stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוביה טננבום
ספריו > חרדי וטוב לו

בשנת 2023 יצא לאור ספרו של טננבום "חרדי וטוב לו", על הציבור החרדי בישראל. הספר, בהוצאת סלע מאיר, מגולל את מסעו של טננבום בשכונת מאה שערים - בה התגורר שנה שלמה במלון צפניה לצורך כתיבת הספר. בספר בוחן טננבום את הקבוצות החרדיות השונות בישראל בכלל ובירושלים בפרט, משוחח עם העוברים ושבים, נפגש עם אדמו"רים שונים. בין השאר ביקר בישיבת חברון ובישיבת נתיבות החכמה בירושלים, ובישיבת פוניבז' בבני ברק, נפגש עם הרב יואל קרויס הידוע בכינוי 'הקמב"ץ של העדה החרדית', דיבר עם חסידים שפרשו מחסידות גור אותה מנהיג שכנו בעבר הרב יעקב אריה אלתר ועם כאלה שפחדו לפרוש ומספרים על ה"תקונעס" של האדמו"ר. בספר עמדה אוהדת בדרך כלל כלפי הציבור החסידי בישראל. מפעם לפעם עולה ההשוואה בין החברה הפרוגרסיבית בניו יורק ממנה מגיע טננבום, לבין החברה החרדית. טננבום מבקר את דבקותם של הפרוגרסיבים בכללי התקינות הפוליטית, וכותב עליהם בסרקזם "אם יש להם משיח, הוא זה שלנצח ממית את החיים ולעולם לא יחייה ולו מת אחד לרפואה". (עמוד 421)
בשנת 2024 עבר לגור תקופה ביהודה ושומרון, בין השאר באלון מורה, על מנת להוציא ספר על מתנחלים. במהלך שהותו שם התראיין בפודקאסט אצל ד"ר רועי יוזביץ'.
הערות שוליים

↑  מתוך עמוד הפייסבוק של טוביה טננבום
↑  אתר התיאטרון היהודי של ניו יורק
↑  כרמית ספיר ויץ, ‏"גיליתי הומור ופתיחות": העיתונאי שבילה חמישה חודשים במאה שערים מספר על חוויותיו, באתר מעריב אונליין, 27 בדצמבר 2021
↑  כרמית ספיר ויץ, ‏"גיליתי הומור ופתיחות": העיתונאי שבילה חמישה חודשים במאה שערים מספר על חוויותיו, באתר מעריב אונליין, 27 בדצמבר 2021
↑  טוביה טננבום, חרדי וטוב לו, סלע מאיר, 2023, עמ' 353
↑  איך להרוס את מדינת ישראל, באתר "סרוגים"
↑  טננבום לא הסתדר עם הרב אברהם שפירא אלא עם הרצי"ה קוק
↑  צור ארליך, "טוביה החולב: עם טוביה טננבום על מה שאנשים חושבים באמת", 22 באוגוסט 2014
↑  אלעד נבו, טוביה טננבום: "אני רואה שנאת אחים תהומית ובוכה, אנחנו חוזרים למה שהחריב אותנו", באתר ישראל היום, 2 במרץ 2023
↑  "Listen to Julian Speaking About His Fellow Jews", אפריל 2011
↑  "That’s Entertainment!", צייט אונליין, 13 באפריל 2011
↑  הטור של טננבום, ב"צייט אונליין"
↑  יוסי מזרחי, ‏העיתונאי במסווה שחשף את השנאה לישראל, באתר ‏מאקו‏, 29 באוגוסט 2014
↑  הלל גרשוני, "שקרים שכולם מספרים": טוביה חולב מהאמריקנים את האמת, באתר מידה, 16 בספטמבר 2016
↑  שלום, פליטים!, באתר סלע מאיר
↑  הסופר שיצא למסע בעקבות הברקזיט: "בריטניה יותר אנטישמית מגרמניה היום", באתר ynet, 30 בינואר 2020
↑  המסע של טוביה טננבום במדינה "הכי אנטישמית באירופה" - חדשות בעולם, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד
↑  מי אילף את יהודי בריטניה? ראיון מיוחד עם טוביה טננבום - חדשות בעולם, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד
↑  כרמית ספיר ויץ, ‏"גיליתי הומור ופתיחות": העיתונאי שבילה חמישה חודשים במאה שערים מספר על חוויותיו, באתר מעריב אונליין, 27 בדצמבר 2021
↑   גדל כחרדי והיום - סופר, עיתונאי ובמאי תיאטרון, סרטון בערוץ "ד"ר רועי יוזביץ'", באתר יוטיוב, 21 באוקטובר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502685205171  PLWABN: 9810555503105606  GND: 1028840934  ISNI: 0000 0003 6957 3192  LCCN: no2012050921  NKC: xx0218432  VIAF: 163511941   WorldCat (עם VIAF): 163511941
רעידת האדמה והצונאמי במפרץ ליטויה (1958)

| --- | --- |

 תאריך התרחשות:  10 ביולי 1958 
 קואורדינטות:  58°38′33″N 137°33′54″W﻿ / ﻿58.6425°N 137.565°W﻿ / 58.6425; -137.565
  (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופוררעידת האדמה והצונאמי במפרץ ליטויה(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופוררעידת האדמה והצונאמי במפרץ ליטויה
 
