stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון אדוארד גריי
הערות שוליים

↑  Kenney, Robert D. (2009).  Perrin, William F.; Wursig, Bernd; Thewissen, J. G. M (eds.). Encyclopedia of Marine Mammals (2nd ed.). Burlington, Mass.: Academic Press. p. 963. ISBN 978-0-08-091993-5.
↑  Clark, Hamlet (1863). Letters Home from Spain, Algeria, and Brazil During past Entomological Rambles (PDF). London: John Van Voorst. נבדק ב-16 ביולי 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "The History of Stamp Collecting Part 11 – Dr. John Edward Gray". Freestampmagazine - Stamp Collecting Blog (באנגלית אמריקאית). 15 במרץ 2016. נבדק ב-15 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Uetz, Peter (2010). "The original descriptions of reptiles" (PDF). Zootaxa. 2334: 59–68.
↑  Beolens, Bo; Watkins, Michael; Grayson, Michael (2011). The Eponym Dictionary of Reptiles. Baltimore: JHU Press. pp. 106–106. ISBN 978-1-4214-0135-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262067705171  ADB: gray-john-edward-2119  BIBSYS: 2085844  BnF: cb13164608c (data)  Botanist: J.E.Gray  CiNii: DA11438579  GND: 116827815  ICCU: RMSV026431  ISNI: 0000 0000 8111 4667  LCCN: n80109614  NLA: 35785802  NLG: 248282  NTA: 070064253  RERO: 02-A003316140  SNAC: w6378275  SUDOC: 034962115  TePapa: 43330  Trove: 1087001  VIAF: 32135239   WorldCat (עם VIAF): 32135239 
גריי עם אשתו מריה אמה, 1863
אלה גראסו

אלה רוזה ג'וביאנה אוליבה גראסו (באנגלית: Ella Rosa Giovianna Oliva Grasso; 10 במאי 1919 –  5 בפברואר 1981) הייתה פוליטיקאית אמריקאית וחברת המפלגה הדמוקרטית, שכיהנה כמושלת ה־83 של קונטיקט מינואר 1975 ועד 31 בדצמבר 1980. היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה למושלת קונטיקט והאישה הרביעית שנבחרה למושלת מדינה בהיסטוריה של ארצות הברית. בנוסף, היא הייתה האישה הראשונה שנבחרה למשרת מושל מבלי להיות רעייתו או אלמנתו של מושל לשעבר. היא התפטרה מתפקידה עקב מאבקה בסרטן השחלה.
גראסו החלה את דרכה הפוליטית כחברה בליגת הנשים הבוחרות וככותבת נאומים של המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1952 נבחרה לראשונה לבית הנבחרים של קונטיקט, וב-1955 הייתה לאישה הראשונה שכיהנה כמנהיגת הרוב בבית הנבחרים המדינתי. לאחר מכן נבחרה למזכירת המדינה של קונטיקט. בהמשך, כיהנה במשך שתי כהונות בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1970–1974. בבחירות 1974 נבחרה למושלת קונטיקט, תפקיד אותו מילאה במשך כשש שנים עד להתפטרותה ב-1980.
ראשית חייה

אלה רוזה ג'וביאנה אוליבה טמבוסי נולדה בעיירה וינדזור לוקס שבקונטיקט לזוג מהגרים איטלקים. הוריה היו מריה אוליבה וג'יימס ג'אקומו טמבוסי, שעבד במפעל טקסטיל. אלה טמבוסי למדה מהוריה איטלקית רהוטה. היא למדה בבית הספר התיכון צ'אפי שבווינדזור לוקס. אף על פי שהצטיינה בלימודיה התיכוניים וזכתה בתואר "התלמידה שסביר להניח שתהפוך לראש העיר", גראסו טענה שפעמים תכופות הרגישה נטע זר בחברה כמי שגדלה בעיירת טקסטיל ענייה. לאחר מכן למדה סוציולוגיה וכלכלה במכללת מאונט הוליוק שבסאות' האדלי במסצ'וסטס, שם השלימה לימודי תואר ראשון בשנת 1940. שנתיים לאחר מכן השלימה לימודי תואר שני באותה המכללה.
בתום לימודיה הגבוהים גראסו שימשה כחוקרת במועצת כוח האדם המלחמתי (War Manpower Commission) בוושינגטון הבירה, שם התקדמה לדרג עוזרת מנהל מחקר לפני שעזבה את המועצה בשנת 1946. ב-1942 נישאה לתומאס גראסו, מנהל בית ספר במקצועו, ולשניים נולדו שני ילדים – סוזן וג'יימס. בני הזוג גראסו היו בעלי בית קולנוע באולד ליים שבקונטיקט. בעונות הקיץ נהגו לתפעל את בית הקולנוע, כאשר גראסו מכרה כרטיסי כניסה בקופות. במהלך כהונתה של גראסו בבית הנבחרים של ארצות הברית משפחתה נשארה בקונטיקט בזמן שהיא נסעה לגבעת הקפיטול בסופי השבוע. תומאס גראסו פרש מעסקי הקולנוע כאשר נבחרה רעייתו למושלת המדינה.
קריירה ציבורית > תחילת דרכה הפוליטית

