stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ולי כריסטי
חייה הציבוריים והפרטיים

כריסטי מעולם לא נישאה, ואף הבהירה מפורשות שאין בכוונתה לעשות זאת. שותפה לחיים, מאז 1979 הוא עיתונאי הגארדיאן, דנקן קמפבל. הוא זה שדרבן את כריסטי לשוב ולהתגורר בלוס אנג'לס, שם קמפבל פועל במסגרת עבודתו. מאז שנות השבעים כריסטי מעורבת חברתית בסוגיות רבות, כמו זכויות החיות, הגנת הסביבה והמירוץ הגרעיני. כמו כן הביעה פעמים רבות הזדהות עם הפלסטינים ותמכה בארגון "הקמפיין לסולידריות עם פלסטין" ובארגונים פרו-פלסטיניים נוספים.
הערות שוליים

↑   איה חיות, ויויאן ווסטווד, פיטר גבריאל, ג'ולי כריסטי ועוד קוראים להחרים את האירוויזיון בישראל, באתר הארץ, 30 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007332463905171  PLWABN: 9810672365705606  BIBSYS: 90852856  BNE: XX1173997  BnF: cb13892488n (data)  CANTIC: a11511606  GND: 118810804  ISNI: 0000 0001 0802 6780  LCCN: n84132533  LNB: 000344774  MusicBrainz: aeee12c8-120a-4cf4-9022-ce5082fdf5cc  NKC: xx0045517  NLK: KAC2020L6654  NTA: 070510377  SUDOC: 061419893  VIAF: 86935534   WorldCat (עם VIAF): 86935534
גבריאיל גולובקין

גבריאיל איבנוביץ' גולובקין (ברוסית: Гавриил Иванович Головкин‏; 1660 - 20 בינואר 1734) היה מדינאי רוסי בולט בתקופת פיוטר הגדול ואחריו.
חייו

גולובקין היה קרוב משפחה של אמו של פיוטר הגדול והחל לשרת בקרבתו כבר בשנת 1677. בתקופת מאבקי הכוח מול הנסיכה סופיה היה נאמן מאוד ומאז הם התקרבו עוד יותר.
החל משנת 1706 עמד גולובקין בראש המשרד לענייני חוץ ובשנת 1709 התמנה לתפקיד קנצלר. גולובקין השתתף בכל ענייני החוץ בתקופת פיוטר הגדול למרות שלא ידע אף שפה זרה. בתקופת יקטרינה הראשונה היה חבר בהמועצה הסודית העליונה. הקיסרית נתנה לו את הצוואה שלה לפיה יורש העצר יהיה פיוטר השני וגולובקין יהיה אחד האפוטרופוסים. עם פטירת פיוטר השני הוא שרף את המסמך כי בהתאם למסמך יורשי העצר הבאים היו צריכים להיות צאצאיו של פיוטר הגדול, אך גולובקין תמך באנה, קיסרית רוסיה. בהיותו בסכסוך מתמשך עם משפחת נסיכי דולגורוקי סיכל את מאמציהם להגביל את שליטת הקיסר במדינה. בין היתר, בעקבות פעילותו המועצה הסודית העליונה פוזרה ונציגי משפחת דולגורוי נענשו על פעילותם.
בתקופת אנה כקיסרית רוסיה היה חבר הקבינט. בשנת 1710 קיבל תואר רוזן.
גולובקין היה בעל יכולת תמרון גבוהה בחצר והצליח להסתדר עם ארבעה קיסרים.
גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג

גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: Georg von Sachsen-Altenburg; 24 ביולי 1796 – 3 באוגוסט 1853) היה דוכס סקסוניה-אלטנבורג בין השנים 1848–1853.
ביוגרפיה

גאורג נולד ב-24 ביולי 1796 בהילדבורגהאוזן שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-הילדבורגהאוזן, לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ולשרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, בתו של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. בשנת 1814 לחם גאורג יחד עם אחיו יוזף נגד צרפת, כחלק מהצבא האוסטרי.
בשינויים שחלו במדינות תורינגיה לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, קיבל אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-הילבורגהאוזן את אזור אלטנבורג, והפך לדוכס סקסוניה-אלטנבורג. בשנת 1834 מת אביו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ואחיו יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, וגאורג עלה לשלטון במקומו.
ב-3 באוגוסט 1853 מת גאורג בהומלשיין, ובנו ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-7 באוקטובר 1825 התחתן גאורג עם מריה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. לבני הזוג היו 3 ילדים:
ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג (1826–1908)
אלברכט (1827–1835)
מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג (1829–1907)
ג'יימס פרנק אלי

