stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פדרו פבלו קוצ'ינסקי

פדרו פבלו קוצ'ינסקי (בספרדית: Pedro Pablo Kuczynski; נולד ב-3 באוקטובר 1938) הוא כלכלן ופוליטיקאי פרואני ממוצא יהודי, מנהיג מפלגת PPK, שכיהן כנשיא פרו בשנים 2016–2018. כיהן כשר בממשלות פרו וראש ממשלת פרו בשנים 2005–2006.
ביוגרפיה

קוצ'ינסקי נולד בלימה שבפרו, בנם של מדלן גודאר ומקסים הנס קוצ'ינסקי. אביו היה רופא ומומחה לבריאות הציבור שהיגר לפרו ב-1936 מגרמניה הנאצית, ממנה נמלט בעקבות שורשיו היהודיים. אמו היגרה לפרו משווייץ ועבדה כמורה. קוצ'ינסקי הוא בן דודו של במאי הקולנוע הצרפתי ז'אן-לוק גודאר.
קוצ'ינסקי למד בתיכון פרטי בלנקשייר שבאנגליה בשנים 1953 עד 1956. ב-1960 סיים תואר ראשון בפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת אוקספורד וב-1961 סיים תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת פרינסטון בארצות הברית.
ביוגרפיה > קריירה ככלכלן

בתום לימודיו עבד בבנק העולמי. ב-1967 חזר לפרו ועבד בבנק המרכזי של המדינה. בעקבות ההפיכה הצבאית שהדיחה את הנשיא פרננדו בלאונדה יצא קוצ'ינסקי לגלות. הוא שב לעבוד בבנק העולמי ככלכלן הראשי בתחום מדינות אמריקה הלטינית הצפוניות, ובהמשך כראש תחום תכנון מדיניות. בשנים 1973 עד 1975 שימש שותף בבנק ההשקעות Kuhn, Loeb & Co. לאחר מכן מונה לכלכלן הראשי בתאגיד הבינלאומי למימון (IFC) של הבנק העולמי. בשנים 1983 עד 1992 שימש יו"ר משותף בבנק ההשקעות First Boston. ב-1992 ייסד עם מספר שותפים קרן השקעות פרטיות בשם LAEF שהתמקדה בהשקעות באמריקה הלטינית.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

ב-1980, לאחר שובו של פרננדו בלאונדה לנשיאות פרו, מונה קוצ'ינסקי לשר האנרגיה והמכרות בממשלת פרו וכיהן בתפקיד במשך כשנתיים. בשנת 2000 הצטרף לקמפיין הבחירות של אלחנדרו טולדו. לאחר היבחרו של טולדו לנשיא פרו, מונה קוצ'ינסקי ב-2001 לשר הכלכלה, וכיהן בתפקיד זה במשך שנה, ומונה שוב לתפקיד בפברואר 2004. באוגוסט 2005 מונה לראש ממשלת פרו לאחר התפטרותו של קרלוס פררו קוסטה וכיהן בתפקיד עד תום תקופת נשיאותו של טולדו ביולי 2006.
ב-2011 התמודד לנשיאות פרו בראש "החזית לשינוי הגדול" (Alianza por el Gran Cambio), זכה ל-18.5% מקולות המצביעים בסיבוב הראשון ולא העפיל לסיבוב השני. ב-2016 התמודד פעם נוספת לנשיאות בראשות מפלגה חדשה שהקים "פרואנים למען שינוי" (Peruanos Por el Kambio), שם המפלגה נכתב בשגיאת כתיב על מנת שראשי התיבות של שמה PPK יקבילו לראשי התיבות של שם מנהיגה. הוא זכה ב-21% מקולות המצביעים בסיבוב הראשון והעפיל לסיבוב השני בו התמודד מול קייקו פוחימורי שזכתה ב-39.7% מהקולות. בסיבוב השני גבר על פוחימורי ברוב של 50.1% ונבחר לנשיא. הוא החל בכהונתו ב-28 ביולי 2016.
במרץ 2018 הודיע על התפטרותו מתפקיד הנשיא בעקבות חשיפת פרשת שחיתות בה נחשדים הוא ומקורביו.
ספרים

קוצ'ינסקי ערך במשותף את הספרים:
"After the Washington Consensus: Restarting Growth and Reform in Latin America", יצא לאור ב-2003 בהוצאת מכון פדרסון לכלכלה בינלאומית
"Toward Renewed Economic Growth in Latin America", יצא לאור ב-1986 בהוצאת מכון פדרסון לכלכלה בינלאומית
חייו הפרטיים