ב-9 ביולי 1958, אירעה רעידת אדמה חזקה במפרץ ליטויה (בשעה 22:15:58 PST) ובעקבותיה מגה-צונאמי. רעידת האדמה הייתה בעצמה בסולם מגניטודה לפי מומנט של 7.8 עד 8.3 ועוצמת 9 (מקסימלית) בסולם מרקאלי. היא התרחשה בהעתק המלכה שארלוט וגרמה למפולת אבנים של כ-30 מיליון מטרים מעוקבים וכ-90 מיליון טון לתוך הכניסה הצרה של מפרץ ליטויה, שבאלסקה. הפגיעה נשמעה גם במרחק של 80 קילומטרים משם, ותזוזה פתאומית של מים הביאה למגה-צונאמי ששטף עצים גם בגובה עצום של 524 מטרים בכניסה למפרץ גילברט. זהו המגה-צונאמי הגדול והמשמעותי ביותר בעת החדשה. הצונאמי אילץ הערכה מחודשת של אירועי גלים גדולים והכרה באירועי התנגשות, נפילות סלעים ומפולות כגורמים לגלים גדולים מאוד.
ניתן לראות נזקים מהמגה-צונאמי של מפרץ ליטויה משנת 1958 בתצלום אוויר אלכסוני זה של מפרץ ליטויה, אלסקה כאזורים הקלים יותר בחוף שבהם עצים נעקרו. החץ האדום מציג את מיקום המפולת, והחץ הצהוב מציג את מיקומה של נקודת השיא של הגל השוטף את היבשה.
פגיעה בעץ בפתח המפרץ מהגל. כובע מונח על גדם עבור קנה מידה.
השפעת הצונאמי עדיין ניכרת ב-2010. צמחייה מבוגרת שונה הנראית על הרכס המפריד בין קרחון ליטויה לחלקו העיקרי של המפרץ – מבט לצפון מראש המפרץ, קרחון ליטויה מימין.
תרשים של מגה-צונאמי במפרץ 1958 המראה את תנועת המפולת, תנועת הגלים והאזורים שנחרבו על ידי הגל באמצעות חיצים.
רצף האירועים

מפרץ ליטויה הוא פיורד הממוקם על העתק המלכה שארלוט בחלק הצפון-מזרחי של מפרץ אלסקה. זהו מפרץ בצורת T ברוחב של 3 ק"מ ואורך של 11 ק"מ. מפרץ ליטויה הוא פתח גאות ושפל עם עומק מרבי של 220 מטרים. לכניסה הצרה של המפרץ יש עומק של 10 מטרים. שתי הזרועות היוצרות את החלק העליון של צורת ה-T של המפרץ הן פתחי גילברט וקרילון והן חלק מתעלה בהעתק.
ב-170 השנים האחרונות היו במפרץ ליטויה ארבעה צונאמים מעל 50 מטרים: ב-1854 (120 מטר), 1899 (61 מטר), 1936 (150 מטר), ו-1958 (520 מטר).
ליד פסגת הרי פייר-וות'ר יושבים הקרחונים ליטויה וצפון-קריליון. כל אחד מהם בערך 19 קילומטרים אורך, ו-1.6 קילומטרים רוחב בגובה של 1,200 מטר. הנסיגות של הקרחונים הללו יוצרים את צורת ה"T" הנוכחית של המפרץ, פתחי גילברט וקרילון.
לקריאה נוספת

Miller, D. J. (1960), "The Alaska earthquake of July 10, 1958: Giant wave in Lituya Bay", Bulletin of the Seismological Society of America, 50 (2): 253–266, Bibcode:1960BuSSA..50..253M, doi:10.1785/BSSA0500020253, אורכב מ-המקור ב-14 ביולי 2015 {{citation}}:  (עזרה)
Tocher, D. (1960), "The Alaska earthquake of July 10, 1958: Movement on the Fairweather fault and field investigation of southern epicentral region", Bulletin of the Seismological Society of America, 50 (2): 267–292, Bibcode:1960BuSSA..50..267T, doi:10.1785/BSSA0500020267
הערות שוליים

