stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנסו של עזרא
סיבת הקנס

התלמוד, במסכת יבמות, מבסס את סיבת הקנס על הפסוק בספר עזרא;
וָאֶקְבְּצֵם אֶל הַנָּהָר הַבָּא אֶל אַהֲוָא וַנַּחֲנֶה שָׁם יָמִים שְׁלֹשָׁה וָאָבִינָה בָעָם וּבַכֹּהֲנִים וּמִבְּנֵי לֵוִי לֹא מָצָאתִי שָׁם
רש"י מפרש כי כן היו מבני שבט לוי נוכחים במעמד החנייה על הנהר הבא אל אהוא. אלא, שלויים הללו היו קצוצי בהונות ובכך לא היו מוכשרים להפעיל כלי זמר בבית המקדש כדרוש מבני לוי. ואילו אחיהם הלויים השלמים בבהונותיהם סירבו לעזוב את ארץ בבל בשל מצבם הכלכלי הטוב במקביל למצב הכלכלי הירוד שבארץ ישראל, ואף מפני פחד הסכנות מהגויים שרדפו את היהודים אשר בארץ ישראל וטרחת בנין הארץ.
היעב"ץ מפרש כי הלויים השתתפו בעלייה הראשונה לארץ ישראל בימי זרובבל ויהושע בן יהוצדק (שקדמה לעליית עזרא הסופר בעשרים ושלש שנה). רק כשנעצרה בניית המקדש למשך שמונה עשר שנה על ידי מלשינות אל מלך פרס, חזרו רוב ככל הלויים אל בבל. ובשנת ג'תי"ג - עת עליית עזרא מבבל לירושלים - סירבו אלו הלויים מלעלות שוב, וזאת הסיבה גרמה הטלת העונש מאת עזרא ובית דינו.
סיבת הקנס > תועלת לכהנים

יש סוברים כי מכוונת העברת המתנה לכהנים היא כדי שיסמכו הכהנים על תרומת מעשר ראשון - שהיא מתנה קבועה הניתנת בכל שנה, ויציבותה נמשלת במדרש כנחלת קרקע שנותנת את פירותיה בקביעות בימים שהם טמאים ולא יכולים לאכול תרומתם הרגילה.
פרטי העונש

יש מפרשני התלמוד המסבירים, כי העונש מנע מהלויים לקבל מעשר ראשון באופן ישיר מבעלי הקרקע ויישום הקנס היה הוראה לעם להביא את מעשרם אל לשכת בית האוצר אשר בירושלים - כפי שעשה חזקיהו המלך בימיו, שמטרת הריכוז והעברת המתנה דרך הלשכה הייתה כדי למנוע את המתנה מהלויים שהשתתפו בעבודה זרה. לעומת זאת, רבי יוסף בכור שור סבור כי העובדה שנלקח מעשר ראשון אל לשכת בית האוצר מסמן שכל יבול המעשר נחלט לרשות הכהנים רבי יהושע בן לוי מציין כי גם בית דין של מעלה הסכים עם קנסו של עזרא ובית דינו;
פרטי העונש > לשכת בית האוצר

לשכת בית האוצר הייתה כעין "לשכת ריכוז", שריכזה למקום אחד את כל מעשרות בני ישראל. הלשכה היה בבית המקדש בירושלים. מייסד הלשכה - לפי שיטתו של רש"י - היה חזקיהו המלך כאשר ראה שרוב בני לוי בימיו נכשלו בעוון עבודה זרה.
המשכיות הקנס

התלמוד מספר כי בימי רבי יהושע בן לוי ניסו להחזיר את נתינת מעשר ראשון אל הלויים, אך ללא הצלחה. בתלמוד בבלי מסופר כי רבי עקיבא (שחי כחמש מאות שנה אחר תקופת עזרא הסופר) ניסה לעכב הכהנים מלקבל התרומה על סמך הכתוב ”וַאֲכַלְתֶּם אֹתוֹ בְּכָל מָקוֹם אַתֶּם וּבֵיתְכֶם כִּי שָׂכָר הוּא לָכֶם חֵלֶף עֲבֹדַתְכֶם בְּאֹהֶל מוֹעֵד” (במדבר יח לא) והואיל שאין הכהנים רשאים לאכלו בבית הקברות מוכיח הכתוב שאין לכהן אחיזה במתנה זאת. ענה לו רבי אלעזר בן עזריה שפירוש הכתוב הנהו שהבכל מקום בא ללמדנו, שאין מעשר ראשון כרוך להיאכל תוך חומות ירושלים (כמעשר שני) - ובזאת ניצח רבי אלעזר את רבי עקיבא.
אולם, לפי התלמוד ירושלמי, מסופר כי רבי אלעזר לא מצא פתרון לטענת רבי עקיבה של "בכל מקום" ולסופו של הוויכוח הצליח רבי עקיבה לעכב את נתינת מעשר ראשון להכהנים באופן אקסקלוסיבי ובמקומם להעביר את המתנה אל עניים -גם עני כהן וגם עני ישראל.
לפי גרסתו של רבי אבהו, החולק על דעת רבי אלעזר בן עזריה לא היה רבי עקיבא אלא רבי יהושע בן חנניה.
ברמב"ם

