stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פונת
הערות שוליים

1 2  James Hoch, Middle Egyptian Grammar, Benben Publications, 1997, עמ' 256
↑  Ian Shaw & Paul Nicholson, The Dictionary of Ancient Egypt, British Museum Press, London. 1995, p. 231. ISBN 0810932253
↑  Breasted, John Henry, Ancient Records of Egypt: Historical Documents from the Earliest Times to the Persian Conquest, University of Chicago Press, 1906-1907, p. 433, vol. 1. ISBN 1428603328
↑  Shaw & Nicholson, op. cit., p.231
↑  Breasted 1906-07, p. 161, vol. 1.
↑  Breasted 1906-07, p. 427-433, vol. 1
↑  Breasted 1906-07, p. 246-295, vol. 1
↑  אמילי סנדס, דיר אל־בחרי, מצרים העתיקה - תעלומת קברו של האל אוסיריס: יומנה של העלמה אמילי סנדס, סין: הוצאת שוקן, נובמבר 1926
↑  Edward J. Keall, "Possible Connections in Antiquity Between the Red Sea Coast of Yemen and the Horn of Africa", in Trade and Travel in the Red Sea Region. Proceedings of Red Sea Project I Held in the British Museum by the Society for Arabian Studies Monographs No. 2. Oxford: England, Archaeopress, October 2002, p.53
↑  Kitchen, K. A. (1971), "Punt and How to Get There", Orientalia 40: 184-207, p. 41
↑  Shaw & Nicholson, op. cit., p.231
1 2  Shaw & Nicholson, op. cit., p.232
↑  Breasted 1906-07, p. 658, vol. II.
↑  Breasted 1906-07, p. 451,773,820,888, vol. II
| היסטוריה של אתיופיה |
| --- | --- | --- |
| התקופה הקדומה | פרהיסטוריה • שבא • סבא • ממלכת דעמת • קיסרות אקסום | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| ימי הביניים | תקופת החושך • תקופת תור הזהב • תקופת השפל • תקופת התחייה • תקופת השופטים | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| אתיופיה המודרנית | תקופת הגיבוש • תקופת הכיבוש • תקופת השחרור | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| סוציאליזם | מלחמת האזרחים • החונטה הצבאית • הרפובליקה העממית | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| כיום | ממשלת המעבר • הפדרציה האתיופית | כנסיית ביתה גיורגיס, לליבלה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אתיופיה הפרהיסטורית | היסטוריה של אתיופיה  המאה ה-25 לפנה"ס ~ המאה ה-20 לפנה"ס | הבא: סבא · שבא |
האימפריה המצרית.
קטע מהתבליט המתאר את משלחת חתשפסות לפונת, ובו בית על עמודים וצמחייה מסביב
פרנק דה ווין

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1961  (בן 63) גנט, בלגיה
 מידע כללי
 בשירות:  סוכנות החלל האירופית
 לאום:  בלגי
 השכלה:  האקדמיה הצבאית המלכותית 
 דרגה:  תא"ל, באף
 זמן שהייה בחלל:  198 ימים, 17 שעות ו34 דקות
 משימות
 סויוז TMA-1 / TM-34, סויוז TMA-15 ( Expedition 20 / 21 )
    
 עיטורים
 דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לייז' (2012)  מדליית נאס"א לטיסה בחלל (2009)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת האסלט (28 במאי 2003)  קצין במסדר אורנז'-נסאו (1999)  Gouden Penning (2010)  מדליית נאס"א לשירות ציבורי מצטיין (2009)  מדליה על הישגים בכיבוש החלל  עיטור הידידות (רוסיה)  קצין מסדר הכתר הבלגי  קצין במסדר לאופולד השני 
 
פרנק דה ויין (בגרמנית: Frank De Winne; נולד ב-25 באפריל 1961 בלדברג שבבלגיה) הוא קצין בחיל האוויר הבלגי, אסטרונאוט של סוכנות החלל האירופית (ESA), הוא הבלגי השני שהיה בחלל (אחרי דירק פרימאוט (אנ')). הוא היה טייס החלל הראשון של סוכנות החלל האירופית, שפיקד על משימת חלל בזמן שהוא שירת כמפקד במשלחת 21 לתחנת החלל הבינלאומית. דה ווין מכהן כראש מטה האסטרונאוטים האירופאי של סוכנות החלל האירופאית בקלן, שבגרמניה.
השכלה

בשנת 1979 הוא סיים את לימודיו בבית הספר בעיר ליאר.
ב-1984 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בבריסל, עם תואר שני למדעי הנדסה.
קריירה צבאית

