stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האחד והיחיד

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ריצ'רד לונקריין
 הופק בידי:  ארון ריידר   ארה כץ   הרט שפיגל
 תסריט:  צ'ארלי פיטארס
 שחקנים ראשיים:  רנה זלווגר   לוגן לרמן   מארק רנדל   כריס נות'   ניק סטאל   סטיב וובר   קווין בייקון   אריק מק'קרומק   רובין ווייגרט   דייוויד קוצ'נר
 מוזיקה:  מרק אישם 
 צילום:  מרקו פונטקורבו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 21 באוגוסט 2009
 משך הקרנה:  108 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה קומית, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות:  $2,484,006
 הכנסות באתר מוג'ו:   myoneandonly
 www.myoneandonly.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
האחד והיחיד (באנגלית: My One and Only) הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה, בבימויו של ריצ'רד לונקריין. הסרט יצא לאקרנים ב-21 באוגוסט 2009. בסרט משתתפים השחקנים רנה זלווגר, לוגן לרמן, מארק רנדל, ניק סטאל וקווין בייקון.
הסרט מבוסס על ילדותו של השחקן ג'ורג' המילטון, שבה אביו בוגד באימו והם יוצאים למסע לחפש מישהו שיעזור להם. המילטון סיפר את הסיפור למרב גריפין, והלה השתתף בהפקת הסרט עד מותו ב-2007, אך חברתו המשיכה להפיק את הסרט.
קרוסלה (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסדרה
 סוגה:  ילדים
 בימוי:  שרה גינור
 שחקנים:  אברהם מור שלמה וישינסקי חנן גולדבלט חוה אלברשטיין (עונה 1) ירדנה ארזי (עונה 2)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  18
 הפקה
 מפיקים בפועל:  שרה גינור
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  26 בספטמבר 1977 – 18 בספטמבר 1980
קרוסלה היא תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים, אשר שודרה בין השנים 1977–1980 בערוץ הראשון במשך שתי עונות שידור. הרקע לתוכנית היה גינה ובה קרוסלה. שלושה תקליטים ליוו את התכנית, והמשיכו להימכר שנים רבות לאחר הפסקתה, גם בתקליטורים וב-DVD.
כל פרק בתוכניות היווה סיפור עלילה בליווי שירים שנכתבו ברובם בעונה הראשונה על ידי לאה נאור והולחנו ועובדו מוזיקלית על ידי מתי כספי וקובי אושרת.
בעונה השנייה השירים נכתבו ברובם על ידי יעל רוזמן והולחנו ועובדו מוזיקלית על ידי יאיר רוזנבלום.
התכנית הראשונה שודרה בערב סוכות תשל"ח - 26 בספטמבר 1977.
על בימוי השחקנים בעונה הראשונה היה צדי צרפתי. על ההפקה והבימוי לטלוויזיה היו שרה גינור, דליה הורביץ ופנחס הר-זהב.
לעונה הראשונה היה פתיח בסגנון ה"סטופ מושן" בהשתתפות משתתפי הסדרה, וכן שמשה בתור תכנית שעסקה בחודשי השנה (כולל אדר א') ולשנייה היה פתיח מונפש ועסקה בנושאים אחרים.
בדצמבר 2009 יצא לראשונה למכירה ב-DVD מארז המכיל את כל 18 פרקי התכנית. כמו כן גם התקליטים יצאו מחדש על תקליטורים.
הדמויות:
חוה הזמרת (חוה אלברשטיין) - הייתה זמרת נודדת עם גיטרה. לא כיכבה בכל הפרקים. הופיעה בעונה הראשונה בלבד.
שלמה הדוור (שלמה וישינסקי) - בכל פרק היה בעל מקצוע אחר.
גדליה הגנן (אברהם מור) - הגנן היה דמות עצבנית שכעסה בקלות.
חנן ענן (חנן גולדבלט) - חנן ענן היה מוכר בלונים בדחני וחסר ביטחון עצמי. באמצעות הבלונים הגיע לעננים, בהם גר.
ירדנה הצלמת (ירדנה ארזי) - החליפה בעונה השנייה את חוה אלברשטיין. תחילה חשבה שחנן, שלמה וגדליה הם שלושה גיבורים שעליהם הייתה צריכה לסקר.
הילדים שהשתתפו בתוכנית: רינת כהן, אוריאל ברק ורחל יאיר. הילדים הופיעו רק בעונה הראשונה.
לדמויות היו משפטים אופייניים:
"אתה הורס לי את הגינה ומקלקל לי את המצב-רוח" (גדליה הגנן).
"אני לא דואג, אני רק קצת מודאג" (שלמה הדוור).
"אני חושב, אם אני לא מתבלבל..." (חנן ענן).
דינה בווה

