stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קייאו
היסטוריה

קייאו הוקמה בשנת 1537 על ידי פרנסיסקו פיסארו על מפרץ קייאו, והפכה במהרה לנמל החשוב ביותר לסחר ספרדי באוקיינוס השקט. בזמן מלכות המשנה של פרו הובאו, סחורות רבות מאזורי פרו, בוליביה וארגנטינה על ידי פרדות דרך הרי האנדים ונשלחו דרך נמל קייאו לפנמה, שם הגיעו דרך היבשה לים הקריבי, ומשם נשלחו דרך האוקיינוס האטלנטי לספרד.
במאה ה-16 הנמל היה נקודת המוצא למסעות ספרדיים רבים לאוקיינוס השקט, אך הוא גם הותקף מספר פעמים על ידי פירטים אנגלים והולנדים שונים, בהם פרנסיס דרייק ותומאס קוונדיש. ב-28 באוקטובר 1746 נהרסו הנמל והעיר ברעידת אדמה עזה ובצונאמי שנגרם בעטיה, וכ-5,000 בני אדם נהרגו. רק 200 תושבים שרדו את אסון הטבע.
המשנה למלך חוסה מנסו דה ולסקו (אנ') הקים מחדש את העיר, ובמקביל בנה מבצר (פורטלסה דה ריאל פליפה, Fortaleza de Real Felipe), הניצב על החוף מעל הנמל כדי להגן עליו.
על השליטה על קייאו הייתה לחימה עזה במהלך מלחמות השחרור של אמריקה הדרומית (אנ') נגד ספרד. בספטמבר 1823 נחתו סימון בוליבר ואנטוניו חוסה דה סוקרה עם צבא רפובליקת קולומביה הגדולה בקייאו כדי לבוא לעזרת הרפובליקה הפרואנית שהייתה במצוקה. לאחר כניעתו של המשנה למלך הספרדי חוסה דה לה סרנה (אנ') לאחר קרב אייקוצ'ו ב-9 בדצמבר 1824, הצטרף הבריגדיר הספרדי חוסה רמון רודיל אי קמפיו (אנ') לשרידי הכוחות הספרדיים בפורטלסה דה ריאל פליפה וסירב להיכנע. המבצר במפרץ קייאו היה המעוז הספרדי האחרון ביבשת אמריקה הדרומית. המצור נמשך כמעט 14 חודשים. מכיוון שלא הגיעו תגבורת נוספת מספרד, בניגוד לתקוותיו הראשוניות של רודיל אי קפמיו, נאלצו 400 החיילים האחרונים הנאמנים למלך להיכנע לצרים הרפובליקנים ב-22 בינואר 1826. בכך הסתיימה הנוכחות הספרדית באמריקה הדרומית.
בשנת 1851 נבנה קו הרכבת הראשון באמריקה הדרומית בין קייאו ללימה.
לפני מלחמת ספרד–אמריקה הדרומית (1865–1871) הטיל הצי הספרדי סגר על נמל קייאו ב-14 באפריל 1864, מה שעצר את ייצוא הגואנו הפרואני. פרו הצטרפה לצ'ילה ב-5 בדצמבר 1865, שכבר הכריזה מלחמה על ספרד כמה חודשים קודם לכן. ב-2 במאי 1866 החליט האדמירל הספרדי קסטו מנדס נונייס (אנ') להפגיז את קייאו. העיר הצליחה להגן על עצמה היטב בזכות 96 תותחים, כך שהספרדים ספגו הרוגים רבים וספינות פגועות. לאחר ההפגזה, בה מת גם שר ההגנה הפרואני, הסתיימה הלחימה הפעילה והצי הספרדי נסוג לפיליפינים.
במלחמת האוקיינוס השקט הטיל הצי הצ'יליאני סגר על נמל העיר החל מ-10 באפריל 1880. העיר נכבשה על ידי כוחות צ'יליאנים ב-17 בינואר 1881.
ב-24 במאי 1940 נפגעה העיר ברעידת אדמה גדולה נוספת.
ב-28 באפריל 1947 החל תור היירדאל את המסע הראשון שלו עם הקון-טיקי מקייאו.
על החוף שוכנת "המכללה הצבאית לאונסיו פרדו" (Colegio Militar Leoncio Prado), בית ספר צבאי פרואני שמילא תפקיד מרכזי גם ברומן "העיר והכלבים" (La Ciudad y los Perros‏; 1962) מאת הסופר הפרואני מריו ורגס יוסה.
בקייאו שוכן בית כלא צבאי של חיל הים הפרואני (אנ'), שבו כלואים, בין היתר, מנהיג קבוצת המורדים הנתיב הזוהר אבימל גוסמן, מנהיג התנועה המהפכנית טופאק אמארו ויקטור פולאי (Victor Polay) וראש שירות הביטחון לשעבר תחת הנשיא לשעבר אלברטו פוג'ימורי, ולדימירו מונטסינוס, שהורשע בשחיתות.
בשנת 1966 הוקמה האוניברסיטה הלאומית הטכנית של קייאו, שבהמשך הפכה לאוניברסיטה הלאומית של קייאו (אנ').
באפריל 1967 הקים האפיפיור פאולוס השישי את הדיוקסיה הקתולית קייאו.
גאוגרפיה