כאשר הגיע לצבא למד תעופה בחיל האוויר הבלגי. אחרי שסיים את לימודיו בחיל האוויר הטיס מטוסי מיראז' 5 בצבא הבלגי.
בשנת 1991 סיים את מסלולו באוניברסיטה בבריסל עם הציון הגבוה ביותר של מחזורו.
בשנת 1992 קיבל את תעודתו כטייס מהבית ספר האימפריאלי לטייסים בבריטניה.
בדצמבר 1992, דה ווין היה הראש של טיסת ניסוי עבור חיל האוויר הבלגי.
מינואר 1994 ועד אפריל 1995, הוא היה אחראי על בטיחות הטיסה של אגף הקרב הראשון שפועל מבאובצ'אין.
מאפריל 1995 ועד יולי 1996, הוא הצטרף כטייס בכיר לחייל האוויר האירופאי שהשתתף בבסיס חיל האוויר של אדוארדס, קליפורניה.
בין 1996 ל-1998 הוא שימש כטייס מבחן בכיר בחיל האוויר הבלגי, שהיה אחראי על כל תוכניות הבדיקה ועל כל רכבי הטיס.
בפברואר 1997, נתקל דה-ווין בבעיות מנוע תוך כדי טיסה במטוס F-16 מעל אזור מאוכלס בצפיפות ליד ליוברדן. אחרי שהמחשב על הסיפון נכשל, דה ווין נאלץ להתמודד עם הבחירה בין אם להתרסק או להימלט מהמטוס מעל האזור המאוכלס בצפיפות.
עם זאת, דה ווין הצליח לבצע נחיתה של המטוס הפגום בבסיס חיל האוויר ההולנדי, הישג אשר עזר לו להרוויח את פרס Joe Bill Dryden Semper Viper, והוא היה הראשון שזכה בפרס ולא היה אמריקאי.
באוגוסט 1998 מונה דה-ויין למפקד טייסת 349 שפועלת מקליין ברוגל, עיר בבלגיה.
הוא השלים 17 גיחות קרב. על הישגיו במבצע זה העניקה לו ממשלת הולנד את התואר של קצין מסדר אורנג '-נסא (Orange-Nassau).
דה ויין אסף מעל 2.300 שעות טיסה במיראז', F-16, טורנדו ויגואר. הוא משמש גם כיו"ר ארגון הכוחות המזוינים של צבא ההגנה הבלגית.
קריירה כאסטרונאוט

בשנת 1998 פרנק דה ווין נבחר למועמד כאסטרונאוט בסוכנות החלל האירופאית. שנתיים לאחר מכן הוא הצטרף לחיל האסטרונאוטים האירופאי של הסוכנות, שבסיסו היה מרכז האסטרונאוטים האירופאי בעיר קלן, גרמניה.
באוגוסט 2001, דה ווין עבר הכשרה בבית יורי גגארין, מרכז ההדרכה ליד מוסקבה, רוסיה. ההכשרה כללה אלמנטים רבים של הדרכה בסיסית לתחנת החלל הבינלאומית, וגם הוכשר בתור מהנדס טיסה מסוג סוויז.
ב-2002 הייתה נסיעתו הראשונה של דה ווין לתחנת החלל הבינלאומית בתור מהנדס טיסה, טיסה זו לקחה כ-11 ימים (30 באוקטובר - 10 בנובמבר). במשך שהותו בחלל, דה ווין צלח תוכנית של 23 ניסויים בתחומי החיים, מדעי הפיזיקה והחינוך במסגרת תוכנית Odissea
הוא היה חבר בצוות הגיבוי של ליאופולד אייהארטס ממשלחת ה- ISS 16.
ב-20 בספטמבר 2007, הכריזה סוכנות החלל האירופאית כי בשנת 2009 דה ווין ישתתף במשימה שאורכה שישה חודשים על הסיפון של תחנת החלל הבינלאומית כחבר משלחת מס' 20 לתחנת החלל בין-לאומית. ב-21 בנובמבר 2008, הודיעה נאס"א על שינויים בתכנוני המשלחת, בניהם דה ווין שנהיה מפקד המשלחת 21.
ב-27 במאי 2009 דה ויין שוגר על הסיפון סויוז TMA-15, והפך לאסטרונאוט הראשון של סוכנות החלל האירופית שפיקד על משלחת תחנת החלל.
הערות שוליים

↑  תוכנית Odissea
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 6887 8939  MusicBrainz: 8ff30361-7b84-4127-914c-9b30f55ea169  NTA: 323594360  VIAF: 290369942   WorldCat (עם VIAF): 290369942
הר וושינגטון

| --- | --- |

הר וושינגטון. ניתן לראות את מסילת הרכבת ואת תחנת הפסגה
 מידע כללי
 על שם:  ג'ורג' וושינגטון 
 גובה:  1,916 מטר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  ניו המפשייר
 רכס הרים:  הרכס הנשיאותי
 קואורדינטות:  44°16′13.8″N 71°18′11.7″W﻿ / ﻿44.270500°N 71.303250°W﻿ / 44.270500; -71.303250
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר וושינגטון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר וושינגטון(למפת ניו המפשייר רגילה) קונקורד מנצ'סטר נשואה דרי לבנון ברלין קנדה ורמונט מסצ'וסטס מיין האוק. האטלנטי הר וושינגטון(למפת ניו המפשייר מוגדלת) קונקורד מנצ'סטר נשואה דרי לבנון ברלין קנדה ורמונט מסצ'וסטס מיין האוק. האטלנטי הר וושינגטון
 
