stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קטה גדולה
הערות שוליים

↑  קטה גדולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  מידד גורן, קטה גדולה, באתר הצפרות הישראלי
↑  Linnaeus, Carl (1758). Systema Naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis (בלטינית). Vol. 1 (10th ed.). Holmiae (Stockholm): Laurentii Salvii. p. 161.
↑  Temminck, Coenraad Jacob (1815). Histoire Naturelle Générale des Pigeons et des Gallinacés (בצרפתית). Vol. 3. Amsterdam: J. C. Sepp et fils. pp. 238, 712.
1 2  Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela, eds. (בינואר 2022). "Turacos, bustards, cuckoos, mesites, sandgrouse". IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union. נבדק ב-13 באוגוסט 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jobling, James A. (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. p. 322. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  CRC Handbook of Avian Body Masses by John B. Dunning Jr. (Editor).
1 2 3 4  Black-bellied Sandgrouse, Pterocles orientalis, Bird life Datazone
Pheasants, Partridges and Grouse by Madge and McGowan, ISBN 0-7136-3966-0
זוג במעוף, מימין נקבה ומשמאל זכר
ביצת קטה גדולה שנאספה מהרי אלטאי, רוסיה, אוסף מוזיאון טולוז
סלעית לבנת-כנף

| סלעית לבנת-כנף |
| --- | --- |
 סלעית לבנת-כנף, הנגב, ישראל
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: סלעית
מין:: סלעית לבנת-כנף
שם מדעי
 Oenanthe lugens ‏ליכטנשטיין, 1823

ביצים של סלעית מהתת-מין O. l. lugens, מאוסף מוזיאון טולוז
סַלְעִית לִבְנַת-כָּנָף (שם מדעי: Oenanthe lugens) היא ציפור שיר מסוג סלעית, אחת מ-14 מיני סלעיות המצויות בצפון אפריקה והמזרח התיכון. זהו מין בקבוצה שסווגה בעבר כבני משפחת הקיכליים Turdidae, אך כיום נחשבת לחלק ממשפחת החטפיתיים.
בישראל סלעית לבנת-כנף יציבה שכיחה בחלקים גדולים של הנגב, מדבר יהודה ומדבר שומרון.
טקסונומיה ואטימולוגיה

הסלעית לבנת-הכנף תוארה לראשונה על ידי מרטין ליכטנשטיין ב-1823. שם המין, Oenanthe, הוא גם שמו של סוג צמחים בעל שם זהה. השם נגזר מ-"ainos" "יין" ביוונית ו"-anthos" "פרח". ריח דמוי יין של הפרחים. במקרה של הסלעית, ההתייחסות היא לחזרת הציפורים ליוון באביב בזמן פריחת הגפנים. שם המין הספציפי lugens פירושו "מתאבל". זהו גם שמה העממי באנגלית (Mourning Wheatear – סלעית מתאבלת, בשל שירתה המלנכולית).
פאנוב (Wheatears of Palearctic, 2005) דן בטקסונומיה העדכנית של זן העל של המין. הסלעית לבנת-הכנף מפוצלת מהסלעית החבשית (Oenanthe lugubris), שהיא המין המצוי מדרום לסהרה. סלעית מגרב (O. halophila) וסלעית בזלות (O. warriae) נחשבו בעבר לתת-מין של סלעית לבנת-כנף, אך פוצלו כמינים נפרדים על ידי ה-IOC בשנת 2021. האוכלוסיות המצריות של O. lugens נחקרו במאמר שפורסם בשנת 2020 בכתב העת Sandgrouse (אנ'). נמצא כי ציפורים אלו נבדלות מ-O. halophila ומאופיינות בפחות דימורפיזם מיני, ובעלות פס כנף לבן בולט, ולכן קרובות יותר לתת-מין הטיפוסי.
כיום, לאחר הפיצולים, נותרו שני תת-מינים מוכרים:
O. l. lugens (ליכנטשטיין, 1823) – תת-המין הטיפוסי ממזרח מצרים וצפון-מזרח סודן, לערב הסעודית, ירדן, וסוריה.
O. l. persica (ה. סיבום, 1881) – איראן והאזור.
תפוצה ובית גידול

