stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שימור דיגיטלי
אסטרטגיות

ב-2006, פיתח ה-Online Computer Library Center אסטרטגיית ארבע נקודות לשימור דיגיטלי לטווח הארוך:
הערכת סיכונים לאיבוד התוכן, בהתבסס על משתנים טכנולוגיים כמו הפורמט של הקובץ, שימוש נפוץ בו ועוד.
בדיקה לטובת קביעת הצעדים הדרושים לשימור התוכן.
קביעת המטא-דאטה הדרוש לכל סוג אובייקט והדרכים לקישורו לקובץ.
הבטחת גישה לתוכן.
יוזמות מובילות בתחום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יוזמות מובילות בתחום > יוזמות בקנה מידה רחב

ארכיונים וספריות מחקר רבות החלו או מתכוונים להתחיל בתהליך שימור דיגיטלי בקנה מידה רחב (LSDIs). השחקנים המובילים בתחום זה הם מוסדות תרבות, חברות מסחריות - כמו גוגל ומיקרוסופט, וארגונים ללא מטרות רווח כמו OCA (אנ'), פרויקט מיליון הספרים (אנ'), HathiTrust (אנ'). המוטיבציה העיקרית של גופים אלה היא הרחבת הנגישות למאגרי מידע אקדמיים.
כ-30 מוסדות תרבות, כולל 12 החברים ב-CIC (אנ'), חתמו על הסכמי דיגיטציה עם גוגל או מיקרוסופט. חלק מהם משתתפים גם במיזמי שימור נוספים.
מיזם נוסף הוא הארכיון העולמי הארקטי - מתקן לשימור מידע של ההיסטוריה והתרבות האנושיים ממספר מדינות, ארגונים וחברות.
ראו גם

מדיה אבודה
הערות שוליים

↑  Evans, Mark; Carter, Laura. (December 2008). The Challenges of Digital Preservation. Presentation at the Library of Parliament, Ottawa.
↑  admin, Definitions of Digital Preservation, Association for Library Collections & Technical Services (ALCTS), ‏2008-02-21 (באנגלית)
↑  הגרשיים במקור
↑  OCLC, OCLC Digital Archive Preservation Policy, 2006
↑  "In 1859 the sun fried the entire world's electronics. Next time, we'll be prepared". ABC News (בAustralian English). 2020-08-12. נבדק ב-2023-11-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007549134505171  BNE: XX4669649  BnF: cb119595620 (data)  LCCN: sh95004496  LNB: 000073687  SUDOC: 02758772X
רקמז

רקמז (בהונגרית: Rakamaz) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם ברקמז מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 5,235 ובשנת 2020 רק 4,289 תושבים.
יהודי רקמז

היהודים הראשונים החלו להתיישב ברקמז במחצית השנייה של המאה ה-18, בחסותם של בעלי האחוזות. רובם עסקו במסחר ובמלאכה ואחדים רכשו משקים שעובדו בידי איכרים ואחרים ניהלו אחוזות של האצולה המקומית.
הקהילה התארגנה בשנת 1840. באותה שנה נוסדו גם החברה קדישא והוקם "חדר" בעיר. בשנת 1885 נסתפחו יהודי רקמז לקהילה האורתודוקסית שבוונצ'לו Gávavencsellő. בית כנסת הוקם ברקמז בסוף המאה ה-19 ועד אז נערכו התפילות בציבור בבתים פרטיים. ככל הנראה היה גם בית קברות יהודי בעיר שאינו קיים היום.
במרץ 1944, עם כניסת הגרמנים להונגריה, נכנסה לרקמז יחידת צבא גרמנית, במטרה לאבטח את העורף מפני הצבא הרוסי המתקדם.
באפריל רוכזו יהודי העיירה בבית הכנסת, ובתחילת מאי הועברו בעגלות לטוקאי הסמוכה. לאחר שהות קצרה בטוקאי, הועברו לשאטוראליאויהיי, ומשם גורשו למחנה ההשמדה באושוויץ
.
בתום המלחמה נותרו בחיים רק 6 מיהודי רקמז וגם הם לא חזרו לעיירתם.
| שנה | מספר היהודים בעיר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 113 | 3,117 |
| 1910 | 131 |  |
| 1920 | 119 |  |
| 1930 | 170 |  |
| 1941 | 118 | 5,497 |
לקריאה נוספת

