stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
2004 במדע
נפטרו

15 במרץ – ג'ון אנתוני פופל, כימאי אנגלי, התמחה בכמה תחומי כימיה תאורטית, זכה בפרס נובל לכימיה על פיתוח שיטות חישוביות בכימיה קוונטית (1998), מדליית דייווי (1988), פרס וולף בכימיה (1992), מדליית קופלי (2002), (נולד ב-1925)
1 במאי – שמעון אבן, מחלוצי מדעי המחשב בישראל (נולד ב-1935)
7 ביוני – ג'וזף דוּבּ, מתמטיקאי אמריקאי שהתמחה באנליזה מתמטית ובתורת ההסתברות. נודע בשל פיתוח התאוריה של מרטינגלים (נולד ב-1910)
3 ביולי – אנדרייאן ניקולאייב, הקוסמונאוט השלישי (נולד ב-1929).
21 ביולי – אדוארד ב. לואיס, גנטיקאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1995 על בקרה גנטית של שלבים מוקדמים בהתפתחות עוברית, (נולד ב-1918)
28 ביולי – פרנסיס קריק, ביולוג וביופיזיקאי אנגלי, חתן פרס נובל, יחד עם ג'יימס ווטסון וחוקרים נוספים גילה את מבנה ה-DNA (נולד ב-1916).
15 באוגוסט – סונה ברגסטרם, ביוכימאי שוודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, על תגליות קשורות לפרוסטגלנדין (נולד ב-1916)
5 באוקטובר – מוריס וילקינס, ביולוג בריטי, יליד ניו זילנד, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה על חלקו בגילוי מבנה ה-DNA (נולד ב-1916).
19 באוקטובר – לואיס אורי (Lewis Urry), מהנדס כימי וממציא קנדי, המציא את סוללת האלקליין וסוללת ליתיום (נולד ב-1927)
19 בנובמבר – ג'ון ויין, פרמקולוג אנגלי, יהודי, זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1982 על חלקו בגילוי דרך הפעולה של האספירין על פרוסטגלנדינים (נולד ב-1927)
19 בדצמבר – הרברט בראון, כימאי בריטי-אמריקאי יהודי, זכה בפרס נובל לכימיה ב-1979 על חלקו בפיתוח ושימוש בתרכובות מבוססות בורון, בתור מגיבים בסינתזה אורגנית (נולד ב-1912)
29 בדצמבר – ג'וליוס אקסלרוד, ביוכימאי אמריקאי, יהודי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1970 על חקר המוליכים העצביים מסוג קטכולאמינים, (נולד ב-1912).
גילוי הומו פלורסיינסיס, מין אדם נכחד
1842 במדע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1842  במדע |  |
< · 1840 · 1841 — 1842 — 1843 · 1844 · >
כל ערכי השנים במדע במאה ה-20 · כל ערכי השנים במדע במאה ה-21 · פורטל מדע בישראל
גאוגרפיה

ג'יימס קלארק רוס ממפה את הצד המזרחי של האי ג'יימס רוס, והגיע לקו הרוחב 78° דרום, המקום הדרומי ביותר אליו הגיע אדם עד אז. 60 שנה חלפו בטרם הגיעה משלחת אחרת לנקודה דרומית יותר.
ארכאולוגיה

גילוי אתר מצדה.
ביולוגיה

יוליוס פון מאייר משער שחמצון-חיזור מהווה בסיס אנרגטי ליצורים חיים.
סר ויליאם באומן מגלה את "קפסולת באומן", חלק מרכזי בנפרון
טכנולוגיה

21 בפברואר – הוצאת פטנט על מכונת תפירה בארצות הברית.
יוני – ג'יימס נייסמית קיבל פטנט על פטיש קיטור.
פיזיקה

גילוי תופעת דופלר.
יוליוס פון מאייר מפרסם השערה שחום ועבודה הם שווי ערך.
גילוי תופעת מגנטוסטריקציה על ידי ג'יימס ג'ול
פלאונטולוגיה

ריצ'רד אוון ממציא את המילה דינוזאורים, כדי לסווג את המינים איגואנדון, מגלוזאורוס והיילאוזאורוס.
רפואה

30 במרץ – קרופורד לונג מבצע ניתוח ראשון תוך שימוש בהרדמה.
נולדו

12 בינואר – תיאוברטו מלר, חוקר המאיה (נפטר ב-1917).
26 בפברואר – קמיל פלמריאון, אסטרונום צרפתי (נפטר ב-1925).
8 במאי – אמיל הנסן, ביולוג דני (נפטר ב-1909).
11 ביוני – קלר פון לינדה, ממציא גרמני (נפטר ב-1934).
14 באוגוסט – ז'אן גסטון דארבו, מתמטיקאי צרפתי (נפטר ב-1917).
23 באוגוסט – אוסבורן ריינולדס, פיזיקאי בריטי (נפטר ב-1912).
9 בספטמבר – אליוט קאוס, אורניתולוג אמריקאי (נפטר ב-1899).
20 בספטמבר – ג'יימס דיואר, פיזיקאי סקוטי (נפטר ב-1923).
24 באוקטובר – ניקולאי מנשוטקין, כימאי רוסי (נפטר ב-1907).
12 בנובמבר – ג'ון ויליאם סטראט ריילי, פיזיקאי בריטי, חתן פרס נובל (נפטר ב-1919).
17 בדצמבר – סופוס לי, מתמטיקאי נורווגי (נפטר ב-1899).
נפטרו

