stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמריקן יוניברסיטי
הערות שוליים

↑  Chemical Warfare: From the European Battlefield to the American Laboratory
↑  אתר הטלוויזיה
↑  American U. Donation Stirs Debate, כתבה בוושינגטון פוסט, 1 בנובמבר 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257636205171  PLWABN: 9810694266105606  BIBSYS: 90127861  BnF: cb11879527q (data)  CiNii: DA13788298  GND: 1020277-8  ICCU: RMGV011399  ISNI: 0000 0001 2173 2321  LCCN: n79043476  MusicBrainz: dd8356f4-9cfe-446a-a5ad-2845c9be92c7  NKC: ko2008435632  NLA: 36397212  NSK: 000132213  RERO: 02-A000194574  SNAC: w6p59g8j  SUDOC: 026574101  Trove: 1253737  ULAN: 500312795  VIAF: 142661577   WorldCat (עם VIAF): 142661577
אלכסנדר שמורל

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1917 אורנבורג, הרפובליקה הרוסית 
 הוצאה להורג:  13 ביולי 1943 (בגיל 25) מינכן, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ביער פרלצ'ר 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 
אלכסנדר גוגוביץ' "שוריק" שמורל (ברוסית: Александр Гугович Шморель; ‏16 בספטמבר 1917 - 13 ביולי 1943) היה סטודנט לרפואה מאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן, שהיה שותף להקמת ארגון הוורד הלבן שפעל נגד המפלגה הנאצית מחודש יוני 1942 עד פברואר 1943. הוצא להורג ב-13 ביולי 1943, לאחר שנשפט ונמצא אשם בעוון בגידה במפלגה הנאצית.
בשנת 2012 הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, הכנסייה בה הוטבל בילדותו.
ראשית חייו

שמורל נולד ב-16 בספטמבר 1917 באורנבורג, הרפובליקה הרוסית להוגו שמורל, רופא ממוצא גרמני שנולד ברוסיה, ולנטליה וודנסקיה, רוסיה ובתו של כומר רוסי אורתודוקסי. שמורל הוטבל בכנסייה הרוסית האורתודוקסית. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, כשהיה בן שנתיים, אמו נפטרה מטיפוס הבטן. בשנת 1920 אביו נישא לאליזבת הופמן, גם היא ילידת רוסיה ממוצא גרמני, ובשנת 1921 הם עברו למינכן בגרמניה.
אביו של שמורל שכר בעבורו אומנת רוסייה שלימדה אותו רוסית. שמורל דיבר רוסית, ניגן בבללייקה, ואהב את הספרות, השירה והתרבות הרוסית. שמורל הזדהה כרוסי יותר מאשר כגרמני ושאף להיות "הגשר בין מזרח למערב".
אביו של שמורל אסר עליו ועל אחיו להצטרף להיטלריוגנד. שמורל נרשם ל"צעירי בוואריה" ולאחר מכן ל"קסדות הפלדה", אך היה חבר בהם לתקופה קצרה בלבד.
שירות צבאי

בשנת 1937 גויס אלכסנדר לצבא ושובץ בגדוד ארטילריה רכובה של הוורמאכט, אך לאחר הקונפליקט הפנימי בין הזהות הגרמנית לרוסית חזר בו משבועת האמונים להיטלר וביקש פטור מהשירות הצבאי. התנהגותו של שמורל הוסברה כבעיה התפתחותית וכהתמוטטות עצבים והוא הופנה לקצין בריאות הנפש. במהלך שירותו הצבאי השתתף שמורל באנשלוס ובסיפוח חבל הסודטים. שמורל בחר ללמוד רפואה מכיוון שזכה בשחרור מוקדם, ולמד באוניברסיטת המבורג בסמסטר הקיץ של שנת 1939. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס לתפקיד חובש ונלחם במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
בספטמבר 1940 נשלח שמורל למינכן להמשך לימודיו, שם פגש את הנס שול ווילי גראף, חבריו לספסל הלימודים ולמאבק נגד המשטר הנאצי.
בינואר 1941 הוצב כרופא צבאי במינכן. ביולי 1942 נשלח לחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה להתמחות קרבית. בעת שהותו ברוסיה היה עד, יחד עם חבריו לנשק הנס שול ווילי גראף, לרצח ועינויים של שבויי מלחמה סובייטים בידי הנאצים בשטחי ברית המועצות הכבושים. שמורל שירת באוגדת החי"ר 252 באזור גשאצק. הוא ראה את שהותו ברוסיה כשיבה למולדתו. אלכסנדר יצר קשר עם האוכלוסייה המקומית ותרגם שיחות עם איכרים לחברי הוורד הלבן.
הוורד הלבן