ישנם מספר איים לא מיושבים מול החוף, לה איסלה סן לורנסו (La Isla San Lorenzo, כיום בסיס ימי), איסלה אל פרונטון (Isla El Frontón, לשעבר בית כלא שמור היטב), איסלאס קבינסס (Islas Cavinzas) ואיסלאס פלומינו (Islas Palomino). סיורים מובילים לשני האיים האחרונים, שהם משכנם של אריות ים (בסביבות 8,000 פרטים) וכן כ-160 פינגווינים הומבולדט ועופות ימיים.
ממשל

ענייני השלטון המקומי מחולקים לשתי רמות. עניינים אזוריים מנוהלים על ידי הממשל האזורי של קייאו (Gobierno Regional del Callao), השוכנת ברובע בלוויסטה. עניינים כמו ניקיון, קידום ספורט ושירותים בסיסיים מטופלים על ידי עיריית מחוז קייאו, שהמטה שלה ברובע קייאו. לכל אחד משבעת הרבעים יש עירייה משלו המטפלת בעניינים בתחומי השיפוט שלהם.
ממשל > חלוקה מנהלית

קייאו מחולקת לשבעה רבעים (distritos), שבראש כל רובע עומד ראש עירייה (alcalde)
יתרת מחוז קייאו כוללת את האיים לה איסלה סן לורנסו, איסלה אל פרונטון, איסלאס קווינסס ואיסלאס פלומינו, ששטחם בסך הכול 17.63 קילומטרים רבועים.
כלכלה

בין היתר מיוצרים בעיר מוצרים פטרוכימיים, דשנים, טקסטיל ומוצרי עור.
נמל קייאו הוא אחד מנמלי הדיג והמסחר החשובים ביותר באמריקה הדרומית והוא מטפל ב-75% מהיבוא והיצוא של פרו. יש בו גם קיבולת גדולה של מחסני קירור ומספר מבדוקים יבשים. מימוש התוכניות למיזם נמל הענק של סן לורנסו (אנ') יחזק עוד יותר את כלכלת קייאו.
מוצרי היצוא החשובים ביותר בנמל הם נפט, נחושת, ברזל, כסף, אבץ, עופרת, כותנה, סוכר וקפה.
תחבורה > נמל תעופה

נמל התעופה הבין-לאומי חורחה צ'אבס (קוד יאט"א: LIM) הוא נמל התעופה הבין-לאומי והפנימי העיקרי של פרו. הוא שוכן בקייאו, 12 קילומטרים מהמרכז ההיסטורי של לימה. בשנת 2008 טיפל שדה התעופה ב-8,288,506 נוסעים ו-98,733 טיסות. שדה התעופה משמש כמרכז לחברות תעופה רבות כגון אוויאנקה פרו (אנ'), ויווה אייר פרו (אנ') ו-LATAM פרו.
תחבורה > רכבת

מהנמל מתחיל קו רכבת ללימה החוצה את הרי האנדים של חברת הרכבות הפרואנית רכבת האנדים המרכזית (אנ') (Ferrocarril Central Andino).
ערים תאומות

ארגנטינה סנטה פה, ארגנטינה (מ-1997)
ארצות הברית אוקלנד, ארצות הברית (מ-2010)
פנמה פנמה סיטי, פנמה (מ-2011)
מקסיקו אקפולקו, מקסיקו (מ-2013)
הערות שוליים

↑  Municipalidad provincial del Callao (2012). "El Callao – Distritos del Callao" (בספרדית). אורכב מ-המקור ב-1 במאי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557385505171  BNE: XX5764739  BnF: cb144168306 (data)  GND: 4368732-5  LCCN: n50053025  MusicBrainz: 02f88e92-1be2-48e7-b77b-7864cda644a6  NARA: 10044786  SUDOC: 078615267  VIAF: 150064369   WorldCat (עם VIAF): 150064369 
אריות ים באיסלאס פלומינו
מבט על העיר. בחזית כנסיית מטריס דל קייאו
נמל קייאו
נמל התעופה הבין-לאומי חורחה צ'אבס
חוף קייאו
רוסלאן רוטאן

רוסלאן פטרוביץ' רוטאן (באוקראינית: Руслан Петрович Ротань; נולד ב-29 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר בדינמו קייב, בדניפרו ובנבחרת אוקראינה.
קריירה

