stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמות מידה פיננסיות

אמות מידה פיננסיות (באנגלית: Covenants) הן התניות שנקבעות בחוזה הלוואה שחברה לווה חותמת עליו, ומטרתן להגן על המלווה (נותן האשראי). מטרת ההתניות היא לוודא שלא יחול שינוי לרעה במצבו של הלווה וביכולתו להחזיר את ההלוואה. התניות אלה מקובלות בעיקר בהלוואות לגורמים עסקיים.
בנוסף, איגרות חוב של מדינות מפותחות כוללות התניות חוזיות ואמות מידה פיננסיות מגוונות.
בהתניות אלו קובע המלווה כי החברה הלווה צריכה לעמוד בדרישות מינימום של יחסים פיננסיים מסוימים. הלקוח צריך לעמוד באמות מידה פיננסיות שיספקו למלווה כיסוי כלשהו לסיכון אליו הוא נחשף. הכוונה היא ליחסים בין סעיפים שונים במאזן החברה, כמו היחס בין החוב להון העצמי או היחס בין ההון העצמי לסך המאזן, יחסי נזילות, רמת ביטחונות מסוימת וכדומה.
אי עמידה בהתניות עלולה לגרור דרישה של המלווה להעמיד לפרעון מיידי את כל התחייבות החברה כלפיו ואף לחלט ערבויות. במקרים מסוימים המלווים מגבילים את היקף הדיבידנד לשיעור מקסימלי מסך רווחי החברה.
כמו כן, ההתניות החוזיות קובעות את סדר הקדימות במקרה של חדלות פירעון. מספר התניות ואמות מידה נמצאו כנפוצות במיוחד בשווקים הבינלאומיים.
חברות מנפיקות גדולות ויציבות בארצות הברית הנפיקו איגרות חוב בליווי התניות ואמות מידה. איגרות החוב של חברות עם דירוג גבוה הכילו בין שלוש לחמש התניות ואמות ואיגרות חוב מדורגות נמוך יותר, או של חברות קטנות יותר, הכילו מספר רב יותר של התניות ואמות מידה. כלומר, ככל שדירוג החברה נמוך יותר וסיכון ההשקעה בחברה גבוה יותר, המשקיעים מקבלים הגנה טובה יותר באמצעות עיגון מספר רב יותר של תניות ואמות מידה בתנאי איגרת החוב, שיספקו להם את ההגנה הנדרשת בעת הרעה במצבה הפיננסי של החברה.
סוגים שונים של אמות מידה פיננסיות

שמירה על יחס הון עצמי למאזן
שמירה על סכום ההון העצמי
הכפפת הלוואות בעלים / שטרות הון לאשראי
הגבלה על מינוף בנקאי
עודף תזרימי מפירעונות של הלוואות בבנקים אחרים
דיבידנד כמקור פרעון אשראי
EBITDA
חוב לקוחות ביחס לאשראי הבנקאי הכולל
התניית מיזוג (merger restrictions) – התניה מגבילה או שלילית אשר מונעת מהמנפיק להתמזג עם ישות אחרת.
מגבלה על מכירה של נכסים (certain sale of assets) – סעיף המגביל את יכולתו של המנפיק למכור חלק מנכסיו או את כל נכסיו באופן שיפגע בבעלי איגרת החוב.
מגבלה על פעילויות (restriction on activities) – התניה שלילית העשויה לשים מגבלות על פעילויותיו העסקיות של המנפיק.
שעבוד שלילי (negative pledge) – החברה מתחייבת כי היא לא תשעבד אף אחד מנכסיה אם תהיה לכך השפעה מזיקה על בעלי איגרות החוב הנוכחיים.
מגבלות על מכירה וחכירה של נכסים (limitations on sale-and-leaseback) – התניה מגבילה או שלילית אשר מונעת מהמנפיק למכור נכסים (או להעלים אותם מהמאזן בדרך אחרת מסיבות חשבונאיות) ואחר כך להחכיר אותם בחזרה מן הבעלים החדשים.
התניה מגבילה (restrictive covenant) – סעיף, הדומה בעיקרו להתניה שלילית, אשר מהווה התחייבות של המנפיק להימנע מכל פעילות אשר עשויה להיחשב כמזיקה לבעלי איגרות החוב.
התניית שינוי שליטה (change of control) – התניה אשר מאפשרת לבעלי איגרות החוב למכור את ניירות הערך חזרה למנפיק בעת השתלטות על החברה, מיזוג או ארגון מחדש למניעת השתלטות אשר בעקבותיו קטנים נכסי החברה באופן משמעותי.
התניה שלילית (negative covenant) – סעיף מגביל שמטרתו למנוע ממנפיק להעניק הטבות לבעלי המניות על חשבון בעלי איגרת החוב.
התניית חדלות פירעון צולבת (cross default) – התניה לפיה איגרת חוב חדלת פירעון, ואז תועמד לפירעון מיידי, אם נייר ערך אחר של המנפיק חדל פירעון.
מגבלת מינוף (limit of indebtedness) – התניה מגבילה או שלילית, אשר מגבילה את כמות החוב שהמנפיק יכול לקחת.
מגבלה על חוב של חברת בת (limitation on subsidiary debt) – התניה מגבילה או שלילית, אשר מגבילה את רמת החוב שחברות הבת של המנפיק יכולות לגייס.
מגבלת תשלומים (restricted payments) – התניה מגבילה או שלילית, אשר מגבילה את יכולתו של המנפיק לספק מזומנים, נכסים או ניירות ערך לבעלי מניות, לשלם חוב נדחה, לבצע רכישה עצמית של מניות או לחלק דיבידנדים.
מגבלת הורדת דירוג (ratings trigger) – סעיף המאפשר לבעלי איגרות החוב להחזיר את איגרות החוב למנפיק במקרה שהדירוג יורד מתחת לרמה מסוימת, שנקבעה מראש.
סעיף פעולה ייצוגית (collective action clause) – סעיף המעניק לרוב מיוחד (supermajority) של בעלי איגרות חוב את האפשרות לבצע שינויים משמעותיים בתנאי איגרת החוב.
ראו גם

