stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תאודור דיפר
קורות חיים > בתקופת מלחמת העולם השנייה

דיפר שיתף פעולה עם אלפרד דילגר, שביתו בקנשטט (אנ') הסמוכה היה מקום מפגש סודי לחברי כנסייתם בווירטמברג. חברי הכנסייה הזו השתייכו לארגון סודי בשם "האחווה" (גר'), ארגון שחבריו תכננו פעילויות לסיוע לנרדפי הנאצים. בסוף 1943 הפנו חברי כנסייתו של דיפר בברלין יהודים נרדפים אל אזור מגוריו של דיפר. הקבוצה בה פעלו דיפר ועמיתיו, אלפרד דילגר ואוטו מריקה, העניקה מקלט ליהודים נרדפים אלה. לימים הוכרו גם דילגר ומריקה בתור חסידי אומות העולם.
באביב 1944 קלטו דיפר ואשתו בביתם את בני הזוג מקס ואינס קרקאואר (Krakauer) (גר'), תחת השם הבדוי אקרמן (Ackermann). הם עשו זאת למרות סכנת המוות שאיימה על מסתירי יהודים. כדי להרגיע את חשדות השכנים הציגו בני הזוג דיפר את היהודים המסתתרים בתור תושבי ברלין, ממוצא ארי, שאיבדו את ביתם ואת כל רכושם בהפצצות האוויריות של בעלות הברית. בני הזוג קרקאואר נותרו בביתם של בני הזוג דיפר כחודש. שהות של היהודים לתקופה ממושכת יותר הייתה מחייבת את דיפר לרשום את היהודים במשטרה המקומית, ועל כן הועברו היהודים למקומות מסתור אחרים - גם זאת בסיוע הכומר דיפר. בדצמבר 1944 שבו בני הזוג קרקאואר לביתם של בני הזוג דיפר, והסתתרו שם שוב כחודש, עד ינואר 1945. זאת למרות שדיפר היה תחת מעקב של הגסטפו, בתור חשוד בהתנגדות למשטר.
קורות חיים > לאחר המלחמה

משנת 1945 היה דיפר כומר בכנסייה בנירטינגן (Nürtingen) (אנ'). משנת 1959 עד 1969 היה כומר בכנסייה בלודוויגסבורג. משנת 1956 היה יושב ראש הכנסייה האוונגלית בגרמניה (אנ').
הכרה והנצחה

בספר זכרונות שפרסם מקס קרקאואר אחרי המלחמה תיאר את הכומר דיפר בתור דמות מרכזית בהצלתו.
בשנת 2003 נקראה כיכר ברייכנבך אן דר פילס על שם דיפר.
בשנת 2008 הכיר יד ושם בתאודור דיפר ובאשתו הילדגארד בתור חסידי אומות העולם.
תוספות חכמי אנגליה

תוספות חכמי אנגליה הוא חיבור של אחד מבעלי התוספות שהתגורר באנגליה.
כתב יד

כתב היד נמצא בספריית הפלטינה שבפארמה, איטליה. עורך הקטלוג (דה רוססי) ציין את כתב היד כספר מצוות קטן, ספרו המפורסם של רבי יצחק מקורביל. עקב כך כתב יד זה לא משך את העין שנים רבות. בשנות ה-70 התגלה כתב יד זה והחלו להדפיס מתוכו במהדורות דפוס. בכתב היד נמצאים חידושים למסכתות ברכות, מגילה, ביצה, פסחים, עבודה זרה, גיטין, סנהדרין, נדה, בבא מציעא וקידושין. בכתב היד מצוין מראה מקום לחידושיו במסכת כתובות, ראייה שחיבר וליקט חידושים על מסכתות נוספות.
כתבי היד יצאו לאור במשך שנות ה-70 על ידי מכון ירושלים.
זהות המחבר

זהות המחבר ומקום מגוריו עלומה. הוא מזכיר חידושים מאביו, מגיסו ר' אהרן ומחבריו ר' אברהם, ר' יצחק ור' ישראל אבל מלבד זאת אין בחיבור פרטים ביוגרפיים נוספים עליו.
בעלי התוספות המובאים בחיבור

