stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחלת מינמטה

| --- | --- |

מתיל כספית
 תחום:  רפואת חירום 
 גורם:  methylmercury(1+) 
 סיווגים
 ICD-10:  T56.1 
 
מחלת מינמטה (ביפנית: 水俣病) או מחלת צ'יסו-מינמטה היא תסמונת נוירולוגית הנגרמת כתוצאה מהרעלת כספית. תסמיני המחלה כוללים בין היתר אטקסיה, קהות תחושה בידיים וברגליים, חולשת שרירים (מיאסטניה) כללית, שדה ראייה מצומצם ופגיעה ביכולות השמיעה והדיבור. במקרים חמורים גורמת המחלה אף לשיגעון, שיתוק, קומה ומוות כעבור שבועות מהופעות התסמינים. המחלה יכולה להופיע בצורה של מום מולד ולפגוע בעובר ברחם.
המחלה כתוצאה מהרעלת מתיל כספית ([CH3Hg]+), ונצפתה לראשונה במינמטה במחוז קוממוטו ביפן ב-1956 בעקבות שחרור החומר בשפכים תעשייתיים של מפעל של צ'יסו במהלך השנים 1932 עד 1968. מתיל כספית הצטבר בגופם של דגים במפרץ מינמטה ובים יצושירו, וכאשר אלו נאכלו על ידי האוכלוסייה המקומית, הם החלו לסבול מהרעלת כספית. אף על פי שהזיהום גרם למותם של בני אדם וחיות במשך 36 שנים, הממשלה וחברת צ'יסו כמעט ולא פעלו כדי למנוע את הזיהום.
עד למרץ 2001, הוכרו באופן רשמי 2,265 נפגעים שסבלו ממינמטה (מהם מתו 1,784), ומעל ל-10,000 קיבלו פיצויים כספיים מצ'יסו. ב-2004 שילמה צ'יסו 86 מיליון דולר פיצויים, ובאותה השנה נדרשה גם לנקות את הזיהום.
ב-1965 התפרצה מחלת מינמטה גם במחוז ניאיגטה.
ראו גם

מינמטה (סרט)
אסון החיטה המורעלת בעיראק, שנגרם מהרעלת כספית
הערות שוליים

↑  Official government figure as of March 2001. See "Minamata Disease: The History and Measures, ch2"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4210050-1  NDL: 00567656 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחלות ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מאט שוורץ

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1971 (בן 52) חיפה, ישראל 
 מוקד פעילות:  לונדון
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 עיסוק:  מפיק מוזיקלי, פזמונאי, מלחין, מעבד מוזיקלי, מתכנת, טכנאי קול, טכנאי מיקס, תקליטן
 סוגה:  האוס • אלקטרונית • טריפ הופ • פופ • רוק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה בס, גיטרה, קלידים
 חברת תקליטים:  דסטינד • סוני • יוניברסל • EMI • BMG • האחים וורנר • רובינס • מיניסטרי אוף סאונד
 שיתופי פעולה בולטים:  יאנגבלאד, הלסי, טראוויס בארקר, בולט פור מיי ולנטיין, Massive Attack, רובי ויליאמס, טרבור הורן, אליוט מינור
 
מאט שוורץ (באנגלית: Matt Schwartz; נולד ב-26 באוקטובר 1971) הוא מפיק מוזיקלי, פזמונאי, מלחין, מעבד מוזיקלי, מתכנת, טכנאי קול, טכנאי מיקס ודי ג'יי ישראלי-בריטי.
קורות חיים

שוורץ נולד בשכונת נווה יוסף שבחיפה. הגיע ללונדון בראשית שנות ה-90. בוגר אוניברסיטת קינגסטון. בשנת 1998 החל להתרכז בקריירה שלו כמפיק מוזיקלי. בשנת 2000 הקים את חברת תקליטי הדאנס "דסטינד רקורדס".
בשנת 2009 הוציא את הסינגל הדאנס האינסטרומנטלי "Heartbreak" תחת השם "אמ'בלאק". הסינגל זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של הבילבורד. בהמשך, הוציא סינגלים נוספים כדוגמת "Crash" שזכו להצלחה ניכרת והצליחו להגיע למצעד שירי הדאנס של הבילבורד אף הם.
בשנת 2012 הפיק את שירה של הזמרת קיילי מינוג, "Timebomb", שהפך במהרה ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב של הבילבורד.
בשנת 2018 החל לעבוד באופן צמוד עם הזמר יאנגבלאד. בינואר יצא לאור מיני-אלבומו הנושא את שמו שהפיק שוורץ. בינואר 2019 הוציא יאנגבלאד את השיר "11 Minutes" בהשתתפות הלסי וטראוויס בארקר. השיר הופק על ידי שוורץ, הגיע למקום הראשון במצעד השירים מתחת להוט 100 וזכה במעמד פלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי.
חיים אישיים

