stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי אריה פינקוס
המשך פעילותו הציבורית

לאחר סיום תפקידו בחברת אל על חזר פינקוס לעבוד כעורך דין פרטי, היה פעיל בארגונים פוליטיים שונים, בקרנות ציוניות, וכיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של אוניברסיטת תל אביב.
פעל רבות במסגרת הסוכנות היהודית, שם הגיע לתפקידים של חבר בהנהלת הסוכנות (1961), יושב ראש ועדת הכספים והתקציב (1956–1961) וגזבר הסוכנות (1961–1965). פינקוס היה חבר בוועד המרכזי של מפלגת מפא"י.
בראש הסוכנות היהודית והוועד הפועל הציוני

בשנת 1965 ירש את משה שרת בתפקיד יושב ראש הנהלת הסוכנות. בשנת 1968, לאחר פרישתו של נחום גולדמן, נבחר בקונגרס הציוני ה-27 גם לתפקיד יושב ראש הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית. (בשנים 1968–1972 נבחר במקביל אהוד אבריאל לתפקיד יושב ראש ההסתדרות הציונית).
בשנת 1966 החזיק גם בתפקיד ראש המחלקה לעלייה של הסוכנות.
באותו קונגרס הצטרפו חמישה ארגונים יהודים חשובים להסתדרות הציוניות: הפדרציה העולמית של הקהילות הספרדיות, איחוד מכבי העולמי, האיחוד העולמי של היהדות המתקדמת, המועצה העולמית של בתי הכנסת, (קונסרבטיביים או "מסורתיים") והוועד הבינלאומי של בתי הכנסת והקהילות (אורתודוקסיים).
אז אומצה תוכנית ירושלים השנייה של ההסתדרות הציונות העולמית, אשר הגדירה מחדש את יעדי הציונות: חיזוק הסולידריות בין יהדות התפוצות ומדינת ישראל, חיזוק העלייה לישראל, חיזוק מדינת ישראל, טיפוח החינוך היהודי והעברי בקרב יהודי העולם, קידום הערכים התרבותיים והרוחניים היהודים והגנת זכויות העם היהודי ברחבי העולם. בתקופתו של אריה פינקוס ניצת מחדש מאבק יהודי ברית המועצות לעלייה לישראל, והחלה עלייתם.
בתוקף תפקידיו ערך ביקורים תכופים בקהילות היהודיות בבריטניה, ארצות הברית ודרום אפריקה ואסף שם תרומות נכבדות לטובת המפעל הציוני.
במהלך השנים 1969–1979 (ההסכם נחתם ב-1971) ביצע יחד עם מקס פישר רפורמה מקיפה בסוכנות היהודית (לראשונה אחרי 1929), חיזק חלק ממחלקותיה וקיצץ במספר חברי הוועד הפועל, והפריד בין הסמכויות והתחומים שבאחריות הסוכנות ובין אלו של ההסתדרות הציונית העולמית. בסוכנות היהודית ההסתדרות הציונית העולמית קיבלה ייצוג של 50%, בעוד המגבית היהודית המאוחדת קיבלה 30%, ושאר ה20% היו של ארגונים נוספים המזוהים עם המגבית.
ההסתדרות הציונית המשיכה לעסוק בארגון, תעמולה, חינוך, קליטת העולים מהארצות המפותחות, התיישבות יהודית מעבר לקו הירוק ופיקוח על קרן היסוד. הסוכנות היהודית לקחה על עצמה את האחריות על קליטת העולים מהארצות הקומוניסטיות והמתפתחות, נושאי שיכון, התיישבות בתוך הקו הירוק, קליטת עולים ביישובים חקלאים, חינוך הנוער, פיתוח כלכלי ושירותי רווחה.
שני הארגונים נפרדו, אך נותרו רוב השנים עם יושב ראש, גזבר ומנכ"ל משותף.
(בשנים 1972–1978 עדיין כיהנו בו זמנית יצחק נבון כיו"ר ועד הפועל הציוני במקביל עם יושבי ראש הנהלת הסוכנות היהודית – פינקוס, אחר כך אריה דולצ'ין, פנחס ספיר ויוסף אלמוגי).
בשנת 1973, בוועידת הקונגרס היהודי העולמי שהתקיימה בתל אביב, הגן פינקוס בתקיפות על מרכזיותה של מדינת ישראל בחיי העם היהודי בוויכוח עם הרב יואכים פרינץ.
ממנהיגי הקונגרס שדגל בשוויון מעמד בין ישראל ליהדות הגולה.
אחרי 1971 השקיע פינקוס מאמץ רב בפעילות למען הקמת קרן לעידוד החינוך היהודי בגולה, אך נפטר באופן פתאומי מהתקף לב בירושלים ב-26 ביולי 1973, בגיל 61, בעיצומה של פעילות זו. פינקוס נקבר בחלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל שבהר הרצל.
בשנת 1977 הוקמה הקרן לעידוד החינוך היהודי בתפוצות, אשר נקראה על שמו: Pincus Memorial Fund for Jewish education.
הערות שוליים

