stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציר דגים בתקופה הרומית במצדה
החרסים במצדה והכתובות > תארוך

רוב החרסים נמצאו באזור אחד של המצודה. עליהם לא נמצאו כתובות עם תאריכים וגם לא ניתן לתארך במדויק את שאריות הדגים. אומנם ניתן לתארך בקירוב לתקופת הורדוס על סמך כמה טענות. ראשית, הסיקרים שישבו במקום לא יכלו להיות אחראים לייבוא מסוג זה. בנוסף, האזכור של המילה "של המלך" מתאים לתקופת הורדוס. בשאר התקופות במצדה, אין אדם אחר שניתן לייחס לו כינוי זה. הנחה נוספת ניתן לבסס על המצאות קנקנים בעלי כתובת יוונית עם תאריך המשייך אותה לשנת 19 לפנה"ס ואזכור להורדוס מתחת. קנקנים אלה דומים או זהים לחלוטין לקנקנים שעליהם נכתבה המילה גארום במצדה. מחפירות שנעשו בשנת 1995 עלתה הכתובת "Regis Herodis Iudaici" - של הורדוס, מלך יהודה או הורדוס, מלך היהודים. קנקנים מיובאים סומנו בצורה זאת כדי לוודא שהסחורה תגיע ליעודה.
החרסים נמצאו במיקומים שונים ברחבי מצדה. הכלי שהכיל גארום, נמצא לא רחוק מהיכן שנמצאו חלקי האמפורה המתוארכת לשנה 19 ואמפורה נוספת שהכילה תפוחים, לפי הכתובת עליה, שתיהן משויכות לתקופת הורדוס. חרס נוסף שכנראה הכיל רוטב דגים, נמצא בבניין IX שהוא מבנה הרודיאני. ככל הנראה, ניתן לשייך את החרסים לשנים 14 - 27 לפנה"ס. לפי כתובות שונות על חרסים ממצדה, ניתן להסיק שהיה ייבוא של יין משובח, תפוחים ומותרות אחרים מהאימפריה הרומית והורדוס הוא היחיד שיכל להרשות זאת.
ייתכן שחלק מהאמפורות הגיעו למצדה כחלק מאספקה של הצבא הרומי וכוחותיו של סילבה בפרט, מכיוון שיש אזכורים של יין, שמן, מוריה, גארום ומאכלים אחרים במנות הצבאיות הרומיות וקיימים גם ממצאים מאתרים שונים בעולם לחזק טענה זאת, אך אין בכך להוכיח שזה הוא גם מקור הכלים במצדה.
כשרות

כדי לאפשר ליהודי המקום לצרוך את הרטבים, היה צורך בכשרותם. ואכן, הדגים שזוהו בשאריות הגארום היו דגי הרינג ואנשובי צעירים שנחשבים ככשרים. על הכלי המקורי בו הובאו הרטבים, בנוסף לתכולה ופרטים נוספים, רשמו גם מאיזה דגים הוכן הרוטב "garum scombri", "hallex scombri, דגים כשרים כולם, וכך הכיתוב היווה כמעין תעודת כשרות. בהסתמך על המילה "של המלך" על האמפורות, ניתן להניח שהרטבים שייבא הורדוס או קיבל במתנה היו כשרים בלבד לפי הנחייתו.
לקריאה נוספת

Hannah Cotton, Omri Lernau and Yuval Goren, "Fish sauces from Herodian Masada", Archaeological Notes 9 {1996}:223-238.
Omri Lernau, Hannah Cotton and Yuval Goren, "Salted Fish and fish sauces from Masada. A preliminary report", Archaeofauna 5 {1996}:35-41.
Piotr Berdowski, "Garum Of Herod The Great (Latin-Greek inscription on the amphora from Masada)", The Qumran chronicle 16 {2008}:107-122.
אמפורת גארום
פרסי מוזיקת הדאנס הבין-לאומיים

| --- | --- |

 מיקום הטקס:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  מיאמי מיוזיק ויק (MMW)
 תקופת הפרס:  1989–הווה (כ־35 שנים)
 האתר הרשמי (באנגלית)
 
פרסי מוזיקת הדאנס הבין-לאומיים (באנגלית: International Dance Music Awards) או IDMAs היו טקס פרסים שנתי שנערך במיאמי ביץ', פלורידה, ארצות הברית כחלק מרכזי בכנס מוזיקת החורף (אנ'). טקס הפרסים נערך מדי שנה מ-1985 עד 2020, למעט 2017, אז הכנס היה בתהליך רכישה על ידי מיאמי מיוזיק ויק (מארגני פסטיבל אולטרה מיוזיק).
בשנת 2020 זכה הדי ג'יי השוודי אביצ'י בקטגוריה הראשית, "אלבום השנה" עם Tim.
הערות שוליים

