stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נגורנו קרבאך

נַגוֹרְנוֹ-קַרָבָּאך (ברוסית: нагорный Карабах) הוא חבל ארץ בהרי הקווקז, אשר באופן היסטורי אוכלס על ידי ארמנים אתניים בני הדת הנוצרית. בחבל פרץ סכסוך נגורנו קרבאך בין האזרים לארמנים על הריבונות בו. אזרבייג'ן רואה בחבל חלק משטחה והוא הוכר ככזה על ידי הקהילה הבין-לאומית, אולם הארמנים הצליחו להשיג בו שליטה דה פקטו עד ספטמבר 2023.
בתקופת השלטון הסובייטי בקווקז נגורנו קרבאך הייתה אובלסט אוטונומי בשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית. בשנת 1988 החליט הפרלמנט של נגורנו קרבאך על עריכת משאל עם על איחוד עם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית. החלטה זו הובילה לפרוץ מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה בין אזרבייג'ן לארמניה. במהלך המלחמה התפרקה ברית המועצות, והאזור הוכר על ידי הקהילה הבין-לאומית כחלק מאזרבייג'ן.
בין השנים 1988–1994 התחוללה מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה, שבה נהרגו כ-30 אלף בני אדם, ומעל למיליון איש הפכו לפליטים. ארמניה ניצחה במלחמה ובשטח הוקמה "רפובליקת ארצאך" (אנ') העצמאית, לאחר משאל עם שהוחרם בידי המיעוט האזרי בחבל. אף מדינה לא הכירה בעצמאות הרפובליקה, ובפרט לא ארמניה, אך דה פקטו היא שלטה בחבל. בשנת 1994 השלימו הארמנים את ההשתלטות על החבל ואזור חיץ סביבו, המהווה 8% משטח אזרבייג'ן. אזור החיץ כולל גם את כל השטח שהפריד את המובלעת מארמניה, ויצרו רצף טריטוריאלי מארמניה לחבל העצמאי, תוך שהם השתלטו גם על שבעה מחוזות אזרים, ממזרח לאזור המריבה.
בשנת 2020 פרצה מלחמת נגורנו קרבאך השנייה, בה איבדה ארמניה את השליטה על אזור החיץ, אך לא על המובלעת. בהסכם הפסקת האש שנחתם בסיום המלחמה, נקבע שהמעבר בין המובלעת לארמניה יתאפשר דרך מסדרון לצ'ין (אנ'), מסדרון צר שבשליטת רוסיה. באפריל 2023 חסמה אזרבייג'ן את מסדרון לצ'ין, ובכך ניתקה את המובלעת מארמניה. באוגוסט 2023 עתרה ארמניה למועצת הביטחון של האו"ם בבקשה לכנס דיון חירום בנושא. בספטמבר 2023 פתחה אזרבייג'ן במלחמת נגורנו קרבאך השלישית וכבשה את החבל תוך יום אחד, מרבית הארמנים תושבי החבל נטשו אותו, וממשלת ארצאך הודיעה על פירוקה.
אטימולוגיה

המילה "נגורנו" מקורה ברוסית, נגזרת מ"נגורני" (нагорный), שם תואר שפירושו "נמצא על רמה", כלומר רמת קרבאך. המינוח האזרי דומה, שום התואר "dağlıq" (הררי) ומכאן קרבאך ההררי או "yuxarı" (עילית, עליון) – קרבאך עילית/הקרבאך העליון. "קרבאך" (אנ') בעצמו הוא חבל ארץ, שבתוכו שוכנת הרמה הררית גורנו קרבאך. המינוח בשפות השונות נובע מהמילה "קרבאך" בתוספת אחד משמות התואר הללו. בצרפתית, למשל, החבל נקרא Haut-Karabakh, שפירושו "קרבאך עילית".
המילה "קרבאך" מורכבת משני חלקים: קארא (=שחור) ו-באך (=גן), כלומר גן שחור. המילה באך או באע' (باغ) מגיעה מהשפה הפרסית והיא נפוצה גם בשפות אחרות כגון פשטו, כורדית, אורדו, אזרית, ארמנית, גאורגית ועוד (בשפות טורקיות: bāgh). משמעותה גן או פרדס.
השם "נגורנו קרבאך" היה שמו הרשמי של מחוז סובייטי אוטונומי בשליטה ארמנית: "המחוז האוטונומי של נגורנו קרבאך" (אנ') שבעצמו שכן בתוך הרפובליקה האזרית הסובייטית. מינוח דומה לא מופיע בארמנית. בארמנית האזור נקרא "ארצאך" על שם מחוז זה בתקופת ממלכת ארמניה העתיקה.
היסטוריה

