stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2018/2019 בבונדסליגה
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | באיירן מינכן | 34 | 24 | 6 | 4 | 88 | 32 | 56+ | 78 | העפילה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 2 | בורוסיה דורטמונד | 34 | 23 | 7 | 4 | 81 | 44 | 37+ | 76 | העפילה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 3 | ר.ב. לייפציג | 34 | 19 | 9 | 6 | 63 | 29 | 34+ | 66 | העפילה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 4 | באייר לברקוזן | 34 | 18 | 4 | 12 | 69 | 57 | 12+ | 58 | העפילה לשלב הבתים בליגת האלופות |
| 5 | בורוסיה מנשנגלדבך | 34 | 16 | 7 | 11 | 55 | 42 | 13+ | 55 | העפילה לשלב הבתים בליגה האירופית |
| 6 | וולפסבורג | 34 | 16 | 7 | 11 | 62 | 50 | 12+ | 55 | העפילה לשלב הבתים בליגה האירופית |
| 7 | איינטרכט פרנקפורט | 34 | 15 | 9 | 10 | 60 | 48 | 12+ | 54 | העפילה לשלב המוקדמות השני בליגה האירופית |
| 8 | ורדר ברמן | 34 | 14 | 11 | 9 | 58 | 49 | 9+ | 53 |  |
| 9 | הופנהיים | 34 | 13 | 12 | 9 | 70 | 52 | 18+ | 51 |  |
| 10 | פורטונה דיסלדורף | 34 | 13 | 5 | 16 | 49 | 65 | 16− | 44 |  |
| 11 | הרטה ברלין | 34 | 11 | 10 | 13 | 49 | 57 | 8− | 43 |  |
| 12 | מיינץ 05 | 34 | 12 | 7 | 15 | 46 | 57 | 9− | 43 |  |
| 13 | פרייבורג | 34 | 8 | 12 | 14 | 46 | 61 | 15− | 36 |  |
| 14 | שאלקה 04 | 34 | 8 | 9 | 17 | 37 | 55 | 18− | 33 |  |
| 15 | אאוגסבורג | 34 | 8 | 8 | 18 | 51 | 71 | 20− | 32 |  |
| 16 | שטוטגרט | 34 | 7 | 7 | 20 | 32 | 70 | 38− | 28 | התמודדות במשחקי הפלייאוף |
| 17 | הנובר 96 | 34 | 5 | 6 | 23 | 31 | 71 | 40− | 21 | ירידה לליגה השנייה |
| 18 | נירנברג | 34 | 3 | 10 | 21 | 26 | 68 | 42− | 19 | ירידה לליגה השנייה |
| מיקום | תוצאה |
| --- | --- |
מקום 1–4: שלב הבתים בליגת האלופות
מקום 5–6: שלב הבתים בליגה האירופית
מקום 7: סיבוב המוקדמות השני בליגה האירופית
מקום 16: פלייאוף ההישארות
מקום 17–18: ירידה לליגה השנייה
1 2  כרטיס אחד לשלב הבתים מיועד לזוכה בגביע הגרמני, אולם אם זכייתה של באיירן מינכן הועבר הכרטיס למקום השישי והכרטיס לשלב המוקדמות השני הועבר למקום השביעי.
סטטיסטיקה > מלך השערים

| מקום | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | פולין רוברט לבנדובסקי | באיירן מינכן | 22 |
| 2 | ספרד פאקו אלקאסר | בורוסיה דורטמונד | 18 |
| 3 | גרמניה קאי האברץ | באייר לברקוזן | 17 |
| 3 | סרביה לוקה יוביץ' | איינטרכט פרנקפורט | 17 |
| 3 | קרואטיה אנדריי קרמאריץ' | הופנהיים | 17 |
| 3 | גרמניה מרקו רויס | בורוסיה דורטמונד | 17 |
| 3 | הולנד ואוט וחהורסט | וולפסבורג | 17 |
| 8 | אלג'יריה אישאק בלפודיל | הופנהיים | 16 |
| 8 | גרמניה טימו ורנר | ר.ב. לייפציג | 16 |
| 10 | צרפת סבסטיאן האלר | איינטרכט פרנקפורט | 15 |
| 10 | דנמרק יוסוף פאולסן | ר.ב. לייפציג | 15 |
הערות שוליים

↑  באיירן מינכן זכתה באליפות השביעית ברציפות, באתר וואלה, 18 במאי 2019
↑  ‏אדי הוטר מונה למאמן איינטרכט פרנקפורט במקום קובאץ', באתר ספורט1, 16 במאי 2018
↑  דיווחים בגרמניה: לוסיאן פאבר יהיה מאמנה החדש של בורוסיה דורטמונד, באתר וואלה, 7 במאי 2018
↑  פיטר בוס, אקס מכבי תל אביב, מונה למאמן באייר לברקוזן, באתר הארץ, 23 בדצמבר 2018
סידרא

