stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנינה רינצלר
ביוגרפיה

נולדה וגדלה בירושלים למשפחה דתית ובגיל 15 חזרה בשאלה. מגיל צעיר שרה וניגנה בלהקות נוער מקומיות. בהמשך, שיחקה בתיאטרון הקרון הירושלמי. בגיל 18 עברה להתגורר בתל אביב.
את שירותה הצבאי עשתה כמורה חיילת לקליטת עלייה וכזמרת בלהקת היחידה. למדה משחק בבית הספר "הדרך" ותיאטרון אלטרנטיבי בשלומי. בהמשך, השלימה בהצטיינות תואר ראשון בתיאטרון טיפולי ותואר שני בפסיכודרמה באוניברסיטת חיפה. השתלמה ב"מרכז גרוטובסקי" עם אנסמבל תיאטרון "אודין".
במשך חמש עשרה שנה, הופיעה כליצנית רפואית בבתי חולים ובמקלטים בזמני מלחמה. הייתה מטפלת בפסיכודרמה בבתי ספר ובתיכונים בלוד.
בשנת 2019 יצא לאור ספר שירים שכתבה, "שלושים רגעים שותקים" בהוצאת "פרדס".
ביוגרפיה > משחק, בימוי, יצירה וניהול אומנותי

יצירותיה הראשונות של רינצלר נולדו במהלך לימודיה במסגרות השונות והן נובעות מתוך חומרים אישיים, המציגים אמירה פוליטית-חברתית נוקבת. חלקן יצרה לבדה וחלקן במסגרת ניהול קבוצות תיאטרון ופסטיבלים.
ביוגרפיה > "המרכז לתיאטרון לוד"

בשנת 2014, לאחר עשיה תיאטרונית ייחודית בתל אביב ובמרכזי תיאטרון הפרינג' הצפוניים יותר, החליטה פנינה רינצלר להקים את "המרכז לתיאטרון לוד" אותו ניהלה עד פטירתה, תוך שהיא מפתחת שפה תיאטרונית ייחודית דרך מחקר ותיאטרון פיזי.
אחת ממטרותיו העיקריות של המרכז, שהוקם בהשראה ובליווי של המרכז לתיאטרון עכו והמרכז לתיאטרון אלטרנטיבי בשלומי, היא לעבוד מתוך הקהילה שבה הוא מצוי. כאשר היצירה והקהילה בראש מעינה וללא תקציב מובטח, עברה פנינה לעיר לוד וגיבשה חזון אותו קיימה עד פטירתה - לעבוד עם, בתוך ומתוך הקהילה. פנינה אספה עמה שחקנים אתם עבדה קודם לכן, חלקם חברי קבוצת "אנסמבל תמנונים" וחלקם שעברו ללוד מתוך אג'נדת התיאטרון. כולם עובדים גם כמנחי תיאטרון בלוד בנוסף ליצירה האמנותית המקצועית של האנסמבל. קבוצת המייסדים של המרכז כוללת, מלבד רינצלר, את הילה בראל, קדאר הריני, סיון בן ישעיה, שריאל יגודנק, ליהי אברמזון, נעמה רודריגז, סובחי חוסרי ורותם זיו.
השחקנים בהובלתה של רינצלר מייצרים יצירות בעלות משמעות, כאשר הנושאים נובעים מתוך חומרי הגלם המצויים בעיר. את הקבוצות הקהילתיות אותן הם מנחים, הקימה פנינה בתחילת הדרך, גם כן בהתנדבות, מתוך אהבת היצירה, תחושת השליחות והרצון להשפיע תרבותית בתוך קהילה. על מנת לתווך את אמנות המשחק גם לתושבים שאינם מורגלים להיכנס לאולמות, כחלק מתהליך היצירה, מוציאה פנינה את שחקני האנסמבל לרחוב, למפגש עם הקהילה, להתנסות בחומרים שייכנסו לאחר מכן לאולם. מאז שהוקם, העלה אנסמבל השחקנים, בה וממנה החוצה, תשע הפקות מקור בעלות תוכן חברתי, שמשכו אל העיר קהלים מכל הארץ. וכך, בשנים האחרונות, הפך "מרכז לתיאטרון לוד", למוסד מרכזי ומוכר בעיר הזוכה להכרה בפועלו גם מחוצה לה:
מזיקים (2015-2016), יצירה ראשונה לאנסמבל "המרכז לתיאטרון לוד".
מקודשת, מקודשת, מקודשת (2016), אירוע תיאטרוני. עלה לראשונה בפסטיבל "במזרח".
השבט אמר את דברו (2017), הפקת מקור של "המרכז לתיאטרון לוד".
אסירי תודה (2017), הפקת מקור העוסקת ביהודי צפון אפריקה בתקופת השואה. עלתה לראשונה בפסטיבל "במזרח".
תלושים (2018), הפקת מקור העוסקת בתקופת המעברות בארץ. עלתה לראשונה בפסטיבל "במזרח".
שעת אפס (2019), הפקת מקור מחקרית, המתבוננת במערכת החינוך אז והיום.
מה בוער (2021), הפקת מקור דוקומנטרית בה נבדק מה יותר בוער ממה.
זבנג וגמרנו (2021), הפקת מקור העוסקת בארבע בעלות עבירה המקבלות הזדמנות שנייה.
מקלט 634 (2022), הפקת מקור העוסקת בחבורת שחקנים המייצרת תיאטרון בתוך מקלט. זכה לציון לשבח בפסטיבל עכו.
ביוגרפיה > פטירתה

