stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הקברות של מונמארטר
היסטוריה

מאז שנת 1726, בה נסגר "בית הקברות של התמימים" ה-Cimetière des Innocents שהיה מצוי בקרבת לה אל, נאסרה הקמת בתי קברות בתוך העיר פריז מטעמי בריאות. בעקבות הצו האוסר על קיומם של בתי הקברות בעיר, החלו להתפתח בתי קברות בפרברי העיר, אחד מהם על גבעת מונמארטר הנמצאת צפונית לעיר.
בית הקברות מהווה כיום אתר תיירותי, הן בשל יופיו והאופי הרומנטי שיש בו, והן בשל מספרם הרב של האמנים והידוענים הקבורים בו:
אדולף אדם, מלחין
שארל ולנטין אלקן, מלחין
אנדרה מרי אמפר, פיזיקאי
הקטור ברליוז, מלחין
לילי בולאנז'ה, מלחינה
ואצלב ברוזיק, צייר
אנטואן קרמה, שף
פאני קריטו, בלרינה
דלידה, זמרת
מישל ברז'ה ופראנס גל, זמרים
אדגר דגה, צייר
ליאו דליב, מלחין
מריה דרייסמה, פמיניסטית
אלכסנדר דיומא הבן, מחזאי
ג'ורג' פיידו, מחזאי
לאון פוקו, מדען
קרול פרידריקס, זמרת
פולין גרסיה ויאדוט, זמרת אופרה.
תאופיל גוטייה, משורר
היינריך היינה, משורר
מארי פייר קוני, גנרל צבא צרפת החופשית
אז'ן לאביש, סופר
פרדריק למטר, שחקן
מארי מארקה, שחקנית
אוגוסט דה מונפראן (אנ'), אדריכל
גוסטב מורו, צייר
ואצלב ניז'ינסקי, רקדן
ז'אק אופנבך, מלחין
פרנסיק פולבוט, צייר
גוסטב גיומה, צייר
סטנדאל, סופר
פרנסואה טריפו, יוצר סרטים
הוראס ורנה, צייר
אפלרד דה ויני, משורר, ומחזאי
אמיל זולא, סופר ופובליציסט (היה קבור שם במשך שש שנים, וב-1908 הועבר לפנתאון של פריז)
לה גולו, רקדנית
ארץ זו היא שלי

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ז'אן רנואר 
 הופק בידי:  דאדלי ניקולס 
 תסריט:  דאדלי ניקולס, ז'אן רנואר 
 עריכה:  פרדריק קנודסטון 
 שחקנים ראשיים:  צ'ארלס לוטון מורין או'הרה ג'ורג' סנדרס 
 מוזיקה:  לותר פרל 
 צילום:  פרנק רדמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  7 במאי 1943
 משך הקרנה:  103 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מלחמה 
 הכנסות:  1,400,000 דולר
 פרסים:  פרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (Stephen Dunn) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ארץ זו היא שלי (באנגלית: This Land is Mine) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1943 בבימויו של ז'אן רנואר, עם צ'ארלס לוטון, מורין או'הרה וג'ורג' סנדרס בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בעיירה כבושה "אי שם" במערב אירופה. לפי מה שנראה המדובר כנראה בצרפת.
הסרט זכה בפרס אוסקר למיקס הסאונד הטוב ביותר (סטפן דאן).
תקציר העלילה

