stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בלנאולוגיה
הערות שוליים

1 2 3 4  Christoph Gutenbrunner, et al. A proposal for a worldwide definition of health resort medicine, balneology, medical hydrology and climatology. International Journal of Biometeorology, 2010;54:495-507.
↑  J. Hall, et al. Does aquatic exercise relieve pain in adults with neurologic or musculoskeletal disease? A systematic review and meta-analysis of randomized controlled trials. Archives of Physical Medicine and Rehabilitation 2008;89:873-883
1 2  Klebs AC. Balneology in the Middle Ages. Transactions of the American Climatological and Clinical Association. 1916;32:15-37.
↑  O. Karagülle, et al. Clinical study on the effect of mineral waters containing bicarbonate on the risk of urinary stone formation in patients with multiple episodes of CaOx-urolithiasis. World Journal of Urology 2007;25:315–323.
↑  Naoki Nishimura, et al. Effects of repeated carbon dioxide-rich water bathing on core temperature, cutaneous blood flow and thermal sensation. European Journal of Applied Physiology 2002;87:337–342
↑  R. Schiffner, et al., Evaluation of a multicentre study of synchronous application of narrowband ultraviolet B phototherapy (TL‐01) and bathing in Dead Sea salt solution for psoriasis vulgaris. British Journal of Dermatology 2000;142:740-747
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282431505171  GND: 4069108-1  NDL: 00568897 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בין שתי ערים (סרט, 1922)

| --- | --- |
 מבוסס על:  בין שתי ערים מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  וולטר קורטני ראודן 
 הופק בידי:  ה. ב. פרקינסון 
 תסריט:  וולטר קורטני ראודן
 שחקנים ראשיים:  קלייב ברוק אן טרוור ג'יי פישר וייט
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Master Films
 חברה מפיצה:  British Exhibitors' Films
 הקרנת בכורה:  1922 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אילם, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בין שתי ערים (באנגלית: A Tale of Two Cities) הוא סרט דרמה אילם בריטי שביים וולטר קורטני ראודן. בסרט מככבים קלייב ברוק, אן טרוור וג'יי פישר וייט. זהו עיבוד לרומן "בין שתי ערים" מאת צ'ארלס דיקנס שיצא לאור ב-1859. בסרט המתרחש בתקופת המהפכה הצרפתית, מסופר על עורך דין בריטי אכול קנאה שמתחלף עם אריסטוקרט צרפתי שנידון למוות בגיליוטינה. הסרט נוצר כחלק מסדרת סרטים לפי ספרים ("Tense Moments with Great Authors Series").
צוות השחקנים

קלייב ברוק – סידני קרטון
אן טרוור – לוסי מנט
ג'יי פישר וייט – דוקטור אלכסנדר מנט
לקריאה נוספת

Scott, Ian. From Pinewood to Hollywood: British Filmmakers in American Cinema, 1910-1969. Palgrave MacMillan, 2010.
הערות שוליים

↑  Charles Dickens, filmmaker, January 11, 2012
By urbanora
in Filmographies, Literature
The Bioscope
בינאלי יילדירים

בינאלי יילדירים (בטורקית: Binali Yıldırım; נולד ב-20 בדצמבר 1955) הוא פוליטיקאי טורקי. הוא כיהן בעבר כראש ממשלת טורקיה, האחרון שכיהן במשרה זו, לפני המעבר למשטר נשיאותי ב-9 ביולי 2018.
ביוגרפיה

יילדירים נולד ברפאהייה שבאנטוליה ב-20 בדצמבר 1955.
ב-22 במאי 2016 מונה לראש ממשלת טורקיה במקום אהמט דבוטאולו, שהתפטר מתפקידו ב-5 במאי 2016. קודם לכן כיהן במשך מספר שנים כשר התחבורה והתקשורת של טורקיה.
בליל 15 ביולי 2016 אירע ניסיון הפיכה צבאית בטורקיה, שנכשל. יילדירים הצהיר בבוקר ה-16 ביולי 2016 באמצעי התקשורת ש"המצב תחת שליטה" וקרא לניסיון ההפיכה "כתם שחור על הדמוקרטיה של טורקיה".
לאחר שנשיא טורקיה ארדואן הצליח לאשר במשאל עם את התיקונים שיזם לחוקת טורקיה, אשר המרכזי שבהם קבע שמשרת ראש הממשלה תבוטל והמדינה תעבור למשטר נשיאותי, הסתיימה כהונתו של יילדירים ב-9 ביולי 2018. שלושה ימים אחר כך נכנס לתפקידו החדש כיושב ראש האספה הלאומית הגדולה, הפרלמנט של טורקיה.
ב-2019 התמודד יילדירים על ראשות עיריית איסטנבול כנציג מפלגת הצדק והפיתוח שבשלטון. לאחר שהפסיד למועמד מפלגת העם הרפובליקאית אקרם אימאמאולו בפער דחוק בסבב הבחירות הראשון ב-31 במרץ, הורה בית המשפט על עריכת בחירות חוזרות עקב אי-סדרים. גם בבחירות החוזרות ניצח אימאמאולו, עם 53% מהקולות מול 45% ליילדירים.
הוא דובר טורקית, אנגלית וצרפתית.
הערות שוליים

