stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החזית הדרום-מזרחית

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  5 באוגוסט 1942 – 28 בספטמבר 1942 (55 ימים)
 מקים היחידה:  הפיקוד העליון הסובייטי
 מלחמות:  המערכה על סטלינגרד, מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  הארמייה ה-62, הארמייה ה-64, הארמייה ה-51, הארמייה ה-57, הארמייה ה-28
 פיקוד
 מפקדים:  אנדריי יריומנקו
 
החזית הדרום-מזרחית הייתה קבוצת ארמיות של הצבא הסובייטי בתקופת מלחמת העולם השנייה, שמילאה תפקיד חשוב במהלך המערכה על סטלינגרד.
החזית הדרום-מזרחית הוקמה בראשית אוגוסט 1942 בפקודת סטלין והסטאבקה, לאחר שהוחלט שיש צורך בפיצול חזית סטלינגרד לשניים. הארמיות שתפסו את קו החזית מדרום לנהר דונסקה צאריצה הועמדו תחת פיקוד החזית החדשה, וגנרל אנדריי יריומנקו קיבל את הפיקוד עליה. המשימה שהוטלה על החזית, שכללה בעת הקמתה את הארמיות ה-64, ה-51, ה-57 וארמיית המשמר הראשונה, הייתה לעצור את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית הגרמנית, שתקפה את סטלינגרד מכיוון דרום. למרות שהארמיות של החזית ספגו אבדות כבדות בקרבות הקודמים, היא ניהלה קרב מגננה מוצלח לאורך הנהרות אקסאי ומישקובה כנגד כוחות גרמניים ורומניים עדיפים, והצליחה להאט במידה רבה את קצב ההתקדמות הגרמנית. רק ב-10 בספטמבר הצליחה ארמיית הפאנצר הרביעית לפרוץ אל הוולגה מדרום לסטלינגרד.
הארמייה ה-62, שנותקה מהכוחות האחרים של חזית סטלינגרד כתוצאה מהפריצה הגרמנית אל הוולגה מצפון לעיר סטלינגרד, הועמדה תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית. ב-11 בספטמבר מינתה מועצת המלחמה של החזית את גנרל וסילי צ'ויקוב כמפקד החדש של הארמייה, ויומיים לאחר מכן נפתחה המתקפה הגרמנית הראשונה על העיר סטלינגרד. במהלך הלחימה בתוך סטלינגרד דאגה החזית להעביר זרם בלתי פוסק של אספקה ותגבורות לארמייה ה-62 דרך נהר הוולגה, וסייעה ללחימתה באמצעות כוחות הארטילריה והאוויר של החזית. במקביל ביצעו כוחות החזית מדרום לסטלינגרד סדרת התקפות נגד האגף הימני של אגד הכוחות הגרמני שתקף את העיר. ההתקפות הנגד של החזית נכשלו, אך הצליחו לרתק כוחות גרמניים חזקים, ולהפחית את לחץ הגרמנים  על הארמייה ה-62 בסטלינגרד. ב-28 בספטמבר החליט הפיקוד העליון הסובייטי לארגן מחדש את כוחותיו באזור סטלינגרד. במסגרת זו שונה שמה של החזית הדרום-מזרחית לחזית סטלינגרד, ואילו הכוחות הסובייטיים מצפון לעיר סטלינגרד הועברו תחת פיקוד חזית הדון החדשה, בפיקוד קונסטנטין רוקוסובסקי. בכך למעשה הסתיימה תקופת קיומה הקצרה של החזית הדרום-מזרחית כקבוצת ארמיות סובייטית במלחמת העולם השנייה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החיצים האדומים

החיצים האדומים במפגן ב-2011
החיצים האדומים הם הצוות האווירובטי של חיל האוויר המלכותי (הבריטי). הצוות מונה תשעה טייסים, המשתמשים במטוסי הוק (Hawk T1A) הצבועים אדום.
רקע

טיסות ראווה נערכו על ידי חיל האוויר המלכותי החל משנת 1920, בהשתתפות מטוסים דו כנפיים. לאחר מלחמת העולם השנייה נערכו טיסות על ידי מבנים של מטוסי סילון מטייסות החיל השונות. ב-1956 טס לראשונה צוות שהשתמש במטוסים בסכימת צביעה ייחודית בצבע שחור. כינויו היה החיצים השחורים. ב-1961 בא במקומו צוות מטייסת אחרת, שנקרא היהלומים הכחולים. במקביל אליהם התקיימו צוותים נוספים שהפעילו דגמי מטוסים שונים, ובהם הנמרים, ציפורי האש והפליקנים האדומים.
בשנת 1964 הוחלט לאחד את הצוותים הבלתי-רשמיים השונים לצוות רשמי אחד של החיל, בעיקר בשל החשש שטייסי החיל יקדישו זמן רב לאימוני אווירובטיקה על חשבון אימונים לפעילות מבצעית. הצוות החדש אימץ את השם "החיצים האדומים", בין השאר משום שהוא הועבר מכפיפות לפיקוד מטוסי הקרב לכפיפות לבית הספר לטיסה של חיל האוויר המלכותי, שצבעו העיקרי היה אדום.
הצוות