שוורץ מתגורר בלונדון.
הערות שוליים

↑  Info→Dissolved Girl, MASSIVEATTACK.IE (באנגלית)
1 2  Latest News, Prism Sound (באנגלית)
↑  M'Black, Billboard
↑  Q&A: Yungblud Releases Self-Titled Genre-Explorative Debut EP / Ones To Watch, Ones To Watch
↑  Watch Yungblud, Halsey + Travis Barker Perform ‘11 Minutes’ Live At The iHeart Awards - News, Rock Sound Magazine (באנגלית)
↑  Halsey, Billboard
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: df0e96fe-6625-4891-9402-dde3df89d654
לייב מלאך

| --- | --- |

 לידה:  1894 זבולן, רפובליקת פולין 
 פטירה:  16 ביוני 1936 (בגיל 42 בערך) פריז, צרפת 
 שם לידה:  אריה ליב זלצמן
 מדינה:  פולין 
 לאום:  יהודים 
 שפות היצירה:  יידיש
 תחום כתיבה:  סיפורת, שירה, מחזות
 
לייב (ליבל) מלאך הוא שם העט של אריה ליב זלצמן (1894, ליד ראדום, פולין – 16 ביוני 1936, פריז), סופר, משורר ומחזאי יידיש.
תולדות חייו ויצירתו

לייב מלאך נולד למלמד עני שסחר בסוסים. למד אצל אביו, ובגיל עשר התייתם מאמו. את שם משפחתה, מלאך, אימץ לעצמו כשהחל לפרסם את יצירותיו. לאחר מות אמו עבר לבית סבו, ובהיותו בר מצווה הגיע לוורשה. החל לעבוד בגיל צעיר, והיה בין היתר גם שוליית אופה, מדביק טפטים ועוזר למלטש מראות. בוורשה החל בכתיבת סיפורים ומערכונים ביידיש, ושם התפרסמו יצירותיו הראשונות ביידיש.
בשנת 1922 היגר לארגנטינה, והשתקע בבואנוס איירס. בבואנוס איירס פרסם מחזות ראשונים שזכו להצלחה, והשתתף בשבועון לילדים יידישאי בשם 'פאר גרויס און קליין' (יידיש: "לגדול ולקטן"). בעשר השנים האחרונות לחייו נדד הרבה בין הקהילות היהודיות בעולם. בין השנים 1926–1936 ביקר לייב מלאך בספרד, בהולנד, בפולין ובארצות הברית, והגיע גם לארץ ישראל. בשנת 1935 ישב בארץ, ועבד כפועל חקלאי וכפועל בניין. על ביקורו בארץ פרסם ספר מסעות בשם 'רפורטז'ות מארץ ישראל' (ביידיש: "פאלעסטינע-רעפארטאזשן"). בעת ביקורו בארץ קשר קשרים עם מתרגמים עבריים.
לייב מלאך כתב ביידיש לילדים, שירים ובלדות, סיפורים עממיים מעובדים וביוגרפיות. יצירותיו לילדים התפרסמו ברחבי העולם היהודי. המחזות שכתב לתיאטרון היידיש היו מלודרמטיים, ועסקו בין השאר בנושאים שלא היה נהוג להזכירם במחזות, כגון הזנות ברחוב היהודי.
לייב מלאך נפטר באופן פתאומי ב-1936, בגיל 42. השאיר אחריו כעשרים כרכים של יצירה מגוונת. אלמנתו, לוטי פידלר-מלאך, הוציאה לאור לאחר מותו את יצירותיו בלוס אנג'לס ובהוצאת י"ל פרץ בתל אביב. אחדות מהן גם תורגמו לאנגלית. יצירותיו ומחזותיו מהווים מוקד לעיסוקם של חוקרי יידיש מודרניים.
ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
כתביו > מחזות

איבערגוס: דראמע אין פיר אקטן, בואנוס איירס: [דפוס ג"פ סאליטא], 1926.
דער ווארשטאט (א פיעסע פאר קינדער אין צוויי אקטן), שיקגו: מ' צעשינסקי, [1934?].
כתביו > סיפורת

א מאל א מאל: עפיק, ורשה: א. גיטלין, 1922.
אפפאל, ורשה: שיקארע, 1922.
ראטשילד (א מעשהלע), וילנה: נייע יידישע פאלקסשול, 1928.
דן-דאמינגאס קרייצוועג' (ראמאן), וילנה: קלעצקין, 1930.
אלטערס יוגנט-יארן, ורשה: ליטעראטור בלעטער, 1934.
דן-דאמינגאס קרייצוועג: ראמאן, [תל אביב]: פארלאג י"ל פרץ, 1969.
כתביו > שירים