ערך זה עוסק בכתב עת. אם התכוונתם לפרשת שבוע, ראו .
עטיפת כתב העת
סידרא (באנגלית: Sidra) הוא שנתון לחקר ספרות התורה שבעל-פה, היוצא לאור על ידי המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן.
סידרא נוסד בשנת תשמ"ה (1985), ומאז הוא רואה אור אחת לשנה.
עורכו הראשון היה פרופ' צבי אריה שטיינפלד, שהיה ראש המחלקה לתלמוד ודיקן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטת בר-אילן. פרופ' שטיינפלד ערך את כרכים א–יח (תשמ"ה–תשס"ג). פרופ' דוד הנשקה ערך את כרכים יט–לב (תשס"ד–תשע"ז). עורכיו הנוכחיים של סידרא הם פרופ' חיים מיליקובסקי, ד"ר יהודא גלינסקי וד"ר בנימין קצוף.
בכתב העת נתפרסמו עד כה מאות מאמרי מחקר מאת טובי החוקרים בישראל ובעולם במגוון נושאים מכל תחומי ספרות התורה שבעל-פה במובנו הרחב של הביטוי. בכרכים י, כ ו-ל נדפסו מפתחות מפורטים של מאמרי כתב העת.
מאמרי כתב העת זמינים ברשת באתר Jstor. החל מכרך לד, מאמרים שהתקבלו לפרסום בכתב העת עולים לאתר ייעודי עוד בטרם הדפסתו של הכרך.
הערות שוליים

↑  מאגר Jstor הוא מאגר בתשלום, אך כתבי העת העבריים בו פתוחים בחינם לכל מכשיר בתחומי מדינת ישראל, דרך אתר הספרייה הלאומית. ראו כאן.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עטלפון

| עטלפון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: נשפוניים
סוג:: עטלפון
מינים
 33
שם מדעי
 Pipistrellus ‏קאופ, 1829

העטלפון (שם מדעי: Pipistrellus) הוא סוג של עטלף זעיר במשפחת הנשפוניים ובו כ-30 מינים, שחיים באירואסיה, אפריקה ואוקיאניה, ומחולקים למספר תת-סוגים. הסוג עטלפון תואר בשנת 1829 על ידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן יעקוב קופ ובעבר נכללו בתוכו למעלה מ-50 מינים נוספים שפוצלו בהמשך לסוגים נפרדים; הוא ידוע כסוג השנוי ביותר במחלוקת מבחינה טקסונומית. 3 מינים בסוג זה מצויים בישראל: עטלפון לבן-שוליים, עטלפון אירופי ועטלפון ריפל. השם המדעי של הסוג (פיפיסטרלוס), פירושו באיטלקית ״עטלף זעיר״. העטלפון הוא בין הנציגים הקטנים בסדרת העטלפים.
תיאור ואנטומיה

העטלפון מתאפיין בגוף קומפקטי, עדין ושטוח, כנפיים קצרות וצרות וצרות יחסית, ראש עגול ופנים קטנות ומחודדות. סימני ההיכר של הסוג הם אוזניים קצרות, רחבות ומשולשות שבתוכן צפירים קטנים, חרטום קצר, שטוח וחרוטי עם זוג נפיחויות בצדדיו ואף גדול ורחב. העיניים קטנות ובולטות, הלוע רחב עם רפידות בולטות בזווית הפה והשיניים קצרות וחדות ומספרן 34. הזנב ארוך ודקיק וכנף הזנב ארוכה ודמוית עלה.
כפי שמרמז שמם, העטלפונים בעלי מידות גוף קטנות למדי: אורך ראשם וגופם בסוג 33–62 מ״מ, אורך הזרוע 24–42 מ״מ ואורך הזנב 19–50 מ״מ; משקלם 3–22 גרם ומוטת כנפיהם 20–35 ס״מ.
הפרווה של העטלפון קצרה, עבה וזיפית. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ולאזור הגאוגרפי, ונע בין חום אפרורי לחאקי, אפור כהה, שחור-כסוף, אדמדם, ערמוני, זהוב, חול, אוכרה, צהבהב או חום-כתמתם. הצד התחתון בדרך כלל בהיר או חיוור מהצד העליון. האוזניים והפנים בצבע שחור מבריק או חום כהה במיוחד. הכנפיים וכנף הזנב עשויות להיות שחורות, חומות או לבנות, כאשר לחלק מהמינים יש בשולי הכנף סימונים לבנים או צהבהבים. ההבחנה בין המינים הרבים בסוג מאתגרת מאוד, וחלקם מזוהים רק על פי המורפולוגיה של נוסחת השיניים.
תפוצה וביולוגיה

