stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זראנק

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת הווש
 שטח:  14.53 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  469 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  47°38′31″N 20°06′18″E﻿ / ﻿47.642°N 20.105°E﻿ / 47.642; 20.105 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://zarank.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.זראנק(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.זראנק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זראנק (בהונגרית: Zaránk) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בזראנק מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 547 תושבים ובשנת 2021 רק 469 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מהמאה ה-13 עד ימינו והיישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1274. ידוע כי הכפר נהרס בסביבות 1687 ואוכלס מחדש בשנת 1701.
יהודי זראנק

בשנת 1880 חיו בזראנק 14 יהודים ובשנת 1910 חיו בה רק שישה יהודים בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
↑  תיעוד יהודי זראנק שנרצחו בשואה
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת הווש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | הווש • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קישקרה • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק |  |
חינס דה פאסאמונטה

| --- | --- |

 יוצרים:  מיגל דה סרוואנטס 
 מידע
 מקצוע:  פושע, בובנאי
 
חינֶס דֶה פָּאסָאמוֹנְטֵה (בספרדית: Ginés de Pasamonte) הוא דמות בדיונית המופיעה ברומן דון קישוט מאת מיגל דה סרוואנטס.
חינס מופיע בפרק 22 בחלקו הראשון של הרומן כאסיר בשיירת אסירי המלך, הנדון לעבודות פרך בספינת משוטים. דון קישוט משחרר אותו ביחד עם שאר האסירים, והוא בורח משומריו ומדון קישוט ונעלם בהרים. חינס מופיע בשם אחר בפרק 26 בחלקו השני של הרומן, כמפעיל תיאטרון בובות נודד המלווה בקוף.
כאשר דון קישוט פוגש את חינס בשיירת האסירים, אומר לו חינס כי הוא כותב אוטוביוגרפיה. לשאלתו של דון קישוט, עונה חינס כי כתיבת הספר טרם הושלמה משום שאין אפשרות להשלימה משום שחינס עצמו עדיין חי, ולא ניתן להשלים את סיפור חייו של אדם טרם מותו. תפיסה זו מנוגדת לתפיסתו של דון קישוט, ששואף להפוך לגיבור ספרותי במהלך חייו.
בחלקו הראשון של הרומן, קצין השומרים מכנה את חינס בשם חינֶסיוֹ דה פארַאפּיה (Ginesillo de Parapilla). חינס מוחה בכעס על השימוש בשם זה.
חלב ציפורים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  בונבון, סוכרייה 
 על שם:  חלב יונים 
 מוצא:  פולין 
 ממציא:  E. wedel 
 תאריך יצירה:  1936 
 מרכיבים עיקריים:  שוקולד 
 
חלב ציפורים
חלב ציפורים (ברוסית: птичье молоко, ברומנית: lapte de pasăre, בהונגרית: madártej, בפולנית: ptasie mleczko) הוא קינוח עדין המקובל במטבחים שונים במזרח אירופה ובמרכזה ובהם במטבח הרוסי, הרומני וההונגרי.
חלב ציפורים הוא קרם המופק על ידי בישול חלמוני ביצים בתוספת חלב ווניל. לאחר הבישול מוסיפים חלבוני ביצים מוקצפים עם סוכר ווניל. המוצר המוגמר הוא קרם וניל עדין שעליו צפים מצבורי קצף לבן עשוי מהחלבונים. המאכל נקרא גם "כדורי שלג", בשל מראהו.
בשימוש עממי נפוץ ברוסית ("אתן לך חלב מהציפורים"), הביטוי מציין דבר שכמעט לא ניתן להשיגו או לדבר שאינו קיים, או כאשר אדם מבטיח לעשות "הכל" למען אדם אחר. ביטויים עם משמעות קרובה בעברית, הם למשל: "מים מהסלע", "אריג מצמר חמורים", "דבש אריות". או: "להוריד את הירח בשבילך" (כשהכוונה לפעולה).
ראו גם

אי צף
חזיר יבלות אוליבר

| חזיר יבלות אוליבר> מצב שימור |
| --- | --- |
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: דמויי חזיר
משפחה:: חזיריים
סוג:: חזיר
מין:: חזיר יבלות אוליבר
שם מדעי
 Sus oliveri ‏גרובס, 1997

