stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השועל והכלבלב
דמויות ומדבבים

טוד השועל (קית' מיטשל (טוד הצעיר)/מיקי רוני/גיל סגל (טוד הצעיר)/אלון אופיר)
קופר הכלב (קורי פלדמן (קופר הצעיר)/קורט ראסל/דורון בן-עמי (קופר הצעיר)/אורי הוכמן)
דינקי הכנרית (דיק בקליאן/תומר שרון)
בומר הנקר (פול וינצ'ל/אוהד שחר)
ביגמאמא הינשופה (פרל ביילי/רחל אטאס)
האלמנה טוויד (ג'ינט נולן/דבי בסרגליק)
איימוס סלייד (ג'ק אלברטסון/שמוליק טנא)
דורבן (ג'ון פידלר/חן חגי)
גירית (ג'ון מקינטיר/איציק סיידוף)
צ'יף (פט באטרם/יהודה אפרוני)
ויקסי (סנדי דנקן/אורית ירון)
שירים

"אתם שני חברים"
"להיזהר מכלב הציד"
"שיר 'כלב הציד'" (איימוס סלייד)
"פרידה" (שיר הפרידה ששומעים ברקע, על טוד והקשישה)
"תהיה עצמך"
עידן לנדו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 ביולי 1967 (בן 57) 
 ענף מדעי:  בלשנות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מנחה לדוקטורט:  נועם חומסקי 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 idanlandau.com
 תרומות עיקריות
 מחקר הבלשנות הגנרטיבית
 
עידן לנדו (נולד ב-19 ביולי 1967) הוא פרופסור המשמש ראש החוג לבלשנות באוניברסיטת תל אביב ובלוגר ישראלי.
ביוגרפיה

לנדו נולד בארצות הברית ועלה לישראל בשנת 1969. שירת כקצין בצה"ל ארבע שנים (בין 1985–1989). בשנת 1994 השלים את לימודיו בהצטיינות במסלול הישיר לתואר שני בבלשנות במסגרת התוכנית הבין-תחומית לתלמידים מצטיינים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1999 השלים דוקטורט ב-MIT. עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת בן-גוריון בשנת הלימודים 2001–2000 ולאחר מכן נקלט כאיש סגל תקני בחוג לספרויות זרות ובלשנות (בשנים הראשונות עם מלגת אלון). בשנת 2023 הצטרף כפרופסור מן המניין לחוג לבלשנות באוניברסיטת תל אביב. פרסם חמישה ספרים ועשרות מאמרים בתחומי התמחותו. תחום מחקרו העיקרי הוא תחביר גנרטיבי.
בשנת 2001, נדון לראשונה, כקצין מילואים, ל-14 ימי מאסר בשל סירוב  לשרת בשטחים. במשך השנים היה במאסר על סירוב שלוש פעמים. בסוף 2011 עמד במוקד של סערה תקשורתית כאשר אוניברסיטת בן-גוריון ניכתה משכרו בגין תקופה בה היה מצוי במאסר של שבוע בשל סירוב.
לנדו נשוי לשירה סתיו ואב לבת ובן. מתגורר בתל אביב.
פרסומים > ספרים שכתב

בעברית
טיפה אפלה בקליפה : מסות על הלשון ותעתועיה במדע, באמנות, בספרות ובפוליטיקה עידן לנדו; עורך: ארז שוייצר, ישראל: אינדיבוק חנות הספרים העצמאית ברשת, 2015.
באנגלית
Landau, Idan. 2000. Elements of Control: Structure and Meaning in Infinitival Constructions. Studies in Natural Language and Linguistic Theory, Kluwer Academic Publishers, Dordrecht
Landau, Idan. 2010. The Locative Syntax of Experiencers. Cambridge, MA: MIT Press.
Landau, Idan. 2013. Control in Generative Grammar: A Research Companion. Cambridge, UK: Cambridge University Press.
Landau, Idan. 2015. A Two-Tiered Theory of Control. Cambridge, MA: MIT Press.
פרסומים > מאמרים

משחקים מן השפה ולחוץ, "סטודיו" 83, יוני 1997
מהות האנושיות לפי ג'ורג' אורוול, באתר הארץ, 15 בינואר 2007
החרם האקדמי: פירכות וסיסמאות, באתר "הגדה השמאלית, 19 ביוני 2007
החול היה רך, נעלו מלאה גרגירים, באתר הארץ, 14 באפריל 2008
ספרים אוושה לבנה זרמה בין עצי הפרדס, יתושים זמזמו תחת הענפים, בין הגזעים, באתר הארץ, 24 באפריל 2008
היפעה השקטה הזאת, שנעה באטיות כמו שרף סמיך, באתר הארץ, 29 באפריל 2008
במעלה העץ התחבירי - "בלשנות עברית תיאורטית", באתר הארץ, 2 בספטמבר 2009
בגנות ההגדרות: על טיורינג ועל ויכוחי סרק. טיול נגטיבי, פילוסופי־בלשני־פוליטי, באתר העין השביעית, 12 במאי 2015
הערות שוליים

