stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עשרים ואחת התביעות
השלכות

ישנה הסכמה בקרב ההיסטוריונים כי התביעות הובילו לתוצאה שליליות בעיקרן. ללא הקבוצה החמישית, האמנה החדשה העניקה ליפן זכויות מעטות בלבד שלא היו לה כבר בסין.
ארצות הברית הביעה חוסר-נוחות מופגן מדחייתה של יפן את מדיניות הדלת הפתוחה. בהודעה שהוציא מזכיר המדינה ויליאם ג'נינגס ברייאן ב-13 במרץ 1915 הביעה ארצות הברית את דאגתה מהפרעות נוספות לריבונות הסינית, אף שהיא הכירה ב"אינטרסים המיוחדים" של יפן במנצ'וריה, במונגוליה ובשאנדונג. לאחר מכן, יפן וארצות הברית ניסו להגיע לפשרה. כתוצאה מכך, נחתם בשנת 1917 הסכם לנסינג-אישי (אנ') בין המדינות, שאושר על ידי ועידת השלום בפריז בשנת 1919. במסגרת ההסכם התחייבו שתי המדינות לקיים את מדיניות הדלת הפתוחה, ובה בעת הכירה ארצות הברית ב"אינטרסים המיוחדים" של יפן בחלקים מסין.
בריטניה הגדולה, בעלת בריתה הקרובה ביותר של יפן, הביעה דאגה לגבי מה שנתפס כגישה דיפלומטית שתלטנית ובריונית של יפן, ומשרד החוץ הבריטי בפרט לא היה מרוצה מהניסיונות היפניים לייסד, למעשה, פרוטקטורט יפני על כל סין.
בסין, פעולותיה של יפן הובילו להשפעות פוליטיות שליליות ביותר. הצגת התביעות הובילה, לצד אירועים אחרים, לחשדנות כללית כלפי יפן, תרמה להתפתחות תנועת הארבעה במאי, ולהתפשטות הלאומנות בסין.
יפן זכתה להכרה דיפלומטית אירופאית בטענתה לשליטה על מחוז שאנדונג בהסכם ורסאי (למרות התנגדותה של המשלחת הסינית, שבשלה סירבה לחתום על ההסכם). ההתעקשות תרמה לחשדנות של ממשלת ארצות הברית ולעוינות סינית רחבת-היקף, שהובילה בין יתר לחרם נגד סחורות יפניות. בשנת 1922, במסגרת הוועידה הימית בוושינגטון, ויתרה יפן על השליטה בשאנדונג בלחץ המעצמות.
ראו גם

תקופת המצביאים
לקריאה נוספת

Dickinson, Frederick R. War and national reinvention: Japan in the Great War, 1914-1919 (Harvard Univ Asia Center, Vol. 177. 1999)
Gowen, Robert Joseph. "Great Britain and the Twenty-One Demands of 1915: Cooperation versus Effacement," Journal of Modern History (1971) 43#1 pp. 76–106 in JSTOR
Jansen, Marius B. "Yawata, Hanyehping, and the twenty-one demands," Pacific Historical Review(1954) 23#1 pp 31–48.
LaFeber, Walter. The Clash: US-Japanese Relations Throughout History (1998) pp 106–16
Zhitian Luo, "National humiliation and national assertion-The Chinese response to the twenty-one demands", Modern Asian Studies (1993) 27#2 pp 297-319.
הערות שוליים

↑  Li Narangoa, "Japanese Geopolitics and the Mongol Lands, 1915-1945," European Journal of East Asian Studies (2004) 3#1 pp 45-67
↑  Noriko Kawamura (2000). Turbulence in the Pacific: Japanese-U.S. Relations During World War I. Greenwood. p. 30.
↑  בן-עמי שילוני, יפן המודרנית: תרבות והיסטוריה, ירושלים ותל-אביב: הוצאת שוקן, מהדורה מתוכנת ומורחבת, 2002, עמ' 160
↑  Walter LaFeber, The Clash: US-Japanese Relations Throughout History (1998) pp 106-16
↑  Robert Joseph Gowen, "Great Britain and the Twenty-One Demands of 1915: Cooperation versus Effacement", Journal of Modern History (1971) 43#1 pp 76-106 (באתר JSTOR).
↑  Zhitian Luo, "National humiliation and national assertion-The Chinese response to the twenty-one demands", Modern Asian Studies (1993) 27#2 pp 297-319.
↑  בן-עמי שילוני, יפן המודרנית: תרבות והיסטוריה, ירושלים ותל-אביב: הוצאת שוקן, מהדורה מתוכנת ומורחבת, 2002, עמ' 179–180
ראש זוהר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  מחוז הדרום 
 קואורדינטות:  31°13′00″N 35°14′00″E﻿ / ﻿31.21667°N 35.23333°E﻿ / 31.21667; 35.23333
 תחילת הפיתוח:  1958
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) ראש זוהר  (למפת צפון הנגב רגילה) ראש זוהר  (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ראש זוהר  (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ראש זוהר  
 
