stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קינות לתשעה באב
קינות לזכר חללי השואה

צום תשעה באב נוסד כאבל על חורבן בית המקדש, עם השנים הוסיפו לו את האבל על כל צרות הגלות, וכך חיברו במשך כל השנים קינות. עם זאת, במאות השנים האחרונות חוברו מעט קינות ומה שחובר לא נכנס לסדר הקינות המקובל.
לאחר השואה, הרגישו רבים שאי אפשר להתאבל בתשעה באב על חורבנן של ערים בימי הביניים ולא על החורבן הגדול של השואה. משום כך הציעו רבים לחבר ולומר קינות חדשות על השואה. המציעים ובהם גם רבנים חשובים טענו שבכל הדורות חיברו קינות חדשות על האסונות שבימיהם, ואף בעקבות השואה יש לנהוג כך. יתר על כן, חלקם סברו שחובתה לתקן קינות שכאלו, מחשש שהשואה תישכח בעתיד.
ידועה במיוחד "אלי אלי נפשי בכי" של יהודה לייב ביאלר, הנאמרת במנגינת הקינה המקובלת בנוסח אשכנז לקינה "אלי ציון ועריה". קינות נוספות חוברו על ידי הרב שמואל הלוי ואזנר ("אש תוקד בקרבי"), האדמו"ר מבאבוב ("זכרו נא וקוננו כל ישראל"), הרב חיים סבתו ("איך אל אחי נגזר דין ונחתם") ורבנים נוספים. קינתו של האדמו"ר מבאבוב נדפסה ב"לוח דינים ומנהגים" שמופץ על ידי איחוד בתי הכנסת בישראל. הרב מיכאל דב וייסמנדל, שבתקופת השואה הקים, יחד עם גיזי פליישמן, את קבוצת העבודה ויזם את תוכנית אירופה, כתב קינה המופיעה בסוף ספרו 'מן המצר'. בקינה ייחודית זו, מופיעים, בתוך דברי הקינה, גם דברי ביקורת חריפים כנגד ההנהגה הציונית בתקופת השואה. בשנת 2007 הוציא יעקב פוקס את "קינת מן המצר", וצירף לה ביאור ופירוש. קינה נוספת, "הזוכר מזכיריו", חיבר הרב שמעון שוואב, רבה של "קהל עדת ישורון" בניו יורק, והיא נכללה בקינות לתשעה באב של הוצאת "שי למורא" (ענף של הוצאת "אשכול" הוותיקה).
כנגדם טענו רבנים רבים שאיננו יכולים לתקן קינות חדשות משום שיש קדושה בהן, והן נתחברו על ידי גדולי הדורות, וכיום אין מי שיכול לכתוב בדומה להם. כך סברו גם רבנים ניצולי שואה (ראו שו"ת דברי יציב לאדמו"ר מקלוזנבורג, ליקוטים והשמטות סי' מח). אחרים סברו שאמנם יחיד או קהילה מסוימת יכולים לומר אילו קינות שרוצים, אך תקנה כללית שתחייב את כל העם, דבר זה יכולים לעשות רק גדולי הדור או אפילו רק הגדולים שבדורות קודמים. (ראו שו"ת אגרות משה לרבי משה פיינשטיין, ח"ד סוף סי' נז).
הרב יעקב אריאל מציין שסדר הקינות, בניגוד לסידור התפילה וספרים אחרים, לא נעשה לפי דעת רבנים אלא לפי התקבלותן בקהילות והחלטת המדפיסים, כך קינות יכולות להיכנס בתהליך איטי אל סדר הקינות המקובל. אמנם, כיום נאמרות קינות על השואה בבתי כנסת רבים, ולדעתו ייתכן שעם הזמן הן ייחשבו כחלק אינטגרלי מן הקינות בלא שיוחלט על כך.
קינות בנושאים נוספים

מלבד הקינות שכבר הוזכרו קיימות קינות רבות שנכתבו בנושאים שונים ומגוונים שרובן לא נכנס לסדר הקינות המצוי בעדות השונות. כך קיימות קינות לתשעה באב על פרעות רינדפלייש, גזירות ק"ט, גירוש ספרד ועוד. גם בדורות האחרונים המשיכו יחידים לכתוב קינות לתשעה באב על מאורעות שונים, בהן קינות של יהודי תימן על החילון שחל בקהילה לאחר העלייה לישראל, קינות על הנסיגה מגוש קטיף, על רצח הרב אלעזר אבוחצירא, על טבח שמחת תורה, לזכר אנשים רבי מעלה שנפטרו, וכדומה. קינות אלה לא התקבלו לסדר קינות של נוסח מסוים, ולרוב נאמרות רק במקצת מן הקהילות.
לקריאה נוספת

