stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  אמנות
 כתובת:  ארמון ברבריני, ארמון קורסיני 
 מיקום:  רומא 
 מדינה:  איטליה 
 מבקרים בשנה:  52,117 (נכון ל־2020)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1893
 תאריך פתיחה רשמי:  1893 
 אדריכל:  קרלו מאדרנו, פרנצ'סקו בורומיני, ג'ובאני לורנצו ברניני, פרדיננדו פוגה 
 מידות
 שטח:  3,500 מ"ר (נכון ל־2018) 
 
 קואורדינטות:  41°54′10″N 12°29′22″E﻿ / ﻿41.902779717367°N 12.489527499324°E﻿ / 41.902779717367; 12.489527499324
 www.barberinicorsini.org
  (למפת רומא מוגדלת) הגלריה הלאומית האיטלקית(למפת רומא רגילה) הגלריה הלאומית האיטלקית
 
הגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה (באיטלקית: Galleria Nazionale d'Arte Antica) היא גלריה לאמנות המצויה ברומא שבאיטליה. הגלריה ממוקמת בשני ארמונות - ארמון ברבריני וארמון קורסיני.
ארמון ברבריני הוקם עבור האפיפיור אורבנוס השמיני על ידי האדריכל האיטלקי קרלו מאדרנו במקום בו עמדה קודם לכן וילה ספורצה.
ארמון קורסיני, שהיה ידוע בעבר בשם ארמון ריאריו, הוא ארמון מהמאה ה-15, ששוקם על ידי האדריכל פרדיננדו פוגה במאה ה-18 עבור החשמן נרי מריה קורסיני.
בגלריה מוצגים יצירות של האמנים ברניני, קאראווג'ו, ג'ובאני באליונה, הנס הולביין, פרוג'ינו, ניקולא פוסן, ג'וליו רומאנו, רפאל, טייפולו, טינטורטו וטיציאן.
קווירינאלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פאלאצו, ארמון העיר, מעון רשמי 
 כתובת:  Piazza del Quirinale - Roma 
 מיקום:  מוניציפיו I 
 מדינה:  איטליה 
 בעלים:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1574
 תאריך פתיחה רשמי:  1574 
 אדריכל:  Ottaviano Nonni, דומניקו פונטנה, קרלו מאדרנו, פלמיניו פונציו 
 סגנון אדריכלי:  קלאסיציזם 
 מידות
 שטח:  110,500 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  41°54′00″N 12°29′15″E﻿ / ﻿41.9°N 12.4875°E﻿ / 41.9; 12.4875
 www.quirinale.it
  (למפת רומא מוגדלת) קווירינאלה(למפת רומא רגילה) קווירינאלה
 
הכניסה לארמון קווירינאלה
הקווירינאלה (באיטלקית Quirinale או ארמון הקווירינאלֶה - Palazzo del Quirinale) הוא מעונו הרשמי של נשיא איטליה. הארמון נמצא על גבעת קווירינאלה - אחת משבע גבעות העיר רומא.
היסטוריה

הארמון, הממוקם בקרבת "דרך קווירינאלה" (Via del Quirinale) ואל מול "פיאצה דל קווירינאלה" (כיכר הקווירינאלה - Piazza del Quirinale), נבנה בשנת 1573 על ידי האפיפיור גרגוריוס ה-13 כארמון קיץ אפיפיורי. בארמון זה נערכו קונקלוות רבות.
הארמון שימש כארמון קיץ של האפיפיורים עד ספטמבר 1870, עת נכבשה מדינת האפיפיור. החל משנת 1871 הפך הארמון למקום המגורים הרשמי של מלכי איטליה, אף שהמלכים עצמם לא התגוררו במקום, והארמון שימש רק כבניין משרדים עבור בית המלוכה ולאירועים רשמיים. עם ביטול המלוכה בשנת 1948 הפך הארמון למשכן הנשיא.
חזית הארמון תוכננה על ידי דומניקו פונטנה, קפלת הארמון על ידי קרלו מאדרנו, והפרסקאות (ציורי הקיר) שבארמון צוירו על ידי גווידו רני ומלוצו דה פורלי.
גני הארמון נבנו במאה ה-18.
ג'ון דנפורת'

ג'ון קלאגט דנפורת' (באנגלית: John Claggett Danforth; נולד ב-5 בספטמבר 1936) הוא פוליטיקאי, עורך דין, דיפלומט וכומר אפיסקופלי אמריקאי שכיהן כתובע הכללי של מיזורי בין השנים 1969 ל-1976 וכסנאטור בין השנים 1976 ל-1995. כחבר במפלגה הרפובליקנית, שימש מאוחר יותר כיועץ מיוחד של משרד המשפטים האמריקאי בין השנים 1999–2000 וכשגריר ארצות הברית באו"ם בין השנים 2004–2005.
דנפורט נולד בסנט לואיס, מיזורי, בוגר אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת ייל. ג'ורג' בוש שקל לבחור בו כסגן הנשיא בשנת 2000.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

