stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי גארל
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1989 | Les Baisers de secours | לו |  |
| 2001 | Ceci est mon corps | אנטואן |  |
| 2003 | החולמים | תאו |  |
| 2004 | אמא שלי | פייר |  |
| 2005 | מאהבים קבועים | פרנסואה דרביו |  |
| 2006 | בפריז | ג'ונתן |  |
| 2007 | שירי אהבה | איסמעאל בן אוליאל |  |
| 2007 | Actrices | אריק |  |
| 2008 | Choisir d'aimer | פסקל |  |
| 2008 | La Frontière de l'aube | פרנסואה |  |
| 2008 | הנשמה הטהורה | ז'אק נמור |  |
| 2008 | Mes copains |   | סרט קצר; במאי ותסריטאי |
| 2009 | מסדרים ללינה את החיים | סימון |  |
| 2010 | Le Mariage à trois | תאו |  |
| 2010 | פעימות לב | אורח במסיבת הסיום |  |
| 2010 | Petit Tailleur |   | סרט קצר; במאי ותסריטאי |
| 2011 | אהובות | קלמנט |  |
| 2011 | La Règle de trois | לואיס | סרט קצר; גם במאי ותסריטאי |
| 2011 | קיץ לוהט | פרדריק |  |
| 2012 | Les coquillettes | עצמו |  |
| 2013 | Un château en Italie | ניית'ן |  |
| 2013 | קנאה | לואיס |  |
| 2014 | סן לורן | ז׳אק די בשר (אנ') |  |
| 2015 | L'Astragale | ג'קי |  |
| 2015 | בצלן של נשים | המספר |  |
| 2015 | מלך שלי | סולאל |  |
| 2015 | Les Deux Amis | אייבל | גם במאי ותסריטאי |
| 2016 | פלנטריום | אנדרה קורבן |  |
| 2016 | אהבה שבורה | אנדרה סובאג' |  |
| 2017 | יוצא מן הכלל | ז'אן-לוק גודאר |  |
| 2017 | הרוחות של ישמעאל | איוון דדאלוס |  |
| 2018 | n peuple et son roi | מקסימיליאן רובספייר |  |
| 2018 | ואן גוך: בשערי הנצח | עיתונאי |  |
| 2018 | הגבר הנאמן | אייבל | גם במאי ותסריטאי |
| 2019 | Funan | חון | דיבוב |
| 2019 | קצין ומרגל | אלפרד דרייפוס |  |
| 2019 | נשים קטנות | פרידריך בר |  |
| 2020 | DNA | פרנסואה |  |
| 2020 | הפסטיבל של ריפקין | פיליפ |  |
| 2021 | המסע | אייבל | גם במאי ותסריטאי |
| 2021 | סיפורה של אשתי | בדין |  |
| 2021 | הגברים שלנו | מקסים |  |
| 2022 | Coma | ד"ר בולארד | דיבוב |
| 2022 | L'envol | ג'ין |  |
| 2022 | חף מפשע | אייבל | גם במאי ותסריטאי |
| 2022 | צעירים לנצח | פטריס שרו (אנ') |  |
| 2022 | L'ombra di Caravaggio | "הצל" | סרט איטלקי |
| 2023 | שלושת המוסקטרים: ד'ארטניאן | לואי השלושה עשר, מלך צרפת |  |
| 2023 | שלושת המוסקטרים: מיליידי | לואי השלושה עשר, מלך צרפת |  |
| 2023 | The Plough | לואי |  |
| TBA | La Lune crevée |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Les fausses confidences | דורנט | סרט טלוויזיה של Arte |
| 2020 | הסוכנות | מילי סאבורדס | 6 פרקים |
הערות שוליים

↑  "Petit Tailleur, le coup de foudre filmé par Louis Garrel". Les Inrocks (בצרפתית). 2010-10-06. נבדק ב-2020-03-25.
↑  "Transmissions avec Louis et Philippe Garrel". www.franceinter.fr (בצרפתית). נבדק ב-2020-03-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452739205171  PLWABN: 9811783792705606  BIBSYS: 8030717  BNE: XX1699068  BnF: cb14511180s (data)  GND: 1088348092  ISNI: 0000 0001 2028 482X  LCCN: no2004083760  MusicBrainz: 456bb968-21e8-4c28-9004-aa3e072f3c45  NKC: xx0171378  NLK: KAC2020M9951  NTA: 268794472  RERO: 02-A018628000  SUDOC: 091545722  VIAF: 73570713   WorldCat (עם VIAF): 73570713
לאס מנינאס

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  דייגו ולסקס
 תאריך יצירה:  1656
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  276 ס״מ 
 גובה:  318 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  בארוק 
 מספר יצירה:  P001174 (מוזיאון הפראדו) 
 מיקום:  מוסאו דל פראדו, מדריד
 
