stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאהי ארמלי
הערות שוליים

↑  יהודה גורן, נבחרת ערביי ישראל נגד קבוצה רומנית, מעריב, 6 בפברואר 1979
↑  יהודה גורן, עותמאן כבש שער עצמי וטורק צימק בכדור 11 מ', מעריב, 13 בפברואר 1979
↑  מכבי חיפה רוצה את ה"סקורר" של שפרעם, מעריב, 18 בפברואר 1979
↑  הפועל חיפה בוחנת כדורגלן מכבי שפרעם, מעריב, 28 בפברואר 1979
↑  יהודה גורן, הפועל חיפה ניפתה חמישה שחקני רכש, מעריב, 10 באוגוסט 1979
↑  יהודה גורן, זאהי – המוכתר משפרעם, מעריב, 6 ביולי 1980
↑  לריפעת טורק מצפה "חיזוק" ממכבי שפרעם, מעריב, 15 ביוני 1980
↑  א. טבק, הושגה פשרה בפרשת ארמלי, מעריב, 5 באוקטובר 1982; פשרה תמוהה, מעריב, 10 באוקטובר 1982
↑  ישראל פרץ, 9 לודאים בריאים חילצו תיקו, מעריב, 17 באוקטובר 1982
↑  שמואל טל, מאבק הצמרת המרתק – הביטוי לעונה המעניינת בליגה הארצית, דבר, 29 במאי 1983
↑  אבי רצון, מכבי תל-אביב וחיפה נאבקות על ארמלי, מעריב, 19 במאי 1983; אבי רצון, במכבי ת"א הופסקו הויכוחים על המענקים, מעריב, 22 במאי 1983
↑  צבי קופמן, מהצפון עלולה להפתח הרעה על 2 המובילות, מעריב, 19 בפברואר 1984
↑  יצחק הברמן, מכבי חיפה מול מכבי פתח תקווה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יונתן הללי, חיפה לאליפות! - שאג הקהל, מעריב, 26 בפברואר 1984
↑  יצחק הברמן, מכבי חיפה מול ביתר ירושלים, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  דוד (שוב) מלך ישראל, מעריב, 2 ביוני 1985
↑  יצחק הברמן, מכבי יפו מול מכבי חיפה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, מכבי נתניה מול מכבי חיפה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  ישראל רוזנבלט, אוחנה החליט: הגביע הוא צהוב, מעריב, 5 ביוני 1985
↑  יונתן הללי, ה"שור" החיפני ראה צהוב ונעץ חמישיה, מעריב, 9 ביוני 1985
↑  יונתן הללי, ארמלי הגן על ההגמוניה, מעריב, 22 בספטמבר 1985; יונתן הללי, שלישייה נולדה, מעריב, 22 בספטמבר 1985
↑  א. טבק, זאהי היה הגיבור מול שמשון, מעריב, 8 בדצמבר 1985
↑  דב בראל, ירושלים של פסטיבל, מעריב, 12 בינואר 1986
↑  יונתן הללי, הכרמל פלט לבה ירוקה, מעריב, 13 באפריל 1986
↑  צבי קופמן, חמש דקות לתהילה ולאכזבה, מעריב, 25 במאי 1986
↑  יצחק הברמן, מכבי חיפה מול בני יהודה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, גמר גביע המדינה: מכבי תל אביב מול מכבי חיפה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, הפועל תל אביב מול מכבי חיפה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, מכבי חיפה מול הפועל לוד, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, בית"ר ירושלים מול מכבי חיפה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, מכבי חיפה מול הפועל כפר סבא, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, מכבי חיפה מול בני יהודה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, בית"ר ירושלים מול מכבי חיפה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, מכבי חיפה מול מכבי תל אביב, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, מחזור 30: מכבי חיפה מול הפועל פתח תקווה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יצחק הברמן, גמר גביע המדינה: בית"ר ירושלים מול מכבי חיפה, באתר הרשמי של מכבי חיפה
↑  יונתן הללי, זאהי למיחיץ': אני פורש, מעריב, 19 בנובמבר 1986; יונתן הללי, זאהי ארמלי מתעקש לעזוב את הנבחרת, מעריב, 25 בנובמבר 1986
זאהי חוואס

זאהי חוואס
זאהי חוואס (בערבית: زاهي حواس; נולד ב-28 במאי 1947 בדמיאט, מצרים) הוא ארכאולוג מצרי, אחד האגיפטולוגים המובילים בעולם. הצטיין בעיקר בחפירותיו בגיזה, בדלתה של הנילוס, במדבר המערבי ובעמק הנילוס העליון.
חוואס הוא דמות ציבורית חשובה בארצו, וכיהן עד יולי 2011 כשר לענייני עתיקות בממשלת מצרים. הוא התפרסם בעולם גם הודות לפעילותו האינטנסיבית של הפצת מידע על תחום האגיפטולוגיה באמצעות ספרי מדע פופולרי ותוכניות טלוויזיה.
פרטים ביוגרפיים

