stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף צ'ייקין
התקופה המוקדמת

צ'ייקין נולד כצעיר מבין חמישה ילדים במשפחה יהודית ענייה שהתגוררה בבורו פארק שבברוקלין, ניו יורק. בגיל שש חלה בקדחת השיגרון, והמשיך לסבול כתוצאה מכך מסיבוכים בלב לאורך כל חייו. בגיל עשר, נשלח לבית החולים הלאומי למחלות לב בילדים בפלורידה. בתקופה זו של בידוד החל לארגן משחקי תיאטרון עם ילדים אחרים. כעבור שנתיים בפלורידה השתפרה בריאותו, והוא הוחזר למשפחתו, אשר עברה לדה מוין שבאיווה, שם אביו קיבל משרת הוראה.
צ'ייקין למד באוניברסיטת איווה, ולאחר מכן חזר לניו יורק כדי להתחיל קריירה בתיאטרון. הוא למד עם מורי משחק שונים, ובמקביל נאבק לשרוד במגוון משרות. הוא הופיע בתור ניצב במטרופוליטן אופרה, ובהדרגה החלו להטיל עליו תפקידי במה של ממש. הוא החל לעבוד עם "התיאטרון החי" (The Living Theatre), עד שבשנת 1963 הקים את התיאטרון האקספרימנטלי "התיאטרון הפתוח" (The Open Theater) – קואופרטיב תיאטרוני אשר התקדם מתיאטרון מעבדה ניסיוני סגור אל הקמת הרכב של להקה מקצועית.
קריירה

ההפקה המפורסמת ביותר של התיאטרון הפתוח, שזכתה לשבחי הביקורת, הייתה "הנחש" (The Serpent) – יצירה ייחודית שפותחה בעיקר מן החוויות האישיות של השחקנים, באמצעות התנ"ך כטקסט, תוך שילוב אירועים אקטואליים, כגון האלימות שפשתה בארצות הברית בשנות ה-60. בשנת 1969 הציג התיאטרון את המחזה "סוף משחק" (Endgame) מאת סמואל בקט, שבו הופיע צ'ייקין בתפקיד הַאם (Hamm) ופיטר מאלוני בתפקיד משַרתו, קלוב (Clov). ההצגה עלתה באולם שבסיטה אנטרנסיונאל אוניברסיטר בפריז (Cité Internationale Universitaire de Paris), ובשנת 1970  בבית הכלא גראסלאנדס. זו הייתה הגשמת רצונו להתנסות עם קהלים אשר יסוד המפגש מבוסס על שונות תרבותית בקרב קהלים קוסמופוליטיים.
בשנת 1970-71 הופיע התיאטרון הפתוח עם ההצגה "טרמינל" Terminal מאת סוזן ינקוביץ, ההפקה הופיעה במקומות שונים בעולם, כמו גם בבתי כלא מסוכנים פחות או יותר, בארצות הברית ובקנדה. התיאטרון הפתוח פעל במשך כעשר שנים. צ'ייקין סגר את התיאטרון בשנת 1973 כי חשב שהתיאטרון היה בסכנה להפוך למוסד. אף שהתיאטרון זכה להרבה הצלחה מבחינת הביקורת, אמר צ'ייקין:
”אינני מכיר כמעט מקרה שבו תגובה של מבקר לשחקנים, במאים או סופרים הרחיבה או עודדה את הכישרון. אני מכיר מקרים שבהם על ידי סקירה כוללת ושבחים, המבקר כותש או מייאש והורס כל השראה יצירתית”
העבודה הראשונה שלו לאחר סגירת התיאטרון הפתוח הייתה הצגת "אלקטרה" בשיתוף עם המחזאי רוברט מונטגומרי. גרסה בת שלוש דמויות של המיתוס "אלקטרה" שגילמה מישל קוליסון (שחקנית של פיטר ברוק) ואילו בתפקיד אורסטס, פול צימט. אחותו של ג'ו, שאמי צ'ייקין, שיחקה בתפקיד קליטמנסטרה. העבודה זכתה להצלחת הביקורת, בניו יורק, ולאחר מכן סיירה במכללות רבות בארצות הברית עם טינה שפרד בתפקיד הראשי.
באמצע 1970, הקים צ'ייקין סדנה ניסיונית בשם "פרויקט וינטר", שחבריה כללו את רוני גילברט, קורי פישר, רובי מקאולי, מארק סמואלס, רוברט מונטגומרי, כריסטופר מק'קאן, וויל פאטון, כמו גם חברי הליבה של להקת התיאטרון הפתוח הקודמת, בין היתר. בפרויקט וינטר, הציע צ'ייקין לחקור את הגבול בין חיים למוות, לבחון את השחקן כמספר, מקשיב, נמצא בדיאלוג ועוד. ההפקה שלו הדיבוק בתיאטרון הציבורי 1977-78 הייתה, במידה מסוימת, מושפעת ממחקרים אלו. לצ'ייקין היו יחסי עבודה קרובים עם סם שפרד, ויחד כתבו את המחזות לשונות (Tongues), "פרא/אהבה" (Savage/Love) שהועלו לראשונה בתיאטרון הקסם של סן פרנסיסקו (San Francisco's Magic Theatre). שניהם נתבקשו לכתוב את המחזה "כשהעולם היה ירוק" עבור אולימפיאדת 1996 באטלנטה, ג'ורג'יה, ומאוחר יותר, הם כתבו ביחד את המחזה "מלחמה בגן עדן" (War in Heaven). צ'ייקין היה מומחה לכתביו של סמואל בקט, וביים מספר מחזות מפרי עטו, כולל "סוף המשחק" בתיאטרון במנהטן (Manhattan Theatre Club) ואח הימים היפים בתיאטרון שרי ליין (Cherry Lane Theater).
בישראל

