stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בונדוקו
פסטיבל זנזאן

פסטיבל זנזאן, הוא פסטיבל של מנהגים וריקודים מסורתי, המתקיים מדי שנה בבונדוקו, בין התאריכים 15 באוקטובר ו- 19 באוקטובר, בהשתתפותם של אלפי אנשים, בני הכפרים והערים של מחוז זנזאן, הבאים לצפות בטקסים, בהופעות ובמחולות הנמשכים 5 ימים.
בפסטיבל, משתתפות כ-37 להקות מחול, הלבושות בבגדים מסורתיים, ססגוניים, ומייצגות קבוצות אתניות שונות, החיות במחוז זנזאן. הלהקות המתחרות בינן לבין עצמן, על התואר "הלהקה המוצלחת יותר", רוקדות ריקודים מסורתיים, ביניהם ריקוד בו מחוללות נערות כשהן חשופות חזה.
הערות שוליים

↑  Bondoukou, la ville aux 1000 mosquées* אתר אווניו-225
↑  אווניו-225 הוא כינוי לחוף השנהב, שהקידומת הבינלאומית שלה היא 225
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4626708-6  VIAF: 240543905   WorldCat (עם VIAF): 240543905
אפאצ'י

ערך זה עוסק בשם למספר תרבויות אינדיאניות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קבוצה מבני השבט
אפאצ'י (באנגלית: Apache) הוא שם קיבוצי למספר תרבויות מקושרות בקרב שבטים אינדיאנים המתגוררים באזור דרום-מערב ארצות הברית, בעיקר באזורי אריזונה, ניו מקסיקו, אוקלהומה ואזורים אחרים בסביבה.
אוכלוסייה

העם האפאצ'י, לפי ספירת השבטים המובילים, מנה ב-1990 כ-50,000 ילידים. ישנם אמריקאים רבים ממוצא אפאצ'י שמתערבבים באוכלוסייה הכללית, והם לא נכללים בספירה זו. נכון למפקד האוכלוסין של 2010 חיים בארצות הברית כ-111,000 בני אפאצ'י.
באוכלוסייה המסורתית מדוברות בעיקר שפות אינדיאניות, כגון: צ'יריקואה, חיקרייה, ליפאן, מסקלרו ואפאצ'ית מערבית. לבני האפאצ'י מספר דתות, כולל הכנסייה הילידית, נצרות, ושמאניזם מסורתי.
מקור השם

השם "אפאצ'י" הגיע לאנגלית ממקור ספרדי, אך מקורו המדויק אינו ידוע. 
השם כנראה בא מן המילה הספרדית לדביבון "Mapache".
היסטוריה

לפי עדויות ארכאולוגיות, נראה כי האפאצ'י הגיעו לצפון אמריקה בסביבות שנת 1000 לספירה.
רובם היו נוודים ולא הקימו יישובי קבע כמו קבוצות דרום-מערביות אחרות. 
ראיות אחרות מצביעות על כך שהיו נוודים שעברו מן הצפון לדרום, וצדו ביזונים במישורים הגדולים. 
בתחילת 1500 גרו באוהלים (טיפי) עד שעברו לאזור הקניונים.
באפריל 1541, הכובש הספרדי פרנסיסקו וסקס דה קורונדו אשר נדד במישורי המזרח של אזור פואבלו, קרא להם "נוודי הכלבים". וכך כתב:
לאחר 17 ימי מסע פגשתי קבוצת אינדיאנים שהלכו בעקבות הבקר הזה. הילידים האלה נקראים קרצ'וס. הם לא מעבדים את האדמה, אלא אוכלים בשר ושותים את הדם של הבקר שהם הורגים. הם לובשים את עורות הבקר שאותם לובשים כל אנשי הארץ הזו עצמם, ויש להם אוהלים בנויים היטב עשויים מעור בקר מושחם ומשומן. בהם הם חיים ולוקחים איתם כאשר הם הולכים בעקבות הבקר. יש להם כלבים שעליהם הם מעמיסים את האוהלים והמוטות, ואת מיטלטליהם."
.
החיים המסורתיים

כל בני השבט חיו במשפחות מורחבות, שחיו באזור מסוים אך בנפרד.
המשפחה המורחבת הכילה בדרך כלל בעל, אישה, ילדים לא-נשואים וילדות הנשואות יחד עם בעליהן וילדיהן. משפחה יכלה לעבוד עם משפחה אחרת עמה הייתה מתחלקת בכסף והייתה שותפה לה. 
בני שבט האפאצ'י היו ידועים כלוחמים נאמנים למולדתם.
מלחמות האפאצ'י

