stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שני אבנשטיין סיגלוב
ראשית חיים והשכלה

נולדה בשנת 1977 בחיפה כבת בכורה ליעקב ואילנה אבנשטיין, ילידי ישראל. גדלה בקריית ביאליק. יש לה אחות ואח. בוגרת בתיכון אורט קריית ביאליק. כנערה זכתה במקום ראשון בחידון ארצי בנושא "ירושלים בראי ההיסטוריה". שירתה בצה"ל ביחידה של אגף המודיעין.
היא בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית ותרבות צרפת (אנ') (בהצטיינות) מאוניברסיטת תל אביב (2004). סיימה תואר שני בחינוך במסלול התמחות בטכנולוגיה ולמידה (בהצטיינות יתרה) בבית הספר לחינוך, אוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של פרופסור רפי נחמיאס (2016). נושא התזה שלה: "היתרונות והאתגרים בבניית קורס אקדמי בוויקיפדיה ויישומו בהשכלה הגבוהה".
בשנת 2017 החלה את לימודי הדוקטורט בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, בהנחייתו של נחמיאס. מחקר הדוקטורט שלה עסק ברשתות סמנטיות כפלטפורמת למידה, ובאופן ספציפי במקרה הבוחן של ויקינתונים. בשנת 2019 זכתה במלגת קרן עזריאלי לדוקטורט, והצטרפה לתוכנית "עמיתי עזריאלי" למחקר.
עם הגשת הדוקטורט באפריל 2023, החלה פוסט-דוקטורט מלא במעבדתה של ד"ר ענת כהן בבית הספר לחינוך, המסלול לטכנולוגיה ולמידה, אוניברסיטת תל אביב, וכן פוסט-דוקטורט חלקי, במעבדתה של פרופ' דינה ציבולסקי, בפקולטה לחינוך, למדע ולטכנולוגיה, בטכניון. במסגרת זו היא מובילה מחקרים שונים על בינה מלאכותית יוצרת (Generative AI) והשפעתה על תהליכי צריכת ידע ויצירתו; מחקר על רשתות סמנטיות ומדעי הרוח הדיגיטליים (Digital Humanities), באופן ספציפי מידע פתוח מובנה ומקושר (Structured, Linked Open Data) וחשיבותו למאגרי מידע אקדמיים, בשיתוף מרכז TAD לבינה מלאכותית ומדעי הנתונים; וכן מחקר על התעלמות ביקורתית (Critical Ignoring) בהקשר של אוצְרוּת דיגיטלית (Digital Curation). בנוסף, הייתה שותפה פעילה במחקר שעסק בבניית צ'אטבוט לפיתוח מיומנויות למידה בהכוונה עצמית (Self-Regulated Learning) במימון משרד החינוך.  
מאז 2022 היא מכהנת גם כחוקרת אורחת (Visiting Research Fellow) במרכז המחקר למדעי הרוח הדיגיטליים (Digital Humanities Research Hub) באוניברסיטת לונדון.
פעילות אקדמית

