stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מישהו (שיר)
תוכן השיר

השיר מדבר על אדם מת שהיה קרוב אל הדובר. הוא נמצא למעלה בשמיים, על פי האמונה כי אנשים מתים נמצאים במקום זה. הדובר והמת נמצאים במקומות שונים. החי נמצא בין החיים והמת למעלה בין המתים, ולכן הם "סובבים בשתי דרכים שונות". הדובר מבטיח למת כי הם ייפגשו, אך לא עכשיו אלא בעתיד, "בתום ימים רבים והרבה לילות", לאחר חילופי עונות רבים.
הערות שוליים

1 2  עמי פרידמן, עשור בלעדיו: מאחורי השירים של אהוד מנור, באתר ynet, 12 באפריל 2015
↑  אהוד מנור, באתר הרשמי של מתי כספי
מלגת אלון

מלגת אלון היא מלגה שניתנת על ידי ות"ת ונועדה לאפשר קליטה של חוקרים צעירים מצטיינים באוניברסיטאות בישראל.
המלגה נועדה להתגבר על המחסור בתקציב לקליטתם של חוקרים צעירים, כאלה שזה עתה סיימו את הכשרתם האקדמית דוקטורט ופוסט-דוקטורט. מלגת אלון אינה ניתנת לחוקר ישירות, אלא מממנת את העסקתו במשרה אקדמית באוניברסיטה (בדרגה שנקבעה לו) במשך שלוש שנים, שלאחריהן מתחייבת האוניברסיטה להמשיך ולהעסיקו במשרה תקנית. בנוסף ניתן למלגאי מענק חד-פעמי לרכישת ציוד מחקרי.
מלגת אלון קרויה על שמו של יגאל אלון, שהיה שר החינוך ויו"ר המועצה להשכלה גבוהה. המלגה ניתנת לחוקר על בסיס הצטיינותו האישית, אך הגשת הבקשה למלגה נעשית על ידי האוניברסיטה החפצה להעסיקו. על המלגה מתחרות כל האוניברסיטאות בישראל, בלא שתקבע מכסה לכל אוניברסיטה או לתחומי המחקר השונים. בסך-הכל מוענקות בכל שנה, במסגרת התוכנית, עד 25 מלגות תלת-שנתיות חדשות. המלגות ניתנות למלגאים מתחומים שונים, בהם מדעים מדויקים והנדסה, מדעי החברה, מדעי הרוח ומדעי החיים.
עם הזוכים במלגת אלון נמנים כאלה שהפכו ברבות הימים לפרופסורים מן המניין, ובהם אבי בל, יוסף קפלן, רחל אליאור, ניר טסלר, מנחם פיש, דוד אסף, אסף חמדני, אורנה אלרואי-שטיין וחתן פרס ישראל נוגה אלון. יש גם כאלה שלא הגשימו את מטרתה של המלגה, ועברו מהאקדמיה לפעילות אחרת, ובהם חבר הכנסת לשעבר (ואחר כך שר האוצר) יובל שטייניץ.
הערות שוליים

↑  מלגות אלון, באתר המועצה להשכלה גבוהה
↑  שאלות ותשובות על מלגת אלון, ‏2020
↑  תקנון מלגת אלון (אורכב 09.06.2020 בארכיון Wayback Machine) שפורסם על ידי מל"ג לשנת תשע"ח
↑  מלגות לחוקרים עד 300 אלף שקל. מי יכול לקבל?, באתר ynet, 2 בספטמבר 2018
↑  חבר הכנסת יובל שטייניץ, באתר הכנסת
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיהאי לייטנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 במאי 1864 היידושאמשון, הונגריה 
 פטירה:  המאה ה־20 
 מדינה:  הונגריה 
 
מיהאי לייטנר (בהונגרית: Leitner Mihály; היידושאמשון, 10 במאי 1864 - ? ככל הנראה בשנות ה-30 של המאה ה-20) היה עורך דין הונגרי-יהודי עיתונאי, עורך עיתון וסופר.
קריירה