כניסתה של גראסו לפוליטיקה החלה בשנת 1942 כאשר הצטרפה לליגת הנשים הבוחרות. ב-1943 נהפכה לכותבת נאומים עבור המפלגה הדמוקרטית של קונטיקט. לאחר שסיימה את לימודיה במכללת מאונט הוליוק הצטרפה אל המפלגה הרפובליקנית, אך בשנת 1951 עברה למפלגה הדמוקרטית כדי לתמוך במושל קונטיקט המכהן צ'סטר באוולס. במסגרת חברותה במפלגה הדמוקרטית המדינתית פגשה גראסו את ג'ון מורן ביילי והפכה לבת בריתו. ביילי הפך לדמות מפתח בקריירה של גראסו, כשהכיר ביכולתה לסחוף מצביעים, במיוחד נשים ובוחרים ממוצא איטלקי.
בשנת 1952 גראסו נבחרה לבית הנבחרים של קונטיקט וכיהנה שם עד 1957. בשנת 1955 נהייתה לאישה הראשונה שנבחרה לכהן כמנהיגת סיעת הרוב בבית הנבחרים המדינתי. כחברת בית הנבחרים של קונטיקט פעלה גראסו לביטול הממשל העצמי של מחוזות קונטיקט.
קריירה ציבורית > מזכירת המדינה של קונטיקט

בנובמבר 1958 נבחרה גראסו למזכירת המדינה של קונטיקט. בשנים 1962 ו-1966 נבחרה לתקופות כהונה נוספות. היא הייתה אחת האדריכליות של חוקת קונטיקט משנת 1960. ב-1961 בחרה גראסו שלא להשתתף בוועידה הלאומית של איגוד המזכירים המדינתיים באריזונה, על אף שהנסיעה הייתה במימון המדינה, מכיוון שסברה כי אין לה ערך ממשי. היא אישרה רק לאנשי ממשל אחרים להשתתף בוועידות לאומיות שהיו בעלות תועלת למדינה.
בשנת 1962 קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית בפסק הדין "בייקר נגד קאר" (אנ') כי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית חל על חלוקת המחוזות במדינות, וכי בתי המשפט הפדרליים פתוחים לתביעות המאתגרות את חלוקת מחוזות הבחירה במדינות ארצות הברית. בעקבות פסק הדין "ריינולדס נגד סימס", התכנסה הוועדה המשותפת לוועידות חוקתיות כדי לדון בהצעות לכינון ועידה חוקתית שתעדכן את חוקת קונטיקט בהתאם לפסיקות הפדרליות. בעקבות זאת הוכרזו בחירות מיוחדות לבחירת 84 הנציגים שישתתפו בוועידה, וגראסו נבחרה כאחת מהם. כמזכירת המדינה, היא השביעה את 84 הנציגים, שהתחלקו באופן שווה בין שתי המפלגות, ונבחרה לשמש כמנהיגת הסיעה הדמוקרטית על ידי 42 הנציגים הדמוקרטים.
גראסו הייתה האישה הראשונה שכיהנה כיו"ר ועדת המצע המדינתי של המפלגה הדמוקרטית בקונטיקט, ושירתה בתפקיד זה בין השנים 1956–1968. היא הייתה חברה בוועדת ניסוח המצע של הוועדה הדמוקרטית הלאומית במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960. בנוסף, היא הייתה יושבת ראש משותפת של ועדת ההחלטות בוועידות הדמוקרטיות הלאומיות של 1964 ו-1968.
קריירה ציבורית > בית הנבחרים של ארצות הברית