↑  עמוס הראל, קצין מילואים נדון למאסר על סירוב לשרת בשטחים, באתר הארץ, 11 ביולי 2001
↑  טלילה נשר, אוני' בן גוריון הטילה סנקציות על מרצה סרבן, באתר הארץ, 8 בנובמבר 2011
↑  מיה סלע, ראיון: לידתה של שירה, באתר הארץ, 15 במאי 2012
↑  טל אלסטר, מקדש מעט: על ספר המסות של עידן לנדו, באתר "העוקץ", 9 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264266305171  ISNI: 0000 0000 1867 7176  LCCN: n00033888  NTA: 213733374  SUDOC: 074629719  VIAF: 29707872   WorldCat (עם VIAF): 29707872
פרנץ ברדון

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1909 Kateřinky, צ'כיה 
 פטירה:  10 ביולי 1958 (בגיל 48) ברנו, צ'כוסלובקיה 
 שם לידה:  František Bardon 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה 
 מקצוע:  קוסם במה
 
פרנץ ברדון (בצ'כית: Franz Bardon;‏ 1 בדצמבר 1909 באופווה שבצ'כוסלובקיה - 10 ביולי 1958) היה קוסם במה ועסק בהרמטיציזם הן בתור מורה והן בתור תלמיד. היה חבר של החברה הצ'כית ההרמטית - אוניברסליה. הוא למד בבית הספר הציבורי באופאווה, ולאחר מכן קיבל הסמכה כמכונאי. במהלך מלחמת העולם השנייה הוחזק ברדון במחנה ריכוז בשל סירובו לקחת חלק במיסטיקה נאצית. הוא חולץ על ידי חיילים רוסים אשר פשטו על המחנה. ברדון המשיך בעבודתו בתחום ההרמטיזם עד לשנת 1958 אז נעצר ונכלא בברנו, צ'כוסלובקיה. נפטר ב-10 ביולי 1958 בזמן שהיה תחת מעצר משטרתי.
יצירות

ברדון נודע בעיקר בזכות שלושה הכרכים אודות קסמי ההרמטיזם: חניכה לתוך ההרמטיזם, התרגול של זימון קסום והמפתח לקבלה האמיתית.
בנוסף קיימת יצירה רביעית המיוחסת אליו בשם פרבטו הקוסם, הנחשבת כאוטוביוגרפיה בתחפושת. אף על פי שהספר מציג את ברדון כמחבר, פרנץ בארדון סיפק אך את מסגרת העובדות בספר והתוספות וההשלמות נכתבו למעשה בידי מזכירתו, אוטי בוטאבובה. בעת שמרכיבים אחדים בסיפור בדיוניים, מרב הספר נכתב כנובלת סתרים, עם ייפוי מצידה של בוטאבובה.
יצירותיו של ברדון נודעות בעיקר בזכות פשטותן, בשל מיעוטם היחסי של חלקים תאורטיים, ודגש רב על תרגול עם טכניקות רבות. תלמידיו, כדוגמת ויליאם מיסטל וראוון קלארק מחשיבים אותו לכותב תוכניות אימון לקוסמים הטוב ביותר במאה העשרים. הם נכתבו עם הכוונה לאפשר לתלמידים הרוצים לתרגל קסמים את האמצעים לכך אם נבצר מהם ללמוד עם מורה (ברדון המליץ על לימוד עם מורה, במידת האפשר).
יצירות > פראבטו הקוסם

אף על פי שנערך בצורת נובלה, פראבטו הקוסם הוא למעשה אוטוביוגרפיה רוחנית של פרנץ ברדון. פראבטו היה שם הבמה של המחבר בזמן הקריירה שלו כקוסם בהופעות, שם שלקוח מהצירוף של פרנץ-בארדון-טרופאוו-אופאוו, וזהו פראבטו התופס חלק מרכזי בנובלה גם כן. הסיפור מתרחש בדרזדן, גרמניה, בתחילת שנות ה-30, ומתאר את עלילות קרבות הקסם של פראבטו בחברי מסדר אפל, רב עוצמה ומסוכן, את הימלטותו מגרמניה במהלך הימים מלאי הייאוש האחרונים של רפובליקת ויימר, וההתחלה של המשימה הרוחנית שהגיעה לפסגתה בזמן שברדון כתב את ספריו הקלאסיים בנושא קסמי ההרמטיזם. יותר מאשר נובלה, פראבטו הקוסם היא יצירה של קסם המעניקה תובנות לתוך ספריו האחרים של ברדון וכמו כן חושפת את הכוחות המסתוריים האפלים הקיימים בעולם, אשר באו לידי ביטוי בין היתר בעלייתו של הרייך השלישי.
ההקדמה לספר פראבאטו נכתבה ב-1979 על ידי דיאטר רוגברג ששיתף מידע שהוא עצמו קיבל מהמזכירה אוטי בוטאבובה אשר סיפרה בתורה שהיא קיבלה את המידע ישירות מפרנץ בארדון. על פי הצהרות אלו של אוטי בוטאבובה, היטלר ואחרים מאנשי סודו היו חברים במסדר טהולה, שהיה למעשה הזרוע החיצונית של קבוצת טיבטים שעסקו במאגיה שחורה והם השתמשו במסדר הטהולה למטרותיהם שלהם. פרנץ בארדון הובא לתשומת ליבם של הנאצים בעקבות רשלנותו של תלמידו וידידו, וילהלם קווינטשר (ראם אומיר קווינטשר), שלא השמיד את המכתבים שניהל עם בארדון למרות בקשתו של בארדון. לפרנץ בארדון הוצעה משרה גבוהה ברייך השלישי על ידי אדולף היטלר, אבל רק תמורת עזרתו בניצחון המלחמה עם יכולות הקסם שלו. מאחר שהוא סירב לעזור, הוא נחשף לעינויים אכזריים ביותר. בנוסף לדברים אחרים, הנאצים ביצעו ניתוחים בגופו ללא חומרי הרדמה. הם חישלו טבעות ברזל סביב קרסוליו והתקינו עליהם כדורי ברזל כבדים.
מטאפיזיקה