בהתחלת דרכו חוואס עמד להיות משפטן אבל החליט לבסוף ללמוד ארכאולוגיה קלאסית יוונית ורומית באוניברסיטת אלכסנדריה שם סיים את התואר הראשון בשנת 1967. בשנת 1980 סיים לימודי אגיפטולוגיה באוניברסיטת קהיר, שם למד בין השאר תחת עבד אל-מונעם אבו בכר. אחר כך בעזרת מלגת פולברייט המשיך לימודיו לאגיפטולוגיה ולארכאולוגיה סורית – כנענית באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה, בארצות הברית. את עבודת הדוקטורט סיים שם בשנת 1987.
פעילותו המקצועית, המנהלית ובהוראה

החל משנת 1969, כשמונה למפקח לעתיקות מצרים התיכונה בטונה אל גבל ובמלאווי, הפך חוואס לאחד מהמומחים הידועים בתחום האגיפטולוגיה.
עד שנת 1975 כיהן כמפקח במספר רב של חפירות ארכאולוגיות ואתרים ארכאולוגיים מצרים, לדוגמה:
בחפירות האיטלקיות בסיח עבאדה, מיניה, כמו כן באתר אדפו – אסן, בחפירות שבוצעו על ידי החוקרים מאוניברסיטת פנסילבניה וייל באבידוס, כמו כן באתר דלתא המערבי על יד אלכסנדריה, באתר אמבבה, גיזה, על ידי קהיר, באתר אבו סימבל, בחפירות של חוקרי אוניברסיטת פנסילבניה במלכתה, לוקסור. עבד כמפקח לעתיקות במוזיאון לאמנויות בבוסטון ובמוזיאון הפירמידות של גיזה.
עד לשנת 1979 כיהן כמפקח ראשי לעתיקות במתחם הפירמידות בגיזה, באמבבה ובנווה המדבר בחרייה. בשנת 1980 הפך למפקח ראשי של הפירמידות בגיזה. בין השנים 1987–1997 שירת בתפקיד של מנהל כללי של הפירמידות בגיזה, סקארה ובחרייה.
בשנים 1998–2002 מילא את התפקיד של תת-מזכיר המדינה למונומנטים בגיזה. בין השנים 2002–2011 כיהן כמזכיר כללי של המועצה העליונה לעתיקות של מצרים. לאחר תחילת ההפיכה במצרים הנשיא מובארכ ערך שינויים בממשלה, המועצה העליונה לעתיקות הפכה למיניסטריון, וחוואס לשר העתיקות. במרץ 2011, פרש, אך הושב לתפקידו. ביולי 2011 פוטר, ביחד עם מספר שרים בממשלת עיסאם שאראף.
חוואס מנהל כמה פרויקטים חשובים בתחום הארכאולוגיה במצרים – באתר פירמידת מנכאורע בגיזה, "מקדש העמק" של חאפרו בגיזה, "קברות המשגיחים" הנמצאים דרומית-מזרחית מהספינקס בגיזה, הפירמידה של טטי השני בסקארה, נאזלת אל בטראן ובאני יוסף.
החל משנת 1988 חוואס מלמד ארכאולוגיה, היסטוריה ותרבות מצרית – לרוב במסגרת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
פעילותו הממסדית ודעותיו

חוואס מייצג תכופות בעמדותיו את גישת הממסד המצרי. על רקע זה הוא מוביל כיום תנועה הקוראת להחזיר פריטים עתיקים מצריים חשובים, ששמורים באוספים שונים בעולם, בחזרה למצרים. פריט בולט כזה הוא אבן רוזטה, המוצגת במוזיאון הבריטי. ביולי 2003 דרשו המצרים שהאבן תוחזר למצרים, וחוואס אמר כי "אם הבריטים רוצים להיזכר, אם הם רוצים להשיב את שמם הטוב, עליהם להחזיר מרצונם את האבן כי היא סמל לזהותנו המצרית."
כאיש מדע, חוואס מתנגד נמרצות לתאוריות של סופרי מדע בדיוני אחדים ושל חסידי הפירמידולוגיה אודות חוצנים עתיקים או ציוויליזציה כלל עולמית מפותחת שהתקיימה לפני ההיסטוריה המוכרת, הנפוצות כהסבר לקושי העצום בבניית הפירמידות במצרים באמצעים הטכנולוגיים שעמדו בפני המצרים הקדמונים. הוא הופיע בתוכנית של ערוץ ההיסטוריה מבית A&E במטרה למגר את התאוריות הללו, והראה ראיות התומכות בטענה שהמצרים בנו אותן.
בדומה ללא מעט מבני האליטה האינטלקטואלית במצרים בתקופתו, לחוואס היו התבטאויות אנטישמיות בוטות. בראיון בטלוויזיה המצרית ששודר ב-11 בפברואר 2009, הוא טען כי "היהודים שולטים בעולם", עוד הוא כתב בעיתון "א-שרק אל אווסט" (ב-22 בינואר 2009) כי "יהודי פלסטין" (הכוונה לישראלים) הם רצחניים מטיבם, כי "הרעיון של רצח ילדים, זקנים ונשים נמצא בדמם", וכי "הם זייפו את הדת והכניסו לתוכה את כל הרעלים שלהם, המכוון כנגד כל האנושות... הדבר היחיד שהם למדו מההיסטוריה הוא רודנות ושיטות עינוי".
ביקורת