↑  Kiffer, Dave (8 ביולי 2008). "Surviving the Biggest Wave Ever". Stories in the News. Ketchikan, Alaska. נבדק ב-22 באפריל 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mader, Charles L.; Gittings, Michael L., Modeling the 1958 Lituya Bay Mega-Tsunami, II (PDF), The International Journal of The Tsunami Society
↑  "1958 Lituya Bay Tsunami". Western States Seismic Policy Council (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-10-13.
1 2  Mader, C.L.; Gittings, M.L. (2002). "Modeling the 1958 Lituya Bay mega-tsunami, II" (PDF). The International Journal of the Tsunami Society. 20: 241–245.
1 2  Pararas-Carayannis, George (1999). "The Mega-Tsunami of July 9, 1958, in Lituya Bay, Alaska". נבדק ב-11 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Miller, Don J. (1960). "Giant Waves in Lituya Bay, Alaska". Geological Survey Professional Papers. Professional Paper. 354-C: 51–86. doi:10.3133/pp354C. אורכב מ-המקור ב-23 בנובמבר 2004. נבדק ב-23 באפריל 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Casey, Susan (2010). The Wave. Doubleday. pp. 153–58. ISBN 978-0767928847.
חלק מהחוף הדרומי של מפרץ ליטויה מציג את קו השוליים, עם סלע חשוף מתחת
רעידת האדמה בליסבון (1755)

| --- | --- |

גילוף נחושת משנת 1755 בו נראות הריסות ליסבון העולות בלהבות וגלי הצונאמי מטביעים ספינות בנמל העיר
 תאריך התרחשות:  1 בנובמבר 1755 
 שעה:  9:40
 משך האסון:  בין שלוש וחצי לשש דקות
 מגניטודה:  9 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 מוקד:  האוקיינוס האטלנטי, כ-200 ק"מ דרום-מערבית לכף סאו ויסנטה
 הרוגים:  בין 60 ל-100 אלף
 קואורדינטות:  36°N 11°W﻿ / ﻿36°N 11°W﻿ / 36; -11
  (למפת צפון האוקיינוס האטלנטי מוגדלת) מוקד הרעש(למפת צפון האוקיינוס האטלנטי רגילה) מוקד הרעש מוקד הרעש המשוער של הרעידה
 
ניצולים מהרעידה חיו באוהלים מחוץ לחורבות ליסבון, כפי שניתן לראות בגילוף גרמני זה משנת 1755
רעידת האדמה בליסבון (בפורטוגזית: Terramoto de 1755 - רעידת האדמה של 1755) הייתה רעידת אדמה שהתרחשה ב-1 בנובמבר 1755 בשעה 9:40 בבוקר. היא הייתה אחת הרעידות ההרסניות בהיסטוריה, וכתוצאה ממנה נהרגו בין 60 ל-100 אלף איש (המספר המדויק אינו ידוע). בנוסף, יצרה רעידת האדמה גל צונאמי ושריפות רבות, שגרמו להרס כמעט מוחלט של ליסבון. בעקבות הרעידה הקצינו המתחים הפוליטיים בפורטוגל וחוסלו לחלוטין שאיפותיה הקולוניאליות של המדינה.
האירוע היה כר לדיונים פילוסופיים רבים בעידן האורות וגרם להתפתחויות משמעותיות בתאודיציה ובפילוסופיית הנשגב. רעידת אדמה זו הייתה הראשונה שנחקרה מדעית, ובכך סימנה את הולדת הסייסמולוגיה. גאולוגים מעריכים כי עוצמת הרעידה הגיעה לדרגה 9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, כשמוקד הרעש היה באוקיינוס האטלנטי, כ-200 ק"מ דרום-מערבית לכף סאו ויסנטה.
רעידת האדמה