המין מצוי בעיקר במדבריות, לרוב בסביבה המכילה מערות למחסה, מדרונות סלעיים, עמקים, דרדרות, צוקים, נקיקים, גאיות, ואדיות יבשים שוממים, רכסים ומישורים שטוחים. היא פוקדת רק מדי פעם כפרים, שפלות, שדות בור ושדות מעובדים. המין מופיע בעיקר בגבהים של 1,000–4,000 מ'. היא נמצאת באזורים מדבריים למחצה בצפון אפריקה ובמזרח התיכון, ותועדה במדינות הבאות: אלג'יריה, בחריין, קפריסין, מצרים, איראן, עיראק, ישראל, ירדן, כווית, לבנון, לוב, מרוקו, עומאן, פקיסטן, קטאר, ערב הסעודית, סוריה, תוניסיה, טורקיה, איחוד האמירויות הערביות ותימן.
סלעית לבנת-כנף ניזונה בין השאר מנמלים, חיפושיות, חגבים, פרפרים וחרקים אחרים, עליהם היא עטה מעמדת תצפית בולטת על זיז סלע, שיח, עמוד חשמל וכדומה. הזוגות חיים בטריטוריה משך מרבית חודשי השנה. תוך כדי הציד היא מרבה לעופף למרחקים קצרים ומסלע לסלע, כשמדי פעם הנחיתה מלווה בהכרזה טריטוריאלית על ידי קידה עמוקה, הקפצת הזנב למעלה ומתיחת הכנפיים כלפי מטה.
גודלן של הטריטוריות עצום ויכול להגיע עד 200 דונם, והסלעיות נוהגות לחיות בהן בזוגות קבועים ולהגן עליהן כל השנה.
תפוצה ובית גידול > קינון

לקראת האביב מתגברת הפעילות הטריטוריאלית והזכרים מתחילים לשיר מעמדות תצפית בולטות בתחומי הנחלה. בני הזוג מרבים לתקוף בעונה זו סלעיות ממינים שונים, שחורי-זנב וציפורים אחרות. עונת הקינון נמשכת בין מרץ ליוני בטריטוריות קבועות המרוחקות זו מזו מרחק רב. הקן נבנה בכוך סלע, בחריץ מתחת לאבן או במחילה בקרקע, לעיתים גם בין אבנים בטרסה או בחורבה נטושה. המבוא לקן מרופד באבנים קטנות. הקן, בצורת סלסילה שטוחה ודלילה, עשוי מזרדים ושורשים ומרופד בעשבים, שיער, צמר ונוצות. בתטולה 4–5 ביצים ירוקות תכלכלות ועליהן כתמים ונקודות חומות, עליהן דוגרת הנקבה בלבד במשך תקופה של 14 ימים. שני ההורים משתתפים בגידול הגוזלים, אותם הם מאכילים בחרקים שונים הנאספים בעיקר על הקרקע. הגוזלים נוטשים את הקן בהיותם בני כשבועיים, כשהם עדיין אינם מעופפים היטב. הנקבה ממשיכה להאכיל את אותם גם מחוץ לקן, לעיתים גם עד 50 יום לאחר בקיעתם. לרוב מתרחשים שני מחזורי קינון בעונה.
תפוצה ובית גידול > בישראל

היא אחת הסלעיות הבולטות והשכיחות ביותר בארץ, יציבה בתפוצה נרחבת, מהרי אילת והנגב הדרומי, דרך הר הנגב ועד לאזור מעלה אפרים ונחל תרצה במזרח השומרון. היא חובבת אזורים טרשיים עם שיחים פזורים. היא נפוצה יותר באזורים פחות צחיחים של תחום תפוצתה, באזורי ספר המדבר, דוגמת הבתה הטרשית של ספר מדבר יהודה, ובמיוחד במדבר שומרון ובמרחב שבין ואדי קלט למעלה אפרים.
פרטים רבים משוטטים מחוץ לעונת הקינון לטווחים קצרים, בעיקר כדי ליהנות ממזג אוויר נוח יותר בעונת החורף. בעונה זו עולים מספרי הסלעיות האלה בבקעת הערבה ובנגב הצפוני, ככל הנראה כתוצאה מנדידה מקומית של פרטים המקננים בהר הנגב.
בסקר ציפורים שנערך בחרמון באביב 2021 נמצאו סלעיות לבנות-כנף בהכנות לקינון. זו הייתה הפעם הראשונה בה נצפה המין בחרמון, ובנוסף ככל הנראה זו התצפית ראשונה בארץ של תת-המין האיראני O. l. persica. משערים כי הפרטים שנצפו שייכים לאוכלוסייה קטנה של תת-מין זה המצויה בסוריה, אם כי לצורך אישוש הזיהוי נדרשת דגימת DNA.
תיאור

