stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סונאטה
הסונאטה בלימודים ובמוזיקולוגיה > המושג או העיקרון של הסונאטה

המחקר בנוהל המעשי ובמשמעות של הצורה, הסגנון והמבנה של הסונאטה היה המניע לעבודות עיוניות חשובות של היינריך שנקר, ארנולד שנברג וצ'ארלס רוזן, בין השאר. הפדגוגיה של המוזיקה המשיכה להישען על הבנת הכללים של צורת הסונאטה ויישומם, כפי שנוסחו ונקבעו במשך קרוב למאתיים שנות התפתחות להלכה ולמעשה.
התפתחות הסגנון הקלאסי ונורמות ההלחנה שלו יצרו את הבסיס לחלק גדול מתאוריית המוזיקה של המאות ה-19 וה-20. בתור עקרון-גג צורני, ניתן לסונאטה אותו מעמד מרכזי כמו לפוגה הבארוקית; הבנת הסונאטה כעיקרון בר-קיימא ודומיננטי במוזיקה המערבית הנחתה דורות של מלחינים, נגנים ומאזינים. מושג הסונאטה הופיע לראשונה לפני שנאצלה למונח חשיבותו הנוכחית, יחד עם התפתחות הנורמות המשתנות של התקופה הקלאסית. חקר הנושא עוסק בסיבות לשינויים אלה ובקשר ביניהן לבין המשמעות המתפתחת ומתגבשת של סדר צורני חדש במוזיקה. במחקרים אלה עולים כמה גורמים משותפים: שינוי המוקד ממוזיקה ווקאלית לאינסטרומנטאלית; תמורות בנוהלי ביצוע, ביניהם אובדן הקונטינואו ונגינת כל פרקי היצירה מהתחלה עד הסוף, ללא חזרות "מכניות"; התרחקות מדרך המחשבה לפיה צריך כל פרק לבטא רגש דומיננטי אחד, אל הרעיון של שילוב נושאים וקטעים מנוגדים לשלמות ממוזגת; המעבר מאופן הלחנה פוליפוני להומופוני; שינויים בזמינות כלים ופיתוחים טכניים של כלי נגינה; התיישנות הארגון הזוגי הגלוי והישיר בפרקי היצירה; הופעתם של עוד מקצבי ריקוד; ותמורות בחסות ובפרזנטציה.
גורם מכריע ברוב הפרשנויות של צורת הסונאטה הוא מושג המרכז הטונאלי; כמילים של מילון גרוב החדש למוזיקה: "הצורה העיקרית של הקבוצה המגלמת את "עקרון הסונאטה", העיקרון החשוב ביותר של המבנה המוזיקלי מן התקופה הקלאסית עד המאה ה-20: שחומר המוצג לראשונה בסולם משלים יוצג מחדש בסולם הבית."
ויליאם ניומן חקר ביסודיות את מושג הסונאטה בעבודתו המונומנטלית, "סונאטה בתקופה הקלאסית (תולדות מושג הסונאטה)", שכתיבתה החלה בשנות ה-50' ויצאה לאור בשנת 1972 במהדורה בת שלושת הכרכים, שהייתה לסטנדרטית. הוא מציין, שבהתאם למחקר שלו, תאורטיקאים הציגו באופן כללי "הכרה מעורפלת של צורת הסונאטה במהלך התקופה הקלאסית ועד סוף שנות ה-30' של המאה ה-19" ושם דגש מיוחד על עבודתו של אנטון רייכה משנת 1826 שתיארה את "הצורה הזוגית במלוא פיתוחה", על קביעת היחסים בין הסולמות, על ההערה של קרל צ'רני משנת 1837 בהקדמה לאופוס 600 שלו, ועל אדולף ברנהרד מרקס, שכתב בשנת 1845 מסה ארוכה על צורת הסונאטה. עד לנקודה זו, טוען ניומן, ההגדרות הזמינות לקו בחוסר דיוק ודרשו רק אופי אינסטרומנטלי וניגודים באופי הפרקים.
ויליאם ניומן מציין עוד, מכל מקום, שהכללים האלה נוסחו ונקבעו בתגובה להבנה הגדלה והולכת כי במאה ה-18 היה אכן ארגון צורני של המוזיקה. לפרסומים האלה של רייכה, צ'רני ומרקס קדמו התייחסויות ל"צורת הסונאטה המקובלת", ובעיקר לארגון הפרק הראשון של סונאטות ויצירות קרובות להן. הוא מתעד גם את ההתפתחות שחלה באנליזה של הסונאטה ומוכיח שעבודות ביקורת מוקדמות על סונאטות, פרט לכמה יוצאים מן הכלל הראויים מאוד לציון, עסקו רק ברפרוף בפרטים מבניים וטכניים. הרבה יצירות חשובות השייכות לסוגת הסונאטה, או בצורת סונאטה, לא זכו לניתוח מקיף במונחים של מקורותיהן התימאטיים וההרמוניים עד למאה ה-20.
סונאטות מפורסמות > קלאסיות (מסביבות 1760 עד סביבות 1830)