פנקס הקהילות הונגריה, עמוד 508–509
ראקאמאז, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 391. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מיקום של בית הקברות היהודי ברקמז
↑  תיעוד יהודים מרקמז שנרצחו בשואה באתר יד ושם
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | נירג'האזה  |  |
| ערים |  איאק •  בקטלוראנטהאזה •  בלקאן •  צ'נגר •  דמצ'ר •  דומבראד •  פהרגיארמט •  איבראן •  קמצ'ה •  קישווארדה •  מאנדוק •  מאריאפוץ' •  מאטסלקה •  נאג'אצ'ד •  נג'הלאס •  נאג'קאלו •  נירבאטור •  נירלוגוש •  נירמדה •  נירטלק •  רקמז •  טיסלק •  טיסוושווארי •  אויפהרטו •  ואיה •  ואשארושנמן •  זאהון |  |
| כפרים | קנטוריאנושי • נירקאראס • אופאי • אפג' • הודאס • נירטורה • יאנד • נירבוגדאני • פאביאנהאזה • פילפשדרוץ • גבריין • גיורטלק • יארמי • קוצ'ורד • מרק • נאג'דובוש • נירצ'הוי • נירקאטה • נירמגייש • נירפרסניה • אקריטופילפש • פפוש • ראפולט • סמושסג • טיבורסאלאש • ואלאי • אנרץ' • דגה • פניישליטקה • גיולהאזה • יקה • קקצ'ה • לוופטרי • מזלדאן • נירלווה • נירטש • פפ • פאטרוהה • רטקזברנץ' • סבולצ'באקה • סבולצ'וורשמרט • טיסקניאר • אוידומבראד • אויקנז • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • בשנייד • לשקוד • לוולק • מג' • ניריברון • ניריאקו • נירקרץ' • פטנהאזה • רמוצ'האזה • רוהוד • ברבאש • ברגדרוץ • ברגשוראן • צ'רודה • גלנש • גמז'ה • גולאץ' • גיירה • הטפיירצ'ה • אילק • קישוורשאן • לוניה • מארוקפפי • מאטיוש • נג'וורשאן • אולצ'ווה • פוסטדובוש • טאקוש • טרפה • טיסאדון • טיסקרצ'ן • טיססלקה • טיסוויד • ואמושאטיה • ברקס • בסטרץ • גגן • קק • נירטט • סקיי • טיסראד • ושמגייר • בוטפלאד • צגנדאניאד • צ'הולץ • צ'אסלו • צ'גלד • דרנו • פילשד • גצ'אי • גרבולץ • גיגייה • יאנקמאיטיש • קרשמיין • קישר • קישהודוש • קישנמן • קישפלאד • קישסקרש • קלצ'ה • קמרה • מגושליגט • מאנד • מהטלק • מילוטה • נאבראד • נגיאר • נג'הודוש • נג'סקרש • נמשבורזובה • אולצ'וואפאטי • פניולה • פניגה • רוז'אי • שונקאד • סמושאיי • סמושאוילק • סטמארצ'קה • טיסבץ' • טיסצ'צ'ה • טיסקורוד • טיסטברק • טוניוגמטולץ' • טיוודר • טורישטוואנדי • טוריצ'ה • ואמושורוסי • זייטה • ז'רויאן • באטורליגט • אנצ'נץ' • קישלטה • נירבלטק • נירבוגאט • נירצ'אסארי • נירדרז' • נירגלשה • נירגיולאי • נירפיליש • נירוושווארי • אמביי • פנסלק • פיריצ'ה • פוצ'פטרי • טרם • בלשה • בוי • גאוואוונצ'לה • פסב • פורצ'למה • טיסברצל • טיסטלק • צ'נגרשימה • צ'נגראויפלו • קומלודטוטפלו • פאטיוד • סמושאנגיאלוש • סמושבץ' • סמושטטארפלווה • טיוקוד • אורה • בלקאן • בירי • בקן • ארפטק • גסטרד • קאלושמיין • סקוי • בנק • אפריישקה • גיירצ'קה • קומורו • טיסבזדד • טיסמוגיורוש • טיססנטמארטון • טוז'ר • ז'ורק • סורגלמטוש • טיסדדה • טיסדוב • טיסאסלאר |  |
| יישובים בנפת נירג'האזה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | נירג'האזה • אפג' • קאלמאנהאזה • קוטאי • נג'צ'רקס • נפקור • נירפזון • נירטלק • נירטורה • רקמז • שנייה • סבולץ' • טימאר • טיסנג'פלו • אויפהרטו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7861416-8  VIAF: 235309925   WorldCat (עם VIAF): 235309925
שליו הר השלג

| שליו הר השלג |
| --- | --- |
 אפרוח של שליו הר השלג
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: Anurophasis
מין:: שליו הר השלג
שם מדעי
 monorthonyx Anurophasis ‏ואן אורט, 1910
תחום תפוצה


