stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת רדיו דאטא
תוכן ושדות

שדה המציין תדרים נוספים בהם התחנה משדרת. במצב של הפרעות על תדר השידור של תחנה מסוימת, או יציאה מטווח השידור, מקלט הרדיו יכול בצורה אוטומטית לעבור לתדרים אחרים בהם התחנה משודרת. יכולת זו נפוצה במיוחד במקלטי רדיו לרכב.
שדה המציין את השעה הנוכחית, ברמת דיוק של עד 100 מילי-שניות. בעזרת שדה זה ניתן לדייק את השעון של מקלט הרדיו או השעון של כלי הרכב.
שדה המציין תחנות אחרות המשדרות דיווחי תנועה. המקלט יוכל להשמיע את דיווחי התנועה מהתחנה האחרות, ואז לחזור להשמיע את השידור של התחנה הקודמת.
שדה המזהה את התחנה. כל תחנה מקבלת קוד זיהוי מיוחד, כולל קידומת למדינה. בארצות הברית, שדה ה-PI הוא תוצאת חישוב של נוסחה המשקללת את שם התחנה.
https://www.volvocars.com/il/support/manuals/xc40/2019w46/tslyl-mdyh-vyntrnt/rdyv/rdyv-rds
שדה זה מכיל 8 אותיות והוא מציג את שם התחנה. ככל הנראה, זהו השדה השימושי והנפוץ ביותר במקלטי רדיו עם RDS.
שדה המציין את תוכן השידור ומאפשר למאזינים למצוא תחנות רדיו נוספות עם תכנים רצויים. באירופה, לדוגמה, הערך 1 מציין חדשות, הערך 6 מציין דרמה וכו'. ככל הנראה, הערך 31 מציין שידורים במצבי חירום וסכנה.
שדה המשמש להבדלה בין שידורים מקומיים של אזורים שונים.
שדה המכיל עד 64 תווים טקסטואליים. השדה משמש להעברת מידע נוסף אודות המוזיקה המשודרת, או אודות תחנת השידור עצמה.
שדה המציין שתחנה זו משדרת דיווחי תנועה.
שדה המופעל כאשר מתחיל דיווח תנועה. בעזרתו ניתן לעצור זמנית את השמעת התקליטור או הקלטת, לטובת האזנה לדיווח התנועה.
שדה המאפשר העברת דיווחי תנועה בצורה טקסטואלית, מבלי לשלב אותם בתוכנית הרדיו עצמה. שימוש בשדה זה דורש מקלטים מיוחדים, ולרוב עלות כספית לקבלה ופיענוח של המידע.
בישראל

השירות פועל בישראל, בעיקר בשידורי קול ישראל.
דוגמה לסידור ביטים בפרוטוקול ה-RDS
ספקטרום של תחנת FM סטריאופונית עם RDS: בכתום אות שידור המונו, בירוק אות הפיילוט (19 קה"צ), בירוק אות החיסור ימין פחות שמאל (סטריאו), ובכחול אות ה-RDS
מערכת שוניות המחסום בבליז

מערכת שוניות המחסום בבליז היא סדרה של שבע שוניות אלמוגים לאורך חופה של בליז, מגבול מקסיקו בצפון ועד גבול גואטמלה בדרום. אורך מערכת השוניות כ-290 ק"מ והיא מרוחקת כ-300 מטר מקו החוף בצפון וכ-40 ק"מ מקו החוף בדרום. השטח הכולל של השוניות הוא 963,000 דונם. המערכת כולה הוכרזה כאתר מוגן, תחת חוקי בליז. ב-1996 הוכרזה מערכת שוניות המחסום בבליז כאתר מורשת עולמית.
השונית היא בית גידול עבור מגוון גדול של בעלי חיים וצמחים, ובהם 70 סוגים של אלמוגים קשים ו-36 סוגים של אלמוגים רכים, 500 סוגים של דגים ומאות סוגים של חסרי חוליות.
האורך הכולל של מערכת השוניות הוא 250 ק"מ והיא מערכת שוניות האלמוגים הגדולה ביותר באוקיינוס האטלנטי. מחוץ לשונית המחסום יש שלושה אטולים (איים בעלי מבנים טבעתיים). איי טרנפה ששטחם 330,000 דונם, שונית המגדלור ששטחה 126,000 דונם ושונית גלובר ששטחה 132,000 דונם.
מערכת שונית אלמוגים זו היא השנייה באורכה בעולם, אחרי שונית המחסום הגדולה באוסטרליה. השונית היא אטרקציית התיירות הראשית בבליז, ומושכת אליה כמחצית מרבע מיליון התיירים במדינה. השונית גם חיונית לענף הדיג במדינה.
עד היום נחקרו רק כ-10% משטח השונית.
שימור סביבתי

