stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פורט הוד
היסטוריה

הבסיס הוקם במלחמת העולם השנייה כשטח אימון וניסויים למשחיתי טנקים, עבורם נדרש שטח רחב-ידיים. הבסיס אוכלס לראשונה בספטמבר 1942 על כמחצית משטחו הנוכחי ובהמשך נרכשו חלקות נוספות. במהלך המלחמה שימש חלק מהבסיס כמחנה שבויים לכ-4,000 שבויי מלחמה. בסוף 1944 נכחו בבסיס 50,228 חיילים ואנשי סגל באימוני חיל רגלים וארטילריה. עם סיום המלחמה הצטמצמה תפוסת הבסיס. ממערב לבסיס הוקמו בשנות ה-40 בסיס חיל אוויר ושדה תעופה ובסיס מחסני תחמושת בשם בסיס קילין (Killeen base) בשטח הנקרא כיום "מערב פורט-הוד" (West Fort Hood), בו אוחסן בשנים 1947-1969 נשק גרעיני.
ב-1954 הועבר הבסיס לאחריותו של הקורפוס השלישי. בשנות מלחמת וייטנאם אומנו בבסיס עשרות אלפי לוחמים לפני שילוחם לווייטנאם. באותה עת שופרו מתקני השהייה במקום והוקמו בו, בין היתר, בית חולים צבאי ואולם תיאטרון.
מאז סוף שנות השבעים יש לבסיס תפקיד מרכזי בצבא ארצות הברית לצורכי אימונים, ניסויי נשק, ובחינת טקטיקות קרביות. במחנה ממוקמת מפקדת פיקוד הניסויים המבצעיים של צבא ארצות הברית.
תאונות ואירועי ירי בבסיס > מותו של סמל לורנס ג'ורג' ספנדר

ב-12 ביוני 2007 נמצאה, לאחר חיפושים נרחבים ברחבי שטחי האימונים, גופתו של סמל לורנס ג'ורג' ספנדר, שמת מהתייבשות במהלך תרגיל ניווט עצמאי בשטח.
תאונות ואירועי ירי בבסיס > אירוע הירי ב-2009

ב-5 בנובמבר 2009 פתח פסיכיאטר צבאי, קצין בדרגת מייג'ור בשם נידאל מאליק חסן, באש מנשקו האישי במגורי חיילים בבסיס, הרג 13 חיילים ופצע 30 נוספים. הוא נפגע מירי אנשי המשטרה הצבאית במחנה, נעצר והואשם ב-13 מקרי רצח. ב-28 באוגוסט 2013 המליץ חבר מושבעים בבית משפט צבאי על עונש מוות.
תאונות ואירועי ירי בבסיס > אירוע הירי ב-2014

ב-2 באפריל 2014 נהרגו ארבעה בני אדם ו-16 נפצעו מירי של חייל המשרת בבסיס, שהתאבד מיד לאחר מכן. החייל היה איוון לופז, בן 34, שירה מאקדח שהיה ברשותו.
אתרים ייחודיים בבסיס

מוזיאון דיוויזיית הפרשים הראשונה
אתר נופש, ספורט ופנאי אגם בלטון (Belton Lake Outdoor Recreation Area (BLORA, על גבול הבסיס, פתוח לציבור
המרכז הרפואי קרל ר. דארנל Carl R. Darnall Army Medical Center
תשעה בתי ספר לילדי המשפחות המתגוררות במקום
אישים בולטים

טוראי אלביס פרסלי, התאמן בבסיס בין מרץ לספטמבר 1958 לפני שליחתו למערב גרמניה
שחקן הקולנוע לוקאס טיל נולד בבסיס וחי בו כילד
הכדורסלן דנילו פינוק נולד בבסיס וחי בו כילד
הערות שוליים

↑  דיווח על ירי בבסיס באפריל 2014, CNN‏ 2 באפריל 2014
↑  היסטוריה של בסיס קילין
↑  אתר פיקוד הבחינה האופרטיבית של צבא ארצות הברית
↑  תמצית דוח ועדת החקיה בדיווח של, יו.אס. איי טודיי, 28 באוגוסט 2007
↑  דיווח, BBC ‏6 בנובמבר 2009
↑  דיווח ב-CNN, ‏12 בנובמבר 2009
↑  דיווח ב- CNN‏, 29 באוגוסט 2013
↑  רויטרס ואיי.פי, ארה"ב: ארבעה הרוגים מירי בבסיס פורט הוד שבטקסס, באתר הארץ, 3 באפריל 2014
↑  אתר המרכז הרפואי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534108005171  LCCN: n82076378  MusicBrainz: f3bd501e-ddca-47b0-a33a-e688c9eefc59  NARA: 10046268  NKC: ge1249119  VIAF: 125510937   WorldCat (עם VIAF): 125510937
לוי פולר

