stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחול בישראל
ריקוד עם

ריקודי עם ישראליים כוללים מספר סוגים של ריקוד עם, החל מהורה, ריקוד תימני ועד דבקה שנפוץ בעיקר בקרב ערביי ישראל אך בשנים האחרונות גם על ידי בני נוער יהודיים.
אחת מחלוצות תחום ריקודי העם בישראל היו גורית קדמן שארגנה את כנסי מחלות העם בקיבוץ דליה והייתה בנוסף לכך כוריאוגרפית ומורה לריקוד. על פעילותה בתחום המחול הישראלי בכלל ובפרט בתחום ריקודי העם זכתה קדמן ב-1981 בפרס ישראל בתרבות המחול.
אחת מהלהקות שהתפרסמו עם השתתפותם בכנס המחלות שארגנה קדמן הייתה להקת ענבל שנוהלה על ידי הכוריאוגרפית והמלחינה, שרה לוי-תנאי. לוי-תנאי הקימה את להקת ענבל במטרה להמשיך ולהחיות את התרבות התימנית בישראל.
בינואר 2017 הוקם במשרד התרבות והספורט מדור חדש שעוסק בריקודי עם ישראליים.
ראו גם

כנס מחולות העם בדליה
פסטיבל מחול כרמיאל
נולד לרקוד
רוקדים עם כוכבים
רק רוצים לרקוד
לקריאה נוספת

רות אשל, לרקוד עם החלום – ראשית המחול האמנותי בארץ ישראל 1920–1964, הוצאת ספרית פועלים והספרייה למחול בישראל, 1991.
רות אשל, מחול פורש כנפיים – יצירה ישראלית לבמה 2000–1920, הוצאת יומני מחול, 2016.
ליאורה בינג-היידקר, תנועה לאומית: על מחול וציונות, תל אביב: עולם חדש, תשע"ז 2016.
סטגנציה (כלכלה)

בכלכלה, סטגנציה היא תקופה ממושכת של צמיחה כלכלית איטית (בדרך כלל צמיחת התמ"ג), המלווה באבטלה גבוהה ובפריון נמוך. לפי הגדרות מסוימות, את המונח "איטית" יש למדוד ביחס לצמיחה הפוטנציאלית של אותה כלכלה, כך שבפועל קצב הצמיחה של כלכלה הנמצאת בסטגנציה אפשר שיהיה גבוה ביחס לכלכלות (מדינות) אחרות שאינן חוות סטגנציה.
סטגנציה בארצות הברית > תקופות היסטוריות של סטגנציה בארצות הברית

בשנת 1873 חוותה ארצות הברית משבר כלכלי, כאשר השנים שאחריו, שכונו "השפל הארוך" (The Long Depression), התאפיינו בסטגנציה, עד לסביבות שנת 1896 בה החלה הכלכלה האמריקאית לצמוח באופן יציב. תקופה זו התאפיינה בפשיטות רגל עסקיות, ריבית נמוכה ודפלציה. לפי הכלכלן האמריקאי דייוויד איימס וולס (1891), הגורמים לסטגנציה באותה תקופה היו שינויים מהירים בטכנולוגיה, כמו מסילות ברזל, ספינות אוקיינוס המונעות בקיטור, פלדה העוקרת ברזל ומערכת הטלגרף. אלו היו ביטוי של סיום מלחמת האזרחים האמריקאית. עם זאת, לאחר המשבר, החלה הממשלה לנקוט במדיניות פיסקלית (להפחית הוצאות ממשלתיות) כדי לא להיקלע למצב של מחסור במזומנים.
השפל הגדול של שנות ה-30, עד למלחמת העולם השנייה. יש המייחסים את התפקיד המרכזי בפרוץ המשבר לתפקודו של הבנק הפדרלי. עוד ראו: הגורמים לשפל הגדול.
סטגנציה בארצות הברית > סטגפלציה בארצות הברית