ג'יימס פרנק אלי (באנגלית: James Frank Allee‏; 2 בדצמבר 1857 - 12 באוקטובר 1938) היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי מדובר, דלאוור. הוא היה חבר במפלגה הרפובליקנית שכיהן באספה הכללית של דלאוור וכסנאטור אמריקאי מדלאוור. הוא היה ידוע בשמו האמצעי.
ביוגרפיה > ראשית חייו ומשפחתו

אלי נולד ב-2 בדצמבר 1857 בדובר, דלאוור למרתה ג'יין דיי וג'יימס פרנסיס אלי.  הוא צאצא להוגנוטים צרפתיים מארטואה (שם המשפחה המקורי מאוית ד'אילי) שעברו לניו ג'רזי בשנות ה-80 של המאה ה-17, ולאחר מכן עברו לדלאוור.  בית אלי בבומביי הוק, קנט, דלאוור עדיין עומד על תילו.  בעקבות השכלתו למד את מקצוע הצורפות והשענים מאביו, שאותו החליף בעסקים. הוא עבד בעסקי התכשיטים לאורך חייו, וכן עסק בתעשיית שימורים של פירות וירקות. הוא התחתן ב-18 בינואר 1882 עם ליזי סטיבנס והם היו חברים בכנסיית ישו האפיסקופלית בדובר.
ביוגרפיה > יושב ראש המפלגה

אלי היה יושב ראש ועדת המדינה של המפלגה הרפובליקנית מ-1886 עד 1896 והיה סנאטור של המדינה במשך שלושה מושבים מהישיבה של 1899/1900 ועד מושב 1903/1904.
הבחירות בתקופה זו הוכרעו לעיתים קרובות על ידי המועמד שהיה המסוגל ביותר לסייע לבוחרים מסוימים בתשלום מס הקלפי שלהם. זה היה נכון במיוחד ב-1894, שכן המדינה הייתה בעיצומו של שפל כלכלי, שהשפעותיו היו גרועות במיוחד בדלאוור, וניתן להשוותו לשפל הגדול של שנות ה-30 של המאה ה-20. כיו"ר ועדת המפלגה הרפובליקנית במדינה, אלי חיפש מימון לתמיכה במועמדים רפובליקנים. הוא פנה כמובן לעזרה לבעל המשרה הרפובליקני היחיד במדינה, הסנאטור האמריקני אנתוני היגינס. להיגינס היו סוג של קשרים לממסד הרפובליקני העשיר של מחוז ניו קאסל שהיה יכול למצוא את המזומנים הדרושים. לרוע המזל, כפי שהרפובליקנים בניו קאסל נטו לעשות, היגינס דחה את הבקשה באופן שאלי, ומקורביו בדרום המדינה, מעולם לא שכחו, וביקשו מייד סיוע במקום אחר.
העזרה הייתה בהישג יד בדמותו של ג'יי אדוארד אדיקס. אדיקס היה תעשיין חברת גז עשיר מפילדלפיה, שהקים בית מגורים בצפון דלאוור. הוא תרם קצת כסף לשתי המפלגות במהלך השנים, אבל כעת פיתח הסדר עם אלי ששלח כמויות אדירות של מזומנים לרפובליקנים בדרום המדינה בתמורה לתמיכתם במועמדותו של אדיקס למושב הסנאט האמריקאי של אנתוני היגינס. הסדר זה נמשך במשך עשור והועיל מאוד בבנייה מחדש של המפלגה הרפובליקנית בקנט ובמחוז סאסקס, כחלופה פרוגרסיבית לסדר הפוליטי שנקבע.
עם זאת, היה צד שלילי להסדר. היגינס והרפובליקנים בניו קאסל תיעבו את אלי, ואת "שוכר השטיחים" אדיקס, וסירבו לתמוך בהם בשום צורה. בעוד שהבחירות של 1894 העניקו רוב רפובליקני לאספה הכללית, רק שישה היו מיושרים עם אלי ואדיקס. שישה הספיקו כדי למנוע מהיגינס להשיג רוב, אבל לא מספיק כדי לבחור באדיקס. העצרת הכללית עמדה במבוי סתום, ומושב הסנאט האמריקני נותר פנוי במשך כמעט שנתיים, עד שהדמוקרטים החזירו לעצמם את הרוב כעבור שנתיים.
בינתיים המאמצים של אלי ואדיקס המשיכו להניב פרי במידה שתומכיהם הפכו לרוב בוועידת המדינה הרפובליקנית ב-1896. התפתחות זו גרמה להסתלקות מצד הרפובליקנים בניו קאסל, שסייגו את עצמם מיד כ"רפובליקנים רגילים" או "רגילים". סיעת אלי ואדיקס נודעה כ"רפובליקני האיחוד". הפילוג נמשך כל עוד אדיקס ניסה להגשים את חלומו למושב בסנאט האמריקאי.
ביוגרפיה > הסנאט של ארצות הברית