האומה הארמנית התפתחה בימי קדם בסביבות האלף ה-2 לפנה"ס. הממלכה הארמנית הראשונה, אוררטו, נוסדה במאה ה-9 לפנה"ס. האזור הגאוגרפי המכונה רמת ארמניה סובב את ימת ואן וגובל בכורדיסטן, אסיה הקטנה, הרי זגרוס ורכס הקווקז הקטן. שיא התפרשותה הטריטוריאלית של הממלכה הארמנית הגיע בתקופת מלכות טיגראנס הגדול במאה ה-1 לפנה"ס. ארמניה הייתה האומה הראשונה שקיבלה את הנצרות כדתה הראשית, והתפתח בה בפרט זרם הכנסייה האפוסטולית הארמנית. קהילה ארמנית נרחבת עברה לקיליקיה, בעיקר עקב בריחה מהשושלת הסלג'וקית, ובעת מסעי הצלב הוקמה ממלכת קיליקיה הארמנית.
במהלך העת החדשה המוקדמת הייתה התחלקה האומה הארמנית. במזרח חיו תחת שלטון פרסי שחילק את שטחי האימפריה הארמנית ל"חאנים", אזורים אדמיניסטרטיביים שונים שנשלטים בידי שליט שנבחר על ידי הנהגת האימפריה. במערב חיו תחת שלטון עות'מאני. שנגורנו קרבאך נכללה בשטחי האימפריה הארמנית מימיה הראשונים ונכללת בחאן החדש שהוקם ונקרא חאנות קרבאך (אנ').
בהתאם להסכם קורקָצ'אי (רו') בין האימפריה הרוסית והאימפריה הפרסית, שנחתם בשנת 1805, הפכה חאנות קרבאך למדינת חסות של האימפריה הרוסית. מעמדה זה קיבל אשרור בהסכם גוליסטן משנת 1813, שבו למעשה האימפריה הפרסית ויתרה על השליטה בה עוד לפני שהשליטה על כל עבר הקווקז עברה לידי האימפריה הרוסית בהתאם להסכם טורקמנצ'אי (1828). בעקבות הסכם השלום היה חילופי אוכלוסין בין האימפריות, כאשר אזרים מוסלמים מצד אחד היגרו לתחומי האימפריה הפרסית וארמנים נוצרים מהאימפריה הפרסית היגרו לתחומי האימפריה הרוסית. ההגירה חידדה את המאזן הדמוגרפי בנגורנו קרבאך.
היסטוריה > הכיבוש האזרבייג'ני

ב-19 בספטמבר הודיעה אזרבייג'ן על תחילת מבצע "נגד הטרור" בחבל, עקב טענה ששניים מחייליה נהרגו ממוקש שהטמינו ארמנים. לפי אזרבייג'ן, המבצע נועד לגרש כוחות ארמניים מהחבל. כעבור יממה אזרבייג'ן הפסיקה את המבצע וטענה כי הארמנים הסכימו לפרז לחלוטין את המסדרון בין המדינות מצידם וקיבלו את כל הדרישות של ממשלת אזרבייג'ן. לפי ההסכם, הכוחות הבדלניים הארמניים הסכימו להתפרק מנשקם ולדון על הטמעת החבל באזרבייג'ן. נקבע גם כי כוחות צבא ארמניה יורחקו מהחבל ומאזור מעבר לצ'ין. ראש ממשלת ארמניה טען כי ממשלתו לא הייתה מעורבת בניסוח ההסכם וכי כוחות הצבא של ארמניה לא נוכחים בחבל מאז אוגוסט 2021. ב-23 בספטמבר אישרה רוסיה כי הבדלנים הארמנים בנגורנו קרבאך התפרקו מנשקם בכפוף להסכם הפסקת האש.
ב-28 בספטמבר 2023 ממשלת רפובליקת ארצאך הבדלנית חתמה רשמית על פירוקה, שייצא לפועל עד 1 בינואר 2024. צבא אזרבייג'ן כבש את כל הערים בחבל, ומרבית תושביו הארמנים נמלטו לארמניה, עקב חשש מטיהור אתני, אותו הכחישה אזרבייג'ן. משרד החוץ האזרי קרא לאזרחים הארמנים שלא לעזוב את החבל, והציע להם להפוך להיות חלק מאזרבייג'ן. נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, הצהיר כי ארצו מתכוונת ליישב את החבל באזרחיה שגורשו מהחבל בתקופת השלטון הארמני.
דמוגרפיה

באופן היסטורי בשטח ישבו בעיקר ארמנים. ב-1989 מנתה אוכלוסייתה 192,000 נפש. האוכלוסייה באותה עת הייתה בעיקר ארמנית (76%) ואזרית (23%), עם מיעוט רוסי וכורדי. לפני מלחמת נגורנו קרבאך השלישית בשנת 2023, 95% מהאוכלוסייה בחבל הייתה ארמנית. אולם רובם ככולם נמלטו עקב הכיבוש האזרבייג'ני.
הכרה בין לאומית

