stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית המשפט העליון (הונגריה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית משפט עליון, מוסד 
 כתובת:  1055 Budapest, Markó utca 16. 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 1 בינואר 2012
 תאריך פתיחה רשמי:  1 בינואר 2012 
 קואורדינטות:  47°30′34″N 19°03′06″E﻿ / ﻿47.509444444444°N 19.051666666667°E﻿ / 47.509444444444; 19.051666666667
 אתר רשמי
  (למפת בודפשט מוגדלת) בית המשפט העליון(למפת בודפשט רגילה) בית המשפט העליון he
 
בית המשפט המלכותי ההונגרי עד 1945, לאחר מכן, בית המשפט העליון ההונגרי, (בהונגרית הראשון נקרא: Kúria) מ-2011, הוא פורום בית המשפט העליון בהונגריה, שוב בשם Kúria שתפקידו הבסיסי הוא להבטיח את רמת השיפוט הגבוהה ביותר ויישום אחיד של המשפט השיפוטי. תפקידיו וסמכויותיו של בית המשפט מוגדרות בחוק יסוד ובחוק ארגון וניהול בתי המשפט סעיף CLXI משנת 2011 שמוגדר בחוק כדלקמן:
פעולות בית המשפט הנ"ל מבוצעות על ידי שופטים מקצועיים.
נשיא בית המשפט העליון נבחר על ידי הפרלמנט לתקופה של 9 שנים, בהמלצת נשיא הרפובליקה, מבין השופטים שמונו לתקופה בלתי מוגבלת ועם ניסיון שיפוטי של 5 שנים לפחות.
בחירת נשיא הקוריה מחייבת הצבעה של שני שלישים מחברי הפרלמנט.
ניתן להציג מועמדות לתפקיד שופט בית המשפט העליון באמצעות בקשה. אלה מוגשות כבקשה, כמכרז ונדונות על ידי נשיא בית המשפט העליון.
על מנת לקדם התפתחות מקצועית, ניתן להציב שופטים לתקופת ניסיון מבתי משפט נמוכים יותר.
בבית המשפט עובדים 84 שופטים (נתונים מפברואר 2019).
נשיא הקורייה הוא פרופסור ד"ר אנדראש ז'ולט וארגה, משפטן הונגרי, עורך דין חוקתי, עורך דין למינהל ציבורי.
220 עובדי עזר מסייעים בפעילות השיפוט של הקוריה והאיחוד המשפטי של השופטים (נתונים מפברואר 2019).
מנהיגי הגוף השיפוטי ברמה הגבוהה ביותר > קוריה (1723–1949)

עד 1848, מנהיגי מועצת נשיאות הקורי היו שבעה אנשים שהיו הפלדינים, כלומר מושלי מחוזות (ובמקרה של מקום פנוי בתפקיד הפלדין, נשיאי מועצת המושלים). בראש השולחן המלכותי עמד הקצין האישי המלכותי, נציג המלך.
בתי המשפט המרכזיים של הונגריה, שהוקמו מחדש במאי 1849, החליפו את הפאנל בן שבעת האנשים ואת הפאנל המלכותי, אך בשל אירועי המהפכה ומלחמת העצמאות של 1848, כמעט ולא היה זמן להתחיל את פעולתם. חבריה נבחרו, אך לא נשיאה.
בין השנים 1850–1861 בוטל הפורום השיפוטי העליון בהונגריה, ובמקום זאת הפורום השיפוטי העליון של האימפריה כולה היה בית המשפט העליון לשיפוט, שפעל בווינה. במסגרת בית משפט זה הייתה מחלקה מיוחדת שהורכבה מחברים בודדים בוועד הישן של שבעה אנשים לדיון בתיקים הונגריים, אך שופטים אלה לא החזיקו בתפקידים הונגריים, אלא אימפריאליים.
בין השנים 1861–1884 היו ראשי בית משפט השופטים האזוריים.
מקומו של בית המשפט העליון במערכת בתי המשפט הנוכחית

מאז הרפורמה של 2011, עד להקמתה המתוכננת של מערכת המשפט המנהלית העצמאית, ניהול המשפט בהונגריה מתבצע על ידי בית המשפט, ועדות השיפוט, בתי הדין, בתי המשפט המחוזיים ובתי המשפט המחוזיים לערעורים, וכן בתי הדין הציבוריים למינהל ולעבודה.
מקומו של בית המשפט העליון במערכת בתי המשפט הנוכחית > בתי משפט נפתיים ובתי משפט של רבעים (Járásbíróságok és Kerületi bíróságok)

