stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום לך, עצבות
פרשנות > רומן בן תקופתו או גם בן תקופתנו?

קינן וגרץ מנסות לעמוד על ייחודו של "שלום לך, עצבות" ובעקבות ההכרה של ססיל, "התעללתי ביצור חי ומרגיש, לא באיזה ישות נטולת פנים" הן מציינות: "ההכרה הזאת בנוכחותו של הזולת לא כגיהנום אלא כיצור שלם, חי ומרגיש, יצור בעל פנים ומבט, מישהו שיש לגלות כלפיו אחריות, היא, אולי, שהופכת את הרומן מרומן בן התקופה לרומן שיכול להיות אף בן זמננו."
טל ניב מוצאת מאפיין אחר של הרומן העושה אותו רלוונטי גם לתקופתנו:
דבר המבקרים

במאי 1954, זמן קצר לאחר צאתו לאור, זכה "שלום לך, עצבות" בפרס המבקרים (Prix des Critiques) לשנת 1954. בתגובה לזכייה פרסם חתן פרס נובל לספרות, פרנסואה מוריאק, מאמר בעמוד הראשון של העיתון הצרפתי "לה פיגארו". מוריאק שיבח את הרומן מבחינה ספרותית, והישווה אותו ליצירתו של שודרלו דה לאקלו, "יחסים מסוכנים". עם זאת, הסתייג מוריאק מסאגאן וכינה אותה "מפלצת מקסימה בת 18".
תרגום

הספר הפך לרב-מכר מיד עם צאתו לאור, ובשנתו הראשונה נמכרו בצרפת יותר ממיליון עותקים שלו. עד תחילת שנות השישים תורגם הספר ל-23 שפות ונמכר ביותר מ-4 מיליון עותקים.
לראשונה הופיע הספר בעברית בשנת 1956 בהוצאת קרני, בתרגומה של עליזה שני. בשנת 2009 יצא לאור תרגום נוסף לעברית, מעשה ידי דורי מנור, בהוצאת "אחוזת בית".
סרט קולנוע

בשנת 1958 עובד הספר לסרט קולנוע בשם "שלום לך, עצבות", בהפקתו ובבימויו של אוטו פרמינגר, לפי תסריט שכתב ארתור לורנץ. ג'ין סיברג גילמה את ססיל, דייוויד ניבן גילם את רמון, ודברה קר גילמה את אן.
הערות שוליים

↑  מיכאל אוהד, מדמואזל, העצבות מחייבת, דבר, 28 באפריל 1961, המשך
↑  רות אלמוג, שלום לך פרנסואז סאגאן, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2004
↑  כל הציטוטים מהגרסה העברית של הספר הם מתרגומו של דורי מנור
↑  יותם שווימר, "שלום לך עצבות": בין תמימות לאכזריות, nrg ‏, 14.9.2009
1 2 3  שלומציון קינן ונורית גרץ, "הזולת אינו הגיהנום", אחרית דבר לספר "שלום לך, עצבות", הוצאת "אחוזת בית", 2009.
↑  במילים אלה הן מתכתבות עם אמירתו של ז'אן-פול סארטר, "הגיהנום, הוא הזולת"
↑  טל ניב, זו שמחזיקה את העיפרון, "שלום לך עצבות", באתר הארץ, 16 בספטמבר 2009
↑  Heather Lloyd, "'Starlette de la Littérature': Françoise Sagan", in: John Gaffney and Diana Holmes, Stardom in postwar France, Berghahn Books, 2007, p. 181
↑  Richard Ivan Jobs, Riding the new wave: youth and the rejuvenation of France after the Second World War, Stanford University Press, 2007
↑  זאב רב-נוף, סאגאן בשמלת-נשף משעממת, דבר, 22 במרץ 1960
Bosley Crowther, Bonjour Tristesse (1957) - Screen: Sad 'Tristesse'; Movie Emphasizes Novel's Weakness, NY Times, 16.1.1958
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811498108605606  BnF: cb12160643s (data)  GND: 4417721-5  NLA: 35341086  SELIBR: 317371  SUDOC: 128918616  VIAF: 838164782072308600002   WorldCat (עם VIAF): 838164782072308600002
שמואל מרלין

שמואל מֶרלין (4 בינואר 1910 - 4 באוקטובר 1994) היה איש ציבור ישראלי, שנמנה עם מייסדי תנועת החרות וכיהן מטעמה כחבר הכנסת.
קורות חיים > שנותיו הראשונות

נולד בשנת 1910 בקישינב שבבסרביה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בירת מולדובה) לאברהם מרלין, תעשיין ועסקן ציבורי, ולמרים לבית רבין. בצעירותו למד בגימנסיה העברית "מגן דוד" בקישינב (בין חבריו לכיתה נמנו המשורר נתן אלתרמן והעיתונאי חיים בלצן), והצטרף לתנועת הנוער בית"ר. במסגרת פעילותו בתנועה וקרבתו לזאב ז'בוטינסקי נבחר לשמש כמזכיר הראשי של הנהלת ברית הצה"ר העולמית, ושימש בתפקיד זה בין השנים 1933–1938. למד היסטוריה ומדעי החברה באוניברסיטת פריז.
קורות חיים > באצ"ל ובוועד העברי לשחרור האומה

