stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייוויד בורן
פעילות פוליטית לאחר כהונתו בסנאט

ב-1996 ניסה מועמד המפלגה הרפורמיסטית האמריקאית לנשיאות רוס פרו לגייס את בורן כעמיתו למרוץ. ב-2001, יחד עם עמיתו הדמוקרט, המושל לשעבר ג'ורג' ניי תמך בורן בחוק הזכות לעבודה באוקלהומה. צעד חקיקתי זה, שהוצע ונתמך על ידי המושל פרנק קיטינג, עבר בהצלחה.
בורן נחשב למורה דרכו של ראש ה-CIA לשעבר ג'ורג' טנט עוד מימיו כיושב ראש ועדת המודיעין של הסנאט. בבוקר 11 בספטמבר 2001 סעדו השניים יחדיו כאשר נקרא טנט להגיב על פיגועי 11 בספטמבר. בורן אמר שבשבועות שלפני פרוץ מלחמת עיראק במרץ 2003 הוא הזהיר את טנט שמאחר שהוא לא היה חבר במעגל היועצים הקרוב של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, יהפוך אותו הבית הלבן לשעיר לעזאזל אם העניינים בעיראק ישתבשו באופן משמעותי. "אמרתי לו ששמו יוקף בעיגול אם משהו ישתבש", אמר בורן.
ביוני 2007 טען בעל הטור הפוליטי השמרן רוברט נובאק שבורן נפגש עם ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג כדי לדון עמו על אפשרות של מסע בחירות מטעם מפלגה שלישית. זמן קצר קודם לכן עזב בלומברג את המפלגה הרפובליקנית, וצצו השערות שהוא דן עם בורן על האפשרות שהוא יצטרף אליו כעמית למרוץ. בכל אופן, באפריל 2008 הביע בורן את תמיכתו במועמד הדמוקרטים לנשיאות ברק אובמה. באותה השנה הוציא בורן ספר בשם "מכתב לאמריקה" ("A Letter to America").
בורן שימש יחד עם הסנאטור לשעבר צ'אק הייגל כיושב ראש שותף של המועצה המייעצת לנשיא למודיעין הבלתי מפלגתית תחת הנשיא אובמה. הוא היה חבר בוועד הכבוד של "האגודה הלאומית לליגות דיבייט עירוניות" ("National Association for Urban Debate Leagues"). ב-1988 הוכנס בורן להיכל התהילה של אוקלהומה.
חיים אישיים

ב-1968 נשא בורן לאישה את ג'אנה ליטל, בתו של המועמד בבחירות למשרת מושל אוקלהומה של 1970, רעואל ליטל. לשניים נולדו שני ילדים והם התגרשו ב-1976. ב-1977 הוא נישא בשנית לשופטת המחוזית מולי ו. שי. הייתה זו הפעם הראשונה שמושל אוקלהומה התחתן בעת כהונתו. שי הייתה בת העיר אדה שבאוקלהומה ובוגרת אוניברסיטת איסט סנטרל ואוניברסיטת אוקלהומה, שם היא קיבלה את התואר שלה במשפטים. היא הייתה עורכת דין במגזר הפרטי במשך שנתיים עד אשר מונתה כשופטת.
משפחתו של בורן הייתה משפחה בולטת בחיים הפוליטיים של אוקלהומה. אביו של בורן, לייל בורן, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1937–1947. בנו של בורן, דן בורן, כיהן בבית הנבחרים בשנים 2005–2013. בתו של בורן, קארי, הייתה שחקנית ולאחר מכן בעלת תפקיד ניהולי בדיוקסיה האפיסקופלית של דאלס. בורן היה דודן של הזמר, היוצר והשחקן הויט אקסטון (אנ'), שנודע בעיקר בשל שירו Joy to the World.
בורן נפטר ב-20 בפברואר 2025.
וידויים

.
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אוגוסטינוס
 שפת המקור:  לטינית
 סוגה:  אוטוביוגרפיה, פילוסופיה
 
המרתו של אוגוסטינוס מהיפו, ציור מן המאה ה-15 מאת גוצולי (Gozzoli)
וידויים (בלטינית: Confessiones) הוא יצירה אוטוביוגרפית מאת התאולוג הנוצרי אוגוסטינוס, המכילה 13 חיבורים שנכתבו בין השנים 397–400 לספירה. היצירה מתארת כיצד נטש אוגוסטינוס את חיי החטא והקדיש את עצמו לאל.
סקירה כללית