במערכת בתי המשפט יש בארבע רמות, ישנם 106 בתי משפט שונים באזור הכפרי ו-6 בתי משפט של רבעים בבודפשט. בית המשפט הנפתי ובית המשפט של הרובע שופטים בערכאה הראשונה. תביעות דיני קניין שנושאן אינו עולה על 30 מיליון פורינט הונגרי או שלא ניתן לקבוע את שווי התביעה המבוססת על זכויות קניין נמצאות בתחומה, למעט זכויות יוצרים, דיני שכנים ותביעות משפטיות תעשייתיות, פיצויים הקשורים למימוש. של סמכות ציבורית, ותשלום תביעות פיצויים.
מקומו של בית המשפט העליון במערכת בתי המשפט הנוכחית > בתי משפט לעניינים מנהליים ועבודה (Közgazdasági és Munkaügyi)

בהונגריה פועלים 20 בתי משפט למינהל ולעבודה, הפועלים בערכאה ראשונה רק במקרים בעלי אופי מיוחד הנובעים משמם. תפקידם של בתי משפט אלו הוא לבחון החלטות מינהליות ציבוריות בהליכי משפט, וכן לשפוט תיקים הנובעים מיחסי עבודה ועבודה משפטית.
מקומו של בית המשפט העליון במערכת בתי המשפט הנוכחית > בתי משפט מחוזיים (Törvényszékek)

בהונגריה, ישנם בסך הכל 20 בתי משפט מחוזיים. אחד בכל אחד מ-19 המחוזות ובבירה. סמכותו של בית המשפט קמא כוללת את כל התביעות, אשר פסיקתן אינה מופנית לסמכות בית המשפט הנפתי על פי דין. כערכאה שנייה, בית המשפט דן בערעורים על החלטות בתי המשפט הנפתיים ובתי הדין המנהליים והעבודה.
מקומו של בית המשפט העליון במערכת בתי המשפט הנוכחית > מועצות שיפוט (בתי משפט לערעורים) (Itélőtáblák)

יש חמש מועצות שיפוט (בודפשט, דברצן, גיור, פץ' סגד) שמייצגות את הרמה בין בתי המשפט המחוזיים לבין הקוריה, מטרת הקמתן הייתה להקל על הנטל של בית המשפט העליון (הקוריה של היום). מועצות השיפוט שופטות בערעורים שהוגשו על החלטות בתי המשפט כערכאה ראשונה, ופועלות בערכאה שלישית בתיקים פליליים בהם פעלו ערכאות שנייה.
מקומו של בית המשפט העליון במערכת בתי המשפט הנוכחית > קוריה

בראש ההיררכיה השיפוטית נמצא הקוריה. חובותיו וסמכויותיו הן כדלקמן:
חובות וסמכויות של הקוריה

לפי החוק של 2011 לגבי ארגון וניהול בתי המשפט. הרי בית המשפט העליון מפרסם החלטות עקרוניות והחלטות שיפוטיות לגבי החלטות בתי המשפט הנמוכים יותר, בית המשפט יכול להחליט על התנגשות ברמת השלטון המקומי עם חקיקה אחרת וגם על ביטולה של חקיקה זו, כמו כן הקוריה מחליט על אי מילוי חובתו החקיקתית של השלטון המקומי על פי חוק.
יחסים בינלאומיים של הקוריה

בנוסף לפיתוח יחסי בית המשפט העליון הדו-צדדי, הקוריה משתתף במיוחד בעבודתם של הארגונים הבינלאומיים הבאים ובפגישות בינלאומיות:
רשת נשיאי בתי המשפט העליון של האיחוד האירופי
רשת בית המשפט העליון הפועלת במסגרת בית הדין האירופי לזכויות אדם
ישיבות של שופטים ראשיים של מרכז ומזרח אירופה
פגישות הוועידה המתמדת של נשיאי בתי המשפט העליון של צ'כיה, קרואטיה, הונגריה, פולין, הרפובליקה הסלובקית וסלובניה
האיגוד הבינלאומי של בתי המשפט המנהליים העליונים
איגוד בתי המשפט המנהליים העליון ומועצות המדינה של האיחוד האירופי
האגודה הבינלאומית לשופטי דיני מס
איגוד שופטי התחרות באירופה
הפורום האירופי למשפט סביבתי
המכון למשפט אירופי
האקדמיה האירופית למשפטים
לקריאה נוספת

