stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמרי פדן
ביוגרפיה

פדן נולד בירושלים, אביו מאיר נפטר כשהוא היה בן 13. אמו, דורית פדן, הייתה מרצה סוציולוגיה באוניברסיטאות ירושלים ובאר-שבע, נהרגה עשר שנים לאחר מכן בתאונת־דרכים. בנעוריו, למד בתיכון ליד האוניברסיטה (סיים ב-1970). התגייס לצה"ל בפברואר 1971, התנדב לסיירת מטכ"ל וצורף לצוות לוחמים בפיקודו של איתמר סלע. לאחר הטירונות בחטיבת הצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. עם חבריו לצוות נמנו אבנר שור, אבי דיכטר ואורי טבנקין. בשלב מסוים הוצע לו לצאת לקורס קצינים יחד עם אבי דיכטר, אך הם סירבו והעדיפו להישאר כלוחמים בצוות איתמר עד תום השירות. השתתף בשנת 1972 כלוחם בצוות איתמר במבצע להשתלטות על מטוס סבנה החטוף, אם כי בסופו של דבר, צוות איתמר לא היה זה אשר פרץ למטוס אלא שימש גיבוי לצוות ותיק יותר. באותה שנה השתתף יחד עם דיכטר ועם לוחמים אחרים של הסיירת ושייטת 13 במבצע שבו חצו את תעלת סואץ.
סיים תואר ראשון בכלכלה ומתמטיקה בהצטיינות והחל במסלול ישיר לדוקטורט בכלכלה, אותו סיים ב-1981. את הדוקטורט בנושא "מדיניות מחירים של חברה מונופוליסטית בתנאים של אינפלציה אי־ודאית", כתב בהדרכתו של פרופסור איתן ששינסקי.
בתחילת שנות ה-80 שימש מרצה לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1978 נמנה עם מקימי "שלום עכשיו" ושימש דובר התנועה, והיה מיוזמי מכתב הקצינים בקריאה לשלום עם מצרים. ב-1979 עמד בראש משלחת של שלום עכשיו למצרים ונפגש עם אנואר סאדאת במטרה לקדם את תהליך השלום בין ישראל למצרים. הביקור זכה לסיקור נרחב בעיתונות הערבית.
עזב את האקדמיה לטובת התעשייה, ולשם כך ויתר על הצעה לפוסטדוקטורט באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1988 מונה למנכ"ל "כיתן" ושימש בתפקיד עד לשנת 1992.
פדן מעורב בפעילות פילנתרופית ויושב בחבר הנאמנים של  עמותת חיים - למען ילדים חולי סרטן בישראל.
נשוי לאריאלה, המכהנת כסגנית יו"ר אלוניאל, ואב לארבעה בנים. יש לו שתי אחיות: הבכורה היא פרופ' מיכל בלר, נשיאת מכללת לווינסקי לחינוך.
ביוגרפיה > זכיין מקדונלד'ס

לאחר שעזב את כיתן קיבל ב-1992 את הזיכיון של חברת מקדונלד'ס בישראל, פתח את הסניף הראשון ב-1993 והוביל את ההצלחה של הרשת בארץ. נכון לשנת 2019 לרשת היו 200 סניפים והיא העסיקה כ-7,000 עובדים. בשנת 2002 הפסיק לשמש מנכ"ל בפועל של החברה הזכיינית, אלוניאל בע"מ, ועבר לתפקיד יו"ר פעיל. נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21, מחזיק פדן ב-50% ממניות ההון של החברה וב-100% ממניות השליטה.
יחד עם חברת אלוניאל הורשע פדן בעבירה של העסקת נוער בשבת, בניגוד לחוק עבודת הנוער, והוטל עליו קנס של 50,000 ש"ח. ערעורו לבית הדין הארצי לעבודה נדחה. פדן החליט להמשיך ולהיאבק בחוק באמצעות עתירה לבג"ץ.
בשנת 2004 חזר פדן לנהל את הרשת ופתח בשינוי מקיף בתפריט שמציעה הרשת בארץ, במה שכונה בתקשורת הישראלית "מהפכת הבריאות של מקדונלד'ס". השינוי בתפריט כלל הפחתה בערך הקלורי של חלק מהמוצרים והפחתת אחוזי השומן בבשר.
ביוני 2013 עורר סערה כאשר סירב להצעה לפתוח סניף של מקדונלד'ס באריאל, הנמצאת מעבר לקו הירוק.
החל מאמצע 2013 נאבק פדן בניסיון של הסתדרות הנוער העובד והלומד לאגד את עובדי מקדונלד'ס בישראל ולהביא לחתימתו של הסכם קיבוצי.
ביוגרפיה > זכיין מקדונלד'ס > מכירת הזכיינות