צבא כיבוש גרמני נכנס לעיירה, עובר ליד אנדרטה לנופלים במלחמה הגדולה ומגיע עד לבניין העירייה לשם נכנס המפקד מיור פון קלר (ולטר סלזק).
אלברט לורי (צ'ארלס לוטון) הוא מורה בבית הספר בעיירה. לורי הוא רווק מבוגר הגר עם אימו אמה (אונה אוקונור) המטפלת בו כילד קטן ודואגת שישתה כל בוקר כוס חלב אותו היא משיגה בשוק השחור. סמוך לדירתם גרה לואיז מרטין (מורין או'הרה) שגם היא מורה באותו בית ספר. אחיה פול (קנת מרטין) הוא חבר במחתרת המקומית. לואיז היא חברתו של ג'ורג' למברט, מנהל תחנת הרכבת בה עובד פול. ג'ורג' דוגל בשיתוף פעולה עם הגרמנים.
אלברט הוא פחדן. בעת הפצצת העיירה וירידה למקלט הוא מראה את סימני הפחד ומתבייש בעצמו.
בעיירה מופצים עלונים בשם "ליברטי" שקוראים לחירות ואי שיתוף פעולה עם הגרמנים. הגרמנים מאתרים את בית הדפוס אבל פון קלר חושד בפרופסור סורל כי הוא כתב אותם.
ראש העיר, מנוויל, דוגל במדיניות של שיתוף פעולה כדי לשמור על חיי התושבים. הוא נפגש עם מנהל בית הספר, פרופסור סורל ונותן לו הוראה לקרוע מספר ההיסטוריה של המדינה, את הדפים שלא מוצאים חן בעיני הגרמנים. אלברט מבצע זאת ללא היסוס ולואיז מבצעת זאת בחירוק שיניים ולא משמידה את הדפים שנתלשו על מנת שיהיה אפשר לחבר אותם בעתיד.
פול משליך רימון על שיירת הגרמנים כדי להרוג את פון קלר אבל במקום להרוג אותו נהרגים שני חיילים גרמנים. פון קלר לוקח עשרה בני ערובה ובתוכם אלברט ומתכוון להוציא אותם להורג. אמו של אלברט ראתה את פול בעת פעולה. היא נחושה לשחרר את בנה ומודיעה לג'ורג' כי פול הוא שזרק את הרימון. ג'ורג' מוסר זאת לגרמנים והם הורגים את פול לאחר מרדף. אלברט משוחרר אבל לאחר שאימו מגלה לו שהסגירה למענו את פול דרך ג'ורג', הוא רץ לג'ורג' ומוצא אותו הרוג כשאקדחו לידו. ג'ורג' התאבד לאחר שחש בנקיפות מצפון על הסגרת פול. גרמנים מתפרצים לחדר ואוסרים את אלברט באשמת רצח.
פול מועמד למשפט אזרחי על רצח. ערב לפני כן מגיע אליו פון קלר לכלא ואומר לו כי הוא פועל לשחרורו לאחר שזייף מכתב התאבדות של ג'ורג'. פון קלר מתנה זאת שאלברט לא יישא נאום פוליטי בפני בית המשפט.
כאשר אלברט צופה מחלון תאו בהוצאה להורג של בני הערובה ובתוכם פרפסור סורל, הוא משנה את דעתו. בבית המשפט הוא מגלה את המכתב המזויף של פון קלר ונושא נאום נגד שיתוף הפעולה ובעד ההתנגדות. חבר המושבעים מזכה אותו.
אלברט חוזר לבית הספר ויודע שייאסר בקרוב על ידי הגרמנים. התלמידים מקבלים אותו בכבוד והוא מתחיל להקריא להם את הצהרת זכויות האדם והאזרח. הגרמנים נכנסים ולוקחים אותו ולואיז ממשיכה בהקראת ההצהרה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| צ'ארלס לוטון | אלברט לורי | מורה |
| מורין או'הרה | לואיז מרטין | מורה |
| ג'ורג' סנדרס | ג'ורג' למברט | מנהל תחנת הרכבת |
| ולטר סלזק | מיור פון קלר | המפקד הגרמני של העיירה |
| אונה אוקונור | אמה לורי | אימו של אלברט |
| פיליפ מריוול | פרופסור סורל | מנהל בית הספר |
| תרסטון האל | מנוויל | ראש העיר |
| קנת סמית | פול מרטין | לוחם מחתרת |
אתה נמצא כאן

אתה נמצא כאן הוא אלבומו השמיני במספר של מוזיקאי הרוק הישראלי ברי סחרוף שיצא בשנת 2011.
תוכני האלבום

האלבום מרבה לעסוק בזהות הישראלית, ביחסה לגורמים שמרכיבים אותה ושנמצאים בסביבתה. בין השאר עוסקים השירים ביחס בין האדם לאל כדוגמת "הלוחש למכוניות", "ימים נוראים", "צמאה לך נפשי"; ביחס למרחב הגאוגרפי בשירים כמו "בארץ הפלאות", "אתה נמצא כאן" ו"הדרך לערד"; בהתמודדות עם העולם המודרני בשירים "העין", "זמן של מספרים" ועוד.
באופן מקביל לעיסוק זה מעוצבת עטיפת האלבום והחוברת המלווה בקולאז'ים של מפות שונות מתוך תערוכה של האמן אבי יאיר, חבר ילדותו של סחרוף, שנשאה את שם האלבום והיוותה השראה לו. עיצוב סינגלים רבים מהשיר כולל איורים הדומים בסגנונם לתרשימי המפות בסגנון המאה ה-19.
האלבום הוקדש לזכרו של המתופף ז'אן ז'אק גולדברג.
תוכני האלבום > השפעות