↑  על המשפחות פינקוס וקפלן מהיישוב שאדובה, באתר shtetlinks.jewishgen.
↑  סיפור חייו של הלל דלסקי
↑  התפטר מנהל אל על, הצופה, 25 בנובמבר 1956
↑  תאונת המטוס "הרצל" באתר תולדות התעופה בישראל.
↑  56 עורכי דין חדשים, מעריב, 31 ביולי 1957
↑  פרסומים של הקונגרס היהודי באמריקה.
↑  כתבה על מותו, בניו יורק טיימס. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266546905171  ISNI: 0000 0003 7870 1811  LCCN: n84074427  VIAF: 160957305   WorldCat (עם VIAF): 160957305 
קברו של לואי אריה פינקוס בהר הרצל
כריסטיאנה אנדלר

כריסטיאנֶה אנדלר (בספרדית: Christiane Endler; נולדה ב־3 ביולי 1991) היא כדורגלנית צ'ילאנית שוערת נבחרת צ'ילה מאז שנת 2009. משחקת כיום באולימפיק ליון. זוכת פרס The Best לשנת 2021.
למת רימן-לבג

במתמטיקה, לֶמת רימן־לבג, על שם המתמטיקאים ברנהרד רימן ואנרי לבג, קובעת כי התמרת פורייה או התמרת לפלס של פונקציה ממרחב L1 מתאפסת באינסוף. ללֶמה חשיבות רבה באנליזה הרמונית.
הלֶמה

בהינתן  f:\mathbb {R} \to \mathbb {C}  פונקציה מדידה, שהיא L1 (כלומר: אינטגרל לבג של  |f| הוא סופי), אזי:
 \lim _{z\to \pm \infty }\left[\int _{-\infty }^{\infty }f(x)e^{-izx}\,\mathrm {d} x\right]=0
כלומר, התמרת פורייה של  f שואפת ל- 0 כאשר  z שואף לאינסוף.
הלֶמה > לֶמה מקבילה

תהא  f:\mathbb {R} \to \mathbb {C}  פונקציה רציפה למקוטעין בקטע [L,L-], ויהיו An ו-Bn מקדמי טור פורייה שלה. אזי:
\lim _{n\to \pm \infty }A_{n}=\lim _{n\to \pm \infty }B_{n}=0ניתן להכליל את הלֶמה של רימן-לבג לפונקציות אינטגרבליות ולאו דווקא רציפות.
הוכחה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הוכחה עבור פונקציות רציפות ומחזוריות  2\pi  לכל  \varepsilon >0 קיים פולינום טריגונומטרי p(x) כך ש-  \forall x,|p(x)-f(x)|<\varepsilon  נובע מיידית ממשפט פייר כיוון שממוצע סאזרו הוא פולינום טריגונומטרי לכל  f (מקדמי פורייה של פולינום טריגונומטרי מקיימים:  \lim _{|n|\to \infty }{\widehat {f}}(n)=0).
ירגזי קרוליינה

| ירגזי קרוליינה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: ירגזיים
סוג:: פויסילה
מין:: ירגזי קרוליינה
שם מדעי
 Poecile carolinensis ‏אודובון, 1834
תחום תפוצה


ירגזי קרוליינה (שם מדעי: Poecile carolinensis) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. המין התגלה לראשונה על ידי ג'ון ג'יימס אודובון בדרום קרוליינה, וזה ההסבר לשמו. ירגזי קרוליינה דומה מאוד לקרובו, ירגזי שחור-כיפה, והם אף מתרבים ברביית כלאיים, על אף שהתפצלו לפני יותר מ–2.5 מיליון שנה.
מאפיינים פיזיים

ירגזי קרוליינה הוא עוף קטן באורך 10–12 ס"מ, משקל 8–14 גרם, ומוטת כנפיים 15–20 ס"מ, והוא המין הקטן ביותר בסוג פויסילה באמריקה הצפונית, עם צוואר קצר וראש גדול, מבנה המקנה לו חזות כדורית. הכיפה והגרון שחורים והלחיים לבנות. העורף, הגב והכנפיים אפורים. הבטן לבנה עם שוליים בצבע בז' אפרפר. המקור שחור וקצר, הזנב ארוך, אפור וצר. תוחלת החיים הממוצעת עומדת על 4–5 שנים, על אף שהירגזי המבוגר ביותר שתועד  במערב וירג'יניה היה בן לפחות 10 שנים ו–11 חודשים. ירגזי שחור-כיפה וירגזי קרוליינה דומים מאוד. בסמוך לאזור החפיפה, ציפורים אלו לומדות את הקולות אחת של השנייה, ופרטים מוכלאים מבצעים וריאציות על הקריאות של שני המינים. השיר הוא שריקה בת 4 הברות, נשמע כ–"פי-בי, פי-ביי", והוא ארוך יותר משירים של מיני ירגזיים אחרים. הוא משמיע גם קריאה שנשמעת כ-"צ'יקדי-די-די!" מזמזם, מקור שמם באנגלית, צ'יקדי (Chickadee). משמעות הקריאה משתנה בהתאם לסדר הצלילים השונים.
התנהגות

