stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי מערת מאמות'
היסטוריה > תגליות אחרונות

חיבורים נוספים בין מערת מאמות' למערות קטנות יותר או למערכות מערות, התגלו אחר כך במערת פרוקטור/מוריסון (Proctor/Morrison) מתחת לרכס ג'ופה (Joppa Ridge) הסמוך ב-1979. מערת פרוקטור התגלתה על ידי ג'ונתן דויל (Jonathan Doyle), עריק מצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ומאוחר יותר הייתה בבעלותה של חברת הרכבות של מערת מאמות', לפני שנחקרה על ידי קרן מחקר המערות. מערת מוריסון התגלתה על ידי ג'ורג' מוריסון (George Morrison) בשנות העשרים. חיבור זה דחף את הגבול של מחקר מערת מאמות' לדרום-מזרח.
במקביל חקרה קבוצה עצמאית המכונה קואליציית הקרסט של מרכז קנטקי (Central Kentucky Karst Coalition) מחוץ לפארק את מערת רופל (Roppel Cave) שממזרח לפארק וסקרה בה כמה עשרות קילומטרים. מערת רופל שהתגלתה ב-1976 הייתה לזמן קצר ברשימת המערות הארוכות ביותר בארצות הברית לפני שהתגלה חיבור בינה לקטע פרוקטור/מוריסון במערכת מערת מאמות' ב-10 בספטמבר 1983. החיבור התגלה על ידי שני צוותים מעורבים של קואליציית הקרסט וקרן המחקר. כל צוות נכנס בכניסה נפרדת ונפגש באמצע לפני שהמשיך באותו כיוון על מנת לצאת בכניסה של הצוות השני. סך כל האורך שנסקר היה קרוב ל-480 קילומטרים.
ב-19 במרץ 2005 נתגלה חיבור לקטע מערת רופל של המערכת ממערה קטנה שתחת רכס יודורה (Eudora Ridge) והוסיפה כ-5 קילומטרים לאורך הכללי של מערכת מערת מאמות'. הכניסה החדשה שנתגלתה למערה, שקרויה כיום "כניסת הובר" (Hoover Entrance), נתגלתה בספטמבר 2003 על ידי אלן קנון (Alan Canon) וג'יימס ולס (James Wells). תגליות מצטברות מאז דחפו את סך כל אורך המערכת ליותר מ-640 קילומטרים.
בטוח שעוד קילומטרים רבים של מעברים של מערות מחכים לגילויים באזור. גילוי של כניסות טבעיות חדשות הוא אירוע נדיר: הדרך העיקרית של גילוי מעברים כרוכה במחקר של מעברים צדדיים שזוהו במהלך חקירה שיטתי שגרתית של מעברי מערות שאליהם נכנסו מהכניסות הידועות.
היסטוריה > תגליות אחרונות > מערות קשורות וסמוכות

לפחות שתי מערכות מערות גדולות שוכנות במרחקים קצרים ממערת מאמות': מערכת המערות של רכס פישר (Fisher Ridge Cave System) ומערכת המערות של רכס מרטין (Martin Ridge Cave System). מערכת המערות של רכס פישר נתגלתה בינואר 1981 על ידי קבוצה של חוקרי מערות ממישיגן הקשורים לסניף של דטרויט של החברה הספלאולוגית הלאומית. נכון לתחילת העשור שני של המאה ה-21 מופו 201 קילומטרים של מערכת המערות של רכס פישר. ב-1976 גילה ריק שוורץ (Rick Schwartz) מערה גדולה דרומית לגבול הפארק הלאומי מערת מאמות'. מערה זו כונתה מערכת המערות של רכס מרטין ב-1996, לאחר שמחקרים חדשים חיברו שלוש מערות סמוכות, מערת ויגפיסל (Whigpistle Cave, הכניסה המקורית של שוורץ), מערת רכס מרטין ומערת ג'קפוט (Jackpot Cave). נכון ל-2018 מופתה מערכת המערות של רכס מרטין לאורך של 55 קילומטרים והחקירה נמשכת.
ביקור בפארק > ניהול ומנהלה