הצוות מנה בראשיתו שבעה טייסים, וארבע שנים לאחר הקמתו הוגדל מספרם לתשעה, דבר שאיפשר לצוות להציג מפגנים מורכבים יותר ולפתח את מבנה היהלום, שהפך למאפיין שלו משם ואילך.
הצוות השתמש מראשיתו במטוסים מדגם פולנד נאט (Folland Gnat). בשנת 1980, לאחר 1,292 מפגנים אוויריים, הוחלפו המטוסים לדגם המטוסים הנוכחיים של הצוות. מטוסים אלו, כמו קודמיהם, הם מטוסים דו-מושביים המשמשים בחיל האוויר המלכותי לאימוני טיסה מתקדמים.
הצוות השתכן בבסיסים שונים של חיל האוויר המלכותי, ומאז שנת 2000 הוא מוצב בבסיס סקאמפטון ליד לינקולן שבמזרח אנגליה.
הצוות מבלה שישה חודשים בשנה (מאוקטובר ועד אפריל) באימונים לקראת עונת המפגנים הבאה, ובתקופה זו נערכים בקרבו השינויים הפרסונליים השנתיים (להלן). בעת האימונים לובשים הטייסים חליפות טיסה ירוקות, ואת החליפות האדומות ילבשו רק לאחר שהצוות יזכה בהיתר השנתי לערוך מפגנים לאחר אימוני החורף.
הטייסים החדשים בצוות טסים בתחילה בעמדות הקדמיות במבנה, ולאחר שהם צוברים ניסיון הם מורשים לטוס בעמדות אחוריות יותר.
במהלך החלק השני של כל מפגן מתפצל הצוות לשני צוותי-משנה. מטוסים 1 עד 5 מוסיפים לטוס במבנה סגור, הנקרא איניד (על שם איניד בלייטון, מחברת ספרי החמישייה). מטוסים 6 עד 9 טסים במבנה הנקרא גיפו (כינויו של אחד מטייסי הצוות בשנות השישים), העורך תמרונים דינמיים יותר. מטוסים 6 ו-7 מרכיבים את הצמד הסינכרוני, העורך יעפים שבהם הם חולפים זה בקרבת זה מכיוונים נגדיים. במהלך המפגנים חווים הטייסים תאוצת כובד של חמישה ג'י, ובתמרונים מסוימים - עד שבעה ג'י (גבול העומס המבני של המטוסים הוא 8 ג'י). המפגנים נערכים לעיתים בגובה של 90 מטרים בלבד, והצמד הסינכרוני טס לעיתים בגובה של 30 מטרים בלבד. המפגנים מלווים לעיתים בשימוש בעשן צבעוני.
לצוות יש טייס עשירי, שאיננו משתתף במפגנים, אך מלווה אותו במטוס הוק עשירי, שהוא מטוס מילואים. הטייס העשירי מתפקד כקצין הבטיחות של הצוות.
עד היום (2014) ערך הצוות 4,500 מפגנים אוויריים ב-55 ארצות.
מאז הקמתו היה הצוות מעורב בשש עשרה תאונות, שבהן נספו שבעה טייסים - שניים מהם ב-2011.
בתחילת שנות האלפיים נשקל קיומו של הצוות מחדש לאור העלות הגבוהה של הפעלתו. הוחלט כי הוא יוסיף להתקיים בשל תרומתו ליחסי הציבור של חיל האוויר המלכותי ותעשיית התעופה הצבאית של בריטניה וסיועו בגיוס מועמדים לטיס לחיל.
הטייסים