רינצלר נפטרה ב-7 באוקטובר 2022, בגיל 43, כתוצאה מקוליטיס שהסתבך ממחלת הסרטן. הותירה אחריה בן.
פרסים והנצחה

ב-2019 זכתה בפרס שח"ם בקטגוריית קידום החברה הישראלית. בנימוקי הבחירה כתבו השופטים: ”התיאטרון זורם בעורקיה של פנינה ככלי מחבר ומקרב, השליחות שבדבר היא אבן היסוד של פנינה, ליצור על מנת להשפיע, לעורר, להעביר את כלי התיאטרון כשפה נוספת דרכה אפשר לייצר מציאות מיטיבה יותר, שהיא מעל לגבולות הגזע המין והדת”.
להנצחת פועלה הייחודי בתחום הפרינג' יקרא על שמה פרס האנסמבל הטוב ביותר בפסטיבל עכו.
הערות שוליים

1 2 3   "מחלום למציאות - סיפורה של פנינה", באתר רשת 13, 22 בנובמבר 2018
↑  תהל פרוש, נפש של ליצנית, באתר הארץ, 8 במרץ 2006
↑  חגית פלג-רותם, ‏השיבה הביתה, באתר גלובס, 8 במרץ 2015
1 2  אייל מלובן, עכבר העיר, אנשי התחנה: פסטיבל חדש מחייה את הקרון של חוני המעגל, באתר הארץ, 2 באוגוסט 2012
↑  תמר רותם, פסטיבל "מסרחיד" להצגות יחיד בערבית ייפתח ביולי, באתר הארץ, 11 ביוני 2013
↑  עכבר העיר, כרטיסים במתנה לפסטיבל תיאטרונטו 2017, באתר הארץ, 26 במרץ 2017
↑   ננו שבתאי, "מקלט 634": ההצגה האחרונה של פנינה רינצלר מציגה חוויה אחרת של תיאטרון, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2022
↑  חגית גינזבורג, ההצגות "איי לאב יו ספיישל" ו"בלוברי" זכו בפסטיבל עכו, באתר הארץ, 14 באוקטובר 2022
1 2 3  רן בוקר, אשת התיאטרון פנינה רינצלר הלכה לעולמה בגיל 43, באתר ynet, 8 באוקטובר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007876389905171  LCCN: no2019179616  VIAF: 25157581536133780276   WorldCat (עם VIAF): 25157581536133780276 
"טיפול שורש"
"הליכה למעשה"
המרכז לתיאטרון, לוד
"תלושים"
רינצלר מקבלת את פרס שח"ם בשנת 2019
פיליפ פולמן

| --- | --- |

פיליפ פולמן
 לידה:  19 באוקטובר 1946 (בן 77) נוריץ', אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 לאום:  בריטי
 עיסוק:  סופר
 מקום לימודים:  אקסטר קולג', Ysgol Ardudwy, Taverham Hall School 
 שפות היצירה:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה 
 זרם ספרותי:  אתאיזם 
 יצירות בולטות:  טרילוגיית חומריו האפלים
 תקופת הפעילות:  מ-1972 
 הושפע מ:  ג'ון מילטון, ויליאם בלייק
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אסטריד לינדגרן (2005)  פרס הגרדיאן לספרות ילדים (1996)  עמית החברה המלכותית לספרות (2001)  Knight Bachelor (2019)  פרס ספר הילדים של נסטלה (1996)  פרס אלינור פרג'ן (2002)  מדליית קרנגי (1995)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית (2004)  בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 www.philip-pullman.com
 חתימה:   
 
פיליפ פולמן (באנגלית: Philip Pullman; נולד ב-19 באוקטובר 1946) הוא סופר ילדים בריטי מצליח ונודע בעיקר כמחבר הטרילוגיה "חומריו האפלים" (His Dark Materials). זכה ב-2005 בפרס אסטריד לינדגרן.
סדרת חומריו האפלים > טרילוגיית חומריו האפלים