דניאל גולדשמידט, סדר הקינות לתשעה באב, כמנהג פולין וקהילות האשכנזים בארץ ישראל, ירושלים מוסד הרב קוק תשל"ב, באתר אוצר החכמה
מרדכי מאיר, זכור הנאקות ורעש הצעקות - קינות לתשעה באב לזכר השואה, ירושלים תשס"ד.
יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, בכה תבכה בלילה - על הקינות לתשעה באב, עמותת "מאוצר הרב" והוצאת ידיעות ספרים, תש"פ.
הפינגווינים ממדגסקר (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  הפינגווינים ממדגסקר
 בימוי:  סיימון ג'יי סמית', אריק דארנל
 הופק בידי:  לארה בריי, טריפ הדסון, מארק סוויפט
 תסריט:  מייקל קולטון ,ג'ון אבאוד, ברנדון סוייר
 עריכה:  ניק קנוואי
 שחקנים ראשיים:  טום מקגראת' כריס מילר ג'ון דימאג'יו כריסטופר נייטס בנדיקט קמברבאץ' ג'ון מלקוביץ'
 מדבבים:  טום מקגראת (סקיפר) דני ג'ייקובס (המלך ג'וליאן ה-13) אנדי ריכטר (Mort) כריסטופר נייטס (פרייווט) קריס מילר (קובלסקי) קונרד ורנון (ריקו) ורנר הרצוג פיטר סטורמר קן ג'ונג ג'ון מלקוביץ' אנט מאהנדרו בנדיקט קמברבאץ' בילי אייכנר 
 מוזיקה:  לורן באלף
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני ההנפשה של דרימוורקס Pacific Data Images
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 26 בנובמבר 2014 ישראל 11 בדצמבר 2014
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט פעולה 
 מקום התרחשות:  אנטארקטיקה, ניו יורק 
 תקציב:  132 מיליון דולר
 הכנסות:  373 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   penguinsofmadagascar
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפינגווינים ממדגסקר (באנגלית: Penguins of Madagascar) הוא סרט ריגול קומי בהנפשה ממוחשבת משנת 2014. זהו סרט ספין אוף של זיכיון "מדגסקר" מבית אולפני דרימוורקס. הסרט עלה לאקרנים ב-26 בנובמבר 2014 בארצות הברית ובישראל הסרט יצא בדיבוב לעברית וגם בתלת-ממד ב-11 בדצמבר 2014.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות, היה לשובר קופות והכניס 373 מיליון דולר בעולם.
מדבבים ודמויות > הפינגווינים

טום מקגראת' / שי זורניצר - סקיפר - מנהיג הפינגווינים. סקיפר הוא קשוח, מיומן בהתחמקות ומצחיק. הגיבור הראשי של הסרט.
כריס מילר / גלעד קלטר - קובלסקי - המוח של הפינגווינים, אשר רואה עצמו כמדען. מאוהב באווה, חברה באגודת רוח הצפון.
ג'ון דימאג'יו / אסף קורמן - ריקו - מומחה הנשק של החבורה. בעל יכולת לבלוע ולהקיא בעת הצורך פריטים שונים ומשונים.
כריסטופר נייטס / ליאור זוהר - פרייבט - הפינגווין החמוד ביותר בחבורה. מאמין בחדי קרן ובאי-אלימות.
מדבבים ודמויות > דמויות אחרות

בנדיקט קמברבאץ' / יפתח אופיר - מסווג, זאב המנהיג את אגודת החיות של רוח הצפון.
ג'ון מלקוביץ' / עמי ויינברג - דוקטור תמנוניוס מי-מלח / דייב, תמנון שמחפש נקמה בפינגווינים על כך שלקחו ממנו את תהילתו כאשר היה בסנטרל פארק והפינגווינים הגיעו לגן החיות, דייב מסוגל להתחפש לבן אנוש הקורא לעצמו דוקטור אוקטביוס בריין (אבל בדיבוב לעברית קראו לו: דוקטור תמנוניוס מי-מלח) ובכך הצליח לעבוד על בני האדם. דייב הוא הנבל הראשי של הסרט. מתכנן להפוך את כל הפינגווינים בעולם למפלצות ולשחרר אותם ברחבי העולם כולו ובכך לשלוט בעולם כולו.
קן ג'ונג / ניסו שליו - פיוזקצר, כלב ים, המומחה לחומרי נפץ ולפיצוצים של רוח הצפון.
אנט מהנדרו / שירלי לילו - אווה, ינשופת שלג, המודיעין של רוח הצפון.
פיטר סטורמר / אלדד פריבס - רב-טוראי, דוב קוטב, חבר באגודת הרוח הצפון. בעל חולשה וחיבה גדולה לפינגווינים.
מוזיקה

את המוזיקה לסרט הלחין וכתב לורן באלפה. הפסקול שוחרר ב-25 בנובמבר 2014 ,יום אחד לפני יציאת הסרט לאקרנים .
מוזיקה > הפינגווינים ממדגסקר: מוזיקה מתוך הסרט