סחרוף, שנולד בטורקיה, מכניס ביצירתו לכל אורך השנים מאפיינים והשפעות מן היהדות ומהתרבות המזרח-תיכונית ואלו מתבטאות גם באלבום זה.
ההשפעות המזרחיות ניכרות בעיקר מהבחינה המוזיקלית, שם בולטת השפעה של מוזיקה ים תיכונית, שמתבטאת בשימוש בכלי נגינה כמו סינתיסייזר ערבי, פח, פרקשן ועוּד.
השפעת המקורות היהודיים ניכרת בעיקר בתוכני השירים. בשיר "כלום זה לא סתם" מופיע ציטוט מקהלת, א', ח': "לא תשבע עין לראות"; השיר "הלוחש למכוניות", שנלקח מספר שיריה של חביבה פדיה "מתיבה סתומה", מסתיים במשפט "פתח לנו שער" מתוך פיוטי יום כיפור; השיר "ימים נוראים" קשור יד ביד עם תקופת הימים הנוראים בשנה העברית; תוכן השיר של רוני סומק, "הדרך לערד", כולל בתוכו פרפרזה לפסוק "וְגָר זְאֵב עִם כֶּבֶשׂ, וְנָמֵר עִם גְּדִי יִרְבָּץ, וְעֵגֶל וּכְפִיר וּמְרִיא יַחְדָּו" (ישעיה, א', ו'), והשיר "צמאה לך נפשי" לקוח כולו מספר תהלים כאשר הלחן הוא של בעל התניא.
שירי האלבום

| אתה נמצא כאן> מס' | אתה נמצא כאן> שם | אתה נמצא כאן> מילים | אתה נמצא כאן> לחן | אתה נמצא כאן> משך | אתה נמצא כאן>  | אתה נמצא כאן>  | אתה נמצא כאן>  | אתה נמצא כאן>  | אתה נמצא כאן>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הלוחש במכוניות  | חביבה פדיה | ברי סחרוף | 3:37 |  |  |  |  |  |
| 2. | זמן של מספרים  | עמיר לב, ברי סחרוף | ברי סחרוף | 5:00 |  |  |  |  |  |
| 3. | כלום זה לא סתם  | עמיר לב, ברי סחרוף | ברי סחרוף | 4:49 |  |  |  |  |  |
| 4. | העין  | דן תורן, ברי סחרוף | בן הנדלר, ברי סחרוף | 3:54 |  |  |  |  |  |
| 5. | נחמה  | ברי סחרוף | בן הנדלר, ברי סחרוף | 4:01 |  |  |  |  |  |
| 6. | ימים נוראים  | נעם רותם | בן הנדלר, ברי סחרוף | 4:08 |  |  |  |  |  |
| 7. | אתה נמצא כאן  | עמיר לב, דן תורן, ברי סחרוף | בן הנדלר, ברי סחרוף | 3:32 |  |  |  |  |  |
| 8. | בארץ הפלאות  | דן תורן, ברי סחרוף | אורן לוטנברג, ברי סחרוף | 4:44 |  |  |  |  |  |
| 9. | הדרך לערד  | רוני סומק | רונן שפירא, ברי סחרוף | 4:46 |  |  |  |  |  |
| 10. | האחד  | עמיר לב, ברי סחרוף | בן הנדלר, ברי סחרוף | 3:59 |  |  |  |  |  |
| 11. | צמאה לך נפשי  | ספר תהילים, פרק ס"ג, פסוקים ב'–ג' | שניאור זלמן מלאדי | 4:26 |  |  |  |  |  |
משתתפי ההפקה

ברי סחרוף: גיטרה, שירה
בן הנדלר: הפקה מוזיקלית, גיטרה באס, תכנות תופים
ניר מנצור: תופים
אורן לוטנברג: גיטרות וקולות
רונן שפירא: פסנתר, קלידים, ניצוח, שירה
אורלי שפירא: צ'לו
גרשון וייסרפירר: עוד וטרומבון כפתורים
אורן צור - כינור וקולות ב"צמאה לך נפשי"
יונתן ניב: צ'לו
אבנר קלמר: כינור
לאה גודאייב: כינור
מאיה לי רומן: כינור
דניאל תנחלסון: ויולה
אנה שפירא: ויולה
ספי ציזלינג: חצוצרה
שי צברי: קולות
שני פלג: קולות
גידי רז: mpc
מפיק: ניצן זעירא
ארת'ה קיט

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1927 נורת', קרוליינה הדרומית, ארצות הברית 
 פטירה:  25 בדצמבר 2008 (בגיל 81) וסטון, קונטיקט, ארצות הברית 
 שם לידה:  Eartha Mae Keith 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1943 
 מקום לימודים:  High School of Performing Arts, בית הספר הצרפתי של לוס אנג'לס 
 סוגה:  ג'אז ווקאלי 
 סוג קול:  קונטרה אלט 
 שפה מועדפת:  אנגלית, צרפתית 
 חברת תקליטים:  RCA רקורדס 
 בן או בת זוג:  John W. McDonald 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  פרס אנני (2000)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 earthakitt.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ארת'ה קיט בשנת 1952
קיט במהלך ביקור בישראל, 1957. בוריס כרמי, אוסף מיתר, הספרייה הלאומית
ארת'ה קיט (באנגלית: Eartha Kitt;‏ 17 בינואר 1927 – 25 בדצמבר 2008), הייתה זמרת, שחקנית וכוכבת קברט אמריקאית. להיטה הגדול ביותר היה שיר חג המולד שהקליטה בשנת 1953, "Santa Baby". גילמה את דמותה של אשת החתול בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה משנות השישים של המאה ה-20 "באטמן". זכתה בשני פרסי אמי. כונתה על ידי אורסון ולס "האשה המסעירה ביותר בעולם".
ביוגרפיה > השנים הראשונות