אין פוילען: פאעמע, ורשה: א' גיטלין, 1919.
די טויטע חופה: באלאדע, ורשה: א' גיטלין, 1921.
כתביו > ספרי מסע

פאלעסטינע-רעפארטאזשן, ורשה: ליטערארישע בלעטער, 1935.
פון שפאניע ביז האלאנד (מערב-אייראפעישע רעפארטאזשן), [ורשה]: ליטערארישע בלעטער, [1937].
פון פוילן ביז טערקיי: רעפארטאזשן, פריז: א"ב צעראטא, 1939.
כתביו > יצירתו שתורגמה לעברית

האזיני תבל: דרמה ב-3 מערכות ו-14 תמונות (תרגום מכתב יד: בן יחזקאל [=ישראל רבקאי]), תל אביב: דרך הפועל, 1934.
הערות שוליים

↑  ארכיון לייב מלאך, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311501005171  PLWABN: 9810568156205606  GND: 173154182  ISNI: 0000 0001 1647 9261  LCCN: no94000087  NTA: 308440293  SELIBR: 136778  VIAF: 56185758   WorldCat (עם VIAF): 56185758 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מטרהורן (אנטארקטיקה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,600 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס אסגארד 
 קואורדינטות:  77°40′00″S 162°27′00″E﻿ / ﻿77.6667°S 162.45°E﻿ / -77.6667; 162.45
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימטרהורן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימטרהורן
 
מטרהורן (באנגלית: Matterhorn) היא פסגה במצוק רואה (Roa Ridge) שברכס אסגארד בארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה. הפסגה ניצבת בגובה של 1,600 מטרים, מעל הדופן הצפונית של עמק טיילור, בין קרחון לקרואה (אנ') לבין קרחון מטהורן (אנ'). הפסגה נקראה בשם זה על ידי תומאס גריפית' טיילור ממשלחת טרה נובה בהנהגתו של רוברט פלקון סקוט, שפעלה בשנים 1910 -1913, בשל דמיונה להר מטרהורן, ההר המפורסם שבשווייץ.
בצידה הדרומי של הפסגה, משתרעת טרסת קמפבל, שטח שבאופן יחסי לא מכוסה בקרח בגובה ממוצע של 1,050 מטרים. הפסגה תחומה בשוליים הנמוכים של קרחון מטהורן, קרחון לקרואה והדופן הצפונית של עמק טיילור. טרסת קמפבל נקראה ב-1998 על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד על שמו של איאן קמפבל, ממשרד הקרקעות של ניו זילנד, שמחקרו באנטארקטיקה נמשך 30 שנה החל מ-1964.
הערות שוליים

↑  "Matterhorn". Geographic Names Information System. United States Geological Survey, United States Department of the Interior.
↑  "Campbell Terrace". Geographic Names Information System. United States Geological Survey, United States Department of the Interior.
מחקרי משפט

| --- | --- |

שער כרך כו-2 של מחקרי משפט (ה'תש"ע, 2010)
 מו"ל:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תאריכי הופעה:  1980–הווה (כ־44 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 ISSN:  0334-0716
 
מחקרי משפט הוא כתב העת המשפטי המוביל של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, נוסד בשנת 1980.
עד לשנת 2023, יצאו לאור 33 כרכים. בשנים הראשונות יצאה חוברת אחת בשנה, החל משנת 1995 יצאו לאור שתי חוברות בשנה ובשנים האחרונות אף יצאו לעיתים 3 חוברות בשנה.
במחקרי משפט מתפרסמים מאמרים במגוון נושאים משפטיים וכן בנושאים מדיסציפלינות משיקות. כמו כן, מעת לעת מפרסם כתב העת הערות פסיקה, הערות חקיקה וביקורות ספרים. מרבית חוברות מחקרי משפט כוללות מאמרים בנושאים מגוונים אולם מקצת מן החוברות מיוחדות לנושא מסוים או מבוססות על הרצאות מכנס שנערך בפקולטה.
מערכת כתב העת