הפארק הלאומי מערת מאמות' מתופעל על ידי כ-100 מועסקים של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, כולל כ-20 מועסקים המטפלים בניהול ובמנהלה של הפארק. בנוסף, כיוון שהפארק שוכן במפגש בין שלושה מחוזות שונים, הוענק ניהול אזור המעבר בין המחוזות למחוז הפיתוח בארן ריוור (Barren River Development District). זהו גם המחוז האחראי על הגדרת המדיניות כלפי השמורה הביוספרית. בהתחשב בתפקידים שהוטלו על הפארק ב-1983, כלומר שימור המערכת האקולוגית ופיתוח מטרות חינוכיות ומדעיות, האתר מחולק לאזורי טבע ואזורים היסטוריים שבהם המערות מסווגות על פי שש קטגוריות.
אזור המעבר הוקם על מנת להבטיח את ההגנה על השמורה הביוספרית. היא ממוקמת דרומית ומזרחית לאתר המרכזי שבהם מחלחלים מי הגשמים למערכת המערות. מטרת אזור מעבר זה היא לצמצם את זיהום מי התהום. הגאולוגיה האופיינית למערת מאמות' פועלת כנגד מטרה זו. בשל החלחול המהיר של מי הגשמים דרך הסדקים בסלעי המשקע, קיים איום של חדירת מזהמים לבתי הגידול המימיים של המערות: פסולת אנושית, כימיקלים ופחמימינים מבורות קידוח. השלטונות המקומיים והפדרליים הקימו מערכת ביוב בכל האזור סביב פארק סיטי במטרה למנוע זיהום של נתיבי המים. המים משמשים גם לחקלאות ותיירות, מה שמהווה סיכון פוטנציאלי של זיהום מי התהום במערכת הקרסט. בנוסף, הפארק התקין מערכות בקרת מיקרו אקלים על מנת למנוע סיכון למינים שחיים במערות.
שומרי הפארק גם מתמקדים בהגנה על הצמחייה ממחלות וממזיקים. העץ אגוז חמאה (Juglans cinerea) מאוים על ידי מחלה מפטרייה הדומה למחלת הבוקיצה ההולנדית (Dutch elm disease) שחיסלה את עצי הערמון האמריקאי (Castanea dentata) והאולמוס האמריקאי (Ulmus americana). בנוסף, מינים פולשים, כדוגמת מיני היערה (Lonicera), אליאריה שומית (Alliaria petiolata), קודזו (Pueraria montana), צפצפה מכסיפה (Populus alba) או מיני האילנתה (Ailanthus) מאיימים על המגוון הביולוגי של המערכת האקולוגית של הפארק לאומי.
חשש נוסף הוא מפגיעה באיכות האוויר, מכיוון שזוהו שיעורי אוזון גבוהים מדי לגבי הצמחייה. הותקנו חיישנים כדי לנטר את ריכוזי האוזון, גופרית דו-חמצנית, פחמן חד-חמצני וחנקן חמצני ו (נגזרותיהם) באוויר.
ביקור בפארק > גישה ולינה

בפארק מבקרים בממוצע מעל לחצי מיליון תיירים מדי שנה. אל הפארק אפשר להגיע באמצעות כביש בין-מדינתי 65. על מנת להגיע מצפון יש לצאת ביציאה 53 בכביש ולנסוע בכביש KY-70 שהופך לדרך הנופית של מערת מאמות' (Mammoth Cave Parkway) המובילה למרכז המבקרים ומטה הפארק. על מנת להגיע מדרום יש לצאת ביציאה 48 דרך הכבישים KY-255 ובסופו של דבר אל הדרך הנופית של מערת מאמות'. בתוך הפארק יש רשת של כבישים ודרכים נופיות, כאשר את הנהר גרין יש לחצות באמצעות מעבורת.
יש אפשרויות לינה רבות בפארק וסביבו החל באכסניה הצמודה למרכז המבקרים (The Lodge at Mammoth Cave), דרך אתרי מחנאות המפוזרים בשטח הפארק, וכלה במלונות ומוטלים בסביבה. מסעדות יש באכסניה ובעיירות מסביב וכן יש אתרי פיקניק בפארק עצמו.
ביקור בפארק > אתרים וסיורים

שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית מציע למבקרים כמה סוגי סיורים במערה. הסיורים הפופולריים ביותר אורכים בין שעה לשש שעות ובהם מבקרים באטרקציות הידועות של מערת מאמות' כדוגמת "השדרה הגדולה" (Broadway), "ניאגרה הקפואה" (Frozen Niagara) ו"אומללות האיש השמן" (Fat Man's Misery). שני סיורים מוצעים כחלופה לסיורים במערות שבהן יש תאורה. כל תייר נושא איתו מנורת פרפין. סיורים "הרפתקניים" מוצעים לאלו החפצים בהרפתקאות ובהם עוברים באזורים שאין בהם שירותים דרך אזורים בוציים או מאובקים.
הסיורים המודרכים בפארק יוצאי דופן באיכותם, תוך שימוש באיורים המלווים חפצים הנחשפים במקומות מסוימים. המצגות נערכות על ידי שומרי הפארק, שכל אחד מתמקד בתחומים מיוחדים, כך שבכל סיור מקבל המבקר מידע נוסף על הצדדים השונים של התצורות והחיים במערה עוד מהתקופה הפרהיסטורית. כמה מדריכים מעשירים את המצגות שלהם באמצעות "הצגה תיאטרלית" על מנת לשעשע את המבקרים באמצעות הומור. המסורת של הסיורים במערות החלה זמן קצר אחרי מלחמת 1812, עם המדריכים כדוגמת סטיבן בישופ. סוג הומור זה הוא חלק בלתי נפרד מהמסורת של המדריכים והוא משולב בתוכנית הסיור.
סיור הנהר אקו (Echo River tour) – היה אחד הסיורים המפורסמים ביותר כיוון שכלל שיט בסירה לאורך נחל תת-קרקעי. סיור זה בוטל מתחילת שנות ה-90 מטעמים אקולוגיים ולוגיסטיים.
הניאגרה הקפואה (Frozen Niagara) – ספלאותם של טרוורטין המאופיין בסלעים הדומים לגלים של מפל מים. תצורות הטרוורטין הופיעו במערה הודות לנוכחות של סדקים והעתקים בתקרה, שאפשרו למים לחלחל ולהגיע לאולם. האולם כולל נטיפים וזקיפים שנוצרו מחדירת מים עשירים במינרלים. נטיפים הם תוצאה של הצטברות של פחמת הסידן כאשר המים מטפטפים מתקרת המערה, בעוד שזקיפים מתרוממים במקום שבו נושרות הטיפות מהנטיפים, והמינרלים שוקעים מהמים. במהלך הזמן שני הספלאותמים מתאחדים ונוצרים וילונות על הקירות. מרבית הספלאותמים במערת מאמות' מרוכזים באולם זה שמכיוון שזה האזור היחיד בפארק שאינו מוגן על ידי אבן חול ופצלים היוצרים אקוויקלוד.
חדר האוכל כדור השלג (Snowball Dining Room) הוא קפיטריה תת-קרקעית ששמה מגיע מהגושים הגבישיים של גבס לבן-אפור בצורת כדורי שלג המכסים חלק מהתקרה של אולם נרחב זה. תצורות אלו נוצרו כנראה ממינרלים של גבס שנלכדו במבנה הנקבובי של אבן הגיר. חלחול של מים עשירים בסידן ובסולפטים הובילו להצטברות של מינרלים סביב הגבישים הבסיסיים על מנת ליצור את הגושים הלבנים.
שדרת אודובון (Audubon Avenue)- מערה ארוכה שקירותיה הייחודיים נראים כערימה של לוחות. מערה זו אופיינית למערות שנחפרו על ידי נחלים מים תת-קרקעיים. שכבות אבן גיר אלו, שנוצרו בקרבון מיסיסיפי, יוצרים קונטרסט לקרקע המכוסה בשברי סלע ומהווים מקבץ מרשים. אפשר במיוחד לזהות את התצורות הגאולוגיות האופייניות לרמת פנירויאל: תצורת גירקין, אבן גיר סנט ג'נבייב ואבן גיר סנט לואיס.
לקריאה נוספת > מקורות כלליים