1995 Northern Lights (שנקרא בגרסה האמריקאית שלו The Golden Compass) תורגם לראשונה ב-1998 תחת השם אורות צפוניים בהוצאת אופוס ומאוחר יותר, ב-2003, בתרגום מחודש תחת השם המצפן הזהוב בהוצאה משותפת של אופוס וכתר ספרים.
1997 The Subtle Knife תורגם ב-2004 כ-הסכין המעודן
2000 The Amber Spyglass תורגם ב-2005 כ-משקפת הענבר
סדרת חומריו האפלים > טרילוגיית ספר האבק

La Belle Sauvage 2017 תורגם ב-2018 כ-סירת מבטחים
The Secret Commonwealth 2019
Third book עדיין לא יצא לאור
סדרת סאלי לוקהארט

1985 The Ruby in the Smoke תורגם ב-2007 כ-מסתרי אבן האודם
1986 The Shadow in the North תורגם ב-2009 כ-הצל בצפון
The Tiger in the Well 1990
The Tin Princess 1994
ספרים אחרים

2004 The Scarecrow and his Servant תורגם ב-2006 כ-הדחליל ומשרתו
פיל דונהיו

| --- | --- |

 לידה:  21 בדצמבר 1935 קליבלנד, ארצות הברית 
 פטירה:  18 באוגוסט 2024 (בגיל 88) אפר איסט סייד, ארצות הברית 
 כינוי:  Phil Donahue 
 שם לידה:  Phillip John Donahue 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת נוטרדאם 
 תקופת הפעילות:  1957–2024 (כ־67 שנים) 
 סוג כתב:  מנחה תוכנית אירוח
 בן או בת זוג:  מרלו תומאס (1980–2024) 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  פרס גילדת המפיקים של אמריקה לסרט התיעודי הטוב ביותר (2008)  פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בהמפטונס (2007)  פרס תפוח הזהב (1982)  פרס אמי לבידור בשעות היום למנחה תוכנית האירוח הטוב ביותר (1977, 1978, 1979, 1980, 1982, 1983, 1985, 1986, 1988)  פרס פיבודי 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  phil.donahue.33
 טוויטר:  phil_donahue
 
פיליפ ג'ון דונהיו (באנגלית: Phillip John Donahue;‏ 21 בדצמבר 1935 – 18 באוגוסט 2024) היה איש תקשורת, סופר ומפיק סרטים אמריקאי. נודע כיוצר וכמנחה "המופע של פיל דונהיו", שלימים נקראה בפשטות "דונהיו", תוכנית האירוח הראשונה בהשתתפות קהל.
תוכניתו של דוהניו שודרה בין 1967 ל-1996, מתוכן שלוש השנים הראשונות בשידורים מקומיים בדייטון, אוהיו. תוכניותיו התמקדו לעיתים קרובות בנושאים שמפלגים את הליברלים והשמרנים בארצות הברית כגון הפלות מלאכותיות, הגנת הצרכן וזכויות אזרח. אורחו השכיח ביותר היה ראלף ניידר, והוא אף תמך בו כשהתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000. בין יולי 2002 למרץ 2003 הוא הנחה תוכנית אירוח ב-MSNBC. הוא נחשב לאחד מהמנחים המשפיעים ביותר, וב-1996 דורג במקום ה-42 ברשימת 50 כוכבי הטלוויזיה הגדולים של כל הזמנים על ידי TV Guide.
ביוגרפיה > ראשית חייו

דונהיו נולד למשפחה אירית קתולית בקליבלנד, אוהיו. אביו פיליפ היה מוכר רהיטים ואימו קתרין הייתה מוכרת נעליים בחנות כלבו. הוא למד בתיכון סנט אדוארד, בית ספר תיכון פרטי קתולי לבנים בלבד בלייקווד, אותו סיים ב-1953. ב-1957 קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת נוטרדאם.
ביוגרפיה > קריירה > ראשית הקריירה

דונהיו החל את הקריירה שלו ב-1957 כעוזר הפקה ברשת הרדיו והטלוויזיה KYW בקליבלנד. זמן קצר לאחר סיום לימודיו הוא מונה למנהל התוכניות של רדיו WABJ באדריאן, מישיגן, ולאחר מכן הפך לכתב פרילנסר בחדשות הערב של CBS. הוא היה מגיש חדשות הבוקר של רשת WHIO-TV בדייטון, אוהיו, והריאיון ששידר עם ג'ימי הופה אף שודר באופן ארצי. ברדיו WHIO הנחה דונהיו תוכנית אירוח טלפונית אחר הצהריים בין 1963 ל-1967. במסגרת עבודתו ברשת הוא ראיין את ג'ון פיצג'רלד קנדי בזמן שהתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1960.
ביוגרפיה > קריירה > המופע של פיל דונהיו

