stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אופיר לויוס
הערות שוליים

↑  יוסי יהושוע וראובן וייס, פרס אופיר, ידיעות אחרונות מוסף חג יום העצמאות תשע"ד, 5 במאי 2014, כפי שהועלה באתר פרש.
1 2  חן קוטס-בר, בו בוערת אש, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2005.
↑  עמרי אסנהיים, אש צולבת, מעריב, כפי שהועלה באתר פרש.
↑   תא"ל אופיר לויוס משחזר את ימיו כמ"פ, באתר צה"ל, 27 במרץ 2022
↑  אופיר לויוס (1999-2000), באתר גדס"ר גולני.
↑  גל פרל פינקל, קצין חינוך ראשי החדש עשוי לצקת תוכן לתפקיד, בניגוד לכמה מקודמיו, באתר זמן ישראל, 7 באוגוסט 2019.
↑  עפרה לקס, בחייהם ובמותם - בגליון השבוע, באתר ערוץ 7, 3 באוגוסט 2006.
↑  לילך שובל, מינויים בצה"ל: שני מפקדי יחידות מיוחדות ישמשו מפקדי חטיבה, באתר ישראל היום, 14 במאי 2014.
↑  שי לוי, ‏"זה היה מטורף, אלפים הצטרפו אלינו", באתר ‏מאקו‏, 30 באפריל 2015
↑  מעריב אונליין, ‏תא"ל אופיר לויוס מונה לתפקיד קצין חינוך ראשי בצה"ל, באתר מעריב אונליין, 4 באוגוסט 2020.
↑    ישי אלמקייס, ‏קצין חינוך ראשי: בוחנים הקמת היאחזויות נח"ל בעוטף עזה, בעיתון מקור ראשון, 2 בדצמבר 2023.
↑  הביקורת של קצין חינוך ראשי: משבר אמון עמוק בצה"ל, באתר ערוץ 7, 21 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009899364005171  VIAF: 1162721241561092511   WorldCat (עם VIAF): 1162721241561092511
מרחב עם

| --- | --- |

שלט בכניסה למרחב עםשלט בכניסה למרחב עם
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: רמת הנגב
גובה ממוצע: ‎535 מטר
תאריך ייסוד: 2001
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 641 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 641 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) מרחב עם(למפת צפון הנגב רגילה) מרחב עם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרחב עם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מרחב עם30°53′13″N 34°49′41″E﻿ / ﻿30.887°N 34.828°E﻿ / 30.887; 34.828  heמפת היישובים של מועצה אזורית רמת הנגב באדום - מרחב עם בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 5 מתוך 10
http://www.merhav-am.org.il
מֶרְחַב עַם הוא יישוב קהילתי דתי בנגב, בין שדה בוקר לירוחם. היישוב משתייך למועצה אזורית רמת נגב.
תנועת אור יזמה את הקמת היישוב שעלה לקרקע בט"ו בחשוון ה'תשס"ב (1 בנובמבר 2001).
שם היישוב

שמו הראשון של היישוב היה "חלוקים", על פי החלטת הממשלה בשל סמיכותו לרכס חלוקים ולנחל הרועה שבעבר נקרא נחל חלוקים.
שם היישוב בא בהשראת המרחבים הגדולים שבהם שוכן היישוב, וכן על שמו של השר רחבעם זאבי שביום הבאתו לקבורה החלו עבודות הפיתוח להקמת היישוב.
דמוגרפיה

הגרעין המייסד של היישוב כלל חמש משפחות ורווק אחד.
ביישוב מתגוררות כיום מעל 100 משפחות וביחד עם הילדים היישוב מונה מעל 500 נפשות. תוכנית המתאר של היישוב מיועדת ל-500 משפחות. ביישוב ישנן שלוש שכונות:
מחנה המייסדים - בו מתגוררות כיום כ-40 משפחות במבנים יבילים.
שכונה א' - שכונת "בנה ביתך" בת 51 מגרשים -  בה מתגוררות כיום כ-49 משפחות.
שכונה ב' - שכונת "בנה ביתך" בת 58 מגרשים - בה מתגוררות, נכון ל-2023, 14 משפחות. כל המגרשים כבר נרכשו.
חינוך ותעסוקה

ביישוב פועלים מעונות יום וגני ילדים, בית הספר היסודי הוא בית הספר הדתי האזורי "נגב סיני" ברמת נגב.
ביישוב קיים סניף של תנועת הנוער בני עקיבא וסניף של תנועת הילדים עוז (לילדי כיתות א-ג) ומתקיימת מסגרת של חוג "תלמוד תורה" לילדים.
כיישוב קהילתי ולא חקלאי רוב התושבים עובדים מחוץ ליישוב בעיקר בערים הסמוכות באר שבע ודימונה.
ביישוב מכולת, חאן אירוח גדול, צימרים משפחתיים ומגוון עסקים קטנים.
רב היישוב (החל מה'תשע"ז) הוא הרב גד אלואי.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588158205171
אירית חמו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בת 64 בערך) ירושלים
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  המדרשה לאמנות 
 תחום יצירה:  ציור, רישום, פיסול, מיצב
 פרסים והוקרה:  פרס בנק דיסקונט (2004) 
 