1 2  WMC - 34th Annual International Dance Music Awards, WMC · Winter Music Conference (באנגלית אמריקאית)
↑  About the Author / Lakshay Bhagtani, IDMA 2020 winners announced: Avicii’s ‘Tim’ named as the best album - We Rave You, ‏2020-04-01 (באנגלית אמריקאית)
↑  Avicii posthumously wins Best Album award at International Dance Music Awards, DJMag.com, ‏2020-04-09 (באנגלית)
פרסי פילמפייר

| --- | --- |

 מדינה:  הודו 
 הגוף המעניק:  קבוצת טיימס 
 www.filmfare.com
 
פרסי פילמפייר הם פרסים שנתיים המכבדים מצוינות אמנותית וטכנית בתעשיית הקולנוע ההינדית של הודו. טקס הפילמפייר הוא אחד מאירועי הקולנוע (אנ') המפורסמים ביותר בהודו, ונחשב לטקס האוסקר של הודו. הפרסים הוצגו לראשונה על ידי מגזין פילמפייר (אנ') של קבוצת טיימס בשנת 1954, באותה שנה עם פרסי הקולנוע הלאומי. הם כונו בתחילה כ"פרסי קלייר" או "הקלייר" על שם קלייר מנדונקה, העורכת של טיימס אוף אינדיה.
מערכת הצבעה כפולה פותחה ב-1956. על פי שיטה זו, בניגוד לפרסי הקולנוע הלאומיים, המוכרעים על ידי פאנל שממונה על ידי ממשלת הודו, פרסי פילמפייר עוברים הצבעה כפולה, הן על ידי הציבור והן על ידי ועדת מומחים. הטקס נערך בחסות ארגונים פרטיים שונים בעבר וכן כיום. במהלך מספר שנים בשנות ה-90, שודר הטקס בשידור חי לקהל הטלוויזיה, אך לאחר מכן הופסק מסיבות לא ידועות.
מאז 2001, שודרה גרסה מוקלטת וערוכה של טקס הענקת הפרסים ברשת הטלוויזה סוני-הודו שבוע או שבועיים לאחר קיום הטקס. מאז 2018 משודר הטקס בטלוויזיה בערוץ קולורס. אירוע פרסי פילמפייר ה-65 נערך ב-16 בפברואר 2020 באצטדיון סרוסאג'י בגוואהטי. עד אמצע שנות ה-90, פרסי פילמפייר היו הפרסים הבולטים והמוכרים ביותר בבוליווד עד שכמה פרסים אחרים צצו במומבאי. זה הביא לירידה באחוזי הצפייה מאז שנות ה-2000.
בנוסף לאירוע הדגל, טקס הפרסים עצמו, לפילמפייר יש גם גרסאות לתעשיות קולנוע הודיות אחרות, כגון פרסי פילמפייר לקולנוע דרום הודי, פרסי פילמפייר לקולנוע מראטי, ופרסי פילמפייר לקולנוע במזרח הודו.
היסטוריה > הרקע

פרסי פילמפייר הוצגו לראשונה בשנת 1954. הקליירס היה השם המקורי של טקס הענקת הפרס, על שם מבקרת הטיימס של הודו, קלייר מנדונקה. נערך סקר בקרב קוראי מגזין פילמפייר על מנת לקבוע את הזוכים, ולמעלה מ-20,000 קוראים הפרוסים ברחבי הודו השתתפו בסקרים; גביעים הוענקו לזוכים בהצבעה העממית. סטקס הפרסים הראשון, שהתקיים ב-21 במרץ 1954 בתיאטרון המטרו של מומבאי, הוענקו רק חמישה פרסים: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר והבמאי המוזיקלי הטוב ביותר.
Do Bigha Zameen היה הסרט הראשון שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר. הזוכים הראשונים עבור ארבע הקטגוריות האחרות היו: בימאל רוי על הבימוי שלו של דו ביגה זמיין, דיליפ קומאר על הופעתו ב-Dag, מינה קומארי על הופעתה ב-Baiju Bawra, ונאודש עלי על המוזיקה שלו ב-Baiju Bawra. פרסי פילמפייר הציגו גם את קטגוריית הסרטים הקצרים החל משנת 2017, עם וידיה באלאן וגאורי שינדה בחבר השופטים.
הכוכב ההוליוודי גרגורי פק הוזמן להיות אורח הכבוד בטקס הראשון ב-21 במרץ 1954 בתיאטרון המטרו, מומבאי, אך לא יכול היה להגיע לאירוע מאחר שהטיסה שלו מקולומבו התעכבה. עם זאת, פק כן השתתף בסעודה שאחרי ערב הפרס במועדון וולינגטון (ג'ימקאנה), מומבאי.
פסלון פילמפייר