חזיר יבלות אוליבר (שם מדעי: Sus oliveri) הוא מין של חזיר החי בטבע באי מינדורו שבמרכז הפיליפינים. בעבר הוא נחשב לתת-מין של חזיר יבלות פיליפיני אך ב-2001 הופרד למין עצמאי.
חזיר זה מזכיר את קרוביו כמו חזיר יבלות פיליפיני וחזיר מזוקן וכמותם הוא בעל יבלות קטנות מסביב לפניו ובעל ניבים קטנים בקצה הלסת התחתונה. הגוף עגלגל והשיער קצר מאוד בצבע אפור כהה או חום. החזיר ניזון ממגוון מזונות מהחי ומהצומח כמו זרעים, פירות, שורשים, פקעות, נבלות, חרקים וחולייתנים קטנים. אין לו טורפים טבעיים על האי למעט תנינים, אך הגורים עלולים להיטרף על ידי עיט פיליפיני, לטאות כוח, חתול נמרי בנגלי או נמיות.
חזיר זה נמצא בסכנת הכחדה בטבע והוא ניצוד באיטיות ומידלדל בהדרגה. הוא נדיר ביותר בטבע.
הערות שוליים

↑  חזיר יבלות אוליבר באתר הרשימה האדומה של IUCN
זראפשאן (נהר)

| --- | --- |

נהר זראפשאן בטג'יקיסטן
 מידע כללי
 אורך:  887 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  180 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  41,860 קמ"ר 
 מוצא:  קרוב לגבול קירגיזסטן-טג'יקיסטן
 גובה מוצא הנהר:  2755 מטרים
 יובלים:  Fan Darya, Siyob river, Mogiyondarya, Kshtut, Akdar’ya 
 שפך:  אמו דריה
 מדינות באגן הניקוז:  טג'יקיסטן טג'יקיסטן   אוזבקיסטן אוזבקיסטן   טורקמניסטן טורקמניסטן
 
 הזראפשאן בטג'יקיסטן ואוזבקיסטן
 
זראפשאן (באוזבקית: Zarafshon, בטג'יקית: Зарафшон, בפרסית: زر افشان) הוא נהר העובר בטג'יקיסטן, באוזבקיסטן ובטורקמניסטן. בעבר נחשב הנהר ליובל של נהר האמו דריה, אך כיום הוא נחשב כנהר בפני עצמו, בגלל רמת המליחות השונה שבמימיו וכן מסלולו השונה שעובר בין נופים אחרים.
מסלול הנהר

הנהר מתחיל לזרום קרוב לגבול הצפוני של טג'יקיסטן-קירגיזסטן וממשיך לזרום בדרכו בצפון טג'יקיסטן על יד ערים וכפרים רבים, רובם מעוטי אוכלוסין. הנהר חוצה את גבול טג'יקיסטן-אוזבקיסטן וחוצה את העיר הגדולה סמרקנד שבאוזבקיסטן. הנהר ממשיך בפיתולים באוזבקיסטן ובסופו של דבר פונה דרומה אל טורקמניסטן, בטורקמניסטן הנהר ממשיך לזרום עד העיר טורקמנבאט, שם נשפך הנהר אל האמו דריה.[דרושה הבהרה]
ערים גדולות שהנהר עובר בהן

טג'יקיסטן
פנדיג'קנט
אוזבקיסטן
סמרקנד
נאבוי
בוכרה
טורקמניסטן
טורקמנבאט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536706205171  GND: 1025552326  LCCN: sh88002241  VIAF: 254020381   WorldCat (עם VIAF): 254020381
הערות שוליים

↑  מעקב לאחר זרימתו של נהר זראפשאן במפות גוגל.
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וילאייט מוסול

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  בגדאד
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת הווילאייט
 הקמה:  1878
 פירוק:  תבוסת האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה
 פירוק:  1918
 ישות קודמת:  האימפריה העות'מאנית וילאייט בגדאד
 ישות יורשת:  עיראק (1921–1959) המנדט הבריטי על מסופוטמיה
 