מחוץ לעונת הקינון, הם חיים בלהקות של עד 8 פרטים עם ירגזים ומינים אחרים (לרוב מלכילונים, ירגזי דו-גוני, ירגזי שחור-כיפה, טפסי עצים, סיטות ונקרים). הלהקות נלחמות זו בזו על שטחים. הזוג הדומיננטי בלהקה שומר את טריטוריית הלהקה בתור טריטוריית קינון. הם נוהגים לשמור על מרווחים בזמן האכילה. בחורפים קרים, הירגזים ישנים בקבוצות בחלל קטן ומנמיכים את חום הגוף שלהם. הם יכולים לשרוד בצורה זאת עד ל–15 שעות ברצף. הירגזים ערים ביום וישנים בלילה.
התנהגות > תזונה

הירגזי ניזון מחרקים (כגון זחלים, עשים, חיפושיות, פשפשים, כנימות), עכבישים, זרעים (במיוחד גרעיני חמנית ובוטנים), פירות יער ושומן, ומבקר במתקני האכלה. הוא אוכל יותר חומר צמחי (זרעים ופירות יער) בחורף מאשר בקיץ. זחלים מהווים חלק עיקרי מהתזונה בחודשים החמים יותר. הירגזי מחפש מזון תוך קפיצה בין זרדים וענפים, ולעיתים אף נתלה הפוך מענף בכדי להגיע לזחלים על צידו התחתון או תופס חרקים תוך כדי תעופה. הוא משתמש במקור הקצר שלו בתור פטיש לפיצוח גרעינים.
התנהגות > רבייה

הירגזי מונוגמי, אבל זוגות יכולים להתפרק; כמעט כל הזוגות נשארים ביחד לכל החיים בטקסס, ואילו רק חצי בטנסי. כשלהקות מתפרקות בסוף הקיץ, הזוגות מחפשים טריטוריית קינון. הנקבה בונה את הקן בתוך חור בעץ, לרוב הרחבה של חלל טבעי בעץ מת, או קן נטוש של נקרים. מקנן גם בתיבות קינון. הקן בנוי מקליפת עץ, טחב, שיער ונוצות. נקבה מטילה 3–10 (לרוב 5–8) ביצים לבנות עם נקודות קטנות בצבע חום אדמדם, רובן סביב הקצה הקהה. הנקבה דוגרת 11–13 יום, והגוזלים פורחים בגיל 13–17 יום. שני ההורים מאכילים את הגוזלים. אם מפריעים לנקבה במהלך הקינון, היא נושפת ומנפחת את הנוצות ואף תתקוף את הפולש, פעולה שהיא מקור שמם העברי (מהמילה רוגז). הצעירים מגיעים לבגרות מינית בשנתם הראשונה.
תפוצה ובית גידול

ירגזי קרוליינה חי ביערות נשירים ומעורבים (בעיקר אלונים, אגוזים, אורנים, ברושים, אולמוסים, מילות, צפצפות, אדרים, עצי אשור, אשלים, וצוגות), ביצות, חורשים, פארקים, ואזורים עירוניים בדרום מזרח אמריקה הצפונית. המין יציב ולא נודד לרוב. בהרי האפלצ'ים, באזורי החפיפה עם ירגזי שחור-כיפה, ירגזי קרוליינה חי בגבהים נמוכים יותר. הוא חי בגובה פני הים עד 850, ואף עד 1850 מטר מעל פני הים. הוא טורף חרקים מזיקים, ועל כן הוא מדביר ביולוגי. תחום הקינון נמצא בין ניו ג'רזי, טקסס, קנזס, ופלורידה.
תפוצה ובית גידול > שימור

טווח התפוצה (כ–2,950,000 קמ"ר) וגודל האוכלוסייה של מין זה גדולים מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח וקריטריון גודל האוכלוסייה. מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן המגמה לא מצטמצמת בקצב מהיר מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה. ירגזי קרוליינה מסווג כמין ללא חשש. מכיוון שהוא מין נפוץ בכל אזורו, אין מאמצי שימור ממוקדים בירגזי קרוליינה. עם זאת, אוכלוסיות מקומיות מסוימות עשויות להצטמצם, בעוד שאחרות מתרחבות. הגידול לרוב נובע מהתפשטות אנושית ועיור. נקרים, רקונים, אופוסומים, סנאים, נחשים, חתולים וגדרונים טורפים ביצים וגוזלים, ונצים, רקונים וחתולים טורפים גם בוגרים. הירגזים מתחרים עם נקרים, טפסי עצים וירגזים אחרים על אתרי קינון.
תפוצה ובית גידול > תפוצת תת-מינים