במהלך מלחמת חרבות ברזל מקדונלד'ס תרמה ארוחות לחיילים ואף נתנה הנחה של 50% לכל משרתי כוחות הביטחון, בעולם הערבי מהלך זה נתפס כתמיכת רשת מקדונלד'ס בצה"ל והחל קמפיין עולמי להחרמת מקדונלד'ס. נרשמה ירידה של עד 90% במכירות במדינות כמו ערב הסעודית, טורקיה, עומאן, איחוד האמירויות, כווית וירדן.
בשל כך באפריל 2024 מקדונלד'ס העולמית הודיעה על רכישת זכיינות מקדונלד'ס ישראל מידי עמרי פדן, במהלך שנחשב לשינוי משמעותי בתפעול הרשת בארץ. העסקה, שנחתמה במהירות רבה במהלך חודשיים, כללה את מכירת 225 הסניפים שהקים פדן בישראל. המהלך הוסבר כחלק ממאמץ של מקדונלד'ס העולמית לשמר את תדמיתה ולהפחית את השפעת החרם הפרו-פלסטיני על הרשת בעקבות תמיכתו של פדן בצה"ל. ההערכות הן שהרשת תחדל ממבצעי ההנחה לכוחות הביטחון ותעשה שינויים משמעותיים בניהול הסניפים בישראל בניסיון להרחיק את המותג מהקונפליקט הישראלי-פלסטיני.
הערכת שווי הון

לאחר מכירת חברת אלוניאל למקדונלד'ס העולמית באפריל 2024, מוערך הונו של פדן בכ-4 מיליארד ש"ח.
הערות שוליים

1 2 3  אריה דיין, עכשיו כיתן, כל העיר, 5 באוגוסט 1988
↑  אבנר שור, צוות איתמר, הוצאת כתר (פרק מתוך הספר), 2003.
↑  אמיר בוחבוט, סיירת מטכ"ל בת 50, באתר nrg‏, 24 במרץ 2007
↑  צילום הפריצה למטוס סבנה בעיתון מעריב
↑  הילה שרון, תפוח אדמה לוהט, באתר nrg‏, 2 בנובמבר 2007
↑  בראיון שפורסם עמו ב–1999 הוא הסביר: "הבנתי שאת המפץ הגדול לא אמציא מחדש, וגם פרס נובל לכלכלה לא נראה באופק. מה שעניין אותי היה התעשייה".
1 2  שי ניב, ‏מקדונלד'ס: אריאלה פדן תפגוש את נציגי ההסתדרות, באתר גלובס, 12 ביוני 2013
↑  רווית נאור, הצ'יפס היה אחלה, חדשות, 25 באוקטובר 1993
↑  עידו אפרתי, צעירי מקדונלד'ס יהיו הראשונים לכופף את הבעלים עמרי פדן?, באתר TheMarker‏, 14 ביוני 2013
↑  עפ 1004/00 אלוניאל בע"מ ועמרי פדן נגד מדינת ישראל, ניתן ב-9 בפברואר 2003
↑  רן רימון, מקדונלד'ס תפסיק העסקת כ-800 נערים בסופ"ש, באתר ynet, 18 ביוני 2012
↑  שרית רוזנבלום, סוף הג'אנק? מקדונלד'ס נכנעת, ארוחות בריאות בישראל, באתר ynet, 24 ביוני 2004
↑  בנט נגד מקדונלד'ס: אהיה הלקוח הראשון של בורגראנץ' באריאל, באתר גלובס, 27 ביוני 2013
↑  שי ניב, ‏מקדונלד'ס מציעה לעובדים את כל ההטבות - רק בלי ההסתדרות, באתר גלובס, 24 ביוני 2014
↑  "המכירות בכמה מדינות ירדו ב-90%": מאחורי החרם שקדם לרכישת מקדונלד'ס בישראל, באתר כלכליסט, 5 באפריל 2024
↑  אורנה יפת, עסקת בזק: רכישת מקדונלד'ס ישראל נרקמה במשך חודשיים בלבד, באתר כלכליסט, 7 באפריל 2024
↑  הדס מגן, המיליארדר השקט - מי אתה עמרי פדן?, באתר ביזפורטל, 4 באפריל 2024
סימי ספולטר, זיכיון שהסתיים או לחץ בינלאומי? למה עמרי פדן מוכר את מפעל חייו, באתר TheMarker‏, 4 באפריל 2024
פדן עם אנואר סאדאת בביקור במצרים 1979
הפגנה כנגד עמרי פדן ברחוב הרצל בחיפה, יוני 2014
אריאב עוזר

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1963 (בן 61) כ"ח בתשרי תשכ"ד תל אביב 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת היישוב החדש  ישיבת איתרי 
 מקום פעילות:  ירושלים
 השתייכות:  ליטאים
 תחומי עיסוק:  ראש ישיבה
 רבותיו:  הרב יהודה קולודצקי, הרב מיכל זילבר, הרב שלמה פישר, הרב מרדכי אליפנט
 
