stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלטונפירד
יהודי בלטונפירד

יהודי ראשון הגיע לבלטונפירד בשנת 1730 ויהודים נוספים החלו להתיישב בעיר בשנת 1746. רובם עסקו במסחר, ומיעוטם במלאכה ובמקצועות חופשיים. הקהילה נוסדה בשנת 1784. בית הכנסת נבנה בשנת 1840. כמו כן, פעלו במקום אגודת נשים, בית ספר וישיבה. הקהילה הצטרפה לזרם הקהילות האורתודוקסיות.
בתקופת "הטרור הלבן" נרצחו כמה מיהודי המקום. ובשנת 1938, עם פרסום "החוקים היהודיים" שנועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והחברה, נפגעה פרנסת יהודי העיירה. בשנת 1942 נשלחו צעירים לעבודות כפייה ורובם נספו.
ב-16 במאי 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, הובלו 130 יהודים מהעיר לגטו שהוקם בטפולצה. וב-20 ביוני, הועברו כולם לזאלאגרסג שם רוכזו עם יהודים נוספים מהסביבה. ביולי שולחו כולם למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו למקום 15 ניצולים וחידשו את חיי הקהילה. ובשנת 1949 הוקמה מצבה בעיר לזכר הניספים בשואה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 18 |  |
| 1880 | 117 | 1,788 |
| 1910 | 168 |  |
| 1920 | 187 |  |
| 1930 | 143 |  |
| 1941 | 137 | 3,826 |
הערות שוליים

↑  נתוני היישוב באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  אתר הנצחה ליהודי בלטונפירד (באנגלית)
↑  בית הכנסת בבלטונפירד
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת בלטונפירד |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בלטונפירד • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • טיהאן • ואסוי • זאנקה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559630205171  BnF: cb15990873p (data)  GND: 4086296-3  LCCN: n80123534  MusicBrainz: 83cb67d7-56f0-481d-a45b-1458222125ae  NKC: ge889427  SUDOC: 172206308  VIAF: 152445511   WorldCat (עם VIAF): 152445511
בית הכנסת טמפלגאסה

| --- | --- |

בית הכנסת טמפלגאסה, ליתוגרפיה של רודולף פון אלט
 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי, קניין תרבותי, בית כנסת שנחרב 
 כתובת:  Tempelgasse 3 
 מיקום:  וינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1854
 תאריך פתיחה רשמי:  15 ביולי 1858 
 תאריך פירוק:  1938 
 אדריכל:  לודוויג פרסטר 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 קואורדינטות:  48°12′50″N 16°23′06″E﻿ / ﻿48.2139°N 16.385°E﻿ / 48.2139; 16.385
  (למפת וינה מוגדלת) בית הכנסת טמפלגאסה(למפת וינה רגילה) בית הכנסת טמפלגאסה
 
פנים בית הכנסת, לפי ציור צבעי מים מאת אמיל רנזנהופר
חזית בית הכנסת
בית הכנסת טמפלגאסה, המכונה גם טמפל ליאופולדשטאט (בגרמנית: Leopoldstädter Tempel), היה בית הכנסת הגדול ביותר בווינה לפני מלחמת העולם השנייה. בית הכנסת שעמד ברחוב טמפלגאסה (סמטת המקדש) ברובע לאופולדשטאדט בווינה, נבנה ותוכנן בין השנים 1854–1858 על ידי לודוויג פורסטר, והכיל כ-2,240 מקומות ישיבה. המבנה המרכזי נהרס כליל במהלך פוגרום ליל הבדולח בשנת 1938 יחד עם 80 בתי כנסת נוספים בווינה. חלקים של המבנה עדיין משמשים כיום את הקהילה היהודית.
בית הכנסת שימש כמודל לבתי כנסת רבים באירופה שנבנו בסגנון אוריינטלי, ובכלל זה בית הכנסת בזאגרב, בית הכנסת הספרדי בפראג, בית הכנסת טמפל בקרקוב ובית הכנסת טמפלול קורל בבוקרשט.
היסטוריה