במשך המאה ה-19 נלחמו בכוחות האמריקאיים בדרום-מערב ארצות הברית. לעיתים קרובות 
האדם הלבן או החוקים הפדרליים הכעיסו אותם. מנהיגם הידוע והעיקרי של לוחמי האפאצ'י היה ג'רונימו (Geronimo) אשר התנגד לכוחות האמריקאיים עד אשר נתפסו לוחמי השבט ב-1886 ונכנעו.
ראו גם

המערב הישן של אמריקה
הערות שוליים

↑  דירוג אוכלוסיית שבטים אינדיאנים בעלי יותר מאלף חברים
↑  Census CPH-T-6. American Indian and Alaska Native Tribes in the United States and Puerto Rico: 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294041605171  LCCN: sh85005883  NKC: ph338518
באבא גאמפ שרימפ

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים) 
 חברת אם:  Landry's, Inc. 
 מיקום המטה:  סן קלמנטה 
 ענפי תעשייה:  קמעונאות 
  
 www.bubbagump.com
 
מראה סניף של הרשת בעיר שיקגו
חברת באבא גאמפ שרימפ (באנגלית: Bubba Gump Shrimp Company) היא רשת מסעדות אמריקאית למאכלי ים. היא הוקמה בהשראת סרט הקולנוע פורסט גאמפ משנת 1994. נכון לשנת 2022 מנתה הרשת 35 מסעדות בכל רחבי העולם. 22 מהמסעדות נמצאו בארצות הברית, ארבע במקסיקו, שלוש ביפן, ושש היתר בסין, הונג קונג, בריטניה, קנדה, אינדונזיה וקטר.
שם הרשת מורכב משמם של שניים מגיבורי הסרט - פורסט גאמפ וחברו לשירות הצבאי בנג'מין ביופורד "באבא" בלו (Benjamin Buford "Bubba" Blue), שהציע לגאמפ להיכנס לאחר השירות לעסקי החסילונים. בסרט פורסט גאמפ מימש את הרעיון בהמשך, לאחר מות חברו במלחמת וייטנאם.
בשנת 1995 רכש היזם אנתוני זולזי (Anthony Zolezzi) מחברת סרטי פרמאונט את הזכויות על השם באבא גאמפ שרימפ קומפני בניסיון לשנות את מהלכה ההפסדי של חברת שיווק מאכלי ים שהייתה ברשותו. מוצרי החברה במיתוג החדש נמכרו בארצות הברית ומחוץ לה. בהמשך פנה אל זולזי חבר מתעשיית מסעדות מאכלי הים והציע לו להקים מסעדה תחת שם המותג. המסעדה הראשונה קמה במונטריי שבקליפורניה ב-1996. לאחר שעסקיה עלו יפה הוקמו מסעדות נוספות בשיטת הזכיינות בארצות שונות.
בשנת 2010 נרכשה הרשת על ידי רשת המסעדות האמריקאית לאנדרי'ס (אנ') ואז הועבר מטה הרשת מקליפורניה ליוסטון שבטקסס.
כפי שמרמז שם הרשת היא מגישה בעיקר מאכלי חסילונים, אך מגישה גם מאכלי ים ומאכלים ממטבח הקייג'ון (אנ') וממטבחי דרום ארצות הברית, שכן הדמויות של פורסט גאמפ וחברו באבא הגיעו מאלבמה. כמה מהמנות המוגשות במסעדות נקראות על שם דמויות מן הסרט. בסניפים מוצגות מזכרות מן הסרט והסועדים מוזמנים לשחק משחק טרויוויה המבוסס עליו.
אנדרס הולמרץ

אנדרס סורן הולמרץ (בשוודית: Anders Sören Holmertz; נולד ב-1 בדצמבר 1968) הוא שחיין שוודי בעבר. בעל 4 מדליות כסף אולימפיות, השתתף ב-4 אולימפיאדות (1984, 1988, 1992 ו-1996), אלוף עולם ואלוף אירופה, בעל 13 מדליות.
ביוגרפיה