במכתב ששלח אלכס לאנגליקה, מושא אהבתו, ב-1 במאי 1937 כתב:
קיימים שני סוגי בני אדם: בקבוצה הגדולה מצויים אלה שמחמת פחד ומוגות לב אינם מסוגלים להציב לעצמם מטרות בחיים, ולפיכך הם מרוצים ומאושרים כשהם מצייתים לפקודותיהם של אחרים, מבלי שייאלצו לחשוב בעצמם, בתואנה שלא יטעו כשהם נוהרים עם ההמון. עם בני הקבוצה השנייה, הקטנה, נמנים אלה, שמסוגלים לגבש לעצמם ערכים חדשים, והם אמיצים דיים לחיות לפיהם וליטול אחריות על מעשיהם.
בשובו מהחזית, החל אלכסנדר שוב את לימודיו בסתיו 1942. באביב 1942 חיבר שמורל, יחד עם חברו הנס שול ושאר חברי הוורד הלבן את עלוני המחאה המתנגדים לשלטון הנאצי, והפיץ אותם בעזרת חבריו. שמורל קנה את מכונת השכפול בה השתמשו חברי הקבוצה על מנת לשכפל את העלונים. חברי הוורד הלבן היו: וילי גראף, כריסטוף פרובסט, סופי שול, טראוטה לפרנץ ואלכסנדר שמורל, ומאוחר יותר הם צירפו אליהם את הפרופסור לפילוסופיה קורט הובר. לאחר מעצריהם של כריסטוף פרובסט והנס וסופי שול, שמורל ניסה לברוח לשווייץ בעזרת מכרים שונים ודרכון בולגרי מזויף, אך הניסיון לא צלח ושמורל חזר למינכן. לאחר חזרתו ב-24 בפברואר 1943, יום הלווייתם של חבריו, נעצר שמורל וב-19 באפריל 1943, הוא נידון למוות על ידי בית הדין העממי במשפט השני נגד הוורד הלבן.
ב-13 ביולי 1943 הוצא שמורל להורג, יחד עם קורט הובר, והוא בן 25. ראשו של שמורל נערף באמצעות גיליוטינה.
זיכרון והנצחה

ב-5 בפברואר 2012, הוכרז שמורל כקדוש על ידי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית במינכן. קרן הוורד הלבן שברוסיה מחלקת מענק על שם שמורל לארבעה סטודנטים כל שנה. ב-24 בדצמבר 2013 נקרא פארק במינכן על שמו של אלכסנדר שמורל.
לקריאה נוספת

דני אורבך, ואלקירי, ישראל: ידיעות ספרים, 2009.
ינינה אלטמן, הוורד הלבן, ישראל: פרדס הוצאה לאור, 2007.
הערות שוליים

↑  Orthodox Christianity
1 2  Alexander Schmorell - Orthodox Wiki
↑  אורבך, עמ' 162.
↑  אלטמן, עמ' 158.
↑  אורבך, עמ' 163.
↑  אלטמן, עמ' 208.
↑  אלטמן, עמ' 213.
↑  אורבך, עמ' 164.
↑  White Rose Foundation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 8014399  BnF: cb160510488 (data)  GND: 119207982  ISNI: 0000 0000 5340 4907  LCCN: no99067659  NLG: 322117  NTA: 314975578  SUDOC: 13962001X  VIAF: 77120606   WorldCat (עם VIAF): 77120606 
קברו של שמורל במינכן
אייזיאה באומן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בדצמבר 1878 ווטרלו, קנדה 
 פטירה:  6 בינואר 1950 (בגיל 71) בולטימור, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גאוגרפיה, גאוגרפיה פיזית, mapping, גאוגרפיה רגיונלית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל (1909)  אוניברסיטת הרווארד 
 מוסדות:  אוניברסיטת ייל 
 פרסים והוקרה:  מדליית היובל של דייוויד ליווינגסטון (1945)  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (1941)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מדליית ליווינגסטון (1927) 
 
אייזיאה באומן (באנגלית: Isaiah Bowman;‏ 26 בדצמבר 1878, ווטרלו, אונטריו, קנדה – 6 בינואר 1950, בולטימור, ארצות הברית) היה גאוגרף אמריקאי ונשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, 1935–1948. ידוע בין היתר בהנהגת נומרוס קלאוזוס, שהגבילה את מספר הסטודנטים היהודים ובדעותיו האנטישמיות.
ביוגרפיה

