stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב בוזגלו
חיים אישיים > מעורבות בקריירה של בניו

בוזגלו ידוע כאב המתערב בענייני הכדורגל של בניו, ולעיתים קרובות התראיין באמצעי התקשורת בנושאים הקשורים לכך. בשנת 2000 התפרסם סרטו הדוקומנטרי של הבמאי שלמה וזאנה, "בוזי כפול ארבע", המתאר את סיפור חייה של משפחת בוזגלו בעולם הכדורגל, ובייחוד של האב יעקב. מעורבותו בקריירה של בנו מאור עלתה לכותרות כשמאור רצה לעבור לקבוצת מכבי תל אביב, ובעליה של מכבי חיפה יעקב שחר סירב לשחררו עקב חוב כספי לטענתו. בתגובה, הפגין יעקב מול ביתו של שחר, תוך שהוא נושא שלטים בגנות התנאים שהציב שחר. בשלב מסוים אף הודיע למכבי תל אביב כי העסקה מבוטלת. לבסוף חתם מאור במכבי תל אביב, אך התבטאויותיו של אביו לעיתים קרובות הובילו למתיחות בין המועדון לשחקן. במאי 2009, בעקבות התבטאות של אביו בגנות המועדון בתקשורת, נקנס מאור על ידי מכבי תל אביב בסכום של 50 אלף דולר.
בהמשך הוא זכה לחיקוי בתוכנית הספורט הסאטירית "בובה של לילה" על ידי אסי ישראלוף. בתוכנית נולד הביטוי המזוהה עם הדמות: "הילד ענק!", בהתייחס להצלחת מאור בנו ככדורגלן. בוזגלו לקח את הביטוי הזה והשתמש בו כשם לעסק בהנהלתו, אותו הקים בשנת 2012, ומטרתו לעזור לכדורגלנים צעירים ולהוריהם, להנחות אותם ולהבהיר להם את זכויותיהם. ב-2017 אף הוציא את הספר "הילד ענק! האבא חיידק" העוסק במעורבותו של בוזגלו בקריירה המקצוענית של ארבעת ילדיו.
תארים

אליפות המדינה: 1980/1981
גביע המדינה: 1983/1984
אלוף האלופים: 1984
אליפות המדינה: 1986/1987
הערות שוליים

1 2  דותן מלאך, מקור ראשון, מבחן בוזגלו: האב הכי מעורב בספורט עושה ריאלטי, באתר nrg‏, 1 בדצמבר 2017
1 2 3  אשר גולדברג, שלמה חסיד, קיצוני קלאסי, אבל אנוכי, באתר "טלספורט", 26 ביוני 2008
↑  האוסטרים הדליקו "אור אדום", בעיתון מעריב 31 בינואר 1979
↑  טמרה בצפון, רמלה בדרום. נפגשים בארצית, בעיתון מעריב 15 במאי 1988
↑  שי ארצי, יעקב בוזגלו - סרט מלחמה, באתר ynet, 12 באוגוסט 2011
1 2    נדב צנציפר וסמדר שיר, בוזגלו אימפריה, באתר "ידיעות אחרונות", 22 בפברואר 2017
↑  חיים שדמי, ‏פוטבול קלאב בוזגלו, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2008
↑  לי בוץ ועדי סרדס, יעקב בוזגלו לנמני: "העיסקה מבוטלת", באתר ynet, 25 ביוני 2008
↑  אור שפונדר, ‏יעקב בוזגלו: המקום של מאור הוא לא במכבי ת"א, באתר ONE‏, 22 באפריל 2009
↑  רענן ברנובסקי‏, בוזגלו נקנס ב-50 אלף דולר, באתר וואלה, 3 במאי 2009
↑  נריה ג'רפי, תכירו את העסק החדש של יעקב בוזגלו: "הילד ענק", באתר הארץ, 28 בדצמבר 2012
↑  נריה ג'רפי, כלבו, תכירו את העסק החדש של יעקב בוזגלו: "הילד ענק", באתר הארץ, 28 בדצמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007387531205171  LCCN: no2017137350  VIAF: 2288150943140426760003   WorldCat (עם VIAF): 2288150943140426760003
אה וואו

אה וואו הוא אלבום ראפ והיפ הופ של הראפר והזמר הישראלי ג'ימבו ג'יי. באלבום 10 שירים, ואורכו 35 דקות ו-24 שניות. זהו האלבום החמישי של ג'ימבו ג'יי (והרביעי בסך כל הדיסקוגרפיה).
את האלבום ניהל אמנותית רועי דורון, שגם הפיק בו שישה שירים. מלבד דורון באלבום השתתפו גם המפיקים אוריה ויצטום שהפיק את "אקסית מיתולוגית" ואת "מפקיר במאני טיים", איציק פצצתי שהפיק את מתגעגע ומיקסס את האלבום וישי סוויסה שהפיק את "כל האהבה". האלבום יצא לאור ב-14 בדצמבר 2023.
האלבום עוסק בחיים בעוטף עזה ובחיי האהבה והמשפחה של ג'ימבו/עומר. האלבום הוקדש לזכרו של גיא אילוז, טכנאי קול שליווה את ג'ימבו ג'יי ולהקת ספא מ-2021, שנחטף לעזה ונרצח בשבי חמאס.
ג'ימבו ג'יי ולהקת ספא במופע השקת האלבום עם תזמורת הרחוב ומקהלת העפרוני, מועדון בארבי בנמל יפו, אוגוסט 2024
רשימת רצועות

| אה וואו> מס' | אה וואו> שם | אה וואו> מילים | אה וואו> לחן | אה וואו> הפקה מוזיקלית | אה וואו> משך | אה וואו>  | אה וואו>  | אה וואו>  | אה וואו>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | בעזרת השם  | עומר הברון | רועי דורון | רועי דורון | 3:16 |  |  |  |  |
| 2. | בומים  | עומר הברון | רועי דורון, עומר הברון | רועי דורון | 3:01 |  |  |  |  |
| 3. | שיר רק לך (בהשתתפות זאב נחמה)   | עומר הברון, רועי דורון | עומר הברון, רועי דורון | רועי דורון | 4:23 |  |  |  |  |
| 4. | מתגעגע  | עומר הברון | עומר מור, רועי דורון, עומר הברון | עומר מור | 3:26 |  |  |  |  |
| 5. | כל האהבה (בהשתתפות אלון עדר)   | עומר הברון, אלון עדר | ישי סוויסה, אלון עדר, עומר הברון | ישי סוויסה | 2:49 |  |  |  |  |
| 6. | אקסית מיתולוגית  | עומר הברון | אוריה ויצטום | אוריה ויצטום | 3:30 |  |  |  |  |
| 7. | במקום בו אני גר (בהשתתפות אורית טשומה, אברהם לגסה)   | עומר הברון, אורית טשומה, אברהם לגסה | רועי דורון, עומר הברון | רועי דורון | 4:16 |  |  |  |  |
| 8. | מפקיר במאני טיים (בהשתתפות עמית אולמן, מוריה אקונס, אלון נוימן, אוריה ויצטום)   | עומר הברון | אוריה ויצטום | אוריה ויצטום | 3:45 |  |  |  |  |
| 9. | סלט  | עומר הברון | רועי דורון | רועי דורון | 3:11 |  |  |  |  |
| 10. | לא מה שסיפרו לנו  | עומר הברון, רועי דורון | עומר הברון, רועי דורון | רועי דורון | 3:46 |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 35:24 |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  בשורת הירצחו של גיא אלוז בשבי החמאס, בעמוד הפייסבוק של ג'ימבו ג'יי, 2 בדצמבר 2023
↑  השקת האלבום "אה וואו" והקדשתו לזכר גיא אילוז, בעמוד הפייסבוק של ג'ימבו ג'יי, 14 בדצמבר 2023
הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות

גירושי היהודים, במחצית השנייה של ימי הביניים
הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות הוא הכינוי להטבלה ההמונית בכפייה של יהודי פורטוגל, וחיובם בכוח להמיר דתם לנצרות, בשנת 1497.
רקע

כשני שלישים מיהודי ספרד, שנדרשו לעזוב את בתיהם בגירוש יהודי ספרד בשנת 1492, נמלטו לפורטוגל הסמוכה. ז'ואאו השני, מלך פורטוגל אישר ליהודי ספרד להיקלט בפורטוגל למשך שמונה חודשים, תמורת תשלום כופר. מוערך שמעל מאה ועשרים אלף מיהודי ספרד עברו לפורטוגל. רובם לא עזבו בתום שמונת החודשים שהוקצבו להם, והתווספו לאוכלוסייה היהודית המקומית.
היסטוריה

בשנת 1496 חל המפנה. מנואל הראשון, מלך פורטוגל (אשר מלך בשנים 1495–1521), ביקש להינשא לאיזבלה בתם של המלכים הקתוליים מספרד, פרננדו השני ואיזבלה. אלו הציבו בפניו תנאי לנישואין: גירוש כל היהודים מפורטוגל. המלך מנואל נענה להם, וב-5 בדצמבר 1496 הוא הוציא צו גירוש ליהודי המדינה. באותה שנה הגלה כ-2,000 ילדים עד גיל 10 של משפחות יהודיות שלא הצליחו לשלם את מיסי המלך. הילדים הוגלו לאיי סאו טומה ופרינסיפה כחלק מתהליך הקולוניאליזם של מערב אפריקה. כשנה לאחר מכן נותרו באי רק 600 ילדים חיים. חלקם ניסו לשמור על צביון יהודי אך עד המאה ה-18 לא נותרה נוכחות יהודית באיים. לאחר מספר חודשים, החליט המלך להחליף את הגירוש בטבילה כפויה לנצרות. בתי הכנסת ובתי הספר עוקלו, ספרים יהודיים נשרפו וילדים מגיל שלוש עד 14 נלקחו מהוריהם והומרו לנצרות. במהלך חודש אפריל של אותה שנה הובאו היהודים למרכזי הערים, בתואנה כי ספינות מחכות להם בנמלים על מנת להוציא אותם מן הארץ. אך שם, בכיכרות הערים התבררו ממדי ההונאה. במסגרת הטבלה כפויה הותזו עליהם טיפות מים ש"קודשו" בברכת כהן דת נוצרי. ההטבלה הכפויה לוותה במחזות קשים וקורעי לב. בעיר ליסבון נכלאו רבבות יהודים במחנה האשטאוש במטרה לנצרם. אותם אנשים שלא הגיעו להטבלה בהסכמה הובאו בכוח ונערך בהם טקס ההטבלה. בכך הוכרו יהודי פורטוגל על ידי המדינה כנוצרים, וחויבו על פי חוק המדינה בכל חוקי הנצרות.
על פי חוקי המדינה, נוצרים שהוטבלו, אף אם בכפייה, מחויבים היו לחיות חייהם כנוצרים. אם הוכח כי כפרו בנצרות, כלומר האמינו או עסקו בדת אחרת, כדוגמת היהדות, או לחלופין בכישוף ועבודת אלילים, היה עונשם כבד מנשוא, לעיתים קרובות מוות בעינויים. החקירה והעונשים הכבדים בוצעו על ידי בית המשפט של האינקוויזיציה, שהייתה ידועה לשמצה באופן התנהלותה האכזרי.
מבחינה חוקית, לא נותרו בפורטוגל יהודים מאז שנת 1497. חלק מהיהודים לשעבר הפכו לנוצרים לכל דבר ונטמעו באוכלוסייה הפורטוגלית. חלק אחר, שהתנהגו כלפי חוץ כנוצרים, היו למעשה אנוסים, שימרו בסתר את זהותם כיהודים ואת דיני הדת היהודית כפי יכולתם, ונישאו בינם לבין עצמם, בעוד כלפי חוץ התנהגו כנוצרים.
העוינות כלפי היהודים שהמירו בכפייה את דתם לא פסקה. כעשר שנים לאחר ההטבלה בכפייה, בין 19 לבין 21 באפריל 1506, נרצחו כארבעת אלפים יהודים שהוטבלו לנצרות, בפוגרום ליסבון.
הגירת האנוסים מפורטוגל

מאחר שבאופן רשמי לא נותרו יהודים בפורטוגל, לא ניתן לדבר על "גירוש היהודים". עם זאת, במהלך עשרות השנים שלאחר מכן, הייתה הגירה איטית אך שוטפת של נוצרים אנוסים מפורטוגל. בשנת 1499 אסר מלך פורטוגל על "הנוצרים החדשים" לצאת מתחומי פורטוגל. בתי המשפט של האינקוויזיציה רדפו את "הנוצרים החדשים" שנחשדו באי ציות לדת הנוצרית. הדבר בא לידי ביטוי בלמעלה מ-10,000 מקרים של שריפת אנוסים על המוקד ב"אוטו דה פה".
רבים מהנוצרים החדשים נותרו בפורטוגל ובמהלך השנים סיגלו לעצמם חיים כנוצרים. אחרים היגרו, באופן איטי אך שוטף, והגיעו בעיקר לאמסטרדם, בירת הולנד, שבה הוקמה קהילה יהודית פורטוגזית גדולה. הולנד נחשבה כמקום סובלני יחסית מהבחינה הדתית. אנשי הדת הנוצרים הקלוויניסטים בהולנד גילו יחס עוין לקתולים ולבית המשפט של האינקוויזיציה. חזרתם ליהדות בגלוי של הנוצרים האנוסים יוצאי פורטוגל, והקמת הקהילה היהודית, התקבלו ללא התנגדות. הקהילה היהודית הפורטוגלית באמסטרדם הייתה בראשית העת החדשה מהקהילות החזקות והאמידות באירופה. הפילוסוף ברוך שפינוזה והרב מנשה בן ישראל היו בין יוצאיה.
לאחר הפוגרום בליסבון בשנת 1506 ניתנה ליהודים רשות מהמלך לצאת מהמדינה. רבים מהם היגרו לאימפריה העות'מאנית, בעיקר לסלוניקי וקונסטנטינופול, כמו גם לצפון מרוקו. מספר דומה של יהודים היגר לאמסטרדם, צרפת, ברזיל, קוראסאו, האיים האנטילים, סורינאם וניו אמסטרדם.
ראו גם

האינקוויזיציה הפורטוגזית
טבילה לנצרות
אנוסים
טוהר הדם - Limpieza de sangre
בית הכנסת בטומאר
הערות שוליים

1 2   רות אלמוג, כך, בסתיו 1497, חדלה להתקיים יהדות פורטוגל, באתר הארץ, 15 בפברואר 2016
↑  ראה עדותו של רבי יצחק אברבנאל על כך בפירושו לתורה שמות ז׳:כ״ו
↑  Sao Tome & Principe Virtual Jewish History Tour באתר Jewish Virtual Library
↑  אריק זרה, פוגרום בלב ליסבון, "ישראלי בפורטוגל", 31.6.2016
↑  אלינער ברקת, פורטוגל מבקשת סליחה, חכמות בנתה ביתה, 4.07.2014
היסטוריה של עם ישראל
ארגמן

ערך זה עוסק בצבע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #800080
 ייצוג RGB:  R=128, G=0, B=128
 ייצוג HSV:  H=300, S=100, V=50
 ייצוג CMYK:  C=0, M=100, Y=0, K=50
 
"התשובה", ויליאם גודוורד, 1917, שמן על בד. שמלתה של האישה צבועה ארגמן.
ארגמן (‏קובץ:He-ארגמן.ogg‏Ⓘ‏) הוא צבע בגוון סגול אדמדם. בימי קדם נתקשר וייצג צבע הארגמן מלכות, בעיקר עקב יוקר וקושי הפקתו. בתקופה העתיקה הכינו את הצבע מנוזל הגוף של חלזונות מסוג ארגמונים, ששכנו לחופי הים התיכון.
בתנ"ך ארגמן הוא אריג מצמר הצבוע בצבע הארגמן. הארגמן מוצג מספר פעמים כגון (שמות, כה, ד) "וּתְכֵלֶת וְאַרְגָּמָן וְתוֹלַעַת שָׁנִי, וְשֵׁשׁ וְעִזִּים." בעברית בת ימינו משמש השם ארגמן גם כשם נוסף לצבע האדום העמוק או הכהה.
מקור השם

מקור שם הצבע עצמו אינו ברור כל צרכו, אולם כבר בתעודות כתובות אכדית שנתגלו באוגרית ישנה התייחסות לשני מושגים: argamanu ו-takiltu. מונחים אלו מופיעים לראשונה בכתובות שתוארכו לתקופת מלכותו של מלך אשור, תגלת-פלאסר השלישי. בכתובות קדומות יותר, מצוין צבע הארגמן (כאשר הכוונה, ככל הנראה, לארגמן אדום) בלוגוגרם ZA.GIN.SA5
שם הצבע בשפת אוגרית הוא "פחמ" (phm) ומשמעותו, ככל הנראה, צמר צבוע בצבע אדום. משמעות המילה "ארגמן" באוגריתית היא, ככל הנראה, מס או מנחה ומופיעה בהקשר זה בחוזה שופילוליומה וניקמאדו שנתגלה בין תעודות הארכיון. מונח זה קשור למילה
(arkamma(n, הנזכרת בתעודות כתובות חיתית ואכדית מן הממלכה החיתית.
ייצור הארגמן

את הצבע הכינו מנוזל הגוף של חלזונות מסוג ארגמונים. הכנענים הפיקו את הארגמן משני חלזונות: מארגמונית אדומת-פה (Thais Haemastoma) ומארגמון חד-קוצים(אנ') שבהם הצבען העיקרי הוא דיברומואינדיגוטין, מולקולה של אינדיגו בתוספת שני אטומי ברום.
בארכאולוגיה

ב-20 בינואר 2021 פורסם כי שרידי אריג, גדיל וסיבי צמר, הצבועים בצבע ארגמן המתוארכים לסביבות שנת 1,000 לפנה"ס, נתגלו באתר "גבעת העבדים" בתמנע, בערימות של פסולת תעשייתית של הפקת נחושת.
המחקר שאומת באמצעות בדיקות מעבדה ותיארוך פחמן 14, נערך בהובלתם של ד"ר נעמה סוקניק מרשות העתיקות ופרופ׳ ארז בן-יוסף מהחוג לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, בשיתוף עם פרופ׳ זהר עמר, ד"ר דוד אילוז, ד"ר אלכסנדר ורוואק מאוניברסיטת בר-אילן וד"ר אורית שמיר מרשות העתיקות.
ארגמן ביהדות

לצבע הארגמן חשיבות רבה במקורות היהודיים ובראשם המקרא והתלמוד. לדברי קרמון, המילה "ארגמן" (המופיעה גם בנוסחים "אַרְגְּוָנָא" ו"אַרְגְּוָן") מצוינת במקרא 39 פעמים. צבע ארגמן (דהיינו, בדים צבועים ארגמן) נזכר לדבריה בייחוד ברשימות מוצרי יוקרה ולרוב יחד עם מוצר יוקרתי נוסף, כגון צבע התכלת. כך, לדוגמה, נזכרים התכלת והארגמן בפסוקים הנוגעים לתיאור המשכן, ובייחוד כחלק מרביעיית מוצרי יוקרה ("תכלת וארגמן ותולעת שני ושש", "שש וארגמן", "בגד ארגמן"), קרמון מוסיפה ומעירה כי הארגמן והתכלת נזכרים לרוב כצמד ולא בנפרד וכי מהמקרא עולה כי לצבע התכלת הייתה חשיבות גדולה מזו של צבע הארגמן בסולם הקדושה. לדבריה, חשיבות זו באה לידי ביטוי בתפקיד מרכזי של צבע התכלת בתחום הדת - מעילו של הכוהן הגדול היה עשוי מתכלת בלבד וצבע זה חיוני לקיום מצוות שזירת פתיל התכלת בציציות, אותה מעביר משה לבני ישראל למען יזכרו את מצוותיו. זאת ועוד, לדברי קרמון הארגמן מוזכר במקרא כמקור להערכה אישית ועושר וכן כסמל שלטון בקרב מלכי ישראל. בהתבססו על אנציקלופדיה יודאיקה, קורן מעיר כי במסגרת חקר המקרא מקובל לתארך את יציאת מצרים, אחריה נזכר לראשונה במקרא צבע הארגמן, למאה ה-13 לפני הספירה. לדבריו, בתקופה זו כבר התקיימה תעשייה ענפה לייצור צבע הארגמן ברחבי אגן הים התיכון. חשיבותו של צבע הארגמן ותפקידם המרכזי של הפיניקים בהפצתו נזכרים אף הם במקרא. כך, לדוגמה, מסופר בספר דברי הימים ב' (פרק ב') כי בעת תכנון בית המקדש שלח המלך שלמה שליחים אל מלך צור, חירם, בבקשה לשאול מידיו פועלים מיומנים בייצור ארגמן, תכלת וצבע השני.
מלבד אזכורים לייצור צבעי הארגמן והתכלת במקרא, זכו צבעים אלה למספר אזכורים בספרות חז"ל, בייחוד בקשר למצוות התכלת. בתלמוד הבבלי נזכר צבע התכלת בהקשר של קדושה: "היה רבי מאיר אומר: מה נשתנה תכלת מכל מיני צבעונין מפני שהתכלת דומה לים וים דומה לרקיע ורקיע דומה לכיסא הכבוד".
לפי ספר הזוהר, ארגמן הם ראשי תיבות של חמשת המלאכים אוריאל, רפאל, גבריאל, מיכאל ונוריאל.
לדברי קרמון, ניתן להבחין בתלמוד ובמשנה בהתפתחות לא מבוטלת בכל הנוגע לכמות המונחים המציינים צבעים והפירוט הטכני לעומת מקורות קדומים יותר. קרמון מוסיפה ומציינת כי למילה "ארגמן" משמעות כפולה בספרות חז"ל, הן כצבע והן כבד צבוע; חוסר הבהירות בנוגע למשמעות המילה הוביל, לדבריה, לעמימות בנוגע לגוון עצמו: במגילת המקדש נעשה ניסיון להרחיב את ההגדרה המצומצמת המופיעה במקרא על ידי הדגשת גוון מסוים (אדום) מבין גוני הארגמן. בדומה למונח ארגמן, גם המושג "תכלת" בא לייצג צמר הצבוע בגוון מסוים, ככל הנראה תוך התייחסות למנעד גוונים רחב.
מיתולוגיה

על גילוי הארגמן מספרת האגדה הצורית כי לפני עידן ועידנים הייתה בת הים טירוס צועדת על שפת הים עם הרקולס אהוב ליבה. לפתע פיצח כלבה של טירוס קונכייה קטנה בשיניו, וכהרף עין נצטבע פיו בצבע אדום לוהט. אז אמרה טירוס להרקולס כי אם לא יכין לה שמלה צבועה בצבע זה היא לא תוסיף לראות את פניו. אסף הרקולס קונכיות רבות והכין לטירוס את בגד המלכות הארגמני, שהיה גם לצבען של גלימות המלכים במשך דורות רבים.
ראו גם

ייצור הארגמן בחוף הלבנט
לקריאה נוספת

זהר עמר, הארגמן, פורפורה וארג'ואן במקורות ישראל ועוד בירורים בענייני התכלת, מכון הר ברכה, ה'תשע"ד
זהר עמר, המדריך הקצר למפצח ארגמונים, על אתר, יז (כסלו תשע"ג), עמ' 123-111.
הערות שוליים

↑  נירה קרמון, "תעשיית הארגמן בעת העתיקה באגן המזרחי של הים התיכון", עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, 1986, עמ' 11
↑  שם, עמ' 17.
↑  נירה קרמון, "תעשיית הארגמן העת העתיקה באגן המזרחי של הים התיכון", עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, 1986, עמ' 17.
↑  נירה קרמון, "תעשיית הארגמן בעת העתיקה באגן המזרחי של הים התיכון", עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, 1986, עמ' 12
↑  נירה קרמון, "תעשיית הארגמן העת העתיקה באגן המזרחי של הים התיכון", עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, 1986, עמ' 18.
↑  שם.
1 2  נירה קרמון, "תעשיית הארגמן העת העתיקה באגן המזרחי של הים התיכון", עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, 1986, עמ' 19.
↑  Jensen, L.B., "Royal Purple of Tyre", Journal of Near Eastern Studies, Vol. 22, No. 2 (Apr., 1963), p. 113.
↑  Jensen, L.B., "Royal Purple of Tyre", Journal of Near Eastern Studies, Vol. 22, No. 2 (Apr., 1963), p. 115.
↑  נירה קרמון, "תעשיית הארגמן העת העתיקה באגן המזרחי של הים התיכון", עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, 1986, עמ' 20.
↑  שם, עמ' 20
↑  חני לוין, מרתק: התגלו פיסות בד ארגמן מתקופת דוד ושלמה • צפו, באתר בחדרי חרדים, 28 בינואר 2021
↑  נירה קרמון, "תעשיית הארגמן בעת העתיקה באגן המזרחי של הים התיכון", עבודת גמר לשם קבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, 1986, עמ' 10-11.
↑  לדוגמה בספר דניאל, פרק ה', פסוק ז'
↑  לדוגמה בספר דברי הימים ב', פרק ב', פסוק ו'
↑  ספר שמות, פרק כ"ה, פסוק ד'
↑  ספר דברים, פרק ל"א, פסוק כ"ב
↑  ספר במדבר, פרק ד', פסוק י"ג
↑  נירה קרמון, "תעשיית הארגמן בעת העתיקה באגן המזרחי של הים התיכון", עבודת גמר לשם קבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, 1986, עמ' 10.
↑  Koren, Z., "The First Optimal All-Murex All-Natural Purple Dyeing in the Eastern Mediterranean in a Millenium and a Half", Dyes in History and Archaeology, No. 20(2005), p. 138
↑  Ziderman, I., ""BA" Guide to Artifacts: Seashells and Ancient Purple Dyeing", Biblical Archaeologist, Vol. 53, No. 2(Jun., 1990), p. 98.
↑  מסכת סוטה י"ז, א'
↑  נירה קרמון, "תעשיית הארגמן בעת העתיקה באגן המזרחי של הים התיכון", עבודת גמר לשם קבלת תואר מוסמך, אוניברסיטת חיפה, 1986, עמ' 13-14.
↑  שם, עמוד מס' 13.
| צבעים וייצוגם במחשב |
| --- | --- | --- |
| גוני אפור | לבן • כסף • אפור • שחור |  |
| צבעי היסוד ב-RGB | אדום • ירוק • כחול |  |
| צבעים שניוניים | ציאן • צהוב • מג'נטה |  |
| צבעים שלישוניים | כתום • תרוג • ירוק אביב • תכלת • סגול • ורוד שושנה |  |
| פיגמנטי צביעה | אוכרה • ספיה • כחול פרוסי • וירידיאן • אולטראמרין |  |
| שונות | אינדיגו • ענבר • חום • זהב • נחושת • ארגמן • ורוד • שני • בורדו • בורגונדי • בז' • חאקי • טורקיז • ערמון • פנטון 448c • קרדינל • כתום בטיחותי • ירוק זית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550904405171  LCCN: sh85109204  NKC: ph1217049 
דיוקן הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, הלבוש באדרת עשויה ארגמן צורי. פרט מתוך פסיפס בבזיליקת סן ויטאלה ברוונה, המאה השישית לספירה.
חיי נצח

.
.
סמל הענח' אשר סימל חיי נצח בתרבות מצרים הקדומה
חיי נצח (או אלמוות) הוא הרעיון של חיים בצורה גופנית, נפשית או רוחנית לאורך זמן אינסופי, ללא מוות.
בהיסטוריה ובתרבות

הרעיון של חיי נצח הלהיב דורות רבים בתולדות האנושות. גיבור המחפש חיי נצח הוא הנושא המרכזי של עלילות גילגמש (מהמאה ה-22 לפנה"ס לכל הפחות), וזהו נושאן של יצירות רבות בכל התקופות. במיתולוגיה היוונית האלים האולימפיים שומרים על חיי נצח בעזרת מזון האלים – האמברוסיה ומשקה האלים – הנקטר.
האפשרות של חיי נצח היא נושא מרכזי בדתות ובפילוסופיות רבות, שחלקן, על בסיס ההבחנה בין גוף ונפש, פיתחו את הרעיון של חיי נצח רוחניים – חיים אחרי המוות.
ביהדות, מופיעה ההבטחה לחיי נצח בפרשנות חז"ל לנבואות הגאולה. כך למשל דברי ישעיהו: "בִּלַּע הַמָּוֶת לָנֶצַח" – מפורשים כהעלמות המוות מן העולם.
כמו כן הוא מופיע בספר בראשית: "פן ישלח ידו ולקח גם מעץ החיים ואכל וחי לעולם" (בראשית ג כב).
היתכנות מדעית

בתולדות המדע והפסבדו-מדע חיי הנצח היוו נושא מרכזי לחיפוש וחקר. אחת ממטרותיהם של האלכימאים הייתה מציאת תרופה לכל מחלה באמצעות האלכימיה, ובכך להביא לחיי נצח. בשלב מסוים חיפוש חיי נצח נחשב לנושא מוקצה ולא-מדעי, אך כיום עם התפתחות הגרונטולוגיה חוזר הוויכוח המדעי וניעור, כאשר המדענים כיום חלוקים בשאלה האם חיי נצח פיזיים הם שאיפה בת-הישג או לא.
לעיתים מחשיבים את המדוזה Turritopsis nutricula לבת אלמוות. זאת משום שהיא בעל החיים היחיד הידוע, המסוגל להתגלגל אחורה מהשלב הבוגר שלו, חזרה לשלב הפוליפ. לא ידועה מגבלה על התהליך ולכאורה היצור מסוגל להמשיך ולהתגלגל אחורה לנצח ולדחות את המוות עד אין קץ. בפועל, ה-Turritopsis nutricula אינה בת אלמוות ותוחלת החיים שלה קצרה. זאת משום שלרוב היא מתה מגורמים סביבתיים עוד בטרם הגיעה לבגרות. גם לובסטרים נחשבים לבעלי חיים בעלי פוטנציאל לחיי נצח, עקב קיומו של טלומראז בכל תאיהם. אצל יסעורון אטלנטי, הטלומרים מתארכים עם הגיל במקום להתקצר, תופעה שלא נצפתה באף בעל חיים אחר ומייחסים לה את אריכות ימיו של העוף הקטן הזה.
ראו גם

| --- | --- |
 אל-מת  רונלד דה פיניו  סינתיה קניון:  תוחלת חיים  המדוזה בת האלמוות  קריוניקה
לקריאה נוספת

עדי פרוש, פילוסופיה, ספרות ומה שביניהן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן והוצאת כרמל, 2018, הפרק "חיים ללא מוות – האם הם רצויים? היחס לחיים ללא מוות בשתי יצירות ספרות ובשתי תאוריות פילוסופיות", עמ' 63–99.
הערות שוליים

↑  ספר ישעיהו, פרק כ"ה, פסוק ח'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541087705171  BNE: XX525593  BnF: cb11932095g (data)  LCCN: sh85064531  LNB: 000059815  NKC: ph669149  TDVİA: huld 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צבא הג'יהאד הקדוש

| --- | --- |
דגל צבא הג'יהאד הקדוש

עבד אל-קאדר אל-חוסייני לצד כוחות מיליציית צבא הג'יהאד הקדוש, פברואר 1948
 תקופת הפעילות:  1946–1949 (כ־3 שנים)
 אידאולוגיה:  לאומיות פלסטינית אנטי-ציונות אסלאמיזם
 קבוצות אתניות:  ערביי ארץ ישראל
 מנהיגים:  אמין אל-חוסייני, עבד אל-קאדר אל-חוסייני, חסן סלאמה, אמיל אל-ע'ורי, אבראהים אבו דאיה
 מטה:  ביר זית 
 אזורי פעילות:  פרוזדור ירושלים, רמלה, לוד
 מדינה:  פלשתינה (א"י) 
 חלק מ:  הוועד הערבי העליון
 בעלי ברית:  הליגה הערבית הליגה הערבית  צבא ההצלה
 מתנגדים:  היישוב היהודי  ההגנה  פלמ"ח   אצ"ל   לח"י ישראל ישראל  צה"ל
 קרבות:  מלחמת האזרחים בארץ ישראל 
 
הלווייתו של חוסייני במסגד אל-אקצא שבירושלים, 1948
צבא הג'יהאד הקדוש, הנקרא בעברית גם צבא מלחמת הקודש (בערבית: جيش الجهاد المقدس, בתעתיק מדויק: ג'יש אלג'האד אלמקדס, בכתיב חופשי: ג'יש אל-ג'יהאד אל-מוקאדס) הייתה מיליציה של לוחמים פלסטינים תומכי המופתי. מפקדה הבולט ביותר היה עבד אל-קאדר אל-חוסייני.
תולדות הארגון > שנות ה-30

בשנת 1931 ארגן עבד אל-קאדר אל-חוסייני צעירים באזור ירושלים כדי להתכונן למאבק מיליטנטי. ב-1933 הצטרף אליו אמיל אל-ע'ורי והארגון קרא לעצמו "הג'יהאד הקדוש" ובחר באל-חוסייני למנהיגו. בזמן הקמתו, היו בו 17 חברים, שלושה מהם נוצרים. ב-25 במרץ 1934 התכנסו 27 מחבריו הפעילים ביריחו והחליטו על ארגון של תאים בני חמישה חברים ועל בחירת "ועדה ארגונית עליונה", שתסייע לאל-חוסייני בניהול: נאפד' אל-חוסייני ואמיל אל-ע'ורי (ירושלים), צאלח אל-רימאוי (בית רימא, ליד רמאללה), חסן סלאמה (קולה, ליד לוד) וג'מיל אל-פארס (טלוזה ליד שכם). במהלך 1934 התפתח הארגון. בעזרת תרומות מעשירים נקנו כמאה רובים ואקדחים. על פי ע'ורי, הצטרפו אז 400 צעירים נוספים לארגון, ואלה קיבלו הדרכה צבאית. ביולי אותה שנה גילתה הוועדה העליונה לחאג' אמין אל-חוסייני על קיומו של הארגון. המופתי שמח לשמוע זאת וב-1935 לקח לידיו את הפיקוח על האגודה.
תולדות הארגון > 1946–1948

בשנת 1946 הוקמה המליציה מחדש על ידי הוועד הערבי העליון וסרה למרותו של אמין אל-חוסייני, כקריאת תיגר על מגמת הליגה הערבית לשלול מההנהגה הפלסטינית כל סמכות שהיא בניהול מאבקם, וכתוצאה מסירובה של הליגה הערבית למנות את חאג' אמין אל-חוסייני או את בן דודו עבד אל-קאדר אל-חוסייני למפקד צבא ההצלה, תפקיד בו זכה פאוזי אל-קאוקג'י. יחידות המיליציה אשר הונהגו על ידי עבד אל-קאדר אל-חוסייני וחסן סלאמה לחמו במהלך מלחמת העצמאות  סביב ירושלים ולאורך כביש תל אביב-ירושלים.
עבד אל-קאדר אל-חוסייני הגיע לירושלים בדצמבר 1947 עם כמאה מתומכיו, אשר הוכשרו בסוריה לפני פרוץ המלחמה והפכו לקצינים בצבא שלו. הוא הקים את מפקדתו בעיירה ביר זית שליד רמאללה והחל לגייס מתנדבים. באמצעותם הוא ארגן בהמשך מצור על ירושלים וביצע התקפות מאורגנות על שיירות יהודיות בעיר. במקביל, חסן סלאמה היה אחראי על פעולות הארגון באזור לוד ורמלה ובכניסה לכביש תל אביב-ירושלים.
אל-חוסייני נהרג לבסוף על ידי כוחות ההגנה ב-8 באפריל באזור מצודת הקסטל בעת ניסיון כיבוש המקום. בעקבות מותו של אל-חוסייני הפך אבראהים אבו דאיה למפקד הבכיר של מיליציית צבא הג'יהאד הקדוש באזור ירושלים. מותו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני המריץ בתחילה את הכוחות הערביים, אשר כבשו במהירות את המצודה. אולם זו חזרה לידי הפלמ"ח כאשר יחידה שנשלחה לכבוש את המצודה מצאה אותה ריקה; הכוחות הערביים היו עסוקים באותה עת בהלווייתו של אל-חוסייני. מותו של אל-חוסייני נחשב מכה מוראלית קשה לכוחות הערביים הבלתי סדירים. חסן סלאמה מת מפצעיו בתחילת יוני, לאחר שנפצע קשה בקרבות עם האצ"ל, בסוף מאי, בגזרת ראש העין. כוח נוסף של 'הג'יהאד הקדוש' פעל באזור נצרת עד לכיבושה על ידי צה"ל באמצע יולי.
כאשר הליגה הערבית הקימה את ממשלת כל פלסטין בעזה ב-22 בספטמבר 1948 במהלך מלחמת העצמאות, היא הקימה מחדש את מיליציית צבא הג'יהאד הקדוש, אשר מטרתה המוצהרת כעת הייתה "שחרור פלסטין". ב-3 באוקטובר 1948 הורתה ירדן ללגיון הערבי לפרק את היחידות השונות של מיליציית צבא הג'יהאד הקדוש מנשקן. בפועל המשיכו יחידות אלה בקיומן עד לאביב 1949.
לקריאה נוספת

צבי אל-פלג, מדוע לא קמה מדינה פלסטינית ב-1948?, THE JERUSALEM QUARTERLY, 1989, חוברת מספר 50 בעריכת עמנואל סיון וזאב שטרנהל.
הערות שוליים

↑  יהושע פורת, ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1939-1929, עמ' 162-161.
↑  Simon, Mattar and Bulliet, 1996, p. 114.
Firefly (תוכנה)

| --- | --- |


 מפתח:  אדובי מערכות 
 
Firefly, מוצר של אדובי השייך ל Adobe Creative Cloud, הוא מודל בינה מלאכותית יוצרת המשמש בתחום העיצוב.
Firefly פותח באמצעות פלטפורמת Sensei של אדובי. Firefly מאומן עם תמונות מ־Creative Commons, ויקישיתוף ו- Flickr Commons וכן 300 מיליון תמונות וסרטונים ב־Adobe Stock וברשות הציבור. הוא משתמש בערכות נתוני תמונה כדי ליצור עיצובים שונים. הוא לומד ממשוב משתמשים על ידי התאמת העיצובים שלו.
Firefly שוחרר ב-22 ביוני 2023.
תמונות עירום חסומות בו.
היסטוריה

Firefly הוכרזה לראשונה בספטמבר 2022 בכנס MAX של אדובי. הוא שוחרר בתחילה כגרסת בטא ציבורית במרץ 2023.
NVIDIA Picasso מריץ כמה דגמי Adobe Firefly.
גוגל תכננה להשתמש ב-Firefly ב- Bard, אך בסופו של דבר השתמשה במודל Imagen משלהם.
מאטל, יבמ ודנטסו שיתפו פעולה עם Adobe.