אורכה של הסלעית לבנת-הכנף 14.5–16.5 ס"מ, ומשקלה 18–25 גרם. היא בולטת בניצויה המנוגד בצבעי שחור-לבן. הזכר והנקבה דומים, הם בעלי כיפה, עורף, חזה ובטן לבנים, המנוגדים לשאר חלקי הראש והצוואר השחורים המתחברים לגב השחור. הזנב לבן ובקצהו פס שחור עם פלישה של הצבע השחור במרכז הזנב, היוצר דגם T הפוך האופייני לסלעיות. הכנפיים נראות שחורות לגמרי בעמידה, אך בזמן תעופה נחשפים בסיסים לבנים לאברות התעופה היוצרים "דגל" לבן בולט לאורך הכנף. דגל זה הוא שהקנה לה את שמה העברי.
היא מקיימת דו-צורתיות זוויגית קלושה בלבד, כאשר לנקבות ניצוי מעט יותר דהוי.
ניצוי הפרחונים נבדל מלבוש הבוגר. ראשם וגבם בצבע אפור-חום בהיר, והם חסרים את הניגודיות שבין הגרון הכהה לכיפה ולחזה הבהירים.
תיאור > הבדלי ניצוי בתת-מינים

תת-המין האיראני O. l. persica מתאפיין בכיפה אפרפרה. כאשר הכנף פרושה נראה מעט לבן ביחס לתת-מין הטיפוסי, וגם כאשר הכנף סגורה נראה מעט מאוד לבן בקצות סוככות היד ובסיס אברות הכנף. שפת הזנב השחורה נרחבת יותר במקרה של persica, והיא מזכירה דגם זנב של סלעית ערבות. לתת-שת של persica צבע כתום עז, בעוד שאצל הטיפוסי הצבע עדין יותר.
תיאור > קולות

שירתה נעימה לאוזן, מגוונת, נמוכה ומסתלסלת, ובעלת צבע מעט מלנכולי.
סטטוס

למין טווח תפוצה נרחב, מגמות אוכלוסייה יציבות, ומשערים כי האוכלוסייה גדולה (אם כי לא נערכו אומדנים מדויקים), ובשל כך מסווגת הסלעית במצב שימור "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
לקריאה נוספת

Boon, Leo J. R. (2004) 'Mourning Wheatears' illustrated Dutch Birding 26(4): 223-36
הערות שוליים > ביאורים

↑  תת-המין הטיפוסי הוא התת-מין הראשון שתואר, ושעל-פיו תואר גם המין (על-פי הטיפוס, הפרט הראשון ששימש כדגימה בתיאור המין). נושא את אותו השם כמו שם המין (Oenanthe lugens lugens במקרה הזה)
סלעית לבנת-כנף בנוף אופייני
מבט חזיתי, ישראל
בול ישראלי המציג סלעית לבנת-כנף מ-1963. היא נקראה אז לעיתים "סלעית לבנת-בטן"
סלעית חורף

| סלעית חורף |
| --- | --- |
 סלעית חורף
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: סלעית
מין:: סלעית חורף
שם מדעי
 Oenanthe finschii ‏הויגלין, 1869

סַלְעִית חֹרֶף (שם מדעי: Oenanthe finschii) היא ציפור שיר בסוג סלעית, ששויך בעבר למשפחת הקיכליים, אך כיום מוגדר לרוב במשפחת החטפיתיים.
בישראל היא חורפת מצויה למדי בבתי גידול מתאימים בחרמון, בגולן, בגליל המזרחי, בהרי יהודה ושומרון, בבתות הנגב הצפוני, ובאזור ניצנה. נדירה יותר בשאר חלקי הארץ. דוגרת נדירה ביותר בחרמון הגבוה, כנראה לא באופן קבוע. בסקר ציפורים מקננות בחרמון שנערך בקיץ 2013, נמצא זוג אחד בלבד מאכיל גוזלים בקן בנקיק סלע מעל מ'גדל שמס, בגובה 1300 מ'.
טקסונומיה ואטימולוגיה

שם הסוג Oenanthe נגזר מהמילים ביוונית העתיקה oenos (οίνος), "יין" ו-anthos (ανθός), "פרח". זה מתייחס לחזרתה של הסלעית האירופית ליוון באביב בדיוק בזמן פריחת הגפנים.
שם המין הספציפי, כמו גם השם העממי באנגלית, מנציחים את האתנוגרף, חוקר הטבע והחוקר הקולוניאלי הגרמני פרידריך הרמן אוטו פינש (8 באוגוסט 1839 - 31 בינואר 1917, בראונשווייג).
ישנם שני תת-מינים מוכרים:
O. f. finschii (אוטס, 1890) – תת-המין הנומינלי. מקייץ ומקנן מדרום טורקיה דרומה עד לצפון ישראל, ומזרחה עד למערב איראן; חורף בקפריסין ומצרים.
O. f. barnesi (תאודור פון הויגלין, 1869) – מקייץ ומקנן ממזרח טורקיה עד מזרח ומרכז איראן, דרום קזחסטן, ומערב פקיסטן ואפגניסטן; חורף בדרום-מערב אסיה.
תפוצה ובית גידול