הרמב"ם מזכיר כי "עזרא קנס את הלוים בזמנו שלא יתנו להן מעשר ראשון אלא יינתן לכהנים לפי שלא עלו עמו לירושלים". למרות שמשמעות הרמב"ם לכאורה היא שרק בזמנו של עזרא חל תוקף קנסתו, בעל הכסף משנה מסביר כי הקנס היה בתוקף גם אחר תקופת עזרא בזה שהחכמים העריצו נתינת מעשר ראשון אל הכהן על אף שהיה ברשות הבעלים לתת את מעשרם או לכהן או ללוי.
סיכום

היות שמתנת מעשר ראשון הנהו חלף עבודת הלויים, בעת שאין הלויים ראויים ומוכנים לשרת מפסידים את זכותם למתנה זו. הכהנים שונים מהלויים בזה שאצלם אין מתנות כהונה כרוכה בשירותם דווקא, אלא גם כהן שאינו עובד בעבודת הקודש שבבית המקדש זוכה לקבלת מתנותיו. אולם, מבחינה הלכתית השתתפותו של כהן בעבודה זרה גורם לו הפסדה במתנותיו כל עוד שמחזיק באליליות.
הערות שוליים

↑  "כולי עלמא (סוברים שעיכוב מעשר ראשון מהלויים הנהו מחמת), קנסא שלא עלו בימי עזרא" -תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף פ"ו, עמוד ב'
↑  רש"י למסכת מכות דף כג עמוד ב.
↑  תלמוד ירושלמי מסכת מעשר שני ה:ג, בשם רבי יהושע בן לוי. תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף פ"ו, עמוד ב'
↑  חידוש אגדות למהרש"א יבמות פו: (בהסבר שיטתו של רבי אלעזר בן עזריה
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת מעשר שני דף לא עמוד א
↑  "נותן לכהנים וללוים" -פסיקתא דרב כהנא כו, א | -(מטענות קורח) "מעשר ראשון לכהן..!" -מדרש תנחומא לפרשת קרח, פרק ג.
↑  כפי המובא בזוהר חדש לאיכה דף נ"ו עמוד ב
↑  רש"י לתלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף ס"ט, עמוד ב', הובא בתוספות למסכת יבמות דף פו עמוד ב, ד"ה "ומבני"
↑  בנ"ב לחורבן (דהיינו שנת ג'ש"צ) יסדו ישראל עולי בבל את יסוד בית המקדש - סדר הדורות, ערך עזרא
↑  יעב"ץ ליבמות פו: (על הלויים שסירבו לעלות ולא על אלו שכן עלו)
↑  "מה נחלה אין משתנה ממקומה אף מעשר ראשון אין משתנה ממקומו" (ולא כמעשר עני שנתינתו אינו בקביעות אלא מדי שנה שלישית במחזור) -ספרי במדבר יח כא
↑  תלמוד בבלי, מסכת יבמות, דף פ"ו, עמוד ב'
↑  תוספות, מסכת יבמות, דף פ"ו, עמוד ב', ד"ה מפני
↑  רש"י, מסכת מכות, דף כ"ג, עמוד ב', על סמך הכתוב ”הָבִיאוּ אֶת כָּל הַמַּעֲשֵׂר אֶל בֵּית הָאוֹצָר” (מלאכי, ג', י')
↑  רש"י למסכת מכות דף כג עמוד ב על סמך הפסוק ”וַיֹּאמֶר יְחִזְקִיָּהוּ לְהָכִין לְשָׁכוֹת בְּבֵית ה' וַיָּכִינוּ. וַיָּבִיאוּ אֶת הַתְּרוּמָה וְהַמַּעֲשֵׂר..” (דברי הימים ב', ל"א, י"א)
↑  וזאת כפי ההלכה שמעשר ראשון מותר לזרים -פירוש המשניות לרמב"ם, מסכת טבול יום ד:א
↑  ירושלמי מעשר שני דף לא.
↑  HebrewBooks.org - רמב"ם הלכות מעשר פרק א הלכה ד
↑  כסף משנה הלכות מעשר א ד
↑  ספורנו לספר במדבר ח טז
↑  מן הכתוב אצל הכהנים "עבודת מתנה אתן את כהנתכם" כמקביל למתן הלויים שכתוב "חלף עבדתכם" - שפתי כהן לפרשת קורח
רפובליקה עממית

מדינות שמשטרן הוא דמוקרטיה עממית:   כיום  בעבר
דמוקרטיה עממית או רפובליקה עממית היא צורת משטר חד-מפלגתית סוצאליסטית-קומוניסטית. המונח משמש גם מדינות שאינן קומוניסטיות, ולא כל המדינות הקומוניסטיות נקראו כך.
משמעות המונח