15 בפברואר – ארצ'יבלד מנזיס, רופא ובוטנאי סקוטי (נולד ב-1754).
28 באפריל – צ'ארלס בל, רופא סקוטי (נולד ב-1774).
8 במאי – ז'ול דיומון דיורוויל, מגלה ארצות צרפתי (נולד ב-1790).
19 ביולי – פייר פלטייה, כימאי צרפתי (נולד ב-1788).
21 בספטמבר – ג'יימס אייבורי, מתמטיקאי סקוטי (נולד ב-1765)
ריצ'רד הולסי בסט

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1910 בייון, ארצות הברית 
 פטירה:  28 באוקטובר 2001 (בגיל 91) סנטה מוניקה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הימית של ארצות הברית 
 השתייכות:   צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1932–1944 (כ־12 שנים)
 דרגה:   לוטננט קומנדר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט 
 עיטורים
   צלב הצי     צלב התעופה המצוינת
 
טייסי VB-6 בינואר 1942: בסט יושב במקום השלישי משמאל.
ריצ'רד הולסי בסט (באנגלית: Richard Halsey Best;‏ 24 במרץ 1910 – 28 באוקטובר 2001) היה טייס מפציץ צלילה ומפקד טייסת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא היה מוצב על נושאת המטוסים USS אנטרפרייז, הוביל את טייסת מפציצי הצלילה שלו בקרב מידוויי ב-1942, והטביע שתי נושאות מטוסים יפניות ביום אחד, לפני שפרש מבחינה רפואית באותה שנה עקב נזק לריאות שלו שנגרם מנשימת חמצן רע במהלך הקרב.
ביוגרפיה > ראשית חייו

סבו - אדוארד בסט - היגר לארצות הברית מאנגליה במהלך המאה ה-19. ושירת בפלוגה "F" של רגימנט הרגלים ה-13 של ויסקונסין במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. אביו של ריצ'רד, ברט בסט, נולד בקליפורניה ב-1878, וריצ'רד ה. בסט נולד בניו ג'רזי ב-24 במרץ 1910. ריצ'רד התחתן עם דוריס אוויס אלברו (21 בנובמבר 1914 – 6 בדצמבר 1968) ב-24 ביוני 1932 בוושינגטון, והם התגרשו ב-24 בינואר 1966.
ביוגרפיה > ראשית הקריירה (1928–1941)

בסט הצטרף לאקדמיה הימית של ארצות הברית (USNA) ב-1928, וסיים את לימודיו בהצטיינות ב-1932. חבריו לכיתה כללו את ברוס מקנדלס, הנרי מונסון ולויד מוסטין. הוא שירת במשך שנתיים על סיפון הסיירת הקלה USS ריצ'מונד. בשנת 1934 הועבר לתחנת התעופה הימית פנסקולה, פלורידה, כסטודנט לתעופה ימית, סיים את הכשרת הטיסה שלו בדצמבר 1935, הוצב בטייסת הקרב השנייה (VF-2B) על סיפון נושאת המטוסים USS לקסינגטון, והטיס מטוסי גרומן F2F.
ביוני 1938, בסט מונה כמדריך בטייסת ההדרכה החמישית שבפנסקולה. לאור ההבנה שהמלחמה קרובה, לאחר שנה וכמה חודשים של הדרכה, הגיש בסט בקשה להעברה לצי האוקיינוס השקט בתפקיד זה.
ב-31 במאי 1940, קיבל בסט פקודות להצטרף לטייסת ההפצצה השישית (VB-6), שהוקצתה על נושאת המטוסים USS אנטרפרייז. עם הגעתו לבסיס הטייסת ביבשה, Naval Air Station North Island, קליפורניה, ב-10 ביוני, מונה בסט לקצין טיסה (קצין מבצעים) של הטייסת, שהיה השלישי בפיקוד. בתחילת 1942, לאחר שהחלה המלחמה באוקיינוס השקט, הוא התקדם לקצין מבצעים (XO), השני בפיקוד, תחת ידידו הקרוב וחברו לכיתה ב-USNA, ויליאם הולינגסוורת', המכונה "הולי", ששימש כמפקד. בסט מונה לאחר מכן למפקד הטייסת מעט לפני קרב מידוויי.
ביוגרפיה > מלחמה באוקיינוס השקט (1941–1944)