אלי מילא את המשרה הפנויה בקדנציה שהחלה ב-4 במרץ 1901. במהלך קדנציה זו כיהן עם הרוב הרפובליקני בקונגרס ה-58 וה-59. בקונגרס ה-58 הוא היה יו"ר הוועדה לענייני השחתות אינדיאנים עד 14 בדצמבר 1904, אז עזב את הוועדה כדי להיות יושב ראש הוועדה לארגון, התנהגות והוצאות של המחלקות המנהלות. במהלך הקונגרס ה-59, הוא עמד בראש הוועדה למסילות ברזל. בסך הכל הוא כיהן מ-2 במרץ 1903 עד 4 במרץ 1907, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

אלי מת ב-12 באוקטובר 1938 בדובר, דלאוור ונקבר שם בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית של ישו.
הערות שוליים

↑  "The National Cyclopedia of American Biography". 1906.
↑  "The Allee Family and Their Landholdings in Delaware" (PDF). Friends of Bombay Hook.
↑  "Allee House - Bombay Hook". U.S. Fish and Wildlife Service. אורכב מ-המקור ב-10 ביוני 2021. נבדק ב-19 בנובמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מילה מזעזעת היסטורית ששימשה את תושבי הדרום לתיאור צפוניים לכאורה אופורטוניסטים או מפריעים שהגיעו למדינות הדרום לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית, ונתפסו כמנצלים את האוכלוסייה המקומית למטרות כלכליות משלהם, רווח פוליטי או חברתי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: A000110
גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג

גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Georg, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg;‏ 17 בנובמבר 1582 – 2 באפריל 1641) היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1635–1641.
ביוגרפיה

גאורג נולד ב-17 בנובמבר 1582 בצלה שהשתייכה לנסיכות לינבורג, לוילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולדורותיאה מדנמרק, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ודורותיאה מסקסוניה-לאוונבורג.
לאחר מותו של פרידריך אולריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג, חולקו בשנת 1635 שטחי בית ולף; גאורג קיבל את נסיכות קאלנברג שכללה את שטחי נסיכות גטינגן לשעבר, ואילו אחיו אוגוסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג קיבל את שטחי נסיכות לינבורג.
גאורג העביר את מקום מגוריו להנובר, שעל שמה נקראים צאצאיו בית הנובר. ב-2 באפריל 1641 מת גאורג, ובמקומו עלה לשלטון בנו כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג.
משפחתו

בשנת 1617 התחתן גאורג עם אנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ואשתו מגדלנה מברנדנבורג. ממנה היו לו 8 ילדים:
מגדלנה מבראונשווייג-לינבורג (1618).
כריסטיאן לודוויג, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1622–1665).
גאורג וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1624–1705).
יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1625–1679).
סופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג (1628–1685).
דורותיאה מגדלנה מבראונשווייג-לינבורג (1629–1660).
ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1629–1698).
אנה מריה אלאונורה מבראונשווייג-לינבורג (1630–1666).
גאורג, דוכס הוהנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באפריל 1929 טירת ארטסטן, אוסטריה 
 פטירה:  25 ביולי 2019 (בגיל 90) 
 מדינה:  אוסטריה 
 השכלה:  אוניברסיטת וינה  Stiftsgymnasium Melk 
 בן או בת זוג:  Princess Eleonore, Duchess of Hohenberg (4 ביולי 1960–?) 
 פרסים והוקרה
 עיטור הזהב הגדול של שטיריה  מסדר גיזת הזהב  מדליית הכסף הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית 
 
גאורג, דוכס הוהנברג (בגרמנית: Georg Hohenberg;‏ 25 באפריל 1929 – 25 ביולי 2019), היה, בזמן מותו, הנציג הבכיר של בית הבסבורג-לורן.
ביוגרפיה

גאורג נולד בטירת ארטשטטן בקהילת ארטשטטן-פוברינג, אוסטריה תחתית, ב-25 באפריל 1929. הוא היה בנם השני של מקסימיליאן, דוכס הוהנברג והרוזנת מריה אליזבת בונה פון ואלדנבורג צו וולפיג אונד ואלדזה, בתם של מקסימיליאן, נסיך ואלדנבורג צו וולפיג אונד ואלדזה ומריה זידוניה, נסיכת לובקוביץ'.
לאחר התמוטטות המלוכה, כל התארים האוסטריים בוטלו בחוק ב-1919. מכאן ואילך, השמות כללו רק שם משפחה ושם משפחה, ללא פון או תארים, גאורג הוהנברג.
ב-16 באוגוסט 1977, עם מותו של אחיו הבכור, פרנץ, דוכס הוהנברג, הפך גאורג לראש בית הוהנברג. גאורג הוהנברג היה דיפלומט ומונה לשגריר הרפובליקה של אוסטריה במספר מדינות, כאשר מינויו האחרון היה בכס הקדוש בתקופת האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
הדוכס גאורג עוטר בצלב הגדול של בית המשפט של המסדר הצבאי הקונסטנטיני הקדוש של גאורג הקדוש.
גאורג, דוכס הוהנברג מת ב-25 ביולי 2019 בגיל 90.
משפחתו