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 1. | "The Penguins of Madagascar" | 4:10 |
| 2. | "Antarctica" | 3:31 |
| 3. | "Demersus" | 2:53 |
| 4. | "Sclateri" | 3:25 |
| 5. | "Adeliae" | 3:31 |
| 6. | "Forsteri" | 2:52 |
| 7. | "Patagonicus" | 3:03 |
| 8. | "Magellanicus" | 1:24 |
| 9. | "Private’s Theme" | 2:34 |
| 10. | "Robustus" | 3:36 |
| 11. | "Eudyptula Minor" | 1:35 |
| 12. | "Chrysolophus" | 2:51 |
| 13. | "Chrysocome" | 1:59 |
| 14. | "Antipodes" | 1:20 |
| 15. | "Schlegeli" | 2:46 |
| 16. | "Mendiculus" | 3:14 |
| 17. | "Papua" | 1:56 |
| 18. | "Humboldti" | 2:52 |
| 19. | "He Is Dave" (featuring Antony Genn) | 3:14 |
הערות שוליים

↑  דורון פישלר‏, הצחוק הקיסרי: "הפינגווינים ממדגסקר" בוחן את חוש ההומור, באתר וואלה, 14 בדצמבר 2014
↑  לירון סיני, "הפינגווינים ממדגסקר": פינגווינים לכל גיל, באתר ynet, 16 בדצמבר 2014
| מדגסקר |
| --- | --- | --- |
| סרטים | מדגסקר (2005) • מדגסקר 2 (2008) • מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה (2012) • הפינגווינים ממדגסקר (2014) |  |
| סדרות טלוויזיה | הפינגווינים ממדגסקר (מאז 2008) • ג'וליאן המלך (מאז 2014) • מדגסקר: קטן ופראי (מאז 2021) |  |
| ספיישלים | הפינגווינים של מדגסקר בהרפתקת חג מולד (2005) • מדגסקר שמח (2009) • טירוף במדגסקר (2013) |  |
| מדבבים | בן סטילר • כריס רוק • ג'יידה פינקט סמית' • דייוויד שווימר • סשה ברון כהן |  |
| שונות | דמויות |  |
יובל חלמיש

| --- | --- |

 לידה:  1957 (בן 68 בערך) בנימינה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1975–2010 (כ־35 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין מודיעין של חטיבת הצנחנים  קצין המודיעין במפקדת קחצ"ר והמפקדה למבצעים מיוחדים  ראש ענף יעדים בזירת טרור  ראש ענף מחקר סוריה  קמ"ן עוצבת געש  מפקד המרכז למודיעין וסיור  קמ"ן פיקוד הצפון  רמ"ח איסוף  קצין חיל מודיעין השדה ראשי  קצין מודיעין ראשי  ראש אגף מדיניות ביטחון במטה לביטחון לאומי
 פעולות ומבצעים
 מבצע ליטני   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל כפר נהר הירדן  מנכ"ל המרכז למורשת המודיעין
 
יובל חלמיש (נולד ב-1957) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כקצין חיל מודיעין השדה ראשי וקצין מודיעין ראשי.
ביוגרפיה