במהלך בחירות 1970 נחשבה גראסו למועמדת לתפקיד מדינתי או פדרלי בכיר יותר. לאחר שהסנאטור תומאס דוד גונה בידי הסנאט של ארצות הברית ב-1967 נותר מושבו פנוי, וגראסו נחשבה למועמדת אפשרית בבחירות לסנאט האמריקאי ב-1970. ועדות המפלגה הדמוקרטית בערים וינדזור לוקס, גלסטונברי וניו מילפורד אף הצביעו בעד תמיכה בה אם תכריז על התמודדות לסנאט.
תומאס ל. לוֹי, יריבה הרפובליקני לתפקיד מזכיר המדינה בשנת 1962, ביקש ממנה להתמודד על משרת המושל. סטיבן מינוט, סופר שהתמודד לקונגרס בשנת 1966, הציע לה להתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השישי של קונטיקט. נציג המחוז המכהן תומאס מסקיל (אנ') בחר להתמודד לתפקיד מושל קונטיקט, וכך נותר המחוז ללא נציג. ב-17 במרץ 1970 הכריזה גראסו על התמודדותה בבחירות המקידמות של המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז זה בבית הנבחרים האמריקאי.
בבחירות הכלליות התמודדה מול ריצ'רד קילבורן הרפובליקני וניצחה אותו בהפרש קטן של 4,063 קולות.
במהלך כהונתה הייתה גראסו חברה בוועדה לענייני חיילים משוחררים ובוועדת החינוך והעבודה של בית הנבחרים. בדצמבר 1971 חתמה יחד עם חברי קונגרס נוספים על מברק לנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון כמחאה על מבצע ליינבקר 2 (אנ'), בדרישה להפסיק את ההפצצות האוויריות בווייטנאם. גראסו הייתה חברת הקונגרס היחידה מקונטיקט שחמתה על המברק.
גראסו נבחרה מחדש לבית הנבחרים בשנת 1972 אחרי שגברה על יריבה הרפובליקני ג'ון פ. וולש עם 140,290 קולות לעומת 92,783 הקולות שקיבל יריבה.
קריירה ציבורית > מושלת קונטיקט > היבחרה לתפקיד

בשנת 1973, סקר דעת קהל בנוגע לבחירות לתפקיד מושל קונטיקט שנערך על ידי AFL-CIO חזה כי גראסו תביס את המושל המכהן מסקיל בפער של 46% מול 39%. בעקבות זאת הוקמה עבורה ועדת גישוש, אף על פי שטרם הכריזה על כוונתה להתמודד. ב-8 בינואר 1974 הכריזה גראסו רשמית על התמודדותה לתפקיד המושל והגישה את מועמדותה למזכיר המדינה.
על מנת לזכות במועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד המושל, נדרש מהמועמד לקבל את תמיכתם של 607 מתוך 1,213 הצירים בוועידה המדינתית, כאשר נערכו פריימריז מוקדמים לבחירת הצירים. גראסו התמודדה מול התובע הכללי רוברט קיליאן שנהנה מתמיכתם של מנהיגים אחדים במפלגה, אך לאחר שניצחה בקושי את הפריימריז בהרטפורד וזכתה בשבעים הצירים שלה בפער של אלפיים קולות, היא הבטיחה למעשה את המועמדות עם הצירים המחויבים לה.
מנהיג הוועדה הדמוקרטית הלאומית ג'ון מורן ביילי העדיף את קיליאן כמועמד המפלגה, אך מתוך רצון להימנע מבחירות מקדימות שייפגעו בסיכויי המפלגה לנצח בבחירות הכלליות הוא שכנע את קיליאן לפרוש מהמרוץ בתמורה למועמדות לסגן המושל. עד שלב ההצבעה בוועידה המדינתית, כל יריביה של גראסו פרשו מלבד ראש עיריית נורווק פרנק זולו, שפרש במהלך הוועידה עצמה. מכיוון שהייתה המועמדת היחידה שקיבלה לפחות 20% מקולות הצירים, לא נערכו בחירות מקדימות, וב-20 ביולי 1974 העניקו לה הצירים את המועמדות פה אחד בבחירות הכלליות ניצחה גראסו את מועמד המפלגה הרפובליקנית, חבר הקונגרס רוברט סטיל, בפער של 200 אלף קולות. בכך הפכה לאישה הראשונה שנבחרה למושלת מבלי להיות רעייתו או אלמנתו של מושל לשעבר.
קריירה ציבורית > מושלת קונטיקט > כהונתה

