stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפ קליוור
ביוגרפיה

קליוור נולד בדנציג (גדנסק), בפרוסיה המלכותית, מחוז של ממלכת פולין. לאחר ששהה זמן מה בחצר המלכות הפולני של זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה, הוא החל בלימודי משפטים באוניברסיטת ליידן (הרפובליקה ההולנדית), אך עד מהרה הפנה את תשומת ליבו להיסטוריה ולגאוגרפיה, שאותם לימד שם אז יוזף יוסטוס סקליגר.
קליוור רכש השכלה מדעית מאביו, שהיה Münzmeister (אחראי על המטבעה) בדנציג, אך כאשר קליוור הלך ללמוד לימודים קלאסיים, אביו הפסיק לתמוך בלימודיו. לכן הוא נסע מליידן דרך הונגריה לבוהמיה, שם שרת בצבא במשך כמה שנים, ונלחם בטורקים בהונגריה. בהיותו בבוהמיה תרגם ללטינית כתב הגנה על הברון פופל לובקוביץ' (Jiří Popel z Lobkowicz), שהיה כלוא. עם שובו לליידן, הוא עמד בפני ענישה על ידי השלטונות הקיסריים (מלוכת הבסבורג), אשר עם זאת הצליח להימנע מכך בעזרת חבריו מליידן.
מ-1607 עד 1613 הוא טייל רגלית בחלק גדול מאירופה, כולל באנגליה, סקוטלנד וצרפת כשהוא נתמך בסתר על ידי אימו. בלונדון פגש את ההומניסט איזק קזובון והתחתן שם. ב-1615 התיישב לבסוף בליידן, שם עבד בשנים הבאות כגאוגרפף אקדמי (geographus academicus) והועסק באופן קבוע בשכר של 500 גילדן. בשנים 1617–1618 הוא טייל שוב, ברגל דרך איטליה וסיציליה. כתביו פורסמו על ידי ההוצאה לאור של אלסוויר, שהייתה אז עדיין חדשה יחסית. הוא מת בליידן.
עבודתו

קליוור היה אנטיקוואר, שקיבל מינוי מיוחד בליידן כגאוגרף והופקד כאחראי על ספריית האוניברסיטה, אבל פרויקט חייו, היה מחקר כללי של הגאוגרפיה של התקופה הקלאסית, שהתבסס לא רק על מקורות ספרותיים קלאסיים, אבל - וזו הייתה תרומתו - בתוספת נסיעות נרחבות ובחינה במקום. הוא הפך למעשה למייסד הגאוגרפיה ההיסטורית.
יצירתו הראשונה של קליוור, ב-1611, על החלק התחתון של הריין והשבטים שישבו בו בתקופה הרומית (Commentarius de tribus Rheni alveis, et ostiis) שימשה מקור של גאווה לאומית בקרב שבעה-עשר המחוזות, שכן ההולנדים נהנו מהפסקת אש של שתים עשרה שנים במלחמת השחרור בת שמונים השנים.
ספרו של קליוור Germaniae antiquae libri tres ("גרמניה העתיקה בשלושה כרכים", ליידן, 1616) הסתמך על טקיטוס וסופרים לטיניים אחרים. כרך על עתיקות סיציליה, עם הערות על סרדיניה וקורסיקה (Sicilia Antiqua cum minoribus insulis ei adjacentibus item Sardinia et Corsica), שפורסם בליידן על ידי לואיס אלסוויר ב-1619, הוא מקור שימושי, עם התייחסויות רבות לסופרים מהעת העתיקה ומפות שלעיתים קרובות נותקו מהספר ונמכרו לאספני מפות. ספרו Introductio in universam geographiam (מבוא לגאוגרפיה אוניברסלית), בסך הכל 6 כרכים, (שפורסם לאחר מותו משנת 1624) היה ספר הגאוגרפיה המודרני המקיף הראשון. הראשון מתוך שישה כרכים עוסק בדרך כלל בכדור הארץ, אך תהילתו של קליוור נשענת יותר על חמשת הכרכים הנותרים. הם מכילים תיאורים קצרים של המדינות, עם דגש על נקודת מבט אנושית והיסטורית. הם הפכו לספר לימוד גאוגרפי סטנדרטי עד אמצע המאה ה-18.
קליוור היה גם סופר פורה בנושאים מתמטיים ותאולוגיים. הוא זכור לאספנים והיסטוריונים של הקרטוגרפיה בזכות המהדורה שלו ל-Geographia של תלמי (המבוססת על מהדורת מרקטור משנת 1578) ובזכות אטלסים מיניאטוריים שהודפסו מחדש במשך רוב המאה ה-17. רבות מהמפות שלו נצרבו עבורו על ידי פטרוס ברטיוס (אנ').
כתביו

Germania Antiqua (1616)
Siciliae Antiquae libri duo (1619)
Sardinia et Corsica Antiqua (1619)
Italia Antiqua (1624, posthumous)
Introductio in Universam Geographiam (1624–1629)
גלריה