אירית חמו (נולדה ב-1961) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה

חמו נולדה בירושלים וגדלה בשכונת בקעה. ב-1982 נסעה ללימודי אמנות בבית הספר לאמנות ע״ש גון הרון באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית ולאחר שנה שבה לישראל והמשיכה את לימודי האמנות במדרשה. מאז סיום לימודיה מציגה בתערוכות יחיד וקבוצתיות, במוזיאונים ובגלריות בישראל ומחוצה לה.
אירית חמו היא אמנית קונספטואלית העוסקת בנושאים כגון תעתיקים, חורבות מודרניות, אמנות מתכלה. יוצרת באופן אמצעי, לעיתים בעזרת מכונות, לעיתים באופן מיקרי, ומשתמשת בחומרים תעשייתיים, משרדיים, וזמניים. באופן עקבי לאורך שלושה עשורי קריירה אמנותית, מביאה חמו אמירה פוליטית, חברתית, וקונטרבסיאלית. חמו היא אמנית רדיקלית העוסקת בפרדוקסים הטמונים בקיום האנושי בכלל והאמנותי בפרט. האמצעים האמנותיים בהם היא בוחרת כגון נייר העתקה, אבק, גיזרי צילומים של צמחים, באים כדי לחזק את אמירותיה ולנפץ את האמונה בניצחיותה של האמנות או ביכולתו של האמן ליצור יצירה שהיא ה”מקור“. היא מנכיחה לצופה את ארעיותו בעולם ומונעת מרוכשים פוטנציאלים את האחיזה הנצחית על יצירותיה. ”השפע גם מחצין ריקבון, החיים מחצינים את המוות“.
בשנת 1998 צילמה דוקומנט של מסע עם פסל בדמות עגל. את הפסל נשאו שתי צעירות ברחובות תל - אביב ואיסטנבול.
בשנת 2000 השתתפה בפרויקט יצירה משותף לאמנים גרמנים וישראלים שהתקיים בהמבורג, גרמניה, ביחד עם האמניות הישראליות: יהודית סספורטס, חנה סהר ואסנת אביטל.
ב־2009 הציגה תערוכה בשם ”יום קצר בלוסטאנג‘לס" בו הציגה סדרת קולאז‘ים העשויים דימויי צמחים אותם חתכה מאיספור מגזינים בסכין דמוי איזמל מנתחים ואותם תפרה זה לזה. ”חמו נעה במרחב שבין כאוס לשליטה..הטבע האמיתי אל מול בריאתו המחודשת..גם השימוש החוזר בנייר הוא מעניין בהקשר זה כשהוא משמש ליצירה של ”יערות“ אותם משמישים כדי ליצור אותו“.
בשנת 2015 נפתחה תערוכת יחיד של חמו בשם ”שירוקו“ בסדנאות האמנים, תל אביב, בה הציגה חמו עבודת וידאו ומייצב. האוצרת ורד גני. המיצב היה אולם אטום שנבנה בתוך מרחב הגלריה ובתוכו נשבה כל חצי שעה סופת אבק מתוך שואב אבק אשר כיסו וגילו חפצים קטנים אשר יצרו אשליה של דימוי אורבני.
בשנת 2017 כחלק מהתערוכה הקבוצתית ”בעיות השעה“ (אוצר: דורון רבינא), הוצבה עבודתה של חמו ”סופה 8 שמי, תיאטרון ירושלים“, העשויה מאבק. לפי הסכם עם המוזיאון, לא הותירו זכר לעבודה עם סיום התערוכה. לצורך הכנתה, סגרו חלל בביתן הלנה רובינשטיין ביריעות פלסטיק, ובתוכו חוללה האמנית סופות אבק, שנהדף מתוך שואבי אבק של חבריה, במשך שנים עשר ימים, ואלו יצרו את הגוונים הכהים והבהירים על המשטח לכלל דימוי (על פי שבלונות) של תבליט הקיר של האמן יחיאל שמי המעטר את חזית תיאטרון ירושלים כחמישים שנים.
מאז 1997 מלמדת במחלקה לאמנות בבצלאל, בה היא משמשת מרצה בכירה.
תערוכות יחיד