הדוכס גאורג התחתן בנישואים אזרחיים ב-4 ביולי 1960 בווינה ובטקס דתי ב-8 בספטמבר 1960 בשלוס ולד, עם אלאונורה מאוירספרג-ברונר, בתו של קרל אלן, נסיך אורספרג-ברונר והרוזנת מארי הנרייט ממראן. לזוג נולדו שלושה ילדים.
גאולה גיל

| --- | --- |

גאולה גיל (2005)
 לידה:  24 בדצמבר 1932 (בת 91) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1950
 עיסוק:  זמרת
 סוגה:  זמר עברי
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
גאולה גיל (נולדה ב-24 בדצמבר 1932) היא זמרת ישראלית שפעלה בשנות השישים.
קורות חיים

גאולה גיל נולדה בתל אביב בשם גאולה לבבי להורים יוצאי טשקנט. אביה ניגן בכלי נגינה שונים (בעיקר מנדולינה) ואמה נהגה לשיר.
הצטרפה לנח"ל בגיל 16, התגייסה לצה"ל ב-1950, והחלה את השירות בקיבוץ דפנה. היא הצטרפה למחזור הראשון של להקת הנח"ל ושירתה יחד עם יוסי בנאי ויונה עטרי. שם גם הכירה את מנהלה המוזיקלי של הלהקה דובי זלצר, שהיה לבעלה.
לאחר שחרורה היו זלצר וגיל חברי קיבוץ סער במשך תקופה קצרה ובהמשך, נסעו יחד לארצות הברית שם למד זלצר ניצוח וקומפוזיציה. הם הופיעו שם במסגרת להקת "אורנים צבר" בשירי פולקלור ישראליים וגיל זכתה בתחרות לשירה עממית בבולטימור. גיל הקליטה שני שירים ללחניו של זלצר שהפכו ללהיטים גדולים: "נערה ושמה כנרת" ו"דבר אליי בפרחים" (הוקלט בארצות הברית עבור "הד ארצי").
ב-1958 הוציאו גיל ודובי זלצר בארצות הברית תקליט בשם שירי חגים של ישראל בעברית. גאולה גיל כתבה חלק מהמילים. ב-1960 ייצגה את ישראל בפסטיבל הפולק של ניופורט (בישראל הוא נקרא אז "פסטיבל הפולקלור").
באמצע שנות השישים הופיעה בהרכב "שלישיית גאולה גיל" ברחבי אמריקה עם הגיטריסטים דון חוליו (יואל דן) ויגאל חרד. להרכב זה הצטרף ג'וקי ארקין והקבוצה יצאה לסיבוב הופעות בברית המועצות, בין היתר בערים מוסקבה, וילנה וריגה. הצלחת ההרכב במוסקבה, במה שנחשב כהופעה היסטורית של ישראלים שם, גרם להארכת סיבוב ההופעות. לאחר הסיבוב הוציא ההרכב תקליט.
בקיץ 1965 ושוב בקיץ 1966 נסעה לסיבוב הופעות בברית המועצות ונחלה הצלחה.
אלבום נוסף שהוציאה, "שירים אחרי המלחמה" (1967), הורכב משירים שנכתבו בעקבות מלחמת ששת הימים, בהם "הכותל" ו"למנצח שיר מזמור". ב-1968 הוציאו גאולה גיל ודובי זלצר תקליט עם מיטב שיריה באנגלית במילים שונות מהמקור העברי.במקביל הוציאו גם תקליט עברי שאחד משיריו כמו בתקליט באנגלית הוא ירושלים שכתב ושר במקור שארל אזנאבור תורגם עזריה רפפורט.
לאחר חזרתם של הזוג ארצה, הקליטה גיל גרסאות לשירי סרטים אותם הלחין זלצר ("פורטונה", "אולי תרדו שם"), ביצעה את שירי סרט הילדים "שמונה בעקבות אחד" וחידשה את שירי בעלה מלהקת הנח"ל, בהם "יא ירח". היא הוציאה את התקליט "מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה", שהורכב משירי ילדים מקוריים ושירי ילדים ממחזות זמר כמו "צלילי המוסיקה", ממנו הצליח מאוד שיר הנושא ("מי יודע מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה"), למילותיו של ע. הלל וללחנו של זלצר. בשנת 1968 נבחרה ל"זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל.
גיל השתקעה בלוס אנג'לס, בני הזוג גיל וזלצר התגרשו בניו יורק ב-1968 וגיל נישאה שם בשנית לתסריטאי היהודי ריצ'רד קוהן. בשנים מאוחרות יותר היא הסבירה כי "אני שם בגללו ובגלל הפרנסה".
בשנת 2008 חזרה גיל לגיחה קצרה על הבמות בישראל בערב הוקרה לדובי זלצר ובפסטיבל "ימי זמר בחולון" יחד עם ריקה זראי וחדוה עמרני.
בריאיון ל"ידיעות אחרונות" באותה שנה אמרה:
הערות שוליים