התקופה שלאחר משבר הנפט של 1973 התאפיינה בסטגפלציה, שילוב של צמיחה כלכלית, ריביות גבוהות ואינפלציה גבוהה, אך בו בזמן פריון נמוך. במהלך שנות ה-80 התחדשה הצמיחה הכלכלית והאינפלציה החלה לרדת.
אף על פי שהפרודוקטיביות לא חזרה לרמות שיא, היא נהנתה מהתעוררות עם צמיחת תעשיות המחשבים והתקשורת בשנות ה-80 וה-90. הדבר איפשר התאוששות בשיעורי צמיחת התמ"ג; עם זאת, החוב בתקופה שלאחר 1982 צמח בקצב מהיר בהרבה מהתמ"ג.
הכלכלה האמריקאית חוותה שינויים מבניים בעקבות הסטגפלציה של שנים אלו. צריכת הפלדה הגיעה לשיא ב-1973, הן על בסיס מוחלט והן על בסיס לנפש, ומעולם לא חזרה לרמות הצריכה שקדמו לה. בנוסף, עוצמת האנרגיה של ארצות הברית וכלכלות מפותחות רבות אחרות החלה לרדת לאחר 1973. הוצאות הבריאות עלו ליותר מ-17% מהמשק.
הכלכלן האמריקאי לורנס סאמרס טען ב-2013 כי סטגנציה לטווח ארוך עלולה לגרום לכך שהצמיחה בארצות הברית לא תספיק כדי להגיע לתעסוקה מלאה, וטען כי יצירת ביקושים באופן מלאכותי באמצעות מדיניות פיסקלית לא תעמוד בביקוש המתגבר בארצות הברית.
סטגנציה במדינות נוספות > יפן: 1991–הווה

יפן סובלת מסטגנציה מאז תחילת שנות ה-90 (המכונות, בהקשר זה העשור האבוד). הכלכלן פול קרוגמן, מייחס את הסטגנציה למלכודת הנזילות (מצב בו המדיניות המוניטרית לא מסוגלת להוריד את הריביות הנומינליות מאחר שאלו קרובות לאפס), יחד עם בעיות הנובעות מהדמוגרפיה היפנית.
סטגנציה במדינות נוספות > העולם מאז 2008

כלכלנים שאלו האם קצב הצמיחה הכלכלי הנמוך בעולם המפותח לקראת ובעקבות משבר הסאבפריים בשנים 2007–2008 נובע מסטגנציה. פול קרוגמן כתב בהקשר זה כי תמריצים של מדיניות פיסקלית ואינפלציה גבוהה יותר (כדי להשיג ריבית ריאלית שלילית הנחוצה להשגת תעסוקה מלאה) עשויים להיות פתרונות פוטנציאליים.
סטגנציה במדינות נוספות > הינתקות השכר מפריון העבודה

בממוצע על פני 24 מדינות OECD, התקיימה הינתקות משמעותית בין הגידול השכר החציוני הריאלי לגידול הפריון בשני העשורים האחרונים. בין המדינות הייתה שונות במידת ההינתקות, וכן במידת שבה ההינתקות באה גם עם סטגנציה בשכר החציוני הריאלי.
הערות שוליים

↑  Wells, David A. (1891). Recent Economic Changes and Their Effect on Production and Distribution of Wealth and Well-Being of Society. New York: D. Appleton and Co. ISBN 978-0-543-72474-8.
↑  Field, Alexander (2004). "Technological Change and Economic Growth the Interwar Years and the 1990s" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-03-10.
↑  Roche, Cullen (2010). "Total Debt to GDP Trumps Everything Else".
↑  Smil, Vaclav (2006). Transforming the Twentieth Century: Technical Innovations and Their Consequences. Oxford, New York: Oxford University Press. p. 112.In the U. S., steel consumption peaked at just under 700 kg per capita and declined to just over 400 kg by 2000.
↑  "Marco Nappollini- Pieria.com-Secular Stagnation and Post Scarcity-November 19, 2013". אורכב מ-המקור ב-30 בספטמבר 2017. נבדק ב-1 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lessons from Japan's Secular Stagnation The Research Institute of Economy, Trade and Industry
↑  Hoshi, Takeo; Kashyap, Anil K. (2004). "Japan's Financial Crisis and Economic Stagnation". Journal of Economic Perspectives. 18 (1 (Winter)): 3–26. doi:10.1257/089533004773563412.
↑  Krugman, Paul (2009). The Return of Depression Economics and the Crisis of 2008. W. W. Norton Company Limited. ISBN 978-0-393-07101-6.
↑  Paul Krugman-Bubbles, Regulation and Secular Stagnation-September 25, 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531603205171  BnF: cb11982883q (data)  GND: 4056832-5  LCCN: sh85127258  LNB: 000333625  NKC: ph886198 
תרשים המשווה את התמ"ג הפוטנציאלי של ארצות הברית לפי שתי תחזיות CBO (אחת מ-2007 ואחת מ-2016) לעומת התמ"ג הריאלי בפועל.
שכר ממוצע (קו אחיד) לעומת התמ"ג לשעת עבודה (קו מקווקו) בקרב מדינות ה-G7 מ-1990 עד 2020
לייסי קליי

