stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוסטיסלב גולדשטיין

| --- | --- |

גולדשטיין, 2024
 לידה:  15 במרץ 1969 (בן 55) כפר סליז'ארובו, מחוז קלינין, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות
 מדינה:  רוסיה
 מקום מגורים:  מוסקבה
 תפקיד:  חבר הדומה הממלכתית (21 בדצמבר 2011–5 באוקטובר 2016)  חבר מועצת הפדרציה הרוסית (22 בספטמבר 2015–23 בדצמבר 2019)  חבר הדומה הממלכתית 
 מפלגה:  רוסיה המאוחדת
 השקפה דתית:  יהודי
 
רוסטיסלב גולדשטיין (רוסית: Ростислав Эрнстович Гольдштейн; נולד ב-15 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי יהודי רוסי, המכהן כממלא מקום מושל רפובליקת קומי. בעבר כיהן כחבר מועצת הפדרציה של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית, מטעם המחוז היהודי האוטונומי מספטמבר 2015 עד דצמבר 2019.
כיהן כחבר הדומה הממלכתית, במושב החמישי ובמושב הששי מטעם סיעת "רוסיה המאוחדת". כיהן בעבר כסגן יו"ר מועצת המדינה של רפובליקת קומי (2007).
קורות חיים

הוא סיים את לימודיו בבית ספר תיכון בסחלין. ב-1986, הוא עבד כמכונאי בתחנת הכוח של סחלין. בשנים 1987–1989 שירת בצבא. אחרי שירותו בצבא המשיך לעבוד בתחנת הכוח בסחלין ולאחר מכן עבד בחברת "Energomontazh". לאחר המעבר לעיר אוחטה, עבד כנהג בחברת Serverprogress (1990-1991) ובמיזם המשותף "AmKomi" (1991-1992).
ב-1990, התחתן ויחד עם אשתו, היה מעורב בעסקים פרטיים. ב-1995, הוא סיים את לימודי ההשכלה הגבוהה באקדמיה לכלכלה ומשפט (בעיר ריאזאן). בשנים 2001–2004 — הקים ועמד בראש בית המסחר "גולדשטיין".
ב-2003 הוא נבחר לכהן כסגן יו"ר מועצת המדינה של הרפובליקה של קומי על ידי מחוז טימאן מספר 23 ומ-23 בספטמבר 2004 עמד בראש ועדה של מועצת המדינה של הרפובליקה של קומי לענייני מדיניות חברתית. ב-2007 הוא נבחר לכהן כחבר במועצת המדינה של רפובליקת קומי.
בדצמבר 2007 נבחר כחבר בדומה החמישית מתוך רשימת "רוסיה המאוחדת". כיהן כסגן יו"ר הוועדה לענייני המזרח הרחוק.
ב-2007 הוא השלים לימודיו באוניברסיטה הרוסית לחינוך אקדמי, בשנת 2009 למד גם באקדמיה של מחוז צפון-מערב לשירות המדינה.
בדצמבר 2019, לאחר התפטרות המושל הקודם, מונה לממלא מקום מושל המחוז היהודי האוטונומי. בספטמבר 2020 נבחר לתפקיד המושל בבחירות אזוריות.
ב-5 בנובמבר 2024 התפטר מתפקידו, בעקבות מינויו לממלא מקום מושל רפובליקת קומי..
חייו האישיים

גולדשטיין נשוי. על פי נתונים רשמיים, בשנת 2011, היו לגולדשטיין ולאשתו הכנסה של 29.6 מיליון רובל. בבעלות המשפחה 4 חלקות אדמה עם שטח כולל של מעל 17 אלף מ"ר, 5 דירות מגורים ושטח של 11.3 אלף מטרים רבועים, 38 מכוניות וכלי רכב.
הערות שוליים

↑  Совет Федерации пополнился 16 новичками — Известия
↑  Биография на сайте регионального отделения партии «Единая Россия» по Республике Коми
↑  Биография на сайте партии «Единая Россия» по Республике Коми
↑  כתב מינוי של גולדשטיין למושל רפובליקת קומי
↑  "Гольдштейн Ростислав Эрнстович". Государственная дума Российской Федерации. אורכב מ-המקור ב-2012-12-17. נבדק ב-2012-12-13.
ריצ'רד פוטס

ריצ'רד פוטס (באנגלית: Richard Potts‏; 19 ביולי 1753 – 26 בנובמבר 1808) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי.
ביוגרפיה > ראשית חייו וקריירה

פוטס נולד ב-19 ביולי 1753 במרלבורו עילית, פרובינציית מרילנד, והתגורר בה עד שעבר עם משפחתו לאיי ברבדוס בשנת 1757. הוא חזר למרילנד והתיישב בבירת המדינה אנאפוליס ב-1761, שם למד משפטים. הוא החל לעסוק בעריכת דין במחוז פרדריק, מרילנד בשנת 1775. פוטס שימש כחבר בוועדת התצפית של מחוז פרדריק ב-1776 וכעוזר צבאי למושל מרילנד ב-1777.
ביוגרפיה > קריירה משפטית