לירגזי קרוליינה 4 תת-מינים:
Poecile carolinensis agilis - סנט, 1888, מצוי בדרום ארצות הברית
Poecile carolinensis atricapilloides - lunk, 1952, מצוי בדרום ארצות הברית
Poecile carolinensis carolinensis - אודובון, 1834, מצוי בדרום מזרח ארצות הברית
Poecile carolinensis extimus - טוד וסוטון, 1936, מצוי במזרח ארצות הברית
ראו גם

ירגזי שחור-כיפה
ירגזי חרמון
ירגזי ביצות
ירגזי הרים
ירגזי סיבירי
הערות שוליים

↑  ירגזי קרוליינה באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4  Carolina Chickadee | Chesapeake Bay Program, www.chesapeakebay.net (באנגלית)
1 2 3 4  Carolina Chickadee | State of Tennessee, Wildlife Resources Agency, www.tn.gov (באנגלית)
↑  Black-capped Chickadee and Carolina Chickadee, FeederWatch (באנגלית)
↑  TODD M. FREEBERG, COMPLEXITY IN THECHICK-A-DEECALL OF CAROLINA CHICKADEES (POECILE CAROLINENSIS): ASSOCIATIONS OF CONTEXT AND SIGNALER BEHAVIOR TO CALL STRUCTURE, The Auk 125, 2008-10, עמ' 896–907 doi: 10.1525/auk.2008.07025
1 2  Carolina Chickadee, Celebrate Urban Birds (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4 5 6  Tanya Dewey, Parus carolinensis (Carolina chickadee), Animal Diversity Web (באנגלית)
1 2 3  Carolina Chickadee, Audubon, ‏2014-11-13 (באנגלית)
↑  Carolina Chickadee - eBird, ebird.org
↑  תולדות הטבע ב - שלום יעקב אברמוביץ (מנדלי מוכר ספרים) | מפעל המילון ההיסטורי, באתר maagarim.hebrew-academy.org.il
↑  CAROLINA CHICKADEE | The Texas Breeding Bird Atlas, txtbba.tamu.edu
↑  Carolina Chickadee (Poecile carolinensis) - BirdLife species factsheet, datazone.birdlife.org
↑  ITIS - Report: Poecile carolinensis, www.itis.gov
| ירגזיים |
| --- | --- | --- |
| ירגזי | ירגזי אפרפר • ירגזי יפני • ירגזי מצוי • ירגזי ירוק-גב |       |
| מכלולופוס (אנ') | ירגזי לבן-עורף (אנ') • ירגזי טאיוואני • ירגזי שחור-פס • ירגזי צהוב הודי (אנ') • ירגזי צהוב-לחי |       |
| מלאניפרוס (אנ') | ירגזי גינאי (אנ') • ירגזי לבן-כנף (אנ') • ירגזי מפויח • ירגזי קארפ • ירגזי לבן-בטן (אנ') • ירגזי לבן-גב (אנ') • ירגזי כהה (אנ') • ירגזי אדום-גחון • ירגזי שחור-ראש (אנ') • ירגזי אדום-גרון • ירגזי מפוספס-חזה (אנ') • ירגזי סומלי (אנ') • ירגזי אפור-שת • ירגזי אפרורי • ירגזי הכף |       |
| פויסילה | ירגזי סצ'ואני • ירגזי שחור-סינר • ירגזי חלוד-חזה • ירגזי גמבל • ירגזי קרוליינה • ירגזי מקסיקני • ירגזי הדסון • ירגזי ערמוני-גב • ירגזי לבן-גבה • ירגזי פרסי • ירגזי שחור-כיפה • ירגזי סיבירי • ירגזי הרים • ירגזי ביצות • ירגזי החרמון |       |
| ירגזי-כחול | ירגזי כחול • ירגזי קנרי • ירגזי תכול (ירגזי פלסקה) |       |
| סיטיפרוס (אנ') | ירגזי לבן-מצח (אנ') • ירגזי אדום-בטן • ירגזי איריומוטה (אנ') • ירגזי רבגוני • ירגזי איזו (אנ') |       |
| לופופאנס | ירגזי מצויץ • ירגזי אפור-ציצה |       |
| באולופוס | ירגזי דו-גוני • ירגזי טקסני • ירגזי הערער • ירגזי חדגוני • ירגזי הרסן |       |
| פריפרוס | ירגזי האשוחית • ירגזי שחור-ציצה • ירגזי שחור |       |
| פרדליפרוס (אנ') | ירגזי צהוב-בטן • ירגזי פיליפיני • ירגזי פלאוואני (אנ') |       |
| מינים יחידים בסוגם | ירגזי כיפת-אש • ירגזי צהוב-גבה • ירגזי סולטני • ירגזי קרקעי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284883105171
למתודה חטאתיו

