נסים (בוקו)
קורות חיים > מלחמת העולם השנייה ולאחריה

לפני הגשת החוק להגנת האומה לאישור הפרלמנט בבולגריה נפגשו ראשי הקונסיסטוריה היהודית ובכללם לוי עם ראש ממשלת בולגריה בוגדאן פילוב, והוא הצדיק את החוק תוך שימוש בנימוקים מתורת הגזע. ב-22 בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב הסכם בשם ממשלת בולגריה עם תיאודור דנקר בשם גרמניה הנאצית על מסירת 20,000 יהודים המצויים בשטחים שסופחו לבולגריה, תראקיה ומקדוניה, לצורך גירושם לפולין. באותה העת היו מצויים בשטחים אלו 11,343 יהודים. להבדיל מהנוסח הגרמני של ההסכם, בנוסח הבולגרי שהובא לאישור הממשלה הבולגרית נמחקו המילים "מהשטחים שסופחו לבולגריה, תראקיה ומקדוניה", וכך ניתן הכשר חוקי להשלמת המכסה מקרב יהודי "בולגריה הישנה". דבר ההסכם נשמר בסוד, אך תכנו הודלף על ידי ליליאנה פאניצה (Лиляна Паница), מזכירתו של אלכסנדר בלב, ראש הקומיסריון לענייני יהודים. פאניצה הייתה חברתה הקרובה של נורה (אברמוב), רעייתו של בוקו לוי. לוי נפגש עם ליליאנה פאניצה מספר פעמים וקיבל לידיו את מלוא פרטי ההסכם וצו הגירוש. מפרטי ההסכם עלה שראשי יהדות בולגריה, ובהם לוי, עתידים היו להיות ראשוני המגורשים, וכי המועד המיועד לביצוע הגירוש הוא ה-10 במרץ 1943. המידע הועבר לראשי יהדות בולגריה והם החלו בפעילות מול חברי פרלמנט, אישי ציבור וראשי הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית לביטול הגירוש. לאחר לחץ כבד שהפעילו גורמי ציבור החליט שר הפנים פטר גברובסקי לדחות את הגירוש למועד לא ידוע. צו הגירוש לא בוטל אך בפועל, לא בוצע מעולם.
לאחר כישלון הגירוש הראשון יזם אלכסנדר בלב מבצע גירוש נוסף, שהשלב הראשון בו הוא גירוש יהודי סופיה. בראשית מאי 1943 פנתה ליליאנה פאניצה ללוי והזהירה אותו מהתוכנית הקרבה. לוי הזהיר את ראשי הקונסיסטוריה וקהילת סופיה ועדכן אותם בדבר תוכניות הגירוש. ב-21 במאי 1943, כאשר התפרסמו הצווים הראשונים לגירוש יהודי סופיה, החלו ראשי הקונסיסטוריה בפעילות קדחתנית מול אישי ציבור וראשי השלטון. לוי פנה לידידו, אשר כיהן כיועצו של המלך בוריס השלישי, על מנת שראשי הקונסיסטוריה יתקבלו לפגישה אצל המלך, אך המלך עזב את הארמון לבקתת הציד שלו בהרי רילה ולא ניתן היה להשיגו. ב-24 במאי הזהירה ליליאנה פאניצה את בוקו לוי שהוא צפוי למעצר וגירוש מיידי למחנה הריכוז סמוביט הסמוך לפלבן. בוקו לוי הזהיר את יו"ר הקונסיסטוריה יוסף גירון מפני המעצר, וזה מצא מסתור בביתו של דימו קזאסוב (שקיבל לימים את עיטור חסיד אומות העולם על מעשה זה). בוקו לוי ירד למחתרת והסתתר בבתי מכרים בסופיה במשך מספר חודשים.
לאחר מותו של המלך בוריס השלישי שינתה בולגריה בהדרגה את מדיניותה האנטי-יהודית והחוק להגנת האומה בוטל. ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה בבולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת של בולגריה. השלטון המלוכני הודח, והוקמה ממשלתה אשר נטתה בהדרגה לכיוון הקומוניסטי. ב-1946 חידשה מפלגת הציונים הכלליים את פעילותה. המערכת הפוליטית נשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית ובתוכה פעל תא של הקומוניסטים היהודים (אִבְרֶיְיסְקָה סֶקְצְיָה), אשר פעל ככל יכולתו להצרת צעדי התנועות הציוניות. בינואר 1948 הפעילו הקומוניסטים לחץ על ארגון ויצו בבולגריה להתפרק ולחדול מפעילות. לוי ערך דו"ח מפורט על פעילות הארגון, שהוגש ב-29 בינואר בליווי עצומה לראש ממשלת בולגריה גאורגי דימיטרוב. ב-2 בפברואר 1948 הודיע דימיטרוב כי ארגון ויצו רשאי להמשיך את פעילותו.
במחצית השנייה של 1948, לאחר קום מדינת ישראל, עלה לוי לארץ, פתח משרד פרטי לעריכת דין והיה חבר התאחדות עולי בולגריה. לוי היה חבר המערכת של כרך י' של "אנציקלופדיה של גלויות", אשר עסק בתולדות יהדות בולגריה. ב-1949, לאחר גירושין מאשתו הראשונה נורה, נישא בשנית לרבקה לבית דנון.
נסים (בוקו) לוי הלך לעולמו ב-1988 והוא בן 90 שנים. היה אב לשני בנים: יוחנן להב, עיתונאי, ויוסף לוי, איש עסקים.