דנפורת' נולד ב-5 בספטמבר 1936 בסנט לואיס, מיזורי, בנם של דורותי (קלאגט) ודונלד דנפורט. הוא נכדו של ויליאם ה. דנפורת', מייסד רלסטון פורינה. אחיו של דנפורת', ויליאם הנרי דנפורת', היה קנצלר לשעבר של אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
דנפורת' למד בבית הספר המחוזי של סנט לואיס ובאוניברסיטת פרינסטון, שם סיים את לימודיו ב-1958 לאחר שהשלים תזה בת 111 עמודים בשם "משיח ומשמעות: פרשנות לכריסטולוגיה של ריינהולד ניבור". הוא קיבל תארים מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל ומהסמינר של ייל ב-1963.
ביוגרפיה > קריירה

דנפורת' עסק בעריכת דין במשרד עורכי הדין בניו יורק דייוויס פולק אנד ורדוול בין השנים 1964 ל-1966. הוא היה שותף במשרד עורכי הדין בריאן, קייב, מק'פיטרס ומק'רוברטס בסנט לואיס מ-1966 עד 1968.
לפני שדנפורת' נכנס לפוליטיקה הרפובליקנית, מיזורי הייתה מדינה דמוקרטית מהימנה, כאשר הסנאטורים והמושלים שלה היו בדרך כלל דמוקרטים. מושבו של דנפורת' בסנאט הוחזק בעבר על ידי הדמוקרטים תומאס הארט בנטון, הארי ס. טרומן, וסטיוארט סימינגטון.
ביוגרפיה > קריירה > התובע הכללי של מיזורי

בשנת 1968, דנפורת' נבחר לתובע הכללי של מיזורי, הרפובליקני הראשון שנבחר לתפקיד זה 40 שנה, והראשון ממפלגתו שנבחר לתפקיד כלל מדינתי מזה 22 שנים. בסגל עוזרי התובע הכללי שלו היו מושל מיזורי והסנאטור לעתיד קיט בונד, מושל מיזורי, הסנאטור והתובע הכללי של ארצות הברית לעתיד ג'ון אשקרופט, שופט בית המשפט העליון לעתיד קלרנס תומאס, ושופט פדרלי לעתיד ד. ברוק בארטלט. דנפורת' נבחר מחדש ב-1972.
ביוגרפיה > קריירה > הסנאט של ארצות הברית > בחירות

בשנת 1970, דנפורת' התמודד לראשונה לסנאט של ארצות הברית, נגד הסנאטורהדמוקרטי סטיוארט סימינגטון. הוא הפסיד במרוץ צמוד.
ב-1976 רץ דנפורת' להחליף את סימינגטון, שפרש. הייתה לו התנגדות מועטה בפריימריז הרפובליקני. לדמוקרטים היה קרב משולש בין בנו של סימינגטון, ג'יימס וו. סימינגטון, מושל מיזורי לשעבר וורן הרנס, והכוכב הפוליטי העולה ג'רי ליטון. ליטון זכה בפריימריז, אבל הוא ומשפחתו נהרגו כשהמטוס שלקח אותם למסיבת הניצחון שלהם בקנזס סיטי התרסק בהמראה בצ'יליקוט, מיזורי. הרנס, שסיים שני בפריימריז, נבחר להחליף את ליטון כמועמד הדמוקרטי. בבחירות הכלליות, דנפורת' הביס את הרנס עם כמעט 57% מהקולות.
בשנת 1982, המועמדת הדמוקרטית לסנאט האמריקני הייתה הרייט וודס, סנאטורית מדינה לא ידועה יחסית מפרבר סנט לואיס של אוניברסיטת סיטי. היא הייתה פעילה בארגוני זכויות נשים ואספה תמיכת איגודים והייתה בת דודתו של הסנאטור הדמוקרטי הווארד מצנבאום מאוהיו. נאומיה הוקיעו את מדיניותו של רונלד רייגן בצורה כה נמרצת, עד שהיא רצה על הכינוי "תן להם גיהנום, הרייט" (משחק על הביטוי המפורסם של טרומן). דנפורת' ניצח את וודס ב-51% עד 49%.
ב-1988, דנפורט' ניצח את ג'יי ניקסון הדמוקרט, 68%–32%. הוא בחר שלא להתמודד לכהונה רביעית ופרש מהסנאט ב-1995. ירש אותו מושל מיזורי לשעבר, ג'ון אשקרופט. ניקסון נבחר מאוחר יותר לתובע הכללי של מיזורי, וב-2008, למושל מיזורי.
בינואר 2001, כאשר הדמוקרטים של מיזורי התנגדו למועמדותו של אשקרופט לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית, הוזכר שמו של דנפורת'. הסנאטור האמריקני לשעבר טום איגלטון הגיב למועמדות באומרו: "ג'ון דנפורת' היה הבחירה הראשונה שלי. ג'ון אשקרופט היה הבחירה האחרונה שלי".
ביוגרפיה > קריירה > הסנאט של ארצות הברית > כהונה