חלק גדול משונית האלמוגים מוגן על ידי הארגון "מערכת השימור של שוניות המחסום בבליז". הארגון משמר שבע שמורות ימיות, איים נמוכים ואטולים בשטח כולל של 960 קמ"ר. תחת שימור נמצאים האזורים הבאים:
השמורה הימית של שונית גלובר
החור הכחול הגדול
המונומנט הטבעי אי חצי הסהר
השמורה הימית הול צ'אן
13 איים נמוכים
נעשים מאמצים אקולוגיים וביולוגיים רבים לשמר את בתי הגידול במצבם הטבעי ולשמור על המגוון הביולוגי. בשל מאמצים אלה הוכרזה השונית כאתר מורשת עולמית ב-1996.
למרות המאמצים השונית עדיין בסכנת זיהום מפסולת מהאוקיינוס, תיירות לא מבוקרת, הובלה ימית, דיג והוריקנים. בשל ההתחממות העולמית עולה טמפרטורת האוקיינוס, וזו הסכנה העיקרית לחיים בשמורה. נטען על ידי מדענים שמאז 1988 ניזוקו כ-40% משטחי השמורה.
הערות שוליים

↑  Belize Barrier Reef Reserve System removed from the List of World Heritage in Danger, UNESCO. 26 June 2018
↑  Belize Barrier Reef | Map, Facts, & Description, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  BBC News - 4 May, 2000
↑  BBC News - 12 June 2006
ערך זה הוא קצרמרבנושא אתרי מורשת עולמית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרכז המחקר פיו

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 polling organization
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה) 
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  מייקל דימוק 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 www.pewresearch.org
 
מרכז המחקר פיו (באנגלית: Pew Research Center) הוא מכון מחקר אמריקאי שמרכזו בוושינגטון בירת ארצות הברית. הוא מספק מידע על נושאים חברתיים, דעת קהל ומגמות דמוגרפיות המעצבים את ארצות הברית ואת העולם. כמו כן הוא עורך סקרי דעת קהל, מחקר דמוגרפי, ניתוח של מדיה ומחקרים אמפיריים אחרים במדעי החברה. מרכז המחקר אינו נוקט עמדות מדיניות, והוא חברה בת של Pew Charitable Trusts.
היסטוריה

בשנת 1990 ייסדה חברת טיימס מירור (Times Mirror) את מרכז טיימס מירור עבור הציבור והעיתונות (Times Mirror Center for the People & the Press) כפרויקט מחקר, שמטרתו עריכת סקרים על פוליטיקה ומדיניות. אנדרו קוהוט מונה כמנהל המכון בשנת 1993, וחברת Pew Charity Trusts הייתה לנותנת החסות העיקרית שלו בשנת 1996. היא שינתה את שמו של המרכז למרכז המחקר פיו עבור הציבור והעיתונות.
בשנת 2004 הקימה Pew Charity Trusts את מרכז המחקר פיו בוושינגטון די. סי. בשנת 2013 סיים קוהוט את תפקידו כנשיא נשיא והפך למנהל-מייסד, ואלן מארי החליף אותו בתור מנהל המרכז. באוקטובר 2014 מונה מייקל דימוק, עובד ותיק של המכון, לנשיאו.
הערות שוליים

↑  "About Pew Research Center". Pew Research Center (באנגלית אמריקאית). 25 במרץ 2010. נבדק ב-25 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lesley, Alison (18 במאי 2015). "Pew Research Finds Jews & Hindus are More Educated & Richer". World Religion News. נבדק ב-28 בדצמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Company Overview of The Pew Charitable Trusts". Bloomberg L.P. 29 בדצמבר 2015. נבדק ב-29 בדצמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Our History". Pew Research Center. נבדק ב-21 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Memmott, Mark (2 בנובמבר 2012). "Alan Murray Of 'The Wall Street Journal' Named Pew Research Center's President". National Public Radio. נבדק ב-28 בדצמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Massella, Nick (14 באוקטובר 2014). "Michael Dimock Named President of Pew Research Center". FishbowlDC. נבדק ב-28 בדצמבר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011066410805171  GND: 16328031-9  ISNI: 0000 0000 9827 1941  LCCN: n2005006887  VIAF: 145626577   WorldCat (עם VIAF): 145626577
מריליידי פאולינו

מריליידי פאולינו (בספרדית: Marileidy Paulino; נולדה ב-25 באוקטובר 1996) היא אתלטית מהרפובליקה הדומיניקנית, אלופה אולימפית (פריז 2024), סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020), אלופת העולם (בודפשט 2023) וסגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת 400 מטר. סגנית אלופה אולימפית (טוקיו 2020) ואלופת העולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחים משולב 4x400 מטר.
ביוגרפיה