המבנה הוקם בשנות 1854–1858 על פי תוכניות של האדריכל לודוויג פרסטר. הבית נחנך ב-15 ביולי 1858, בנאום שנשא רבו הראשון של בית הכנסת, אדולף ילינק הליברלי. כחזן הראשון כיהן י. גולדשטיין הקונסרבטיבי. משנת 1867 כיהן הרב ד"ר משה גידמן הקונסרבטיבי כרב בית הכנסת, ולאחר מכן מ-1894, כיהן הרב ד"ר אדולף שמידל שדרשותיו נהנו מפופולריות גדולה מאוד. בין יתר הרבנים שכיהנו ניתן למנות את, אהרן ילינק, אליעזר דוד מדיסלדורף, מקס גרונוולד בשנת 1913, וישראל טגליכט בשנת 1932.
כבר בשנת 1898 בוצע שיקום כללי ראשון בבית הכנסת, בעיקר בפנים המבנה, שבמהלכו חודשה התפאורה הפנימית וכן נוספו תבליטי טיח צבעוני. בשנת 1905 בוצעה עבודה נוספת בעיקר בצד הקדמי הפונה לרחוב ובחצר. במהלך מלחמת העולם הראשונה, בטקס שנערך ב-17 באוגוסט 1917 על ידי חיילים יהודים לכבוד יום הולדתו של הקיסר קרל הראשון, פרצה במקום שרפה שאפפה במהירות את בית הכנסת כולו. המבנה נפגע קשות ושיקומו נמשך עד לשנת 1921.
במהלך ליל הבדולח נהרס כליל החלק המרכזי בבית הכנסת. רק שני אגפי הצד נותרו עומדים, באחד מהם שכנה הספרייה של בית המדרש לרבנים בווינה, והאוסף שבו נשמר ברובו הודות ליוזמה אמיצה של הסטודנט הקתולי קורט שוברט (1923-2007) - לימים דיקן המכון למדעי היהדות בווינה - שדאג להסתיר את הספרים הנדירים במרתף באוניברסיטה. אחרי המלחמה הועבר האוסף לקהילה היהודית החדשה בווינה, ואחר כך תרמה הקהילה את הספרים לספריה הלאומית בירושלים ישראל. קורט שוברט הופקד על העברת הארגזים לארץ והגיע אתם בערב פסח 1949 באניית העולים "גלילה".
בשנת 1951 נפגע קשות האגף הדרומי של בית הכנסת, ובמקומו הוקם בניין מגורים. האגף הצפוני הוא החלק היחיד שנותר מבית הכנסת המקורי והוא עדיין משמש את הקהילה היהודית כמקום תפילה. על ידו עומד תלמוד תורה של אגודת ישראל. באשר לחלק המרכזי, הוא הוחלף לא מכבר בבניין דיור ובמרכז הבריאות "עזרא", שמשמש מאז 1994 כמרכז לטיפול וייעוץ עבור ניצולי השואה וצאצאיהם. בנוסף אחראית העמותה על הטיפול במהגרים יהודים ומתפקדת כמרכז פסיכו-סוציאלי עבור האוכלוסייה היהודית של וינה.
אדריכלות

בית הכנסת מורכב משלושה חלקים. המבנה המרכזי עם אלמנטים בהשראת סגנון מורי, מצרי וערבי, היווה את מקום התפילה, ושני המבנים הצידיים שנבנו בצורה מלבנית ובסגנון יותר קלאסי, מופרדים מהמבנה המרכזי על ידי חצרות ומשמשות לצורכי הקהילה. יחד הם יצרו תערובת הרמונית של הקלאסיציזם ששלט באמצע המאה התשע עשרה בווינה, וכן של ההיסטוריציזם הרומנטי. במבנה המרכזי יש חזית בעל שלושה חלקים כאשר החלק המרכזי מובלט מהיתר. ארכיטקטורה זו ניתן למצוא בבתי כנסת רבים אחרים שנבנו על ידי פורסטר או הושפעו ממנו, והיא אמורה להזכיר את בית המקדש בירושלים.
פורסטר מדגיש את הסגנון המזרחי על ידי הוספת מספר מגדלונים דקים בחזית וגם בצידי הבניין, המופרדים באמצעות כרכוב עם אשנבים מזרחיים. פתחים הדומים למדליונים בסגנון איסלאמי, מחליפים את הרוזטה המסורתית שאנו מוצאים בבתי כנסת ובכנסיות. החזית מעוטרת בלבני חימר בצבעי אדום וצהוב. בפנים המבנה קיימות קשתות אונות רבות וכן מוטיבים פסיכורומנטיים המעצימים את המראה המזרחי.
הגישה אל אולם התפילה הגדול בעל 2240 מושבים ו-1500 מקומות עמידה, עברה מתחת לגזוזטרא מוגבהת ולאחר מכן בפרוזדור. אולם התפילה כלל אולם תווך ושני מעברי צד שמעליהם העזרות לנשים, כשהמעברים מופרדים מן האולם על ידי קשתות גבוהות. עיצוב הפנים המאוד מתקדם מורכב מאריחי טיח, פסיפסים מורכבים, בנייה מפוארת וחלונות ויטראז.
האגף הצפוני הכיל מקווה הטהרה, חדר ישיבות ומספר בתי מגורים, בעוד שהאגף הדרומי הורכב ממספר דירות שנועדו לאנשי הקהילה.
העמודים הלבנים המסמלים את בית הכנסת החרב
לוח הנצחה לבית הכנסת החרב
הנצחה