↑  ארדואן בירך את ראש עיריית איסטנבול הנבחר, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 24 ביוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007363731005171  PLWABN: 9810807516005606  GND: 115515679X  LCCN: no2018151938  VIAF: 650151965275100470008   WorldCat (עם VIAF): 650151965275100470008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טורקים ובנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בורג (מתחם מבוצר)

מפה המתעדת את מיקומם של בורגים במאה ה-10, על פי ה"בורגל הידאייג'"
בּוּרְג או בּוּרְח (באנגלית עתיקה: Burg או Burh) הוא השם האנגלי העתיק לביצורים או יישוב מבוצר. הפלישה הוויקינגית במהלך המאה ה-9 גרמה לאלפרד הגדול מלך וסקס לפתח מערכת של בורגים המקושרים ביניהם על ידי דרכים כמענה להתקפות. חלק מהבורגים היו חדשים ואחרים נבנו על בסיס מבצרי גבעה מתקופת הברזל או קסטרה מהתקופה הרומית, ובמקרים רבים נעשה שימוש בשרידים אלה כחומרי בניין. בדומה ללונדון העתיקה ("לונדנבורג"), נבנו בורגים רבים סמוך לנהרות. בצורה זו נעשה ניסיון לשלוט על נתיבי פלישה אפשריים אל פנים הממלכה מכיוון הנהרות באמצעות אוניות בעלות שוקע נמוך, כגון הספינות הארוכות של הוויקינגים.
תפקידם המשני של הבורגים היה לשמש כמרכזים למסחר לעיתים גם לאדמיניסטרציה. ביצורים אלו שימשו להגנה על המטבעות המלכותיות של אנגליה.
שם

המילים "בורג" ו"בורח" הן התפתחות מאוחרת של אנגלית עתיקה מהשפה הפרוטו-גרמאנית; "Burg-s" הוא קוגנט עם הפועל "Berg-an" ("להסתגר למטרות הגנה"). בנוסף, מילים אלה הן קוגנטים עם המילה הגרמנית "בּוּרְג" (Burg), ההולנדית "בּוּרְכְט" (Burcht) והסקנדינבית "בּוֹרְג" (Borg) ובאנגלית התפתח ל"בּוֹרוֹ", "בּוּרְג" ובעיקר באזור מזרח אנגליה וסקוטלנד - "בּוֹרָא" (Burgh). צורות שונות אלו באו לתאר גבעות, שטחים מבוצרים ומקומות מקלט.
בִּירִיג (Byrig) היא צורת הרבים באנגלית עתיקה לבורג או בורח ומשמעותו "מבצרים" או "ביצורים", ומשמשת גם בצורת פועל שמשמעותה "לתוך המבצר" או "עבור המבצר". צורה זו התפתחה ל"בארי" (Bury) ו"ברי" (Berry) אשר שימשו לתיאור אחוזות, חוות גדולות או יישובים הסמוכים למבצרים.
בנוסף לגרסאות האנגליות המתוארות לעיל, נעשה שימוש בשמות אלה כתרגום שאילה במספר שפות מקומיות נוספות, כגון בריטונית, בסיומת דוּנוּם ובוולשית בסיומת קַאֵיר (Caer) (למשל: סולסברי, שנקראה בעבר סירוביריג (Searobyrig), בבריטונית נקראה Sorbiodūnum ובהיסטוריה בריטונום מופיעה בוולשית כ-Caer-Caradog).
רקע

