stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה הלל
ביוגרפיה

הלל נולד בפתח תקווה. בגיל צעיר התייתם מהוריו ועבר להתחנך בקיבוץ מעגן מיכאל. הוא התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים. לאחר שחרורו החל להופיע בערבי הראיונות שערך דן בן אמוץ במועדון החמאם ביפו. דן בן אמוץ ואורי זוהר כינו אותו "הצנחן המזמר", כינוי שהפך מאז לסמלו המסחרי.
ב-1970 פרץ לתודעה הישראלית עם השיר "הנער עם הבנג'ו", שהגיע למקום גבוה במצעד הפזמונים. לאחר פרסומו הוזמן ב-1971 להופיע בפסטיבל הזמר המזרחי בו שר את "יעקב התמים" (המוכר יותר כ"אל תירא ישראל") וזכה במקום השלישי. מאז השתתף בתחרות פעם אחר פעם וזכה במקומות גבוהים - ב-1972 הגיע למקום השני עם השיר "לא הבל היופי", ובשנת 1976 זכה במקום הראשון עם השיר "חג לי". במהלך מלחמת יום הכיפורים ביצע עם צוות הווי של חטיבת גולני את השיר "על שלושה פשעי דמשק" ("אתם לא תעברו, אתם לא תעברו, כאן גולני, גולני לוחם"), שנכתב באותה תקופה.
הלל הוציא תקליט ובו שירי הפסטיבלים וכן שירים אחרים שהיו ללהיטים, כמו: "המטאדור", "צל גופך", "שיר שבת", ואחרים. כמו כן שיחק תפקידי אורח בסרט קזבלן ובמחזמר "מזל דגים" של גיורא גודיק ושר את השיר "חיים גנובים" – שיר הנושא מהסרט "אבא גנוב" של יהודה ברקן.
בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20 פתח פאבים ומועדונים, אירח חברים, ואומנים שונים, והופיע עם שיריו, עד שנטל פסק זמן מהשירה והצטרף ב-1996 לחברת איתוראן, שבה עבד 8 שנים. עם סיום עבודתו בחברה, שב להופיע מעל במות שונות.
הערות שוליים

↑  כינוי שיוחס גם למאיר אריאל בעקבות שירו ירושלים של ברזל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306329005171  ISNI: 0000 0001 0808 9562  MusicBrainz: 426ba5cb-c842-4569-9ed7-31cceaa5a7e3  VIAF: 160541701   WorldCat (עם VIAF): 160541701
ניקולא הראשון, דוכס לורן

ניקולא הראשון, דוכס לורן (בצרפתית: Nicholas I de Lorraine‏; יולי 1448 - 27 ביולי 1473), היה דוכס לורן בין השנים 1470–1473.
ביוגרפיה

ניקולא נולד ב-יולי 1448 בננסי, לז'אן השני, דוכס לורן ולמארי דה בורבון, בתו של שארל הראשון, דוכס בורבון. בשנת 1470 מת אביו, וניקולא ירש את נחלתו ותאריו.
ניקולא היה מאורס לאן מצרפת, בתו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, אולם הוא לא התחתן איתה לבסוף, והייתה לו רק בת לא חוקית אחת, מרגריט. ב-27 ביולי 1473 מת ניקולא בננסי, והועלו טענות שהורעל בידי סוכניו של לואי האחד עשר, ודודתו יולנדה, דוכסית לורן ובנה רנה השני, דוכס לורן ירשו את נחלתו ותאריו.
מרים מרגולין-ייבין

| --- | --- |

 לידה:  מאי 1896 בוברויסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 בדצמבר 1966 (בגיל 70) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
מרים עטרה מַרְגוֹלִין-ייבין (מאי 1896 – 4 בדצמבר 1966) הייתה מורה וסופרת ילדים יידית ועברית.
קורות חיים