ב-7 בדצמבר 1941, בסט היה על סיפון האנטרפרייז והמתין לחזרתה לנמל כאשר נודע לו (יחד עם רוב ה-VB-6) שכמה מחבריו טסו לתוך המתקפה היפנית על פרל הארבור. באותו ערב, הוא טס בתקיפת האנטרפרייז הראשונה של המלחמה כאחד משישה מטוסי SBD הנושאים מחוללי עשן. על הקבוצה שלו הוטל לספק חיפוי למפציצי הטורפדו של לוטננט יוג'ין א. לינדזי אם ימצאו את נושאות המטוסים היפניות. עם זאת, הסיור לא מצא דבר, והקבוצה של בסט חזרה לאנטרפרייז ללא מפגש עם האויב, אם כי מאוחר יותר כינה את נחיתת הלילה שהתקבלה "הגרועה ביותר... מבין 330 נחיתות על נושאות מטוסים".
בסט השתתף בקרב האמיתי הראשון שלו ב-1 בפברואר 1942, כשטס בשתי תקיפות נגד איי מרשל. עם עלות השחר, הוא הוביל את הגף השני של VB-6 כחלק מהתקיפה בקנה מידה מלא נגד הספנות היפנית על יד קווג'לין. לפני הצהריים, הוביל שמונה מטוסי SBD מ-VB-6 ואחד מ-VS-6 לתקוף את האי טרואה, מאלולאפ אטול, משימה שעלתה לו במטוס אחד. ב-24 בפברואר 1942, השתתף בסט בהתקפת האי ווייק על ידי הקבוצה האווירית מאנטרפרייז, וב-4 במרץ הותקף האי מרקוס. לאחר הפשיטות הללו חזרה אנטרפרייז לפרל הארבור וליוותה את USS הורנט במהלך הפשיטה של דוליטל באמצע אפריל. שתי נושאות המטוסים מיהרו לכיוון דרום, אך איחרו מכדי להשתתף בקרב ים האלמוגים. שתי נושאות המטוסים ואחותם USS יורקטאון נקראו אז להשתתף במה שהיה אמור להיות קרב מידוויי.
ביוגרפיה > מלחמה באוקיינוס השקט (1941–1944) > קרב מידוויי

לאחר דיווחים על קשר ממטוסי סיור PBY קטלינה מבסיס במידוויי בבוקר 4 ביוני 1942, אנטרפרייז החלה לשגר את קבוצת האוויר שלה החל מהשעה 07:06. בפיקודו הכולל של מפקד קבוצת האוויר (CAG) לוטננט-קומנדר. וייד מקלוסקי היו 14 מפציצי טורפדו TBD-1 דבסטייטור של טייסת טורפדו 6 (VT-6), 34 מפציצי צלילה SBD של VB-6 ו-VS-6, ועשרה מטוסי קרב F4F-4 ויילדקט של טייסת הקרב 6 (VF-6). עם זאת, הטייסות הופרדו והגיעו ליפנים באופן עצמאי. רק מפציצי הצלילה נשארו ביחד והגיעו ליפנים בשעה 09:55. בסביבות השעה 10:22, החלו מפציצי הצלילה של אנטרפרייז (למעט שלושה שנשרו עם תקלת מנוע) לתקוף את שתי נושאות המטוסים היפניות הקרובות ביותר, קאגה ואקאגי.
ביוגרפיה > מלחמה באוקיינוס השקט (1941–1944) > קרב מידוויי > הטבעת אקאגי

בשלב זה, ההתקפה התבלבלה, כאשר כל 31 מטוסי הדונטלס הנותרים עברו לתקוף את קאגה. הכי צפוי לתקוף על פי דוקטרינת מפציצי הצלילה האמריקאית, שקבעה שהטייסת הנגררת (VB-6) תתקוף את המטרה הקרובה יותר (במקרה זה קאגה), בעוד שהטייסת המובילה (VS-6) תיקח את הרחוקה מבין השתיים. (כאן אקאגי). עם זאת, מקלוסקי, שהיה טייס קרב לפני שהפך ל-CEAG, כנראה לא היה מודע לכך, והחליט להוביל את VS-6 נגד קאגה. כשהטייסת המובילה חלפה על פניו, הבין בסט מה קורה וניתק כדי לתקוף את אקאגי. עם זאת, רוב ה-VB-6 החמיצו את האות שלו להפלה והמשיכו את הצלילות שלהם על קאגה. כשהוא נותר עם שני אנשי הכנף שלו בלבד, לבסט היו כעת רק שלושה מטוסים לתקוף את אקאגי.
שלושת ה-SBD של בסט פתחו במתקפה שלהם ב-10:26 בבוקר. הפצצה הראשונה, שהוטלה על ידי לוטננט אדווין ג'ון קרוגר, פגעה במים מול גשר נושאת המטוסים. הפצצה השנייה, שהוטלה על ידי בסט, חדרה לסיפון הטיסה והתפוצצה בהאנגר העליון בין 18 מטוסי נקג'ימה B5N2 מתודלקים וחמושים. הפצצה השלישית, שהוטלה על ידי הצוער פרדריק תומאס ובר, התפוצצה במים ליד הירכתיים ותקעה את ההגה של אקאגי. למרות שרק הפצצה של בסט פגעה באקאגי, הפיצוצים שנגרמו כתוצאה מדלק ותחמושת בסיפון ההאנגר המצומצם הספיקו כדי לאבד את נושאת המטוסים.
ביוגרפיה > מלחמה באוקיינוס השקט (1941–1944) > קרב מידוויי > הטבעת היריו