מין זה מקנן באזורים תלולים וסלעיים, ובמיוחד בקניוני אבן גיר ובנקיקים, במורדות גבעות והרים נמוכים באזורים סמי-מדבריים בעלי צמחייה דלילה, מדרונות יבשים מחורצים וזרועי סלעים, דרדרות, וואדיות ריקים בסמוך לשדות יבשים. בחורף היא מעדיפה אזורי מישורים פתוחים יותר. היא נודדת או נודדת חלקית, ובדרום טווח הקינון שלה היא יציבה יותר או מבצעת תנועות עונתיות אנכיות למרחקים קצרים.
תפוצה ובית גידול > תזונה

היא ניזונה מחסרי חוליות, במיוחד נמלים וחיפושיות, אך גם אוכלת זרעים וחומרים צמחיים אחרים.
תפוצה ובית גידול > קינון

עונת הקינון מתחילה מאפריל במערב התפוצה שלה עד יולי בארמניה, וממאי עד יוני בקווקז ובמרכז אסיה, ולפי הדיווחים כבר באמצע פברואר בדרום מרכז אסיה ומאי בפקיסטן. הקן בצורת כוס רדודה ומורכב מזרדים וגבעולים של צמחים, מרופד בעשב ובשיער, וממוקם בשקע אדמה רדוד בין סלעים או מתחת לערימת אבנים. התטולה מורכבת מארבע עד שש ביצים.
תיאור

זוהי סלעית בינונית באורך 15–16 ס"מ ובמשקל 22–25 גרם, בעלת דו-צורתיות זוויגית בולטת. בקיץ לזכר צבעי שחור-לבן נקי, כמעט ללא גוונים אפורים או חומים. הכיפה הלבנה, מרכז הגב והבטן מנוגדים לפנים השחורים, הגרון והכנפיים. הזנב והשת לבנים, עם דגם T שחורה הפוך אופייני הדומה לזה של סלעית קיץ, אך עם פס קצה רחב אחיד. הנקבה חומה-אפורה מלמעלה, שהופך ללבן מלוכלך למטה, לעיתים עם גרון שחרחר המזכיר את זה של הזכר. דגם הזנב דומה לזה של הזכר.
תיאור > קולות

הקריאה שלה היא "ציט" שורק, והשירה היא שילוב של תווים ברורים עם שריקות ופצפוצים.
סטטוס

למין טווח נרחב, מגמות אוכלוסייה יציבות, ואוכלוסייה גדולה, ובשל כך היא מסווגת ברמת סיכון של "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
מעריכים שהאוכלוסייה המקננת באירופה מונה 102,000–312,000 זוגות, מה שמשתווה ל-204,000–624,000 פרטים בוגרים. אירופה מהווה כ-20% מטווח התפוצה העולמי, כך שהערכה ראשונית מאוד של גודל האוכלוסייה העולמית היא 1,020,000–3,120,000 פרטים, אם כי יש צורך באימות נוסף של הערכה זו.
סטטוס > בישראל

סלעית חורף מוגדרת בארץ כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בשל גודלה המזערי של האוכלוסייה המקננת, המוערכת בפחות מ-50 פרטים בוגרים, בשילוב התאמה אזורית לכך שהאוכלוסייה המקננת בחרמון היא אוכלוסיית שוליים בקצה גבול התפוצה העולמית של המין.
הערות שוליים

↑  סלעית חורף באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ד"ר יואב פרלמן, סלעית חורף, באתר הצפרות הישראלי
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 207, 280. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Beolens, Bo; Watkins, Michael (2003). Whose Birds? Men and Women Commemorated in the Common Names of Birds. London: Christopher Helm. p. 127.
↑  [https://observation.org/species/76317/ Finsch's Wheatear
Oenanthe finschii (Heuglin, 1869)], observation.org
↑  [https://www.itis.gov/servlet/SingleRpt/SingleRpt?search_topic=TSN&search_value=561648#null Oenanthe finschii  (Heuglin, 1869)
Taxonomic Serial No.: 561648], Integrated Taxonomic Information System
1 2 3 4  Finsch's Wheatear, Oenanthe finschii, BirdLife Data Zone
↑  אסף מירוז, אבנר רינות, סלעית חורף, Oenanthe finschii, באתר הערכות הסיכון לטבע בישראל, רשות הטבע והגנים
סלעית פרסית

| סלעית פרסית |
| --- | --- |
 סלעית פרסית, ראג'סטאן, הודו
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: חטפיתיים
סוג:: סלעית
מין:: סלעית פרסית
שם מדעי
 Oenanthe chrysopygia ‏Filippi, 1863