שלט הפסגה
הסטיקר "THIS CAR CLIMBED MT. WASHINGTON" המודבק על מכוניות שטיפסו בכביש ההר
הר וושינגטון (באנגלית: Mount Washington; נקרא במספר שפות ילידיות אמריקאיות אגיאוקוצ'וק Agiocochook) הוא הר במדינת ניו המפשייר. פסגתו, בגובה 1,916 מטרים, היא הפסגה הבולטת ביותר ביחס לסביבתה ממזרח לנהר המיסיסיפי וזהו ההר הגבוה ביותר באזור ניו אינגלנד. ההר הוא שיאו של "הרכס הנשיאותי", רכס הרים הממוקם באזור ההרים הלבנים(אנ'), שהבולטות בפסגותיו נקראות על שם נשיאי ארצות הברית.
הר וושינגטון ידוע במזג האוויר הבלתי צפוי שבו, בעיקר בשל רוחות מהירות המופיעות בפתאומיות. בפסגת ההר תועדה ב-12 באפריל 1934 מהירות הרוח הגבוהה ביותר על פני השטח של כדור הארץ עד אז - 372 קמ"ש. שיא זה החזיק במשך למעלה משישים שנים, עד 1996. על צלע ההר ממערב מטפסת מסילת רכבת הררית (Mount Washington Cog Railway) ועל צלעו המזרחית נמתח כביש הפסגה (Mount Washington Auto Road) הידוע בכך שעל פגוש מכוניות שהעפילו בו מודבק סטיקר שעליו נרשם "THIS CAR CLIMBED MT. WASHINGTON" ("מכונית זו טיפסה על הר וושינגטון").
שטח ההר כלול במסגרת היער הלאומי של ההרים הלבנים (White Mountain National Forest) והשטח סביבו נכלל במסגרת הפארק הלאומי הר וושינגטון (Mount Washington State Park). פסגת ההר היא הנקודה הגבוהה ביותר אליה מגיע שביל האפלצ'ים.
היסטוריה

ילידי האזור כינו את ההר אגיאוקוצ'וק ("מקומה של הרוח הגדולה"). האירופאי הראשון שהזכיר את ההר היה ג'ובאני דה וראצאנו שצפה בו מן האוקיינוס האטלנטי בשנת 1524. מאה שנה לאחר מכן טען דרבי פילד (Darby Field) שטיפס עד פסגת ההר, במטרה לקרוא תיגר על אמונת הילידים המקומיים שהמקום מקודש לרוחות. בהמשך תר פילד את אדמות מיין ומסצ'וסטס. בקיץ שנת 1784 יצאה אל ההר משלחת בוטאנית-גאולוגית בראשותם ובהנהגתם של מנשה קטלר וג'רמי בלקנפ (Jeremy Belknap), במסגרת סקר מחקרי של ניו-אינגלנד. השניים קראו את ההר על שמו של ג'ורג' וושינגטון, שהיה אז גנרל.
ב-1832 רכש אדם בשם ג'ייקוב סרג'נט את שטח ההר והקים במקום חווה בשם Sargent's Purchase. המקום מוכר עד היום כיישוב ודרה בו אוכלוסייה קבועה של אנשים ספורים (שלושה, נכון ל-2016). עד 1917 הופץ בין מתיישבי ותיירי הפסגה עיתון בשם Among the Clouds ("בין העננים").
בשנת 1852 הוקם על הפסגה מבנה אבן שנועד לשמש כבית מלון. שנה לאחר מכן הוקם בית מלון נוסף בשם Tip-Top House, מעט מדרום לפסגה. הבניין, שכלל 90 חדרים והיה עשוי עץ, נשרף ב-1908, הוא נבנה שנית מגרניט וננטש כליל ב-1968, בשרידיו נמצאים כיום מרכז מבקרים, בית קפה ומזנון. ב-1866 נסללה לפסגה מסילת רכבת הררית.
ב-1932 הוקמה על הפסגה תחנה מטאורולוגית בשם Mount Washington Observatory. התחנה מקיימת פעילות מחקר והוראה, סיורים בהר והסברה בנושאי אקלים.
ב-1937 התקין אדווין ארמסטרונג בראש ההר אנטנה ותחנת ממסר לשידורי FM, הראשונה מסוגה בעולם.
בפברואר 2023 תועדה על פסגת ההר טמפרטורה של מינוס 42 מעלות צלזיוס שזה מעלה אחת בלבד מתחת לשיא של 1934 (אז תועד מינוס 43), אלא שבשילוב הרוחות העזות, הקור בפועל מגיע למינוס 65.
הערות שוליים