1994 - אובייקטים, גלריה נגא, תל אביב.
1995 - הגלריה של המחלקה לאמנות, אקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים
1996 - ’אהוווווו‘, גלריה דביר, תל אביב
1997 - אוי שושנה, הגלריה של המדרשה לאמנות, קלמניה
2001 - ג‘וליאן, סדנאות האמנים תל אביב
2003 - תומאס הקטן, תיאטרון תמונע, תל אביב
2004 - סלמה, גלריה קו 16, תל אביב
2005 - להתבונן בעין אחת מקרוב, מוזיאון אשדוד לאמנות, אוצר: יונה פישר
2006 - Freie Kunst im öffentlichen Raum, מינכן, גרמניה. אוצר: מרסל אודנבך
2006 - אירית חמו ויואב אפרתי בבית טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים
2007 - S/M/XL, מבטים על זמן עבודה, המכללה האקדמית אורנים
2008 - Come Prima, פרויקט משותף עם אפרת נתן, גלריה רוזנפלד, תל אביב
2009 - יום קצר בלוסטאנג‘לס, גלריה עינגע לאמנות עכשווית תל אביב
2015 - שירוקו, גלריה סדנאות האמנים, תל אביב
2017 - פיקניק, גלריה עינגע לאמנות עכשווית, תל אביב
2021 - גן יצחק, דנה גלריה לאמנות, קיבוץ יד מרדכי
תערוכות קבוצתיות

2024 - רואים ירוק רואים שקוף, ביתן איל עופר, מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצרת:איה מירון
2021 - סופה (בעקבות מרדכי גומפל), צילום הצבה מתוך התערוכה "הדרך שבה אנו שורדים", אוצרת: אירנה גורדון, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2017 - סופה 8, שמי (תיאטרון ירושלים), צילום הצבה מתוך התערוכה ״בעיות השעה״, אוצר: דורון רבינא, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, מוזיאון תל אביב לאמנות
2017 - ״בעיות השעה״, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זממנו, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2016 - ״אופק חדש לאופקים חדשים״, משכן לאמנות, עין חרוד
2015 - “רשמים”, הביאנלה לרישום, בית האמנים, ירושלים
2015 - "והזוכים הם", תערוכת זוכי פרס שרת התרבות והספורט לאמנות ועיצוב 2014 שנפתחה ב-13 בינואר 2015
2014 - "אוסף מוזיאון חיפה לאמנות: שושלות", מוזיאון חיפה, חיפה
2013 - “יומן אבק”, מוזיאון ישראל ירושלים
2011 - "החיים: הוראות שימוש", מוזיאון ישראל, ירושלים 2010,
“חיי מדף”, מוזיאון חיפה, חיפה
2010 - "Philagrafika", פילדלפיה, אוצר: חוסה רוקה
2009 - “עשויים להפליא”, מוזיאון ישראל, ירושלים אוצרת: סוזן לנדאו, ”נחמה“, גלריה עינגע, תל אביב אוצר: דוד עדיקא
2008 - "Otras Floras", גלריה נרה רוזלר, סאו פאולו, ברזיל אוצר: חוסה רוקה
"מר גוסקין", Art TLV, תל - אביב
אמנות עכשווית ממוזיאון ישראל, בית מאני בתל אביב. אוצרים: אמיתי מנדלסון וטליה עמאר
"ובסוף נמות", אמנות צעירה בשנות ה-90 בישראל, מוזיאון הרצליה לאמנות. אוצר:דורון רבינא
2007 - "דרום דרום", מוזיאון נחום גוטמן, תל אביב, אוצרת: טלי תמיר
"להתבונן בעצים ולא רק לראות את היער", גלריה גבעון, תל אביב אוצר: רפי לביא
"רשמים", הביאנלה לרישום, בית האמנים, ירושלים
2006 - "בעילום שם", המשען החדש לאמנויות, אוניברסיטת חיפה
"שושלת", הגלריה של מכללת ספיר, שדרות
2005 - "ליגה", בית בנמל, תל אביב
2004 - "Black and White Exhibition: Prints and Drawings", גלריה אולברייט נוקס, ניו יורק
"אמנים ישראלים למען דו - קיום בחברה טובה יותר", מרכז אל בקאאה, יפו
2003 - Artists in Residence, בזל, שווייץ
2002 - "שפת אם", מוזיאון עין חרוד. אוצרת: טל בן-צבי
"האמיני יום יבוא", גלריה אום אל פחם:גלריה סמטה פלונית, תל אביב: גלריה רוזנפלד, תל אביב
"Action Express", גלריה קלישר, תל אביב אוצרת: נעמי אביב
2001 - אוסף ארתורו שוורץ, מוזיאון ישראל, ירושלים
"Walk About", אמנים ישראלים וגרמנים, מוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית: קמפנאגן, המבורג.
אוצרות
2008 - מר גוסקין, Art TLV, תל אביב
2005 - ג‘סי 5, אבי סבח - פרויקט נדבך לאמנים צעירים, בית האמנים, ירושלים פרסים ומלגות
2015 - מענק מפעל הפיס, קרן רבינוביץ
2014 - פרס עידוד היצירה, משרד החינוך
2014 - פרס קרן שרת
2009 - מענק מפעל הפיס
2006 - פרס מוזיאון ישראל לאמנות ולעיצוב לשנים 2004–2005: פרס קבוצת אי. די. בי. לאמן ישראלי
2005 - מענק מפעל הפיס, קרן רבינוביץ, קרן אייזן פיקרד, שווייץ
2003 - קרן אמריקה ישראל, קרן אייזן פיקרד, שווייץ, משרד התרבות, המבורג, גרמניה (תוכנית שהייה), בזל, שווייץ (תוכנית שהייה)
1999 - פרס שר המדע התרבות והספורט
1996 - פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות
1992 - פרס האמן הצעיר, משרד החינוך והתרבות.
פרט בתערוכה "גן יצחק", גלריה דנה, 2021
סופה 8, שמי (תיאטרון ירושלים), 2017, צילום הצבה מתוך התערוכה ״בעיות השעה״, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו, מוזיאון תל אביב לאמנות
עבודה משותפת עם דרורה דומיני, צילום הצבה מתוך התערוכה "פיקניק", גלריה עינגא, 2017
מתוך התערוכה "פיקניק", גלריה עינגא, 2017
סופה (בעקבות מרדכי גומפל) במוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2021
אוספים ציבוריים