שליו הר השלג (שם מדעי: monorthonyx Anurophasis) הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים, המין היחיד בסוג זה, ואנדמי לאינדונזיה. הוא גדול באופן יחסי לשליוים, ואורכו מגיע עד ל-28 ס"מ.
מאפיינים

שליו הר השלג חי באדמות אחו אלפיני. צבע נוצותיו חום כהה, המקור קרני וצבעוני, הרגליים צהובות והעיניים חומות. חלק גופו התחתון לבנבן ומפוספס בפסים שחורים עדינים יותר אצל הזכר מאשר אצל הנקבה.
בית גידולו של שליו הר השלג נמצא בהרים הגבוהים של אינדונזיה ובהרי השלג של פפואה המערבית (פרובינציה). ריחוקו של בית הגידול (גובה של 3,000 מטר) ממקום יישוב הוא זה שהציל עוף זה מהכחדה. כיום הציפור מוגנת על פי חוק על ידי הממשלה האינדונזית.
הנקבה מטילה בדרך כלל עד שלוש ביצים בצבע חום בהיר, מנומר בכתמים כהים. הקן ממוקם מתחת לקבוצת עשבים. מזונו של שליו הר השלג מורכב בעיקר מזרעים, פרחים ועלים.
ראו גם

שליו
הערות שוליים

↑  שליו הר השלג באתר הרשימה האדומה של IUCN
שחף סיני שחור-ראש

| שחף סיני שחור-ראש |
| --- | --- |
 שחף סיני שחור-ראש
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיים
סוג:: Saundersilarus
מין:: שחף סיני שחור-ראש
שם מדעי
 Saundersilarus saundersi

שחף סיני שחור-ראש (שם מדעי: Chroicocephalus saundersi) הוא מין של שחף החי בסין ומזרח אסיה ומצוי בסכנת הכחדה.
הוא קרוי גם שחף סאונדרס על שם החוקר הווארד סאונדרס. בעבר נחשב למין יחיד בסוג Saundersilarus, אך כיום הוא משויך לסוג כרויקוצפלוס.
אורכו של שחף זה רק 33 ס"מ, הקטן ביותר מבין השחפים לאחר שחף גמדי. העורף והראש של השחף שחורים לגמרי וגם המקור שחור ומעוקל בקצהו. הכנפיים אפורות בהירות ולבנות בקצותיהן. הזנב שחור-לבן לסירוגין והרגליים שחורות.
השחף חי באזורי חופים, שפכי נהרות, ביצות ואגמים ברחבי מזרח סין, הונג קונג, יפן, קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית, מקאו, רוסיה, טאיוואן ווייטנאם.
שחפים אלה בסכנה כתוצאה מפגיעה בבית גידולם על ידי שינוי תוואי החוף למטרות חקלאות ימית וכן בגלל זיהום סביבתי וירי בעופות בכמה מהמדינות בהם הם חיים. סיבה נוספת היא חיסול גוזלים על ידי טורפים.
הערות שוליים

↑  שחף סיני שחור-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
שליו הרים אמריקני

| שליו הרים אמריקני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: שלווים אמריקניים
סוג:: Oreortyx 
מין:: שליו הרים אמריקני
שם מדעי
 Oreortyx pictus ‏דאגלס, 1829
תחום תפוצה


שליו הרים אמריקני (שם מדעי: Oreortyx pictus) הוא מין של עוף אמריקאי ממשפחת שלווים אמריקניים והוא המין היחידי בסוגו. הוא מצוי בעיקר לאורך הרי הרוקי ומגיע מקנדה עד למקסיקו בתפוצתו. הוא קרוב למיני השליו המצויץ.
מאפיינים