במהלך דיוני האישור בסנאט ב-1991 למועמד לבית המשפט העליון של ארצות הברית, קלרנס תומאס, השתמש דנפורת' בכוחו כדי לתמוך בתומאס, ששימש את דנפורת' במהלך שנות התובע הכללי שלו ומאוחר יותר כעוזר בסנאט.
דנפורת' הציג את עצמו כמתון פוליטי, אך הצביע כמו עמיתיו הרפובליקנים הימניים, כולל קיום פיליבסטרים. פעם הוא צוטט כאומר שהוא הצטרף למפלגה הרפובליקנית "מאותה סיבה שלפעמים אתה בוחר איזה סרט לראות - [זה] הסרט עם הקו הקצר ביותר".
דנפורת' הוא מתנגד ותיק לעונש מוות, כפי שהבהיר במליאת הסנאט ב-1994.
בשנת 1988, מסע הבחירות של ג'ורג' ה. וו. בוש לנשיאות בדק את דנפורת' בתור חבר פוטנציאלי. בוש בחר במקום זאת בסנאטור דן קוויל (ששמו האמצעי הוא "דנפורת'").
ביוגרפיה > קריירה > שגריר ארצות הברית באו"ם

ב-1 ביולי 2004, הושבע דנפורת' לשגריר ארצות הברית באו"ם, והחליף את ג'ון נגרופונטה, שעזב את התפקיד לאחר שהפך לשגריר ארצות הברית בעיראק ביוני. הוא זכור בעיקר בשל הניסיונות להביא שלום לסודאן אך שהה באו"ם רק שישה חודשים. דנפורת' הוזכר כיורשו של שר החוץ קולין פאוול. שישה ימים לאחר ההודעה שקונדוליזה רייס עומדת להיכנס לתפקיד, הגיש דנפורת' את התפטרותו ב-22 בנובמבר 2004, החל מה-20 בינואר 2005. במכתב ההתפטרות שלו נאמר: "לפני ארבעים ושבע שנים התחתנתי עם נערת חלומותיי, ובשלב זה בחיי, מה שהכי חשוב לי הוא לבלות איתה יותר זמן".
ביוגרפיה > קריירה לאחר הסנאט > פעילות פוליטית

ב-1999, התובעת הכללית של ארצות הברית הדמוקרטית, ג'אנט רינו, מינתה את דנפורת' להוביל חקירה על תפקידו של ה-FBI במצור בווייקו ב-1993. דנפורת' מינה את פרקליט ארצות הברית הדמוקרטי אדוארד ל. דאוד הבן עבור המחוז המזרחי של מיזורי כסגן היועץ המיוחד שלו. הוא גם שכר את שותפו ממשרד בריאן קייב, תומאס א. שווייץ' כראש הסגל שלו. עוזרו של התובע הפדרלי ג'יימס ג'. מרטין שימש כמנהל פעולות החקירה של דנפורת' עבור מה שנודע כ"חקירת וייקו" ו"דו"ח דנפורת' שנבע מכך.
ביולי 2000, שמו של דנפורת' הודלף כמי שהיה מועמד פוטנציאלי לסגן הנשיאות של המועמד הרפובליקני ג'ורג' וו. בוש יחד עם מושל מישיגן ג'ון אנגלר, מושל ניו יורק ג'ורג' פטאקי, מושל פנסילבניה טום רידג', ומזכירת התחבורה של ארצות הברית ונשיאת הצלב האדום האמריקאי לשעבר, אליזבת דול. שבוע לפני שהוועידה הלאומית הרפובליקנית 2000 התקיימה בפילדלפיה, מקורות בקמפיין אמרו כי דיק צ'ייני, האיש שהופקד על הובלת תהליך הבחירה למועמד, המליץ על דנפורת', אך בוש בחר בצ'ייני בעצמו. בוש כתב בספרו Decision Points שדנפורת' היה הבחירה שלו אם צ'ייני לא היה מסכים. בספטמבר 2001 מינה בוש את דנפורת' לשליח מיוחד לסודאן. הוא תיווך בהסכם שלום שסיים באופן רשמי את מלחמת האזרחים בדרום בין הממשלה האסלאמית של סודאן לבין המורדים הנוצרים הנתמכים על ידי ארצות הברית, אך אלמנטים של הסכסוך הזה עדיין לא פתורים (כמו גם הסכסוך הנפרד בדארפור). העימות, הידוע כמלחמת האזרחים הסודנית השנייה, הסתיים בינואר 2005 עם חתימת הסכם שלום.
ב-11 ביוני 2004, דנפורת' ניהל את הלווייתו של רונלד רייגן, שהתקיימה בקתדרלה הלאומית של וושינגטון. דנפורת' גם כיהן בהלוויות של מנכ"לית וושינגטון פוסט קתרין גרהאם, הסנאטור לשעבר של ארצות הברית הארי פלוד בירד הבן מווירג'יניה, והמבקר של מדינת מיזורי, טום שווייץ'.
ב-30 במרץ 2005, דנפורת' כתב מאמר ב"ניו יורק טיימס" בביקורת על המפלגה הרפובליקנית. המאמר התחיל: "באמצעות סדרה של יוזמות אחרונות, הרפובליקנים הפכו את המפלגה שלנו לזרוע הפוליטית של נוצרים שמרנים". הוא גם כתב מאמר מ-17 ביוני 2005 שכותרתו "חיילים נוצרים מתונים קדימה". בשנת 2015, דנפורת' הצטרף ל-299 רפובליקנים אחרים בחתימה על תקציר אמיקוס הקורא לבית המשפט העליון לאשר נישואים חד מיניים.
בתרומה לאנתולוגיה Our American Story‏ (2019), דנפורט התייחס לאפשרות של נרטיב אמריקאי משותף והתמקד ב"מטרה האמריקנית הגדולה" של "להחזיק יחד בעם אחד עם מגוון ולעיתים קרובות שנוי במחלוקת". הוא עודד את המשך העבודה "לדרוש ממשלה מתפקדת שבה פשרה היא הנורמה, לשלב את כל עמנו לאומה אחת בלתי ניתנת לחלוקה, ולשלב פרטים מופרדים בשלמות הקהילה". דנפורט הוא חבר בוועדת הרפורמים של גיליון ראשון.
מאז אמצע שנות ה-2000, דנפורת' היה מנטור ותומך פוליטי של ג'וש האולי, שהפך לתובע הכללי של מיזורי ב-2017 ולסנאטור אמריקאי ב-2019 בעידודו של דנפורת'; דנפורת' גם תמך בשאיפות הנשיאותיות של האולי. בעקבות מתקפת הקפיטול של ארצות הברית ב-6 בינואר והמאמצים של האולי לערער על ספירת הקולות של חבר האלקטורים של ארצות הברית ב-2021, דנפורת' אמר כי התמיכה בהאולי בבחירות 2018 "הייתה הטעות הגרועה ביותר שעשיתי בחיי". במהלך הבחירות לסנאט של ארצות הברית במיזורי ב-2022, דנפורת' עמד בראש ארגון PAC שתמך במועמד העצמאי ג'ון ווד, שנחשב כניסיון סביר לנצח. ווד אסף מספיק חתימות כדי לעלות לקלפי, אך נשר לאחר 50 יום כאשר אריק שמיט ניצח בפריימריז הרפובליקני. דנפורת' הוציא 6 מיליון דולר על המאמץ.
ביוגרפיה > קריירה לאחר הסנאט > המגזר הפרטי