לאורך הקריירה שלו חוואס היה נתון לביקורת מסוימת. הקשר השוטף שהוא מנהל עם המערב, בהשתתפות בהרצאות, תערוכות ותוכניות טלוויזיה ורדיו בארצות הברית ואירופה, הביאו לביטויי בוז מצד קבוצות שמרניות ודתיות במצרים. במערב, לעומת זאת הוא הואשם בשליטה במחקר האגיפטולוגי על ידי מניעה, מתוקף סמכותו, מחוקרים בלתי תלויים לחקור אתרים במצרים, בטענה שהם אינם מספיק מקצועיים. גורמים נוספים טוענים[דרוש מקור] שהוא מכתיב את עמדותיו לתקשורת או מונע מרצון להתפרסם בה אישית. אחרים טוענים שחוקרים אחרים הקדימו את מחקריו של חוואס, ובאלה אין למעשה חידוש לאגיפטולוגיה, גם אם מסקנותיהם נכונות. תגובותיו של חוואס נעות בין התעלמות לבין הסבר שהוא פועל לטובת מצרים ועתיקותיה.
מאז מהפכת תחריר ירדה קרנו של חוואס בשל קרבתו למובארק והמשטר הישן, עד שפוטר מהממשלה. הוא גם מתמודד, במקרים מסוימים בבית המשפט, עם האשמות בקשרים מסחריים לא הוגנים עם חברות מערביות. בנוסף לפעילותו בנשיונל ג'יאוגרפיק, קיבלה חברה שמוכרת כובעים על שמו זיכיון לניהול חנות המזכרות במוזיאון המצרי. בעקבות תלונה מצד בעל חנות אחר, פסק בית המשפט שלא התקיים מכרז הוגן וגזר שנת מאסר על חוואס. החנות נסגרה וגזר הדין בוטל. חברה אחרת מוכרת פרטי לבוש על שמו וגם מנהלת תערוכה נודדת של מוצגי תות ענח' אמון. חוואס טוען שרווחיו מעסקאות אלו מועברים לצדקה, אבל פרש מנשיונל ג'יאוגרפיק.
ספרים

The Golden Age of Tutankhamun: Divine Might and Splendor in the New Kingdom, The American University in Cairo Press, 2004, ISBN 977-424-836-8.
(עידן הזהב של תות אנח אמון: כוח אלוהי ופאר בממלכה החדשה, הוצאת אוניברסיטת קהיר 2004)
Curse of the Pharaohs: My Adventures with Mummies, National Geographic Society, 2004, ISBN 0-7922-6665-X.
(קללת הפרעונים: הרפתקאותי עם המומיות, חברת נשיונל ג'יאוגרפיק, 2004)
Hidden Treasures of Ancient Egypt: Unearthing the Masterpieces of the Egyptian History, National Geographic Society, 2004, ISBN 0-7922-6319-7.
(האוצרות החבויים של מצרים הקדומה: חשיפת יצירות המופת של ההיסטוריה המצרית, חברת נשיונל ג'יאוגרפיק, 2004)
David Fromkin, Zahi A. Hawass, Milton Viorst, Cradle & Crucible: History and Faith in the Middle East, National Geographic Society, 2004, ISBN 0-7922-6597-1.
(עם דייוויד פרומקין ומילטון ויורסט עריסה וסיר: היסטוריה ואמונה במזרח התיכון, חברת נשיונל ג'יאוגרפיק, 2004)
Egyptology at the Dawn of the Twenty-First Century, Vol. 1 - 3, The American University in Cairo Press, 2003, ISBN 977-424-674-8, ISBN 977-424-714-0, ISBN 977-424-715-9.
(אגיפטולוגיה בשחר המאה ה-21 כרכים א-ג, הוצאת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר, 2003)
Secret from the Sand: My Search for Egypt's Past, Harry N. Abrams, 2003, ISBN 0-8109-4542-8.
(הסוד מתוך החולות: חיפושי אחרי העבר של מצרים, הוצאת הארי אברמס, 2003)
Bibliotheca Alexandrina: The Archaeology Museum, The American University in Cairo Press, 2003, ISBN 977-305-326-1.
The Treasures of the Pyramids, White Star Editions, 2003, ISBN 88-8095-233-1.
(אוצרות הפירמידות, הוצאת וייט סטאר, 2003)
The Mysteries of Abu Simbel: Ramesses II and the Temples of the Rising Sun, The American University in Cairo Press, 2001, ISBN 977-424-623-3.
(מסתורי אבו סימבל: רעמסס השני ומקדשי השמש הזורחת, הוצאת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר 2001)
The Secrets of the Sphinx: Restoration Past and Present, The American University in Cairo Press, 2000, ISBN 977-424-492-3.
(סודות הספינקס: שיקומו בעבר ובהווה, הוצאת האוניברסיטה האמריקאית בקהיר, 2000)
Silent Images: Women in Pharaonic Egypt, Harry N. Abrams, 2000, ISBN 0-8109-4478-2.
(דמויות שותקות:נשים במצרים הפרעונית, הוצאת הארי אברמס, 2000)
Valley of the Golden Mummies: The Greatest Egyptian Discovery Since Tutankhamun, Virgin Books, 2000, ISBN 1-85227-849-8.
(עמק מומיות הזהב: התגלית המצרית הגדולה מאז תות אנח אמון, הוצאת ורג'ין בוקס, 2000)
Mountains of the Pharaohs: The Untold Story of the Pyramid Builders, Doubleday, Random House 2006 ISBN 978-0-385-50305-1
(הרי הפרעונים: הסיפור הלא מסופר של בוני הפירמידות, הוצאת דאבלדיי, רנדום האוס, 2006)
פרסים