במקורם נבנו בורגים לשימוש צבאי הגנתי. על פי ההיסטוריון הבריטי ה.ר. לויד, "ייצג הבורג בסך הכול שלב, אם כי חשוב ביותר, בהתפתחותה של העיירה והעיר האנגלית של ימי הביניים". גבולותיהם של הבורגים העתיקים ניתנים לעיתים לזיהוי על פי תחומן המוניציפלי של המנהלות המקומיות האנגליות של ימינו. הראשון שהחל בבנייתם של בורגים היה ככל הנראה אופה, מלך מרסיה, אשר מלך בשנים 759–796 ובנה גם את הסוללה הנקראת על שמו. רוב הבורגים נוסדו על ידי אלפרד הגדול כמדיניות מכוונת ומתוכננת, שנמשכה גם בימי יורשו, אדוארד הזקן, וביתו אתלפלדה ובעלה אתלרד השני, מלך מרסיה. תיעוד של ממלכת מרסיה מספר על בנייתם של עשרה בורגים בימי שלטונה של אתלפלדה, חלקם נותרו בעלי חשיבות, כגון טאמוורת' וסטאפורד שבסטאפורדשייר, בעוד אחרים אינם ניתנים לזיהוי בימינו.
חלק מהבורגים נבנו על בסיס ביצורים ישנים מהתקופה הרומית, חלקם באתרים חדשים וככל הנראה נבנו נוספים במועדים מאוחרים יותר. אתלסטאן, מלך אנגליה, העניק לבורגים את הזכות לטבע מטבעות ובמאות הה-10 וה-11 קבע החוק על איסור טיבוע מטבעות מחוצה להם.
מסמך בין המאה ה-10, המוכר בימינו כ"בורגל הידאייג'", כפי שכונה ב-1897 על ידי ההיסטוריון פרדריק ויליאם מייטלנד, תיעד 33 חלקות לצורכי גביית מס בממלכת וסקס. במהלך המאה ה-20 הסיקו חוקרים כי התיעוד תיאר את הביצורים שנבנו בממלכה במטרה להגן על האזור מפני פשיטות הוויקינגים.
רק שמונה בורגים השיגו מעמד מוניציפלי והפכו לעיירות במהלך ימי הביניים: צ'סטר, ברידג'נורת' (Bridgnorth), טאמוורת', סטאפורד, הרטפורד, ווריק, בקינגהאם ומלדון. הבורגים הגדולים ביותר הוקמו בווינצ'סטר, וולינגפורד ו-ווריק, כאשר בוולינגפורד ובוורהאם שרדו הביצורים המרשימים ביותר מתקופה זו. בוולינגפורד נדרשו, על פי הערכות, יותר מ-120,000 שעות עבודה על מנת לבנות את הסוללות באורך 2,700 מטרים, שהקיפו את הבורג. לעיירות שהוקמו בבורגים היה בדרך כלל תכנון אחיד של רחובות, שחלקם השתמרו עד ימינו. בניית הבורגים נחשבת למקור ממנו התפתחו החיים העירוניים באנגליה. במרבית המקרים, שמרו הבורגים שנבנו מחדש על ידי אלפרד על שמם המקורי, ובאתרים אלה עדיין נותרו שרידי ביצורים מתקופות קדומות יותר.
בנייה

הבורגים נבנו במגוון דרכים שונות, בהתאם לחומרים הזמינים באתרים בהם הוקמו וגודל היישוב עליו נועדו להגן.
במקרים רבים נבנה הבורג על בסיס ביצורים קודמים באותו אתר. לעיתים, כגון בווינצ'סטר, אקסטר, יורק, בורג קסטל ופורטצ'סטר, שופצו חומות רומיות עתיקות. במקרים אחרים, כגון בדובר, נעשה שימוש בשרידי ביצורים, בתעלות מגן ובסוללות עפר שנותרו באתר מאז תקופת הברזל.
עם זאת, היו בורגים שנבנו כביצורים חדשים לחלוטין, והוקמו במקומות בעלי חשיבות אסטרטגית, בחופים, סמוך לנמלים או חולשים על דרכי מסחר. מספר גדול של עיירות חדשות נבנו על חלקות אדמה שטוחות בתצורה מלבנית, ביניהן ניתן למנות את אוקספורד, וואלינגפורד, קריקלייד ו-וורהאם.
מסורתית, נבנו תחילה הבורגים כסדרה של סוללות עפר מסיביות, כשלפניהם נחפרה תעלת מגן. בדרך כלל נתמכו הסוללות בגזעי עצים מלפנים ומאחור, כאשר עליהן נבנו חומות עץ עשויות כלונסאות מחודדים עד לגובה שלושה מטרים כשעליהן משטח עמידה. בעיירות כדוגמת טאמוורת' התפוררו הסוללות במשך הזמן וכדי למנוע זאת נתמכו באמצעות אבנים, מה ששדרג את רמת ההגנה והגדיל את תוחלת החיים של הביצורים.
מטרה

