stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ואסילי יבסייב

ואסילי ארקדייביץ' יבסייב (באוקראינית: Василь Аркадійович Євсєєв;‏ 30 באוגוסט 1962 - 26 ביוני 2010) היה כדורגלן ומאמן כדורגל סובייטי-אוקראיני. שיחק בעמדת המגן (בין היתר גם בישראל).
קריירת שחקן

יבסייב גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל זוריה וורושילובגרד, בגיל 18 הועלה לקבוצה הבוגרת של המועדון. בשנת 1983 עבר לקבוצת הצמרת של הליגה הסובייטית - דינמו קייב. לאחר 5 שנים בשורות דינמו, עבר לשחטאר דונצק. בשנת 1991 הגיע לישראל, תחילה נבחן בצפרירים חולון, בהמשך הושאל למכבי חיפה. שיחק עונה אחת בשורות הירוקים.
לאחר שובו לאוקראינה שיחק במספר קבוצות מן הליגות הנמוכות. את קריירת השחק סיים בקבוצת אוראלאן אליסטה הרוסית.
קריירת שחקן > קריירת אימון

לאחר שפרש ממשחק פעיל הצטרף יבסייב אל צוות האימון של "אוראלאן אליסטה". בהמשך היה עוזר מאמן של קבוצת וורסקלה פולטבה. בשנת 2004 מונה למאמן ראשי של צסק"א קייב. לאחר עונה אחת בתפקיד - פוטר. לאחר מכן היה עוזר מאמן של ארסנל קייב.
26 ביוני 2010 התאבד ואסילי יבסייב בקפיצה מבניין גבוהה (ככל הנראה כתוצאה מבעיות נפשיות מהן סבל בשנותיו האחרונות).
בנו, יבהן יבסייב, היה גם כדורגלן מקצועי.
תארים

אליפות ברית המועצות :  1985, 1986
הגביע הסובייטי: 1985, 1987
המשרד לטכנולוגיות מידע ותקשורת של רוסיה

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה 
 תחום שיפוט:  רוסיה 
 תאריך הקמה:  12 בנובמבר 1999
 סוכנות קודמת:  Ministry of Communications of the USSR 
 תאריך פירוק:  12 במאי 2008
 סוכנות מחליפה:  משרד התקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה 
 
המשרד לטכנולוגיות מידע ותקשורת של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Министерство информационных технологий и связи Российской Федерации, בראשי תיבות: Мининформсвязи) היה משרד פדרלי שביצע פעולות לפיתוח מדיניות המדינה והרגולציה החוקית בתחום טכנולוגיות המידע, טלקומוניקציה ושירותי דואר, כולל בשימוש בטכנולוגיות מידע בגיבוש משאבי מידע ממלכתיים והבטחת גישה אליהם, פיתוח מערכות שידורי טלוויזיה ורדיו.
היסטוריה

המשרד הוקם בשנת 1999 מתוך ועדת התקשורת הממלכתית שהתקיימה מ־1997. בראשה עמד ליאוניד ריימן. עד מרץ 2004 נקרא בשם משרד התקשורת והמידע (Министерство по связи и информатизации).
רשויות כפופות

סוכנות התקשורת הפדרלית
הסוכנות הפדרלית לטכנולוגיות מידע
שינוי המשרד

על פי צו נשיא הפדרציה הרוסית מיום 12 במאי 2008 הפך המשרד למשרד התקשורת של הפדרציה הרוסית. תפקידי המשרד השתנו וכללו פיתוח ויישום מדיניות המדינה והרגולציה החוקית בתחום התקשורת ותקשורת ההמונים (כולל אלקטרונית).
ואסילי פרפליוצ'יקוב

| --- | --- |

 לידה:  1863 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1918 (בגיל 55 בערך) מוסקבה, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה 
 
