stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריך שמיה
הערות שוליים

↑  ברוב קהילות אשכנז המערבי, לא אומרים אותה כלל, לא בחול ולא בשבת. מדריך למנהג אשכנז המובהק, עמ' 24.
↑  משנה ברורה, סימן קל"ד, סעיף קטן י"ג.
↑  כף החיים (אורח חיים קל"ד, י"א), נתיבי עם (קל"ד, ב').  כך נוהגים לאמרה רק בשחרית של שבת ויום טוב גם בקצת קהילות אשכנזיות, כגון בבית המדרש גולדרס גרין.
↑  אבישי בר־אשר, "בריך שמיה: לתולדותיה של תפילה ארמית עלומה שנתגלגלה אל ספר הזוהר ואל סידור התפילה", תרביץ פו [א] (תשרי ה'תשע"ט), עמ' 148.
↑  פירוש זה מובא בסידור רינת ישראל בעריכת הרב ד"ר שלמה טל.
↑  ”עָנֵה וְאָמַר: הָא אֲנָה חָזֵה גֻּבְרִין אַרְבְּעָה שְׁרַיִן מַהְלְכִין בְּגוֹא נוּרָא וַחֲבָל לָא אִיתַי בְּהוֹן וְרֵוֵהּ דִּי רְבִיעָאָה דָּמֵה לְבַר אֱלָהִין.” (ספר דניאל, פרק ג', פסוק כ"ה)
↑  ”וַיְהִי הַיּוֹם וַיָּבֹאוּ בְּנֵי הָאֱלֹהִים לְהִתְיַצֵּב עַל ה' וַיָּבוֹא גַם הַשָּׂטָן בְּתוֹכָם.” (ספר איוב, פרק א', פסוק ו')
↑  שרשי מנהג אשכנז חלק א' עמ' 158-186.
| ספר תורה |
| --- | --- | --- |
| כתיבת סת"ם | כתב סת"ם • דיו סת"ם • קלף • גוויל • סופר סת"ם • שרטוט בסת"ם • כתיבת ספרי תורה, תפילין ומזוזות • מכון סת"ם |  |
| קריאת התורה | הוצאת ספר תורה • אתה הראת • ויהי בנסוע • בריך שמיה • קריאת התורה • בעל קורא • עלייה לתורה • ברכו • ברכות התורה • הגבהה • גלילה • מי שברך |  |
| צורת האותיות | קרי וכתיב • אותיות גדולות וקטנות בתנ"ך • אותיות תלויות • אותיות נקודות • תיוג |  |
| נוסח התורה | מסורה • נוסח המסורה • כתב יד לנינגרד • כתר ארם צובא • כתר דמשק • תנ"ך קניקוט • ספר תאגי • ווי העמודים |  |
| מצוות ואיסורים | מצוות כתיבת ספר תורה • קריאת התורה  • תלמוד תורה |  |
| מנהגים | הכנסת ספר תורה • היכל • ארון קודש • יד • מעיל • עצי חיים • וימפל • בדיקת מזוזות, תפילין וספרי תורה |  |
| ספר הזוהר |
| --- | --- | --- |
| חלקי הספר | רעיא מהימנא • תיקוני הזוהר • זוהר חדש • אדרא • אדרא רבא • אדרא זוטא • ספרא דצניעותא |  |
| דמויות | רבי שמעון בר יוחאי • רבי אלעזר ברבי שמעון • רב המנונא סבא • רבי חזקיה • הינוקא מכפר סכנין |  |
| חיבור ספר הזוהר | רבי משה די לאון‎ • מטפחת ספרים • רבי יצחק דמן עכו |  |
| פירושים | כתם פז • הסולם • מתוק מדבש |  |
| שונות | כגוונא • בריך שמיה • פתיחת אליהו הנביא • פרישי מדברא • עולימתא שפירתא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396705305171  VIAF: 10158066600208431938   WorldCat (עם VIAF): 10158066600208431938
יהושע בן יהוצדק