לייטנר נולד במשפחה יהודית בעיירה בת כ-13,000 תושבים במחוז היידו-ביהר בנפת דברצן. הוא היה תחילה תלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט (כיום בתרגום מהונגרית: המכללה הלאומית להכשרת רבנים - האוניברסיטה היהודית) והתכונן להיות רב, אך לא המשיך לסמיכה לרבנות ולמד גם משפטים, העדיף לעסוק בכך ופתח משרד עורכי דין בעיר דווה (אנ')(אז הונגריה) שהיא עיר מחוז (עירייה), מקום מושבה של מחוז Hunedoara בטרנסילבניה. הוא ייסד וערך את העיתון "דווה והסביבה" במשך שלושים שנה משנת 1901. כנשיא המקומי של סניף "מפלגת העצמאות" ההונגרית, הוא היה מעורב באופן פעיל בחיים הציבוריים בכלל והיהודיים בפרט לפני מלחמת העולם הראשונה. לייטנר משך תשומת לב רבה במאמרו שהופיע בעיתון החשוב ורב התפוצה "עיתון של פשט" ב-18 בינואר 1914 (Pesti Hírlap) שכותרתו הייתה "מדוע הולכים ומתמעטים ההונגרים בטרנסילבניה". הוא היה חבר במועצה הכלכלית המחוזית ובוועדת השיפוט, וכן היה מנהל בנק התעשייה המקומי. לייטנר היה מתורגמן מוסמך לגרמנית ולעברית בבית המשפט. לייטנר נבחר ליו"ר הארגון המחוזי על המפלגה ההונגרית הלאומית (OMP) שפעלה בין שתי מלחמות העולם ברומניה וייצגה את האינטרסים של ההונגרים במדינה.
מאמריו הופיעו בטורי העיתונים של:
דפי בראשוב
האופוזיציה
עיתון המזרח
המיעוט ההונגרי
הוא כתב כאמור גם בעיתוני בודפשט, ואך אחרי מלחמת העולם הראשונה היה הכותב הקבוע של מאמרי המערכת בכמה עיתונים בטרנסילבניה.
לייטנר מילא תפקידים מובילים בתחום החברתי וגם הכלכלי ובקהילה היהודית.
כתביו

עלייה לרגל לקבר פרנץ ראקוצי (דווה, 1906)
היהדות ודרך העתיד (לוגוש, 1926)
לקריאה נוספת

Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés III. (Kh–M). Főszerk. Dávid Gyula. בלקסיקון של הספרות ההונגרית ברומניה Bukarest: Kriterion. 1994. ISBN 973-26-0369-0
מייקל מרקס

| --- | --- |

 לידה:  1859 האימפריה הרוסית (1858–1883) סלונים, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  31 בדצמבר 1907 (בגיל 48 בערך) הממלכה המאוחדת סלפורד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, האימפריה הרוסית 
 בן או בת זוג:  האנה כהן (19 בנובמבר 1886–1907) 
 
מייקל מרקס (באנגלית: Michael Marks) היה יזם יהודי-אנגלי ממוצא ליטאי, ממייסדי חברת "מרקס אנד ספנסר".
ביוגרפיה

מרקס נולד ביוני 1859 (יש האומרים ב-1863), בעיר סלונים שבאימפריה הרוסית, בתחומי בלארוס של ימינו, למשפחה של יהודים-פולנים. בסביבות שנת 1882 היגר לעיר לידס בממלכה המאוחדת, שם עבד בחברה בשם "באראן", שהייתה ידועה בכך שהעסיקה מהגרים יהודים. בשנת 1884 פגש מרקס את אייזק דיוהרסט, איש עסקים מקומי. מרקס החל לקנות סחורה מהחברה של דיוהרסט, ולמכור אותה בעיירות הסמוכות. כך הצליח לצבור את הונו הראשון ולפתוח דוכן בשוק הפתוח של לידס. הדוכן שלו התייחד בסיסמהː "אל תשאל כמה זה עולה - הכֹּל בְּפֶּני". בנוסף, הוא החליט לשכור מקום בשוק מקורה בלידס. גם כאן בחלק מן הדוכנים השתמש מרקס בסיסמה "הכל בְּפֶּני". מרקס הרחיב את רשת הדוכנים שלו למקומות נוספים ביורקשייר ולנקשייר.
ביוגרפיה > מרקס אנד ספנסר

בשנת 1894 החליט מרקס להרחיב את העסק וחיפש לעצמו שותף עסקי. דיוהרסט, הציע לו את תומאס ספנסר, הקופאי שלו, בשל ניסיונו וקשריו העסקיים. מרקס קיבל את ההצעה ובשותפות עם ספנסר הקימו השניים רשת של חנויות בשם "מרקס אנד ספנסר" (Marks & Spencer) בערים רבות באנגליה, דוגמת מידלסברו, מנצ'סטר, בירמינגהם, ליברפול, בריסטול, שפילד, סנדרלנד וקארדיף.
החברה שמה את הדגש העיקרי שלה על איכות, בין השאר הקימה בשנת 1957 מערכת למדידת גודל גרב .
בשנת 1948 היא הקימה מחלקה לטכנולוגיית מזון. עד אמצע שנות ה-50 הצוות בקנטינות ובקפיטריות עבר הכשרה בנושא היגיינה .
במשך רוב ההיסטוריה שלה, היה לרשת גם מוניטין של מתן תמורה הוגנת לכסף. כשהמוניטין הזה החל לדעוך, הרשת נתקלה בקשיים רציניים. ניתן לטעון כי רשת M&S הייתה קמעונאית איקונית של 'מוצרי איכות בריטית'.
היחס הבלתי מתפשר ליחסי לקוחות התבטא בסיסמה משנת 1953: "הלקוח תמיד צודק לחלוטין!"
מרקס, שקיבל אזרחות בריטית ב־1897, המשיך לפתח את העסק עד מותו בגיל 48, ב-31 בדצמבר 1907 בסלפורד.
סניף מרקס & ספנסר ביוקרשיר
מכון מדעי טכנולוגי להלכה