לודוויג ואן בטהובן
וולפגנג אמדאוס מוצרט
ג'וזפה טרטיני
סונאטות מפורסמות > התקופה הרומנטית (מסביבות 1830 עד סביבות 1900)

יוהנס ברהמס
פרדריק שופן
אדוורד גריג
פרנץ ליסט
רוברט שומאן
סונאטות מפורסמות > המאה ה-20 (כולל יצירות עכשוויות) (מסביבות 1910–2000)

סמואל בארבר
פייר בולז
ג'ון קייג'
צ'ארלס אייבס
לאוש יאנאצ'ק
בן ג'ונסטון
סרגיי פרוקופייב
אלכסנדר סקריאבין
מראי מקום

William S. Newman Sonata in the Classic Era (A History of the Sonata Idea) ISBN 0-393-00623-9
William S. Newman The sonata in the Baroque Era ISBN 0-393-00622-0
William S. Newman The sonata in the Classic Era ISBN 0-393-95286-X
William S. Newman The sonata since Beethoven ISBN 0-393-95290-8
William S. Newman Beethoven on Beethoven: Playing His Piano Music His Way ISBN 0-393-30719-0
Charles Rosen Sonata Forms ISBN 0-393-02658-2
Charles Rosen The Classical Style ISBN 0-393-31712-9
Charles Rosen The Romantic Generation ISBN 0-674-77934-7
Arnold Schoenberg Harmonielehre
Heinrich Schenker Free Composition
Felix Salzer Structural Hearing Volumes I & II
Stanley Sadie ed, The Grove Concise Dictionary of Music
בטהובן, כתב יד של הסונאטה לפסנתר מס' 30
פרנץ ליסט, כתב יד של הסונאטה בסי מינור
רואה החשבון (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  גאווין או'קונור 
 תסריט:  ביל דובוק 
 עריכה:  ריק פירסון 
 שחקנים ראשיים:  בן אפלק ג'ון לית'גו סינתיה אדאי-רובינסון אליסון רייט ג'ין סמארט ג'יי קיי סימונס אנה קנדריק ג'ון ברנטל ג'פרי טמבור Andy Umberger 
 מוזיקה:  מרק אישם 
 צילום:  סימוס מק'גרבי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  רטפק-דיון אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  InterCom, האחים וורנר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 באוקטובר 2016 
 משך הקרנה:  128 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט פעולה, סרט פשע, סרט דרמה, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי., שיקגו, פיינפילד, הנובר, ציריך 
 הכנסות באתר מוג'ו:   theaccountant
 סרט הבא:  רואה החשבון 2
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
רואה החשבון (באנגלית: The Accountant) הוא סרט מתח-פעולה משנת 2016, בבימויו של גאווין אוקונור ובכיכובם של בן אפלק, אנה קנדריק, ג'יי קיי סימונס ג'פרי טמבור ג'ון לית'גו וג'ון ברנטל. העלילה עוקבת אחר כריסטיאן וולף (בן אפלק), רואה חשבון מבריק בעל תסמונת אספרגר ותסמונת סוואנט נלווית, שמשתמש בכישוריו גם בעולם הפשע. כאשר הוא מתחיל לחקור אי סדרים בחברה טכנולוגית, הוא מגלה מעילה פנימית שמעמידה את חייו בסכנה.
הסרט הוקרן בבכורה בלוס אנג'לס ב-10 באוקטובר 2016, ויצא לאקרנים בארצות הברית על ידי אולפני האחים וורנר ב-14 באוקטובר 2016. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים אך זכה לרווחים נאים והכניס 155 מיליון דולר ברחבי העולם אל מול תקציב של 44 מיליון דולר. הוא זכה לשבחים על הביצועים של אפלק ועל קטעי הפעולה הכוללים אמנות לחימה אינדונזית, אך ספג ביקורת על תיאור האוטיזם.
עלילה

כריסטיאן וולף הוא רואה חשבון מבריק שמתמחה בספרי חשבונות של ארגוני פשע מסוכנים. כשמחלקת האוצר מתחילה לעקוב אחריו, הוא מחליט לקחת לקוח חוקי לכאורה: חברת רובוטיקה מתקדמת שבה התגלו אי סדרים כספיים. ככל שהוא מעמיק בחקירה, הוא נחשף למזימה מורכבת שמעמידה אותו ואת שותפיו בסכנה.
צוות השחקנים

בן אפלק בתפקיד כריסטיאן וולף
אנה קנדריק בתפקיד דיינה קאמינגס
ג'יי. קיי. סימונס בתפקיד ריי קינג
ג'ון ברנת'ל בתפקיד ברקס
ביקורות