יְהוֹשֻׁעַ (יֵשׁוּעַ) בֶּן יְהוֹצָדָק היה כהן גדול, ממייסדי בית המקדש השני.
לאחר הכרזת כורש (בשנת ג'ש"צ; על פי המקובל במחקר ההיסטורי, בערך 538 לפנה"ס), עלו כארבעים אלף יהודים מבבל ארצה, ובראשם זרובבל בן שאלתיאל, צאצא לבית המלוכה ממשפחת דוד. לצידו עמד יהושע בן יהוצדק, צאצא לכהנים הגדולים ממשפחת פינחס בן אלעזר הכהן. יש אומרים, שאף אביו יהוצדק, היה כהן גדול בבית ראשון.
בחזון הנביא זכריה מכונה יהושע "אוּד מוצל מאש", מאחר ששרד מחורבן הבית הראשון.
יהושע התמנה לכהן גדול על ידי העולים מבבל. יחד עם זרובבל, הקים יהושע את בית המקדש השני: בתחילה הוקם מזבח העולה בלבד והוקרבו עליו קורבנות, וכעבור מספר שנים הושלם ההיכל, בעידודם של חגי הנביא וזכריה הנביא. מערכת היחסים בין יהושע הכהן הגדול, כמנהיג דתי, לבין זרובבל, כמנהיג מדיני, מתוארת במקרא כפורה וחיובית: "ועצת שלום תהיה בין שניהם". גם חזון המנורה וענפי הזית (ששימש מקור השראה לסמל מדינת ישראל) מבטא ציפייה לשיתוף פעולה בין "שני בני היצהר" (ה"מלך" - זרובבל, והכהן הגדול - יהושע, המשוחים בשמן המשחה).
ככל הנראה, היה יהושע בן למשמרת ידעיה. בכך מוסבר מדוע משמרת זו הייתה המשמרת הראשונה בימי בית המקדש השני, מפני שהייתה משמרתו של הכהן הגדול.
על פי רש"י עזרא הסופר היה דודו של יהושע בן יהוצדק (עזרא היה אחיו של יהוצדק, שניהם בני שריה הכהן הגדול, על פי פשוטו של מקרא אין הכרח כזה ולא ברור שהיו קרובים מכיוון שלפי החשבון ההיסטורי עזרא עלה לארץ עשרות שנים לאחר יהושע). יהושע המשיך בתפקידו ככהן גדול, שזכה בו עקב עלייתו המוקדמת יותר ועקב היותו בן לכהן הגדול מבית ראשון, אבל עזרא הסופר נחשב מעתה לסמכות הרוחנית הבכירה שהובילה את עולי בבל: ”כִּי עֶזְרָא הֵכִין לְבָבוֹ לִדְרוֹשׁ אֶת תּוֹרַת ה' וְלַעֲשֹׂת וּלְלַמֵּד בְּיִשְׂרָאֵל חֹק וּמִשְׁפָּט” (עזרא ז', י').
על פי מסורת עממית ומפוקפקת (סביר שיהושע נקבר בירושלים ושגופתו לא נשלחה לבבל להיקבר בה) קבור יהושע בקבר יהושע כהן גדול בבגדאד, בירת עיראק, לגדות החידקל. בחלקת קברו נקברו דיינים ופוסקים דוגמת יעקב בר יוסף הרופא ועבדאללה סומך. כשזה האחרון הועבר לבית עלמין אחר הסמוך לבגדאד ואיננו קבור עוד בחלקה.
צאצאיו

על בניו של יהושע מסופר שנשאו נשים נכריות, והוציאו אותם עקב דרישתו של עזרא. בספר נחמיה (יב:י-יא) נמנו צאצאיו של יהושע הכהן הגדול עד דור חמישי: יויקים, אלישיב, יוידע, יונתן/יוחנן, וידוע, שיש המזהים אותו עם שמעון הצדיק. המפרשים סבורים כי כל אלה היו כהנים גדולים. על פי שיטת חז"ל, כנראה כל הצאצאים הללו היו בחיים כבר בזמן הקמת בית המקדש, ומכאן שיהושע בן יהוצדק היה זקן מופלג בזמן עלייתו ארצה, בן מאה בקירוב.
בחזון הנביא זכריה מתואר יהושע הכהן הגדול כמי שמחליפים את בגדיו המלוכלכים בבגדים נקיים, כמשל לחוטא שעוונו נמחה ונסלח: ”וַיַּרְאֵנִי אֶת יְהוֹשֻׁעַ הַכֹּהֵן הַגָּדוֹל עֹמֵד לִפְנֵי מַלְאַךְ ה' וְהַשָּׂטָן עֹמֵד עַל יְמִינוֹ לְשִׂטְנוֹ. וַיֹּאמֶר ה' אֶל הַשָּׂטָן... הֲלוֹא זֶה אוּד מֻצָּל מֵאֵשׁ. וִיהוֹשֻׁעַ הָיָה לָבֻשׁ בְּגָדִים צוֹאִים... הָסִירוּ הַבְּגָדִים הַצֹּאִים מֵעָלָיו, וַיֹּאמֶר אֵלָיו: רְאֵה הֶעֱבַרְתִּי מֵעָלֶיךָ עֲוֹנֶךָ וְהַלְבֵּשׁ אֹתְךָ מַחֲלָצוֹת. וָאֹמַר יָשִׂימוּ צָנִיף טָהוֹר עַל רֹאשׁוֹ, וַיָּשִׂימוּ הַצָּנִיף הַטָּהוֹר עַל רֹאשׁוֹ וַיַּלְבִּשֻׁהוּ בְּגָדִים. זכריה, ג'”
לא נתפרש במקרא מה היה חטאו של יהושע, ובמדרשי חז"ל נקשר הדבר לחטאם של בניו, שנשאו נשים נכריות. מהשוואת פרק זה בזכריה לנבואת חגי ניתן לשער, שחטאו של יהושע הכהן הגדול, כנציג הכהנים, היה חוסר זהירות בדיני טהרת המקדש, ולכן תיקון החטא מתואר במילים: ”ישימו צניף טהור על ראשו”.
ארתור, נסיך קונוט