Germania antiqua, Pl. 11
Germania antiqua, Pl. 17
Germania antiqua, Pl. 18
Germania antiqua, Pl. 24
הערות שוליים

1 2  הערך קְלוּבֶרְיוּס (קְלִיוֶר), פִילִיפּוּס באנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 711
1 2  Cluwer, Philip, 1911 Encyclopædia Britannica
↑  Fuson, Robert Henderson (1969). A Geography of Geography: Origins and Development of the Discipline. Dubuque, Iowa: William C. Brown Company. p. 87. ISBN 9780697051554. OCLC 421903283.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259976005171  PLWABN: 9810626053005606  BIBSYS: 90847847  BNC: 000170009  BNE: XX1240290  BnF: cb153270772 (data)  BPN: 04637961  CiNii: DA11849438  GND: 119150867  ICCU: SBLV198629  ISNI: 0000 0001 0884 0387  LCCN: n85086963  NKC: mzk2007395146  NLA: 35926290  NLG: 148945  NSK: 000457586  NTA: 069490988  RERO: 02-A003112386  RKD: 471777  SELIBR: 239393  SUDOC: 077772253  Trove: 1148755  ULAN: 500482930  VcBA: 495/5089  VIAF: 29833013   WorldCat (עם VIAF): 29833013
פיסת גן עדן

| --- | --- |

 בימוי:  ניקול קאסל 
 הופק בידי:  ג'ון דייוויס, אדם שרודר 
 תסריט:  Gren Wells 
 עריכה:  סטפן א. רוטר 
 שחקנים ראשיים:  קייט הדסון סטיבן ובר רוזמרי דה ויט אלן דייל רומאני מלכו יוהאן אורב טריט ויליאמס וופי גולדברג גאל גרסיה ברנאל פיטר דינקלג' קתי בייטס לוסי פאנץ' Ivan Neville 
 מוזיקה:  הייטור פריירה
 צילום:  ראסל קרפנטר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  חברת ויינסטין, Davis Entertainment, The Film Department 
 חברה מפיצה:  Alchemy, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2011 
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, דרמה קומית, סרט דרמה 
 תקציב:  20.6 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   littlebitofheaven
 דף הסרט ב־IMDb
 
פיסת גן עדן (באנגלית: A Little Bit of Heaven (שם קודם: Earthbound)) הוא סרט דרמה קומית רומנטית אמריקאית משנת 2011 בבימויה של ניקול קאסל, ובכיכובם של קייט הדסון וגאל גרסיה ברנאל.
עלילה