קוצ'ינסקי נשוי בפעם השנייה. הוא אב לשלושה ילדים מרעייתו הראשונה, בתו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממסצ'וסטס ואב לבת אחת מרעייתו השנייה. בתו היא העיתונאית האמריקאית-פרואנית אלכס קוצ'ינסקי.
הערות שוליים

↑  נשיא פרו, בנו של פליט יהודי, התפטר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276384905171  PLWABN: 9810532679105606  BNC: 000112823  BNE: XX1334482  BnF: cb121868912 (data)  CiNii: DA03104115  GND: 170083918  ISNI: 0000 0001 0862 7658  LCCN: n83205921  NDL: 00469907  NKC: kup19970000053685  NLA: 36497072  NTA: 128624280  RERO: 02-A003477952  SUDOC: 030458765  Trove: 1260834  VIAF: 2516386   WorldCat (עם VIAF): 2516386
עונת 1986/1987 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

| --- | --- |

 מארחת:  אצטדיון ארנסט האפל
 תקופת התחרות:  17 בספטמבר 1986 – 27 במאי 1987 (253 ימים) 
 מספר משתתפות:  31
 הזוכה:  פורטוגל פורטו
 מספר משחקים:  57
 מספר שערים:  163 (2.86 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  יוגוסלביה בוריסלב סבטקוביץ' (7 שערים)
 → 1985/19861987/1988 ←
עונת 1986/1987 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-32 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-17 בספטמבר 1986 ותחרות הסתיימה ב-27 במאי 1987.
בתחרות השתתפו 31 קבוצות. בעקבות אסון הייזל אלופת אנגליה ליברפול לא יכלה להשתתף בתחרות.
משחק הגמר נערך באצטדיון ארנסט האפל, וינה. התחרות הסתיימה בניצחון של פורטו בפעם הראשונה בתולדות המועדון. בכך פורטוגלים זכו בגביע לראשונה מאז שנת 1962.
מתכונת התחרות

בתחרות השתתפו 31 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
ראו גם

גמר גביע אירופה לאלופות 1987.
פולקסווגן פולו

| --- | --- |
פולקסווגן פולו דור שישי
פולקסווגן פולו דור שישי
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פולקסווגן
 שנות ייצור:  1975 - היום
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  סופרמיני
 מרכב:  האצ'בק 5 דלתות (דור 6)
 פלטפורמה:  פולקסווגן A0
 מפרט טכני
 קשר:  סיאט איביזה סקודה פאביה אאודי A1 פולקסווגן T-קרוס
פולו סדאן
פולקסווגן פולו (בגרמנית: Volkswagen Polo) היא מכונית סופרמיני של הקונצרן הגרמני פולקסווגן. היא נמכרת ברחבי העולם במרכבי האצ'בק, סדאן וסטיישן אך הפופולרי ביותר הוא מרכב ההאצ'בק. מיוצרת בספרד במפעל של סיאט, שם מיוצרת גם האיביזה שחולקת פלטפורמה עם הפולו.
עינויים רפואיים

עינויים רפואיים הוא מונח המתאר מעורבות, ולעיתים גם השתתפות פעילה, של אנשי צוות רפואי במעשי עינויים - כמענים פעילים או במטרה ליישם טיפולים שיגבירו את יעילות העינויים. בשימוש רחב יותר מתאר המונח גם שימוש בידע הרפואי המקצועי על מנת לאפשר חקירה או ענישה גופנית, או בנתינת אישור והסכמה רפואיים מקצועיים לעינוי אסירים.
אתיקה רפואית ועינויים רפואיים