ויליאם לייסי קליי ג'וניור (באנגלית: .William Lacy Clay Jr; נולד ב-27 ביולי 1956) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת מיזורי במשך 20 שנה, במושב שאביו שימש בעצמו חבר בבית הנבחרים במשך 32 שנה. קליי הוא חבר המפלגה הדמוקרטית.
טרם היבחרו לקונגרס האמריקאי בשנת 2000 שירת בשני בתי בית המחוקקים המדינתי במיזורי.
באוגוסט 2020 הפסיד לקורי בוש את מועמדות מפלגתו לבית הנבחרים וכהונתו נחתמה בראשית ינואר 2021.
ביוגרפיה

לייסי קליי ג'וניור נולד בסנט לואיס שבמיזורי. כאשר נבחר אביו, ביל קליי, לבית הנבחרים של ארצות הברית, עברה משפחתו אל וושינגטון הבירה. אמו הייתה קרול אן (לבית ג'ונסון). בנעוריו למד קליי בבתי ספר ציבוריים בסילבר ספרינג שבמרילנד, וב-1974 נסתיימו לימודיו התיכוניים. לאחר מכן למד באוניברסיטת מרילנד השוכנת בעיר קולג' פארק, והשלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ועבד בתור Paralegal. קליי היה חבר באחוות קפא אלפא סי. מאוחר יותר החל ללמוד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הווארד. במקביל, היה עוזר לשוער של בית הנבחרים ועבד במסעי הבחירות של אביו לקונגרס.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

ב-1983 נבחר קליי בבחירות ביניים אל בית הנבחרים של מיזורי וב-1991 נבחר לסנאט המדינתי בג'פרסון סיטי.
בשנת 2000 הודיע ביל קליי על פרישתו מהקונגרס לאחר 32 שנה. בנו, לייסי, התמודד בבחירות מקדימות מול שני מתמודדים על מועמדות המפלגה הדמוקרטית כדי לרשת את אביו. לאחר שזכה במועמדות, נבחר בבחירות הכלליות לבית הנבחרים, מטעם המחוז הראשון של מיזורי, מחוז הקונגרס המזוהה באופן מובהק עם המפלגה הדמוקרטית. מאז נבחר מחדש תשע פעמים נוספות וזכה במועמדות מפלגתו בהפרש ממוצע של 30% מיתר יריביו. בעשר בחירות כלליות, גרף קליי בממוצע כ-73.5% מקולות הבוחרים.
בשש הקדנציות הראשונות שלו ייצג קליי את שני השלישים הצפוניים של סנט לואיס, ואילו השליש הדרומי היה בשטחי מחוז הקונגרס השלישי של מיזורי, שיוצג בידי ראס קרנהאן, בנם של מל וג'ין קרנהאן. לאחר שמיזורי איבדה מחוז קונגרס עקב מפקד האוכולוסין ב-2010, התמורות במושביה של מיזורי בקונגרס הביאו לכך שכלל סנט לואיס תיוצג בידי קליי.
ב-2004 היה אחד מ-31 חברי בית הנבחרים שהצביעו בעד אי-ספירת קולותיה של מדינת אוהיו בחבר האלקטורים במסגרת בחירות לנשיאות שהתקיימו באותה השנה. קליי הצביע נגד חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008. כמו כן, הוא תמך ביוזמת הפדרל ריזרב להנהיג מדיניות רווחה כמותית באמתלה כי צעד זה יסייע לשיקום כלכלת ארצות הברית לאור המשבר הכלכלי העולמי ב-2008.
ב-2019 היה — לצדו של עמנואל קליוור — אחד משני הנציגים היחידים של מיזורי בקונגרס שהצביעו בעד סעיפי ההדחה של הנשיא דונלד טראמפ.
בפריימריז של בחירות 2018 גבר קליי על קורי בוש ושני מתמודדים נוספים עם 56.7% מהקולות, ובבחירות הכלליות גבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית עם קרוב ל-80 אחוזים. לעומת זאת, בפריימריז שהתקיים ב-2020, הפסיד קליי לבוש כשלו 45% בלבד. וכהונתו תמה עם התכנסות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית, כאשר בוש מחליפה אותו וכך למעשה תמו 52 שנה של כהונת משפחת קליי בבית הנבחרים האמריקאי.
חיים איישים

