תומאס הסלאבי
ביוגרפיה > המרד > המצור על קונסטנטינופול

לקראת המהלך של תומאס, מיכאל יצא בראש צבא לתימות של תראקיה ומקדוניה בעורף האירופי של קונסטנטינופול וחיזק את כוחות המצב של כמה מבצרים שם כדי להבטיח את נאמנות האוכלוסייה שלהם. כשתומאס נחת, אנשי התימות האירופיות קיבלו אותו בהתלהבות, ומיכאל נאלץ לסגת לקונסטנטינופול. מתנדבים, כולל סלאבים רבים, נהרו אל דגלו של תומאס. כשיצאה לכיוון קונסטנטינופול, מספרים כרוניקנים שצבאו התנפח לכ-80,000 איש. הבירה הוגנה על ידי הטאגמטה הקיסרית, מתוגברת על ידי תגבורת מהתימות האופסית והארמנית. מיכאל הורה לתקן את חומות העיר, ולחסום את הכניסה לקרן הזהב, בעוד הצי הקיסרי שמר עוד יותר על הבירה מהים. אף על פי כן, אם לשפוט לפי עמדתו הפסיבית של מיכאל, כוחותיו היו נחותים משל תומאס; וורן טרדגולד מעריך שצבאו של מיכאל מנה כ-35,000 איש.
הצי של תומאס הגיע ראשון לבירה. ללא התנגדות של הצי הקיסרי, המורדים שברו או שחררו את השרשראות ונכנסו לקרן הזהב, ותפסו עמדה ליד שפכי נהר הברביסוס, שם המתינו לבואו של תומאס וצבאו. תומאס הגיע בתחילת דצמבר. המראה של כוחו העצום לא הדהים את תושבי הבירה: בניגוד למחוזות, אזרחי הבירה וחיל המצב עמדו איתן מאחורי מיכאל. כדי לעודד עוד יותר את חייליו, ביקש מיכאל את בנו הצעיר תיאופילוס להוביל תהלוכה לאורך החומות, כשהוא נושא חלק מהצלב האמיתי ואת המעיל של מריה הבתולה, בעוד שתקן גדול הונף על גבי כנסיית מריה הקדושה בבלאכרנה, לעיני שני הצבאות.
לאחר שהכניע את הערים סביב הבירה, החליט תומאס לתקוף את קונסטנטינופול משלושה צדדים, אולי בתקווה שהתקפתו תרשים את תושביה או תוביל לעריקות. סגניו אנסטסיוס וגרגוריוס פטרוטוס יתקפו את חומות היבשה והים התיאודוסיאניות, בהתאמה, בעוד הוא יוביל את המתקפה העיקרית נגד ההגנות הפחות אימתניות המגנות על בלאכרנה. כל כוחותיו של תומאס היו מצוידים בשפע במכונות מצור ובליסטראות, והצי שלו ירה כמויות של אש יוונית בנוסף לבליסטראות גדולות. כל אחת מהתקפותיו של תומאס נכשלה: ארטילריה של המגינים הוכיחה את עצמה עדיפה והרחיקה את המכונות של תומאס מחומות היבשה, בעוד רוחות שליליות הפריעו לצי לנקוט בפעולה משמעותית כלשהי. לאחר שהחליט שפעולות בעיצומו של החורף היו מסוכנות וספק אם יצליחו, השעה תומאס את כל ההתקפות הנוספות עד האביב והסיג את צבאו למגורי החורף.