↑  This Vast Book of Nature: Writing the Landscape of New Hampshire's White Mountains, 1784-1911 by Pavel Cenkl, chapter one
↑  Sargents Purchase NH Demographic Data and Boundary Map
↑  מידע על העיתון, ספריית הקונגרס
↑  אתר האינטרנט של התחנה
↑  , טוויטר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551113205171  GND: 4567639-2  LCCN: sh85145376  VIAF: 248725170   WorldCat (עם VIAF): 248725170
בר ברימר

| --- | --- |

בר ברימר בבית הנשיא ב-2022.
 לידה:  13 בנובמבר 1997 (בן 27) פתח תקווה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2020
 עיסוק:  שחקן, דוגמן
 בת זוג:  אגם בוחבוט (2021-הווה)
 פרופיל ב-IMDb
בר ברימר (נולד ב-13 בנובמבר 1997) הוא שחקן ודוגמן ישראלי.
ביוגרפיה

מאז גיל 6, עסק ברימר בכדורגל ואף שיחק בליגה הלאומית. בעת גיוסו לצה"ל, הוא לא קיבל תקן של "ספורטאי מצטיין" ובשל האילוצים, זנח את הענף.
קריירה > משחק

בפברואר 2020 השתתף בפרק האחרון של סדרת הרשת של כוכבת הרשת שירלי לוי, "שירלי לוי מוצאת אהבה". במאי 2021 פורסם כי ברימר לוהק לעונה החמישית של סדרת הנוער "כפולה", שעלתה לשידור בספטמבר של אותה שנה. באוקטובר לוהק ברימר לתפקיד פיטר פן במחזמר "פיטר פן", שהיה עתיד לעלות בחנוכה של אותה שנה, אך בשל מגפת הקורונה נדחה המחזמר ולאחר מכן בוטל. בנובמבר 2020 עלתה לאוויר העונה השנייה של סדרת הנוער הקומית "אבא מטפלת", אליה הצטרף ברימר בתפקיד רואי.
במאי 2021 כיכב בווידאו קליפ של אגם בוחבוט לצד לינור אברג'יל. ביולי 2021 עלתה סדרת הדרמה היומית "בעלת החלומות", בה ברימר מגלם את ליאור ברוך. באותה שנה השתתף גם במופע הפסטיגל.
במרץ 2022 עלתה לאוויר העונה השלישית של סדרת הנוער "זיגי", אליה הצטרף ברימר בתפקיד איתמר נחמיה מיכאלי. במאי  2022 עלתה העונה השלישית של סדרת הנוער "ספיידרז", אליה הצטרף ברימר בתפקיד גיא. בספטמבר עלתה לאוויר סדרת הנוער הקומית "גולדה ומאיר", בה ברימר מככב לצד אוראל צברי, קווין רובין ונאיה בינשטוק.
בינואר 2024 השתתף בסדרה "מתוקים" בתפקיד עידו לצד עמוס תמם, רותם סלע, אסי עזר, ועוד.
קריירה > דוגמנות

ברימר עבד בקמפיינים עם חברות האופנה אדידס, קלווין קליין, טומי הילפיגר, פקטורי 54, One Project.
חיים אישיים

מאז שנת 2021 ברימר בזוגיות עם הזמרת אגם בוחבוט.
בשנת 2022 חשף ברימר כי הגיש תלונה במשטרה על הטרדה מינית שעבר בהיותו בן 21.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | דמות |
| --- | --- | --- |
| 2020 | שירלי לוי מוצאת אהבה | סדרת רשת |
| 2020 | כפולה | איתמר חזן |
| 2020–2021 | אבא מטפלת | רואי |
| 2021–הווה | בעלת החלומות | ליאור ברוך |
| 2022 | ספיידרז | גיא |
| 2022 | חאנשי | טום |
| 2022–הווה | זיגי | איתמר נחמיה מיכאלי |
| 2022–הווה | גולדה ומאיר | יון לוינסון |
| 2024 | מתוקים | עידו |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | פריצת השנה במשחק |  | זכייה |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקן אהוב בסדרת נוער | גולדה ומאיר, זיגי | זכייה |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | זוג השנה | אגם בוחבוט ובר ברימר | מועמדות |
הערות שוליים

