stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליזבת, נסיכת בוואריה
יופייה וסגנון אופנתה

אליזבת או בכינויה "סיסי" הייתה אייקון אופנה מוביל בתקופתה, והשפעתה על עולם האופנה והסגנון הייתה משמעותית ומתמשכת. יופייה הטבעי, גזרתה הדקיקה וטעמה בבגדים הפכו אותה למודל לחיקוי עבור נשים רבות ברחבי אירופה. אחד המאפיינים הבולטים ביותר בסגנונה של אליזבת היה שיערה הארוך והמרשים. היא הקדישה שעות רבות לטיפוח שיערה, שהגיע עד לקרסוליה, ופיתחה סגנונות תסרוקת ייחודיים שהפכו לאופנתיים מאוד. למשל, ה"קורונה" - תסרוקת מורכבת של צמות מלופפות סביב הראש - הפכה לסמל מזוהה עמה ואומצה על ידי נשות האצולה ברחבי אירופה.
בתחום הלבוש, אליזבת הייתה ידועה בטעמה המעודן ובהעדפתה לשמלות צמודות ומחוטבות. היא הקפידה על מותניים צרה במיוחד, והשתמשה במחוכים הדוקים כדי להשיג את המראה הרצוי. שמלותיה, שעוצבו על ידי מיטב האופנאים באירופה, היו לרוב בצבעים בהירים ועדינים, עם דגש על פרטים עדינים ורקמות מורכבות. היקף המותניים של אליזבת נשאר קטן מאוד לאורך חייה, סביב 47-49.5 ס"מ. הנסיך של הסן אף תיאר אותה כ"דקה כמעט בלתי אנושית". סיסי פיתחה פחד עז מנשים שמנות, ושידרה פחד זה לבתה הצעירה, אשר נבהלה כאשר פגשה לראשונה את המלכה ויקטוריה.
אליזבת גם הייתה חלוצה בתחום הקוסמטיקה והטיפוח. היא פיתחה שגרת טיפוח עור מורכבת, שכללה מסכות פנים ביתיות וקרמים מיוחדים. השימוש שלה במוצרי טיפוח טבעיים, כמו תמציות צמחים ושמנים אתריים, השפיע על התעשייה כולה והוביל לפיתוח מוצרים חדשים. אליזבת הייתה גבוהה במיוחד לתקופתה, גובהה היה 1.73 מטר. את רוב זמנה הקדישה לתרגילי התעמלות מפרכים על מנת לשמור על נעוריה וגזרתה. עד כדי כך הייתה מחויבת לקיום שגרת התרגילים עד שנהגה לקחת עימה את מכשירי ההתעמלות בנסיעותיה באוסטריה ובאירופה כולה. כשאלה לא הספיקו, היא גזרה על עצמה צומות ואכלה רק מאכלים מסוימים, לרוב נוזליים. אליזבת נהגה לאכול ארוחת ערב עם משפחתה, אך לאחר מות בתה, החלה להימנע מכך. אם כבר אכלה איתם, היא אכלה במהירות ובכמויות קטנות מאוד. כאשר משקלה איים לעלות על 50 ק"ג, היא נקטה ב"תרופת צום" או "תרופת רעב", שכללה צום כמעט מוחלט. בשר עורר בה לעיתים קרובות גועל, ולכן היא נהגה לשתות מיץ מבשר בקר חצי נא או להקפיד על דיאטה של חלב. היא שמרה על משקלה סביב 50 ק"ג במשך רוב חייה באמצעות דיאטה קפדנית ופעילות גופנית מאומצת, שכללה התעמלות ורכיבה על סוסים.
בשנותיה האחרונות, אליזבת הפכה חסרת מנוחה ואובססיבית עוד יותר, כשהיא שוקלת את עצמה עד שלוש פעמים ביום. היא נהגה לעשות אמבטיות אדים תכופות כדי למנוע עלייה במשקל. בשנת 1894, היא הגיעה לתת משקל חמור של 43.5 ק"ג. עם זאת, היו גם תקופות שבהן אליזבת חרגה מהדיאטה הקפדנית שלה, וייתכן שאלו היו סימנים של אכילה מוגזמת. לדוגמה, בשנת 1878, היא הדהימה את חברותיה כאשר ביקרה במסעדה בסתר ושתתה שמפניה, אכלה עוף צלוי וסלט איטלקי וסיימה עם כמות גדולה של עוגה. בשנת 1881, היא רכשה בית כפרי אנגלי ובנתה גרם מדרגות לולייניות מחדר הישיבה למטבח, כדי שתוכל להגיע למטבח בפרטיות.
וולטר ונדרייקן פרופסור לפסיכולוגיה, אף הצהיר כי "מסמכים רבים מתארים שוב ושוב את הפחד הניכר שלה מעלייה במשקל ואת השינויים הפסיכופתולוגיים הספציפיים לאנורקסיה נרבוזה". בשל ההתנהגויות וההרגלים האלו כמו: הקפדה קיצונית על דיאטה ומשקל, פחד אובססיבי מעלייה במשקל, פעילות גופנית מופרזת, אכילה בסתר, ותפיסה מעוותת של דימוי הגוף, מקובל לייחס לה היום הפרעת אכילה, אולם בזמנו מנהגיה אלה לא התפרסמו ברבים וכלפי חוץ זכתה סיסי בהערצה ונחשבה לאשת המלוכה היפה בעולם.
ההתנקשות