כדרך כל חיבורי התוספות המחבר ליקט פירושים מבעלי תוספות וראשונים שונים כמו רבי שמעיה, ריב"ן, רבנו תם, רשב"ם, ר"י הזקן, מקובץ "שיטת אייברא" ומקובצי אביו וגיסו.
בעלי תוספות מאנגליה המובאים הם: הרב משה בן יום טוב מלונדריש (בעל הספר "תוספת אלפסי" על הרי"ף) ובניו הרב אליהו מלונדריש והרב ברכיה מניקולא, הרב מאיר בן אליהו מניקול, הרב יוסף מניקול, הרב מאיר מלונדריש, הגאון מנורהטון ועוד.
המחבר מביא גם מקובץ לויי"ה, קובץ תוספות עלום שם. גם בלויי"ה מופיעים חכמי אנגליה אך אין הוכחות שמחברו היה מחכמי אנגליה.
אודות החיבור

החיבור, כשאר פירושי הראשונים, עוסק בעיקר בפשט הסוגיות. המחבר מתמקד בעיקר בדברי רש"י ומדקדק בלשונו הקצרה. בחיבור מובאים פסקי הלכה רבים, בין היתר במסכת ברכות בפרק כיצד מברכין מובאים פסקי הלכה על ברכות הנהנין.
ככל חיבורי התוספות, הוא מעתיק מבעלי תוספות אחרים, וישנן הקבלות רבות לתוספות שונים. עם זאת ישנם שינויי לשון רבים מחיבורים אחרים, אשר לעיתים המשפיעים על פרשנות הדברים.
הערות שוליים

↑  בלאו מזהה אותו עם הרב יצחק בן הרב פרץ מנורתהמפטון, שהובא בפירוש המשנה לרבי אליהו מלונדריש (וכן בספר עץ חיים לרב יעקב בן הרב יהודה חזן מלונדרץ), בשל פסקים דומים המובאים בשני הספרים.
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
תל א-סעידיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברזל, תקופת הברונזה 
 מיקום
 מדינה:  ירדן 
 קואורדינטות:  32°16′04″N 35°34′38″E﻿ / ﻿32.26769°N 35.577241°E﻿ / 32.26769; 35.577241
 he
 
תל א-סעידיה הוא תל גדול בעבר הירדן המזרחי, בגובה 232 מטר מעל פני הים, כקילומטר וחצי ממזרח לנהר הירדן, בין 60 ל-150 מטר (לפי פיתולי הנחל) דרומית לוואדי כופרנג'ה, מזרחית ליישוב חמדת.
מידותיו של התל

אורכו של התל (בין מזרח למערב) כ-415 מטר ורוחבו (בין צפון לדרום) כ-200 מטר. שטחו הכולל של התל הוא כ-61 דונם. הוא מתחלק לשני חלקים: חלקו המזרחי שמהווה כשני שלישים ממנו, מתנשא לגובה של 40 מטר מעל פני השטח, ואילו חלקו המערבי מתנשא לגובה 25 מטר.
זיהוי התל

הכומר אבל וויליאם אולברייט ובעקבותיהם יוחנן אהרוני וכנראה אף שמואל ייבין וכן בצלאל בר כוכבא מזהים את תל א-סעידיה עם היישוב צפון, שלידו התחולל קרב צפון בין צבאו של תלמי התשיעי לתירוס לצבאו של אלכסנדר ינאי בשנת 103 לפנה"ס.
לעומת זאת נלסון גליק זיהה את התל עם צרתן, על פי ספר מלכים א', פרק ז', פסוקים מ"ו–מ"ז: " בֵּין סֻכּוֹת וּבֵין צָרְתָן", יצק שלמה את הנחושת לכלי המקדש.
ממצאים

במקום נמצאו שכבות מתקופת הברונזה ותקופת הברזל. בקברים נמצאו גופות חנוטות בביטומן.
לקריאה נוספת

בצלאל בר-כוכבא, ‏הקרב בין תלמי לתירוס לאלכסנדר ינאי בבקעת הירדן ושאלת זמנה של מגילת מלחמת בני אור, קתדרה 93, ספטמבר 1999, עמ' 56-7
תאודור הנרי רובינסון

ערך זה עוסק בחוקר מקרא בריטי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוגוסט 1881 אדנברידג', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  26 ביוני 1964 (בגיל 82) אילינג, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  קולג' סנט ג'ון באוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת גטינגן
 עיסוק:  חוקר מקרא, פילולוג
 מעסיק:  אוניברסיטת קארדיף 
 תפקיד:  פרופסור לשפות שמיות
 