אורכו של השליו 26-28 ס"מ והוא בעל "קרן" נוצה ארוכה הבולטת מעל ראשו. צבע הראש והחזה כחול עם לחיים אדומות ופס לבן החוצה את העיניים עד המקור השחור. הגוף אפור מלמעלה ואדום מלמטה עם סימנים לבנים לאורך הבטן. הכנפיים בעלות פסים לבנים והם חלשות. השליו מסוגל לעופף אך באופן מגושם והוא מעדיף להימצא על הקרקע ולעוף רק כמוצא אחרון.
שליו זה חי ברחבי מדרונות הרים באזור הרי הרוקי לאורך אמריקה הצפונית ומגיע עד לגובה 3,000 מ' מעל הקרקע. השלווים הבוגרים ניזונים בעיקר מזרים, אך הצעירים יאכלו בעיקר חרקים ויצורים דומים.
שלווי ההרים הם עופות מונוגמיים והם חיים יחדיו בהרים, מקננים בקיץ והנקבה מטילה 9-10 ביצים בקן המוסווה תחת שיחים או עצים.
תת-מינים

O. p. pictus
O. p. plumifer
O. p. russelli
O. p. eremophilus
O. p. confinis
הערות שוליים

↑  שליו הרים אמריקני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546723105171 
איור של שליו ההרים האמריקני
שיוואג'י, קיסר הודו

שִׁיווָאגִ'י (מראטהית: शिवाजी) היה לוחם שבט מראטהאי, אשר הקים ממלכה מתוך סולטנות ביג'אפור בעת קריסתה שהייתה לבסיסה של האימפריה המראטהית. שיוואג'י היה מאויביה הגדולים ביותר של האימפריה המוגולית.
מבחינה רשמית הוא שלט באימפריה המראטהית כצ'הטרפטי (קיסר) מאז 1674 בעת הוכתר במבצר ראיגד ועד מותו, בזמן זה הוא האדיר מחדש את כוח הרוב ההינדואי בתת-היבשת ההודית נגד השליטים המוסלמים במרכז ובצפון. עם גדילת תנועת העצמאות ההודית בראג' הבריטי, גדלה מורשתו ההיסטורית של שיוואג'י כאשר רבים ראו בו גיבור להינדואיזם.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

שיוואג'י היה צאצא לשורה של אצילים בולטים. בימיו הודו הייתה נתונה ברובה לשלטון מוסלמי: האימפריה המוגולית שלטה בצפון וסולטנים מוסלמים ביג'פור וגולקונדה שלטו בדקאן שבדרום, אלו היו השליטים הרכזיים של רוב הודו והם שלטו על גבי רוב הינדואי.
שיוואג'י, שאחוזות אבותיו היו בדקאן (כיום מהאראשטרה), בתחום הסולטאנים של ביג'פור, מצא את הדיכוי המוסלמי והרדיפה הדתית של ההינדואים בלתי נסבלים, עד שכאשר היה בן 16 שכנע שיוואג'י את עצמו שהוא שליח האלים; שליח למען חופש ההינדואים - אמונה בה יאחוז כל חייו.
בערך בשנת 1655 החל שיוואג'י לתפוס את המאחזים החלשים של ביג'פור באזורים הקרובים לים הערבי. תוך כדי כך הוא הפיל כמה מתומכיו המשפיעים, אשר התיישרו עם הסולטנים. בכל זאת, המיומנות הנועזת והצבאית שלו, בשילוב עם החומרה שלו כלפי מדכאי ההינדואים, זיכו אותו בהערצה רבה. מספר תומכיו הלך והתעצם, וכמה משלחות קלות שנשלחו בידי הסולטנים לההלחם בו הובסו על ידו.
ביוגרפיה > מלחמות

בשנת 1659 שלח סולטאן ביג'פור צבא של 20,000 תחת פיקוח הגנרל אפאל ח'אן כדי להלחם בשיוואג'י. שיוואג'י, שהעמיד פנים שהוא מאוים, פיתה את הכוח התוקף לעומק שטח הררי קשה ובעודם שם הרג את אפאל ח'אן בקרב ישיר אחד על אחד.
בינתיים, כוחות שנבחרו בשקדנות בידי שיוואג'י הטילו מלכודת על יחידת הכוח האדירה של צבא ביג'פור. בן לילה הפך שיוואג'י לאדון מלחמה אדיר, שהחזיק את הסוסים, התותחים והתחמושת של צבא ביג'פור.
נחרד מכוחו העולה של שיוואג'י, הורה הקיסר המוגולי אורנגזב למשנה לו בדרום לצעוד נגד שיוואג'י אשר התמודד נגד האחרון בביצוע פשיטה נועזת בחצות בתוך המאהל של המשנה למלך, והכה את האחרון באכזריות. שיוואג'י, כדי לעורר חמתם של המוגולים עוד יותר, תקף את עיירת החוף העשירה סוראט ולקח שלל עצום.
אוראנגזב שלח את הגנרל הבולט ביותר שלו, מירזה ראג'ה ג'אי סינג, בראש צבא שמנה כ-100,000 איש. הלחץ שהופעל על ידי הכוח העצום הזה, בשילוב עם הדחף והעקשנות של ג'אי סינג, אילצו את שיוואג'י להסכים לשלום ולהתחייב שהוא ובנו יהיו שבויים של אורנגזב בבירתו באגרה, שם היו למעשה אסירים של המוגולים.
ביוגרפיה > בריחה מאגרה