מארלי קורבט היא מנהלת בחברת פרסום, חסרת דאגות המתגוררת בניו אורלינס, מתנערת מכל אחריות וזוכה לתמיכה וכוח ממעגל חברים קרוב. היא גם נהנית מהכרויות מזדמנות ומסרבת להתאהב ולהתחייב.
חברה הקרובה של מארלי שם לב שהיא נראית סחוטה. היא עוברת סדרת בדיקות וד"ר ג'וליאן גולדשטיין מספר למארלי שהיא חולה בסרטן במעי הגס. הוא מתרשם עמוקות מהאופן שבו מארלי מקבלת את החדשות בהומור ובכבוד. בעודה תחת הרדמה, אלוהים מופיע למארלי בגן עדן ומבקש ממנה להביע שלוש משאלות. היא בוחרת לטוס, לזכות במיליון דולר (לא פטור ממס), והמשאלה השלישית מתגלה מאוחר יותר.
מארלי חייבת כעת לבשר את החדשות לחבריה ולהוריה (שהם גרושים ולא דיברו שנים). אמה קנטרנית ושתלטנית, מתחילה מיד לחנוק את מארלי בכך שהיא מבקרת לעיתים קרובות מדי ומכינה לה ארוחות כדי לשמור על כוחה. אביה של מארלי הוא ההפך; מרוחק ומאופק, ונראה שאינו מוטרד להתחבר מחדש עם מארלי עם הזמן שנותר לה.
בוקר אחד, בזמן נסיעה בעיר, מארלי וחברתה שרה מחליטות להשתתף בתוכנית רדיו שבו המתקשר ה-97 זוכה בפרס. הם עוברים ומארלי מגלה שהיא זכתה בשיעורי טיסה - המשאלה הראשונה שלה התקבלה. לאחר מכן מארלי מגלה שחברתה רנה בהריון עם בנה השני. זה גורם למארלי להטיל ספק בחיים של הפקרות וחוסר זהירות.
ככל שהשבועות חולפים, מצבה הבריאותי של מארלי מתחיל להידרדר והיא מגיעה למרפאה באופן תדיר יותר. לילה אחד, הם מתראים בערב להקה בבר המקומי שלהם ומחליטים לבלות את שארית הלילה ביציאה לדייט. הם מתחילים לפתח רגשות אחד כלפי השני.
מארלי מספרת לבוס שלה על הסרטן והוא מספר לה על תוכנית ביטוח החיים שלה, מכיוון שלחברה שלהם יש פוליסה שכל מי שיש לו מחלה מסכנת חיים יכול להרוויח כסף, ולהרוויח מיליון דולר (500,000 דולר לאחר מס) באופן מיידי. - המשאלה השנייה שלה מתגשמת.
אחד מחבריה של מארלי שם לב שהמחלה של מארלי מחמירה. הוא שוכר חשפן, גמד, כדי להיפגש עם מארלי בדירתה. מארלי עוצרת את החשפן ומסבירה לו את מחלתה, ואז מחליטה לתת לו להישאר. כשהם מבלים ומדברים על הסרטן שלה, הוא אומר לה שהוא מת בעבר. הוא מסביר שלמות היה כמו לצוף ושהוא מעולם לא רצה לעזוב. זה עוזר למארלי להשלים עם מחלתה ומותה.
לאחר דייט נוסף, מארלי וג'וליאן שוכבים ומתחילים במערכת יחסים. עם זאת, עד מהרה היא מתחילה להרגיש מבוהלת כשהיא מגיעה להבנה שלא יהיה להם עתיד ביחד, ובורחת במהירות בוקר אחד לפני שהוא מתעורר. באותו אחר הצהריים, הם מתווכחים בפארק. היא מתרחקת ומקנאת בחברים שלה שכולם עוברים שינויים חיוביים בחיים. לאחר תאונת אופניים, מארלי "מבקרת" בחלום בגן עדן בפעם השנייה. אלוהים גורם לה להבין שהיא צריכה להוקיר את מה שיש לה בזמן שהיא עדיין בחיים, ולראשונה, מארלי מודה שהיא מאוהבת. מאוחר יותר באותו יום, היא מבקרת את ג'וליאן כדי להצית מחדש את מערכת היחסים ביניהם, מתנצלת בפני החברים שדחקה ואף משלימה עם אביה.
בבית במהלך השבועות הבאים, מארלי אינה מסוגלת לעשות דבר מלבד לשכב במיטה, ומתחילה להתמקד בכל הדברים שהיא הולכת לפספס. היא כותבת כרטיסים לאירועים מיוחדים שהיא לא תהיה בסביבה בעתיד וכותבת מכתבים ליקיריה, נותנת את כולם לאמה כדי שתחלק אותם בזמן הנכון.
בוקר אחד, מארלי ושרה יושבות בפארק. מארלי מתוודה בפני שרה שהיא כבר לא מפחדת למות, למרות ששרה מבועתת מהסיכוי שתצטרך לחיות בלעדיה. מארלי נסחפת ושרה לא מצליחה להעיר אותה. בידיעה שזה כמעט הזמן, מארלי זוכה לביקור של חבריה הקרובים בבית החולים שמקיפים את מיטתה ומחכים איתה עד הסוף. יוצאת הדופן היא רנה, שעוברת לידה עם בנה. ג'וליאן נפרד ברגע האחרון וברגע זה, מארלי מבינה שהמשאלה השלישית שלה הייתה להתאהב. הסרט מסתיים בהלוויה של מארלי, חגיגה צבעונית של חייה עם כל חבריה ובני משפחתה.
שחקנים ודמויות

קייט הדסון בתפקיד מארלי קורבט
גאל גרסיה ברנאל בתפקיד ג'וליאן גולדשטיין
קתי בייטס בתור בוורלי קורבט
לוסי פאנץ' בתור שרה ווקר
רומני מלקו בתור פיטר קופר
רוזמרי דה ויט בתור רנה בלייר
וופי גולדברג בתור אלוהים
טריט ויליאמס בתור ג'ק קורבט
סטיבן ובר בתור רוב רנדולף
פיטר דינקלג' בתפקיד ויני
אלן דייל בתור ד"ר סנדרס
הערות שוליים

↑  "Fastlane NextGen: Initial Certification Search" (Type "Earthbound" in the search box). Louisiana Economic Development. נבדק ב-10 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A Little Bit of Heaven". The Film Department. נבדק ב-2010-09-13.
פואמולקו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים לקדיב 
 קואורדינטות:  0°17′36″S 73°25′25″E﻿ / ﻿0.29321111111111°S 73.4236°E﻿ / -0.29321111111111; 73.4236
 שטח:  5.13 קילומטר רבוע
 אורך:  4.5 ק"מ
 רוחב:  1.2 ק"מ
 נתונים מדיניים
 מדינה:  האיים המלדיביים 
 אוכלוסייה:  8,095 (2014)
 אזור זמן:  UTC +5
  (למפת האיים המלדיביים מוגדלת) מאלה אדו סיטי קולחודופושי טינדו נאיפרו גאן דוואפארו דידהו האוקיינוס ההודיפואמולקו(למפת האיים המלדיביים רגילה) מאלה אדו סיטי קולחודופושי טינדו נאיפרו גאן דוואפארו דידהו האוקיינוס ההודיפואמולקו
 