וילאייט מוסול (בטורקית עות'מאנית: ولايت موصل) היה חטיבה מנהלית ברמה הראשונה (וילאייט) של האימפריה העות'מאנית. הוא הוקם מהסנג'קים הצפוניים של וילאייט בגדאד בשנת 1878.
בתחילת המאה ה-20 היה על פי הדיווחים שטחו של 29,220 מילים רבועים (75,700 קילומטרים רבועים), בעוד שהתוצאות הראשוניות של המפקד העות'מאני הראשון של 1885 (פורסם בשנת 1908) מסרו כי האוכלוסייה מונה 300,280 תושבים. דיוק נתוני האוכלוסייה נע בין "משוער" ל"סתם השערה" בהתאם לאזור שממנו נאספו.
העיר מוסול והאזור שמדרום לזב הקטן הוקצו לצרפת בהסכם סייקס-פיקו של מלחמת העולם הראשונה בשנת 1916, ולאחר מכן הועבר לעיראק המנדטורית בעקבות שאלת מוסול.
חטיבות מנהליות

הסנג'קים של הווילאייט:
סנג'ק מוסול (מוסול)
סנג'ק כירכוכ (כירכוכ, Sehr-i-Zor)
סנג'ק סולימאניה (סולימאניה)
הערות שוליים

↑  Geographical Dictionary of the World. Concept Publishing Company. p. 1230. ISBN 978-81-7268-012-1. נבדק ב-2013-06-01.
1 2  Asia by A. H. Keane, page 460
↑  Musul Vilayeti | Tarih ve Medeniyet
מפה המציגה את החטיבות המנהליות של האימפריה העות'מאנית בשנת 1899, כולל וילאייט מוסול והסנג'קים שלה.
ואדי פוכין

ערך זה עוסק בכפר פלסטיני. אם התכוונתם לנחל, ראו .
| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  בית לחם
 שטח:  4.347 קמ"ר
 גובה:  650 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,168 (2007)
 קואורדינטות:  31°42′24″N 35°06′14″E﻿ / ﻿31.706666666667°N 35.103888888889°E﻿ / 31.706666666667; 35.103888888889 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) ואדי פוכין(למפת הרי ירושלים רגילה) ואדי פוכין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ואדי פוכין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ואדי פוכין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ואדי פוכּין (לעיתים ואדי פוקין או ואדי אלפוקין, בערבית: وادي فوقين או: وادي فوكين) הוא כפר פלסטיני מוסלמי באזור יהודה בשולי הרי ירושלים, בעמק הנמצא בין העיר ביתר עילית ליישוב צור הדסה וסמוך לכביש 375. יש שזיהו את ואדי פוכין עם "כפר פיכול" או "פיכולה" המקורי, שזוהה כיישוב של משפחת כהנים ממשמרת בילגה.
היסטוריה