איגרת חוב קונצרנית
הלוואה
נזילות פיננסית
סיכון אשראי
אלכסנדרופולי

.
| --- | --- |
מגדלור העיר אלכסנדרופולי
מגדלור העיר אלכסנדרופולי
 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מזרח מקדוניה ותראקיה
 יחידה אזורית:  אברוס
 ראש העיר:  גאורגיס אלכסנדריס
 תאריך ייסוד:  1875
 על שם:  אלכסנדר הראשון, מלך יוון 
 שטח:  642.25 קמ"ר
 גובה:  11 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  59,476 (2021)
  ‑ צפיפות:  54.2 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  40°51′00″N 25°52′00″E﻿ / ﻿40.85°N 25.866666666667°E﻿ / 40.85; 25.866666666667 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.alexpolis.gr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאלכסנדרופולי(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןאלכסנדרופולי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אלכסנדרופולי (ביוונית: Αλεξανδρούπολη, בטורקית: Dedeağaç, בבולגרית: Дедеагач) היא עיר הבירה של היחידה האזורית של אברוס שביוון, ובה 66,125 תושבים (נכון ל-2010). העיר שוכנת 14.5 ק"מ מערבית לדלתה  של נהר המריצה, כ-40 ק"מ מגבול טורקיה וכ-380 ק"מ מהעיר סלוניקי. העיר מוקפת בכפרי דייגים וחופים המהווים מקור לתיירות. בעיר אוניברסיטה אחת ורשת בתי ספר ציבוריים.
היסטוריה

באזור העיר נמצאו שרידי התיישבות פזורה של בני אדם, אשר מתוארכים לתקופה הנאוליתית, באלף ה-5 לפנה"ס ושרידי התיישבות צפופה יותר, המתוארכים לתקופת הברונזה, באלף ה-2 לפנה"ס. עוד במקום שרידי יישובים מתקופת האימפריה הרומית ומתקופת האימפריה הביזנטית.
העיר התפתחה מכפר דייגים ליישוב עם מאפיינים עירוניים במאה ה-19, כאשר מהנדסים מטעם האימפריה העות'מאנית עסקו בבניית מסילת הרכבת מאיסטנבול למקדוניה, שעברה דרך העיר דידימוטיכו ובסמיכות לאלכסנדרופולי, אשר נקראה בעת ההיא בטורקית Dedeağaç, דֶדֶאָגַאץ'. בעת המלחמה העות'מאנית-רוסית, נכבשה העיר על ידי הצבא הרוסי וקציניו החלו את תהליך העיור של היישוב, על ידי תכנון אורבני מסודר של הרחבת היישוב בסגנון אירופאי הכולל רחובות רחבים מאוד, בשונה מהארכיטקטורה העות'מאנית. אף על פי שבסיום המלחמה הוחזרה העיר לעות'מאנים, התהליך היה בלתי הפיך. בתקופת מלחמת הבלקן הראשונה הפך היישוב לעיר ובה מרכז מסחרי, אשר נסב סביב הפעילות בתחנת הרכבת והנמל. בתאריך 8 בנובמבר 1912, נכבשה העיר על ידי הצבא הבולגרי בעזרת סיוע מהצי היווני. במלחמת הבלקן השנייה הפכו בולגריה ויוון ליריבות וכך בתאריך 11 ביולי 1913, נכבשה העיר על ידי הצבא היווני. במסגרת הסכם בוקרשט, סוכם כי העיר תועבר לבולגריה יחד עם כל אזור מערב תראקיה.
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה נחתם חוזה ניי ובמסגרתו הוחזרה העיר ליוונים ב-14 במאי 1920, תוך מתן זכויות שימוש בנמל לבולגרים. במהלך מלחמת יוון–טורקיה הפכו העיר וסביבותיה לאזור קרבות, אך היא נשארה בשליטה יוונית בתום המלחמה. במהלך מלחמת העולם השנייה, תמכה בולגריה בגרמניה הנאצית וקיבלה לחזקתה את חבל תראקיה ובכלל זה את העיר. העיר הייתה בשליטה בולגרית מחודש מאי 1941 ועד ספטמבר 1944 ובתקופה זו סבלה נזקים כבדים ואוכלוסייתה הצטמצמה. לאחר תום מלחמת האזרחים ביוון, עברה אלכסנדרופולי תנופת פיתוח והפכה למוקד תיירות ומסחר, כאשר מסילות רכבת מחברות בינה לבין ערי יוון והמדינות השכנות.
הקהילה היהודית