למתודה חטאתיו הוא פיוט הקדמה לנפילת אפיים מאת רבי משה אבן עזרא. הפיוט נאמר בחלק מקהילות הספרדים בהקדמה לנפילת אפיים בסליחות, במקום הפיוט בזכרי על משכבי.
מבנה הפיוט

הפיוט בנוי בצורה של פזמון אזורי, ומכיל ארבעה בתים, כאשר בין בית לבית חוזר כפזמון הפסוק ”נִפְּלָה נָּא בְּיַד ה' כִּי רַבִּים רַחֲמָיו”. הבית הראשון, בן שלוש שורות, מהווה בית הקדמה, ושלושת שורותיו חורזות בחרוז החוזר של הפיוט 'מָיו'. שלושת הבתים הבאים יוצרים אקרוסטיכון של המילה "משה". שלושת הבתים כוללים ארבע שורות בכל בית, שלושת השורות הראשונות חורזות בחריזה פנימית, והשורה האחרונה חורזת בחריזה האזורית "מָיו", ומובילה אל הפזמון. נוסף לחריזה בין השורות, כל שורה בנויה משתי צלעיות, וכל צלעית ראשונה בשורה חורזת בחרוז פנימי נפרד לבית. (כך למשל, החריזה הפנימית של הבית השני היא "נִי", והחריזה של הצלעיות הראשונות היא "תִּי"). צלעיות המעבר לפזמון הן שיבוץ מקראי.
תוכן הפיוט

בשני הבתים הראשונים, הפיוט מציג על צערו של האדם שחטא כל ימיו, וכעת מבין שמעשיו היו טעות. בשני הבתים הבאים, הפיוט מספר את הצרות העוברות על האדם ועל עם ישראל, ומתאר את התחושה שהקב"ה זנח אותו.
אמירת הפיוט

שורת הפזמון של הפיוט, "נִפְּלָה נָּא בְּיַד ה' כִּי רַבִּים רַחֲמָיו", משמשת כפתיחה לנוסח נפילת אפיים הנהוג כיום בקהילות אשכנז. בקהילות ספרד נהוג לומר את הפרק לְדָוִד אֵלֶיךָ ה' נַפְשִׁי אֶשָּׂא, אך יש שכתבו שכאשר אומרים את הפיוט "למתודה חטאתיו" (או את מקבילו בזכרי על משכבי, שלו פזמון זהה) יש לומר קודם "לדוד אליך ה'" את "הפסוק "נפלה נא".

יש קהילות שנהגו לומר במקום חציו השני של הפיוט את הבית האחרון של "בזכרי על משכבי".
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק כ"ד, פסוק י"ד
↑  עדס, אברהם בן עזרא, דרך אר"ץ - או"ח, עמוד קז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
↑  עטיה, מאיר אלעזר, מחזור אבותינו <נוסח מרוקו> - תיקון חצות וסליחות, עמוד 100, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
למתנדבים בעם

למתנדבים בעם הוא שיר מאת המשורר חיים נחמן ביאליק, אשר חובר בזמן ששהה בעיר אודסה בשנת תר"ס (1899–1900).
השיר נתפס בציבור בעיקר כעוסק בהתעוררות רעיונית ומעשית שדרושה למאבקה של התנועה הציונית על כינון ההתיישבות היהודית בארץ ישראל. הוא נחשב בשל כך לחלק ממסכת היצירה הציונית, והוא הוקרא והושר בטקסים חגיגיים ביישוב היהודי החדש.
כשמו של השיר נקראה לפחות קבוצת חלוצים וחלוצות אחת, אשר חבריה היו ממייסדי קבוצת קריית ענבים בתקופת העלייה השלישית.
חלקים מהשיר הולחנו על ידי המוזיקאים משה לב ואברהם צבי אידלזון, אשר לחנו זכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21.
מילות השיר