ב-1995, בעקבות עזיבתו את הסנאט, דנפורת' שוב הפך לשותף במשרד עורכי הדין בריאן קייב. החל משנת 2021 דנפורת' הוא שותף בדאוד בנט, משרד עורכי דין קלייטון ממש מחוץ לסנט לואיס.
במאי 2012, קבוצה בראשות חתנו של דנפורת' ומנכ"ל Summitt Distributing, טום סטילמן, שבה דנפורת' הוא משקיע מיעוט, לקחה את הבעלות על סנט לואיס בלוז של ליגת ההוקי הלאומית. הקבוצה רכשה את הבעלות המלאה על הצוות ביוני 2019. לדנפורת' יש כוכב בשדרת התהילה של סנט לואיס. הוא חבר מועצת כבוד של הארגון ההומניטרי "כנפי תקווה".
חיים אישיים

דנפורת' התחתן עם סאלי דובסון ב-1957. יש להם חמישה ילדים ו-15 נכדים.
סנטוריני (הר געש)

| --- | --- |
מפה טופוגרפית של קבוצת איי סנטוריני
מפה טופוגרפית של קבוצת איי סנטוריני
 מידע כללי
 סוג הר:  קלדרה פעילה
 על שם:  סנטוריני 
 גובה:  367 מטר
 מדינה:  יוון יוון
 מיקום:  קבוצת איי סנטוריני באיים הקיקלאדיים ביוון
 מספר הר געש:  =0102-04
 התפרצות אחרונה:  1950
 קואורדינטות:  36°25′04″N 25°23′15″E﻿ / ﻿36.417691°N 25.38763°E﻿ / 36.417691; 25.38763
  (למפת יוון מוגדלת) סנטוריני(למפת יוון רגילה) סנטוריני
 
מבט על הקלדרה של סנטוריני מן האוויר
הקשת הגעשית של דרום הים האגאי כוללת את הרי הגעש מתאנה, מילוס, סנטוריני וניסירוס
חומת הקלדרה של האי סנטוריני
הר הגעש סנטוריני הוא קלדרה, שקועה ברובה מתחת לפני הים השוכנת באיים הקיקלאדיים בדרום הים האגאי, כ-120 קילומטרים צפונית לכרתים ביוון. חלקי הקלדרה הבולטים מעל פני המים הם קבוצת איי סנטוריני, הכוללת את האיים סנטוריני (המכונה גם תירה), האי המרכזי, תיריסיה ואספרוניסי בשולי הקלדרה ושני האיים החדשים פלאה קמני ונאה קמני במרכזה.
גאוגרפיה