בעיר אלכסנדרופולי התגוררה קהילה יהודית ספרדית קטנה, אשר בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה 165 נפשות. ב-4 במרץ 1943 אחר חצות, נערכה אקציה בכל רחבי תראקיה על ידי חיילים בולגרים אשר עצרו 42 מיהודי העיר, הובילו אותם לתוך שטח בולגריה וריכזו אותם במחסני טבק בערים בלגואבגרד ודופניצה. בני הקהילה הוכו בידי החיילים הבולגרים, רכושם נבזז ובחלוף שבועיים הועלו על רכבות משא פתוחות, שיעדן העיר לום שעל גדת הדנובה. בנמל לום הועלו על מעבורת לכיוון העיר וינה, שם הועברו לרכבות משא שיעדן העיר קטוביץ וממנה נשלחו למחנה טרבלינקה. איש מהמגורשים לא ניצל. שאר יהודי העיר נמלטו לשטח שהיה נתון לשליטת האיטלקים וחלקם גורשו מאוחר יותר למחנות ההשמדה. בראשית המאה ה-21 לא התגוררו יהודים בעיר.
ערים תאומות

בולגריה בורגס, בולגריה
טורקיה אדירנה, טורקיה
לקריאה נוספת

ברכה ריבלין, "אלכסנדרופוליס", בתוך: הנ"ל (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 55–57.
הערות שוליים

↑  נתוני אוכלוסייה ביוון "אוכלוסיית העיר אלכסנדרופולי", באתר משרד הפנים היווני(ביוונית).
↑  שמחה סיאני, " יהודי יוון ", חוברת "מדי חודש בחודשו"-גיליון 177, עמוד 32, באתר משרד החינוך .
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 86.
↑  משה מוסק, "כפשע בינם לבין המוות - יהודי בולגריה", באתר "יד ושם"
↑  נסים יושע, "השועל הבלקני – על חלקה של בולגריה בהשמדת יהודים", באתר "יד ושם"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4235399-3  MusicBrainz: 96faa74a-afbe-4bd7-a80a-0598633f9bd0  VIAF: 248618671   WorldCat (עם VIAF): 248618671
אלן ורטהיימר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בספטמבר 1948 (בן 75) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 מעסיק:  שאנל 
 
אלן ורטהיימר (בצרפתית: Alain Wertheimer; נולד ב-28 בספטמבר 1948) הוא איש עסקים ומיליארדר יהודי- צרפתי, המתגורר בעיר ניו יורק. בבעלותו תאגיד שאנל, עם אחיו ז'ראר ורטהיימר.
ראשית חייו

ורטהיימר נולד ב-28 בספטמבר 1948, למשפחה יהודית, בנם של ז'אק ורטהיימר ואליאן פישר. סבו, פייר, ממייסדי שאנל עם קוקו שאנל.
קריירה

ורטהיימר הוא הבעלים המשותף והיו"ר של שאנל.
החברה הפרטית מנוהלת על ידי אלן, שעמד בראש רכישת מספר מותגים שאינם שאנל, ביניהם ארס הלבשה תחתונה וחוף, אוכפי טאנר קרולה ומוצרי עור, והולנד והולנד, יצרנית נשק בריטית.
בבעלות האחים ורטהיימר כרמים צרפתים כולל שאטו Rauzan-Ségla במארגו, ושאטו הקנון בסנט-אמיליון, אשר שניהם זכו לביקורות נלהבות.
שני האחים חובבים רכיבה על סוסים, שירשו והפעילו גם אורווה חשובה למרוצי סוסים גזעיים שהם מכנים La La Presle או חוות ורטהיימר למרוצים בארצות הברית והיא ידועה כשותפות ורטהיימר ופר בצרפת.
חיים אישיים

ורטהיימר נשוי, עם שלושה ילדים, גר בעיר ניו יורק.
אלן ואחיו הם בעלי כרמים בצרפת ובעמק נאפה, קליפורניה.
הערות שוליים