Bridwell, Margaret M. (Bridwell 1952) The Story of Mammoth Cave National Park Kentucky: A Brief History 11th Edition 1971. (First edition copyright 1952.) No ISBN.
Hoskins, R. Taylor Faithful Visitor First Park Superintendent R. Taylor Hoskins describes the yearly visits of "Pete" a tame summer tanager (Piranga rubra). In The Regional Review, Vol VII, 1 and 2 (July–August 1941)
Hovey, Horace Carter (Hovey 1880) One Hundred Miles in Mammoth Cave in 1880: an early exploration of America's most famous cavern. with introductory note by William R. Jones. Golden, Colorado: Outbooks. (Copyright 1982) ISBN 0-89646-054-1
Hovey, Horace Carter Hovey's Handbook of The Mammoth Cave of Kentucky: A Practical Guide to the Regulation Routes. (John P. Morton & Company, Louisville, Kentucky, 1909). Full text transcription.
Montfort, Nick (2005). Twisty Little Passages: An Approach To Interactive Fiction. Cambridge: The MIT Press. ISBN 0-262-13436-5.
Watson, Richard A., ed. (Watson 1981) The Cave Research Foundation: Origins and the First Twelve Years 1957–1968 Mammoth Cave, Kentucky: Cave Research Foundation.
לקריאה נוספת > סדרת ברוקר

רוג'ר ברוקר (Roger W. Brucker) כתב במשותף ארבעה ספרי עיון וכתב רומן היסטורי על ההיסטוריה והמחקר של מערכת מערת מאמות'. הספרים מופיעים להלן לא על פי תאריך הדפסתם, אלא על פי הסדר שבו מתרחשים האירועים המרכזיים בספרים.
Brucker, Roger W. (2009) Grand, Gloomy, and Peculiar: Stephen Bishop at Mammoth Cave. Cave Books. ISBN 978-0-939748-72-3 (hbk) ISBN 978-0-939748-71-6 (pbk). Based on the true story of Stephen Bishop, the slave who gained fame as a guide and explorer at Mammoth Cave from 1838 until his death in 1857, this historical novel is written from the perspective of Bishop's wife, Charlotte. Although it is a novel, Brucker has claimed the book does not alter any known historical facts.
Brucker, Roger W. and Murray, Robert K. (Brucker and Murray 1983) Trapped: The Story of Floyd Collins. University of Kentucky Press. Told by a scholar of early 20th century journalism and a veteran of the modern period of Mammoth Cave exploration, this book details the events of the entrapment and attempted rescue of Floyd Collins, who was trapped in a cave near Mammoth Cave in January 1925.
Lawrence, Jr, Joe and Brucker, Roger W. (Lawrence and Brucker 1955) The Caves Beyond: The story of the Floyd Collins' Crystal Cave Expedition New York: Funk and Wagnalls. Reprinted, with new introduction, by Zephyrus Press ISBN 0-914264-18-4 (pbk.) Details the story of the 1954 week-long C3 expedition from the separate points of view of the leader and an ordinary participant in the expedition, who went on to become one of the leaders of the then-nascent modern period of exploration.
Brucker, Roger W. and Watson, Richard A. "Red" (Brucker and Watson 1976) The Longest Cave. New York : Knopf (reprinted 1987, with afterword: Carbondale, Illinois: Southern Illinois University Press) ISBN 0-8093-1322-7 (pbk.) A comprehensive story of the exploration of Mammoth Cave told by two of the founders of the Cave Research Foundation. An invaluable appendix, "Historical Beginnings", outlines the story of the cave from prehistory to the mid-1950s, where the main narrative begins. The formation of the Cave Research Foundation is described from an insider perspective. A highly personal telling, this work is sometimes jokingly or with irony referred to by cavers as Roger and Red Go Caving, though its revered status in the literature and the reputations of the authors are hardly in doubt. The 1989 reprint includes an Afterword by the authors referring to the 1983 Roppel–Mammoth connection and other subsequent events.
Borden, James D. and Brucker, Roger W. (Borden and Brucker 2000) Beyond Mammoth Cave: A Tale of Obsession in the World's Longest Cave. Carbondale and Edwardsville, Illinois: Southern Illinois University Press. ISBN 0-8093-2346-X. Taking up where The Longest Cave leaves off, carries the story of Mammoth Cave Exploration from September 10, 1972 to September 10, 1983, when a connection was surveyed between Roppel Cave and the southern reaches of Mammoth Cave. Details the origins of the Central Kentucky Karst Coalition (CKKC).
לקריאה נוספת > ארכאולוגיה