במערכת כתב העת חברים כ-20 סטודנטים מצטיינים של הפקולטה בשנים ב'-ד' ללימודיהם, המחולקים לצוותים ובראשם חבר בכיר המשמש ראש צוות. למערכת מחקרי משפט עורך וכן עורך אחראי, אחד המרצים מסגל הפקולטה. כיום, המרצה האחראית היא פרופ' צילי דגן.
בין חברי מערכת מחקרי משפט לאורך השנים נמנים החוקרים פרופ' סיני דויטש, פרופ' צפורה כהן, פרופ' שלום לרנר, פרופ' שמשון אטינגר, פרופ' ידידיה שטרן, פרופ' יפה זילברשץ, פרופ' רות קנאי, פרופ' רות הלפרין-קדרי, פרופ' דוד האן, פרופ' רונן אברהם, פרופ' גדעון ספיר, פרופ' יששכר רוזן-צבי ופרופ' עמיחי רדזינר, השופטים מנחם קליין ויצחק לובוצקי, עורכי הדין אברהם וינרוט, זאב שרף, אביחי ורדי ואחרים.
במחקר שנערך בשנת 2005 על אודות השפעתם של כתבי העת המשפטיים השונים, דורג מחקרי משפט במרבית הפרמטרים בין מקומות 5-3 לצד הפרקליט ומשפט וממשל, כאשר עיוני משפט ומשפטים מקדימים אותם. פרי ציין במחקרו כי "אם המערכת של ׳מחקרי משפט׳ תצליח לשחזר את ההצלחה של הכרכים שפורסמו בשנים תשס״א-תשס״ב, כתב העת עשוי לקרוא תיגר אף על ההגמוניה של שני עיתוני העלית״.
כתב העת נתמך על ידי משרד עורכי הדין "הרצוג-פוקס-נאמן" ומשתף איתו פעולה בעבודת המערכת.
הערות שוליים

↑  רונן פרי, ‏דירוג כתבי עת משפטיים עבריים, דין ודברים ‏א (2005), עמ' 401–448
↑  מערכת כתב העת "מחקרי משפט" בשיתוף פעולה עם משרד עו"ד הרצוג-פוקס-נאמן, 15 בנובמבר 2015
לילה לבן (תל אביב)

מופע בשדרות רוטשילד במסגרת "לילה לבן", 2009
לילה לבן הוא פסטיבל שנחגג ברחבי תל אביב, המתקיים החל משנת 2003 ביום חמישי האחרון של חודש יוני משעות אחר הצהרים ועד לבוקר יום שישי. האירוע, ביוזמת עיריית תל אביב, נוצר בעקבות הכרזת העיר הלבנה של תל אביב כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
הלילה הלבן כולל מסיבות ומופעים מסוגים רבים - מוזיקה, מחול, תיאטרון, סרטים, וידאו ארט, תערוכות יחיד וקבוצתיות ואמנות לסוגיה לאורך כל הלילה. המופעים, בחלקם, מתקיימים ברחוב תחת כיפת השמים כמו בשדרות רוטשילד, גן הפסגה כיכר רבין כיכר ביאליק וחוף הים.
בנוסף בלילה לבן פתוחים חינם או בהוזלה משמעותית מאות מועדונים, חנויות ומוסדות תרבות ואמנות בעיר כדוגמת מוזיאון תל אביב, מוזיאון ארץ ישראל, ספריית בית אריאלה ואחרים. בעקבותיו אף נחקק חוק עזר עירוני בעניין המתיר לפתוח עסקים באותו לילה.
בפסטיבל הלילה הלבן משתתפות עשרות מסעדות המציעות תפריטים מיוחדים לפסטיבל, ופתוחות עד הבוקר, כולל הגשת ארוחת בוקר למי שבילה כל הלילה.
בהתחלה, אירועי לילה לבן היו ייחודיים לתושבי תל אביב בלבד. החל מהעשור השני של המאה ה-21, אירועי לילה לבן החלו לזכות לעניין ציבורי, ומבקרים מכל רחבי ישראל החלו להגיע לפסטיבל גם כן, ובעקבות כך החלו רשויות נוספות כמו ירושלים לקיים אירועים לאורך הלילה בתחומן.
היסטוריה

בעקבות הכרזת העיר הלבנה של תל אביב כאתר מורשת עולמית בשנת 2003. ביקש ראש עיריית תל אביב-יפו רון חולדאי מדובר העירייה הלל פרטוק לערוך אירוע שבו ההכרזה תוצג רשמית. פרטוק החליט לערוך שבוע של אירועים במתחם העיר הלבנה תחת הכותרת ״התל אביבים מסתובבים עם הראש למעלה״ שכללה משמעות כפולה של גאווה על המורשת העירונית והפנית המבט למעלה, לאוצר הארכיטקטוני של העיר.
האירועים כללו תערוכה במוזיאון תל אביב שנאצרה על ידי האדריכלית ניצה סמוק, ישיבת מועצה חגיגית, אירוע מרכזי בהיכל התרבות בהשתתפות נשיא המדינה ושרת החינוך והתרבות, משט לבן ואירועים נוספים. בהשראת הלילה הלבן הפריזאי, התלבטו בעירייה כיצד להמשיך את מורשת העיר הלבנה וכך נולד הלילה הלבן התל אביבי - אירוע אמנות לילי המשלב בין העיר הלבנה לעיר ללא הפסקה.
תחילה התקיימו אירועי לילה לבן במתחם העיר הלבנה ובשנים שאחר כך הורחבו האירועים לכל העיר.
ב-2006 נוסף מרוץ הלילה של נייקי לאירועי לילה לבן, שכונה אז "המרוץ הלבן", אולם לאחר שהתברר הקושי לשלב את מרוץ הלילה ואירועי לילה לבן באותו מועד, הוחלט לפצל בין האירועים.
אירועים בולטים

במסגרת אירועי "לילה לבן" בשנים 2005–2008 התקיים פסטיבל למוזיקה מודרנית ובו התארחו עשרות אמנים והרכבי מוזיקה שונים מכל רחבי העולם המבצעים סדרת קונצרטים של יצירות ישנות וחדשות. לקראת סוף הפסטיבל הועברה על ידי אמן ידוע כיתת אמן.
בין אירועי המוזיקה של "לילה לבן" 2008 ניתן היה למצוא את דויד ברוזה בחוף הצוק, הג'ירפות, אפרת גוש ודניאל סלומון בחוף הבננה ביץ' ורבים אחרים. מסעדות מפורסמות הגישו ארוחות עסקיות במחיר של 70 ש"ח ואירועי מחול התקיימו בחוף גורדון ובפארק הירקון. התערוכות עסקו, בין היתר, בגרפיטי ובאדריכלות. סרטים וסרטי נישה הוקרנו בסינמטק תל אביב ובבית התפוצות, ובאוניברסיטת תל אביב הוקרנו סרטי סטודנטים מהאוניברסיטה.
בשנת 2009 נערכו אירועי "לילה לבן" בסימן חגיגות המאה לתל אביב.
בשנת 2012, הוחרמו אירועי הלילה הלבן על ידי אמנים ועסקים רבים, במחאה על האלימות בה נקטו פקחי העירייה ושוטרי משטרת ישראל שבוע קודם לכן, במסגרת הפגנות המחאה החברתית. במקביל נוסדו אירועי לילה שחור, אירוע אלטרנטיבי בטענה כי מתקיימת חלוקה של העיר ל"עיר לבנה" בצפון ו"עיר שחורה" בדרום על בסיס קיפוח תקציבי.
בשנת 2015 POP UP PARK למרגלות התחנה המרכזית החדשה של תל אביב ברחוב השלכת התקיים אירוע אמנות ואקטיביזם עירוני שחיבר אזור נטוש לשכונת שפירא ולנווה שאנן (תל אביב).
בשנת 2017 חיברו אירועי לילה לבן בין מרכז תל אביב לדרומה על ידי מסלול חווייתי של אמנות שקישר את שדרות רוטשילד, עם דרום העיר והתחנה המרכזית הישנה, דרך מתחם חברת החשמל ההיסטורי ותחנת הכוח הראשונה של תל אביב שנפתח לראשונה לציבור הרחב.
בשנת 2019 הוקדמו אירועי ה"לילה לבן" ל-16 במאי על מנת לחברם עם אירועי "שבוע האירוויזיון" אותו ארחה תל אביב, כשגם התכנים בחלק מהמופעים קושרו למדינות המתארחות באירוויזיון 2019 ולתיירים שבאו לצפות ולעודד בתחרות.
ב-2020 ו-2021 לא התקיימו אירועי ה"לילה לבן" בעקבות מגפת הקורונה. אירועי הלילה הלבן חזרו בשנת 2022 לאחר הפסקה של שנתיים.
המרוץ הלבן

בשנים 2006–2007 התקיים בתל אביב, במסגרת אירועי "לילה לבן", "המרוץ הלבן" שמתקיים גם בערים כמו סן פרנסיסקו, לוס אנג'לס, מדריד, שאנגחאי ולונדון בחסות חברת נייקי. בתל אביב השתתפו במרוץ כ-6000 רצים ואורכו היה חמישה או עשרה ק"מ לפי בחירה. המסלול מתחיל בכיכר רבין ומסתיים בפארק גני יהושע. החל משנת 2008 הופרד המרוץ הלילי מאירועי לילה לבן והוא מתקיים במועד נפרד ונקרא "מרוץ הלילה של תל אביב".
הערות שוליים

↑  מאת מערכת טיים אאוט, הערב זה קורה: הלילה הלבן חוזר לתל אביב. ויש לנו המלצות, באתר טיים אאוט, ‏2022-06-27
מחקרי קרד וקרוגר על שכר מינימום

מחקרי קרד וקרוגר על שכר מינימום הם שורה של מחקרים על ההשפעה בין שכר מינימום לרמת התעסוקה, שביצעו החוקרים דייוויד קרד (Card) אלן קרוגר (Krueger), שהתבססו על מחקר אמפירי שהשווה את מצבם של עובדים בתעשיית המזון המהיר בניו ג'רזי ובפנסילבניה בשנת 1992. מחקרם של קרד וקרוגר עורר פולמוס רב בתחום השפעות שכר המינימום, והביא לביצוע מחקרים רבים נוספים בתחום ברחבי העולם.
הניסוי

בניו ג'רזי הועלה שכר המינימום בשנת 1992, אך בפנסילבניה הוא נותר בעינו. קרד וקרוגר ביצעו ראיונות טלפוניים עם כשלוש מאות מזללות בתחילת 1992, זמן קצר לפני שהועלה שכר המינימום בניו ג'רזי, ואחר כך שבו וראיינו כמחצית מבעלי המזללות כדי ללמוד על השינויים שחוללה ההעלאה.
מסקנותיהם עוררו סערה רבתי בקרב חוקרי עבודה: קרד וקרוגר טענו, כי בניגוד לתפישה המקובלת, העלאת שכר המינימום בניו ג'רזי לא חוללה אבטלה אלא להפך: העלאת השכר הביאה לגידול בתעסוקה באותן מסעדות, כאשר העלות הנוספת מגולגלת אל הצרכן בדמות העלאת מחירי פריטי ארוחה מסוימים. קרד וקרוגר ניסו להעלות מספר השערות לתופעה, בין השאר, הסבר מונופסוני, שלפיו העלות הגבוהה יותר של התעסוקה ושכירת עובדים חדשים גולגלה הלאה לצרכן, והשערות בדבר הורדת איכות השירות או, לחלופין, שיפורים וייעול. רעיון המונופסון פותח מאוחר יותר גם על ידי אלן מנינג. השערה אחרת שמעלה לואיס היא שהתרחש אפקט "הלם" שגרם למעסיקים לייעל בצורה ניכרת את הליכי הייצור ושכירת העובדים.
כמה וכמה חוקרים העלו טענות קשות כנגד מחקר זה. נוימרק ווצ'ר ערכו בחינה מחודשת של נתוניהם של קרד וקרוגר כשהם משתמשים בנתוני שכר ומועסקים ממש, ולא בראיון טלפוני, והגיעו למסקנות שונות לחלוטין מאלו של קרד וקרוגר: התעסוקה לא רק שלא עלתה, אלא אף ירדה באופן משמעותי. נוימרק ווצ'ר הסבירו את הנתונים השונים באמינות הפחותה של ראיון טלפוני, ובתכנון ניסוי לקוי שהוביל לכמה וכמה "שגיאות חישוב קלסיות" של קרד וקרוגר.
וולץ', קרי ופאליק, בורקהאוזר, קוץ' וויטנבורג, פרטריג' ופרטריג', ארנברג (ליאור ארנברג), ויליאם ומילס, ואחרים העלו אף הם הסתייגויות. קרד וקרוגר, נטען, בחנו את מצב התעסוקה במזללות רק ברשתות הגדולות, אך לא במזללות מקומיות קטנות יותר ועם מתח רווחים נמוך יותר, שהיו אמורות להיות אלו שיושפעו בצורה הקשה ביותר מעליה בשכר המינימום. מן הנתונים עלו גם אנומליות רבות. במקרה אחד, צמחה מזללה של ונדי'ז מאפס מועסקים במשרה מלאה ושלושים במשרה חלקית ל-35 מועסקים במשרה מלאה ושלושים במשרה חלקית, כל זאת בתוך חצי שנה. במקרה אחר צמח צוות העובדים של ברגר קינג מ-26.5 עובדים ל-55 עובדים ובמסעדה אחרת צנח הצוות מ-85 מועסקים ל-33. גם גרי בקר, חתן פרס נובל בכלכלה, הצטרף למבקרים וטען כי "מחקרי קרד-קרוגר פגומים, ואינם יכולים לשמש הצדקה להתנגדות לממצאים המצטברים משפע מחקרי עבר והווה, שמצאו השפעה שלילית משמעותית לשכר מינימום גבוה יותר על התעסוקה".
מאוחר יותר, חזרו קרד וקרוגר על בדיקותיהם, בשיטות בדיקה אחרות. אחרים כמו דיקנס, קהן ולאנג ומשין ומנינג שבו וערכו ניסויים על בסיס המתודה שפיתחו קרד וקרוגר. מחקרי נגד נעשו אף הם, על בסיס החישוב של קרד וקרוגר, ועל בסיס שיטות חישוב אחרות. כפי שמציינים מילס ואחרים (1999), המסקנות של החוקרים השונים היו במידה רבה תוצר של שיטת הבדיקה המועדפת. הן כללו היעדר תוצאות חד משמעיות, וקיומן של בעיות קשות לפתרון הכרוכות בבידוד משתנה מסוים, שהשינוי בו מזערי בדרך כלל, בתוך פנורמה רחבה של שינויים כלכליים. ייתכן שהייתה זו אחת הסיבות לכך שגם קרוגר וגם נוימרק סייגו במידה רבה את חריפות מסקנותיהם בשלב מאוחר יותר[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  David Card, Alan B. Krueger,‏ Minimum Wage and Employment: A Case Study of the Fast Food Industry in New Jersey and Pennsylvania, אוקטובר 1993, באתר The National Bureau of Economic Research
↑  Philip Lewis,‏ The Economics of of the Minimum Wage, באתר E-AIRC
↑  David Neumark, William Wascher,‏ Minimum Wages and Employment: A Case Study of the Fast-Food Industry in New Jersey and Pennsylvania: Comment,‏ Department of Economics,‏ באתר Johns Hopkins University
↑  Steve Dowrick, John Quiggin,‏ A Survey of the Literature on Minimum Wages, פברואר 2003, באתר ANU
כלא מאונטג'וי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כלא
 מיקום:  דבלין
 מדינה:  אירלנד 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1850
 תאריך פתיחה רשמי:  1850 
 קואורדינטות:  53°21′42″N 6°16′03″W﻿ / ﻿53.361666666667°N 6.2675°W﻿ / 53.361666666667; -6.2675
  (למפת דבלין מוגדלת) כלא מאונטג'וי(למפת דבלין רגילה) כלא מאונטג'וי
 
כלא מאונטג'וי (באירית: Príosún Mhuinseo) הוא בית סוהר הממוקם בשכונת פיבסבורו במרכז דבלין, אירלנד. הכלא הוא ברמת אבטחה בינונית, והוא מאכלס את כמות האסירים הגדולה ביותר מבין בתי הכלא באירלנד. אולי בשל תנאי הצפיפות, בסקר עיתונאי שנערך בשנת 2014, נרשם מאונטג'וי כבית הכלא עם המספר הרב ביותר של תקיפות (כ-3 בשבוע, סך הכל 141 באותה השנה). עם זאת, המספר הזה היווה ירידה במספר התקיפות, אשר היה בשיאו 171 בשנת 2011.
קמפוס מאונטג'וי

המתחם של מאונטג'וי כולל את כלא הגברים (כלא מאונטג'וי), כלא נשים (מרכז דוקאס) וכלל בעבר גם את מוסד סנט פטריק, מוסד עבור צעירים בין גילאי 17–21. סנט פטריק היה ידוע בשל התנאים הקשים שבו, והוא נסגר בשנת 2013.
היסטוריה

כלא מאונטג'וי תוכנן על ידי קצין ההנדסה הבריטי קפטן ג'ושוע ג'ב, מחיל ההנדסה המלכותי, ונפתח בשנת 1850. העיצוב בוסס על כלא פנטונוויל בלונדון, שגם הוא תוכנן על ידי ג'ב. המבנה של הכלא נועד לשמר על בידוד בין האסירים, מנהג שעלה בקנה עם הגישה של התקופה שראתה בפשע מחלה, אשר יכולה להתפשט דרך תקשורת.
במקור נועד המתקן לשמש כתחנה ראשונה עבור גברים שנידונו לגירוש. אך בדיוק בתקופה זו הופסקו הגירושים, והמקום הפך לכלא במובן המקובל, כמקום בו אסורים פושעים. עם זאת, כפי שתיאר זאת ההיסטוריון טים קרי, "כדי להבין את ההיסטוריה של אירלנד, צריך לבקר בבתי הכלא שלה". במאונטג'וי, כמו בתי כלא אחרים תחת השלטון הבריטי, נכלאו פניאנים, רפובליקנים, סופרג'יסטיות, פעילי איגודי עובדים, ומתנגדי מלחמה. המקום נודע בשל התנאים הקשים בו הוחזקו אסיריו; בשנה אחת, נולדו באגף הנשים 27 תינוקות, וכמחציתם מתו תוך שנה. אסירים שנכלאו שם תיארו את הבידוד כ"ממית", וסיפרו כיצד אסירים היו מאמצים חולדות ועכבישים כחברים בהיעדר כל תקשורת אנושית. הביקורת העיקרית על הבידוד המכוון הזה באה מן הכנסייה הקתולית, לא מסיבות של הומניזם, אלא מתוך חשש שמתוך שיעמום, יתפתו האסירים לאונן.
בשנת 2006, נרכש שטח גדול בפינגאל, שם התוכנית הייתה לבנות מתחם מודרני שיחליף את כלא מאונטג'וי, ויחזיק 1,400 אסירים. מאונטג'וי, שמחזיק בשהתנאים בו נחשבים באירלנד לקשים וכוללים צפיפות יתר, נמצא לעיתים קרובות בכותרות בשל הבעיות של אלימות, צפיפות, ותנאים פיזיים שבו. עם זאת, בשל קיצוצים בתקציבים, התוכנית לא יצאה לפועל, ולא ידוע אם או מתי המדינה תחזור לקדם אותה.
נכון לתחילת ינואר 2019, אוכלוסיית האסירים במאונטגוי היא 773, כאשר על פי הנהלת בית הכלא, הקיבולת שלו היא 554, לעומת הקיבולת על פי דו"ח מ-2009, על פיו הכלא יכול להחזיק רק ב-385 אסירים.
היסטוריה > שביתות רעב > 1917 - בעקבות מרידת הפסחא

הכלא היא אחד משני מתקנים עיקריים בהם נכלאו מהפכנים אירים בעקבות מרידת חג הפסחא ב-1916, וכן במלחמת העצמאות האירית שנערכה שלוש שנים אחריה. בתקופה שלאחר מרידת חג הפסחא, חלו שינויים פוליטיים בבריטניה שגרמו לרפובליקנים האירים להבין שיש בכוחם להשפיע. המתנדבים האירים, לפיכך, חידשו את מאמציהם בהתנגדות לבריטים, על פי שלושה עקרונות: 1 - לערוך מצעדים ותרגילים מיליטריסטיים גם בפני המשטרה המלכותית; 2 - כשיבוצעו בהם מעצרים ויובאו נגדם האשמות בבתי משפט בריטיים, להצהיר שאין לבית המשפט סמכות לשפטם, ולסרב לטעון בפני בית המשפט לכאן או לכאן, או להגן על עצמם; 3 - לכשיכלאו, לפתוח בשביתת רעב בדרישה להכרה בתור אסירים פוליטיים. את שביתת הרעב כאסטרטגיה אימצו המהפכנים מהסופרג'יסטיות אשר נקטו באמצעי זה בין 1909 ל-1914. שובתי רעב בכלא בלטו לראשונה ב-1913 ב"נעילה הגדולה", שביתת העובדים הגדולה ביותר בהיסטוריה של אירלנד, אשר במהלכה קמו המתנדבים האירים, כדי להגן על השובתים ומשפחותיהם מאלימות הבריטים ובעלי המפעלים.
המתנדבים מיד ערכו מצעדים ברחבי אירלנד, וכצפוי, המעצרים לא אחרו לבוא. ביולי 1917, כבר היה מספר מספיק גדול של אסירים בבית הכלא מאונטג'וי, לשם כל העצורים נשלחו, כדי לעשות פעולה משמעותית. הקונפליקט בין האסירים להנהלת הכלא הבריטית החל בדרישה של האסירים למגוון זכויות, כגון עבודה באוויר הצח או הזכות להתאסף יחדיו. אחד אחד ניגשו האסירים למנהל הכלא, אשר גרש אותם, והוציא פקודה להעניש כל אסיר שמסרב לעבוד. המתחים בין האסירים לסוהרים גברו, ובערב של ה-19 בספטמבר, הסוהרים נכנסו לתאי האסירים והפכו אותם, והסירו מהם חפצים כמו מזרנים, כלי רחצה ונעליים. למחרת, פתחו האסירים בשביתת רעב.
מושל בית הכלא החליט להאכיל את האסירים בכפייה. החלטה זו הייתה גורלית בהמשך הדברים, מכיוון שב-25 בספטמבר, הרופא שהוזמן לבית הכלא לבצע את התהליך, האציל את המטלה על רופא מקומי ללא ניסיון קודם, ואחד האסירים, תומאס אש, מת כתוצאה מהפעלת לחץ לא תקין. על אף שהבריטים ניסו תחילה לכסות על המקרה, ולטעון שאש מת כתוצאה ממחלה, מותו הוביל לתגובה ציבורית חריפה, במיוחד לאחר שהתהליך של ההאכלה בכפייה נחשפה לציבור האירי במהלך חקירת מקרה המוות. ב-29 בספטמבר, הממשלה הבריטית הוציאה תקנון חדש להתייחסות לאסירי "DORA" (מי שהורשע תחת החוק להגנת הממלכה, אשר נחקק במסגרת מאמצי מלחמת העולם הראשונה). התקנון, אשר פורסם ב-1 באוקטובר, נחשב בציבור ובעיתונות כניצחון עבור אסירי שין פיין. הניצחון היה יותר מובהק ברחבי דבלין, אשר התאבלה על אש כקהילה, ובעוד הכוחות הבריטים עמדו מנגד בעת לווייתו, ללא יכולת להתמודד עם הכעס שסחף את כל העיר. הנושא הועלה בישיבת הקבינט הבריטי כאירוע משמעותי במהלך הקונפליקט. מעבר לנקודת הזמן עצמה, בחודשים הבאים, גדלו שורותיהם של המתנדבים האירים מכמה מאות לכמה אלפי פעילים.