ביים במרכז התיאטרוני בנווה צדק, את הצגת: "הם" שנבנתה בעבודה קולקטיבית על פי שיטת התיאטרון הפתוח. ואת המחזה "החוצה" בשנים 1981-1983. בתיאטרון הבימה, הצגת הדיבוק בשנת 1977-78, ההצגה הופיעה גם בתיאטרון העירוני של דיסלדורף.
פרסים

צ'ייקין זכה בשישה פרסי אוביי (Obie Awards), מהם אחד על מפעל חיים, ובשתי מלגות גוגנהיים.
ספרים

ספרו "הנוכחות של השחקן" (The Presence of The Actor) יצא לאור בשנת 1972 על ידי קבוצת תיאטרון תקשורת, וכן מהדורה שנייה אחריה בשנת 1991. הספר מתבסס על הניסויים שלו עם השחקנים, כולל הערות מחזרותיו, תצלומים, תרגילים מתוך הפקות התיאטרון הפתוח, ומאמריו של צ'ייקין על תיאטרון ככלי לשינוי חברתי.
חיים אישיים

למרות השבץ המוחי שתקף אותו במהלך ניתוח לב פתוח בשנת 1984, צ'ייקין המשיך פעילותו האמנותית. הוא המשיך ליצור עם שחקנים, סופרים, והצטרף ללהקת מירה רפאלוביץ' בתיאטרון המסע היהודי (Traveling Jewish Theatre), והפיק הצגות בנושאי הנכות במסגרות כמו אלה של מרק טאפר (Mark Taper Forum), או התיאטרון הרפרטוארי הפסיפי (Pacific Repertory Theatre), להקת קיין (Keen Company) ופסטיבל שקספיר בניו יורק.
בעקבות השבץ, סופרים, ובהם ז'אן קלוד ואן איטלי (Jean-Claude van Itallie), סוזן ינקוביץ, וסם שפרד, כתבו מחזות במיוחד עבור צ'ייקין. סמואל בקט כתב שיר המוקדש לו "מה היא המילה?". כאשר צ'ייקין התגבר על חלק מהמגבלות של האפזיה, הוא ביצע את השיר כחלק ממונולוג בפני קהל.
ברניסלב איוואנוביץ'

ברניסלב איוואנוביץ' (בסרבית: Branislav Ivanović; נולד ב-22 בפברואר 1984) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת המגן.
איוואנוביץ' היה שחקן הגנתי מטבעו והיה מסוגל לשחק לאורך כל חוליית ההגנה, ולעיתים תפקדגם כקשר אחורי. איוואנוביץ' נכנס לעשרת המגינים הפוריים ביותר במאה ה-21. בדירוג שפורסם על ידי הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה של כדורגל וסטטיסטיקה (IFFHS), הסרבי דורג במקום התשיעי בעולם, עם 73 שערים בקריירה בכל המסגרות ולמרות היותו מגן ולא חלוץ.
איוואנוביץ' החל את הקריירה שלו במועדון עיר הולדתו סרם. בינואר 2004 עבר למועדון ליגת העל הסרבית OFK בלגרד. שנתיים לאחר מכן עבר לרוסיה כדי לשחק בלוקומוטיב מוסקבה בליגת העל הרוסית, שם בילה שתי עונות וזכה בתוארו הראשון, גביע רוסיה 2007. בינואר 2008 הוחתם איוואנוביץ' על ידי צ'לסי מהפרמייר ליג צתמורת 9 מיליון ליש"ט. הוא היה באחד מתשעת המצטיינים הגדולים בצ'לסי, עם שלושה תארים בפרמיירליג, שלושה גביעי FA, גביע ליגה אחד, ליגת האלופות והליגה האירופית. בסך הכל, הוא ערך 377 הופעות וכבש 34 שערים, מה שהפך אותו לאחד מחמישה שחקנים זרים בלבד שהופיעו ביותר מ-300 משחקים במועדון, מעט מאחורי ג'ון טרי מבחינת השערים שהבקיע מגן במדי צ'לסי. בנוסף, איוואנוביץ' נבחר פעמיים לקבוצת השנה של ה-PFA. הוא חזר לרוסיה בפברואר 2017 והצטרף לזניט בהעברה חופשית. ב-2020 חזר לפרמייר ליג, הפעם למועדון ווסט ברומיץ' אלביון.
איוואנוביץ' הופיע לראשונה במדי סרביה ביוני 2005 ומאז הפך לשחקן המעוטר ביותר במדינה שצבר מעל 100 הופעות וכבש 13 שערים. הוא ייצג את סרביה בטורניר הבינלאומי הראשון שלה כמדינה עצמאית, מונדיאל 2010 שנערך בדרום אפריקה ומונה לקפטן הנבחרת בשנת 2012. הוא היה קפטן עד רגע לפני מונדיאל 2018 שם ייצג גם את סרביה. בתחרות ההיא הוא הפך לשחקן עם מירב ההופעות בתולדות נבחרת סרביה, עם 105 משחקים.
קריירת מועדונים > בלגרד