קיט נולדה כארת'ה מיי קית' בעיירה קטנה במדינת דרום קרוליינה שבארצות הברית. אמה הייתה ממוצא צ'רוקי ואפרו-אמריקאי ואביה היה ממוצא גרמני והולנדי. היא טענה שלידתה הייתה תוצאה של אונס.
קיט גודלה על ידי אחותה של אמה, אנה מיי ריילי, אשה אפרו-אמריקאית שקיט האמינה בילדותה שהיא אמה. קיט טענה שהייתה קורבן להתעללות והזנחה מצדה של המשפחה שדודתה הפקידה אותה בידיה, "מסרה אותה לעבדות", כפי שנהגה לתאר זאת בראיונות שנתנה. לאחר מותה של דודתה, היא נשלחה לניו יורק לחיות עם מיימי קיט, ורק בשלב זה נודע לה כי זוהי אמה הביולוגית. על אביה כמעט ולא ידעה דבר, מלבד ששם משפחתו היה קיט ושהוא היה איכר לבן ועני.
ביוגרפיה > קריירה

קיט החלה את הקריירה שלה כחברה בלהקתה של קת'רין דנהאם, להקת המחול המודרני האפרו-אמריקאית הראשונה. הופעה הבכורה הקולנועית שלה הייתה ביחד עם הלהקה, בסרט המוזיקלי "קסבה" בשנת 1948. ב-1950 העניק לה אורסון ולס את התפקיד הנשי הראשי, של הלנה מטרויה, במחזה "ד"ר פאוסט" שביים. בשנות החמישים ניהלו ביניהם קיט וולס רומן, במהלכו כינה אותה ולס בפומבי: "האשה המסעירה ביותר בעולם".
בשנות החמישים החלה קיט גם את הקריירה המוזיקלית שלה. קולה הייחודי סייע לה לזכות בהכרה, ובין להיטיה הגדולים היו השירים:
"Let's Do It", "C'est si bon", "Love for Sale", "Just an Old Fashioned Girl", "I'd Rather Be Burned as a Witch" ו-"Mink, Schmink". להיטה הגדול ביותר היה השיר "Santa Baby" ("סנטה בייבי"), אותו הקליטה ב-1953. שליטתה בשפה הצרפתית סייעה לה להצליח גם ברחבי אירופה, שם הרבתה להופיע, ובהופעות הקברט שלה נהגה לשלב גם שפות נוספות.
ב-1958 קיבלה לראשונה תפקיד ראשי בסרט קולנוע, "The Mark of the Hawk", לצדו של סידני פואטייה. בשנים 1967–1968 גילמה את דמותה של אשת החתול בעונה השלישית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה "באטמן".
ב-1968 חלה נסיגה משמעותית בקריירה שלה, בעקבות הצהרות אנטי-מלחמתיות שהשמיעה במהלך ארוחת צהריים חגיגית בבית הלבן אליה הוזמנה. התגובות בקרב הציבור להצהרותיה היו סוערות וקיצוניות, הן בעדה והן נגדה. במשך שנים רבות לאחר מכן היא סבלה מגלות מקצועית, ונאלצה להופיע בעיקר באירופה. היא שבה להופיע בניו יורק בשנת 1978, במחזה "טימבקטו!" מעל במות ברודוויי.
בשנות השמונים שבה למצעדי הפזמונים: ב-1984 הוציאה לאור את להיט הדיסקו "Where Is My Man", אשר הקנה לה את תקליט הזהב הרשמי הראשון שלה. השיר הגיע למקום ה-36 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-7 במצעד להיטי הדאנס האמריקאי. ב-1986 הוציאה לאור להיט נוסף, "I Don't Care". קיט הצליחה להגיע לקהלים חדשים, באמצעות הופעות רבות במועדוני לילה בארצות הברית ובבריטניה. כמו כן, זכתה לאהדה רבה בקרב חברי הקהילה ההומוסקסואלית, והיא בתגובה הרבתה להופיע באירועי צדקה למען ארגונים הנלחמים במחלת האיידס. להיט נוסף שלה, "Cha-Cha Heels", שהקליטה ביחד עם להקת "ברונסקי ביט", יצא בשנת 1989. השיר נועד במקור עבור דיוויין, אך הוקלט לבסוף על ידי קיט, זכה להצלחה רבה במועדוני הריקודים והגיע למקום ה-32 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-1992 שיחקה בתפקיד משנה בלהיט הקולנועי "בומרנג", בכיכובו של אדי מרפי. בסוף שנות התשעים הופיעה בכל רחבי ארצות הברית במחזה המבוסס על ספר הילדים "הקוסם מארץ עוץ". בשנות האלפיים המשיכה להופיע במחזות זמר, בברודוויי ומחוצה לה, ובין היתר כיכבה במחזמר "סינדרלה". במקביל המשיכה להופיע מדי פעם בקונצרטים בניו יורק.
ביוגרפיה > חייה האישיים