רוטאן החל את הקריירה שלו בקבוצת המילואים של דניפרו בגיל 17, ושנה אחת לאחר מכן (עונת 1999/2000) עבר לשחק בהרכב הראשון של הקבוצה.
ב-2005 רוטאן עבר לשחק בדינמו קייב, ששילמה תמורת כרטיס השחקן שלו 5 מיליון דולר. בינואר 2008 רוטאן חזר לשחק בדניפרו, ששילמה לדינמו קייב את אותו הסכום שקיבלה ממנה. הוא העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית 2015, ואף כבש את שערה השני של קבוצתו בכדור חופשי בהפסד 3-2 לסביליה. ב-27 ביוני 2017 חתם בסלביה פראג הצ'כית. בשנת 2018 שב לדינמון קייב. בקיץ 2018 פרש ממשחק פעיל.
רוטאן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה ב-2003. הוא השתתף עמה במונדיאל 2006, יורו 2012 ויורו 2016. נכון להיום (2021) נמצא רוטאן במקום החמישי ברשימת שיאני ההופעות של נבחרת אוקראינה בכל הזמנים.
בעונת 2018/2019 היה רוטאן חבר בצוות אימון של קבוצת אולימפיק דונצק. ב-2019 החל לאמן את הנבחרת הצעירה של אוקראינה. בינואר 2023 החל במקביל לאמן את קבוצת אולקסנדריה. במרץ 2023 מונה לממלא מקום של מאמן הנבחרת הלאומית של אוקראינה
רוק אנד רול

| --- | --- |

 מקורות סגנוניים:  בלוז • ג'אז • רית'ם אנד בלוז • קאנטרי • בוגי ווגי • גוספל
 מקורות תרבותיים:  שנות ה-40 המאוחרות בארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית 
 כלים:  גיטרה • גיטרה חשמלית • בס • תופים • פסנתר • סקסופון
 פופולריות מיינסטרים:  רבה ברחבי העולם החל משנות ה-50 של המאה ה-20
 נגזרות:  רוק • פופ • ביט
 נושאים קרובים
 מוזיקאי רוק • להקות רוק
 
צ'אק ברי ב-1957
רוק אנד רול (ידוע גם כ"רוקנרול" ו"רוק נ' רול", מאנגלית: Rock & Roll – מילולית: להתנדנד ולהתגלגל) הוא סגנון מוזיקלי ותרבותי שנוצר והתפתח בשנות ה-50 של המאה ה-20 בארצות הברית מסוגות מוזיקליות אפרו-אמריקאיות כגון; בלוז, ג'אז, בוגי ווגי, רית'ם אנד בלוז בעקבות המהפכה האלקטרונית בבלוז, ואשר ממנו התפתח הרוק בשנות ה-60.
רקע: פיתוח הכלים האלקטרוניים

אמנם הבלוז יצא מהאופנה בארצות הברית בשנות העשרים, אך כבר בשנות השלושים והארבעים החלו תמורות במוזיקה, אשר הביאו לחזרתו בגרסה אינסטרומנטלית מודרנית: בשנת 1930 פותחו הגיטרה החשמלית והאורגן החשמלי, ובשנת 1951 הומצאה גיטרת הבס החשמלית, שקיבלה תפקיד שהיה עד אז נחלתו הבלעדית של הקונטרבס.
פיתוחם של שלושת כלי הנגינה החשמליים, ובמיוחד הגיטרה החשמלית, השפיע על שני סגנונות מוזיקליים: הקאנטרי והבלוז. נגני הקאנטרי עברו עתה מבנג'ו לגיטרות חשמליות. בעוד שהאירופאים ניגנו בגיטרות הקלאסיות בעזרת האצבעות והציפורניים בלבד, האמריקאים ניגנו בגיטרות החשמליות בעזרת מפרט, כמו שלפני כן ניגנו בבנג'ו.
שינוי עמוק יותר חל בבלוז בשנות הארבעים: מוזיקאים אפרו-אמריקאים מובילים וביניהם; צ'ארלי כריסטיאן, טי-בון ווקר, ג'ון לי הוקר, מאדי ווטרס, צ'אק ברי ואחרים עברו לנגן בגיטרה חשמלית, דבר שהפך את הגיטרה החשמלית ליותר ויותר פופולרית. בשנים אלה מנגינות הבלוז עברו עיבוד אלקטרוני-מודרני ונוצר ג'אנר חדש בשם בלוז חשמלי (אנ'). סגנון נגינה זה היה מזוהה במיוחד עם גיטריסטים מהעיר שיקגו וכונה לעיתים הבלוז של שיקגו.
צורת הנגינה

בנגינת בלוז, לרוב, משתמשים בשתי גיטרות. גיטריסט אחד מנגן ליווי קבוע, המורכב ממספר אקורדים. הליווי מנוגן בקצב של צליל ארוך וצליל קצר לסירוגין. בזמן שהגיטריסט הראשון נותן את הקצב, הגיטריסט השני מאלתר. האלתור מאופיין בהרבה סליידים ובנדים (ר' ערך פריטה בגיטרה) ובשימוש בתווים כחולים (מונחתים). הוא מנוגן על חמש צורות יסוד של סולם, הנקראות סולמות פנטטוניים. השילוב של הקצב הנ"ל, עם אקורדים מיוחדים של בלוז (ספטאקורדים) אשר חוזרים על עצמם במחזוריות קבועה של 12 תיבות ועם האלתור על הסולמות הפנטטוניים, מעניק לסגנון את צלילו המיוחד ומשרה את האווירה המיוחדת המאפיינת מוזיקה זו. מערכת התופים היא כלי נגינה משמעותי להתפתחות הז'אנר. מקצב התופים של הרוקנרול הוא במשקל 4 רבעים כאשר לרוב הפעמה הראשונה והשלישית מנוגנת בתוף הבס והפעמה השנייה והרביעית בתוף הסנר.
צורת הנגינה > מבלוז לרוק אנד רול