באומן נולד בכפר באונטריו, ליד ווטרלו, קנדה. משפחתו הייתה שייכת לכת המנוניטים, ובגיל שמונה שבועות עבר אביו של באומן ומשפחתו לבקתת עץ בבראון סיטי, מישיגן, שישים קילומטר מדטרויט. בשנת 1900, הפך באומן לאזרח אמריקני והתכונן ללמוד בהרווארד. בתחילה הוא למד באוניברסיטת מזרח מישיגן, אבל עבר מאוחר יותר להרווארד ולמד אצל הגאומורפולוג ויליאם מוריס דייוויס.
ביוגרפיה > המשלחות לאמריקה הדרומית

לאחר שסיים את לימודיו בהרווארד בשנת 1905, הוא הפך לאסיסטנט ולתלמיד באוניברסיטת ייל, שם שהה במשך עשר שנים. הוא החל את הקריירה שלו עם התמחות מחקרית בגיאומורפולוגיה, אך במהרה התעניין באינטראקציות בין האדם לסביבה, במיוחד בהרי האנדים. הוא הוביל מספר משלחות לאזורי האנדיאנים, ב־1907, ב־1911 וב־1913. מטרת מסעו ב־1907 הייתה לחקור את ההשערה של ויליאם מוריס דייוויס, כי מחזוריות הסחיפה הייתה אחראית על נופים רבים באנדים. במסע זה הוא נכנס תחילה לחופי פרו וצ'ילה לפני שנסע דרך היבשה לבוליביה, אגם טיטיקקה ופרו. עבודתו זו זיכתה אותו בדוקטורט בגאומורפולוגיה 1909.
לאחר המשלחת, באומן האמין כי השערתו של מוריס נכונה. מסעו של באומן ב-1911 היה קצר יחסית, התרחש כולו בפרו, סקר את ארקיפה ועמק הנהר אורובמבה. מטרת המשלחת הייתה למפות את הטופוגרפיה של האזור מקוסקו אל החוף. בעקבות כך נאלץ באומן למתן את מסקנותיו הקודמות על מחזוריות הסחיפה, כי הבחין בהשפעת ההתקרחנות ופעילות וולקנית שיצרו את הנוף הסחוף הנ״ל. משלחת זו נבלמה במידה רבה על ידי "הגילוי" בו זמנית של מאצ'ו פיצ'ו על ידי עמיתו של באומן, חירם בינגהאם.
המשלחת של 1913 הייתה מסע רחב היקף בין צ'ילה, ארגנטינה ובוליביה, החל בבואנוס איירס. התוצאות של משלחת זו היו פחות משמעותית לגבי המסקנות מאשר שתי נסיעותיו הקודמות.
ביוגרפיה > משלחות על שם באומן

החל משנת 2005 האגודה הגאוגרפית האמריקאית סייעה בפרויקטים בינלאומיים של מחקר משותף, שנקראה "מסעות באומן" לכבודו של באומן, בין השאר כדי לייעץ לממשלת ארצות הברית בנוגע למגמות עתידיות בשטח האנושי של מדינות אחרות.
בשירות הגאוגרפיה והמדינה

בזמן שבאומן היה באמריקה הדרומית, האגודה הגאוגרפית האמריקאית (AGS) הייתה מועדון חברתי, עם בעיות במימון ובעלת פעילות מוגבלת במחקר. האגודה שכרה את באומן כמנהלה בשנת 1915. הוא מיתג את הארגון כמכון למחקר אקדמי, הכפיל את מספר החברים בו והגדיל את נוכחותו והשפעתו הציבורית.
מעמדו של באומן כמנכ״ל האגודה הגאוגרפית האמריקאית, הפך אותו לדמות ציבורית מרכזית בקרב הגאוגרפים האמריקאיים. באותה העת, כבר השתוללה באירופה מלחמת העולם הראשונה, הנשיא באותו הזמן – וודרו וילסון היה זקוק למידע גאוגרפי רב, בעיקר בנושאים שקשורים לתוכניות השלום שאחרי המלחמה. הנשיא הקים "ועדת חקירה" (1917–1919), בניסיון לתכנן אפשרויות להגדרה עצמית עבור עמי מזרח אירופה והבלקן באמצעות מיפוי מפורט של משתנים תרבותיים ומדיניים. כדמות מרכזית ידועה של הגאוגרפיה האמריקאית, הוזמן באומן להשתתף בוועדה. תרומותיו של באומן בהסדר ורסאי, שסיכם את מלחמת העולם הראשונה, הן רבות ומגוונות, והוא ידוע בתמיכתו בקיומה של מדינת פולין.
התשובה המדעית לבעיות גאופוליטיות תישאר סימן ההיכר בקריירה של באומן. לאחר המלחמה עבד באומן יותר כגאוגרף פוליטי מאשר כגאוגרף פיזי, אם כי הוא המשיך להתמקד ביחסים שבין נוף לאנשים. הספר שפרסם לאחר המלחמה, "העולם החדש" ב־1921, תיאר את הגאוגרפיה של העולם כהגמוניה אמריקאית ודומיננטיות פוליטית.
בשנת 1931 הוא נבחר לנשיא האיחוד הגאוגרפי הבינלאומי (IGU) ובשנת 1933 הוא היה יו"ר המועצה הלאומית למחקר.
נשיא אוניברסיטה