בגיל 60, נסעה לבקר את הברונית רוטשילד ומשם נסעה לז'נבה. בעת ששהתה סיסי במלון בז'נבה בשם בדוי וללא פמליה נרחבת, יצאה ב-10 בספטמבר 1898 מן המלון, שם נקרה על דרכה אנרכיסט איטלקי בשם לואיג'י לוקני. בכוונת המתנקש היה לרצוח בן אצולה צרפתי, על מנת להסב את תשומת לב ההמונים למצבם הפוליטי, אך משזה לא הגיע למקום כמתוכנן, בחר המתנקש בסיסי, בהיותה בת אצולה אף היא. כשנקרתה לדרכו, דקר אותה לואיג'י בפצירה, ופצע אותה קשות.
סיסי לא הייתה ערה לחומרת פציעתה ומתה כעבור שעה. מות הקיסרית, ברצח שתוכנן עבור אדם אחר, עורר זעזוע באוסטריה, והפופולריות של הקיסר כאלמן המבכה את מות אשתו האהובה נסקה. ההלוויה שנערכה לסיסי בווינה הייתה אירוע המוני. סיסי נקברה בכנסייה בקריפטה הקיסרית, אחוזת הקבר של בני הבסבורג בווינה.
המיתוס

במחצית הראשונה של המאה העשרים הפך זכרה של סיסי למיתוס, שניתן להשוותו לזכרה של הנסיכה דיאנה כמאה שנים לאחר מכן. דמות זוהרת של נסיכה עצמאית שחייתה את חייה כחפצה, התרחקה מחיי ארמון המלוכה וסיימה את חייה בצורה טרגית.
בשנות החמישים של המאה העשרים הופיע רומן רב מכר על חייה בשם "סיסי" מאת אליזבת בירנה, שתורגם לעברית ויצא לאור בשנת 1958 ומספר פעמים נוספות.
באמצע שנות החמישים הוסרטה באוסטריה טרילוגיה על חייה של סיסי בכיכובה של רומי שניידר, שבוימה על ידי הקולנוען האוסטרי ארנסט מרישקה והופקה על ידי אולפני ארמה בווינה. הסדרה זכתה להצלחה רבה. שלושת הסרטים הם:
"סיסי" מ-1955.
"סיסי הקיסרית הצעירה" מ-1956.
"גורלה של מלכה" מ-1957.
סרטים אלה שופצו בגרסה צבעונית, והם מוצגים תכופות בטלוויזיה בארצות דוברות גרמנית.
בין השנים 1998-1997 הופקה סדרת האנימציה "סיסי הנסיכה" (בצרפתית, Princesse Sissi) אשר מבוססת על קורות חיה של הנסיכה. בישראל, שודרה הסדרה לראשונה ב-2001-2000, בערוץ הילדים ובהמשך גם בערוץ ג'טיקס.
במהלך שנת 2004, ולרגל יום השנה ה-150 לחתונתם של אליזבת ופרנץ יוזף, נפתח בעיר וינה מוזיאון המנציח את תולדותיה של הנסיכה ומנסה להציג לקהל הצגה מאוזנת של דמותה, על המורכבות שבה.
בשנת 2015 יצאה סדרת אנימציה איטלקית המבוססת על קורותיה בשם "סיסי הקיסרית הצעירה". בסדרה עצמה יש לה צמיד קסם שעמו היא מתקשרת עם בעלי החיים.
בספטמבר 2022 שודרה לראשונה המיני-סדרה "הקיסרית", מבית היוצר של נטפליקס בשפה הגרמנית. את הנסיכה מגלמת דברים לינגנאו ואת בעלה הקיסר פרנץ יוזף מגלם פיליפ פרואסאן.
מורשתה

עם מותה הקים פרנץ יוזף את מסדר אליזבת לזכרה.
שיריה התפרסמו לבקשתה רק לאחר מותה, וחלק מההכנסות מהם מועבר לצדקה. כיום, על פי החלטת קרן העיזבון, חלק זה מועבר לנציבות האו"ם לפליטים. גשר אליזבת המפורסם מעל הדנובה, המחבר בין בודה לפשט, נקרא על שמה. הגשר המקורי שנבנה בשנת 1903 נקרא על שמה, וכן גם הגשר שנבנה במקומו לאחר מלחמת העולם השנייה. בארמון הופבורג שבווינה ישנו מוזיאון לזכרה הנקרא "מוזיאון סיסי".
לקריאה נוספת