פוטס שימש כפקיד בית המשפט של מחוז פרדריק מ-1777 עד 1778, וכעורך דין של מחוזות פרדריק, מונטגומרי וושינגטון ב-1784. הוא מונה על ידי הנשיא ג'ורג' וושינגטון כפרקליט ארצות הברית עבור מרילנד, וכיהן מ-1789 עד 1791.
הוא היה ציר לוועידת מדינת מרילנד משנת 1788, כדי להצביע האם על מרילנד לאשרר את הצעת החוקה של ארצות הברית. פוטס כיהן גם כחבר בקונגרס הקונטיננטלי ב-1781, וכחבר בוועידת מרילנד אשר אשררה את חוקת ארצות הברית ב-1788.
מ-1791 עד 1793 ושוב מ-1796 עד 1801, שימש פוטס כשופט ראשי של המעגל השיפוטי החמישי של המדינה. מאוחר יותר הוא מונה לשופט עמית של בית המשפט לערעורים במרילנד, תפקיד בו כיהן מ-1801 עד 1804.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

הקריירה הפוליטית של פוטס כללה שתי קדנציות בבית הנבחרים של מרילנד מ-1779 עד 1780, ושוב מ-1787 עד 1788. הוא דחה את המועמדות להיבחר לסנאט של מרילנד ב-1787, אך שימש כאלקטור לנשיאות ב-1792. הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של צ'ארלס קארול מקרולטון וכיהן מ-10 בינואר 1793 ועד 24 באוקטובר 1796, אז גם התפטר. פוטס סירב למינוי למזכיר המדינה ב-1795. פוטס נפטר בפרדריק ב-26 בנובמבר 1808, ונקבר בבית הקברות של קהילת כל הקדושים עד לקבורתו מחדש בבית הקברות הר אוליבט בפרדריק.
סיטומתא

| --- | --- |
 תלמוד בבלי:  מסכת בבא מציעא, דף ע"ד, עמוד א'
 משנה תורה:  ספר קנין, הלכות מכירה, פרק ז', הלכה ו'
 שולחן ערוך:  חושן משפט, סימן ר"א, סעיף א'
 
סיטומתא (בארמית: "חותמת") הוא הכינוי התלמודי למנהג הסוחרים לקנות סחורה בדרך מסוימת.
על פי ההלכה כדי לבצע העברת בעלות או התחייבות בין אנשים יש לבצע מעשה קניין. כגון קניין משיכה, קניין הגבהה, יש מעשה קניין נוסף הנקרא, "סיטומתא", קניין זה בשונה משאר הקנינים אין בו צורה קבועה איך לעשות את הקניין אלא כל מנהג שינהגו בעולם כסיום העסקה הרי הוא קונה, ההסבר הרווח לכך הוא כי כל מהותם של הקנינים הוא ליצור גמירות דעת, ומכיוון וכך נוהגים בעולם לסגור עסקאות פעולה זו יוצרת גמירות דעת בין הקונה למוכר, שהרי כך נוהגים כלל הסוחרים.
המקור התלמודי לקניין סיטומתא

המקור לקניין סיטומתא מצוי בסוגיה בתלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ע"ד, עמוד א', ”אמר רב פפי משמיה דרבא האי סיטומתא קניא למאי הלכתא רב חביבא אמר למקניא ממש רבנן אמרי לקבולי עליה מי שפרע והלכתא לקבולי עליה מי שפרע ובאתרא דנהיגו למקני ממש קנו.” לפי פירוש רש"י רבא אומר שסיטומתא, היינו הטְבּעת חותם על סחורה, המתבצעת על ידי הקונֶה - קונָה את הסחורה. לפי פירוש רש"י שם, מדובר ברישום שמבצע סוחר על גבי חביות יין, את חלקן הוא לוקח עמו ואת רובן הוא מותיר בינתיים בידי המוכר-הסיטונאי, ומטרת הרישום להראות שהחביות שייכות לסוחר-הקונה.
רבא דיבר, קרוב לוודאי, על דרך קניין מסוימת שהייתה מוכּרת לו. הרא"ש כתב בשם ר' חננאל שמדובר בתקיעת כף שנהגו הסוחרים בגמר המקח "שתוקע כפו לכף חבירו ובזה נגמר המקח". אולם, דין "סיטומתא" זכה לפרשנות מרחיבה על ידי ראשונים ואחרונים. לפי פרשנות זו, "קניין סיטומתא" פירושו: כל דרך קניין הנהוגה במקום מסוים על ידי בני המקום או על ידי חברי קבוצה מסוימת, כגון הסוחרים. יש להעיר שיוצא דופן מבין הראשונים בעניין זה הוא הריטב"א שמפרש "סיטומתא" כסוג של מטבע, ולדבריו רק דרכי הקניין ה"רגילות" הן שקונות, והסכמת בני המקום על קניין מסוים אינה מעלה או מורידה. פוסקי ההלכה קבעו כי במקום שקיים מנהג לבצע קניין בדרך מסוימת - הגם שדרך קניין זו אינה נזכרת במשנה ובתלמוד - יש לה תוקף.
התקופה שאחר התלמוד