באומן ניהל את האגודה הגאוגרפית האמריקנית עד 1935, כאשר מונה לנשיא החמישי של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. זאת הייתה תקופת השפל בארצות הברית, ומצבה של האוניברסיטה היה בכי רע, ובאומן קיבל בירושה גירעון גדול. הוא הצליח לצמצם את הגירעון ולבנות מחדש את תקציב האוניברסיטה.
בהמשך שירותו הממשלתי, הפך באומן ליועץ של משרד החוץ, וייעץ לנשיא פרנקלין רוזוולט במהלך מלחמת העולם השנייה. באותה תקופה היה באומן מקדיש חלק מהשבוע לשהייה בוושינגטון, והותיר את ניהול האוניברסיטה בידי סגנו. בתור יועץ של מחלקת המדינה, השתתף באומן בכנס דומברטון אוקס ובכנס סן פרנסיסקו, ששיחקו תפקיד ביסוד האו"ם.
בשנת 1942, עם עידוד חזק של באומן, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס הקימה מתקן שהפך למעבדה לפיזיקה יישומית, שם המדענים השלימו את בניית מכשיר שיכול היה לפוצץ פגז ארטילרי בקרבת מטרה, במקום במגע ישיר. מרעום מיוחד זה סייע מאוד לקראת סוף המלחמה בחיזוק ההגנה נגד מטוסים בעיקר בחזית היפנית כנגד התקפות קמיקזה בסוף המלחמה וכן בקרבות באזור הארדנים באירופה.
עם תום מלחמת העולם השנייה, באומן חזר לתפקידו כנשיא האוניברסיטה במשרה מלאה.
נשיא אוניברסיטה > הקמת מכון מחקר גאוגרפי

פרויקט המחמד של באומן היה הקמת בית ספר לגאוגרפיה בג'ונס הופקינס. הוא גייס כספים להקמתו במטרה ליצור מקור מתמשך של ידע גאוגרפי שימסר למנגנון המדיניות של מחלקת המדינה של ארצות הברית. הוא שכר למשך שנתיים את הגאוגרף ז'אן גוטמן כחלק מהניסיון להקים את בית הספר לגאוגרפיה.
יתר על כן, בהיותו נשיא ג'ונס הופקינס הוא התבקש לבדוק את מעמדה של הגאוגרפיה באוניברסיטת הרווארד. באותה תקופה היה להרווארד מחלקה לגאולוגיה וגאוגרפיה ועמדו להציע קביעות לגאוגרף שני, שהתנגדו לו כמה גאולוגים. סירובו של באומן לשבח את הגאוגרפים של הרווארד ואת תוכניתם, סייע להחלטת הרווארד לסגור את התוכנית באותה שנה ולסיים כמעט את הוראת הגאוגרפיה בה. בגלל מעמדה של הרווארד באקדמיה באמריקה, היו לכך השלכות חמורות בכל רחבי המדינה על הדיסצפלינה. המחקר של סמית, גילה שבאומן לא אהב את הפרופסור לגאוגרפיה היחיד בהרווארד, דרונט ס' וויטלסי, על מלגותיו והומוסקסואליות שלו.
כאשר הרווארד סגרה את המחלקה לגאוגרפיה ב-1948, בהמלצת באומן, גם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס הלכה בעקבותיה זמן קצר לאחר מכן.
אנטישמיות