ב-6 בנובמבר 1967 עזב דונהיו את WHIO והעביר את תוכנית האירוח שלו לרשת WLWD, גם היא בדייטון, בשם המופע של פיל דונהיו. בתחילה הוקרנה התוכנית רק בתחנות האחיות של WLWD בבעלות תאגיד השידור קרוסלי, אך בינואר 1970 היא נכנסה לסינדיקציה ארצית. ב-1974 עבר דונהיו לצלם את תוכניתו בשיקגו, ובשנת 1984 החל לצלם בניו יורק, שם צולמה התוכנית באולפן ברוקפלר פלאזה 30. במהלך תוכניתו הוא ראיין ידוענים ומשפיעים רבים, בהם מנחה תוכניות האירוח ג'וני קרסון, פעיל זכויות האדם מלקולם אקס, מתנגדי מלחמת וייטנאם, בהם ג'רי רובין, המוזיקאי אלטון ג'ון, והמתאגרפים מוחמד עלי, ג'ו פרייז'ר, קן נורטון ולארי הולמס.
לאחר 29 שנות שידור וכמעט 7,000 תוכניות יומיות של שעה, הפרק האחרון של דונהיו שודר ב-13 בספטמבר 1996.
ביוגרפיה > קריירה > גשר החלל האמריקאי-סובייטי

בשנות ה-80, במהלך תקופת הגלאסנוסט בברית המועצות בשלהי המלחמה הקרה, אירחו דונהיו והעיתונאי הסובייטי ולדימיר פוזנר סדרת דיונים בטלוויזיה, שנודעה בשם גשר החלל האמריקאי-סובייטי (U.S.–Soviet Space Bridge). במסגרת התוכנית אירח דונהיו קהל בעיר אמריקאית ופוזנר בעיר סובייטית, וחברי שני הקהלים שאלו זה את זה שאלות על שני העמים, בזמן שממשלות שתי המדינות התכוננו לאפשרות של מלחמה גרעינית. מ-1991 עד 1994 אירחו דונהיו ופוזנר יחד את התוכנית פוזנר/דונהיו, תוכנית פאנל שבועית ששודרה ב-CNBC.
ביוגרפיה > קריירה > תוכנית ב-MSNBC

ביולי 2002 חזר דונהיו לטלוויזיה לאחר שבע שנות פרישה כדי להנחות תוכנית בשם "דונהיו" (אנ') ב-MSNBC. עם זאת, התוכנית בוטלה ב-25 בפברואר 2003. זמן קצר לאחר ביטול התוכנית הודלף לעיתונות תזכיר פנימי של MSNBC בו נאמר כי יש לפטר את דונהיו מכיוון שהוא מתנגד לפלישה האמריקאית הקרבה לעיראק וכי התוכנית שלו יכולה להיות "בית לאג'נדה הליברלית נגד המלחמה". דונהיו טען ב-2007 כי הנהלת MSNBC, אז בבעלות חברת תעשיית הנשק ג'נרל אלקטריק, דרשה ש"יהיו שני (אורחים) שמרנים לכל ליברל" וכי הוא עצמו "נחשב כשני ליברלים".
ביוגרפיה > הופעות אחרות

בשנת 2006 שימש דונהיו כבמאי, לצד אלן ספירו, בסרט התיעודי-עלילתי גוף המלחמה (Body of War), המספר את סיפורו של תומאס יאנג, שנותר נכה ממלחמת עיראק. בנובמבר 2007 היה הסרט אחד מ-15 המועמדים לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר.
ביוני 2013 הופיע דונהיו, לצד ידוענים רבים אחרים, בסרטון תמיכה בבראדלי מאנינג, חייל בצבא ארצות הברית שהורשע בריגול לאחר שהדליף מסמכים מסווגים לאתר ויקיליקס.
ב-2013 הופיע דונהיו בסרט התיעודי "למצוא את ויויאן מאייר" (Finding Vivian Maier) על צלמת הרחוב האמריקאית שעבדה אצלו כעוזרת בית בשנות ה-70.
ביוגרפיה > תארים

דונהיו זכה ב-15 פרסי אמי לבידור בשעות היום במהלך קריירת השידור שלו, 6 כמנחה תוכנית האירוח המצטיין ו-9 עבור המופע של פיל דונהיו כתוכנית האירוח המצטיינת. הוא קיבל את פרס פיבודי ב-1980, ובנובמבר 1993 נכנס להיכל התהילה של האקדמיה לאמנויות ומדעי הטלוויזיה. בשנת 1987 הוא קיבל את פרס "מגי", העיטור הגבוה ביותר של הפדרציה להורות מתוכננת, על פעילותו למען הפלות מלאכותיות בארצות הברית. בשנת 2024 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית על ידי נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן.
ביוגרפיה > חיים אישיים ומותו