בתקופה הבתר תלמודית, במיוחד בתקופת האחרונים עד ימינו, התפתחו דרכים חדשות ליצירת קניין והתחייבות, שלא היו מוּכּרות בתקופת המשנה והתלמוד, ופוסקי ההלכה נדרשו לדון בתוקפן ההלכתי. לדוגמה, תקיעת כף, שתיית "לחיים" כדרך לסגירת עסקה, אמירת "מזל וברכה" בעסקאות יהלומים, רישום מקרקעין בלשכת רישום מקרקעין ("טאבו") כדרך להעברת בעלות (או זכות קניין אחרת) במקרקעין, חתימה על חוזה כדרך ליצירת התחייבות חוזית, רכישה בכרטיס אשראי, מסחר אלקטרוני, ועוד.
ניסיון להשתית את תוקפן ההלכתי של פרקטיקות מודרניות אלו באמצעות דרכי הקניין הקלאסיות, נידון בדרך-כלל לכישלון. שכן, על-פי רוב, פרקטיקות אלו אינן עונות על הדרישות ההלכתיות של דרכי קניין אלה. הדרך המרכזית להכרה בתוקפן ההלכתי של הפרקטיקות החדשות הייתה במשך מאות שנים, ועודנה היום, דרך הקניין המכוּנה בסִפרות ההלכה "קניין סיטוּמתָא".
במרוצת הדורות, למן ראשית תקופת הראשונים ועד ימינו, נעשה על ידי הפוסקים שימוש רב בקניין סיטומתא. ניתן להיווכח בכך מעיון באלפי תשובות של ראשונים ואחרונים ובפסקי דין רבים של בתי הדין הרבניים ובתי הדין לדיני ממונות במדינת ישראל. לאור האמור עד כה יובן כי לפרקטיקות מודרניות רבות, כגון אלו שנזכרו לעיל, אפשר לתת תוקף הלכתי באופן עקרוני באמצעות "קניין סיטומתא".
במשפט העברי

ההלכה קובעת כי כדי להעביר בעלות וליצור התחייבות בנכסים יש צורך בגמירות דעת הצדדים ובמעשה קניין. גמירות דעת היא המקבילה למונח "גמירת דעת" בדיני החוזים, ומשמעותה כוונה והסכמה של הצדדים להתקשר ביניהם בהתקשרות משפטית מחייבת. מעשה קניין הוא מעשה פיזי הנלווה להתחייבות והופך אותה לבעלת תוקף משפטי-הלכתי. דוגמאות רווחות למעשה קניין הן הגבהה של הממכר או משיכה שלו. כך, למשל, המוכר פירות לחברו, אם משך הלוקח (הקונה) – קנה את הפירות. ברם, אם מדד המוכר את הפירות ולא משכם הקונה – לא קנה. אם מדד הקונה את הפירות, ואגב כך הגביהן - קנה. כאשר מעשה הקניין לא בוצע, או בוצע בצורה חלקית או שגויה, הרי שמדין תורה להעברת הבעלות או ליצירת ההתחייבות - לא יהיה תוקף.
ישנן שתי שיטות עיקריות להסבר משמעותו של מעשה הקניין. על פי הגישה האחת, בה נוקטים חלק מן האחרונים, וביניהם שו"ת נודע ביהודה והרב אשר וייס: מעשה הקניין הוא חלק אינטגרלי מיצירת הקניין. לפי גישה זו בהיעדר מעשה קניין, לא ניתן ליצור קניין בר תוקף. לעומת זאת, לפי רוב האחרונים, מעשה הקניין אינו יוצר את הקניין, אלא נועד רק להביא לידי גמירות דעת של המקנה. לחלופין, מעשה הקניין עשוי להיות אמצעי להוכחת קיומה של גמירות דעת. לפי הגישה האחרונה ישנם מקרים שבהם גמירות הדעת לבדה תיצור תוקף משפטי להתחייבות או העברת בעלות, אף ללא מעשה קניין. גישה זו פותחת פתח להכיר בתקפותו של קניין, אם נעשה לפי המקובל במנהגי הסוחרים, גם אם ללא מעשה קניין מוכר, ובלבד שניתן להוכיח באמצעותו גמירות דעת.
במשפט העברי > הבסיס המשפטי לקניין סיטומתא