רעידת האדמה הכתה בבוקר 1 בנובמבר, בחג הקתולי יום כל הקדושים. על פי הערכות מודרניות, נמשכה הרעידה בין שלוש וחצי לשש דקות, ובמהלכה נפערו במרכז העיר בקעים ברוחב של כ-5 מטרים. הניצולים מיהרו למרחב הפתוח שבנמל, שם ראו כיצד נסוגים המים. כ-40 דקות לאחר הרעידה הטביע צונאמי כביר את הנמל ואת העיר התחתית, ואף הציף את נהר הטז'ו. במקומות אליהם לא הגיע הצונאמי, השתוללו שריפות רבות, שנרגעו רק לאחר חמישה ימים.
ליסבון לא הייתה העיר היחידה בפורטוגל שנפגעה מרעש האדמה. הרס רב נזרע בדרומה של המדינה, ובפרט בחבל אלגרבה. גלי הזעזוע הורגשו באירופה כולה, ואף בפינלנד ובצפון אפריקה. גלי צונאמי בגובה של כ-20 מטרים פגעו בצפון אפריקה, וחלקם אף הגיעו למרטיניק ולברבדוס, שמעבר לאוקיינוס האטלנטי. גל בגובה של כשלושה מטרים הכה בחופה הדרומי של בריטניה. גולוויי, הממוקמת בחופו המערבי של אירלנד, נפגעה אף היא, ומבנה "הקשת הספרדית" שבעיר נהרס חלקית.
רעידת האדמה הורגשה אף בהתיישבות הפורטוגלית בברזיל, ובעיירה טמנדרה דווחו שני מקרי מוות כתוצאה מהרעידה.
ההערכה היא שכ-90,000 נפש מאוכלוסיית ליסבון, שמנתה לפני הרעידה כ-275,000 נפשות, נהרגו. 10,000 איש נוספים נהרגו במרוקו. שמונים וחמישה אחוזים מהמבנים בליסבון נהרסו, כולל ארמונות וספריות מפורסמות, כמו גם מרבית הדוגמאות לאדריכלות המנואלינית המובהקת של פורטוגל במאה ה-16. מבנים נוספים, שלא נפגעו קשות ברעידת האדמה, נהרסו בשריפות שפרצו בעקבותיה. בית האופרה החדש, שנפתח רק שישה חודשים לפני כן, נשרף עד ליסוד. ארמון הריביירה, שעמד על גדות נהר הטז'ו, נהרס על ידי רעידת האדמה והצונאמי. תכולת הספרייה שבארמון, 70,000 ספרים ומאות עבודות אמנות, ביניהן ציורים של טיציאן, פטר פאול רובנס ואנטוניו דה קורג'ו, אבדה לעד. הארכיונים המלכותיים הושמדו גם הם, ובהם תיעודים מפורטים של מסעות ואסקו דה גאמה ומגלי ארצות נוספים. כנסיות מרכזיות בעיר ניזוקו גם הן, בעיקר קתדרלת ליסבון, בזיליקת סאו פאולו, סנטה קתרינה וסאו ויסנטה דה פורה. "בית החולים המלכותי של כל הקדושים", בית החולים הציבורי הגדול ביותר באותה תקופה, נהרס לחלוטין בשריפה ומאות חולים נשרפו למוות. קברו של הגיבור הלאומי נונו אלברש פריירה (אנ') נהרס גם הוא.
סופר כי בעלי חיים רבים חשו בסכנה ונמלטו למקום גבוה יותר לפני הגעת גלי הצונאמי. הייתה זו הפעם הראשונה שבה תועדה תופעה כזו באירופה.
ההתמודדות עם הרעידה

במזל רב יצאה המשפחה המלכותית ללא פגע. לאחר שהגיעו למיסה בבוקר האירוע, ביקשה אחת מבנות ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל לנפוש הרחק מליסבון, וכבקשתה עזבו המלך ואנשי חצרו את העיר. לאחר האסון פיתח ז'וזה הראשון פחד משהייה בין קירות, ואנשי חצר המלך שוכנו בקומפלקס ענק של אוהלים וביתנים בגבעות אז'ודה, בפרבריה של ליסבון. הקלאוסטרופוביה של המלך לא דעכה, ורק יום לאחר מותו החלה בתו, מריה הראשונה, בבניית ארמון אז'ודה, באותו מקום בו עמד מחנה האוהלים. בנוסף למלך, שרד גם ראש הממשלה סבשטיאאו דה מלו את הרעידה. דווח כי לאחר הרעש אמר דה מלו "כעת? קברו את המתים והאכילו את החיים", ומיד החל בשיקום והבראת העיר. הוא שלח לעיר כבאים לכיבוי השריפות, והורה על פינוי אלפי הגופות טרם יופצו מחלות. בניגוד לנוהג המקובל ולרצונותיהם של נציגי הכנסייה, גופות רבות הועלו על דוברות ונקברו בים. גרדומים הוקמו במספר נקודות בליסבון כדי למנוע אנדרלמוסיה בעיר ההרוסה, ובעיקר במטרה למנוע מעשי ביזה ברחבי העיר. לפחות 34 אנשים הוצאו להורג. הצבא הפורטוגזי כיתר את העיר לשם עצירת אנשים שיוצאים מהעיר ויכולים לעזור בפינוי ההריסות.
זמן קצר לאחר הרעידה שכרו ראש הממשלה והמלך אדריכלים ומהנדסים, ותוך פחות משנה לאחר מכן הייתה ליסבון נקייה מהריסות ותחת בנייה מסיבית. המלך היה נלהב מבניית עיר חדשה ומתוכננת היטב: כיכרות גדולות ושדרות רחבות היה ה"מוטו" החדש של ליסבון. כשנדרש ראש הממשלה לצורך ברחובות כה רחבים הוא ענה: "יום אחד הם ייחשבו לצרים" (um dia hão-de achá-las estreitas); ואכן, כיום הרחובות הרחבים מועילים במיוחד לאור התחבורה הכבדה בליסבון, שכיום חיים בה למעלה מחצי מיליון איש ועוד כשני מיליון בפרברים.
הבניינים החדשים, שנבנו בסגנון פומבליני (סגנון הבנייה המיוחד של חידוש ליסבון), היו הראשונים בעולם שיועדו להיות חסינים מרעידות אדמה. דגמי עץ קטנים נבנו לשם בדיקת עמידות ברעידות אדמה מדומות, שנוצרו בצעדת חיילים. העיר התחתית החדשה של ליסבון, שידועה בשם "בָאִישָה פומבלינה" (Baixa Pombalina), היא אחד מהאזורים המפורסמים בעיר. גם בערים אחרות בפורטוגל, כמו וילה ריאל דה סנטו אנטוניו שבאלגרבה, נבנו מבנים על פי העקרונות הפומבליניים.
השפעות חברתיות ופילוסופיות

רעידת האדמה גרמה לזעזוע לא רק בפורטוגל, אלא גם בקרב תושבי אירופה כולה. ליסבון הייתה בירתה של מדינה קתולית אדוקה, פטרון בולט של הכנסייה, שהשקיעה רבות בהטמעת האוונגליזם במושבותיה. האסון התרחש בערב חג קתולי, והחריב את מרבית הכנסיות החשובות בעיר על יושביהן. אם לא די בכך, סופר שרובע בתי הבושת בעיר נותר כמעט ללא פגע. בהתחשב בכל אלה, הפילוסופיה והתאולוגיה של המאה ה-18 התקשו להסביר את התפרצות הזעם האלוהית, והאסון נחשב בקרב רבים לנקודת ציון היסטורית בהתפתחות התפיסה האתאיסטית. כך למשל השפיעה רעידת האדמה על יוהאן וולפגנג פון גתה, כפי שתיאר בספרו האוטוביוגרפי "מחיי: פיוט ומציאות".
הרעידה השפיעה רבות על פילוסופים בעידן האורות האירופי, ופילוסופים רבים אזכרו או התייחסו לרעש בכתביהם. הבולט שבהם היה וולטר, שכתב על רעידת האדמה בספרו "קנדיד" וב"פואמה על אסון ליסבון". המקריות שבהישרדות ועצם כך שבאירועים מסוג זה אדם אינו אדון לגורלו הביאו את וולטר ללעוג לפילוסופיה של גוטפריד לייבניץ, שלפיה אלוהים, בהיותו מושלם, ברא את העולם הזה כ"טוב מכל העולמות האפשריים". אודות כך כתב תאודור אדורנו: "רעידת האדמה בליסבון הספיקה כדי לרפא את וולטר מהתאודיציה של לייבניץ". במאה ה-20 אף הושוותה רעידת האדמה לשואה בשל כך ששתיהן היוו אסון כה גדול שגרמו להשפעות מרחיקות לכת על התרבות והפילוסופיה באירופה.
ז'אן-ז'אק רוסו הושפע גם הוא מהחורבן שנזרע בעקבות הרעידה. הוא האמין כי כמות ההרוגים העצומה נבעה מהצפיפות הרבה ברובעי העיר. רוסו השתמש ברעידת האדמה כטיעון נגד ההתיישבות בערים, כחלק מאמונתו כי דרך החיים של בני אדם צריכה להיות טבעית יותר.
לרעידת האדמה הייתה השפעה הרסנית על הפוליטיקה הפורטוגזית. ראש הממשלה דה מלו היה חביבו של המלך, אך האריסטוקרטים תיעבו אותו וראו בו "עבד כי ימלוך" (על אף שכיום ידוע ראש הממשלה דאז כ"מרקיז", התואר ניתן לו רק ב-1770, חמש עשרה שנים לאחר הרעש). מאידך, גם דה מלו שנא את האצילים, שהיו בעיניו מושחתים וחסרי תועלת. לפני הרעידה התקיים ביניהם מאבק כוח תמידי, אך לאחריה תגובתו השקולה של ראש הממשלה גדעה את כוח האריסטוקרטיה. נגד המלך החלה להתגבש אופוזיציה שקטה, שהגיעה לשיאה בניסיון התנקשות במלך ובסילוק הדוכס מאביירו ומשפחת טאבורה, שהיו בעלי כוח רב עד אותה תקופה.
החקר אודות האירוע