ואסילי פרפליוצ'יקוב (ברוסית: Васи́лий Переплётчиков;‏ 18 באוקטובר 1863 – 1918) היה צייר נוף רוסי; קשור לנודדים, מ-1893 עד 1901.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחה של סוחרים אמידים והחל את השכלתו הפורמלית באקדמיה למדעי המסחר. במקביל, הוא החל להתעניין באמנות ולמד שיעורים פרטיים מאלכסנדר קיסליוב. ב-1872 החל להשתתף בשיעורים בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה. הוא תכנן להיות אדריכל, אבל פגישה עם איוואן שישקין שכנעה אותו להיות צייר, ולכן עבר לקורסים שהעביר וסילי פולנוב.
מאוחר יותר הוא פיתח עניין ברישום, ומ-1880 ערך מסעות רישום קבועים לזבניגורוד (עם סרגיי קורובין) ולפליוס (עם סרגיי וינוגרדוב). הוא גם החל לקיים תערוכות קבועות בסטודיו שלו.
לאחר 1886, הוא ועמיתיו הוציאו מדי פעם כתב עת; "פרסום תקופתי של רישומים של אמנים רוסים". הגיליון הראשון כלל יצירות של קורובין, סרגיי איבנוב, יצחק לויתן, ויקטור סימוב ואלכסיי סטפנוב.
בתחילת שנות ה-90, הוא התמנה למרצה בבית הספר לאמנויות יפות שהופעל על ידי האדריכל, אנטולי גונסט. אלבום של רישומיו פורסם בשנת 1891. בשנה שלאחר מכן הוא, קיסליוב, ניקולאי קלודט ולאוניד פסטרנק הוצגו במהדורה מיוחדת של המגזין "אמן". בין השנים 1899–1903 הציג עם קבוצת "מיר איסקוסטבה". ב-1903 הוא הפך לאחד מהחברים המייסדים של איגוד האמנים הרוסים.
ב-1902, הוא ערך נסיעה לארכנגלסק עם חברו, וינוגרדוב, שהייתה לו השפעה מכרעת על סגנונו. מכאן ואילך, לרוב יצירותיו יתרכזו בנושאים של צפון רוסיה והוא ביקר באזור מדי שנה עד 1914. ב-1904, בהשפעתו של איגור גרבאר, הוא החל להתנסות בפוינטיליזם.
הערות שוליים

1 2  Biographical notes
1 2  Русские художники. Переплетчиков Василий Васильевич., www.artsait.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200417364  ISNI: 0000 0000 2664 9079  LCCN: n82080097  RKD: 363187  VIAF: 33343127   WorldCat (עם VIAF): 33343127
ואסילי שבייב

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1777 (יוליאני) קרונשטאדט, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  16 ביוני 1855 (יוליאני) (בגיל 78) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית עלמין סמולנסקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1797) 
 תחום יצירה:  ציור 
 
ואסילי שבייב (ברוסית: Василий Шебуев‏; 13 באפריל 1777 – 28 ביוני 1855) היה צייר רוסי ורקטור האקדמיה הקיסרית לאמנויות.
ביוגרפיה

אביו היה בן שושלת אצולה ושימש כאחראי במנהלת האדמירליות הרוסית על ההספקה.
בגיל מוקדם הבחינו ביכולות האמנותיות של ואסילי והוא החל לקחת שיעורים באקדמיה הקיסרית. בשנת 1794, הוא הפך רשמית לסטודנט, ולמד אצל איוואן אקימוב וגריגורי אוגריומוב. הוא זכה במדליית כסף אחרי השנה הראשונה שלו, ובמדליית זהב בשנה שלאחר מכן. בשנת 1797 סיים את לימודיו עם תעודת תואר ראשון. הוא הפך לעוזר הוראה וכעבור שנה הופקד על הוראת רישום לתלמידים צעירים יותר.
בשנת 1803, הוא נשלח ללמוד ברומא, שם הוא תרגל העתקת יצירות המאסטרים הישנים ועשה רישומים אנטומיים מתוך התבוננות בניתוחים. שלוש שנים מאוחר יותר, הוא חזר לסנקט פטרסבורג כדי להשתתף בעיטור קתדרלת קאזאן.
לאחר מכן, חייו הוקדשו לאקדמיה. הוא נבחר לאקדמאי ב-1807, עלה בסולם הדרגות, ובסופו של דבר הפך לרקטור של תחום הציור והפיסול ב-1832. בשנת 1831, הוא השתמש בניסיון הרישום האנטומי שלו כדי לכתוב ספר לימוד באנטומיה לסטודנטים לאמנות. בין אלה שלמדו אצלו באקדמיה, ניתן למנות את קארל ברולוב, אלכסנדר איוואנוב, פיודור ברוני ופיוטר באסין.
בנוסף לתפקידו באקדמיה, הוא מונה להיות מנהל מפעל השטיחים הקיסרי ב-1831, לאחר שמונה קודם לכן לצייר החצר ב-1823. הוא גם מונה למפקח על ציורים בקתדרלה במתחם מגורי משפחת המלוכה צארסקויה סלו ובקתדרלת איסק הקדוש ב-1844.
גלריה

מות קמילה, 1821
אלכסנדר נבסקי, 1836
"חזון יחזקאל", 1836
שמעון הקדוש (הבשורה על-פי לוקאס), 1847
דיוקן עצמי עם מגדת עתידות, 1805
הערות שוליים