לוי נייט פולר (באנגלית: Levi Knight Fuller;‏ 24 בפברואר 1841 –  10 באוקטובר 1896) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ורמונט בשנים 1880–1882, כסגן מושל ורמונט ה-36 בשנים 1886–1888, וכמושל ורמונט ה-44 בשנים 1892–1894.
ראשית חייו

לוי פולר נולד בעיירה וסטמורלנד שבניו המפשייר, כבנם של וושינגטון ולוסינדה (לבית קונסטנטין) פולר. הוא גדל בווסטמורלנד ובבלוס פולס שבוורמונט. כשהיה בן 13, הוא עבר לברטלבורו, והחל לעבוד כשוליה בבית הדפוס של ג'יימס ה. קאפן. הוא למד את מקצוע הדפוס והוכשר כמפעיל טלגרף, זאת בנוסף ללימודיו בבתי הספר התיכוניים של בלוס פולס ושל ברטלבורו. ב-1856 הוא עבר לבוסטון כדי להיות שוליה של מכונאי, ועבד כמפעיל טלגרף כדי לממן את לימודי הערב שלו בהנדסה ובתעשייה. ב-1857 עבר פולר לברלינגטון, שם הוא עבד כמפעיל טלגרף.
קריירה עסקית

ב-1860 שב פולר לברטלבורו כדי להתחיל לעבוד כמכונאי וכמהנדס בחברת ייצור העוגבים, "אסטי אורגן" (Estey Organ). ב-1865 הוא נשא לאישה את אבי אמילי אסטי, בתו של מייסד החברה. שנה לאחר מכן הוא כבר היה מפקח הייצור הראשי של החברה. בראשית שנות ה-70 היה פולר סגן נשיא החברה, ומסעותיו במטעמה מעבר לים הובילו להרחבת פעילותה אל השוק העולמי. על שמו נרשמו יותר ממאה פטנטים על המצאותיו, כולל סמן גובה הצליל (Scientific pitch notation) חידוש שאומץ על ידי יצרני כלים מוזיקליים בכל רחבי העולם, והישג שתואר על ידי יצרן הפסנתרים סטיינוויי כ"אחד החשובים ביותר, אולי החשוב ביותר, בדברי ימי ההיסטוריה המוזיקלית".
בנוסף לעבודתו באסטי אורגן, היה פולר הבעלים והמפעיל של בית מלאכה משלו. עסק זה נחל הצלחה והוא נודע כיצרן של מקצועות ושל מכונות תפירה. ההמצאות שפולר המציא ושיפר בבית המלאכה שלו כללו מאווררים, מסנני אבק, מכשירים לבדיקת מצבם של שכבת המצע של מסילות ברזל, של מצמדי קרונות הרכבת, מנועים הידראולים, ומכשירים לייבוש גזעי עצים.. פעילויותיו העסקיות הנוספות כללו שירות כחבר מועצות המנהלים של בנק החסכונות של ברטלבורו ושל החברה הלאומית לביטוחי חיים. פולר גם היה מחזיק מניות בחברת הרכבות ברטלבורו ווייטהול, ושמיש כמבקר החברה מטעם מחזיקי המניות.
קריירה צבאית

ביוני 1863, במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, התגייס פולר לצבא האיחוד. בדצמבר 1864 הוא הצטרף לפלוגה A של הרגימנט ה-12 של המיליציה של ורמונט, שבמהלך המלחמה ביצע משימות בתחומי המדינה. הוא התגייס כטוראי, קודם מידית לדרגת סמל, והמשיך בשירותו עד לתום המלחמה. ב-1873 מונה פולר לדרגת ייצוג של קולונל במטהו של המושל ג'וליוס קונברס.
ב-1874 ארגן פולר סוללה ארטילרית קלה. יחידה זו צוידה ומומנה על ידו עד שהיא צורפה ב-1875 אל המשמר הלאומי של ורמונט כפלוגה C של הרגימנט הראשון, ופולר פיקד עליה כקפטן. כתוצאה מפעילותו, המשמר הלאומי של ורמונט היה הראשון שהצטייד בארטילריית שדה. היחידה נודעה בשל יעילותה ודייקנותה, וזכתה בתחרויות תותחנות רבות.
פעילות ציבורית