הרפובליקה לא זכתה להכרה מאף אחת מהמדינות החברות באומות המאוחדות. עם זאת, היא זכתה להכרה מגופים מדיניים אחרים שאינם מוכרים – הרפובליקה האוטונומית של אבחזיה, טרנסינסטריה, ודרום אוסטיה. בנובמבר 2020 עברה בסנאט הצרפתי החלטה הדוחקת בממשלת צרפת להכיר ברפובליקת ארצאך. כמו כן, גורמים באיחוד האירופי הקימו ועדה שתשקול את שינוי מעמדה של הרפובליקה בעיני האיחוד.
גאוגרפיה

המדינה היא מובלעת בעלת שטח של 4,400 קילומטרים מרובעים ובירתה סטפנקרט. ידועה גם העיר ההיסטורית שושה, אשר לפני הסכסוך הייתה מאוכלסת בעיקר באזרים, וכעת היא עיר רפאים.
אזורים

טבלה השוואתית (נכון לתחילת ספטמבר 2023) של האזורים בנגורנו קרבאך עם הקבלה לאזורים בעת שליטת האזרים:
| אזור ארמני | אזור אזרי |
| --- | --- |
אסקראן: סטפנקרט (עיר), חוג'אלי
מארטקרט: חלקים של קלבג'אר, טרטר
מרטוני: שארית של חוג'אבנד
שאומיאן: נאפטאלאן (עיר), חלק של גורנבוי
ראו גם

מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה
מלחמת נגורנו קרבאך השנייה
מלחמת נגורנו קרבאך השלישית
ביאורים

↑  עצמאותה של רפובליקת נגורנו קרבאך אינה מוכרת על ידי שום מדינה בעולם.
↑  הסכם קוראקצ'אי (רו'), נקרא גם ההסכם הרוסי-קרבאכי, נחתם ב-14 במאי 1805, בין הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, פאבל ציציאנוב לבין נציג החאן האזרי, איברהים חליל חאן ג'אוואנשיר (אנ') ‏(1730–1806), מחאנות קראבך, ולפיו הפכה חאנות קרבאך לפרוטקטורט של האימפריה הרוסית.
↑  קבוצת מינסק (OSCE)‏ (OSCE Minsk Group) – קבוצה שהוקמה מטעם הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ב-24 במרץ 1992 בהלסינקי, במטרה לעודד פתרון של שלום בסכסוך נגורנו קרבאך. האזרים מצידם טוענים למידה מסוימת של חוסר נייטרליות של הקבוצה כיוון שפזורה ארמנית נרחבת במדינות המשתתפות מונעות את הנייטרליות של הנציגים הקשובים לרצון בוחריהם.
↑  החלטות האו"ם ביחס לסכסוך:

החלטה 822 מה-30 באפריל 1993 קוראת להפסקת מעשי האיבה בין הצדדים ולנסיגת כוחות הכיבוש ממחוז קלבג'אר שנכבש בשלישי לאותו חודש.

החלטה 853 מה-29 ביולי 1993 קראה לנסיגת כוחות הכיבוש ממחוז אגדם, שנכבש ב-23 ביוני של אותה שנה.

החלטה 874 מה-14 באוקטובר 1993 קראה לנסיגת כוחות הכיבוש מהאזורים שנכבשו זה לא מכבר מחוז פיזולי (נכבש ב-23 באוגוסט של אותה שנה), מחוז ג'בראיל (26 באוגוסט), מחוז קובטלי (30 בספטמבר) וחזקה את החלטות 822 ו-853.

החלטה 884 מה-12 בנובמבר 1993 קראה לנסיגת כוחות הכיבוש מהאזור שנכבש זה לא מכבר – מחוז זנגלן והעיר גורדיז, קראה לממשלת ארמניה להשתמש בהשפעתה על הכוחות הכובשים, וחזקה את החלטות 822, 853 ו-874.
איבדאן

| --- | --- |

מראה כללי של העיר
 מדינה:  ניגריה ניגריה
 מדינה:  אויו
 ראש העיר:  אדבאיו אלאו-אקאלה
 תאריך ייסוד:  1829
 שטח:  3,080 קמ"ר
 גובה:  230 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,190,000 (21 במרץ 2022)
  ‑ צפיפות:  1,624.6 נפש לקמ"ר (2009)
 קואורדינטות:  7°23′47″N 3°55′00″E﻿ / ﻿7.3963888888889°N 3.9166666666667°E﻿ / 7.3963888888889; 3.9166666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.oyostate.gov.ng
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניגריה מוגדלת) אבוג'ה לאגוס קנו קדונה פורט הרקורט מיידוגורי בנין ניז'ר צ'אד קמרון מפרץ גינאהאיבדאן(למפת ניגריה רגילה) אבוג'ה לאגוס קנו קדונה פורט הרקורט מיידוגורי בנין ניז'ר צ'אד קמרון מפרץ גינאהאיבדאן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
איבדאן (באנגלית: Ibadan; ביורובה: Ìbàdàn) היא בירת מדינת אויו בדרום-מערב ניגריה. לפי חישוב המבוסס על תחזית רשמית לתאריך 21 במרץ 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-3.19 מיליון תושבים, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה בניגריה אחרי לאגוס וקנו. העיר ממוקמת בדרום מדינת אויו, במרחק של כ-120 קילומטר צפון-מזרחית לעיר לאגוס, והיא מקשרת בין אזור החוף לאזורים הצפוניים יותר של המדינה. בתקופת קום ניגריה, איבדאן הייתה העיר המאוכלסת ביותר במדינה, והשלישית בגודל אוכלוסייתה באפריקה.
בתקופת הקולוניאליזם הבריטי, שימשה איבדאן כמרכז המנהלי והמסחרי של האזור המערבי של ניגריה. כיום, מרבית התושבים בעיר הם בני שבט היורובה. מקור שמה של העיר הוא מהמילה "Èbá-Ọdàn", שמשמעותה - "בין היער והמדבר".
היסטוריה