קליי נישא לראשונה לאייבי, ב-1992, לזוג 2 ילדים. ב-2009 הגיש בקשה לגירושין מבלי ידיעת אשתו וילדיו, שגילו על כך מהתקשורת, הגירושין נכנסו לתוקף ב-2011.
ב-2015 נישא בשנית לפטרישייה, והם מתגוררים בפרבר של העיר סנט לואיס.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  סאמר ביילנטין, Protest leader Bush ousts 20-year US Rep. Clay in Missouri, באתר AP‏, 5 באוגוסט 2020 (באנגלית)
↑  ג'ונתן אלן, The real reason moderate Democrat Lacy Clay just lost his primary fight, באתר NBC News‏, 5 באוגוסט 2020 (באנגלית)
↑  שון או'קיי וזכארי ב. וולף, How each member of the House voted on impeachment, באתר CNN‏, 18 בדצמבר 2019 (באנגלית)
↑  ניקולס פנדוס, Cori Bush Defeats William Lacy Clay in a Show of Progressive Might, באתר ניו יורק טיימס, 5 באוגוסט 2020 (באנגלית)
↑  Clay's divorce filing prompts messy back and forth, STLPR, ‏2009-05-06 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w67f3kfg  US Congress: C001049
קו המשווה

קו המשווה מסומן באי Ilhéu das Rolas שבקבוצת איי סאו טומה ופרינסיפה
בגאוגרפיה, קַו־הַמַשְווה הוא הקו הדמיוני המקיף את כדור הארץ באמצע הדרך בין הקוטב הצפוני לקוטב הדרומי. באופן דומה מוגדר קו־המשווה של כוכבי הלכת ושל כוכבים אחרים.
בקו־המשווה שטח הפנים של כדור הארץ (שצורתו כדור פחוס במקצת, "גאואיד") מקביל לציר הסיבוב. קו־המשווה מחלק את פני כדור הארץ לשני חצאים שווים: חצי הכדור הצפוני וחצי הכדור הדרומי. על פי הגדרתו קו־המשווה הוא קו הרוחב 0°. אורכו של קו־המשווה כ-40,075 ק"מ, או ליתר דיוק 40,075,016.6856 מטרים. כיוון שכדור הארץ פחוס מעט בקטבים, קוטר כדור הארץ בקו־המשווה גדול ב־43 קילומטרים מקוטר כדור הארץ בקטבים.
אסטרונומיה

בקו־המשווה השמש מצויה ישירות ממעל בצהרי יום השוויון. אורך היום בקו־המשווה הוא כ־12 שעות. השמש זורחת בשעה 6 בבוקר בקירוב ושוקעת בשעה 6 בערב בקירוב. הזריחות והשקיעות מהירות, ובקו־המשווה אין כמעט תופעה של דמדומי בוקר או ערב. בלילה, כל הכוכבים נראים כאילו הם נעים בחצי מעגל שמרכזו בנקודה הדרומית ביותר או הצפונית ביותר של האופק.
בין יום השוויון החל בחודש מרץ ליום השוויון החל בספטמבר, קווי הרוחב הצפוניים נוטים כלפי השמש עד לקו הרוחב 23.5° צפון, הקרוי חוג הסרטן, הנקודה הצפונית ביותר שבה ניתן לצפות בשמש ישירות ממעל. הקו הדרומי המקביל קרוי חוג הגדי ומיקומו 23.5° דרום, ובו קווי הרוחב הדרומיים נוטים כלפי השמש בתקופה שבין ימי השוויון של ספטמבר ומרץ. האזור משני צדי קו־המשווה בין חוג הסרטן לחוג הגדי קרוי האזור הטרופי.
גאות ושפל

ההבדל בין גאות ושפל בקו־המשווה הוא הקטן ביותר בהשוואה לחופי אוקיינוסים בקווי רוחב אחרים. גאות ושפל הם תופעות מורכבות התלויות בגורמים כגון צורת קו החוף, עומק המים בסמוך לחוף, זרמי האוקיינוס ובעיקר תנועות השמש והירח. מכיוון שהירח נע סביב כדור הארץ במישור המצוי בזווית של 23° בהשוואה למישור קו־המשווה השפעתו באזור קו־המשווה היא הקטנה ביותר.
אקלים

עונות השנה באזור הטרופי ובקו־המשווה שונות באופן ניכר מהעונות באזורים הממוזגים או באזורי הקוטב. באזורים טרופיים רבים נוהגים להבחין בין שתי עונות: גשומה ויבשה, אבל ברוב המקומות שבסמוך לקו־המשווה, העונה גשומה כל השנה, אף שכמות המשקעים משתנה בהתאם לגורמים שונים ובכללם הגובה והקרבה לאוקיינוס.
ישנם קלימטולוגים המגדירים את האקלים באזור קו־המשווה כ"משווני" ולא טרופי, אם ההבדל בין הטמפרטורה הממוצעת בחודש החם ביותר לחודש הקר ביותר לא עולה על C°‏ 3. הקלימטולוג ולדימיר קפן קבע את הפרש הטמפרטורה השנתי בטווח של C°‏ 5 עבור אקלים משווני, אך כיום שונתה ההגדרה על מנת שהשטח המכוסה על ידי ההגדרה "משווני" יהיה זהה בגודלו לשטח המוגדר "טרופי". העונה הגשומה יותר היא בדרך כלל בתקופה ה"קרירה יותר".
קו המשווה ושיגור לוויינים