הפסלון, המתאר אישה שזרועותיה מורמות בתנוחת ריקוד כשאצבעותיה נוגעות זו בזו. היא מכונה בדרך כלל "הגברת השחורה" (או "הגברת בשחור"). הפסלון עוצב במקור על ידי נ"ד פנסרה תחת פיקוחו של המנהל האמנותי של טיימס אוף אינדיה, וולטר לנגהאמר. הוא עשוי בדרך כלל מברונזה, גובהו הוא 46.5 ס"מ והוא שוקל בסביבות 5 ק"ג. לרגל חגיגות שנת ה-25 לפרסים, הפסלים נעשו מכסף ולחגיגות ה-50 הפסלים נעשו מזהב. גביע פילמפייר מיוצר על ידי גלריית הפרס מאז שנת 2000. עד 2012, בוצעו רק שינויים מעטים בגביע. אבל בשנת 2013, נעשה שינוי משמעותי על מנת להעניק מראה תלת־ממדי לגביע.
פסלון פילמפייר > פרסים נוכחיים

הסרט הטוב ביותר: מאז 1954
הבמאי הטוב ביותר: מאז 1954
השחקן הטוב ביותר: מאז 1954
השחקנית הטובה ביותר: מאז 1954
שחקן המשנה הטוב ביותר: מאז 1955
שחקנית המשנה הטובה ביותר: מאז 1955
הבכורה הטובה ביותר לגברים: מאז 1989
הבכורה הטובה ביותר לנשים: מאז 1989
במאי הבכורה הטוב ביותר: מאז 2010
הבמאי המוזיקלי הטוב ביותר: מאז 1954
המלחין הטוב ביותר: מאז 1959
הזמר הגברי הטוב ביותר: מאז 1959
זמרת ההשמעה הטובה ביותר: מאז 1959
פסלון פילמפייר > פרסים שהופסקו

ההופעה הטובה ביותר בתפקיד קומי (1967–2007)
ההופעה הטובה ביותר בתפקיד שלילי (1992–2007)
פרסי מבקרים > פרסי המבקרים הנוכחיים

הסרט הטוב ביותר (מבקרים) : מאז 1971
השחקן הטוב ביותר (מבקרים) : מאז 1998
השחקנית הטובה ביותר (מבקרים) : מאז 1998
פרסי מבקרים > פרסי מבקרים שהופסקו

הסרט התיעודי הטוב ביותר (1967–1997)
פרס מבקרי פילמפייר להופעה הטובה ביותר (1991–1997)
פרסים טכניים

הסיפור הטוב ביותר: מאז 1955
התסריט הטוב ביותר: מאז 1969
הדיאלוג הטוב ביותר: מאז 1959
הפעולה הטובה ביותר: מאז 1993
הכיוון האמנותי הטוב ביותר: מאז 1956
ציון הרקע הטוב ביותר: מאז 1998
הצילום הטוב ביותר: מאז 1954
העריכה הטובה ביותר: מאז 1956
הכוריאוגרפיה הטובה ביותר: מאז 1989
עיצוב הסאונד הטוב ביותר: מאז 1955
האפקטים המיוחדים הטובים ביותר: מאז 2007
עיצוב התלבושות הטוב ביותר: מאז 1995
פרסים מיוחדים > פרסים מיוחדים נוכחיים

פרס מפעל חיים: מאז 1991
פרס ר"ד בורמן לכישרון מוזיקלי חדש: מאז 1995
פרס ביצוע מיוחד: מאז 1972
פרסים מיוחדים > פרסים מיוחדים שהופסקו

הסצנה הטובה ביותר של השנה (1998–2012)
פרס כוח (2003–2007)
פרסי סרטים קצרים

פרס בחירת הקהל לסרט הקצר הטוב ביותר
הסרט הקצר הטוב ביותר בסיפורת
הסרט הקצר הטוב ביותר בעיון
השחקן הטוב ביותר לזכר הסרט הקצר
הסרט הקצר הנשי הטוב ביותר
ראו גם