העיר איבדאן נוסדה על ידי לאגלו, מפקדם העליון של שבט היורובה, אשר החליט לעזוב את העיר איפא, עיר עתיקה שהשתייכה לבני שבט היורובה, ולייסד עיר חדשה בשם "אבא-אודן" (Èbá-Ọdàn).
כעבור מספר עשרות שנים, העיר נחרבה עקב תקרית שהתרחשה במהלך פסטיבל ה"אגונגון" (Egungun), המהווה חלק מהפולחן של שבט היורובה, שבו חולל כבודו של אחד המשתתפים. הידיעה הגיעה לאוזניו של מלך ממלכת אויו, ששלטה באזור שבו נוסדה איבדאן, והוא ציווה להחריב את העיר.
לאגלו היה בשנותיו המאוחרות לחייו בעת ההתקפה על העיר, ולא היה באפשרותו לעשות דבר על מנת למנוע התקפה זו. הוא וחלק מאנשיו שרדו את ההתקפה על העיר, ומצאו מקלט בגבעות הסמוכות לחורבות העיר. לאגלו ואנשיו החלו לעבד את האדמות שבגבעות וגידלו סוגי דגנים שונים, שמהם ניזונו במהלך שהותם בגבעות. בסופו של דבר, החליטו לאגלו ואנשיו להקים עיר נוספת בקרבת מקום בשם "אבדן" (Eba'dan). העיר חדשה התפתחה ושגשגה במהירות, והחלה למשוך תשומת לב רבה. לאגלו נפטר מספר שנים לאחר קום העיר, והותיר אחריו עיר יציבה בעלת ידע ומשאבים. השליט החדש של העיר נשא את ניקן, בתו היחידה, לשליט העיר "אוו" (Owu) על מנת להדק את הקשר בין הערים. אנשי ה"אוו" נדרשו להקריב קורבן אדם באחד ממסעותיהם על מנת לחצות נהר בבטחה. הקורבן שנבחר היה ניקן, בתו של שליט אבדן. השליט הזדעזע לנוכח הידיעה על מות בתו, ויזם יחד עם מלכי שבט היורובה התקפה על העיר "אוו". הלוחמים הצליחו למוטט את העיר, אך רובם סירבו לחזור לעריהם והחלו לבזוז את הערים והכפרים הסמוכים. לבסוף, הלוחמים כבשו את אבדן ושינו את שמה לאיבדאן.
איבדאן הפכה למרכז עירוני מרשים ושופע, ולקראות סוף 1829 שלטה באזור מבחינה צבאית, פוליטית וכלכלית. עוצמתה הצבאית של העיר גדלה עוד יותר כאשר אלפי פליטים שנטשו את אדמותיהם לאחר נפילתה של ממלכת אויו מצאו מחסה בעיר. שבטים יריבים כבשו אזורים מהעיר, אך עד ל-1840 נהדפו לחלוטין על ידי הצבא האיבאדני.
ב-1893 האזור כולו הפך למדינת חסות בשליטתה של בריטניה. באותה תקופה העיר מנתה כ-120 אלף תושבים. האזור פותח על ידי הבריטים במטרה לטפח את קשרי המסחר של הבריטים עם התושבים המקומיים. טיפוח זה הפך את איבדאן למרכז מסחרי מרכזי בניגריה.
חינוך

עם בואם של המתיישבים הראשונים מאירופה בשנת 1853, חלה צמיחה ברמה החינוכית באזור והוקמו מספר בתי ספר בעיר.
הבריטים תרמו רבות לפיתוחה את התשתית החינוכית של העיר. בתקופת הקולוניאליזם הבריטי שימשה איבדאן כמרכז חינוכי ומשכה אליה מלומדים מכל רחבי אפריקה. האוניברסיטה הראשונה בניגריה נוסדה באיבדאן בשנת 1948 תחת השם אוניברסיטת איבדאן. תחילה השתייכה המכללה לאוניברסיטת לונדון, אך הפכה לגוף אוטונומי בשנת 1962. האוניברסיטה נחשבת לאחת המוסדות להשכלה גבוהה הטובים ביותר באפריקה. האוניברסיטה למדעים מדויקים (פוליטכניון) שהוקמה באיבדאן הייתה הראשונה מסוגה ונחשבת עד היום לטובה ביותר בניגריה. באיבדאן נוסדו מספר מוסדות נוספים הראויים לאזכור: בית החולים הראשון המשלב לימודי רפואה כללית בניגריה, המכון לחקר הקקאו והמכון לחקלאות טרופית. כמו כן, בעיר ישנם מספר בתי ספר יסודיים ובתי ספר תיכוניים.
תחבורה