ארתור, נסיך קונוט (באנגלית: Prince Arthur of Connaught, ‏13 בינואר 1883 – 12 בספטמבר 1938), היה בנו של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בנה השלישי של המלכה ויקטוריה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ארתור נולד ב-13 בינואר 1883 בטירת וינדזור, לארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, וללואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך קרל, נסיך פרוסיה ומריה אנה, נסיכת אנהלט. ארתור הוטבל בקפלה הפרטית של טירת וינדזור ב-16 בפברואר 1883, וסנדקיו היו המלכה ויקטוריה (סבתו מצד האב), אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך (דודתו הגדולה, שהייתה מיוצגת על ידי דודתו מצד האב ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת), פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה (דודו מצד אמו, שהיה מיוצג על ידי שגריר גרמניה הרוזן מינסטר), מריה, נסיכת פרוסיה (דודתו מצד אמו, שהייתה מיוצגת על ידי הרוזנת מינסטר), הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג' (בן דודה של המלכה), ואלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה (דודו מצד האב, שיוצג על ידי אחיו אלברט אדוארד, נסיך ויילס). ארתור היה הנסיך המלכותי הבריטי הראשון שהתחנך במכללת איטון.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון איטון, התחנך ארתור במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ובשנת 1901 הצטרף לרגימנט ההוסרים ה-7 של המלכה. במהלך מלחמת הבורים השנייה הוא לחם עם הרגימנט, ובילה חודשים אחדים בקרוגרסדורפ. בשנת 1907 הוא הועלה לדרגת קפטן ברגימנט הסקוטים אפורים המלכותי (הדרגונים ה-2), ובשנת 1920 הוא מונה לקולונל הכבוד של הרגימנט.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הנסיך ארתור קצין מטה של הגנרלים ג'ון פרנץ' ודאגלס הייג, המפקדים של חיל המשלוח הבריטי בצרפת ובבלגיה. בשנת 1919 הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל, ובשנת 1922 הוא הועלה לדרגת קולונל במילואים. באוקטובר 1922 הועלה הנסיך ארתור לדרגת כבוד של מייג'ור גנרל, ומונה לעוזרו האישי של דודנו, המלך ג'ורג' החמישי.
מאחר שילדי המלך היו צעירים מכדי למלא תפקידים ציבוריים עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, מילא הנסיך ארתור מגוון של תפקידים טקסיים בבריטניה ובחו"ל.
משפחתו

ב-15 באוקטובר 1913 התחתן ארתור עם הנסיכה אלכסנדרה, דוכסית פייף השנייה, בתם של אלכסנדר דאף, דוכס פייף הראשון ולואיז, הנסיכה המלכותית בת דודתו, ממנה נולד לו בן אחד:
אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן (1914–1943)
אחרית חייו

לאחר עלותו לשלטון של דודנו, המלך ג'ורג' החמישי, היו הנסיך ארתור ואביו המזדקן הגברים הזקנים ביותר במשפחה המלכותית המתגוררים בבריטניה. ובעקבות כך, הוא נאלץ לבצע מגוון רחב של חובות מלכותיות מטעם המלך, ושימש כיועץ המדינה בתקופות של היעדרותו של המלך בחו"ל.
בשנת 1906 העניק ארתור בפקודת המלך, את עיטור מסדר הבירית לקיסר יפן מוצוהיטו, בעקבות הברית האנגלו-יפנית. בשנת 1918 הוא היה אורח על סיפון אוניית המערכה קירישימה היפנית, כאשר היא נסעה מיפן לקנדה. בשנת 1920 מונה ארתור למושל הכללי והמפקד העליון בדרום אפריקה, ומילא תפקיד זה עד לשנת 1924. עם שובו לבריטניה, הנסיך ארתור היה מעורב במספר ארגוני צדקה, ואף כיהן כיו"ר הדירקטוריון של בית החולים מידלסקס. כמו אביו, היה גם ארתור פעיל בבונים החופשיים, והפך לרב המאסטר המחוזי של ברקשייר בשנת 1924.
הנסיך ארתור מקונוט מת מסרטן הקיבה בגיל 55 ב-12 בספטמבר 1938, והוא נקבר בבית הקברות המלכותי שבפרוגמור. אחת ההופעות הפומביות האחרונות שלו הייתה בהכתרתם של המלך ג'ורג' השישי והמלכה אליזבת במאי 1937. אביו, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, חי עד לשנת 1942, ולאחר מותו ירש את תאריו בנו של ארתור - אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן.
ווליס סימפסון, דוכסית וינדזור

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1896 בלו רידג' סאמיט (אנ'), ארצות הברית 
 פטירה:  24 באפריל 1986 (בגיל 89) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Bessie Wallis Warfield 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית פרוגמור (אנ'), בריטניה
 השכלה:  Oldfields School (1914) 
 בן זוג:  ארל ווינפילד ספנסר (1916 - 1927)  ארנסט אולדריץ' סימפסון (1928 - 1937)  אדוארד השמיני, מלך הממלכה המאוחדת (1937 - 1972)
 פרסים והוקרה
 איש השנה של המגזין "טיים" (1936) 
 