התנגדותו של באומן לקליטת פליטים יהודים בארצות הברית, נבעה מאנטישמיות העמוקה. באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, הוא קבע "מכסת קבלה" אנטי-יהודית, שעה שאוניברסיטאות מובילות אחרות ביטלו את מערכות המכסות שלהם, בטענה שיהודים אינם איום זר לתרבות האמריקנית.
באומן היה אנטישמי ידוע, חשד מאוד ביהודים ולא רצה לשכור אותם לאוניברסיטה. על פי ניל סמית האימפריה האמריקאית: הגאוגרף של רוזוולט והקדמה לגלובליזציה (אוניברסיטת קליפורניה, 2003) בשנת 1939, באומן פיטר את אריק גולדמן, אחד ההיסטוריונים הצעירים המבטיחים ביותר של הסגל בג'ונס הופקינס ואמר: "יש כבר יותר מדי יהודים בהופקינס". בספר, סמית מצטט את באומן: "יהודים לא מגיעים להופקינס כדי להפוך את העולם לטוב יותר או משהו כזה, הם מגיעים לשני דברים: להרוויח כסף ולהינשא לאישה לא יהודייה". ב-1942 ביסס באומן מכסה על קבלת תלמידים יהודים. כמו כן הגביל את מספר הסטודנטים היהודים המורשים ללמוד תארים בתחומי המדע והמתמטיקה.
אנטישמיות > פרויקט M

תוכנית הבית הלבן הייתה לחפש אנשי צוות מקרב אקדמאים וגאוגרפים לסקור את "המקומות הריקים של כדור הארץ (מחוץ לארה״ב) המתאימים להתיישבות שלאחר המלחמה", במיוחד באפריקה ובאמריקה הדרומית, של אנשים שיכולים לחיות באותם מקומות."
בחירתו הראשונית של רוזוולט להנהיג את תוכנית הייתה אוצר מחלקת האנתרופולוגיה הפיזית במוזיאון סמיתסוניאן להיסטוריה של הטבע, אלש הרדליצ'קה. Aleš Hrdlička המועמד היה אינטלקטואל בולט בתאוריית האיגניקה – הרדליצ'קה היה משוכנע בעליונותו של הגזע הלבן ואובססיבי בנוגע לזהות הגזעית. רוזוולט ביקש לשכנע את אלש להוביל את צוות הפרויקט של M, שיחקור את "הבעיות האתנולוגיות הצפויות בתנועות האוכלוסייה שלאחר המלחמה".
רוזוולט גם הדגיש, שבעוד שרוב מדינות אמריקה הדרומית ישמחו לקבל את ההגירה היהודית, יהיה זה בתנאי שהמהגרים היהודיים לא יתמקמו בערים, אלא במושבות חקלאיות, והצוות צריך להציע דרכים שהיהודים לא יהגרו חזרה לערים הגדולות. הרדליצ'קה סירב בסופו של דבר להשתתף בתוכניתו של הנשיא.
הבחירה הבאה הייתה אייזיאה באומן, נשיא אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אנטישמי גלוי. רוזוולט היה מודע היטב לדעותיו הקדומות של באומן, לאחר שהחל להתכתב איתו שנים קודם לכן. ב-1938 ביקש רוזוולט מבאומן לערוך מחקר שיבחן כיצד יחזרו היהודים האירופאים להתיישב מחדש באמריקה הדרומית.
"למען האמת, מה שאני מחפש זה את המיקום והיקף אדמות חקלאיות טובות שלא היו מיושבות או מאוכלסות בדלילות, שעליהן יקימו מושבות יהודיות" כתב הנשיא לבאומן. הוא הוסיף כי "מושבות כאלה לא צריכות להיות גדולות, אך סביר להניח שהן צריכות להיות גדולות מספיק לשיתוף פעולה ולסיוע הדדי – בין 50 ל-100 אלף בני אדם באזור נתון".
כשתיארו את פרויקט M בפני ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל ב-1943 אמר רוזוולט כי המחקר מתמקד ב"דרך הטובה ביותר לפתור את השאלה היהודית", והוסיף כי הפתרון הוא "לפזר את היהודים בכל העולם", ולא לאפשר להם להתרכז במקום אחד. השיחה נרשמה ביומנו של סגן הנשיא הנרי וולאס, שנכח בפגישה.
פרויקט M הביא בסופו של דבר לכתיבת אלפי עמודים של דו"חות, מפות וניתוחים שבחנו את המאפיינים של קבוצות גזעיות ואתניות רבות, והייתה בהם אווירה אופטימית לגבי שילובם במולדתם החדשה.
פרויקט "M" נסגר לבסוף על ידי הנשיא הארי טרומן, שירש את תפקיד הנשיא לאחר מותו של רוזוולט ב-12 באפריל 1945. טרומן ראה את המחקר כפסולת ענקית ובזבוז כסף. הוא ביטל את המימון והמסקנות מיידית.[דרוש מקור]
הערות שוליים