עם כניסתה לתפקיד התמודדה קונטיקט עם גירעון תקציבי של 80 מיליון דולר, וגראסו הבטיחה לנהוג באחריות כלכלית. בשנת 1975 היא פיטרה 505 עובדי מדינה, צמצמה את התחייבותה להעביר 25 מיליון דולר לערים באמצעות הכנסות פדרליות ל-6 מיליון דולר בלבד, ויתרה על תוספת שכר של 7,000 דולר שהייתה מחויבת לקבל על פי חוק, ומכרה את הלימוזינה והמטוס של משרדה.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976 תמכה גראסו בסנאטור הנרי ג'קסון בבחירות המקדימות, ושמה הוזכר כמועמדת אפשרית לתפקיד סגנית נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית. צעירי המפלגה הדמוקרטית בקונטיקט ניסו לשכנע אותה להתמודד, אך מנהיגים מקומיים זעמו על קיצוץ ההכנסות הפדרליות שהנהיגה והתחייבו לבלום את מועמדותה. לבסוף, היא הודיעה שאינה מעוניינת בתפקיד. גראסו שימשה מאוחר יותר כיושבת ראש משותפת של הוועידה הדמוקרטית הלאומית לשנת 1976.
לאחר מותו של ג'ון מורן ביילי, דומה כי לא קם מנהיג חזק דיו במפלגה הדמוקרטית שימנע אתגר בבחירות המקדימות מצד סגן המושל רוברט קיליאן. בדצמבר 1978 הכריז קיליאן על התמודדותו לתפקיד המושל, אך לאחר שגראסו ניצחה אותו בפריימריז, היא נבחרה מחדש בקלות מול חבר הקונגרס הרפובליקני רונלד סרסין (אנ').
אחד משיאי כהונתה היה ניהולה הנחוש של סופת שלגים קשה במיוחד בפברואר 1978. הסופה, שכונתה "סופת החורף לארי" ובהווה ידועה כ"בליזארד של 78" (אנ'), המטירה כ-76 סנטימטר של שלג ברחבי קונטיקט, שיתקה את הכבישים המהירים והפכה את כל הדרכים לבלתי עבירות. בצו ביצועי הכריזה גראסו על "סגירת המדינה", אסרה על כל שימוש בכבישים הציבוריים והורתה על סגירת כל העסקים, מה שחייב את התושבים להסתגר בבתיהם. מהלך זה אפשר לכוחות החילוץ והניקוי להתמקד בטיפול במקרי חירום במקום בחילוץ כלי רכב תקועים. המשבר הסתיים לאחר שלושה ימים, והיא זכתה לשבחים מכל קצות הקשת הציבורית על הנהגתה ונחישותה.
במרץ 1980 אובחנה גראסו כחולה בסרטן השחלה, וב-31 בדצמבר של אותה שנה התפטרה מתפקידה כמושלת.
מותה ומורשתה

ב-5 בפברואר 1981, פחות משנה לאחר שאובחנה עם סרטן השחלה ופחות משישה שבועות לאחר שעזבה את תפקידה, נפטרה גראסו בבית החולים בהרטפורד בעקבות התקף לב וכשל באיבריה החיוניים, לאחר שנפלה לתרדמת מוקדם יותר באותו היום. היא הותירה אחריה את בעלה ושני ילדיהם. לאחר מותה, הוצב ארונה בטקס הוקרה בקפיטול מדינת קונטיקט בין 8 ל-9 בפברואר, ולאחר מכן נטמנה בבית העלמין סנט מרי בווינדזור לוקס.
בשנת 1981 העניק לה נשיא ארצות הברית רונלד רייגן לאחר מותה את מדליית החירות הנשיאותית, ובשנת 1993 היא הוכנסה להיכל התהילה הלאומי לנשים. בשנת 1994 נכללה במחזור הראשון של הנשים שהוכנסו להיכל התהילה של קונטיקט לנשים, שם שוכן מרכז אלה טמבוסי גראסו לנשים בפוליטיקה.
חברת הרכבות "Metro-North Railroad" קראה על שמה את קרון הרכבת "Shoreliner I מספר 6252". בית הספר הטכני הדרום-מזרחי אלה ט. גראסו בגרוטון נקרא על שמה, כמו גם כביש האגרה אלה ט. כראסו בווינדזור לוקס; שדרות אלה גראסו בניו בריטן; בניין אלה ט. גראסו במתחם הדירות של אוניברסיטת קונטיקט; ושדרות אלה ט. גראסו בניו הייבן, המכונות על ידי המקומיים "השדרה".
למעלה משנתיים לאחר מותה, קיבלה חברת ".Arch Communications Corp" אישור הקמה לערוץ 61 בהרטפורד בספטמבר 1983; החברה תכננה להנציח את זכרה של גראסו באמצעות אותיות הקריאה "WETG" עבור הערוץ, בהתבסס על ראשי התיבות של שמה (ETG). התחנה עלתה לשידור ב-17 בספטמבר 1984 בשם "WTIC-TV", אך נותרה מוקדשת לכבודה של גראסו.
הערות שוליים