גלריה אולברייט נוקס, ניו יורק, Charles W. Goodyear Fund, 1993
הספרייה הציבורית, ניו יורק
ארתורו שוורץ (אוסף מוזיאון ישראל)
מוזיאון תל - אביב לאמנות
מוזיאון ישראל, ירושלים
מוזיאון Migros, ציריך, שווייץ
שגרירות ישראל, עמאן.
קטלוגים וספרים

2005 - ”אמנות לעם“ מוציאה לאור בחמש מאות עותקים ספר - אמן של אירית חמו בשם ”Bon Voyage“ חתום על ידי האמנית
2009 - אירית חמו יום קצר בלוסטאנג‘לס, הוצאת עינגע גלריה לאמנות עכשווית
2017 - יוצאת לאור ”הגדת היובל“, אותה מעטרים איוריה המקוריים של אירית חמו.
וידאו - ארט

”אוי שושנה“ מיצג וידאו ארט, מוצג בגלריית המדרשה בית ברל, 1998.
מקורות אלקטרוניים

ברק, נ. (2009). ”מחירו הנפשי של קולאז‘ נהדר“, מעריב - המגזין, עמ‘ 14. 26.2.2009
גילרמן, ד. (2000). ”גרמניה עכשיו“. הארץ, גלריה, 06.09.2000
יהב, ג. ”מעלה אבק“. הארץ, גלריה, עמוד 6, 13/10/2015
לוטרינגר, א. (1998). ”ברחובות שלנו“, על השרון, ”ברחובות שלנו“.
פרסים ומענקים

1992 - פרס האמן הצעיר, משרד החינוך
1996 - פרס עידוד היצירה, משרד החינוך
1999 - פרס ההתפנות של שר המדע התרבות והספורט, משרד החינוך
2003 - קרן אמריקה ישראל, קרן אייזן פיקארד, שווייץ, משרד התרבות, המבורג, גרמניה
2005 - מענק מפעל הפיס, קרן רבינוביץ, קרן אייזן פיקרד, שווייץ
2006 - פרסי מוזיאון ישראל לאמנות ולעיצוב לשנים 2004–2005 — פרס קבוצת אי. די. בי. לאמן ישראלי
2009 - מענק מפעל הפיס
2014 - פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית
2015 - מענק מפעל הפיס, קרן רבינוביץ.
הערות שוליים

↑  ברק, נועה, ,, ”מחירו הנפשי של קולאז‘ נהדר“
↑  גילרמן, דנה, ”גרמניה עכשיו“. הארץ, גלריה, 06.09.2000
↑  ברק, נועה, ”מחירו הנפשי של קולאז‘ נהדר“, מעריב - המגזין, עמ‘ 14. 26.2.2009, באתר nrg
↑  גליה יהב, סופת אבק מבוקרת, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2015
↑  Almog, Itay. "פרסי מוזיאון ישראל לאמנות ולעיצוב לשנים 2004–2005". Archijob.co.il - עיצוב ואדריכלות חדשות. נבדק ב-2018-01-04.
↑  "הוכרזו שמות זוכי פרס עידוד היצירה". ערב רב. נבדק ב-2018-01-04.
↑  מענקים מאושרים לתחום אמנות חזותית, באתר culture.pais.co.il (ארכיון)
שלמה זלמן שרגאי

ישיבת מועצת העיר ירושלים בראשות זלמן שרגאי
שרגאי, 1951
שלמה זלמן שרגאי (פייבלוביץ) (כ"ד בכסלו תר"ס, 26 בנובמבר 1899 – ו' באלול תשנ"ה, 1 בספטמבר 1995) היה אידאולוג ופוליטיקאי ציוני דתי, ראש עיריית מערב ירושלים בשנים 1951–1952, ממייסדיה ומנהיגיה הבולטים של תנועת "תורה ועבודה", "הפועל המזרחי" ומראשי מוסדות "המדינה שבדרך".
ביוגרפיה