1 2  James E. P., and Martin, G. 1972, All possible world, John willy, pp.298-301
↑  Wrigley, Gladys (1951). Isaiah Bowman. New York: American Geographical Society. p. 35.
↑  Huntongton, Archer M. (1950). Isaiah Bowman: Resolution by the Council of the American Geographical Society. American Geographical Society. p. 176
↑  Bowman, I., 1915, South America
↑  Bowman, Isaiah The Andes of Southern Peru; Geographical Reconnaissance along the Seventy-Third Meridian, Published for The American Geographical Society of New York by Henry Holt and Company, (1916)
↑  Bowman, I., 1924, Desert Trails of Atacama
↑  El Enemigo Común » Zapotec Indigenous People in Mexico Demand Transparency from U.S. Scholar, web.archive.org, ‏2009-04-12
↑  John Kirtland Wright, Geography in the Making: The American Geographical Society, 1851-1951 (1952), contains an analysis of Bowman's work for the society.
↑  Reisser, Wesley (2012). The Black Book: Woodrow Wilson's Secret Plan for Peace, explores Bowman's role in the World War I peace settlements and the legacy of re-drawing borders. Lexington Books
↑  Bowman, I., 1921, The New World-Problems in Political Geography
↑  French, John Calvin (1946). A History of the University Founded by Johns Hopkins. Baltimore: Johns Hopkins Press. p. 462
↑  וולטלסי, התמחה בגאוגרפיה חקלאית, והוא שיצר את המפה המפורסמת של החגורות החקלאיות בארצות הברית.

Smith, N. 1987. "Academic War over the Field of Geography": The Elimination of Geography at Harvard, 1947-1951. Annals of the Association of American Geographers. 77, 2, pp. 155-172
↑  Zahra, T. (2016). The Great Departure: Mass Migration from Eastern Europe and the Making of the Free World. New York: W.W.Norton. pp. 161–2.
↑  Smith, N. 2003, American Empire: Roosevelt’s Geographer and the Prelude to Globalization,
↑  Ome, M., A legacy of anti-Semitism, The Johns Hopkins, News Letter, March 3, 2016
↑  Daniel J. Roth, “ FRANKLIN D. ROOSEVELT wanted Jews ‘spread thin’ and kept out of U.S., documents reveal ...FDR library shows the president's secret plans to resettle Jews out of Europe ״The Jerusalem Post”. May 2,, 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258903005171  PLWABN: 9810544454905606  BnF: cb122781353 (data)  CiNii: DA04241235  GND: 124836224  ISNI: 0000 0001 0857 5755  KulturNav: 14ba47df-6141-42c4-bacf-f65563b9784a  LCCN: n80045096  NDL: 00520235  NKC: xx0260960  NLG: 229584  NTA: 069582939  PIC: 277738  SNAC: w68g8msx  SUDOC: 031597394  Trove: 795131  VcBA: 495/134249  VIAF: 54208036   WorldCat (עם VIAF): 54208036 
מחקר מוקדם של באומן - מיפוי הקשר בין סוגי הקרקעות והיערות בארצות הברית. 1911
מפת אזור דרום פרו, שהכין באומן במסעו השני
משלחת המומחים האמריקאיים, שליוו את הכנת חוזה ורסאי. באומן יושב שני משמאל. במשלחת היו עוד גאוגרפים, כרטוגרף, כלכלן, הסטריון ועורכי דין ונציגי מקומות שונים.
בניין גילמן, באוניבסיטת ג'ונס הופקינס
סכמת המחזוריות של הסחיפה בדרום פרו, על פי הגישה של דייוויס מיפוי של באומן 1916.
אלש הרדליצ'קה, אוצר המוזיאון לאנתרופולוגיה פיזית, שהיה צריך לעמוד בראש פרויקט M. החליף אותו אייזיאה באומן.
אמיליה פרידמן

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1959 (בת 65) קויבישב, ברית המועצות ברית המועצות
 ענף מדעי:  תורת הבקרה 
 עיסוק:  חוקרת בתחום תורת הבקרה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה בקויבישב  אוניברסיטת המדינה בוורונז'
 מנחה לדוקטורט:  ודים סטריגין
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב
 תלמידי דוקטורט:  Xiaoran Han, Kun Liu 
 פרסים והוקרה:  עמיתת IEEE
 תרומות עיקריות
 חקר מערכות מושהות בזמן ובקרת נתונים דגומים
 