העטלפונים נפוצים ב-4 מתוך 8 האזורים האקולוגים של כדור הארץ: האזור האפרוטרופי, האזור האינדומלאי, האזור האוסטרלי והאזור הפלארקטי. טווח התפוצה של הסוג כולל את מרבית אירופה (למעט את רוב סקנדינביה), חלקים נרחבים מאסיה (כולל אנטוליה, הקווקז, הלבנט, חצי האי ערב, מרכז אסיה, תת-היבשת ההודית, מדינות הודו-סין, דרום-מזרח אסיה, הפיליפינים ויפן), צפון אפריקה, אפריקה שמדרום לסהרה, מדגסקר ואוקיאניה (כולל צפון אוסטרליה, גינאה החדשה ואיי שלמה).
בית הגידול של הסוג מגוון מאוד, וכולל ערבות-עשב קרירות, יערות נשירים, ממוזגים, טרופיים וירוקי-עד, יערות מנגרובים או יערות עננים עד רום 3,000 מטר מעל פני הים, ביצות ויערות גדותיים, כמו גם סוואנות טרופיות, דוקרניות וצחיחות למחצה ואפילו מדבריות.
העטלפונים פעילים בדמדומים ובלילה ושוכנים במהלך היום במקומות מגוונים כמו בתים, גזעי עצים חלולים, מערות, סלעים, עלווה צפופה ועוד. הם פחות חברותיים מעטלפים אחרים, וחיים לעיתים קרובות בגפם או בקבוצות קטנות של עד 12 פרטים. העטלפון יוצא לשחר לטרף עם דמדומי ערב ותר אחר חרקים מעופפים שמהווים את מזונו העיקרי. מינים שחיים באזורים ממוזגים, נודדים עם בוא החורף עד 1,600 קילומטר דרומה או נכנסים לתרדמת חורף. הסוג מתרבה פעם או פעמיים בשנה (לרוב בתחילת העונה היבשה ובעונה הגשומה), והעטלפונית ממליטה גור אחד או תאומים לאחר תקופת היריון שנמשכת 40–60 יום; בהשוואה לעטלפים אחרים, המלטת תאומים שכיחה יותר אצל הסוג. נקבות הרות או מניקות עשויות להקים מושבות זמניות. הגורים נגמלים בגיל חודש עד חודש וחצי. בהתחשב בגודלו הקטן ובאויביו הרבים, תוחלת החיים הממוצעת של העטלפון 2–3 שנים בלבד; בשבי לעומת זאת הוא עשוי להאריך ימים עד גיל 16.
מינים

בסוג זה 33 מינים:
עטלפון אירופי (Pipistrellus pipistrellus)
עטלפון אנדו (Pipistrellus endoi)
עטלפון אלן (Pipistrellus inexspectatus)
עטלפון אנשייטה (Pipistrellus anchietae)
עטלפון אי חג המולד (Pipistrellus murrayi) - נכחד
עטלפון יפני (Pipistrellus abramus)
עטלפון יערוני (Pipistrellus adamsi)
עטלפון הר גארגוס (Pipistrellus aero)
עטלפון הר פופה (Pipistrellus paterculus)
עטלפון זוויתי (Pipistrellus angulatus)
עטלפון קלארט (Pipistrellus ceylonicus)
עטלפון פפואני גדול (Pipistrellus collinus)
עטלפון פפואני זוטר (Pipistrellus papuanus)
עטלפון הודי (Pipistrellus coromandra)
עטלפון לבן-שוליים (Pipistrellus kuhlii)
עטלפון דופארי (Pipistrellus dhofarensis)
עטלפון הנאק (Pipistrellus hanaki)
עטלפון כהה (Pipistrellus hesperidus)
עטלפון ג׳אוואני (Pipistrellus javanicus)
עטלפון מדיירה (Pipistrellus maderensis)
עטלפון מינהאסה (Pipistrellus minahassae)
עטלפון דק (Pipistrellus nanulus)
עטלפון נתוסיוס (Pipistrellus nathusii)
עטלפון דאר א-סלאם (Pipistrellus permixtus)
עטלפון סופראנו (Pipistrellus pygmaeus)
עטלפון רייס (Pipistrellus raceyi)
עטלפון ריפל (Pipistrellus rueppellii)
עטלפון חלוד (Pipistrellus rusticus)
עטלפון צר-כנף (Pipistrellus stenopterus)
עטלפון סטורד (Pipistrellus sturdeei)
עטלפון ווטס (Pipistrellus wattsi)
עטלפון צפוני (Pipistrellus westralis)
עטלפון זעיר (Pipistrellus tenuis)
מראה אחורי אופייני לעטלפונים.
עטלפון אוכל זחל של חיפושית הקמח.
עטלפון לבן-שוליים
עטלפון זעיר
עטלפון אירופי
עטלפון נתוסיוס
סילבסטר דה סאסי