ב-1958 נישא דונהיו למרגרט קוני, ולזוג היו חמישה ילדים. השניים התגרשו ב-1975 וב-21 במאי 1980 הוא התחתן בשנית עם השחקנית מרלו תומאס. לדונהיו ותומאס לא היו ילדים.
דונהיו היה מזוהה עם השמאל הפוליטי בארצות הברית ועם המפלגה הדמוקרטית. הוא היה קתולי בדתו, והצהיר: "תמיד אהיה קתולי, אבל אני רוצה שהכנסייה שלי תצטרף למין האנושי ולבסוף תתרחק מהתאולוגיה האנטי-מינית". הוא הוסיף שהוא לא "קתולי טוב במיוחד", ושהוא לא חושב שיש צורך לבטל את נישואיו הראשונים.
ב-18 באוגוסט 2024, בגיל 88, נפטר דונהיו ממחלה ממושכת בביתו באפר איסט סייד במנהטן, ניו יורק.
הערות שוליים

1 2 3  דייוויד ווליס, ‏The Way We Live Now: Questions for Phil Donahue; From Left Field, New York Times, 14 באפריל 2002
↑  TV Guide's 50 Greatest TV Stars of All Time (1996)
↑  דן ד. נימו, שבל ניוסום, Political Commentators in the United States in the 20th Century: A Bio-critical Sourcebook, הוצאת בלומסברי, 1997, מסת"ב 9780313295850
↑  Donahue Gets Crowd Riled Up At N.C. State Graduation, WRAL, ‏12 בדצמבר 2006
↑  ראיון עם פיל דונהיו, באתר האקדמיה האמריקאית לטלוווזיה
↑   Donahue interviews Johnny Carson in February 1970, סרטון  באתר יוטיוב
↑   Yippies For Nixon, סרטון  באתר יוטיוב
↑   Elton John on "Donahue" in 1980, סרטון  באתר יוטיוב
↑   Ali, Frazier, Norton & Holmes on Donahue Show (Rare!!), סרטון  באתר יוטיוב
↑   פיל דונהיו פוטר מאם-אס-אן-בי-סי, באתר הארץ, 25 בפברואר 2003
↑  Phil Donahue Gets The Ax, CBS News, ‏25 בפברואר 2003
↑  אורן פריסקו, ‏"רדיפה שיכורה אחר סקס וסלבריטאים", באתר גלובס, 24 באוקטובר 2006
↑  Watching the Not-Watchdogs, טיים מגזין, ‏26 באפריל 2007
↑  15 documentaries make Oscar cut, Variety, ‏19 בנובמבר 2007
↑   I am Bradley Manning (full HD), סרטון  באתר יוטיוב
↑  פרופיל, באתר פרס אמי
↑  President Biden Announces Recipients of the Presidential Medal of Freedom, whitehouse.gov, ‏3 במאי 2024
↑  מיק ראבו, ‏Eyesore or Landmark? The House Donahue Razed, New York Times, 10 ביולי 1988
↑  Phil Donahue, talk show host pioneer and husband of Marlo Thomas, dies at 88, NBC News, ‏19 באוגוסט 2024
↑  העיתונאי והמגיש פיל דונהיו הלך לעולמו בגיל 88, באתר ynet, 19 באוגוסט 2024
↑  ענבל חייט, בגיל 88: העיתונאי ומגיש תוכניות האירוח פיל דונהיו הלך לעולמו, באתר ישראל היום, 19 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012501710505171  PLWABN: 9810728943805606  BIBSYS: 14067738  BNE: XX5751771  CiNii: DA02722028  ISNI: 0000 0001 0974 3650  LCCN: n80013306  MusicBrainz: 9362ffe1-c9d0-4aa7-8f27-2c79c6378d30  NARA: 10580424  NLA: 35970817  SNAC: w6pz6d2t  Trove: 1168214  ULAN: 500475393  VIAF: 55438171   WorldCat (עם VIAF): 55438171 
דונהיו (מימין) מארח את ג'וני קרסון, אוגוסט 1970
דונהיו מקבל את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, 2024
פיסול בקרח

פיסול בקרח - תערוכת עיר הקרח בירושלים
פיסול בקרח הוא צורה של פיסול העושה שימוש בקרח כחומר הגלם.
פסלים העשויים מקרח יכולים להיות ריאליסטיים או מופשטים. כמו כן הם יכולים להיות פרטי נוי בלבד או לשמש לצורך מעשי כלשהו.
אורך החיים של פסלי קרח