ב-1938, בהשפעת אברהם שטרן (יאיר), שעסק באותה תקופה בהקמת "התאים הלאומיים" של האצ"ל בפולין, עזב את ברית הצה"ר, והצטרף לאצ"ל. בהמשך אותה שנה הקים יחד עם חברו נתן ילין-מור את יומון האצ"ל בשפה היידית בוורשה, "די טאט" (בעברית: המעש), והיה לעורכו מהקמתו ועד לסגירתו ב-1939. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1939, יצא לצרפת.
לאחר חצי שנה עבר לארצות הברית, בה פעל להרחבת התמיכה באצ"ל בקרב האמריקאים, יהודים ושאינם יהודים. בנוסף היה חבר וממקימי "הוועד העברי לשחרור האומה", מייסודם של חברי משלחת האצ"ל בארצות הברית בהם הלל קוק, ערי ז'בוטינסקי, ירמיהו הלפרן ואחרים, בעלי נטיות "כנעניות" בהשפעת עדיה חורון. ארגון שהוקם תחילה בשם "הוועד להקמת צבא עברי", שתבע לייסד צבא עברי למלחמה בנאצים, שיילחם לצד בעלות הברית, אך משלא הצליח בכך שינה את שמו ל"ועד החירום להצלת יהודי אירופה" והתמקד בפעילות להצלת יהדות אירופה מהשואה, ולבסוף, השתמש בשמו האחרון ועסק בקשירת הצלת יהדות אירופה מהשואה לקידום הקמת מדינה עברית בארץ ישראל, וגיוס דעת הקהל האמריקאית לעניין זה. הוועד ארגן מסע תעמולתי נרחב, שכלל הפגנות בצורות שונות והקמת שדולה בקונגרס, ואף משלחת של 400 רבנים לבית הלבן ב-1943 במטרה לפגוש את הנשיא האמריקאי רוזוולט, במה שנודע כ-"צעדת הרבנים". פעולות אלו היו בין הגורמים להכרזת ממשל רוזוולט ב-22 בינואר 1944 על הקמת הוועד לענייני פליטים, מועצה לטיפול בפליטי המלחמה. מרלין שימש גם כעורך שבועון הוועד "Answer", בין השנים 1947–1948.
מרלין וחברי הוועד התנגדו בכל מאודם לתוכניות לחלוקת הארץ. תחילה דחו את תוכנית מוריסון גריידי, אותה דחתה גם הסוכנות היהודית, אך הזהירו מהאפשרות שהצעה דומה עשויה להתקבל בעתיד על ידי הסוכנות, כיוון שהיא לא מראה התנגדות מוחלטת לרעיון החלוקה. ולאחר מכן יצאו נגד תוכנית החלוקה של ועדת אונסקו"פ, בטענה שהיא פוגעת ביכולתם של כלל יהודי הגולה להגיע ארצה, שהיא מפקיעה שלא בצדק את ירושלים, מרכז האומה העברית, מהעם העברי, ושהיא אינה ניתנת ליישום.
את קבלת תוכנית החלוקה ראה "הוועד" כ"בגידה לאומית" של הסוכנות היהודית ושל ההסתדרות הציונית העולמית, טען שהם מעלו בתפקידם, וקרא לאצ"ל לשתף פעולה בהקמת אלטרנטיבה בדמות ממשלה גולה זמנית בראשות "הוועד", שתקבל ייפוי כוח מהציבור ותנהל משא ומתן על ענייני גבולות הארץ. האצ"ל מצידו אמנם פרסם מפעם לפעם כרוזים בהם האשים את הסוכנות ב"קוויזלינגיות" בשל ההסכמה, אך העומד בראשותו מנחם בגין הבהיר לחברי הוועד שגם אם אינו מתנגד באופן עקרוני לתוכניתם, לא הגיעה העת לממשה בשל הסכנה האפשרית ביצירת "מלחמת אחים" בעקבות צעד שכזה. כמו כן, מהלך שכזה היה הלכה למעשה הופך את האצ"ל מכוח פוליטי מחתרתי ללא יותר מאשר הזרוע הצבאית של הממשלה הגולה, ופוגע במנהיגותו של בגין.
בסוף 1946 פתח "הוועד" סניף בפריז, ומרלין הגיע מארצות הברית כדי לעמוד בראשו. בצרפת עסק בגיוס תרומות ורכישת נשק לאונייה "אלטלנה", על סיפונה עלה לישראל, ונפצע ברגלו במהלך הירי על אניית נשק זו.
קורות חיים > פעילותו החוץ פרלמנטרית ואחרית ימיו