אורכה של הקלדרה הוא כ-12 קילומטרים ורוחבה כ-7 קילומטרים, והיא מוקפת בצוקים המגיעים לגובה של 300 מטרים משלושה צדדים. במרכז הקלדרה שוכנים שני איים געשיים קטנים: נאה קמני (Νέα Καμένη – "האי השרוף החדש"), ופלאה קמני (Παλαιά Καμένη – "האי השרוף הישן").
שטחו של האי המרכזי סנטוריני הוא 75.8 קמ"ר, שטח תיריסיה 9.3 קמ"ר, ושטחם של נאה קמני, פלאה קמני ואספרוניסי הוא 3.4 קמ"ר, 0.5 קמ"ר ו-0.1 קמ"ר בהתאמה.
כ-8 קילומטרים מצפון מזרח לסנטוריני נמצא הר הגעש קולומבו, אשר נחשב חלק מהר הגעש סנטוריני לפי הסמית'סוניאן. זהו הר געש תת-ימי פעיל, הראשון בסדרה של כעשרים הרי געש תת-ימיים הנמצאים בקו ישר המתמשך מסנטוריני לכיוון צפון-מזרח. ההתפרצות האחרונה של קולומבו אירעה בשנים 1949–1650, במהלכן הוא עלה מעל פני הים עד לגובה של 10 מטרים והתגלה לראשונה, אולם הפומיס הלבן שבלט מעל פני הים נשחק במהירות על ידי הגלים עד ששקע שוב מתחת לפני הים.
היסטוריה גאולוגית

בתקופת יבשת-העל פנגיאה (לפני 250–500 מיליון שנים) לא היה קיים הים התיכון, ומכאן שלא התקיים האי סנטוריני. אחרי פיצולה של פנגיאה נוצרו שתי יבשות-על: לאוראסיה הצפונית וגונדוונה הדרומית. לפני כ-65 מיליון שנה התפצלה גונדוונה ונוצרה יבשת אפריקה במקומה הנוכחי מדרום ללאוראסיה, כאשר בין היבשות הפריד ים תטיס – רצועת ים ממנה התפתח מאוחר יותר הים התיכון. אחרי התייצבות היבשות, נדחק הלוח האפריקאי מתחת ללוח האירו-אסיאתי, ובמקום המפגש ביניהם נוצרה הקשת הגעשית של דרום הים האגאי – קשת איים הכוללת הרי געש פעילים (קרויה לעיתים "הרכס הגעשי האגאי"). סנטוריני יושב במרכז קשת זו, שאורכה כ-500 קילומטרים, רוחבה בין 20 ל-40 קילומטרים, והיא משתרעת מבודרום דרך סנטוריני ומילוס ועד חופי יוון. האזור החל להיות פעיל געשית לפני כ-3 עד 4 מיליון שנים, אם כי הגעשיות על האי סנטוריני החלה לפני כ-2 מיליון שנים בפליטת לבה דקיטית סביב אתר אקרוטירי.
גאולוגיה

המתחם הגעשי סנטוריני הוא החלק הפעיל ביותר בקשת הגעשית של דרום הים האגאי המשתרעת מבודרום שבמערב טורקיה ועד העיר מתאנה על חופו המזרחי של חצי האי פלופונסוס, והכוללת את הרי הגעש של מתאנה, מילוס, סנטוריני וניסירוס. הקשת היא חלק מהקשת ההלנית המסמנת את האזור שבו עובר הלוח האפריקאי הפחתה מתחת לתת-הלוח האגאי של הלוח האירו-אסיאתי בקצב של 5 ס"מ בשנה בכיוון צפון מזרח. הפחתה זו מאופיינת ברעידות אדמה בעומקים של 150 עד 170 קילומטרים.
סלעים שאינם סלעים געשיים, שמקורם באי המקורי שקדם להיווצרות קבוצת האיים המקוריים נחשפו בכמה מקומות באי סנטוריני, כדוגמת בהר פרופיטיס איליאס (Προφήτης Ηλίας – "הנביא אליהו"), הנקודה הגבוהה ביותר בסנטוריני (540 מטרים מעל פני הים), במסה וונו (Μέσα Βουνό), ההר השני בגובהו באי, בצד הפנימי של קיר הקלדרה בין כף פלאקה ואתיניוס ובמקומות נוספים. הסלעים כוללים אבן גיר מותמרת וצפחה מהשלישון ועד הרביעון. סוג ההתמרה של פאצייס צפחות כחולות ומקורה בהתנגשות הלוחות מהאוליגוקן למיוקן. באתיניוס נתגלה מחדר פלוטוני גרניטי מלפני 9.5 מיליון שנים המשמש מקור למינרלים דוגמת טלק, כלקופיריט, כריזוקולה, מגנטיט ואחרים.
מלבד סלעים אלו בנויים כל האיים מסלעים געשיים שמקורם בהתפרצויות הגעשיות של 2 מיליון השנים האחרונות. שני האיים שבמרכז הקלדרה צעירים יחסית ונוצרו מלבה שנפלטה מהתפרצויות געשיות לאחר התמוטטות הקלדרה לאחר שתא המאגמה שמתחתיה התרוקן בעקבות ההתפרצות המינואית.
וולקנולוגיה