איוואנוביץ' נולד ביוגוסלביה להורים שהיו ספורטאים בעברם, מה שמשך אותו לעסוק בכדורגל. הוא החל את הקריירה שלו במועדון הסרבי רמונט בשנת 2001, וכעבור כשנה עבר לקבוצת FK סרם. בדצמבר 2003 הוא עבר ל-OFK בלגרד, מהקבוצות הבכירות בסרביה. בבלגרד שיחק איוואנוביץ' במשך כשנתיים. הוא סייע לה לסיים במקום הרביעי בליגת העל של סרביה ומונטנגרו בעונות 2003/2004 ו-2004/2005, ובכך להשיג השתתפויות בטורנירים האירופיים. הוא כבש חמישה שערים ב-55 משחקים בתקופתו בקבוצה.
קריירת מועדונים > לוקומוטיב מוסקבה

בינואר 2006 חתם איוואנוביץ' בקבוצת לוקומוטיב מוסקבה הרוסית. הוא הרשים במהירות את מאמנו, סלאבוליוב מוסלין, עם היכולת הטובה שהפגין ושותף ב-28 ממשחקיה של לוקומטיב בליגת העל הרוסית באותה עונה. באותה עונה, שבה הוחלף פעמיים בלבד, הוא כבש גם שני שערים. איוואנוביץ' נתן תרומה חשובה למאבקיה של לוקומוטיב על הזכייה באליפות רוסיה, שהסתיימו בסופו של דבר בכישלון ובאובדן האליפות לצסק"א מוסקבה.
בעונתו השנייה, עונת 2007, המשיך איוואנוביץ' את יכולתו הטובה כאשר היה שחקן קבוע בהרכב, וכבש שלושה שערים ב-26 משחקים. באותה עונה הוא זכה עם לוקומוטיב בתואר הראשון בקריירה שלו, הגביע הרוסי בכדורגל, וכן זכה בבחירה לנבחרת העונה בליגה הרוסית. במהלך הקריירה שלו ברוסיה, ביסס איוואנוביץ' את מעמדו כשחקן של נבחרת סרביה.
קריירת מועדונים > צ'לסי

לאחר שהיה מבוקש על ידי מספר מועדונים בכירים מרחבי אירופה, הוחתם איוואנוביץ' על ידי צ'לסי בינואר 2008. סכום ההעברה של 13 מיליון אירו, היה הגדול ביותר בתולדות הכדורגל הרוסי, תחת המאמן אברהם גרנט, איוואנוביץ' לא שותף באף משחק בקבוצה הבוגרת של צ'לסי בעונת 2007/2008, בעיקר משום שהגיע אחרי פגרה ארוכה של הליגה ברוסיה. הוא השתתף בשני משחקים בקבוצת המילואים של המועדון.
בעונת 2008/2009, תחת המאמן לואיס פליפה סקולארי, ערך איוואנוביץ' את הופעת הבכורה שלו בצ'לסי ובהמשך העונה, עם חוס הידינק, הוא הפך לשחקן קבוע בהרכב. במשחק רבע גמר ליגת האלופות מול ליברפול באצטדיון אנפילד, כבש איוואנוביץ' צמד שערים, שסייעו לקבוצתו לנצח 1–3 ולהעפיל עד לחצי הגמר. באותה עונה הוא סיים עם צ'לסי במקום השלישי בפרמייר ליג וזכה עמה בגביע ה-FA. בהמשך שנת 2009 הוא זכה עם צ'לסי גם במגן הקהילה. בעונה העוקבת, 2009/2010, פתח איוואנוביץ' בקביעות כמגן הימני של צ'לסי והפגין יכולת מרשימה במיוחד, שבזכותה נבחר לתואר נבחרת העונה בליגה האנגלית. יכולתו סייעה לקבוצה לזכות ב"דאבל" של אליפות הפרמייר ליג וגביע ה-FA. במהלך העונה הוא בישל שישה שערים בכל המסגרות, כולל בשמינית גמר ליגת האלופות מול אינטר מילאנו, עת רץ לאורך כל המגרש ומסר לסלומון קאלו שהבקיע. השער לא עזר לצ'לסי, שהודחה לאחר הפסד 1–3 בסיכום שני המפגשים.
איוואנוביץ' נבחר לשחקן המצטיין של גמר הליגה האירופית 2013, לאחר שנגח בתוספת הזמן את שער הניצחון לטובת קבוצתו, וקבע 1–2 על בנפיקה ליסבון.
קריירת מועדונים > זניט