המטרה העיקרית של הקמת הבורגים הייתה הגנה על נמלים, עיירות והשטחים הכפריים המקיפים אותם. על פי הכרוניקה האנגלו-סקסונית, בנה אלפרד סדרה של בורגים המופיעים ב"בורגל הידאייג'", ומספרם הגיע ליותר מ-30. ככל הנראה תכנן אלפרד שיישובים חקלאיים יהיו תמיד במרחק שלא יעלה על 32 ק"מ מבורג. אלפרד בנה רשת של דרכים צבאיות שתוחזקו בקפידה, וכונו הרפאת' (Herepath), אשר חיברו את הבורגים זה לזה ואפשרו לאוכלוסייה לתפוס מחסה במהירות בבורג המקומי, במרחק קצר מהאזור בו התגוררו. ההרפאת' אפשרו לכוחותיו של אלפרד לנוע במהירות וליצור מגע עם האויב, כמו גם לגיוס ולהעברת תגבורות מבורגים אחרים בהתאם לצורך. החוקר ראיין לאוול (Ryan Lavelle) הציע שבכל בורג הוחזקו כוחות פרשים מוכנים לפעולה מיידית כנגד פשיטות ויקינגים. ככל הנראה נעשה שימוש במערכת העברת אותות באמצעות משואות על ראשי גבעות בווסקס, שהתריעו על תחילתן של פלישות. באמצעות מערכת הגנה זו, כשהבורגים מהווים את ליבה, היה ביכולתו של אלפרד להקשות על הוויקינגים לכבוש עיירות ונמלים בעלי חשיבות אסטרטגית.
לבורגים היה גם תפקיד משני כמרכזים כלכליים, מקומות בטוחים למסחר ולמלאכה. בבורגים הוקמו מחסני נשק, נפחיות, מטבעות מלכותיות ותחנות מסחר. הם שמשו כמרכזי אספקה לצבא האנגלו-סקסוני בשעה שכוחותיו שהו בשדה, והבטיחו זרימה שוטפת של כלי נשק, מזון וסוסים רעננים.
במהלך תקופת שלטונו של אלפרד היה קיים הבדל ברור בין הפירד המלכותי (הצבא המלכותי) לאלה של הפירד המקומי (כוחות ההגנה המקומיים). כוחות הפירד המקומיים היה אחראים לבנייתו ולהגנתו של הבורג שלהם, בעוד אנשי הפירד המלכותי שירתו ישירות תחת המלך ולא הוגבלו לאזור מסוים.
לקריאה נוספת

Baker, John. Brookes, Stuart. Beyond the Burghal Hidage: Anglo-Saxon Civil Defence in the Viking Age. BRILL, 2013. מסת"ב 9004246053
Hill, David. Rumble, Alexander R. The Defence of Wessex: The Burghal Hidage and Anglo-Saxon Fortifications. Manchester University Press, 1996. ISBN 0719032180
Lavelle, Ryan. Fortifications in Wessex c. 800–1066. Bloomsbury Publishing, 2012. מסת"ב 9781782005513
Loyn, H.R. Anglo Saxon England and the Norman Conquest. Routledge, 2014. ISBN 1317897684
Tait, James. The Medieval English Borough: Studies on Its Origins and Constitutional History. Manchester University Press, 1968. מסת"ב 0719003393
הערות שוליים

↑  Burg — Berg,  burrow — barrow, De Gruyter
1 2  borough, en-academic.com
↑  Carlisle, Nicholas. Topographical Dictionary of the Dominion of Wales, "Glossary", p. xxx. W. Bulmer & Co. (London), 1811
↑  DeVries, Kelly Robert, Robert Douglas Smith. Medieval Military Technology. University of Toronto Press, 2012. מסת"ב 1442604972. עמוד 202
↑  Loyn, עמוד 138
↑  Loyn, עמודים 137–139
↑  Hill, עמודים 1–3
↑  Loyn, עמוד 139
1 2  Lavelle, עמודים 33–38
↑  Tait, עמודים 1–29
↑  Lavelle, Ryan. Fortifications in Wessex c. 800–1066, 2012
↑  Baker, עמודים 124–126
↑  DeVries, עמוד 203
↑  Hill, Paul. The Anglo-Saxons at War, 800–1066. Pen and Sword, 2012. מסת"ב 1781598940
↑  Lavelle, עמודים 26–28
↑  Lavelle, עמודים 39–46
↑  Powicke, Michael R. Military Obligation in Medieval England: A Study in Liberty and Duty. Clarendon Press, 1962
בית הכנסת הקראי בני ישראל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  דיילי סיטי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 זרם:  קראים
 נוסח תפילה:  נוסח הקראים
 קואורדינטות:  37°41′19″N 122°28′30″W﻿ / ﻿37.6885°N 122.475°W﻿ / 37.6885; -122.475
 www.karaites.org
 he
 
בית הכנסת הקראי בני ישראל (באנגלית: Congregation B'nai Israel), הנמצא בעיר דאלי סיטי שבקליפורניה, הוא בית הכנסת הקראי היחיד הפועל ביבשת אמריקה.
בית הכנסת שוכן באזור אזור מפרץ סן פרנסיסקו, שם נמצא הריכוז הגדול ביותר של יהודים קראים בארצות הברית, רובם הגדול ממוצא מצרי. בשנת 1991, רכש ארגון יהודים הקראים בארצות הברית (Karaite Jews of America) דירה באזור הסאנסט דיסטריקט שבסן פרנסיסקו, אשר שימשה כבית כנסת ומרכז קהילתי. הארגון היה מעוניין להגדיל את המתחם, אולם בעקבות התנגדות השכנים הוחלט להעביר את בית הכנסת למתחם חדש. ביוני 1994 רכש הארגון את בית הכנסת "בני ישראל" בדאלי סיטי, אשר היה בית כנסת לא קראי.
מנהיג הקהילה כיום בבית הכנסת הוא ג'ו פסח (Joe Pessah).
הערות שוליים

↑  The Dispersion of Egyptian JewryCulture, Politics. and the Formation of Modern Diaspora, Joel Beinin
| בתי כנסת קראים מרכזיים בעולם |
| --- | --- | --- |
| אוקראינה אוקראינה | יבפטוריה, אודסה, קייב, חליץ', חרקוב, סימפרופול |  |
| ישראל ישראל | ירושלים, ראשון לציון, רמלה |  |
| רוסיה רוסיה | מוסקבה |  |
| ליטא ליטא | טרקאי, פוניבז', וילנה |  |
| מצרים מצרים | קהיר, אלכסנדריה |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | דאלי סיטי |  |
| פולין פולין | ורשה |  |
| טורקיה טורקיה | איסטנבול |  |
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | חרבין |  |
בלמן נואר

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  ניקלס נט-או-דאג 
 שפת המקור:  שוודית 
 נושא:  ההיסטוריה של שוודיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2017 
 
בלמן נואר (בשוודית: Bellman noir) היא סדרת ספרי מתח והיסטוריה, שנכתבו על ידי הסופר השוודי, ניקלס נט-או-דאג. הסדרה עוקבת אחר מיקל קרדל, חייל בוגר מלחמת רוסיה-שוודיה, שמשתף פעולה עם המשפטן ססיל וינגה, החולה בשחפת ויחד מוכרחים לפתור תעלומת רצח מזוויעה על רקע סטוקהולם המושחתת בשוודיה שאחרי רצח גוסטב השלישי, מלך שוודיה.
הסדרה מתרחשת בין השנים 1793 עד 1795, סטוקהולם שאחרי רצח גוסטב השלישי נשלטת על ידי פרנויה ומזימות. הכל מתחיל כשגופה מושחתת להחריד נמשית מהאגם המזוהם, כאשר פלג גופה העליון הושחת: היא חסרה ידיים, רגליים וראש נטול עיניים. מחקרים מראים שחודשים של עינויים ודאי קדמו למוות. עורך הדין לשעבר ססיל וינגה מתמודד עם המשימה הבלתי אפשרית לכאורה לחשוף את זהותו של הנרצח ושל הרוצח. זה יהיה המקרה האחרון שלו, מכיוון שהשחפת בה הוא חולה מקרבת אותו לסוף ימיו.
החקירה מכניסה אותו עמוק לארגונים החשאיים הסדיסטיים של האליטה השוודית. אבל גם אל תוך חברת המעמדות חסרת הרחמים, שם העניים והפושעים צריכים לעשות כל שביכולתם כדי לשרוד.
ניקלס קרל בוסון נט או דאג (יליד 1979) היה העורך הראשי של מגזין סליץ לפני שעבר לעבוד במשרה מלאה בתחום הכתיבה. אבותיו רצחו את מנהיג המרד נגד המלך השוודי בשנת 1434, איבדו את סטוקהולם למלך דנמרק בשנת 1520 ונאלצו לברוח מהמדינה. נט או דאג שייך לאחת ממשפחות האצולה הוותיקות ביותר בשוודיה ולכן קשור באופן בלתי נמנע להיסטוריה הסקנדינבית הסוערת.
מאז יציאת הרומן הראשון, 1793, בשנת 2017, הספרים צברו פופולריות עצומה והצלחה מסחרית ברחבי העולם ונמכרו ליותר מ-30 מדינות, תוך שבוע מיום יציאתו לאור.
עלילה כללית > 1793

גופה ללא גפיים וראש נמשית מהאגם בעיר סטוקהולם של שנת 1793 ומיקל קרדל, חייל לשעבר המצולק לאחר מלחמת רוסיה-שוודיה בה השתתף מוצא עצמו משתף פעולה עם המשפטן ססיל ונגה, המייעץ למשטרת מחוז סטוקהולם, בניסיונו לזהות את הנרצח ולעלות על עקבות הרוצח.
עלילה כללית > 1794

אריק טר מואשם ברצח כלתו בליל חתונתם וססיל מוצא עצמו לבדו בחקירה שבה אף אחד לא משתף עמו פעולה, אפילו לא הרשויות שעסוקות בתככים פוליטיים זרים.
עלילה כללית > 1795