בוליווד
הערות שוליים

↑  "Stage set for 65th Filmfare night in Guwahati". in.news.yahoo.com (בIndian English). נבדק ב-2020-02-16.
↑  "Filmfare Awards have lost their gleam over the years". אורכב מ-המקור ב-16 באוגוסט 2011. נבדק ב-8 במרץ 2011. The Filmfare is equivalent to the Oscars for India. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Filmfare Marathi: Nominations are out - Times of India". The Times of India.
↑  "'Filmfare Awards to introduce Short Film category this year; Vidya Balan, Gauri Shinde on the jury' – First Post". firstpost.com. 2016-12-16.
↑  "'I behaved like Gregory Peck to impress Suraiya' – The Times of India". Timesofindia.indiatimes.com. 2003-06-14. נבדק ב-2012-09-30.
↑  "Filmfare Awards Facts". Liveindia.com. נבדק ב-2012-09-30.
↑  Pinto, Jerry (באפריל 1997). "Tangy titbits from the Filmfare past". Filmfare. אורכב מ-המקור ב-5 ביולי 1998. נבדק ב-2012-01-13. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "A golden glow for Filmfare". The Hindu. PTI. 2005-01-28. אורכב מ-המקור ב-2005-03-02. נבדק ב-2011-01-26.
↑  "Times of India Film Awards 2013, TOIFA 2013, Toifa". theawardgallery.com.
↑  "Filmfare Award 2014: Priyanka Chopra Unveils Special 3D Trophy [PHOTOS]". Ibtimes.co.in. 2014-01-07. נבדק ב-2014-08-05.
נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר בטקס פרסי הסרטים במהלך ביקורו בהודו, מרץ, 1960.
פסגת פריור (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי טינדל 
 קואורדינטות:  67°16′00″S 67°22′00″W﻿ / ﻿67.2667°S 67.3667°W﻿ / -67.2667; -67.3667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת פריור(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיפסגת פריור
 
פסגת פריור (באנגלית: Pryor Peak) היא פסגה בצידו המערבי של קרקס הענקים (Giants Cirque) בהרי טינדל, בחצי האי אירוסמית' בחוף לובה שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 600 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי הפסגה

הפסגה התגלתה עת שצולמה מהאוויר על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1957.
הראשונים שהגיעו אל הפסגה היו גאולוגים של משלחת הסקר האנטארקטי הבריטי, בין השנים 1980–1981; הגאולוגים חקרו גם את האי דיי והאי וייט הסמוכים.
היסטוריה > מקור השם

שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפסגה נקראת על שמו של קומנדר ג'ון ס. נ. פריור (John S. N. Pryor), מהצי המלכותי הבריטי, שהיה מקד מחלקת נתיבי ההפלגה במחלקה ההידרוגרפית במשרד ההגנה הבריטי; והיה חבר בוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה בין השנים 1968–1982.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6  מידע היסטורי
פרס פוליצר למוזיקה

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1943–הווה (כ־81 שנים) 
 www.pulitzer.org
 
פרס פוליצר למוזיקה (באנגלית: Pulitzer Prize for Music) הוא אחד משבעת פרסי פוליצר המוענקים מדי שנה בספרות, דרמה ומוזיקה אשר הוענק לראשונה בשנת 1943. ג'וזף פוליצר דאג להענקת מלגות למוזיקאים מדי שנה, וזו הוסבה בסופו של דבר לפרס "על יצירה מוזיקלית מכובדת בעלת מימד משמעותי מאת יוצר אמריקאי שהופיעה לראשונה בארצות הברית במהלך השנה".
היסטוריה