אנדרס הולמרץ נולד במוטלה. הוא אחיו של אלוף שוודיה בשחייה בעבר, מייקל הולמרץ. לאחר קריירת השחייה החל מייקל לאמן גם את אנדרס.
ביוגרפיה > 1984

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) בגיל 15 סיים הומרץ במקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:26.53 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:51.33 דקות, במקום 12 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:52.44 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:51.70 דקות, במקום 23 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.07 דקות ובמקום 22 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:11.38 דקות.
ביוגרפיה > 1985

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסופיה, בולגריה בשנת 1985 זכה הולמרץ במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:25.69 דקות, אחרי מערב גרמניה (7:19.23 דקות) ולפני הולנד (7:32.82 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.60 דקות.
ביוגרפיה > 1986

באליפות העולם בשחייה שנערכה מדריד, ספרד בשנת 1986 סיים הולמרץ במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:23.01 דקות ובמקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:53.83 דקות.
ביוגרפיה > 1987 > אלוף אירופה

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1987 זכה הולמרץ בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.44 דקות, לפני ג'ורג'ו למברטי מאיטליה (1:48.68 דקות) ומיכאל גרוס ממערב גרמניה, אלוף ושיאן העולם (1:49.02 דקות). מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:21.31 דקות, אחרי מערב גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 7:13.10 דקות ומזרח גרמניה (7:14.27 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.17 דקות.
ביוגרפיה > 1988

באולימפיאדת סיאול (1988) זכה הולמרץ במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.89 דקות, אחרי דאנקן ארמסטרונג מאוסטרליה שקבע שיא עולם חדש של 1:47.25 דקות ולפני כוכב התחרות מאט ביונדי מארצות הברית (1:47.99 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:51.04 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 3:50.06 דקות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:19.10 דקות.
ביוגרפיה > 1989

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, מערב גרמניה בשנת 1989 זכה הולמרץ בשתי מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.06 דקות, אחרי ג'ורג'ו למברטי מאיטליה שקבע שיא עולם חדש של 1:46.69 דקות וארתור וודג'ט מפולין (1:47.96 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:19.76 דקות, אחרי מערב גרמניה (3:19.68 דקות) וצרפת (3:19.73 דקות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.58 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:20.76 דקות.
ביוגרפיה > 1990

בתחרות שחייה שנערכה ברומא, איטליה ב-11 באוגוסט 1990 קבע הולמרץ במשחה ל-100 מטר חופשי שיא אישי חדש של 49.94 שניות וירד מתחת ל-50 שניות.
ביוגרפיה > 1991

באליפות העולם בשחייה שנערכה פרת', אוסטרליה בינואר 1991 סיים הולמרץ 4 פעמים במקום רביעי, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.05 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:49.72 דקות, איטי ב-5 מאיות השנייה ממדליית ארד, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:20.43 דקות ובמשחה שליחים 4X200 מטר חופשי בתוצאה של 7:18.10 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.22 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון באוגוסט אותה שנה זכה הולמרץ במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:20.42 דקות, אחרי ברית המועצות (3:17.11 דקות) וגרמניה (3:18.31 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.02 דקות, במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:52.08 דקות.
ביוגרפיה > 1992

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה הולמרץ ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.86 דקות, אחרי יבגני סאדוביי מחבר המדינות שקבע שיא אולימפי חדש ומאית השנייה איטי משיא העולם (1:46.70 דקות) ולפני אנטי קאסביו פינלנד (1:47.63 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא שוודי חדש של 1:46.76 דקות, 9 מאיות השנייה איטי משיא העולם ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם כריסטר ואלין, טומי ורנר ולארס פרולאנדר בתוצאה של 7:15.51 דקות, אחרי חבר המדינות שקבע שיא עולם חדש של 7:11.95 דקות ולפני ארצות הברית (7:16.23 דקות). מדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא שוודיה חדש נוסף של 3:46.77 דקות, אחרי סאדוביי שקבע שיא עולם חדש של 3:45.00 דקות וקירן פרקינס מאוסטרליה (3:45.16 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:20.10 דקות.
ביוגרפיה > 1993