ראש זוהר (מכונה לעיתים גם מאגר זוהר) הוא שדה גז טבעי המצוי מדרום לעיר ערד.
היסטוריה

מאגר "ראש זוהר" התגלה בשנת 1958, על ידי חברת הנפט לישראל (חנ"ל), חברה בת של חברת נפטא, שהייתה אז חברה ממשלתית גילוי הגז בשדה זוהר היה הראשון מסוגו באזור מזרח הים התיכון ובנוסף היה שדה הגז הגדול ביותר בישראל עד לגילוי שדות הגז הטבעי באגן הים התיכון בשנות האלפיים. הערכת נפח הגז בשדה הייתה במקור כ-59 מיליארד רגל קוב (1.67 BCM). בהמשך התגלו בסמוך שני שדות קטנים נוספים, שדה כידוד ושדה קנאים, שמהם גם הופק גז.
בשנת 1961, נוסדה חברת "מגל" – מפעלי גז לישראל בע"מ, על ידי מדינת ישראל, חברות לחיפוש נפט, משווקי מוצרי נפט ומשקיעים פרטיים.
החברה הוקמה במטרה לעסוק בשיווק והולכה של הגז טבעי. החברה הניחה תשתית צינורות הולכת גז טבעי באורך של כ-300 ק"מ, ממאגר ראש זוהר אל לקוחות החברה. הגז, שהופק בידי חנ"ל, נמכר באמצעות חברת מגל למפעלי ים המלח, למפעלי הפוספטים באורון, ולמפעלי תעשייה במישור רותם, בדימונה ובירוחם.
בשנת 1969, נוסדה חברת הבת של חברת "מגל" - "גזטיב" – החברה להפצת גז טבעי בע"מ, במטרה לעסוק בשיווק והולכה של גז טבעי לצריכה ביתית ליישובים ערד, ירוחם ודימונה בשיטת "מהבאר למבער". אך למעשה חוברה לרשת רק העיר ערד ומספר שכונות בדימונה. הגז שימש לבישול ולחימום בתיהם של 7,500 מתושבי ערד.
בשנת 1979, הופסקה פעילות השדה, מאחר שגז בו עומד להיגמר. עד להפסקת פעילותו בשנת 1979, הופקו בשדה זוהר כ-53 מיליארד רגל קוב גז טבעי. בין השנים 1980 ו-1982 שימש להטמנה של גז טבעי שהופק בשדה הגז "שדות" בסיני עד החזרת שדות הנפט והגז שבסיני לידי מצרים בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים, הגז משדות הובל למאגר זוהר באמצעות צנרת. עד לשנת 1984 הופק מחדש הגז שהוחדר לשדה ונמכר לצרכנים, לאחר מכן חודשה ההפקה משכבות ההפקה המקוריות שבשדה הזיכיון.
ב-16 באוקטובר 2011 פקע תוקף חזקת ערד (בו מצוי השדה) של חברת חנ"ל (50 שנים לאחר שנכנס לתוקף בשנת 1961), אך מאחר שמאגר ראש זוהר מספק כמויות מזעריות אך הכרחיות של גז לתושבי ערד ולמספר מפעלים בסביבה, ועד לחיבור אזור ערד לתשתית הארצית של הגז הטבעי, מינהל אוצרות טבע במשרד התשתיות הלאומיות חתם הסכם עם חברת חנ"ל להמשיך ולהפעיל את המאגר תמורות 30% מההכנסות, 70% מההכנסות לאחר ניכוי הוצאות עוברות למדינה. הכנסות המדינה משדה ראש זוהר היו: 2.6 מיליון ₪ בשנת 2013, 2.1 מיליון ₪ בשנת 2014 ורק ₪443,00 בשנת 2015. הירידה בהכנסות נבעה מירידה בהיקף ההפקה ובמחיר המכירה, עד לכדי כך שבמחצית השנייה של 2015 סך ההוצאות לתפעול המאגר עלו על ההכנסות ממנו.
סוף ההפקה מהמאגר

בשל הדלדלות המאגר, גז טבעי ממערכת חלוקת הגז הארצית יתחיל להחליף את הגז המסופק לדימונה ממאגר ראש זוהר החל משנת 2017. בנוסף, בשנה זו אמור להבנות צינור גז בעלות של 12 מיליון ₪ שיחבר גם את ערד למערכת חלוקת הגז הטבעי הארצית.
שימוש כמאגר להטמנת גז