דמוקרטיה עממית הוא מינוח מכובס, שאומץ על ידי משטרים קומוניסטים תחת שלטון או הכיבוש של ברית המועצות או של מפלגות קומוניסטיות.
היסטוריה

לאחר מלחמת העולם השנייה החלה ברית המועצות בהשתלטות הדרגתית על מדינות רבות במזרח אירופה. באמצעות הצבא האדום, ומנהיגים קומוניסטים מקומיים, הפעילה ברית המועצות לחץ על העמים במדינות אלה, וארגנה תוך זיופי קולות את ניצחון הקומוניסטים בבחירות תחת כיבוש צבאי סובייטי. לאחר הבחירות, הוציאו הקומוניסטים שורת חוקים, ששינו את סדרי המשטר של המדינה הנידונה[דרוש מקור]. משטרים של "דמוקרטיה עממית" הוקמו בהנהגת מפלגות קומוניסטיות או מרקסיסטיות גם במדינות כמו יוגוסלביה, סין, צפון וייטנאם, צפון קוריאה, מאוחר יותר קובה, לאוס. אתיופיה, אנגולה. תהליך הקמתם של משטרים אלה יצר גוש מדינות תחת משטרים דיקטטוריים, בחסות ברית המועצות, סין העממית או עצמאיות, והחשש מהתפשטותם של גושים אלה ושל סוג משטר זה במדינות המערב בכלל ובארצות הברית בפרט, היה אחת הסיבות העיקריות לפתיחת המלחמה הקרה. חלק ממדינות אלה לא נקראו "עממיות" - למשל צ'כסלובקיה ששמרה בהתחלה את שמה המקורי, הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, הרפובליקה הדמוקרטית של וייטנאם. גם רפובליקת קובה שמרה את שמה המקורי. המשטר הדיקטטורה של החמר רוז' בקמבודיה העדיפה את השם "קמפוצ'ה הדמוקרטית". בשנות ה-1960 בדומה לברית המועצות שנקראה "סוציאליסטית", התחילו מספר "רפובליקות עממיות" כמו צ'כוסלובקיה, רומניה, יוגוסלביה ואלבניה - לאמץ את השם "רפובליקה סוציאליסטית" כסימון "התקדמות" אל עבר חברה "סוציאליסטית" קרובה יותר לאידיאלים הפוליטיים המוצהרים. בשנים 1989-1991, המדינות הקומוניסטיות של מזרח אירופה (פולין, הונגריה, בולגריה, רומניה, יוגוסלביה, אלבניה, בהדרגה גם מדינות יוגוסלביה שרובן נקלעו למלחמה עקומה מדם על עצמאותן) וגם מונגוליה שינו את שמן ועברו למשטר דמוקרטי ליברלי.
בנוסף למדינות הגוש המזרחי המזוהה עם האידאולוגיה המרקסיסטית-לניניסטית היו גם מדינות לא קומוניסטיות שאימצו בשמם הרשמי את שם התואר "עממי": למשל, אלג'יריה ולוב שאימצו מדיניות בדרך כלל עוינת למערב, ובנגלדש.
רפובליקות עממיות

דוגמאות של "רפובליקות עממיות" קומוניסטיות היסטוריות או קרובות לקומוניזם, כוללות, בין השאר, את:
אלבניה (1946–1992) הרפובליקה העממית (בשנים 1976–1992 גם "הסוציאליסטית") של אלבניה (1946-1992)
אנגולה הרפובליקה העממית של אנגולה (1975-1992)
אתיופיה (1987–1991) הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה (1987-1991)
הרפובליקה העממית של בנין הרפובליקה העממית של בנין (1975-1990)
הרפובליקה העממית הסובייטית הבוכרית הרפובליקה הסובייטית העממית הבוכרית (1920-1924)
הרפובליקה העממית של בולגריה הרפובליקה העממית של בולגריה (1946-1990)
הרפובליקה העממית של כורדיסטן
הרפובליקה העממית של קונגו הרפובליקה העממית של קונגו (1970-1992)
הונגריה (1957–1989) הרפובליקה העממית ההונגרית (1949-1989)
הרפובליקה העממית של קמבודיה הרפובליקה העממית של קמבודיה (1979-1989)
מקדוניה (1946-1992) הרפובליקה העממית של מקדוניה (1944-1991)
מונגוליה (1940-1992) הרפובליקה העממית של מונגוליה (1924-1992)
מוזמביק הרפובליקה העממית של מוזמביק (1975-1990)
הרפובליקה העממית הפולנית הרפובליקה העממית הפולנית (1952-1989)
רומניה (1952-1965) הרפובליקה העממית הרומנית (1947-1965), בהמשך הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה (1989-1965)
דרום תימן רפובליקת תימן הדמוקרטית העממית (1967-1970)
יוגוסלביה הרפובליקה הפדרלית העממית של יוגוסלביה (1946-1963), בהמשך הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
משטרים לא קומוניסטיים ואף אנטי קומוניסטים שלטו ב:
אוקראינה הרפובליקה העממית של אוקראינה (1917-1919)
רפובליקות עממיות > כיום

