stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית החלל האמריקאית
הטיל הראשון בחלל

ב־1945, בשלביה האחרונים של מלחמת העולם השנייה, הועברו לשטחי ארצות הברית מגרמניה על ידי האמריקאים כ־126 מדעני־טילים גרמניים ובראשם ורנר פון בראון במבצע שנודע בתור "מבצע פייפרקליפ". פון בראון וצוותו היו אחראים על פיתוחו של הטיל V-2, שהגרמנים השתמשו בו לירי על מטרות בריטיות ובלגיות.
הפוטנציאל של טילי ה־V-2 לשיגור למרחק וחששם של האמריקאים מהימצאותם של הטילים ושל המדענים הגרמניים בהישג ידם של הסובייטים, הובילו את האמריקאים לאסוף את כל ציוד הטילים שיכלו למצוא, ואת כל המדענים והמהנדסים הגרמניים ולהעבירם לשטחי ארצות הברית.
חלקי־טילים המספיקים לבנייתם של כ־100 טילי V-2 נאספו והועברו למדבר ליד לאס קרוסס, ניו מקסיקו; פון בראון וצוותו הועברו לאתר שיגור הטילים הסמוך וייט סאנדס, שם שקדו על הרכבתם של טילי ה־V-2 לצורך שיגורם.
ב־16 באפריל 1946, התנהל השיגור הראשון של טיל V-2 בארצות הברית וסימן את התחלתה של תוכנית החלל האמריקאית.
יותר מ־60 שיגורי ניסוי של V-2 נעשו בוייט סאנדס, ביניהם השיגור הראשון שבו שוגר במכוון בעל־חיים, שיגור שבו הועלו זבובים כדי לבחון את מצבם בגובה רב.
ב־24 בפברואר 1949 שוגר טיל דו־שלבי, שהורכב מטיל WAC שנבנה על V-2 (טילים אלה זכו לכינוי טילי "Bumper") והגיע לגובה של כ־400 ק"מ, שהיה שיא באותה תקופה.
באותה שנה הוקם אתר שיגור טילים נוסף בכף קנוורל, פלורידה וב־24 ביולי 1950 שיגור של טיל Bumper היה השיגור הראשון שנעשה משטחו.
באפריל 1950 הועבר פון בראון וצוותו למחסן הנשק הצבאי רדסטון ארסנל בעיירה האנטסויל, אלבמה, שם הם עבדו על פיתוחו של טיל V-2 משופר לשימושו של צבא ארצות הברית שזכה להיקרא על שם המקום (טיל רדסטון).
מאוחר יותר, ב־1956, הוקמה הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים תחת הנהגתו של פון בראון כדי לפתח את הטיל הבליסטי לטווח בינוני יופיטר, שהשתמש כבסיס במבנהו של טיל הרדסטון.
הלוויין הראשון

ב־1952, אחרי שהמועצה הבינלאומית של איגודים מדעיים החליטה לקבוע את התאריכים שבין ה־1 ביולי 1957 ל־31 בדצמבר 1958 כשנה הגאופיזית הבינלאומית (שג"ב), היא קראה באוקטובר 1954 לשיגורו של לוויין מלאכותי בזמן השג"ב, לצורך מיפויו של שטח כדור הארץ.
ביולי 1955 יצא הבית הלבן בהודעה פומבית על תוכניות לשיגורו של לוויין שיקיף את כדור־הארץ בשג"ב ושהצעות פיתוח מסוכניות מחקר ממשלתיות שונות נשקלות.
בספטמבר 1955, ההצעה של מעבדת המחקר הימי, לפיתוח ושיגור הלוויין ואנגארד (Vanguard) (מודל שהיה מבוסס על טיל המחקר ויקינג) נבחרה לייצג את ארצות הברית בשג"ב, בעוד שההצעה להשתמש בטיל הבליסטי אטלס וההצעה להשתמש בטיל רדסטון הבליסטי כמתקן השיגור של הלוויין נדחו, עקב רצונה של ארצות הברית לבחור בפרויקט לא צבאי.
ב־4 באוקטובר 1957 הייתה זו ברית המועצות ששיגרה את הלוויין המלאכותי הראשון ששוגר לחלל, ספוטניק 1, והקדימה בכך את האמריקאים. השיגור "תפס את ארצות הברית בהפתעה", גרם לשינוי בתוכניותה והגביר גם את חששותיה לגבי יכולתה הצבאית והטכנולוגית של יריבתה במלחמה הקרה. רבים בציבור האמריקאי חשו שהצלחתו של שיגור לוויין על ידי הרוסים לפני האמריקאים הוא סימן ל"היחלשותה" של ארצות הברית אל מול ברית־המועצות והאשימו את הנשיא אייזנהאואר ומשטרו ב"אזלת־יד". רבים רואים בשיגור הספוטניק לחלל כמאורע המחולל הרשמי של "המירוץ לחלל".
מיד לאחר שיגור הלוויין הרוסי, אישר משרד ההגנה האמריקאי עבודה על פרויקט לוויין נוסף, במקביל לפרויקט הואנגארד, תוכנית אקספלורר שנדחה שנתיים קודם לכן, ובמסגרתו תוכנן שיגור לוויין באמצעות טיל השיגור יופיטר, שהיה מבוסס על טיל הרדסטון ועוצב ותוכנן על ידי ורנר פון בראון וצוותו בסוכנות הטילים הבאליסטיים הצבאית.
כתגובה מהירה נוספת לשיגור הספוטניק, הודיע הבית הלבן לציבור על קיומו של שיגור ניסוי של פרויקט הוואנגארד. ב־6 בדצמבר התקשורת הוזמנה לצפות בשיגור הטיל, שהמריא רק מטרים ספורים מעל הקרקע לפני שהתפוצץ ונשרף כליל.
ב־31 בינואר 1958 שוגר הלוויין אקספלורר 1 בהצלחה מקייפ קנברל באמצעות גרסה מעודכנת של טיל השיגור יופיטר-C, שנקראה "יונו 1" למסלול סביב כדור־הארץ. מידע מהציוד שעל האקספלורר סיפק בסיס לקיומם של רצועות קרינה סביב כדור־הארץ, שקיומם שוער קודם־לכן על ידי דוקטור ג'יימס ואן אלן. ואן־אלן היה גם אחראי על בניית הציוד ללוויין.
קיומם של הרצועות אושר מאוחר יותר על ידי אקספלורר 3 ששוגר בסוף מרץ. רצועות אלה קיבלו את השם "חגורת ואן אלן".
ב־17 במרץ שיגור מוצלח של הוואנגארד הציב את הלוויין האמריקאי השני בחלל - ואנגארד 1 שמשקלו היה רק 1.6 ק"ג והוא, נכון להיום (3 בפברואר 2007) הלוויין הקטן והוותיק ביותר בחלל.
הקמת נאס"א

"המירוץ לחלל" שהחל בעקבות שיגורו של הלוויין ספוטניק על ידי הרוסים, גרם לבכירים בממשל האמריקאי לחוש בצורך בהקמת גוף פדרלי שיוקדש כולו לחקר החלל, וב־1 באוקטובר 1958 החלה לפעול סוכנות החלל והאווירונאוטיקה הלאומית (נאס"א), שהתבססה על ארגון אחר שהיה פעיל באותו זמן: הוועדה הלאומית לייעוץ אווירונאוטי (NACA) ועל כמה ארגונים אחרים.
החטיבה המבצעית של פרויקט ואנגארד, הפכה לקבוצה הרשמית הראשונה האחראית לשיגורים בנאס"א וברבות הזמן הייתה אחראית לשיגורם של לוויינים רבים וכמה גשושי־חלל נוספים.
באותו הזמן, שקד חיל האוויר על פיתוחם של תוכניות הטילים הבליסטיים הבין־יבשתיים האטלס והטיטן, שיועדו גם להיות בשימושה של נאס"א כמשגרים בתוכניות החלל שלה.
שנתיים אחרי שהוקמה נאס"א, הוקם ברדסטון מרכז מרשל לטיסות חלל, אליו הועברה הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים, עם ד"ר פון בראון וצוותו, שמעתה והלאה החלו לעבוד על פיתוחים לתעשיית החלל וחדלו מפיתוחים צבאיים. מרכז מרשל נחנך ב־8 בספטמבר 1960 על ידי הנשיא אייזנהאואר.
תוכנית החלל המאוישת

ב־1961 הקימה נאס"א את "צוות משימות החלל" (Space Task Group) כדי לתכנן ולערוך את תוכנית החלל המאוישת; בכירים בצוות ראו צורך בהקמת קומפלקס של מבנים שייועד כולו לאימונם של אסטרונאוטים. ביוני אותה שנה נאס"א ערכה מחקר כלל־לאומי לגבי מיקומים פוטנציאליים למתקן האימונים ומצאה לבסוף את העיר יוסטון אשר בטקסס, על בסיס חיל האוויר אלינגטון שבה, כמקום הראוי ביותר להקמת המרכז החללי. לאחר שההחלטה קיבלה גם תמיכה פוליטית, עבר צוות משימות החלל ליוסטון ושינה שמו ל"המרכז לטיסות חלל מאוישות" (Manned Spacecraft Center). ב־1962 הקים המרכז לטיסות חלל מאוישות מחלקה לפעילויות כלי־תעופה כדי לערוך את כל אימוני התעופה של האסטרונאוטים. במהלך כל השנים הראשונות של תוכנית החלל המאוישת אומנו טייסי־החלל על ידי טיסות רבות במטוסי T-38, שהמריאו ממתקני התעופה של בסיס חיל־האוויר אלינגטון.
תוכנית החלל המאוישת > תוכנית מרקורי

שאיפתה הראשונה של נאס"א הייתה להוציא לפועל את "תוכנית מרקורי" שמטרתה הייתה לשגר כלי מאויש לחלל למסלול סביב כדור־הארץ ולחקור את יכולתו של האדם לתפקד בחלל.
ב־9 באפריל 1959 נחשפו לציבור שיבעת האנשים שנבחרו מתוך כמאה מועמדים צבאיים, רובם טייסי ניסוי, כדי להיות "אסטרונאוטים": סקוט קרפנטר, גורדון קופר, ג'ון גלן, ורג'יל גריסום, וולי שירה, אלן שפרד ודונלד סלייטון, אחד מאלה היה מועמד להיות האדם הראשון בחלל וכל חברי השביעייה הוצגו כ"גיבורים" בתקשורת האמריקאית.
הרוסים הקדימו פעם נוספת את האמריקאים כשב־12 באפריל 1961, הקוסמונאוט הצעיר בן ה־27 יורי גגארין היה האדם הראשון בחלל.
ב־5 במאי 1961 שוגר אלן שפרד בחלליתו "פרידום 7" והיה לאמריקאי הראשון בחלל. הוא שהה במסלול בליסטי במשך כ־15 דקות לפני שחזר חזרה לכדור־הארץ.
הישגם של הסובייטים במירוץ החלל ושיגורו של גגארין לחלל על־ידם לפני שיגורו של שפרד הובילו את נשיא ארצות הברית ג'ון קנדי (שניצח את ריצ'רד ניקסון בבחירות ב־1960), בעצת יועציו, לשאת בפני הקונגרס האמריקאי, ב־25 במאי, את נאומו המפורסם בו הצהיר שהוא מאמין שעל האומה האמריקאית להתחייב לעצמה להשיג את המטרה, לפני סוף העשור, של הנחתת אדם על הירח והשבתו בבטחה לכדור הארץ.
ב־12 בפברואר 1962 שוגר ג'ון גלן לחלל והקיף את כדור־הארץ 3 פעמים.
האחרון ששוגר לחלל במסגרת תוכנית מרקורי היה טייס החלל גורדון קופר, שבמאי 1963 בילה יותר מיממה בחלל.
אחרי הכרזתו של קנדי, בכירים בנאס"א הגיעו למסקנה שרכבי־חלל לצורך שיגורו של צוות אנושי לירח יצטרכו להיות יותר עוצמתיים מכל כלי־חלל שהיה ברשותם עד כה והצורך במתקני שיגור ובשטח שיגור גדול יותר עלה. בין השטחים שנשקלו היה הוואי ואי באזור האיים הקריביים, אך לבסוף הוחלט שהמקום המתאים ביותר יהיה האי מריט, הסמוך לקייפ קנברל; וכך, ביולי 1962 הוקם מרכז השיגור המבצעי, שבדצמבר 1963, לאחר הירצחו של הנשיא קנדי, שונה שמו למרכז החלל קנדי.
תוכנית החלל המאוישת > תוכנית ג'מיני

מטרתה של תוכנית ג'מיני הייתה להשיג את המידע הנחוץ לקראת הנחתת אדם על הירח ולהכין את האסטרונאוטים לקראת מטרה זו תוך שיפור הטכניקות הדרושות לכך, כגון פיתוח שיטות יעילות למפגש עם כלי־חלל אחר שנמצא במסלול סביב כדור הארץ וניווטו ושיפור יכולות נחיתה. המרכז לכלי חלל מאוישים ביוסטון שימש כמרכז הבקרה לכל המשימות שבתוכנית.
חללית הג'מיני שנבנתה, הייתה גרסה משופרת של חללית המרקורי המקורית וכללה מקום לשני טייסי־חלל.
טיל השיגור היה טיטאן 2 ונעשו סה"כ 12 שיגורים במסגרת התוכנית; שני הראשונים היו בלתי־מאוישים וכל שאר החלליות שוגרו עם שני טייסי־חלל על סיפונם. במשימה הרביעית אדוארד וייט היה האמריקאי הראשון שביצע לראשונה פעילות חוץ־רכבית, בעודו שוהה בחלל, מחובר ברצועה לחללית, במשך 36 דקות.
במשימה השביעית, פרנק בורמן וג'יימס לובל שהו בחלל במשך 14 ימים, כדי לבדוק את ההשפעה של שהייה ממושכת בחלל. תקלה במנוע בג'מיני 8, גרמה לצוות, ניל ארמסטרונג ודייוויד סקוט לקטוע את משימתם ולבצע נחיתת חירום. ארבעה חודשים לפני מועד השיגור של המשימה ה־11, נהרגו הטייסים אליוט סי וצ'ארלס באסט שהיו אמורים להיות הצוות המקורי, בתאונת מטוס, וצוות הגיבוי: תומאס סטאפורד ויוג'ין סרנן נאלץ למלא את מקומם.
ב־1 בנובמבר 1966, שוגרה החללית האחרונה בתוכנית ג'מיני. ובאז אלדרין שביצע אימונים תת־מימיים טרם המראתו כאימון לקראת פעילות חוץ־רכבית, שהה במהלך המשימה מחוץ לכלי כחמש וחצי שעות.
תוכנית החלל המאוישת > תוכנית אפולו

תוכנית אפולו הייתה תוכנית החלל של ארצות הברית במהלך שנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20. התוכנית בוצעה על ידי נאס"א, ושיאה היה בנחיתת האדם הראשון על הירח. ראשיתה של התוכנית הייתה בימיו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, אך התנופה העיקרית לביצועה באה מהנשיא הבא, ג'ון פיצג'רלד קנדי, שקבע בנאום שנשא בפני הקונגרס ב־25 במאי 1961, את היעד "להנחית לפני תום העשור אדם על הירח ולהחזירו לכדור הארץ בשלום".
היעד שהציב קנדי הושג במשימת אפולו 11, כאשר האסטרונאוטים ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין נחתו על הירח ב־20 ביולי 1969 והלכו על פניו. לאחר אפולו 11 שיגרה ארצות הברית חמש משימות נוספות, שגם בהן הנחיתו זוגות אסטרונאוטים על הירח. המשימה האחרונה התבצעה בדצמבר 1972. נחיתות אלו היו הנחיתות המאוישות היחידות שהתבצעו עד היום, על גרם שמיים שאינו כדור הארץ.
כל משימות תוכנית אפולו, למעט שתיים, היו מוצלחות. בשנת 1967, במהלך תרגיל חזרה לשיגור אפולו 1 פרצה שרפה בתא הפיקוד של החללית ושלושת אנשי הצוות נספו. ב־1970, במהלך טיסתה של משימת אפולו 13 אל הירח, ארעה תקלה במערכות קיום החיים בתא הפיקוד של החללית. התקלה חייבה את אנשי הצוות להשתמש במערכות קיום החיים של רכב הנחיתה הירחי עד שחזרו אל כדור הארץ בשלום.
תוכנית אפולו השיגה מספר ציוני דרך משמעותיים בתולדות טיסות החלל: היא התוכנית היחידה שבמסגרתה נשלחו בני אדם אל מעבר למסלול לווייני נמוך; אפולו 8 הייתה המשימה המאוישת הראשונה שיצאה ממסלול כדור הארץ והקיפה גרם שמיים אחר מלבד כדור הארץ, ואפולו 17 היא המשימה המאוישת האחרונה שעשתה זאת. תוכנית אפולו דרבנה פיתוחים טכנולוגיים בתחומים רבים מלבד מתחומי הטילאות וטיסות החלל, כגון אווירונאוטיקה, תקשורת ומחשבים. כמו כן הציתה התוכנית התעניינות בתחומים הנדסיים ומדעיים רבים בקרב בני כל הגילאים, והשאירה מתקנים ומכשירים רבים שפותחו במהלך התוכנית כציוני דרך. תאי הפיקוד של חלליות אפולו, עם כלים נוספים ששימשו בתוכנית, מוצגים במוזיאונים בכל רחבי העולם, ביניהם מוזיאון האוויר והחלל הלאומי בוושינגטון די. סי. ובמתקני נאס"א בפלורידה, טקסס ואלבמה.
תוכנית החלל המאוישת > תוכנית מעבורות החלל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תוכנית החלל המאוישת > תחנת החלל הבינלאומית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תחנת החלל הבינלאומית (International Space Station, הידועה גם בראשי התיבות "ISS") היא לוויין מלאכותי מאויש המקיף את כדור הארץ במסלול לווייני נמוך ומשמש כתחנת מחקר. תחנת החלל נמצאת בגובה ממוצע של 400 קילומטר וממומנת על ידי חמש סוכנויות חלל שונות: נאס"א, רוסקוסמוס, הסוכנות היפנית לחקר החלל, סוכנות החלל הקנדית וסוכנות החלל האירופית.
תוכנית החלל המאוישת > תוכנית החלל האמריקאית כיום

מאז סיום תוכנית מעבורות החלל בשנת 2011, NASA עברה שינוי גישה והתמקדה בשיתוף פעולה עם חברות פרטיות. באמצעות תוכנית Commercial Crew Program, נשלחים אסטרונאוטים לתחנת החלל הבינלאומית באמצעות חלליות פרטיות כמו Dragon של SpaceX.
כמו כן, NASA מובילה את תוכנית ארטמיס, שמטרתה להחזיר אסטרונאוטים לירח עד 2025. התוכנית כוללת שיגור טילים מדגם SLS (Space Launch System) ופיתוח כלי נחיתה ייעודיים.
תוכנית החלל המאוישת > תוכניות עתידיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ראו גם

המרוץ לחלל
אדם בחלל
הערות שוליים

↑  הכרזת הבית הלבן מיולי 1955 על תוכנית הלוויין
↑  תעתיק המסמך המתעד את ההכרזה על הקמת מרכז חדש לתוכנית החלל המאוישת ביוסטון, טקסס
↑  Excerpt from an Address Before a Joint Session of Congress, 25 May 1961
↑  Murray and Cox, Apollo, pp. 16-17.
↑  Manned Apollo Missions
שיגור של טיל Bumper V-2; השיגור הראשון שנעשה מקייפ קנברל.
שיגורו של הלוויין האמריקאי הראשון "אקספלורר 1".
שיבעת טייסי החלל האמריקאים הראשונים, בתמונה משנת 1963; משמאל לימין: גורדון קופר, וולטר שירה, אלן שפרד, ורג'יל גריסום, ג'ון גלן, דונלד סלייטון וסקוט קרפנטר.
חני נחמיאס

| --- | --- |

 לידה:  9 באפריל 1959 (בת 65) א' בניסן ה'תשי"ט ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 שם לידה:  חנה נחמיאס
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 פרסים והוקרה:  פרס התיאטרון הישראלי פרס מסך הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
חנה (חני) נחמיאס (נולדה ב-9 באפריל 1959) היא שחקנית, מדבבת, קומיקאית, מנחת טלוויזיה, זמרת, כוכבת ילדים וסופרת ישראלית.
כיהנה כחברת מועצת העיר רמת גן בין השנים 2008–2012.
ביוגרפיה

נחמיאס נולדה כבת בכורה ליעקב ופנינה נחמיאס בתל אביב, למשפחה מקהילת סלוניקי, יוון, וגדלה בגבעתיים, ולה שני אחים קטנים. בת דודתה היא הפוליטיקאית איילת נחמיאס ורבין.
בילדותה הופיעה נחמיאס ב"מקהלת צדיקוב" וב"תיאטרון מארץ עוץ" של אברהם לוריא כילדת פלא שבו כיכבה בתפקיד חנהל'ה בהצגה "שמלת השבת של חנה'לה" ואף השתתפה כילדה בסרט "אני ירושלמי" של יהורם גאון מ-1971 בקליפ לשיר "השר משה מונטיפיורי".
נחמיאס הייתה חברה בקן בורוכוב של הנוער העובד והלומד בגבעתיים, ואת לימודיה התיכוניים עשתה ב"אורט טכניקום" שבעיר.
ב-1978 היא התגייסה לצה"ל ושירתה תחילה במשך כשלושה חודשים כפקידת מבצעים ושרטטת בחטיבת גולני. לאחר מכן, עברה נחמיאס למקהלת צה"ל ובהמשך ללהקת הנח"ל והשתתפה עם הלהקה בארבע תוכניות בידור, כשחלקן היו בבימויו של חנן גולדבלט. ביום העצמאות השלושים למדינת ישראל הייתה ממבצעי "שיר לשלום" בתוכנית הטלוויזיה "30 שנות זמר בצה"ל" ששודרה מבסיס צה"ל בג'וליס.
קריירה > פעילות פוליטית

בשנת 2008 הכריזה נחמיאס על כניסה לפוליטיקה המקומית, והציגה עצמה כמועמדת למועצת עיריית רמת גן במסגרת מפלגת הירוקים. היא הוצבה במקום השלישי ברשימת הירוקים למועצה ונבחרה למועצה, לאחר שהרשימה זכתה ב-3 מנדטים. בשנת 2012, לאחר כארבע שנים, פרשה מהעשייה הפוליטית. בעקבות טבח החמאס ביישובי עוטף עזה באוקטובר 2023, הצהירה שאינה תומכת עוד בדו-קיום עם הפלשתינאים, והביעה תמיכה מלאה במאמצי המלחמה של ישראל ברצועה.
קריירה > פעילות חברתית

במהלך מלחמת חרבות ברזל, כ-100 שחקנים מהבימה התכנסו בתיאטרון הלאומי בישראל לשאת תפילה לשחרור בני הערובה הישראלים. אירוע זה חל ב-6 בנובמבר 2023. לצד התפילה הוצג בכיכר מיצב אמנותי בשם "המיטות הריקות", פרי יצירתו של האמן והפסל ערן וובר. המיצג כלל כ-241 מיטות ריקות, המסמלות את מספר השבויים ובני הערובה המוחזקים בעזה. האירוע כלל הקראות והופעות מוזיקליות של שחקנים וזמרים שונים, ביניהם נחמיאס.
חיים אישיים

בתקופת לימודיה בתיכון הייתה נחמיאס בזוגיות עם חמי פרס, בנו של שמעון פרס. לאחר גיוסה לצה"ל הייתה בזוגיות עם גוני הרניק.
ב-1983 נחמיאס נישאה לצבי (צביקה) שטיינמץ, גרוש ואב לבן, ונולדו להם בן ובת. שטיינמץ נפטר ב-25 באוגוסט 1993 מסיבוכים של מחלת הסוכרת.
בשנים 1994—1996 נחמיאס הייתה בזוגיות עם הזמר אהרון פררה.
ב-9 בספטמבר 1999 נחמיאס נישאה בשנית למאיר עזורי, גרוש ואב לשלושה ילדים. בשנת 2021 השניים התגרשו.
משנת 2023 נחמיאס בזוגיות עם הזמר יהודה אליאס.
נחמיאס היא חברתה הקרובה של השחקנית עירית ענבי אותה הכירה כששתיהן היו חברות בילדותן במקהלת צדיקוב.
מתגוררת במתחם שרונה, תל אביב.
ספריה לילדים ולנוער

ילדת סנדוויץ' (1994), ילדים
שולם שולם לעולם (1994), ילדים
הספר הזה (1996), ילדים
סדרת סודות נעורים (2007 - 2001), נוער
הספר הזה - הוצאה מחודשת (2000), ילדים
חתולי בולי לומד הפכים (2002), ילדים
חתולי בולי מכיר את הגוף (2002), ילדים
חתולי בולי מתלבש לבד (2002), ילדים
חתולי בולי מתרחץ בעצמו (2002), ילדים
הקץ למוצץ (2005), ילדים
הקופה שמאחורי מגרת הגרביים (2011), ילדים
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  יעל געתון‏, "אני קודם כל גברת פלפלת": חני נחמיאס מדברת על הכול. ריאיון, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2018
↑  קטעי עיתונות אודות שובה של ההצגה 'שמלת השבת של חנה'לה', ארכיון אברהם לוריא, הספרייה הלאומית
↑  שמלת השבת, מעריב, 28 במרץ 1971
↑  ניצן צבי כהן, ‏יש מקום לכולם, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 19 באוקטובר 2016
↑  גיל משעלי, ‏עונת הגיוס החלה: הסלבס נזכרים ברגעים הקשים בצבא, באתר ‏מאקו‏, 1 ביולי 2015
↑   תמיר קרקסון, ואבא שלי הוא הכי בן אדם, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2017
↑  מאיה נחום שחל, המחזמר "בלוז לחופש הגדול" עולה בבית ליסין: "החיים והתיאטרון התערבבו", באתר כלכליסט, 8 בינואר 2024
↑  חני נחמיאס בדרך למועצת עיריית רמת גן
↑  שירי כהן גונן, חני נחמיאס: נמאס לי, אפרוש בסוף הקדנציה, באתר mynet (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט), 27 באוגוסט 2012
↑  לאחר שהלכה לטקס האלטרנטיבי הפלסטיני - המהפך של חני נחמיאס, באתר מעריב אונליין, 7 בפברואר 2024
↑  גיל משעלי, ‏מול 241 מיטות ריקות: תפילת השחקנים למען החטופים, באתר ‏מאקו‏, 6 בנובמבר 2023
↑  איזה יום עצוב: חני נחמיאס ובעלה נפרדו, באתר וואלה, 26 ביולי 2021
↑  דינה חלוץ, סיפור האהבה של חני נחמיאס ויהודה אליאס: "הוא אמר 'אני אוהב אותך', והתחיל לבכות", באתר ynet, 31 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302709605171  GND: 1089765436  ISNI: 0000 0000 6696 1833  LCCN: n95040857  MusicBrainz: 88c38196-966e-4481-9ea2-a5cabfac1983  VIAF: 33704308   WorldCat (עם VIAF): 33704308 
חני נחמיאס בתוכנית "בסוד העניינים" עם נתן נתנזון מימין ואושיק לוי משמאל
חני נחמיאס ב-2004
אלן ריצ'סון

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1982 (בן 42) גרנד פורקס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Alan Michael Ritchson 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  Niceville High School (2001)  Northwest Florida State College (2003) 
 בת זוג:  קת'רין קמפבל (13 במאי 2006–הווה)
 מספר צאצאים:  3 
 http://www.alanritchson.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אלן מייקל ריצ'סון (באנגלית: Alan Michael Ritchson; נולד ב-28 בנובמבר 1982) הוא שחקן, דוגמן וזמר אמריקאי, אשר מוכר בשל תפקידו כקווין דוולין "ת'אד" קאסל בסדרה "בלו מאונטיין סטייט" של רשת סרטי פרמאונט, בשל תפקידו כהאנק הול/הנץ בסדרת גיבורי העל "טיטאנים" כחלק מהיקום הקולנועי של DC ובתור ג'ק ריצ'ר בסדרה "ריצ'ר" מבית פריים וידאו.
ביוגרפיה

ריצ'סון נולד בגרנד פורקס, דקוטה הצפונית כאמצעי מבין שלושה בנים לויקי, מורה בתיכון ודייוויד ריצ'סון, שהיה רב-סמל בחיל האוויר האמריקאי. במהלך ילדותו, משפחתו עברה להתגורר במחוז שמפיין, אילינוי. בגיל 10 משפחתו של ריצ'סון התיישבה לבסוף בעיר ניסוויל, פלורידה.
הוא למד בבית הספר התיכון בניסוויל וסיים את לימודיו בשנת 2003. מ-1999 עד 2003, הוא למד במכללה הקהילתית "Northwest Florida State College" עם תואר באמנויות כחלק מלימודי תעודה.
קריירה

הוא החל לדגמן לקטלוג של אברקרומבי אנד פיץ' ובנוסף הוא דגמן הלבשה תחתונה לחנות לבגדי גברים אלקטרונית.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה ב-2004 כשנבחן לעונה השלישית של תוכנית המציאות "אמריקן איידול" כמועמד מוביל לנבחרת. הוא ביצע מופע חשפנות באחד הפרקים והודח בשלב המעבר להוליווד.
קריירה > קריירת משחק

בשנת 2004 שיחק את הדמות החוזרת אקוומן בסדרה סמולוויל, והפך לשחקן הראשון שמשחק את הדמות בלייב אקשן. שותפו לסט, ג׳סטין הארטלי, גם שיחק את הדמות בפיילוט לסדרת סולו שמעולם לא שודרה.
ב-2006 שיחק תפקיד קטן של קצין בצבא בסרט טלוויזיה של ערוץ הולמרק "Though None Go with Me" לצד שריל לאד. באותה שנה שיחק בסרט האימה "הקצב" העוסק בחמישה סטודנטים המגיעים בטעות לעיירה נידחת בדרך ללאס וגאס.
ב-2009 שיחק בסרט הטלוויזיה "Midnight Bayou" לצד ג'רי אוקונל המבוסס על רומן מאת נורה רוברטס. באותה שנה שיחק בסרט הקומדיה "מעודדים צמודים".
מ-2010 ועד 2011 שיחק בתפקיד ראשי את ת'אד קאסל, קפטן קבוצת הפוטבול בסדרת הנעורים "בלו מאונטיין סטייט". ב-2016 שיחק בסרט "עירוני בלו מאונטיין: עלייתו של תאדלנד", המבוסס על הסדרה.
ב-2018 גילם את בוב בקומדיה "מרד במשרד" לצד ברנטון ת'ווייטס, ובאותה שנה החל לככב בסדרת הטלוויזיה "טיטאנים". ב-2019 שיחק בסרט הפנטזיה "Above the Shadows". ב-2020 שיחק בסרט "רוחות מלחמה" גם הוא לצד ת'ווייטס.
בשנת 2022 החל לגלם את ג'ק ריצ'ר בסדרת הטלוויזיה מבית פריים וידאו "ריצ'ר" המבוססת על רב המכר הבינלאומי, "כסף קטלני" מאת לי צ'יילד.
באוקטובר 2024, פורסם כי הספר "Counting Miracles" מאת ניקולס ספארקס יעובד לסרט באולפני אמזון, בכיכובו של ריצ'סון. בנוסף, ריצ'סון יפיק וישחק בסרט חג משפחתי של אמזון בשם "The Man With The Bag", לצד ארנולד שוורצנגר. כמו כן, הוא יחזור לגלם את דמותו של איימס בסרט ה-11 בסדרת הסרטים "מהיר ועצבני". באותו החודש, פורסם כי ריצ'סון ישתתף בסרט הפעולה "Painter", המיועד להפוך לזיכיון פעולה חדש. הסרט גם יופק על ידי ריצ'סון.
חיים אישיים

ב-13 במאי 2006 נישא לתסריטאית והמפיקה קת'רין קמפבל. לבני הזוג יש שלושה בנים, קאלם (יליד 2012), עידן (יליד 2014) ובנם השלישי, אמורי טריסטן נולד ב-6 בדצמבר 2015.
לריצ'סון ואשתו יש בבעלותם חברת הפקות "AllyCat Entertainment".
דיסקוגפיה > אלבומי אולפן

2006: This Is Next Time
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | The Butcher | מארק |  |
| 2007 | Steam | רוי |  |
| 2008 | ליגת הצדק: הגבול החדש | אקוומן / ארתור דורי |  |
| 2008 | Rex | צ'ייס |  |
| 2009 | מעודדים צמודים | ברוס |  |
| 2013 | משחקי הרעב: התלקחות | גלוס |  |
| 2014 | צבי הנינג'ה | רפאל |  |
| 2015 | שושבין להשכרה | קיפ / קארו |  |
| 2016 | Lazer Team | אדם |  |
| 2016 | עירוני בלו מאונטיין: עלייתו של תאדלנד | ת'אד קאסל | גם תסריטאי ומפיק |
| 2016 | צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים | רפאל |  |
| 2018 | מרד במשרד | בוב |  |
| 2019 | Above the Shadows | שיין |  |
| 2019 | The Turkey Bowl | רוני בסט | גם מפיק בפועל |
| 2019 | סיברג | — | מפיק |
| 2020 | Ghosts of War | בוצ'י |  |
| 2021 | Dark Web: Cicada 3301 | הסוכן קארבר | גם במאי, תסריטאי ומפיק |
| 2023 | מהיר ועצבני 10 | איימס |  |
| 2024 | לב של מלאך | אד שמיט |  |
| 2024 | היחידה ללוחמה לא ג'נטלמנית | אנדרס לאסן (אנ') |  |
| TBA | Spring Break '83 | בראד |  |
| TBA | Bad Seeds of Loving Spring | איזאיה | גם במאי ומפיק |
| TBA | Painter |  | גם מפיק |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | אמריקן איידול | מתמודד | עונה 3; נפל בשלבים המוקדמים |
| 2010-2005 | סמולוויל | אקוומן / ארתור קורי | 4 פרקים |
| 2006 | Though None Go with Me | קצין צבאי | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2006 | וונדר פטס | כריס | דיבוב; פרק: "Save the Crane" |
| 2009 | חצות בביצה | לוסיאן | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2011-2010 | בלו מאונטיין סטייט | קווין דוולין "ת'אד" קאסל | תפקיד ראשי (3 עונות); 39 פרקים |
| 2010 | CSI: מיאמי | פול ארנט | פרק: "Spring Breakdown" |
| 2011 | 90210 | טריפ ווילינסון | פרק: "The Enchanted Donkey" |
| 2012 | המופע של פרד | פרה פגת-תוקף | פרק: "Expired Cow" |
| 2013 | הוואי חמש-אפס | פרדי הארט | פרק: "Olelo Paʻa" |
| 2014 | הבחורה החדשה | מאט | פרק: "Micro" |
| 2015 | עובדים מצטיינים | טרוי טורפי | פרק: "Speedo Racer" |
| 2016 | מראה שחורה | פול | פרק: "Nosedive" |
| 2017 | Blood Drive | ארתור ביילי | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2021-2018 | טיטאנים | האנק הול/הנץ | תפקיד חוזר (עונה 1) תפקיד ראשי (עונות 3-2); 18 פרקים |
| 2018 | אלכסה וקייטי | רובי | פרק: "Thanksgiving" |
| 2019 | ברוקלין תשע-תשע | נורם סקאלי הצעיר | פרק: "Hitchcock & Scully" |
| 2019 | סופרגירל | האנק הול/הנץ | פרק: "המשבר בעולמות האינסופיים: חלק 1" |
| 2020 | אגדות המחר | האנק הול/הנץ | פרק: "המשבר בעולמות האינסופיים: חלק 5" |
| 2022-הווה | ריצ'ר | ג'ק ריצ'ר | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
הערות שוליים

↑  Amazon's 'Jack Reacher' Casts Alan Ritchson in Title Role | Hollywood Reporter, www.hollywoodreporter.com
↑  Jennifer Maas, Nicholas Sparks’ ‘Counting Miracles’ Film Adaptation Set at Amazon Starring ‘Reacher’ Lead Alan Ritchson (EXCLUSIVE), Variety, ‏2024-10-03 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Andreas Wiseman, Amber Midthunder & Alan Ritchson Set For Action Franchise Hopeful ‘Painter’ From ‘John Wick’ Scribe Derek Kolstad; FilmNation Launching For AFM, Deadline, ‏2024-10-28 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811801759005606  BNE: XX6104660  BnF: cb18019289s (data)  ISNI: 0000 0001 4021 3391  LCCN: no2011164135  MusicBrainz: 511cfeda-b9a3-44bb-83d0-0890d68905c9  NLK: KAC2020O1623  SUDOC: 237128055  VIAF: 187282640   WorldCat (עם VIAF): 187282640
בן הארדי

| --- | --- |

בן הארדי בקומיק-קון, סן דייגו ב-2015
 לידה:  2 בינואר 1991 (בן 34) בורנמות', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  בן ג'ונס
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 מקום לימודים:  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
בן הארדי (באנגלית: Ben Hardy; נולד בשם: Ben Jones, ב-2 בינואר 1991) הוא שחקן אנגלי המוכר מהופעתו בתפקיד פיטר ביל באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC בשנים 2013–2015. הופעת הבכורה של הארדי בקולנוע הייתה בתפקיד ארכאנג'ל בסרט "אקס-מן: אפוקליפסה" (2016).