בסי ווליס וורפילד ספנסר סימפסון וינדזור (19 ביוני 1896 – 24 באפריל 1986) ידועה כווליס סימפסון (Wallis Simpson) או כדוכסית מווינדזור (Windsor). הייתה אשתו של מלך הממלכה המאוחדת אדוארד השמיני, אשר פרשת האהבים שלהם, ולאחר מכן נישואיהם, הובילו לוויתור על הכס של אדוארד השמיני בשנת 1936.
ביוגרפיה > ראשית חייה

סימפסון נולדה בפנסילבניה כבת יחידה. אביה מת מדלקת ריאות בהיותה בת חמישה חודשים. היא גדלה בבולטימור, וניתן לה השם בסי ווליס, לזכרו של אביה ששמו היה טיקל ווליס וורפילד. נישואיה הראשונים היו לארל ווינפילד ספנסר, טייס בצי האמריקני, בשנת 1916. היא התגרשה ממנו בשנת 1927 תוך העלאת טענות על שתיינות ואלימות. לאחר מכן נישאה לארנסט אולדריץ' סימפסון, מנהל בחברת ספנות שהיה בחציו אנגלי ובחציו אמריקני, שהתגרש מאשתו הראשונה על מנת לשאת אותה. נישואיהם ארכו משנת 1928 עד לגירושיהם בשנת 1937.
ביוגרפיה > יחסיה עם אדוארד השמיני

בשנים שלפני הגירושין מסימפסון חיה ווליס בבריטניה, והייתה ממכרותיו של אדוארד, נסיך ויילס. עד מהרה הייתה לפילגשו (למרות שאדוארד הכחיש זאת). הנסיך זנח למענה את פילגשו הקודמת, הליידי פורנֶס.
בית המלוכה השמרני ראה בחומרה את הקשר בין יורש העצר והגרושה האמריקנית אך השבועון טיים ראה במערכת היחסים סיבה מספקת לבחור אותה לאיש השנה של השבועון טיים בשנת 1936, והיא הייתה האישה הראשונה שזכתה לתואר זה.
הסיבה הרשמית שניתנה לחוסר שביעות הרצון הכללי מיחסיה עם אדוארד הייתה העובדה כי היא הייתה גרושה פעמיים. אדוארד, שעתיד להיות מלך אנגליה, יהיה גם לראש הכנסייה האנגליקנית, האוסרת על נישואיהם מחדש של גרושים. אל מול התנגדות זו העמידו ווליס ואדוארד חזית עיקשת וביקשו למסד את מערכת יחסיהם.
ביוגרפיה > יחסיה עם אדוארד השמיני > ויתורו של אדוארד על הכתר

לאחר מותו של ג'ורג' החמישי, ב-20 בינואר 1936, ועלייתו של אדוארד לכס המלוכה, כמלך אדוארד השמיני, חיפש אדוארד דרך למסד את יחסיו עם אהובתו. הוא התייעץ עם ראש הממשלה סטנלי בולדווין ועם הארכיבישוף מקנטרברי, אך לא נמצאה פשרה הולמת. מערכת היחסים הייתה גלויה לעין כל, וכאשר הוגשו מסמכי הגירושין של הזוג סימפסון לבית הדין באיפסוויץ' לשם אישורם, היה ברור כי המשבר הוא רק עניין של זמן.
את המשבר אך החריפו שמועות על נטיותיה הנאציות של סימפסון, ועל היותה סוכנת גרמנית, נטיות שתאמו את דעותיו הפוליטיות של אדוארד. מסמכים שהתפרסמו בינואר 2003 על פי חוקי הארכיב הבריטים והאמריקנים מגלים כי סימפסון נחשדה הן על ידי שירותי הביון הבריטים והן על ידי ה-FBI בנטיות נאציות, וכי ניהלה קשר ארוטי עם יואכים פון ריבנטרופ, שהיה אז שגרירו של היטלר בלונדון, ומי שהפך לשר החוץ של גרמניה הנאצית בימי מלחמת העולם השנייה.
ב-16 בנובמבר 1936 פנה אדוארד אל בולדווין באופן רשמי והביע את רצונו להינשא לסימפסון, כאשר יהפכו גירושיה לרשמיים. תגובתו של בולדווין הייתה כי בפני המלך שלוש אפשרויות. הראשונה - שלא להינשא לסימפסון. השנייה - להינשא ולהסתכן במשבר חוקתי, שכן אז תיאלץ כל הממשלה להתפטר, והשלישית - לוותר על הכתר ולעשות כרצונו כאדם פרטי. בולדווין הסביר לאדוארד כי נועץ עם ראשי הממשלה של הדומיניונים וכולם (פרט לאיימון דה ואלירה, ראש ממשלת אירלנד) הביעו את התנגדותם לנישואין. המלך אדוארד החליט לוותר על כתרו למען נישואין עם האישה שאהב.
ב-10 בדצמבר 1936 ויתר המלך אדוארד על כתרו וקיבל את התואר "דוכס וינדזור". בנאום רשמי לאומה הסביר את החלטתו. הנאום כלל את השורה המפורסמת "איני מוצא אפשרות לשאת את נטל האחריות הכבד ולמלא את חובותיי כמלך כפי שברצוני לעשות, ללא העזרה והתמיכה מצד האישה אותה אני אוהב".
לאחר הנאום יצא אדוארד לצרפת שם חיכתה לו ווליס סימפסון.
ביוגרפיה > יחסיה עם אדוארד השמיני > חיי הנישואין של ווליס ואדוארד