בצוות משרתים רק טייסים שהשלימו לפחות תקופת שירות אחת במטוסי סילון מהירים דוגמת טורנדו, טייפון או הרייר, צברו 1,500 שעות טיסה לפחות והוערכו כבעלי תפקוד מעל לממוצע. אפילו כך יש יותר מעשרה מתמודדים על כל מקום פנוי בצוות, וטייסים נבחרים לשרת בו בתהליך מיון קפדני.
כל טייס משרת בצוות במשך שלוש שנים. מדי שנה מתחלפים שלושה טייסים. מפקד הצוות הוא טייס שהשלים בעבר שלוש שנות שירות בצוות. הוא משמש בתפקידו במשך שלוש שנים. בשנת 2010 הצטרפה לצוות הטייסת הראשונה.
85 אנשי צוות הקרקע וההנדסה של הטייסים נקראים "הכחולים". בכל עונה נבחרים תשעה מהם לשרת בקרקס (Circus). כל אחד מחברי הקרקס מלווה אישית את אחד הטייסים במהלך העונה ומקבל את האחריות על תחזוקת מטוסו. חברי הקרקס טסים במהלך טיסות מעבר בין יעדים במושבים האחוריים של מטוסי הצוות.
הצוות בטיסת מבנה עם מטוס קונקורד במהלך אירועי יובל החמישים למלכות אליזבת השנייה, 2002
מטוסי הצמד הסינכרוני חולפים זה בסמוך לזה
הדיוויזיה ה-104 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הדיוויזיה
 פרטים
 כינוי:  דיוויזיית טימברוולף
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  דיוויזיה
 בסיס האם:  בסיס פורט לואיס 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1921 –  קיימת
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 
הדיוויזיה ה-104 (באנגלית: 104th Infantry Division) היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום. מטה הדיוויזיה שוכן בפורט לואיס(אנ'), וושינגטון, והיא מהווה יחידת הכשרה ליחידות המילואים.
היסטוריה > הקמת הדיוויזיה

הדיוויזיה הוקמה ב-24 ביוני 1921 בסולט לייק סיטי, יוטה, והיא כללה את החטיבות ה-207 וה-208 עם הרגימנטים ה-413, ה-414, ה-415 וה-416. היחידות הכפופות של הדיוויזיה התפזרו בין המדינות איידהו, מונטנה, נבאדה, יוטה וויומינג. הדיוויזיה כללה בעיקר קצינים דרך קורפוס ההכשרה לקציני מילואים ממכללות ואוניברסיטאות במדינות המוקצות לה, והיא נותרה בעצם קאדר קצינים עם מעט מתגייסים, ולא מילאה תפקיד משמעותי עד מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

ב-15 בספטמבר 1942 הופעלה הדיוויזיה תחת פיקודו של גילברט קוק במחנה אדייר, אורגון, והיא כללה את הרגימנטים ה-413, ה-414 וה-415. ב-15 באוקטובר 1943 מונה טרי אלן למפקד הדיוויזיה, וב-7 בספטמבר 1944 נחתה הדיוויזיה בצרפת. הפעולה הראשונה של הדיוויזיה התרחשה באוקטובר 1944 במהלך כיבוש אכטמאל וזונדרט בהולנד, כחלק מקרב שפך הסכלדה. לאחר מכן היא התקדמה דרך קו זיגפריד אל נהר הריין, וחצתה את נהר האינדה לעבר קלן. מאוחר יותר סייעה הדיוויזיה בכיתור כיס הרוהר. לבסוף, היא ביצעה זינוק של 350 מייל לנהר מולדה בלב גרמניה כחלק מפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה. במהלך הלחימה בחזית המערבית, דיוויזיית הרגלים ה-104 הפגינה את כושר הלחימה הלילי שלה במספר מבצעים מוצלחים. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 971 הרוגים ו-3,657 פצועים.
ביוני 1946, למעלה משנה לאחר יום הניצחון באירופה וסיום מלחמת העולם השנייה באירופה, חזרה דיוויזיית הרגלים ה-104 לארצות הברית שם היא הושבתה.
היסטוריה > לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה אורגנה הדיוויזיה מחדש בעיקר כדיוויזיית אימונים לכוחות מילואים. לאחר מספר עשורים, הרחיבה החטיבה את תפקידה לביצוע הכשרה התחלתית לחיילים מכל זרועות הצבא בצפון מערב ארצות הברית. תפקידה וגודלה התרחבו במהלך אותה תקופה עקב איחוד פיקודי ההדרכה האחרים, ובהמשך קיבלה הדיוויזיה פיקוד על מספר חטיבות המתמחות בהכשרות התחלתיות שונות לחיילים מכל הסוגים.
הערות שוליים

↑  "104th Infantry Division". Order of Battle of the United States Army, World War II: European Theater of Operations. United States Army Center of Military History. בדצמבר 1945. {{cite book}}:  (עזרה)
הגאות הראשונה בכלכלת ישראל

הכלכלה הישראלית ידעה בין השנים 1954 ל-1965 צמיחה גדולה, שהחליפה את המשבר הכלכלי העמוק בו שקע המשק בשנת 1951.
לפני הגאות