סַלְעִית פָּרְסִית (שם מדעי: Oenanthe chrysopygia), היא ציפור שיר המתרבה באזורים הרריים בדרום-מערב ובמרכז אסיה. היא שייכת לסוג סלעית, ששויך בעבר למשפחת הקיכליים, אך כיום מוגדר במשפחת החטפיתיים. הסלעית הפרסית נחשבה בעבר תת-מין של סלעית כורדית (O. xanthoprymna) אך כיום היא נחשבת לרוב כמין נפרד.
בישראל היא מזדמנת נדירה ביותר עם תצפיות בשני פרטים בלבד: הראשונה באפריל 1990 בניצנה, והשניה במרץ 2018 בהר עמשא, כאשר אותו פרט שב להר עמשא בנובמבר 2018 לעוד חורף.
טקסונומיה ואטימולוגיה

המין תואר בשנת 1863 על ידי הזואולוג האיטלקי פיליפו דה פיליפי שקרא לו Dromolaea chrysopgyia. מאוחר יותר התייחסו אליו כתת-מין של סלעית כורדית (O. xanthoprymna) לאחר שנמצאו ציפורים עם מראה ביניים בין השניים (" O. x. cummingi "), מה שמרמז על כך שהן יכולות לקיים רביית כלאיים. עם זאת, ציפורים היברידיות אלו עשויות למעשה להיות סלעיות כורדיות עם ניצוי של חורף ראשון. אחד השמות העממים שלה באנגלית הוא "סלעית חלודת-זנב" (Red-tailed wheatear או Rusty-tailed wheatear), אין לבלבל זאת עם המין הקרוי בעברית סלעית חלודת-זנב (o. moeste, Red-rumped wheatear).
סלעיות פרסיות בחלק המזרחי של התפוצה חיוורות מעט יותר ולעיתים נחשבות כתת-מין נפרד, O. c. kingi, אך לרוב מסווג מין זה כמונוטיפי.
שם הסוג Oenanthe נגזר מהמילים ביוונית העתיקה oenos (οίνος), "יין" ו-anthos (ανθός), "פרח". זה מתייחס לחזרתה של הסלעית האירופית ליוון באביב בדיוק בזמן פריחת הגפנים. שם המין הספציפי chrysopygia מגיע גם הוא מיוונית מהמילים khrusos- זהב או זהוב ו-puge - עכוז.
תפוצה ובית גידול

טווח תפוצת הקיץ שלה משתרע מצפון-מזרח טורקיה, ארמניה ואזרבייג'ן מזרחה דרך איראן ועד אפגניסטן, דרום טג'יקיסטן ומערב פקיסטן. היא נודדת דרומה לחורף בחצי האי ערב, אריתריאה, חלקיה הדרומיים של עיראק ואיראן, פקיסטן וצפון-מערב הודו. היא מזדמנת בישראל, אתיופיה, ג'יבוטי ונפאל.
תפוצה ובית גידול > קינון

היא מקננת באזורים הרריים בגבהים של 1,200–4,000 מטר מעל פני הים. היא מקננת על קרקע תלולה, עקרה וסלעית עם מעט צמחייה. היא חורפת ברמות נמוכות יותר עד גובה פני הים על ערבות יבשות, מדרונות של גבעות סלעיות, בתות ואזורים מדבריים למחצה. צפיפות הקינונים נעה בין 10–20 זוגות לקמ"ר על גבעות סלעיות ועד ל-20–70 זוגות לקמ"ר בטרסות נהרות ובדפנות הגיאיות הגדולים בדרום טג'יקיסטן.
עונת הקינון נמשכת מסוף מרץ או תחילת באפריל ועד יוני, ומתקיימים שני מחוזרי קינון בעונה. הקן בצורת כוס רדודה הבנויה בצורה רופפת מדשא יבש וסיבי צמחים גסים יותר, ומרופד בסיבים עדינים יותר שהופשטו מגבעולי הצמח ולעיתים מונח על בסיס עבה של שפוכת אבנים. הוא ממוקם בתוך מחילה בסלעים, בין אבנים או בקיר של מבנה, ומדי פעם במחילת שרקרקים. התטולה מכילה 4–6 ביצים בגוון כחלחל-לבן בהיר, לעיתים עם ניקוד חום-אדמדם, והדגירה עליהן נמשכת 13 ימים.
תיאור