↑  ШЕБУЕВ • Большая российская энциклопедия - электронная версия, bigenc.ru
↑  ЭСБЕ/Шебуев, Василий Кузьмич — Викитека, ru.wikisource.org (ברוסית)
1 2  Kenneth, Vasily Shebuyev, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2500 624X  LCCN: n80116874  RSL: 000125079  ULAN: 500120580  VIAF: 45606533   WorldCat (עם VIAF): 45606533
היריון כפוי

הבולגריה האנוסה, קונסטנטין מקובסקי, 1877. אונס של צעירה בולגריה על ידי באשי-בוזוק, שכירי חרב מרחבי האימפריה העות'מאנית. הציור מתאר אירוע במהלך מרד אפריל 1876, בו הבולגרים מרדו במטרה ליסד מחדש של בולגריה העצמאית.
היריון כפוי (באנגלית: Forced pregnancy) הוא אילוץ אישה להרות בניגוד לרצונה ולהשאיר את ההריון. היריון כפוי עשוי להתרחש בשל מספר נסיבות. הוא עשוי להיות כחלק מנישואים בכפייה, בעילת שפחות ואף כחלק מטיהור אתני.
ניסויים רפואיים

בתקופת הקיסרות של יפן, נשים אשר היו אסירות בבתי סוהר, אולצו להיכנס להיריון כדי להשתמש בהן לניסויים רפואיים. הניסויים הרפואיים נוהלו על ידי יחידה 731 של הצבא היפני.[דרוש מקור]
חטיפות כלה

המונח חטיפות כלה (אנ') ונישואים מאולצים כוללים בתוכם בדרך כלל מעשה של אונס ה"כלה" הנחטפת, על מנת שתתעבר ותהיה תלויה במשפחת האנס. בשל תפישות תרבותיות אישה שהרתה לאנס אינה מסוגלת לחזור למשפחתה, כיוון שלעיתים נשקפת לה סכנת חיים ואף ישנם מקרים שמשפחתה לא תקבל אותה. ברפובליקה הסובייטית של קירגיזסטן, אלפי נשים בכל שנה נחטפו ואולצו להיכנס להיריון ולהתחתן, דבר זה מביא להשלכות הרסניות על החברה. לעיתים חטיפות כלה והיריון כפוי מיוחס למסורת, ונתפסות כדבר המובן מאליו. גם בתקופתנו קיימים מקרים של חטיפות כלה בארצות כגון: קירגיזסטן, צ'צ'ניה, מולדובה ועוד, בהן חטיפות כלה מתרחשות בתדירות גבוהה למרות שהמעשה אינו חוקי.
בעילת שפחות בארצות הברית

בתקופת העבדות בארצות הברית, בעלי עבדים רבים ניסו להרביע את שפחות בבעלותם על מנת לחזק את העושר שלהם, ולהגביר את תפוקת העבודה. בעילת שפחות כוללת בתוכה כפיית יחסי מין בין עבדים לשפחות, ייזום הריונות אצל שפחות, יחסי מין בין בעל עבדים לשפחות, כל זאת על מנת להוליד ילדים שישמשו גם הם עבדים. בנוסף, תופעה זו כללה העדפת שפחות פוריות שילדו מספר גדול יותר של ילדים. מטרות בעילת שפחות הייתה הגדלת מספר העבדים מבלי לשלם כסף ברכישתם, פיצוי על חוסר העבדים שנוצר בעקבות סיום סחר העבדים האטלנטי וניסיון לשפר את תפוקת העבודה של העבדים. בדרום ארצות הברית, מעשה בעילת שפחות היה מקובל, כיוון שעבד היה נחשב לתת-אדם שאינו זכאי לזכויות של אדם חופשי.
חקיקת חוקים כנגד כפיית היריון ואונס