↑  Ella Tambussi Grasso, באתר Connecticut Women's Hall of Fame (באנגלית)
↑  Ella Grasso: shrewd politician from way back, מהעיתון בוסטון גלוב, 11 בנובמבר 1974 (באנגלית)
↑  History Is Made As Governor Proclaims New Constitution, מהעיתון Hartford Courant‏, 31 בדצמבר 1965 (באנגלית)
↑  Town Committee Urges Democrat To Senate Race, מהעיתון Hartford Courant‏, 11 בפברואר 1970 (באנגלית)
↑  Today Is Mrs. Grasso's Day, מהעיתון Hartford Courant‏, 17 במרץ 1970 (באנגלית)
↑  CT District 6, באתר Our Campaigns (באנגלית)
↑  Ella Grasso Signs Protest On Bombing, מהעיתון The Bridgeport Post‏, 29 בדצמבר 1971 (באנגלית)
↑  Ella Grasso Gains Ground In 1974 Gubernatorial Race, מהעיתון Naugatuck Daily News‏, 6 בספטמבר 1973 (באנגלית)
↑  Grasso To File Today, מהעיתון Hartford Courant‏, 8 בינואר 1974 (באנגלית)
↑  Triumph Sews Up Nomination, מהעיתון Hartford Courant‏, 24 במאי 1974 (באנגלית)
↑  Ella Wins Hot Primary; Killian Vows to Fight On, מהעיתון The Bridgeport Telegram‏, 24 במאי 1974 (באנגלית)
↑  Ella Will Be Her Own Boss, מהעיתון Naugatuck Daily News‏, 22 ביולי 1974 (באנגלית)
↑  Gov. Ella Grasso meet state's problems head-on, מהעיתון Hattiesburg American‏, 12 בדצמבר 1976 (באנגלית)
↑  Young Dems Boost Grasso VP Effort, מהעיתון Naugatuck Daily News‏, 1 ביולי 1976 (באנגלית)
↑  Jackson's Visit, מהעיתון The Bridgeport Post‏, 9 במאי 1976 (באנגלית)
↑  Ella Seem Ready To Back Jacksont, מהעיתון The Bridgeport Post‏, 1 באפריל 1976 (באנגלית)
↑  Convention Lacks Bailey Touch, מהעיתון Hartford Courant‏, 22 ביולי 1978 (באנגלית)
↑  Ella Giovanna Oliva, באתר Connecticut State Library (באנגלית)
↑  מת'יו ל. וולד, EX-GOV. GRASSO OF CONNECTICUT DEAD OF CANCER, באתר הניו יורק טיימס, 6 בפברואר 1981 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342271505171  BnF: cb155898373 (data)  GND: 133727106  ISNI: 0000 0000 1957 3301  LCCN: n79122438  NARA: 10583215  SNAC: w6z71c70  SUDOC: 119915855  US Congress: G000387  VIAF: 57811456   WorldCat (עם VIAF): 57811456 
דיוקנה של גראסו במדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית
דונלד גרנט נאטר

דונלד גרנט נאטר (באנגלית: Donald Grant Nutter; 28 בנובמבר 1915 –  5 בינואר 1962) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-15 של מדינת מונטנה מ-1962 ועד למותו בהתרסקות מטוס בראשית 1962. נאטר, מעוטר צלב התעופה המצוינת על שירותו כטייס במלחמת העולם השנייה, כיהן כחבר הסנאט של מונטנה וכיו"ר המפלגה הרפובליקנית במונטנה טרם היבחרו למושל.
ראשית חייו

נאטר נולד ב-28 בנובמבר 1915 בלמברט שבמונטנה (פוקס לייק דהיום). הוא היה השני מבין שלושה בנים שנולדו לצ'סלי א. נאטר ואן גרנט (ווד) נאטר. המשפחה עברה לעיירה סידני בשנת 1918 במשך שנתיים למד נאטר בבית הספר המדינתי למדעים של דקוטה הצפונית בעיר ואפיטון (אנ'). לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת מונטנה שבמיזולה ב-1935. כאשר אביו חלה נאלץ נאטר לקטוע את לימודיו ולשוב לסידני, שם הצטרף לשירות הציבורי ב-1937 כסגן רשם בית המשפט של מחוז ריצ'לנד. הוא מילא תפקיד זה במשך שנה, ולאחר מכן שירת שנה נוספת כסגן שריף מחוז ריצ'לנד.
נאטר פגש את רעייתו, מקסין טרוטר, בחנות גלידה בה עבדה עם הוריה. הם נישאו בלואיסטאון ב-16 באפריל 1938, ונולד להם בן אחד בשם ג'ון. לאחר נישואיהם נכנס נאטר לעסקי ציוד חקלאי בסידני. הוא הצליח בעסקיו ועבר עם משפחתו הצעירה לעיירה גלאזגו, שם ניהל במשך שנתיים חברה למכירת ציוד חקלאי.
קריירה ציבורית

