stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טשביץ'

טשביץ' (בצ'כית: Třebíč [ˈtr̝̊ɛbiːtʃ], ‏האזנהקובץ:Cs-Třebíč.oga‏Ⓘ‏; בגרמנית: Trebitsch; ביידיש: טרייביטש), עיר במוראביה, הנמצאת כיום בשטחו של אזור ויסוצ'ינה (Vysočina Region) בצ'כיה. העיר ממוקמת 35 קילומטר מדרום-מזרח לייהלבה, ו־65 קילומטרים מערבית לברנו, בירת מוראביה.
אוכלוסיית טשביץ' (כפי שהעיר נקראת כיום) מנתה בשנת 2009 קרוב ל-40,000 תושבים, והעיר נחשבת לשלישית בחשיבותה באזור מוראביה. גובהה 392–503 מטר מעל פני הים.
היסטוריה

ב-1101 הוקם מנזר בנדיקטיני בסמוך לאחת מנקודות החצייה של נהר ה"ייהלבה", בעקבותיו הוקם שוק מסחרי שמשך אליו סוחרים רבים ובהם יהודים. בתקופה זו החלו להתפתח המנזר והעיירה טשביץ', ומאוחר יותר היישוב היהודי בה.
הקהילה היהודית

בטשביץ' התקיימה קהילה יהודית ממוסדת כבר ממחציתה השנייה של המאה ה-15, וידוע על יהודים שהתגוררו בה כבר בשנת 1338.
במהלך המאה ה-16 ניתנה הוראה לגרש את היהודים מטשביץ', אך לבסוף היא לא בוצעה, והשלטון המקומי היה סובלני כלפי היהודים. בעבר היהודים היו מעורבים במגוון פעילויות כלכליות כגון הלוואות ואומנויות שונות, אך החל מהמאה ה-17 היהודים חדלו מהעיסוק בהלוואות.
באמצע המאה ה-19 מנתה האוכלוסייה היהודית בטשביץ' כ-1,700 נפשות, כרבע מכלל תושבי העיר. בשנות ה-30 התדלדלה הקהילה היהודית ואוכלוסייתה מנתה רק כ-300 תושבים. הקהילה התקיימה עד מלחמת העולם השנייה, וכל התושבים היהודים גורשו מביתם במהלך השואה. לאחר המלחמה נעשה ניסיון לחדשה, הניסיון כשל והתושבים נקלטו בקהילת העיר ברנו. כיום אין תושבים יהודים בטשביץ'.
בטשביץ' התקיימה ישיבתו של רבי חיים יוסף פולק, מתלמידי החתם סופר. בישיבה זו למד בין השאר ההיסטוריון וחוקר התלמוד אייזיק הירש וייס.
הקהילה היהודית > הרובע היהודי

הרובע היהודי של טשביץ' שכן במרכז ההתיישבות, ששגשגה מבחינה מסחרית, בקרבת המנזר והמבצר שמעבר לנהר. הרובע והעיירה לא היו מבוצרים, וכתוצאה מכך הם נפגעו מספר פעמים. בשנות הרווחה נבנו הבניינים הנחוצים לקיומה של הקהילה. לרובע היה ממשל עצמי מאז הקמתו, בראשו עמד מנהיג אחד עם שני יועצים. ב-1849 זכה הרובע למעמד של יחידה מנהלית נפרדת שבראשה עומד ראש עיר. הרובע מוזג לתוך טשביץ' בשנות ה-20 של המאה ה-20. הרובע הוכרז כאתר מורשת עולמית יחד עם בזיליקת פרוקופיוס הקדוש.
הקהילה היהודית > רבני הקהילה

חלק מרבני קהילת טשביץ' במשך הדורות התפרסמו, ושמותיהם השתמרו, בהם:
רבי יוסף לבוב - נבחר כרבה של הקהילה בשנת ה'ת"צ (1630)
רבי מנחם מנדל, מחבר "צמח צדקה" שלא נדפס, חי בין השנים תכ"ז-תק"ז, היה נינו של רבי מנחם מנדל קרוכמל, וכיהן בטשביץ' עד מינויו לרבנות ניקלשבורג.
רבי יוסף ב"ר אהרן מווסטפליה (היה רבה של טשביץ' בשנת תע"ב, 1712).
רבי יהושע הלוי הורביץ, חמיו בזיווג שלישי של רבי ברוך תאומים-פרנקל.
מנעול הכניסה למבנה בית הכנסת בעיירה טרביץ', צכיה 2016
טד דויטש

תאודור "טד" דויטש (באנגלית: Theodore "Ted" Deutch; נולד ב-7 במאי 1966) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית. בשנים 2022-2010 כיהן דויטש בבית הנבחרים של ארצות הברית, תחילה כנציג מחוז 19 ולאחר מכן מטעם המחוז ה-21 של פלורידה. משנת 2019 ועד להתפטרותו היה יו"ר ועדת בית הנבחרים לענייני אתיקה. בשלהי ספטמבר 2022 התפטר מהקונגרס לשם תפקידו החדש כמנכ"ל הוועד היהודי-האמריקאי.
ביוגרפיה