ב-1951 היה שותף להקמת הליגה למניעת כפייה דתית, וב-1953 היה שותף להקמת הוועד למען גולי אבו גוש, יחד עם אורי אבנרי, עמוס קינן, ר' בנימין, ערי ז'בוטינסקי, ראובן גרינברג ואחרים, שנועד לעזור להשיב חלק מתושבי הכפר שגורשו ממנו במהלך מלחמת העצמאות, למרות עזרתם ללוחמים הציונים.
בהמשך שימש כמנהלו הראשי של דפוס ישראל, בו הודפסו עיתוני "חרות" ו"העולם הזה".
במהלך "פרשת קסטנר", בעוד חברו שמואל תמיר ייצג את הנאשם מלכיאל גרינוולד נגד ישראל קסטנר, היה מרלין בין חברי "הוועד להגנת גרינוולד" שמימן את ההגנה, ובין חברי "הוועד הציבורי לגילוי האמת על השואה" שנבע ממנו, ובו היו חברים בין השאר גם יוסף יואל ריבלין ואשתו רחל, אב"א אחימאיר, ירמיהו הלפרן ואחרים.
ב-1957 עזב את הארץ לארצות הברית, מקרה נדיר בו חבר כנסת עזב את המדינה לאחר כהונתו (כמו מרשה פרידמן, הלל קוק, רוסתם בסתוני ובנסיבות שונות לחלוטין, עזמי בשארה), והקים עם הלל קוק את המכון לחקר המזרח התיכון בניו יורק.
שמואל מרלין נפטר ערירי בארצות הברית בשנת 1994 וביקש לשרוף את גופתו.
ביולי 2011 הובא אפרו לקבורה בישראל ביוזמת מכון ז'בוטינסקי ומכון דייוויד ווימן ללימודי השואה בוושינגטון. אפרו נטמן בטקס בליווי משמר הכנסת בבית העלמין בקיבוץ חורשים שבשרון ב-13 ביולי 2011.
לקריאה נוספת

הלל קוק, שמואל מרלין, רבקה קוק (ע), התכתבות 1986-1965, חיפה: אוניברסיטת חיפה, מוסד הרצל לחקר הציונות, תשפ"ב/ 2022
רפאל מדוף, ה"נעלם" של שמואל מרלין: מבכירי קבוצת ברגסון, האומה 184, תשע"ב, עמ' 89-93 (מידע בקטלוג רמב"י)
רנדי הריסון

| --- | --- |

רנדי הריסון
 לידה:  2 בנובמבר 1977 (בן 47) נשואה, ניו המפשייר, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1985
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סינסינטי  אוניברסיטת סינסינטי - הקונסרבטוריון למוזיקה  Pace Academy 
 פרופיל ב-IMDb
 
רנדולף קלארק הריסון (באנגלית: Randolph Clarke Harrison; נולד ב-2 בנובמבר 1977) הוא שחקן אמריקאי שנודע בעיקר בשל תפקידו בתור ג'סטין טיילור (אנ') בסדרת הדרמה הפופולרית "הכי גאים שיש" (2000–2005).
ביוגרפיה

רנדי הריסון נולד בנשואה, ניו המפשייר ועבר לאלפרטה (אנ'), ג'ורג'יה עם משפחתו בגיל 11. הוא למד באקדמית המכינה Pace Academy שהיה בית ספר פרטי ושמרני לבני האליטה החברתית שהיה ממוקם באטלנטה, ג'ורג'יה. שם הוא פגש בחברים קרובים ושחקנים לעתיד, ביניהם מרסי אדילמן שהיה שותף בהקמת הארגון "The Art Bureau (tAB) עמו. אביו הוא מנהל חברת עיתונים גדולה, ואימו, אותה הוא תיאר "אמנית מתוסכלת". אחיו הגדול הוא מנהל בנק.
קריירה