ההנחה המקובלת היא שעינוי רפואי במובנו הצר נוגד באופן מוחלט את האתיקה הרפואית. גם תמיכה מקצועית עקיפה בעינויים, ואפילו הסכמה בשתיקה, עשויות להתפרש כנוגדות את כללי האתיקה. שבועת הרופאים כוללת הצהרות ברורות נגד נזק מכוון שאינו לטובת המטופל. בין השאר, כוללת השבועה את ההצהרות "אקבע את הדיאטה הנחוצה לחולה כמיטב כושר השיפוט שלי וכמיטב יכולתי; אשמור על החולים מאי-צדק ולעולם לא אזיק להם" ו"ולא אבצע שום פשע ולא אגרום לנזק בכוונה תחילה" (הצהרות אלו הם ניסוחים של כללי האתיקה הרפואית הידועים כתועלת למטופל ואי נזק למטופל). הצהרות דומות קיימות גם בשבועה העברית: "ועזרתם לאדם החולה באשר הוא חולה, אם זר אם נכרי, אם אזרח נקלה ואם נכבד."
בתגובה לניסויים רפואיים בבני אדם בתקופת השואה, שהוגדרו במשפטי נירנברג כ"פשעים כנגד האנושות", ניסחה ההסתדרות הרפואית העולמית (WMA) את הצהרת ז'נבה, שבאה להחליף את שבועת הרופאים המיושנת. הצהרת ז'נבה דורשת מהעוסקים ברפואה להצהיר "אני, העוסק ברפואה, אחלוק את הכבוד הרב ביותר לחיי אדם מתחילתם אפילו תחת איום ולא אשתמש בידע הרפואי שלי בניגוד לחוקי האנושות". בתגובה למשפטי נירנברג הכין הדוקטור ליאו אלכסנדר מסמך שהפך בסיס לקוד נירנברג, עשרה כללים ששולבו במדיניות הרשמית של כמה מדינות כולל במסמכי המדיניות של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
בהצהרת טוקיו של ההסתדרות הרפואית העולמית מ-1975 כלולים כמה משפטים הדנים במיוחד בהתנגדות לעינויים, כולל "רופא לא יעודד, ימחל או ישתתף בביצוע עינויים".
"עקרונות האתיקה הרפואית" – מסמך שהוכן בארגון הבריאות העולמי, והתקבל כהחלטה מספר 36/194 על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-1982, מתייחס לתפקידם של אנשי צוות רפואי, בייחוד של רופאים, בהגנה על אסירים ועצורים בפני עינויים וטיפולים או מעשי ענישה אכזריים, בלתי אנושיים או משפילים אחרים, אך אינו כולל מנגנון לאכיפת כללים אלו. המסמך מותיר בידי המדינות או גופי השלטון האזוריים או הלאומיים לכפות את התקנים שנקבעו במסמך.
החוק הבינלאומי ועינויים רפואיים

משפטי נירנברג הובילו לכתיבת קוד נירנברג שהתווה מפורשות את גבולות הניסויים הרפואיים הסבירים.
בתגובה נוספת לזוועות שביצעו הנאצים אוסרת אמנת ז'נבה הרביעית מ-1949 באופן מוחלט על עינויים של שבויי מלחמה ואזרחים מוגנים אחרים.
אמנת האומות המאוחדות נגד עינויים, שאינה מתייחסת לצוות רפואי בלבד, אוסרת על השימוש בעינויים בכל הנסיבות. נוסח האמנה מצהיר במפורש כי אין שום מצב חריג או יוצא מהכלל המתיר, על פי האמנה, לבצע עינויים.
בהתפתחות מושג האחריות הפיקודית נקבע כי חלה חבות חוקית על כל מי שמעורב בפשע נגד האנושות, כולל רופאים.
מאנשי מקצוע הרפואה, כמי שאמונים על בריאות הציבור, מצפים לקוד התנהגות נעלה, המשתקף בעקרונות האתיקה הרפואית - תועלת למטופל, אי גרימת נזק למטופל, אוטונומיה, צדק, שמירה על כבוד האדם והסכמת המטופל לטיפול. אך עקרונות האתיקה הרפואית לא ניתנים לאכיפה כאשר ממשלות שותפות להפרת הכללים, ועקרונות אלו אינם מכוסים בצורה מקיפה באמנת האומות המאוחדות נגד עינויים.
אף שעל פי החוק הבינלאומי נאסרו עינויים ואלימות מאורגנת בחסות הממשלה, תוך שיתוף פעולה או השתתפות פעילה של אנשי צוות רפואי, מתרחשים מעשים כאלו בלא עונש במספר מקרים לא מבוטל.
דוגמאות לעינויים רפואיים