| --- | --- |

דיוקן מאת הצייר אנטואן מורן
 לידה:  21 בספטמבר 1758 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  21 בפברואר 1838 (בגיל 79) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Antoine-Isaac Silvestre de Sacy
 מוסדות:  קולז' דה פראנס (1806–1838)  קולז' דה פראנס (1824–1838)  בית הספר הלאומי לשפות מזרחיות עכשוויות (1795–1838) 
 תלמידי דוקטורט:  ז'אן-פרנסואה שמפוליון 
 פרסים והוקרה:  קצין גבוה בלגיון הכבוד 
 צאצאים:  Ustazade Silvestre de Sacy 
 
אנטואן־איסאק, ברון סילבסטר דה סאסי (בצרפתית: Antoine-Isaac, baron Silvestre de Sacy;‏ 21 בספטמבר 1758 – 21 בפברואר 1838) היה בלשן ואוריינטליסט צרפתי ממוצא יהודי.
קורות חיים

דה סאסאי נולד בפריז, בנו של אברהם סילבסטר, נוטריון ממוצא יהודי שאימץ את היאנסניזם. כדי להבדיל את עצמו מאחיו, אימץ את השם דה סאסי על שם העיירה סאסי במחוז יון. ב-1809 קיבל את התואר אביר האימפריה, וב-1813 את תואר ברון האימפריה, תואר שאושרר על ידי המלך לואי השמונה עשר.
אביו נפטר כשהיה בן שבע והוא קיבל חנוך דתי מאימו. הוא גילה חוש טבעי לשפות כבר בגיל צעיר. הנזיר הבנדיקטיני ז'ורז' פראנסואה ברתרו לימד אותו עברית כבר בגיל 12 כשחייב אותו ללמוד את התפילות בשפת המקור.
לאחר העברית למד סורית, שומרונית, כשדית, ערבית, פרסית וטורקית ולאחר גם אנגלית, גרמנית, ספרדית ואיטלקית. לאחר לימודי ספרות, הוא למד משפטים וב-1781 מונה כיועץ ל-Cour des monnaies (בית משפט המתמחה בפשעים של מתכות יקרות).
תוך כדי עבודתו, המשיך במחקריו בבלשנות. משנת 1780, החל לפרסם ב-Répertoire de littérature biblique d' Eichhorn הערות על התרגום הסורי של ספר מלכים ועוד, וב-1785 התקבל כחבר ל-Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. הוא פרסם מאמרים על תולדות הערבים לפני תקופת מוחמד ועל תולדות ספרותם. בין 1787 ל-1791 עבד על כתב פהלווי של מלכי האימפריה הסאסאנית.
ב-1781 הוא מונה לחבר מועצה בCour des monnaies וקודם ב-1791 לאחד מארבעת הניצבים האחראים להטבעת מטבעות ושנה לאחר מכן מונה כחבר ב-Cour des monnaies.
עקב התנגדותו לרפורמות שהובילה המהפיכה הצרפתית, התפטר ב-1792 מתפקידיו ופרש לבית במחוז ברי, ושם המשיך במחקריו ובהם גם מחקר על הדת הדרוזית.
ב-1795 האספה הלאומית ייסדה את בית הספר לשפות האוריינט (École speciale des langues orientales vivantes) והוא מונה לפרופסור לשפה הערבית. באותה שנה הוקם גם המכון של צרפת והאוריינטליסטים צורפו כחברים במחלקה לספרות ואומנויות. סירובו להתכחש לבית המלוכה מנע ממנו להתקבל למוסד המכובד כחבר והוא פרש ממנו ב-1803, אם כי המשיך להחזיק במשרת המרצה לערבית וכן החל לערוך את העיתון המדעי Journal des savants. מאמריו המרובים הקנו לו כבוד רב ופרסום כמוביל בין המזרחנים ומומחה בעל שם בשפות ערבית ופרסית.
ב-1806 נשלח לג'נובה לחשוף מסמכים מהאוריינט, אך נכשל במאמציו והסתפק במסמכים היסטוריים שונים.
ב-1810 הוא פרסם תרגום לצרפתית של ספר Relation de l’Egypte מאת עבד אל-לטיף בן יוסף אל-בע'דאדי.
הוא מונה לפרופסור לפרסית בקולז' דה פראנס ב-1806, ונכנס לפרלמנט הפריזאי ב-1808 עד לרסטורציה, וב-1813 קיבל את תואר ברון האימפריה. שובו של בית בורבון התקבל אצלו בשמחה.
לאחר מאה הימים, התקבל כחבר בוועידה לשלום הציבור ולמועצה המלכותית ומונה כמנהל הקולז' דה פראנס ובית הספר לשפות. הוא תמך בקידום ז'אן-פייר אבל-רמיזא והקמת קטדרה עבודו בקולז' דה פראנס.
ב-1822 הקים, יחד עם ז'אן פייר אבל-רמוסה את המכון האסיאתי בקולז' דה פראנס, ודחף לייסד את הקתדרות לסנסקריט, להינדית, לסינית ולמנצ'ורית.
הוא חקר תרבות ערבית ובשנת 1833 פרסם ספר על אלפיית אבן מאלכ.
דה סאסי הלך לעולמו ב-1838 בפריז.
עבודתו על אבן רוזטה