1998 הפרס הנשיאותי של מצרים בתחום האמנויות והמדע – בשביל עבודות שיקום הספינקס בגיזה
2000 Golden Plate Award, Academy of Achievement, וושינגטון.
הערות שוליים

↑  Renowned Egyptian Archeologist Zahi Hawass: Jews Control the Entire World, באתר MEMRI,‏ 11 בפברואר 2009
↑  بنو إسرائيل لا يقرأون التاريخ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439528005171  PLWABN: 9810588171405606  BIBSYS: 1058944  BnF: cb13504170v (data)  CiNii: DA11212973  GND: 122431588  ICCU: LO1V185891  ISNI: 0000 0001 2144 2164  KulturNav: ab57a90b-741c-4b4f-8542-1726638eee5f  LCCN: nr90025829  NDL: 00672795  NKC: xx0028158  NLA: 41525789  NLK: KAC202290470  NSK: 000380640  NTA: 15126712X  RERO: 02-A006309401  SELIBR: 298868  SUDOC: 052478416  Trove: 1454643  ULAN: 500260442  VIAF: 95263081   WorldCat (עם VIAF): 95263081 
חוואס משמאל, יחד עם ברק אובמה בעת ביקורו במצרים ביוני 2009
זרון עשון

| זרון עשון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
סוג:: זרון
מין:: זרון עשון
שם מדעי
 Circus cinereus ‏וייו, 1816
תחום תפוצה


זרון עשון או זרון סינראוס (שם מדעי: Circus cinereus) הוא מין עוף דורס מהסוג זרון המצוי באמריקה הדרומית בארגנטינה, צ'ילה, פרו, בוליביה, פרגוואי, דרום ברזיל ובאזור הרי האנדים מגיע גם לקולומביה.
אורכו של הזרון 40 ס"מ בזכרים ו-46 ס"מ בנקבות. מוטת הכנפיים 90-115 ס"מ. הזרון בעל גוף מפוספס בחום עם נוצות גב אפורות-כחולות, ראש חום ומקור צהוב עם קצה כהה. העיניים שחורות וסביבן פס צהוב. הרגליים גדולות וצהובות והזנב וקצות הכנפיים שחורים.
הזרון חי במגוון בתי גידול הכוללים ביצות סבוכות, יערות, יערות ממוזגים, כרי דשא גבוהים ואפילו בהרי האנדים בגובה 4,000 מ'. כמו שאר הזרונים הוא מקנן על הקרקע. לעיתים, במהלך החיזור, זרונים אלה משלבים רגליים תוך כדי מעוף.
הזרון הוא צייד הניזון מיונקים קטנים, עופות וזוחלים שונים וגם מדוחיים וחרקים גדולים. כשהם מצויים בשפע הוא מתבסס על אפרוחי אגמיות וחופיות.
הערות שוליים