תנאי מכללא – לפי ההלכה התלמודית, בדיני ממונות אדם יכול להתנות כנגד הדין. על רקע זה, יש הסבורים שקניין סיטומתא מבוסס על ההנחה, שהצדדים התנו ביניהם, כביכול, לבצע את הקניין, שלא על פי הדין, אלא בהתאם למנהג המקום. אפשר שאין הכוונה לכך שהצדדים יכולים להתנות ביניהם על דרכי הקניין המחייבים, אלא שהם יכולים להתנות לעשות את הקניין לפי מנהג המקום, וזהו מעין תנאי כללי שקיבלו עליהם בני העיר או הסוחרים, שצורת קניין זו תקפה. עם זאת, רוב פוסקי ההלכה סבורים, שלא ניתן להתנות על דרכי הקניין. זאת, בניגוד לשאר דיני הממונות הניתנים להתנאה. כך כתב הרמב"ן: "שלא מסרו חכמים דיני ההקנאות למוכרים", וכמותו פסקו רבים אחרים.
גמירות דעת – יש שהסבירו את תקפו של קניין 'סיטומתא', בכך שהשימוש שעושים הצדדים במנהג הסוחרים כדרך קניין מעיד על גמירות דעתם ביחס לעסקה, וכך ניתן תוקף לעסקה. גישה זו מתיישבת עם הדעה שהובאה לעיל, לפיה גמירות הדעת היא היסוד המרכזי במעשה הקניין. בהמשך לכך, צורת הקניין היא רק אמצעי להשגת גמירות הדעת או להוכחת קיומה. לכן, מקום בו ניתן להעיד על גמירות הדעת בדרך כלשהי, הקניין יהיה בר תוקף.
תקנת חכמים – אחרים הבינו שהבסיס לקניין סיטומתא הוא בתקנת חכמים שקבעה, שדרכי קניין הנהוגות אצל בני המקום תקפות. על פי גישה זו קניין 'סיטומתא' אינו שונה מדרכי קניין אחרות הנזכרות בתלמוד, אשר תקפן גם הוא נובע מתקנת חכמים.
ביסוסים אחרים – מיעוט הפוסקים ביססו את קניין סיטומתא על עקרונות הלכתיים אחרים, כגון, נכונותם של הסוחרים לוותר על זכויותיהם (החלת דין "הפקר בית דין – הפקר"), עיגון קניין הסיטומתא בקניין חליפין, ועוד.
תוקפו ההלכתי של קניין סיטומתא

בעניין תוקפו של קניין סיטומתא נחלקו האחרונים; לדעת החתם סופר ופוסקים נוספים לקניין זה תוקף של קניין דאורייתא, ולדעת נתיבות המשפט ופוסקים נוספים קניין זה אינו אלא מדרבנן. לשאלה זו השלכות שונות אשר נידונו בפוסקים כגון: במכירת בהמת ישראל לגוי על מנת לפטור מקדושת בכור, במכירת חמץ לגוי בפסח, ובקידושי אישה אשר נעשו בחפץ שנקנה בקניין סיטומתא. בעוד שלפי שתי הגישות הראשונות שהוצגו לעיל (הסכמה מכללא וגמירות דעת) ניתן לומר שקניין סיטומתא מהווה קניין תקף מדין תורה, שכן הוא מבוסס על דיני הקניין בתורה ורק מחליף את הצורך במעשה הקניין; הרי לפי הגישה המבססת את קניין סיטומתא על תקנת חכמים, מתלבטים פוסקים בשאלה, האם תוקפו של קניין הסיטומתא הוא מדאורייתא או מדרבנן. חלק מהאוחזים בדעה שסיטומתא מבוססת על תקנת חכמים, סברו שדין סיטומתא מועיל מדרבנן בלבד, ואינו מועיל מדאורייתא. לפיכך פסקו, למשל, שקניין סיטומתא אינו יכול להפקיע קדושת בכור. נפקות נוספת לעניין זה היא מכירת חמץ לגוי בפסח, המועילה רק אם היא תקפה מדאורייתא. ניתן אפוא לקיימה בסיטומתא, אם אינה מדרבנן.
יישומים של דין סיטומתא בימינו