Bónis György – Degré Alajos – Varga Endre: A magyar bírósági szervezet és perjog története (A kiegészítő jegyzeteket írta: Béli Gábor), Zalaegerszeg, Zala Megyei Bíróság – Magyar Jogászegylet Zala Megyei Szervezete, 1996
Máthé Gábor: A magyar burzsoá igazságszolgáltatási szervezet kialakulása 1867–1875, Budapest, Akadémiai Kiadó, 1982
Stipta István: A magyar bírósági rendszer története, Debrecen, Multiplex Media – Debrecen U.P., 1997
Varga Endre: A királyi Kúria 1780–1850, Budapest, Akadémiai Kiadó, 1974
A Kúria honlapja
A bírósági szervezetrendszer
Az épület története
Néprajzi Múzeum – Igazságügyi palota, Budapest
Cirkuszi lovak az építési területen
קרב בלידא

קרב בלידא התחולל בכפר השיעי בלידא בין 1 ל-14 באוקטובר 2024, כאשר כוח גדוד 8207 של צה"ל נלחם בכוח רדואן בכפר, כחלק מהתמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל.
רקע

ב-7 באוקטובר 2023 יצאו מספר ארגוני טרור מרצועת עזה, בהובלת גדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס, למתקפת פתע על ישראל שכללה טבח המוני ופשעים נגד האנושות. נרצחו בה 1,145 ישראלים ואזרחים זרים. בתגובה פתחה ישראל במלחמת חרבות ברזל. כבר למחרת הצטרף ארגון הטרור חזבאללה למערכה והחל בירי תלול-מסלול על ישראל מלבנון, על מנת לרתק כוחות גדולים של צה"ל לצפון, ולהפעיל לחץ על ישראל לסיום המערכה על ידי עקירת עשרות אלפי תושבי קו העימות מבתיהם.
במשך חודשים התרכזה ישראל בלחימה בעזה נגד חמאס, ובמהלך ספטמבר 2024 העבירה את עיקר המאמצים צפונה. בספטמבר 2024 פתח צה"ל במבצע חיצי הצפון, שכלל שורת סיכולים ממוקדים שבהם נהרגו רוב בכירי חזבאללה – בהם ראש הארגון חסן נסראללה, שחוסל במבצע סדר חדש, ומפקדי הזרוע הצבאית אבראהים עקיל ועלי כרכי. לצד הסיכולים הממוקדים הותקפו על ידי חיל האוויר הישראלי אלפי מטרות של חזבאללה בלבנון, ביניהן מאות משגרי רקטות, מחסני תחמושת, מפקדות תת-קרקעיות ונשק אסטרטגי. בתקיפות הושמדו אלפי רקטות ונהרגו מאות מחבלי חזבאללה, והארגון ספג מכה קשה. בנוסף, מתחילת המלחמה ביצע צה"ל עשרות פשיטות קומנדו חשאיות בכפרים שליד הגבול על מנת לאסוף מודיעין, לסכל תשתיות טרור ולהכין את הקרקע לתמרון צבאי.
בלילה שבין 30 בספטמבר ל-1 באוקטובר 2024 פתח צה"ל בהובלת פיקוד הצפון בתמרון קרקעי בלבנון במטרה להחזיר את התושבים לצפון בבטחה.
הקרב

ב-1 באוקטובר 2024, כוחות של מספר גדודים התחילו בתמרון בתוך הכפר, ונלחמו בכוח רדואן.
ב-5 באוקטובר תמונות לווין פורסמו שהראו כמעט חצי מהכפר הרוס עקב הלחימה בכפר.
ב-8 באוקטובר כוח גדוד 8207 נכנס לכפר כדי לעזור לגדודים שפעלו בכפר, לאחר שהיה צורך להעביר גדודים לכפרים אחרים.
הכוחות פעלו בכפר בליווי כוחות ארטילריים של עוצבת 'התקומה' (213) וכוחות נוספים, בכדי לחשוף תשתיות אויב ולהשמידן.
ב-13 באוקטובר נפצעו מספר חיילים בקרב בצפון הכפר.
ב-14 באוקטובר בבוקר, גדוד 8207 פרסם סרטון של חורבות הכפר.
לאחר הקרב