בהתאם לתוכניות של האדריכל מרטין קוהלבאואר, הועמדו מול שטח בית הכנסת ההרוס עמודים לבנים שגובהם מסמל את גדלו של המבנה המקורי. בלוח הנצחה שהותקן במקום בשנות התשעים נכתב בעברית (וגם בגרמנית):
פה היה ביכ"נ אשר נבנה באשנת 1858 ע"פי תכניותיו של האדריכל ליופולד פרסטר. ביהכ"נ המפואר הזה נחרב בליל הבדולח על ידי הברברים הנציונלסוציאליסטיים ימ"ש.
הערות שוליים

↑  טעויות הכתיב במקור
תוכנית המתאר של חזית בית הכנסת
בינת השכוי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אביגדור דגן
 שפת המקור:  צ'כית
 סוגה:  רומן
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1975
 מספר עמודים:  190
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת עם עובד
 תאריך:  1978 הוצאה שנייה - 2016
 תרגום:  צבי ארד
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003893815, 001869805, 002013725
בינת השֶׂכְוִי (בצ'כית: Kuropění, באנגלית: The Cock's Crow) הוא הרומן השני של אביגדור דגן. הספר נכתב במקור בצ'כית, ויצא לאור לראשונה בשווייץ בשנת 1975.
הרומן דורג במקום הראשון במשאל של רדיו אירופה החופשית. הספר תורגם לעברית מן הגרסה האנגלית על ידי צבי ארד ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1978.
פרסום הספר בארץ הביא את דגן אל תודעת הקוראים הישראלים.
במרכזו של הספר שתי דמויות: פראן, הרופא הכפרי הזקן המתבונן בחיים, בטבע ובבני האדם ותרנגולו "פדרו" המשוחח עמו ומציג לו נקודות ראייה אחרות ובדרך כלל אופטימיות על החיים. הספר מעלה נושאים כיחסו של האדם אל עצמו ואל סביבתו, אל משמעות החיים ואל אלוהים. הוא דן ביכולתו של האדם ליהנות מהחיים על אף האסונות והסבל. דרך השיח בין פדרו ופראן מעלה דגן נושאים כמו היחס לחכמה ויכולתו של האדם להבין את מהותם הבסיסית של החיים בהתגלמויות היומיומיות כגון זריחת השמש או ליל כוכבים.
שמו של הספר שאוב מפסוק בתפילת השחר: “אשר נתן לשכוי בינה להבחין בין יום ובין לילה”.
הערות שוליים

↑  שירי לב-ארי, הסופר אביגדור דגן מת בגיל 94, באתר הארץ, 29 במאי 2006.
↑  מרדכי אבישי, חוש מידה צ'כי / שיחה, באתר nrg‏, 23 ביוני 2000
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלטייסק

| --- | --- |
סמל בלטייסקסמל בלטייסק

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 אובלסטי:  מחוז קלינינגרד מחוז קלינינגרד
 נפה:  בלטייסקי (Балтийский район)
 תאריך ייסוד:  1626
 שטח:  49 קמ"ר
 גובה:  10 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  27,032 (2023)
  ‑ צפיפות:  672 נפש לקמ"ר (2014)
 קואורדינטות:  54°39′00″N 19°55′00″E﻿ / ﻿54.65°N 19.916666666667°E﻿ / 54.65; 19.916666666667 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://xn--39-6kcd0bghf0dh.xn--p1ai/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניבלטייסק(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  קזחסטן איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניבלטייסק(למפת מחוז קלינינגרד רגילה) קלינינגרד סובטסק צ'רניאחובסק גברדייסק זלנוגרדסק ליטא פולין הים הבלטי בלטייסק(למפת מחוז קלינינגרד מוגדלת) קלינינגרד סובטסק צ'רניאחובסק גברדייסק זלנוגרדסק ליטא פולין הים הבלטי בלטייסק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בלטייסק (ברוסית: Балти́йск‏ Baltiysk; עד שנת 1946 נקראה בשמה הגרמני "פילאו" Pillau; בליטאית: Piliava; בפולנית: Piława) היא עיר נמל ומרכז מנהלי של מחוז המשנה בלטייסקי במובלעת קלינינגרד. היא שוכנת במרחק של כ-50 ק"מ מערבית לבירת המחוז קלינינגרד, בחלק הארי של קצהו הדרומי של חצי האי קלינינגרד (או חצי האי זמלנד (אנ')), לחופי מפרץ פרימורסקאיה ("בוחטה פרימורסקאיה;" Бухта Приморская), ממזרח, מפרץ גדנסק שבים הבלטי ממערב, ולחופי מצר בלטייסק, המפריד אותה גם מחלקה הדרומי בצפונה של לשון חול בלטית (אנ').
העיר נחשבת מבחינה גאוגרפית לעיר המערבית ביותר של רוסיה, וממוקם בה הבסיס הראשי של הצי הבלטי ובו גם מתאמנות יחידות של הקומנדו הימי הרוסי. מדי שנה, בחודש יולי, נערך בה מצעד אוניות (морской парад) של הצי הבלטי לרגל חגיגות "יום הצי הרוסי" (День Военно-Морского Флота).
ערים תאומות

לבלטייסק חמש ערים תאומות:
רוסיה נפטיוגנסק, רוסיה
פולין אלבלונג, פולין
פולין ניסה, פולין
שוודיה קרלסקרונה, שוודיה
רוסיה סבסטופול, רוסיה
הערות שוליים

↑  העיר הייתה חלק מפרוסיה המזרחית.
↑  מפרץ פרימורסקאיה (בגרמנית – Fischhausener Wiek) מהווה למעשה את חלקו הצפוני של מפרץ קלינינגרד (אנ').
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4634695-8  MusicBrainz: 6d217f32-bc6d-497f-8ea5-a6a0bcb9e723  NKC: ge764747  VIAF: 243193552   WorldCat (עם VIAF): 243193552 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בלטונקנשה

בלטונקנשה (בהונגרית: Balatonkenese) היא עיירת נופש ודייג במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
בשנת 2014 התפצל מהעיר הכפר בלטונאקרטיה וקיבל עצמאות.
קהילה יהודית

בבלטונקנשה חיו יהודים בתקופות זמן שונות. במקום היה בית קברות יהודי שנהרס ונעלם
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 9 |  |
| 1880 | 54 | 1,786 |
| 1910 | 15 |  |
| 1920 | 19 |  |
| 1930 | 17 |  |
| 1941 | 21 | 3,264 |
הערות שוליים

↑  נתוני היישוב באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  בתי קברות יהודיים בהונגריה שנחרשו ונהרסו
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת בלטונאלמאדי |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בלטונאלמאדי • בלטונאקרטיה • בלטונפקאיאר • בלטונפיזפה • בלטונקנשה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • קינגש • ליטר • פפקסי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562665805171  LCCN: n88160707  VIAF: 145525908   WorldCat (עם VIAF): 145525908 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אפריקה ישראל להשקעות