אונס, ניצול מיני של עבדים ומעשים קשורים שכוללים בתוכם היריון כפוי, מוכרים על פי אמנות ז'נבה כפשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה. מעשה זה של היריון כפוי נאסר באופן ספציפי מ-1947 במאמר ה-27 של ועידת ז'נבה הרביעית, ומאוחר יותר ב-1977 פרוטוקולים נוספים של ועידות ז'נבה אסרו באופן מפורש מעשי אונס בזמני מלחמה וכפיית זנות. מזכר ההסבר של המשפט הרומי אשר מגדיר את תחום השיפוט של בית המשפט הבינלאומי לפשעים מכיר באונס, ניצול מיני של שפחות, כפיית זנות וכפיית היריון, כפשעים נגד האנושות אם הם חלק מתופעה רחבה ושיטתית. בית הדין הפלילי הבינלאומי של רואנדה, זיהה אונס כדבר המהווה אמצעי לרצח עם, כאשר משתמשים בו באופן שיטתי או בקנה מידה המוני להשמדת עם. מאוחר יותר בית המשפט הבינלאומי של יוגוסלביה לשעבר, גם קטלג אונס כפשע שעשוי להיות פשע כנגד האנושות. ב-2008 החלטה 1820 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, זיהו מעשים כאלו של אונס כפשעים שעשויים להיות פשעי מלחמה, פשעים כנגד האנושות או רצח עם. למרות כל האיסורים הללו, אונס באופן שיטתי או לא, נשאר תופעה רחבה באזורי עימות. חוק העונשין הישראלי מגדיר אונס ועבירות מין, כמעשים פליליים שהעונש עליהם נע בין שלוש לעשרים שנות מאסר בפועל. בנוסף, לפי חוק העונשין מותר לאישה להפסיק את ההיריון כאשר הוא נובע מיחסים אסורים לפי החוק הפלילי.
הריונות כפויים בארצות הברית

ביוני 2022 התקבל בארצות הברית פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון, שביטל את פסק דין רו נגד וייד והתיר למדינות בארצות הברית לחוקק חוקים נגד הפלות. חוקים כאלה נחקקו ב-14 בדינות.
בינואר 2024 פורסם בכתב בעת JAMA Internal Medicine מחקר לפיו היו כ-65,000 מקרים של היריון כפוי כתוצאה מאונס במדינות ארצות הברית שבהן חל איסור על הפלות, במהלך שנה וחצי לאחר שפורסם פסק הדין. מחקר נוסף מצא שההפלות נפסקו כמעט לחלוטין ב-14 המדינות שבהן נחקקו חוקים האוסרים הפלות. לרוב, נשים שנכנסו להיריון כפוי במדינות אלה לא מצליחות לבצע הפלה, למרות שהחוק מתיר הפסקה של היריון כתוצאה מאונס.
ראו גם

אונס
היריון
אונס בנישואים
אונס נערה (הלכה)
הפלה מלאכותית
לקריאה נוספת

Takai, Alexandra. (2011). Rape and forced pregnancy as genocide before the Bangladesh tribunal. Temple International and Comparative Law Journal, 25(2), 393-422.
Jessie, Soh Sie Eng. (2006). Forced pregnancy: Codification in the Rome Statute and its prospect as implicit genocide. The New Zealand Journal of Public and International Law, 4(2), 311-337.
Marable, Manning, How capitalism underdeveloped Black America: problems in race, political economy, and society South End Press, 2000, p 72
הערות שוליים

↑  bride kidnapping exists today, NewsComAu. 2017-11-17. Retrieved 2019-11-23.
↑  קירגיזסטן: חוטפים נשים ומאלצים אותן להתחתן, באתר ‏מאקו‏, 1 בדצמבר 2015
↑  הסכם ז'נבה
↑  Dying Alive – A Legal Assessment of Human Rights Violations in Burma, April 2005, co-Funded by The Netherlands Ministry for Development Co-Operation. See section "12.52 Crimes against humanity", Page 201. He references RSICC/C, Vol. 1 p. 360
↑  "Rome Statute of the International Criminal Court", legal.un.org. Retrieved 2013-10-18.
↑  "Security Council Demands Immediate and Complete Halt to Acts of Sexual Violence Against Civilians in Conflict Zones, Unanimously Adopting Resolution 1820 (2008), UN.org. Retrieved 2012-09-07.
↑  חוק העונשין - עבירות מין, חוק העונשין תשל"ז 3921,1977 סימן ה': עבירות מין (תיקון תשס"ד) (תיקון אחרון 12/11/03)
↑  Nearly 65,000 pregnancies from rape have occurred in states with abortion bans, study estimates, באתר CNN, ‏24 בינואר 2024 (באנגלית)
השכבה הפלקסיפורמית החיצונית

| --- | --- |

OPL  שכבה פלקסיפורמית חיצונית
 שיוך:  layer of retina 
 מיקום אנטומי:  רשתית העין
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1016) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  stratum plexiforme externum 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A15.2.04.013 
 FMA:  58685 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0229217 
 