שיוואג'י, בעודו במעצר בית עם בנו באגרה, שלח סלים מלאים בממתקים לחלוקה בין העניים. ב-17 באוגוסט 1666 הוא ובנו עצמם התחבאו בתוך הסלים העצומים של הממתקים. הבריחה הדרמטית, עליה בוססו דרמות וסיפורים אפים רבים, הצליחה. חסידיו קיבלו אותו שוב כמנהיגם, ותוך שנתיים הוא לא רק זכה בחזרה בכל השטח האבוד אלא הרחיב את תחומו.
בנקודה מסוימת, שיוואג'י החל לתקוף את ערי הגבול המוגליות והחל לפגוע ביציבותן של אותן הערים, אשר נהג לבזוז באכזריות; הוא ארגן מחדש את הצבא והנהיג רפורמות לרווחת נתיניו. בהפקת לקח מהסוחרים הפורטוגזים והאנגלים שכבר השיגו אחיזה בהודו, החל בבניית כוח ימי; הוא היה השליט ההודי הראשון בתקופתו שהשתמש בכוחו הימי למסחר וגם להגנה צבאית. עקב פועלו של שיוואג'י, אורנגזב העצים את רדיפתו נגד ההינדואים; הוא הטיל עליהם מס יתר אשר בעת לא שולם הוסב בעבודות כפייה, הרס מקדשים, והקים מסגדים במקומותיהם.
ביוגרפיה > קיסר

בקיץ 1674, שיוואג'י המליך את עצמו כריבון עצמאי של האימפריה המראטהית ושל הרוב ההינדואי המדוכא אשר התגייס אליו כמנהיגו. הוא שלט בתחום שטחיו במשך שש שנים, באמצעות קבינט של שמונה שרים. הינדואי מאמין אדוק שהתגאה כמגן דתו, הוא שבר את המסורת בכך שציווה על שניים מקרובי משפחתו, שהומרו לאסלאם בכוח, להחזיר את עצמם להינדואיזם.
אף על פי שלעיתים קרובות נוצרים ומוסלמים הטילו את אמונותיהם בכוח על האוכלוסייה, הוא כיבד את האמונות והגן על מקומות הפולחן של שתי הקהילות. מוסלמים רבים היו בשירותו. לאחר הכתרתו, המערכה הבולטת ביותר שלו הייתה בדרום, במהלכה כרת ברית עם הסולטנים ובכך חסם את העיצוב המפואר של כוח המוגולים כדי להפיץ את שלטונם על כל תת-היבשת.
שליט המראטהים ניסה מספר פעמים להשיג הכרה מצד המוגולים.
"שיוואג'י בהחלט דחף לכדי הסגת כרה וניסה משמעותית לדרוש מהמוגולים הסדר יחסים והיה דבר זה מה שהוביל לשהותו הקצרה באגרה לאחר שנכנע למירזה ראג'ה ג'אי סינג בפוראנדאר בשנת 1665. הפך למנסבדאר גדול עם טענות ליגיר גדול בדקאן. היה מחזק את עמדתו מול הסולטנות."
לפי ההיסטוריון ההינדי דשפנדה; גם לאחר ששיוואג'י נמלט מאגרה, הוא המשיך לכתוב לקיסר המוגולי. כתוצאה מההתכתבויות הללו הכיר אורנגזב בשיוואג'י כ'ראג'ה' ולאחר מות שיוואג'י המשיכו המרתים לחפש לגיטימציה בידי השלטון בדלהי.
לשיוואג'י היו מספר נשים ושני בנים. בשנותיו האחרונות נלחם נגד כפירתו של בנו הבכור, אשר בשלב מסוים ערק לתמיכה במוגולים והוחזר אל חיק משפחתו רק בקושי הרב ביותר. המתח של שמירת ממלכתו מפני אויביו לנוכח סכסוכים ביתיים מרים ומחלוקת בין שריו קירבו את שיוואג'י אל סופו. מבין ההיסטוריונים המערבים שלמדו על חייו ניתן לו התואר "שיוואג'י הגדול".
מורשת