הרב אריאב עוזר (נולד בכ"ח בתשרי ה'תשכ"ד, 16 באוקטובר 1963) הוא ראש ישיבת איתרי.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לשלום עוזר, בנו של הרב משה לייב עוזר, ראש ישיבת לומז'ה בפתח תקווה. למד בישיבת היישוב החדש ולאחר מכן למד בישיבת איתרי. לאחר נישואיו התגורר בשכונת הר נוף בירושלים. לאחר מספר חודשים מונה לר"מ בישיבת איתרי. לאחר פטירתו של הרב מרדכי אליפנט בשנת תש"ע מונה לראש הישיבה לצד ראשי הישיבה הוותיקים הרב שלמה פישר והרב יצחק ברטלר.
הרב עוזר מוסר שיעור כללי בישיבה פעמיים בשבוע; ביום שלישי שיעור עיון, וביום חמישי שיעור בקיאות. מדי יום שישי (בחורף במוצאי שבת) מוסר הרב עוזר בישיבה חבורה בענייני קדשים, זרעים ומועד, שאינם נלמדים כסדרן בישיבות. לחבורה מגיעים גם תלמידים מישיבות אחרות. במוצאי שבתות הוא מוסר שיחה בענייני השקפה ומוּסַר לבחורי הישיבה שנמשך עד שעות הלילה המאוחרות. 
בנוסף הוא מוסר שיעור מידי שבת בשכונת הר נוף, בעיקר לבעלי בתים, על נידון הלכתי הקשור לפרשה. השיעורים מסוכמים בידי הרב יוסף בן ארזה ומתפרסמים באתר "בינינו". פעמיים בשנה, בימי חול המועד, הוא מוסר בשכונתו שיעור באורך של שש שעות בענייני החג.
חלק משמעותי משיעוריו מוקדש לפרשנות פסיקת הרמב"ם ולניסיון לבאר את סוגיות הגמרא לפי פסקיו. הרב אריאב מרבה להשתמש ככלי פרשני בביאור דעות הראשונים על פי בתי המדרש שעליהם הם נמנים כגון הרמב"ן ותלמידיו; בעלי התוספות; הרמב"ם ובית מדרשו (המאירי וחכמי פרובינציה)[דרוש מקור]. הוא משתמש בכתבי יד ישנים שפורסמו בשנים האחרונות ככלי ליישוב קושיות שנשאלו במהלך הדורות.
אוצרות – אוסף המכתבים הלאומי

אוֹצָרוֹת – אוסף המכתבים הלאומי הוא אוסף מכתבים אישיים. מטרת האוסף היא לשמר את הסיפורים האישיים המרכיבים את הסיפור הקולקטיבי של ישראל, ולשתף ולהנגיש אותם עם דורות העתיד.
באתר נמצאים למעלה מ-2,000 מכתבים מרחבי הארץ והעולם ובמגוון שפות, והוא מסתמך על אנשים שמבקשים להעלות אליו את ארכיוני המכתבים המשפחתיים שלהם.
אוֹצָרוֹת הוא מיזם משותף של מרכז זלמן שזר, מרכז לחדשנות בטכנולוגיה וחינוך, משרד ירושלים ומורשת ותוכנית ציוני דרך.
הערות שוליים

↑  נכון לאוגוסט 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אסתר הלמן נוסבוים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בת 64 בערך)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 השתייכות:  בתי המשפט בישראל
 תפקידים בולטים:  נשיאת בית המשפט המחוזי בנצרת
 
אסתר הלמן נוסבוים (נולדה ב־1961) היא שופטת ישראלית המכהנת כנשיאת בית המשפט המחוזי בנצרת.
ביוגרפיה

הלמן נוסבוים סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון הגימנסיה העברית בירושלים בשנת 1979. לאחר השירות הצבאי החלה ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיימה בשנת 1985. היא התמחתה בבית המשפט העליון ובמשרד עורכי דין ובשמת 1986 הוסמכה כעורכת דין.
בשנים 1986–1994 עבדה כעורכת דין שכירה.
קריירה שיפוטית