בין 1937 ל-1945 השתתפו אנשי צוות רפואי יפני מיחידה 731 ברצח תוך כדי עינויים של כ-10,000 שבויים סינים, רוסים, אמריקנים ואחרים, כמו גם שבויי מלחמה של בעלות הברית במהלך מלחמת סין–יפן השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ניסו אנשי צוות רפואי יפני מיחידה 731 של הצבא היפני הקיסרי נשק ביולוגי על נתינים סינים.
במהלך מלחמת העולם השנייה ערך המשטר הנאצי ניסויים רפואיים בבני אדם על מספר רב של אנשים שהוחזקו במחנות הריכוז. בייחוד, הניסיונות של יוזף מנגלה על אסירים באושוויץ זיכו אותו בכינויים "מלאך המוות" ו"ד"ר מוות".
מנתחים יפניים ביצעו ויויסקציה וניסויים רפואיים אחרים על מנת לענות שבויי מלחמה אמריקנים בכמה איים באוקיינוס השקט.
ד"ר ג'ון קרותרס (John Colin Carothers), פסיכיאטר בריטי בשירות הממשל הקולוניאלי, הואשם בתכנון חקירה של אסירים בזמן מרד המאו מאו.
אחת מהשיטות שהונהגו בברית המועצות על מנת להעניש מתנגדי משטר הייתה אבחנתם כסובלים מבעיות פסיכיאטריות, כליאתם בבתי חולים לחולי נפש וטיפולים בתרופות שגרמו להם לתופעות לוואי בלתי נעימות.
ב-1978 בוצעו תחת שלטון הקמר רוז' "ניסיונות בבני אדם" על שבעה עשר אסירים פוליטיים שהוחזקו בכלא טואול סלנג הידוע לשמצה שבפנום פן.
נחשפו מקרים שבהם השתמשו לעיתים בנזעי חשמל, בלובוטומיה ובטיפולים פסיכיאטריים דומים שלא לתועלת המטופל, אלא כאמצעי ענישה על התנהגות לא ראויה או במטרה להקל על ההתמודדות עם המטופל. דוגמה קלאסית למקרה כזה אירעה בשנות ה-70 של המאה ה-20 בניו זילנד. ילדים שאושפזו במחלקה הפתוחה של ילדים ומתבגרים בבית החולים הפסיכיאטרי "אגם אליס" (Lake Alice Hospital) שבאי הצפוני נענשו דרך קבע בשוק חשמלי שבוצע ללא הכנה מקדימה. כמה ממשלות (למשל נורווגיה וניו זילנד) החלו לשלם פיצויים למטופלים שסבלו מטיפולים כאלו. ארגון הבריאות העולמי קרא לאסור שימוש בשוק חשמלי בלא הכנה מקדימה, והצהיר כי אסור לטפל בילדים בשוק חשמלי בכל צורה שהיא.
בישראל

מדינת ישראל חתומה על אמנת האומות המאוחדות נגד עינויים משנת 1991. ההסתדרות הרפואית בישראל אשררה בשנת 2007 את התחייבותה להצהרת טוקיו מ-1975 שעודכנה פעמיים בשנים 2006-2005, האוסרת השתתפות רופאים בחקירות ובעינויים מכל סוג שהוא. עם זאת, עלו במשך השנים טענות של ארגוני זכויות אדם בישראל, על קיומם של עינויים של עצירים פלסטיניים ועל השתתפות רופאים בעינויים. הארגונים רופאים לזכויות אדם והוועד הציבורי נגד עינויים בישראל העבירו להסתדרות הרפואית שש תלונות על מקרים לכאורה שאירעו בין השנים 2004 ל-2006, שלפיהן ידעו רופאים במתקני מעצר ובבתי חולים על אנשים שעברו עינויים ולא דיווחו על כך, או שלא תיעדו פציעות הנובעות מעינויים. ב-2009 החלה ההסתדרות הרפואית לבדוק חשדות אלו, אולם פרופ' אבינועם רכס, יושב ראש לשכת האתיקה של ההסתדרות, ציין כי עד כה רוב הפונים לא סיפקו להסתדרות הרפואית כל מידע על חשדות כאלו.
בתרבות

השחקן מייקל פאלין מגלם את דמותו של רופא מענה בסרט "ברזיל", קומדיה השחורה של הבמאי טרי גיליאם.
בסרט "1984", המבוסס על ספרו של ג'ורג' אורוול בשם זה, נחשף הגיבור הראשי, וינסטון סמית, לעינויים רפואיים שמבצעת משטרת המחשבות.
בסרט "הנערים מברזיל" מגלם גרגורי פק את דמותו של יוזף מנגלה, רופא שהתמחה בעינויים.
בסרט "איש המרתון" מגלם השחקן לורנס אוליבייה את דמותו של רופא שיניים נאצי המשתמש בידיעותיו לשם ביצוע עינויים.
הסרט "קן הקוקייה" בכיכובו של ג'ק ניקולסון מציג שימוש לרעה בפרקטיקות פסיכיאטריות כדוגמת נזעי חשמל ולובוטומיה.
בסרט "תפוז מכני" נחשף אלכס, האנטי גיבור של הסרט לתוכנית בדיונית של עינויים רפואיים המכונה "טכניקת לודביקו" שנועדה "לרפא" אותו מאלימות. במהלך הטיפול ניתן לו סם הגורם בחילה כשהוא קשור לכיסא שעפעפיו פתוחים בכוח והוא נאלץ לצפות במשך שעות בסרטים בהם מוצגת אלימות קיצונית ואונס על מנת לגרום לו לקשור בין תחושות של בחילה למעשי אלימות ואונס.
לקריאה נוספת