המערכת המטאפיזית של ברדון מתחילה בחניכה לתוך ההרמטיזם ומורחבת בכרכים הבאים לאחר מכן. המציאות העליונה ביותר היא אקשה (מרחב, חלל), המקושרת גם לאלוהים וגם ל"עולם האידיאות" האפלטוני, אשר מחייה (ומאזנת) את 4 היסודות של אדמה, מים, אש ואוויר. ארבעת היסודות הללו מרכיבים את סך כל הכוחות והתהליכים בתוך כל אחד משלושת העולמות. ברדון גם מיקם כוחות "חשמליים" ו"מגנטיים", אשר מופיעים בעיקר כמונחים לכוחות הפעילים והסבילים של היקום, בהתאמה. הם באים לידי ביטוי בהיבטים החיוביים והשליליים של 4 היסודות. אוויר ואדמה גם יחד נחשבים כפסאודו-יסודות מכיוון שהם מופיעים רק מתוך יחסי הגומלין בין האש והמים.
שלושה העולמות או "המישורים" כוללים את המישור המנטלי הוא המציאות העליונה, השמור לאקשה הלא מחולקת, ובו נמצא האני האמיתי והנצחי. בעת שהאקשה היא מבחינה מסוימת העולם של הרעיונות, זהו המישור המנטלי המניע את הרעיונות הללו. המישור האסטרלי הוא הבא בתור ומכיל את אבות הטיפוס של העולם הפיסי ולמידה מסוימת את האנרגיה החיונית מאחוריו; העולם הפיסי הוא העולם הנמוך ביותר ודורש רק הסבר מועט. כל אחד מעולמות אלו מרכיב מערך שלם לעולם שמתחתיו. מכיוון שלבני האדם גם כן יש שלושה גופים התואמים בנוכחותם לשלושה העולמות, ניתוק הקשר בין כל שניים מבין הגופים הללו יגרום להתפרקות של הצורות הנמוכות יותר (או מוות). דברים כגון הקרנה אסטרלית עדיין אפשריים מכיוון שהם מערבים רק הרפיה של הקשר שבין הגופים.
בני אדם נחשבים למיוחדים מכיוון שלהם לבדם ארבעה קטבים, כלומר מכילים את כל ארבעה היסודות, בנוסף לחמישי, האקשה או היסוד השמיימי. תפיסה זו היא הבסיס לחלק גדול מהלימוד של ברדון, הדורש עבודה על הפגמים והגעה לאיזון 4-קוטבי נכון - ורק אז החניך יוכל להתקדם מבחינה רוחנית. ברדון חוזר ומדגיש שהחניך מסוגל לפתח הבנה של עצמו ושל היקום רק בטווח המודעות שלו והבגרות הרוחנית שלו. לפיכך ככל שהתלמיד יותר מאוזן ויותר מפותח, תהיה לו גישה כוללת יותר למציאות וכוח קסמים רב יותר.
לקריאה נוספת

Franz Bardon (2002). Kenneth Johnson (ed.). Frabato the Magician: An Occult Novel. Gerhard Hanswille (trans.). Salt Lake City, UT: Merkur Pub. ISBN 1-885928-15-7.
אניס מנסור

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1924 מצרים שרבין, אל-מנסורה, מחוז א-דקהלייה, מצרים
 פטירה:  21 באוקטובר 2011 (בגיל 87) קהיר, מצרים
 מדינה:  מצרים 
 לאום:  מצרים מצרי
 עיסוק:  מרצה באוניברסיטה, עיתונאי, סופר, פילוסוף
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קהיר
 שפות היצירה:  ערבית
 תקופת הפעילות:  1947–2011 (כ־64 שנים)
 בת זוג:  רג'אא מנסור
 צאצאים:  אין
 
אניס מנסור (בערבית: أنيس منصور; תעתיק מדויק: אניס מנצור;‏ 18 באוגוסט 1924 – 21 באוקטובר 2011) היה סופר, עיתונאי ופילוסוף מצרי, שהתפרסם בזכות כתיבתו הפילוסופית בכל כתביו ובסגנון כתיבה מודרני.
קורות חיים