פולר עסק גם באסטרונומיה, ובנה מצפה כוכבים משל עצמו, מעמד משווני וספרייה. הוא היה אחד המייסדים של אוניברסיטת שאו (אנ') המוסד האקדמי הראשון לאפרו-אמריקאים בקרוליינה הצפונית. פולר שימש כחבר בחבר הנאמנים של הספרייה החופשית של ברטלבורו, והיה נשיא מועצת הנאמנים של אקדמיית ורמונט. כתוצאה מפועלו לפיתוח סמן גובה הצליל, הוא החל לאסוף קולנים נדירים ובעלי ערך. לאחר מותו, הוערך השווי של אוסף זה של מעל 300 קולנים ב-10,000 דולר (372,000 דולר בערכים של 2024).
פולר היה חבר באגודה האמריקאית למהנדסים מכניים (אנ'), האגודה האמריקאית לקידום המדע (אנ'), החברה האסטרונומית של הפסיפיק (אנ'), ואגודת מהנדסי החשמל. הוא היה נשיא סניף ורמונט של בני המהפכה האמריקאית, וחבר במכון לשירות צבאי של ארצות הברית (אנ').
פולר היה חבר בבונים החופשיים, אבירי ההיכל (אנ'), המסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן, ובמסדר המתוקן של הגברים האדומים (אנ'). הוא היה פעיל בכנסייה הבפטיסטית ושימש כיושב הראש של הוועידה הבפטיסטית של ורמונט, בנוסף לשירותו כמפקח הראשי על בית הספר של יום ראשון בכנסייה הבפטיסטית של ברטלבורו.
פולר קיבל תוארי כבוד מאוניברסיטת ורמונט ב-1893, ומאוניברסיטת נורוויץ ב-1895. אולם פולר באקדמיית ורמונט קרוי על שמו.
קריירה פוליטית

כאיש המפלגה הרפובליקנית שימש פולר בכמה משרות בממשל המקומי, כולל מעריך שומה ושופט שלום. בשנים 1880–1882 הוא ייצג את מחוז וינדהאם בסנאט של ורמונט. במהלך תקופת כהונתו בסנאט הוא היה יושב ראש ועדת הכספים, שבה הוא הוביל את העברת החוק לרפורמה בחוקי המיסוי של ורמונט. הוא גם היה חבר בוועדה לענייני צבא ובוועדה לרכבות.
ב-1886 נבחר פולר כסגן מושל ורמונט, וכיהן בתפקיד עד 1888. בסיום מושב בית המחוקקים של 1886, קיבלו הסנאטורים החלטה פה אחד לשבח את פולר על הנימוס וההגינות שהיו מנת חלקו בתפקידו כנשיא הסנאט.
ב-1892 נבחר פולר כמועמד הרפובליקנים לתפקיד מושל ורמונט. הוא ניצח בבחירות הכלליות וכיהן בתקופת כהונה אחת של שנתיים כפי שהיה אז מקובל על פי כלל ההרים של המפלגה הרפובליקנית. כמי שהיה פעיל בתנועת "הכבישים הטובים" (good roads) בסוף המאה ה-19, תקופת כהונתו של פורל עמדה בסימן תחילת המאמצים לפקח לראשונה על סלילת הכבישים ותחזוקתם. כמושל, פיקח פולר גם על השתתפותה של ורמונט בהתערוכה העולמית של שיקגו ב-1893, ונסע לשם כדי לבקר בביתן של המדינה.
שנותיו האחרונות

פולר התגורר בבית שהיה בנוי בסגנון ויקטוריאני ושאותו הוא כינה "פיין הייטס" (Pine Heights). לימים פותח המבנה כמעון לקשישים בשם עדן פארק. לאחר תום כהונתו כמושל, שב פולר לעבודתו באסטי אורגן.
לוי פולר נפטר בברטלבורו ב-10 באוקטובר 1896. מותו יוחס לעבודת יתר ולאנמיה ממנה סבל. הוא נטמן בתחילה בבית הקברות פרוספקט היל שבברטלבורו, וב-1900 הועברה קבורתו לבית הקברות מורנינגסייד.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1593-1594
ביאורים

↑  על אף שמו הוא לא היה יהודי כלל וכלל. אמריקאים נוצרים רבים נהגו ונוהגים לתת לילדיהם שמות מהתנ"ך, והשם לוי לא יוצא דופן בהקשר זה.
איסטה - בית הספר הבין-לאומי לאמנויות המקדש

איסטה (באנגלית: The International School of Temple Arts, לרוב בקיצור ISTA; בעברית: בית הספר הבין-לאומי לאמנויות המקדש) הוא ארגון המתאר את עצמו כמקדם ריפוי מיני ויחס בריא כלפי מין ואת הסדנאות שלו כעוסקות בהיבטים הרוחניים של מין.
באבא דז ניקולס, מייסד איסטה, בשנת 2019
איסטה נוסד בשנת 2007 על ידי באבא דז ניקולס באריזונה, כארגון ללא מטרות רווח. התכנים שמלמד איסטה מושפעים מנאו-טנטרה ופרשנויות מערביות לשמאניזם. פעילות בעירום מלא ופעילויות אחרות המתרחשות באיסטה גרמו למחלוקת והתנגדות להפעלת סמינרים של הארגון במקומות מסוימים.
הישראלי אוהד אזרחי הוא מורה בכיר בארגון וסייע בניסוח של חלק מתכני הסמינרים שלו.
מחלוקת והאשמות בפגיעה מינית כנגד מורים של הארגון