בצוואתו מ-16 באפריל 1904, ג'וזף פוליצר ביקש הענקת פרסים שנתיים למספר הישגים יצירתיים של אמריקאים חיים ובהם פרסים לעיתונות, כתיבת רומנים, מחזות, היסטוריה וביוגרפיות, אך הוא לא ציין פרס במוזיקה. במקום זאת הוא בחר לייסד מלגה שנתית למוזיקאים אמריקאים. הפרס עצמו החל להינתן ב-1943.
בשנת 1965 שופטי הפרס לא מצאו לטענתם זוכה ראוי, ולכן לראשונה לא הוענק פרס. הוועדה המליצה להעניק ציון לשבח למוזיקאי דיוק אלינגטון, אך מועצת פרס פוליצר סירבה. אלינגטון עצמו הגיב לסערה וטען כי "הגורל נחמד אליי. הגורל לא רוצה שאהיה מפורסם כצעיר מדי". (הוא היה אז בן 67). למרות ההתייחסות ההומוריסטית, נאט הנטוף דיווח כי אלינגטון היה עצבני מאוד על החלטת המועצה, וביקר את האופי האירופאי של הפרס.
ב-1996, לאחר שנים של ויכוחים פנימיים, הודיעה מועצת פוליצר על ביטול האופי האירופאי של הפרס ולגוון את אופי היצירות הזוכות. התוצאה הייתה שבשנה שלאחר מכן, וינטון מרסליס הפך לאמן הג'אז הראשון שזכה בפרס פוליצר. למרות הזכייה בפרס, היצירה "Blood on the Fields" (אנ') למעשה הייתה פסולה מכיוון שהקלטתה פורסמה על ידי קולומביה רקורדס, רק ב-1995. עם זאת, היצירה זכתה בסופו של דבר ב-1997.
תשע נשים קיבלו את פרס פוליצר: אלן טאפה זוויליך ב-1983; שולמית רן ב-1991; מלינדה וגנר ב-1999; ג'ניפר היגדון ב-2010; קרוליין שו ב-2013; ג'וליה וולף ב-2015; דו יון ב-2017; אלן ריד בשנת 2019; וטניה לאון ב-2021. בנוסף להיותה האישה הראשונה שקיבלה את הפרס, זוויליך הייתה גם האישה הראשונה שקיבלה תואר דוקטור בקומפוזיציה בבית הספר ג'וליארד למוזיקה. דו היא האישה הלא-לבנה הראשונה שקיבלה את הפרס. ג'ורג' ווקר היה המלחין האפרו-אמריקאי הראשון שזכה בפרס, על יצירתו "לילך" ב-1996.
בשנת 2018, הראפר קנדריק למאר זכה בפרס על אלבום ההיפ הופ שלו משנת 2017, Damn. זהו האלבום הראשון שאינו קלאסי או ג'אז אשר זכה בפרס
לאחר הזכייה בפוליצר ב-2003, ג'ון אדמס ביקר את הפרס על כך שהמון מוזיקאים שהפרס הגיע להם לא קיבלוהו.
זוכים

נכון ליולי 2023, הוענק פוליצר המוזיקה 67 פעמים. הפרס מעולם לא פוצל לאמנם שונים, ולא ניתן פרס בשנים 1953, 1964, 1965 ו-1981.
זוכים > זוכים בולטים

ויליאם שומאן (1943, על הקנטטה "שיר חופשי")
הווארד הנסון (1944, על הסימפוניה הרביעי, "רקויאם")
אהרן קופלנד (1945, על "אביב בהרי האפלצ'ים")
צ'ארלס אייבס (1947, על סימפוניה מס' 3)
וולטר פיסטון (1948, 1961)
1949 – וירג'יל תומסון (1949, על הפסקול לסרט סיפור לואיזיאנה)
ג'אן קרלו מנוטי (1950, 1955)
ארנסט טוך (1956, על הסימפוניה השלישית)
סמואל בארבר (1958, 1963)
אליוט קרטר (1960, 1973)
ג'ורג' קראם (1968, על "הדי הזמן והנהר")
צ'ארלס וואורינן (1970)
דונלד מרטינו (1974)
ריצ'רד ורניק (1977, על "חזיונות אימה ופליאה")
דייוויד דל טרדיצ'י (1980)
רוג'ר סשנס (1981)
ויליאם בולקום (1988, על "12 אטיודים חדשים")
שולמית רן (1991)
גונתר שולר (1994)
מורטון גולד (1995 "מוזיקה לכלי מיתר")
וינטון מרסליס (1997, על האורטוריה "דם על השדות")
ג'ון קוריליאנו (2001)
הנרי ברנט (2002)
ג'ון אדמס (2003, "על גלגול נשמות")
אורנט קולמן (2007)
סטיב רייך (2009)
קנדריק לאמאר (2018, על האלבום Damn)
זוכים > אותות הוקרה מיוחדים

1974 – רוג'ר סשנס
1976 – סקוט ג'ופלין
1982 – מילטון בביט
1985 – ויליאם שומאן
1998 – ג'ורג' גרשווין
1999 – דיוק אלינגטון
2006 – ת'לוניוס מונק
2007 – ג'ון קולטריין
2008 – בוב דילן
2010 – האנק ויליאמס
2019 – אריתה פרנקלין
הערות שוליים