כיום קיימות שלוש רפובליקות עממיות השומרות זיקה לאידאולוגיה המרקסיטית-לניניסטית:
קוריאה הצפונית הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה הצפונית
לאוס הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
שתי מדינות נוספות שלא התקיימו בהם משטרים קומוניסטים או מרקסיסטים-לניניסטיים עדיין קרויות רפובליקה דמוקרטית עממית:
אלג'יריה הרפובליקה הדמוקרטית העממית של אלג'יריה.
בנגלדש הרפובליקה הדמוקרטית העממית של בנגלדש - המקיימת משטר רב-מפלגתי ובחירות דמוקרטיות.
שונית פרג'י

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בינואר 1987 (בת 37) קרית טבעון‏‎, ישראל 
 שם לידה:  שונית פרג'י 
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידועה בשל:  נערת ישראל (מקום שני בתחרות מלכת היופי) לשנת 2008, ועל כן ייצגה את ישראל במיס יוניברס (מיס תבל) 2008
 מקצוע:  דוגמנית
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  תומר חמד (2013–?) 
 מספר צאצאים:  4 
 
שונית חמד-פרג'י (נולדה ב-8 בינואר 1987) היא דוגמנית ישראלית. נבחרה לנערת ישראל (מקום שני בתחרות מלכת היופי) לשנת 2008, ועל כן ייצגה את ישראל במיס יוניברס (מיס תבל) 2008.
ביוגרפיה

שונית פרג'י נולדה וגדלה בקריית טבעון, ללילי בעלת מכון לחיטוב הגוף, ולעמי מדריך ימאות.
היא השתתפה בתחרות מלכת היופי 2008 ושם זכתה בתואר נערת ישראל (המקום השני), כחביבת הקהל. לאחר מכן היא נסעה לייצג את ישראל בתחרות מיס יוניברס (מיס תבל) 2008, שנערכה באותה שנה בווייטנאם.
היא השתתפה בתצוגות אופנה ובקמפיינים של מותגים ישראלים כגון "גולברי", "הוניגמן", "קרייזי ליין" ,"פמינה" ו"בוניטה דה מאס", וגם דגמנה בשבוע האופנה בפריז. בנוסף הובילה את הקמפיין לשעוני "עדי", וכיכבה על השער של מוסף הנשים של ידיעות אחרונות "זמנים מודרניים".
ב-2011 הופיעה במגזין בגדי הים של "בלייזר".
ב-2011 התמודדה בתוכנית המציאות "הישרדות איי קמרינס" בערוץ 10, והייתה למודחת ה-14.
חיים אישיים

בשנת 2012 התארסה לכדורגלן תומר חמד. ב-19 ביוני 2013 השניים נישאו באירוע מצומצם עקב פציעתו של חמד כחודש לפני כן. לשניים יש חמש בנות.
הערות שוליים

↑  אלקנה שור, זה כל השונית: ראיון עם שונית פרג'י, באתר nrg‏, 2 בפברואר 2012
↑  שי ארזואן, שונית פרג'י ותומר חמד התחתנו, באתר ynet, 20 ביוני 2013
↑  תומר ושונית חמד הפכו הורים לארבעה: וזה השם שבחרו לבתם הטרייה, באתר MSN
רפובליקה ספרותית

רפובליקה ספרותית הוא מונח מתחום מדעי החברה וחקר מדעי הרוח, שטבע חוקר הספרות הצרפתי אלבר תיבודה (Albert Thibaudet, 1936-1874) במאמרו מ-1927 "La République des professeurs" (מילולית: רפובליקה של מורים).
לדברי תיבודה, על מנת לפתח גוף יצירה ספרותית והגותית נדרש "מרחב מדומיין" הכולל בראש ובראשונה את "המעגל הפנימי" - יצרני התרבות, "המעגל החיצוני" של צרכני תרבות (במובן העמוק, בו התרבות מהווה עבורם צורך רוחני וכלי להגדרת תפיסת-עולם) וכן "המעגל האמצעי" בו מצויים הגורמים המתווכים המביאים את התרבות אל הקהל. מעגל זה כולל במות לפרסום ושיח (כתבי עת ספרותיים ומדעיים, עיתונות חופשית, סלונים ספרותיים, בתי קפה וכדומה) ומוסדות ספרותיים בעלי מעמד והכרה (מוציאים לאור, מבקרים, מכוני מחקר, קרנות מימון או מצנטים וכו'). שלושת המעגלים יוצרים מעין מדינה - רפובליקה. תנאים מכריעים להיווצרות רפובליקה ספרותית הם מידה של חופש אקדמי, נכונות לקבל ולהעביר ביקורת תבונית ומנומקת מתוך עמדה שוויונית וביטול גבולות דתיים, מעמדיים ולאומיים (אם כי רפובליקה ספרותית בשפה מסוימת היא לרוב גם לאומית). קיומה של רפובליקה ספרותית או רפובליקת המכתבים נעוץ בדרך כלל בתקופת הנאורות, אולם יש חוקרים המצביעים על כך שלמשל, לפי מחקר מערכת המושגים המשותפת ליהודים ונוצרים סביב אגדות אלכסנדר הגדול התקיימה ב"ימי הביניים רפובליקה ספרותית שמחיצות האמונה הוסרו בה ושהחלפה חופשית של דעות הורמה בה על נס". חברי הרפובליקה הספרותית חולקים אתוסים וערכים משותפים ומקובלות בה סוגות מסוימות המגדירות ומגבילות את החירות הצורנית. ה"רפובליקה" אינה חולקת אידאולוגיה אחת או קו רעיוני יחיד, אולם לרוב מתקיימים בה "זרם עיקרי" ו"זרמים מינוריים", חתרניים ומתנגדים (למשל מקומה של שפת היידיש ברפובליקה הספרותית העברית בתחילת המאה ה-20, שנדחה על ידי הזרם העיקרי והמשיך להתקיים בזרמים מקבילים).
הרפובליקה הספרותית העברית (בראשית דרכה) > היווצרותה

