stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טופ ת'ריל דראגסטר
היסטוריה

עבודות התכנון של הטופ ת'ריל דראגסטר התחילו כבר בשנת 2000 כאשר רכבת ה"מילניום פורס" (רכבת הרים נוספת ב"סידר פוינט") נפתחה. התחתית נוצקה בחורף 2001 וכוסתה באמצע 2002. כדי לבנות את הרכבת, היה צריך הפארק להשתמש במנוף בגובה של 10 מטרים (אחד מתוך ארבעה בארצות הברית). הבניה האנכית על ידי חברת "מרטין וולמינקס" התחילה בסתיו 2002, חודשים לפני ההכרזה. באוקטובר 2002 הרכבת הגיעה לגובה של 61 מטר. הרכבת הוכרזה ב-9 בינואר 2003 והמבנה, שנבנה בידי חברת קבלן המשנה של חברת "אינתמין", חברת "סטקוטרה" הושלם אחרי זמן קצר. הרכבת מקושרת עם המילניום פורס כשתי ההשקעות הכספיות הגדולות ביותר בהיסטוריה של סידר פוינט. ההכרזה גילתה את המטרה של הפארק לבנות את "הרכבת המהירה והגבוהה ביותר על כדור הארץ", כשהרכבת מגיעה לגובה של 130 מטר ומאיצה למהירות של 193 קילומטר בשעה בזמן של 3.8 שניות. ב-10 במרץ 2003 קבעה חברת סדאר פייר קבעה את השם "טופ ת'ריל דראגסטר" כסימן מסחרי.
ה"טופ ת'ריל דראגסטר" נפתחה באופן רשמי ב-4 במאי 2003. הרכבת הפכה לרכבת "המהירה והגבוהה ביותר בעולם", והיא עוקפת בשיאים אלה את הרכבת "סטיל דרגון 2000" שב"נאגאשימה ספא לנד" (שנבנתה 3 שנים לפני ה"טופ ת'ריל דראגסטר).
ה"טופ ת'ריל דראגסטר" הפסידה את שני השיאים של הרכבת המהירה בעולם והרכבת הגבוהה בעולם במאי 2005 כאשר רכבת ה"קינגדה קה" שב"סיקס פלאגז גרייט אדוונצ'ר" נפתחה באופן רשמי. מכיוון שחברת אינתמין בנתה ותכננה גם את ה"טופ ת'ריל דראגסטר" וגם את ה"קינגדה קה", לשתי הרכבות יש מתווה ועיצוב דומים, אך ל"קינגדה קה" בניגוד ל"טופ ת'ריל דראגסטר" יש גבעה גדולה לקראת סוף המסלול.
ל"טופ ת'ריל דראגסטר" היו פרקי זמן של השבתה בתקופות הראשונות של פעילות הרכבת. מספר בעיות, כגון המערכת ההידראולית של נסיעת הרכבת וכבל השיגור גרמו לרכבת להיעצר באמצע הנסיעה. ה"טופ ת'ריל דראגסטר" הייתה סגורה במהלך 2003 לטובת האירוע השנתי "קוסטר מאניה".
חוויית הנסיעה > מתווה

אחרי שה"טופ ת'ריל דראגסטר" עוזבת את התחנה, היא מגיעה לאזור השיגור. משמאל לאזור השיגור יש רמזור שיגור, בדומה לרמזורי השיגור שיש במרוצי מכוניות למרחקים קצרים. הודעה קצרה מוצגת לנוסעים ובה כתוב: "שימו את הידיים למטה, את הראש אחורה ותחזיקו חזק". ברגע שהרכבת מוכנה לשיגור, מושמע צליל של התנעת מנוע, והבלמים המגנטיים של הרכבת מונמכים ממסלול השיגור. הרכבת משוגרת ומאיצה למהירות של 190 קילומטר בשעה במשך זמן של 3.8 שניות. זמן קצר אחרי שהרכבת מגיעה למהירות המקסימלית שלה, הרכבת עולה בשיפוע של 90 מעלות ויורדת בשיפוע של 90 מעלות לכיוון ההפוך. בזמן הירידה, הרכבת מסתובבת על המסילה 270 מעלות לפני שהיא מתיישרת, ובסוף המסלול, הרכבת עוצרת על ידי הבלמים המגנטיים.
חוויית הנסיעה > קונספט

ה"טופ ת'ריל דראגסטר" מבוססת על מרוצי מכוניות למרחקים קצרים, מכוניות של מרוצים אלו שוקלות בערך טון אחד, כאשר כל קרונית של ה"טופ ת'ריל דראגסטר" שוקל 15 טון, על הרכבות היו הודעות מקושטות ומנועים שהוסרו זמן קצר לאחר הפתיחה, מה שאפשר להוסיף טור נוסף של מקומות ישיבה לרכבות. כאשר ה"טופ ת'ריל דראגסטר" נפתחה היו לרכבות 4 קרוניות וקרון דמה נוסף. במהלך 2003 נוספה הקרונית החמישית לרכבות זמן קצר לפני שקרון הדמה הוסר, והרכבות הגיעו לאורך של 5 קרוניות כיום. השיר "Ready to Go" של להקת "Republica" מתנגן באזור תחנת האיסוף.
חוויית הנסיעה > החזרות