קצב הבלוז חזר, ולא רק בצורתו המקורית, אלא גם בסגנון חדשני שכונה rocking and rolling (להתנדנד ולהתגלגל), או בקיצור - רוק'נרול. מונח שטבע שדר הבלוז האמריקאי אלן פריד בשנת 1954. צ'אק ברי, אמריקאי שחור, אמנם היה מהראשונים להציג נגינה שאופיינה בסגנון יותר אגרסיבי, מהיר וגם שמח מהבלוז. אבל רוב אמני הרוק'נרול היו אמריקאים לבנים, וכן שווקו ל"קהל הלבן" בארצות הברית המופרדת גזעית. עם זאת, הרוק'נרול ירש מהבלוז את הקצב ואת טכניקת הנגינה בשלמותם, על כן, בלוז (בגרסתו האינסטרומנטלית) ורוק'נרול הם סגנונות אחים - בלתי ניתנים להפרדה. אף-על-פי-כן, אמני הרוק'נרול הוסיפו גם מספר חידושים, כגון, שירה שמחה, קצב תופים מהיר, פריטה הרבה יותר מהירה על אקורדים שמחים יותר (אקורדים מז'וריים) ואלמנטים אחרים ממוזיקת קאנטרי. מוזיקת הרוק'נרול הייתה מוזיקה סוחפת שלוותה בריקודי זוגות סוערים. חלק מאמני הבלוז-רוק'נרול הוסיפו גם גיטרות אקוסטיות בנוסף לגיטרות החשמליות. הולחנו הרבה שירי בלוז-רוק'נרול במיוחד לגיטרה האקוסטית– שירים קצרים, קלים ושמחים.
רוק אנד רול – מוזיקת ההמונים

באותה תקופה פותחה שיטת הפצת המוזיקה באמצעות תקליטים, וכך הפך הרוק'נרול למוזיקת ההמונים, אשר הופצה בכל ארצות הברית, ואף יוצאה למדינות אחרות. "מלך הרוק'נרול", הזמר, הגיטריסט ושחקן הקולנוע האמריקאי אלביס פרסלי, שכיכב בשנות החמישים, היה מהבולטים באותם זמנים שעברו להשתמש בגיטרות חשמליות ובציוד הגברה. המוזיקה של אלביס הייתה שמחה, מהירה ופשוטה.
הרוק'נרול המשיך להיות פופולרי מאוד גם בשנות השישים. בתקופה זו הזמרים הבודדים התחלפו בלהקות נגנים קטנות, אשר החלו לקום גם באנגליה. מבחינה אמנותית, רבים משיריה הראשונים של להקת הרוק האנגלית הביטלס, למשל, היו רוק'נרול טהור.
תרבות הרוק'נרול

הרוק'נרול זכה להערצה היסטרית של הקהל בארצות הברית ובעולם. דוגמה לכך אפשר לראות במנהג של מעריצות לזרוק את תחתוניהן על האמנים המופיעים, למשל, על הזמר הבריטי טום ג'ונס משנות השישים. כיום, המושג רוק'נרול מציין לא רק את הסגנון עצמו, אלא גם את סגנון החיים הסוער, הפרובוקטיבי והראוותני שאפיין את להקות הרוק במשך השנים. דרך חיים זו מתומצת בסיסמה המפורסמת "סקס, סמים ורוק'נרול". להקות השיער, למשל, על אף שהתרחקו מאוד מהרוק'נרול מבחינה מוזיקלית, הרבו להשתמש במושג זה ולכתוב שירים המהללים את הרוק'נרול.
ראו גם

בלוז
רוק
רוזנות אורליאן

| --- | --- |
סמל

 היסטוריה
 הקמה:  כיבוש האזור על ידי קלוביס הראשון
 תאריך:  486
 פירוק:  צירוף האזור לאדמות הכתר של צרפת
 תאריך:  987
 ישות קודמת:  האימפריה הרומית המערבית
 ישות יורשת:  דוכסות אורליאן
 
רוזנות אורליאן הייתה רוזנות בצרפת של תחילת ימי הביניים, כולל העיר אורליאן והאזור הכפרי שלה. היא נשלטה על ידי רוזן.
היסטוריה