במאי 1994 מונתה הלמן נוסבוים לרשמת בתי משפט השלום במחוז הצפון.
במרץ 1997 היא נבחרה לכהן כשופטת של בית משפט השלום במחוז הצפון.
בספטמבר 2001 נבחרה לכהונה בפועל כשופטת בבית המשפט המחוזי בנצרת למשך שנה.
בנובמבר 2002 מונתה לכהונת סגן נשיא בבית משפט השלום בנצרת.
במאי 2004 מונתה לכהן כרשמת ושופטת בפועל של בית משפט המחוזי בנצרת.
בספטמבר 2004 מונתה לכהן כשופטת בית המשפט המחוזי בנצרת.
הלמן נוסבוים ישבה בהרכב שהרשיע את רומן זדורוב ברצח תאיר ראדה, בהחלטה שניתנה פה אחד.
בדצמבר 2016 מונתה לכהונת סגנית נשיא בית המשפט המחוזי נצרת. במהלך כהונתה כסגנית נשיאת בית המשפט המחוזי בנצרת, הלמן נוסבוים כהנה כחברה בבית הדין המשמעתי לשופטים.
בפברואר 2022 מונתה לנשיאת בית המשפט המחוזי בנצרת, כשהיא מחליפה את השופט אברהם אברהם.
השתתפה בוועדה שמינה שר המשפטים יריב לוין לבחירת נשיא בית המשפט המחוזי בבאר שבע.
חיים אישיים

הלמן נוסבוים, חברת קיבוץ כפר רופין לשעבר, מתגוררת בכפר תבור. היא נשואה לאברהם הלמן ולהם ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  ynet, השופטת פוזננסקי-כץ הורשעה בפרשת המסרונים, באתר כלכליסט, 15 באפריל 2018
↑  הודעה על מינויה של השופטת אסתר הלמן-נוסבוים לתפקיד נשיאת בית-המשפט המחוזי נצרת, באתר הרשות השופטת – gov.il, ‏10 בפברואר 2022
1 2  דני ברנר, השופטת אסתר הלמן מונתה לנשיאת בית המשפט המחוזי בנצרת, באתר "היום בעמק"
↑   חן מענית, פוגלמן מתנגד למועמד של לוין לנשיא המחוזי בב"ש, וסבור כי הוא נועד לנגח את המערכת, באתר הארץ, 1 בפברואר 2024
רוי איירס

רוי אלמר איירס (באנגלית: Roy Elmer Ayers; 9 בנובמבר 1882 –  23 במאי 1955) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ה-11 של מדינת מונטנה מ-1937 עד 1941. טרם כהונתו כמושל היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מונטנה בין השנים 1933–1937.
תחילת דרכו

איירס נולד בחווה חקלאית ליד לואיסטאון בטריטוריית מונטנה, ולמד בבתי הספר הכפריים באזור. הוא למד בבית הספר התיכון בלואיסטאון וסיים את לימודיו במחלקה למשפטים של אוניברסיטת ואלפראיסו בשנת 1903. באותה שנה התקבל ללשכת עורכי הדין של מונטנה והחל לעסוק בעריכת דין בלואיסטאון, לצד עיסוקיו בחקלאות וגידול מקנה. ב-7 ביוני 1905 נישא לאלן סימפסון, ולזוג נולדו שלושה ילדים.
קריירה משפטית ופוליטית

איירס כיהן כתובע מחוז פרגוס בשנים 1905–1909, וכשופט במחוז השיפוטי העשירי של מונטנה בשנים 1913–1921. במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כיו"ר ועדת הפטורים של מחוז פרגוס.
בשנת 1922 מונה לשופט בבית המשפט העליון של מונטנה, אך התפטר בנובמבר אותה שנה וחזר לעיסוקיו בחקלאות ולעריכת דין פרטית. הוא התמודד על תפקיד מושל מונטנה ב-1924, אך הפסיד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לג'ון אריקסון, שניצח בהמשך בבחירות הכלליות. גם ב-1928 התמודד מולו, אך הפסיד בפער קטן של פחות מאלף קולות.
בנובמבר 1932 נבחר איירס לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס השני של מונטנה, לאחר שניצח את חבר הקונגרס הרפובליקני סקוט לוויט. ב-1934 נבחר מחדש בניצחון סוחף לתקופת כהונה השנייה אחרי שגבר על המועמד הרפובליקני סטנלי פלט.
מושל מונטנה

במקום להתמודד לכהונה שלישית בבית הנבחרים, בחר איירס להתמודד למושל מונטנה ב-1936. הוא ניצח את המושל המכהן אלמר הולט בבחירות המקדימות הדמוקרטיות בפער קטן, ולאחר מכן גבר בבחירות הכלליות על סגן המושל לשעבר פרנק הייזלבייקר מהמפלגה הרפובליקנית.
בתקופת כהונתו פיקח על הרחבת הבירוקרטיה המדינתית, חתם על חוק שהעניק למושל סמכויות נרחבות בניהול המדינה, והוביל לביטול הגירעון התקציבי של המדינה ולהורדת ריביות על איגרות חוב מדינתיות. עם זאת, בשנת 1940 נמתחה עליו ביקורת בעקבות עדויות כי ניצל לרעה משאבים מדינתיים לטובתו האישית. במהלך חקירה שנערכה בסנאט של מונטנה, העיד ד"ר ג'יי. סי. דאן, מנהל בית החולים המדינתי בוורם ספרינגס ותומך ותיק של איירס, כי סיפק למעון המושל מצרכים שנועדו לבית החולים ובהם כמויות משמעותיות של סוכר, שימורים, חמאה ובשר. בנוסף, דווח כי איירס נטל משקאות חריפים מהמחסן המדינתי ללא תשלום.
בבחירות 1940 זכה איירס במועמדות המפלגה הדמוקרטית בפער קטן, ובבחירות הכלליות הפסיד לשופט בית המשפט העליון לשעבר סם פורד. הוא ניסה להתמודד שוב לתפקיד ב-1944, אך סיים במקום השלישי בבחירות המקדימות.
בערוב ימיו