שרגאי נולד במשפחת פייבלוביץ הענייה בעיירה גורשקוביץ' (Gorzkowice, בפולנית: גוז'קוביצה) שליד העיר פיוטרקוב טריבונלסקי, בפלך פיוטרקוב שבפולין, בשנת תר"ס (1899). משפחתו הייתה חסידית מחסידות ראדזין ומחובבי ציון, והוא ספג בה ידיעת ואהבת ארץ ישראל ותורת ישראל. הוא למד בישיבות כתר תורה של חסידות ראדומסק. לאחר הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה גויס לצבא פולין ושירת במלחמה הפולנית-סובייטית. נשא לאישה את מרים לבית שפילברג בשנת תרפ"ד (1924), ובאלול באותה שנה עלה לארץ ישראל. בשנות ה-40 היה חבר הסיעה המרכזית "תורה ועבודה", בראשות משה שפירא.
שרגאי שימש כציר לכל הקונגרסים הציוניים מהקונגרס ה-15 בשנת תרפ"ט (1929) בציריך ועד לקונגרס הציוני האחרון, ה-31, בירושלים בשנת תשמ"ח (1987).
שרגאי היה חבר הנהלת "הסוכנות היהודית" בירושלים וראש מחלקת העלייה שלה; במשך 14 שנות כהונתו בתפקיד זה העלו ארצה למעלה מחצי מיליון יהודים מכל קצוות תבל.
ראש עיריית ירושלים

לאחר הבחירות הראשונות למועצת העיר ירושלים לאחר קום המדינה, בנובמבר 1950, קמה קואליציה נרחבת (המפד"ל, הציונים הכלליים, חרות ואגו"י) והציגה כמועמדה את שרגאי, והוא נבחר ברוב קולות מול דניאל אוסטר, ראש העירייה היוצא ואיש המפלגה הפרוגרסיבית ב-10 בינואר 1951.
משנבחר ראש העירייה התייצבה כנגדו בתוקף האופוזיציה של מפא"י, שמנתה תשעה חברי מועצה. אך גם הקואליציה על שלושה עשר חבריה המורכבת שמונה מפלגות ורסיסי מפלגות לא גרמה לו הרבה נחת. לאחר שנתיים וחצי התפטר מתפקידו ב-17 באוגוסט 1952 עקב מצבו הבריאותי. ועדת חקירה ממשלתית לענייני עיריית ירושלים, בראשותו של השופט העליון ש"ז חשין, בדו"ח שלה קובעת:
בציבור רווחה הדעה, כי מר שרגאי התפטר מראשות העיר בגלל מצב בריאותו הלקוי. דעה זו נכונה היא. אך מתוך העדויות שהובאו לפנינו הוברר לנו ללא צל של ספק, כי הוא חלה בעבודתו עקב המלחמה הבלתי פוסקת שהתנהלה בין כתלי העיריה.
שרגאי הוצב במקום ה-120 והאחרון ברשימת הפועל המזרחי לכנסת השנייה ב-1951.
חיים אישים

שרגאי היה מזקני חסידי ראדזין בארץ, והיה מקורב אצל שלושת האדמו"רים האחרונים, רבי מרדכי יוסף אלעזר ליינר, רבי שמואל שלמה ליינר, ורבי אברהם ישכר אנגלרד. היה שותף לשחזור התכלת הרדזינאית בארץ ישראל לאחר השואה, ואף הקדיש לנושא זה מאמרים וספרים.
שרגאי היה אב לשלושה בנים ובת. נדב שרגאי, סופר וחבר מערכת עיתון "ישראל היום", הוא נכדו.
הסופרת עדי זליכוב-רלוי היא נינתו.
בשנת 1982 הוענק לשרגאי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
נפטר בשנת 1995, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. על שמו נקרא רחוב בירושלים - הרחוב שבו נמצא אתר גבעת התחמושת.
פרסומיו