אמיליה פרידמן (ברוסית: Фридман Эмилия Моисеевна, נולדה ב-22 בינואר 1959) היא חוקרת ישראלית בתחום תורת הבקרה, פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסה ע"ש איבי ואלדר פליישמן באוניברסיטת תל אביב. מומחית להשהייה בזמן ומערכות פרמטרים מבוזרות. עמיתת IEEE עבור "תרומות לחקר מערכות מושהות בזמן ובקרת נתונים דגומים".
ביוגרפיה

אמיליה פרידמן נולדה בקויבישב, ברית המועצות. בין השנים 1976–1981 היא למדה לתואר ראשון ושני במתמטיקה (בהצטיינות) באוניברסיטת קויבישב (סמרה). את עבודת הדוקטורט במתמטיקה, שבוצעה בהנחיית פרופ' ודים סטריגין הגישה בשנת 1986 באוניברסיטת וורונז'. העבודה נשאה את הכותרת "יריעות אינטגרליות של מערכות מושהות בזמן המופרעות בצורה סינגולרית, ויישומן".
בשנים 1981–1982 פרידמן שימשה חוקרת במכון הפוליטכני קויבישב, ובשנת 1985 הצטרפה למחלקה למתמטיקה בממכון קויבישב למהנדסי מסילות ברזל, בדרגת פרופסור משנה. ב-1989 קודמה לדרגת פרופסור חבר.
בשנת 1992 עברה פרידמן עם משפחתה לישראל, והצטרפה למחלקה להנדסת חשמל ומערכות באוניברסיטת תל אביב. בראשית פעילותה באוניברסיטה נתמכה על ידי תוכנית קמ"ע של משרד הקליטה. היא החלה כחוקרת בכירה ב-1993, והייתה לעמיתת מחקר ראשית (דרגה מקבילה לפרופסור חבר) ב-2002. בשנת 2012 היא קודמה לדרגת פרופסור מן המניין.
במרוצת השנים, פרידמן שימשה חוקרת אורחת במוסדות רבים בעולם, בהם מכון ויירשטראס לאנליזה וסטוכסטיקה יישומית בברלין (גרמניה), INRIA ברוקנקור (צרפת), Ecole Centrale de Lille (צרפת), אוניברסיטת ולנסיין (צרפת), אוניברסיטת לסטר (בריטניה) אוניברסיטת קנט, CINVESTAV (מקסיקו), אוניברסיטת ג'ה-ג'יאנג (סין), סנט פטרסבורג ITMO (רוסיה), אוניברסיטת מלבורן (אוסטרליה), Supelec (צרפת), KTH (שוודיה).
פרידמן נשואה לפרופ' יבגני שוסטין, חבר סגל בבית הספר למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, ולהם בן. מתגוררת בתל אביב.
אחיה, ליאוניד פרידמן, הוא פרופסור במחלקה לבקרה בפקולטה להנדסה של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו במקסיקו סיטי.
מחקר

תחומי המחקר של פרידמן כוללים השהיית זמן ומערכות מופרעות באופן סינגולרי, נתונים דגומים ובקרה מבוססת רשת, בקרה במשוואות דיפרנציאליות חלקיות ובקרה לא ליניארית. היא הייתה חלוצה בגישה של השהייה בזמן לבקרת נתונים דגומים. גישתה זו הפכה לפופולרית במערכות בקרה ברשת, המאפשרת להשהיות בתקשורת להיות גדולות יותר ממרווחי הדגימה.
כמו כן, היא הציגה את השיטה הדסקריפטורית למערכות מושהות בזמן ובקרה רובוסטית, שהובילה לשיטות ניתוח ותכנון יעילות. בנוסף היא הציגה את שיטת ליאפונוב-קרסובסקי למערכות עם השהייה משתנים במהירות (ללא כל מגבלה על נגזרת ההשהייה). היא הייתה חלוצה גם בגישת אי-השוויון המטריצה הליניארית לבקרה רובוסטית במשוואות דיפרנציאלות חלקיות בקרה מבוססת-רשת שלהן.
לפי גוגל סקולר (אוגוסט 2022), מדד הירש שלה הוא 70 והיא החוקרת המצוטטת ביותר בתורת הבקרה.
פרידמן היא עורכת-שותפה של כתב העת Automatica, והייתה עורכת-שותפה בכתבי עת מובילים בתחום תורת הבקרה: IMA J. Control & Information, SIAM J. Control & Optimization. לאורך השנים חיברה למעלה מ-200 מאמרים בכתבי עת שפיטים וכן שתי מונוגרפיות שראו אור בהוצאת שפרינגר.
פרסים והוקרה