הכפר נוסד בראשית המאה ה-16, על ידי שתי חמולות שבאו מהכפר אל-וולג'ה והשתייכו לשבט ימן.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בשנות ה-60 של המאה ה-19, וכתב שהוא "הרוס למחצה, ומספר תושביו עכשיו מועט מאוד. מסתבר שהוא נבנה על גבי ישוב קודם, לפי שלארוך צלע הגבעה שהוא בנוי עליה רואים כמה קברים עתיקים חצובים בסלע".
במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 45 בתים מיושבים ב-205 נפשות, כולם מוסלמים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי הכפר כ-280, ושטחו נרשם כ-9,928 דונם.
הכפר נכבש ע״י צה״ל במלחמת העצמאות ותושביו הערביים עזבוהו. לקראת סוף המלחמה שבו חלק מתושבי הכפר לבתיהם, אולם ב-15 ביולי 1949 העבירה ישראל מהכפר כ-200 תושבים אשר לטענתה הסתננו לשטחה בניגוד להסכמות הסכם שביתת הנשק עם ירדן. לטענת ישראל, הוסכם עם שלטונות ירדן שמכיוון שמדובר על כפר ערבי בודד באזור זה בשטח ישראל וכל פרנסתם בירדן, אין תקומה לכפר בשטח ישראל ותושביו יישארו בירדן. ועדת שביתת הנשק לא קיבלה את עמדת ישראל, קבעה שהתושבים גורשו והורתה על השבת התושבים תוך שבוע. לאחר מחאה ראשונית הודיעה ישראל שלא תתנגד לחזרת התושבים, ואלו שבו לכפר בתחילת ספטמבר 1949. יום לאחר מכן, ירו כוחות צה"ל לכיוון ערבים שניסו להסתנן לישראל בלילה כדי להיכנס לוואדי פוכין, ובעקבות זאת נמלטו כל תושבי הכפר והוא נותר ריק. לאחר מספר ימים נקבע מועד נוסף לחזרת תושבי ואדי פוכין לכפרם ובינתיים החל משא ומתן על החלפת שטחים בין ישראל לירדן, כדי להעביר את השליטה בכפר לידי ירדן, תמורת שטח אחר שיימסר לישראל. נציג מטעם האו"ם סייע להשיג תיקון בגבולות הפסקת האש כך שהכפר ושארית אדמותיו הוכללו בשטח הגדה המערבית, ובתמורה ישראל קיבלה חלקת אדמה חלופית באזור בית ג'יברין.
כ-8,000 דונם, שני שלישים מאדמות הכפר, נותרו בשטח ישראל והופקעו מבעליהן באמצעות חוק נכסי נפקדים.[דרוש מקור]
לאחר שובם, היה הכפר מרכז להתנכלויות מצד התושבים לפטרולים של צה"ל שעברו בסמוך, ליד הגבול. בתחילת שנות ה-50 היה הכפר יעד לפעולות התגמול (ובפרט מבצע לולב, שנערך כתגובה לרציחת שבעה ישראלים ופציעת עשרות נוספים), שהביאו את התושבים לנטוש את הכפר ולעבור למחנה הפליטים דהיישה.
בשנת 1967 נכבש הכפר על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים, וב-1972, בשל צורך לפנות מקום בדהיישה, הורשו התושבים לחזור לכפר ולבנות שם את בתיהם מחדש, בתנאי שיוכלו לבנות מחדש את בתיהם בתוך חודש ימים.
במסגרת מיזמו התיעודי "הזמן הצהוב", דויד גרוסמן הקדיש לסיפור הכפר פרק בשם "הרוח הצהובה", בו כתב: "השיבה הביתה לא הפכה את ליבו של איש לאהבה אותנו, הישראלים. ואולי הייתה זו איוולת אף לקוות לכך".
גאוגרפיה, אדמות ואיכות סביבה

הכפר שוכן בעמק הנח בין שני רכסים. על הרכס הדרום-מזרחי הוקמה שכונה של העיר ביתר עילית, כק"מ מבתי הכפר. על הרכס הצפון-מערבי, הנקרא רכס סנסן, עבר במרחק 400 מ' מבתי הכפר הקו הירוק, וכ-500 מ' צפונה ומערבה נמצאים היישובים מבוא ביתר וצור הדסה שבתחומי הקו הירוק.
בהסכמי אוסלו הועברו כ-6% מאדמות הכפר (אזור השטח הבנוי) לשליטה פלסטינית (שטח B) ומרבית האדמות נותרו תחת שליטה ישראלית (שטח C). כ-100 דונם משטח הכפר הופקעו לטובת בניית העיר ביתר עילית ו-100 דונם נוספים נמצאים מעבר לגדר ההפרדה.
תוכניות ממשלתיות ישראליות עתידיות הכוללות את הרחבת ביתר עילית והיישוב צור הדסה, בניית גדר ההפרדה בין הכפר לבין צור הדסה, סלילה מתוכננת של כביש חדש (כביש 374), הזרמת השפכים של ביתר עילית אל הוואדי, וכן פסולת בניין וסלעים, והפקעת 4,000 דונם בסביבות הכפר כאדמות מדינה ועוד, מתוכננות בשטחים חקלאיים נרחבים של הכפר, וכן בשטחי טבע פתוחים על ההרים הסובבים את הוואדי.
מוסדות וכלכלה