לפסלי הקרח יש אורך חיים מוגבל, שכן בלחץ של אטמוספירה אחת, המעבר בין קרח לבין המצב הנוזלי של מים מתרחש בטמפרטורה של 0 מעלות צלזיוס. 
כתוצאה מכך פסל הקרח ישמור על שלמותו רק בסביבה שבה הטמפרטורה קרה מ-0 מעלות. 
דרך אחת לשמר פסלי קרח היא ניצול של תנאי מזג אוויר קרים במיוחד. במקומות בהן שוררת טמפרטורה נמוכה ניתן לשמר פסלי קרח בחוץ, במיוחד בעונת החורף. במידה והפסל מוצג בתוך בניין יש לקרר את החדר לטמפרטורה המתאימה באמצעות מיזוג אוויר או אמצעים אחרים.
אורך החיים הקצר של פסלי הקרח מקשר אותם לאירועים מיוחדים ויוצאי דופן.
היבטים תרבותיים

ברחבי העולם ישנם פסטיבלים המוקדשים לפיסול בקרח, כמו למשל פסטיבל חרבין הבינלאומי לפיסול בקרח ושלג הנערך בעיר חרבין שבסין.
לפסלי הקרח יש ביטוי קולנועי, כגון בסרט המספריים של אדוארד: לקראת חג המולד מפסל אדוארד, גיבור הסרט, של מלאך בקרח וקים נדהמת מהיופי ורוקדת אל תוך רסיסי הקרח הנופלים.
ראו גם

איש שלג
כדור שלג
פיסול בקרח בעונת החורף - במקומות בהם שורר מזג אוויר קר במיוחד ניתן לשמר פסלי קרח בחוץ.
היבטים תרבותיים של פיסול בקרח
פרדריק ג'קסון טרנר

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1861 פורטייג', ארצות הברית 
 פטירה:  14 במרץ 1932 (בגיל 70) סן מרינו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  היסטוריון 
 מקום קבורה:  Forest Hill Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון  אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 מנחה לדוקטורט:  הרברט בקסטר אדאמס 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון 
 תלמידי דוקטורט:  צ'ארלס ג'. בולוק, Samuel Edwin Sparling, John Bell Sanborn, מרל קורטי, פרדריק מרק, Paul Samuel Reinsch, Benjamin H. Hibbard, Edward Everett Dale, George Henry Alden, Balthasar Henry Meyer, John Giffin Thompson 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר בהיסטוריה (1933)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 
פרדריק ג'קסון טרנר (באנגלית: Frederick Jackson Turner;14 בנובמבר 1861 –  14 במרץ 1932) היה היסטוריון אמריקני שהשפיע רבות על חקר ההיסטוריה האמריקאית בעיקר בזכות ספרו "משמעות הסְפר בהיסטוריה האמריקאית".
טרנר נולד במדינת ויסקונסין באזור שטרם התפתח טכנולוגית. עובדה זו השפיעה ביותר על פירושו להיסטוריה האמריקאית. היה בעל תואר ראשון (1884) ותואר שני (1888) בהיסטוריה מאוניברסיטת ויסקונסין וסיים דוקטורט באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור - אז הוציא לידי ביטוי את התזה שלו שהוצגה לראשונה בכנס בשיקגו בשנת 1893 אשר על פיה כל המאורעות ההיסטוריים בארצות הברית מושפעים ישירות מעצם העובדה שקיימים באמריקה שטחים ריקים שטרם יושבו על ידי בני אדם (להוציא מן הכלל את האמריקאים הילידים).
בין השנים 1889 לימד באוניברסיטת ויסקונסין וב-1910 עד 1924 לימד באוניברסיטת הרווארד שעה שפרש מחינוך. בשנת 1910 כיהן טרנר כנשיא האגודה ההיסטורית האמריקאית. ב-1933 זכה בפרס פוליצר להיסטוריה. טרנר נפטר בקליפורניה.
פיסול קלאסי

לאוקואון, מגדולי הפסלים הקלאסיים ומשורת הפסלים המפורסמים בהיסטוריה, התקופה ההלניסטית, שיש, מוצג כיום במוזיאון הוותיקן
"פיסול קלאסי" הוא השם למכלול היצירות החצובות ברוח אמנות רומא ויוון העתיקות, המבוססות בתורן על אמנות הפיסול היווני הקלאסי. לא כל יצירה החצובה בסלע ומקורה ביוון העתיקה שייכת לסגנון הפיסול הקלאסי, ועל כן יש להבחין כי המונח מתייחס לפיסול בסגנון שצמח בתקופה הקלאסית בלבד (בניגוד לתקופה היוונית-ארכאית לדוגמה) ומחוצה בתקופות מאוחרות יותר (מהרנסאנס האירופאי והלאה).
המושג עשוי להכיל בתוכו פעמים רבות ענפים פיסוליים כמו הפיסול הבארוקי, הרנסאנסי והנאו-קלאסי לצורך הדוגמה. אף על פי שצורות אומנותיות-פלסטיות היו קיימות ונפוצות ביוון ורומא העתיקות, נחשב הפיסול דווקא הוא לדרך הביטוי האומנותית-הפלסטית הגבוהה ביותר, באופן משמעותי מעל לציור למשל. דבר זה השתנה באירופה המאוחרת יותר של תקופת הבארוק לצורך הדוגמה בה לא נפל הפיסול מהציור לצורך הניגוד. מכל מקום, מהפסלים החשובים והמפורסמים ביותר בהיסטוריה נחצבו ברוח זאת, והטמינו חותם בלתי-יעורר על האומנות האירופאית לכל דורותיה כאשר מגדולי האומנים, כמו מיכלאנג'לו לדוגמה וברניני פיסלו על גבי חוקים אלו את יצירותיהם הטובות והמשובחות ביותר.
כרונולוגיה > קוורצ'ה