לפעמים ה"טופ ת'ריל דראגסטר" לא מאיצה מספיק כדי לעבור את העלייה. דבר זה קורה בעיקר במזג אוויר קר או גשום או כשהרכבת נוסעת נגד כיוון הרוח. במצבים כאלה השיגור לא מספק את המהירות הנדרשת לרכבת כדי שתעלה את העלייה, מה שגורם לרכבת לעצור באמצע העלייה לזמן קצר ואחר כך לרדת בחזרה, מכאן המושג החזרה. מסלול השיגור מצויד בבלמים מגנטיים שעולים למעלה, כאשר הרכבת לא מצליחה לעבור את העלייה על מנת להאט את הירידה חזרה.
במקרים נדירים מאוד, שילוב של חלוקת המשקל, עוצמת השיגור והרוח יכול לגרום לרכבת לעצור בקצה העלייה. כשזה קורה, עולה מכונאי בפארק במעלית של הרכבת עד לקצה העלייה ודוחף את הרכבת כדי שתרד במורד העלייה ותמשיך במסלולה המתוכנן.
מקרים של עצירה קרו שלוש פעמים כאשר היו נוסעים ברכבת: ב-24 ביוני 2005, ב-25 באוקטובר 2008 וב-25 במאי 2009.
שיאים

כאשר ה"טופ ת'ריל דראגסטר" נפתחה, הרכבת שברה 4 שיאים:
רכבת ההרים המעגלית הגבוהה ביותר.
רכבת ההרים הגבוהה ביותר.
הירידה הגבוהה והארוכה ביותר ברכבת הרים.
רכבת ההרים המהירה ביותר.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| עקפה את:  "סטיל דרגון 2000" | רכבת ההרים המעגלית הגבוהה ביותר  4 במאי 2003 - 21 במאי 2005 | נעקפה על ידי:  "קינגדה קה" |
| עקפה את:  "סופרמן: הבריחה מקריפטון" | רכבת ההרים הגבוהה ביותר  4 במאי 2003 - 21 במאי 2005 | נעקפה על ידי:  "קינגדה קה" |
| עקפה את:  "סופרמן: הבריחה מקריפטון" ו"מגדל האימים" | הירידה הגבוהה ביותר ברכבת הרים  4 במאי 2003 - 21 במאי 2005 | נעקפה על ידי:  "קינגדה קה" |
| עקפה את:  "דו-דודונפה" | רכבת ההרים המהירה ביותר  4 במאי 2003 - 21 במאי 2005 | נעקפה על ידי:  "קינגדה קה" |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| טופ ת'ריל דראגסטר | מקום: סדאר פוינט | 41°29′2.25″N82°41′10.38″W | מצב: פעיל | עלות: 25 מיליון דולר |
| סטטיסטיקה כללית: | סוג: מתכת - שיגור | חברת בנייה: אינתמין | תאריך פתיחה קלה: 1 במאי 2003 | תאריך פתיחה: 4 במאי 2003 |
| מעצב: ורנר שטנגל | דגם: רכבת מאיצה | מערכת שיגור: הידראולית | גובה: 130 מטר | ירידה: 120 מטר |
| אורך: 850 מטר | מהירות: 190 קילומטר בשעה | היפוכים: 0 | משך זמן: 30 שניות | זווית אנכית מקסימלית: 90 מעלות |
| קיבולת: אלף נוסעים בשעה | האצה: מ-0 ל-190 קילומטר בשעה ב-3.8 שניות | מגבלת גובה: 132-198 סנטימטר | קרונות: שש רכבות עם חמישה קרונות (שני מושבים בכל קרון, חוץ מהקרון הראשון), סך הכל 18 נוסעים ברכבת | בלם: מוט הקפה |
ה"טופ ת'ריל דראגסטר" הייתה הרכבת הרביעית ששברה את מחסום המהירות של 160 קילומטר בשעה אחרי הרכבות: "מדגל האימים 2" שב"דריםוורלד", סופרמן: הבריחה מקריפטון" שב"סיקס פלאגז מאג'יק מאונטיין" ו"דו-דודונפה" שב"פוג'י קיו היילנד".
הרכבת שהחזיקה בשיא של הרכבת הגבוהה ביותר לפני ה"טופ ת'ריל דראגסטר" הייתה "סופרמן: הבריחה מקריפטון" עם גובה של 120 מטר. שיא הגובה של ה"טופ ת'ריל דראגסטר" נשבר ב-2005 על ידי ה"קינגדה קה" שב"סיקס פלאגז גרייט אדוונצ'ר" עם גובה של 139 מטר.
הרכבת שהחזיקה בשיא של הרכבת המהירה ביותר קודם לכן הייתה "דו-דודונפה" עם מהירות של 172 קילומטר בשעה, שיא שנשבר על ידי ה"טופ ת'ריל דראגסטר" עם מהירות של 190 קילומטר בשעה, אך גם שיא זה נשבר על ידי ה"קינגדה קה" עם מהירות של 206 קילומטר בשעה.
נכון לשנת 2015 ה"טופ ת'ריל דראגסטר" הגיעה למקום השני בין רכבות המתכת הגבוהות ביותר, הרכבת במקום השלישי בין רכבות המתכת המהירות ביותר ובמקום השני בין רכבות המתכת עם הירידה הארוכה ביותר.
פעילות