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, בריטניה באוגוסט 1993 זכה הולמרץ ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:19.33 דקות, אחרי רוסיה (3:18.80 דקות) ולפני גרמניה (3:20.13 דקות). מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.69 דקות, אחרי קאסביו (1:47.11 דקות) וסאדוביי (1:47.25 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.98 דקות, אחרי קאסביו (3:47.81 דקות) ופול פלמר מבריטניה (3:48.14 דקות). נוסף לכך, הרביעייה השוודית פסלה במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בפלמה דה מיורקה, ספרד בדצמבר אותה שנה זכה הולמרץ במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:05.92 דקות, לפני גרמניה (7:08.63 דקות) וברזיל (7:09.97 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.63 דקות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.82 שניות.
ביוגרפיה > 1994 > אלוף עולם

באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא בשנת 1994 זכה הולמרץ בשתי מדליות, זהב וכסף. הוא הוביל את הרביעייה השוודית, ביחד עם ואלין, ורנר ופרולאנדר לזכייה במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 7:17.74 דקות, לפני רוסיה (7:18.13 דקות) וגרמניה (7:19.10 דקות). מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.24 דקות, אחרי קאסביו (1:47.32 דקות) ולפני דניון לואדר מניו זילנד (1:48.49 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:19.77 דקות.
ביוגרפיה > 1995

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באוגוסט 1995 זכה הולמרץ ב-4 מדליות, 2 כסף ו-2 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.12 דקות, אחרי יאני סייבינן מפינלנד (1:48.98 דקות) ולפני קאסביו (1:49.24 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:19.95 דקות, אחרי גרמניה (7:18.2 דקות) ולפני איטליה (7:20.96 דקות). מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:51.01 דקות, אחרי שטפן זסנר מגרמניה (3:50.35 דקות) ופלמר (3:50.43 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.07 דקות, אחרי רוסיה (3:18.84 דקות) וגרמניה (3:19.76 דקות).
ביוגרפיה > 1996

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה הולמרץ במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ואלין, אנדרס לירברינג ופרולאנדר בתוצאה של 7:17.56 דקות, אחרי ארצות הברית (7:14.84 דקות) ולפני גרמניה (7:17.71 דקות). כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:47.03 דקות. נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.42 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:50.68 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:20.16 דקות.
ביוגרפיה > 1997

באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בגטבורג, שוודיה באפריל 1997 זכה הולמרץ בשתי מדליות כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:14.22 דקות, אחרי גרמניה (3:14.08 דקות) ולפני אוסטרליה (3:14.83 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:05.61 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 7:02.74 דקות ולפני בריטניה (7:05.81 דקות).
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר חופשי
בורוסיה פארק

| --- | --- |

בורוסיה פארק ממבט על
 מיקום:  מנשנגלדבך, גרמניה
 קואורדינטות:  51°10′28″N 6°23′08″E﻿ / ﻿51.174583333333°N 6.3854638888889°E﻿ / 51.174583333333; 6.3854638888889
 תקופת הפעילות:  30 ביולי 2004 – הווה (20 שנה)
 עלות הבנייה:  85 מיליון €
 בעלים:  בורוסיה מנשנגלדבך
 מפעיל:  בורוסיה מנשנגלדבך
 משטח:  דשא
 אדריכל:  Planungsgruppe Bl
 קבוצות:  בורוסיה מנשנגלדבך
 מושבים:  בבונדסליגה: 54,067   במשחקים בינלאומיים: 46,249
 ממדי משטח:  68x105 מטר
 אתר רשמי
 he
 
בורוסיה פארק (באנגלית: Borussia-Park) שבמנשנגלדבך, גרמניה, הוא האצטדיון הביתי של קבוצת בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה. אצטדיון זה נפתח בשנת 2004, לאחר שאצטדיונה הקודם של הקבוצה, אצטדיון בוקלברג, לא תאם את תקני הבטיחות הבינלאומיים.
אצטדיון בורוסיה פארק יכול להכיל עד 54,067 צופים, שמהם 16,145 מקומות עמידה כמקובל בגרמניה. במשחקים בינלאומיים, בהם אסורים מקומות לעמידה בלבד, האצטדיון יכול להכיל עד 46,249 צופים.
גלריה