הוא החל לשחק בגיל 7. בשנת 2000 סיים תואר ראשון באמנות (הוא התמחה במוזיקה לתיאטרון) באוניברסיטת סינסינטי- קונסרבטוריון למוזיקה, שם הוא כיכב בהפקות שונות כמו "שוב שלום", "קניות וזיונים" ו"הילדים של עדן". הוא החל בלימודי המשחק ב-Pace Academy באטלנטה שם הוא ביצע את התפקיד ראשי של פיטר פן בהפקת בית הספר בשנת 1992. באותו הזמן הוא למד משחק אצל ג'ורג' מנגרט ופיתוח קול אצל ולרי קנדי.
הוא פנה להופיע בתיאטראות אחרים ברחבי ארצות הברית. הוא שיחק בהפקות כמו "Violet" באנסמבל התיאטרון של סינסינטי, "1776" בתיאטרון "הקדוש לואיס מנסיפול" וב"סיפור הפרברים" בתיאטרון פורסטבורג. בנוסף, הוא הפיק את "חלום ליל קיץ" של שייקספיר, "ציד המפקח האמיתי" ועוד.
הוא החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו בתור ג'סטין טיילור, בגרסה האמריקאית לסדרה "הכי גאים שיש" ששודרה בשנים 2000–2005, שם הוא גילם נער הומוסקסואל. דמותו בסדרה יוצאת מהארון, מנהלת מערכת יחסים בין-דורית, מתמודדת עם הומופוביה ועם תוצאותיו של פשע שנאה.
בשנת 2002 לוהק כשון לסרט טלוויזיה בשם "בנג, בנג, אתה מת" שמבוסס על פי מחזה הנושא את אותו השם. בקיץ 2004 הוא הופיע בברודוויי כבוק במחזמר "מכושפת". ביולי 2005 הוא חזר להופיע בתיאטרון כאלן סטריינג', הדמות הראשית במחזה "Equus" בפסטיבל ברקשייר. הוא לוהק בפסטיבל אלבמה לתפקיד ב"חלום ליל קיץ" באביב 2006 וחזר להופיע בפסטיבל ברקשייר ביולי 2006 במחזה "Amadeus".
הוא הצטרף לקאסט של "ביבר הזכוכית" בתור "טום הצעיר" בתיאטרון גוטרי המפורסם שבמיניאפוליס. ביולי 2007 חזר לתיאטרון ברקשייר כשהוא לוקח על עצמו את התפקיד של בילי ביביט במחזה "One Flew Over the Cuckoo's Nest", ובאוגוסט הוא החל לשחק במחזה "המקצוע של גברת וורן" בתור פרנק גרדנר.
בשנת 2014 שיחק בקומדיה "Such Good People" בתפקיד ראשי של אלכס לצד מייקל לורנזו אוריה.
חיים אישיים