בפברואר 2017 חזר לרוסיה וחתם לשנתיים וחצי בזניט סנקט פטרבורג. הוא שותף ב-10 משחקים במחצית השנייה של העונה והבקיע שער אחד. ב-2018 מונה לקפטן הקבוצה, יחד עם אלכסנדר אניוקוב, במקומו של דומניקו קרישיטו שעזב. ביולי 2020 חזר לסרביה. במדי זניט זכה באליפות 2019/2020 ובדאבל, בגביע ובליגה בעונת 2020 כששימש כקפטן הקבוצה.
קריירת מועדונים > וסט ברומיץ' אלביון

ב-15 בספטמבר 2020 חזר לאנגליה וחתם בווסט ברומיץ' אלביון למשך עונה אחת.
נבחרת לאומית

בצעירותו שיחק איוואנוביץ' בנבחרת הצעירה של סרביה, וכיהן כקפטן שלה. הוא השתתף עמה באליפות אירופה עד גיל 21 ב-2006, וכבש שער אחד במסגרת הטורניר. באליפות אירופה 2007 הוא סייע לסרביה להעפיל עד לגמר (שם היא הפסידה להולנד), ואף נכלל בנבחרת הטורניר מטעם אופ"א.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הלאומית של סרביה ערך איוואנוביץ' ביוני 2005 במשחק מול נבחרת איטליה, כאשר נכנס כמחליף במקומו של מרקו באשה. את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת הוא כבש בספטמבר 2007, במשחק מול פורטוגל במסגרת מוקדמות יורו 2008. השער, שהובקע לאחר בעיטה חופשית של דיאן סטנקוביץ', העניק לסרביה תיקו 1-1. אף על פי כן, סרביה לא העפילה בסופו של דבר לאליפות אירופה.
במוקדמות מונדיאל 2010 הפך איוואנוביץ' לאחד מהשחקנים הבכירים בנבחרת סרביה, ופיתח שותפות מצוינת בחוליית ההגנה של הנבחרת, יחד עם נמניה וידיץ'. הוא סייע לסרביה להעפיל מהמקום הראשון בביתה במשחקי המוקדמות וכבש במהלכם שלושה שערים, שהפכו אותו לסגן מלך השערים של נבחרתו בקמפיין במשותף עם ניקולה זיגיץ'. בטורניר המונדיאל עצמו שותף איבנוביץ' בכל שלושת משחקי נבחרתו והפגין יכולת טובה לדעת רבים, אך הודח עמה כבר בשלב הבתים.
איוואנוביץ' נכלל בסגל נבחרתו לקראת מונדיאל 2018, ושותף במהלך הטורניר בשני משחקים, מול קוסטה ריקה ושווייץ, שהפכו אותו לשיאן ההופעות בנבחרת סרביה, עם 105 משחקים.
סגנון משחק

כשחקן גבוה, אמיץ ופיזי, איוואנוביץ' ידוע ביכולתו האווירית, אשר בשילוב עם כוחו העצום, עזר לו להבקיע שערים מכריעים רבים במהלך הקריירה שלו. בין 2008 לאוגוסט 2014, איוואנוביץ' היה מעורב ישירות ב-60 שערים בתקופתו עם צ'לסי (31 שערים ו-29 בישולים). באופן לא אופייני למגן, הוא מחזיק ביכולת מיומנת, כאשר מנג'ר צ'לסי לשעבר, חוסה מוריניו, הרבה להשתמש בסרבי כחלוץ כאשר הקבוצה הייתה זקוקה נואשות לשער. סגנון ההגנה הבלתי סלחני שלו הביא אותו להפוך ליריב של ממש בפרמייר ליג, כאשר חלוץ מנצ'סטר סיטי, ראחים סטרלינג, טען כי הוא "השחקן הכי מפחיד ששיחקתי מולו היה ברניסלב איוואנוביץ'. הוא לא היה מלוכלך, הבחור הוא פשוט טנק! בחור גדול, פלג גוף עליון גדול, פלג גוף תחתון גדול. טנק אמיתי."
החל מעונת 2014/15, איוואנוביץ' היה מבקיע גם במעלה המגרש מעמדת המגן הימני והפך לאיום התקפי יעיל. הוא הצהיר כי שינוי טכניקה זה איפשר לו גם להיצמד לשחקני כנף יריבים לחצי שלהם, להוציאם מעמדתם ולהפנות את הדגש על הגנה ולא על התקפה. כמגן רב-תכליתי, הוא מסוגל לשחק בכל מקום בקו האחורי, ולעיתים קרובות התמקם במרכז השדה, בנוסף לתפקידו הרגיל כמגן ימני. הוא ידוע גם ביכולת ההתמודדות שלו כשחקן. הוא ידוע גם בתכונות המנהיגות שלו, לאחר ששימש קפטן הנבחרת, כאשר חברו לשעבר ג'ון טרי תיאר אותו כ"אגדה" עם עזיבתו את המועדון וכמגן אמין לאורך השנים ודמות גדולה ונוכחת בחדר ההלבשה. מאמנו לשעבר מוריניו כינה אותו "דמות פנטסטית".
תארים

ליגת העל הרוסית:
מקום שלישי: 2006
הגביע הרוסי: 2006/2007
פרמייר ליג: 2009/2010, 2014/2015
גביע ה-FA:‏ 2008/2009, 2009/2010, 2011/2012
גביע הליגה האנגלית: 2014/2015
מגן הקהילה: 2009
ליגת האלופות: 2011/2012
הליגה האירופית: 2012/2013
אליפות רוסיה: 2018/2019, 2019/2020
הגביע הרוסי: 2019/2020
נבחרת העונה בליגה האנגלית: 2009/2010
רשימת הכדורגלנים הטובים של העונה של התאחדות הכדורגל הרוסית: 2007, 2017/18
בית המשפט החוקתי (ספרד)

| --- | --- |

 מאפיינים
 שטח שיפוט:  מדריד 
 מדינה:  ספרד ספרד
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1978–הווה (כ־46 שנים) 
 שופטים
 נשיא:  Cándido Conde-Pumpido (אנ')
 שופטים מכהנים:  12
 גאוגרפיה
 קואורדינטות:  40°26′29″N 3°43′03″W﻿ / ﻿40.4415°N 3.7176°W﻿ / 40.4415; -3.7176
 אתר רשמי
 he
 
בית המשפט החוקתי (בספרדית: Tribunal Constitucional) הוא הפרשן העליון של החוקה הספרדית, בעל הסמכות לקבוע את החוקתיות של פעולות וחוקים שנעשו על ידי כל גוף ציבורי, מרכזי, אזורי או מקומי בספרד. הוא מוגדר בחלק IX (סעיפים 159 עד 165) של חוקת ספרד, ובנוסף נשלט על ידי Organic Laws (אנ') 2/1979 (חוק בית המשפט החוקתי מ-3 באוקטובר 1979), 8/1984, 4 /1985, 6/1988, 7/1999 ו-1/2000. בית המשפט החוקתי הוא הפרשן העליון של החוקה, אך מכיוון שבית המשפט אינו חלק ממערכת המשפט הספרדית, בית המשפט העליון הוא הערכאה הגבוהה ביותר לכל שאר העניינים השיפוטיים.
סמכויות

בית המשפט החוקתי מוסמך לפסוק על חוקתיותם של חוקים, מעשים או תקנות שנקבעו על ידי הפרלמנט הלאומי או האזורי. הוא גם רשאי להכריע על חוקתיותן של אמנות בינלאומיות לפני שהן מאושרות, אם תתבקש לעשות זאת על ידי הממשלה, קונגרס הנציגים או הסנאט. עוד מצהירה החוקה כי אזרחים בודדים רשאים לערער לבית המשפט החוקתי בבקשה להגנה מפני פעולות שלטוניות המפרות את "זכויותיהם או חירויות היסוד". רק אנשים שנפגעו ישירות יכולים להגיש ערעור זה, הנקרא recurso de amparo, והם יכולים לעשות זאת רק לאחר מיצוי ערעורים שיפוטיים. פקידי ציבור, במיוחד "נשיא הממשלה, מגן העם, חמישים חברי קונגרס, חמישים סנאטורים, הגוף המבצע של קהילה אוטונומית, ובמקרה רלוונטי, האספה שלה", רשאים גם לבקש מבית המשפט לקבוע את חוקתיותו של חוק. חוק הבחירות הכללי מיוני 1985 מאפשר בנוסף ערעור לבית משפט זה במקרים בהם ועדות הבחירות מוציאות מועמדים מהקלפי.
בנוסף, לבית משפט זה יש סמכות לבחון מראש את החוקתיות של טקסטים המתארים חוקים של אוטונומיה ולהכריע בסכסוכי סמכות שיפוט בין הממשלות המרכזיות והממשלות בקהילה האוטונומית, או בין ממשלות של שתי קהילות אוטונומיות או יותר. מכיוון שרבות מההוראות החוקתיות הנוגעות לשאלות אוטונומיה הן מעורפלות ולעיתים סותרות, בית משפט זה יכול למלא תפקיד קריטי בהתפתחות הפוליטית והחברתית של ספרד. על החלטות בית המשפט לחוקה לא ניתן לערער על ידי איש.
הרכב

בית המשפט מורכב משנים עשר שופטים המכהנים תשע שנים. ארבעה מהם נבחרים על ידי קונגרס הנציגים, ארבעה על ידי הסנאט (אנ'), שניים על ידי הממשלה, ושניים על ידי מועצת השפיטה הכללית (אנ'); כולם ממונים רשמית על ידי המלך. החוקה קובעת סטנדרט מינימלי של חמש עשרה שנות ניסיון בתחומים הקשורים לפסיקה, לרבות "שופטים ותובעים, פרופסורים באוניברסיטאות, פקידי ציבור ועורכי דין," ואסור להחזיק בו זמנית בתפקיד שעלולים לגרוע מעצמאותם, כגון תפקיד במפלגה פוליטית או תפקיד ייצוגי.
מקרב שופטי בית המשפט ועל ידי שופטי בית המשפט, נבחר נשיא לכהונה של שלוש שנים, הנעזר בסגן נשיא, שהוא גם שופט, ומזכיר כללי, זה האחראי לפקח על צוות בית המשפט.
הרכב > הליך הבחירה

בכל 3 שנים מתחלפים 4 שופטים (בכל רגע מכהנים 12 שופטים, כאמור לעיל), וכל שופט מכהן 9 שנים. הסנאט ובית הנבחרים ממנים 4 נציגים כל אחד, כאשר כל מינוי דורש רוב של 60% מכלל חברי הבית. הממשלה ממנה 2 נציגים, ומועצת השפיטה הכללית ממנה 2 נציגים. נשיא בית המשפט נבחר על ידי שופטי בית המשפט.
הרכב > הליך הבחירה > מועצת הפיטה הכללית

מועצת השפיטה הכללית כוללת את נשיא בית המשפט העליון, ועשרים חברים נוספים. הסנאט והקונגרס ממנים 4 נציגים כל אחד, כאשר כל מינוי חייב להיות ברוב של 60% מכלל חברי הבית, ולכל נציג תנאי כשירות של עורך דין או משפטן עם וותק מקצועי של 15 שנים. 12 נציגים נוספים מתמנים מקרב שופטים בבתי המשפט בספרד.
הרכב > שופטים נוכחיים

בית המשפט לחוקה מורכב מנשיא - כיום Cándido Conde-Pumpido (אנ'), סגן הנשיא - כיום Inmaculada Montalbán Huertas, ועשרה שופטים.
| שופט / תאריך לידה ומקום | שופט / תאריך לידה ומקום | נבחר על ידי | יום התחלה / אורך זמן השירות | תפקיד קודם  (האחרון לפני שירות כשופט) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Ricardo Enríquez Sancho 1944 מדריד, מדריד (קהילה אוטונומית) | הסנאט | 19 במרץ 2014 10  שנים, 6  חודשים ו־8  ימים | שופט בבית המשפט העליון של ספרד (2004–2014) |
|  | Cándido Conde-Pumpido 22 בספטמבר 1949 לה קורוניה, גליסיה | הסנאט | 15 במרץ 2017 7  שנים, 6  חודשים ו־12  ימים | שופט בבית המשפט העליון של ספרד (2012–2017) |
|  | María Luisa Balaguer Callejón 1953 אלמריה, אנדלוסיה | הסנאט | 15 במרץ 2017 7  שנים, 6  חודשים ו־12  ימים | פרופסור למשפט חוקתי באוניברסיטת מלגה (אנ') (1999–2017) וחבר במועצה המייעצת של אנדלוסיה (2005–2017) |
|  | Juan Ramón Sáez Valcárcel 23 ביוני 1957 מדריד, מדריד (קהילה אוטונומית) | קונגרס הנציגים | 18 בנובמבר 2021 שנתיים, 10  חודשים ו־9  ימים | שופטת באאונדיאסיאה נשיונל (אנ'), בית המשפט בערכאה השנייה הגבוהה ביותר במערכת המשפט של ספרד (2007–2021) |
|  | Enrique Arnaldo Alcubilla 1957 מדריד, מדריד (קהילה אוטונומית) | קונגרס הנציגים | 18 בנובמבר 2021 שנתיים, 10  חודשים ו־9  ימים | פקיד בפרלמנט של ספרד (אנ') (1986–2021) |
|  | Concepción Espejel Jorquera 15 בספטמבר 1959 מדריד, מדריד (קהילה אוטונומית) | קונגרס הנציגים | 18 בנובמבר 2021 שנתיים, 10  חודשים ו־9  ימים | יו"ר הלשכה הפלילית של בית המשפט הלאומי של ספרד (אנ') (2017–2021) |
|  | Inmaculada Montalbán Huertas 26 בנובמבר 1959 איזנלוז (אנ'), אנדלוסיה | קונגרס הנציגים | 18 בנובמבר 2021 שנתיים, 10  חודשים ו־9  ימים | יו"ר הלשכה האדמיניסטרטיבית של בית המשפט הגבוה לצדק של אנדלוסיה, סאוטה ומלילה (אנ') (2014–2021) |
|  | Juan Carlos Campo Moreno 17 באוקטובר 1961 אוסונה (אנ'), אנדלוסיה | הממשלה | 9 בינואר 2023 שנה, 8  חודשים ו־18  ימים | שופט בבית המשפט הגבוה לצדק של ספרד (אנ') (2021–2023) |
|  | Laura Díez Bueso 1969 ברצלונה, קטלוניה | הממשלה | 9 בינואר 2023 שנה, 8  חודשים ו־18  ימים | סגן נשיא המועצה להבטחות סטטוטוריות של קטלוניה (2022) |
|  | María Luisa Segoviano Astaburuaga 1950 ואיאדוליד, קסטיליה ולאון | מועצת השפיטה הכללית | 9 בינואר 2023 שנה, 8  חודשים ו־18  ימים | יושב ראש לשכת העבודה בבית המשפט העליון (2020–2022) |
|  | César Tolosa Tribiño 1957 Santa María la Real de Nieva (אנ'), קסטיליה ולאון | מועצת השפיטה הכללית | 9 בינואר 2023 שנה, 8  חודשים ו־18  ימים | יושב ראש הלשכה המנהלית בבית המשפט העליון (2020–2022) |
החלטות בולטות