חלמיש נולד ולמד בבנימינה, בנם של רבקה ואיסר חלמיש, בכיר בפלמ"ח ובצה"ל.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לקורס טיס, אך הודח לאחר חמישה חודשים. התנדב לצנחנים ושירת בגדוד 202. לאחר קורס קצינים ובעקבות פציעה שהביאה להורדת הפרופיל הרפואי שלו, עבר לחיל המודיעין. שירת כקצין מודיעין בסיירת שקד, עוזר קמ"ן בחטיבת הבקעה וקצין מודיעין של חטיבת הערבה. בשנים 1980–1982 היה קצין המודיעין של חטיבת הצנחנים, ולקח חלק בתכנון וביצוע הפשיטות והמבצעים שביצעה החטיבה בלבנון בתקופה שקדמה למלחמת לבנון הראשונה. במלחמה, כקמ"ן החטיבה, לחם חלמיש בקרבות שניהלה החטיבה, בפיקוד יורם יאיר, מן הנחיתה מן הים בשפך אוואלי ועד מבואות ביירות. בשנת 1983 שימש עוזר ראש לשכת הרמטכ"ל. בהמשך שירת כקצין המודיעין במפקדת קחצ"ר והמפקדה למבצעים מיוחדים. לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה שירת במחלקת המחקר באגף המודיעין כראש ענף יעדים בזירת טרור וראש ענף מחקר סוריה. שירת כקצין המודיעין של עוצבת געש ברמת הגולן. לאחר לימודי תואר ראשון קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד המרכז למודיעין וסיור. בשנים 1995–1998 שירת כקצין המודיעין של פיקוד הצפון, בתקופת הלחימה כנגד החזבאללה באזור הביטחון. בסיום תפקידו יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי ולאחריהם מונה לראש מחלקת האיסוף באגף המודיעין. ביולי 2003 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין מודיעין שדה ראשי. במסגרת זו הקים את מערך התצפיות בעוטף עזה, גבול מצרים וגדוד האיסוף של פיקוד המרכז.
באפריל 2005 מונה לקצין מודיעין ראשי ושירת בתפקיד זה בתקופת ההתנתקות, מלחמת לבנון השנייה ומבצע עופרת יצוקה. על תפקוד המודיעין בזמן מלחמת לבנון השנייה מתח ביקורת וציין כי תפקוד קציני המודיעין בשטח נעשה "בחוסר מקצועיות וברמה בינונית ומטה". כקמנ"ר, היה חלמיש אחד ממקימי "תוכנית חבצלות", תוכנית הדגל של חיל המודיעין, בשנת 2004. בסיום תפקידו בסוף מאי 2009 הושאל מצה"ל ומונה לראש אגף מדיניות ביטחון במטה לביטחון לאומי, אגף המרכז את הטיפול בהיבטי הביטחון הקשורים לביטחון הלאומי של ישראל, ובהם הובלת הערכת מצב הביטחון הלאומי, גיבוש ניירות עמדה בנושאי תפיסת הביטחון ומדיניות הביטחון, ריכוז עבודת המטה בתחומי מדיניות ביטחון הפנים והגנת העורף והפעלת חדר המצב הלאומי. בנובמבר 2009 מונה על ידי הרמטכ"ל גבי אשכנזי לאחראי על ריכוז דו"ח צה"ל בכל הנוגע לממצאי צוות הבדיקה של האו"ם בנושא העימות בעזה (דוח גולדסטון). ביוני 2010 מונה על ידי אשכנזי לחבר בוועדה בראשות גיורא איילנד לבדיקת התנהלות צה"ל במבצע "רוחות שמיים", המשט לעזה (המרמרה).
במאי 2011 השתחרר מצה"ל.
בשנים 2011–2014 עבד בחברת ההייטק אמפרסט מערכות בייעוץ ואפיון מבצעי של פרויקטים (ראש חטיבת מודיעין ומבצעים בחברת אמפרסט מערכות) ובחברת שבם יועצים, כיועץ לחברת אלתא לנושאים ביטחוניים ואחרים.
מיולי 2014 עד ינואר 2023 כיהן כמנכ"ל עמותת כפר נהר הירדן - כפר נופש לילדים המתמודדים עם מחלות כרוניות גנטיות ומסכנות חיים. במסגרת התפקיד היה איש הקשר מול הארגון העולמי בארצות הברית ובאירופה S/F.
בינואר 2023 מונה למנכ"ל המרכז למורשת המודיעין בגלילות.
הערות שוליים

↑  יורם יאיר, "אתי מלבנון" - סיפורה של חטיבת הצנחנים במלחמת לבנון, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990, עמוד 94.
↑  יובל חלמיש, מאוואלי - לביירות, זווית הצנחנים, "ישראל דיפנס", 5 ביוני 2012.
↑  אמיר בוחבוט‏, "הטנק הראשון חטף שלושה טילים. היו צרחות בקשר", באתר וואלה, 8 ביוני 2012
↑  רני סנה, נחשפה מפת טרור של החמאס, אתר דובר צה"ל, ‏ 9 בינואר 2009.
↑  עמוס הראל, בכיר באמ"ן: מודיעין השטח בעת המלחמה תיפקד בינוני ומטה, באתר הארץ, 7 בינואר 2007
↑  אמיר בוחבוט, ישראל תפיץ דוח בדיקה לאירועי "עופרת יצוקה", באתר nrg‏, 12 בינואר 2010.
| קציני הגנת גבולות ראשיים  |
| --- | --- | --- |
| קציני איסוף קרבי ראשיים  | אמנון סופרין • יובל חלמיש • גיא ליפקין • אריאל קארו • אלי פולק • גיא בר-לב • מרדכי כהנא |  |
| קציני איסוף קרבי ראשיים  ומפקדי מערך הגנת הגבולות | מרדכי כהנא • דן נוימן (ממלא מקום) • אמיר אבשטיין |  |
| קציני הגנת גבולות ראשיים  | אמיר אבשטיין • עמית ימין • אליעד מואטי |  |
ויצ'נצה (כדורגל)

מועדון כדורגל ויצ'נצה (איטלקית: Vicenza Calcio) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר ויצ'נצה ממחוז ונטו שבאיטליה, נכון לעונת 2024/2025 המועדון משחק בסרייה ג' שהיא הליגה האיטלקית השלישית בחשיבותה.
כינויו של המועדון הוא ביאנקורוסי (באיטלקית: Biancorossi, לבן-אדום), כינוי שנובע מצבע החולצות של הקבוצה. הוא נוסד בשנת 1902, ונחשב למועדון הוותיק ביותר במחוז ונטו.
המועדון שיחק בסרייה א' לאורך כל שנות ה-60, ולאורך חלקים גדולים משנות ה-70 ושנות ה-90, וזכה בקופה איטליה בעונת 1996/1997.
היסטוריה > השנים המוקדמות