הכבישים העיקריים העוברים דרך איבדאן מקשרים בין העיר לערים לאגוס ובנין. תשתית הכבישים באיבדאן רעועה, מרבית הכבישים אינם סלולים כהלכה ולרוב לא מכילים אף תמרור. מצב זה מקשה ומסכן את הנהגים, במיוחד בעונות הגשומות של השנה.
התחבורה הציבורית המופעלת בעיר היא שירותי אוטובוסים, מוניות, וניתן לשכור כלי רכב בעיר לתקופת זמן מסוימת. כמו כן, בעיר ישנו נמל תעופה ותחנת רכבת המחברת בין הערים לאגוס וקנו, אך היא הושבתה בשנים האחרונות.
בשנת 2000 התרחשה התפוצצות מכלית הדלק באיבדאן בה נהרגו לפי חלק מהערכות עד 200 אזרחים.
כלכלה

איבדאן משמשת כמרכז מסחרי בניגריה. העיר ממוקמת בדרך המחברת בין הערים לאגוס וקנו. מיקום אסטרטגי זה מקנה לעיר את אופייה המסחרי. ענפי המסחר העיקריים בעיר הם מניהוט מצוי, קקאו, כותנה, עצים, גומי, ושמן דקלים. התעשייה בעיר מתמקדת בעיקר בעיבוד תוצרים חקלאיים, טחינת קמח, עבודת בד והכנת רהיטים. כמו כן, בעיר ישנו שפע של חרסית, קאוליניט, אקוומרין, ובעיר מצויות רפתות, משחטות וחוות רבות.
הערות שוליים

↑  Nigeria: States & Agglomerations - Population Statistics, Maps, Charts, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562086005171  GND: 4089309-1  LCCN: n79061289  MusicBrainz: d112fe5e-e8d0-49ce-a447-b937e48e94bb  NARA: 10044447  SUDOC: 226341135  VIAF: 239467307   WorldCat (עם VIAF): 239467307
אקורה (ניגריה)

| --- | --- |

 מדינה:  ניגריה ניגריה
 מדינה:  אונדו
 תאריך ייסוד:  1150 
 שטח:  991 קמ"ר
 גובה:  350 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  847,903 (2010)
 קואורדינטות:  7°15′00″N 5°11′42″E﻿ / ﻿7.25°N 5.195°E﻿ / 7.25; 5.195 
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניגריה מוגדלת) אבוג'ה לאגוס קנו איבדאן קדונה פורט הרקורט מיידוגורי בנין ניז'ר צ'אד קמרון מפרץ גינאהאקורה(למפת ניגריה רגילה) אבוג'ה לאגוס קנו איבדאן קדונה פורט הרקורט מיידוגורי בנין ניז'ר צ'אד קמרון מפרץ גינאהאקורה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אקורה (באנגלית:Akure) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת אונדו שבדרום מערב ניגריה. נכון ל-2024, אוכלוסייתה מוערכת בכ-774,000 נפש.
היסטוריה

בפאתי אקורה התגלו פטרוגליפים לפני התקופה המזוליתית. כמו כן התגלה שלד של הומו ספיינס - העתיק ביותר שנמצא אי פעם במערב אפריקה עד כה, שמוערך כבן 11,000 שנים.
כלכלה

לאקורה שתי תחנות טלוויזיה ושמונה תחנות רדיו:
אקורה נחשבת למרכז חקלאי אזורי. הגידולים העיקריים הם קקאו, יאם, מניהוט מצוי, תירס, טבק, כותנה, אורז, שעועית ודוחן.
דמוגרפיה

המצב הדתי באקורה נחשב למגוון במיוחד. הנצרות, האסלאם ודת היורובה המסורתית הן הדתות הנפוצות.
הערות שוליים

↑   A millennium City (אורכב 13.06.2010 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Akure | Location, Facts, & Population | Britannica". www.britannica.com (באנגלית). נבדק ב-2022-05-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559742205171  BnF: cb12413799w (data)  GND: 4568950-7  LCCN: n82035300  VIAF: 155957275   WorldCat (עם VIAF): 155957275
וארג