ב-10 באוקטובר כוחות התחילו להתקדם לכיוון מוחייביב, שם התחילו קרבות, ולאחר סיום הקרב בבלידא נשלחו חיילים לכיוון מוחייביב.
הערות שוליים

↑  מלחמת "חרבות ברזל" (תמונת מצב נכון ל- 25 באוקטובר 2023, 13:00), באתר מרכז המידע למודיעין ולטרור על שם אלוף מאיר עמית, ‏25 באוקטובר 2023
1 2   אבי שרף, התמרון בלבנון: צילומי לוויין חושפים את הנזק בכפרים הצמודים לגבול ישראל, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2024
↑   אוגדה 146 החלה בפעילות קרקעית ממוקדת בדרום לבנון, באתר צה"ל, 8 באוקטובר 2024
↑  The Islamic Resistance in #Lebanon announced that its fighters successfully repelled an attempted infiltration by Israeli forces in the Kanaan Heights near the town of Blida at 10:00 am today.
↑  חורבות בלידא דרום לבנון. גדוד 8207 / תיעוד
↑  Hezbollah targets Israeli troops advancing between Meiss El Jabal and Mhaibib in South Lebanon, LBCIV7 (באנגלית)
לערוך את "תבנית:מלחמת חרבות ברזל - רקע לקרבות התמרון הקרקעי בלבנון"
גאורגיצה ולאד

| --- | --- |

גאורגיצה ולאד
 לידה:  7 בספטמבר 1969 (בן 55) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה רומניה (1965–1989) 
 השתייכות:   צבא רומניה
 תקופת הפעילות:  מ-1988
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הבריגדה הממוכנת ה-1 מפקד הדיוויזיה ה-2 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מבצע חירות מתמשכת
 
גאורגיצה ולאד (ברומנית: Gheorghiță Vlad;‏ נולד ב-7 בספטמבר 1969) הוא גנרל רומני המכהן מאז 1 בדצמבר 2023 כראש המטה הכללי הרומני.
ביוגרפיה

ולאד נולד בבוקרשט ב-7 בספטמבר 1969. הוא למד בתיכון הצבאי "דימיטרי קנטמיר", ובשנת 1988 סיים את לימודיו והתגייס לצבא רומניה. הוא המשיך את לימודיו בבית הספר לקציני שריון, וביולי 1991 החל לשרת כמפקד כיתת טנקים, ובינואר 1994 מונה למפקד פלוגה בגדוד הטנקים ה-22. ב-2007 הוא נשלח לעיראק במסגרת מבצע חירות מתמשכת. ביוני של אותה שנה הוא חזר לרומניה וקיבל את הפיקוד על גדוד הטנקים ה-631. בפברואר 2014 הוא מונה למפקד הבריגדה הממוכנת ה-1. ביוני 2016 הוא הועבר לפקד על מרכז ההדרכה הלאומי "גטיקה". באוגוסט 2017 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-2. בין השנים 2020–2022, הוא כיהן כראש אגף המבצעים וההדרכה. לאחר מכן מונה לסגן ראש המטה הכללי. ב-1 בדצמבר 2023 הוא מונה לראש המטה הכללי הרומני.
הערות שוליים

↑  Armata României are un nou comandant. Cine este generalul Gheorghiță Vlad, noul șef al Apărării Armata României are un nou comandant.
↑  גאורגיצה ולאד באתר משרד ההגנה הרומני
↑  Cine e generalul Vlad Gheorghiță, noul șef al Statului Major al Apărării
↑  גאורגיצה ולאד באתר נאט"ו
לאונידס קלנינש

| --- | --- |

לאונידס קלנינש
 לידה:  13 בפברואר 1957 (בן 67) ברית המועצות מחוז טומסק, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות
 מדינה:  לטביה, ברית המועצות 
 השכלה:  Kozhedub University of the Air Force  Dobele State Gymnasium 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום  הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה
 תקופת הפעילות:  מ-1975
 דרגה:   גנרל-לייטננט
 תפקידים בשירות
 מפקד המטה המשותף
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק 
 עיטורים
 מסדר ויסטורס (2008) 
 