בשנת 1951, בוטלה מדיניות הקיצוב בגלל התמרמרות הולכת וגוברת של הציבור ממנה. ביטול המדיניות הוביל למשבר במשק, אשר גרם לכך שלממשלה לא יהיו מספיק יתרות מטבע חוץ. הממשלה ביקשה הלוואות מחו"ל, אך בגלל חוסר יכולת להחזיר את ההלוואות, המלווים סירבו להמשיך בהלוואות. במקביל גדל הגירעון בתקציב המדינה, והממשלה מימנה את הגירעון באמצעות הדפסת כסף, מה שגרם לעליית האינפלציה. שר האוצר, אליעזר קפלן הכריז על מדיניות כלכלית חדשה, אשר העלתה מיסים, קיבלה סיוע מממשלת ארצות הברית, והנפיקה איגרות חוב ממשלתיות. למרות שהתוכנית הצליחה להגדיל את היצוא ואת יתרות המט"ח, האבטלה גדלה, והאינפלציה עלתה ל-66% ב-1952. נוצר חשש ממשי לתפקוד המדינה. שנת המפנה הייתה 1953, עת הגיעו השילומים מגרמניה.
התחלת הגאות

באמצעות עזרה מכספי השילומים, הממשלה הורידה את האינפלציה לרמה נמוכה, והאיצה את הפעילות הכלכלית במשק. התוצר עלה ב-10% לשנה בזכות העלייה ההמונית, וכ-5% בתוצר לנפש. רמת החיים במשק עלתה ובכך עודדה עלייה מארצות הרווחה, והאבטלה ירדה. המדינה יזמה פרויקטים לאומיים חדשים שהביאו לעליה בביקושים, בתוצר ויצרו מקומות תעסוקה רבים, כמו הקמת נמל אשדוד, הקמת המוביל הארצי והרחבת מפעלי ים המלח.
החלשות הצמיחה

בתחילת שנות ה-60, נמשכה העלייה ברמת החיים. אך הצריכה ורמת החיים עלו יותר מאשר התוצר, מה שפגע ביכולת הצמיחה העתידית של המשק.
העלייה גרמה לפער בין היצוא והיבוא. הדרישה הגוברת לפועלים במשק שהיה שרוי בתעסוקה מלאה הביאה לעלייה בשכר ולאינפלציה של כ-10% בשנת 1962. שר האוצר דאז, לוי אשכול, פיחת את הלירה לעומת הדולר האמריקאי, כך ששער החליפין נקבע על 3 לירות לדולר, במקום 1.80 לירות לדולר עד אז. הפיחות גרם לשביתות ולהעלאת מחירים, ולא השיג את יעדו. המשך הסכם השילומים אפשר את הפחתת האינפלציה ל-5% בשנת 1964.
סיום הגאות

הגאות נפסקה בשנת 1965. הפסק כספי השילומים הביא לעליית האינפלציה ל-7%. ראש ממשלת ישראל, לוי אשכול, ניסה להתמודד עם האינפלציה באמצעות הקטנת תקציב המדינה והעלאת מסים. סיום פרויקטים לאומיים הקטין את הביקוש לעובדים והביא יחד עם הורדת התקציב למיתון עמוק, בו שקע המשק בסוף השנה, שהסתיים רק עם פרוץ מלחמת ששת הימים, והתחלת הגאות השנייה.
הגאוצ'ו הדוהר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אב אייוורקס
 הופק בידי:  וולט דיסני
 תסריט:  אב אייוורקס 
 מדבבים:  וולט דיסני
 מוזיקה:  קרל סטאלינג
 אנימטור:  אב אייוורקס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  Celebrity Productions Cinephone
 הקרנת בכורה:  2 באוגוסט 1928 (הקרנת הגרסה השקטה) 30 בדצמבר 1928
 משך הקרנה:  6 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 סרט קודם:  ספינת הקיטור וילי 
 סרט הבא:  שיגעון הטיסה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הגאוצ'ו הדוהר (באנגלית: The Gallopin' Gaucho) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי שיצא לראשונה בשנת 1928, השני בסדרת הסרטים "מיקי מאוס", שאחריו "ריקוד האסם" ולפניו "ספינת הקיטור וילי". אולפני דיסני השלימו את הגרסה השקטה באוגוסט 1928, אך לא הוציאו אותה כדי לעבוד על "ספינת הקיטור וילי". הוא שוחרר, עם שמע, רק אחרי "ספינת הקיטור וילי".
גם מיקי מאוס וגם מיני מאוס כבר עשו את הופעת הבכורה הראשונית שלהם עם הקרנת המבחן של "שיגעון של אווירון" ב-15 במאי 1928. עם זאת, סרט זה גם לא הצליח למשוך את תשומת הלב של המפיצים כשהופק לראשונה כסרט אילם. סרט זה היה שיתוף הפעולה השני של הבמאים וולט דיסני ואב אייוורקס. אייוורקס שימש גם כהאנימטור הבלעדי לסרט.
כפי שהכותרת מרמזת, הסרט הקצר נועד כפרודיה על "הגאוצ'ו" של דאגלס פיירבנקס, סרט שיצא לראשונה ב-21 בנובמבר 1927. כמו בסרט המקורי, אירועי סרט זה מתרחשים בפמפס של ארגנטינה, כשמיקי בתפקיד הגאוצ'ו שמוזכר בכותרת הסרט.
עלילה