מקומות בקרבת קו־המשווה הם אתרים טובים לנמלי חלל, מכיוון שהם נעים מהר יותר מכל נקודה על כדור הארץ עקב סיבובו של כדור הארץ. תוספת המהירות מקטינה את צריכת הדלק הנדרשת לשם שגור חללית. זו הסיבה שהאמריקנים מיקמו את אתר השיגור שלהם בפלורידה שהיא המדינה הדרומית ביותר בארצות הברית, וסוכנות החלל האירופאית משתמשת במרכז החלל הגיאני שבגויאנה הצרפתית הסמוכה לקו המשווה.
מקומות בהם עובר קו המשווה

שתי מדינות מכילות בשמן את המילה קו־המשווה: גינאה המשוונית באפריקה (אף על פי שבעצם קו־המשווה עובר מדרום לה); ואקוודור באמריקה הדרומית, שפירוש שמה הוא "קו־המשווה" בספרדית. קו־המשווה עובר בעיקר באוקיינוס. הנקודה הגבוהה ביותר על קו־המשווה היא בגובה 4,690 מטרים על המדרונות הדרומיים של הר הגעש קיאמבה (Cayambe) (אנ') שבאקוודור, וזו גם הנקודה היחידה על קו־המשווה בה השלג נערם על הקרקע.
מקומות אותם חוצה קו־המשווה החל ביבשת אפריקה ממערב למזרח הם:

סאו טומה ופרינסיפה איליאו דאש רולש

גבון גבון

הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו

הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו

אוגנדה אוגנדה

קניה קניה

סומליה סומליה

האיים המלדיביים האיים המלדיביים (קו־המשווה אינו עובר ישירות באף אי)

אינדונזיה פיני – אי קטן ליד סומטרה

אינדונזיה סומטרה

אינדונזיה לינגה ואי קטן נוסף ליד סומטרה

אינדונזיה בורנאו

אינדונזיה סולאווסי

אינדונזיה הלמהרה

אינדונזיה איים קטנים מזרחית להלמהרה

קיריבטי איי גילברט (כנראה שקו־המשווה אינו עובר ישירות באף אי)

קיריבטי איי פניקס (כנראה שקו־המשווה אינו עובר ישירות באף אי)

קיריבטי איי ליין

אקוודור איסבלה

אקוודור אקוודור (עיר אמצע העולם)

קולומביה קולומביה

ברזיל ברזיל
הנקודה שבה מצטלב קו המשווה עם המרידיאן הראשי (בקואורדינטות 0°N 0°E﻿ / ﻿0°N 0°E﻿ / 0; 0) זכתה לכינוי נאל איילנד.
טקס חציית הקו

בכמה חילות ים מקובל לערוך טקס למלחים שטרם חצו את קו־המשווה. מקור הטקס בחיל הים הבריטי וממנו הגיע גם לחיל הים הישראלי. בטקס נאלצים המלחים שזו הפעם ראשונה שהם חוצים את קו־המשווה לעבור סדרת השפלות (הכאות, סקילה בפירות באושים, אכילת דגים חיים וכדומה).
סוגים נוספים של קו־משווה

בנוסף לקו הרוחב 0° קיימות דוגמאות נוספות של קו־משווה:
קו־המשווה השמימי – הקו החותך את כיפת השמיים במישור שהוא היטלו של קו־המשווה של כדור הארץ.
קו־המשווה המגנטי – אוסף כל הנקודות בהם מחט המצפן מקבילה לאופק. זהו קו מקביל לקו־המשווה, (ככל שמתקרבים לקוטב המגנטי המחט נוטה יותר ויותר כלפי מרכז כדור הארץ. בקוטב המגנטי המחט נוטה בזווית של 90°).
גלריה

סימון קו רוחב 0 באוגנדה
סימון קו רוחב 0 בעיר קיטו בירת אקוודור
באדום, המדינות בהן עובר קו־המשווה. בכחול מדינות בהן עובר קו האורך 0°
נמרוד שפר