איירס היה ציר לוועידות הדמוקרטיות הלאומיות של 1920 ו-1940, ולקח חלק בכל כינוסי המפלגה הדמוקרטית במדינה בין 1906 ל-1940. לאחר דרכו הפוליטית שב לעיסוקיו החקלאיים בחוותו. הוא נפטר בלואיסטאון, עיר הולדתו, ונטמן בבית העלמין המקומי שבעיירה.
הערות שוליים

↑  Testimony of Dr. J.C. Dunn Before the Select Committee of the Senate, The People's Voice‏, 3 ביולי 1940 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n00073806  SNAC: w66h7n45  US Congress: A000352  VIAF: 77546931   WorldCat (עם VIAF): 77546931
היסטוריה של ממלכת ירושלים

שלט ממלכת ירושלים, במרכזו סמל הממלכה - צלב ירושלים
מפה של המזרח התיכון במאה ה-12
ההיסטוריה של ממלכת ירושלים התחילה בכיבוש ירושלים על ידי משתתפי מסע הצלב הראשון בקיץ 1099, הממלכה ששלטה בירושלים נכבשה ב-1187, אולם נוכחות הצלבנים בארץ ישראל נמתחה לאורך מאתיים שנה עד להכחדתה על ידי צבא האימפריה הממלוכית בכיבוש עכו בשנת 1291.
תקופה זו, המתועדת היטב יחסית לתיאור ההיסטורי של ארץ ישראל בימי הביניים, סוערת, רבת אירועים ובעלת חשיבות וזיקה לאירועים בני ימינו. ההיסטוריה של ממלכת ירושלים היא מסכת אינטנסיבית ואלימה במיוחד, גם על רקע ההיסטוריה של ארץ ישראל. מערכות צבאיות נועזות, כיבושים, ומפלות אירעו מדי שנה וכמעט ללא מנוחה או הפוגה. בנוסף לכך הפנו הצלבנים חלק נכבד מתשומת לבם למערכת תככים ומזימות פנימיים שכללו מעשי בגידה, רצח וניאוף.
למרות משאביה המוגבלים ביותר ומחסור תמידי בכוח אדם ובאמצעים חומריים הצליחה ממלכת ירושלים לבסס עצמה ולכפות את עובדת קיומה על עולם האסלאם שנזקק לכל כוחו על מנת להתמודד ולבסוף להכחיד את המדינה הצלבנית.
בתקופת ממלכת ירושלים יצאה ארץ ישראל מהרצף ההיסטורי של שליטת אימפריות אל שליטתה של המדינה הצלבנית כממלכה עצמאית שירושלים בירתה. אירוע היסטורי קצר חיים זה היה בעל השפעה שאין להפריז בחשיבותה על ההיסטוריה של המזרח הקרוב, ההיסטוריה של אירופה, התאולוגיה של הנצרות, המחשבה המדינית, המשפטית והצבאית. מונחי יסוד ואירועים מרכזיים בהיסטוריה של ממלכת ירושלים משמשים גם היום כמושגי מפתח בפוליטיקה ובשיח הציבורי. המחקר ההיסטורי של ממלכת ירושלים נמשך לאורך המאות האחרונות והיה מוקד לחילוקי דעות בהתאם לחוקר ולתקופה.
ההיסטוריה של ממלכת ירושלים נחלקת באופן גס לשני פרקים - הממלכה הראשונה, שהתקיימה מכיבוש ירושלים עד לאובדנה לאחר קרב קרני חיטין והממלכה השנייה שבירתה עכו, שקמה לאחר מסע הצלב השלישי ונחרבה עם כיבוש העיר על ידי הממלוכים. במקביל לחלוקה זו קיימת חלוקת משנה על פי מסעי הצלב העיקריים לארץ ישראל ותקופות שלטונם של המלכים הצלבניים.
רקע