בשנת 2011, נמצא שדה ראש זוהר מתאים לתוכנית לאחסון גז טבעי לשעת חירום על פי הדו"ח למיפוי כיסים גאולוגים, שנערך על ידי חברת נתיבי הגז הטבעי לישראל. מדובר על כיסים תת־קרקעיים בהם ניתן לאחסן גז בכמות קטנה (0.5 עד 2 מיליארד מטרים מעוקבים). שימוש נוסף שנבחן לשדה היה בתור כיס להטמנת גז פחמן דו-חמצני בכפוף לדרישות פרוטוקול קיוטו, המחייב מדינות לצמצם את פליטת הפחמן דו-חמצני שלהן לערכי הפליטה שהיו ב-1990. על פי הערכות המכון הגיאולוגי לישראל, בשדה הגז ראש זוהר ניתן יהיה להטמין בין 91 ל-548 מגה-טון פחמן דו-חמצני.
הערות שוליים

↑  הדי כהן, ‏מאגר הגז של המדינה שלא מדברים עליו - ותיכף ייגמר, באתר גלובס, 8 בפברואר 2015
↑  נאום התקציב של שר האוצר - יוזלו ההוצאות לדלק, דבר, 6 בינואר 1959.
↑  נפטא תמשיך במאמציה לאתר עורק גז ב"ראש זוהר", דבר, 13 במאי 1959.
↑  מאגר הגז זוהר - על סף התייבשות, באתר גלובס, 20 בדצמבר 1998
↑  דוח הכנסות מינהל אוצרות טבע - שנת 2015
↑  נתי יפת, ‏החל מהחודש הבא: חיבור ראשון של שכונת מגורים לגז הטבעי, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2016
↑  ליאור גוטמן, בלעדי ל"כלכליסט": משרד התשתיות מכין תוכנית חירום להקמת מאגרי גז קטנים, באתר כלכליסט, 3 במאי 2011
↑  המכון הגאולוגי: אומדן ראשוני לנפחי הטמנה גאולוגית של פחמן דו - חמצני בישראל, רן קלבו וזהר גבירצמן
הר קנאים

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  קנאים 
 גובה:  442 מ' 
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  מדבר יהודה, ישראלישראל
 קואורדינטות:  31°18′06″N 35°17′48″E﻿ / ﻿31.3016092°N 35.2965389°E﻿ / 31.3016092; 35.2965389
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) הר קנאים(למפת צפון הנגב רגילה) הר קנאים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר קנאים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הר קנאים
 
הר קנאים הוא הר במדבר יהודה ששמו מנציח את הקנאים, שנלחמו ברומאים במצדה הסמוכה (70-74 לספירה). זהו רכס צר וארוך (אורכו 350 מ') דמוי "סכין" רחבה בת שתי פסגות, פסגה 442 הצפונית ופסגה ללא ציון גובה במפה בצד דרום.
ההר מתרומם בצד הכביש מצדה-ערד.
חיילי סיירת נח"ל מקבלים בסיום מסע עלייה להר את סיכת לוחם הסיירת ושנים ארוכות חיילי סיירת צנחנים סיימו את מסכם המסלול בראש ההר.
דרך הגעה

מערד מרחוב מואב אל כביש 3199. הכביש תחילה עולה ובהמשך יורד אל בקעת קנאים, עובר ליד כפר הנוקדים, חוצה ועולה שוב מזרחה ואחרי 11.3 ק"מ עולה אל הקצה הצפוני של הר קנאים.
תיאור המקום

הר קנאים הוא "הר מישאר" טיפוסי. גוש קירטון שנשאר על עומדו, אחרי שכל סביבתו נסחפה. ההר- שלוחה טרפזית של חצי ק"מ – נשאר עומד זקוף ובולט 70 מטר מעל סביבתו. על קדקודו שארית שכבות אבן צור.
על גבי ההר מתמשך שביל צר מצפון לדרום ואליו עולה שביל מסומן כחול. השביל עולה בקרבת חניון הלילה. הוא תלול למדי והעלייה דורשת מאמץ וזהירות (במיוחד הירידה). מפסגתו נשקף נוף: הרי מואב, מפעלי האשלג ובריכות האידוי, מצדה, הר נמר, הרודיון, יישובי הר חברון, הר עמשא, ערד, מצפה זוהר. חוויה מיוחדת היא עלייה להר עם שחר וצפייה בזריחת השמש מעל הרי מואב. קיים גם שביל עלייה ברור לא מסומן שבהתקרבו אל הקצה העליון הופך להיות מסוכן למעבר. מוטב להימנע מעלייה בשביל זה.
שביל גמלים ברור יורד מהאזור מתחת לקצה הצפוני של הר קנאים על גבי שלוחה מתונה מזרחה אל עבר קמר קנאים. השביל אינו מסומן ועל פי חוק רשות הטבע אינו מותר לתנועה. השביל יורד בפיתולים בנויים בערוצון במדרון התלול של הקמר ואינו נצפה ממצדה בגלל גבעה חוסמת שפסגתה 76 מטר מעל פני הים. אפשר שבזמנים קדומים הייתה זו דרך עורפית סמויה מהעין שאפשרה להגיע בהסתר אל מצדה.
חיפושי גז טבעי