מועדון הכדורגל ויצ'נצה נוסד באופן רשמי ב-9 במרץ 1902. הקבוצה השתתפה לראשונה באליפות איטליה בשנת 2011, ואף הגיעה למשחקי הגמר על התואר, אך הפסידה אותו לקבוצת פרו ורצ'לי, מהקבוצות הטובות באיטליה.
בשנות ה-20 שיחקה הקבוצה בליגות הנמוכות באיטליה, עד שהעפילה לסרייה ב' ב-1933. ב-1935 עברה הקבוצה לאצטדיון חדש, המשמש אותה עד היום, אצטדיון רומאו מנטי. האצטדיון נקרא במקור סטאדיו קומונאלה (האצטדיון העירוני), ומשחק הבכורה באצטדיון היה גם משחק הבכורה של שחקנה של ויצ'נצה ויליד העיר, רומאו מנטי. מנטי נספה בתאונת מטוס ב-1949, ומאז האצטדיון נושא את שמו.
ב-1953 לאחר שנים קשות מבחינה מקצועית וכלכלית, נרכשה הקבוצה על ידי חברת הצמר לאנרוסי מהעיר סקיו, ושמה של הקבוצה שונה רשמית ללאנרוסי ויצ'נצה. השיפור ביכולתה של הקבוצה לאחר הרכישה היה ניכר, ובין השנים 1955 ל-1975 שיחקה הקבוצה ברציפות בליגה הבכירה. לאחר שירדה לליגת המשנה בעונת 1974/1975, ועונה אחר כך כמעט וירדה לליגה השלישית, הצליחה הקבוצה לסיים ראשונה בסרייה ב' ולהעפיל לליגה הבכירה.
היסטוריה > סוף המאה ה-20

עם חזרתה של הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1977/1978, הצליחה הקבוצה לסיים במקום השני בטבלה, שנייה רק לאלופה יובנטוס, כשפאולו רוסי מוביל אותה עם 24 שערי ליגה שזיכו אותו בתואר מלך השערים של הליגה. היה זה מיקום הליגה הגבוה בהיסטוריה של המועדון. למרות ההצלחה, עונה אחת בלבד אחר כך ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ולאחר שתי עונות נוספות הידרדרה עד לליגה השלישית.
בעונת 1984/1985, עם החלוץ המקומי רוברטו באג'ו בשנותיו הראשונות, הצליחה הקבוצה להעפיל חזרה לליגת המשנה. כעבור עונה אחת נוספת סיימה הקבוצה במקום השלישי והעפילה דרך הפלייאוף חזרה לליגה הבכירה. אמנם, בעקבות פרשת הטיית משחקים שנחשפה בקיץ שלאחר ההעפלה, נמצאה ויצ'נצה אשמה ונשללה ממנה ההעפלה לליגה הבכירה. עונה אחר כך, ואף על פי שלא ספגה קנס של הפחתת נקודות, הקבוצה לא הצליחה להתאושש משלילת ההעפלה וירדה בסיום העונה לליגה השלישית.
בקיץ 1990, מיד לאחר שניצל בפלייאוף הישרדות מירידה לליגה הרביעית, נפרד המועדון מהשם "לאנרוסי" ושינה את שמו בחזרה לשמו הנוכחי, ויצ'נצה קלצ'יו. בעונות שעברו מאז שינוי השם חל שיפור עקבי במיקום הקבוצה בליגה, בסיום עונת 1992/1993 הצליחה הקבוצה לחזור לליגת המשנה. בעונת 1994/1995, לאחר שנתיים בלבד בסרייה ב', סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה וזכתה להעפיל בחזרה לסרייה א', לראשונה מאז 1979.
בעונת 1995/1996, עונת החזרה שלה לליגה הבכירה, סיימה הקבוצה במקום התשיעי. עונה אחר כך הפכה לבלתי נשכחת עבור המועדון, שזכה לראשונה בתולדותיו בקופה איטליה. לאחר שהדיחה את גנואה, מילאן ובולוניה, פגשה ויצ'נצה למשחק גמר כפול את נאפולי. לאחר שהפסידה 0–1 במשחק הראשון באצטדיון סאן פאולו בנאפולי, אירחה ויצ'נצה באצטדיון רומאו מנטי את משחק הגומלין. לאחר ניצחון 0–1 בתום הזמן החוקי, עבר המשחק להכרעה בהארכה. ויצ'נצה כבשה פעמיים בשתי הדקות האחרונות של ההארכה, ניצחה 0–3 (3-1 בסיכום שני המשחקים) וחגגה את התואר הראשון בתולדותיה.
בעונת 1997/1998 ויצ'נצה ניצלה מירידה כשסיימה נקודה בלבד מעל הקו האדום, אך במקביל רשמה עונה מוצלחת באירופה. הקבוצה השתתפה באותה עונה, בזכות זכייתה בקופה איטליה, בגביע אירופה למחזיקות גביע. ויצ'נצה ניצחה ועברה את לגיה ורשה מפולין בסיבוב הראשון, שחטאר דונצק מאוקראינה בשמינית הגמר ורודה מהולנד ברבע הגמר, ונעצרה רק בשלב חצי הגמר מול צ'לסי האנגלית. ויצ'נצה ניצחה בכל משחקי הבית שלה במפעל, כולל 0–1 במשחק הראשון מול צ'לסי. בגומלין ויצ'נצה עוד הובילה 0–1, אך הפסידה בסיום 1–3, ו-2–3 בסיכום שני המשחקים. צ'לסי המשיכה עד לזכייה בתואר לאחר ניצחון בגמר על שטוטגרט.
עונה אחת אחר כך ויצ'נצה כבר לא הצליחה לשרוד בליגה, ונשרה לליגת המשנה. שהות של עונה אחת בסרייה ב' הספיקה לה כדי לסיים במקום הראשון ולחזור לאחר היעדרות קצרה לסרייה א'.
היסטוריה > תחילת המאה ה-21