לאחר מספר רומנים מתוקשרים, בין השאר עם אורסון ולס ועם צ'ארלס רבסון, המייסד והבעלים של חברת הקוסמטיקה "רבלון", קיט נישאה בשנת 1960 לג'ון ויליאם מקדונלד, שותף בחברה להשקעות בנדל"ן. לשניים נולדה בת אחת, בשנת 1962. נישואיהם הסתיימו בשנת 1965. לקיט היו שני נכדים.
במשך שנים רבות התגוררה קיט במקביל בקונטיקט ובניו יורק. החל מ-2002 התגוררה בקונטיקט בלבד, על מנת להיות קרובה למשפחתה של בתה.
קיט כתבה ופרסמה במהלך השנים שלושה ספרים אוטוביוגרפיים: "ילדה של יום חמישי" (1956), "לבד עם עצמי" (1976) ו-"אני עדיין כאן: וידוייה של חתולת מין" (1989).
ביוגרפיה > מותה

קיט נפטרה ב-25 בדצמבר (חג המולד) 2008, בקונטיקט, ממחלת הסרטן. הייתה בת 81 במותה.
פרסים ומועמדויות > פרסים

1960 - הנצחה בשדרת הכוכבים של הוליווד
2007 - פרס אמי - השחקנית הטובה ביותר בסדרה מצוירת ("The Emperor's New School")
2008 - פרס אמי - השחקנית הטובה ביותר בסדרה מצוירת ("The Emperor's New School")
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

1966 - פרס אמי - הופעת האורח הטובה ביותר של שחקנית בסדרת דרמה ("אני מרגל")
1978 - פרס טוני - השחקנית הטובה ביותר במחזמר ("טימבקטו!")
2000 - פרס טוני - השחקנית הטובה ביותר במחזמר ("The Wild Party")
ארץ וילקס

חלוקת המשנה של ארץ וילקס:
  חוף נוקס
  חוף באד
  חוף סברינה
  חוף באנזארה
  חוף קלארי
  יתר שטחי הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית
  יתר חלקי אנטארקטיקה
ארץ וילקס (באנגלית: Wilkes Land) הוא אזור יבשתי גדול במזרח אנטארקטיקה, שאוסטרליה תובעת עליו חזקה רשמית, כחלק מן הטריטוריה האוסטרלית באנטארקטיקה, אם כי תוקף התביעה הזאת הונח בצד לתקופת מבצע הברית האנטארקטית, שאוסטרליה חתומה עליה. ארץ וילקס פונה אל דרום האוקיינוס ההודי בין חוף המלכה מרי וארץ אדלי ומשתרעת בין כף הורדרן ב-'31 100° מזרח לנקודת פורקווה פה ב-'11 136° מזרח. המחוז נמשך כגזרה מעגלית כ-2,600 ק"מ לעבר הקוטב הדרומי, בשטח יבשה של 2,600 קמ"ר על פי האומדן, רובו מכוסה קרחונים.
במובן רחב יותר, ארץ וילקס משתרעת עוד מזרחה אל נקודת אולדן ב-'02 142° מזרח, ומכאן שהיא כוללת את ארץ אדלי, שאת החזקה עליה תובעת צרפת.
חלוקת משנה

אזור ארץ נוקס מחולק בחלוקת-משנה באזורי החוף הבאים, שיכולים גם הם להיחשב לגזרות הנמשכות אל עבר הקוטב הדרומי:
חוף נוקס (או ארץ נוקס): '31 100° מזרח עד '16 109° מזרח
חוף באד (או ארץ באד): '16 109° מזרח עד '33 115° מזרח
חוף סברינה (או ארץ סברינה): '33 115° מזרח עד '05 122° מזרח
חוף באנזארה (או ארץ באנזארה): '05 122° מזרח עד '10 130° מזרח
חוף קלארי (או ארץ קלארי): '10 130° מזרח עד '11 136° מזרח (חוף וילקס)
השם

