stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיקשה מאהלר
ביוגרפיה

מיקשה מאהלר נולד במשפחה יהודית כבנו הבכור של שלמה מאהלר רב הכפר ציפר, לימים הרב הראשי של ברטיסלאבה. אחיו היו אדוארד מאהלר ודיולה מאהלר. הוא השלים את הגימנסיה הראשית ביאסברן ואת לימודיו באוניברסיטה בפשט. לאחר מספר שנות הכשרה הוא הפך במלגה קבוע חניך להכשרת מורים בבודפשט. משם בשנת 1877 הפך בגימנסיה היהודית של נובה מסטו תחילה מנהל זמני ובסוף מנהל קבוע. תפקיד זה מילא במשך 18 שנה ופעל רבות גם למען ההונגריזציה של האזור על ידי הכשרה וקורסים בהונגרית בחינם למבוגרים; לכן הוכר על ידי משרד החינוך הציבורי ההונגרי. ב-28 באוגוסט 1895 מינה אותו שר הדתות והחינוך הציבורי בממשלת הונגריה כמורה קבוע בגימנסיה הראשית הממלכתית ברובע 6 של בודפשט, שם לימד מתמטיקה ומדעי הטבע.
הוא כתב מאמרים פדגוגיים וחברתיים עבור כתבי עת, "קונצנזוס" (Egyetértés), "שוויון" (Egyenlőség), בעלון אגודת המורים וכן בעלון הגימנסיה הראשית בה לימד (ב-1896 על חינוך ביתי, ב-1897 על חינוך בית הספר, ב-1899 על חינוך חברתי).
עבודותיו

על ציוני הדרך של קווים מעוגלים מישוריים והגדרתם. בודפשט, 1877. (עבודת הדוקטורט)
מאמרים שונים בכתבי עת
לקריאה נוספת

יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם ל סופרים הונגרים.
שמו בורובסקי: מחוזות וערי הונגריה. ארכיבאי ראשי / סופרים, חוקרים, אמנים. מיקשה מאהלר
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. מיקשה מאהלר
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, איגוד הספרנים והארכיונים ההונגרים, 2002-1939.
הערות שוליים

↑  Mahler Ede Névpont
מייקל קרמר

ערך זה עוסק בכלכלן אמריקאי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1964 (בן 59) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  development economics, כלכלת בריאות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  רוברט בארו, אריק מסקין 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד (ספטמבר 1999–2021)  אוניברסיטת שיקגו (אוגוסט 2021)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 פרסים והוקרה:  עמיתי מקארתור (1997)  עמית החברה האקונומטרית (2008)  פרס נשיאותי למדענים ומהנדסים בתחילת דרכם (1996)  פרס נובל לכלכלה (2019)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 בן או בת זוג:  רייצ'ל גלנרסטר 
 scholar.harvard.edu/kremer
 
מייקל קרמר (באנגלית: Michael Kremer; נולד ב-12 בנובמבר 1964) הוא כלכלן יהודי אמריקאי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד. אחד משלושת זוכי פרס נובל לכלכלה לשנת 2019.
קורות חיים

קרמר נולד ב-1964, בניו יורק, לזוג יהודי אמריקאי. אביו, יוג'ין קרמר היה בנם של מהגרים יהודים מאוסטריה ופולין. אמו, שרה ליליאן (לבית קימל) קרמר, בתם של מהגרים יהודים מפולין. האם הייתה פרופסור לספרות אנגלית, שהתמחתה בספרות השואה וספרות יהודית אמריקאית.
קרמר למד וב-1985 סיים תואר ראשון (BA) במדעי החברה באוניברסיטת הארווארד וב-1992 סיים את הדוקטורט בכלכלה. עשה את לימודי הפוסט דוקטורט שלו במשך שנה ב-MIT ולאחר מכן המשיך ללמד באוניברסיטה זו במשך שש שנים עד 1999, עת עבר להארווארד, בה הוא מלמד מאז. פרופסור לכלכלה מאז 1998, תחילה ב-MIT ואחר כך בהרווארד. חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
נשוי לרייצ'ל גלנרסטר (אנ'), הכלכלנית הראשית של המשרד לפיתוח בינלאומי בממשלת בריטניה.
פרס נובל