ויצ'נצה שרדה רק עונה אחת בליגה הבכירה, וירדה בתום עונת 2000/2001 בחזרה לסרייה ב'. הייתה זו עונתה האחרונה בליגה הבכירה עד כה. הקבוצה המשיכה בירידה ביכולתה ואף רשמה ירידה לליגה השלישית בסיום עונת 2004/2005, אך בעקבות הורדת הליגה של גנואה בשל פרשת שחיתות, היא זכתה לשמור על מקומה בליגת המשנה. סיפור דומה התרחש בעונת 2011/2012, אז נשרה הקבוצה לליגה השלישית לאחר הפסד בפלייאוף נגד הירידה מול אמפולי, אך נותרה בליגת המשנה לאחר שלצ'ה נענשה בהורדת ליגה עקב פרשת שחיתות. עונה אחר כך היא כבר לא הצליחה לשמור על מקומה, סיימה במקום ה-19 שלא מקנה את הזכות לשחק בפלייאוף וירדה ישירות לליגה השלישית.
בעונת 2013/2014 סיימה הקבוצה במקום החמישי בלבד בליגה השלישית, ונכשלה בפלייאוף על ההפעלה לסרייה ב'. למרות זאת, זכתה הקבוצה להפעיל לליגת המשנה בעקבות פשיטת הרגל של סיינה, ובכך נמנעה ממשחק דרבי מול המועדון שנוסד ב-2010, ריאל ויצ'נצה.
עונת 2014/2015 הייתה הטובה ביותר של ויצ'נצה מאז ירדה לליגת המשנה בתחילת המאה. היא סיימה את העונה במקום השלישי, רק שלוש נקודות מהמקום השני המוביל אוטומטית לסרייה א', אך כשלה בפלייאוף ההעפלה מול פסקארה.
בסיום עונת 17–2016 סיימה וינצנזה במקום ה-20 וירדה לליגה האיטלקית השלישית.
בעונת 2019–2020 המועדון סיים במקום הראשון בליגה השלישית ועלה חזרה לליגה השנייה.
אצטדיון הקבוצה

הקבוצה משחקת באצטדיון רומאו מנטי בעיר ויצ'נצה. בניית האצטדיון הושלמה ב-31 באוגוסט 1935 תחת השם סטאדיו קומונאלה (האצטדיון העירוני), ושמו שונה ב-1949 לזכרו של הכדורגלן יליד העיר ושחקן הקבוצה בעבר, רומאו מנטי, שנספה בתאונת מטוס שגדעה את חייהם של רבים משחקני ואנשי הצוות של קבוצת טורינו, ביניהם רומאו מנטי. האצטדיון משמש את הקבוצה בלבד, ומכיל 12,000 מושבים.
תארים והישגים

מקום שני: 1977/1978
זכייה: 1996/1997
חצי גמר: 1997/1998
שחקני עבר מפורסמים

ברזיל לואיס ויניצ'יו
קרואטיה סטפן תומאס
צרפת עוסמאן דאבו
איטליה גבריאל אמברוסטי
איטליה מאסימו אמברוזיני
איטליה רוברטו באג'ו
איטליה בניטו קרבונה
איטליה פרנצ'סקו קוקו
איטליה ג'אני קומנדיני
איטליה דומניקו די קרלו
איטליה כריסטיאן מאג'ו
איטליה ג'מפיירו מריני
איטליה רומאו מנטי
איטליה נביו סקלה
איטליה סימונה פאדוין
איטליה פאולו רוסי
איטליה לוקה טוני
איטליה פאביו ויוויאני
איטליה למברטו זאולי
סיירה לאון מוחמד קאלון
שוודיה יואכים ביורקלונד
אורוגוואי מרסלו אוטרו
ונצואלה מאסימו מרגיוטה
לרשימה המלאה של שחקני ויצ'נצה בעלי ערך בוויקיפדיה העברית, ראו: כדורגלני ויצ'נצה.
פאולו רוסי במדי ויצ'נצה
רוברטו באג'ו במדי ויצ'נצה
הלוויית שמעון פרס