Fritz Allhoff, Physicians at war: the dual-loyalties challenge. Springer, 2008, ISBN 1402069111
Steven Miles, Oath Betrayed: Torture, Medical Complicity, and the War on Terror, Random House; First edition (June 27, 2006), ISBN 140006578X
הערות שוליים

↑  World Medical Association, Declaration of Tokyo (1975)
↑  37/194. Principles of Medical Ethics באתר האו"ם
↑  ניתוח למטרות ניסוי של בעלי חיים בעודם בחיים
↑  ד"ר קרותרס פרסם ספר בשם The Psychology of the Mau Mau שבו טען שבשל השוני בין התרבויות, סובלים השחורים ממחלות נפש שונות מאלו של האירופאים, ולמעשה מרד המאו מאו הוא סוג של פסיכוזה. ראו ב-D. Pal S. Ahluwalia,Post-colonialism and the politics of Kenya עמ' 14
↑  האתר נסגר בסוף שנות ה-90.
↑  באנגלית unmodified electroconvulsive treatment – ביצוע הטיפול בלא הרדמה ובלא משתקי שרירים
↑  נוסח האמנה באתר בצלם
↑  איסור השתתפות רופאים בחקירות ובעינויים – נוסח נייר העמדה של ההסתדרות הרפואית בנושא.
↑  טיפול רפואי אתר הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל
↑  עינויים אתר רופאים לזכויות אדם
↑  מיטל יסעור בית-אור, האם רופאים ישראלים ידעו על עינוי פלסטינים?, באתר ynet, 12 בפברואר 2009
פונדק האושר השישי

| --- | --- |
כרזת הסרט פונדק האושר השישי
כרזת הסרט פונדק האושר השישי
 בימוי:  מארק רובסון 
 הופק בידי:  באדי אדלר
 תסריט:  ספר: אלן בורגס תסריט:  איזובל לנארט
 עריכה:  ארנסט וולטר
 שחקנים ראשיים:  אינגריד ברגמן קורט יורגנס רוברט דונאט
 מוזיקה:  מלקולם ארנולד
 צילום:  פרדי יאנג
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בנובמבר 1958
 משך הקרנה:  158 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט מלחמה 
 תקציב:  3,570,000‏$
 הכנסות:  4,400,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   innofthesixthhappiness
 דף הסרט ב־IMDb
 
פונדק האושר השישי (באנגלית: Inn of the Sixth Happiness) סרט קולנוע אמריקאי משנת 1958 המבוסס על ספרו של אלן בורגס "האישה הקטנה" שיצא לאור ב-1957 ומתאר את סיפורה האמיתי של גלדיס איילוורד (1902–1970) שפעלה בסין כמיסיונרית בתקופה הקשה של מלחמת סין–יפן השנייה.
צילומי החוץ נעשו בסנודוניה, בצפון ויילס. הילדים והמבוגרים הסינים הובאו מליברפול שם יש ריכוז גדול שלהם.
אינגריד ברגמן זכתה בפרס איגוד המבקרים הלאומי בארצות הברית בשנת 1958 בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. ביחד עם רוברט דונאט הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - דרמה לשנת 1958.
הסרט זכה במקום ראשון בפרס גלובוס הזהב בשנת 1959 בקטגוריית הסרט הטוב ביותר המקדם הבנה בין עמים.
איילוורד עצמה לא הייתה מרוצה מהסרט. היא הייתה נמוכה, בעלת שיער שחור ודיבור קוקני ולא דמתה בכלל לדמותה של אינגריד ברגמן. כן התנגדה לסצנות האהבה והנשיקות של ברגמן היות שהיא עצמה לא התנשקה עם גבר מעולם.
בסרט מלמדת ברגמן את הילדים לשיר את שיר הילדים האנגלי This Old Man והם שרים אותו בצעדה הארוכה והמסוכנת בעם בריחתם מהיפנים כדי להעלות את המורל.
תקציר העלילה