בנובמבר 1961 פרץ סילון גז טבעי בקידוח "הר קנאים 1" שביצעה חברת נפטא. באפריל 1962 התגלה גז בקידוח "הר קנאים 2", כקילומטר מצפון לקידוח הראשון. ב-1968 עסקה נפטא בקידוח "הר קנאים 3". ב-1970 הקימה נפטא מתקן להפרדת הגפרית מהגז המופק, ואשר הכיל מימן גופרתי בשיעור גבוה מדי.
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, תל אביב: עם עובד, 1970
11 בנובמבר

11 בנובמבר הוא היום ה־315 בשנה (316 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 50 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1417 – מרטינוס החמישי מונה לאפיפיור ה-206, לאחר מות גרגוריוס השנים עשר
1572 – האסטרונום טיכו בראהה מגלה הופעת סופרנובה בקבוצת הכוכבים קסיופאה
1620 – המייפלאואר עוגנת בקייפ קוד, מסצ'וסטס
1843 – יוצא לאור הספר הברווזון המכוער מאת הנס כריסטיאן אנדרסן
1864 – במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית גנרל ויליאם שרמן מצבא הצפון מתחיל לשרוף את העיר אטלנטה במדינת ג'ורג'יה כחלק מ"הצעדה אל הים"
1865 – הסכם סינצ'ולה נחתם בין ממלכת בהוטן לבריטניה ומביא לסיומה של מלחמת דואר באופן רשמי
1889 – וושינגטון הופכת למדינה ה-42 בארצות הברית
1918 – מסתיימת מלחמת העולם הראשונה; פולין ואלזס-לורן מכריזות עצמאות
1920 – גופת החייל האלמוני נטמנת מתחת לשער הניצחון בפריז
1942 – גרמניה הנאצית משלימה את כיבוש צרפת
1950 – אגודת מאטאשין, הנחשבת לארגון ההומוסקסואלים הראשון בארצות הברית, מתכנסת לראשונה
1951 – חברת האוטובוסים אגד מוקמת ממספר חברות תחבורה
1965 – רודזיה מכריזה על עצמאות מבריטניה באופן חד צדדי
1966 – ג'מיני 12, האחרונה במשימות תוכנית ג'מיני, משוגרת לחלל
1975 – אנגולה מכריזה עצמאות מפורטוגל
1975 – נפתחת תערוכת "סדנה פתוחה" במוזיאון ישראל
1978 – שלט הוליווד המחודש נחשף לראשונה ומחליף את השלט הקודם שנבנה ב-1923
1982 – אסון צור הראשון מתרחש ומביא למותם של שבעים וחמישה חיילי צה"ל ואנשי כוחות הביטחון
1992 – הכנסייה האנגליקנית מצביעה על זכותן של נשים להצטרף לכמורה
2000 – התרחשותו של אסון קפרון שבו נהרגו 155 אנשים בעקבות שרפה ברכבת
2003 – בג"ץ מתיר את הקרנת הסרט "ג'נין ג'נין" בבתי הקולנוע
2004 – יאסר ערפאת, ראש אש"ף והרשות הפלסטינית מת בפריז, רוחי פתוח מתמנה במקומו לתפקיד באופן זמני, עד למינויו של מחמוד עבאס
2005 – ההיסטוריון הבריטי דייוויד אירווינג נעצר באוסטריה באשמת הכחשת השואה
2008 – ניר ברקת נבחר לראשות העיר ירושלים
2011 – להקת ההבי מטאל בלאק סבאת' מתאחדת
2021 – חברת SpaceX משגרת את משימת Crew-3, אשר נושאת ארבעה אנשי צוות ממשלחת 66 לתחנת החלל הבינלאומית
2022 – חרסון משוחררת לאחר 255 ימי כיבוש רוסי במסגרת הפלישה הרוסית לאוקראינה
נולדו