1 2  Anderman, Nirit (14 דצמ' 2017). "From Nazis to Churchill: The Stink Behind Chanel No. 5". Haaretz. נבדק ב-2020-10-09. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Deshpande, Jay (3 בדצמבר 2014). "Time is Money: The 26 Richest Swiss Watch Barons". WatchTime. נבדק ב-19 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alain Wertheimer". www.bloomberg.com. נבדק ב-15 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gerard Wertheimer". Forbes (באנגלית). נבדק ב-2020-10-26.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא צרפתים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלי מנטבר

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1951 (בן 73) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שחקן, זמר, מפיק תיאטרון
 בת זוג:  נורית מנטבר
 צאצאים:  אסף מנטבר, נועה מנטבר
אלי מנטבר (נולד ב-19 במרץ 1951) הוא שחקן, זמר ומפיק תיאטרון, מופעים, אירועים, כנסים וטקסים.
ביוגרפיה

אלי מנטבר נולד ביפו, בי"א באדר ב', 19 במרץ 1951, וגדל בקריית אונו. הוריו היו רעיה ואברהם מנטבר, ניצולי שואה שאיבדו בה את כל משפחתם. הוא אח לזיוה גולן ולארנון מנטבר. כשהיה בן 5, עברה המשפחה לפתח תקווה, שם פתח אביו מפעל למשקאות בשם "קפרי". כילד, סייע אלי בעבודה במפעל. בגיל 13 החל ללמוד בפנימיית הכפר הירוק, שם נחשף לעולם התיאטרון והבמה. הוא החל להשתלב ולהופיע, כזמר וכשחקן, בתוכנית האמנותית הקבועה, "תוכנית עשר", אשר הייתה מועלית בכל סוף שבוע.
זמר ושחקן

את שירותו הצבאי עשה מנטבר בצוות הווי פיקוד צפון. הוא הופיע כזמר וכשחקן, ויחד עם הלהקה הופיע במוצבים הקדמיים לאורך קווי הגבול ובבסיסי צה"ל השונים.
במהלך חופשת השחרור משירותו הצבאי זומן אלי לאודישנים למחזמר "הרוטשילדים" לתפקיד זמר במקהלת המחזמר. תוך כדי האודישנים הוחלט ללהק את מנטבר לאחד התפקידים הראשיים במחזמר, יעקב ג'יימס דה רוטשילד. מנטבר שיחק בהצגה לצד שמואל רודנסקי, אברהם מור, אורי לוי, תמי ספיבק, עמוס טלשיר, דודו טופז, מוצי אביב, בניצוחו של יצחק גרציאני. במקביל להופעותיו במחזמר הופיע מנטבר בתיאטרון לילדים ולנוער של אורנה פורת, בשתי הצגות: "טומי תם" ו"תעלומת סוד המילים הבודדות". בשתי ההצגות לוהק לתפקיד הראשי.
בהמשך דרכו, כשחקן תיאטרון, שיחק אלי בהצגות "היו ימים, היו לילות" יחד עם טמירה ירדני ודודו ירדני, "הדבורה מאיה" שבה יוצר המוזיקה היה עוזי חיטמן, "המפוזר מכפר אז"ר", "מר שמח", "חכם וכלה", "שרתי לך תש"ח" ו"מוריס קזנובה" על פי ניל סיימון, בבימויו של יוסי בנאי ובכיכובו של אברהם מור.
בשנת 1972 הוקמה "חבורת בימות", על ידי המפיק יעקב אגמון. החבורה העלתה את המופע "ערב שירי נעמי שמר", בבימויו של צדי צרפתי ובניהולה המוזיקלי של הפרופסור למוזיקה חנה הכהן. אלי לוהק לחבורה יחד עם מירי אלוני, דני גרנות, אלינוער מואב, פושה דברה, רותי בן אברהם, פוריה פינגרר, עוזי מאירי ועוד. בין שירי הסולו המוכרים של מנטבר מהמופע היו "שש עשרה – בסנדלים על גשר הירקון" ו"שני צלמי רחוב". המופע זכה להצלחה רבה ושירים רבים מתוכו הפכו ללהיטים גדולים. במהלך מלחמת יום הכיפורים הופיע אלי בהרכב "שלישיית מיני שמר" יחד עם שתיים מחברות ההרכב, רותי בן אברהם ופוריה פינגרר.
בשנת 1981 עלה על הבמות המחזמר "ברנשים וחלומות", בבימויו של צדי צרפתי ובניהולו המוזיקלי של אלדד שרים. אלי לוהק למחזמר לצידם של אילי גורליצקי, ששי קשת, ירדנה ארזי, חנה לסלאו, שולה חן, עירית ענבי, רחלי חיים, ירון חדד ועוד. המחזמר זכה בפרס כינור דוד למופע הבידור המצליח בישראל וצולם ושודר בערוץ הראשון.
במהלך השנים השתתף אלי בתוכניות הטלוויזיה "איזה חג לי" לצד שלמה ארצי, ריקי גל, ניצה שאול ואסתי כץ, "שירי משוררים לילדים" עם ירדנה ארזי ודפנה ארמוני, "מועדון החתול שמיל" בנוסף לגילה אלמגור, דפנה ארמוני, יואל לרנר, דב רייזר ונתן דטנר, "שרתי לך ארצי ב'". כמו כן דיבב את דמותו של דייוויד קסידי בתוכנית "משפחת פרטרידג'".
בנוסף להופעותיו בתוכניות הטלוויזיה שר מנטבר שני שירים של המשורר נתן אלתרמן: "העלמה" ללחן של שלמה ארצי ו"היינו כחולמים" ללחן של עוזי חיטמן.
במאי ומפיק