לאחר שלוש שנים של קרבות בלתי פוסקים הגיע הצבא הצלבני של מסע הצלב הראשון אל שערי ארץ הקודש וייסד את הנסיכויות הצלבניות הראשונות על חוף סוריה, הישגים אלו עמדו בצל סכסוכים פנימיים על שטחים, שלל וכבוד שפרצו בין הנסיכים המובילים את מסע הצלב. סכסוכים אלו הובילו חלק מהצבא ומנהיגיו - רמון הרביעי, רוזן טולוז, ובני בריתו רובר השני, דוכס נורמנדיה, טנקרד וגוטפריד מבויון - לצעוד לכיוון ירושלים.
ב-16 במאי 1099 יצא הצבא הצלבני מטריפולי והחל במסע מזורז לאורך מישור החוף ודרך המלך ללא עצירה ומבלי לתקוף מבצרים שבדרך. ב-19 במאי חלפו הצלבנים על פני העיר ביירות וב-23 במאי על פני העיר צור. בסמוך לקיסריה חנה הצבא הצלבני והתפנה לחגוג את חג השבועות הלטיני, פנטקוסט, ומשם המשיך אל תוך הארץ והשתלט ללא קרב על העיר רמלה. ערי החוף מביירות ועד יפו לא הותקפו בשלב זה, אבל התושבים הערבים וחיילות המצב הקטנים של יפו, רמלה ולוד ברחו מפחד הצלבנים.
הצלבנים הקימו בעיר רמלה, היושבת על הדרך בין ירושלים למישור החוף ובה הכנסייה של ג'ורג הקדוש, דיוקסיה (בעברית "הגמונות" או "בישופות") בעלת אופי ייחודי - שילוב של יחידת מנהל דתית עם סמכויות צבאיות, ומשם המשיכו במסע מזורז אל ירושלים. רבים מהצלבנים האמינו כי כיבוש ירושלים הגשמית יביא בסיכומו של דבר לאיחוד עם ירושלים השמימית ויצירת גן עדן נוצרי.
רקע > תחילת כיבוש ארץ ישראל

מחדל של השליטים הפטמים של ארץ ישראל איפשר לצלבנים לנהל מסע של 300 קילומטר מטריפולי לירושלים ללא התנגדות וללא ניסיון לחסום את דרכו של הצבא בנקודות האסטרטגיות הפרושות לאורך הדרך. הכוחות הצלבנים נעו לירושלים בדרך הרומאית, לאחר שחצו את עמק איילון, עלו לעיר דרך נבי סמואל. חיל המצב הפאטימי, שכללו אלפים ספורים, העדיף לסגת ולהתבצר בירושלים שהייתה מוקפת חומה.
תחת האיום של מתקפת נגד פטמית ממצרים, וללא יכולת לכיבוש מיידי של כל הארץ מחמת מחסור בכוח אדם ומשאבים, ללא הגיון צבאי ושיקולים לוגיסטיים, הטילו הצלבנים את כל כובד משקלם אל המטרה העיקרית של מסעם כשהם מונעים על ידי קנאות דתית ואמונה עיוורת כי ההשגחה העליונה מדריכה את דרכם. ב-15 ביולי 1099, לאחר מצור בן 5 שבועות פרצו הצלבנים לירושלים. הם נתקלו בהתנגדות מאורגנת מועטה בלבד. ירושלים נכבשה ותושביה נטבחו או נמכרו לעבדות. העיר ואוצרות כיפת הסלע נבזזו. ההיסטוריון המוסלמי איבן אל קלניסי מספר שיהודי העיר ברחו לבית הכנסת ושם נשרפו חיים על ידי הצלבנים. היהודים שניצלו מהטבח, נפדו על ידי בני עמם בארץ ובתפוצות. רבות נכתב על הטבח שערכו הצלבנים בתושבי ירושלים ולמרות ההבדלים במספרים המצוטטים של הנרצחים, אין ספק כי מדובר באירוע ברוטאלי. הטבח בירושלים, שלא חרג מהשקפת העולם הצלבנית וההתנהגות מקובלת בעולם הנוצרי של ימי הביניים, קשר בין קנאות דתית ואמונה עיוורת עם תורת לחימה ברברית ושאיפה אנוכית להשגת רווח אישי. השקפות - לכאורה מנוגדות אלו - השתלבו יפה באותו זמן ומקום בעולם הצלבני.
הממלכה הראשונה