↑  "Music". www.pulitzer.org. נבדק ב-20 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Extracts from the Will of Joseph Pulitzer". The Pulitzer Prizes. Columbia University. נבדק ב-5 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fischer, Heinz-Dietrich and Erika J. Fischer (201). Musical Composition Awards 1943–1999: From Aaron Copland and Samuel Barber to Gian-Carlo Menotti and Melinda Wagner. Munich: K.G. Saur. p. L. ISBN 978-3598301858. נבדק ב-5 באפריל 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Lang, Peter. "The Pulitzer Prize Winners for Music". Internationaler Verlag der Wissenschaften, 2010, pp. 102–103.
1 2  Kaplan, Fred (19 באפריל 2006). "When will the Pulitzer Prize in music get it right? – By Fred Kaplan – Slate Magazine". Slate.com. נבדק ב-23 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "WSJ - Arts, Theatre, Film, Music, Books, Food, Wine, Fashion, Events - WSJ.com". Opinionjournal.com. נבדק ב-23 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Pulitzer Prize in Music: 1943–2002". American.edu. נבדק ב-23 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Du Yun Awarded 2017 Pulitzer Prize for Music". NewMusicBox. 10 באפריל 2017. נבדק ב-20 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Flanagan, Andrew (10 באפריל 2017). "Du Yun's 'Angel's Bone' Wins Pulitzer Prize For Music". NPR.org. נבדק ב-20 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robin, William (13 באפריל 2017). "What Du Yun's Pulitzer Win Means for Women in Classical Music". נבדק ב-20 ביולי 2019 – via www.newyorker.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Pulitzer Prizes Twitter". Twitter. נבדק ב-16 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Kendrick Lamar Wins Pulitzer Prize | Pitchfork". pitchfork.com (באנגלית). 16 באפריל 2018. נבדק ב-16 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "John Adams; Interviews, Articles & Essays". Earbox.com. 6 במאי 2003. אורכב מ-המקור ב-28 באוקטובר 2010. נבדק ב-23 ביולי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Music". The Pulitzer Prizes. Retrieved December 20, 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 2bb59d7e-88f9-455d-888e-802b5f688dac
פיטר וונדי

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לדמות פיטר פן, ראו .
| --- | --- |

כריכת הספר "Peter and Wendy" משנת 1915
 מידע כללי
 מאת:  ג'יימס מתיו ברי
 איורים:  פרנסיס דונקין בדפורד 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה ספרות ילדים
 נושא:  התבגרות, ילדות, משחק ילדים 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 הוצאה
 הוצאה:  הודר וסטאוטון, צ'ארלס סקריבנר ובניו 
 תאריך הוצאה:  1911 
 מהדורות נוספות
 תאריך מהדורה מוערת:  "פיטר פן", אריה ניר הוצאה לאור, 2011 - תרגמה והעירה: גילי בר-הלל סמו
 סדרה
 ספר קודם:  The Little White Bird, Peter Pan in Kensington Gardens 
 הספר הבא:  Peter Pan in Scarlet 
 
פיטר וּוֶנְדִי (באנגלית: Peter and Wendy), אשר מוכר כיום גם בשם פיטר פן, הוא ספר ילדים מאת ג'יימס מתיו ברי, בו הגיבור הראשי הוא הדמות פיטר פן. הסיפור הוצג במקור כמחזה ב-27 בדצמבר 1904 בתיאטרון הדוכס מיורק (Duke of York) בשם "פיטר פן: או, הילד שלא רצה לגדול" ("Peter Pan, or The Boy Who Did not Want to Grow"). המחזה עובד בהמשך לספר ילדים, אשר פורסם לראשונה ב-1911.
בשנת 1928 תרם ברי את הזכויות לספר ולמחזה לבית החולים לילדים "גרייט אורמונד סטריט" בלונדון. לקראת תום זכויות היוצרים ערך בית היתומים תחרות לכתיבת ספר המשך רשמי, הזוכה בתחרות הייתה ג'רלדין מקורקרן ושמו של הספר הוא "פיטר פן בארגמן".
הרקע לספר הוא נושא למחקר ספרותי רב. ברי המציא את דמותו של פיטר פן לראשונה בסיפורים שסיפר לילדיה של סילביה לואלין דייוויס, איתם פיתח מערכת יחסים חמה ולאחר מות אימם מסרטן, גם קיבל עליהם משמורת משותפת עם סבתם ולמעשה אימץ אותם. השם פיטר פן לקוח משמו של הבן השלישי של סילביה לואלין דייוויס, פיטר, שהיה צעיר הבנים כשברי פגש אותם לראשונה; השם "פן" מקורו בשם האל פאן, אל היער מהמיתולוגיה היוונית. נטען גם כי ההשראה לדמות באה לברי מאחיו דייוויד, שנהרג בתאונת החלקה בגיל 13. הדבר השפיע קשות על אמו, והנחמה היחידה לה הייתה כי נשאר ילד לנצח. הפעם הראשונה בה השתמש ברי בדמות פיטר פן הייתה בספר משנת 1902 "הציפור הקטנה הלבנה", שהתבסס על יחסיו של ברי עם ילדי משפחת לואלין דייוויס. ב-1906, אותם פרקים מתוך הספר אשר עסקו בפיטר פן, התפרסמו בנפרד בשם "פיטר פן בגני קנסינגסטון".
ב-2000 נבחר העיבוד הקולנועי לסיפור משנת 1924 (אנ') לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס בשל "חשיבות תרבותית".
תקציר העלילה