לַאס מֶנִינַאס (בספרדית: Las Meninas‏, עלמות החצר; 1656) היא אחת היצירות המפורסמות ביותר של הצייר הספרדי בן המאה ה-17 דייגו ולסקס. היצירה מוצגת כיום במוסאו דל פראדו שבמדריד.
היצירה

הציור מתאר את הנסיכה אינפנטה מרגריטה, בתם הבכורה של פליפה הרביעי מלך ספרד בנישואיו השניים למריה אנה, המוקפת בבנות-לווייתה, גמדותיה וכלבהּ. בצד שמאל של התמונה ניתן לראות את ולסקס עצמו, נחבא למחצה מאחורי כן הציור הגדול.
הקומפוזיציה בתמונה היא רבת רושם. האינפנטה עומדת בין משרתותיה, וגמדתה לימינה. על אף היותה הדמות הנמוכה ביותר בציור, האינפנטה היא מרכז הקומפוזיציה. אחת המשרתות כורעת ברך לפניה והשנייה קדה כלפיה קידה, והדבר הופך את הנסיכה הצעירה, בצבעיה הבהירים ושמלתה המנופחת, למקור התנועה ביצירה. הגמדה, שגובהה זהה לזה של הנסיכה, היא דמות כעורה אשר בהשוואה אליה נראית הנסיכה עדינה, שברירית וייחודית. בשמאל התמונה, חשוך ורוגע, מוצג הצייר עצמו כשהוא עומד מאחורי בד הקנבס הרחב. זהו אחד הפורטרטים העצמיים הטובים ביותר של ולסקס שנשתמרו. מעל ראשה של הנסיכה ניתן לראות במעומעם את הזוג המלכותי, שנשקף מתוך מראה שתלויה בצדו הרחוק של החדר.
העמדת הדמויות בתמונה, שנראית פשוטה וסתמית, נחשבת לגאונית מאין כמוה. המלך פליפה הרביעי ומלכתו, על אף שהם נראים אך בקושי, הם נושא התמונה, ואליהם מוסבת תשומת הלב של כל הנוכחים בחדר: מבטו של הצייר מופנה אליהם בעוד הוא מצייר אותם, וכל ההתרחשות בחדר היא למעשה ביקור של הנסיכה ומשרתותיה בסטודיו שבו מציירים את הוריה. כצופים אנו מסיקים כי מקומנו נפקד מהסצנה כולה, כיוון שבנקודת מבטנו מוצב למעשה הזוג המלכותי. התמונה, שנראית בתחילה כבעלת קומפוזיציה "פתוחה" (כמו צילום או התבוננות דרך חלון) שבה יש נקודת מבט מוגדרת למתבונן, הופכת לקומפוזיציה סגורה, שבה נקודת מבטו של הצופה חופפת לנקודת המבט של אחת הדמויות המתוארות בתמונה. תפיסה זו מחוזקת בכך שהציור אותו מצייר ולסקס בתמונה נסתר לחלוטין מעיני הצופה בה.
לוקה ג'ורדנו, צייר איטלקי בן זמנו של ולסקס, תיאר את היצירה כ"תאולוגיה של הציור". חוות דעת דומה נשמעה מפיו של הצייר הבריטי תומאס לורנס, שאמר שהתמונה "מהווה את תמצית הפילוסופיה של האמנות". מסופר כי הצלב האדום שמצויר על חזהו של ולסקס, המציין שייכות למסדר האבירים של סנטיאגו, צויר על ידי המלך פליפה הרביעי עצמו, כמחווה לצייר וכהבעת נכונות להופכו לאביר המסדר. ולסקס קיבל את תואר האבירות שלוש שנים לאחר השלמת העבודה על התמונה, לאחר שוועדה מיוחדת קבעה כי בדמו לא זורם דם יהודי או מורי ועל כן הוא זכאי להיות חבר במסדר האבירים היוקרתי.
הפרק הפותח את ספרו של מישל פוקו, המילים והדברים, הוא ניתוח של היצירה.
מחוות

פבלו פיקאסו, האמן הספרדי בן המאה ה-20 שהושפע רבות מן התמונה, יצר סדרת יצירות המתבססות על "לאס מנינאס", ומוצגות במוזיאון האמן בברצלונה.
הערות שוליים

