מאטיי קאראג'אלה
יצירה > יצירות פרוזה אחרות

Remember היא נובלה מסוגת הפנטזיה המתרחשת בברלין, המתארת אירועים דרמטיים בחייו של הגנדרן אוברי דה ויר (Aubrey de Vere). פרפציסיוס טען כי הגיבור הראשי "נלקח, ככל הנראה, מסיפור קצר מאת אוסקר ויילד", בעוד שאחרים ציינו התייחסות ישירה למשורר בן המאה ה-19 אוברי דה ויר (אנ'), התייחסות עקיפה לשיר לנור (אנ') של אדגר אלן פו (המילים: " וגיא דה ויר, אין לך דמעה?- בכה עכשיו או לעולם לא!"), או אנגרמה חלקית של השם Barbey d'Aurevilly. האירועים המסתוריים העומדים במרכז הסיפור פורשו על ידי כמה מבקרים כרמז להומוסקסואליות של דה ויר. הסיפור מתרחש כנראה ב-1907, הוא עומד בניגוד לכתביו האחרים, הקודרים יותר, של קאראג'אלה - אחת מתכונותיו העיקריות היא הנוסטלגיה של הסופר כלפי הבירה הגרמנית, המעניקה לסיפור איכות של אווירה. תיאורו של חזיונות הזויים כנראה חייב השראה לז'ראר דה נרוואל, בעוד שלפי ההיסטוריון סורין אנטוהי (אנ'), הדמות הראשית מזכירה את Des Esseintes של ז'וריס-קרל הויסמנס (ברומן À rebours). לובינסקו משבח את הסיפור בשל "חומרת הטון שלו, [...] הקצב של סגנונו המפואר, התרבותי והאצילי". ג'ורג'ה קלינסקו, שהתייחס לנרטיב כ"פסטיש", ולברלין כפי שהוצגה בסיפורו של קאראג'אלה כ"ברלין-סדום", הגיע למסקנה שהטקסט אפשר לקוראים ליצור את "התחושה הישירה" של בוקרשט כ"סדום בלקנית" שניתן להבחין בה מהנוף הגרמני.
הסיפור הבלשי Sub pecetea tainei של קאראג'אלה היה נושא למחלוקות בקהילה הספרותית. מחלוקת אחת מתייחסת לטבעו: יש הרואים בו נובלה עצמאית, בעוד שאחרים, כולל אלכסנדרו ג'ורג'ה (Alexandru George), רואים בו רומן לא גמור. בהקשר זה קיימת הטענה שאינה מקובלת על אחרים של אוביד ס. קרוחמלניצ'אנו, כי קאראג'אלה בונה המשכון של ה-Craii שלו. נקודת המחלוקת האחרת כרוכה בערכו האמנותי. מבקר הספרות והמסאי אובידיו קוטרוש (אנ') ראה בסיפור הוכחה לכך ש"התושייה הנרטיבית" נגמרה למאטיי קאראג'אלה שיצר את "הכתיבה המנותקת ביותר מהאובססיות של עבודתו", בעוד ששרבן צ'וקולסקו מתחרט על המהלך של קאראג'אלה לנטוש את העבודה על Soborul. țațelor ("מועצת הנשים"), שצ'וקולסקו העריך כמיזם מבטיח יותר, במטרה "להשתיל מעין רומן בלשי רומני".
כתוב כסיפור מסגרת, Sub pecetea tainei מורכב מזיכרונותיו של טודור "ראקה" רוסה (Teodor "Rache" Ruse), קצין משטרה (אנ') בדימוס. מנוקד בהשמטות מרצון, שעבורן יש שימוש בשורות של שלוש נקודות, הטקסט בנוי על דיווחים של שלושה מקרים לא פתורים: זה של נעדר, הפקיד גוגו ניקולאו (Gogu Nicolau), שאולי נרצח על ידי אשתו או שלא; זה של שר אפילפטי שרוסה אמור לשמור עליו ואשר לאחר שנעלם וחזר מגיש את התפטרותו ומת, ומותיר את הציבור הרחב בלא הבנה באשר לגורלו; לבסוף, זו של זוג וינאים של נוכלים ורוצחים משוערים (שאחד מהם עשוי להיות אישה טרנסווסטית (אנ')) שהגעתם לבוקרשט מהווה איום על חייה של המארחת שלהם, לנה צפטוריאנו (Lena Ceptureanu). תיאוריו של רוסה, שנראה שהתייחסויות בלתי ישירות בטקסט מציבות ב-1930, מהווים חלק משיחותיו עם המספר ללא שם, המתרחשות במסעדת Caru' cu Bere ובביתו של המספר בבוקרשט; זה, מציין מנולסקו, מהדהד סצנות מ-Craii. מרכיב שחוזר על עצמו בעלילה הוא התפקיד שממלאות נשים חשאיות, שעלולות להיות אחראיות במישרין או בעקיפין למותם של דמויות גבריות. מאז ניסו פרשנים לשדך בין כמה מהגיבורים לאנשים אמיתיים בחייו של קאראג'אלה. תאוריות כאלה מזהות את ראקה רוסה עצמו עם קנטוניארי (Cantuniari), שוטר שקאראג'אלה התיידד איתו, את השר עם אלכסנדרו להוברי (אנ'), חבר בכיר במפלגה השמרנית (אנ'), והדמות הנשית ארתי (Arethy) עם מילר ורגי.
לפי מנולסקו קיבל מאטיי קאראג'אלה השראה ישירה מיצירות זרות של ספרות בלשית כאשר הכין את המסגרת של סיפורו, אך גם לעג למוסכמות שלהן בכך שרוסה הסתמך על ספרות ואפילו על קריאה בקלפים (אנ') עבור טכניקות פתרון הפשע שלו. ורטיק יצר הקבלה בין סגנונו של קאראג'אלה לזה של שני מחברים נוכרים של ספרות פשע מהמאה ה-20 – דשיל האמט וג'ורג'ו באסאני. הכוונה הכללית, מציין מנולסקו, אינה בתיאור ריאליסטי של נהלים משטרתיים, אלא בהצגת "התעלומה האנושית". לפיכך, טוען יון ורטיק, ייתכן שגוגו ניקולאו הוא הניסיון של קאראג'אלה להסתכל על עצמו מבחוץ, והיעלמותו עשויה להיות רמז לכך שהכותב תכנן לנתק קשרים עם הסביבה התרבותית. כותרת העבודה והמשמעות הגנרית שלה מצויים בהצהרה הסופית של רוסה: "יש דברים כאלה שנועדו להישאר תמיד - מאז לנצח - תחת חותמת הסודיות".