מאוחר יותר באותו יום, בסט השתתף בהתקפה על נושאת המטוסים היפנית האחרונה שנותרה, היריו, וקלע את אחת מארבעת הפצצות שהטביעו אותה. התותחן של בסט, ג'יימס פרנסיס מאריי, האמין שהוא "ראה את הבזק הפצצה [של בסט] מבעד לעשן כשהיא פוגעת ב[ היריו ] באמצע האונייה לפני האי". לאחר הקרב, זכה בסט בעיטור צלב הצי ועיטור צלב התעופה המצוינת.  בכתב העיטור נכתב: "מתריס על סכנה קיצונית ממטח נ"מ מרוכז ומהתנגדות חזקה של מטוסי קרב, לוטננט קומנדר בסט, בנחישות נועזת וקנאות אמיצה, הוביל את הטייסת שלו בהתקפות הפצצות צלילה נגד יחידות ימיות יפניות. טס במרחק מכוחותיו שלו. מה שהפך את החזרה לבלתי סבירה בגלל החוסר בדלק, הוא ביצע את התקפותיו תוך התעלמות קיצונית מביטחונו האישי. חוסר הפחד האמיץ שלו ומסירותו הנאמנה לתפקיד תרמו רבות להצלחת כוחותינו והיו בהתאם למסורות הגבוהות ביותר של הצבא. שירות הצי של ארצות הברית".  לפי סטיבן ל. מור, בסט אולי היה "הטייס הראשון שהפציץ בהצלחה שתי נושאות מטוסים יפניות ביום אחד". בהתחשב בהישג הייחודי הזה, אדמירל תומאס מורר ותת אדמירל ויליאם ד. האוסר עשו מאמץ רציני אך לא מוצלח להמליץ על הטוב ביותר עבור מדליית הכבוד לאחר מותו של בסט בשנת 2001.
ביוגרפיה > מלחמה באוקיינוס השקט (1941–1944) > פרישה רפואית

4 ביוני 1942, היה היום האחרון שבו טס בסט עבור הצי האמריקני. רגע אחרי שבסט נחת על אנטרפרייז, הוא התחיל להשתעל דם. במהלך עשרים וארבע השעות הבאות, ההמופטיזיס שלו (שיעול דם) נמשך. הוא חלה בצורה חריפה עם חום של 39 °C, והוא אושפז בבית החולים פרל הארבור.
בחזרה בפרל הארבור, בסט נבדק על ידי מנתח הטיסה. במהלך טיסת הבוקר ב-4 ביוני טיסה בגובה 20,000 רגל (6,100 מטרים) כמה טייסי VB-6 נתקלו בקשיים באספקת חמצן, אז בסט נתן הוראה להפחית את הגובה ל-15,000 רגל (4,600 מטרים). מסיכת החמצן של ה-SBD של בסט התחממה במהלך החיפוש הארוך בצורה יוצאת דופן במשימת הבוקר ב-4 ביוני. החומר ששימש במסיכה כדי להסיר פחמן דו-חמצני נשוף היה נתרן הידרוקסידי. אם המכשיר המכיל חומר זה היה מחומם בצורה חריגה, הוא עלול לשחרר אדי סודה קאוסטית דרך מסכת החמצן של הטייס; כתוצאה מכך, בסט שאף אדים קאוסטיים. מתישהו בעבר, בסט חלה בשחפת סמויה, שנשארה בריאותיו במצב לא פעיל במשך שנים. האדים המאכלים שנשאפו גרמו לדלקת ריאות כימית ושחקו גרנולומה של שחפת, והפכו את הצורה הלא פעילה של האורגניזם לצורה פעילה, וכתוצאה מכך התקדמות מזיהום שחפת סמוי למחלת שחפת. בסט הועבר מבית החולים פרל הארבור לבית החולים הכללי פיצסימונס באורורה, קולורדו, שם קיבל טיפול מתאים לשחפת שלו. בסט אושפז בבית החולים פיצימונס עד ספטמבר 1943. הוא פרש מהצי האמריקאי ב-1944 עם 100% נכות.
ביוגרפיה > חיים אזרחיים (1944–2001)