מנסור נולד באל-מנסורה ב-18 באוגוסט 1924. הוא השלים תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת קהיר בשנת 1947 והחל את הקריירה העיתונאית שלו. הוא הצטרף לצוות העיתון "אל-אסאס", ובהמשך הצטרף לעיתונים וכתבי-עת רבים אחרים כמו "רוז אל-יוסף" ו"אל-אהראם". הוא שימש כעורך הראשי של השבועון "אח'ר סאעה" משנת 1970 עד 1976. הוא התמנה לעורך הראשי של השבועון "אוקטובר" בשנת 1976.
אניס כתב למעלה מ-170 ספרים בנושאים רבים. חלקם תורגמו לצרפתית, להולנדית ולרוסית. הוא תרגם כ-200 סיפורים קצרים ולמעלה מ-20 מחזות לערבית. הוא אפשר לקוראי הספרות הערביים להכיר את אלברטו מורביה בהיותו הראשון שתרגם את יצירותיו לערבית. ספרו המפורסם ביותר הוא "حول العالم في 200 يوم" ( "מסביב לעולם ב-200 ימים") אשר תיעד את מסעו האמיתי ברחבי העולם בראשית שנות השישים של המאה ה-20. הספר מפרט עובדות ומסורות רבות של הארצות בהן ביקר, כולל הודו, יפן וארצות הברית, וכן את פגישתו עם הדלאי לאמה.
בספרה 'גניוס יהיר ועושק' (מרכז שז"ר, 1988) סוקרת ד"ר רבקה ידלין מהאוניברסיטה העברית את כתיבתו האנטישמית, המשתלחת ומלאת השנאה ועיוותי מציאות ושקרים של אניס מנסור על ישראל, יהודים, ציונות וכן הלאה. מנסור הפילוסוף הדגול היה בין השאר יועצו של סאדאת. בין השאר כתב איש אשכולות מזהיר זה כי אילו היהודים היו נטמעים בין הנוצרים הם היו מונעים מהיטלר להרוג כמה מיליונים מביניהם. זהו רק חידוד אחד פרי עטו של מודרניסט מצרי בן ימינו, ודברים אלו, המופיעים בספרה של ידלין בעמ' 122, נכתבו על ידי הסופר הפורה הזה ב-1979, כלומר עוד כשסאדאת היה בחיים והדיו על הסכם ה"שלום" עדיין היה בוהק וטרי.
מנסור מת ב-21 באוקטובר 2011 בקהיר בגיל 87.
הערות שוליים

↑  وفاة الكاتب المصري أنيس منصور عن 87 عاما, الرياض  (א-ריאד), ‏22.10.2011 (בערבית)
1 2 3  Ahmed Zaki Osman, Politics and culture in the life of Anis Mansour, Egypt Independent, ‏29.10.2011 (באנגלית)
1 2  Mohamed Al Shinawi, Great Egyptain Writer Anis Mansour dies at 87, Arabs Today, ‏22.10.2011 (באנגלית)
↑  Walter de Gruyter, Mansour (Anis, Mohamed) (עמ' 530), Who's Who in the Arab World 2007-2008 (באנגלית)
↑  Saad eddin Ibrahim, Domestic developments in Egypt (עמ' 19), The Middle East: Ten Years After Camp David by William B. Quandt ed., ‏1988 (באנגלית)
↑  منصور، أنيس, WorldCat (באנגלית)
↑  [https://www.worldcat.org/title/hawla-al-alam-fi-200-yawm-al-haiz-ala-jaizah-al-dawliyah/oclc/57144624&referer=brief_results حول العالم في 200 يوم : الحائز على جائزة الدولية /
Ḥawla al-ʻālam fī 200 yawm : al-ḥāʼiz ʻalá jāʼizah al-dawlīyah], WorldCat (באנגלית וערבית בתעתיק אנגלי)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311855305171  BnF: cb13600411c (data)  GND: 11921606X  ISNI: 0000 0000 8352 5988  LCCN: n82152905  NTA: 074105604  SUDOC: 053496426  VIAF: 5103829   WorldCat (עם VIAF): 5103829
פיקוד המרכז

| --- | --- |
 
סמל ודגל הפיקוד
 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא הגנה לישראל
 סוג:  פיקוד מרחבי
 בסיס האם:  מחנה נחמיה
 אירועים ותאריכים
 מלחמות:  כל מלחמות ישראל
 פיקוד
 יחידת אם:  המטה הכללי
 דרגת המפקד:    אלוף
 מפקד נוכחי:  אבי בלוט 
 מפקדים:  מפקדי הפיקוד
 