ארץ וילקס קרויה על שם לויטננט צ'ארלס וילקס (בהמשך סגן אדמירל), חוקר הארצות האמריקאי שפיקד על משלחת החקר של ארצות הברית בשנים 1842-1838.
השם ניתן כמחוות הוקרה לגילוי של וילקס את השוליים היבשתיים לאורך 2,400 ק"מ של חוף, שסיפק הוכחה מוצקה להיותה של אנטארקטיקה יבשת. הגדרת אורכם של השוליים איננה כוללת את האזור מזרחית ל-'02 142° מזרח, ארץ המלך ג'ורג' החמישי, שהתגלתה לווילקס בצפייה מרחוק אך משלחות מאוחרות יותר הוכיחו, שהיא דרומית יותר מן המיקום שהקצה לה וילקס במקור.
בשנת 2006 השתמש צוות חוקרים בהובלת ראלף פון פרזה ולאראמי פוטס במדידות כוח כבידה, שנעשו באמצעות לווייני המחקר GRACE של סוכנות החלל האמריקאית, לגילוי מכתש ארץ וילקס, ברוחב 480 ק"מ, שנוצר כנראה לפני כ-250 מיליון שנה.
הערות שוליים

↑  Pam Frost Gorder, "Big Bang in Antarctica - Killer Crater Found Under Ice". Research News - Ohio State University
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007534503305171  GND: 4259626-9  LCCN: sh92005081  VIAF: 242649207   WorldCat (עם VIAF): 242649207 
ארץ וילקס קרויה על שם לויטננט צ'ארלס וילקס, מפקד משלחת החקר של ארצות הברית
חזית הקרח של מדף הקרח דיבל, יצרן משמעותי של מי תמס ממחוז ארץ וילקס, מזרח אנטארקטיקה
בוסניה והרצגובינה במשחקים האולימפיים

בוסניה והרצגובינה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת ברצלונה (1992). עד אז, הייתה בוסניה והרצגובינה חלק מיוגוסלביה, והספורטאים הבוסנים התחרו במסגרת המשלחת היוגוסלבית. היא משתתפת גם באולימפיאדות החורף, החל מאולימפיאדת לילהאמר (1994).
בוסניה והרצגובינה לא אירחה מעולם את המשחקים האולימפיים כמדינה עצמאית, ואולם בהיותה חלק מיוגוסלביה, נערכה אולימפיאדת החורף של 1984 בבירתה, סרייבו.
עד כה, הספורטאים הבוסנים שהשתתפו באולימפיאדות טרם זכו במדליות. ההישגים הגבוהים ביותר נרשמו בענף הקליעה. מיריאנה חורבט דורגה שמינית בירי ברובה אוויר באולימפיאדת ברצלונה, והקלע נדז'אד פזלייה דורג שישי בתחרות זו באולימפיאדת סידני (2000).
ראו גם

יוגוסלביה במשחקים האולימפיים
בוסניה והרצגובינה במשחקים הפאראלימפיים
בוסניה והרצגובינה במשחקים האולימפיים לנוער
בוס (צרפת)

נוף אופייני לחבל בוס
בּוֹס (בצרפתית: Beauce) הוא אזור טבעי בצפון צרפת, מדרום לפריז, השוכן בין הנהרות סן ולואר. מבחינה מנהלית הוא משתייך לחבל סאנטר־עמק הלואר והוא כולל את מחוז אר ולואר וחלקים מהמחוזות לוארה (אנ'), אסון (אנ') ולואר־א־שר (אנ'). תושביו נקראים Beaucerons ("בּוסרון"). מבחינה היסטורית האזור השתייך לפרובינציה אורליאנה ונקשר גם לרוזנות שארטר, אשר מהווה גם כיום את העיר המרכזית באזור.
בוס הוא אחד מהאזורים החקלאיים הפוריים בצרפת ועל כן מכונה גם "הגורן של פריז". פרט לחיטה ושאר דגנים מגדלים באזור גם סלק סוכר.
גאוגרפיה

אזור בוס מתפרס על שטח של 6,000 קמ"ר.
מבחינה טופוגרפית מדובר ברמה אשר גובהה הממוצע הוא 140 מטרים, נעדרת עצים ושיחים עוד מהתקופה הנאוליתית. נופה נשלט מרחוק על ידי קטדרלת נוטר דאם משארטר.
גאוגרפיה > יישובים

הערים העיקריות הן שארטר, שאטודן (אנ'), אטאמפ (אנ') וואנדום (אנ').
ארטנה, אונו, אונה־סוז־אונו, שמפיני־אן־בוס, מארול־אן־בוס, רוזייר־אן־בוס, ריאן (לוארה), ווֹב, וילוֹ, אפּרנון, מנטנון, ירמנונוויל, אַנש, סן־פיאה, אוּ (אר־ולואר), אוּ, שארטנווילייה, קולטנוויל, לוויזאן, ליסה (אר־ולואר), לֶוו, שאמפול, מנווילייה, דימאנשוויל, מבוֹאזן, פייר (אר־ולואר).
גאוגרפיה > דרכי תחבורה