לאחר פרישתו מהצי, בסט עבר לסנטה מוניקה, קליפורניה, שם התגורר עד סוף חייו. לאחר השחרור מבית החולים, בסט עבד בחטיבת מחקר קטנה של תאגיד מטוסי דאגלס. חטיבה זו הפכה לחלק מתאגיד ראנד בדצמבר 1948, שם עמד בסט בראש מחלקת האבטחה עד לפרישתו במרץ 1975. בסט כתב את ההקדמה למדריך של Battlehawks 1942, משחק וידאו להדמיית טיסה שיצא ב-1988 על ידי LucasFilm Games.
הוא מת ב-28 באוקטובר 2001, בגיל 91, ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
בסט היה נשוי לדוריס אוויס (אלבריו) (1914–1968) והיו לו בת, בן, נכד ובת חורגת.
עיטורים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |





| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
תג טייס של הצי
| צלב הצי | צלב התעופה המצוינת | סרט פעולה לחימה |
| ציון לשבח יחידתי נשיאותי | מדליית שירות ההגנה האמריקאי עם אבזם צי | מדליית המערכה האמריקאית |
| מדליית המערכה באסיה-האוקיינוס השקט עם שלושה 3⁄16 כוכבי ארד | מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה | סרט הצלפים המצוין של הצי |
הערות שוליים

↑  "FamilySearch". www.familysearch.org. נבדק ב-2020-03-07.
1 2  Lucky Bag. Nimitz Library U. S. Naval Academy. First Class, United States Naval Academy. 1932.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
↑  "Bombing Six Action Report: 1 February 1942". cv6.org. נבדק ב-2019-04-10.
↑  "Battle of Midway: June 4–6, 1942". cv6.org.
↑  Battle of Midway RoundTable, www.midway42.org
↑  Best, Richard H., LCDR | TWS, navy.togetherweserved.com
↑  "Richard Best – Recipient". valor.militarytimes.com (באנגלית). נבדק ב-2020-02-19.
↑  "VB-6 action report, 4–6 June 1942"
1 2  "Ed Skrein Wants Midway To Honor All Of The Men Who Fought In That Battle". cinemablend.com. 8 בנובמבר 2019. נבדק ב-6 בנובמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
מטוסי SBD דונטלס על אנטרפרייז, אפריל, 1942, הורנט ברקע
סיפון הטיסה של USS אנטרפרייז ב-15 במאי 1942: ה-SBD הראשון הוא של בסט ("B-1") או של ה-CO של VS-6 ("S-1").
תמונה קבוצתית של טייסי מפציצי הצלילה האמריקאים של VB-6 מאנטרפרייז, שלושה מהם פגעו אנושות באקאגי. בסט יושב במרכז השורה הראשונה. השניים האחרים שתקפו את אקאגי עם בסט היו אדווין ג'יי קרוגר (עומד, שמיני משמאל) ופרדריק טי ובר (עומד, שישי מימין).
קבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
יוסטינוס

מרקוס יוניאניוס יוסטינוס (בלטינית: Marcus Iunianius Iustinus) היה היסטוריון רומאי. תקופת חייו אינה ידועה, והיא נעה בין המאה ה-2 או המאה ה-3 לספירה.
Epitome historiarum Trogi Pompeii
יצירתו

על חייו לא ידוע מאום, פרט לעובדה שהוא לא גר ברומא. על פי ההערכות הוא חי באזור המאה ה-3 לספירה, אם כי יש המקדימים אותו לתקופת המאה ה-2 בהתחשב בסגנונו המיושן מעט. חיבורו ששרד הוא תקציר (Epitoma - אפיטומה) לחיבורו האבוד של ההיסטוריון הרומאי מתקופת אוגוסטוס, פומפיוס טרוגוס, "היסטוריקה פיליפיקה" (Historiarum Philippicarum). התקציר נכתב בשפה הלטינית, הוא מחולק ל-44 ספרים, ועל פי עדותו של יוסטינוס הוא מאגד רק את הקטעים החשובים ביותר בעבודתו של טרוגוס. חיבור נוסף הנדפס לרוב עם חיבורו של יוסטינוס הוא תוכן עניינים (Prologi - פרולוגים) של ספרו של טרוגוס. לא ידוע מי הוא מחברו האמיתי של חיבור זה, אולם הוא ככל הנראה לא נכתב בידי יוסטינוס, שכן הפרולוגים אינם תלויים באפיטומה ואף מרמזים על עניינים שלא הגיעו לתקציר. תוכן העניינים פורסם לראשונה יחד עם כתבי יוסטינוס בשנת 1581 על ידי המשכיל הצרפתי בונגרסיוס.
על פי ההערכות התקציר של יוסטינוס מהווה רק עשירית או שישית מהספר המקורי של טרוגוס. יוסטינוס משבח את רהיטותו של טרוגוס, אולם נראה שהתיר לעצמו לעיתים לסטות מהטקסט המקורי ולשלב עמדות ומסקנות משלו. התקציר מאופיין בגישה רהוטה, ברורה וקלה לבנה, לעיתים אף על חשבון הבהרת עניינים מורכבים. עם הזמן דחק התקציר של יוסטינוס את החיבור המקורי, כפי שאירע לעיתים קרובות להרבה יצירות ספרותיות. בימי הביניים התקבל החיבור באהדה באירופה בין היתר בשל כך שמחברו זוהה לעיתים בטעות עם יוסטינוס מרטיר.
התקציר הוא אחד מחמשת החיבורים היחידים ששרדו העוסקים בהרחבה באלכסנדר הגדול (המחברים האחרים הם דיודורוס, קורטיוס, פלוטרכוס ואריאנוס) אם כי הוא נחשב למרושל והכי פחות אמין מבין החמישה. הוא מהווה גם את אחד מהמקורות הבודדים העוסקים בתקופת מלחמות הדיאדוכים.
לקריאה נוספת