עד תקופת ההשכלה הספרות היהודית הייתה תורנית הלכתית ונסובה בעיקר סביב 'כתבי הקודש' היהודיים. מתנועת ההשכלה יצאו סופרים עבריים, אשר יצירותיהם לא עסקו בנושאים דתיים-הלכתיים. פן נוסף ועיקרי של חיבורי הסופרים בתקופת ההשכלה היה הביקורת על החינוך היהודי על מוסדותיו ועל מנהיגיו. ביקורת זו נעשתה מתוך רצון לחולל שינוי בעם היהודי ובתרבותו. ניתן לראות בתקופת ההשכלה את תחילתה של הרפובליקה הספרותית העברית.
בעקבות מאורעות 'סופות בנגב' שהתחוללו בשלהי המאה ה-19 חל מפנה בציר היצירה העברית. רבים מסופרי התקופה הגיעו להבנה שלא ייתכן קיום ליהודים שלא בטריטוריה נפרדת משלהם. שלב זה היווה מפנה בתולדות עם ישראל וניתן לראות בו את תחילת הציונות. הציונות בשלב הזה החלה להיות ערך מרכזי ברפובליקה הספרותית העברית, כלומר יותר ויותר סופרים ואנשי רוח יהודיים באותה תקופה התייחסו לציונות בכתיבתם, וממילא הספרות העברית הפכה יותר ציונית.
דמות מפתח בתחילת דרכה של הרפובליקה הספרותית העברית היא פרץ סמולנסקין. כבר בראשית דרכו היה סמולנסקין בעל עמדה לאומית ברורה (בניגוד לאחרים מבני דורו). הוא ייסד את עיתון השחר אשר נעשה לכתב עת חשוב באותה תקופה. עיתון זה היווה במה לתכנים ספרותיים לאומיים אשר נעשו חלופה לתכנים הספרותיים האוניברסליים של אותה העת, ולמעשה בישרו את תחילתה של הספרות העברית.
הרפובליקה הספרותית העברית (בראשית דרכה) > התמסדות בארץ ישראל

עד תחילת המאה ה-20 הייתה אירופה המרכז והדומיננטי של הספרות העברית. השפה הדומיננטית בקרב יהודי היבשת הייתה יידיש, בנוסף לשפות אירופאיות בהתאם למקום מגוריהם. מכיוון שהספרות ביידיש ידעה פריחה באותה תקופה, עם השנים בקרב היהודים נעלם הצורך בצריכת ספרות עברית. אף על פי שבאותה תקופה פעלו סופרים עבריים והוצאות ספרים רבות באירופה, קהל הקוראים בשפה העברית באירופה הלך והצטמצם. כתוצאה מכך נוצר מצב שהמקום המרכזי של יצירה ספרותית בעברית וצריכתה היה דווקא ארץ ישראל. הסיבה לכך נעוצה שהשפה הדבורה ושפת התרבות בארץ ישראל היו עברית, ועל כן בה היה קהל הקוראים הגדול ביותר ליצירה העברית. כך, המרכז בארץ ישראל הלך ושגשג לעומת מקבילו שבאירופה שהלך ודעך.
לקריאה נוספת

דן מירון, בודדים במועדם, לדיוקנה של הרפובליקה הספרותית העברית בתחילת המאה העשרים, עם עובד, תל אביב, תשמ"ח 1987
שמואל פיינר, זהר שביט, טל קוגמן, נטלי ניימרק-גולדברג (עורכים), הספרייה של תנועת ההשכלה: יצירתה של רפובליקת הספרים בחברה היהודית במרחב הדובר גרמנית, עם עובד ומכון לאו בק, 2014
הערות שוליים