רואה החשבון קיבל ביקורות מעורבות. הופעתו של בן אפלק כגיבור מורכב זכתה לשבחים, והסרט נחשב למותח ומרתק, עם סצנות אקשן איכותיות. עם זאת, חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על העלילה המורכבת והקצב. ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 52% וב-Metacritic, ציון של 51 מתוך 100.
סרט המשך

באפריל 2025 ייצא לאקרנים סרט המשך בשם "רואה החשבון 2".
הערות שוליים

↑  "The Accountant: Best Adapted Martial Arts In Film". Filmoria.co.uk. 2 במרץ 2017. נבדק ב-2 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alexander, Bryan (12 באוקטובר 2016). "Ben Affleck's 'The Accountant' walks the line with autism and guns". USA Today. נבדק ב-17 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Abubucker, Somya (8 באוקטובר 2017). "The Accountant: A Cinematic Take on Autism Spectrum Disorder". American Journal of Psychiatry Residents' Journal. 12 (10): 9–9. doi:10.1176/appi.ajp-rj.2017.121006 – via psychiatryonline.org (Atypon). {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "The Accountant". Center for Disability Rights.
↑  "The Accountant is another example of Hollywood's autism problem". Little White Lies.
ליל כל הקדושים

ערך זה עוסק בחג עולמי. אם התכוונתם לסדרת סרטי אימה, ראו .
| --- | --- |

ג'ק-או-לנטרן - דלעת אשר רוקנה מתוכנה, פרצוף מפחיד נחתך בצדה האחד ונר דולק מאיר בתוכה - מנהג נפוץ בליל כל הקדושים
 שמות נוספים:  האלווין, ערב יום כל הקדושים, ערב יום כל הקדושים והנשמות
 סוג:  חג עממי / חג נוצרי
 סיבה:  זיכרון לכל הקדושים הנוצרים והנשמות
 חוגגים:  בעיקר במדינות אנגליה, אירלנד, צפון אירלנד, סקוטלנד, ויילס, קנדה וארצות הברית
 חגיגות:  תחפושות מפחידות, תעלול או ממתק, ג'ק-או-לנטרן
 מאכלים:  דלעת, סוכרייה, פאי דלעת 
 מתקשר עם:  פסטיבל המתים, יום כל הקדושים, יום כל הנשמות
 מועד
 תאריך:  31 באוקטובר 2025
 
בית מגורים אמריקאי מקושט לכבוד ליל כל הקדושים
ג'ק-או-לנטרן
ליל כל הקדושים או האלווין (באנגלית: Halloween) הוא חג עממי בעל שורשים נוצריים הנחגג בליל 31 באוקטובר, ערב יום כל הקדושים בנצרות המערבית. החג נהוג בעיקר באיים הבריטיים ובצפון אמריקה, אולם הפך נפוץ בארצות רבות בעולם בזכות תרבות הפופ האמריקאית. יש הסוברים שמקור החג אלילי, וראשיתו ביום הקציר הקלטי סאווין, ועם המאות הוא נוכס ושונה על ידי הנצרות. מנגד, יש חוקרים הגורסים שהתפתח מתחילתו כחג נוצרי.
פעילויות ליל כל הקדושים כוללות משחקי תעלול או ממתק, מסיבות תחפושות, נשיאת עששיות דלועים (ג'ק-או-לנטרן), הדלקת מדורות, תפיסת תפוחים בגיגית מים, משחקי חיזוי ומתיחות וסיפור מעשיות מפחידות. הקישור בין החג לרוחות המתים הביא לכך שביום זה משודרים, בייחוד בארצות הברית, סדרות וסרטי אימה. נוצרים מקיימים את ההיבטים הדתיים במסורת ליל כל הקדושים, כמו תפילה בכנסייה והדלקת נרות על קברים, בעוד שהיבטיה הפופולריים נחווים כחגיגה חילונית עבור כל היתר. במסורת הנצרות המערבית זהו אחד המועדים בהם נמנעו מבשר, ועל כן מאכלי החג המסורתיים הם צמחוניים: תפוחים מסוכרים, תפוחי קרמל, לביבות, ועוגות נשמה.
מקורות החג > מקורו הנוצרי

מקורו הנוצרי של החג הוא היותו ערב "יום כל הקדושים" המצוין ב-1 בנובמבר. כבר במאות הראשונות לספירת הנוצרים צוין על ידי הכנסיות הנוצריות השונות "חג הקדושים", שהוקדש לזכר כל הקדושים ומי שמצאו את מותם בשל אמונתם בנצרות. מועד החג לא היה אחיד עד המאה השביעית לספירה הנוצרית, בתקופתו של האפיפיור בוניפקיוס הרביעי. האפיפיור חנך בתאריך 1 בנובמבר את הפנתאון ברומא, שהיה קודם היכל פגאני, והקדישו כ"כנסיית מרים הקדושה של הקדושים המעונים". מאז מצוין "יום כל הקדושים" בכל שנה ב-1 בנובמבר. התאריך נבחר, כפי הנראה, גם בשל קרבתו לחג הפגאני הקלטי שצוין בצפון אירופה. ערבו של אותו יום הוא 31 באוקטובר, שהוא מועד החג הקלטי. בהיותו ערב "חג כל הקדושים" הוא קרוי "ליל כל הקדושים".
מקורות החג > מקורו האירי