לאחר ירידתו מהבמות של המחזמר "ברנשים וחלומות" עבר מנטבר לתחום ההפקות והחל להפיק הצגות, אירועים ומופעים רבים אשר נחלו הצלחה גדולה, ביניהם:
הקומדיה המצליחה "אני פה בגלל אשתי" שהועלתה על הבמות בארץ והוצגה מעל אלף פעם, בנוסף הועלתה בארצות הברית בשפה האנגלית עם במאי ושחקנים אמריקאים, המופע הסאטירי זוכה פרס התיאטרון "שירת העצבים" מאת אפרים סידון, המחזמר "אירמה לה דוס", ההצגה "זוג פתוח", הבלט "כרמן", "חתונת הדמים" וחגיגת פלמנקו בביצוע להקת הבלט של אנטוניו גאדס מספרד, המחזמר לילדים "פלנטור האיש מן החלל" מאת אפרים סידון ובכיכובם של חנוך רוזן, חנה לסלאו, שלמה ניצן, מיקי קם, יעקב בן-סירא, גליה ישי ודודו זר, "הנסיך הקטן" מאת אנטואן דה סנט אקזיפרי בבימויה של ניצה שאול, "הלהקה חוזרת" בשיתוף סולן הפקות ובבימויו של דני ליטאי והפקות רבות נוספות.
במאי ומפיק > מנטבר אמנים והפקות

בשנת 1997 הקים בשיתוף עם אשתו נורית מנטבר את חברת ההפקות "מנטבר אמנים והפקות". החברה עוסקת בהפקת טקסים ממלכתיים, כנסים ואירועים לחברות מובילות במשק הישראלי גם במרחב הדיגיטלי וכן בהפקת הצגות וטלוויזיה. בין הפקותיה של החברה: טקס פתיחת נמל התעופה רמון ע"ש אילן ואסף רמון, טקס פתיחת היכל הזיכרון הממלכתי בהר הרצל, טקס הענקת פרס ישראל, אירוע הזיכרון הלאומי השנתי "שירים לזכרם" במשכן הכנסת, מגה אירועים בפארק הירקון, אירועי חברה, פסטיבלים ועוד.
במאי ומפיק > פעילות ציבורית

מנטבר הוא חבר הוועד המנהל של איגוד האמרגנים ומפיקי אמנויות הבמה בישראל ומשמש גם כגזבר האיגוד. במסגרת פעילותו באיגוד יזם בשנת 2006 את כתיבת הקוד האתי של האיגוד וכן את הקמתו של הארכיון לשימור המורשת של התיאטרון הפרטי בישראל, יחד עם ד"ר שלי זר ציון – מנהלת הארכיון לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. במסגרת פעילותו הציבורית חבר אלי גם בהנהלת לה"ב – לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל.
חיים אישיים

נשוי בשנית לנורית מנטבר. מנישואיו הראשונים (לדליה מנטבר) הוא אב לנועה, שחקנית ובמאית, בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ומשחק בסטודיו לאומנויות התיאטרון של יורם לוינשטיין. מנישואיו השניים הוא אב לאסף, זמר, יוצר, מלחין ומעבד מוזיקה.
הערות שוליים