↑  ישראל לוי מצוטט אצל אורה לימור, בין יהודים לנוצרים: יהודים ונוצרים במערב אירופה עד ראשית העת החדשה, כרך ד' עמ' 301
↑  שמואל פיינר, ההשכלה קריאתה של הנאורות היהודית ליקיצה הגדולה, תולדות הרעיון הנאורות, מוסד ביאליק ירושלים, 2016
↑  אבנר הולצמן, נקודת המפנה בספרות העברית בעקבות ה'סופות בנגב', המשכיל בעת הזאת, הקיבוץ המאוחד, תשעז, עמ' 92-113
↑  יצחק קונפורטי, עיצוב אומה - המקורות התרבותיים של הציונות 1882-1948, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 2019, עמ' 29-56
↑  זהר שביט, עלייתם ונפילתם של המרכזים הספרותיים באירופה ובאמריקה והקמת המרכז בארץ ישראל, עיונים בתקומת ישראל כרך 4, אוניברסיטת בן גוריון, 1994, עמ' 422-472
רינה גינוסר

| --- | --- |

 לידה:  1949 (בת 75 בערך) פולין
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  ציירת   משוררת
 שפות היצירה:  עברית
 מספר צאצאים:  2
רינה גינוסר (נולדה ב-1949) היא משוררת וציירת ישראלית. הציגה מעבודותיה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בישראל ובמדינות אחרות בעולם. עוסקת גם באיור ספרים וכתבי-עת. שיריה פורסמו בכתבי-עת ובמוספים הספרותיים של העיתונות העברית. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים וחברה באגודת הציירים והפסלים בישראל.
ביוגרפיה

נולדה בפולין ועלתה לישראל ב-1957. בעלת תואר ראשון בספרות כללית-השוואתית מאוניברסיטת תל אביב. למדה בבית-הספר הגבוה לציור ע"ש מרגושליסקי בתל אביב ובאקדמיה לאמנות בבאר-שבע.
אמא לבן ובת.
ספריה

אור במראה (תל אביב: ביתן, 2000)
כשעכבר פגש דרקון: סיפור אהבה (תל אביב: ביתן, 2003)
טרמפ לערפל: שירים ורישומים (תל אביב: עקד, 2007)
שפת-אם משלי: שירים ורישומים (תל אביב: עקד, 2011)
פעמיים כי טוב: שירים ורישומים (תל אביב: עתון 77, 2017)
סופטוב סטרווינסקי: שירים ורישומים (תל אביב: עיתון 77, 2018)
בכתב דק: שירים ורישומים (תל אביב: עיתון 77, 2020)
מילים בחול: שירים ורישומים (תל אביב: עיתון 77, 2022)
לפעמים מילים הן שיר: שירים ורישומים (תל אביב: עיתון 77, 2023)
תרגומים

מדליונים / זופיה נלקובסקה תרגום משותף עם דוד ויינפלד (בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2017)
איורים

שירים על עצמי / כתבה הדסה ענב (תל אביב, 1989)
צריך ל ... / עמלה עינת (תל אביב: ספרית פועלים, 1989)
איש-שלג וים / נעמי בן-גור (גבעתים: מסדה, 1991)
הדמעות הטובות של ערגה / משה גרנות (ראשון לציון: מסדה, 1991)
גורון / אסתר זיו (ראשון לציון: מסדה, 1993)
אסקלד וברוזי הכסף: אגדות-עם נורוגיות / נורית גולן (ראשון לציון: מסדה ילדים, 1994)
האיש שהפריח עצי דבדבן / נויגרטן רותי, זהבה כנען (ראשון לציון: מסדה ילדים, 1994)
בגלל הבית שעל העץ / יעל בן ברוך (מסדה,1995)
כנפיים שבורות / ג'וברן חליל ג'וברן (תל אביב: ביתן, 1997)
בעונה החמישית: סיפור אהבתם של תום וג'והן, אנט וננט / רבקה רז (תל אביב: ביתן, 1998)
סיפור אהבה קפריסאי / עמלה עינת (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1999)
תערוכות יחיד

1986 - רישומים בדיו, פחמים וגירים, גלריית מאפו, תל אביב
1987 - ציור, קולנוע תמוז, תל אביב
1990 - ציורי אקוורל, בית האמנים, תל אביב
1994 - ניירות קטנים בטוש פחם ופנדה, בית ציוני אמריקה
תערוכות קבוצתיות

1980 - שמן, גלריית לירז, באר-שבע
1987 - מיניאטורות, גלריית דל בלו, טורונטו קנדה
1988 - תערוכת חמישה ציירים, בית האמנים, תל אביב
1992 - רישומים, גלריית עקד, תל אביב
1993 - רישומים ואיורים, גלריית מרתף, תל אביב
1994 - מסיבות תה וטחנות רוח: איורים לספרי ילדים ונוער מוכרים ואהובים, בית יד לבנים רעננה, אוצרת אורנה פיכמן
1995 - מראות שירה (איורים לשירי דליה רביקוביץ), בית האמנים בירושלים
לקריאה נוספת

דורית קדר, תוהו ובוהו רועש וצבעוני, עיתון המשמר 10.2.1986
רחל אנגל, בשחור לבן, עיתון המשמר, 14.2.1986
לפי שעה, רינה גינוסר, עיתון 77, גיליון 101, יוני 1988
אירנה אורבך, תערוכה באגודת הציירים, עיתון מעריב ת"א, 4.5.1990
שמואל שתל, לראות את שאינו נתפס בשמיעה (על הספר ״אור במראה״), עיתון 77, גיליון 255, מאי 2001, עמוד 11
נועה טל, דברים על תערוכת רישומים ושירים של רינה גינוסר, פסיפס, גיליון 69, אביב תשס"ח, עמוד 39
משה גרנות, מינימליזם (על ספר שיריה של רינה גינוסר: ״שפת-אם משלי״), פסיפס, גיליון 83, קיץ תשע״א 2011, עמודים 43-44
שתי שיחות - שירה ואמנות א. עם רינה גינוסר (על ספר שיריה של רינה גינוסר: ״שפת-אם משלי״), פסיפס, גיליון 83, קיץ תשע״א 2011, עמודים 45-47
ארז שוייצר, דברים שבשירה (על ספר שיריה של רינה גינוסר: ״שפת-אם משלי״), מוסף הארץ, גיליון 960, 20.7.2011
הערות שוליים

1 2  רינה גינוסר, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה
↑  רשימת חברים, באתר אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל
↑  רינה גינוסר, באתר אלבום המשפחות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310266005171  ISNI: 0000 0004 0197 2370  LCCN: n96105658  SUDOC: 271080353  ULAN: 500483021  VIAF: 297022410   WorldCat (עם VIAF): 297022410
רוז'ה קוקרמן

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1936 (בן 88) הרובע התשעה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ESCP Europe 
 תפקיד:  סגן נשיא  סגן נשיא  גזבר  סגן נשיא 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 
רוג'ה קוקרמן (בצרפתית: Roger Cukierman; נולד ב-1936) הוא בנקאי, איש עסקים ונדבן יהודי-צרפתי. כיהן כנשיא קריף, ארגון הגג של יהדות צרפת וסגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי.
ביוגרפיה

קוקרמן נולד בפריז שבצרפת. הוא קיבל תואר ראשון במשפטים ותואר שלישי בכלכלה מבית ספר למנהל עסקים בפריס - ESCP Business School. בנו הוא איש העסקים הישראלי-צרפתי, אדוארד צוקרמן/קוקרמן(אנ'). נכדו הוא שחקן הטניס הישראלי, דניאל צוקרמן.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

משנת 1963 עד ינואר 1999 עבד בקבוצת אדמונד דה רוטשילד. הוא שימש כמנכ"ל החברה בצרפת בין השנים 1993 עד 1999. כמו כן, שימש כיו"ר בנק כללי לישראל החל משנת 1988, ויו"ר קרן הנאמנות ישראל 2000. כיהן בדירקטוריונים של קלאב מד, בולורה, PEC, שאטו מרגו, פובליסיס ועוד. שימש כמנהל התאחדות הבנקאים הצרפתיים.
בשנת 1993 הקים יחד עם בנו אדוארד קוקרמן את בית ההשקעות "קוקרמן ושות", הפועל בצרפת ובעיקר בישראל. בשנת 2005 הבנק גיבש קבוצה של משקיעים להתמודדות על רכישת בנק לאומי. הוא משקיע בעיקר במיזמים בענפי ההיי-טק והשירותים הרפואיים.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית ונדבנות

כיהן כנשיא "קריף" בין השנים 2001 ל-2007 ושוב בין 2013 ל-2016. במהלך הבחירות לנשיאות צרפת בשנת 2002, בעקבות עליית ז'אן-מארי לה פן לסיבוב השני, עורר סערה כשאמר בריאיון לעיתון הארץ: "צריך להודות שיש כרגע אינטרס משותף ליהודים ולימין הקיצוני", ושבהצלחת לה פן יש "מסר למוסלמים שיישבו בשקט". שבוע אחר כך חזר בו ואמר לעיתון "לה מונד" שדבריו סולפו, וייחס זאת לבעיות תרגום.
פרסומים

קוקרמן כתב שני ספרים.
Le Capital dans l'économie japonaise (préface de Maurice Byé), Presses universitaires de France, 1962.
Ni fiers ni dominateurs, Éditions du Moment, 2008.
הערות שוליים

↑  נשיא הקרי"ף: לא דיברתי בשבח לה פן, באתר הארץ, 24 באפריל 2002
↑  גפני התפטר מבנק כללי, מעריב, 3 במאי 1988
↑  טלי ציפורי, ‏בית ההשקעות קוקרמן מונה לנציג בית ההשקעות לזארד בישראל, באתר גלובס, 25 בינואר 2004
↑  אורה קורן, הצרפתים באים: בנק ההשקעות קוקרמן מגבש קבוצה להתמודדות על בנק לאומי, באתר הארץ, 28 ביולי 2005
↑  מיכאל רוכוורגר, בית ההשקעות קוקרמן ינסה לגייס 100 מיליון דולר לקרן שתפעל בענפי ההיי-טק והשירותים הרפואיים, באתר TheMarker‏, 12 ביולי 2011
 חגי עמית, החממה הטכנולוגית של אלביט חתמה על שיתוף פעולה עם בנק ההשקעות קוקרמן, באתר TheMarker‏, 24 ביוני 2019
↑  יאיר שלג, מבחינתנו, להישג של לה פן יש גם יתרון, באתר הארץ, 23 באפריל 2002
↑  דניאל בן סימון, קוקרמן מתקן את עצמו: קורא לצרפת להצביע לשיראק, באתר הארץ, 28 באפריל 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301867805171  PLWABN: 9810623609105606  BnF: cb114997468 (data)  ISNI: 0000 0000 8403 2464  LCCN: n2009005296  SUDOC: 087945223  VIAF: 98516551   WorldCat (עם VIAF): 98516551
רקטה עתירת משקל

|  מידע בסיסי |
| --- | --- |
 ייעוד:  ארטילריה רקטית 
 
רקטה עתירת משקל (בראשי תיבות: רע"ם), היא רקטה בעלת ראש קרב כבד המסוגל לגרום לנזק רב שמשוגרות לטווחים קצרים יחסים, לרוב של עד 10 קילומטרים. היחס ההפוך בין גודל ראש הקרב לבין הטווח הקצר מעניק לרקטות כינוי של "עתירות משקל".
מבנה ומאפיינים

במטרה להגדיל את הנזק שרקטה גורמת עם פגיעה בקרקע, רקטות רע"ם לרוב מורכבות מחבית נפץ גדולה שאליה מחובר מנוע רקטי קטן יחסית. אף על פי שהמנוע לא חזק מספיק כדי להביא את ראש הקרב למהירות וטווח גדולים, הוא מאפשר מעוף קצר ופגיעה ביישובים ובסיסים סמוכים לגבול. הרקטות משוגרות ממשגרי כנים של פצצות מרגמה.
היסטוריה

רקטות מסוגים אלו פותחו על ידי חזבאללה וחמאס בעקבות הלקחים שהפיקו ממבצע צוק איתן, שממנו הסיקו כי ניתן לגרום לנזק רב לעורף הישראלי על ידי שיגור רקטות בעלות ראש קרב גדול לעבר יישובי עוטף עזה, שבהם זמן ההרתעה קצר יחסית ויכולות היירוט של כיפת ברזל מוגבלות. גורמים במערכת הביטחון הישראלית טענו כי נעשה שימוש ברקטות אלו על ידי חזבאללה במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה, ועל ידי מיליציות בעיראק.
היסטוריה > ברצועת עזה

חמאס הצטייד ברקטות כאלו כחלק מניסיונות ההצטיידות מחדש לאחר מבצע צוק איתן. הרע"ם שבידי חמאס משוגרות לטווחים של עד 10 ק"מ בלבד, אך יכולות לשאת מאות קילוגרמים של חומר נפץ.
הג'יהאד האיסלאמי טען כי ברשותו 2 רקטות מסוג רע"ם בהסלמה ברצועת עזה במאי 2018, באדר 3 שנושאת 250 ק"ג חומר נפץ ומסוגלת להגיע לטווח של עד 40 ק"מ, וג'חים עסקלאן (בערבית: הגיהנום של אשקלון). הארגון טען כי עשה שימוש ראשון ברקטות כאלו בנובמבר 2018. ב-13 בנובמבר 2019 שיגר הג'יהאד האסלאמי רקטות באדר 3 על אשדוד ורחובות, אך הן יורטו על ידי כיפת ברזל. ב-14 בנובמבר 2019 שוגרה רע"ם לעבר עוטף עזה, נפלה בשטח פתוח ויצרה מכתש ענק ברוחב 16 מטרים ובעומק של כ-2 מטרים. כך גם ב-24 בפברואר 2020 שיגר הג'יהאד האסלאמי רקטת באדר 3 שיורטה על ידי כיפת ברזל. ב-11 במאי 2021, במהלך מבצע שומר החומות, הודיע הג'יהאד האיסלאמי כי הוא שיגר מטח של רקטות "בדר 3" לעבר העיר אשקלון. האתר תיק דבקה ציין כי "גדודי ירושלים" של תנועת "הג'יהאד האיסלאמי" פיתחו רקטה זו כדי לשאת ראש קרב במשקל 350 ק"ג, וציין כי הטיל ירה 1,400 רסיסים, מה שמרחיב את יכולתו להרוס מתקנים ובתים בסמוך לנקודת הפיצוץ שבו הוא נופל.
היסטוריה > בלבנון

חזבאללה הצטייד ברקטות מסוג בורכאן בעלות יכולת שיגור לטווח קצר של עד 10 ק"מ אך יכולות לשאת בין 100–500 ק"ג חומר נפץ.
על פי דוברי חזבאללה, ב-4 בנובמבר 2023 נעשה שימוש כושל ברקטת בורכאן אחת או יותר, לראשונה במלחמת חרבות ברזל, נגד מוצב או מוצבים של צה"ל בגבול הצפון. ב-20 בנובמבר שיגרו מחבלי חזבאללה רקטות בורכאן על מוצב בגבול הצפון.