וארג (Warg) הוא יצור מיתולוגי הדומה לזאב. מופיע בספרי פנטזיות רבים.
וארג עם רוכב.
בספרו של הפילולוג ומחבר הפנטזיה ג.ר.ר. טולקין, "ווארג" הוא סוג גדול ורע במיוחד של זאב שאורקים יכולים לרכב עליו. הוא שאב את השם והמאפיינים של הווארגים משילוב משמעויות ומיתוסים נורדים עתיקים ואנגלים ישנים. במיתולוגיה הנורדית, וארגר (הותאם לאנגלית כ-warg) הוא פנריר שהשמיד את האל אודין בקרב ראגנארוק, ואת הזאבים סקאל והאטי שרודפים ללא הרף אחר השמש והירח. באנגלית עתיקה המשמעות של wearh הוא מנודה שעלול להיחנק למוות.
תיאור

הווארג הוא יצור טורף, הווארג דומה לזאבים אך גדול יותר, חכם יותר, ואינטליגנטי יותר. הווארג הם חיות היודעות להתנהל ולדבר זה עם זה, והם מסתובבים בלהקות ליד הרי הערפל. בספריו של ג'.ר.ר. טולקין, הווארגים הם זאבים רשעים, בעלי בריתם של האורקים, ומשמשים להם כמין חיות רכיבה.
במיתולוגיה הנורדית, הכוונה בעיקר לזאבים השטניים פנריר, סקול והאטי.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פטר קנולר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בפברואר 2008 (בן 16)
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
פטר קנולר (נולד ב-15 בפברואר 2008) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

קנולר הוא בנם של השחקנים אוהד קנולר ונועה רבן.
קריירה

ב-2015 הופיע לראשונה בסרט "סיפור על אהבה וחושך" שיחק את אברהם.
ב-2016 השתתף בסדרת הדרמה "מסובך" בתפקיד רועי לוי.
ב-2018 שיחק בסדרת הדרמה של HOT "מלכות" גילם את יאן. באותה השנה גם השתתף בסדרת הדרמה של Yes "המנצח" בתפקיד נח גמליאל הילד. בנוסף באותה השנה גם השתתף בעונה השנייה של סדרת הדרמה של קשת 12 "כפולים".
ב-2020 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הקומית "הנחלה" ששודרה בקשת 12 גילם את דמותו של נחת פיילוט.
בשנים 2020־2023 השתתף בסדרת הטלוויזיה "ילדי בית העץ" ששודרה בכאן חינוכית בתפקיד גנדי.
ב-2023 השתתף בעונה השישית של סדרת הטלוויזיה הקומית "אבא מטפלת" בתפקיד אלמונד (אל). באותה השנה הופיע בסרט "העיר הזאת" יואב רמז (מתרים).
ב-2024 השתתף בסדרת הטלוויזיה "המאבטחת" גילם את מילאן. באותה השנה גם השתתף בעונה התשיעית של סדרת הטלוויזיה הקומית "הקלמרים" ששודרה ב־HOT VOD Young גילם את אורי. בנוסף באותה השנה גם שיחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "מה הבעיה?" ששודרה בערוץ זום שיחק בתפקיד יונתן.
הערות שוליים

↑  לילך מרקוביץ', ‏בשעה טובה: לשחקן אוהד קנולר נולדה בת ראשונה, באתר ‏מאקו‏, 11 בינואר 2024
↑  מאיה כהן, נא להכיר: קנולר ג'וניור, באתר ישראל היום, 25 בנובמבר 2018
↑  ריאקטינג סטודיו - פטר קנולר, באתר reactingstudio (באנגלית)
רכבת פרוורית

רכבת פרוורית עילית בבנגקוק
רכבת פרוורית באתונה
רכבת פרוורית (באנגלית: Commuter rail או Suburban rail) היא רכבת שמטרתה להסיע נוסעים ביוממות מקצות המטרופולין (כלומר מהפרוורים) אל מרכזה ומהטבעת התיכונה של המטרופולין אל אזורי התעשייה שבשולי העיר.
לרוב, לרכבות פרווריות יש תחנות במרחקים של 3 עד 10 קילומטרים זו מזו. דהיינו, תחנות קרובות יחסית לאלו של הרכבות הבין-עירונית (עשרות קילומטרים זו מזו), אך רחוקות יחסית לאלו של הרכבות הקלות (חצי עד שלושה קילומטרים). לרוב לרכבות אלו תדירות גבוהה (מעל ארבע רכבות בשעה), דלתות רחבות על מנת לאפשר לנוסעים רבים לעלות ולרדת תוך זמן קצר מאוד, וזמני תאוצה ותאוטה קצרים. בנוסף מושקע מאמץ רב יותר למנוע מפגעי איכות סביבה ובעיקר רעש וזיהום הסביבה: הקווים הפרווריים הם בדרך כלל מחושמלים. על המסילות עצמן להיות באיכות גבוהה יותר ומושם דגש על גדרות או קירות אקוסטיים לאורך התוואי שעובר ברובו באזור מאוכלס.
מכיוון שהרכבת מסיעה יוממים, תהיה בה צפיפות רבה בשעות העומס בבוקר ואחר הצוהריים, ועליה להיות ערוכה לכך מבחינת תפוסת קרונות.
שיקגו כדוגמה