↑  הדס בשן, ‏אני כולי ילד, מה גבר סקסי?, באתר ‏מאקו‏, 7 באפריל 2021
↑   בר ברימר מדבר על הפרישה המפתיעה | א' עד ת', סרטון בערוץ "אתר הנוער פרוגי", באתר יוטיוב (אורך: 17:58), 22 באוקטובר 2020
↑   שירלי לוי מוצאת אהבה הסוף., סרטון בערוץ "שירלי לוי", באתר יוטיוב (אורך: 11:14), 27 בפברואר 2020
↑  משה אבוטבול, פרסום ראשון: זה הכוכב שילחם על ליבה של נועה קירל, באתר פרוגי, 7 במאי 2020
↑  משה אבוטבול, כמו ציפור בשמיים: בר ברימר לוהק למחזמר חנוכה, באתר פרוגי, 20 באוקטובר 2020
↑  בר ברימר: "חסרה לי זוגיות בחיים", באתר מגזין את, ‏7 בינואר 2021
↑   אגם בוחבוט - כל העולם, וידאו קליפ של השיר בערוץ "אגם בוחבוט - הערוץ הרשמי", באתר יוטיוב (אורך: 3:19), 4 במאי 2021
↑  משה אבוטבול, באמצע אוגוסט: כוכבי הנוער חוזרים לבית הספר, באתר פרוגי, 12 באוגוסט 2020
↑  לי מור, בר ברימר: "יצאתי עם המון סוגים של בחורות", באתר ישראל היום, 7 בינואר 2021
↑  ערב טוב עם גיא פינס, ‏"הייתי בן 21, זה היה לי נורא אבל עמדתי בזה", באתר ‏מאקו‏, 31 ביולי 2022
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2019: אוראל צברי | פרסי נבחרי השנה של פרוגי - פריצת השנה במשחק  2020: בר ברימר | הבא: 2021: יהונתן מרגי |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2020: עדי אלון (פלמ"ח) | פרסי נבחרי השנה של פרוגי - שחקן אהוב בסדרת נוער  2021: בר ברימר (אבא מטפלת) 2022: בר ברימר (גולדה ומאיר, זיגי) | הבא: |
מערות אלורה

מערות אלורה (במראטהית: वेरूळची लेणी) הן אתר מורשת עולמית של אונסק"ו, השוכנות במחוז אוראנגאבאד במדינת מהאראשטרה בהודו. זהו אחד ממתחמי מערות המקדש ההינדיות החצובים בסלע הגדולים בעולם, ובו מרבית המונומנטים השייכים להינדואיזם וחלקם שייכים לבודהיזם ולג'ייניזם, והם כוללים יצירות אמנות מהתקופה 600–1000 לספירה. מערה 16 המכונה מקדש קאילשה (אנ') היא מונולית, מקדש החצוב בשלמות מגוש סלע אחד הגדולים בעולם, מונומנט בצורת מרכבה המוקדש לאל שיווה. בגילופים של מקדש קאילשה יש פסלים המתארים את האלים, והאלות מההינדואיזם וכן פאנלים של תבליטים המסכמים את שני האפוסים ההינדים הגדולים.
באתר יש מעל ל-100 מערות, כולן נחפרו מצוקי הבזלת בגבעות צ'אראננדרי (Charanandri), 34 מהן פתוחות לציבור. אלו כוללות 17 מערות הינדואיסטיות (מערות 13–29), 12 מערות בודהיסטיות (מערות 1–12) ו-5 מערות ג'ייניות (מערות 30–34). כל קבוצת מערות מייצגת אלוהויות ומיתולוגיות שרווחו באלף הראשון לספירה, כמו גם מנזרים של כל דת בהתאמה. הם נבנו זה ליד זה וממחישים את ההרמוניה הדתית שהייתה בהודו העתיקה. כל המונומנטים של אלורה נבנו במהלך שושלת רשטראקוטה, שבנתה חלק מהמערות ההינדיות והבודהיסטיות, ושושלת ידאבה (אנ') שבנתה מספר מערות ג'ייניות. מימון להקמת המונומנטים סופק על ידי מלכים, סוחרים ועשירי האזור.
אף על פי שהמערות שימשו כמקדשים ותחנת מנוחה לעולי רגל, מיקום האתר על דרך סחר עתיקה בדרום אסיה הפך אותו גם למרכז מסחרי חשוב באזור דקאן. האתר שוכן 29 קילומטרים צפונית-מערבית לאוראנגאבאד, וכ-300 קילומטרים מזרחית-צפונית-מזרחית למומבאי. מערות אלורה, יחד עם מערות אג'אנטה הסמוכות, מהוות אטרקציה תיירותית מרכזית באזור מרתוואדה (אנ') שבמהאראשטרה, ומונומנט מוגן בפיקוח סוכנות הסקר הארכאולוגי של הודו (בראשי תיבות ASI).
מיקום