תיאודור הנרי רובינסון (באנגלית: Theodore Henry Robinson‏) 9 באוגוסט 1881 – 26 ביוני 1964 היה מלומד בריטי שעסק בלימודים שמיים ובחקר המקרא.
חייו ולימודיו

רובינסון, נצר למשפחת כומר בפטיסטי, נולד באדנברידג'(אנ') למד תאולוגיה ופילולוגיה במכללת סנט ג'ון(אנ') בקיימברידג', ב-Regent’s Park Baptist College בלונדון ובאוניברסיטת גטינגן. את הדוקטורט בתאולוגיה קיבל מאוניברסיטת לונדון. הוא לימד עברית וסורית במכללת סרמפור(אנ') (במערב בנגל) במשך זמן מה, בטרם נסע לאוניברסיטת קארדיף בשנת 1915, שם עבד כמרצה. משנת 1927 עד פרישתו בשנת 1944 כיהן כפרופסור לשפות שמיות.
פרסומיו משתרעים על תחום רחב באופן יוצא דופן: החל בספר הלימוד הסורי הראשון שלו, שיצא בשנת 1915 (ומהדורה שישית שלו יצאה בשנת 2013 (!) ), וכלה ביצירות על תולדות הדת בישראל הקדום וההיסטוריה שלה ופרשנויות על הברית החדשה. ספר פירושיו על הושע, יואל, עמוס, עובדיה, יונה ומיכה פורסם בגרמנית בשנת 1938 ובהמשך הופץ מחדש מספר פעמים.
רובינסון פיתח שיטת ביקורת-טקסט חשוב לספר רות ולמגילת איכה שאומצה בשתי מהדורות חשובות של המקרא במאה העשרים: המהדורה השלישית של תנ"ך קיטל(אנ') והBHS(אנ'). מהדורת ה-BHS הופיעה בדפוס זמן רב לאחר מותו.
רובינסון היה מזכיר האגודה לחקר הברית הישנה(אנ') במשך זמן רב (משנת 1917 עד 1946) ופעמיים כיהן כנשיאהּ (בשנים 1928 ו-1946). ב-1926 התכבד בהצגת מחקרו במסגרת הרצאות שווייך של האקדמיה הבריטית. רובינסון קיבל דוקטור לשם כבוד בתאולוג מאוניברסיטת אברדין, מאוניברסיטת ויילס(אנ') ומהפקולטה התאולוגית של אוניברסיטת האלה-ויטנברג.
ממחקריו

בספרו Prophecy and the Prophets in Ancient Israel, רובינסון ניסח תאוריה האומרת שחיבור רוב ספרי הנבואה נעשה בתהליך בן שלושה שלבים. ראשית הנביא נשא נאומים בעל פה, שעברו מפה לאוזן ולוקטו ונרשמו בידי תלמידיו, שנית, קובצי הנבואה הכתובים (הכוללים את שם הנביא) נערכו לפי נושאים שונים ובשלב האחרון נערכו ועובדו לכדי ספרים.
מעבודותיו

Paradigms and exercises in Syriac grammar, Oxford 1915.
Prophecy and the prophets in ancient Israel, London 1925.
A history of Israel. Vol. 1: From the exodus to the fall of Jerusalem, 586 B.C., Oxford 1932.
The Epistle to the Hebrews, London 1933.
The Gospel of Matthew, London 1947.
The poetry of the Old Testament, London 1947.
Prophecy and the Prophets in Ancient Israel, London 1950
Die zwölf kleinen Propheten (= Handbuch zum Alten Testament 1, 14), Tübingen 1938.
Biblia Hebraica Stuttgartensia, Faszikel 13a: Liber Ruth und Faszikel 13d: Liber Threnorum (1975)
הערות שוליים