פאולינו נולדה בכפר בדרום הרפובליקה הדומיניקנית וגדלה במשפחה חד-הורית, השנייה מבין שישה אחים, מצד אביה יש לה עוד חמישה אחים. היא החלה להתאמן בספורט בגיל 18 בלבד כשהצטרפה לקבוצת כדוריד. היא התגייסה לצבא ונכללה בנבחרת האתלטיקה של חיל האוויר. ב-2017 התחרתה לראשונה בריצת 400 מטר במהלך תחרות פנים צבאית בארצה. באוניברסיאדת טאיפיי (2017) השתתפה בריצת 200 מטר בה לא העפילה לגמר וכחלק מנבחרת השליחות 4X100 מטר שנפסלה. ב-2018 קבעה שיא לאומי בריצת 200 מטר (22.87 שניות) וסיימה רביעית במהלך משחקי מרכז אמריקה והקריביים.
ביוגרפיה > 2019

ב-2019 העפילה לגמר ריצת 200 מטר במשחקים הפאן-אמריקאיים שהתקיימו בלימה. היא השתתפה באליפות העולם אותה שנה וסיימה במקום ה-17 במוקדמות ריצת 200 מטר בתוצאה של 23.03 שניות.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו זכתה בשתי מדליות כסף, בריצת 400 מטר בשיא לאומי של 49.20 שניות, אחרי שוני מילר-אואיבו מבהאמה (48.36 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר משולבת נשים וגברים בתוצאה של 3:10.21 דקות, אחרי פולין (3:09.87 דקות) ולפני ארצות הברית (3:10.22 דקות).
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ארצות הברית ביולי 2022 זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר משולבת ביחד עם לידיו אנדריוס פליז, אלכסנדר אוגנדו ופיורדליזה קופיל בתוצאה של 3:09.82 דקות, לפני הולנד (3:09.90 דקות) וארצות הברית (3:10.16 דקות). מדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.60 שניות, אחרי שוני מילר-אואיבו (49.11 שניות) ולפני סאדה ויליאמס מברבדוס (49.75 שניות).
ביוגרפיה > 2023 > אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא לאומי חדש של 48.76 שניות לפני נטליה קצ'מרק מפולין (49.57 שניות) וסאדה ויליאמס מברבדוס (49.60 שניות).
ביוגרפיה > 2024 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת פריז זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אישי של 48.17 שניות.
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 200 מטר: 22.36 שניות (2022), שיא הרפובליקה הדומיניקנית
ריצת 400 מטר: 48.17 שניות (2024), שיא הרפובליקה הדומיניקנית
מקהלת נווה שיר