האתר מערות אלורה שוכן במדינת מהאראשטרה כ-29 קילומטרים צפונית-מערבית לעיר אוראנגאבאד, וכ-300 קילומטרים מזרחית-צפונית-מזרחית למומבאי, 235 קילומטרים מפונה וכ-100 קילומטרים מערבית למערות אג'אנטה, 2.3 קילומטרים ממקדש גרישנשוואר (אנ') (הודו).
אלורה תופסת אזור סלעי שטוח יחסית בהרי גהט המערביים, שם הפעילות הגעשית העתיקה יצרה תצורות בזלת רב שכבתיות, המכונות מדרגות דקאן. הפעילות הגעשית שיצרה את הצוק הפונה מערבה ובו מערות אלורה התרחשה בתור הקרטיקון. החזית האנכית שנוצרה הפכה את הגישה לשכבות רבות של תצורות סלע לקלה יותר, ואפשרה לאדריכלים לבחור בזלת עם גרגירים עדינים יותר לפיסול מפורט יותר.
כרונולוגיה

הבנייה באלורה נחקרה מאז השלטון הקולוניאלי הבריטי. עם זאת, הסגנונות החופפים בין המערות הבודהיסטיות, ההינדואיסטיות והג'ייניות הקשו על קבלת הסכמה הנוגעת לכרונולוגיית בנייתם. המחלוקות נוגעות בדרך כלל בשאלות: האם המערות הבודהיסטיות או ההינדואיסטיות נחצבו תחילה? ומה התאריך היחסי של המערות במסגרת מסורת מסוימת. הקונצנזוס הרחב שהתגבש מבוסס על השוואה בין סגנונות הגילוף באלורה למקדשי מערות אחרים באזור הדקאן שתוארכו, תיעוד טקסטואלי של שושלות שונות, וראיות אפיגרפיות שנמצאו באתרים ארכאולוגיים שונים ליד אלורה ובמקומות אחרים במהאראשטרה, מאדהיה פרדש וקרנאטקה. [16] [17] גרי הוקפילד מלנדרה טוען שלמערות אלורה היו שלוש תקופות בנייה חשובות: תקופה הינדית מוקדמת (~ 550 עד 600 לספירה), שלב בודהיסטי (~ 600 עד 730 לספירה) ושלב מאוחר יותר, הינדואיסטי וג'ייני (~ 730 עד 950 לספירה).
ייתכן שהמערות הקדומות ביותר נבנו בתקופת שושלות טראיקוטקה (אנ') ווקאטאקה, השנייה ידועה בחסות שהעניקה למערות אג'אנטה. עם זאת, סביר להניח שחלק מהמערות הקדומות ביותר, כמו מערה 29 (הינדואיסטית), נבנו על ידי שושלת קלאצ'ורי (אנ') שסגדה לשיווה, ואילו המערות הבודהיסטיות נבנו על ידי שושלת צ'לוקייה. המערות ההינדואיסטיות המאוחרות יותר והמערות הג'ייניות המוקדמות נבנו על ידי שושלת רשטראקוטה, ואילו מערות הג'ייניות האחרונות נבנו על ידי שושלת ידאבה (אנ'), שמימנה גם מקדשי מערות ג'ייניות אחרות.
המונומנטים ההינדואיסטיים: מערות 13–29

פרוואטי ושיווה כרקדן (משמאל) במערת אלורה
המערות ההינדואיסטיות נבנו בתקופת שושלת קלאצ'ורי, מאמצע המאה ה-6 ועד סוף המאה ה-8 בשני שלבים. תשעה מקדשי מערות נחפרו בתחילת המאה השישית, ואחריהם ארבע מערות נוספות (מערות 17–29). העבודות החלו לראשונה, לפי הסדר, במערות 28, 27 ו-19 ואז במערות 29 ו-21 שנחפרו במקביל למערות 20 ו-26.
המערות המאוחרות יותר, 14, 15 ו-16, הוקמו בתקופת שושלת רשטראקוטה, חלקן מתוארכות בין המאות ה-8 עד ה-10. העבודות החלו לראשונה במערות 14 ו-15 כאשר מערה 16, המונולית הגדול בעולם, הייתה האחרונה מבין השלוש שהוקמו. מערות אלה הושלמו במאה ה-8 בתמיכת המלך קרישנה הראשון.
המונומנטים ההינדואיסטיים: מערות 13–29 > מקדשים הינדים מוקדמים: מערה 29: דומר לנה

הבנייה במערות ההינדואיסטיות המוקדמות החלה לפני כל אחת ממערות הבודהיסטיות או הג'ייניות. מערות מוקדמות אלה הוקדשו בדרך כלל לאל ההינדי שיווה, אם כי האיקונוגרפיה מרמזת כי בעלי המלאכה העניקו לאלים ואלות אחרות של ההינדואיזם כבוד בולט ושווה. מאפיין נפוץ של מקדשי מערות אלה היה לינגה-יוני החצוב בסלע בליבת המקדש, כאשר כל אחד מהם מוקף במרחב לשביל הקפה סביב סביב.
מערה 29, הנקראת גם דומר לנה (Dhumar Lena), היא אחת החציבות הראשונות באלורה ובין הגדולות ביותר. מבנה מקדש הינדי מוקדם במערה התרכז סביב "ואל גנגה" (Vale Ganga), מפל טבעי ששולב במונומנט. המפל נראה ממרפסת מגולפת בסלע מדרום ותואר כ"נופל על מצחו של שיווה הגדול", במיוחד בעונת המונסונים. הגילופים במערה זו גדולים מגודל טבעי, אך לדברי החוקר דבליקר (Dhavalikar), הם "גמלוניים, גוציים עם גפיים לא פרופורציונליים" בהשוואה לאלה שנמצאו במערות אלורה אחרות.
המונומנטים ההינדואיסטיים: מערות 13–29 > מערה 21: מקדש ראמשוואר