1050 – היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (נפטר ב-1106)
1154 – סנשו הראשון, מלך פורטוגל (נפטר ב-1211)
1155 – אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה (נפטר ב-1214)
1441 – קרלוטה מסבויה, מלכת צרפת (נפטר ב-1483)
1491 – מרטין בוצר, תאולוג פרוטסטנטי גרמני, מחשובי המנהיגים של הרפורמציה המוקדמת. (נפטר ב-1551)
1493 – פרצלסוס, רופא שווייצרי (נפטר ב-1541)
1579 – פרנס סניידרס, צייר פלמי (נפטר ב-1657)
1821 – פיודור דוסטויבסקי, סופר רוסי (נפטר ב-1881)
1836 – תומאס ביילי אולדריץ', סופר אמריקני (נפטר ב-1907)
1863 – פול סיניאק, צייר צרפתי (נפטר ב-1935)
1872 – פרדריק סטוק, מנצח ומלחין אמריקאי (נפטר ב-1942)
1885 – ג'ורג' פטון, גנרל אמריקני (נפטר ב-1945)
1901 – סם שפיגל, מפיק סרטים אוסטרי יהודי (נפטר ב-1985)
1902 – ישראל עמיר, מפקד חיל האוויר הישראלי הראשון (נפטר ב-2002)
1910 – ישראל אלדד, מורה, פובליציסט וממנהיגי הלח"י (נפטר ב-1996)
1911 – ישראל אבן נור, סופר ועורך ישראלי (נפטר ב-1990)
1920 – פול איגנשיוס, פקיד ממשל אמריקאי, כיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית וכסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית
1922 – ג'ורג' בלייק, מרגל הולנדי (נפטר ב-2020)
1922 – קורט וונגוט הבן, סופר וסאטיריקן אמריקאי (נפטר ב-2007)
1922 – יהודה לוי טוקטלי, מטאורולוג, חזאי ומרצה ישראלי (נפטר ב-2023)
1923 – אליהו זהבי, כתב קול ישראל ומעריב בסקנדינביה (נפטר ב-2006)
1925 – ג'ון ויטפילד, שחקנית אנגלייה (נפטרה ב-2018)
1926 – יצחק ארד, לוחם במחתרת כנגד הנאצים, איש הפלמ"ח, קצין בדרגת תת-אלוף בצה"ל, היסטוריון ויושב ראש הנהלת יד ושם (נפטר ב-2021)
1927 – אלעד פלד, אלוף בצה"ל, איש חינוך ישראלי ומנכ"ל משרד החינוך והתרבות (נפטר ב-2021)
1927 – ינון עזרוני, קצין חימוש ראשי, מנכ"ל תעשיות רכב נצרת עילית (נפטר ב-2009)
1929 – הנס מגנוס אנצנסברגר, סופר ומשורר גרמני (נפטר ב-2022)
1930 – אלי לוי, קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף
1931 – אורי סבג, הנדסאי ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך
1935 – מיכאל בלומנטל, מחלוצי רפואת העיניים בישראל ומומחה למחלת הקטרקט (נפטר ב-2007)
1935 – ביבי אנדרסון, שחקנית שוודית (נפטרה ב-2019)
1935 – רמי דותן, קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, קצין תחזוקה ראשי ויו"ר האגודה למען החייל (נפטר ב-2024)
1935 – חיים ארז, אלוף פיקוד הדרום בצבא ההגנה לישראל
1937 – יצחק זיו, חבר הכנסת מטעם גיל, בכנסת ה-17
1939 – שלום כהן, שחיין ישראלי (נפטר ב-2023)
1940 – עוזי מאירי, זמר ישראלי
1940 – ברברה בוקסר, פוליטיקאית יהודיה אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית, כיהנה כסנאטורית מטעם מדינת קליפורניה
1942 – שלמה איליה, יו"ר קבוצת נץ, תת-אלוף בצה"ל מפקד המנהל האזרחי ויחידת הקישור ללבנון
1945 – דניאל אורטגה, נשיא ניקרגואה
1948 – ויקטור לוי, כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי
1951 – פיני גרשון, מאמן כדורסל ישראלי
1962 – דמי מור, שחקנית קולנוע אמריקאית
1964 – קליסטה פלוקהארט, שחקנית קולנוע אמריקאית
1973 – אורלי לוי-אבקסיס, השרה לקידום קהילתי מטעם מפלגת גשר
1974 – אולי שטרנברג, שחקן ישראלי
1974 – לאונרדו דיקפריו, שחקן קולנוע אמריקאי
1978 – עמרי רונן, שדרן רדיו ישראלי
1982 – אסאפה פאוול, אצן ג'מייקני, החזיק בשיא העולם לריצת מאה מטר
1983 – נדב בורנשטיין, עיתונאי, עורך, כתב ומנחה טלוויזיה ישראלי
1985 – איתי צ'מה, שחקן ושחיין ישראלי
1986 – בן יוסף מייטה, אצן מחוף השנהב
1992 – שרית אביטן, זמרת ישראלית
1991 – שי וואייז, מוזיקאי וזמר ישראלי
נפטרו