1 2 3  דינה חלוץ, "היא עוד תשוב", שבועון לאשה, 9 באוגוסט 2010, עמ' 48–51
↑  Holiday Songs of Israel, folkways.si.edu (באנגלית אמריקאית)
↑  פסטיבל הפולקלור ניופורט 1960 - אריך נגן
↑  ערב פרידה במוסקבה מלהקת גאולה גיל וארקין, למרחב, 27 ביולי 1966
ראיון עם גאולה גיל ברדיו מוסקבה, למרחב, 12 ביולי 1966
טלילה בן-זכאי, "כבשו" את בריה"מ - חוזרים הביתה, מעריב, 27 ביולי 1966
↑  ישראלית קטנה ברוסיה הגדולה, דבר, 12 באוגוסט 1965; הקהל הסובייטי הריע לאמנים הישראליים, מעריב, 4 ביולי 1966; הצלחה רבה במוסקוה לאמנים ישראליים, דבר, 5 ביולי 1966; עשר הופעות נוספות לגאולה גיל וג'וקי בבריה"מ, מעריב, 8 ביולי 1966; הוארך מסע אמנים ישראליים בברה"מ, דבר, 10 ביולי 1966; הצלחה עצומה בהופעת אמנים ישראליים בריגה, מעריב, 11 ביולי 1966; טלילה בן-זכאי, "כבשו" את בריה"מ – חוזרים הביתה, מעריב, 27 ביולי 1966; "הקהל לא רצה לצאת מהאולם; אלפים ביקשו לנגוע בנו..." סיפרה הזמרת גאולה גיל בשובה מסיור הופעות בברה"מ, דבר, 31 ביולי 1966; רדיו מוסקווה הקדיש חצי שעה לזמרת גאולה גיל, דבר, 12 ביולי 1966.
↑  Geula Gill – Geula Gill Now (Vinyl) (באנגלית), נבדק ב-2021-09-07
↑  ירושלים- גאולה גיל- מילים ולחן -שארל אזנבור עברית-עזריה רפפורט-עיבוד יצחק גרציאני- 1969, נבדק ב-2021-09-07
↑  העולם הזה, גיליון 1608 ,26/06/68, עמ' 19
↑  אור ברנע, גאולה גיל שוב שרה זלצר, באתר ynet, 23 באפריל 2008.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312867605171  ISNI: 0000 0000 3301 6974  LCCN: n93013878  MusicBrainz: 09e8c85b-994d-4d8f-a3ef-ea9d96266fc5  VIAF: 26269084   WorldCat (עם VIAF): 26269084
ברתאן, מלך סאסקס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־7 
 פטירה:  שנות ה־80 של המאה ה־7 
 
מפה המציינת את גבולות ממלכת סאססקס באותה תקופה
ברתאן (באנגלית: Berthun או Beorhthun)  היה מלך ממלכת סאסקס בשלהי המאה השביעית. ככל הנראה מלך אנדהאן לצד את'לוויל, או תחתיו, ולצד אנדהאן וייתכן שכל אחד מהם היה חבר במועצת זקנים (אלדרמן), והם שלטו יחדיו בממלכה, או כי את'לוויל שלט על כל הממלכה ואנדהאן וברתאן שלטו רק על חלק קטן ממנה, או שלטו כמשנה למלך.
פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו של ברתאן. מרבית פרטים אלה ידועים מצווים מלכותיים אשר שרדו עד ימינו.
על פי ספרו של בדה ונרביליס "תולדות הכנסייה של האומה האנגלית": לאחר נפילתו של את'לוויל בקרב למול קאדוואלה, מלך ממלכת וסקס אשר פלש לממלכת סאסקס, הצליחו אנדהאן וברתאן אשר מלך, לגרש את קאדוואלה מהממלכה. כאמור בספרו של בדה, בשנת 686, ככל הנראה זמן קצר לאחר הניצחון על קאדוואלה תקפה ממלכת סאסקס את ממלכת קנט ואת הלות'היר מלכהּ. בראש צבא סאסקס עמדו אנדהאן וברתאן. מתקפה זו נועדה לתמוך בעליית אידריק אחינו של הלות'היר, לשלטון. בדה מספר כי ברתאן נהרג בקרב זה, וממלכות קנט וסאסקס נכבשה על ידי קאדוואלה.
גאולה ולונדון