מרים מרגולין-ייבין נולדה במינסק שברוסיה (כיום בירת בלארוס), בתו של המו"ל והעורך שרגא פייבל מרגולין וחנה מלכה בת הנדבן יעקב אליהו ריבקין.
בצעירותה התחנכה בחינוך יהודי מסורתי, ובגיל 19 סיימה את לימודיה בסמינר למורים יהודיים בווילנה. בזמן מלחמת העולם הראשונה הקימה כיתת לימוד בעיקר עבור ילדים פליטים, שבה למדו כ-70 תלמידים. מפאת המחסור בספרי לימוד וספרי קריאה, ולאחר שכשלו מאמציה להשיגם, חיברה מרגולין בעצמה עשרות סיפורי ילדים ביידיש, העתיקה אותם ידנית ואגדה אותם בכרכים.
בשנת 1922 נישאה בברלין ליהושע השל ייבין, עיתונאי, פובליציסט וסופר, ממנהיגיה הרוחניים של התנועה הרוויזיוניסטית. בין השנים 1922–1924 הייתה שותפה לניהול האגף לחינוך הגיל הרך בווילנה במחלקה היהודית של משרד החינוך המקומי. כמו כן פרסמה מסיפוריה בעיתוני ילדים יהודיים ביידיש. בשנת 1923 נולד בנה הבכור, ישראל.
בשנת 1924 עלתה לארץ ישראל עם בעלה ובנם. תחילה לימדה בכפר יחזקאל, שם נולד בשנת 1926 בנה השני, זאב. לאחר מכן עברו לירושלים, ומשם לתל אביב. ב-1930, עקב קשיי כלכלה, שבה עם שני בניה לברלין, שם התגוררו אצל הוריה.
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, שבו לתל אביב.
בארץ ישראל הוסיפה מרגולין-ייבין לחבר סיפורים וספרים, מהם בעברית, ועליהם חתמה בשמה הפרטי בלבד: "מרים עטרה". חלק מספריה איירה בעצמה.
על סיפוריה נאמר כי הם מתאימים לגיל הרך, מתארים היטב את חיי היום-יום של הילד. הם בעלי עלילה פשוטה, ומכילים מוסר השכל מרומז.
משפחתה

בנה פרופ' ישראל ייבין (1923–2008) היה חוקר המסורה והלשון העברית (חתן פרס ישראל על תרומתו למחקר הלשון העברית, תשמ"ט).
בנה זאב ייבין (1926–2015) היה ארכאולוג, מבכירי רשות העתיקות.
אחותה קציעה ראטנר-מרגולין (ראטנער-מארגאָלין; 1905–1999) הייתה משוררת יידית. בתה פרופ' מרינה ראטנר היא מתמטיקאית (כלת פרס אוסטרובסקי וחברת האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית).
ספריה

מאיסעלעך פאר קליינינקע קינדערלעך; דערציילט פון מיריאם מארגאלין; אילוסטרירט פון י. ב. ריבאק, 3 כרכים, ברלין: דפוס Selle & Co.‎; פטרוגרד: ר.ס.פ.ס.ר. – אידישע סעקציע באם קאָמיסאריאט פאר פאָלקבילדונג, 1922. (הספרים יצאו על ידי החטיבה היהודית של משרד החינוך הסובייטי) (אחד מהכרכים זכה ב-1986 למהדורה מחודשת בהוצאת ייווא עם תרגום לאנגלית, וב-2004 למהדורה עם תרגום לרוסית – שתיהן דו-לשוניות.) (הכתיב הוא סובייטי; לעיתים נכתב: "מייסעלעך")
מ' מארגולינע, ש' ראווינ, י' ראווינ, זיי גרייט: ארבעטבוכ פארנ IV לערניאר, מוסקבה–חרקוב–מינסק: צענטראלער פעלקער-פארלאג פון פ.ס.ס.ר., 1930. ("היה מוכן": ספר תרגול לכיתה הרביעית; בשיתוף עם מורים אחרים)
ספר לילד הטוב, תל אביב: לילד הטוב, תש"ג.
ארץ ישראל שלי; צירה: איזה, תל אביב: מרדכי ניומן ('נורית'), 1946.
ילדי ישראל לארץ ישראל: סִפור לילדים, תל אביב: יהודית, תש"ז.
גשם בארץ ישראל: סִפורים, תל אביב: יהודית, תש"ח.
16 ספרים לילדים קטנים ; סִפרה וצירה: מרים עטרה, ירושלים: יהודית, תשכ"ו: (סדרת ספרונים בני כ-15 עמודים כל אחד)
1. שבת שלום. ילדה רחמנית.
2. נעמה חולה. מעשיה.
3. גשם בעיר. התרנגֹלת של מזל.
4. היורה. הברכה של יורם.
5. ימות הגשמים.
6. ילדים מספרים.
7. העורב הקטן. הנשר המרחם על גוזליו. חידה.
8. חֹרף. תלמוד תורה וחידה.
9. ספר החידות.
10. על שפת הכנרת. טיול ביס. סערה בים כנרת.
11. מלח בתבשיל; סִפּרה: צפורה בומשטין-דשא; צירה: מרים עטרה.
12. שירת הזמיר. -- 13. מעשיה על שלמה'לי והצִפור הזהבה.
14. גוזלים לעת ערב. חלום. חידה.
15. לרגלי הגלבוע.
16. נס חנֻכה.
באוזני ילדים: סִפורים לגיל הרך; כתבה וצירה: מרים עטרה, ירושלים – תל אביב: מ' ניומן, תשל"א.
כמו יומן: הגיונות, והגיגים, חוויות ומחשבות מיומן השיחות שניהלה מרים ייבין עם המשורר בשנים 1940–1948; ליקטה, ערכה והתקינה לדפוס: גאולה כהן, ירושלים: בית מורשת אצ"ג, תשס"ג 2003. (עם א"צ גרינברג)
ספריה > בתרגום