בכפר שני בתי ספר יסודיים, מסגד, מרפאה ובית מרקחת. שמו של האזור הסובב את ואדי פוכין יצא למרחקים בשל מומחיות בסיתות, ומפעל סיתות אבנים נמצא בכפר.
מעיינות

אזור הכפר ואדי פוכין שופע מעיינות. בצפון הכפר נובע מעיין בשם "עין אל-כנסה", בדרומו נובע "עין א-תינה" ובמרחק ק"מ אחד נובע מעיין שנושא שני שמות "עין אל-מדיק" ו"עין אום-זיק". כחצי ק"מ ממערב לכפר נובעים עין אל-פווקר ועין-סובח.
חקלאות אורגנית

ואדי פוכין ידוע עוד מלפני שנת 1948 באיכות התוצרת החקלאית המגיעה ממנו, והיה ספק הירקות העיקרי של העיר בית לחם.[דרוש מקור] ארגון ידידי כדור הארץ לימד את החקלאים טכניקות נוספות של חקלאות אקולוגית ואורגנית, ועל אף קשיים לשווק את התוצרת בישראל, בשל המצב החוקי והמחסומים, היא שווקה בהצלחה בצור הדסה השכנה ובשיווק ישיר ללקוחות פרטיים בירושלים.
הערות שוליים

↑  מבוטא בפֵה רפה, בדומה לאות f
↑  בן-ציון לוריא, משמר בלגה, בית מקרא כג-כד, תשכ"ה
↑  דני רובינשטיין, הכל כשהיה רק האנשים משתנים, דבר, 10 בספטמבר 1980
↑  ויקטור גרן, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ-ישראל - כרך ראשון : יהודה (ג), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1983, עמ' 218
↑  Census of Palestine 1931. Population of villages, towns and administrative areas, Jerusalem, 1932 באתר ה- Internet Archives , עמוד 35
↑  הדאווי, סקר הכפרים, עמוד 58
↑  על מה מחלוקת ואדי פוקין?, דבר, 30 בספטמבר 1949
↑  הרוב בועדת ישראל עבהי, דבר, 1 בספטמבר 1949
↑  לא היו פעולות איבה נגד החוזרים לואדי פוקין, דבר, 9 בספטמבר 1949
↑  כפר ואדי פוקין ריק מאדם, דבר, 11 בספטמבר 1949
↑  הערבים יחזרו לואדי פוקין ביום שני, דבר, 16 בספטמבר 1949
↑  היום יובא לאישור הוועדה המעורבת ההסכם על ואדי-פוקין, דבר, 27 באוקטובר 1949
גמר סכסוך ואדי פוקין - הסכם על חילופי שטחים, דבר, 25 באוקטובר 1949
↑  דני רובינשטיין, יושב מחדש הכפר הנטוש ואדי פוקין, דבר, 13 בנובמבר 1972;המשך
↑  Delia Khano, Stories from Palestine WADI FUQIN, This week in Palestine, November 2003
↑  דויד גרוסמן, הזמן הצהוב, עמ' 64.
↑  יגאל צור, מי הוציא גזר דין מוות על ואדי פוכין?, באתר ynet, 12 באוקטובר 2006
↑  Settlement expansion and loss of Wadi Fukin’s land
↑  רונית ורד, הבלדה הבלדית - על חקלאות אורגנית בואדי פוכין, באתר הארץ, 20 בפברואר 2009
| Flag of Senegalיישובי נפת  בית לחם |
| --- | --- | --- |
| ערים |  בית לחם • בית ג'אלא • בית סאחור |  |
| מועצות מקומיות | בתיר • בית פג'אר • חוסאן • אל-ח'דר • נחאלין • תוקוע • עובידייה • זעתרה |  |
| כפרים | א-שוואוורה • אום סלמונה • אל-ולג'ה • אל-פורדיס • ארטאס • בית תעמר • ג'נאתא • ג'ובת א-דיב • ג'ודום • ג'ורת א-שמעה • דאר סלאח • הנדאזה • ואדי אל-עראיס • ואדי א-ניס • ואדי פוכין • חרבת בית זכריה • ח'רבת אל-דיר • מעסרה • מראח רבאח • ערב א-ראשידיה • אל-עסאכרה • אל-מניה • ג'בעה |  |
| מחנות פליטים | עאידה • דהיישה • אל-עזה (בית ג'יברין) |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007522704705171
וילאייט סוריה