מחקריו של פרופסור קרמר נסבו על הדרך להפחתת העוני והיו ייחודיים בשל ביצועם בדרך מדעית טהורה, כולל ניסויים בשטח עם קבוצות בקרה ועל כך הוא גם זכה בפרס נובל.
ספריו

Kremer, Michael; Glennerster, Rachel (2004), Strong Medicine: Creating Incentives for Pharmaceutical Research on Neglected Diseases, Princeton: Princeton University Press, ISBN 0-691-12113-3
Making Markets for Vaccines: Ideas to Action, Center for Global Development, 2005
Kremer, Michael (1993), "Population Growth and Technological Change: One Million B.C. to 1990", The Quarterly Journal of Economics, The MIT Press, 108 (3): 681–716, doi:10.2307/2118405, JSTOR 2118405
ראו גם

יהודים זוכי פרס נובל
הערות שוליים

↑  "JEWISH NOBEL PRIZE WINNERS IN ECONOMICS", באתר JInfo
↑  ה-C.V. של מייקל קרמר
| זוכי פרס נובל לכלכלה |
| --- | --- | --- |
| 1969–1975 | פריש, טינברגן (1969) • סמואלסון (1970) • קוזנץ (1971) • היקס, ארו (1972) • לאונטיף (1973) • מירדאל, האייק (1974) • קנטורוביץ', קופמאנס (1975) |  |
| 1976–2000 | פרידמן (1976) • אולין, מיד (1977) • סיימון (1978) • שולץ, לואיס (1979) • קליין (1980) • טובין (1981) • סטיגלר (1982) דברה (1983) • סטון (1984) • מודיליאני (1985) • ביוקנן (1986) • סולו (1987) • אלה (1988) • הוולמו (1989) • מרקוביץ, מילר, שארפ (1990) • קוז (1991) • בקר (1992) • פוגל, נורת' (1993) • הרסני, נאש, זלטן (1994) • לוקאס (1995) • מירליס, ויקרי (1996) • מרטון, שולס (1997) • סן (1998) • מנדל (1999) • הקמן, מקפאדן (2000) |  |
| 2001 ואילך | אקרלוף, ספנס, שטיגליץ (2001) • כהנמן, סמית' (2002) • אנגל, גריינג'ר (2003) • קידלנד, פרסקוט (2004) • אומן, שלינג (2005) • פלפס (2006) • הורוביץ, מסקין, מאירסון (2007) • קרוגמן (2008) • אוסטרום, ויליאמסון (2009) • דיאמונד, מורטנסן, פיסרידס (2010) • סימס, סרג'נט (2011) • רות, שפלי (2012) • פאמה, הנסן, שילר (2013) • טירול (2014) • דיטון (2015) • הארט, הולמסטרום (2016) • ת'יילר (2017) • נורדהאוס, רומר (2018) • קרמר, באנרג'י, דופלו (2019) • מילגרום, וילסון (2020) • אימבנס, אנגריסט, קארד (2021) • ברננקי, דיימונד, דיבוויג (2022) • קלודיה גולדין (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309323405171  PLWABN: 9810569397105606  CiNii: DA09833038  dblp: 329/3289  GND: 128650532  ISNI: 0000 0001 1441 1159  LCCN: n2004010661  MGP: 209306  NDL: 001329208  NKC: pna2005301722  NTA: 124328091  ORCID: 0000-0001-7914-5269  SUDOC: 092168531  S2AuthorId: 1722759  VIAF: 33055813   WorldCat (עם VIAF): 33055813
מערות הכומר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מיקום:  מחוז טרנופול, אוקראינה
 קואורדינטות:  48°46′21″N 25°59′30″E﻿ / ﻿48.7725°N 25.991666666667°E﻿ / 48.7725; 25.991666666667
 תאריך גילוי:  1940 
  (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמערות הכומר (למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמערות הכומר (למפת מחוז טרנופול רגילה) טרנופול צ'ורטקוב קרמניץ בז'ז'ני זברז' טרבובליה בוצ'אץ' בורשצ'יב רובנו חמלניצקי צ'רנוביץ איוואנו-פרנקיבסק לבובמערות הכומר (למפת מחוז טרנופול מוגדלת) טרנופול צ'ורטקוב קרמניץ בז'ז'ני זברז' טרבובליה בוצ'אץ' בורשצ'יב רובנו חמלניצקי צ'רנוביץ איוואנו-פרנקיבסק לבובמערות הכומר 
 