| --- | --- |

 מנחים:  ירון לונדון, גאולה אבן-סער 
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 הפקה
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 תקופת שידור מקורית:  19 במאי 2019 – 27 בפברואר 2020
 קישורים חיצוניים
 עמוד התוכנית
 דף התוכנית ב-IMDb
 
גאולה ולונדון הייתה תוכנית טלוויזיה פוליטית ותרבותית, בהגשת ירון לונדון וגאולה אבן סער, ששודרה בערוץ כאן 11 בין ה-19 במאי 2019 ל-27 בפברואר 2020.
התוכנית שודרה בימים ראשון עד חמישי בשעה 19:15.
היסטוריה

ב-11 במאי 2019 עלה קדימון התוכנית בערוץ היוטיוב של "כאן" ובערוץ הטלוויזיה "כאן 11" התוכנית עלתה ב-19 במאי 2019.
היסטוריה > סערות שהתעוררו בעקבות דברים של ירון לונדון

התוכנית זכתה לתהודה תקשורתית בעקבות וידויו של ירון לונדון על כך שחפן את שדה של אישה שאינו מכיר כתגובה לכך שמיששה את בטנו. הווידוי גרר את תגובתו של ירון בתוכנית המובילה שטען כי אין מדובר בהטרדה מינית. כמו כן, נשמעו קריאות לפיטורו, בין היתר מצד מירי רגב מטעם הליכוד. נטען מצד גורמים בתקשורת כי ייתכן שתגובתה היא תוצאה של מסע הרדיפה כנגד תאגיד השידור ולא מן המקרה עצמו, כיוון שבמקרים דומים תגובתה הייתה שונה ודווקא גיבתה את המואשם בהטרדה. בתוכנית אחרת, ששודרה ב-18 באוגוסט 2019, סיפר לונדון על שיחה שהתרחשה בינו לבין דודו טופז ובה שאל לונדון את טופז מדוע התגרש. בתשובה לדבריו של טופז, לטענתו, כי טופז "מאבד את הליבידו לטובת חיי הנישואים", ענה לונדון "אתה בעצם רוצה את הכוס הגלקטי". הדבר סוקר במגוון תוכניות, בהן חמש עם רפי רשף ועורר סערה גם ברשתות החברתיות. בתוכנית אחרת אמר ירון לונדון כי "הערבים הם פראי אדם", ובראיון התנצלות לדוריה למפל בחדשות הערב של אותו ערוץ, אמר כי כוונתו המקורית הייתה לטעון ש"התרבות הערבית כושלת". עוד לפני התנצלותו של לונדון, הוציא תאגיד השידור הישראלי הודעת גינוי לדבריו של לונדון. התוכנית הייתה אמורה לרדת ב-16 בפברואר 2020, כאשר במקומה תעלה תוכנית אקטואליה חדשה, אך לבסוף בשל משבר הקורונה שהחל באותם ימים הסתיימה ב-27 בפברואר.
הערות שוליים

1 2  ערן סויסה, "גאולה ולונדון" יורדת מהאוויר, באתר ישראל היום, 13 בינואר 2020
↑  גאולה ולונדון, באתר כאן
↑  רפי רשף, ‏חמש עם רפי רשף - 19.08.19, באתר ‏מאקו‏, 19 באוגוסט 2019
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ולי מאנה

| --- | --- |

מאנה, 1894
 לידה:  14 בנובמבר 1878 הרובע השישה-עשר של פריז, צרפת 
 פטירה:  14 ביולי 1966 (בגיל 87) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Eugénie Julie Manet 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות פאסי 
 בן או בת זוג:  Ernest Rouart (31 במאי 1900–27 בפברואר 1942) 
 
ג'ולי מאנה (בצרפתית: Julie Manet;‏ 14 בנובמבר 1878 – 14 ביולי 1966) הייתה ציירת, דוגמנית, סופרת ואספנית אמנות צרפתייה.
ביוגרפיה