האזור נחצה על ידי צירי תחבורה ראשיים, דוגמת כביש A10 ומסילת הרכבת TGV האטלנטית. בדרום־מערב האזור ניתן להבחין בשלדי פרויקט ה"אירוטרן" (אנ') שבנייתו הופסקה.
גאוגרפיה > היגרוגרפיה

דרך הבוס זורמים מצפון אל צפון־מערב האסון והאר, יובלים של נהר הסן. כמו כן הנחל לואר (Loir), יובל של הנהר לואר, זורם מערבה.
גאוגרפיה > כלכלה

אזור בוס ידוע בגידולי הדגנים, סלק הסוכר, תפוחי האדמה והלפתית. התפוקה יוצאת הדופן שלו ופוריות הקרקע קשורות לאקוויפר ענק של מי תהום, שנקווה בשארית תת־קרקעית שמקורה בהטיה של מי הלואר בעקבות תנועות טקטוניות.
אחרי שנת 2005, במחוז אר־א־לואר, לאורך הכביש A10, הוקם פארק לטורבינות רוח.
מורשת

קתדרלת שארטר
תרבות

האזור היה לזירה לכמה יצירות של סופרים צרפתים מפורסמים.
שארל פגי הקדיש לאזור בוס את "הצגתה של חבל בוס בנוטר דאם בשארטר" (1913).
ביישוב אילייה־קומברה (אנ') במחוז אר ולואר, בילה מרסל פרוסט חלק מילדותו, בבית דודתו. זכרונות מתקופה זו שימשו להשראה עבור קטעים ידועים ברומן "בעקבות הזמן האבוד".
עלילת הרומן "האדמה" (אנ') מאת אמיל זולא התרחשה בחבל בוס, בעיקר בכפר הדמיוני "רון" Rognes שתואר בהשראת הכפר רומיאי־סיר־אגר (Romilly-sur-Aigre).
גלריה

טחנת הגארן באימונוויל
פארק טורבינות רוח בז'אנוויל
קתדרלת שארטר בלילה
טירת שאטודן (Châteaudun)
נוף מחבל בוס
מראה בעיר אטאמפ
שדות אחרי הקטיף בשאלו־מולינה (Chalou-Moulineux)
פסל של ז'האן דה בוס, ברכת המאגים - בקתדרלת שארטר
שדות דגן בסביבות אוורה במחוז אר־ולואר, בחודש יוני
בית הקברות של האקדמיה הימית של ארצות הברית

חלקה בבית הקברות. ברקע נראה מבנה של האקדמיה
בית הקברות של האקדמיה הימית של ארצות הברית ממוקם בקמפוס האקדמיה בעיר אנאפוליס שבמדינת מרילנד. הוא מיועד בעיקר לקבורת אישים רמי מעלה יוצאי צי ארצות הברית.
בית הקברות

בית הקברות הוקם בשנת 1869 על פני חלק משטח שנרכש שנה קודם לכן לשם הרחבת האקדמיה. כיום (2018) הוא משתרע על פני שטח של כ-27 דונם, לחוף תעלה הזורמת לתוך נהר הסוורן. הוא כולל 46 חלקות קבורה. במקום נקברו מפקדים של הצי וחיל הנחתים, בוגרים של האקדמיה שעוטרו בעיטורים, מפקדים של האקדמיה, מספר קטן של מלחים ואף ילדים. ממוקמות בו מצבות קבורה במגוון סגנונות עיצוב.
בבית הקברות הוצבו גם מספר אנדרטאות לזכר ימאים. הבולטת שבהן היא האנדרטה לזכר נספי משלחת המחקר הארקטית ג'אנט בשנת 1881.
בתקופה המודרנית כללי הזכאות לקבורה בבית הקברות הם מצמצמים. בעיקרו של דבר נתונה זכות הקבורה לאנשי סגל פעילים של האקדמיה, לבוגרי האקדמיה שהגיעו לדרגת תת-אדמירל או בריגדיר גנרל ולבני זוגם וילדיהם הקטנים. למזכיר הצי ולמפקד האקדמיה סמכות לאשר חריגים מסוימים לכללים אלו.
בשנת 1987 נוסף לבית הקברות מבנה קולומבריום, שהוקם בכספי תרומות פרטיות. תנאי הזכאות להפקדת כדי אפר בו הם מקלים יותר.
אישים ידועים שנקברו בבית הקברות