בשנת 2005, בית המשפט קבע כי מערכת המשפט הספרדית (אנ') תוכל לטפל במקרים הנוגעים לפשעים נגד האנושות, כגון רצח עם, ללא קשר אם היו מעורבים אזרחים ספרדים או אם הושפעו ישירות. במקרה זה, היא הפכה את ההחלטה שקיבל בית המשפט העליון באותו תיק, שקבע כי מקרים כאלה יכול להיות מובא בפני בתי המשפט בספרד רק אם היה מעורב קורבן ספרדי.
בשנת 2005, הוצג בפני בית המשפט אתגר שגינה את חוק הנישואים החד-מיניים משנת 2005 בטענה שהחוקה אומרת ש"לגברים ולנשים יש זכות להתחתן בשוויון משפטי מלא", וזה לא התיר נישואים חד-מיניים. בשנת 2012, לאחר שבע שנות לימוד, בית המשפט קובע כי החוקה מתירה נישואים חד-מיניים כיוון שהמושג החברתי של נישואין התפתח ולכן יש לפרש את החוקה בהתאם לערכי התרבות הנוכחיים.
פסק דין שנוי במחלוקת בשנת 2010, אשר הכריז כי מספר סעיפים בחוקת האוטונומיה של קטלוניה (אנ') אינם חוקתיים, היה מקור למחלוקות רבות ועימותים מאז, כאשר חלק טוענים שהפסיקה הייתה בלתי לגיטימית בשל סילוק שופט ואחרים שהסתיימה כהונתם של שלושה שופטים נוספים.
בשנת 2017, בית המשפט הורה לאחראים למשאל העם ב-9 בנובמבר 2014 לשלם 5 מיליון יורו. בנוסף, סוכנים חברתיים מספרד דרשו לבחון את חלוקת כספי הציבור בעיתונות הקטלאנית.
בשנת 2022, בית המשפט חסם טיוטת חקיקה שהייתה עורכת שינויים במועצת השפיטה הכללית (אנ'). ראש הממשלה פדרו סאנצ'ז גינה את המהלך, ואמר שישתמש "בכל האמצעים הדרושים" כדי לפתור את המשבר.
הערות שוליים

1 2 3 4  חוקת ספרד, חלק 9, באתר ויקיטקסט באנגלית.
1 2  Olga Cabrero. "A Guide to the Spanish Legal System". Law Library Resource Xchange (אנ'), LLC. אורכב מ-המקור ב-21 באפריל 2016. נבדק ב-8 בדצמבר 2006. {{cite journal}}:  (עזרה); Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  חוקת ספרד; חלק VI; סעיף 123, בויקיטקסט באנגלית
↑  Browning Seeley, Jo Ann (1990). "The Judiciary".  In Solsten, Eric; Meditz, Sandra W. (eds.). Spain: a country study. Washington, D.C.: Federal Research Division (אנ'), Library of Congress (אנ'). p. 221. OCLC 44200005.
↑  סעיף 159; 3 לחוקת ספרד
↑  סעיף 159; 1 לחוקת ספרד
↑  סעיף 160 לחוקת ספרד
↑  חוקת ספרד, חלק 6, סעיף 122(3)
↑  "בית המשפט בגואטמלה יפסוק בקרוב באשר לבקשה ספרדית למעצר של דיקטטור לשעבר".(הקישור אינו פעיל, 14 ביוני 2024)
↑  "בית המשפט החוקתי של ספרד קבע שבתי המשפט שלו רשאים לדון במקרים של רצח עם גם אם לא מעורבים בהם אזרחים ספרדים, וקבע שעקרון סמכות השיפוט האוניברסלית מקבל עדיפות על פני אינטרסים לאומיים לכאורה", International Law Update. 11 (10). אוקטובר 2005
1 2  "Claves de la renovación del Tribunal Constitucional" [The Keys to the Renewal of the Constitutional Court]. El Mundo (בספרדית). 27 במאי 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Spanish auditors demand Catalan leaders pay for previous independence vote". Reuters. 5 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "181 millones para los medios en pleno proceso soberanista". El Mundo. 8 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jones, Sam (20 בדצמבר 2022). "Spanish PM vows to end 'unjustifiable' block on court changes". the Guardian (באנגלית). Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Cué, Carlos E. (20 בדצמבר 2022). "Pedro Sánchez pide "serenidad" y garantiza que resolverán el bloqueo del Constitucional y el Poder Judicial". El País (בספרדית). {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX253886  GND: 221654-1  ISNI: 0000 0001 0668 4093  LCCN: n80118113  RERO: 02-A003222476  VIAF: 143648188   WorldCat (עם VIAF): 143648188
גוליית (רכב)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה מייצרת:  גרמניה הנאצית 
 יצרן:  בורגוורד 
 שנת ייצור:  1942 
 תקופת השימוש:  1942–1945 (כ־3 שנים) 
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה 
 יחידות שיוצרו:  7,564 
 