עם התפתחות המסחר המודרני, התפתחו גם דרכים חדשות ליצירת קניין והתחייבות. חלק ניכר מהן אינן תקפות על פי ההלכה, אלא אם יינתן להן תוקף על ידי שימוש ב"קניין סיטומתא". לצורך תוקף כזה, יש לבחון הן את חוק המדינה והן את המנהג הרווח בנוגע לאותה צורת קניין.
רישום בטאבו: כאמור, רבים מן הפוסקים, ובתוכם בתי הדין הרבניים בישראל, הכירו ברישום של בעלות ושל זכויות אחרות במקרקעין בטאבו, כדרך ליצירת הקניין, גם אם העסקה לא נעשתה באמצעות דרכי הקניין המוזכרות בתלמוד.
אמנם, החזון איש הביע דעתו כי כאשר שני הצדדים יהודים, והעסקה נערכה בכסף, בשטר ובחזקה או בקניין סודר, הקניין תקף אף ללא רישום בטאבו. אולם, גם לדבריו, כאשר נדרשות ראיות בדבר העסקה, הטאבו יעמוד כראיה לכך שהמקרקעין שייך למי שרשום בו כבעליו, "שהרי הערכאות נאמנין כעדים".
שימוש בכרטיס אשראי: נפסק כי רכישה באמצעות כרטיס אשראי, מכיוון שהיא נוהג רווח, יש לה תוקף מכוח קניין סיטומתא. לדעת פרופ' רון קליינמן, בשלב השימוש בכרטיס אשראי לא נוצר קניין, אלא התחייבות חוזית בלבד, הנוצרת מכוח דין סיטומתא. לטעמו, כך ניתן לפתור בעיות הלכתיות שונות הנוגעות לקניין של "דבר שלא בא לעולם" או של "דבר שאינו ברשותו" וכיוצא בזה.
מסחר אינטרנטי: מסחר אינטרנטי נחשב לבעייתי מבחינה הלכתית, שכן לעיתים הסחורה היא בחינת "דבר שלא בא לעולם", כגון שהיא טרם בידי המוכר, או שהיא "דבר שאין בו ממש", או "דבר שאינו מסוים". כפי שפורט לעיל לא ניתן להקנות דבר שלא בא לעולם (וכך גם דבר שאין בו ממש או שאינו מסוים). לפיכך, לכאורה אין תוקף הלכתי למסחר אינטרנטי. אולם על ידי שימוש בקניין סיטומתא ובחוק המדינה ("דינא דמלכותא דינא"), ניתן לתת תוקף לעסקת מכר של "דבר שלא בא לעולם" או של "דבר שאין בו ממש", המאפיינים בדרך כלל מסחר באינטרנט.
חוזים: לפי ההלכה, גם ליצירת התחייבות חוזית נדרש מעשה קניין. פוסקים השתמשו, בין השאר, בדין 'סיטומתא' על מנת לתת תוקף הלכתי להתחייבות חוזית שאין בה מעשה קניין. עם זאת, ובשונה מהדין האזרחי בנושא, כאשר החוזה אינו חתום על ידי שני הצדדים, לא בהכרח שבית הדין יתן לו תוקף מכוח קניין סיטומתא. ניתנו בעבר פסקי דין רבניים שבהם לא ניתן תוקף הלכתי לחוזה, משום שהצדדים לא חתמו עליו. ככל הנראה הדבר תלוי בגמירות דעתם של הצדדים, ובשאלה כיצד הציבור מבין את הפרקטיקה של החתימה על החוזה והאם הציבור מייחס לה את כינון ההתחייבות.
זיכרון דברים: לגבי זיכרון דברים, לפי החוק הישראלי, כאשר מסמך זיכרון דברים עומד בקריטריונים של חוזה (גמירות דעת ומסוימות), הוא נחשב לחוזה מחייב. אכן, יש פוסקים שהכירו בתוקפו המחייב של זיכרון דברים מכוח חוק המדינה וקניין סיטומתא. לעומת זאת, לדעת פוסקים אחרים, אין לזיכרון דברים תוקף הלכתי מחייב מכוח קניין סיטומתא, שכן נראה כי מעמדו המחייב של זיכרון הדברים (מבחינה חוקית-אזרחית) אינו ברור לציבור הרחב, ולא ניתן לסמוך על כך שהתלוותה אליו גמירות דעת.
ראו גם

מנהג (יהדות)
צ'ארלס גודל

צ'ארלס אלסוורת' גודל הבן (באנגלית: Charles Ellsworth Goodell Jr.‏; 16 במרץ 1926 – 21 בינואר 1987) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1959 ל-1968 ובסנאט של ארצות הברית בין השנים 1968 ל-1971. בשני המקרים, הוא נכנס לתפקידו בעקבות מותם של קודמיו, תחילה בבחירות מיוחדות ושנית כמינוי זמני במקומו של רוברט פ. קנדי.
הוא נבחר לארבע קדנציות מלאות בקונגרס לאחר שניצח במרוץ הראשון שלו ב-1959. הוא התפטר ב-9 בספטמבר 1968 כדי לקבל מינוי על ידי המושל נלסון רוקפלר למלא את המשרה הפנויה שנגרמה על ידי רצח הסנאטור של ארצות הברית רוברט פ. קנדי ב-5 ביוני 1968. לאחר שזכה לתמיכת המפלגה הרפובליקנית והליברלית ב-1970, הוא הפסיד במרוץ משולש למועמד המפלגה השמרנית ג'יימס ל. באקלי, לאחר שחילק את ההצבעה הליברלית עם מועמד המפלגה הדמוקרטית ריצ'רד אוטינגר.
גודל היה אביו של הקומישינר של ליגת הכדורגל הלאומית רוג'ר גודל.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

גודל נולד ב-16 במרץ 1926 בג'יימסטאון, ניו יורק, והיה בנם של פרנצ'סקה (לבית בארטלט) וצ'ארלס אלסוורת' גודל. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של ג'יימסטאון וסיים את לימודיו במכללת ויליאמס כחבר ב-Phi Beta Kappa ב-1948. הוא שירת בצי ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה כימאי מדרגה שנייה (1944–1946) ובחיל האוויר של ארצות הברית כלוטננט ראשון (1952–1953) במהלך מלחמת קוריאה.
גודל קיבל תואר LL. B. מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל ב-1951 ותואר שני בממשל מייל ב-1952. הוא לימד לזמן קצר במכללת קוויניפיאק ב-1952. לאחר קבלתו ללשכת עורכי הדין בקונטיקט (1951) ובלשכת עורכי הדין בניו יורק (1954), הוא החל את עיסוקו בעריכת דין בג'יימסטאון. הוא היה נינו של ויליאם גודל, התנועה לביטול העבדות.
ביוגרפיה > קריירה בקונגרס