ב-3 ביוני 1937 נישא אדוארד לווליס בטקס פרטי שנערך בצרפת, ללא נוכחות נציגים ממשפחת המלוכה. ווליס קיבלה את התואר "הדוכסית מוינדזור". היחסים בין אדוארד ובין אחיו, המלך ג'ורג' השישי שעלה לכס המלכות לאחר התפטרותו, היו מתוחים. אדוארד הכריח את אחיו הצעיר והמלך החדש לשלם לו על הרכוש המלכותי טירת בלמורל וארמון סנדריגהאם, שאדוארד קיבל בירושה מאביהם ואשר לא עברו אוטומטית למלך החדש לאחר הוויתור על הכתר. בתגובה לכך מנע ג'ורג' מווליס את התואר "הוד מעלתה המלכותית" (HRH- Her Royal Highness) ובמקום זאת סימפסון השתמשה בקידומת הוד מעלתה (Her Grace). לאירועים אלה הייתה השפעה על יחסיהם של האחים במשך עשרות שנים. המלך ג'ורג' השישי קבע כי אחיו אדוארד, המלך לשעבר, לא יוכל לעולם לבקר בבריטניה מבלי שיוזמן קודם באופן רשמי.
לאחר הנישואים יצאו אדוארד וווליס לגרמניה לביקור שסוקר בהרחבה והובלט מאוד בתקשורת הנאצית. לאחר הביקור גר הזוג בצרפת. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה קיבל אדוארד תפקיד בחיל המשלוח הבריטי בצרפת. לאחר התמוטטות צבא צרפת במאי 1940, נסעו אדוארד וווליס לדרום צרפת. בתחילה לעיירת הנופש ביאריץ, וביוני אל ספרד. בספרד קיימו שורת מגעים עם נציגי המשטר הנאצי (בין היתר ביקרו במחנות ריכוז שהיו בתהליכי הקמה ופגשו את פיהרר וקנצלר גרמניה, אדולף היטלר). במפגשים אלה הביע אדוארד את אכזבתו מן המשטר באנגליה. יואכים פון ריבנטרופ ואדולף היטלר הורו לפעול להעברת הזוג לטריטוריה שבשליטה גרמנית. בינתיים יצא הזוג לליסבון בפורטוגל, שם המשיכו לקיים קשרים עם גורמים נאצים שונים. משרד החוץ הבריטי ראה כי המדובר בבעיה של ממש, והפתרון היה למנות את הדוכס למושל איי בהאמה. הגרמנים, מצדם, ניסו לגרום לזוג להישאר בליסבון. נעשו מאמצים מגושמים (כהשלכת אבנים על חלונם) לגרום להם להאמין שהשירות החשאי הבריטי חפץ במותם, וכי יחוסלו על ידו ברגע בו יגיעו לאיי בהאמה.
מטרת הנאצים הייתה להפוך את אדוארד לשליט בובה גרמני של אנגליה לאחר כיבושה על ידי גרמניה (מבצע ארי-הים) ואף תכננו לחטוף את בני הזוג כחלק מ"מבצע וילי", ולרכוש לצדם בריטי רם מעלה. מאמצים אלו נכשלו. הזוג המשיך במסעו, וב-1 באוגוסט 1940 עלה על אניית נוסעים אמריקנית בדרכו אל איי בהאמה. על אף שפקידים פורטוגזים, עושי דברו של היטלר, השהו את הפלגת האנייה, בנימוק כי בחפצי הזוג הונחה פצצה, ובחיפושי סרק בכל האנייה, יצאה לבסוף האנייה לדרכה כשעליה הזוג וינדזור. לאחר המלחמה הכחיש אדוארד את הסיפור, אף כי הודה כי בהיותו בליסבון נעשו מאמצים לשכנעו לחזור לספרד, אליהם התייחס בבוז.
את שנות מלחמת העולם בילה הזוג באיי הבהאמה, שם שימש אדוארד כמושל. לאחר המלחמה שב הזוג לצרפת. לזוג לא היו ילדים (דבר שחיזק את החשדות בדבר מיניותה החריגה של ווליס סימפסון, ותכונות אנדרוגניות שיוחסו לה).
ביוגרפיה > אלמנותה של ווליס