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1961 (בן 63) קיבוץ אלונים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1979–2015 (כ־36 שנים)
 דרגה:   אלוף
 תפקידים בשירות
  מפקד טייסת 253   מפקד טייסת 101  ראש מחלקת המבצעים של חיל האוויר   מפקד בסיס רמון  ראש חטיבת התכנון באגף התכנון  ראש להק האוויר   ראש מטה חיל האוויר   ראש אגף התכנון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון  האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל התעשייה האווירית
 
נמרוד שפר (נולד ב-16 במרץ 1961) הוא אלוף במילואים בצה"ל ששירת בתפקידו האחרון כראש אגף התכנון. שפר הוא טייס קרב ששירת כראש מטה חיל האוויר. כיהן כמנכ"ל התעשייה האווירית לישראל.
ביוגרפיה

שפר נולד והתחנך בקיבוץ אלונים, בן להורים ניצולי השואה. בוגר בית הספר כרמל זבולון.
הוא התגייס לחיל האוויר ב-1979, סיים קורס טיס מספר 96 ב-1981 והוכשר כטייס קרב. בתחילת דרכו הוצב בטייסת 201 ולאחר הסבה למטוסי "נץ" שירת בטייסת 110. בשנים 1984 עד 1986 שירת כמדריך בבית הספר לטיסה. שימש סגן מפקד טייסת הקרב הראשונה בזמן שקלטה את מטוסי ה-F-16 ("ברק") הראשונים בטייסת. ב-1994 מונה למפקד טייסת 253, טייסת קא"מ, בדרגת סגן-אלוף. בין יולי 1995 לאוקטובר 1997 פיקד על טייסת 101, טייסת מטוסי F-16 חד-מושבי. ב-1997 מונה לראש ענף קרב במחלקת המבצעים של החיל והיה אחראי על התכנון המבצעי של מטוסי הקרב בחיל האוויר. ב-1999 קודם לדרגת אל"ם ומונה לראש מחלקת המבצעים של חיל האוויר. בשנים 2001 עד 2004 פיקד על בסיס רמון. ב-2005 מונה לראש חטיבת התכנון באגף התכנון של המטה הכללי, ובמרץ 2008 מונה לראש להק האוויר. בינואר 2010 מונה לראש מטה חיל האוויר, סגנו וממלא מקומו של מפקד החיל. בתחילת 2012 היה אחד המועמדים להחליף את עידו נחושתן כמפקד חיל האוויר הבא, תפקיד אליו נבחר לבסוף אמיר אשל. באפריל 2012 מונה לראש אגף התכנון בדרגת אלוף ובסיום תפקיד זה פרש מצה"ל.
בינואר 2018 מונה לסמנכ"ל אסטרטגיה ומחקר בתעשייה האווירית לישראל, ובספטמבר 2018 מונה למנכ"ל החברה. ביולי 2020 הודיע על פרישה מהתפקיד שנכנסה לתוקף באוקטובר באותה שנה.
חיים אישיים והשכלה

שפר בעל תואר ראשון בגאופיזיקה ומדעים פלנטריים מאוניברסיטת תל אביב (1994) ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (2005) (במסגרת תוכנית קרן וקסנר). בוגר קורס למפקדים בכירים בחיל האוויר במכון למדיניות ואסטרטגיה של בית הספר לאודר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה.
שפר נשוי לחיה, אחותו של תא"ל (מיל.) אבי יעקבי חברו לקורס הטיס, ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  הודעת דובר צה"ל על מנויו לתפקיד ראש להק האוויר(הקישור אינו פעיל, 4.7.2020)
↑  יוסי יהושוע, "ידיעות אחרונות", 4 פורשים: שפר לא יהיה מפקד חיל האוויר, באתר ynet, 21 במאי 2015
↑   אורה קורן, נמרוד שפר מונה לסמנכ"ל אסטרטגיה ומחקר ופיתוח בתעשייה האווירית, באתר TheMarker‏, 24 בינואר 2018
↑  מינוי מנכ"ל, הודעת התעשייה האווירית, 5 בספטמבר 2018
↑  אודי עציון, מנכ"ל התעשייה האווירית נמרוד שפר הודיע על סיום תפקידו, באתר כלכליסט, 1 ביולי 2020
↑  הדס מגן, ‏רגע לפני שהוא ממריא עם כרטיס בכיוון אחד נמרוד שפר חושף: למה עזב את תע"א אחרי שנתיים בלבד, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2020
| ראשי התעשייה האווירית לישראל |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש החברה | מיכאל פירון • ישראל סחרוב • דוד עברי • מרדכי הוד • צבי צור • יאנוש בן גל • אורי אור • יאיר שמיר • דב בהרב • רפי מאור • הראל לוקר • עמיר פרץ |  |
| מנהלים כלליים | אל שווימר • גבריאל גידור • מאיר דביר • נמרוד שלום אריאב • משה קרת • יצחק ניסן • יוסי וייס • נמרוד שפר • בועז לוי |  |
אורלנד סטין לומיס