ממש כמו המחוזות השכנים, הסביבה של העיר העתיקה צ'נבום הועלתה לרוזנות אוטונומית למחצה זמן קצר לאחר כיבוש השטח על ידי המלך הפרנקי קלוביס הראשון, בשנת 486, אך זהות הרוזנים הראשונים במקום אינה ידועה.
בשנת 511 ערך קלוביס מועצה חשובה באורליאן, הן מבחינה דתית והן מבחינה פוליטית.
לאחר החלוקה של מממלכת קלוביס לארבע ממלכות, אורליאן הייתה בירת ממלכת אורליאן.
מתחילת ימי הביניים, אורליאן הייתה אחת משלוש הערים העשירות בצרפת עם רואן ופריז, שוב הודות לקרבתה לזו האחרונה ולמיקומה על הלואר.
כאשר איג קאפה הפך למלך צרפת, רוזנות אורליאן הפכה לחלק מתחום המלוכה. האדמות היוו חלק מהנחלות שהוענקו לבנים צעירים שונים של מלכי צרפת עם התואר דוכס אורליאן.
הרוזנים המרובינגים של אורליאן

וילאכר, חותנו של כראמן בן המלך כלותאר הראשון
הרוזנים הקרולינגים של אורליאן

אדריאן (–818)
מטפריד (818–828, 830–831)
אודו הראשון (828–830, 831–834)
גיום ד'אורליאן (834–860 בערך)
רובר הראשון החזק (בערך 860–866)
איג אב המנזר (866–886)
אודו השני (886–888)
רובר השני (888–923)
איג הגדול (923–956)
איג קאפה (956–987)
הרוזנים הקפטינגים של אורליאן

פיליפ הצרפתי, בנו הבכור ויורשו של לואי התשיעי, מלך צרפת (לימים פיליפ השלישי, מלך צרפת)
רוסלאן חסבולטוב

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1942 גרוזני, ברה"מ 
 פטירה:  3 בינואר 2023 (בגיל 80) Mozhaysky District, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה (1965) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 
 פרסים והוקרה
 מדען כבוד של הפדרציה הרוסית  מדליה על גבורת העמל 
 חתימה:   
 
רוסלאן אימרנוביץ' חסבולטוב (ברוסית: Руслан Имранович Хасбулатов, בצ'צ'נית: Ӏимранан кIант Хасбулатов Руслан; ‏22 בנובמבר 1942 – 3 בינואר 2023) היה פוליטיקאי וכלכלן רוסי ממוצא צ'צ'ני.
כיהן כיו"ר הסובייט העליון של רוסיה מ-10 ביולי 1991 ועד 4 באוקטובר 1993. הסובייט העליון תפקד בתור הפרלמנט הרוסי מאז התפרקות ברית המועצות ועד הקמת הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית.
ביוגרפיה

חסבולטוב נולד בכפר טולסטוי-יורט, ליד גרוזני, בירת צ'צ'ניה. הוגלה בילדותו יחד עם אמו לקזחסטן במסגרת הגליית הצ'צ'נים, שעליה החליט סטלין. אביו, שהיה על ערש דווי נשאר מאחור ונפטר בסמוך להגליית המשפחה.
ב-1962, לאחר שהשלים את חוק לימודיו באלמה-אטה (כיום אלמטי), עבר חסבולטוב למוסקבה, שם למד משפטים באוניברסיטת מוסקבה היוקרתית. ב-1966, לאחר סיום לימודיו, הצטרף למפלגה הקומוניסטית. במקביל המשיך את לימודיו בנושאי כלכלה של מדינות קפיטליסטיות, ובין 1970 ל-1980 קיבל תארים אקדמאיים נוספים. במהלך שנות ה-70 וה-80 פרסם מספר ספרים בנושאי כלכלה ומסחר בינלאומיים.
בשנות ה-80 המאוחרות החל לעבוד בצמידות לכוכב העולה בוריס ילצין. בשנת 1990 נבחר לקונגרס הנגידים העממי הסובייטי. היה מנאמני ילצין בהתנגדות לפוטש ב-1991. באוגוסט אותה שנה פרש מהמפלגה וב-29 באוקטובר נבחר ליו"ר הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית. היה בין מובילי המשבר החוקתי ברוסיה ברוסיה בשנים 1992–1993 שהסתיים בפיזור הסובייט העליון. לאחר הפיזור נעצר אך שוחרר לאחר מספר חודשים.
במחצית שנות ה-90 היה פעיל בניסיונות למצוא פתרון למשבר בצ'צ'ניה. משנת 1994 לימד באקדמיה לכלכלה על שם פלחאנוב במוסקבה. בשנת 2003 הכריז על רצונו לרוץ לבחירות לנשיאות רפובליקת צ'צ'ניה אך לבסוף לא התמודד.
מת ב 3 בינואר 2023.
רוברטו סוריאנו

רוברטו סוריאנו (באיטלקית: Roberto Soriano; נולד ב-8 בפברואר 1991 בדרמשטאדט שבגרמניה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סלרניטנה מהסרייה א'. הוא האח הצעיר של אליה סוריאנו.
קריירת מועדונים > סמפדוריה

