stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחריק
אחרי מותו

שני שבטים יהודים שהיו בעלי ברית עם מכה בקרב אוחוד גורשו ממדינה זמן קצר לאחר הקרב. שנתיים לאחר מכן, לאחר קרב נוסף, הוצאו להורג אנשי השבט היהודי של בני קוריט'ה.
הערות שוליים

↑  Ṭabarī, William Montgomery Watt, Michael V. McDonald (1987). The foundation of the community. State University of New York Press. p. 136. ISBN 978-0-88706-344-2.
↑  Norman A. Stillman (1979). The Jews of Arab lands: a history and source book. Jewish Publication Society. p. 121. ISBN 978-0-06-123135-3. However, he was accustomed to his own religion, and this held him back.
↑  Maller, Allen (2023-01-21). "Why Some Jews Supported Prophet Muhammad While Others Didn't". The Muslim Vibe. נבדק ב-2024-04-06.
↑  Akram Ḍiyāʼ ʻUmarī (1991). Madīnan Society at the Time of the Prophet: Its characteristics and organization. IIIT. pp. 62–. ISBN 978-0-912463-36-0.
↑  Haggai Mazuz (2014). The Religious and Spiritual Life of the Jews of Medina. BRILL. p. 16. ISBN 978-90-04-26609-4.
↑  Muqtedar Khan (4 Dec 2009). "Mukhayriq 'the best of the Jews'". Slash News.
↑  Stephen Suleyman Schwartz (2003). The two faces of Islam: Saudi fundamentalism and its role in terrorism. Anchor. ISBN 978-1-4000-3045-3
מחלות זיהומיות (התמחות רפואית)

מומחיות למחלות זיהומיות (מוכרת באנגלית כ־infectology), היא התמחות רפואית, להתמודדות עם אבחון, בקרה וטיפול בזיהומים. רופא מומחה למחלות זיהומיות מתעסק במתן ייעוץ לאנשי הצוות הרפואי באבחון ובטיפול למגוון מחלות זיהומיות (אנ'), במסגרת בית חולים עשוי המומחה להתעסק בעיקר במחלות הנובעות מזיהום נוזוקומי ומתן ייעוץ לצוות הרפואי בהתמודדות מולן. רופא מומחה למחלות זיהומיות מכונה גם זיהומולוג או זִהוּמַאי.
בישראל

לצורך התמחות במחלות זיהומיות בישראל, נדרשת התמחות קודמת ברפואה פנימית או ברפואת ילדים. החל משנת 1999 ניתנת אפשרות גם למומחים ברפואת משפחה להתמחות במחלות זיהומיות.
הערות שוליים

↑  החלטות האקדמיה בישיבתה האחרונה (אייר תשפ"ב, מאי 2022), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏9 ביוני 2022
↑  מחלות זיהומיות באתר ההסתדרות הרפואית בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4161651-0  NKC: ph121093 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מטוס ריגול

גרסת הביון של הפנטום. תחתית החרטום שונתה כדי לאפשר את הכנסת ציוד הצילום
מטוס ריגול או מטוס ביון (באנגלית: Surveillance aircraft; מטוס פיקוח, מעקב) הוא מטוס שמטרתו לבצע איסוף מודיעין צבאי.
מטוסי ריגול יכולים לאסוף שני סוגי מודיעין:
מודיעין אותות (SIGINT) - באמצעות יירוט אותות אלקטרונים.
מודיעין חזותי (VISINT) - באמצעות צילום שטח או מבנה.
מטוסי ריגול הם לעיתים מטוסים שתוכננו מלכתחילה למשימה זו, כגון לוקהיד SR-71, ולעיתים מטוסי קרב-הפצצה שהותאמו למשימות ריגול באמצעות התקנת ציוד מתאים על המטוס בפודים ייעודיים או בניית גרסה של המטוס המיועדת באופן ספציפי לביון.
כדי לחמוק ממערך ההגנה של האויב, נעזר המטוס במספר תכונות:
גובה רב, גובה בו מטוסי הירוט של האויב או טילי הקרקע- אוויר מתקשים להגיע אליו.
מהירות טיסה גבוהה מאוד, המקשה על מטוסים וטילים הרודפים אחריו לפגוע בו.
מערכות איסוף נתונים שאינם מצריכות טיסה מעל המטרה, למשל, יכולת צילום הצידה. מה שמאפשר למטוס לשייט מעל שטח מדינה ידידותית ולצלם מדינות שכנות.
חמקנות, המקשה על איתור על ידי מכ"ם ואמצעים אלקטרוניים
דוגמאות למטוסי ריגול אמריקניים:
לוקהיד U-2 - מטוס הריגול הייעודי המפורסם הראשון. מטוס מדגם זה הופל בשנת 1960 על ידי טיל קרקע אוויר במהלך טיסת ריגול מעל ברית המועצות. טייסו נפל בשבי הסובייטי, והוחזר כעבור 21 חודשים בעסקת חילופי מרגלים (ראו משבר מטוס הריגול U-2).
לוקהיד SR-71 ("הציפור השחורה") - המטוס שאוחז בשיא המהירות למטוס סילון סדרתי מאויש: 3,529 קמ"ש (בשנת 1976).
גם חיל האוויר הישראלי הפעיל מטוסי ריגול שונים. רובם היו גרסאות צילום של מטוסי קרב רגילים. כגון: מוסקיטו ומיראז'. כדי לאפשר את נשיאת ציוד הצילום, מוסרים מן המטוס חלקים שלא הכרחיים לביצוע המשימה (מכ"ם, במקרה של המיראז').
חיל האוויר המצרי הפעיל גם הוא טיסות צילום בעומק שטח ישראל. אחד המטוסים של חיל האוויר הסורי שהצליחו לחדור ולתעתע במערך ההגנה האווירית היה המיג 25 שנעזר במהירות גבוהה ובטיסה בגובה רב עד שהופל על ידי טיל הוק, ומאז, לא נצפו שוב גיחות ריגול של הסורים באמצעות מטוס זה.
ראו גם