עם כיבוש ירושלים על ידי צבאות הצלבנים נוסדה ממלכת ירושלים - ממלכה אירופית על אדמת אסיה שבאופייה הייתה צרפת שמעבר לים (צרפתית: Outremer) וקומץ הצלבנים שכונו 'פרנקים', החל לבנות את המדינה הנוצרית-חילונית החדשה בחסות הצלב האמיתי וכנסיית הקבר כסמליה העיקריים. תולדות הממלכה הראשונה מחולקים באופן סכימתי לתקופות משנה:
מקרב אשקלון עד לשנת 1110, תקופה בה התנהלה ממלכת ירושלים בנפרד מהנסיכויות הצפוניות וניהלה מדיניות של התפשטות אגרסיבית שיצרה רצף טריטוריאלי עליו תיבנה הממלכה.
עד לנפילת רוזנות אדסה ומסע הצלב השני, תקופה של התנחלות וכיבוש במהלכם נוצרו גבולות מדינת ממלכת ירושלים נכבשו הערים העיקריות בארץ ישראל מידי בעליהן המוסלמים וגבולות הממלכה נקבעו.
תקופת התבססות והתנחלות, שעיקרה בימי פולק מאנז'ו במהלכן נבנו ברחבי הארץ מבצרים מגדלים וכנסיות. עיקר הפעילות של ממלכת ירושלים מתרכז לאורך הגבולות הצפוניים ובצמוד לנסיכויות הצלבניות.
התאוששות העולם המוסלמי וגיבוש רעיון הג'יהד כנגד המדינה הנוצרית. הסבת מרכז הכובד של האסטרטגיה הצלבנית כנגד מצרים בימי שלטונם של בלדווין השלישי ואמלריך הראשון.
התפוררות פנימית של הממלכה ואיחוד כוחות האסלאם בראשות צלאח א-דין שהביאו להעלמות ממלכת ירושלים במהלומה אחת ויחידה של קרב קרני חיטין.
הממלכה הראשונה > גוטפריד מבויון

ביום ה-17 ביולי 1099, לאחר פינוי רחובות ירושלים מגופות ההרוגים ושריפתם מחוץ לחומות העיר על מנת להימנע מהתפשטות מגפות בחום הקיץ, נערכה פגישה של ראשי הצבא הצלבני בה נידון גורל ועתיד ירושלים. הזכות למשול בישות החדשה של המדינה הצלבנית ובירתה ירושלים עמד במרכז העימות המחודש. לאחר דיון הוחלט לתת את שרביט השלטון לידי גוטפריד מבויון תחת התואר מגן הקבר הקדוש (Advocatus Sancti Sepulchri) וזאת לאור התנגדות נציגי הכנסייה להפקיד את העיר הקדושה בידי מלך חילוני. ביום 18 ביולי 1100, מת גוטפריד מבויון בנסיבות לא ברורות ונקבר בכנסיית הקבר בירושלים. הממלכה נשארה ללא יורש מוסכם, והוויכוח בין תומכי כינון ממלכה דתית - כלומר בשלטון הכנסייה ונציגי הכס הקדוש, לבין תומכי הממלכה החילונית הלך והתעצם. לבסוף יצאו החילונים כשידם על העליונה ובחרו באחיו של גוטפריד, בלדווין מבולון, כממשיכו בתפקיד.
הממלכה הראשונה > גוטפריד מבויון > נסיכות הגליל

אחד ממנהיגי מסע הצלב הראשון, טַנְקְרֶד דה הוטויל יצא לאחר כיבוש ירושלים במסע מלחמה וכיבוש אל אזור הגליל בו היו רוב היישובים חסרי הגנה או ביצורים. הוא כבש ללא התנגדות את בית שאן ולאחריה את טבריה ובהינף חרב אחד ייסד את נסיכות הגליל. לאחר מכן חצה בלווית כוח זעום של 80 אבירים את נהר הירדן כבש את רמת הגולן והגיע להסכם עם שליטי דמשק על חלוקת ההכנסות מהשטחים העשירים שממזרח לכנרת.
הממלכה הראשונה > גוטפריד מבויון > הפטריארכיה הלטינית

זמן קצר לאחר בחירתו של גוטפריד מבויון הגיע לחופי הארץ נציג האפיפיור דיימברט בישוף העיר פיזה והונח בסיס לפטריארכיה הלטינית של ירושלים. היחסים בין שני כוחות שלטוניים אלו התגבשו מיד לאחר כיבוש ירושלים. ביום 2 בפברואר 1100 מסר גוטפריד מבויון לפטריארך הלטיני של ירושלים רבע מהעיר יפו ובפסחא של אותה שנה מסר לידיו את העיר ירושלים תמורת הבטחה לחלוקה בשלל מכיבושים עתידיים, אך גוטפריד מבויון, עתה מגן הקבר הקדוש, נפטר זמן קצר לאחר מכן וההסכמים לא התממשו. ראש הכנסייה הסתפק בשליטה ברובע הפטריארך בו שכנה כנסיית הקבר. רובע זה היה אוטונומי והיה - פרוצדורלית - לסניורה פיאודלית עצמאית בראשות הכנסייה - בתוך הסניורה המלכותית ירושלים. הקמת הפטריארכיה הלטינית של ירושלים סימנה את ההתנתקות מסע הצלב מהפטריארכיה היוונית שהייתה "בעלת הבית" בעיר ובביזנטיון וסימנה את הרחקתה של הנצרות האורתודוקסית ממרכזי הכוח הצלבניים.
הממלכה הראשונה > גוטפריד מבויון > קרב אשקלון