תגובתו של ראש הממשלה לאירוע לא הסתיימה בשיפוץ ושיקום העיר. דה מלו הורה על הפצת שאלות הנוגעות לרעידת האדמה ולהשפעותיה בכל רחבי פורטוגל. בין השאלות שנשלחו:
כמה זמן נמשכה רעידת האדמה?
כמה רעדי לוואי הורגשו לאחריה?
מה הנזק שנגרם?
האם בעלי חיים התנהגו באופן מוזר?
מה התרחש בבארות ובבורות מים?
התשובות שנשלחו לשאלות אלו ולאחרות מאורכבות כיום בארכיון הלאומי של פורטוגל, ה"טורה דה טומבו". מדענים מודרניים עברו וחקרו את התשובות, ובעזרתן הצליחו לשחזר את רעידת האדמה מנקודת מבט מדעית. ללא השאלון ששלח ראש הממשלה היה השחזור הופך לבלתי אפשרי. מכיוון שהיה הראשון שניסה למצוא גורם מדעי להתרחשות רעידת האדמה ולהשלכותיה, נחשב דה מלו למבשר הסייסמולוגיה המודרנית.
חוקרים מודרניים עדיין חוקרים את הגורמים הגאולוגיים לרעידה ולפעילות הסייסמית באזור. חלק הציעו את האפשרות כי רעידת האדמה מצביעה על התפתחות מוקדמת של גבול החילוק האטלנטי ומסמלת את התחלת סגירתו של האוקיינוס האטלנטי.
לקריאה נוספת

ולטר בנימין, רדיו בנימין, תרגם הראל קין, הוצאת תשע נשמות, 2016, הפרק "רעידת האדמה בליסבון", עמ' 9–18.
הערות שוליים

↑  Documentos mostram que tsunami atingiu costa brasileira século XVIII (בפורטוגזית)
↑  שמחה בונם אורבאך, שירת היחוד האחרונה של הגולה, הצופה, 27 באוקטובר 1944
↑  Negative Dialectics, Translation by Dennis Redmond, 2001, Part III. Models. Meditations on Metaphysics
↑  New 'embryonic' subduction zone found
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559184905171  LCCN: sh2003006416 
וולטר
ויקטור טולמצ'ב

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1934
 פטירה:  7 ביוני 2018 (בגיל 83)
 עיסוק:  מהנדס מטוסים
טולמצ'ב היה המהנדס הראשי של המטוס אנטונוב An-124 רוסלן
ויקטור טולמצ'ב (ברוסית: Виктор Ильич Толмачёв) (11 באוגוסט 1934 – 7 ביוני 2018) היה מהנדס רוסי, חבר באקדמיה הרוסית למדעי הטבע והמהנדס הראשי של מטוסי התובלה אנטונוב An-124 רוסלן ו-אנטונוב An-225 מרייה.
ביוגרפיה

טולמצ'ב נולד בשנת 1934 בקורסק, רוסיה, ברית המועצות. לאחר שסיים את לימודיו בהמכון האווירי של חרקוב בשנת 1959, הצטרף ללשכת התכנון אנטונוב בקייב, אוקראינה הסובייטית. במהלך עבודתו שם, השתתף בתכנון, הנדסה ועדכון של כמעט כל מטוסי אנטונוב, בהם An-2, An-8, An-10, An-12, An-14, An-22, An-24, An-26, An-32, An-28, An-124 ו-An-225 מרייה.
טולמצ'ב שימש מאוחר יותר כמנהל הטכני של וולגה-דנייפר איירליינס, אחת המפעילות המרכזיות של מטוסי ה-An-124. בתפקיד זה היה אחראי על הכשירות האווירית של צי מטוסי התובלה הכבדה של החברה, וכן היה מעורב בתכנון ממשיך הדרך של ה-An-124.
ויקטור טולמצ'ב הקדיש למעלה מחמישים שנים מחייו לתעשיית התעופה הלאומית, ותרם לתכנון, פיתוח וייצור של כמעט כל דגמי הגרסאות של מטוסי אנטונוב, כולל An-2, An-14, An-8, An-10, An-12, An-24, An-22, An-26, An-32 ו-An-28. הוא עבד על פרויקט ה-An-124 משלב התכנון והפיתוח ועד לתחילת הייצור וכניסתו לשירות.
בשנת 1983 מונה ויקטור טולמצ'ב לסגן המהנדס הראשי, ובשנת 1985 מונה למהנדס הראשי של פרויקט ה-An-124. מאוחר יותר הוביל את תכנון גרסת ששת המנועים של המטוס – An-225 מרייה. הוא יזם את תהליך ההסמכה של ה-An-124 כמטוס מסחרי, דבר שהוביל להסמכת גרסתו המסחרית, An-124-100, בשנת 1992.
ויקטור טולמצ'ב תרם רבות לייסוד ולהתפתחות קבוצת וולגה-דנייפר.
בין השנים 1991 ל-2002 שימש כמנהל הטכני של החברה, ובין 1997 ל-2002 שימש כיושב ראש הדירקטוריון של וולגה-דנייפר איירליינס. בין השנים 2002 ל-2016 כיהן כמהנדס הראשי של קבוצת וולגה-דנייפר. החל מיוני 2016 שימש כיועץ לנשיא הקבוצה וכמנטור בתחום מדיניות ההנדסה.
ויקטור טולמצ'ב היה מחברם של למעלה מ-100 מחקרים הנדסיים וממציא של מספר התקנים אווירונאוטיים. הוא היה חבר באקדמיה הרוסית למדעי הטבע ובאקדמיה הבינלאומית לממציאים.
הערות שוליים