ה"טופ ת'ריל דראגסטר" מושפעת מתנאי מזג אוויר הן כרכבת בעלת מהירות גבוהה והן כרכבת גבוהה במיוחד. גשם, רוחות חזקות ו/או ברקים עלולים לגרום לסגירת הרכבת. אין הגבלת גיל על נוסעי הרכבת, אבל יש הגבלת גובה: 1.32 מטר לפחות ועד 1.98 מטר לכל היותר. אנשים מעל למשקל מסוים לא יורשו לעלות על הרכבת אם המושב או החגורה לא יכולים להכיל אותם. הנוסעים לא יוכלו להביא איתם חפצים אישיים לרכבת ויחויבו ללבוש חולצות ונעליים. הנוסעים יחויבו להוריד אוזניות לפני הכניסה לרכבת. במקרים מסוימים מומלץ לנוסעים לא לעלות לרכבת: במקרה של ניתוח ראש שהתרחש לאחרונה, בעיות לב, בעיות צוואר, בעיות גב, לחץ דם גבוה, הריון או כל מצב בריאותי שעלול להיות מוחמר בעקבות הנסיעה ברכבת.
תאונות

ב-14 ביולי 2004 בשעה 20:20 בערב נפגעו ארבעה אנשים משפוכת שעפה בזמן שנסעו ב"טופ ת'ריל דראגסטר". כתבים העידו שכבל המתכת של הרכבת נשחק בזמן השיגור. רסיסי מתכת הועפו מהכבל ותקעו את הרכבת כשעליה נוסעים בזמן השיגור. הנוסעים נותרו עם שפשופים בזרועות ואחד מהם נחתך בפניו. הנוסעים שנפצעו טופלו בעמדת העזרה הראשונה של הפארק ואחרי זמן קצר שניים מהפצועים פנו לטיפול רפואי בכוחות עצמם.
פרסים

פרס כרטיס הזהב של ירחון פארקי השעשועים "שעשועים היום" לרכבת ההרים ממתכת הטובה ביותר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 |
| דירוג | 11 | 7 | 7 | 10 | 9 | 9 | 10 | 10 | 9 | 13 | 12 | 19 | 13 |
יהודה הראל (סופר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1930 
 פטירה:  10 בנובמבר 1969 (בגיל 39 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  2 
 
יהודה הראל (1930 – 10 בנובמבר 1969) היה עיתונאי וסופר ישראלי.
ביוגרפיה

בשנות ה-50 עיבד וחיבר תסכיתי רדיו.
בשנת 1955 פרסם בהוצאת יבנה את ספרו הראשון, "הקולנוע מראשיתו ועד היום" – ספר ראשון מסוגו בעברית, העוסק ביסודותיה של אמנות הקולנוע ותולדות הקולנוע ויוצריו בעולם ובישראל.
בשנת 1961 פרסם בהוצאת מסדה ספר מדע בדיוני מקורי בשם "סוד קרני סדום".
בהמשך עבד כמפיק סרטים, ובמחצית השנייה של שנות ה-60, עם היווסדה של הטלוויזיה הישראלית, עבד כעורך בשבועון לענייני רדיו וטלוויזיה "8 בערב" שבעריכת מיכאל שיר.
הראל היה סופר פורה וזריז. בתקופה שמיד לאחר מלחמת ששת הימים ועד מותו חיבר חמישה ספרים בנושאים ביטחוניים, שבהחלק שובצו תצלומים מלשכת העיתונות הממשלתית. הראל השתתף בקרבות הסיום של המלחמה בצפון ככתב צבאי, וכך עמד מקרוב על מהלכה. כחודש לאחר המלחמה פרסם בהוצאת מסדה את הספר "אל מול גולן", שבו תיאר את כיבוש רמת הגולן. זמן קצר לאחר מכן פרסם בהוצאת מוקד את ספרו "הלוחם: חייו ועלילותיו של משה דיין", שאף תורגם למספר שפות. באותה שנה הופיע באותה הוצאה ספרו "צל"ש: עשרים שנות גבורה בישראל", ובו דיוקנאותיהם של עשרים חיילים מעוטרים בצל"ש (הספר הופיע במספר מהדורות נוספות, וכן בתרגום לאנגלית). הספר האחרון שנדפס בחייו, "המרדף של הצנחנים" (ספריית מדים, תשכ"ט), הביא את סיפורם של כוחות צה"ל במרדפיהם אחר מחבלים בבקעת הירדן.
יהודה הראל נפטר באופן פתאומי בנובמבר 1969, בגיל 39.
הותיר את הוריו, פנינה ואלכסנדר רותם, ואחיו, אשתו שולה ושני בניו, עידן וצהל. הראל נקבר בבית עלמין חולון – דרום יום לאחר מותו.
במותו הותיר בכתובים ספר נוסף בנושא ביטחוני: "הקרב על הים", שבו סיפורם של אנשי חיל הים הישראלי והקומנדו הימי בשנים 1947–1970. הספר ראה אור בשנה שלאחר מכן (1970) בהוצאת ספריית מדים.
ספריו