פיקוד המרכז (בראשי תיבות: פַּקְמָ"ז) הוא פיקוד מרחבי בצבא ההגנה לישראל. הפיקוד אחראי לכל היחידות והחטיבות הממוקמות באיו"ש (אזור יהודה ושומרון), ירושלים, השרון, גוש דן והשפלה.
מפקדת הפיקוד ממוקמת בצפון ירושלים בין השכונות נווה יעקב ושועפט. מחנה המפקדה נקרא בעבר "מצודת כפיר", אך כיום שמו הוא "מחנה נחמיה", על שם האלוף נחמיה תמרי, שנהרג במקום בהתרסקות מסוק בשנת 1994.
מפקד הפיקוד הנוכחי הוא האלוף אבי בלוט.
היסטוריה ותפקידים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במלחמת השחרור היה הפיקוד אחראי למלחמה נגד ירדן, בעיקר לדרך לירושלים ולעיר עצמה וכן לכיבוש המשולש הקטן, לוד ורמלה. במלחמת ששת הימים היה הפיקוד אחראי לכיבוש יהודה ושומרון מירדן. לאחר המלחמה נטל הפיקוד חלק במלחמת ההתשה בבקעת הירדן, במסגרתה הרבה לעסוק במרדפים אחר מחבלים שחדרו מירדן, וכן הוביל את פעולת כראמה. החל מהאינתיפאדה הראשונה מתמקד הפיקוד בעיקר בביטחון שוטף בגזרתו, שכולל אבטחה של ההתנחלויות והמאחזים שבתחומי הפיקוד, אבטחת התנועה בכבישים והתמודדות עם פיגועים.
מפקד פיקוד המרכז מכהן, בנוסף לתפקידו הצבאי, כריבון בשטחי יהודה ושומרון ומחזיק בסמכויות כמעט אבסולוטיות בשטח. בין השאר הוא קובע לגבי בנייה והריסה של מבנים, וממנה באופן רשמי את חברי מל"ג יו"ש (הוקמה בצו אלוף ב־1992 ובוטלה ב-2019), הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו - איו"ש (הוקמה בצו אלוף ב־2008), ומועצת המוזיאונים - איו"ש (הוקמה בצו אלוף ב־2012). סמכויות אלו מציבות אותו במתח מתמיד עם המתנחלים ביהודה ושומרון ונטען שמפקדים בצה"ל שאמורים להתמנות לאלופים, אומרים "רק לא פיקוד מרכז".
מפקדי הפיקוד

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  שם | תקופת כהונה | הערות |
| אלוף צבי איילון | מאי 1948 - מאי 1952 | עד נובמבר 1949 היה גם סגן הרמטכ"ל |
| אלוף יוסף אבידר | מאי 1952 - 1953 | כתפקיד ביניים |
| אלוף צבי איילון | אפריל 1954 - נובמבר 1955 | לימים סגן הרמטכ״ל |
| אלוף צבי צור | נובמבר 1955 - ינואר 1958 | לימים הרמטכ"ל ה־6 |
| אלוף מאיר עמית | ינואר 1958 - ינואר 1960 | לימים ראש המוסד |
| אלוף יוסף גבע | ינואר 1960 - דצמבר 1965 | לימים נספח צהל בארה״ב |
| אלוף עוזי נרקיס | דצמבר 1965 - יולי 1968 | אלוף הפיקוד בזמן מלחמת ששת הימים |
| אלוף רחבעם זאבי | יולי 1968 - אוקטובר 1973 | לימים ראש אג"ם, חבר הכנסת ושר התיירות |
| אלוף יונה אפרת | אוקטובר 1973 - יוני 1977 | אלוף הפיקוד במלחמת יום הכיפורים |
| אלוף משה לוי | יוני 1977 - נובמבר 1981 | לימים הרמטכ"ל ה־12 |
| אלוף אורי אור | נובמבר 1981 - אוקטובר 1983 | לימים סגן שר הביטחון |
| אלוף אמנון ליפקין־שחק | אוקטובר 1983 - ינואר 1986 | לימים הרמטכ"ל ה־15 |
| אלוף אהוד ברק | ינואר 1986 - 1987 | לימים הרמטכ"ל ה־14, ראש הממשלה ושר הביטחון |
| אלוף עמרם מצנע | 1987 - 1989 | מפקד הפיקוד בזמן האינתיפאדה הראשונה |
| אלוף יצחק מרדכי | 1989 - 1991 | כונה "אלוף שלושת הפיקודים" (כיהן בפיקוד הצפון, בפיקוד המרכז ובפיקוד הדרום), לימים שר הביטחון |
| אלוף דני יתום | 1991 - מרץ 1993 | לימים ראש המוסד |
| אלוף נחמיה תמרי | מרץ 1993 - ינואר 1994 | נהרג בהתרסקות מסוק בעת תפקידו. על שמו מכונה מבנה פיקוד המרכז, 'מצודת נחמיה'. |
| אלוף דני יתום | ינואר-אפריל 1994 | ממלא מקום לימים המזכיר הצבאי של ראש הממשלה |
| אלוף אילן בירן | אפריל 1994 - מרץ 1996 | לימים מנכ״ל משרד הביטחון |
| אלוף עוזי דיין | מרץ 1996 - מאי 1998 | לימים סגן הרמטכ"ל ויו"ר המועצה לביטחון לאומי (מל"ל) |
| אלוף משה יעלון | מאי 1998 - יולי 2000 | לימים הרמטכ"ל ה־17, ושר הביטחון |
| אלוף יצחק איתן | יולי 2000 - אוגוסט 2002 | האינתיפאדה השנייה ומבצע חומת מגן |
| אלוף משה קפלינסקי | אוגוסט 2002 - ינואר 2005 | לימים סגן הרמטכ"ל |
| אלוף יאיר נוה | ינואר 2005 - מאי 2007 | תוכנית ההתנתקות ואירועי עמונה; לימים סגן הרמטכ"ל |
| אלוף גדי שמני | מאי 2007 - אוקטובר 2009 | לימים נספח צה"ל בארצות הברית |
| אלוף אבי מזרחי | אוקטובר 2009 - מרץ 2012 |  |
| אלוף ניצן אלון | מרץ 2012 - מרץ 2015 | לימים ראש אגף המבצעים |
| אלוף רוני נומה | מרץ 2015 - מרץ 2018 | לימים פרויקטור הקורונה בנתב"ג |
| אלוף נדב פדן | 7 במרץ 2018 - יולי 2020 |  |
| אלוף תמיר ידעי | יולי 2020 - אוגוסט 2021 | לימים מפקד זרוע היבשה |
| אלוף יהודה פוקס | אוגוסט 2021 -8 יולי 2024 | מלחמת חרבות ברזל |
| אלוף אבי בלוט | 8 יולי 2024 - | מלחמת חרבות ברזל; מכהן |
ראשי מטה הפיקוד