397 – מרטין מטור, קדוש נוצרי, הבישוף של טור (נולד ב-316 או 317)
405 – ארסקיוס מטרסוס, ארכיבישוף קונסטנטינופול
683 – יזיד הראשון, ח'ליף מבית אומיה (נולד ב-646)
1028 – קונסטנטינוס השמיני, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-960)
1189 – גוליילמו השני, מלך סיציליה (נולד ב-1155)
1803 – רפאל הכהן, רבה של המבורג (נולד ב-1722)
1855 – סרן קירקגור, פילוסוף דני (נולד ב-1813)
1880 – לוקרישה מוט, פעילת זכויות נשים ומתנגדת עבדות אמריקאית (נולדה ב-1793)
1884 – אלפרד ברם, זואולוג גרמני, סופר, מנהל הגן הזואולוגי בהמבורג (נולד ב-1829)
1917 – ליליואוקלאני, מלכת ממלכת הוואי האחרונה (נולדה ב-1838)
1942 – ריכארד שטריגל, כלכלן גרמני (נולד ב-1891)
1945 – יהושע חנקין, מאנשי הציונות המעשית, "גואל אדמות העמק" (נולד ב-1864)
1996 – יוסף רענן, קצין בחיל האוויר הישראלי, בכיר במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, מנכ"ל ונשיא חברת אליאנס (נולד ב-1922)
1999 – מרי קיי ברגמן, מדבבת אמריקאית יהודייה (נולדה ב-1961)
2002 – אסתר רזיאל-נאור, חברת הכנסת ופעילת אצ"ל (נולדה ב-1911)
2004 – יאסר ערפאת, יושב ראש אש"ף והרשות הפלסטינית (נולד ב-1929)
2009 – נפתלי פדר, חבר הכנסת מטעם מפ"ם (נולד ב-1920)
2016 – רוברט ווהן, שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס אמי (נולד ב-1932)
2018 – סא"ל מחמוד ח'יר א-דין, נהרג במהלך פעולת צה"ל בח'אן יונס
2019 – באד אזז, ראפר (נולד ב-1975)
2020 – משה טאובה, חזן, אקדמאי ומוזיקאי (נולד ב-1927)
2020 – ח'ליפה בן סלמאן אאל ח'ליפה, ראש ממשלת בחריין (נולד ב-1935)
2021 – פרדריק וילם דה קלרק, נשיא דרום אפריקה בשנים 1994-1989 (נולד ב-1936)
2022 – ארתור אנגל, מתמטיקאי ומורה גרמני (נולד ב-1928)
2022 – גלאגר, קומיקאי אמריקאי (נולד ב-1946)
2024 – שלי חושן, יועצת חינוכית ישראלית, שהקימה בשנת 1982 את אגודת יד ביד (נולדה ב-1931)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום העצמאות של פולין
יום העצמאות של אנגולה
יום "בוגרי המלחמות" (Veteran) בארצות הברית
חגיגות סיום מלחמת העולם הראשונה בצרפת ובבלגיה
יום הזיכרון לחללים בחבר העמים הבריטי, כולל בריטניה וקנדה (ראו בהרחבה: צפירת זיכרון)
יום הזיכרון לחללי לטביה
יום האנרכיה הבינלאומי
חג הרווקים (סין)
10 בנובמבר – 12 בנובמבר
נובמבר
לוח אירועים שנתי
היינריך הרביעי
ליליואוקלאני, מלכת הוואי האחרונה
יאסר ערפאת
אקלים הממלכה המאוחדת