אליזבת בירנה, סיסי, הוצאת עמיחי, תשכ"ג
הערות שוליים

↑  מוזיאון סיסי בוינה, AT COURT
↑  Scheicher Elisabeth, Francis-Joseph [Franz-Joseph I, Emperor of Austria], Oxford Art Online, Oxford University Press, 2003
1 2  Walter Vandereycken, Ron van Deth, Psychotherapie, 2009 doi: 10.1007/978-90-313-7516-5
↑  הקיסרית אלישבעת, המגיד, 15 בספטמבר 1898
↑  David Netto, Was This Photo of an Austrian Empress the World's First Paparazzi Photo?, https://www.townandcountrymag.com, ‏7/8/2019
1 2  - Andrej Abplanalp - chief of the Swiss National Museum, Sisi the poetess and her long journey onto the bookshelf, https://blog.nationalmuseum.ch/en/
↑  Patrick Leigh Fermor, Observations on a Marine Vulcan, Twentieth Century Literature 33, 1987, עמ' 305 doi: 10.2307/441485
↑  מוזיאון סיסי, FLIGHT, https://www.sisimuseum-hofburg.at/en/
↑  {{{מחבר}}}, <italic>Elizabeth, Empress of Austria</italic>. By Count Egon Corti. Translated by Catherine Alison Phillips. (New Haven: Yale University Press. 1936. Pp. xii, 518. $4.00.), The American Historical Review, 1937-07 doi: 10.1086/ahr/42.4.764
↑  חדשות שונות (הקיסרית עליזאבעטה אצל ראטהשילד), מחזיקי הדת, 23 בספטמבר 1898
↑  מות הקיסרית, מחזיקי הדת, 16 בספטמבר 1898
↑  הלן חזן, המוזיאון של הנסיכה הקסומה, באתר ynet, 4 ביולי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260879505171  PLWABN: 9810646857205606  BIBSYS: 12006777  BNC: 000110214  BNE: XX977610  BnF: cb119929658 (data)  CANTIC: a11178899  CiNii: DA12462309  GND: 118529897  HDS: 042891  ICCU: CFIV164248  ISNI: 0000 0001 0858 5304  LCCN: n50047891  LNB: 000219655  NDL: 00620624  NKC: jn20000700035  NLA: 61541463  NLG: 220024  NTA: 072577789  RERO: 02-A012322572  SELIBR: 317026  SNAC: w67h2qd0  SUDOC: 028007565  Trove: 1843190  ULAN: 500259106  VcBA: 495/17573  VIAF: 72185406   WorldCat (עם VIAF): 72185406 
ציור של המשפחה הקיסרית ב-1880
דיוקן של הקיסרית אליזבת,1857
הקיסרית אליזבת (1865)
דיוקן של אליזבת המתאר את שערה הארוך. נוצר על ידי פרנץ קסאבר בשנת 1865, זה היה אחד הציורים האהובים על הקיסר פרנץ יוזף
אנדרטה לזכרה של אליזבת (סיסי) קיסרית אוסטריה בסגד, הונגריה
הכניסה ל"מוזיאון סיסי" בהופבורג, וינה
משולש הס

משולש הס ב-2012
משולש הס הוא אריח משולש המשובץ במדרכה בניו יורק בשכונת ווסט וילג' בפינה של השדרה השביעית ורחוב כריסטופר. באריח כתוב "Property of the Hess Estate which has never been dedicated for public purposes" ("רכוש של נכסי הס, אשר מעולם לא יועד למטרות ציבוריות"). האריח הוא משולש שווה-שוקיים שאורך בסיסו כ-65 ס"מ ואורך השוק כ-70 ס"מ.
האריח הוא תוצאה של מחלוקת בין העירייה וחברת הנדל"ן של דוד הס, איש אדמות מפילדלפיה אשר היה הבעלים של Voorhis - בניין דירות של חמש קומות. ב-1910 העירייה הכריזה על הפקעה, כדי להרוס מאות מבנים באזור, על מנת להרחיב את השדרה השביעית ואת קו הרכבת התחתית. על פי העיתונאי רוס דאף ויטוק, שכתב ב־"Hartford Courant" (עיתון יומי בקונטיקט) בשנת 1928, היורשים של הס גילו שכאשר העירייה עיקלה את Voorhis, היא פספסה את הפינה הקטנה, והמשפחה הודיעה על החזקתה בה. העירייה ביקשה מהמשפחה לתרום את הפינה הקטנטנה לציבור, אך הם סירבו ושיבצו את המשולש המתריס ב-27 ביולי 1922.
ב-1938 הנכס, אשר דווח להיות החלקה הקטנה ביותר בעיר ניו יורק, נמכר לחנות הסיגרים הסמוכה Village Cigars תמורת 1,000 דולר (כ-17,000 דולר מותאמים לאינפלציה ב-2016), כ-0.3 דולר לכל סמ"ר. הבעלים החדשים השאיר את האריח במקום ונכון להיום (2016) עודנו שם.
הערות שוליים