↑  Gwilym Henry Jones, "Robinson, Theodore Henry (1881-1964), professor, scholar and author", in: Dictionary of Welsh Biography, 2001
↑  "השערת הביקורת הספרותית", מבוא למקרא, יחידות 9–10, עמודים 50–53, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267156705171  PLWABN: 9810675800905606  BNE: XX1419697  BnF: cb128762546 (data)  CiNii: DA02992135  GND: 116577886  ISNI: 0000 0001 0861 5614  LCCN: n50049151  NKC: skuk0001170  NTA: 070113114  SELIBR: 300273  SUDOC: 070404852  Trove: 1066584  VcBA: 495/94203  VIAF: 139556   WorldCat (עם VIAF): 139556
תיאטרון בלגרייד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון 
 על שם:  בלגרד 
 מיקום:  קובנטרי 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1958
 תאריך פתיחה רשמי:  1958 
 קואורדינטות:  52°24′35″N 1°30′51″W﻿ / ﻿52.409809°N 1.514287°W﻿ / 52.409809; -1.514287
 www.belgrade.co.uk
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי תיאטרון בלגרייד(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי תיאטרון בלגרייד
 
"מחלת נעורים" מאת פרדיננד ברוקנר, 2007
"בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה, 2008
תיאטרון בלגרייד (באנגלית: Belgrade Theatre) הוא תיאטרון בקובנטרי, אנגליה.
היסטוריה

תיאטרון בלגרייד היה התיאטרון האזרחי הראשון שנבנה בבריטניה אחרי מלחמת העולם השנייה. הוא הצטרף לקתדרלה החדשה שנבנתה בעיר כסמל לאופטימיות ותרבות והיה מהפרויקטים הגדולים ביותר שבוצעו, במהלך בנייתה מחדש את העיר קובנטרי, שנהרסה כמעט לחלוטין בהפצצות הגרמנים במלחמת העולם השנייה. כיום זהו בניין רשום מדרגה שנייה. ב-1963 נרשם תיאטרון בלגרייד כעמותה ללא כוונות רווח בידי רשם העמותות (מספר 219163). התיאטרון קיבל את שמו כהכרה ותודה למתנת קורות העץ שהעניקה עיר הבירה הסרבית בלגרד (עיר תאומה של קובנטרי), שהיו מרכיב מרכזי ש לבניית האודיטוריום המכיל 858 מקומות ישיבה. מאז הפתיחה ב-1958, מיצב עצמו התיאטרון כמרכז להפקות חדשות ומקוריות.
התיאטרון היה ראשון בעבודה עם ארגון "תיאטרון בחינוך" (Theatre-in-Education) בשנות השישים. התיאטרון ממשיך לעבוד עם בני נוער שנעזרים בדרמה כאמצעי לפתח את כישוריהם האישיים והחברתיים.
"Acting Out", התוכנית המוצלחת ביותר של הארגון, פועלת מזה כעשר שנים בחסות רשות החינוך של קובנטרי והועתקה ברחבי הממלכה המאוחדת.
התיאטרון נפתח מחדש בספטמבר 2007 אחרי שעבר שיפוץ בעלות של 12 מיליון פאונד ונוספו לו שבעה מפלסים, שמכילים אודיטוריום נוסף.
הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו חנך רשמית את האולם 2B של התיאטרון המחודש ב-5 בפברואר 2008. היה זה גם יום השנה החמישים לפתיחת תיאטרון בלגרד, בו השתתפה הנסיכה אלכסנדרה.
בשנים 2006–2008 כיהן במאי התיאטרון הישראלי גדי רול כמנכ"ל שותף ומנהל אמנותי של תיאטרון בלגרייד. הצגתו "מחלת נעורים" היא שחנכה את האולם החדש B2.
שכונת הרכבת (לוד)

| --- | --- |

מפגש מסילת הברזל בשכונה
 מידע
 עיר:  לוד
 תאריך ייסוד:  שנות ה-30 של המאה ה-20
 אוכלוסייה:  2,500
 קואורדינטות:  31°57′03″N 34°52′47″E﻿ / ﻿31.950829°N 34.87985°E﻿ / 31.950829; 34.87985
 שכונות נוספות בלוד
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) שכונת הרכבת(למפת גוש דן רגילה) שכונת הרכבת(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת הרכבת(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שכונת הרכבת  he שכונת הרכבתhe שכונת הרכבתמפת  __ לוד (in English: Ludd) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממערב: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) ממזרח: __ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) מדרום: __ רמלה (in English: Ramla) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שכונות הרכבת, נווה שלום ופרדס שניר בעיר לוד
חומת ההפרדה בין ניר צבי לבין פרדס שניר ושכונת הרכבת
שכונת הרכבת היא שכונה בעיר לוד הממוקמת במערב העיר, וגובלת בשכונות "נוה שלום", ו"פרדס שניר" שמצפון וממערב לה. בצידה המזרחי היא צמודה לתחנת הרכבת לוד.
היסטוריה