↑  זרון עשון באתר הרשימה האדומה של IUCN
זרון בתעופה
הרפתקאות שרה ג'יין

| --- | --- |

פתיח הסדרה
 מבוסס על:  דוקטור הו 
 סוגה:  מדע בדיוני   מתח   דרמה
 יוצרים:  ראסל טי דייוויס 
 שחקנים:  אליזבת סליידן   טומי נייט  יסמין פייג' דניאל אנתוני אנג'ילי מוהינדרה שינייד מייקל אלכסנדר ארמסטרונג
 מדבבים:  אלכסנדר ארמסטרונג (Mr Smith) 
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  5 
 מספר פרקים:  53 
 תוכנית המשך:  דוקטור הו   טורצ'ווד
 הפקה
 חברת הפקה:  BBC 
 מוזיקה:  מוראי גולד 
 אורך פרק:  30 דק' 
 שידור
 רשת שידור:  CBBC   BBC One
 תקופת שידור מקורית:  1 בינואר 2007 – 18 באוקטובר 2011
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הרפתקאות שרה ג'יין (באנגלית: The Sarah Jane Adventures) היא סדרת-בת לתוכנית הטלוויזיה הבריטית "דוקטור הו". הסדרה שודרה ב-CBBC, רצועת שידור לילדים בערוץ BBC1 והציגה את קורותיה של שרה ג'יין סמית (אליזבת סליידן), מלווה לשעבר של הדוקטור ועיתונאית חוקרת שנלחמת בחייזרים בכוחות עצמה.
תקציר העלילה

הסדרה מגוללת את סיפורה של שרה ג'יין סמית (סליידן), עיתונאית חוקרת ומלווה לשעבר של הדוקטור. יחד עם בנה המאומץ, לוק (טומי נייט) וחבריו מריה (יסמין פייג'), קלייד (דניאל אנתוני) וראני (אנג'ילי מוהינדרה) הם עוזרים לחייזרים שונים שנופלים לכדור הארץ ונלחמים בכוחות מרושעים.
דמויות > דמויות ראשיות

שרה ג'יין סמית' (אליזבת סליידן): עיתונאית פרילנסרית ומלווה לשעבר של הדוקטור משנות ה-70.
לוק סמית' (טומי נייט) (עונות 1-3; אורח ב-4–5): בנה המאומץ של שרה ג'יין. הוא נוצר על ידי גזע חייזרי שנקרא "ביין". שרה ג'יין אימצה אותו והעניקה לו את שמו. בתחילת העונה הרביעית, לוק עזב ללמוד באוניברסיטה.‏
מריה ג'קסון (יסמין פייג') (עונה 1; אורחת ב-2): שכנתה המתבגרת של שרה ג'יין. הוריה התגרשו בשנה החולפת והיא עברה לגור מול שרה ג'יין יחד עם אביה. בתחילת העונה השנייה, מריה עזבה לאמריקה יחד עם אביה.
קלייד לנגר (דניאל אנתוני): נער הלומד בבית הספר יחד עם לוק ומריה. אביו נטש אותו כשהיה קטן לטובת אחותה של אמו. הוא פגש את מריה ולוק ביום הראשון ללימודים וגילה את עולמם כאשר הסליתין ניסו להשתלט על בית הספר שלהם. לאחר שהראה אומץ וחוכמה, שרה ג'יין התירה לו להצטרף אליהם.
ראני צ'נדרה (אנג'ילי מוהינדרה) (עונות 2–5): נערה מתבגרת שעברה לגור יחד עם הוריה בבית הישן של מריה. רוצה להיות עיתונאית כמו שרה ג'יין ומצטרפת אליה בהרפתקאותיה.
סקיי סמית' (שינייד מייקל) (עונה 5): בת מגזע ה-"Fleshkind", שנוצרה על מנת שתוכל להפוך לנשק במלחמה של אנשיה נגד גזע ה-"Metalkind". היא נלקחה מאנשיה כשהייתה תינוקת על ידי אדם מסתורי והובאה אל שרה ג'יין, כדי שתטפל בה. כוחותיה של התינוקת האיצו את התבגרותה ושרה ג'יין אימצה אותה והעניקה לה את שמה.
מר סמית' (קולו של אלכסנדר ארמסטרונג): המחשב המשוכלל של שרה ג'יין. הוא בעצם צורת חיים גבישית הנקראת "קסיילוק" שהתגלתה בחפירות ארכאולוגיות. שרה ג'יין הביאה אותו לביתה, הוא התחבר אל המחשב שלה וכך נוצר - מר סמית.
K-9 (קולו של ג'ון ליסון) (עונה 3; אורח ב-1 ו-4): הכלב הרובוטי של שרה ג'יין. הוא ניתן לה במתנה על ידי הדוקטור. הוא עזר לחסום חור שחור שאיים לשאוב את כדור הארץ. כשהוא סיים למלא את תפקידו, K-9 חזר לגור עם שרה ג'יין. קצת לאחר מכן, שרה ג'יין העניקה אותו ללוק והוא נסע איתו לאוניברסיטה.‏
דמויות > דמויות משניות