1 2 3 4  Kim, Betsy (August 4–10, 2011).
1 2  McKinley, Jesse (April 16, 1995).
↑  "Hess Triangle".
1 2  Carlson, Jen (November 1, 2010).
↑  "CPI Inflation Calculator".
↑  Carlson, Jen (April 9, 2015).
נקיק הארה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קניון מוצר 
 נתונים ומידות
 רוחב:  1–30 מטרים
 מיקום
 מיקום:  קנטון ברן 
 קואורדינטות:  46°43′04″N 8°12′49″E﻿ / ﻿46.717777777778°N 8.2136111111111°E﻿ / 46.717777777778; 8.2136111111111
 
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.נקיק הארה(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.נקיק הארה(למפת ברן רגילה) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץנקיק הארה(למפת ברן מוגדלת) ברן ביל/ביין תון בורגדורף לנגנטל שפיץנקיק הארה
 
בתוך נקיק הארה, ניתן להבחין בשביל הליכה גלוי על קיר רחוק
הנקיק בנקודה צרה
מפל מים בנקיק הנהר.
נקיק הארה או ערוץ הארה (גרמנית: Aareschlucht) הוא קטע של הנהר ארה אשר התחפר באבן גיר, ליד העיירה מאירינגן, באזור הרמה הברנית שבשווייץ. הערוץ הוא תוצר עקיף של עידן הקרח אשר התרחש לפני כ-10,000 שנים, והוא נוצר מהמסת קרחונים בתקופה שאחרי העידן. על אף שאורכו מעט יותר מקילומטר, מעבר זה גובל בצוקים תלולים שגובהם עד 50 מטרים בכל צד. רוחב הערוץ משתנה, והוא נע בין 30 מטרים למטר אחד בלבד.
הערוץ הוא אתר תיירות פופולרי, אשר מבקרים רבים נמשכים אליו בעקבות קרבתו למפלי רייכנבאך, הוא נבחר על ידי ארתור קונאן דויל כמקום הירצחו של שרלוק הולמס על ידי פרופסור מוריארטי.
אישור לבנות מסלולי הליכה לאורך הערוץ ניתן בשנת 1887, והמעבר נפתח לציבור בשנת 1889. מ-1912 ועד 1956, חשמלית מאירינגן-רייכנבאך-ערוץ הארה קישרה את החלק המערבי של הערוץ למאירינגן; מאז 1946 שימשה רכבת מאירינגן-אינרטקירכן לאותה מטרה. המסעדה והקיוסק בכניסה המערבית נבנו לראשונה בשנת 1928 ושוחזרו ב-1987. בשנת 2003 נבנתה תחנת רכבת עבור הכניסה המזרחית, יחד עם גשר תלוי שנועד לקשר את התחנה לכניסה; ביסטרו וקיוסק נוספו לכניסה זו ב-2008.
ניתן להגיע למסלול שלאורך הערוץ על ידי כניסות בכל אחד מקצותיו, שם נלקחים דמי כניסה למסלול. ברוב אורכו של המסלול הוא בנוי מעץ על גבי מסגרת מתכת, התלויה בקירו של הערוץ. כל אחת מהכניסות מקושרת לתחנות בקו הרכבת מאירינגן-אינטקירכטן, עם "ערוץ הארה-מערב" בקצה המערבי של הערוץ, והתחנה התת-קרקעית "ערוץ הארה-מזרח" (Aareschlucht Ost) אשר מתחברת לכניסה המזרחית.
הערות שוליים

1 2  "Location Plan". Aareschlucht AG. נבדק ב-30 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Geology". Aareschlucht AG. נבדק ב-30 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  map.geo.admin.ch (Map).
↑  "History of Construction". Aareschlucht AG. נבדק ב-30 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Meiringen–Reichenbach–Aareschlucht". www.eingestellte-bahnen.ch (בגרמנית). אורכב מ-המקור ב-2014-10-06. נבדק ב-2014-10-01.
לוקאס בראבו

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1988 (בן 36) ניס, האלפים הימיים, צרפת 
 שם לידה:  Lucas Nicolas Bravo 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  תיכון פסטר 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוקאס בראבו (בצרפתית: Lucas Bravo; נולד ב-26 במרץ 1988) הוא שחקן ודוגמן צרפתי.
ביוגרפיה

בראבו נולד בניס, צרפת; בנם של שחקן הכדורגל הצרפתי דניאל בראבו (אנ') ושל הזמרת אווה בראבו. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר Lycée Pasteur (תיכון פסטר) בניי-סיר-סן.
קריירה