גלדיס איילוורד (אינגריד ברגמן) מגיעה מליברפול למרכז המיסיון בלונדון ומבקשת לעבוד כמיסיונרית בסין אך נידחת בתואנה של "חוסר כישורים".
היא מתקבלת לעבודה כעוזרת בית אצל קשיש שעסק בעבר במחקר בסין. היא חוסכת פרוטה לפרוטה וקונה כרטיס זול לרכבת הטרנס-סיבירית. מעבידה נותן לה כתובת של מיסיונרית בסין. לאחר מסע מייגע ומסוכן היא מגיעה לטיינג'ין ומשם, על גבי פרד לעיר יאנג צ'נג, שם היא פוגשת את המיסיונרית הקשישה מיס ג'יני לוסון. היא עוזרת למיס לוסון לשפץ את המקום ולהפכו לפונדק בו יוכלו עוברי אורח לקבל קצת אוכל ובעת האכילה לשמוע סיפורים מהברית החדשה כמו על לידת ישו בבית לחם. הפונדק נקרא "פונדק האושר השישי" כי לפי התרבות הסינית יש חמישה סוגי אושר: עושר, אריכות חיים, בריאות, מידות טובות, מוות שליו והאושר השישי לפי מיס לוסון, נתון להגדרתו הפרטית של כל אחד.
גלדיס מכירה את לין נאן (קורט יורגנס), קצין בצבא סין ובן תערובת מאם סינית ואב הולנדי. הוא עוזר לה ומפגיש אותה עם המנדרין (המושל) של העיר (רוברט דונאט). היא מתאקלמת במקום, לומדת סינית, הופכת לאזרחית סינית ומשנה את שמה לג'ין- איי (בסינית-אוהבת אנשים).
כאשר מיס לוסון מתה מקבלת גלדיס מכתב מהחברה המיסיונרית בלונדון לחזור לאנגליה היות שאין לה כישורים אך היא מסרבת. בעצתו של לין שמתחיל להתאהב בה, מסכים המנדרין להעסיק אותה בתשלום כמפקחת על יישום איסור כריכת רגליים בכפרי הסביבה. היא מצליחה בתפקיד זה וכן מצליחה להרגיע מרד אסירים בבית הכלא על ידי שכנוע האסירים ושכנוע המנדרין להיטיב את תנאי האסירים.
היפנים מפציצים את העיר ומתחילים את הפלישה לצפון סין. התושבים נוטשים את העיר. לין שכעת הוא קולונל נפגש עם ג'ין איי ומורה לה להתפנות במהירות כי היפנים עומדים להיכנס לעיר. עליה להגיע לשיאן, שם מחכות להם משאיות שיפנו אותם. הוא נושק לה ונותן לה את טבעתו.
עם ג'ין איי נמצאים מאה ילדים פליטים ועליה להעביר אותם דרומה ברגל דרך שטחים בשליטת היפנים. היא נעזרת בלי, שהיה ראש המורדים בבית הכלא ועתה מחזיר לה טובה על עזרתה. היות שהדרכים חסומות עליהם לעבור דרך ההרים. הם נתונים להפצצות מהאוויר ועליהם להתחמק מפטרולים יפנים. בעזרת לי הם מצליחים לחצות נהר כשהם אוחזים בחבל. לי הולך לפני החבורה אך נתקל בפטרול יפני ונהרג. לבסוף, לאחר מסע מפרך של שנים עשר ימים, הם מצליחים להגיע לשיאן לקול צהלותיהם של התושבים. מנהל המיסיון בשיאן נפגש עם ג'ין איי והיא מזכירה לו כי בלונדון הוא אמר לה שאין לה כישורים.
צילומי הסרט בוויילס. משמאל: אינגריד ברגמן
עובדת מין

עובדות מין ברובע החלונות האדומים באמסטרדם
עובדת מין או עובד מין הוא אדם העובד או מועסק בענף שירותי המין. המונח משמש לתיאור הנשים (שהן רוב העובדות בתחום) והגברים, שעוסקים בכל אחד מתחומי שירותי המין, כולל אלה המספקים שירותים מיניים ישירים, עקיפים ולעיתים גם את הניהול של שירותים כאלה. חלק מעובדי המין מקבלים תשלום עבור פעילות מינית או התנהגות מינית מפורשת. סוגי עבודת המין כוללים, בין היתר, זנות רחוב, זנות בית (שירותי ליווי, בתי בושת, זנות במכוני עיסוי, בר או בקזינו), עיסוי ארוטי, שיחות ארוטיות, חשפנות, ריקוד חיק, חדרי צ'אט (אנ'), טיפול מיני, סרטים פורנוגרפיים, בורלסקה מודרנית וחדרי הצצה (אנ').
יש המעדיפים את המונח "עובדת מין" כי הוא מדגיש את העבודה המתבצעת וההשלכות הכלכליות של סוג זה של עבודה על נשים, והביטוי לא מעלה את הסטיגמה הקשורה למילה "זונה", מאפשר גם לעובדים נוספים בשירותי המין להיות מיוצגים ומסייע לכך שנשים, שהן למעשה זונות, לא יהיו מבודדות עם הקונוטציות השליליות של זנות. יש הטוענים כי מי שמעדיפים את המונח "עבודת מין", רוצים להפריד את עיסוקן מאישיותן - תיאור של מישהו כעובד מין מכיר בכך שלפרט יש היבטים רבים ושונים, ואינו מוגדר בהכרח על פי תפקידו.
בגלל הסוכנות האישית (אנ') הקשורה למונח, "עבודת מין" מתייחסת בדרך כלל לעסקאות מין מרצון, ולא לסחר בבני אדם ולעסקאות מיניות אחרות כפויות או ללא הסכמה.
יש המרחיבים את המושג וכוללים בו גם מקומות עבודה בענף שירותי המין שפחות מערבים ישירות את מיניות העובד, כגון מפיקים ובמאים של סרטים פורנוגרפיים, יצרנים ומוכרים של צעצועי מין, מנהלים במועדוני ריקודים אקזוטיים, סרסורים ושומרי סף. לכן, על אף שהמונח "עובדת מין" הוא ביטוי נרדף או לשון נקייה עבור המילה "זונה", הוא לעיתים גם מונח רחב יותר.
אטימולוגיה