תרגום "מעשיות קצרות לילדים קטנים":
Little Stories for Little Children; told by Miriam Margolin; translated by Jeffrey Shandler; illustrated by Issachar Ber Ryback, Mt. Kisco, N.Y.: Moyer Bell; From the library of, and published in cooperation with YIVO - Institute for Jewish Research, 1986. (יידיש ואנגלית)
Мирьям Марголин, Сказочки для маленьких детей; Пер. с идиша Игорь Булатовского и Рут Левин; Худож. И.-Б.Рыбак, Иерусалим: Гешарим; М.: Мосты культуры, 2004. (יידיש ורוסית)
הערות שוליים

↑  עוד על סבה, אביה ועיתונו "הזמן" ראו: אב"א אחימאיר, על ארבע הסערות של בן-ציון כ"ץ, חרות, טורים 1–2, 21 בפברואר 1958; ישראל ריטוב, 'אוסיפוביץ׳', בתוך: ספר בוברויסק, כרך ב, עמ' 46–745 ספר יזכור לקהילת בוברויסק, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 765 ואילך); יעקב גלנסון, 'אוסיפוביץ׳ שהיתה', שם, עמ' 53–752 (שם, תמונה 772 ואילך); מרים מרגולין-ייבין, מכתבים לעורך | על זכרונותיו של שניאור, חרות, 25 בנובמבר 1952; בן-ציון כ"ץ, זכרונות: חמישים שנה בהיסטוריה של יהודי רוסיה; תרגם וערך: ברוך קרוא, תל אביב: נ' טברסקי, תשכ"ג, עמ' 150, 166, 167. ועל משפחתה: קציעה ראַטנער-מאַרגאָלין, 'קורצע אויטאָביאָגראַפיע', בספרה: אויף מיַינע וועגן פון וואַנדער: לידער און פּאָעמעס, כרך ב, רחובות: [חמו"ל], תשנ"ה 1994, עמ' 10.
↑  ראובן מירקין, 'בעל היובל', מחקרים בלשון ה–ו (תשנ"ב): ספר ישראל ייבין, בעריכת משה בר-אשר, יא.
↑  עדינה בר-אל, "אמא מספרת וסבתא מספרת עוד... השפעתן של נשים על ספרות הילדים ביידיש", מעוף ומעשה, 9 (תשס"ד), עמ' 127–146
↑  למידע על הספרים ראו: הלל קזובסקי, יששכר בר ריבק - איורים למעשיות ילדים.
↑  אורי צבי גרינברג / כמו יומן, באתר ynet, 1 בדצמבר 2002.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280708605171  ISNI: 0000 0000 5565 7860  LCCN: n86034500  NKC: kup20030000061475  NTA: 33276009X  VIAF: 38390953   WorldCat (עם VIAF): 38390953
משה בתרון

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1920 אלטונה, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  21 במאי 1992 (בגיל 72) אחוזת בית, ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 
משה דוד בִּתרון (Moshe D. Bitron, לשעבר ולדהורן, Waldhorn;‏ 17 בינואר 1920, אלטונה, גרמניה – 21 במאי 1992, תל אביב) היה כימאי פיזיקלי ישראלי, מקימה של המחלקה לכימיה פיזיקלית במכון הביולוגי בנס ציונה ועמד בראשה עד לשנת 1975, פרופ' בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, זוכה פרס ביטחון ישראל ב-1967, יושב ראש הוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית (בטג"ר) בשנים 1975–1977 ויושב ראש הוועדה לחקר זיהום האוויר בישראל בשנים 1972–1973.
ביוגרפיה