| --- | --- |

המכון המדעי טכנולוגי להלכה ברחוב הפסגה 1 בירושלים
 מוסד אקדמי
 תקופת הפעילות:  1965–הווה (כ־59 שנים)
 מייסדים:  אליעזר קוגל, לוי יצחק הלפרין 
 מיקום
 מיקום:  רחוב הפסגה 1 שכונת בית וגן, כיכר הולנד, ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′18.24″N 35°10′56.47″E﻿ / ﻿31.7717333°N 35.1823528°E﻿ / 31.7717333; 35.1823528
 אתר המכון.
  (למפת ירושלים מוגדלת) מכון מדעי טכנולוגי להלכה(למפת ירושלים רגילה) מכון מדעי טכנולוגי להלכה(למפת הרי ירושלים רגילה) מכון מדעי טכנולוגי להלכה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מכון מדעי טכנולוגי להלכה he
 
בנין המכון מדעי טכנולוגי להלכה בירושלים
מכון מדעי טכנולוגי להלכה הוא מכון מחקר ויישום תורני מדעי, שמטרתו לברר את ההלכה, להתמודד עם השאלות הסבוכות שמעורר שילוב הטכנולוגיה בחיי האדם, וכן לפתח טכנולוגיות שיאפשרו שימוש במכשירים המתחדשים תוך שמירה על ההלכה.
היסטוריה

המכון המדעי הטכנולוגי להלכה נוסד בשנת ה'תשכ"ה (1965) ביוזמת הרב אליעזר קוגל על ידי הרב לוי יצחק הלפרין, בשיתוף עם גדולי פוסקי ההלכה, במטרה להתמודד עם השאלות והבעיות ההלכתיות המורכבות, אשר מתעוררות עם שילוב חיי היום יום במוצרים טכנולוגיים רבים במקביל להתפתחות המואצת של ענפי המדע וטכנולוגיה בכל תחומי החיים. המכון נמצא ברחוב הפסגה 1 בשכונת בית וגן בירושלים.
בראשות המכון עומד היום הרב אברהם משה הלפרין בנו של המייסד הרב לוי יצחק הלפרין שעמד בראשות המכון כיובל שנים, ומאז שנות ה-90 של המאה ה-20 הצטרף לאביו בפסיקה ההלכתית ויזמות המכון. הרב א. מ. הלפרין עומד בראש צוות רבנים ומהנדסים, בהם המהנדס דוד בנעט, מומחה בעל שם עולמי במעליות, המהנדס צבי מרכוס בעל התמחות מיוחדת באלקטרוניקה, המהנדס דב ציוני מומחה אלקטרוניקה ומערכות מוסדיות. כיועץ מדעי משמש ד"ר יעקב (יאשה) לרנר, שחיבר בין היתר את הספר "פיזיקה בשירות ההלכה".
סוגי מערכות באישור הלכתי של המכון

מעליות שבת (כולל מעליות MRL), התקני שבת למקררים, כשרות תנורי אפייה, התקני שבת למזגנים, התקני שבת לקולרים ומיני ברים, ארונות חימום וקירור, מדיחי כלים, משאבות ביוב וסילוקיות, מתקני סינון מים למקוואות, מעלוני מקוואות לנכים, פלטות שבת, מדי מים לשבת, מערכות אזעקה, מערכות למניעת בישולי עכו"ם, ארונות להובלת נפטרים במטוסים, דודי מים חמים לשבת, נפות חשמליות וידניות, מיחמי גלישה, מערכת כיבוי גז בשבת וביום טוב, מערכות קריאת כרטיסי כניסה לחדרי מלון, מערכות קריאה 'חולה-אחות', מפסקי שבת לחירום וביטחון, טלפון שבת לחירום וביטחון, מערכות אינטרקום, טומאת כהנים בבתי חולים בפגיות ובמחלקות פנימיות.
תחומי מחקר הלכתי-טכנולוגי ופעילות