שיוואג'י נפטר לאחר חולי קשה בשפעת ודיזנטריה באפריל 1680, במעוז ההרים רג'ארח, שאותו הפך לבירתו.
שיוואג'י הפיח חיים חדשים במאבק ההינדואי נגד הכיבוש המוסלמי, ופועלו הפך את אורנגזב לקיסר הגדול האחרון של האימפריה המוגולית אשר מירושתו היא רק תיפול. מעל לכל, במקום ובעידן המוכתם על ידי פראות דתית ואי שקט, הוא היה אחד מהשליטים המעטים שנהגו בסובלנות דתית אמיתית. פועלו הצבאי הפך אותו למצביא אשר שילב בין אסטרטגיה צבאית מערבית וטקטיקה של כוחות חיל פרשים ונוודים.
ממלכתו תמשיך להתפתח ולהתחזק לעבר רוב המאה ה-18 עד שחברת הודו המזרחית הבריטית תטיל את צילה על האימפריה המראטהית.
ראו גם

האימפריה המוגולית
אורנגזב
האימפריה המראטהית
הערות שוליים

↑  Manimugdha S Sharma, Shivaji and the Mughals: The relationship was complicated, Times of india
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268016505171  BnF: cb14472266t (data)  GND: 118820974  ISNI: 0000 0000 6677 4616  KulturNav: db179758-0a08-4c8e-b224-9209230b2d77  LCCN: n50023241  NLA: 35496832  NLG: 245036  NTA: 069820155  SUDOC: 074181661  Trove: 974494  VcBA: 495/161319  VIAF: 50467615   WorldCat (עם VIAF): 50467615
שמעון שריד

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בן 71 בערך) נְתַנְיָה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1975–2003 (כ־28 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש ענף הנעה ראש מחלקת מטוסים ראש להק הציוד
 עיטורים
 פרס ביטחון ישראל
 
שמעון שריד (נולד ב-1953) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש להק הציוד בחיל האוויר. שריד הוא חתן פרס ביטחון ישראל.
ביוגרפיה

שריד נולד בנתניה. למד הנדסת אווירונאוטיקה בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. שירת כמהנדס במחלקת פיתוח של ענף תיכון אווירונאוטי בחיל אוויר. הוא שהה במשך כשנתיים וחצי בארצות הברית כקצין פרויקט בחברת גראמן שפיתחה חומרים מרוכבים למטוס הלביא. לאחר ביטול פרויקט הלביא מונה לראש תחום אווירונאוטיקה במחלקת פיתוח, ובתפקידו הבא שימש ראש תחום מטוסים בטייסת תחזוקה בבסיס חצרים. ב-1991 מונה לראש ענף הנעה בלהק ציוד, שהיה במשבר לאחר חשיפת פרשת רמי דותן. בתום התפקיד השלים תואר שני בניהול בתוכנית משולבת של אוניברסיטת בוסטון ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ב-1995 מונה לראש מחלקת מטוסים. הוא שימש המרכז הטכני של ועדת החקירה לבדיקת אסון המסוקים. ב-1998 הוענק לשריד פרס ביטחון ישראל על תרומתו האישית לפיתוח מערכת פורצת דרך בתחום המטוסים הבלתי מאוישים.
ביולי 2000 מונה לראש להק הציוד הוא שימש בתפקיד עד 2003. בתקופת כהונתו הוביל ארגון מחדש של הלהק. כמו כן במהלך כהונתו קלט חיל האוויר את מטוסי F-16I ("סופה"), F-15I ("רעם"), מסוקי אפאצ'י לונגבו AH-64D, מסוקי בלק הוק, מטוסי "נחשון עיטם" ו"נחשון שביט" ותוספת מטוסי תדלוק ומטוסי אימון צופית.
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל חברת חץ הכסף, חברה בת של אלביט מערכות, העוסקת בפיתוח כלי טיס בלתי מאוישים. במסגרת זו הוביל את פרויקט הכטב"ם הרמס 900.
בפברואר 2020 מונה שריד למנכ"ל עמותת "SpaceIL". בתפקיד זה, הוא מוביל את מיזם "בראשית 2" שמטרתו, בין היתר, להנחית חללית ישראלית בלתי-מאוישת על פני הירח.
שריד הוא אב לשלושה וסבא ל-12 נכדים.
הערות שוליים

