלע מאבן גיר בהירה המכוסה בשכבת פטינה כהה. החריטה חשפה את השכבה התחתונה הבהירה לפי תוכנית האמן. עם חלוף השנים מכסה שוב הפטינה את החלקים החשופים ולכן הבהירות היחסית של החרותות יכולה ללמד על גילן היחסי.
חלק מהחרותות הן כתובות שנכתבו בשפות עתיקות כת'מודית, נבטית וערבית קדומה מהמאות השנייה לפנה"ס עד המאה ה-11 לסה"נ. נמצאו גם כתובות המתוארכות לתקופות הרומית, ובארמית מהמאה החמישית לספירה. חרותות אחרות הן של בעלי חיים, כולל של יעלים הדורי קרניים, גמלים, סוסים, חוגלות ועוד, ושל דמויות אנושיות הכוללות רוכבים, ציידים, לוחמים ואנשים העוסקים בפולחן. חרותות חדשות יותר נוספו לצד החרותות העתיקות במאות ה-18 וה-19 על ידי בדואים תושבי האזור. חרותות אלה, המכונות ואסמים, נחרתו בעיקר על מנת לסמן גבולות של אדמות שבטיות או משפחתיות בעקבות רפורמת קרקעות עות'מאנית. הואסמים אינם מתארים דמויות אנושיות או של בעלי חיים, אלא כוללים סמלים וצורות גאומטריות.
הנגשת החרותות לציבור הרחב

ההערכות הן שבאזור הר הנגב המרכזי מפוזרות כחצי מיליון חרותות במספר ריכוזים ובעיקר במרחב הר מחיה, הר ערקוב ורמת מטרד. קיים חשש רב בקרב המומחים למצב השימור של החרותות בשל הקלות הרבה שבה יכולים מטיילים סקרנים להזיק להן. בכל זאת, בשנת 2017 הונגשו באופן נסיוני חלק קטן מהחרותות לקהל הרחב והוסדרו מסלולי טיולים קצרים היוצאים ממצפור ליפא גל (מחלוצי הנגב) אל מספר מקבצי חרותות מרשימים בהר מחיה (במרחק קצר מערבה מכביש 40 בין שדה בוקר לעבדת).
ראו גם

הר כרכום
ציורי סלע בנגב (ספר בעברית)
Israel Rock Art (אתר ציורי סלע בנגב)
הערות שוליים

↑  לטייל בדרכי הקדמונים בינות לחרותות הסלע באתר החברה להגנת הטבע
↑  חריתת היסטוריה: פרגמטיות חברתית-היסטורית בסימני הבדואים בנגב י. שמידט, ד. אייזנברג-דגן, ג. נאש, מחקרי הנגב, ים המלח והערבה, 2015
↑   משה גלעד, למה מסתירים מאיתנו את ציורי הסלע העתיקים בנגב?, באתר הארץ, 25 במרץ 2014
↑  פארק כתובות הסלע יותם יעקבסון, גלובס, 30/03/2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חרותות בהר מחיה - יעל
חרותות בהר מחיה - רוכב וציד\לוחם?
רגישות לקרינה

רגישות לקרינה (בראשי תיבות: EHS) היא שם כולל לטענות על סימפטומים מידיים בחשיפה רגעית לקרינה אלקטרומגנטית בלתי מייננת בתדרי רשת החשמל (סביב 50 הרץ) ובתדרי רשת הסלולר (בין 500MHz- 2.5GHz) ושידורי רדיו-מיקרוגל (תחום המיקרוגל מוגדר בין 100kHz ל-300GHz). הטענות מגוונות ושונות מאדם לאדם, וכוללות כאבי ראש, כאבי מפרקים, הפרעות שינה, בעיות זיכרון, קשיים בריכוז, עייפות כרונית, בעיות עור, צלצולים באוזניים, סחרחורות, קשיי נשימה, בעיות שיווי משקל, הפרעות בקצב הלב, מתח שרירים ועוד. לפי ארגון הבריאות העולמי מדובר לרוב על סימפטומים שמופיעים בלי קשר ישיר להופעת קרינה אלקטרו־מגנטית, כפי שהודגם במחקרים בעלי סמיות כפולה.
יחס הרפואה לרגישים לקרינה

הרפואה לא מכירה ברגישות לקרינה ובדרך כלל משייכת את הסימפטומים לסטרס (לחץ נפשי ופיזי) של החולה ומטפלת בסימפטומים על ידי מדכאי מערכת העצבים. מחקרים שנעשו לא מצאו קשר, אצל מטופלים שהתלוננו על הסימפטומים, בין חשיפה לקרינה והופעת הסימפטומים.
ראו גם

השפעות בריאותיות של קרינת טלפון סלולרי
אילת סדרה-הדמות קרני מתמודדת עם המחלה בסדרה
הערות שוליים

↑  רגישות לקרינה, מתוך אתר ארגון הבריאות העולמי
↑  J Rubin, G Hahn, BS Everitt, AJ Clear, Simon Wessely (2006). "Are some people sensitive to mobile phone signals? Within participants double blind randomised provocation study". British Medical Journal. 332 (7546): 886–889. doi:10.1136/bmj.38765.519850.55. PMC 1440612. PMID 16520326.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01153231 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
ונסה פאראדי

| --- | --- |

ונסה פאראדי (2016)
 לידה:  22 בדצמבר 1972 (בת 51) צרפת סן-מור-דה-פוסה, צרפת
 שם לידה:  Vanessa Chantal Paradis 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1987
 מקום לימודים:  Lycée Marcelin-Berthelot, אוניברסיטת פריז-סורבון 
 עיסוק:  זמרת, שחקנית ודוגמנית
 סוגה:  פופ
 שפה מועדפת:  צרפתית, אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה
 חברת תקליטים:  פולידור (1987-2000)   יוניברסל רקורדס (משנת 2000)
 בן או בת זוג:   Stanislas Merhar (1997–1998) לני קרביץ (1992–1997) ג'וני דפ (1998–2012) Benjamin Biolay (2012–2015) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  לילי-רוז דפ, ג'ק דפ 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  Victory of the album of chansons, variety (2008)  ניצחונות המוזיקה - אמנית השנה (2014)  ניצחונות המוזיקה - אמנית השנה (1990)  אבירה בלגיון הצרפתי (2015)  פרס רומי שניידר (1990)  ניצחונות המוזיקה - אמנית השנה (2008)  פרס סזאר  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 האתר הרשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
ונסה שאנטל פאראדי (בצרפתית: Vanessa Chantal Paradis; נולדה ב-22 בדצמבר 1972) היא זמרת, שחקנית ודוגמנית צרפתייה, זוכת פרס סזאר. התפרסמה לראשונה בגיל 14, כשהסינגל שהוציאה, "Joe le taxi", הפך ללהיט בינלאומי.