אורלנד סטין לומיס (באנגלית: Orland Steen Loomis;‏ 2 בנובמבר 1893 –  7 בדצמבר 1942) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית עד 1934, ולאחר מכן המפלגה הפרוגרסיבית, שכיהן כחבר אספת המדינה של ויסקונסין בשנים 1929–1931, לאחר מכן ועד 1935 כחבר הסנאט המדינתי, ובשנים 1937–1939 כתובע הכללי ה-28 של ויסקונסין. ב-1942 נבחר לומיס כמושל ויסקונסין, אך נפטר טרם השבעתו לתפקיד.
ראשית חייו

אורלנד סטין לומיס נולד בעיר מאוסטון שבוויסקונסין. הוא למד בריפון קולג', וב-1917 קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון. ביוני 1918 הוא נשא לאישה את פלורנס מארי אלי, ולשניים נולדו שלושה ילדים. במלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא ארצות הברית והוצב בצרפת במסגרת חיל המשלוח של ארצות הברית. לאחר המלחמה הוא שב למאוסטון ועסק בעריכת דין. בשנים 1922–1931 הוא היה פרקליט העיר.
קריירה פוליטית

ב-1928 נבחר לומיס לאספת המדינה של ויסקונסין, וכיהן בה במשך שנתיים. ב-1930 הוא נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לסנאט של ויסקונסין, וכיהן בו במשך ארבע שנים. ב-1934 הצטרף לומיס למפלגה הפרוגרסיבית של ויסקונסין, יחד עם רבים מחברי הסיעה הפרוגרסיבית של המפלגה הרפובליקנית. במקום להתמודד לתקופת כהונה נוספת בסנאט, הוא התמודד מטעם המפלגה החדשה למשרת התובע הכללי של המדינה, אך הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה בהפרש של 10,000 קולות. לאחר הפסדו זה, הוא קיבל מינוי כמנהל המדינתי של מנהל החשמול הכפרי, ושימש בתפקיד זה במשך שנתיים. ב-1936 הוא התמודד שוב על משרת התובע הכללי, והפעם ניצח בבחירות המקדימות ובבחירות הכלליות. הוא כיהן שנתיים בתפקיד, ובבחירות של 1938 הוא נוצח בבחירות הכלליות בניסיונו להתמודד על תקופת כהונה שנייה כתובע הכללי.
בחירתו כמושל ויסקונסין ומותו

ב-1940 התמודד לומיס בבחירות על משרת מושל ויסקונסין מול המושל המכהן, הרפובליקני ג'וליוס הייל, ונוצח בהפרש של 12,000 קולות. ב-1942 הוא התמודד שוב, והפעם הביס את הייל בהפרש של 100,000 קולות. ב-7 בדצמבר 1942, כחודש לאחר ניצחונו בבחירות, וכחודש לפני מועד השבעתו המתוכנן לתפקיד, נפטר אורלנד סטין לומיס במדיסון כתוצאה מהתקף לב פתאומי. במקומו הושבע סגן המושל המכהן, שנבחר לתקופת כהונה נוספת, הרפובליקני וולטר סמואל גודלנד, שכיהן את כל תקופת הכהונה המתוכננת של לומיס.
לומיס נטמן בבית הקברות מאוסטון-אוקווד שבעירו. במלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אחת מאוניות ליברטי. קטע מכביש 36 המדינתי של ויסקונסין שעובר במחוז מילווקי קרוי על שמו.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1752
הערות שוליים

1 2  togetherweserved.com – 1LT Orland Steen Loomis.
↑  "Parties and Elections". The Wisconsin Blue Book 1935 (Report). Wisconsin Legislative Reference Bureau. 1935. p. 547.
↑  Parties and Elections". The Wisconsin Blue Book 1937 (Report). Wisconsin Legislative Reference Bureau. 1937. pp. 351.
↑  Ohm, Howard F.; Bryham, Leone G., eds. (1940). "Parties and Elections". The Wisconsin Blue Book 1940 (Report). Wisconsin Legislative Reference Bureau. p. 610.
↑  "Painting - Orland S. Loomis". Wisconsin Historical Society.
בסיס אדוריים