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 עיר בירה:  דמשק
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:  רפורמות הטנזימאט
 הקמה:  1865
 פירוק:  תבוסת האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה
 פירוק:  1918
 ישות קודמת:  האימפריה העות'מאנית איילט סוריה  האימפריה העות'מאנית איילט חלב  האימפריה העות'מאנית איילט טריפולי
 ישות יורשת:   מנהלת שטחי האויב הכבושים
 
וילאייט סוריה (בטורקית עות'מאנית: ولايت سوريه),  המכונה גם וילאייט דמשק, היה מחוז מנהלי מדרגה ראשונה (vilayet) של האימפריה העות'מאנית.
בתחילת המאה ה-20, לפי הדיווחים, היה שטח המחוז 24,009 מילים רבועים (62,180 קילומטרים רבועים), בעוד שהתוצאות הראשוניות של מפקד העות'מאנים הראשון משנת 1885 (שפורסמו בשנת 1908) העניקו לאוכלוסייה כמיליון תושבים. הדיוק של נתוני האוכלוסייה נע בין "משוער" ל"השערה בלבד" בהתאם לאזור ממנו נאספו.
היסטוריה

בשנת 1864 נחקק חוק. החוק המחוזי החדש יושם בדמשק בשנת 1865, והמחוז המתוקן נקרא סורייה / סוריה, המשקף תודעה היסטורית הולכת וגוברת בקרב האינטלקטואלים המקומיים. ירושלים הופרדה משאר הפרובינציה והפכה לסנג'אק עצמאי של ירושלים שדיווח ישירות לאיסטנבול ולא לדמשק. הר הלבנון הפך באופן דומה למוצטאריף שלטון עצמי בשנת 1864.
בשנת 1872 נוצר אזור מינהלי חדש, שמרכזו היה במעאן, אך העלויות ליחידה המינהלית החדשה גברו בהרבה על ההכנסות, והוא בוטל בשנה שלאחר מכן. בשנת 1884 הציע מושל דמשק הצעה להקים וילאייט חדש בדרום סוריה, אם כי שום דבר לא יצא מזה.
בשנת 1888 הוקם וילאייט ביירות מווילאייט סוריה.  במאי 1892 הועלתה הצעה נוספת לממשלה אזורית שבמרכזה מעאן שאושרה באוגוסט. באמצע 1895, מרכז זה המוצטאריף הועבר לכרכ (מוצטאריף של כרכ), וסימן את גבולה הדרומי של השלטון העות'מאני בווילאייט סוריה.
החל משנת 1897 חולקה וילאייט סוריה לארבעה סנג'קים: דמשק, חמא, הוראן וכרכ. בירת הווילאייט הייתה דמשק.
מפת לבנט העות'מאנית המציגה את וילאייט ביירות ואת הסנג'קים שלה ואת וילאייט סוריה ואת הסנג'קים שלה.
1893 מפת החלוקות המינהליות של אסיה העות'מאנית
מפה המציגה את החלוקות המינהליות של האימפריה העות'מאנית בשנת 1899, כולל וילאייט ביירות וסנג'קים שלה ווילאייט סוריה / דמשק וסנג'קים שלה.
הערות שוליים

↑  Salname-yi Vilâyet-i Suriye ("Yearbook of the Vilayet of Syria"), Syria vilâyet matbaası, Suriye [Syria], 1300 [1882]. in the website of Hathi Trust Digital Library.
↑  Geographical Dictionary of the World in the early 20th Century.
1 2  Asia by A. H. Keane, page 460
1 2 3 4  The Arabs of the Ottoman Empire, 1516–1918: A Social and Cultural History, pp. 177, 181-182.
1 2 3 4  Rogan, Eugene L. (2002-04-11). Frontiers of the State in the Late Ottoman Empire: Transjordan, 1850–1921. Cambridge University Press. pp. 52–55. ISBN 978-0-521-89223-0. נבדק ב-2013-06-10.
↑  Fawaz, Leila Tarazi. An Occasion for War: Civil Conflict in Lebanon and Damascus in 1860.
↑  First Encyclopaedia of Islam: 1913–1936, Volume II, p. 909.
זר במגרש