בראבו עבד כסו שף, לפני שקיבל את תפקידו הראשון  בסרט הקצר "כתוביות" משנת 2013. באותה שנה הופיע בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה הצרפתית "Sous le soleil de Saint-Tropez".
בשנת 2014 הוא שיחק בתפקיד משנה בסרט הקולנוע "La crème de la crème".
בשנת 2020 לוהק לתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "אמילי בפריז" בנטפליקס. בסדרה מגלם בראבו את מושא האהבה של אמילי, השף הצרפתי, גבריאל.
באוקטובר 2021 לוהק בראבו לתפקיד בסרט הקולנוע "כרטיס לגן עדן" של הבמאי הבריטי אול פארקר.
בראבו היה דוגמן ודגמן בין השאר לחברת האופנה שאנל.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | La Crème de la crème | אנטואן |  |
| 2022 | גברת האריס נוסעת לפריז | אנדרה פאובל |  |
| 2022 | The Honeymoon | ג'ורג'יו |  |
| 2022 | כרטיס לגן עדן | פול |  |
| 2024 | הבנות מהמרפסת | מאגנני |  |
| TBA | Rottenbury Drive |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Sous le soleil de Saint-Tropez | ג'ף | 2 פרקים |
| 2015 | T.O.C | אדריאן | מיני-סדרה |
| 2016 | Plus belle la vie | מת'ייה גראנג' | פרק: "3123" |
| 2020–הווה | אמילי בפריז | גבריאל | תפקיד ראשי |
הערות שוליים

↑  Fleming, Mike Jr. (19 באוקטובר 2021). "Lucas Bravo Joins Julia Roberts & George Clooney In Ticket To Paradise". Deadline Hollywood. ארכיון מ-19 באוקטובר 2021. נבדק ב-19 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
נד פלנדרז

| --- | --- |

 שם סרט:  משפחת סימפסון: הסרט
 תוכנית טלוויזיה:  סדרות שבהם הופיע בכל הפרקים משפחת סימפסון    סדרות שהופיע בהם רק בפרק אחד  פיוצ'רמה אבא אמריקאי ריק ומורטי סדרות שבהם הופיע ב-11 פרקים איש משפחה
 הופעה ראשונה:  הסימפסונים עושים על האש
 הופעה אחרונה:  עדיין מופיע
 יוצרים:  מאט גריינינג
 דיבוב:  הארי שירר
 דיבוב בשפה העברית:  אבי חדש (משפחת סימפסון: הסרט)
 מידע
 שם אמיתי:  נדווארד פלנדרז
 כינויים:  נד
 גיל:  60
 תאריך לידה:  1 בינואר 1941
 מקום לידה:  ניו יורק
 מין:  זכר
 מקצוע:  מקצועות במשפחת סימפסון פקיד חברת תרופות (לשעבר) מנהל/מוכר בחנות לאיטרים (לשעבר) מורה בכיתה ד' בבית הספר היסודי בספרינגפילד (לשעבר, הוא פוטר) מוכר בחנות קומיקס (לשעבר, הוא החליף את ג'ף אלברטסון)    מקצועות באיש משפחה ואבא אמריקאי כוכב ילדים ליצן (לשעבר) קומיקאי סטנדאפיסט שחקן מדבב
 צורה:  Abrahamic god in a work of fiction, devil in a work of fiction 
 דת:  יהדות נצרות בודהיזם אוונגליזם
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ספרינגפילד
 דמויות קשורות
 משפחה:  בני זוג מוד פלנדרז (מתה) ג'ינג'ר פלנדרז (מופרד) עדנה קרבאפל-פלנדרז (מתה) ילדים רוד פלנדרז טוד פלנדרז מילהאוס ואן האוטן (רק בסרט)
 חברים:  הומר סימפסון (לעיתים רחוקות) מארג' סימפסון בארט סימפסון ליסה סימפסון מילהאוס מוסוליני ואן האוטן מגי סימפסון קראסטי הליצן ויילון סמית'רס אפו נהספימפטילון קארל קארלסון סימור סקינר לני לאונרד
 אויבים:  אברהם סימפסון הומר סימפסון מארג' סימפסון (לעיתים רחוקות) בארט סימפסון (לעיתים רחוקות) מגי סימפסון (לעיתים רחוקות) קראסטי הליצן (לעיתים רחוקות) סימור סקינר (לעיתים רחוקות) לני לאונרד (לעיתים רחוקות)
 
נדווארד "נד" פלנדרז (באנגלית: Nedward "Ned" Flanders, Jr.‎ נולד ב-1 בינואר 1941) הוא דמות בסדרת הטלוויזיה המצוירת האמריקנית "משפחת סימפסון". הוא מדובב על ידי השחקן הארי שירר.
נד מהווה את דמות "השכן השנוא" בסדרה, ולפי יוצר הסדרה מאט גריינינג, נד הוא "האדם שהומר היה שמח להיות, אבל לעולם לא יודה בכך". נד הוא אמריקאי רפובליקני ונוצרי-אוונגליסט דתי, שמייחס חשיבות לדת ומתעב דתות אחרות.
ביוגרפיה