פרס החוקרת המצוטטת של Web of Science, תומסון רויטרס (2014)
חברת המועצה של הפדרציה הבינלאומית לבקרה אוטומטית (2017)
מחזיקת הקתדרה ע"ש חנה והיינריך מנדרמן לבקרת מערכות (2018)
עמיתת IEEE Control Systems Society על תרומתיה בחקר תורת הבקרה (2019)
פרס IFAC Delay Systems על מפעל חיים (2021)
פרס משפחת קדר (2021)
פרס Harold Chestnut Control Engineering Textbook על ספרה Introduction of Time-Delay Systems: Analysis and Control (2023)
מאמרים נבחרים

Fridman E., "New Lyapunov-Krasovskii functionals for stability of linear retarded and neutral type systems," Systems & Control Letters, vol. 43, no. 4, 309–319, 2001.
Fridman E. and Shaked U., "A descriptor system approach to H∞ control of linear time-delay systems," IEEE Trans. on Automatic control, vol. 47, no. 2, 253–270, 2002.
Fridman E.,"Stability of Linear Descriptor Systems with Delay: A Lyapunov-Based Approach," Journal of Mathematical Analysis and Applications, vol. 273, no. 1, pp. 24–44, 2002.
Fridman E. and Shaked U., "Delay-dependent stability and H∞ control: constant and time-varying delays," Int. J. Control, vol. 76, no. 1, 48–60, 2003.
Fridman E., Seuret A. and Richard J.-P., "Robust sampled-data stabilization of linear systems: an input delay approach," Automatica, vol. 40, no. 8, 1441–1446, 2004.
Fridman E., "A refined input delay approach to sampled-data control," Automatica, vol. 46, 421–427, 2010.
Liu K. and Fridman E., "Wirtinger's Inequality and Lyapunov-Based Sampled-Data Stabilization," Automatica, vol. 48, 102–108, 2012.
E. Fridman and A. Blighovsky. Robust Sampled-Data Control of a Class of Semilinear Parabolic Systems. Automatica, 48, 826-836, 2012.
N. Bar Am. and E. Fridman Network-based Distributed $H_{\infty}$-Filtering of Parabolic Systems. Automatica, 50 (12), 3139–-3146, 2014.
D. Freirich, E. Fridman Decentralized networked control of systems with local networks: a time-delay approach, Automatica, 69, 201-209, 2016.
E. Fridman, L. Shaikhet. Stabilization by using artificial delays: an LMI approach. Automatica, 81, pp. 429–437, 2017.
A. Selivanov, E. Fridman Delayed  H_{\infty } control of 2D diffusion systems under delayed pointlike measurements. Automatica, 109, 2019.
ספריה

Emilia Fridman, Introduction to Time-Delay Systems: Analysis and Control, Springer, 2014
Kun Liu, Emilia Fridman, Yuanqing Xia, Networked Control Under Communication Constraints: A Time-Delay Approach, Springer, 2020
הערות שוליים

1 2  2019 Fellow Newly Elevated Fellows (PDF), IEEE, 2019
↑  Vadim Vasilevich Strygin, Mathematics Genealogy Project
1 2 3  Biography (PDF), Tel Aviv University
↑  Emilia Fridman, IEEE
↑  Dr. Leonid Fridman, UNAM
↑  Emilia Fridman - Research, Tel Aviv University
↑  Emilia Fridman, Google Scholar, 2020
↑  Profiles, Google Scholar, 2020
↑  Automatica - Editorial Board, Elsevier, 2020
↑  Fridman editorial, IMA
↑  THE WORLD's Most Influential Scientific Minds -2014 (PDF), Thomson Reuters
↑  The IFAC Brochure 2017-2020 Edition, IFAC
↑  "TC AWARDS: TDS". IFAC.
↑  "BOG 2021: Top TAU Researchers Receive Kadar Family Awards". Tel Aviv University (באנגלית אמריקאית). 2021-10-14. נבדק ב-2022-03-10.
↑  IFAC Harold Chestnut Control Engineering Textbook Prize Award Introducing the 2020-2023 Winner: Emilia Fridman, IFAC
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375865905171  dblp: 15/6126  GND: 1060026074  ISNI: 0000 0004 4420 6553  LCCN: no2014158915  MGP: 95876  ORCID: 0000-0002-8773-9494  SUDOC: 164062564  VIAF: 312881998   WorldCat (עם VIAF): 312881998