הקולנוע מראשיתו ועד היום, תל אביב: יבנה, תשט"ז.
סוד קרני סדום; הציורים: גרשון רנרט, תל אביב: מסדה, 1961. (מדע בדיוני, לנוער)
אל מול גולן, תל אביב: מסדה, 1967. (העורך: יפרח חביב) (יומנו של כתב צבאי בחזית הצפון במלחמת ששת הימים)
הלוחם: חייו ועלילותיו של משה דיין, תל אביב: מוקד, תשכ"ז. (הספר תורגם למספר שפות: רומנית: "Moshe Dayan: viata si faptele ministrului apararii nationale",‏ 1967; הונגרית: "Mose Dáján: Izrael nemzeti hosenek elettortenete",‏ 1968; "Follow me: The Story of Moshe Dayan",‏ 1972) (בשנת תשכ"ח הופיע שוב בשם המצביא והמדינאי משה דיין, בהשמטת פרק 22 (3 דפים) ובשינוי במבחר התמונות)
צל"ש: עשרים שנות גבורה בישראל , תל אביב: מוקד, 1967. (דיוקנאותיהם של עשרים גיבורים בישראל שזכו בצל"ש) (הופיע במספר מהדורות נוספות, כולל מהדורה אלבומית; הופיע בתרגום לאנגלית: "Citation" (כרך א: Above and Beyond; כרך ב: Crowning Achievement),‏ 1972) (פרקים מהספר, ב אתר הגבורה)
עודד אבישר, יהודה הראל, צל"ש: עיטורי הגבורה, העוז והמופת, 2 כרכים, תל אביב: ספרית מדים, תשל"ה 1975. (התוכן: כרך א: ספורי הגבורה, העוז והמופת ממלחמת יום הכפורים; כרך ב: אותות הגבורה העוז והמופת [בשאר מלחמות ישראל]) (מהדורה זו הופיעה לאחר מותו)
המרדף של הצנחנים, תל אביב: ספרית מדים, תשכ"ט. (סיפור מרדפי כוחות צה"ל אחר מחבלים בבקעת הירדן) (הפרק "מכונת מלחמה ושמה רפול" נכתב על ידי אורי מילשטיין)
הקרב על הים, תל אביב: ספרית מדים, 1970. (סיפורם של אנשי חיל הים הישראלי והקומנדו הימי בשנים 1947–1970)
לקריאה נוספת

אריה אבנרי, 'על המחבר', בתוך: יהודה הראל, הקרב על הים (1970), עמ' 5–6.
הערות שוליים

↑  תאריכי הלידה והפטירה על פי: יהודה הראל באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  אריה אבנרי, 'על המחבר', בתוך: הראל, הקרב על הים (1970), עמ' 5;
מיכאל שיר ובית "8 בערב" שבועון הטלויזיה, יהודה הראל, מעריב, מודעת אבל, 11 בנובמבר 1969.
↑  לדברי ידידו אריה אבנרי, לבו של הראל לא עמד "בעומס הרב ובמאמץ הבלתי סביל שהטיל על עצמו" (אבנרי, 'על המחבר', בתוך: הראל, הקרב על הים (1970), עמ' 6).
↑  יהודה הראל, מעריב, מודעת אבל, 11 בנובמבר 1969;
יהודה הראל, דבר, בשלושים למותו, 11 בדצמבר 1969.
↑  יהודה הראל באתר GRAVEZ
↑  על הספר:
הקולנוע מראשיתו ועד היום, דבר, 23 בדצמבר 1955. סקירה: ד. גרינברג, על ספרים | "הקולנוע מראשיתו ועד היום", על המשמר, 23 בדצמבר 1955; שמואל אור, בממלכת הבד | הקולנוע – מראשיתו ועד היום, חרות, טורים 1–4, 3 בפברואר 1956.
↑  התנצלות, מעריב, 2 ביוני 1969.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 100650844   WorldCat (עם VIAF): 100650844
טיסה תת-מסלולית