השכבה הפלקסיפורמית החיצונית (באנגלית: Outer plexiform layer) היא שכבה של סינפסות עצביות ברשתית העין. השכבה מורכבת מרשת צפופה של סינפסות בין הדנדריטים של תאים אופקיים מהשכבה הגרעינית הפנימית לבין מקטעים פנימיים של תאים קולטי אור מהשכבה הגרעינית החיצונית. השכבה דקה באופן משמעותי מהשכבה הפלקסיפורמית הפנימית, שבה תאים אמקרינים משתלבים עם תאי הגנגליון ברשתית.
הסינפסות בשכבה החיצונית נמצאות בין קצות התאים קולטי האור לתאים האופקיים.
קישורים חיצונים

plexiform layer, Encyclopedia Britannica
הערות שוליים

↑  לדנדריטים אין כל קשר לתאים דנדריטיים (תאים השייכים למערכת החיסון), ואין לבלבל ביניהם.
↑  "Inner Plexiform Layer by Helga Kolb – Webvision".
↑  Helga Kolb, Outer Plexiform Layer, Salt Lake City (UT): University of Utah Health Sciences Center, 1995
↑  2020–2021 BCSC Basic and Clinical Science Course™, www.aao.org
| מערכת הראייה האנושית |
| --- | --- | --- |
| העין | רשתית • עדשה • קרנית • קשתית • אישון •  תנועות עיניים |  |
| מסלולים עצביים | עצב הראייה • תצלובת הראייה • גרעין הברך הצדי • קליפת הראייה • התליל העליון (Superior colliculus) • PPRF • FFA • MLF • FEF |  |
| תאים ברשתית | תא קולט אור (קנים, מדוכים) • תא רשתית דו-קוטבי • תא גנגליון • תא אופקי • תא אמקרין |  |
| תפיסה חזותית | ראייה • תפיסת עומק • תפיסת צבע • ראיית לילה • שדה ראייה • אשליה אופטית • הכתם העיוור |  |
| אביזרים | משקפיים • תרשים לבדיקת ראייה‎ • אוטורפרקטומטר • רטינוסקופ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A15.2.04.013 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
החי במצרים

עיט ערבות – החיה הלאומית של מצרים
אריה ברברי – ככל הנראה נכחד מן המדינה
סלעית שחורת בטן
קוברה מצרית
דגים במפרץ אילת
עולם החי במצרים כולל את כל בעלי החיים החיים בשטחה של מצרים. בעבר חיו בה מינים גדולים כמו היפופוטמים, פילים ואריות, אך עם הזמן הם נכחדו מן האזור. כמו כן, מצרים נמצאת בנתיב נדידת עופות מרכזי בין אירואסיה ומזרח אפריקה וכמאתיים מינים של מינים חולפים עוברים בה פעמיים בשנה, כשתועדו בה בסך הכל עד היום כ-480 מינים של עופות.
כמו כן, למצרים רצועות חוף ארוכות במיוחד בים התיכון ובים סוף, ובמהלך השנים נצפו בהם בעלי חיים רבים.
גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החי במצרים > יונקים

ציורי קברים עתיקים במצרים מציגים ג'ירפות, היפופוטמים, תנינים ויענים, ופטרוגליפים בסילווה בהרי (אנ') שבנילוס העליון מציגים פיל סוואנה אפריקאי, קרנף רחב שפה, צבי ג'ירפי ויענים – עולם חי הדומה לזה של מזרח אפריקה של ימינו. כמו כן, אין במצרים מינים אנדמיים רבים, אלה כוללים את הסמור המצרי, גרביל חיוור, גרביל מקיליגין (העשוי להתפרש גם אל תוך סודאן) ועוד.
מספר יונקי המדבר המערבי התמעט עם השנים, והדישון וראם הסהרה נכחדו מן המדינה, וכן, גם האריה הברברי ככל הנראה נכחד מן האזור. היונקים הנותרים כוללים את: צבי רים, צבי הנגב, כבש הרעמה, שועל החולות, ירבוע מצוי וגרביל.
למדבר המזרחי במצרים יש מגוון שונה למדי של בעלי חיים ויש לו הרבה מן המשותף עם חצי האי סיני, מה שמראה על חשיבותו של הנילוס הרחב בהפרדה בין שני אזורי המדבר. באזור זה ניתן למצוא את: הצבוע המפוספס, היעל הנובי, יפה זנב, קוצן זהוב, שועל צוקים ושועל חולות. להרים הסלעיים הגבוהים של גבל אלבה בדרום יש מגוון ייחודי של בעלי חיים, כולל צבועון הרעמה, בואש אפריקני, גחן מצוי וייתכן כי חי עדיין באזור זה הערוד.
החי במצרים > עופות