לאונידס קלנינש (בלטבית: Leonīds Kalniņš;‏ נולד ב-13 בפברואר 1957) הוא לוטננט גנרל לטבי המשמש כמפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים הלאומיים של לטביה.
ביוגרפיה

קלנינש התגייס לצבא האדום ולמד בבית הספר להגנה מוטסת בווילנה. לאחר מכן למד באקדמיה הצבאית חרקוב עד 1990. לאחר נפילת ברית המועצות עקר ללטביה והתגייס לצבא לטביה. הוא מונה לראש מועצת התכנון המבצעי של מפקדת המשמר הלאומי הלטבי, וב-2006 מונה לסגן מפקד הכוח הלטבי בעיראק. בין השנים 2010–2013 למד במכללת ההגנה הבלטית באסטוניה ובמכללת הפיקוד והמטה הכללי של צבא ארצות הברית בפורט לוונוורת' שבקנזס.
ב-27 בינואר 2017 מונה למפקד המטה המשותף (מקביל לרמטכ"ל).
אלי פור

| --- | --- |

צילום דיוקן מאת נאדאר מ-1900
 לידה:  4 באפריל 1873 סנט-פואה-לה-גראנד, צרפת 
 פטירה:  30 באוקטובר 1937 (בגיל 64) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Jacques Élie Faure
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Saint-Antoine-de-Breuilh 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  Suzanne Gilard 
 צאצאים:  פרנסואה פור, אליזבת פור, ז'או-פייר פור, Marie-Zéline Faure 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 
ז'אק אלי פוֹר (בצרפתית:Élie Faure;‏ 4 באפריל 1873 - 30 באוקטובר 1937) היה היסטוריון של האמנות ומסאי צרפתי ,רופא הכשרתו. הוא נודע בספרו המונומנטלי "Histoire de l'Art" (תולדות האמנות) שנשאר פופולרי עד היום בקרב חלק מההיסטוריונים של האמנות.
בנוסף כתב פור מספר כתבים פילוסופיים, לרבות ספר על נפוליאון בונפרטה.
קורות חייו

אלי פור נולד ב-1873 בסנט פואה לה גראנד, במחוז ז'ירונד, בנם של פייר פור, סוחר פרוטסטנטי  ושל זלין לבית רקלוס.
מילדותו נקשר מאוד לשניים מדודיו (מצד האם), הגאוגרף והאנרכיסט אליזה רקלוס והאתנולוג אלי רקלוס. 
ב-1888 הצטרף בפריז לאחיו, לאונס וז'אן-לואי, ונרשם בתיכון אנרי הרביעי, בו היה חבר לכיתת הפילוסופיה עם לאון בלום, רנה ברטלו, גוסטב ארווה ולואי ללואה. ב-1891 סיים מבחני הבגרות בספרות וכעבור שנתיים גם מבחני בגרות במדעים.  
נכבש על ידי האהבה לאמנות, ביקר בסדירות במוזיאון הלובר והתעמק בכתבי מורו לפילוסופיה, אנרי ברגסון.
בהמשך למד פור רפואה באוניברסיטת פריז.  ב-3 במאי 1899 הציג פור את עבודת הדוקטור לרפואה בנושא "טיפול חדשני לזאבת באמצעות הטוברקולין של קוך". הוא עבד בהמשך כרופא בשכונות העממיות של פריז. כמו כן יחד עם אחיו, ז'אן-לואי, שהיה כירורג ורופא נשים, עבד כרופא מרדים בבתי החולים של פריז ולבסוף התמחה בחניטת הגופות. 
במקביל המשיך לפקוד את תערוכות האמנות ואת חדרי הסטודיו של הציירים והפסלים.
ב-7 באפריל 1896 התחתן פור עם סוזן לבית ז'ילאר, בת של פסטור  פרוטסטנטי של היישוב אנס (Eynesse) ולשני בני הזוג נולדה בת, אליזבת. 
פור התגייס למאבקים בעד אלפרד דרייפוס והשתתף בפעילות סוציאליסטית.
קורות חייו > היסטוריון של האמנות