פעילות המכון משתרעת על תחומים רבים:
ציוד ומיכשור של המטבח המודרני ושאלות השימוש ההלכתיות המתעוררות בו בשבת ובימי חול, למשל פיתוח מערכות שיאפשרו שימוש במקררים בשבת, מתן הכשרים לפלטת שבת למחם חשמלי, ועוד.
פיתוח מערכות ומתן הכשר למעלית שבת.
הלכה בצבא - תפקוד צוללות וסטי"לים.
ציוד רפואי - לחצנים לקריאה לאחות.
ייעוץ הלכתי למשטרת ישראל.
ייעוץ לבתי מלון, בתי אבות ועוד.
ייעוץ עבור שיגור לוויינים, ואנשי חלל.
המכון משמש כתובת מרכזית, לרבנים ומורי הוראה, ולאנשים רבים בישראל ובחו"ל, בשאלות ההלכה האקטואליות העולות על הפרק.
פעילות המכון זכתה לתמיכה של רבנים, ולאמון מצד גופי הממשלה והצבא והתעשיינים הגדולים במשק.
ספרים וחיבורים

סדרת הספרים מעשה חושב כרכים א'–י', סדרת הספרים עטרת שלמה כרכים א'–י', החשמל בהלכה, חימום מים בשבת, מעליות בשבת, טהרת פתחים, עטרת חכמים, אם אסק שמים, אמונת עתך, מעשה וגרמא בהלכה, על משמר השבת, Shabbat and Electricity ועוד רבות. המכון מוציא לאור במהדורת מייל כמדי חודש בטאון בשם אספקלריה ובו דברי ראש המכון הרב אברהם משה הלפרין ושאלות בהלכה המגיעות לפתחי המכון.
הספרים נגישים במאגרי המידע האינטרנטיים, כגון אוצר החכמה ואחרים.
הערות שוליים

↑  המלצות רבנים: הרב משה פינשטיין, הרב שלמה זלמן אוירבך והרב עובדיה יוסף באתר המכון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264950405171  LCCN: n82099672  VIAF: 127216662   WorldCat (עם VIAF): 127216662
מכרות המלך שלמה (סרט, 1986)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "מכרות המלך שלמה" מאת הנרי ריידר הגרד
 הופק בידי:  טים ברוק-האנט
 תסריט:  ג'ואל קיין
 עריכה:  פיטר ג'נינגס, קרוליין ניב
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  ג'ון סטיוארט
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה ברבנק
 הקרנת בכורה:  אוסטרליה 1986 ישראל 1997
 משך הקרנה:  כ-50 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית ופולנית)
 סוגה:  סרט הנפשה, סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט לכל המשפחה
 דף הסרט ב־IMDb
מכרות המלך שלמה (באנגלית: King Solomon's Mines) הוא סרט פנטזיה והרפתקאות מונפש אוסטרלי לכל המשפחה משנת 1986, המבוסס על רומן הרפתקאות בעל אותו שם הנכתב על ידי הנרי ריידר הגרד. הסרט נכתב על ידי ג'ואל קיין והופק על ידי טים ברוק-האנט, כאשר הפקת הסרט נעשתה באולפני ההנפשה ברבנק.
הסרט הופץ להקרנה ביתית ברחבי העולם ודובב לשפות שונות. הסרט הופץ לראשונה באוסטרליה בשנת 1986. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 1997. אורך הסרט הוא כ-50 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית ופולנית).
תקציר העלילה

הסרט מספר על שלושה בריטים, אלן קווטרמן, הנרי קורטיס וג'ון גוד, היוצאים למסע באפריקה כדי למצוא את המכרות האגדיים של המלך שלמה. במהלך המסע הבריטים פוגשים שבט אבוד ומכשפה מרושעת שמוכנה להשיג את האוצר בכל מחיר. הסרט הוא הגרסה הכי נאמנה לסיפור המקורי.
דמויות ומדבבים > מדבבים מקוריים

טום ברלינסון - הנרי קורטיס
ג'ון מיילון - ג'ון גוד
ארתור דיגנם - אלן קווטרמן
בארי איטון
וואלאס איטון
ג'ון פיצג'רלד
כריס הייווד
סקוט היגינס
ברנדה סנדרס
דמויות ומדבבים > מדבבים בעברית

במאי הדיבוב בעברית היה מיכה אוזין סליאן ומפיקי הדיבוב היו עוזי פוקס, סאלי אמיגה וענבר שטגר עזרא.
מיכה אוזין סליאן - אלן קווטרמן / אנפודוס / המלך שלמה (סולימאן)
גיורא קנת - הנרי קורטיס / ג'ורג' קורטיס
יהויכין פרידלנדר - ג'ון גוד / טווילה
עמי מנדלמן - וולפגנג אמדאוס פרבוס / אומפובה
דור צויגנבום - קוויק אמברוז
אפי בן ישראל - מלכת שבא / גגול
ראו גם