זוהי סלעית בינונית באורך כ-14.5 ס"מ, מוטת כנפיים של 26–27 ס"מ ומשקל של כ-20–27 גרם. הניצוי אפרורי למדי, בעיקר אפור-חום מלמעלה שמתשתנה לגוון אפרפר-לבן מלמטה. יש לה פס-עין חיוור וחלש, שמץ של גוון אדום בסוככות האוזניים, וסוככות כנפיים בצבע לבן כסוף. השת והבסיס של נוצות הזנב החיצוניות בצבע אדמדם עד כתום עז, בעוד שאר הזנב שחור ויוצר דגם אופייני בצורת T. כמעט שלא מתקיימת דו-צורתיות זוויגית, אך לזכר יש מעט יותר צבע שחור בין העין למקור.
תיאור > הבדלים מסלעית כורדית

נקבת סלעית כורדית יכולה להיות דומה מאוד אך בדרך כלל יש לה בסיסים לבנים לנוצות הזנב החיצוניות. זכרים בוגרים וחלק מהנקבות של הכורדית שונים בהרבה עם פנים וגרון שחורים וחלק עליון אפור יותר.
תיאור > קולות

השירה היא שריקה פשוטה החוזרת על עצמה. הקריאות הן מגוון של שריקות, נקישות, וקולות צורמים.
תיאור > תזונה

בדרך כלל היא מחפשת מזון על אדמה חשופה, וניזונה בעיקר מחרקים כמו נמלים, חיפושיות וזחלים, ואף תלקט לעיתים מזון צמחי. היא נוהגת לחפור במקורה אחר זחלי חיפושיות, ותקפוץ לחטוף טרף מנקודת תצפית חשופה על סלע או אבן.
סטטוס

מגמת השינוי באוכלוסייה העולמית מוערכת כיציבה ותפוצתו נרחבת. בשל כך, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN) סיווג את רמת הסיכון של המין כ"ללא חשש". עם זאת, המין מוגדר כנדיר ברמה עולמית, עם תפוצה מקומית שכיחה יותר באזורים ספציפיים בפקיסטן, אפגניסטן ועומאן.
הערות שוליים

↑  סלעית פרסית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ד"ר יואב פרלמן, סלעית פרסית, Oenanthe chrysopygia, באתר הצפרות הישראלי
↑  Roselaar C. S. (1995) Songbirds of Turkey, an atlas of biodiversity of Turkish passerine birds, Pica Press. מסת"ב 1-873403-44-5
↑  Persian Wheatear, Oenanthe chrysopygia, (De Filippi, 1863), Birds of the world, the Cornell lab of ornithology
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 207, 280. ISBN 978-1-4081-2501-4.
1 2 3  Red-tailed Wheatear, Oenanthe chrysopygia, BirdLife Data Zone
1 2 3 4  Snow, D. W. & C. M. Perrins (1998) The Birds of the Western Palearctic, concise ed., Oxford University Press. מסת"ב 0-19-854099-X
↑  Redman, Nigel; Terry Stevenson & John Fanshawe (2009) Birds of the Horn of Africa, Christopher Helm, London.
↑  Harris, Alan; Hadoram Shirihai & David Christie (1996) The Macmillan Birder's Guide to European and Middle Eastern Birds, Macmillan, London. מסת"ב 0-333-58940-8
↑  Grimmett, Richard; Carol Inskipp & Tim Inskipp (1999) Pocket Guide to the Birds of the Indian Subcontinent, Christopher Helm, London. מסת"ב 0-7136-5165-2
פרט מהראן הגדול של קוץ' (אנ'), ראג'סטאן
קיכלי שחור-גרון

| קיכלי שחור-גרון |
| --- | --- |
 קיכלי שחור-גרון זכר, פקיסטן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: קיכליים
סוג:: קיכלי
מין:: קיכלי שחור-גרון
שם מדעי
 Turdus atrogularis ‏Jarocki, 1819

קִיכְלִי שְׁחֹר-גָּרוֹן (שם מדעי: Turdus atrogularis) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים, הנודד במזרח הפלארקטי. תפוצתו חופפת לזו של הקיכלי האדום-גרון המזרחי יותר. בעבר הוא נחשב לפעמים כתת-מין של מין יחיד, "קיכלי כהה-גרון", ביחד עם קיכלי אדום-גרון שנחשב היה לתת-מין הנוסף. מחקרים עדכניים יותר רואים בשניהם מינים נפרדים.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם 14 תצפיות עד היום, כאשר התצפיות הראשונות בישראל נרשמו לרוב באזור אילת, ובמיוחד במטע התמרים של קיבוץ אילות.
טקסונומיה ואטימולוגיה