סוריאנו נולד בדרמשטאדט שבגרמניה. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של באיירן מינכן, ובחודש פברואר 2009 עבר למחלקת הנוער של סמפדוריה מהסרייה א'. הוא ישב על ספסל הקבוצה שלוש פעמים בעונת 2009/2010, אך לא שיחק.
קריירת מועדונים > ההשאלה לאמפולי

בחודש יוני 2010 הושאל סוריאנו לאמפולי מהסרייה ב' לעונה אחת. ב-15 באוגוסט ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-75 בניצחון 1–4 על רג'אנה במסגרת הסיבוב השני של הגביע האיטלקי. ב-22 באוגוסט ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 63 דקות בניצחון 2–3 על פרוזינונה במסגרת המחזור הראשון. ב-11 בדצמבר הבקיע סוריאנו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-79 בהפסד 2–3 לפורטוגרוארו במסגרת המחזור ה-19 בליגה. ב-16 באפריל 2011 הבקיע סוריאנו את שערו השני במועדון, שער בדקה ה-29 בניצחון 1–2 על אטאלנטה במסגרת המחזור ה-36 בליגה. בסך הכל ערך סוריאנו 27 הופעות ליגה בתקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
קריירת מועדונים > החזרה לסמפדוריה

לקראת עונת 2011/2012 חזר סוריאנו לסמפדוריה, שבינתיים ירדה לסרייה ב'. ב-5 באוקטובר 2011 ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-81 בתיקו 1-1 נגד הלאס ורונה במסגרת המחזור השמיני בליגה. ב-26 במאי 2012 הבקיע סוריאנו את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-20 בהפסד 1–2 וארזה במסגרת המחזור ה-42 והאחרון בליגה. סוריאנו ערך 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, וסמפדוריה סיימה את העונה במקום השישי, והצליחה להעפיל בחזרה לסרייה א' דרך משחקי הפלייאוף.
ב-26 באוגוסט 2012 ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כשנכנס כמחליף בדקה ה-76 בניצחון 0–1 על מילאן במסגרת המחזור הראשון בליגה. הוא ערך 24 הופעות ליגה בעונת 2012/2013, אותה סיימה סמפדוריה במקום ה-14.
החל מעונת 2013/2014, לאחר שביסס את מעמדו בשתי העונות הקודמות, היה סוריאנו לשחקן מפתח בהרכב של סמפדוריה. ב-24 בנובמבר 2013 הבקיע סוריאנו את שער הבכורה שלו בסרייה א', שער בדקה ה-67 בתיקו 1-1 נגד לאציו במסגרת המחזור ה-13 בליגה. ב-23 במרץ 2014 הבקיע סוריאנו צמד שערים בניצחון 0–5 על הלאס ורונה במסגרת המחזור ה-29 בליגה. הוא סיים את העונה עם 29 הופעות ליגה וחמישה שערים, כשסמפדוריה מסיימת במקום ה-12. בעונת 2014/2015 ערך סוריאנו 33 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים, וסמפדוריה סיימה במקום השביעי, שהעניק לה מקום במוקדמות הליגה האירופית לעונת 2015/2016. סוריאנו שיחק בשני המשחקים נגד וויבודינה נובי סאד במסגרת סיבוב ההעפלה השלישי לליגה האירופית, אך סמפדוריה לא הצליחה לעבור לשלב הפלייאוף והפסידה 2–4 בסיכום שני המשחקים.
ב-31 באוגוסט 2015 חתם סוריאנו בנאפולי מהסרייה א', ששילמה עבורו 13.5 מיליון אירו והעבירה לסמפדוריה את חואן קאמילו סונייגה, אך העסקה פוצצה מכיוון שהמסמכים לא הוגשו למנהלת הליגה לפני הדדליין, וסוריאנו נשאר לשחק בסמפדוריה. הוא ערך 37 הופעות ליגה בעונת 2015/2016, בהן הבקיע שמונה שערים.
קריירת מועדונים > ויאריאל

ב-2 באוגוסט 2016 חתם סוריאנו על חוזה ל-5 שנים בוויאריאל מליגת העל הספרדית, ששילמה עבורו 14 מיליון אירו. ב-17 באוגוסט ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–2 למונקו במשחק הראשון של פלייאוף ההעפלה לליגת האלופות לעונת 2016/2017. ויאריאל לא הצליחה להעפיל לטורניר, לאחר שהפסידה 1–3 בסיכום שני המשחקים, ונשרה לליגה האירופית. ב-20 באוגוסט ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד גרנדה במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-16 באוקטובר הבקיע סוריאנו את שעריו הראשונים במועדון, צמד שערים בניצחון 0–5 על סלטה ויגו במסגרת המחזור השמיני בליגה.
קריירת מועדונים > טורינו