גודל היה עוזר קשר עם הקונגרס של משרד המשפטים בשנים 1954–1955. הוא זכה בבחירות מיוחדות ב-26 במאי 1959 כרפובליקני לקונגרס ה-86 של ארצות הברית כדי למלא את המקום הפנוי שנגרם על ידי מותו של דניאל א. ריד. במחוז ה-43, גודל קיבל 27,454 קולות (65%), כאשר הדמוקרט רוברט אי. מקאפרי קיבל 14,250 קולות (33.8%).
גודל נבחר מחדש בנובמבר 1960 לקונגרס ה-87 ונבחר שלוש פעמים לאחר מכן. במהלך כהונתו בבית הנבחרים, גודל הצביע בעד חוקי זכויות האזרח משנת 1960, 1964, ו-1968, וחוק זכויות ההצבעה משנת 1965, אך הצביע נגד התיקון ה-24 לחוקה האמריקאית. גודל התנגד לתיקון ה-24 בחוסר רצון, וטען לפני ההצבעה כי התיקון לוקה בחסר מכיוון שהוא מוגבל לאיסור מיסים לבחירות לבחירות פדרליות. הוא התפטר ב-9 בספטמבר 1968 כדי לקבל את מינויו של המושל נלסון רוקפלר לסנאט של ארצות הברית, ומילא את המשרה הפנויה שנגרמה על ידי רצח הסנאטור של ארצות הברית רוברט פ. קנדי ב-6 ביוני 1968. מכיוון שבחירות מיוחדות למילוי המשרה הפנויות לא התקיימו במשך יותר משנתיים, התנגדות ציבורית לאורך מינויו של גודל הובילה לאתגר משפטי כושל על כוחו של המושל למנות סנאטורים במקרה של מקום פנוי, ולנטי נגד רוקפלר.
למרות שהיה חבר מתון עד שמרן בבית הנבחרים, כסנאטור היה גודל ליברלי כמעט כמו הסנאטור הרפובליקני האחר בניו יורק, ג'ייקוב יעבץ. בסנאט, גודל חיבר והעניק חסות למספר רב של הצעות חוק, כולל כמה למתן סיוע לשימור ופיתוח לעיירות קטנות ואזורים כפריים. קהילות קטנות רבות בצפון מדינת ניו יורק ללא מערכות ביוב עירוניות בנו אותן בעזרת כספי התאמה פדרליים שסופקו על ידי החקיקה של גודל. יחד עם הסנאטור מאורגון מארק הטפילד, גודל היה בין הקולות הרפובליקנים הקולניים ביותר נגד מלחמת וייטנאם. מפגינים ופעילים נגד המלחמה שיבחו את תמיכתו בנסיגה מווייטנאם.
ב-1970, המפלגה הרפובליקנית בניו יורק הייתה מפוצלת עמוקות בסוגיית השמרנות של הימין החדש השני של חלק גדול מהתמיכה הבסיסית במפלגה לעומת הליברליזם הנתפס של ארגון המפלגה, ההנהגה והמושל רוקפלר עצמו. בעוד שתומכיו של רוקפלר היו חזקים מספיק בתוך המפלגה והארגון הקבוע שלה כדי להבטיח שגודל יקבל את מועמדות המפלגה לכהונתו המלאה הראשונה, פעילים שמרנים רבים עזבו את המפלגה כדי לתמוך במועמדים רחוקים יותר מימין. סגן הנשיא ספירו אגניו כינה את גודל "כריסטין יורגנסן מהמפלגה הרפובליקנית", בהשוואה לשינוי האידאולוגי שלו למבצע של יורגנסן לשינוי מין. גודל התמודד תחת הסיסמה "סנאטור גודל - הוא טוב מדי מכדי להפסיד" וקיבל את מועמדות המפלגה הליברלית כמו גם את זו של הארגון הרפובליקני הרגיל, מיזוג אלקטורלי המותר על פי חוק ניו יורק.
פרסומת טלוויזיה ששודרה על ידי הקמפיין של גודל מ-1970 השוותה אותו ליריבים ריצ'רד אוטינגר וג'יימס ל. באקלי בתור "הקל משקל, הכבד והמשקל המת". בבחירות בנובמבר 1970, למרות תמיכתו של רוקפלר ושל המפלגות הרפובליקניות והליברליות, פיצל גודל את ההצבעה הליברלית עם אוטינגר והובס על ידי מועמד המפלגה השמרנית באקלי. גודל סיים במקום השלישי עם 24.3% מהקולות.
גודל יהיה הסנאטור האחרון שמונה מניו יורק עד 2009, אז נבחרה קירסטן גיליברנד להחליף את הילרי קלינטון, שמונתה לשרת החוץ.
ביוגרפיה > אחרי הקונגרס