אדוארד מת ממחלת הסרטן בשנת 1972, והלווייתו התקיימה באנגליה. הדוכסית נסעה לאנגליה, והייתה זו הפעם הראשונה בה ביקרה בארץ זו מאז ויתר בעלה על כתרו. בשלב זה הייתה בריאותה רופפת ביותר. את שארית חייה בילתה בפריז, כשהיא מתבודדת, חולה וזקוקה לסיעוד. לאחר ארבע עשרה שנות אלמנות מתה בפריז. היא נקברה לצד בעלה בבית הקברות המלכותי, פרוגמור ליד טירת וינדזור. הכתובת על מצבתה היא, בפשטות - "ווליס, הדוכסית מווינדזור. 1896 - 1986".
הלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת

הלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת (באנגלית: Princess Helena of the United Kingdom; ‏25 במאי 1846 – 9 ביוני 1923) הייתה ילדתם החמישית של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. היא נישאה לכריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין, נסיך מרושש מענף צעיר של בית המלוכה הדני. הזוג התגורר בבריטניה והלנה, יחד עם אחותה הצעירה ביאטריס, שימשה כמזכירתה של אמהּ המלכה.
הנסיכה הלנה הייתה הפעילה ביותר מכל אחיה ואחיותיה, ומילאה חובות ציבוריות רבות בתקופה שבני משפחת המלוכה לא נדרשו להופיע בפומבי לעיתים קרובות. היא תמכה בארגוני צדקה רבים והייתה אחת ממייסדי הצלב האדום המלכותי.
ילדותה

הנסיכה הלנה אוגוסטה ויקטוריה נולדה ב-ארמון בקינגהאם שבלונדון, בתם השלישית וילדתם החמישית של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. הנסיך אלברט דיווח לאחיו ארנסט כי לידתה של הלנה הייתה קשה יותר מאלו של אחיה וכי התינוקת נולדה כחולה. הלנה הייתה ילדה מלאת חיים וגלוית לב ונהגה להכות באחיה שהציקו לה. כישוריה כללו ציור, נגינה בפסנתר, רכיבה על סוסים והשטת סירות. מגיל צעיר היא התעניינה במדע וטכנולוגיה, תחומי עניין אותם חלקה עם אביה.
מותו של הנסיך אלברט

אביה של הלנה, הנסיך אלברט, נפטר ממחלת הטיפוס בטירת וינדזור ב-14 בדצמבר 1861. המלכה ויקטוריה הייתה שבורת לב ממותו של בעלה והורתה לכל בני ביתה לעבור מווינדזור לבית אוסבורן שבאי וייט. האווירה בחצר המלוכה הבריטית הפכה לעגמומית וקודרת לאחר מותו של הנסיך והנסיכה הלנה, שהייתה בת 15 במותו, כתבה כי כאבה מר ביותר.
המלכה ויקטוריה הסתמכה על בתה אליס כמזכירתה האישית, וכשאליס נישאה ללודוויג, נסיך הסן בשנת 1862, אחותה הצעירה הלנה החליפה אותה בתפקיד וסייעה לאמהּ בכתיבת מכתבים ומסמכים רשמיים וכן שימשה לה כבת לוויה.
נישואים

בשנות נערותיה החלה הנסיכה הלנה רומן עם הספרן של אביה, קארל רולנד, שהיה מורו לגרמנית של הנסיך אדווארד הצעיר. כשהמלכה גילתה כי בתה נקשרה לרולנד הוא נשלח במהרה בחזרה לגרמניה בשנת 1863. לאחר מכן החלה ויקטוריה לחפש חתן עבור בתה, אולם הסיכוי לברית חזקה עם בית מלוכה אירופאי חשוב היה נמוך, הן לאור העובדה כי הלנה הייתה בת אמצעית, והן בשל מראה של הלנה, שתוארה כשמנמנה ולא יפה במיוחד. בנוסף, המלכה התעקשה כי בנותיה הצעירות ימשיכו לגור לידה ולדאוג לה ולכן הייתה צריכה למצוא חתן שיסכים לעבור לגור בבריטניה.
הבחירה בחתן נפלה לבסוף על כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין, אולם השידוך היה לא נוח במיוחד מבחינה פוליטית וגרם לקרעים בתוך משפחת המלוכה. מחוזות שלזוויג והולשטיין היו מקור לחיכוך בין פרוסיה, דנמרק ואוסטריה, שאף נלחמו עליהם מספר פעמים במהלך המאה ה-19, ומשפחתו של הנסיך כריסטיאן טענה לתואר דוכס שלזוויג-הולשטיין (בגיבוייה של אוסטריה), בעוד שמעשית התואר היה שייך למשפחת המלוכה הדנית. לאור זאת רעיון הנישואים החריד את אלכסנדרה, כלתה של המלכה ויקטוריה, בתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. אלכסנדרה גייסה את תמיכתם של בעלה אדווארד ושל הנסיכה אליס נגד הנישואים, אולם המלכה נתמכה על ידי בתה האהובה ויקטוריה, נסיכת הכתר של פרוסיה, שהייתה ביחסים קרובים עם משפחתו של כריסטיאן מזה שנים רבות. למרות המחלוקת הפוליטית והפרש הגילים הגדול (כריסטיאן היה מבוגר מהלנה ב-15 שנים) כריסטיאן מצא חן בעיני הלנה והיא התעקשה להינשא לו. הזוג היה למעשה בני דודים מדרגה שלישית - סבי סביה של הלנה, פרדריק, נסיך ויילס, היה גם סבי סבתו של כריסטיאן.
בני הזוג נישאו בטירת וינדזור ב-5 ביולי 1866 ולמרות איומו הראשוני של הנסיך אדווארד להחרים את הטקס האירוע היה שמח. הכלה לוותה לכנסייה על ידי אחיה ואימה, שלרגל האירוע לא לבשה את שמלת האלמנה המסורתית שלה. בני הזוג בילו את ליל כלולותיהם בבית אוסבורן לפני שיצאו לירח דבש בפריז, אינטרלאקן וג'נובה.
הלנה וכריסטיאן היו מסורים אחד לשני ובילו חיים שקטים יחסית. לאחר ירח הדבש הם התגוררו באכסניית קמברלנד שמחוץ לטירת וינדזור. הלנה, יחד עם אחותה הצעירה ביאטריס, שימשו כמזכירות ועוזרות למלכה. בריאותה של הלנה הייתה רופפת והיא נהגה לקחת אופיום, אולם אמהּ לא האמינה כי היא באמת חולה והאשימה אותה בהיפוכונדריה ובפינוק עצמי.
משפחתה