פואמולקו (בדיבהי: ފުވައްމުލައް) הוא אטול שנמצא באיים המלדיביים. שדה התעופה פואמולקו (אנ') נמצא על שטח האטול.‏
גאוגרפיה

האטול נמצא כ-494 ק"מ מבירת האיים המלדיביים, מאלה.
הערות שוליים

↑  "Table 3.3: Total Maldivian Population by Islands" (PDF). National Bureau of Statistics. נבדק ב-14 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  SkyVector: Flight Planning / Aeronautical Charts, skyvector.com
↑  "Fly to Fuvahmulah on Maldivian". Maldivian (airline). נבדק ב-3 במרץ 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא איים ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עתודה (צבא)

עתודה היא יחידה צבאית או משאב צבאי שמטרתם הארכת הקרב או חידושו וכן היערכות לבלתי צפוי. העתודה מאפשרת למפקד חופש פעולה וגמישות בניהול המשך הקרב בשל נגישותה המיידית אל גזרות שונות בהן מתקיים הקרב. העתודה קיימת ברמה הטקטית וברמה האסטרטגית.
העתודה משמשת הן בקרבות הגנה והן בקרבות התקפה. מחד, כוח העתודה יכול להצטרף אל כוח שמצוי בעמדת נחיתות בקרב, זקוק לתגבור או שזקוק לחילוץ. מאידך, כוח העתודה יכול לשמש לניצול הצלחה בגזרה שבה הצד שכנגד הוכרע או עומד על סף הכרעה (למשל כאשר נפרצים בו קווי ההגנה של היריב), או לשמש להרחבת חזית הלחימה לגזרה חדשה, אם ליריב לא נותרו כוחות עתודה משלו להגן עליה.
הקצאת חיילים לעתודה מקובלת מאז העת העתיקה, בקרב צבאות רבים. בצבא הרומי נעשה שימוש קבוע בעתודה - חלקים מהלגיון היו נשארים מחוץ למעגל הלוחמה והשתמשו בו ברגע הקריטי של הקרב כדי להנחית מכה מוחצת. לא כל העמים נהגו כך כי הקצאת חיילים לעתודה מקצרת את קו החזית ולכן מגדילה את סיכון האיגוף. בימי הביניים באירופה פעמים רבות לא הפרישו כוחות לעתודה, אך בעת החדשה המוקדמת הפך הדבר לשגרה. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות פעמים רבות הייתה העתודה המפתח לניצחון בקרב. עתודה המשיכה לשמור על חשיבותה הטקטית במלחמות המאה ה-20.
יעילות העתודה נובעת מהעובדה שיתר החיילים המעורבים בלוחמה המיידית אינם זמינים להתקפה נוספת או להגשת סיוע. הם עסוקים בטיפול באויב המיידי שנמצא מולם. ייתכן אומנם שהם יצליחו לשבור את שורות האויב בלי עזרת העתודה, אך הפעלת מספר גדול של חיילים בנקודה קריטית בקרב יכולה לסייע להבקעת הקו.
ראו גם

שירות המילואים בישראל (מילואמניקים)
לקריאה נוספת

קרל פון קלאוזביץ, על המלחמה, כרך 3, פרק 13 "עתודה אסטרטגית".
Maj. David C. Callahan, Retention and Employment of Tactical Reserves, A thesis presented to the Faculty of the U.S. Army Command and General Staff College, 2002.
פואמת מוות

הגנרל אקשי גידיו כותב את פואמת המוות שלו לפני ביצוע הספוקו (כיוון שהפסיד בקרב).
פואמת מוות (Jisei) היא סוג של פואמה שפותחה בתרבויות המזרח, בעיקר ביפן, סין ושושלת ג'וסון בקוריאה והיא מכונה גם פואמה של פרידה מן החיים. הפואמה נכתבת על ידי אדם העומד לפני מותו ומטרתה לשקף תובנות של לפני מוות ולסייע לקורא לחוות את מחשבותיו האחרונות של העומד למות.
פואמות מוות נכתבו באופן מסורתי על ידי כלל שכבות האוכלוסייה, ובתנאי שהכותב הוא בעל יכולת כתיבה וקריאה. בתחילת המאה ה-7 לספירה, אנשים שכתבו פואמות מוות כתבו אותן באופן חופשי ללא סגנון מוכתב מראש. עם הזמן, כתיבת פואמת מוות הפכה לנפוצה, ונכנסו כללי כתיבה מקובלים, ובהם:
הימנעות מהתייחסות ישירה למוות. במקום זאת קיים שימוש בביטויים מעולם הטבע המרמזים על כך, כגון עלה נופל, פרח קמל, שקיעת שמש וכדומה.
גישה נייטרלית ולא רגשית ביחס למוות
אמנות כתיבת הפואמות היא חלק בלתי נפרד מהתרבות היפנית; הפואמות מתארות בדרך כלל תחושות והרמוניה עם הטבע בהתאם לדת הבודהיסטית ולדת השינטו היפנית.
היה מקובל להתייעץ עם משוררים לפני כתיבת הפואמה ולהכינה מראש, אך היה אפשר לשנותה לאור אירועים שהתרחשו אחרי כתיבת הפואמה.
כתיבת הפואמה מהווה חלק משמעותי בטקסי הספוקו היפנים. הפואמה נכתבת בסגנון וקה (5 שורות ובשורות יש 5 מילים,7,5,7, ו-7 לפי הסדר הזה).
ראו גם