שכונת הרכבת בלוד הוקמה על ידי הבריטים בשנות ה-30 של המאה ה-20 לסגל העובדים של הרכבת. חלק מהמבנים, הבנויים בסגנון כפרי בריטי קלאסי, שרדו. תוכנית המתאר החדשה של לוד קבעה כמטרה לשמר את אתרי המורשת –האלה ולנצלם לחיזוק מרכז העיר והגדרת ייחודיותו.
ביולי 1948 נכבשה העיר לוד, במסגרת מבצע דני, ורוב תושביה הערבים של העיר, עשרות אלפים, פונו במשאיות ולאחר המלחמה נותרו בעיר רק כ-1,000 תושבים. שכונת הרכבת הייתה השכונה היחידה בעיר שרוב בתיה שרדו והיא הפכה מקום המגורים העיקרי של תושביה הערבים של העיר באותה עת.
בשנות ה-80  גדלה אוכלוסיית השכונה לכ-3,000 תושבים, בין השאר גם בגלל הגירה של בדואים מהנגב והתיישבות של פלסטינים מהגדה המערבית. בשכונה לא היו תשתיות ביוב ומים, לרחובות לא היו שמות או מספרים, ולא היה רישום מסודר של התושבים.
לאחר שנים רבות של הזנחה, פרסמה בשנת 1996 "החברה לפיתוח אזור לוד-רמלה" (לור"ם) מכרז לפרויקט פינוי ובינוי בשכונה. במרץ 1999 חתם משרד השיכון על הסכם עם החברה, בעלות מוערכת ב-190 מיליון שקל. לפי ההסכם חברת לור"ם התחייבה לפנות את דייריה של השכונה, ולבנות עבורם 491 דירות חדשות בשכונת נווה שלום הסמוכה. הפרויקט מעולם לא בוצע מאחר שהוחלט להפריט את חברת לור"ם הממשלתית. ואחר כך החברה פורקה עקב חובות למספר נושים.
מפגש מסילת הברזל בשכונה

שמונה מסילות ברזל מפרידות בין שכונת הרכבת ושכונות ערביות אחרות במערב לוד למרכז העיר. מי שמבקש להיכנס אל השכונה נדרש לחצות רצועת מסילות שרוחבה 36 מטרים בה מסילות המובילות לתחנת הרכבת לוד ולמתחם התפעולי של הרכבת. רכבות חולפות במפגש (הקרוי מפגש מספר 129) בכל כמה דקות, ובמהלך השנים נפגעו במקום עשרות הולכי רגל ורכבים; עשרה בני אדם נהרגו. אף על פי שרכבת ישראל הבטיחה בשנת 1999 שבמקום תוקם מנהרה, הדבר מעולם לא בוצע.
בשנת 2010 זכה סרטו של עדיה אמרי אור "מפגש 129", על מפגש מסילת הברזל בשכונה, בתחרות ליצירה דוקומנטרית צעירה על שם דוד פרלוב.
כדורגל

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הוקמה בשכונה קבוצת כדורגל, "רכבת לוד", ששיחקה בליגות הנמוכות (ליגה ג' וליגה ב'). בשנת 1997 התאחדה עם קבוצת "בני לוד" להפועל בני לוד רכבת, ששיחקה בליגה הלאומית ברציפות במשך 14 עונות מעונת 2006/2007 ועד עונת 2019/2020 בסיומה ירדה לליגה א.
תמונות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  חיילים בריטיים במחסום דרכים בכניסה לשכונה בשנת 1939  |  חיילים בריטיים שומרים על מסילת הרכבת ליד השכונה באוקטובר 1938  |  תושבים מנסים לחצות את מפגש מסילות הרכבת בשכונה, בשנת 2009 |
הערות שוליים