ב-1902 החל אלי פור לפרסם מאמרים על אמנות בעיתון ל'אורור. התלהב מציורי פול סזאן ובמיוחד מאמנותו של דייגו ולאסקס שלה הקדיש את ספרו הראשון.
ב-1909-1905 נשא הרצאות על תולדות האמנות באוניברסיטה העממית "לה פרטרנל"  ( La Fraternelle) שברובע השלישי של פריז.
את הרצאותיו הוא ביסס על ספרו העיקרי, "היסטוריה של האמנות" שהתחיל להתפרסם החל מ-1909. זה היה ספר מונומנטלי, כתוב בסגנון מאוד לירי ובכמה גרסאות, ובו סיפר את סיפור התפתחותם של האדריכלות, הפיסול, הציור ושל אמנויות הקישוט, מהפרהיסטוריה ועד להתחלת המאה העשרים, תוך התעלמות מהאמנות האקדמיסטית מן המחצית השנייה של המאה ה-19.  
ב-1904 נבחר פור לחבר בוועד הכבוד של סלון הסתיו  וארגן בו מספר תערוכות. 
ב-1914 בספרו "Les Constructeurs (הבונים) דן  פור בתפקיד האמנים (כמו סזאן) בחברה ובהשפעתם של הוגי דעות כמו ז'ול מישלה ,לאמארק,ניטשה ודוסטויבסקי.
קורות חייו > השתתפותו במלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם שפרצה ב-1914 גויס פור כרופא צבאי.  
החשיפה לאכזריות הקרבות גרמה לו לטראומה נפשית והוא פונה בעורף עם אבחנה של "ניירסתניה". כשהוחזר לחזית הוא השתתף בהקרב על הסום.
בספרו  La Sainte Face (הפנים הקדושים) שפורסם ב-1918 פרש על הנייר את המחשבות שעוררה בו המלחמה. החלק הראשון  Près du feu (על יד האש)  שנכתב בין מאי ליולי 1916 תיאר את התקופה (בין אוגוסט 1914 לאוגוסט 1915  שבה שירת כרופא מאחורי קווי החזית.  החלק השני Loin du feu (רחוק מהאש) שיקף את ימי החלמתו ב פריז ובריביירה לרבות ביקורו אצל פול סזאן. 
החלק השלישי,  Sous le feu  (תחת האש) חובר  על גדת ההסום בין אוגוסט לדצמבר 1916.
קורות חייו > בין מלחמות העולם

אחרי ששוחרר הבייתה, חזר פור לספרים, לטיולים, התעיניין בקולנוע וחידש את מחקריו בנושאים פילוסופיים והיסטוריים. הוא כתב באותה תקופה ביוגרפיה של נפוליאון בונפרטה שאותה פרסם ב-1921, ב-1927 על "רוח הצורות".  ב-1931 טייל מסביב לעולם, ביקר בארצות הברית
ובמקסיקו שבה פגש את הצייר דייגו ריוורה, ביקר גם בסין, יפן,  הודו ומצרים.
כשבמהלך שנות ה-1930 התחיל להיות מודאג מעליית הפשיזם, אחרי משבר ה-6 בפברואר 1934 התחיל לקחת צד באופן פעיל והצטרף  לוועד האתראה של האינטלקטואלים האנטי-פשיסטים.   
בימי מלחמת האזרחים בספרד הוא תמך ברפובליקנים הספרדים נגד פרנסיסקו פרנקו, ביקר אצל הלוחמים שלהם בברצלונה ובמדריד וב-1936 נבחר ליושב ראש שותף של "ועד הסיוע לעם הספרדי". בהתחלת 1937 פנה ללאון בלום עם קריאה לתת עזרה לספרד הרפובליקנית. את עצומתו האחרונה בעד המחנה הרפובליקני חתם בעיתון הקומוניסטי ל'אומניטה באוקטובר 1937. עדויותיו על מלחמת ספרד פורסמו אחרי מותו בספר" Méditations catastrophiques" (הרהורים אסוניים).
ב-29 באוקטובר 1937 נפטר אלי פור בפריז מאוטם שריר הלב. הוא הובא לקבורה בבית הקברות המשפחתי ביישוב דה לוראן  בכפר סנט אנטואן דה בריי, במחוז דורדון.
קורות חייו > חייו הפרטיים