מכתב התאבדות
לקריאה נוספת

ספר: פואמות מוות יפניות
הערות שוליים

↑  Jisei: the Japanese Death Poem, Japan Powered, ‏1 December 2013
↑  Cezary Jan Strusiewicz, Jisei: The Art of Japanese Death Poems, Tokyo Weekender, ‏7 January 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 01182376
פסקארה (נפה)

נפת פסקארה (באיטלקית: Provincia di Pescara) היא נפה במרכזו של מחוז אברוצו שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 1,230 קמ"ר, ונכון לשנת 2012 התגוררו בה 324,559 נפש. בירתה של הנפה בעיר פסקארה.
הנפה גובלת בנפת טראמו במחוז אברוצו בצפון, בנפת קייטי במחוז אברוצו במזרח, בנפת ל'אקווילה במחוז אברוצו בדרום ובמערב ובים האדריאטי בצפון-מזרח.
סרגיי פרוקופייב

ערך זה עוסק במלחין רוסי. אם התכוונתם לקוסמונאוט רוסי, ראו .
| --- | --- |

סרגיי פרוקופייב, ניו יורק 1918
 לידה:  11 באפריל 1891 (יוליאני) סונצובקה, אוקראינה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  5 במרץ 1953 (בגיל 61) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  אופרה, בלט, סימפוניה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  לינה לוברה מירה מנדלסון 
 צאצאים:  אולג פרוקופייב 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1943, 1946, 1947, 1952)  פרס סטלין (1946)  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1944)  פרס לנין (1957)  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  עיטור הדגל האדום של העמל  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  פרס סטלין, דרגה 2  פרס סטלין, דרגה 1 
 www.sprkfv.net
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
סרגיי סרגייביץ׳ פרוקופייב (ברוסית: Сергей Сергеевич Прокофьев;‏ 27 באפריל 1891 ‒ 5 במרץ 1953) היה מלחין רוסי.
מיצירותיו > לתזמורת

סימפוניה מס׳ 1 ”הקלאסית“ ברה מז׳ור, אופ׳ 25 (1916‒1917)
סימפוניה מס׳ 2 ברה מינור, אופ׳ 40 (1924‒1925)
סימפוניה מס׳ 3 בדו מינור, אופ׳ 44 (1928)
סימפוניה מס׳ 4 בדו מז׳ור, אופ׳ 47 (גרסה מקורית, 1929‒1930), אופ׳ 112 (גרסה שנייה, 1947)
סימפוניה מס׳ 5 בסי־במול מז׳ור, אופ׳ 100 (1944)
סימפוניה מס׳ 6 במי־במול מינור, אופ׳ 111 (1945–1947)
סימפוניה מס׳ 7 בדו־דיאז מינור, אופ׳ 131 (1951‒1952)
סינפונייטה בלה מז׳ור, אופ׳ 5 (גרסה מקורית, 1909), אופ׳ 48 (גרסה שנייה, 1929)
מיצירותיו > לתזמורת ולכלי סולו

קונצ׳רטו מס׳ 1 לפסנתר ולתזמורת ברה־במול מז׳ור, אופ׳ 10 (1911‒1912)
קונצ׳רטו מס׳ 2 לפסנתר ולתזמורת בסול מינור, אופ׳ 16 (1913, גרסה שנייה ב־1923)
קונצ׳רטו מס׳ 3 לפסנתר ולתזמורת בדו מז׳ור, אופ׳ 26 (1917‒1921)
קונצ׳רטו מס׳ 4 לפסנתר (ליד שמאל בלבד) ולתזמורת בסי־במול מז׳ור, אופ׳ 53 (1931)
קונצ׳רטו מס׳ 5 לפסנתר ולתזמורת בסול מז׳ור, אופ׳ 55 (1932)
קונצ׳רטו מס׳ 1 לכינור ולתזמורת ברה מז׳ור, אופ׳ 19 (1916‒1917)
קונצ׳רטו מס׳ 2 לכינור ולתזמורת בסול מינור, אופ׳ 63 (1935)
קונצ׳רטו לצ׳לו ולתזמורת במי מינור, אופ׳ 58 (1933‒1938)
”סימפוניה־קונצ׳רטו“ לצ׳לו ולתזמורת במי מינור, אופ׳ 125 (1950‒1952, שכתוב של הקונצ׳רטו לצ׳לו, אופ׳ 58)
קונצ׳רטינו לצ׳לו ולתזמורת בסול מינור, אופ׳ 132 (1952, הושלם בידי דמיטרי קבלבסקי ומסטיסלב רוסטרופוביץ׳)
מיצירותיו > מוזיקה קאמרית