↑  אייל ארליך, הביוב הפתוח של האחים לוי, כותרת ראשית, 8 במאי 1985
↑  יצחק דנון, ‏בוטל הצו שעיכב את הבנייה בשכונת הרכבת בלוד, באתר גלובס, 9 בנובמבר 1998
↑  נעה ווסרמן-עמיר, ‏נחתם הסכם לפינוי ובינוי שכונת הרכבת בלוד בעלות 190 מיליון שקל, באתר גלובס, 21 במרץ 1999
↑  צבי לביא, ‏ועדת הכספים אישרה את הפרטת החב' הממשלתית לפיתוח לוד-רמלה, באתר גלובס, 4 בספטמבר 2003
↑  צבי לביא, ‏רשות החברות מחדשת הבקשה לאשר הפרטת לור"ם, באתר גלובס, 10 בספטמבר 1997
↑  איילת פישביין, כשלים בהפרטת החברה לפיתוח אזור לוד-רמלה: תושבי לוד לא קיבלו בטחונות לכיסוי ליקויי בנייה חמורים, באתר TheMarker‏, 3 בדצמבר 2006
↑  סטלה קורין-ליבר, ‏לור"ם: תמצית סיפורה העגום של ההפרטה בישראל, באתר גלובס, 19 בספטמבר 2004
↑  בן 14 נהרג מפגיעת רכבת בלוד, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2003
↑  יובל אזולאי, פצוע אנוש בתאונה נוספת בשכונת הרכבת בלוד; תושבים: הרמנו ידיים, באתר הארץ, 6 באוגוסט 2004
↑  שרון קדמי, אדם נדרס על ידי רכבת באיזור לוד, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2005
↑  שרון קדמי, התאונה הבאה כבר כאן, באתר הארץ, 30 ביוני 2005
↑  יובל אזולאי, הקמת המנהרה מתעכבת, והכניסה לשכונת הרכבת תמשיך לסכן תושבים, באתר הארץ, 7 במאי 2006
↑  נירית אנדרמן, הזוכה בתחרות פרלוב: סרט דוקומנטרי על מפגש רכבות בלב שכונה ערבית, באתר הארץ, 16 בפברואר 2010
מרב יודילוביץ', פרויקט על שכונה ערבית בלוד זכה בפרס פרלוב, באתר ynet, 16 בפברואר 2010
↑  ליגה ג', מעריב, 18 במרץ 1984
↑  אור שדה, יש רכבת אחרת בלוד, באתר הארץ, 9 במאי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457915605171
שולחן הפנים

שולחן הפנים לפי המסורת היהודית. הלחם היה בצורת "תיבה פרוצה", כלומר מלבני בעל שלוש דפנות.
התבליט על שער טיטוס המתאר את מצעד הניצחון עם כלי המקדש. מצד ימין ניתן לראות את השולחן יחד עם חצוצרות הכסף (הנתונים באלכסון).
שולחן לחם הפנים, ועליו לחם הפנים, בדגם המשכן בתמנע
שולחן הפנים (או שולחן לחם הפנים) הוא אחד מכלי המשכן ובית המקדש, שהיה בהיכל בחלקו הצפוני. 
על השולחן היה מונח לחם הפנים. כל שבת היו הכהנים מתחלקים בלחם, ובמקומו היו מניחים לחם חדש. יחד עם לחם הפנים הונחו על השולחן גם שני בזיכי לבונה, אשר הוקרבו בכל שבת.
שולחן לחם הפנים. מתוך מפה צרפתית מהמאה ה־17 המתארת את יציאת מצרים
מקור למצוות בנייתו

וְעָשִׂיתָ שֻׁלְחָן עֲצֵי שִׁטִּים אַמָּתַיִם אָרְכּוֹ וְאַמָּה רָחְבּוֹ וְאַמָּה וָחֵצִי קֹמָתוֹ. וְצִפִּיתָ אֹתוֹ זָהָב טָהוֹר וְעָשִׂיתָ לּוֹ זֵר זָהָב סָבִיב. וְעָשִׂיתָ לּוֹ מִסְגֶּרֶת טֹפַח סָבִיב וְעָשִׂיתָ זֵר זָהָב לְמִסְגַּרְתּוֹ סָבִיב. וְעָשִׂיתָ לּוֹ אַרְבַּע טַבְּעֹת זָהָב וְנָתַתָּ אֶת הַטַּבָּעֹת עַל אַרְבַּע הַפֵּאֹת אֲשֶׁר לְאַרְבַּע רַגְלָיו. לְעֻמַּת הַמִּסְגֶּרֶת תִּהְיֶיןָ הַטַּבָּעֹת לְבָתִּים לְבַדִּים לָשֵׂאת אֶת הַשֻּׁלְחָן. וְעָשִׂיתָ אֶת הַבַּדִּים עֲצֵי שִׁטִּים וְצִפִּיתָ אֹתָם זָהָב וְנִשָּׂא בָם אֶת הַשֻּׁלְחָן. וְעָשִׂיתָ קְּעָרֹתָיו וְכַפֹּתָיו וּקְשׂוֹתָיו וּמְנַקִּיֹּתָיו אֲשֶׁר יֻסַּךְ בָּהֵן זָהָב טָהוֹר תַּעֲשֶׂה אֹתָם. וְנָתַתָּ עַל הַשֻּׁלְחָן לֶחֶם פָּנִים לְפָנַי תָּמִיד.
מידותיו

אורך השולחן היה 2 אמות, רחבו היה אמה אחת, וגובהו היה אמה וחצי. התנאים נחלקו באשר לארכן של האמות עליהן דיבר הפסוק, כאשר דעת רבי יהודה היא שהאמות המדוברות היו אמות בינוניות שבכל אחת מהן חמישה טפחים, ואילו לדעת רבי מאיר האמות היו אמות גדולות שבכל אחת מהן שישה טפחים.
השולחן היה מצופה זהב טהור, ומסביבו היה עיטור בגובה טפח אחד שהקיף את השולחן. לפי דעה אחת המובאת בגמרא העיטור היה ממוקם מעל לוחית השולחן ותוחם אותה סביב כגדר, ולפי דעה אחרת הוא היה מתחתיה, כשהוא חובק את רגלי השולחן, בעוד טבלת השולחן הייתה מונחת מעליו.
ברגלי השולחן היו טבעות זהב, וכאשר פורק המשכן, שמו בטבעות שני בדים – מוטות עץ מצופים זהב, ששימשו לנשיאת השולחן ממקום למקום, באופן מכובד, מבלי לאחוז בשולחן עצמו.
צורתו

על שולחן לחם הפנים היו מניחים מדי שבת את שנים עשר לחמי הפנים, כאשר הם מסודרים עליו בשתי מערכות, שבכל אחת מהן שישה לחמים.
על מנת לתמוך בלחמים כדי שלא ישברו ויפלו נקבעו ארבעה לוחות גבוהים, שניים לכל מערכה, שתמכו את הלחמים מימינם ומשמאלם. לוחות אלו נקראו בשם 'סניפין'.
בגמרא הובאה מחלוקת כיצד היו סניפין אלו בנויים. מחלוקת זו תלויה ונגררת אחר מחלוקת אחרת, באשר לצורתו של לחם הפנים. על פי רבי חנינא צורתו של לחם הפנים הייתה מרובעת, כך שהסניפין היו בנויים כלוחות גבוהים וישרים שתפקידם היה לתמוך בדפנות הישרות. לפי דעת רבי יוחנן צורתו של לחם הפנים הייתה כצורת קונוס, ולכן באותם סניפין נקבעו מדפים כתושבת ללחם שצורתו כצורת קונוס, כך שהם השלימו את הקונוס למבנה מרובע.
מחלוקת נוספת, שגם היא פועל יוצא של אותה מחלוקת, נוגעת למיקום ממנו התחילו הסניפין להתרומם. על פי הדעה לפיה היו הסניפין בנויים כמדפים זה למעלה מזה, הרי שהם התרוממו מטבלת השולחן ולמעלה, כאשר הם תומכים בלחם ואילו הלחם תומך ומחזיק אותם, במעין תבנית שמשלימה כל מדף יחד עם הלחם שעמו לקוביה אחת. אולם לפי הדעה המתארת אותם כלוחות גבוהים וישרים, הרי שלא היה להם מקום מעל טבלת השולחן גדושת הלחמים, ועל כן אותה דעה סוברת שהם התרוממו מן הקרקע בצמוד לשולחן.
דעה אחת המובאת בגמרא סוברת, שכלל לא היה צורך בסניפין. על פי דעה זו, מסגרת השולחן מספיקה על מנת לתמוך בלחם התחתון, וברגע שהוא מוחזק ונתמך כבר אין חשש ששאר הלחמים ישברו.
ההפרדה בין לחם ללחם הייתה מינימלית, כך שהלחמים היו מסודרים זה למעלה מזה במצב בו כמעט ואין רווח ביניהם. ההפרדה נעשתה באמצעות קנים, גלילי זהב חצויים לארכם, שראשיהם נתחבו בחורים שנפערו בסניפין, כך שהם נתמכו בעזרת הסניפין מכאן ומכאן. תמיכה זו לא הייתה מספיקה, משום שהיה חשש שהקנים ישקעו, 'יקבלו בטן', בשל כובדו של הלחם, ולכן אותם קנים נתמכו גם בלחם המונח תחתיהם.
בסך הכול היו עשרים ושמונה קנים בשולחן לחם הפנים. ארבעה עשר לכל מערכה. בין כל לחם ולחם הפרידו שלושה קנים, מלבד הלחם העליון שעמד על שני קנים בלבד. מטרת ההפרדה המינימלית הייתה לגרום כניסת אוויר בין הלחמים ולמנוע עיפוש.
צורתו > בזיכי לבונה