.
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב (AFIL) 
 תקופת הפעילות:  1934–הווה (כ־90 שנה)
 מיקום המטה:  יהוד
 בעלות:  מוטי בן משה
 ענפי תעשייה:  נדל"ן
 הכנסות:  4.99 מיליארד ש"ח (2018)
 רווח תפעולי:  959 מיליון ש"ח (2018)
 רווח:  140 מיליון ש"ח (2018)
 הון עצמי:  1.78 מיליארד ש"ח (2018)
 סך המאזן:  16.2 מיליארד ש"ח (2018)
 יו"ר:  לב לבייב 1997–2018
 מנכ"ל:  אברהם נובוגרוצקי   1997–2018
  
 www.africa-israel.com
 
אפריקה ישראל להשקעות בע"מ היא קונצרן השקעות והחזקות ישראלי-בינלאומי, בעל ניסיון רחב בתחום ההשקעות נדל"ן בישראל ובחו"ל. החברה עוסקת בעיקר בפיתוח קרקעות ומגורים בישראל, ברוסיה ובמזרח אירופה. היא מחזיקה בחברות בנות העוסקות בבניית בנייני מגורים ופיתוח מקרקעין, נדל"ן מניב בישראל ובחו"ל וכן בפרויקטים של תשתיות, מפעלי תעשייה, ועוד. אפריקה ישראל מגורים בנתה את שכונות ה"סביונים", ובמצטבר אלפי יחידות דיור ברחבי ישראל.
היסטוריה

חברת אפריקה ישראל להשקעות נוסדה בשנת 1934 על ידי משקיעים יהודים מדרום אפריקה (ביניהם יעקב גרי שכיהן כמזכיר החברה אחר כך כיו"ר ואפרים הכטר) כדי לסייע בפיתוח היישוב היהודי בארץ ישראל. שמה המקורי היה 'אפריקה ארץ ישראל להשקעות בע"מ' (באנגלית: Africa Palestine Investments  Limited). בשנת 1967 היא שינתה את שמה לשמה הנוכחי. לאחר הקמת המדינה ובמשך השנים הרחיבה החברה את פעילותה המסחרית והפיננסית. בשנת 1952 נתמנה למנהל החברה דוד הורוביץ (שכיהן אחר כך כנגיד הראשון של בנק ישראל). בשנות ה-40 של המאה ה-20 הצטרפה למחזיקי המניות באפריקה ישראל חברת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים ומניות החברה נסחרו בלשכת החליפין לניירות ערך.
בשנת 1955 הקימה החברה את היישוב סביון. בשלב הראשון שווקו במקום מגרשים בני 5 דונם הכוללים שני דונם פרדס, לצורך בנה ביתך. בהמשך הקימה את שכונת רימון ממערב לסביון ושכונת "גבעת סביון" מצפון. בשנת 1972 הקימה החברה את פארק המדע קריית ויצמן, בתחום המוניציפלי של נס ציונה,  מטרת הפארק הייתה לקשר בין המדע לתעשייה. בשנת 1985, הקימה את "מתחם קשב" בלוד מרכז המחשוב של בנק לאומי.
בתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים נרכשה השליטה בחברה על ידי בנק לאומי. בשנת 1973 הפכה לחברה ציבורית ומניותיה החלו להיסחר בבורסה בתל אביב. בשנים 1978 – 1996 שימש שלמה גרופמן נשיא ומנכ"ל ראשי של החברה.
בשנת 1996, החל מאבק שליטה בחברה כאשר אנשי העסקים מוטי זיסר ואיתן ורטהיימר רכשו כ-13% מהמניות. במקביל ניהל בנק לאומי מכרז לרכישת כל השליטה באפריקה ישראל ותכנן למכור את השליטה בחברת מגדל ביטוח לחברת ג'נרלי (אפריקה ישראל הייתה בעלת מניות במגדל באותה עת). לבסוף מכרו זיסר ו-ורטהיימר את מניותיהם ברווח גדול תוך מספר חודשים.
סמל החברה הנוכחי הוא עדכון שנעשה בשנת 2004 על ידי עדלי סטוק ורינת לייבוביץ. המקור עוצב בשנת 1981 על ידי דן ריזינגר.
היסטוריה > בשליטת לב לבייב