עופות מצוים בשפע במצרים במיוחד בעמק הנילוס ובאזור הדלתא של הנילוס. העופות הדורסים כוללים נשרים, עיטים, נצים, בזים וינשופיים. עופות אחרים כוללים חסידות, פלמינגואים, אנפות, שקנאים, שלווים וצופייתים. עד היום תועדו במצרים כ-480 מינים של עופות, כאשר בסכנת הכחדה עולמית נמצאים ברנטה אדומת-חזה, צחראש לבן, רחם, נשר דרומי, בז ציידים ועוד.
מצרים נמצאת בנתיב נדידת עופות מרכזי בין אירואסיה ומזרח אפריקה וכמאתיים מינים של מינים חולפים עוברים פעמיים בה בשנה.
עופות בולטים במדבר המערבי במצרים כוללים את קטה סנגלית, אלימון ואת סלעית שחורת בטן.
החי במצרים > זוחלים

כשלושים מיני נחשים חיים במצרים, כמחציתם ארסיים. אלה כוללים את הקוברה המצרית, נחש כיפה ועכן. ישנם גם מינים רבים של לטאות. מעל סכר אסואן, חופי אגם נאצר עקרים ברובם, אך באגם אכן חיים תניני היאור האחרונים שנותרו במצרים וכן גם הצב הרך האפריקאי.
החי במצרים > דגים

| --- | --- |
 :  ראו גם – החי בים התיכון, החי במפרץ אילת
למעלה ממאה מיני דגים חיים באזור הנילוס והדלתא של הנילוס. למצרים יש גם תעשיית חקלאות ימית גדולה המגדלת אמנון בבריכות דגים.
הכחדה ומאמצי שימור

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתרבות

החיה הלאומית של מצרים היא עיט הערבות.
ראו גם

החי בארץ ישראל
הערות שוליים

↑  Richard Hoath, A Field Guide to the Mammals of Egypt, American Univ in Cairo Press, 2009, ISBN 978-977-416-254-1. (באנגלית)
השישה ביוני

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "השישה ביוני" של ליונל שפירו (1955)
 בימוי:  הנרי קוסטר
 הופק בידי:  צ'ארלס בראקט
 תסריט:  הרי בראון, איוון מופאט
 עריכה:  ויליאם מייס
 שחקנים ראשיים:  רוברט טיילור ריצ'רד טוד דנה ווינטר  אדמונד או'בראיין
 מוזיקה:  לין מאריי
 צילום:  לי גרמס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  29 במאי 1956
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט רומנטי, סרט דרמה 
 תקציב:  2,075,000‏$
 הכנסות:  1,950,000‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
השישה ביוני (באנגלית: D-Day the Sixth of June) הוא סרט מלחמה רומנטי משנת 1956 בבימויו של הנרי קוסטר, עם רוברט טיילור, ריצ'רד טוד, דנה ווינטר ואדמונד או'בראיין בתפקידים הראשיים.
התסריט, המבוסס על הרומן "השישה ביוני" מאת הסופר היהודי-קנדי ליונל שפירו (אנ')‏ (1955), מתאר משולש אהבה בין שני גברים לוחמים ואישה אחת על רקע מלחמת העולם השנייה ובעיקר בקשר לפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944. העלילה מתחילה כששני הגברים משתתפים בפלישה, ומהרהרים בפלשבק באהבתם לאותה אישה.
ריצ'רד טוד השתתף בעצמו כקצין לוחם בפלישה זו.
תקציר העלילה