אבן רוזטה התגלתה על ידי צבאו של נפוליאון במצרים ב-1798. על האבן חקוק טקסט בשתי שפות - יוונית ומצרית קדומה, ושלושה סוגי כתב - כתב הירוגליפי, כתב דמוטי וכתב יווני. ב-1801 קיבל סאסי את אחד ההעתקים הראשונים של האבן (ליתוגרפיה). הוא הצליח לזהות את אחד מהכתבים כדמוטי בזכות דיונים עם יוהאן דויד אקרבאלד אודות כתב זה, בהזדמנויות קודמות. הוא החל, יחד עם אקרבאלד, בעבודות הפיענוח והצליח לזהות מספר שמות מצומצם ולאחר זנח את עבודת הפיענוח והשאירה לאקרבאלד.
מספר שנים מאוחר יותר, קישר מספר רעיונות קודמים והציע לתומאס יאנג לקרוא את הסימנים ההירוגליפים בכרטושים, המתייחסים לשמות יווניים כפונטיים וכך לקדם את פיענוח הכתב שהושלם לבסוף בידי שמפוליון.
מפרסומיו

Antoine Isaac Silvestre de Sacy (1831). Grammaire arabe à l'usage des élèves de l'Ecole spéciale des langues orientales vivantes: avec figures, Volume 2 (2 ed.). Imprimerie royale. נבדק ב-2011-07-06.
Antoine Isaac Silvestre de Sacy (1831). Grammaire arabe à l'usage des élèves de l'École spéciale des langues orientales vivantes: avec figures, Volume 1 (2 ed.). Imprimerie royale. p. 8. נבדק ב-2011-07-06.
Principes de grammaire générale : mis à la portée des enfans, et propres à servir d'introduction à l'étude de toutes les langues (1799)
Mémoire sur divers événements de l'histoire des Arabes avant Mahomet (1803)
Chrestomathie arabe, ou, Extraits de divers écrivains arabes, tant en prose qu'en vers, avec une traduction française et des notes, à l'usage des élèves de l'École royale et spéciale des langues orientales vivantes (1806)
Specimen historiae arabum by Bar Hebraeus (1806)
Mémoire sur la dynastie des Assassins et sur l'origine de leur nom (1809)
Grammaire arabe à l'usage des élèves de l'École spéciale des langues orientales vivantes (1810)
Les séances de Hariri, publiées en arabe avec un commentaire choisi by Ḥarīrī (1822)
Anthologie grammaticale arabe: ou, Morceaux choisis de divers grammairiens et scholiastes arabes, avec une traduction française et des notes ; pouvant faire suite a la Chrestomathie arabe (1829)
Grammaire arabe à l'usage des élèves de l'Ecole spéciale des langues orientales vivantes (1831)
Exposé de la religion des druzes, tiré des livres religieux de cette secte, et précédé d'une introduction et de la Vie du khalife Hakem-biamr-Allah (1838)
Les mille et une nuits; contes arabes (1839)
Bibliothèque de M. le baron Silvestre de Sacy (1846)
Mélanges de littérature orientale (1861)
הערות שוליים

↑  Ruth Jordan,Fromental Halevy, London (1994) ISBN 187108251X, p. 13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268275005171  PLWABN: 9810677500805606  BIBSYS: 98023870  BNE: XX1441204  BnF: cb119247783 (data)  CiNii: DA02998302  GND: 118750631  ICCU: VEAV551233  ISNI: 0000 0001 1333 5799  LCCN: n86142267  Léonore: 346002  NKC: mzk2009510741  NLA: 35809191  NLG: 147914  NSK: 000665234  NTA: 068911939  RERO: 02-A000142731  SELIBR: 198965  SNAC: w6x63s2t  SUDOC: 027138372  TDVİA: sacy-antoine-isaac-silvestre-de  Trove: 1097255  VcBA: 495/38843  VIAF: 51695910   WorldCat (עם VIAF): 51695910
עיטם מדגסקרי

| עיטם מדגסקרי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
סוג:: עיטם
מין:: עיטם מדגסקרי
שם מדעי
 Haliaeetus vociferoides ‏Murs, 1845
תחום תפוצה