משה בתרון נולד באלטונה, פרבר של העיר המבורג בגרמניה. הוריו היגרו מספר שנים קודם לכן מהעיר סטניסלבוב שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום איוונו-פרנקיבסק באוקראינה). בצעירותו למד בהמבורג בבית הספר היהודי "תלמוד תורה" (גר'), ששילב לימודי דת יחד עם מדעים, שפות, אומנויות וספורט. עם סיום לימודיו התיכוניים ב-1937 ואף על פי שהנאצים כבר שלטו בגרמניה, התקבל ללימודי כימיה ומדעים באוניברסיטת המבורג ולמד שם שלושה סמסטרים עד שסולק מהאוניברסיטה בשל יהדותו.
באוקטובר 1938, בשל היות המשפחה בעלת נתינות פולנית, גורש יחד עם הוריו על ידי השלטונות לזבונשין, עיירת הגבול בין פולין וגרמניה, שם שהו בתנאים קשים כפליטים במשך כ-9 חודשים. בשל הצטיינותו בלימודים הצליח לקבל מלגה מקרן הברון רוטשילד ללימודי כימיה באוניברסיטה העברית וכן סרטיפיקאט לעלייה לארץ ישראל המנדטורית. באוגוסט 1939, שבועיים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיע לארץ ישראל.
ב-1946 השלים את לימודי התואר השני שלו בכימיה פיזיקלית באוניברסיטה העברית, בהנחייתו של פרופ' לדיסלאוס פרקש. במהלך לימודיו, יצא מטעם חברת "סולל בונה" למשך שנתיים לאבאדאן שבאיראן ככימאי במעבדות הנפט של חברת APOC הבריטית (בשנות האלפיים, חברת הנפט הלאומית האיראנית). עם סיום התואר השני, החל מיד בלימודיו לדוקטורט.
בתרון היה בין המצטרפים לתא הירושלמי של "מחלקת המדע" של ההגנה, שהפך בהמשך לחיל המדע (חמ"ד). במסגרת פעילותו כקצין בחמ"ד במהלך מלחמת השחרור, עסק בפיתוח אמצעי לחימה והשתתף בין השאר בקרב הקסטל, שם נפצע ואושפז בבי"ח הדסה. עם סיום המלחמה, היה בין המדענים הישראלים הראשונים שנשלחו, מטעם מדינת ישראל, להשתלמויות במדינות אחרות. הוא שהה מספר חודשים ב-MIT, בחברת שני מדענים ישראלים נוספים.
המשיך במגוון תפקידים בחיל המדע ואחר כך באגף המחקר והתיכון (אמ"ת) שבמסגרת משרד הביטחון (שהפך ב-1958 ל"רפאל"), ביניהם ניהול מכון 1 בגבעה. ב-1953 סיים את עבודת הדוקטורט שלו בכימיה פיזיקלית באונ' העברית, בהנחייתו של פרופ' אפרים קציר, שנושאה היה "פיזור ואיוד נוזלים על ידי ריסוסם בזרמי גז" ומספר חודשים מאוחר יותר יצא לפוסט דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם השתלם במחלקה לכימיה והנדסה כימית.
בתרון הצטרף לאחר שובו לצוות המכון הביולוגי בנס ציונה והקים שם את המחלקה לכימיה-פיזיקלית, בראשה עמד עד לשנת 1975. מרביתם המכריע של מחקריו לא פורסמו.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים ופרס ביטחון ישראל

במסגרת פעילותו המדעית, מילא בתרון עוד מספר תפקידים ציבוריים ואחרים:
יושב ראש הוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית (בטג"ר) - הוועדה הממונה על ידי ראש הממשלה ומייעצת לו ולראש הוועדה לאנרגיה אטומית בנושאי בטיחות כורים. בתרון שימש כחבר בוועדת הבטג"ר מיום הקמתה ועד 1991, וכן מונה על ידי ראש הממשלה יצחק רבין לשמש כיושב ראשה בין השנים 1975–1977
קבלת פרס ביטחון ישראל בשנת 1967 – בתרון היה בצוות של מקבלי הפרס בשנת 1967 ש"עסק בפיתוחים הקשורים באלקטרומכניקה"
יו"ר הוועדה לחקר זיהום האוויר בישראל – ועדה ציבורית-מקצועית חלוצית בתחום חקר זיהום האוויר בישראל, שהוקמה כוועדת משנה של המועצה הלאומית למחקר ופיתוח ופעלה בסיוע של ה"שרות לשמירת איכות הסביבה" בראשותו של אורי מרינוב (גרסה מוקדמת של המשרד להגנת הסביבה). בתרון היה יו"ר הוועדה בשנים 1972–1973. הדו"ח שפרסמה הוועדה, שהופק גם הוא בחסות המועצה הלאומית למחקר ופיתוח, היה בסיס לדיון שהתקיים בכנסת בנושא בהשתתפות שר הבריאות וכן להמלצות שעל פיהן פעל השירות לשמירת איכות הסביבה.
פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב – בתרון קיבל מינוי כפרופסור בפקולטה ביוני 1970 והעביר סמינרים לתארים מתקדמים בחוג לפיזיולוגיה ופרמקולוגיה בנושאים של טוקסיקולוגיה סביבתית ותעשייתית, שהיה תחום אקדמי חדשני וייחודי באותה עת. כמו כן, שימש בחלק מהתקופה חבר מועצת הפקולטה. סיים את פעילותו בפקולטה ב-1975
גשם מלאכותי – היה מעורב בהקמת "ועדת המטר המלאכותי" עוד בתחילת שנות ה-50 על פי הנחיית בן-גוריון. ועדה זו, שפעלה שנים רבות, בנתה יכולות להגברת הורדת הגשמים באמצעות זריעת עננים ביודיד הכסף.
בתרון התגורר בתל אביב. היה נשוי לאביבה חרי. לזוג שני בנים.
רשימה חלקית של מאמרים שפרסם