הסיפור מספר את סיפורו של פיטר פן, הילד שמסרב לגדול ולהתבגר. פיטר חי בארץ לעולם-לא (Neverland) בבית מתחת לאדמה יחד עם "הילדים האבודים" - ילדים שאבדו להוריהם, ולכן הגיעו לארץ לעולם לא. הם נלחמים נגד שודדי ים ונגד אינדיאנים. מדי פעם הוא מבקר בעולמנו כדי להקשיב לסיפורי ילדים שמקריאות אימהות לילדיהן לפני השינה.
באחד הלילות פיטר ישב והאזין לסיפוריה של מארי דארלינג לילדיה וֶנְדִי, ג'ון ומייקל. באותה תקופת זמן מארי הייתה מודאגת מטיפוס בשם "פיטר פן", ששמה לב אליו כשקראה את מחשבות ילדיה (לפי הסיפור, כל אמא נוהגת לשבת ליד מיטתו של ילדהּ, לקרוא את מחשבותיו ולארגן את מחשבותיו ליום הבא - את המחשבות הטובות לשים מקדימה, ואת המחשבות הרעות להחביא). כשמארי שמה לב לפיטר, היא מנסה לתפוס אותו, אך היא מצליחה לתפוס רק את הצל שלו, בעזרת השמרטפית של ילדיה - הכלבה ננה. ננה שמה את הצל שלו במגירה. יום אחד פיטר פן חוזר לקחת את הצל שלו. הוא מנסה להדביק אליו את הצל שלו, אך לא מצליח. הוא בוכה ומעיר את ונדי דארלינג, שעוזרת לפיטר לחבר את הצל שלו חזרה וכך זוכה בחיבתו. הוא מזמין אותה לבוא ולהיות "אמא" שלו ושל חבורת הילדים האבודים. ונדי מסכימה בתנאי שאחיה, ג'ון ומייקל, יצטרפו למסע. דבר זה לא מוצא חן בעיני טינקר בל, הפיה של פיטר.
פיטר פן מלמד אותם לעוף בעזרת אבקת הקסמים מהפיה טינקר בל ומחשבות חיוביות, וכך הם עפים לארץ לעולם לא - הארץ שבה לעולם לא גדלים. כאשר הם מגיעים, הם עוברים הרפתקאות רבות – ונדי כמעט מתה מתחבולה של טינקר בל נגדה, טינקר בל כמעט מתה בניסיון להגן על פיטר ונלחמים באויבו המר של פיטר פן, קפטן ג'יימס מ. הוק ובפיראטים שלו על ספינת הפיראטים The Jolly Roger.
בסופו של דבר ונדי מחליטה שמקומה בביתה שבלונדון. היא לוקחת איתה את אחיְה ואת הילדים האבודים, ולמרות ניסיונות רבים שלה היא לא מצליחה לשכנע את פיטר פן לבוא גם. פיטר פן אף מנסה למנוע את חזרתה הביתה ושב לפניה ללונדון וסוגר את החלון, שם הוא מבין לראשונה שהוא אוהב אותה כמו שאמהּ אוהבת אותה, ועל כן היא לא מוכנה לוותר ובסופו של דבר הוא פותח את החלון בחזרה. פיטר פן מחזיר אותה ואת הבנים, ועושה עסקה עם ונדי ואמהּ - פעם בשנה באביב הוא יבוא לקחת את ונדי לארץ לעולם לא כדי לעזור לו בניקיון האביב. פיטר בא כמה פעמים בהן הוא אפילו לא זוכר את קיומה של טינקר בל, אך לבסוף נעלם לתקופה ממושכת.
בספר הוסיף בארי פרק נוסף בו פיטר חוזר לביתה של ונדי מבלי שהוא מבין שעברו יותר מעשרים שנה מאז חזרה מארץ לעולם לא והיא כבר אישה נשואה ואם לילדה בשם ג'יין. כאשר פיטר מבין זאת הוא פורץ בבכי ומעיר את ג'יין משנתה. היא מבקשת ממנו לקחת אותה לארץ לעולם כדי שתשמש לו אם. פיטר מסכים ולוקח אותה עמו, כשהוא מבטיח לבוא ולקחת אותה בכל שנה. הספר נגמר בכך שפיטר בא כל שנה, חוץ מבשנים בהן הוא שוכח.
דמויות