להלנה וכריסטיאן נולדו שישה ילדים, אולם רק ארבעה מהם הגיעו לבגרות:
כריסטיאן ויקטור, נסיך שלזוויג-הולשטיין (1867–1900) - מת ממחלת המלריה בפרטוריה, במהלך שירותו במלחמת הבורים.
אלברט, דוכס שלזוויג-הולשטיין (1869–1931) - ירש את הדוכסות מבני דודיו וכיהן כראש בית אולדנבורג.
הלנה ויקטוריה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (1870–1948) - לא נישאה לעולם ובילתה את חייה בתמיכה במוסדות צדקה רבים.
מרי לואיז, נסיכת שלזוויג-הולשטיין (1872–1956) - נישאה לאריברט, נסיך אנהלט.
להלנה וכריסטיאן לא נותרו צאצאים כלל כיוון שבנה הבכור ויקטור מת בצעירותו, מרי לואיז ביתה הצעירה לא הצליחה להביא ילדים לעולם, הלנה ואלברט לא נישאו כלל וביתו הלא חוקית של אלברט, ולארי, התאבדה ללא צאצאים.
שנותיה האחרונות

בנה האהוב של הלנה, הנסיך כריסטיאן ויקטור, מת בשנת 1900, ואמהּ המלכה מתה חודשים ספורים לאחר מכן. הלנה, יחד עם אחותה ביאטריס, היו הבנות הקרובות ביותר לאימן ונותרו לצידה עד למותה. שמה של הלנה היה האחרון שנרשם ביומנה האישי של המלכה. המלך החדש, אדווארד, לא היה ביחסים קרובים עם אחיותיו והמלכה אלכסנדרה עדיין שמרה טינה להלנה וכריסטיאן על נישואיהם. היחסים בין ילדיה של ויקטוריה התרופפו אך הלנה המשיכה לתמוך במלוכה על ידי מוסדות הצדקה הרבים בהם תמכה, כגון איגוד האחיות הבריטי, הצלב האדום המלכותי, בית הספר המלכותי לרקמה ועוד. בעלה כריסטיאן שימש כנציג המלך במספר אירועים חשובים במדינות העולם, לרבות חתונת הכסף של הקיסר וילהלם השני, אחיינה של הלנה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הנסיכה הלנה הקדישה את זמנה לסיעוד. במהלך המלחמה חגגו הלנה וכריסטיאן את חתונת הזהב שלהם, ולמרות המלחמה הקיסר הגרמני שלח להם מברק ברכה דרך נסיכת הכתר השוודית מרגרט, אחייניתה של הלנה. בשנת 1917, בשל רגשות אנטי-גרמניים עזים ששטפו את בריטניה, החליט המלך ג'ורג' החמישי לשנות את שמה של משפחת המלוכה מסקסה-קובורג-גותה לווינדזור ולוותר בשמם על כל תאריהם הגרמנים, וכך איבדו כריסטיאן, הלנה וילדיהם את תאריהם כ"נסיכי שלזוויג-הולשטיין". למרות זאת, בנה השני של הלנה, אלברט, שירת בשורות הצבא הפרוסי אולם הצהיר כי לא יילחם ישירות בצבא הבריטי. באותה השנה נפטר הנסיך כריסטיאן והלנה נותרה לבדה להילחם בנושים שניסו לסלק אותה מאכסניית קמברלנד בשל העלויות הגבוהות של אחזקתו.
הנסיכה הלנה נפטרה בבית שומברג שבלונדון ב-9 ביוני 1923 ולווייתה הובלה על ידי המלך ג'ורג' החמישי.
בג"ץ שליט