מקורו האירי של החג נשען, ככל הנראה, על חגיגות השנה החדשה בימי הקלטים - סאווין, שהאמינו כי בלילה זה עולם הרוחות קרוב ביותר לעולם החיים, ולכן ניתן לראות בו את רוחות המתים. מכשפות ובעלי כוחות על טבעיים אחרים עדיין נזכרים בכל רחבי אירלנד בשעה שילדים בתחפושות מפחידות שונות סובבים בחוצות ונושאים בידיהם עששיות אופייניות לחג - דלועים מנוקבים שפרצוף מפחיד גולף בצדם האחד ונר דולק מאיר בתוכם.
כפי הנראה, גם מקור המנהג להתחפש בליל כל הקדושים נובע מהחג הקלטי. מחשש שהרוחות ייכנסו באדם, הקלטים התחפשו לרוחות ושדים על מנת לבלבלם.
מסיבות ליל כל הקדושים (בעיקר לילדים) כוללות משחקים, כגון תפיסת תפוחים מתוך גיגית מים או כשהם תלויים על חוט. מטרת המשחק היא לתפוס תפוח בשיניים בלבד בלי שימוש בידיים.
סמלים

לאורך השנים התפתחו מסורות, סמלים וחפצים הקשורים ליל כל הקדושים. בין הקישוטים הידועים ביותר הם ג'ק-או-לנטרן; עששית העשויה מדלעת, רוטבגה או לפת שרוקנו מתוכנם, כאשר פרצוף מפחיד נחתך בצידן האחד ונר דולק מאיר בתוכם. נהוג להניח את הג'ק-או-לנטרן על חלונות או דלתות הבתים. מנהג זה נפוץ במיוחד בחג ליל כל הקדושים באמריקה הצפונית.
הדימויים המודרניים של ליל כל הקדושים מגיעים ממקורות רבים, ביניהם אסכטולוגיה נוצרית, מנהגים לאומיים, יצירות ספרויות גותיות (כמו הרומנים פרנקנשטיין ודרקולה) וסרטי אימה קלאסיים (כגון פרנקנשטיין והמומיה) אלמנטים של עונת הסתיו, כמו דלועים, קליפות תירס ודחלילים, נפוצים גם הם. בתים מעוטרים לרוב בסמלים מסוג זה בתקופת ליל כל הקדושים. בין היתר, מוצגות תמונות ליל כל הקדושים שכוללות נושאים של מוות, רוע ומפלצות וחיות אגדיות. שחור, כתום ולפעמים סגול הם הצבעים המסורתיים של ליל כל הקדושים.
חברות רבות כמו חברת בייסטל, אילופ, בע"מ ובן קופר, בע"מ מייצרות קישוטים לכבוד החג, בשלל צורות וסוגים.
מנהגי החג

בארצות הברית, בקנדה ובמרבית בריטניה כוללות חגיגות ליל כל הקדושים מספר אלמנטים: בתים מקושטים ברוח החג, כולל דלועי ג'ק-או-לנטרן בחזית הבית ומוטיבים מסרטי אימה שונים; הילדים מתחפשים לדמויות מעוררות פחד - החל מרוחות רפאים ועד דמויות מודרניות מסרטי קולנוע - יוצאים לאסוף ממתקים ולעיתים מתחרים זה בזה על התחפושת הטובה ביותר; סוכריות דלעת וסוכריות תירס מהוות חלק עיקרי במכירות הממתקים בתקופת החג. באולמות הקולנוע בארצות הברית נפוצה מסורת של סרטי אימה היוצאים בסמוך לליל כל הקדושים וסדרות טלוויזיה אמריקאיות רבות מקדישות פרק ברוח החג שמשודר בסמוך (לרוב לפני) החג. הסדרה משפחת סימפסון ידועה במיוחד בפרקי חג כל הקדושים שלה, המופקים כבר 25 שנים ברציפות. מנהג נוסף הוא מצעדים בהם בדרך כלל יופיעו גם בובות גדולות - דוגמאות לכך הן מצעד ליל כל הקדושים בכפר בניו יורק ומצעד ליל כל הקדושים ברוטלנד.
מנהגי החג > תעלול או ממתק