↑  The metamorphoses of don Jose
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007361164605171  PLWABN: 9810654719405606  BnF: cb12032123g (data)  GND: 4368609-6  LCCN: n98093878  NSK: 000298449  SUDOC: 028497023  VIAF: 174304266   WorldCat (עם VIAF): 174304266 
שתי מחוות שנעשו ליצירה: במרכז, מחווה קוביסטית מאת פבלו פיקאסו ומשמאל פרשנותו של סלבדור דאלי אשר החליף את הדמויות בספרות המזכירות בצורתם את הדמויות
לניצחון

| --- | --- |

אוניית המעפילים "לניצחון"
 שם צופן:  חבצלת
 ארגון:  המוסד לעלייה ב'
 קורות ההפלגה
 מספר מעפילים:  189
 רב החובל:  בני קרביץ
 גדעוני:  ראובן אורן
 יום היציאה:  8 במאי 1948
 מקום ההגעה:  ליד נמל תל אביב
 יום ההגעה:  16 במאי 1948
 נתוני האונייה
 סוג האונייה:  אוניית משא
 הושקה:  1946
 שם קודם:  Tullia Christina
 תאריך רכישה:  (נחכרה)
 הדחק:  220 טון
 אורך:  32 מטר
 רוחב:  7 מטר
 שוקע:  3.5 מטר
 הנעה:  מנוע דיזל
 מהירות:  8 קשר
מסלול ההפלגה "לניצחון"
לַנִצחוֹן הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה".
תולדותיה > "טוליה כריסטינה" – אוניית משא

"טוליה כריסטינה" ("Tullia Christina") נבנתה ב-1946[דרושה הבהרה], מעץ, ונצבעה בצבע אפור; ולה שני תרנים, תא היגוי מאחור, וצריפים בחרטום. בעלת מנוע דיזל איטלקי מדגם אנסלדו.
תולדותיה > "לניצחון" – אוניית מעפילים > רכש והכנה

אנשי המוסד לעלייה ב' רכשו אותה באיטליה. 
הוכנה להפלגת העפלה על ידי פועלי מספנה מקומיים. הוקמו דרגשי לינה על הספינה, וסירת הצלה ל-12 בני אדם; 13.5 טון דלק; מזון ל-14 יום; ו-8 טון מים.
רב החובל היה איטלקי ולצדו שישה אנשי צוות ובהם רופא.
מפקד האונייה היה איש הפלי"ם בני קרביץ ולצדו גדעון וייסר, והגדעוני ראובן אורן. המלווים אנשי הפלי"ם הצטיידו בנשק: שני רובים, חמש מחסניות, אקדח, 180 כדורים, וכן הביאו מכשיר קשר תוצרת בית בתוך מזוודה, שנבנה על ידי רענן רובינשטיין.
תולדותיה > "לניצחון" – אוניית מעפילים > המעפילים

189 המעפילים היו חניכי תנועות הנוער הציוניות, מכל הזרמים.
לאחר שנאספו במחנה ליד גאאטה, הם עלו לסיפון האונייה בנמל ברינדיזי.
הם חולקו לקבוצות על פי השתייכותם התנועתית, ולכל קבוצה מונה אחראי מקרבה.
תולדותיה > "לניצחון" – אוניית מעפילים > ההפלגה

האונייה הפליגה ב-8 במאי 1948. 
התוכנית המקורית הייתה להיפגש עם האונייה "מדינת ישראל" ("נרקיס"), ליד האי קפלוניה (Cephalonia), צפונית לכרתים, ומשם להפליג יחד. אחר כך להעביר אליה את המעפילים במרחק 200 מיל מחופי ארץ ישראל, וכן להעביר את צוות הימאים הזר, פרט למכונאי ורב החובל, ולחזור עימם לאיטליה.
ב-14 במאי הוחלט לא לבצע את ההעברה, אלא להמשיך יחדיו בהפלגה. ההחלטה נתקבלה על ידי צוותי שתי הספינות מטעמי ביטחון.
בדרך נולדו תינוקות אחדים בשתי האוניות, ורופא אחד משותף עבר מאונייה אל אונייה.
במהלך ההפלגה נתקבלה הידיעה על הכרזת המדינה, ועמה הוראה להמשיך ולהניף דגל זר, ורק בנמל חיפה להחליפו ולהניף שלטים בעברית.
תולדותיה > "לניצחון" – אוניית מעפילים > עימות עם הבריטים

ב-16 במאי הופיעו בסמוך לה שתי משחתות בריטיות, אך הן לא התקרבו ולא יצרו מגע. 
המעפילים הודרכו לא להתנגד אם מלחים בריטים ירצו לעלות על הסיפון. יש להודיע להם כי מפליגים למדינת ישראל. אם תגיע משחתת יש להיכנע במקרה שאין דרך אחרת. 
לבסוף, לא התקיים עימות.
"לניצחון" הגיעה בסמוך לנמל תל אביב ב-16 במאי 1948. היא הופנתה לשם מכיוון שנמל חיפה היה עדיין בשליטה בריטית. 
תל אביב הופגזה באותו יום, לכן הוחלט לשוט ללב ים ולהגיע לחוף קיסריה.
ב-17 במאי התקלקל המנוע מול חוף תל אביב. לכן הוחלט לבצע את ההורדה בחוף תל אביב.
באותו יום בשעה 02:50 עגנה הספינה בנמל תל אביב, והמעפילים ירדו אל החוף.
למחרת, ב-19 במאי, חזרה יחד עם האונייה "מדינת ישראל" לאיטליה.
על סיפון אניית המעפילים לניצחון
לאס פאלמאס דה גראן קנריה