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  23.1.70
 החלטה
 קבלת העתירה: סעיף ה"לאום" בתעודת הזהות הוא בעל אופי חילוני, מכאן שהמושג יהודי הוא בעל מאפיין חזק של לאומיות ולאו דווקא של דת.
 חברי המותב
 חברי המותב:  שמעון אגרנט, משה זילברג, יואל זוסמן, משה לנדוי, צבי ברנזון, אלפרד ויתקון, חיים כהן, אליהו מני ויצחק קיסטר
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  דעת הרוב: זוסמן, ברנזון, ויתקון, כהן, מני
 דעות נוספות:  דעת המיעוט: אגרנט, לנדוי, זילברג, קיסטר
 
בג"ץ שליט הוא עתירה לבג"ץ שההכרעה בה הוצגה בינואר 1970 על רקע המחלוקת "מיהו יהודי" בישראל, ובה דרש ישראלי שנשא לאישה לא-יהודייה שמשרד הפנים ירשום את ילדיו כיהודים. העתירה התקבלה ברוב של חמישה שופטים כנגד ארבעה, ובעקבות זאת תוקן חוק השבות.
רקע

בהכרזת העצמאות נקבעו שני עקרונות:
מדינת ישראל היא מדינה יהודית.
יהודים בכל העולם הם אזרחים בכוח של מדינת ישראל וזכאים לעלות אליה.
בשנת תש"י-1950 קיבלה הכנסת חוק המבטא את שני עקרונות אלה: חוק השבות, האומר כי כל יהודי זכאי לעלות לישראל. החוק התקבל ללא התנגדות. בשנת 1970 שונה החוק ובו הזכויות הניתנות ליהודי, מוקנות גם לילד ולנכד של יהודי, לבן זוג של יהודי ולבן זוג של ילד ושל נכד של יהודי, להוציא אדם שהיה יהודי והמיר דתו מרצון.
חוק השבות לא הגדיר את המושג "יהודי". שר הפנים ישראל בר-יהודה הנחה את פקידי משרד הפנים לרשום כיהודי כל ילד שהוריו מבקשים לרשום אותו כיהודי. הוראה זו גרמה למשבר שבעקבותיו פרשה המפד"ל מהקואליציה, על אף שהממשלה הוסיפה (בהחלטה מ-20 ביולי 1958) את הקריטריון של "ואינו בן דת אחרת". במסגרת משבר זה פנה בן-גוריון לכ- 50 "חכמי ישראל" בישראל ובעולם, ורובם תמכו בקריטריון ההלכתי. לאחר הבחירות הבאות שנערכו, בדצמבר 1959, בן-גוריון מינה את איש המפד"ל חיים משה שפירא כשר הפנים והוא הנחה את הפקידים לרשום כיהודי רק מי שהוא בן לאם יהודיה או שנתגייר כהלכה.
בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 נפסק בבג"ץ רופאייזן כי יהודי שהמיר את דתו לא זכאי להתאזרח מכוח חוק השבות. החלטה זו גובתה מאוחר יותר בשינוי החוק על ידי הכנסת.
בג"ץ שליט

בנימין שליט (יליד חיפה, 1935), קצין בדרגת רב-סרן, נשא במהלך לימודיו בחו"ל את אן גדס, בת למשפחה לא יהודייה, נכדתו של סר פטריק גדס, שתכנן תוכניות עיר לתל אביב וירושלים. השניים התגוררו בישראל ונולדו להם שני ילדים. בשנת 1968 ביקש שליט לרשום את ילדיו כחסרי דת אבל בעלי לאום יהודי. פקידי משרד הפנים סירבו לעשות זאת, לכן עתר שליט לבג"ץ נגד שר הפנים. רעייתו הצהירה על עצמה שהיא לא מזדהה עם שום דת, דבר שהיה נהוג במשפחתה מזה זמן רב.
שליט נימק את עתירתו בכך שהוא מתכוון לחיות בארץ עם משפחתו ולחנך את ילדיו כיהודים. בנימוקים להכרה בילדים כבני הלאום היהודי הובא גם פועלו של הסב, פטריק גדס, שהביא לתיאורה של אן בידי העותר כ"בת לאב סקוטי, ממשפחה ציונית ותיקה".
בג"ץ קיבל את העתירה ברוב של חמישה שופטים לעומת ארבעה, וקבע שעל משרד הפנים לרשום את הילדים כיהודים.
הנימוק לפסיקה היה שאין לתת פרשנות דתית למושג "יהודי" בסעיף הלאום בחוק שהוא במהותו חילוני. מי שמצהיר שהוא יהודי ואינו בן דת אחרת יירשם כיהודי (בתנאי שההצהרה ניתנה בתום לב).
תיקון חוק השבות

פסיקת בג"ץ עוררה סערה בקרב הציבור היהודי בישראל, ובעקבותיו הוכנס בשנת 1970 התיקון לחוק השבות, הנותן לראשונה הגדרה אזרחית-חוקית (המבוססת על ההלכה היהודית, אך בהבדלים משמעותיים) למושג מי הוא יהודי: "יהודי – מי שנולד לאם יהודייה או שנתגייר, והוא אינו בן דת אחרת".