לאחר שעזב את הקונגרס, חזר גודל לעסוק בעריכת דין. באמצע שנות ה-70, הוא שימש כסגן יו"ר, עם מושל פנסילבניה לשעבר ויליאם סקרנטון כיו"ר, של הוועדה של הנשיא ג'רלד פורד לנסח כללים למתן חנינה למתחמקים ולעריקים מתקופת מלחמת וייטנאם.
ביוגרפיה > חיים אישיים

גודל התחתן עם ז'אן רייס (1930–1984), אחות מוסמכת לשעבר, בשנת 1954. נולדו להם חמישה ילדים: ביל, מנהל קרן גידור; טים, סגן נשיא בכיר בתאגיד הס; רוג'ר, הקומישינר של ה-NFL; מייקל, מדריך פילאטיס וג'ף, לשעבר מנהל בית הספר של היכל סנט מרי בסן אנטוניו. רייס התמודד לזמן קצר לקונגרס מטעם מחוז הקונגרס ה-39 של ניו יורק בשנת 1976. הם התגרשו בשנת 1978. גודל התחתן עם פטרישיה גולדמן (1942–2023), מנהלת ועד הקונגרס, שלימים ישבה במועצה הלאומית לבטיחות בתחבורה, בשנת 1978.
גודל היה תושב וושינגטון הבירה וברונקסוויל, ניו יורק עד מותו מסיבוכים בעקבות התקף לב ב-21 בינואר 1987. הוא נקבר בבית הקברות לייק ויו בג'יימסטאון.
ג'וזף ויסמן

| --- | --- |

ויסמן ב-1950
 לידה:  15 במאי 1918 קנדה מונטריאול, קוויבק, קנדה
 פטירה:  19 באוקטובר 2009 (בגיל 91) ארצות הברית מנהטן, ניו יורק, ארצות הברית
 מקום קבורה:  King Solomon Memorial Park 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1938–2001 (כ־63 שנים)
 מקום לימודים:  John Adams High School (יוני 1935)  אוניברסיטת מונטריאול 
 בן או בת זוג:  Pearl Lang (1964–24 בפברואר 2009) 
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזף ויסמן (באנגלית: Joseph Wiseman;‏ 15 במאי 1918 – 19 באוקטובר 2009) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה יהודי-אמריקאי ממוצא קנדי. הוא גילם את דמותו של יוליוס נו, האנטגוניסט הראשי ב"ד"ר נו", הסרט הראשון בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
ביוגרפיה

ויסמן נולד במונטריאול, קוויבק, קנדה להורים יהודים, וגדל בעיר ניו יורק שבארצות הברית. הוא סיים את לימודיו התיכוניים ביוני 1935.
ויסמן ערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי ב-1938, במחזה שעסק באברהם לינקולן.
ויסמן הופיע במספר סרטים בשנות ה-50 של המאה ה-20. הוא ערך את הופעתו הקולנועית הגדולה הראשונה ב"סיפור בלשי" מ-1951. זמן קצר לאחר מכן גילם את אויבו המושבע של מרלון ברנדו ב"ויוה זפאטה!". בדצמבר 1961 לוהק לתפקיד יוליוס נו, האנטגוניסט הראשי ב"ד"ר נו". הופעתו של ויסמן ב"סיפור בלשי" היא זו שהעניקה לו את התפקיד.
מאוחר יותר הופיע בסרט "המרוץ לצמרת של דודי קרביץ" ובסדרות הטלוויזיה "אזור הדמדומים", "מגנום, בלש פרטי", "מקגייוור", "פרקליטי אל איי", "חוק וסדר". הופעתו הקולנועית האחרונה הייתה בסרט "משפטי נירנברג".
חיים אישיים ומותו

ויסמן נישא לנל קינרד ב-25 באוגוסט 1943, אך בסופו של דבר הם התגרשו ב-15 במאי 1964. הוא היה נשוי לרקדנית, המורה והכוריאוגרפית פרל לאנג משנת 1964 ועד מותה בפברואר 2009. מנישואיו לקינרד נולדה לו בת אחת, מרתה גרהם ויסמן.
ויסמן נפטר ב-19 באוקטובר 2009, בביתו שבמנהטן, בן 91, לאחר שמצבו הבריאותי היה רופף במשך זמן מה.
הערות שוליים

↑  Adam Bernstein, Joseph Wiseman, Broadway actor who played Dr. No, dies at 91, The Washington Post, ‏21 באוקטובר 2009
↑  Joseph Wiseman Biography (1918-2009), MI6-HQ.COM
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590134105171  PLWABN: 9810622114405606  BIBSYS: 99018971  BNE: XX1277090  BnF: cb140350267 (data)  GND: 136393101  ISNI: 0000 0001 2284 3816  LCCN: no99041854  NKC: js20091105024  NLA: 36523339  NLK: KAC2020Q7702  SNAC: w6d53x0k  SUDOC: 06033164X  VIAF: 117661794   WorldCat (עם VIAF): 117661794
צ'ארלס פינקני (מושל)