Otto Seel (Übers.): Pompeius Trogus. Weltgeschichte von den Anfängen bis Augustus. Zürich 1972.
John C. Yardley, Waldemar Heckel: Justin: Epitome of the Philippic History of Pompeius Trogus. Vol. I, Books 11-12: Alexander the Great. Oxford 1997.
Ronald Syme: The Date of Justin and the Discovery of Trogus. In: Historia. 37, 3, 1988, S. 358–371.
John C. Yardley: Justin and Pompeius Trogus. A Study of the Language of Justin's „Epitome“ of Trogus. University of Toronto Press, Toronto u. a. 2003, (Phoenix. Supplementary Volume 41).
John C. Yardley: What is Justin doing with Trogus? In: Marietta Horster, Christiane Reitz (Hrsg.): Condensing Texts – Condensed Texts. Stuttgart 2010, S. 469–490.
הערות שוליים

↑  מנחם שטרן, מחקרים בתולדות ישראל בימי הבית השני, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1991. עמ' 469.
↑  על חוסר האמינות של יוסטינוס בנושא זה קיימות תובנות רבות. ראו למשל: Waldemar Heckel, The conquests of Alexander the Great, Cambridge university press, 2008 p 9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263499005171  PLWABN: 9810638145205606  BIBSYS: 95002665  BNE: XX875329  BnF: cb120317576 (data)  CANTIC: a11326712  CiNii: DA06678369  GND: 11871435X  ICCU: RAVV047255  ISNI: 0000 0001 2124 4766  LCCN: n82043687  NDL: 00671642  NKC: ola2002158752  NLA: 35945453  NLG: 294822  NSK: 000384088  NTA: 069116431  RERO: 02-A000096264  SELIBR: 192057  SUDOC: 028492528  Trove: 1157676  VcBA: 495/24211  VIAF: 24616821   WorldCat (עם VIAF): 24616821
סריגה במסרגה אחת

סריגה במסרגה אחת
סריגה במסרגה אחת (או: קרוֹשֶה, לעיתים באיות השגוי "קרושט"; באנגלית: Crochet), הוא הכינוי העממי ליצירת טקסטיל באמצעות מסרגת קרס (אנ') – מסרגה צרה עם קצה מעוקל המיועד לעזור בתפיסת ומשיכת חוט הסריגה המשכי כדי ליצור לולאות המחוברות לשורה שמתחתן וללולאות שמשני צידיהן. האקדמיה ללשון העברית קראה לאופן העשייה הזה "סריגת קרס", כמו כן מופיע השם "יצירה בצינורה", "סריגה בצינורה" או הפועל "צינוּר". המסרגות בעלות הקרס מיוצרות ממגוון חומרים כמו מתכת, עץ, במבוק או פלסטיק ובמגוון מידות. במסרגת הקרס ניתן לסרוג יצירות כגון תחרה, סוודרים, צעיפים, שמיכות, בדים, תיקים, בובות ויצירות אמנות.
מונחים שונים לתכי הקרושה ומידות שונות למסרגות בארצות שונות

במינוחים של הקרושה יש הבדלים בין אנגליה לאמריקה, למרות שהתכים הם אותם התכים, שמם הוא שונה, מה שעלול לבלבל את הסורגת שמשתמשת בהוראות הקרושה. לכן נהוג לסמן את רשימות התכים ב־"UK" עבור שמות האנגליים ב־"US" עבור שמות האמריקאים. מידות המסרגות באמריקה שמסומנות כ־US, ממידות המסרגות ביתר העולם שמסומנות כ- ISR (International Standard Range)[דרושה הבהרה].
אופן היצירה