מודיעין צבאי
צילום אוויר
מחוז מרכז-צפון (בורקינה פאסו)

| --- | --- |

נשים עובדות בעיר קאיה
 מדינה:  בורקינה פאסו בורקינה פאסו
 נשיאה:  אדמה סוודוגו
 נפות במחוז:  3
 בירת המחוז:  קאיה
 תאריך ייסוד:  2 ביולי 2001
 שטח:  19,829 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  1,547,565 (2015)
  ‑ צפיפות:  78 נפש לקמ"ר (2015)
 קואורדינטות:  13°15′N 1°00′W﻿ / ﻿13.25°N 1°W﻿ / 13.25; -1 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מחוז מרכז-צפון הוא אחד מן 13 המחוזות בבורקינה פאסו, מדינה במערב יבשת אפריקה. בירת המחוז היא קאיה. נכון ל-2010, האוכלוסייה במחוז עומדת על 1,334,860 תושבים, כאשר 52.97% מהאוכלוסייה הן נשים. האוכלוסייה במחוז זה מהווה 8.49% מכלל אוכלוסיית המדינה. נכון ל-2007, שיעור האוריינות באזור זה נמדד ב-16.6% לעומת הממוצע הארצי שעומד על 28.3%. שטח המחוז הוא 19,829 קמ"ר.
גאוגרפיה

המחוז כולל שלושה יובלים של הנהר וולטה: הוולטה האדום, הוולטה השחור והוולטה הלבן. מרקם הקרקע במחוז הוא נקבובי. הגובה הממוצע במחוז נע בין 200–300 מטרים מעל פני הים.
אקלים

מזג האוויר במחוז הוא בדרך כלל חם לצד הגשמים היורדים במקום. העונה היבשה במחוז היא בדרך כלל מאוקטובר עד מאי, והגשמים שכיחים יותר מיוני עד ספטמבר. ממוצע הגשמים באזורים הצפוניים של המחוז מגיע ל-250 מ"מ לעומת האזורים הדרומיים שממוצע הגשמים הוא כ-1,000 מ"מ.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2010, האוכלוסייה במחוז עמדה על 1,334,860 כאשר הנשים מהוות כ-52.97%. אוכלוסיית המחוז מהווה כ-8.49% מסך האוכלוסייה במדינה. נכון לשנת 2007, כ-70% מהאוכלוסייה כוללת אנשים העובדים, 22% מועסקים, 15.1% לא עובדים ו-0.7% מובטלים. באותה שנה, סך אוכלוסיית תלמידי בית הספר במחוז הגיעה ל-230 תלמידים כאשר מתוכם 118 בנים ו-112 בנות.
הערות שוליים

↑  James C. Dobson, John M. Sander, Judith Woodfield, Living Geography: Homework and Assessment, Nelson Thornes, 2001-01-25. (באנגלית)
↑  Peter Haggett, Encyclopedia of World Geography, Marshall Cavendish, 2002. (באנגלית)
↑  International Business Publications USA, Burkina Faso Mining Laws and Regulations Handbook, Int'l Business Publications, 2008-03-03. (באנגלית)
↑  "Demographics, Burkina Faso, 2009 - Burkina Faso Open Data". Knoema (בצרפתית). נבדק ב-2018-05-04.
↑  "Education Statistics of Burkina Faso, 2010 - Burkina Faso Open Data". Knoema (בצרפתית). נבדק ב-2018-05-04.
מארג' סימפסון

| --- | --- |

מארג' סימפסון
 תוכנית טלוויזיה:  משפחת סימפסון
 הופעה ראשונה:  "לילה טוב" - המופע של טרייסי אולמן
 הופעה אחרונה:  עדיין מופיעה
 יוצרים:  מאט גריינינג 
 גילום הדמות:  ג'ולי קאוונר 
 דיבוב:  ג'ולי קאוונר
 דיבוב בשפה העברית:  אסתי קוסוביצקי (פרקים 4 ו-5) שפרירה זכאי (מקסימום אנימציה) ענת ניב (משפחת סימפסון - הסרט)
 מידע
 גיל:  34 - 36
 תאריך לידה:  19 במרץ 1956 
 מקום לידה:  Capital City 
 מקצוע:  עקרת בית
 צורה:  חוה 
 אזרחות:  ארצות הברית 
 
מארג'ורי "מארג'" סימפסון (באנגלית: Marjorie "Marge" Simpson; נולדה בשם מארג' בובייה) היא דמות בדיונית בסדרת האנימציה הטלוויזיונית "משפחת סימפסון", המדובבת על ידי ג'ולי קאוונר.
מארג' היא אם המשפחה הסבלנית ואחת הדמויות המרכזיות בסדרה. המאפיין הפיזי הבולט ביותר שלה הוא השיער הכחול שלה, בסגנון "ביהייב" (אנ'); היא גאה בכך שמעולם לא פגשה במישהו עם שיער ארוך יותר משלה מחוץ לגרייסלנד. מארג' נשואה להומר סימפסון, אמם של בארט, ליסה ומגי, וכן יש לה שתי אחיות תאומות, פאטי וסלמה.
בין מארג' לבין דמות עקרת הבית הטיפוסית משנות ה-50 יש קווי דמיון רבים, באמצעות שימוש בסטריאוטיפים שונים כגון שרשרת הפנינים שלה. מארג' נקראת על שם, ומבוססת באופן רופף, על מרגרט "מארג'" גריינינג, אימו של יוצר הסדרה מאט גריינינג.
אחת התכונות הבולטות ביותר של מארג' היא סבלנותה הרבה כלפי מזימותיהם ופעולותיהם של הומר ובארט (כלפי בארט היא סבלנית במידה פחותה בהשוואה להומר). אל כל מעלליו של הומר, היא תמיד עומדת לצדו (או חוזרת לעמוד לצדו) בלי קשר לחומרת המצב.
מארג' טענה בעבר שהיא מקדישה 23 שעות ביממה לעבודות הבית ובהן טיפול במגי, תמיכה בליסה וחינוכו של בארט, וברוב המקרים היא מנסה לגרום להומר לא לבצע את תוכניותיו הבלתי אפשריות.
אישיות

אופייה של מארג' מתאים לזה של דמות האמא הטיפוסית האופיינת כנאיבית וכאחת שקל לרמות אותה. על אף שעקרונות המוסר שלה נחשבים כגבוהים ביחס לדמויות אחרות, מארג' הפגינה במהלך ההיסטוריה של התוכנית התנהגות לא מוסרית. בבית הספר השתתפה במחאה פמיניסטית בה שרפה חזיה ונשלחה להשגחה - במסגרתה פגשה את הומר שנשלח להשגחה על עישון. בעברה היא הייתה שוטרת בספרינגפילד, השתתפה בקבוצת טיפול לנהגים הסובלים מזעם כביש, נאסרה על גנבה מחנות (אם כי לפי הפרק שבו קרה האירוע היא עשתה זאת בטעות), התמכרה להימורים, הראתה נטייה לאלכוהוליזם, השתתפה שלא מרצונה במרדף משטרתי בין-מדינתי, לקחה מנת יתר של סטרואידים וסבלה מאמנזיה.
דברים אלה הם רק חלק מהמצבים המוזרים שמארג' מצאה את עצמה מעורבת בהם. למרות אופייה הנוח, מארג' מפגינה בהרבה מקרים כוח רצון חזק. בפרק "השמחה של הכת", היא ברחה מהכנסייה המובמנטריאנית שעסקה בשטיפת מוח. מארג' היא היחידה במשפחתה שמעודדת בצורה פעילה את הנוכחות בכנסייה. במספר מקרי חירום ניכר שיש לה יכולות אתלטיות מעל הממוצע. מארג' דוברת שתי שפות: אנגלית וצרפתית.
מבחינת דעותיה הפוליטיות, מארג' מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית. בעבר היא ציינה שהיא הצביעה עבור ג'ימי קרטר (פעמיים לפי ליסה) ותמכה במועמדות של מושלת המדינה הפרוגרסיבית מארי ביילי, והייתה מדוכאת כאשר הנשיא לשעבר לינדון ג'ונסון נפטר.
כישורים

מארג' היא ציירת מוכשרת. כאשר היא הייתה נערה היא הייתה מאוהבת ברינגו סטאר וציירה מספר רב של דיוקנאות שלו. כמו כן, היא כתבה לו מכתב אך קיבלה תשובה רק לאחר 25 שנים. תגובתו נתנה לה השראה להשתתף בתחרות ציור. הדיוקן שציירה לתחרות, שבו ניתן היה לראות את הומר כאשר הוא ישן על הספה במצב של שכרות, זכה במקום הראשון בתחרות. לאחר מכן שכר מר ברנז, הבעלים של תחנת הכוח הגרעינית שהומר עובד בה, את שירותיה על מנת שתצייר דיוקן שלו. הדיוקן שציירה זכה להערכתו של מר ברנז, דבר שנחשב להישג בעולם הבדיוני של הסימפסונים.
מארג' היא טבחית מוכשרת מאוד. בעבר היא ניהלה עסק למכירת כעכים, שהצליח לשגשג בסיוע של המאפיה. היא השתתפה במספר תחרויות בישול, על אף שנסיבות כגון מתחרים נקמניים ותנורים מקולקלים גרמו לה להפסיד מספר פעמים. באחת התחרויות היא אף חיבלה בעבודותיהם של מתחרים אחרים. מארג' סיפרה בפרק "הכול כשר במלחמת התנור" שתקציב המזון המשפחתי לשבוע הוא 12 דולרים. המאכל הידוע ביותר שלה הוא צלעות חזיר.
מראה והופעה > שיער

כנערה צעירה, למארג' היה שיער שהגיע עד החזה, אולם היא קיבלה את הרעיון להעמיד אותו כסימן ההיכר שלה בנשף הסיום שנערך בפרק "הדרך שהיינו בה". בפרק "שארי בובינס" ניתן לראות שהשיער שלה מגיע עד הברך, מה שמתאים להנחה שדרוש הרבה שיער על מנת ליצור את התסרוקת הנוכחית שלה.
מארג' התוודתה שהשיער שלה לא באמת כחול, ולמעשה הוא אפור. בפרק "סודות של נישואים מצליחים" הומר טוען שמארג' צובעת את השיער שלה בצבע כחול מס' 56; "היא הייתה אפורה כמו פרד מאז גיל 17".
אולם, בפרק "פחד מטיסה" מתגלה שהשיער של מארג' היה כחול מאז שהייתה ילדה קטנה. בגלל התסרוקת יוצאת הדופן שלה, הגובה שלה הוא כמעט 2 מטרים, כפי שצוין על ידי אפו נהספימפטילון בפרק "מארג' בשלשלאות". בקטע פרשנות שהיה ב-DVD של העונה הרביעית, מאט גריינינג מצהיר שהרעיון המקורי מאחורי השיער הגבוה של מארג' היה להסתיר אוזני ארנב גדולות. דבר זה היה אמור להתגלות בפרק האחרון של הסדרה, אולם נמחק מהתסריט בעקבות חוסר התאמה עם פרקי עבר בסדרה.
מראה והופעה > גיל

בדומה לדמויות רבות אחרות בסדרה, הגיל של מארג' משתנה על מנת להתאים לעלילה. בפרק "חיים על הנתיב המהיר" ובפרק "ערב קסום אחד" של העונה הראשונה נאמר שמארג' בת 34, אולם מאוחר יותר נאמר שהיא בת 38, ככל הנראה כיוון שהיא והומר השתתפו במפגש המחזור ה-20 של הבית הספר התיכון בו למדו. בפרק "בנוגע למארג'י", מזכיר הומר שמארג' והוא באותו גיל, ומכאן נובע שהגיל שלה הוא בין 36 ל-40. בפרק "בארט אחרי החושך" היא טוענת שהיא גרה בספרינגפילד כבר 37 שנים.
מראה והופעה > כללי

באחד מפרקי הסדרה גרם הומר למארג' לחשוב שהוא כבר לא נמשך אליה מבחינה מינית. על מנת לגרום להומר להימשך אליה שוב, החליטה מארג' לעבור ניתוח שאיבת שומן. אולם, המנתח התרשל בעבודתו והשתיל במארג' שני שתלי חזה מסיליקון. לאחר שראתה זאת, התכוונה מארג' להסיר את השתלים בהקדם האפשרי, אולם באופן זמני היא שינתה את דעתה כיוון שהוצע לה להשתתף בתחרות דוגמנות. לבסוף, ובעיקר בגלל המבטים שננעצו בה כשהלכה ברחוב וכאבי הגב שסבלה מהם, עברה מארג' ניתוח נוסף שבו השתלים הוסרו.
מקצועות נוספים בהם היא עסקה במהלך הסדרה הם: מלצרית על רולרבליידס, סוכנת נדל"ן, עובדת בכור הגרעיני, מורה, נגרית, שוטרת בספרינגפילד, וראש הערפדים (באחד מפרקי "ליל כל הקדושים").
הערות שוליים

↑  Turner, Chris (2005). Planet Simpson: How a Cartoon Masterpiece Documented an Era and Defined a Generation. ISBN 0-679-31318-4.
↑  Matt Groening, The Complete Fourth Season DVD (2004) commentary for episode Selmas Choice. 20th Century Fox
| משפחת סימפסון |
| --- | --- | --- |
| דמויות ראשיות | הומר • מארג' • בארט • ליסה • מגי |  |
| דמויות משנה | מונטגומרי ברנז • לני לאונרד • נד פלנדרז • אוטו מאן • איצ'י וסקראצ'י • מו סיזלאק • עדנה קרבאפל • אפו נהספימפטילון • קראסטי הליצן • העוזר הקטן של סנטה • ראש העיר קווימבי |  |
| יוצרים ומפתחים | מאט גריינינג • ג'יימס ל. ברוקס • סם סיימון • מייק ב. אנדרסון |  |
| מדבבים ראשיים | דן קסטלנטה • ג'ולי קאוונר • ננסי קארטרייט • האנק עזריה • הארי שירר • ירדלי סמית' |  |
| פרקים | רשימת פרקי הסדרה(אנ') • פרקי ליל כל הקדושים • פרקים בולטים (Treehouse of Horror • Simpsons Roasting on an Open Fire ‏• Homer's Phobia • There's Something About Marrying • The Greatest Story Ever D'ohed •‏ Three Gays of the Condo) |  |
| סרטים | משפחת סימפסון - הסרט • משפחת סימפסון חוגגת 20 שנה ב-3D על הקרח! • מעון היום הארוך ביותר |  |
| שונות | ספרינגפילד • קומיקס • Do the Bartman • The Simpsons Sing the Blues • בארט נגד מוטציות החלל • FOX • D'oh!  • הבעיה עם אפו • Kwik-E-Mart • "כשבילי פגשה את ליסה" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 04b153da-af90-4e51-8d33-995063863045 
מארג', לאחר שהושתלו בה בטעות שתלי החזה מסיליקון
מטוס קרב של הדור השלישי

F-4B של חיל הים האמריקאי בנחיתה על נושאת מטוסים, 1968.
מטוס קרב של הדור השלישי הוא מטוס קרב סילוני שיוצר לראשונה בשנות ה-1960 המוקדמות ועד שנות ה-1970. מטוסי דור זה התאפיינו בתחכום גובר של מערכות האוויוניקה, והבשלת טכנולוגיות מנועי סילון. מטוסים מערביים נטו להפוך ליותר גדולים תוך התמקדות ביירוט מעבר לטווח הראייה (BVR), אך כללו גם יכולות רב משימתיות, מגמה שחלחלה גם לדגמים מאוחרים של מטוסי דור שני והפכה לסטנדרטית כמעט במטוסי דור רביעי. כמו כן, בדור זה החל השימוש בכלי נשק מדויקים כגון ה-AGM-65 מאבריק ופצצות מונחות לייזר. מטוסים רוסיים של הדור השלישי ניתן לחלק למטוסי יירוט כבדים כגון ה-מיג-25, ולמטוסים טקטיים יותר עם כנף בעלת משיכה משתנה כגון ה-מיג-23 וה-סוחוי Su-17.
דור זה התאפיין גם בתוכניות פיתוח כושלות. הרבה מתוכניות הפיתוח התמקדו במטוסים בעלי יכולות המראה ונחיתה קצרות או אנכיות, בסופן פותח ה-הוקר סידלי הרייר.
רשימת מטוסים של הדור השלישי

| שם המטוס | מדינה | שנת טיסת הבכורה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| F-4 פנטום | ארצות הבריתארצות הברית | 1958 |  |
| F-5 פרידום פייטר | ארצות הבריתארצות הברית | 1959 |  |
| ווט A-7 קורסייר II | ארצות הבריתארצות הברית | 1965 |  |
| A-6 אינטרודר | ארצות הבריתארצות הברית | 1960 |  |
| F-111 ארדברק | ארצות הבריתארצות הברית | 1964 |  |
| הוקר סידלי הרייר | בריטניהבריטניה | 1967 |  |
| מיראז' F1 | צרפתצרפת | 1966 |  |
| דאסו ברגואה סופר אטנדר | צרפתצרפת | 1974 |  |
| התעשייה האווירית לישראל כפיר | ישראלישראל | 1973 |  |
| סאאב 37 ויגן | שוודיהשוודיה | 1967 |  |
| מיצובישי F-1 | יפןיפן | 1975 |  |
| מיג 23 | ברית המועצותברית המועצות | 1967 |  |
| מיג 25 | ברית המועצותברית המועצות | 1964 |  |
| סוחוי Su-15 | ברית המועצותברית המועצות | 1962 |  |
| סוחוי Su-17 | ברית המועצותברית המועצות | 1966 |  |
| טופולב Tu-28 | ברית המועצותברית המועצות | 1961 |  |
| צ'נגדו J-7 | הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין | 1966 |  |
| שניאנג J-8 | הרפובליקה העממית של סיןהרפובליקה העממית של סין | 1969 |  |

ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סוחוי Su-17 בנחיתה
מחנה הפליטים דיר אל-בלח

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  דיר אל-בלח
 תאריך ייסוד:  1949 
 על שם:  דיר אל-בלח 
 שטח:  13.2 הקטאר
 גובה:  18 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחנה הפליטים:  21,000 (2011)
 קואורדינטות:  31°25′33″N 34°20′26″E﻿ / ﻿31.425833333333°N 34.340555555556°E﻿ / 31.425833333333; 34.340555555556 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) מחנה הפליטים דיר אל-בלח(למפת מערב הנגב רגילה) מחנה הפליטים דיר אל-בלח(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה הפליטים דיר אל-בלח(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחנה הפליטים דיר אל-בלח  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחנה הפליטים דיר אל-בלח (בערבית: مخيّم دير البلح) הוא מחנה פליטים פלסטיני השוכן כקילומטר צפון-מערבית לעיר הפלסטינית דיר אל-בלח ולמעשה מהווה חלק מהעיר עצמה.
המחנה מורכב ממספר מבני בטון, כ-8 בתי ספר וכן שירותים עירוניים אחרים. לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, במחנה היו כ-12,004 נפשות נכון לאמצע 2006. זהו מחנה הפליטים הקטן ביותר ברצועת עזה, בהיותו בנוי על שטח שמשתרע על כ-0.16 קמ"ר בלבד.
התושבים המקוריים של המחנה, כמו רוב הפליטים הפלסטינים האחרים שיושבים ברצועת עזה, הגיעו מכפרים ועיירות בכל קצוות ארץ ישראל המנדטורית. בנוסף לכך רוב תושבי המחנה עבדו כפועלים בישראל לפני תחילת האינתיפאדה השנייה.
היסטוריה

המחנה נבנה לאחר מלחמת העצמאות.
במקור אכלסו את המחנה כ-9,000 פליטים שישבו באוהלים ומבני בוץ. אותם אוהלים הוחלפו בבתים ממלט בשנות ה-60 של המאה ה-20.
בסוף 1998 הרסו רשויות מטעם הרשות הפלסטינית מספר מבנים מהמחנה וזאת על מנת להאריך את דרך החוף הראשית המחברת בין דיר אל-בלח לחופי ים התיכון. כמה מהמשפחות שפונו קיבלו פיצוי כספי זעום על מנת שיוכלו לבנות בתים חדשים מחוץ למחנה. עוד באותה שנה הקימה אונר"א באמצעות מימון כספי מיפן מערכת ביוב למחנה.
בפברואר 2002 נערכה פשיטה ישראלית על המחנה. כ-6 טנקים ישראלים נכנסו לחלקו המזרחי של המקום, ובזמן העימות נהרג שוטר פלסטיני תושב המקום, שאדי מוסטפא אל-חסנת. מלבד אל-חסנת נהרגו כשני שוטרים נוספים, גם הם מאש צה"ל.
לצד אירועים שבהם צה"ל נכנס למחנה היו אירועים שבהם תושבי המחנה היו מעורבים בניסיונות פיגועים בהתנחלויות הישראליות בגוש קטיף הסמוכה למחנה. בנובמבר 2003 תושב המחנה מוחמד סולימאן ח'ליל סרסור חוסל על ידי כוחות הביטחון הישראליים לאחר שניסה לחדור להתנחלות הישראלית נצרים. שנה לאחר מכן, באוקטובר 2004, כשני צעירים מהמחנה, עלי ח'אלד אל-ג'ארו ואיאד פאיז יוסף אבו אל-עטא, חוסלו גם הם על ידי כוחות הביטחון הישראליים לאחר שניסו לתקוף את ההתנחלות כפר דרום.
הערות שוליים

↑  "Deir al-Balah camp". UNRWA. 31 במרץ 2005. אורכב מ-המקור ב-2 באפריל 2007. נבדק ב-20 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Mariam Shahin (2005). Palestine: A Guide. Interlink Books. pp. 421–423. ISBN 1-56656-557-X.
↑  הוקמה מועצה כפרית בדיר-אל-בלח, דבר, 21 בדצמבר 1956
↑  "Martyrs List in Al-Aqsa Intifada". Palestinian Human Rights Monitoring Group. 29 בספטמבר 2002. אורכב מ-המקור ב-31 במאי 2007. נבדק ב-20 במאי 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 320146462725227772446   WorldCat (עם VIAF): 320146462725227772446
מינה הרמה

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1864 Kõrveküla, אסטוניה 
 פטירה:  16 בנובמבר 1941 (בגיל 77) טרטו 
 מקום קבורה:  Raadi cemetery 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, אסטוניה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אסטונית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 פרסים והוקרה:  מסדר צלב העיט דרגה 3 (6 ביוני 1930)  מסדר הצלב האדום האסטוני דרגה חמישית (24 בפברואר 1935) 
 
מינה הֵרְמָה (9 בפברואר 1864, קרווקולה, ליבוניה, האימפריה הרוסית - 16 בנובמבר 1941, טארטו, אוסטלנד) הייתה מלחינה אסטונית ידועה. היא הייתה האדם השני באסטוניה שרכש השכלה גבוהה בתחום המוזיקה.
תרומה משמעותית שלה, מעבר ליצירותיה, היא הבאת מוזיקת עוגב אל הכפר, שכן עד אז כמעט אף עוגבר לא ביצע מוזיקה מחוץ לערים הגדולות.
במהלך 60 שנות יצירה, חיברה יותר מ-200 כוראלים, 10 קאוואטינות, ויצירה אפית בשם "כלב ולינדה", המבוססת על דמויות מן הקאלוויפואג, האפוס האסטוני. רוב יצירתה מוזיקה קולית ולא כלית.
ביוגרפיה

הרמה נולדה בשם מינה הרמן, למורֶה ועקרת בית, אחת משבעה ילדים. שני הוריה היו בעלי השכלה מוזיקלית בסיסית. הרמה למדה מוזיקה בעצמה, עם עוגב קטן שאביה רכש עבורה. בגיל 15 החלה ללמוד הלחנה ופסנתר אצל ק"א הרמן.
בשנת 1883 החלה הרמה ללמוד בקונסרבטוריון סנקט פטרבורג כתלמידת העוגב היחידה באותה שנה. עוד בהיותה תלמידה בקונסרבטוריון היא הלחינה מוזיקה לכמה שירים של אנה האווה. מינה הרמה השלימה את לימודיה בשנת 1890, אך המשיכה להתגורר בסנקט פטרבורג משום שהיה קשה למצוא עבודה במחוזות הבלטיים של האימפריה. בשנת 1894 התקיים פסטיבל הזמר האסטוני החמישי, שהוביל ליצירת המקהלה של הרמה.
בשנת 1903, עקב מצוקת פרנסה, עברה הרמה לקרונשטאדט. בשנת 1915 נאלצה לעזוב עקב מלחמת העולם הראשונה, משום שאזרחים לא הורשו להישאר שם, ועברה לטארטו. שם עדיין היה קשה להתפרנס מהוראת מוזיקה. בשנת 1917 מצאה הרמה משרה קבועה בהוראת מוזיקה בגימנסיון, שכיום נקרא גימנסיון מינה הרמה.
היא המשיכה ללמד מוזיקה במקביל לכתיבת יצירות מוזקליות שונות. היא ידוע ביותר כמנצחת מקהלה בעירואי "חג השירה האסטוני" שנערך פעם בחמש שנים.
על פעילותה לקידום תרבות המוזיקה באסטוניה היא קיבלה תואר "דוקטור כבוד" מאוניברסיטת טרטו.
הרמה הלכה לעולמה ב-16 בנובמבר 1941 בטארטו. היא קבורה בבית העלמין ראדי, בטארטו.
מבנה ראשוני

מבנה ראשוני של חלבון הוא שרשרת של חומצות אמינו.
בביוכימיה, מבנה ראשוני של מולקולה ביולוגית (כדוגמת חלבון או DNA) הוא תיאור של ההרכב האטומי והקשרים הכימיים המחברים את האטומים.
המבנה הראשוני של חלבון הוא מבנה קווי פשוט, הבנוי אך ורק מהקשר הפפטידי בין חומצות האמינו המרכיבות אותו.
המבנה הראשוני קובע במידה רבה את כל שאר המבנים של החלבון, שכן הקשרים האפשריים בין חומצות האמינו והזוויות שיכולות להיות בין חומצות אמינו שכנות קובעים את צורת החלבון במבנים השניוני והשלישוני.
ניתן "לקרוא" מבנה ראשוני של חלבון מניתוח ה-RNA שקודד אליו.
את המבנה הראשוני של חלבון מקובל לתאר החל מהקצה האמיני (N' טרמינל) עד הקצה הקרבוקסילי (C' טרמינל).
ראו גם

מבנה שניוני
מבנה שלישוני
מבנה רביעוני
מחנה הקיץ האלטרנטיבי

הלוגו הרשמי של המחנה
מחנה הקיץ האלטרנטיבי הוא פרויקט חינוכי המתקיים בכל קיץ החל משנת 2005 ומיועד לנוער בגילאי 15–20 מרחבי ישראל. המחנה נוסד על ידי חגי מטר, רותם מור ואיריס אריאלי, אקטיביסטים עם רקע במאבקים בנושאים: פמיניזם, אקולוגיה, זכויות בעלי חיים, זכויות אדם, והמאבק נגד הכיבוש הישראלי. המחנה מתקיים במשך כשבוע, בהם עוסקים החניכים בתכנים פוליטיים מסוגים שונים האלטרנטיביים למיינסטרים הישראלי, במטרת לעודד אותם לקחת חלק בפעילות לשינוי חברתי, לחשוב ולבקר את המציאות. צוות המחנה הכריז על התנהלותו כא-היררכית, המחנה מופעל על ידי קבוצת פעילים עצמאית בשיתוף פעולה עם פרופיל חדש וארגונים נוספים. מתוך השקפת עולם אידאולוגית ואקולוגית, המזון שמוגש במחנה הוא טבעוני, אשר אינו כולל מזון מהחי.
הנושאים המרכזיים שנידונו במחנה במהלך השנים הם: אקולוגיה, חינוך, דמוקרטיה, כלכלה, תקשורת, פמיניזם, זכויות להט"ב, אקטיביזם, אומנות פוליטית, הנרטיב הפלסטיני, מיליטריזם, החברה בישראל, תרבות אלטרנטיבית, זכויות בעלי חיים, זכויות עובדים, המאבק המזרחי, זהות ודמוי עצמי ועוד.
היסטוריה

בארבע שנותיו הראשונות, המחנה התקיים במשך שבוע ביער "אייבי נתן" ליד נווה שלום, ונבנה על בסיס תשתיות אקולוגיות שנבנו על ידי הצוות. בשנתו הראשונה השתתפו מספר מצומצם של אנשי צוות וכ-50 חניכים. החל משנתו השנייה הצטרף צוות הקמה של כ-20 פעילים, רבים מהם חניכים לשעבר שהתחלפו מדי שנה וכמאה בני נוער. בשנתו החמישית התקיים המחנה תחת הכותרת "הסמינרים האלטרנטיביים לנוער": שלושה סמינרים בני יומיים-שלושה, אחד בדרום, אחד בצפון ואחד במרכז. החל משנה זו לא היו תשתיות שהוקמו במיוחד על ידי הצוות כגון מקלחות, מטבח, ושירותי קומפוסט זמניים. הסמינר במרכז התקיים בבית ספר דמוקרטי באזור דרום תל אביב, והסמינר בדרום התקיים בחווה אקולוגית אדממה במושב ניר משה, שם התקיים גם המחנה השישי, בהשתתפות כ-40 חניכים.
המחנה השביעי והשמיני התקיימו בחוות האיסיים, חווה אקולוגית הממוקמת במושב אבן ספיר שליד ירושלים, נכחו בו כ-100 חניכים בכל אחת מהשנים.
הפעם הראשונה בשנותיו של המחנה שלא התקיים היא בשנת 2014, בעקבות הוראות פיקוד העורף במהלך מבצע צוק איתן.
פעילויות

במחנה התקיימו במהלך השנים ערבים חברתיים, במה פתוחה, וסדנאות ופעילויות של מנחים חיצוניים בנושאים שונים. בנוסף לפעילויות וסדנאות מתחלפות, התקיימו קבוצות בעלות הרכב קבוע של עשרה עד שמונה-עשר חניכים עם זוג מנחים מהצוות. מטרת הקבוצות היא ליווי אישי של החניכים ונתינת מקום לביקורת ולעיבוד מידע, מלבד קיומים עומק בתהליך אשר עוברים החניכים במחנה.
החל מהשנה השנייה התקיימו גם משבצות "מפגשים", בהם החניכים העבירו סדנאות משלהם לשאר החניכים, בנושאים שרצו. מטרת המפגשים היא לאפשר לחניכים לקחת חלק פעיל בעיצוב המחנה.
ערב ההעצמה הוא מסורת חיובית גם כן. בערב זה ישנן מעגלי דיון בהן נפגשים חניכים המזהים מרכיבי זהות משותפים, קבוצה כמו קבוצת גברים, קבוצת להט"ב, קבוצה מזרחית, קבוצת דימוי גוף ועוד.