עֵיטָם מַדַגַסְקַרִי (שם מדעי: Haliaeetus vociferoides) הוא מין של עוף דורס מהסוג עיטם, האנדמי לאי מדגסקר ונתון בסכנת הכחדה חמורה.
מאפיינים

זהו עיט בינוני בגודלו. אורכו 60–66 ס"מ ומוטת כנפיו 165–180 ס"מ. גופו בעל נוצות חומות-כהות עם ראש לבן וזנב לבן. המקור שחרחר והרגליים אפורות ובעלות קשקשים גדולים. הזכרים קטנים מהנקבות. משקלם 2.2-2.8 ק"ג בעוד שמשקל הנקבות 2.8-3.5 ק"ג. הוא קרוב למין עיטם קולני החי על באי בניגוד אליו הראש שלו איננו לבן מובהק אלא יותר חיוור.
עיטם זה מצוי בעיקר באזור החופים המערביים בבתי גידול שונים, מביצות עד יערות גשם. כמו רוב העיטמים הוא דייג מנוסה השולה דגים מהמים באמצעות טפריו הגדולים. הוא אוכל אותם על ענף על החוף. עיטם זה צד הן במים מתוקים והן במלוחים.
עיטם זה מצוי בסכנת הכחדה חמורה עקב הפגיעה ביערות הגשם, סחף הקרקע והפיכת הביצות בהן הוא נפוץ לשדות אורז. הוא גם עלול להיפגע מדיג-יתר אנושי הפוגע בזמינות מזונו. ע"פ סריקות שנעשו ב-1991 ו-1995 נצפו רק 222 פרטים בוגרים בטבע.
הערות שוליים

↑  עיטם מדגסקרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537553805171  LCCN: sh2005020214
עיטם שטלר

| עיטם שטלר |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נציים
סוג:: עיטם
מין:: עיטם שטלר
שם מדעי
 Haliaeetus pelagicus ‏פאלאס, 1811
תחום תפוצה


עיטם שטלר (שם מדעי: Haliaeetus pelagicus) הוא מין עוף דורס גדול גוף בסוג עיטם שבמשפחת הנציים. נקרא גם "עיטם ענק" או "עיטם צפוני". הוא שוכן באזורי החוף של צפון מזרח אסיה וניזון בעיקר מדגים.
מאפיינים

בממוצע זהו העיטם הכבד ביותר, כבד גם מכל מיני העיט, המגיע למשקל של 4.9-9 ק"ג. הוא גדול אף יותר מההרפיה והעיט הפיליפני הקרובים לו בשאר המידות. עיטם זה נקרא על שמו של הגאולוג גאורג שטלר וידועים 2 תת-מינים.
עיטם שטלר הוא הגדול בסוגי העיטמים ואחד מהעופות הדורסים הגדולים ביותר. גודלו בין 86.5-105 ס"מ ומוטת כנפיו 203–241 ס"מ. בממוצע הנקבות שוקלות 6.8-9 ק"ג ומשקל הזכרים קטן יותר 4.9-6 ק"ג.
עיטם זה נפוץ בחצי האי קמצ'טקה, בצפון מזרח רוסיה ואף בצפון יפן.
הוא ניזון בעיקר מדגים, אך גם מעופות מים, יונקים, סרטנים, דיונונים ופגרים. הוא אף עלול לצוד כלבי ים, אך לרוב יאכל רק פגרים שלהם.
עיטם שטלר תופס דג
זוג עיטמי שטלר
עיטם שטלר במעוף.
הערות שוליים

↑  עיטם שטלר באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונת 1973/1974 בגביע קוראץ'

| --- | --- |
 תאריך התחלה:  6 בנובמבר 1973
 תאריך סיום:  11 באפריל 1974
 מספר משתתפות:  37
 זוכה:  איטליה פלקנסטרו קאנטו (זכייה שנייה)
 סגנית:  יוגוסלביה פרטיזן בלגרד
 → 19731974/1975 ←
 