איור מסלול הטיסה של החללית פרידום 7, שנשאה את האסטרונאוט האמריקני הראשון - אלן שפרד - לחלל, אך לא למסלול, במסגרת תוכנית מרקורי
טיסת חלל תת-מסלולית היא טיסת חלל בה חללית מגיעה לחלל אך מסלולה מצטלב עם אטמוספירת או קרקע העצם השמימי ממנו שוגרה כך שהיא אינה משלימה אף הקפה סביב העצם.
לדוגמה, מסלולו של גוף המשוגר מכדור הארץ לגובה 100 ק"מ מפני הים, ונופל חזרה לקרקע, נחשב לטיסה תת-מסלולית. ישנן טיסות תת-מסלוליות המבוצעות לשם בחינת כלים המיועדים לטיסות מסלוליות, כגון חלליות ומשגרים, בעוד ישנם כלים המתוכננים במיוחד לטיסות תת-מסלוליות כגון מטוס הניסוי האמריקני X-15, החללית המסחרית ספייס שיפ 1, טילים בליסטיים וטילי מחקר.
גובה טיסה תת-מסלולית

לפי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה, הגובה המינימלי בו טיסה נחשבת לטיסה תת-מסלולית (ולא לטיסה רגילה) הוא 100 ק"מ מגובה פני הים (הגובה נקרא קו קרמן). גובה זה נקבע כי זהו בערך הגובה המרבי בו מטוס הטס במהירות גבוהה מספיק כדי להפיק עילוי מאטמוספירת כדור הארץ, היה טס מהר יותר מאשר בטיסה מסלולית. לעומת זאת, חיל האוויר האמריקאי ונאס"א מעניקים כנפי אסטרונאוט לאנשים שטסו מעל לגובה 50 מייל (80.47 ק"מ), אף על פי שמחלקת ההגנה של ארצות הברית לא קבעה בצורה מוחלטת מהו הגובה בו מתחיל החלל.
על מנת להגיע לגובה בו הטיסה נחשבת לטיסה תת-מסלולית, נעזרים בדרך כלל במנועים רקטיים. המנועים יכולים להיות חלק מובנה מהחללית (X-15), או שהם יכולים להיות חלק נפרד מהחללית (משגר). על מנת לחסוך בדלק רקטי נעזרים לעיתים ב"מטוס אם" - מטוס רגיל המותאם כך שיוכל לשאת את החללית לגובה מסוים, אז החללית משתחררת ומפעילה את מנועיה המשמשים אותה בהמשך הטיסה. "מטוסי אם" שימשו הן את ה-X-15 של חיל האוויר האמריקאי (מפציץ B-52 מותאם) והן את הספייס שיפ 1 של חברת וירג'ין גלקטיק (מטוס מיוחד בשם "אביר לבן"). וירג'ין גלקטיק פיתחה מטוס אם חדש "אביר לבן 2" המשמש את החללית ספייס שיפ 2 בטיסות הניסוי שלה, וישמש אותה בסופו של דבר גם בטיסות התת-מסלוליות.
החזרה מטיסה תת-מסלולית, בדומה לחזרה מטיסה מסלולית, נעשית באמצעות מצנחים או כנפיים מובנות בחללית. מפני שחלליות הטסות בטיסות תת-מסלוליות מגיעות למהירויות גבוהות במיוחד, עליהן להיות מצוידות במגיני חום המשמשים אותם בעת החדירה לאטמוספירה.
היסטוריה > עתיד הטיסות התת-מסלוליות

כיום ישנן מספר חברות פרטיות המפתחות חלליות לטיסות תת-מסלוליות, שמטרתן לשמש בעיקר עבור תיירות בחלל. וירג'ין גלקטיק מפתחת כיום את החללית ספייס-שיפ 2. חברות נוספות כגון XCOR אירוספייס, ארמדילו אירופספייס, בלו אוריג'ין ו-SNC מפתחות גם הם חלליות מסוגים שונים שישמשו גם לטיסות תת-מסלוליות וגם לטיסות מסלוליות. SNC מפתחת את הדרים צ'ייסר במסגרת תוכנית CCDev של נאס"א (תוכנית שמטרתה לערב חברות פרטיות בתחום הטיסות המאוישות לחלל), ועתידה לשמש גם לטיסות תת-מסלוליות (במימון פרטי) וגם לטיסות מסלוליות אל תחנת החלל הבינלאומית (במימון נאס"א).
בעתיד הרחוק ייתכן וטיסות תת-מסלוליות ישמשו כנתיב תחבורה למטוסי חלל עבור אנשים ומטען שירצו להגיע ליעדם במהירות המרבית ביותר.
ראו גם

