יוזף הרטינגר
חקירת הרציחות בדכאו

בעקבות צו שרפת הרייכסטאג להגנת העם והמדינה, החלו הנאצים להתחרות ביריביהם הפוליטיים (אנשי KPD ו-SDP) ולכלוא אותם במחנות ריכוז. אחד המחנות הראשונים שנפתחו היה דכאו, שבו היו העצורים מאובטחים על ידי 70 אנשי משטרת בוואריה. כמפקד המשטרה בבוואריה, דאג היינריך הימלר לשחרר בהדרגה את המשטרה מחובה זו על ידי הכנסת צבא פרטי משלו שהוקם במסגרת המפלגה הנאצית, האס אס. ב-12 במרץ, יום לאחר הגעת האס אס למקום, קיבל משרד עורכי הדין דיווח על ארבעה הרוגים בקרב אוכלוסיית הכלא. מאחר שהיה צורך לחקור כל מוות במשמורת המדינה (למעט מסיבות טבעיות), יוזף הרטינגר והבוחן הרפואי מוריץ פלאם נשלחו למחנה הריכוז דכאו לחקור דיווח על ארבעה אסירים שנהרגו בעת ניסיון בריחה.
מפקד המחנה הילמר וקרלה הראה להם את המקום בו נורו ארבעת האסירים בעת שניסו להימלט ליער ומאוחר יותר אל הסככה בה נערמו שלוש הגופות על הרצפה. הרטינגר האשים את הסוהרים על הטיפול הלא מכובד בגופות לפני שהוא וד"ר פלאם החלו לזהותם ולבחון אותם. הם ציינו במהירות שכל האסירים ההרוגים (רודולף בנאריו, ארנסט גולדמן, ארתור קאהן) היו יהודים ונורו בבסיס הגולגולת. אחיו השני של קאהן, ארווין, שרד את הירי בעת הבריחה אך כעבור ארבעה ימים מת כשהוא תחת שמירת האס אס בבית החולים. מבלי לערער על השומרים בנקודות אלו, החוקרים חזרו במשך מספר ימים כדי לתעד בקפידה את הראיות, כשפלאם ביצע נתיחות על ארבעת האסירים. הרטינגר ופלאם ציינו סתירות רבות בין הפציעות בגופות לבין דיווחי שומרי המחנה על מקרי המוות.
בכל ביקור היו להם יותר ויותר מקרי מוות לחקור, כמו המקרה של סבסטיאן נפזגר, שומר המחנה, שלכאורה התאבד. הנתיחה הראתה כי גבו היה חבול קשות לכל רוחב וראיות לדימום פנימי. לכאורה הוא ניסה לתלות את עצמו ברצועות הרגל התותבת שלו וכשזו נכשלה, הוא חתך את פרקי כף היד שלו כל כך עמוק שחדר לעצם. נתיחת הגופה של עורך הדין אלפרד שטראוס, שנורה גם הוא בניסיון להימלט, העלתה שהוא מת מכדור בצוואר לאחר שסבל מהתקפות פיזיות קשות שנבעו מכך שהוכה למוות. גבו היה מכוסה קרעים ועכוזיו חבושים כדי להסתיר חתך עמוק.
במשך מספר חודשים השניים גילו עדויות ברורות לרצח וערכו תיק אישום נגד הילמר וקרלה, מפקד האס אס של דכאו, ד"ר ורנר נירנברג רופא המחנה ויוסף מוצבאואר, המנהל הראשי של המחנה (Kanzleiobersekretär). במאי 1933 הציג הרטינגר את התיק בפני הממונה עליו, התובע של מדינת בוואריה, קארל וינטרסברגר. כתמיכה ראשונית בחקירה, וינטרסברגר נרתע מלהגיש את כתב האישום שהתקבל למשרד המשפטים, מאחר שזה היה יותר ויותר תחת השפעת האס אס. וינטרסברגר בחר להיות פתוח לגבי החקירה עם צוות מחנה דכאו ועם פוליטיקאים. וינטרסברגר סירב לחתום על כתב האישום והציע להרטינגר להגישו בעצמו. ביוני 1933 צמצם הרטינגר את היקף התיק לארבעה מקרים ברורים ביותר. יוהאן קנטשוסטר הואשם ברצח אלפרד שטראוס. קרל אהמן הואשם ברצח לאונרד האוסמן. לא ניתן היה לזהות את רוצחי לואי שלוס וסבסטיאן נפצזר ולכן הוגשו כתבי אישום נגד וקרלה, נירנברג ומוצבאואר בגין רצח ושיבוש חקירה. וינטרסברגר חתם עליו, לאחר שהודיע על כך קודם לראש האס אס היינריך הימלר. ההריגות בדכאו נעצרו לפתע (באופן זמני) למשך מספר חודשים, וקרלה הועבר לשטוטגרט ובמקומו הובא תאיודור אייקה לפקד על המחנה. כתב האישום והראיות הקשורות אליו הגיעו למשרדו של שר המשפטים של בוואריה, האנס פרנק, אך יורטו על ידי המושל אדולף וגנר וננעלו בשולחן רק כדי להתגלות על ידי צבא ארצות הברית, אך כבר לאחר המלחמה.
גם הרטינגר וגם ווינטרסברגר הועברו לתפקידים פרובינציאליים. בשנת 1934 מונה ווינטרסברגר לנשיא בית הדין האזורי הגבוה בעיר במברג. הרטינגר הועבר תחילה למינכן I ואז לתפקיד באמברג. פלאם לא הועסק עוד כבוחן רפואי והוא שרד שני ניסיונות בחייו לפני מותו בבית חולים לחולי נפש באותה שנה.