אדמירל ארנסט קינג (1878-‏1956), מפקד הצי במלחמת העולם השנייה
תת אדמירל ברוס מקנדלס (Bruce McCandless) ‏(1911-‏1968), מעוטר מדליית הכבוד ממלחמת העולם השנייה
תת אדמירל ק. וייד מקלוסקי (C. Wade McClusky) ‏(1902-‏1976), מגיבורי קרב מידווי
אדמירל ארלי ברק (1901-‏1996), ממפקדי הצי
אדמירל ויליאם קרואו (William J. Crowe) ‏(1925-‏2007), ראש המטות המשולבים של ארצות הברית
סנאטור ג'ון מקיין (1936-‏2018), טייס הצי ומועמד לנשיאות ארצות הברית.
מצבתם של אדמירל ארלי ברק ורעייתו
בית הקברות של חומת הקרמלין

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  1917 
 קואורדינטות:  55°45′14″N 37°37′10″E﻿ / ﻿55.75378°N 37.619308°E﻿ / 55.75378; 37.619308
  (למפת מוסקבה מוגדלת) בית הקברות של חומת הקרמלין(למפת מוסקבה רגילה) בית הקברות של חומת הקרמלין
 
תרשים הכיכר האדומה


מפת הקרמלין במוסקבה. למידע על מקום  לחצו עליו
בית הקברות של חומת הקרמלין (רוסית Некрополь у Кремлёвской стены) הוא בית קברות השוכן בצידה המערבי של הכיכר האדומה בצמוד לחומה המקיפה את הקרמלין, בו קבורים אנשי מפתח מהתקופה הסובייטית ברוסיה.
היסטוריה

הקבורה הראשונה בבית הקברות התבצעה ב-10 בנובמבר 1917. 238 אנשי "המשמרות האדומים" שמתו במהפכה הרוסית נקברו בשני קברי אחים. בסתיו 1919 נקבר המזכיר של סניף מוסקבה של המפלגה הקומוניסטית, ולדימיר זגורסקי, וכן מספר קורבנות אחרים של פעולת טרור שבוצעה על ידי הסוציאליסטים המהפכניים השמאלנים ב-25 בספטמבר. הקורבנות של הפיצוץ בבניין במוסקבה - שר התקשורת, שר הדואר, עיתונאי אמריקאי, שני דיפלומטים ואחרים נקברו גם הם בבית קברות זה.
ב-1924 הוקם המאוזוליאום של לנין במרכז בית הקברות של חומת הקרמלין. ברבות השנים, מאחורי המאוזוליאום, לרגלי החומה, נקברו יעקב סברדלוב, פליקס דזרז'ינסקי, מיכאיל פרונזה, מיכאיל קלינין, אנדריי ז'דאנוב, יוסיף סטלין, קלימנט וורושילוב, סמיון בודיוני, מיכאיל סוסלוב, ליאוניד ברז'נייב, יורי אנדרופוב וקונסטנטין צ'רניינקו. בבית הקברות קבורים גם מדינאים, אנשי צבא, מדע (ביניהם סרגיי קורוליוב), אמנות וקוסמונאוטים שנספו בתאונות חלל (ביניהם יורי גגארין וצוותי סויוז 1 וסויוז 11).
ב-1967 הוקמה אנדרטה בשם "קבר החייל האלמוני" בגן אלכסנדר, הנמצא בסמוך לבית הקברות, לאורך החומה המערבית של הקרמלין.
לאחר קריסת ברית המועצות הוצב בקבר זה משמר כבוד המתחלף אחת לשעה.
בבית הקברות יש שני סוגי קברים: קברים עם מצבה שבראשה פסל של הראש של הנפטר שבהם הוטמנו בארון קבורה הנפטרים וקברים בהם נשרפה גופת הנפטרים ואפרם נטמן בקבר שסומן עם לוח על חומת הקרמלין.
המצבות בבית הקברות משמאל לימין הן של קונסטנטין צ'רניינקו, סמיון בודיוני, קלימנט וורושילוב, אנדריי ז'דאנוב, מיכאיל פרונזה, יעקב סברדלוב, ליאוניד ברז'נייב, פליקס דזרז'ינסקי, יורי אנדרופוב, מיכאיל קלינין, יוסיף סטלין ומיכאיל סוסלוב. בעלי לוח בולטים הם דימיטרי אוסטינוב, ארביד פלשה, אלכסיי קוסיגין, סרגיי קורוליוב, יורי גגארין, רודיון מלינובסקי, איגור קורצ'טוב, סרגיי קירוב, גאורגי ז'וקוב.
מאז 1974 נשמר האתר כאתר זיכרון לאומי. בשנת 1985 בוצעה בו הקבורה האחרונה. לאחר התפרקות ברית המועצות ישנם דיונים שונים לחיסולו של בית הקברות והעברת הנקברים לבית עלמין חלופי. בעת חניכת בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים שוב הועלתה הצעה להעביר אליו את נקברי בית הקברות, אך ההצעה טרם יושמה.
ראו גם

בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים