stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קדוש (נצרות)

על פי האמונה הנוצרית, הקדושים הם בני אדם שעברו קאנוניזציה (הוכרזו כקדושים) על ידי הכנסייה לאחר מותם, בזכות הקשר החריג שלהם עם האל, מעשיהם המיוחדים או הצטיינותם המוסרית. בני אדם חיים אינם יכולים להיחשב קדושים, משום שכל עוד הם חיים הם עלולים לחטוא. אולם זרמים מסוימים בנצרות הפרוטסטנטית, לעומת יתר הכנסיות (הקומוניונים הקתולי, האורתודוקסי והאוריינטלי), אינה מכירים בפולחן קדושים ומכנים בשם "קדושים" את כל המאמינים הנוצרים.
פולחן הקדושים

ישנן דרכים מגוונות לבצע את פולחן הקדושים ולהגדיר מיהו הקדוש ומהן סגולותיו. מרבית הכנסיות מאמינות כי הקדושים מסוגלים לתווך בין בני אדם רגילים לבין האל. התיווך מתבצע בעזרת תפילה אל הקדוש בעת מצוקה, חגיגת חג לכבודו, עלייה לרגל למקום קבורתו, וכן באמצעות הקדשים שונים או חליפין של נרות, תרומה כספית לכנסייה ואף שבועות. ברבות מהכנסיות שמורים גם שרידים של הקדושים – חלקים מגופותיהם או מחפצים שהיו שייכים להם, אשר אוצרים בתוכם חלק מכוחו המיוחד של הקדוש.
התפתחות פולחן הקדושים > הנצרות הקדומה

השימוש בשרידי הקדושים השתנה במשך השנים. בתקופת הנצרות הקדומה ביקרו המאמינים בקברי המרטירים – קדושים שנרדפו בשל אמונתם ומתו על קידוש השם – וחלקו להם כבוד. קברי הקדושים היו אז מחוץ למרכזי הערים, ולא יוחסו להם כוחות מאגיים.
השינוי המשמעותי ביחס לקדושים התרחש לאחר שהקיסר הרומי קונסטנטינוס הפך את הנצרות לדת מוכרת באימפריה הרומית ולאחר מכן לדת הרשמית של האימפריה. בתקופה זו הועברו קברי הקדושים מאזורי שדה למרכזי הערים, בניגוד למסורת הרומית רבת השנים הרואה בגופות מתים דבר טמא (יחס כזה לגופות קיים עד היום ביהדות). בתקופה זו גם גברה הנטייה לייחס לקדושים כוחות על-טבעיים ולבקש את עזרתם.
העברת שרידי הקדושים בוצע באופן חגיגי וגילוי שרידי קדושים עזר לחיזוק האמונה הנוצרית באזור. במאה ה-4 החלו להיבנה מבנה דת מיוחדים, הנועדו לכבוד הקדושים - הנקראים מרטיריום (היכל המרטירים).
התפתחות פולחן הקדושים > ימי הביניים הקדומים

בימי הביניים הקדומים תפסו שרידי הקדושים תפקיד מרכזי בפרקטיקה הדתית של הנוצרים. בקרב עמים שנוצרו זה מקרוב, נתפשו הקדושים כאלהויות זעירות בפנתיאון הנוצרי, ולעיתים נעשה זיהוי בין אלים פגאניים לקדושים בעלי מאפיינים ביוגרפיים רלוונטיים. שרידי קדושים הופצו בכל העולם הנוצרי כקמיעות בעלי סגולות מאגיות וכבסיס לכנסיות בקהילות נוצריות חדשות. בתעודות היסטוריות יש עדות לכך שגם פגאנים השתמשו בשרידים נוצריים בשל המוניטין שלהם כמבצעי נסים. בתקופה זו הושם הדגש בעיקר על שרידי הקדושים ולא על חייהם של הקדושים.
לצד השימוש המאגי בשרידים קדושים, רווחה בימי הביניים הקדומים גם הקדשה של אנשי כנסייה שמילאו את תפקידיהם בצורה טובה במיוחד, גם אם לא היו נוצרים מעולים בצורה יוצאת דופן. האפשרות להכריז על כל אדם מיוחד כקדוש הניבה יבול עצום של קדושים מקומיים, שלא הוכרו מחוץ לאזור מצומצם.
בתקופה זו הוכרו אנשים רבים כקדושים, דבר שעזר לבסס את האמונה בנצרות בקרב חברי הקהילה. חלק מאנשי הכנסייה ניסו להעלות את מעמדן של קהילותיהם באמצעות הכרזה על מציאת שרידים קדושים באזור. קדושים מקומיים אלו זכו להערכה רבה יותר מצד האוכלוסייה, ויצרו לקהילה מוניטין טובים בזכות הקשר הקרוב עם הקדוש. אנשי כנסייה אחרים ניסו לספח פולחנים קיימים אל חיק הנצרות, באמצעות המצאת מיתוס חליפי לטקס שהתקיים במקום. כך יוסדו כנסיות עם שרידים של קדושים נוצרים על שרידיהם של מקדשים פגאניים, או של אתרי פולחן-טבע עתיקים. המוניטין של מקומות אלו כקדושים נותר על כנו, אך ההסבר להתרחשויות העל-טבעיות בו השתנה.
התפתחות פולחן הקדושים > קאנוניזציה

במאה ה-11 החליטה הכנסייה למסד את תהליך ההקדשה, ויצרה מנגנון רשמי של הכרה בקדושה – הקאנוניזציה. מנגנון זה ביטל את ההכרה בקדושתם של קדושים מקומיים רבים, שלא הייתה הוכחה שחיו באמת, או שביצעו נסים. אחד התנאים להכרה בקדוש היא עדות מהימנה כי האדם ביצע לפחות שלושה נסים לאחר מותו. אם האדם אינו מרטיר, יש להוכיח גם שחי חיים ראויים להערכה. חלק מאלו אשר נחשבו לקדושים אך לא עברו את תהליך הקאנוניזציה קיבלו מעמד של מבורכים.
התפתחות פולחן הקדושים > ימי הביניים – הקדוש כמופת

בשיא ימי הביניים השתרש החינוך הדתי הנוצרי, והדגש בשיח המרכזי על קדושים הוסט מהמאגיה אל המוסר. בתקופה זו הדגישה הכנסייה לא את יכולתם של הקדושים או שרידיהם לחולל נפלאות, אלא את אורח חייהם הראוי להערצה. קדושים אלה, שהיו מופת בחייהם וזכו בעקבות זאת להיות בניו הנבחרים של האל, מכונים קונפסורים (להבדיל ממרטירים, שהם קדושים מעונים). מבטא מובהק של תופעה זו הוא פרנציסקוס מאסיזי, מייסד מסדר הפרנציסקנים שהתבלט בסגפנותו ובאדיקותו. במאה ה-13 גם פורסם הספר "מקראת הזהב" (1265) – אסופה של סיפורים על חיי קדושים. אסופה זו מבטאת אף היא את מרכזיותה של אישיות הקדוש בפולחן.
התפתחות פולחן הקדושים > הכנסייה הפרוטסטנטית והקדושים

במאה ה-16 הכריזו הפרוטסטנטים, ובעיקר הקלוויניסטים, כי האל הוא האחראי הבלעדי להתרחשויות בעולם, וכי לכנסייה גם אין סמכות לקבוע מיהם הקדושים. קבוצות פרוטסטנטיות רבות ביטלו את פולחן הקדושים באזוריהן בטענה שמדובר בסוג של עבודת אלילים. לעומת התפיסה הקתולית שטוענת שמדובר בקדושה, טענו הפרוטסטנטים שכל חברי "הכנסייה האמיתית" הם נבחרי האל ולפיכך קדושים.
בעת החדשה נוספו לכנסייה קדושים רבים – בעיקר מרטירים שנרדפו במשטרים טוטליטריים, אך גם נוצרים שהצטיינו במעשיהם.
התפתחות פולחן הקדושים > חקר הקדושים המודרני

התאולוג הגרמני רודולף אוטו שחי בשנים 1869–1937 כתב מחקר בנושא הקדוש הנחשב עד ימינו לאחד החשובים במחקרי הנושא במאה ה-20. לדבריו, בכל דת שהיא, היסוד העמוק ביותר הוא יסוד הקדושה אותו הוא כינה "נומינוזי" מהמילה הלטינית NUMEN – אל. האדם הסוגד לקדוש או לשרידיו נמצא במצב נפשי נומינוזי שהוא מצב נפשי מיוחד של התעלות השונה מכל סוג התעלות אחרת מוסרית או אסתטית. בנוסף להתעלות, מצב נפשי זה מתאפיין בהתבטלות עצמית מול הקדוש, פחד מעוצמתו ותדהמה מיכולותיו. מצב נפשי זה הוא לא רציונלי ועל כן קשה להבנה. מכאן שהקדושה אינה תכונה פנימית של הקדוש. הקדושה אינה נובעת מתכונות פיזיות של הקדוש או שרידיו אלא מיחסו של המאמין אל הקדוש. הקדוש ויכולותיו המיסטיות הם סוג של סמלים בעיני המאמין הסוגד. רק ניתוח תהליכים היסטוריים, חברתיים ופסיכולוגיים יכולים לפרש ולהסביר סמליות זו.
הסוציולוג אמיל דירקהיים טען שהקדושים מסמלים, בעיני המאמינים, התגלמות אידיאלית של חברתם. הוא גם קבע שלקדושים ופולחנם יש תפקיד חשוב בליכוד החברתי של הקהילה.
ראו גם

קדוש מגן
מבורך
חגי קדושים נוצרים
לקריאה נוספת

אביעד קליינברג, רגל החזיר של האח ג'ינפרו, זמורה-ביתן תל אביב 2000.
סופיה מנשה, הכנסייה הקתולית בימי הביניים, האוניברסיטה הפתוחה, 2006.
פייבאק (2013)

| פייבאק (2013)>  הפוסטר הרשמי של האירוע בכיכובו של רנדי אורטון.מידע |
| --- | --- | --- |
ארגון: WWE
תאריך: 16 ביוני 2013
עיר: רוזמונט, אילינוי
אולם: אולסטייט ארנה
מספר צופים: 14,623
סדרת אירועי שלם וצפה של ה-WWE
| חוקי אקסטרים | פייבאק (2013) | כסף בבנק |
סדרת אירועי פייבאק
| ראשון | פייבאק (2013) | 2014 |
פייבאק (2013) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE. האירוע נערך ב-16 ביוני 2013, באולם אולסטייט ארנה בפרוורי שיקגו של רוזמונט, אילינוי. האירוע היה האירוע הראשון בסדרת אירועי פייבאק, שהחליף את האירוע "אין דרך החוצה".
שמונה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, ג'ון סינה ניצח את רייבאק בקרב שלושה מדורי גיהנום ושמר על אליפות ה-WWE. עוד ברשימת הקרבות, אלברטו דל ריו ניצח את דולף זיגלר וזכה באליפות העולם במשקל כבד, ו-CM פאנק ניצח את כריס ג'ריקו.
שיעור הקנייה של האירוע בטלוויזיה היה 186,000, נתון נמוך משיעור הקנייה של האירוע אין דרך החוצה של השנה הקודמת אשר עמד על 194,000.
הפקה > רקע

בשנת 2012, ה-WWE החזירו לפעילות את אירוע השלם וצפה, אין דרך החוצה, שהיה פעיל בין השנים 1999 ל-2009. לעומת זאת, שנה לאחר מכן, האירוע בוטל והוחלף על ידי האירוע פייבאק, שהפך לאירוע שלם וצפה שנתי, שהופק על ידי ה-WWE עד לשנת 2017 שהיה האירוע האחרון בסדרת אירועי פייבאק, עד שהוחלט להחזירו בשנת 2020.
אירוע

| --- | --- |

תפקיד:: שם:
צוות השידור באנגלית: מייקל קול
צוות השידור באנגלית: ג'ון "בראדשו" לייפילד
צוות השידור באנגלית: ג'רי לולר
צוות השידור בספרדית: קרלוס קבררה
צוות השידור בספרדית: מרסלו רודריגז
מראיינת: רנה יאנג
כרוזים: ליליאן גרסיה
כרוזים: ג'סטין רוברטס
שופטים: מייק קיודה
שופטים: צ'ארלס רובינסון
שופטים: ג'ון קון
שופטים: דריק מור
שופטים: סקוט ארמסטרונג
שופטים: צ'אד פטון
שופטים: רוד זאפאטה
פאנל לפני האירוע: ג'וש מת'יוז
פאנל לפני האירוע: ביג שואו
פאנל לפני האירוע: R-טרות'
פאנל לפני האירוע: קודי רודס
אירוע > מופע מקדים

המופע המקדים הכיל קרב אחד בודד, ובו שיימוס התמודד מול דמיאן סנדאו. שיימוס ניצח בקרב לאחר שביצע על סנדאו את מהלך הסיום שלו, הברוג קיק.
אירוע > קרבות מקדימים

האירוע עצמו נפתח בקרב שבו בארט הגן על האליפות הבין יבשתית נגד המיז וקורטיס אקסל (שלווה לקרב על ידי פול היימן) בקרב משולש. אקסל ניצח בקרב וזכה באליפות לאחר שהמיז ביצע על בארט את מהלך הפיגר פור לגלוק ואקסל ניצל זאת כדי להצמיד את בארט לספירת שלוש מוצלחת. אקסל חגג את הזכייה בתואר, כשהוא הביט לשמיים ונישק את חגורת האליפות לזכר אביו המנוח, מר פרפקט, שהיה אחד מהאלופים הבין יבשתיים הגדולים בהיסטוריה.
אז, קייטלין הגנה על אליפות הדיוות נגד AJ לי. בזמן שדעתו של השופט הוסחה, AJ תקפה את קייטלין בעזרת חגורת האליפות. בסיום, קייטלין ניסתה לבצע על AJ לי את מהלך הספיר, אך האחרונה הכריחה את קייטלין להיכנע למהלך ה-Black Widow שלה, שהעניק לה את הזכייה בתואר.
בקרב שבא לאחר מכן, נציג קבוצת המגן, דין אמברוז, הגן על אליפות ארצות הברית נגד קיין. הקרב הסתיים לאחר שקיין ניסה לבצע על אמברוז את מהלך הצ'וקסלאם, אך אמברוז התחמק וביצע במקום את מהלך הסנאפ DDT על הרצפה מחוץ לזירה. אמברוז ניצח בקרב כתוצאה מספירת חוץ וכתוצאה מכך הוא שמר על תוארו.
בקרב הרביעי, דולף זיגלר הגן על אליפות העולם במשקל כבד נגד אלברטו דל ריו. דל ריו שם לעצמו למטרה לפגוע בראשו של זיגלר לאחר שהאחרון ספג זעזוע מוח שבועות לפני הקרב. דל ריו ניצח וזכה בתואר לאחר שבעט בראשו של זיגלר, שכרע ברך, בעזרת מהלך הסופרקיק.
אז, כריס ג'ריקו התמודד מול CM פאנק (שלווה לקרב על ידי פול היימן). במהלך הקרב, פאנק ניסה לבצע על ג'ריקו את מהלך הסיום שלו, ה-GTS, אך האחרון בלם זאת וביצע במקום את מהלך ההכנעה שלו, "חומות יריחו". לעומת זאת, פאנק הצליח לצאת מהכנעה זו. לאחר מכן, ג'ריקו ביצע על פאנק את מהלך הקודברייקר, שלא הספיק לו כדי לנצח. מנגד, פאנק ביצע על ג'ריקו את מהלך ה-GTS, שגם לו לא הספיק כדי להשיג את הניצחון בקרב. פאנק ניסה לבצע על ג'ריקו את מהלך הספרינגבורד קלוזליין, אך האחרון הצליח להפוך זאת למהלך הקודברייקר, כשפאנק היה באוויר. לבסוף, פאנק ניצח בקרב לאחר שביצע על ג'ריקו את מהלך ה-GTS בפעם השנייה.
בקרב הלפני אחרון, נציגת קבוצת המגן (רומן ריינס וסת' רולינס) הגנו על אליפות הזוגות של ה-WWE נגד דניאל בריאן ורנדי אורטון. בריאן ביצע על רולינס את מהלך ההכנעה שלו, ה-No Lock, אך ריינס היה שם כדי למנוע ממנו להיכנע. ריינס ביצע על בריאן את מהלך הספיר, אך אורטון עצר את ריינס. לאחר מכן, ריינס נטרל את מהלך ה-RKO של אורטון וביצע במקום על בריאן את מהלך הספיר. אורטון הצליח לבצע על ריינס את מהלך ה-RKO, אך רולינס תקף את אורטון לאחר מכן. בסיום, רולינס ביצע על בריאן את מהלך הבלאקאאוט כדי להשיג את הניצחון בקרב, שהקנה לו ולריינס הגנה מוצלחת על חגורות האליפות.
אירוע > הקרב המרכזי

בקרב המרכזי, ג'ון סינה הגן על אליפות ה-WWE נגד רייבאק בקרב שלושה מדורי גיהנום. רייבאק ביצע על סינה את מהלך ה-Shell Shocked וניצח בהכרעה הראשונה, שהייתה תחת חוקי קרב חוטבי עצים. מנגד, סינה ביצע על רייבאק את מהלך הסיום שלו, האטיטיוד אדג'סטמנט, אל תוך שולחן וניצח בהכרעה השנייה, שהייתה תחת חוקי קרב שולחנות. בהכרעה השלישית, שהייתה תחת חוקי קרב אמבולנס, סינה ביצע על רייבאק את מהלך האטיטיוד אדג'סטמנט מגג האמבולנס, שהספיק לו כדי לנצח ולהגן על התואר בהצלחה.
תוצאה לאורך זמן

לילה לאחר מכן בפרק של התוכנית Raw, ג'ון סינה איתגר את מתאבקי הארגון כדי להתמודד מולו על אליפות ה-WWE. מארק הנרי, שהיה נראה שבדרכו להודיע על פרישה מהענף, תקף במפתיע את סינה בעזרת מהלך ה-World's Strongest Slam. מאוחר יותר, מר מקמהן הודיע שסינה יגן על אליפות ה-WWE נגד מארק הנרי באירוע כסף בבנק.
CM פאנק ביחד עם פול היימן הגיעו כדי לאתגר את אלברטו דל ריו לקרב על תוארו. לאחר מכן, פאנק אמר להיימן שלמרות שהוא בחור של פול היימן, אין כל צורך שהוא יעמוד בפינת הזירה בקרבות שלו יותר. מאוחר יותר באותו הערב, פאנק ניצח את דל ריו כתוצאה מספירת חוץ. במהלך הקרב, דל ריו ניסה לעשות את דרכו בחזרה לזירה, אך דולף זיגלר הגיע ותקף אותו מאחור. לאחר מכן, ברוק לסנר הגיע ותקף את פאנק בעזרת מהלך הסיום שלו, ה-F5.
ב-21 ביוני בפרק של התוכנית סמאקדאון, אלברטו דל ריו ניצח את כריס ג'ריקו כתוצאה מפסילה בשל תקיפה של זיגלר. ג'ריקו שזעם על ההפרעה של זיגלר, הכה אותו בעזרת מהלך הקודברייקר. ב-24 ביוני בפרק של התוכנית Raw, דווח שדל ריו יגן על אליפות העולם במשקל כבד נגד זיגלר באירוע כסף בבנק.
קיין התמודד פעם נוספת על אליפות ארצות הברית של דין אמברוז. קיין ניצח את אמברוז כתוצאה מפסילה לאחר שריינס ורולינס הפריעו. לעומת זאת, אמברוז שמר על תוארו, מכיוון שחגורת האליפות לא יכולה להחליף ידיים כתוצאה מפסילה.
דניאל בריאן ורנדי אורטון התמודדו זה מול זה בקרב ללא פסילות, שבו בריאן ספג פגיעה במערכת העצבים, פציעה שגרמה לניצחונו של אורטון לאחר הפסקת הקרב. לאחר מכן, בריאן נקלע לוויכוח מאחורי הקלעים עם טריפל H, משום שהאחרון פסק על הפסקת הקרב. ארבעה ימים לאחר מכן בפרק של התוכנית סמאקדאון, השניים התמודדו פעם נוספת אחד מול השני, כשהפעם בריאן ניצח את אורטון כתוצאה מספירת חוץ. בריאן, לעומת זאת, לא היה מסופק מהתוצאה. בפרק העוקב של התוכנית Raw, בריאן ואורטון התמודדו שוב זה מול זה, בקרב שהסתיים בפסילה כפולה. לכן, ויקי גררו, בהתייעצות עם טריפל H, העניקה לקהל של ה-WWE לבחור את סוג הקרב שיהיה בקרב הבא ביניהם. מאוחר יותר באותו הערב, הם נפגשו לקרב רחוב, שבו בריאן יצא עם ידו על העליונה כתוצאה מהכנעה.
שיימוס התמודד מול קודי רודס ודמיאן סנדאו בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1, שבו הוא הפסיד. ארבעה ימים לאחר מכן בפרק של התוכנית סמאקדאון, רודס הפסיד לשיימוס בקרב יחידים, כשלאחר הקרב, סנדאו תקף את שיימוס. בפרק העוקב של התוכנית Raw, שיימוס הצטוות לשורות כריסטיאן וביחד הם ניצחו את רודס וסנדאו. בתוכנית סמאקדאון, שיימוס ניצח את סנדאו בקרב רחוב בסגנון דבלין.
כריסטיאן חזר לארגון לילה לאחר האירוע בפרק של התוכנית Raw. ארבעה ימים לאחר מכן בפרק של התוכנית סמאקדאון, לאחר שהוא ניצח את דרו מקינטייר, קבוצת המגן תקפה אותו, מה שהוביל לקיום קרב יחידים בינו לבין דין אמברוז בתוכנית Main Event. כריסטיאן ניצח בקרב זה לאחר שריינס ורולינס תקפו אותו עד שהאוסוס נחלצו לעזרתו. ב-24 ביוני בפרק של התוכנית Raw, האוסוס ניצחו בקרב זוגות משולש אשר קבע את הטוענים לכתר לאליפות הזוגות של ה-WWE. ארבעה ימים לאחר מכן בפרק של התוכנית סמאקדאון, כריסטיאן והאוסוס ניצחו את קבוצת המגן.
ב-24 ביוני בפרק של התוכנית Raw, כריס ג'ריקו ורייבאק נאבקו על כך שהם נותרו מחוץ לרשימת הקרבות של האירוע כסף בבנק. בעקבות זאת, ויקי גררו קבעה שהשניים יתמודדו זה מול זה באירוע.
הפיוד בין AJ לי לקייטלין גלש לאירוע כסף בבנק, שבו AJ לי הגנה על תוארה בהצלחה בקרב החוזר מול קייטלין.
תוצאות

| מס' | תוצאות | התניות | זמן |
| --- | --- | --- | --- |
| P1 | שיימוס ניצח את דמיאן סנדאו | קרב יחידים | 10:25 |
| 2 | קורטיס אקסל (עם פול היימן) ניצח את וייד בארט (א) והמיז | קרב משולש על האליפות הבין יבשתית | 10:34 |
| 3 | AJ לי (עם ביג אי לנגסטון) ניצחה את קייטלין (א) בהכנעה | קרב יחידים על אליפות הדיוות | 09:52 |
| 4 | דין אמברוז (א) ניצח את קיין בספירת חוץ | קרב יחידים על אליפות ארצות הברית | 09:33 |
| 5 | אלברטו דל ריו (עם ריקרדו רודריגז) ניצח את דולף זיגלר (א) (עם AJ לי וביג אי לנגסטון) | קרב יחידים על אליפות העולם במשקל כבד | 13:48 |
| 6 | CM פאנק (עם פול היימן) ניצח את כריס ג'ריקו | קרב יחידים | 21:19 |
| 7 | המגן (רומן ריינס וסת' רולינס) (א) ניצחו את דניאל בריאן ורנדי אורטון | קרב זוגות על אליפות הזוגות של ה-WWE | 12:08 |
| 8 | ג'ון סינה (א) ניצח את רייבאק בתוצאה 2–1 | קרב שלושה מדורי גיהנום על אליפות ה-WWE  מדור 1: קרב חוטבי עצים  מדור 2: קרב שולחנות  מדור 3: קרב אמבולנס | 24:50 |
(א) – מתייחס למתאבק/מתאבקים שהגיעו לקרב כאלוף/אלופים P - מציין שהקרב התקיים במופע המקדים לאירוע
↑  חוטבי העצים היו: אלכס ריילי, אנטוניו סזארו, ביג אי לנגסטון, ברודוס קליי, קודי רודס, קורט הוקינס, קורטיס אקסל, דמיאן סנדאו, דארן יאנג, דרו מקינטייר, אפיקו, קאלי הגדול, הית' סלייטר, ג'יי אוסו, ג'ימי אוסו, ג'ינדר מהאל, JTG, ג'סטין גבריאל, קיין, פרימו, R-טרות', שיימוס, סין קארה, המיז, טד דיביאסי, טנסאי, טייטוס אוניל, וייד בארט, יושי טאטסו וזאק ריידר.
הערות שוליים

↑  שמו של אירוע השלם וצפה החדש בחודש יוני 2013 נחשף
↑  דוח הרבעון השני של ה-WWE בשנת 2013
↑  שיימוס ניצח את סנדאו (קרב במופע המקדים)
↑  אקסל ניצח את בארט והמיז והפך לאלוף הבין יבשתי החדש
↑  AJ לי ניצחה ניצחה את קייטלין והפכה לאלופת הדיוות החדשה
↑  אמברוז ניצח את קיין כתוצאה מספירת חוץ; שמר על אליפות ארצות הברית
↑  אלברטו דל ריו ניצח את זיגלר והפך לאלוף העולם במשקל כבד החדש
↑  CM פאנק ניצח את ג'ריקו
↑  ריינס ורולינס ניצחו את בריאן ואורטון ושמרו על אליפות הזוגות של ה-WWE
↑  סינה ניצח את רייבאק ושמר על אליפות ה-WWE (קרב שלושה מדורי גיהנום)
מוזיקה כנסייתית

שירה כנסייתית, "טאקואינום סאניטאטיס" קאסאנטנסיס, המאה ה-14
סאן מארקו בערב. הפנים רחב הידיים, המהדהד, נתן, בין שאר גורמים, השראה למוזיקה של האסכולה הוונציאנית.
מוזיקה כנסייתית היא מוזיקה שנכתבה לשם ביצוע בכנסייה, או כל יצירה מוזיקלית לעבודת הקודש הכנסייתית, או מוזיקה ליטורגית כגון מזמורי תפילה. סוגה זו כוללת קנטטות, מיסות, רקוויאם וכן שירי קודש ושירי חג בעלי אופי נוצרי. בימי הביניים, בתקופת הרנסאנס ובתקופת הבארוק נכתבה מוזיקה זו בעיקר לביצוע פולחני בכנסיות, כגון הקנטטות שיוהאן סבסטיאן באך חיבר מדי שבוע לעבודת הקודש של יום ראשון, או היצירות הפוליכוראליות שחיברו מלחיני האסכולה הוונציאנית לביצוע בבזיליקת סן מרקו. בשנים הבאות החלו מלחינים רבים לחבר מוזיקה כנסייתית באופייה לביצוע קונצרטנטי, כדוגמת מיסה סולמניס של לודוויג ואן בטהובן, הרקוויאם של ג'וזפה ורדי, רקוויאם המלחמה של בנג'מין בריטן ועוד.
המאפיין העיקרי של מוזיקה כנסייתית בכל התקופות היה האלמנט הקולי, אם במקהלה בלבד ואם בשילוב סולנים, בניגוד למוזיקה חילונית, שחלק גדול ממנה היה אינסטרומנטלי. כלי הנגינה הכנסייתי היה ועודנו העוגב. חלליהן הגדולים וגובהן הייחודי של הכנסיות אפשר את התקנתם של עוגבי צינורות גדולים, שצלילם העמוק והמהדהד ליווה את השירה הפולחנית. הכנסיות סיפקו הזדמנות להמוני העם לשמוע מוזיקה, בתקופות שלפני הופעתם של אולמות קונצרטים ובתי אופרה לציבור הרחב, כאשר הנהנים מביצועי מוזיקה מקצועיים היו בני אצולה ובעלי ממון, שהחזיקו תזמורות, מקהלות ולהקות בלט בחצרותיהם והעסיקו מוזיקאים בעלי שם כמלחיני חצר ומנצחים. במקביל לכך, הכנסייה העסיקה מלחינים ומנצחי מקהלה, שהיו ממונים גם על הקניית הידע המוזיקלי ופיתוח הקול לנערים מוכשרים. טקסי הפולחן בכנסיות, בימי ראשון ובחגים, נתנו הזדמנות למאמינים לקחת חלק בשירת מזמורי תפילה בליווי עוגב.
היסטוריה > מזמור גרגוריאני

המזמור הגרגוריאני, שראשיתו במאה ה-6, מהווה את המסורת העיקרית של הקנטוס פלאנוס המערבי, צורה של מזמור ליטורגי הומופוני בנצרות המערבית, שליווה את טקס המיסה ועבודות קודש אחרות. מקור הצורה המוזיקלית הזאת בחיי הנזירים, שקיימו את טקסי הפולחן האלוהי המושר תשע פעמים ביום, תוך הקפדה על תקנון בנדיקטוס. שירת מזמורי תהילים תפסה חלק גדול מחיי קהילת הנזירים, ואילו קבוצה קטנה יותר וסולנים שרו את מזמורי התפילה - הקנטוס.
בתולדותיו הארוכות היה המזמור הגרגוריאני נתון לשינויים הדרגתיים רבים ולאי-אילו רפורמות. הוא עבר ארגון, מיון ותיווי, בעיקר בחבלי הארץ הפרנקיים במערב ובמרכז אירופה במהלך המאה ה-12 וה-13, עם תוספות ועריכות מאוחרות, אבל הטקסטים ורבות מן המלודיות נובעים ממקורות קדומים, מאות שנים קודם לכן. אף כי אמונה פופולרית מייחסת לאפיפיור גרגוריוס הגדול באופן אישי את המצאת המזמור הגרגוריאני במאה השישית, כיום סבורים החוקרים שהמזמור הנושא את שמו נוצר מסינתזה קרולינגית בין מזמור רומאי וגאלי.
במהלך המאות הבאות המשיכה מסורת המזמור לעמוד במרכז המוזיקה הכנסייתית, שם השתנתה וסיפחה תוספות. אפילו המוזיקה הפוליפונית, שצמחה מתוך המזמורים הנושנים והמכובדים ב"אורגנה" של לאונין ופרוטין בפריז (1240-1160), הסתיימה במזמור מונופוני, ובמסורות מאוחרות יותר הופיעו סגנונות הלחנה חדשים בסמיכות (או בצוותא) עם מזמור מונופוני. נוהג זה נמשך אל תקופת חייו של פרנסואה קופרן, שהמיסות שלו לעוגב נועדו לביצוע לסירוגין עם זמרה הומופונית. אף כי המזמור הגרגוריאני יצא כמעט לחלוטין משימוש לאחר תקופת הבארוק, הייתה לו תחייה במאה ה-19 בכנסייה הקתולית ובאגף האנגלו-קתולי של השיתוף האנגליקני.
רבים מחשובי המלחינים בתקופת הרנסאנס והבארוק החלו את דרכם כנערי מקהלה בכנסיות ובקתדרלות, בהם יוהנס אוקכם, אורלנדו גיבונס, ג'ובאני פלסטרינה, ג'ובאני גבריאלי, ז'וסקן דה פרה ועוד. דיטריך בוקסטהודה, נגן עוגב ידוע שם
ומפורסם בתחומו, המשיך ופיתח את מסורת מופעי הערבית המוזיקליים בכנסייה, שבה החל קודמו, פרנץ טונדר. תומאס לואיס דה ויקטוריה הספרדי הלחין מוזיקה כנסייתית, שהושפעה מן המלחינים האיטלקים בני זמנו.
היסטוריה > האסכולה הרומאית וועידת טרנטו

אפשר לראות את המוזיקה של האסכולה הרומאית כשיא התפתחות הפוליפוניה באמצעות חלחול המוזיקה של האסכולה הפרנקו-פלמית במהלך מאה השנים האחרונות. מלחיני האסכולה הפרנקו-פלמית נהגו זה מכבר לבוא לאיטליה לחיות ולעבוד שם - ז'וסקן דה פרה, יאקוב אוברכט, יאקוב ארקאדלט ועוד רבים יצאו לנסיעה ארוכה זו ולסגנונם המוזיקלי הייתה השפעה מכרעת על התגבשות הסגנונות האיטלקיים. בניווט הוותיקן, ועם מקהלת הקאפלה הסיסטינית, שהייתה מן המעולות בזמנה, היה זה אולי בלתי נמנע, שהמרכז הסגנוני של פוליפוניה כנסייתית יתהווה ברומא.
ועידת טרנטו, שהתכנסה משנת 1543 עד 1563, הטביעה את חותמה באופן מובהק על המוזיקה של האסכולה הרומאית; למעשה אפשר לטעון, שרפורמות אלה בכנסייה הקתולית, שהיו חלק מן הקונטרה-רפורמציה, הגדירו את המוזיקה של האסכולה הרומאית. ועידת טרנטו המליצה, שמוזיקת קודש, בייחוד זו שנועדה לשמש את הכנסייה, תיכתב בסגנון רציני ואומר כבוד. הוועידה התירה פוליפוניה - טעות נפוצה, שאין לה בסיס היא, שאנשיה אסרו עליה מכל וכל - אבל דרשו, שהטקסט המושר יהיה ברור וקל להבנה. נוסף לכך, אף כי לא אסרו על השימוש במלודיות חילוניות כחומר מקור למיסות ומוטטים, גם לא עודדו שימוש כזה.
היסטוריה > הקנטטה

הקנטטה הכנסייתית, לקולות סולו או למקהלה, הייתה זהה לאורטוריה קטנה או לחלק מאורטוריה. קביעה זו נכונה בה במידה לגבי הקנטטות הכנסייתיות של יוהאן סבסטיאן באך, ש-200 מהן לפחות מוכרות כיום, או מזמורי התפילה של הנדל. במקרה של באך, רבות מן הקנטטות הגדולות אכן נקראות אורטוריות; "אורטוריית חג המולד" היא אוסף של שש קנטטות כנסייה, שנועדו לביצוע נפרד בששת ימי חג-המולד, אך כשלמות אמנותית הן שוות-ערך לאורטוריה קלאסית.
המאפיין העיקרי של קנטטות הכנסייה של באך הוא היותן חלק בלתי נפרד מן הפולחן הכנסייתי, שארגון המוזיקה במהלכו היה לכיד ומקושר יותר מאשר בכנסייה האנגליקנית. רבות מן הקנטטות הגדולות והמפורסמות של באך נפתחות בפרק מקהלה מורכב, שאחריו כמה אריות ורצ'יטטיבים, והוא מסתיים בכוראל פשוט. הדבר הובא לא פעם כדוגמה לאדישותו של באך להבאת היצירה כמכלול אל שיא אמנותי. אך אפשר לחלוק על טענה זו אם לוקחים בחשבון את החשיבות שניתנה לקנטטות בטקס התפילה של הכנסייה הלותרנית. הטקסט היה מעוגן היטב בטקסט הבשורה או בשיעורים של אותו היום; טקס התפילה התנהל אחרי המקהלה הראשונה או אחת האריות, אלא במקרה שהקנטטה הייתה קצרה במיוחד, וקהל המאמינים היה מצטרף לשירת הכוראל המסיים. מכאן, שאחדות טקס התפילה בכנסייה הייתה אחדות המוזיקה; ובאותם מקרים, שכל פרקי הקנטטה היו מבוססים על אותה נעימת כוראל עצמה, הושגה אחדות שהייתה שמורה קודם רק למיסות והמוטטים של המאה ה-16, שהתבססו על הלחנים הגרגוריאניים של האירוע, שלשמו נכתבו.
היסטוריה > המיסה