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1977 (בת 47) מוסקבה, רוסיה
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 תחום יצירה:  צילום
דינה בווה (נולדה ב-16 ביוני 1977) היא צלמת, אמנית דיגיטלית וחוקרת בינה מלאכותית ישראלית, הבולטת בצילום הסוריאליסטי שלה.
בווה זכתה בפרס הגדול בתחרות הצילום של ניקון לשנים 2012–2013 עם התמונה "אלגית הסתיו".
קריירה

דינה בווה מתמחה בצילום סוריאליסטי. היא החלה את הקריירה הצילומית שלה בצילום דוקומנטרי, אך עברה לאחר מכן לסוריאליזם. היא משתמשת בתמונות וצילומים מוכנים ומשנה אותם עבור יצירותיה. ביולי 2008 החלה להשתתף בתחרויות בינלאומיות, וזכתה במקום השני בתחרות הצילום של ניקון בשנים 2008–2009 עם "Fishing in the Hitchcock's Style", בקטגוריית My Planet.
בשנת 2013 זכתה תמונתה "אלגית הסתיו" בפרס הגדול בתחרות הצילום של ניקון, שנבחרה מתוך למעלה מ-100,000 הצעות - ההגשה הישראלית הראשונה שזכתה. בווה מתארת את הסגנון שלה בתור "Truthful Fiction (אמת בדויה)", שכן, לדבריה, "הסיפור עשוי שלא לשקף את המציאות כפי שאנו מכירים אותה, ובכל זאת מעביר מסר עמוק, מדויק ואמיתי". בווה מציינת את האמן יאן סאודק כמקור השראה מרכזי.
בווה עיצבה עטיפות אלבומים עבור מספר מוזיקאים ישראלים ויהודים, ביניהם אורפנד לנד וחברו לשעבר יוסי סאסי, RebbeSoul ואחרים. היו לה גם שיתופי פעולה אמנותיים עם מריה קונג, ישראל אהרוני וגרמן קבירסקי.
בווה הציגה את עבודותיה בסלון ד'אוטומן, והציגה תערוכות יחיד רבות, ביניהן "האמת שבשקר", "זיקוק מציאות פנטסטית" (בראשון לציון), ואחרות. היא תרמה מרכזית לפרויקט הצילום "Beauty Saves the World" (BSW) שהחל בעלה, שהתמקד בצילום אמנותי והציג במספר מדינות. היא לימדה בבית הספר לצילום "גליץ" ברמת גן, נאמה בהרצאות רבות, כולל בכנס הצילום הישראלי השנתי בשנת 2014. בווה פרסמה ספר עם צילומיה ב-2013, בשם "Truthful Fiction", עם מהדורה שנייה שיצאה ב-2014.
חיים אישיים

בווה נולדה במוסקבה ב-1977 ומתגוררת בישראל מאז 1991. היא בעלת תואר B.Sc. במדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב. בווה עובדת כחוקרת ומהנדסת אלגוריתמים בתחום הבינה המלאכותית. היא נשואה לגדי בולסלבסקי.
פרסים

בסך הכל, למעלה מ-100 תמונות של בווה קיבלו למעלה מ-400 פרסים. היא קיבלה את פרסי הצילום והפרסים הבאים:
2009 – Trierenberg Super Circuit – מדליית זהב Vöav
2010 – Trierenberg Super Circuit – מדליית זהב למצוינות
2010 - פרסי ג'וליה קמרון - שני פרסים וציון מכובד
2010 – Biennale Aquëducte – מחבר אקוודוקט זהב
2011 – Prix de la Photographie Paris – מקום ראשון, אמנות
2011 - DonkeyArtPrize ניו יורק - הפרס הגדול
2012 – Trierenberg Super Circuit – מדליית זהב למצוינות
2012 – צלמים מקצועיים לנשים – הפרס הגדול
2013 – תחרות הצילום הבינלאומית של ניקון – הפרס הגדול
2014 – Prix de la Photographie Paris – זהב, אמנות/אנשים
הערות שוליים

↑  "The Israeli Photography Convention – Speakers Include". נבדק ב-16 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137011040  VIAF: 81261163   WorldCat (עם VIAF): 81261163 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דינה בווה".
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2002

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

הפיגוע במלון פארק
 תאריך:  שנת 2002
 מקום:  ישראל והשטחים
 סוג:  ציר זמן
 הרוגים:  452
 פצועים:  2,057
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2002.
על פי נתוני השב"כ בשנה זו נרצחו 452 ישראלים בפיגועי טרור, מתוכם 189 בני אדם ב-53 פיגועי התאבדות. בהתפלגות נרצחו 278 אזרחים, ו-149 אנשי כוחות הביטחון. שנה זו הייתה הקטלנית ביותר בתולדות הציונות מבחינת נרצחי טרור (ראו טרור פלסטיני) עד לשנת 2023, עם טבח שבעה באוקטובר.
כרוניקה