מערות הכומר (באוקראינית: Озерна; "אגם", על שם האגמים במערה) הן מערכת גדולה של מערות גיר, נמצאות כ-450 ק"מ (280 מייל) ממערב לקייב, וכ-5.5 ק"מ (3.4 מייל) מדרום לבורשצ'יב שבאוקראינה. זוהי אחת ממערכות המערות הארוכות ביותר בעולם עם יותר מ-124 ק"מ (77 מייל) של מסדרונות וחדרים.
במהלך מלחמת העולם השנייה התחבאו בהן יהודים שחיו בסודיות ובחושך מוחלט, וכך הצליחו להינצל.
המערה כמקלט בשואה

בשנים 1942–1944, בעת הכיבוש הנאצי והכפפת המדינה לנציבות הרייך אוקראינה, חיו בתוך המערות כמה משפחות יהודיות ולא עזבו אותן במשך 344 ימים, מה שהפך אותם למקרה המתועד הארוך ביותר של חיים במערה ברציפות. חלק מהיהודים נתפסו ונרצחו על ידי הנאצים, אך 38 מהם הצליחו לשרוד את שואת יהודי אוקראינה עד שהאזור שוחרר על ידי הצבא האדום באפריל 1944.
אנשים אלה קרוב לוודאי לא היו שורדים אלמלא היו מוצאים מקלט במערות, יתר על כן, קבוצה זו כללה שתי משפחות שלמות, דבר שהופך את הישרדותם למיוחדת יותר, בתחילה הם התחבאו במערת ורטבה (Verteba), אולם לאחר שהגרמנים גילו את נוכחותם שם, הם עברו למערות הכומר (אשר כונו כך משום שנמצאו על אדמה בבעלות פרטית של כומר הקהילה), שם הצליחו לשרוד תחת הכיבוש הגרמני באזור. כמה אוקראינים מקומיים סייעו ליהודים בכך שמכרו להם אוכל, אולם אחרים ניסו למנוע מהם להסתתר במערה. בשלב מסוים אף אירעה תקיפה בנשק נגד גברים יהודים שהביאו שקי תבואה למערה בלילה.
המשפחות ארגנו את חייהן בקפידה על מנת לשרוד, כאשר רק הגברים יוצאים מדי פעם מהמערות על מנת לקנות אוכל ומצרכים נוספים, ואילו הנשים והילדים לא יצאו כלל. מנות המזון הקצובות חולקו כך שהגברים, שעבדו קשה יותר, קיבלו מנות כפולות, כפי שקרה (בקנה מידה גדול הרבה יותר) גם בקבוצת האחים ביילסקי.
יושבי המערה חיו בעלטה מוחלטת. נרות ודלק היו יקרי מציאות, והיה עליהם לכפות על עצמם משמעת קיצונית בצריכתם, כך שהם הרשו לעצמם להאיר את המערה רק על מנת להכין את הארוחות כמה פעמים ביום. פפקלה בליצר, אחת הניצולות שהייתה בת ארבע כאשר היא ומשפחתה מצאו מקלט במערות מהנאצים, העידה לאחר מכן כי שכחה לגמרי את מראה השמש או אור יום. בסופו של דבר, בתחילת אפריל 1944, מצא אחד מהמסתתרים בקבוק על האדמה מתחת לכניסה למערה. בפנים היה מסר מאיכר אוקראיני ידידותי, אשר כתב: "הגרמנים הלכו". כמה ימים לאחר מכן, כל הקבוצה, שמנתה 38 אנשים, יצאה. רוב הניצולים מן המערה היגרו לצפון אמריקה, שם עדיין חיים צאצאיהם.
גילוי הסיפור ופרסומו