מערה 21, הנקראת גם רמשוואר לנה (Rameshwar Lena), היא חציבה מוקדמת נוספת שבנייתה מיוחסת לשושלת קלאצ'ורי. המערה הושלמה לפני עליית שושלת רשטראקוטה לשלטון שהמשיכה את הרחבת המערות באלורה.
אף על פי שבמערה יש יצירות אומנות דומות לאלו שבמערות אלורה אחרות, יש בה גם מספר יצירות ייחודיות, כמו אלה המתארות את סיפור המרדף של האלה פרוואטי אחרי שיווה. במערות אחרות נמצאו גילופים המתארים את פרוואטי ושיווה בשעות הפנאי, חתונתם של פרוואטי ושיווה וריקוד שיווה וקרטיקייה (סקאנדה). המערה מכילה גם תצוגה גדולה של ספטא מטריקה (Sapta Matrika), שבע אלות האם של מסורת השאקטיזם של ההינדואיזם, כשמשני צדדיהן גנש ושיווה. בתוך המקדש אלות אחרות החשובות למסורת השאקטי, למשל האלה דורגה. הכניסה למערה 21 מוקפת בפסלים גדולים של האלות גנגה ויאמונה המייצגות את שני נהרות ההימלאיה הגדולים (גנגס ויאמונה) ומשמעותם לתרבות ההודית.
המערה מועצבת באופן סימטרי על פי עקרון המנדאפה הריבועית ויש בה תבניות גאומטריות משובצות החוזרות על עצמן בכל המערה. לינגה שיווה בקודש הקודשים של המקדש נמצא במרחק שווה מהפסלים העיקריים של האלות גנגה ויאמונה, כששלושתם ממוקמים במשולש שווה-צלעות. לדברי כרמל ברקסון (Carmel Berkson), פריסה זו מסמלת ככל הנראה את יחסי ברהמן-פרקריטי (אנ'), התלות ההדדית של האנרגיות הגבריות והנשיות, שהיא מרכזית בתאולוגיה ההינדית.
המונומנטים ההינדואיסטיים: מערות 13–29 > מערה 16: מקדש קאילשה

מקדש קאילשה באלורה. משמאל: ציור המקדש של ג'יימס פרגוסון מהמאה ה-19
מערה 16, המכונה מקדש קאילשה (אנ'), היא מקדש מערות בולט במיוחד בהודו עקב גודלו, הארכיטקטורה שלו והעובדה שנחצב כולו מגוש סלע אחד.
מקדש קאילשה, בהשראת הר קאילאש, מוקדש לשיווה. הוא מעוצב בקווים דומים למקדשים הינדים אחרים עם שער, אולם כינוס, מקדש ראשי רב קומות המוקף בהרבה מקדשים קטנים המעוצבים על פי התבנית הריבועית, מרחב משולב של שביל הקפה סביב סביב, קודש הקודשים (גרבה-גרייה, garbha-griya, מילולית "בית הרחם") שבו שוכן הלינגה-יוני, וצורת צריח כמו הר קאילאש - כולם מגולפים מסלע אחד. מקדשים הקטנים שנחצבו מאותו סלע מוקדשים לאלים ולאלות גנגה, יאמונה, סראסווטי, עשרת האווטארים של וישנו, אלים ודים ואלות כולל אינדרה, אגני, ואיו, סוריה ואושה, כמו גם אלים לא-ודים כמו גנש, ארדהנארישווארה (חצי שיווה, חצי פרוואטי), הריארה (חצי שיווה, חצי וישנו), אנאפורנה, דורגה ואחרים. מפלס המרתף של המקדש כולל עבודות רבות של שיווה, וישנו ושאקטי; מערכת גילופים בולטת כוללת את שנים עשר האפיזודות מילדותו של קרישנה, מרכיב חשוב בווישנויזם.
מקדש קאילשה, מגולף להפליא מתוך גוש סלע אחד נבנה על ידי המלך קרישנה הראשון משושלת רשטראקוטה (שלט 756–773)
פאנל הראמאיאנה
המבנה הוא מתחם מקדש רב-מפלסי העומד בפני עצמו המשתרע על שטח כפול מהפרתנון באתונה. ההערכה היא כי האומנים הסירו 85,000 מטרים מעוקבים של סלע, במשקל של כ-200,000 טון, כדי לחצוב את המקדש.
בניית המקדש יוחסה למלך קרישנה הראשון משושלת רשטראקוטה (שלט 756–773 לספירה), אך נצפו גם אלמנטים מהאדריכלות של שושלת פלאווה. ממדי החצר הם 82 מטר על 46 מטר בבסיס, וגובה המקדש 30 מטר. הכניסה כוללת גופורם (אנ') נמוך. המקדש המרכזי המאכלס את הלינגאם כולל מנדאפה עם גג שטוח הנתמכת על ידי 16 עמודים ושיקרה (אנ') דראווידית (אנ'). פסל של השור הקדוש ננדי שעליו רוכב שיווה עומד על מרפסת מול המקדש. בשניים מהקירות בבית המקדש המרכזי יש שורות גילופים המתארות את המהאבהארטה, בצד הצפוני, והראמאיאנה, בצד הדרומי.
מקדש קאילשה נחשב דוגמה בולטת ביותר לבניית מקדשים מההיסטוריה ההודית של האלף הראשון, וכונה על ידי כרמל ברקסון, "פלא עולם" בקרב המונומנטים החצובים.
המונומנטים ההינדואיסטיים: מערות 13–29 > מערה 15: דשאוואטרה