הריסון יצא עם העיתונאי של מגזין "Advertising Age", סיימון דומנקו בין השנים 2002 ל-2008; השניים הכירו כאשר דומנקו ראיין את הריסון לכתבת שער של מגזין ניו יורק. נכון לדצמבר 2009, הריסון התגורר בוויליאמסבורג, ברוקלין, עם החתולים שלו אלה ואגי.
הריסון ידוע כפעיל למען זכויות להט"ב, ובמאי 2011 הוא הגיע לשבוע בישראל לרגל היום הבינלאומי נגד הומופוביה על מנת לקדם את הנושא. במסגרת הגעתו ביקר במקומות שונים בישראל ונפגש בין היתר עם חברי הכנסת נינו אבסדזה וניצן הורוביץ, עם מנכ"ל הבית הפתוח ועם קבוצת נוער גאה. הריסון הגיע על מנת לקדם את נושא הנישואים החד-מיניים ותיירות גאה לישראל. ב-17 במאי הוא השתתף באירועי היום הבינלאומי נגד הומופוביה (הבנ"ה) שנערכו בתל אביב, ביניהם הקמת השדולה הגאה בכנסת, בראשות אבסדזה והורביץ וכן השתתף בכיתת אומן במרכז הגאה.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Julius Caesar | מרקוס יוניוס ברוטוס |  |
| 2012 | Gayby | ברמן |  |
| 2014 | Such Good People | אלכס רירדון |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000–2005 | הכי גאים שיש | ג'סטין טיילור (אנ') | תפקיד ראשי (5 עונות); 83 פרקים |
| 2002 | בנג בנג אתה מת (אנ') | שון | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2010 | Jack in a Box | טימי | פרק: "The Interview" |
| 2015 | מר רובוט | הארי | 2 פרקים |
| 2017 | New York Is Dead | דמויות שונות | סדרת רשת; 5 פרקים גם במאי ומפיק בפועל |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | מחזה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1985 | Oliver | ילד מקהלה | Actorsingers, Nashua, NH |
| 1987 | Music Man | ווינת'רופ | Actorsingers, Nashua, NH |
| 1999 | Violet | בילי דין | תיאטרון אנסמבל סינסינטי (אנ') |
| 1999 | 1776 (אנ') | השליח | Municipal Theatre Association (סנט לואיס, מיזורי) |
| 2003 | מרשעת | בוק | תיאטרון גרשווין (אנ'), ברודוויי |
| 2005 | אקווס | אלן סטראנג | פסטיבל תיאטרון ברקשייר (אנ') |
| 2006 | חלום ליל קיץ | ליסנדרוס / תיסבי |  |
| 2006 | אמדאוס | וולפגנג אמדאוס מוצרט | פסטיבל תיאטרון ברקשייר (אנ') |
| 2006 | An Oak Tree | האב |  |
| 2007 | ביבר הזכוכית | טום הצעיר | תיאטרון ג'אתרי (אנ') (מיניאפוליס, מינסוטה) |
| 2007 | קן הקוקיה (אנ') | בילי ביביט | פסטיבל תיאטרון ברקשייר (אנ') |
| 2007 | מקצועה של גברת ווארן (אנ') | פרנק גרדנר | פסטיבל תיאטרון ברקשייר (אנ') |
| 2007–2008 | אדוארד השני (אנ') | ספנסר הצעיר |  |
| 2008 | אנטוניוס וקלאופטרה | ארוס |  |
| 2008 | מחכים לגודו | לאקי | פסטיבל תיאטרון ברקשייר (אנ') |
| 2009 | The Singing Forest | לאסלו פיקס / גרהרד זייטלר | התיאטרון הציבורי (אנ') (ניו יורק) |
| 2009 | רוחות | אוסוולד | פסטיבל תיאטרון ברקשייר (אנ') |
| 2009 | POP! | אנדי וורהול | התיאטרון הרפרטוארי (אנ') של אוניברסיטת ייל |
| 2010 | קליגולה | סקיפיו | Red Bull Theatre בלונדון |
| 2010 | סוף משחק | נאג | פסטיבל תיאטרון ברקשייר (אנ') |
| 2011 | The Who's Tommy | טומי | פסטיבל תיאטרון ברקשייר (אנ') |
| 2011 | הרגל האמנות (אנ') | טים | תיאטרון הסטודיו (אנ') (וושינגטון די. סי.) |
| 2012 | רד (אנ') | קן | 31 בינואר - 26 בפברואר George Street Playhouse (ניו ברונסוויק, ניו ג'רזי) 23 במרץ - 4 באפריל תיאטרון אלן (אנ') (קליבלנד, אוהיו) |
| 2012 | Silence! The Musical | ד"ר פרדריק צ'ילטון (אנ') | 18 ביולי - 9 בספטמבר אוף ברודוויי |
| 2013 | Harbor | קווין | 23 ביולי - 8 בספטמבר אוף ברודוויי |
| 2014 | Atomic Musical | פול טיבטס / אדוארד טלר | 26 ביוני - 16 באוגוסט אוף ברודוויי |
| 2014 | אמדאוס | וולפגנג אמדאוס מוצרט | 9 - 26 באוקטובר תיאטרון ניו ויק (סנטה ברברה, קליפורניה) |
| 2016 | קברט | אמסי | 26 בינואר 2016 - 19 בפברואר 2017 אוף ברודוויי |
| 2017 | יום ראשון בפארק עם ג'ורג' | ג'ורג' | 17 ביוני - 20 באוגוסט תיאטרון ג'אתרי (אנ') (מיניאפוליס, מינסוטה) |
| 2017 | מופע האימים של רוקי | ד"ר פרנק נ' פורטר | 13 - 29 באוקטובר Bucks County Playhouse (פנסילבניה) |
| 2018 | מלאכים באמריקה | פריור וולטר | 17 באפריל - 22 ביולי התיאטרון הרפרטוארי (אנ') (ברקלי, קליפורניה) |
| 2018 | Christmas on the Rocks | טים הקטן / צ'ארלי בראון / ראלפי | 27 בנובמבר - 23 בדצמבר TheaterWorks (הרטפורד, קונטיקט) |
| 2019 | קברט | אמסי | 17 ביולי - 10 באוגוסט Ogunquit Playhouse (מיין) |
| 2021 | Cock | ג'ון | תיאטרון הסטודיו (אנ') (וושינגטון די. סי.) |
| 2022 | ...what the end will be | צ'ארלס | 12 במאי - 10 ביולי אוף ברודוויי |
הערות שוליים

1 2  נמרוד דביר, גאה לבקר: רנדי הריסון ("הכי גאים שיש") מגיע לישראל, nrg, ‏28/4/2011
↑  ערן בר-און, הכי גאה שיש: רנדי הריסון בדרך לישראל, באתר ynet, 28 באפריל 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372035505171  PLWABN: 9810688716805606  BnF: cb17123464s (data)  GND: 139778519  ISNI: 0000 0000 5385 6161  LCCN: no2003038374  SNAC: w6g757nw  VIAF: 48914592   WorldCat (עם VIAF): 48914592
סלים עבוד-אשקר

| --- | --- |

 לידה:  1976 (בן 49 בערך) נצרת, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית למוזיקה 
 שפה מועדפת:  ערבית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 www.saleemashkar.com
 
סלים עבוד-אשקר (בערבית: سليم عبود أشقر; נולד ב-1976) הוא פסנתרן ומנצח ערבי-ישראלי בעל קריירה בינלאומית.
ביוגרפיה