אחד האומנים הראשונים המעניקים לנו את יכולת ההפרדה בין אומנות ימי הביניים לבין אומנות הרנסאנס הוא ללא ספק יאקופו דלה קוורצ'ה-אשר באופן אירוני בתורו לא משויך באופן מוחלט לאומנות הרנסאנס ולא לאומנות הגותית-דהיינו מעין היה הוא בתקופת מעבר בין שניהן. מעבודותיו החשובות ביותר נמנות פונטה גאיה בסיינה, אשר העבודות על יצירתה ארכו ב-12 שנים. עם זאת, לא ידוע הרבה על הכשרתו כאמן ועיקר הידוע על הקריירה שלו מתוארך החל מיצירתה ופרסומה של עבודתו הראשונה והיא קבר איליירה דל קארטו (Ilaria del Carretto) אשר נמצא כיום בקתדרלת לוקה (Lucca) אשר בחצי המגף האיטלקי ושסביר להניח שנוצר בשנת 1406. על פי הערכות מודרניות, בוסס הסרקופג אשר בנה קוורצ'ה על סרקופגים קדומים הרבה יותר אשר שכנו בקאמפו סאנטו (Campo Santo) אשר בפיזה.
כרונולוגיה > דונטלו

אומן נוסף אשר פעל בתקופה זו באיטליה היה דונטלו, אשר רשימת עבודותיו הראשונות הידועות כיום הן שני פסלים של נביאים, פרי יצירתו של דונטלו אשר מתנוססים מעל אחד משערי קתדרלת פירנצה והוא Porta della Mandorla. העבודה מתוארכת בשנת 1406, השנה בה קיבל עשרה פלורינים כתמורה על עבודתו מרובת המאמץ. היצירה הבאה עליה עבד הייתה פסלו של דוד אשר הוזמנה ביחד עם פסל נוסף של נאני די באנקו אשר תיאר בתורו את ישעיהו. נהוג פעמים רבות להשוות בין שני הפסלים. באנקו אכן השתמש בקונטרה פוסטו כאשר הוא מפסל אותה בצורה "גותית" באופן יחסי, בעוד שדונטלו שובר את המוסכמות המקובלות בדרך כלל לדמותו של דוד ומפסל אותו לא עם זקן ארוך ונבל אלא דווקא בדמות נער צעיר.
הערות שוליים

↑  Edited by: Georges Duby & Jean-Luc Daval  (chapter written by: Philippe Bruneau), Greek Art, Sculpture: From Antiquity to the Present Day, Taschen, 2002, עמ' 11
↑  Edited by: Georges Duby & Jean-Luc Daval  (chapter written by: Bernard Ceysson, Genevieve Bresc-Bautier, Mauriyio Fagiolo dell'Arco, Francois Souchal), Sculpture: From Antiquity to the Present Day, Taschen, 2002, עמ' 570-571
↑  Edited by: Georges Duby & Jean-Luc Daval  (chapter written by: Bernard Ceysson, Genevieve Bresc-Bautier, Mauriyio Fagiolo dell'Arco, Francois Souchal), Sculpture: From Antiquity to the Present Day, Taschen, 2002, עמ' 573
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565852305171  LCCN: sh85119062
עיר שוק