המיסה היא צורה מוזיקלית לטקסט הליטורגי של סעודת ישו (השייך בעיקר לכנסייה הקתולית, כנסיות השיתוף האנגליקני ואף הכנסייה הלותרנית). רוב המיסות כתובות לטקסט לטיני, השפה המסורתית של הכנסייה הקתולית, אבל יש גם מספר בלתי מבוטל של מיסות, שנכתבו לשפות של מדינות שאינן קתוליות, שם מקובלת זה מכבר עבודת הקודש בשפת המקום. לדוגמה, מיסות רבות (הקרויות במקרים רבים "טקסי שיתוף") כתובות באנגלית לכנסייה האנגליקנית.
מיסות יכולות להיות א'קאפלה, לקול אדם בלבד, או בליווי אינסטרומנטלי (אובליגטו) עד לתזמורת מלאה. מיסות רבות, בייחוד המאוחרות בהן, לא נועדו כלל לביצוע במהלך טקס המיסה בפועל, כגון מיסה סולמניס של בטהובן, העונה על כל דרישות המבנה המסורתי של המיסה, אך נכתבה לביצוע באולם קונצרטים בלבד.
בדרך כלל, כדי שיצירה תהיה מיסה מלאה, היא חייבת להכיל את חמשת הפרקים הקבועים שלהלן, המהווים יחד את תפילת המיסה:
"קירייה" ("אדוני רחם עלינו")
"גלוריה" ("ישתבח אלוהים במרומים")
"קרדו" ("אני מאמין באל יחיד")
"סנקטוס" ("קדוש, קדוש, קדוש") שחלקו השני, המתחיל במילה "בנדיקטוס" ("יתברך") הושר במקרים רבים בנפרד לאחר ההתקדשות, אם המוזיקה הייתה ארוכה. (במיסה סולמניס של בטהובן, ניתן בבנדיקטוס תפקיד סולו לכינור, ורק בהמשכו מצטרפים קולות הסולנים ואחריהם המקהלה.)
"אגנוס דאי" ("שה אלוהים")
רקוויאם (תפילת אשכבה) היא גרסה שונה של המיסה הרגילה. ליצירות מוזיקליות לטקסט של הרקוויאם יש מסורת ארוכה במוזיקה המערבית. יצירות חשובות רבות נכתבו במסורת זו, בהן רקוויאם של יוהנס אוקכם, פייר דה לה רו, אנטואן ברומל, ז'אן רישאפור, פדרו דה אשקובר, אנטואן דה פווין, כריסטובאל דה מוראלס, פלסטרינה, תומאס לואיס דה ויקטוריה, מוצרט, גוסק, כרוביני, ברליוז, ברוקנר, דבוז'אק, דיליוס, דיריפלה, פורה, ליסט, ורדי, סטרווינסקי, ליגטי, פנדרצקי ואנדרו לויד ובר. יצירות רקוויאם נכתבו לביצוע קונצרטנטי ולא כיצירות פולחן דתיות.
היו שהלחינו מיסות רקוויאם לטקסט שונה, כמו רקוויאם גרמני של יוהנס ברהמס, שהטקסט שלו מכיל מבחר פסוקים מכתבי הקודש הלותרניים (ובמיוחד Musikalische Exequien של היינריך שיץ מ-1636 ואקטוס טרגיקוס של באך). את הפסוקים בחר ברהמס בעצמו, רובם מן התנ"ך (מספרי תהילים וישעיהו), ומיעוטם מן הברית החדשה ומבין הספרים החיצוניים, ורקוויאם המלחמה של בנג'מין בריטן, המשלב את הטקסט הלטיני של הרקוויאם בפי סופרן סולו, מקהלה מעורבת ומקהלת ילדים, עם שיריו של וילפרד אוון בפי זמרי טנור ובריטון.
במיסה ליטורגית, יש עוד פרקים שונים הניתנים לשירה, לעיתים קרובות במזמור גרגוריאני. הפרקים הללו, ה"מיסה גופא" (proprium), משתנים לפי היום והעונה בהתאם ללוח הכנסייתי, או בהתאם לנסיבות המיוחדות של המיסה. את פרקי המיסה גופא אין מלחינים בדרך כלל במיסה עצמה, אלא במקרה של מיסת רקוויאם, אבל הם עשויים להוות נושא למוטטים או יצירות מוזיקליות אחרות. פרקי המיסה גופא כוללים את האינטרוֹאיטוֹ, גרַדוּאָל, הללויה או טְראקְט (לפי עונת השנה), אוֹפֶרְטוֹריוֹ וקוֹמוּניוֹ.