עבוד-אשקר נולד בנצרת בשנת 1976. זכה מגיל 10 במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל. הוא למד בקונסרבטוריון נצרת ולאחר מכן למד במגמת מוזיקה של התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות (ירושלים). בהמשך למד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון אצל מריה קורצ'ו והמשיך את לימודיו בבית הספר הגבוה למוזיקה ולמחול בהנובר אצל אריה ורדי.
סלים עבוד-אשקר הופיע בגיל 22 בהופעת בכורה בקרנגי הול בניו יורק, תחת שרביטו של דניאל בארנבוים. עבוד-אשקר ניגן עם תזמורות ידועות-שם, כגון התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של וינה בפסטיבל זלצבורג, תזמורת הגוונדהאוס מלייפציג, תזמורת דיוואן מזרח-מערב ותזמורות ישראליות. הוא עבד עם מנצחים רבים בהם זובין מהטה, לורנס פוסטר, סבסטיאן ויגל, ולדימיר פדוסייב וריקרדו מוטי. בשנת 2000 זכה עבוד-אשקר בפרס "הכישרון הצעיר של השנה" בפסטיבל הפסנתר הבינלאומי רוהר. כנגן מוזיקה קאמרית, ניגן עבוד-אשקר יחד עם מוזיקאים כגון גיל שוחט, ודים גלוצמן ואנטוניו מנסס.
עבוד-אשקר מעביר באופן קבוע כיתות אמן ברחבי העולם. כמו כן, הוא היה שותף להקמת עמותת "אורפיאוס" לקידום החינוך המוזיקלי בקרב ערבים ויהודים. עבוד-אשקר הוא המנצח של תזמורת הגליל ובמקביל הוא נציגה הבולט של פריחת החינוך המוזיקלי בנצרת ומהווה השראה לצעירים רבים בה דוגמת הפסנתרן בשארה הארוני ואחרים.
סלים עבוד-אשקר משמש גם כמנצחה ומנהלה המוזיקלי של "תזמורת הגליל" - התזמורת הקאמרית הערבית יהודית מנצרת (בשיתוף פעולה עם מכללת לוינסקי).
דיסקוגרפיה

סלים עבוד-אשקר, רסיטל לפסנתר: ברהמס, מוצארט ושוברט, 2005, הוצאת EMI.
הערות שוליים

↑  כיתת אמן באוניברסיטת בראון
↑  על כנף הפסנתר
↑  נעם בן זאב, תיבת תהודה, הגיעו לעמק השווה? מוצרט בביצוע נוער מנצרת, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007336923505171  BnF: cb16936015n (data)  GND: 135278384  ISNI: 0000 0000 7330 6714  LCCN: no2007032288  MusicBrainz: 71e7e71b-6b00-4652-97c0-9dfb84abb794  SUDOC: 182555607  VIAF: 63782726   WorldCat (עם VIAF): 63782726
אלי כהן (פוליטיקאי, 1949)

אלי כהן (נולד ב-29 במאי 1949 בירושלים) הוא אמן קראטה ואיש עסקים, שכיהן כחבר הכנסת החמש עשרה מטעם מפלגת הליכוד, שגריר ישראל ביפן, ויו"ר הוועד הפועל של אוניברסיטת אריאל בשנים 2010–2013.
קורות חיים

כהן נולד בשנת 1949 במושבה הגרמנית בירושלים. גדל בבית דתי. לאחר מלחמת ששת הימים התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בצנחנים. במלחמת יום הכיפורים היה מפקד מחלקה בפלוגת ההנדסה החטיבתית של חטיבת המילואים של הצנחנים 247. הפלוגה הייתה הראשונה לצלוח את תעלת סואץ במסגרת מבצע אבירי לב וכהן היה הראשון לדרוך על אדמת הגדה המערבית של התעלה. בשירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף.
בעל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במנהל עסקים מ-TVU. כהן פנה לתחום העסקים ושימש סוכן ביטוח, סוחר תחמושת ומפיץ מחשבים.
בשנת 1984 שמע מחלון משרדו ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים יריות, וזיהה מחבל עם רימון בידו. המחבל נהרג על ידו לאחר מרדף. התפוצצות הרימון הביאה לפציעתו.
קורות חיים > כאמן קראטה

כהן הוא אמן קראטה, בעל דרגה של דאן 5 (גו-דאן), הדרגה הגבוהה ביותר בשיטת שוטוקאן. הוא הוכשר כמאמן בכיר לאמנות לחימה במכון וינגייט וכיהן כנשיא אגודת שוטוקאן קראטה-דו בישראל. כהן הוא תלמידו המובהק של מאיר יהל, שהביא את השוטוקאן לישראל ובהמשך היה תלמידו של אושימה סנסיי, מייסד השיטה. בין תלמידיו של כהן ישנם אמנים שהגיעו לדרגות גבוהות, כגון חיים מזרחי. בשנת 1981 זכה כהן בתחום השוטוקאן במדליית זהב בתחרויות המכביה ולאחר מכן היה מאמן נבחרת ישראל בקרטה במשחקי המכביה.
כהן התאמן בעבר גם בג'ודו והגיע לדרגות גבוהות גם בקנדו (דאן 1) ואיאדו (דאן 4).
בשנת 2016 יצא לאור הספר "אמנות הלחימה: שיחות עם מאסטר ניר מלחי" (עומר ברקמן, הוצאת אסיה) ובו שיחה של אלי כהן בנושא אמנות לחימה וקורותיו בצבא, בפוליטיקה וביפן (עמ' 275–335).
קורות חיים > עבודתו כאיש ציבור