הסיפור נשאר עלום עשרות שנים לאחר המלחמה ונתגלה במקרה בשנת 1993, כאשר צעיר אמריקאי בשם כריסטוס ניקולא חקר מערות באזור, וגילה סימנים לכך שאנשים מצאו בהן מקלט. הוא תחקר תושבים מקומיים, וקיבל רסיסי מידע שהובילו אותו לחקור את המערות, בהן מצא עדויות נוספות על היהודים שחיו שם. כשחזר לביתו בקווינס, ניו יורק, בילה ניקולא עשר שנים בחיפוש אחר מידע שיאמת את הסיפור. קצה החוט היה כשהצליח לאתר ניצול שגר כמה קילומטרים ממנו בקווינס, שהוביל אותו לפגישה עם ניצולים יהודיים שנותרו בחיים, והוא הקליט את חוויותיהם.
הדבר הוביל ליצירתו של סרט בשם "No Place On Earth", המספר את סיפורם של הניצולים, ואת סיפורו של ניקולא שהקדיש לנושא שנים מחייו. בנוסף התפרסם הסיפור בכתבה במגזין נשיונל ג'יאוגרפיק.
הערות שוליים

↑  The Darkest Days, https://www.nationalgeographic.com, ‏June/July 2004
מנחם חודרה

| --- | --- |

ד"ר מנחם חודרה, צילום משנת 1895 יחד עם אשתו, אסטרלה נר ושלושה מילדיהם
 לידה:  1869 איסטנבול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1926 (בגיל 57 בערך) איסטנבול, טורקיה 
 לימודי רפואה:  התיכון הצבאי קוללי 
 תפקידים:  רופא 
 
מנחם חודרה (Menahem Bey Hodara;‏ 1869 – 1926) היה רופא עור יהודי-טורקי, קולונל בצבא הטורקי. היה חלוץ תחום ההיסטופאתולוגיה של העור באימפריה העות'מאנית.
ביוגרפיה

מנחם חודרה נולד בשנת 1869 באיסטנבול (קונסטנטינופול) במשפחה יהודית ספרדית והתיתם בילדותו.
אחרי לימודי תיכון, נשלח עם מלגה מטעם הקהילה היהודית ללימודי רפואה באקדמיה הצבאית לרפואה
"מכּתבּ אי תיבייה אי שאחנה" Mekteb i Tıbbiye-i Şahane - בעירו.
סיים חוק לימודיו בגיל 20 ועבד בהמשך בבית החולים של הצי הטורקי.
בהמשך נשלח ד"ר חודרה על ידי משרד הצי העות'מאני להמבורג בגרמניה, לצורך השתלמות בתחום מחלות העור והמין. בהמבורג היה לתלמידו של הדרמטולוג הנודע, ממוצא יהודי פאול גרסון אונה.
מאוחר יותר עבד והשתלם בבתי חולים בווינה - אצל מוריץ קפושי ופרדיננד הברה ובמספר בתי חולים בפריז.
פעילותו הרפואית

בחזרתו לטורקיה, ד"ר מנחם חודרה ערך מחקרים וכתב מאמרים רבים בשפות טורקית, צרפתית וגרמנית.
מרפאתו הפרטית שגשגה והוא הפך, בין היתר, להיות גם רופא ההרמון של הסולטאן עבדול חמיד השני.
בשנת 1898 חודרה עשה אחד המחקרים הראשונים שבישרו את השתלות השיער כאשר ניסה להשתיל שערות בריאות חתוכות בקרחות שנגרמו על ידי פטריית הגזזת.


באחד ממאמריו, ב-1906, למשל, פרסם מקרה של אקנתוזיס ניגריקנס בעקבות סרטן בשד.