דויטש נולד בבית לחם שבפנסילבניה, בנם הצעיר של ג'ין וברנרד. ב-1988 סיים תואר ראשון באוניברסיטת מישיגן, בתקופת הלימודים זכה במלגת המנהיגות היוקרתית על שם הארי טרומן. ב-1990 סיים תואר JD במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן. עבד כעורך דין וב-1997 עבר עם רעייתו להתגורר בדרום פלורידה.
ב-2006 התמודד וזכה בבחירות לסנאט של פלורידה. במהלך כהונתו קידם חקיקה שהפכה את פלורידה למדינה הראשונה בארצות הברית שמפעילה לחצים כלכליים על חברות עסקיות במטרה להאט את תוכנית הגרעין האיראנית. רוח החוק שיזם אומצה ב-2010 על ידי הקונגרס של ארצות הברית בחקיקת חוק הסנקציות הכלכליות ברמה הפדרלית.
באפריל 2010 ניצח בבחירות המיוחדות שנערכו למושב מחוז 19 של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית, בעקבות פרישתו של רוברט וקסלר. לאחר העיצוב מחדש של מחוזות הבחירה בפלורידה התמודד וזכה בנובמבר 2012 במושב מחוז 21 בבית הנבחרים. הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2014. ב-2016 הוא נבחר לייצג את האזור מס' 22 במקום לואיס פרנקל וב-2018 זכה בכהונה נוספת. דויטש כיהן כחבר בוועדת החוץ, כחבר בוועדת המשפטים וכחבר בוועדת האתיקה של בית הנבחרים. הוא היה החבר הבכיר מהמפלגה הדמוקרטית בתת-ועדת החוץ לענייני המזרח התיכון וצפון אפריקה.
בינואר 2020 היה חלק ממשלחת של הקונגרס האמריקאי בראשות יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי לאתרים יהודיים בפולין ולפורום השואה העולמי החמישי שהתקיים בירושלים.
ב-28 בפברואר 2022 הכריז דויטש על פרישתו מבית הנבחרים האמריקאי לקראת בחירות אמצע הכהונה באותה השנה, לשם כניסתו לתפקיד מנכ"ל הוועד היהודי-האמריקאי. ב-30 בספטמבר 2022 נכנסה התפטרותו מבית הנבחרים לתוקף.
דויטש נשוי לג'יל ואב לשתי בנות תאומות ולבן. הוא מתגורר בבוקה רטון וחבר בקהילה היהודית-קונסרבטיבית המקומית "בני תורה".
הערות שוליים

↑  פרופיל של טד דויטש באתר פוליטיקו
↑  Oster, Marcy (21 בינואר 2020). "Nancy Pelosi leads congressional delegation to Poland and Israel". JTA. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מייקל שנל, Ted Deutch becomes 31st House Democrat to announce retirement from Congress, באתר The Hill‏, 28 בפברואר 2022 (באנגלית)
↑  אנתוני מאן, Exiting Congress early, Ted Deutch assesses wins, losses — and increasingly toxic politics, באתר Sun Sentinel‏, 30 בספטמבר 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1208282948  SNAC: w6b09wqh  US Congress: D000610  VIAF: 2140158735247433250007   WorldCat (עם VIAF): 2140158735247433250007
יבגניה פטרסון

יבגניה וסיליבה פטרסון (רוסית: Евгения Васильевна Петерсон; ‏12 במאי 1899 - 25 באפריל 2002) נודעה בשם אינדרה דבי הייתה מורה ליוגה פורצת דרך, מתלמידיו הראשונים של קרישנהמצ'ריה והאישה הראשונה שלמדה אצלו יוגה.
שנותיה הראשונות

נולדה בריגה באימפריה הרוסית לווסילי פטרסון, מנהל בנק שוודי ולאלכסנדרה לבונסקיה, אשת אצולה רוסית. כילדה למדה בבית ספר לדרמה במוסקבה. בגיל 15 החלה לגלות עניין בהודו לאחר שקראה ספר של רבינדרנת טאגור וחוברת הדרכה ביוגה של יוגי רמצ'קה.

בעקבות המהפיכה הבולשביקית ב-1917 נמלטה עם אמה ללטביה, משם נדדה לפולין ולבסוף, ב-1921, הגיעה לברלין, שם הצטרפה בזכות הכשרתה כרקדנית ושחקנית לקבוצת תיאטרון, עמה הופיעה ברחבי אירופה.

ב-1926 השתתפה בכנס של האגודה התאוסופית של אנני בסנט באומן שבהולנד, שם התרשמה עמוקות משירתו של ג'ידו קרישנמורטי.
ב-1927 קיבלה הצעת נישואין מבנקאי עשיר בשם הרמן בולב. יבגניה התנתה את הסכמתה בכך שיממן לה נסיעה להודו. לאחר ששהתה בהודו שלושה חודשים חזרה לגרמניה אך הודיעה לבולב כי החליטה שמקומה בהודו ולא תינשא לו. יבגניה מכרה את תכשיטיה על מנת לממן את חזרתה להודו.
הודו

עם הגעתה להודו שבה לעסוק במשחק ובריקוד, והייתה לכוכב עולה בקולנוע ההודי. יבגניה אימצה לה שם במה עם צליל הינדי - אינדרה דבי ("דב" הוא השורש ההינדי ל"אלוהים"). ב-1930 נישאה ליאן סטרקטי, נספח מסחרי בשגרירות צ'כוסלובקיה בבומביי. נישואיה לדיפלומט הובילו אותה להתערות בחברה הגבוהה בבומביי, אך במקביל ניסתה להכיר גם את בני הקסטות והמעמדות הנמוכים בהודו. ודבי השתתפה לצד בעלה באירועים חברתיים, קבלות פנים, מרוצי סוסים ומשחקי כדור. באירועים אלו הכירה והתיידדה עם מהטמה גנדי, ג'ווהרלל נהרו, טאגור ואחרים. על אף שבעלה ידע שהתנהגותה אינה תואמת את הקודים החברתיים המקובלים, הוא קיבל זאת בהבנה. במהלך תקופה ארוכה זו סבלה דבי מכאבים עזים בחזה, ולאחר ארבע שנים של טיפולים ללא הצלחה הציע ידיד שלה שתנסה לתרגל יוגה.
ראשית העיסוק ביוגה

דבי ניסתה להתקבל ללימודי יוגה אצל קרישנהמצ'ריה אך סורבה בטענה כי אינו מלמד לא נשים ולא זרים. רק לאחר התערבותו של המהראג'ה של מייסור אותו הכירה באמצעות בעלה, ואשר בארמונו שכן בית ספר ליוגה בו לימד קרישנהמצ'ריה. ב-1938 הייתה דבי לתלמידתו הראשונה שאינה גבר ואינה הודית.

קרישנהמצ'ריה, שנאלץ לקבלה כתלמידתו כנגד רצונו, ניסה לשבור את רוחה בשורה של דרישות ואתגרים שכללו משמעת עצמית חמורה, שעות רבות של אימון, תזונה קפדנית, הימנעות משימוש בחימום מלאכותי ובנוסף לכך עמידה בכל הדרישות הפיזיות בהן עמדו תלמידיו הגברים. לצד דבי למדו אצל קרישנהמצ'ריה איינגר ופטבי ג'ויס, מגדולי מורי היוגה בעולם. להפתעתו של קרישנהמצ'ריה עמדה דבי בכל האתגרים שהציב בפניה, מה שהוביל אותו לשנות את דעתו הקודמת לגביה. כשנודע לו כי דבי עומדת לעבור לסין עקב הצבתו של בעלה בשגרירות שם, ביקש ממנה להורות יוגה שם.
סין

ב-1939 פתחה דבי בית ספר ליוגה בביתה של מאדאם צ'אנג קאי שק בשאנגחאי. היו אלה ככל הנראה שיעורי היוגה הראשונים שניתנו בסין. בין תלמידיה היו אמריקאים ורוסים רבים, והיא זכתה לכינוי "מאטאג'י", שפירושו בהינדית "אמא". עם גמר מלחמת העולם השנייה היא חזרה להודו שם המשיכה ללמד יוגה ופרסמה את ספרה הראשון "יוגה - האומנות להגעה לבריאות ואושר". בעלה חזר לצ'כוסלובקיה, שם נפטר במפתיע ב-1946.
ארצות הברית

דבי החליטה לעבור לארצות הברית, לשם היגרה בשנת 1947. שנה לאחר מכן פתחה בהוליווד סטודיו ליוגה. דבי פיתחה תרגילי יוגה, טכניקות נשימה ותזונה ייחודיים לה. בהמשך הדגישה כי שיטות אלו הסתמכו על היוגה הקלאסית של פטנג'אלי. בין תלמידיה המפורסמים היו גרטה גרבו, איב גאבור, גלוריה סוונסון, רוברט ריאן ג'ניפר ג'ונס ויהודי מנוחין.

ב-1953 נישאה דבי בשנית, לד"ר זיגפריד קנאור, רופא והומניסט נודע ממוצא גרמני. באמצע שנות החמישים קיבלה אזרחות אמריקאית, ואימצה באופן רשמי את השם אינדרה דבי. ד"ר קנאור רכש עבורה אחוזה בת 24 חדרים בטקאטה, מקסיקו, לשם עברה בשנת 1961 ופתחה את "מכון אינדרה דבי" בו לימדה יוגה.

ב-1960 ביקרה בברית המועצות, שם שכנעה את השלטונות כי היוגה אינה סוג של אמונה דתית ויש להתירה במדינה. בעקבות ביקורה הפכה היוגה חוקית בברית המועצות.

דבי החלה להשתתף בכנסים, בתוכניות רדיו, להופיע בטלוויזיה ולנסוע סביב העולם וללמד יוגה, כשהיא נעזרת בשליטתה המושלמת ב-5 שפות - רוסית, גרמנית, אנגלית, ספרדית וצרפתית ומפיצה את בשורתה על יתרונות היוגה. בנוסף הוציאה ספרים נוספים בתחום.
שנים אחרונות

החל מ-1966 התקרבה מאוד לגורו היוגה סת'יה סאי באבא, והחלה לכנות את היוגה אותה לימדה "סאי יוגה". בעקבותיו נסעה דבי תכופות לבנגלור ולפוטפרתי. ב-1977, עקב מחלתו הקשה של בעלה, סגרה את המכון במקסיקו ועברה עמו לבנגלור.

ב-1984 נפטר בעלה בעת שהות בסרי לנקה. ב-1985 עברה לארגנטינה בה לדבריה "התאהבה" במהלך מסעותיה, שם התגוררה עד יומה האחרון. ב-1999 חגגה את יום הולדתה המאה במסיבה בה השתתפו מעל 3,000 אורחים. היא נפטרה בשלווה ב-25 באפריל 2002 בבואנוס איירס, בגיל 103. גופתה נשרפה ואפרה פוזר על נהר הריו דה לה פלטה.
מספריה

בין הספרים שכתבה:
Yoga: The Technique of Health and Happiness ‏ (1948)
Por Siempre Joven, Por Siempre Sano/ for Ever Young, for Ever Healthy ‏ (1953)
Yoga for You ‏ - (ספר מתכונים, 1959)
Yoga for Americans ‏ (1959)
Sai Baba and Sai Yoga ‏ (1975)
Palabras Desde El Corazon ‏ (1996)
טריטוריות הנאמנות של האומות המאוחדות

מפת טריטוריות הנאמנות של האו"ם וציון המדינות ששלטו בהן בפועל
טריטוריות הנאמנות של האומות המאוחדות היו שטחי ארץ ביבשת אפריקה ובאוקיאניה, אשר נוהלו תחת משטר נאמנות של ארגון האומות המאוחדות החל משנת 1946. טריטוריית הנאמנות האחרונה, פלאו, זכתה לעצמאות ב-1994.
משטר הנאמנויות

משטר הנאמנויות בא במקומו של משטר המנדטים של חבר הלאומים, הארגון הבינלאומי שפורק באותה שנה. הטריטוריות נוהלו על ידי מועצת הנאמנות של האומות המאוחדות באמצעות שליטה ישירה של מדינות מבין חברות האו"ם. מטרת משטר הנאמנות הייתה להכין את טריטוריות הנאמנות ותושביהן לקראת קבלת עצמאות. הבסיס למשטר הנאמנויות היה הוראות פרק יב' למגילת האו"ם.
סומלילנד הייתה השטח היחיד שנוהל כנאמנות מבלי שנוהל לפני כן כמנדט. השטח היחיד שהיה תחת מנדט ולא הועבר למעמד של טריטוריית נאמנות היה דרום מערב אפריקה. דרום אפריקה, ששלטה בו, סירבה לשינוי. בשנת 1990 זכה השטח לעצמאות כמדינת נמיביה.
אין לבלבל בין משטר הנאמנות של האו"ם לבין הטריטוריות שנוהלו באופן ישיר וזמני על ידי האו"ם עצמו.
הטריטוריות > באפריקה

| טריטוריה | מדינת נאמנות | מדינת מנדט | שלטון לפני מנדט | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| טוגולנד הצרפתית | צרפת צרפת | צרפת צרפת | האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית | זכתה לעצמאות ב-1960 כמדינת טוגו |
| טוגולנד הבריטית | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית | הטריטוריה אוחדה ב-1956 עם מושבת חוף הזהב (Gold Coas) הבריטית. הן הפכו שנה אחר כך למדינת גאנה |
| טנגניקה | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |  | זכתה לעצמאות ב-1961, וב-1964 יצרה יחד עם מושבת זנזיבר הבריטית את טנזניה |
| סומלילנד | איטליה איטליה | ‏-‏ | ממלכת איטליה ממלכת איטליה | מושבה איטלקית. נכבשה על ידי בריטניה ב-1941. הייתה לטריטוריית נאמנות ב-1950. ב-1960 התמזגה עם סומלילנד הבריטית ויצרה את רפובליקת סומלי (מ-1969 - סומליה). |
| קמרון הצרפתית | צרפת צרפת | צרפת צרפת | האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית | זכתה לעצמאות ב-1960 כמדינת קמרון |
| קמרון הבריטית | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית | כללה שני חלקים: קמרון הצפונית הצטרפה לניגריה ב-1961; קמרון הדרומית הצטרפה באותה שנה לקמרון |
| רואנדה-אורונדי | בלגיה בלגיה | בלגיה בלגיה | האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית | הטריטוריה זכתה לעצמאות ב-1962 כמדינות רואנדה ובורונדי |
הטריטוריות > באוקיאניה

| טריטוריה | מדינת נאמנות | מדינת מנדט | שלטון לפני מנדט | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| איי האוקיינוס השקט | ארצות הברית ארצות הברית | האימפריה היפנית האימפריה היפנית | האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית | התפצלה לארבע ישויות: מדינות איי מרשל (1986), מיקרונזיה (1986), פלאו (1994) וכן איי מריאנה הצפוניים שהם טריטוריה של ארצות הברית (1986) |
| גינאה החדשה | אוסטרליה אוסטרליה | אוסטרליה אוסטרליה | האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית בחלק הצפוני | החלק הצפון-מזרחי של האי גינאה החדשה נשלט במסגרת מנדט. החלק הדרום-מזרחי שלו הוכרז ב-1902 כטריטוריה אוסטרלית (החלק המערבי של האי היה מושבה הולנדית). לאחר הכרזת הנאמנות אוחדו שני החלקים לטריטוריה אחת אשר ב-1975 הפכה למדינת פפואה גינאה החדשה |
| נאורו |  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת  אוסטרליה אוסטרליה  ניו זילנד ניו זילנד |  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת  אוסטרליה אוסטרליה  ניו זילנד ניו זילנד | האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית | זכתה לעצמאות ב-1968 כמדינת נאורו |
| סמואה המערבית | ניו זילנד ניו זילנד | ניו זילנד ניו זילנד | האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית | זכתה לעצמאות ב-1962 כמדינת סמואה המערבית (מאז 1997 - סמואה) |
הצעות שלא מומשו להקמת טריטוריות נאמנות

נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט הציע במהלך מלחמת העולם השנייה כי בחצי האי הקוריאני ינוהל משטר נאמנות אמריקאי-סובייטי. ההצעה גוועה לאחר מותו, אם כי הועלתה בוועידה שנערכה במוסקבה בדצמבר 1945.
ממשלו של נשיא ארצות הברית הארי טרומן הציע ב-1948 להקים טריטוריית נאמנות בארץ ישראל לאחר סיום המנדט הבריטי עליה.
טד אוונס

| --- | --- |
 לידה:  16 ביולי 1929 (בן 95) הוליס, קליפורניה, ארצות הברית
 עמדה:  מאמן
 מכללה:  אוניברסיטת אוקלהומה
 קבוצות כמאמן
 1964–1983 1985–1987 1989–1990:  אוניברסיטת קנזס אוניברסיטת אורל רוברטס מכבי תל אביב
טד אוונס (באנגלית: Ted Owens;‏ נולד ב-16 ביולי 1929) הוא מאמן כדורסל אמריקאי לשעבר.
ביוגרפיה

בין השנים 1964 עד 1983 אימן אוונס את אוניברסיטת קנזס עד שהוחלף בלארי בראון. אוונס הוביל את האוניברסיטה פעמיים לפיינל-פור ליגת המכללות בשנים 1971 ו-1974, ובעת פרישתו היה המאמן שזכה לכמות הניצחונות הגבוה בהיסטוריה של בית המכללות "ביג אייט" שקנזס חברה בו. בין השנים 1985–1987 אימן את אוניברסיטת אורל רוברטס (אנ'), וכן היה ממייסדי ה"וורלד בסקסט בול ליג", ליגה המוגבלת לשחקנים עד גובה 1.95 מטר. בשנת 1988 עבד כמגלה כישרונות של קבוצת ניו ג'רזי נטס.
בקיץ 1989 חתם במכבי תל אביב והחליף את צביקה שרף. בתום כחצי שנה לא מוצלחת במיוחד, סיים המאמן את תפקידו בקבוצה, אחרי תבוסה בלימוז' 100:75, והוחלף חזרה בשרף.
לאחר מכן אימן כדורסל בתיכון באוקלהומה במשך חמש שנים, ולאחר מכן שימש כ"מנהל ספורטיבי" באוניברסיטת סנט ליאו בפלורידה (אנ') במשך ארבע שנים. אוונס נבחר להיכלי התהילה של אוניברסיטת אוקלהומה ואוניברסיטת טקסס.
נכון לשנת 2013 עבד כיועץ עסקי בכיר בחברת ההשקעות "קפיטל-פירסט" באוקלהומה.
הערות שוליים

↑  עפר שלח, טד אוונס בארץ. מועמד לאמן את מכבי תל אביב, מעריב, 4 באוגוסט 1989
↑  עפר שלח, קר מזג ועומד מצוין בתנאי לחץ, מעריב, 6 באוגוסט 1989
↑  פערי תרבות: היסטוריית המאמנים הזרים במכבי, באתר ONE‏, 18 בנובמבר 2018
↑  טד אוונס באתר coachesdatabase
↑  אמיר בוגן, איפה הם היום - טד אוונס, באתר ynet, 5 במרץ 2007
יאקטי סאקס

| --- | --- |
 סינגל בביצוע בוטס רנדולף
 יצא לאור:  1963 
 סוגה:  סמות' ג'אז 
 חברת תקליטים:  מונומנט רקורדס 
 לחן:  בוטס רנדולף 
 
"יאקטי סאקס" (באנגלית: Yakety Sax) הוא שמה של יצירה מ-1963 אשר הופצה על תקליט, ונכתבה על ידי הסקסופוניסט בוטס רנדולף (אנ'). ביצירה נעשה שימוש גם כשיר הנושא של תוכנית הטלוויזיה "המופע של בני היל", ולכן יש המכירים אותה כ"המוזיקה של בני היל".
ביצירה נעשה שימוש רחב של היצירה בהומור באינטרנט כסופראימפוזיציה של דבר מה שאינו משעשע, ומדי פעם גם צילומים מקבריים (אשר לעיתים הואצו - כהשראה מתוכניתו של בני היל). שימוש זה יכול להוכיח את האכסיומה על היצירה, שגורסת כי "יאקטי סקס יכולה לגרום לכל דבר להיראות משעשע".
בהקשר ישראלי, יצירה זו בביצוע הגיטריסט צ'ט אטקינס שימשה כאות הפתיחה של סדרת הלימוד הקצרה (שלושה פרקים) באנגלית "השריף מגבעות הוליווד" (The Sheriff Of Hollywood Hills) משנת 1974 בהפקת הטלוויזיה הלימודית. לביצוע זה ניתן השם "Yakety Axe".
חמי בן נון

| --- | --- |

חמי בן נון
 לידה:  26 ביולי 1952 (בן 72) יפו
 ענף מדעי:  משפט ישראלי, מדע המדינה ובמדעי הרוח
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט 
 
חמי בן נון (נולד ב-26 ביולי 1952) הוא חוקר רב-תחומי במשפט הישראלי, במדע המדינה ובמדעי הרוח, וראש המגמה ללימודי חברה ורוח בבית הספר ללימודים רב תחומיים במכון הטכנולוגי חולון. לשעבר, פרופסור חבר במרכז האקדמי שערי משפט. לשעבר, נשיא הפדרציה לבוררות ויו"ר ועדת ההיגוי הציבורית שלה.
ביוגרפיה

חמי בן נון נולד וגדל ביפו עד כיתה ח', התחיל ללמוד בכיתה ט' בבית הספר התיכון עירוני ז' ביפו, אבל אז עבר עם משפחתו לבת ים, שם למד בבית ספר תיכון "חשמונאים". בצה"ל שירת בנח"ל ובמילואים באגף התכנון. היה חבר קיבוץ שריד עד גיל שלושים, אז עבר לתל אביב.
ב-1981 הגה ראשון את רעיון ההכנה לבחינות פסיכומטריות והקים ביחד עם ארנן יקותיאלי את מכון "קידום". ניהל במשותף את המכון, הדריך בו, כתב חומרי לימוד עבור הקורסים ואף חלק מהספר הראשון של קידום שראה אור בשנת 1982. במשך השנים יצאו עוד מהדורות בהן השתתף בכתיבה.
הוא בוגר תואר ראשון בפילוסופיה ומתמטיקה מן האוניברסיטה העברית בירושלים (1977-1974) ובוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב (1984-1981). חבר לשכת עורכי הדין החל משנת 1986. בוגר תואר שני (1990) ושלישי (1998) בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת המאסטר: 'מרי אזרחי', והיא נכתבה בהדרכת פרופ' יוסף אגסי. נושא עבודת הדוקטור: 'אחריות אזרחית', והיא נכתבה בהדרכת פרופ' יוסף אגסי ופרופ' גדעון דורון.
בהרצאותיו ובכתביו הוא מציין חמישה מורים שהשפיעו רבות על מהלך חייו האקדמיים: פרופ' יוסף אגסי, פרופ' ישעיהו ליבוביץ, פרופ' משה כספי, פרופ' שלמה גיורא שוהם ופרופ' עמוס טברסקי. לכל אחד מארבעת הראשונים הקדיש ספר או שניים שכתב או ערך ולעמוס טברסקי הקדיש מאמר רחב היקף על הטיות קוגניטיביות.
מתגורר ביפו, גרוש ואב לארבעה ילדים. חבר בבונים החופשיים.
פעילות אקדמית

בן נון עומד בראש המגמה ללימודי חברה, רוח ומעורבות חברתית בבית הספר ללימודים רב תחומיים במכון הטכנולוגי חולון (HIT). היה פרופסור חבר במרכז האקדמי "שערי משפט" משנת 2013, ומרצה שם החל משנת 2001; יצא לגמלאות בשנת 2019. היה מרצה מן החוץ במכללת "כרמל" בחיפה, בה נבחר בשנת 2012 למרצה מצטיין. לימד כמרצה מן החוץ באוניברסיטאות ובמכללות: אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בר-אילן, המרכז הבינתחומי והמכללה למינהל.
שימש דירקטור בחברות ציבוריות, היה במשך שנים רבות עמית מחקר במכון הבינלאומי למדיניות נגד טרור במרכז הבינתחומי (ICT), היה חבר בוועדות של לשכת עורכי הדין, לשעבר חבר הוועדה הבוחנת (בחינות הלשכה), חבר בפורום המרצים לאתיקה מקצועית וחבר בפורום המרצים לסדר דין אזרחי.
מחקריו

סדרי דין
מחקרו של בן נון נוגע בתחום הפרוצדורה האזרחית ובעיקר בסדר הדין האזרחי. הוא כתב על פשרה לפי סעיף 79א לחוק בתי המשפט, על משפט חוזר אזרחי ופלילי, על מעמדם של צדדים בהליך המשפטי, על בקשות למתן הוראות, על תובענות יצוגיות. כל אחד ממחקרים אלה הפך למאמר שהתפרסם בכתבי עת משפטיים. בפרט כתב שלוש מהדורות של ספרו הידוע והמצוטט "הערעור האזרחי", שהוא מחקר עב כרס העוסק בכל היבטיו של הערעור בדין האזרחי.
מדעי ההתנהגות, ניהול ומשפט
מחקרו של בן נון משתרע על תחום קבלת ההחלטות בכלל ויישומו בתחום המשפט בפרט. הוא עוסק בטקטיקות ואסטרטגיות הכרעה של המשתתפים בהליך המשפטי; בפסיכולוגיה של קבלת ההחלטות; בהטיות הקוגניטיביות מבית מדרשם של עמוס טברסקי ודניאל כהנמן (כתב מאמר רחב היקף הסוקר תחום זה לאורכו ולרוחבו בהתייחס בעיקר לשופטים). הוא חוקר זיכרון ותפיסה אצל בעלי דין; לאחרונה הוא חוקר את תחום חוכמת ההמונים במשפט וכן היבטים התנהגותיים בעבודת הדירקטוריון ובקבוצות אחרות. כתב מאמר שהתפרסם בספר המוקדש ליובל התשעים של יוסף אגסי, המאחד את מחקרו בתחום הציות לחוק עם מחקרו בתחום ההטיות הקוגניטיביות. המאמר מחבר שני שדות חקר הזרים זה לזה – סוגיית הציות לחוק במדינה הדמוקרטית (הבנת מהותם של המרי האזרחי והאחריות האזרחית) ופגמים בחשיבה (הבנת תפקידן של ההטיות הקוגניטיביות במסגרת קבלת החלטות). ההנחה הבסיסית של המאמר היא כי ממשלים משתמשים בטקטיקות שונות על מנת להצמית מחאה ולמנוע מאזרחים לממש את אחריותם האזרחית. לצד המאבק של הממשלים במחאות, במישורים הקלאסיים של האינדיבידום והקולקטיב, יש מישור שלישי שחשיבותו רבה והוא מישור הפגמים הקוגניטיביים אותו עשוי הממשל לאמץ במסגרת מלחמתו במחאה ובמוחים.
אתיקה מקצועית
מחקרו של בן נון בתחום זה מקיף את כללי הדין המשמעתי וסוגיות של חיסיון וניגוד עניינים. עוד הוא דן בהתנהגותם של עורכי דין באולמות המשפט. המאמר, המבוסס על מחקר אמפירי, עוסק בהתנהגות עורכי דין באולמות המשפט וביחסם של השופטים להתנהגויות מכבידות של עורכי דין.
פילוסופיה ומשפט
מחקריו בתחום זה כוללים הבנת והנהרת מופעי אי הציות לחוק במדינה הדמוקרטית ובפרט ידועים מחקריו בשאלת המרי האזרחי (ספרו מרי אזרחי יצא בשפה העברית בשתי מהדורות ובשפה האנגלית נכתב ספר מקיף המציג גופים ואנשים מפרי חוק מטעמים אידאולוגיים) ובשאלת האחריות האזרחית (עבודת הדוקטור שלו); הוא עוסק גם בתופעת הסרבנות האידאולוגית והיבטיה בבתי המשפט ובבתי הדין הצבאיים בישראל וכתב מאמר רב היקף הדן בתופעה זו.
כתיבה בתחומי דת ומדינה, פילוסופיה של המדע, חינוך וקרימינולוגיה
כתיבתו בתחומים אלה הניבה כתיבת ספר על הגותם של הפרופסורים ליבוביץ ואגסי; עריכת ספר בן שני כרכים (והקדמה שכתב בו) העוסק בתורתו של פרופ' משה כספי (התבנות – הילד, המבוגר ותרבות מתחדשת מעולמות היצירה של תלמידיו וחבריו של משה כספי; עריכת ספר (והקדמה שכתב בו) העוסק בתורתו של פרופ' שלמה גיורא שוהם (בכור היצירה – יובל ליצירתו של שלמה גיורא שוהם); מאמר בנושא הפרדת דת ממדינה ("כשאת אומרת "הפרדת דת ומדינה" למה את מתכוונת? – 'הפרדת דת ומדינה' בהגותם של ישעיהו ליבוביץ ויוסף אגסי") וכן מאמרים וספרים נוספים.
כתביו > ספרים נבחרים > הערעור האזרחי

ספר אותו כתב בן-נון ביחד עם טל חבקין, ראה אור במהדורה שלישית בשנת 2013 ומחזיק 1200 עמודים. הספר מתאר את מאפייניו של מוסד הערעור בישראל: תפקידיו, יתרונותיו וחשיבותו; דן באופייה של הזכות החוקתית לערער על פסק דין של בית משפט בערכאה ראשונה; עוסק בבקשת רשות לערער, בשלב הקדם-דיוני ובשלב הערעור גופו; מפרט את הליכי התקיפה האופקיים - ביטול, עיון מחדש, תיקון ו"משפט חוזר אזרחי"; בוחן את אמות-המידה לביקורת ערעורית; עוסק בערעורים בעניינים מנהליים; דן בהליך הדיון הנוסף. הערעור בהליכים מיוחדים: הוצאה לפועל, בית משפט לענייני משפחה, בית משפט לעניינים מנהליים ובתי דין מנהליים; ד"ר ערן טאוסיג כתב לספר זה פרק שדן בערעור בהליך התובענה הייצוגית על רקע מסגרת תאורטית כללית להליך זה. בספר גם השוואה לשיטות משפט דומות (בעיקר בארצות הברית ובבריטניה). הספר משמש את העוסקים בליטיגציה האזרחית ושופטים ורשמים רבים - ובפרט שופטי בית המשפט העליון - מרבים לצטט אותו בפסקי הדין שלהם.
כתביו > ספרים נבחרים > מרי אזרחי

ספר העוסק במחאה למיניה בדגש על המרי האזרחי. לדעת בן נון האדם שמבצע מרי אזרחי חש שעקרונות היסוד של הדמוקרטיה מתערערים עקב חקיקה או מדיניות של השלטון ומחליט להפר את החוק כדי לסייע לדמוקרטיה להגן על עצמה ולהביא לשינוי החקיקה או המדיניות. הספר מתמקד בשאלה אם יש תנאים או נסיבות שבהם יש זכות למרי אזרחי – ואם יש כאלה, מהם. הספר מהווה מורה דרך המאפיין את דרכי המחאה במדינה הדמוקרטית ובפרט את המרי האזרחי. הספר רואה במרי האזרחי כלי פרשני המותח את גבולות הדמוקרטיה ומבהירם. בן נון מבקש כי המחאה החברתית, על אף אי חוקיותה, תתנהל ללא שפיכות דמים אך בעקביות בנחישות ובעוצמה. יש בספר התייחסות למנהיגי המחאה ותכליתו להשיב את המדינה הדמוקרטית לידי בעליה החוקיים - העם. הספר עוסק גם באיומים על המחאה ובדרכים להתמודד עמם. ישעיהו ליבוביץ כתב פתח דבר למהדורה הראשונה של הספר שראתה אור בשנת 1992. הספר ראה אור במהדורה שנייה מעודכנת ומורחבת בהוצאת רסלינג בשנת 2014. פתח הדבר של ליבוביץ הוסף למהדורה זו. ספר מקביל, רחב בהרבה וכולל שער העוסק בקבוצות וביחידים שביצעו הפרות חוק "אידאולוגיות" בישראל בשם "Civil Disobedience - The Israeli Experience" יצא לאור בהוצאת Paragon House האמריקאית בפברואר 2015.
כתביו > ספרים נבחרים > מגבלות השכל

ספר המבוסס על סדרה של שיחות שהתקיימו באוניברסיטת תל אביב בשנת 1993 שאותן הנחה בן נון. הספר מוקדש לזכרו של ישעיהו ליבוביץ שנפטר טרם צאתו של הספר לאור. המבוא שהקדים בן נון לספר מציג את הגותם של ליבוביץ ואגסי בסוגיית הרציונליות. מיכאל ששר שפרסם כמה ספרים על ישעיהו ליבוביץ כתב בספרו, שסקר את כלל הספרים שנכתבו על ישעיהו ליבוביץ כי "מגבלות השכל" הוא החשוב בספרים שנסקרו כי הוא מצייר תמונה נאמנה על הגותו של ליבוביץ בניגוד גמור לרוב הספרים שנסקרו המסלפים את עיקרי תורתו של ליבוביץ מתוך בורות או מתוך רשעות (שם, עמ' 233 ואילך). ששר רואה בבן נון "תלמיד מובהק של ליבוביץ" (עמ' 235). במקביל יצא באותה עת ספר נוסף בעריכתו המהווה אף הוא דיאלוג שהתקיים ברדיו (האוניברסיטה המשודרת) בין הפרופסורים ליבוביץ ואגסי: הספר "שיחות על הפילוסופיה של המדע" המהווה ביטויו של דיאלוג מפרה ונוקב בין השניים בשאלות יסוד בפילוסופיה, במדע ובפילוסופיה של המדע, יצא לאור בהוצאת משרד הביטחון.