בשנת 1978 קרול לי (אנ'), עובדת מין ואקטיביסטית, טבעה את המונח "sex worker" (בעברית: עובד/ת מין). היא נאבקה בתנועה האנטי-פורנוגרפית בכך שטבעה מונח ששיקף את העבודה הגלומה במתן שירותי מין וההשלכות הכלכליות שלה. המונח נכנס לשימוש פופולרי בשנות ה-90 לאחר הופעת האנתולוגיה "עבודת מין: מאמרים מאת נשים בתעשיית המין" (באנגלית: "Sex Work: Writings By Women In The Sex Industry") ב-1987 ארגונים וקבוצות שנוצרו בשנות ה-70 וה-80 שפעלו למען החופש המיני של נשים ולמען זכויות עובדות מין אימצו את המושג, ובתוך התנועה הפמיניסטית נוצר קרע שנמשך עד היום, בין התומכות במניעת זנות, הוצאתה מהחוק והפללת הלקוחות לבין אחרות שפועלות למען קבלת עבודת המין ולמען זכויות לעובדות מין.
המונח "sex worker" הופיע בעיתונות עוד לפני 1978. המונח הופיע בניו יורק טיימס במאמר סקירה על המחזמר "Ain't Supposed to Die a Natural Death" (אנ') ב-1971. במהדורה החמישית של מדריך הסגנון של הניו יורק טיימס מודפסת הנחיה לעיתונאים להעדיף את המושג "זונות" כאשר מדובר בנשים שעוסקות בזנות, על פני המונח "עובדות מין" המעורפל לטענתם. עם זאת, העיתון אינו שולל שימוש במושג והמונח ממשיך להופיע בכתבותיו.
בעברית, השימוש ב"עובדת מין" הופיע לראשונה בראיון שנתנה ליעד חוסיין קנטרוביץ לעיתון הארץ והפך נפוץ עם עלייתו של דף הפייסבוק When She Works ב-2016.
מאפיינים