מקדש דשאוואטרה (Dashavatara), או מערה 15, הוא חציבה משמעותית נוספת שהושלמה בזמן כלשהו אחרי מערה 14. במערה 15 יש תאים ותוכנית הדומה למערות בודהיסטיות 11 ו-12, מה שמרמז כי מערה זו נועדה להיות מערה בודהיסטית. עם זאת, נוכחותם של מאפיינים שאינם בודהיסטיים, כמו נרטיה מנדאפה (ביתן ריקודים קלאסי הודי) בכניסה אליו, הצביעו שלא כך הדבר. על פי ג'יימס הארלה (James Harle), דמויות הינדיות נמצאו במערה הבודהיסטית 11, בעוד אלוהויות הינדיות רבות שולבו במערות בודהיסטיות באזור. חפיפה זו בעיצוב שונה בין מערות בודהיסטיות להינדיות עשויה להיות משום שעל האתרים עבדו אותם אדריכלים ועובדים, או שאולי מערה שתוכננה להיות בודהיסטית הפכה בסופו של דבר למונומנט הינדי.
לדברי גרי מלנדרה, כל המערות הבודהיסטיות באלורה היו פלישה למקום שכבר היה טירתה (אנ') ברהמנית מבוססת (אתר עלייה לרגל הינדי), ולא להפך. יתר על כן, בהתחשב בכך שהמערות ההינדיות והבודהיסטיות היו אנונימיות בעיקר, בלא שהתגלו כתובות המתעדות תורמים למערות אלורה הבודהיסטיות מלבד אלה של השושלות ההינדיות שבנו אותן, הכוונה והאופי המקוריים של מקדשי המערות הללו הם ספקולציות.
במקדש ההינדי השוכן במערה 15 יש חצר פתוחה שבמרכזה מנדאפה מונוליתית חופשית ובקיר האחורי מקדש דו קומתי חצוב בסלע. פאנלים פיסוליים גדולים בין עמודי הקיר בקומה העליונה ממחישים מגוון רחב של נושאים, כולל עשרת האווטארים של וישנו. כתובת של דנטידורגה (Dantidurga, מייסד שושלת רשטראקוטה), קריטית לקביעת גיל המקדש, נמצאת על הקיר האחורי של המנדאפה הקדמית. על פי קומראסוומי, התבליט הטוב ביותר במערה זו הוא זה המתאר את מותו של הירניאקשיפו (Hiranyakashipu), שם וישנו בצורת אריה-אדם (נראסימה), מגיח מעמוד להניח יד קטלנית על כתפו. תבליטים אחרים במערה 15 כוללים את הגנגאדהארה, נישואיהם של שיווה ופרוואטי, טריפורנטיקה ממסורת השאקטי, מרקנדייה, גארודה, היבטים של החיים, ננדי במנדאפה, שיווה כרקדן, אנדהאקאסורה, גוברדנהאדארי, ואחרים. הלוחות מסודרים בזוגות, שעליהם כתב כרמל ברקסון, כי הם מחזקים זה את זה על ידי הצגת "אנרגיה שיתופית אך גם אנטגוניסטית" עם הדדיות של העברת כוח.
המונומנטים ההינדואיסטיים: מערות 13–29 > מערות הינדיות אחרות

מערות הינדיות בולטות אחרות הן "רוואן קי חי" (Ravan ki Khai, מערה 14) ונילקנתה (Nilkantha, מערה 22), ובשתיהן פסלים רבים, מערה 25 בפרט כוללת גילוף של סוריה (אל השמש) בתקרתה.