לוחמי הכוח המיוחד מס' 6 ממתינים לנחיתתם בחוף נורמנדי 40 דקות לפני הכוח העיקרי, כדי להשמיד סוללת תותחים גרמנים, העלולה להקשות על הפלישה (במציאות היה זה קרב פואנט דו אוק). הכוח מורכב מלוחמים בריטים, קנדים ואמריקאים במידה שווה.
מפקד הכוח הזה הוא קולונל ג'ון ווינטר (ריצ'רד טוד), ואחד מקציניו הוא קפטן בראד פארקר (רוברט טיילור). לאחר שווינטר מתדרך את קציניו, הוא נפגש עם פארקר על סיפון האונייה ושניהם שוקעים בזיכרונות.
ואלרי ("ואל") ראסל (דנה ווינטר) היא בתו של בריגדיר מתוסכל, ששוחרר מהצבא לאחר פינוי דנקרק. ווינטר מחזר אחריה, אך דרכיהם נפרדות לאחר שהוא נשלח להילחם במערכה בצפון אפריקה.
ואל מתגייסת ומשרתת בצלב האדום האמריקאי בלונדון, שם היא פוגשת בפארקר. הוא מודיע לה שהוא נשוי, אך למרות זאת הרומן ביניהם מתלהט.
פארקר הוא אמריקאי שנפצע בצניחה, ונשלח לשרת במפקדת בעלות הברית בלונדון כסגנו של לויטננט קולונל טימר (אדמונד או'בראיין).
לאחר זמן רב חוזר ווינטר ללונדון פצוע וצולע. ואל עוזבת את פארקר וחוזרת לטפל בווינטר שמשתקם וחוזר לתפקד.
טימר מתמנה למפקד הכוח המיוחד מס' 6, אך נמצא בסערת נפש בגלל ניסיונו המר בפשיטה על דייפ. באחת הפעמים הוא משתכר בפאב, ומוסר בפומבי פרטים על המבצע הסודי עליו הוא אמור לפקד. הוא מודח ובמקומו מתמנה ג'ון.
בהתקפה מצליח הכוח לכבוש את עמדת התותחים. פארקר נפצע ווינטר דואג לפינויו, אולם כעבור זמן קצר דורך ווינטר על מוקש ונהרג.
ואל מקבלת את הידיעה על מותו של ווינטר. היא מבקרת את פארקר הפצוע, ולא מספרת לו על כך. הוא מאחל לה כל טוב עם ווינטר לפני חזרתו לארצות הברית.
הערות שוליים

↑  הרומן ראה אור בתרגום עברי כשנה לאחר פרסומו: ליונל שפירא, השישה ביוני, עברית: חוה שור, תל אביב: לדורי, 1956 (ולאחר מכן בסדרת "מועדון הספר הטוב" של הוצאת מ. מזרחי).
הר ניתאי

| --- | --- |

קו החומה בפסגת ההר
 מידע כללי
 על שם:  נתאי הארבלי 
 גובה:  95 מטר
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ליד הכנרת
 קואורדינטות:  32°49′32″N 35°29′12″E﻿ / ﻿32.82561667°N 35.48667778°E﻿ / 32.82561667; 35.48667778
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) הר ניתאי(למפת הגליל העליון רגילה) הר ניתאי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר ניתאי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר ניתאי
 
הר ניתאי היא במה הררית המתנשאת מעל נחל ארבל. ההר נקרא על שמו של נתאי הארבלי, תנא בן ימי הבית השני שמוצאו מארבל. ההר מזדקר כ-280 מטרים מעל סביבתו, מעברו הצפון-המערבי של נחל ארבל חלקו המזרחי שוכן בגובה של 95 מטרים מעל פני הים.
הר ניתאי. למרגלותיו ואדי חמאם
הר ניתאי - צילום ממצפור הארבל
מיקום ותיאור גאוגרפי

מראש ההר קיימת תצפית על ח'רבת ואדי חמאם השוכנת למרגלות ההר, על האתר של היישוב העתיק ארבל ועל מערות מצוק הארבל שבגדה ממול, על בקעת גינוסר ועל חלקים ממזרח הגליל וממערב הגולן. חלקו המזרחי הגבוה של ההר תחום במצוקים היורדים בתלילות אל אפיקיהם של נחל ארבל מדרום מזרח ושל יובלו נחל סביונה מצפון מזרח. ההר בנוי סלע גיר קשה מתקופת האיאוקן, תצורת בר-כוכבא בונה את המצוקים, תצורת תמרת מרכיבה את המדרונות הנמוכים והלא מצוקיים.
גב ההר טרשי מאוד, במיוחד בחלקו המזרחי ומנוקד במטליות קטנות של אדמת טרה רוסה.
תולדות המחקר