שרגאי כתב במשך שנות חייו כתשעים ספרים וקבצים ואלפי מאמרים; ולאורם חונכו וגדלו אלפי חניכי תנועות הנוער הדתיות בישראל ומחוצה לה. החל מ"השומר הדתי", "ברית חלוצים דתיים" וכלה ב"בני עקיבא" ו"הפועל המזרחי". הוא אשר טבע באחד ממאמריו את הסיסמה: "קדש חייך בתורה וטהרם בעבודה", סיסמה שהתוותה את דרכם של חניכי "בני עקיבא" ברחבי הארץ.
בין ספריו:
תחומים הוצאת מוסד הרב קוק, תשי"ב
חזון והגשמה הוצאת מוסד הרב קוק, תשט"ז
תהליכי התמורה והגאולה הוצאת מוסד הרב קוק, תשי"ט
שעה ונצח הוצאת מוסד הרב קוק, תש"ך
במאבק על היהדות (ביידיש) הוצאת לעצטע נייעס, תש"ך
פעמי גאולה הוצאת הסוכנות היהודית, מחלקת העלייה, תשכ"ו
זמנים - שבתות ומועדים [תכנם ודמותם], הוצאת זמנים, תשכ"ט
בנתיבי חסידות איזביצא ראדזין שני חלקים
במעייני חסידות איזביצא ראדזין
בסוגיות הדור הוצאת מוסד הרב קוק, תש"ל
בהיכל איזביצה לובלין (משנת רבי מרדכי יוסף מאיזביצא בעל "מי השילוח" בכתבי רבי צדוק הכהן ורבי יהודה לייב איגר מלובלין), בשיתוף עם אברהם ביק הוצאת מוסד הרב קוק ירושלים תשל"ז
ספר הציונות הדתית, עיונים מאמרים רשימות תעודות בעריכת יצחק רפאל וש.ז. שרגאי הוצ' מוסד הרב קוק, ירושלים תשל"ז
עליית יהודים דתיים למדינת ישראל, ירושלים: הסוכנות היהודית לארץ ישראל - מחלקת העלייה, תשי"ח 1958.
היהדות ההיסטורית : ייחודם של עם ישראל וארצו. ירושלים: [הוצאה עצמית], תשנ"א.
לקריאה נוספת

מרדכי אליאב, יצחק רפאל (עורכים), ספר שרגאי: פרקים בחקר הציונות הדתית והעלייה לארץ ישראל (אות הוקרה לש.ז. שרגאי בהגיעו לגבורות), ירושלים: מוסד הרב קוק (מפרסומי המכון לציונות דתית על שם הרב י"ל הכהן מימון), תשמ"ב 1981.
ד"ר יצחק רפאל, גדולי ישראל משיבים לרש"ז שרגאי, 255 -279
ש. דניאל, 'מסכת-חייו של רבי שלמה-זלמן שרגאי', 280-323.
יצחק גולדשלג, 'רבי שלמה זלמן שרגאי: משנתו הציונית-הדתית ויצירתו הספרותית', עמ' 324-331 (עמ' 327-331: רשימת כתביו של שלמה זלמן שרגאי).
משה הלינגר, 'מסורת ומודרנה במשנת "תורה ועבודה": אוניברסליזם נוסח משה אונא לעומת פרטיקולריזם נוסח שלמה זלמן שרגאי', בתוך: אליעזר דון-יחיא, בין מסורת לחידוש: מחקרים ביהדות, ציונות ומדינת ישראל: ספר זיכרון ליהושע קניאל, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ה, עמ' 117–145. (גרסה אנגלית הופיעה בתוך Review of Rabbinic Judaism 11,1, 2008)
דב שוורץ, "ואף על פי כן סוב תסוב הגאולה": הגיגיו של שלמה זלמן שרגאי לנוכח השואה כביטוי של תודעה ציונית דתית', בתוך: דינה פורת (עורכת), שואה ממרחק תבוא: אישים ביישוב הארץ-ישראלי ויחסם לנאציזם ולשואה, 1933–1948, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשס"ט, עמ' 164–180.
מנחם ברש-רועי, בסודם של "יקירי-ירושלים": מעשים, חוויות, זכרונות, ירושלים: ר. מס בשיתוף עיריית ירושלים – המחלקה לתרבות, תש"מ–תשנ"ה 1995, "שלמה זלמן שרגאי", כרך ה, עמ' 128 ואילך.
הערות שוליים

↑  תאריך הפטירה המדויק ע"פ דף הנפטר באתר בית הקברות בהר הזיתים.
↑  ד. דיוקנאי, שלמה זלמן שרגאי, מעריב, 9 במאי 1952
↑  רשימות המועמדים לוועידה השמינית של הפועל המזרחי בארץ ישראל, הצופה, 14 בספטמבר 1941
↑  שרגאי התפטר רשמית, מעריב, 17 באוגוסט 1952
↑  מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת בר-אילן
↑  רחוב שרגאי באתר עיריית ירושלים.
| ירושלים ראשי עיריית ירושלים (החל מ-1878) |
| --- | --- | --- |
| האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית | יוסף אל-ח'אלידי (1878–1879) • סלים אל-חוסייני (1882–1897) • פיידי אל-עלמי (1906–1909) • חוסיין אל-חוסייני (1909–1917) |  |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי | עארף א-דג'אני (1917–1918) • מוסא כאזם אל-חוסייני (1918–1920) • ראע'ב נשאשיבי (1920–1934) • חוסיין אל-ח'אלידי (1934–1937) • דניאל אוסטר (1937–1938) • מוסטפא אל-ח'אלידי (1938–1944) • דניאל אוסטר (1944–1945) • ועדה מנדטורית (1945–1949) |  |
| ירדן ראשי העיר המזרחית | אנואר אל-ח'טיב (1948–1950) • עארף אל-עארף (1950–1951) • חנא עטאללה (1951–1952) • עומר וואעארי (1952–1955) • ועדה עירונית (1955–1957) • רוחי אל-ח'טיב (1957–1967) |  |
| ישראל ראשי העיר המערבית | דניאל אוסטר (1949–1950) • שלמה זלמן שרגאי (1951–1952) • יצחק קריב (1952–1955) • גרשון אגרון (1955–1959) • מרדכי איש-שלום (1959–1965) • טדי קולק (1965–1967) |  |
| ישראל ראשי עיריית ירושלים המאוחדת | טדי קולק (1967–1993) • אהוד אולמרט (1993–2003) • אורי לופוליאנסקי (2003–2008) • ניר ברקת (2008–2018) • משה ליאון (2018 ואילך) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279341105171  GND: 173099270  ISNI: 0000 0000 6696 8672  LCCN: n84160702  SUDOC: 240948092  VIAF: 67873902   WorldCat (עם VIAF): 67873902
צנזור שירים על ידי ה-BBC