פיזור ואיוד נוזלים על ידי ריסוסם בזרמי גז, דיסרטציה לעבודת הדוקטורט באוניברסיטה העברית, הספרייה הלאומית, 1954.
"אוירוסולים", מדע - עיתון מדעי לכל, בעריכת אפרים קצ'לסקי (קציר), יולי 1957, 21–28.
"מהירות התהוות של נבטים בתוך אדים רוויים ביותר", קובץ מאמרים ורשימות לזכר ל. פרקש, עמודים 44–46, ירושלים 1952.
Pyrolysis of Iraqi Naphta in the Vapor Phase, M.Sc. Thesis, Hebrew University, Jerusalem, 1944
Optical Methods for Measuring Particle Size in Aerosols, in, Symposium on Artificial Rain, D. Zehavy Editor, pp.10-12, Ministry of Agriculture, Hakirya 1951
"Problems of Laboratory Research on Artificial Rain", Bulletin of the Research Council of Israel, Volume 2, p. 292, 1952
"Atomization of Liquids by Supersonic Air Jets", Industrial and Engineering Chemistry, Volume 47,  pp.23-28, 1955
Particle Size Distribution Measurements with Electronic Instrumentation Based upon Light Scattering, Technical Report, U.S. Office of Naval Research, Contract No. ONR 222-12, 53 pages, 1956 (together with C.T. O'Konski and W.I. Higuchi)
Light Scattering Instrumentation for Particle Size Measurements, in, Symposium on Particle Size Measurement, ASTM Special Technical Publication No. 234, pp. 180-206, 1959 (together with C.T. O'Konski and W.I. Higuchi)
"Photographic Method for Determining the Spread Factor of Droplets on Slides", Journal of Colloid and Interface Science, Volume 23, pp. 140-153, 1967 (together with M. Lotan and G. Ailam)
"Ultraviolet Spectrophotometric Determination of Mixture of n-Hexyl Salicylate and Salicylic Acid in Propylene Glycol", Analytica Chimica Acta, Volume 38, pp. 507-516, 1967 (together with Y. Suzin)
"Delayed Mortality of Mice Following Inhalation of Acute Doses of CH2O, SO2, Cl2 and Br2", American Industrial Hygiene Association Journal, Volume 39, pp. 129 - 138, February 1978 (together with Ephraim F. Aharonson)
לקריאה נוספת

המועצה הלאומית למחקר ופיתוח והשירות לשמירת איכות הסביבה, דו"ח הוועדה לחקר זיהום האוויר בישראל, יולי 1975
מוניה מ. מרדור, רפא"ל - בנתיבי המחקר והפיתוח לביטחון ישראל, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1981. ISBN 9650500030
אוריאל בכרך, בכוח הידע - פרקים בתולדות חיל המדע (חמ"ד), נ.ד.ד. מדיה בע"מ, 2009. ISBN 9789659058662
הערות שוליים

↑  "First Israeli Students", ב-Boston Post מ-20 יולי 1949 וגם "MIT Scholarships for Hebrew University Graduates" ב-The Sydney Jewish News, 2 ספטמבר 1949, עמ' 5
↑  משה דוד בתרון, פיזור ואיוד נוזלים ע"י ריסוסם בזרמי גז, באתר הספריה הלאומית, ‏1954
↑  מונתה ועדה מייעצת לבטיחות גרעינית, דבר, 29 בדצמבר 1975
↑  ילקוט הפרסומים מס' 2176: מינוי וועדה מייעצת לבטיחות גרעינית, עמ' 750, 18 בדצמבר 1975; במאגר נבו
↑  מוניה מ. מרדור, רפאל - בנתיבי המחקר והפיתוח לביטחון ישראל, משרד הבטחון - ההוצאה לאור, 1981, עמ' 375
↑  דו"ח הוועדה לחקר זיהום האוויר בישראל, ירושלים: המועצה הלאומית למחקר ופיתוח והשירות לשמירת איכות הסביבה, יולי 1975
↑  דברי הכנסת - מושב שלישי (עמ' 1366-1367), ‏26–28 ינואר 1976
↑  אוניברסיטת תל-אביב הפקולטה לרפואה, ידיעון תשל"ב, תל-אביב, 1971, עמ' 47
↑  אוניברסיטת תל-אביב הפקולטה לרפואה, ידיעון תשל"ג, תל-אביב, 1972, עמ' 9, 56
↑  עיתון הבקר, מתקדמים הנסיונות בהורדת גשם מלאכותי בישראל, ‏25 ינואר 1951
↑  Bitron, Moshe, Optical Methods for Measuring Particle Size in Aerosols, Symposium on Artificial Rain, 1951, עמ' 10–12
↑  מוניה מ. מרדור, שם, עמ' 103–104
↑  Optical Methods for Measuring Particle Size in Aerosols, ‏נלקח ב-13 בספטמבר 2021
↑  Atomization of Liquids by Supersonic Air Jets, ‏נלקח ב-13 בספטמבר 2021
↑  Particle Size Distribution Measurements with Electronic Instrumentation, ‏נלקח ב-13 בספטמבר 2021
↑  Light Scattering Instrumentation for Particle Size Measurements, ‏נלקח ב-13 בספטמבר 2021
↑  Photographic Method for Determining the Spread Facto, ‏נלקח ב-13 בספטמבר 2021
↑  Ultraviolet Spectrophotometric Determination, ‏נלקח ב-13 בספטמבר 2021
↑  Delayed Mortality of Mice Following Inhalation, ‏נלקח ב-13 בספטמבר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258721205171  ISNI: 0000 0004 0278 3280  VIAF: 298679930   WorldCat (עם VIAF): 298679930
משה הלברשטאם (שינאווא)

רבי משה הלברשטאם (ט' באב ה'תר"ב – י"ב בחשון ה'תרע"ט), היה אדמו"ר חסידי, השני בשושלת חסידות שינאווא.
ביוגרפיה

רבי משה נולד בגליציה בט' באב ה'תר"ב לרבי יחזקאל שרגא הלברשטאם (מייסד חסידות שינאווא ובנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז) ולדבורה בתו של רבי מרדכי זילברשטיין מהולושיץ (חתנו של רבי אריה לייב ליפשיץ (האריה דבי עילאי). התייתם מאמו בגיל צעיר ולכן נשלח ללמוד אצל רבי משה אונגאר מצאנז לעודדו ולרוממו. נישא לרבנית הלברשטאם, אלמנת אחיו רבי נפתלי הלברשטאם (נפטר תרכ"ד), וזאת לאחר ברכת סבו שהנישואים יהיו כסגולה לבנים טובים. עם פטירת אביו בו' בטבת ה'תרנ"ט הוכתר לממלא מקומו וכונה "הרב הצעיר משינאווא". לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט רבי משה לווינה, בירת אוסטריה, ובתומה חזר לצאנז עיר אבותיו.
רבי משה מלידתו ידע חולי וחולשה, במיוחד במעיו. הדבר התבטא בעיקר בקושי שהיה לו לעכל את מאכלו. בשל כך היו מניחים לידו תמיד קערה שיהיה לו היכן להקיא את מה שאכל. בנוסף לכך נהג בקדושה ובפרישות גדולה ולא היה ישן יותר מחצי שעה ברציפות. אביו רבי יחזקאל אמר עליו שאינו זקוק לסיגופים, וסבו רבי חיים אמר עליו שקל לו להיות ירא שמיים מכיוון שאין בו גשמיות וכולו רוחניות. נפטר בי"ב בחשון ה'תרע"ט בצאנז ונטמן לצד סבו באוהל אדמו"רי צאנז. בנו רבי אריה לייבוש מילא את מקומו
צאצאיו

רבי אריה לייבוש מרדכי (תרל"ב - כ"ז בחשוון תרצ"א). ממלא מקום אביו ברבנות שינובה. היה חתנו של רבי ישראל יעקב טייטלבוים אב"ד ברבשט. נפטר בצאנז ונקבר על יד אביו.
רבי דוד. כיהן כרב בסוקולוב פודלסקי ואדמו"ר בווינה. חתן הרב אברהם אבלי אינגבר מריישה.
מרים, אשת רבי יעקב יצחק בידרמן משידלובצה
יוטא (נפטרה ה'תרע"ז), אשת רבי יעקב תאומים-פרנקל מקולושיץ
חיה חנה (נפטרה ה'תרצ"ט), אשת רבי יעקב שמשון קנר. כיהן כאדמו"ר בצ'כוב. ממנו יצאה שושלת טשכויב.
פייגא, אשת רבי אלימלך בינדיגר. כיהן כרב בשינובה ואדמו"ר בדעש.
ביילא, אשת רבי בן ציון אונגר מצאנז-דומברובה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008520890205171  VIAF: 261159032683701181351   WorldCat (עם VIAF): 261159032683701181351
נבחרת לפלנד בכדורגל