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| לִבְשׁוּ-נָא עֹז! דִּרְכוּ-נָא עֹז!  בִּמְעָרוֹת הַצּוּרִים, חֳרָשִׁים מְצִלִּים,  הִתְלַקְּטָה הַפְּלֵיטָה בִּימֵי חַשְׁמוֹנָאִים,  צִחֲצוּחַ חֲרָבוֹת עִם רִנְנַת הַתְּהִלִּים  כְּאֶחָד הֵשִׁיקוּ דְּמִי יְעָרִים וּסְלָעִים,  וּבְמַחֲבֵא חֳרָשִׁים, בִּמְעָרוֹת אֲפֵלָה,  יְשׁוּעָה גְדוֹלָה גָּמֵלָה.  וַאֲנַחְנוּ דּוֹר דַּכָּא, קְצַר יָד, בְּנֵי עַם-עָנִי,  עַל-לִבּוֹת בָּנֵינוּ נַהַלְמָה-נָּא חוֹצֵץ,  וּדְבַר אֲדֹנָי עַמּוּדֵנוּ הַיְמָנִי,  וְהוּא פַּטִּישֵׁנוּ הַמְפוֹצֵץ!  עוֹד לֹא כָל-כֹּחֵנוּ נָתַנּוּ לָבֹז –  בֵּאלֹהִים לָנוּ עֹז!    | לְעֶזְרַת הָעָם! לְעֶזְרַת הָעָם!  בַּמֶּה? אַל-תִּשְׁאָלוּ – בַּאֲשֶׁר נִמְצָאָה!  בְּמִי? אַל-תִּבְדֹּקוּ – כֹּל לִבּוֹ יִדְּבֶנּוּ!  מִי צָרַת הָאֻמָּה בִּלְבָבוֹ נָגָעָה –  הַמַּחֲנֶה יֵאָסֵף, אַל-נָא נַבְדִּילֶנּוּ!  כָּל-קָרְבָּן – יֵרָצֶה, כָּל-מַתָּת – נֶאֱמָנָה:  אֵין בֹּדְקִים בִּשְׁעַת הַסַּכָּנָה!  כָּל-פְּלֵיטַת הַטּוֹב, שְׂרִיד הָעֹז וְהָאוֹרָה,  שֶׁהוֹתִיר עוֹד אֵל בִּלְבָבֵנוּ פְּנִימָה,  הָבָה נְלַקֵּט, לַאֲחָדִים נֶאֱגֹרָה,  וְעַל-נֵס בְּיוֹם חֵילֵנוּ נָרִימָה;  וִילֻקְּטוּ אֵלֵינוּ מִקֶּדֶם עַד-יָם  חַיִל גָּדוֹל לְעֶזְרַת הָעָם!    | חִשְׂפוּ הָאוֹר! גַּלּוּ הָאוֹר!  אִם הַרֲרֵי נֶשֶׁף עָלֵינוּ נֶעֱרָמוּ –  לֹא דָעֲכוּ כָל-הַנִּיצוֹצוֹת, לֹא תָמּוּ;  מֵהָרֵי הַנֶּשֶׁף עוֹד נַחְצֹב לֶהָבָה,  מִנְּקִיקֵי הַסְּלָעִים – סַפִּירִים לִרְבָבָה.  עַל-קַרְקַע הָעָם וּבְתַחְתִּיּוֹת נִשְׁמָתוֹ –  עוֹד תִּגַּהּ וּתְנוֹצֵץ שְׁכִינָתוֹ.  הוֹי, הָבוּ-נָא יַחְדָּו לָעֲבֹדָה הַגְּדוֹלָה!  נָגֹלָּה-נָּא הָרֵי הַנֶּשֶׁף, נָגֹלָּה!  נַחַשְׂפָה-נָּא שִׁכְבוֹת הָאוֹרִים הָרַבִּים!  הוֹי, בְּנֵי הַמַּכַּבִּים!  הַעֲמִידוּ אֶת-עַמְּכֶם, הָקִימוּ הַדּוֹר!  חִשְׂפוּ אוֹר, חִשְׂפוּ אוֹר!  |
תכנים ואמירות

"למתנדבים בעם" הוא שיר תעמולה וגיוס לפעולה נחוצה ודחופה של יחידים וקבוצות למען כלל ישראל, "לְעֶזְרַת הָעָם!". מספר צירי תוכן מובעים בשיר במקביל, תוך שימוש בשפה פואטית המתכתבת עם סגנון פסוקי התנ"ך. הראשון ציר הזמן, האחד ההיסטורי, הנוגע לתקופת החשמונאים והמכבים, הריבונית בחלקה, ותקופת בית שני בכללה, שבה לדעת המשורר, ידע העם לשלב בין "צִחֲצוּחַ חֲרָבוֹת עִם רִנְנַת הַתְּהִלִּים"; ואילו תקופת הזמן העכשווית, שבה נכתב השיר - מפנה המאות ה-19 - ה-20 - מוצגת בניגוד רב לימי העבר הקדום, כאשר העם חסר ריבונות או כוח צבאי, ושרוי במצוקה כלכלית וחברתית בארצות הגולה; ועל כן הוא "דּוֹר דַּכָּא, קְצַר יָד, בְּנֵי עַם-עָנִי", שעתידו הקולקטיבי כאומה מעורר דאגה. הציר השני, קריאה לחשבון נפש לאומי, שבו נקט ביאליק ברוב שיריו הגדולים, ואף בלווית גערות לציבור (כגון בשירו "אכן חציר העם"), שנעדרו משיר זה, שיש בו המלצות חיוביות בלבד, כגון "חִשְׂפוּ הָאוֹר! גַּלּוּ הָאוֹר!", ולהתחברות אל התובנה הפנימית הלאומית; התחברות אשר תחולל את תעצומות הנפש הנדרשים כדי לערוך את התמורה החיונית, למשל במילים: "עַל-קַרְקַע הָעָם וּבְתַחְתִּיּוֹת נִשְׁמָתוֹ – עוֹד תִּגַּהּ וּתְנוֹצֵץ שְׁכִינָתוֹ". והציר השלישי, הכְוונות ועצות כיצד על האומה לפעול, שנכתבו גם ברוח ההגות הציונית בת הזמן. ביאליק סבר שבניין היישוב היהודי החדש, ובכלל זאת העזרה הציבורית שתוקצב לחפצים לעלות לארץ, צריך להעשות בידי כל מי שחפצים בכך ללא בררנות, במילותיו: "בַּמֶּה? אַל-תִּשְׁאָלוּ – בַּאֲשֶׁר נִמְצָאָה!
בְּמִי? אַל-תִּבְדֹּקוּ – כֹּל לִבּוֹ יִדְּבֶנּוּ! מִי צָרַת הָאֻמָּה בִּלְבָבוֹ נָגָעָה"; לא הונם של העולים, ייחוסם, או תפיסת עולמם אמורה לקבוע האם ישוייכו אל מפעל ההתיישבות החדש בארץ, הממומן ברובו מקרנות לאומיות ועזרתם של נדבנים כגון הנדיב הידוע; אלא רק התמסרותם, הקרבתם, אכפתיותם ומעורבותם בשאלת גורל האומה ועתידה. המשורר קורא: "הוֹי, הָבוּ-נָא יַחְדָּו לָעֲבֹדָה הַגְּדוֹלָה!", באשר סבר כמו הוגים ומנהיגים נוספים, כי האחדות וההתלקטות האנושית והרעיונית המגובשת של האומה היא צורך חיוני וקובע; ולכן הכרחי איסוף משאבי הרוח והחומר המשותפים, שמבלעדיו לא תוכל להתבצע הפעולה הרחבה אשר תביא לתמורה בחייה, תחייתה התרבותית וכינונה הריבוני בארץ ישראל, ועל כך קורא המשורר: "הַעֲמִידוּ אֶת-עַמְּכֶם, הָקִימוּ הַדּוֹר!".
הערות שוליים