נתן מרגלית מנצח על מקהלת נווה שיר בהופעה בבית הנשיא זלמן שזר, 1969
מנצח המקהלה נתן מרגלית
מקהלת נווה שיר הייתה מקהלת ילדות ונערות שפעלה בפתח תקווה בניצוחו של נתן מרגלית בין השנים 1961-1988. ב-2006 הוקמה המקהלה מחדש על ידי בוגרות מקהלת הילדים בניצוחה של ענת דור-מרגלית.
מייסד ומנצח המקהלה, נתן מרגלית, עלה לארץ מפולין בשנת 1948 באוניה אקסודוס. כבוגר החוג למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן, עסק בהוראת מוזיקה בבתי ספר והיה חבר במקהילת רינת. לצד מקהלת נווה שיר, הקים גם את מקהלת המבוגרים רון ובשנותיו האחרונות שימש המפקח על החינוך המוזיקלי באזור המרכז.
המקהלה הוקמה על ידי מרגלית בבית הספר 'נווה כיבוש' בפתח תקווה, ופעלה כחלק ממחלקת הנוער של עיריית פתח תקווה. המקהלה הייתה בין מקלות הילדים והנוער הראשונות בישראל.
המקהלה ביצעה יצירות קלאסיות עם תזמורות רבות בהן התזמורת הפילהרמונית והתזמורת הסימפונית של רשות השידור בניצוחם של גארי ברתיני, יורי אהרונוביץ' וסטנלי ספרבר, בהן הילד והקסמים של מוריס ראוול, הארטוריה 'אליהו' של פליקס מנדלסון, הסימפוניה השישית של מאהלר, 'אש וההרים' של אהרון חרל"פ, 'תהילים' של אנדרה היידו והסימפוניה מספר 6 (כינור יהודי) של מייצ'יסלב ויינברג.
המקהלה ייצגה את ישראל בפסטיבלים ומשלחות בינלואמיות באוסטריה, בגרמניה, בשוודיה ובדנמרק וכן בכנסי 'הזמריה' הבינלאומיים שנערכו בישראל. כמו כן, נטלה חלק באירועים ממלכתיים כמו טקס הענקת פרסי ישראל בבית הנשיא, טקסי יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם והדלקת המשואות ביום העצמאות בהר הרצל, קונגרסים וימי חילות בצה"ל. המקהלה התארחה גם בתוכניות טלוויזיה והשתתפה בין היתר במופע 'ניגון חוזר' של רשות השידור ב-1983.
מקהלת נווה שיר המחודשת בניצוחה של ענת דור-מרגלית, 2024
מרגלית הוסיף לנצח על המקהלה עד מותו בשנת 1988, ולאחר מותו פסקה פעילות המקהלה. בשנת 2006 המנצחת ענת דור-מרגלית, אחייניתו של נתן שהשתתפה בעצמה במקהלה כילדה, כינסה את חברות המקהלה לדורותיהן לקונצרט לזכרו של המנצח. בהמשך לקונצרט זה, ובסיוע עיריית פתח תקווה, החלה המקהלה לפעול מחדש תחת ניצוחה, כשהיא מתבססת בעיקר על בוגרות מקהלת הילדים. המקהלה המחודשת חברה בארגון המקהלות 'הלל' ופועלת כחלק מאגף התרבות של עיריית בפתח תקווה. היא מבצעת יצירות קלאסיות לצד יצירות מודרניות וישראליות, וכן יצירות פולקלור יהודיות ואחרות בעיבודים שחלקם נכתבו במיוחד עבורה.
בשנת 2014 הוציאה המקהלה אלבום, 'סובב עולם - טעמים וטעימות'. ב-2016 הכין הבמאי אורי רוזנברג את הסרט 'מקהלת נשים' העוסק במקהלה ובהקמתה מחדש. סרטו השתתף בתחרות הסרטים הבינלואמית אפוס.
ביולי 2017 זכתה המקהלה המחודשת במדליית זהב (במקום ה-3) בתחרות הפולקלור כחלק מהפסטיבל הבינלאומי למקהלות European Choir Games בריגה.
הערות שוליים

1 2  חנה ידור, פרידה בשיר, מעריב, 6 בדצמבר 1988
1 2 3 4  מקהלת נשים - סרטו של אורי רוזנברג על המקהלה
1 2  אתר המקהלה - מקהלת הילדים
↑  לקראת שידור, מעריב, 13 באפריל 1984
↑  בון היא בירה זמנית - האמיתית: ברלין, מעריב, 16 באוגוסט 1984
↑  מקהלות ולהקות סובבות בעולם, דבר, 25 בספטמבר 1978
1 2 3  אתר המקהלה - מי אנחנו
↑  אוליה זילברמן, הזמריה התשיעית, מעריב, 8 ביולי 1975
↑  מודעה, כל העיר, 18 בפברואר 1983
↑  סובב עולם - טעמים וטעימות באתר הספרייה הלאומית
↑  ידיעה בעיתון מלאבס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270559305171  MusicBrainz: f20a88b6-15b2-4f49-80df-5f8f866bda1a
מרכז ההתעמלות אריאקה

| --- | --- |

 כתובת:  東京都江東区有明1-10 
 מיקום:  טוקיו
 קואורדינטות:  35°38′29″N 139°47′30″E﻿ / ﻿35.6414°N 139.7917°E﻿ / 35.6414; 139.7917
 בעלים:  טוקיו 
 מפעיל:  Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games 
 אדריכל:  ניקן סקי, שימיזו 
 מושבים:  12,000
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טוקיו מוגדלת) מרכז ההתעמלות אריאקה(למפת טוקיו רגילה) מרכז ההתעמלות אריאקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מרכז ההתעמלות אריאקה (ביפנית: 有明体操競技場) הוא אולם ספורט הממוקם במחוז אריאקה שבטוקיו, יפן.
האולם נחנך בשנת 2019, על-מנת לארח את תחרויות ההתעמלות באולימפיאדת טוקיו (2020).
הערות שוליים

↑  מרכז ההתעמלות אריאקה באתר הרשמי של אולימפיאדת טוקיו (2020) (באנגלית)
↑  מרכז ההתעמלות אריאקה באתר The Japan Times (באנגלית)
מצפה גלעד