מיקי נראה כשהוא רוכב על ריאה. עד מהרה הוא מגיע לבר ומסעדה המקומי בשם
"קנטינה ארגנטינה". הוא נכנס למבנה מתוך כוונה להירגע עם קצת שתייה ועישון. (על הקיר כרזת מבוקש עם תמונתו והשם אל גאוצ'ו, כלומר מיקי מאוס הוא שודד או נוכל).
בבר נוכחים הברמנית והרקדנית המקומית מיני מאוס ושאר לקוחות, אחד מהם הוא פיט השחור שמוצג כפורע חוק מבוקש. פיט כבר התבסס כאנטגוניסט הן בסדרת קומדיות אליס והן בסדרת אוסוולד הארנב. עם זאת סרט זה מסמן את המפגש הראשון שלו עם מיקי או מיני. גם זוג העכברים נראה שלא מכירים זה את זה, והסרט כנראה מתאר את המפגש הראשוני שלהם.
לאחר שמיני ומיקי מבצעים טנגו וסלסה פיט חוטף אותה ונמלט עם החמור שלו בזמן שמיקי רודף אחריו על הריאה השיכורה שלו. עד מהרה מיקי משיג את יריבו ולאחר מכן פיט מאתגר אותו לדו-קרב חרבות. מיקי, כשידו על העליונה, משחרר את מיני ונמלט עימה. בסוף הסרט מיקי ומיני מתנשקים בעודם רוכבים על הריאה עד שהם מוסתרים לחלוטין על ידי עצים ברקע החזית.
אפיון הדמויות

בראיונות מאוחרים יותר, אייוורקס אמר שמיקי, כפי שהופיע בסרט, נועד להיות הרפתקן פוחז שעוצב על דמותו של דאגלס פיירבנקס עצמו. קהל בתקופה מאוחרת יותר הגיב על כל שלושת הגרסאות המוקדמות של הדמויות של מיקי מאוס, ככאלו מרקע נוקשה ומהמעמד הנמוך, מה שמעט מאוד מזכיר את הגרסאות המאוחרות יותר של הדמויות של מיקי מאוס.
הדמויות המוצגות בסרט היו עמומות. כשהסרט מתחיל למיקי ולמיני יש את אותן עיניים כמו שיש להם ב"שיגעון של אווירון", אבל ברגע שפיט השחור מופיע, לפתע יש להם נקודות בתור עיניים כמו ב"ספינת הקיטור וילי". מיקי בהתחלה נחשב כממש דומה לאוסוולד הארנב, מה שאולי עזר להסביר את חוסר העניין של הקהל בו. הקהל המבוגר בעיקר השתעמם עם מה שזכה לכינוי "הנפשת צינור גומי". דיסני התחילו מייד לחשוב על דרכים להבדיל את סדרת "מיקי מאוס" מיצירתו הקודמת וממתחריו. תפקידה של מיני בסרט זה הן כפרפורמרית והן כעלמה במצוקה מגיע לכדי גיבוש. זו גם הפעם הראשונה שהיא לובשת את נעלי העקב הגבוהות והאופייניות שלה, למרות שהן נשמטות ממנה כשהיא נחטפת, והיא מבלה את שארית הסרט ללא נעליים. מיקי נראה גם נועל נעליים בפעם הראשונה, וככל שחלפו השנים האנימטורים היו משנים את מיקי מאוס. בשלושת הסרטים הקצרים הראשונים של מיקי מאוס, הוא דמות שנועדה להביע הזדהות עם קהל בוגר; הוא מעשן, שותה ומתהולל. זמן קצר לאחר שוולט והאנימטורים שלו שינו את הכוכב שלהם (לראשונה, אך לא בפעם האחרונה), הפך מיקי מאוס לגרסת הדמות ה"בריאה" שנועדה לפנות לילדים ולרצות את ההורים.
ביקורת

עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" ומגזין וראייטי נתנו ביקורות מחמיאות לסרט, במיוחד על העלילה, האווירה הקלילה, כתיבתו של וולט דיסני והעובדה שהוא מצליח להצחיק גם עם שמע וגם ללא.
הערות שוליים