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס נאטר לחילות האוויר של צבא ארצות הברית. כטייס מפציץ על קונסולידייטד B-24 ליברייטור, הוא ביצע 62 משימות קרב ורשם למעלה מ-500 שעות טיסה מבצעיות. הוא שהה 13 חודשים בזירה הדרום-מזרח אסייתית ושוחרר מהצבא בדרגת קפטן לאחר 39 חודשי שירות.
לאחר שחרורו מהצבא שב למונטנה ופתח עסק עצמאי לציוד חקלאי בסידני. בשנת 1948 החל ללמוד משפטים. ב-1950 נבחר אל הסנאט של מונטנה, שם ייצג את מחוזו שבמזרח המדינה תוך כדי לימודיו במערב מונטנה. בשנת 1954 הוסמך לעריכת דין והתקבל ללשכת עורכי הדין של מונטנה. באותה שנה נבחר מחדש לסנאט המדינתי. במהלך כהונתו בבית המחוקקים השתנתה עמדתו מ"שמרן זהיר" ל"ליברל אחראי ובעל חשיבה עסקית", ורכש לעצמו חברים ותומכים רבים ברחבי המדינה.
לאחר שהפסיד בבחירות לקדנציה שלישית בסנאט, כיהן כיושב ראש הוועד המנהל של המפלגה הרפובליקנית במונטנה בין השנים 1958–1960. ב-1960 זכה במועמדות המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל מונטנה בפער קטן: הוא גרף 50.43% מהקולות לעומת 49.57 האחוזים שגרף יריבו וסלי דיאוורט (אנ'). בבחירות הכלליות התמודד מול מועמד המפלגה הדמוקרטית פול קאנון, וניצח עם 55.11% מקולות הבוחרים. בינואר 1961 הושבע לתפקידו. במהלך כהונתו צמצם את הוצאות המדינה ועודד פיתוח תעשייתי חדש.
מותו

בליל 25 בינואר 1962 היה נאטר בדרכו לנאום בעיר קאט בנק (Cut Bank) כאשר מטוסו מסוג דאגלס C-47 דקוטה התרסק. רוחות שהגיעו למהירות של מעל 160 קילומטר לשעה קרעו את אחת מכנפי המטוס, וכתוצאה מכך התרסק בקניון וולף קריק שמצפון להלנה. באסון נהרגו גם דניס גורדון, מזכירו האישי של נאטר; אדוארד ורן, נציב החקלאות של מונטנה; ושלושה מחברי המשמר הלאומי האווירי של מונטנה: מייג'ור קליפורד הנסון, מייג'ור ג'וזף דווין וסמל מתקדם צ'ארלס בולארד.
ארונו הוצב בטקס אשכבה לאומי בבית הנבחרים של מונטנה, לצד ארונותיהם של ורן וגורדון, תחת שמירה של שני חיילי המשמר הלאומי של מונטנה. לאחר מכן נטמן בבית הקברות העירוני בסידני שבמונטנה.
הערות שוליים

↑  Montana Governor Donald Grant Nutter, מאורכב מאתר אגודת המושלים הלאומית, 30 בספטמבר 2007 (באנגלית)
↑  The Election: WHO'S WHO IN THE STATEHOUSE, מגזין טיים, 16 בנובמבר 1960 (באנגלית)
↑  Official Montana General Election Returns, November 8, 1960, מזכיר המדינה של מונטנה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2302 6562  LCCN: n00073809  SNAC: w65m7pqx  VIAF: 40607138   WorldCat (עם VIAF): 40607138
אברהם נורוב

| --- | --- |

 לידה:  22 באוקטובר 1795 (יוליאני) קליוצ'י, רוסיה 
 פטירה:  23 בינואר 1869 (יוליאני) (בגיל 73) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  מנזר החוף של סרגייב הקדוש 
 השכלה:  פנימיית אוניברסיטת מוסקבה 
 בן או בת זוג:  Vera Aleksandrovna Bering 
 פרסים והוקרה
 אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  עיטור ולדימיר הקדוש, דרגה 4  אות מסדר העיט הלבן  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2 
 
 חתימה:   
 
אברהם סרגייביץ' נוֹרוֹב (ברוסית: Норов, Авраам Сергеевич;‏ 22 באוקטובר 1795 – 23 בינואר 1869) היה איש צבא, מטייל, חוקר, סופר ופוליטיקאי רוסי שהיה שר ההשכלה הציבורית ברוסיה, בין השנים 1853–1858.
ביוגרפיה > רקע והשכלה

נורוב נולד בכפר קליוצ'י (רו') במחוז סרטוב, למשפחת אצולה. אביו סרגיי אלכסנדרוביץ' נורוב (Сергей Александрович Норов), רב-סרן בדימוס, מנהיג מחוז סרטוב (1762–1849) ואמו טטיאנה מיכאילובנה קושלבה (Татьяна Михайловна Кошелева) (1769–1838).
את השכלתו קיבל בביתו, ומשנת 1807 למד בפנימיית האצילים באוניברסיטת מוסקבה, אך לא סיים. נורוב שלט בהרבה שפות ובהן: אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית, איטלקית, צ'כית, סורבית, לטינית, יוונית עתיקה, ערבית, עברית והוא היה הרוסי הראשון שידע לקרוא כתב חרטומים.
ביוגרפיה > שירות צבאי

ב-10 במרץ 1810, לאחר שעבר את הבחינות לדרגת קדט, שובץ נורוב בבריגדת התותחנים של משמר הצאר ובדצמבר 1811 קודם לדרגת קצין. הוא השתתף במלחמת רוסיה–צרפת (1812), כחלק מהארמייה המערבית הראשונה, נפצע קשה ברגלו השמאלית והיה צורך לקטוע את רגלו בברך. על אף נכותו, המשיך נורוב את השירות הצבאי, דבר שהקנה לו מוניטין של גיבור. הוא סיים את שירותו בשנת 1823, בדרגת קולונל.
ביוגרפיה > תפקידים בממשל