מפת אזורים בארץ ישראל
אזורי השליטה וההתפשטות של ממלכת החשמונאים
מפת ערי הדקפוליס
מצפה גלעד היה יישוב בגלעד בתקופת המקרא ובתקופת ממלכת החשמונאים. אוזכר בשמו זה בספר שופטים המספר על יפתח אשר התגורר במצפה גלעד, ושם דיבר לפני האל:
...וַיְדַבֵּר יִפְתָּח אֶת כָּל דְּבָרָיו לִפְנֵי ה' בַּמִּצְפָּה. [...] וַתְּהִי עַל יִפְתָּח רוּחַ ה' וַיַּעֲבֹר אֶת הַגִּלְעָד וְאֶת מְנַשֶּׁה וַיַּעֲבֹר אֶת מִצְפֵּה גִלְעָד וּמִמִּצְפֵּה גִלְעָד עָבַר בְּנֵי עַמּוֹן. [...] וַיָּבֹא יִפְתָּח הַמִּצְפָּה אֶל בֵּיתוֹ וְהִנֵּה בִתּוֹ יֹצֵאת לִקְרָאתוֹ בְתֻפִּים וּבִמְחֹלוֹת...
זיהוי מילולי וגאוגרפי

פרשנים וחוקרים הציעו זיהויים שונים למצפה גלעד.
יש אשר קשרו בינה לבין אתר שעליו מסופר בספר בראשית; שבו נפגשו יעקב ולבן; שמו של האתר הורכב מהמילים מצפה וגלעד, והשניים כרתו ביניהם שם ברית והקימו גל לעד:
וַיַּעַן לָבָן וַיֹּאמֶר אֶל יַעֲקֹב: הַבָּנוֹת בְּנֹתַי וְהַבָּנִים בָּנַי וְהַצֹּאן צֹאנִי וְכֹל אֲשֶׁר אַתָּה רֹאֶה – לִי הוּא, וְלִבְנֹתַי, מָה אֶעֱשֶׂה לָאֵלֶּה הַיּוֹם אוֹ לִבְנֵיהֶן אֲשֶׁר יָלָדוּ? וְעַתָּה לְכָה נִכְרְתָה בְרִית, אֲנִי וָאָתָּה, וְהָיָה לְעֵד בֵּינִי וּבֵינֶךָ. וַיִּקַּח יַעֲקֹב אָבֶן וַיְרִימֶהָ מַצֵּבָה. וַיֹּאמֶר יַעֲקֹב לְאֶחָיו: לִקְטוּ אֲבָנִים, וַיִּקְחוּ אֲבָנִים וַיַּעֲשׂוּ גָל וַיֹּאכְלוּ שָׁם עַל הַגָּל. וַיִּקְרָא לוֹ לָבָן 'יְגַר שָׂהֲדוּתָא' וְיַעֲקֹב קָרָא לוֹ 'גַּלְעֵד'. וַיֹּאמֶר לָבָן: הַגַּל הַזֶּה עֵד בֵּינִי וּבֵינְךָ הַיּוֹם, עַל כֵּן קָרָא שְׁמוֹ גַּלְעֵד. וְהַמִּצְפָּה אֲשֶׁר אָמַר: 'יִצֶף ה' בֵּינִי וּבֵינֶךָ כִּי נִסָּתֵר אִישׁ מֵרֵעֵהוּ'.
חוקרי ארץ ישראל והתנ"ך הציעו לזהות אותה עם רמת המצפה בנחלת שבט גד:
וַיִּתֵּן מֹשֶׁה לְמַטֵּה גָד לִבְנֵי גָד לְמִשְׁפְּחֹתָם. וַיְהִי לָהֶם הַגְּבוּל יַעְזֵר וְכָל עָרֵי הַגִּלְעָד וַחֲצִי אֶרֶץ בְּנֵי עַמּוֹן עַד עֲרוֹעֵר אֲשֶׁר עַל פְּנֵי רַבָּה. וּמֵחֶשְׁבּוֹן עַד רָמַת הַמִּצְפֶּה וּבְטֹנִים, וּמִמַּחֲנַיִם עַד גְּבוּל לִדְבִר.
רמת המצפה זוהתה אצל פרשנים גם עם ראמות בגלעד; עיר זו הייתה עיר מקלט וגם נתנה ללוויים:
וּלְמִשְׁפְּחוֹת בְּנֵי מְרָרִי הַלְוִיִּם הַנּוֹתָרִים מֵאֵת מַטֵּה זְבוּלֻן – אֶת יָקְנְעָם וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ, אֶת קַרְתָּה וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ. אֶת דִּמְנָה וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ, אֶת נַהֲלָל וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ – עָרִים אַרְבַּע. וּמִמַּטֵּה גָד – אֶת עִיר מִקְלַט הָרֹצֵחַ אֶת רָמֹת בַּגִּלְעָד וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ וְאֶת מַחֲנַיִם וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ.
בספר חשמונאים א' תואר כיבוש מצפה בגלעד על ידי כוחות צבאו של יהודה המכבי; שלאחריו הועלתה העיר באש.
בחיבורו כתב אוסביוס כי מצפה בגלעד נמצאת בסמוך לפילדלפיה, הידועה בשמה העברי המקראי רבת בני עמון ובשמה הערבי עמאן, בסמוך לנחל יבוק.
בעת החדשה הוצע לזהותה באתר בשם א-רמתה, מדרום מערב לאדרעי.
ראו גם