טיסה מסלולית
מסלול (פיזיקה)
מסלול לווייני נמוך
הערות שוליים

↑  100 km. ALTITUDE BOUNDARY FOR ASTRONAUTICS...
↑  X-15 Space Pioneers Now Honored as Astronauts
↑  Definition and Delimitation of Outer Space
ה-X-15 מחובר לכנף מפציץ B-52 לפני שחרורו והפעלת מנועיו
האם - השימפנזה הראשון בחלל - לפני הטיסה התת-מסלולית המוצלחת מרקורי-רדסטון 2 בה טס
ה-X-15 בעת טיסה תת-מסלולית
ספייס שיפ 1 נוחתת מטיסתה התת-מסלולית הראשונה ב-12 ביוני 2004 בנמל התעופה והחלל מוהאבי במוהאבי, קליפורניה
יוסי אופיר

ערך זה עוסק בשחקן כדורגל. אם התכוונתם לשחקן תיאטרון, ראו .
יוסי אופיר (נולד ב-18 בנובמבר 1978) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירה

אופיר נולד וגדל באשדוד, החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד ובעונת 1996–1997  עלה לקבוצת הבוגרים שלה. בעונתו הראשונה בבוגרים, חגג עם הקבוצה עלייה לליגת העל. לאחר איחוד הקבוצה עם הפועל אשדוד, המשיך לשחק בקבוצה המאוחדת מועדון ספורט אשדוד, ובמשך 12 עונות בסך הכל הפך לשיאן ההופעות (272) של הקבוצה בליגה הראשונה.
בתחילת עונת 2009/2010 עבר אופיר לקבוצת הפועל באר שבע, יחד עם דוד רביבו, חברו מאשדוד. אופיר שיחק עונה אחת בבאר שבע, ובתחילת עונת 2010/2011 עבר למכבי פתח תקווה. שנה לאחר מכן עבר לעירוני רמת השרון, ובקיץ 2012 חזר למכבי פתח תקווה, לאחר שירדה לליגה הלאומית. בעונת 2012/2013 כבש 6 שערים בכל המסגרות וסייע למכבי פתח תקווה להעפיל בחזרה לליגת העל. בינואר 2014 עבר למכבי יבנה. ב-26 באוגוסט 2016 הודיע על פרישה מכדורגל.
שני אחיו (ששיחקו איתו בעבר באשדוד) הם יניב אופיר וכדורגלן העבר אלון אופיר.
אופיר נשוי ליפית צ'סלה, ולהם בת אחת.
הערות שוליים

↑  כשיוסי ויוסי נפגשים, 2 בפברואר 2007, אתר ONE
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודה קורייאט (השני)

ספר 'מאור ושמש' ליוורנו תקצ"ט
הרב יהודה קורייאט (השני; סביב ה'תק"ל, 1770 - אדר ה'תר"ו, 1846) היה רב ומשורר מחכמי מרוקו ודיין בליוורנו שבאיטליה. מחבר הספר 'מאור ושמש'. רבו המובהק של רבי אליהו בן אמוזג.
קורותיו

רבי יהודה נולד בטיטואן לאביו רבי אברהם רפאל במרוקו. בשנת תקמ"ז עבר עם אביו לאצווירא, שם התחתן בו' טבת ה'תק"ן עם מסעודה לבית אבן שטון. סביב שנת תקנ"ג אביו עקר לליוורנו, אך רבי יהודה נשאר במוגאדור. בהמשך בעקבות גזירה של מושל העיר מוגאדור, לא יאוחר משנת תקע"ב, ברח לאיטליה יחד עם אחותו, ושם הדפיס את ספרו של אביו - 'זכות אבות'. בהיותו בליוורנו, כיהן דיין בבית הדין יחד עם רבי יעקב נוניס ואיס, רבי יעקב די מדינא, רבי שם טוב סאמון, ועוד. וכן ישב לצד הדיינים רבי אברהם ברוך פאפירנו. וכן היה מחכמי ישיבת 'פרנקו' בעיר.
נפטר באדר ה'תר"ו (1846) בליוורנו.
קורותיו > משפחתו

רבי יהודה ייחס את עצמו לרבי יהודה בן עטר ולרבי כליפא בן מלכא. מבניו ידועים רבי אברהם קורייאט השלישי שהיה דיין במוגאדור (נפטר בחיי אביו בשנת תר"ה). וכן רבי יצחק מחכמי ליוורנו. אחותו קלרה התלאמנה בגיל צעיר, ונדדה עמו ממרוקו לאיטליה, יחד עם בנה (אחיינו של רבי יהודה) רבי אליהו בן אמוזג שבאותו הזמן היה כבן שלוש, אותו גידל ולימד.
חיבוריו