רביעיית מיתרים מס׳ 1 בסי מינור, אופ׳ 50 (1930)
רביעיית מיתרים מס׳ 2 בפה מז׳ור, אופ׳ 92 (1941)
סונאטה מס׳ 1 לכינור ולפסנתר בפה מינור, אופ׳ 80 (1938‒1946)
סונאטה לחליל ולפסנתר ברה מז׳ור, אופ׳ 94 (1942, יש גם גרסה לכינור ולפסנתר [סונאטה מס׳ 2], אופ׳ 94bis)
סונאטה לצ׳לו ולפסנתר בדו מז׳ור, אופ׳ 119 (1949)
בלדה לצ׳לו ולפסנתר בדו מינור, אופ׳ 15 (1912)
פתיחה על נושאים עבריים בדו מינור, לקלרינט, רביעיית מיתרים ופסנתר, אופ׳ 34 (1919)
חמישייה בסול מינור, לאבוב, קלרינט, כינור, ויולה וקונטרבס, אופ׳ 39 (1924)
סונאטה לשני כינורות בדו מז׳ור, אופ׳ 56 (1932)
סונאטה לכינור סולו (או לאנסמבל כינורות באוניסון) ברה מז׳ור, אופ׳ 115 (1947)
מיצירותיו > מוזיקה לפסנתר

סונאטה מס׳ 1 בפה מינור, אופ׳ 1 (1907‒1909)
סונאטה מס׳ 2 ברה מינור, אופ׳ 14 (1912)
סונאטה מס׳ 3 בלה מינור, אופ׳ 28 (1907‒1917)
סונאטה מס׳ 4 בדו מינור, אופ׳ 29 (1917)
סונאטה מס׳ 5 בדו מז׳ור, אופ׳ 38 (גרסה מקורית, 1923), אופ׳ 135 (גרסה שנייה, 1952‒1953)
סונאטה מס׳ 6 בלה מז׳ור, אופ׳ 82 (1939‒1940)
סונאטה מס׳ 7 בסי־במול מז׳ור, אופ׳ 83 (1939‒1942)
סונאטה מס׳ 8 בסי־במול מז׳ור, אופ׳ 84 (1939‒1944)
סונאטה מס׳ 9 בדו מז׳ור, אופ׳ 103 (1947)
ארבעה אטיודים לפסנתר, אופ׳ 2 (1909)
ארבעה קטעים לפסנתר, אופ׳ 3 (1911)
ארבעה קטעים לפסנתר, אופ׳ 4 (1910‒1912)
טוקטה ברה מינור, אופ׳ 11 (1912)
עשרה קטעים לפסנתר, אופ׳ 12 (1912‒1914)
”סרקאזמים“, חמישה קטעים לפסנתר, אופ׳ 17 (1912‒1914)
”חזיונות חולפים“, עשרים קטעים קצרים לפסנתר, אופ׳ 22 (1915‒1917)
”מעשיות סבתא הזקנה“, ארבעה קטעים לפסנתר, אופ׳ 31 (1918)
ארבעה קטעים לפסנתר, אופ׳ 32 (1918)
”דברים כשהם לעצמם“, שני קטעים לפסנתר, אופ׳ 45 (1928)
שתי סונטינות (במי מינור ובסול מז׳ור), אופ׳ 54 (1931‒1932)
”מחשבות“, שלושה קטעים לפסנתר (1933‒1933)
מוזיקה לילדים, שנים־עשר קטעים ברמה קלה לפסנתר, אופ׳ 65 (1935)
מיצירותיו > אופרות

המהמר (על פי דוסטויבסקי), אופ׳ 24 (1915‒1916, גרסה שנייה ב־1927)
אהבה לשלושה תפוזים, אופ׳ 33 (1919)
מלאך האש, אופ׳ 37 (1919‒1927)
אירוסין במנזר, אופ׳ 86 (1940‒1941)
מלחמה ושלום (על פי טולסטוי), אופ׳ 91 (1941‒1952)
מיצירותיו > מוזיקה לבלט

רומאו ויוליה, אופ׳ 64 (1935‒1936)
סינדרלה, אופ׳ 87 (1940‒1944)
מיצירותיו > שונות

הסוויטה הסקיתית, אופ׳ 20 (1915)
הסוויטה לייטננט קיז׳ה, אופ׳ 60 (1933)
פטר והזאב, לקריין ולתזמורת, אופ׳ 67 (1936)
אלכסנדר נייבסקי, קנטטה לתזמורת, מקהלה ומצו־סופרן, אופ׳ 78 (1939)
לקריאה נוספת