עונת 1973/1974 בגביע קוראץ' הייתה המהדורה השלישית של תחרות פיב"א לקבוצות כדורסל אירופיות, שנערכה בין 6 בנובמבר 1973 ל-11 באפריל 1974. בתחרות השתתפו 37 קבוצות, עשרים וחמש יותר מאשר במהדורה הקודמת.
פלקנסטרו קאנטו מאיטליה ניצחה בגמר את פרטיזן בלגרד מיוגוסלביה וזכתה בטורניר בפעם השנייה ברציפות.
קבוצות

| מדינה | מספר קבוצות | קבוצות | קבוצות | קבוצות | קבוצות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איטליה איטליה | 4 | אולימפיה מילאנו | פלקנסטרו קאנטו | אודינה | פלקנסטרו מילאנו |
| בלגיה בלגיה | 4 | קראד | ליר | סטנדרד לייז' | מאס פילס |
| יוגוסלביה יוגוסלביה | 4 | פרטיזן בלגרד | בוראץ צ'אצ'אק | אולימפיה ליובליאנה | יוגופלסטיקה ספליט |
| גרמניה המערבית גרמניה המערבית | 3 | ברוזה במברג | באייר לברקוזן | וולפנביטל |  |
| המדינה הספרדית ספרד | 3 | חובנטוד בדאלונה | ברצלונה | קאס ויטוריה |  |
| צרפת צרפת | 3 | אולימפיק אנטיב | אסוול ליון-וילרבאן | דניין וולטייר |  |
| אוסטריה אוסטריה | 2 | אוניון גראנט | סומה וינה |  |  |
| הולנד הולנד | 2 | ראאק פונץ' | דן בוס |  |  |
| יוון (1970–1975) יוון | 2 | א.א.ק. אתונה | ימק"א סלוניקי |  |  |
| ישראל ישראל | 2 | הפועל ירושלים | מכבי רמת גן |  |  |
| לוקסמבורג לוקסמבורג | 2 | דודלאנז' | אצטלה |  |  |
| פורטוגל פורטוגל | 2 | קוימברה | פורטו |  |  |
| שווייץ שווייץ | 2 | פדראל לוגאנו | אוניון נשאטל |  |  |
| אנגליה אנגליה | 1 | קריסטל פאלאס |  |  |  |
| בולגריה (1971–1990) בולגריה | 1 | בלקן בוטבגרד |  |  |  |
סיבוב ראשון

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שווייץ אוניון נשאטל | 212–257 | יוגוסלביה אולימפיה ליובליאנה | 114–127 | 98–130 |
| לוקסמבורג אצטלה | 145–228 | בלגיה מאס פילס | 83–127 | 62–101 |
| פורטוגל קוימברה | 164–220 | המדינה הספרדית ברצלונה | 81–103 | 83–117 |
| המדינה הספרדית חובנטוד בדאלונה | 213–167 | שווייץ פדראל | 105–69 | 108–98 |
| מערב גרמניה באייר לברקוזן | 161–165 | איטליה אודינה | 89–85 | 72–80 |
| הולנד ראאק פונץ' | 154–150 | בלגיה ליר | 80–76 | 74–74 |
| ישראל הפועל ירושלים | – | יוון (1970–1975) א.א.ק. אתונה | – | – |
| יוגוסלביה בוראץ צ'אצ'אק | 155–176 | איטליה אולימפיה מילאנו | 79–80 | 76–96 |
| מערב גרמניה ברוזה במברג | – | ישראל מכבי רמת גן | – | – |
| צרפת דניין וולטייר | 164–175 | יוגוסלביה יוגופלסטיקה ספליט | 83–81 | 81–94 |
| יוון (1970–1975) ימק"א סלוניקי | 4–0 | אוסטריה סומה וינה | 2–0 | 2–0 |
| מערב גרמניה וולפנביטל | 173–186 | המדינה הספרדית קאס ויטוריה | 90–80 | 83–106 |
| אנגליה קריסטל פאלאס | 165–175 | בלגיה קראד | 89–78 | 76–97 |
| הולנד דן בוס | 171–193 | צרפת אסוול ליון-וילרבאן | 85–101 | 86–92 |
1 2  הפועל ירושלים ומכבי רמת גן הודחו על ידי פיב"א בעקבות מלחמת יום הכיפורים
↑  סומה וינה פרשה לפני פתיחת התחרות ולכן נרשם לחובתה הפסד טכני 0–2 בשני המשחקים
סיבוב שני