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  שם | תקופת כהונה | הערות |
צבי גרמן: 
| יוסף איתן | 1952 - 1953 |  |
| אהרן יריב | 1956 |  |
| בנימין גיבלי | 1957 |  |
| יהודה הררי | 1959 - 1961 |  |
| רחבעם זאבי | 1962 - 1963 |  |
יוסף הרפז: 
| חיים אבינועם | 1965 - 1967 |  |
שלמה להט: 
| ברוך בר־לב | 1967 |  |
| הרצל שפיר | 1969 |  |
| יעקב אלעזרי | 1971 |  |
| משה לוי | 1973 - 1974 |  |
יהודה גולן: 
נחום זקן: 
| משה יוסף | 1978 - 1979 |  |
| אורי אור | 1979 - 1981 |  |
| חיים אורן | 1985 |  |
| עוזי בן יצחק | 1986 - 1988 |  |
| חגי לוי | 1988 - 1990 |  |
| צביקה קן־תור | 1991 - 1995 | מצולחי תעלת סואץ |
| מוטי בירן | 1995 |  |
| יעקב זיגדון | 2000 |  |
מעד'א חסבאני: 
| משה תמיר | 2004 - 2006 |  |
| יעקב ברק | 2006 - 2007 | לימים מפקד זרוע היבשה |
| מוטי אלמוז | 2007 - 2010 | לימים ראש אכ"א |
| דוד מנחם | 2010 - 2013 | לימים ראש המנהל האזרחי |
| אילן מלכא | 2013 - 2016 | לימים ראש אגף המטה בשירות בתי הסוהר |
| עופר וינטר | 2016 - 2018 | לימים מפקד עוצבת האש |
| רסאן עליאן | 2018 - 2019 | לימים מתאם פעולות הממשלה בשטחים |
| רמי אבודרהם | 2019 - 2022 | לימים ראש חטיבה טכנולוגית ליבשה |
| רועי שטרית | יולי 2022 - |  |
הערות שוליים

1 2  איתי אילנאי, "העסק פועל בדיוק כמו בחמאס: יש דרג מדיני - בן גביר וסמוטריץ’ - ויש את הדרג המבצעי, כנופיות חמושות, שהדרג הפוליטי מתקצב", באתר ynet, 22 בדצמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305521605171  LCCN: no2015029878  VIAF: 138918780   WorldCat (עם VIAF): 138918780 
מפקדת פיקוד המרכז במבט מכיוון תל אל פול שבבית חנינא
טקס חילוף מפקד הפיקוד ביולי 2020 (בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל). מימין המפקד היוצא נדב פדן, הרמטכ"ל אביב כוכבי והמפקד הנכנס תמיר ידעי.
טקס חילוף מפקד הפיקוד במרץ 2015. האלוף רוני נומה החליף את האלוף ניצן אלון
קסדת שעם