פור היה נשוי מ-1896 לסוזן לבית ז'ילאר, והוליד איתה ארבעה ילדים:
פרנסואה פור (1982-1897), חבר ברזיסטנס
אליזבת פור (ילידת 1898). חברו של פור, הצייר אז'ן קארייר, צייר את דיוקנה ב-1923.
ז'אן-פייר פור (1991-1900)
מארי-זלין פור (הקרויה "זיזו", ילידת 1904)
נכד בשם  ז'אן-לואי פור (יליד 1931) היה פסל דדאיסטי וסוריאליסטי.
אלי פור יצר ידידות אמיצה עם הצייר חיים סוטין שאותו החשיב לגאון. אחרי 1927 לקח אותו בטיול איתו, עזר לו כספית להחזיר חובות ורכש כמה מיצירותיו.  
ב-1929 הקדיש לו מונוגרפיה. ידידותם הסתיימה ב-1930 אחרי שסוטין התאהב בבתו של פור, מארי-זלין, שנודעה בכינוי "זוזו".
עם זאת פור כתב לסוטין: "היית ועדיין הנך, להוציא את שני בני, הגבר היחיד שאני אוהב".
אלי פור ויצירתו במדיה האמנותית

בסצנת הפתיחה של  הסרט פיירו המשוגע (Pierrot le Fou)  של ז'אן-לוק גודאר (1965), הגיבור המגולם על ידי ז'אן-פול בלמונדו יושב באמבטיה וקורא לבתו את "תולדות האמנות" של אלי פור.
ברומן "חוג הגדי" של הנרי מילר (1939), הדמויות דנות בכתבי אלי פור.
מילר מזכיר את ספרי פור גם בספרים פלקסוס ו 'The Books in My Life.
1933 - ויל דוראנט מציין את "תולדות האמנות" של אלי פור ברשימתו על "100 ספרי חינוך הטובים ביותר "
הוקרה

1919 - אביר של לגיון הכבוד של צרפת
לקריאה נוספת

Margaret C.Flinn - "The Prescience of Élie Faure," SubStance, Vol. 34, No. 3, pp. 47–61 2005.
הערות שוליים

1 2 3  Veronique Dumas - Élie Faure - site de l'Institut National de l Histoire de l'Art
↑  Auction, Vente aux enchères d'objets d'art
↑  , Will Durant 100 Best Books for an Education. New York: Simon and Schuster 1933 Will Durant list of 100 Best Books for an Education
↑  4037.html פרידריך ניטשה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275013205171  PLWABN: 9810681204705606  BIBSYS: 90101657  BNC: 000098015  BNE: XX898336  BnF: cb119023512 (data)  CANTIC: a10082554  CiNii: DA00805146  GND: 136816061  ISNI: 0000 0001 2279 6511  LCCN: n83029108  LNB: 000040261  Léonore: 138367  NDL: 00439265  NKC: jn19990002186  NLA: 35327853  NLG: 69680  NSK: 000012867  NTA: 070473781  SNAC: w65436h3  SUDOC: 026859270  Trove: 913144  VcBA: 495/140783  VIAF: 49225294   WorldCat (עם VIAF): 49225294
מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק

| --- | --- |

 בימוי:  לאוניד גאידאי 
 תסריט:  יעקב קוסטיוקובסקי, מוריס סלובודסקוי, לאוניד גאידאי 
 שחקנים ראשיים:  אלכסנדר דמיאננקו,   אלכסיי סמירנוב  נטליה סלזניובה   יורי ניקולין
 מוזיקה:  אלכסנדר זצפין 
 צילום:  קונסטנטין ברובין 
 מדינה:  ברית המועצות 
 חברת הפקה:  מוספילם 
 חברה מפיצה:  מוספילם, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 באוגוסט 1965
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק (ברוסית: Операция «Ы» и другие приключения Шурика) הוא סרט סובייטי שהופק על ידי אולפני הסרטים מוספילם. בהתאם לסקר שנערך בזמנו הוא נחשב כסרט השנה של ברית המועצות עבור שנת 1965. בהתאם לנתונים רשמיים כ-70 מיליון צופים ראו את הסרט במהלך הקרנתו באולמות קולנוע. הסרט כולל 3 נובלות נפרדות שבהם מככב הסטודנט שוריק (אלכסנדר דמיאננקו). הנובלה השנייה של הסרט הוצגה בנפרד בפסטיבל הקולנוע בקרקוב וזכתה בפרס הראשי. בשנת 2001 הופקה גרסת הסרט על גבי DVD.
לאור הצלחת הסרט, צולם סרט המשך השבויה מקווקז או ההרפתקאות החדשות של שוריק.
והסרט "איוון האיום מחליף מקצוע". שבו שוריק ממציא מכונת זמן ופותח חור בקיר אל העבר. הסרט הוא קומדיית טעויות שכן השכן של שוריק הדומה לאיוואן האיום במראהו, נכנס בטעות לעבר ונתקע שם בעוד שוריק עושה כל שביוכלותו להחזירו.
שותף לעבודה