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רוברט מנדל 
 הופק בידי:  שרי לנסינג
 תסריט:  דיק וולף
 עריכה:  ז'קלין קמבס 
 שחקנים ראשיים:  ברנדן פרייזר מאט דיימון כריס אודונל בן אפלק
 מוזיקה:  מוריס ז'אר 
 צילום:  פרדי פרנסיס 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1992
 משך הקרנה:  106 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט נעורים, סרט תיעודי, סרט דרמה, סיפור התבגרות, American football film 
 הכנסות באתר מוג'ו:   schoolties
 דף הסרט ב־IMDb
 
זר במגרש (באנגלית: School Ties) הוא סרט דרמת-ספורט אמריקאית מ-1992 העוסק בזהות יהודית והתמודדות עם אנטישמיות אמריקאית בשנות החמישים.
בסרט מככבים ברנדן פרייזר ומאט דיימון.
עלילה

דייוויד גרין הוא בן למשפחה ממעמד הפועלים ושחקן פוטבול מצטיין מהעיר סקרנטון שבפנסילבניה, הוא זוכה למלגת לימודים בבית ספר נחשב במסצ'וסטס. לאחר התקלות בעיר הולדתו, סקרנטון, עם קבוצת אופנוענים אנטישמית הוא מחליט להסתיר את עובדת היותו יהודי בבית ספר החדש. דייוויד מגיע לבית הספר ומסתדר כלכלית בזכות המלגה ובעבודה כמלצר, הוא מצליח להשתלב בחברה ובייחוד לאחר משחק פוטבול מוצלח והתקדמות בקשרים חברתיים הכוללת בין היתר יצירת קשר עם בחורה בשם סאלי וילר. מגלה צ'רלי דילון, אחד מחבריו לכיתה שדייוויד הוא יהודי מתוך רגשי קנאה ובייחוד על הצלחתו עם חברתו החדשה סאלי הוא מתחיל לספר בדיחות אנטישמיות ובאופן עקיף להודיע לכולם שדייוויד יהודי. פעולתיו של צ'רלי פותחות פתח ליצירת הטרדות לדייוויד בין היתר תליית דגל עם צלב קרס מעל מיטתו. דייוויד מפסיק להסתתר בהתחלה מנסה להשתמש בכוחו (הוא תולה מודעה על לוח המודעות בה הוא מזמין את תולה דגל הצלב קרס לעימות אבל תולה הדגל לא מגיע) אך לבסוף מחליט להבליג בין היתר כדי לא לאבד את עבודתו כמלצר.
לאחר תקופה סוערת בחייו של דייוויד בנושא יהדותו המתגלית לחבריו, מתקיים מבחן בהיסטוריה בו מתגלית למחנך רמאות ולפי הקוד המוסרי של בית הספר על הרמאי להתוודות לפני המנהל ולהיות מסולק מבית הספר. חבריו לכיתה של דייוויד שכבר מוסתים נגדו באופן מודע או שאינו מודע מחליטים שהוא הרמאי ודורשים ממנו מתוך נאמנות לקבוצה להתוודות על הרמאות, דייוויד עם כל סלידתו מהדבר מחליט להסכים ומגיע לחדר המנהל. למזלו של דייוויד אחד התלמידים גילה את הרמאי האמיתי והודיע למנהל לפני בואו של דייוויד והמנהל מאפשר לדייוויד להמשיך ללמוד בבית ספר ומבטיח "לשכוח מן העניין" דייוויד עונה לו שהוא (המנהל) לא ישכח כל עוד דייוויד נמצא בבית הספר והסיבה שהוא ממשיך בבית ספר היא "אתם משתמשים בי בשביל הפוטבול ואני משתמש בכם להגיע להרווארד".
עלילה > ההתמודדות של דייוויד עם היהדות