פיטר פן - ילד מעופף שלא גדל אף פעם, מלווה את ונדי ג'ון ומייקל לארץ לעולם לא.
ג'ורג' דארלינג - אביהם של ונדי, ג'ון, ומייקל אשר שונא את פיטר פן ולא מאמין בקיומו.
מרי דארלינג - אמם של ג'ון, מייקל, ונדי דארלינג.
ונדי מוירה אנג'לה דארלינג - האחות הגדולה של ג'ון ומייקל, משמשת כמושא אהבה לפיטר פן ודמות אם לילדים האבודים.
ג'ון דארלינג - אחיה של ונדי אשר תמיד מסתבך בצרה כלשהי.
מייקל דארלינג - אחיה הצעיר של ונדי אשר מראה אומץ רב לגילו הצעיר.
ננה - כלבתם של משפחת דארלינג אשר תפסה את צילו של פיטר פן.
טינקר בל - פיה וחברה של פיטר פן.
הילדים האבודים - בנים שפיטר פן גידל.
טייגר לילי ("שושן הטיגריס") - נסיכת שבט האינדיאנים של ארץ לעולם-לא.
קפטן ג'יימס הוק - שודד ים מרושע ולא יוצלח ואויבו המושבע של פיטר פן. מנסה בכל כוחותיו ויחד עם עוזריו לגבור עליו ועל חבריו.
סמי - שודד-ים מזדקן אשר משרת את קפטן הוק.
שודדי הים - עוזריו של קפטן הוק שעוזרים לו במאבקיו נגד פיטר וחבריו.
התנין המתקתק - דמות של תנין (ככל הנראה מהמין תנין אמריקני) שרודפת את קפטן הוק. כאשר פיטר נלחם בהוק לפני זמן רב, התנין אכל את ידו הימנית של קפטן הוק ומאז מנסה לאכול את קפטן הוק. התנין גם בלע שעון, ומשום כך צליל תקתוק שעון מלווה אותו.
בתולות הים - בתולות ים אשר חברות טובות של פיטר.
עיבודים

לאורך השנים הופקו עיבודים טילווזיונים וקולנעיים רבים לסיפור.
חברת סרטי פרמאונט הפיקה את העיבוד הקולנועי הראשון של הסיפור בשנת 1942 - היה זה סרט אילם בכיכובם של בטי ברונסון בתפקידם פיטר פן וארנסט טורנס בתפקיד קפטן הוק. ברי בחר את ברונסון לתפקיד ואפילו כתב טקסטים חדשים, אבל הבמאי העדיף להבסס על המחזה הראשון.
לאוחר השנים הופקו מספר מחזות זמר המבוססים על הסיפור, כאשר כמה מהבולטים ביותר כוללים את הגרסה של ג'רום קרן מ-1924, הגרסה של לאונרד ברנשטיין מ-1950 והגרסה של ג'רום רובינס מ-1954. לרוב במחזות היו אלו נשים שגילמו את דמותו של פיטר פן.
ב-5 בפברואר 1953 יצא לאקרנים הגרסה הקולנועית המצוירת הראשונה לסיפור בהפקת חברת וולט דיסני. בגרסה זו הדיאלוג של הדמויות היה שונה באופן מוחלט מהדיאלוג המקורי בספר. השחקן בובי דריסקול בן ה-15 דיבב את דמותו של פיטר פן.
ב-1989 ניפון אולפני אנימציה הפיצו את גרסת האנימה הראשונה של "פיטר פן". 23 הפרקים הראשונים הם עיבוד לא מדויק של הסיפור של ברי, בעוד שאר הפרקים מציגים עלילה מקורית לחלוטין עם דמויות חדשות. התוכנית ששודרה בישראל בין השנים 1990–1991 בערוץ הראשון אחר כך עברה לערוץ ג'טיקס. חני נחמיאס היא היחידה שהתקבלה לדבב את ונדי מאז המחזמר של 1988.
ב-1988 עלה בישראל מחזמר מצליח בכיכובם של חנוך רוזן כפיטר פן, חני נחמיאס כוונדי, ששון גבאי כקפטן הוק וצחי נוי כסמי.
ב-1991 יצא לאקרנים סרט הלייב-אקשן "הוק" בבימויו של סטיבן ספילברג אשר מהווה סיפור המשך לסיפור המקורי, בו פיטר פן גדל ונישא לנכדתה של ונדי. בסרט זה רובין ויליאמס מגלם את פיטר פן, מגי סמית' מגלמת את ונדי, ג'וליה רוברטס מגלמת את טינקר בל ודסטין הופמן מגלם את קפטן הוק.
בשנת 2002 הוציאו אולפני דיסני סרט נוסף, פיטר פן 2, בדיבובם של בליין וויבר, קורי ברטון, הארייט אוואן.
בשנת 2013 עלתה סדרת אנימציה בשם פיטר פן בערוץ הילדים. את דמותו של פיטר פן דיבב דניאל מורשת.