על שולחן הפנים היו מונחים שני בזיכי לבונה במשך כל השבוע, ובשבת הוקטרו לאחר קורבן מוסף, רוב הדעות סוברות כי הבזיכים היו ממוקמים בתוך חללו של לחם הפנים העליון, אולם לשיטת רבי המובאת במשנה הבזיכים היו מונחים על השולחן ממש, בין שתי מערכות לחם הפנים.
שולחנות לחם הפנים של שלמה

מלבד שולחן לחם הפנים שהיה מוצב בהיכל ואותו יצר משה, בבית המקדש הוסיף שלמה עשרה שולחנות זהים במראם, שגם הם הוצבו בהיכל.
מיקומם של שולחנות אלו והצורה בה הם היו מסודרים בהיכל, שנויים במחלוקת תנאים:
לגבי השטח בו הם היו ממוקמים בהיכל, ישנה הסכמה גורפת לפיה הם היו מוצבים בחלקו הצפוני מערבי של ההיכל, כאשר הם לא חורגים במאומה אל החלק הדרומי והמזרחי. ישנה הסכמה גם לגבי היותם של השולחנות מסודרים בשני טורים שבכל אחד מהם חמישה שולחנות, כאשר ביניהם מוצב שולחנו של משה.
המחלוקת בין התנאים נוגעת לשאלה האם השולחנות היו מוצבים לאורך, ממזרח למערב, או לרוחב מצפון לדרום. על פי הדעה לפיה השולחנות היו מוצבים לאורך ההיכל ממזרח למערב, לא היה השולחן מוצב בין שני הטורים, אלא בראשם כנגד הרווח שביניהם. סדר זה מוזכר בגמרא בתיאור המדמה את השולחנות לתלמידים היושבים במקום נמוך ואת שולחנו של משה לרב הניצב במקום גבוה, וזאת בהתבסס על כך שעל פי הנתונים הטופוגרפיים של ההיכל, צדו המערבי היה גבוה יותר מזה המזרחי.
שני השולחנות שבאולם

מלבד שולחן לחם הפנים שבהיכל, ומלבד עשרת השולחנות שעשה שלמה, במשנה מובא שאליהם נוספו שני שולחנות נוספים שהיו ממוקמים באולם. אחד השולחנות היה עשוי שיש, ואילו השני היה עשוי זהב. על השולחן העשוי שיש היו מניחים את הלחם מיד לאחר אפייתו, לפני שהיו מסדרים אותו על השולחן שבתוך ההיכל. ולעומתו, על השולחן העשוי זהב היו מסדרים את הלחם כאשר הוא יוצא מן ההיכל, לפני חלוקתו לכהנים.
הסיבה בשלה נוצרו שני שולחנות ולא היה די בשולחן כסף אחד או בשולחן זהב אחד היא, שמעלין בקודש ואין מורידין. מסיבה זו, לחם הפנים מונח ראשית כל על שולחן כסף, ומשם מעלים אותו לשולחן הזהב שבהיכל. כאשר הלחם יוצא מן ההיכל, אין אפשרות להפחית בחשיבותו ולהניחו על שולחן כסף, ולכן נקבע בעבורו שולחן זהב.
ראו גם

ההיכל
לחם הפנים