ג'ולי מאנה, נולדה בפריז, הייתה בתם וילדתם היחידה של האמנית ברת מוריזו והצייר אז'ן מאנה, אחיו הצעיר של הצייר אדואר מאנה. מות שני ההורים בתוך שלוש שנים הותיר אותה יתומה בגיל 16. כתוצאה מכך, היא הייתה נתונה לאפוטרופסות של המשורר והמבקר סטפאן מלארמה ועברה להתגורר עם בני דודיה. היא קיבלה גם תמיכה מחברי משפחה, פייר-אוגוסט רנואר בפרט.
במהלך חייה דגמנה ג'ולי לעיתים קרובות עבור אמה ואמנים אימפרסיוניסטים אחרים, כולל פייר-אוגוסט רנואר ודודה אדואר מאנה.
ספרה

יומן הנעורים שלה, שפורסם באנגלית בשם "Growing up with the Impressionists", מספק תובנות על חייהם של ציירים צרפתים, כולל רנואר, דגה, מונה וסיסלי, וכן ביקור ממלכתי בשנת 1896 של הצאר ניקולאי השני ופרשת דרייפוס שלהם הייתה עדה. הדיווחים הגלויים שלה ביומנה על שיחות שולחן ארוחת הערב על אותה פרשה שפכו אור על דעותיו הפרטיות של רנואר, על פטריוטיות ואנטישמיות.
חיים אישיים

במאי 1900 נישאה ג'ולי לצייר ארנסט רואר, ובנו של הצייר אנרי רואר. החתונה הייתה "חתונה כפולה". זוג נוסף התחתן בחתונה שהתקיימה בפאסי, בת דודתה של ג'ולי, ג'נין גובילארד נישאה לפול ואלרי. לג'ולי נולדו שלושה ילדים, ג'וליין (נולד ב-1901), קלמנט (נולד ב-1906) ודניס (נולד ב-1908). גם ג'וליאן וגם דניס ירשו כמה מציוריה של מוריזו סבתם, המוצגים כעת במוזיאון מרמוטאן מונה.
ג'ולי מאנה כדוגמנית

ברת מוריזו, "אז'ן מאנה ובתו בבוגיבל," 1881
אדואר מאנה, "ג'ולי מאנה יושבת על פח השקיה", 1882
ברת מוריזו "אז'ן מאנה ובתו בגן," 1883
פייר אוגוסט רנואר, "ג'ולי מאנה עם חתול," 1887
ברת מוריזו, "ג'ולי מאנה וגרייהאונד", 1893
פייר אוגוסט רנואר, "דיוקן ברת מוריזו והבת ג'ולי מאנה", 1894
פייר אוגוסט רנואר, "דיוקנה של ג'ולי מאנה", 1894
הערות שוליים

↑  Daniel, Malcom R; Parry, Eugenia; Reff, Theodore; Bibliothèque nationale de France (Paris); Getty Museum [Los Angeles]; Metropolitan Museum of Art [New York] (1998). Edgar Degas, photographer (באנגלית). New York: Metropolitan Museum of Art. pp. 35. ISBN 978-0-87099-883-6. OCLC 902184033.
↑  Kline, Nancy (2017-12-08). "Great Art, Repugnant Politics". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-03-06.
↑  Monneret, Sophie (1987). L'Impressionnisme et son époque, Volume 2 (בצרפתית). Paris: Robert Laffont. p. 788. ISBN 978-2-221-05412-3.
↑  "Berthe Morisot: Permanent event at the Musée Marmottan-Claude Monet in Paris, France". Wall Street International Magazine. 9 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12623133v (data)  CiNii: DA04862695  GND: 118842447  ISNI: 0000 0000 8376 9923  LCCN: n80041351  NDL: 00470989  NKC: jo20181019039  NTA: 071567119  RERO: 02-A003556412  RKD: 309420  SNAC: w6zs50h2  SUDOC: 083520651  TePapa: 45043  ULAN: 500349071  VIAF: 42635034   WorldCat (עם VIAF): 42635034
גאורג, דוכס סקסוניה

גאורג, דוכס סקסוניה (בגרמנית: Georg der Bärtige;‏ 27 באוגוסט 1471–17 באפריל 1539) היה דוכס סקסוניה מבית וטין.
ביוגרפיה