.
לאס פאלמאס דה גראן קנריה (בספרדית: Las Palmas de Gran Canaria או בקיצור Las Palmas) היא אחת משתי ערי הבירה (יחד עם סנטה קרוס דה טנריפה) של הקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד. העיר שוכנת בחלקו הצפון-מזרחי של האי גראן קנריה. נכון לשנת 2013 מנתה אוכלוסיית העיר כ-383,050 תושבים כשהמטרופולין של העיר מנה כ-700,000 תושבים.
האקלים בעיר הוא אקלים סובטרופי. הטמפרטורות נוחות ומתונות במשך כל השנה.
העיר נוסדה ב-1478 ועד למאה ה-17 הייתה הבירה היחידה של האיים הקנריים. כיום היא אחת משתי הבירות של האיים במשותף עם סנטה קרוס ובה שוכן ארמון הנשיאות של הקהילה האוטונומית, מחצית מהמשרדים הממשלתיים ובית המשפט העליון של האיים הקנריים.
היסטוריה

העיר נוסדה על ידי חואן רחון ב-24 ביוני 1478 בשם "ריאל דה לאס פאלמאס" (Real de Las Palmas). רחון היה מפקד הצבא הקסטיליאני לפני שפרצה המלחמה כנגד הגואנצ'ים, הילידים המקוריים של האיים. ב-1492 עגן כריסטופר קולומבוס בנמל לאס פאלמאס ובילה בו כמה ימים לפני שהפליג למסעו הראשון לאמריקה. הוא גם עצר בו בדרכו חזרה. ב-1595 ניסה פרנסיס דרייק לבזוז את העיר ונכשל. הפלישה לעיר והריסתה על ידי הצי ההולנדי בפיקודו של פיטר ואן דר דוס (Pieter van der Does) בשנת 1599 נחשבת לנקודת ציון חשובה בתולדותיה של העיר. ב-1927 הוגדרה העיר כבירה הראשית של האיים על פי צו משנת 1833.
פעילותו של נמל הים של העיר התרחבה מאוד בתקופה בה תעלת סואץ הייתה חסומה עקב הסכסוך הישראלי-ערבי. עקב היותה בקרבת שתי יבשות וחשיבותה כיעד תיירותי, מהווה העיר מקוד משיכה לפועלים זרים רבים המהגרים אליה.
ערים תאומות

ספרד גרצ'יקו (אנ'), ספרד
ספרד ויגו, ספרד (מ־2011)
ארצות הברית סן אנטוניו, ארצות הברית
ונצואלה קראקס, ונצואלה
ונצואלה אלטגרסיה דה אוריטוקו (ספ'), ונצואלה
מאוריטניה נואדיבו, מאוריטניה
מרוקו רבאט, מרוקו
כף ורדה פראיה, כף ורדה
הערות שוליים

↑  המכון הלאומי לסטטיסטיקה
↑  "Demographia: World Urban Areas" (PDF). עמוד 31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552614205171  BnF: cb12087445v (data)  GND: 4252447-7  LCCN: n79121681  MusicBrainz: 5dbbac19-7924-4c22-9798-3209dc0c5071  NARA: 10045035  SUDOC: 027788601  VIAF: 155929774   WorldCat (עם VIAF): 155929774
לי ארונסון

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1952 (בן 71) ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1977 
 פרופיל ב-IMDb
 
לי ארונסון (באנגלית: Lee Aronsohn; נולד ב-15 בדצמבר 1952) הוא תסריטאי, במאי, מפיק ומלחין אמריקאי-יהודי.
ביוגרפיה

בשנת 1977 הקים חנות קומיקס בלינקולן, וניהל אותה במשך שנתיים.
קריירה

בשנת 1997 יצר ארונסון את הסדרה "Life... and Stuff" עבור רשת CBS, אך הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2003 יצר וכתב את סדרת הטלוויזיה "שני גברים וחצי", יחד עם צ'אק לורי. הסדרה שודרה ברשת CBS, וכללה 262 פרקים ב-12 עונות. פרנקס אף ביים והפיק חלק מהפרקים.
ארונסון גם שימש כתסריטאי ומפיק בכיר בסדרת הטלוויזיה המצליחה "המפץ הגדול". הוא כתב למספר סיטקומים נוספים, כגון "ספינת האהבה", "מי הבוס?", "מרפי בראון", "גרייס על הכוונת", "סיביל" ועוד.
בשנת 2017 יצר את הסרט הדוקומנטרי "40 Years in the Making: The Magic Music Movie".
הערות שוליים