רמות גלעד
לקריאה נוספת

הערך: מצפה, מצפה גלעד, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמוד 550.
יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמוד 123.
הערות שוליים

↑  ספר חשמונאים א', ה, לה.
מרכז החלל אלקנטרה

| --- | --- |


כן שיגור VLS
 מידע כללי
 מדינה:  ברזיל 
 סוכנות אם:  סוכנות החלל הברזילאית
 תאריך הקמה:  1983 
 www.cla.aer.mil.br
 קואורדינטות:  2°22′23″S 44°23′47″W﻿ / ﻿2.3730555555556°S 44.396388888889°W﻿ / -2.3730555555556; -44.396388888889
 he
 
מרכז החלל אלקנטרה (בפורטוגזית: Centro Espacial de Alcântara – בקיצור CEA) הוא נמל חלל המשרת את סוכנות החלל הברזילאית לשיגורי החלל שלה. הנמל ממוקם במרניאו על חופי האוקיינוס האטלנטי. קרבתו לקו המשווה נותנת לאתר יתרון כלכלי משמעותי בשיגור.
היסטוריה

בניית האתר החלה בשנת 1982 ובשנת 1990 בוצע שיגור ראשון לטיסה תת-מסלולית. באותה תקופה האתר היה באחריות חיל האוויר הברזילאי. לאחר הקמת סוכנות החלל הברזילאית האתר עבר לאחריות הסוכנות.
במקביל לשיגורים לטיסה תת-מסלולית בוצעו שיגורי לוויינים תוך שימוש במשגר מתוצרת ברזיל. השיגור הראשון בוצע בשנת 1997 ונכשל. בהמשך בוצעו ניסיונות נוספות אך ללא הצלחה. פיצוץ של משגר בניסיון שיגור בשנת 2003 גרם למוות של 21 אנשי האתר.
היו ניסיונות להגיע לשיגורים תוך שימוש במשגרים ציקלון האוקראינית, שביט הישראלית ופרוטון הרוסית. התוכניות לא התממשו. בשנת 2023 היה מתוכנן שיגור של Launcher One של Virgin Orbit אך לאור פשיטת רגל של החברה הוא הוקפא.
לשנת 2025 מתוכנן שיגור ראשון בעזרת משגר ברזילאי חדש מדגם VLM.
האתר מותאם להקמת 9 כני שיגור, לפי שעה קיימים:
VLS - מותאם לשיגור משגר מתוצרת ברזיל.
MRL - מותאם לשיגור לטיסה תת-מסלולית.
כללי - מותאם לשיגור משגרים עד 10 טון.
Innospace - מיועד למשגר מתוצרת קוריאה הדרומית. שיגור ראשון לטיסה תת-מסלולית בוצע במרץ 2023.
מעבר מיתר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום:  הר חברון, סמוך למיתר
 מנוהל על ידי:  רשות מעברים יבשתיים
 פתיחת המעבר:  2007 (אזרוח)
 קואורדינטות:  31°20′40″N 34°56′02″E﻿ / ﻿31.344540°N 34.933805°E﻿ / 31.344540; 34.933805
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מעבר מיתר(למפת צפון הנגב רגילה) מעבר מיתר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעבר מיתר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מעבר מיתר he
מעבר מיתר הוא מעבר בגדר ההפרדה על כביש 60, הממוקם בדרום הר חברון, סמוך ליישוב מיתר שעל שמו הוא קרוי, וליישובים כרמים, סנסנה וטנא עומרים, וכן לכפר הפלסטיני רמאדין. זהו המעבר העיקרי המחבר בין העיר חברון וסביבותיה לבין באר שבע.
המעבר מופעל על ידי רשות מעברים יבשתיים, ואוזרח בדצמבר 2007. המתחם כולל שלושה מעברים:
מעבר להולכי רגל - מיועד רק לאזרחים פלסטיניים בעלי היתר כניסה לישראל.
מעבר לכלי רכב - מיועד לישראלים, לאזרחים זרים, לדיפלומטים ולארגונים בינלאומיים.
מעבר סחורות - חצץ בלבד, רק באמצע שבוע.
מתחם המעבר כולל מנהלת תיאום וקישור (מת"ק), יחידת מכס, יחידת פיקוח צומח וחי (פיצו"ח) של משרד החקלאות, נקודת משטרה (שלוחת משטרת העיירות הנמצאת בצומת שוקת) ותחנת אוטובוס לקווים המחברים את באר שבע עם הר חברון.
שנת 2019 הייתה שנת שיא במעבר יומי של הולכי רגל: 9,689 איש. באותה השנה כולה עברו במעבר מיתר 2,373,000 בני אדם.
מרכז המחקר הרפואי הלאומי על שם אלמאזוב