הקלדרה מורכבת מהרי געש חופפים מטיפוס חרוט מגן, שנקצצו על ידי לפחות ארבע קלדרות חופפות בחלקן, שבהן הקדומה ביותר היא הקלדרה הדרומית שנוצרה לפני כ-180,000 שנים. הקלדרה הבאה, קלדרת סקארוס, נוצרה לפני כ-70,000 שנים, וקלדרת כף ריווה לפני כ-21,000 שנים. הקלדרה הנוכחית נוצרה לפני 3,600 שנים בעקבות ההתפרצות המינואית.
פאלה קמני ונאה קמני נוצרו כתוצאה מהתפרצויות רבות שהיו תחילה תת-מימיות שהתחוללו במרכז הקלדרה.
אף שהוא רדום כיום, סטוריני הוא הר געש פעיל. כמה התפרצויות, מרביתן בדמות קילוחי לבה, יצרו את שדות הלבה שצבען כהה של נאה קמני ופלאה קמני שבתוך הקלדרה.
ההתפרצות האחרונה אירעה ב-1950 וכיום יש רק פעילות של פומרולות, בעיקר בתוך הלועות שנוצרו לאחרונה. מכשירי GPS רשמו עיוות מחודש סביב הקלדרה בשנים 2011 ו-2012.
היסטוריית ההתפרצויות > ההתפרצות המינואית של סנטוריני

במהלך תקופת הברונזה (החוקרים חלוקים בתארוך המדויק – החל מ-1645 ועד 1500 לפנה"ס) אירעה בסנטוריני התפרצות בעוצמה רבה, המוערכת בעוצמה 6–7 VEI. התפרצות זו של סנטוריני הייתה פליניאנית, ושניים מארבעת שלביה היו פריאטו-מגמטיים. ניתוח השלבים נעשה על-פי השכבות שהורבדו זו אחר זו:
שלב ראשון – שכבת פומיס לבן עד ורוד בהשקעה מקסימלית של 6 מ', שכבות אפר מרובדות המפוזרות בציר לכיוון צפון-מזרח והתרוממות עמוד התפרצות עד לגובה של 36 ק"מ. שלב זה ארך 30–40 דקות.
שלב שני – ניכר שינוי במנגנון ההתפרצות: היווצרות נחשול פירוקלסטי – זרם פירוקלסטי בצפיפות נמוכה יותר מאחר שהוא מכיל כמות גדולה יותר של גז המאפשרת לו להתרומם מעל גבעות. הנחשול מהיר יותר מזרם פירוקלסטי צפוף ומגיע למהירות של 350 קמ"ש. נמצאו שכבות אפר ולפילי מרובדות בהצלבה עם אדוות לבה (כנראה תוצאה של קילוחים) ומבנים דמויי חולית. עובי ההשקעה 10–12 מ'. שלב זה הפך פריאטו-מגמטי, כנראה בשל התמוטטות דפנות צינור ההזנה, יצירת הקלדרה וכניסת מי ים לתא המאגמה.
שלב שלישי – השקעה של זרם פירוקלסטי צפוף בעומק של 55 מ' ושל מקבצי פצצות געשיות השונים בהרכבן הפטרולוגי – חלקן פריאטו-מגמטיות וחלקן מגמטיות – תוצאה אפשרית של שינוי במיקום צינור ההזנה לאחר התמוטטותו בשלב השני.
שלב רביעי – שכבות של איגנימבריט (טוף מולחם), ברקציה ולהארים (נחשולי בוץ הנוצרים מאפר געשי לא דחוס מעורב במים, הנעים במהירות גבוהה במורד ההר). השקעת השכבות אינה אחידה: שכבה דקה הסמוכה לשולי הלוע שהולכת ומתעבה ככל שמתרחקים מן ההר. ייתכן וחוסר האחידות נובע משטיפה של פומיס (שמשקלו הסגולי קטן) על ידי הלהארים, כאשר חומרים כבדים יותר נשארים מאחור.
חלק מההיסטוריונים מייחסים להתפרצות זו של סנטוריני את האחריות להכחדת התרבות המינואית, שמרכזה היה בכרתים הסמוכה, וייתכן שההתפרצות הייתה ההשראה לאגדת אטלנטיס. מדד ההתפרצות הגעשית של ההתפרצות המינואית מוערך ב-7, המדד הגבוה ביותר של התפרצות געשית בהיסטוריה.
היסטוריית ההתפרצויות > היווצרות האיים פלאה קמני ונאה קמני