הצטרף לעמוס טרטמן במערכת הבחירות לראשות עיריית מעלה אדומים, ולאחר הבחירות כיהן כסגן ראש המועצה המקומית. לאחר מכן שהה בקנדה כשליח בית"ר. בשובו ארצה ב-1991 מונה לראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון, על ידי השר משה ארנס.
בשנת 1993 מונה למנכ"ל החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית העולמית. לאחר עליית "הליכוד" לשלטון בבחירות 1996, מונה על ידי שר הביטחון יצחק מרדכי לעוזרו האישי לענייני התיישבות.
במערכת הבחירות לכנסת החמש עשרה (1999) התמודד כהן ברשימת "הליכוד". לאחר שלא נבחר לכנסת פנה לעסקים והיה שותף בחברת ביוטכנולוגיה. בשנת 2002, בעקבות התפטרותו של יהושע מצא מהכנסת, החל לכהן בה. כהונתו נמשכה כשנה. במהלך הכהונה, אמר ראש הממשלה אריאל שרון מהליכוד כי הוא מוכן להקמת מדינה פלסטינית עצמאית. בעקבות כך הוקם גוף שנקרא בשם "שמירת ערכי הליכוד" בראשות חבר הכנסת כהן, שהחליט כי הליכוד מתנגד להודעה זו של שרון. מרכז הליכוד אישר את ההחלטה הזו ברוב מוחץ, לאחר מכן, כהמלצת הגוף כאמור.
לאחר סיום כהונתו מונה כהן לשגריר ישראל ביפן על ידי שר החוץ סילבן שלום.
בראשית 2010 התמנה לתפקיד יו"ר הוועד הפועל של המרכז האוניברסיטאי אריאל. בפברואר 2013 פורסם כי הרצל בודינגר נבחר על ידי הוועד הפועל להחליפו בתפקיד זה.
הערות שוליים

↑  שרה ליבוביץ-דר, יחידת הסירות נאבקת על התהילה במלחמה, nrg, ‏ 07.10.2011.
↑  על אלי כהן יו"ר הוועד הפועל, באתר המרכז האוניברסיטאי אריאל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303711505171  BIBSYS: 99061924  CiNii: DA17830884  GND: 132706849  ISNI: 0000 0001 1462 4218  LCCN: n85360432  LNB: 000034198  NDL: 00734237  SUDOC: 076526321  VIAF: 90783792   WorldCat (עם VIAF): 90783792
שביתת איגוד התסריטאים האמריקאי (2007–2008)

שביתת איגוד התסריטאים האמריקאי בשנים 2007 - 2008 הייתה שביתה של איגוד התסריטאים האמריקאי המזרחי (WGAE) והמערבי (WGAW). איגוד זה הוא איגוד מקצועי אשר כולל בתוכו תסריטאי סרטים, טלוויזיה ורדיו בארצות הברית. יותר מ-12,000 תסריטאים השתתפו בשביתה, אשר התחילה ב-5 בנובמבר 2007, והסתיימה ב-2 בפברואר 2008. השביתה השפיעה על סדרות טלוויזיה רבות שפעלו באותה התקופה וגרמה להפסקת שידור פרקים חדשים.
תסריטאים שובתים ותומכים מניפים שלטי מחאה בהפגנה בלוס אנג'לס
מטרת השביתה הייתה לתקן את מה שנתפס בעיני התסריטאים כעוול היסטורי: השכר הנמוך של התסריטאים ביחס לרווחים של האולפנים הגדולים. השביתה הייתה כנגד התאחדות מפיקי הקולנוע והטלוויזיה (AMPTP), אשר בין החברים בה ניתן למנות את רשת CBS, רשת NBC, חברת MGM, Lionsgate, FOX, חברת וולט דיסני, האחים וורנר, ועוד.
השביתה נמשכה כ-14 שבועות ו-יומיים (בסך הכל 100 ימים). קיימות הערכות שונות לגבי הנזק הכלכלי שנגרם בעקבותיה, הנעות בין 380 מיליון דולר, ל-2.1 מיליארד דולר. שביתת התסריטאים הקודמת התרחשה בשנת 1988, ונמשכה 153 ימים (כ-22 שבועות) והייתה הארוכה בתולדות האיגוד. ההערכות הן כי השביתה עלתה לתעשייה כ-500 מיליון דולר.
הסיבות לשביתה