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| יוגוסלביה אולימפיה ליובליאנה | 191–181 | בלגיה מאס פילס | 90–85 | 101–96 |
| המדינה הספרדית ברצלונה | 196–119 | לוקסמבורג דודלאנז' | 110–55 | 86–64 |
| פורטוגל פורטו | 109–190 | המדינה הספרדית חובנטוד בדאלונה | 61–83 | 48–107 |
| איטליה אודינה | 161–147 | הולנד ראאק פונץ' | 87–71 | 74–76 |
| בלגיה סטנדרד לייז' | 167–168 | יוון (1970–1975) א.א.ק. אתונה | 94–76 | 73–92 |
| איטליה אולימפיה מילאנו | 161–139 | אוסטריה אוניון גראנט | 86–76 | 75–63 |
| מערב גרמניה ברוזה במברג | 147–182 | איטליה פלקנסטרו מילאנו | 58–79 | 89–103 |
| בולגריה (1971–1990) בלקן בוטבגרד | 164–166 | יוגוסלביה יוגופלסטיקה ספליט | 91–62 | 73–104 |
| יוון (1970–1975) ימק"א סלוניקי | 140–167 | יוגוסלביה פרטיזן בלגרד | 77–79 | 63–88 |
| המדינה הספרדית קאס ויטוריה | 190–195 | צרפת אולימפיק אנטיב | 109–103 | 81–92 |
| בלגיה קראד | 146–170 | צרפת אסוול ליון-וילרבאן | 72–86 | 74–84 |
שלב הבתים

שלב הבתים נערך בארבעה בתים בני שלוש קבוצות, שבו שני משחקים בין שתי קבוצות (בית וחוץ) נחשבו כמשחק אחד. הקבוצה במקום הראשון בכל בית העפילה לחצי הגמר.
פלקנסטרו קאנטו, שזכתה בטורניר הקודם, העפילה אוטומטית לשלב זה.
חצי גמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| איטליה פלקנסטרו קאנטו | 175–162 | צרפת אסוול ליון-וילרבאן | 99–68 | 76–94 |
| יוגוסלביה פרטיזן בלגרד | 183–182 | יוגוסלביה יוגופלסטיקה ספליט | 108–97 | 75–85 |
גמר

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| איטליה פלקנסטרו קאנטו | 174–154 | יוגוסלביה פרטיזן בלגרד | 99–86 | 75–68 |
ישראל בתחרות

מכבי רמת גן והפועל ירושלים, שסיימו במקום השני והשלישי בהתאמה בעונת 1972/1973 בליגה הלאומית בכדורסל, הוגרלו בסיבוב הראשון מול ברוזה במברג וא.א.ק. אתונה, בהתאמה, אך הושעו על ידי פיב"א בעקבות מלחמת יום הכיפורים, כמו בית"ר ירושלים שהעפילה לגביע מחזיקות גביע והושעתה גם היא.
הערות שוליים

1 2 3  ספי פסטרנק, ספורט בהדממה: מלחמת יום כיפור, באתר ynet, 13 בספטמבר 2013
נמל התעופה הבין-לאומי ונקובר

מגדל הפיקוח
נמל התעופה הבינלאומי ונקובר (באנגלית: Vancouver International Airport) הוא נמל התעופה השני בגודלו בקנדה. הנמל ממוקם לחוף האוקיינוס השקט על האי סי סמוך לעיר ריצ'מונד כ-12 ק"מ מוונקובר.
נמל התעופה דורג במקום השמיני ברשימת שדות התעופה הטובים ביותר לשנת 2013, ובמקום הראשון ברשימת שדות התעופה הטובים ביותר בצפון אמריקה.
הנמל בבעלות משרד התחבורה הקנדי (Transport Canada), ומנוהל על ידי חברת "Vancouver International Airport Authority".
בשנת 2010 עברו בנמל 16,779,709 נוסעים, ו-228,387 טון מטען, ב-293,877 תנועות מטוסים.
היסטוריה

בשנת 1929 רכשה עיריית ונקובר קרקעות בשווי 600,000 דולר, עליהם החלה ב-1930 לבנות את נמל התעופה. הבניה הסתיימה ב-1931 ובשנה הראשונה לפעילותו עברו בנמל כ-550 נוסעים.
בין השנים 1931-1940 הורחב הנמל, ונבנו האנגרים ומסלולים חדשים. בתחילת שנות החמישים נבנה מסלול חדש באורך שלושה קילומטרים, והוא הוגדר כבינלאומי. בשנות השישים המוקדמות, עת החל השימוש במטוסי נוסעים סילוניים, שופץ הנמל בעלות של 32,000,000 דולרים, והותאם לקליטתם. בשנת 1970 החלה אייר קנדה להפעיל טיסות מנמל התעופה, באמצעות מטוסי הבואינג 747.
בתחילת שנות השמונים הורחב הנמל לקראת תערוכת האקספו 86 שהתקיימה בעיר. בסוף שנות התשעים הורחב הנמל משמעותית, כדי שיוכל לקלוט כ-21 מיליון נוסעים בשנה.
בשל ריבוי התושבים האסייתים באזור ונקובר, נוחתות בנמל טיסות רבות מיעדים במזרח אסיה. ב-1 במרץ 2010 נרשם שיא של 39,000 נוסעים, בשל סיום אולימפיאדת ונקובר.