צבי צרי, פרוקופייב – גולה במולדתו, נהר ספרים, 2016.
טרי טיצ'אאוט, האיש ששב אל הכפור, באתר מידה, 18 בפברואר 2022
הערות שוליים

↑  נולד ב-27 באפריל 1891 לפי לוח השנה הגרגוריאני, או ב-15 באפריל  לפי לוח השנה היוליאני. במשך שנים חגג את יום הולדתו ב-23 באפריל (או 11 לפי הלוח היוליאני). ראו: John Carter, Mary Beall, Magnificent 7 - the Sequel: Cd Kit, Book & Cd, Alfred Music Publishing, 1999-04-01
↑  Музей С.С.Прокофьева в с. Красное, web.archive.org, ‏2012-09-30
↑  מתוך הביוגרפיה על פרוקופייב מאת ג'ון סטנלי בסיפרו "מוזיקה קלאסית - גדולי המלחינים ויצירות המופת שלהם" (תרגום :גבי פלג)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266866205171  PLWABN: 9810533157005606  BIBSYS: 90111703  BNE: XX904538  BnF: cb13898702c (data)  CANTIC: a10405938  CiNii: DA05342067  GND: 118596721  ICCU: RAVV080019  ISNI: 0000 0001 2138 9711  LCCN: n80020330  LNB: 000035364  MusicBrainz: 0e43fe9d-c472-4b62-be9e-55f971a023e1  NDL: 00473354  NKC: jn19990210508  NLA: 36175521  NLG: 259426  NLK: KAC199622198  NSK: 000034969  NTA: 069143528  RERO: 02-A000133507  SELIBR: 387572  SNAC: w6jm284v  SUDOC: 030891272  Trove: 1224288  ULAN: 500351940  VcBA: 495/284019  VIAF: 71579098   WorldCat (עם VIAF): 71579098
פלאנט 51

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  חורחה בלאנקו חבייר עבאד מרקוס מרטינס
 הופק בידי:  איגנסיו פרז דולסט גיא קולינס
 תסריט:  ג'ו סטילמן 
 עריכה:  אלכס רודריגז 
 מדבבים:  דוויין ג'ונסון (Charles T. Baker) ג'ון קליז (Professor Kipple) ג'יימס קורדן רבקה פרונט שון ויליאם סקוט ג'סטין לונג גארי אולדמן ג'סיקה בייל Alan Marriott 
 מוזיקה:  ג'יימס סימור ברט 
 צילום:  ג'ון סיל
 מדינה:  ספרד, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Skydance Animation Madrid, HandMade Films, סרטי טריסטאר 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר (ארצות הברית)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 14 בנובמבר 2009 ישראל 10 בדצמבר 2009
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית, אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט קומדיה, סרט הרפתקאות, סרט לכל המשפחה 
 תקציב:  70 מיליון דולר
 הכנסות:  105.6 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   planet51
 פרסים:  Ignotus Award for Best Audiovisual Production 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
פלאנט 51 (באנגלית: Planet 51) הוא סרט אנימציה משנת 2009 בבימויו של חורחה בלאנקו (באנגלית Jorge blanco) ובכיכובם של דוויין ג'ונסון, ג'סיקה בייל, ג'סטין לונג, שון ויליאם סקוט, גארי אולדמן וג'ון קליז.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתמקדת במשפחה של חייזרים אשר חייה בשלווה עד אשר פולש לכוכב שלהם תושב מכוכב אחר: האסטרונאוט האמריקאי קפטן צ'ארלס "צ'אק" בייקר (מדובב על ידי דוויין ג'ונסון). צ'אק סבור בתחילה כי הכוכב איננו מיושב. בהמשך הוא מגלה כי הכוכב מאוכלס בחייזרים קטנים וירוקים המפחדים ממנו ורואים בו פולש אימתני. צ'אק, אשר מתיידד עם משפחת החייזרים, מחפש דרך להימלט מכוחות הצבא של פלאנט 51 ולחזור לכדור הארץ.
פיודור אפרקסין

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1661 
 פטירה:  21 בנובמבר 1728 (בגיל 66) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, רוסיה הצארית 
 השתייכות:  הצי הרוסי הקיסרי 
 דרגה:  אדמירל 
 פעולות ומבצעים
 המלחמה הצפונית הגדולה 
 עיטורים
 אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  עיטור אנדריי הקדוש 
 
פיודור אפרקסין (ברוסית: Фёдор Матвеевич Апраксин;‏ 27 באוקטובר 1661 – 10 בנובמבר 1728) היה אציל רוסי, בין המפקדים הבולטים בצי הרוסי בתקופת פיוטר הגדול.
תחילת הקריירה