ספרו 'מאור ושמש' - כולל מקבץ של כמה חיבורים קדמונים בענייני קבלה ודרש, ופירושים שכתב על התורה, נדפס בליוורנו תקצ"ט. אחד החיבורים הוא פירוש קדמון לתפילת 'עלינו לשבח' שמצא בשנת תקע"ו בספרייה של פריז.
יהודה קומלוש

אין תמונה חופשית
פרופ' הרב יהודה (אוטו) קוֹמלוֹש (Komlos; בהונגרית: Ottó Komlós;‏ 1 בדצמבר 1913, הונגריה – 24 באפריל 1988, ירושלים) היה רב בהונגריה, חוקר התרגומים הארמיים למקרא, מרצה באוניברסיטת בר-אילן וממנהלי המפעל להנצחת יהדות הונגריה ב"יד ושם".
חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל (1978).
ביוגרפיה

יהודה (אוטו) קוֹמלוֹש נולד בהונגריה בשנת 1913.
בשנת 1940 נסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים בבודפשט וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בודפשט; כותרת הדיסרטציה: "מקבילות אגדיות של תרגום אונקלוס" (בהונגרית: "A targum Onkelosz aggádikus párhuzamai").
כיהן ברבנות במספר קהילות בהונגריה; משנת 1949 ועד עלייתו לישראל ב-1957 כיהן כרב בית הכנסת ברח' בוצ'קאי (Bocskay) שבבּוּדָה.
במקביל לימד בסמינר הרבני של בודפשט.
בשנת 1957 עלה לישראל. בארץ כיהן כפרופסור למקרא באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן כיהן בפרופסורה באוניברסיטת דרופסי (כיום חלק מאוניברסיטת פנסילבניה), ושימש בה גם ספרן ראשי.
פרסם מאמרים רבים על התרגומים הארמיים למקרא. בשנת 1978 זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל על ספרו "המקרא באור התרגום".
במקביל לעיסוקו במדעי היהדות, כתב גם על יהדות הונגריה. במשך תשע שנים, משנת 1959 ועד דצמבר 1967, ניהל את המחלקה לזכר יהודי הונגריה ב"יד ושם". חיבר מאות ערכים בכרך של "פנקס הקהילות" המוקדש להונגריה.
קומלוש נפטר בשנת 1988 בירושלים.
ספריו

המקרא באור התרגום, תל אביב: אוניברסיטת בר-אילן: דביר, תשל"ג.
A targum Onkelosz aggádikus párhuzamai, Budapest :Neuwald I. Ny., 1939. (בהונגרית)
ספריו > בעריכתו

ספר זיכרון לכבוד מוהר"ר ד"ר גרשון הירשלר (Études orientales à la mémoire de Paul Hirschler),, בודפשט: J. Kertész,‏ 1950.
לקריאה נוספת

רימון כשר ומשה צפור (עורכים), עיוני מקרא ופרשנות, כרך ו: ספר זיכרון ליהודה קומלוש , רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ג.
יעל שמש, 'יהודה קומלוש – רשימת פרסומים', בתוך עיוני מקרא ופרשנות, ו (תשס"ג), עמ' 13–15.
יארוהה

| --- | --- |

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז ויניצה ויניצה
 תאריך ייסוד:  1617 
 שטח:  3.57 קמ"ר
 גובה:  132 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  694 (2001)
 קואורדינטות:  48°19′59″N 28°02′32″E﻿ / ﻿48.333055555556°N 28.042222222222°E﻿ / 48.333055555556; 28.042222222222 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםיארוהה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםיארוהה(למפת מחוז ויניצה רגילה) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקייארוהה(למפת מחוז ויניצה מוגדלת) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקייארוהה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
יַארוּהָה וגם יַארוּגָה (באוקראינית וברוסית: Яру́га; ביידיש: יערע) הוא כפר קטן בצפון מזרח מחוז ויניצה שבאוקראינה, אשר נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה. עד המלחמה התגוררו בכפר כ-2,000 נפש, כמחציתם יהודים.
המיקום הגאוגרפי

יארוהה היא עיירה במחוז משנה מוהיליב-פודילסקי בצפון מזרח מחוז ויניצה. העיירה נמצאת במרחק של 25 ק"מ מהעיר מוהיליב-פודילסקי, שהיא העיר המרכזית של אותו מחוז משנה. העיירה שוכנת על גדת הדניסטר, הנהר הגדול על הגבול בין אוקראינה לבסרביה.
היסטוריה > לפני המלחמה