↑  ראו: חיים נחמן ביאליק, כתבי ח. נ. ביאליק, תרצ"ג 1933, עמ' פב-פג
↑  ראו: אביבה אופז, ספר החיים, יומנה של קבוצת קריית ענבים תר"ף-תרפ"ט, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ב 2001, עמ' 7-6
↑  ראו: למתנדבים בעם, באתר זמרשת
↑  ראו: למתנדבים בעם, באתר זמרשת
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
כנסיית ניקולאי הקדוש (המבורג)

| --- | --- |

 הבניין הגבוה בעולם בתקופה:  1874 - 1876
 בניין קודם:  קתדרלת שטרסבורג
 בניין הבא:  קתדרלת רואן
 מידע כללי
 סוג:  כנסייה, אנדרטת אזהרה 
 על שם:  ניקולאוס הקדוש 
 כתובת:  Hamburg-Altstadt 
 מיקום:  המבורג-מיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1846–1874 (כ־28 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1195 
 תאריך פירוק:  1943 
 חומרי בנייה:  לבנה 
 אדריכל:  ג'ורג' גילברט סקוט 
 סגנון אדריכלי:  התחייה הגותית 
 מידות
 גובה:  147.3 מטר
 קואורדינטות:  53°32′51″N 9°59′26″E﻿ / ﻿53.5475°N 9.9905555555556°E﻿ / 53.5475; 9.9905555555556
 אתר אינטרנט (באנגלית)
  (למפת המבורג מוגדלת) כנסיית ניקולאי הקדוש(למפת המבורג רגילה) כנסיית ניקולאי הקדוש
 
כנסיית ניקולאי הקדוש (בגרמנית: St.-Nikolai-Kirche) הייתה כנסייה לותרנית, אחת מ-5 הכנסיות הראשיות (Hauptkirchen) של העיר המבורג, גרמניה. הכנסייה היא מבנה של התחייה הגותית שנהרס במלחמת העולם השנייה. בשנים 1874–1876 היא הייתה הבניין הגבוה בעולם ועד היום היא המבנה השני בגובהו בהמבורג. כיום המבנה עצמו חרב כמעט לגמרי, למעט המגדל המערבי ששרד, ומשמש כנקודת ציון עירונית. מאוחר יותר, הוקמה בהמבורג כנסייה חדשה בשם זה ברובע Harvestehude.
היסטוריה > מבנים קודמים