↑  יואב רוזן, ‏להק ציוד אורגן מחדש: לכל מטוס יש כתובת, באתר חיל האוויר הישראלי, יוני 2001
↑  ליאור אסטליין, ‏מכוון גבוה, באתר חיל האוויר הישראלי, 30 באוקטובר 2010
שמלה חשופת גב

השחקנית האוסטרלית רייצ'ל ברלי עם שמלה חשופת גב, 2012
שמלה חשופת גב שלובשת השחקנית קלרה בואו, שנות ה-20 של המאה ה-20
שמלה חשופת גב היא שמלה באורכים שונים שנועדה לחשוף את גב הלובשת אותה. הגב עשוי להיות חשוף חלקית או חשוף במלואו כשהשמלה מוחזקת בעזרת חוטים. השמלה נלבשת בעיקר באירועים רשמיים, ומשמשת גם כשמלת ערב וכשמלת כלה ואף כבגד ים.
היסטוריה

השמלה הופיעה לראשונה בשנות ה-20 של המאה ה-20. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הסגנון נקשר לאופנת השיזוף של התקופה, והשמלה נטולת הגב הייתה דרך להשוויץ בשיזוף, כשהלובשת בדרך כלל הייתה צריכה להיות רזה כדי למשוך תשומת לב.
בדצמבר 1937, במסגרת הסדרה הדוקומנטרית "Clothes-Line" של רשת ה-BBC, צולמה מאחור השחקנית מישלין פלאטון כשהיא לבושה שמלה חשופת גב שיצרה אשליית עירום. הצילום עורר מחלוקת והתנגדות בקרב חלק מהצופים.
סגנונות

שמלה נטולת גב יכולה להיות מוחזקת במספר דרכים. הדרך הנפוצה ביותר היא על ידי חתיכת בד או רצועה יחידה העוברת מאחורי צווארה של הלובשת בדומה לצווארון אפסר. רצועת הצוואר יכולה עצמה להיות מכוסה בשיער הלובשת, ולהשאיר את הרושם מאחור ששום דבר לא מחזיק את השמלה. לחלופין, השמלה יכולה להיות מוחזקת על ידי שרוולים קצרים או על ידי רצועות הכרוכות סביב הכתפיים.
סגנונות > תמיכה בשדיים

תמיכת השדיים עשויה להיות סוגיה של נשים רבות כאשר הן לובשות שמלה ללא גב, אך ניתן להשיג עיצובים של חזיות המציעות תמיכה בשד עם שמלות ללא גב. חלק מהפתרונות הן חזיות דבק וחזיות סטרפלס.
הערות שוליים

↑  "History". אורכב מ-המקור ב-24 ביוני 2011. נבדק ב-22 במאי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  1930s Fashion History (אורכב 13.04.2011 בארכיון Wayback Machine)
↑  Taylor, Lou, Establishing Dress History, chapter 2 (Manchester 2002) ISBN 0-7190-6639-5
↑  Starpulse.com: AnnaLynne McCord wearing a backless dress
↑  Olivia Wilde used nude netting dress at the Emmy Awards: Front view and back view (אורכב 26.03.2012 בארכיון Wayback Machine)
תא שיט

תאי-שיט באנגליה
תאי השיט גאטון בתעלת פנמה
תא שיט הוא קטע נתיב שיט החסום בשערים ומשמש להעלאה והורדה של מפלס המים לתועלת כלי שיט המבקשים לעבור בו למרות הבדלי גובה בין שני צדדיו.
תא-שיט כולל שני שערים המותקנים במרחק מה זה מזה ותוחמים קטע מנתיב המים. כאשר כלי-השיט נכנס לתוך התא, השער התחתון נסגר מאחוריו ומים מוזרמים אל התא דרך פתחים בשער העליון. כשמפלס המים בתא שווה למפלס המים בקטע העליון, השער העליון נפתח וכלי-השיט ממשיך בדרכו.
תאי-שיט מאפשרים ניווט קל יותר בנהרות ומאפשרים שיט דרך תעלה בקו ישיר אפילו באזור אשר איננו מישורי.
ראו גם

תעלת פנמה
תעלת מוסקבה
סכר שלושת הערוצים
פנמקס
שליו ההימלאיה

| שליו ההימלאיה |
| --- | --- |
 איור של שליו ההימלאיה
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
סוג:: Ophrysia
מין:: שליו ההימלאיה
שם מדעי
 Ophrysia superciliosa ‏גריי, 1846
תחום תפוצה