קסדת שעם שיוצרה בהודו בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קסדת שעם היא קסדה העשויה מחומר קל, לרוב שעם או פית', אשר הייתה נפוצה במספר מדינות וכוחות צבא במהלך המאה ה-19 והמחצית הראשונה של המאה ה-20. קסדות שונות מסוג זה זכו לשמות שונים לאורך השנים בהם קסדת פית' (Pith Helmet), קסדת שמש (Sun Helmet), קסדת ספארי (Safari Helmet) וסולה טופי (Sola Topee) או טופי (Topee או Topi; מהודית 'כובע'). בארץ הקסדה הייתה מוכרת גם בשם כובע פקק או כובע טרופי.
מקור הקסדה מגיע מדרום מזרח אסיה ובעיקר תת-היבשת ההודית, שם התפתחה מסורת של יצור כובעי שמש קשיחים וקלים, העשויים מצמח מימי מתת-משפחת הפרפרניים בשם סולה פית' (Sola Pith). מי שהובילה לפופולריות הרבה של הקסדה במערב והייתה מהמשתמשות העיקריות בסוג זה של קסדה, הייתה האימפריה הבריטית שאימצה את העיצוב הייחודי כבר בעשורים הראשונים של השלטון הבריטי בהודו. במחצית השנייה של המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20 גברה הפופולריות של קסדת השעם בקרב אזרחים מערביים וכוחות צבאיים בייחוד בשירות אימפריאלי במזרח, באפריקה ובדרום אמריקה. משום כך, קסדת השעם מזוהה במיוחד עם האימפריאליזם האירופי כשהיה בשיאו סביב תחילת המאה ה-20.
שימושים היסטוריים

קסדות שעם החלו להיכנס לשירות ביחידות אירופאיות במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19, כאשר הבריטים השתמשו בגרסה שלהם לקסדה לראשונה במהלך המלחמות האנגלו-סיקיות (1845-1849). הדגם הבריטי היה גבוה מהקסדות שיוצרו בהודו, וככל הנראה הקסדה הגרמנית פיקלהאובה שנכנסה לשירות הכוחות הפרוסים בתקופה, השפיעה על העיצוב הראשוני של הקסדה הבריטית החדשה. סיבה נוספת לעיצוב הגבוה הייתה משום שבתקופה זו חיילים נהגו ללבוש כובעי שאקו מוגבהים, מנהג שהיה חלק מהאופי והתדמית של כוחות הצבא הארופאים.
בהדרגה גברה הפופולריות של קסדות השעם והחל משנות ה-70 של המאה ה-19 כלל מדינות המערב עשו שימוש בקסדות שעם במהלך שירות במדינות טרופיות. בצרפת הוכנסו קסדות שעם באופן רשמי לשירות באזורים טרופים בשנת 1878, כוחות הולנדים לבשו קסדות שעם במהלך המערכה בסומטרה (1873-1904) ובשנות ה-80 אף אימץ צבא ארצות הברית את קסדות השעם בשירות באזורים טרופיים בדרום-מערב המדינה. לאור הנפוצות והפופולריות הגוברת של קסדות השעם בקרב כוחות אירופאים בשירות טרופי, גם פקידים ואזרחים שנשלחו לשרת באזורים טרופים החלו ללבוש קסדות שעם, מהם גם מדענים וחוקרים שיצאו במשלחות מיפוי ותגלית באזורים לא מוכרים לעולם האירופי.
שימושים היסטוריים > קסדת שירות הבית

בשנת 1878 אומץ באופן רשמי השימוש בקסדת השעם הצבאית כחלק ממדי השירות של חיילים בריטים גם כשהוצבו בבריטניה. 'קסדת שירות הבית' (Home Service Helmet) הייתה בעלת עיצוב דומה לקסדות שהיו בשימוש באזורים טרופיים, אך הם צופו בבד כחול כהה או שחור וכללו את סמל היחידה על גבי מגן כסוף או מוזהב בקדמת הקסדה. בנוסף, בראש הקסדה הוצב חוד מתכת, כדור צמר בצבע היחידה או פלומה צבעונית לקצינים ונושאי משרה בכירה. בשונה מרוב הדגמים של קסדות השעם, דגם שירות הבית כלל מצחיה דקה יחסית, בעלת זווית ועם נטייה כלפי מטה - לרוב המצחיה הייתה עשויה עור שחור מבריק. למרות היותה של הקסדה עשויה שעם, היא דמתה בעיצובה יותר לקסדה הגרמנית מאשר לקסדות הטרופיות.
קסדת שירות הבית שימשה עד לשנת 1902 כקסדת שירות כללי, אך עם כניסת מדי החאקי לשירות הצבא הבריטי הקסדה נותרה ללבישה עם מדים ייצוגיים בלבד. החל משנת 1914 ותחילת מלחמת העולם הראשונה, הוחלפה קסדת שירות הבית בכובע מצחיה. כיום מספר מצומצם של יחידות הצבא הבריטי ממשיכות לעשות שימוש בקסדת שירות הבית כחלק מהמדים הייצוגיים שלהם, בהם חיל ההנדסה המלכותי ורגימנט הדוכס מוולינגטון (כיום חלק מרגימנט יורקשייר המלכותי). חיל הנחתים המלכותי עושה אף הוא שימוש בקסדות שעם גם כיום, אך מדגם 'וולסלי' ולא 'שירות הבית'.
שימושים היסטוריים > דגם וולסלי