שלמה
מנורה לשבת

מנורת שבת
מנורת שבת היא מנורה בעלת התקן המאפשר את הסתרת וגילוי האור, דבר המאפשר לשומרי שבת להחליש ולהגביר את התאורה החשמלית באופן מכני עקיף, ללא כיבוי והדלקה ממשיים, שהם פעולות האסורות בשבת וביום טוב.
הטיפוס הרגיל של מנורה מסוג זה הוא בעל כיסוי חיצוני מסתובב, שצידו האחד פתוח וצידו השני אטום. בעת שיש צורך באור, ניצב החלק הפתוח מול התאורה, ובעת שיש צורך בחושך, מסובב המשתמש את הגוף החיצוני לצידו האטום, ובכך חוסם את האור ללא כיבויו.
ההתקן הומצא על ידי שמואל ופר, ב-2004, ומאז נמכרו מעל ל־10,000 יחידות מהמוצר. הייצור נעשה בסין על ידי Kosher Innovations, חברה קנדית.
הערות שוליים

↑  Entrepreneurs Find Ways to Make Technology Work With Jewish Sabbath, New York Times, 16/18/2009
מסיר מוך

שימוש במסיר מוך
מסיר מוך (באנגלית: Lint remover) הוא כלי ניקוי המורכב מגליל של סרט דביק חד צדדי המותקן על גבי גלגלת עם ידית. המכשיר מאפשר הסרת מוך או סיבים קטנים אחרים מביגוד, ריהוט, מצעים ועוד.
לקבלת התוצאות הטובות ביותר יש להעביר את מסיר המוך מספר פעמים ובחוזקה על האזור הנגוע עד שכל הסיבים מוסרים. לאחר כל שימוש יש להסיר את שכבת סרט הדבק העליונה בגליל. כאשר כל שכבות הדבק בגליל נגמרות ניתן לרכוש גליל חדש למכשיר בנפרד.
מסיר המוך מאפשר סיבוב מהיר של 360 מעלות המאפשר הסרה קלה של סיבים עקשנים, בהם שיער בעלי חיים. המוצר פופולרי בקרב בעלי כלבים וחתולים, שכן הוא מאפשר להסיר גם את שיערותיהם מבדים, שטיחים וכדומה.
מוריס רוז

| --- | --- |

מוריס רוז
 לידה:  26 בנובמבר 1899 מידלטאון (Middletown), קונטיקט, ארצות הברית ארצות הברית
 נהרג:  30 במרץ 1945 (בגיל 45) ליד פאדרבורן, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בהולנד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Officer Candidate School  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  בית הספר על שם דווייט אייזנהאואר לביטחון לאומי ואסטרטגיית משאבים  United States Army Cavalry School  United States Army Infantry School  תיכון איסט 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1917–1919, 1920 – 1945
 דרגה:    מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-3
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין    מדליית השירות המצוין    כוכב הכסף עם שני עלי אלון   אות לגיון ההצטיינות    כוכב הארד    לב הארגמן עם עלי אלון   אות לגיון הכבוד (צרפת)   צלב המלחמה עם ענף דקל (צרפת)   צלב המלחמה עם ענף דקל (בלגיה)
 
מוריס רוז (באנגלית: Maurice Rose‏; 26 בנובמבר 1899 – 30 במרץ 1945) היה גנרל יהודי בצבא ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה. היה הקצין היהודי הבכיר ביותר בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים

רוז נולד במידלטאון, קונטיקט, ארצות הברית, כ-30 ק"מ מדרום להרטפורד, בירת המדינה. הוא היה בנם השני של שמואל וקטי בראון רוז, יהודים שהיגרו מפולין בשנות ה-80 של המאה ה-19. אביו וסבו שימשו כרבנים. ב-1902 עברה המשפחה לדנוור, קולורדו. בהיותו כבן 15 התנדב רוז לשרת כטוראי במשמר הלאומי של קולורדו, כדי להצטרף למסעו של הגנרל ג'ון פרשינג למקסיקו, בשנת 1915, אולם הוא שוחרר מן השירות משהתברר ששיקר לגבי גילו.
בשנת 1917, לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, התנדב רוז לקורס קציני חיל רגלים. הוא שירת בדיוויזיה ה-89 בצרפת, והשתתף בקרב סן-מייל שם נפצע, ובמתקפת מז-ארגון. הוא השתחרר מן הצבא בשנת 1920 בדרגת קפטן, ועסק למשך זמן קצר בעבודות אזרחיות שונות, ואולם בתוך פחות משנה חזר לצבא הקבע בדרגת לוטננט משנה.
ב-1941 היה רוז מייג'ור, ובשנת 1942 קודם לדרגת לוטננט קולונל. הוא השתתף בפלישת בעלות הברית לצפון אפריקה, מבצע לפיד, כראש מטה דיוויזיית השריון השנייה. במהלך המערכה בתוניסיה מונה רוז כמפקד צוות קרב חטיבתי של הדיוויזיה ה-1, והיה הקצין הראשון שקיבל את כניעתה של יחידת אויב שלמה. ביולי 1943 קודם לדרגת בריגדיר גנרל, והוחזר לדיוויזיית השריון השנייה; הוא פיקד על יחידה דיוויזיונית בעת פלישת בעלות הברית לסיציליה, והיה המפקד הראשון שנכנס לפלרמו.
ב-7 ביוני 1944 נחת רוז בראש יחידתו בחוף אומהה, 24 שעות לאחר הגל הראשון של נחיתת כוחות בעלות הברית עם תחילת הפלישה לנורמנדי, והשתתף בלחימה אל תוך צרפת. ב-8 באוגוסט 1944 התמנה רוז כמפקד דיוויזיית השריון השלישית, בדרגת מייג'ור גנרל. הוא נודע במנהיגותו האגרסיבית ובמעורבותו הישירה כמעט בקרבות, כאשר המטה שלו נמצא סמוך מאוד לקו הלחימה, ולפעמים אף בלחימה עצמה. הדיוויזיה שעליה פיקד זכתה לכינוי כ"ראש החנית" (Spearhead) ונודעה בקצב התקדמותה המהיר; השיא היה בהתקדמות של כ-150 קילומטרים ביום אחד. דיוויזיית השריון השלישית הייתה היחידה הראשונה שפרצה את קו זיגפריד.
ב-30 במרץ 1945, כאשר נסע רוז בג'יפ הפיקוד שלו באזור מיוער מדרום לעיירה פאדרבורן (כ-90 קילומטרים מדרום מערב להנובר) נתקל לפתע במספר טנקים גרמניים, שהקיפו אותו. רוז שלף את אקדחו, ונורה על ידי אחד ממפקדי הטנקים הגרמניים. על פי טענות שהועלו זמן רב לאחר מכן, רצחו חיילים אמריקניים בתגובה 110 גרמנים שלא היו קשורים לאירוע.
רוז היה המפקד האמריקני היהודי הבכיר ביותר שנהרג בקרב, והמפקד השני הכי בכיר שנהרג במלחמת העולם השנייה כולה. הוא נקבר בגרמניה, ולאחר זמן הועברה גופתו לבית הקברות הצבאי האמריקני בהולנד.
היסטוריונים רואים ברוז את אחד המפקדים האמריקניים המבריקים ביותר במלחמת העולם השנייה, שנשכח בשל נפילתו בקרב ובשל התעקשותו להימנע מפרסום. רושמי קורות חייו מכנים אותו "המפקד הנשכח הגדול ביותר של מלחמת העולם השנייה". רוז כונה גם "רומל היהודי".
רוז היה נשוי פעמיים, והיו לו שני בנים. הוא מתואר כ"אדם גבוה, זקוף, כהה שיער, ופנים מחוטבות. הוא היה נחוש ומהיר החלטה, ולא הניח לאדם, לאירועים או לתנאים חיצוניים כלשהו להפריע לו במלחמתו עם האויב".
לקריאה נוספת

Ossad, Stephen L.; Marsh, Don R. (2006). Major General Maurice Rose: World War II's Greatest Forgotten Commander. Taylor Trade Publishing. ISBN 978-1-4617-3376-8.
ארז לב-רן, "מייג'ור ג'נרל מוריס רוֹז", בתוך יניב פרידמן (עורך), לוחמה יהודית במלחמת העולם השנייה, המחלקה להיסטוריה ומרכז דדו, 2021, עמ' 123–160.
הערות שוליים

↑  קצין בכיר ממנו - לוטננט גנרל סיימון באקנר - נהרג בקרב אוקינאווה ביוני 1945.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010684834705171  BnF: cb112717844 (data)  GND: 128574232  ISNI: 0000 0000 7828 7890  LCCN: n2002047829  NARA: 17401318  SNAC: w66x1gzq  VIAF: 46122436   WorldCat (עם VIAF): 46122436
מלגת רוטשילד

| --- | --- |
 תיאור:  מלגה לחוקרים צעירים מצטיינים ובעלי פוטנציאל יוצא דופן
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  יד הנדיב 
 תקופת הפרס:  1979–הווה (כ־45 שנים) 
 נקרא על שם:  בנימין אדמונד ג'יימס דה רוטשילד 
 אתר רשמי
 
מלגת רוטשילד לחוקרים צעירים מצטיינים היא מלגה שמעניקה יד הנדיב מאז שנת 1979 במטרה לסייע לחוקרים צעירים מצטיינים ובעלי פוטנציאל יוצא דופן להתקדם בתחום עיסוק המדעי.
המלגות מוענקות בתחומי מדעי הטבע, המדעים המדויקים, במדעי החיים, במדעי הרוח והחברה ובחקר המוח, התודעה ושפה.
לוגו יד הנדיב
מלגות רוטשילד מוענקות לבעלי תואר שלישי המעוניינים להמשיך ללימוד בתר-דוקטורט מחוץ לישראל. על פי אתר יד הנדיב: מרבית מקבלי המלגה השתלבו במוסדות אקדמיים בישראל, ביניהם זכו למעמד מוביל בתחומם וכמה מהם אף ממלאים תפקידי הנהגה אקדמיים בארץ.
מועמדות למלגה מוגשת אך ורק באמצעות האוניברסיטאות בישראל. בכל אוניברסיטה נהוג תהליך מיון לבחירת המועמדים המוגשים לקרן יד הנדיב עד לבחירת הזוכים.
המלגה מוענקת מדי שנה.
ראו גם