הסקר הראשון של חומת הר ניתאי נערך בידי שני קציני ימיה בריטים צ'ארלס לאונרד אירבי (Charles Leonard Irby‏; 1845-1789) וג'יימס מנגלס (James Mangles‏; 1867-1786) בעת מסעם בארץ ישראל בשנת 1818. במשך יומיים מדדו השניים את החומה, ותארו אותה כבנויה אבנים בסיתות גס ובה משובצים מגדלים רבים.
כחצי מאה מאוחר יותר נסקר האתר בידי צ'ארלס וילסון. וילסון לא הוסיף על תיאורי קודמיו, אך הציע פרשנות אחרת ולפיה הביצור נועד להגן מלמעלה על הגישה למערות שמצוקים ומתאים לפיכך לחומה שיוספוס סיפר כי בנה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 סקר את האתר בצלאל רבני, מפקח העתיקות האזורי והותיר את התיאור המפורט הראשון של הביצור אך תיאור זה לא פורסם.
יוסף פורת סקר את החומה בראשית שנות השבעים וציין כי לאורכה רק תשעה מגדלים. פורת הדגיש כי בסקר לא נמצאו ממצאים מתארכים ובכל זאת הציע כי החומה נבנתה בתקופה החשמונאית.
באמצע שנות השבעים נסקר האתר בידי צבי גל והוא הציע כי האתר נבנה על פי מתכונת מחנות המצור הרומיים. להצעתו, המתחם נבנה על ידי הורדוס בזמן המצור על מתנגדיו שהתבצרו במערות הארבל. מאוחר יותר ערך גל חפירה קטנה במגדל הצפוני (שלא פורסמה) ובעת האחרונה הציע פרשנות אחרת ולפיה הביצור נבנה להגנה על חרבת ואדי חמאם ועל המערות, כנראה בזיקה לאירועי המרד הגדול.
בשנות ה-80 נסקרו החומה והמערות בידי יגאל טפר ויובל שחר. השניים סברו כי הביצור נועד לשמש קו הגנה על ח' ואדי חמאם ועל המערות בצלעות ההר, אשר הם זיהו אותן עם ארבל ועם "כפר המערות ארבל", שאותו לדבריהם ביצר יוסף בן מתתיהו.
כל המחקרים שהוזכרו לעיל לא כללו תיעוד שיטתי ומדידות מדויקות של הביצור ומרכיביו ורק באחדים מהם נעשה ניסיון לאסוף חומר מתארך. בשנים 2010–2012 הקדישה משלחת האוניברסיטה העברית שלושה שבועות לעבודה באתר. העבודה כללה סקר מדוקדק של המתחם הפנימי, של אזור החומה ושל רצועה ברוחב של כ-20 מטרים.
חומה וביצורים

במצוק ניתאי נראות מערות רבות. הארכאולוגים מצאו בהן כלי חרס, מטבעות ומתקנים מטויחים שניתן לתארכם למאה הראשונה לספירה.
כשמביטים מצוק ארבל לכיוון הר ניתאי, נוכל להבחין בקו ארוך העובר מצד אחד של המצוק לצדו השני . זו חומת אבן שהשתמרה לגובה של יותר משני מטרים ומשולבים בה תשעה מגדלים חצי עגולים הפונים מערבה.
אין בחומה שער, פרט אולי לפשפש קטן, ובכל השטח התחום בחומה לא נמצאו מבנים או שרידים כלשהם ואף לא חרסים.
החומה נבנתה בהתאמה לתוואי הטופוגרפי של הרכס ומהלכה איננו ישר. אורכה הכולל של החומה הוא 286 מטרים. המגדלים משולבים בחומה במרווחים אחידים של כ-28 מטרים והם בולטים ממנה מערבה, שמונה מהם בעלי חזית מעוגלת ואילו המגדל הצפוני רבוע.
היעדר כל סימן ליישוב במשטח הסלע מעיד כי חומה זו, שנבנתה מעל המערות ממש, נועדה לשמש קו הגנה ראשון למבצר המערות שבמצוק. החומה הוקמה דווקא בהר ניתאי בגלל צורתו המשולשת המאפשרת סגירת קו חומה ממצוק למצוק, דבר שלא ניתן לעשות לאורך מצוק הארבל.
הנתונים שנאספו מאזורי החפירה השונים העלו כי לביצור חמישה שלבים אדריכליים נפרדים שכל אחד מהם נשען על קודמו אך איננו "תפור" אליו בשום נקודה.
העבודה הרבה שהושקעה בהקמת הביצור יכולה לרמוז על כך שמדובר במפעל בנייה מרחבי ולא של תושבי ח' ואדי חמאם לבדם, שכן הכפר בשיאו אכלס כמה מאות תושבים שרק מיעוטם היה כשיר לעבודה מעין זו. השערה זו, עם הממצא המתארך ועם ההקשר הסביבתי של הביצור עולים בקנה אחד עם דבריו של יוספוס על חומה שהקים וסביר שאת אחד משלבי הביצור יש אכן לייחס ליוספוס.
היסטוריה

יוסף בן מתתיהו ביצר את ההר. הם באו לידי ביטוי בדבריו ”אז בניתי חומות על המערות שסביב ים גינוסר”. הביצור נתן אפשרות למגינים להילחם לאורך החומה ועם הבקעתה בידי האויב, לסגת אל המערות ולהתבצר בהן. וכך, יחד עם בניית הביצור העיקרי בהר ניתאי, התארגנו המורדים לקראת בואו הצפוי של הצבא הרומי. עם זאת, על פי תיאוריו של יוסף, בסופו של דבר לא התרחש קרב כלשהו בארבל.