1 2  אלי מנטבר, באתר Discogs (באנגלית)
↑  אלי מנטבר, שרים במדים, הלהקות הצבאיות
↑  חבורת בימות | qube.co.il, באתר www.qube.co.il
↑  MOOMA - המוסיקה של ישראל, באתר web.archive.org, ‏2017-12-08
↑  חבורת בימות, באתר מתי כספי – האתר הרשמי
↑   ברנשים וחלומות – שירים ממחזות זמר | כאן 11 לשעבר רשות השידור, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:30:54)
↑   שיר ישראלי - חג לי לראש השנה - תוכנית מלאה - שלמה ארצי - ריקי גל - אלי מנטבר - אסתי כץ 1974, סרטון  באתר יוטיוב
↑   שנים עשר ירחים - חג לי תשל"ח 1977, סרטון  באתר יוטיוב
↑  חג לי - שלמה ארצי, ריקי גל, ניצה שאול, אלי מנטבר ואסתי כץ, 1974, נבדק ב-2020-12-17
↑   אלי מנטבר במועדון החתול שמיל - לאה גולדברג, סרטון  באתר יוטיוב
↑   אלי מנטבר בשרתי לך ארצי ב' - האח, ראשון לציון!, סרטון  באתר יוטיוב
↑   העלמה אלי מנטבר מילים נתן אלתרמן, לחן שלמה ארצי, סרטון  באתר יוטיוב
↑   היינו כחולמים אלי מנטבר מילים נתן אלתרמן, לחן עוזי חיטמן, סרטון  באתר יוטיוב
↑   פרומו למופע שירת העצבים, סרטון  באתר יוטיוב
↑   טקס פתיחת שדה תעופה רמון ע"ש אילן ואסף רמון, סרטון  באתר יוטיוב
↑   פרס ישראל 2010, סרטון  באתר יוטיוב
↑  מנטבר – אמנים והפקות בע"מ Archives, באתר Amarganim
↑  אודות, באתר Amarganim
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007400882005171  MusicBrainz: 7c964086-3040-4654-91a8-b4eee4be48a6  VIAF: 42156130964558311576   WorldCat (עם VIAF): 42156130964558311576
אפולון פטרס

מראה חיצוני של היכל תופאלוס
אפולון פטרס (ביוונית: Α.Σ. Απόλλων Πατρών), היא קבוצת כדורסל יוונית מהעיר פטרס, המתמודדת בליגת העל היוונית.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1947 כחלק ממועדון הספורט "אפולון" שהוקם עוד בשנת 1926. בעקבות ביטול מחלקת הכדורגל של המועדון בשנת 1968, החלה הקבוצה לתפוס תאוצה ובסיום עונת 1970/71 העפילה בפעם הראשונה לליגה הבכירה. הקבוצה שרדה עונה אחת בלבד וירדה חזרה לליגה השנייה. בסיום עונת 1978/79 העפילה הקבוצה בפעם השנייה לליגה הבכירה.
בעונת 1996/97 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע היווני, אך הפסידה לקבוצת אולימפיאקוס 80-78. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי גמר הגביע בעונת 2003/04. בעונת 2006/07 ירדה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום ה-13. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה.
השתתפות באירופה

הקבוצה השתתפה במשך שלוש עונות רצופות בגביעי אירופה. בעונות 1996/97 (הודחה על ידי טורק טלקום ברבע הגמר), 1997/98 (הודחה על ידי הפועל אילת בשמינית הגמר) בגביע ספורטה. ובעונת 1998/99 הודחה על ידי קבוצת דיז'ון באסקט ברבע גמר גביע קוראץ'.
הקבוצה מארחת בהיכל הספורט תופאלוס בעיר, המכיל 4,500 מקומות ישיבה.
תארים והישגים

הגביע היווני :
גמר: 1997
חצי גמר: 2004
שחקני עבר בקבוצה

ישראל ליאור ליובין
אוסטרליה אנדרו גייז
ארצות הברית טרנס מוריס
ארצות הברית בראיינט מרקסון
ארצות הברית דריק המילטון
ארצות הברית באק ג'ונסון
ארצות הברית טרנס רנצ'ר
ארצות הברית ג'וזף פורטה
אלנה פטרשקנו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1914 צ'רנוביץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2000 (בגיל 86 בערך) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית הרומנית 
 