נבחרת לפלנד בכדורגל לגברים היא נבחרת הכדורגל של חבל לפלנד.
מאחר שאינה מייצגת מדינה, נבחרת חברה בקוניפ"א אך לא חברה באופ"א או בפיפ"א ולכן לא משתתפת בגביע העולם בכדורגל או באליפות אירופה בכדורגל.
הנבחרת שיחקה כמה משחקים מאז שנת 1985 כולל משחק נגד נבחרת אסטוניה. מטרתה של התאחדות הכדורגל של לפלנד הוא להגיע להכרה כנבחרת לאומית.
מאז שנת 2003 הנבחרת חברה ב-NF-Board המארגנת משחקי נבחרות שאינן מוכרות על ידי פיפ"א. משנת 2006 לפלנד משתתפת בגביע העולם של ויוה. בטורניר הראשון, בשנת 2006 זכתה בגביע, לאחר שהביסה את נבחרת מונקו. כעבור שנתיים, לפלנד אירחה את משחקי הגביע, והגיעה למקום השלישי, הישג אותו שחזרה במשחקי ויוה בשנת 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 9146936780313782528   WorldCat (עם VIAF): 9146936780313782528
נבחרת קזחסטן בכדורגל עד גיל 21

נבחרת קזחסטן בכדורגל עד גיל 21 היא נבחרת הכדורגל הצעירה של קזחסטן, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות, ומנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של קזחסטן.
כל משחקי המוקדמות באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21

| שנה | מקום | מש | נצ | תי | הפ | שז | שח | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | 8 מ-8 | 12 | 2 | 1 | 9 | 8 | 23 | 15- | 7 |
2007: הפסידה בסיבוב המוקדם
| 2009 | 4 מ-5 | 8 | 2 | 0 | 6 | 9 | 18 | 9- | 6 |
| 2011 | 4 מ-5 | 8 | 1 | 2 | 5 | 7 | 17 | 10- | 5 |
| 2013 | 4 מ-5 | 8 | 0 | 4 | 4 | 2 | 14 | 12- | 4 |
| 2015 | 3 מ-5 | 8 | 3 | 0 | 5 | 8 | 18 | 10- | 9 |
| 2017 | 4 מ-5 | 8 | 1 | 1 | 6 | 3 | 14 | 11- | 4 |
מרק קרם ברוקולי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק קרם, מרק ברוקלי 
 מרכיבים עיקריים:  ברוקולי 
 
ברוקולי הוא מרכיב עיקרי במרק קרם ברוקולי.
מרק קרם ברוקולי (באנגלית: Cream of broccoli soup) הוא מרק שמוכן עם ברוקולי, ציר ירקות וחלב או שמנת כמרכיבים עיקריים.
מאפיינים

קיימות וריאציות של מרכיבים, כמו גם גרסאות טבעוניות (עם חלב קוקוס או קרם קוקוס). זהו גם מרק מסחרי בייצור המוני, הנמכר במדינות רבות בעולם, לרוב בפחיות. מספר מתכונים משתמשים במרק ברוקולי משומר כמרכיב, כמו השימוש בו עם תבשילי עוף מבושלים וכרוטב.
מרכיבים ושיטות הכנה

המרכיבים העיקריים כאמור הם ברוקולי, ציר ירקות וחלב או שמנת. את הברוקולי המשמש ניתן לקצוץ, לפרוס לפרחים קטנים או למחית, וכמה מתכונים משלבים גם ברוקולי קצוץ ומחית. גרסאות מסוימות עשויות להשתמש בברוקולי קפוא, והמרק עשוי להיות מעובה באמצעות רביכה. מרכיבים נוספים עשויים לכלול בצל, סלרי, מרק עוף, או חצי חצי, חלמון ביצה, עשבי תיבול כגון פטרוזיליה, טימין ועלה דפנה, מלח, פלפל ואחרים. לפעמים הוא מוגש מעוטר בקרוטונים או בפרחי ברוקולי.
ייצור המוני

סוגים מסחריים בייצור המוני של מרק קרם ברוקולי מיוצרים על ידי יצרני מזון שונים, כמו חברת מרקי קמפבל (אנ'), שהוציאה את המרק לראשונה ב-1990 או חברת קנור או חברת טים הורטון. חברת מרקי קמפבל הגתה אותו כדי לשמש כמרק וכמרכיב לשימוש במנות אחרות. במהלך הופעת הבכורה שלה בשנת 1990, חברת מרקי קמפבל פרסמה חוברת של מנות ברוקולי המוכנות באמצעות מרק ברוקולי משומר, שהוצע בחינם לצרכנים. חלק מהמנות בחוברת כללו "אפיית ברוקולי קלה" ו"דיוואן ברוקולי עוף דו-שלבי". גם חברות מרקים נוספות גדולות שילבו את המרק בחוברות המתכונים שלהן.
ראו גם

מרק ירקות
ניקולא ווז'ור

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1968 (בן 56)
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  Institut des hautes études de défense nationale  אקול נאוואל 
 השתייכות:   הצי הצרפתי
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד הצי הצרפתי
 עיטורים
 מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (28 באפריל 2022)  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (4 בנובמבר 2016)  אביר בלגיון הכבוד (2 ביולי 2010)  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (31 באוקטובר 2005)  קצין בלגיון הכבוד (2019) 
 
ניקולא ווז'ור (בצרפתית: Nicolas Vaujour;‏ נולד ב-30 באפריל 1968) הוא אדמירל צרפתי, המכהן מאז 1 בספטמבר 2023 כמפקד הצי הצרפתי.
ביוגרפיה

ווז'ור נולד ב-30 באפריל 1968. ב-1989 הוא התגייס לצי הצרפתי ולמד באקול נבל (בית הספר הצבאי הימי). הוא השתתף במבצע קורימבה במפרץ גינאה ובהטל האמברגו הימי על האיטי. ב-1996 הוא הועלה לדרגת לוטננט ומונה למפקד ספינת ההדרכה "Lion". בין השנים 1998–2001 הוא השתתף בלחימה בקוסובו ובאפגניסטן. בשנת 2002 הוא מונה למפקד הספינה "Commandant Birot". ב-2006 הוא החל למלא תפקידים בכירים במטה הכללי הצרפתי, ובשנת 2012 מונה למפקד הפריגטה "Chevalier Paul". בין השנים 2015–2017 הוא שימש כסגן מפקד "כוח התגובה המהירה האווירית" - המרכיב הצרפתי בכוח התגובה המהירה של נאט"ו. באפריל 2018 הוא מונה לסגן מפקד הזרוע האווירית של הצי. בספטמבר 2020 הוא מונה לאחראי על הקשרים הבינלאומיים של הצי. בספטמבר 2021 הוא מונה לסגן ראש אגף המבצעים במטה הכללי. באפריל 2023, הוא הוביל את מבצע קשת - מבצע לפינוי אזרחים צרפתים מסודאן. ב-21 ביולי 2023 הוא נבחר למפקד החדש של הצי הצרפתי. הוא נכנס לתפקיד ב-1 בספטמבר.
הערות שוליים

↑  Décret du 25 février 2004 portant attribution de commandements
↑  Decree of March 7, 2012 granting commands
↑  Décret du 27 avril 2018 portant affectation et élévation, nomination et affectation dans la 1re section des officiers généraux
↑  Décret du 26 août 2020 portant nominations d'officiers généraux
↑  Décret du 25 août 2021 portant nominations d'officiers généraux
↑  Compte rendu de réunion n° 91 - Commission de la défense nationale et des forces armées
↑  Conseil des ministres du 21 juillet 2023— nominations
↑  A Toulon, en présence du ministre des Armées, l’amiral Vaujour prend la tête de la Marine nationale
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסע בין כוכבים: הסרט

| --- | --- |

 מבוסס על:  In Thy Image 
 בימוי:  רוברט וייז
 הופק בידי:  ג'ין רודנברי
 תסריט:  אלן דין פוסטר הרולד ליווינגסטון ג'ין רודנברי
 עריכה:  טוד רמסי 
 שחקנים ראשיים:  ראה פירוט
 מוזיקה:  ג'רי גולדסמית'
 צילום:  ריצ'רד קליין 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 בדצמבר 1979
 משך הקרנה:  136 דקות (גרסת הבמאי)
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט הרפתקאות 
 תקציב:  35 מיליון דולר
 הכנסות:  82.2 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   startrek
 פרסים:  פרס סאטורן על אפקטים 3 מועמדויות לפרס אוסקר
 סרט הבא:  מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן
 דף הסרט ב־IMDb
 
מסע בין כוכבים: הסרט (אנגלית: Star Trek: The Motion Picture) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1979 שהיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית האפקטים המיוחדים. סרט זה הוא הסרט באורך מלא הראשון שמבוסס על סדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים, והוא השלישי במספר בבימויו של זוכה פרס אוסקר רוברט ווייז (שהיה גם העורך בסרט האזרח קיין).
הסרט זכה לשלוש מועמדויות לפרס אוסקר בקטגוריות התפאורה, האפקטים והפסקול, בנוסף לאחד-עשר מועמדויות לפרס סאטורן, מתוכם זכה בקטגוריית האפקטים המיוחדים. הסרט היה גם מועמד לפרס גלובוס הזהב על הפסקול ופרס הוגו על העיבוד הדרמטי הטוב ביותר.