פיגועים שיצאו מאזור יהודה ושומרון,      פיגועים שיצאו מרצועת עזה,      פיגועים שיצאו מלבנון,      פיגועים שיצאו ממצרים,      פיגועים שיצאו מישראל,      פיגועים שיצאו מירדן,      פיגועים שיצאו מסוריה,      פיגועים שיצאו מטורקיה,      פיגועים שיצאו ממדינות נוספות.
כרוניקה > ינואר

9 בינואר – בפיגוע שבוצע במוצב אפריקה שבקרבת כרם שלום נרצחו 4 חיילי צה"ל.
14 בינואר – בפיגוע ירי סמוך ליישוב שבי שומרון שבשומרון נרצח ישראלי.
15 בינואר – יהודי נחטף ונרצח בפיגוע ירי בבית סאחור על ידי חוליית מחבלים ערבים
16 בינואר – פיגוע הירי בגבעת זאב – בפיגוע ירי בגבעת זאב יהודיה נרצחת על ידי 2 מחבלים ערבים.
  17 בינואר – הפיגוע בחגיגת בת המצווה בחדרה: בפיגוע בחגיגת בת המצווה בחדרה נרצחים 6 ישראלים ונפצעים 35 אנשים נוספים.
22 בינואר – בפיגוע ירי לעבר תחנת אוטובוס בירושלים נרצחו 2 ישראלים ונפצעו 40 נוספים.
25 בינואר – הפיגוע בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב: בפיגוע התאבדות באזור התחנה המרכזית הישנה בתל אביב נפצעו 24 אנשים.
27 בינואר – הפיגוע ברחוב יפו בירושלים: בפיגוע התאבדות ברחוב יפו שבירושלים נרצח ישראלי ומעל ל-150 נפצעו.
28 בינואר – בפיגוע דריסה במחסום של צה"ל סמוך לקלקיליה מחבל פלסטיני דרס חייל. בהמשך המחבל הגיע עד לפתח תקווה, ושם השתלט על מכונית אחרת, ומשם המשיך לבני ברק ופצע בדריסה שוטר וחיילת. המחבל נורה למוות בבני ברק.
כרוניקה > פברואר

6 בפברואר – בפיגוע ירי במושב חמרה שבבקעת הירדן נרצחו 3 ישראלים.
8 בפברואר – בפיגוע דקירה ביער השלום בשכונת אבו טור שבירושלים נרצחה ישראלית.
9 בפברואר – בפיגוע ירי לעבר רכב סמוך לצומת תפוח שבשומרון נרצחה ישראלית.
10 בפברואר – פיגוע ירי בבאר שבע, 2 חיילות צה"ל נרצחו ו-4 נפצעו.
14 בפברואר – בפיגוע בציר קרני נצרים שברצועת עזה נרצחו 3 חיילי צה"ל כתוצאה מפיצוץ טנק המרכבה שבו נסעו על ידי מטען גחון שהוטמן בציר.
15 בפברואר – בפיגוע ירי במחסום סמוך לכפר סורדא שבקרבת רמאללה שביהודה ושומרון נרצח חייל צה"ל.
16 בפברואר – הפיגוע בקניון קרני שומרון: בפיגוע התאבדות בפיצריה בקרני שומרון שביהודה ושומרון נרצחו 3 ישראלים ו-30 נפצעו.

  18 בפברואר – הפיגוע בציר כיסופים (2002): בפיגוע בציר כיסופים שברצועת עזה נרצחו 3 ישראלים (בהם 2 חיילים) ואדם נוסף נפצע.
18 בפברואר – בפיגוע בסמוך למעלה אדומים נרצח שוטר על ידי מחבל מתאבד שנהג במכונית תופת.
19 בפברואר – הפיגוע במחסום עין עריכ – בפיגוע ירי סמוך לרמאללה שביהודה ושומרון נרצחו 6 חיילי צה"ל.
22 בפברואר – בפיגוע ירי סמוך לאזור התעשייה עטרות בקרבת בירושלים נרצח ישראלי.
25 בפברואר – בפיגוע ירי בתחנת אוטובוס בשכונת נווה יעקב שבירושלים נרצחה שוטרת ישראלית ו-8 נוספים נפצעו.
25 בפברואר – בפיגוע בכביש 398, סמוך לבית לחם שביהודה ושומרון, נרצחו 2 ישראלים ואדם נוסף נפצע.
27 בפברואר – סוכל פיגוע ירי בכיכר חמרה שבחיפה על ידי מתנדב ושוטרת.[דרוש מקור]
27 בפברואר – בפיגוע התאבדות במחסום מכבים נפצעו שלושה שוטרים ישראלים.
27 בפברואר –  בפיגוע ירי באזור התעשייה עטרות סמוך לירושלים נרצח גד רג'ואן, מנהל מפעל בשקביץ בשותפות עם סוחר מזון ערבי נוצרי מבית לחם. הרוצח היה עוזרו של רג'ואן וטען אחר כך שנסחט כדי לטהר את שמו.
כרוניקה > אפריל