רשות השידור הבריטית, ה-BBC, אסרה, לאורך ההיסטוריה, השמעה של שירים ודיסקוגרפיות שלמות, בין היתר של קליף ריצ'רד, פרנק סינטרה, נואל קאוורד, הביטלס, קן דוד (אנ'), אלביס פרסלי, בינג קרוסבי, BBC Dance Orchestra (אנ'), טום לרר, גלן מילר וג'ורג' פורמבי (אנ'). חלק מהשירים נאסרו לתקופה מוגבלת בלבד, ומאז זכו להשמעה של ה-BBC, בעוד שאחרים נאסרו שנים רבות לאחר שהושמעו על ידי ה-BBC, בין היתר "Killing an Arab" (אנ') של הקיור, "Waterloo" של אבבא, "I Don't Like Mondays" של הבומטאון ראטס ו-67 שירים נוספים עם תחילת מלחמת המפרץ. 11 סינגלים של המוזיקאי הבריטי, ג'אדג' דרד (אנ'), שנכנסו למצעד הסינגלים הבריטי, הוא מספר השירים הגובה ביותר שנאסרו להשמעה על ידי ה-BBC עבור אמן/להקה.
רשימת השירים שצונזרו על ידי ה-BBC

להלן רשימה של שירים שנאסרו להשמעה על ידי ה-BBC במהלך ההיסטוריה. חלקם נאסרו מתוכניות מסוימות (למשל תוכניות לילדים), בעוד שאחרות נאסרו לתקופה מוגבלת, ומאז זכו להשמעה על ידי ה-BBC. במקרים מסוימים, מידע נוסף על השירים האסורים ניתן למצוא בערכים עליהם.
ה-BBC אסר על השמעתם של מספר שירים בתחנות הרדיו של ה-BBC למשך כל מלחמת המפרץ. הניו סטייטסמן ו-Society, בשיתוף פעולה עם ערוץ 4, פרסם את 67 השירים שנאסרו על ידי ה-BBC‏. לפני שירים אלו מופיעה התמונה .
רשימת השירים שצונזרו על ידי ה-BBC > 0–9

"5th Anniversary EP" ‏– ג'אדג' דרד (אנ') ‏(1977)
רשימת השירים שצונזרו על ידי ה-BBC > A

"Act of War" ‏– אלטון ג'ון ומילי ג'קסון (אנ') ‏(1985)
"A-huggin' and A-chalkin'" ‏– ג'וני מרסר ‏(1946)
"All the Young Dudes" ‏– מוט דה הופל (אנ') ‏(1972)
"Angels in the Sky" ‏– דה קרו-קאטס (אנ') ‏(1955)
"Answer Me" ‏– פרנקי ליין (אנ') ‏(1953)
"Armed and Extremely Dangerous" ‏– פיירסט צ'ויס (אנ') ‏(1973)
"Army Dreamers" ‏– קייט בוש ‏(1980)
"Atomic" ‏– בלונדי ‏(1979)
רשימת השירים שצונזרו על ידי ה-BBC > B

"Baby, Let Me Follow You Down" ‏– בוב דילן ‏(1962)
"Back in the U.S.S.R" ‏– הביטלס ‏(1968)
"Ball of Confusion (That's What the World Is Today)" ‏– The Temptations ‏(1970)
"Bang Bang" ‏– בי. איי. רוברטסון (אנ') ‏(1979)
"Bang Bang (My Baby Shot Me Down)" ‏– שר ‏(1966)
"The Battle of New Orleans" ‏– ג'וני הורטון (אנ') ‏(1959)
"Baubles, Bangles and Beads" ‏– קירבי סטון פור (אנ') ‏(1958)
"Be Prepared" ‏– טום לרר ‏(1953)
"Beep Beep" ‏– דה פליימטס (אנ') ‏(1958)
"Bewitched, Bothered and Bewildered" ‏– אלה פיצג'רלד ‏(1958)
"Big Eight" ‏– ג'אדג' דרד (אנ') ‏(1973)
"Big Seven" ‏– ג'אדג' דרד (אנ') ‏(1972)
"Big Six" ‏– ג'אדג' דרד (אנ') ‏(1972)
"Big Ten" ‏– ג'אדג' דרד (אנ') ‏(1975)
"Billy Don't Be a Hero" ‏– פייפר לייס (אנ') ‏(1974)
"The Blue Danube" ‏– ספייק ג'ונס (אנ') ועכברי העיר ‏(1945)
"Boom Bang-a-Bang" ‏– לולו ‏(1969)
"Boris Johnson Is a Fucking Cunt" ‏– קאנט אנד דה גאנג (אנ') ‏(2020)
"Boris Johnson Is Still a Fucking Cunt" ‏– קאנט אנד דה גאנג (אנ') ‏(2021)
"Brothers in Arms" ‏– דייר סטרייטס ‏(1985)
"Buffalo Soldier" ‏– בוב מארלי והוויילרס ‏(1983)
"Burn My Candle" ‏– שירלי באסי ‏(1956)
"Burning Bridges" ‏– סטטוס קוו ‏(1988)
רשימת השירים שצונזרו על ידי ה-BBC > C

"(Celebrate) The Day After You" ‏– דה בלואו מאנקיז (אנ') וקרטיס מייפילד (אנ') ‏(1987)
"Celebrate the Bullet" ‏– דה סלקטר (אנ') ‏(1981)
"Chaabian Boyz" ‏– פרנזו חראמי ‏(2019)
"Charlie Brown" ‏– דה קואסטרס (אנ') ‏(1959)
"The Christening" ‏– ארתור אסקי (אנ') ‏(1943)
"Christmas in Dreadland" ‏– ג'אדג' דרד (אנ') ‏(1975)
"Come Again" ‏– אאו פיירס (אנ') ‏(1981)
"Come Monday" ‏– ג'ימי באפט ‏(1974)
"Come Together" ‏– הביטלס ‏(1969)
"The Cover of Rolling Stone" ‏– ד"ר הוק אנד דה מאשין שואו (אנ') ‏(1973)
"Cradle Song (Brahms' Lullaby)" ‏– פרנק סינטרה ‏(1944)
"Creep" ‏– רדיוהד ‏(1992)
"Croce di Oro (Cross of Gold)" ‏– ג'ואן רייגן (אנ') ‏(1955)
"Crying in the Chapel" ‏– לי לורנס (אנ') ‏(1953)
"Cuddle Me" ‏– טד הית' (אנ') בשיתוף דניס לוטיס (אנ') ‏(1954)
רשימת השירים שצונזרו על ידי ה-BBC > D

"Danny Boy" ‏– קונווי טוויטי (אנ') ‏(1959)
"A Day in the Life" ‏– הביטלס ‏(1967)
"The Deck of Cards" ‏– טי. טקסס טיילר (אנ') ‏(1948)
"Deep in the Heart of Texas" ‏– בינג קרוסבי ווודי הרמן ‏(1942)
"The Devil Is a Woman" ‏– הרב ג'פריס (אנ') ‏(1957)
"Diggin' My Potatoes" ‏– לוני דונגן ‏(1954)
"Dinner with Drac" ‏– ג'ון ג'קרלה (אנ') ‏(1958)
"Don't Let's Be Beastly to the Germans" ‏– נואל קאוורד ‏(1943)
"Disarm" ‏– הסמאשינג פאמפקינס (1994)
רשימת השירים שצונזרו על ידי ה-BBC > E

"Ebeneezer Goode" ‏– The Shamen (אנ') ‏(1992)
"Ebony Eyes" ‏– האחים אברלי ‏(1961)
"The End of the World" ‏– סקיטר דייוויס (אנ') ‏(1962)
"Enola Gay" ‏– Orchestral Manoeuvres in the Dark (אנ')
"Eve of Destruction" ‏– בארי מקגווייר (אנ') ‏(1965)
"Everybody Wants to Rule the World" ‏– טירז פור פירז ‏(1985)
רשימת השירים שצונזרו על ידי ה-BBC > F

"Fields of Fire" ‏– ביג קאנטרי (אנ') ‏(1982)
"Fire" ‏– The Crazy World of Arthur Brown ‏(1968)
"Flash" ‏– קווין ‏(1980)
"The Foggy, Foggy, Dew" ‏– פיטר פירס ‏(1950)
"Fools Rush In" ‏– ריקי נלסון ‏(1963)
"Forget Me Not" ‏– מרתה והוונדלאס (אנ') ‏(1968)
"French Kiss" ‏– ליל לואיס (אנ') ‏(1989)
"Fucking in Heaven" ‏– פאטבוי סלים ‏(1998)