Meloy, Harold (Meloy 1968) Mummies of Mammoth Cave: An account of the Indian mummies discovered in Short Cave, Salts Cave, and Mammoth Cave, Kentucky Shelbyville, Indiana: Micron Publishing Co., 1990 (Original copyright 1968, 1977).
Watson, Patty Jo (ed.) (Watson 1974) Archaeology of the Mammoth Cave Area. Reprinted 1997 by St. Louis: Cave Books ISBN 0-939748-41-X. 31 chapters by the foremost worker in the field of Mammoth Cave archaeology and several of her colleagues. The reprinted edition includes a brief new introduction and a brief updated bibliography.
Carstens, Kenneth C (1980) Archaeological Investigations in the Central Kentucky Karst, 2 vols., Doctoral dissertation, Dep't of Anthropology, Washington University, St.Louis.
Carstens, Kenneth C (1973) Archaeological Reconnaissance in Mammoth Cave National Park. Master's thesis, Department of Anthropology, Washington University, St. Louis.
לקריאה נוספת > גאולוגיה

Brown, Richmond F. (Brown 1966).  Hydrology of the Cavernous Limestones of the Mammoth Cave Area, Kentucky [Geological Survey Water-Supply Paper 1837]. Washington, D.C.: United States Government Printing Office.
Livesay, Ann, and McGrain, Preston (revised) (Livesay and McGrain 1962). Geology of the Mammoth Cave National Park Area. Kentucky Geological Survey, Series X, 1962. Special Publication 7, College of Arts and Sciences, University of Kentucky. Lexington, Kentucky: University of Kentucky.
Palmer, Arthur N. (Palmer 1981) A Geological Guide to Mammoth Cave National Park. Teaneck, New Jersey: Zephyrus Press. ISBN 0-914264-28-1. 196 pp. From the "blurb" on the back cover: "How did Mammoth Cave form? How old is it? Why does it look the way it does? What do the rocks tell us? These and many other questions are answered in this book about America's most popular cave." Written for the lay reader, but with much technical information of interest to those with greater scientific literacy, by a retired professor of geology at SUNY Oneonta.
White, William B. and Elizabeth L., eds. (White and White 1989) Karst Hydrology: Concepts from the Mammoth Cave Area. New York: Van Nostrand Rheinhold. ISBN 0-442-22675-6.
ביאורים

↑  צמחים הגדלים בסביבה בעלת לחות בינונית
הערות שוליים

1 2  Mammoth Cave NP
↑  National Park Service Land Resources Division Listing of Acreage
1 2 3  Bob Gulden. "Worlds longest caves". Geo2 Committee on Long and Deep Caves. National Speleological Society (NSS).
↑  "Mammoth Cave". אורכב מ-המקור ב-2012-06-07.
↑  בחלק מהמקרים נשברו גושי סלע של אבן חול מקצה הרכס והתגלגלו למורדות אבן הגיר שמתחתיהם, מה שמקשה לעיתים על זיהוי קו המגע.
↑  Plants
↑  "...And Pass The Ammunition - Mammoth Cave National Park (U.S. National Park Service)". www.nps.gov (באנגלית).
↑  Thompson, Bob: Early Writers Flocked To Mammoth Cave (2000)
↑  David Rains Wallace; United States. National Park Service. Division of Publications. Mammoth Cave: Mammoth Cave National Park, Kentucky. Government Printing Office. p. 35. ISBN 978-0-912627-72-4.
↑  Doug Ramsay; Rhonda Koster; Guy M. Robinson (2010). Geographical Perspectives on Sustainable Rural Change. Rural Development Institute. pp. 405–06. ISBN 978-1-895397-81-9.
↑  Another Day, Another Dollar
↑  "Mammoth Cave NP: Master Plan". National Park Service.
↑  Wells, Steve G.; DesMarais, David J (בפברואר 1973). "The Flint–Mammoth Connection". NSS News. National Speleological Society. 21 (2): 18–22. אורכב מ-המקור ב-2012-03-17. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  James Wells. "The Great Symmetry: Cave Exploration".
↑  Gulden, Bob (11 ביולי 2011). "USA Longest Caves". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Directions
↑  lodging
↑  Campgrounds
↑  Where to eat
↑  Frequently Asked Questions
↑  Sightseeing at Mammoth Cave National Park
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546071105171  GND: 4464691-4  LCCN: n2005055688  VIAF: 157314233   WorldCat (עם VIAF): 157314233 
"הבור חסר התחתית במערת מאמות'", חיתוך עץ (1887)
שלט אתר מורשת עולמית
הכניסה ההיסטורית ב-37°11′14″N 86°06′13″W﻿ / ﻿37.18722°N 86.10361°W﻿ / 37.18722; -86.10361
מפה (1897)
מערת מאמות' של קנטקי: מדריך מאויר (1897)
חתימות היסטוריות על תקרת השדרה הגותית
זקיפים ונטיפים שנוצרו מטרוורטין בתוך מערת מאמות'
סיור בסירה על הנהר סטיקס
מגדל גרם המדרגות בכיפת מאמות'
הנהר סטיקס, אחד מהנחלים התת-קרקעיים במערה צץ על פני השטח בפארק
מעברים שלהם תקרה שטוחה שנוצרה מפעילות מים אופייניים למערה
הכניסה למערה
סיור מודרך במערה
סולומון טרון

| --- | --- |

טרון באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20. צולם על ידי איליה אילף.
 לידה:  11 במאי 1872 (יוליאני) האימפריה הרוסית מיטבה, פלך קורלנד, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1969 (בגיל 96 בערך) איטליה איטליה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 עיסוק:  מהנדס
 מעסיק:  ג'נרל אלקטריק 
 
סולומון אברמוביץ' טרון (ברוסית: Соломон Абрамович Трон; 23 במאי 1872 – 1969) הוא מהנדס יהודי רוסי-אמריקאי שעסק כיועץ תעשייתי לישראל, הודו וסין. הוא עסק בבנייה ובחשמול, ושימש כיועץ לניצול כספי השילומים לממשלת ישראל למטרות פיתוח בראשית שנות ה-50.
קורות חיים

סולומון, או זלמן-פסח טרון, נולד במיטבה (כיום ילגבה שבלטביה), בפלך קורלנד שבאימפריה הרוסית, למשפחת רבנים. הוא למד הנדסה בריגה ובבריסל, ועבד בשלוחת סנקט פטרבורג של התאגיד האמריקאי "ג'נרל אלקטריק".
טרון, כמי שהשקפותיו היו סוציאליסטיות-מהפכניות, היה פעיל במהפכת 1905 שניסתה להביא להפלתו של הצאר, ניקולאי השני.
ערב מלחמת העולם הראשונה, טרון שהה בארצות הברית כחלק מחילופי מהנדסים של "ג'נרל אלקטריק". ב-1916 שב לרוסיה, כדי לבחון ייצור חשמל מאגמי פינלנד. לאחר המהפכה הסוציאליסטית, הפך מקורב לשלטון הסובייטי החדש, והמשיך לעבוד במדינה עד 1933, כאשר במשך התקופה יצא ממנה לסירוגין. טרון שיכנע את הנהלת "ג'נרל אלקטריק" להתקשר עם השלטון הסובייטי, טרם ארצות הברית הכירה במדינה החדשה. בשנות ה-20, עמד בראש ועדה של עשרות מהנדסים אמריקאיים מטעם החברה, שפעלה בברית המועצות.
לטרון היה חלק בבניית תחנת הכוח ההידרואלקטרית דנייפר ("דניפרוסטרוי"), שהוקמה מעל נהר הדנייפר בזפוריז'יה שבאוקראינה, כחלק מתוכנית גואלרו.
ב-1940, ה"ג'וינט", ארגון יהודי הומניטרי, שלח את טרון לבקר בצרפת, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג, שווייץ ופורטוגל במטרה לחפש אחר פליטים יהודים בדרכים ובמחנות הריכוז. על טרון ואשתו הוטל לבחור 2,000 אנשים למיזם חקלאי בסוסואה, שנולד לאחר ועידת אוויאן.
עם תום מלחמת העולם השנייה, היה לאחד מהמומחים המייעצים בוועידת פוטסדאם, וכן ייעץ לתוכנית החומש לחשמול ברית המועצות.
ב-1943 החל לייעץ בענייני פיתוח לממשלת הקוומינטנג של צ'יאנג קאי שק. תפקידו זה נמשך 5 שנים. בין 1949 ל-1950, ייעץ לממשלת הודו (ואף אישית לראש הממשלה הראשון, נהרו) בתיאום תכנון אזורי ולאומי. במסגרת תפקידו, חיבר דוח ביקורתי על תהליכי התכנון בהודו, שהפך שנוי במחלוקת ונגנז על ידי הממשלה.
קורות חיים > בישראל