הרוצח הסדרתי מהספרים הקודמים יוצא להחזיר לסטוקהולם את הברק האבוד שלו, בדרכו הסדיסטית הייחודית, כאשר רק ססיל ונגה הגוסס ניצב מולו במאבק הנחוש למנוע ממנו מלבצע את זממו.
עלילה כללית > הדמויות הראשיות

מיקל קרדל - בוגר מלחמת רוסיה-שוודיה משנת 1788, קטוע יד.
ססיל וינגה - משפטן חוקר המייעץ למשטרת מחוז סטוקהולם, החולה במחלה חשוכת מרפא ולכן ימיו ספורים.
ביקורת

הסדרה התקבלה בהתלהבות והפכה ללהיט בשוודיה, רוסיה ובמדינות הדוברות אנגלית.
ברינדזובה הלושקי

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מטבח:  המטבח הסלובקי 
 מוצא:  סלובקיה 
 מרכיבים עיקריים:  הלושקי, ברינזה 
 
ברינדזובה הלושקי (בסלובקית: Bryndzové halušky) הוא מאכל לאומי סלובקי, העשוי כופתאות תפודים (הלושקי) עם גבינת ברינדזה.
מאפיינים

המנה מורכבת מהלושקי וברינדזה.  ניתן לפזר על המנה חתיכות מטוגנות של שומן חזיר מעושן או בייקון, וכן עירית או בצל ירוק.
באופן מסורתי, מלווה המנה בשתיית ז'ינצ'יצה (אנ') חלב כבשים מותסס.
הערות שוליים

↑  Cravens, Craig Stephen (2006). Culture and customs of the Czech Republic and Slovakia. Westport, Connecticut: Greenwood Publishing Group. p. 75. ISBN 0-313-33412-9. OCLC 67240291.
↑  Dunford, Lisa (2007). "Slovakia: Food & Drink".  In Paul Smitz; Aaron Anderson; Steve Kokker; Brett Atkinson; Becca Blond (eds.). Lonely Planet Central Europe. Hawthorn, Victoria: Lonely Planet. p. 452. ISBN 978-1-74104-301-3. OCLC 85763619.
1 2  Sinkovec, Magdalena (2004). "Bryndzové Halušky / Potato Dumplings with 'Bryndza' Sheep Cheese and Bacon". Culinary Cosmic Top Secrets A Nato Cookbook. Lulu. pp. 115–16. ISBN 1-4116-0837-2.
↑  "Cheese Description: Bryndza". Cheese.com. נבדק ב-1 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הפרחים

| --- | --- |

חלקת הקבר של טיטו בבית הפרחים
 מידע כללי
 סוג:  מאוזוליאום
 על שם:  נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו
 כתובת:  בלגרד 
 מיקום:  בלגרד 
 מדינה:  סרביה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1975
 תאריך פתיחה רשמי:  1975 
 קואורדינטות:  44°47′12″N 20°27′06″E﻿ / ﻿44.786666666667°N 20.451666666667°E﻿ / 44.786666666667; 20.451666666667
 www.mij.rs/Default_new.aspx
  (למפת בלגרד מוגדלת) בית הפרחים(למפת בלגרד רגילה) בית הפרחים
 
בית הפרחים (בסרבו-קרואטית: Kuća cveća) הוא מאוזוליאום בעיר בלגרד שבסרביה, המשמש כמקום קבורתו של נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו.
הקמה

המבנה, בשטח כולל של 902 מטרים מרובעים, הוקם בשנת 1975. הוא הוקם בקרבת בית המגורים של טיטו כדי לשמש לו כמקום עבודה ומנוחה נוסף.
במבנה יש שלושה אגפים: אגף מרכזי שבו גינת צמחים ומעליו גג זכוכית, ומשני צידיו שני אגפים מקבילים ובהם מסדרונות רחבים. בצד המבנה הנגדי לכניסה נמצאת מרפסת פתוחה, המשקיפה על העיר. טיטו נקבר באגף המרכזי של המבנה, על פי בקשתו.
במשך כעשור לאחר התפרקות יוגוסלביה היה המבנה סגור לקהל הרחב. לאחר מכן שב המבנה ונפתח למבקרים.
כיום נמצא המבנה בשטחו של המוזיאון להיסטוריה של יוגוסלביה. במבנה עצמו מצויה תצוגה של חפצים ומסמכים מימי שלטונו של טיטו.
מבקרים רבים מגיעים אל המבנה ב-25 במאי - יום הולדתו של טיטו, שהיה גם "יום הנוער" ביוגוסלביה הקומוניסטית. ב-2004 ביקרו בו 11 אלף איש, ומאז 1982 - 17 מיליון.
בשנת 2013 נפטרה ונקברה במבנה יובאנקה ברוז, אשתו השלישית ואלמנתו של טיטו.
בזל-לנדשאפט