השם המדעי מגיע מלטינית. Turdus הוא "קיכלי" ושם המין הספציפי atrogularis נגזר מ-ater, "שחור", ו-gula, "גרון". בעבר נחשב למין יחיד ביחד עם הקיכלי אדום-הגרון T. ruficollis אך כיום הם נחשבים למינים נפרדים.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים נפרדים.
תיאור

זהו קיכלי גדול וייחודי, מעט גדול מקיכלי רונן. אורכו 23–25 ס"מ ומשקלו כ-80 גרם. לזכר יש מעין סינר שחור על הצוואר והחזה, וגם זנבו שחור אפרפר. חלקי הגוף העליונים אפורים והחלקים התחתונים לבנבנים עם סוככות תת-כנף בצבע כתום-אדמדם. הנקבות והצעירים דומים, אך השחור בגרון ובחזה מוחלף בפספוס כהה.
בית גידול

קיכלים שחורי-גרון מתרבים בשולי קרחות יער מחטניים או נשירים מעורבים, לעיתים קרובות בסבך של אורן סיבירי (Pinus sibirica) או יערות אשוח מעורבים, במיוחד לאורך מקורות מים או באזורי ביצות.
אקולוגיה

הקיכלי שחור-הגרון מקנן ביחידים או קבוצות קטנות של זוגות החל מסוף מאי ועד לסוף יולי. הקן עשוי מעשבים וזרדים דקים המחוברים ביניהם באדמה ומרופדים בעשבים עדינים, טחב או חזזיות. הקן ממוקם בדרך כלל בגובה של 1.5 עד 2 מטר מהקרקע, ולפעמים על הקרקע. מעבר לכך התנהגותו דומה לזו של הקיכלי האפור. בחורף הוא נמצא לעיתים קרובות בלהקות גדולות עם קיכלים אחרים כמו קיכלי חדגוני (T. unicolor), קיכלי אפור-חזה וקיכלי גדול, בנדידה לעיתים קרובות עם קיכלי חום-כנף. מחבב צמחייה ירוקת עד צפופה. הוא ניזון על הקרקע מחסרי חוליות וכן מפירות יער שונים, דובדבנים ומיני זרעים.
תפוצה

תפוצת הקיץ של הקיכלי שחור-הגרון משתרעת מהמזרח הקיצוני של אירופה עד למערב סיביר וצפון-מערב מונגוליה. טווח תפוצת החריפה משתרע מהמזרח התיכון,אם לא נפוץ, בחצי האי ערב ועד מזרח מיאנמר. בתור משוטט הוא הזדמן ליפן, תאילנד וטייוואן, כמו גם לרוב אירופה ממערב לתפוצה הרגילה שלו.
גלריה

זכר פקיסטן
זכר, הריאנה, הודו
נקבה, אוטראקהאנד, הודו
נקבה, אוטראקהאנד, הודו
צעיר, גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
זכר בתוך להקת זרזירים מצויים, גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
הערות שוליים

↑  קיכלי שחור-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4 5  Clement, Peter; Hathway, Ren; Wilczur, Jan (2000). Thrushes (Helm Identification Guides). Christopher Helm Publishers Ltd. pp. 377–381. ISBN 978-0-7136-3940-7.
1 2  British Ornithologists’ Union Records Committee (2009). "British Ornithologists' Union Records Committee: 37th Report (October 2008)". Ibis. 151: 224–230. doi:10.1111/j.1474-919x.2008.00901.x.
1 2  ד"ר יואב פרלמן, קיכלי שחור-גרון, Turdus atrogularis, באתר הצפרות הישראלי
↑  Jobling, James A (2010). The Helm Dictionary of Scientific Bird Names. London: Christopher Helm. pp. 60, 393. ISBN 978-1-4081-2501-4.
↑  Black-throated Thrush, Turdus atrogularis, Jarocki, 1819, Birds of the world, The Cornell Lab of Ornithology
טקס פרסי אנני ה-27

| --- | --- |
 תאריך:  6 בנובמבר 1999
 מיקום:  לוס אנג'לס 
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  "ענק הברזל"
 הבימוי הטוב ביותר:  בראד בירד - "ענק הברזל"
 סרט קצר:  "ארנבת"
 אתר רשמי
 →26 28← פרס אנני
 
טקס פרסי אנני ה-27 (באנגלית: 27th Annie Awards) נערך ב-6 בנובמבר 1999.
זוכים ומועמדים > הסרט הטוב ביותר