אוגוסטינוס ניהל בצעירותו אורח חיים הולל, ועם זאת קרא ספרות תאולוגית ועיין בדתות ובפילוסופיות שונות. הוא התקשה להחליט באיזו דרך יבחר, ואחרי לבטים הוא בחר בנצרות.
ה"וידויים" מתארים ברובם כישלונות מוסריים. הם תיאור ביקורתי ביותר של חייו של אוגוסטינוס מלידתו ועד להפיכת-הלב שהוא עובר בשנות השלושים שלו. העיקר ביצירה איננו מעשיו של אוגוסטינוס, אלא עולמו הפנימי - סערות הלב, התשוקות והשאיפות, הייאוש והתקווה. אוגוסטינוס אינו מעוניין בתיעוד חייו. הוא מבקש להתוודות וידוי פומבי, לספר לקוראיו על עברו החוטא, כדי לעורר בהם את הרצון לחזור בתשובה ואת האמונה כי שערי תקווה ייפתחו בפניהם כפי שנפתחו בפניו.
הנושא העיקרי של "וידויים" הוא ספקולציה תאולוגית טהורה. החיבור מתחלק לשלושה-עשר ספרים, כאשר בתשעת הספרים הראשונים אוגוסטינוס מכין את הקוראים נפשית לקבלת סמכותו לדבר לא רק בשם התבונה אלא גם בשם האל. בחיבורו זה אוגוסטינוס מגנה את אלה הקשורים בקשרי אהבה עם יצורים בני תמותה.
סקירה כללית > ספר ראשון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הספר מתחיל בתיאור ילדותו המוקדמת עד לנערותו בגיל 14. אוגוסטינוס מהרהר בילדותו האישית על מנת להסיק מסקנות אוניברסליות לגבי מהות הילדות: האם טבע האדם אלים מנעוריו, האם הוא נידון לכך בשל החטא הקדמון. בהמשך, הוא מהרהר בהעדפתו לקרוא ספרות חילונית על פני לימוד כתבי הקודש, וכותב שלימים הבין שנענש על כך בצדק.
הפרק גם כולל דיונים ראשוניים בתחום הפילוסופיה של השפה, בדבר האופן שבו אנו רוכשים שפה וידיעות ראשונות על העולם.
סקירה כללית > ספר שני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סקירה כללית > ספר שלישי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סקירה כללית > ספר רביעי

בספר הרביעי הוא מספר כי בהיותו צעיר ולפני שהפך לנוצרי, סבל משברון לב עקב קשריו עם ידידו שמת לפתע פתאום. ייסורים אלה היו חסרי חוכמה בהיותם תוצאה של קשרי ידידות עם בן תמותה: "כיצד היה בכוחה של תוגה זו לחדור לנפשי כה בקלות, אלמלא ערערתי את יציבותה בכך שאהבתי בן תמותה כאילו לא ימות לעולם?"[דרוש מקור]
לדעתו צריך לדעת לדחות את הקשרים עם אנשים כאשר הם הופכים לבלעדיים, כי בעולם הזה הכול הוא בן חלוף, הכול נתון להתמוטטות ולכיליון, ובאשר ליצורים בני תמותה יש צורך: "שנפשי לא תהיה קשורה כלל בקשרי אהבה שיחזיקו אותה בשבי כאשר היא מניחה לעצמה לשקוע בתענוגות החושים. כי בעוד שיצורים בני חלוף אלה מעבירים את חייהם ורצים לקראת מותם, הנפש נקרעת על ידי תאוות אלה שהיא חושקת בהן והגורמות לה להתייסר עד אין סוף. כי הנפש משתוקקת מטבעה למצוא מקום מקלט בחיקו של מי שהיא אוהבת. אך אין זה מן האפשר שתמצא מנוח בחיקם של יצורים בני חלוף שאינם בני קיימא ונמצאים במצב של מעבר ושל שינוי תמידי".
אוגוסטינוס, שהתנגד לקשרי אהבה בדרך כלל, אינו שולל אותם כאשר המדובר באהבת האלוהי, כלומר: לא באהבת האל בלבד אלא באהבת הנצחי שבבני האדם, הגורם להם לחדול מלהיות בני תמותה ולהפוך לבני אלמוות: "אהוב את הנפשות באמצעות האלוהי, כי כשלעצמן הן תועות ובנות חלוף, אך באמצעותו הן הופכות ליציבות ובלתי משתנות. ממנו הן מקבלות את יציבותן ובלעדיו הן מתמוטטות ועוברות מן העולם... דבוק באלוהים בחוזקה, והפכת ליציב ואיתן".
סקירה כללית > ספר חמישי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סקירה כללית > ספר שישי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סקירה כללית > ספר שביעי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סקירה כללית > ספר שמיני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סקירה כללית > ספר תשיעי

דבר אינו כה מפתיע כמו השלווה האופפת את אוגוסטינוס כאשר הוא מדבר על התנסותו בייסורים. המדובר איננו עוד בתקופת נעוריו לפני שהפך לנוצרי, אלא בתקופה מאוחרת יותר שבה התייסר על מות אמו שהייתה קרובה מאוד ללבו:
"מה שחשתי בלבי, שנתפס בחולשה ילדותית וגרם לי להזיל דמעות, הוכנע באמצעות כוחו של ההיגיון. כי חשבנו שאין זה יאה שבהלוויות אלה נבכה וניתפס לקינות ולאנחות. הן משמשות בדרך כלל כדי להביע צער על המתים שלא ישובו לעולם. תחת זאת מותה של אמי לא היה בו כל צער, כאילו הייתה עדיין בין החיים באמצעות הנצחי שבה." (ספר תשיעי פרק 12).
סקירה כללית > ספר עשירי

בספר העשירי הוא עובר מן העבר אל ההווה, לתיאור מצבו הנפשי בשעת כתיבת הדברים ולדיון ארוך במהות הזיכרון. בספר האחד-עשר הוא עוסק בלוגוס, דבר אלוהים הנצחי, שיצר את עולמנו, "החוכמה היא הראשית, ובראשית בראת את השמיים והארץ". מדוע רצה האל לברוא את העולם? על כך אין לאוגוסטינוס תשובה. עם זה, הוא אינו מקבל את ההצעה המבודחת כלשונו, "הוא הכין את הגיהנום למעמיקים [מדי] לחקור". בספרים השנים-עשר והשלושה-עשר הוא עוסק בבריאת העולם, בכנסייה ובתורת הפרשנות הכנסייתית באמצעות פירוש אלגורי לפסוקי הפרק הראשון בספר בראשית.
סקירה כללית > ספר אחד־עשר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סקירה כללית > ספר שנים־עשר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
סקירה כללית > ספר שלושה־עשר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השפעה

'וידויים' היא אחת היצירות המשפיעות ביותר בתולדות התאולוגיה הנוצרית, אך תרומתה חולשת תחומים רבים נוספים כמו פילוסופיה ופסיכולוגיה.
בין השאר, החיבור השפיע על ז'אן-ז'אק רוסו בכתיבת ספרו 'הווידויים' (Les Confessions) ועל ז'אק דרידה בספרו 'ברית-וידוי' (Circonfession) המתכתב עם שניהם.
בנוסף, הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית-דתית של סרן קירקגור הושפעה באופן ניכר מדיוניו של אוגוסטינוס על מהות חייו ב'וידויים'. לודוויג ויטגנשטיין, טען שהספר 'וידוים' הוא ככל הנראה הספר הרציני ביותר שנכתב אי פעם. ויטגנשטיין מתפלמס עם תפיסת מקור השפה של אוגוסטינוס המופיע בספר זה, בפרק הראשון של 'חקירות פילוסופיות'.
תרגומים לעברית

וידויי אוגוסטינוס הקדוש. תרגום עברי (על פי האוריגינל הרומי)  עם מבוא קצר והערות שונות מאת המתרגם פּ. לֶבֶר-טוֹב. לונדון, Luzac, תרס"ח (1908). העתק דיגיטלי בתוך Internet Archive.
וידויים. תרגם מלטינית והוסיף מבוא, הערות ואחרית דבר: אביעד קליינברג. תל אביב: המוסד לתרגומי מופת, ספרי עליית הגג, ידיעות אחרונות, 2001.
ראו גם

עיר האלוהים
הערות שוליים

1 2  אוגוסטינוס, תרגום: אביעד קליינברג, וידויים, ידיעות ספרים, 2001, עמ' 24-25 (מתוך המבוא לספר)
↑  ספר ראשון §13
↑  ספר רביעי §10
↑  ספר רביעי §12
↑  ספר עשירי §11
↑  ספר עשירי §14
↑  Robert B. Puchniak, Kierkegaard’s “Self” and Augustine’s Influence, Kierkegaard Studies Yearbook 2011, 2011-11-16, עמ' 181–194 doi: 10.1515/9783110236514.181
↑  Monk, Ray. "The 'Verificationist Phase'". Ludwig Wittgenstein: The Duty of Genius. p. 283.
↑  לודוויג ויטגנשטיין, חקירות פילוסופיות; תרגמה מגרמנית והקדימה מבוא: עדנה אולמן-מרגלית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס ('ספרי מופת פילוסופיים') תשנ"ה 1995. §1
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520681305171  PLWABN: 9810627846405606  BNE: XX1850679  BnF: cb120084474 (data)  GND: 4120947-3  LCCN: n82046870  NKC: aun2006372210  NLA: 35316244  NLG: 78262  NSK: 000527653  SUDOC: 027684563  VcBA: 492/4900  VIAF: 185496919   WorldCat (עם VIAF): 185496919
תנין היאור
שם ואטימולוגיה

שמו המדעי של תנין היאור, Crocodylus niloticus, נגזר מיוונית עתיקה ומלטינית. שם הסוג תנין, Crocodylus, נגזר מצירוף המילים κροκόδιλος שפירושו "תולעת חלוקי-אבן" (κροκό = חלוק אבן, διλος = תולעת) ומתייחס לקשקשי השריון על גופו הארוך והגלילי דמוי התולעת. שם המין, niloticus, הוא נטייה לטינית גניטיבית של השם נילוס, ופירושו "של הנילוס", על שם נהר הנילוס, שבו הוא שוכן.
השם בעברית מקביל לשם המדעי, אך מקורו בתנ"ך ובפרט בספרי בראשית – ”וַיִּבְרָא אֱלֹהִים, אֶת-הַתַּנִּינִם הַגְּדֹלִים” (בראשית א כא) – שמות וכן בספר יחזקאל שם משול פרעה מלך מצרים ל”הַתַּנִּים הַגָּדוֹל הָרֹבֵץ בְּתוֹךְ יְאֹרָיו” (יחזקאל כט ג). בעל החיים נקרא "תנין" או "תנים" ומופיע בשמו פעמים רבות, ואילו נהר הנילוס נקרא בתנ"ך "יאור".
בשפות אפריקניות הוא נקרא גם ממבה (Mamba), גרווה (Garwe) ונגווניה (Ngwenya). בערבית הוא נקרא تمساح النيل ("תִמְסַאח א-נִּיל").
תיאור המין ומראה חיצוני

תנין היאור הוא תנין טיפוסי גדול, ומבנה גופו מותאם היטב לאורך חייו המימי-למחצה. הוא זוחל בעל 4 רגליים קצרות הפרושות לצדדים. ברגליו הקדמיות 5 אצבעות, 3 מהן מסתיימות בטפרים, ואילו ברגליו האחוריות 4 אצבעות המחוברות בקרומי שחייה. גופו ארוך ופחוס ומכוסה קשקשי שריון גרמיים הנקראים אוסטאודרמים המצופים בקרטין. תנין היאור משוריין בגבו וזנבו, בגרון וחלקית בצדדים אך הגחון שלו חסר אוסטאודרמים ולכן עורו הוא מצרך מבוקש לתעשיית העורות. בחלקו האחורי של התנין נמצא זנב ארוך ושרירי שמשמש כאיבר השחייה העיקרי של התנין. אורך הזנב הוא כמחצית מאורכו הכולל של התנין ולאורך חלקו העליון פרושים שני טורי קשקשים מוגבהים המגדילים את פני השטח של הזנב החובטים במים.
גולגולתו של תנין היאור ארוכה וחזקה וחמושה בזוג לסתות שבהן 64–68 שיניים חרוטיות עבות וחזקות. מבנה הגולגולת חזק וקשיח ונועד לעמוד בכוחות האדירים שמפעיל התנין כאשר הוא נושך וכאשר הוא מבתר את טרפו. איברי החישה, עיניים, אוזניים ונחיריים מצויים כולם בחלק העליון של הגולגולת, דבר המאפשר לתנין להתחבא שקוע כמעט כולו במים כשרק עיניו, אוזניו ונחיריו בולטים מעל פני המים. התנין יכול גם לצלול כולו לפרקי זמן ארוכים בעת הצורך ולהישאר שקוע כולו במים במשך שעה עד שעתיים ללא צורך לעלות לשאוף אוויר.
צבע עורו אפור-ירוק זית-חום-צהוב: הגב כהה יותר ואילו צידי הגוף בהירים יותר בצבעי חום-צהוב-ירוק דהוי, צבע הגחון צהוב-בהיר. לעיתים קרובות ישנם פסים כהים לאורך גוף התנין, בעיקר בצידיו. דוגמת הצבע המדויקת משתנה מפרט לפרט וכן משתנה ככל שהתנין גדל ומתבגר. נמצא שצבעיהם של תנינים החיים במקווי מים זורמים בהירים יותר מאשר תנינים החיים במקווי מים עכורים (דוגמת ביצות). הצבעים הכהים יותר מסייעים להסוואה של התנינים החיים במים העכורים.
תיאור המין ומראה חיצוני > גודל

תנין היאור הוא גְדול גוף: אורכו הממוצע של תנין בוגר הוא 4.1–5 מטרים (13–16 רגל) ונצפו פרטים שאורכם 6 מטרים ומעלה, הידוע שבהם הוא התנין גוסטב (שידוע גם בהיותו אוכל אדם קטלני) שאורכו הוערך כ-6.1 מטרים (20 רגל). תנין היאור הגדול ביותר שממדיו נמדדו בדיוק טוב הוא זכר בוגר, שניצוד בטנזניה: אורכו היה 6.45 מטרים (21.2 רגל) ומשקלו 1,090 קילוגרם (2,400 ליברות). ייתכן שהיו בעבר גם תניני יאור באורך 7 מטר אך הם נדירים ביותר, בין השאר עקב הציד האינטנסיבי במאה ה-20, וכיום נראה שאין פרטים שאורכם עולה על 6.50 מטרים (21.3 רגל). בארצות הקרות מרבית הפרטים הם באורך 4 מטרים. ידועות שתי אוכלוסיות של תניני יאור גמדיים, במאלי ובמדבר סהרה, שאורכם 2–3 מטרים. משקלו של תנין היאור בוגר נע בין כמה מאות ק"ג עד לטונה כאשר המשקל הממוצע הוא 450 קילוגרם (990 ליברות).
בתנין היאור ישנה דו-צורתיות זוויגית בולטת: הזכרים גדולים יותר באופן ניכר מהנקבות – גודלו של הזכר הוא כ-30% יותר מגודלה של הנקבה. עם זאת, ההבדלים בין זכרים לנקבות חריפים פחות מאשר במינים אחרים של תנינים. אורכן של נקבות תנין היאור נע בין 2.2 ל-4 מטר ומשקלן בין 40 ל-250 ק"ג, כאשר האורך הממוצע הוא כ-3 מטרים והמשקל הממוצע הוא כ-116 ק"ג. האורך הממוצע של הזכרים הוא בין 4.1 ל-5 מטר, אך כאשר לוקחים בחשבון את הגודל הממוצע של אוכלוסיית התנינים הבוגרים, כולל הנקבות, האורך הממוצע קרוב יותר ל-3.5–3.65 מטרים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| גודל | זכר | נקבה |
| אורך גוף מרבי | 6.45 מטרים (21.2 רגל) | כ-5 מטרים (16 רגל) |
| אורך גוף ממוצע | 4.20 מטרים (13.8 רגל) | 3.05 מטרים (10.0 רגל) |
| טווח אורכים נפוצים | 4.0–5.5 מטרים (13.1–18.0 רגל) | 2.2–4.0 מטרים (7.2–13.1 רגל) |
| משקל מרבי | 1,090 קילוגרם (2,400 ליברות) | כ-600 קילוגרם (1,300 ליברות) |
| משקל ממוצע | 450 קילוגרם (990 ליברות) | 116 קילוגרם (256 ליברות) |
| טווח משקלים נפוצים | 150–700 קילוגרם (330–1,540 ליברות) | 50–300 קילוגרם (110–660 ליברות) |
תנין היאור הוא התנינאי השני בגודלו, פרטים גדולים במיוחד יכולים להגיע לאורך של יותר מ-6 מטר ומשקל של למעלה מטונה. רק תנין הים גדול ממנו באופן עקבי. מספר תנינאים אחרים, כגון תנין אורינוקו, קיימן שחור, גוויאל וגוויאל חקיין, יכולים גם הם להגיע עד לאורך של 6 מטר, וכנראה אף קצת ארוכים יותר בממוצע, אך הם פחות מסיביים וכבדים מתנין היאור. מבחינת משקל, משקלו של תנין היאור בערך כמו צב ים גִלדי וקצת פחות מתנין הים. תנין הים (Crocodylus porosus) הוא הזוחל הגדול ביותר שחי כיום: אורכו המרבי יכול להגיע ל-6–7 מטרים ומשקלו המרבי ל-1–2 טונות.
השוואת גדלים: בירוק תנין היאור ממוצע (מעל 4 מטר) ובאפור תנין היאור הגדול ביותר שנמדד (כ-6.5 מטר). בתכלת: גודל אדם ממוצע להשוואה.
אנטומיה ופיזיולוגיה > גולגולת ופה

גולגולתו של תנין היאור ארוכה וחזקה וחמושה בזוג לסתות חזקות שבהן עשרות שיניים חדות. ראשו של התנין, ובפרט פיו, הוא כלי נשקו העיקרי ואחד הגורמים ההופכים אותו לטורף אימתני וקטלני ביותר.
ראשית כל, מבנה הגולגולת חזק וקשיח ונועד לעמוד בכוחות האדירים שמפעיל התנין כאשר הוא נושך וכאשר הוא מבתר את טרפו (בפרט ב"גלגול המוות" בו מסתובב התנין בפראות, ראו #תזונה וציד). חוזק זה מאפשר לראש התנין לשמש גם כפטיש שנותן מכות הולמות חזקות שמהממות את הטרף. עצמות הגולגולת חזקות ובחלק האחורי של הגולגולת יש עוגנים לשרירים חזקים במיוחד המאפשרים לתנין לסגור את פיו בכוח רב (עוצמת הנשיכה של התנין היא מבין הגדולות בטבע, ראו בהמשך) אך גם בעדינות רבה בעת הצורך. עם זאת, השרירים שתפקידם לפתוח את הפה חלשים יחסית.
שנית, עוצמת הנשיכה של התנינאים היא החזקה ביותר בעולם החי כיום, וגדלה ככל שהתנין עצמו גדול יותר. ד"ר בריידי באר מדד עוצמת נשיכה של 5,000 ליברות-כוח (22 קילוניוטון) בתנין היאור שנח במאורתו, וזו עוצמת הנשיכה הגבוהה ביותר (של בעל חיים כלשהו) שנמדדה בפועל. כוח של 22 קילוניוטון הוא הכוח שמפעיל משקל של קצת יותר מ-2.2 טון מטרי. עוצמת נשיכתו של תנין היאור עולה על זו של עמלץ לבן, אריות וצבועים. לשם השוואה, עוצמת הנשיכה שנמדדה עבור פרט ממין תנין הים (Crocodylus porosus) באורך 5.2 מטר היא כ-16,460 ניוטון (1.678 טון-כוח) ואקסטרפולציה לתנין ים שאורכו 6.7 מטר נותנת הערכה של כ-34,000 ניוטון (3.5 טון-כוח), ואילו עוצמת הנשיכה של הכריש עמלץ לבן (Carcharodon carcharias) היא 17,790 ניוטון (1.814 טון-כוח). נשיכתו החזקה של תנין היאור מאפשרת לשיניו להינעץ בחוזקה בטרף וכאשר התנין תופס טרף במלתעותיו הוא גורם לו נזק גדול, ולטרף קשה מאוד להשתחרר.
שיניו של תנין היאור חרוטיות, עבות וחזקות. הן גדלות ומתחלפות לכל אורך חייו של התנין. ניביו החדים מותאמים היטב ללכידת הטרף, לאחיזתו ולגרירתו. השיניים הטוחנות קצרות וקהות, והן משמשות למחיצת הטרף. לתנין היאור 64–68 שיניים, מהן 14–15 בכל צד של הלסת התחתונה, 13–14 בכל צד של הלסת העליונה (maxilla) ו-5 בכל צד של קדם לסת עליונה (premaxilla). מבנה השיניים מאפשר אחיזה איתנה בטרף, שסיכוייו להימלט קטנים מאוד מרגע שנתפס. עם זאת, שיני התנין אינן משמשות לחיתוך ולעיסה, ועל כן אוכל התנין את הטרף שלו בנתחים גדולים אותם הוא מבתר מהגופה. בתוך פיו יש לו איבר לשוני הנקרא שסתום גרוני (palatal), האוטם את פתח הגרון ובכך מונע בליעת מים, חנק וטביעה כאשר התנין פותח את פיו מתחת למים.
אנטומיה ופיזיולוגיה > חושים

בדומה לבעלי ארבע רגליים ימיים או אמפיביים, האוזניים, העיניים והנחיריים נמצאים כולם באותו משטח וממוקמים גבוה בחלק העליון של ראשו, על מנת לאפשר לתנין להיות שקוע במים כאשר רק עיניו ואפו מציצים החוצה.
חוש הראייה של התנין מפותח והוא רואה היטב בשעות היום. האישונים שלהם אנכיים, בדומה לאלו של החתוליים, ולכן ראיית הלילה שלהם טובה יותר. בנוסף, מאחורי הרשתית נמצאת שכבה מחזירת אור (Tapetum Lucidum) שמשפרת באופן ניכר את ראייתם באור מועט. בנוסף לשני העפעפיים הרגילים, יש להם עפעף שלישי, קרום שקוף שנקרא "קרום מצמוץ" (Nictitating membrane) שמגן על עיניהם מתחת למים. עם זאת, העפעף השלישי מפריע להם למקד את ראייתם מתחת למים, ולכן בזמן החיפוש אחר טרף במים הם מסתמכים על חושים אחרים, כגון ריח ושערות חישה הרגישות לתנודות במים. מתחת לקרום המצמוץ ישנה בלוטת דמע שתפקידה לסכך את תנועתו ולנקותו. ההפרשה של הבלוטה הזו ניגרת החוצה כאשר התנין על היבשה וקרום המצמוץ פתוח (זה המצב בו פוגשים בדרך כלל בני אדם בתנינים) דמעות אלה הולידו את הביטוי "דמעות תנין".
תוף האוזן נמצא מאחורי העיניים, והוא מכוסה בחתיכת עור הניתנת להזזה. בזמן צלילה היא משמשת למניעת חדירת מים לראשם. בחלל האוזן התיכונה קיימת רשת מורכבת של מעברים גרמיים, ושם גם נמצאת חצוצרת השמע. חוש הריח של התנינאים מפותח מאוד, אף שאין להם איבר יעקובסון (איבר המשמש להרחה). קצות עצבי ההרחה שלהם נמצאים בחללי האף המחוברים לנחיריים הנמצאים בקדמת הלסת העליונה.
הלסת העליונה והלסת התחתונה מכוסות בנקודות שחורות וקטנות על העור. מאחורי נקודות אלו קיימות פקעות רבות של סיבי-עצבים, המגיבות לכל שינוי קל בפני המים. בעזרת אלו מסוגל תנין היאור לזהות תנודות ושינויים קלים בלחץ המים. יכולת זו מסייעת לו בזיהוי טרף, סכנות האורבות לו ופולשים שחדרו לתחומו, וזאת גם בזמן חשיכה מוחלטת. איברי חישה אלו נקראים בשם Dermal Pressure Receptors ‏(DPR) או Integumentary Sense Organs ‏(ISO).
כמו כל הזוחלים, מוחו של התנין קטן יחסית לגודל גופו. עם זאת, מוחו מפותח יותר ממוחם של מרבית הזוחלים האחרים והוא מפגין אינטליגנציה גבוהה יחסית, הכוללת יכולת למידה, טקטיקות ציד הדורשות דיוק וזיהוי דפוסים, התנהגות חברתית מורכבת וטיפול הורי בצאצאים.
אנטומיה ופיזיולוגיה > עור וקשקשים

עורו של תנין היאור מכוסה בקשקשים שאינם מכסים זה את זה. הקשקשים מורכבים מהחלבון קרטין, אותו חלבון שמרכיב פרסות, קרניים, שיער, טופרים וציפורניים של אורגניזמים רבים. העור שעל ראשם מחובר לעצמות הגולגולת. מתחת לקשקשים הגביים נמצאות לוחיות עצם (אוסטאודרמים). בדומה לטבעות בגזעי עצים, ללוחיות אלו ישנן טבעות צמיחה שנתיות, שבעזרתן ניתן באופן תאורטי לחשב את גילו של התנין. את הלוחיות הללו ניתן למצוא בעיקר בצוואר, בגב ובזנב. הלוחיות מסודרות במבנה של שורות, ויחד הן משמשות כמעין שריון מגן. מתחת ללוחיות קיימת שכבה חזקה וגמישה שמספקת הגנה נוספת. לקשקשי התנין יש גם תפקיד בתרמורגולציה – ויסות טמפרטורת הגוף של התנין, וזאת בשל חשיפתם הגדולה לסביבה החיצונית (למשל, הם מתחממים בשמש) וכלי הדם הרבים העוברים בהם. תפקיד נוסף של לוחיות העצם הגביות הוא לספק תמיכה ונקודת אחיזה לשרירים, דבר שמאפשר לתנין לבצע "הליכה גבוהה" מחוץ למים.
עורו של התנין (ובעיקר עור הגחון שאינו מכוסה באוסטאודרמים) נחשב לאיכותי ויוקרתי ומשמש כחומר גלם בתעשיית העורות לייצור אביזרי לבוש כגון תיקים, ארנקים, נעליים ומגפיים. עובדה זו הביאה לציד רב של התנין. לעוד מידע בנושא ראו #ציד ושימור.
אנטומיה ופיזיולוגיה > מטאבוליזם

לתנין היאור יש לב בעל 2 חדרים ו-2 עליות (4 מדורים) בדומה ללב של העופות. כתוצאה מכך משערים פלאונטולוגים שגם הדינוזאורים, שותפיהם שנכחדו לענף ארכוזאוריה, היו גם הם בעלי לב עם 4 מדורים. בניגוד ללב של עופות ויונקים, בלב התנין יש שסתום בשם שסתום פניצה (אנ') המאפשר לערבב דם דליל בחמצן עם דם מחומצן. יכולת זו נועדה ככל הנראה לאפשר לתנין לצלול לפרקי זמן ממושכים ולעכל מזון בעזרת חומציות גבוהה.
למרות מבנה הלב המפותח של התנינאים, התנינים ובהם תנין היאור, הם הטרותרמיים, "בעלי דם קר", שתלויים בחום מהסביבה כדי לווסת את טמפרטורת גופו. כדי להתחמם רובצים התנינים תחת השמש, וטבילה במים מצננת אותם. לעיתים קרובות ניתן לראות תנין היאור משתזף בשמש ופוער את פיו לרווחה, הוא עושה זאת כדי לפזר עודפי חום ולקרר את ראשו (ובפרט את המוח ואיברי החושים) בזמן שיתר הגוף מתחמם. בחורף גופם קר יותר בכמה מעלות צלזיוס מאשר בקיץ, אך למרות זאת, דווקא בעונה הקרה הם פעילים יותר, אף כי שהייה במים קרים מאטה את קצב חילוף החומרים.
מכיוון שקצב חילוף החומרים שלו איטי, תנין היאור יכול לשרוד תקופות ממושכות (סדר גודל של מספר חודשים) ללא מזון. עם זאת, תנין היאור מסוגל לאכול בפרק זמן קצר אוכל שכמותו היא כמחצית ממשקל גופו של התנין. יכולות אלה עוזרות מאוד להישרדות כאשר הספקת המזון אינה סדירה וכן עוזרות לשרוד בתקופות של מחסור ובצורת. בתקופת בצורת קיצונית יכול התנין להיכנס למעין תרדמת למשך מספר חודשים: הוא חופר לעצמו מאורה בערוץ נחל או באזור הגדה ובה מאט באופן ניכר את קצב חילוף החומרים שלו, דבר שמאפשר לו לשרוד פרק זמן ממושך בהרבה ללא מזון.
מערכת הנשימה של תנין היאור יעילה למדי ומחמצנת את הדם ביעילות. בנחיריו נמצאים קפלי עור שאוטמים אותם בעת שהתנין צולל. תנין היאור יכול לצלול ולהישאר תחת המים עד כשעתיים (אם הוא לא פעיל) ועד כחצי שעה (אם הוא כן פעיל), אך בדרך כלל הוא לא צולל מעבר ל-5 דקות. דמו של התנין רווי ביותר בחומצות חלב (lactic acid). ריכוז חומצות אלה בדמו מאפשר לו לארוב מתחת למים ללא תזוזה במשך זמן ארוך ומסייע לו בעיכול המזון. עם זאת, ריכוז גבוה מידי של חומצות חלב הוא קטלני: הריכוז שבדמו של התנין היה הורג את רוב החולייתנים האחרים, ויכול להיות מסוכן גם לתנין עצמו כאשר הוא עובר רף מסוים. מאחר שפעילות נמרצת יוצרת חומצות חלב בשריריו ומאחר שמנגנון פינוי החומצות משריריו איננו יעיל – פעילות נמרצת לפרק זמן ארוך מידי עלולה לגרום לריכוז יתר ולמותו של התנין. לכן אחרי פעילות נמרצת ארוכה (יותר מרבע שעה) זקוק התנין למנוחה ממושכת. בטבע נדיר מאוד שתנינים מתים בגלל סיבה זו, אך כאשר בני אדם לוכדים תנין בצורה לא נכונה הוא יכול להיכנע לעקה ולפלוט כמות יתר של חומצות חלב בניסיון נואש להשתחרר, דבר שגורם למותו.
מערכת החיסון של תנין היאור חזקה ביותר ויכולה לעמוד בזיהומים קשים (כגון מים מזוהמים בחיידקים, זיהומים שנגרמים בפצעים ואכילת פגרים מרקיבים) שבעלי חיים אחרים מתים מהם. נראה שלדמם של התנינאים סגולות רפואיות כלשהן נגד חיידקים ונגיפים.
התנהגות ואורח חיים > תנועה

תנין היאור מסוגל לנוע הן ביבשה והן במים. בעוד שהתנין מבלה חלק ניכר בזמנו במים, בייחוד לצורכי ציד מזון, הוא שוהה גם ביבשה, אך את מרבית זמנו ביבשה מבלה תנין היאור ברביצה ובהתחממות בשמש (כדי לווסת את טמפרטורת גופו) וללא תזוזה כלשהי. נקבת התנין עולה ליבשה גם כדי להטיל ביצים ולקנן. לעיתים רחוקות צד התנין גם ביבשה. כמו כן עשוי התנין לחצות מרחקים גדולים ביבשה כאשר הוא נודד בין מקווי מים.
תנין היאור הוא שחיין מעולה, והשחייה מתבצעת בעיקר בעזרת הזנב שמשמש לא רק כהגה מכוון אלא גם כ"מנוע" הדוחף את התנין. התנין מתקדם במים על ידי הנעה גלית של הזנב באופן דומה לתנועתם של נחשים. בזמן שחייה מהירה, צמודים גפיו של התנין לצידי גופו. שינוי כיוון התנועה במים נובע מהזזת פלג הגוף העליון והראש, או מהזזת הזנב באופן אסימטרי. מהירות שחייתו יכולה להגיע ל-30–35 קמ"ש (8.3–9.7 מטר לשנייה) למרחקים קצרים. תנין היאור מסוגל לזנק אל מחוץ למים למרחק וגובה של מספר מטרים, במהירות ועוצמה, הודות לזנבו החזק. ביבשה, לעומת זאת, נע תנין היאור באופן מגושם יחסית אך אין זה אומר שמחוץ למים הוא לא מסוכן.
בשהייה על היבשה, אופן התנועה העיקרי של תנין היאור הוא זחילה על הגחון, כאשר רגליו נמצאות בצידי הגוף ולא מתחת לבטן. צורת הליכה נפוצה פחות של תנין היאור היא "High walk" (מילולית: "הליכה גבוהה"), שהיא הליכה שבמהלכה בטנו רחוקה מהקרקע ורגליו אנכיות לגופו. מהירותה של ההליכה הגבוהה היא 0.3–4.5 קמ"ש (0.083–1.250 מטר לשנייה). צורת תנועה זו יוצאת דופן בקרב הזוחלים, שגפיהם מזדקרות בכיוון צידי הגוף ולא כלפי מטה. בשל כך, הזחילה הרגילה של מרבית הזוחלים היא נמוכה מאוד, בניגוד להליכה הגבוהה של התנינים, שבה הגפיים המזדקרות מטה מביאות להגבהת הגוף. בהיותו על היבשה תנין היאור אף מסוגל לדהור (Gallop), תנועה שבמהלכה נמצא התנין לזמן קצר כולו באוויר, בדומה לדהירת הארנב. במרחקים קצרים הוא מסוגל להגיע למהירות של 13–17 קילומטרים בשעה (בממוצע 14 קמ"ש), שהיא גבוהה משמעותית ממהירותו במצב של הליכה גבוהה. עם זאת, דהירה דורשת מאמץ ניכר מתנין היאור ואחרי פרק זמן קצר הוא נאלץ לעצור ולנוח למשך זמן ממושך.