| --- | --- |

 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  2015 
 שירותים
 מיטות:  1,537 
 www.almazovcentre.ru
 גאוגרפיה
 מיקום:  סנקט פטרבורג, רוסיה
 קואורדינטות:  60°00′55″N 30°18′05″E﻿ / ﻿60.015312°N 30.301434°E﻿ / 60.015312; 30.301434
 he
 
מרכז המחקר הרפואי הלאומי על שם אלאמזוב (ברוסית: "Национальный медицинский исследовательский центр имени В. А. Алмазова”) הוא מרכז רפואי של משרד הבריאות הרוסי הנחשב לבית החולים הגדול מסוגו בצפון-מערב רוסיה.
היסטוריה

המרכז נוסד בשנת 1980 כמכון מחקר לקרדיולוגיה.
בשנת 2009 החל לפעול בניין מספר 1 של המתחם הקליני הראשי. בשנת 2015 הושלמה הקמת מבנה מספר 2 של המתחם הקליני הראשי. הבניין החדש בן 20 הקומות מיועד ל-300 מיטות ומסוגל לקבל אמבולנס אווירי. בשנת 2017 נפתח מתחם שיקום רפואי לילדים. מבחינה מבנית, המרכז מורכב ממתחם קליני ראשי, מרכז לידה, מתחם שיקום רפואי, מתחם שיקום רפואי לילדים ופועל בו מכון המחקר הרוסי לנוירוכירורגיה על שם פרופסור פלנוב.
במהלך הקמת המבנים קיבלה המרפאה ציוד היי-טק מיצרניות מובילות (כמו סימנס, מאקט, מדטרוניק), כולל חדר ניתוח מלא היברידי והותקנה מערכת רובוטית מדגם דה וינצ'י. המכון לחינוך רפואי (שבמתחם בית החולים) מבצע לימודי רפואה, לתואר שני ולימודי דוקטורט.
בשנת 2018 התקבלו 75 סטודנטים לרפואה. באוקטובר 2019 הוענק למרכז פרס המאשר את מעמדו כ"מוסד משתף פעולה של ארגון הבריאות העולמי".
הערות שוליים

↑  Центр Алмазова получил статус национального
↑  В Петербургском центре имени Алмазова открылся уникальный лечебно-реабилитационный комплекс
↑  Новый корпус Центра Алмазова готовится принимать первых пациентов
↑  В Центре имени Алмазова открылся Детский лечебно-реабилитационный комплекс
↑  В центре Алмазова начался монтаж медицинского оборудования(הקישור אינו פעיל)
↑  "Сайт Центра". אורכב מ-המקור ב-2018-03-18. נבדק ב-2018-03-17.
↑  В центре им. Алмазова будут учить студентов лечебному делу
↑  Центр Алмазова вводит специалитет по программе «Лечебное дело»
↑  Золотая отметка ВОЗ // Санкт-Петербургские ведомости. — 2019. — 21 окт.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2014190408   WorldCat (עם LCCN): n2014-190408
מרכז החלל אוצ'ינורה

| --- | --- |

כן שיגור במרכז החלל אוצ'ינורה
 נתוני השדה
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־62 שנים)
 על שם:  Uchinoura 
 מפעיל:  מרכז החלל טנגשימה 
 קואורדינטות:  31°15′07″N 131°04′55″E﻿ / ﻿31.251944444444°N 131.08194444444°E﻿ / 31.251944444444; 131.08194444444
 אתר רשמי
 מסלולי טיסה
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מרכז החלל אוצ'ינורה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מרכז החלל אוצ'ינורה
 
מרכז החלל אוצ'ינורה (ביפנית: 内之浦宇宙空間観測所,‏ Uchinoura Uchū Kūkan Kansokusho), הוא נמל החלל שממוקם ביפן במחוז קגושימה. המתקן נמצא בניהול של סוכנות החלל היפנית.
היסטוריה