המסך בטקס הלוויה
הלוויית שמעון פרס, נשיאה התשיעי של מדינת ישראל, שכיהן קודם לכן גם כראש הממשלה ובמשרות ציבוריות רבות נוספות, נערכה ביום שישי, 30 בספטמבר 2016, בחלקת גדולי האומה בהר הרצל שבירושלים, בנוכחות קהל רב ונציגים מעשרות מדינות.
פטירתו של פרס וההכנות ללוויה

ב-13 בספטמבר 2016 חש שמעון פרס ברע והובהל למרכז הרפואי שיבא. בשעות הערב לקה בשבץ מוחי. לאחר שהורע מצבו, הוחלט להרדימו ולהנשימו. הוא נפטר ב-28 בספטמבר 2016, בגיל 93.
עם פטירתו של פרס הורדו הדגלים ברחבת משכן הכנסת לחצי התורן. לנוכח הגעתם הצפויה של משלחות ומנהיגים רבים מרחבי העולם נדרשה היערכות מיוחדת. משרד החוץ הודיע על כניסה למתכונת חירום והפעלת חדר מצב במתכונת מיוחדת, כדי להיערך למבצע הלוגיסטי המורכב ולקלוט את עשרות המשלחות הרשמיות. במקביל, החלו הכנות לקראת מבצע אבטחה רחב היקף בשם "כעת מחר" (כשם ספרו של פרס שנכתב ב-1978) בירושלים, ובמסגרת זו נעשו מעצרי מנע. במשטרה הגדירו את ההלוויה כאירוע הגדול בתולדות ישראל (עד פורום השואה העולמי בינואר 2020), שכן מעולם לא נכחו בישראל מספר כה גדול של ראשי מדינות, נשיאים, ונציגים מכל העולם בעת ובעונה אחת. בנמל התעופה בן-גוריון נעשו סידורים מיוחדים לשם קליטת המטוסים הרבים של האורחים שהיו צפויים להגיע ממדינות אחרות.
בהחלטת ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים בראשות השרה מירי רגב נקבעו סידורי ההלוויה והאחריות על ביצועה הוטלה על מרכז ההסברה בניהולו של מושיק אביב.
יום לפני ההלוויה יצא ארונו של פרס מבית ההלוויות הצבאי בצריפין, בבסיס הרבנות הצבאית, והוצב ברחבת משכן הכנסת משעות הבוקר עד שעות הלילה המאוחרות, כדי לאפשר לציבור הרחב להיפרד ממנו. כ-50,000 אנשים הגיעו למשכן הכנסת וחלפו על פני ארונו.
יוסף אבי יאיר אנגל היה נציג המשפחה שנשלח לבית העלמין, והמליץ למשפחה היכן לקבור את פרס. לדבריו, היה אפשר לקבור את פרס בחלקת הנשיאים לצד זלמן שזר, חיים הרצוג ויצחק נבון או בחלקת ראשי הממשלה לצד יצחק שמיר, לוי אשכול, גולדה מאיר ויצחק רבין. לבסוף הוחלט לטמון את פרס בחלקת ראשי הממשלה. פרס נטמן בחלקה שבין קבריהם של ראש הממשלה לשעבר יצחק רבין ורעייתו לאה, לבין אלו של ראש הממשלה לשעבר יצחק שמיר ורעייתו שולמית.
טקס האשכבה