1 2 3  ביוגרפיה של ויקטור טולמצ'ב (ברוסית)
↑  Volga-Dnepr Group Celebrates 80th Birthday of Legendary Chief Designer of the An-124 and An-225 Transport Aircraft, Volga-dnepr.com, ‏11 באוגוסט 2014
↑  Volga-Dnepr wants to beef up An-124 by 40%, ch-aviation
אביב אלוש

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1982 (בן 42) כ"א בסיון ה'תשמ"ב קריית ביאליק, ישראל ישראל
 שם לידה:  אברהם אביב אלוש 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 עיסוק:  שחקן, במאי, מוזיקאי, דוגמן, מנחה טלוויזיה
 מספר צאצאים:  5 
 פרופיל ב-IMDb
 
אברהם אביב אלוש (נולד ב-12 ביוני 1982, כ"א בסיון ה'תשמ"ב) הוא שחקן, במאי, מוזיקאי, דוגמן, זמר ומנחה טלוויזיה ישראלי.
חיים אישיים

אלוש נשוי לעורכת הדין נופר קורן ולזוג חמישה ילדים. הם מתגוררים בחמ"ד. במהלך מגפת הקורונה בישראל ב-2020 עברו להתגורר, למספר חודשים, בחוות בודדים ליד הר מירון ואז הצהיר אלוש כי התקרב לדת וכי הוא שומר על טהרת המשפחה.
פילמוגרפיה

| שנה> סרטים | שם> סרטים | דמות> סרטים | הערות> סרטים |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | עד מדינה | קיקו | סרט טלוויזיה של HOT |
| 2006 | על החולמים | דוד בן אבו | סרט סטודנטים |
| 2008 | איים אבודים | אביטל |  |
| 2013 | רימון הזהב | שלום |  |
| 2014 | כיפה אדומה | זאב אבוטבול |  |
| 2016 | ישמח חתני | הרב דוד |  |
| 2017 | סיפור אהבה ארץ ישראלי | עלי בן צבי |  |
| 2021 | עוד סיפור אחד | אמיר |  |
טלוויזיה
| 2005 | פיק אפ | גיל ענתבי |  |
| 2006 | פפראצי | — | משתתף אורח |
| 2006 | שיחה צפופה | — | מנחה |
| 2007 | אגדת דשא | מטריד בבר |  |
| 2008 | אולי הפעם | נמרוד |  |
| 2008–2009 | האי | בן |  |
| 2009–2010 | הבורר | עידן רומי |  |
| 2010–2011 | עספור | יעקב "קובי" שרביט |  |
| 2012 | אלנבי | ארז |  |
| 2012–2015 | תא גורדין | אופיר רידר |  |
| 2013–2021 | להיות איתה | עמוס דהרי |  |
| 2014 | עד סוף העולם | — | מנחה |
| 2014 | לילה תירס | — | במאי |
| 2018 | שלטון הצללים | דודי |  |
| 2019 | מתיר עגונות | הרב יוסף מראד |  |
| 2020 | שעת נעילה | יואב מזוז |  |
| 2021 | פגע וברח | עומר אלון |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

לשחרר את הבננה – 2011
אם יש גן עדן – 2011
הסוחר מוונציה – 2012
הקמצן – 2014
יחסים מסוכנים – 2015
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2025: עולם הפוך
דיסקוגרפיה > סינגלים

2018: "הכי קרוב אלייך" (עם עילי בוטנר)
2019: "כל יום" (עם עילי בוטנר)
2019: "הגלה נא" (עם אביגיל קובארי)
2020: "מקום מולך"
2021: "עם אחד"
2021: "אני מאמין"
2021: "יש ימים"
2022: "תן לי את הכח"
2022: "לב פתוח"
2023: "לא לבד" (עם עומר אדם)
2023: "תמיד איתך"
2024: "בן אדם"
2024: "עולם הפוך"
2025: "עד אלייך"
הערות שוליים