העיתונאית אנקה ריכטר כתבה ב-Byron Shire Echo כי "הייתה תרבות הרמון סמויה באיסטה... גברים הקיפו את עצמם במאהבות צעירות, לעיתים קרובות חניכות שלהם, שהואצו אז [לתפקידי] מתלמדות ומנחות". כמה מבכירי הארגון הואשמו בביצוע מעשים מיניים עם משתתפים ללא הסכמתם או תוך הסכמה שהושגה דרך לחץ.  אישה אחת אמרה שהיא נאנסה על ידי מורה של הארגון לאחר שסימם אותה ב-MDMA.
בשנת 2021 הארגון הצהיר כי הוא מיישם מדיניות חדשה כך שבאופן זמני לא יתאפשר למורים לקיים יחסי מין עם משתתפים בזמן ההכשרות.
בתחקיר שהתפרסם במגזין The Cut מבית ה-ניו יורק (מגזין) במרץ 2025 הואשמו מספר מורים של איסטה, כולל מורים בכירים, בפגיעה מינית ובפרקטיקות מפוקפקות אחרות. רשימה חלקית של ההאשמות המוזכרות במאמר כוללת:
אוהד אזרחי נאשם בכך שבמהלך מסיבה ב-2021 שארגן אזרחי, קיבלה אישה בת 20 שתי מנות MDMA, המנה השניה ניתנה על ידי אזרחי עצמו, מה שגרם לה לחולשה ובלבול ובמצב זה היא הותקפה מינית על ידי אזרחי. בנוסף, מוזכר כי ישנם דיווחים רבים המאשימים את אזרחי בפעילות מינית לא בהסכמה עם תלמידות במהלך אירועי איסטה.
ברוס ליון הואשם על ידי באבא דז במכתב מ-2 בספטמבר 2024, כי מקדש היידן בניוזלינד שיוסד ומנוהל על ידי ליון היה קשור לאירועי אונס, טראומה והתאבדות.
באבא דז מואשם בלחץ מתמשך ואגרסיבי על תלמידים לפעילות מינית במהלך סדנאות איסטה. יתרה מכך,  נטען הוא כי הפיץ את האמונה שאינטראקציות מיניות עם מנהיגים גברים יכולים לשמש מקור לריפוי לנשים, מושג המכונה על ידי כמה עוזרים לשעבר "The Magic Cock".
מיכל מעיין דון מואשמת כי כאשר משתתפת דיווחה שנאנסה במהלך טקס בסמינר Level 2, דון דחתה לכאורה את ההאשמות, ורמזה שלכל אחד יש "טורף" בתוכו ורמזה שחוויתה של המשתתפת הייתה תוצאה של חוסר האיזון הפנימי שלה.
כמו כן, מספר משתתפים דיווחו על כך שחוו פסיכוזה בעקבות השתתפות בסמינרי איסטה.
מחלוקת והאשמות בפגיעה מינית כנגד מורים של הארגון > תגובת איסטה למחלוקת

בנובמבר 2024, איסטה פרסם תגובה פומבית המתייחסת למספר מחלוקות הקשורות לפעילות הארגון. התגובה כללה התייחסות לטענות ודיווחים שהוצגו בכלי תקשורת באירופה ובניו זילנד, התייחסות לטענות לפיהן איסטה פועלת ככת ולהצהרה של המרכז הישראלי לנפגעי כתות בה מצוין כי "המרכז זיהה בפעילויות של איסטה ושל מורים הקשורים בו מאפיינים מדאיגים בעלי פוטנציאל של פגיעה בְּמשתתפים".
התגובה של איסטה התייחסה גם לתמיכה של סטיבן חסין, מומחה לדינאמיקות של כתות, בהצהרת המרכז לנפגעי כתות. בנוסף נאמר בהודעת הארגון כי אירעו הטרדות כנגד חברי הארגון וכנגד מקומות המארחים סמינרים, הטרדות שהארגון מייחס לאנשים המבקרים את הארגון. כמו כן התייחס הארגון להאשמות הנוגעות לטקסים של הקרבה טקסית של חיות ושטניזם בסמינרים שלו. לבסוף הבהיר הארגון את מעורבותו ב"מחנה אהבה שמאני" - אירוע שהיה אמור להתקיים במחנה הריכוז אושוויץ, שבסופו של דבר לא יצא אל הפועל.
קריאה נוספת