במהלך נסיעה באוטובוס שוריק (סטודנט ממושקף) מנסה לגרום לאיש אגואיסט (פיודור) לפנות את מקומו לאישה הרה. העניין מתפתח לקטטה, ובסופו של דבר השניים מגיעים למשטרה. בתור עונש פיודור נידון ל-15 יממות של עבודות ציבור באתר בנייה. להפתעתו, התברר שבאותו אתר בנייה עובד גם שוריק. מנהל העבודה מציב אותם לעבודה משותפת. פיודור מנסה לנקום בשוריק ומתפתח מרדף בסגנון "טום וג'רי" כשבסופו של דבר שוריק מנצח. למחרת פיודור מוכן לצאת לכל עבודה חוץ מהעבודה עם שוריק, אך התברר שהוא שובץ בכל זאת לעבודה עם שוריק לכול תקופת העונש.
דז'ה וו

שוריק הלומד האוניברסיטה הגיע לתקופת המבחנים. בשעות האחרונות של ההכנות למבחן הוא נצמד לסטודנטית וקורא את החומר מהמחברת שלה כך ששניהם לא שמים לב לנעשה מסביבם. לאחר המבחן הוא פוגש אותה בפעם השנייה והיא מזמינה אותו לביתה. במהלך ביקור שוריק מגלה שהדירה כבר מוכרת לו והוא יודע את מיקומם של פריטים שונים בה. הסטודנטית חושבת שלשוריק יש יכולות על והם מחליטים לבצע מבחן "טלפתיה". המבחן מסתיים בנשיקה.
מבצע חיריק

מנהל מחסן שוכר שלושה עבריינים לפרוץ למחסן שלו במטרה להסתיר מחסור במוצרים. על המחסן אמורה לשמור אישה זקנה, אך באופן לא מתוכנן היא צריכה לשמור על הנכדה שעושה גיהנום לשוריק כך שהוא מבקש להחליף אותה במשמרת לילה. כתוצאה מכך הפורצים (יורי ניקולין הוא אחד מהם) צריכים להתמודד עם שומר צעיר ונמרץ שמגן על המחסן. שוריק מצליח להתגבר על הפורצים ולהביא אותם למשטרה.
רבקה צ'פטגיי

רבקה צ'פטגיי (באנגלית: Rebecca Cheptegei;‏ 22 בפברואר 1991 – 5 בספטמבר 2024) הייתה אצנית ריצות שדה (קרוס קאנטרי) למרחקים ארוכים וריצת מרתון עבור אוגנדה. הייתה השיאנית הלאומית של אוגנדה, והשתתפה באליפויות עולם בריצות הרים.
צ'פטגיי ייצגה את אוגנדה במספר אליפויות עולם מאז 2010, כולל אליפות העולם של IAAF, אליפויות עולם בריצת הרים ושבילים ואליפות העולם באתלטיקה. היא גם התחרתה במרתון הנשים באולימפיאדת הקיץ 2024 בפריז. היא נרצחה בספטמבר 2024 על ידי בן זוגה לשעבר, דיקסון נדימה מרנגך, ששפך עליה בנזין והצית אותה, על פי הדיווחים, בגלל סכסוך קרקעות בקניה.
חיים אישיים

רבקה צ'פטגיי נולדה בצד הקנייתי של הגבול קניה–אוגנדה ב-22 בפברואר 1991 ליוסף ואגנס צ'פטגיי והייתה השנייה מבין 13 אחים. כפר אבותיה היה בעיר בוקוו (אנ') (Bukwo), אוגנדה. מאוחר יותר היא עברה לכפר צ'פקום בקניה ורכשה שם נכס, כדי להיות קרובה יותר למרכזי האימונים האתלטיים. היו לה שני ילדים מהגרוש שלה, סיימון אייקו. בעבר הייתה במערכת יחסים עם דיקסון נדימה מרנגך. היא הצטרפה לצבא אוגנדה ב-2008 והגיעה לדרגת סמלת. היא גם הייתה חברה במועדון האתלטיקה הצבאי, של צבא אוגנדה.