↑   אביב אלוש, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
1 2  אביב וינברגר, אביב אלוש: "אני לא הולך ברחוב עם תחושה שאני הגבר הכי סקסי בישראל", באתר את, 23 ביולי 2018
1 2 3  רון לוין, הייתי בהלם, באתר nrg‏, 1 בפברואר 2006
1 2  רז שכניק, מר ישראל, באתר ynet, 30 במאי 2018
↑  אביב אלוש, באתר תאגיד השידור הישראלי
↑  "לא יכולתי לעצור את הדמעות": מה גרם לאביב אלוש להתפרק?, באתר "סרוגים", 16 בנובמבר 2020
↑  רפי ברבירו, אביב מתעורר. אביב אלוש רחוק מלהיות מאפיונר, באתר ynet, 20 ביולי 2010
↑  ליהי אלבז, אביב אלוש שחקן נשמה, באתר Xnet‏, 20 בדצמבר 2011
↑  מערכת, "אלנבי": פרק הבכורה בשבת, באתר nana10‏, 18 ביולי 2012(הקישור אינו פעיל, 5.8.2020)
1 2  אורית נבון, ‏הכוכב הבא, באתר ‏מאקו‏, 25 בנובמבר 2013
↑  יוני בינרט, אביב אלוש: לא מתחרט על "עד סוף העולם", באתר ynet, 10 בדצמבר 2014
↑  שי ארזואן, עוד צאצא: אביב אלוש אבא לשניים, באתר ynet, 29 באוקטובר 2013
↑  קרן יעקובי, נא להתנהג בהתאם: אביב ואנה חולקים מיטה, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 23 במרץ 2015
↑  סיפור האהבה החדש של אביב אלוש, בערוץ היוטיוב של ערוץ E!‏, 25 במאי 2017
↑  אינה טוקר, אביב אלוש פלמ"חניק לוחם, באתר ynet, 6 באפריל 2017
↑  סיפור אהבה ארץ ישראלי - מאחורי הקלעים - אביב אלוש מתראיין בתוכנית, בערוץ היוטיוב של סרטי יונייטד קינגס, 24 במאי 2017
↑  שמוליק דובדבני, "כיפה אדומה": אפשר להוריד את הכיפה, באתר ynet, 2 במאי 2016
1 2  איתי סגל, רמת אביב, באתר ynet, 5 באוקטובר 2016
↑  האב, אביב אלוש ורוח הקודש, באתר ‏מאקו‏, 7 ביוני 2015
↑  דודי כספי, "לגלם את ישו זו הזדמנות", באתר ישראל היום, 2 במרץ 2017
↑  הדרמה הפוליטית החדשה "שלטון הצללים" יוצאת לצילומים, באתר מגזין HOT
↑  רותם אלון, ‏שמח: ביקרנו בפרימיירה הנוצצת של "להיות איתה", באתר ‏מאקו‏, 7 במאי 2017
↑  גיל משעלי, ‏הפוך חזק: אביב אלוש מככב, באתר ‏מאקו‏, 23 בדצמבר 2013
↑  מלי זיידמן, אביב אלוש מגלה איך החיים התחילו לחייך אליו, באתר Xnet‏, 23 בנובמבר 2015
↑  הכל נשאר במשפחה: רותם סלע נבחרה להיות הפרזנטורית החדשה של קסטרו, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2017
↑  יפעת הללי אברהם, ‏לא צפוי: אביב אלוש וקסטרו מפרידים כוחות, באתר ‏מאקו‏, 10 ביולי 2019
↑  יום העצמאות ה-70 חוגגים בבית הנשיא - השידור המלא, באתר ערוץ 7, 19 באפריל 2018
↑  הלהיט של הקיץ: קבלו את השיר המפתיע של עילי בוטנר ואביב אלוש, באתר וואלה, 30 במאי 2018
↑  עמי פרידמן, אתם בחרתם: "שני משוגעים" של עומר אדם הוא שיר השנה, באתר ynet, 6 בספטמבר 2018
↑   עומר אדם ואביב אלוש - לא לבד | מתוך פרויקט ותן חלקנו, סרטון בערוץ "עומר אדם - הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 03:11)
↑  אביב אלוש נחשף: הסכום המטורף שמקבל מהמדינה עבור קמפיין ההסברה, באתר אייס, 2 בנובמבר 2023
↑  "עולם הפוך": הזמר אביב אלוש משחרר סינגל חדש | צפו, באתר "סרוגים", 3 בדצמבר 2024
↑  אחרי שחזר בתשובה - זה השם שאביב אלוש בחר לבנו, באתר כיפה, ‏2024-12-10
↑  רינת קרמר יבלינוביץ, ‏בינלאומי וקרוב לדת: עשרה דברים שלא ידעתם על אביב אלוש, באתר "סרוגים", 12 ביוני 2023
↑  מתוך ההסכת של עומרי כספי
↑  אביב אלוש: שומר על טהרת המשפחה, באתר ערוץ 7, 20 בנובמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592518905171  LCCN: no2019100302  MusicBrainz: 41e4e9c7-28c2-448a-a08e-886435457532  VIAF: 27148036058587971884   WorldCat (עם VIAF): 27148036058587971884