מלגת אלון
פרס רוטשילד
הערות שוליים

↑  מלגות רוטשילד, באתר יד הנדיב
מנוריאליזם

תרשים גנרי של אחוזה בימי–הביניים, הכוללת שטחים פתוחים, שטחים מגודרים, מחזור זריעה, דומנה ומנסוס, אדמת יער משותפת, אדמת מרעה ואדמות בור
מנוריאליזם או סניורליזם הוא שמו של ארגון הכלכלה והחברה האיכרית בתקופת ימי הביניים במערב ובחלקים ממרכז אירופה. השיטה המנוריאלית אופיינה בהאצלת הכוח הכלכלי והמשפטי לאדון, שחי על האדמות שבבעלותו ועל מיסוי שגבה מאוכלוסיית האיכרים והצמיתים שתחתיו. התחייבויות מיסוי אלו שלהם ניתן היה לשלם באמצעות עבודה (קורווה), באמצעות מוצרים ("ברטר") או לעיתים נדירות כסף.
המילה "מנור" או "סניור" מבוססת על חלוקת שטחי אירופה לשטחים ששמם היה  "סניוריה" (seigneurie) (אחוזה), שכל אחד מהם היה כפוף בדרך כלל לסניור, אדון האחוזה. הסניור החזיק בחצר מנוריאלית שבה היו נהגים וחוקים מקומיים. חלק מהסניורים היו בישופים ואבות מנזרים, שסמכותם הייתה דומה לזו של סניור.
הסניורים קנו לעצמם בדרך כלל את אחוזותיהם באחת מארבע דרכים מקובלות: כירושה של וילה (חווה) רומית, שבעליה המקוריים נטש אותה, חוסל על–ידי האדון החדש, או הפך לשותף חלקי או מלא, שווה או כפוף לאדון חדש; כמתנה (aprisio) שהעניק השליט העליון מתוך כלל אדמות המלוכה (הפיסק, fisc) והייתה מותנית בתנאים מסוימים; כאדמה בבעלות מלאה (נחלת אבות, אלודיום, allodium) של האדון; או כבנפיקיום או פרקריה (benefice, precaria)—אדמה שהוענקה לאדון באופן מותנה. בפועל, כל הצורות נטו להפוך עם הזמן לאדמת אלודיום, ויכולתו של המלך שהעניקם לשלול את האדמות מן הוסאלים הייתה לרוב מוגבלת.
תכונות המערכת המנוריאלית