בינואר 1997 רכש לב לבייב מידי בנק לאומי, ורטהיימר וזיסר %53 ממניות השליטה ו-%47 ממניות ההון באפריקה ישראל, תמורת 190 מיליון דולר, ששיקפו שווי חברה של 400 מיליון דולר לאפריקה. אך מיד לאחר שרכש את החברה היא נקלעה למשבר, לביב הכריז שבניגוד לתוכנית המקורית של קניון רמת אביב, שבנייתו הייתה לפני שלבי סיום, המסעדות ובתי הקולנוע שבו לא יהי פתוחים בשבת. אך החברות השותפות לפרויקט התנגדו, וגם שוכרים שכבר חתמו על חוזים. הסכסוך פגע בשווי מנית החברה, ובסוף 1998 אפריקה ישראל להשקעות נסחרה בשווי של כ-200 מיליון דולר, חצי מהשווי בו רכש את החברה.
עם זאת, אחר כך, לבייב הרחיב במהירות את עסקי החברה על ידי הנפקת איגרות חוב והנפקה של חברות הבת בבורסה. דניה סיבוס הונפקה בשנת 2000, אפריקה ישראל נכסים בשנת 2004, אפריקה ישראל מגורים בשנת 2006 ו"אפי פיתוח" בשנת 2007. סך הכול בין השנים 1997–2007 גייס כ-7.5 מיליארד שקל באיגרות חוב וכ-6 מיליארד שקל בהנפקת מניות.
בשנת 2000, מכר לבייב לארקדי גאידמק 10% ממניות החברה תמורת השקעה של 75 מיליון דולר. שנה אחר כך, גאידמק מכר חזרה ללבייב את החזקותיו באפריקה ישראל ולבייב הגדיל את החזקותיו בחברה ל-66.1% ממניותיה. בתחילת 2007, רכש לבייב מידי בנק לאומי נתח נוסף של כ־15% מאפריקה ישראל תמורת כ־1.1 מיליארד שקל, עסקה שמומנה ברובה על ידי בנק הפועלים.
בדצמבר 2006, זכתה החברה במכרז להקמת הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב תמורת 7.16 מיליארד שקל.
המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008 שגרר עמו ירידה חדה בערך הנדל"ן של החברה השפיע קשות על החברה, מה שגרם למניית אפריקה ישראל לצנוח בכ-95% מהשיא ולאיגרות החוב להגיע לתשואות של למעלה מ-50%, תשואה אופיינית לחברות שיש ספק גדול לגבי יכולת החזר החוב שלהן. בדו"ח לסיכום שנת 2008 הציגה החברה הפסד שיא בסך 4.9 מיליארד שקלים. באוגוסט 2009 הודיעה החברה כי קיים חשש שלא תצליח לעמוד בהתחייבויותיה בעתיד. מספר חודשים לאחר מכן הגיעה החברה להסדר חוב עם בעלי איגרות החוב, שכלל מחיקת חוב ופריסת יתרת החוב, זאת תוך פיצוי בעלי החוב במניות של החברה והחברות הבנות אפי פיתוח ואפריקה ישראל נכסים.
היסטוריה > מכירת החברה למוטי בן משה

בשנת 2015 הפסידה החברה 1.7 מיליארד ש"ח. בדו"ח הכספי לשנה זו נכללה הערת עסק חי. בשנת 2016 הפסידה החברה 2.73 מיליארד ש"ח, וגם בשנה זו נכללה בדו"חותיה הערת עסק חי. בשנת 2016 החל משא ומתן על הסדר חוב שני לחברה, מאחר שלבייב לא עמד בתנאי ההסכם הראשון מ-2009.
במהלך המשא ומתן על הסדר חוב התקבלו שתי הצעות לרכישת החברה, מאנשי העסקים נתי סיידוף ומוטי בן משה. בדצמבר 2017, מחזיקי איגרות החוב קיבלו את הצעתו של בן משה לרכישת החברה תמורת 2.4 מיליארד שקל ולקבל החזר של 2.3 מיליארד שקל מתוך חוב כולל של כ-3 מיליארד שקל. בינואר 2018, הוציאה רשות המיסים שני צווי שומה לחברה, שמחייבים אותה לשלם 245 מיליון שקל במזומן, דבר שהביא לעיכוב בהשלמת ההסדר, שאושר לבסוף בספטמבר 2018.
בינואר 2020 הושלם הסדר חוב לחברה, שכלל את הפיכת החברה לחברה פרטית ומכירתה לחברת "לפידות קפיטל" שבשליטת יעקב לוקסנבורג (80%) ולחברת אלטשולר שחם גמל ופנסיה (20%).
החזקות > החזקות שנמכרו