עם השנים צברה פופולריות המסורת של "תעלול או ממתק" (בתרגומים אחרים: "תעלול או גמול" או "ממתק או ברדק", באנגלית: "Trick or treat") והיא נחשבת מאז לאחת מהמסורות העיקריות בחג. לפי המסורת, הילדים יוצאים בתחפושות מפחידות לרחובות, עוברים מבית לבית, דופקים על הדלת ואומרים "תעלול או ממתק!". אם האדם שנמצא בבית לא נותן לילדים ממתקים, הם מעוללים לו תעלול כלשהו, זורקים ביצה על הבית, או כורכים נייר טואלט סביב הבית.
מנהגי החג > מאכלים אופייניים

בערב כל הקדושים, עדות מערביות נוצריות רבות מעודדות התנזרות מבשר, דבר שהוביל למסורת של מאכלים צמחוניים הקשורים ליום זה.
מכיוון שבחצי הכדור הצפוני ליל כל הקדושים מתקיים בסמוך לעונת קטיף התפוחים, תפוחים מסוכרים (המכונים תפוחי טופי מחוץ לאמריקה הצפונית), תפוחי קרמל ותפוחי טאפי (אנ') הם מאכלים נפוצים של ליל כל הקדושים. הם מיוצרים על ידי גלגול תפוח שלם בסירופ סוכר ולעיתים קרובות מצופים גם באגוזים.
בתקופה מסוימת, ממתקי תפוחים הוענקו בדרך כלל לילדים כחלק מתעלול או ממתק, אך המנהג דעך במהירות בעקבות שמועות נרחבות כי ישנם אנשים שהטמינו פריטים כמו סיכות וסכיני גילוח בתפוחים בארצות הברית. אף על פי שיש עדויות לאירועים כאלה, מקרי הדיווח אודותיהם מעטים. מעבר לכך, מקרים ממשיים הקשורים למעשים האלה נחשבים לנדירים ביותר ומעולם לא גרמו לפגיעה קשה. עם זאת, הורים רבים הניחו שפרקטיקות כאלה זוכות לתשומת לב בגלל תקשורת ההמונים. בשיא התבהלה שנגרמה כתוצאה מכך, כמה בתי חולים הציעו לבצע צילומי רנטגן בחינם עבור ילדים במטרה למצוא עדויות לכך. כמעט כל מקרי הממתקים המורעלים המוכרים, נגרמו כתוצאה ממעורבות של הורים שהרעילו את הממתקים של ילדיהם.
אחד המנהגים הידועים ביותר באירלנד הוא אפייה (או לעיתים קרובות יותר בימינו, רכישה) של ברמברק (באירית: báirín breac); לחם מהיר בתוספת סולטנות וצימוקים. הלחם מזוהה עם ליל כל הקדושים במדינה ונהוג להטמין בתוכו פריט כלשהו. יש ששמים בלחם תליון, בדרך כלל של מרים, אם ישו. המאכל מקביל לעוגת המלך.
להלן רשימת מאכלים הקשורים לליל כל הקדושים:
ברמברק (אירלנד)
טופי מדורה (בריטניה הגדולה)
תפוחים מסוכרים/תפוחי טופי (בריטניה הגדולה ואירלנד)
תפוחים מסוכרים, סוכריות תירס וסוכריות דלעת (אמריקה הצפונית)
שוקולד
מאנקי נאטס (בוטנים עם קליפותיהם) (אירלנד וסקוטלנד)
תפוחי קרמל
פופקורן קרמל
קולקנון (אירלנד)
עוגת ליל כל הקדושים
דברי מתיקה/סוכריות
ממתקים דמויי גולגולות, דלועים, עטלפים, תולעים וכולי.
זרעי דלעת קלויים
תירס מתוק קלוי
עוגות נשמה
פאי דלעת
ברחבי העולם

המסורות והחשיבות של ליל כל הקדושים משתנות מאוד בין המדינות המציינות אותו. בסקוטלנד ובאירלנד, המנהגים המסורתיים שלו כוללים ילדים שמתחפשים בתחפושות של ליל כל הקדושים ועורכים מסיבות, בעוד שבאזורים אחרים באירלנד מדליקים מדורות וזיקוקים. בקנדה, ההוצאה על ממתקים בליל כל הקדושים היא השנייה בגודלה לאחר חג המולד. ליל כל הקדושים שם תואר כ"זמן לתרומות וצדקה". בזמני החג, קוויבק מציעה סיורים בחלקים מהעיר העתיקה ובתי הקברות ההיסטוריים שבה. בארצות הברית, שם מסורת פוריטנית מתמשכת הגבילה קיום של חגים רבים, ליל כל הקדושים לא נחשב כחג עד המאה ה-19. ההגירה הטרנס-אטלנטית של קרוב לשני מיליון אירים בעקבות רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד הביאה את החג למדינה. בתחילת המאה העשרים, ליל כל הקדושים הפך לליל ונדליזם, עם הרס רכוש ואכזריות לבעלי חיים ולאנשים. עם זאת, ליל כל הקדושים הוא החג השני הפופולרי ביותר במדינה מבחינת סחר בקישוטים, מכירות ממתקים ומכירת תלבושות. איגוד הקונדיטורים הלאומי (NCA) דיווח בשנת 2005 כי 80% מהמבוגרים האמריקאים תכננו לחלק ממתקים במסגרת תעלול או ממתק.
אירועי החג נמצאים במרכז עלילה של מספר סרטים מסוגות שונות כמו מ"יובי יציל את האלווין" (סרט אימה קומי) או "Babysitter Massacre" שהתפתח לסדרה של מספר סרטים.
באוקטובר 2022 ברובע איטוון בסיאול שבדרום קוריאה יצאו המונים לחגיגות בהם אירע האסון בחגיגות ליל כל הקדושים בסיאול, שאירע לאחר 3 שנות הפסקה בגלל מגפת הקורונה ובו נהרגו 158 אנשים ונפצעו כ-200. הנשיא יון סוק-יאול הכריז על תקופת אבל לאומית.
יחס היהדות לחג