בשיקגו פועלות שלוש מערכות של רכבות. הרכבת העילית של שיקגו, שהיא רכבת קלה, המטרא, שהיא רכבת הפרוורים של שיקגו, והאמטרק, שהיא רכבת בינעירונית. למערכת הרכבת העילית (הקלה) של שיקגו יש אורך מסילה כולל של 171 ק"מ. יש לה שמונה קווים ו-145 תחנות. רק 16 מהתחנות מחוץ לתחום עיריית שיקגו, וגם הן נמצאות בפרוורים קרובים מאוד לה, באותו מחוז שלה.
למערכת רכבת הפרוורים של שיקגו יש אורך מסילה כולל של 797 ק"מ. יש לה 237 תחנות, ואחד עשר קווים. לכול קו יש לפחות תחנה אחת בתוך תחום עיריית שיקגו, אך רוב התחנות של כל קו הן מחוץ לתחום זה. הן פרושות בכול תשעת המחוזות בהם מצויים פרוורי שיקגו. חלק מהקווים יוצאים ממדינת המשנה, אילינוי.
למערכת האמטרק אורך מסילה של 34,400 ק"מ. היא משרתת כ-500 יעדים בצפון אמריקה. פחות מעשרה מהיעדים הם בכרך של שיקגו.
בישראל

בהגדרה הבינלאומית רכבת פרוורית יכולה להגיע עד טווח של 150 קילומטר מהעיר הגדולה. על פי הגדרה זו, כל קווי הרכבת בישראל הם למעשה פרווריים, כך שנוצר צורך בהגדרה חלופית. נכון ל-2010 מקובלה בישראל ההגדרה כי רכבת בינעירונית היא רכבת המקשרת בין הערים הגדולות או המרוחקות יחסית ואילו כל שאר הרכבות הן רכבות פרווריות, כך שלמעשה אוחדה הגדרת הרכבת האזורית (לטווח בינוני), שמתאימה לערים כחדרה או אשקלון, עם הגדרת הרכבת הפרוורית.
ב-1973, הוצגה תוכנית נתיבי איילון לכביש מהיר, רב־נתיבים שיחצה את האזור המטרופוליטני של תל אביב רבתי מצפון לדרום לאורך נחל איילון, ויחבר את רשתות הכבישים הבין־עירוניים לירושלים, לחיפה ולאשדוד. במסגרת הפרויקט הציגה החברה גם תוכנית לבניית מסילות במקביל לכביש. מסילות אשר מיועדות לקשר את רשת המסילות הצפונית בישראל עם רשת המסילות הדרומית (עד בניית מסילת איילון, תחנת הרכבת תל אביב מרכז הייתה זו תחנת קצה של מסילת החוף לכיוון חיפה, ותחנת הרכבת תל אביב דרום לרכבות מירושלים, רחובות ובאר שבע). כמו כן תכננו המסילות לשמש כרכבת פרוורית, מערכת תעבורה להסעת המונים לכל האזור המטרופוליטני של תל אביב עם שלוחות בין-עירוניות. בתכנון מ-1973 נלקחה גם בחשבון האפשרות שבעתיד יוסטו מי האיילון לים התיכון, דרך יפו, ועל ידי כך יפונה תוואי התעלה לשירותים תחבורתיים נוספים. העבודות על מסילת איילון החלו רק ב-1987 עם העתקת תחנת הרכבת תל אביב מרכז ממקומה המקורי אל ערוץ נחל איילון, הקו הראשון שתוכנן היה שירות רכבת פרוורית עד פתח תקווה, ושירות בין נתניה, הרצליה ותל אביב.
בסוף שנות ה-90 החל לפעול שירות רכבת פרוורית בין הקריות וחיפה.
ב-1990 הכינה החברה הצרפתית "סופרטו" תוכנית מתאר ארצית לרכבת, שביטלה את הצורך במערכות מסילתיות שונות לרכבות בינעירוניות ולרכבות פרווריות, והציעה רכבת משולבת שתהיה גם עירונית, גם פרוורית וגם בינעירונית על רשת מסילות משותפת. לפי מדיניות רכבת ישראל מיטשטשים ההבדלים בין שני סוגי הרכבות, בגלל אי יכולת לעמוד בתדירויות גבוהות ובשימוש בתשתית ובקרונות זהים. תהליך ההצטיידות העובר על רכבת ישראל בתחילת העשור השני של המאה ה-21 ותוכניות החישמול הם צעד לקראת רכבת פרוורים אמיתית.
לפי תוכניות רכבת ישראל, המדינה הייתה מחולקת לארבעה אזורים: חיפה, תל אביב, ירושלים ובאר שבע. ביניהם חיברה רכבת בינעירונית שעצרה במעט תחנות לאורך הדרך. לכל אזור בנפרד הייתה רכבת פרוורית שנקזה את כל האוכלוסייה מסביב לעיר הגדולה אל מרכזה. כעת פועלים תשעה קווי רכבת פרווריים:
חיפה - כרמיאל
עתלית - חיפה - בית שאן
בנימינה - תל אביב - רחובות - אשקלון
נתניה - תל אביב - רחובות - אשקלון - באר שבע
הרצליה - ראש העין - תל אביב  - ראשון לציון - אשקלון
נתניה - הרצליה - תל אביב - בית שמש
לוד - הראשונים
מודיעין - ירושלים
באר שבע - דימונה
החל מה-1 באפריל 2018 חלוקת רכבות הנוסעים בישראל לבינעירוניות ופרווריות למעשה בוטלה.
ראו גם