בזל-לנדשאפט (בגרמנית Basel-Landschaft ‏האזנהקובץ:De-Basel-Landschaft.ogg‏Ⓘ‏ בצרפתית Bâle-Campagne) (נקרא גם בזל קאנטרי Basel-Country) הוא אחד מעשרים וששה הקנטונים של שווייץ.
בירת הקנטון היא העיר ליאשטל.
היסטוריה

קנטון בזל-לנדשאפט יחד עם קנטון בזל-שטאדט היוו את קנטון בזל, עד להתקוממות של שנת 1833, אז, לאחר קרב הילפטנשאנץ (Battle of the Hülftenschanz) ליד העיר פרקנדורף (Frenkendorf) נפרדו לשני קנטונים שונים.
בזמן האימפריה הרומית אזור בזל היה מרכז הפעילות הרומית, שרידים רבים שהשתמרו בצורה טובה ומוצגים כיום במוזאון אוגוסטה (Augusta Raurica) מוכיחים כי בשנת 200 גרו קרוב ל-20,000 בני אדם באזור עליו קיימת היום העיר אוגסט (Augst). בין השרידים ישנו אמפיתיאטרון במצב שמור מאוד וכן וילה מהתקופה הרומית ששופצה לגמרי.
שטחי קנטון בזל-לנדשאפט הם בעצם שטחים שנכבשו בזמנו על ידי העיר בזל.
עד המאה ה-16 רוב שטחי הקנטון היו שייכים לעיר בזל, לאחר ביקור נפוליאון בשנת 1798 השיג האזור הכפרי שוויון זכויות עם העיר בזל. האזור הכפרי היה תלוי מבחינה כלכלית בעיר בזל בעיקר מחמת מצב החינוך הירוד באזורים החקלאיים. והעיר בזל נשארה המרכז הפיננסי והחינוכי של כל האזור, וטירות ובתי מגורים של סוחרי בזל מילאו את נוף הקנטון.
לאחר שנת 1830 התעוררו מריבות וסכסוכים בקנטון בזל, על זכויותיהם של התושבים באזורים החקלאיים, מה שהביא בסופו של דבר להיפרדות קנטון בזל-לנדשאפט מהעיר בזל וליצירת קנטון חדש ב-26 באוגוסט 1833.
מאז נעשו ניסיונות רבים לאיחוד הקנטונים, והרעיון צבר תאוצה לאחר שנת 1900 עם ההתפתחות התעשייתית באזורים שהיו בעבר חקלאיים. שני הקנטונים הגיעו כבר להסכמה עקרונית על איחוד מחדש אך במשאל עם שנערך בשנת 1969 בקנטון בזל-לנדשאפט בחרו רוב התושבים בעצמאות הקנטון, ורעיון האיחוד הוקפא שוב.
למרות זאת, ההחלטה שלא לאחד את הקנטונים לא פגעה במערכת היחסים הקרובה שבין הקנטונים, ומאז נחתמו ביניהם הסכמי שיתוף פעולה רבים בנושאים שונים, והתרומה הגדולה של הקנטון לאוניברסיטת בזל בשנת 1976 היא דוגמה טובה למערכת היחסים החמה שבין הקנטונים.
גאוגרפיה

קנטון בזל-לנדשאפט נמצא בצפונה של שווייץ, גבולו הדרומי הוא הקנטונים השווייצרים זולותורן, ז'ורה וארגאו. וגבולו הצפוני הוא הקנטון השווייצרי בזל-שטאדט וכן חבל אלזס בצרפת ומדינת באדן-וירטמברג בגרמניה.
רכס הרי היורה עובר בקנטון ומנוקז על ידי הנחלים ארגולז ובירס. ברחבי הקנטון זורמים כ- 30 נחלים נוספים.
פוליטיקה

מאז ההחלטה להישאר כקנטון עצמאי ולא להתאחד מחדש עם קנטון בזל-שטאדט שהתקבלה במשאל עם בשנת 1969, ביקש הפרלמנט של הקנטון מספר פעמים להפוך לקנטון רגיל (היום שני קנטוני בזל נחשבים לחצי קנטון) ובשנת 1988 הכניס הקנטון שאיפה זו אל תוך החוקה.
מחוזות

בקנטון ישנם חמישה מחוזות:
ארלשהיים (Arlesheim) - תושבים 152,507, בירתו ארלשהיים.
לאופן (Laufen) - תושבים 19,426, בירתו לאופן.
ליאשטל (Liestal) - תושבים 58,656, בירתו ליאשטל.
סיסך (Sissach) - תושבים 34,696, בירתו סיסך.
ולדנבורג (Waldenburg) - תושבים 15,827, בירתו ולדנבורג.
הערות שוליים