כיכר השוק בעיירה איידנבך בבוואריה
עיר שוק או זכויות שוק הוא מונח משפטי שמקורו בימי הביניים באירופה, אשר הוענק למקומות יישוב בעלי הזכות לארח ולקיים שוק. ערי השוק היו נבדלות ממקומות יישוב אחרים כמו כפר או עיר בכך שמקום יישוב שהוכר כעיר שוק המשיך להחזיק בתואר ובזכויות הנלוות אליו גם אם בתחומו לא מתקיים שוק בפועל. בדרך כלל לערים אלו היה מקום קבוע עבור שוק או "מבני שוק".
משמעות ההכרזה על יישוב כעיר שוק קשור בעיקר בהיבט החוקי של המסחר המתקיים בו, ואשר בא לידי ביטוי בעיקר בהטבות כלכליות המוענקות לתושביו כמו למשל מונופול על מכירת מוצר מסוים. ערי שוק שימשו כנקודת מסחר ואספקה של חומרי גלם ומוצרים מוגמרים לכל האזור בסביבתן. ערי שוק היו ממוקמות בדרך כלל באזורים המיושבים בדלילות שבהם הערים הגדולות היו מרוחקות מדי לתנועה עבור הכפריים שוכני האזור.
במאות ה-13 וה-14 שכנו ערי השוק בדרך כלל בקרבת טירות או מבצרים אשר שימשו לכן כמקור הגנה מפני מעשי אלימות, ואיפשרו את התנהלותו של מסחר חופשי והוגן, ובתמורה שימשו כמקור אספקה זמין גם לאנשי הטירה.
במספר יישובים השתמרה גם בשמם המודרני המורשת ההיסטורית שלהם כעיר שוק כגון: שוק דרייטון ושוק הרבורו (Market Drayton‏, Market Harborough) באנגליה, צ'יפינג נורטון וצ'יפינג סודברי (Chipping Norton Chipping Sodbury), גם הם באנגליה, כאשר Chipping מבוסס על הפועל הסקסוני "לקנות". בגרמניה ניתן למצוא את העיירות מארקט ברלוצהיים ומארקט-ברגל (Markt Berolzheim, Marktbergel) שהמילה שוק היא חלק משמן.
המילה "שוק, יריד" ממוצא סלאבי trg נכנסה לשמות ערים כמו טרגובישטה בבולגריה וברומניה, טרגו מורש, טרגו ניאמץ - ברומניה, או טורקו בפינלנד.
ערי שוק היו נפוצות במתארי פעילות שונים בכל רחבי העולם, ובארצות העולם השלישי מתקיימות במתכונת דומה גם כיום בהשפעת קשיי הנגישות והתחבורה באזורים מרוחקים.
לקריאה נוספת

Britnell, R., "Markets and Fairs in Britain Before 1216 Berkeley, CA, University of California Press, 1992
Dyer, C., Everyday Life in Medieval England, London, Hambledon and London, 1994, pp 283–303
Braudel, F. and Reynold, S., The Wheels of Commerce: Civilization and Capitalism, 15th to 18th Century, Berkeley, CA, University of California Press, 1992
Dyer, C., "Market Towns and the Countryside in Late Medieval England," Canadian Journal of History, Vol. 31, No. 1, 1996
Nicholas, D.M., The Growth of the Medieval City: From Late Antiquity to the Early Fourteenth Century, Oxon, Routledge, 2014, p. 182
פסטיבל לוקרנו

| --- | --- |

 סוג:  פסטיבל קולנוע, קולנוע פתוח, ארגון 
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 מיקום:  לוקרנו 
 מועדים
 תאריכי פעילות:  23 באוגוסט 1946 – הווה (78 שנים) 
 קואורדינטות:  46°10′11″N 8°47′46″E﻿ / ﻿46.169623°N 8.796011°E﻿ / 46.169623; 8.796011
 www.locarnofestival.ch
 he
 
פסטיבל לוקרנו (באנגלית: Locarno Festival או Locarno Film Festival, בעבר נקרא Festival del film Locarno) הוא פסטיבל סרטים שנתי, המתקיים בחודש אוגוסט בלוקרנו שבשווייץ. הפסטיבל, שנוסד בשנת 1946, הוא אחד מפסטיבלי הקולנוע הפעילים הוותיקים ביותר, והוא ידוע כפלטפורמה יוקרתית עבור סרטים אמנותיים. הפסטיבל מציג סרטים במסגרות שונות, הן תחרותיות והן לא-תחרותיות, לרבות סרטים עלילתיים ותיעודיים באורך מלא, סרטים קצרים, סרטי אוונגרד ורטרוספקטיביות. הקרנות במסגרת ה-"Piazza Grande" נערכות באחד ממקומות ההקרנה הגדולים בעולם, עם 8,000 צופים.
מאז 2013, קרלו צ'טריאן משמש כמנהלו האמנותי של הפסטיבל. ועדת הבחירה הראשית כוללת את מארק פרנסון, לורנצו אספוזיטו, סרג'יו פאנט ואאורלי גודט.
פרסים

הפרס הראשון של הפסטיבל הוא נמר הזהב, המוענק לסרט הטוב ביותר בתחרות הבינלאומית. פרסים אחרים כוללים את "Leopard of Honour" על הישגים בקריירה, ואת פרס "Prix du Public" בחסות UBS, פרס חביב הקהל.
סרטים ישראלים בפסטיבל

במשך השנים השתתפו בפסטיבל עשרות סרטים מישראל, ביניהם: "אוונטי פופולו" (1986) שזכה בפרס "נמר הזהב" בקטגוריית הסרט הזר, "הכלה הסורית" שזכה בפרס חביב הקהל, ו"שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" (2010)  שזכה בפרס חביב הקהל.
גלריה

‏
‏
‏