רכבת נוסעים
פרוור
תחבורה
הערות שוליים

↑  י אבנון, נתיבי איילון פרויקט התחבורתי הגדול בישראל, דבר, 1 באוקטובר 1973
↑  דניאל מולד, חשמלית ושמה תקווה לתל אביב, מעריב, 24 במרץ 1987
זאב אופירי, רכבת הפרברים דוהרת לתל אביב, חדשות, 26 בינואר 1987
↑  איתן לוין, בלב הפרדסים תחנה ניצבת, מעריב, 16 במאי 1988
↑  שלמה פרידמן, ‏להוסיף מסילות גם בקטע נתניה-תל-אביב, באתר גלובס, 11 בנובמבר 2001
↑  גדעון אבידן, ‏אלמנטרי, ביבי!, באתר גלובס, 1 באפריל 1998
↑  דוד חיון, ‏"מבחינתי, הרכבת בסדר עדיפות עליון", באתר גלובס, 13 בדצמבר 1999
↑  מרדכי אלקן, תוכנית לפיתוח רשת רכבות ארצית ופרברית, מעריב, 16 במרץ 1990
| אמצעי תחבורה |
| --- | --- | --- |
| חלליים | מעבורת חלל • חללית • רכב הנחיתה הירחי • רכב הנדידה הירחי • תרמיל ריחוף |  |
| אוויריים | אוויריים |  |
| ממונעים | מטוס (מטוס סילון · מטוס קרב · מטוס מנהלים · מטוס מטען · מטוס קל · מטוס דו-כנפי) •  מסוק • ספינת אוויר • צפלין • תרמיל ריחוף |  |
| לא ממונעים | כדור פורח • דאון  • מצנח רחיפה • גלשן אוויר |  |
| ימיים | ימיים |  |
| ממונעים | אונייה (מכלית · מכלית נפט · אוניית צובר · אוניית נוסעים · משחתת · נושאת מטוסים) • סירת מנוע • אופנוע ים • יאכטה  • צוללת (צוללת גרעינית) • מעבורת (נחתת) • רחפת • ואפורטו |  |
| לא ממונעים | מפרשית (דאו) • גלשן רוח • סירה (סירת הצלה · קיאק · קאנו · גונדולה) • רפסודה • חסקה • אַרְבָּה • בוצית • ג'ונקה • אוניית מפרשים • אוניית קיטור |  |
| יבשתיים | יבשתיים |  |
| מכוניות | מכונית מיקרו •  מכונית מיני •  סופרמיני •  משפחתית •  משפחתית גדולה •  מונית • ניידת משטרה • גראן טוריסמו • מכונית משוריינת  • מיניוואן • אמבולנס • קרון מתים • קלנועית • מכונית ספורט • רודסטר • קבריולה • מכונית-על • מעונוע |  |
| רכבות | רכבת מהירה • רכבת פרוורית • רכבת בין-עירונית • רכבת נוסעים דו-קומתית • רכבת קלה • רכבת תחתית • מונורייל • פוניקולר • רכבל • חשמלית • גונדולה • קטר • קרון |  |
| אוטובוסים | אוטובוס מפרקי • אוטובוס קומתיים • אוטובוס נמוך-רצפה • מיניבוס • אוטובוס תלמידים • טרוליבוס • מערכת אוטובוסים מהירה |  |
| דו-גלגלי ממונע | אופנוע • קורקינט ממונע • קטנוע  • רכינוע |  |
| רכבי שטח | טרקטור • ג'יפ • SUV • טרקטורון • באגי • תומקאר • גארדיום • אוונגרד • רכבי שלג (אופנוע שלג · חתול שלג · מפלסת שלג) • רכב קרבי משוריין (טנק · נגמ"ש · שריונית · זחל"ם) • ציוד מכני הנדסי (דחפור · מחפר · יעה אופני · מיני-מעמיס · מחפרון · מפלסת) |  |
| משאיות | טנדר (מטענית) • מסחרית (ואן) • טיולית • כבאית • משאית עפר • משאית סמי-טריילר • פול-טריילר • רכבת כבישים |  |
| מונעים בכוח אדם | אופניים (אופני טנדם · חד-אופן · אופנוח · תלת-אופן) • קורקינט • גלגיליות • סקייטבורד  • אפריון • ריקשה • מגלשיים • עגלת תינוק |  |
| מונעים בכוח בהמה | כרכרה • מרכבה • מזחלת •  קוודריגה •  דיליז'נס • עגלה • קרון |  |