בכל סניוריה היו שלושה סוגים של אדמה:
החלקות הכלולות בדומנה ( demesne; terra indominicata) נשלטו במישרין על–ידי האדון, עובדו בעזרת חובות העבודה של האריסים ותוצריהן עברו לשימושו הישיר של משק הבית של האדון.
אדמה תלויה (מנסוס) - שהייתה אדמת הצמית או הווילן, שבה היה חייב האיכר לספק לאדון שירותי עבודה או חלק מן היבול (או כסף במקומם) בהתאם למנהג המקומי.
אדמת עיבוד חופשית שהייתה אדמה ללא מחויבות כזו, אך כפופה לנוהג המנוריאלי במובנים אחרים, ושולמו עליה דמי חכירה.
האדון נהנה, נוסף להכנסות אלו, מהכנסות על כל פעולה שבוצעה באחוזה, כולל שימוש בטחנת הקמח, במאפייה או בבית היין, או עבור הזכות לצוד או לתת לחזירים לרעות בשטח המיוער של האחוזה, כמו גם הכנסות בכל פעם שבה השתנה החוכר של חלקת אדמה. בגלל ההוצאות הגבוהות שהיו כרוכות בניהול האחוזה, נטו בעלי אחוזות קטנות להסתמך פחות על חכירת הווילנים.
מבחינה נומינלית היו הווילנים חוכרי אדמה מן האדון, אך בפועל הפכה החכירה כמעט בכל המקרים מוּרשת, עם תשלום לאדון עם העברת האדמה לחבר אחר במשפחה. נטישת האדמה הייתה אסורה על הווילן הצמית וגם העברת האדמה לאדם שלישי הייתה כרוכה בתשלום לאדון. בהדרגה, התפתח מנהג נפוץ של החכרת משנה של אדמה על–ידי וילנים לווילנים אחרים, וגם העבודה בדומנה הומרה במקרים רבים בתשלום נוסף לאדון, במיוחד החל מהמאה השלוש-עשרה.
בין המערכות המנוריאליות השונות היו הבדלים ניכרים ממקום למקום ומתקופה לתקופה. לא כל האחוזות כללו את כל שלושת סוגי האדמה. בדרך כלל, הדומנה היוותה בערך שליש מהאדמה וחלקות הווילנים היוו מעט יותר, אך חלק מהאחוזות כללו רק אדמת דומנה ואילו אחרות אדמות איכרים בלבד. היחס שבין חלקות חכירה חופשית ולא חופשית השתנה אף הוא במידה ניכרת, ודרש הסתמכות גדולה או קטנה יותר על עבודה שכירה לביצוע העבודה החקלאית בדומנה.
היחס שבין האדמה המעובדת לדומנה נטה לטובת הדומנה באחוזות הקטנות יותר, ולהפך באחוזות הגדולות יותר, בהן עמד לרשות האדון מספר רב יותר של וילנים לעיבוד אדמותיו. אחוז החכירה החופשית השתנה פחות, אך נטה להיות גדול יותר באחוזות קטנות.
האחוזות היו שונות גם בארגון הגאוגרפי שלהן. רובן חפפו לשטח שני כפרים או יותר, ולעיתים קרובות היו כפרים שהיו בו-זמנית בשליטה של שתי אחוזות, דבר שהוביל לעיתים להחלפת עבודות הדומנה בתשלום אצל האיכרים המרוחקים מאחוזת האדון. הדומנה כמו גם חלקות האיכרים לא היה יחידה אחת אלא בית מרכזי שסביבו אדמה ובנייני אחוזה, וכן רצועות שונות שפוזרו ברחבי האחוזה לצד חלקות הווילנים.
בעלי האחוזות לא היו תמיד וסאלים לוחמים שהעניקו שירותי לחימה או כסף לווסאל שמעליהם. חלק לא מבוטל מהאדונים (17 אחוז באנגליה בשנת 1086) חבו נאמנות ישירות למלך, וחלק גדול עוד יותר (כרבע) היו בבעלות בישופויות ומנזרים. האחוזות מן הסוג האחרון היו בדרך כלל גדולות יותר והיה בהן חלק ניכר הרבה יותר של אדמת וילנים בהשוואה לאחוזות האחרות.
מוריס קנה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  עיראק
 פטירה:  ינואר 2013 
 מדינה:  ישראל
 מקום קבורה:  עינת 
 מקום מגורים:  רמת גן
 מקצוע:  רואה חשבון
 תפקיד:  נשיא לשכת רואי חשבון בישראל
 מספר צאצאים:  2 
 
מוריס קנה (נפטר בינואר 2013) היה רואה חשבון ישראלי, מייסד שותף של פירמת הייעוץ פאהן קנה. כיהן כנשיא לשכת רואי חשבון בישראל בין השנים 1971 ל-1973. מבולטי רואי החשבון בישראל.
ביוגרפיה

קנה נולד בעיראק ועלה לישראל אחרי קום המדינה. בילדותו למד צרפתית. הוא למד ראיית חשבון.
נישא לעליזה, ילידת ירושלים שגדלה בשכונת בת גלים בחיפה, אותה הכיר במהלך עבודתו במשרד רואי חשבון בעיר.
ב-1955 הקים את משרד רואי החשבון פאהן קנה עם שותפו משה חיים פאהן שהיא מאז אחד ממשרדי רואי החשבון הגדולים בישראל.
הוא נמנה עם מייסדי הפדרציה הבין־לאומית לרואי חשבון (IFAC) בישראל.
בשנת 1971 מונה כנשיא לשכת רואי חשבון בישראל, תפקיד בו כיהן כשנתיים.
קנה כיהן כמרצה בכיר בחוג לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן וכמרצה לחשבונאות באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב.
הוא פרש לגמלאות בשנת 1998. בנו יזהר קנה מונה כשותף מנהל בפירמה וכיהן אף הוא כנשיא הלשכה.
בינואר 2013 נפטר קנה בגיל 84. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת.
חיים אישיים

קנה התגורר ברמת גן. הותיר אחריו שני בנים.
הערות שוליים

↑  אלה לוי-וינריב, ‏"השכל הישר נעלם מהמקצוע. זה חורבן לראיית החשבון", באתר גלובס, 15 באפריל 2010
מייקל מקורמאק

מייקל פרנסיס מקורמאק (באנגלית: Michael Francis McCormack; נולד ב-2 באוגוסט 1964) הוא פוליטיקאי אוסטרלי המכהן כנציג מחוז הבחירה ריברינה בבית הנבחרים האוסטרלי מאז 2010 מטעם המפלגה הלאומית של אוסטרליה. מפברואר 2018 ועד יוני 2021 כיהן מקורמאק כמנהיג המפלגה הלאומית וכסגן ראש ממשלת אוסטרליה.