המרכז הוקם בשנת 1962 במטרה לשגר טילים לחלל. תחילה היו שיגורים לטיסה תת-מסלולית ובהתאם לפיתוח המשגרים החלו שיגורים לחלל. בשנת 1964 הוא הפך להיות חלק של מכון לחקר החלל  ISAS של אוניברסיטת טוקיו. בשנת 1981 המרכז הפך ליחידה עצמאית ונקרא "מרכז החלל קגושימה". לאחר הקמת סוכנות החלל היפנית הוא הפך להיות חלק ממנה ופועל תחת השם הנוכחי.
השיגור הראשון לחלל בוצע בשנת 1966 אך נכשל. לאחר מספר ניסיונות בשנת 1970 שוגר הלוויין היפני הראשון. פיתוח משגרים והקמת כני שיגור איפשרו להרחיב את השימוש במרכז. כיום הוא כולל חמש כני שיגור למשגרים שונים שפותחו ביפן אך רק חלק מהם פעילים. בסך הכול שוגרו מהמרכז כ-400 טילים עם כמה עשרות לוויינים. כיום, בשנת 2022 המרכז מנוצל לשיגור חלליות עם משגר מדגם "אפסילון".
במתחם נבנו מרכזי תקשורת מתקדמים בעלי אנטנות של 20 מ' ו-30 מ'.
כן שיגור זמני – היה פעיל בשנת 1962 בוצעו 2 שיגורים.
כן שיגור "למבדה" – היה פעיל בשנים 1963–1979, בוצעו 25 שיגורים.
כן שיגור "מיו" – היה פעיל בשנים 1966–1995, בוצעו 25 שיגורים. כיום מותאם לשיגורי משגר "אפסילון".
כן שיגור "קפה" – היה פעיל בשנים 1980–2014, בוצעו 54 שיגורים.
כן שיגור "M-V" –  היה פעיל בשנים 1997–2006, בוצעו 7 שיגורים.
מערכת קירור של מחשב

צלעות קירור שונות על שבבים שונים בלוח אם של מחשב. בצד שמאל למעלה צלעות קירור בצבע נחושת, של מעבד המחשב ומעליהן מאוורר. הצלעות הכחולות הן מעל לשבב הגשר הצפוני, הירוקות לעל שבב הגשר הדרומי והשחורות לעל שבב עיבוד תמונת המסך.
קטע ממערכת הקירור של מחשב נייד. למעלה משמאל, חריצי יניקת האוויר. למעלה מימין, המאוורר, צלעות הקירור ושתי צינוריות גזים המושחלות בהן. למטה משמאל, אחרי פירוק המאוורר מתגלה אבק רב שהצטבר בין צלעות הקירור (ונראה צידם הפנימי של חריצי יניקת האוויר). למטה מימין, צלעות הקירור אחרי ניקוי.
מריחת משחה תרמית על המעבד לקראת חיבור מחדש של גוף הקירור
מערכת קירור של מחשב, היא מערכת המסייעת בשמירה על טמפרטורה נמוכה של מחשב, למרות החום שמיצרים חלק מהשבבים המצויים במרבית סוגי המחשבים. השבבים הללו, נוטים להתחמם בעת עבודתם ולהגיע לטמפרטורות שאינן מאפשרות את המשך עבודתם התקינה ואפילו מסכנות אותם בנזק מיידי לצמיתות. מסיבה זו, למרבית המחשבים יש מנגנונים לשמירה על טמפרטורה נמוכה. רוב המערכות פועלות בשתי דרכים: ראשית, הן משפרות את אוורור החלקים החמים של המחשב, ומקטינות את הפרשי הטמפרטורות בינם לבין טמפרטורת החדר. שנית, במקרה הצורך הן מאטות את פעולת המחשב כך שהחלקים הנוטים להתחמם יתחממו פחות ואפילו מכבות את המחשב במקרה הצורך.
מערכת הקירור של המחשב היא למעשה מערכת פיזור חום. מערכות שדואגות שהמחשב יהיה קר יותר מאשר החדר בו הוא נמצא, דהיינו משאבות חום, הן נדירות ביותר אם הן בכלל קיימות. אולם, יש סוגי מחשבים, כמו המחשבים שבחוות השרתים, שחובה להציבם בחדר מקורר היטב ומי שנכנס לחדר בו הם מצויים צריך להתלבש בלבוש חורפי כבד.
לצד ההשקעה במערכות קירור למחשב, מהנדסי החשמל משקיעים גם בשיפור עיצובם של השבבים השונים כך שיתחממו פחות מלכתחילה. לכן, לדוגמה, הומצא המעבד בעל הליבות הרבות, שלמעשה מפצל את עבודתו בין מיקומים אחדים ומאפשר לכל חלק שלו להתחמם פחות. מאידך עדיין מעוצבים אביזרים לשיפור קירורו של המחשב, בעלי הספק גדל והולך, וזאת בעיקר עבור משתמשי מחשב שמכווננים את מעבד המחשב לעבוד בתדרים גבוהים יותר מאלו שתכנן היצרן (המהרה) ועקב כך להתחמם יותר.