מצפה
רמון
מצפה
רמון

בסיס אדוריים היה בסיס של צה"ל בהר חברון שפעל בין השנים 1972–2009.
המבנה המרכזי בו שימש משנת 2013 עד 2016 כמרכז חירום אזורי (מח"א) של המועצה האזורית הר חברון.
ב־2016 הוקם בשטח הבסיס הנטוש מאחז בשם אדוריים.
היסטוריה

המבנה הראשון במקום, בן שתי קומות, הוקם בשנות ה-40, בתקופת המנדט הבריטי, ושימש כבית דין בשלטון הירדני בין השנים 1948–1967. לאחר מלחמת ששת הימים, בעקבות החלטת ראש מחלקת ההדרכה בצה"ל, האלוף אריאל שרון, הועבר ב-1972 בית הספר להנדסה צבאית (בה"ד 14) למבנה. מאז עברו בו טירוני חיל ההנדסה את המסלול שלהם ומבנים נוספים הוקמו במתחם. במסגרת הסכמי אוסלו, הועבר בשנת 1995 בית הספר לבקעת עובדה שבערבה ובבסיס נותר כוח בסדר גודל של גדוד.
בשנות האלפיים צומצם הכוח בבסיס לפלוגה אחת בלבד ובשנת 2009 נותרה במקום רק מחלקה. באותה שנה הוחלט על פינוי הבסיס וכוחות חיל ההנדסה הרסו את רובו, למעט המבנה המרכזי שנבנה בשנות הארבעים, כיוון שזה הוגדר כמבנה לשימור.
מרכז חירום אזורי

כיוון שהמבנה שוכן בנקודה שולטת על צירי תנועה (בסמוך לצומת בין כביש 60 לכביש אדוריים-נגוהות), ביוזמת אלחנן קלמנזון, שעבד באותה העת במחלקת הביטחון במועצה, העלה ראש המועצה האזורית הר חברון, צביקי בר חי, בשנת 2010 את הרעיון להקים במבנה מרכז חירום אזורי שאמור לשרת את כל תושבי האזור, ישראלים ופלסטינים. הרעיון התקבל ואלוף פיקוד המרכז אבי מזרחי, אישר את הקצאת השטח. התקציב לשיפוץ המבנה, כחמישה מיליוני שקלים, הגיע ממשרד הביטחון, משרד הפנים והמשרד לשיתוף פעולה אזורי.
המרכז נפתח בפברואר 2013 והכיל אמבולנסים, רכבי כיבוי אש וחדר התארגנות והדרכה למתנדבים בתחום ההצלה. המרכז נקרא "בית דרור" לזכר אל"ם דרור וינברג, מפקד חטיבת יהודה, ששירת באזור ונפל בפיגוע בציר המתפללים בחברון בשנת 2002.
בתחילה, ניהל את המרכז אלחנן קלמנזון. בוגרי ישיבת עתניאל אכלסו אותו ושמרו עליו.
בשנת 2016 נסגר המרכז ובמקומו הוקם במבנה המאחז אדוריים.
ראו גם

אדוריים (יישוב)
נחל משושים

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  30 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  0.761 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  160 קמ"ר
 גובה מוצא הנהר:  900 מטרים
 יובלים:  נחל זוויתן, נחל קצרין, נחל יהודיה, ואדי א-דורה 
 שפך:  הכנרת 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל ישראל
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) נחל משושים(למפת הגליל העליון רגילה) נחל משושים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל משושים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נחל משושים
 
נחל משושים (נַחַל מְשֻׁשִּׁים, בערבית: ואדי פח'ורה, ואדי אל הווא, ואדי זכי, ואדי מסעודיה) הוא נחל איתן במרכז רמת הגולן. סלעי הגדות במרכז הנחל מתאפיינים בצורת משושים, ואלה נתנו לנחל את שמו. התופעה בולטת במיוחד בבריכת המשושים, המוקפת עשרות עמודי בזלת משושים.
אורכו של הנחל הוא כ-30 ק"מ והוא הארוך בנחלי הגולן. באגן ההיקוות שלו כ-40 מעיינות שמרביתם נובעים כל השנה. תחילתו של נחל משושים במורדות הדרומיים של הר אביטל, בגובה 900 מ' מעל פני הים, וסיומו בכנרת, בגובה כ-210 מ' מתחת לגובה פני הים – הפרש גבהים של יותר מ-1,100 מ'.
שמורת הטבע

נחל משושים הוא חלק משמורת הטבע נחל המשושים. השמורה הוקמה בשנת 2006.