עבודת מין אינה מוגבלת למגדר או לנטייה מינית מסוימים, והתשלום עבור שירותי מין או מוצרי מין יכול להיות כסף או מתנות אחרות. עבודת מין כוללת צורות שונות של זנות, חשפנות, השתתפות בפורנוגרפיה, סקס בטלפון או באינטרנט או כל מתן שירותים מיניים למטרות רווח כספי או חומרי. לכל תחום השלכות שונות, הן כלכליות, הן משפטיות והן באופי הסיכונים של עובדי המין בעיסוקיהם. עובדי מין יכולים לפעול באופן עצמאי, לעבוד בחברה או בתאגיד או כחלק מבית בושת. העבודה נעשית מבחירה חופשית של העובד או בכפייה.
אנשים פונים לעבודת מין מסיבות מגוונות החל מהישרדות, חובות, תלות בסמים, כפייה, קשר חברתי או רצון לעושר ולניידות חברתית. העצמה מינית היא עוד סיבה אפשרית לעיסוק בעבודת מין. מחקר קנדי אחד מצא כי רבע מעובדי המין שרואיינו החלו בעבודת מין משום שמצאו אותה "מושכת". הגמישות בשעות העבודה והיכולת לבחור את קהל היעד עשויות גם לתרום לסוד הקסם של עבודת מין בהשוואה לעבודות שירות אחרות. עבודת מין עשויה גם להיות דרך לממן התמכרות, בין אם היא קדמה לכניסה לתעשיית המין או שהעבודה בתעשיית המין הובילה לשימוש בחומרים ממכרים. במקרים מסוימים, עבודת המין קשורה לתיירות.
אנשים טרנסג'נדרים נוטים יותר מאשר כלל האוכלוסייה לעסוק בעבודת מין, בעיקר נשים טרנסג'נדריות לא לבנות. במחקר שנערך בקרב עובדות מין הודיות נמצא כי רובן בעלות רקע של אנאלפביתיות ומעמד חברתי נמוך.
מחקרים רבים נאבקים על מנת לקבל מידע דמוגרפי על שכיחות עבודת המין, שכן במדינות רבות יש חוקים האוסרים זנות או עבודת מין אחרת. גם סחר במין, או עבודת מין בכפייה, קשה לכמת בגלל אופיים המחתרתי והסמוי. בנוסף, מציאת מדגם מייצג של עובדי מין בעיר מסוימת יכולה להיות כמעט בלתי אפשרית משום שגודל האוכלוסייה עצמה אינו ידוע. שמירה על הפרטיות והסודיות במחקר קשה גם משום שעובדי מין רבים עלולים לעמוד בפני תביעות והשלכות אחרות, אם זהותם תתגלה.
בעוד המאפיינים הדמוגרפיים של עובדי מין משתנים לפי אזור, כמה מחקרים ניסו להעריך את הרכב קהילות עובדות המין במקומות שונים. לדוגמה, מחקר אחד על עבודת מין בטיחואנה שבמקסיקו מצא כי רוב עובדי המין הן נשים צעירות הטרוסקסואליות. רבים מהמחקרים הללו מנסים להשתמש בדגימות קטנות יותר של עובדי מין וסרסורים כדי לסקור אוכלוסיות גדולות יותר של עובדות מין. דו"ח אחד על סחר המין הלא חוקי בארצות הברית השתמש בנתונים ידועים על סמים בלתי חוקיים וסחר בנשק וראיונות עם עובדי מין וסרסורים כדי להסיק מסקנות לגבי מספר עובדי המין בשמונה ערים אמריקניות. עם זאת, מחקרים בשיטה הזו נתקלים בביקורת על כך שהדגש בהם הוא על פעילות של סרסורים ולא אלה של עובדי המין עצמם ולא ניתן להעריך כראוי ולהפריד בין עבודת מין חופשית לבין עבודה כתוצאה מסחר בבני אדם וכפייה.
סכנות

עובדות מין סובלות מאפליה, דיכוי וסטריאוטיפים כלפיהן. חלק מהסטריאוטיפים הם שעובדות מין הן היפר-מיניות, שהן משתמשות בסמים, מפיצות מחלות מין, סובלות מפוסט-טראומה פתולוגית וזקוקות לטיפול ושיקום. עובדות מין מתמודדות עם הסטיגמה הזאת בדרכים כגון הסתרת עיסוקן, הסתגרות חברתית וחיים כפולים. בעולם, עובדות ועובדי מין נתקלים בחסמי גישה לטיפול רפואי, חקיקה, משאבים משפטיים וזכויות עובדים. במחקר של עובדי מין בארצות הברית, 43% ממשתתפי הראיון דיווחו על חשיפה לאלימות, אלימות פיזית, המלווה לעיתים בכלי נשק ואלימות מינית בצורות של כפייה מינית ואונס. לעיתים קרובות עובדי ועובדות מין סובלים מהאשמת הקורבן כשהן נופלות קורבן לפשע בגלל הסטיגמה המקושרת למקצוע ולפעמים הן חוות אלימות מהשוטרים עצמם.
השוטרים מגיעים, אוספים מהבנות שעובדות את הכסף שהן עבדו קשה בשבילו ולוקחים אותן לתחנת משטרה. אתם יכולים לתאר לעצמכם להיחקר בצרחות על ידי שוטר שמנסה להוציא מכן וידוי שאכן הבאתן ביד לבנאדם שנתפסתן איתו בחדר או ישבתם לידו? את ההשפלה שבזה? את תחושת חוסר האונים? זו בסך הכל העבודה שלנו.
בעוד במחשבה ראשונה נראה כי עבודת מין המתקיימת מאחורי מצלמות באינטרנט אנונימית ובטוחה, עובדות מין בתחום זה סובלות אף הן מהסטריאוטיפים והסטיגמה המוזכרים והשלכותיהם הכוללים בין היתר הטרדה מאיימת, סחיטה, אאוטינג בפני קרובי משפחה או מעסיקים אחרים והן נתקלות בחוסר יכולת וחוסר רצון של המשטרה לטפל בתלונות.