ההתמודדות של דייוויד עם היהדות מתחילה בסרט עם אי אכפתיות בנוגע לעובדת היותו יהודי בעקבות הימצאותו בחברה שאינה מתעניינת בנושא (האופונוען האנטישמי אומר לחברו של דייוויד שהיהודים הרגו את ישו בתגובה עונה החבר שלא אכפת לו כיוון שלא הכיר אותו). כשדייוויד מגיע לבית ספר רק ההנהלה יודעת על יהדותו של דייוויד כך למשל כשנודע לאחראי במטבח שהוא יהודי הוא שואל אם יש משהו שיש לו בעיה לאכול (כלומר בעיות כשרות) דייוויד עונה לו שהוא לא אוהב לפת. כאשר אף אחד לא מבחין דייוויד הולך להתפלל בהחבא בכנסייה בראש השנה אחרי שאביו מזכיר לו וכשהמחנך שואל אותו לגבי המסורת הוא שואל אותו "שלי או שלך?". לאחר שצ'רלי מפיץ את הידיעה שדייוויד יהודי, אחד מחבריו בחדרו בפנימיה מתווכח איתו והחבר טוען ש"יהודי זה שונה" ודייוויד לא מוכן לקבל זאת ואומר שכשם שיש זרמים שונים בנצרות כך גם יש יהדות.
שחקנים

ברנדן פרייזר - דייוויד גרין
מאט דיימון - צ'רלי דילו
כריס אודונל - כריס ריס
בן אפלק - צ'סטי סמית'
אד לואוטר - אלן גרין (אביו של דייוויד)
חורשים

ערך זה עוסק בקיבוץ בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
שלט הכניסה לקיבוץ
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: דרום השרון
גובה ממוצע: ‎81 מטר
תאריך ייסוד: 1955
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 350 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.0% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) חורשים(למפת גוש דן רגילה) חורשים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורשים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חורשים32°08′16″N 34°58′16″E﻿ / ﻿32.137659854816°N 34.9711695103978°E﻿ / 32.137659854816; 34.9711695103978  heמפת היישובים של מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) באדום - חורשים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

חוֹרְשִׁים הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי, במועצה אזורית דרום השרון. הקיבוץ שוכן במרכז השרון כ־5 ק"מ צפונית לראש העין ודרומית־מזרחית לכפר סבא, בין ג'לג'וליה לכפר קאסם. מקור השם בכפר בשם "חירבת חרש", שיבוש השם "חירבת קורייש".
היסטוריה

הקיבוץ עלה על הקרקע בינואר 1955 כקיבוץ ה-69 של הקיבוץ הארצי. מקימיו היו גרעין של חברי השומר הצעיר ילידי ישראל, רובם מאזור חיפה. בשנת 1957 נכנסו שש המשפחות הראשונות לבתי הקבע הראשונים. על פי ההזמנה לטקס העלייה על הקרקע בדצמבר 1954 (בגלל גשם שוטף נדחה והתקיים ב-13.1.55), בתחילה נקרא הקיבוץ החורשים. בהזמנה לחגיגות במלאת שנה כבר קוצר שמו לחורשים (בשני השמות במשמעות חרישה). טעות קריינית בהודעות תנועה ברדיו יצרה בטעות את השיבוש חורָשים (במשמעות חורשה). שטח הקיבוץ בעת הקמתו היה כ-1,400 דונם.
שטח הקיבוץ הוא כ-3,000 דונם. ממזרח לקיבוץ שוכן יער חורשים.
בקיבוץ פועלים מספר מפעלי תעשייה לרבות "תרמוקיר" לקידום בנייה ירוקה ושיטות מתקדמות בבנייה. המפעל הוקם בשנת 1980 והחל משנת 2002 בראשו עומד אלי כהן.
גלריית תמונות

מדשאה בקיבוץ
בית מגורים בקיבוץ
רפת חולבות
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  קיבוץ התנחל בגבול המשולש, זמנים, 14 בינואר 1955
↑  קיבוץ החורשים חוגג שנה, על המשמר, 9 באוקטובר 1955
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467857505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קיבוצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.