פלאה קמני נוצר בהתפרצות שאירעה בשנים 46–47 לספירה. כמויות גדולות של מגמה פרצו מתוך הים במרכז הקלדרה ויצרו אי שהיקפו היה כ-5,500 מטרים. ההתפרצות הבאה אירעה כ-700 שנה מאוחר יותר, בשנת 726. אפר געשי ופומיס הושלכו לאוויר והורגשו היטב בכל מרחבי הים האגאי ואסיה הקטנה. הלבה שפרצה לאחר ההתפוצצות יצרה את לשון היבשה הצפוני באי פלאה קמני, בקרבת מפרץ אגיוס ניקולאוס. בשנים 1457–1458 התמוטטו חלקים מפלאה קמני ויצרו את המצוק בחלקו הצפוני.
לאחר ההתפרצות בשנת 726 היה האי רדום שוב, הפעם לתקופה של כ-800 שנים. בין השנים 1570–1573 התפרץ שוב הר הגעש ויצר אי חדש – מיקרי קמני (Mikri Kameni, "האי השרוף הקטן"). מאוחר יותר התאחד מיקרי קמני עם נאה קמני וחלקים ממנו עדיין גלויים בחלקו הצפוני, קרוב לנמל אירינה (Erinia) בצפון נאה קמני.
בין השנים 1707–1711 נוצר האי השלישי: נאה קמני, ועד גמר התפרצות זו בספטמבר 1711 התנשא האי לגובה של 106 מטרים. מחזור ההתפרצות הבא אירע בין השנים 1866–1870. לבת גיאורגיוס (Georgios lavas) הגדילה את שטח האי דרומה כשרק תעלת מים קטנה מפרידה בין נאה קמני ומיקרי קמני.
במאה ה-20 התפרץ הר הגעש שלוש פעמים. ההתפרצות הראשונה אירעה בשנים 1925–1928. כבר ב-28 ביולי 1925 נרשמו תנודות סייסמיות קלות. ב-11 באוגוסט החלה התפרצות שלוותה בעליית טמפרטורת המים באזור המעיינות החמים ובמזרקות של קיטור ומים. עמוד של אפר געשי התנשא לגובה של 3.3 קילומטרים, ולבה התפזרה ברדיוס של כ-850 מטרים. הלבה שפרצה באירוע זה, לבת דפני (Dafni Lavas), הקיפה את מיקרי קמני משני כיוונים, מילאה את התעלה הקטנה שהפרידה בין שני האיים ואיחדה אותם לאי אחד. בינואר 1926 הופסקה הפעילות הגעשית ולמעט התחדשות קצרה במאי 1926 לא אירעו התפרצויות נוספות עד ינואר 1928. מינואר 1928 ועד לסוף פרק זה של ההתפרצות במרץ אותה שנה אירעו ארבעה התפוצציות נוספות.
לאחר הפסקה של 11 שנים התפרץ שוב הר הגעש. כבר במאי 1939 התגלתה עלייה בטמפרטורת המים במקומות מסוימים, וב-20 באוגוסט 1939 החלה לבה לזרום לאחר פיצוץ תת-ימי. לאורך השנתיים הבאות פרצה לבה מכשש נקודות שונות אך זו לא הגדילה בצורה משמעותית את שטח האי. ב-1950 אירעה ההתפרצות האחרונה של סנטוריני. כבר באוגוסט 1949 נרשמו תופעות סייסמיות שהעידו על התחדשות הפעילות הגעשית. גם במקרה זה ההתפרצות אופיינה בפיצוצים עזים וטפרה הושלכה לגובה של 1,000 מטרים. התפרצות זו הייתה קצרה יחסית והסתיימה ב-2 בפברואר, תוך יצירת הסלעים הגעשיים הצעירים ביותר ביוון (Liatsikas lavas).
היסטוריית ההתפרצויות > רשימת ההתפרצויות