↑  Switzerland's population in 2019, נשאטל 2020, באתר המשרד הפדרלי לסטטיסטיקה, שווייץ. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533212805171  BnF: cb12036667f (data)  GND: 4004619-9  HDS: 007477  ISNI: 0000 0001 1172 4109  LCCN: n95112386  MusicBrainz: be24a782-f13d-45a3-b141-87c765b15a3a  NKC: ge128721  SUDOC: 028554108  VIAF: 138954768   WorldCat (עם VIAF): 138954768 
קריקטורה על חלוקת בזל מ-1833
מפת האזורים בקנטון
בין שתי ערים (סרט, 1980)

| --- | --- |

 מבוסס על:  בין שתי ערים מאת צ'ארלס דיקנס
 בימוי:  ג'ים גודארד 
 תסריט:  ג'ון גריי
 עריכה:  בילי בלונדן
 שחקנים ראשיים:  כריס סרנדון אליס קריגה
 מוזיקה:  אלין פרגוסון
 צילום:  טוני אימי
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Hallmark Hall of Fame Marble Arch Productions Norman Rosemont Productions
 חברה מפיצה:  CBS
 הקרנת בכורה:  2 בדצמבר 1980
 משך הקרנה:  162 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה היסטורית
 דף הסרט ב־IMDb
 
בין שתי ערים (באנגלית: A Tale of Two Cities) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי דרמה היסטורית בבימויו של גודארד. הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס המתרחש בתקופת המהפכה הצרפתית. בסרט מככב כריס סרנדון בתפקיד כפול של שני גברים המאוהבים באותה אישה.
תקציר

גיבור הרומן הוא עורך הדין לונדוני צעיר (כריס סרנדון) המקריב את חייו למען האישה שהוא אוהב בפריז בתקופת שלטון הטרור.
צוות השחקנים

כריס סרנדון – צ'ארלס דארני / סידני קרטון
אליס קריגה – לוסי מנט
פיטר קושינג – ד"ר אלכסנדר מנט
קנת' מור – ג'רוויס לורי
בארי מורס – מרקיז סן אוורמונד
פלורה רובסון – מיס פרוס
בילי וייטלו – מאדאם תרז דפארז'
נייג'ל הות'ורן – סי ג'יי סטריבר
נורמן ג'ונס – ארנסט דפארז'
ג'ורג' איניס – ג'רי קראנצ'ר
דייוויד סושה – ג'ון ברסאד
הערות שוליים

↑  "A Tale of Two Cities" (באנגלית). Shout Factory. 1980. נבדק ב-18 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  A Tale of Two Cities (1980) - Rotten Tomatoes
בצלאל הכהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 בינואר 1820 כ"ז בטבת תק"פ
 פטירה:  13 באפריל 1878 (בגיל 58) י' בניסן תרל"ח
 מקום פעילות:  וילנה
 השתייכות:  רבני וילנה
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה
 רבותיו:  אביו, הרב ישראל משה הכהן
 תלמידיו:  אחיו, הרב שלמה הכהן
 חיבוריו:  "לקט באורים: על סדר פרשיות התורה ועל תפלה", 'הגהות הגר"ב' (על סדר טהרות שבמשנה), הגהות על התוספתא, הגהות "מראה כהן" (על התלמוד הבבלי, הגהות על משנה תורה, הגהות על השו"ע, חידושים על טור יו"ד מהשו"ע, שו"ת "ראשית בכורים", חידושים וביאורים להגדה של פסח, קונטרס "ברכת ראשית" (על ברכת החמה)
 
הרב בצלאל הכהן (כ"ז בטבת תק"פ, 14 בינואר 1820 – י' בניסן תרל"ח, 13 באפריל 1878) היה דיין ומו"צ בוילנה ומגדולי התורה הנודעים בעיר. מחבר הגהות "מראה כהן" על הש"ס הבבלי ושו"ת "ראשית ביכורים".
ביוגרפיה

נולד לרב ישראל משה שהיה דיין בווילנה. אחיו הגדול ומרבותיו של הרב שלמה הכהן, רב ומו"צ ראשי בווילנה בעל ה"חשק שלמה".
מילדותו נחשב לעילוי מוכשר ביותר והוא סיים את הש"ס כבר בגיל 13, והחל להשיב תשובות בהלכה בגיל 14. בגיל 23 נבחר להיות כמו"צ בווילנה. האדר"ת כתב עליו 'הגאון הגדול הצדיק יסו"ע הרב רבי בצלאל זצ"ל' ו"גדול הדור" ו"ראש וראשון לכל דבר בווילנא".
היה חברם הקרוב של הרבנים האדר"ת, הלל דוד הכהן טריווש ואהרן שאול זליג מאירוב.
חתנו היה רבי חיים שלמה סקולניק (חותנו בזיווג שני של רבי אברהם קלמנוביץ).