מוצאה של משפחת אפרקסין הוא טטרי. בשנת 1371 עזבה המשפחה את אורדת הזהב והתיישבה באזור ריאזן. האחים אפרקסין החלו להתקדם בחצר הצאר פיודור השלישי לאחר שאחותם נישאה לו בשנת 1681. פיודור אפרקסין שירת בסביבת פיוטר הגדול עוד כשהיה פיוטר ילד, מה שהוביל לידידות אשר נמשכה לאורך כל חייהם.
בשנת 1692 נשלח פיודור אפרקסין לשמש כמושל העיר ארכנגלסק, שהייתה באותה תקופה עיר הנמל הראשית של רוסיה הצארית. אפרקסין יזם את בניית אחת מספינות המסחר הראשונות של רוסיה ואת הפעלתה לצורך סחר בינלאומי. בשנת 1696 הועבר אפרקסין לסביבת וורונז' לפיקוח על בניית האוניות הראשונות של הצי הרוסי. בשנת 1696 השתתף הצי בפיקודו במצור על אזוב, ובסיום המערכה התמנה אפרקסין למושל האזור. גם לאחר תחילת המלחמה הצפונית הגדולה המשיך אפרקסין בבניית מבצרים בדרום רוסיה, ובמיוחד בפיתוח העיר טגנרוג.
המלחמה הצפונית הגדולה

לאחר דיכוי המרד באסטרחן הועבר אפרקסין למוסקבה. בשנת 1707 התמנה לראש הימיה הרוסית. בשנת 1708 התמנה למושל אינגריה והיה אחראי על הגנת מרחב סנקט פטרבורג מפלישות שוודיות. בשנת 1710 קיבל תואר רוזן.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1710–1711) שימש אפרקסין מפקד הצי בים השחור, חזר לחזית הצפונית והשתתף בכיבוש ויבורג והלסינקי, והתמנה למושל החבלים הכבושים של אסטוניה, אינגריה וקרליה. היה מפקד הצי בקרב גנגוט. בשנים 1710-1720 פיקד על פעולות הצי בים הבלטי ובנחיתות של החיילים על החוף השוודי. פעילות זו הייתה מוצלחת ובסופו של דבר הביאה לחתימת הסכם נישטאד שסיים את המלחמה. על פעילות זו הוא קודם לדרגת גנרל-אדמירל (מקבילה לפילדמרשל) והוענק לו עיטור אנדריי הקדוש - העיטור הגבוה ביותר של האימפריה הרוסית.
שנות הקריירה המאוחרות

בשנת 1715 התגלו אי-סדרים ואף מעשי שחיתות בניהול משרד הצי. לאחר חקירה, נדרש פיודור אפרקסין לשלם קנס כספי.
עקב האשמת אחיו הבכור בתמיכה בנסיך אלכסיי, נדרש פיודור להפגין בנושא זה נאמנות לפיוטר הגדול תוך השתתפות בחקירת הנסיך.
היה מפקד הצי הרוסי במהלך מלחמת רוסיה–פרס (1722–1723).
בשנת 1725, לאחר מותו של פיוטר הגדול, התקרב עוד יותר לשלטון ובשנת 1726 התמנה לחבר במועצה הסודית העליונה.
פיודור אפרקסין מת בשנת 1728 ונטמן במנזר במוסקבה. קברו השתמר עד להריסתו על ידי השלטונות בשנות ה-30 של המאה ה-20.
פלאנודונטה

| פלאנודונטה |
| --- | --- |

תקופה
אמצע פלאוקן- תחילת אוליגוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: לאורסיאתריה
סדרה:: פלאנודונטה
קבוצה:: פלאנודונטה
שם מדעי
 Palaeanodonta ‏מתיו, 1918

פלאנודונטה (שם מדעי: Palaeanodonta) הוא ענף של יונקים פרהיסטוריים בעלי שליה מהקבוצה פריה, בה נכללים הטורפים והפנגולינאים המודרניים וכן הקראודונטים הטורפים. קבוצה זו נחשבת לקבוצת מעבר בין שני הסדרות, אך יש חוקרים המשייכים אותה לסדרת הפנגולינאים (Pholidota). לצידם הם משויכים לקבוצה פוליודונטמורפה.
המאובנים של בני קבוצה זו התגלו מאמצע הפלאוקן עד לתחילת האוליגוקן, כשמרביתם התגלו באמריקה הצפונית, במזרח אסיה ובאירופה. הם נכחדו עד לתחילת המיוקן, אולי עם התייבשות הסביבה ושינויי אקלים גדולים.
מינים אלה היו קטנים יחסית, לא עלו על 50 סנטימטרים באורכם שדמו באורח חייהם לארמדילים. הם היו שוכני קרקע ברובם והיו בעלי גולגולות רחבות, ובהם ניבים חדים וחזקים כמו לכלבים, אשר במשך הזמן התנוונו. מבנה השיניים לא התאים לאכילת בשר, והם היו אוכלי חרקים, אך לא מותאמים לחלוטין לאכילת נמלים כמו הפנגולינים. ייתכן שהיו מתחפרים באדמה תוך שימוש בטפריהם הגדולות.