הלווייתו של שמעון פרס החלה ב-30 בספטמבר, בשעה 9 בבוקר, בהסעת ארונו ממשכן הכנסת להר הרצל, שם נטמן. ההלוויה התקיימה על פי כל כללי הטקס הממלכתי, כשאנשי משמר הכנסת נושאים את ארונו של פרס. את הטקס הנחה גלעד עדין. הוא הועבר בשידור חי, במלואו או בחלקו, בתחנות הטלוויזיה הישראליות ובתחנות נוספות, כגון CNN,‏ Fox News ‏ ו-France 24.
השלב הראשון בטקס כלל את ההספדים, והוא התקיים ברחבת הקבר של חוזה המדינה הרצל, והשתתפו בו כ-5,000 איש. האישים שהספידו את פרס היו:
נשיא המדינה ראובן ריבלין: "אני מדבר אליך היום בפעם האחרונה שמעון, 'כנשיא אל נשיא', כפי שנהגת לומר בכל פעם שהתקשרת לחזק ולתת עצה טובה".
ראש הממשלה בנימין נתניהו: "אין זה סוד ששמעון ואני היינו יריבים פוליטיים, אבל במהלך השנים נעשינו ידידים, אפילו ידידים קרובים".
יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין: "אני חש היום שמשפחת אזרחי ישראל נפרדת לא רק מבן משפחה אהוב, אנחנו נפרדים בעצם מראש המשפחה".
נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון: "הוא חי במצב של תדהמה מתמשכת מהפוטנציאל הבלתי נדלה של כולנו להתעלות על הכעסים, הפחדים והשנאה, להפיק את המרב מהיום ולרתום את ההבטחה של מחר".
נשיא ארצות הברית ברק אובמה שאמר: "כשהגעתי לעבוד עם שמעון, הייתי הנשיא האמריקני העשירי מאז קנדי שישב עמו", וסיים את נאומו במילים בעברית: "תודה רבה, חבר יקר".
הסופר עמוס עוז, אשר פרס ביקש במפורש בצוואתו שיספיד אותו: "מדי פעם הוא מעד, אבל כאשר מעד, זה היה מפני שעיניו פנו אל הכוכבים".
ילדיו של פרס – בתו צביה ולדן ובניו יוני וחמי: "בשנים האחרונות, הייתה לו עדנה ותמיכה חוצת גבולות, בארץ ובעולם, וכל כך שמחתי לראותו מתמוגג מגלי האהבה, אשר גרמו לו להגיע לשיא פריחתו".
הזמר דוד ד'אור שר, בהתאם לבקשה שהותיר פרס בצוואתו, את תפילת אבינו מלכנו שהולחנה בידי מקס ינובסקי.
לאחר שלב ההספדים, נישא ארונו של פרס אל חלקת הקבר, שם נטמן בטקס מצומצם בנוכחות בני משפחה, חברים, מנהיגים ואישי ציבור. במהלך קריאת הקדיש על ידי ילדיו, לאחר כיסוי הקבר, בתו צביה הוסיפה לשורת הקדיש: "הוּא יַעֲשֶׂה שָׁלוֹם עָלֵינוּ וְעַל כָּל יִשְׂרָאֵל ועל כל בני האדם וְאִמְרוּ אָמֵן".
בצעד השמור לאירועים נדירים, הורה נשיא ארצות הברית ברק אובמה על הורדת דגלי ארצות הברית לחצי התורן ביום האשכבה.
טקס האשכבה > הנחת זרים

לאחר כיסוי הקבר הונחו 14 זרים. האישים הבאים הניחו זרים בשם הגופים אותם הם מייצגים:
זר מדינת ישראל הונח על ידי נשיא המדינה ראובן ריבלין.
זר ממשלת ישראל הונח על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו.
זר הכנסת הונח על ידי יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין.
זר בית המשפט העליון הונח על ידי נשיאת בית המשפט העליון מרים נאור.
זר משרד הביטחון הונח על ידי שר הביטחון אביגדור ליברמן.
זר ראש האופוזיציה הונח על ידי ראש האופוזיציה, חבר הכנסת יצחק הרצוג.
זר ההסתדרות הציונית העולמית הונח על ידי יו"ר הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית אברהם דובדבני.
זר הסוכנות היהודית הונח על ידי יו"ר הנהלת הסוכנות היהודית נתן שרנסקי.
זר צבא הגנה לישראל וכוחות הביטחון הונח על ידי הרמטכ"ל רב-אלוף גדי איזנקוט.
זר משטרת ישראל הונח על ידי מפכ"ל המשטרה רב ניצב רוני אלשיך.
זר הסגל הדיפלומטי הונח על ידי ממלא מקום זקן הסגל הדיפלומטי שגריר ישראל ברפובליקה הדומיניקנית אלכסנדר דלרוסה.
זר עיריית ירושלים הונח על ידי ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת.
זר מרכז פרס לשלום הונח על ידי סעד בהרום ורחל בש הדרי.
זר המשפחה הונח על ידי חמישה מנכדיו וניניו של שמעון פרס.
משתתפים

כ-5,000 אישים נוכחו בהלוויה ובהם כ-90 משלחות מ-70 מדינות. בין המנהיגים הבולטים שבאו להלוויה היו נשיא ארצות הברית ברק אובמה, נשיא צרפת פרנסואה הולנד, נשיא גרמניה יואכים גאוק, מלך ספרד פליפה השישי ויורש העצר הבריטי הנסיך צ'ארלס. בנוסף השתתפו בלוויה נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון, שר החוץ המצרי סאמח שוכרי ויושב ראש הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.
בהלוויה השתתפו חברי הכנסת מכל סיעות הכנסת, למעט הרשימה המשותפת, שנמנעה מלהשתתף בנימוק שפרס היה "ביטחוניסט של הכיבוש".
הלוויית פרס נערכה במעמד הגורמים הממלכתיים של ישראל (סגל א') בהם נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ויושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין.
משתתפים > ארגונים בין-לאומיים

אונסק"ו – משלחת בראשות המזכירה הכללית אירינה בוקובה.
האיחוד האירופי האיחוד האירופי – נשיא המועצה האירופית דונלד טוסק, נשיא פרלמנט האיחוד האירופי מרטין שולץ, ושרת החוץ של האיחוד האירופי פדריקה מוגריני.
נאט"ו נאט"ו – המזכיר הכללי ינס סטולטנברג.