בכל שלוש שנים איגוד התסריטאים עורך משא ומתן עם ה-AMPTP בנוגע לחוזה העסקה של התסריטאים. ב-2007 הגיע האיגוד למבוי סתום ונערכה הצבעה לפתיחה בשביתה, אשר התחילה למחרת, ביום שני, 5 בנובמבר 2007. בין נושאי המחלוקת העיקריים היו רווחים ממכירת DVD, המעמד המשפטי של תסריטאי אנימציה וריאליטי, ו"המדיה החדשה" (תוכן שמופץ באינטרנט או באמצעים דיגיטליים).
הסיבות לשביתה > סוגיית ה-DVD

בשנת 1985 איגוד התסריטאים פתח בשביתה כנגד שוק הוידאו הביתי, אשר היה קטן והופץ באמצעות קלטות וידאו, ובהיקף קטן הרבה יותר, בלייזרדיסק. חברות הבידור טענו כי ההעברה באמצעותה קלטות יקרה, וסרטים נמכרו בטווח שבין 40$ - 100$. לכן, האיגוד הסכים לפשרה בה יקבל תסריטאי 0.3% לכל קלטת. כאשר עלות יצור הקלטות ירדה באופן משמעותי ושוק הווידאו הביתי התרחב, התסריטאים הרגישו שעסקה זו לא הטיבה עמם. תקליטורי DVD החלו להיכנס לשוק ובמהירות החליפו את הקלטות היקרות, כך שב-2001 כבר הפך ה-DVD לפורמט הנפוץ בשוק, בעוד הנוסחה הישנה נותרה. האיגוד ביקש להכפיל את ההסכם ל-0.6%.
הסיבות לשביתה > המדיה החדשה

אחד מנושאי הליבה שהועלו במשא ומתן ונחשב לחשוב מביניהם בעיני רבים מהתסריטאים השובתים היה הסדר נושא "המדיה החדשה", שכללה ערוצי הפצה חדשים לתוכן: הורדת אינטרנט, IPTV, סטרימינג ("הזרמת מדיה"), ו-VOD בכבלים ובלוויין. ניתן לחלק את השירותים המוצעים לשתיים - תוכן שנקנה באמצעים אלקטרונים, לדוגמה iTunes Store ו-Amazon VOD, ותוכן שמוזרם למחשב בזמן אמת (סטרימינג) בחינם, והמודל העסקי המנחה אותו הוא בדרך כלל נתמך על ידי פרסומות. דוגמאות לכך ניתן למצוא באתרים של הרשתות השונות כמו CBS, FOX, NBC, ABC והולו.
הסיבות לשביתה > מעמדם של הריאליטי והאנימציה

במשך השנים הייתה אי-עקביות בתשובה לשאלה האם וכיצד צריך לחול הסכם האיגוד על קטגוריות שונות של סרטים וטלוויזיה כגון תוכניות ריאליטי ואנימציה והייתה מחלוקת רבה. מפיקים רבים של תוכניות ריאליטי טענו שמאחר ולרוב, אם לא לחלוטין, לתוכניות אלו לא כותבים תסריט, אין תסריטאי. מנגד טען הארגון כי התהליך של יצירת תרחישים מעניינים, לקט ועיבוד חומר הגלם לנרטיב עם אופי ועלילה מהווה תסריט והוא צריך להיות תחת החוזה. בקיץ 2006 עובדים של "הטופ מודל הבאה" ערכו הצבעה על מנת להצטרף לארגון התסריטאים, אך הם פוטרו וההפקה המשיכה בלעדיהם.
רוב תסריטאי האנימציה היו תחת ארגון אחר, ועדיין קיימת מחלוקת באשר לאיזה איגוד צריך לייצגם. האיגוד הציע לכסות את כל תסריטאי האנימציה שלא חברים באיגוד אחר, אך ה-AMPTP לא הסכים להצעות אלו.
השפעות השביתה על הטלוויזיה > צוותי הפקה

בגלל הפסקת ההפקות של כל תוכניות הטלוויזיה המתוסרטות, מאות או אלפי אנשים נותרו מחוסרי עבודה. ה-AMPTP העריך כי סך הפסדי השכר בשביתה של חברי ארגון התסריטאים וצוותי ההפקה עומד על כ-342.8 מיליון דולר.
השפעות השביתה על הטלוויזיה > השפעה על סדרות ואחוזי צפייה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הערות שוליים

↑  מסירים את המחסום, באתר נענע תרבות ובידור, 5 בפברואר 2008
↑  ומירב קריסטל, מסתמן: שביתת התסריטאים מגיעה לסופה, באתר ynet, 9 בפברואר 2008
↑  שביתת התסריטאים בהוליווד בפתח, באתר nrg מעריב, 1 בנובמבר 2007
↑  מירב קריסטל, הוליווד בהלם, באתר ynet, 5 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007600074405171  LCCN: sh2013000147 
יושב ראש איגוד התסריטאים המערבי ותסריטאי פיוצ'רמה פטריק ורון נואם בהפגנה בלוס אנג'לס