על פי היהדות ליל כל הקדושים נחשב לחג אלילי, ולכן בישראל לא היה נהוג לחגוג אותו. עם זאת, במרוצת השנים החלו ברים, מסעדות, פאבים עסקים ומקומות שונים במדינה, לקיים מסיבות ליל כל הקדושים, בעקבות חיקוי ואימוץ של התרבות האמריקאית. בנוסף לכך, קיים דמיון מסוים בין ליל כל הקדושים לבין פורים שכן, בשניהם לובשים תחפושות, מחלקים ממתקים וכו'.
בשנת 2012, פורסם כי קהילות יהודיות ברחבי העולם אימצו את מנהג תעלול או ממתק, תוך שהן מחלקות ממתקים בסוכות השונות כלומר, מניחים ממתקים ומאכלים שונים בסוכות, תוך שהילדים והמבוגרים כאחד אוספים אותם. על פי הארץ נאמר כי "בארצות הברית, שם נחוג החג מעט לפני ליל כל הקדושים, הדילוגים (בין הסוכות) הם פיצוי-מה לילדים היהודים שאינם מורשים להשתתף באירועי ה"תעלול או ממתק" המסורתיים". שנה לאחר מכן, פורסם בפרוגי כי יש קריאה לחגוג את החג במדינה.
הצטרפות מנהג "תעלול או ממתק" של חג "ליל כל הקדושים" לחג הסוכות, מהווה צעד נוסף של "פיצוי" לילדים יהודים באמריקה. כאשר הצעד הראשון התווסף לחג החנוכה בו אימצו את מסורת נתינת המתנות לילדים מחג הקריסמס. במנהג החדש נותנים לילדים מתנה קטנה בכל יום בו מדליקים את החנוכיה, ומתנה אחת גדולה בסוף החג כאשר כל החנוכיה דולקת (כלומר, סך של 8 מתנות במהלך חג החנוכה).
ראו גם

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צ'יזבט  ליל השטן  דזיאדי  פסטיבל הדלעת של ניו המפשייר  סרטים המתרחשים סביב ליל כל הקדושים |  ספיישלים טלוויזיוניים של ליל כל הקדושים  מרטיניסינגן  ליל ולפורגה  ויל-או'-דה-ויספ  יום הסאסי |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Halloween Colcannon | Simmer Magazine, web.archive.org, ‏2014-10-05
↑  Rogers, Nicholas (2002). "Razor in the Apple: Struggle for Safe and Sane Halloween, c. 1920–1990", Halloween: From Pagan Ritual to Party Night, pp. 78–102. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-516896-8.
↑  Pins and Needles in Halloween Candy, Snopes.com (באנגלית אמריקאית)
↑  Poisoned Halloween Candy: Trick, Treat or Myth? | LiveScience, web.archive.org, ‏2012-01-11
1 2  Top ten Irish Halloween traditions and memories you may share, IrishCentral.com, ‏2018-10-06 (באנגלית)
↑  Dominique McMullen, Ten trick-or-treating facts for impressive bonfire chats, The Irish Times (באנגלית)
↑  ITV Hub - The home of ITV, ITV Hub (באנגלית)
↑  Halloween Activities & Events | Visit Québec City, www.quebec-cite.com (באנגלית)
↑  Halloween History, web.archive.org, ‏2014-10-31
↑  Candy USA!, web.archive.org, ‏2006-08-27
↑  אסון בחגיגות האלווין בדרום קוריאה: 151 מבלים נמחצו למוות, באתר ynet, 29 באוקטובר 2022
↑  כל הפרטים על חגיגות ליל כל הקדושים - "אווירה אפלולית ב-ARIA, מאפרת במייקס פלייס ומסיבה מקסיקסנית ל-Día de los Muertos • המסעדות והפאבים שחוגגים"., באתר www.israelhayom.co.il
↑  אילנה שטוטלנד, ‏"סיבה למסיבה": מדוע כל כך הרבה ישראלים חוגגים את ההלואין?, באתר מעריב אונליין, 31 באוקטובר 2018
↑  תמי ביברינג‏, טריק או טיז?, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2010
↑  משנכנס אדר, הרשת חוגגת, באתר ynet, 18 במרץ 2016
1 2 3  ג'ודי מלץ, תעלול או ממתק - הגרסה היהודית, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2012
↑  מגזין - גם אנחנו רוצים את ליל כל הקדושים!, באתר פרוגי, ‏2013-10-31
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548388305171  BnF: cb12530315s (data)  GND: 4158852-6  LCCN: sh85058475  NKC: ph596224 
דלועים למכירה במהלך ליל כל הקדושים
תפוח מסוכר
עוגת ליל כל הקדושים דמוית ג'ק-או-לנטרן
תצוגה של ליל כל הקדושים בקובה, יפן
ערבית

ערך זה עוסק בשפה הערבית. אם התכוונתם לתפילה באותו שם, המכונה גם "מעריב", ראו .
| --- | --- |

 מדינות:  מדינות הליגה הערבית; מיעוטים במדינות השכנות, ביניהן ישראל, דרום סודאן, ניגריה, מאלי, טורקיה ועוד.
 אזורים:  צפון אפריקה, המזרח התיכון ומערב אסיה. אוכלוסיות ערביות בעולם כולו.
 דוברים:  420 מיליון
 שפת אם:  290 מיליון
 כתב:  אלפבית ערבי
 משפחה:  אפרו-אסיאתית שמית תיכונה דרומית ערבית
 לאום:  איחוד האמירויות הערביותאיחוד האמירויות  אלג'יריה אלג'יריה אריתריאה אריתריאה בחריין בחריין ג'יבוטי ג'יבוטי ירדן ירדן כווית כווית לבנון לבנון לוב לוב מאוריטניה מאוריטניה מצרים מצרים מרוקו מרוקו סהרה המערבית סהרה המערבית סודאן סודאן סומליה סומליה סומלילנד סומלילנד סוריה סוריה עומאן עומאן עיראק עיראק ערב הסעודית ערב הסעודית הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית צ'אד צ'אד קומורו קומורו קטר (מדינה) קטר תוניסיה תוניסיה תימן תימן
 ארגון:  האומות המאוחדות, הליגה הערבית, ארגון המדינות האסלאמיות
 מוסד:  مجمع اللغة العربية بالقاهرة – האקדמיה ללשון הערבית (מצרים) مجمع اللغة العربية – האקדמיה ללשון הערבית (ישראל)  مجمع اللغة العربية الأردني – האקדמיה ללשון הערבית (ירדן)
 קוד שפה:  ar 
 קוד ISO 639-1:  ar 
 קוד ISO 639-2:  ara 
 קוד ISO 639-3:  ara 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
ערבית (בערבית: اللغة العربية; תעתיק חופשי: א-לוּעַ'ה אל-עַרַבִּיַּה; תעתיק מדויק: אללע'ה אלערביה; ‏האזנהקובץ:Al arabic.ogg‏Ⓘ‏) היא שפה בענף הדרומי של השפות השמיות המערביות בתוך קבוצת השפות השמיות של משפחת השפות האפרו-אסיאתיות. ככזאת היא קרובה לעברית ולארמית, השייכות לענף הצפוני של השפות השמיות המערביות. הערבית הספרותית (اللغة العربية الفصحى, "אללע'ה אלערביה אלפֻצְחַא") משמשת בעיקר לכתיבה ולתקשורת בכל רחבי העולם הערבי, והיא בעלת תפקיד מפתח בחיי כל המוסלמים, שכן היא משמשת לכתיבת ספרים ומשלים בערבית (למעט הקוראן אשר נכתב בערבית קוראנית – להג הערבית של שבט קורייש). לצד הערבית הספרותית קיימת גם ערבית מדוברת (הנקראת בניבים המזרחיים: العامية, "אלְעַאמִّיַّה", ובניבים המערביים: الدارجة, "א-דַّארִגַ'ה"), ולה ניבים רבים, שמשמשים שפת אם לכ-180 מיליון בני אדם ברחבי אסיה ואפריקה (לדוגמה, ערבית לבנונית, מצרית, מרוקאית). הערבית היא שפה רשמית (לאו דווקא יחידה) כמעט בכל מדינות המזרח התיכון (להוציא את ישראל, איראן וטורקיה) ובכל מדינות צפון אפריקה. היא אחת מהשפות הרשמיות של ארגון האומות המאוחדות.
הערבית נחשבה כשפה רשמית בישראל, עד לחוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי שהגדיר אותה כבעלת "מעמד מיוחד".
באסלאם, לערבית יש ממד דתי: לפי מוחמד, שפתו של האדם הראשון בגן-עדן הייתה ערבית, והיא נלקחה ממנו לאחר שחטא, אז הוא החל לדבר בסורית. רק כשהאדם חזר בתשובה, האל החזיר לו את ידיעת השפה הערבית. שפת הקוראן נחשבת לשון הקודש של דת האסלאם. לפי דת זו, אלוהים נתן את הקוראן לידי הנביא מוחמד במפורש בשפה הערבית. כל גרסה מתורגמת של הקוראן נחשבת משום כך נחותה בערכה. הערבית משמשת כשפת פולחן בדת המוסלמית, שעל פיה נדרש כל מוסלמי לדעת את השפה.
לערבית יש גם ממד לאומי: השפה הערבית הספרותית הייתה מיסודות הפאן-ערביות ומיסודות הלאומיות הערבית אשר ראתה בדוברי הערבית במזרח התיכון אומה אחת בעלת שפה, תרבות, ומורשת היסטורית משותפת. עבד אל-ע'ני א-נאבולסי טוען כי הגדרת "ערבי" היא בעבר, בהווה ובעתיד מי שיכול לדבר ערבית באופן טבעי וללא קשיים, כשהניב אינו פוגע בהיותו ערבי[דרושה הבהרה].
הנתונים בערך זה מתייחסים לשפה הערבית הספרותית (اللغة العربية الفصحى)
היסטוריה