קסדת השעם מדגם וולסלי (על שם גרנט ג'וזף וולסלי) הייתה עיצוב בריטי שהיה דומה לקסדת שירות הבית, אך עם מצחיה רחבה לאורך בסיס הקסדה להצללה רבה יותר של הראש מפני השמש. בקדמת הקסדה המצחיה הייתה מחודדת במקצת, בעוד שבאזור העורף המצחיה התרחבה בצורה מלבנית כך שהיא מגינה על העורף והכתפיים, לאורך בסיס הקסדה בצדדים המצחיה הייתה ישרה מה שהקנה לקסדה מראה מלבני בבסיס. קסדת וולסלי נכנסה לשירות הצבא הבריטי ומדינות וצבאות האימפריה הבריטית באופן רשמי בשנת 1899 ושירתה בצבא הבריטי עד סוף מלחמת העולם השנייה ב-1948.
כיום ניתן למצוא קסדות שעם מדגם וולסלי בעיקר בשירות מספר יחידות רגלים ושריון קנדיות, כחלק ממדים ייצוגיים ובטקסים מיוחדים.
קסדות שעם כיום

כאמור כיום נותרו מספר דוגמאות סביב העולם לשימוש בקסדות שעם, לרוב כחלק ממדים טקסיים של יחידות צבאיות או בשירותים אזרחיים.
בממלכה המאוחדת, היכן שהשימוש בקסדות שעם היה נפוץ במיוחד, מספר יחידות צבאיות עושות שימוש בקסדות שעם מסוג "וולסלי" שנלבשות עם מדים יצוגיים. יחידות אלו כוללות את חיל הנחתים המלכותי, רגימנט גיברלטר המלכותי, רגימנט ברמודה המלכותי וכוחות המשרתים בקולוניות בריטיות מעבר לים. כוחות המשטרה הבריטית עושים שימוש בקסדת שעם בעיצוב דומה, הנקראת 'קסדת שירות' המוכרת גם בכינוי 'קסדת בובי' (על שם הכינוי לשוטר בריטי). קסדות אלו מוגבהות בדומה לקסדות ולסלי אך מכוסות בבד כחול כהה וכוללות את סמל המשטרה על גבי מגן מוכסף.‏
קסדות שעם בדגם דומה לקסדת שירות הבית הבריטית, נמצאות בשימוש יחידות המשטרה האיטלקיות, מספר יחידות שיטור הודיות עושות שימוש בקסדות שעם בעיצוב ההודי ששטוח ומעוגל יותר ובצבע חאקי.
מדינות אירופאיות נוספות, בהן הולנד ומונקו, עושות שימוש בקסדות שעם כנצר לתקופה האימפריאלית, כחלק ממדי הייצוג של מספר יחידות משמר מיוחדות. בדומה לממלכה המאוחדת גם קנדה עושה שימוש ייצוגי בקסדות שעם במספר יחידות צבא ושיטור. מלבד השימושים הללו ברחבי אירופה, בדרום-מזרח אסיה כאמור ישנו שימוש נפוץ יותר בקסדות שעם גם בקרב אזרחים ובקרב יחידות מסוימות, בין היתר בווייטנאם, הפיליפינים, סרי לנקה ותאילנד. בשונה מהעיצוב הגבוה שהתפתח באירופה, באסיה קסדות השעם נאמנות יותר למקור עם חלק עליון מושטח ומצחיה לאורך בסיס הקסדה.
דוגמאות

'טרופנהלם' גרמני, 1910
קסדת שעם של חיל הים הצרפתי, תחילת המאה ה-20
קסדת שעם של חיילי קורפוס אפריקה
קסדת 'סולה טופי' הודית בעיצוב מסוף שנות ה-40
קסדה של חיילי צפון וייטנאם
'קסדת שירות הבית' ייצוגית, המאה ה-20
'קסדת שירות' עכשווית של משטרת בריטניה
ראו גם

פיקלהאובה
שאקו (כובע)
הערות שוליים

↑  עמוד כובעים באתר משטרת ישראל
הגנרל הורשיו קיצ'נר וקבוצת קצינים בריטים עם קסדות שעם במהלך המלחמה המהדית, 1898.
קצין בריטי לובש קסדה מדגם וולסלי ומולו דיפלומט עם קסדה מעיצוב הודי, 1931.
חיילי המשמר המלכותי של תאילנד עם קסדות שעם לבנות.
שירה מרגלית (אשת עסקים)

ערך זה עוסק באשת עסקים. אם התכוונתם למוזיקאית, ראו .
| --- | --- |

שירה מרגלית ב-2020
 לידה:  1969 (בת 56 בערך) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מספר צאצאים:  3
 
שירה מרגלית (נולדה ב-1969) היא אשת עסקים ישראלית בתחום התקשורת והפרסום. לשעבר מנכ"לית קבוצת מקאן תל אביב ומשנה למנכ"ל זכיינית השידור "רשת".
חיים אישיים

מרגלית הייתה נשואה לאיש הצבא אהרון חליוה, ולהם שני ילדים.
מרגלית נשואה בשנית למנכ"ל מקאן תל אביב אילן שילוח, ולהם בת.
מתגוררת בתל אביב.