אלנה פטרשקנו (ברומנית: Elena Pătrăşcanu;‏ 12 באפריל 1914 – 5 במאי 2000) הייתה פעילה קומוניסטית רומנייה-יהודייה מומרת ברומניה, מעצבת, רעייתו של לוקרציו פטרשקנו והמייסדת והמנהלת הראשונה של תיאטרון צנדריקה. פטרשקנו נעצרה יחד עם בעלה, נאשמה, נשפטה ונידונה למאסר כבד על פשעים נגד המשטר הקומוניסטי, אך כעבור שנים שוחררה, טוהר שמה והוחזר לה רכושה.
אלנה פטרשקנו נולדה במשפחה יהודית בשם הרטה שוומן (Hertha Schwamen), בצ'רנוביץ, באימפריה האוסטרו-הונגרית, מקום שלאחר שינוי הגבולות בסוף מלחמת העולם הראשונה, הפך לחלק מממלכת רומניה. היא למדה עיצוב בווינה והצטרפה למפלגה הקומוניסטית. היא שבה לרומניה והייתה פעילה במפלגה הקומוניסטית הרומנית האסורה על פי החוק, לכן הועמדה למשפט. עורך דינה במשפט, שהצליח להביא לזיכויה, היה לוקרציו פטרשקנו והשניים היו לזוג. ב-1939 הם רצו להתחתן, אך החקיקה האנטישמית של התקופה אסרה על נישואי רומנים עם יהודים, לכן עברה הרטה שוומן האתאיסטית הטבלה לנצרות אורתודוקסית בעזרת גאלא גאלאקטיון והשניים נישאו והרטה שינתה שמה לאלנה פטרשקנו. הזוג גר בבוקרשט בדירה של אמו של לוקרציו עד 1940, כאשר השלטונות עצרו את לוקרציו ושלחו אותו למחנה ריכוז במיירקוראה צ'יוק (Miercurea Ciucului) ולאחר מכן קבעו לו מגורים כפויים בפויאנה צאפולוי (Poiana Țapului), כפר בעמק הפרחובה, שם היה בית למשפחת פטרשקנו. בהמשך נלקח לוקרציו למחנה הריכוז בטרגו ז'יו ושוב הוחזר למגורים כפויים בפויאנה צאפולוי עד 1944.
לאחר הפיכת 23 באוגוסט 1944 הזוג חזר לדירה בבוקרשט. לוקרציו היה לשר בממשלה ואלנה פטרשקנו השתלבה במוסדות התרבות החדשים, עבדה במחלקת ההתססה והתעמולה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית והייתה חברה במועצה המייעצת של שר התרבות.
ב-1945, ביוזמתה של אלנה פטרשקנו ובסיוע של קרן המלך מיכאל הראשון ובעלה, לוקרציו פטרשקנו, נוסד תיאטרון הבובות צנדריקה. פטרשקנו ניהלה את התיאטרון עד מעצרה יחד עם בעלה ב-1948. ב-1949, לאחר מעצרם של בני הזוג פטרשקנו, התיאטרון הפך לתיאטרון ממלכתי והניהול ניתן למרגרטה ניקולסקו.
החקירה והמשפט

בסוף אפריל 1948 נעצרו בני הזוג פטרשקנו, הופרדו ונלקחו לחקירה בבתים מיוחדים, שנועדו למטרות כאלה. באוגוסט, לאחר חקירות ממושכות הועברה אלנה לבית שבנתה יחד עם בעלה ביער סנאגוב, ליד בוקרשט ולשם הובא גם בעלה והן נשארו תחת שמירה בביתם. את הבית בסנאגוב בנו בני הזוג בשנים 1946 - 1947 על מגרש שקנו בכסף שקיבל לוקרציו כשכר סופרים עבור הספרים שפרסם. במעצרים אלה לוקרציו נחקר "חקירה חברית" על ידי בכירים במפלגה הקומוניסטית. בנוסף לבני הזוג פטרשקנו נעצרו ונחקרו גם המאהבת של לוקרציו פטרשקנו, המאהב של אלנה פטרשקנו ועוד ידידים, מכרים ואנשים נוספים איתם היה לוקרציו בקשר, קרוב לחמישים איש.
בלחץ החוקרים הודתה אלנה שבעלה לא האמין באשמתם של האישים הסובייטים גריגורי זינובייב, לב קמנייב וניקולאי בוכארין והיה בכך להרשיע אותו. בעלה נשפט ונידון למוות והוצא להורג. לאחר מות בעלה, באפריל 1954, דנו אותה ל-14 שנות בית סוהר עם עבודת פרך.
החנינה והרהביליטציה

כעבור שנתיים מהמשפט שלה, ב-26 במרץ 1956, קיבלה חנינה, התבשרה על מות בעלה ושוחררה מהכלא.
ב-1968, כאשר הורה ניקולאה צ'אושסקו על חקירה מחודשת בנושא, זוכו וטוהרו לוקרציו פטרשקנו ומרבית המעורבים, כולל אלנה פטרשקנו. אלנה נישאה לבמאי התיאטרון הקומוניסטי היווני יאניס ואקיס.
בנוסף למעורבותה במשפט בעלה, היא נזכרת כאחת ממייסדות תיאטרון הבובות ברומניה.
אלן וסט

אלן ברנרד וסט (באנגלית: Allen Bernard West, נולד ב-7 בפברואר 1961) הוא פוליטיקאי אמריקאי, לשעבר יושב ראש המפלגה הרפובליקנית במדינת טקסס. בעבר פרשן פוליטי שמרן ברשת הטלוויזיה האמריקאית פוקס ניוז. בעבר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם פלורידה (2011–2013) ולוטננט קולונל (בדימוס) בצבא ארצות הברית. היה אחד הנציגים האמריקאים-אפריקאים הבודדים של המפלגה הרפובליקנית באחד משני בתי הקונגרס האמריקאי.
קורות חיים