חודרה תרם גם לחקר הספירוטריכוזיס

(תאר למשל מקרה של אלח ספיוטריכוטי שהתפתח אצל רופא עמית)
, כמו כן חקר את תכונות החומצה הסליצילית, החומצה הכריסופונית,
מחלות עור נפוצות במזרח, את הילפת השטוחה הקווית, כיבים ורידיים, וכו'.
פעילותו הרפואית > מחלת חודרה

חודרה נמנה עם החוקרים הראשונים שתארו את המחלה הנקראת טריכורקסיס נודוזה, הפוגעת בשערות הקרקפת.
מנחם חודרה היה נשוי לאסטרלה לבית נר.
לזוג נולדו שמונה ילדים: 2 בנים - סמי וויקטור, ו-6 בנות - לוסי, אליז, לאורה, רבקה, רחל ואדילה.
שלוש מבנותיו השתקעו במצרים.
אחרי מותו באיסטנבול בשנת 1926 בגיל 56, בני משפחתו התפזרו במצרים, בריטניה וצרפת.
מפרסומיו

Croissance des cheveux sur des cicatrices faviques par des scarifications et des implantations de parcelles de tiges de cheveux
(צמיחת שערות על צלקות גזזת באמצעות סקריפיקציות והשתלות של חלקי חוטי שערה) 1899
הערות שוליים

↑  K. Segrave (1996) p.99
↑  כתבה ב"בריטיש מדיקל ג'ורנל" מ-25 בפברואר 1899 ע' 492
↑  ידיעה בג'ורנל אוף מדיקל סיינס במאי 1906
↑  אבסטרקט ב"ארכייבס אוף דרמטולוג'י" בשנת 1923
↑  מאמר בארכייבס אוף דרמטולוג'יקל ריסרץ', אוקטובר 1911
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2012186038  VIAF: 254631569   WorldCat (עם VIAF): 254631569
מכת שחין

תיאור מכת שחין מתוך תנ"ך גוטנברג
על פי המסופר בספר שמות, מַכַּת שְׁחִין היא המכה השישית מבין עשר המכות שהנחית אלוהים, על מצרים, עקב סירובו של פרעה מלך מצרים, לשלח את בני ישראל מארצו, למרות פקודתו החוזרת ונשנית, שנמסרה לו על ידי משה.
במכה זו ציווה ה' על משה ואהרון לקחת פיח כבשן מלוא חופניהם. בדרך נס כמות פיח של 4 חופנים 2 של משה ו2 של אהרון נכנסו לתוך כף יד אחת של משה, משה זורק את הכמות של פיח הכבשן לכיוון השמים לעיני פרעה, בצורה ניסית הפיח מתפשט על כל ארץ מצרים, וגורם לפצעים ושלפוחיות על גופם של המצרים ועל בהמותיהם. למעשה שחין במקרא הוא שם קיבוצי לנגעי עור שונים.
תיאור המכה במקרא > המכה באדם ובבהמה

במכה הקודמת מכת דבר מתו כל הבהמות שהיו בשדה, אך היראים הכניסו את בהמותיהם לביתם ובהמות אלו לא ניזקו, במכה זו מכת שחין קיבלו בהמות אלו את המכה.
תיאור המכה במקרא > האם פגעה המכה גם בעברים

במקרא לא מבואר מפורשות שמכת שחין פגעה במצרים בלבד, הדבר עורר מחלוקת בין פרשני המקרא וחכמים נוספים: לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכת דם ובמכת צפרדע, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם.
תיאור המכה במקרא > החרטומים במכה

המקרא מתאר: "ולא יכלו החרטומים לעמוד לפני משה מפני השחין, כי היה השחין בחרטומים ובכל מצרים" לפי ה"אבן עזרא" החרטומים לא לקו במכת צפרדע ובמכת ערוב שחכמתם עמדה להם, אבל במכת שחין גם הם לקו. לפי הרמב"ן כוונת הדברים שהחרטומים התביישו ולא יכלו להגיע להיכל המלך ולהיראות בפני משה מפני הבושה שלא עמדו בפני השחין והיו מסוגרים בבתיהם.
במדרשי חז"ל

למה הביא עליהן? מפני ששמו את ישראל לחום להם חמין, ולצנן להם את הצונן, לפיכך לקו בשחין, כדי שלא יוכלו ליגע בגופן.
ממכה זו ואילך מופיע במקרא, שהשם חיזק את לב פרעה, וכך אמרו במדרש: ויחזק ה' את לב פרעה, כיוון שראה הקדוש ברוך הוא, שלא חזר בו מחמש מכות ראשונות, מכאן ואילך, אמר הקדוש ברוך הוא, אפילו אם ירצה לשוב, אני מחזק לבו, כדי שאפרע כל הדין ממנו, שכן כתיב (שמות ז, ג): ואני אקשה את לב פרעה.
הערות שוליים