אקלים הממלכה המאוחדת הוא אקלים ממוזג, יורד בה גשם בכל ימות השנה, והרוחות בה הן לרוב בכיוון דרום-מערב.
האקלים בממלכה המאוחדת מתאפיין בתנאים ייחודיים. שינויים פתאומיים רבים וקיצוניים במזג האוויר ההפכפך מקשים על חיזויו המדויק, ובזכות זרם הגולף, האקלים בחורף הוא די מתון, בניגוד למצופה מאזור זה הממוקם סמוך לחוג הקוטב הצפוני, מיקום שיוצר בדרך כלל חורף עם שלגים רבים ומזג אוויר קפוא.
הממלכה המאוחדת תופסת את קווי הרוחב האמצעיים, והיא מתפרסת בין קו רוחב 49 ל־60. היא ממוקמת ליד החוף המערבי של הרצף היבשתי הגדול בכדור הארץ - אירואסיה. התנאים האלה מאפשרים התנגשות בין אוויר ימי לח לבין אוויר יבשתי יבש. השינויים התכופים בטמפרטורה של האזור יוצרים אי-יציבות אטמוספירית, מה שמהווה גורם רב השפעה על חוסר הסדר השורר לעיתים קרובות במזג האוויר; חוסר סדר שמתבטא לעיתים בסוגי מזג אוויר שונים הרודפים זה אחר זה ביום אחד.
אקלימים אזוריים בממלכה המאוחדת נגזרים ממידת קרבתם לאוקיינוס האטלנטי וממיקומם על קווי הרוחב.
צפון אירלנד, ויילס והחלקים המערביים של אנגליה וסקוטלנד הקרובים ביותר לאוקיינוס האטלנטי - הם בדרך כלל האזורים בעלי מזג האוויר המתון והלח ביותר והם משופעים ברוחות יותר מאזורי הממלכה האחרים. האזורים המזרחיים יבשים וקרירים יותר, משופעים פחות ברוחות, והם בעלי השינויים בטמפרטורה הקיצוניים והתכופים ביותר - שינויים הן על בסיס יומי והן שינויים עונתיים. האזורים בצפון הממלכה הם בדרך כלל קרירים ולחים יותר וכמו כן חווים שינויים קיצוניים ותכופים יותר במזג האוויר לעומת האזורים הדרומיים.
הממלכה המאוחדת מושפעת לרוב ממזג האוויר הימי-טרופי שמגיע מדרום-מערב. עם זאת, אזורים מסוימים יהיו רגישים יותר מאחרים כשמזג אוויר שונה משפיע על המדינה:
צפון אירלנד ומערב סקוטלנד הם האזורים החשופים ביותר לאוויר ימי-קוטבי מה שגורם למזג אוויר קר ולח.
מזרח סקוטלנד וצפון-מזרח אנגליה חשופים ביותר לאוויר יבשתי-קוטבי מה שגורם למזג אוויר קר ויבש.
דרום ודרום-מזרח אנגליה (אזור לונדון הבירה) חשופים ביותר לאוויר יבשתי-טרופי מה שגורם למזג אוויר חם ויבש (וכתוצאה מכך הם האזורים החמים ביותר בקיץ הבריטי).
ויילס ודרום-מערב אנגליה חשופים ביותר לאוויר ימי-טרופי מה שגורם למזג אוויר חם ולח.
אם מסות האוויר חזקות מספיק באזורים הרגישים להן במשך הקיץ, יכול לעיתים להיות פער משמעותי בטמפרטורות בין הקצה הצפוני של סקוטלנד (כולל איים) לבין הקצה הדרומי-מזרחי. בדרך כלל יהיה פער של סביבות C°‏ 10–15 (F°‏ 18–27) אך הוא יכול גם להגיע להפרש של C°‏ 20 (F°‏ 36) ויותר. בשיא הקיץ, לדוגמה, יכולה לשרור באיים הצפוניים טמפרטורה של C°‏ 15 (F°‏ 59) כשבאזור לונדון הטמפרטורות מגיעות ל־C°‏ 30 (F°‏ 86).
היסטוריה

האקלים באיים הבריטיים לא תמיד היה דומה לאקלים הממוזג של ימינו. במשך תקופות מסוימות האיים היו בעלי מזג אוויר חם הרבה יותר, ואילו במשך תקופות אחרות מזג האוויר היה קר בהרבה.
בעידן הקרח האחרון מזג האוויר של האזור היה קר באופן קיצוני במשך עשרות אלפי שנים והסתיים לפני כעשרת אלפים שנה. במשך תקופה זו הטמפרטורות היו נמוכות כל כך עד שחלק גדול מהאוקיינוס שמסביב לאיים קפא ושכבת קרח גדולה כיסתה את מרבית שטח הממלכה המאוחדת (של היום), למעט את דרום אנגליה (שהייתה אז מחוברת ליבשת אירופה דרך דוגרלנד) ואזורי חוף דרומיים של ויילס.
תקופת קור נוספת באזור, הקרובה יותר לזמננו, הייתה תקופת הקרח הקטנה.
האקלים לפי ארצות הממלכה המאוחדת

הממלכה המאוחדת מורכבת מארבע אומות שבעבר התקיימו כארבע מדינות נפרדות - אנגליה, צפון אירלנד, סקוטלנד ו־ויילס.
האקלים לפי ארצות הממלכה המאוחדת > אנגליה

