רפאל למקין
ביוגרפיה

למקין נולד למשפחת חקלאים יהודית בכפר בֶּזְווֹדְנֶה (Bezwodne) שבפלך גרודנו, מחוז וולקוביסק, האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), למשפחה ממוצא יהודי-פולני. אביו יוסף היה חקלאי ואמו בלה הייתה אישה ברוכת כישרונות וידע בתחומי הפילוסופיה, הבלשנות והציור. בהשפעת אמו שלט למקין בכ-10 שפות עד גיל 14, בהן עברית, ספרדית, צרפתית, רוסית ויידיש.
למד בלשנות, פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת לבוב ובאוניברסיטת היידלברג שבגרמניה. לאחר סיום לימודיו, בשנת 1926, שימש כתובע בפרקליטות המדינה בוורשה. הוא החל להתעניין במקרים של טבח המוני, בהם רצח העם הארמני (1914–1918) ורציחות האשורים בעיראק (1933). ב-1933 הרצה על הנושא בוועידה במדריד שעסקה בחוק הפלילי הבינלאומי, ואולץ על ידי שר החוץ הפולני יוזף בק להתפטר מתפקידו בפרקליטות הפולנית. הוא עבד כעורך דין פרטי בוורשה והמשיך להרצות בנושא.
במהלך כיבוש פולין ב-1939, התגייס למקין לצבא פולין ונפצע בקרבות על ורשה. הוא נמלט מהגרמנים דרך ליטא והגיע ב-1940 לשוודיה. הוא הרצה תקופה מסוימת באוניברסיטת סטוקהולם, וב-1941 קיבל אשרת הגירה לארצות הברית. במהלך השואה נרצחו 49 מבני משפחתו של למקין, מלבד משפחת אחיו אליאס, ששהתה במחנה עבודה סובייטי והיגרה לארצות הברית בסיוע רפאל למקין ב-1948.
בארצות הברית עבד למקין כמרצה באוניברסיטת דיוק. ב-1942 יצא מאמרו "Military Government in Europe", שמאוחר יותר היווה חלק מספרו החשוב Axis Rule In Occupied Europe. ב-1943 מונה ליועץ במועצה ללוחמה כלכלית בארצות הברית, ובזכות הידע שצבר במשפט בינלאומי מונה בהמשך גם ליועץ מיוחד ביחסים בינלאומיים במחלקת המלחמה האמריקנית.
ספרו Axis Rule In Occupied Europe, שיצא ב-1944, כלל ניתוח משפטי של החוק הגרמני בתקופת השלטון הנאצי בשטחים הכבושים באירופה. בספרו טבע לראשונה את המונח "רצח עם" (genocide). הגדרתו לרצח עם והיותו עבירה על החוק הבינלאומי התקבלו בקרב הקהילה הבינלאומית ושימשו כבסיס משפטי במשפטי נירנברג. ב-1945–1946 כיהן כיועץ לבית המשפט העליון של ארצות הברית ולתובע הראשי במשפטי נירנברג, רוברט ה. ג'קסון.
ב-1945 הציע, במהלך הדיונים על חוזה פריז, לאסור על פשעים נגד האנושות, אך הצעתו נדחתה. עם זאת, אמנת האו"ם בדבר מניעת רצח עם קיבלה את הגדרתו לרצח עם והשתמשה בטיוטה שכתב לאמנה זו. האמנה אושרה בעצרת האו"ם בשנת 1948. למקין תיאר אותה כ"האפיטף על קברה על אמי".
מ-1948 הרצה למקין באוניברסיטת ייל, וב-1955 מונה לפרופסור למשפטים בבית הספר למשפטים ראטגרס בניוארק.
למקין זכה במספר פרסים על מאבקיו.
ב-1950 הוענק לו הצלב הגדול של מסדר קרלוס מנואל דה סספדס של קובה;
ב-1951 זכה בפרס מטעם הסמינר היהודי למורים בניו יורק;
וכן בפרס על שם סטפן וייז מטעם הקונגרס היהודי האמריקאי, על מאבקו להפוך את רצח העם לפשע בינלאומי;
וב-1955 הוענק לו צלב קצין של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (Verdienstorden der Bundesrepublik Deutschland) של גרמניה המערבית.
בשנות ה-50 עלה שמו מספר פעמים כמועמד לפרס נובל לשלום.
למקין מת בעקבות התקף לב ב-1959 בניו יורק.
ב-1983, במלאת 35 שנה לחתימה על האמנה, הועלה זכרו באירוע בספריית העיר ניו יורק בחסות ארגון בני ברית במעמד נשיא העצרת הכללית של האו"ם.
ב-2001, בטקס שנערך לזכרו במטה האו"ם בניו יורק, הועלה זכרו על ידי אשתו של מזכ"ל האו"ם קופי אנאן, שבמסר שנשאה בשמו נאמר כי "מפעל חייו של למקין מהווה דוגמה רבת-השראה למחויבות מוסרית".
למקין היה ציוני לאורך כל חייו. בשנות ה-20 היה מעורב בפעילות ציונית במהלך לימודיו באוניברסיטת לבוב, ולאחר מכן בוורשה שימש כעורך וכבעל טור בעיתון הציוני ידישאי בוורשה. בשנות ה-30 לימד משפטים בסמינר תחכמוני בוורשה, והשתתף בגיוס כספים למטרות ציוניות. בסוף שנות ה-40 הוא נאלץ להמעיט בחשיבות התפישות הציוניות שלו כדי לשכנע את הנציגים הערבים והמוסלמים באו"ם לתמוך באמנת רצח העם של האו"ם, שקידומה היה מטרתו העיקרית בחייו אז. יש חוקרים הסוברים שהציונות שלו הייתה השפעה על תפיסתו את רעיון רצח העם, אך ישנה מחלוקת לגבי אופי ההשפעה הזו.