↑  Aronsohn, Lee [@BennyAce] (8 באפריל 2012). "I'm Jewish, wife is Christian. Holiday Compromise: Told 3yr old the Bunny of Death would pass over house tonite & leave chocolate matzoh" (Tweet) (באנגלית). ארכיון מ-13 באוקטובר 2019. נבדק ב-14 ביוני 2021 – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Star, JEFF KORBELIK / Lincoln Journal. "TV producer is reason for 'Big Bang's' Nebraska connections". JournalStar.com (באנגלית). נבדק ב-2021-03-26.
↑  James, Caryn (6 ביוני 1997). "His So-Called Life: Days of Whine and Neuroses". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Review: 'Life and Stuff'". Variety. 6 ביוני 1997. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Hollywood Reporter
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 12056721  BNE: XX5577538  BnF: cb155517796 (data)  GND: 143464280  ISNI: 0000 0000 6312 6779  LCCN: no2005075343  SNAC: w6g825hg  VIAF: 19994085   WorldCat (עם VIAF): 19994085
כפיר לייבוביץ'

כפיר לייבוביץ' (נולד ב-13 באפריל 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

לייבוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל חיפה. ב-30 בנובמבר 1996 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-2 נגד הפועל בית שאן. עונה לאחר מכן, לייבוביץ' הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת ואף זכה עמה באליפות היחידה בהיסטוריה של המועדון, אולם לא זכה לדקות משחק רבות ועלה בעיקר כמחליף.
בקיץ 2000 הושאל להכח רמת גן מהליגה הלאומית במדיה שיחק שתי עונות. בקיץ 2002 הושאל לבני סכנין עמה עלה לליגת העל לראשונה בתולדותיה. בסיום העונה חזר להפועל חיפה עמה היה שותף לחזרה לליגת העל.
בקיץ 2005 חזר לקדנציה שנייה בבני סכנין ובמהלך העונה חתם בהפועל ראשון לציון.
בקיץ 2014 חתם בהפועל רובי שפירא חיפה, קבוצה אותה הקימו חלק מאוהדי הפועל חיפה באותו הקיץ כמחאה נגד הבעלים יואב כץ. לייבוביץ' מונה לקפטן המועדון ורשם עימו שני עליות ליגה בשני העונות ששיחק שם. בקיץ 2016 פרש מכדורגל.
תארים

אליפות ישראל: 1998/1999
הליגה הלאומית: 2003/2004
ליגה ג' שומרון: 2014/2015
ליגה ב' דרום ב': 2015/2016
לוקרישיה גרפילד

לוקרישיה רודולף גרפילד (באנגלית: Lucretia Rudolph Garfield‏; 1832 - 14 במרץ 1918) הייתה אשת נשיא ארצות הברית ג'יימס גרפילד. הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית למשך תקופה קצרת מועד בשנת 1881.
ביוגרפיה

לוקרישיה הייתה בתו של זב רודולף מהעיר חירם (היירם) שבמדינת אוהיו.
לוקרישיה פגשה את בעלה - "ג'ים" גרפילד כאשר שניהם למדו יחד בבית ספר יסודי. הם שבו ונפגשו בשנת 1851 כאשר שניהם היו סטודנטים במכון האקלקטי וסטרן ריזרב, אולם הם התאהבו רק לאחר היכרות ממושכת, בדצמבר 1853, ונישאו רק בנובמבר 1858 עת עבד ג'יימס גרפילד כמורה בבית ספר. בין השנים 1861–1863 שירת גרפילד בצבא האיחוד, וכמעט לא פגש את אשתו. בתם הבכורה נפטרה בשנת 1863.
לאחר שנבחר לבית המחוקקים המדינתי עברה המשפחה לבירת מדינת אוהיו. בנם הבכור נפטר בשנת 1876 בגיל שנתיים אולם חמשת ילדיהם הנוספים הגיעו לבגרות.
בעת כהונתו של גרפילד בבית המחוקקים של ארצות הברית עברה המשפחה לוושינגטון הבירה ועם בחירתו לנשיאות עברה המשפחה לבית הלבן. לוקרישיה לא אהבה את תפקידי הגברת הראשונה, אולם נהגה לארח בביתה מכובדים לארוחות ביתיות פעמיים בשבוע.
בחודש מאי באותה שנה חלתה במלריה ועברה להחלמה בלונג בראנץ' (אנ') שבניו ג'רזי, ושם הייתה בעת ההתנקשות בגרפילד ב-2 ביולי. צ'ארלס גיטו, המתנקש, עקב אחר גרפילד לתחנת רכבת כאשר הנשיא ליווה את לוקרישיה בדרכה לנופש בחוף לונג ברנץ' שבניו ג'רזי, אך הוא החליט לא לירות בו אז, שכן לוקרישיה הייתה ידועה בשל בריאותה הלקויה וגיטו לא רצה לפגוע בה.
לוקרישיה שבה לוושינגטון ברכבת מיוחדת שנשלחה להביא אותה. הרכבת נסעה במהירות כה גבוהה עד שנשבר המנוע שלה בבווי שבמרילנד. לוקרישיה גרפילד נחבלה בתאונה, אך לא נפצעה. עם הגיעה לוושינגטון הגיעה מיד למיטתו של בעלה, ושהתה לצידו בשלושת החודשים שחלפו עד למותו מפצעיו. במהלך החודשים בהם סעדה את בעלה (שהיה פצוע אנוש) זכתה לאהדה ציבורית רחבה על מסירותה.
לאחר מותו של ג'יימס גרפילד בחודש ספטמבר שבה המשפחה לחוותם באוהיו, שם חיה במהלך 36 השנים הבאות. לוקרישיה הקימה בביתה חדר שהוקדש לקריירה של בעלה והפך למעשה לספרייה נשיאותית.
לוקרישיה נפטרה בשנת 1918 בעת שהותה בפסדינה שבקליפורניה.
הערות שוליים