נדווארד פלנדרז נולד בניו יורק ב-1 בינואר 1941 (אם כי, לפי פרקים מאוחרים יותר, הוא נולד ב-1934) לשני הורים נוצרים ממוצא צרפתי. משפחתו התארחה בביתו בעונה 7, שם התגלה שמשפחתו גרה במדינות ויבשות שונות. בהיותו צעיר עבר לספרינגפילד יחד עם הוריו, שם נודע כילד מופרע ובעייתי. לאחר טיפול של ענישה גופנית שארך כשנה, הפך נד הצעיר לילד מחונך ומנומס. בבגרותו התחתן עם מוד ונולדו ילדיהם רוד וטוד. מוד נהרגת בעונה ה-11 מפגיעה של תותח-חולצות.
פלנדרז פגש את הסימפסונים בחג המולד בו עבר לבית בסמוך, ומאז הוא שנוא על הומר. עד העונה השלישית נד עבד במשרדים שונים, אך שאף לעסק עצמאי. בעונה השלישית פתח בקניון שבעיר חנות בה נמכרים מוצרים לאיטרים. העסק לא זכה להצלחה מיידית, אולם בעקבות פרסום, ובשל העובדה שרבים התושבים השמאליים בעיר, לאורך השנים צבר המקום קהל קונים. בנוסף, פלנדרז פתח יחד עם הומר פארק שעשועים דתי, העוסק כולו בישו ובתנ"ך. הפארק זכה מאוחר יותר להצלחה, לאחר שמול פסל גדול שהוצב בחזית הפארק אנשים חוו חזיונות. נד סגר את הפארק לאחר שהתברר שהחזיונות נגרמו מגז שבקע מהאדמה (בדומה לאורקל מדלפי), ולא בגלל נס שמימי.
בזמנו הפנוי נד מתנדב כמציל הטבלות בכנסייה, וגם מתנדב בבית תמחוי. בעונה ה-22 ניהל רומן עם עדנה קרבאפל, מורתו של בארט. כתוצאה ממשאל הצופים הוא התחתן איתה בחשאי באמצע העונה הבאה, אבל "איבד" גם אותה, לאחר שהמדבבת מרשה ואלאס מתה במהלך עונה 25.
אופי

לרוב מתואר פלנדרז כאדם טוב לב, שמח בחלקו, צדיק ומוסרי, ולמעשה הוא אחד מהיחידים בספרינגפילד שהתיאור הזה הולם אותו. למרות חזותו הנחמדה והסובלנית, יש לנד מספר צדדים שליליים באישיותו: נד הוא לרוב ה"פארייר" של העיר, ותושבי העיר (ובעיקר הומר, שנוהג לעיתים קרובות להשאיל מנד חפצים מבלי כוונה להחזיר אותם) מנצלים את מזגו הנוח בשביל לעבוד עליו. הוא יכול לגלות חוסר סובלנות והתנשאות כלפי דתות אחרות, הוא שונא בודהיזם, והוא גם ספק יודופוב. כאשר ליסה אמרה לאנשי העיר שבכוכבים יראו את תשוקותיהם העמוקות ביותר, נד הסתכל לכוכבים, ראה מגן דוד, נבהל, שפשף את עיניו, ראה צלב ונרגע. מלבד זאת, הוא תמיד פחד שילדיו ייתגירו בבגרותם. במהלך הסדרה הוא עבר מספר התקפי זעם קשים, בעיקר כלפי הומר סימפסון. כמו כן, הנטייה של נד להיצמד באדיקות לספרי התנ"ך ולהתקשר לעיתים קרובות מאוד לכומר לאבג'וי לקבל ייעוץ גרמה למיאוס מצדו של הכומר, שאף הציע פעם לנד "לנסות את אחת הדתות הגדולות האחרות, כיוון שהן פחות או יותר אותו הדבר". בתחילת הסדרה, נראתה משפחת פלנדרז כמשפחה אופטימית וסטריאוטיפית (ההפך ממשפחת סימפסון). ככל שהתקדמה הסדרה הפכה המשפחה לסטריאוטיפית ומוקצנת יותר ויותר עד שנהייתה ל"משפחה האמריקנית המושלמת". בני משפחת פלנדרז הם אוונגליסטים אדוקים (יותר מהכומר). למרות זאת נד הודה בעונה שמינית שהוא אוכל רק כשר, ליתר ביטחון. כל הספרים בארון של פלנדרז הם ספרי ביבליה. לנד תחביבים משונים ביותר: תמיד כאשר הוא רואה צלב (אפילו עמוד תמיכה לדחליל בצורה של צלב) הוא רוכן ומתפלל במשך שעות. הוא מעריץ פנאטי של הביטלס, בעל אוסף גיטרות בחדרו. בחדר סודי הוא שומר דברים מוזרים למדי, כמו דגם של צוללת צהובה.
יחסיו של פלנדרז עם משפחת סימפסון מורכבים למדי, ולרוב מתמצים ביחסים בינו לבין הומר: בתחילת הסדרה השנאה שגילה כלפיו הומר הייתה מאוד בולטת, בעיקר מתוך קנאה במצבו הכלכלי והחברתי של נד. העובדה שנד תמיד נהג כלפיו באדיבות ובנימוס רק הרגיזה אותו יותר. עם זאת, בהמשך הסדרה ניתן לראות יותר ויותר הזדמנויות בהן הומר תומך בפלנדרז ועוזר לו במצבים קשים, בעוד נד נתקף ביותר התקפי זעם לא אופייניים כלפי הומר. בין היתר, התרתח פלנדרז כשסימפסון זכה בקלות בתפקיד ישו במחזה הפסיון השנתי של ספרינגפילד, אותו חשק לעצמו.
משפחתו