בינואר 1952 שכרה את שירותיו ממשלת ישראל, בעת שבא למדינה לבקר את משפחתו לאחר שליחותו בהודו, בהזמנת אליעזר קפלן ופנחס ספיר. טרון התנה את עבודתו, בכך שיבצע אותה ללא שכר. במהלך תקופה זו, פרסם מספר דוחות על התכנון המגזרי בישראל. באוגוסט באותה שנה, הציג לממשלה תוכנית להשקעת של 615 מיליון דולר לתקופה של 10 שנים, שמקורם בכספי הסכם השילומים מגרמניה המערבית ובמקורות אחרים.
בין היתר, הוא בחן את הכדאיות בהקמת נמל עמוק מים שני בישראל, לאחר נמל חיפה. חוות דעתו, הייתה ש"הקבצן חי ביוקר", וכי למרות ההפסד שנגרם מההובלה הארוכה יותר בין חיפה לתל אביב ולדרום המדינה, ההשקעה לא תשתלם לטווח של 5–10 שנים שיוּעד לשילומים, והמליץ להסתפק בנמל בחיפה. חוות הדעת של טרון, נוסף על האטה בקצב העלייה לישראל, הובילו לזניחת אופציית ההקמה של נמל אשדוד, עד שהתעורר הצורך בהקמת תחנת כוח נוספת בארץ, שהוקמה לבסוף באשדוד, ובעקבותיה גם העיר.
ביוני 1953, במהלך דיון בכנסת בנושא תקציב משרד ראש הממשלה, דוד בן-גוריון נזף בטרון ומומחים זרים אחרים שהוזמנו, על כך שנעדר בהם "ניצוץ ציוני". הוא עבד בישראל במשך שנה, עד שהחליט להתפטר, בטענה שלא מממשים את המלצותיו. באותה שנה, עבר להתגורר בלונדון.
בספטמבר 1966, ביקר בישראל בעודו בן 92, כ-14 שנים לאחר ייעוצו לממשלת ישראל, כדי לבחון האם תחזיות הפיתוח שלו התממשו.
חיים אישיים

טרון התגורר בלונדון. הוא הלך לעולמו באיטליה בגיל 95, והותיר אחריו אישה ובת.
פרסומים

סולומון טרון, Basic development programme: German payments, ירושלים, 1952. (באנגלית)
לקריאה נוספת

אליעזר ברוצקוס, "אשדוד – רעיון והגשמתו" בפרויקט בן-יהודה
Daniel Schiffman , Warren Young , Yaron Zelekha‏, The Role of Economic Advisers in Israel's Economic Policy: Crises, Reform and Stabilization, כאם, שווייץ: Springer Cham‏, 2017, ISBN 9783319606828. (באנגלית)
Rakesh Ankit‏, The American who had Nehru’s ear‏, Fountain Ink, הודו, 2017 (באנגלית) (אורכב 21.09.2020 בארכיון Wayback Machine)
ביאורים

↑  11 במאי לפי הלוח היוליאני
הערות שוליים

↑  חיים יפת, ד"ר טרון: ישראל תוכל לשאת עצמה אם תנצל ההכנסות במטבע זר לפיתוח, הַבֹּקֶר, 22 באוגוסט 1952
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20  זאב שיף, אורח במדינה: הפרופ' סולומון טרון, הארץ, 7 בספטמבר 1966
↑  The American Who Electrified Russia
1 2  זאב שיף, פרופ' סולומון טרון ז"ל, הארץ, 8 בדצמבר 1969
1 2 3 4  אשדוד – רעיון והגשמתו
↑  Trone Reaches Lisbon En Route to U.S., Jewish Telegraphic Agency, ‏11 במרץ 1941 (באנגלית)
↑  Bernard Wasserstein, The Nazis Had a Liaison to Jewish Rescue Groups, Tablet Magazine, ‏26 במרץ 2014 (באנגלית אמריקאית)
↑  Peru, Venezuela Also Ready to Admit Jewish Refugees, Rosenberg Discloses, Jewish Telegraphic Agency, ‏21 באוקטובר 1941 (באנגלית)
1 2 3 4  The Role of Economic Advisers in Israel's Economic Policy, עמ' 126–127
↑  What About Trone's Report?, Economic Weekly, 5 2, מומבאי, 1950, עמ' 147 (באנגלית) (אורכב 13.03.2025 בארכיון Wayback Machine)
↑  Dana Adams Schmidt, MASTER PLAN SET TO DEVELOP ISRAEL; U.S. Engineer Drafts Program to Use Bonn Reparations in Many Works Projects, The New York Times, ‏14 באוגוסט 1952 (באנגלית אמריקאית)
↑  The American who had Nehru’s ear
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008917380705171  ISNI: 0000 0005 0035 0104  LCCN: no2019067183  VIAF: 35155767333227760826   WorldCat (עם VIAF): 35155767333227760826
יהדות הולנד