↑  פירוש רש"י לתורה, פרק ט, פסוק ח ד"ה "וזרקו משה".
↑  ראה פירוש רש"י לתורה, פרק ט, פסוק ח ד"ה "וזרקו משה", ובשמות רבה יא, ה.
↑  זהר עמר, מהו שחין בלשון חז"ל, אסיא יט, ג-ד, תשס"ה, עמ' 69-65
↑  ראה רש"י פרק ט, פסוק י ד"ה "באדם ובבהמה".
↑  ראו: אבן עזרא (הארוך), שמות ז, כד. דבריו אלו עומדים בסתירה למדרשי חז"ל במספר מקומות, והם זכו להתייחסות שלילית עוד בתקופת הראשונים, ראו על כך אצל: י"ל קרינסקי, קרני אור על ה"אבן עזרא", בחומש "מחוקקי יהודה".
↑  רמב"ם, פירוש המשניות למסכת אבות פרק חמישי, משנה ד.
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
מצעד הגאווה בסרייבו

מצעד הגאווה בסרייבו בשנת 2019
מצעד הגאווה בסרייבו (הידוע גם כ-"גאווה בסרייבו"), הוא מצעד הגאווה שנתי והפגנה למען זכויות להט"ב בבוסניה והרצגובינה בעיר סרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה.
מצעד הגאווה הראשון של המדינה נערך ב-9 בספטמבר 2019 בסרייבו. על פי ההערכות, מעל 2,000 איש צעדו במהלכו ובכך, הפכה בוסניה והרצגובינה, למדינה האחרונה אשר היוותה חלק מהפדרציה היוגוסלבית לשעבר יחד עם סרביה, מונטנגרו, סלובניה, קרואטיה, מקדוניה הצפונית וקוסובו אשר החלה לקיים מצעד גאווה רשמי בשטחה.
מצעד הגאווה השני ברחבי העיר היה אמור להתקיים ב-23 באוגוסט 2020, החל מהשעה 12:00 תחת הסיסמה "אין חיים בין ארבעה קירות" אך בוטל עקב מגפת הקורונה. מהדורת המצעד השלישי התקיים ב-14 באוגוסט 2021.
הערות שוליים

↑  Lejla Huremović: Today we stop being invisible | Povorka Ponosa (באנגלית)
↑  Solidarno za slobodu – slobodu okupljanja, slobodu identiteta i slobodu ljubavi! | Povorka Ponosa (באנגלית)
↑  Bosnian Capital Hosts First-Ever Pride March, Balkan Insight, ‏8 בספטמבר 2018 (באנגלית)
↑  The Second BiH Pride March Announced: Passing Through the Cities of Bosnia and Herzegovina because “No life within four walls” | Povorka Ponosa (באנגלית)
↑  Uz suze, smijeh i pjesmu u Sarajevu uspješno okončana treća Bh. povorka ponosa, www.klix.ba (בקרואטית)
מפלסת