ב-1847 ישבו בכפר 224 יהודים וב-1897 ישבו בו 1,271 יהודים, שהיו כמחצית מהאוכלוסייה.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, יארוהה הייתה חלק מאוקראינה, אשר הייתה באותו הזמן כפופה לשלטון הרוסי הסובייטי וחלק משטחיה של ברית המועצות. חיו בה כ-2,000 אנשים, בערך מחציתם יהודים (כ־1000 איש).
תושבי העיירה היו ברובם במצב כלכלי נמוך-בינוני. רוב תושבי העיירה הסתפקו במועט. העיירה התברכה באדמה חקלאית טובה, ולכן הייתה מוקפת בכרמי ענבים, בשטחים חקלאיים של גידולי מזון וכותנה וביערות. האזור נחשב לשופע מבחינה חקלאית וטבעית, ורוב התעסוקה הייתה סביב הגידולים והדיג בנהר הדניסטר. רוב הגברים והילדים עבדו בעבודות חקלאיות, והנשים עבדו בעיקר בסריגה. כמו כן, חלק נכבד מן התושבים עבדו בדיג ובהעברות סחורה ממקום למקום, היות שהעיירה הייתה קו התפר בין מחוזות וסחורה עברה דרכה.
בתקופת החורף מצבה הכלכלי של העיירה הידרדר, עקב מזג האוויר שאינו מתאים לגידולים ופגיעה בחקלאות, בדיג, ובשייט בנהר. באחד החורפים כשהנהר קפא, תושבי העיירות השכנות נהגו לשדוד את היהודים בעיירה, אך עם הזמן הונהג הסכם ביניהם, והיהודים התחילו להבריח סחורות שונות מבסרביה. עסקי ההברחה שיפרו מאוד את המצב הכלכלי של תושבי יארוהה ובעיקר של יהודי המקום. האיכרים העסיקו אותם, סיפקו להם מזון, וגם הנשים עבדו וסרגו.
כאמור, רוב האוכלוסייה ביארוהה הייתה ענייה, אף שהיו מספר קטן של משפחות אמידות. כולם ידעו, מלבד השפה האוקראינית, גם יידיש, ושמרו במידת מה על המסורת. ביארוהה פעלו "מועצה יהודית ממלכתית" ובית ספר יהודי שהתנהלו ביידיש.
היסטוריה > אחרי המלחמה

ב-20 במרץ 1944 נכנס הצבא הסובייטי ליארוהה. במקום נמצאו כ-300 מגורשים ממקומות אחרים ומספר דומה של יהודים מקומיים. בהפצצה של הגרמנים על העיירה, נהרגו 6 יהודים. רבים מהתושבים נותרו ללא רכוש כלל ורובם גויסו לצבא הרוסי.
אחרי מלחמת העולם השנייה חזרה יארוהה להיות בשליטת ברית המועצות, במסגרת חבל ארץ הנקרא בוקובינה, שהיה באותה תקופה מחולק בין רומניה, מולדובה ואוקראינה. הצבא הסובייטי כבש מיד את המקום מידי הרומנים המובסים.
לאחר התפרקות ברית המועצות, הן מולדובה והן אוקראינה הפכו למדינות עצמאיות. כיום, יארוהה היא עיירה קטנה הנמצאת במחוז ויניציה באוקראינה, על הגבול עם מולדובה, על גדת נהר הדניסטר. בעיירה יש אוכלוסייה מצומצמת מאוד וגם שטחה הגאוגרפי מצומצם מאוד.
לקריאה נוספת

אובידיו קריאנגה, יארוגה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 695–693), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  ירוגה ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית).
1 2  ירוגה (Yaruga), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם
↑  יארוגה, באתר הארגון העולמי של יהודי בוקובינה
↑  תאודור לביא, פנקס הקהילות: רומניה, הוצאת יד ושם, 1970
יוהאן רוזנמילר

| --- | --- |
 לידה:  24 באוגוסט 1619 אלסניץ,  נסיכות הבוחר מסקסוניה, גרמניה, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  12 בספטמבר 1684 (בגיל 65) וולפנביטל,  נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל, גרמניה, האימפריה הרומית הקדושה 
 מקום קבורה:  וולפנביטל 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1640
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג, בית הספר ע"ש תומאס בלייפציג 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
יוהאן רוזנמילר, או "יוהנס רוזנמילר" ידוע באיטליה כג'ובאני רוזנמילר (בגרמנית: Johann Rosenmüller או Johannes Rosenmüller, או באיטלקית: Giovanni Rosenmüller, ‏ 24 באוגוסט 1617, אלסניץ – 12 בספטמבר 1684, וולפנביטל) היה מלחין גרמני, מורה ונגן עוגב וטרומבון. נציג בולט של המוזיקה הבארוקית, נמנה, לצידם של דיטריך בוקסטהודה ויוהאן פכלבל עם חשובי היוצרים של הקנטטות הכנסייתיות בגרמניה. פעל בעיקר בלייפציג ובוונציה, והפרה את המוזיקה הכלית הגרמנית בהשפעות מהאסכולות האיטלקיות.