1 באפריל – בפיגוע בירושלים נרצח השוטר הישראלי תומר מרדכי על ידי מחבל מתאבד ומכונית תופת – במותו סיכל פיגוע גדול יותר.
1 באפריל – בפיגוע ירי בהר חומה נרצח חייל צה"ל על ידי צלף פלסטיני.
6 באפריל – בפיגוע ברפיח ים ברצועת עזה נרצח חייל ו-5 חיילים נפצעו.
10 באפריל – הפיגוע בצומת יגור: בפיגוע התאבדות באוטובוס בקרבת קיבוץ יגור נרצחו 8 ישראלים (4 חיילי צה"ל, שלושה שוטרים ואזרח), ונפצעו 22 אנשים נוספים.
12 באפריל – הפיגוע בשוק מחנה יהודה: בפיגוע התאבדות בשוק מחנה יהודה נרצחו 6 אנשים ו-104 נפצעו.
12 באפריל – בפיגוע ליד מעבר ארז ברצועת עזה נרצח שוטר ישראלי.
20 באפריל – בפיגוע ליד מעבר ארז ברצועת עזה נרצח חייל צה"ל.
27 באפריל – הפיגוע באדורה: בפיגוע באדורה נרצחו 4 ישראלים (כולל ילדה אחת) ו-7 נפצעו לאחר ששלושה מחבלים פשטו על בתיהם.
כרוניקה > מאי

7 במאי – הפיגוע במועדון השפילד קלאב בראשון לציון: בפיגוע התאבדות בראשון לציון נרצחו 15 ישראלים ו-55 נפצעו.
10 במאי – בפיגוע תופת ליד סניף בנק הפועלים בבאר שבע 6 נפצעו קל ו-5 נפגעי הלם. שני המחבלים תושבי דורא שביצעו את הפיגוע נעצרו. אחד מהם, מוראד רג'וב, שוחרר בעסקת שליט באוקטובר 2011, ונהרג בתקיפה אווירית ברצועת עזה ב-22 בנובמבר 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
12 במאי – בפיגוע ירי באזור רפיח ים שברצועת עזה נרצח אזרח ישראלי בידי הפועל שאותו העסיק בחממותיו.
19 במאי – הפיגוע בשוק בנתניה: בפיגוע התאבדות בשוק בנתניה נרצחו 3 ישראלים ו-50 נפצעו.
22 במאי – בפיגוע התאבדות במדרחוב בראשון לציון נרצחו 2 ישראלים בהם נער בן 16 ו-40 נפצעו. המחבל עלי מוגרבי שהשתתף בתכנון הפיגוע, שוחרר בעסקת שליט, וחוסל ב-16 בינואר 2025 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
22 במאי – הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות
24 במאי – בפיגוע בתל אביב, בו מחבל ניסה לפצוץ ללא הצלחה מכונית תופת בקרבת מועדון ריקודים, ישראלי אחד נפצע במצב קל-בינוני.
27 במאי – בפיגוע התאבדות בפתח תקווה נרצחו 2 ישראליות (בהם פעוטה בת 3) ו-50 נפצעו.
28 במאי – בפיגוע בישיבת חיצים באיתמר בשומרון נרצחו 3 בני נוער.
28 במאי – בפיגוע ירי ליד עפרה שביהודה ושומרון נרצח ישראלי מירי שבוצע ממכונית חולפת.
כרוניקה > יוני

5 ביוני – הפיגוע בצומת מגידו: מכונית תופת מתפוצצת בסמוך לקו 830 בצומת מגידו. בפיגוע נרצחו 17 אנשים (כולל 13 חיילים ונער אחד) ו-38 נפצעו.
6 ביוני – בפיגוע ירי ליד עפרה שביהודה ושומרון נרצח נער.
8 ביוני – הפיגוע בכרמי צור: בפיגוע ירי וחדירה לכרמי צור שביהודה ושומרון נרצחו שלושה ישראלים (בהם חייל צה"ל ואשתו ההרה) ו-5 נפצעו.
11 ביוני – הפיגוע במפגש השרון ג'מיל בהרצליה: בפיגוע במסעדה בהרצליה נרצחה נערה ישראלית ו-15 נפצעו.
15 ביוני – בפיגוע ירי סמוך לדוגית ברצועת עזה נרצחו 3 חיילי צה"ל.
18 ביוני – הפיגוע באוטובוס 32א ליד צומת פת בירושלים: בפיגוע באוטובוס בצומת פת בירושלים נרצחו 19 ישראלים (בהם ילד ונער) ו-74 נפצעו (כולל תלמידים רבים).
19 ביוני – הפיגוע בגבעה הצרפתית: בפיגוע התאבדות בתחנת אוטובוס בצפון ירושלים נרצחו 7 ישראלים (בהם ילד ושני בני נוער) ו-50 נפצעו.
19 ביוני – בפיגוע בקלקיליה שביהודה ושומרון נרצחו 2 חיילי צה"ל ונפצעו 4 חיילים.
20 ביוני – הפיגוע באיתמר: בפיגוע ירי ביישוב איתמר שביהודה ושומרון, בו שני מחבלים פלסטינים פשטו על בית, נרצחו 5 ישראלים (בהם נער ו-2 ילדים) ו-4 נפצעו (2 ילדים ו-2 חיילי צה"ל). שני המחבלים נהרגו בחילופי אשר עם חיילי צה"ל
כרוניקה > יולי

10 ביולי – בפיגוע ברפיח שבדרום רצועת עזה נרצח חייל צה"ל מירי של צלף פלסטיני.
16 ביולי – הפיגוע בקו 189 לעמנואל: בפיגוע על אוטובוס דן מספר 189 בקו מבני ברק לעמנואל נרצחו 9 ישראלים (כולל נער ותינוק שנולד בטרם עת ונפטר ב-17 ביולי) ו-20 נפצעו.
17 ביולי – הפיגוע ברחוב נווה שאנן בתל אביב: בפיגוע התאבדות כפול ליד תחנת האוטובוס בנווה שאנן שבתל אביב נרצחו 5 אנשים ו-40 נפצעו.
17 ביולי – חייל צה"ל נהרג ו-3 חיילים נפצעו בקרב יריות עם המחבלים שהיו אחראים לפיגוע בקרבת עמנואל.
25 ביולי – בפיגוע ירי ליד היישוב עלי זהב שביהודה ושומרון נרצח אזרח ישראלי ונפצע אזרח נוסף.
  26 ביולי – פיגוע הירי בצומת זיף: בפיגוע ירי מדרום לחברון שביהודה ושומרון נרצחו 4 ישראלים (בהם חייל, רב, וילד) ו-2 ילדים נפצעו.
30 ביולי – בפיגוע התאבדות ברחוב הנביאים בירושלים נפצעו 5 ישראלים.
30 ביולי – בפיגוע ירי בקרבת ג'מעין שביהודה ושומרון נרצחו 2 ישראלים.
31 ביולי – הפיגוע באוניברסיטה העברית בירושלים: בפיגוע בקפיטריית פרנק סינטרה בקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים בירושלים נרצחו 7 אנשים ו-86 נפצעו.
כרוניקה > אוגוסט

1 באוגוסט – בפיגוע ירי סמוך לטול כרם שביהודה ושומרון נרצח ישראלי.
4 באוגוסט – הפיגוע בקו 361 בצומת מירון: מבוצע פיגוע התאבדות על קו 361 בדרכו מחיפה לצפת, על כביש 866 בסמוך לצומת מירון. בפיגוע נרצחו 9 ישראלים ו-50 נפצעו.
4 באוגוסט – בפיגוע ירי סמוך לשער שכם בעיר העתיקה בירושלים נרצחו 2 ישראלים ו-16 נפצעו.
5 באוגוסט – רצח אבי ואביטל ולנסקי: בפיגוע ירי לעבר רכב שאירע בסמוך לעלי שביהודה ושומרון נרצחו 2 ישראלים וילד אחד נפצע.
10 באוגוסט – בפיגוע ירי סמוך למושב מכורה שבבקעת הירדן נרצחה ישראלית.
20 באוגוסט – בפיגוע באזור גדיד שברצועת עזה נרצח חייל על ידי צלף פלסטיני.
כרוניקה > ספטמבר

5 בספטמבר – בפיגוע באזור מעבר כיסופים ברצועת עזה נרצח חייל צה"ל ו-3 נפצעו מפצצה שהתפוצצה מתחת לטנק.
5 בספטמבר – בפיגוע ירי בצפון רצועת עזה נרצח חייל צה"ל וחייל נוסף נפצע מירי שבוצע על ידי צלף פלסטיני.
18 בספטמבר – בפיגוע בפיגוע התאבדות בתחנת אוטובוס בצומת אום אל-פחם נרצח שוטר ו-3 אזרחים נפצעו.
18 בספטמבר – בפיגוע ירי לעבר מכונית ליד מבוא דותן שביהודה ושומרון נרצח ישראלי ונפצע אזרח נוסף.
18 בספטמבר – בפיגוע ליד אל-עזריה שביהודה ושומרון נרצח ישראלי.
19 בספטמבר – הפיגוע בקו 4 ברחוב אלנבי שבתל אביב: בפיגוע התאבדות באוטובוס שעבר ברחוב אלנבי בתל אביב נרצחו 6 אנשים (כולל נער מסקוטלנד) ו-70 נפצעו.
23 בספטמבר – ישראלי נרצח ושלושת ילדיו נפצעו בפיגוע ירי בחברון שביהודה.
כרוניקה > אוקטובר

8 באוקטובר – בפיגוע ירי על רכב סמוך לחברון שביהודה נרצח ישראלי (מת מפצעיו יום לאחר הפיגוע), ו-3 נפצעו.
10 באוקטובר – הפיגוע במחלף בר-אילן: מחבל מתאבד פלסטיני שלבש חגורת נפץ מוסתרת ניסה לעלות על אוטובוס אך הוא נפל מהאוטובוס. כשהנהג ומספר נוסעים נוספים באו לעזור לו הם הבחינו שמדובר במטען הנפץ ובעקבות כך הנהג נסע מהמקום מהר ככל האפשר. המחבל פיצץ את מטען הנפץ על גופו בתחנת האוטובוס הסמוכה והרג בכך ישראלית שחיכתה בתחנה.
21 באוקטובר – הפיגוע בצומת כרכור: מחבלים מתאבדים בג'יפ תקפו אוטובוס ורצחו 14 ישראלים (בהם 7 חיילי צה"ל ונער אחד), וגרמו לפציעתם של 50 (בהם כמה חיילים).
27 באוקטובר – הפיגוע בתחנת סונול באריאל: בפיגוע התאבדות בתחנת דלק ליד העיר אריאל שבשומרון נרצחו 3 חיילי צה"ל ו-20 אזרחים וחיילים נפצעו.
29 באוקטובר – הפיגוע בחרמש: בפיגוע ירי ביישוב חרמש שבשומרון נרצחו אישה ושתי נערות, ו-3 נפצעו.
כרוניקה > נובמבר

4 בנובמבר – הפיגוע בקניון ערים: בפיגוע בפיגוע התאבדות בקניון בכפר סבא נרצחו 2 ישראלים ו-70 נפצעו.
6 בנובמבר – בפיגוע הירי ברפיח ים שברצועת עזה נרצחו 2 ישראלים.
9 בנובמבר – בפיגוע מטען באזור נצרים שברצועת עזה נרצח חייל צה"ל וחייל נוסף נפצע.
10 בנובמבר – הפיגוע בקיבוץ מצר: בפיגוע ירי בקיבוץ מצר נרצחו 5 ישראלים (בהם אם ושני ילדיה הקטנים).
15 בנובמבר – הפיגוע בציר המתפללים: בפיגוע ירי בחברון שביהודה ושומרון נרצחו 12 ישראלים (בהם 9 חיילי צה"ל), ו-15 נפצעו.
18 בנובמבר – בפיגוע ירי בקרבת היישוב רימונים שביהודה ושומרון נרצחת ישראלית.
21 בנובמבר – הפיגוע בקו 20 בירושלים: בפיגוע התאבדות באוטובוס בירושלים נרצחו 11 ישראלים (בהם 4 ילדים), ו-50 נפצעו.
22 בנובמבר – בפיגוע ירי בסמוך לתל קטיפא שברצועת עזה נרצח חייל צה"ל.
28 בנובמבר – הפיגוע בסניף הליכוד בבית שאן: פיגוע שבוצע בעיר בית שאן על ידי שני מחבלים פלסטינים שפתחו בירי והשליכו רימוני יד לעבר אזרחים בעת הבחירות לראשות מפלגת הליכוד שנערכו בסניף הליכוד בעיר. בפיגוע נרצחו 6 אזרחים ישראלים וכ-30 נפצעו.
כרוניקה > דצמבר

12 בדצמבר – בפיגוע בחברון שביהודה נרצחו 2 חיילי צה"ל.
20 בדצמבר – בפיגוע ירי לעבר מכונית בציר כיסופים שברצועת עזה נרצח ישראלי.
27 בדצמבר – הפיגוע בישיבת עתניאל: בפיגוע בעתניאל נרצחו 4 ישראלים (בהם 2 חיילי צה"ל ו-2 בני נוער) ו-10 נפצעו (בהם 6 חיילי צה"ל).
נועה לביא (שחקנית)

| --- | --- |

לביא בנובמבר 2022
 לידה:  28 ביוני 1969 (בת 55) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה, טלוויזיה, mass communication, sociology of culture, משחק 
 מקום לימודים:  בית צבי  המכללה האקדמית תל אביב-יפו  בית ספר מאנס למוזיקה  אוניברסיטת תל אביב 
 מנחה לדוקטורט:  חיה שטייר, אדריאנה קמפ 
 מוסדות:  המכללה האקדמית תל אביב-יפו 
 
נועה לביא (נולדה ב-28 ביוני 1969) היא סוציולוגית וחוקרת טלוויזיה ישראלית שמתמחה בחקר התרבות והאמנות; בעברה הייתה שחקנית. מכהנת בראשות המסלול לתקשורת ומדיה בבית הספר לממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
ביוגרפיה

לביא נולדה וגדלה בתל אביב לזוג השחקנים והזמרים אריק לביא ושושיק שני. אחותה הצעירה, יעל לביא, היא עיתונאית ובמאית סרטים דוקומנטריים, שביימה סרט על אביהן "למה לא אמרת לי?" בבית ספר יסודי למדה בבית ספר תל נורדוי, ובתיכון למדה בגימנסיה העברית "הרצליה" (סיימה בשנת 1987). במהלך ילדותה נסעה פעמים רבות עם הוריה לגרמניה שם שיחקו השניים בתיאטרון. במסגרת נסיעות אלה חיה בברלין, מינכן, פרנקפורט, דיסלדורף, בון, המבורג וקלן.
ב-1989 השתתפה בקולות רקע בשירה של אביה "כל החלומות".
ביוגרפיה > כשחקנית

לביא שירתה בצבא בלהקת פיקוד המרכז.
לאחר שירותה הצבאי למדה בבית הספר למשחק בית צבי, אך עזבה את הלימודים במהלך השנה השלישית.
בשנת 1992 נסעה לניו יורק ללמוד מוזיקה בבית ספר מאנס למוזיקה, וחזרה לארץ ב-1994.
החל משנת 1995 שיחקה כחגית, חברתה של שרון (יעל בר זוהר) באופרת הסבון "רמת אביב גימל", במשך ארבע עונות (התוכנית שודרה בטלעד בימיו הראשונים של הערוץ השני). בשנת 1995 דיבבה בסדרת האנימציה "החבורה של מולי", ומאותה שנה שיחקה את שוש בתוכנית הבובות "החברים של שוש". דמות זו נהפכה לאחר מכן למותג חטיף הבמבה של עלית. בשנת 1998 שיחקה במחזמר "כנר על הגג", יחד עם חיים טופול ובהפקת אברהם דשא (פשנל), בתפקיד חווה, בתו הצעירה של טוביה החולב.
בסוף תקופה זו, השעתה לביא את עיסוקה במשחק, ופנתה לכיוון מקצועי אחר - סוציולוגיה.
ביוגרפיה > כסוציולוגית

בשנים 1998–2001 למדה לתואר ראשון בסוציולוגיה ומדע המדינה במכללה האקדמית תל אביב-יפו, וסיימה את לימודיה בהצטיינות (במהלך לימודיה עבדה לפרנסתה כדיילת אוויר בחברת אל-על).
בשנים 2001–2005 למדה לתואר שני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה, באוניברסיטת תל אביב וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה. את עבודת המאסטר, שעסקה בהשלכות תהליכי גלובליזציה כלכלית על תעשיית הטקסטיל בישראל, כתבה בהנחיית פרופ' חיה שטייר ופרופ' אדריאנה קמפ. העבודה פורסמה כמאמר בכתב העת תיאוריה וביקורת.
בשנים 2005–2011 למדה לתואר שלישי, גם כן באוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטור שלה נכתבה בהנחיית פרופ' חנה הרצוג ופרופ' מוטי רגב. בעבודת הדוקטור הציגה לביא, בהסתמך על עבודתו של הסוציולוג הצרפתי פייר בורדייה, ניתוח של צמיחת סדרת הדרמה הטלוויזיונית הישראלית לכדי סוגה אמנותית. עבודת הדוקטור פורסמה כספר בהוצאת רסלינג.
בשנת 2012 לאחר סיום לימודיה החלה לעבוד כמרצה במכללה האקדמית תל אביב-יפו, ומשנת 2019 היא מרצה בכירה במכללה. בכל שנותיה במכללה היא עומדת בראש המסלול לתקשורת ומדיה בבית הספר לממשל שם.
בין השנים 2019–2020 שהתה כמרצה אורחת באוניברסיטת שיקגו ובקיץ 2022 התארחה באוניברסיטת מונטנה מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית (במסגרת תוכנית הקרויה SUSI program – Study of the US Institute).
עבודתה המחקרית

לביא עוסקת בניתוח המשמעות של איכות אמנותית בשדה הטלוויזיה, תוך הישענות על תיאוריות סוציולוגיות ובהן התיאוריה של פייר בורדייה, "הסוציולוגיה הפרגמטית" של לוק בולטנסקי (אנ'), וגישות מלימודי התקשורת כמו גישת התעשיות היצירתיות/התעשיות התרבותיות. בנוסף עוסקת לביא בניתוח שוק העבודה בתעשיות היצירתיות, ובראשן קולנוע וטלוויזיה.
במחקריה, ניתחה, בעזרת מושגי הסוציולוגיה של התרבות, את היצירות הטלוויזיוניות כנשאיות של הון תרבותי. בעבודותיה הראתה כיצד מתעצבת המשמעות של "טלוויזיה איכותית" בשדה הטלוויזיה בישראל תוך כדי מאבקים בין סוכנים ויוצרים ויוצרות בשדה. כמו כן הראתה כיצד המושגים של "טלוויזיית מציאות" מצד אחד, ו"טלוויזיה איכותית" מן הצד האחר, הם תוצר של הבנייה חברתית. עבודותיה שילבו ראיונות עומק עם יוצרים, יוצרות ומנהלים. בשוק הטלוויזיה המקומי, יחד עם ניתוח ביקורות טלוויזיה בעיתונות וניתוח מדיניות. בשנים 2021–2022 התעניינה לביא בשאלת האיכות המובנית של סדרות בשירותי סטרימינג כגון נטפליקס בשפות שאינן אנגלית. במחקרים אלו מראה לביא כי ההתקבלות של אותן סדרות לקאנון האמנותי של הטלוויזיה הגלובלית תלוי ברשת קשרים של שכבה מעמדית קוסמופוליטית, אשר מטרתה הראשונית היא רווח.
בשנת 2017 זכתה לביא במענק מחקר מטעם הקרן הלאומית למדע למחקר שנערך בשיתוף עם פרופ' אמל ג'מאל מהחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. במחקרם בחנו לביא וג'מאל את חוויית החיים והעבודה של שחקנים ויוצרי קולנוע וטלוויזיה מערביי ישראל. מחקר זה, אשר הניב פרסומים אקדמיים רבים, הדגיש את דרגות החופש השונות שיש למיעוט הערבי בתעשיות היצירתיות בישראל.
בשנת 2021 זכתה לביא במענק מחקר מטעם הקרן הדו-לאומית למדע ארצות הברית-ישראל (BSF) יחד עם פרופ' ויקי מאייר (אנ') מהחוג לתקשורת באוניברסיטת טוליין. מחקרן עוסק בהשלכות נגיף קורונה על התעשיות היצירתיות בתל אביב-יפו ובניו אורלינס.
לביא מפתחת את תחום לימודי הצעירים במכללה האקדמית תל אביב-יפו ולאחרונה פרסמה מחקר עם ד"ר עמית קפלן ונוי טל על עמדות בקרב צעירות וצעירים ישראליים לגבי מגדר ומשפחה. המחקר הראה שבני דור ה-Y בישראל הם שמרניים יותר בעמדותיהם מבני דור ה-X. וזאת בניגוד למגמות ברוב העולם המערבי.
במקביל לעבודתה כחוקרת נבחרה לביא מספר פעמים למרצה מצטיינת בבית הספר לממשל וחברה במכללה האקדמית תל אביב-יפו. כמו כן, ב-2016 זכתה להימנות עם 50 המרצים והמרצות המשפיעים בישראל על פי סקר של התאחדות הסטודנטים הארצית.
חיים אישיים

נשואה לאייל שדה, פסיכולוג קליני בעיסוקו. אם לבן ובת.
מתגוררת בתל אביב.
פרסומיה > ספר שכתבה

נועה לביא, מהבורגנים ועד בטיפול: הפיכתה של סדרת הדרמה לאמנות, תל אביב: רסלינג, 2015
פרסומיה > גיליון בעריכתה

Noa Lavie and Simone Varialle (eds.), (2019), "Global tastes: the transnational spread of non-Anglo-American culture", Poetics, Vol. 75.
פרסומיה > מבחר ממאמריה

לביא פרסמה יותר מ-20 מאמרים ופרקים בספרים ערוכים. להלן מבחר מהם:
נועה לביא, "תופרים גלובליזציה": גלובליזציה, המדינה ותעשיית הטקסטיל בישראל, תיאוריה וביקורת 29, סתיו 2006
נועה לביא, מדרמה לריאליטי: מה היא איכות בעיני יוצרי ויוצרות טלוויזיה?, סוציולוגיה ישראלית יט (2), 2018
Amal Jamal and Noa Lavie, Ethical dilemmas of minority creative workers in the cultural industries: Palestinian actors in Israeli films and dramas, American Journal of Cuiltural Sociology, 2022
Noa Lavie, Amit Kaplan and Noy Tal, The Y Generation Myth: young Israelis’ perceptions of gender and family life, Journal of Youth Studies, 2021