מפלסת מדגם קטרפילר 120H.
מפלסת מדגם 12G של קטרפילר עם מרטש אחורי באתר סלילת כביש חדש.
מְפַלֶּסֶת או גריידר (Road Grader) היא כלי ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) עם להב מרכזי גדול ("סכין" בעגת מפעילי הצמ"ה) המשמש ליצירת משטחים ישרים וגימור החלקות של צירי תנועה. למפלסת טיפוסית יש שלושה סרנים (צירי גלגלים), כאשר המנוע ותא המפעיל ממוקמים מעל הסרן האחורי והסרן האמצעי, והלהב ממוקם בין הסרן האמצעי לקדמי. לעיתים מותקנים גם להב קדמי (שימושי במיוחד לפינוי שלג), מפלח קדמי (בלועזית: ריפר) או מרטש אחורי (בלועזית: רוטר) המשמשים לחרישת פני שטח סלעי או קשה במיוחד.
תפקיד המפלסת בהנדסה אזרחית היא לבצע עבודת גימור, לאחר היישור הגס שמבצעים כלים כבדים יותר כגון דחפורים (Bulldozers) ומגרדות 
(Scrapers). כלומר, בעוד שני הכלים האלה לוקחים פני שטח כלשהם ויוצרים שטח שהוא פחות או יותר מישורי, המפלסת דואגת שהוא יהיה ישר כמו פני שטח של כביש על מנת שכלי רכב יוכלו לנסוע עליו.
מפלסות משמשות בדרך כלל לתחזוקה של דרכים לא-סלולות ולהכנתן של דרכי עפר לסלילה. בתהליך סלילת כביש, המפלסת דואגת גם לפיזור מצעי העפר, האגו"מ (אבן גרוסה ומדורגת) והאספלט בצורה אחידה על תוואי הדרך המפולס, לפני הידוק ודריכה על ידי מכבש. 
שימוש נוסף במפלסות, נעשה לפינוי שלג מצירי תנועה בתקופת החורף. באזורים מישוריים רחבים, או אזורי ספר ומרעה, כמו באפריקה, אוסטרליה וחלקים של צפון אמריקה, מפלסות הן לעיתים קרובות בגדר ציוד הכרחי בחוות חקלאיות, מטעים ואזורים המיושבים בדלילות, ומשמשות ליצירת, פינוי ותחזוקה שוטפת של דרכי עפר לתחבורה, גם ללא סיוע דחפורים ומגרדות.
מפעיל המפלסת נדרש לדיוק ושליטה במספר רב של בקרי להב תוך כדי תנועת הכלי. לכן, תפעול המפלסת נחשב מורכב למדי ודורש מיומנות גבוהה.
בהתאמה לדגם וליצרן, רוחב להבי המפלסת נע בין 2.50 ל-7.30 מטר ואילו הספק המנוע (מסוג דיזל בדרך כלל)
נע בין 93 עד 373 קילוואט (125–500 כוחות סוס).
בישראל נפוצים במיוחד דגמי 120G ו-140H של חברת קטרפילר, הנמצאים גם בשימוש נרחב בצה"ל. בין היתר מפעיל חיל ההנדסה הישראלי דגמים ממוגני ירי.
הנעה

למרבית המפלסות בתצורת שלושת סרנים יש הנעה לשני הסרנים האחוריים. מעל סרנים אלו ממוקמת יחידת המנוע והתמסורות, ולעיתים גם משקולת כבדה, המהווה חלק משלדת המפלסת. תצורה זאת מבטיחה אחיזה מרבית בקרקע כאשר המפלסת נדרשת לדחוף טונות של עפר באמצעות הלהב.
יצרני מפלסות (רשימה חלקית)

קטרפילר
ג'ון דיר
קומטסו
היטאצ'י
וולוו
קייס
טרקס
גרוב
גיליון
מיצובישי
צ'אנגלין
ניו הולנד
אבלינג אוסטין
לי בוי
ראו גם

ציוד מכני הנדסי
דחפור
מחפרון
מגרדת
מפלסת שלג
מכבש
כביש
אספלט
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |
מערות הפלדה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אייזק אסימוב
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הוצאה
 הוצאה:  Doubleday (אנגלית) מסדה (עברית, 1975) ינשוף (עברית, 2005)
 תאריך הוצאה:  1954
 מספר עמודים:  240 (מהדורה עברית, 2005)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  חיים גליקשטיין (מסדה) רמי שלהבת (ינשוף)
 פרסים
 100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR (2011) 
 סדרה
 סדרת ספרים:  סדרת הרובוטים
 ספר קודם:  Mother Earth, האדם הפוזיטרוני 
 הספר הבא:  השמש העירומה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001319223
 
מערות הפלדה (באנגלית: The Caves of Steel) הוא רומן מדע בדיוני פרי עטו של הסופר היהודי אמריקאי ממוצא רוסי, אייזק אסימוב. הספר מהווה את הפתיח לסדרת ספרים שבמוקדם דמותו של אליה (בהוצאה המאוחרת יותר "לייג'ה") ביילי, בלש במשטרת הכרך של ניו יורק העתידית, ושותפו החללאי ר' דאניל אוליבאו, רובוט דמוי אנוש מעיר החלל, כעין שגרירות של מושבות חלל אנושיות הסמוכה לכרך.