הכניסה לבית הכנסת שבעיר אנסחדה, הולנד, 2005
טוביה בועז, בנקאי מפורסם מיהודי האג (1696–1782)
יהדות הולנד היא הקהילה של יהודי הולנד.
נכון ל-2022 מונה הקהילה בהולנד בין 30,000 ל-50,000 יהודים, כ-0.3% מכלל האוכלוסייה.
היסטוריה > ראשית ההתיישבות

ראשוני המתיישבים היהודים בהולנד הגיעו ככל הנראה בתקופת הכיבוש הרומי.
תיעוד ראשון להתיישבות יהודים בהולנד מהמאה ה-12, מתאר את האוכלוסייה היהודית תחת רדיפות וגירושים, בעיקר על רקע דתי. בשנת 1350 הופצה עלילה כנגד היהודים לפיה הואשמו היהודים בהפצת מגפת המוות השחור. על רקע האשמות אלו גורשו היהודים. במשך כ-200 שנה, עד תום מלחמת 80 השנים בשלהי המאה ה-16, לא חיו יהודים בהולנד.
היסטוריה > בואם של אנוסי ספרד ופורטוגל

משלהי המאה ה-16 החלה התיישבותם של קבוצות סוחרים מחצי האי האיברי, מרביתם צאצאי יהודים אנוסים שהגיעו לממלכה ההולנדית במסווה של נוצרים קתולים.
במאה ה־17 נוסדו בה קהילות אנוסים, רובם מפורטוגל וחלקם מספרד, שישבו באמסטרדם, רוטרדם, אלקמאר והארלם. באמסטרדם נוסדה קהילת נווה שלום ואף נבחר לה רב. בשנת 1619 החליטה הולנד שכל עיר תחוקק חוקים משלה בנושא היהודים.
מאוחר יותר, הגיעו גם יהודים אשכנזים להולנד, בעיקר מגרמניה, פולין וליטא והקימו את קהילתם הראשונה בשנת 1635.
למרות שהוטלו מגבלות שונות על היהודים, הם הצליחו להגיע לעצמאות כלכלית מסוימת עד כדי כך שיהודים ספרדים היו בעלי מניות בחברת הודו המזרחית ההולנדית וליהודים היו עמדות חשובות בכמה ענפי כלכלה, בהם ענף היהלומים. עם הזמן אף נוצר מונופול יהודי בענף זה. בשנת 1626 הקים הרב מנשה בן ישראל דפוס עברי באמסטרדם ולימים הייתה העיר למרכז הדפוס העברי. באותה עת היו הקהילות היהודיות בהולנד מרכז תרבות גדול בלימודי יהדות ולימודים כלליים.
במאה ה־17 באו על הקהילה היהודית מספר משברים בין המתבוללים לבין היהודים-האורתודוקסים, והמפורסמים שבהם היו פרשיות אוריאל דה קוסטה וברוך שפינוזה. באמצע המאה ה־17 רבים מיהדות הולנד נתפסו לרעיונות המשיחיים של שבתי צבי.
ב-1657 הכריז הסטאדהאודר וילם השני שהיהודים הם נתינים שווי זכויות. לא הוסר הצורך להישבע שבועה נוצרית לשם הצטרפות לגילדות ולכן ההצטרפות המשיכה להיות מוגבלת ליהודים ומאותה סיבה לא יכלו להתמנות למשרות ציבוריות.