אלן ג'קסון (ג'וזף מילסון) (עונה 1, אורח ב-2): אביה של מריה, הגר עמה בבית ממול לשרה ג'יין. בעונה השנייה, הוא קיבל הצעת עבודה מאמריקה ועבר לשם ביחד עם מריה.
כריסי ג'קסון (ג'ולייט קאון) (עונה 1, אורחת ב-2): אמה של מריה וגרושתו של אלן.
הארש צ'נדרה (אייס בהאטי) (עונות 2–5): אביה של ראני, בעלה של גיטה ומנהל בית הספר בו לומדת החבורה. קשוח כלפי תלמידיו, אך עם זאת חם ואוהב כלפי בתו ואשתו.
גיטה צ'נדרה (מינה אנוור) (עונות 2–5): אמה של רני ואשתו של הארש.
דמויות > דמויות אורחות

גברת וורמווד (סמנתה בונד) (אורחת בעונות 1–2): אחת מגזע ה-"ביין", גזע דמוי תמנון המתחזה לבני אדם. היא יצרה את לוק, בנה של שרה ג'יין ומחשיבה את עצמה לאמא שלו.
בריגדיר סר אליסטר גורדון לת׳ברידג׳-סטיוארט (ניקולס קורטני) (אורח בעונה 2): דמות מיתולוגית מ״דוקטור הו״. סר אליסטר הוא מכר ותיק של שרה ג׳יין שהגיע לעזור לה במתקפה נגד הביין. זוהי הופעתו הראשונה והיחידה של השחקן ניקולס קורטני בעלילה שקשורה לסדרה המחודשת של ״דוקטור הו״.
הדוקטור (דייוויד טננט / מאט סמית) (אורח בעונות 3, 4): גיבור סדרת האם ״דוקטור הו״ אשר בא לסייע לחברתו שרה ג׳יין.
ג׳ו ג׳ונס (קייטי מאנינג) (אורחת בעונה 4): הייתה ידועה בעברה כג׳ו גרנט, ג׳ו ושרה ג׳יין טיילו עם אותו הדוקטור בעבר אך מעולם לא נפגשו.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (בריטניה)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (בריטניה)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 24 בספטמבר 2007 | 19 בנובמבר 2007 |
|  | 2 | 12 | 12 | 29 בספטמבר 2008 | 8 בדצמבר 2008 |
|  | 3 | 12 | 12 | 15 באוקטובר 2009 | 20 בנובמבר 2009 |
|  | 4 | 12 | 12 | 11 באוקטובר 2010 | 16 בנובמבר 2010 |
|  | 5 | 6 | 6 | 3 באוקטובר 2011 | 18 באוקטובר 2011 |
הפרק הראשון של הסדרה ("Invasion of the Bane") שודר ב-1 בינואר 2007 כסיפור בודד. הפרק הוא לא פיילוט, מאחר שעונה מלאה של הסדרה הוזמנה מראש, אך הוא כולל בתוכו הרבה אלמנטים שנפוצים בפרקי פיילוט.
העונה הראשונה של הסדרה שודרה בספטמבר של אותה השנה וכללה חמישה סיפורים, אשר כל סיפור מחולק לשני פרקים (למשל: "Revenge of the Slitheen: Part One & Part Two") מה שאומר שסך הכל שודרו עשרה פרקים. כל פרק שודר תחילה בערוץ CBBC המיועד לילדים ושבוע לאחר מכן שודר בערוץ BBC One. העונה השנייה שודרה ב-2008 בפורמט זהה לעונה הראשונה וכללה שישה סיפורים שמחולקים לשני פרקים בכל סיפור. העונה השלישית שודרה ב-2009 ועברה לשדר שני פרקים בשבוע, בימי שלישי וחמישי. העונה הרביעית שודרה ב-2010. לצד העונה הרביעית שודרה תוכנית בשם Sarah Jane's Alien Files, שבה בכל פרק חבר מצוות השחקנים הראשי מעדכן את מאגר הנתונים של מר סמית על החייזרים בהם הם נתקלו השבוע.
בשל המחלה של השחקנית הראשית, אליזבת סליידן, ובסופו של דבר מותה ב-19 באפריל 2011, הצילומים של החלק השני של העונה החמישית, שתוכננה לעלות לשידור בסתיו 2011, נדחו לתאריך לא ידוע ומאוחר יותר בוטלו לחלוטין. שלושה סיפורים (שהם שישה פרקים) מתוך העונה הצטלמו במלואם לפני מותה של סליידן. העונה האחרונה שודרה באוקטובר 2011 והסתיימה עם מונטאז' של סצנות בכיכובה של סליידן, בדמותה של שרה ג'יין, מתוך הסדרה ומתוך דוקטור הו, כמחווה לשחקנית המנוחה.
סקירת הסדרה > היי שלום, שרה ג'יין