וסט נולד ב-1961 באטלנטה שבג'ורג'יה, בנם השני של הרמן וסט (1920–1986) ואליזבת (לבית תומאס) (1931–1994). האב שירת בצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, האם הייתה עובדת אזרחית בחיל הנחתים של ארצות הברית, אחיו הבכור שירת במרינס במלחמת וייטנאם וגם סבו של וסט היה בשעתו בצבא האמריקאי.
סיים בית ספר תיכון באטלנטה, למד מדע המדינה באוניברסיטת טנסי, שם סיים ב-1983 תואר ראשון ואז התגייס לצבא ארצות הברית. בתקופת שירותו בצבא למד וסיים תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת המדינה של קנזס ובמקביל גם תואר שני נוסף בקולג' של הצבא.
ב-1989 נישא לאנג'לה (לבית גרהם), דוקטור לכלכלה וחינוך ונולדו להם שתי בנות.
שירת בצבא ארצות הברית 21 שנים (1983–2004), רוב הזמן התקדם בדרגות הקצונה בתותחנים, אף כי קיבל במהלך השירות גם כנפי צניחה. לחם הן במלחמת המפרץ (1991) והן במלחמת עיראק (2003) והשתחרר מהצבא בדרגת לוטננט קולונל, ב-2004. במהלך תקופת שירותו בצבא קיבל מספר רב של עיטורי אומץ ושירות מצוין, לרבות כוכב הארד.
שימש במשך כשנתיים יועץ אזרחי לצבא אפגניסטן במלחמתו בטליבאן בקנדהר.
ב-2008, עם חזרתו לארצות הברית הצטרף וסט למפלגה הרפובליקנית ורץ לראשונה כמועמד מטעמה בבחירות של אותה שנה לקונגרס. וסט הפסיד בבחירות אלה למועמד הדמוקרטי המכהן, רון קליין, אך שנתיים מאוחר יותר הצליח לנצחו ולרשת את מקומו כאחד מנציגי פלורידה בבית הנבחרים. הוא היה בכך לנציג הרפובליקני האפרו-אמריקני הראשון של פלורידה בקונגרס מזה 135 שנים.
כיהן בבית הנבחרים האמריקאי במשך שנתיים בלבד. בבחירות 2012, במירוץ שתואר כיקר ביותר לבית הנבחרים האמריקאי מאז ומעולם, הצליח פטריק מרפי הדמוקרטי לנצח אותו בהפרש של כחצי אחוז בלבד ולרשת את מקומו.
החל ממאי 2013 וסט משמש כפרשן פוליטי ברשת הטלוויזיה האמריקאית השמרנית פוקס ניוז והחל מינואר 2015 הוא גם המנכ"ל של מכון המחקר השמרני "National Center for Policy Analysis"‏ (NCPA), שמושבו בטקסס. ביולי 2020 החל בתפקידו כיו"ר המפלגה הרפובליקנית במדינת טקסס, אותו מילר במשך שנה עד ליולי 2021.
דעותיו בנושאי חוץ ויחסו לישראל

וסט דוגל במדיניות חוץ ניצית והגדלת כוחה הצבאי של ארצות הברית וטוען שהתרבות המערבית מתגוננת כיום כנגד איומי האסלאם. הוא מגלה יחס אוהד מאוד כלפי ישראל וסמוך לתחילת כהונתו בקונגרס הצטרף לחברת הקונגרס הרפובליקנית מפלורידה אליאנה רוס-לאטינן בהתנגדות למתן אישור להנפת הדגל הפלסטיני בוושינגטון. באמצע 2011 שלח מכתב פומבי לנשיא ברק אובמה ובו בקשה לשחרר את המרגל הישראלי ג'ונתן פולרד, ובאוגוסט 2015 הביע את התנגדותו התקיפה להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
לקריאה נוספת

West, Allen, with Michele Hickford, Guardian of the Republic: An American Ronin's Journey to Faith, Family, and Freedom. Crown Forum, 2014
הערות שוליים

↑  שורשי משפחת וסט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2008081146  SNAC: w6r60g1z  US Congress: W000807  VIAF: 36397620   WorldCat (עם VIAF): 36397620
ארטזוסטרה

ארטזוסטרה,  (המאה ה-5 לפנה"ס) הייתה נסיכה פרסית. בתו של דריווש הראשון, אחותו של חשיארש הראשון, ואשתו של המצביא המפורסם מרדוניוס.
דריווש הראשון מלך פרס נישא לבתו של גובריאס, אציל פרסי חשוב. גובריאס עצמו נישא לאחותו של דריווש וממנה נולד לו מרדוניוס. דריווש השיא את מרדוניוס שהיה עוד צעיר יחסית לבתו ארטזוסטרה. כך לפחות על פי הרודוטוס. גם בכתובת שנמצאה בפרספוליס נכתב שמרדוניוס נישא לבתו של דריווש. אם כי נכתב שם ששמה "Ardušnamuya". אם כי ייתכן ש-"Artozostre" הוא שיבוש יווני של השם.
ידוע על בן אחד שנולד למרדוניוס וארטזוסטרה. המצביא הפרסי אורטנטס.