עם ייסוד היישוב ניקולאי והנמל על נחל האלסטר (יובל של הנהר האלבה) במאה ה-11, הוקמה קפלה המוקדשת לניקולאוס הקדוש, הפטרון של המלחים. בניין עץ זה היה הכנסייה השנייה בהמבורג, אחרי קתדרלת המבורג.
ב-1335, מספר שנים לפני הקטל של המוות השחור, החל בניין של כנסייה מלבנים. המבנה היה כנסיית היכל (כנסייה שכל ספינותיה/אגפיה בגובה שווה) בת 3 ספינות, הבנויה בסגנון גותיקת לבנים האופייני לצפון גרמניה. הבניין עמד עד המאה ה-19, ועבר שינויים והרחבות, כולל מספר הריסות. המגדל, שהוקם ב-1517, נשרף ב-1589. המגדל שהחליף אותו קרס ב-1644. המגדל האחרון של הכנסייה תוכנן בידי פטר מארקוארדט. מגדל זה התנשא לגובה 122 מטר ובסיומו כיפה שנהפכה לנקודת ציון עירונית ומונומנט ניכר בשמיה.
במרכז אחת מארבע הקהילות הנוצריות של המבורג, כנסיית ניקולאי הקדוש הייתה מעורבת בכל הוויכוחים והעימותים התאולוגיים שאירעו בעיר, בייחוד בזמן הרפורמציה. אחרי שהמיניסטר הנינג קיסנבריגה (Henning Kissenbrügge) התפטר ב-1524 התושבים בחרו במיניסטר יוהאן בוגנהאגן (Johannes Bugenhagen), רפורמי בולט ואיש סודו של מרטין לותר. מועצת העיר הצליחה למנוע את מינויו בכך שהשאירה את קיסנברוגה אבל לא יכלו למנוע בחירה של מיניסטרים לותרנים נוספים. בכנסיית ניקולאי הקדוש, יוהאן צגנהאגן (Johann Zegenhagen) מונה אחרי עזיבתו הסופית של קיסנברוגה. הרפורמציה הושלמה בשלום, וב-1528 באגנהאגן הופיע בהמבורג ונהייה מטיף בכנסיית ניקולאי הקדוש. הוא הקים מסדר כנסייתי שניהל ענייני כספים ומנהל, וגם את בית הספר הכנסייתי. המסדר התקיים כ-200 שנה.
מבנה הכנסייה של ניקולאי הקדוש היה הבניין הציבורי הגדול הראשון להישרף בשריפה הגדולה של מאי 1842. עליית הקתדרלה בלהבות והריסתה מתוארת ברשומות כאירוע מרגש בעייני האזרחים. כאמור, זה היה הבניין הציבורי הגדול הראשון להישרף, והיווה אינדיקציה לכמה קטסטרופלית השריפה תהייה. ב-5 במאי 1842, תפילת הצהריים נערכה על ידי המטיף ונדט (Wendt) שהחליף את המיניסטר קרל מנקברג (Carl Moenckeberg), והתקצרה בעקבות השריפה והתחלפה בתפילה להצלת הכנסייה. כתוצאה מהשריפה נהרסו גם אוצרות אמנות.
הצריח היה אפוף בלהבות בשעה 4 אחר הצהריים. למרות מאמצים נואשים, לא היה ניתן להכיל את האש, וזאת עקב מגבלות הציוד של אז, שלא אפשרו העברת מים בכמויות מספיקות. לבסוף, הצריח קרס, והצית את הספינה הראשית בלהבות, דבר שגרם לשריפתה.
היסטוריה > בנייה נאו-גותית

זמן קצר לאחר השריפה, החלה הבנייה מחדש. ב-1843, החל מבצע גיוס תרומות, ונערכה תחרות אדריכלית לתכנן מבנה חדש לכנסייה, בה זכה גוטפריד סמפר (יליד אלטונה הסמוכה) ב-1844 עם טיוטה של מגדל רומי עטור בכיפה. למרות זאת, תכנונו לא מומש, מאחר שלא התאים למרקם העירוני, וכן בזכות גל התחייה הגותית ששטף את גרמניה עם חידוש בנייתה של קתדרלת קלן מימי הביניים ב-1842. קתדרלת המבורג נהרסה ב-1805.
האדריכל האנגלי ג'ורג' גילברט סקוט, שהיה מומחה בשחזור כנסיות מימי הביניים ותומך נלהב של הסגנון הגותי, מונה להתוות תכנון חדש לכנסייה. הוא תכנן ספינה ראשית באורך 86 מטר, עם קמרונות בגובה 28 מטר. האדריכלות שלו הושפעה מהגותיקה הצרפתית והגותיקה האנגלית, אם כי הצריח המחודד היה גרמני באופיו. כמות הפסלים שנעשו מאבן חול בפנים המבנה ועל הצריח הייתה בלתי רגילה. הכנסייה החדשה נבנתה דרומית-מזרחית למבנה הישן שנשרף, מרחק קצר ממנו, במקום בוNeue Burg (הטירה החדשה) עמדה פעם.
הבנייה עצמה החלה ב-1846 וב-27 בספטמבר 1863 נחנכה הכנסייה. בניית הצריח המחודד, בגובה 147.3 מטר, הסתיימה ב-1874, דבר שהפך אותה לבניין הגבוה ביותר בעולם, עד להשלמת צריח המצלב בקתדרלת רואן ב-1876. מגדל הכנסייה הוא עד היום המבנה השני בגובהו בעיר, אחרי מגדל הטלוויזיה.