תחילת הסריגה היא ביצירת לולאה ראשונית ולאחר מכן מושכים באמצעות המסרגה חוט דרך הלולאה הקיימת. כך שבכל פעם ישנה לולאה אחת שאיתה עובדים ודרכה משחילים את החוט וכך יוצרים את הלולאה הבאה. סוג סריגה זה ידוע גם כקרושה. מהלולאה הראשונית אפשר ליצור עיגול או ריבוע, אם רוצים סריג גדול יותר מתחילים עם שורה של לולאות בסיס, שעליהן ממשיכים אחר כך עוד שורות של לולאות מורכבות או פשוטות.
בגלל הקלות היחסית של יצירת עיניים בודדות ואפשרות לעבוד לכל מיני כיוונים להפסיק את הסריגה ולהתחילה שוב במקום אחר ביצירה בשונה מסריגה בשתי מסרגות שבה היוצר/ת צריך לשמור לרוב על רצף בהמשכיות הסריגה. אפשר לשלב את עבודת הקרושה עם טקסטילים אחרים.
הסריג, מושפע מעובי החוט וצורות הליפוף השונות של כל עין, וניתן 'לדלל' את היצירה או ליצור מעין 'חורים' על ידי שימוש בחוט עבה יותר מהנחוץ, בשנות ה-1970 התחילו תעשיינים ליצר מיני חוטים שבהם עירבו גם חוטים תעשייתיים מבריקים, חוטים עם קשרים וכל מיני תערובות. מה שאפשר לקבל סריג הרבה יותר 'מעניין' בצורה מהירה יותר.
בקרושה משתמשים גם ליצירת 'ריבועי סבתא', יחידות קטנות שיכולות להיות גם עגולות, מחומשות, משושות, מתומנות או בצורת פרח שמהם תופרים או מחברים יצירות גדולות יותר, או אפשר להוסיף ביניהן סריגה עם חורים גדולים (מעין רשת) וליצור צעיפים, וילונות עדינים, תחרה אירית, או מוצרים אחרים.
סריגת קרושה במדע

כבר בשנת 1966, אמר המדען ריצ'רד פינמן בהרצאה שנשא לפני האיגוד הלאומי של מורי המדע (אנ') האמריקאי ש"סריגה מתאימה מאוד כדי להסביר מתמטיקה", ואכן ישנם מושגים מתמטיים שמודגמים ומוסברים על ידי דגמים שנסרגו במסרגה אחת. משטח היפרבולי, מערכת לורנץ, חבורה ציקלית, כפל, סדרה חשבונית, טופולוגיה וטבעת מוביוס.
דוקטור דאימנה טמינה, מתמטיקאית באוניברסיטת קורנל, גילתה בשנת 1997 כיצד ליצור דגמים של היפרבולה בקרושה. עד אז מדענים חשבו שבלתי אפשרי לבנות דגמים כאלה, כמו השוניות שצמחו בטבע במשך מיליוני שנים. כך נולד דגם ענקי שבו השתתפו אלפי נשים ביצירת 'פרויקט השונית המצונרת'.
פרויקט השונית נהגה ונחנך על ידי שתי האחיות התאומות מרגרט וקריסטין ורטהיים, ילידות אוסטרליה בשיתוף עםThe Institue o Figuring (אנ') שבלוס אנג'לס. התאומות החלו את המיזם כתגובה למשבר שעובר על שוניות שנהרסות בגלל שינויי האקלים. השונית שנסרגה מדמה שונית טבעית ואמורה להזכיר לאנשים לשמור על הסביבה. עבור ילדים רבים זו עלולה להיות האפשרות היחידה שלהם לראות כיצד נראית שונית על כל חלקיה, כאשר לעיתים קרובות מדי שומעים על הרס שוניות ברחבי העולם.
מרגרט ורטהיים חוקרת בשנים האחרונות את הגאומטרייה של המרחב-זמן, לדבריה המרחב-זמן בנוי כמבנה היפרבולי ונשים שסרגו במסרגה אחת יצרו צורות היפרבוליות מבלי שידעו שיש מבנה מתמטי כזה. לדבריה המרחב-זמן דינמי מתקמט ומתעקם והשאלה הגדולה של הקוסמולוגיה כיום היא האם יש למרחב-זמן מבנה כוללני או גאומטרייה כללית. היא מסבירה שסריגת קרושה ורקמה משוכלת הן ביסודן תהליך אלגוריתמי. חוקרים פמיניסטיים של המדע טענו כבר מזה זמן שיש קשר ישיר בין מלאכות היד למחשוב ובכל זאת עדיין נפוץ המיתוס שאין קשר בין עיסוקים נשיים ומלאכות יד לבין מחשוב.
התועלת הבריאותית של סריגה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא חסרים מחקרים איכותיים התומכים בטענות המובאות.
מחקרים רפואיים שונים[דרוש מקור][מפני ש...] שבים ומראים שיש הרבה יתרונות בריאותיים ביצירה במסרגה אחת. בשנת 2014, קתרין וארסילו [Kathryn Vercilo] אספה עדויות מנשים על ההשפעה הפסיכולוגית והגופנית של יצירה במסרגה אחת בזמן משבר, ופרסמה אותן בספר בשם, Crochet Saved My life. ארבע שנים לאחר מכן בשנת 2018 החוקרת האוסטרלית פיפה בורנס [ Pippa Burns מאוניברסיטת וולונגונג [Wollongong] חקרה יחד עם רוזמרי פאן דה מאר, כיצד סריגה יכולה לעזור לאנשים. שני המחקרים היו אנונימיים, בכל מחקר השתתפו בערך 8000 נפשות, רוב התשובות נענו על ידי נשים, במחקר של 2018 50% מהמשיבות היו בגילאי 41–60, במחקר של 2014 34% היו בין גילאי 36–50 ו-35% היו בין גילאי 51-60.בשני המחקרים ההמשיבות סרגו כל יום. במחקר של 2014, היו רק 1/3 מהשאלות שהיו במחקר של 2018. למחקר השני נענו משיבות מ-75 ארצות. בעוד במחקר של 2014 ענו 25% שהן סרגו רק 2–5 שנים ו-20% שסרגו יותר מ-30 שנה. במחקר של 2018 58% של העונות סרגו בין 1–10 שנים. בשני המחקרים אנשים נשאלו למה הם סורגים, השאלה לא שאלה ישירות לגבי בריאות נפשית, אבל התשובות מראות בבירור שיש קשר בין הסריגה לבין הרגשות הטובים. שלושת הסיבות הראשונות לסריגה היו 1.יצירתיות, 2. הרפיה 3. תחושה של הישג. לשאלה מה התועלת שבסריגה השיבו 90% רוגע, 82% אושר, 74% שיפור הזיכרון, 71% שיפור הריכוז.
במחקר שבדק את ההשפעה של פעילויות שונות בגיל השלישי על ירידה ביכולות הקוגניטיביות ראיינו מדגם אקראי של מהאוכלוסייה בגילאים 70–89 על הפעילויות שלהן במהלך השנה והשוו את אלה לקבוצה של כ-200 נבדקים עם פגיעה קוגניטיבית קלה. הממצאים הראו סיכוי נמוך יותר לירידה קוגניטיבית אצל אלה שעסקו בפעילויות מחשב, באמנויות יצירתיות כגון סריגה או טלאים, במשחקים ובקריאת ספרים.
יצירת אמנות סרוגה