היינריך נולד במייסן ב-27 באוגוסט 1471, והיה בנם הבכור של אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה, וסידוניה מפודבראדי, בתם של גאורגה פודבראדי, מלך בוהמיה וקוניגונדה משטרנברג. בשנת 1500 מת אביו, וגאורג ירש את דוכסות סקסוניה, בעוד אחיו היינריך הפך ללורד של פריסלנד. השלטון הסקסוני בפריזלנד הוטרד מהתקוממות מתמשכת, וכתוצאה מכך, היינריך, שהיה בעל אופי די מתון, ויתר על התואר שלו בשנת 1505 לטובת גאורג, בתמורה לקצבה ולמחוזות וולקנשטיין ופרייברג, שבה הוא התגורר. גם תחת שלטונו של גאורג המשיכו המרידות בפריסלנד, ומשום כך מכר גאורג בשנת 1515 את הנחלות לקרל, דוכס בורגונדי.
בשנת 1517 החל מרטין לותר את הרפורמציה הפרוטסטנטית בגרמניה, וכמה שנים מאוחר יותר המיר אחיו היינריך את דתו ללותרניזם, בעוד גאורג נשאר קתולי אדוק. בשנת 1525 היה גאורג ממקימי הליגה של דסאו, ובשנת 1538 היה ממקימי הליגה הקדושה של נירנברג, שנועדו לחיזוק האינטרסים הקתוליים בגרמניה. רק שניים מבניו של גאורג שרדו עד לבגרותם, יוהאן ופרידריך, אולם שניהם מתו לפניו ללא ילדים. כאשר נפטר פרידריך בשנת 1539, הפך אחיו היינריך להיות יורש העצר של הדוכסות פי חוק ההסדר של 1499, אולם כדי למנוע רצף פרוטסטנטי, ניסה גאורג לעקוף את רצונו של אביו, לנשל את היינריך, ולהוריש את הדוכסות לארכידוכס פרדיננד, אחיו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. עם זאת, גאורג מת רק חודשיים מאוחר יותר ב-17 באפריל 1539, ואחיו היינריך ירש את הדוכסות, והפך את הלותרניזם לדת המדינה של דוכסות סקסוניה.
משפחתו

ב-21 בנובמבר 1496 התחתן גאורג בדרזדן עם ברברה יגלו, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה, ממנה היו לו עשרה ילדים:
כריסטוף מסקסוניה (1497).
יוהאן, נסיך הכתר של סקסוניה (1498–1537).
וולפגנג מסקסוניה (1499–1500).
אנה מסקסוניה (1500).
כריסטוף מסקסוניה (1501).
אגנס מסקסוניה (1503).
פרידריך, נסיך הכתר של סקסוניה (1504–1539).
כריסטינה מסקסוניה (1505–1549), התחתנה עם פיליפ הראשון, רוזן הסן.
מגדלנה מסקסוניה (1507–1534), התחתנה עם יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג.
מרגרטה מסקסוניה (1508–1510).
גאולה חמילבסקי

| --- | --- |
גאולה חמילבסקי. צילום הרצל בן משה
גאולה חמילבסקי. צילום הרצל בן משה
 לידה:  20 ביוני 1941 (בת 83) רחובות, פלשתינה (א"י) 
 שם לידה:  גאולה דהרי 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תחום כתיבה:  שירה
 
גאולה חמילבסקי דהרי (נולדה ב־20 ביוני 1941) היא משוררת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

גאולה חמילבסקי דהרי נולדה בראשית שנות הארבעים בשכונת שעריים ברחובות. למדה בבית ספר יסודי ובתיכון "תחכמוני", השייך לזרם הדתי. בעלת תואר ראשון בלשון עברית וערבית ותואר שני בספרות ערבית מאוניברסיטת בר-אילן.
לאורך שנים עסקה בחינוך ובהוראת השפה הערבית והלשון העברית בבית הספר התיכון בחטיבה העליונה. במהלך עבודתה כתבה שירים גם סיפורים. כמו כן, הייתה חלק מחוגים ספרותיים שונים שהתכנסו, בין השאר, בבתי קפה. מספר שירים שכתבה התפרסמו בכתבי עת כמו "עמדה" "חדרים" "המסדרון" "נתיב" ועוד.
לימדה כתיבה יוצרת בחוגים של גמלאים, גם נשאה הרצאות בנושאים ספרותיים, כמו למשל השוואה בין יצירותיהם של א.ב יהושוע "המאהב" לבין יצירתו של דויד גרוסמן "אישה בורחת מבשורה."
ספריה

המפלצת המופלאה של המשפט. שירה. הוצאת "טרקלין," 1988.
רופא מנתח אהבה. שירה. הוצאת "טרקלין," 1999.
חמדת הבלש. רומן בלשי. הוצאת "טרקלין," 2007
לעצור לרגע. רומן. הוצאה דיגיטלית "מנדלי מוכר ספרים, "2012
דוהר מעל לשברים. שירה. הוצאת "ארגמן מיטב", 2021
הערות שוליים

↑  גאולה חמילבסקי דהרי - א.ב יהושע ודוד גרוסמן, נבדק ב-2019-12-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309271605171  ISNI: 0000 0000 4977 9431  LCCN: nr99009197  VIAF: 63927032   WorldCat (עם VIAF): 63927032