האצטדיון מבפנים
חזית האצטדיון מוארת בתאורת LED
באב אל-חארה

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה
 בימוי:  בסאם אל מלה
 שחקנים:  עבאס א-נורי סאמר-אל מסרי צבאח אל-ג'זירי מילאד יוסף ואיל שראף בסאם כוסא ליליא אל-אטרש הודא שערווי
 ארץ מקור:  סוריה
 שפות:  ערבית
 מספר עונות:  13
 מספר פרקים:  434
 שידור
 רשת שידור:  MBC
 תקופת שידור מקורית:  רמדאן 2006 – רמדאן 2015-2010 צפויות עונות נוספות
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
באב אל-חארה (בערבית باب الحارة - "שער השכונה") היא אופרת סבון סורית שצברה קהל של עשרות מיליוני צופים בעולם הערבי, מרצועת עזה ועד לנסיכויות המפרץ הפרסי, ונחשבת לסדרת הטלוויזיה הפופולרית ביותר בעולם הערבי. לאחר העונה השלישית ירדה מעט הפופולריות של הסדרה, אך היא שודרה בעונה רביעית וחמישית ואף נמשכה לעונה התשיעית שהסתיימה בשנת 2017
הסדרה מתארת את קורות תושביה של שכונה בדמשק בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, כאשר סוריה ולבנון היו תחת משטר קולוניאלי צרפתי. הסדרה, המשודרת בעת חודש הרמדאן, מעוררת בצופיה נוסטלגיה ומחנכת לערכי בסיס של רעות ואחווה, וחזרה לשורשים הפשוטים של המסורת הערבית והאסלאמית. הסדרה פונה לקהל בשכבות גיל נרחבות, וזוכה לקהל צופים של מוסלמים, נוצרים, דרוזים ויהודים.
הפקת הסדרה ושידורה

הסדרה משודרת בתקופת הרמדאן, כחלק ממסורת שהתפתחה בשנים האחרונות לשידור אופרות סבון ברמדאן, בערוצים הדוברים ערבית, מתוך רצון לפנות לקהל הצופים ומשפחותיהם הנאספים בערב לשבירת הצום. [דרוש מקור][מפני ש...]
מפיק הסדרה, בסאם אל-מלה, הוא סורי, שהפיק את הסדרה עם צוות סורי עבור ערוץ הלוויין בבעלות סעודית המשדר מדובאי, MBC. הערוץ נקלט במקומות רבים במזרח התיכון והוא פופולרי גם בישראל. הסדרה מסמנת את מעבר הדומיננטיות בעולם התקשורת הערבית ממצרים לסוריה. הזרמת הון ממדינות המפרץ לעולם התקשורת הסורי אפשרה את פריצתם של כישרונות בתחומי הקולנוע והטלוויזיה, שהצליחו לרשת את מקומם של הסרטים המצריים, ששלטו בזירה זו במשך עשרות שנים.
העונה הראשונה של הסדרה, שכללה 31 פרקים, שודרה במהלך הרמדאן בשנת 2006. העונה זכתה להצלחה מרובה, ולשיעורי צפייה גבוהים ברחבי העולם הערבי, ושלוש עונות נוספות שודרו במהלך השנים 2007–2009, בחודש הרמדאן. לאחר שידור העונה השלישית של הסדרה הודיעו מפיקי הסדרה על כוונתם לצלם עונה רביעית ועונה חמישית של הסדרה, לאחר שהתברר כי העונה השלישית שמרה על שיעורי הצפייה הגבוהים של העונות הראשונות. השידור המשיך בערוץ MBC, אף שהעונה השלישית שודרה במקביל בערוץ לובי בשם "ליביה אל-שבאבייה". העונה הרביעית שודרה בערוצי MBC1, MBC Maghreb, ו-Nessma TV.
עלילת הסדרה והנושאים הנדונים בה