הוא עבר לשירות המדינה ומילא מספר תפקידים ובשנת 1827 עבר למשרד הפנים. ב-1830 מונה לחבר הוועדה מיוחדת שטיפלה בבקשות ופניות שהוגשו לקיסר ניקולאי הראשון ובשנת 1850 מונה לסגן השר שר השכלה הציבורית.
בין 19 באפריל 1853 עד 4 באפריל 1858 כיהן נורוב בתפקיד שר ההשכלה הציבורית. הוא היה ליברלי ובתקופת כהונתו, גדל מספר הסטודנטים באוניברסיטאות, הורחבה תוכנית הוראת השפות העתיקות, הוחזר הנוהג של שליחת מדענים צעירים אל מחוץ לרוסיה והוא פעל להקלות בצנזורה.
באפריל 1854 מונה נורוב לחבר מועצת המדינה (Государственный совет), הגוף המחוקק העליון באימפריה הרוסית.
במרץ 1856 הוא יזם את הקמת מוסדות החינוך הציבורי, הראשונים, לנשים ברוסיה והרפורמה אושרה על ידי הקיסר אלכסנדר השני.
ביוגרפיה > שירה וספרות

נורוב הקדיש את כל זמנו הפנוי לספרות ולהיסטוריה, שאליהן נמשך מאז ילדותו. הוא כתב הרבה בשירה ובפרוזה. כבר ב-1816 פורסמו תרגומיו הראשונים לווירג'יליוס והוראטיוס ובהמשך תרגומים משירה איטלקית קלאסית: פרנצ'סקו פטרארקה, לודוביקו אריוסטו, וטורקוואטו טאסו. אחד מהישגיו הגדולים תרגום של כל יצירותיו של אנאקראון.
בשנת 1818 התקבל נורוב ל"אגודה החופשית של אוהבי ספרות, מדע ואמנויות", ובשנת 1819 ל"אגודת אוהבי הספרות הרוסית". במפגשים אלו הוא פגש, בין היתר, את אלכסנדר פושקין, עמו המשיך להיות בקשר ארוך שנים. וכשמת פושקין נורוב ב-1837, נורוב הקדיש שיר "לזכרו של פושקין" ("דעכה קרן שמיים, גאון זוהר"; «Погас луч неба, светлый гений»).
ביוגרפיה > מסעות וספרים

בשנים 1821–1822 ערך נורוב את נסיעתו הראשונה אל מחוץ לרוסיה לחו"ל, וביקר בגרמניה, צרפת, איטליה וסיציליה. את התרשמויותיו הוא תיאר במספר סיפורים ושירים, שהתפרסמו בכתבי עת רוסיים שונים וכן בספר על המסע בסיציליה. בשנת 1827, עת כיהן במשרד הפנים, ערך שני מסעות עם ספינות רוסיות לבריטניה וגם על כך כתב.
ב-8 באוגוסט 1834 נטל נורוב חופשה ויצא כחוקר-צליין למסע לארץ הקודש ובתוך כך ביקר באסיה הקטנה ברחבי ארץ ישראל ובירושלים. אל ארץ ישראל הוא הגיע דרך מצרים ואת מדבר סיני חצה עם שיירת גמלים. בין המקומות בהם ביקר בארץ ישראל, הוא מזכיר את אשקלון וחפירותיה של האנגליה סטנהופ, איסדוד, רמלה, ירושלים והמקומות הקדושים, הירדן וים המלח, בית ג'אלה (בלשונו: "אפרתה"), ארטאס (בלשונו: "עיר שלמֹה") חברון, "עין אל-חרמיה", יפו, שייח' מואנס, מלאבס, שכם, סנור, ג'נין, הר תבור, חיטין, הכנרת, הר האושר (בלשונו, ציטוט מערבית "הר החזירים"), טבריה, נצרת, פקיעין (בלשונו: "צפונה משפרעם חבויה מושבה יהודית קטנה ומאז חורבן ירושלים בידי טיטוס, היא קיימת ושומרת על מנהגים נושנים"), הכרמל, עכו, נאקורה, וחוף לבנון. את רשמיו הוא פרסם בספר עב כרס: "מסע בארץ הקודש בשנת 1835", שתורגם למספר שפות.
בשנים 1835-1834" הוא ביקר במצרים ונוביה ובין היתר הפליג לאורך הנילוס עם ספינת מפרש, תוך שהוא חוקר את הגאוגרפיה, הכלכלה והתרבות של העמים שפגש. במהלך מסעותיו חקר נורוב והביא עמו שרטוטים של מונומנטים עתיקים במצרים. הוא ביקר בעמק המלכים, טיפס על הפירמידה של ח'ופו, ביקר בתבאי העתיקה והוא רכש פסל גרניט, במשקל 12 טון, והעניק אותו למחלקת מצרים העתיקה של ההרמיטאז'. את המסע הוא תיאר בספרו "מסע דרך מצרים ונוביה".
ב-1861 ערך נורוב מסע שני לארץ הקודש, אותו תיאר בספריו "ירושלים וסיני" ו"הערות מהמסע השני למזרח", שפורסמו בשנת 1879, לאחר מותו.
ביוגרפיה > ספרייתו

לנורוב היה אוסף ספרים וכתבי יד שכלל 16 אלף עותקים, והיה מהגדולים והטובים ברוסיה. היו לו ספרים מהמאות ה-15 עד ה-19 ובכלל אלו: 155 אינקונבולות, מהדורה נדירה של תולדות הטבע של פליניוס הזקן, המהדורה המאוירת הראשונה של הקומדיה האלוהית ועוד ספרים נדירים. ספרייתו הכילה ספרים על ארכאולוגיה, פילוסופיה, היסטוריה רוסית, כללית וכנסייתית, בלשנות, מתמטיקה, אסטרונומיה, וכן אוסף חתימות של מדינאים ומדענים רוסים וזרים.
ביוגרפיה > חברות באקדמיה ובאגודות

בשנת 1840 הפך נורוב לחבר באקדמיה הרוסית, ובשנת 1851, בשל הישגיו הספרותיים והמדעיים, הוא נבחר לחבר מן המניין באקדמיה הקיסרית למדעים בסנקט פטרסבורג במחלקה לשפה וספרות רוסית. באותה שנה הוא נבחר לתפקיד יושב ראש הוועדה הארכאוגרפית וכן היה חבר באגודה הגאוגרפית הרוסית ובאגודות מדעיות, רוסיות וזרות.
ביוגרפיה > מותו

אברהם סרגייביץ' נורוב מת ב-23 בינואר 1869 ונקבר בכנסייה בארמיטאז' בסנט פטרבורג.
הערות שוליים

1 2 3 4  WebCite query result, webcitation.org
1 2 3 4  Норов А. С. Виртуальная выставка к 225-летию со дня рождения. Рукописи, expositions.nlr.ru
↑  משרד ההשכלה הציבורית היה אחראי בעיקר על ההשכלה הגבוהה, הספריות, מוסדות המדעיים והצנזורה. המשרד לא עסק ב"חינוך" במובן של בתי ספר יסודיים ותיכוניים.
1 2 3  �������� ������� �����������, web.archive.org, ‏2015-02-14
↑  זאב וילנאי, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, עם עובד, 1976, עמ' 505-502
↑  ראו צילום מדף שער ספרו על א"י, בצ'כית:

https://bidspirit.com/ui/lotPage/kadmonauctions/source/catalog/auction/3646/lot/130061/ספר-מסעות-לארץ-ישראל-צ-כיה-1851?lang=he
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313474805171  PLWABN: 9810628993205606  GND: 121331407  ICCU: UFIV150300  ISNI: 0000 0001 0878 9606  LCCN: n84222627  NKC: js2007409682  NTA: 146211383  SUDOC: 087967464  VIAF: 22994712   WorldCat (עם VIAF): 22994712 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אברהם נורוב".
בול להנצחתו של נורוב (רוסיה, 2005)
אקס ליבריס על ספרים בספרייתו של נורוב
טים בבקוק

טימותי מילפורד בבקוק (באנגלית: Timothy Milford Babcock; 27 באוקטובר 1919 –  7 באפריל 2015) היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל מונטנה ה-16 בין השנים 1962–1969. קודם לכן כיהן כסגן המושל ה-22 של מונטנה מ-1961 עד 1962.
ראשית חייו

בבקוֹק נולד בליטלפורק שבמינסוטה, בנם של אוליב (לבית ריינהרט) וארווין בבקוק. מאוחר יותר עבר לגלנדייב (אנ') שבמונטנה, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון של מחוז דוסון בשנת 1939. הוא נישא לבטי לי ב-21 בספטמבר 1941, ונולדו להם שני ילדים. לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים, עבד בבקוק במפעל של דאגלס איירקראפט קומפני בקליפורניה.
בשנת 1944 התגייס לצבא ארצות הברית כלוחם חי"ר, ושירת ברגימנט הרגלים ה-394 של הדיוויזיה ה-99 בזירה האירופית במלחמת העולם השנייה. הוא לחם בקרב רכס אלסנבורן, שהיה חלק מהקרב על הבליטה. בהמשך שירותו הצבאי לחם בקרב רמאגן, ועל לחימתו זו עוטר בכוכב הארד על גילוי אומץ לב בשדה הקרב.