ב-17 באוגוסט 2018 הושאל סוריאנו לעונה אחת לטורינו עם אופציית רכישה. ב-19 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לרומא. סוריאנו ערך 11 הופעתו ליגה והופעת אחת בגביע במדי הקבוצה.
קריירת מועדונים > בולוניה

ב-4 בינואר 2019 הושאל סוריאנו לבולוניה עד לסוף העונה. ב-12 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 ליובנטוס בגביע. ב-10 במרץ כבש את שערו הראשון בניצחון 0–2 על קליארי. עד תום ההשאלה כבש 2 שערים ב-17 הופעות ליגה. ב-25 ביוני חתם באופן קבוע בבולוניה.
קריירת מועדונים > סלרניטנה

ב-20 באוגוסט 2024 חתם סוריאנו בסלרניטנה.
קריירה בינלאומית

ב-16 בנובמבר 2014 ערך סוריאנו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-28 בתיקו 1-1 נגד נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות יורו 2016. הוא ערך 4 הופעות בטורניר המוקדמות, ו-4 הופעות נוספות במשחקי ידידות בשנת 2015.
ריהארד גוזמיץ'

ריהארד גוזמיץ' (בהונגרית: Richárd Guzmics; נולד ב-16 באפריל 1987) הוא כדורגלן הונגרי המשחק כבלם בקבוצת סלובן ברטיסלאבה והנבחרת ההונגרית.
קריירת מועדונים

גוזמיץ' התקדם במחלקת הנוער של קבוצת סומבטהיי האלאדאש עד אשר עלה לסגל הקבוצה הבכירה בעונת 2004-2005. אחרי עונת בכורה בה שותף ב-5 משחקי ליגה בלבד, המשיך לשחק בהאלאדאש 9 עונות נוספות, בהן היה לשחקן הרכב קבוע בסגל המועדון. ב-10 בספטמבר 2014, לאחר 10 עונות בהן שותף ב-247 משחקי ליגה במדי האלאדאש, חתם גוזמיץ' במועדון ליגת העל הפולנית ויסלה קרקוב. ב-7 בינואר 2017 חתם בינביאן פונדה הסינית.
קריירה בינלאומית

גוזמיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ההונגרית, ב-14 בנובמבר 2011, במהלך משחק ידידות מול נורווגיה בו הפסידה הונגריה בתוצאה 2-0. ב-7 בספטמבר 2015, כבש גוזמיץ' את שערו הראשון עבור הונגריה, בתיקו החוץ 1-1 מול צפון אירלנד במסגרת מוקדמות יורו 2016. הוא נכלל בסגל הנבחרת ההונגרית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
רוזנות אולדנבורג

| --- | --- |
סמל

טירת אולדנבורג
 
 ממשל
 משטר:  רוזנות
 שפה נפוצה:  גרמנית
 עיר בירה:  אולדנבורג
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  הקמת הרוזנות
 תאריך:  1101
 פירוק:  שדרוג המדינה לדוכסות
 תאריך:  1774
 ישות קודמת:   דוכסות סקסוניה    בישופות מינסטר
 ישות יורשת:   דוכסות אולדנבורג
 
רוזנות אולדנבורג (מגרמנית: Grafschaft Oldenburg) הייתה רוזנות היסטורית בצפון גרמניה, כיום חלק ממדינת סקסוניה התחתית, ובירתה של הרוזנות הייתה העיר אולדנבורג.
היסטוריה

בשנת 1101 הקים אלימאר הראשון, רוזן אולדנבורג שהיה צאצא של וידוקינד, דוכס סקסוניה את רוזנות אולדנבורג, שהייתה וסאלית של דוכסות סקסוניה. בשנת 1189 קיבלה הרוזנות מעמד עצמאי באימפריה הרומית הקדושה, לאחר שפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הדיח את היינריך הארי והקטין את נחלותיו. האזורים מצפון-מערב לאולדנבורג היו בשליטת הפריזיים, שהיו עובדי אלילים, ובמהלך חלקה הראשון של המאה ה-13 כבשו רוזני אולדנבורג את השטחים הללו. בנוסף לחמו רוזני אולדנבורג בבישופות מינסטר ובעיר החופשית ברמן.
בשנת 1440 מת דיטריך, רוזן אולדנבורג, ובנו כריסטיאן השביעי, רוזן אולדנבורג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1448 מת כריסטופר השלישי, מלך דנמרק, וכריסטיאן מונה במקומו למלך דנמרק, ומסר את השלטון ברוזנות לאחיו גרהרד השישי, רוזן אולדנבורג. בשנת 1483 אולץ גרהרד השישי להתפטר, ובנו אדולף, רוזן אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
בתחילת המאה ה-16 המיר אנטון הראשון, רוזן אולדנבורג את דתו לפרוטסטנטית, תוך שהוא מדכא את המנזרים, אולם אף על פי כן נשאר נאמן לקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואף לחם עמו במהלך המלחמה השמלקלדית, ועל כך קיבל לאחר מכן את רוזנות דלמנהורסט. בשנת 1603 עלה לשלטון נכדו של אנטון - אנטון גינתר, רוזן אולדנבורג, שהיה שליט חזק ואיחד תחתיו את כל נחלות המשפחה. אנטון גינטר שמר על נייטרליות במהלך מלחמת שלושים השנים, והצליח לשמור על הרוזנות שלא תיפגע מתלאות המלחמה. כתוצאה מכך התחזקה הרוזנות והתעשרה, ואוכלוסייתה וכוחה התעצמו.
בשנת 1667 מת אנטון גינטר, רוזן אולדנבורג ללא יורשים, ובמקומו מונה פרדריק השלישי, מלך דנמרק לרוזן אולדנבורג, והרוזנות נשארה באוניה פרסונלית עם ממלכת דנמרק עד לשנת 1773.
בשנת 1762 נרצח פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, ובנו פאבל ירש את דוכסות הולשטיין-גוטורפ. בשנת 1773 נחתמה אמנת צארסקויה סלו, ולפיה אוחדו כל נחלות שלזוויג-הולשטיין תחת כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ואילו פאבל מונה לרוזן אולדנבורג. בדצמבר אותה שנה מסר פאבל על פי בקשת אמו יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה את רוזנות אולדנבורג לפרידריך אוגוסט, בישוף ליבק, שהיה אף הוא נצר לבית הולשטיין-גוטורפ. פרידריך אוגוסט איחד תחתיו את כל נחלות בית אולדנבורג, ובשנת 1774 קיבל את התואר דוכס.
לאחר מכן

במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום דודו הנכה וילהלם, דוכס אולדנבורג, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. בשנת 1806 נכבשה דוכסות אולדנבורג על ידי הצרפתים וההולנדים, אך בשנת 1807 שוקמה הדוכסות, ובשנת 1808 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין. עם זאת, בשנת 1810 נכבשה הדוכסות על ידי נפוליאון, ופטר עוצר הדוכסות הצטרף לבעלות הברית. במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים, ובשנת 1829 קיבל פטר הראשון, דוכס אולדנבורג תואר של דוכס גדול. הדוכסות הגדולה של אולדנבורג התקיימה עד לאחר המהפכה הגרמנית בשנת 1918.
רוזני אולדנבורג

אלימאר הראשון, רוזן אולדנבורג (1101–1108)
אלימאר השני, רוזן אולדנבורג (1108–1143)
כריסטיאן הראשון, רוזן אולדנבורג (1143–1168)
מוריץ הראשון, רוזן אולדנבורג (1168–1211)
אוטו הראשון, רוזן אולדנבורג (1209–1251)
כריסטיאן השני, רוזן אולדנבורג (1211–1233)
יוהאן הראשון, רוזן אולדנבורג (1233–1272)
כריסטיאן השלישי, רוזן אולדנבורג (1272–1278)
אוטו השני, רוזן אולדנבורג-דלמנהורסט (1272–1301)
יוהאן השני, רוזן אולדנבורג (1278–1305)
כריסטיאן הרביעי, רוזן אולדנבורג (1302–1323)
יוהאן השלישי, רוזן אולדנבורג (1305–1345)
יוהאן הרביעי, רוזן אולדנבורג (1331–1356)
קונרד הראשון, רוזן אולדנבורג (1345–1368)
קונרד השני, רוזן אולדנבורג (1368–1386)
מוריץ השני, רוזן אולדנבורג (1386–1420)
כריסטיאן החמישי, רוזן אולדנבורג (1368–1398)
כריסטיאן השישי, רוזן אולדנבורג (1398–1423)
דיטריך, רוזן אולדנבורג (1423–1440)
כריסטיאן השביעי, רוזן אולדנבורג (1440–1448)
גרהרד השישי, רוזן אולדנבורג (1448–1483)
אדולף, רוזן אולדנבורג (1483–1500)
יוהאן החמישי, רוזן אולדנבורג (1500–1526)
יוהאן השישי, רוזן אולדנבורג (1526–1529)
גאורג, רוזן אולדנבורג (1526–1529)
כריסטופר, רוזן אולדנבורג (1526–1566)
אנטון הראשון, רוזן אולדנבורג (1526–1573)
יוהאן השביעי, רוזן אולדנבורג (1573–1603)
אנטון השני, רוזן אולדנבורג (1573–1619)
אנטון גינטר, רוזן אולדנבורג (1603–1667)
פרידריך הראשון, רוזן אולדנבורג (1667–1670)
כריסטיאן השמיני, רוזן אולדנבורג (1670–1699)
פרידריך השני, רוזן אולדנבורג (1699–1730)
כריסטיאן התשיעי, רוזן אולדנבורג (1730–1746)
פרידריך השלישי, רוזן אולדנבורג (1746–1766)
כריסטיאן העשירי, רוזן אולדנבורג (1766–1773)
פאול, רוזן אולדנבורג (1773)
פרידריך אוגוסט הראשון, רוזן אולדנבורג (1773–1774)
רוזנות אולדנבורג בשנת 1500