הסדרה מתרחשת בשנות ה-30, בהן היו סוריה ולבנון ומדינות הלבנט תחת שלטון קולוניאלי צרפתי. הסדרה מתמקדת במעבר בין החברה הישנה שהתגבשה בתקופת האימפריה העות'מאנית לבין החברה החדשה, העוברת דרך הקולוניאליזם אל העצמאות והמודרניות. הסדרה יוצרת נוסטלגיה לתקופה זו, לערכיה ולמנהגים שנהגו בה, תוך שהיא משבחת את הפשטות ואת ערכי הכבוד שנהגו אז, בטרם הביאו שנות העצמאות והקולוניאליזם למשבר בין-דורי ולשחיקת הערכים ונטישתם עבור ערכים אחרים. יוצר הסדרה, באסם אל-מולה, הסביר כי התכוון ליצור נוסטלגיה ל"עולם עם ערכים, כבוד, אבירות, ורוח מהפכנית".
העולם המתואר בסדרה מתרחש בעיר העתיקה בדמשק שבה היו שכונות רבות ובכל אחת מהן היה מוכתר, אדם מבוגר שקיבל את הערכת התושבים בשל חכמתו ויושרתו. סביב המוכתר היה גרעין של אנשים שניהל את ענייני השכונה, והחליט בנוגע לחיי תושביה. העשירים תרמו מכספם לשכונה, והעניקו אותו למוכתר על מנת שיחלק אותו כראות עיניו, לטובת התושבים. עם זאת, כולם נתפסו כשווים, בשל עקרונות השוויון העומדים בבסיס דת האסלאם. הסדרה מתארת את החיים בשכונה הדמיונית א-דבע, ובשכונות סמוכות כשכונת אל-מאוי, ובמיוחד מתמקדת במשפחתו של אבו עיסאם, רופא שכונתי. בעונה השלישית עומד במרכז העלילה ה"עקיד" אבו שיהאב. "עקיד" הוא גם דרגה צבאית בצבא הסורי של היום, המקבילה לאלוף-משנה בצה"ל, אך גם תואר לא רשמי, שכן המדובר בעלילת הסדרה באדם העוסק במרי נגד המשטר הצרפתי, ולא בצבא מסודר. לכל שכונה היה "עקיד" משלה.
הדמויות בסדרה מועמדות מול הערכים להם מטיפה הסדרה. כך למשל, כהפוגה קומית, ישנו קו עלילה המתאר את עלילותיהם של פאוזיה ואבו באדר, זוג שבניגוד למסורת המקובלת בה הגבר הוא הדומיננטי, הדומיננטית היא האישה, השולטת בגבר ובמעשיו. עניין זה מובא בצורה יותר רצינית בעלילות אחרות, כגון קו העלילה המספר על גירושיו של אבו עיסאם מסועאד.
ראיית עולם נוסטלגית זו, המצויה בבסיס הסדרה, עומדת בניגוד לחיים האורבניים בדמשק של ימינו, ונשארת רק כמסורת על ימים טובים שחלפו ואינם.
העונה הרביעית של הסדרה תיארה כיצד עומדים תושבי השכונה במצור צרפתי, ונאבקים בו, מתוך אנלוגיה ברורה לסגר על עזה.
הדמויות הראשיות בסדרה

שאוקת אבו עיסאם (עבאס א-נורי) – הרופא שסביב סיפורו מתבססת הסדרה, בעלה של סועאד (עד לגירושיהם). מת בפתח העונה השלישית של הסדרה.
"עקיד" אבו שיהאב (סאמר אל-מסרי) - האיש החזק בשכונה, מארגן המרי כנגד השלטונות.
סועאד (צבאח אל-ג'זירי) – אשתו של אבו עיסאם, ואחותו של אבו שיהאב.
עיסאם (מילאד יוסף) – בנם הבכור של שאוקת וסועאד.
מועתז (ואיל שראף) – בנם הצעיר של שאוקת וסועאד, הרוצה להרוג את הצרפתים שפגעו באביו.
דלאל (אנאהד פיאד) – בתם של שאוקת וסועאד.
ג'מילה (טאג' חיידר/דאנה ג'בר) – בתם של שאוקת וסועאד.
אלידעשארי (בסאם כוסא) – דמות שלילית של פושע שהופיע בעונה הראשונה של הסדרה ומת לאחר שהביע חרטה.
אבו ר'אלב (ניזאר אבו חג'ר) – מוֹכר בָּלילה מהשכונה היריבה, מסית ומתסיס, יריבו של אבו עיסאם.
פיריאל (ופאא מוסלי) – אלמנה העוסקת באריגה, רכלנית שכונתית, שהביאה למשבר בחיי הנישואים בין אבו עיסאם וסועאד ובין לוטפיה ועיסאם.
לוטפיה (ליליא אל-אטרש) – אשתו של עיסאם ובתה של פיריאל.
אום זאכי (הודא שערווי) – אלמנה זקנה בשכונה המשמשת כמיילדת ומייעצת לנשים אחרות בשכונה.
ראו גם