אפריקה ישראל נכסים משקיעה בנכסים מניבים, בהקמת והפעלת קניונים, בהשקעות וביזמות נדל"ן בישראל, בצפון אמריקה ובאירופה היא פועלת באמצעות חברת הבת א.פ.י אירופה.
באמצעות החברה הבת "דניה סיבוס" בע"מ (קוד רישום בבורסת תל- אביב: DNYA). אפריקה ישראל עוסקת גם בהקמת תשתיות ופרויקטים בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT).
אפריקה ישראל מגורים היא חברת נדל"ן העוסקת בייזום ובהקמה של שכונות מגורים בישראל. החברה נוסדה בשנת 1960, והיא חברה נכדה של אפריקה ישראל להשקעות. בראשית שנת 1997 נרכשה החברה על ידי איש העסקים לב לבייב, שכיהן כיו"ר הדירקטוריון של חברת אפריקה ישראל להשקעות בע"מ. ביוני 2006 הונפקה אפריקה ישראל מגורים ונרשמה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
חברת האופנה גוטקס - נרכשה בשנת 1997 ונמכרה באוגוסט 2009.
תדיראן טלקום - נרכשה בשנת 2001 מחברת אי.סי.איי טלקום, בשנת 2010 העבירה אפריקה ישראל את החזקותיה לאיש העסקים משה כהן ולעובדי תדיראן טלקום ללא תמורה.
מלונות אפריקה ישראל בע"מ -הייתה בעבר חברה ציבורית שבבעלותה רשת מלונות קראון פלזה ומלונות נוספים ברחבי הארץ, ופרויקטים אחרים בתחום התיירות, נמכרה ביולי 2017 לאחים איציק ואמיר דיין.
"מפל תקשורת" בע"מ -  בעבר החזיקה אפריקה ישראל וב-20% ממניות החברה.
רשת תיווך הנדל"ן אנגלו-סכסון נמכרה ב-2009. אנגלו סכסון הוקמה ב-1964 על ידי דייב בלומברג ונמכרה לאפריקה ישראל ב-1991.
קניון רמת אביב - באפריל 2009 מכרה אפריקה ישראל, שהחזיקה ב-73.4% מהקניון, את חלקה למליסרון, חברה בבעלות ליאורה עופר.
אלון חברת הדלק לישראל - בספטמבר 2009 יצאה אפריקה ישראל מההשקעה בקבוצת אלון.
החזקות > החזקות שנמכרו > אפריקה ישראל תעשיות

בשנת 2007, רכשה אפריקה ישראל את מלוא השליטה בחברת "פקר פלדה" (העוסקת בייצור,עיבוד ומכירת צנורות,פרופילים ומוצרי פלדה) ממשפחת פקר. אפריקה ישראל רכשה 30% ממניות פקר לראשונה בשנת 1993. פקר פלדה הוקמה בשנת 1933 על ידי נפתלי פקר. בתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים הוקמה חברת הבת נגב קרמיקה. באפריל 2017 קרן ויולה קרדיט וקבוצת משקיעים בהובלת איש העסקים יריב לרנר חתמו על הסכם לרכישת נגב קרמיקה. ביולי 2018, פנו לבית משפט המחוזי הנושים העיקריים של אפריקה תעשיות (לשעבר "פקר פלדה"), הבנקים הפועלים ולאומי, בבקשה למנות מטעמם כונסי נכסים זמניים על נכסי אפריקה תעשיות עקב חובות של כ-700 מיליון שקל (כ-250 מיליון שקל ללאומי וכ-200 מיליון שקל הפועלים).
החזקות > החזקות שנמכרו > אפי פיתוח

"אפי פיתוח" (AFI Development plc) הוקמה בשנת 2001 ועוסקת בייזום ובהקמה בשוק הנדל"ן ברוסיה בעיקר באזור מוסקבה, נכסי החברה כוללים קניונים (כמו אפימול סיטי), משרדים ובנייני מגורים. בשנת 2007 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בלונדון לפי שווי של 6 מיליארד דולר וגייסה 1.4 מיליארד דולר.  "אפריקה ישראל להשקעות" המשיכה להחזיק 65% ממניות החברה. בשנת 2014 המשבר כלכלי ברוסיה עיכב את התקדמות הפרויקטים של אפי פיתוח וגרר עמו ירידה חדה בערך הנדל"ן של החברה. בשנת 2016 רכש לבייב את השליטה באפי פיתוח מ"אפריקה ישראל להשקעות" בכ־550 מיליון שקל.