משה כרמי
ביוגרפיה

משה ינובסקי נולד בפתח תקווה בחנוכה תרנ"ד, דצמבר 1893 (באותם ימים לא הונפקו עדיין תעודות לידה), בן בכור להוריו צִפורה לבית גולדברג ואברהם ינובסקי. אִמו צִפורה, שנולדה ביפו, הייתה בִּתו של חיים יהושע גולדברג, ה"מוכתר" הראשון של העדה היהודית בעיר זו. אביו, אברהם ינובסקי, עלה ארצה מרוסיה בימי העלייה הראשונה. הוא וצִפורה אשתו הקימו את ביתם במושבה פתח תקווה, בימיה הראשונים, ובה גידלו את שבעת ילדיהם: משה, נעמי, פסח, יעקב, פנינה, אבנר ומרים. אברהם ינובסקי הקים משתלה גדולה בפתח תקווה לגפנים, זיתים, הדרים ואקליפטוסים. מנערותו היה משה הבכור שותף לעבודות הבית והשדה. אחרי מות האם בדמי ימיה, התמסר משה הבכור לטיפול באחיו הצעירים. בילדותו למד ב"חדר" בפתח תקווה ואחר כך בבית הספר העממי מייסודה של יק"א, ששפת ההוראה בה הייתה צרפתית. הוא עשה חיל בלימודיו והצטיין בהישגיו. בנעוריו למד במחזור הראשון של הגימנסיה העברית "הרצליה" שזה עתה נוסדה ביפו. חבריו הקרובים לספסל הלימודים היו אליהו גולומב, דב הוז ומשה שרת. יום אחד הופיע בכיתה והכריז בפני חבריו על שינוי שם משפחתו לשם עברי – כרמי. לדבריו בחר בשם זה כי חש ש"אח לגפן אני". באותם ימים החל ללמוד מוזיקה בכלל ונגינה בכינור, בפרט. הוא נכבש בקסמם של לימודים אלה ומימן אותם באמצעות מתן שיעורי נגינה פרטיים. בחופשת הקיץ לפני שנת הלימודים האחרונה יצא עם קבוצת חברים לחווה החקלאית בבן-שמן כדי להתנסות זמן מה בעבודת האדמה. בתום לימודיו יצא בשנת 1913 עם בוגרים נוספים מהגימנסיה לעבודה בדגניה ובכנרת. במלחמת העולם הראשונה גויס כנגן לתזמורת הצבא העות'מאני. אחרי שלוש שנות שירות החליט לערוק מהצבא מטעמים פציפיסטיים, ונענה לקריאת גולומב לסייע בתחזוקת אמצעי לחימה להגנת יישובי עמק הירדן. מאימת הטורקים נזרקו הרובים שהוחזקו בדגניה אל קרקעית הירדן במוצאו מהכנרת. משחלפה הסכנה גייס גולומב את משה כרמי, שהיה שחיין מצוין, כדי למשותם. במשך שעות רבות צללו השניים והעלו את כל הנשק המוסלק מקרקעית הירדן.
בשנת 1917 נענה להזמנת ברל כצנלסון לשמש כמורה בבן-שמן. בתקופה זו פִרסם שתי פואמות פרי עטו בכתב העת הספרותי "האדמה" בעריכת יוסף חיים ברנר ובכתב העת "אוהל", בעריכת מרדכי קושניר-שניר. בשנת 1918 הכיר משה כרמי את עבריה לבית וילקומיץ, בִּתם של אנשי החינוך ליבה סגל-וילקומיץ ושמחה וילקומיץ, מייסד בית הספר הראשון בראש-פינה.
בפברואר 1920 נמנה עם כוח התגבורת שעלה ליישובים המבודדים באצבע הגליל, ובהוראת יוסף טרומפלדור יצא למשימות סיור ליליות שביצע ביחידוּת. בשנת 1921 יצאו עבריה ומשה כרמי לתקופת לימודים בגרמניה. משה למד בברלין בקונסרבטוריון למוזיקה, ובאוניברסיטה למד בוטניקה, זואולוגיה, גאולוגיה, ביולוגיה והשתלם בהוראת מקצועות המלאכה בסמינר למורים בלייפציג. עבריה השתלמה בתחום הגננות והשתלנות בברלין.
ב-1924 הצטרפו משה ועבריה כרמי עם בנם הבכור אשכול לקיבוץ עין-חרוד ששכן ליד מעיין חרוד, ובו בנו את ביתם המשפחתי. לזוג נולדו שני בנים ושלוש בנות:
אשכול כרמי (1924–2001) חבר קיבוץ ניר-אליהו, חלילן, נוטע ומגדל צמחי מרפא;
פרופ' דליה כהן (1926–2013 ) כלת פרס ישראל למחקר מוזיקלי לשנת 2012, ראש החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ומרצה באקדמיה הישראלית למוזיקה;
עופר כרמי (1929–1979) כנר בתזמורת הפילהרמונית הישראלית; מורה לכינור ופיתוח שמיעה. הופיע כסולן ברסיטלים של מוזיקה קאמרית באולם וויגמור שבלונדון, וברחבי הארץ הופיע עם הפסנתרנים, ג'רום לוונטל, גלילה ריבנר ואלדד נויימרק. מייסד רביעיית תל אביב, והיה חבר ברביעייה הישראלית בשנות החמישים של המאה העשרים.
אילה בשור, חברת קיבוץ עין-חרוד וחברה בהנהלת המשכן לאמנות על שם חיים אתר;
סמדר כרמי-גיברמן, מוזיקאית, נגנית פסנתר ועוגב, מנצחת על מקהלה, מלמדת ומרצה בנושאי מוזיקה במכון "כרם" בירושלים וברחבי הארץ.
משה כרמי נפטר בעין חרוד בי"ט באב תשי"ב, בן 58 במותו. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוצו.
בהלווייתו ספד לו ידיד נעוריו, משה שרת, ראש הממשלה ושר החוץ, באמרו:
השאיפה לנעלה מילאה את כל יֵשוּתו. אהבת היופי, דבֵקוּת באמנות, הפלגה לעולמות עליונים של שירה. ועם זה תשוקה עזה לדעת ומוח צלול להבין ולרדת לחקר הדברים. תפיסה ללא מאמץ, הבנה ללא יגע, כאילו תמיד הוא שרוי ברוח הקודש. כליל כישרונות. מתיז ברקים של מחשבה, שופע השראה ומשוּבת נעורים מתרוננת. וכושר רעות ויכולת אהבה בלי מצרים, עד כלות הנפש. ולב פתוח. גישה אל האדם ללא מחיצות. אהבת הבריות וִיקוד של כּוֹסֶף לחברה חדשה ולמפעל שכולו אור.