נד נשוי למוד שמתה במהלך העונות ונראתה כמה פעמים בגן עדן, אך באחד מפרקי ספיישל ליל כל הקדושים הוצגה כאשתו של השטן. הוא אב לרוד וטוד. אשתו מוד, כמו מארג', היא עקרת בית, והיא אדוקה ומוקצנת כמו בעלה. ילדיו, רוד הבכור וטוד הצעיר, מוקצנים אפילו יותר ממנו. הם שמחים (דבר המתאפיין בקריאת "היי!") על כל דבר, אפילו על הודאה על חטא וירידה למקלט. כמו הוריהם, שניהם נוצרים אדוקים מאוד, אך לעיתים הם מגלים התעניינות ביהדות ובודהיזם, לחרדתו של נד. בנוסף על כך, הבן הצעיר טוד נוטה לספוג השפעות שליליות מהסביבה, ומדי פעם הוא מקלל מיד לאחר ששמע זאת מאנשים שמחוץ למשפחה (לרוב בני משפחת סימפסון).
עתידו

מספר מפרקי הסדרה מוקדשים לעתיד הדמויות, אך עתידו של פלנדרז מעורפל: באחד הפרקים, הוא נראה בעתידו כמליונר מאושר ומזוקן, אך בפרק אחר הוא בעתידו עיוור, שבניו, רוד וטוד הם הומוסקסואלים שחזרו לארון בזכות בארט סימפסון. בספיישל ליל כל הקדושים הוא הופך לזומבי ונהרג על ידי הומר, אך חוזר בספיישל מאוחר יותר כשטן.
הערות שוליים

↑  The Simpsons s07e03 Episode Script | SS, Springfield! Springfield! (ארכיון)
| משפחת סימפסון |
| --- | --- | --- |
| דמויות ראשיות | הומר • מארג' • בארט • ליסה • מגי |  |
| דמויות משנה | מונטגומרי ברנז • לני לאונרד • נד פלנדרז • אוטו מאן • איצ'י וסקראצ'י • מו סיזלאק • עדנה קרבאפל • אפו נהספימפטילון • קראסטי הליצן • העוזר הקטן של סנטה • ראש העיר קווימבי |  |
| יוצרים ומפתחים | מאט גריינינג • ג'יימס ל. ברוקס • סם סיימון • מייק ב. אנדרסון |  |
| מדבבים ראשיים | דן קסטלנטה • ג'ולי קאוונר • ננסי קארטרייט • האנק עזריה • הארי שירר • ירדלי סמית' |  |
| פרקים | רשימת פרקי הסדרה(אנ') • פרקי ליל כל הקדושים • פרקים בולטים (Treehouse of Horror • Simpsons Roasting on an Open Fire ‏• Homer's Phobia • There's Something About Marrying • The Greatest Story Ever D'ohed •‏ Three Gays of the Condo) |  |
| סרטים | משפחת סימפסון - הסרט • משפחת סימפסון חוגגת 20 שנה ב-3D על הקרח! • מעון היום הארוך ביותר |  |
| שונות | ספרינגפילד • קומיקס • Do the Bartman • The Simpsons Sing the Blues • בארט נגד מוטציות החלל • FOX • D'oh!  • הבעיה עם אפו • Kwik-E-Mart • "כשבילי פגשה את ליסה" |  |
משפחת רזאל

משפחת רזאל היא משפחה ענפה במוזיקה היהודית המקורית בישראל.
תולדות המשפחה

אבות המשפחה, מארק ופאני רוזלאר, נישאו לפני מלחמת העולם השנייה ונולד להם בנם הבכור, אורי. בזמן המלחמה נתפס מארק ונשלח ברכבת, אך הוא הצליח לקפוץ ממנה מחלון צר בזמן שהאטה. הוא קיבל מחסה ללילה מאדם שהאכיל אותו ונתן לו דמי נסיעה חזרה הביתה. תוך זמן קצר נמצא לו ולאשתו מחבוא אצל משפחת קלוק, חסידי אומות העולם, בחווה באזור הביימסטר שבהולנד שם הסתתרו עד סוף המלחמה.
מארק ופאני הגיעו לישראל בשנת 1947 באונייה הראשונה שיצאה ממרסיי דרך קהיר לארץ ישראל. הם התקשו למצוא פרנסה וחזרו. "רק בשנת 1952 החליטו סופית לעלות לארץ והתיישבו בירושלים. מארק התפרנס מנגינה על צ'לו בתזמורת הסימפונית ירושלים ובקונצרטים של הרכבים קטנים. כשנפתחה אוניברסיטת תל אביב, הוא הוזמן לשמש פרופסור ללימודים קלאסיים". אחרי המלחמה נולדו בהולנד ילדיהם עלי ומיכה.
אורי למד בבית הספר לקציני ים עכו, שירת בחיל הים, ואחר כך עבד בצי הסוחר. נישא לנאוה ולהם ארבעה ילדים. ניצן-חן, לילך, עדי ועמית-אלעזר.
עלי שירת כטייס בחיל האוויר, היה טייס בחברת התעופה ארקיע והוא אב לקרן, גדעון, ומרק-מרדכי.
מיכה נסע לניו יורק ללמוד פסיכולוגיה ושם הכיר את קרול (רחל) סילברסטיין. שניהם למדו יחד לדוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו-יורק. בניהם, אהרן ויונתן, נולדו בארצות הברית. יונתן הבכור, ואהרן נולד קצת יותר משנה אחריו. כשאהרן היה בן כמה חודשים עלתה המשפחה לארץ והתיישבה בשכונת נחלאות בירושלים. מיכה החל ללמד בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן.
בשכונה החלו להתקרב ליהדות. השכנים, יוצאי פרס, הזמינו אותם להתפלל בבית-הכנסת השכונתי. בהדרכת רב השכונה החלה המשפחה לשמור שבת. ”אבא היה משלם לנו על כל קטע של קריאה בתורה. בהדרגה התחלנו לשמור מצוות, לצד התעניינות במוזיקה. השילוב הזה הוביל אותנו למה שאנחנו כיום”. הילדים החלו בגיל צעיר לימודי מוזיקה אשר כללו האזנה, הרמוניה, פיתוח שמיעה, לימוד כלי נגינה – פסנתר, חלילית, קונטרבס, כינור, חליל צד וכתיבת מוזיקה. שעורים אלו נתנו על ידי מורים שונים כמו דוד דולן, יענקלה סגל, חנוך יעקבי ועוד.
כשיונתן ואהרן היו ילדים, יצאו בחופש הגדול לנגן חליליות במדרחוב בן-יהודה בירושלים עם בן הדוד ניצן-חן רזאל.
להקת רזאל

ילדיו של מיכה - יונתן, אהרן, ריקה ויהודה - גדלו יחד באותו החדר. "החינוך מהבית ושפע הגירויים המוזיקליים" הוביל אותם להקים להקה. יונתן היה אז בן 15, והאח הצעיר ביותר, יהודה, בן 11. הלהקה הייתה פעילה לתקופה קצרה בשלהי שנות השמונים, ניגנה מוזיקת פופ רוק והתפרסמה בתוכנית סיבה למסיבה בהנחיית רבקה מיכאלי. בתוכנית הם ביצעו שני שירים שיצאו כסינגל ראשון מתוך אלבומה היחיד של הלהקה: "בלדה לחמור", ו"Taxi Driver", שהושר באנגלית אך התפרסם דווקא בשמו העברי "אני רוצה להיות נהג מונית". הופעה זו זכתה להצלחה, ובעקבותיה הוצא ב-1990 תקליט בשם "למה לא היום?" בחברת "פונוקול". הוא כלל שירים אישיים ("פעם הייתה עיר", "השכונה שבה גדלתי") והומוריסטיים ("בייביסיטר", "חוקרי עכבישים", "אני רוצה להיות נהג מונית"), לצד שירים עם ביקורת ("בלדה לחמור" ו"בת יחידה" הפמיניסטי ושירו של חיים נחמן ביאליק "אם יש את נפשך לדעת"). אחד מהאחים, יונתן, היה גם המפיק המוזיקלי של התקליט. יורם בר כתב על השירים "בלדה לחמור" ו"בת יחידה":
"בנים זה גזע רע", טוענת ריקה מלהקת רזאל בלהיט הטראש ההיסטרי "בת יחידה", ואין להאשים אותה. היא חיה עם המון בנים בבית אחד. "בלאדה לחמור", קטע אנרכיסטי, רווי ייאוש, באסה ופרברטיות מצמררת, נותן דרור לדמיונה של ריקה הקטנה, שהפסיקה לתת אמון בגברים: "אמנם אתה נחמד, אך אתה חמור". הקונפליקט ניכר היטב. האם זה בסדר להתאהב בחמור? האם הפער בלתי ניתן לגישור?
האלבום "למה לא היום?" זכה להצלחה אך הלהקה התפרקה בטרם הספיקה לעבוד על אלבומה השני, שנגנז.