אבנשטיין סיגלוב מרצה בישראל ומחוצה לה, ומייעצת לארגונים על שיתופי פעולה עם תנועת ויקימדיה, חדשנות בהוראה ובלמידה, ושימוש בוויקיפדיה ובמיזמי ויקימדיה ככלי פדגוגי חינוכי. החל מ-2015 חוקרת מפגש בין טכנולוגיה, למידה, חדשנות ומידע חופשי ופתוח.
בין השנים 2011 ל-2021 עבדה כאחראית חדשנות בטכנולוגיה ולמידה (EdTech Innovation Strategist) במשרד לפיתוח קוריקולום, התוכנית האמריקאית ללימודי רפואה, הפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב. 
בשנת 2013 פיתחה מודל פדגוגי לשילוב ויקיפדיה באקדמיה בצורת קורס בחירה אקדמי. מתוכו נולד הקורס "ויקי-רפואה", במסגרת לימודי הבחירה בתוכנית הישראלית ללימודי רפואה בישראל, אוניברסיטת תל אביב, אשר הפך לקורס האקדמי הראשון בעולם לכתיבה בוויקיפדיה ובמיזמי האחות שלה. נכון לאוקטובר 2023, נכתבו בקורס לאורך תשע שנות פעילותו 430 ערכים בתחום הרפואה בוויקיפדיה העברית, שנצפו מעל 36 מיליון פעם.
בשנת 2015 פיתחה באוניברסיטה קורס שני, "ויקיפדיה: מיומנויות של יצירת וצריכת ידע", במסגרת תוכנית לימודי הבחירה הכלל-אוניברסיטאית "כלים שלובים", המבוסס על אותו מודל פדגוגי, תוך התאמתו לכלל הדיסציפלינות הנלמדות בקמפוס. בשני הקורסים, לפחות מחצית מהערכים שנכתבו קשורים בנשים, מתוך ניסיון לצמצום הפער המגדרי בוויקיפדיה.
ב־2018 נפתח ב"כלים שלובים" קורס שלישי בשם "מווב 2.0 לווב 3.0, מוויקיפדיה לוויקידאטה". הקורס, הנסמך גם הוא על אותו מודל פדגוגי, הוא הקורס הראשון בעולם העוסק באופן מובהק בוויקינתונים כפלטפורמה חינוכית. במהלך כנס ויקינתונים 2021 זכה הקורס בפרס Data Literacy על ידי הקהילה העולמית.
מודל הקורס האקדמי שיצרה הותאם למוסדות נוספים בישראל ומחוצה לה, לרבות בית הספר לרפואה בירוואן, ארמניה. נוסף על בחינת מודל הקורס האקדמי, אבנשטיין סיגלוב ליוותה וסייעה למרצים במרבית מוסדות הלימוד בישראל לשלב את ויקיפדיה לתוך תוכנית הלימודים החינוכי והאקדמי כחלק מ"הערכה חלופית" - הרחבת או כתיבת ערכים בוויקיפדיה ומיזמי האחות שלה תמורת קרדיט אקדמי, במקום שיטות הערכה מסורתיות כגון בחינה או עבודה, מודל אשר מכונה לעיתים "עבודות ויקידמיות".
בין מרץ 2021 ליולי 2022 הייתה חברה בוועדת הביקורת של ארגון הסגל הזוטר של אוניברסיטת תל אביב.
במסגרת פעילותה בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, אבנשטיין סיגלוב מכהנת גם כאחראית משאבי למידה פתוחים וטכנולוגיות מתפתחות, בקתדרת אונסק"ו לטכנולוגיה, אינטרנציונליזציה וחינוך. במסגרת זו הוזמנה להשתתף בשנת 2018 ב-Open Education Leadership Summit, והציגה, בין היתר, בכנס של אונסק"ו, על בינה מלאכותית, ויקינתונים וחינוך.
החל משנת 2021 מלמדת בפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, יחד עם ד"ר ליאור זלמנסון, קורס העוסק ב"מעורבות משתמשים בסביבות וירטואליות" (User Engagement in Online Environments).
פעילות תוכן חופשי ויזמות חברתית > פרויקט בן-יהודה והעמותה למחשוב ספרות עברית

אבנשטיין סיגלוב הצטרפה לפרויקט בן-יהודה בראשית ימיו והחלה לתפקד כאחת מהעורכות הראשיות בפרויקט, לצד העורך המייסד אסף ברטוב. החל מ־2011 מכהנת כיו"ר "עמותה למחשוב ספרות עברית", אשר תומכת בפרויקט - את שני התפקידים היא מבצעת בהתנדבות. היא סייעה להרחבת פעילות הפרויקט והעמותה ועסקה באספקטים שונים של ניהולם. בין היתר, עסקה בניהול מערך ההתנדבות והרצאות על הפרויקט, ראיונות לתקשורת, יצירת וניהול שותפויות, גיוס כספים, תהליך אפיון ועיצוב המערכות הטכנולוגיות של הפרויקט והפקת כנסים ואירועים. נוסף על כך, פעלה לטובת קבלת רשות פרסום מיוחדת עבור הפרויקט (הנגשת יצירות לציבור לפני מועד פקיעת זכויות היוצרים) מבעלי זכויות, בהם כתבי נתן אלתרמן, תרצה אתר, רות צרפתי, שושנה שרירא, אהרן מגד, אידה צורית, אהרן אמיר, רחל נגב, דן אלמגור, נורית גוברין, ישראל כהן, פרופ' רחל אליאור, דוד גלעדי, יוסף יואל ריבלין ועוד. כמו כן, יזמה פרויקטים מיוחדים להנגשת הספרות העברית במסגרת הפרויקט, בהם מיזם "אנשי רוח ותרבות מקריאים מיצירות פרויקט בן-יהודה", ותחרות ההלחנה "מילים ולחן" במלאת 20 שנה לפרויקט.
פעילות תוכן חופשי ויזמות חברתית > תנועת ויקימדיה

באוגוסט 2011 הצטרפה לעמותת ויקימדיה ישראל והפכה פעילה בויקיפדיה העברית. בין יוני 2012 לינואר 2014 כיהנה כחברת הוועד המנהל של עמותת ויקימדיה ישראל. בין השנים 2011–2014 שימשה כמתאמת מיזמי "גלאם" הארצית של ויקימדיה ישראל. במסגרת זו יצרה שיתופי פעולה עם מוסדות כמוזיאון ישראל, הספרייה הלאומית, ספריית יונס וסוראיה נזריאן באוניברסיטת חיפה, המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, בצלאל, ארכיון שנקר, ויורופיאנה, ומאוחר יותר, עם TED העולמית. נוסף על כך, תמכה בפתיחת תחרות הצילום "ויקיפדיה אוהבת אתרי מורשת", יזמה שיתוף פעולה בין ויקימדיה ישראל לבין גליץ בית הספר לצילום. במקביל, פעלה ליצירת שיתופי פעולה עם מוסדות ממשל (כמשרד החוץ וארכיון המדינה), מוסדות חינוך (לרבות משרד החינוך) ומוסדות להשכלה גבוהה, בישראל ומחוצה לה; לטובת צמצום הפער המגדרי בוויקיפדיה; ולהפצת השימוש בוויקנתונים ככלי חינוכי, תרבותי ומחקרי.
לאורך השנים פעלה בעיקר בתחום היישוג (Outreach), הנגשת מידע רפואי במיזמי ויקימדיה, צמצום הפערים המגדריים ופערי ידע נוספים, וויקינתונים בתנועת ויקימדיה העולמית. החל מ־2018, חברה מייסדת ויו"ר Wikipedia & Education User Group, קבוצה בינלאומית העוסקת בשילוב ויקיפדיה במוסדות חינוך ואקדמיה ברחבי העולם, שהיא סניף רשמי (affiliate) של תנועת ויקימדיה. במקביל, כיהנה כיו"ר WikiProject Medicine Foundation (סניף רשמי של תנועת ויקימדיה, הידוע גם בשם Wikimedia Medicine), ארגון בינלאומי העוסק בהנגשת מידע רפואי איכותי במיזמי ויקימדיה בעולם המקוון והלא-מקוון.
ב־2019 נבחרה לחברה בחבר הנאמנים של קרן ויקימדיה העולמית. עם הצטרפותה לחבר הנאמנים עברה לכהן כיועצת בשני הארגונים והיא ממשיכה להיות פעילה במסגרתם. כך, למשל, בשנת 2023 נשאה את הרצאת הפתיחה בכנס החינוך הבינלאומי שהתקיים בסרביה, ועסק בעתידה של פעילות ויקי בחינוך בעולם.. במסגרת פעילותה בחבר הנאמנים, היא פועלת להטמעתה של התוכנית האסטרטגית של ויקימדיה לשנת 2030, שכללה בין היתר החלטה ליצירת "קוד התנהגות בינלאומי" (Universal Code of Conduct). היא חברה במספר ועדות של חבר הנאמנים, ויזמה הקמת ועדה חדשה בשם Community Affairs Committee, בה היא מכהנת גם כיושבת ראש. מיוני 2021 ועד מרץ 2024 כיהנה כסגנית יו"ר חבר הנאמנים.
בשנים 2020, 2022 ו-2023 כיהנה בחבר השופטים של תחרות הצילום הבינלאומית "Wiki Loves Earth".
פעילות תוכן חופשי ויזמות חברתית > הסדנא לידע ציבורי

החל מאוגוסט 2023 מכהנת בוועד המנהל של הסדנא לידע ציבורי.
פרסומים אקדמיים

Evenstein Sigalov, S., Nachmias, R. (2023). ­­Investigating the Potential of the Semantic Web for Education: Exploring Wikidata as a Learning Platform. Education & Information Technologies. Springer Nature. https://doi.org/10.1007/s10639-023-11664-1
Evenstein Sigalov, S., Cohen, A., Nachmias, R. (2023). Open Educational Resources for Literacies, Diversity, Equity and Inclusion: The Case of Integrating Wikidata into Higher Education. In: Olivier, J., Rambow, A. (eds) Open Educational Resources in Higher Education. Future Education and Learning Spaces (p.279-306). Springer Nature, Singapore. https://doi.org/10.1007/978-981-19-8590-4_13
Evenstein Sigalov, S., Davis, L.L., Maljković, F., Peschanski, J.A. (2023). The Wikipedia Education Program as Open Educational Practice: Global Stories. In: Olivier, J., Rambow, A. (eds) Open Educational Resources in Higher Education. Future Education and Learning Spaces (p. 251-278). Springer Nature, Singapore. https://doi.org/10.1007/978-981-19-8590-4_12
Evenstein Sigalov, S. & Cohen, A. (2022). Open Education, OERs and emerging technologies: the case of Wikipedia and Wikidata as learning platforms in higher education in Israel. In A. Cohen, M. Scheinfeld, G. Ravid, E. Shmueli (Eds.), Learning Technologies in Higher Education in Israel (pp. 163-188). Israel: IUCEL (Inter-University Center for E-learning). Download link: https://meital.iucc.ac.il/he/book/
Mendes, T.B., Dawson, J., Evenstein Sigalov, S. et al. Wikipedia in Health Professional Schools: from an Opponent to an Ally. Medical Science Education. (2021). https://doi.org/10.1007/s40670-021-01408-6
Evenstein Sigalov, S. & Cohen, A. (2020). Integrating Wikipedia into Higher Education: A new Course Model for Social Impact. In Proceedings of the 2020 Virtual AERA Annual Meeting. https://doi.org/10.3102/1587275
Evenstein Sigalov, S., Nachmias, R. (2017). Wikipedia as a platform for impactful learning: A new course model in higher education. Education and information technologies, 22(6), 2959-2979. https://doi.org/10.1007/s10639-016-9564-z
חיים אישיים

אבנשטיין סיגלוב נשואה ואם לבת ובן. מתגוררת בהרצליה.
שלומית הגואל-טריגר

| --- | --- |

שלומית הגואל-טריגר והבמאי טומי לנג בהקרנת הבכורה של הסרט "טיארה"
 לידה:  14 באפריל 1957 (בת 67) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 פרופיל ב-IMDb
 
שלומית הגואל-טריגר (נולדה ב-14 באפריל 1957) היא שחקנית, במאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

שלומית נולדה וגדלה בתל אביב לאם ממוצא עיראקי ולאב ממוצא פולני. הוריה התגרשו בגיל צעיר והיא גדלה יחד עם שלוש אחיותיה בבית אימה. אחותה הבכורה היא האמנית נחמה גולן.
בסיום התיכון התגייסה שלומית ללהקת הנח"ל. עם בוגרי מחזורה נמנית אפי בן ישראל. שתיהן נפגשו לאחר מכן, כחלק מצוות המגישים בתוכנית "פרפר נחמד".
עם תום שירותה הצבאי בשנת 1978 השתתפה בהפקת הענק "הבזאר הגדול" בכיכובו של דני ליטני.
לאחר מכן, התקבלה ללימודי משחק בבית הספר בית צבי לאומנויות הבמה, אותם סיימה בשנת 1983. בשנה זו החלה לגלם את "קשת" בסדרת הילדים של הטלוויזיה החינוכית - "קשת וענן", לצידם של ניקו ניתאי, רמי ברוך, עמי ויינברג, ואלי גורנשטיין. שנה לאחר מכן, שיחקה בסרט "המתופפת הקטנה", בבימויו של ג'ורג' רוי היל, לצד דיאן קיטון.
שלומית היא היוצרת של הצגת היחיד "ילדת מפתח" המבוססת על ספר אותו כתבה. הצגה זו, בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי, זיכתה את שלומית בפרס הצגת הבכורה הטובה ביותר בפסטיבל חיפה להצגות ילדים לשנת 1995.
ב-2002 סיימה לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
ב-2004 הקימה את תיאטרון החובבים 'הספסל' בראש העין, אותו היא מנהלת. עד 2017, התיאטרון העלה מעל ל-30 הפקות שונות בעיבודה ובבימויה של שלומית. ב-2014 הציג התיאטרון עיבוד מחודש להצגה "קוויאר ועדשים" שהועלה באתר ההיסטורי, מגדל אפק. עם הפקותיו הנוספות נמנו ערב מחווה לאפרים קישון, ערבי אימפרוביזציה ומונולוגים.
ב-2010 סיימה את סדנת המשחק של איוונה צאבק.
ב-2016 ביימה את המופע המוזיקלי המשותף של חדוה עמרני ויובל כספין, "שנינו יחדיו".
בתחילת שנת 2017 הקימה תיאטרון מקצועי חדש בראש העין, תיאטרון "אופק". "צחוק של עכברוש" הייתה הצגתו הראשונה של התיאטרון, ועלתה בהיכל התרבות בראש העין.
מעבירה סדנאות משחק למבוגרים ונוער. כמו כן היא חברה באקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
הגואל-טריגר מתגוררת בראש העין עם בן זוגה, עו"ד עופר הגואל, ולהם שני ילדים.
משחק > קולנוע

1984: "המתופפת הקטנה". בימוי: ג'ורג' רוי היל, בהשתתפות דיאן קיטון
1980: "חמש חמש"
1982: "אישה ושמה גולדה" בהשתתפות אינגריד ברגמן
1988: "מקום ליד הים"
2009: "טייארה", במאי טומי לנג
2013: "פרדייס קרוז"
2012: "זוג או פרד" (סרט ההמשך לטייארה), במאי טומי לנג.
משחק > טלוויזיה

"מישל עזרא ספרא ובניו"
"גולדה"
"פרעה והעבד" – הפקה צרפתית
"חג המולד" – הפקה גרמנית
"נייר עיתון"
"קשת וענן" – סדרת ילדים – הטלוויזיה החינוכית
"פרפר נחמד" – סדרת ילדים – הטלוויזיה החינוכית
"משמורת" – סדרה מאת עירית לינור
"סמי הסנאי" – דיבוב
"באי הקסום" - דיבוב
"סיפורים לנימי" - סדרת ילדים - ערוץ הופ!
משחק > תיאטרון

הבימה – "על עכברים ואנשים", "הפיזיקאים"
תיאטרון באר שבע – "אליל ההמונים"
תיאטרון בית ליסין – "ברגליים יחפות"
תיאטרון רמת גן – "הלילה השנים עשר"
תיאטרון הסימטה – "האורחת", "כולם נגד כולם", "התכווצות שרירים"
תיאטרון הספרייה – "יורדים העירה", "מר סליק"
התיאטרון היידי – "הכתובה". 1995-2002
משחק > תיאטרון > הצגות ילדים ונוער

"פיטר פן" - וונדי - בימוי אורי פסטר
"פנטו" - עם חנוך רוזן ואבי קושניר - ההצגה זכתה בפרס כינור דוד
"אני, הרשלה, שלום עליכם וחברים" – בהפקת "מיצג" והתיאטרון היידי
"מעלה קרחות" – אפרים סידון - התיאטרון לילדים ולנוער
"אהבה במצור" – הפקה פרטית/תיאטרון ארצי לנוער
"ילדת מפתח" – הצגת יחיד - יצרה: שלומית הגואל, עיבוד ובימוי: חגית רכבי ניקוליבסקי
כתיבה

1997: הספר "ילדת מפתח" לילדים ונוער - הוצאת "עם עובד"
2004: כתבה לסדרה אהבה בשלכת – הערוץ הראשון
2004: מחזה "הספסל"
בימוי והפקה > בימוי וייעוץ מוזיקלי מחוץ לישראל

1995: תיאטרון ה"דום" (דיסלדורף, גרמניה), "בו ג'סט" – ג'יימס שרמן
1997: תיאטרון "אן-דר-קה" (דיסלדורף, גרמניה), "ג'סט אה סקנד" – ג'יימס שרמן
בימוי והפקה > מנהלת ובמאית תיאטרון "הספסל"

(2004–2016) תיאטרון מקצועי לשחקנים חובבים, ראש העין.
כתיבה ובימוי: הצגת "הספסל" ו"הספסל" בעיבוד חדש
עיבוד ובימוי: "תמונות מחיי נישואין", "מקווה", "צחוק של עכברוש", "ילד משלי", "זוגיות", "המושבעים", "קוויאר ועדשים", "משפחה חמה", "מסאלח עד אזולאי" – מחווה לאפרים קישון, "8 נשים", "נשים מאחורי הסורגים", "דו רה מווו", ערבי אימפרוביזציות, ערבי מונולוגים בכתיבה אישית.
פרסים ומלגות

1995: פרס הצגת הבכורה הטובה ביותר בפסטיבל הצגות הילדים בחיפה, להצגת היחיד "ילדת מפתח"
2001: מלגת "קרן התרבות אמריקה-ישראל" לתסריט "כביסה על גג"
2002: ציון לשבח "קרן הקולנוע הישראלי" לטריטמנט "לצייר את השמיים"
2002: מלגת "קרן התרבות אמריקה-ישראל" לתסריט "לצייר את השמיים"
פרשת הקישון

אגן ההיקוות של נחל הקישון, 2016.
אגן נחל הקישון
המשתמשים בנמל הקישון ומוצא הנחל אל הים.
פרשת הקישון היא שם כולל להזרמת שפכים של מפעלי התעשייה והיישובים באגן ההיקוות של נחל הקישון במחצית השנייה של המאה ה-20. מצבו של הנחל התדרדר במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20. ניסיונות ניקוי הנחל לא הועילו, ובמאי 2000 הפרשה התפוצצה עם פרסום תחקיר של צדוק יחזקאלי וענת טלשיר בכותרת "צלילה ממארת". הכתבה סקרה את הנזקים הבריאותיים, ביניהם סרטן, שהתגלו בלוחמי שייטת 13, אשר ייחסו את מחלתם לצלילה במי הנמל והנחל שזוהמו. לאחר מכן, גם דייגים שדגו במי הנחל התלוננו על מחלות שנגרמו להם, לטענתם, בגלל הנחל המזוהם.
כתוצאה מחשיפת הפרשה, הוקמה ועדת חקירה בראשות השופט בדימוס שמגר שחקרה את הסוגיה. הוועדה המליצה לפצות את החיילים שחלו בזמן שירותם הצבאי, אם כי לא קבעה קשר חד משמעי בין הצלילות לתחלואת החיילים. משרד הביטחון אימץ את מסקנות הוועדה. בהמשך, קבוצת חיילים נוספת ששירתה בסביבת הנחל ודייגים שהתפרנסו ממנו תבעו פיצויים על הנזקים שנגרמו להם לדבריהם. תביעותיהם נדחו בסופו של דבר פה אחד, על ידי בית המשפט העליון ב-24 בספטמבר 2015.
הנחל ומקורות הזיהום

נחל הקישון מנקז אגן היקוות גדול מדרום-מזרח הרי השומרון ומהגליל התחתון. בניית בתי הזיקוק בשנות ה-30 של המאה ה-20 ומפעלים שבאו אחריו והשתמשו בנחל כתעלת ביוב פתוחה. בתחילת שנות ה-50 הוקם סכר שהפנה את המים הנאגרים לשימוש תעשייתי ונמנעה הזרימה החורפית שתנקז את הפסולת לים. בשנות ה-60 הפך הנחל לתעלת ביוב פתוחה. הסחף גרם לסתימת האפיק מה שהביא בשנת 1992 לשיטפון באזורים נרחבים.
בסקר שנערך בשנת 1970 נמצאו במורד הנחל 33 מיליון מ"ק מתוכם 14 מיליון הצטברות חופשית. 14 מיליון כתוצר של מערכת הטיפול בביוב של חיפה ו-5 מיליון נוזלים מהתעשייה. נוצר נחל אשר בחלקו העליון הוא נחל חי נקי וטבעי אולם כתוצאה מהזרמת השפכים, סובל מורד הנחל - שבעת הק"מ האחרונים עד לשפך הנחל לים - מזיהום קשה.
הזיהום בנחל הקישון נגרם בעיקר מביוב תעשייתי. לפי ממצאי הדו"ח המזהמים העיקריים הם: מתקן טיהור שפכים חיפה וחמשת המפעלים - חיפה כימיקלים, גדות כימיקלים, בתי הזיקוק, כרמל אולפינים ודשנים. לאורך הנחל נמצאים מפעלים נוספים, אשר שפכיהם מתנקזים לנחל ומהווים מזהמים משניים, ובהם חברת החשמל, מפעל שמן, פז, סונול, דור אנרגיה, סולתם, תלמה, אגד.

במעלה הנחל ישנם מפעלים נוספים ששפכיהם זורמים לנחל ציפורי ומשם לנחל הקישון ובהם המפעלים כרומגן בשער העמקים ו'ויטקו כימיקלים' באלוני אבא. נמצא כי המשקע בקרקעית בנחל הקישון הוא המזוהם מבין נחלי החוף במתכות, כולל במתכת הרעילה כספית.
לאורך שנים הוקמו מפעלי התעשייה על גדות נחל הקישון. במשך שנים רבות הוזרמו לנחל הקישון מאות אלפי טונות של שפכים מזהמים (ספיקה יומית של עד 20,000 מ"ק/יום של שפכים תעשייתיים), אשר גרמו נזק לסביבה, לחי, לצומח, לתוואי הנחל ולתושבי האזור והציבור כולו.
הגורם המעורב בזיהום הנחל לאורך השנים היה מפעל חיפה כימיקלים, אשר ייצר חומצה חנקתית, חנקת אשלגן וחומצה זרחתית בכמויות עצומות (6,500 מק"י ליממה) והזרים את שפכים חומציים אשר לא עברו תהליכי ניטרול לנחל באופן שוטף. 

ערכי החומציות הגבוהים אשר על פי דיווחי חיפה כימיקלים הגיעו לערכים חמורים של מתחת למינוס 1 pH לעומת תקן של ערכים נייטרליים הנע בין 6.5-9 pH. התנאים ששררו בנחל לא ניתן לקיים חיים, הנחל הפך לתעלת ביוב. כתוצאה מכך נעלמו מנופי הנחל דגים, צבים וכל עולם החי והצומח המאפיין את הסביבה הטבעית של הנחל והיווה חלק מהייחוד שלו.
דוגמה לערכי החומציות המסוכנים ניתן למצוא בדוחות רשות נחל הקישון, אשר עובדיה מדווחים כי נמנעו מהחדרת מכשירי הבדיקה למים עקב רמת החומציות הגבוהה ששררה בהם ומהחשש כי המכשיר ייהרס בחשיפה לרמת חומציות כזו 

השפכים שהוזרמו לנחל באין מפריע גרמו נזקים ישירים לבני האדם המשתמשים ולכל מי שבא במגע ישיר עם הנחל. רציפי מעגן הדייג, מספנות ישראל, ומתקני נמל חיפה ניזוקו. דייגים ובעלי ספינות אשר ספינותיהם עגנו באזור שפך הנחל ניזוקו קשות. מועדוני השיוט והחתירה, בפתח נמל הקישון סבלו. ובמידה מועטה יותר גם מתקני תחנת הכוח של חברת חשמל.
מודעות והוראות להקטנת זיהום

בשנת 1975 הוכן לפי הזמנת איגוד ערים חיפה (ביוב) סקר כללי. והועלו הצעות לפתרון שלא מומשו.

בשנת 1978 פורסם צו לתיקון המעוות על ידי נציב המים נועד להקטין את היקפי הזיהום, אולם בפועל הצו לא הצליח להקטין את היקפי הזיהום.
טיפול המדינה בזיהום הקישון החל מראשית שנות ה-80, תחילה באמצעות האגף למניעת זיהום ים ב'שרות לאיכות הסביבה' ובהמשך המשרד להגנת הסביבה שהוקם ב-1990. ההתמודדות עם הגורמים המזהמים מהיבט אכיפת חוק החל בשימוש בפקודה למניעת זיהום ים בשמן. המשרד להגות הסביבה יזם 'חוק מניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים', התשמ"ח 1988 אוסר על הזרמת שפכים ממקור יבשתי במטרה לסלקם לים, אלא אם ניתן היתר בהתאם לחוק ול'תקנות למניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים', התש"ן-1990.
כמו כן הוחלט כי לשם הגברת האכיפה יש לפעול להזרמת השפכים במתכונת של היתרי הזרמה לים בלבד. החל מ-1999 הוצאו היתרים לשפיכת פסולת מכוח החוק על ידי ועדה בין-משרדית כקבוע בחוק והשפכים הוזרמו על פי מתכונת זו במקום הצו לתיקון המעוות.
מודעות והוראות להקטנת זיהום > רשות נחל הקישון

ב-1994 הקים יוסי שריד, שכיהן בתפקיד השר להגנת הסביבה תאגיד 'רשות נחל הקישון'. הפועל מכוח 'חוק רשויות נחלים ומעיינות', תשכ"ה 1965 ובהתאם ל'צו רשויות נחלים ומעיינות', התשנ"ה - 1994. חברי רשות נחל הקישון היו נציגים ממשרדי ממשלה, מרשויות מקומיות, ממפעלים, בעלי מקרקעין ומגופים ציבוריים נוספים. הרשות החלה לפעול להקמת מסד נתונים במקביל לפעילות להפסקת או הקטנת רמות הזיהום בנחל באמצעות הליכי אכיפה פיקוח וניטור מוסדרים. במקביל הכין התאגיד תוכנית האב לשיקום הנחל. 

בשנת 1997, לאור ממצאים חמורים של ערכי חומציות בנחל, הוציא משרד החינוך צו הפסקת כל פעילות חינוכית מטעמו בנחל הקישון.

החל משנת 1998 מפיקה 'רשות נחל הקישון' דו"ח שנתי מסכם בו פורטה פעילות הרשות לאורך השנה וממצאי הניטורים ואנליזות איכות המים ורמת הזיהום במדדים השונים. וייחוסם למזהמים העיקריים: דשנים, גדות תעשיות ביוכימיה, גדיב תעשיות פטרוכימיה, כרמל אולפינים, בתי זיקוק, חיפה כימיקלים.
מודעות והוראות להקטנת זיהום > הצעה לפינוי השפכים לים

בדו"ח בלשה ילון משנת 1975 ובתוכניות אחרות נקבע כי יעשה ריכוז השפכים למכל אגירה ומשם בצינור לתוך הים. מועד השלמת הצינור נקבע ל-31 בדצמבר שנת 2003. החברות במפרץ הסכימו לכך ואף החלו בבניית הצינור. אך ארגוני איכות הסביבה כולל ארגון גרינפיס העולמי הביעו התנגדות. ישראל אשררה עוד בשנת 1978 את מחויבותה לאמנת ברצלונה - שמור על איכות מי הים התיכון. והשרה יהודית נאות הורתה לחפש חלופה לצינור השפכים לים.
מודעות והוראות להקטנת זיהום > גלריית זיהומים בקישון

שאיבת זיהום שמן צף ברציף נמל הדיג על ידי המשרד להגנת הסביבה, 1982
צינור דלק מבתי הזיקוק למפעל נשר דולף ומגיע לנחל, 1984
זיהום צף בנחל הקישון 1984
זיהום דלק בנחל קישון 1984
זיהום בנמל הקישון שמקורו באנייה ברציף הגלנוע, 1984
מקור זיהום בדליפת צינורות דלק מבתי הזיקוק למכלי נמל חיפה, 1987
מניעת התפשטות זיהום דלק על ידי מחסום צף וכריות ספיגה, 1987
זיהום בשמנים שחורים התרחש בשל הגלשת מכלי הסערה של בתי זיקוק לנפט לאחר מערכת גשם כבדה. צולמה על ידי מגשר ההסתדרות, ב-13 בינואר 2012.
נמל הקישון

נמל הקישון הוקם בשנות החמישים מזרחית לבריכת תחנת הכוח של חברת החשמל, במוצא הנחל אל הים. בתחילה תוכנן לעשותו אזור סחר חופשי אך שנות השישים צורף מנהלית לנמל חיפה. עם השנים התפתח וכלל רציף מטענים מסוף כימיקלים של חברת גדות, רציף כימיקלים, רציפי מספנות ישראל ובריכת המבדוק. בשנות התשעים נבנה רציף מטענים חדש.
בין מסוף הכימיקלים של 'גדות' לבריכת ההשקטה של חברת החשמל, נבנה בתחילת שנות השישים מעגן סירות של 'שייטי כרמל', האגודות הימיות ומועדון החתירה. אשר הוצאו ממקומם הקודם במערב נמל חיפה.
מעגן הדיג - שטח מוצא נחל הקישון לים נמצא בבעלות רשות הנמלים. בסוף שנות החמישים נבנה על ידי משרד החקלאות רציף לעגינת ספינות הדיג. במקום עגנו דרך קבע כ-40 כלי שיט ובחוף נבנו בתי מלאכה ומחסני קירור. נוכחות הדייגים במוצא הנחל השפעה מועטת על הזיהום.
מספנות ישראל שנבנו בצד הצפון מזרחי של הנמל הייתה השפעה על הזיהום. אוניות שמיועדות לעלות להספנה מנקות מכל הנוזלים המיותרים שלהם. כלי שיט שנבנו עבור חיל הים עגנו ליד הרציפים תקופה ארוכה להשלמת הבניה. כל אותה עת נערכו במקום בדיקות תחתית על ידי צוללים מצוותי כלי השיט ומקבוצת צוללי מילואים.
מסוף גדות ורציף הכימיקלים תפעול אוניות הכימיקלים בדרך כלל תקין אך מדי פעם קורות דליפות, שטיפות ניקוי, תקלות צנרת וכימקלים זרמו למי הנמל.
רציפי הנמל – האוניות בנמל גרמו מדי פעם לזיהומים במי השיפוליים ושאריות מטען. בתקופת מלחמת ההתשה ועד סוף שנות השמונים, נערכו בדיקות תחתית לאוניות כימיקלים שנחשבו בעלות סיכון גבוה במקשר גדות וברציף הכימיקלים. הבדיקות נערכו על ידי יחידה 707 וקבוצת צוללי מילואים שהוקמה לשם כך.
צנרת בתי הזיקוק - בתי הזיקוק לנפט הנמצאים מזרחית לנמל הקישון, מעבירים מוצרי נפט למכלים ולרציף הדלק בנמל חיפה. הצינורות מושקעים מתחת למים וחוצים את מוצא הנחל בקטע שבין בריכת הנמל למעגנת שביט. לעיתים רחוקות קורה שאחד הצינורות נפרץ ודלק מגיע למימי הנמל. לשמירה על הצינורות מופעלת מערכת הגנה קתודית אקטיבית. השדה החשמלי מבטיח את שלמות הצינורות על חשבון מתקני מתכת אחרים בסביבה.
נמל הקישון > בנית מרינה שביט

בתחילת שנות התשעים נוצר ביקוש למעגנת סירות מפרש פרטיות בחיפה. השטח שהוקצה לכך בקרבת ראש הכרמל לים היה קשה לביצוע. הדרישה הופנתה להקצות שטח במערב הנמל היכן שהייתה פעילות אגודות ימיות לפני קום המדינה.
כאשר נכנס שורש לרר לניהול רשות הנמלים. קיבל את הצעתו של יגאל שץ שהיה מנהל נמל הדיג בקישון לבנית מעגנה מול רציף הדיג. לאחר שהתייעץ עם ידידו יהודה רותם מניסיונו כמנהל צים וכדייג. תוכנית עסקית רב שנתית הראתה שהבניה תשתלם תוך כעשרים שנה. התנאי היה שהניהול הכללי יחזור לרשות הנמלים. נחתם חוזה בין משרד החקלאות לרשות הנמלים ובו נשמרו כל הזכויות והחובות של הדייגים במעגן. יהודה רותם נקבע כמנהל הפרויקט ויגאל שץ נעשה מנהל המעגנה מטעם רשות הנמלים. בשנת 1996 החלה רשות הנמלים בבניה.
בפרויקט בניית המעגנה שיקום המעגן הדיג הפעילה רשות הנמלים חברות קבלניות שונות חברת 'מעגן' בנתה את קיר השיגומים הצפוני והמזרחי. חברת 'מרטר' בנתה רציפים בגדה דרומית ורציפים צפים. חברת 'סולל בונה' ביצעה עבודות פיתוח בעורף הרציפים. חברת 'אוקיאנה' עסקה בחפירה ימית שאיבה ישירה לבריכות שהקימה 'רשות ניקוז ונחלים קישון' בעורף המעגן.
בשנת 1999 נסתיימה הבניה המעגנה נקראת על שם משה שביט איש קיבוץ נווה ים שהיה מנהל אגף הדייג בשנים 1953 - 1963 והלך לעולמו במאי 1984.
במעגנה יש רציפי עגינה לכ-250 כלי שיט קטנים. כל המקומות מלאים ויש רשימה ארוכה של ספינות ממתינות למקום שיתפנה.
נמל הקישון > גלריה מעגנת שביט

מנהל רשות הנמלים שורש לרר עם מנהל נמל הדיג יגאל שץ בשלב תכנון המעגנה, 1994.
מנהל פרויקט המעגנה יהודה רותם שני משמאל, והדייגים משה רבה מימין, על רציף נמל הדיג בעת בניית מעגנת שביט, 1995
שלב הצפת אזור הרציף המזרחי במהלך בניית מרינה שביט, 1996
הצפת אזור הרציף החדש במרינה שביט, 1996.
מבט מהרציף המזרחי החדש על שטח מרינה שביט, 1997.
מנהל מעגנת שביט יגאל שץ מפקח על עבודת בניית המזחים, 1998.
נמל הדיג בקישון 1997.
מרינה שביט במהלך בנייתה 1999.