גלְיַת מוקש עוקב (בגרמנית: Goliath) הוא כלי רכב בלתי מאויש מונחה מרחוק, שפותח על ידי הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הגלית נשא מטען של 60-100 קילוגרם חומר נפץ ונעשה בו שימוש למטרות מגוונות: החל בהשמדת טנקים וכלה בשיבוש מערכי חי"ר צפופים והרס בניינים. הוא היה מונחה באמצעות קו טלפון שהשתרך לאחור עד המפעיל.
פיתוח ושימוש

בסוף 1940 השיג הוורמכאט אב טיפוס של מוקש עוקב שיוצר בידי הצרפתי אדולף קגרסה. לאחר מכן משרד החימוש הגרמני הטיל על חברת יצור הרכב הגרמנית בוגוורד מברמן לפתח מכשיר דומה בעל יכולת לשאת 50 קילוגרם חומר נפץ. תוצאת הפיתוח הייתה "גלית" (SdKfz. 302) שנשא 60 ק"ג חומר נפץ. גלית נשלט מרחוק על ידי ידית היגוי שהייתה מחוברת בכבל טלפון לחלקו האחורי של המכשיר. כל גלית היה חד פעמי ומטרתו הייתה להתפוצץ עם מטרתו. בתחילה הונע הגלית בעזרת מנוע חשמלי אך בשל עלותו הגבוהה (3000 רייכסמרק) והקושי לתקנו בשדה הקרב הוחלף המנוע החשמלי במנוע בנזין אמין יותר.
בגלית נעשה שימוש בכל החזיתות בהן לחם הוורמאכט, מאביב 1942. נעשה בו שימוש בעיקר ביחידות שריון והנדסה קרבית. הגלית נודע לשמצה בעיקר בשל השימוש בו במרד ורשה ב-1944, שם יחידות הורמאכט והאס אס השתמשו בו כדי לדכא את ההתנגדות העזה של הארמייה קריובה. בשל מחסור בנשק נגד טנקים, נשלחו מתנדבים מקרב הפולנים לנתק את כבל הטלפון לפני שהגלית התפוצץ. גם בזמן הפלישה לנורמנדי נעשה שימוש בגליתים, אך בשל הפגזות הארטילריה הרבות הם הפכו ללא מבצעיים.
למרות שיוצרו 7,564 גולייתים במהלך המלחמה הם לא נחשבו להצלחה בעיקר בשל עלותם הגבוהה, מהירותם הנמוכה (9.5 קמ"ש), פגיעות כבל הטלפון והשריון הדק שאיפשר לכל נשק אנטי טנקי לחסלו. עם זאת הגלית הניח את היסודות לפיתוחים של שליטה מרחוק על מכשירים לאחר המלחמה.
גולייתים ששרדו את המלחמה מוצגים כיום לראווה במספר מוזיאונים, ביניהם מוזיאון החימוש האמריקני, מוזיאון הטנק בובינגטון בבריטניה ובמוזיאון השריון הגרמני.
חיילים בריטים עם רכבי גלית שנתפסו.
בלנק & ג'ונס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  קלן 
 מוקד פעילות:  קלן, גרמניה
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 סוגה:  מוזיקת טראנס 
 חברת תקליטים:  Kontor Records (נוכחית) WEA Records Edel Music EMI
 www.blankandjones.info
 חברים
 יאן פיטר בלנק רנה רונג'
 
בלנק & ג'ונס הם צמד תקליטנים ויוצרי מוזיקת טראנס גרמנים מהעיר קלן, גרמניה. הצמד מורכב מיאן פיטר בלנק (נולד ב-15 ביוני 1971 ורנה רונג' (נולד ב-27 ביוני 1968) וידוע יותר בשמו דיג'יי יאספה ג'ונס. חבר הרכב נוסף, שאינו שייך לו רשמית, הוא המפיק אנדי קאופולד. בלנק & ג'ונס הוציאו עד כה 11 אלבומים. בלנק & ג'ונס נמנים באותה רשימה עם גדולי התקליטנים בעולם, כארמין ואן ביורן, ATB, טייסטו, קרל קוקס, הרלד בליכל, סאשה ועוד.[דרוש מקור]