סדרות הרמדאן
הערות שוליים

↑  יואב שטרן, המסורת הערבית חוזרת - בסדרת טלוויזיה, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2007
↑  רים ע'זאל ומוחמד זעתרי החג מערב את מצוות החג עם הנאה פשוטה, כאשר המאמינים מציינים את סוף הרמדאן Lebanon Daily Star‏ 15 באוקטובר 2007
↑  ניר יהב‏, תושבי עזה מסרבים לצאת מהקופסא - וואלה חדשות, באתר וואלה, 19 בספטמבר 2009
מסעדת באב אל-חארה בסח'נין
בורופגיים

| בורופגיים |
| --- | --- |

תקופה
אוליגוקן-מיוקן 40–2.5 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: כלביים
תת־משפחה:: בורופגיים
שם מדעי
 Borophaginae
תחום תפוצה


בּוֹרוֹפַגִיִים (שם מדעי: Borophaginae) היא תת-משפחה של טורפים נכחדים ממשפחת הכלביים אשר חיו באמריקה הצפונית במהלך תקופת האוליגוקן עד המיוקן לפני 40-2.5 מיליון שנה. הם מכונים גם "כלבים מרסקי עצמות", עקב דמיון שיניהם והלסתות שלהם ללסתות צבוע (ואולם לסתות הצבוע חזקות יותר).
בני המשפחה התפתחו באמריקה הצפונית, כנראה מההספרוקיוניים (Hesperocyoninae) כשהראשון מביניהם היה הארכאוקיון (Archaeocyon), טורף דמוי-שועל שהיה אוכל-כול ובהמשך התפתחו למגוון סוגים, שחלקם אוכלי כל שדמו לראקוניים ואחרים כמו האפיסיון והבורופגוס היו גדולים יותר משאר הכלביים ותיפקדו כטורפי על מרשימים בעלי נשיכה חזקה.
לכלבים אלה היו 5 אצבעות ברגליהם, בדומה לדובים אך בניגוד ל-4 אצל הכלבים המודרניים.
מיון

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  תת-משפחה בורופגיים (Borophaginae) - נכחדה סוג ארכאוקיון (Archaeocyon)  סוג Oxetocyon  סוג Otarocyon  סוג Rhizocyon  שבט Phlaocyonini סוג Cynarctoides  סוג Phlaocyon  שבט Borophagini סוג Cormocyon  סוג Desmocyon  סוג Metatomarctus  סוג Euoplocyon  סוג Psalidocyon |  סוג Microtomarctus  סוג Protomarctus  סוג Tephrocyon  תת-שבט Cynarctina סוג Paracynarctus  סוג Cynarctus  תת-שבט Aelurodontina סוג Tomarctus  סוג אילורודון (Aelurodon)  תת-שבט Borophagina סוג Paratomarctus  סוג Carpocyon  סוג Protepicyon  סוג אפיסיון (Epicyon)  סוג בורופגוס (Borophagus) |  |
בורורי

| --- | --- |

 מדינה:  בורונדי בורונדי
 מחוז:  מחוז בורורי
 שפה רשמית:  קירונדי, צרפתית
 גובה:  1836 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  20,764 (2012)
 קואורדינטות:  3°57′0″S 29°37′0″E﻿ / ﻿3.95000°S 29.61667°E﻿ / -3.95000; 29.61667
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בורונדי מוגדלת) בוג'ומבורה גיטגה מויינגה רוייגי נגוזי רואנדה טנזניה קונגו אגם טנגניקהבורורי(למפת בורונדי רגילה) בוג'ומבורה גיטגה מויינגה רוייגי נגוזי רואנדה טנזניה קונגו אגם טנגניקהבורורי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בורורי (Bururi) היא עיר הבירה של מחוז בורורי שבדרום בורונדי. נכון לשנת 2012 אוכלוסיית העיר מונה 20,764 תושבים. ב-29 באפריל 1972 התרחש בעיר טבח בו חמושים מבני ההוטו ביצעו הפיכה, הדיחו את אנשי משטרו של הנשיא מיקומברו מבני הטוטסי והכריזו על הקמת רפובליקה חדשה. שבוע לאחר מכן דוכאה ההפיכה על ידי כוחות צבא בורונדי. בחודשים לאחר מכן בוצע טבח בקרב בני ההוטו.
הערות שוליים

↑  "World Gazetteer".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4641346-7
אסתר כרמל-חכים

אסתר כרמל-חכים
אסתר כרמל-חכים (נולדה ב-1952) היא חוקרת מגדר ונשים בתנועה הציונית וארגוניהן בתקופת היישוב במכון לחקר הקיבוץ של אוניברסיטת חיפה ומרצה באוניברסיטת חיפה ובמכללה האקדמית עמק יזרעאל.
ביוגרפיה

נולדה בקיבוץ שער העמקים. למדה לתואר ראשון בהוראת אנגלית כשפה שנייה באוניברסיטת קונקורדיה במונטריאול שבקנדה, ולתואר שני ושלישי בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה.
בשנת 2003 סיימה את הדוקטורט, בהנחייתם של פרופ' מרגלית שילה ופרופ' יעקב גולדשטיין. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה "מפעל ההכשרה המקצועית-חקלאית של נשים ביישוב ועזרתם של ארגוני נשים יהודיות 1911 – 1929".
כרמל-חכים היא יזמת מחקר ותיעוד של נשים בתנועה הציונית: יזמה והקימה, בשיתוף עם "המכון לחקר האישה היהודייה" בארצות הברית, את אתר האינטרנט נשים על המפה, ובו מידע על כל היישובים בארץ על שם נשים ועל הנשים שעל שמן היישובים; יזמה את שיחזורו של "צריף רמה" בקיבוץ משמר העמק; כתבה ערכים אחדים על נשים באנציקלופדיה לנשים יהודיות בעריכת משה שלוי ויחד עם פרופ' יעל קציר, יזמה הפקת סרטים על נשים ביישוב.
חברת קיבוץ רמת השופט משנת 1979. נשואה ואם לארבעה.
מפרסומיה

"פמיניזם בחלוציות הציונית", מפנה, 52 (2006), עמ' 27–34
שלהבת ירוקה: חנה מיזל מפעל חיים, אפעל: יד טבנקין, 2007
אסתר כרמל-חכים, ‏"שנה אחת מתוך מאה, תל אביב בשנת 1933 על פי כתבותיה של דורותי קהן", קשר 39, (סתיו 2009), עמ' 113-124
"תיאטרון משלה", פנים, 49 (2010), עמ' 19–30
"משיקגו לנהלל בעקבות אהבה, חייה ופועלה של נדיה יהודה", מסכת, י"א (2013), עמ' 99–120
Carmel-Hakim E., "Canadian Hadassah-WIZO and the Establishment Women's Agricultural School at Nahalal", Canadian Jewish Studies, 12, 2004, pp. 97–108
Carmel-Hakim E., "Hadassah-WIZO Canada and the Development of Agricultural Training for Women in Pre State Israel", in: Shulamit Reinharz and Mark Raider (Eds.), American Jewish Women and the Zionist Enterprise, Waltham, 2005, pp.133-142
Shilo M. and Carmel-Hakim E., "Feminism and Nationalism: The Case of Women's Suffrage in Mandatory Palestine 1917–1926", in: Irma Sulkunen, Seija-Leene Nevala-Nurmi Pirjo Markkola (Eds.), Suffrage ,Gender and Citizenship - International Perspectives on Parliamentary Reforms, Cambridge, 2009, pp. 358-373
Dorothy Kahn Bar Adon, Writing Palestine 1933–1950, Edited by Esther Carmel-Hakim & Nancy Rosenfeld, Brighton, Massachusetts: Academic Studies Press, 2016
Carmel-Hakim E., Chana Maisel: Agricultural Training for Women, Waltham, Massachusetts: The Hadassah-Brandeis Institute, 2016
הערות שוליים

↑  אודות פרויקט "נשים על המפה", באתר "נשים על המפה"
↑  אורית פראג, הבחירות של רמה לינדהיים, באתר קיבוץ
↑  טל בשן, ‏נרגילה עם המלך: חייה ומותה של העיתונאית שהקדימה את זמנה, באתר מעריב אונליין, 23 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259578005171  LCCN: no2008063111  VIAF: 7722964   WorldCat (עם VIAF): 7722964
אסתר מויאל

| --- | --- |

 לידה:  1874 ביירות, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1948 (בגיל 74 בערך) 
 מדינה:  לבנון 
 בן או בת זוג:  שמעון מויאל 
 
אסתר אזהרי מויאל (בערבית: استر أزهري مويال; בצרפתית: Esther Moyal;‏ מרץ 1873 – 1948) הייתה סופרת, מתרגמת, עיתונאית ופעילה למען זכויות נשים יהודיה-לבנונית.