הר הגעש התפרץ עשרות פעמים, הן לפני ההתפרצות המינואית הגדולה והן אחריה. ההתפרצות האחרונה התרחשה ב-1950. בטבלה מפורטים התפרצויות עיקריות שהתרחשו בסנטוריני החל בהתפרצות המינואית ועד ימינו.
| תאריך התחלה | תאריך סיום | מאפייני ההתפרצות |
| --- | --- | --- |
| 1610 לפני הספירה ± 14 שנים   (ההתפרצות המינואית) | בלתי ידוע | התפרצות מהלוע המרכזי, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות מתפוצצות, זרמים פירוקלסטיים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות פריאטיות, קורבנות בנפש, נזק פיזי נרחב, להארים, צונאמי, התמוטטות הקלדרה, פינוי התושבים. |
| 197 לפנה"ס | לא ידוע | התפרצות מהלוע המרכזי, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות מתפוצצות, יצירת אי חדש. |
| 31 בדצמבר 46 | 1 בפברואר 47 ± 30 יום | התפרצות מהלוע המרכזי, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות מתפוצצות, יצירת אי חדש, קילוחי לבה, יצירת כיפת לבה, צונאמי. |
| 15 ביולי 726 ± 45 יום | לא ידוע | התפרצות מהלוע המרכזי, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות מתפוצצות, יצירת אי חדש, קילוחי לבה, יצירת כיפת לבה, נזק. |
| 1570 | 1573 | התפרצות מהלוע המרכזי, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות מתפוצצות, יצירת אי חדש, קילוחי לבה, יצירת כיפת לבה. |
| 27 בספטמבר 1650 | 6 בדצמבר 1650 | התפרצות מלועות צדדים, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות מתפוצצות, יצירת אי חדש, קילוחי לבה, יצירת כיפת לבה, הרוגים, נזק, צונאמי. |
| 23 במאי 1707 | 14 בספטמבר 1711 | התפרצות מהלוע המרכזי, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות מתפוצצות, יצירת אי חדש, קילוחי לבה, יצירת כיפת לבה, נזק. |
| 26 בינואר 1866 | 5 באוקטובר 1870 | התפרצות מהלוע המרכזי, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות מתפוצצות, יצירת אי חדש, קילוחי לבה, יצירת כיפת לבה, הרוגים, נזק, פינוי. |
| 11 באוגוסט 1925 | 17 במרץ 1928 | התפרצות מהלוע המרכזי, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות פריאטיות, התפרצויות מתפוצצות, יצירת אי חדש, קילוחי לבה, יצירת כיפת לבה. |
| 20 באוגוסט 1939 | 2 ביולי 1941 ± יום | התפרצות מהלוע המרכזי, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות מתפוצצות, התפרצויות פריאטיות, קילוחי לבה, יצירת כיפת לבה, נזק. |
| 10 בינואר 1950 | 2 בפברואר 1950 | התפרצות מהלוע המרכזי, התפרצויות מסדקים אזוריים, התפרצויות תת-ימיות, התפרצויות מתפוצצות, התפרצויות פריאטיות, קילוחי לבה, יצירת כיפת לבה. |
הרי הגעש של העשור

לנוכח ההיסטוריה הגעשית של ההר והקרבה לאוכלוסייה בת עשרות אלפי התושבים המתגוררים ביישובים באיים הסמוכים להר, הוכרז סנטוריני על ידי האגודה הבינלאומית לוולקנולוגיה ולכימיה של פנים כדור הארץ (International Association of Volcanology and Chemistry of the Earth's Interior) ב-1991 כאחד מ-16 הרי הגעש של העשור ("Decade Volcanoes"), ולכן כראוי למחקר מיוחד כחלק מ"העשור הבינלאומי להפחתת אסונות הטבע" של האו"ם.
הערות שוליים

↑  Santorini
↑  Geology of Santorini
↑  The prevolcanic basement
↑  Santorini, Summary
↑  Santorini Volcanic Caldera, Greece
↑  antorini Volcano
↑  MSNBC "Volcano on scenic Greek island getting a little restless 3 March 2012
↑  Friedrich, W. L. 2000. Fire in the Sea. The Santorini Volcano: Natural History and the Legend of Atlantis
↑  Large Volcano Explocivity Index
↑  Evolution of the Kameni Islands
↑  20th Century Seismic Activity
↑  Santorini, Eruptive History
↑  Decade Volcanoes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315137825   WorldCat (עם VIAF): 315137825 
מפה גאולוגית המוצבת בכניסה לנאה קמני
מרווין האנדרואיד הפרנואיד

| --- | --- |

דמותו של מרווין כפי שהוצגה בסדרת הטלוויזיה
 שם ספר:  ספרי סדרת מדריך הטרמפיסט לגלקסיה
 שם סרט:  מדריך הטרמפיסט לגלקסיה
 תוכנית טלוויזיה:  מדריך הטרמפיסט לגלקסיה
 הופעה ראשונה:  Fit the Second
 הופעה אחרונה:   Fit the Twenty-Sixth
 יוצרים:  דאגלס אדמס
 גילום הדמות:  סטיבן מור (ברדיו ובסדרת הטלוויזיה)  אלן ריקמן (בסרט)
 מידע
 מין:  ככל הנראה זכר
 מקצוע:  הרובוט של החללית ליבת הזהב
מרווין האנדרואיד הפרנואיד (באנגלית: Marvin the Paranoid Android) או מרווין בקיצור, הוא דמות בדיונית בסדרת המדע הבדיוני הקומית "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", ומהדמויות הראשיות בה.
הדמות

מרווין הוא רובוט רב עוצמה אבל מדוכא ופרנואידי, בעל תכונות של אא"א (אופי אנושי אמיתי). מרווין משמש בעיקר כרובוט של הספינה "ליבת הזהב", וכן כעוזרו של זייפוד ביבלברוקס. מרווין ידוע בכינוי "האנדרואיד הפראנואיד". שמו מגיע משם הקומיקאי האנגלי אנדרו מרשל. מרווין הוא אחד מהרובוטים של תאגיד השיווק "סיריוס קיברנטיקה", שמגדיר כל רובוט כ"ידיד הפלסטיק שלך שכיף לשהות במחיצתו" (הספר מגדיר את החברה כ"חבורת שוטים חסרי בינה שיועמדו ראשונים אל הקיר לכשתפרוץ המהפכה").