ענק הברזל
באג לייף
נסיך מצרים
סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר
טרזן
זוכים ומועמדים > הפקת הבידור הביתי המונפשת הטובה ביותר

מלך האריות 2: מלכות סימבה
המסע לעמק החלומות 6: סודו של סלע זאורוס
פוקהונטס 2: מסע לעולם חדש
סקובי-דו באי הזומבים
זוכים ומועמדים > הפקת האנימציה הטובה ביותר

The Goddamn George Liquor Program (אנ') - ספומקו
זוכים ומועמדים > הסרט הקצר הטוב ביותר

ארנבת - Blue Sky Studios
אל טודי טוהאק
לחיות לנצח
יותר
זוכים ומועמדים > פרסומת הטלוויזיה המונפשת הטובה ביותר

לוי שטראוס ושות' - "Sensitive"
גנום - "Hollywood Gum"
קראפט - "טוויטי"
החברה לקולנוע בסן פרנסיסקו - "חוגגים את היותכם בחושך"
אולד נייבי - "Performance Fleece"
זוכים ומועמדים > הפקת הטלוויזיה המונפשת הטובה ביותר

משפחת סימפסון
באטמן: הדור הבא
פיוצ'רמה
המלך היל
הרפתקאות הבאטמן / סופרמן החדשות
פרסים אישיים > אפקטים

פיטר דה מונד - טרזן - וולט דיסני
אלן פוסטר - ענק הברזל - האחים וורנר
מישל גאנה - ענק הברזל - האחים וורנר
ג'ואל קרסנובה - העצבונים - סטודיו לאנימציה של ניקלודיאון
ג'יימי לויד - נסיך מצרים - דרימוורקס
פרסים אישיים > דמות אנימציה

קן דאנקן - טרזן - וולט דיסני
גלן קין - טרזן - וולט דיסני
סטיב מרקובסקי - ענק הברזל - האחים וורנר
ג'ים ואן דר קייל - ענק הברזל - האחים וורנר
דין וולינס - ענק הברזל - האחים וורנר
פרסים אישיים > בימוי

בראד בירד - ענק הברזל - האחים וורנר
ברנדה צ'פמן, סטיב היקנר וסיימון וולס - נסיך מצרים - דרימוורקס
אריק דרנל וטים ג'ונסון - עבודת נמלים - דרימוורקס ו-PDI
ג'ון לאסיטר ואנדרו סטנטון - באג לייף - וולט דיסני ופיקסאר
קווין לימה וכריס באק - טרזן - וולט דיסני
פרסים אישיים > בימוי בסדרת טלוויזיה

מארק גוסטפסון - "Bougie Nights", ה-PJs - אולפני ויל וינטון
ג'ון מקינטייר - "Mommy Fearest", בנות הפאוור פאף - אולפני Cartoon Network
נלסון רסינוס - "How I Spent My Weekend", סטיבן ספילברג מציג את פינקי, אלמירה והמוח - האחים וורנר
דייב ווסון - "Max & His Special Problem", אה, כן! - סטודיו האנימציה של ניקלודיאון
פרסים אישיים > מוזיקה

פיל קולינס (מלחין ופזמונאי) - "שני עולמות" (שיר), טרזן - וולט דיסני
הארי גרגסון ויליאמס וג'ון פאוול (מלחינים) - עבודת נמלים - דרימוורקס ו-PDI
מייקל קאמן (מלחין) - ענק הברזל - האחים וורנר
טום סנואו (מלחין), מרטי פאנצר וג'ק פלדמן (כותבים) - "We Are One" (שיר), מלך האריות 2: מלכות סימבה - וולט דיסני
סקוט וורנדר (מלחין) וג'וס וידון (כותב) - "שיר הערש שלי" (שיר), מלך האריות 2: מלכות סימבה - וולט דיסני
פרסים אישיים > מוזיקה בסדרת טלוויזיה

וולטר מרפי (מלחין), סת' מקפרלן ודייוויד צוקרמן (כותבים) - כותרת ראשית, איש משפחה - פוקס המאה ה-20
רנדי רוגל (מלחין ופזמונאי) - "That Is the Story That's Told by the Bard" (שיר), היסטריה! - האחים וורנר. אנימציית טלוויזיה
ג'יי אריק שמידט וקמרון פטריק (מלחינים) - סן פרנסיסקו ביט (פרק), תעלומות סילבסטר וטוויטי - האחים וורנר
סטיבן ג'יימס טיילור (מלחין) - "Pluto's Arrow Error" (פרק), עבודות מיקי מאוס - וולט דיסני