הטמפרטורות המקסימליות והמינימליות במשך השנה באנגליה הן חמות יותר, מהטמפרטורות באזורים האחרים של הממלכה המאוחדת, זאת, אף על פי שספציפית יש לוויילס טמפרטורה חמה יותר בזמני המינימום שבין נובמבר לפברואר, וכמו כן בצפון אירלנד שוררות טמפרטורות חמות יותר בזמני המקסימום שבין דצמבר לפברואר.
אנגליה היא בעלת ימי השמש הרבים ביותר במשך השנה, אך בשונה מוויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד, החודש עם שיא של שעות שמש הוא יולי בעל ה־193.5 שעות שמש בממוצע. בחלוקה לחודשים, יש פחות ימי גשם באנגליה כל חודש, ביחס לאזורי בריטניה האחרים, והסהך הכל החודשי של כמויות הגשם הוא פחות מהסך הכל החודשי בשאר האזורים, כשבחודש היבש ביותר בשנה, מאי, מסתכמת כמות הגשם בממוצע ב־58.4 מילימטרים.
האקלים של דרום-מערב אנגליה הוא בעל טמפרטורה עונתית מגוונת, אף על פי שהשינויים בטמפרטורה הם פחות קיצוניים ביחס לרובה של בריטניה. בשונה מסקוטלנד, סערות באנגליה מתרחשות לעיתים רחוקות בלבד, אם כי במקרים מסוימים ינשבו רוחות עזות, ולעיתים נדירות אף יגיעו לאזור שאריות של הוריקנים אטלנטיים, דוגמת הסופה הגדולה של 1987, שגורמות נזק באנגליה.
החוף הדרומי הוא בעל מספר שיא של מקומות המשופעים ביותר בימי שמש, כשחלקם מתחרים בכך בהצלחה מול חלקים של צפון ספרד הממוקמת הרבה יותר דרומה.
| אקלים באנגליה (1991–2020)> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באנגליה (1991–2020)> ינואר.7.21.1.59.83.05 | אקלים באנגליה (1991–2020)> פברואר.7.78.1.53.66.05 | אקלים באנגליה (1991–2020)> מרץ.10.12.2.70.58.33 | אקלים באנגליה (1991–2020)> אפריל.13.05.4.25.56.10 | אקלים באנגליה (1991–2020)> מאי.16.20.6.95.57.18 | אקלים באנגליה (1991–2020)> יוני.18.99.9.78.64.96 | אקלים באנגליה (1991–2020)> יולי.21.17.11.79.66.48 | אקלים באנגליה (1991–2020)> אוגוסט.20.85.11.77.74.56 | אקלים באנגליה (1991–2020)> ספטמבר.18.14.9.71.68.51 | אקלים באנגליה (1991–2020)> אוקטובר.14.14.7.12.90.23 | אקלים באנגליה (1991–2020)> נובמבר.10.18.4.08.92.11 | אקלים באנגליה (1991–2020)> דצמבר.7.60.1.87.92.04 | אקלים באנגליה (1991–2020)> שנה.13.82.6.12.869.59 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: השירות המטאורולוגי של בריטניה (אנ')
האקלים לפי ארצות הממלכה המאוחדת > צפון אירלנד

צפון אירלנד חמימה יותר מסקוטלנד במשך השנה. הטמפרטורות המקסימליות מתונות יותר מאלו שבוויילס בין דצמבר לאפריל ומאלו שבאנגליה בין דצמבר לפברואר, אם כי בשאר ימות השנה צפון אירלנד קרירה יותר. ממוצע שעות השמש הוא גבוה יותר מאשר בסקוטלנד, אך נמוך יותר משאר חלקי בריטניה הגדולה.
צפון אירלנד יבשה יותר וגשומה פחות מסקוטלנד בכל חודשי השנה למעט במאי - אז צפון אירלנד עשירה יותר בגשם מאשר סקוטלנד. צפון אירלנד אף יבשה יותר מוויילס אך גשומה יותר ממנה, כשהחודש הגשום ביותר הוא ינואר עם ממוצע של 17.8 ימי גשם של יותר ממילימטר אחד ליום.
| אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> ינואר.7.22.1.71.114.83 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> פברואר.7.81.1.56.91.55 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> מרץ.9.52.2.44.86.85 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> אפריל.11.97.3.94.74.17 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> מאי.14.82.6.21.73.96 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> יוני.17.17.8.93.81.42 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> יולי.18.58.10.77.89.53 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> אוגוסט.18.31.10.67.99.30 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> ספטמבר.16.29.8.89.87.55 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> אוקטובר.12.90.6.33.114.44 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> נובמבר.9.65.3.77.122.46 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> דצמבר.7.53.1.91.121.01 | אקלים בצפון אירלנד (1991–2020)> שנה.12.67.5.62.1,157.09 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: השירות המטאורולוגי של בריטניה