השפה הערבית היא שפה שמית שהתפתחה באזורי צפון ומרכז ערב, כמו כן גם באזור עבר הירדן המזרחי במהלך המאה ה-1 לפנה"ס מתוך שפות אזוריות שונות המכונות ערבית עתיקה (אנ'), בהן השפה הנבטית, הצפאית (אנ'), הת'מודית (אנ'), החג'אזית ושפות דרום ערביות נוספות. הבלשנים ההיסטוריים סוברים כי השפות השמיות התפתחו כולן משפה אחת, שהם מכנים השפה הפרוטו-שמית. הערבית היא השפה הדומה ביותר למודל השפה הפרוטו-שמית שפיתחו החוקרים. זאת אף על פי שבידי החוקרים מתועדות שפות שמיות רבות (כגון כנענית, עברית, ארמית, געז ואכדית), שהן עתיקות מהערבית באופן משמעותי.
מקור השפה הערבית הוא בצפון חצי האי ערב ודרום הלבנט. שם הייתה עיקר תפוצתה (למעט חלקים מסוימים בדרום חצי האי) עד למאה ה-7 לספירה. רק בעקבות כיבושי האסלאם, התפשט השימוש בשפה לסהר הפורה ולשאר המזרח התיכון וצפון אפריקה.
בתקופת האימפריה המוסלמית הייתה הערבית שפת הסחר, התרבות והמדע. במשך כמה מאות שנים דחקה הערבית את השפות שדוברו באזור הסהר הפורה, בעיקר יוונית, ארמית וקופטית. עד אמצע ימי הביניים דיברו רוב תושבי האזור ערבית כשפת אם.
לעומת זאת באיראן, בטורקיה, בכורדיסטן ובשאר החלקים המוסלמיים של מרכז אסיה נותרו השפות המקומיות על כנן, אף שהושפעו מהערבית במידה רבה. גם בצפון-מערב אפריקה עדיין נפוצות שפות מקומיות (בעיקר שפות ברבריות), לצד הערבית.
הערבית התפצלה לניבים שונים כבר בחצי-האי ערב. אולם, עם התפשטותה על פני מרחב גאוגרפי גדול התפתחו בה ניבים רבים אחרים, ואלה נבדלים משמעותית זה מזה ומהערבית הספרותית, שמבוססת על שפת הקוראן והשירה הערבית הקלאסית.
כבר בתקופה קדומה, ייתכן שעוד לפני כיבושי האסלאם, ואולי זמן קצר לאחריהם, נוצר מצב של דיגלוסיה אצל דוברי הערבית, כיוון שהמשכילים הערבים, בעיקר המוסלמים שבהם, הקפידו לכתוב בשפת הקוראן, וראו בניבים השונים עגה שאינה ראויה לעלות על הכתב. מצב זה קיים בעולם הערבי עד היום – אמצעי התקשורת הערביים משתמשים בצורה תקנית (סטנדרטית) של הערבית הספרותית, שפה הנלמדת במוסדות החינוך בכל רחבי העולם הערבי. שימוש בניבים מקומיים, בעיקר בערבית של קהיר (ערבית מצרית), לצורכי תקשורת בין-ערבית, נעשה נפוץ עם התפתחות התיאטרון והקולנוע, וכיום ערבית מצרית היא מעין שפה ספרותית שנייה בעולם הערבי.