מיכאל ניצל את ההפוגה כדי להעביר תגבורת נוספת מאסיה הקטנה ולתקן את חומות בלאכרנה. כשתומאס חזר באביב, הוא החליט למקד את התקפתו בגזרת בלאכרנה. לפני המתקפה, מיכאל עצמו עלה על החומות ופנה לחייליו של תומאס, קורא להם לנטוש את המפקד שלהם והבטיח חנינה אם יערקו. צבאו של תומאס ראה בתחינה סימן לחולשה, והתקדם בביטחון להתחיל בהסתערות, אך כשהם התקרבו לחומה, המגינים פתחו את השערים ותקפו. ההסתערות הפתאומית הבריחה את צבאו של תומאס; במקביל, הצי הקיסרי הביס את ספינותיו של תומאס, שצוותיהן נשברו ונמלטו אל החוף בבהלה. תבוסה זו צמצמה את כוחו הימי של תומאס, ולמרות שהוא המשיך לחסום את הבירה מכיוון היבשה, ההפסד הביא לדרדור המורל של תומכיו, שהחלו לערוק. גרגוריוס פטרוטוס, שמשפחתו הייתה בידיו של מיכאל, החליט לנטוש את תומאס, ואחריו חבורה קטנה של גברים נאמנים לו. הוא עזב את מחנה המורדים, פנה מערבה ושלח נזיר להודיע למיכאל על עריקתו, אך הנזיר לא הצליח לעקוף את המצור ולהגיע לבירה. לאחר שנודע לו על עריקה זו, תומאס הגיב במהירות: עם יחידה מובחרת, הוא עקב אחרי גרגוריוס, הביס את חייליו והרג את העריק.
תומאס ניצל את הניצחון הקטן הזה, והכריז בהרחבה שהוא הביס את חייליו של מיכאל "ביבשה ובים". הוא שלח הודעות לתימות של יוון, שתמיכתן הייתה פושרת עד אותה נקודה, ודרש ספינות נוספות. התימות הגיבו בתוקף, ושלחו את השייטות שלהם, שמנו לכאורה 350 כלי שיט, להצטרף אליו. כשהוא מתוגבר כך, החליט תומאס לפתוח בהתקפה דו-צדדית על חומות הים של קונסטנטינופול, כאשר הצי המקורי שלו תוקף את חומת קרן הזהב, והצי החדש תוקף את החוף הדרומי, מביט לעבר ים מרמרה. מיכאל, לעומת זאת, לא נשאר בטל: הצי שלו תקף את הכוח מהתימה זמן קצר לאחר שהגיע למעגן שלו בבירידה. באמצעות אש יוונית, הצי הקיסרי השמיד רבים מכלי המורדים ולכד את רוב הספינות הנותרות. רק מעטים הצליחו להימלט ולהצטרף מחדש לכוחותיו של תומאס.
באמצעות ניצחון זה, מיכאל הבטיח את השליטה בים, אך צבאו של תומאס נותר עדיף ביבשה והמשיך במצור על קונסטנטינופול. התנגשויות קלות התרחשו בשארית השנה, כאשר כוחותיו של מיכאל יצאו מהעיר כדי לתקוף את כוחותיו של תומאס. למרות ששני הצדדים טענו להצלחות קלות בעימותים הללו, אף אחד מהם לא הצליח להשיג יתרון מכריע.
מיכאל פנה לשכנתה הצפונית של האימפריה, בולגריה, לעזרה. שתי המדינות היו קשורות באמנה ל-30 שנה שנחתמה תחת לאון החמישי, והשליט הבולגרי, חאן אומורטאג (שלט 814–831), שמח להיענות לבקשתו של מיכאל לסיוע. מסורת מאוחרת יותר, שדווחה על ידי ג'נסיוס ותיאופנס קונטינואטוס, גורסת כי אומורטאג פעל מרצונו ובניגוד לרצונו של מיכאל, אך הדבר נדחה כמעט בכל העולם כגרסה שהתחילה או לפחות עודדה על ידי מיכאל, שלא רצה להיראות מעודד "ברברים" כדי לפלוש לאימפריה. הצבא הבולגרי פלש לתראקיה, כנראה בנובמבר 822 (ברי סבור שהמתקפה הבולגרית התרחשה באביב 823), והתקדם לעבר קונסטנטינופול. תומאס הסיר את המצור, וצעד לקראתם עם צבאו. שני הצבאות נפגשו במישור קדוקטוס ליד הרקליה (מכאן המכונה קרב קדוקטוס במקורות הביזנטים). הדיווחים על הקרב שלאחר מכן שונים: המקורות המאוחרים יותר קובעים שתומאס הפסיד בקרב, אך גאורגיוס הנזיר כמעט בן התקופה קובע שתומאס "הרג בולגרים רבים". לאור היעדר פעילות בולגרית לאחר הקרב, רוב החוקרים המודרניים (למעט היוצא מן הכלל של ברי) מאמינים שתומאס ניצח בקרב.