↑  Peskin, Allan (1978). Garfield: A Biography. Kent State University Press, page 593.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399894405171  GND: 119280523  ISNI: 0000 0000 2977 7463  LCCN: n91107274  SNAC: w6xb31sh  VIAF: 70576632   WorldCat (עם VIAF): 70576632
לי ארשמבו

| --- | --- |

לי ארשמבו, 2009
 לידה:  25 באוגוסט 1960 (בן 64) אוק פארק, אילינוי
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני  תיכון פרוביזו וסט 
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1998–2013 (כ־15 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  26 ימים 15 שעות ו-33 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  לי ארשמבו
 משימות
 STS-117,‏ STS-119
  
 עיטורים
  צלב התעופה המצוינת   מדליית השירות הראוי לשבח של מחלקת ההגנה   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  מדליית השירות הראוי לשבח  מדליית האוויר  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (פעמיים)
 
לי ארשמבו (בשם מלא באנגלית: Lee Joseph "Bru" Archambault; נולד ב-25 באוגוסט 1960 באוק פארק, אילינוי) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ביוגרפיה

לי ארשמבו נולד בעיירה אוק פארק שבאילינוי. הוא סיים לימודי בית הספר ולמד הנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין ממנה קיבל תואר ראשון בשנת 1982 ותואר שני בשנת 1984.
לאחר סיום הלימודים ארשמבו התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית. בשנת 1986 הוא סיים קורס טיס והוצב בבסיס החיל כטייס "F-111 ארדוורק". הוא השתתף במשימות מבצעיות של מלחמת המפרץ כטייס "לוקהיד F-117 נייטהוק". בשנת 1995 הוא קיבל הסמכה כטייס ניסוי.
שירות בתחום החלל

בשנת 1998 ארשמבו נבחר לצוות אסטרונאוטים. הוא ביצע מספר משימות בצוות הקרקע.
ביוני 2007 ארשמבו השתתף במשימת STS-117 של מעבורת החלל קולומביה כטייס (פרדריק סטרקו היה מפקד הצוות). מטרת המשימה הייתה להרחיב תחנת החלל הבין-לאומית, להחליף חלק מהצוות ולהביא לצוות אספקה חדשה. בשנת 2009 הוא טס בפעם השנייה על סיפון מעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-119 כמפקד צוות. מטרת המשימה הייתה להביא אל תחנת החלל הבין-לאומית את קורה S6 ועליה מערך סולרי. בכך הושלמה בניית הקורה הראשית של התחנה. כמו כן בוצע החלפה חלקית של הצוות והועברה אספקה חדשה.
לאחר נאס"א

ארשמבו עזב את נאס"א בשנת 2013 והשתלב בתאגיד סיירה נבדה. הוא השתלב בפרויקט "דרים צ'ייסר".
לוקרציה אורסינה ויזאנה

| --- | --- |
 לידה:  3 ביולי 1590 בולוניה, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  7 במאי 1662 (בגיל 71) בולוניה, מדינת האפיפיור 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
לוקרציה אורסינה ויזאנה (באיטלקית: Lucrezia Orsina Vizzana;‏ 3 ביולי 1590 – 7 במאי 1662) הייתה מלחינה, נגנית עוגב וזמרת איטלקייה.
ביוגרפיה

נולדה ב-1590 בבולוניה שבאיטליה. כשהייתה בת שמונה, אמה נפטרה, והיא הצטרפה למנזר סנט כריסטינה, שם התגוררה לשארית חייה. במנזר, לוקרציה למדה לשיר, לנגן באורגן ולהלחין. המוטטים של מונטוורדי היו כנראה אחת מההשפעות על יצירתה. כיום ידוע על 20 מוטטים שהלחינה, במסגרת עבודתה במנזר.
ב-1623, פרסמה לוקרציה אוסף מוטטים שהלחינה (Componimenti musicali de motetti concertati a l e più voci), והייתה לנזירה הבולונית היחידה שעשתה זאת. אוסף המוטטים של לוקרציה נחשב יוצא דופן בסגנונו, ומפגין מודעות לנטיות המודרניות ביותר במוזיקה האיטלקית של אותה תקופה, על ידי השימוש בכרומטיזם של מונטוורדי, קפיצות גדולות, ותכונות אחרות המשמשות להבדיל אוסף זה ממוזיקה קדושה אחרת שנכתבה בסוף הרנסאנס.
במנזר סנט כריסטינה היו סכסוכים פנימיים רבים בין בישופים בולוניים לבין הנזירות, שהיו חופשיות ועצמאיות במחשבתן וביצירתן, ולפעמים אפילו מרדניות. הריבים הגיעו לשיאם כשהכנסייה הטילה מצור על המנזר ב-1628. לוקרציה שרדה את המצור, אך לקראת סוף חייה איבדה את שפיותה, כנראה בעקבות הלחצים הרבים שחוותה במסגרת אותם סכסוכים.
הערות שוליים

↑  A Modern Reveal
1 2  AllMusic
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434056905171  BIBSYS: 90884495  BnF: cb16657459h (data)  GND: 119380412  ISNI: 0000 0000 5538 011X  LCCN: no95012865  MusicBrainz: fc701d9a-d2c3-4fc6-8bcb-020d896b7564  NTA: 14740472X  VIAF: 35265189   WorldCat (עם VIAF): 35265189
לוקרציה ברבריני

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1628 רומא, מדינת האפיפיור מדינת האפיפיור (עד 1808) 
 פטירה:  24 באוגוסט 1699 (בגיל 70) מודנה, דוכסות מודנה  
 מקום קבורה:  מודנה 
 בן או בת זוג:  פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה (1654–?) 
 פרסים והוקרה
 הוורד המוזהב 
 
לוקרציה ברבריני (באיטלקית: Lucrezia Barberini‏; 24 באוקטובר 1628 - 24 באוגוסט 1699) הייתה אשת אצולה איטלקית, ולאחר נישואיה גם דוכסית מודנה. היא נולדה למשפחת ברבריני והייתה רעייתו האחרונה של פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה.
ביוגרפיה

לוקרציה נולדה ב-24 באוקטובר 1628 והייתה הבכורה מבין חמשת ילדיהם של טדאו ברבריני, נסיך פלסטרינה ואנה קולונה, בתו של פיליפו קולונה, נסיך פליאנו. היא הייתה אחותם של מפאו ברבריני והקרדינל קרלו ברבריני והאחיינית הגדולה של האפיפיור אורבנוס השמיני. הדודים שלה כללו שלושה קרדינלים; פרנצ'סקו ברבריני, אנטוניו ברבריני וג'ירולמו קולונה.
בן דודה לורנצו אונופריו קולונה, נסיך פליאנו, היה בעלה של מארי מנצ'יני; אחייניתו של השר הראשון בצרפת הקרדינל מאזארן.
ב-14 באוקטובר 1654 היא התחתנה עם פרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה  והייתה אמו של רינאלדו ד'אסטה שירש את אביו כדוכס מודנה. הזוג התחתן בלורטו, מארצ'ה בבזיליקת הבית הקדוש. במובנים רבים הנישואין ייצגו שביתת נשק בין בית אסטה לברבריני שנטלו צד זה נגד זה במהלך מלחמת קסטרו הראשונה.  פרנצ'סקו לחם, למעשה, לצד אביו נגד חייליו של טדאו ברבריני.
נולד להם בן אחד, רינלדו ד'אסטה, דוכס מודנה, שהתחתן עם שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג.
לוקרציה מתה במודנה ב-24 באוגוסט 1699.
הערות שוליים

↑  Papal Genealogy: The Families And Descendants of the Popes by George L. Williams (McFarland, 2004)
↑  Penny cyclopaedia of the Society for the diffusion of useful knowledge, Volume 3 (C. Knight, 1835)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7611 5683  SUDOC: 260731552  VcBA: 495/129760  VIAF: 252292361   WorldCat (עם VIAF): 252292361
ליסנדרוס

ערך זה עוסק במצביא. אם התכוונתם למדינאי, ראו .
ליסנדרוס
ליסנדרוס (ביוונית עתיקה: Λύσανδρος΄; ‏? – 395 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי ספרטני, אשר הוביל את ספרטה לקראת סוף המלחמה הפלופונסית, והתפרסם בעיקר עקב ניצחונו על האתונאים בקרב אייגוספוטמוי. לאחר הניצחון המשיך להיות דמות משפיעה בפוליטיקה היוונית בתקופת ההגמוניה הספרטנית. נהרג בקרב הליארטוס.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ליסנדרוס נולד בספרטה, למשפחה עתיקה שהייתה מיוחסת להרקולס. על ילדותו ידוע מעט מאוד. שם אביו היה אריסטוקליטוס, שם אמו אינו ידוע. היה לו אח בשם ליביס. משפחתו הייתה דלת אמצעים, והוא גדל באווירה של עניות. למרות זאת, הוא התפרסם מצעירותו כאמיץ לב, וכמי שלא שת לבו לתענוגות, "מלבד אותו תענוג שהמעשים הטובים מביאים למצליחים ולמכובדים". למרות שהדבר אינו מצוין במפורש במקורות, ניתן ללמוד שליסנדרוס החזיק בדרגה גבוהה בצבא הספרטני.
ביוגרפיה > המלחמה הפלופונסית > קרב נוטיון

בסתיו 408 לפנה"ס מונה ליסנדרוס כנאוארכוס (מפקד הצי) של ספרטה, במקום מינאדרוס אשר הובס בקרב קיזיקוס. באותה עת נראה שאתונה משתקמת אחרי תבוסתה הקשה בסיציליה, ותחת הנהגתו של המצביא המוכשר אלקיביאדס חזרה לשלוט בימים. ליסנדרוס קבע את מפקדתו באפסוס, החל בבניין צי מלחמה גדול, ואגב כך תרם רבות לפיתוחה הכלכלי של העיר. באותה שנה, הדיח המלך האחמני דריווש השני את טיספרנס, הסטראפ של לידיה, ומינה במקומו את בנו כורש הצעיר. ליסנדרוס שמח על חילופי המנהיגים, שכן טיספרנס היה פרו-אתונאי באופן מובהק. ליסנדרוס נסע לסרדיס, ונפגש שם עם כורש. הודות לכריזמה שלו, הצליח ליסנדרוס עד מהרה לשבות לחלוטין את לבו של הנסיך הצעיר, ושכנעו להעביר את התמיכה הכלכלית שעד אז היו מעבירים הפרסים לאתונאים, לספרטנים. בעזרת הכסף הפרסי, ליסנדרוס הוסיף על שכרם של המלחים בציו, וכך החלה עריקה המונית מהצי האתונאי, שמלחיו העדיפו לשרת בצי הספרטני ששילם יותר.
המצביא האתונאי אלקיביאדס הטיל הסגר על הצי של ליסנדרוס באפסוס, וליסנדרוס חשש לנסות לפרוץ אותו, כיוון שאלקיביאדס היה מצביא מוכשר שמעולם לא הפסיד בקרב, והצי שלו היה גדול יותר. עם זאת, בתקווה להשיג ממון שיעזור לו להגדיל את ציו, החליט אלקיביאדס לנטוש את המצור, ולסייע לתרסיבולוס לצור על פוקאיה. אלקיביאדס השאיר ליד אפסוס כ-80 טריארות תחת פיקודו של אנטיוכוס. ההוראות של אלקיביאדס היו לא לפתוח בקרב, אולם אנטיוכוס לא שעה להזהרות אלו, וניסה לגרור את ליסנדרוס לקרב. אנטיוכוס לקח 10 טריארות "וחתר בשחצנות על פני מקום חניית האניות תוך לגלוג ושאון". ליסנדרוס שלח חלק מהטריארות שבפיקודו למרדף אחרי אנטיוכוס, אולם אז יצאו גם האתונאים לקרב וליסנדרוס מיהר ושלח את שאר הטריארות שלו. בקרב הימי שהתפתח, נחל ליסנדרוס ניצחון. בתחילה הטביע את ספינתו של אנטיוכוס, הוציאו להורג ולאחר מכן השתלט על שאר הצי האתונאי, שלא היה מוכן לקראת בואו של כוח רב כל כך. אף שאבדותיהם של האתונאים הסתכמו ב-22 ספינות בסה"כ, הרי שהניצחון הספרטני השפיע עליהם קשות מבחינה מוראלית, ותרם להדחתו של אלקיביאדס מהפיקוד, למרות שבפועל לא היה אשם. אלקיביאדס ניסה לגרור את ליסנדרוס לקרב נוסף, אולם ליסנדרוס הסתפק במה שהשיג ולא התפתה.