ב-19 באפריל 2020, לציון תשע שנים למותה של אליזבת סליידן, שודר בערוצי המדיה החברתית של דוקטור הו ספיישל באורך 13 דקות שנקרא היי שלום, שרה ג'יין. (באנגלית: Farewell, Sarah Jane) הספיישל נכתב בידי ראסל טי. דייוויס, יוצר הסדרה.
הסיפור משמש כאפילוג לסדרה ומשתתפים בו טומי נייט (לוק), דניאל אנתוני (קלייד), אנג'ילי מוהינדרה (ראני), מינה אנוור (גיטה) וקייטי מאנינג (ג'ו ג'ונס), כולם משחזרים את תפקידם מהסדרה. כמו כן משתתפת גם סופי אלדרד, אשר גילמה את אייס, המלווה של הדוקטור בשנים 1987–1989.
הערות שוליים

1 2  ריאיון עם אלכסנדר ארמסטרונג, ‏25.08.2010
| דוקטור הו |
| --- | --- | --- |
| שחקנים שגילמו את הדוקטור | ויליאם הארטנל • פטריק טרוטון • ג'ון פרטווי • טום בייקר • פיטר דייוויסון • קולין בייקר • סילבסטר מקוי • פול מקגאן • ג'ון הרט • כריסטופר אקלסטון • דייוויד טננט • מאט סמית • פיטר קפלדי • ג'ודי ויטאקר • שוטי גטווה |  |
| שחקנים בולטים שגילמו את המלווים | קרול אן פורד • ג'ין מארש •  דבורה ווטלינג •  אליזבת סליידן • ללה וורד • ג'נט פילדינג • סופי אלדרד • בילי פייפר • ג'ון בארומן • נואל קלארק • קתרין טייט • פרימה אג'ימן • קיילי מינוג • ברנרד קריבינס • קארן גילאן • ארתור דארוויל • אלכס קינגסטון • ג'נה קולמן • מאט לוקאס • פרל מקי • ברדלי וולש |  |
| דמויות | הדוקטור • המלווים • האויבים (דאלקים • המאסטר • סונטארים) |  |
| מושגים | טארדיס • מברג קולי • אדוני הזמן • גאליפריי |  |
| פרקים | הסדרה הקלאסית • הסדרה המחודשת |  |
| ספין-אוף | טורצ'ווד • הרפתקאות שרה ג'יין • Class |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007384176705171  GND: 1031725261  LCCN: no2011179607  VIAF: 189391942   WorldCat (עם VIAF): 189391942 
הצוות בעונה החמישית והאחרונה. מימין לשמאל: שרה ג'יין סמית, קלייד לנגר, סקיי סמית, ראני צ'נדרה.
ויליאם וולדו

ויליאם פרדריק וולדו (באנגלית: William Frederick Waldow‏; 26 באוגוסט 1882 – 16 באפריל 1930) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מניו יורק.
ביוגרפיה

וולדו נולד ב-26 באוגוסט 1882 בבאפלו, ניו יורק, ולמד בבתי הספר הנפוצים, התלמד כאינסטלטור, ולאחר מכן עסק כקבלן אינסטלציה. הוא נבחר לחבר במועצת המנהלים של באפלו ב-1912 וב-1913 והיה חבר בוועידת מדינת ניו יורק הרפובליקנית ב-1916.
ולדו נבחר כרפובליקני לקונגרס ה-65, כשהוא מכהן בתפקידו מ-4 במרץ 1917 ועד 3 במרץ 1919. הוא לא הצליח להיבחר מחדש ב-1918 לקונגרס ה-66 וחידש עיסוקים עסקיים לשעבר. הוא היה ציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית ב-1920 והיה השריף של מחוז אירי בין השנים 1921–1923. הוא מת בסניידר (פרבר של באפלו) ב-16 באפריל 1930; הקבורה הייתה בבית הקברות Forest Lawn.
ויליאם ויטוורת'

| --- | --- |

ויטוורת' יורד מסיפונה של אה"מ ונסה בנמל ליברפול
 לידה:  29 ביוני 1884 צ'טהאם, בריטניה בריטניה
 פטירה:  25 באוקטובר 1973 (בגיל 89) בוגנור ריג'יס, בריטניה בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השתייכות:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 תקופת הפעילות:  1899–1946 (כ־47 שנים)
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד אה"מ אורסטס מפקד אה"מ קוקטריס מפקד אה"מ וידט מפקד בית הספר לאימון גופני מפקד אה"מ סטיוארט מפקד מפקד משט המשחתות ה-2 מפקד אה"מ רודני מפקד פלגת סיירות הקרב הלורד השני של האדמירליות
 פעולות ומבצעים
 מרד הבוקסרים מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט   אות השירות המצוין
 
ויליאם ג'ק ויטוורת' (באנגלית: William Jock Whitworth; 29 ביוני 1884 – 25 באוקטובר 1973) היה אדמירל בריטי שמילא תפקידים בולטים במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, ואף שימש כלורד השני של האדמירליות.
ביוגרפיה

ויטוורת נולד ב-29 ביוני 1884 בעיר צ'טהאם שבקנט. ב-1899 הוא התגייס כצוער לצי המלכותי. ב-1901 הוא הוצב על סיפונה של ספינת הקרב אה"מ אושן ויחד עמה נשלח לסין במהלך מרד הבוקסרים. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא פיקד על המשחתות אה"מ אורסטס, אה"מ קוקטריס, ואה"מ וידט. ב-1926 הוא מונה למפקד בית הספר לאימון גופני בפורטסמות'. ב-1928 הוא מונה למפקד אניית המערכה אה"מ סטיוארט ולמפקד משט המשחתות ה-2 שהיה חלק מצי הים התיכון.
ב-1936 מונה ויטוורת' למפקד אניית המערכה אה"מ רודני. שנה לאחר מכן הוא הפך להיות מזכיר הצי המלכותי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא מונה למפקד פלגת סיירות הקרב. באפריל 1940 הוא נשלח לסייע לכוחות הצי הבריטי בחופי נרוויק שבנורווגיה. ויטוורת' הביס בקרב את המשחתות של הקריגסמרינה והשיג שליטה על נמל נרוויק. לאחר מכן הנחיתו הבריטים כוחות בעיר וכבשו אותה. למרות זאת, הם נאלצו לסגת מנורווגיה בעקבות התקדמות הגרמנים במערכה על צרפת. ב-1941 הוא מונה לתפקיד הלורד השני של האדמירליות. ב-1944 הוא מונה למפקד בסיס הצי רוזית'. ב-1946 הוא פרש מהצי.
הוא נפטר ב-25 באוקטובר 1973 בעיר בוגנור ריג'יס שבמערב סאסקס.
חואן פונסה דה ליאון

| --- | --- |
 
 לידה:  1474 Santervás de Campos, כתר קסטיליה 
 פטירה:  1521 (בגיל 47 בערך) הוואנה, מלכות המשנה של ספרד החדשה, האימפריה הספרדית 
 לאום:  ספרדי
 תקופת הפעילות:  ?–1521 
 גילויים בולטים:  הוביל את המסע האירופאי הראשון לפלורידה והעניק לה את שמה.
 אזורים שחקר:  צפון אמריקה
 חתימה:   
 
חואן פונסה דה ליאון (בספרדית: Juan Ponce de León; ‏1474 – יולי 1521) היה מגלה ארצות ספרדי והמושל הראשון של פוארטו ריקו. הוא הוביל את המסע האירופאי הראשון לפלורידה והעניק לה את שמה.
ביוגרפיה

ב-1492 השתתף דה ליאון במסעות המלחמה של ספרד נגד המורים בגרנדה. בספטמבר 1493 הוא השתתף במסעו השני של כריסטופר קולומבוס לאמריקה. האוניות הגיעו לאיים הקריביים בנובמבר 1493 וביקרו במספר איים עד שהגיעו ליעדם באי היספניולה. ב-1504 מינה אותו מושל היספניולה, ניקולאס דה אובנדו, למושל הגבולות של המחוז החדש, איגוויי (בקצה המזרחי של הרפובליקה הדומיניקנית של ימינו). ב-1505 קיבל דה ליאון אישור לייסד עיירה חדשה במחוז איגוויי, ונתן לה את השם סלבלאון דה איגוויי.
ביוגרפיה > מסעות לפלורידה

בפברואר 1512 קיבל דה ליאון חוזה מלכותי בלעדי לשלוש שנים לחפש איים חדשים, "איי בנימי", שטרם התגלו צפון מערבי לאי היספניולה. הוא צייד שלוש אוניות וצוות אותן עם 200 איש שמימן מכספו הפרטי והפליג מפוארטו ריקו ב-4 במרץ 1513. ב-2 באפריל 1513 צפה באדמה אותה חשב בתחילה לאי חדש וקרא לה "פלורידה".
את מסעו האחרון לפלורידה ביצע ב-1521. היה זה מסע התיישבות עם שתי אוניות ו-200 איש, כולל כומר, חקלאים, בעלי מלאכה, 50 סוסים ועוד חיות מבויתות. במסע זה הותקפו על ידי מקומיים ודה ליאון נפצע מחץ מורעל בכתפו. לאחר התקפה זו הפליג עם צוותו להוואנה שבקובה, שם מת מפצעיו כעבור מספר ימים.
בתרבות

עלילת הסרט שובר הקופות "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" סובבת סביב מחברת עתיקה שמצאו מלחים ובה כתוב שמיקומו של "מעיין הנעורים" יימצא בספינתו האבודה של דה ליאון.