האמנית השווייצרית סופי טאובר-ארפ, הייתה אמנית שיצרה בגאומטרייה אבסטרקטית שיצרה עבודות עם ריקמות, הדבקות, ציורים ויצירות סרוגות. סריגה וקרושה בצורה חופשית היא יצירה ללא דוגמה או 'סדר', היוצר/ת יכולים להכניס את הקרושה לכל חלק של היצירה. אפשר לעבוד לכל הכיוונים, ההתחלה עם מעין לוח חלק וממשיכים לאן שהאמנות מוליכה את היוצר/ת. היצירה בצורה חופשית נחשבת כאמנות, כי היא קרובה יותר לציור כאשר היא דו־ממדית, או לפיסול כאשר היא תלת־ממדית.
ישנם יוצרים המשתמשים בקרושה כדי ליצור מיצבים של צמחייה, כלי בית, חלקי גוף ועוד. האמנית המאיירת קייתלין מקורמאק יצרה דמויות של שלדי חיות, צורות אנתרומורפיות ומבנים דמויי מבצרים וכנסיות.
בשנת 2018 עיצבה חברת Choi+Shine Architects מיצב לפסטיבל האורות במפרץ המרינה של סינגפור. המיצב שמדמה את קיפודי הים, החיים על קרקע הים ובבריכות סלעים נוצר במסרגה אחת מחוטי פוליסטר, עלי ידי 50 אנשים שיצרו שהשתמשו ב-1700 מטרים של חוטים כדי ליצור ב-10 שבועות חלקים שונים של כל אחד משלושת הדגמים. מטרת המיצב הייתה לחקות את הדוגמאות המתמטיות שיוצרות את העטיפה העדינה של היצורים הימיים הללו ולבטא את היופי והמגוון של הטבע.
מיחזור משביח בקרושה

אם בגלל יופיים של פריטי עבודת קרושה שונים ואם בגלל הזמן שנשים השקיעו ביצירתם, אפשר למצוא הרבה יצירות של בגדים מחודשים או חדשים לגמרי המקושטים או מורכבים מפיסות תחרה מצונרת.
אופן היצירה בקרושה, מאפשר להשתמש בה למיחזור ושימוש מחודש של חומרים שונים. למשל לחתוך שקיות ניילון לפסים ולסרוג מהם תיקים, שטיחי מקלחות, ושטיחים. גם בדים אפשר לחתוך לפסים וליצור מהם כיסויים למיטות, לרצפה וכריות. כמו כן אפשר לסרוג קרושה עם פיסות ניר עיתון, סרטי וידאו ישנים, ואפשר לפרום סריגים ישנים ולהפכם שוב לחוטים רגילים. אפשר גם לחבר מפיות מצונרות בעזרת מסרגת הקרס לשמלה או למלבוש אחר.
במאה ה-21 מרבים לסרוג בטריקו, שאפשר לגזור מחולצות וגופיות משומשות, ואפשר לרכוש בחנוית לעבודות יד קצוות של גלילי סריגי טריקו שמשמשים לעשית סריגים עבים. למעשה כל חוט גמיש יכול לשמש לעבודת קרושה, חבלי כביסה גמישים, חוט תיל דקיק.
ראו גם

סריגה
סריגה וקרושה בצורה חופשית
אמנות סיבים
חוט