↑  Biographies of 10 Classic Disney Characters at Disney D23
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 107–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Short Subjects". The Film Daily: 11. 6 בינואר 1929. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Talking Shorts". Variety: 10. 9 בינואר 1929. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
הגבעות השחורות של דקוטה (שיר)

נוף באזור הגבעות השחורות
הגבעות השחורות של דקוטה (באנגלית: The Black Hills of Dakota) הוא שיר שחובר בשנת 1953 עבור הסרט המוזיקלי "קלמיטי ג'יין". כותב המילים היה פול פרנסיס ובסטר (אנ'), והלחן חובר על ידי סאמי פיין (אנ').
השיר מתאר את אהבתה של הדמות הקולנועית קלמיטי ג'יין לנוף הגבעות השחורות במדינת דקוטה הדרומית.
הביצוע הידוע ביותר של השיר הוא של הזמרת והשחקנית דוריס דיי, שגילמה בסרט את דמותה של קלמיטי ג'יין. השיר נכלל בפס הקול של הסרט וכן פורסם כסינגל ביוני 1954. השיר בביצועה של דיי הגיע למקום השביעי במצעד של הממלכה המאוחדת.
הזמרת נלי מקיי הקליטה את השיר במסגרת תקליט שהוציאה ב-2006, אשר הוקדש לדוריס דיי. הזמרת האוסטרלית מלינדה שניידר (אנ') הקליטה את השיר ב-2010 במסגרת תקליט מחווה משלה לדוריס דיי.
הערות שוליים

↑  THE BLACK HILLS OF DAKOTA by Doris Day, www.officialcharts.com, The Official UK Singles Chart
↑  The Black Hills of Dakota by The Alan Tew Orchestra - All versions, secondhandsongs.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החירות מובילה את העם

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אז'ן דלקרואה
 תאריך יצירה:  1830
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  325 ס״מ 
 גובה:  260 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  הרומנטיקה 
 מספר יצירה:  RF 129 (מחלקת הציורים של הלובר) 
 מיקום:  מוזיאון הלובר פריז שבצרפת
 
החירות מובילה את העם (בצרפתית: La Liberté guidant le peuple) הוא ציור מפורסם של אז'ן דלקרואה המתאר את מהפכת יולי 1830 בצרפת, שהדיחה את המלך שארל העשירי.
תוכן הציור

הציור משלב את החיים והמוות, המנצחים צועדים על גופותיהם של המתים. נוכחים בורגנים ובני מעמד הפועלים, דבר שמחדד את העובדה שמעמד הפועלים השתתף במהפכה אך לא זכה בנתח מהרפובליקה החדשה.
מבחינה צורנית קיים ריבוי של תנועות והתרחשויות, ותמרות עשן אופפות את התמונה.
במרכז הציור מופיעה דמותה של מריאן, שהיא האלגוריה לחירות, האוחזת בטריקולור המהפכני ומשולבים בו דמויות ממשיות באותה סצנה - ילד עם אקדחים, פרחחי רחוב, פועל עם סינר, פועל פצוע עם חולצה כחולה, גבר בורגני עם רובה. דמות האישה האלגורית משאירה את הצופה במציאות, אף על פי שאיננה מציאותית, בשל חושניותה והיותה מלאת חיים.
דעה פוליטית

דלקרואה אינו מחבק את המהפכה באופן תמים, ובוחר להציג את הצד החיובי והשלילי שלה. הוא מציג את התבנית ההרואית של המהפכה המתבטאת במנצחים, בד בבד עם הצגת הצד המפסיד, מעמד הפועלים, ותיאור של הכיעור שבמהפכה דרך המוות והאספסוף.
בתרבות הפופולרית

ביוני 2008 השתמשה הלהקה קולדפליי בציור זה כרקע לאלבומה - "Viva la Vida or Death and All His Friends".
ראו גם

מריאן
האנשת מדינות
דן טרנר

דניאל ובסטר "דן" טרנר (באנגלית: Daniel Webster "Dan" Turner;‏ 17 במרץ 1877 –  15 באפריל 1969) היה פוליטיקאי אמריקאי מאיווה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל איווה ה-25 בשנים 1931–1933.
ראשית חייו

דניאל ובסטר טרנר נקרא על שמו של מזכיר המדינה והסנאטור מהתקופה שלפני מלחמת האזרחים, דניאל ובסטר. הוא נולד בחווה ליד קורנינג שבאיווה. כנער הוא ביצע מטלות בחווה ועבד כפקיד בחנות הכלבו של אביו, ותיק מלחמת האזרחים. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים ב-1898, הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושירת בפיליפינים במלחמת ארצות הברית-ספרד. בתחרויות האיגרוף של הדיוויזיה שלו הוא השתתף וניצח, אך כתוצאה מכך הוא סבל מאף שבור שהיה לסימן היכר בפניו. בשובו מהמלחמה הוא הצטרף למשמר הלאומי, בו הוא הגיע לדרגת מייג'ור.
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1903, כשהיה בן 26, נבחר טרנר לסנאט של איווה. פעילותו הפוליטית הנמרצת ואפו השבור הקנו לו את הכינוי "דן טרנר הלוחם". כנציג האגף הפרוגרסיבי של המפלגה הרפובליקנית במהלך עידן ה"פופוליזם האגררי", כאשר המערב התיכון היה מקור הרדיקליות, קידם טרנר צעדי רפורמה רבים. בנאום שנשא ב-1912 בפני הוועידה המדינתית של הרפובליקנים, הוא הגן על חוקי ההגבלים העסקיים, וקרא לבחירות ישירות לסנאט של ארצות הברית, להנהגת מס הכנסה ומס תאגידים הוגנים יותר בהשוואה למס הרכוש, ולחיסול המנהיגות המושחתת, באומרו, "חובה עלינו לנקות את המפלגה שלנו מפלוטוקרטים שאננים ופורעי חוק שמנים שמעמידים פנים כרפובליקנים".
מושל איווה

כשנבחר טרנר כמושל איווה ב-1931 הוא תקף בנאום ההשבעה שלו את הלוביסטים ודרש את קיומם של מחוזות בחירה הוגנים לקונגרס, לנקיטת צעדים לקידום רווחת הילד, ולהקמת נציבות מדינתית לשימור:
"הלוביסט המקצועי... צריך להיות מגורש מחברתם של האנשים הישרים... הוא לא מעוניין בעשיית טוב עבור האנשים שאותם אנו מייצגים".
"הנהרות שלנו הופכים במהירות לתעלות ביוב פתוחות, כשהם מקבלים את מי השופכין של התעשייה הפרטית ושל הרשויות המקומיות. עלינו לשים קץ למצב זה".
כהקדמה לשפל הגדול, קרסה כלכלת המגזר החקלאי במהלך שנות ה-20, במקביל לקריסת בנקים רבים. טרנר, כאחד מארבעת הנואמים בוועידה הארצית של הרפובליקנים ב-1928, דחק במפלגה לתמוך בשיקום החקלאות. הוא נסע פעמים לוושינגטון די. סי. כדי להפציר ללא הצלחה בנשיא הרברט הובר לפעול לטובת העניין במהלך שנות ה-30.
טרנר לקח חלק מכריע ב"מלחמת הבקר של איווה" (אנ') ב-1931. כדי למנוע מהאנשים להדבק בשחפת, קבע חוק המדינה ביצוע בדיקות בבקר לחלב והשמדת פרות נגועות. חוואים בכל רחבי איווה הגיבו בחשד ובעוינות. כאשר התקבצו כמה מהם ליד טיפטון כדי למנוע את ביצוע הבדיקות וכתוצאה מכך פרצו מעשי אלימות, השיב טרנר את הסדר על כנו באמצעות גיוס המשמר הלאומי של איווה. צעד זה גרם לשינאה כלפיו מהחוואים וככל הנראה תרם לתבוסתו בבחירות לכהונה שנייה ה-1932, בהן הוא נוצח על ידי הדמוקרט קלייד הרינג, זאת בנוסף לניצחון הסוחף של הדמוקרטים באותה שנה בהובלתו של פרנקלין דלאנו רוזוולט כאשר הרפובליקנים הודחו ממשרות ממשל רבות ברחבי ארצות הברית.
שנותיו האחרונות

ב-1934 ניסה טרנר להתמודד שוב על משרת המושל, אך הובס בפעם השנייה על ידי הרינג. הוא לא התמודד שוב לתפקיד, אך נותר פעיל בפוליטיקה. הוא תמך בעמיתו הרפובליקני דווייט אייזנהאואר בבחירות לנשיאות של 1952, אך פנה נגד אייזנהאואר לאחר שפגישה עם הנשיא גרמה לאכזבה בסוגיות חקלאיות. בבחירות לנשיאות של 1956 הוא חצה את הקווים ותמך במועמד הדמוקרטים עדלי סטיבנסון. הוא היה אז בן 78 ועדין פעיל למען האינטרסים של החקלאים, כולל שותפות בייסוד "ארגון החוואים הלאומי" (National Farmers Organization). הוא הזכיר את תומאס ג'פרסון כאשר הוא דיבר על "החקלאי הפשוט שהיה מעוז האומה שלנו".
בערוב ימיו, בזוכרו את חלקו במלחמת ארצות הברית ספרד, אמר טרנר, "הם נתנו לנו רובה ספרינגפילד. הלוואי ומעולם לא למדתי להשתמש בו. הם אמרו לנו שאנו נלחמם למען החירות, אך זה היה אכזרי, זה היה אכזרי".
דן טרנר נפטר בקרונינג ב-15 באפריל 1969 בגיל 92.
הערות שוליים

↑  דן טרנר, באתר אגודת המושלים הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1183698496  VIAF: 598155566419413380005   WorldCat (עם VIAF): 598155566419413380005
הגאי

הגאי
הגאי הוא אדם אשר מוסמך להחזיק בהגה האונייה. תעודת הגאי מוקנת למי שצבר כ-30 שעות בהחזקת הגה במגוון של תנאי מזג אוויר ומעבר דרך תעלות. עמדת ההגאי נמצאת בקרבת בית מצפן.
השימוש בהגה יד מבוצע לעיתים רחוקות ובעיקר בעת כניסה ויציאה מן הנמל או בעת מעבר בתנועה, כמו כן רב החובל או הקצין במשמרת יכול לצוות על החזקת הגה בכל רגע בהתאם לשיקול דעתו. ברוב האוניות נמצא היום בשימוש הגה אוטומטי אשר שומר על קורס הקבוע מראש, כמו כן הוא מבצע שינויי קורס ומודיע על כך מבעוד מועד.
כל מלח יכול לקבל תעודת הגאי. תעודה זו היא אחד מתנאי החובה להסמכה לחובל.
פקודות הגה

על מנת למנוע טעויות או בלבול בזמן תמרון קיים סטנדרט לפקודות ההגה, בזמן תמרון כאשר רב החובל או נתב נמצאים בגשר הם אלו אשר נותנים את הפקודה, מקובל שקצין המשמרת יחזור עליה בקול רם ולאחר מכן ההגאי יחזור עליה שוב ובכך כולם אישרו כי שמעו את הפקודה.
לאחר ביצוע פעולת ההגה מקובל לחזור על הפקודה ולציין כי היא בוצעה.
כאשר ניתנת פקודה להגאי לשינוי קורס יש לנקוב בקורס כאשר כל ספרה תאמר בנפרד, לדוגמה 85 מעלות יאמר: אפס, שמונה, חמש מעלות.
ולא שמונים וחמש מעלות. בדומה לכך הקורס 265 יהיה שניים, שש, חמש מעלות ולא מאתיים שישים וחמש מעלות. כמו כן כל הפקודות יאמרו ויענו באנגלית בלבד, הפקודות ניתנות בפורמט הבא:
פקודות הגה > פקודות לוח ההגה

PORT/STARBOARD 5 - הפנית לוח ההגה למספר המעלות שנאמר, במקרה הזה 5 מעלות. לאחר הביצוע יגיד ההגאי הגה על 5 (WHEEL ON 5 DEGREE)
HARD TO PORT/STARBOARD - מקסימום בהתאם לצד שנאמר, לאחר הביצוע יש לומר RUDDER ON HARD TO PORT/STARBOARD אם הפקודה תאמר שוב למרות שלא ניתנה פקודה אחרת ההגאי יגיד HARD OVER, כלומר ההגה כבר במקסימום האפשרי
MIDSHIPS - החזרת לוח ההגה למרכז, בסיום יש לומר RUDDER ON MIDSHIP.
EASE TO 5 - העברת ההגה חזרה ל 5 מעלות (כאשר ההגה יהיה לדוגמה 10 מעלות), לאחר הביצוע יש לענות כמו לפקודה לשינוי ההגה.
פקודות הגה > פקודות קורס

STEADY - שמירת הקורס הקיים (אם כלי השיט נמצא במהלך סיבוב יש לעצור את התנועה ולחזור לקורס שהיה בעת שנאמרה הפקודה) יש לאשר את הפקודה בחזרה עליה בצירוף הקורס שהיה כאשר היא נאמרה, כאשר האוניה בקורס הרצוי יש לומר SHIP ON ולאחר מכן הקורס.
STAEDY AS SHE GOES, יש להחזיר את ההגה למרכז ולעקוב אחר השינויים בקורס, יש לדווח כל 10 מעלות.
STEER TO 100 - יש להפנות את החרטום לקורס הרצוי, במקרה הזה 100 מעלות. לאחר הביצוע יש לומר COURSE 100, אם נדרש שינוי קורס לאחר נתינת הפקודה יאמר הקורס החדש בלי תחילת הפקודה לדוגמה 090.
NOTHING TO PORT/STARBOARD, פקודה זו תאמר בעיקר בתעלות או במקרה של תנועה רבה, ופרושה שאין לתת לאוניה לנוע לכיוון שנאמר.