שליו ההימלאיה (שם מדעי: Ophrysia superciliosa), הוא מין של עוף בינוני ממשפחת הפסיוניים והמין היחיד בסוג: Ophrysia.
מאפיינים

12 פריטים בלבד, נצפו לאחרונה בשנת 1876 בשני מקומות בהרי ההימלאיה במדינת אוטראקהאנד, ובצפון-מערב הודו. וכיום מוגדר שליו ההימלאיה, כבעל חיים בסכנת הכחדה חמורה.
החוקרים נוטים להאמין כי אוכלוסייה מצומצמת של המין (כ- 50 פרטים), שרדה באזורים המרוחקים של רכס ההימלאיה.
עוף זה תואר על ידי החוקר ג'ון אדוארד גריי ב-1846.
ראו גם

שליו
שליו נודד
הערות שוליים

↑  שליו ההימלאיה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שושנה ריבנר

נבחרת ישראל במחנה אימונים, 1959.מימין לשמאל: שושנה ריבנר, נוגה הררי, תמר זליג, דורית שרצר, גבריאל גינטר נסט ועוזי בק
שושנה פיאלקוב-ריבנר (20 בפברואר 1938 – 29 ביוני 2007) הייתה שחיינית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה שהשתתפה באולימפיאדת מלבורן (1956) במדי נבחרת ישראל. היא החזיקה בשמונה שיאי ישראל, במשחים בסגנון חופשי למרחק של 50 מטר, 100 מטר ו-400 מטר, במשחי הפרפר ובמשחי מעורב אישי. היא כונתה "מלכת המים הישראלית". בעלת שתי מדליות זהב מהמכביה.
ביוגרפיה

שושנה ריבנר נולדה בווינה אוסטריה. בהיותה בת 8 חודשים עלתה עם הוריה לארץ ישראל. היא התאמנה בקבוצת השחייה של ברית מכבים עתיד, בהדרכתו של נחום בוך. כבר ב-1951, בגיל 13, הייתה השחיינית הבכירה בישראל במשחה ל-100 מטר חתירה.
ביוגרפיה > 1952

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה בבריכת השחייה "בת גלים" שנערכה באוקטובר 1952 קבעה ריבנר שיא ישראלי חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:15.2 דקות שיפור לשיאה של יהודית דויטש הספל משנת 1938 (1:17.6 דקות).
ביוגרפיה > 1953 > אלופת המכביה הרביעית

בתחרויות השחייה של המכביה הרביעית שנערכו בחיפה בבריכת "בת גלים" בספטמבר 1953 זכתה ריבנר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי ומכביה חדש של 1:13.7 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 6:04.4 דקות.
ביוגרפיה > 1954

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה, לעיני 2500 צופים, באוקטובר 1954 זכתה ריבנר ב-4 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:14.7 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:04.5 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי לקבוצות חדש של 5:41.6 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 6:17.3 דקות. נוסף לכך, היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:34.0 דקות.
ביוגרפיה > 1955

בתחרות שחייה שנערכה ברחובות באוגוסט 1955 קבעה ריבנר במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 3:18.7 דקות וכן במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:13.5 דקות. שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות הנוער של מכבי בשחייה שנערכה בבריכת השחייה של מכבי פתח תקווה, קבעה ריבנר 3 שיאים ישראלים בשחייה, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:12.9 דקות, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:41.6 דקות, לאחר 17 שנים שיפור לשיאה של יהודית דויטש הספל ממכבי חיפה (2:47.6 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:47.1 דקות. ולאחר כחודש, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה, לעיני 2500 צופים, קבעה ריבנר במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 1:09.5 דקות ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששוחה משחה זה מתחת ל-1:10 דקות. בנוסף, היא השוותה את שיאה הישראלי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:46.5 דקות. אותה שנה נבחרה ריבנר לספורטאית השנה בישראל.
ביוגרפיה > 1956

בתחרויות השחייה בין הנבחרות הארציות של אגודות הפועל ומכבי שנערכו בחיפה בספטמבר 1956 קבעה ריבנר שני שיאים ישראלים במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:33.1 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:44.4 דקות. בנוסף, היא ניצחה במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:09.6 דקות. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בחיפה קבעה ריבנר שני שיאים ישראלים במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:09.3 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:42.9 דקות.