ב-4 באוגוסט 1099 הגיע לאשקלון צבא מצרי שיצא לעזרת ירושלים הנצורה והגיע באיחור של תשעה עשר ימים. למחרת היום, הגיעו לירושלים שליחים של המצביא המצרי ובידם דרישה כי הצלבנים ייסוגו מירושלים. ביום 12 באוגוסט, לאחר איסוף של כל הלוחמים החל הצבא הצלבני במסע לכיוון אשקלון במטרה לפגוש במצרים. משניתן היה לראות את המחנה המצרי -שחנה במרחק מה מהחומה הצפונית של אשקלון בשטח של עצי פרי - פרצו הפרשים בהסתערות קדימה כשהם מפתיעים לחלוטין את אויביהם שחלקם היו עדיין ישנים באוהליהם. מבלי לנהל מגננה יעילה התמוטט הצבא המצרי והחל במנוסה חסרת סדר כאשר החיילים מנסים לברוח אל עבר אשקלון ומבלי שחיל הפרשים המצרי מצליח להשתתף בקרב. תוך זמן קצר חדל הצבא המצרי מלהוות כוח מסודר והקרב - למעשה- הוכרע. הצבא הצלבני הצליח בניצחון בקרב אשקלון להסיר את האיום המיידי על אחיזתו בארץ ישראל, ממלכת ירושלים נכנסה לשלב של התפשטות והתבססות שנמשכה עד לשנת 1110.
הממלכה הראשונה > בלדווין הראשון > קרבות רמלה

קרבות רמלה הוא שם המתאר סדרה של עימותים צבאיים שנערכו סביב העיר רמלה בין צבא ממלכת ירושלים לצבא מצרים הפטימית. קרבות אלו שנערכו בעשור הראשון של המאה ה-12, היו הניסיון המצרי העיקרי להשיב לאחור את הגלגל של מסע הצלב הראשון, כיבוש ירושלים ולהרוס את המדינה הצלבנית. ההיסטוריוגרפיה מונה שלושה קרבות עיקריים ובמקביל נערכו מספר עימותים בהיקף קטן יותר באזור בין יבנה- רמלה - לוד ויפו. בכל אחד מהעימותים העיקריים נמתחה היכולת הצבאית של ממלכת ירושלים עד לקצה ועיקר כוחה הצבאי הושקע במאמץ - והימור להדוף את הכוחות המצרים.
בספטמבר 1101 התחולל קרב רמלה הראשון. הצבא המצרי שגודלו מוערך ב 10,000 חיילים פלש לארץ ישראל דרך אשקלון וחנה מול רמלה. הצבא הצלבני בפיקוד בלדווין הראשון שמנה כ-260 פרשים וכ-900 חיילים רגלים התחלק ל-5 גדודים ותקף את הצבא המצרי תוך ניצול גורם ההפתעה. בקרב פנים אל פנים אכזרי נהדף הצבא המצרי וברח בבהלה אל אשקלון בעוד הצבא הצלבני מזנב בבורחים עד לגבולות העיר.
במאי 1102 התחולל קרב רמלה השני. צבא מצרי ובו כ-20,000 לוחמים יצא מאשקלון לכוון לוד כבש את העיר ושרף את כנסייתה. המלך הצלבני בלדווין הראשון יצא מירושלים בראש 500 חיילים בלבד בחשבו כי הוא עתיד לעמוד מול כוח פשיטה קטן יחסית. בקרב הראשון נהרגו ונשבו רוב האבירים הצלבניים והשאר בראשות המלך ברחו אל רמלה. בלילה ברח המלך מתוך העיר רמלה והגיע לארסוף. באותו זמן פנו המצרים מלוד והטילו מצור יבשתי וימי על יפו. המלך הצלבני הצליח לאסוף כוחות משאר ערי הממלכה ובהגעת צי נוצרי עם עולי רגל פרץ מתוך העיר הנצורה והביס את הצבא המצרי.
קרב רמלה השלישי התרחש ביום 27 באוגוסט 1105 במישור בין יבנה (איבלין) לרמלה בין צבא צלבני שמנה כ-500 פרשים וכאלפיים חיילים רגלים ומולו צבא מוסלמי מאוחד של מצרים שמנה כחמשת אלפים פרשים ומספר לא ברור של חיילים רגלים מסודאן וכ-1300 פרשים רכובים מדמשק. הקרב נמשך לאורך כל היום, כשלחימה אכזרית ופרועה גובה קורבנות קשים משני הצדדים. בסיכומו של דבר לא יכלו המוסלמים להתקפות האבירים הצלבניים וברחו משדה הקרב, המצרים לכיוון אשקלון וצבא דמשק נסוג צפונה לכיוון דמשק.