צ'ארלס פינקני (באנגלית: Charles Pinckney‏; 26 באוקטובר 1757 – 29 באוקטובר 1824) היה אב מייסד, בעל מטעים ופוליטיקאי אמריקאי שהיה חתום על חוקת ארצות הברית. הוא נבחר וכיהן כמושל ה-37 של קרוליינה הדרומית, לאחר מכן כיהן עוד שתי כהונות לא רצופות. הוא גם כיהן כסנאטור אמריקאי וחבר בבית הנבחרים. הוא היה בן דודו הראשון של חברו לחתום צ'ארלס קוטוורת' פינקני.
צאצאיו של פינקני כללו שבעה מושלי קרוליינה הדרומית לעתיד, כולל גברים הקשורים למשפחות מייבנק ורט.
ביוגרפיה > ראשית חייו וחינוך

פינקני נולד והתחנך בצ'ארלסטון בפרובינציית קרוליינה הדרומית. אביו, קולונל צ'ארלס פינקני, היה עורך דין עשיר ובעל מטעים. אמו הייתה פרנסס ברוטון (נולדה ב-1733), בתו של צורף ואחותם של מיילס ברוטון ורבקה ברוטון מוט, ששניהם גם בלטו בהיסטוריה של צ'ארלסטון.
אביו חתם על שבועת נאמנות לבריטים לאחר שכבשו את צ'ארלסטון ב-1780 במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. זה איפשר לו לשמור על רכושו. במותו בשנת 1782, הוריש פינקני האב את חוות סני, מטע מחוץ לעיר, ואת עבדיו הרבים, לבנו הבכור צ'ארלס.
ביוגרפיה > נישואים ומשפחה

עסוק במלחמה ובקריירה הפוליטית שלו, פינקני לא התחתן עד 1788. הוא התחתן עם מרי אלינור לורנס ב-27 באפריל 1788 בכנסיית סנט פיליפ בצ'ארלסטון. מרי הייתה בתו של הנרי לורנס, סוחר עבדים עשיר ובעל עוצמה פוליטית בקרוליינה הדרומית. היו להם לפחות שלושה ילדים.
במשפחת אשתו היו חמיו הנרי לורנס, גיסיו קולונל ג'ון לורנס וחבר בית הנבחרים דייוויד רמזי. גיסו נישא לבתו של מושל קרוליינה הדרומית, ג'ון ראטלדג'.
הוא נבחר כציר לקונגרס הקונטיננטלי השלישי (1777–1778). הוא התחיל לעסוק בעריכת דין בצ'ארלסטון בשנת 1779 בגיל 21. בערך באותה תקופה, הרבה אחרי שהחלה מלחמת העצמאות, התגייס פינקני למיליציה. הוא הפך ללוטננט ושירת במצור על סוואנה. כשצ'ארלסטון נפלה לידי הבריטים בשנה שלאחר מכן, פינקני נתפס; הוא הוחזק כשבוי עד יוני 1781 ונשלח צפונה להחלפה אפשרית. הוא לא חזר לצ'ארלסטון עד 1783. גם אביו נתפס. יחד עם יותר מ-160 גברים, הסכים קולונל פינקני לחתום על שבועת אמונים לבריטים, כדי להימנע מהחרמת רכושו. לאחר המלחמה, פינקני נקנס ב-12% על רכושו על כך שנשבע את שבועת האמונים.
פינקני נבחר שוב לקונגרס הקונטיננטלי בעקבות המלחמה, וכיהן בשנים 1784–1787. הוא נבחר לבית המחוקקים של המדינה לכמה קדנציות (1779–1780, 1786–1789 ו-1792–1796). בתור לאומן, הוא פעל בקונגרס בניסיון להבטיח שארצות הברית תקבל זכויות ניווט מספרד לנהר המיסיסיפי ולחזק את כוח הקונגרס.
בסופו של דבר היו בבעלות פינקני מספר מטעים ובית עירוני בצ'ארלסטון בנוסף לחוות סני: פרנקוויל והופטון, הממוקמת משני צדי נהר הקונגרי, ליד קולומביה; מטע בג'ורג'טאון המורכב מ-560 אקרים של ביצת גאות ו-600 אקרים של אדמה גבוהה; שטח של 1,200 אקרים הנקרא לינצ'ס קריק; חוות דמי על נהר אשפו; Shell Hall, בית עם ארבעה דונם של אדמה ב-Hadrel's Point ב-Christ Church Parish; מגרש בית וגן ב-Meting Street, צ'ארלסטון; מטע סוואנה של רייט בצד קרוליינה של נהר הסוואנה; ושטח אדמה על נהר סנטי מעל התעלה, כולל מעבורת, הנקראת הר טקיטוס. לאחר שפינקני התחתן עם אלינור לורנס ב-1788, בית הלבנים האלגנטי בן שלוש הקומות בצ'ארלסטון הפך ככל הנראה למגוריו הראשיים. במפקד האוכלוסין הפדרלי של 1790, הוא מתועד כמי שמחזיק ב"14 עבדים בפאריש סנט פיליפ וסנט מייקל, 52 עבדים בסנט ברתולומיאו ו-45 עבדים במחוז אורנג'בורג", והכל בנוסף לחוות סני, שבה נמצא אביו. תיעוד צוואות רשם 40 עבדים בשנת 1787.