משלחת הכדור הפורח של אנדרה לקוטב הצפוני
מציאת המשלחת > סיבות מוות

גופותיהם של שלושת הגברים נשרפו ב-1930 ללא בדיקה נוספת עם החזרתם לשוודיה. השאלה מה בדיוק גרם למותם עוררה עניין וגם מחלוקת בקרב חוקרים. כמה רופאים והיסטוריונים חובבים קראו את היומנים הנרחבים לעומק, בחיפוש אחר רמזים בתזונה, לתלונות המעידות על תסמינים שונים ולפרטים מרמזים באתר המוות. הם מסכימים על הרבה פרטים. למשל, ידוע שהחוקרים אכלו כמויות מועטות של שימורים ומוצרים יבשים מהציוד שלקחו עימם, בתוספת מנות ענק של בשר חצי מבושל של דובי קוטב ולעיתים של כלבי ים.
החוקרים סבלו תדיר מכאבי רגליים ומשלשולים, ותמיד היו עייפים, קרים ורטובים. לאחר ה-10 בספטמבר, רישומי היומן של אנדרה, שנעשו בעבר מדי יום, נעשו יותר ספורדיים, וכושר הכתיבה שלו הידרדר. כששלושת הגברים המשיכו לקוויטייה דרך הקרח, הם השאירו הרבה מהציוד והאוכל היקר שלהם מחוץ לאוהל, ואפילו למטה על שפת המים, כאילו היו מותשים, אדישים או חולים מכדי לשאת אותו הלאה. סטרינדברג, הצעיר, מת ראשון. הוא "נקבר" (נתקע לתוך פתח צוק) על ידי האחרים. עם זאת, הפרשנות של תצפיות אלה שנויה במחלוקת.
התאוריה הידועה ביותר והמקובלת ביותר היא זו שהעלה ארנסט טרידה, רופא, בספרו "המתים על קוויטייה" (De döda på Vitön) בשנת 1952. השערה זו מדברת על כך שהגברים נכנעו לשערנת, שבה נדבקו מאכילת בשר דוב קוטב לא מבושל. זחלים של Trichinella spiralis נמצאו בחלקים של פגר דוב קוטב באתר. המבקרים של התאוריה מציינים ששלשול, שטרידה מציין כראיה הסימפטומטית העיקרית, כמעט לא זקוק להסבר מעבר לתזונה הלקויה הכללית והסבל הגופני, אבל חסרים כמה תסמינים ספציפיים יותר של שערנת. כמו כן, פריטיוף ננסן ובן לווייתו הי'למאר ג'והנסן חיו בעיקר על בשר דובי קוטב בדיוק באותו אזור במשך 15 חודשים ללא כל השפעות שליליות. הסופרת והרופאה באה אוסמה מציינת, כי שיעור התמותה משערנת עומד על 0.2 אחוז בלבד וכי התסמין העיקרי - חום - אף פעם לא מצוין באף אחד מהיומנים של הגברים, עוד היא מציינת כי נראה כי לא נלקחו תרופות נגד חום על ידי השלישייה.
הצעות אחרות כללו הרעלת ויטמין A מאכילת כבד דובי קוטב, עם זאת, היומן מראה שאנדרה היה מודע לסכנה הזו. הרעלת ויטמין A מאכילת כבד כלבי ים היא תאוריה נוספת, שהוזכרה על ידי באה אוסמה, אשר יחד עם זאת דוחה אותה בהתבסס על העובדה שהגברים הרגו כלב ים גדול ב-19 בספטמבר ומעולם לא ציינו מחלה קשורה כלשהי; גם שיעור התמותה מהרעלת ויטמין A נמוך. הרעלת פחמן חד-חמצני היא תאוריה שמצאה כמה חסידים, כמו החוקר Vilhjalmur Stefansson. ההתנגדות העיקרית לתיאוריה היא שבתנור הפרימוס שלהם היה עדיין נפט במכל כשנמצא, ושסביר להניח שתנור הפרימוס לא נמצא בתוך האוהל. סטפנסון טוען שהם השתמשו בתנור בצורה לא תקינה, משהו שהוא חווה במסעות שלו. הרעלת עופרת מהפחים שבהם אוחסן המזון שלהם היא הצעה חלופית, כמו צפדינה, בוטוליזם, התאבדות (היה להם הרבה מורפיום ואופיום) והתקפה של דובי קוטב. השילוב המועדף על ידי קיילסטרום הוא זה של קור והיפותרמיה עם סגירת החורף הארקטי, עם התייבשות ותשישות כללית, אדישות ואכזבה.
קיילסטרום טוען שטרידה מעולם לא לקח בחשבון את אופי חיי היומיום של החוקרים, ובמיוחד את המכה שספגו כאשר הקרח התפרק מתחת לבית הנייד המבטיח שלהם, מה שאילץ אותם לעבור לאי קרחוני. "החוקרים הביעו הפתעה שהם מתו בקווטייה, מוקפים באוכל", כותב קיילסטרום. "ההפתעה היא דווקא שהם מצאו את הכוח לחיות כל כך הרבה זמן".
בשנת 2010, הסופרת והחוקרת באה אוסמה, ממכון קרולינסקה בסטוקהולם, דחתה את התאוריה לפיה זחלים של Trichinella spiralis הרגו את חברי המשלחת. לאחר שבחנה את בגדי הגברים, ומצאה את מה שסביר להניח היה חלק שקרע דוב קוטב מתחתוניו המשומרים של סטרינדברג (אשר לבש בעת הקבורה ואשר ניצלו לאחר מכן ב-1930), היא הגיעה למסקנה שלפחות סטרינדברג נהרג על ידי דובי קוטב.
בספר של אוסמה על המשלחת, המבוסס בחלקו על מחקר חדש משלה (כולל ניתוח של דו"ח נתיחה שנראה לעיתים נדירות מ-1930), היא מציגה את התאוריה שסטרינדברג הותקף ונהרג על ידי דוב קוטב, שאולי גם פצע את פרנקל, שנראה כי מת זמן קצר לאחר מכן באוהל, ללא כפפות ונעליים. אנדרה, לאחר שקבר את סטרינדברג ומצא את עצמו לכוד לבדו על האי, לא מסוגל לעזוב בעצמו, אולי החליט להתאבד באמצעות מורפיום. תאוריה זו על סיבת המוות של אנדרה נתמכת בעובדה ששרידיו נמצאו בעמדה זקוף למחצה על סלע, מצב שסביר שלא נגרם על ידי דובי קוטב, רובה לצדו. בנוסף, נמצאו במקום בקבוקי מורפיום כמעט מרוקנים, וכן יומנו של אנדרה עטוף בקפידה בסוודר, חציר ובד משי, מה שמעיד שאולי רצה שהוא יישמר כאמצעי אחרון למקרה שמישהו ימצא אותו מאוחר יותר.