הקרבה פולחנית
פגיעה מינית
כת
אוהד אזרחי
שטניזם
הערות שוליים

↑  Stuff, www.stuff.co.nz
↑  https://www.schooloftemplearts.org/Page/93/about-ista
↑  "About ISTA". ISTA. 2015. נבדק ב-2018-03-10.(הקישור אינו פעיל, September 2024)
↑  Dez, Baba (2014). "About Me". Babadez. אורכב מ-המקור ב-12 במרץ 2018. נבדק ב-2018-03-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Baba Dez Nichols". ISTA. 2015. אורכב מ-המקור ב-11 במרץ 2018. נבדק ב-2018-03-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vom Frauenarzt zum Gigolo: Wenn der erste Orgasmus erst mit 40 kommt". Brigitte (בגרמנית). 2018-04-07. נבדק ב-2018-04-11.
↑  "Denmark ISTA Spiritual Sexual Shamanic Experience Level 1 -". ISTA. 2017-05-25. אורכב מ-המקור ב-12 באפריל 2018. נבדק ב-2018-04-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wer bin ich ohne meine Ängste?" [Who am I without my fears?]. SZ Magazin (בגרמנית). 2017-11-25. אורכב מ-המקור ב-2019-03-01. נבדק ב-2023-01-25.
↑  Whitehurst, Patrick (15 ביולי 2011). "Sedona Temple granted permit". Sedona Red Rock News. אורכב מ-המקור ב-22 ביוני 2019. נבדק ב-2018-03-10. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Echo, The (2023-08-04). "The accidental cult tourist". Byron Shire Echo (בAustralian English). נבדק ב-2023-08-08.
1 2  "Complainants warn against 'sacred sexuality' courses at International School of Temple Arts". NZ Herald (בNew Zealand English). 2023-10-22. נבדק ב-2023-10-21.
↑  "'He Said That if I Stroke Him Men Would Want Me': The Dark Truth Behind the 'Sacred Sexuality' Community". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2023-10-21.
↑  Kynlífs shamanisma námskeiðin voru haldin á Sólheimum – „Ég er ekkert rólegur yfir þessu“, DV, ‏2024-11-30 (באיסלנדית)
1 2  Anya Kamenetz, The Neo-Tantric Sex Group That Promised to Change, The Cut, ‏2025-02-28 (באנגלית)
1 2  https://ista.life/ista-responds
M6 Bomb Service Truck

| --- | --- |

M6 Bomb Service Truck
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  שברולט
 שנות ייצור:  1942–1944
 יחידות שיוצרו:  כ-7,000
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס
 רוחב:  1.80 מטר
 משקל:  2,739.7 ק"ג (ריק)  2,868.7 ק"ג (בנסיעה)
 בסיס גלגלים:  3.175 מטר
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, בטור, 3.9 ליטר המפיק 83 כ"ס ב-3,100 סל"ד (מנוע "שברולט" מסוג "Chevrolet BV1001 235")
M6 Bomb Service Truck הייתה משאית מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס אשר יוצרה בתקופת מלחמת העולם השנייה, בין שנת 1942 לספטמבר 1944.
הדגם "M6 Bomb Service Truck", אשר הוגדר כמשאית שרות מטען היה גורר עגלות תחמושת למטוסים בשדות תעופה צבאיים מסוג "M5 Bomb Trailer" (אנ'), ויכול היה לגרור עד 5 עגלות מהסוג הנ"ל.
"M6 Bomb Service Truck"

הנעה כפולה 4x4.
ללא גג קשיח וללא דלתות.
2 מכלי דלק - 113.56 ליטר + 68.14 ליטר.
טווח נסיעה - 402.33 ק"מ.
מרווח גחון 48.10 ס"מ.
תמונות

דגם "M6 Bomb Service Truck"
דגם "M6 Bomb Service Truck"
דגם "M6 Bomb Service Truck"
דגם "M6 Bomb Service Truck"
ראו גם

שברולט
שברולט G506
הערות שוליים

↑  דגם "M6 Bomb Service Truck" wheelsofvictory.com/chevbombservice
↑  Doyle, David (2011). Standard Catalog of U.S. Military Vehicles (second ed.). Iola, WI: Krause Publications. ISBN 1-4402-2572-9.
↑  דגם "M6 Bomb Service Truck" books.google.co.il
↑  דגם "M6 Bomb Service Truck" - מפרט טכני scribd.com/document/246780488/TM-9-1765A-BOMB-SERVICE-TRUCK-M6
אוליבייה החמישי דה קליסון

| --- | --- |

פסלו של דה קליסון שהוצב על קברו
 לידה:  23 באפריל 1336 שאטו דה קליסון (צר'), פיי דה לה לואר, הלואר האטלנטי, צרפת צרפת
 פטירה:  23 באפריל 1407 (בגיל 71) טירת ז'וסלין (אנ'), בריטאני, צרפת צרפת
 מדינה:  צרפת צרפת
 כינויים נוספים:  "הקצב"
 תפקיד:  מפקד צבא צרפת
 בת זוג:  קטרין דה לבל (צר') מרגריט דה רואן
 חתימה:  Signature Clisson.png
אוליבייה החמישי דה קליסון (בצרפתית: Olivier V de Clisson; נולד 23 באפריל 1336 – נפטר 23 באפריל 1407) הוא אציל צרפתי ששימש בחייו כמפקד צבא צרפת (צר').
במשך כ-30 שנים היה מעורב ב"מלחמת הירושה של ברטאן" (צר') בניסיון לזכות, ללא הצלחה, בתואר "דוכס ברטאן". תחילה נתמך על ידי הבריטים ובהמשך עבר צד וחבר למלך צרפת.
כמפקד צבא צרפת השתתף במלחמת מאה השנים ו"זכה" בכינוי "הקצב" לאחר שהטיל מומים ביריביו ואף הרג שבויים.
ביוגרפיה > נעורים

דה קליסון נולד ב-1336 בבית המשפחה "שאטו דה קליסון" (צר') שבחבל פיי דה לה לואר, מחוז הלואר האטלנטי, צרפת. אביו, אוליבייה הרביעי דה קליסון (צר') היה אציל בעל אדמות בברטאן ואימו ז'אן דה בלוויל קליסון (צר') השתייכה אף היא למשפחת אצולה.
האב היה מעורב בתחילתה של "מלחמת הירושה של ברטאן" (צר'), שנמשכה בשנים 1365-1341, ובחר לעמוד לצידם של שרל, דוכס ברטאן (צר') ומלך צרפת. לקראת מתקפת הבריטים על מערב צרפת מונה לפקד על הכוח הצבאי שהגן על העיר ואן. ב-1342 הטילו הבריטים מצור על ואן ושבו את האב אך שחררו אותו לאחר זמן קצר תמורת דמי כופר נמוכים, יחסית. מלך צרפת פיליפ השישי ויועציו האשימו את האב שהסכמת הבריטים לתנאי השחרור המקלים נבעה מקשרים חתרניים של האב עם מלך אנגליה אדוארד השלישי שהביאו לכך שמסר את ואנס לידי הבריטים ללא קרב. על בסיס האשמות אלו הועמד האב למשפט בפריז, נדון למוות והוצא להורג באוגוסט 1343 כשבנו היה בן שבע.
האם, ז'אן דה בלוויל קליסון (צר'), שירשה את רכוש בעלה, השביעה את בניה אוליבייה החמישי ואחיו גיום שיש לנקום את מות האב. היא גייסה ספינות מלחמה, חימשה אותן ויצאה לתקוף נמלים צרפתיים בברטאן. המערכה הזו הסתיימה בהטבעתן של ספינותיה של ז'אן שמצאה עצמה מיטלטלת 5 ימים עם שני ילדיה בסירת הצלה עד שניצלה על ידי תומכים כשבמהלך ימים אלו נפטר בנה גיום.
ב-1349, כשהיה בן 13, הגיע דה קליסון עם אימו ז'אן לאנגליה וצורף לחצרו של מלך אנגליה אדוארד השלישי כשבתקופה זו נישאה אימו לקצין בריטי ממשמר המלך.
ביוגרפיה > מלחמות הירושה של ברטאן

ב-1359, לאחר עשר שנים באנגליה, הצטרף דה קליסון למשט צבאי שיצא מבריטניה לכוון צרפת, בפיקודם של אדוארד השלישי והטוען לכתר מחוז ברטאן, ג'ון הרביעי (אנ'). משט זה הנחית חיילים בחופי צרפת כדי להצטרף ל"מלחמת הירושה של ברטאן" (צר') שהילה ב-1341. אחד משיאיה של מלחמה זו היה ב-1356 עם נפילתו, בשבי הבריטי, של מלך צרפת ז'אן השני.
ב-1360 חתמו צרפת ואנגליה על הסכם ברטיני במסגרתו התפייסה צרפת עם משפחת קליסון, החזירה את כבודו של האב, שהוצא להורג, וכן חלק מהרכוש, התארים והזכויות שהיו לבני המשפחה.
על אף חתימת הסכם זה המשיכו כוחות צרפתים, בתמיכת בריטניה, להילחם במערב צרפת על השלטון בברטאן כשמצד אחד התייצב הטוען לכתר, ג'ון הרביעי (אנ'), בסיועם של האנגלים ושל דה קליסון ומולם התייצב הדוכס הנוכחי של ברטאן, שארל דה בלואה (צר') שנתמך על ידי מלך צרפת שארל החמישי.
ב-29 בספטמבר 1365, כחלק מהמאבק על דוכסות ברטאן, התחולל קרב אוריי (אנ') בעיר אוריי (אנ'). הקרב הסתיים בניצחון הצרפתים נתמכי בריטניה בראשות ג'ון הרביעי, במותו של שארל דה בלואה ובנפילתו בשבי של מפקד צבאו. ניצחון זה הביא, לכאורה, לסיום "מלחמת הירושה" כשמעמדו של דה קליסון, כתומכו של ג'ון הרביעי, התחזק אומנם כתוצאה מהקרבות אך במהלכן נפצע ואיבד את עינו.
עם סיום הקרבות החלו שיחות שלום בין ז'אן (צר'), אלמנתו של שארל דה בלואה (נציגת שושלת בלואה) לבין ג'ון הרביעי (נציג שושלת מונפור). השיחות הסתיימו ב"הסכם גורנדה הראשון" (אנ') לפיו ג'ון הרביעי הוכתר כדוכס ברטאן. דה קליסון, שציפה להנות מתמיכתו בצד המנצח, גילה, לאכזבתו, שקרקעות סמוכות לנחלותיו (ובמרכזן טירת "לה גבר" (אנ')), אותן רצה לספח, נמסרו למפקד הצבאי הבריטי שסייע לג'ון הרביעי. דה קליסון הזועם מחה כנגד החלטותיו אלו של ג'ון הרביעי ואף נחשד שהעלה באש את טירת "לה גבר". מעשים אלו הכעיסו את ג'ון הרביעי ועל אף הסנטימנטים לשותפו למאבק הלאים חלק מקרקעותיו של דה קליסון, כעונש.
ב-1366 מונה דה קליסון לשגריר ברטאן בפריז על מנת לוודא, אצל המלך שארל החמישי, שעצמאות המחוז נשמרת.
ביוגרפיה > שינוי הנאמנות

התקופה שדה קליסון פעל בפריז, בחצרו של שארל החמישי, הביאה לשינוי בנאמנותו ולאחר תקופה ארוכה של נאמנות לברית עם בריטניה החל דה קליסון לנטות לצד הצרפתי. צעד זה נעשה על אף שבני הברית החדשים שלו, ובראשם שארל החמישי, היו אחראים להוצאתו להורג של אביו.
במסגרת שינוי זה החל דה קליסון, באביב 1369, לייעץ למלך צרפת איך לתקוף את אנגליה ואף נשלח, מטעם המלך, לכבוש עיר צרפתית שהייתה תחת שלטון בריטי. שינוי זה בא לאחר שמלך צרפת החל למסור לדה קליסון נכסים בנורמנדי. דה קליסון החליף נכסים אלו בנכסים בעיר ז'וסלין (אנ') במרכז ברטאן, שהייתה תחת שליטה בריטית. לאחר שהועברו הנכסים על שמו חתם דה קליסון אמנה עם מלך צרפת שהעמידה רכוש זה תחת ריבונותו. מהלך זה עורר מורת רוח מצד הבריטים ובמיוחד מצד דוכס ברטאן, ג'ון הרביעי. ב-1370 הקים דה קליסון את טירת ז'וסלין (אנ') על הקרקעות החדשות שרכש.
באותה שנה הצטרף דה קליסון לכוח צבאי, בפיקודו של מפקד צבא צרפת ברטרנד דו גוסלין (אנ'), שניצח את הבריטים ב"קרב פונוואלאן" (אנ') בדרום מערב צרפת. בהמשך אותה שנה עזרו עצותיו של דה קליסון לבלום מתקפה אנגלית על פריז.
ביוגרפיה > חידוש מאבק השליטה על ברטאן

הניצחון בקרב אוריי ב-1365 הביא לרגיעה זמנית בלבד במאבק על השליטה בברטאן. 1371 התאפיינה בהחמרת הסכסוך בין הבריטים לצרפתים כשדה קליסון היה מעורב במתקפה בדרום מערב צרפת ביישובים במחוז גיין. במערכה זו באה לידי ביטוי האכזריות של הצדדים ביחס לשבויים ושם "זכה" דה קליסון בכינוי "הקצב" לאחר שהוציא להורג 15 שבויים ממחנה תומכי בריטניה כנקמה על הוצאתו להורג של מנהל האחוזה שלו.
ההתמקדות של המאבק בין בריטניה לצרפת בברטאן הטיל עול כספי כבד על תושבי המחוז ודוכס ברטאן, ג'ון הרביעי, הטיל מיסים על בעלי האחוזות (ודה קליסון ביניהם) וגרם למירמור רב-נגדו. במקביל חתם ג'ון הרביעי הסכם שיתוף פעולה מחודש עם הבריטים.
צעדו זה של ג'ון הרביעי הביא לכך שמלך צרפת, שארל החמישי, הורה למפקד צבאו ברטרנד דו גוסלין (אנ') לפעול, בשיתוף עם דה קליסון, כנגד ג'ון הרביעי. הפעולה הצבאית בשילוב הלחץ הכלכלי גרם לרבים מאצילי בריטאני להפנות עורף לג'ון הרביעי שנאלץ, בסופו של דבר, לצאת לגלות באנגליה.
עזיבתו של ג'ון הרביעי פתחה בפני דה קליסון הזדמנות להתמנות לדוכס ברטאן אך מלך צרפת, שארל החמישי, העדיף למסור תואר זה לאחיו של שארל, לואי הראשון מאנז'ו (אנ'). בפועל לא גר לואי מאנז'ו בברטאן ולכן סומן דה קליסון ליורש אפשרי של הדוכסות.
ב-1373, זמן מה לאחר בריחתו של ג'ון הרביעי לאנגליה, הוא החל לאסוף צבא כדי לחזור לצרפת ולתבוע בחזרה את מעמדו בדוכסות ברטאן. לשם כך גייס את ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר ו-10,000 מחייליו והפליג איתם לצרפת שם החלו מסע לכיבוש מחדש של יישובים צרפתים בברטאן (כמו סן-בריו). כדי להתמודד עם צעד זה החל דה קליסון לבנות צבא משלו שיעצור את האנגלים, מהלך שנעצר בעקבות פתיחת שיחות על הפסקת אש שהתנהלו בין מלכי צרפת ואנגליה. תוך כדי שיחות אלו הטילו האנגלים מצור על העיר ברסט שנמשך עד 1377 כשכבשו את העיר. באותה שנה הפכה ברסט למאחז האחרון של האנגלים בברטאן.
ב-1378 פרסם מלך צרפת, שארל החמישי, צו המורה על סיפוח מלא של מחוז ברטאן לצרפת וביטול עצמאותם של אציליה (כולל דה קליסון) כשהמשמעות היא התמודדות אצילי המחוז עם ג'ון הרביעי שביקש לחזור לתפקידו כדוכס ברטאן. מלך צרפת פנה למספר מאצילי המחוז לקבל את תמיכתם בהתנגדות לחזרתו של ג'ון הרביעי לתפקידו. רוב האצילים, וביניהם דה קליסון, הסכימו לתמוך במלך צרפת כשלדה קליסון הייתה שאיפה נסתרת לזכות בכך בתואר המיוחל של דוכס ברטאן. לאכזבתו של דה קליסון (בפעם השנייה) הגיע מלך צרפת להסכם חשאי עם מלך אנגליה שהחזיר את ג'ון הרביעי לתפקיד (למעט נכסיו של דה קליסון וביניהם העיר נאנט).
ביוגרפיה > הפיקוד על צבא צרפת

ב-1380 נפטר מפקד צבא צרפת, ברטרנד דו גוסלין (אנ'), ומלך צרפת, שארל השישי, מינה את דה קליסון למחליפו. דה קליסון החזיק בתפקיד זה עד 1392.
ב-1381 נחתם "הסכם גורנדה השני" שהסדיר מחדש את היחסים בין מלך צרפת (שארל השישי) לדוכס ברטאן (ג'ון הרביעי). במסגרת זו חתמו דה קליסון וג'ון הרביעי על הסכם בעלי ברית.
ב-1382 יצא דה קליסון, עם צבא המלך, למערכה צבאית בפלנדריה, בלגיה, כדי להגן על לואי השני, רוזן פלנדריה (בן בריתו של מלך צרפת), שהתמודד מול מורדים שמחו נגד שלטון הפאודליזם. בקרב רוזנבק (אנ'), שהתחולל בנובמבר 1382, זכה דה קליסון בניצחון מוחץ לאחר שצבאו הרג כ-25,000 מורדים שלא יכלו להתמודד עם מקצוענות החיילים הצרפתים. מלך צרפת, שארל השישי, התלווה לצבא הצרפתי והשמועות על המרד נגד הפיאודלים בפלנדריה כמו גם העדרו של המלך מפריז גרמו למרד עממי בעיר כנגד השלטון. הניצחון בפלנדריה והחזרה של החיילים לפריז הביאו לדיכוי המרד אך דה קליסון לא סלח והעמיד בפני המורדים את הבחירה בין משפט לקנס כשכל המורדים בחרו בחלופת הקנס.
מכיוון ששארל השישי היה רק בן 12 כשהומלך הפך דה קליסון, בנוסף להיותו מפקד צבא המלך, להיות אחד מהיועצים הקרובים ביותר למלך הצעיר.